tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדלייות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.78 דקות, לפני אחיו מיכאי (1:57.69 דקות) ואיי קאמיקאוואבטה מיפן (1:58.37 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.34 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.62 דקות, אחרי לאון מרשאן מצרפת (1:52.43 דקות) ולפני טומורו הונדה מיפן (1:53.66 דקות).
קשמירית (בקשמירית: کٲشِر) היא שפה הודו-ארית המדוברת בחבל קשמיר, אשר מדוברת בחלקה הצפונית של הודו ופקיסטן.
השפה מדוברת על ידי כ-7 מיליון איש, מהם כ-6 מיליון בהודו וכמיליון בפקיסטן.
מאז 2020, הפכה הקשמירית לשפה הרשמית של ג'אמו וקשמיר וזאת בנוסף לשפות דוגרי, הינדי, אורדו ואנגלית.
קשמירי היא גם בין 22 השפות הרשמיות של הודו.
קשמירית מדוברת על ידי כחמישה אחוזים מאוכלוסיית אזאד קשמיר, אזור המנוהל בידי פקיסטן.
יש לשפה קשר הדוק עם שפות הודו-אריות אחרות, במיוחד עם פנג'אבית וסינדית.
השפה הקשמירית היא שפה הודו-ארית (שפות הענף ההודי), רוב דוברי השפה משתמשים באלפבית פרסי-ערבי (שילוב של אלפבית פרסי עם אלפבית ערבי).
אחרים (בעיקר פאנדיטים קשמירים), משתמשים גם באלפבית דוונאגרי, מערכת כתב מסוג אבוגידה המשמשת בהודו ובנפאל.
מיעוט קשמירי דתי שגם משתייך לפאנדיטים הקשמירים, משתמש באלפבית שאראדה.
קשירסקאיה פלאזה הוא מרכז קניות הנמצא בדרום מוסקבה.
קשירסקאיה פלאזה הוא אחד ממרכזי הקניות והבידור הגדולים ביותר בדרום מוסקבה, הממוקם בנפת צפון אורחובו-בוריסובו על כביש קשירסקויה וצמוד לתחנת המטרו דומדדובסקאיה .
הקונספט האדריכלי למרכז הקניות החדש פותח על ידי חברת Jerde הקליפורנית
מאפיין ייחודי של הקניון הוא הגג השמיש שלו, שמכיל בריכת שחייה, מגרש טניס, מגרש כדורסל, משטח החלקה על הקרח, קולנוע קיץ, אזור בילוי ומרפסות עם מסעדות.
בסוף אוקטובר 2018 באירוע הפתיחה של הקניון השתתפו: דימה בילאן, ולרי מלאדזה, ילנה טמניקובה, גליוקוזה , מוט ואחרים.
קֶשֶר היא יחידה למדידת מהירות, ששיעורה 1 מיל ימי לשעה ושווה ל-1.852 קילומטר לשעה בקירוב.
היא אינה מהווה חלק ממערכת היחידות הבין-לאומית (SI), אך מקובלת בעולם כולו כיחידת מהירות בשימוש ימי ואווירי.
מציינים בה את מהירותם של כלי שיט וכלי טיס וכן את מהירותם של זרמים ורוחות.
את מהירותם של כלי שיט בתקופת אוניות המפרשים (מן המאה ה-16 עד המאה ה-19 לערך) חישבו באמצעות מד-מהירות ימי פשוט, שנקרא באנגלית "לוג" (log).
המכשיר היה בנוי מלוח עץ בצורת רבע עיגול, שהקשת שלו הוכבדה בפס עופרת, כך שיכול היה לצוף במים כשהוא ניצב.
את המהירות היחסית חישבו על פי אורך החבל שהשתחרר בזמן שחלף עד התרוקנות השעון.
הקשרים נועדו לאפשר מדידה מהירה של אורך החבל ששוחרר למים, היינו הדרך שעברה האונייה.
במהלך התקופה היו בשימוש מספר שיטות לחלוקה ולסימון של חבל המדידה, אך הנפוצה שבהן קבעה את המרחק בין הקשרים ל-47 רגל ו-3 אינץ' ואת זמן התרוקנות השעון ל-28 שניות.
העיקרון בכל השיטות הוא שהיחס בין אורכו של כל קטע על החבל לבין מיל ימי אחד שווה ליחס שבין זמן התרוקנות שעון החול בשניות לבין מספר השניות בשעה.
לכן, כל קשר בחבל מציין מהירות של 1 מיל ימי בשעה, ומכאן שמה של יחידת המהירות.
בעלי הקשְׂקשים (שם מדעי: Squamata), המוכרים יותר בשם קשקשאים, היא סדרה של זוחלים בעלי קשקשים מקבוצת לפידוזאוריה.
נכון למאי 2025, הקשקשאים מונים כ-12,040 מינים, מהם מצויים 85 מינים בארץ ישראל.
"עצם הרבועה" של הקשקשאים היא בעלת יכולת תנועה.
הקשקשאים כוללים את הנחשים והלטאות והם הקבוצה הגדולה ביותר של הזוחלים.
בעבר גם הספנודון נמנה עם הקשקשאים, אך כיום הוא משויך לסדרה משלו.
משפחת אין שם עברי (Bipedidae)
משפחת אין שם עברי (Rhineuridae)
משפחת אין שם עברי (Bolyeriidae)
משפחת אין שם עברי (Cyclocoridae)
השימוש בקשרים ידוע כבר מהתקופה הפרהיסטורית, והוא שוכלל במיוחד בתחומי הצוֹפִיוּת, הימאות, המחנאות והטיפוס.
בימי קדם שימשו קשרים גם לצורך מדידה, רישום ומעקב; כך נולדה למשל יחידת המהירות הימית קשר, שאומצה גם בתעופה.
לבני האינקה, שחיו ברכס האנדים בפרו שימשו קשרים לצורך רישום ותקשורת.
הם ניהלו את ממלכתם ללא כתב של ממש, והרשומות שלהם נוהלו בחבלים קשורים, מעין כתב, שנקרא קיפו (Kiphu).
אחת הטכניקות ליצירת שטיחים היא קשירת חוטים קצרים לרשת, ולמעשה ניתן להתייחס לכל אריג כאל "קשר אחד גדול", כאשר הקשירה המשמשת ליצירת הבד נקראת אריגה או סריגה.
קשרים משתלבים גם בדתות ובאמנות מימי קדם ועד היום.
הקדמונים השתמשו לצורך קשירה בחוטים מהטבע; למשל – קנוקנות של גפנים, עלי במבוק, סיבים שהופקו מעלי צמח האֲגָבָה, או גידים מהחי.
לקשירה היה תפקיד מעשי בחיי האדם, למשל לחיבור להב גרזן העשוי מאבן צור לידית העץ שלו, קשירת קרס עשוי עצם ליצירת חכה, או לחיבור כלונסאות לבנית צריפים, גשרים וכדומה.
בנוסף, קליעה (למשל קליעת סל מנצרים) היא במובן רב קשר מורכב.
בסין, גשר הקשת הבנוי על ידי קשירה של קורות במבוק באמצעות חבלי במבוק הוא אייקון ארכאולוגי שמידת פרסומו משתווה לפרסומו של מגדל אייפל, למשל, במערב.
גשרים אלה ידועים בין השאר מציורים סיניים עתיקים.
הקשר המפורסם ביותר בהיסטוריה המערבית הוא כנראה קשר גורדי אשר הפך בהשאלה למושג המתאר תסבוכת של אירועים שקשה להתירה:
איסור לגבי קשירת קשרים חזקים בשבת:
נזירי הכנסייה היוונית משתמשים בקומבולוגיון (או קומבושוינון) - חבל עם מאה קשרים לספירת כריעות ברך והצטלבויות בזמן התפילה.
הבודהיסטים מציירים תבניות דו-ממדיות בהשראה של קשרים ללא קצוות.
למשל, הקשר הבלתי נגמר הוא אחד משמונה סמלי המזל של הבודהיזם הטיבטי, אשר מהווה גם סמל לאהבה, שמחה ושגשוג אינסופיים.
קושרי הקשרים המקצועיים, למשל בתחום ההובלה, הימאות וטיפוס הצוקים, פיתחו במשך השנים סוגי קשרים רבים – קשר לכל מטרה ולכל סוג של חבל.
בהוראת הקשירה משתמשים במושגים הבאים לגבי החבל הנקשר:
הקצה העובד - הקצה אותו מחזיקים ומתפעלים על-מנת ליצור את הקשר
קצה קבוע - הקצה השני של החבל, שאינו הקצה העובד
קפל - כיפוף בחבל בצורת האות 'U' כך שהוא חוזר ב-180°
לולאה - מעגל שיוצרים כך שהחבל עולה על עצמו
מרפק - שתי נקודות הצטלבות הנוצרות על ידי פיתול של לולאה
היקף או הקפה - סיבוב החבל סיבוב שלם סביב מוט, יתד וכדומה
התרה - פתיחת הקשר (הפעולה ההפוכה של הקשירה)
בימאות ובמחנאות משתמשים במילה קשר רק לתיאור חיבור בין שני חבלים.
לסוגים אחרים של קשרים הם נותנים שמות שונים:
אבטחה - קשירת חבל לעצמו, בדרך-כלל בקצהו.
משמש כ"מעצור" למניעת בריחת חבל המושחל דרך חור, או למניעת היפרמות החבל בקצהו.
חיבור או קשר אמיתי הוא קשר בין שני חבלים, באותו עובי או בעביים שונים
קביעה - חיבור חבל למוט
כפיתה - חיבור שני מוטות באמצעות חבל
כריכה - ליפוף חוט סביב קצה חבל כדי למנוע את פרימתו
שזירה - בניית חבלים על ידי פיתול
קליעה - חיבור חבלים בשתי-וערב
בלוק - קשר המשלב חבל ומוטות המשמש למשיכה ומתיחה של חבל בעוצמה רבה, למשל כדי לחלץ רכב ששקע בחול או בבוץ
קיצור - קשר במרכזו של חבל בודד שנועד לקצר אותו
ספלייס - חיבור חבלים שזורים, או יצירת לולאה ללא קשר
התופעה הפיזיקלית החשובה ביותר בקשר היא החיכוך.
אילולא החיכוך, כל קשר היה מחליק ונפתח.
חבלים חלקים או רטובים מחייבים קשרים מיוחדים – למשל, קשר הדייגים המשמש לחיבור חוטי ניילון.
מציינים את חוזק הקשר במידה בה הוא מחליש את החבל, והוא נמדד באחוזים מעומס הקריעה של החבל.
לדוגמה, לולאת שמינית מחלישה את החבל בכעשרים אחוזים.
לקשרים שונים חוזק שונה, ורוב הקשרים השימושיים מחלישים את החבל בין 15 ל-40 אחוזים.
חוזק הקשר תלוי במידה רבה בתכונות הנובעות ממבנה החבל ומן החומר ממנו הוא עשוי, ובמיוחד באלאסטיות שלו, בקשירוּת (עד כמה הוא "נוח" לקשירת קשרים) שלו ובהבדלים בין אלמנטים שונים בחבל (למשל, ליבה ומעטפת).
ההבדל בין מידת ההחלשה בין קשרים שונים תלויה במספר גורמים:
רדיוס העקמומיות המינימלי של החבל בתוך הקשר
קשר מחליש את החבל מכיוון שכיפוף החבל שבתוך הקשר יוצר חלוקה לא שווה של העומס בין הסיבים, ולכן עומס מוגבר על חלק מהם.
הקשר חלש יותר משאר החבל, ולכן החבל נקרע דווקא שם.
כדי להבין מדוע זה כך, נציין, שכדי לקשור קשר בחבל הוא חייב להתכופף.
בגלל שלחבל, ואפילו הדק ביותר, יש עובי, מרכיבי החבל בחלק החיצוני של הכפיפה הזו נמתחים והרכיבים הפנימיים בכפיפה אינם נמתחים.
במילים אחרות ניתן לומר כי רק חלק מן החבל נושא בעומס בנקודת הכפיפה, וברור כי החבל חלש יותר בנקודה זו.
יוצא מכאן שהנקודה החלשה ביותר בקשר היא זו בה רדיוס העקמומיות הוא מינימלי (השבירה בחבל חזקה ביותר) והכיפוף הוא חד ביותר.
נקודה זו נקראת בשם ניפּ (nip).
למרבית הקשרים יש שני ניפים.
ניתן להעריך בקירוב ראשון חוזק של קשר על פי מראהו ורדיוס הכיפוף בניפים שלו.
קל להשוות שני קשרים על פי רדיוס הכיפוף בניפים, ולקבל הערכה איכותית איזה מהם חזק יותר.
גודל נוסף המשפיע על חוזק הקשר, הוא החיכוך בין קטעי החבל השונים בתוך הקשר.
כוח החיכוך, הפועל תמיד בכיוון ההפוך לכיוון הפעלת הכוחות, וכנגד התנועה, בעצם מתנגד למתיחת החבל בתוך הקשר, ובכך מקטין את הכוח המופעל על החבל בניפ.
לכן, ככל שהחיכוך בתוך הקשר גדול יותר, הקשר יהיה חזק יותר.
החיכוך בין קטעי החבל השונים בקשר, תלוי בשני גורמים:
אורך החבל בתוך הקשר, מנקודת הכניסה שלו לקשר ועד הניפ.
ככל שאורך זה גדול יותר, החיכוך גדול יותר.
שטח המגע בין החבלים בתוך הקשר.
מדד זה תלוי באורך החבלים בתוך הקשר, אבל לא רק בו.
לכאורה, נראה כי שטח המגע בין החבלים בתוך הקשר הוא תכונה של הקשר והוא קבוע לחבלים באותו עובי ובאותה קשיות, אך אין זה כך.
ניתן להקטין את שטח המגע בחלק מן הקשרים (בעיקר בקשרים בחבל כפול, בלולאות וכו'), על ידי קשירת קשרים לא מסודרים.
הקשר יכול להיות נכון אבל לא מסודר, מה שקרוי בפי המטפסים 'קשר לא יפה', או 'קשר עם הצלבות'.
הצלבות כאלה עשויות להחליש את הקשר במידה משמעותית.
מחליטים להשתמש בקשר המתאים ביותר לאותו המקרה, על פי חוזקו של הקשר, הבטיחות שלו באותה תצורה וכיווני המשיכה.
ברור כי עבור חבל מסוים וקשר מסוים, רדיוס הכיפוף בניפּ ואורך החבל המשתתף בקשר הם קבועים, בהיותם תכונות של הקשר ושל החבל.
מכאן, שכדי לקבל את הקשר החזק ביותר, צריך פשוט לקשור קשר מסודר.
ימאים משתמשים בקשרים לקשירת הספינה לברווז שברציף, לחיבור חבל לעוגן, לחיבור המעלנים למפרשים, לקשירת המעלנים לאחר הרמת המפרשים, ועוד.
קשרים כגון: הצלה, קשר טבעת (שני חצאי-קביעות), קשר בוהן, קשר דייגים, קשר דייגים כפול, שמינית, קשר בוהן כפול (קשר אל"ף) ועוד.
ישנן גם קשרי עמלנות כגון ראש טורקי, קשר שלמה ואגרוף קוף.
במחנאות משתמשים בקשרים לבניית אוהלים – לחיבור בד האוהל למוטות האוהל וליתדות, לבניית מבנים מסנדות (מוטות), ועוד.
נהגי משאיות ובכלל מובילים ברכב משתמשים בחבלים לקיבוע משאות לרכב, ולקשירת יריעות הגנה המכסות את המטען.
קשרים בטיפוס, מערנות וקניונינג, וחילוצי חבלים
מטפסים משתמשים בקשרים לעיגון חבל הטיפוס, לחיבור החבלים לאביזרים השונים, לאבטחת המטפסים מפני נפילה, ועוד.
בטיפוס משתמשים במגוון רב של קשרים, לולאות וקביעות וביניהם: שמינית, שמינית עוקבת, פלמי, דייגים כפול, הצלה, פרפר, מוט, איטלקי, פרוסיק, פרוסיק צרפתי ופרפר אלפיני.
דייגים משתמשים בקשרים לחיבור חוטים שונים, לקשירת הקרסים, המשקולות והמצופים.
כמו כן עליהם ללמוד דרכים למנוע קשירה לא-רצונית ("פלונטר") בחבלים ובחוטים.
בתכשיטנות מסמל קשר הֵרָקלֶס (Heracles knot) את קשר האהבה ואת קשר הנישואין, והוא מהווה מוטיב שכיח כבר בתכשיטים מיוון העתיקה.
קשרים קלטיים אמנותיים (Celtic Knots; ידועים גם כ-Celtic interlace)
קשקבל (קצ'קבל) (איטלקית: Caciocavallo; סיציליאנית: Cascavaddu; אלבנית: Kaçkavall; טורקית: Kaşar; רומנית: Caşcaval; בולגרית: Кашкавал; סרבית: Kačkavalj) היא גבינה השייכת למשפחת גבינות הפסטה פילטה.
מקורה בדרום איטליה והיא מוכרת כבר משנת 500 לפנה"ס.
פירוש המילה "Caciocavallo" באיטלקית הוא "גבינה על סוס".
מקור השם הוא כנראה בכך שבעבר שני חריצי-גבינה היו נקשרים יחדיו ומונחים לייבוש על מקל או ענף, בדומה לאוכף על גב סוס.
גבינות הקשקבל הגיעו לאזור הבלקן בידי רועים יוונים רק לפני כ-100 שנים ומאז הן המזוהות ביותר עם אזור זה.
הן יוצרו בבלקן במחלבות מיוחדות (bačija) מחלב כבשים ובעונת הרעייה בלבד.
מוצרי הלוואי העיקריים היו גהי (חמאה מזוקקת) ואורדה.
שינויים בתנאי גידול בעלי החיים ומספר הולך וגדל של עדרי בקר באזור, הוביל לירידה משמעותית במספר הכבשים, וכתוצאה מכך נפסק ייצור הקשקבל המסורתית כמעט כליל.
כיום קיימות מחלבות bačija מעטות הממשיכות בייצור הקשקבל המסורתית.
למרות שקשקבל היא סוג גבינה, מכנים תושבי הבלקן בשם זה כל גבינה צהובה.
טעמה של הקשקבל מלוח בצורה עדינה, ולעומת זאת היא חריפה יחסית לגבינות אחרות.
הגבינה שייכת למשפחת הפסטה פילטה.
זו קבוצת גבינות איטלקיות, הכוללת בין השאר את גבינת המוצרלה ואת גבינת הפרובולונה, המאופיינת בכך שבמסגרת תהליך הייצור הגבינות עוברות שלבים של בישול ולישה במים רותחים.
לאחר שמוציאים את הגבן ממי הגבינה (המים שנשארים בתום תהליך ההכנה של הגבן), פורסים אותו לרצועות.
אז מרתיחים לצד תבלינים, לשים ביסודיות ומאחדים את הרצועות מחדש לגוש בצורה עגולה, שמוכנס לתבנית.
התהליך הוא שמקנה לגבינה את חריפותה.
כמו גבינת הצאן חלומי, גם את הקשקבל ממליחים ומיישנים לאחר לישה ומתיחה.
בתחילה נוצרה הקשקבל בסיציליה, ומשם התפשטו הייצור והאכילה לחבל הבלקן ולכל מדינות דרום-מזרח אירופה.
הסולטאן באיזיט השני, אשר שלט באימפריה העות'מאנית, בין השנים 1481–1512, היה מינהלן מעולה ופעל להאחדה בתחומי חיים רבים.
כך נולדו שמות של מוצרי מזון הנהוגים עד עצם היום הזה, כגון גבינות קשקבל ופטה .
הקשקבל מוכנה לשיווק לא פחות משלושה חודשים מתחילת עיבודה במחלבה.
תהליך היישון שלה עשוי להגיע לחצי שנה, תלוי בשיטות המחלבה.
בישראל מגיעה הקשקבל בצורתה הגולמית כגוש, המכונה גלגל או חריץ.
משקלו נע בטווח שבין 3 ל-15 ק"ג.
אחוזי השומן נעים בין 32 ל-35 אחוז.
לגבינה יש קליפה דקה בצבע צהוב-חום, כשהצבע מתכהה מיום ליום.
הגבינה נשמרת מצוין לאורך זמן שיווקה, והיא קלה לפירור ולגירור.
קשר הוא כתב עת אקדמי לחקר תולדות העיתונות והתקשורת היהודית בעולם היהודי ובישראל.
כתב העת מתפרסם על ידי המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן, הפועל במסגרת הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה בעברית, עם תקצירי מאמרים באנגלית.
כתב העת נוסד בשנת 1987, על ידי המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן באוניברסיטת תל אביב.
העורך הראשון של "קשר" היה ד"ר מרדכי נאור.
בשנת 2003 הופסק פרסום כתב העת, לאחר פרסום 33 גליונות.
בשנת 2006 חודש פרסומו של כתב העת תחת עורך חדש, פרופ' גדעון קוץ, המכהן כראש המגמה לתקשורת והיסטוריה יהודית באוניברסיטת פריז 8.
מטרת כתב העת, מתוך אתר המכון:
קשר בוהן הוא האבטחה הפשוטה והבסיסית ביותר מבין האבטחות.
אבטחה זו יוצרת בחבל כפתור קטן מאוד.
בהכנת הקשר יוצרים לולאה, כאשר הקצה העובד מונח על הקצה הקצר, מכניסים את הקצה העובד ללולאה, מלמטה למעלה ומותחים את שני הקצוות.
קשׂקשׂת (בלשון הדיבור גם קשקשים, ובעבר נקראה גם פיטיריאזיס קפיטיס – Pityriasis capitis) היא עור מת שנאסף על הקרקפת.
היא נגרמת כתוצאה מהשרה מרובה מדי של תאי עור מתים מהקרקפת.
תאי עור מתים ונושרים באופן טבעי, ולכן השרה מועטה היא טבעית ונפוצה למדי וסביר להניח שלא תטריד את האדם מבחינה אסתטית.
לעומת זאת, בני אדם מסוימים, מסיבות מחלת עור או כתוצאה מגורמים סביבתיים, חווים השרה חריגה בכמותה הגדולה, שאליה יכולים להתלוות אדמומיות או גרד של העור, ואי-נוחויות אחרות.
ברוב המקרים קשקשת יכולה להיות מטופלת בקלות בעזרת שמפו ייעודי.
חלק מהשמפואים (בעברית תקינה: תחפיפים) ניתנים על ידי רופאי עור, בהתאם לסוג הקשקשת שאובחנה.
קשקשת לא זוהתה כגורם לנשירת שיער או להיווצרותה של קרחת.
השרה מרובה יכולה גם להיות תסמין לסבוריאה דרמטיטיס, פסוריאזיס, זיהום פטרייתי או כתוצאה מהתרבות חריגה של כינת הראש.
קשקשת היא תופעה כלל עולמית וגורמת לאנשים רבים בעיות חברתיות או פגיעה בדימוי העצמי.
אבחון האטיולוגיה (סיבתיות) לקשקשת נעשה אצל רופא עור (דרמטולוג).
לרוב מדובר בפתולוגיה דרמטולוגית מוכרת הניתנת לטיפול בשמפו רפואי ולעיתים גם בשימוש באמצעים נוספים, לאו דווקא רפואיים גרידא, עליהם הרופא יכול להמליץ.
עם התחדשותה הבלתי פוסקת של שכבת עור האפידרמיס, תאי עור ישנים נדחפים החוצה, שם הם בסופו של דבר מתים ונושרים.
אצל רוב בני האדם תאי עור אלה קטנים מכדי שיהיו נראים.
לעומת זאת, תנאים מסוימים גורמים לתחלופת תאים מהירה באופן חריג, במיוחד באזור הקרקפת.
אצל רוב הסובלים מקשקשת תאי העור מתבגרים, מתים ונושרים כעבור יומיים עד שבוע, לעומת כחודש אצל בני אדם ללא קשקשת.
התוצאה היא תאי עור מתים, לעיתים שמנוניים, הנושרים בכמות ובגודל רב יחסית ונראים כפתיתים לבנים או אפורים-צהובים על הקרקפת או הבגדים.
עור שמנוני שמתבטא בריבוי בלוטות חלב שומני או הפרשת חלב שומני.
מחלת עור כמו סבוריאה, סבוריאזיס, או פסוריאזיס אשר הופעתם בקרקפת ניתנת לרוב לטיפול בשמפו מתאים.
תוצר לוואי מחילוף חומרים של מיקרואורגניזם (באופן פרטני, פטריית שמרים בשם מלסזיה – Malassezia).
ספרות רפואית מחקרית ותיקה מציינת את פטריית הקשקשת מלסזיה (שנקראה קודם בשם פיטירוספורום אובלה - Pityrosporum ovale) כגורם לקשקשת.
בעוד שפטרייה זו נמצאת באופן טבעי על-פני עורם של אנשים בריאים וגם של הסובלים מקשקשת, לאחרונה זוהתה פטרייה שאזור מחייתה הייחודי הוא עור הקרקפת (מלסזיה גלובוסה – Malassezia globosa) כגורם האחראי לתופעה.
פטרייה זו מעכלת טריגליצרידים הנמצאים בבלוטות החלב על ידי הפרשת אנזים הליפאז – Lipase.
תוצאת חילוף החומרים של הפטרייה היא תוצר לוואי של חומצת שומן (ליפידית).
חדירת חומצות השומן לשכבה העליונה של האפידרמיס, השכבה הקרנית של העור (Stratum corneum), גורמת לתגובה דלקתית אצל אנשים בעלי רגישות לחומצה זו.
זו בתורה, גורמת להפרעה בהתחדשות הקבועה של העור ומביאה להתבקעות לא מסודרת של תאי העור בשכבה הקרנית.
סילוק הפטרייה מביא לשינוי מהותי בהיקף תופעת הקשקשת.
שימוש קבוע בשמפו נגד קשקשים מפחית הופעה חוזרת של הפטרייה ואיתה הקשקשת.
קיימים סוגים רבים של שמפו המונעים את תופעת הקשקשת באמצעות רכיבים פעילים שונים.
קיימים שמפואים רפואיים המיועדים לסוגים מסוימים של קשקשת, ואלו ניתנים לרוב אחרי אבחון של רופא עור.
להלן המרכיבים המקובלים בשימוש בתכשירים אלה: אבץ פיריתיון , קטוקונאזול , סלניום גופרי , פירוקטון אולאמין , תמצית אלכוהולית של בזלת פחם, שמן עץ התה ועוד.
קשר אורגים (Sheet bend) הוא סוג של קשר, המשמש לחיבור חבלים שעוביים שונה זה מזה.
מקורו של שם הקשר הוא באריגה, בה חיבור של חבל בעובי שונה דרוש לבניית מרקמים של צבעים בבד.
קשר אורגים אינו חזק במיוחד, ולעיתים נדרש קשר אורגים כפול.
אופן קשירת הקשר דומה לקשירת קשר ההצלה הפשוט, אך לעומתו יש לו חסרונות רבים - הוא יעיל רק ב-55% מהמקרים, ונוטה להשתחרר בקלות.
קשר אורגים כפול הוא סוג של קשר המחבר בין חבלים שעוביים שונה זה מזה.
שימושו כקשר אורגים רגיל, אך הוא חזק ובטיחותי יותר.
קשירתו דומה לקשר אורגים רגיל, אך יש לבצע שני ליפופים סביב הלולאה המרכזית במקום אחד.
קשקש הוא ציפוי קשיח הגדל על עורם של בעלי חיים ומספק להם הגנה.
לקשקשים אבולוציה מתכנסת והם משתנים עם שינויים במבנה ובתפקיד.
אצל פרפרים ועשים מסדרת הפרפראים הם משמשים לצביעת משטח הכנף.
הקשקשים נחשבים בדרך כלל כחלק ממערכת הכסות.
קיימים מספר סוגים של קשקשים לפי צורת בעל החיים וסיווגו בהם קשקשי דגים, קשקשי זוחלים וקשקשים של פרוקי רגליים.
ברוב המינים מדובר בקשקשים קרניים, אך במספר סוגים, כגון התנינאים, הקשקשים הם אוסטאודרמים העשויים מעצם ומצופים בקרטין.
לקשקשי הדגים חיבור בצד אחד לגוף הדג ובצד השני הם חופשיים ומונחים על קשקש אחר או על גוף הדג.
מוכרים מספר סוגים של קשקשי דגים:
קשקשת קיקלואידית – קשקשים שהצד החופשי שלהם הוא ישר כמו אצל האלתית, השמק והמלוח
קשקשת קטנואידית – קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, לדוגמה במולעט ובמקרל
קשקשים רומבואידות או גנואידות – קשקשים קשות המצופות בשכבת חומר דומה לאמייל
ומספיק שיהיה לדג סנפיר אחד וקשקש אחד כדי שיוגדר ככשר אך אמרו חכמים שצריך לבדוק טוב שהקשקש היה מחובר לגופו ולא מדובר בקשקש שנשר מדג אחר ונדבק בו.
ישנם דגים בעלי קשקשים שאינם רגילים, ונחלקו בפוסקים האם הוא כשר.
לדוגמה, דג השטירל שקשקשיו קשים לקילוף, וכן טונה מרלין, שיש מחלוקת האם קשקשיו הנראים כמחטים, הם כשרים או לא.
בפעילות של מחתרת, קַשָׁר הוא חבר המחתרת שתפקידו להעביר ידיעות ואמצעים בין חברי המחתרת לבין עצמם, ובינם לבין גורמים מסייעים, בזכות יכולתו לנוע באופן חופשי יותר מאשר יתר חברי המחתרת.
קשר פעל לעיתים גם בצבא סדיר, כאשר הקשר בין הכוחות התקיים באמצעות העברת מסמכים כתובים.
במחתרות היהודית שפעלו בתקופת השואה שימשו נשים כקשריות.
לתפקיד נבחרו נשים שחזותן הייתה סלאבית או ארית ככל הניתן, ולעיתים הן צוידו בתעודות זהות מזויפות, שהקלו על תנועתן.
קשריות קישרו בין לוחמים באזורים שונים של הגטו, ובין לוחמים יהודיים ללוחמים במחתרות אחרות, כגון המחתרת הפולנית.
קשקושי רחוב הוא קומיקס שבועי מאת תמר בלומנפלד שהתפרסם בשנים 2014–2018 באתר האינטרנט של העיתון "הארץ".
הקומיקס החל להתפרסם בסוף 2013 באתר טאמבלר, ובפברואר 2014 עבר לאתר "הארץ".
הקומיקס עוסק בחיי צעירים בתל אביב, ובפרט בענייני זוגיות.
תמר בלומנפלד מתארת את יצירתה: קשקושי רחוב - הבלוג של תמר בלומנפלד
אני סטוקרית סדרתית ביום ומציירת כפייתית בלילה.
השילוב בין שתי הסטיות האלה הוליד את הקומיקס השבועי "קשקושי רחוב", שעוקב מדי שבוע אחרי שיחות רחוב תלאביביות.
אז אם אתם לא רוצים למצוא את עצמכם מככבים ממש כאן, בבלוג הזה, אולי כדאי שתדברו קצת יותר בשקט ברחוב....
כל קומיקס כולל סדרה של כעשרה ציורים.
תחילתו בסצנה שבה המאיירת וכלבהּ מאזינים לשיחה בין שני משתתפים או יותר, ובהמשכו משולבת סדרת הודעות פייסבוק שמקבל אחד המשתתפים בשיחה.
לחברי הפייסבוק שמות משמעותיים, המשקפים את אופיים.
השיחה בין המשתתפים נמשכת, במטרה לפתור בעיה שהעלה אחד מהם.
כל קומיקס מסתיים בפאנץ' ליין הומוריסטי.
אף שמטרתם עיקרית של הפרסומים היא בידור, ניכר שהכותבת משלבת בהם ביקורת חברתית ולעיתים אף פוליטית.
בפרסום "עניי עירך קודמים וכל השאר יכולים לקפוץ לי", בלומנפלד מותחת ביקורת על עיוורונה המוסרי של החברה הישראלית לקורבנות מלחמת האזרחים בסוריה, ועל הסתגרותה בנרטיב הקורבני הסובב את השואה.
ספק כדי לשמור על הנופך הבידורי ספק מתוך ביקורת, הכותבת בחרה גם להגחיך את הדמות שלכאורה אמפתית למצב קורבנות המלחמה, באמצעות שפיכת אור על הצביעות האופפת את הפאסודו דאגה הזו.
בספרה "אין א ריליישנשיפ", אשר מתאפיין בסגנון דומה לזה של הקומיקס השבועי אך ארוך יותר, ניתן למצוא ביקורת על יחסה של החברה התל אביבית לערבים וניכורם מהמצב הביטחוני.
הספר אף מבקר מוסכמות של מוסד הנישואים, קורא תיגר על הטאבו סביב ברית מילה ועוד.
קשפיצה (בפולנית: Krzepice) היא עיירה במחוז קלובוצק שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קשפיצה החלה כמבצר שנבנה באמצע המאה ה-14, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו ליישוב שנבנה במקום זכויות עיר.
מראשית המאה ה-17 נודעה העיירה בשל תעשיית המתכת שבה.
באמצע המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18 נפגעה העיירה מתקיפות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
מאמצע המאה ה-17 התקיימה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת, ובשל קרבתה לגבול הפרוסי, הוגבלו משך שנים רבות מגורי יהודיה לרובע מסוים.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,395 יהודים, אך במהלך מלחמת העולם הראשונה עזבו את היישוב יהודים רבים.
ביוני 1919 נערכו פרעות ביהודי העיירה, מבלי שהמשטרה הפולנית פעלה להגן על היהודים.
בין מלחמות העולם היוו היהודים קרוב למחצית מתושבי העיירה, והתקיימה ביישוב פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום מספר תנועות נוער ציוניות ובית ספר מרשת בית יעקב.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.
ב-1 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים.
עם סיפוחה של העיירה באוקטובר שלאחר מכן לשטחי הרייך השלישי עזבו אותה כ-200 יהודים לצ'נסטוחובה, ובעיירה נותרו כ-1,500 יהודים.
בתקופת הכיבוש הראשונה ביצעו הגרמנים מעשי התעללות חוזרים ונשנים ביהודי העיירה, תוך תלישת זקני יהודים דתיים באלימות רבה, כליאת יהודים באסם במשך מספר ימים ללא מזון או שתייה, ואילוץ יהודים לבצע עבודות כפייה משפילות ומפרכות, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה.
בד בבד נצטוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב.
החל מנובמבר 1940 נלקחו מאות יהודים מהעיירה למחנות עבודה שונים.
ב-22 ביוני 1942 לפנות בוקר פשטו על העיירה אנשי אס אס שהגיעו מסוסנוביץ, וריכזו את יהודיה, יחד עם יהודים נוספים מכפרי הסביבה, במבנה בית הכנסת הישן בעיירה, שם נערכה בהם סלקציה.
26 יהודים הועברו למחנה המעבר בסוסנוביץ, וכל יתר היהודים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה אושוויץ.
קשקאיש (פורטוגזית: Cascais) היא רשות מקומית (município) במרכז פורטוגל, ומהווה פרבר יוקרה של הבירה ליסבון וגם אתר חוף ים מבוקש.
קשקאיש שוכנת במערב שפך נהר טאגוש (Tagus), בין רכס סינטרה (Sintra) לאוקיינוס האטלנטי, כ-30 קילומטר מערבית לבירה ליסבון.
קשקאיש הייתה כפר דייגים עד שנת 1364 בה ניתן לה מעמד של עיר.
נראה שבתקופה זו גם נבנתה הטירה של קשקאיש.
הפיכתה של קשקאיש לאתר תיירות ואזור מגורים יוקרתי החלה ב-1879 כאשר לואיש מלך פורטוגל בנה בה את ארמון הקיץ שלו.
קשקט ושות' הם המומחים המובילים לעיצוב, פיתוח וייצור של מדים איכותיים ללבוש טקסים, מצעדים וללבוש רשמי בבריטניה.
הספקית העיקרית של המדים הטקסיים לצבא בריטניה, ומי שאחראית ליצירת 6,000 מדים עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השלישי.
את העסק ייסד אלפרד קשקט, יהודי שתפר כובעי לבד לצאר של רוסיה, ניקולאי השני ועם מהפכת אוקטובר נמלט ללונדון שם התחיל לעבוד כחייט בבית אופנה.
אחרי שהעסק פשט את הרגל, פתח אלפרד בית אופנה משלו, כשבנו ברנרד בן ה-87 עדיין פוקד את העסק וראסל הנכד מנהל אותו.
במאי 2023 יצא סרט דוקומטרי של ה-BBC אודות המפעל.
קשקול (בטורקית: Keşkül) הוא פודינג מוצק על בסיס חלב שקדים הנפוץ בטורקיה.
הקינוח מורכב מחלב שקדים, קמח אורז, עמילן תירס וסוכר שאותם מערבבים יחד, מרתיחים ומכניסים לקירור.
לאחר שהקינוח קר, ניתן לקשט אותו בעזרת קוקוס או פיסטוק טחונים.
נהוג להגיש את הקינוח כשהוא קר ובליווי תה או קפה טורקי.
השם קשקול הוא נגזרת של המילים קשקול פוקרה (Keşkül Fukara) שפירושם בטורקית קערת הקבצן.
קשר ארבע-ביד הוא שיטה לקשירת עניבה.
הקשר המיוצר בשיטה זו הוא בצד הצר, בעיקר א-סימטרי.
עבור מדי צבא ארצות הברית, ומדי חיל הים של ארצות הברית הכוללים עניבה, קשר ארבע-ביד הוא אחת משלוש האפשרויות שנקבעו לקשירת העניבה.
השתיים האחרות הן קשר חצי וינדזור וקשר וינדזור.
חלק מהדיווחים קובעים כי נהגי כרכרות קשרו את המושכות שלהם עם קשר של ארבע-ביד, בעוד שאחרים טוענים שנהגי הכרכרות לבשו את הצעיפים שלהם בצורה של ארבע-ביד, אך האטימולוגיה הסבירה ביותר היא שחברי מועדון הרכיבה Four-in-Hand בלונדון החלו ללבוש את הצווארון, מה שהפך אותו לאופנתי.
קשר ארבע-ביד נקשר על ידי הנחת העניבה סביב הצוואר והצלבה של קצה העניבה הרחב על קצה העניבה הצר.
הקצה הרחב מקופל מאחורי הקצה הצר ומובא קדימה בצד הנגדי, מועבר לרוחב החזית אופקית, מקופל שוב מאחורי הקצה הצר, מובא מעל החלק העליון של הקשר מאחור, תחוב מאחורי המעבר האופקי, והקשר נמשך צמוד.
הקשר מוחלף במעלה הקצה הצר של העניבה עד שהוא צמוד לצווארון.
באמצעות הסימון של 85 הדרכים לקשור עניבה, מאת תומאס פינק ויונג מאו, קשר ארבע-ביד (קשר 2) נקשר
כאשר משתמשים בו לחיבור חבל לחפץ, קשר ארבע-ביד ידוע כלולאת בנטליין.
הוא שומש בידי מלחים לאורך כל עידן ההפלגה לחבלול ספינות ונותר קשר עבודה שימושי גם היום.
גרסה של קשר ארבע-ביד, כשהקצה הארוך של העניבה עבר לאחור מסביב ומעל לקשר שנקשר זה עתה, בוצעה על ידי אריסטו אונאסיס, שגרם לו להיות אופנתי לזמן קצר בחוגים מסוימים.
פינק ומאו מתעדים את הגרסה הזו כקשר 2on; בתווים קצרים, כתוב Li Ro Li Co T Ri Co.
בגאומטריה דיפרנציאלית, קשר אפיני הוא יוצר אינפיניטסימלי של הזזה מקבילה.
הזזה מקבילה, שדות מקבילים, וקשר אפיני
ביריעה דיפרנציאלית אין דרך קנונית לזהות מרחבים משיקים בנקודות שונות.
כדי לזהות את המרחבים המשיקים בכל זאת משתמשים בהזזה מקבילה, שהיא העתקה שמתאימה לכל עקום איזומורפיזם בין המרחבים המשיקים ו-.
על יריעה מממד חיובי יש אינסוף העתקות מקבילות.
בהינתן הזזה מקבילה , עקום , ושדה וקטורי , אומרים ש- מקביל לאורך אם הוא ההזזה המקבילה של לאורך .
תנאי שקול הוא שהפונקציה קבועה.
במקרה הכללי, הנגזרת של הפונקציה ב-0 היא מדד לכמה השדה הווקטורי איננו מקביל.
נגזרת זו תלויה רק ב- ובווקטור המשיק וערכה מסומן ב-.
ההעתקה היא הקשר האפיני שמתאים להזזה .
הקשר וההזזה המקבילה קובעים זה את זו.
קשר אפיני הוא העתקה ביליניארית שלוקחת שני שדות וקטורים ומחזירה שדה וקטורי כך שלכל פונקציה חלקה מתקיימות התכונות הבאות:
מקומית, כאשר עובדים עם קואורדינטות מקומיות , השדות הווקטוריים מוגדרים, ולכל אפשר לכתוב
הפונקציות נקראות סימני כריסטופל של הקשר.
קשר כימי הוא אינטראקציה בין מטענים חשמליים של מרכיבי אטומים, של אטומים שלמים או של מולקולות הגורמת לזיקה בין אטומים או מולקולות.
קשרים אלו הם המעניקים לחומרים שונים את מגוון תכונותיהם, ובלעדיהם לא היו בעולם תרכובות.
תאוריות ראשונות של קשרים כימיים פותחו לאחר גילוי האלקטרון על ידי ג'יי ג'יי תומסון.
באפריל 1897 פרסם תומסון את גילוי האלקטרון בעקבות מחקריו על שפופרת קרן קתודית.
תצפיותיו של תומפסון הראו כי קרניים קתודיות קלות ביותר מפי 1,000 מאטום המימן, ושהמסה שלהם זהה ללא תלות ביסוד ממנו באו.
ארנסט רתרפורד ביצע את ניסוי רתרפורד שהראה כי מטענו החיובי של האטום מרוכז באזור זעיר באטום ולכן יש לדחות את "מודל עוגת הצימוקים".
בשנת 1913 שכלל נילס בוהר את המודל הפלנטרי של האטום והציג את מודל האטום של בוהר.
תאוריה מדעית זו תאמה גם את המודל האטומי של רתרפורד ובוהר שהחליפה את תאוריית תומסון.
התפתחות של המכניקה הקוונטית ופיתוח משוואת שרדינגר בשנת 1926 הובילו לפיתוח תאוריות יותר מדויקות של טיב הקשר הכימי.
קשרים כימיים מסווגים על פי עוצמתם ואופיים, הנקבעים על פי תכונות האטומים המשתתפים.
מבחינים בין מספר סוגי קשרים:
קשרים תוך-מולקולריים הם הקשרים המקשרים בין אטומים הערוכים במולקולות.
קשר קוולנטי (קו-ולנטי, משתף ערכיות) - קשר הנוצר בין שני אטומים כתוצאה משיתוף הדדי של אלקטרוני הערכיות שלהם, קושר אותם זה לזה ויוצר מולקולה.
המולקולה, לפיכך, בנויה ממספר אטומים הקשורים ביניהם קוולנטית.
לעיתים נוצרים שניים או שלושה קשרים קוולנטיים (כפולים או משולשים) בין אותם אטומים.
נהוג לסווג קשרים קוולנטיים בהתאם לסימטריה המאפיינת אותם.
חלוקה זו מבדילה בין קשרי סיגמא, קשרי פאי וקשרי דלתא.
האלקטרונים המהווים חלק מקשר קוולנטי נקראים "אלקטרונים קושרים".
קשר קוולנטי יכול להיות לא שוויוני, באופן שהאלקטרונים יתקרבו יותר לאחד האטומים, וייצרו קוטב במולקולה.
לקשרים קוולנטים חשיבות מרכזית בכימיה אורגנית.
קשר קוולנטי משולש חזק יותר מקשר קוולנטי כפול, כמו כן קשר כפול חזק מיחיד.
בנוסף, קשרים קוולנטיים הם הקשרים שבין האטומים של חומרים אטומריים, כגון פחמן.
קשר קואורדינטיבי - סוג של קשר קוולנטי, הכרוך בתרומת אלקטרונים על ידי אטום אחד בלבד.
נוצר בין אטומים או מולקולות תורמות אלקטרונים, לאטומים או מולקולות שחסרות אלקטרונים בקליפה החיצונית.
קשרים קואורדינטיביים משמשים באתרים פעילים באנזימים רבים ואף בקטליזה כימית בתעשייה.
הכוחות הבין מולקולריים נתגלו לראשונה על ידי יוהנס דידריק ואן דר ואלס בשנת 1873. הוא הבין כי קשרים כימיים קיימים גם בין המולקולות ולא רק בין האטומים שבתוך מולקולה.
קשרים אלו מתקיימים בין מולקולות נפרדות של אותו חומר או של חומרים שונים המעורבבים זה בזה.
קשרי מימן - קשר הנוצר בין שתי מולקולות מקוטבות, כלומר כאלו הנושאות מטען חשמלי קבוע וגדול יחסית.
מטען זה נוצר בשל קשר קוולנטי מקוטב בין אטום מימן לבין אטום של אחד משלושה יסודות בעלי אלקטרושליליות גבוהה: פלואור, חמצן או חנקן.
קשרי מימן הם הקשרים הבין מולקולריים החזקים ביותר: הם אחראים לכך שהמים הם נוזל בטמפרטורת החדר, על אף מסתם המולקולרית הנמוכה.
הם משחקים תפקיד מרכזי בתהליכים כימיים וביולוגיים רבים - קשרי המימן מאפשרים, למשל, את קריאתו של הקוד הגנטי ב-DNA.
אינטראקציות ואן דר ואלס - קשר בין-מולקולרי בין קטבים הנוצרים זמנית במולקולות סמוכות, בשל תנועתם האקראית של האלקטרונים בהן.
קשר זה קיים בין כל שתי מולקולות, וחשיבותו עולה ככל שמספר האלקטרונים במולקולה עולה - זו הסיבה שמולקולות גדולות יותר נמצאות במצב צבירה נוזל או מוצק בטמפרטורה נמוכה ממולקולות קטנות יותר.
מכיוון שבמולקולות גדולות מתקיימים יותר קשרי ואן-דר-ואלס בין האלקטרונים, כך יש להשקיע יותר אנרגיה (=חום) כדי להתיר את הקשרים הללו, על מנת להמיס או לנדף את המולקולות.
קשרים מסוג זה משחקים תפקיד חשוב באינטראקציות שבין מולקולות הידרופוביות מומסות.
אינטראקציות פאי ארומטיות - קשר הנוצר בין טבעות ארומטיות.
לאינטראקציות אלו חשיבות רבה ביציבות מבנה DNA וחלבונים.
קשר מתכתי הוא קשר בין גרעינים חיוביים (יונים חיוביים) במתכת מוצקה ונוזלית, הנובע משיתוף של אלקטרוני הערכיות בין כל אטומי המתכת.
מבנה זה, המכונה סריג מתכתי, מעניק למתכות את מוליכותן החשמלית, מאחר שהאלקטרונים אינם קשורים לשום אטום ספציפי וחופשיים לנוע וליצור זרם חשמלי.
גם היכולת לעבור ריקוע, והאפקט הפוטואלקטרי הנצפה במתכות מוסברים על ידי מבנה זה.
בפישוט, זהו קשר בין יונים חיוביים, הנוצרים לאחר שהאטום מסר את אלקטרוני הערכיות שלו, לבין "ים" של אלקטרונים המקיפים אותם.
זו הסיבה שמודל זה לתיאור הקשר במתכת מכונה לרוב "ים אלקטרונים".
קשר יוני הוא קשר בין יונים בעלי מטענים חשמליים מנוגדים, הנוצר למשל במלח מוצק.
קשר זה מאפשר את יצירתו של סריג יוני מסודר, המאפיין את המלחים המוצקים.
הקשר היוני הוא קשר חזק יחסית (יותר מהקשרים הבין מולקולריים, מימן וואן דר ואלס) אך חלש מהקשרים הקוולנטים (בחומרים האטומריים), והדבר מתבטא בטמפרטורות ההתכה והרתיחה הגבוהות יחסית של המלחים.
הקשר היוני עשוי להתפרק בממסים קוטביים (פולריים), כך שמולקולות מים למשל, המהוות ממס קוטבי בשל הא-סימטריות של המבנה המולקולרי שלהם, מצליחות להתגבר על המשיכה בין היונים החיוביים ליונים השליליים.
כך, למשל, מתמוסס מלח השולחן במים.
החומר היוני מתמוסס ונוצרים יונים ניידים בתמיסה, מסיבה זו תמיסת מלח מוליכה חשמל.
קשר יוני הוא סוג של קשר כימי חזק בין יונים בעלי מטען חשמלי חיובי (קטיונים) ובעלי מטען שלילי (אניונים).
הקשר נוצר כתוצאה ממשיכה אלקטרו-סטטית בין שני המטענים, על פי חוק קולון.
בדרך כלל, הקשרים היונים מובילים ליצירת סריג יוני מסודר כגון מלח.
דוגמה מוכרת לסריג יוני הוא מלח השולחן, נתרן כלורי, המורכב מקטיונים של נתרן היוצרים קשרים יונים עם אניונים של כלור.
קשרים יונים נוצרים בעקבות הבדל משמעותי באלקטרושליליות של שני היסודות הנפגשים (הפרש גדול מ-1.7, כשבמקביל בטווח בין 0.4 ועד ל-1.7 הקשר יהיה קוולנטי קוטבי), כאשר האלקטרושליליות מודדת את שאיפת האטום לקבל אלקטרון על מנת להשלים את רמת האנרגיה האחרונה ("קליפת האטום").
בדרך כלל היסודות המקיימים קשרים יונים הם אטומי מתכות, הנוטים למסור אלקטרונים (בעלי אלקטרושליליות נמוכה) ולהפוך לקטיונים בעלי מטען חיובי, ואטומים של אל-מתכות, הנוטים לקבל אלקטרונים (בעלי אלקטרושליליות גבוהה) ולהפוך לאניונים בעלי מטען שלילי.
בהתאם לנתונים לעיל, ניתן לראות את הקשר היוני כמצבו הקיצוני ביותר של קשר קוולנטי קוטבי.
דבר זה מתבטא בסריג יוני, בו אין הפרדה מלאה בין הקטיונים החיוביים לאניונים השליליים — כך שקיימת למעשה שותפות מזערית כלשהי באלקטרונים ביניהם, ולכן מטענם אינו שלם לגמרי.
כללי פג'נס מאפשרים להעריך עד כמה הקשר יוני טהור או שיש לו אופי קוולנטי חלקי בהתאם למטען הפורמלי ולרדיוס היונים.
כאשר ממיסים את הסריג היוני בתמיסה כלשהי, נשבר הקשר היוני ונפרדים הקטיונים מהאניונים ורק במצב זה מטענם הוא באמת שלם.
כל מטען חשמלי משרה סביבו במרחב שדה אלקטרוסטטי אחיד.
לכן הקשר הנוצר בין היונים, אינו מכוון לאורך הציר המקשר ביניהם בלבד, אלא כל יון מושך אליו את כל היונים בעלי המטען הנגדי הנמצאים סביבו.
כדוגמה נוספת, בדו נתרן חמצני, Na2O (תחמוצת הנתרן), הנוצרת על ידי תגובה בין אטומי נתרן ואטומים של חמצן.
לאטום החמצן שישה אלקטרונים ברמת האנרגיה האחרונה, ולכן דרושים שני אלקטרונים על מנת שהוא יקבל מבנה של גז אציל (Ne).
קשר עשרים ביולי היה ניסיון של חבורת קציני ורמאכט וגורמים נוספים להפיל את המשטר הנאצי בגרמניה, ולהתנקש בחיי אדולף היטלר ב־20 ביולי 1944. הקשר נכשל, לאחר שתיק ובו פצצה שהונחה בסמוך להיטלר הוזז מעט.
על רבים מהמעורבים בקשר, בהם מנהיגו - גראף קלאוס שנק פון שטאופנברג, נגזרה הוצאה להורג.
הקשר היה האחרון מבין 15 ניסיונות ידועים להפלת המשטר הנאצי, שנעשו על ידי גרמנים שהתנגדו למשטר הנאצי.
מאז עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה נהגו תוכניות להפלתו מהשלטון.
חלק ניכר מתוכניות אלו יזמו קצינים בכירים, שהתנהגותו של היטלר לא הייתה לרוחם: השינויים שערך במטה הכללי, הדחתם של הגנרלים בלומברג ופריטש באמצעות סיבוכם בשערוריות מין מפוברקות - והצבת קצינים הנאמנים לו במקומם, ושבועת הנאמנות שחויבו כל חיילי הוורמאכט להישבע לו באופן אישי, גרמו לרבים מן הקצינים להרהר בניסיונות להדחתו.
כבר בימי ועידת מינכן ב-1938, כשריחפה סכנת מלחמה עם בריטניה וצרפת, בשל דרישת היטלר לצרף לרייך את חבל הסודטים - מלחמה שאז נראתה כחסרת סיכוי לצבא הגרמני - תכננו גנרלים גרמנים לעצור את היטלר ולהכריז עליו כלא שפוי, כשייתן לצבא הגרמני פקודה לתקוף.
בגידת הבריטים והצרפתים בעם הצ'כי בוועידת מינכן, לצד הצלחתו המפתיעה של היטלר להשתלט על חבל הסודטים ללא קרב, הוציאו את הרוח ממפרשי הקושרים.
כיוון שהמוטיבציה שפיעמה בחלק ניכר מאותם קצינים אשר תמכו בקשר - לא נשענה דווקא על אי מוסריותו של המשטר הנאצי, אלא בשל חששם מהרפתקנותו של היטלר, התקופה שבין ועידת מינכן לפלישה לברית המועצות לא התאימה לביצוע הקשר המתוכנן.
אולם עם הפלישה לברית המועצות, כשהסתבר עומק התסבוכת שזו יצרה, חודשה פעילות הקושרים ביתר מרץ.
ניסיון ראשון של קבוצת קושרים לעצור את היטלר ו"להעמידו למשפט" נעשה כבר ב-1941 על ידי הגנרל הנינג פון טרסקו ושלישו פביאן פון שלברנדורף, בעת ביקור היטלר במפקדת "ארמיות המרכז" בחזית הרוסית.
הביקור הזה נדחה כמה פעמים, ומשהגיע היטלר - הוא היה מוקף במשמר של אנשי אס אס, מה שמנע כל אפשרות להתקרב אליו על מנת לעוצרו.
רוב ראשי הקשר התנגדו להיטלר לא רק בשל ניהול המלחמה הפושע והחובבני, אלא מתוך זעזוע כן מפשעי המלחמה של המשטר הנאצי, מרצח היהודים, האזרחים הסובייטים והפולנים וכן ההתעללות בשבויי המלחמה.
באוגוסט 1942, למשל, אמר קולונל פון שטאופנברג כי רצח היהודים מוכיח כי היטלר שיקר כאשר אמר כי בכוונתו ליצור סדר חדש באירופה, ולפיכך "המלחמה הזאת היא מפלצתית".
ד"ר קארל גרדלר, המנהיג האזרחי של הקשר, כתב ב-1943 כי אין לחכות לתבוסת גרמניה, משום ש"הרגע הפסיכולוגי הנכון" להפיכה כבר הגיע עקב רצח של מאות אלפי גברים, נשים וילדים בשטחים הכבושים.
יתר על כן, ב"פנייה לצבא הגרמני" שהקושרים הכינו לקראת 'קשר ה-20 ביולי' 1944, כתוב במפורש כי הם מתכוונים לפעול, מעל הכל, בשל "הפשעים המתחוללים מאחורי גבם של החיילים".
בנוסף, ב"הוראות למפקדי האזורים הצבאיים" - מסמך שייעד שטאופנברג ליחידות הצבא בזמן הקשר, ישנה הוראה מפורשת להשתלט על מחנות הריכוז ולהפסיק את פעולתם.
ב-1943 הצליח טרסקו להחדיר פצצת זמן למטוסו של היטלר כשזה חזר מביקור בחזית, אך היא לא התפוצצה עקב כשל טכני.
מחדלים אלה העבירו את מרכז הכובד של הקשר אל קבוצת גנרלים שישבו בפריז ובברלין, כאשר הקולונל הרוזן קלאוס שנק פון שטאופנברג משמש כמתאם ביניהם ומוציא לפועל.
בשלב זה מנו הקושרים מספר משמעותי של קצינים, שכלל אף את הפלדמרשל ארווין רומל שזכה לפופולריות עצומה בגרמניה, וכן היה מכובד ומקובל על בעלות הברית.
כמו כן הצטרפו אל הקשר גורמים אזרחיים - משפטנים, דיפלומטים ואנשי דת.
ב-1944 נמצאה גרמניה בנסיגה בכל החזיתות.
בחזית המזרח איבד היטלר את רוב שטחי הכיבוש ברוסיה, והצבא האדום התקדם עד הגבול הבינלאומי של 1941, טרם מבצע ברברוסה.
הקושרים, כאמור, באו מרקעים שונים.
היו ביניהם קצינים בכירים בוורמאכט, שהיה הגורם היחיד שבידו להוציא לפועל תוכנית של הפלת המשטר.
היו ביניהם אנשי האבווהר, בראשות האדמירל וילהלם קנריס, אשר זה שנים שימש כגורם אנטי-נאצי פעיל, וקידם כל תוכנית שהייתה עשויה להפיל את המשטר.
היו פוליטיקאים כקרל פרידריך גרדלר, ראש עיריית לייפציג, ששימש כסמכות מוסרית ואזרחית, ואמור היה לקבל (לצד הגנרל לודוויג בק) את הנהגת המדינה לאחר מותו של היטלר.
התוכניות לצורתו וטבעו של המשטר לאחר הפלת הנאציזם נקבעו באחוזתו של הרוזן הלמוט ג'יימס פון מולטקה, אחוזת קרייזאו, בידי חוג שנקרא "חוג קרייזאו".
בראש החוג עמד הרוזן מולטקה, צאצא לבית מולטקה, שהוציא מתוכו שניים מן המפורסמים שבחיילי גרמניה - מפקד הצבא הגרמני ב-1870, כאשר צבא זה הביס את הצבא הצרפתי, ומפקד הצבא הגרמני בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ידידו של מולטקה, ושותפו להקמת החוג, היה אף הוא בן למשפחת חיילים, הרוזן פטר יורק פון וארטנבורג.
השניים אספו מסביבם קבוצה מגוונת, שכללה את המשפטן הנס ברנד פון האפטן, אחיו של ורנר פון האפטן שהיה בעל תפקיד מפתח בקשר, את ד"ר יוליוס לבר, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, את ד"ר אדם פון טרוט צו זולץ, עורך דין ודיפלומט, ואת ד"ר אויגן גסטנמאייר, איש כמורה ופילוסוף.
עם זאת לא הייתה הקבוצה מעולם קבוצת קושרים פעילה, כי אם מועדון ויכוחים בעל אופי אידאולוגי, אשר עסק יותר בשאלות הנוגעות לטיבו של המשטר הרצוי, מאשר בשאלות הנוגעות להפלת המשטר הקיים.
למרות כל אלו, שילמו חברי החוג בחייהם על פעילות זו.
אנשי חוג קרייזאו וקושרי העשרים ביולי היו קבוצות מאורגנות ומקושרות, בעלות אופי אריסטוקרטי.
כישלונו של הקשר נבע, בסופו של דבר, מהיעדר התמיכה העממית הדרושה.
לקשר היו יותר מדי גנרלים, דיפלומטים ופילוסופים, ופחות מדי חיילים פשוטים האוחזים בנשק.
ככלל, מרי עממי נגד שלטונו של היטלר היה תופעה נדירה ברייך השלישי.
סמוך לסוף חודש יוני 1944 קיבל שטאופנברג את תפקיד ראש המטה של הגנרל פרידריך פרום אשר שימש כמפקד "צבא המילואים" (Ersatzheer).
בתקופה זו של נסיגה בכל החזיתות, היה חשש חמור כי עובדי כפייה, שהובאו במיליונים אל אדמת "הרייך", יתקוממו ויצטרפו לכוחות הנלחמים בחזית.
חשש זה נוצל על ידי הקושרים שפעלו במטהו של פרום להכנת תוכניות מגירה להעברה מסיבית של כוחות אל הבירה ברלין, לכאורה לשם הגנה מפני התקוממות, ולמעשה לכיבוש נקודות מפתח כחלק מן הקשר.
תוכניות אלו נקראו בשם הקוד "ולקיריה" (Walküre).
תפקיד זה אף דרש משטאופנברג להיפגש בתדירות גבוהה עם היטלר, שדרש הקצאת כוחות נוספים לחזית הסובייטית.
מפקדתו של היטלר, המכונה "וולפשאנצה" ("מאורת הזאב"), שכנה בראסטנבורג, מרחק כמה מאות קילומטרים מברלין.
שטאופנברג הגיע למקום אחת לכמה ימים לפגישות המטה.
ביום 20 ביולי יצא שטאופנברג עם שלישו, הסגן ורנר פון האפטן, אל מאורת הזאב לשם תדרוך שגרתי.
שטאופנברג, שאיבד במלחמה את עינו ואת ידו, היה מעל לכל חשד.
הוא הצליח להחדיר פצצת זמן מתוצרת בריטית, שכפי הנראה סופקה לו על ידי הגנרל ארווין לאהוסן, ראש מנגנון החבלה של האבווהר, אל תוך חדר הישיבות, להציבה סמוך למקום בו עמד היטלר, להפעיל את המרעום ולצאת מן החדר.
כאשר עבר את המחסומים ביציאה ממאורת הזאב הצליח לראות את הפיצוץ שגרמה הפצצה.
עם זאת, בשל נסיבות בלתי צפויות, שרד היטלר את הפיצוץ.
גנרל היינץ בראנדט הזיז את התיק בו הייתה הפצצה, מכיוון שזו הפריעה לו לגחון לעבר המפה שעמדה על השולחן.
היטלר אמנם נפגע בפיצוץ באזנו ובידו, אך לא באופן שפגע בתפקודו.
שטאופנברג הניח כי היטלר מת, וטס במטוס לברלין, על מנת לקדם את תוכנית ההשתלטות על הרייך.
הטיסה במטוס ארכה שלוש שעות, ומשהגיע למפקדת הקושרים בבנדלרבלוק בברלין ראה כי דבר לא בוצע.
כולם המתינו לבואו, ולא נתנו את הפקודה לכוחות להתחיל בתנועה.
כך אבדו שלוש שעות גורליות, בהן היה היטלר מנותק מן העולם במפקדה בראסטנבורג, כשאיננו יודע אם מדובר בהתנקשות של אדם בודד או בקשר נרחב, ומיהם הקושרים.
שטאופנברג הוציא בינתיים את פקודת "ולקיריה", והכוחות החלו בתזוזה על פי הפקודה.
הוא הודיע לפרום כי היטלר מת, וכי עליו לקחת את הפיקוד על מבצע "ולקיריה" לשם ביטחון המדינה.
בשלב זה טלפן פרום לגנרל וילהלם קייטל, וזה הודיע לו כי היטלר עדיין חי.
פרום סירב לשתף פעולה עם הקושרים, ושטאופנברג הודיע לו כי הוא במעצר.
בינתיים הגיעו לברלין כוחות על פי פקודת "ולקיריה" שהוציא שטאופנברג.
הכוחות היו בפיקודו של מיור (רב-סרן) בשם אוטו רמר.
רמר נצטווה, במסגרת הקשר, לעצור את שר התעמולה יוזף גבלס, אך משהגיע לעוצרו, הודיע לו גבלס כי היטלר חי, וקישר אותו להיטלר טלפונית.
רמר, שהיה נאמן לשבועת האמונים להיטלר, החליט לעצור את הקשר, והורה לכוחותיו לפעול לדיכוי הקשר.
בינתיים לא הצליחו הקושרים להניע כוחות נוספים, ולא השתלטו על מוקדי כוח נוספים, כגון תחנות רדיו.
תחנות הרדיו שעדיין היו בשליטת היטלר מיהרו לשדר את החדשות כי היטלר עודנו בחיים.
פרום השתחרר ממעצרו, לאחר שהבטיח לשומרו באופן "ג'נטלמני" כי לא ינקוט כל פעולה.
מיד מצא חיילים הנתונים למרותו, עצר את שטאופנברג, ועמו הגנרל לודוויג בק שאמור היה לקחת את הפיקוד על הצבא אילו הקשר היה מצליח, ורנר פון האפטן, קולונל אלברכט ריטר פון מרץ פון קירנהיים וגנרל פרידריך אולבריכט.
פרום, שביחידה שתחת פיקודו השתמשו הקושרים למטרות הקשר, היה נחוש להיראות כמי שפעל לדיכויו, ולהעלים את כל הראיות המפלילות.
לבק (שהיה ראש המטה הכללי בשנות השלושים, ומן המכובדים בקצינים הגרמנים) ניתנה האפשרות להתאבד.
שטאופנברג, מרץ, האפטן ואולבריכט, נלקחו אל קיר במקום הקרוי "בנדלרשטראסה" (כיום "שטאופנברגשטראסה") ונורו שם.
פעולה זו לא הצילה את פרום, שהוצא אף הוא להורג על "חלקו" בקשר, כמה חודשים לאחר מכן.
בשעה אחת בלילה (של ה-21 בחודש) נאם היטלר לאומה, ובישר כי "כנופיה של קצינים שאפתנים" ניסתה להורגו אך נכשלה.
הוא הבטיח לנקום בהם "בצורה שאנחנו, הנציונל-סוציאליסטים, רגילים לה".
קושרי העשרים ביולי נמנו על האליטה של החברה הגרמנית.
חלקם, כבק וטרסקו, התאבדו בטרם ייפלו בידי האס אס, אך רובם נעצרו ונכלאו בכלא פלצנזה.
הם נשפטו ב"בית הדין העממי" שבראשו עמד המשפטן רולנד פרייזלר.
ה"משפט" התנהל תוך כדי שכל מילה שנאמרת על ידי מי מהנאשמים נקטעת בצעקות על ידי אב בית הדין פרייזלר, ששימש אף כקטגור.
בנוסף, נעצרו אלפי גרמנים שנחשדו באהדה לקושרים או באי-אהדה למשטר.
ההצדעה הצבאית הרגילה בוטלה והוחלפה בהצדעה במועל יד כדי לחזק את המחויבות האידאולוגית של הצבא למפלגה.
הקושרים נתלו באמצעות מיתרי פסנתר, שנקשרו אל ווי בשר המחוברים אל התקרה.
בדרך זו נרצחו כחמשת אלפים איש, בהם אף קרובי משפחה של הקושרים, שלא היה להם חלק בקשר.
קרל פרידריך גרדלר, ראש עיריית לייפציג, שאמור היה לקבל את תפקיד הקאנצלר אם יצלח הקשר, הצליח להימלט במשך שלושה שבועות.
הוא נדד בכפרים בפרוסיה המזרחית, תוך שהוא מסתתר בבתי איכרים.
לאחר כשלושה שבועות החליט לאכול ארוחת בוקר בפונדק דרכים, שם זיהתה אותו אחת מהאורחות והסגירה אותו לידי האס אס.
אלה מסרו אותו לידי בית הדין העממי, שדן אותו למיתה.
הוא הוצא להורג ב-2 בפברואר 1945. גרדלר ושטאופנברג זכורים עד היום בגרמניה כאנשים שפעלו באומץ לב ובהקרבה אישית, והראו אנושיות ומוסריות, בתקופה שבה הייתה גרמניה שקועה בביצוע פשעי מלחמה ורציחות המוניות.
הפלדמרשל ארווין רומל היה מודע לקשר ללא ספק, אם כי אין ודאות לגבי השאלה האם תמך בו באופן אקטיבי ועד כמה, או שישב בין המשתתפים בציפייה לראות מה ילד יום.
כמה מהנחקרים הזכירו את שמו והעלו די ראיות שעירבו אותו במזימה.
רומל שהה אז בביתו בחופשת מחלה לאחר שמכוניתו נפגעה בהפצצה מן האוויר, ורסיסים חדרו לראשו.
לביתו נשלח גנרל וילהלם בורגדורף, אשר בישר לו כי יש די הוכחות להביאו בפני בית-הדין העממי, מה שכנראה יסתיים בגזר דין מוות ובפגיעה במשפחתו.
בורגדורף הציע לו להתאבד תחת זאת ולהציל את כבודו, וגם למנוע פגיעה במורל הלאומי עקב משפט של גנרל פופולרי.
רומל הסכים, בלע כמוסת ציאניד, ולציבור נמסר כי מת מפצעיו.
הוא זכה להלוויה ממלכתית מפוארת, בה הוספד על ידי היטלר.
רק לאחר המלחמה נחשפו העובדות.
אוברסט (אל"ם) קלאוס שנק פון שטאופנברג
גנרל פרידריך אולבריכט סגן מפקד "צבא המולדת"
גנרל מיור הנס אוסטר סגן ראש האבווהר
גנרל-אוברסט לודוויג בק ראש המטה הכללי הגרמני 1935–1938
ד"ר קרל פרידריך גרדלר, ראש עיריית לייפציג
קולונל רודולף פרייהר פון גרסדורף, קצין המודיעין של קבוצת ארמיות מרכז בחזית המזרחית
האב אלפרד דלפ - אינטלקטואל ואיש כמורה ישועי.
הנס פון דוהנאני - אחד מעוזריו של קנריס באבוור, אחראי להצלת יהודים במהלך המלחמה.
בשנת 2003 זכה, עשורים רבים לאחר מותו, בעיטור חסיד אומות העולם מטעם יד ושם.
לויטננט (סגן) ורנר פון האפטן, שלישו של אוברסט קלאוס שנק פון שטאופנברג
גנרל מיור הנינג פון טרסקו
אובר-רגירונגסראט גראף פטר יורק פון וארטנבורג
אוברסט (אלוף-משנה) אלברכט ריטר פון מרץ פון קירנהיים
גראף הלמוט ג'יימס פון מולטקה
לויטננט (סגן) אוולד היינריך פון קלייסט-שמנצין
ברטהולד שנק גראף פון שטאופנברג אחיו הבכור של אוברסט (אל"ם) קלאוס שנק פון שטאופנברג.
קרל לודוויג ברון פון אונד צו גוטנברג, מחבר כתבי העת "הדפים הלבנים: היסטוריה, מסורת ומדינה"
לא היה מעורב בקשר העשרים ביולי אבל נחקר על ידי הגסטפו מיד לאחר הקשר ונכלא במחנה הריכוז דכאו.
ב-7 באוגוסט 1944 החלה סדרת המשפטים של קושרי ה-20 ביולי בפני בית הדין העממי.
שמונת הנאשמים הראשונים היו ארווין פון ויצלבן, אריך הפנר, פאול פון האזה, פטר יורק פון וארטנבורג, הלמוט שטיף, רוברט ברנרדיס, פרידריך קלאוזינג ואלברכט פון האגן.
המשפטים נערכו באולם הגדול של בית המשפט באלסהולצשטראסה בברלין, שעוטר בצלבי קרס לכבוד האירוע.
הקהל הורכב מ-300 צופים, בכללם ארנסט קלטנברונר ומיני פקידי ממשל, עסקנים של המפלגה הנאצית, קציני צבא ועיתונאים.
המצלמה שתיעדה את המשפט הוצבה מאחורי כס השיפוט של רולנד פרייזלר, והסרטים הועברו הן להיטלר, שיכול היה לצפות בהליכים המשפטיים, ביומני החדשות ולהפקה של סרט תיעודי בשם "בוגדים בפני בית-הדין העממי".
הנאשמים הוכרחו ללבוש בגדים מרופטים, ללא עניבות ולעיתים ללא חגורות, והוצעדו לאולם בעודם אזוקים לשוטרים.
ההליכים החלו בהודעתו של פרייזלר שאמר שהוא ישפוט בעניין "האישומים האיומים ביותר שהוגשו בהיסטוריה של העם הגרמני".
פרייזלר הטיח בנאשמים אמירות קשות וקללות לכל אורכם של ההליכים (לאריך הפנר פנה כ-"Schweinehund" - "כלב-חזיר", וכשהלה מחה שאל אותו פרייזלר לאיזו קטגוריה זואולוגית הוא מתאים לדעתו).
הנאשמים לא ישבו לצד עורכי-דינם ולכן לא יכלו להיוועץ בהם.
הם לא הורשו לפנות אל בית המשפט באריכות, ופרייזלר קטע אותם אם ניסו לעשות זאת.
עם זאת, הלמוט שטיף ניסה להסביר את המניעים בטרם הושתק, וארווין פון ויצלבן הצליח לקרוא לעבר פרייזלר "אתה יכול למסור אותנו לידי התליין.
תוך שלושה חודשים העם הזועם והמיוסר יגרור אותך בעודך חי דרך הטינופת של הרחובות".
כל הנאשמים במשפט זה הורשעו ונידונו למוות בתלייה, הנאשמים הוצאו להורג זמן קצר אחר-כך בכלא פלצנזה.
משפט נוסף נערך ב-10 באוגוסט.
הנאשמים היו אריך פלגיבל, אלפרד קרנצפלדר, פריץ-דיטלוף פון דר שולנבורג, גיאורג הנסן, ברטהולד שנק גראף פון שטאופנברג.
ב-15 באוגוסט נידונו למוות וולף-היינריך גראף פון הלדורף, אגברט הייאסן, הנס ברנד פון הפטן, ואדם פון טרוט צו זולץ.
ב-21 באוגוסט החל משפטם של פריץ טיל, פרידריך גוסטב ייגר, ואולריך וילהלם גראף שוורין פון שווננפלד שהזכיר "...רציחות רבות שבוצעו בארץ ומחוצה לה" כמניע למעשיו.
כאשר אמר שווננפלד את המילה "רציחות" התפרץ עליו פרייזלר בצעקות וקללות.
אירוע זה הונצח בסרטון שניתן לצפייה גם כיום, ביוטיוב.
ב-30 באוגוסט החל משפטם של קרל-היינריך פון שטילפנאגל, שהתעוור במהלך ניסיון התאבדות, ושל צזר פון הופאקר, הנס אוטפריד פון לינסטוב, ואברהרד פינק.
בשנת 2008 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מבצע ואלקירי", העוסק בקשר העשרים ביולי, בכיכובו של טום קרוז.
קֶשֶר גּוֹרְדִי (מיוונית: Γόρδιος δεσμός) הוא קשר מסובך שקשה להתירו, תסבוכת.
האמונה שנפוצה בימים עתיקים הייתה שמי שיתיר את הקשר הגורדי הוא זה שיכבוש את יבשת אסיה.
על פי האגדה הפריגית, את הקשר המסובך עשה האיכר גורדיוס שנבחר למלוך על תושבי פריגיה רק בשל כך שנראה על עגלתו סמוך לפסלו של האל סבזיוס (אחד מגלגוליו העתיקים של האל היווני זאוס), על רקע נבואה עתיקה על-פיה האדם הראשון שיעבור בשערי המקדש, ימלוך על פריגיה.
בנו של גורדיוס, המלך מידאס (המוזכר במיתולוגיה היוונית), הקדיש את העגלה לאלים וקשרה בקשר ששום קצה חבל לא בלט ממנו.
ב, כשהחל אלכסנדר הגדול בכיבושיו, עבר בפריגיה שבה עמדה עדיין העגלה הקשורה, בארמון שושלת המלוכה בעיר הבירה הפריגית גורדיון.
כשאלכסנדר שמע את סיפור המעשה, שלף את חרבו וחתך את החבל, על מנת לסמל כי הוא נועד לכבוש את אסיה, כפי שאכן קרה.
קשר גליקוזידי (Glycosidic bond) הוא קשר כימי קוולנטי בין קבוצת המיאצטל של מולקולת סוכר, כגון גלוקוז, לבין קבוצה כהלית.
כתוצאה מהיווצרות הקשר נוצר אצטל.
קשר גליקוזידי קיים בין חד-סוכרים בדו-סוכרים, אוליגו-סוכרים ורב-סוכרים.
דוגמה לקשר כזה הוא הקשר של גלוקוז לפרוקטוז במולקולת הסוכרוז.
הקשר נוצר באמצעות תגובת קונדנסציה שבה חוברות קבוצות הידרוקסיל (OH) משני חד-סוכרים.
בתגובה זו נוצרת מולקולת מים ושני הסוכרים מחוברים דרך אטום חמצן.
הקשר הגליקוזידי מתפרק כאשר מופרש אנזים מתא אל מחוצה לו, ובהשקעתה של מולקולת מים הדו סוכרים מתנתקים.
קשר N-גליקוזידי הוא קשר בין המיאצטל (למשל ריבוז) לבין קבוצת NH על טבעת ארומטית.
קשר כזה מצוי בין ריבוז או דיאוקסיריבוז בנוקלאוטידים, אבני הבניין של ה-RNA וה-DNA.
גורמי מחלות מסוימים גורמים לניתוק קשרים גליקוזידיים באתרים מסוימים בתא.
החיידק הגורם לדיזנטריה, למשל, מנתק קשרים גליקוזידיים ב-rRNA, המרכיב את הריבוזומים, שם מיוצרים חלבוני התא.
קשר דם הוא סרטו השביעי באורך מלא של הבמאי יקי יושע.
הסרט יצא לאקרנים 1996. זהו סרט אפל על משולש אהבה מסוכן ששאב את מקורותיו מהסיפור המקראי של יעקב, רחל ולאה.
ינקל'ה ורחלי זוג צעיר נשוי ואוהב.
רחלי נולדה למשפחה מבוססת, ולינקל'ה היה עתיד מבטיח כספורטאי.
כשרחלי נכנסה להריון, הצטרפה אליה אחותה המאומצת לאה, במטרה לסייע לה.
במהלך תקופה זו התפתח בין ינקל'ה ולאה קשר שהיה מעבר לידידות, למורת רוחה של רחלי.
באחת הפעמים, כשנתפסו "על חם", תקפה רחלי את ינקל'ה באמצעות סכין מטבח, דבר שגרם לו לשיתוק בזרועו ולחוסר אפשרות לממש את עתידו.
רחלי איבדה את עוברה ואת שפיות דעתה.
במקביל, לאה וינקל'ה הפכו לזוג ועברו להתגורר בבקתה מבודדת בהרים.
בערב אחד הופיעה רחלי במעונם.
על אף החשש מהנוכחות שלה, היותה חסרת ישע שזה עתה שוחררה ממוסד לחולי נפש, גרמה להם לקבלה לביתם.
לשלושתם נדמה היה כי ניתן לסלוח, לכפר ולרפא את פצעי העבר.
עם החלמתה של רחלי, היא הפכה לאטרקטיבית, וינקל'ה חש משיכה כלפיה, בעוד קנאתה של לאה הלכה והתגברה.
כך, משולש רומנטי אשר נולד מתוך חטא, מצא את סיומו באסון.
קשר דלתא (קשר δ) הוא קשר קוולנטי אשר נוצר בין שני אטומים, כאשר אורביטלי d, הנמצאים בניצב למישור הקשר, חופפים זה לזה.
קשרי δ מתאפיינים גם בחפיפה של ארבע אונות של האורביטלים, בניגוד לקשרי פאי הנוצרים מחפיפה של שתי אונות בלבד של האורביטלים.
כמו כן, בקשרי דלתא ישנם שני מישורי צומת העוברים דרך גרעיני האטומים, בהם צפיפות ההסתברות למציאת האלקטרון היא אפס.
השימוש באות היוונית δ לתיאור הקשר נובע מכך שבדרך כלל קשרים מסוג זה נוצרים על ידי אורביטלי d המכילים שתי אונות של ענן אלקטרונים הנמצאות משני צידי הגרעין (האות d היא מקבילה פונטית לאות δ).
קשרי דלתא יכולים להיווצר באטומים גדולים המאכלסים את אורביטלי ה-d.
בדרך נצפים קשרי דלתא בתרכובות אורגנו-מתכתיות והם מאפשרים לעיתים יצירה של קשרים מרובעים.
קשר דייגים כפול משמש לחיבורם של שני חבלים דומים, אם בהרכבם ואם בקוטרם.
הקשר אינו תלוי בחיכוך בין שני החבלים אלא בחיכוך הפנימי של כל אחד מצידי הקשר, של כל אחד מהחבלים בעצמו.
הקשר נוצר מבנייה של קשר בוהן כפול על כל חבל בנפרד, ומתיחתם אחד כנגד השני.
כאשר שני הקשרים מקבילים זה לזה, שני קשרי ה-א' שבונים אותו מונחים זה לצד זה, ומכאן שמו הנפוץ - קשר א"א.
התרתו של הקשר לאחר הפעלת עומס עליו, קשה מאוד.
בנוסף, שני הקצוות הקבועים של הקשר נעים לכיוונים מנוגדים על אותו הציר.
מכלול תכונותיו של הקשר מייעדים אותו לשימוש בעת טיפוס וכן בפעולות חיפוש והצלה.
קשר הדבש הוא סרט מתח פוליטי ישראלי שהופק ב-1977 ועורר סערה ציבורית, לאחר שנפסל להקרנה ב, בעקבות מחאות של ארגוני ימין.