tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עקב צניחת הטמפרטורה בלילה, מתעבים אדי המים (שהיו עד כה נישאים באוויר הפתוח) על המשטחים לכדי טיפות, המאפיינות את שעות הבוקר המוקדמות.
בטבע, הטל מתהוה בעיקר על עלוות צמחים ועל הקרקע.
בכך הטל מסייע, בין היתר, לצמחים לשמור על לחות ורעננות באזורים צחיחים ובמדבריות.
הטל נוצר בלילות בהירים כתוצאה מהתקררותם של עצמים ופני הקרקע שהתחממו במשך היום.
האוויר מכיל אדי מים בכמות מסוימת.
כאשר מתקרר האוויר, כמות הלחות שהוא יכול להכיל יורדת, והוא מגיע למצב של רווית-על.
המים העודפים מפסיקים להיות אדים ומתעבים על גרעיני ההתעבות שנמצאים בסביבה – בייחוד כאשר גרעיני התעבות אלו (עצמים, קרקע) קרים יותר מן האוויר.
במצב זה אומרים כי טמפרטורת האוויר ירדה אל מתחת לטמפרטורת הרוויה של האוויר (הטמפרטורה שבה האוויר אינו יכול להכיל יותר לחות או אדי מים נוספים).
הטל אינו נוצר בדרך כלל בלילות מעוננים היות שהעננות מונעת במידת מה את ההתקררות של הקרקע.
כמו כן גם רוחות מונעות היווצרות טל היות שהסעת האוויר המהירה מונעת את התעבותו.
לטל חשיבות רבה כמקור לחות לצמחייה באזורים שכמות המשקעים שבהם מועטת, וכמקור שתייה לחרקים קטנים.
ניתן לאגור מי טל באמצעות רשת ערפל.
מספר לילות הטל בישראל שונה מאזור לאזור.
בממוצע, טל נוצר בכ-200 לילות בשנה בעמק יזרעאל ובשפלת החוף, 250 לילות בצפון הנגב, 150–180 לילות באזורי ההר ועד 50 לילות בעמק הירדן.
באזורי הכנרת וצפון ים-המלח הטל נוצר במרבית ימי השנה (320–365 לילות).
למדידת כמות הטל משתמשים במכשיר הנקרא מד טל.
המתקן הומצא על ידי חוקר הטבע הישראלי שמואל דובדבני.
המתקן נפוץ בכל העולם ומורכב מלוח עץ צבוע בצבע כהה החובר למעין "סקלת טל".
הבדיקה הכמותית נעשית בשיטה אופטית.
בתפילת שמונה עשרה מזכירים במשך חודשי הקיץ את השבח "מוריד הטל" (מלבד נוסח אשכנז בחוץ לארץ).
גם בחודשי החורף כורכים יחד את הטל והמטר בבקשה "ותן טל ומטר לברכה".
הטל מוזכר פעמים רבות בתנ"ך והוא משמש משל למקור רענן של חיים ולשפע של ברכה.
כן מצאנו בברכת יצחק ליעקב אבינו וכן מצאנו בהבטחת ה' לישראל בנביא הושע
במקרא נמצא גם קישור של הטל לתחיית המתים: , ובעקבות כך גם חז"ל מתארים "טל שעתיד להחיות בו מתים", שבעזרתו החיה האל את בני ישראל שמתו לאחר ששמעו את קולו במעמד הר סיני.
הטל מוזכר גם כאחד משבעת המשקים (חלק מראשי התיבות י"ד שח"ט ד"מ, כשה- ט' הוא הטל) שכאשר נופלים על דבר מאכל, הם מכשירים אותו לטומאה, וכן הוא משקה שאם הוא בא במגע עם קמח בפסח, הוא מחמיץ את העיסה.
טללים שאינם ברכה מכונה "טללים רעים".
אחת הסיבות לנענועים של הלולב בחג הסוכות היא "לעצור טללים רעים", שלא יבואו במשך השנה.
טַל־אֵל הוא יישוב קהילתי בגליל, בתחומי המועצה האזורית משגב.
זהו היישוב המערבי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית.
היישוב נמצא בסמוך לצומת אחיהוד, ונוסד בשנת 1980.
היישוב הוקם על ידי 12 משפחות חלוצות – 10 מהן עלו מברית המועצות ושתי משפחות ישראליות.
כיום כולל היישוב כ-330 משפחות ויותר מ-1,000 תושבים.
היישוב הוקם בראשיתו כמושב עובדים השייך לתנועת המושבים.
מאחר שלא ניתן היה להשתית את היישוב על משקים חקלאיים בגלל מגבלות של קרקע חקלאית זמינה ומגבלת מכסות מים, שונה היעוד וכיום מוגדר הכפר כיישוב קהילתי.
הוא רשום כאגודה שיתופית במסגרת "המרכז החקלאי".
מקור השם בברכת משה, .
טל-אל נמצא מעל ואדי יצהר, הנטוע כולו בכרמי זיתים אשר היו אחד מיסודות החקלאות הקדומה ואחד מהסמלים של השפע והעושר.
טל פירושו שפע הניתן מידי שמים.
בתחילת יולי 2022, הפגינו תושבים מול ביתה של השרה לאיכות הסביבה תמר זנדברג נגד הקמת בית מטבחיים גדול בסמוך ליישוב.
כשלושה שבועות לאחר מכן הודיע משרד הכלכלה והתעשייה על סגירת התוכנית והפסקת קידום התכנון.
טכנציום (Technetium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Tc ומספרו האטומי 43. דמיטרי מנדלייב חזה תכונות רבות של יסוד זה, זמן רב לפני גילויו.
בשנת 1937 נתגלה איזוטופ הטכנציום 97Tc, והיה ליסוד המלאכותי הראשון שנוצר במעבדה (מכאן שמו; ביוונית τεχνητός - טכנטוס - שמשמעו "מלאכותי").
בטבע טכנציום מופיע רק במכרות אורניום כתוצר פירוק של אטומי אורניום.
טכנציום הוא מתכת כסופה אפורה ורדיואקטיבית.
באוויר לח טכנציום מתחמצן ל-TcO2 או ל-Tc2O7. כשטכנציום נמצא בצורת אבקה הוא יכול לבעור.
טכנציום מסיס בחומצה חנקתית, חומצה גופרתית, אבל לא בחומצה הידרוכלורית.
מתחת לטמפרטורה של 11.2K יש לטכנציום את עומק החדירה המגנטי הגבוה ביותר לאחר ניאוביום.
ל-99mTc, איזומר גרעיני של 99Tc, יש זמן מחצית חיים של 6.06 שעות בלבד.
איזומר זה פולט קרינת גמא עם אנרגיית פוטון של 140 קילואלקטרונוולט, שהיא נמוכה יותר מזו של איזוטופים רבים המיושמים בתחום הרפואה הגרעינית.
זמן מחצית החיים הביולוגי של התרכובת טכנציום דיפוספונט, לדוגמה, הוא יום אחד.
שילוב תכונות אלו הופך את האיזומר לחומר אטרקטיבי עבור טיפולי דימות רפואי: הוא מבטיח שהחולה יחשף פרק זמן קצר בלבד לקרינת גמא, וככל שנשארים בגופו אטומים של האיזוטופ הראשי, לאלו יש פעילות סגולית נמוכה מאוד.
תרכובת הטכנציום מוזרקת למחזור הדם של הנבדק, ולאחר פרק זמן של מספר דקות עד מספר שעות, משנקשרה לרקמות הרלוונטיות, מוכנס הנבדק למכשיר SPECT, המשמש כמצלמת גמא ומפיק תמונות דו-ממדיות או תלת-ממדיות של גוף הנבדק.
תרכובת הטכנציום נוטה להתרכז במיקומים בהם קיימת פעילות ביולוגית מוגברת או חריגה, ומכך ניתן להסיק אודות האתרים בגוף בהם נמצאים שיעורים גבוהים של פעילות כזו.
ל-95mTc יש זמן מחצית חיים של 61 ימים הוא משמש כסמן רדיואקטיבי בלמידת תנועותיו במערכות של בעלי חיים וצמחים.
כמו רניום ופלדיום, טכנציום יכול להיות מועיל בזירוז בתגובות כימיות מסוימות, אבל הרדיואקטיביות שלו יכולה להוות בעיה כשמתחשבים בבטיחות.
נוכחות של היון TcO4- במים בריכוז נמוך (5×10-5 M) יכולה להגן על פלדה מקורוזיה, הריכוז הנמוך שנדרש מהווה יתרון על פתרונות אחרים כמו היון CrO42- שזקוק לריכוז גבוה פי עשרה על מנת להגיע לאותן תוצאות.
במשך מספר שנים היה מקום ריק בין מוליבדן (יסוד 42) ורותניום (יסוד 44).
מיקומו בטבלה המחזורית גרם לחוקרים לחשוב שיהיה קל יותר למצוא אותו מאשר יסודות חסרים אחרים.
ב-1828 חשבו שמצאו אותו במכרה פלטינה והשם פוליניום ניתן לו.
בסופו של דבר התברר שזה בסך הכול אירידיום לא טהור.
דמיטרי מנדלייב חזה שלטכנציום יהיו תכונות כימיות דומות לאלו של מנגן ונתן לו את השם אקא מנגן.
ב-1877 כימאי רוסי בשם סרגיי קרן דיווח על גילויו של היסוד הנעלם במכרה פלטינה.
הוא נתן לו את השם דאוויום.
אחרי בדיקה של כימאי אנגלי התברר שהחומר שקרן גילה היה תערובת של אירידיום, רודיום וברזל.
יסוד 43 התגלה סופית בניסוי שנערך ב-1937, שבו מצא אמיליו סגרה מאוניברסיטת פלרמו את האיזוטופ 97Tc בדוגמה של מוליבדן (הדוגמה הופצצה בדאוטריום, איזוטופ של מימן).
השם טכנציום ניתן על שם המילה "מלאכותי" בלטינית.
טכנציום היה היסוד המלאכותי הראשון שהופק על ידי האדם.
מכיוון שטכנציום בלתי יציב, מעט ממנו נוצר באורח טבעי בקרום כדור הארץ בדעיכה של אורניום.
ב-1999 דייוויד קארטיס העריך שקילו אורניום מכיל 1 ננוגרם טכנציום.
בנוסף לכך בשנת 1952 נצפה טכנציום באטמוספירות של ענקים אדומים בחלל (סוגים S-, M-, N-) בספקטרום הייחודי לו.
טכנציום בצורתו הטבעית הוא בעל זמן מחצית חיים של כמה מיליוני שנים, מה שבהכרח אומר שהטכנציום מיוצר על ידי הכוכב עצמו, ולא היה כשהכוכב נוצר מכיוון שגיל הענקים האדומים גדול בהרבה מגילו של הטכנציום.
הדבר מעורר שאלות רבות מכיוון שעד היום לא ידוע על מנגון שיוצר טכנציום בליבת הכוכבים ובנוסף כורה אותו החוצה אל פני השטח שבו הוא נצפה.
כל האיזוטופים של טכנציום הם רדיואקטיביים, אך לא מהווים סכנה מכיוון שכמעט ולא נמצאים בטבע.
לטכנציום אין תפקיד ביולוגי ובמצב נורמלי הוא לא נמצא בגוף האדם.
טל בן-חיים (נולד ב-31 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
בן-חיים הוא סגן שיאן ההופעות במדי נבחרת ישראל עם 96 הופעות.
בן-חיים גדל והתחנך בראשון לציון.
הוא הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי תל אביב בגיל 6. הוא התקדם בין קבוצות הנערים והנוער של מכבי תל אביב עד עלייתו לקבוצת הבוגרים.
בן-חיים החל את הקריירה המקצועית שלו בליגת הבוגרים, עוד כשהיה בן 16 בלבד.
בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב בליגת העל הישראלית, שיחק במשך 6 שנים וזכה עמה בגביע המדינה בעונת 2001/2002 ובאליפות המדינה בעונת 2002/2003.
בקיץ 2004 החל בן-חיים את הקריירה האירופאית שלו בקבוצת בולטון וונדררס האנגלית, ובמדיה שיחק שלוש שנים והבקיע שער אחד ב-88 הופעות בפרמייר ליג.
ביוני 2007, לאחר שסיים את חוזהו בבולטון והפך לשחקן חופשי, חתם בן-חיים במועדון צ'לסי על חוזה ל-4 שנים, כאשר שכרו עמד על סכום של כ-60,000 ליש"ט לשבוע, סכום שיא עבור שחקן ישראלי אי פעם.
את הופעת הבכורה שלו במדי צ'לסי ערך בן-חיים ב-5 באוגוסט 2007 במשחק מגן הקהילה נגד מנצ'סטר יונייטד.
בתקופה בה ז'וז'ה מוריניו עדיין אימן את צ'לסי בתחילת העונה שותף בן-חיים ברוב משחקיה של צ'לסי, בעיקר כממלא מקומם של הבלמים והמגנים שהיו פצועים באותה תקופה.
לאחר מינויו של אברהם גרנט הישראלי למאמן הקבוצה, לא מצא בן-חיים את מקומו בקבוצה, הוא מיעט לשחק ובתקשורת נפוצו שמועות על עזיבתו.
באפריל 2008 התבטא בן-חיים בחריפות כנגד גרנט ("ידעתי ששום דבר טוב לא ייצא מזה שגרנט יגיע לצ'לסי") ונקנס בשל כך על ידי הנהלת הקבוצה ב-80,000 לירות שטרלינג.
ב-30 ביולי 2008, כחודש לפני שהמועדון נרכש על ידי חברה מאבו דאבי, חתם בן-חיים במנצ'סטר סיטי.
בן-חיים לא השתלב היטב גם בקבוצה זו - הוא שותף בתשעה משחקי ליגה בלבד ובפברואר 2009 הושאל לסנדרלנד עד סוף העונה.
ב-31 באוגוסט 2009 חתם בן-חיים בפורטסמות', עמה העפיל לגמר הגביע האנגלי אך בתום העונה ירד עמה לליגת המשנה באנגליה.
ב-2 באוגוסט 2010 הושאל בן-חיים לווסטהאם יונייטד, ובכך איחד כוחות פעם נוספת עם המאמן אברהם גרנט.
ב-13 בינואר 2011 חזר בן-חיים לפורטסמות' אחרי שווסטהאם לא עמדה בחוזה ההשאלה.
ב-9 באוגוסט הכריז מפרק פורטסמות' כי בן-חיים משוחרר מהקבוצה שעומדת בפני פירוק ולא יכלה לשלם לו את המשכורת שביקש, מיליון ליש"ט.
ב-4 בינואר 2013 חתם על חוזה עד תום העונה בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס.
למחרת ערך בן-חיים את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הגביע מול וסט ברומיץ' אלביון, שהסתיים בתוצאה 1–1. בן-חיים בישל את השער לזכות קבוצתו.
ב-24 ביולי 2013 חתם בן-חיים על חוזה לשתי עונות במדי סטנדרד ליאז' מליגת העל הבלגית, שם שיחק תחת המאמן גיא לוזון, אך לא הצליח למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה, ובמהלך העונה שותף בעשרה משחקי ליגה.
לקראת עונת חזר בן-חיים לאנגליה, וחתם לעונה אחת בצ'רלטון את'לטיק מליגת המשנה.
ב-9 באוגוסט 2014 ערך בן-חיים את הופעת הבכורה שלו במדי צ'רלטון, במשחק מול ברנטפורד במסגרת מחזור הפתיחה של הליגה.
לקראת עונת 2015/2016, ב-4 ביוני 2015, חזר בן-חיים לישראל, וחתם בקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, על חוזה לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת.
ב-17 ביוני 2017 האריך בן-חיים את חוזהו במכבי תל אביב בעונה אחת.
בעונת 2017/2018 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, וב-5 ביוני 2018 הודיע על עזיבת הקבוצה.
ב-17 באוגוסט 2018, חתם בן-חיים על חוזה לשנתיים בבית"ר ירושלים, וב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, בהפסד 1–4 למכבי פתח תקווה במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019. באוגוסט 2020 האריך את החוזה בשנה.
ב-25 באוגוסט 2021 הודיע בן-חיים על פרישתו ככדורגלן, ומונה למאמן ההגנה של נבחרת ישראל.
ב-13 בפברואר 2002 ערך בן-חיים את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת גרמניה שהסתיים בהפסד 1–7. ב-4 ביוני 2011 הבקיע את שערו הראשון והיחיד במדי נבחרת ישראל (בפנדל) במשחק נגד נבחרת לטביה.
בשנים 2014–2015 שימש בן-חיים כקפטן משנה בנבחרת.
החל מספטמבר 2017 שימש כקפטן במקום ערן זהבי שפרש מהנבחרת, עד מינויו של ביברס נאתכו לקפטן במרץ 2018.
ב-2022, לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל בן חיים לעסוק כסוכן שחקנים.
ב-2023 הוציא ספר אוטוביוגרפי בשם "בכוח הרצון".
טל אביב (נולד ב-15 ביוני 1968) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט ישראלי.
טל אביב נולד בבת ים.
לאחר שחרורו מצה"ל למד במחלקה לעיצוב גרפי ב"ויטל" המרכז ללימודי עיצוב ת"א.
משנת 1996 החל לעבוד כמאייר וקריקטוריסט בעיתון "תל אביב" וב"ידיעות אחרונות".
מאז התפרסמו עבודותיו בעיתונים ומגזינים כגון גלובס, מעריב, רייטינג, פורבס, דה מרקר ופנאי פלוס וכן באתרי אינטרנט ובספרים.
אביב מאייר לירחון "הפרקליטים" המופק על ידי לשכת עורכי הדין, בו מוצגים דיוקנאותיהם של "אנשי השנה בעולם המשפט הישראלי".
במרבית מעבודותיו מופיעות הדמויות כקריקטורות, וניתן לראות בהן את השילוב בין הסגנון הציורי והצילומי לבין הסגנון הציורי והרישומי, שמאופיינים במשיכות מכחול גסות ואף בקווי עיפרון.
אביב הציג את יצירותיו במגוון תערוכות בישראל ובעולם.
בין השנים 2002–2006 שימש כסגן יו"ר איגוד הקריקטוריסטים הישראלי, לצדו של מישל קישקה.
נשוי, אב לשתי בנות ומתגורר בבת חפר.
2002: חיות יוצאות מהאגדות הגלריה העירונית רעננה
2003: יער סינמטק תל אביב
2003: "איורים חדשים לאגדות ישנות" בית אריאלה תל אביב
2004: "סינמה" הגלריה העירונית רעננה
2005: "2004 השנה שהייתה" קמפוס חנקין תיאטרון חולון
2005: "2005 השנה שהייתה" קמפוס חנקין תיאטרון חולון
2006: "2006 השנה שהייתה" קמפוס חנקין תיאטרון חולון
2006: "קומיקסראללה" סינמטק תל אביב
2006: "משחקים" הגלריה העירונית רעננה
2007: "דוש" מוזיאון ארץ ישראל
2007: "חיים יבין" סינמטק תל אביב
2008: "2008 הרצל חוזה אישי" מוזיאון הקריקטורה והקומיקס הישראלי חולון
2010: "אגדה של ילד" הגלריה העירונית רעננה
2011: "הסרט האדום" מדיטק חולון
2011: "2011 השנה שהייתה" מוזיאון הקריקטורה והקומיקס הישראלי חולון
2012: "2012 השנה שהייתה" מוזיאון הקריקטורה והקומיקס חולון
להזיז משאית במילים (מאת אפרת ישראלי וטל רחמני)
בילי בליינד (מאת חן פינץ)
מוציאה לשון (מאת שלומית עוזיאל)
נגד הזרם (מאת רותי יצחקי-ריכטר)
טל בורשטיין (נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הרכז, הקלע והסמול פורוורד בקבוצות בני הרצליה, מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
בורשטיין זכה עם מכבי תל אביב ב-3 גביעי אירופה, 10 אליפויות, וב-8 גביעי מדינה.
לפני שהגיע למכבי שיחק בורשטיין בקבוצת הנוער של בני הרצליה ו-3 שנים בקבוצה הבוגרת.
בורשטיין היה קפטן הנבחרת הצעירה עד גיל 20 ולאחר מכן גם קפטן נבחרת הבוגרים.
בורשטיין הגיע למכבי תל אביב בעונת , וקיבל את חולצה מספר 10 (חולצה שהייתה שייכת לעודד קטש לפניו).
הוא החל את העונה על הספסל, אבל לקראת אמצע העונה הוא הפך לשחקן חמישייה קבוע.
בסוף עונת , לאחר 6 עונות במכבי רבו השמועות על כך שבורשטיין יעזוב את מכבי בסוף העונה, בעיקר דובר על מעבר לקבוצת ז'ירונה מספרד, אולם במשחק האחרון של העונה (משחק האליפות נגד הפועל ירושלים), נפצע דקות ספורות לפני הסיום.
בעיתוני הרכילות סופר שהוא נתקע במאיר טפירו אך מריאיון עם טל בערוץ ניקלודיאון נובע כי מאיר טפירו לא נגע בו ("אני לא מאשים את מאיר, הוא אפילו לא נגע בי," סיפר טל בראיון).
כתוצאה מהפציעה קרע את גיד אכילס, נותח למחרת והושבת מאימונים למשך כמה חודשים.
למרות הפציעה, במהלך הקיץ בורשטיין חתם במכבי על חוזה ל-3 שנים נוספות.
באחד הראיונות, אישר בורשטיין שאם לא היה נפצע הוא היה עוזב את מכבי.
במהלך העונה שלאחר מכן, תחת הדרכתו של המאמן הקרואטי נבן ספאחיה, חזר בינואר בורשטיין למשחק פעיל.
לאחר מספר משחקים ביורוליג ובליגה הישראלית (במהלכם היה בורשטיין בורג מרכזי), הבין כי הפציעה לא תאפשר לו לחזור ולשחק בתקופה הקרובה, והוא נאלץ לחזור לטיפולים פיזיותרפיים.
לקראת יורובאסקט 2007 הודיע טל כי אין בכוונתו לשחק במדי הנבחרת באותו קיץ, סוגיה שעוררה מחלוקת קשה בעקבות הצהרות רופא הנבחרת שהוא דווקא כשיר לשחק.
בורשטיין חזר לשחק בשורות מכבי באמצע עונת 2007/2008 וסיים איתה עונה נטולת תארים.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל בורשטיין אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
ב-8 באוקטובר 2009 חתם לעונה אחת בקבוצת פואנלברדה מספרד.
ב-15 ביוני 2010 חזר בורשטיין למכבי וחתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצה.
בעונת 2010/2011 זכה בורשטיין ביחד עם מכבי באליפות ובגביע המדינה.
ב-1 בספטמבר 2011 מונה לקפטן מכבי תל אביב לאחר פרישת הקפטן הקודם דריק שארפ.
ב-27 באוגוסט 2012 הודיע בורשטיין על פרישתו מכדורסל מקצועני בעקבות פציעה בירך, קרע בלברום האצטבולרי.
ב-28 באוגוסט, לפני פתיחת משחק מול נבחרת סרביה, ערכה עבורו נבחרת ישראל, שבמדיה שיחק 113 משחקים, טקס פרידה.
ב-30 ביוני 2017 מכבי תל אביב הודיעה על החתמתו של בורשטיין כעוזר מאמן שלישי של הקבוצה.
ב-3 ביולי 2018 הודיע על עזיבת מכבי תל אביב לטובת משפחתו.
נולד בתל אביב לצביקה בורשטין, מורה לנהיגה במקצועו, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים ילידי פולין, ולאוגניה לבית שטיינר, ילידת צ'כוסלובקיה.
בורשטיין נשוי לדנה סגל, בתו של משה סגל שליווה אותו כפיזיותרפיסט בשנותיו בבני הרצליה, ואב לשתי בנות ובן, ומתגורר בהרצליה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 שובץ ברשימתו של ראש עיריית הרצליה משה פדלון.
טכניקה ספרותית היא טכניקה בה נעשה שימוש ביצירות ספרותיות, כדי להשפיע באופן מסוים על הקורא.
טכניקות ספרותיות הן המרכיב הבסיסי של הכתיבה היוצרת.
ההבדל בין טכניקה ספרותית לסוגה ספרותית
המונח "טכניקה ספרותית" נבדל מהמונח "סוגה ספרותית".
לדוגמה, יצירה ספרותית יכולה להשתמש בסאטירה במקומות שונים, אך להשתייך לסוגה אחרת, לעיתים אף לא קומית.
במקרים מסוימים, שימוש עקבי מאוד בטכניקה מסוימת ביצירה ספרותית יכול להביא ליצירתה של סוגה חדשה המוגדרת על ידי שימוש רב באותה הטכניקה הספרותית.
אוקסימורון – מבע לשוני של זוג מרכיבים הסותרים זה את זה, שצירופם יוצר משמעות חדשה מעבר להיגיון – פרדוקס – וזו על מנת להגביר את הרושם וההפתעה.
אינקלוזיו (מסגרת) – להתחלה ולסוף יש אותם מאפיינים, היוצרים מעין מעגליות.
אירוניה – צורת מבע שבה המשמעות האמיתית של הדברים מנוגדת למשמעות הישירה של המילים.
אירוניה דרמטית נעוצה בידיעה או הבנה מוקדמת של הקהל כי גורל מסוים הולך ומתקרב, דבר המתנגש בתפיסת הדמות את הדברים.
אמצעים פיגורטיביים – שימוש באמצעים פיגורטיביים מעשיר את היצירה הספרותית, עוזר לקורא להרגיש חלק ממנה, מוסיף לה יופי וייחודיות.
מבין האמצעים הנפוצים: מטפורה, מטונימיה, סינסתזיה ואחרים.
אקרוסטיכון – שיטת כתיבה, בה ליקוט האות הראשונה של כל מילה, שורה או בית בשיר, יוצר מילה או מספר מילים, שם, אותיות האלפבית כסדרן וכדומה.
בשירה העתיקה ובמיוחד בשירת ימי הביניים העברית נחשב לאחד מקישוטי השיר.
כותבים רבים נהגו לחתום את שמם באמצעות טכניקה זו.
הרמז ואינטרטקסטואליות – טכניקות ספרותיות שעיקרן בקישור היצירה הספרותית ליצירות נודעות אחרות ולעיתים אף לטקסטים לא ספרותיים, זוהי למעשה רמיזה ממערכת סימנים אחת למערכת סימנים אחרת.
אשליה – נתינת הרגשה לקורא ולדמויות שהפתרון הגיע (ה"נבל" נתפס וכדומה) והסיפור קרב לסיום, אלא שבפועל העלילה מסתבכת ומובילה אל השיא.
דאוס אקס מכינה (האל מחוץ למכונה) – טכניקה שמקורה בתיאטרון ביוון העתיקה, כאשר הקונפליקט המרכזי נפתר באמצעים, שנראים כלא קשורים לסיפור (האל מגיע משום מקום ומציל את הגיבור מצרתו).
בתקופה המודרנית, שימוש ב"דאוס אקס מכינה" נחשב לרוב למגושם, שיש להימנע ממנו אם אין לו סיבה מיוחדת.
דובר ומספר – הדמות שמדברת בשיר או מספרת את הסיפור.
המחבר יכול לאפיין אותה בתכונות, אשר יתרמו ליצירה.
בין השימושים המפורסמים: החלפת דובר או סופר, מספר בלתי מהימן, מבע משולב ואחרים.
האנשה – מתן תכונות אנושיות לדבר שאיננו אנושי, כגון חפץ או בעל חיים.
הגזמה – תיאור מוגזם ומופרז.
תיאור זה נועד להדגיש או להעצים את האובייקט המתואר, ובכך ליצור רושם, תדהמה ופליאה בקרב הקוראים.
הראיה – ייצוג ישיר של המציאות המתוארת בטקסט, ללא תיווכו של המספר.
רמז מטרים (הטרמה) – רמיזה למה שהולך לקרות.
זרם התודעה – סגנון כתיבה שבו מצוטטות כל מחשבותיו ותחושותיו של המספר.
עם היוצרים הנודעים בשימוש בטכניקה זו נמנים ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף, ובהמשך מרסל פרוסט ואחרים.
חזרה – חזרה על מילים, צירופים וקטעים מתוך היצירה גורמת להדגשת הדברים החוזרים
מוטיב – רעיון, דמות, או חפץ שמופיעים בגלוי או בנרמז ביצירה מספר פעמים.
המוטיב מאיר את היצירה ונוצר קשר של משמעות שהיא מעבר להופעה המקומית של החפץ או הרעיון.
אנאפורה – חזרה על מילה או ביטוי המופיעים בתחילת השורות.
אפיפורה – חזרה על מילה או ביטוי המופיעים בסוף השורות.
החפצה – מתן תכונות של חפץ ליצור חי, בדרך כלל אדם.
חריזה – חזרה של צליל דומה בסופי מילים ליצירת יופי אסתטי ולהדגשת מילים ושורות מסוימות.
כתיבה צורנית ואידאוגרפיה – כתיבת הטקסט הספרותי, כך שגם לצורתו הממשית יש משמעות.
שורות הטקסט חתוכות באופן מיוחד המתאים לעניינו.
מיקוד – המספר מגביל את עצמו לספר לקורא רק דברים מסוימים ולא אחרים.
המספר יכול להתמקד באובייקט או אירוע, אך השימוש העיקרי מתייחס לדמויות.
מכתב – העברת מידע לקורא על ידי הצגת מכתבים, שכביכול נכתבו על ידי אחת הדמויות.
מצלול ואליטרציה – בטכניקות ספרותיות אלו נעשה שימוש ומשחק בצליליהן של המילים.
משחק מילים – בעת שימוש במשחקי מילים, לאופי המילים עצמן יש חשיבות ביצירה.
נבואה המגשימה את עצמה – נבואה אשר אמירתה, היא זו שגרמה להתגשמותה.
סיפורו של אדיפוס הוא אחת מן הדוגמות העתיקות לשימוש בטכניקה זו.
נימה – הרוח בה מסופרת היצירה, כאשר הנימה יכולה להשתנות במהלך היצירה ובכך ליצור אפקט מיוחד אצל הקורא.
דוגמות לנימות: נימה אידילית, מבשרת רעות או אדישה.
סיפור מסגרת – מצב של סיפור בתוך סיפור, כאשר הסיפור העיקרי משמש, בין השאר, לארגון הסיפורים שבתוכו.
– הסיפור ש"מאחורי" או "לפני" המאורעות בסיפור המרכזי.
מקרים שאירעו בעבר או רקע על דמות כלשהי יכולים לתת צבע ומימד נוספים ליצירה.
פלשבק – שבירת הרצף של הזמן על ידי החזרתה של אחת הדמויות לעבר.
פרודיה – חיקוי מגוחך, בדרך כלל הומוריסטי.
רומן מוכמן – יצירות ספרותיות המבוססת על יצירה קודמת מאת מחבר אחר.
שבירת הקיר הרביעי – המספר פונה ישירות לקורא, או לקהל לו הוא מספר את הסיפור.
בדרך זו מרגיש הקורא את עצמו שותף למאורעות.
תפנית עלילתית – שינוי בכיוון או במגמה המצופה של עלילת הסיפור, המחזה או הסרט.
היסטוריפיקציה – לקיחת העלילה למקום אחר ולזמן אחר משל הקורא/צופה.
תקבולת – שתי צלעות המקבילות זו לזו, בתוכן, בהטעמה, במקצב, בתבנית התחבירית או בחומר הסמנטי.
אברי התקבולת יכולים להיות שווים או שונים בגודלם או בצורתם, וההתקשרות יכולה לבוא על פי עקרונות שונים.
טכסאר (אופק 8) הוא שמו המסחרי של סדרת לוויינים המפותחת על ידי התעשייה האווירית לישראל, הלוויינים בסדרה מצויד במטעד מכ"ם מפתח סינתטי הפועל בתחום ה־X.
שמו המסווג של הלוויין, שילוח, נחשף בחדשות ערוץ 10 ב-31 בינואר 2008. זהו לוויין תצפית קל משקל, המסוגל לייצר הדמאות תלת־ממדיות של כדור הארץ ברזולוציה גבוהה, ביום, בלילה ובכל מזג אוויר.
הלוויין פותח על ידי התעשייה האווירית לישראל ושותפות בו שתי חטיבות שלה: חטיבת מערכות חלל - באמצעות מפעל מבת, וחטיבת האלקטרוניקה, באמצעות מפעל אלתא.
הלוויין שוגר מנמל החלל סאטיש דהאוואן שבדרום הודו באמצעות משגר PSLV (בתצורה המכונה פולאריס) ב־21 בינואר 2008. תמונות ראשונות שצילם נקלטו בתחנת הקרקע של הלוויין תשעה ימים לאחר השיגור.
קיבולת הזיכרון בלוויין היא 240 גיגהבייט.
הלוויין טכסאר עושה שימוש בטכנולוגיית מכ"ם מפתח סינתטי (SAR).
הלוויין טכסאר מתוכנן לפעול בשלוש דרכים:
SPOT Mode – התמקדות באזור מוגדר, ומעקב של הלוויין אחר האזור בעודו נע;
Strip Mode – איסוף מידע רציף במסלול התקדמות הלוויין;
Mosaic Mode – דגימה של אזורים נבחרים הנמצאים תחת נתיב הלוויין במעבר מסוים.
הלוויין שוגר ביום שני, 21 בינואר 2008, מנמל החלל סריהריקוטה שבהודו, באמצעות משגר PSLV.
השיגור בוצע בשעה 05:45 שעון ישראל.
הלווין דעך ממסלולו ב-3 ביולי 2024.
פרויקטים נוספים על בסיס הטכסאר
RISAT-2, לוויין מכ"ם הודי שפותח בסיוע חברת אלתא ושוגר ב-2009. לוויין מכ"ם נוסף בשם RISAT-2BR1 שוגר ב-2019.
אופק 10, לוויין מכ"ם צבאי ששוגר מישראל ב-2014, על ידי משגר שביט.
MuSAR, הצעה משותפת של הסוכנות לחלל הישראלית והתעשייה האווירית וחברת נורת'רופ גרומן לפתח גשושית חלל לחקר כוכב נגה באמצעות מכ"ם אשר יועדה לשיגור ב-2015 אך ההצעה לא התקבלה על ידי נאס"א.
חברת הביון האמריקאית XpressSAR חתמה בנובמבר 2018 על הסכם עם התעשייה האווירית שתספק לה 3–4 לווייני מכ"ם מסוג טכסאר לפעילותה.
חברת ISI ששיגרה את לווייני ארוס, מתכננת לשגר 2 לוויינים מסוג טכסאר שכינויים יהיה "ארוסאר" בשנים הקרובות.
גורווין טכסאט 2 (TechSat Gurwin II) הוא לוויין קטן שפותח בטכניון ושוגר לחלל ב-10 ביולי 1998, באמצעות משגר לוויינים רוסי מטיפוס סטארט.
הלוויין תפקד בהצלחה עד 2010 ובכך שבר את שיא הפעילות של מיקרו לוויינים מסוגו - כ-12 שנות פעילות רצופות.
הלוויין מכונה גם GO-32 או OSCAR-32 על ידי חובבי רדיו.
הלוויין נקרא על שמם של יוסף ורוזלין גורווין, אשר תרמו רבות לפרויקט זה.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החלו סטודנטים בטכניון במאמץ פיתוח לוויין זעיר אשר יעשה שימוש בטכנולוגיות חלל חדישות.
הסטודנטים, בליווי של אנשי הסגל, בנו לוויין שמשקלו 50 ק"ג, גודלו 50 X 50 ס"מ וצורך פחות מ-17 ואט.
מרבית החומרה ללוויין נתרמה על ידי חברות ישראליות, אשר רצו לבחון רעיונות חדשים ופיתוחים מקוריים בסביבת חלל על גבי לוויין.
עלות הפיתוח של הלוויין עמדה על כ-3.5 מיליון דולר.
הלוויין הראשון שנבנה שוגר על גבי טיל רוסי בחודש מרץ 1995. השיגור נכשל והלוויין לא הגיע למסלול.
הלוויין גורווין טכסאט-2 שנבנה בעקבותיו שוגר בהצלחה ביולי 1998 לגובה של 820 ק"מ.
באפריל 2010, לאחר 11 שנים של פעילות במסלול, הושלמה משימת הלוויין והופסקה פעילותו.
זהו שיא ללוויין אוניברסיטאי שתוכנן למספר שנים בודדות.
לוויין הטכסאט הוא פרי פיתוח של הטכניון, במסגרת מכון אשר לחקר החלל, בשיתוף עם המחלקה לפיזיקה, הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל, סוכנות החלל הישראלית, מפא"ת ותעשיות חלל שונות בארץ, בראשן התעשייה האווירית.
אגודת חובבי הרדיו בישראל הייתה גורם מרכזי בפיתוח מערכות הקשר של הלוויין.
חובבי רדיו השתתפו באופן פעיל בתכנון מערכות הקשר על הלוויין ומערכות הקשר בתחנת הקרקע.
דבר זה אפשר האזנה ושידור אל הלוויין וממנו על ידי קהילת החובבים בעולם כולו.
בעבר הפיתוח של "טק-סאט" היה שאפתני בהרבה ונועד לכלול שיגור עד 100 לוויינים מסוגו שנועדו לאפשר כיסוי מקיף לצילום כל פינה בכדור הארץ או שימוש במצלמה ובמטעד שלו לאיבזור לוויינים אחרים וכן חיפשו עבורו משקיעים בינלאומיים וחברות זרות מתחום החלל.
כך בחנו בו השקעה קונצרן איירוספסיאל הצרפתי וכן קונצרן אסייתי.
גרסת הייצוא נועדה לעלות כ-8 מיליון דולר לכל לוויין צילום מסוגו.
הלוויין בתצורת קובייה של 445 mm x 445 mm x 445 mm ממנה בולטת אנטנה.
הלוויין שוקל 48 ק"ג, ומצופה פאנלים סולרים.
הלוויין מיוצב בבקרה תלת-צירית, בעזרת גלגל תנע ושלושה מגנטוטורקרים, ומשתמש במגנטומטרים כחיישנים.
הבקרה נעשית על ידי מדידת השדה המגנטי הנמצא במסלול הלוויין והשוואתו למודל שדה מגנטי חזוי שהועלה ללוויין מהקרקע.
לוויין טכסאט הראשון הכיל גם מד אופק, אולם מסיבות תקציביות לא היה ניתן להוסיף אותו ללוויין השני.
טכסאט נועד לשימושים מדעיים, והכיל שישה ניסויים: מצלמה, מד אוזון (OM-2), גלאי חלקיקים כבדים (SOREQ), ניסוי הולכת על (SUPEX), גלאי קרינת קרני X, וניסוי למדידת מרחק באמצעות החזרת קרני לייזר (SLRRE)
מצלמת הלוויין שנועדה לחישה מרחוק (Earth Remote Sensing Imaging Package) היא מצלמת CCD, אשר נתנה תמונות ברוחב מיפתח המטעד על הקרקע בק"מ (swath) של 25X31 ק"מ, וברזולוציה של בערך 52–60 מ' לפיקסל.
OM-2 - OZONE METER 2 הוא מדיד לבדיקת מצב שכבת האוזון.
הגלאי בדק את רמת קרינת העל-סגול המוחזרת משכבת האוזון: ככל שיותר קרינה נפלטת - כך השכבה גדולה יותר.
טכניקת הקבוצה הנומינלית היא שיטת קבלת החלטות בדרך של דיון והצבעה.
ראשית, כל חבר בקבוצה מציע את הרעיון שלו לפתרון הבעיה, בתוספת הסבר קצר.
פתרונות כפולים מנופים מתוך רשימת כלל הפתרונות המוצעים, וחברי הקבוצה מדרגים את הפתרונות המוצעים על פי סדר עדיפותם.
לאחר מכן סוכמים את הניקוד שנתנו המצביעים לכל הפתרונות (1 אם הפתרון מועדף ביותר, 2 אם הוא השני בטיבו, וכן הלאה), והפתרון בעל הניקוד הנמוך ביותר (כלומר, המועדף ביותר), נבחר.
קיימות וריאציות אחרות; למשל, האפשרויות השונות לא חייבות תמיד להיות מדורגות באופן מספרי, אלא יכולות להיות מוערכות באופן סובייקטיבי יותר.
טכניקה זו פותחה במקור בידי Delbecq ו- VandeVen
ויושמה בתוכניות חינוך למבוגרים בידי Vedros .
ייחודה של טכניקת הקבוצה הנומינלית
טכניקת הקבוצה הנומינלית נמצאה כמחזקת מימד אחד או יותר של יעילות קבלת החלטות בקבוצה.
הדרישה מחברי הקבוצה לרשום את רעיונותיהם בשקט וללא תלות בדעות האחרים בקבוצה טרם קיום הדיון הקבוצתי, מעלה את מספר הפתרונות המוצעים בתוך הקבוצה.
הצבעה על פי התור כמו כן מניבה מספר גדול יותר של פתרונות אפשריים ומעודדת השתתפות שוויונית יותר והמספר הרב של פתרונות הטרוגניים נמצא כמוביל לפתרונות איכותיים יותר.
בהשוואה לקבוצות המקיימות אינטראקציה בשלב העלאת הרעיונות לפתרון, קבוצות העושות שימוש בטכניקת הקבוצה הנומינלית מספקות פתרונות ייחודיים יותר, מאפשרות השתתפות מאוזנת יותר בין חברי הקבוצה, מספקות תחושת הישג ושביעות רצון גבוהות יותר הן מאיכות הפתרון הנבחר והן מיעילות קבלת ההחלטות הקבוצתית.
בשימוש סטנדרטי, טכניקת הקבוצה הנומינלית כוללת חמישה שלבים:
הצגה והסבר: האדם המסייע לתהליך מקדם בברכה את פני המשתתפים ומסביר להם את מטרת ופרוצדורת הפגישה.
העלאת רעיונות בכתב: האדם המסייע לתהליך מספק לכל אחד מן המשתתפים דף נייר עליו מופיעה השאלה הנדונה ומבקש מהם לרשום על הנייר את כל הרעיונות העולים לראשם לפתרון הבעיה.
בזמן זה, האדם המסייע לתהליך מבקש מהמשתתפים לא להיוועץ או לשוחח על הנושא אחד עם השני.
שלב זה אורך כ-10 דקות.
שיתוף ברעיונות: האדם המסייע לתהליך מזמין את המשתתפים לחלוק את הרעיונות אשר הגו.
הוא מתעד כל אחד מן הרעיונות על גבי לוח, בשימוש במילים בהם השתמש המשתתף.
הליך זה ממשיך כאשר כל משתתף מדבר בתורו וכל הרעיונות הוצגו.
לא מתקיים דיון על הצעות קיימות, ומעודדים משתתפים לרשום כל רעיון חדש אשר עשוי לעלות בראשם בעקבות הרעיונות אשר אחרים הציגו.
תהליך זה מבטיח כי כל המשתתפים מקבלים הזדמנות לתרום תרומה שווה וכן מספק תיעוד רשום של כל הרעיונות אשר הועלו בידי חברי הקבוצה.
דיון קבוצתי: המשתתפים מוזמנים לבקש הסברים או פרטים נוספים אודות כל אחד מן הרעיונות שעמיתיהם העלו אשר אינו ברור להם לגמרי.
מטלת האדם המסייע לתהליך היא להבטיח כי לכל אדם ניתן האפשרות לתרום ולהישמע וכי הדיון בכל הרעיונות הוא מעמיק, מבלי להתעכב זמן ארוך מדי על פתרון יחיד.
קיימת חשיבות לוודא כי התהליך מתרחש בצורה טבעית ככל הניתן, תוך הימנעות מהבעת שיפוט וביקורת.
ניתן בשלב זה להציע רעיונות חדשים לדיון או להציע איחוד רעיונות מסוימים לתוך קטגוריות, אך עם זאת עדיין אין להשמיט אף אחד מן הרעיונות אשר עלו.
הצבעה ודירוג: שלב זה כולל בחירת סדר עדיפות של הרעיונות אשר הוצעו, מתוך מחשבה על מתן מענה לבעיה המקורית.
לאחר תהליך ההצבעה והדירוג, מתקבל פתרון יחיד כמענה מיידי על הבעיה שהוצגה, ופתרון זה זמין באופן מידי לקבוצה כפתרון הנבחר, כך שהפגישה למעשה מסתיימת בהשגת תוצאה ספציפית.
מספר הפגישות הנדרש לשם הפעלת טכניקת הקבוצה הנומינלית עבור בעיה ספציפית ייקבע על פי אופי הבעיה הנדונה והזמינות של המשתתפים, כך שיחד, מספר הפגישות יהיה המותאם ביותר על מנת לספק מענה על השאלה הנדונה הספציפית.
יתרונות וחסרונות של טכניקת הקבוצה הנומינלית
כפי שנכון עבור כל טכניקה, קיימים לטכניקת הקבוצה הנומינלית יתרונות וחסרונות.
יתרון מרכזי של הטכניקה הוא בכך שהיא מונעת שתי בעיות הנגרמות בשל אינטראקציות המתרחשות בקבוצה.
הבעיה הראשונה היא חברי קבוצה אשר אינם מעוניינים להשתתף כלל ולהביע רעיונות בשל חשש מביקורת שתופנה אליהם.
הבעיה השנייה היא רצונם של חלק מחברי הקבוצה שלא ליצור קונפליקטים בתוך הקבוצה (אנשים רבים מעוניינים לשמר אווירה נעימה בתוך הקבוצה).
טכניקת הקבוצה הנומינלית מתגברת על בעיות אלו באמצעות יצירת נורמה של העלאת רעיונות מגוונים באמצעות כלל חברי הקבוצה.
יש לה את היתרון הברור של הבטחת השתתפות שוויונית באופן יחסי.
כמו כן הטכניקה יכולה במקרים רבים להוות טכניקת קבלת החלטות מהירה החוסכת בזמן.
יתרונות נוספים לטכניקת הקבוצה הנומינלית כוללים הפקת מספר רב של רעיונות וסיפוק תחושה של הבאת הנושא לכדי החלטה וסגירתו, תחושה אשר פעמים רבות אינה מושגת בשיטות של קבלת החלטות שהן פחות מובנות ויותר פתוחות וגמישות.
חיסרון עיקרי של הטכניקה הוא שהיא חסרה גמישות בכך שהיא מאפשרת התייחסות לשאלה נתונה אחת בלבד בכל רגע נתון.
כמו כן טכניקה זו דורשת רמה מסוימת של קונפורמיות וקבלת מוסכמות מצד חברי הקבוצה המשתתפים בתהליך, וחברי הקבוצה צריכים לחוש בנוח עם רמת ההבניה של הסיטואציה.
חיסרון נוסף הוא הזמן הרב הדרוש על מנת להתכונן לפעילות.
השימוש בטכניקה זו אינו מאפשר ספונטניות רבה.
יש לבחור מראש את המקומות בהם ניתן להיפגש, ולתאם את מועדי הפגישות.
חסרונות אפשריים נוספים הם כי בזמן השימוש בטכניקה, לא תהיה התכנסות של דעות חברי הקבוצה לקראת פתרון מוסכם אחד באמצעות תהליך ההצבעה, כי הפריה הדדית של רעיונות עשויה להיות מאולצת, וכי התהליך כולו עשוי להיראות מכני וטכני מדי.
התאמת הטכניקה לפתרון בעיות מורכבות
התאמות של טכניקת הקבוצה הנומינלית אשר נטלו על עצמם לבצע Bartunek ו- Murnighan
, תורמות להתמודדות השיטה עם בעיות ודילמות מורכבות שאינן בעלות אופי מובנה מעצם טבען.
על פי פיתוח זה, לאחר השלב בו כלל הרעיונות אשר עולים נרשמים, האדם המסייע לתהליך בוחן יחד עם הקבוצה האם קיימים מתוך כלל הרעיונות רעיונות מסוימים אשר ניתן לקבץ אותם לאותה בעיה ושבעיות שונות אלו אינן חופפות.
אם נמצא שלא, אז נאמר כי השאלה אינה בעלת אופי מובנה והרעיונות המופקים בידי הקבוצה מקובצים לקבוצות תואמות.
לכל מקבץ שכזה, מתייחסים לאחר מכן כשאלות בפני עצמן, ופרוצדורת טכניקת הקבוצה הנומינלית מיושמת עבור כל אחד מהם.
טכניקות מסירה הן מושג מעולם ההדרכה והפרזנטציה.
טכניקות אלה מחייבות מספר מיומנויות שיסייעו בהעברת ידע או מידע כלשהו באופן ברור ומעניין.
ניתן למנות את טכניקות המסירה הבסיסיות ביותר בראשי התיבות "נ"ס קתימב"ה" שפירושן: ניסוח, סביבה, קול, תנועה, ידיים, מבט, בטחון והתלהבות/הופעה.
מיומנויות אלו מתייחסות למעשה לדרך בה מדבר ומתנהג מעביר המצגת ללא כל קשר לתוכן הדברים שהוא אומר ולעזרים הפיזיים השונים שהוא נעזר בהם, כגון לוחות, מצגות וכיוצא באלה.
טכניקות המסירה משמשות מדריכים, נואמים, מורים וכל מי שמעוניין להעביר מסר.
מטרת העל של טכניקות המסירה היא לסייע למדריך להעביר את המסר שלו לקהל בצורה טובה וברורה יותר.
מטרות נוספות הן לעורר עניין, להשיג תשומת לב המרבית של הקהל, שיתוף ושלהוב.
שימוש נכון ומתאים בטכניקות המסירה השונות מהווה אלמנט חשוב ממדד השליטה במכלול מיומנויות ההדרכה הקרוי אינטליגנציה הדרכתית.
טכניקות המסירה הנפוצות והבסיסיות ביותר הן, כאמור, אלו המצוינות בראשי התיבות קתימב"ה שפירושן: קול, תנועה, ידיים, מבט, ביטחון והתלהבות.
כל היבט בטכניקות המסירה מכיל מספר מישורים המסייעים להשגת מטרת העל.
קול - עוצמת הקול של המדריך, טון, שטף הדיבור, ניסוח ודיוק הדקדוקי והתחבירי.
תנועה - שימוש של המדריך במרחב ההדרכה ומיקומו בעת ההדרכה - מרחק מהקהל, מסתובב או עומד במקום אחד ועוד.
ידיים - אופן השימוש בידיים להמחשה והבהרה.
מבט - קשר העין של המדריך לקהל בעת ההדרכה.
ביטחון - הביטחון העצמי שמשדר המדריך בעת ההדרכה ביטחון ביכולתו ,בקיאות בתכנים בתכנים והבנתם והאם משדר שהוא עומד מאחורי הדברים.
התלהבות - מידת האנרגיה שמשקיע המדריך בעת העברת המסר- באיזו מידה הוא משלהב את הקהל, חש אותו ומצליח להעביר את המסר באופן מעניין ומרתק.
ניסוח - הצורה בה נאמרים הדברים, משלב הלשוני, תחביר, בהירות הדברים שהועברו לקהל ולהתאמה של צורת ההעברה לקהל.
סביבה - המיקום בו מועבר התוכן, המסר או ההדרכה.
יש להתאים את הסביבה בה תועבר ההדרכה לאופי קהל היעד.
טיפים לשימוש נכון בטכניקות מסירה
לא די בשימוש בכל טכניקות המסירה באופן זהה ובכל מצב על-מנת להעביר את המסר בצורה טובה.
שימוש מושכל בטכניקות המסירה יהיה שימוש שייקח בחשבון תנאים וגורמים נוספים כגון: קהל היעד, זמן ומיקום ההדרכה ועוד.
בנוסף, טכניקות המסירה שלובות זו בזו וניתן לפרט את ההקשרים ביניהן גם בצורות נוספות:
קהל היעד - על הדובר להתאים בראש ובראשונה את שפתו ומינוחיו לגיל קהל היעד ולמאפיינים חשובים נוספים כגון רגישויות שונות למסורת או לתרבות, האווירה הכללית או מצב הרוח השוררים בקהל וכדומה.
אם הדובר ישתמש בשפה גבוהה למשל, בעת מפגש עם ילדי גן לא יהיה בכך טעם כי קהל היעד לא יבין אותו (כאן היבט הקול מקבל משמעות נוספת מעבר לעוצמת הקול).
גם מידת התנועה והשימוש בידיים יושפעו מאופי הקהל: קהל מבוגר יותר יגרור התנהלות מאופקת יותר של הדובר, שיוכל לפצות על כך בהרמת קולו ובהפגנת ביטחון בעוד שקהל צעיר ומשוחרר יותר יקבל בברכה תנועתיות רבה, המחשות והדגמות.
זמן ההדרכה - על הדובר להתאים את עוצמת הקול ושטף הדיבור לשעה הרלוונטית מבחינת הקהל (ולא השעה הפיזית).
למשל: קהל עייף עלול להירדם אם הדובר יהיה איטי ועוצמת קולו נמוכה.
משהשיג הדובר את תשומת הלב של הקהל מומלץ שישנה טון מדי פעם, ינמיך ויעלה את עוצמת קולו על מנת ליצור אפקט של בניית מתח, הפתעה וריכוז.
ניתן לעורר קהל מנומנם על ידי הגברת תנועה ושימוש בידיים וכן על ידי שמירה רציפה של קשר עין עם כלל הצופים.
מיקום ההדרכה - היבט זה מכיל כפל משמעות: יש לתת את הדעת להקשר בו נושא המדריך את דבריו ויש להתייחס גם למרחב הפיזי הנתון העומד לרשותו בשטח ההדרכה.
דרשה בבית תפילה קטן וסגור או מקום מכובד אחר תהיה שונה אלפי מונים מנאום בחירות בפארק בשטח פתוח (הסביבה, האווירה, וההקשר).
בנוסף יהיה על הדובר לדבר חזק וברור יותר ככל שהמרחב וקהל המאזינים גדל.
לרוב בתנאים אלו הוא גם ינוע פחות ויגביר את התלהבותו וביטחונו בטון דיבורו (הקשר המרחב הפיזי).
טכניקת הרפיה או אימון הרפיה היא כל שיטה או תהליך שמסייע לאדם להגיע למצב של רגיעה או להפחית את רמת החרדה או הדחק בה הוא נתון.
מטרת הטכניקה היא לסייע בהפחתת מתח השרירים, הורדת לחץ דם, והאטת קצב הנשימה ופעימות הלב.
אחת הדרכים המקובלות כיום להסביר את היווצרותן של הפרעות חרדה או תחושת חרדה ומתח באופן כללי, היא בשילוב שלושה מרכיבים של החרדה:
המרכיב ההתנהגותי, שעוסק בתגובות הימנעות ובריחה שמתקיימות במהלך חרדה מגירוי מסוים או חרדה בביצוע משימה (המכניזם נקרא לעיתים "Fight or Flight", והוא מופעל בעת תחושת איום).
המרכיב הקוגניטיבי, שכולל מחשבות, הצהרות עצמיות, אמונות, פרשנויות, ציפיות ודמיון סביב הגירוי מעורר החרדה.
המרכיב הפיזיולוגי, שקשור לתחושות הפיזיות השונות או לרגשות שמתעוררים בנוכחות הגירוי מעורר החרדה.
שלושת מרכיבי החרדה הללו קשורים אחד לשני.
למשל, הקוגניציות יכולות לגרום לעלייה בעוררות הפיזיולוגית, שאז מפורשת כחרדה, ובתורה זו עשויה להפריע להתנהגות הגלויה.
או הפוך – לעיתים אנשים מגיבים לתחושות פיזיות על ידי פרשנותן כסימנים לחרדה, והדבר מעלה את הסבירות לחוש אפילו יותר חרדים.
התחושות הפיזיות של חרדה הן תוצאה של שינויים בעוררות הפיזיולוגית בעקבות עלייה בפעילות מערכת העצבים הסימפטטית, שנועדה להתמודד עם המצב המאיים.
נוצרים שינויים גופניים טבעיים שאינם נעימים, אך גם אינם מסוכנים.
אך במקרים רבים, האדם מפרש את התחושות הפיזיות כמאוד מסוכנות או מאיימות.
למשל, הוא נעשה מודע לכל שינוי בתחושותיו הגופניות, וכשהוא מזהה האצה של קצב הלב, הוא מפרש שינוי זה כסימן לכך שהוא עומד למות, להתעלף או לאבד שליטה.
הפרשנות, שלרוב אינה נכונה, יכולה להיות מאוד מפחידה, וכך להעלות את רמת החרדה.
עלייה זו בחרדה, תביא לרמות גבוהות יותר של עוררות פיזיולוגית, שבתגובה יכולות לגרום לדאגה רבה עוד יותר.
כך נוצר מעגל הרסני, שיוצר הרגשת חרדה גוברת.
הרפיה היא מצב של עוררות נמוכה שהאדם יוצר, באמצעות שחרור הדרגתי של חלקי הגוף השונים, עד כדי מנוחה כוללת של כל הגוף.
מטרתה היא להפחית את הסימפטומים הפיזיולוגיים הלא נעימים הללו, את המתח בשרירים ואת החרדה.
הטכניקה משתמשת במערכות גופניות שהאדם יכול לשלוט עליהן, כגון הנשימה והשרירים, וזאת כדי שבהדרגה ניתן יהיה להשפיע גם על מערכות גופניות עדינות יותר שיש לאדם פחות שליטה עליהן, כגון קצב פעימות הלב.
במחקרים נמצא כי במהלך הרפיה עמוקה נמצאים גלי המוח של האדם בתבנית "גלי אלפא", שמקושרת לתחושה של מרגוע ואושר.
כיום אחת ההנחות המקובלות היא כי אימון בהרפיה מאפשר רגיעה ותחושת שליטה, המקלה על תחושות החרדה.
הרפיה מתאימה כשיטת טיפול בעיקר לאנשים שסובלים ממתיחות, לחץ נפשי וחרדה, בין אם מדובר בהפרעת חרדה או פאניקה קיצונית מאובחנת, ובין אם מדובר בלחץ יומיומי נורמטיבי כתוצאה מעיסוק תובעני, בו שימוש בטכניקה יכול להיות דרך לשיפור איכות החיים ויכולת ההתמודדות.
על פי מחקרים רבים שנערכו בתחום החל משנות ה-60, נראה כי יש להרפיה יתרונות גם כאמצעי לשליטה בכאבים, הפחתת קצב לב ולחץ דם גבוה, ושיפור המערכת החיסונית, ולפיכך היא מתאימה גם לשימוש במצבים רפואיים.
מכיוון שרוב האנשים סובלים מצורה כלשהי של לחץ נפשי, יש הטוענים כי השיטה יכולה לעזור כמעט לכל אחד.
עם זאת, מרבית הפסיכולוגים מסתייגים מכך, ממליצים שלא לתלות ציפיות גבוהות מדי בהרפיה כפתרון לכל בעיה, ומעדיפים לשלב את הטכניקה עם שיטות אחרות, כגון טיפול קוגניטיבי במחשבות השליליות של האדם, לימוד אסטרטגיות התמודדות, אימון באסרטיביות, ופסיכותרפיה מעמיקה לסוגיה.
במקרים כגון אדם הסובל מהפרעת אישיות כלשהי – יש צורך בבחינה עמוקה יותר של חיי הנפש של המטופל, בשיטות פסיכותרפיה מעמיקה למיניהן.
עם זאת, ניתן להשתמש בשיטה גם עבור אנשים בעלי קשיים אלו, אם יש להם קושי ספציפי של תחושת חרדה, למשל אדם עם הפרעת אישיות שסובל מחרדת בחינות - ניתן לטפל ספציפית בחרדה זו באמצעות הרפיה.
לגבי דיכאון הדעות חלוקות, יש הטוענים כי הרפיה רק תשלח את האדם עמוק אל תוך עצמו כאשר הוא זקוק דווקא לכך ש"יוציאו אותו החוצה" ויפיחו בו שמחת חיים, בעוד אחרים טוענים כי מרבית הסובלים מדיכאון חווים קומורבידיות עם חרדה, ולפיכך הרפיה תוכל להועיל להם.
דיון נוסף הוא לגבי אנשים שחשים נסערים, מתקשים לשבת במנוחה ונוטים לאי שקט – יש הממליצים עבורם שיטות פעילות יותר של הרפיה, כגון מסאז' או יוגה.
באופן כללי, אנשים שמגלים התנגדות לאימון בהרפיה, אין להם עניין בכך, ולאחר זמן עדיין מורגש כאילו הדבר נכפה עליהם – ייתכן כי אינם מתאימים להמשך טיפול מסוג זה, אלא לטיפולים מסוגים אחרים.
בטיפול באמצעות הרפיה, למשל במקרה של חרדה, מנסים תחילה המטפל והמטופל להבין את הסיבה לאימוני ההרפיה, למשל באמצעות פירוט התאוריה הנ"ל על מרכיבי החרדה והאופן בו הרפיה תוכל לעזור.
בהמשך המטפל מתאר מה יהיה תהליך האימון ושלביו.
תפקיד המטפל בטיפול בהרפיה הוא משמעותי - הוא צריך לתת למטופל תחושה רגועה, להביע התנהלות שקטה ומלאת ביטחון.
זאת במטרה להמחיש למטופל בדוגמה אישית את עקרונות ההרפיה, וכן במטרה להעניק לו תחושת ביטחון ורוגע, וליצור אמון, שהוא מרכיב חיוני במפגש בו המטופל לרוב עוצם עיניים ומאזין להוראות המטפל.
המטפל יכול להביע רוגע בהתנהלותו באמצעות שפת גוף רגועה, קול איטי ורך, מקצב דיבור מותאם, ועוד.
יש המשתמשים גם בהשמעת מוזיקה מרגיעה, שנועדה להגביר את החוויה והאווירה, אך נטען כי רצוי לא להשתמש בה כל הזמן, כדי שהמטופל לא יהיה תלוי בה ויוכל לבצע הרפיה גם בלעדיה.
מבחינת הזמן המתאים לתרגול הרפיה - מומלץ לבצע הרפיה לא מיד אחרי הארוחה, לא כשרמת העייפות גבוהה, ולא לפני השינה (המטרה בהרפיה אינה להירדם אלא להפחית לחץ וחרדה).
ניתן להסיר משקפיים, לחלוץ נעליים ולשחרר מעט חגורות ובגדים הדוקים מדי.
יש לתכנן את הזמן כך שהתרגיל יימשך בין 20 דקות לשעה, אך יש תרגילים מקוצרים שעשויים להימשך 5-10 דקות.
תנוחת הגוף המומלצת בהרפיה לרוב היא תנוחת שכיבה, אך אנשים רבים חשים פגיעים וחרדים בתנוחה זו בהקשר זה, או נוטים יותר להירדם, ולכן תנוחת ישיבה עשויה להתאים יותר.
תנוחת שכיבה – גב ישר, רגליים במרווח מסוים זו מזו, כפות רגליים נופלות מעט החוצה, השכמות משוכות מעט לאחור כדי לאפשר מרחב לבית החזה, הזרועות במרחק מסוים מהגוף עם גב היד כלפי הרצפה.
אם יש תחושת אי נוחות בצוואר, ניתן להוסיף כרית.
תנוחת ישיבה – גב ישר ונתמך במשענת הכיסא, רגליים פשוקות מעט, כפות רגליים על הרצפה, בית החזה פתוח, זרועות לצדדים והידיים בחיק, גב היד כלפי מטה, צוואר מוארך עם סנטר מעט פנימה – ניתן להשתמש בכרית.
נשימה נשלטת היא מרכיב מרכזי בהרפיה.
מצב הנשימה עובר באופן טבעי מנשימות קצרות ושטוחות יחסית, למצב שבו הנשימות ארוכות ועמוקות יותר.
נשימה נכונה במצב הרפיה צריכה להיות איטית, עמוקה, מאוזנת, זורמת בצורה חלקה ובתבנית קבועה פנימה והחוצה, בקלילות.
בהרפיה יש חשיבות, בין השאר, לשָלָב של נשיפת האוויר, בכל שחרור של האוויר החוצה נכנס הגוף להרפיה עמוקה יותר.
טכניקה אפשרית לשימוש בנשימה יחד עם טכניקות הרפיה למיניהן, היא למשל הסבת תשומת הלב למרווחים הקבועים של הנשימה, ולאופן שבו היא נכנסת ויוצאת.
הרפיית שרירים הדרגתית (Progressive muscle relaxation) היא אחת משיטות ההרפיה הקלאסיות והוותיקות בעידן המודרני, שהבסיס לה פותח בשנות ה-30 על ידי הרופא האמריקאי אדמונד ג'ייקובסון.
זו שיטה מקובלת ונפוצה יחסית בשימוש בטיפולי הרפיה עד היום.
בהמשך נוצרו שיטות אחרות כווריאציות שונות לגרסה המקורית הזו.
ריכוז וקשב – העברת המודעות לאזורים שונים בגוף, במטרה לזהות את ההבדל בין מתח להרפיה (למשל, לנסות להעביר את תשומת הלב למתח שקיים כעת בשרירי היד).
מתיחה – הדגשת מתח באזור מסוים כהקדמה להרפיה, על ידי התמתחות קלה והארכה מתונה של שריר למשך מספר שניות (למשל, למתוח את שרירי היד).
שחרור – שחרור טבעי של המתח בשריר, תוך הדגשת והעמקת תחושת השחרור באמצעות דימויים שונים (למשל, לנסות להרגיש איך שרירי היד מתרפים וכל המתח זורם מהם החוצה, השרירים רפויים ומתמלאים בתחושת חמימות קלה, וכדומה).
מודעות להרפיה – מנסים לזהות את תחושת ההרפיה וההבדל בינה לבין תחושת המתח שהייתה קודם.
כך גם אפשר יהיה ללמוד להפוך תחושה זו למצב הטבעי של הגוף.
כיוון ההרפיה הוא במעלה הגוף, כלומר עבודה על מתיחת ושחרור קבוצות שרירים מכפות הרגליים ועד לראש.
בחלק מהגרסאות כיוון ההרפיה הוא הפוך, מלמעלה למטה.
יש המתמקדים בהרפיית כ-10 קבוצות שרירים גדולות לאורך הגוף, ויש שפורטים לשרירים קטנים ורבים יותר.
ניתן לשלב בהמשך לתרגיל ההרפיה גם תרגול של דמיון מודרך, בו האדם מדמה דימויים חיוביים ונעימים שתורמים לתחושת הרוגע שיוצרת ההרפיה.
סיום ההרפיה הוא משמעותי – המטפל "מחזיר" את המטופל לחדר ולמציאות בהדרגה.
ניתן לעשות זאת באמצעות ספירה לאחור, עד חזרה לערנות מלאה.
ניתן לשוחח על ההרגשה שהייתה במהלך ההרפיה ולאחריה.
חשיבות האימון והתרגול בהרפיה היא גבוהה, וזאת במטרה לרכוש מיומנות גבוהה בה, וכך להשיג תוצאות אפקטיביות יותר בהפחתת המתח והחרדה.
בהקשר הטיפולי, מתקיימים לשם כך תרגילי הרפיה בסדרה של מפגשים טיפוליים (עם או בלי שילוב של טכניקות קוגניטיביות ואחרות), וניתנים "שיעורי בית" לתרגול בבית מדי יום, לעיתים בסיוע הקלטות של הוראות ההרפיה.
טכניקת לוולואה היא טכניקה פרהיסטורית לסיתות אבנים ליצירת כלים ששימשו ככלי נשק, חיתוך, שחיטה וקרצוף עורות.
טכניקה זאת הופיעה בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה אך נכנסה לשימוש נרחב בתקופה הפלאוליתית התיכונה ומאפיינת את התרבות המוסטרית.
השיטה הוגדרה לראשונה באתר ארכאולוגי בלוולואה-פרת, פרוור של פריז שבצרפת, ומכאן שמה.
הטכניקה יושמה בעיקר על סלעים חדים כצור וכוללת סיתות מוקפד של בולבוס הצור והכנתו לקראת המכה הסופית, שתפיק נתז דק וחד בצורה הרצויה.
טל בּלֶכרוביץ' (נולד ב-6 בנובמבר 1975) הוא זמר-יוצר, נגן, מלחין, מנהל מוזיקלי ומדבב ישראלי.
בגיל 10 הופיע בלכרוביץ' בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "פרפר נחמד" בתפקיד טל הנכד של סבא נחמן (אברהם מור).
בגיל 11 שיחק בתפקיד גברוש במחזמר "עלובי החיים" שהועלה בתיאטרון הקאמרי, בשנת 1987.
ב-1991 השתתף בפרסומת טלוויזיונית לחברת הקצבות "עגל רך" וגילם את הילד לצידם של עמי טראוב ושלומית הגואל-טריגר.
למד בבית הספר התיכון "תלמה ילין" ואת שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל האוויר.
בלכרוביץ' הוא בוגר בית הספר למוזיקה "רימון" ובעל תואר ראשון בהצטיינות מהאקדמיה למוזיקה בתל אביב.
כמו כן למד ב"מנהטן סקול אוף מיוזיק" בניו יורק.
בלכרוביץ' דיבב בסרט "ספר הג'ונגל" (מוגלי), בסרט "על כלבים וגנבים" (פאטץ') ובסדרות "אגדת פנג הלבן" (פנג הלבן) ו"דנבר הדינוזאור האחרון" (צלי).
הלחין את המוזיקה להצגות רבות, ביניהן: "בעל למופת", "קולות בלילה", "דרור קרן – מצד שני" (הקאמרי),"שחק אותה סם" (תיאטרון באר שבע), "פיטר פן-הקסם חוזר" (תיאטרון חיפה), "דו רה מו", "הכבש השישה עשר", (מדיטק), "ערב שירי ה.
פינטר", "יהודי זקן בלונדינית" (הבימה) ,"בדידותי היקרה" (פסטיבל תיאטרונטו), "איכה?", "חיים כפולים" (תמונע) "תיבת נוח", "סיפורי איתמר ורותי גם" ו"אגדה על קערה ומצקת" (תיאטרון אורנה פורת).
כמו כן הלחין מוזיקה להצגות בפסטיבל תיאטרון קצר "לא תישא" ובבתי הספר למשחק של ניסן נתיב ויורם לוינשטיין.
היה מנהל מוזיקלי בהצגה "צפרדי וקרפד" ושימש כמנהל מוזיקלי ומנצח במחזות הזמר ובהצגות "אוליבר טוויסט", "אבניו קיו", "סיפורי נרניה", "תיבת נח" (תיאטרון אורנה פורת), "מעגל הגיר הקווקזי" ו"שירת הקאמרי" (תיאטרון הקאמרי).
שימש כמנהל תזמורת בהצגות "יוסף וכותונת הפסים המשגעת", "הלהקה", "הכבש השישה עשר" "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" (תיאטרון הבימה), "מלחמה על הבית" ו"מילה של אהבה" (תיאטרון החאן).
בלכרוביץ' היה המנהל המוזיקלי של התוכנית "רחוב סומסום" ועיבד את שירי הפתיחה בסדרות "בית ספר למכשפים" ו"השנים הכי יפות".
בלכרוביץ' עיבד את נגינת כלי המיתר באלבום הבכורה של אוהד חיטמן, שיצא בשנת 2005. בשנת 2006 השתתף בלכרוביץ' בעיבוד כלי מיתר במספר שירים באלבומה של איה כורם, ובהם בשיר "קיץ", שהגיע למקום ה־15 במצעד השנתי תשס"ו (2006).
בשנת 2009 הפיק מוזיקלית את המופע "לכבוד הקיץ – מחווה לגזוז" עם גורי אלפי, רועי בר-נתן וטלי אורן ומאז משתתף בו כקלידן.
בשנת 2013 הפיק מוזיקלית את אלבום שירי הילדים "ענן על מקל" ומאז, השתתף במופע שנוצר בעקבות האלבום, יחד עם עידן אלתרמן, ירדן בר-כוכבא ודידי שחר.
בשנת 2014 יצא אלבום הבכורה שלו שנקרא "אחרת", ובו שירים שהלחין למילים של ברק פלדמן וכותבים נוספים.
בשנת 2015 גילם בלכרוביץ' את "מרש" בתוכנית הילדים "דן ומוזלי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2024 הפיק מוזיקלית את המחזמר מרי לו משירי צביקה פיק
סבו, שאול בלכרוביץ', היה בן למשפחת חזנים, מוזיקאי, מלחין, מעבד ומנצח מקהלות בליטא.
דודתו, עליזה בלכרוביץ-גולדברג, היא מנצחת מקהלות וזמרת.
אביו, מישה בלכרוביץ', הוא מלחין, מעבד, מנצח ופסנתרן.
אחיו הבכור שחר בלכרוביץ' הוא נגן סקסופון.
הוא נשוי למיכל לוין שהשתתפה בפסטיבל שירי ילדים מספר תשע ב-1978 כילדת הפסטיבל, ולהם שתי בנות והם מתגוררים ברמת גן.
טכניקות התערבות בטיפול בתנועה הן מכלול שיטות של התערבות טיפולית מתחום הטיפול בתנועה שנועדו לסייע למטופל ולקדם את התהליך הטיפולי.
בתחומי הטיפול השונים השיקוף הוא חזרה של המטפל על דברי המטופל באופן מדויק או בשינוי כלשהו כדי לחזק את ההבנה הרגשית והאמפתיה בין המטפל לבין המטופל או בין חברי קבוצה טיפולית.
באופן דומה, בטיפול בתנועה, השיקוף הוא עשיית תנועות דומות בו-זמנית או עם השהייה קצרה בזמן והוא נושא אופי של חיקוי.
ההנחה התאורטית של תהליך השיקוף הוא פשוט: יש לקחת את התקשורת הלא מילולית והסמלית של המטופל ולהתייחס אליה ברצינות, לעזור לו להעצים ולהבהיר אותה.
בצורה זו ניתן להדגים את השאיפה והיכולת של המטפל לפגוש את המטופל במקום שבו הוא נמצא רגשית ובכך להבין ולקבל את המטופל ברמה עמוקה ואותנטית.
השיקוף דורש מהמטפל את היכולת לנוע ולראות את מה שהמטופל מרגיש ולנסות לתקשר את זה.
על המטפל לשקף ולהחזיר על ידי מערכת השרירים שלו והנרטיב המילולי שלו כיצד הוא חווה ומקבל את הגוף של המטופל.
לעומת חיקוי, כלומר העתקה של צורת התנועה ללא שילוב משמעות, שיקוף של תנועה ופרשנות, מתייחס לאמפתיה תנועתית - שיקוף אמפאטי.
המטפל עשוי לנוע בדיוק כפי שהמטופל נע או עשוי לחקות את איכויות התנועה של המטופל אשר משקפות את הנימה הרגשית של המטופל.
מטפלים בתנועה מאומנים בהתבוננות וניתוח תנועה ומסוגלים ללמוד את תנועתו של המטופל ולחלץ ממנה איכויות תנועתיות מסוימות על ידי חיקוי בדרגות עוצמה שונות.
ברמה המעודנת ביותר המטופל עשוי לא להיות מודע כלל לכך שהשיקוף מתבצע.
לעומת זאת, ברמה הבסיסית, מתקיים חיקוי פשוט של התנועות או הגזמה של נושאים תנועתיים.
התוצאה הסופית היא הבנה גופנית ורגשית מוגברת של המטפל את המטופל.
במושגים של ניתוח התנועה על פי לאבאן בשיקוף תהיה התאמה לאיכויות של עוצמה, משך, צורה מרחבית, קצב או תבניות קצביות.
בטיפול בתנועה השיקוף יכול להתבטא באופן גלוי בצורה אחת או בשילוב כמה דרכים - במאמץ אחד, או בשילוב כמה מאמצים הבאים לידי ביטוי על ידי תנועות, הבעות פנים או קול.
אפשרות נוספת לשיקוף הקבוצה והתהליך שעובר על היחיד היא על ידי שימוש בליווי מילולי.
השיקוף יכול לשמש נקודת מוצא למשחקיות או לחלופין לאינטראקציות רציניות מאוד.
נושאים שעשויים לעלות בעקבות שיקוף כוללים למשל את החוויה של להיות מוביל, החוויה של להיות מובל.
קשר בין שיקוף לנויורוני מראה
מחקר ענף ומתרחב מצביע על קיומם של מעגלים עצביים הנקראים נוירוני מראה (Mirror Neuron System) המופעלים במידה דומה כאשר אדם מבצע תנועה או כאשר הוא צופה בתנועה.
דבר זה הוביל כמה חוקרים להאמין כי אותם תהליכים נמצאים בבסיס תפיסת התנועה ובבסיס יצירת התנועה.
נראה כי מעגלים אלו רגישים להתכוונות של התנועה, כך שהם מגיבים באופן דומה לתבניות תנועה שונות אשר להן כוונה זהה באופן חד-משמעי.
אם כך, באופן תאורטי, מערכים דומים של נוירונים מופעלים במערכת העצבים המרכזית של המטפל כאשר הוא נע בהתאמה למטופל או כאשר הוא פשוט עד לתנועתו של המטופל מבלי להתנועע בהתאמה.
במקרה הראשון הרשת של נוירוני המראה המתואמים באופן פעיל, יוצרים למעשה חיבוריות בין-עיצבית בין המטפל והמטופל.
יש המאמינים שאימון המשלב שיקוף מוביל לתפקוד מוגבר של נוירונוי המראה הן אצל המשקף והן אצל המשוקף.
ייתכן כי אפשר להשתמש בתרגול שיקוף כטיפול בפני עצמו, בשימושם של אנשים אשר להם נטיות פחותות לחיקוי טבעי.
כאשר הוא משקף תנועה רגשית של המטופל, בנוסף לכך שהמטפל מקבל הבנה יתירה של המטופל הוא גם מעביר למטופל מסר של הבנה וקבלה.
לכן, בה בעת שהשיקוף מגביר את האמפתיה של המטפל כלפי המטופל, סביר גם שהוא יגביר את תחושת החיבור של המטופל אל המטפל.
מחקרים מראים כי כאשר תנוחה רגשית מבוצעת באופן מוגזם, הפנמה גופנית (embodiment) של תנוחה זו מובילה להכרה וחוויה מוגברת של הרגש הרלוונטי.
שימוש במוזיקה קצבית תוך כדי ההתנועעות ושיקוף עשוי להגביר את ההתכוונות הרגשית המתאפשרת הודות לשיקוף.
מריאן צ'ייס, ממייסדות הטיפול בתנועה, הבינה באופן אינטואיטיבי כי יצירת קשר אמפאתי מהווה כלי עיקרי לתקשורת.
על ידי שיקוף מצב הרוח של המטופלים, תנועותיהם וקולותיהם היא הצליחה ליצור איחוד אינטרסובייקטיבי עם המטופלים.
הייחודיות של השיקוף בשירות המטפל
בעוד הפסיכותרפיות המסורתיות נמנעות באופן פעיל מהעברה נגדית, תוך הדגשת גישה של נפרדות על מנת לספק שירות מקצועי למטופל, המטפלים בתנועה נוטים להיות מעורבים באופן פעיל בשיקוף על מנת להגביר דווקא את ההעברה הנגדית הגופנית.
מרגע שמופיע החיוך הראשון על פני התינוק, בדרך כלל בגיל 4 עד 6 שבועות, האם תגיב על ידי חיקוי ההבעה הזו.
לאחר מכן, הבעות פנים נוספות, מחוות גופניות וקולות ישוקפו אף הם.
התכונות המובנות האלו של השיקוף עוזרות להסביר את המנגנון של ההבנה וההכרה החברתית, תנועתית, רגשית.
יש חשיבות למבט משקף בקשר הדיאדי של האם והתינוק, בגיל המוקדם, כניצן ראשוני של האינטרסובייקטיביות.
השתתפות פעילה בשיקוף נחשבת חיונית ליצירת סכמת התקשרות נורמלית.
קשיבות היא מצב תודעתי של התבוננות פאסיבית של ההווה, נעים או לא נעים כמו שהוא, לא להיצמד אליו ולא לדחות אותו.
הקשיבות יוצרת קשר בין התודעה לחוויה, ממקדת את תשומת הלב ללא שיפוטיות.
ביום-יום ובכל רגע ורגע, התודעה נוטה לקפוץ ממקום למקום וטכניקת הקשיבות מאפשרת תשומת לב לחוויה.
מתפתחת מודעות, ישנו מושג של עד צופה פנימי המתבונן בחוויה.
בכל פעם שהמחשבות הולכות לאיבוד, מחזירים את תשומת הלב ואת עצמי מהמחשבות המסתובבות לכאן ועכשו.
הקשב יכול להיות בכל דבר שעושים, לחוות את החוויה.
אנחנו רוצים להיות כל הזמן בנוכחות, מודעות ותשומת לב וכך להאיר את ההזדהות עם התהליך נפשי-רגשי.
השיטה מתבססת על תורת הבודהיזם שעקרונותיה העיקריים הם להתגבר על ההרגל האנושי להתבונן עם ביקורת, השוואה ושיפוט ובאמצעות טכניקה של לימוד התודעה להישאר במצב קיים ולהתבונן בישות של האדם לשניות ואחר כך ממושכות.
הבודהיזם טוען שאנחנו מצוידים עם היכולת להתבוננות פנימית ולפתח את הצופה הפנימי שבמידה ומתאמן נכון, יוכל להתבונן ללא שיפוט, בקור רוח, בנדיבות, בקבלה, בסקרנות, בפאסיביות וברוגע וכך להפחית את הסבל הקיים.