tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת מונה למאמנה של עירוני בית שמש.
כיום מאמן בקבוצת טרום ב' בביתר גדרה.
רבי אהרן שמואל קאיידנובר, מכונה גם מהרש"ק או מהראש"ק (קרי: 'קוֹידַנוֹבֶר', ה'שע"ד, 1614 - י"ט בתמוז ה'תל"ו, 20 יוני 1676) היה רב אשכנזי, מראשוני האחרונים.
רבן של ערים רבות במרכז אירופה ובמזרח אירופה.
חיבור ספרים רבים, בהם: ברכת הזבח על סדר קדשים ותפארת שמואל על פסקי הרא"ש.
נולד בשם אהרן לרב ישראל בעיר קוידנוב (כיום דזיארז'ינסק) הסמוכה למינסק (בלארוס), ומכאן שם משפחתו "קאיידנובר".
בילדותו חלה, והיה בסכנת חיים, ועל כן הוסיף לו אביו את השם "שמואל".
בצעירותו למד אצל רבי יעקב מלובלין ולאחר פטירתו אצל בנו רבי השיל מקראקא.
היה דיין בבית דינו של רבי משה לימא, מחבר ספר "חלקת מחוקק" על שולחן ערוך אבן העזר, ביחד עם רבי אפרים הכהן מחבר ספר "שער אפרים", והש"ך.
בזמן גזירות ת"ח ת"ט, נאלץ לעזוב את מקומו ונמלט ביחד עם משפחתו, אך הפרעות לא פסחו עליו, והקוזאקים רצחו את שתי בנותיו, ואיבד את רוב כתביו, והוא נותר חסר כל ונכה בשתי רגליו.
בנו היחיד שנותר, הוא רבי צבי הירש קאיידנובר, מחבר הספר קב הישר.
כיהן ברבנות בעיר מיקולוב (ניקלשבורג) אשר במוראביה, ולאחר מכן בגלוגאו (שלזיה), רישא (פולין), ובפיורדא (בוואריה - גרמניה) (ה'ת"כ - ה'תכ"ז), כן שימש ברבנות בערים בריסק (ליטא) (ה'תכ"ט - ה'תל"ג), פפד"מ (הסן - גרמניה) ולבסוף בקרקוב (פולין).
בהיותו בקרקוב, נסע לוועד הגליל בענייני ארבע ארצות שהתקיים בעיירה חמלניק, בהשתתפות כל רבני ומנהיגי הגליל, ותוך כדי כך נפטר בי"ט בתמוז ה'תל"ו, (20 ביוני 1676).
הגהותיו על הרא"ש, והשגותיו על המהרש"א הודפסו בתוך הש"ס.
החיד"א כתב עליו: "הגדיל תושיה בהגהותיו וחידושיו האמיתיים, בדרך קצרה וכשרה".
היעב"ץ כתב עליו: "שאמרו עליו שהיה יודע טורים ובית יוסף בעל פה".
רבי דוד הלוי סגל (הט"ז) מצטט את מהר"ש קאיידנובר, בספרו "טורי זהב".
וכן המגן אברהם מביאו וקורא לו בתואר 'גאון'.
חתנו - רבי מנחם נחום הכהן, בנו של רבי מאיר כ"ץ, (אחיו של הש"ך), שימש כרב העיר סוכטשוב, ובשנת ה'תכ"ט (1669) הוציא את הספר "ברכת הזבח" שנכתב על ידי חותנו.
בנו רבי שלום שכנא, הוציא לאור ספר "מאה ברכות", בפראוסניץ, תע"א, והוא נקרא על שם זקנו "שלום שכנא במהור"ר נחום קיידאנאבר ממשפחת ראדון מק"ק ווילנא לע"ע בק"ק ראקטניץ במדינת פיהם".
חתנו - רבי ישעיה הכהן כ"ץ מויטבסק.
חתנו - רבי נפתלי הירץ קירכהן.
(אחי אביו של אלחנן קירכהן)
בנו רבי צבי הירש קיידאנובר, מחבר ספר קב הישר
בפרעות ת"ח ת"ט בעת שכל רכושו נבזז, אבדו לרבי אהרן שמואל כמה כתבי יד אשר כתב.
תפארת שמואל -חידושים על הרא"ש, והשגות על המהרש"א נדפס לראשונה בפפד"מ (פרנקפורט דמיין), ומאז בכל מהדורות הש"ס עד ש"ס וילנה
שו"ת אמונת שמואל נדפס לראשונה בפרנקפורט ב-1683. קיימת עוד מהדורה מהודרת בבני ברק בה'תשנ"ט עם תוספות תולדות המחבר, הערכתו, דעותיו, והשפעתו ברבני זמנו בסוף הספר.
ברכת הזבח - על סדר קדשים נדפס לראשונה באמסטרדם
ברכת שמואל - דרושים על התורה נדפס לראשונה בפפד"מ
שמואל רהבר (12 במאי 1929 – 10 בנובמבר 2012) היה מדען יהודי-פרסי שגילה את הקשר בין רמת המוגלובין מסוכרר לרמת הגלוקוז בדם.
בדיקה זאת חשובה מאוד באבחנת מחלת הסוכרת.
רהבר נולד למשפחה יהודית בשנת 1929 בעיר המדאן (אחמתא המקראית), איראן.
הוא קיבל תואר ברפואה מאוניברסיטת טהראן בשנת 1953 ותואר דוקטור (PhD) באימונולוגיה בשנת 1963 מאותה אוניברסיטה.
מ-1953–1960 רהבר פעל כרופא קליני בערים אבאדאן וטהראן.
אחרי קבלת תואר דוקטור הוא הצטרף כפרופסור חבר בחוג לאימונולוגיה באוניברסיטת טהראן.
בשנת 1968 נסע רהבר לארצות הברית, לבית ספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין של ישיבה יוניברסיטי.
שם, יחד עם הלן ראני, הוא גילה שיש קשר בין רמת המוגלובין מסוכרר (HbA1c) לריכוז הגלוקוז בדם לאורך זמן (חודשים אחרונים).
רהבר חזר לטהראן בשנת 1969 וקיבל משרה של פרופסור מן המניין.
בשנת 1970 הוא מונה לראש החוג לביולוגיה שימושית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טהראן.
לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979 הוא היגר לארצות הברית ושימש כפרופסור באוניברסיטאות אמריקאיות שונות.
לאחר פטירתו בשנת 2012 הכריזה "אגודת הסוכרת האמריקאית" (American Diabetes Association) כי היא תחלק פרס שנתי על שמו לזכרו.
שמואל (שמוליק) קלדרון (נולד ב-4 בדצמבר 1950) הוא שחקן, במאי ומפיק תיאטרון קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
קלדרון, בן להורים ממוצא יוגוסלבי, נולד בירושלים ב-1950 וגדל ברמת גן ובגבעת שמואל.
בוגר בית הספר למשחק בהנהלת ניסן נתיב.
בשנת 1980 הפיק ושיחק בהצגה "הנסיכה האמריקאית" ניסים אלוני בבימוי דן רונן.
במהלך השנים כשעבד בתיאטרון חיפה, עסק בבימוי ולימודי משחק באופן פרטי, ובבתי ספר יסודיים ותיכוניים ככפר גלים, בית הספר הריאלי, ויצו, רוגוזין ועוד, כמו כן עבד עם נוער שוליים ונוער עבריין, במשך השנים המשיך בהוראה של משחק ובימוי גם באזור תל אביב והמרכז.
בין השנים 1980 ל-1994 עסק בעיקר בהפקות בידור ובשיווקן, בין היתר ב"שלמה המלך ושלמי הסנדלר - 1982" "עדלידע 83" (בהיכל התרבות), "צמח בצמח", "חופשה על הקרח" ו"מסביב לעולם ב-80 יום"
בין השנים 1992 ל-1994, למד לתואר שני בטיפול באמנות בשלוחת לסלי קולג' בישראל.
בשנת 1994 שיחק והפיק במשותף עם תיאטרון "צוותא" את ההצגה "טיפולים אחרונים" שהועלתה בתיאטרון חיפה ב-1973. באותה שנה גם כתב את המחזה "טאץ' ווד" - סיפורו האישי ממלחמת יום הכיפורים, מחזה יחיד בהשתתפותו שלו בבימוי רות דייכס.
משנת 1995 עוסק קלדרון בעיקר במשחק מול מצלמה בטלוויזיה ובקולנוע.
בסדרת הטלוויזיה "שוטטות", "קצכן" "ועכשיו מה" דויד נוי ובסדרת הטלוויזיה "מסכים" (בשתי עונותיה) דני סירקין וכן השתתף בראשית שנות ה-70 ב"לא ביום ולא בלילה" סטיב שטרן, "על אם הדרך" הטלוויזיה הלימודית, "הצילו את המציל" אורי זוהר, "פרקי אליק" שמוליק אימברמן וב"חפיף" רם לוי.
משנת 1994 מוצגת ההצגה טאץ' ווד", מאת קלדרון, בבימוי רות דייכס.
משנת 2000 כתב ביים והפיק את סרטי הקולנוע והטלוויזיה "המפלס העליון", "תגובה מאוחרת" (שמגולל את סיפור חייו) ו"טאץ' ווד".
בשנת 2009 יצר את הסדרה "תיבת נח" בבימוי רני בלייר עבור ערוץ 2, בה גם שיחק.
בשנים 2009 - 2020 השתתף ב-5 ערבים של גלי צ.הל "חיים של אחרים עם ערן סבג " על א.ד גורדון היילה סילאסי א.צ.
בשנת 2010 יצר את סדרת האינטרנט "ברתולדו ניוז"
בשנים 2011–2012 כתב וביים את סרט הקולנוע "גומרים הולכים".
השתתף כשחקן בסדרה "תא גורדין" בבימויו של דני סירקין.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה והאקשן "נויורק".
בשנים 2013–2015 שיחק בסרט "חלונות" בבימויו של יעקב איילי, ב"תא גורדין" עונה שנייה, בסרט "מנפאואר" בבימויו של נעם קפלן
בשנת 2015 שיחק בסדרה "כפולים" בדמותו של ראש "המוסד".
בשנת 2016 שיחק ב"הלמטה זה הלמעלה החדש".
בשנת 2017 שיחק בסרטי הקולנוע "אוויר קדוש" ו"הד".
בשנת 2018 - סדרת אינטרנט "המכור"
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המדובב" ובקופרודוקציה הישראלית-פולנית, סרט הקולנוע "לאון בינדר נעלם" בבימויו של איתי לב, בתפקיד הראשי של לאון בינדר.
בשנת 2021 - סדרת אנימציה אינטרנטית " הגמל הטרויאני"
הרב שמואל קרויס (קראוס; Samuel Krauss; 18 בפברואר 1866, אוק, הונגריה – 4 ביוני 1948, קיימברידג', אנגליה) היה היסטוריון וחוקר תלמוד, איש חכמת ישראל, פרופסור בבית המדרש לרבנים בבודפשט בשנים 1894–1906 ובבית המדרש לרבנים בווינה בשנים 1906–1938.
שמואל (שמשון ליב) קרויס נולד בכפר אוק (Ukk) שבמחוז זאלה (Zala) בהונגריה, בג' באדר ה'תרכ"ו (18 בפברואר 1866).
אביו מאיר (מאקס) היה תחילה סוחר בעיירות שונות, ואחר כך נעשה שוחט, מלמד ושליח ציבור בעיירה באנק (Bánk) שבמחוז וספרם (Veszprém), ולבסוף נעשה מורה בבית הספר של הכפר אוק, שבו נולד שמואל.
אמו, פרומט (פאני) בת מרדכי כהן, התייחסה למשפחת יואכים פופר, שבימי הקיסרית מריה תרזה היה ראש יהודי ביהם וזכה לתואר "אציל".
בשנת 1877, בגיל 11, לאחר שכבר התייתם מאביו, נשלח שמואל על ידי אמו ללמוד בישיבה של אגודת "לא אלמן ישראל" בעיר יאנושהאזה.
שנתיים אחר כך עבר לישיבתו של הרב ד"ר שלמה ברויאר בעיר פאפא (Pápa).
בשנת 1882 עבר קרויס לבודפשט.
תחילה למד שם שנתיים בגימנסיה, ואחר כך למד בבית המדרש לרבנים בעיר, ובמקביל באוניברסיטת בודפשט.
בשנת 1889 עבר להשתלם בבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל ובאוניברסיטת ברלין.
אחר כך למד גם במחלקה התאולוגית ב, בה קבל בשנת 1893 את תואר דוקטור לפילוסופיה על עבודתו: "Zur griechischen und lateinischen Lexicographie aus jüdischen Quellen" ("למילונאות היוונית והלטינית מתוך מקורות יהודיים").
עבודתו זו פורסמה בכתב העת Byzantinische Zeitschrift בשנת 1893. באותה שנה הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
מורי בית מדרש זה, שקרויס הושפע מהם רבות, היו:
בנימין זאב (וילהלם) בכר – מחבר ה"אגדה של התנאים" וה"אגדה של האמוראים".
משה אריה בלוך – מחבר "שערי תורת התקנות".
בשנת 1894 נתמנה למורה לתנ"ך ולדקדוק הלשון העברית בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
בשנת 1895 נישא בבודפשט לאירנה טדסקו.
בשנת 1906 נקרא לווינה לשמש פרופסור בבית המדרש לרבנים בווינה, ובעקבות פטירת ראש בית המדרש, פרופ' אדולף שוורץ, נתמנה לתפקיד זה במקומו.
בראשית שנת ה'תרצ"ז (1936) נתמנה לרקטור המוסד.
ארבע פעמים הוזמן קרויס לשמש בתפקידים שונים, אך הדבר לא יצא לפועל:
בתחילת שנת ה'תרפ"ג – הוזמן על ידי אליעזר בן-יהודה לשמש כראש קתדרה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1917 – למלא את מקומו של שניאור זלמן שכטר, לאחר פטירתו, ב"בית המדרש לרבנים באמריקה" בניו יורק.
למלא את מקומו של בראן, לאחר פטירתו, בברסלאו.
למלא את מקומו של בלוי, לאחר התפטרותו, בבודפשט.
בשנת 1920 יסד קרויס את "האגודה להיסטוריה ולספרות העברית", ונתמנה לנשיאהּ.
כאות הוקרה על חקירותיו בתולדות ביזנטיון קיבל מממשלת יוון תואר מפקד של אות הכבוד פינכס.
בנסיעותיו עבר ברוב ארצות אירופה וארצות הים התיכון, שבהן למד הרבה מן העתיקות, מן הנופים ומן המנהגים המקומיים.
בארץ ישראל ביקר פעמיים: בפעם הראשונה בשנת 1905, לפני שהתחיל לכתוב את "קדמוניות התלמוד", כדי לעמוד בעצמו על התרבות החומרית של ארץ ישראל.
ובפעם השנייה בשנת 1933, כשבא כמרצה אורח לאוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו של קרויס הקיפו את כל תחומי יהדות העת העתיקה.
בשנת 1910 הפך לחלוץ חקר הריאליה התלמודית, עם פרסום ספרו "Talmudische Archäologie", אשר מאוחר יותר עובד על ידו מחדש לספר עברי בשם "קדמוניות התלמוד".
בשנת 1922 פרסם מחקר על בתי הכנסת העתיקים בשם "Synogogale Altertümer", שגם כיום נחשב לחומר קריאה חיוני על הנושא.
בשנת 1935 פרסם מחקר מפורט של שמות עמי התנ"ך שהפכו אחר כך למדינות מודרניות.
קרויס הגיע לאנגליה כפליט, ואת שנותיו האחרונות בילה בקיימברידג'.
על שמו רחוב בשכונת רמת אביב בתל אביב.
תוספות הערוך ל"ערוך השלם" של חנוך קאהוט.
ספר-ישעיה, מפורש על ידי שמואל קרויס (תורה, נביאים וכתובים עם פירוש מדעי, הוצאת א.
מלות שאולות מיוונית ורומית בתלמוד, במדרש ובתרגום, ב' כרכים, ברלין 1898–1999.
חיי ישו על פי מקורות ישראלים, ברלין 1902.
יוונים ורומאים על פי המקורות התלמודיים, וינה-לייפציג 1914.
מחקרים לתולדות היהודים תחת השלטון הביזנטי, וינה 1914.
ארבעת אלפי שנה של ארץ ישראל היהודית, פרנקפורט דמיין, 1922.
תולדות חברת הצדקה לעניים הישראלית בווינה, כנ"ל.
תולדות הרופאים היהודיים מימי הבינים הקדומים ועד ימי הזיכיון, וינה 1930.
הארכאולוגיה התלמודית בשלשה כרכים, לייפציג 1910–1912.
במקור התכוון הסופר להוציאו לאור בחמישה כרכים.
עיבוד של ספר זה יצא על ידו בעברית בשם קדמוניות התלמוד בארבעה חלקים: כרך ראשון, חלק ראשון, אודסה תרע"ד (הוצאת מוריה).
הדפסה שנייה: ברלין-וינה תרפ"ד (הוצאת בנימין הרץ); כרך ראשון, חלק שני, ברלין-וינה תרפ"ד (הוצאת בנימין הרץ); כרך שני, חלק ראשון, תל אביב תרפ"ט (הוצאת דביר); וכרך שני, חלק שני, תל אביב תש"ה (הוצאת דביר).
קדמוניות של בתי הכנסת, ברלין–וינה 1922. (קדמה לו חוברת "החורבות של בתי הכנסיות בגליל" – הרצאה ב"חברה לחקירת ארץ ישראל שבגליל" בברלין מיום 16 בדצמבר 1911).
"משנה, מסכת סנהדרין ומכות מתורגמות לגרמנית עם פירוש", גיסן 1933, (בתוך: המשנה בתרגום גרמני מיסודם של בר והולצמן).
פרס ורומי בתלמוד ובמדרשים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ח.
קורות בתי התפילה בישראל, עם תולדותיו (של קרויס) ורשימת מאמריו מאת א.
מלאכי, ניו יורק: הוצאת עוגן על יד ההסתדרות העברית באמריקה, דפוס האחים שולזינגר, תשט"ו.
בשלוש האנציקלופדיות היהודיות – באנגלית, ברוסית ובגרמנית – כתב קרויס כמה עשרות מאמרים היסטוריים הנוגעים לתקופת בית שני ולתקופת התלמוד.
הוא השתתף בעריכת האנציקלופדיה היהודית (Jewish Encyclopedia), כשהוא חותם את שמו .S.
קרויס גם כתב מאמרים היסטוריים רבים, בהם:
הנציבים הרומאים בארץ ישראל משנת 135 עד 640.
חבר עיר פרק מסדריה של הקהילה הישראלית העתיקה.
ישוב ארץ ישראל על ידי החסידים הפולניים והחוגים הוינאים משנת 1700.
קטעים ארמיים של תולדות ישו, REJ LXII, 28–31. צרפתית
ישו ושמו בספרות היהודית המאוחרת, השילוח, כרך מ"ה, עמ' 119–130.
הרב שמואל בן ציון רבינוביץ (נולד בכ"ז באדר ב' תש"ל, 4 באפריל 1970) הוא רב הכותל והממונה על המקומות הקדושים.
נולד וגדל בירושלים, לחנקה יוטה ולדיין הרב חיים יהודה רבינוביץ, חסיד חב"ד.
למד בישיבת קול תורה, שם רכש את מרבית השכלתו התורנית.
שירת שירות צבאי מקוצר ברבנות הצבאית.
לאחר מכן מונה לכהן כרב אזורי בדרום-מערב ירושלים.
בתשנ"א התחתן עם יעל בת משה חיים בינר.
בשנת תשנ"ו מונה על ידי שר הדתות שמעון שיטרית לתפקיד הממונה על המקומות הקדושים (לא כולל הכותל המערבי).
הרב רבינוביץ משמש כיו"ר הקרן למורשת הכותל המערבי.
בנוסף הוא מכהן בתפקידים ציבוריים וייצוגיים בגופים ובארגונים שונים: היה חבר הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, חבר הוועדה לבחינת תרומת ביציות, חבר במועצה הציבורית לאיכות הסביבה, חבר בוועדה לפיקוח ורישוי הקבורה בישראל ויושב-ראש הוועדה לניהול קבר הרשב"י במירון (מונה על ידי בית המשפט העליון; כונתה "ועדת החמישה").
ביולי 2008 מינה ראש המנהל האזרחי תא"ל יואב מרדכי את רבינוביץ' כקצין מטה לענייני דתות בעניינים דתיים-הלכתיים בקבר רחל וקבר שמואל הנביא, במינוי בן תוקף עד סוף השנה.
ב-2016 חשף תחקיר גלי צה"ל שהרב רבינוביץ לא נבחן במבחני הרבנות המקובלים של הרבנות הראשית לישראל, בתגובת לשכתו נאמר אז כי הוסמך בידי רבנים רבים, בהם הרב שלמה זלמן אוירבך וכי בשעת המינוי היה מקובל להסתפק בסמיכה זו לרבנות.
בשנת 2021 נחשף בחדשות 13 כי הרב רבינוביץ קיבל תעודת סמיכה לרבנות מהרב הראשי לישראל על סמך התחייבותו לעבור את מבחני הרבנות הראשית, אולם הוא נכשל בבחינות.
משפחתו היא בעלת קשרים פוליטיים ואישיים עם אנשי מפלגת העבודה, מנערותו התקרב לשמעון פרס וליוסי ביילין.
הוא חיתן את ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ואת חבר הכנסת גדעון סער וגאולה אבן-סער.
ב־2017 פורסם שהוא מנהל את קרן התרומות של משפחת פאליק בישראל ומחלק בשמה כספים.
על פי התחקיר רבינוביץ' אף ניסה לסייע לחברת המשקאות של האחים פאליק לקבל אישורי כשרות.
הוא מתגורר בשכונת עזרת תורה בירושלים.
הממונה על הכותל והמקומות הקדושים
במסגרת תפקידו כממונה על הכותל והמקומות הקדושים הוא מקבל אורחים רמי-מעלה ומתלווה לנשיאים וראשי מדינות המגיעים לביקור בכותל.
בעקבות ניסיון לאתר בכותל את הפתק שטמן בו המועמד לנשיאות ארצות הברית, ברק אובמה, הורה לפקח שפעולת חיטוט כזו לא תישנה.
גינה את פעילותן של נשות הכותל, שלדבריו יוצרות פרובוקציות המפרות את האיזון העדין שצריך להישמר בכותל כמקום המקודש ביותר לעם היהודי.
בעת ביקור האפיפיור בכותל, מנע את סגירתו המוחלטת למתפללים, בנימוק שיש לאפשר תמיד ליהודים להתפלל בכותל.
עומד בחזית המתנגדים לעליית יהודים להר הבית ואף יזם החתמת רבנים בקול קורא לאסור את העלייה.
במהלך שנות כהונתו בתפקיד ספג ביקורת משני צדי המתרס.
קבוצות של חרדים קנאים טענו שהוא נוקט מדיניות המובילה לדעתם לחוסר צניעות בכותל, ואף לפגיעה במקומות הקדושים.
חרדים קנאים, המכונים "סיקריקים", איימו עליו מספר פעמים, ואף תקפו אותו.
מנגד, ספג ביקורת מחברי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית על "השליטה החרדית" בכותל, כלשונם.
לטענתם, בכך שאינו מאפשר להם לקיים תפילות בכותל כרצונם הוא גורם לפגיעה בחופש הדת שלהם.
בעקבות אסון הר מירון, העיד בוועדת החקירה הממלכתית לחקר האסון.
ב-30 באוגוסט 2022 שלחה הוועדה אזהרה אישית לרב רבינוביץ כי הוא עשוי להיפגע מתוצאות החקירה.
אך במסקנות הוועדה, ב-6 במרץ 2024 קבעה הוועדה, כי בשים לב למכלול הנסיבות שבהן פעל, ולפעולות שנקט לשיפור המצב, ובהתאם לגישה שבמקום שבו נותר ספק ממשי בעניין שעלול להוביל לפגיעה בלתי מוצדקת במוזהר יפעל הספק לטובתו, החליטה הוועדה שלא להטיל עליו אחריות אישית.
יחד עם זאת קבעה הוועדה כי "הרב רבינוביץ לא עשה די כדי להבטיח ניהול ראוי".
ספר פרשת השבוע "תורה מציון" (תשע"ה)
שו"ת שערי ציון 6 חלקים- בענייני הכותל המערבי והמקומות הקדושים, תשס"ו - תשפ"ה
הכותל המערבי - ספר הלכות והליכות ומנהגים בכותל המערבי, יחד עם הרב ישראל יוסף ברונשטיין, (ספריית בית אל), תשס"ט.
"אבני דרך בפרשת השבוע" - דיון בנושאים הרלוונטיים לחיינו לאור פרשת השבוע (ידיעות ספרים) 2020.
שמואל קליין (17 בנובמבר 1886, תרמ"ז – 21 באפריל 1940, י"ד בניסן ת"ש) היה רב, היסטוריון וחוקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל.
נולד בהונגריה לאידל הערצפעלד ולאברהם צבי קליין, רבה של סילאש באלהאש.
קיבל חינוך מסורתי, ולאחר מכן השכלה כללית.
למד בבית המדרש לרבנים בברלין, והוסמך לרבנות.
כמו כן למד באוניברסיטאות של ברלין ושל היידלברג.
בשנת 1909 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
נשא את יהודית (אדית) לבית הרשקוביץ, ולזוג לא נולדו ילדים.
כשהיה בן 40 נפטר חותנו, והוא אימץ את גיסו הצעיר יהודה אליצור, שהיה אז בן 15, והפך לתלמידו המובהק.
בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, ומיד עם עלייתו ארצה החל לכהן כפרופסור לחקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
פרסם ספרים ומחקרים רבים בתחום זה, בעברית ובגרמנית.
היה חבר ועד הלשון העברית, וחבר בוועדות המקצועיות של הוועד למונחי גאוגרפיה וארכאולוגיה.
קליין נפטר בביתו בשכונת הבוכרים בירושלים בערב פסח ת"ש (1940), בן 53 במותו.
גיסו, פרופ' יהודה אליצור, ערך ועיבד מתוך עזבונו של פרופ' קליין את הספר "ארץ הגליל", והוא יצא שש שנים לאחר מותו, בשנת 1946.
עבר הירדן היהודי: מזמן בית שני עד המאה האחרונה של ימי הביניים, 1925
תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל: מחתימת התלמוד עד תנועת ישוב ארץ ישראל, 1935.
לשאלת דברי התורה בפי הנביאים, תרצ"ז.
תולדות חקירת ארץ ישראל בספרות העברית והכללית, 1937
ספר היישוב: אוצר הידיעות והרשומות, הכתובות והזכרונות, שנשתמרו בישראל ובעמים בלשון העברית ובשאר לשונות על יישוב ארץ ישראל, 1939
ארץ יהודה: מימי העלייה מבבל עד חתימת התלמוד, 1939.
ארץ הגליל: מימי העלייה מבבל עד חתימת התלמוד, 1946.
הרב שמואל קיפניס (י"א באלול תרמ"ג, 13 בספטמבר 1883 – כ"ז בסיון תשל"ט, 22 ביוני 1979) היה רב העיר אובריטש בצפון אוקראינה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרב שכונת בתי הורנשטיין בירושלים, מנהל "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות", מייסד ומנהל מכון אוצר הפוסקים בירושלים.
נולד בשנת תרמ"ג בנארינסק, רוסיה לאביו הרב יהושע פאלק-קיפניס (תר"ח - י"ח אדר שני תרע"ט) שהיה רבה של נארינסק משנת תרמ"ג, ואמו ברכה נעמי (- י"ט טבת תרפ"א).
היה תלמידו של הרב שמריה נח שניאורסון מבוברויסק.
משנת 1907 כיהן כרבה של אובריטש נארינסק שבאוקראינה.
בדצמבר 1918 כבש את עירו גדוד מחיילי סימון פטליורה.
הרב קיפניס נאסר, תוך איום שאם ייפגע אחד מן הקוזאקים בידי מישהו, יוצא רב העיר להורג.
אספת הרבנים בקורוסטן - תרפ"ז
הרב קיפניס יזם וארגן את "הוועידה הדתית בקורוסטן" של רבני מחוז וואלין ברוסיה שהתקיימה בחודש מרחשון תרפ"ז (26–28 באוקטובר 1926) בבית הכנסת "אוורוטש" בקורוסטון.
בוועידה שהתקיימה באישור השלטון הקומוניסטי, ובהשתתפות נציגי השלטון והג.פ.א.ו.
השתתפו כשבעים רבנים ממחוזות קורוסטן, ז'יטומיר, ושפטיבקא, ורבנים "אורחי כבוד" מלנינגרד, אודסה, פולטבה, קיוב, ניקוליוב וערים נוספות.
בלט בנאומיו הרב שלמה יוסף זוין שהיה שותף לניסוח החלטות הוועידה.
הוועידה קיבלה שורת החלטות בקשר לפעילות רבנים וקהילות, וסדר היום הדתי בתחומים דוגמת איחוד הקהילות, כשרות המזון, מקוואות, ייצוג הקהילות לפני השלטון, ועוד.
הרב קיפניס פעל לקבל את אישור השלטון להחלטות הוועידה על בסיס החוקה הסובייטית שקראה ל"הפרדת הדת מהמדינה" והותיר את ניהול ענייני הדת על ידי הרבנים, אך השלטונות לעולם לא אישרו את ההחלטות.
היה זה הכנס הגדול האחרון של רבנים ברוסיה הסובייטית.
יום לאחר חתימת הכנס נעצר ונחקר הרב קיפניס, ועבר שורת חקירות ותרגילי חקירה, במטרה להוציא ממנו מידע על רבנים, ובפרט על האדמו"ר מלובביץ', אולם הוא התמיד בשתיקתו.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל בסיוע הראי"ה קוק והרבנות הראשית והתיישב בירושלים.
בירושלים שימש שנים רבות כרב בית המדרש בבתי הורנשטיין של חסידי בויאן.
באותה תקופה, עם החרפת מצב היהדות ברוסיה, גברה העלייה מאירופה ארצה.
בין העולים היו רבנים שהגיעו ארצה בחוסר כל.
הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב איסר זלמן מלצר יזמו את הקמת "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא".
הם שימשו נשיאי הארגון והרב קיפניס שימש מנהלו והרוח החיה בו, לצד הרבנים מרדכי סנדר קופשטיין ויהושע צימבליסט, ששימש נשיא כבוד של הארגון.
הארגון סייע לרבנים בתמיכה חודשית ובסיוע בתחומים שונים.
לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, בשנת 1945, יזמה התאחדות הרבנים הקמת שיכון הרבנים לרבנים שהוגדרו "פליטים".
הרב קיפניס פעל לרכישת השטח בשכונת רוממה (כיום רחוב תורה מציון, מאחורי מתחם התחנה המרכזית, שאז שימש כמושב זקנים וזקנות הכללי המאוחד) והקים עליו את השיכון שבו התגוררו עשרות רבנים.
באותה תקופה הקים את מכון מפעל "אוצר הפוסקים", בראשות הרבנים הרצוג ומלצר.
מטרת המכון הייתה להוציא סדרת ספרים שתכלול הפניות לכל ספרי השאלות והתשובות, ספרי הפסקים והספרות התורנית בכללה, שבהם יש התייחסות לכל אחד ואחד מסימני השולחן ערוך.
הרעיון היה חלק מפעילות התאחדות הרבנים, מתוך מטרה לספק פרנסה בדרך כבוד לרבנים גדולי התורה שהגיעו מאירופה.
הרב קיפניס עמד בראשות המכון עשרות שנים, ותחת ניהולו עמד המכון בשורה הראשונה של המכונים מסוגו.
בשנת 1965 זכה בפרס כבוד של פרס הרב קוק לספרות תורנית על ספרו.
נישא לליפשה ולהם שלושה בנים ושלוש בנות.
בנו מרדכי (נפטר בכסלו ה'תשס"ה) ניהל את מכון אוצר הפוסקים.
לקט שמואל - על מדרשי הזוהר (שלושה כרכים) תשי"ז, תשי"ט, תש"ך
הרב פרופ' שמואל קלמן מירסקי (Samuel Kalman Mirsky; ב' באב תרנ"ט, יולי 1899 – כ"ו באלול תשכ"ז, אוקטובר 1967) היה רב וחוקר ספרות חז"ל, הגאונים והראשונים, מאנשי הציונות הדתית.
נולד לאביו, משה צבי מירסקי, בעיירה דובסרי שברוסיה, על גדות הדנייסטר.
בגיל חמש עלה עם הוריו ואחותו הגדולה לירושלים, לבית ישראל, בה התגוררו כבר הורי אמו (הרב יהודה לייב קוליק, ואשתו דינה).
לאחר תקופה קצרה בתלמוד תורה בשכונה, החל בגיל 7 או 8 ללכת ללמוד יחד עם סבו בישיבת תורת חיים בעיר העתיקה.
הוא למד שעתיים ביום עם רב מהישיבה שנשכר ללמוד איתו ובשאר הזמן למד לבדו.
בשלב מסוים ביקש ללמוד עם בני גילו ולמד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים במשך כחצי שנה.
אולם לאחר שראה שההספק הרבה פחות, שב ללמוד בישיבה ולמד עם הרב מרדכי דוד לוין.
בהמשך למד בבית המדרש לרבנים של "חברת עזרה".
שם למד אצל הרבנים בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובן ציון אברהם קואינקה.
לימודי חול למד אצל יוסף יואל ריבלין.
לאחר הבר מצווה למד כשנה בבית מדרש רבנים בגבעת שאול.
בגיל 16 נסמך לרבנות על ידי הרב מתיתיהו מדינצקי (מחבר השו"ת "מתת ידו").
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר מירסקי בארץ ישראל, בזכות האזרחות האמריקאית של אביו וגילו הצעיר.
הוא למד בחבורה של זרח ראובן ברוורמן בעיר העתיקה.
לקראת סוף המלחמה בעת שארצות הברית נכנסה למלחמה, התחבא מירסקי זמן מה עד שהחליט להתייצב במשטרה הטורקית.
הוא היה מאחרוני המוגלים לדמשק, שכן בזמן שהוא הוגלה נכבשה ירושלים על ידי הבריטים.
בדמשק הוא נפגש עם דוד ילין, ובהשפעתו נכנס ללמוד בבית המדרש העברי למורים, כאשר שבו לירושלים לאחר המלחמה.
לאחר שהוסמך למורה, נכנס ללמד בבית הספר תחכמוני כמחנך הכיתה הבוגרת.
על פי בקשת מורו אליעזר מאיר ליפשיץ, נבחן מירסקי בשנית, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב יוסף גרשון הורוביץ.
ב-1920 נישא לשולמית, בת יוחנן דוד סלומון בנו של יואל משה סלומון.
מירסקי היה בן המחזור הראשון של הלומדים בבית הספר המנדטורי למשפטים, שם למד בין השאר אצל השופט העליון גד פרומקין וד"ר יעקב ישראל דה האן.
בשנת 1924 קיבל את הדיפלומה במשפטים והיה פעיל באגודת בוגרי בית הספר ובהנחלת המשפט העברי.
ב-1922 ירד אביו לניו יורק עם בני משפחתו, ובאוגוסט 1926, לבקשת המשפחה, הצטרפו אליו מירסקי ומשפחתו.
הוא קיבל משרת הוראה בישיבת רבי יצחק אלחנן, במוסד זה ובמוסדות המסונפים אליו, הוא שימש בתפקידי הוראה וניהול עד סוף ימיו, תוך עבודה מחקרית של ההדרת כתבי הגאונים והראשונים.
במקביל הוא ניהל זמן מה את תלמוד התורה של יהודי חלב ובית הספר שולמית לבנות.
באותו זמן הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק ואת התארים השני והשלישי מאוניברסיטת קולומביה.
עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "שאילתות דרב אחאי, מהותו וטיבו, והשוואת כתבי היד של ספר בראשית מן השאילתות, יחד עם תרגום באנגלית של הטקסט".
היה פעיל בתנועת המזרחי בארצות הברית וקנדה, ואף שימש מטעמם ציר בקונגרס הציוני בז'נבה בשנת 1939. שימש כרב קהילת בית הכנסת של קהילת ישראל הצעיר בשכונת בורו פארק בברוקלין.
שימש בתפקידים רבים, בעיקר בארגונים הקשורים לשפה העברית ותרבותה, כן היה נשיא ועד הרבנים של שכונת בורו פארק.
היה קשור מאוד לארץ ישראל ונהג לבקר בה כמעט מדי שנה.
בשנת 1951 הוא הוציא את ספרו "בין שקיעה לזריחה" בהוצאת "סורא" ובשנת 1953 הקים בשיתוף פעולה של ישיבה יוניברסיטי ומשרד הדתות את "מכון סורא" שייעד להיות גשר בין ירושלים של מעלה וניו יורק של מעלה.
המכון הוציא מאסף, שיצא ארבע פעמים בין השנים תשי"ד ותשכ"ד ועסק בהוצאת כתבי קדמונים וענייני משפט עברי.
לנשיא הכבוד של המכון גייס מירסקי את נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, ולאחר מותו את זלמן שזר.
באמצע שנות ה-60 הוא פעל להקים מבנה למכון סורא בגבעת מרדכי ותרם את ספרייתו הפרטית למכון.
בעיצומה של עבודתו המדעית, חלה מירסקי ונפטר בניו יורק בכ"ו באלול, תשכ"ז (1 באוקטובר 1967).
אשתו הראשונה, שולמית, הייתה בתו של יוחנן דוד סלומון ונכדתו של יואל משה סלומון.
בנו פרופ' דוד מירסקי שימש כדקאן קולג' שטרן של הישיבה יוניברסיטי.
חתנו פרופ' מאיר חבצלת ההדיר גם הוא ספרי קדמונים.
בין נכדיו: אהוד חבצלת, סופר יהודי אמריקאי ופרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת אורגון; ויהודה מירסקי, פרופסור חבר בחוג למדעי היהדות והמזרח הקרוב ומרכז שוסטרמן לחקר ישראל באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס.
אשתו השנייה הייתה פני בירנבאום, נכדה של יוסף אלטר אפשטיין, מחבר "גנזי יוסף".
עבודתו הבולטת הייתה הוצאה מחדש של שאילתות דרב אחאי, שיצאה לאור בחמישה כרכים.
שאילתות דרב אחאי גאון: עם שני פירושים קדמונים מכ"י ועם חילופי נוסחאות על פי עשרה כ"י של השאילתות / וביאורים והערות ומבוא מאת שמואל קלמן מירסקי.
בהוצאת מכון סורא וישיבה אוניברסיטה [ניו יורק] בהשתתפות מוסד הרב קוק תש"ך-תשל"ז.
חיבור התשובה: לרבנו מנחם ב"ר שלמה המאירי.
יוצא לאור בפעם הראשונה ע"פ הכתב-יד, על ידי הרב אברהם סופר, ועם מבוא על תולדות ר' מנחם המאירי וספריו והערות, והשואות לכ"י שנכתב בשנת ר"מ והועתק בידי יצחק בולקא -על ידי הרב שמואל ק.
מירסקי, ניו יורק, תלפיות, ישיבה אוניברסיטה, תש"י.
בין שקיעה לזריחה: השתלשלות הסנהדרין לישיבה בירידתה לבבל, תולדות אישי מעבר בדרך, שובה למקומה, מאת שמואל ק.
מירסקי, ירושלים - ניו-יורק "סורא", תשי"א.
פירוש ר' יהודה ב"ר בנימין עניו, על הרי"ף מסכת פסחים, יוצא בפעם הראשונה לאור מכ"י הספרייה הלאמית בפריז עם מבוא על המחבר והערות מאת הרב שמואל ק' מירסקי, ניו יורק, תלפיות וישיבה אוניברסיטה, תשט"ו.
פירוש רבי יהונתן הכהן מלוניל על המשנה והרי"ף מסכתות מגילה ומועד קטן, יוצא לאור בפעם הראשונה מכ"י עם מבוא על תולדות המחבר והערות מאת שמואל קלמן מירסקי, ירושלים, מכון סורא, ניו-יורק, ישיבה אוניברסיטה, (תשט"ז).
שבלי הלקט השלם, לרבנו צדקיה ב"ר אברהם הרופא, יוצא לאור בפעם הראשונה מכ"י, עם שבילי שבלי הלקט, ביאורים והערות ומבוא מאת שמואל קלמן בה"ר משה צבי מירסקי, ניו יורק, מכון סורא, תשכ"ו.
מדרש סדר עולם - גוף המדרש עם המבוא וההערות של דוב בר רטנר, סקירה מדעית על טיב המדרש, מהדורותיו השונות ותגובות חכמים על מהדורא זו בשעתה ובתוספת המדרש הקטן עשר גלויות כהשלמה לסדר עולם, מאת שמואל ק.
ארץ וימים: אישים דמויות ומקומות, שמואל ק.
אישים ודמויות בחכמת ישראל: באירופה המזרחית לפני שקיעתה, ערך שמואל ק.
מירסקי (ניו-יורק), "עגן" על יד ההסתדרות העברית באמריקה, תשי"ט.
מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם, בעריכת שמואל ק.
כמו כן היה, עורך הרבעון "תלפיות" שיצא בשנים תש"ד-תשכ"ה וחיבר מאמרים רבים שנתפרסמו בכתבי עת שונים.
בשנת תשי"ט, בהגיעו לגיל 60, יצא לכבודו ספר יובל:
בשנת תשל"א יצא לזכרו ספר זיכרון:
ספר זיכרון לשמואל קלמן מירסקי: מחקרים בהלכה ובאגדה, בספרות הדורות ובמחשבת ישראל, עורך גרשון אפפעל, עורכי משנה: חיים ליף, משה עפשטיין, ירושלים, המכון למחקר "סורא", ירושלים וישיבה אוניברסיטה, ניו יורק, תשל"א
שמואל צרפתי (בהולנדית: Samuel Sarphati; 31 בינואר 1813 – 23 ביוני 1866) היה רופא, כימאי, פילנתרופ ואיש עסקים יהודי-הולנדי אשר תרם באופן ניכר לחינוך, לבריאות הציבור, לפיתוח העירוני ולתעשייה של אמסטרדם באמצע המאה ה-19.
שמואל צרפתי נולד ב-1813 להורים יהודים-פורטוגזים ממשפחה שהיגרה להולנד במהלך המאה ה-17. אביו היה סוחר טבק.
המשפחה התגוררה בחלק האמיד יותר של הרובע היהודי באמסטרדם.
בגיל 20 החל צרפתי ללמוד רפואה באוניברסיטת ליידן.
הוא קיבל לבסוף את הדוקטורט שלו ב-27 ביוני 1839 והחל לעבוד כרופא כללי באמסטרדם.
במהלך עבודתו כרופא נחשף צרפתי לתנאי החיים הקשים של האוכלוסייה הענייה באמסטרדם.
באותה תקופה, כ-80% מתושבי העיר גרו במרתפים, מחצית מהילדים למדו בבתי ספר המיועדים לעניים, והעיר סבלה מתברואה ירודה, זיהום ושיעורי תמותה גבוהים.
חמלתו כלפי מטופליו הובילה אותו ליזום פרויקטים שונים שנועדו לשפר את איכות החיים והמצב הבריאותי של תושבי אמסטרדם.
בשנת 1842 ייסד צרפתי את החברה ההולנדית לקידום מדעי הרוקחות.
מתוך הכרה בצורך במזון זול ואיכותי, הקים את מפעל הלחם הראשון באמסטרדם, שייצר מדי שבוע 9,000 כיכרות לחם במחיר שהיה נמוך ב-30% מהמחיר הסטנדרטי בשוק.
על מנת לשפר את מצב התברואה, בשנת 1847 החל צרפתי להפעיל בעיר שירות איסוף אשפה.
בנוסף לכך הוא ייסד את החברה לקידום החקלאות ופיתוח הקרקע.
בהמשך הקים גם את בנק "Crediet Mobilier" שתמך בתעשיות מתפתחות.
כמו כן, ייסד אקדמיה פרטית ללימוד תחום המסחר.
הוא הוביל גם את הקמת ארמון התעשייה , שעוצב בהשראת ארמון הבדולח בלונדון וארמון התעשייה בפריז, ואת הקמת מלון אמסטל , אם כי נפטר לפני השלמתו.
עם השנים הפך צרפתי לאחד מהאנשים המרכזיים שהובילו באותה תקופה את מיזמי הפיתוח העירוני החשובים ביותר שעיצבו בפועל את אמסטרדם המודרנית.
יוזמותיו של צרפתי שיפרו באופן משמעותי את רמת החיים של תושבי אמסטרדם ואף תרמו לעלייה בתוחלת החיים הממוצעת של תושבי העיר בסביבות שנת 1870. מאמציו גם הניחו את הבסיס להמשך הצמיחה של העיר ולהמשך פיתוח התעשייה באמסטרדם.
צרפתי נפטר ב-23 ביוני 1866, שלושה חודשים בלבד לאחר הנחת אבן היסוד למלון אמסטל.
בשנת 1864, במהלך פתיחת ארמון התעשייה, מינה מלך הולנד וילם השלישי את צרפתי לאביר במסדר האריה ההולנדי .
בשנת 1869 מינה מלך הולנד את צרפתי לקצין במסדר כתר האלון
בשנת 1870 קראה עיריית אמסטרדם רחוב בעיר על שמו (רחוב Sarphatistraat) אשר עובר בחלק הדרום מזרחי של מרכז אמסטרדם.
בשנת 1888 הוקם לזכרו "צרפתי-פארק" (Sarphatipark) בלב אמסטרדם אשר כולל אנדרטה עם פסל של שמואל צרפתי.
משנת 2013 מוענקים מדי שנתיים פרסי צרפתי לתברואה, Sarphati Sanitation Awards , עבור אנשים או ארגונים שתרמו לתברואה ולבריאות הציבור העולמית, בטקס הנערך בהולנד.
במשאל שערך העיתון ההולנדי "Het Parool" בשנת 2025, לרגל חגיגות 750 שנה לעיר אמסטרדם, נבחר שמואל צרפתי כתושב אמסטרדם החשוב ביותר בכל הזמנים.
שמואל קלמי הוא אלוף-משנה במילואים, אשר פיקד על גדוד הסיור של הצנחנים ועל חטיבה 55.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. בצנחנים עבר קלמי מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה.
לאחר מכן שימש קצין אג"ם חטיבת הצנחנים, בכ"ט בנובמבר 2002 מונה למפקדו הראשון של גדוד הסיור של הצנחנים, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר מכן בין השנים 2003–2005 שימש כמפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים, וכסגן מפקד החטיבה בשנים 2005–2007 כולל מלחמת לבנון השנייה.
לאחר מכן הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים.
בתפקידו הבא מונה להקים ולפקד על מחלקת הגנה באמ"ץ.
רבי שמואל קלעי (ה'ר"ס, 1500 בערך, טריקלה, יוון - ה'שמ"ה, 1585 בערך), רב ופוסק הלכה, מחכמי ורבני יהדות יוון במאה ה-16. רבה של העיר היוונית ארטה.
שמואל קלעי נולד בטריקלה שבחבל תסליה בצפון מערב יוון, לרב משה קלעי.
בצעירותו למד תורה בוונציה; מפי הרב דוד הכהן, "הרד"ך" מקורפו; ומפי הרבנים: רבי בנימין ב"ר שמריה, ורבי חייא מאיר.
נשא לאישה את בתו של הרב בנימין ב"ר מתתיה, מחבר ספר השו"ת הנודע "בנימין זאב".
רבי שמואל קלעי נהג לענות לשואליו בכל רחבי אירופה ובפרט בקהילות היהודיות ביוון, וחלק מתשובותיו כונסו לאחר פטירתו בספר השו"ת "משפטי שמואל" (ונציה שנ"ט).
תשובות אחדות שלו משוקעות בספרו של חמיו, "בנימין זאב".
הוא התמנה לשמש ברבנות העיר ארטה, וכיהן בה כאב בית דין וכראש ישיבה.
עמו כיהן בבית הדין המקומי גם הרב שלמה ברוך.
הוא היה מיודד עם גדולי רבני דורו, כמו: רבי יוסף טאיטאצאק, שהיה מבוגר ממנו; ותלמידו, רבי שמואל די מדינה.
הרב שמואל קמנצקי (נולד בט"ו חשוון ה'תרפ"ה, 12 בנובמבר 1924) הוא רב חרדי ליטאי, ראש ישיבת פילדלפיה ונשיא מועצת גדולי התורה בארצות הברית, בנו של הרב יעקב קמנצקי.
נולד בקרמנצ'וג שבדרום-מערב ברית המועצות (כיום באוקראינה), לאיטה עטיל ולרב יעקב קמנצקי, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק.
בהיותו בן 12 היגרו הוריו לארצות הברית והתיישבו בסיאטל שבוושינגטון.
בבחרותו למד בישיבת נר ישראל בבולטימור בראשות בן דודו של אביו הרב יעקב יצחק רודרמן ולאחר מכן בישיבת לייקווד אצל הרב אהרן קוטלר ואף הוסמך על ידו לרבנות.
בשנת 1953 החליט הרב אהרן קוטלר להקים ישיבה נוספת מחוץ לעיר לייקווד ולשם כך אסף קבוצה מתלמידיו והעמיד בראשם את הרב קמנצקי והרב דב שוורצמן ושלחם להקים ישיבה בפילדלפיה.
לאחר כשנתיים החליט הרב דב שוורצמן לעלות לישראל ולהקים שם את ישיבת בית התלמוד, אז פנה הרב קמנצקי לרב אליהו שווי שהיה אף הוא מתלמידיו הגדולים של הרב קוטלר והזמינו לכהן לצדו בראשות הישיבה, השניים כיהנו יחדיו עד לפטירתו של הרב שווי בראש חודש ניסן ה'תשס"ט (מרץ 2009).
הרב קמנצקי הוא נשיא מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית ובנוסף הוא חבר נשיאות בארגונים יהודיים רבים נוספים כדוגמת החינוך העצמאי תורה ומסורה מורשת החפץ חיים וארגונים נוספים.
בשיחותיו הוא מעודד את תלמידיו לשמור על אורח חיים בריא.
הרב שלום קמנצקי - מכהן לצדו בראשות ישיבת פילדלפיה
הרב אברהם קמנצקי - ר"מ ישיבת בית ישראל בירושלים
הרב דב קמנצקי - איש עסקים ופילנתרופ ידוע בטורונטו
הרב זאב קמנצקי - ר"מ ישיבת בלמר ניו ג'רזי
הרב דוד קמנצקי (ניסן תשי"ז - אלול תשפ"ה) - עורך ש"ס שוטנשטיין באנגלית ובעברית ור"מ ישיבת דרכי נועם ירושלים, וכן חוקר ועורך תכנים תורניים.
מומחה לתורת הגר"א, ומחברי מערכת המאסף ישורון.
הרב צבי ברקוביץ - ראש ישיבת נר ישראל-בולטימור
שמואל קָניאֵל (8 ביוני 1934 – 12 בספטמבר 2017) היה פרופסור למתמטיקה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים.
נודע גם בהתנגדותו לצעדים כלכליים של ממשלת ישראל, בגינם עתר לבג"ץ פעמים אחדות.
בשנת 1962 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "Extensions of Normal Operators", שנעשתה בהנחיית שמואל אגמון.
בשנת 1967 מונה שם למרצה בכיר, בשנת 1969 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1979 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 1982 היה עמית במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
בשנת 2003 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
תחומי המחקר שלו: משוואות דיפרנציאליות לא ליניאריות, דינמיקת נוזלים, מכניקה סטטיסטית, פתרונות נומריים של משוואות דיפרנציאליות.
בשנת 1973 נמנה עם קבוצת מדענים מהאוניברסיטה העברית שפנו לראש הממשלה גולדה מאיר והביעו התנגדות לחוק בדר-עופר, שעסק באופן חלוקת עודפי המנדטים בבחירות לכנסת.
לאחר שמאיר לא קיבלה את עמדתם, הגיש עתירה לבג"ץ נגד חוק זה, העתירה נדחתה.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית היה פעיל במפלגת שלומציון שבראשות אריאל שרון.
קניאל הגיש מספר עתירות לבג"ץ בנושאים שראה כבזבוז כספי הציבור, רובן ללא הצלחה.
בשנת 1983 יצא נגד הסדר מניות הבנקים, בטענה שהמדינה הבטיחה למחזיקי המניות תמורה מופרזת.
הוא עתר לבג"ץ נגד ההסדר, אך עתירתו נדחתה.
בשנת 1987 תמך בסגירת פרויקט הלביא ולדבריו הצליח לשכנע את השר יוסקה שפירא להימנע בהצבעה בממשלה על סגירת הפרויקט, שעברה על חודו של קול.
בשנות ה-90 עתר לבג"ץ נגד הנפקת איגרות חוב ייעודיות לקרנות הפנסיה, כדרך לפתרון משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות.
לאחר המלצת ועדת רבינוביץ' בשנת 2002 להטיל מס רווחי הון בשיעור 15% על רווחים בשוק ההון, עתר לבג"ץ בתביעה לקבוע שיעור גבוה יותר.
עתירתו נדחתה, אך שיעור המס הועלה ל-20% ובהמשך הועלה ל-25%.
בשנת 2012 עתר לבג"ץ נגד חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011, שנחקק בעקבות המלצותיה של ועדת ששינסקי, בטענה שהחוק קבע תמלוגים נמוכים מדי למדינה.
בשנת 2006 הגיש תובענה ייצוגית נגד שלושת הבנקים הגדולים בישראל, בטענה שגבו ריבית גבוהה מדי ממשקי הבית.
בשנת 2014 הציעו הבנקים לשלם 17 מיליון ש"ח כפשרה, אך קניאל בחר להמשיך בתביעתו לפיצוי גבוה יותר.
בשנת 2016 הסתיימה התובענה הייצוגית בפשרה לפיה ישלמו הבנקים פיצוי בסך כולל של 47 מיליון ש"ח, מתוכם 35 מיליון ש"ח שהופקדו על ידי הבנקים כשנתיים קודם לכן במסגרת הליך שניהל כנגדם הממונה על ההגבלים העסקיים.
לקניאל נפסק גמול בסך 1.05 מיליון ש"ח על הגשת התובענה הייצוגית.
היה נשוי לשושנה קרונגולד-קניאל, פסיכולוגית חינוכית במקצועה, ולאחר גירושיהם נישא לראובנה שלהבת.
לשמואל שלושה בנים מנישואיו לשושנה קרונגולד-קניאל.
רבי שמואל הלוי קֶעלין (או קוֹלין); במקורות אחדים: שמואל לעוו, בגרמנית: Samuel Löw; ה'תפ"ד, 1724, , בוהמיה - א' בניסן ה'תקס"ו, 20 במרץ 1806, בוסקוביצה; היה ראש ישיבה ופוסק אשכנזי, פרשן התלמוד הבבלי וה"שולחן ערוך".
נודע על שם ספרו ה"מחצית השקל".
נולד בשנת 1724 בקולין, בוהמיה (כיום בצ'כיה), לרב נתן נטע הלוי קעלין.
משפחתם מיוחסת לרב נתן נטע שפירא מקרקוב, ה"מגלה עמוקות".
כבר בגיל עשר כתב חידושי תורה שמצאו חן בעיני הרב המקומי.
בנערותו נשלח ללמוד בבוסקוביצה בישיבה שבראשה עמד רבה של העיר, הרב אריה יהודה ליב ב"ר מנחם מנדל.
בערך בשנת 1738 הוא נישא לעלקל'ה בתו של רבי משה, בנו של ראש הישיבה, ונותר ללמוד בישיבה זו במשך ששים שנה.
אשתו עסקה במסחר זעיר ופירנסה את המשפחה.
הוא סירב במשך השנים להצעות רבנות מקהילות יהודיות חשובות: רבנות פראג (לפני רבי יחזקאל לנדא), רבנות אובן (לפני משה מינץ), ורבנות פרשבורג (לאחר פטירת מהר"ם ברבי).
היה ידוע בתפילותיו המיוחדות ושימש כתובת לרבים לבקשות תפילה לחולים.
נודע גם בפרישות מיוחדת והסתפקות במועט, וסופר עליו כי הרבה לצום ולבש תחת בגדיו במשך קרוב לחמישים שנה "שק של שיער" שנועד להעניק הרגשה לא נוחה.
הוא הרבה לטרוח בענייני צדקה, ובמיוחד טרח לדאוג לצורכי נישואיהם ומגוריהם של יתומים ויתומות ומשפחות עניים.
שיפר את מערכת החינוך התורנית בעירו, על ידי קרן מיוחדת שהקים שנועדה לדאוג לשכר מסודר למלמדים.
הוא הקים גם קרן לביקור חולים שדאגה להוצאות לרופאים ותרופות עבור חולי הקהילה ונהג לבקר בעצמו את החולים פעמיים ביום.
בצוואתו הורה להניח על קברו מצבה מאבן פשוטה ושלא לכתוב תארים על גבה.
הוא נפטר ביום חמישי ראש חודש ניסן תקס"ו, 20 במרץ 1806.
הניח אחריו שלושה בנים ושתי בנות, בנו הבכור היה הרב בנימין זאב וולף בוסקוביץ', מחבר "סדר משנה".
מחצית השקל על פירוש מגן אברהם לשולחן ערוך אורח חיים.
זה חיבורו העיקרי ועל שמו נתפרסם כמחצית השקל
מחצית השקל על פירוש הש"ך לשולחן ערוך יורה דעה (נמצא רק לחלק ממנו)
מחצית השקל - חידושים על כמה מסכתות מן התלמוד הבבלי: עירובין, שבת, ר"ה, סוכה, גיטין, קידושין, בבא מציעא, חולין, בבא בתרא, כתובות, פסחים, כתובות, מכות, עבודה זרה, ועוד
שיעורים על שולחן ערוך אורח חיים ויורה דעה
שמואל קוטק (נולד ב-1931) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה של הרפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
תחום התמחותו העיקרי הוא הרפואה במקורות היהודיים הקדומים.
נולד בשטרסבורג שבצרפת לאלכסנדר ופריידל קוטק.
ב-1960 נשא את הוגט לבית דרייפוס, ומספר שנים לאחר נישואיהם עלו לישראל.
למד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג וסיים בהצטיינות בשנת 1959. מייד גויס ושרת עד 1961 בחיל הרפואה הצרפתי באלג'יריה.
עם שחרורו החל התמחות ברפואת ילדים,
לאחר עלייתו לישראל בשנת 1975 הצטרף למדור לתולדות הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
למד אצל פרופ' יהושע ליבוביץ והפך לשותפו למחקר בתחום היסטוריה של הרפואה.
בשנים 1975–2000 כיהן כראש המדור לתולדות הרפואה בפקולטה, השני בתפקיד לאחר מורו פרופ' ליבוביץ.
בנו הרב מיכאל הוא חתנו של הרב ברוך אידלשטיין ומלמד תורה בקהילות של עולי צרפת.
פרופ' שמואל קוטק חוקר תולדות הרפואה בפקולטה לרפואה בירושלים.
ב-1984 הועלה לדרגת פרופ' חבר בתולדות הרפואה.
במהלך השנים שהה תקופות מחקר בלונדון (מכון Wellcome להיסטוריה של הרפואה), באוניברסיטת Johns-Hopkins בבולטימור, מרילנד, בשטרסבורג בצרפת, ובאוניברסיטת פרייבורג בגרמניה.
עיקר ענינו בנושאי תולדות הרפואה הם: מקורות הרפואה הקדומים, אתיקה רפואית יהודית, ותולדות רפואת הילדים.
פרופ' קוטק פעיל כל השנים בחברה לתולדות הרפואה בארץ, בעריכת השנתון "קורות" וחברות פעילה באיגודים בין לאומיים.
ידוע כתלמידו המובהק והמסור של פרופ' יהושע ליבוביץ' (1895- 1993).
"המוסר הרפואי במקורות יהודיים בימי הביניים והרנסאנס" (דברי הקתדרא ע"ש טסיה וד"ר יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, כרך א, חוברת 5), תשמ"ח, 1988, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב - בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, 12 עמודים.
ההנקה במקורות היהדות - היסטוריה והלכה' ספר אסיא-כרך רביעי' הוצאת ראובן מס בע"מ, ירושלים, תשמ"ג
"לרגל יובל המאה למכון פסטיר בארץ ישראל", קורות: שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, ט, ז-ח, עמודים 205–219, 1988, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס
"רשימה על מכון פסטיר בא"י", קורות: שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע, ט, ט-י, עמוד 339, 1989, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס
הרב שמואל קיבלביץ (ה'תרע"ג, 1913 - ה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004) היה למדן, ראש ישיבה, מתרגם ועורך תורני.
ר"מ בישיבת עץ חיים וראש מערכת "אוצר מפרשי התלמוד".
נולד בלובצ'ה לרב חיים קיבלביץ, למד בישיבת ברנוביץ' וכתביו משיעורי רבו, הרב אלחנן וסרמן נדפסו במאספים שונים.
בשנת ה'תרצ"א (1931) עבר ללמוד בישיבת מיר והוכר בה כ"שמואל לובצ'ער" על שם עיירת מולדתו, במיר התקרב למשגיח הרב ירוחם ליבוביץ, והיה אחד ממעבירי תורתו בעל פה.
בשנת ה'תרצ"ו, כדי להתחמק מגיוס חובה עלה לארץ ישראל ולמד בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, התקרב לראש הישיבה, הרב יחזקאל סרנא ולימים נענה לבקשתו והיה מעורכי כתביו.
אחרי תקופה קצרה בישיבת חברון, הזמינו אותו חבריו ממיר שעלו ארצה ולמדו בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, להצטרף אליהם.
הוא למד בלומז'ה ואף העביר בה שיעורים לתלמידים צעירים ממנו.
בשנת 1943 נישא למרת שרה רבקה בתו של הרב שלמה זלמן זלזניק ראש ישיבת עץ חיים שמינה אותו לשמש כר"מ בישיבה.
היה ממקורביו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ושליחו בכמה ענייני ציבור.
זמן מה כיהן כראש ישיבת עץ חיים באנטוורפן, בלגיה; והיה שותף להקמת ישיבת בית התלמוד בירושלים.
שנים לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לברטה לבית ארלנגר, אלמנתו של הסופר דוד זריצקי.
בשנת תשנ"ה, 1995, נפטרה בתו אידלה שהייתה נשואה לרב ברוך שמואל דויטש מראשי ישיבת קול תורה.
תרגם מיידיש את ספרו של רבו בברנוביץ', המשגיח רבי יוסף ביגון, "עינא פקיחא" (ירושלים תשל"ב).
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יחד עם הרבנים יוסף בוקסבוים ואברהם קבלקין את פרויקט "אוצר מפרשי התלמוד", קבע את תבניתו והיה לעורכו הראשי.
במקביל פרסם בקביעות חידושי תורה בכתבי העת התורניים כמו "מוריה", גם לאחר פטירתו המשיך חתנו בפרסום מאמריו בבמות שונות ביניהן כתב העת הנ"ל וכן בירחון האוצר.
שמואל קרקובסקי (1926 – ספטמבר 2018) היה ניצול השואה, חוקר ב, היסטוריון בכיר של תולדות השואה, ומנהל ארכיון יד ושם.
קרקובסקי נולד בוורשה שבפולין והתגורר מילדותו בלודז', שם נכלא בגטו לודז' ב-1940. ב-1941 הצטרף קרקובסקי לתנועת "השומר הצעיר" והיה מדריך בתנועה.
באוגוסט 1944, עם חיסול הגטו, גורש קרקובסקי למחנה ההשמדה אושוויץ.
משם הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה וגורש בצעדת מוות ממחנה הריכוז ריימסדורף שבגרמניה, תת-מחנה של בוכנוולד, למחנה טרזין, שם שוחרר על ידי הצבא האדום.
לאחר השואה היה קרקובסקי קצין בצבא פולין.
לאחר מכן עבד במכון ההיסטורי היהודי בוורשה וכיהן במשרת הארכיונאי הראשי של המכון.
בשנת 1968 הוא פוטר, כחלק מהמערכה האנטישמית של ממשלת פולין.
הוא עלה לישראל, עבד בארכיון יד ושם, ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים.
על מחקרו לתואר דוקטור, בנושא "ההתנגדות היהודית המזוינת בגנרלגוברנמן", זכה בשנת 1975 בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
קרקובסקי היה מנהל ארכיון יד ושם משנת 1978 עד 1993. בתקופתו גדלה כמות החומר הארכיוני פי שלושה, ונקלטו ארכיונים חשובים, כגון ארכיונו של איליה ארנבורג.
עבדו תחתיו חוקרים וניצולי שואה כגון ברוניה קליבנסקי, והצטרפו ארכיונאים שעלו מברית המועצות.
קרקובסקי היה חוקר במכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם וכן חבר הוועדה לחסידי אומות העולם.
קרקובסקי חקר את שואת יהדות פולין, תוך התמקדות בהיבטים שונים ברדיפת היהודים בתחילת הכיבוש הנאצי בפולין, במחנה חלמנו, ובהתנגדות היהודית.
הוא כתב מחקר חלוצי ומקיף על מחנה ההשמדה חלמנו והיה עורך שותף של האנציקלופדיה של חסידי אומות העולם מפולין.
2010: כפר נידח באירופה: חלמנו, מחנה ההשמדה הנאצי הראשון.
2005-2000: לקסיקון חסידי אומות העולם: פולין.
1977: לחימה יהודית בפולין נגד הנאצים 1944-1942, יד ושם והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
2005: "ההתנגדות היהודית בגנרל-גוברנמנט", ילקוט מורשת.
2002: "ניסיונות ופעולות הצלה בפולין הכבושה", השואה - היסטוריה וזיכרון, הוצאת יד ושם.
1998: "בעיות ההצלה בפולין הכבושה", בשביל הזיכרון, 29.
1996: "תרומה חשובה לחקר השואה של יהודי פולין", ילקוט מורשת.
1995: "מצעדי המוות ממחנות-מישנה של מחנה הריכוז שטוטהוף במחוז קניגסברג", ילקוט מורשת.
1993: "פתיחת הארכיונים הסובייטיים לשעבר וחקר השואה", מיכאל, מאסף לתולדות היהודים בתפוצות.
1991: "עדותם של האסירים האחרונים במחנה המוות חלמנו", יד ושם: קובץ מחקרים, כ"א.
1989: "מצעדי-המוות בשלב פינוי המחנות", מחנות הריכוז הנאציים, יד ושם.
1987: "יהודים בצבא הפולני במערכת ספטמבר 1939", קובץ מחקרים על יהודי פולין, האוניברסיטה העברית.
1985: "השואה בעיתונות המחתרת הפולנית", יד ושם: קובץ מחקרים, ט"ז.
1984: "מחנה-ההשמדה חלמנו בדוחות החקירה של פושעים נאציים", ילקוט מורשת''.
1980: "האופוזיציה ליודנראטים מצד הארגונים למאבק מזוין", דמות ההנהגה היהודית בארצות השליטה הנאצית 1945-1933, יד ושם.
שמואל קרקובסקי, ניסיונות ופעולות הצלה בפולין הכבושה, בתוך: שמואל אלמוג, דניאל בלטמן, דוד בנקיר, דליה עופר (עורכים), השואה: היסטוריה וזיכרון''': ספר יובל לישראל גוטמן, ירושלים: יד ושם, 2002, 152–161, באתר יד ושם
שמואל קרקובסקי, הערך הקמת המחנה מתוך האנציקלופדיה של השואה, אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, הערך הימים האחרונים בחלמנו, מתוך האנציקלופדיה של השואה, אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, הגירוש מגטו לודז' בימי ה"שפרה", אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, יהודי ורטגאו, אתר יד ושם.
שמואל קרקובסקי, חיסולן של הקהילות בערי השדה, אתר יד ושם.
הרב שמואל קוהן (כהן) (בהונגרית: Kohn Sámuel; באיה, 21 בספטמבר 1841 – בודפשט, 11 במרץ 1920) היה חוקר דת הונגרי-יהודי, הרב הראשי של הקהילה היהודית בפשט, היסטוריון, נשיא האגודה הספרותית היהודית-הונגרית.
שמואל קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לשם משפחה כהן) נולד כבנם של איגנץ קוהן וקארולינה נוישלוס, והיה נכדו של הרב של העיר באיה, שוורין גץ קוהן.
הוא סיים את בית ספר תיכון בגימנסיה של הציסטרציאנים בבאיה והמשיך בשנתיים לימודי יהדות בעיר פאפא.
משנת 1858 למד תאולוגיה מחוץ להונגריה בסמינר התאולוגי היהודי בוורוצלב, שם היה מתלמידיו של פרנקל, יואל, גרץ, רוזין, ובשנת 1865 קיבל את תואר הדוקטור במדעי הרוח באוניברסיטת ורוצלב.
כאשר הקהילה היהודית בפשט הקימה משרה לדרשה בהונגרית בשנת 1866, הזמינה את שמואל קוהן.
ב־2 ביוני באותה השנה הועברה הדרשה היהודית הראשונה בשפה ההונגרית משפתיו של קוהן בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהני.
לאחר מכן נבחר לרב הקהילה.
היה לו חלק פעיל בכינוס הסינוד האוניברסלי היהודי בשנת 1868. בוועדת ההיגוי והניהול של בית המדרש לרבנים בבודפשט הוא מילא את תפקיד הנשיא.
קוהן פעל רבות כדי לקרב את יהדות פשט לשפה ולתרבות ההונגרית.
בשנת 1905 קודם לתפקיד הרב הראשי.
פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה העניק לו קודם דרגת "יועץ מלכותי" ובהמשך דרגת "יועץ חצר".
מותו נגרם כתוצאה מכשל בריאותיו.
אשתו הייתה קטלין לוובהר (Lőwbehr).
קוהן כתב את עבודותיו המדעיות המלומדות בהונגרית, גרמנית ועברית והעדיף לעסוק בהיסטוריה.
מאמרים שנערכו עם דר' קייסרלינג בכתב העת Ung.-Jüdische Wochenschrift (כרטיס 72–1871)
מאמרים שנכתבו תחת שם העט Kronau Miksa; במגזין מולדת (1877, 320, 321).
הנסיך והרב, הילדה, מיתוס יהודי-הונגרי מהמאה ה -15);
זיכרון של האוכלוסייה היהודית במבצר בודה המשוחזר משנת 1686);
כובשי הונגריה הונגרים ויהודים, 1887.
מקום קבורה יהודי מתקופת טורקיה בבודה, 1891.
הקהילה היהודית בבודה העתיקה לקראת אמצע המאה, 1898.
שוורין קוהן גוטס; פרנקל-גרצץ, Monatschrift für die Gesch.
הוא כתב את הסיפור היהודי בלקסיקון הגדול של פאלאס.
כיצד נקבל ונודה עבור מתן שוויון הזכויות.
מה לעשות עם ההתקפות נגדנו היהודים.
הרב שמואל קמינצקי (נולד בו' באדר ב' תשכ"ה) הוא רב העיר דניפרו שבאוקראינה מטעם איגוד הקהילות היהודיות באוקראינה, מייסד ועומד בראש ועד כשרות דניפרופטרובסק, שליח חב"ד הראשי בעיר ומנהל את הבית חב"ד ומרכז מנורה.
נולד בכפר חב"ד לדובה וראובן קמינצקי, שעזבו את ברית המועצות בשנת 1946.
למד בישיבת תומכי תמימים בלוד, בישיבת תומכי תמימים במוריסטאון, בניו הייבן ובמרכז חב"ד העולמי – 770 בברוקלין שבניו יורק, ונסמך על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי, ב-1989 נישא לחנה ליפסקר.
בתמוז תש"ן יצא בשליחות הרבי מלובביץ' לעיר דניפרו, שנה לאחר מכן פתח את בית הספר "אור אבנר לוי יצחק" על שם הרב לוי יצחק שניאורסון.
בשנת 1997 הוחזר לקהילה בראשותו בית הכנסת שושנת הזהב שעבר שיפוץ ונפתח מחדש בשנת 2000.
בשנת 1999 ייסד יחד עם מנהיגים יהודים נוספים את הפדרציה של הקהילות היהודיות של אוקראינה.
בשנת 2002 הקים בית אבות יהודי בית זקנים בית-ברוך.
ב-2003 פתח את הגן הילדים הראשון בעיר.
ב-2012 חנך את מרכז מנורה, שהוא בית חב"ד הגדול בעולם.
בשנת 2016 פעל לקריאת רחוב בדניפרו על שם הרבי מלובביץ'.
הרב קמינצקי נחשב לידיד טוב של איגור קולומויסקי וגנאדי בוגולובוב, לכבוד יום הולדת של האחרון הוא הוציא את הספר "יום הולדת ביהדות"- ליקוט ממקורות חז"ל ועוד בנושא יום הולדתו של היהודי, בשפה הרוסית.
בשנת 2007 נבחר במגזין האוקראיני "פוקוס" כאחד מתוך 15 אנשים "הזרים החזקים בעיר", ב-2019 נבחר על ידי אתרים גדולים באוקראינה במקום הרביעי לאנשים המשפיעים ביותר בדניפר.
לרב קמינצקי יחסים טובים עם נציגי העירייה, והוא זוכה לבקר ולביקורים תכופים במוסדותיו של נציגי העיר הבכירים וכן אישים חושבים מישראל.
בשנת 2010 העניק ראש העיר דניפרו פרס הגבוה ביותר בדניפרו על הפעילות היהודית בעיר ופיתוח העיר.
בשנת 2016 הוענקה לו מדליית כבוד של האיחוד האירופי עקב פעילותו בקרב אזרחי אוקראינה יהודים כלא יהודים כאחד והוא הפך לדיפלומט אירופאי באוקראינה.
הוא מאמין שלא רק שניתן לשלב זהות יהודית אמיתית ולאומיות אוקראינית, אלא שהן משלימות זו את זו.
לרב קמינצקי 3 בנים ו-6 בנות.
אחיו הרב יוסף יצחק קמינצקי הוא יו"ר המועצה הדתית שדות דן.
שמואל קבילי (נולד בשנת 1949) הוא דוקטור ישראלי לביולוגיה, מומחה לאימונולוגיה והממציא של "Cabilly Patents".
את לימודיו לתואר ראשון בביולוגיה השלים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משם המשיך לתואר שני ודוקטורט באימונולוגיה במעבדה של פרופסור רות גלילי באוניברסיטה העברית שבירושלים.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה ד"ר קבילי במעבדתו ובהדרכתו של חבר האקדמיה למדעים והחוקר הראשון שביטא אינסולין רקומביננטי בחיידקים, ד"ר ארתור ריגס, במכון בקמן למחקר במוסד City of Hope בקליפורניה.
במהלך תקופת הפוסט-דוקטורט, פיתח קבילי טכנולוגיה ליצור נוגדנים רקומביננטים בשיתוף פעולה עם ד"ר הרברט היניקר מחברת הביוטכנולוגיה ג'ננטק.
ד"ר קבילי היה הראשון שהצליח לבטא נוגדנים במערכת חיידקית בהנדסה גנטית, העבודה פורסמה ב-1984 בעיתון PNAS.
טכנולוגיה זו, המכונה כיום בעולם כ-"Cabilly Patents" מאפשרת יצור תעשייתי של נוגדנים חד-שבטיים כימריים או מואנשים שתוכננו בהנדסה גנטית כנגד מטרות ייחודיות ונחשבת לאבן הפינה בתרופות ביולוגיות מבוססת נוגדנים.
בהסתמך על הטכנולוגיה הזו פותחו משנת 1994 ועד היום מעל 80 תרופות לסרטן, מחלות אוטואימוניות ומחלות נוירולגיות שונות.
עם התרופות המובילות נמנות: ריטוקסימאב – תרופה לסרטני דם; הרצפטין – תרופה לסרטן שד; קיטרודה ואופדיבו – תרופות אימונו-תרפיות למלנומה, סרטן ריאות ועוד.
בשנים שלאחר מכן, פיתח ד"ר קבילי בחברת אתרוג את טכנולוגיית E-Gel - זוהי מערכת לביצוע הפרדת מולקולות DNA וחלבונים באמצעות אלקטרופורזה 'יבשה'.
שיטה זו אינה מצריכה שימוש בהכנת תמיסות ובאביזרים נוספים לצורך הפרדת חומצות גרעין.
קבילי בין מקבלי אות בן-גוריון לשנת 2020 מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
שמואל (שמוליק) קינן (נולד ב־ 14 בינואר 1955) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף.
שירת כקצין קשר ותקשוב ראשי בשנים 2005–2008.
שמואל קינן נולד בפתח תקווה.
בוגר בית הספר "עמל" בפתח תקווה.
קורס האלחוט בו למד פוזר במלחמת יום הכיפורים והוא שירת כאלחוטן ביחידת הקישור לאו"ם בסיני.
בשנת 1974 סיים קורס קציני קשר.
שירת כקצין קשר בגדוד שריון וכסגן קצין קשר בחטיבה 460. בשנת 1977 השתחרר מצה"ל.
שירת במילואים כקצין קשר בחפ"ק אוגדה 90 בקרבות בבקעת הלבנון במלחמת שלום הגליל ועלה לדרגת רב-סרן.
בשנת 1989 חזר לשירות קבע.
בשנת 1990 עלה לדרגת סא"ל ושירת כסגן מפקד בה"ד 7 ובמקביל כקצין הקשר של אוגדה 366. בשנת 1994 מונה למפקד גדוד הקשר
בשנת 1996 מונה לקצין הקשר של אוגדה 162. בשנת 1999 עלה לדרגת אל"ם ושירת כמפקד קשר ואלקטרוניקה פיקודי (מקשא"פ) מרכז ומפקד בה"ד 7.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה בספטמבר 2005 מונה לקצין תקשוב ראשי, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2008.
לאחר שחרורו מצה"ל ניהל את בית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן ואת גימנסיה הרצוג בחולון.
בעל תואר ראשון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, ותואר מוסמך במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
שמואל קניג הוא מדען ומהנדס מומחה בפולימרים וסגן נשיא מכללת שנקר.
קניג הוא בוגר בהצטיינות של הטכניון בהנדסה כימית.
הוא סיים בהצטיינות את הדוקטורט שלו בפקולטה להנדסה כימית באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול בשנת 1972.
בין השנים 1971–1974 עסק בתפקידי מחקר ופיתוח במעבדות המחקר המרכזיות של Canadian Industries Ltd בקנדה.
לאחר מכן עבד למעלה מ-18 שנה ברפאל, כשב-6 השנים האחרונות שימש שם כראש היחידה למחקר חומרים ותהליכים.
בזמן העבודה בשנקר הכיר את אשתו, הפרופסורית חנה דודיוק.
בין השנים 1984–1986 כיהן כנשיא האגודה הישראלית לפולימרים ופלסטיקה.
סיים את תפקידו ברפאל בשנת 1991, ובשנת 1992 הקים את "מרכז הפלסטיקה והגומי לישראל" - מכון העוסק במחקר ופיתוח בתחום הפולימרים, הגומי והפלסטיקה עבור תעשיות שונות.
הוא עמד בראש המרכז עד שנת 2014.
בשנת 1994 ייסד את המחלקה להנדסת פלסטיקה בשנקר, בראשה עמד עד שנת 2006.
בין השנים 2007–2009 כיהן כראש הפקולטה להנדסה כימית במכללה.
משנת 2009 ועד 2020 שימש כראש התוכנית לתואר שני (M.Sc) בהנדסת חומרים פולימרים בשנקר.
במקביל כיהן כדקאן הפקולטה להנדסה.
בשנת 2020 הוא מונה לסגן נשיא שנקר לעניינים אקדמיים, פיתוח ויצירה.
על שמו של פרופ' קניג רשומים 19 פטנטים שונים על פיתוחים בתחומי ההנדסת פולימרים והנדסה כימית.
בשנת 2010 עסק בפיתוח פטנט הכולל צבע מיוחד בשילוב בננו-חלקיקים כדי למנוע החלדה של מתכות.