tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הלחץ הציבורי של תושבי השכונות החל לתת את אותותיו, ובשנת 2008 ערך הוועד סדרת מפגשים לקראת הבחירות המוניציפליות במסגרתן התחייב ראש העיר ניר ברקת וסגניתו המיועדת נעמי צור, לתמוך בפארק המסילה ולעצור את התוכניות לסלילת הכביש.
עם בחירתו לתפקיד ראש העירייה עמד ברקת בהבטחותיו, והיוזמה לבניית הפארק אושרה בוועדת התכנון והבנייה בשנת 2009.
בשנת 2020 הוקם אתר האינטרנט של הוועד ובו סיפור המאבק למען הפארק.
ביוני 2009 נחנך ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק פארק ההיי ליין באורך כ-2.33 ק"מ, על תשתית מסילת הרכבת העילית הנטושה בעיר, והצלחתו היוותה השראה לתושבים ומתכנני פרויקט.
הקמת הפארק החלה בשנת 2010. הוא תוכנן על ידי משרד מנעד בניהולם של האדריכלים צבי דקל, יאיר אביגדור ושלמה זאבי.
תושבי השכונות בדרום ירושלים (המושבה הגרמנית, מקור חיים, הקטמונים, בקעה) באמצעות המנהלים הקהילתיים ובעזרת איתן שוקר, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע היו מעורבים בדיונים על גורל השטחים הפתוחים לאורך מסילת הרכבת.
דיונים אלו הובילו להקמת פארק רחב ידיים על תוואי המסילה, בין שכונת גוננים לבין אזור התעשייה תלפיות, בשם "פארק גוננים".
בשנת 2010, בזמן העבודות שנעשו להקמת הפארק, נערכה חפירה ארכאולוגית בה נחשף אתר פרה-היסטורי בן כמיליון שנים, בו מאות כלים מאבן צור מסותתת, שנוצרו על ידי אדם קדמון מסוג הומו ארקטוס.
לאחר שבוטלו התוכניות לסלילת כביש חדש בתוואי הפארק, נמשכה בשנת 2012 הכשרת הקטע השני מצומת אורנים דרומה, מתחת לגשר כביש ברעם, עד לגן החיות התנ"כי.
במאי 2015 שב ונפתח שביל הפארק שהיה חסום באזור תחנת הרכבת מלחה, וניתן להגיע דרכו עד פארק רפאים.
באפריל 2013 זכתה עיריית ירושלים בפרס אות העיצוב על הקמת הפארק וביולי 2013 הוענק פרס קרוון לאדריכלות גנים למתכנני הפארק ממשרד מנעד.
הטיילת על פסי הרכבת במקטע בין השכונות בקעה והמושבה הגרמנית תוכננה בראשיתה כטיילת זמנית עד להקמת מערך הרכבת הקלה בירושלים במקום, בהתאם לתוואי שסומן בתוכנית המתאר המחוזית לירושלים.
בשנת 2013 הציגו מתכנני תוכנית אב לתחבורה בפני תושבי השכונות הסמוכות את תוכניתם להעביר את הרכבת הקלה על פארק המסילה.
ההתנגדות המיידית הובילה אותם לחיפוש חלופות לתוואי ובינואר 2016, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה של עיריית ירושלים את תוכנית הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים שבמסגרתה הוחלט לא לפגוע בפארק המסילה ולהעביר את התוואי המתכנן ברחוב עמק רפאים.
כמו כן בוטלה סופית תוכנית "כביש 34" ושטח זה ישמש לתוואי הקו במקביל לפארק המסילה.
עם זאת, על פי תוכנית זאת בשתי נקודות קצרות יפגע תוואי הקו בפארק, בתחילת הפארק ליד מתחם התחנה לאורך של כ-300 מטר ובצומת אורנים לאורך של כ-400 מטר.
הוויכוח הציבורי החריף לאחר שקבוצת סוחרים ותושבים התאגדה תחת עמותה בשם "רפאים במושבות" במטרה לסכל את מעבר הרכבת בעמק רפאים, וכנגדם התאגדה קבוצת תושבים נוספת, "רכבת בעמק" בהובלתם של הפעילים החברתיים איתמר שחר, יוסי סעידוב ועדית רובין.
עמותת "רפאים במושבות" ניסתה לקדם חלופה תת-קרקעית שבה הרכבת תעבור במנהרה תחת פארק המסילה - באופן שהיה פוגע ישירות בקטעים נרחבים מהפארק - זאת עקב פורטלי כניסה ויציאה, חפירות, הקמת תחנה ועוד.
שר התחבורה ישראל כץ הצהיר כי הוא תומך בהעברת הרכבת הקלה מעמק רפאים לפארק המסילה ומנע דיון בנושא.
למרות זאת, פעילי "רכבת בעמק" צירפו אלפי מתנגדים לעצומה הקוראי לא לפגוע בפארק המסילה ולהעביר את הרכבת בעמק רפאים, ובמאי 2018 אף קיימו מפגן תמיכה בפארק עם כאלף מתושבי העיר.
למרות הלחצים הכבדים שהופעלו להסטת המסלול על חשבון פארק המסילה, באוקטובר 2020 קבעה סופית הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ירושלים כי הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים יעבור בעמק רפאים.
כביש הברך וגשר פארק המסילה
בינואר 2023 החלו עבודות תשתית לצד פארק המסילה מרחוב בן דוסא עד גשר משה ברעם, זאת במסגרת סלילת "כביש הברך" (אשר יחבר בין רח' הפרסה לרח' יעקב פת), אשר מתוכנן ככביש בעל 4 נתיבים שלצדו רק"ל.
הכביש זכה להתנגדות מצד תושבי האזור ומשתמשי הפארק, אשר ביקרו אותו כמיותר, מזיק לרציפות הפארק ונסמך על תוכנית סטטוטורית משנת 1974 שאינה לוקחת בחשבון את פארק המסילה ואת הרכבת הקלה.
על רקע קידומו של כביש הברך, מקדמת עיריית ירושלים הקמת גשר הולכי רגל שנועד להעלות את משתמשי פארק המסילה מעל המקטע בו חוצה כביש הברך את הפארק.
התוכנית להקמת "גשר פארק המסילה" זכתה להתנגדות מצד תושבי האזור והמשתמשים בפארק, אשר קראו לבטלו וכן לבטל או לצמצם את כביש הברך כך שניתן יהיה לתעדף את משתמשי הפארק בחצייתו במפלס הרחוב.
הצבת פודטראקים/קיוסקים על פארק המסילה
ב-7 ביולי 2025, החלו העבודות על הרכבת הקלה ברחוב עמק רפאים ובעקבותן הפך הרחוב לחד-סטרי משני הכיוונים, מכיוון צומת אורנים עד רחל אמנו.
ומדרך בית לחם עד רחל אמנו.
קווי אוטובוסים רבים הוסטו ממסלולם, ובעקבות העבודות וחשש מפגיעה בעסקים עיריית ירושלים הציבה "פודטראקים" (מבנים דמויי קיוסק) על פארק המסילה הסמוך.
הכוונה הייתה למסור את ה"פודטראקים" לבעלי מסעדות ובתי קפה ברחוב עמק רפאים, כדי שתפעולם יפצה את בעלי העסקים על הירידה הצפויה ברווחיהם.
כ-10 "פודטראקים" החלו לפעול באוגוסט 2025 לאורך פארק המסילה.
מרבית הפודטראקים נמצאים על מעברים, כך שעלו טענות שהפודטראקים פוגעים בנגישות פארק המסילה לרוכבים שנכנסים, יוצאים או חוצים את פארק המסילה במעברים אלה.
פארק המצודה או פארק דה לה סיוטדלה (בקטלאנית: Parc de la Ciutadella) הוא פארק מרכזי בברצלונה, ואחד מהראשונים שיועד להיות רק פארק ציבורי.
לאחר הקמתו באמצע המאה ה-19, הפארק היה במשך עשרות שנים האזור הירוק היחיד בעיר, ולכן גם הפופולרי ביותר.
הפארק ממוקם בפינה הצפון-מזרחית של העיר העתיקה.
הפארק משתרע על פני 175.3 דונם ומכיל: גן החיות, הפרלמנט של קטלוניה, אגם, מספר מוזיאונים ומזרקה גדולה שנבנתה על ידי ג'וזף פונטסרה (Josep Fontsére).
המקום בדרך כלל הומה תיירים ומקומיים שבדרך כלל הולכים בין שביליו.
המקום אידיאלי לספורט כמו שיט באגם, רכיבה על אופניים או ריצה.
בשנת 1714, לאחר 14 שנות מלחמת הירושה הספרדית, נפלה ברצלונה בידי צבאו של פליפה החמישי, מלך ספרד.
על מנת לשמור על שלטון יציב על העיר, ולמנוע מרד אזרחי מצד הקטלאנים, הקים פליפה החמישי את המצודה של ברצלונה, המצודה הגדולה ביותר באירופה בשעתו.
לצורך כך חלק מרובע "לה ריברה", בה נבנתה, נהרס על מנת לספק את המרחב הדרוש.
בשנת 1841 החליטו שלטונות העיר להרוס את המצודה שכן תושבי המקום סלדו ממנה.
בשנת 1843 המצודה שוחזרה על ידי מריה כריסטינה.
בשנת 1848 הופצצה המצודה על ידי הגנרל אספרטו מכיוון גבעות מונז'ואיק, מעשה שהקנה לו פופולריות רבה.
בשנת 1869 הועברה השליטה בחלקי המצודה לעיר.
חלק מבנייניה נהרסו שכן המקום היה שנוא על תושבי המקום והזכיר להם את סמל השלטון הספרדי המרכזי.
בית התפילה, ארמון המושל והארסנל (בו שוכן כיום הפרלמנט הקטלאני) שרדו עד היום, שאר המרחב הפך לפארק המצודה.
19 שנים מאוחר יותר נערכה במקום התערוכה העולמית של ברצלונה (1888) עם תום התערוכה פורקו כמה מן הביתנים והפארק עוצב מחדש תוך הוספתת פסלים ויצירות אומנות שונות.
בשנת 1892 הורחב הפארק על מנת לאפשר מספיק מקום לבנייתו של גן החיות במקום.
גן החיות נבנה בפארק המצודה הודות למספר בניינים שנשארו ריקים לאחר התערוכה העולמית של 1888. הוא נפתח לראשונה בשנת 1892 במהלך יום ה-"Mercé", הקדושה המגינה על העיר ברצלונה.
כיום, עם אחד האוספים המרשימים של חיות באירופה, גן החיות מאשר שמטרתו היא לשמר, לחקור ולחנך.
בין השנים 1966-2004 גן החיות היה ביתו של "פתית שלג" (Snowflake), גורילה לבקן מפורסם שמשך אליו תיירים רבים.
המפלים ממוקמים בפינה הצפונית של הפארק, הפוך מן האגם.
הם נפתחו לראשונה בשנת 1881 ללא כל פסלים מסביבם דבר שיצר ביקורת רבה על ידי התקשורת, בייחוד לאחר הקמת שער הניצחון.
בין השנים 1882-1888 נבנתה במקום מזרקה גדולה שהייתה מוכנה לכבוד התערוכה העולמית.
המזרקה הוקמה על ידי ג'וזף פונטסרה (Josep Fontsére) ובסיועו של אנטוני גאודי, אז סטודנט צעיר לאדריכלות.
המזרקה נבנתה בהשראת מזרקת טרווי שברומא.
2 צבתות של סרטנים ענקיים משמשים כמדרגות לפודיום קטן הממוקם במרכז.
מלפני הפודיום ניצב פסל של ונוס העומדת על צדפה פתוחה.
כל המפלים חולקו לשני מקטעים.
האגם מאפיין את הפארק כאזור רומנטי.
מיקום האגם, הסובב אותו והמבקים שבו הופך את האגם לאזור הנעים לשהייה בו.
סביב האגם ניתן למצוא את הצמחייה העבותה והירוקה ביותר בכל ברצלונה.
מוזיאון הזואולוגיה ביחד עם מוזיאון הגאולוגיה מהווים את המוזיאון הלאומי של הטבע בברצלונה.
"טירת שלושת הדרקונים" בה ממוקם מוזיאון הזואולוגיה נבנה עבור התערוכה העולמית.
הבניין בנוי מלבנים אדומות כפי שניתן לראות בתמונה.
התצוגות המפורסמות ביותר הן של שלד לוויתן ותצוגות לילדים.
מוזיאון הגאולוגיה הוא מורשתו של המדען פרנססק מרטורל אי פניה (Francisco Martorell i Peña), שתרם את כל אוספיו הגאולוגים, הספרייה המדעית שלו וסכום כסף מסוים לעיר בתמורה לבניית מוזיאון.
המוזיאון נבנה על ידי Antoni Rivas i Trias שהחליט למקם את הבניין בפארק המצודה.
פארק המשולש הוורוד הוא פארק קטן בצורת משולש הממוקם ברובע הקסטרו בסן פרנסיסקו, קליפורניה שנוצר למטרת זיכרון של הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב), אשר הופלו לרעה בגלל נטייתם המינית וזהותם המגדרית.
האנדרטה נפתחה ב־23 ביוני 2003 וזוהי האנדרטה הראשונה באמריקה לזכר עשרות אלפי הלהט"ב אשר נרצחו במחנות ההשמדה הנאצים במלחמת העולם השנייה.
הפארק ממוקם ברחוב 17 ברובע הקסטרו שבסן פרנסיסקו, הידוע כרובע הומוסקסואלים.
יוצרי המיזם הם האמנים רוברט ברוס וסוזן מרטין, חברי אגודת קידום עמק אאוריקה, קבוצה שכונתית הטוענת שהפארק הוא .
בניית הפארק החלה ב-10 בדצמבר 2001 באופן סמלי לזכר ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם במטרה להדגיש את הזכות לזכויות האדם ללא קשר לנטייה מינית או זהות מגדרית.
בטקס הפתיחה לפארק נכח ראש עיריית סן פרנסיסקו וילי בראון.
הפארק מורכב מ-15 עמודי גרניט משולשים, שכל אחד מהם מייצג 1,000 מאנשי הלהט"ב אשר נפלו קורבן במהלך מלחמת העולם השנייה במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית.
על כל עמוד ישנו משולש ורוד.
העמודים נושאים משולש הוורוד משום שהנאצים אילצו הומוסקסואלים לענוד משולש ורוד על בגדיהם שישמש לאמצעי זיהוי ועל מנת לבייש אותם.
לסביות, בדומה לזונות ונשים אשר סירבו ללדת ילדים, הוכרחו לענוד משולש שחור.
שלט ההנצחה בכניסה לפארק מזכיר שלאחר נפילת המשטר הנאצי, הומוסקסואלים נשלחו חזרה לכלא ועד שנת 2002 השלטון לא הכיר בהם כקורבנות הרייך השלישי.
בלילו של ה-10 בינואר 2008 הושחת הפארק בידי נאו נאצים שציירו גרפיטי של צלבי קרס על גבי עמודי הגרניט ושלט ההנצחה שבכניסה לפארק.
פארק המדע של הונג קונג הוא אזור תעשיית היי טק הממוקם בפאק שק קוק, בטריטוריות החדשות של הונג קונג, בין מחוז שא טין לבין מחוז טאי פו.
המתחם ממוקם בסמוך לאוניברסיטה הסינית של הונג קונג ולנמל טולו.
במתחם פועלות חברות היי טק וחברות סטארט אפ רבות.
פארק היורה 3 הוא סרט מדע בדיוני, הרפתקאות ופעולה אמריקאי, הסרט השלישי בסדרת סרטי פארק היורה.
בסרט זה במאי הסרט הוא ג'ו ג'ונסטון בעוד במאי הסרטים הקודמים, סטיבן ספילברג משמש כמפיק.
הסרט יצא ב-18 ביולי 2001 והיה לשובר קופות כאשר הצליח בזמנו להכניס 368 מיליון דולר.
עם זאת הוא קיבל את ההכנסות הנמוכות ביותר בזיכיון וכן ביקורות שליליות לרוב.
אורך הסרט 93 דקות והוא צולם בהוואי ובקליפורניה מאוגוסט עד ספטמבר 2000. בסרט מככבים השחקנים סם ניל שחזר להופיע כד"ר אלן גראנט, ויליאם ה.
מייסי, לורה דרן, טיה ליאוני, טרוור מורגן ואלסנדרו ניבולה.
סרט זה הוא הסרט הראשון בסדרת הסרטים "פארק היורה" שלא בוסס על ספר.
לאחר שמונה שנים מאירוע פארק היורה והאסון בלוס אנג'לס, האיים "איסלא נובלר" ושכנו "איסלא סורנה" נאסרים לכניסה אנושית, אך נער ואדם מבוגר גולשים בקרבה מסוכנת לאיים במצנח רחיפה שמחובר לסירה.
צוות הספינה נעלם לפתע והשניים נאלצים לנתק את הקשר לסירה ומרחפים לעבר האי.
בינתיים, ד"ר אלן גרנט חזר לעבודת חקר המאובנים יחד עם חוקר צעיר בשם בילי ברנן.
עקב האירועים בפארק היורה והמצב הכלכלי והפוליטי, הוא מתקשה לגייס כספים למחקרו החדש על אינטליגנציית הדינוזאורים.
חברתו, ד"ר אלי סאטלר, עזבה אותו והתחתנה עם בחור בשם מארק דגלר ויש להם 2 ילדים, אך עדיין נותרה בקשר עמו וילדהּ קורא לו "איש הדינוזאורים".
כשההרפתקן העשיר פול קירבי ואשתו אמנדה מציעים לד"ר גרנט תרומה נאה למחקרו החדש, אם יצטרף אליהם למסע אווירי מעל האי איסלה סורנה (שהתעופה מעליו נאסרה חוקית), הוא נאלץ להסכים, אף שקיבל פוסט טראומה ונשבע שלא יחזור לאי או לקשר עם דינוזאורים חיים.
למסעם מצטרף החוקר בילי ברנן, שני שכירי חרב בשם נאש וקופר וכן סוכן נסיעות בשם יודסקי.
כשהמטוס מתקרב לאי, אלן מגלה שהם הולכים לנחות, בניגוד להבטחתם.
הוא צועק שיעצרו ואחד המאבטחים מכה אותו מאחור ומעלף אותו.
כשאלן מתעורר הוא מגלה שהם נחתו באי ושכירי החרב בודקים את השטח.
אלן אומר לכולם לחזור והצוות חוזר במהירות ומתניע את המטוס.
על האי נשאר קופר שמנסה להגיע אליהם, אך נטרף בידי ספינוזאורוס ענקי שנע על מסלול המטוס ומכריח אותו לנחות נחיתת אונס על צמרות העצים, מה שמרסק את המטוס.
על הענפים, הספינוזאורוס מוצא אותם שוב וטורף את הטייס נאש, יחד עם מכשיר הטלפון הלוויני שלהם, אך שאר החבורה בורחת לחלקים האחוריים שמחוץ להישג ידיו.
המטוס לא מחזיק מעמד על העץ ונופל והספינוזאורוס מגיע אליהם, שובר את חלונות המטוס ורודף אחריהם אך הם מצליחים להימלט.
כשהם ממשיכים לנוע הם נתקלים בטירנוזאורוס רקס הניזון מנבלה, שמאתר אותם ורץ לעברם והם בורחים חזרה.
הטירנוזאורוס פוגש את הספינוזאורוס ושני הענקים נלחמים ביניהם עד למות ונפילת הטירנוזאורוס לפני הספינוזאורוס הגדול יותר.
אז מגלה ד"ר גרנט את הסיבה האמיתית מאחורי ההזמנה לאי: בני הזוג קירבי הם למעשה גרושים, שחברו יחד על מנת למצוא את בנם בן ה-12, אריק, שנעלם לפני 8 שבועות בזמן שטייל עם בן-זוגה של אמנדה, בן הילברנד.
שניהם חיפשו מורה דרך שמכיר את האי, והם אף לא שילמו בכסף אמיתי.
ואולם מסעו הקודם של ד"ר גרנט היה אל אי אחר (איסלא נובלר) וכי הוא אינו מכיר את האי איסלה סורנה, עליו הם נחתו.
למעשה גרנט, שהכיר את המינים שאינג'ן יצרה, מבין שהספינוזאורוס נוצר בדרך לא חוקית לאחר אישור חוק נגד שיבוט של דינוזאורים (בנוסף על עוד כמה מינים כמו הצרטוזאורוס, האנקילוזאורוס והקוריתוזאורוס).
החבורה מתקדמת ולהפתעתה הרעה של אמנדה, היא מוצאת את המצנח וכן את שלדו של בן זוגה לשעבר, ומסתבכת סביב חוטיו מזועזעת, אך פול מרגיע אותה שבנם בחיים.
בינתיים בילי מצלם ביצי רפטורים בקינם וגונב אותם בהחבא בניסיון למכור אותם לאחר מכן במטרה לגייס כסף למחקר שלו ושל אלן.
הקבוצה מוצאת מעבדה מוזנחת ומותקפת על ידי חבורת ולוצירפטורים.
הם בורחים משם לתוך עדר של קוריתוזאורוסים ופרזאורולופוסים ובילי והקירבים מטפסים על עץ, אך אלן מתעכב עם תיק שנפל לבילי.
יודסקי הולך לאיבוד ומוצא את החבורה, אך נפצע קשה על ידי הרפטורים שמשאירים אותו כפתיון לשאר הקבוצה.
אלן גם כמעט מותקף על ידי הרפטורים, אך הנער אריק מגיח מתוך השיחים, משליך עליהם רימוני עשן ומבריח אותם.
אריק מספר לאלן שהוא הצליח לשרוד כל הזמן באמצעות משאית הפוכה בה שהה וניזון משימורים שנמצאו בה.
בהמשך היום אריק ואלן נפגשים עם שאר הצוות, אך ספינוזאורוס מגיע באותו רגע והם בורחים למצפה נטוש.
אלן מגלה שבילי גנב ביצי רפטורים וכועס עליו מאוד.
הקבוצה עוברת על גשר מעל המצפה שמתברר ככלוב של פטרנודונים.
אחד מהם תופס את אריק ומשליך אותו לעבר קן מלא בגוזליו, אך הוא מצליח לחמוק.
בילי מגיע לעזור לו, אך פטרנודונים אחרים תוקפים ופוצעים אותו ודרכו נחסמת.
כמה פטרנודונים תוקפים אותם ובמהומה שמתחוללת המבנה שלהם נהרס.
שאר החבורה עולה על ספינה ובורחת משם, חוצה את הנהר ומגלים צואה של ספינוזאורוס ובתוכה עצמות שכירי החרב והטלפון הלוויני שלהם.
צרטוזאורוס מתקרב אליהם, אך עוזב אותם עקב הצואה של הספינוזאורוס.
בהמשך היום, יורד גשם חזק וההספינוזאורוס מגיח מתוך המים ומנסה לתפוס אותם.
הקבוצה בורחת לכלוב, אך הספינוזאורוס מושך את הכלוב למים וגורם להם לשקוע.
אלן מתקשר בטלפון הלוויני לאלי וקורא לה להזעיק עזרה לאתר ב'.
בינתיים, פול מנסה להסיח את דעת הספינוזאורוס וכמעט מותקף, אך אלן מצית רימון נפט ועקב שבירה של מכל הדלק הספינה עולה בלהבות ומבריחה את הספינוזאורוס.
לאחר שהגיעו ליבשה, חבורת הרפטורים מקיפה את הקבוצה, אך מתברר שהם אינם רוצים לאכול אותם אלא לקבל את ביציהם.
אלן מביא להם אותם מתוך התיק והרפטורים אוספים את ביציהם ובורחים כאשר שמעו רעש של מסוקים.
מסתבר שאלי שלחה צוות חילוץ מיוחד לחלץ את החבורה.
הם עולים על אחד המסוקים ושם מוצאים את בילי הפצוע שלבסוף נותר בחיים.
בעודם טסים הם רואים מתחתיהם להקת פטרנודונים מחפשים מקומות קינון חדשים.
סם ניל - ד"ר אלן גרנט, פלאונטולוג מפורסם וניצול מאירועי "פארק היורה" שבני הזוג קירבי מרמים ומחזירים לאי ששנא.
מייסי - פול קירבי, אביו של אריק ובעלה לשעבר של אמנדה.
טיה ליאוני - אמנדה קירבי, אמו של אריק ואשתו לשעבר של פול.
לורה דרן - ד"ר אלי סאטלר-דגלר, חברתו של אלן שגם היא הייתה בסרט הראשון.
נשואה למארק ואם ל-2. היא עצמה נשארת על היבשת בסרט.
אלסנדרו ניבולה - בילי ברנן, סטודנט תואר שני צעיר נלהב וחניכו של גרנט שיוצא איתו למסע.
הוא כמעט נהרג בידי פטרנודונים אך שרד.
טרוור מורגן - אריק קירבי, בנם בן ה-12 של פול ואמנדה קירבי שאבד באי איסלה סורנה.
ג'ון דיל - קופר, שכיר חרב שנשכר בידי פול קירבי לעזור לו במציאת בנו אך הוא נטרף בידי הספינוזאורוס.
מיכאל ג'טר - אודסקי, שכיר חרב שיזם את הבאתו של גרנט לאי.
למעשה הוא סוכן נסיעות שלא מבין בלחימה.
נפצע ונהרג בידי הרפטורים שהשתמשו בו כפיתיון חי.
יאנג - נאש, טייס המטוס של בני הזוג שמטוסו נשבר לרסיסים והוא עצמו נטרף בידי הספינוזאורוס.
מארק הרליק - בן הילברנד, בן זוגה של אמנדה שריחף עם אריק בצנחן ונהרג על צמרת העץ, כנראה מאובדן דם.
חוליו אוסקר מצ'וסו - אנריקה קרדוסו, מפעיל חברת הצניחה הלא-חוקית שנראה בתחילת הסרט.
הוא וחברו נהרגו על הסירה בערפל.
טיילור ניקולס - מארק דגלר, בן זוגה של אלי ואבי ילדיה.
לינדה פארק - האנה, המזכירה של אלי סטלר.
ברוס פרנץ' - כתב מדעי בהרצאה של אלן.
שרה דניאל מדיסון - שירלי לוגן, מתנדבת העובדת בחפירות לצד בילי.
ספינוזאורוס - הספינוזאורוס הוא הטורף הכי גדול באי.
הוא נוצר בניסוי גנטי לא חוקי של דוקטור הנרי וו.
נראה זכר בודד כשהחבורה נכנסת לאי שטורף את קופר ואת נאש, הורס לחבורה את המטוס ורודף אחריה.
בהמשך נתקל בטירנוזאורוס איתו הוא נלחם ולבסוף הורג אותו, בשבירת מפרקתו.
בהמשך הם נתקלים בצואה שלו ובתוכה מכשיר הקשר שלהם.
בעודם שטים בנהר, הספינוזאורוס שוחה מאחוריהם, מגיע אליהם וכמעט מטביע אותם אך לבסוף אלן זורק עליו רימון שיוצר פיצוץ ומבריח אותו.
טירנוזאורוס - פרט אחד שניזון מנבלת פרזאורולופוס רודף אחרי החבורה אך נתקל בספינוזאורוס.
לאחר קרב ביניהם הטירנוזאורס נהרג מנשיכה בצווארו מהספינוזאורוס הענקי.
ולוצירפטור - כמה פרטים רודפים אחרי החבורה לאחר שבילי גונב להם ביצים.
הם טורפים את אודסקי ומנסים לפתות את החבורה אליו ובהמשך מדביקים אותם אך רוצים שהם יחזירו להם את הביצים הגנובות.
לאחר שהם מחזירים להם אותם מגיעים מסוקים שמבריחים אותם מהחבורה.
צרטוזאורוס - נוצר על ידי ד"ר הנרי וו בדרך לא חוקית.
נראה פרט אחד שרוצה לתקוף את החבורה אך מריח את צואת הספינוזאורוס ומתרחק מהם, מחשש מבעליה.
אנקילוזאורוס - נוצר על ידי ד"ר הנרי וו בדרך לא חוקית.
נראים מספר פרטים כשהחבורה שטה בספינה על הנהר.
הם גם חלפו ביער כשבילי והקירבים חיפשו את אלן.
ברכיוזאורוס - נראים מספר פרטים כשהחבורה מגיעה עם המטוס לאי ובהמשך כשהיא שטה בספינה על הנהר.
קומפסוגנתוס - נראים מספר פרטים ליד המשאית שבה אריק ואלן.
אריק אומר שע"י שתן של טירנוזאורוס אפשר להדוף להקה שלהם.
קוריתוזאורוס - נוצר על ידי ד"ר הנרי וו בדרך לא חוקית.
עדר של פרזאורולופוסים וקוריתוזאורוסים שנע ביער עוזר לחבורה להימלט מהרפטורים.
פרזאורולופוס - עדר של פרזאורולופוסים וקוריתוזאורוסים שנע ביער עוזר לחבורה להימלט מהרפטורים.
בהמשך נראים מספר פרטים כשהחבורה שטה בספינה על הנהר.
נראה גם טירנוזאורוס שניזון מבשר של פרזאורולופוס שצד.
סטגוזאורוס - נראים מספר פרטים מהמטוס ובהמשך כשהחבורה שטה בספינה על הנהר.
טריצרטופס - נראים מספר פרטים ממבט אווירי כשהחבורה מגיעה עם המטוס לאי.
פטרנודון - החבורה נכנסת לכלוב הפטרנודונים לפני הנהר ואחד מהם תופס את אריק ומשליך אותו לפני קינו וצאצאיו אך אריק בורח להם.
בילי מנסה לעזור לו אך קבוצת פטרנודונים עטה עליו וחוסמת את דרכו.
החבורה חשבה שהוא מת אך בהמשך מגלה שהוא נשאר בחיים.
בסוף הסרט נראים מהמטוס מספר פטרנודונים עפים בחיפוש אחרי מקום קינון חדש.
בריוניקס וסוקומימוס - מוזכרים בידי בילי המזהה את הספינוזאורוס אליהם בטעות.
אלן שואל את אריק אם הוא קרא את הספר של מלקולם (ג'ף גולדבלום) ואריק עונה לו שכן, ושהוא לא אהב את הספר כי הוא כולו מלא "כאוס".
בתחילת הסרט, אלן מזכיר את התקרית בפארק היורה וכן את התקרית בסן דייגו (העולם האבוד).
אלי סאטלר מופיעה בקטע קצר בתחילת ובסוף הסרט ומתברר לצופים שהיא ואלן נפרדו וכעת היא נשואה לאדם אחר.
התיבה קולית של הרפטור שבילי הביא לאלן מזכירה את הטופר שהיה לאלן בסרט הראשון.
בדומה לסרט הראשון, אלן מסכים להגיע לאי לאחר שמליונר הציע לשלם לו עבור החפירות הארכאולוגיות בתמורה.
הפעם, אותו מיליונר מתגלה כמתחזה.
אלן קורא לבילי "ג'ון האמונד" לאור מעשיו, אזכור לצרות שהאמונד הכניס אותו עבור בצע כסף.
אריק הוא הילד הרביעי שמופיע בסרט שקשור לפארק היורה, הראשונים היו טים, לקס וכן קלי, בתו של מלקולם.
את שיר הנושא של הסרט הלחין וכתב ג'ון ויליאמס, והמוזיקה של הסרט הולחנה ונכתבה בידי דון דייוויס .
פארק המלכה סיריקיט (בתאית: สวนสมเด็จพระนางเจ้าสิริกิติ์ฯ) הוא פארק הממוקם במחוז העירוני צ'אטוצ'אק שבבנגקוק, בירת תאילנד.
שטחו של הפארק 0.22 קמ"ר והוא ממוקם בסמוך לפארק צ'אטוצ'אק.
הפארק נבנה בשנת 1992 בעקבות החלטה של ממשלת תאילנד משנת 1991, על גבי שטחים שהיו בבעלות רשות הרכבות של תאילנד.
אבן הפינה של הפארק הונחה ב-12 באוגוסט 1992 - יום הולדתה של המלכה סיריקיט, והפארק נפתח לציבור ב-19 בדצמבר 1996.
הפארק מטופח במימון קרן פארק המלכה סיריקיט ומנוהל על ידי עיריית בנגקוק.
בפארק גן בוטני רחב ידיים הכולל מזרקות, ובריכות לוטוסים.
האגם המרכזי של הפארק עוצב בצורה המשלבת בין האות S בשפה האנגלית לבין האות ส בתאילנדית - האות הראשונה של שמה של המלכה.
בגן הבוטני מוצגים צמחים רבים האופייניים לתאילנד, כגון עצי בננה.
בנוסף בגן מתחם של עצים המיצג את מפת תאילנד, ובו גדלים העצים האופייניים לכל אחד מ-76 מחוזות תאילנד בהתאם למיקום המחוזות.
גן זה נחנך ב-10 באוגוסט 2001 בנוכחות מושל בנגקוק, סאמאק סונדאראווג'.
הפארק ממוקם בסמוך לתחנת מו צ'יט של הרכבת העילית של בנגקוק ולתחנת צ'אטוצ'אק של הרכבת התחתית של בנגקוק.
פארק הירדן הוא פארק המשלב תיירות נופש ואתרים ארכאולוגים.
הפארק המשתרע על שטח של 1,000 דונם שוכן מצפון לכנרת בצפון בקעת בית צידה ממזרחו של נהר הירדן ובצמוד אליו.
שטח הפארק כולל גם שטחים משמורת טבע פארק הירדן.
הפארק שייך לקרן קיימת לישראל ומנוהל על ידי החברה הכלכלית לישובי הגולן.
בשטח האתר על שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 25 מטר מעל שטח הפארק, נמצא האתר הארכאולוגי תל בית צידה.
התל מזוהה עם ממלכת גשור המופיעה במקרא.
אתר נוסף הוא חורבת א-דיכה הכולל שרידי בית כנסת מהמאה החמישית לספירה.
גם בחורבת א-רפיד נמצאו שרידי בית כנסת.
באתר נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה הקדומה תקופת הברזל ומימי בית שני.
בשטח האתר קיימים שרידי טחנות קמח ושרידי אמות מים.
הטחנות הופעלו בעזרת מים מהירדן שהוזרמו לטחנות באמצעות ארבע אמות המים.
הטחנות היו בשימוש עד שנת 1967. אחת מאמות המים שופצה אורכה 600 מטר והיא מובילה מים מהירדן אל שתי טחנות קמח ששוחזרו באתר.
בחזית טחנות המים משתרעת בריכה המשמשת כיום לתיירות נופש.
גם אמת המים ששופצה משמשת במסלולי תיור וניתן ללכת לאורכה.
מקור מים נוסף בשטח הפארק הוא "עין משפע" הנובע למרגלות תל בית צידה.
במרחק לא רב מהנביעה נחפרה בריכת מים רדודה אליה זורמים מי המעיין והמשמשת גם היא לתיירות נופש, מי המעיין זורמים לאחר הבריכה בפלג ונשפכים לירדן.
בשטח האתר הוכשרו מספר מסלולי הליכה העוברים באתרים השונים, בתוך סבך הצמחייה, לאורך הירדן, לאורך ובתוך אמת המים טחנות הקמח, תל בית צידה והמעיין.
במרכז שטח הפארק משתרעת חורשת עצי אקליפטוס.
הצמחייה בפארק היא ברובה צמחיית נחלים הכוללת שיחי הרדוף הנחלים, סבך גדול של קנה מצוי, שיחי פטל קדוש, ערברבה שעירה, שנית גדולה, עצי שיזף מצוי, עץ שקמה בודד גדול מאוד, עצי תמר וצמחים נוספים.
פארק המיליניום הוא פארק בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית.
הפארק ממוקם במרכז הלופ של שיקגו, ונבנה לכבוד המילניום החדש בשנת 2000. שטח הפארק הוא כמאה אלף מ"ר, והוא למעשה חלקו הצפון-מערבי של פארק גרנט הגדול, ונמצא בסמיכות לחופי ימת מישיגן.
בפארק מוצגים מספר רב של אמנות סביבתית ומבנים שונים:
פביליון ג'יי פריצקר הוא פביליון המשמש כקונכיית מוזיקה, כשלפניו 11,000 מקומות ישיבה (4,000 קבועים והשאר נבנים לפי הצורך).
המבנה והרחבה שלפניו עוצבו על ידי פרנק גרי, ונחנכו בקונצרט של טורי איימוס ב-31 באוגוסט 2005.
הפביליון משמש כמרכז הפארק, ומהווה מוקד משיכה לאירועים מוזיקליים רבים.
הפסל ההודי-בריטי יהודי אניש קאפור עיצב עבור הפארק את הפסל האליפטי הנקרא "שער העננים", מפני שהוא משקף את הנוף והשמים שסביבו.
עלות הקמת הפסל הייתה כ-23 מיליון דולר, כפי ארבעה מהעלות המקורית.
מזרקת קראון הוא אמנות סביבתית ופסל וידאו המוצב בפארק המילניום.
הפסל עוצב על ידי האמן הקטלוני ג'ומה פלנזה, ונחנך ביולי 2004. הפסל מורכב מבריכת השתקפות העשויה מאבן גרניט שחורה, הממוקמת בין שני לבנות זכוכית בגובה 15.2 מטר, שעליהם מוקרנים קטעי וידאו באמצעות מסכי LED.
בפארק מבקרים מדי שנה כ-4 מיליון תיירים, והוא מהווה אחד ממוקדי התיירות הגדולים של העיר.
בפארק מתקיים מדי שנה, בין החודשים יוני-אוגוסט בכל יום רביעי-ראשון, פסטיבל המוזיקה פארק גרנט, המשתמש בפביליון ג'יי פריצקר כמרכזו.
למרות שהפארק נבנה לכבוד המילניום החדש, הוא נחנך בפועל רק בשנת 2004, ארבע שנים אחר המועד המתוכנן.
גם עלות הקמת הפארק, הייתה גבוהה בהרבה מהמתוכנן.
בתחילה הוערכה עלות ההקמה בכ-30 מיליון דולר.
בפועל, התקציב הכולל של הקמת הפארק היה למעלה מ-500 מיליון דולרים.
פארק הייזל (בפלמית: Heizel, בצרפתית: Heysel) הוא שטח צפונית למרכז בריסל, בלגיה בו התקיימו התערוכה העולמית של שנת 1935 ושל שנת 1958. הפארק אירח גם את אירוויזיון 1987.
האטומיום המוצב במקום מתערוכת 58', הוא המונומנט הבולט בפארק, וכן ארמון יובל-המאה (פלמית: Eeuwfeestpaleis, צרפתית: Palais du Centenaire) שהוקם בתערוכת 1935, המשמש גם עתה כמרכז ירידים.
בפארק ממוקם גם אצטדיון המלך בודואן (פלמית: Koning Boudewijnstadion, צרפתית: Stade Roi Baudouin) שהוקם בשנת 1930, תחת השם "אצטדיון הייזל", אך לאחר אסון הייזל, כשבגמר גביע אירופה בכדורגל לשנת 1985, נרמסו למוות כ-39 אוהדים, עבר האצטדיון שיפוץ, ושמו שונה לשמו הנוכחי.
במקום נמצא מיצג המיני אירופה, המציג מבנים מפורסמים מכל רחבי אירופה.
פארק הֶכְט הוא פארק בעיר חיפה, השוכן בין תל שקמונה וגן לאומי תל שקמונה שהוכרז בשנת 2008, ובין חוף דדו.
הפארק הוקם בעלות של 14 מיליון שקל על ידי עיריית חיפה ובמימון קרן הכט בניהול של חברו של הכט הרי זסלר והוא נקרא על שמו של ראובן הכט.
זהו הפארק הגדול ביותר בשטחה האורבני של העיר.
הפארק שוכן במערב חיפה בצמוד וממערב לכביש החוף והוא פארק נופש פעיל.
הפארק משתרע מצפון לדרום והוקם על שטח שהיה מוזנח במשך שנים ומכוסה בחלקו באשפה.
הוא תוכנן על ידי משרד אדריכלי נוף גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי.
בפארק אלמנטים רבים המאפשרים פעילות רחבה למגוון גילאים.
הפארק פונה לקהל יעד מגוון של משתמשים: משפחות, ילדים, מבוגרים, רצים, הולכים, משחקי כדור, רוכבי אופניים, רקע לצילומי חתונות ואירועים עירוניים.
בפארק נמצאים מגרשי קט-רגל וכדורסל.
הפארק פתוח רוב שעות היממה והכניסה אליו חופשית.
המתכננים יצרו מערכת של אזורים וחללים אשר תומכים בקיום פעילויות שונות לשימוש אוכלוסיות מגוונות.
הפארק כולל אזורי צמחייה מגוונים הלוקחת בחשבון את הקרבה לים ועמידה לרסס מי הים תוך שילוב מינים מקומיים עם מינים תרבותיים.
חלק מהאזורים בעלי אופי של צמחי תרבות עונתיים.
באזורים אחרים יש חיבור לצמחיית החולות הקיימת באזור, וכן משטחי דשא לשימוש התושבים.
בעת תכנון הפארק נלקח בחשבון להפוך את חוף הים הנמצא ממערב לפארק לנגיש לתושבי השכונות הסמוכות.
את שטח הפארק חוצים ערוצים של שני נחלים: נחל לוטם בדרום הפארק ונחל עלייה מצפונו.
המעבר מעל ערוצי הנחלים נעשה מעל גשרים.
העיצוב של הפארק משלב את ואדיות הנחלים כחלק מהפארק.
בהמשך, עוברים ערוצי הנחלים באמצעות מעברי מים מבטון מתחת למסילת הרכבת.
מעברים אלה מאפשרים קשר בין הפארק לחוף הים.
במערבו של אחד המעברים בצמוד לים נמצאת מרפסת תצפית ממנה ניתן לצפות על הים, הגלים וסלעי החוף.
גבולו הדרומי של הפארק נתחם בערוץ נחל עמיק.
משטח הפארק יוצא מסלול הליכה לכיוון גן לאומי שקמונה, העובר במקביל לקו החוף.
בקרבת הפארק נמצאים מספר אתרים כמו תל שקמונה, שרידי רצפות פסיפס ומבני מגורים ותעשייה מדרום לתל, מערות שקמונה - מערות קבורה על צלע ההר, המכון לחקר הימים והאגמים והאנדרטה לזכר הנרצחים בפיגוע במסעדת מקסים שהתרחש בשנת 2003.
בתוך שטח הפארק עובר מסלול שביל חיפה שנחנך בשנת 2011, הקטע העובר בפארק הוא מקטע 16 בשביל.
החל משנת 2012 חודש בשטח הפארק אירוע תערוכת הפרח הבינלאומית חיפה, שהתקיים בעבר בגן האם.
הפארק זכה בשנת 2009 בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף.
פארק העצמאות ההיסטורי הלאומי הוא פארק של ארצות הברית המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, השוכן במרכזה של העיר פילדלפיה.
בתחומי הפארק ניצבים מספר אתרים היסטוריים הקשורים למהפכה האמריקאית ולייסודה של ארצות הברית.
פילדלפיה הייתה אתר התרחשותם של חלק מאירועי המהפכה האמריקאית, שהובילו להקמתה של ארצות הברית כמדינה עצמאית ולייסוד מוסדותיה השלטוניים ולכינון חוקתה.
התקיימו בה הקונגרסים הקונטיננטליים הראשון והשני, ניסוח הכרזת העצמאות של ארצות הברית וועידת החוקה.
כמו כן שימשה העיר כמקום המושב הזמני של הממשלה הפדרלית בשנותיה הראשונות של ארצות הברית.
ההצעה להקים בפילדלפיה פארק לאומי היסטורי שיאגד את אתרי המהפכה האמריקאית בה הועלתה לראשונה בשנת 1915. הרעיון צבר פופולריות בעקבות ציון 150 שנה להקמת ארצות הברית (ב-1926) ובעקבות הרגשות הפטריוטיים שעוררה מלחמת העולם השנייה.
ב-1948 חוקק הקונגרס חוק שאפשר את הקמת הפארק, והוא הוקם באופן רשמי ב-4 ביולי 1956. בשנת 1973 אישר בית המחוקקים של מדינת פנסילבניה להעביר את השטח המהווה כיום את עיקרו של הפארק לרשות הממשלה הפדרלית.
ב-1966 הוכלל הפארק במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בשנת 1979 הוכר היכל העצמאות שבפארק כאתר מורשת עולמית.
בשנת 1997 החל השירות ביישום תוכנית לעיצוב מחדש של הפארק, שבמסגרתה הוקמו בו מספר מבנים חדשים.
בשנת 2011 ביקרו בפארק 3.57 מיליון מבקרים.
עיקר שטח הפארק כלול במסגרת שדרת העצמאות (Independence Mall) - כיכר פתוחה ומאורכת הנטועה דשא בליבה של פילדלפיה.
השדרה, שנוצרה על ידי הריסת מבנים שניצבו בעבר בשטחה, משתרעת בין הרחובות 5 ממזרח ו-6 ממערב.
היכל העצמאות נמצא בדרומה של השדרה ובצפונה הוקם בניין מרכז החוקה הלאומי (National Constitution Center), שנחנך ב-2003. בעברה המערבי של השדרה משתרע מרכז המבקרים של פעמון הדרור (Liberty Bell Center) (נחנך ב-2003), בו מוצג גם הפעמון עצמו.
מצפונו ממוקם מבנה מרכז המבקרים של הפארק (Independence Visitor Center).
יתרת שטח הפארק כלולה בזרוע שלו המתמשכת מזרחה מחלקה הדרומי של השדרה.
היא מתוחמת על ידי רחוב 2 ממזרח, רחוב צ'סטנט (Chestnut) מצפון ורחוב וולנט (Walnut) מדרום.
בסך הכל משתרע הפארק על פני שטח של 224 דונם.
בין האתרים הנוספים הממוקמים בפארק נמנים:
היכל הנגרים (Carpenters' Hall) - המבנה בו התכנס הקונגרס הקונטיננטלי הראשון.
בית הנשיא (President's House) - האתר בו עמד הבית ששימש כבית המגורים של הנשיאים וושינגטון ואדמס בשנים 1790–1800. הבניין נהרס ב-1832, אך בשנת 2000 נתגלו שרידו בצמוד לאתר המיועד למרכז פעמון הדרור, במסגרת חפירות שנעשו במהלך עבודות ההקמה של המרכז.
עשר שנים אחר כך נחנך במקום מיצג זיכרון לבית, הכולל מספר קירות עשויי לבנים ומוצגים נוספים.
בנייני הבנק הראשון של ארצות הברית (First Bank of the United States) והבנק השני של ארצות הברית (Second Bank of the United States) - שני המוסדות הראשונים ששימשו כבנקים המרכזיים של המדינה.
חצר פרנקלין (Franklin Court) - מתחם הממוקם באתר בו עמד ביתו של בנג'מין פרנקלין ובו שיחזור חלקי של הבית, מוזיאון אודות פרנקלין והמוזיאון של שירות הדואר הפדרלי של ארצות הברית.
היכל הקונגרס - המבנה שבו התכנס הקונגרס של ארצות הברית בשנים 1790–1800.
בית העירייה הישן - שימש כמקום מושבו של בית המשפט העליון בשנים 1791-1800.
כנסיית הצלוב (Christ Church), שרבים מבני קהילתה נמנו על מנסחי וחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
קבר החייל האלמוני של מלחמת המהפכה
פארק המחקר של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין הוא מתחם מחקר ופיתוח בחלקה הדרום-מערבי של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בעיר שמפיין, אילינוי בארצות הברית.
הפארק מהווה מרכז מחקרי לטכנולוגיה עילית וכולל חברות הזנק ומחקר ופיתוח של חברות ממוסדות.
למעלה מ-90 חברות פועלות בפארק וביניהן אנהאוזר-בוש, קטרפילר, ג'ון דיר ועוד.
פארק המחקר של אוניברסיטת אילינוי משלב אלמנטים עסקיים ואלמנטים מחקריים מתוך אוניברסיטת אילינוי.
חוקרים מהאוניברסיטה נעזרים בפארק המחקר כדי לפתח, לייצר ולמסחר פטנטים מדעיים פרי מחקרם.
חברות פרטיות מקבלות גישה לכוח העבודה הסטודנטיאלי והמחקרי של האוניברסיטה.
מאז הקמתו של הפארק למעלה מ-202 חברות פעלו בשטח המתחם והעסיקו למעלה מ-1,500 עובדים ומתוכם כ-450 סטודנטים מתמחים.
תפוקת כח האדם והפעילות המסחרית של הפארק מהווה נדבך חשוב בפיתוח הכלכלה של מרכז אילינוי.
תפוקתו הכלכלית של הפארק עומדת על קרוב ל-170 מיליון $.
אינקובטור אנטרפרייז וורקס (באנגלית Enterprise Works Incubator) הוא חממה לפיתוח מיזמי הזנק עבור חוקרים, סטודנטים וחברי פקולטה של אוניברסיטת אילינוי.
המרכז מנוהל על ידי אוניברסיטת אילינוי ומציע שטח למיזמים שונים הכולל מעבדות, משרדים ושטחי מחקר ופיתוח.
בנוסף המרכז מציע למפתחים שירותי ייעוץ שונים הכוללים את תוכנית "יזם הבית" של החממה הכוללת שבעה יזמים מנוסים המאמנים ומדריכים יזמים חדשים.
בנוסף מציעה החממה שטח ציבורי המאפשר ליזמים השונים הזדמנויות להתרשת, לשתף רעיונות ולשפר את מוצריהם ביחד.
הקמת הפארק אושרה על ידי חבר הנאמנים של אוניברסיטת אילינוי בנובמבר 1999 והנהלתו הורכבה רשמית בחודש מרץ של שנת 2000. אוניברסיטת אילינוי חברה לחברת ההחזקות פוקס\אטקינס אשר חכרה את השטח החקלאי שעליו יועד הפארק מהאוניברסיטה והיא החברה הבונה ומתחזקת את מבני הפארק מאז.
הפארק פתח את שערי הבניין הראשון במתחם בשנת 2001 וכיום חולש על שטח של 800 דונם.
בשנת 2003 העניקה מדינת אילינוי מענק לאוניברסיטה להקמת חממת אנטרפרייז וורקס לקידום יוזמות הזנק במסגרת פעילות הפארק.
הבניין נחנך והחל את פעילותו בשנת 2004. פיתוח הפארק תורם לתקציב מדינת אילינוי 4.1 מיליון$ בכספי מיסים מדי שנה והכנסות המיסים מעלויות הבנייה מאז הקמת הבניין הראשון מוערכת בכ-7.2 מיליון$ נוספים.
מספר החברות הפעילות בפארק עלה בהדרגה.
בשנת 2013 פתחו אנהאוזר-בוש ודאו כימיקלים מעבדות בפארק.
בשנת 2015 קטרפילר, אבווי ואמראן, חברת החשמל המקומית של המערב התיכון, פתחו מעבדות בפארק.
פארק המעיינות הוא אזור של שמורות טבע ואתרי תיירות בעמק בית שאן, למרגלות הגלבוע.
בקעת בין שאן היא אחד מהאזורים העשירים במעיינות בארץ.
המעיינות והשמורה נמצאים בשטחים החקלאיים של הקיבוצים ניר דוד, מסילות ורשפים.
רבים מהמעיינות נשאבים לצורך השקיה חקלאית ובריכות דגים, אך כמה מהמעיינות ממשיכים לזרום על פני השטח (בפרט המעיינות המליחים יותר).
פארק המעיינות משלב כמה ממעיינות בקעת בית שאן - עין מגדל, עין שוקק ועין מודע.
בפארק סלולות דרכים באורך כולל של 15 קילומטרים שמובילות למעיינות.
כמו כן יש בפארק מסלול המתאים להולכי רגל ולרוכבי אופניים, ובנוסף גידולים חקלאיים מגוונים, בריכות דגים ומעיינות המזינים בריכות גדולות, המאפשרות שחייה.
קרן קיימת לישראל ועוד רשויות ומועצות אזוריות, חברו יחדיו ליצירת הפארק לפיתוח המתחשב בערכי הטבע והנוף ליצירת פארק ייחודי.
לפני הכרזת הפארק והקמתו, המרחב שהיה בין המעיינות היה שטח הפקר בין רשויות מקומיות שונות.
בימי הקיץ נדחסו אלפי מבקרים ליד המעיינות.
צפיפות, רעש ואבק של כלי רכב, לכלוך ואשפה רבה פגעו בטבע, ובמעיינות ופגמו קשות בהנאת המבקרים.
כתוצאה מכך, נוצר שיתוף פעולה בין קרן קיימת לישראל, רשות ניקוז ונחלים ירדן דרומי, המועצה האזורית עמק המעיינות, רשות הטבע והגנים, החברה הממשלתית לתיירות ומשרד החקלאות, לשם הקמת הפארק ופיתוחו באופן שיתחשב בערכי הטבע והנוף.
בפארק הוסדר מסלול המתאים להולכי רגל ולרוכבי אופניים ולכן הוא נסגר לתנועת כלי רכב מנועיים (למעט רכבי קלאב קאר אותם ניתן לשכור באתר).
פארק המעיינות משתרע במערבו של עמק בית שאן למרגלות הגלבוע.
העמק כולל שדות של גידולי שדה כגון חמניות, גזר, עגבניות ובריכות דגים.
מקור מי המעיינות הוא ברובו מי גשמים היורדים על הרי השומרון.
המבנה הגאולוגי של הגלבוע המתנשא מעל העמק - שהוא שלוחה צפונית של הרי השומרון - הוא המאפשר את שפע המעיינות על אף האקלים החם ומיעוט המשקעים (כ-300 מ"מ בשנה בלבד) באזור המעיינות עצמו.
שכבות הסלע בשומרון בנויות כך שמי הגשמים הרבים המחלחלים בצפון השומרון, מאזור שכם ועד הגלבוע, זורמים בשכבות תת-קרקעיות לעבר עמק בית שאן.
השבר הגאולוגי בחלקו הצפוני של הגלבוע, מביא לפריצת המים במעיינות.
השבר הגאולוגי מעניק להר הגלבוע מראה מרשים במיוחד לצופה מעמק המעיינות, כיוון שהוא יוצר קיר זקוף המתנשא כ-500 מטרים מעל העמק.
המים בפארק המעיינות מצטיינים בצלילותם הרבה.
האור חודר אליהם בקלות ומאפשר את קיומם של צמחי מים טבולים כמו קרנן טבוע, צמח שכל גופו טובל במים.
צמחיית מים וצמחיית גדות עשירה במיוחד נמצאת בנחל קיבוצים שהוכרז כשמורת טבע.
בגדות צומחים בעיקר קנה מצוי, אשל הירדן, סוף מצוי, קנה סוכר גבוה, פטל קדוש, וטיון בשרני.
במקומות הלחים שמחוץ לגדות צומחים גם סמר ימי וצמחים נדירים כמו אגמון החוף וערידת הביצות.
בפארק המעיינות שרדו גם צמחיים שעומדים בפני סכנת הכחדה כגון מכבד הביצות, קוצן מכונף, לוטוס צר עלים וכריך שעיר.
שטח הפנים הגדול של המעיינות מאפשר ערבול אוויר ולכן גם אספקה טובה של חמצן במים.
תנאים אלו מעניקים קיום לאוכלוסייה גדולה של חסרי חוליות – סרטנים ירודים, חרקים ורכיכות.
יצורים אלו והאצות שבמים הם הבסיס לקיומה של אוכלוסיית דגים עשירה.
במי פארק המעיינות מתקיימים יותר מ-10 מיני דגים.
המעיינות מרווים את צמאונם של בעלי-חיים כגון חזירי בר, תנים, שועלים מצויים, חתולי ביצות ודורבנים המנצלים את סבך הצמחייה למחסה.
המעיינות ובעיקר בריכות הדגים שבתחום הפארק מושכים אליהם מינים רבים של עופות חורף ועופות יציביים כגון קורמורן גמדי, אנפת לילה, לבנית קטנה, שלדג לבן-חזה, אנפה ארגמנית, דיה שחורה, עיט צפרדעים, חסידה שחורה וחסידה לבנה, שלדג גמדי ועוד.
ישראל נמצאת במרכז מסלול הנדידה של הציפורים הנודדות בחורף מאסיה ואירופה הקרות לאפריקה החמה.
בשל הטמפרטורות הנוחות ושפע מקווי המים, פארק המעיינות הוא מתחם עצירת ביניים אידיאלי לציפורים.
בעונת הנדידה אפשר לראות מגוון של מיני ציפורים נודדות שעוצרות למנוחה..
פארק המעיינות כולל כמה שמורות טבע: השביל הרטוב בנחל שוקק, תל שוכה, עין מגדל, עין מודע, עין חומה, נחל הקיבוצים, עין שוקק ובריכת הטחנה.
"השביל הרטוב" הוא שביל להליכה רגלית בתוך מים רדודים, מוקף בצמחייה וקנים ומוצל המחבר בין עין שוקק לבריכת הטחנה בתוואי נחל שוקק.
מדרום לנחל קיבוצים מתנשאת גבעה רמה, תל שוכה ובראשה מגדל בטון בן שלוש קומות שממנו יש תצפית על האזור.
המגדל נבנה בשנת 1939 כעמדת הגנה על קיבוץ ניר דוד, לאחר ששלושה חברים מהקיבוץ נקלעו בקרבתו למארב ונרצחו.
בסביבות תל שוכה התגלו עדויות מהעבר הפרה-היסטורי של המקום בדמותם של כלי צור, מתקנים חצובים בסלע, כלי אבן, זכוכית וולקנית שמקורה באסיה הקטנה ועדויות למסחר בחומר יקר המעיד על חשיבותו של המקום.
ממצאים אלה ואחרים מוצגים במוזיאון לארכאולוגיה אזורית וים-תיכונית שבגן לאומי גן השלושה.
עין מודע הוא מעיין גדול בצל חורשת אקליפטוס, שמימיו נקווים לבריכה רחבה.
עומק המים בבריכה מגיע לחצי מטר ואורכה כארבעים מטרים.
בחודשי החורף פוקדים את בריכת עין מודע עופות מים רבים ומגוונים.
בעבר כאשר האזור היה פרוץ פקדו את המעיינות מטיילים רבים שגרמו לנזקים כבדים לטבע ולשדות.
עין מגדל, עין חומה ונחל הקיבוצים
עין חומה ועין מגדל הם מהמעיינות הגדולים בפארק המעיינות ומקורותיו של נחל קיבוצים.
שמות המעיינות מנציחים את ניר דוד (תל עמל), ראשון ליישובי חומה ומגדל.
עין מגדל, ועין חומה ממזרח, מקיימים פלג מים הזורם באורך קילומטר וחצי – נחל קיבוצים.
מימיו של עין חומה נשאבים כמעט עד תום ואילו כמחצית מהמים של עין מגדל זורמים בנחל הקיבוצים.
הרחצה בחלקו העליון של הנחל אסורה כדי לשמור על חלק מערוץ הנחל ללא השפעת מטיילים.
הנחל זורם בתחום הפארק כמעט 1.55 ק"מ ואחר כך מימיו מוזרמים לשדות העמק.
המים בנחל עשויים להגיע לעומק 1.5 מטרים והוא מקיים עולם חי וצומח עשיר.
טמפרטורת המים קבועה ועומדת על 24 מעלות כל השנה.
החלק העילי של הנחל הוא שמורת טבע מוכרזת ובחלקו האחרון של הנחל קיימת בריכה משולשת ולצידה חורשת אקליפטוס.
באזור הנחל ישנם עופות וצמחים מגוונים.
מעיין שוקק מתחיל את דרכו באמת מים הידועה בשם "מינוס 100" משום שהיא מתחילה את דרכה בגובה 100 מטרים מתחת לפני הים.
מעיין עין שוקק יוצר בריכה פסטורלית וגדולה בעלת מים צלולים ומסביבה מגוון עצים נותני צל.
קיר האבן הבנוי ששרד עד היום בצד המעיין הוא חלק מבריכה שאגרה את מי המעיין והזרימה אותם לשתי טחנות קמח.
הטחנה העליונה (טחונת אל-ג'וסק) הייתה צמודה לסכר, אך לא נותר ממנה שריד.
התחנה התחתונה (טחונת אל-אשרף), שחלקים ניכרים ממנה שרדו, בנויה כ-350 מטרים במורד הפלג של עין שוקק.
כמות המים הרבה במעיין נוצלה להפעלת שלושה זוגות ריחיים ונראה כי בעין שוקק הייתה בריכה כבר בתקופה הרומית.
לאחרונה עברה הבריכה שיקום וסודרו אבני השפה.
בהמשך לבריכה, מי המעיין זורמים אל נחל שוקק (במסלול השביל הרטוב) ונשפכים בסופו אל בריכת הטחנה.
מי המעיין צלולים ובעלי גוון מרשים ויפיפה.
טמפרטורת המים קבועה כל השנה והיא 25 מעלות, מה שמספק עבור המבקרים מקור התרעננות בימי הקיץ ואף מוקד רחצה בימי השמש החורפית.
מימיו של נחל שוקק, בסופו של השביל הרטוב, נשפכים אל בריכה המוקפת חורשת אקליפטוס רחבה.
מי הבריכה נמוכים ומאפשרים שכשוך בימי הקיץ.
בצל חורשת האקליפטוס פזורים שולחנות קק"ל נוחים לפיקניק.
פארק הילדים הוא אזור מרגוע ומשחק בשכונת נווה מנחם בבאר שבע, למרגלות מוזיאון הילדים "לונדע".
הפארק הוקם בשנת 2017 על ידי עיריית באר שבע בעלות שנאמדה בכ-35 מיליון שקלים, שחלקם הגיעו מתרומות וכן מתקציבי הפיס.
את הפארק תכנן האדריכל ישראל צויק.
ישראל ובתו, ממשרד "צויק אדריכלות ועיצוב הסביבה בע‟מ", זכו בתחרות מול הגדולים במשרדי התכנון בארץ, כשהגישו לוועדה הבוחרת תוכנית שצוירה ונצבעה ביד של פארק חלומותיהם ובכך כבשו את לבם.
ישראל צויק נפטר ב-3 ביולי 2015, בשבוע בו החלו עבודות ההקמה של הפארק.
שטח הפארק הוא 60 דונם ובמרכזו אגם המשתרע על פני 5,500 מ"ר, אליו הובאו בעלי חיים כגון דגי נוי וברווזים.
הפארק כולל מתקני משחק, מתקני משחק נגישים לבעלי צרכים מיוחדים, הצללות, אמפיתיאטרון, מפל מים, מתקן אומגה, מתחם אניות פיראטים, שביל אופניים, שביל הליכה ואטרקציות נוספות.
לרשות באי הפארק ארבעה חניונים זמינים: שני חניוני הפארק, חניון בית ספר התיכון ע"ש דוד טוביהו וחניון מוזיאון "לונדע" ואף ניתן ומומלץ להגיע לפארק באמצעות תחבורה ציבורית
מכיוון שברחובות הסמוכים לפארק מתגוררים תושבים, ויש כוונה לאפשר להם לנהל את שגרת חייהם ללא הפרעה, חל איסור מוחלט לחנות בניגוד להסדרי חנייה ותנועה המופעלים באזור.
בסדרת המדע הבדיוני פארק היורה מאת מייקל קרייטון, הכוללת שני ספרים ושישה סרטים וכן כמה סדרות בת, המבוססים עליהם ישנם שלל רב של דמויות.
חלק מהדמויות מצויות גם בספרים וגם בסרטים.
דמויות שמופיעות מעבר לסרט השני, אינם מופיעות בספרים המקוריים אך עדיין חלק מרצף העלילה הנבנית של הסדרה.
סימון של האות ד' פירושו שיש דמות מדובבת.
סימון של האות מ' פירושו שהדמות מוזכרת בלבד.
סימון של האות ק' פירושו שיש לדמות הופעת קמע.
סימון של האות ת' פירושו שהדמות נמצאת בסרט בתמונה או תצוגה דומה.
וונג גרג צ'וןד דניס נידרי ויין נייט מ רוברט מולדון בוב פק מ ריי ארנולד סמואל ל.
דאפי קרטר תומאס רוזאלס קייטי באומן קמילה בל פול קירבי ויליאם ה.
מייסי אמנדה קירבי טיה ליאוני אריק קירבי טרוור מורגן בילי ברנן אלסנדרו ניבולה אודסקי מיכאל ג'טר קופר ג'ון דיל מ.
מיטשלד ד"ר מיי טרנר קירבי האוול-בפטיסטד קאש ד.
מרטי גוטיירז הוא מדען אמריקאי הגר בקוסטה ריקה והוא הדמות היחידה המופיעה בשני הספרים ולא בסרטים.
בספר הראשון הוא מתואר כחוקר לטאות החוקר נשיכות של לטאה מסתורית העומדת על רגליה האחוריות.
הוא מניח שמדובר בלטאת בסיליסק שאינה תוקפנית אך כשמתברר שהלטאה ארסית הוא חושד בקיומה של לטאה אחרת, חדשה למדע.
בהמשך הוא מוצא נבלת לטאת בפיו של שאגן והוא מחלץ אותה ממנו ושולח אותה למעבדה למחלות טרופות בניו יורק, לשם זיהויה ולא מודע לכך שמדובר בדינוזאור.
הוא מופיע גם בסוף הספר בו הוא נראה עם אלן גרנט ושאר האנשים שחולצו מהפארק בעודם תקועים בקוסטה ריקה, כדי לא ליצור פאניקה מקיומו של הפארק.
הוא מופיע בספר השני בעודו עוזר לחברו ד"ר ריצ'רד לוין לחקור גופות של יצורים משונים שנמצאים בכמה איים לחופי קוסטה ריקה.
ריצ'רד נע איתו למחקר של אחת הגופות אך השניים נהדפים בידי עובדים המשמידים את השלד של היצור.
מרטי מודיע ללוין שאיש לא יודע מאין היצורים הגיעו, דבר המניע אותו לחקור את האיים.
לאחר מכן הם נפרדים בשלום.
רג'יס הוא איש יחסי הציבור של פארק היורה אך המונד שולח אותו לשליחויות נוספות שאינו מבין בהם, כמו להטיס פצועים לבית חולים ביבשת ובהמשך הוא מצווה עליו לשמור על ילדיו במהלך הסיור.
רג'יס מלווה את הקבוצה של גרנט ומשגיח על שני נכדי המונד אך כאשר מתחילה הסופה והחשמל כבה, הטירנוזאורוס יוצא מהגדרות.
רג'יס לא מצליח לשלוט בעצמו ובורח הרחק מהמכונית בה נמצאים הילדים.
הוא נמלט לעבר כמה סלעים ומחכה שהטירנוזאורוס יעבור.
הוא ניצל מהמתקפה הראשונה אך כאשר הוא חוזר הוא נתקל בטירנוזאורוס קטן יותר שמשתעשע בו ואז טורף אותו.
רגלו הכרותה נמצאת בידי ג'נרו ומלדון שמחזירים אותה למרכז המבקרים.
רג'יס לא נראה בסרט, בו עורך הדין ג'נרו מחליף אותו בהתנהלותו והוא גם נטרף בצורה דומה.
ריצ'רד לוין הוא פלאונטולוג חכם בעל הון רב.
חברו היחיד הוא ד"ר מרטי גוטיירז ושאר המדענים סולדים מאישיותו השחצנית והיומרנית, בעיקר איאן מלקולם.
הוא מאמין שישנם דינוזאורים חיים בעולם אבוד, דבר שאיש מלבדו לא מאמין בו, אפילו לא מלקולם ששכח מאירועי הסרט הראשון אך בכל זאת מתלהב מהאפשרות שהם קיימים.
לוין הנוסע במהירות גבוהה מדי נענש בקנס ובחיוב להרצות לתלמידים צעירים לימודי מדעים.
בבית הספר הוא חונך שני תלמידים המתקרבים אליו: קלי קורטיז וארבי בנטון.
בלי להגיד לאנשים הוא מחליט לנסוע לאי איסלה סורנה לצד דייג מקומי אך שם הוא נתקע בעוד הדייג שליווה אותו, דייגו, נטרף בידי קרנוטאורוס.
קבוצה הכוללת את מלקולם ואת דוק תורן מגיעים לחלץ אותו בעודו חוקר את חיי הדינוזאורים באי מבלי להתרגש מדי.
הוא ננשך בידי כמה פרוקומפסוגנתוסים אך לא נפצע ומצליח להימלט לבסוף עם שאר הצוות בסירה חזרה.
הוא לא מופיע בסרט ומאפייניו מוחלפים בדמותה של שרה הרדינג.
ג'ק (דוק) ת'ורן הוא פרופסור להנדסה שעזב את האקדמיה כדי לייצר ציודי מחקר ובעיקר רכבי שטח וכלי נשק.
ריצ'רד לוין מבקש מחברתו לבנות לו ציוד בשביל הגעה לאי הדינוזאורים והוא בונה עבורו קרוואן גדול, זוג אופנועים וציוד נוסף.
ואולם לוין לא מגיע לקחת את הציוד ובמקום מתברר שהוא נסע לבדו לאי וצריך משלחת חילוץ.
ת'ורן מגיע יחד עם עוזרו אדי קאר ומלקולם לאי והם מוצאים ומחלצים את לוין.
ת'ורן מטפל בשרה ובאיאן לאחר מתקפת טירנוזאורוסים והם מצליחים לבסוף להימלט מהאי.
בסרטים הוא לא מופיע וחלק ממאפייניו מוחלפים בדמות אדי קאר ורונלד טמבו.
ארבי בנטון הוא ילד צעיר הלומד עם קלי קורטיז והוא צעיר ממנה בשנתיים.
הוא אפרו-אמריקאי נמוך המרכיב משקפיים ושני הוריו רופאים.
הוא ביישן אך חכם מאוד ואשף מחשבים העוזר לקלי להתחמק לתוך הקרוואן בלי ששאר האנשים יגלו, לאחר שקיבלו סירוב להצטרף.
הם יוצאים החוצה רק כששאר הקבוצה הגיעו לאי.
ארבי שומר על הקבוצה במחשבים מדינוזאורים שמתקרבים אך כשחבורת רפטורים תוקפת אותם הם עולים למגדל שמירה.
המגדל לא מגונן עליהם וארבי המבוהל נמלט לתוך כלוב פנימי במגדל ונועל אותו.
הרפטורים מצליחים לגלגל את הכלוב החוצה מהמגדל, נושכים אותו וגוררים אותו לעבר השטח שלהם אך לוין ות'ורן מצליחים לחלץ אותו.
בסוף הספר הוא נמלט בסירה חזרה.
הווארד הוא עוזרו של לוויס דודג'סון בחברת "ביוסין" שהועסק על ידיו לאחר כישלונו במחקר על קרישת דם.
דודג'סון שולח אותו לחפש את מלקולם וחבריו ולהוביל אותו לאי בשביל לגנוב ביצי דינוזאורים, אם כי הוא חשדן ואחראי יותר מדודג'סון למעשיהם.
הם מצליחים לגנוב ביצי מאיזאורים אך כשהם מגיעים לקן של טירנוזאורוסים ולוקחים את אחת מביציהם הללו רודפים אחריהם וחובטים במכוניתם.
קינג מופרד מדודג'סון שנופל חסר הכרה והוא מחליט לברוח לבדו מהאי לעבר סירה שממתינה להם.
הוא נוסע בג'יפ לעברה אך נתקל בקבוצת פכיצפלוזאורוסים הנוגחים והורסים את הג'יפ.
קינג בורח ונאלץ לנוע בג'ונגל של האי אך מאותר בידי להקת רפטורים.
הוא מנסה לברוח אך נתפס ונטרף וחטיפו נאכל גם בידי רפטורים.
מותו של קינג מזכיר את מותו של אודסקי מהסרט השלישי בידי רפטורים.
בייזלטון הוא פרופסור לביולוגיה מחברת "ביוסין" החובר לדודג'סון ולהווארד קינג במסע לאי למען גנבת ביצי דינוזאורים.
הם מצליחים לגנוב ביצי מאיזאורים בעזרת מכשיר רועש מאוד וממשיכים לעבר קן טירנוזאורוסים.
הם מנסים להרתיע את ההורים שוב עם הרעש ומצליחים חלקית.
אך כאשר בייזלטון מגיע לקן עם הביצים ההורים חוזרים ושואגים.
לדבריו הטירנוזאורוס לא היה יכול לראות את הטרף אם הוא לא זז בדומה לקרפדה, והוא חושב שעמידה במקום תמנע מההורים לראות אותו.
אך הוא טועה ואחד הטירנוזאורוסים נושך את רגלו והוא צורח ובורח אך נתפס במהירות ונטרף, בעוד חבריו בורחים מהאזור.
דמותו לא מופיעה בסרט אך חלק ממאפייניו מוחלפים בדמות ד"ר רוברט ברוק המצטרף לחברת הציידים של לודלו שגם הוא איננו בקיא מספיק בדינוזאורים וגם נטרף בידי טירנוזאורוס.
דייגו הוא דייג קוסטה ריקני שהוביל והדריך את לוין באי איסלה סורנה.
בתור נער הוא הגיע כמה פעמים לאי אך מעולם לא ראה שם דינוזאורים והוא מתווכח עם לוין על קיומם בעודו חושב שמדובר בציפורים בלבד.
הוא מתעלם מהוראות הבטיחות של לוין כמו הימנעות מעישון.
בעוד הוא וד"ר לוין מרותקים למאוסזאורוס ההולך לעברם הם מופתעים מזוג קרנוטאורוסים המתמזגים בסביבה.
אחד מהם חוטף אותו לעבר השיחים ושם טורף אותו ולוין מאבד את תיקו אך ניצל.
הוא לא מופיע בסרטים אך התנהגותו חסרת האחריות מגולמת בדמותם של קרטר מהסרט השני ושל אנריקה מהסרט השלישי וכולם נהרגים לבסוף.
ג'יימס הוא מרגל מזוקן שנשלח בידי דודג'סון לרגל אחרי השורדים של אירועי הסרט הראשון בתמורה לתשלום.
הוא מרגל בסתר אחרי לוין ומגלה שהוא מתכונן לנסוע לאי איסלה סורנה.
עם זאת לוין חושד בו ושולח את זוג התלמידים שלו למשימות בשביל להערים עליו.
הוא לא מופיע עוד ולא נוסע עם דודג'סון ואנשיו לאי.
ד"ר ג'ון אלפרד האמונד (ריצ'רד אטנבורו)
האמונד הוא יזם עשיר בריטי-אמריקאי אשר הקים מספר פארקי שעשועים ברחבי העולם וייסד את חברת "אינגן" ואת "פארק היורה" - פארק שעשועים גדול הממוקם באי הבדיוני "איסלה נובלר" שממערב לקוסטה ריקה.
אי חבוי זה שימש להאמונד וצוותו למחקר ופיתוח של דינוזאורים, אותם הוא הוציא מיתושים שנכלאו בענבר שהתקשה והכיל פיסות של ה-DNA שלהם.
לאחר עשרות שנות מחקר, האמונד מחליט לפתוח את הפארק אשר מכיל דינוזאורים בוגרים ומרשימים לקהל הרחב.
לאחר שעובד באינגן, עליה אחראי האמונד, נטרף מולוצירפטור ומשפחתו תבעה את החברה, פתיחת הפארק עומדת בספק.
לשם כך מחויב האמונד בידי משקיעי הפארק להביא צוות של מומחים שיבדוק את טיב האתרים בפארק.
לצוותו הוא מזמין את הפלאונטולוגים ד"ר אלן גרנט וד"ר אלי סאטלר ואת המתמטיקאי הכאוסי ד"ר איאן מלקולם לסיור בפארק בליווי של עו"ד דונלד ג'נרו ושל שני נכדיו: לקס וטים מרפי.
שלושת המדענים מנבאים לו ביום הגעתם שהפארק שלו לא נשלט על ידיו ושעלולות להתרחש סכנות על האי, אך הוא לא מקשיב להם.
עם זאת בניגוד לספר הוא איננו מזלזל בחייהם אך מתרכז מאוד בהצלחתו הכלכלית, לדבריו אחרי שהוא "לא חסך בהוצאות" על הפארק.
ביום הסיור הראשון, לאחר שהקבוצה מתקרבת למכלאת הטירנוזאורוס, עובד המחשבים דניס נידרי מחליט לחבל בחשמל של הפארק וגורר את הדינוזאורים לצאת מכלובם ולהשתולל.
האמונד עצמו נמצא במרכז הבטוח ואינו נפגע, אך מבין שקיומו של הפארק שלו עתיד להיסגר ומקווה שנכדיו ואלן יחזרו לעבר מרכז המבקרים מהפארק.
בסוף הסרט הוא מסיע את כולם לעבר מסוק שהגיע ומקבל את התרעומת של אלן גרנט עליו בהבנה שהפארק שלו נסגר.
האמונד מופיע גם בסרט השני, בו חבריו ל"חברת אינג'ן" מחליטים לפטר אותו ולמנות במקומו את אחיינו, פיטר לודלו, בגלל אירועי הפארק ובשל התקרית של קייטי באומן.
בשלב זה הוא מפוקח יותר והוא מזמין את ד"ר מלקולם ואת חברתו ד"ר שרה הרדינג למחקר של חיי דינוזאורים באי נוסף לצד האי הראשון - האי "איסלא סורנה", בו חיים דינוזאורים בצורה טבעית ללא גדרות.
ואולם החברה של לודלו העדיפה להוביל את הפארק האקולוגי לעבר גן חיות על היבשת.
האמונד שלמד את הלקח מאירועי הסרט הראשון, מנסה לעצור אותו באמצעות מחקר וצילום של חיי הדינוזאורים בטבע ויצירת לחץ ציבורי על החברה.
בסוף הסרט, לאחר שהניסיון לצוד את הדינוזאורים נכשל למעט זוג טירנוזאורוסים שנמלטו וטריפתו של לודלו בידיהם, האמונד חוזר לראשות החברה ואז מופיע בטלוויזיה וקורא לשמור על הדינוזאורים מבודדים על האי.
לאחר אירועי הסרט השני האמונד נפטר מסיבות טבעיות.
הוא אינו מופיע בסרט השלישי, בו הוא כבר נפטר, אך מוזכר בנאום של ד"ר גרנט.
בנו של מחליפו, סיימון מאסראני, מחליט לפתוח הפארק המצוי על האי הראשון, בטענה שזו היא צוואתו של האמונד, דבר המתרחש בעלילות הסרט הרביעי.
הפארק החדש מצליח בהרבה ופתוח למבקרים, ובו גם פסל גדול בדמותו של האמונד, אך הוא נסגר במהירות ובעליו נהרג בעקבות דינוזאור היברידי מהונדס גנטית שיצא מכלל שליטה, דבר שגורר את סגירתה כליל של חברת אינג'ן.
בסרט החמישי מתברר שלהאמונד היה חבר ילדות בשם בנג'מין לוקווד שחלם איתו על שיבוט דינוזאורים.
ואולם הם נפרדו בשל רצונו של לוקווד לשבט את בתו מייזי שנהרגה, דבר שהאמונד התנגד לו.
למרות זאת לוקווד כיבד איתו ועשה את השיבוט רק לאחר מותו.
כמו כן הוא תלה ציור שמן בדיוקנו של האמונד באחוזתו בקליפורניה.
בספר: האמונד הוא אנטוגניסט נכלולי העסוק רק בהצלחתו הכלכלית, מבלי לחשוב על טיב האנשים.
הוא מזלזל בסכנות שיצרו מפעליו ומסרב לסגור את הפארק גם כשאין ברירה וגם כששני נכדיו נמצאים בחוץ.
במיוחד הוא מתעב אל מלקולם שמנבא לו את הכאוס.
לבסוף מתברר שהוא שלח את נכדיו רק כדי למנוע מעו"ד ג'נרו לפגוע בפארק, דבר שלא מצליח.
לקראת סוף הסרט בעוד רוב האנשים כלואים באכסניה הוא מחליט שאירועי החירום פסקו והוא יכול לשוב לבונגלו שלו, אך הוא מופתע מטירנוזאורוס צעיר שעוד לא נתפס.
הוא בורח אך מועד במורד גבעה ושובר את קרסולו.
הוא מאבד את ההכרה וכשמתעורר הוא צולע חזרה אך נטרף בדרך בידי להקת פרוקומפסוגנתוסים ארסיים.
בסדרה יאז מתארת את מותו הספרותי של האמונד, כשקרסולו נשבר והוא נטרף בידי קומפסוגנתוסים במרכז המבקרים (כשבספר היו אלה פרוקומפסוגנתוסים).
ד"ר אלן גרנט (סם ניל)
אלן גרנט הוא פלאונטולוג, חוקר דינוזאורים בעל שם עולמי הנוהג לחקור מאובנים ברחבי מונטנה, בעיקר של רפטורים (בספר הוא חוקר בעיקר מאובני מאיזאורים), לצד חברתו ד"ר אלי סאטלר.
הוא מוצג כאיש סקפטי שאיננו מחבב ילדים (בשונה מדמותו בספר הראשון) אך לאחר שהאמונד מזמין אותו ואת אלי לפארק היורה, הוא מגלה שהוא ייאלץ לחלוק את המסע באי עם שני נכדיו: לקס וטים מרפי.
לאחר שהטירנוזאורוס יוצא מכלובו ומתקרב לעבר הילדים, אלן נאלץ להסיח את דעתו ואז מתקרב למכונית.
אלן מופיע גם בסרט השלישי, בו מתברר שאלי עזבה אותו והתחתנה עם גבר אחר בשם מארק ואף ילדה 2 ילדים איתו, על אף שתמיד יש לה מקום לאלן בלב.
הוא מקבל הפרעת דחק פוסט-טראומטית מאירועי הסרט הראשון ומודיע שלעולם לא יתקרב לאי הזה, אך עדיין ממשיך לחקור את מאובני הרפטורים בעזרתו של מתמחה צעיר, בילי ברנן.
אך בני הזוג לא מקשיבים לו ונוחתים על האי, תוך שעוזרם קופר גורם לאלן לאבד את הכרתו ולנחות על האי השני, בו אלן כלל לא היה.