tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים חשפו בתוכנית הקלטות של ראש ישיבת פוניבז', הרב גרשון אדלשטיין, בהן הוא מורה להורים שלא למחות בילד מחלל שבת, ואף לרכוש לבנות בגדים "שאינם צנועים".
ההקלטות עוררו סערה במגזר החרדי.
התכנית "מנדי ביתאן" מאופיינת בעיסוק בנושאי פנימיים של החברה החרדית, שבהן התקשורת החרדית ממעטת לעסוק, השניים אף היו הראשונים לסקר את הפיצול בחסידות גור.
במשך חמש וחצי שנות קיומה הפכה התכנית להיות אחת התוכניות המואזנות והאהובות במגזר החרדי בשעות הבוקר.
מאז 2015 משמש ביתאן כפרשן בקו הנייעס הנקרא קו הסקופים.
קווי נייעס נועדו לציבור החרדי שאינו צורך טלוויזיה ואינטרנט ובדרך כלל גם לא רדיו, ומאפשרים למאזינים לקבל מידע עדכני שאינו כפוף לתקשורת החרדית הממוסדת.
מאז 2018 הוא מגיש מדי יום במשך חמישה ימים בשבוע את מהדורת בין הסדרים יחד עם העיתונאי חיים פרידלנדר ועורך אתר בחדרי חרדים משה ויסברג.
"בין הסדרים" עסוקה בניתוח ההתרחשויות הפנימיות בעולם הישיבות, הכוללים, החצרות החסידיות ובתי הרבנים, ונחשבת לפופולרים מאד בקרב בני ישיבות ובנות סמינר.
במשך השנים סיקר ביתאן את תופעת התאגדות אלפי עובדים חרדים והקמת עשרות ועדי עובדים במגזר, כתב רבות על התגבשות הפלג הירושלמי הליטאי תחת מנהיגותו של הרב אוירבך, סיקר את המריבות בין הפלגים בישיבת פוניבז' בה למד, ראיין שורה ארוכה של פוליטיקאים ובוגרי מערכת הביטחון.
יחד עם עקיבא ווייס ראיין מול המצלמה את יו"ר "יש עתיד" יאיר לפיד, ריאיון שבו הצהיר לפיד על רצונו להתפייס עם המגזר החרדי.
מפברואר 2018 כותב על חרדים במקור ראשון, ביומן ובמוצש.
במסגרת עבודתו הוא פרסם סדרה בת חמישה פרקים על "הגדוילים" השולטים בעולם הרבני היום (הפרק החמישי עסק ברבניות הגדולות), תחקירים על האדמו"ר מגור ובני ביתו, וסיקור על הפילוג בחסידות הגדולה בישראל.
מאז מאי 2021 מופיעים ביתאן ומנדי גרוזמן בתוכניתו של הקומיקאי שי שטרן בכאן 11, בכתבות קומיות בהן הצמד מכיר לשי שטרן את נבכי החברה החרדית, והוא בתמורה לוקח אותם להכיר את העולם החילוני.
השניים ממשיכים עם שי שטרן כבר שלוש עונות.
בדצמבר 2022 החל להשתתף באופן קבוע בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11.
ביתאן מרצה במחלקה לתקשורת במכללה האקדמית ספיר ושימש כיועץ תסריט בסדרת הנערים.
ביתאן מתגורר ביפו עם רעייתו ריקי אופנהיים, פסיכולוגית בעיריית בני ברק ולהם בן ובת.
אלי בלס (נולד בשנת 1956) הוא שחקן פוקר ישראלי.
בלס זכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
בלס הופיע לראשונה בסצנת הפוקר באפריל 1992 כחובבן, כאשר סיים במקום העשירי בטורניר שבעה קלפים-סטאד וזכה בסך של 3,975 דולר.
מאוחר יותר באותה שנה, רשם בלס את ההישג המשמעותי הראשון כאשר זכה בטורניר מס' 17 של אליפות העולם בפוקר לשנת 1992, וקיבל סך של 122,400 דולר ואת צמיד אליפות העולם הראשון שלו.
בלס היה לישראלי הראשון שזכה בצמיד של אליפות העולם בפוקר.
בדצמבר 1994 סיים רביעי בטורניר בשם "היכל התהילה" מסוג פוקר שבעה קלפים-סטאד וזכה ב-10,500 דולר.
בשנת 1995 רשם בלס שורה של הישגים באליפות העולם בפוקר - סיים שני בטורניר מס' 1, סיים שמיני בטורניר מס' 3 ותשיעי בטורניר מס' 7 - בגין הישגים אלה זכה 169,425 דולר.
בשנת 1999 הרוויח בלס את צמיד אליפות העולם השני שלו, כאשר זכה בטורניר אליפות העולם מס' 30 (הולדם) וגרף לגיסו 220,000 דולר.
באותה שנה סיים במקום שני בטורניר מסוג סטאד וזכה בסך של 99,500 דולר.
מספר שנים מאוחר יותר, בחודש מאי 2004 זכה בלס בצמיד אליפות העולם השלישי שלו, ובפרס של 174,440 דולר.
בכך היה לישראלי הראשון שזכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
בשנת 2005 סיים במקום השני בטורניר טקסס הולדם בסס אליפות העולם בפוקר וזכה בסך של 120,835 דולר.
אליפות העולם בפוקר - WSOP
במהלך הקריירה זכה בלס ב-1,148,014 דולר בטורנירים של אליפות העולם.
זכה ב-3 צמידים וסיים 5 פעמים במקום השני.
הגיע 13 פעמים לשולחן הסופי וסיים 24 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות.
סבב הפוקר העולמי - WPT
זכה בסך של 50,279 דולר בסבב הפוקר העולמי.
הגיע פעמיים לשולחן הגמר, ופעמיים סיים במיקומים שמקנים זכיות כספיו.
מתגורר כיום בלאס וגאס, נבדה.
אלי ברקוביץ'-גרוס הייתה סופרת ומשוררת יהודייה-אמריקאית, ניצולת שואה מטרנסילבניה, מחברת מספר ספרי שירה ופרוזה בשפה האנגלית שעסקו בשואה.
אלי ברקוביץ' נולדה ב-14 בפברואר 1929 בעיר שימלאו סילבאניי (סילאג'-שומלוי) שבטרנסילבניה, רומניה, לאאוג'ן (ינה) ואירינה ברקוביץ'.
במרץ 1944, לאחר פלישת הנאצים להונגריה בת-בריתם והקמת ממשלה פרו-נאצית קיצונית יותר, נלקח אביה של אלי למחנה עבודה בכפייה, ושם נספה בחזית הרוסית.
אלי ומשפחתה הנותרת - אמה, ואחיה הצעיר אדלברט - נלקחו באסרו חג של פסח, כ"ג בניסן (16 באפריל) אל גטו צ'היי הסמוך לשימלאו סילבאניי, לשם הובאו מרבית התושבים היהודים של מחוז סילאג'.
כעבור שישה שבועות הועברה משפחתה באמצעות קרונות בקר יחד עם אלפי יהודים נוספים אל מחנה הריכוז אושוויץ.
במחנה נפרדה אלי מאמה ומאחיה, ולא ראתה אותם שוב לעולם - שניהם מצאו את מותם במשרפות.
את הישרדותה במחנה תולה אלי ב"ניסים", ומציינת כי רק בודדים מבני גילה שרדו את מוראות אושוויץ.
אלי הועברה לפאלרסלבן (Fallersleben), חלק ממחנה הריכוז נוֹיֶנְגָמֶה שבהמבורג, שם ביצעה עבודות כפייה עבור תאגיד פולקסווגן עד לשחרורה בעיר זאלצוודל (Salzwedel) בידי כוחות בעלות הברית, ב-14 באפריל 1945. לאחר השואה שבה אלי לעיר הולדתה, ומצאה כי כל משפחתה נספתה, והיא נותרה לבדה.
כששבה אלי לביתה, גורשה ממנו על ידי דיירים שהתיישבו בו במהלך המלחמה ומנעו ממנה את הכניסה לבית.
לבסוף נישאה אלי בשימלאו סילבאניי לארנסט גרוס, ידיד משפחתה, ניצול שואה אף הוא.
לזוג ישנם שני ילדים, המתגוררים בארצות הברית.
בשנת 1993, כשהיא בגיל 64, סיימה אלי תואר שני באמנות יפה במכללה הקהילתית לה-גווארדיה שבניו יורק.
התגוררה בארצות הברית, שם הייתה ידועה בהרצאותיה על השואה במוזיאונים ובבתי ספר ברחבי המדינה.
יצירות אחדות שלה תורגמו לספרדית ולרומנית.
אליהו בלילתי (נולד ב-23 בפברואר 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בעירוני טבריה.
בלילתי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל עפולה.
בגיל 16 הצטרף למכבי נתניה, וכעבור שנה אחת עבר לעירוני קריית שמונה.
ב-2 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד עירוני קריית גת במסגרת גביע הטוטו לאומית.
שישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 מול הפועל ראשון לציון.
עד לסיום העונה ערך 33 הופעות בליגה ועוד חמש בגביע המדינה.
בתחילת עונת 2015/2016 חזר לעירוני קריית שמונה.
ב-2 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו.
ב-12 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–3 על בני סכנין.
שלושה ימים לאחר מכן זכה עם הקבוצה באלוף האלופים, לאחר שבמשחק הגמר כבש את שער הניצחון בבעיטות ההכרעה מול מכבי תל אביב.
ב-28 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–2 לבני סכנין.
בינואר הושאל פעם נוספת להפועל עפולה.
בסיום העונה חזר לקריית שמונה, אך בינואר הושאל בשלישית לעפולה עד לסיום העונה.
ב-10 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בבני יהודה תל אביב.
ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–2 למכבי תל אביב.
ב-19 באוגוסט 2018 חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל נוף הגליל.
ב-25 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על הפועל כפר סבא, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ובליגת העל.
ב-2 בספטמבר 2020 חזר לקדנציה שנייה בהפועל נוף הגליל.
ב-3 ביוני 2022 חתם בעירוני טבריה.
בסיום עונת 2023/2024 העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
לזכותו של בלילתי שלוש הופעות בנבחרת הצעירה.
אלי בלול (נולד ב-5 בפברואר 1973) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל בהווה.
גובהו 2.03 מטר, שיחק בעמדת הסנטר.
בלול גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון.
בשנת 1990 עלה בלול לקבוצה הבוגרת של חולון ולצידו בקבוצה שיחק במשך מספר עונות אחיו התאום קובי בלול.
בשנת 1994 עבר למכבי ראשון לציון שבה שיחק שתי עונות ולאחריהן חזר לעונה אחת בחולון ולעונה נוספת בראשון לציון.
בהמשך שיחק בהפועל ירושלים, מכבי רמת גן ולאחר מכן שיחק שתי עונות בחולון.
בסך הכול שיחק בלול 11 עונות בליגה הראשונה, רשם 224 משחקים בהם קלע 1,559 נקודות, בממוצע קריירה של 7.0.
בלול היה מלך הריבאונד הישראלי בשתי עונות בליגת הבוגרים הראשונה של איגוד הכדורסל, ליגת העל: בעונת ובעונת .
הוא מדורג במקום ה-20 ברשימת הריבאונדרים הישראלים של כל הזמנים בליגה הבכירה.
לאחר שסיים לשחק בליגה הראשונה שיחק ואימן בליגות הנמוכות.
בקיץ 2009 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הנשים של אליצור נווה דוד רמלה ובמקביל שימש כמאמן-שחקן בקבוצת הגברים של אליצור חולון.
בלול שיחק בין היתר גם בבית"ר ירושלים מליגה א'.
אלי בלול היה בכל נבחרות ישראל ובנוסף חבר סגל נבחרת העתודה באליפות אירופה בשנת 1992, ובאליפות אירופה עד גיל 22 שבה נטל חלק משמעותי יותר מן האליפות שקדמה לה.
בסגלי נבחרת העתודה שיתף פעולה עם אחיו קובי בלול.
בשנת 1995 זומן לסגל נבחרת ישראל הבוגרת והשתתף איתה באליפות אירופה.
אלי בן אמו (נולד ב-15 בספטמבר 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
לאחר פרישתו מכדורגל שינה את שם משפחתו וכיום שמו אלי אלון.
אלי בן אמו גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
בעונת 1982–1983 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה הארצית.
בן אמו הפך לשחקן הרכב ומצטיין מדי שבוע.
בעונת 1983–1984 סיים עם קבוצתו במקום הראשון וחגג את העלייה לליגה הלאומית.
בעונה שלאחר מכן המשיך עם קבוצתו בליגה הלאומית.
בעונת 1985–1986 הצטרף להפועל עכו מהליגה הארצית בעקבות חילוקי דעות עם מאמנו בחיפה אהרון גרשגורן.
עם עכו הגיע בן אמו למקום ה-9 בליגה ולגמר גביע הטוטו לליגת המשנה.
בעונת 1986–1987 חזר לקבוצתו הפועל חיפה שירדה לליגה הארצית ושיחק בה שנתיים במאבקי עלייה ללא הכרטיס ללאומית.
בעונת 1988–1989 הושאל לקבוצת בית"ר תל אביב מהליגה הלאומית לתקופה של שנתיים.
כבר בעונה הראשונה עלה לכותרות כחלוץ סקורר והבקיע שערים רבים (13 שערים).
בתום עונה אחת התגלו חילוקי דעות בית קבוצת האם שלו הפועל חיפה לבית"ר תל אביב ובן אמו עזב.
בעונת 1989–1990 הושאל לקבוצת בית"ר ירושלים ונקלע עם קבוצתו למאבקי תחתית עד סוף העונה.
בן-אמו כבש רק שני שערים ונשאר בליגה עם קבוצתו רק במחזור האחרון.
את עונת 1990–1991 התחיל בן אמו בהפועל חיפה בליגה הארצית ובתחילת דצמבר הושאל להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית עד סוף העונה.
אף על פי שכבש מספר שערים, בסיום העונה ירד בן אמו עם כפר סבא לליגה הארצית מהמקום האחרון.
את עונת 1991–1992 התחיל בקבוצת בני יהודה תל אביב בליגה הלאומית.
באמצע העונה הצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד בליגה הארצית למשך עונה וחצי.
את העונה הראשונה סיים עם הקבוצה במקום ה-9. בעונה השנייה (1992–1993) בן אמו היה חלק חשוב בהעפלתה של הקבוצה לליגה הלאומית.
בן אמו שימש כחלוץ שנכנס באופן קבוע כמחליף, והבקיע שערים חשובים בליגה.
בעונת 1993–1994 שיחק בהפועל קריית אונו מליגה א' דרום ולאחר מכן פרש ממשחק בגיל 30.
מתגורר ביישוב שלומי, ומנהל משרד לתיווך נדל"ן באזור הצפון, אבא לארבעה ילדים.
בשנת 2011 נקשר שמו בחשדות הונאה.
אליסון ברוק הרננדז (בספרדית: Allyson Brooke Hernandez; נולדה ב-7 ביולי 1993) היא זמרת ושחקנית אמריקאית.
את דרכה החלה כחלק מלהקת הבנות המצליחה פיפת' הרמוני.
במסגרת הלהקה, הוציאה והשתתפה בלהיטים רבים שזכו להצלחה בינלאומית כמו "Worth It" ו-"Work from Home".
לאחר התפרקותה של הלהקה פצחה בקריירת סולו במסגרתה הוציאה שירים כמו "Low Key", ו-"Lips Don't Lie".
אליסון ברוק הרננדז נולדה ב-7 ביולי 1993, בסן אנטוניו, טקסס, שם גדלה ביחד עם הוריה, ג'רי הרננדז ופטרישיה קסטילו.
יש לה אח גדול אחד והיא עצמה נולדה כפגה.
הוריה החליטו כי לא תגדל כשהיא תדבר בשפה הספרדית.
כיום, טענה שהיא לומדת ספרדית ביחד עם המורה שלה.
ברוק למדה בבית ספר היסודי נוצרי, בסן אנטוניו וסיימה את הלימודים באמצעות לימוד עצמי.
בשנת 2017, השתתפה לראשונה בשיר "Look at Us Now", שזכה להצלחה מתונה בשוודיה.
בשנת 2018, הוציאה ביחד עם הדי.
השיר זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום ה-38 במצעד שירי הדאנס קלאב, ה-73 במצעד המוזיקה האוסטרלי, וה-98 במצעד השירים שבגרמניה.
באותה השנה, הוציאה את השיר "Vámonos", שנכשל במצעדים.
כמו כן, חידשה את הלהיט "Last Christmas" והוציאה את הסינגל השיווקי "The Truth Is in There".
בתחילת 2019, הוציאה ביחד עם טייגה את השיר "Low Key", שזכה להצלחה נאה כאשר הגיע למקום ה-11 במצעד השירים שברומניה ולמקום ה-2 במצעד הסינגלים הישראלי, מדיה פורסט.
השיר צבר למעלה מ-24 מיליון השמעות בספוטיפיי.
בהמשך, הוציאה את השיר "Lips Don't Lie", שזכה להצלחה נאה ברחבי העולם, תוך שדורג במקום ה-58 במצעד השירים השנתי שברומניה.
בשיר מתארח הראפר האמריקאי א בוגי ויט דה הודי.
בנוסף, נכנס השיר למצעד 40 שירי המיינסטרים.
מיד לאחר מכן, הוציאה עם מטומה את השיר "Higher", שהגיע למקום ה-22 במצעד שירי הדאנס קלאב.
הסינגל האחרון שהוציאה באותה השנה הוא "No Good", שנכשל במצעדים.
באותה השנה, השתתפה בתוכנית רוקדים עם כוכבים האמריקאית וזכתה במקום השלישי.
כבר בתחילת שנת 2020, השתתפה בשיר "All Night", של אפרוג'ק.
השיר זכה להצלחה מתונה בארצות הברית.
בהמשך, השתתפה בשיר "Like You Do", של לוריאן פיקאסו.
בהמשך השנה, יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, אך בשל מגפת הקורונה נדחה סיבוב ההופעות עד להודעה חדשה.
במאי 2020 שיתפה ברוק את עטיפת ספר הזיכרונות שלה, "Finding Your Harmony", שצפוי לצאת באוקטובר 2020.
היא צפויה לככב בסרט "High Expectations" בשנת 2021.
בשנת 2021 הודיעה כי היא צפויה להוציא אלבום בכורה בספרדית בהוצאת חברות התקליטים העצמאיות - Duars Entertainment ו-AMSI.
2018: "Vámonos" (עם קריס קרוס אמסטרדם ומסאייה)
2019: "Lips Don't Lie" (בהשתתפות א בוגי ויט דה הודי)
2020: "Gatekeeper" (עם פדה לה גרנד)
אלי ברוש היא בלוגרית, סופרת וקומיקסאית אמריקאית, המוכרת בזכות הבלוג שלה בפורמט הוובקומיקס "הגזמה וחצי" ("Hyperbole and a Half").
ברוש יצרה את הגזמה וחצי בשנת 2009 וסיפרה סיפורים מחייה בתמהיל טקסט ואיורים גסים בכוונה.
היא פרסמה שני ספרים המספרים סיפורים באותו סגנון, שהיו לרבי המכר של הניו יורק טיימס.
ברוש סובלת מדיכאון קליני ומהפרעת קשב וריכוז, והקומיקס שלה על דיכאון זכה לשבחים מצד אוהדים ואנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש.
ספרה "הגזמה וחצי" יצא לאור בתרגום לעברית מאת נטע גורביץ בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 2015.
ברוש גדלה בעיירות קטנות - תחילה באובורן, קליפורניה, ואז ליד סנדפוינט, איידהו.
ברוש רצתה להיות סופרת מגיל שמונה, ותיארה את כתיבת הספר בגיל תשע או עשר, באומרה: "מפלצתיות אפית זו היא שמילאה שלוש מחברות שלמות."
ברוש החלה את הגזמה וחצי בשנת 2009 כדי להימנע מלימודים לבחינת הגמר שלה בפיזיקה במכללה.
היא משתמשת בתוכנת Paintbrush כדי לצייר את הקומיקס.
כשהבלוג היה פעיל לחלוטין, ברוש הייתה מעלה דף חדש אחת לכמה שבועות.
בשנת 2010, אמרה על הקריירה שלה ככותבת, "עם הפרעות הקשב והריכוז המשתק שלי וההחלטות האימפולסיביות שלי זו עבודה מושלמת בשבילי.
אני מכינה לוח זמנים משלי."
הגזמה וחצי תואר גם כבלוג והן כובקומיקס.
כל פוסט הוא שילוב של טקסטים ואיורים המתארים את חייה, כולל סיפורי ילדות, או מחשבות כלליות, למשל חיית המחמד הדקדוקית שלה "הרבה" (a lot) שנכתבת "alot".
ברוש השוותה את שילוב הטקסט והאיורים שלה לסטנד-אפ ואמרה: "[הכתיבה שלי] הייתה חד-ממדית יותר מקומדיית סטנד-אפ, בה תוכלו לסמוך על טון והבעות פנים, תנוחת גוף.
ורציתי למצוא איזושהי דרך להתחייב על כך לדף.
ציור תיקן את כל הבעיות הללו."
הרישומים, בעיקר "דמויות מקל" ששואבות השראה מרייג' קומיקס , נראים באופן גס בכוונה.
ברוש בוחנת ומעדנת את רישומיה, לעיתים קרובות עושה 10 או יותר מכל איור, ומבלה שעות על הבעות פנים או תנוחות גוף.
ברוש אמרה כי כל דף בבלוג לקח בערך 24 שעות לייצר.
הדמות המייצגת את ברוש דומה באופן רופף לדמות מקל עם שמלה ורודה, עם עיניים מחייכות רחבות וקוקו דמוי משולש.
הדמות לובשת לפעמים קפוצ'ון אפור כשהיא מדוכאת במיוחד.
ברוש אמרה בראיון לשנת 2020, "אני מרגישה מאוד מסורבלת, ולכן אני רוצה לייצג את עצמי עם הדבר המביך הזה, הדבר הזה שלא ממש נראה כמו אדם.
אולי זה נראה כמו איזה באג או איזשהו זר, כי ככה אני מרגישה."
ברוש ראתה לראשונה את עבודתה הופכת פופולרית כשאחד הפוסטים שלה נקשר מ-רדיט והיא מצאה את הבלוג שלה מקבל "פי 100 יותר תנועה ממה שהיה לי אי פעם".
עד שנת 2013 היו לה למעלה מ-380,000 לייקים בפייסבוק וכ-72 מיליון צפיות באתר והגיעה לחמישה מיליון מבקרים מדי חודש.
בשנת 2011 הבלוג שלה נכלל ברשימת האתרים המצחיקים ביותר על ידי "PC World", ובשנת 2013 כלל "Advertising Age" את ברוש ברשימה השנתית של "ההוגים והעושים המשפיעים והיצירתיים ביותר".
אלי גונן (במקור, "גולדשטיין"; 6 באוגוסט 1947 – 19 בדצמבר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד יחל"ם וממר"ם.
גונן נולד בישראל לישעיהו והניה גולדשטיין.
עם גיוסו לצה"ל, שובץ בחטיבת גולני והגיע בה לתפקיד מפקד פלוגה.
שירת כמפקד יחל"ם, יחידת המחשבים של אגף המודיעין, בין השאר במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
בתקופה זו, הוטלה על היחידה בראשותו המשימה לשפר את יכולת שינוע המידע, ונבנתה מערכת על בסיס מיני-מחשבים.
בשנת 1986 יצא מטעם צה"ל להשתלמות של שנה בחברת "DEC" ("דיגיטל") בצרפת.
בנובמבר 1987 מונה למפקד ממר"ם - מרכז המחשבים הכלל צה"לי.
בתפקידו זה הוביל את הכנסת הדואר האלקטרוני לצה"ל, פיתוח מערכת המידע לחלוקת ערכות המגן במלחמת המפרץ, ופיתוח מערכות מידע למתאם פעולות הממשלה בשטחים.
גונן קודם לדרגת תת-אלוף, והוא היחיד שנשא דרגה זו בעת שירותו כמפקד ממר"ם.
סיים את תפקידו במאי 1992.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנכ"ל חברת מג'יק תעשיות תוכנה ושימש בתפקיד זה במשך חמש שנים.
לאחר מכן שימש כמנהל בחברת "בינת", ונשיא חטיבה בחברת "אמדוקס".
ליווה כיועץ וכמנהל מיזמי מחשוב במערכת הבנקאות בישראל: אופק – פרויקט המודרניזציה של מחשוב בנק דיסקונט, חרמ"ש - פרויקט המודרניזציה של מחשוב בנק לאומי ופרויקטים בבנק הפועלים.
היה בעל תואר בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון.
נפטר מדום לב ב-19 בדצמבר 2022, והובא לקבורה בבית העלמין בבני ציון.
אלי בן-ששון (נולד ב-1970) הוא מדען מחשב ויזם היי-טק ישראלי, ממייסדי חברת סטארקוויר תעשיות ובעבר פרופסור למדעי המחשב בטכניון.
בן שושן נולד וגדל בשכונת קריית משה בירושלים למשפחה דתית לאומית.
בצבא שירת ב-8200 והשתחרר לאחר ארבע וחצי שנות שירות.
בשנת 1993 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון במדעי המחשב וביולוגיה במסגרת תוכנית אמירים.
בשנת 2001 השלים באוניברסיטה העברית עבודת דוקטורט במדעי המחשב, בהנחייתו של פרופ' אבי ויגדרזון.
בשנים 1999–2001 שהה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
לאחר מכן השלים פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד וב-MIT.
בשנת 2005 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
בשנת 2009 זכה בפרס הנרי טאוב להצטיינות אקדמית לאותה שנה.
באותה שנה קיבל מענק על סך 1.7 מיליון יורו ממועצת המחקר האירופית, לשם פיתוח מחקרי במדעי המחשב.
בשנת 2010 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2015 מונה לפרופסור מן המניין.
מחקרו עוסק במדעי המחשב התאורטיים, היסודות המתמטיים של החישוב, ובפרט בתורת הסיבוכיות.
בראשית המאה ה-21 פרסם סדרת מאמרים בנושא הוכחות קצרות הניתנות לבדיקה ביעילות, כולל הוכחות PCP באורך קוואזי-ליניארי, ובהמשך פרסם שיפורים תאורטיים ופרקטיים של שיטות אלו, שהובילו למימושן באופן מסחרי.
בשנת 2013, בעודו מרצה במוסדות אקדמיים בארצות הברית אודות מחקריו בתחום הוכחה באפס ידיעה הרצה בכנס ביטקוין, והיה הראשון להציג את הפוטנציאל הגלום בהוכחות קריפטוגרפיות לצורך שיפור ביצועי רשת ביטקוין והגדלת נפח הפעילות בה.
פגישותיו באותה שנה עם פעילים ראשונים בתחום הקריפטו, ובהם גרג מקסוול וויטליק בוטרין, העלו את המודעות בקרב קהילת הקריפטו להוכחות אפס ידיעה.
בעקבות כך, החל לפעול למימוש מעשי של מחקריו בתחום הקריפטו והבלוקצ'יין.
מחקרו של בן-ששון בתחום זה, יחד עם חוקרים נוספים, הוליד את פרוטוקול Zerocash המראה כי באמצעות שימוש בהוכחות באפס ידיעה, ניתן ליישם פרטיות תשלומים בעת ביצוע עסקאות בביטקוין, תוך ההסתרה של זהות המשלם, של מקבל התשלום, וכן של סכום התשלום המועבר.
מחקר זה זכה בפרס Test of Time Award מטעם איגוד IEEE לשנת 2024. לאחר מכן, נמנה בן-ששון עם מייסדי פרוטוקול Zcash שהתבסס על מאמר זה.
על בסיס הפרוטוקולים הללו הקים בן-ששון, יחד עם שותפים, את חברת סטארקוויר תעשיות, המפתחת תוכנה בתחום הבלוקצ'יין.
בן-ששון הוא מנכ"ל ויו"ר החברה.
הטכנולוגיה שפיתחה החברה, מאפשרת האצה ניכרת של עדכוני בלוקצ'יין.
בשנת 2018 פרש בן-ששון מהטכניון.
בשנת 2019 הגיש הטכניון תביעה נגד בן-ששון וריאבצב, בטענה שהחברה הוקמה על בסיס קניין רוחני של הטכניון שנוצר בעת מחקרם במוסד.
בשנת 2022, הוערך שווי החברה בשמונה מיליארד דולרים.
נכון לשנת 2025 פרוטוקולי FRI ו-STARK אומצו ע"י מרבית החברות העוסקות בהוכחות באפס ידיעה לצורך האצת פעילות הבלוקצ'יין.
בן-ששון נשוי לד"ר איילת בן-ששון, מרצה בכירה בחוג לריפוי בעיסוק באוניברסיטת חיפה, ולהם חמישה ילדים.
אליהו (אלי) ג'רבי (נולד ב־22 ביוני 1957) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן באוניברסיטת תל אביב.
עבודותיו עוסקות בחקר אינטראקציות שונות בין קרינה אלקטרומגנטית לבין חומרים במצבי צבירה שונים, ובפיתוח שימושים עבורן בתחומי המיקרוגל והחומרים.
ג'רבי סיים בשנת 1979 לימודי תואר ראשון ושני בהנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 השלים תואר שלישי באלקטרוניקה פיזיקלית, בנושא תאוריה ליניארית תלת־ממדית של לייזר אלקטרונים חופשיים (FEL).
הוא זכה במלגות בתר־דוקטורט של תוכנית פולברייט ושל קרן רוטשילד, ושימש עמית מחקר במעבדתו של פרופ' ג'ורג' בקפי במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
העבודות של פרופ' ג'רבי וצוותו עוסקות בחקר אינטראקציות בין גלים א"מ לחומרים במצבי צבירה שונים, ובפרט בין קרינת מיקרוגל למוצקים בתהליכי התכה, אבקות ופלזמה (גז מיונן), ובפיתוח שימושים לתופעות אלו.
חקר התקני קרינה אלקטרומגנטית מאלומות אלקטרונים
מחקריו המוקדמים עסקו בעירור קרינה א"מ באמצעות אלומות אלקטרונים בריק, במנגנוני הגבר של גל מהיר (Fast-wave interactions) כגון מייזר תהודת־ציקלוטרון (ג'ירוטרון) ו־FEL.
בהמשך הוא שילב אינטראקציות אלו באופן סינרגי עם מנגנוני גל־איטי במבנים מחזוריים (periodic structures) בממדים שונים (מבנים אלו מוכרים כיום בכינוי מטא־חומרים).
חימום מיקרוגל מקומי מכוון לטמפרטורות גבוהות
מחקריו הבאים של ג'רבי וצוותו עסקו באפקט של יצירת נקודה חמה (Hotspot) באמצעות קרינת מיקרוגל מכוונת (Localized microwave-heating, LMH), ובניתוח עיוני של תופעה זו.
ניסויי LMH שנערכו במעבדתו על מוצקים שונים (כגון חומרים קרמיים, בטון, זכוכית, סיליקון, וכיוצא בזה) ומודלים שלהם הראו שניתן לקבל חימום מיקרוגל מקומי מואץ, עד כדי התכה, אידוי ופליטת פלזמה.
בתוך שניות ספורות של הקרנה בתהליך LMH (בהספק של כ־100 ואט), הטמפרטורה נוסקת אל מעל 1,000 מעלות צלזיוס בנקודה החמה, שקוטרה כ־2 מ"מ (קטן בשני סדרי גודל מאורך הגל, כ־12 ס"מ).
ממצא זה מפר לכאורה את מגבלת הדיפרקציה, אך הוא מוסבר בתלות של תכונות החומר בטמפרטורה, כך שחימום לא אחיד מלכתחילה גורם לכך שהאזור החם נוטה להתחמם יותר ולהתקרר פחות מסביבתו.
תופעה זו של חוסר יציבות מקומית תוארה על ידי ג'רבי גם באנלוגיה לאפקט מת'יו (Matthew effect).
מקדחת המיקרוגל ופליטת כדורי פלזמה מאובקת ממוצקים
תופעת ה־LMH המכוון (intentional LMH) היוותה בסיס להמצאת "מקדחת המיקרוגל" (ר' איור עליון).
תגלית זו שהוצגה בשנת 2002 עוררה בשעתה עניין תקשורתי ברחבי העולם.
מקדחות מיקרוגל נוסו מאז בהצלחה בחומרים שונים וכן למגוון שימושים, כגון קידוח בעצמות למטרות רפואיות, קידוח בסלעים לצורכי כרייה, וכיוצא בזה.
מקדחות מיקרוגל לבטון הדגימו פעולה חרישית בקידוחים עמוקים יחסית (לעומק של כ־26 ס"מ בקוטר 1.2 ס"מ), וכן גם בחיתוך שקט של בטון.
לאחרונה הוצגה יכולת דומה של LMH משולב זרם ישר (DC) גם לחיתוך ברזל.
מחקר ה־LMH הראה שהפעלת התקן דמוי מקדחת המיקרוגל באופן הפוך (כלומר במשיכת האלקטרודה במקום דחיפתה) גורמת להינתקות הנקודה המותכת מחומר המצע.
הקרנה נוספת של הנתך במהוד מיקרוגל גורמת להתאדותו וליצירת עמוד פלזמה המתכנס לצורת כדור פלזמה מרחף באוויר (ר' איור תחתון).
פלזמה זו, בנוסף ליונים ולאלקטרונים המרכיבים אותה, עשירה גם בחלקיקים טעונים גדולים יחסית, בסקאלה ננו־מטרית ומיקרו־מטרית, שמקורם בחומר המצע ועל כן היא מוגדרת כפלזמה מאובקת (Dusty plasma).
הדמיון בינה לבין התופעה הנדירה יחסית של ברק כדורי (כדור ברק, Ball lightning) בטבע מאפשר לדמות תופעה זו במעבדה וכן גם להדגים תופעות וולקניות שונות, כגון זרימת לבה לוהטת מתוך ליבת סלע בזלת.
במחקר זה הוצע גם להשתמש במנגנון DC-LMH ליצירת פלזמה מאובקת לצורך הפקת מינרלים מסלעים, באופן חשמלי ישיר וללא צורך באמצעים מכניים לריסוק הסלע.
הצתת תערובות תרמייט, הדפסה בתלת־ממד בחימום מיקרוגל מקומי וחימום מיקרוגל טרנזיסטורי
במחקרים נוספים נבחנו יישומים חדשים לתופעת ה־LMH, כגון הצתת תערובות תרמייט (Thermite) והדפסה בתלת־ממד.
תערובת תרמיט מכילה שתי אבקות, אחת של מתכת והשנייה של תחמוצת מתכת אחרת.
נמצא שהצתת דלק מתכתי זה באמצעות LMH יעילה ביותר, והיא ישימה גם בחלל ריק ובתווך מימי (עקב תופעת "בועת גולת השיש", Bubble marble, שנתגלתה במחקר זה).
השימוש ב־LMH להדפסה בתלת־ממד מתבסס על התכה של כמויות קטנות של אבקת מתכת, והוספתן זו לזו במבנה הרצוי (בגישת ייצור תוספתי, Additive manufacturing).
יישומי LMH אלו משתלבים עם המגמה הנוכחית למעבר למקורות מיקרוגל טרנזיסטוריים (במקום שפופרתיים) לשימושים אנרגטיים, ובפרט לצורך חימום, מגמה שג'רבי וקבוצתו היו מראשוניה.
לצד עיסוקו המחקרי, ג'רבי פרסם בעבר מאמרי דעה וביקורת בנושאים הקשורים לממשקי האקדמיה והחברה בישראל.
מאמריו עסקו בשאלות ערכיות ביחס לעמדות האוניברסיטה והתנהלותה במארג החברתי־ציבורי־כלכלי הרחב, ובין השאר בביקורת על מדיניות הקבלה לחוגים שונים באוניברסיטה (הנגזרות מרמות ביקוש ולא משיקולים מהותיים), ושאלות הנוגעות לאיזון בין מסחור קניין רוחני לבין הגנה על החופש האקדמי.
אלי בן־חנן הוא שמו הספרותי של אלי פרנק, בנם הבכור של יוחנן ורחל פרנק, תושבי העיר תל אביב.
עוד בצעירותו פורסמו סיפורים פרי עטו בעיתונים 'דבר לילדים' ו'מעריב לנוער'.
מספר שנים לאחר מכן כתב את סדרת 'התאומים', סיפורים בליווי איורים שיצאו בהוצאת ההרפתקן הצעיר.
שנים לאחר מכן הוציא ספרים נוספים בהוצאת א.ד.מ.
– ראשי התיבות של שם ההוצאה הם שלו ושל שותפיו להקמת הוצאת הספרים, אחיו דוד פז (פרנק) ודודו מרדכי שיינגרטן, שלימים ייסד את הוצאת הספרים 'בוסתן'.
בהמשך דרכו עבד כעורך וכתב בעיתונים שונים, בהם בשבועון העולם הזה כתב וערך את המדור 'חדשות הקולנוע'.
בעיתון 'היום הזה' בעריכת משה דיין, שימש כעורך דסק.
בשבועון להיטון, עיתון הפופ והבידור, היה אחראי על מחלקת העיצוב והגרפיקה.
בעיתון מעריב שימש כעורך מגזין 'בית וגן' ובירחון 'עולם האשה' היה עורך ואחראי על עיצוב המגזין.
בן־חנן זכה לפרסום בארץ ובעולם בשל ספרו רב המכר 'אלי כהן - האיש שלנו בדמשק' המגולל את התגייסותו של אלי כהן למודיעין הישראלי על מנת לבלוש ולרגל בסוריה, בה הצליח לחבור לאנשי ממשל בשלטון הסורי ובזכות היכרות זאת נחשף למידע חשוב שהועבר למפעיליו בישראל.
הספר תורגם ל-6 שפות והופץ ברחבי העולם.
אלי בן־חנן הוכר גם כאמן שעסק בציור ורישומי רפידוגרף.
בשנות השבעים הציג את ציוריו במספר תערוכות בהן תערוכת רחוב של אמנים בשדרות ח"ן בתל אביב ותערוכה מרישומיו שהוצגה במהלך חודש יוני בשנת 1980 בגלריה תוראל בתל אביב.
ב-11 בפברואר 1969 נישא אלי בן־חנן לחיה ארד (ארדמן) ונולדו להם שתי בנות ושני בנים.
התאומים, הוצאת ההרפתקן הצעיר 1963
[א]: "התאומים" בעקבות קליף ריצ'רד.
המהלומה – רומן היסטורי מלחמתי על רקע מלחמת ששת הימים.
הסיירת בפעולה – ממעלליה של סיירת שריון, הוצאת עוזי 1967
אלי כהן האיש שלנו בדמשק – הוצאת א.ד.מ.
/ דוק-דייוויס; עברית - א' בן חנן.
מוציא לאור – דפוס הספר החדש 1963
אלי בכר (נולד ב-23 בינואר 1950, תל אביב, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם קבוצות הפועל תל אביב ומכבי יפו.
אלי בכר נולד ב-1950 בשכונת פלורנטין בתל אביב, למשפחה בת יהדות איסטנבול אשר עלתה לישראל במהלך העלייה ההמונית.
ב-1961 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל תל אביב והמשיך לנערים ולנוער.
בעונת 1965/1966 זכה עם קבוצתו באליפות הליגה לנוער.
ב-1967 הועלה על ידי המאמן יוסלה מרימוביץ' לסגל הרחב של הקבוצה הבוגרת.
בעונת 1968/1969 בליגה הלאומית זכתה הקבוצה באליפות המדינה.
את משחק הליגה הראשון שלו ערך בכר ב-4 באוקטובר 1969, בראשית עונת 1969/1970 בליגה הלאומית.
ב-1970 זכה עם קבוצתו בסגנות ליגת האלופות האסיאתית לאחר הפסד 1–2 במשחק הגמר מול טאג' טהראן מאיראן.
בספטמבר 1971 במהלך מסע אימונים של הקבוצה לארצות הברית תוקל בכר על ידי ג'ורג' בורבה ושבר את לסתו.
ב-1972 שוחרר מהקבוצה ועבר לשחק בהפועל בת ים למשך חצי עונה עד לסיום עונת 1970/1971 בליגה א'.
לקראת עונת 1972/1973 בליגה הלאומית עבר בכר לקבוצת מכבי יפו שאומנה על ידי המאמן הספרדי-יהודי חקאו זפרני, אשר נמנה לפני כן עם סגל האימון של קבוצת אתלטיקו מדריד.
משחק הליגה הראשון שלו בשורות יפו נערך ב-23 בספטמבר 1972 מול הפועל כפר סבא ומשחק הליגה האחרון שלו נערך ב-22 ביוני 1974 מול הפועל באר שבע, המחזור האחרון של עונת 1973/1974 בליגה הלאומית.
בסך הכל הופיע ב-31 משחקי ליגה בשורות יפו ובסיום העונה עזב את הקבוצה.
בעונת 1974/1975 ובעונת 1975/1976 בליגה א' שיחק בקבוצת מכבי הרצליה, בהמשך יצא לשנתיים מחוץ לישראל לרגל עסקיו.
בשובו התאמן עם קבוצת מכבי יפו, אך עבר לשחק בקבוצת בית"ר רמלה.
בעונת 1979/1980 בליגה הארצית עבר לקבוצת הפועל בת ים ושיחק בשורותיה עד 1986, בין השאר כמאמן-שחקן וכמנהל הקבוצה.
בשנה זו פרש ממשחק פעיל לצורך ניהול עסקיו הפרטיים.
ב-1969 נמנה בכר עם סגל נבחרת הנוער של ישראל אשר ניצחה 0–1 את נבחרת הנוער של ברית המועצות בטורניר קאן שבצרפת, משער של משה שלומוביץ'.
היה זה הניצחון הראשון של קבוצה ישראלית על קבוצה מברית המועצות.
אלי בכר מתגורר בראשון לציון, הוא נשוי לדליה, והם הורים לשלושה ילדים וסבים לנכדים.
ליגת האלופות האסייתית: סגנית אלופת אסיה (1970)
אליהו (אלי) ברכה (נולד ב-1956) הוא ראש המועצה האזורית חוף השרון.
אביו שאול יליד סוריה ואמו ציפורה ילידת תימן, הייתה פעילה באצ"ל ונפצעה קשה בהפצצת תל אביב במלחמת העצמאות על ידי מטוסי חיל האוויר המצרי.
היה יו"ר ועד מושב בית יהושע ויושב ראש כפר הנוער ע"ש ב.צ.
חבר הוועד המנהל של עמותת דרך כפר משנת 2010.
בשנת 2009 נבחר לראשות המועצה האזורית חוף השרון, ומכהן בתפקיד זה ברציפות עד היום.
מכהן גם כיו"ר ועדת הכלכלה במרכז השלטון האזורי בישראל.
ברכה הוא הבעלים של חברות שהקים בארצות הברית.
לברכה תואר בהנדסת מכונות ואוטומציה, תואר בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב, והוא מוסמך כרואה חשבון.
נשוי ללינדה לבית ליברמן, ילידת ארצות הברית, ואב לשלושה.
אליעזר (אלי) ברמן (נולד ב-1947) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי לשעבר, איש חינוך ומורה, יועץ חינוכי ומדריך יועצים.
הוריו של ברמן, חנה ומרדכי, היו ממקימי קיבוץ בארות יצחק, בו גדל.
אלי נולד ללא יד וללא רגל.
שנים רבות היה רכז משאבי אנוש של קיבוץ בארות יצחק, והוא משמש יועץ חינוכי בישיבת דרכי נועם, ומטפל משפחתי.
בעבר היה מרצה לייעוץ חינוכי במכללת מקור המעיינות להכשרת עובדי הוראה.
הוא נשוי לשולמית, הם גרים בקיבוץ בארות יצחק, ולהם חמישה ילדים ו15 נכדים.
שימש מנכ"ל חברת "טבע" בין השנים 1976–2002 ויו"ר חבר המנהלים שלה בין השנים 2002–2010. הורביץ הפך את "טבע" לחברה הגדולה בישראל ולחברת התרופות הגנריות המובילה בעולם.
כיהן כנשיא התאחדות התעשיינים וכיו"ר בנק לאומי.
נולד לצבי ולציפורה הורביץ בשנת 1932 בירושלים.
בשנת 1934 עבר עם משפחתו לתל אביב, שבה למד בבית ספר כרמל ולאחר מכן בעירוני א'.
במהלך מלחמת העצמאות הפסיק לזמן מה, עם בני מחזורו, את לימודיו, ולאחר מכן השלימם.
התגייס לצה"ל במסגרת הנח"ל ונמנה עם מקימי קיבוץ תל קציר, שבו היה חבר.
במהלך שירות המילואים עבר בשנת 1956 קורס קצינים וקורס קציני תותחנים.
במלחמת סיני היה קצין בגדוד מרגמות כבדות 340 בחטיבת יפתח, במלחמת ששת הימים היה קצין ניהול אש בגדוד, במלחמת ההתשה שירת כסמג"ד.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על כוח אלי בחזית המצרית, כוח לא אורגני שהורכב בזמן המלחמה משתי סוללות מרגמות כבדות מתנייעות.
לאחר המלחמה מונה למג"ד ופיקד על אימון ההקמה של גדוד 7042 שכלל הסבת האמל"ח לתותחי "רועם".
הורביץ המשיך להתקדם במילואים בסולם הדרגות והתפקידים, עבר קורס מפקדי גדודים ובתפקידו האחרון בשירות שימש סגן מפקד אגד ארטילרי בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1953 נשא לאישה את דליה סלומון, בת לבעלי מפעל אסיא לתרופות, אחותה של רות חשין, מנהלת הקרן לירושלים ואשת שופט בית המשפט העליון מישאל חשין.
כסטודנט לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים החל לעבוד כלבורנט בחברת "אסיא", ובמהרה עבר לתחום הניהול, התמחור והחשבונות.
הוא התקדם במהירות בסולם הדרגות, התקדמות שלצד כישרונו תרמה לה גם היותו חלק ממשפחת סלומון, ממייסדות "אסיא", בהיותו נשוי לבת המשפחה, דליה סלומון.
בשנת 1963 הוא הצליח לנהל במהירות ויעילות את המשא ומתן עם עובדי מפעל "צרי" שנרכש באותה עת, כאשר לרובם העניק פיצויים והשאר שולבו במפעלי אסיא.
בעקבות זאת מונה הורביץ למנהל אסיא.
בשנת 1968, רכשה אסיא את טבע, והורביץ ניהל את ההתנהלות מול העובדים שבקשו בתחילה למנוע את הרכישה.
בשנת 1976 הושלם המיזוג של אסיא וטבע, והורביץ היה למנכ"ל קבוצת "טבע".
באותה שנה זכה בפרס התעשייה בקטגוריית הכימיה.
בהגיעו לגיל 70 פרש מניהול חברת "טבע" והותיר את ההובלה לישראל מקוב, כשהוא עצמו התמנה ליו"ר הדירקטוריון.
באמצע שנות השבעים כיהן כמנכ"ל מכון הייצוא ומסוף שנות ה-70 כיהן במועצת המנהלים של בנק לאומי לישראל.
בשנת 1981 מונה לנשיא התאחדות התעשיינים.
במאי 1986 מונה ליו"ר דירקטוריון בנק לאומי בשעתו הקשה ביותר של הבנק, אחרי משבר מניות הבנקים.
המינוי עבר במועצת המנהלים ברוב מוחץ אך בהימנעות של ארנסט וודק ויחזקאל הרמלך שטענו שהורביץ נושא באחריות לוויסות מניות הבנקים כחבר מועצת המנהלים בתקופת הוויסות, למרות שהוא הביע את דעתו נגד הוויסות, ולכן לא ראוי שיתמנה לתפקיד.
הורביץ הודיע עם מינויו שיכבד את כל הסכמי הפרישה עם ארנסט יפת והתעקש להמשיך לאפשר את כהונתו של יפת בתפקיד בכיר בשלוחה של בנק לאומי בחוץ לארץ.
הורביץ חילק את זמנו בין בנק לאומי לניהול טבע.
באוקטובר 1986, בעקבות ביקורת ציבורית, החליט הדירקטוריון בראשותו על קיצוץ חלק משכר הבכירים בבנק.
בינואר 1987, עם התעצמות הלחץ הציבורי שכלל גם שביתה של עובדי הבנק, הורה מיכאל ברונו להורביץ לחקור את פרשת פיצויי הפרישה של יפת מהבנק.
אולם הורביץ החליט מיידית להתפטר, למרות שטען שהטעות של מתן פיצויים מוגזמים ליפת, שהוא היה מעורב בה, אינה כשל ולא ראוי היה לדרוש את התפטרותו.
בשנת 1989 מונה ליושב ראש הרשות לפיתוח ירושלים.
הורביץ הועמד לדין בשל אי דיווח על הכנסות בסך מיליוני דולרים (עבירות מס) בהקשר לפעילותו כיושב-ראש דירקטוריון פרומדיקו והורשע בבית המשפט המחוזי על ידי השופטת אילה פרוקצ'יה.
על החלטה זו ערער לבית המשפט העליון.
ערעורו התקבל והוא זוכה פה אחד בפסק דין פרומדיקו.
בשנת 2002 (ה'תשס"ב) זכה בפרס ישראל על מפעל חיים.
מאז פרישתו מניהול "טבע", היה פעיל במיזמים רפואיים חדשנים והיה אחד ממשקיעי ומקימי בית הספר לרפואה בצפת.
בשנת 2010 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
ובשנת 2011 קיבל את אות עמית כבוד של המרכז האוניברסיטאי אריאל.
הורוביץ קיבל את הפרס על תרומתו רבת השנים לקידום התעשייה עתירת הידע, הכלכלה והחברה בישראל.
בנובמבר 2009 אובחן כלוקה בלימפומה.
הוא עבר טיפולים והחלים מהמחלה.
נפטר ב-21 בנובמבר 2011 כתוצאה מאלח דם, והובא לקבורה ב-24 בנובמבר בבית הקברות גבעת השלושה.
הותיר אחריו את אשתו דליה, שלושה ילדים ונכדים.
בהספד שנשאה בתו של הורביץ, היא העבירה ביקורת קשה ביותר על התנהלות הצוות בבית החולים שיבא אשר טיפל בו.
הורביץ היה מזוהה עם מפלגת העבודה, אך היה מקורב מאוד גם לאהוד אולמרט.
על אף הילת "הקוסם הכלכלי" שריחפה מעל ראשו והתבטאויותיו בנושאי כלכלת מדינה בכנסים שונים הודיע הורביץ שאין לו עניין בתפקיד שר האוצר – "אני טוב בניהול עסק.
עם זאת, הורביץ התבטא מפעם לפעם בנושאים פוליטיים.
בתחום הכלכלי, כשהיה אחד מהמועמדים להחליף את שר האוצר המתפטר בנימין נתניהו, קרא לתוכנית לצמצום העוני, ואמר שהרפורמות הכלכליות של נתניהו, הגם שתמך בהן, נעשו שלא מתוך הידברות, כראוי לדעתו.
בתחום המדיני קרא להקמת גדר ההפרדה, והודה ש"התפכח מאשליות" שהיו לו לאחר חתימת הסכמי אוסלו.
באוגוסט 2006, בעקבות מלחמת לבנון השנייה, היה הורביץ חבר בוועדת שחק, אותה הקים שר הביטחון עמיר פרץ.
הוועדה, בראשות הרמטכ"ל לשעבר אמנון ליפקין-שחק, בה היו חברים גם האלופים (במיל') הרצל בודינגר ואילן בירן, פורקה עוד בטרם הספיקה לפעול, לאחר שבודינגר הודיע על פרישתו ממנה מ"סיבות אישיות", וזמן קצר אחר כך הוקמה ועדת וינוגרד.
החל משנת 2012 שונה השם של כנס קיסריה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, ונקרא כנס אלי הורביץ לכלכלה וחברה.
בשנת 2013 הוקמה קרן דליה ואלי הורביץ.
הקרן תומכת בפעילויות בתחומי הבריאות, חינוך, אמנות והגיל השלישי.
עיריית כפר סבא הנציחה את זכרו בקריאת רחוב על שמו.
אליהו (אלי) גורנשטיין (נולד ב־31 באוגוסט 1952) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, זמר, במאי ומדבב ישראלי.
נולד בתל אביב לבנימין ולרות ולטש–גורנשטיין, בתו של הפילוסוף היהודי–צ'כוסלובקי פליקס ולטש.
לגורנשטיין תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב.
למד תיאטרון ומוזיקה בניו יורק.
בחופש הגדול שלפני כיתה י"ב הוא שר במסגרת חילופי נוער בין תל אביב וקלן.
במסגרת שירותו הצבאי שירת בצוות הווי חטיבת הצנחנים ובלהקת פיקוד מרכז.
אחרי שירותו הצבאי הופיע כבדחן וביצע מערכונים עם צחי נוי.
הצמד קרא לעצמו "חומה ומגדל": גורנשטיין מתנשא לגובה 195 סנטימטר ונוי סבל באותה העת מעודף משקל.
השניים חזרו להופיע יחדיו, מדי פעם, בעשרות השנים הבאות.
כשחקן תיאטרון, שיחק בהצגות רבות במרבית התיאטראות בישראל (הבימה, תיאטרון חיפה, הקאמרי, החאן ותיאטרון באר שבע).
בין ההצגות בהשתתפותו היו "אחרון הפועלים", בו גילם את א.
גורנשטיין ידוע באהבתו למשחק במחזות זמר, והשתתף בין היתר ב"כנר על הגג", "צלילי המוסיקה" (דוד מקס), "אמריקה", "פינוקיו", "היפה והחיה", "המפיקים" (פרנץ ליבקינד), "עוץ לי גוץ לי" (הטוחן) "איתמר פוגש ארנב" (הארנב), "אבא עושה בושות" (האבא).
גורנשטיין עסק מעט גם בבימוי וביים את ההצגה לילדים עמי ותמי.
זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המשנה לשנת 2012, על משחקו בהצגה "ריצ'רד השלישי" בתיאטרון הקאמרי.
גורנשטיין השתתף כשחקן אורח במספר רב של תוכניות טלוויזיה לילדים: "הספינה המזמרת", "טלפלא", "קשת וענן", "רחוב סומסום","החברים של ברני", "פרפר נחמד" (גילם את "דוד פסח")," המועדון של יובל המבולבל", "זהו זה!", "ארץ מולדת", "ציפיטפוט", "שכנים", "בלי גרביים" ועוד.
באחת מהופעות האורח שלו בתוכנית "זהו זה!" הוא השתתף עם שאר השחקנים ועם שלמה גרוניך גם בשירת שיר השבוע וקולו מונצח עם השיר בתקליטם של גרוניך ושחקני "זהו זה" – "אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה".
סרטו הראשון של גורנשטיין היה "סרט וארוחת בוקר" (1977).
ובסרטים "הלהקה" ו"חמש חמש" היה אחד מהחיילים.
בסרט "המוסד הסגור" גילם את המדען קוצ'יק.
ב־2010 השתתף בסרט "היו לילות".
כן השתתף בתפקיד אורח בסדרה הקומית "קרובים קרובים", ב־2013 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "פצועים בראש", בסדרה "החיים זה לא הכל" ובסדרת הקומדיה "החברים של נאור".
ב־2015 השתתף בסדרה "תמר הבלשית" בתפקיד הקריין שמכריז את שם הפרק וגם בתפקיד קפטן שמפטן, סבה של תמר מצד אביה.
באותה שנה השתתף בסרטו של יבגני רומן "האיש שבקיר".
ב־2018 הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של יצחק צפל ישורון "אלסקה" וב"סברי מרנן".
גורנשטיין אף שיחק בסרט "הלהקה", וידועה הסצנה בה הוא שופך על עצמו לבן ובכך מונע את פירוק הלהקה הצבאית.
סצנה זו היא אחת המפורסמות בקולנוע הישראלי.
ב־2016 השתתף בסרטו של ניר ברגמן, "להציל את נטע".
בשנת 2018 השתתף בסרט הקומדיה השווייצרי "מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים" (או בשמו הרשמי "מסעו המופלא של וולקנברוך לזרועותיה של שיקסע") בהפקת נטפליקס.
הסרט היה המועמד השווייצרי לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב־2019 השתתף בהופעת אורח בסדרה "שב"ס" של תאגיד השידור הציבורי כאן, בתפקיד משנה בסרט "בשורות טובות" של הבמאי ארז תדמור וכן בסרט "אלוהי הפסנתר".
ב־2022 גילם את תפקיד האחראי על טהרת מתים ברבנות הצבאית הראשית בסדרה שישו ושמחו, ששודרה בכאן 11. כמו כן באותה שנה ב־2022 שיחק גורנשטיין את אדולף אייכמן בסרט הדוקודרמה הקלטות האבודות של אייכמן.
פס הקול של סרט זה הוא קלטות אותנטיות של אדולף אייכמן ובני שיחו.
השחקנים מחופשים לנפשות הפועלות ומזיזים את שפתיהם לצלילי הפסקול, כדי להמחיש את הנעשה בעת השיחה המוקלטת.
עבודה זו היא, כביכול, ההפך מדיבוב.
גורנשטיין מכנה את עבודתו בסרט זה "שפתות".
ב־2023 שיחק בסרטה של מיכל בת אדם, "הילה".
כמו כן תרם את קולו בדיבוב מספר סדרות טלוויזיה, וביניהן "פיטר פן" (סדרת האנימה ששודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית) בה דיבב את שודד הים סמי, וכן את אוסקר מ"רחוב סומסום".
ב־1977 "השאיל" את קולו למוני מושונוב בקטעי הקברט בסרט "קשר הדבש".
בשנת 2019 דיבב את גרימל בסרט הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר (במקום דב רייזר שדיבב אותו בטריילר המדובב).
במרץ 2020, לאור התפשטות הקורונה בישראל, גורנשטיין הוציא בעזרת בתו ובן זוגה אורי סממה סרטון פרודיה לשיר "Be Prepared" של סקאר, האריה הרשע בסרט המוכר מלך האריות, שנקרא "מלך ההנחיות", בו הביע ביקורת כלפי המצב.
באותה שנה החל לדבב את דמותו של אדון ינשוף בסדרת אתחול של "סיפורימפו".
בשנת 1976 השתתף גורנשטיין בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "סיבה למסיבה", שהגיע למקום השני בתחרות.
כעבור שנה ביצע על בימת הפסטיבל את השיר "לארצי יש יום הולדת", שכתב והלחין שייקה פייקוב לכבוד שנת ה־30 למדינת ישראל.
שיר זה הגיע למקום השלישי בתחרות, ועל אף שנחשב כשיר ילדים, זכה להצלחה גם בקרב הקהל הבוגר יותר, ודורג במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לאותה שנה.
בשנת 1977 השתתף גורנשטיין בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "הלילה עבר" שזכה במקום התשיעי.
גורנשטיין הוא גם זמר אופרה באופרה הישראלית ומנחה, משתתף ומביים מופעי קונצרטים ואופרות בתזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ידוע בכישרונו המוזיקלי כזמר השר בקול בס וכצ'לן.
הוא ארגן ערב שירי הזמר של פרנק סינטרה שזכה להצלחה ושתי תוכניות יחיד נוספות.
כזמר הוא הקליט גם שירי פתיחה לתוכניות טלוויזיה כמו רכבת ההפתעות, ופרסומות כמו לדוגלי מזון כלבים.
בשנת 2011 הוציא גורנשטיין את אלבום הבכורה שלו, "ונחיה", המורכב כולו משירי משוררים שהלחינו מוזיקאים כיוני רכטר, שלמה יידוב ואלון אולארצ'יק.
על המשוררים שגורנשטיין שר משיריהם באלבום נמנים אברהם חלפי, אבות ישורון, נתן אלתרמן, יהודה עמיחי ויהונתן גפן.
שניים מהשירים שר גורנשטיין בדואט עם זמרים אורחים: "ירח" עם שלמה יידוב ו"אורחת זרים" עם נורית גלרון.
את האלבום הפיק גיא וינגרטן, שגם הלחין חלק משיריו.
גורנשטיין עצמו הלחין שיר אחד עבור האלבום, "ונחיה", למילים של אברהם חלפי.
בפברואר 2016 הושק אלבום דיגיטלי ברשת ג בשם "לשיר איתה" – אוסף מחווה לשושנה דמארי במלאת עשור למותה, בו השתתף גורנשטיין בביצוע השיר "האמיני יום יבוא".
בשנת 2019 הנחה מספר ערבי מוזיקה מסרטי אנימציה בנגינת תזמורת האוניברסיטה.
גורנשטיין נשוי לניצה ולהם שלושה ילדים, אחת מהם היא השחקנית רוני גורנשטיין.
אלי (אליהו) דנקר (נולד ב־12 באוקטובר 1948) הוא שחקן ישראלי.
בגיל 10 החל לנגן באקורדיון.
למד במגמה מוזיקלית בתיכון השייך לאקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים.
שירת בצבא כקצין בחטיבת הצנחנים.
במלחמת ששת הימים נלחם ברצועת עזה.
כשהשתחרר מהשירות הצבאי פנה ללימודי משחק בבית צבי.
את לימודיו מימן בנגינת פסנתר בשיעורי בלט.
לאחר מכן למד תיאטרון באוניברסיטת העברית ולאחר כשנה נסע לניו יורק ללימודי משחק.
באותה תקופה פרצה מלחמת יום הכיפורים והוא חזר לישראל הישר לקרבות בתעלת סואץ.
לאחר המלחמה, החל לשחק בתיאטרון "החאן הירושלמי" למשך שלוש עונות.
התפקיד הראשון שלו בתיאטרון החאן היה בהצגה "משרתם של שני אדונים", יחד עם ששון גבאי וספי ריבלין.
לאחר הצגה בתיאטרון חיפה, יצא ללימודי אקרובטיקה בימתית אצל ז'אק לקוק, בפריז.
ב-1976, הופיע מספר פעמים בתוכנית "ניקוי ראש".
בשנה זו הופיע גם בסרט הילדים "מסע אל חנוכה".
מתחילת שנות השמונים, הוא מופיע כשחקן בתיאטראות "הבימה", "הקאמרי" ועוד.
בין השאר הופיע בתפקיד יאזון במחזה "מדיאה".
בשנת 1982 הופיע בסרט "האיש שבא לקחת" גילם את דנקר, פסנתרן.
בסוף אוגוסט 1984 שיחק דנקר בהצגה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הרווי פיירשטיין בתיאטרון בית לסין ובביומיו של אילן רונן לצידו של נתן דטנר.
בסוף השנה, היגר דנקר לארצות הברית.
מבטאו ומראהו הביאו לליהוקו בתפקידים כגון מחבל או סוכן "מוסד" בסרטי קולנוע רבים, ובהם "המתופפת הקטנה", "טיסה מספר 847", "החבר החדש של אמא שלי", "אלוף ללא עוררין 2: האיש שעומד אחרון" ובסדרות טלוויזיה, ובהן "מקגיוור", "מלחמה וזיכרון", "הבית הלבן", "זהות בדויה", "ג'אג", "תא רדום", "Damages", "המנטליסט", "CSI: מיאמי" ו"המפענחת".
בשנת 1987 שיחק בסרטו של זאב רווח "בובה", ב-1990 בסרטו של אורי ברבש "דרך הנשר".
ב-1996 גילם במחזמר "ספר הג'ונגל" את שירחן הנמר.
בשנת 2000 שיחק בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו".
באותה שנה גילם את ביל סייקס במחזמר "אוליבר טוויסט" שכתב וביים מנחם גולן, ולצידם של דניאל מגון, שלמה בראבא, רינת גבאי, וצחי נוי.
בתחילת שנות האלפיים חזר לישראל.
ב-2001, שיחק בטלנובלה הראשונה בישראל, "לגעת באושר" ובסרט אינג'יל.
ב-2006, דובב את דמותו של ראש המועצה בסרט "גיבור על נמלים".
בשנת 2007, שיחק במחזה "פיגמליון" ובטלנבולה "האלופה" לצידו של השחקן יהודה לוי.
בשנת 2010, שיחק את דמותו של דוד דמתי בסדרה "תיכון השיר שלנו".
ב־2011, שיחק בהצגה "המסילה לדמשק".
בשנת 2017, שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "המדרשה".
בשנת 2018 הופיע בתפקיד ראשי בסרטה של רוני קידר "משפחה", ושיחק בסרט האמריקאי "קודם ניקח את ברוקלין" של הבמאי הישראלי דני אביכזר.
בסוף אותה שנה החל לשחק במחזמר "שגעון המוזיקה" בקאמרי.
ב-2019, שיחק בהצגה בתיאטרון בית צבי "החולה ההודי" ושימש כדובר בסרט "המחשמלים".
ב-2022 שיחק בסרטו של שמי זרחין "השתיקה".
לאלי דנקר ארבעה ילדים משלוש נשים, אחד מהם הוא היוצר רן דנקר.
הוא מתגורר עם אשתו השלישית מיכל בהוד השרון.
אלי דיין (נולד ב-25 באוקטובר 1949) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש עיריית אשקלון וכחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
דיין נולד במרוקו, בנם השני מתוך עשרה של יוסף וסימי דיין.
הוא עלה לישראל בשנת 1963 והתגורר בשכונת שמשון באשקלון.
דיין למד בבית הספר התיכון הדתי באשקלון, שירת בחיל השריון והשתחרר בדרגת סגן.
הוא בוגר האוניברסיטה העברית ועורך דין במקצועו, את ההתמחות עשה במשרדו של שמואל תמיר.
היה ממקימי עודד תנועה של מתנדבים בשכונות מצוקה וערי פיתוח.
בשנת 1978 בגיל 30 התמודד על ראשות עיריית אשקלון ונחשב בעל סיכויים קלושים לזכות בתפקיד אל מול שני תתי האלופים שהשתתפו במירוץ אריה קרן ונתן ניר.
אולם באופן מפתיע עלה דיין לסיבוב השני אל מול אריה קרן שזכה
במספר הקולות הרב ביותר (28%).
לקראת הסיבוב השני הודיע המערך על תמיכה בקרן והליכוד על תמיכה בדיין, ובבחירות ניצח דיין בקבלו 54% מהקולות.
דיין כיהן בתפקיד זה 13 שנים רצופות עד 1991.
דיין היה פעיל במפלגת תמ"י ושובץ במקום הרביעי ברשימתה לכנסת העשירית ובמקום השלישי ברשימתה לכנסת ה-11, אך לא נכנס לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-12 התמודד ברשימת המערך, ונבחר לראשונה לכנסת.
בכנסת ה-13 שימש כיושב ראש סיעת העבודה ויושב ראש הקואליציה.
ב-24 ביולי 1995, עם מינויו של יוסי ביילין לשר הכלכלה והתכנון, מונה דיין להחליפו כסגן שר במשרד החוץ והחזיק בתפקיד זה תחת שרי החוץ שמעון פרס ואהוד ברק.
דיין לא נבחר לכנסת ה-14, וחזר לעיסוקיו הקודמים כעורך דין.
הוא גם שב לעסוק בפוליטיקה המקומית באשקלון, ונבחר בשנת 2003 למועצת עיריית אשקלון לאחר שרשימתו "בשביל הפרנסה שלך" זכתה במנדט אחד.
כיהן כחבר מועצת העיר עד שנת 2008.
כיום מכהן כיו"ר קרן אשקלון.
דיין מתגורר בשכונת אפרידר שבאשקלון, נשוי ללינדה, מורה לאנגלית, אב לשלושה ילדים.
אלי גלפרין (נולד ב-10 בפברואר 1974) הוא שחקן תיאטרון וקומיקאי ישראלי.
אלי גלפרין נולד ב-1974 בפתח תקווה.
הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב במחזור של 1997.
גלפרין השתתף בעונה השנייה של "האלופה" בתפקיד "גולדה", בסדרה "מתי נתנשק" בערוץ 10, בסדרה "קוויקי" בביפ, בקומדיה "האמא של הרווקה" וב"גור ואוח" בערוץ ג'טיקס.
בתיאטרון צוותא שיחק במופע הבידור "פותחים פה לשפן" (ביחד עם מיכל לוי ואיילת רובינסון), ובתיאטרון תמונע, בהצגה "רביזור".
יחד עם השחקנית מיכל רובין, גלפרין כתב וביים את הצגת הילדים "לא רוצה לקום" בהפקת "התיאטרון שלנו".
הוא היה חבר קבוע בתוכנית ההומור והסאטירה "יתוש בראש", בגלי צה"ל ובטלוויזיה החינוכית.
גלפרין השתתף בסרטו של מנשה נוי "פתיחה 1812", בסדרות הטלוויזיה "בסימן ונוס", "תחת שמי ורונה", בסרט "אחים" ובמספר פרסומות.
בשנת 2009 שיחק בסדרה "קוויקי" אשר שודרה בערוץ 2-קשת.
הוא גילם שם ליצן רפואי.
בשנים 2012–2013 השתתף גלפרין בעונות הראשונה והשנייה של סדרת הילדים "מר עגבנייה", בתור קריין החדשות.
בשנת 2012 שיחק בסדרה "זנזורי" בתפקיד גרטנר.
בשנת 2013 שיחק בסדרת הילדים "קופיקו" בתפקיד המתורגמן למר הירושי משגרירות יפן.
בשנת 2014 שיחק בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" בתפקיד הרב קמינר מורה בישיבה.
בשנים 2015–2016 השתתף גלפרין בעונה השלישית של הסדרה "החממה", בתור דוקטור אייזנברג.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בערוץ ג'וניור לצופי yes, בתפקיד רופא שיניים.
בשנת 2016 שיחק בסדרה הרוסים שיחק בתפקיד צ'יקו.
בעבר היה גלפרין שחקן "הבימה" והשתתף בהצגות "קבוצת הצעירים" בניהולו האומנותי של אילן רונן.
גלפרין מגלם את דמותו של "שטוזי תפוזי" בהצגה "מחסן השטוזים של דתיה" בהפקת תיאטרון אורנה פורת מאז 2009 ועד היום.
בטלוויזיה כתב והגיש את פינת הסטנדאפ בתוכניתה של מיכל זוארץ "שישי עם מיכל" ובזמן מלחמת לבנון השנייה, הגיש פינת סטנדאפ וסאטירה בתוכנית "חשיפה לצפון" בערוץ הראשון.
מאז אפריל 2013, הגיש בתוכנית הבוקר של אורלי וגיא בערוץ 10 פינת הומור וסאטירה יומית בשם "החיים, הפקקים ומה שביניהם", בה שולבו דיווחי תנועה.
לצד הדיווח על עומסים בכבישים, הוא הגיש קטעי סטנדאפ קצר בענייני היום.
את הפינה כתבו אלי גלפרין וחיים אלמקיס.
בהמשך, החל גלפרין לערוך גם חידונים יומיים קצרים במסגרת התוכנית.
עם מעברם של אורלי וילנאי וגיא מרוז לתוכנית בשעות הערב, המשיך גלפרין את פינתו במסגרת התוכנית "בוקר אור", עד סיום שידורה של התוכנית בינואר 2019. בסך הכל, ערך גלפרין כאלפיים חידונים במסגרת זו של תוכנית הבוקר.
ב-2019 שיחק בתפקיד קטן בעונתה השלישית של "צומת מילר".
ב-2021 שיחק בסדרת הילדים "אבא מטפלת" בתפקיד בני בוננזה בעל מפעל לציפיות שנפגש עם ליאור.
ב-2022 שיחק בסדרה הקומית "שנות ה-90" בתפקיד שמואל, מנהל המלון באילת בו עובדים שלום ובקי.
ב-2025 שיחק בסרט "תמונות יפואיות", סרט המשך המבוסס על הסדרה, גילם את דמותו של אהרון אפללו.
הוא נשוי למוניקה ואב לארבעה.
אליעזר "אלי" דריקס (נולד ב-13 באוקטובר 1964 בפתח תקווה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, מסמלי מכבי תל אביב, במדיה כבש 113 שערי ליגה בשנות ה-80 וה-90, ושחקן נבחרת ישראל.
כיהן כמנכ"ל מכבי תל אביב בכדורסל.
דריקס גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
במהלך עונת , זיהה מאמן מכבי יעקב גרונדמן את הפוטנציאל של דריקס כחלוץ רחבה, וקידם אותו לקבוצה הבוגרת.
את הופעה הבכורה שלו ערך דריקס במשחק ביתי מול בני יהודה ב-13 בפברואר 1982, משחק שהסתיים בשוויון 0:0. באותה עונה ערך הופעה אחת נוספת בקבוצה, במסגרת הגביע.
בעונה שאחריה דריקס רשם 4 הופעות בלבד, אך בעונת כבר שיחק תפקיד מרכזי, רשם 30 הופעות, וכבש 4 שערים.
את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה כבש כבר בהופעתו הראשונה באותה עונה, ב-24 בספטמבר 1983. היה זה שער השוויון הזמני של מכבי בדרך לניצחון 2:1 על מכבי נתניה.
בעונת מיעט דריקס לקבל דקות, והושאל לחצי עונה למכבי יבנה, במדיה זכה בתואר הראשון בקריירה שלו, גביע הטוטו.
דריקס חזר למכבי תל אביב בעונת .
החלוץ הגבוה והפיזי הראה מגוון יכולות כיבוש, כשהבולטת שבהן היא משחק הראש המצוין.
בעונת החזרה שלו כבש דריקס 8 שערי ליגה ב-28 הופעות, ו-16 שערים בסך הכל.
בעונה לאחר מכן (), זכה דריקס בתואר הראשון שלו במדי מכבי תל אביב.
הקבוצה הגיעה לגמר גביע המדינה, למשחק מול מכבי חיפה.
דריקס העלה את מכבי תל אביב ליתרון זמני, 2:1, עם שער בדקה ה-73, כשעצר כדור על החזה בתוך הרחבה, והמשיך ברגל שמאל אל הרשת.
חיפה הצליחה לאזן, ואף לעלות ליתרון 3:2 בתוך ההארכה, אך בדקה ה-113 דריקס כבש שער בבעיטת מספרת והשווה ל-3:3. דריקס תרם שער גם בדו-קרב הפנדלים, ומכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה.
בעונה שאחריה (), דריקס כבש 7 שערי ליגה, ואף פתח בהרכב מכבי בניצחון 2:1 בגמר הגביע, בדרבי העירוני מול הפועל תל אביב.
לאחר עונה נוספת בקבוצה, ולקראת עונת , שוב עזב דריקס את הקבוצה, הפעם לקבוצת מכבי נתניה, בה שיחק עונה אחת בלבד, שלא התאפיינה בהצלחה מרובה.
בתום אותה עונה שוב חזר למכבי תל אביב.
בעונת , זכתה מכבי תחת הדרכתו של אברהם גרנט באליפות הראשונה לאחר 13 שנה, כשדריקס כובש לזכותה 13 שערי ליגה.
אחת ההופעות הזכורות של דריקס בעונה זו הייתה בדרבי.
במחזור ה-7 של העונה, ב-21 בנובמבר 1991, הביסה מכבי את הפועל בתוצאה 0:4. דריקס עלה מהספסל וכבש צמד שערים במשחק.
עונה לאחר מכן (), שוב ניצחה מכבי בדרבי באותה תוצאה, 0:4, ודריקס, הפעם כשחקן הרכב, כבש שלושער והפגין ורסטיליות רבה כשכבש גם בנגיחה, גם ברגל שמאל וגם ברגל ימין.
הופעה זו נחשבת לאחת הטובות בהיסטוריה של שחקן בדרבי התל אביבי.
דריקס הוסיף להיות דומיננטי בהתקפת הקבוצה גם בעונות הבאות, וזכה עם מכבי תל אביב בשתי אליפויות נוספות ( ו-) ובשני גביעים נוספים, כשבעונת פתח בהרכב בדרבי בגמר גביע המדינה בניצחון 0:2 על הפועל תל אביב, ובעונת כבש שער בניצחון 1:4 בגמר הגביע מול עירוני ראשון לציון.
בתקופה זו, כאשר היה דריקס חלק מהרוטציה עם החלוצים מאיר מליקה וניר סביליה, הקפטן הקבוע של הקבוצה היה ניר קלינגר.
עם התחזקות מעמדו של דריקס והפיכתו לשחקן הרכב, הוא החל לענוד את סרט הקפטן לסירוגין בתורנות שבועית עם קלינגר, והשניים הניפו במשותף את הגביעים בהם זכתה הקבוצה.
בסיום עונת , עזב דריקס את מועדון נעוריו בדרך לעונת פרישה בשורות מכבי הרצליה, בה שימש גם כעוזר מאמן של שייע פייגנבוים.
ב-30 באוקטובר 1999, ערך דריקס את הופעתו האחרונה, כמחליף בהפסד קבוצתו 2:0 מול הפועל כפר סבא.
דריקס כבש 113 שערי ליגה עבור מכבי תל אביב, ו-159 שערים בכל המסגרות.
הוא נמצא במקום ה-4 בטבלת מלך השערים בכל הזמנים של הקבוצה, והוא אחד מארבעה שחקנים בלבד שכבשו לזכותה למעלה ממאה שערים.
דריקס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ב-18 בפברואר 1987, מול .
בסך הכל ערך 27 הופעות במדי הנבחרת,
וייצג אותה בין היתר במוקדמות מונדיאל 1990, מוקדמות מונדיאל 1994, מוקדמות יורו 1996 ומוקדמות מונדיאל 1998.
את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים כבש ב-18 באוקטובר 1988 בניצחון 2:0 על באצטדיון וסרמיל בבאר שבע.
בסך הכל כבש 4 שערים עבור הנבחרת, כולם במשחקי ידידות.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, הוסיף דריקס לשמש כעוזר מאמן מכבי הרצליה כחודשיים, אז התפטר מתפקידו מאמן הקבוצה שייע פייגנבוים ודריקס התמנה במקומו למאמן הזמני של הקבוצה.
שלושה מחזורים לסיום העונה, התמנה במקומו אבי כהן למאמן הקבוצה.
הרצליה סיימה את העונה במקום ה-13 מתוך 14, וירדה לליגת המשנה.
בסיום העונה חזר דריקס למועדון נעוריו.
דריקס היה אמור בתחילה לשמש כעוזר מאמן של שלמה שרף, מאמנה החדש של הקבוצה, אך לבסוף קיבל את תפקיד מנהל מחלקת הנוער של הקבוצה.
לקראת עונת , מונה דריקס על ידי לוני הרציקוביץ', בעלי הקבוצה, לתפקיד סגן הנשיא, במסגרת תפקידו דריקס היה אחראי על הצד הניהולי של המועדון, וזאת בנוסף לתפקידו במחלקת הנוער.
באותה עונה זכתה מכבי באליפות המדינה, אך בעונות שאחריה הפגינה הקבוצה יכולת חלשה, ואוהדי הקבוצה פתחו במחאה מול ההנהלה, ובכללה דריקס.
הביקורת כלפי דריקס נבעה בין היתר מכישלונו לסגור חוזים מול שחקנים שכבר סיכמו עקרונית במועדון, כשהמקרים הזכורים עם גוסטבו בוקולי, שחקנה של מכבי אחי נצרת בקיץ 2004, שלבסוף חתם במכבי חיפה, ואיתי שכטר, שחקן הפועל נצרת עילית בקיץ 2006, שחתם לבסוף במכבי נתניה.
ב-5 בדצמבר 2005 מונה כמאמן הזמני של הקבוצה, לאחר התפטרותו של ניר קלינגר.
הוא החזיק בתפקידו פחות מחודש, עד שהוחלף על ידי טון קאנן ההולנדי.
ב-21 בנובמבר 2006, הודיע דריקס על מעברו למועדון הכדורסל של מכבי תל אביב, לאחר שלדבריו הרגיש מיצוי מתפקידו.
הוא מונה כמנהל השיווק של המועדון.