tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתחילה, משחק הסופרקאפ היה משחק המציין את תחילת העונה החדשה ברוסיה.
מאוחר יותר, מסיבות כלכליות, המשחק שולב באליפות: כך למשל, משחק 2016 בין סלבה לקרסני יאר שוחק במוסקבה שבוע לפני מפגשם במשחק הפרמייר ליג בעוד בשנת 2017 שוחק המשחק בקרסנויארסק כחלק מהסיבוב הבא בליגת העל, כאשר יניסיי-STM אירחה את קובאן.
מארגני המשחק תכננו לשנות את מתכונת הטורניר החל משנת 2018, אך בשנת 2018 המשחק לא התקיים וגם בעונה שאחריו.
הטורניר חודש בשנת 2024 ומתקיים מאז מדי שנה.
הסופר קאפ הרוסי בכדוריד גברים הוא גביע שמשוחק בתחילת כל עונה בין אלופת רוסיה בעונה שעברה לבין מחזיקת הגביע הרוסי בעונה שעברה.
אם האלופה ומחזיקת הגביע היא אותה קבוצה, אז במשחק היא משחקת נגד פיינליסטית הגביע.
הגביע מאורגן על ידי התאחדות הכדוריד הרוסית ומורכב ממשחק אחד.
הגביע שוחק לראשונה בשנת 2014 והוא נערך מדי שנה.
שיאנית הזכיות היא מועדון הדובים מצ'כוב ממחוז מוסקבה.
אלופת רוסיה של העונה הקודמת מודגשת בתכלת
הסופר קאפ הרוסי בכדורעף הוא משחק שנתי בין שני מועדוני כדורעף רוסיים, האחד אלוף רוסיה, והשני הוא הזוכה בגביע (או מדליית כסף באליפות או גמר הגביע, אם האלופה גם זכתה בגביע).
הטורניר מאורגן על ידי התאחדות הכדורעף הכל-רוסית.
שיאנית הזכיות בסופר קאפ לגברים היא זניט קאזאן (עם 9 זכיות), שיאנית הזכיות בסופר קאפ לנשים היא דינמו מוסקבה (עם 2 זכיות).
הסופר קאפ שוחק לראשונה בשנת 2008. בשנת 2012 ומאז 2014 הוא נערך במסגרת אחד מסבבי אליפות רוסיה.
בכל שתים עשרה הטורנירים השתתפה זניט קאזאן, שזכתה באליפות או בגביע בשנה שקודם לעריכת לטורניר.
מועדון כמות זכיות זניט קאזאן 9 דינמו מוסקבה 3 בלוגוריה 2 קוזבאס 1
טורנירי הסופר קאפ בכדורעף נשים נערכות מאז 2017 כחלק מאליפות רוסיה.
בשלושת הטורנירים הראשונים השתתפה דינמו מוסקבה.
שנה עיר מארחת זוכה פיינליסטית תוצאה 2017 מוסקבה דינמו מוסקבה דינמו קאזאן 1-3 2018 2019 לוקומוטיב קלינינגרד דינמו מוסקבה 0-3 2020 דינמו אק בארס לוקומוטיב קלינינגרד0-3
מועדון ניצחון דינמו מוסקבה 2 דינמו קאזאן 1 לוקומוטיב קלינינגרד 1
הסופרקופה הספרדי בכדורסל (בספרדית: La Supercopa de España de baloncesto) היא תחרות סופר-קאפ שנתית מקצועית בכדורסל גברים בספרד.
הסופר התקיימה לראשונה לקראת עונת 1984/1985, המשחק הפגיש את אלופת הליגה הספרדית ואת הקבוצה שזכתה בעונה החולפת בגביע המלך הספרדי.
הקבוצות אשר משתתפות: מארחת הטורניר, אלופת אלופת הליגה הספרדית, מחזיקת גביע המלך הספרדי והזוכה בטורניר הסופרקאפ בעונה הקודמת.
קבוצה אליפויות סגנויות ריאל מדריד 9 5 ברצלונה 6 7 בסקוניה 4 2 חובנטוד בדאלונה 2 1 ולנסיה 1 1 גראן קנריה 1 1 אוניקאחה מאלגה 1 3 בילבאו באסקט - 1 CB גרנדה - 1סרגוסה- 2
הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה (DSA) הוא ארגון פוליטי סוציאליסטי דמוקרטי הפעיל בזירות מגוונות בתחום העבודה בארצות הברית.
האידאולוגיות של חברי התנועה נעות בין סוציאל-דמוקרטיה לסוציאליזם דמוקרטי.
התנועה הוקמה בשנת 1982. שורשיה ההיסטוריים במפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, שמנהיגיה היו יוג'ין דבס, נורמן תומאס ומיכאל הרינגטון.
הרינגטון הקים את התנועה לאחר שינויים במפלגה הסוציאליסטית של אמריקה ואיחוד עם תנועות סוציאליסטיות אחרות.
המטרה המוצהרת של ה-DSA היא להשתתף ב"מאבקים למען רפורמות שיחלישו היום את כוחם של תאגידים ויגדילו את כוחם של אנשים העובדים", ובעתיד להוביל לבעלות חברתית על הייצור במפעלים ציבוריים באמצעות חברות ממשלתיות, קואופרטיב עובדים או תכנון מבוזר.
הסופרליגה האלבנית בכדורסל (באלבנית Superliga Shqiptare e Basketbollit) היא ליגת הכדורסל הבכירה באלבניה שנוסדה ב-1946 עם הקמת איגוד הכדורסל באלבניה, שיאנית הזכיות היא פרטיזן טירנה עם 33 אליפויות.
החל מהעונה הנוכחית היא כוללת 12 קבוצות.
הליגה מורכבת מ-12 קבוצות המשחקות בשיטה משחקי בית/משחקי חות.
בסוף העונה הסדירה מתקיים פלייאוף בו משתתפות 4 קבוצות.
הקבוצה שסיימה במקום ה-12 יורדת לליגה השנייה בחשיבותה.
הסטור (בפארואזית: Hestur) הוא אחד מאיי פארו.
האי מצוי במרכז שרשרת האיים, מערבית לסטריימוי, ודרומית לקולטור.
משמעות שם האי בפארואזית שם האי היא סוס.
באי ארבעה הרים: נקור (296 מטרים), מולין (421 מטרים), אגיארוק (421 מטרים) ואלואסטאקור (125 מטרים), המצוי בחוף המערבי של האי.
רוב שטח האי ביצתי, ומצויים בו ארבעה אגמים קטנים, שהגדול בהם הוא אגם פאגראדאלסבאטן.
בקצה הדרומי ביותר של האי, הקרוי האאלור (Haelur) ניצב מגדלור.
באי כפר אחד הקרוי על שם האי "הסטור".
"הסטודיה" או "הסטודיה לציור" היה בית ספר לציור שהוקם על ידי אביגדור סטימצקי ויחזקאל שטרייכמן ופעל בין השנים 1945–1948 בתל אביב.
שטרייכמן, שפרש בשנת 1945 מהוראה בסטודיו שפתח אהרון אבני, הקים יחד עם אביגדור סטימצקי סטודיו לציור שכן במרתף בית אביו של סטמצקי.
בית הספר פעל במתכונת של שיעורי ערב.
בעוד שטרייכמן התמקד בהוראת ציור בצבע, סטמצקי לימד גם רישום.
מרבית השיעורים כללו ציור טבע דומם, אולם לעיתים יצאו התלמידים לצייר בנוף.
בשנת 1947 הצטרף לצוות המורים בבית הספר גם מרסל ינקו.
בנוסף, ביקרו בבית הספר גם אמנים רבים שיהפכו לימים חברי "אופקים חדשים", כדוגמת יוסף זריצקי או פנחס אברמוביץ וכן מבקרים כחיים גמזו ואויגן קולב.
בין תלמידי הסטודיו אמנים כמשה פרופס, דני קרוון, דן קדר, לאה ניקל, אליהו גת, אפרים ליפשיץ, מיכאל ארגוב, דוד לנבר, קליר יניב ואחרים.
סביב הסטודיו גם צמחה גם "קבוצת העשרה".
הסטודיו נסגר ב-1948, כשמרבית תלמידיו גויסו לשירות צבאי.
הסטוג'ס היא להקת רוק אמריקאית הנחשבת למבשרת מוזיקת הפאנק (Punk).
בעקבות סכסוכים פנימיים בין חבריה, התפרקה הלהקה בשנת 1974, וכל אחד מחברי הלהקה פנה לדרכו, כשהבולט מבין החברים, איגי פופ יצא לקריירת סולו מצליחה.
בשנת 2003 שבו חברי הלהקה להופיע בפני קהל, ואף הוציאו אלבום חדש.
איגי פופ הנער ניגן במספר להקות מאזור אן ארבור שבמישיגן ביניהן הפריים מוברס והאיגואנס.
איגי ספג השראה שהובילה אותו להקים את הסטוג'ס לאחר שחזה בהופעה של להקת הדלתות באן ארבור.
רון אשטון היה הגיטריסט וסקוט אשטון אחיו היה המתופף.
אל האחים הצטרף נגן הבס דייב אלכסנדר.
הופעת הבכורה של הלהקה הייתה באוניברסיטת מישיגן בשנת 1967. הסטוג'ס תויגו בכינוי "הסטוג'ס הפסיכדליים" כאשר נגנו עם להקת MC5 בגראנד בולרום שבדטרויט.
בהופעה זו איגי צלל לתוך הקהל וספג חבטות מאיש בקהל.
הסטוג'ס במהרה זכו לתדמית פרועה.
איגי היה ידוע כמשולהב במיוחד על הבמה.
בהופעה אחת אף ניסה לנגן על שואב אבק.
בשנת 1968 הוחתמה הלהקה על ידי Elektra Records ושנה לאחר מכן הוציאה את אלבום הבכורה שלה שנקרא בפשטות The Stooges.
בשנת 2007 לאחר שנים רבות של הפסקת פעילות באולפני הקלטות, שבה הלהקה והוציאה את אלבום האולפן הרביעי של הלהקה "The Weirdness", כמו כן הקליטה הלהקה שיר מחווה "You Better Run", לנגן הבלוז הוותיק ג'וניור קימברוג'.
בין השנים 2003-2008 הופיעה הלהקה בכל רחבי העולם.
במהלך מסע זה הופיעה הלהקה לראשונה בישראל (ב-7 ביולי 2007).
מסע ההופעות נקטע מספר פעמים בשל אירועים מצערים שפקדו את הלהקה ובהם גנבת הציוד כולו במונטריאול.
בספטמבר הופיעה הלהקה בפעם האחרונה עם רון אשטון שנפטר מהתקף לב בינואר 2009.
בראיון במאי 2009, הכריז פופ כי הוא עומד לשוב ולאחד את חברי הלהקה יחד עם הגיטריסט ג'יימס ויליאמסון ולהופיע עם שירי האלבום Raw Power תחת השם "איגי והסטוג'ס".
בדצמבר של אותה שנה, הוכרז כי הלהקה מועמדת להצטרף להיכל התהילה של הרוק במהלך שנת 2010.
הסטון רוזס (The Stone Roses) היא להקת רוק מהעיר מנצ'סטר.
היא נחשבת לאחת הלהקות שבישרו את סגנון הבריטפופ, שהיה אחד הסגנונות הפופולריים במוזיקה הבריטית בשנות ה-90 של המאה ה-20.
איאן בראון (Ian Brown) פגש את ג'ון סקוויר (John Squire) בבית הספר ולאחר גלגולים ושינויים התגבשה להקת הסטון רוזס.
זה קרה בשנת 1983 עם איאן בראון כסולן, ג'ון סקוויר בגיטרה, גארי מאונפילד המכונה מאני (Mani, Gary Mounfield) בגיטרה בס ואלן רן, המכונה רני בתופים (Reni, Alan Wren).
חוזה ההקלטות הראשון שהשיגה הלהקה היה בחברת Thin Line עם הסינגל So Young.
הסינגל זכה לביקורות פושרות וחברי הלהקה החליטו להפסיק להקליט, אך חזרו בהם לקראת סוף אותה שנה.
הסינגל Sally Cinnamon עורר עניין מסוים בחברות תקליטים בתוך מנצ'סטר ולבסוף נחתם חוזה לשמונה תקליטים עם חברת "סילברטון".
הסינגל הבא שלהם, Elephant Stone, זכה להצלחה רבה אך עדיין לא הצליח לפרוץ את השוק המקומי.
באפריל 1989 יצא אלבומם הראשון שנשא את שם הלהקה.
אלבום הבכורה של הסטון רוזס, The Stone Roses, זכה לביקורות נלהבות ונחשב כפורץ דרך בזכות סגנון הפופ-רוק הפסיכדלי שבו.
שנים לאחר יציאתו לאור, הוא הוכתר על ידי NME כאלבום הבריטי הטוב ביותר בכל הזמנים והשפיע על להקות כמו אואזיס, בלר וארקטיק מאנקיז.
בשלב הזה סגנון הלהקה התגבש כאינדי משולב עם מקצבי אסיד-דאנס.
הלהקה הפכה במהרה ללהקת פולחן עם מיליוני מעריצים ברחבי העולם ובבריטניה בפרט.
הסגנון שלהם, שלא היה מוכר לפני כן, הוביל להקות חדשות לאמץ את הסגנון הבריטי הייחודי הזה, שלעתיד "התחרה" בגראנג' האמריקאי בשם בריטפופ.
האלבום השני של הלהקה, Second Coming, שיצא בשנת 1994 בלחץ חברת התקליטים שלהם (האלבום היה אמור לצאת ב-1991), כבר נבלע בין אין ספור האלבומים והלהקות שהחיו את סצנת הבריטפופ בבריטניה.
עקב כך פרש רני מהלהקה, דבר שכמעט פירק את הלהקה.
שנתיים לאחר מכן פרש הגיטריסט ג'ון סקוויר ובכך קבע את ההתמוטטות הסופית של הלהקה.
לאחר פירוק הלהקה איאן בראון יצא לקריירת סולו מצליחה.
ג'ון סקווייר הקים את להקת Seahorses, שהוציאה אלבום אחד מצליח, אך התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
הבסיסט מאני הצטרף ללהקת פריימל סקרים.
הסטואה של אטאלוס נחשבת לסטואה המרשימה ביותר מבין חמש הסטואיי שבאגורה האתונאית.
הסטואה נבנתה על ידי המלך אטאלוס השני מפרגמון אשר מלך בין השנים 159 לפנה"ס ל-138 לפנה"ס.
המבנה נהרס במאה השלישית אך שוקם במלואו במאה ה-20 כ"מוזיאון האגורה של אתונה".
כמאפיינת את התקופה ההלניסטית ביוון, הסטואה של אטאלוס גדולה יותר ומקושטת יותר מהסטואיי האחרות שנבנו באתונה בתקופה הקלאסית.
ממדי הסטואה הם 20 על 115 מטרים והיא כוללת שתי קומות ושתי אכסדרות בכל קומה.
עמודי הסטואה בנויים לפי סדרים קלאסיים שונים: בקומה התחתונה העמודים החזיתיים הם דורים והעמודים הפנימיים הם איונים, ובקומה העליונה העמודים החזיתיים הם איונים ולעמודים הפנימיים כותרות בסגנון פרגמוני.
לאורך כל קומה בסטואה נמצאים 21 חדרים למטרות שונות ועם חלונות אוורור לצדה האחורי.
הסטואה נבנתה עבור האתונאים כמתנה מפרגמון.
מחווה זו חקוקה בארכיטרב של המבנה.
המבנה היה בשימוש עד שנת 267 לספירה עת נהרס במתקפה של ההרולים (שבט גרמאני עתיק).
הריסות הסטואה הפכו לחלק מחומה שנבנתה בעיר, מה שהקל על זיהויה ושיקומה בעידן המודרני.
בין השנים 1952–1956 שוקמה הסטואה על ידי המכון האמריקאי ללימודים קלאסיים במימון ג'ון רוקפלר ובסיוע ממשלת יוון שהפכה אותה למוזיאון.
למבנה זה חשיבות עצומה בלימודים של תולדות האדריכלות הקלאסית משום שהוא שוחזר במלואו עד לפרטי פרטים כפי שהיה בעת העתיקה.
הסחה לכחול או היסט לכחול היא תופעה פיזיקלית לפיה מתקצר אורך הגל, ו/או גדל התדר כאשר המושא (אובייקט) נע לעבר הצופה.
השם בא משום שאורך גל האור בקצהו הוא כחול (או סגול), ולכן, כשהאור הנראה נדחס באורך הגל שלו, הוא מוסט לעבר הקצה הכחול של הספקטרום, ולכן קרוי שמו "היסט לכחול".
כשאורך הגל מתארך, הקצה של הספקטרום האלקטרומגנטי הוא אדום, ולכן האפקט הנגדי, של הארכת אורך הגל, נקרא הסחה לאדום.
אף על פי ששמות הצבעים אדום וכחול נלקחים מחלק האור הנראה בלבד על הספקטרום האלקטרומגנטי, משתמשים במונחים ומוסכמות אלו ("כחול"= דחיסה, "אדום"= התארכות) גם כשמתייחסים לאות שנמצא מחוץ לטווח האופטי (לדוגמה, גלי רדיו, קרינת X וקרינת גאמא).
המונח הזה מיושם באופן בלתי רשמי בהיסח היפוכרומי (hypsochromic shift) בפוטוכימיה.
הסחה לאדום מוזכרת הרבה יותר בגלל חשיבותה לאסטרונומיה מודרנית.
בזמן שהסחה הכללית לאדום של אור הכוכב נראית כראיה להתרחבות היקום, ישנם מספר דוגמאות להסחה לכחול באסטרונומיה:
גלקסיית אנדרומדה נעה לעבר גלקסיית שביל החלב במהירות של כ-300 ק"מ לשנייה (כאלפית ממהירות האור).
כך, כשנצפה מכדור הארץ, האור שנצפה הוא הסחה לכחול.
כשצופים בגלקסיות ספירליות, הצד המסתובב לכיווננו יהיה הסחה לכחול.
כוכבים הקרובים אלינו כמו כוכב ברנרד נעים לעברנו וגורמים לאפקט קטן מאוד של הסחה לכחול.
הסחר האשורי התקיים באשור הקדומה בראשית האלף ה-2 לפנה"ס בין העיר אשור ובין מושבות אשוריות באנטוליה באזור קפדוקיה שבטורקיה של היום.
האמורים מילאו תפקיד מרכזי בסחר זה.
האשורים בראשית האלף השני לפנה"ס
אשור הייתה עיר-מדינה בצפון מסופוטמיה, על גדות החידקל שבה התיישבו נוודים יושבי אוהלים ממוצא שמי.
לפי עדויות רשימת מלכי אשור, המלכים הראשונים ישבו באוהלים ולאחר מכן הקימו את העיר אשור.
בראשית המאה ה-24 לפנה"ס נשלט האזור על ידי סרגון הגדול, מייסד ממלכת אכד.
במאה ה-22 לפנה"ס, בתקופת אור III, היה האזור חלק מממלכת שומר-אכד.
האשורים הקימו עיר-מדינה והכריזו על עצמאותם מאור.
המלכים הראשונים של אשור בשנים 2000 עד 1935 לפנה"ס, ובמיוחד אילושמה וארישום הראשון , נתנו חופש לסוחרים זרים לפעול באשור וסייעו לסוחרים אשורים לסחור במסחר בין אזורי ארוך טווח.
אשור הייתה בעלת שטח מצומצם עם כח צבאי מוגבל.
הכח הפוליטי והכלכלי היה נתון בידי מספר גופים פוליטיים אשר שמרו על שווי משקל ואיזון עדין.
המלך היה בעל כח מוגבל.
העיר יושבת על הצטלבות דרכי המסחר מדרום מזרח (אכד ובבל) לצפון מערב (צפון סוריה ואנטוליה), וממזרח (אפגניסטן ואיראן) למערב (סוריה, ארץ ישראל ומצרים).
לעיר-מדינה אשור היה מבנה פוליטי מיוחד שיש הקוראים לו אוליגרכיה.
לסוחרים האשורים היה מקום מרכזי במערכת השלטון.
האספה – שימשה כמוסד העליון, באספה היו מיוצגים כל נציגי המשפחות.
האספה שימשה גם כבית דין עליון.
מועצה מצומצמת – לצד האספה התקיימה מועצה בה היו חברים נציגי המשפחות הנכבדות.
המלך – היה אחראי על התחומים הדתיים והביטחוניים ודאג להוצאה לפועל של החלטות האספה, היה ראשון בין שווים.
מעמד המלך נבע מהיותו נציג האל עלי אדמות והכהן הראשי.
בנוסף שימש יושב-ראש בעת משפטים מסוימים.
הלימום - פקיד נבחר שנתית.
היה אחראי להפעלת מוסד 'העיר' - אלום (Alum) שניהל את העניינים הכלכליים ואזרחיים של העיר כולל ביצוע פסקי הדין בעזרת פקידים ממונים.
דהיינו, האשורים כינו ומנו את השנים לפי שמות הלימום שהיו בתפקיד באותה שנה.
ועדות של חברי המועצה - שמשו כבתי משפט.
המקדש - היה בראשות המלך שהיה נציג האל עלי אדמות.
נוהל על ידי כהנים ושימש גם כבית האוצר של העיר.
אנטוליה בראשית האלף השני לפנה"ס
אזור אנטוליה במזרח טורקיה הוא חבל ארץ פורה וגם עשיר במינרלים של מתכות כמו, נחושת וכסף.
ממערב לאזור באסיה הקטנה יש מכרות של זהב.
האזור היה גם אזור גידול של כבשים לצמר.
הסוחרים האשורים הובילו אריגים ובדיל למושבה האשורית בעיר כנש העתיקה, ושם הם החליפו את סחורתם עם הסוחרים המקומיים בזהב וכסף.
הסוחרים האשוריים השתתפו במסחר בצמר ובנחושת בתוך האזור.
באזור לא שלטה ממלכה מרכזית, היה שלטון של מלכים (ומלכות) בערי מדינה.
למלכים היה כוח פוליטי וצבאי והם נלחמו זה בזה מדי פעם מלחמות שליטה על אזורים.
המלכים בערים מסוימות חתמו על הסכמי סחר (הסכמי שבועה) עם העיר אשור ומושבתה המרכזית באנטוליה - כנש.
היו שתי צורות התיישבות: הכָּרוּם (Kârum) ותחנת סחר (wabartum).
הכרום היה רובע סגור בתוך עיר לא אשורית שיוחד לשימושם של הסוחרים האשורים.
הכרום בעיר כנש היה הבכיר במושבות הסחר, וזכה לעצמאות ואוטונומיה פנימית.
המושבות התקיימו בנתיבי הסחר הראשיים ובמרכזים עירוניים.
כארבעים מושבות נזכרות במסמכי הסוחרים.
אחת המושבות המופיעה רבות בכתבים היא הכרום בעיר חחום שהייתה עיר בגבול בין אשור לאנטוליה, והייתה מועדפת להחלפת צוותי השיירות, לשליחת דוחות מצב לכנש ולאשור.
בעיר זו נהגו מובילי השיירות לחשב את הוצאותיהם כשהוצאות המסע חושבו בדרך כלל לפי שני מקטעים נפרדים, בין אשור לחחום, ובין חחום לכנש.
השיירות נהגו לשמור את הסחורה אותה נשאו חתומה תחת חותם.
ובחחום הם פתחו את החותם והחלו בסחר.
תיאור דומה מופיע גם לגבי העיר זלפה , כי גם היא שמשה עיר גבול בין אשור לאנטוליה.
הארגון החברתי במושבות האשוריות התבסס על הדגם של העיר אשור: הגוף הקובע היה האספה של הסוחרים הגדולים והקטנים, ולצדה הייתה מועצה, אשר הורכבה מנכבדים נציגי המשפחות החשובות במושבה.
התקיימו ועדות אשר שימשו כפורומים משפטיים.
היה לימום - אפונים שבועי ופקידים שניהלו את החיים האזרחיים והכלכליים של המושבה.
היו חוקים ותקנות שפורסמו בציבור באסטלות (עמודים) ובלוחות.
בתקנות נקבע ניהול ספרי החשבון, משקל תקני לצורכי מסחר וריבית אחידה להלוואות.
הסחר במושבה התנהל על ידי סוחרים עצמאיים, על ידי משפחות סוחרים, על ידי שותפויות עסקיות של מספר סוחרים, על ידי עסקאות משותפות של המושבה כולה כגוף אחד.
בשנות השמונים של המאה ה-19 החלו להגיע לסוחרי עתיקות בטורקיה לוחות חרס בכתב יתדות, שהיו כתובים בניב אשורי קדום.
מקור הלוחות לא היה ידוע.
ניסיון להתחקות אחר מקור הלוחות, שבראשית המחקר כונו הלוחות הקפדוקים, לא צלח.
נמכרו כ-5,000 לוחות, הנמצאים היום בידי מוזיאונים ואספנים פרטיים.
בשנת 1925 הצליח חוקר צ'כי בשם הְרוזְני לאתר את מקור הלוחות באתר בשם קִילטֶפֶה – כ- 19 ק"מ צפונית מזרחית לקייסרי שבקפדוקיה.
הרוזני חשף תוך תקופה קצרה 600 לוחות.
הלוחות נמצאו באתרם במבנים שבהם ישבו סוחרים אשוריים אשר כתבו את הלוחות.
האתר זוהה כעיר הקדומה כָּנש, אשר הייתה המושבה המרכזית של הסוחרים האשוריים באנטוליה.
ב-1948 נתחדשו החפירות באתר מטעם החברה ההיסטורית הטורקית בראשות טהסין אזגיץ'.
החפירות באתר מתקיימות באופן שוטף לכל אורך השנים.
עד העתה נמצאו בחפירות כ- 18,000 לוחות הכוללים מכתבים של הסוחרים, הסכמים מסחריים ופיננסיים, חוקים ותקנות של המוסדות, עדויות וסיכומים של משפטים, מסמכים אישיים כמו צוואות והסכמי נשואין, הסכמים עם השליטים המקומיים ועוד.
היו שני נתיבי סחר בין אשור לאנטוליה:
נתיב סחר עיקרי דרומי – מאשור לאורך נהר הפרת צפונה לעבר מקורות הנהרות החבור והבליח, חצה את הפרת, מצפון לכרכמיש והגיע לכנש
נתיב שני צפוני – מאשור לאורך נהר החידקל צפונה, חצה את הפרת ליד מלטיה והגיע לכנש.
בנוסף התקיימו נתיבי סחר משניים שיצאו מכנש לחבלי הארץ ממערבה ומצפונה.
אחת הערים המופיעות רבות בכתבים כעיר שבו עברו השיירות היא חחום ששכנה על גדת הפרת.
מאשור העבירו בשיירות לכנש בדיל ואריגים:
בדיל – מקורות הבדיל לא ידועים, ההשערה היא שהבדיל הגיע מאזור אפגניסטן (של היום) דרך איראן (של היום).
הבדיל הוא אחד ממרכיבי הארד ומכאן חשיבותו.
יש צורך ביחס של 7-10% של בדיל לעומת נחושת בייצור הארד.
הארד נכנס לשימוש בייצור כלי מתכת באמצע האלף השלישי לפנה"ס, לפני כן ייצרו כלי מתכת בעיקר מנחושת.
לאשורים היו הסכמים להספקת בדיל עם הערים ממזרח.
אריגים – מקור האריגים היה מיבוא מבבל ומטוויה שנעשתה באשור על ידי נשות הסוחרים.
ההובלה נעשתה על ידי שיירות של חמורים למרחק של 1,000 ק"מ במשך כשישה שבועות.
הוצאות הדרך של הסוחרים שולמו בבדיל מפורר.
הסוחרים שילמו מס ייצוא, באשור ומס לשלטונות הכרום בכנש.
הסחורה נמכרה בעיקר בכנש לסוחרים מקומיים ולסוכנים שהובילו את הסחורה למכירה במושבות אחרות.
כל חמור נשא מטען של 90 ק"ג אריגים או בדיל.
האריגים והבדיל נארזו בשקים חתומים.
נעשתה הערכה לגבי היקף המטען שהובל מאשור לכנש במשך 50 שנה.
לפי האומדן הובלו כ-80 טון בדיל, וכ-100 אלף אריגים.
הבדיל נמכר לנפחים מקומיים שהשתמשו בו לייצור הארד.
האריגים האשורים היו באיכות גבוהה יותר מהאריגים המקומיים ולכן היה להם ביקוש גבוה.
השליטים המקומיים קיבלו חלק ממשלוחי האריגים במחיר מיוחד.
משלוחי הבדיל והאריגים נמכרו בכנש או נמסרו לסוכנים (בדרך כלל בני משפחה) למכירה בכנש או במושבות האחרות באנטוליה.
יחידת הסחר הבסיסית הייתה הסוחר הבודד שהיה בעל זכויות הקניין על רכושו ואחראי על חובותיו למשקיעים ובעלי החוב.
המשפחה הייתה המסגרת לקיום קשרים עסקיים והופעלה לצורך משימות לעזרת ראש המשפחה.
בתוך המשפחה התנהל המסחר על בסיס עסקי תוך שימוש בהסכמים.
אולם, היו יחסים מיוחדים של עזרה הדדית.
המוניטין והסטטוס של הסוחר היו בעלי חשיבות גדולה במסחר.
סוחר בעל מוניטין היה יכול לקבל אשראי וכספי השקעה בקלות גדולה יותר ובמחיר נמוך יותר.
מעמדו בעיר אשור ובאנטוליה היה גבוה יותר.
ראש המשפחה גר באשור והבנים היו פעילים באנטוליה.
הצאצאים באנטוליה שימשו כסוכנים וקבלו את הסחורה במישגור.
ההתארגנות נעשתה במנגנונים קבועים עם רשת קבועה וממוסדת של סוכנים ונציגים.
היו גם שותפויות של סוחרים שהסתמכו על הסכמים.
הסוכנים עסקו בהובלה, ארגון הקניה והמכירה, גביית חובות, תשלומי מיסים ומכסים, ניהול משא ומתן וייצוג בבתי דין.
אשת הסוחר הייתה שותפת של בעלה ועסקה בפעילות המסחרית או בייצור בדים.
לסוחרים אשר גרו באנטוליה הייתה אשה מקומית בנוסף לאשה באשור, מעמדה היה נחות ממעמד האשה באשור.
הסכמים בין ערי-מדינות על המסחר ביניהם ומעמד הסוחרים ידועים מהסכמים בכתב מימי הממלכה האבלאית מאמצע האלף השלישי לפנה"ס.
האשורים חתמו על הסכמים עם שליטי הערים בהן היו מושבות המסחר.
נשמרו מספר הסכמים עם ערים חשובות בדרכי המסחר.
את המשא ומתן על ההסכמים היו מנהלים נציגי העיר אשור.
ההסכמים נקראו הסכמי שבועה וכללו את נוהלי המסחר, תנאי המגורים בערים והיחסים עם השלטונות.
לפי ההסכמים השליט היה זכאי ל-5% מהבדים ו- 2/65 מהבדיל בתור מס.
בנוסף לכך השליט היה זכאי לקנות 10% נוספים מהבדים במחיר מיוחד.
האשורים היו זכאים להתיישב באזור מיוחד ולנהל את ענייני המושבה (כלכלה, ביטחון, משפט ועניינים אישיים) ללא התערבות השלטונות.
תושבים מקומיים שפגעו באשורים או גנבו מהם הוסגרו לאשורים.
בגלל המיסים היו ניסיונות לעקוף את ההסכמים על ידי הברחות.
בתעודות נמצאו מונחים המתייחסים לכך למשל "סחורה מוברחת" (Pazzurutum) או "דרך צרה", כינוי לנתיב צדדי דרכו בוצעו ההברחות.
נמצאו חוזי הברחה של סחורה.
בנוסף הבריחו ברזל מטאוריטי אשר הסחר בו היה מונופול של הנסיך המקומי.
הנסיכים המקומיים טיפלו בהברחות על ידי חיפוש בשיירות, השלכה לכלא והטלת קנסות.
יחידות משקל של המתכת כסף שימשו כמודד לערכם של מוצרים ואמצעי תשלום של התקופה.
בנוסף למתכת כסף שימשו יחידות משקל של בדיל ונחושת כאמצעי תשלום.
מחיר הבדיל באשור היה 15-16 שקל (8.3 גרם) בדיל תמורת שקל כסף, המחיר בכנש היה 7-8 שקל בדיל תמורת שקל כסף (דהיינו, ערך כפול של בדיל לכסף).
מחיר האריגים באשור 6-5 שקל לאריג, באנטוליה המחיר הושלש.
קשה מאוד לדעת מה היו שולי הרווח של הסוחרים.
אמנם מסמכי הסוחרים מציינים את ההוצאות שהיו להם בהובלת הסחורות ומה היו המיסים ששולמו באשור ובכנש, אבל, לא ברור מה היו הוצאות המימון ובאיזה מחירים נמכרו הסחורות.
לפי אומדן של אחד החוקרים היה הרווח הנקי של סוחר על משלוח לכנש בערך 50% מערך הסחורה.
הסוחרים הדגישו במכתבים את חשיבות הרווחים במסחר והסיכונים הגדולים בהפסדים.
לפי הערכת החוקרים הרווחים הגדולים של הסוחרים נבעו מהעובדה שקיבלו בלעדיות במסחר בבדים יקרים ובבדיל מהשלטונות באשור ובאנטוליה.
בנוסף לכך השיגו הסוחרים שליטה בשווקים על ידי מידע עדכני שקיבלו בעזרת מערכת התכתבות ענפה.
השלטונות באשור ניהלו מדיניות מרקנטיליסטית של עידוד היצוא והטלת מגבלות על היבוא.
האשורים צברו כנראה את עודפי הכסף והזהב של העיר אשור במקדש של האל אשור.
הסוחרים האשורים ניהלו מערכת מימון מורכבת מאוד.
הם הפעילו מכשירי מימון ואשראי רבים.
מכשיר ההשקעה המרכזי שלהם היה ה"שק".
השק היה מכשיר הדומה בצורתו לשותפות מוגבלת הקיימת היום.
הסוחר היה השותף הבלתי מוגבל באחריות שלו על הכסף בעסק והשותפים האחרים היו מוגבלים באחריותם להיקף השקעתם בשק.
המימון נעשה על ידי מספר שותפים אשר חתמו על הסכם עם סוחר אשר היה סוחר פעיל.
ההסכמים נחתמו בעיר אשור ובפיקוח השלטונות.
דוגמה לחוזה: 14 משקיעים השקיעו יחדיו 30 מנה זהב (15 ק"ג) אשר נמסר לסוחר ל-13 שנים.
הסוחר רשאי בתום כל עסקה למשוך שליש מהרווח.
שני שלישים מהרווח חולקו כרווחים לשותפים.
המשקיעים היו זכאים למשוך את השקעתם רק בתום החוזה.
אם המשקיע משך קודם לא היה זכאי לחלק ברווחים.
ניתן היה להוריש את ההשקעה בשק ולמכור אותה לאחרים.
בנוסף לשק היו הלוואות לזמן ארוך של למעלה מעשר שנים שכנראה השתתפו ברווחים.
מימון המסחר השוטף היה באשראי מסחרי לזמן קצר ובינוני.
סחורה שהתקבלה באשראי מחירה היה גבוה יותר ממחיר הסחורה בתשלום מידי.
על הפיגורים בתשלום האשראי הייתה מוטלת ריבית.
גובה הריבית השתנה בהתאם לאיכות הלווה.
לווים עם סיכון גבוה שילמו ריבית גבוהה יותר.
הסוחרים עסקו גם בהלוואות למטרות אישיות (רכישת בתים למשל) ולמטרות מסחריות.
ההלוואות היו לתקופות שונות ונשאו ריבית משתנה.
הלוואות לקרובים נשאו ריבית נמוכה.
הריבית הרשמית לפי הוראת השלטונות הייתה שקל וחצי למנה לחודש (30% לשנה).
אולם הריביות לאשראי המופיעות במסמכים היו גבוהות יותר.
הריביות הגבוהות ביותר היו לאשראי לתושבים המקומיים והגיעו ל-120% לשנה.
הסכמי ההשקעות והאשראי תועדו במסמכים בנוסח קבוע.
המסמכים נכתבו על לוחות והלוחות כוסו בעטיפה שעליה נכתב תמצית ההסכם.
השותפים להסכם והעדים חתמו על ההסכם והעטיפה.
כאשר ההלוואה הוחזרה שברו את העטיפה והמסמך היה חסר ערך.
החייב את הכסף היה חייב לשלמו למציג המסמך (אפילו אם הוא שונה מנותן ההלוואה).
לכן המסמכים נשמרו בחדרי ביטחון בארגזים וכדים עם סימון מיוחד.
להלוואות ניתנו ביטחונות והיו ערבים.
במקרה של חילוקי דעות הובאו המקרים לבוררים ולבתי משפט.
המשפט התנהל עם עדים תוך שימוש בכלי השבועה כהוכחה.
בשכבה II בקילטפה זוהתה שכבת חורבן המתוארכת ל-1840 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה.
יש שתי השערות לסיבות החורבן אשר כתוצאה ממנה הסחר פסק: השערה ראשונה שהחורבן הוא תוצאה של מאבקי פנים שהתחוללו באנטוליה בין מלכים יריבים.
ההשערה השנייה שהחורבן נעשה על ידי החיתים הראשונים, עם ממוצא הודו אירופי אשר התיישב באזור באותה תקופה.
40 שנה לאחר מכן היישוב נוסד מחדש ונעשה ניסיון לחדש את הסחר, אבל באשור השתנו הנסיבות הפוליטיות.
לשלטון עולה מלך חזק שמשי אדד הראשון, הכח הפוליטי שהתחלק לפני כן בין הסוחרים והמלך עבר למלך ולארמון.
באנטוליה באזור קפדוקיה יש שלטון מאוחד תחת הנהגה חיתית, בדרום מזרח אנטוליה מתעצמות ממלכות חוריות, כתוצאה מכך נחסמו דרכי הסחר בין אשור לאנטוליה.
המסחר הסתיים בסוף המאה ה-18 לפנה"ס.
הסטון בלומנטל OBE הוא שף אנגלי-יהודי ובעלים של מסעדת The Fat Duck בכפר בריי שבמחוז ברקשייר באנגליה, המעוטרת בשלושה כוכבים במדריך מישלן.
מסעדתו נבחרה למסעדה הטובה ביותר בבריטניה בשנים 2007 ו-2009 על ידי מדריך האוכל הטוב (Good Food Guide) ונבחרה על ידי עמיתיו למקצוע כמסעדה הטובה בעולם לשנת 2005 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם.
מאז מציינים את שמו של בלומנטל, לצידו של השף פראן אדריה, כאחד השפים הטובים בעולם.
בלומנטל ידוע בגישתו המדעית להכנת מזון וזכה לכינוי אלכימאי קולינרי בזכות גישתו החדשנית לבישול.
הסטון בלומנטל סעד במסעדה הפרובאנסלית אוסטו דה בומאנייר בילדותו, חוויה שהטביעה עליו את חותמה, ובעקבותיה החליט בגיל 13 להפוך לשף.
בלומנטל סיים את לימודי התיכון עם תעודת בגרות חלקית וללא הכשרה מקצועית.
הוא אוטודידקט בתחום הבישול ואת רוב הידע המקצועי שצבר עשה בלימוד עצמי מתוך ספרי בישול בולטים ובניסיונות שביצע יחד עם אשתו במטבחו הפרטי.
בתחילת דרכו המקצועית הוא ויתר על הצעה להתמחות במטבחו של השף הצרפתי הנודע רימון בלאן (Raymond Blanc) לטובת לימוד עצמי.
בשנת 1995 רכש פאב ישן בכפר בריי ופתח את מסעדת "הברווז השמן" (The Fat Duck) ובשנותיה הראשונות העסיק בה אסירים בתוכנית שיקום.
כבר בשנת 1998 עוטר בכוכב ראשון במדריך מישלן.
בשנת 2001 עוטר בשני כוכבים במדריך ובשנת 2004 בשלושה כוכבים.
המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
בלומנטל פתח את Dinner במלון מנדרין אוריינטל.
בלומנטל הוא מחסידי הבישול המודרני ומחקריו בתחום המזון וכלי המטבח הפכו לשם דבר החל משנת 2004. אחד משכלוליו הוא השימוש בסיר ואקום כדי להגדיל את גודל בועות הגז הנוצרות בעת הכנת המזון.
בכלי זה הוא עושה שימוש במאכלים כגון קינוח דמוי-סופלה שוקולד מאוורר.
בלומנטל אף ביצע ניסויים להגברת קולות הפצפוץ הנוצרים בעת אכילת מזון פריך.
בלומנטל דוגל בשיטת הכנת מזון בטמפרטורה נמוכה ובזמן ארוך מאוד, כך למשל צליית בשר במשך 24 שעות באופן המשמר את השומן מבלי ליצור מולקולות חלבון ג'לטין בבשר.
בסדרת הטלוויזיה "כימיה במטבח", אותה הנחה הוא מבשל תרנגולת בטמפרטורה של 60 מעלות.
אף שהכנת בשר בטמפרטורה זו אינה יוצרת רוטב, לטענת בלומנטל הבשר בסוף תהליך ההכנה אינו יבש ולכן אין צורך בתוספת הרוטב.
את שיטותיו להכנת מזון יצר בלומנטל בשיתוף פעולה עם מדענים ביניהם פרופסור פטר ברהאם מאוניברסיטת בריסטול, מומחה בתחום מדע הכנת המזון.
דוקטור צ'ארלס ספנס, פסיכולוג ניסויי מאוניברסיטת אוקספורד שיתף פעולה עם בלומנטל בהבנת השפעת חוש השמיעה על חוויית האכילה.
על עבודתו המדעית בתחום הגסטרונומיה הוענק לו בשנת 2006 דוקטור למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת רדינג.
בשנת 2007 הוענק לו תואר שני למדעים לשם כבוד מאוניברסיטת בריסטול.
בזכות יכולתו של בלומנטל ליישם עקרונות מדעיים בהכנת מזון פנתה אליו החברה המלכותית לכימיה בבקשה לכתוב ספר לימוד לכימיה לתלמידי תיכון.
קְרִיקוֹאִיד, מיוונית: krikoeides, בעל צורה עגולה) הוא הסחוס המקיף את קנה הנשימה, והוא המעניק לו את צורתו העגולה.
הסחוס הטבעתי נמצא מתחת לסחוס התריס (Thyroid cartilage) בגרון, והוא מחובר לרצועת הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Ligamentum cricothyroideum) על ידי מפרקי הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Articulatio cricothyroidea).
מתחת לסחוס הטבעתי נמצאים סחוסי הקנה (Tracheal cartilage), שלהם צורת פרסה (צורה של האות C) על מנת לאפשר לוושט להתרחב על חשבון הקנה בזמן אכילה.
אל סחוסי הקנה, מחובר הסחוס הטבעתי באמצעות רצועה הנקראת cricotracheal ligament.
הסחוס הטבעתי מקושר לבלוטת התריס.
למרות מיצר התריס המפריד ביניהם, שתי אונות של בלוטת התריס מתארכות לשני צדדיו של הסחוס הטבעתי.
חלקו האחורי של הסחוס רחב יותר מחלקו הקדמי ונקרא לוחית (Lamina) חלקו הקדמי של הסחוס נקרא קשת (Arch).
על גבי הסחוסי הטבעתי יושבים סחוס התריס ושני הסחוסים הקיתוניים (Arytenoid cartilage).
הסחוס הטבעתי הוא הסחוס המקובע מבין הסחוסים האלו.
בזמן בליעה הוא זז מעט, ובזמן דיבור אינו זז.
הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון הוא בית ספר למשחק המיועד להכשרת שחקנים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, ושוכן בתיאטרון חולון.
נוסד ונוהל ב-1996 ע"י שולי כהן, שהקים את בית הספר הראשון בארץ ל"שחקן היוצר", בהמשך הביא שולי כהן להכרת הסטודיו ע"י משרד התרבות והספורט.
בוגרי הסטודיו ותלמידיו ניהלו והנחו את מסלולי מוזיאון הילדים, ששולי כהן היה ממקימיו.
ב-2003 ניהל את הסטודיו דרור טפליצקי.
על צוות המורים נמנים משה איבגי, אסתי זקהיים, רמה מסינגר, ירדן בר-כוכבא ואורי אגוז.
מסלול תלת שנתי - לימודי משחק המיועדים להכשרת שחקנים מקצועיים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.
במסגרת הלימודים מתקיימים שיעורים בתחומי משחק, תנועה, אימפרוביזציה, הגשת שיר, פנטומימה ומסכות, פיתוח קול, משחק מול מצלמה, סיף ואקרובטיקה, קראטה, ליצנות, שפה ודיבור (דיקציה), תולדות התיאטרון הקלאסי והמודרני ועוד.
בסוף שנת לימודים מגישים התלמידים פרויקט אישי אשר במסגרתו הם כותבים, מביימים ומציגים מונולוג או סצנות על במה לפני קהל.
בשנת הלימודים השלישית מתנסים התלמידים בהפקות תיאטרון, ובמהלך שנת הלימודים מעלים התלמידים ארבע הפקות תיאטרון שונות, משתתפים ומציגים בפסטיבלים ובאירועים של תיאטרון חולון ועיריית חולון ("פסטיבל אישה", "צלילי ילדות" ועוד).
תהליך הקבלה ללימודים כולל אודישן ופגישה עם מנהל הסטודיו.
סדנאות במה - סדנה המתקיימת במפגשים שבועיים לאורך שנה, ובה נלמדים יסודות המשחק, דרמה, קומדיה, אימפרוביזציה, משחק מול מצלמה, סטנד-אפ, משחקי תיאטרון, הכנה לאודישנים לבתי ספר למשחק ועוד.
הסדנה כללה גם סדנת אמן עם רמה מסינגר.
"חיידק במה" - קבוצת תיאטרון חובבים למבוגרים, שפועלת החל משנת 2006. הקבוצה מורכבת ברובה מתושבי חולון ומעלה הפקות תיאטרון מדי שנה על בימת תיאטרון חולון.
הקבוצה משתתפת מדי שנה בפסטיבל קבוצות תיאטרון חובבים ארצי שמתקיים בתיאטרון "צוותא" בתל אביב.
פרויקט נערות במצוקה - החל משנת 2008 מתקיים פרויקט משותף בין הסטודיו לבין אגף הרווחה בעיריית חולון (היחידה לטיפול בנערה במצוקה), בהנחיית יבגני קושניר, במאי ומורה למשחק בסטודיו.
הקבוצה כוללת נערות המאותרות באמצעות אגף הרווחה, ואליהן חוברות שחקניות מקצועיות, בוגרות הסטודיו.
ההרכב פועל במשך שנה ובסיומה מועלית הצגה, שנכתבת במיוחד עבור הקבוצה על בסיס חומרים אישיים שהביאו המשתתפות.
באחת ההצגות השתתפה גם זוכת תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", דיאנה גולבי.
פרויקט ג'סי כהן – מתנ"ס לזרוס - החל מיוני 2010 מקיים הסטודיו פרויקט קהילתי בשיתוף מתנ"ס לזרוס, הממוקם בשכונת ג'סי כהן בחולון, ובו פועלת קבוצת תיאטרון של תושבי השכונה, העוסקת בעבודתה המשותפת בחיי השכונה ותושביה, בצבעוניותה ובבעיות איתם מתמודדים התושבים.
את הקבוצה מנחה השחקן והבמאי ערן לאור.
בסיום הפרויקט מעלה הקבוצה הפקת תיאטרון במתנ"ס לזרוס ובתיאטרון חולון.
פרויקטים עם בתי הספר התיכוניים בעיר - הסטודיו פועל בשלושה בתי ספר בעיר ("אורט מיטרני", "תיכון נעמת" ו"תיכון טומשין"), בהם מתגבשות קבוצות תלמידים שלומדות טכניקות שונות של משחק בתיאטרון, ובסוף השנה הן מעלות הפקה העוסקת בעולמם האישי והבית-ספרי.
פרויקט "ממחזה להצגה" - בית ספר "כצנלסון" - במסגרת הפרויקט נחשפים תלמידי בית הספר "כצנלסון" לשלבים השונים ביצירת הצגה ועד להפקת הצגה מלאה.
התלמידים משתתפים בחלק מהשיעורים בסטודיו (שיעורי סיף, אקרובטיקה, פיתוח קול ועוד), והתלמידים מקבלים גם ידע בסיסי בתפעול תאורה וסאונד.
מיוונית: arytaina, בעל צורה של תרווד) הוא אחד משני סחוסים קטנים בצורת פירמידה משולשת הנמצאים בגרון.
אל הסחוסים הקיתוניים מחובר צד אחד של רצועות הקול, עליהן מושתתים מיתרי הקול.
לפירמידה יש 3 פאות: פאה תיכונה, פאה אחורית, ופאה קדמית-צידית.
מפרקי הסחוס הקיתוני, תנועתו ומיקומו בגרון
הסחוסים הקיתוניים ממוקמים על הסחוס הטבעתי, אליו הם מחוברים במפרק סינוביאלי דמוי אוכף אשר נקרא מפרק הסחוס הטבעתי קיתוני (Articulatio cricoarytenoidea).
מפרק זה מאפשר את תנועת הסחוסים הקיתוניים על פני השוליים העליונים של הסחוס הטבעתי בשלושה מישורים: החלקה זה לעבר זה וזה מזה (תנועה תיכונית ותנועה צידית), החלקה פנימה והחוצה (תנועה אחורית ותנועה קדמית) וסיבוב פנימי וחצוני.
תנועתם מזיזה את מיתרי הקול המחוברים אל זיז הקול של הסחוסים האלו באמצעות רצועות הקול.
רצועות הקול מתחברות בצידן השני אל סחוס התריס (Thyroid cartilage).
הסחוסים הקיתוניים נמצאים בחלל שבתוך סחוס התריס, שכאמור, נמצא מעל הסחוס הטבעתי.
כאשר שריר זה מתכווץ, הוא מושך את שני הסחוסים הקיתוניים זה אחד אל השני (החלקה תיכונה), דבר אשר גורם לסגירת המתירים הארי-אפיגלוטים, המקשרים בין הסחוסים הקיתוניים לבין מכסה הגרון, ובכך גורמים לסגירת פתח הגרון.
שריר הקיתון המלוכסן מחבר את הפאה האחורית של הסחוסים הקיתוניים, זה אל זה, בצורה אלכסונית, ושריר הקיתון הרוחבי מחבר את הפאות הללו בצורה אופקית.
גם שריר הקיתון וכסוי הגרון (musculus aryepiglotticus) עוזר לפעולה זו.
שריר זה מתחבר גם הוא לחלק האחורי של הסחוסים ואל סחוס מכסה הגרון.
בנוסף קיימים שרירים המתחברים לסחוס הקיתוני, בעיקר לזיז השרירי, אשר מזיזים את הסחוסים הקיתוניים לשם הזזת מיתרי הקול במישור האופקי:
כיווצו גורם לסחוסים לבצע סיבוב חיצוני, אשר גורם להרחקת מיתרי הקול אחד מהשני.
שריר זה מתכווץ בעת שאיפה מאומצת.
גורם לסיבוב פנימי של הסחוסים הקיתוניים.
יוצא מן הצד הצידי של הלוחית הנמצאת באחורי הסחוס הטבעתי, ומתחבר לזיז השרירי של הסחוסים הקיתוניים.
שריר זה גורם לסיבוב פנימי ולהחלקה תיכונה של הסחוסים הקיתוניים, ובכך מצר את הפתח שבין מיתרי הקול, או מרפה את מיתרי הקול.
תחילתו בחלק הפנימי של סחוס התריס ואחיזתו בפאה הקדמית-צידית של הסחוס הקיתוני.
שריר זה יוצא מהצד הקדמי של קשת הסחוס הטבעתי, ונאחז בצד הקדמי של סחוס התריס.
למרות ששריר זה איננו מחובר לסחוסים הקיתוניים, הוא מותח את מיתרי הקול, בכך שמרחיק את סחוס התריס מזיז הקול שבסחוסים הקיתוניים (שכאמור, בין סחוסים אלו עוברים מיתרי הקול), ובכך מותח את מיתרי הקול.
הסחת דעת או מוסחות היא תופעה שבה הקשב מוסט מאובייקט הקשב העיקרי אל גורם מסיח.
הסחת דעת היא אחד המנגנונים של ויסות רגשי.
היא מאפשרת להסיט את הקשב מאספקט שלילי של מצב לאספקט חיובי או נייטרלי, ובכך להפחית רגשות שליליים.
בהסחת דעת ניתן להפנות את הקשב החוצה (אל גורמים מחוץ לאדם), או פנימה (אל מחשבות נייטרליות או חיוביות).
משום כך, הסחת דעת מהווה אסטרטגיה יעילה לוויסות רגשות.
הסחת דעת מערבת אזורים ספציפיים במוח כמו האמיגדלה וקליפת המוח הקדם־מצחית.
הסחת הדעת יכולה להיגרם ממקורות חיצוניים או פנימים כאחד.
בין הגורמים להסחת דעת יכולים להיות קשיי קשב והנמכה ביכולת הקשב, חוסר עניין במושא הקשב או החידוש והאטרקטיביות של הגורם המסיח.
בקרב תלמידים בבתי-ספר, הסחת הדעת עשויה להיגרם מבחינה חברתית, כתוצאה מהצקות והקנטות, למשל.
הפרעת קשב היא הפרעה נוירו-התפתחותית שתסמיני הליבה שלה הם: קשיי קשב, היפראקטיביות (פעלתנות יתר) ואימפולסיביות.
אחד המאפיינים של הפרעת קשב הוא נטייה מוגברת להסחת דעת.
הנטייה למוסחות בקרב אנשים עם הפרעת קשב יכולה להיגרם בעקבות חוסר יכולת לדכא בצורה מספיקה את הפעילות של רשת ברירת המחדל כתגובה לעלייה ברמת הקושי של משימה מסוימת.
בהתאם לכך, מוסחות רבה מעוררת חשד לקיומה של הפרעת קשב.
במקרה זה יש לפנות לאבחון הפרעת קשב על מנת לברר את המקור לקשיים.
להסחת דעת יכולות להיות השפעות שליליות או חיוביות, בהתאם למצב ולהקשר בו נמצא האדם.
בהתאם לכך, ישנם מקרים בהם עולה הצורך להימנע מהסחת דעת ולצדם ישנם מקרים בהם עולה הצורך לעודד ואף ליצור הסחת דעת.
בטיפול קוגניטיבי התנהגותי, מטופלים לומדים איך להסיח את דעתם ממצבים שליליים העלולים לפגוע במצב הרוח.
הסחת דעת יכולה להפחית תחושת כאב.
לדוגמה, מאמר סקירה של 11 מחקרים מצא שהסחת דעת בעזרת מציאות מדומה מפחית כאב בניסויי מעבדה וכן בטיפול בכוויות.
עם זאת, הממצאים לגבי כאב מדקירת מחט לא היו עקביים.
הסחת דעת יכולה לסייע להתמודד עם מצב רוח שלילי.
בניסוי שנערך על 60 סטודנטים, הכניסו אותם למצב רוח שלילי ואז הקצו אותם לשלושה תנאים: רומינציה (חשיבה מוגזמת), הסחת דעת וקשיבות (מיינדפולנס).
רומניציה פגעה במצב הרוח, קשיבות לא שינתה אותה ואילו הסחת הדעת שיפרה אותה.
הסחת דעת מסייעת גם בהתמודדות עם דחק ויכולה להוביל לתגובת דחק מופחתת.
משום שההתמדה היא מרכיב חיוני של החשיבה היצירתית, מוסחות עלולה לפגוע ביצירתיות של האדם.
ניתן לצמצם את כמות הסחות הדעת על ידי מעבר לסביבה שקטה יותר שבה יש פחות גורמים מסיחים.
אחד הגורמים העיקריים שמסייעים בעבודה בסביבה אלטרנטיבית וריכוז במשימות הוא שיטה של הצבת גבולות שתמנע מהאדם להתפתות להסחות הדעת שסביבו.
לטענתה, יש לשמור על הגבול בין בית ובין עבודה כשעובדים מרחוק, וכך להישאר מרוכזים ולפעול ביעילות בשני התחומים בנפרד.
אנשים הנמצאים במצב של זרימה מדווחים על היעדר הסחת דעת.
פעוטות בגילאי 3–6 חודשים כבר מסוגלים ליצור הסחת דעת עצמית מגירויים לא נעימים.
אסקפיזם היא הסחת דעת נפשית המכוונת לבריחה ממצבים שנתפסים מלחיצים או לא נעימים במציאות היומיומית.
עורבא פרח הוא ביטוי שהמקבילה הנכונה שלו היא בלשון העממית של ימינו היא "ראה, ציפור!", שאומרו עושה בו שימוש במטרה לחמוק מדיון בנושא העיקרי להסיט את תשומת לבו אל עניין אחר.
הסטודיה לציור שליד ועדת התרבות של הסתדרות העובדים היה בית ספר לציור מיסודו של הצייר יצחק פרנקל פרנל אשר פעל בתל אביב בין השנים 1926–1929.
הסטודיו לציור הוקם לאחר שובו של פרנקל מפריז בירת צרפת בשנת 1926. הוא הוקם בתמיכה של הסתדרות העובדים בצריף "הנוער העובד" בתל אביב (כיום בשטח שעליו הוקם גן מאיר).
ייתכן שבשלב כלשהו עבר בית הספר לנגריה של גימנסיה הרצליה בתל אביב.
בכל מקרה בחדרי הגימנסיה הוצגו מספר תערוכות של תלמידי בית הספר.
הסטודיו נועד להכשיר פועלים בציור ובאמנות.
בספטמבר 1927 נמנו 17 תלמידים בסטודיו, מהן 6 נשים.
גישתו האמנותית של פרנקל הייתה אלטרנטיבה מודרניסטית לאמנות של "בצלאל".
הוא הדגיש את חשיבות הצבע, ודחה את השמרנות הירושלמית שהוביל בוריס שץ.
בין תלמידי הסטודיו היו ג'ניה ברגר, שמשון הולצמן, דוד הנדלר, מרדכי לבנון, אריה נבון, יוסף קוסונוגי, נחמיה שטנצל.
בנוסף, הצטרפו אליו תלמידים שפרשו מ"בצלאל" כדוגמת אביגדור סטימצקי.
בשנת 1929, הן בשל קשיים כלכליים והן בשל נסיבות אישיות של פרנקל, נסגר בית הספר.
בשנת 1936 חידש אהרון אבני את פעילותה של "הסטודיה לציור ופיסול ליד ועדת התרבות של מועצת פועלי תל אביב" - ה"סטודיה", וניהל את הסטודיה עד מותו.
בשנותיו של אבני ה"סטודיה" הייתה ממוקמת במרתף במעונות עובדים ברחוב פרישמן פינת רחוב דב הוז.
הסטה קוגניטיבית (או שִיפְטִינְג) מתייחסת לתהליך מנטלי שבו האדם מעביר באופן מודע את הקשב שלו ממוקד אחד לאחר.
זאת להבדיל ממעבר בלתי מודע של מוקד תשומת הלב, המכונה החלפת משימות (Task switching).
שני תהליכים אלו הם צורות שונות של גמישות קוגניטיבית.
בזיכרון העבודה קיים מנגנון ניתוב מרכזי המסוגל לטפל בכל מידע כמעט, אך הוא גם דורש מאמץ מנטלי כדי להפנות את הקשב לגירויים החשובים ולטפל בהם נכון כדי שיקודדו בזיכרון לטווח הארוך.
ההסטה הקוגניטבית כוללת זניחה של סט מנטלי בלתי רלוונטי לטובת שפעול של מטלה או סט מנטלי חדשים ורלוונטיים יותר.
מבחינה נוירולוגית, קליפת המוח הקדם-מצחית משמשת כמרכז של השליטה הקוגניטיבית והתפקודים הניהוליים.
בהתאם לכך, היא זו שמאפשרת את הפניית הקשב לאירועים רלוונטיים להתנהגות.
במסגרת הכללית של טיפול קוגניטיבי, הסטה קוגניטיבית מתייחסת לבחירה מודעת בלקיחת אחריות על הרגלים מנטליים והפנייה מחדש של תשומת הלב, בכיוונים מועילים ומוצלחים יותר.
אנשים עם הפרעת קשב, עלולים להתקשות בהסטה קוגניטיבית של מוקד תשומת הלב שלהם בהתאם לצורך.
הסטורי של אווה הוא מיזם להנצחת זכר השואה, שבוצע ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תשע"ט 2019. במסגרת המיזם סופר סיפורה של אווה היימן באמצעות משתמשת בשם "eva.stories" ברשת החברתית אינסטגרם.
היומן מוצג כסדרת סרטונים קצרים, כשלושים דקות אורכם הכולל, שאותם כביכול צילמה אווה היימן (מיה קוויני) בטלפון נייד, בדומה למקובל בקרב צעירים ב-2019. הסרט צולם בשפה האנגלית.
איש העסקים מתי כוכבי ובתו מאיה כוכבי הפיקו וביימו את המיזם.
אווה היימן נולדה ב-13 בפברואר 1931 בנאג'ווארד שברומניה.
היא כתבה יומן שיצא לאור בהונגריה ב-1948 ובשנת 1964 בהוצאת "יד ושם" בתרגום לעברית.
היומן נפתח ביום הולדתה ה-13, כחודש לפני שנכנסו הגרמנים להונגריה.
לאחר הכניסה לגטו נאג'ווארד, אמה של אווה (אגי) הצליחה לאשפז את בעלה (אביה החורג של אווה) בבית חולים.
שם, באמצעות חברים נוצרים, הם הצליחו להשיג תעודות נוצריות.
ביום גשום אחד ביוני יצאו אביה החורג של אווה עם אמה.
אווה נותרה עם סבה וסבתה בתחומי הגטו.
אווה כתבה ביומנה בפעם האחרונה ב-30 במאי 1944, שלושה ימים לפני שגורשה לאושוויץ, שם נרצחה.
אנשים שהכירו את אמה של אווה מספרים כי היא לא התאוששה מהאובדן, ולבסוף שמה קץ לחייה.
ביומנה מתארת אווה את חיי היומיום שלה:
(מתוך היומן של אווה היימן, הוצאת יד ושם).
מפיקי ובמאיי המיזם הם מתי כוכבי ובתו מאיה כוכבי.
סיפורה של אווה נבחר מבין היומנים של בני נוער מתקופת השואה משום שהתפרס לאורך זמן קצר (שלושה חודשים) ואינו מכיל מעשי זוועות קיצוניים.
הליהוק נעשה על ידי חברה באנגליה.
את אווה מגלמת השחקנית הבריטית מיה קוויני.
הסדרה עצמה צולמה בלבוב שבאוקראינה, על הגבול עם פולין, בהשתתפות כ-400 שחקנים וניצבים.
עבור הצילומים הובאו קומנדקרים, טנקים, אופנועים תקופתיים, קרונות רכבת ישנים, כלי נשק ומדים צבאיים שהגיעו ממחסנים ואוספים פרטיים.
הסרט צולם באמצעות טלפון נייד, כדי לדמות לסרטי ה"סטורי" שבני נוער נוהגים להעלות לאינסטגרם.
למרות המדיה המודרנית והאנכרוניסטית, הדמויות לבושות בלבוש המאפיין את תקופתן.
הסרט מתאר את הסיפור שהתרחש בשנת 1944 מנקודת מבטה של היימן עצמה אשר כביכול מצלמת ומספרת את סיפור חייה, ומעלה אותו כסדרת "סטוריז": סרטונים קצרים שנהוג להעלות ברשת חברתית בעשור השני של המאה ה-21. הקטעים מכילים אימוג'י, כותרות, האשטאגים ופילטרים שמדמים את דרך ההצגה המקובלת לסטוריז באינסטגרם.
קולה של המספרת נשמע לעיתים כאשר היא עצמה מחוץ לפריים ולעיתים הדוברת מדברת ישירות אל המצלמה.
חלק מהדמויות האחרות יוצרות קשר עין עם המצלמה.
המצלמה עצמה לרוב לא יציבה ורועדת כמו בצילום לא מקצועי, כמקובל בסרטי Found Footage.
הסטורי הראשון עלה ב-1 במאי 2019, ערב יום השואה, והאחרון עלה ביום למחרת, 2 במאי 2019. במהלך הימים הללו עלה מדי שעה "סטורי" המתעד את חייה.
ב-70 הסרטונים שעלו הומחשה האכזריות שבה התנהלו הגרמנים מול היהודים, לקיחת זכויות היהודים, הכרחת ענידת "טלאי צהוב", לקיחת הרכוש לקראת המעבר למחנה הריכוז, וכן האווירה והמתח שנוצרים בבית.
14 שעות לאחר שפורסמו הסטוריז באינסטגרם הצטברו בהם יחד כ-100 מיליון צפיות מרחבי העולם.
יום אחד בלבד לאחר שפורסם הסטורי הראשון, הצטברו בעמוד למעלה ממיליון עוקבים.
לקראת המיזם הוצבו שלטי חוצות ברחבי ישראל, וכוכבי רשת רבים פרסמו בחשבונות המדיה שלהם את העמוד של אווה ובהם אף ראש הממשלה בנימין נתניהו, שצילם סרטון בו קרא לקהל לעקוב אחרי אווה, וכן הבית הלבן, שפרסם שנכון לצפות במיזם..
התגובות למיזם היו חלוקות, היו שטענו שהשימוש במדיה הזו גורם לזילות השואה, אך היו שסברו כי זהו מדיום נוסף להעברת הזיכרון ההיסטורי של השואה.
השימוש בשפה האנגלית ספג ביקורת מכיוון ששפה זו לא הייתה שפת היומן ולא שפת הדיבור באירוע ההיסטורי.
כמו כן, האנכרוניזם בשימוש בטלפון נייד וחוסר אותנטיות שיוצרים הזרה לא רצויה ספגו ביקורת..
במאי 2020 פורסם כי הסטורי של אווה זכה בפרס ובי (המכונה "האוסקר של האינטרנט").
המיזם נבחר על ידי השופטים בקטגוריית השימוש הטוב ביותר בסטורי.
הסחטן , הוא ספר מתח משפטי שנכתב על ידי ג'ון גרישם ופורסם ב-23 באוקטובר 2012. לספר יש 1.5 מיליון עותקים והיה אחד מהספרים הכי נמכרים ב־2012.
מלקולם בניסטר הוא עו"ד במשרד עורכי דין במדינת וירג'יניה.
מתברר כי עסקת נדל"ן שביצע בתום לב עם ריימונד פוסט (שופט פדרלי),הייתה כרוכה ברכישת בית ציד מבודד, שם הזמין חברי קונגרס מושחתים לקיים יחסי מין עם ילדות קטינות.
הסיפור מתחיל במלקולם באמצע תקופת מאסרו של 10 שנים.
מאז שנכנס לכלא, בניסטר התגרש מאשתו, איבד קשר עם בנו, ונוטר טינה קשה נגד הממשלה הפדרלית.
אחרי ששמע על הרצח של השופט פוסט והפילגש שלו, בניסטר עושה עסקה עם ה-FBI שבה הוא אומר להם את שם הרוצח ובתמורה ישחררו אותו מהכלא ויכניסו אותו לתוכנית להגנת עדים.
הוא מודיע להם כי קווין רוקר, סוחר סמים שפגש בכלא, נשבע לברוח ולרצוח את פוסט כנקמה על ניסיון שוחד כושל בו השופט לקח 500,000 $ אך לא קיים את חלקו בעסקה.
על פי המידע, ה-FBI עוצר את קווין, ואף על פי שאין לו שום ראיות נגדו, מתמרן אותו להתוודות על הרצח.
בעקבות כתב האישום, טוען קווין כי הוא הוכרח להודות בניגוד לאמת.
בניסטר משתחרר ומקבל פנים חדשות (סדרה של ניתוחים פלסטיים), וזהות חדשה: מקס ריד בולדווין.
לאחר שה-FBI מגלה כי הכנופיה של קווין רוקר יודעת את מקום הימצאו של באניסטר ומחפשת נקמה, הוא עוזב את התוכנית ויוצא מהרדאר של ה-FBI.
הוא מקים חברת סרטים מזויפת ופוגש אדם אחר שפגש בכלא, נתן קולי, שלא מזהה אותו.
בניסטר משכנע את קולי לקחת חלק בצילום סרט תיעודי על שחיתות ב-FBI.
הוא שוכר מטוס פרטי, כדי להטיס את השניים לפלורידה, אבל הוא שותל סמים בתיק של קולי במהלך הטיסה, ומורה לטייס לטוס לג'מייקה, תוך שהוא מכין את השטח לקראת הרשעתו של קווין על "הברחת סמים ואקדח".
כאסיר הלבן היחיד בכלא בו כל האסירים והשומרים האחרים שחורים, קולי מוצא את עצמו במהלך של בריונות אכזרית.
בניסטר אומר לקולי כי גורמים מג'מייקה הם שהסגירו אותו והם דורשים 500,000 דולר לשחרורו.
קולי מספר לבניסטר על מחבוא סודי של זהב בשווי 8.5 מיליון דולר שהוסתר בחצר האחורית שלו, ובניסטר אומר לוונסה, אהובתו ושותפתו, לגנוב את הכסף, לפני שהוא יחזור לארצות הברית.
לאחר ששניהם מסתירים את הזהב בהרבה כספות, ונסה - מתברר, אחותו של קווין - חושפת בפני עורכת דינה של קווין כי לאחיה יש אליבי בזמן הרצח של השופט פוסט.
לאחר שקיבל דוא"ל על הזהב מבניסטר, מבין ה-FBI שהוא וקווין עובדים יחד.
מעצרו וכתב האישום של קווין היו הכל חלק מתוכנית לאפשר לבניסטר לעזוב את הכלא ולקחת את הזהב מהרוצח של פוסט, לפני שניקה את קווין מאשמה.
בתמורה לחסינות גם לעצמו וגם לקווין, באניסטר מגלה ל-FBI כי קולי הוא הרוצח האמיתי של פוסט.
לפני שנכלא גילה קולי לבניסטר על הזהב, כשהיו בכלא ביחד - שאותו לקח פוסט מחברת כרייה בתמורה לפסק דין חיובי שנתן להם בנוגע לאישור לכריית אורניום - וסיפר לבניסטר על תוכניותיו לגנוב אותו.
הוא סיפר על זה למלקולם בשביל לנסות לשכנע את השופטים לתת לו שחרור מוקדם.
בניסטר מבטיח לשלוח זהב עם טביעות אצבעותיו של קולי ל-FBI כהוכחה לאשמתו, הוא גם מצפה מקולי שיודה ברצח כדי לצאת מג'מייקה.
הספר מסתיים בכך שבניסטר, וונסה, קווין - שנחשף כחברו הטוב ביותר של באניסטר - ואחיו של קווין חוגגים באי עם כל הזהב.
מגיבים ציינו שהסחטן הוא ספר יוצא דופן מתוך ספריו האחרים של ג'ון גרישם בכך שדמותו הראשית של הספר, מלקולם בניסטר, הוא ממוצא אפרו אמריקאי.
גרישם ציין שהרעיון בא אליו לאחר שנים רבות שבהם אוהדיו עודדו אותו להציג גיבור שחור אבל לפיו, "זה לא עניין גדול.
לפי אמזון הספר היה היה הספר השמיני הכי נמכר בשנת 2012.
כאשר הספר יצא לאור, הוא היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ברשימה של ה-11 בנובמבר 2012, והוא נשאר במקום זה עד הרשימה של 25 בנובמבר.
ב-2 בדצמבר הספר נעקף על ידי האיש האחרון, מאת וינס פלין.
למרות זאת ברשימה של 30 בדצמבר, חזר למקומו בראש הרשימה, מקום ששמר גם בשבוע הבא.
החל מה 18 בפברואר 2013 הספר נשאר ברשימת רבי המכר בשבוע שנגמר ב-24 בפברואר.
הספר לראש רשימת רבי המכר של USA TODAY בשבוע של ה-1 בנובמבר ונשאר שם גם בשבוע הבא.
זהו הספר ה-18 שהגיע לראש רשימת רבי המכר USA TODAY.
האתר הרשמי של ג'ון גרישם.
הסחלב השחור הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בשחור-לבן משנת 1959 בבימויו של מרטין ריט, עם סופיה לורן ואנתוני קווין בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בשכונה של איטלקים בארצות הברית.
אלמן מנסה לשקם את חייו ולהתחיל בפרק ב' עם אלמנה מאותו מוצא.
היחסים ביניהם נתקלים בקשיים מבתו של האלמן ובנה של האלמנה.
סופיה לורן זכתה בפרס דויד דה דונטלו והייתה מועמדת לפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה על משחקה בסרט.
מרטין ריט היה מועמד לפרס אריה הזהב באותו פסטיבל.
רוז ביאנקו (סופיה לורן) היא אלמנה קשת יום לאחר שבעלה הגנגסטר נהרג בקרב כנופיות.
היא מגדלת את בנה ראלף שיצא לתרבות רעה ונשלח לחוות עבודה כשלב בשיקומו בטרם יוחלט עם לשלחו למוסד לעבריינים צעירים.
היא מתפרנסת בקושי משזירת פרחים מלאכותיים והיא עצובה ולבושה בשחור כל הזמן - אישה יפה בשחור, כמו סחלב שחור.
שכנתה ג'וליה (נעמי סטיבנס), מבחינה במצוקתה ורוצה לשדך לה את פרנק ולנטה (אנתוני קווין) ידיד המשפחה.
פרנק הוא אלמן וגר עם בתו מארי (אינה באלין) שדואגת לכל מחסורו.
מארי מאורסת לנובל (מרק ריצ'מן) שיש לו עסק באטלנטיק סיטי אך היא אינה רוצה לעבור לשם ולעזוב את אביה ועל רקע זה הם רבים כל הזמן.
פרנק נתקל בתחילה בהתנגדותה של רוז ומנסה לשבור את הקרח.
הוא מתלווה אליה לחוות העבודה ונפגש שם עם ראלף שברח משם מספר פעמים והמנהל מר הרמון (וויט ביסל) מודיע שאם הוא יברח שוב הוא יישלח למוסד לעבריינים צעירים.
ראלף מקבל אותו בקרירות אבל לא בהתנגדות.
פרנק מגלה לו את תוכניתו לשאה את רוז, לקנות בית גדול עם שטח ולחיות אתו כמשפחה.
פרנק ורוז מסכמים עם המנהל שאם הם יינשאו, ישוחרר ראלף מהחווה כדי לחיות בתוך המשפחה החדשה.
מארי מתנגדת בתקיפות לנישואיו של אביה ולקבלת רוז כאמה החורגת.
היא מסתגרת בחדרה ופרנק שחושש כי לקתה בדיכאון כמו אמה, מבטל את הקשר עם רוז.
כששומע את זה ראלף הוא בורח מהחווה.
העסק מתפרק עד שרוז מגיעה לביתו של פרנק ומצליחה לשכנע את מארי להסכים לקבלה לתוך המשפחה.
הבעיות נפתרות בין מארי לנובל ופרנק ורוז מגיעים לחווה כדי לקבל את ראלף ולהתחיל חיים חדשים כמשפחה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותסופיה לורןרוז ביאנקואלמנהאנתוני קוויןפרנק ולנטהאלמןאינה באליןמארי ולנטהבתו של פרנקמרק ריצ'מןנובלארוס של מאריג'ימי ביירדראלף ביאנקובנה של רוזנעמי סטיבנסג'וליה גאלושכנה של רוזוירג'יניה וינסנטאלמה גאלובתה של ג'וליהוויט ביסלמר הרמןמנהל חווה חינוכית
במכניקת הקוונטים, הסחת לם או תזוזת לם היא שינוי ברמות האנרגיה של אורביטלים שונים כתוצאה מאינטראקציה בין האלקטרון לתנודות הקוונטיות של הריק.
בפרט, קיים הפרש בין רמת האנרגיה של האורביטל 2P1/2 והאורביטל 2S1/2 של אטום המימן, הפרש שלא נחזה תאורטית לפי המבנה הדק.
ההסחה נמדדה לראשונה על ידי ויליס לם והסטודנט שלו רוברט רת'רפורד בשנת 1947 ונקראת על שמו של לם.
לם זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1955 על עבודתו בנושא.
ההסבר התאורטי הראשונה להסחה הובא על ידי הנס בתה בשנת 1947, אולם חישובו של בתה לא כולל את השפעת הקיטוב של הריק שמובילה לתיקון של כשני אחוזים.
הסחת לם קטנה ביחס לפיצול ברמות האנרגיה הנובעות מהמבנה הדק - באטום המימן מתקבל שההפרש בין האנרגיה של האורביטל 22P1/2 והאורביטל 22S1/2 הוא 4.4 מיקרו אלקטרון וולט וזאת בהשוואה להפרש אנרגיה של 45.8 מיקרו אלקטרון וולט בין האורביטל 22P1/2 לאורביטל 22P3/2 הנובע מהמבנה הדק.
גילוי הסחת לם וההסבר התאורטי שלו תרמה רבות להבנת החישוב בפיתוח רנורמליזציה מוסדרת לאיברים אינסופיים המופיעים בפיתוחים קוונטים.
חישובו של בתה סימן את הדרך לקראת פיתוח האלקטרודינמיקה הקוונטית בשנים 1948–1950, תורה שזיכתה את ריצ'רד פיינמן, שינאיצ'ירו טומונגה וג'וליאן שווינגר בפרס נובל בפיזיקה לשנת 1965.
ספקטרום הקרינה של אטום המימן נמדד ניסויית לקראת סוף המאה ה-19. מדידות אלו ומדידות נוספות בראשית המאה ה-20, הראו שספקטרום הפליטה הוא בדיד, ושאורך הגל של הקרינה הנפלטת מתאים לנוסחת רידברג .
כאשר הוא אורך הגל, ו- ו- מספרים שלמים.
את ההסבר לתופעה נתן נילס בוהר בשנת 1913. לפי מודל האטום של בוהר, האלקטרונים באטום המימן נעים ברדיוסים בדידים מסביב לגרעין.
הרדיוסים האלו חייבים להיות בעלי תנע זוויתי שהוא מספר שלם כפול קבוע דיראק, מחישוב זה נבע שרמות האנרגיה של האלקטרון באטום המימן הן בדידות והן מקיימות (כאשר מטען האלקטרון מסתו, קבוע פלאנק ו- הפרמטיביות של הריק).
האור שנפלט מאטום המימן נפלט כאשר האלקטרון עובר בין רמות אנרגיה שונות.
במהלך שנות ה-20 של המאה העשרים פותחה תורת הקוונטים, ובמסגרתה הוצגה דרך סדירה לפתרון בעיות כמו אטום המימן.
פתרון כזה יכול להתבצע על ידי שימוש במשוואת שרדינגר.
בתיאוריה זו, מיקום האלקטרון מוצג באמצעות פונקציית הגל שמקיימת את המשוואה (כאשר המסה המצומצמת).
פתרון של המשוואה באמצעות הפרדת משתנים מראה כי את פונקציית הגל ניתן לתאר באמצעות שלושה מספרים קוונטיים - מספר האנרגיה , מספר התנע הזוויתי ומספר התנע הזוויתי בציר מסוים .
המספר מקבל ערכים שלמים הגדולים מ-1, והאנרגיה מקיימת , המספר מקבל ערכים שלמים בין ל- והתנע הזוויתי מקיים והמספר מקבל ערכים שלמים בין ל- והתנע הזוויתי בציר שלו מקיים .
מצבים בהם המספר נקראים מצבי S, מצבים בהם המספר נקראים מצבי P ולאחר מכן מצבי D ו-F.
לדוגמה המצב 2P של האטום הוא המצב בו ו-.
הפתרון שמתקבל לפי משוואת שרדינגר נותן את אותם רמות אנרגיה (עד כדי ההבדל בין המסה למסה המצומצמת) שנתקבלו ממודל האטום של בוהר.
המספרים הקוונטיים ו- לא משפיעים על האנרגיה של האטום כלל.
המבנה הדק של אטום המימן
בשנת 1929 פיתח פול דיראק תיקונים יחסותיים למודל אטום המימן.
תיקון יחסותי לאיבר האנרגיה הקינטית - האנרגיה הקינטית בתורת היחסות הפרטית מקיימת ולא (ההזזה בקבוע לא משפיעה על ההפרשים בין רמות האנרגיה ולכן מיותרת) ההזזה הפרופורציונלית ל- משנה את רמות האנרגיה של האטום.
צימוד בין הספין לאורביטל - כאשר האלקטרון נע במהירות יחסותית בשדה חשמלי, ניתן לעבור למערכת היחוס של האלקטרון ולראות שבמערכת זו האלקטרון חש שדה מגנטי .
לאלקטרון יש מומנט מגנטי משלו המקיים כאשר והשדה המגנטי שהאלקטרון חש פועל על המומנט המגנטי שלו ומשנה את האנרגיה.
איבר דרווין - בתיאוריה היחסותית, האינטראקציה בין האלקטרון לשדה החשמלי היא לגמרי לוקלית.
כלומר פונקציית הגל בנקודה מסוימת מושפעת מהשדה רק בנקודה זו.
בתיאוריה הלא יחסותית, האינטראקציה בין האלקטרון לשדה החשמלי מתקיימת ברדיוס בסדר גודל של אורך גל קומפטון של האלקטרון.
מאחר שהשדה החשמלי משתנה מעט בסקלת אורך זו, ישנו תיקון קטן לאנרגיה הנובעים משינויים אלו.
בגלל הסימטריה הכדורית של הפוטנציאל, התיקון קיים רק במרכז הפוטנציאל, ומשפיע רק על אלקטרונים שפונקציית הגל שלהם לא מתאפסת במרכז, כלומר רק על אלקטרונים באורביטל S.
שלושת התיקונים הללו מרכיבים את המבנה הדק של אטום המימן, וגודלם ביחס לאנרגיה מסוכם בנוסחה: .