tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונתו השנייה באוניברסיטה צנחו ציוניו, והוא הוכרז כלא כשיר אקדמאית.
בעקבות עידודו של אביו שיתרכז בלימודיו, הורשה פייטון לשוב ולשחק.
במהלך ארבע שנותיו באוניברסיטה הפך פייטון לשחקן המעוטר ביותר בתולדות המוסד.
פייטון נבחר במקום השני בדראפט 1990 על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק במשך 12.5 עונות.
במהלך השנתיים הראשונות נאבק פייטון להשתלב בליגה, וקלע במהלך התקופה רק 8.2 נקודות ב.
אולם, לאחר הפתיחה המאכזבת חל שינוי לטובה ביכולתו, וביחד עם שון קמפ יצרו את ה"סוניק-בום", מההתקפות החזקות ביותר בשנות ה-90 בליגה.
הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית בשנים ו-, לחמישייה השנייה ב-, , , ו- ולחמישייה הראשונה ב- ו-.
פייטון נבחר גם לחמישיית ההגנה במשך תשע שנים רצופות (1994–2002), ולשחקן ההגנה של העונה ב-NBA בשנת 1996. הוא נבחר תשע פעמים למשחק האולסטאר ופתח פעמיים בהרכב (בשנים 1997 ו-1998), והיה שותף לשתי זכיות במדליית זהב במשחקים האולימפיים עם נבחרת החלומות של ארצות הברית.
בשנת 1996, תחת הדרכת המאמן ג'ורג' קארל, העפילה סיאטל עד לסדרת הגמר של ה-NBA, אך הפסידה את האליפות לשיקגו בולס בשישה משחקים.
במהלך עונת ב, עבר פייטון בעסקת חליפין למילווקי באקס ביחד עם דזמונד מייסון בתמורה לריי אלן, רונלד מארי וקווין אולי.
פייטון שיחק את 28 המשחקים שנותרו בעונה במדי מילווקי, אך בסיום העונה הפך לשחקן חופשי, וחתם ביחד עם קארל מלון בלוס אנג'לס לייקרס לקראת עונת .
למרות פציעות רבות של מלון, שאקיל אוניל וקובי בראיינט במהלך העונה, ניצחו הלייקרס 56 משחקים במהלך העונה, וגברו בפלייאוף על יוסטון רוקטס, סן אנטוניו ספרס ומינסוטה טימברוולבס בדרך לגמר ה-NBA, בו הפסידו לדטרויט פיסטונס בחמישה משחקים.
לפני עונת הועבר פייטון בעסקת חליפין מלוס אנג'לס לבוסטון סלטיקס עם ריק פוקס בתמורה לכריס מיהם, ג'ומיין ג'ונס וצ'אקי אטקינס.
ב-24 בפברואר 2005, עבר פייטון לאטלנטה הוקס בעסקת חליפין שמטרתה הייתה להחזיר את אנטואן ווקר בחזרה לבוסטון, אך מאחר שאטלנטה ויתרו עליו באופן מיידי, חזר פייטון לבוסטון כשחקן חופשי.
פייטון פתח בכל 77 המשחקים בהם שותף באותה העונה בבוסטון ואף סיים עם קבוצתו במקום הראשון בבית האטלנטי, אך בוסטון הודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף כשהפסידה לאינדיאנה פייסרס.
ב-22 בספטמבר 2005 חתם פייטון על חוזה לשנה אחת תמורת 1.1 מיליון דולר בקבוצת מיאמי היט, שם חבר לשותפו לקבוצה בלייקרס, שאקיל אוניל.
פייטון זכה לבסוף באליפות בעונתו ה-16 בליגה, כאשר ניצח עם מיאמי את דאלאס מאבריקס בגמר של עונת בשישה משחקים.
פייטון קלע סל ניצחון במשחק השלישי אשר החל את המהפך של מיאמי מפיגור 0–2 לניצחון 2–4, ואת הסל האחרון של מיאמי במשחק החמישי, שנסתיים בניצחון של מיאמי בנקודה אחת.
ב-6 בספטמבר 2006 חתם פייטון בן ה-38 על חוזה לעונה אחת נוספת במיאמי תמורת 1.2 מיליון דולר.
במהלך עונת , אשר הייתה למעשה עונת הפרישה שלו מכדורסל פעיל, טיפס פייטון עד למקום השמיני בכל הזמנים במספר המשחקים בהם שותף בליגה ולמקום ה-21 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
בנם של אלפרד ואנני פייטון.
נישא למוניק ב-1997 ולהם שני בנים ובת.
אחד מבניו, גארי, גם הוא כדורסלן המשחק בגולדן סטייט ווריורס.
לפייטון יש גם בן נוסף, מאם אחרת.
אחיו של פייטון, ברנדון, שיחק כדורסל בליגת העל הניו זילנדית.
לאחר שפרש ממשחק, שימש פייטון כפרשן בעונת בערוץ NBA TV.
פייטון אף הופיע במספר סרטי קולנוע, כ"גברים לבנים אינם יכולים" (1992), "אדי" (1996) ובסרט "שחק אותה כמו מייקל" (2002).
הוא אף תרם את קולו לקומדיה "The Breaks" (1999).
בשנת 1996 הקים פייטון את "הקרן ע"ש גארי פייטון" ששמה לה למטרה לעזור לנוער בסיכון לא לנשור מבתי הספר בעיר הולדתו אוקלנד.
פייטון ואשתו גם לקחו חלק באירועים לקידום המודעות להתפשטות מחלת האיידס, והוא השקיע מאמצים רבים בקרן "Boys & Girls Club of America and the Make-a-Wish".
בשנת 1999 פרסם פייטון ספר ילדים אוטוביוגרפי אשר נשא את הכותרת "Confidence Counts", כחלק מסדרת הספרים "Positively for Kids" (בתרגום חופשי: חיוביות לילדים), המתאר את חשיבות הביטחון העצמי באירועים שונים בחייו.
בשנת 1998 שידר בהתנדבות תוכנית ברדיו של סיאטל, בה ניגן שירי היפ-הופ בזמן שביתת השחקנים ב-NBA.
גארי אלן סיניז הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי, זוכה פרס אמי, פרס גלובוס הזהב, שני פרסי גילדת שחקני המסך ופרס אובי.
סיניס נולד בבלו איילנד, אילינוי, ארצות הברית, לרוברט ל.
סיניס (נולד ב-1931), עורך סרטים, ומילס (אלסיפ) סיניס.
סבו מצד אביו היה ממוצא איטלקי, סבא רבא של סיניס ויטו סיניס היגר מריפקנדידה, באזור בזיליקטה האיטלקי.
סיניס למד לזמן קצר בבית הספר התיכון גלנבארד ווסט בגלן אלין, אילינוי, ולאחר מכן סיים את לימודיו בתיכון היילנד פארק בהיילנד פארק, אילינוי.
בשנת 1974, סיניס ושני חברים, טרי קיני וג'ף פרי, הקימו את חברת התיאטרון סטפנוולף.
סטפנוולף חשפה מספר שחקנים בולטים כמו ג'ואן אלן, קווין אנדרסון, גארי קול, איתן הוק, גלן הדלי, ג'ון מלקוביץ', ג'ון מהוני, לורי מטקאלף, מרתה פלימפטון, ג'ים טרו-פרוסט וויליאם פיטרסן ועוד.
סיניס שיפר את כישורי המשחק והבימוי שלו בחברה, וקיבל פרס ג'וזף ג'פרסון על הבימוי למחזה "יתומים" של לייל קסלר.
במהלך התקופה עבר משיקגו לניו יורק, ואז לוסט אנד בלונדון, שם עבד על יותר משלושים מהפקות החברה.
ב-1982, הקריירה של סיניס החלה להמריא כאשר ביים ושיחק בהפקה של סטפנוולף "True West".
ב-1983 הוא זכה בפרס אובי על הבימוי של ההצגה, ושנה לאחר מכן הופיע עם ג'ון מלקוביץ' בהפקת "המחזה האמריקאית" של PBS.
ב-1988 ביים סיניס את מיילים מהבית, סרט בכיכובו של ריצ'רד גיר, על מאבקם של שני אחים נגד עיקול החווה המשפחתית.
סיניס שיתף פעולה עם השחקן טום הנקס, שלוש פעמים, בסרטים פורסט גאמפ, אפולו 13 ו-The Green Mile.
סרטים ראויים לציון נוספים בהם הופיע סיניס כוללים את על עכברים ואנשים (שביים), משחק הצבאים, עיני נחש, כופר, המשימה: מאדים, העמדה ומתחזה.
הוא סיפר את ספרי האודיו ל"מסעות עם צ'רלי" של ג'ון סטיינבק.
בשנת 1992 ביים את הסרט "על עכברים ואנשים" המבוסס על ספר בשם דומה.
הסרט זכה לתשואות רבות וביקורות טובות וסיניז אף שיחק בתפקיד הראשי בסרט.
בשנת 1994 הופיע סיניז בסרט שובר הקופות של רוברט זמקיס "פורסט גאמפ", שזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בסרט שיחק סיניז את דן טיילור, מפקד היחידה של פורסט גאמפ (טום הנקס) שאיבד את שתי רגליו במהלך קרב בווייטנאם.
עוד ב-1994 הופיע בסרט זוכה שני פרסי אמי", "העמדה".
ב־1995 גילם סיניז את נשיאה ה-33 של ארצות הברית הארי טרומן בסרט "טרומן", על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב, והיה מועמד לפרס אמי.
הוא הופיע גם בסרט שובר הקופות של רון הווארד "אפולו 13" בדמותו של האסטרונאוט תומאס מטינגלי.
ב-1996 השתתף סיניז בשובר קופות נוסף של רון הווארד "כופר".
ב-1997 זכה סיניז בפרס אמי על תפקידו בסרט "ג'ורג' וואלס", בסרט גילם את מושל אלבמה ג'ורג' וולאס, על תפקידו גם קיבל מועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
ב-1998 שיחק סיניז במותחן הפשע של בריאן דה פלמה "עיני נחש".
בשנת 2000 שיחק בסרט המדע בדיוני "המשימה: מאדים" ובסרט "משחק הצבאים".
בשנת 2001 שיחק בסרט "פצצה מהלכת" בתור ספנסר אולהאם מומחה לנשק, המוצא את עצמו רדוף על ידי הרשויות בטענה שהוא חייזר המתחזה לבן אדם, ושימש גם כאחד המפיקים בסרט.
ב-2003 שיחק בדרמה "הכתם האנושי".
ב-2006 דיבב בסרט האנימציה "חברים על הכוונת" את דמותו של "האדם הנבון".
הוא החל לככב בסדרת הפשע CSI: ניו יורק בתור מאק טיילור ראש מחלקת הזיהוי הפלילי.
בסדרה שיחק במשך 9 עונות עד 2013.
החל ב־2016 לשחק בסדרת הבת של "מחשבות פליליות" בתפקיד הראשי, "מחשבות פליליות - חוצה גבולות".
ב-17 באפריל 2017, סיניס קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד על עבודתו בתעשיית הטלוויזיה, הממוקמת בשדרות הוליווד 6664.
סיניז נשוי מ-1981 לשחקנית זוכת פרס אמי מוירה האריס.
אשתו אובחנה עם סרטן השד בשנת 2018, ונכון לנובמבר 2024 היא נמצאת בהפוגה ונקייה מסרטן.
בנו, מקנה אנתוני סיניז, אובחן בשנת 2018 בסרטן נדיר בעמוד השדרה ונפטר בינואר 2024 בגיל 33 לאחר מאבק ממושך במחלה.
בשנת 2019 עצר סיניז את קריירת המשחק שלו כדי לטפל במשפחתו.
בשנת 2021 עבר לנאשוויל כדי להיות קרוב למשפחתו בזמן מאבקם במחלת הסרטן.
גארי לארסון הוא קריקטוריסט אמריקאי יוצר טור הקומיקס "הצד הרחוק" (The far side).
לארסון נולד וגדל במדינת וושינגטון, ארצות הברית.
אביו, ורנר, היה סוחר מכוניות ולאמו דוריס, מזכירה.
בשנת 1972 סיים לימודי תקשורת באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
ב-1987 נשא לאישה את טוני קרמישאל, אנתרופולגית.
את חוש ההומור שלו חב לארסון לאחיו דן, שבילדותו פחד ממפלצות.
שני האחים התעניינו במדעים, אספו חרקים וגידלו אותם בקופסה.
אלמנטים אלו חוזרים הרבה בקריקטורות של לארסון.
אחיו דן נפטר מסרטן ב-1991.
על פי מה שכתב לארסון בזכרונותיו, ה"צד הרחוק" החל כאשר עבד בחנות מוזיקה, כאשר הוא יצא לחופשה של כמה ימים, הוא נוכח לדעת עד כמה הוא שונא את מקום עבודתו.
באותו זמן הוא פנה לציור קריקטורות, ושלח שש מהן למגזין בעיר סיאטל, הקריקטורות התקבלו יפה ולאחר זמן מה, ב-1979 קיבל קביעות כקריקטוריסט בעיתון המרכזי של העיר סיאטל 'סיאטל טיימס'.
יצירותיו פורסמו על בסיס שבועי תחת הכותרת "הדרך הטבעית".
לשם השלמת הכנסתו, עבד לארסון למען הקהילה, אך בסופו של דבר הוא החליט לנסות להציע את עבודתו לעיתונים אחרים.
במהלך חופשה בסן פרנסיסקו, הציע לארסון את שירותיו עבור ה'סן פרנסיסקו כרוניקל'.
לתדהמתו העיתון שכר מיד את שירותיו והפיץ אותן בכל עיתוני הרשת שלו תחת השם "הצד הרחוק".
כל זה קרה שבוע אחד לפני שה'סיאטל טיימס' החליט לוותר על טורו בעיתון.
טורו ה'צד הרחוק' התפרסם עד לפרישתו ב-1 בינואר 1995.
מאז פרישתו, לארסון ביצע כמה עבודות קריקטורה, כמו גם איורים לחוברת הפרסום של חברת 'הצד הרחוק'.
בשנת 1998 פרסם לארסון את החלק הראשון בסדרת ספרי הקריקטורה "הצד הרחוק".
כאמור טורו הראשון נקרא 'הדרך הטבעית' והוא החל להופיע ב-1979, ב-1 בינואר 1980 עבר לארסון לרשת 'סן פרנסיסקו כרוניקל' ומאז הופיעה הקריקטורה השבועית שלו, בכל עיתוני הרשת עד לפרישתו ב-1 בינואר 1995. את נימוקו לפרישה הסביר, "שהקריקטורות מתחילות לחזור על עצמן, והוא אינו רוצה שהן ידרדרו לבית הקברות של הבינוניות".
סגנונו התאפיין בעיקר בתיאורים סוריאליסטים.
כגון "כיצד פרות מתנהגות כאשר בני אדם אינם רואים אותן", או "הסכנות הבלתי צפויות בלהיות חרק".
סגנון האנשה זה של חיות ואפילו חייזרים חוזר רבות בעבודותיו.
את האדם תיאר רבות בדמות של חיה, מוקף גדרות, כלוא בביתו וכדומה.
כמו כן, ביצע רבות העתקת מאפיינים מבע"ח לבע"ח אחרים.
באחת הקריקטורות תיאר אב המסביר לבנו כי שירת הציפור באה לסמן טריטוריה השכיחה אצל בעל חיים בלתי מפותחים.
אחת הקריקטורות שלו שעוררה סערה הייתה ציור זוג שימפנזים מטפחים זה את זה.
הנקבה מוצאת שערה אנושית על גופו של השימפנז האחר, ושואלת אותו "עשית עוד קצת מחקר עם גודול?".
כל הרווחים ממכירת אותו הקומיקס הופנו אל מכון המחקר של גודול, והיא כתבה הקדמה משעשעת לספרו של לארסון ובו סיפרה את הסיפור במלואו.
איוריו אוגדו לספרי קריקטורות שנמכרו בכל רחבי העולם.
תחת השמות 'הצד הרחוק' 'סיפורים מהצד הרחוק', 'סיפורים מהצד הרחוק' 'עוד קצת מהצד הרחוק'.
שניים מספריו עברו עיבוד טלוויזוני והפכו לתוכניות אנימציה.
ב-2007 פרסם לוח שנה עם איוריו, כשכל הרווחים מופנים לאגודה לשימור הטבע העולמי.
בשנת 2003 אייר לארסון את השער של ה'ניו-יורקר מגזין', הצעה שהייתה יוקרתית מכדי לסרב לה, כדבריו.
לארסון הוא חובב נגינת ג'אז ואף נגן מוכשר.
בתמורה לכמה שיעורי גיטרה מגיטריסט הג'אז הרב אליס, הוא אייר עבורו את עטיפת התקליט 'דוגין ארונד'.
לארסון זכה בפרס קריקטוריסט השנה מהאגודה האמריקאית לקריקטורות ב-1985 וב-1988. לארסון זכה בפרס על שם רובן, בשנת 1990 וב-1994. ציונים לשבח עבור קריקטורות בודדות הוענקו לו על ידי האגודה האמריקאית לקריקטורות ב-1989, 1990, 1991, 1993 ו-1995.
קלייטון, ראש המכון לביולוגיה התפתחותית באוניברסיטת שיקגו, החליט לקרוא על שמו כינה התוקפת ינשופים.
בתגובה אמר לארסון: "הבנתי שזה כבוד גדול.
חוץ מזה, ידעתי שאף אחד לא יקרא על שמי ברבור, וצריך לקפוץ על הזדמנויות כשהן באות".
תמונה מוגדלת של החרק מופיעה באחד האוספים של לארסון, יחד עם הבקשה להשתמש בשמו.
דבר דומה אירע כאשר ביקשו לקרוא על שמו פרפר באחד מיערות הגשם, 'סרטוטארגה לארסונית'.
ה'חיפושית הגארי-לארסונית' גם היא נושאת את שמו.
המונח 'זגומייזר' המאפיין אנטומיה של סטגוזאורוס, הוטבע באחת הקריקטורות של ה'צד הרחוק'.
גארי יורופסקי הוא פעיל יהודי אמריקאי למען זכויות בעלי חיים וקידום טבעונות.
פעילותו לוותה במעשים לא חוקיים, והוא ריצה עונש מאסר בכלא בקנדה.
יורופסקי נולד למשפחה יהודית בדטרויט שבמישיגן בארצות הברית.
הוא מתאר את עצמו כילד מרדן, שאהב ספרות ולשון ושנא מתמטיקה, וזומן באופן קבוע למשרד המנהלת.
הוא בעל תואר ראשון בעיתונות מאוניברסיטת אוקלנד במישיגן, ותואר בתקשורת רדיו.
עד גיל 25 הוא היה אוכל כל.
כשהיה בן 23 לקח אותו אביו החורג, שעבד בקרקס, אל מאחורי הקלעים.
יורופסקי מספר על שלושה פילים כבולים בשלשלאות מתנודדים במקומם בצורה נוירוטית, קוף נעול בכלוב אוחז בסורגים וצורח, ושני טיגריסים הולכים בעצבנות אנה ואנה בתוך כלוב זעיר.
המראה טלטל אותו, "האכזריות הביטה בי בפנים, ידעתי שמשהו לא בסדר", הוא כתב.
הוא התחיל לתהות גם על האכזריות בייצור המזון שהוא אוכל, ובמשך שישה שבועות ביקר במשחטת חזירים בדטרויט.
הוא הגיע למסקנה שאינו יכול לגנות אכזריות כלפי פילים ולהתעלם מסבל בעלי חיים במשחטות, ועבר לצמחונות.
שנה לאחר מכן, ב-1996, הוא עבר לטבעונות והחל באקטיביזם למען בעלי חיים.
קשריו עם בני משפחתו רופפים.
הם מתנגדים לטבעונות ויורופסקי מכנה אותם "סייקו", משום שבמפגשים המשפחתיים הנדירים הם אינם מוכנים לוותר על מוצרים מהחי אפילו לארוחה אחת, כדי לסעוד יחד איתו.
יורופסקי מעיד שחבר נעורים שלו שנשאר חברו הטוב ביותר, אינו טבעוני.
על זרועו הימנית יש קעקוע גדול של עצמו עוטה מסיכה ומחבק ארנב, וכיתוב בלטינית Praesto et persto – אני עומד בחזית ועומד נחוש.
יורופסקי אינו מוכן לקבל תשלום עבור הרצאותיו.
ב-2016 נקלע למצוקה כלכלית ופנה לעזרתו של עדי גיל, פעיל זכויות בעלי חיים ישראלי אמריקאי בעל אמצעים.
יורופסקי נשוי לאריקה, גם היא פעילת זכויות בעלי חיים.
ב-1996 ייסד את אגודת , ארגון של טבעונים המתנגד לכל שימוש בבעלי-חיים.
בשנת 1997 פרץ לחוות פרוות בקנדה ושחרר ממנה 1,542 חורפנים.
בעקבות מעשה זה נדון לשישה חודשי מאסר בפועל ונכלא ל-77 ימים בכלא הקנדי.
הנזק הכלכלי שנגרם לחווה זו הוערך בכ-1.2 מיליון דולר.
עקב פעילותו, יורופסקי נחשב ל"אישיות בלתי רצויה" בבריטניה ובקנדה.
בין השנים 1997–2001 יורופסקי נעצר 13 פעמים, בגין עבירות בהן הפרת הסדר הציבורי ואיומים על עובדי עיריית דטרויט.
בתחילת 2002 התפטר יורופסקי מתפקידו כנשיא ADAPTT, בשל חובות כספיים.
יום אחרי ששלח את מכתב ההתפטרות, הוא קיבל טלפון מאינגריד נווקירק, נשיאת PETA, אשר הציעה לו עבודה.
במכתב פתוח שנשלח על ידי יורופסקי הוא תיאר את התרגשותו, וכתב: "לקבל שיחה או בקשה מאינגריד, זה כמו לקבל הצעה מהסנדק דון קורלאונה.
זו הצעה שאי-אפשר לסרב לה".
יורופסקי הועסק על ידי PETA ודיבר על טבעונות בהרצאות מאורגנות לתלמידי חטיבות ביניים, בתי ספר תיכוניים ומכללות ברחבי ארצות הברית.
לדבריו, בפני יותר מ-60,000 תלמידים.
כמה מתומכיו של יורופסקי חשו שהחלטתו להצטרף ל-PETA הייתה בגידה בערכים, מפני שהוא הביע חוסר אהדה כלפי ארגונים גדולים לזכויות בעלי חיים, כולל זה האחרון אשר אליו הצטרף.
בשנת 2005 התעמת יורופסקי עם ארגון PETA ועזב את הארגון, שהפסיק את התמיכה הכספית בו.
יורופסקי ידוע בהתבטאויות חריפות בתחום בעלי-חיים, בכללן הבעת תקווה לאונס ורצח של הצרכנים ושל העוסקים בתחום.
יורופסקי גם הבהיר כי אינו רואה כל בעיה בהפעלת אלימות, כל עוד זאת מקדמת הבאת חברה טבעונית.
דבר זה, בנוסף לפעילותו העבריינית בעבר, הביא לביקורת כלפיו, הביקורות הגיעו מלא-טבעונים ומטבעונים כאחת.
בשנת 2005, בריאיון עם The Abolition
ביקר יורופסקי את הארגון למען בעלי חיים, Humane Society of the United States, ואת המדיניות של PETA, ואת נשיאתה, אינגריד ניוקירק.
בראיון זה יורופסקי אמר: .
כאשר נשאל לגבי הביטוי הזה, השיב יורפסקי: .
יורופסקי הוזמן להרצות על "צמחונות אתית" באוניברסיטת דרום אינדיאנה באפריל 2007. פרופסור גלן קיסל גילה שיורופסקי אומר באתרו ש"הגיע הזמן לשחרר בכוח את בני משפחתנו החיות מהשובים שלהם, אפילו אם זה אומר לפצוע או להרוג מישהו במהלך הדברים" והציג את הדברים לראש האוניברסיטה.
האוניברסיטה ביטלה את ההרצאה לאור כלליה הקובעים שמרצים חיצוניים לא יתמכו בפגיעה בחוק הפדרלי או חוקי המדינה.
בהרצאה שאותה נשא יורופסקי במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה הוא מספר ללא עידון ואיפוק על המתרחש בתעשיות הבשר, החלב והביצים, הוא מתאר התעללות בבעלי החיים, ומקרין סרטון בן ארבע דקות שחושף בפני הצופים, לרובם בפעם הראשונה, את המציאות שמאחורי מוצרי המזון מהחי.
לקראת תום ההרצאה הוא פונה אל שומעיו ושואל: "מה התירוץ שלכם עכשיו?"
ב-2010 נתקלו שני פעילים טבעונים, חובב אמיר ודניאל ארליך, בהרצאה של יורופסקי ביוטיוב.
הם הוסיפו להרצאה כתוביות, בנו אתר בשם "ההרצאה הכי טובה שתראו אי פעם", והחלו להפיץ אותה ברשתות החברתיות.
תוך ימים ספורים זכתה ההרצאה לאלפי צפיות, בהדרגה התחילו להגיע תרומות מאנשים שצפו בהרצאה, בעזרת פרסום בתשלום הפכה להרצאה הנצפית ביותר בישראל.
ההרצאה השפיעה על ישראלים רבים שהחליטו בעקבותיה לעבור לטבעונות, והיא אחד מציוני הדרך בהתקדמות הטבעונות בישראל.
בהרצאה מבקר יורופסקי אכילת מזון מהחי מבחינה מוסרית, ומציין גם הבטים ביולוגיים ואקולוגיים.
בין היתר הוא טוען שעל אנשים מופעלות מניפולציות פרסומיות רחבות היקף המעודדות אותם לצרוך מוצרים מהחי.
יורופסקי מפשיט מזון מהחי מהצורה הנייטרלית שבה תופסים אותו כמוצר על המדף, ועושה אנלוגיה בין דבש לקיא, ובין ביצה למחזור נשי משום שבביצה נמצא תא המין הנקבי.
ההשפעה של ההרצאה עוררה גל ביקורות עליה, ואחת הביקורות הפופולריות התייחסה לאנלוגיה בין ביצה למחזור כטענה מדעית ופירטה את ההבדל בין אישה לבין תרנגולת.
כמו כן הושמעה מפי מתנגדים ביקורת על טענתו לפיה מבחינה פיזיולוגית האדם הוא הרביבור.
יורופסקי ביקר בישראל בספטמבר 2012 ובמסגרת ביקורו נערכה אודותיו כתבה בחדשות ערוץ 2. הרצאות שנקבעו ליורופסקי בבתי ספר ממלכתיים במסגרת ביקורו בוטלו בהוראת משרד החינוך.
יורופסקי חזר למסע הרצאות בישראל בדצמבר 2013, וגם אז לא התיר לו משרד החינוך להרצות בבתי ספר.
במסגרת תוכנית התחקירים "המערכת" של מיקי חיימוביץ', שעסקה בעליית הצמחונות-טבעונות, הופגשו בהפתעה יורופסקי ואראל סג"ל.
לדברי סג"ל, כאשר ראה יורופסקי שסג"ל לבוש במעיל עור, הוא איחל לו שיאנסו אותו, את אשתו ואת ילדיו, ותקף אותו באלימות פיזית.
מפיק התוכנית אמר כי יורופסקי התנהג כבריון והם לא ישדרו את הקטע.
בעקבות זאת בוטלו הרצאותיו המתוכננות של יורופסקי באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל.
יורופסקי עצמו טען כי עשה זאת מהגנה עצמית.
נגד יורפסקי הוגש כתב אישום, אולם רק לאחר שעזב את ישראל.
בית המשפט פסק על חילוט הערבות ומחיקת כתב האישום.
גארי אנדרו ספיד היה כדורגלן ומאמן כדורגל ולשי.
ספיד שימש כקפטן נבחרת הכדורגל של ויילס במדיה צבר 85 הופעות, שני רק לנוויל סאות'הול.
הוא החזיק בשיא ההופעות לשחקן בתולדות הפרמייר ליג עם 535 הופעות ליגה, עד שבירתו בשנת 2009 בידי דייוויד ג'יימס.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 2010, מונה למאמנה של שפילד יונייטד אותה אימן במשך מספר חודשים.
בדצמבר 2010 מונה למאמנה של נבחרת ויילס, ואותה אימן עד מותו.
ספיד היה שחקן מגוון שיכול היה לשחק במספר עמדות על המגרש.
על פי רוב שימש ספיד כקשר מרכזי, אך במידת הצורך היה מסוגל לשחק הן כקשר באגף השמאלי, והן כמגן.
ב-27 בנובמבר 2011 שם ספיד קץ לחייו בתלייה.
ספיד החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לידס יונייטד ועלה לקבוצת הבוגרים בשנת 1988, עת שיחקה בליגת המשנה.
בעונת עלה ספיד עם הקבוצה לליגה העליונה, לאחר שמונה שנות היעדרות.
כבר בעונת הבכורה המחודשת של לידס בליגה, עונת , סיימה הקבוצה את משחקי הליגה במקום הרביעי, אך לא העפילה לגביע אופ"א בשל הדירוג הנמוך של הליגה האנגלית.
באמצע עונת , הצטרף לסגל הקבוצה אריק קאנטונה, שנחשב באותו הזמן לאחד הכוכבים הגדולים בעולם.
בעזרתו הצליחה לידס, לזכות באליפות לראשונה מאז , בזכות שני הפסדים של מנצ'סטר יונייטד במחזורי הסיום.
בסיום העונה עזב קאנטונה את הקבוצה, ולידס התדרדרה עד למקום ה-17 בליגה.
בעונות הבאות לא הצליחה לידס לשחזר את ההישג ולחזור לראש הטבלה.
בעונת , שהייתה עונתו האחרונה של ספיד במועדון, הצליחה הקבוצה להעפיל עד לגמר גביע הפוטבול ליג בו הובסה 0–3 בידי אסטון וילה.
לאחר שמונה שנים במדי הקבוצה ו-312 הופעות במדיה בכל המסגרות בהם כבש 57 שערים, עזב ספיד את קבוצת נעוריו והצטרף לאברטון, הקבוצה אותה אהד בילדותו, תמורת 3.5 מיליון ליש"ט.
כבר בהופעת הבכורה שלו במדים הכחולים, במשחק הליגה הראשון של עונת , כבש ספיד את שערו הראשון לזכות אברטון בניצחון הביתי 0–2 מול ניוקאסל יונייטד.
בנובמבר אותה העונה כבש ספיד את השלושער היחיד בקריירה, והוביל את קבוצתו לניצחון 1–7 על סאות'המפטון של אייל ברקוביץ'.
הוא סיים את עונת הבכורה עם 11 כיבושים בכל המסגרות, כמלך השערים של המועדון (במשותף עם דאנקן פרגוסון, שכבש את כולם בליגה), ונבחר על ידי אוהדי הקבוצה לשחקן המצטיין של העונה.
לקראת עונת מונה הווארד קנדל למאמנה של אברטון.
אף שבתחילה מינה קנדל את ספיד לקפטן הקבוצה, עלו יחסיהם על שרטון במהרה ובפברואר הוא נמכר לניוקאסל יונייטד תמורת 5.5 מיליון פאונד.
כבר למחרת החתימה העלה קני דלגליש, מאמנה של ניוקאסל, את ספיד לשחק מול וסטהאם יונייטד.
שערו הראשון במדי הקבוצה הגיע לאחר חמישה משחקים בניצחון על בארנסלי בגביע ה-FA.
בהמשך משחקי הגביע, הצליחו ספיד וניוקאסל להעפיל עד למשחק הגמר בו הפסידו לארסנל בתוצאה 0–2. גם בעונה העוקבת הצליחה ניוקאסל להעפיל עד למשחק גמר הגביע האנגלי, בו הפסידה למנצ'סטר יונייטד (שזכתה לבסוף בטרבל).
בעונת עזר ספיד לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בליגה, המוביל לסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות.
לאחר שגברו על ז'לייזניצ'אר סרייבו, הוגרלה ניוקאסל לבית אחד עם יובנטוס, דינמו קייב ופיינורד.
במחזור החמישי של משחקי הבתים, כבש ספיד את שערו הראשון במפעל, בניצחון 1–2 על קייב, ועזר למועדון להעפיל לשלב הבתים השני, בו הודחה.
ביולי 2004 עבר ספיד לבולטון וונדררס תמורת 750,000 ליש"ט.
גם בבולטון המשיך ספיד להיות שחקן קבוע בהרכב הקבוצה, הוא שותף בעונתו הראשונה בכל משחקי הליגה (באחד עלה כמחליף) ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום השישי בליגה, המקנה כרטיס לסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
בדצמבר 2006 היה ספיד לשחקן הראשון בהיסטוריה שרושם 500 הופעות בפרמייר ליג.
ב-1 בינואר 2008 עבר ספיד לשפילד יונייטד, הנושרת הטרייה מהפרמייר ליג, תמורת כרבע מיליון ליש"ט ועוד באותו היום ערך ספיד בן ה-38 את הופעת הבכורה שלו במדים החדשים.
בנובמבר 2008, מעט אחרי פתיחת עונת נפצע ספיד בגבו, אך למרות הניתוח אותו עבר לא הצליח לחזור למגרשים עד תום העונה.
בזמן הפציעה, החל ספיד לקחת חלק באימוני הקבוצה כחלק מצוות האימון.
על אף שלא הצליח לחזור מפציעתו, הוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל רק בסיום עונת .
בצעירותו הופיע ספיד שלוש פעמים במדי נבחרת ויילס הצעירה.
לאחר שהחל להתבלט במדי לידס יונייטד, זומן ספיד לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, ועלה לראשונה לשחק במדים הלאומיים בניצחון 0–1 במשחק הידידות מול במאי 1990. את שערו הראשון במדי הנבחרת, כבש ספיד בהפסד החוץ ל במסגרת מוקדמות יורו 1996, וביוני 1998 ענד לראשונה את סרט הקפטן.
בסך הכל הופיע ספיד 85 פעמים במדי הנבחרת, שני רק לשוער נוויל סאות'הול, שמחזיק ב-92 הופעות במדים הלאומיים, ויותר מכל שחקן שדה אחר.
ב-44 מההופעות עלה ספיד לשחק כקפטן הקבוצה.
ספיד מעולם לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר גביע העולם בכדורגל או לאליפות אירופה.
לאחר שלושה מחזורים בעונת מונה ספיד לתפקיד מאמנה של שפילד יונייטד, במקום קווין בלקוול שפוטר, וחתם על חוזה לשלוש שנים.
הוא הספיק לאמן בשפילד במשך כארבעה חודשים, בהם עמד על הקווים במשך 18 משחקים בטרם הודיעה התאחדות הכדורגל של ויילס על מינויו למאמנה של נבחרת הכדורגל הלאומית.
בעת מינויו למאמנה של נבחרת ויילס, עמד מאזנה של הנבחרת במוקדמות יורו 2012 על שלושה הפסדים בשלושה משחקים.
במשחקו הראשון על הקווים במסגרת המוקדמות, הפסיד ספיד עם קבוצתו בבית לנבחרת אנגליה בתוצאה 0–2, הפסד שדרדר את דרוגה של הנבחרת בדירוג העולמי של פיפ"א עד למקום ה-117, הנמוך בתולדותיה.
בהמשך הטורניר הוביל ספיד את הנבחרת לשלושה ניצחונות בארבעת המשחקים הנותרים, ועלתה בדירוג העולמי עד למקום ה-45.
גארי וינוגרנד היה צלם רחוב אמריקאי שנודע בכך ששרטט את דיוקנה האנושי של אמריקה מסוף שנות ה-40 ועד מותו מסרטן כיס המרה ב-1984 בטיחואנה שבמקסיקו.
הצלם והאוצר ג'ון זרקובסקי, הגדיר אותו במילים: "הצלם המרכזי בדורו".
וינוגרנד נודע בכך שהנציח את דרך החיים האמריקאית בתחילת שנות ה-60. רבים מצילומיו מתארים נושאים חברתיים בני זמנו ואת התפקיד בה מעצבת התקשורת והתרבות את עמדות האנשים.
הוא נהג להסתובב ברחובות ניו יורק וצילם בקדחתנות במצלמת הלייקה 35 מילימטר שלו.
הוא צילם בעזרת עדשה רחבת זווית עם עומק שדה גדול.
צילומיו נראו כאילו הם מונעים על ידי דינמיקת וכוח המאורעות להם היה עד.
וינוגרנד, שנולד ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה יהודית, הושפע על ידי הצלמים ווקר אוונס, צלם אמריקאי הידוע בעיקר בשל צילומיו מתקופת השפל הגדול ומהצלם רוברט פרנק שהוציא את הספר "The Americans".
גם הצלם הצרפתי, אנרי קרטייה ברסון השפיע עליו למרות השוני בסגנונותיהם.
וינוגרנד היה אחד מבין הצלמים שצילומיהם הוצגו בתערוכת "משפחת האדם" ב-1955. באותן שנים הוא עבד כצלם מסחרי בסוכנויות, בצילום עבור מגזינים ופרסומות.
הוא קיבל שלוש פעמים מלגת גוגנהיים; ב-1964 קיבל לראשונה את המלגה שנתנה לו אפשרות להסתובב ולצלם ברחבי אמריקה.
הוא קיבל גם מלגת גוגנהיים בשנית ב-1969 כדי שיצלם אירועים ציבוריים ואת השפעתם על האדם.
הוא עסק בכך עד 1976 ופרסם אז את ספר הצילומים השלישי שלו.
ב-1979 קיבל מלגת גוגנהיים נוספת בעזרתה עבר ללוס אנג'לס ותיעד את קליפורניה.
בשנות ה-70 גם לימד צילום; תחילה בשיקגו ולאחר מכן באוסטין.
בחייו יצאו לאור ארבעה ספרים ובהם צילומיו:
The animals 1969 - צילומים מגן חיות בו צילם בני אדם בעלי חיים והיחסים ביניהם.
Women are beautiful 1975 - צילומים של נשים ברחבי אמריקה.
לאחר מותו יצאו לאור חמישה ספרים נוספים המוקדשים לצילומיו.
גארי ניל הוא שחקן כדורסל אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בוושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA.
הוא למד ושיחק באוניברסיטת טאוסון, ומשם נרשם לדראפט ב-2007, אבל שום קבוצה לא בחרה אותו.
לאחר ששיחק מספר שנים באירופה, הוא חתם על חוזה עם הסן אנטוניו ספרס.
ניל שיחק בתיכון אברדין וגם בשנתו הרביעית שיחק בתיכון קלברט הול.
בכיתה י"א הוביל ניל את קבוצתו אברדין למאזן של 4–21 וזכייה באליפות התיכונים הארצית.
במהלך שנת האליפות הגיע ניל לממוצעים של טריפל דאבל.
שנה לאחר מכן שיחק ניל בקלברט הול והוביל אותם למאזן 9–22.
בשנתו הראשונה בקולג' ניל נבחר לרוקי השנה.
הוא הוביל את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לה סאל כאשר הוא קולע בממוצע 18.6 נקודות למשך שתי עונות.
בעונת 05–2004 עבר לאוניברסיטת טאוסון.
בעונת 07–2006 הוא חזר לשחק טוב כמו פעם והעמיד ממוצעים של 25.3 נקודות למשחק, 3.5 אסיסטים למשחק ו-4.2 ריבאונדים למשחק.
הוא הנהיג את קבוצתו לסיבוב השני של טורניר NCAA ב-2007.
הוא הפך לשחקן הרביעי בהיסטוריית ה-NCAA שקולע יותר מאלף נקודות בשני מכללות שונות.
ניל נרשם ל-דראפט ה-NBA של שנת 2007, אך שום קבוצה לא בחרה אותו.
בשל כך, שיחק ניל באירופה במשך כמה שנים.
בשנתו הראשונה בפינאר קרשיאקה העמיד ממוצע של 23.6 נקודות למשחק, והוביל את קלעי הליגה הטורקית.
ברצלונה קנו את ניל מפינאר.
ניל התגלה כאכזבה כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצע של 2.3 נקודות למשחק ביורוליג, ו-3.3 נקודות בליגה הספרדית.
לאחר מכן חתם ניל בבנטון טרוויזו מהליגה הבכירה האיטלקית.
ביורוקאפ נבחר לחמישייה השנייה של הטורניר.
הוא סיים את עונת 10–2009 עם ממוצע של 12.6 נקודות בממוצע בליגה הספרדית.
ב-22 ביולי 2010 קבוצת ה-NBA סן אנטוניו ספרס החתימה את ניל לחוזה של 3 שנים.
בעונת 11–2010 שיחק ניל 80 משחקים בהם פתח באחד.
בנוסף, העמיד ניל ממוצע של 2.5 ריבאונדים למשחק.
בסוף העונה נבחר ניל לחמישיית הרוקיז הראשונה.
במשחק מספר 5 בסיבוב הראשון של הפלייאוף נגד הממפיס גריזליס כאשר ממפיס מובילים 1–3 בסדרה, ממפיס מובילים 94–97, קלע ניל שלשה כאשר נשארו 1.7 שניות לסיום הרבע הרביעי כדי להשוות את המשחק ולשלוח אותו להארכה.
הספרס ניצחו במשחק 103–110 בהארכה כדי לשלוח את הסדרה למשחק מספר 6. למרות הספרס במשחק 6 99-91 לגריזליס והודחו מהפלייאוף בסיבוב הראשון, אף על שהיו הפייבוריטים.
במשחק השישי קלע ניל 8 נקודות, קלט 5 ריבאונדים, מסר אסיסט אחד וחטף כדור אחד.
ב-2012, החתימו הספרס את ניל לקבוצת האוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
יום אחד לאחר מכן ביטלו הספרס את ההחתמה וניל חזר לספרס בלי לשחק משחק אחד בטורוס.
ב-10 בדצמבר 2012 קלע ניל שיא קריירה של 29 נקודות, מתוכן 21 נקודות על ידי 7 קליעות שלוש, בניצחון נגד היוסטון רוקטס בהארכה.
למרות זאת, הפסידו הספרס במשחק 7 למיאמי החזקים, שהובלו בידי לברון ג'יימס.
גארי אלקסיס מדל סוטו (בספרדית: Gary Alexis Medel Soto; נולד ב-3 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק באוניברסידד קאתוליקה מליגת העל הצ'יליאנית ובנבחרת צ'ילה בעמדת הקשר אחורי.
מדל ידוע בסגנון המשחק הקשוח שלו ובאגרסיביות שלו.
מדל התחיל את הקריירה שלו באוניברסידד קאתוליקה.
בשנת עבר לבוקה ג'וניורס, אחרי שנתיים לסביליה.
ב-11 באוגוסט 2013, חתם בקארדיף סיטי ל-4 שנים.
ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–2 נגד ווסטהאם יונייטד.
ב-9 באוגוסט 2014 חתם באינטר מילאנו.
ב-11 באוגוסט 2017 חתם מדל בבשיקטש.
ב-29 באוגוסט 2019 חזר מדל לאיטליה וחתם לשלוש שנים בבולוניה.
ביולי 2023 חתם בואשקו דה גמה הברזילאית.
ביוני 2024 חזר לבוקה ג'וניורס.
בינואר 2025 חזר לקבוצת נעוריו אוניברסידד קאתוליקה.
במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה במשחק ידידות נגד .
ב-15 ביוני 2008 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד , במשחק זה גם הבקיע את שני שעריו הראשונים במדי הנבחרת שנגמר בתוצאה 0–2 לטובת צ'ילה.
הוא הגיע עם הנבחרת לשמינית גמר מונדיאל 2010, רבע גמר קופה אמריקה 2011 והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת האליפות.
מדל היה שותף לזכייתה של צ'ילה בטורניר הקופה אמריקה בשנים 2015 ו-2016.
גארי לורנס פרנציון הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת ראטגרס הידוע בפעילותו למען זכויות בעלי החיים.
בשנת 1989 היה הראשון שהעביר קורס בנושא זה בבית ספר למשפטים בארצות הברית.
עבודתו התמקדה בשלושה נושאים: מעמדם הרכושני של בעלי החיים, ההבדלים בין זכויות בעלי חיים לרווחת בעלי חיים, והביסוס התאורטי של זכויות בעלי-חיים על סמך תחושתיות, ולא על סמך מאפיינים קוגניטיביים אחרים.
פרנציון הוא ממייסדי התנועה לשחרור בעלי חיים, ולדבריו ארגונים הדואגים לרווחת בעלי החיים גורמים לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפיסה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול.
על פי השקפתו, לכל היצורים החיים, בני אדם ובעלי חיים כאחד, יש זכות יסוד והיא: הזכות שלא להתייחס אליהם כאל רכוש של אחרים.
פרנציון תומך בטבעונות ומתנגד לכל צורה של אלימות.
לדבריו, התנועה לזכויות בעלי חיים היא התפתחות טבעית של תנועות השלום בעולם.
פרנציון חיבר מספר רב של ספרים ומאמרים, חלקם במשותף עם מחברים נוספים.
פרנציון סיים תואר ראשון בפילוסופיה בהצטיינות באוניברסיטת רוצ'סטר, וסיים תואר שני בפילוסופיה וכן תואר דוקטור באוניברסיטת וירג'יניה.
לאחר מכן עבד בבית המשפט העליון של ארצות הברית עם השופט אלברט טייט והשופטת סנדרה דיי או'קונור, וכן כמשפטן במשרד עורכי דין בניו יורק.
בשנת 1984 החל ללמד משפטים באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1985 הוא החל ללמד את נושא זכויות בעלי חיים כחלק מקורס בתורת המשפט.
בשנת 1989 עבר ללמד באוניברסיטת ראטגרס, והעביר קורס בנושא זכויות בעלי חיים העומד בזכות עצמו, לראשונה בבית ספר למשפטים אמריקאי.
בשנת 1990 הקים, יחד עם אנה אי צ'רלטון (לימים אשתו) את "המרכז לזכויות המשפטיות של בעלי חיים" באוניברסיטת ראטגרס, בו ניתנה לסטודנטים הזדמנות להתמודד עם טענות משפטיות בתחום זה.
במאמר בניו יורק טיימס משנת 1995 דווח כי המרכז מטפל ב-200 פניות בשבוע, וכי מחצית התביעות נדחות בגלל "גישתו המחמירה לנושא שחרור בעלי חיים" של פרנציון.
תאורייתו בנושאי זכויות בעלי החיים
מעמדם הרכושני של בעלי חיים
בספרו "בעלי חיים, רכוש וחוק" (1995) פרנציון טוען כי חוקי רווחת בעלי חיים אינם מספקים להם רמת הגנה משמעותית התואמת לזכויותיהם.
הוא מנתח את החוקים לטיפול "הומני" בבעלי חיים ומסיק כי רובם נועדו להגן עליהם כרכוש של האדם.
לבעלי החיים יש ערך זהה לסחורה, והאינטרסים שלהם אינם נחשבים בשום קנה מידה מוסרי.
כתוצאה מכך, למרות שיש חוקים שכביכול מגנים עליהם, פרנציון טוען כי אנו מטפלים בבעלי חיים באופן שהיה נחשב לעינויים אילו בני אדם היו מטופלים כך.
לדבריו, בני האדם מכירים בזכויות בעלי החיים רק כאשר יש בה תועלת כלכלית לבעליהם.
השוואת זכויות בעלי חיים לרווחת בעלי חיים
בספרו "גשם ללא רעם: האידאולוגיה של התנועה לזכויות בעלי חיים" (1996) פרנציון טוען כי ישנם הבדלים תאורטיים ומעשיים משמעותיים בין זכויות בעלי חיים, הדורשים אי-ניצול, לבין רווחת בעלי חיים, המבקשת להסדיר את הניצול ולהפכו למתחשב יותר.
פרנציון טוען כי ההבדל התאורטי בין שתי גישות אלה הוא ברור.
גישת התנועה לשחרור בעלי חיים אינה מצדיקה שום שימוש בבעלי חיים, ואילו גישת הרווחה גורסת כי שימוש בבעלי חיים הוא מוצדק ונותר רק להסדיר את נושא הטיפול בהם.
לדבריו, תקנות הרווחה לרוב מסדירות את נושא הטיפול בבעלי חיים בדומה לטיפול בסחורה בעלת ערך כלכלי, דבר הגורם לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפיסה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול, ואף מגדיל את צריכת המזון מן החי.
עיקרון מרכזי בתפיסה של פרנציון הוא שהשינוי החשוב ביותר הנדרש לשחרור בעלי החיים הוא המעבר ההדרגתי לטבעונות.
בהקדמתו לספר "זכויות בעלי-חיים: הילד שלך או הכלב?" (2000) פרנציון מתבסס על הפילוסופיה של המוסר וכותב שעל מנת לשחרר את בעלי החיים לא נדרש מהם כל מאפיין קוגניטיבי מעבר להיותם חלק מהקהילה המוסרית, הזכאים מראש לזכות הבסיסית שלא להיות רכוש של בני אדם.
הוא דוחה את העמדה המקנה זכויות לבעלי חיים רק אם הם בעלי מאפיינים קוגניטיביים הדומים לבני אדם, כמו מודעות עצמית או שימוש בשפה.
למסקנה זו הגיע פרנציון תוך התבססות על תחושתיות אצל בעלי חיים, ושימוש בעיקרון "שיקול שוויון האינטרסים" , עיקרון מוסרי לפיו ההצדקה המוסרית למעשה מסוים צריכה לקחת בחשבון את כל האינטרסים הכרוכים בפעולה, ויש להעניק לכל האינטרסים הללו משקל שווה.
פרנציון זיהה מגמה לפיה החברה מספקת הגנה טובה יותר לבעלי חיים מסוימים, כגון קופי אדם או דולפינים, בהתבסס על יכולותיהם הקוגניטיביות הגבוהות.
פרנציון מתנגד לגישה זו, ובהקשר זה כתב: "ניצול של קופי אדם אינו מוסרי מאותה סיבה שלא מוסרי לנצל מאה מיליון עכברים וחולדות המנוצלים באופן שיגרתי במעבדות, או מיליארדי בעלי חיים שאנחנו הורגים ואוכלים."
במסגרת הדיון בנושא תחושתיות, פרנציון מזהה את מה שהוא מכנה "סכיזופרניה מוסרית" של בני אדם כשמדובר בבעלי חיים.
מצד אחד, בני אדם מתייחסים במלוא הרצינות לצרכיהם של בני אדם אחרים ואף של חיות מחמד.
מצד שני, בגלל ההתייחסות לבעלי חיים כאל רכוש, אנו מתייחסים לצרכיהם רק כאשר הם עולים בקנה אחד עם התועלת שצומחת מכך.
הפתרון היחיד לסוגיה זו הוא להפסיק להתייחס לבעלי חיים כאל רכוש.
בדיון עם הפילוסוף מיכאל מרדר הסביר פרנציון שלצמחים אין תחושתיות, לכן לא הגיוני להתייחס אליהם כאל בעלי חיים.
פרנציון הוא ממייסדי התנועה לשחרור בעלי חיים, הדוגלת במימוש זכויות בעלי חיים באמצעות שלילת כל שימוש בבעלי חיים על ידי בני אדם, מתוך השקפה לפיה לכל היצורים החיים, בני אדם ובעלי חיים כאחד, יש זכות יסוד והיא: הזכות שלא להתייחס אליהם כאל רכוש של אחרים.
הוא טוען שארגונים כמו "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים", הדואגים לזכויות בעלי החיים אך גם לרווחת בעלי חיים, גורמים לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפיסה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול.
לטענתו אין הבדל גדול בין ארגונים אלה לארגונים ותיקים, כמו עמותות צער בעלי חיים, שמטרתן העיקרית היא מניעת צער וסבל מבעלי חיים אך אינן מעוניינות בשחרורם.
דוברי "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" הגיבו לטענה זו באומרם שהם מתנגדים בנחרצות לצריכת בשר "הומני" ופועלים במפורש לקידום טבעונות ואורח חיים טבעוני.
בשנת 2008 הוצעה הצעת חוק בקליפורניה האוסרת על כליאת בעלי חיים במשקים באופן שאינו מאפשר להם להסתובב בחופשיות, לשכב, לעמוד ולמתוח את איבריהם.
גארי מרשל היה שחקן, מדבב, במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
הוא נודע בבימוי הסרטים "אישה יפה", "יומני הנסיכה" וביצירת קומדיית המצבים "ימים מאושרים".
מארשל נולד בברונקס שבניו יורק, אימו הייתה רקדנית סטפס ואביו היה במאי קולנוע.
לו שתי אחיות: פני מרשל - שחקנית ובמאית, ורוני האלין - מפיקת תוכניות טלוויזיה.
הוא החל את הקריירה בעולם הבידור ככותב בדיחות עבור קומיקאים כמו ג'ואי בישופ ופיל פוסטר.
בשנת 1961, הוא עבר להוליווד, שם חבר לג'רי בלסון והשניים החלו לכתוב עבור תוכניות טלוויזיה.
הם כתבו עבור תוכניותיהם של דיק ואן דייק, ג'ואי בישופ ודני תומאס.
סדרת הטלוויזיה הראשונה שלהם כמפיקים יוצרים הייתה "היי, בעל הבית" אשר שרדה עונה אחת בלבד (1966 - 1967).
מרשל יצר את קומדיית המצבים "ימים מאושרים" שזכתה להצלחה רבה ושודרה במשך 11 עונות (בתאריכים 15 בינואר 1974 – 12 ביולי 1984).
בשנת 1984 ביים וכתב את הלהיט הקולנועי "הפלמינגו קיד" .
ב-1985 שיחק בסרטו של אלברט ברוקס "אבודים באמריקה" בתור מנהל קזינו.
ב-1991 הפיק וביים את "פרנקי וג'וני" בהשתתפות אל פצ'ינו ומישל פייפר והשתתף בסרט "בועות של אהבה".
בשנת 1999 ביים וכתב (לצד בוב ברונר) את הקומדיה הרומנטית "יותר מאהבה" בכיכובן של ג'ולייט לואיס ודיאן קיטון ושיחק בסרט "אף פעם לא התנשקה".
מאמצע שנות השמונים החל מרשל לביים מספר להיטים קופתיים כגון: "חופים", "אישה יפה", "אלוהים היקר", "יומני הנסיכה", "יום האהבה", ואת "סילבסטר בניו יורק".
ב-19 ביולי 2016, מרשל נפטר בבית חולים ברבנק בקליפורניה, בגיל 81 כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות לאחר שסבל משבץ.
הוא נקבר בהוליווד הילס בלוס אנג'לס.
בנו, סקוט מרשל, עוסק גם הוא בבימוי קולנוע.
בשנת 1996 קיבל מרשל את פרס לוסי לקידום נשים בסרטי קולנוע כהוקרה לתרומתו בתפיסת הנשים במדיום הטלוויזיוני.
בשנת 1997 נכנס להיכל התהילה הטלוויזיוני על תרומתו לטלוויזיה.
בשנת 2014 קיבל את פרס לורל על כתיבה לטלוויזיה שהוענק לו מגילדת הכותבים של אמריקה.
ב-23 בנובמבר 1983, קיבל מרשל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור עבודתו בתעשיית הטלוויזיה.
גארי סטיבנסון המוכר בשם גארי לואיס הוא שחקן סקוטי.
לואיס שיחק בסרטי קולנוע כגון "בילי אליוט", "כנופיות ניו יורק", "אראגון" ו"פעם שלישית החוצה".
עוד הופיע בתפקיד בולט בדוקו-דרמה הטלוויזיונית "Supervolcano".
לואיס נולד וגדל באזור איסטרהאוס שבגלאזגו.
הוא תיאר בראיונות את הדיכוטומיה שבחינוכו.
מצד אחד הדגישו הוריו את ערך החינוך, אבל איכות לימודיו לקתה בחסר.
הוא עזב את בית הספר כשהוא חסר מטרה ועבד כמטאטא רחובות כדי להתפרנס.
בהמשך מצא עבודה בספריה המקומית.
הוא הרבה לקרוא בעידודו של אחיו, שהיה מורה לאנגלית בבית ספר תיכון, והחליט לפנות לקריירת משחק.
על אף שלואיס השתתף בתיאטרון חובבים, רק בגיל 32 התחיל להיות מחויב לקריירת משחק כשהצטרף לתיאטרון ריינדוג שהקים רוברט קרלייל.
הקריירה שלו קיבלה תמריץ נוסף כשהתיידד עם השחקן-במאי פיטר מולאן.
מולאן ליהק את לואיס לסרט הקצר "Close" שהחל לצלם ב-1991, אבל הצילומים נמשכו שלוש שנים.
עד לאותה עת שני השחקנים הופיעו בסרט "חברים לרצח" ב-1994. לואיס המשיך לשחק בסרטים הקצרים של מולאן, ב-1995 בסרט "Good Day for the Bad Guys" וב-1996 הופיע בסרט זוכה הפרסים "Fridge".
לואיס הצטרף לקבוצת השחקנים שעבדה עם קן לואץ', והמשיך להופיע עם שני המנטורים שלו בסרטים שונים.
עם קרלייל כיכב בסרט "שירה של קרלה" מ-1996, ולצדו של מולאן הופיע בתפקיד אלכוהוליסט בגמילה בסרט "קוראים לי ג'ו" מ-1998. מולאן ליהק אותו לתפקיד האח הבכור תומאס לסרטו "יתומים" שבוחן מקרה של משפחה שאינה מתפקדת.
ב-1999 כיכב לואיס יחד עם מקס ביזלי בסרט "The Match".
בשנת 2000 הייתה פריצת הדרך הבינלאומית שלו כשהופיע בתפקיד אביו של בילי, נער שרוצה להיות רקדן בלט, בסרט "בילי אליוט".
לואיס מגלם דמות של גבר המתאבל על מותה של אשתו, ומתמודד עם שביתה שמסכנת את פרנסתו, ועם גידול שני בניו.
עוד באותה שנה הופיע יחד עם השחקן האירי שון מקגינלי בסרט הקצר "What Where", מחזה מאת סמואל בקט, ובתפקיד משנה בדמות מאמן אגרוף בסרט "זירה עוינת" בכיכובו של מייקל קיין.
ב-2008 כיכב לואיס בסרט "אקסטזי" המבוסס על הנובלה "הבלתי מובסים" מתוך רב המכר "אקסטזי" מאת אירווין ולש.
הוא כיכב בקומדיה הבריטית ו"פעם שלישית החוצה" שיצא לאקרנים ב-25 באפריל 2008.
ב-2013 הופיע לואיס בסרט הסקוטי "Not Another Happy Ending" בתפקיד אביה של הגיבורה ג'יין לוקהארט.
לואיס שיחק בסדרה הקומית הסקוטית "Rab C.
Nesbitt" ובדרמת הפשע "טאגארט" והחשוד העיקרי (במיני-סדרה "The Final Act").
ב-2010 הופיע לואיס בתפקיד אדם אינגרם בדרמה "מו" בערוץ 4, על מו מאולן שהייתה מזכירת המדינה לצפון אירלנד.
על תפקיד זה היה לואיס מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2011 שיחק לואיס בפרק בסדרת הדרמה "מנודים" של ה-BBC בתפקיד פטריק בקסטר.
עוד גילם את הקוסם החידתי אלאטור בשני פרקים בסדרת הפנטזיה "מרלין".
בספטמבר 2011 הופיע לואיס בפרק בסדרת הדרמה "The Body Farm", בתפקיד ג'ימי וסט, באטלר של קשיש שמואשם ברצח.
בדצמבר אותה שנה שיחק לואיס במיני-סדרה "ג'יימס הריוט הצעיר" של ה-BBC בתפקיד פרופ' קווינטון גונל.
במאי 2012 הופיע לואיס בסרט הטלוויזיה "L'olimpiade perduta" בערוץ Rai 1 האיטלקי, המספר על המשחקים האולימפיים שהתקיימו במחנות הריכוז הנאציים.
בסרט הוא מגלם דמות של גנרל בריטי, אלכס, המארגן את המשחקים האולימפיים.
בינואר 2014 הופיע לואיס בתפקיד סמל בילוש מקניל בפרק כפול בשם "In A Lonely Place" בסדרה "עדות אילמת".
ביולי 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה "The Glasgow Girls" בתפקיד מורה התומך בתלמידיו במאבקם נגד גירוש מהמדינה של אחד מחבריהם לכתה.
באוגוסט 2014 החל לואיס להופיע בתפקיד קולום מקנזי, ראש שבט מקנזי, בסדרת הדרמה "זרה" של רשת Starz.
ב-2015 שיחק לואיס בתפקיד ביל ויליאמס בפרק בסדרה "Death in Paradise" של ה-BBC.
דני 2005 Supervolcano ג'וק גלווין סרט טלוויזיה חג שמח Joyeux Noël פאלמר גול!
ולסקי (נולד ב-7 בספטמבר 1961) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד הקורפוס הראשון של צבא ארצות הברית.
ולסקי עוטר בכוכב הכסף על גבורתו במהלך מלחמת עיראק.
ולסקי נולד וגדל בספוקיין שבמדינת וושינגטון.
ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מזרח וושינגטון, במהלך לימודיו באוניברסיטה החליט להצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית.
שירת כקצין חי"ר בדיוויזיית החי"ר התשיעית, בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75 וכמפקד פלוגה בגדוד החמישי של דיוויזיית החי"ר השמינית שהוצבה בגרמניה המערבית.
בתקופת מלחמת המפרץ פיקד על פלוגת הסיור בגדוד המודיעין הצבאי 533 בדיוויזיית השריון השלישית.
כמו כן שימש ראש ענף חי"ר בפורט בנינג.
ולסקי שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיית הפרשים הראשונה והשתתף במלחמת עיראק.
ב-4 באפריל 2004 תפס פיקוד על גזרה בצאדר סיטי שבבגדאד, באותו היום נקלע כוח בפיקודו למארב, נתקע וכותר.
ולסקי הוביל כוח הטרוגני שהורכב משני טנקים ו-11 נגמ"שי בראדלי במשימת חילוץ.
תחת אש כבדה חבר הכוח למחלקה המכותרת וחילץ את החיילים הפצועים.
במהלך הקרבות נהרגו שמונה חיילים ויותר מ-60 נפצעו, במה שהיה היום העקוב מדם של הדיוויזיה מאז מלחמת וייטנאם וזכה לכינוי "יום ראשון השחור".
על פועלו עוטר ולסקי בכוכב הכסף.
סיפורו תואר בספרה של העיתונאית מרתה ראדץ "The Long Road Home: A Story of War and Family" וכן בסדרת הטלוויזיה באותו השם, בה גילם אותו השחקן מייקל קלי.
בשנים 2006–2008 שימש סגן ראש מטה הקורפוס השלישי בעת שהוצב בעיראק.
בשנים 2009–2010 פיקד על החטיבה השלישית בדיוויזיית הפרשים הראשונה.
בשנים 2011–2012 שימש סגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה וסגן מפקד כוח המשימה המשולב 1 במבצע חירות מתמשכת.
ביוני 2014 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. מכיוון שלא שירת בדיוויזיה בעבר ולא הוביל יחידה מוטסת, הוא עבר לפני כניסתו לתפקיד קורס בבית הספר למתקפה מוטסת, והיה אחד החניכים המבוגרים בתולדות בית הספר.
כמפקד הדיוויזיה שימש מפקד הכוח המשותף שנשלח ליבריה לסייע במאמצי בלימת מגפת האבולה במערב אפריקה, ושימש מפקד הכוח המשולב למלחמה בארגון המדינה האסלאמית במפקדה הקדמית בעיראק.
באפריל 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד קורפוס I של הצבא בבסיס המשותף לואיס-מקורד במדינת וושינגטון.
הוא שימש בתפקיד עד פרישתו מהשירות הצבאי בפברואר 2020.
לאחר שחרוורו, ולסקי העניק שירותי ייעוץ לצבא ארצות הברית.
הוא הושעה ביולי 2022, לאחר שפרסם בטוויטר ציוץ סרקסטי בתגובה לציוץ של הגברה הראשונה ג'יל ביידן בנושא זכויות נשים לבצע הפלות.
ולסקי בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר ותואר שני בלימודי המזרח הקרוב מאוניברסיטת פרינסטון.
הוא נשוי ללי-אן ואב לבן.
גארי דייוויד כהן הוא בנקאי השקעות יהודי-אמריקאי ודמות פוליטית.
כיהן כיועץ הכלכלי הבכיר לנשיא דונלד טראמפ ועמד בראש המועצה הלאומית לכלכלה של ארצות הברית מ-20 בינואר 2017 ועד 6 במרץ 2018. החליפו בתפקיד לורנס קודלו.
לפני כן היה המנכ"ל ומנהל התפעול הראשי (COO) של גולדמן זקס מ-2006 עד 2017. כהן הוא חבר המפלגה הדמוקרטית ומחזיק בעמדות מתונות, אך תרם גם לפוליטיקאים רפובליקנים.
כהן, אשר ירש בתפקידו את ג'פרי זיאנטץ, נחשב לאחד הקולות המשפיעים לאורך תקופת שירותו בממשל טראמפ, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה פוליטית.
ב-6 מרץ 2018 הגיש כהן את התפטרותו, זאת לאחר החלטתו של טראמפ להטיל מכסים על ייבוא של אלומיניום ופלדה.
כהן נולד למשפחה יהודית שהגיעה ממזרח אירופה, בנם של ויקטור ואלן כהן.
הוא אובחן בדיסלקסיה בגיל צעיר ועבר ארבעה בתי ספר שונים עד כיתה ו'.
סיים תואר ראשון בבית הספר לעסקים של אמריקן יוניברסיטי.
כהן נשוי ולו שלוש בנות.
גארי אורלנדו פורבס הוא כדורסלן פנמי.
פורבס ואמו התגוררו ביחד עם חמשת אחיו הגדולים ממנו בברוקלין, ניו יורק כשהיה ילד.
הוא שיחק כדורסל ב"האקדמיה ע"ש בנג'מין באנקר" בברוקלין.
הוא קלע 1,512 נקודות ולקח 766 ריבאונדים במהלך קריירת התיכון, וקבע בקריירה שיאי נקודות, ריבאונדים וחסימות.
פורבס זכה בפרסים בזירה המקומית, הוא נבחר על-ידי ניוזדיי כ"שחקן השנה בברוקלין" בתור תלמיד כיתה י"ב, היה מועמד לפרס "שחקן השנה בעיר ניו יורק", וזכה להיכלל בחמישייה הראשונה של "כל העיר ניו יורק" וגם בחמישייה המצטיינת הראשונה של "שלוש המדינות".
הוא נבחר גם למשחק ה"אול-אמריקן" של מקדונלד'ס.
כתלמיד כיתה י"א, פורבס קלע בממוצע 27 נקודות, קלט 11 ריבאונדים ומסר שישה אסיסטים למשחק.
בשנתו האחרונה, הוא קלע בממוצע 31 נקודות, קלט 13 ריבאונדים, ומסר שלושה אסיסטים וחסם שלוש זריקות למשחק.
באותה שנה, הוא קלע 30 נקודות ולקח 10 ריב בהפסד של תיכון בנג'מין באנקר 75-69 ל"תיכון לינקולן" במשחק האליפות של בתי הספר הציבוריים שנערך במדיסון סקוור גארדן.
פורבס היה מדורג רביעי ברשימת הקלעים, ובמקום ה-20 בסך הכל בפרוספקט "100 המובילים של ESPN" עבור השחקנים המתחילים לשחק במכללות לשנת 2003. הוא התחייב לשחק באוניברסיטת וירג'יניה, גם אחרי קבלת הצעת מלגה מג'ורג'יה טק ואוניברסיטת מיסיסיפי.
הקבוצה של המאמן פיט גילן הייתה מדורגת במקום ה-17 ברשימה העליונה של מחזור הגיוס של אותה השנה באתר Rivals.com.
בעונתו הראשונה, 2003-04, פורבס שיחק 31 משחקים, ופתח ב-17 מתוכם.
הוא קלע בממוצע 7.6 נקודות וקלט 4.0 ריב' למשחק.
הוא סיים שני בקבוצה בחסימת זריקות (28) וחטיפות למשחק (30).
קלע 22 נקודות (שיא) וקלט 9 ריבאונדים נגד אוניברסיטת מינסוטה באתגר עשר הגדולות בקונפרנס ה-ACC.
בעונת 2004-05, פורבס שיחק 29 משחקים, בהן פתח בחמישייה 4 פעמים, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק.
קלע 23 (שיא), קלע ביחס של 8-11, בהפסד למדורגת במקום הרביעי במדינה, אוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל.
לאחר תחילת המשחק על אוניברסיטת דיוק, פורבס השיג דאבל-דאבל עם 17 נקודות ו-10 ריבאונדים.
גילן התפטר מן וירג'יניה לאחר סוף עונת 2004-05, ופורבס החליט לעבור בית הספר.
הוא עבר לאוניברסיטת מסצ'וסטס, ובשל חוק החלפת הקבוצות של ה-NCAA המחייב בשנת צינון לסטודנטים שעוברים מוסד, הוא נאלץ לשבת בחוץ בזמן עונת 2005-06.
בעונת 2006-07, הראשונה שלו במדי אוניברסיטת מסטצ'וסס, פורבס פתח ב-23 משחקים מתוך 33 המשחקים ששוחקו באותה העונה.
פורבס שיחק ככינור שני לכוכבים בשנתם האחרונה בתואר רשון פרימן וסטפן לאזמה, ועדיין הצליח להעמיד בממוצע 13.0 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
הוא קלע את שיא הקריירה של 31 נקודות ולקח 14 ריבאונדים במשחק כנגד באוניברסיטת טמפל.
פורבס קלע 20 נקודות או יותר במהלך העונה והשיג עוד שלושה מקרים שבהם לכד 16 ריבאונדים במשחק נגד ריצ'מונד.
פורבס עזר למסטצ'וסס לזכות במקום הראשון שלהם בבית האטלנטי 10 מאז עונת 1995-96. מסצ'וסטס גם העפילה לסיבוב השני של טורניר ה-NIT, בפעם הראשונה מאז עונת 1999-2000.
נכנס בשנה האחרונה שלו בשנת 2007-08, פורבס נבחר לחמישייה השלישית של הקונפרנס האטלנטי 10. בסוף העונה הוא היה עם ממוצע של 20.3 נקודות למשחק, המוביל בקליעה בליגה עם דיונטה כריסטמס מאוניברסיטת טמפל.
פורבס קלע 25 נקודות או יותר על שש פעמים, כולל שיא של 29 נקודות במשחק נגד אוניברסיטת צפון איווה.
הקונפרנס האטלנטי 10 כיבד אותו כשחקן השנה בקונפרנס, וגם הציב אותו בחמישייה הראשונה של הקונפרנס.
פורבס עזר למסצ'וסטס להעפיל גבוה ב-NIT, כולל ניצחון על אלופת העבר סירקיוז וניצחון על אוניברסיטת פלורידה שזכתה בשנתיים הקודמות פעמיים ב-NCAA, אך בדרך לסיום הטורניר הפסידו לאוניברסיטת המדינה של אוהיו.
הוא זכה להערכה רבה על פועלו באותה העונה ונבחר לחמישייה הראשונה של טורניר ה-NIT של 2008.
פורבס קלע סך של 1,639 נקודות בקריירת הקולג'ים שלו (698 בווירג'יניה, ו-1,128 באוניברסיטת מסצ'וסטס).
קריירה בינלאומית במדי נבחרת פנמה
בקיץ של 2007, פורבס שיחק עבור נבחרת פנמה אליפות האמריקות בכדורסל 2007 בלאס וגאס.
בארבעה משחקים עם הקבוצה הוא השיג בממוצע 17.8 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
הוא קלע 29 נקודות נגד ארגנטינה.
הוא שיחק גם במדי פנמה באליפות האמריקות בכדורסל 2011.
באוגוסט 2008, פורבס חתם עם המועדון האיטלקי נאפולי, אבל הקבוצה התפרקה במהרה.
פורבס נבחר כבחירה הרביעית בסך הכל בדראפט של ליגת הפיתוח של ה-NBA לשנת 2008 על ידי סו פולס סקייפורס איתם חתם על טיוטה.
פורבס שיחק בליגת הפיתוח בעונת 2008-09, הוא שיחק 22 משחקים עבור סו פולס לפני שהועבר בטרייד לטולסה '66, בה שיחק 30 משחקים.
בסך הכל באותה העונה, פורבס השיג בממוצע 17.4 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק.
הוא גם השתתף במשחק האולסטאר של הליגה בסוף השבוע של האולסטאר, וסיים שלישי בתחרות הקליעה לשלוש נקודות.
פורבס חתם במאי 2009 בקבוצת TNT טרופנג טקסטרס מהפיליפינים.
בה שיחק 2 משחקים, וקלע בממוצע 27.5 נקודות בטרם עזב את קבוצה.
במאי-יוני 2009 שיחק בקבוצת טרוטמונדוס דה קרבובו מוונצואלה 5 משחקים.
ביולי 2009 שיחק שוב בליגת הקיץ של ה-NBA, הפעם עם פילדלפיה 76, ובהמשך אותו החודש חתם עם המועדון האיטלקי, סורסינה, אך החוזה בין הצדדים בוטל.
באוגוסט 2009 חתם עם מועדון איטלקי אחר גרופו טריבודי, אך גם החוזה הזה לא האריך ימים ובוטל בטרם התחילה העונה.
את עונת 2009-10 פתח במדי מועדון איטלקי שלישי במספר בתוך חודשיים, ואנולי קרמונה.
הוא שיחק ב-15 משחקים עבורם וקלע בממוצע 13.3 נקודות למשחק.
ב-2010 עבר לשחק עבור עירוני רמת גן מליגת העל שאומנה על ידי דני גוט.
המועדון היה בתחתית הליגה עם מאזן 2-11 לפני שפורבס הצטרף, ומאז היה על מאזן של 4-5 לשאר העונה והראה סימנים מעודדים לגבי יכולתם להישאר.
פורבס קלע 28 בבכורה שלו, ואז המשיך עם ממוצע של 20.3 נקודות (הקלעי המוביל בליגה).
עם זאת, הקבוצה לא הצליחה לעמוד במטרתה לשרוד את הפלייאוף התחתון, בו הם הפסידו את הסדרה, וירדו לליגה הלאומית בתום העונה.
ביולי 2010, פורבס קיבל עוד הזדמנות ב-NBA.
הוא הוזמן לשחק עם יוסטון רוקטס בסגל שלהם לליגת הקיץ בלאס וגאס.
פורבס שיחק בארבעה מתוך חמשת המשחקים, והעמיד ממוצעים של 3.8 נקודות ו-3.0 ריב' למשחק.
בספטמבר 18, 2010, דנבר נאגטס הזמינו את פורבס למחנה האימונים.
הוא שיחק ב-8 משחקים, בממוצע 19.0 דקות למשחק, והעמיד 10.1 נקודות ו-2.9 ריבאונדים למשחק.
פורבס שרד את שינוי הסגל של טרום העונה ונכנס לסגל הקבוצה לעונה הסדירה.
ב-10 בדצמבר 2011 פורבס חתם על טיוטת חוזה שנשלחה לו מהטורונטו ראפטורס.
ב-13 בדצמבר 2011, פורבס באופן רשמי חתום על ידי ראפטורס.
ב-11 ביולי 2012, פורבס נשלח בטרייד ליוסטון רוקטס, יחד עם בחירה עתידית בסיבוב הראשון על קייל לאורי.
הוא שוחרר מיוסטון ב-29 באוקטובר 2012.
בדצמבר 2012, פורבס הצטרף אל "אריות ג'ג'יאנג", מועדון מליגת הכדורסל הסינית, בה החליף את אל ת'ורנטון.
בחודש ספטמבר 2013, פורבס חתם עם ברוקלין נטס.
עם זאת, הוא נופה ב-17 באוקטובר.
ב-1 בנובמבר 2013, פורבס נרכש על ידי ספרינגפילד ארמור.
ב-3 בינואר 2014, הוא ויתר על מקומו בקבוצה בשל פציעה שסחב מסיום העונה הקודמת.
ב-21 דצמבר, 2015, פורבס חתם עם מועדון בשם Atenienses de Manatí מהליגה בפוארטו ריקו.
ב-28 במרץ 2016, הוא עזב Atenienses ונרכש על ידי גרנד רפידס דרייב.
באותו לילה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתבוסה 136-105 לראפטורס 905, בה קלע ארבע נקודות, קלט שני ריבאונדים ומסר אסיסט אחד בתוך דקת משחק אחת.
ב-1 בנובמבר 2016, פורבס נרכש על ידי לונג איילנד נטס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-17 בינואר, הוא ויתר על החוזה ב"נטס" אחרי הופעה ב-20 משחקים.
ב-19 בפברואר 2017, פורבס חתם עם בוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית.
בקיץ של 2017 שיחק במדי קרוקודילוס דה קראקס מוונצואלה, ולקראת עונת 2017/2018 חתם בקבוצת ג'ימנסטיקוס ס.
לאריסה-פארוס מליגת העל היוונית בכדורסל.
ב-24 בפברואר 2018 הצטרף לקבוצת אל-איתיחאד ג'דה מהליגה הסעודית.
לפורבס יש סוכרת סוג 1, אשר היא מחלה עם היסטוריה במשפחתו.
הוא אובחן עם המחלה בגיל 19, בתחילה שמר על האבחון בסוד מחשש שזה ישפיע על הסיכויים של הקריירה שלו.
יש לו חמישה אחים מבוגרים ממנו.
גארי אדוארד לאק היה גנרל אמריקאי אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים והקורפוס המוטס ה-18.
לאק נולד בעיירה אלמה שבמדינת מישיגן וגדל בפורט סקוט, קנזס.
לאק הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של קנזס, תואר שני מאוניברסיטת המדינה של פלורידה ודוקטורט מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כסג"ם.
עם סיום לימודיו בשנת 1961 התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, הוסמך כצנחן וסיים את קורס הסיירים ואת מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
בנוסף השלים הכשרה כטייס מסוקים.
במלחמת המפרץ שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18. לאחר המלחמה שימש כמפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
לאק היה נשוי ואב לשניים.
גארי פיי לוק הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי שכיהן כשגרירה העשירי של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין (2011-2014).
קודם לכן, כיהן כמושל וושינגטון וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ברק אובמה.
לוק הוא המושל הראשון ב-48 המדינות היבשתיות של ארצות הברית (contiguous United States) ממוצא אסייתי והאמריקאי-סיני הראשון שכיהן כמושל בכלל מדינות ארצות הברית.
נוסף על כך, הוא האמריקאי-סיני ראשון שכיהן כשגריר ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין.
גארי לוק נולד ב-21 בינואר 1950 בסיאטל שבמדינת וושינגטון, ובמהלך שנותיו הראשונות חי בפרויקט הדיור הציבורי של יסלר טראס.
לוק הוא סיני מצד אביו, וצאצא של ילידי כפר ג'ילונג, שבטאישאן, גואנגדונג, סין העממית.
לוק הוא השני מבין חמשת ילדיו של ג'יימס לוק, ששירת כסמל צוות (staff sergeant) בדיוויזיה המשוריינת החמישית של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
אמו, ג'ולי, במקור מהונג קונג, שבאותה עת הייתה נתונה תחת שלטון קולוניאלי של האימפריה הבריטית.
סבו מצד אביו עקר מסין בשנות ה-90 של המאה ה-19 והיגר לארצות הברית, שם עבד כעוזר בית אולימפיה בתמורה לשיעורים באנגלית.
גארי לוק לא ידע לדבר אנגלית עד הגיעו לגיל חמש וכניסתו לגן.
כעבור 11 שנה, ב-1993, לוק נבחר לראשות מחוז קינג, משהביס את זה המכהן, טים היל.