tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, היא ביצעה רפורמה ועיצבה מחדש את החטיבה הקונסולרית של משרד החוץ, כדי שבריטניה תוכל להגיב בצורה יעילה יותר, למקרי חירום ואסונות במדינות אחרות, כגון פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2001 היא מונתה למזכירה פרלמנטרית במחלקת הלורד צ'נסלור וכן מונתה לחברה ב.
היא הייתה השרה האחראית על המשפט אזרחי ולרפורמה במשפט האזרחי ובכלל זה רפורמה מקיפה בנושא רישום המקרקעין שהובילה ל.
בנוסף, היא מונתה על ידי ראש הממשלה טוני בלייר כנציגה חליפית של בריטניה לאמנה האירופית במהלך תקופה זו, היא חיזקה את היחסים עם כל המדינות שתמכו בתוכנית FAHR ("Framework for Action on Health and Rights") שפותחה על ידי ארגון הבריאות העולמי.
בשנת 2003, על פי מספר דיווחים, שקל ראש הממשלה בלייר למנות אותה למנהיגת בית הלורדים, אך היא לא קיבלה את המינוי.
בשנת 2003 מונתה סקוטלנד לשרת המדינה למערכת המשפט הפלילי ולרפורמה בחוק במשרד הפנים וסגנית שר הפנים.
היא כיהנה בתפקיד זה עד 2007 תחת שלושה שרי פנים: , וג'ון ריד (John Reid).
כשהייתה במשרד הפנים היא הייתה אחראית לרפורמה במערכת המשפט הפלילי והקימה את המשרד לרפורמה במשפט פלילי (Office of Criminal Justice Reform).
ב-28 ביוני 2007 מונתה סקוטלנד למשרת התובע הכללי של אנגליה וויילס על ידי ראש הממשלה גורדון בראון.
היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד מאז הקמתו ב-1315. במהלך כהונתה קידמה סקוטלנד את נושא העבודה פרו בונו של עורכי הדין בבריטניה.
היא הייתה התובעת הכללית האחרונה של אנגליה, ויילס וגם של צפון אירלנד.
(בהמשך, נקבע שבצפון אירלנד יהיה תובע כללי נפרד, המוסמך על ידי האספה של צפון אירלנד).
סקוטלנד הייתה היועצת הראשית של ממשלת בריטניה לנושא החוק בצפון אירלנד וזאת עד שמפלגת הלייבור עזבה את הממשלה ב-2010.
לאחר שהלייבור עזב את הממשלה, מונתה סקוטלנד (באוקטובר 2010) לתפקיד התובעת הכללית בממשלת הצללים.
שליחת ראש הממשלה לסחר עם דרום אפריקה
בנובמבר 2012 היא מונתה לתפקיד לשליחת ראש הממשלה לסחר עם דרום אפריקה.
בדצמבר 2014, סקוטלנד נבחרה לתפקיד ה של רובע של בישופסגייט (Bishopsgate) בעיר לונדון.
מזכירה כללית של חבר העמים
ב-2015 סקוטלנד מונתה לתפקיד "מזכיר כללי של חבר העמים", האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד זה.
היא החלה את כהונתה, בת ארבע שנים, ב-1 באפריל 2016.
ביוני 2020, נדחתה בקשתה לכהונה נוספת בת ארבע שנים, בעקבות האשמות שהועלו נגדה, בין היתר, על מינויי מקורבים.
עם זאת, כהונתה הוארכה עקב דחיית ישיבת ראשי הממשל של חבר העמים ב-2020.
לאחר שנתיים, בשנת 2022 סקוטלנד נבחרה מחדש לכהונה שנייה בת ארבע שנים, אך מאחר שכבר כיהנה שש שנים בתפקיד, סקוטלנד הצהירה שבכוונתה לכהן רק שנתיים נוספות.
בתוקף תפקידה כמזכירה כללית, הברונית סקוטלנד הקריאה דברי הספד בהלוויה של המלכה אליזבת השנייה במנזר וסטמינסטר ב-19 בספטמבר 2022.
סיימה את כהונתה המזכירה הכללית של חבר העמים ב-1 באפריל 2025.
עונש בגין העסקה של מהגרים בלתי חוקיים
בינואר 2009, סקוטלנד העסיקה מנקה שהיה מהגר בלתי חוקי שהשתמש בדרכון מזויף.
המנקה נכלאה לאחר ריצוי עונש מאסר של שמונה חודשים היא גורשה למולדתה טונגה.
על סקוטלנד, שכיהנה אז בתפקיד התובע הכללי, הוטל עונש של 5,000 לירה שטרלינג על העסקת המנקה.
היא לא שמרה עותקים של מסמכים רלוונטיים, כדי להוכיח שבדקה את מצב ההגירה של המנקה ולכן לא יכלה להתגונן בטענה שהמסמכים שראתה נראו אמיתיים.
עם זאת, לא נקבע שסקוטלנד העסיקה במודע עובד לא חוקי.
האשמה בהוצאות חריגות לעיצוב דירת שרד
בנובמבר 2016, פורסמו קטעים ממסמכים שהודלפו שמהם עלה שסקוטלנד הוציאה על חשבון תקציב המדינה, הוצאות חריגות לעיצוב מחדש של דירת השרד שהועמדה לרשותה בלונדון.
היא עמדה על כך ש"לא הייתה פזרנות כלל" והסבירה שכל ההוצאה אושרו על ידי , המזכירה הכללית חבר העמים.
האשמה בהעדפת מקורב (במקום מכרז)
בינואר 2020, סקוטלנד התמודדה עם ביקורת של ועדת הביקורת של הארגון הבינלאומי, על כך שהעניקה חוזה ייעוץ לחברה המנוהלת על ידי חבר.
תוך עקיפת תהליך נדרש של מכרז תחרותי הרגיל.
רואי החשבון מצאו גם כי כללי הרכש לא נשמרו על ידי המזכירות, במעל חמישים מקרים.
סקוטלנד היא הפטרונית של CAADV "הברית התאגידית נגד אלימות במשפחה" וכן בדירקטוריונים וצוותי ניהול של מספר ארגוני צדקה.
2005: הספקטייטור בחר בה ל"פרלמנטרית השנה" בתקופת ממשלת דייוויד קמרון.
וכן קיבלה מספר פרסים נוספים על תרומתה לרפורמות בחוק, בבריטניה ומחוצה לה.
רשימת התארים שקיבלה ממוסדות אקדמיים:
דוקטור לשם כבוד לשירותים למשפט, ממשל, צדק חברתי ועניינים בינלאומיים, אוניברסיטת וסטמינסטר,
דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בקינגהאם,
דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת לסטר,
דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת מזרח לונדון (2005),
עמית כבוד של האגודה ללימודי משפט מתקדמים, קולג' וולפסון, קיימברידג',
עמית כבוד של החברה ללימודי משפט מתקדמים של אוניברסיטת קרדיף,
ב-1 בינואר 2014, היא מונתה לנשיאת אוניברסיטת גריניץ',
ב-2019 היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת יוניברסיטי קולג' לונדון.
בשנת 2003 סקוטלנד קיבלה מהנסיך קרלו, דוכס קסטרו, את "כוכב" .
בשנת 2007 הוענקה לה מדליה פולנית על תרומתה לרפורמה ופיתוח המשפט בפולין.
"מגן" התואר של פטרישה סקוטלנד
ב-30 באוקטובר 1997 ניתן לסקוטלנד התואר "ברונית" ועמו שני סמלים:
סמל כללי: נזר בצבעי זהב, אדום ולבן הניתן לכל מחזיק בתואר ברון.
סמל אישי: רקע כחול (Azure), צלב אלכסוני (Saltire) כסוף (Argent), ארבעה פרחי חבצלת (Fleur-de-lis) בצבע זהב (Or) הפונים כלפי חוץ בפינות, צלב אלכסוני כחול נוסף במרכז
סקוטלנד מתגוררת בלונדון וב- Asthal, אוקספורדשייר, עם בעלה העורך דין, ריצ'רד מאוויני (Richard Mawhinney) ועם שני בניהם.
פטריק קריסטל (באסטונית: Patrik Kristal; נולד ב-17 בנובמבר 2007 באסטוניה) הוא כדורגלן אסטוני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פאידה לינמסקונד מליגת העל האסטונית ובנבחרת אסטוניה.
קריסטל גדל במחלקות הנוער של האריו לאגרי וטאלינה קאלב.
בחודש ינואר 2022 עבר קריסטל ללבדיה טאלין והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון, וב-15 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק במסגרת ליגת העל האסטונית, ובגיל 14 שנים, 11 חודשים ויומיים הפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שמשחקת בליגת העל האסטונית.
בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-1 בפברואר 2024 חתם קריסטל בפאידה לינמסקונד מליגת העל האסטונית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 31 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
קלן מהבונדסליגה החל מ-1 בינואר 2025.
קריסטל שיחק בנבחרות הצעירות של אסטוניה.
ב-8 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה, בהפסד 3-0 לנבחרת שוודיה במסגרת ליגת האומות 2024/2025.
פטרנודון (שם מדעי: Pteranodon; מילולית: "מעופף חסר שיניים") הוא סוג של זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה.
מוטת הכנף של הפטרנודון הייתה באורך 8 מטרים, ועל ראשו הייתה כרבולת ארוכה.
ניזון מדגים ששהו קרוב לפני המים על ידי דקירתם במקורו החד, מבלי שהוא עצמו יטבול במים.
הפטרנודון התקיים בתקופת הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית.
נמצאו למעלה מ-1,200 מאובנים של פרטים מסוג זה, ורבים מהם נשמרו היטב.
עם זאת, ישנה מחלוקת לגבי מאובנים אלה באשר לשאלה האם בכולם מדובר באותו סוג של פטרנודון, או שמא חלק מהמאובנים הללו למעשה משתייכים לענף עצמאי שהתפתח בשלב מאוחר יותר.
החוקר ברונו (מייקל) שטיינהרדט הוא אחד החוקרים הבולטים המצדדים בסברה השנייה.
הוא דמה מאוד לפטרוזאור גאוסטרנברגיה וזמן רב סברו חוקרים כי מדובר באותו הסוג.
הפטרנודון תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1876.
הפטרנודון הופיע בכל סרטי פארק היורה למעט בסרט הראשון (לא נראה גם בשני הספרים).
הוא מתואר כיצור גדול ותוקפני שיכול לתפוס אנשים ולהמריא כשהם אחוזים תחתיו.
אך ליוצרי הסרט היו כמה טעויות: לפטרנודון לא היו שיניים, קרומי כנפיו לא היו מכוסי עור אלא בשריר, זנבו מוצג בתנוחה שגויה והוא לא היה מסוגל לנחות על ענפים או לתפוס טרף ברגליו מאחר שלא היו לו אצבעות אחוריות, והוא גם לא נהג לקנן.
הפטרנודון הופיע בעוד כמה סרטים חשובים כמו קינג קונג והסדרות פלאווורלד, בראשית ובראשית: עולם חדש.
פרטי פטרנודון נראים גם בסרטיו של נייג'ל מארוון: נרדף בידי דינוזאורים ומפלצות ים.
הפטרנודון מופיע במספר משחקי מחשב כמו Jurassic World Evolution 2, עולם היורה: המשחק, Jurassic World: Alive ופארק היורה 3: בניית פארק.
בסדרת המנגה והאנימה וואן פיס מאת אייצ'ירו אודה, הדמות קינג הוא פיראט שאכל פרי שנותן לו את הכוח להפוך להיות פטרנודון.
בנוסף הפטרנודון הוא המאובן הלאומי של קנזס לצד הטילוזאורוס.
פטרס, או פטרה היא העיר השלישית בגודלה ביוון, בירת מחוז מערב יוון, ובירת היחידה האזורית של אכאיה.
העיר נמצאת בצפון-מערב חצי האי פלופונסוס, על חוף הים היוני.
היא מרכז מסחרי ויש בה נמל משגשג וגדול.
העיר מרכזת נתיבי סחר ימיים מהים האדריאטי והיוני, קו מעבורות קבוע מאיטליה, ואת התנועה מגשר ריו–אנטיריו.
כ-1000 שנה לפנה"ס נוצרה העיר מאיחוד של שלושה כפרים מיקניים.
לאחר הפלישה הדורית השתלטו עליה שבטים איכאים מלאקוניה, בהנהגת פטרוס, שעל שמו נקראת העיר.
עד לתקופה הרומאית הייתה העיר אזור חקלאי נידח, אולם הרומאים הפכו אותה לנמל חשוב.
בתקופה הביזנטית המשיכה פטרס להיות נמל חשוב, וכן מרכז תעשייתי.
הטורקים פלשו לפטרס ב-1460. בתקופה הראשונה של שלטון הטורקים (1460-1687) הדרדרה פטרס ואיבדה את מעמדה הכלכלי והמסחרי, אולם החל מ-1715 החל המסחר, ואיתו העיר, להתחדש.
בין השנים 1687 ו-1715 הייתה פטרס תחת שלטון ונציה, וב-1715 עברה בחזרה לידיים טורקיות.
לאורך המאה ה-18 הפכה פטרס לעיר משגשגת, שכלכלתה מבוססת על חקלאות ומסחר.
במהלך מאבק העצמאות של יוון נגד הטורקים (1821) הייתה פטרס אחד ממרכזי המאבק היווני.
העיר הייתה "בירת התרבות של אירופה" לשנת 2006.
העיר כיום מחולקת לעיר עלית ועיר תחתית, שמחוברות ביניהן בגרמי מדרגות רחבות, ורחובות מדורגים.
החלק הגבוה של העיר הוא החלק הוותיק והציורי יותר, בעוד החלק התחתון מכיל את המוסדות הציבוריים של העירייה, לשכת המסחר, ובית המשפט המקומי.
החלק התחתון מאופיין בעיקר על ידי הכיכרות שלו, שהבולטים בהם הם כיכר גורג הראשון, וכיכר "פסילה אלאוניה" מול קו החוף של פטרס יש רחובות מקבילים, עמוסים בבנייה לא חוקית של חנויות.
אזור התעשייה של פטרס ממוקם כ-20 קילומטר ממרכז העיר ליד הכביש המהיר.
האתר הבולט ביותר בפטרס הוא התיאטרון הרומאי, ששוקם ומשמש כתיאטרון פתוח להצגות וקונצרטים בתקופות הקיץ.
כמו כן ישנם הריסות מצודה ונציאנית, שריד משלטונה בעיר במהלך המאה ה-18, ששולטת על העיר ומשמשת כיום כאתר פתוח.
תיאטרון אפולו בכיכר ג'ורג' הראשון, ספרייה עירונית, אוניברסיטה, שני בתי חולים ממשלתיים (סנט אנדרוס הוותיק יותר בצדה הדרומי של העיר, והאוניברסיטה הרפואית של ריו בחלק הצפוני מזרחי שלה), ופארק עירוני.
העיר משופעת במסעדות בתי קפה, פאבים ומרכזי קניות.
קיים בה גם שוק שפועל בסופי שבוע ליד כיכר "פסילה אלאוניה", גן שעשועים באזור העיר, וקרנבל מפורסם שנערך בעיר בין חודשי פברואר-מרץ.
פטרישה קרון (Patricia Crone; 1945, דנמרק - 11 במרץ 2015) הייתה היסטוריונית של האסלאם המוקדם במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
קרון נולדה בדנמרק, בת למשפחה עשירה של מגדלי טבק.
היא השלימה את חוק לימודיה באוניברסיטת לונדון וקבלה תואר ראשון מבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (School of Oriental and African Studies - SOAS) ב-1974. במהלך שלוש השנים הבאות היא שירתה כעמיתת מחקר בכירה במכון ורבורג שבאוניברסיטת לונדון.
ב-1977 היא נהפכה להיות מרצה באוניברסיטה להיסטוריה אסלאמית ועמיתה בקולג' ג'סוס באוניברסיטת אוקספורד.
קרון נעשתה מרצה בלימודי האסלאם ועמיתה בגונביל בקולג' קאיוס שבאוניברסיטת קיימברידג' ב-1990. היא החזיקה במשרות שונות באוניברסיטת קיימברידג' מאז.
היא הייתה מרצה ללימודי האסלאם בשנים 1994-1992 ולהיסטוריה אסלאמית מ-1994 עד למינויה במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון שם היא מונתה למופקדת הקתדרה על שם אנדרו ו.
מלון ב-1997. מאז 2002 היא חברת מערכת בכתב העת Social Evolution & History.
פטרישה קרון ועמיתה מייקל קוק כתבו בעת עבודתם בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) את ספרם הגריזם: היווצרות העולם האסלאמי.
זהו ניתוח של ההיסטוריה של האסלאם המוקדם באמצעות התבוננות בתיעוד ששרד בימינו של הפלישה האסלאמית, שנכתב בידי עדי ראייה בני המזרח התיכון בארמנית, יוונית, ארמית וסורית, שהיו עדים לעליית האסלאם.
המחברים טוענים בספרם כי האסלאם, כפי שמוצג בידי מקורות מוטים, היווה מקור למרידה שבטית נגד האימפריה הביזנטית וממלכת פרס והוא נטוע בשורשים עמוקים ביהדות, וכי הערבים והיהודים היו בני ברית בקהילות כיבוש הללו.
ב-2014 זכתה בדוקטורט לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית.
על ספרם של קרון וקוק - הגריזם: היווצרות העולם האסלאמי ראו:
ספרים שכתבה בשיתוף עם מחברים נוספים
פטרישיה הלן היטון היא שחקנית ומפיקה אמריקאית.
ידועה מתפקידה כדברה בארון בסיטקום של CBS "כולם אוהבים את ריימונד" (1996–2005) שזיכה אותה בשני פרסי אמי, כפרנסס "פרנקי" הק בסדרה הקומית של ABC "מקום טוב באמצע" (2009–2018), ובתור ד"ר קרול קני בסיטקום של CBS "הקריירה השנייה של קרול" (2019–2020).
היטון נולדה באוהיו שבארצות הברית, לפטרישיה (לבית הארד) ולצ'אק היטון, שהיה כתב ספורט ב'Plain Dealer'.
יש לה שלוש אחיות, שרון אליס ופרנסס, ואח, מייקל, גם כן עיתונאי ב'Plain Dealer', בעל הטור "Minister of Culture".
במהלך לימודיה באוניברסיטת המדינה של אוהיו, הייתה היטון חברה באחוות דלתא גמא.
היא בוגרת תואר ראשון בדרמה.
בשנת 1980 עברה לניו יורק כדי ללמוד אצל מורה הדרמה ויליאם אספר.
בשנת 1987 הופיעה לראשונה בברודוויי, כחלק מהמקהלה בהצגה 'אל תגרום לאלוהים להתחיל'.
בתקופה בה הרבתה להופיע באוף ברודוויי, תפסה את עיניו של המלהק הראשי של הדרמה 'שלושים ומשהו' מבית ABC, שליהק אותה לתפקיד אונקולוגית, אותו גילמה בשישה פרקים בשנים 1989—1991. בהמשך ביצעה הופעות אורח בסדרות 'זרי האומה' (1989), 'מאטלוק' (1990), 'שולחן לחמישה' (1996), 'מלך השכונה' (1999) ו'דני פנטום' (2004).
שיחקה בשלושה סיטקומים קצרי חיים; 'Room for Two' (1992), Someone Like Me (1994) וWomen of the House (1995), בו שיחקה לצד טרי גאר.
בהמדך דרכה הגיעה פריצתה הגדולה, כשהחלה לגלם את דמותה הנודעת ביותר, דברה בארון, בסיטקום "כולם אוהבים את ריימונד", ששודרה בשנים 1996–2005. בין השחקנים הנוספים שכיכבו בסדרה ניתן למנות את ריי רומנו, את פיטר בויל ואת בראד גארט.
על תפקידה בסדרה הייתה מועמדת שבע פעמים לפרס אמי, בו זכתה פעמיים (בשנים 2000 ו-2001), וכן זכתה עם יתר שחקני הסדרה בפרס גילדת שחקני המסך.
בספטמבר 2007 החלה היטון לככב לצד קלסי גראמר בקומדיית המצבים 'בחזרה אלייך', ששודרה ברשת Fox, ובוטלה במאי 2008.
השתתפה בפרק הבכורה של העונה השביעית של 'אקסטרים מייקאובר', בו סייעה לבנות בית לכבאי ולמשפחתו.
כמו כן גילמה את דמותה של נציגת ארצות הברית בתימן, ברברה בודיין, בדרמת התיעודית של רשת ABC 'הדרך ל-9/11' (2006), ושיחקה בסרט של הולמרק 'בחזית הכיתה', המבוסס על סיפור אמיתי של אמא, אלן כהן, המתמודדת עם בנה, בראד כהן, הסובל מתסמונת טורט (2008)
ב-2011 דורגה במקום ה-24 במצעד "הנשים הכי מצחיקות בטלוויזיה" מטעם רשת TV Guide.
בנוסף, הייתה אחת ממפיקי הסרט על ויליאם וילברפורס, 'רוחות של חופש' (2006).
בינואר 2007 כיכבה לצד טוני שלהוב בהצגת האוף ברודוויי 'הסצנה', שהציגה בניו יורק.
על הופעה זו הייתה מועמדת לפרס "השחקנית הראשית הטובה ביותר" בטקס פרסי 'לוסיל לורטל'.
בשנים 2009–2018 כיכבה בסדרה הקומית של רשת ABC "מקום טוב באמצע".
בשנת 2011 דורגה במקום ה-24 ברשימת "הנשים המצחיקות ביותר במסך הטלוויזיה" של TVGN.
קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד במאי 2012.
בשנים 2019–2020 כיכבה בסיטקום "הקריירה השנייה של קרול", בתור ד"ר קרול קני.
אולם רשת CBS החליטה לבטל את הסדרה בתום עונתה הראשונה.
נישואיה הראשונים של היטון (1984–1987) הסתיימו בגירושים.
החל משנת 1990 נשואה לשחקן האנגלי, דייוויד האנט.
המשפחה מחלקת את זמנה בין לוס אנג'לס לבקינגהמשייר, שם יש בית בבעלותם.
ספרה של היטון, 'Motherhood and Hollywood: How to Get a Job Like Mine' (תרגום חופשי: 'אימהות והוליווד: איך למצוא עבודה כמו שלי'), הוצא לאור בשנת 2002. לאחר גירושיה מבעלה הראשון סיפרה שחייה עברו ב"שממון הפרוטסטנטי", אך מאז 2017 היא מגדירה עצמה שוב כקתולית אדוקה.
היטון דוגלת במוסר חיים עקבי, ותומכת בקבוצות שפועלות נגד הפלה, המתת חסד ועונש מוות.
בנוסף, היא יו"ר האגודה הפמיניסטית 'Feminists for Life', שמתנגדת להפלות.
מגדירה עצמה כרפובליקנית, ותומכת בגלוי בזכויות ההומוסקסואלים, כשטענה בעבר שאינה מתנגדת לנישואים חד-מיניים.
ב-2006 היא הייתה חלק ממסע פרסום מטעם "לוס אנג'לס טיימס", שגינה את חמאס וחזבאללה ותמך בישראל בזמן מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2024 הקימה את הארגון October 7 Coalition שמטרתו שמטרתו לגייס תמיכה למען עם ישראל בקרב נוצרים אמריקנים בעקבות טבח 7 באוקטובר.
לדבריה: "שואלים אותנו - למה אתם תומכים בישראל?
אף אחד לא שואל את השאלה הזו בכל נושא אחר.
אף אחד לא שואל 'למה אתה תומך באוקראינה?'.
בחודש ספטמבר 2024 קבעה פטרישיה מזוזה בפתח ביתה כאות סולידריות עם הקהילה היהודית, בצעד שגרם לאלפי מעריצים לא יהודיים לקבוע גם בבתיהם.
בדצמבר 2024 פורסם שהיא ביקרה בישראל, בין היתר הייתה בקיבוצים בדרום ונפגשה עם רייצ'ל גולדברג-פולין.
בסרטון שעלה בחשבון האינסטגרם שלה אמרה בין היתר: "הייתי בירושלים, בקיבוצים, בכמה מקומות שהם התרחשו מקרי הרצח.
זכיתי להיפגש עם רייצ'ל גולדברג-פולין שבנה הרש, שהוא אמריקני, לצערי נרצח (...)זה היה טיול מאוד אינטנסיבי אבל מאוד יפה.
זכיתי לראות ממקור ראשון את החשיבות של ישראל, את היופי של ישראל, על מה הם נלחמים ומה החשיבות של המדינה הזו להתקיים כשהיא מוקפת במדינות עוינות."
שנה סרט תפקידהערות 1992 אלן קוראים לי בטהובן ברי וילסון 1994 אנה 1996 ספייס ג'אם מעריצה 2006 רוחות של חופש מפיקה 2014 סונדרה גם מפיקה ראשית 2017 הכוכב אדית (דיבוב) 2018 מפלצות בשלג אמא דובה (דיבוב) 2022 ד"ר ברק 2023 Unexpected מפיקה 2024 סיידי2025 מרשה אם המנזר
פטרישיה אן ווטיג היא מחזאית ושחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב ו-3 פרסי אמי על תפקידה בסדרה "שלושים ומשהו".
ווטיג נולדה בעיר סינסינטי שבאוהיו החלה את דרכה כשחקנית אורחת בסדרת הדרמה הרפואית " St.
פרצה לתודעה הציבורית בסוף שנות ה-80 בסדרת הדרמה שיצרו הבמאי המצליח אדוארד זאוויק ושותפו המקצועי המפיק מרשל הרשקוביץ "שלושים ומשהו".
היא החלה לשחק בסדרה בתפקיד משני, בתור ננסי ווסטון שזיכה אותה בפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1988. עם התקדמות הסדרה והפופולריות הרבה שצברה הדמות, ננסי ווסטון הפכה לדמות ראשית שבזכותה זכתה בשני פרסי אמי נוספים, הפעם בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 1990 זכתה על תפקידה בסדרה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, את הפרס היא חלקה עם השחקנית שרון גלס.
הצלחתה הגדולה ככוכבת טלוויזיה זימנה לה הזדמנות גם בהוליווד.
בשנת 1991 הופיעה במערבון הקומי המצליח בהפקתו של בילי קריסטל "תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת" בתפקיד ברברה אשתו של מיץ' רובינס (קריסטל) ובסרטו של המפיק המפורסם ארווינג ווינקלר "אשם על פי חשד".
היא לא הצליחה למנף את הקריירה שלה בהוליווד ושיחקה רק בסרט ההמשך ללהיט של בילי קריסטל "תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת 2".
לאחר שחזרה לעבוד בטלוויזיה היא כיכבה בעיבוד של טום הולנד לרומן של סטיבן קינג "לנגולירס" בתפקיד המחנכת לוראל סטיבנסון.
לאחר תקופת היעדרות חזרה לשחק בסדרות הפופולריות "זהות בדויה" בתור הפסיכותרפית של ה-CIA ד"ר ג'ודי בארנט, וב"נמלטים" בתפקיד סגנית הנשיא ונשיאת ארצות הברית קרוליין ריינולדס.
בין 2006 ל-2011 הופיעה בסדרת הדרמה "אחים ואחיות" בתפקיד הולי הרפר.
ווטיג נשואה לשחקן והמפיק קן אולין ולהם שני ילדים, קליפורד והשחקנית רוקסי אולין.
דולי פרטון: מיתרי הלב (2019)
דיים קתרין פטרישה ראוטלדג', DBE הייתה שחקנית וזמרת אנגלייה.
הייתה ידועה, בין היתר, כהייסינת' בּוּקֵה (Bucket) בסדרה הקומית הבריטית "מה יגידו השכנים?" ששודרה בין השנים 1990–1995.
הופעת הבכורה של ראוטלדג' על הבמה הייתה ב-1952 בתיאטרון ליברפול פלייהאוס, והופעת הבכורה בברודוויי הייתה בשנת 1966 במחזה "How's the World Treating You".
ב-1968 זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על תפקידה ב-"Darling of the Day".
היא הופיעה במחזה "קנדיד" עליו זכתה ב-1988 בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
בטלוויזיה בלטה ראוטלדג' בשנות השמונים של המאה העשרים כשהופיעה בתוכניתה של ויקטוריה ווד במונולוגים שכתבו עבורה ויקטוריה ווד ואלן בנט, ובסדרה של בנט בפרקים "A Woman of No Importance" (1982) וב"ראשים מדברים" (1988).
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה היותר.
היא הייתה מועמדת לעוד שני פרסי האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה על גילום הדמות הייסינת' בסדרה הקומית "מה יגידו השכנים?".
בנוסף כיכבה בתפקיד הטי ויינתרופ בסדרה הבריטית "הטי ויינתרופ חוקרת" (1995–1999).
בקולנוע השתתפה בסרט "לאדוני באהבה" עם סידני פואטייה (1967) ובסרט "Don't Raise the Bridge, Lower the River" בכיכובו של ג'רי לואיס (1968).
ראוטלדג' נולדה בעיר ברקנהד שבצ'שייר.
הוריה היו קתרין (שם נעורים: פרי) ואייזק ראוטלדג'.
אביה היה מוכר דברי סדקית ובתקופת מלחמת העולם השנייה המשפחה התגוררה במשך שבועות במרתף החנות של האב.
היא למדה בבית הספר היסודי מרסי פארק, בבית הספר התיכון ברקנהד ובאוניברסיטת ליברפול.
באוניברסיטה היא סיימה בהצטיינות תואר באנגלית ובספרות ולא היו לה שאיפות לכיוון קריירת משחק.
עם זאת השתתפה בחוג התיאטרון של האוניברסיטה ועבדה עם אדמונד קולדג' שביים ושיחק בחלק מההפקות.
היה זה קולדג' ששכנע אותה לפנות לקריירת משחק.
אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה למדה בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק" והחלה להופיע ב"ליברפול פלייהאוס".
לראוטלדג' הייתה קריירה פורה בתיאטרון, בעיקר במחזות מוזיקליים, בבריטניה ובארצות הברית.
היא הייתה חברה בלהקה השייקספירית המלכותית (RSC) אתם הופיעה בהפקות עטורות שבחים כמו "ריצ'רד השלישי" מ-1983, בכיכובו של אנתוני שר בתפקיד הראשי.
כמי שהוכשרה כזמרת קלאסית, היא השתתפה לעיתים באופרטות.
ב-1978 שיחקה בתפקיד הראשי באופרטה "הנסיכה הגדולה מגרולשטיין" מאת ז'אק אופנבך בפסטיבל קמדן.
הופעת הבכורה של ראוטלדג' בברודוויי הייתה בשנת 1966 בקומדיה "How's the World Treating You?" של רוג'ר מילנר.
ב-1968 חזרה לברודוויי והשתתפה ב-"Darling of the Day" עליו זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר, היא חלקה את הפרס עם לזלי אגאמס שהופיעה במחזמר "Hallelujah, Baby!".
בהמשך הופיעה ראוטלדג' בהפקות נוספות בברודוויי בהן המחזמר "Love Match" בו גילמה את המלכה ויקטוריה, המחזמר מאת ליאונרד ברנשטיין משנת 1976 בו שיחקה בתפקידי הגברות הראשונות של ארצות הברית החל מאביגייל אדמס ועד אלינור רוזוולט.
ב-1981 שיחקה במחזמר "Say Hello to Harvey" המבוסס על המחזה "הארווי" מאת מרי קויל צ'ייס שהועלה בטורונטו ואחר כך בניו יורק.
ב-1980 שיחקה ראוטלדג' בתפקיד רות' בהפקה של ג'וזף פאפ ל"שודדי הים מפנזאנס" לצדם של השחקן האמריקאי קווין קליין והזמרת לינדה רונסטאדט בתיאטרון דלקורט בסנטרל פארק שבניו יורק, כחלק מסדרת האירועים "שייקספיר בפארק" .
המופע היה ללהיט ובינואר הועלה בברודוויי כשאסטל פרסונס מחליפה את ראוטלדג'.
באוקטובר 2002 יצא DVD של ההפקה בסנטרל פארק בהשתתפות ראוטלדג'.
עוד השתתפה ראוטלדג' במופע "Façade" בקרנגי הול שבניו יורק.
ב-1988 זכתה ראוטלדג' בפרס אוליבייה על תפקידה במחזה המוזיקלי "קנדיד" מאת ליאונרד ברנשטיין, בהפקה עטורת השבחים של האופרה הסקוטית.
ב-1993 שיחקה בתפקיד נטי פאולר בהפקה הלונדונית של המחזמר "קרוסל".
ב-2006 הופיעה בתפקיד דיים לורנטיה מקלכלן במחזה "The Best of Friends" בתיאטרון המפסטד.
ב-2008 גילמה את המלכה מרי במחזה "Crown Matrimonial" מאת רויס רייטון.
ב-2010 השתתפה בקריינות ב"קרנבל החיות" בנאש אנסמבל.
ב-2011 שיחקה בתפקיד מיירה הס במחזה "Admission: One Shilling" וב-2014 הופיעה בתפקיד ליידי מרקבי במחזה "בעל אידיאלי" בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר.
בין ההופעות הראשונות של ראוטלדג' בטלוויזיה היו ב-1974 בפרק בסיטקום "Steptoe and Son", שיחקה בתפקיד רואת נסתרות בשם מאדאם פונטנה.
היא הופיעה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" ובסדרה "Doctor at Large".
ב-1971 גילמה את גברת ג'נינגס במיני-סדרה "תבונה ורגישות" המבוססת על הרומן מאת ג'יין אוסטן.
עם זאת היא זכתה להכרה רחבה בהופעות בטלוויזיה כאשר השתתפה במונולוגים שנכתבו עבורה על ידי אלן בנט (A Visit from Miss Protheroe) ובשנות השמונים על ידי ויקטוריה ווד.
היא הופיעה במונולוגים נוספים מאת בנט בסדרה "ראשים מדברים" בשנים 1987 ו-1998. על הופעתה במונולוג "A Lady of Letters" הייתה ראוטלדג' מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1990 לוהקה ראוטלדג' בתפקיד הייסינת' בּוּקֵה (Bucket) בסדרה הקומית "מה יגידו השכנים?".
היא מגלמת דמות של אישה ממעמד הפועלים המעמידה פנים שהיא ממעמד חברתי גבוה יותר (היא מתעקשת לבטא את שם משפחתה "בּוּקֵה" שהוא בעל צליל צרפתי, ולא "באקט" שמשמעותו באנגלית היא דלי).
ראוטלדג' התענגה על התפקיד וטענה שאינה סובלת נשים כמוה.
ב-1991 זכתה בפרס הקומדיה הבריטית על תפקיד זה, ובשנים 1992 ו-1993 הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה.
לבקשתה של ראוטלדג' הסדרה ירדה בשנת 1995.
ב-1995 החלה ראוטלדג' להופיע בתפקיד הטי ויינתרופ בסדרת הדרמה הבלשית "הטי ויינת'רופ חוקרת" לצדם של דומיניק מונאהן בתפקיד העוזר שלה ודרק בנפילד שגילם את בעלה.
הסדרה עלתה לשידור בינואר 1996 ורצה עד סתיו 1998. פרק ספיישל של הסדרה שודר ב-1999.
עוד בטלוויזיה גילמה את דמותה של ברברה פים וב-1994 שיחקה בסרט הדוקומנטרי אודות הילדגרד מבינגן.
ב-2001 כיכבה ראוטלדג בסרט הטלוויזיה "Anybody's Nightmare" המבוסס על מקרה אמיתי.
בסרט גילמה מורה לפסנתר שריצתה ארבע שנים בכלא על רצח דודתה, אבל זוכתה במשפט חוזר.
ראוטלדג' הרבתה להופיע בתוכניות רדיו בין השאר במחזות של אלן בנט ובסדרה הדרמטית "Ladies of Letters" מאת קרול היימן, בה שיחקו היא ופרונלה סקיילס בתפקידי נשים גמלאיות וההתכתבות שביניהן.
ב-2009 שודרה ברדיו 4 העונה העשירית של "Ladies of Letters".
עד לשנת 1985 השתתפה בתסכיתי הרדיו "חיים פרטיים", "Present Laughter", "גן הדובדבנים", "רומיאו ויוליה", "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" וגם ב-"The Fountain Overflows".
ראוטלדג' הקליטה מגוון של ספרי שמע בהם גרסה מלאה של הספר "אנקת גבהים" ושל "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
עוד הקליטה גרסה מקוצרת של הסדרה "הטי ויינתרופ".
ב-1966 השתתפה בהקלטות של רדיו ה-BBC מיצירותיהם של גילברט וסאליבן.
היא שרה בתפקיד מרגרט המטורפת ב"רודיגור", התפקיד הראשי ב"יולנתה" ואת מליסה ב"הנסיכה איידה".
באלבום מבצעת ראוטלדג' משיריהם של ריצ'רד רוג'רס, קול פורטר, נואל קאוורד ואחרים.
ב-1996 יצא האלבום על גבי תקליטור בהוצאת "קמדן רקורדס".
בגרסת האלבום של "צלילי המוזיקה" שיצא לאור ב-1966, שרה ראוטלדג' את תפקיד אם המנזר.
ראוטלדג' לא התחתנה מעולם ולא היו לה ילדים.
נכון ליוני 2008 היא התגוררה בצ'יצ'סטר שבמערב סאסקס.
ב-1993 הוענק לה תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE), ב-2004 הוענק לה תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) וב-2017 הוענק לה תואר גבירה מפקדת (DBE).
היא הייתה הפטרונית של אגודת ביאטריקס פוטר.
ב-2003 קיבלה ראוטלדג' תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת לנקסטר על תרומתה לתחום התיאטרון והדרמה.
1992 פרס אוליבייה השחקנית הטובה ביותר Talking Heads 1993 פרס באפט"א לטלוויזיה הופעה הטובה ביותר בבידור קל מה יגידו השכנים?
פטרישיה פרנסס גרייס היא סופרת ילדים ומבוגרים מניו זילנד, הנחשבת לדמות עיקרית ודומיננטית בתהליך פיתוח ספרות בדיונית מאורית.
גרייס זכתה לשבחים רבים, בעיקר על תרומתה לתרבות המאורית ועל קידומה של תרבות זו דרך ספריה.
גרייס זכתה לפרסים רבים על עבודותיה, ביניהם: פרס הוברט צ'רץ' - פרוזה (1976), פרס ניו זילנד לספרות בדיונית (1987) ופרס נוישטט לספרות בינלאומית (2008).
ספריה הידועים ביותר הם: "פוטיקי" (Potiki) מ-1986, "דוג-סייד סטורי" (Dogside Story) מ-2001, ו"תינוק אין-עיניים" (Baby No-Eyes) מ-1998.
גרייס נולדה בעיר וולינגטון שבניו זילנד בשנת 1937 לאב נצר לשלושה שבטים מאוריים (נגאטי טואה, נגאטי ראוקאווה ותה אטיאווה), ואם אירית.
שמה המלא בעת לידתה היה פטרישיה פרנסס גנסון.
בילדותה בילתה גרייס את חופשותיה עם משפחת אביה בחלקתם בפלימרטון (Plimmerton), שם הכירה את מנהגי העם המאורי ואת מסורותיו.
גרייס הייתה לתלמידה המאורית היחידה שלמדה בבית ספר היסודי "סנט אנה", וחשה תמיד רגשות ניכור והתבדלות.
היא אף ציינה באחד מראיונותיה שהייתה תלמידה שקטה יחסית בכיתה.
כשסיימה את שנות היסודי והתיכון שלה, למדה במכללת וולינגטון להכשרת מורים, ולאחר מכן קיבלה תעודת הוראה לאנגלית כשפה שנייה מאוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון.
בשנת 1957 עברה גרייס לגור בפלימרטון שבניו זילנד יחד עם בן-זוגה, קארהי ויארקי, שם גידלו את שבעת ילדיהם.
בזמן חייה בפלימרטון, מעבר להיותה מורה לאנגלית, החלה לעסוק בכתיבה ספרותית כשהצטרפה לקבוצת כתיבה, בה כתבה סיפורים קצרים אותם שלחה לכתבי עת.
סיפוריה הראשונים, כדוגמת ספרה הראשון, "וואיאריקי וסיפורים אחרים" (Waiariki And Other Stories) - מבוססים בעיקר על חוויותיה וזיכרונותיה מילדותה כנערה מאורית.
בשנת 1985, הוענקה לגרייס מלגת כתיבה מאוניברסיטת ויקטוריה.
גרייס החליטה שהיא תוותר על עבודתה כמורה, ותקדיש את מרב זמן לעבודתה כסופרת.
מאז החלטה זו, גרייס פרסמה ספרים רבים נוספים - רובם ככולם מנקודת המבט התרבותית-מאורית.
חלקם תורגמו לשפות אחרות, כגון: גרמנית, ספרדית, הולנדית, פינית, צרפתית וכמובן מאורית.
נכון ל-2017, ספרה האחרון של גרייס הוא צ'אפי (Chappy), ספר אשר יצא לאור בשנת 2015.
פטרישיה פרנסס גרייס נחשבת לדמות דומיננטית ביותר בפיתוח התחום הספרותי של בדיון מאורי.
כל אחד מספריה מתייחס לדיונים וקשיים מרכזיים בתרבות המאורית, כגון: קונפליקטים בין ערכים מודרניים למסורתיים, יחסים במשפחה המאורית המודרנית וההשלכות של קולוניאליזם תרבותי.
ספריה של גרייס מהווים מצד אחד, שופר לתרבות המאורית ומצד שני, מאפשרים לעולם המערבי להיחשף לתרבות ייחודית זו.
ספרה הראשון של גרייס הוא "ואיאריקי וסיפורים אחרים" (Waiariki And Other Stories), פורסם בשנת 1975 וכולל אוסף סיפורים קצרים שכתבה על זיכרונותיה וחוויותיה כילדה מאורית.
"ואיאריקי וסיפורים אחרים" נחשב לספר הראשון שסופרת ממוצא מאורי פרסמה, וזכה ב-"פרס הוברט צ'רץ' - פרוזה, המוענק ל-"ספר הבדיוני המשובח" ביותר בשנת 1976.
לאחר הוצאת שני ספרים נוספים שנועדו לגיל המבוגר יותר, גרייס החליטה לעבור לתחום הספרות לילדים.
ספרה הראשון בתחום זה היה "הקויאה והעכביש" (The Kuia And The Spider), ספר תמונות שעליו עבדה במשותף עם האמן רובין קאוקיווה, ושיצא לאור בשנת 1981. ספר תמונות זה זכה בפרס "ספר הילדים של השנה" והיה פריו הראשון של שיתוף פעולה פורה בין גרייס לקאוקיווה, במסגרתו נכתבו, עד כה, שני ספרים.
בשנת 1986 חזרה שוב לספרות מבוגרים, והוציאה ספר ששמו "פוטיקי" (Potiki) שזכה להוכרה רבה ותורגם לשפות רבות אחרות.
"פוטיקי" זכה לאחר מכן בפרס ניו זילנד לספרות בדיונית.
בשנת 1992, גרייס הדפיסה את הרומן השלישי שלה, בשם "בני דודים" (Cousins), ובו עסקה בנושא הפמיניזם בקרב תרבות עמה.
באחד הראיונות שלה על הספר, גרייס אמרה:
בשנת 2006, גרייס זכתה בפרס "סופרים מובילים שמונו על ידי ראש הממשלה להצלחה ספרותית", פרס המוקיר סופרים אשר תרמו תרומה משמעותית לספרות הניו זילנדית.
בעת קבלת הפרס, ראש הממשלה - הלן קלארק, אמרה:
בשנת 2008, גרייס הוציאה לאור ספר שאחיה - בריאן גנסון - אייר, בשם "מריאה והאלבטרוס".
באותה שנה, גרייס גם זכתה ב "פרס ניושטט לספרות בינלאומית".
פטרישה רוברטס האריס כיהנה כמזכירת השיכון והפיתוח העירוני בממשל ג'ימי קרטר וכמזכירת הבריאות, החינוך והרווחה.
הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה ששימשה כחברת קבינט והראשונה שנכנסה לסדר הירושה של נשיאי ארצות הברית.
שימשה בעבר כשגרירת ארצות הברית בלוקסמבורג תחת הנשיא לינדון ג'ונסון והייתה האפרו-אמריקאית הראשונה ששימשה כשגרירת ארצות הברית.
רוברטס נולדה במטון, אילינוי להילדרן ברודי וברט פיצג'רלד רוברטס שהיה מלצר קרון רכבת.
היא למדה באוניברסיטת הווארד וסיימה בהצטיינות יתרה ב-1945.
היא נבחרה לפי בטא קפא ושימשה כסגנית יו"ר האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים באוניברסיטת הווארד.
בשנת 1943 היא השתתפה בארוחת מחאה לקידום אפרו-אמריקאים בה המשתתפים התיישבו בדלפקים המיועדים לאנשים לבנים.
שם היא פגשה את ויליאם ביסלי האריס, חבר בפקולטה למשפטים בהווארד.
הם נישאו ב-1 בספטמבר 1955. היא סיימה תואר שני בקשרי תעשייה באוניברסיטת שיקגו בשנים 1946 עד 1949 ובאוניברסיטת אמריקה בשנת 1949
היא עבדה בתור עוזרת מנהל המועצה האמריקאית לזכויות אדם עד 1953. היא הייתה המנכ"לית הלאומית הראשונה באגודת דלתא סיגמא בטא שבה הייתה חברה.
רוברטס קיבלה דוקטור למשפטים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ב-1960, ודורגה מספר אחת מתוך כיתה של 94 תלמידים.
האריס עבדה לזמן קצר במחלקת המשפטים של ארצות הברית לפני שחזרה לאוניברסיטת הווארד ב-1961 כעוזרת דקאן הסטודנטים וכמרצה למשפטים באוניברסיטת הווארד למשפטים.
ב-1963 היא קודמה לפרופסורה, ב-1969 מונתה כדקאן למשפטים באוניברסיטת הווארד והייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בתפקיד.
היא התפטרה מתפקידה חודש מאוחר יותר כאשר נשיא המוסד ג'יימס א.צ'יק סירב לתמוך בעמדתה החזקה נגד הפגנות סטודנטים.
תפקידה הראשון בממשלת ארצות הברית היה ב-1960 כעורכת דין במחלקת ערעורים ומחקר באגף הפלילים במשרד המשפטים, שם היא פגשה והתיידדה עם רוברט קנדי פרקליט המדינה החדש.
ב-1963 הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי מינה אותה כיו"ר משותף של הוועדה הלאומית לזכויות נשים.
ב-1964 נבחרה האריס לנציגת מחוז קולומביה של הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
היא עבדה בקמפיין הנשיאותי של לינדון ג'ונסון, לאחר ניצחונו מינה אותה לשגרירת ארצות הברית בלוקסמבורג בין השנים 1965 - 1967. היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה ששימשה כשגרירה.
ב-1971 הייתה האריס חברה בדירקטוריון של IBM.
בנוסף, הייתה חברה במועצת המנהלים בחברת נייר סקוט ובבנק צ'ייס מנהטן.
האריס המשיכה להשפיע על המפלגה הדמוקרטית, ב-1972 היא מונתה ליו"ר ועדת האישורים וכחברת הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-1973.
כאות ליעילותה ולמחויבותה להצטיינות, ג'ימי קרטר מינה אותה לשני תפקידי קבינט בתקופת כהונתו.
האריס מונתה לקבינט ב-1977, בתקופת כהונתו של ג'ימי קרטר.
בשימועים שנערכו לשם אישור מינויה, שאלה אותה הסנאטור ויליאם פרוקסמיר האם העובדה שבאה מרקע של עושר וכוח רב על מנת להיות מזכירת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תאפיל על יכולתה להיות יעילה.
בין השנים 1977–1979 היא שימשה כמזכירת השיכון והפיתוח העירוני ובשנת 1979 היא שימשה כמזכירת הבריאות, חינוך ורווחה המשרד הממשלתי הגדול ביותר.
אחרי שחוק ארגון החינוך יצא לפועל ב-4 במאי 1980 מחלקות החינוך במשרד בריאות, חינוך ורווחה עברו למשרד החינוך.
האריס שימשה כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית ששמו שונה עד שקרטר עזב את תפקידו ב-1981.
מפני שהמשרד רק שינה את שמו, ולא פורק על מנת שייבנה משרד חדש לא היה נדרש לאשר את מינוייה שוב.
האריס התמודדה לראשות העיר וושינגטון, אך הפסידה ב-14 בספטמבר 1982 לראש העיר המכהן מריון בארי.
בשנה זו מונתה לפרופסור במשרה מלאה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון במרכז הלאומי למשפט, עד מותה מסרטן השד.
האריס נפטרה ב-23 במרץ 1985, בגיל 60. היא נקברה בבית הקברות רוק ריק שבוושינגטון די.
פטרישיה רייטסון (19 ביוני 1921 – 15 במרץ 2010) הייתה סופרת ילדים אוסטרלית.
חיברה עשרים ושבעה רומנים לילדים, בעיקר ספרי פנטזיה.
צוינה במיוחד בשל שימושה בדמויות ומוטיבים אבורג'ינים, למשל בספריה (The Rocks of Honey (1966 ו (Behind the Wind (1981. בשנת 1956, ספרה הראשון "The Crooked Snake" קיבל את פרס ספר השנה האוסטרלי.
ב-1986 קיבלה את פרס אנדרסן.
פטרישיה רייטסון נולדה ב-1921 בליסמור, אוסטרליה, והייתה האחות שלישית במשפחה של שישה אחים.
היא למדה בבתי ספר ממלכתיים, וכמו כן בבית ספר בהתכתבות לילדים מרוחקים.
במהלך לימודיה, היא שהתה בפנימייה פרטית בקווינסלנד במשך כשנה.
במלחמת העולם השנייה רייטסון עברה לסידני על מנת לעבוד במפעלי תחמושת, וזה הרקע לספרה !I Own the Racecourse.
היא התחתנה בשנת 1943 וילדה שני ילדים, פטר וג'ני.
לאחר מכן חזרה לליסמור ושם עבדה כמנהלת בית החולים המחוזי בונאלבו משנת 1946 עד 1960. באותה תקופה החלה לכתוב סיפורי ילדים והפכה לעורכת NSW School Magazine.
רייטסון המשיכה לכתוב עד שמצבה הבריאותי גרם לפרישתה בשנות ה-1990 המאוחרות.
במהלך חייה כתבה 27 ספרים.
הרומן הראשון שלה, The Crooked Snake, מדבר על סוכנות ילדים סודית שמצילה ילדים בסיכון.
הוא יצא לאור בשנת 1955 וזכה להצלחה מיידית.
ב-1956 הוא נבחר לפרס "ספר השנה של אוסטרליה" על ידי מועצת ספרי הילדים.
שלושה ספרים נוספים שלה נבחרו גם כן לפרס זה: .
עבודותיה מושפעות מרקע אבורג'יני לשם השגת מסתורין ופנטזיה.
אפקט זה בא לידי ביטוי לדוגמה בספרה (The Rocks of Honey (1960 המתאר קשר חברות בין נער אבורג'יני ונער אוסטרלי, שמחפשים אחר גרזן מסתורי שעל פי אגדה אבורג'ינית הוחבא כיוון שהוא מקולל.
(1968 זכה להצלחה בארצות הברית, אוסטרליה ובריטניה.
רייטסון קיבלה את תואר האצולה (Order of the British Empire (OBE בשנת 1977. ב-1986, העמותה השווייצרית The International Board on Books for Young People העניקה לרייטסון את פרס אנדרסן על תרומתה לספרות הילדים.
ספריה תורגמו ל-16 שפות שונות.
פטרישיה קייזר היא אתלטית, מנחה ודוגמנית אוסטרית.
קייזר נולדה באוסטריה עילית ומילדותה עסקה בספורט.
היא נבחרה למיס אוסטריה לשנת 2000 בהיותה בת חמש עשרה, בכך נהייתה למיס אוסטריה הצעירה ביותר בהיסטוריה, היא ייצגה את אוסטריה במיס עולם באותה שנה.
לאחר מכן החלה לעסוק בדוגמנות ודגמנה למספר חברות אופנה.
בשנת 2004 זכתה באליפות אוסטריה בהטלת כידון.
ב-2009 הייתה חברה במשלחת האוסטרית ל-"European Cup Combined Events", תחרות אירופאית לאתלטיקה קלה.
בשנת 2005 השתתפה בעונה הראשונה של הגרסה האוסטרית של "רוקדים עם כוכבים" והודחה רביעית.
ב-2011 השתתפה בקדם האירוויזיון האוסטרי עם הדואט "There Will Never Be Another You" ביחד עם הזמר לאו אברר, הם עלו לגמר ובמר דורגו במקום ה-9.
כשחקנית היא הופיעה ב-2009 בפרק של סדרת המשטרה "SOKO Donau" וב-2012 בפרק של הסדרה "Tom Turbo".
פטרישיה קולינס רידי היא סופרת אמריקאית, הכותבת בעיקר ספרות פנטזיה.
היא ידועה בשל הסדרה 'עלילות היער המכושף', סדרה לבני נוער, אשר הגיעה למספר 84 ברשימת מאה הספרים לנוער הטובים ביותר של NPR, רשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית.
רידי סיימה תואר ראשון בביולוגיה במכללת קרלטון במינסוטה בשנת 1974 ותואר שני מאוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית בשנת 1977. היא סיימה לכתוב את הספר הראשון שלה בשנת 1978, תוך כדי עבודה כרואת חשבון ואנליסטית פיננסית.
בינואר 1980, יחד עם פמלה דין , אמה בול, ויל שטרלי , סטיבן בראסט ונייט בקלין, הם ייסדו את ה"The Scribblies" , קבוצת סופרי פנטזיה אשר אליה השתייכה במשך חמש שנים.
היא מכרה את הספר הראשון שלה להוצאת אייס , הוצאה המתמחה בספרי מדע בדיוני ופנטזיה, באפריל 1980 והוא פורסם ב־1982. בסתיו 1980, רידי פגשה את ליליאן סטיוארט קרל , אשר הפגישה אותה עם לויס מקמאסטר בוז'ולד.
ב־1985, זמן קצר לפני שפורסם ספרה החמישי, היא הפכה לסופרת במשרה מלאה.
היא חברה בעולם המשותף של האנתולוגיה של ליבק .
פטרישיה וג'יימס רידי נישאו בשנת 1976; הם התגרשו ב-1991. היא צמחונית ומתגוררת במיניאפוליס עם שני חתולים.
סדרה זו עוקבת אחר הנסיכה סימורין כאשר היא הופכת להיות נסיכה של דרקון, מצילה את הדרקון, מתאהבת, ובסופו של דבר מצילה את היער המכושף.
סימורין היא נסיכה המורדת במוסכמות ומסרבת לנהוג לפי תכתיבי המסורת כפי שעל לנסיכה לנהוג.
הסדרה משווקת בדרך כלל לבני נוער.
הספרים תורגמו על ידי תמר ביסטריצר ויצאו בהוצאת אופוס.
עסקי דרקונים (1990. תרגום, 2006) - הנסיכה סימורין בורחת מהארמון מפני שהיא לא מעוניינת בחיים המשעממים של נסיכות או בשידוך שהוסדר לה על ידי הוריה.
היא מגיעה למאורת דרקונים והופכת להיות הנסיכה החטופה של הדרקונית קאזול, ונאלצת להבריח ללא הרף את הנסיכים השונים שמתעקשים לנסות להציל אותה.
חיפושי דרקונים (1991. תרגום, 2006) - מלך היער המכושף והנסיכה סימורין יוצאים בעקבות קאזול שנהייתה מלך הדרקונים, בניסיון לגלות לאן נעלמה ומי מנסה להשמיד את היער המכושף ולסכסך בין תושביו ובין הדרקונים.
זימוני דרקונים (1993. תרגום, 2006) - מלכת היער המכושף סימורין יוצאת יחד עם חבריה למצוא את החרב הקסומה שנגנבה ממלך היער המכושף, לסכל את המזימה לגנוב את כל הקסם מהיער, ולהציל את המלך.
דיבורי דרקונים (2003. תרגום, 2008) - הספר מסופר מנקודת המבט של בנה של סימורין, דייסטאר, לאחר שאימו נותנת לו את החרב הקסומה ומשלחת אותו אל היער המכושף.
דייסטאר צריך למצוא את דרכו ביער ולגלות מיהו ומה יעודו.
דיבורי דרקונים היה הספר הראשון שנכתב ופורסם, אך נחשב כאחרון בסדרה.
מהדורות 1995 ו-2003 של דיבורי דרקונים שונות באופן משמעותי מן המהדורה המקורית משנת 1985, בעיקר כדי להפוך אותן ליותר עקביות עם העלילה של הספרים האחרים בסדרה.
ספרים אלו מתרחשים בעולם קסום בשם ליירה, בו אנשי צללים מנסים להפר את הקסם הטוב שבעולם.
הספרים אינם קשורים אחד לשני בעלילותיהם ובדמויות המככבות בהם.
הנבל של איימאך טייסל (1985)
סדרה המסופרת בגוף ראשון על ידי בנות הדודות קייט וססיליה, אשר חולקות את הרפתקאותיהן בקסם ובחברה הגבוהה.
הספרים יוצאי דופן בכך שהם כתובים כרומן מכתבים בין הדמויות.
נכתבה בשיתוף עם קרוליין סטיברמר .
כישוף וססיליה, או קדירת השוקולד המכושפת (1988)
הסיור הגדול, או סמלי המלוכה הגנובים (2004)
הקוסם שנאבד, או עשר שנים מאוחר יותר (2006)
מיירלון הוא קוסם ג'נטלמן עם כישרונות יוצאי דופן, וקים היא בת חסותו.
יחד, הם מסכלים מזימות ומסתבכים בצרות.
הסיפורים מתרחשים בערך בשנת 1823, בתקופת הריג'נסי.
טרילוגיה המסופרת על ידי הנערה אפ רוטמר.
הספר הראשון מכסה את ילדותה, כאשר יחד עם הוריה הם עוברים מערבה עד קצה הגבול האמריקאי המתרחב, ועד זמן קצר לאחר יום הולדתה השמונה-עשרה.
הספרים הבאים עוסקים בעבודתה כחוקרת, מדענית וקוסמת מעבר לקצה הגבול.
מלחמת הכוכבים, פרק I - איום הפנטום (1999)
מלחמת הכוכבים, פרק 2 - מתקפת המשובטים (2002)
פטרישיה קאס היא זמרת צרפתייה.
קאס נולדה בעיר במחוז מוזל על יד גבול צרפת-גרמניה לאם גרמנייה ואב צרפתי.
מגיל צעיר, עודדה אותה אמא לעסוק בשירה, ובגיל שלוש עשרה החלה את צעדיה הראשונים במוזיקה בצורה מקצועית.
ב-1985 השחקן ז'ראר דפארדיה הבחין בה שרה, והציג אותה למלחין וכותב השירים פרנסואה ברנהיים, איתו החלה לעבוד בשיתוף פעולה, באותה שנה יצא הסינגל שלה "Jalouse".
ב-1987 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Mademoiselle chante..." שכלל מספר להיטים.
ב-1999 ביצעה הופעה בווינה לצד פלאסידו דומינגו והפילהרמונית של וינה.
ב-2002 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "גבירותיי ורבותיי" של הבמאי קלוד ללוש.
היא נבחרה לייצג את צרפת באירוויזיון 2009, עם השיר "Et s'il fallait le faire" וסיימה את התחרות במקום השמיני.
ב-2011 יצאה לאור אוטוביוגרפיה שלה בשם "L'Ombre de ma Voix" ("הצל של קולי").
במהלך הקריירה שלה זכתה במגוון פרסים.
פטרנודונטיה (שם מדעי: Pteranodontia) הוא ענף של פטרוזאורים מתת-סדרת הפטרודקטיליים.
הוא הוגדר בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש ב-1887. המאובנים של בני הקבוצה התגלו לאורך אירופה, אסיה ולאורך אמריקה.
קבוצה זו משתייכת לענף אורניתוכירואידה, בו גם קבוצת האז'דרכואידה, הכולל את גדולי הפטרוזאורים ממשפחת האז'דרכיים.
קבוצה זו כוללת את הניקטוזאוריים, את הפטראנודוניים וקרוביהם ואת האורניתוכיריים שגם הם היו ענקיים.
לחלקם היו שיניים בלסתותיהם הרחבות שכללו לעיתים רבות בליטה על החוטם, ולאחרים היו "כרבולות" גבוהות כמו אצל הניקטוזאורוס או אצל הפטרנודון.
מבנה הגפיים שלהם הזכיר בצורתו עצמות דינוזאורים והיה לא-פרופורציונלי.
בתחילה סברו שהם היו מגושמים מאוד על הקרקע, אם כי חוקרים אחרים מניחים שהם נעו על שתי רגליים או אף בקפיצה.
חוקרים שבדקו את שלד האנהגוארה מעריכים שהוא התפתל בקפיצות.
את מרבית חייהם הם דאו על אוויר חם, בדומה לנשרים מודרניים.
חלקם כנראה היו טורפים גדולים, ואחרים ניזונו בעיקר מדגים שהם שלו מהים.
אחרים נעו על הקרקע והיו אוכלי נבלות שהזכירו את האז'דרכיים הענקיים.
כל בני הקבוצה נכחדו עם סיום הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה, יחד עם אחרוני הדינוזאורים.
פטרנודונטואידה (שם מדעי: Pteranodontoidea) הוא ענף של פטרוזאורים מתת-סדרת הפטרודקטיליים.
הוא הוגדר בידי החוקר אלכסנדר קלנר ב-1996. המאובנים של בני הקבוצה התגלו לאורך אירופה, אסיה ולאורך אמריקה.
קבוצה זו כוללת את כל בני ענף הפטרנודונטיה, למעט את בני משפחת הניקטוזאוריים שהיו בעלי "מפרש" רחב מאחורי ראשם, והיא מכילה את האב הקדמון המשותף בין הפטרנודון לאנהגוארה.
מרבית בני קבוצה זו היו יצורים גדולים עם מוטת כנפיים ארוכה מאוד.
הלסתות שלהם היו בעלות שיניים חרוטיות שהותאמו לתפיסת דגים, אך אצל חלקם לא היו שיניים כלל.
ייתכן שהם התאימו לאכילת נבלות.
בדומה לשאר הפטרוזאורים הם נכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
פטרישיה דיגן היא פסיכולוגית אמריקאית, פעילה לזכויות אנשים עם מוגבלויות ובעלת ידע מניסיון אישי בבריאות הנפש - היא עצמה עברה משברים נפשיים מגיל צעיר, קיבלה אבחנה פסיכיאטרית כמי שמתמודדת עם סכיזופרניה והיא ממשיכה להתמודד עם סימפטומים פסיכיאטריים עד היום.
המחקרים, המאמרים וההרצאות של דיגן השפיעו רבות על התפתחותה של גישת ההחלמה בבריאות-הנפש, בין היתר בשל הנכונות שלה לעשות שימוש בחשיפת הסיפור האישי שלה כמי שמתמודדת עם מגבלה נפשית, וכמי שעברה בעצמה את מה שהיא מכנה "מסע החלמה".
היא מגיעה להרצאות ברחבי העולם, ואף הגיעה להרצאות בישראל.
פטרישיה דיגן נולדה בארצות הברית.
כשהייתה בת 17, בשנתה האחרונה בבית-הספר התיכון, חוותה משבר נפשי שהוביל לאשפוז ראשון בבית חולים פסיכיאטרי בו קיבלה מהרופאים אבחנה של סכיזופרניה.
במאמרים, הרצאות וראיונות רבים, דיגן תיארה את קו השבר שחוותה בעקבות קבלת האבחנה - ובעיקר התייחסה לאובדן התקווה, להתייחסות אליה כאל "סכיזופרנית" ולא כאל אדם בעל רצונות ומחשבות משלו, לדרישת הפסיכיאטר שתימנע בכל מחיר מלחץ ולמעשה תוותר לשם כך על שאיפותיה וחלומותיה, ולמינוני-היתר של תרופות פסיכיאטריות שקיבלה לדבריה.
דיגן תיארה פעמים רבות שני רגעים משמעותיים באותם ימים ראשונים בהם רק החלה את תהליך ההחלמה שלה: רגע משמעותי ראשון היה היום שבו התמלאה בזעם כבוש במשרד הפסיכיאטר, כשחשה שהוא מבקש שתוותר על כל שאיפותיה ותקבל את היותה חולה קשה וכרונית: .
רגע משמעותי שני היה היום שבו הסכימה להצעה החוזרת ונשנית של סבתה לבוא עמה אל הסופרמרקט ולקנות מזון: .
לאט לאט, דיגן מצאה אסטרטגיות חדשות להתמודדות עם הסימפטומים הפסיכיאטריים שהמשיכה לחוות.
בהדרגה היא ביקשה להפחית במינוני התרופות.
היא העזה ונרשמה לקורס אקדמי במכללה סמוכה, והשלימה באיטיות תואר ראשון.
כשהתחזקה מספיק נעזרה בטיפול נפשי על מנת להתמודד עם זיכרונות מודחקים של התעללות שעברה בילדות.
דיגן המשיכה ללימודי תואר שני וב-1984 השלימה דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית.
בשנותיה הראשונות כפסיכולוגית קלינית היא לא שיתפה את הקולגות או המטופלים שלה בניסיון החיים שלה - עד שבסוף שנות השמונים החליטה להוציא לאור את הסיפור האישי שלה ולדבר עליו בגלוי.
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, דיגן החלה לעבוד כפסיכולוגית קלינית בבי"ח פסיכיאטרי ממשלתי.
בשנים הראשונות היא שמרה לעצמה את ההיסטוריה האישית שלה בבריאות-הנפש, את המשברים הנפשיים שעברה, האבחנה שקיבלה וההתמודדות המתמשכת שלה.
במאמרים מאוחרים יותר היא תיארה את המחירים ששילמה על בחירתה להישאר "בארון", כפי שכינתה זאת: .
רק ב-1986, השנה בה עזבה את העבודה בבית-החולים, היא סיפרה לראשונה על ניסיון החיים שלה בהרצאה פומבית בפני אנשי כמורה במדינת מסצ'וסטס.
דיגן הוזמנה להעביר את אותה הרצאה בעוד ועוד מקומות, עד שבשנת 1988 תוכן ההרצאה פורסם כמאמר בשם "החלמה: ניסיון החיים של השיקום" ("Recovery: The lived experience of rehabilitation") בכתב-העת לשיקום פסיכוסוציאלי, כתב-עת אקדמי נחשב ובעל תפוצה.
המאמר של דיגן נחשב בידי רבים לפעם הראשונה שבה מושג ה"החלמה" נכנס לזרם המרכזי של בריאות-הנפש.
במאמר, היא מספרת את סיפורה האישי לצד סיפורו האישי של גבר אנונימי שסבל משיתוק פיזי בעקבות תאונה, ומתארת כיצד שניהם עברו תהליך דומה - החל מהכחשה, דרך ייאוש וייסורים ועד למציאת תקווה ולצמיחה אישית דווקא מתוך קבלת המגבלות: .
החלמה, היא מסבירה במאמר, .
לאורך השנים דיגן פרסמה עשרות מאמרים אקדמיים ככותבת יחידה, ולקחה חלק בכתיבתם של עשרות נוספים.
במאמרים שלה היא מדברת על הצורך בתקווה, על יחסי-הכוחות בין נותני שירות ומקבלי שירות במערכת בריאות-הנפש, על ראיית האדם המתמודד כמומחה לחייו ועל הצורך בקבלת-החלטות משותפת - לרבות בהחלטות לגבי שימוש בתרופות פסיכיאטריות ובמינונן.
בעקבות מחקר איכותני שבו ערכה ראיונות פתוחים עם אנשים המתמודדים אף הם עם מגבלה נפשית, היא טבעה את המונח "תרופות אישיות" (Personal Medicine) - אותו היא מגדירה בתור כל מה שהאדם עושה, באופן אקטיבי, על מנת להרגיש טוב ולהמשיך להרגיש טוב.
מבחינתה, לצאת להליכה באוויר הפתוח כדי להתמודד עם דיכאון, לעבוד בגינה כדי להתמודד עם זכרונות טראומטיים או להשתמש באטמי אוזניים או במכשיר ווקמן כדי להתמודד עם שמיעת קולות מטרידים, הם תרופות רבות עוצמה - לא פחות מאשר התרופות הכימיות שאותן האדם נוטל בעקבות מרשם של הפסיכיאטר שלו.
דיגן תיעדה את ההיסטוריה של הפרות זכויות-אדם בחסות הפסיכיאטריה, ואת ההיסטוריה של התנועה הצרכנית/תנועת השורדים/המטופלים לשעבר - ההיסטוריה של אנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית שהפכו לאקטיביסטים ופעלו לייצג את עצמם למול המערכת הפסיכיאטרית.
לאורך כל הכתיבה שלה, דיגן עושה שימוש נדיב בחשיפה ובידע מתוך ניסיון אישי.
במהלך שנות התשעים דיגן הייתה שותפה להקמתו של "המרכז הלאומי להעצמה", ארגון שמייצג ומנוהל בידי ולמען אנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית ("a consumer/survivor/ex-patient-run organization", כהגדרתם), אשר עוסק בסינגור, מחקר, בניית כלים וסיוע למסגרות של תמיכת עמיתים.
דיגן הייתה בין שלושת המייסדים של הארגון לצד פעילים אחרים בעלי ידע מניסיון אישי של התמודדות עם משברים נפשיים ואבחנה פסיכיאטריות - ד"ר דניאל פישר, שהשלים את לימודי הרפואה וההתמחות בפסיכיאטריה לאחר שורה של אשפוזים כפויים וקבלת אבחנה של סכיזופרניה; והפעילה לזכויות אנשים עם מוגבלויות לורי אהרן.
גם ג'ודי צ'מברלין, הפעילה הוותיקה לזכויות אנשים עם מגבלה נפשית, עבדה איתם במרכז.
באותן שנים דיגן פיתחה סימולציה שנועדה להעביר את החוויה של שמיעת קולות מטרידים, במטרה לעזור לאנשי מקצוע בבריאות-הנפש להבין את הכוחות הנדרשים להתמודד עם שמיעת קולות מטרידים.
בשנת 2001, פטרישיה דיגן ובת הזוג שלה, דבורה אנדרסון, הקימו חברת ייעוץ בשם PDA.
משנת 2005 ואילך - לצד המשך עבודות הייעוץ, ההרצאות, המחקר והכתיבה - החלה החברה לפתח מוצרי תוכנה, שנועדו לשנות את תהליכי העבודה במרפאות בריאות-הנפש, ולא רק להעניק השראה חד-פעמית בדמות הרצאה שלאחריה אנשי המקצוע יחזרו לשיטות העבודה הרגילות שלהם.
מוצרי התוכנה שהחברה פיתחה קיבלו את השם CommonGround - קרקע משותפת.
פלטפורמת ה-CommonGround מאפשרת למרפאות בריאות-הנפש לשנות את כל דרכי האינטראקציה שלהן עם המטופלים, על מנת להעצים את המטופל ולעודד אותו לייצר קבלת החלטות משותפת עם הפסיכיאטר שלו ועם גורמי הטיפול האחרים.
השימוש בפלטפורמה מבוסס על החלטה של המרפאות להעסיק עמיתים מומחים בחדר ההמתנה של המרפאה - אנשים בעלי ידע מניסיון אישי, שהתמודדו בעצמם עם משברים נפשיים ומגבלה נפשית, שעושים שימוש בידע מניסיון ובתחושת הגורל המשותף (היותם "עמיתים", כלומר בני קבוצת השווים), שמועסקים במסגרת המרפאה כחלק מבעלי התפקידים במקום.
בנוסף החברה מעבירה הכשרות לעמיתים-מומחים ולאנשי-מקצוע, מייצרת כלים לטיפול ולקבלת החלטות משותפת ומספקת הדרכה וייעוץ.
דיגן עצמה מפרסמת בלוג באתר החברה.
דיגן ממשיכה לפרסם מחקרים ולהרצות בכל רחבי העולם - בשנת 2019 חזרה לסדרת הרצאות בישראל, לאחר שהגיעה להרצאות בישראל עוד בשנת 1995.
דיגן חיה בזוגיות ארוכת שנים עם בת הזוג שלה, דבורה אנדרסון, שאף היא מתמודדת עם מגבלה נפשית ונמצאת בהחלמה.
השתיים הכירו בשנת 1986, כאשר אנדרסון גייסה אותה כשותפה להקמת ארגון של אנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית בכל רחבי מדינת מסצ'וסטס שבארצות-הברית.
ב-1997 נולדה לשתיים בת בשם קיאן.
פטרישיה פטיבון היא זמרת סופרן קולורטורה צרפתייה.
הרפרטואר שלה כולל מוזיקה בארוק צרפתית וקלאסית ומלחינים מודרניים בהם פרנסיס פולנק, ליאונרד ברנשטיין ואהרן קופלנד.
מופיעה עם מנצחים בעלי שם ותזמורות מפורסמות בבתי אופרה ואולמות קונצרטים חשובים בעולם.
פטרישיה פטיבון נולדה ב-27 בפברואר 1970 בעיירה מונטגריס בלואר, צרפת.
בילדותה למדה נגינה בפסנתר ובהמשך אומנות פלסטית, אך עד מהרה עברה לתחום המוזיקה בקונסרבטוריון בפריז וסיימה את לימודיה עם תואר ראשון במוזיקולוגיה.
היא המשיכה את לימודיה בקונסרבטוריון בתחום הזמרה בהדרכת רחל יקר.
בסיום לימודיה בשנת 1995 הוענק לה ממוסד זה פרס ראשון בזמרה.
פטיבון התגלתה על ידי המנצח האמריקני ונגן הצ'מבלו הנחשב ויליאם כריסטי והופיעה פעמים רבות עם תזמורתו Les Arts Florissants בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס, בלה סקלה במילנו, בתיאטרון קולון בבואנוס איירס ובאולם וויגמור בלונדון.
פטיבון הופיעה לראשונה על הבמה בשנת 1996 באופרה של פריז באופרה היפוליטה ואריציה מאת ראמו.
לאחר מכן הופיעה במגוון תפקידים, בהם בלונדה, בחטיפה מן ההרמון מאת מוצרט, זרבינטה באריאדנה מנקסוס, סופי באביר הוורד מאת ריכרד שטראוס, נורינה בדון פסקוואלה.
ואולימפיה בסיפורי הופמן מאת אופנבך.
כן הופיעה באופרה הגרמנית של הריין ובבתי האופרה בליון, נאנסי, טולוז ושטרסבורג.
בנוסף לכך הופיעה לראשונה בבית האופרה בסטיליה בפריז בתפקיד מנון ביצירתו של מאסנה, באופרה של ציריך כבלונדה ובאופרה הממלכתית של וינה כאולימפיה וסופי.
התפתחות אומנותית במאה העשרים ואחת
עם תחילת המאה, הרחיבה פטיבון את הרפרטואר שלה בג'אנרים מגוונים של האופרה.
הופעותיה כוללות את תפקיד לולו מאת אלבן ברג בז'נבה, בפסטיבל זלצבורג ובליסאו בברצלונה.
בנוסף, השתתפה בהעלאת האופרה מיטרידאטה מאת מוצרט על הבמה בווינה ובמינכן.
הופעתה לראשונה בתפקיד דונה אנה (דון ג'ובאני) הייתה בבית האופרה בסטיליה בפריז וזכתה להצלחה גדולה.
כן הופיעה כסוזנה בנישואי פיגרו בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס וכגילדה בהפקה חדשה של ריגולטו במינכן.
פטיבון הופיעה בבכורה העולמית של האופרה Au Monde מאת פיליפ בוסמן שהייתה בבריסל ובשנת 2013 היא שרה את ג'וניה (לוסיו סילה) בברצלונה.
פטיבון ביצעה גם תפקידי אופרה בארוקיים רבים, כולל ג'ינברה באריודנטה של הנדל בז'נבה ובפסטיבל אקס-אן-פרובאנס; פאני וזימה באינדיאנים האצילים של ראמו בניצוחו של ויליאם כריסטי בבסטיליית האופרה, דלינדה באריודנטה בניצוחו של מארק מינקובסקי ואמור באורפייה ואורודיצה מאת גלוק בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר בפתיחתו המחודשת של תיאטרון שאטלט.
הצלחה מיוחדת הייתה הופעתה בתפקיד זלמירה בארמידה מאת היידן באולם המוזיקפריין של וינה, עם צ'ציליה ברטולי והמנצח ניקולאוס הרנקונור.
פטיבון הופיעה לעיתים קרובות עם הרנקונור, והופיעה תחת שרביטו באופרות מאת מוצרט והיידן בווינה, לוצרן, זלצבורג וגראץ.
קולה של פטיבון מאופיין בניקיון צליל ומתיקות בטווחים העליונים, שם היא מפעילה ניואנסים ווירטואוזיות המתבטאים באפקט יפה, כפי שניתן לשמוע בהקלטתה לאריה הנקמה של מלכת הלילה מהאופרה חליל הקסם מאת מוצרט.
פטיבון נחשבת לבעלת יכולת משחק שירתי מהמעלה הראשונה.
היא שרה בהבעה רבה מלאת הפתעות.
יכולתה ברגיסטרים הגבוהים מעולה, אך למרות זאת היא בוחרת לעיתים בבחלופה נמוכה יותר אם הטקסט דורש זאת.
הביקורות על הופעותיה והקלטותיה משבחות את יכולתה הקולית ובעיקר את הפרשנויות הבלתי שגרתיות לתכנים המוזיקליים אותם היא מבצעת.
פטיבון מרבה להקליט עם החשובות שבחברות העולמיות, בעיקר עבור דויטשה גרמופון, דקה וסוני.
עד שנת 2020 הקליטה פטיבון, הן כסולנית והן כשותפה עם זמרות וזמרים 29 תקליטורים המכילים מגוון רחב של יצירות מכל הזמנים, החל מתקופת הברוק וכלה ביצירות עכשויות.
תקליטור משנת 2008, בו שרה מיצירות הידן מוצרט וגלוק בניצוח דניאל הרדינג, זכה בפרס מגזין המוזיקה של ה-BBC לשנת 2009 על "אלבום האופרה הטוב ביותר
יצירות מאת מוצרט, היידן וגלוק עם תזמורת קלן בניצוחו של דניאל הארדינג .
שירי אמריקה - יצירות מאת ברבר, ברנשטיין, קופלנד ואח'.
יצירות מאת פולנק, תזמורת פריז בניצוח פאבו ירווי (דויטשה גרמופון)
בשנת 1998 זכתה בפרס השנתי בצרפת בתחום המוזיקה הקלאסית ככשרון הצעיר הטוב ביותר.
בשנים 2001 ו-2003 זכתה במסגרת זו בפרס זמרת האופרה הטובה ביותר.