tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2004/05 שאלקה שוב העפילה לגביע אופ"א דרך זכייה באינטרטוטו בה לקח הנקה חלק.
שאלקה צלחה את שלב הבתים, אך הודחה מיד אחריו על ידי שחטאר דונצק.
בשתי עונות אלה הנקה הפך לשחקן הרכב חשוב בשאלקה, הן בליגה והן באירופה.
בתום עונת 2004/05 עזב הנקה את שאלקה וחתם בוולפסבורג.
לבקשת מאמן וולפסבורג, תומאס שטרונץ, הנקה חתם בקבוצה בקיץ 2005, לאחר שהופיע עם נבחרת גרמניה בגביע הקונפדרציות שנערך בגרמניה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, הבקיע שמונה שערים ב-31 הופעות, והציג יכולת גבוהה, שהקנתה לו מקום בסגל של מאמן נבחרת גרמניה יורגן קלינסמן למונדיאל 2006 שנערך אף הוא בגרמניה.
עונתו השנייה בקבוצה הייתה טובה אף היא, כשהנקה מבקיע שמונה שערים ב-22 הופעות, אך הוא סבל מפציעה בעונה זו.
בתום העונה עזב הנקה את וולפסבורג ועבר להנובר 96.
בקיץ 2007 חתם הנקה בהנובר 96, ושיחק במועדון במשך שלוש עונות וחצי.
הנקה סייע למועדון להתבסס בבונדסליגה, ובשתי העונות הראשונות סיים הנקה עם המועדון במרכז הטבלה, במרחק ביטחון ממאבקי התחתית, כשבעונה הראשונה הוא מבקיע עשרה שערים, ובעונה השנייה הוא הבקיע ארבעה שערים.
בעונת 2009/10 הנקה והאנובר הסתבכו במאבקי תחתית, כשהנקה הבקיע שני שערים בלבד, והקבוצה סיימה במקום ה-15, שתי נקודות בלבד מהמקום המוביל למשחקי המבחן.
את עונת 2010/11 החל הנקה בהאנובר, והבקיע שלושה שערים בשבעה משחקים, אך במחצית העונה עבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
הנקה שיחק בחצי השני של עונת 2010/11 בבורוסיה מנשנגלדבך, אך לא הצליח למנוע את הסתבכותה בתחתית, והקבוצה סיימה את העונה במקום ה-16 שמוביל למשחקי המבחן מול הקבוצה שמסיימת במקום השלישי בבונדסליגה השנייה.
הנקה שותף בצמד משחקי המבחן מול בוכום, בהם בורוסיה מנשנגלדבך ניצחה 2-1 בתוצאה המצטברת, ונשארה בבונדסליגה.
בעונת 2011/12 הפך הנקה לחלק חשוב מאוד במערך של הקבוצה, כשהוא מבקיע שמונה שערים ומסייע לקבוצה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל אל הליגה האירופית.
בעונת 2012/13 הנקה הבקיע ארבעה שערים ב-32 הופעות, והקבוצה סיימה במקום השמיני.
בליגה האירופית בורוסיה מנשנגלדבך צלחה את שלב הבתים, אך הודחה מיד אחריו במפגש כפול מול לאציו.
בתום עונה זו עבר הנקה לפרייבורג.
הנקה עבר לפרייבורג מהבונדסליגה בהעברה חופשית מבורוסיה מנשנגלדבך בקיץ 2013. בעונה שלפני הגעת הנקה לקבוצה, פרייבורג סיימה במקום החמישי והרוויחה כרטיס לליגה האירופית, והנקה אמר שניתנה לו הזדמנות הן לשחק שוב באירופה, דבר שלא היה מתאפשר בבורוסיה מנשנגלדבך שסיימה שמינית בעונה הקודמת, והן לסייע לקבוצה חדשה בבנייה לקדם צעירים.
הנקה שיחק עונה אחת בפרייבורג, צבר 15 הופעות והבקיע שני שערים בבונדסליגה, והקבוצה סיימה במקום ה-14, מרחק תשע נקודות מהמקום המוביל למשחקי המבחן.
בליגה האירופית הקבוצה הודחה בשלב הבתים.
לאחר עונה אחת בפרייבורג, עבר הנקה לליגת העל הסינית וחתם בגויז'ו רנהה, שם שיחק עונה אחת, והבקיע שער אחד ב-12 הופעות.
בתום עונה זו, פרש הנקה ממשחק פעיל.
הנקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במשחק ידידות מול נבחרת רוסיה ביוני 2005, שהסתיים בתוצאה 2-2, כשהחליף את ג'רלד אסמואה.
מיד לאחר מכן השתתף הנקה בגביע הקונפדרציות, ובמשחק בשלב הבתים מול נבחרת תוניסיה, הבקיע את השער היחיד שלו במדים הלאומיים, כאשר החליף את לוקאס פודולסקי בדקה ה-87, וכעבור דקה הבקיע, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0 לגרמניה.
במשחק על המקום השלישי בגביע הקונפדרציות מול נבחרת מקסיקו, פתח הנקה בהרכב, אך הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-53. כרטיס אדום זה גרם להנקה להחמיץ את שני המשחקים הראשונים בשלב הבתים של מונדיאל 2006, אליו זומן על ידי המאמן יורגן קלינסמן.
אף על פי שהיה יכול לשחק בהמשך המונדיאל, הופעתו היחידה בטורניר הייתה במשחק על המקום השלישי מול נבחרת פורטוגל, בו החליף את לוקאס פודולסקי בדקה ה-71, והמשחק הסתיים בתוצאה 3-1 לגרמניה.
הנקה המשיך לשחק בנבחרת גרמניה לאחר המונדיאל, והופעתו האחרונה במדים הלאומיים התקיימה בנובמבר 2007 במוקדמות יורו 2008, במשחק בו גרמניה הביסה את נבחרת קפריסין בתוצאה 4-0. סך הכל הנקה צבר 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע שער אחד.
פרס עלה הדפנה הכסוף: 2006
ג'ון מיכאל (מייק) הות'ורן היה נהג מרוצים הבריטי הראשון שלקח חלק במרוצי הפורמולה 1. בשנת 1955 ניצח במרוץ 24 השעות של לה מאן, אך זכור בעיקר בשל מעורבותו באסון הלה מאן, התאונה הגדולה ביותר בתולדות הספורט המוטורי, שאירעה באותו מרוץ.
בשנת 1958 זכה באליפות הפורמולה 1 ולאחר מכן הודיע על פרישתו.
שישה חודשים לאחר מכן נהרג בתאונת דרכים.
הות'ורן נולד בעיירה מקסברו, יורקשייר לוסלי ווינפרד.
אביו של הות'ורן היה בעלים של מוסך, בו סיפק חלקים ושירותים למותגים דוגמת יגואר ופרארי.
אביו התחרה במרוצי אופנועים ותמך בקריירת המרוצים של בנו.
בשנת 1954 נהרג האב בתאונת דרכים ומייק ירש את העסק.
ב-2 בספטמבר 1950 ערך את מרוץ הבכורה, בו ניצח בקטגוריית ה-1,000 סמ"ק.
בשנת 1951 הצטרף לסבב תחרויות גביע הזיכרון של ברוקלנדס, אותו סיים במקום הראשון בפער של נקודה אחת.
בשנת 1952 עבר להתחרות במכוניות חד-מושביות והשתתף במרוצי פורמולה 2. הוא ניצח במרוץ הבכורה בו השתתף וצבר הישגים נאים גם במרוצים הבאים.
ההצלחה משכה את תשומת לבו של אנצו פרארי, שהציע לו להצטרף כנהג לקבוצת פרארי.
הגרנד פרי הבלגי, המרוץ השלישי של עונת 1952, היה הופעת הבכורה של הות'ורן באליפות הפורמולה 1, אותה סיים במקום הרביעי.
בגרנד פרי הבריטי סיים במקום השלישי ועלה על הפודיום לראשונה.
בעונת 1953 הצטרף לקבוצת פרארי.
בגרנד פרי הצרפתי, המרוץ התשיעי בו השתתף רשם את הניצחון הראשון, כשגבר על חואן מנואל פנג'יו בפער של שנייה אחת.
המרוץ זכה לכינוי "המרוץ של העשור" לאחר שכל ארבעת הנהגים במקומות הראשונים סיימו את המרוץ בפער של חמש שניות בלבד זה מזה.
באותה שנה ניצח, ביחד עם ג'וזפה פארינה, במרוץ 24 השעות של ספא.
בעונת 1954 סיים שלוש פעמים במקום השני ובמרוץ סיום העונה השיג ניצחון וסיים את העונה במקום השלישי באליפות הנהגים.
במהלך העונה השתתף במרוץ מחוץ לסבב בסיציליה ונפצע בתאונה שגרמה לו לכוויות בידיו ורגליו.
בעקבות מות אביו בתאונת דרכים, נאלץ להשקיע זמן בעסק המשפחתי שירש.
בשל כך עזב בתחילת עונת 1955 את קבוצת פרארי והצטרף לקבוצת ואנוול, אך לאחר שני מרוצים שב לפרארי.
את העונה סיים ללא נקודות.
ב-11 ביוני השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן כנהגה של קבוצת יגואר.
במהלך השעה השלישית של המרוץ האט הות'ורן על מנת להיכנס לרחבת הטיפולים.
לאנס מקלין, נהגה של קבוצת אוסטין, שהיה צמוד אליו פנה בחדות על מנת להימנע מהתנגשות ברכב שלפניו.
כתוצאה מהסטייה פגע ברכבו של פייר לאבק שנסע במהירות של 200 קילומטר לשעה.
לאחר פינוי הפצועים המשיך המרוץ, אותו סיים הות'ורן כמנצח.
למחרת היום הופיעו בעיתונות הצרפתית תמונות של הות'ורן חוגג עם בקבוקי שמפניה בסיום המרוץ, חגיגות שזכו לתגובות נזעמות.
בעונת 1956 עזב שוב את קבוצת פרארי ועבר לקבוצת BRM.
הקבוצה לא הצליחה להכין את הרכב בזמן למרוץ פתיחת העונה ואפשרה להות'ורן להתחרות במרוץ זה עבור קבוצת מזארטי.
הות'ורן סיים את המרוץ במקום השלישי, אך אלו היו הנקודות היחידות שצבר במהלך העונה.
בעונת 1957 חזר לקבוצת פרארי, בה נהג לצידו של פיטר קולינס.
צמד הנהגים הבריטיים הפכו לחברים טובים במהלך שתי העונות הבאות, בהן חלקו יריבות משותפת עם לואיג'י מוסו, נהגה האיטלקי של הקבוצה.
בגרנד פרי של עונת 1958 במונקו הוביל במחצית הדרך, אך אז התפוצץ מנוע הרכב והכריח אותו לפרוש.
גם בגרנד פרי האיטלקי הוביל לאורך מרבית המרוץ, אך בעיה במצמד גרמה לו להאט ולסיים את המרוץ במקום השני.
בגרנד פרי של פורטוגל נפסל הות'ורן, דבר שעלה לו בהפסד של שש נקודות.
סטרלינג מוס, המתחרה העיקרי שלו על תואר האליפות, ערער על החלטת השופטים והנקודות הוחזרו להות'ורן, שבנוסף זכה בנקודת בונוס על ביצוע ההקפה המהירה.
במרוץ האחרון של העונה הוביל מוס לאורך כל המרוץ, במצב זה הות'ורן נדרש לסיים במקום השני על מנת לזכות באליפות.
לקראת סיום המרוץ אפשר פיל היל, חברו לקבוצה שהיה במקום השני, להות'ורן לעקוף אותו ולזכות בתואר.
הזכייה, בפער של נקודה הגיעה אף על פי שבמהלך העונה ניצח רק במרוץ אחד, לעומת ארבעה ניצחונות של מוס.
מותו של קולינס במהלך הגרנד פרי הגרמני השפיע מאוד על הות'ורן והוביל להחלטתו לפרוש בסיום העונה.
ב-22 בינואר 1959, חודשים ספורים לאחר פרישתו, נהרג ה'ותורן בתאונת דרכים.
התאונה אירעה במחלף גילפורד, אזור מסוכן בו אירעו 15 תאונות רציניות בשנתיים שקדמו לתאונה שבה נהרג.
על פי עדי ראייה נסע במהירות ברכב היגואר שלו, על כביש שהיה רטוב בשל הגשם.
הות'ורן יצא לעקיפה של רכב בו נהג בוב ווקר, מנהל קבוצת מרוצים, שהיה מיודד עם הות'ורן.
מיד לאחר ביצוע העקיפה הכביש התפתל ימינה, הות'ורן שניסה להיצמד לנתיב השמאלי איבד שליטה על הרכב והתנגש בעצים שעמדו לצד הדרך.
מעוצמת הפגיעה הוא הועף למושב האחורי תוך שהוא סובל מפגיעות ראש קטלניות.
ההשערה המרכזית הייתה כי הות'ורן ווקר התחרו ביניהם, השערה שהתחזקה בעקבות סרובו של ווקר לומר באיזה מהירות נסע במהלך החקירה שנעשתה לאחר התאונה.
בראיון שנערך בשנת 1988 הודה ווקר כי אכן התחרה עם הות'ורן וכי נמנע מלהודות על בכך על מנת למנוע הפללה עצמית.
מאז שנת 1959, מוענק בכל שנה פרס הגביע לזכר הות'ורן לנהג הבריטי או מחבר הלאומים הבריטי הטוב ביותר באותה שנה.
מייק ודייב מחפשים דייט הוא סרט מסוגת קומדיה-רומנטית שבויים על ידי הבמאי ג'ייק זומנסקי.
הסרט צולם בלוס אנג'לס ויצא לאור ב-8 ביולי 2016.
האחים מייק (אדם דווין) ודייב (זאק אפרון) הם אנשי מכירות של משקאות שתעלוליהם הורסים התכנסויות משפחתיות.
חתונתה של אחותם גיני מתקרבת, וההורים שלהם אומרים להם שהם חייבים להביא בנות זוג לחתונה כדי להימנע מתעלולים.
מייק ודייב מפרסמים הודעה לנשים שמעוניינות להיות בנות זוגם ולבוא איתם לחתונה שבהוואי.
בינתיים, טטיאנה (אוברי פלזה) ואליס (אנה קנדריק) הן בנות עצלניות שאוהבות להשתכר.
טטיאנה רואה את המודעה של האחים בטלוויזיה ומחליטה כי טיול חינם היא החופשה שהן צריכות.
הן מנקות את עצמן ומנסות להיראות מכובדות ונשיות.
כדי לקבל את תשומת הלב של מייק ודייב, טטיאנה משליכה את עצמה מול מכונית נוסעת מחוץ לבר שבו האחים נפגשים עם נשים.
לאחר מכן האחים חושבים שמייק הציל את חייו של טטיאנה, וכל הרביעייה יצאו לדייט.
טטיאנה התחזתה למורה בבית ספר, ומפלרטטת עם מייק.
אליס, שמתחזה למנהלת קרן גידור, חושבת שלשכב עם דייב הוא בדיוק מה שהיא צריכה להתגבר על הארוס לשעבר שלה, שעזב אותה מתחת לחופה.
לאחר הדייט מזמינים האחים את אליס ואת טטיאנה להוואי, כפי שציפו.
בהוואי, טטיאנה ואליס מקסימות אל משפחת האחים, ובמקביל מייק וטרי, דודו הדו-מיני, מתחילים להתחרות על תשומת הלב של טטיאנה.
במהלך החופשה נוצרים שקרים ומריבות בין האחים בשל הגילוי שהבנות ניצלו אותם רק בשביל החופשה.
שחקןדמותזאק אפרוןדייוויד " דייב"אדם דוויןמייקל "מייק"אוברי פלזהטטיאנהג'ייק ג'ונסוןרוניאנה קנדריקאליס
הסרט היה בעל תקציב מוגבל בשווי $33מיליון דולר.
הסרט זכה להצלחה רבה בקרב הקהל ואף הגיע להכנסה של $77 מיליון דולר.
מייקל "מייק" הרמן , הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, בעל מדליית ארד מאליפות ארצות הברית בקרב עשר, אלוף ארצות הברית באולם (1959) בקפיצה לרוחק, אלוף ושיאן המכביות (החמישית 1957 והשישית 1961) בקפיצה במוט ובקרב עשר ואלוף ושיאן המכביה השישית בקפיצה לרוחק.
הרמן עדיין מחזיק (2017) במספר שיאים של אוניברסיטת ניו יורק (באצטדיון: קפיצה לרוחק - 7.84 מטר וקרב עשר - 6,760 נקודות, באולם: ריצת 55 מטר משוכות - 7.40 שניות, קפיצה לרוחק: 7.64 מטר).
הרמן למד באוניברסיטת ניו יורק.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה הרמן ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות זהב, בקרב עשר בתוצאה של 5230 נקודות, לפני דוד קושניר מישראל (4712 נקודות) וסיד קיוויט מארצות הברית (3863 נקודות) ובקפיצה במוט בתוצאה של 3.55 מטר, לפני יצחק לוי (3.10 מטר) וצבי ינובר, שניהם מישראל.
מדליות כסף, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.2 שניות, אחרי רוברט ריטנברג מארצות הברית (14.8 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.96 מטר, אחרי דוד קושניר (6.97 מטר) ולפני רוברט ריטנברג (6.86 מטר).
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-19 באפריל 1958 קבע הרמן בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.84 מטר, תוצאה שדירגה אותו במקום שלישי בארצות הברית באותה שנה.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן, ניו יורק ב-21 בפברואר 1959 זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.64 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1959 זכה הרמן במדליית ארד בקרב עשר בתוצאה של 6760 נקודות.
בתחרות שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-19 ביולי אותה שנה הוא קבע בקרב עשר שיא אישי חדש של 7026 נקודות.
במסגרת תחרות קרב עשר הוא קפץ לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר, התוצאה השנייה בטיבה במבחנים, אחרי ראלף בוסטון (8.09 מטר) ובכל זאת לא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
שיאו בקפיצה לרוחק במסגרת קרב עשר נישבר רק בשנת 1990 על ידי דן אובראיין מארצות הברית.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1961 סיים הרמן פעמיים במקום חמישי, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר ובקרב עשר בתוצאה של 6489 נקודות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר אותה שנה הוא זכה ב-5 מדליות אישיות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד ובכך היה לאתלט המצטיין של המשחקים.
מדליית כסף, בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.07 מטר, אחרי אליהו קייקוב מישראל שקבע שיא מכביה חדש של 14.12 מטר ולפני פביאן דרזנר מישראל (13.45 מטר) ומדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, אחרי לוי מבריטניה שקבע שיא מכביה חדש של 1.95 מטר וג'ין זוברינסקי מארצות הברית (1.95 מטר).
בשנת 1977 זכה הרמן להיכלל בהיכל התהילה של אוניברסיטת ניו יורק.
מייק זיגומניס הוא שחקן הוקי קרח לשעבר בליגת ה-NHL וטריאתלט קנדי.
בנעוריו, שיחק במשך 4 עונות בקבוצת הנוער Kingston Frontenacs בליגת OHL .
בשנת 1999, נבחר בדראפט ה-NHL בסיבוב השני, במקום 64 על ידי קבוצת באפלו סייברס, אולם עקב חוסר הסכמה בנוגע לתנאי החוזה לא חתם לבסוף.
בשנת 2001 ייצג את קנדה באליפות העולם בהוקי קרח לצעירים וזכה עם קבוצתו במדליית ארד.
לאחר מכן, שיחק עבור קבוצת אריזונה קויוטיס.
הוא נבחר בשנית בדראפט ה-NHL לשנת 2001 במקום 46 על יד קבוצת קרוליינה הוריקנס ושיחק בקבוצה בין השנים 2002–2006. באוקטובר 2008, החל לשחק בקבוצת פיטסבורג פינגווינס וזכה עם קבוצתו בגביע סטנלי.
באוקטובר 2009, החל לשחק בקבוצת טורונטו מארליס של ליגת ה-AHL.
בנובמבר 2009, החל לשחק בקבוצה השוודית יורגודן.
ביולי 2010, החל לשחק בקבוצת טורונטו מייפל ליפס.
בשנת 2013, החל לשחק בקבוצת רוצ'סטרס אמריקנס .
זיגומניס נולד בצפון יורק להורים שהיגרו לקנדה ממקדוניה.
בשנת 2007, אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 2011 אימץ אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר, בריאות ואיכות הסביבה.
זיגומניס מתעניין בזכויות בעלי חיים ושיתף פעולה עם הארגון Mercy for Animals ועם פרויקטים נוספים הפועלים לקידום טבעונות.
בשנת 2013, החל להתאמן לקראת השתתפותו בטריאתלון.
ביולי 2013, התחרה בטריאתלון הראשון שלו 'Toronto Triathlon Festival'.
בשנת 2013, זכה בתואר איש השנה של ליגת ה-AHL .
מיכאל (מייק, מיש) המל (10 בנובמבר 1955 – 14 בנובמבר 2017) היה פעיל חברתי ואקטיביסט ישראלי שכיהן כיושב ראש אגודת הלהט"ב בשנים 2004 – 2011. תקופת כהונתו הייתה מהסוערות שידעה הקהילה הגאה בישראל.
בתקופה זו השתקמה העמותה, שעמדה על סף פירוק כלכלי.
בתקופתו התרחש הרצח בבר נוער (2009).
המל נולד וגדל בתל אביב, למד באורט רמת גן במגמת כימיה וסיים את לימודיו בשנת 1973. הוא למד תכנות מחשבים במכון צ'אב שבניו ג'רזי.
הוא עבד בג'יי פי מורגן צ'ייס בארצות הברית בתפקיד מנתח מערכות ומשנת 1994 בחברת מטריקס עד לשנת 2005.
המל היה חבר מרצ וחבר בפורום החברתי-כלכלי של מרצ.
בשנת 2003 הוא נבחר לתפקיד יו"ר סניף תל אביב של האגודה.
ב-14 ביוני 2004 נבחר לתפקיד יו"ר אגודת הלהט"ב לאחר התפטרותה של נורה גרינברג, בשל משבר כללי שאיים על סגירת העמותה עקב חובות כספיים גדולים ומשבר מנהיגותי.
חודש לאחר תחילת כהונתו פרש ארגון חוש"ן - חינוך ושינוי שהוקם באגודה ובשנת 2005 פרש גם איגי - ארגון נוער גאה שהוקם באגודה.
הוא תרם והלווה סכומי כסף גדולים לעמותה למעלה מ-350,000₪ ובשל כך חטף ביקורת נוקבת על נכונותו לסייע מכיסו הפרטי אבל במעשהו זה הציל אותה מפני סגירה.
בשנת 2006 החל מיזם תיירות גאה של האגודה בשיתוף פעולה עם משרד התיירות, במסגרתו נערך לראשונה בישראל כנס בנושא.
הכנס נערך בקמפוס אילת של אוניברסיטת בן-גוריון והוזמנו אליו אנשי תעשיית התיירות בישראל.
במרץ 2009 הופצה מפת גאווה של העיר תל אביב ברבבות עותקים בכל מוקדי הבילוי של הקהילה הגאה ברחבי אירופה וזאת במאמץ להגביר את התיירות הגאה לתל אביב.
כל אותם מיזמים שהאגודה בראשותו הפיקה ביחד עם המיזמים שהפיקה עיריית תל אביב, בסופו של דבר זיכו את העיר תל אביב בתחרות בינלאומית בתואר העיר הגאה הטובה בעולם לשנת 2011.
ב-2008 נפתח המרכז העירוני לקהילה הגאה שהקטין את מרכזיותה ותפקידה הראשוני של אגודת הלהט"ב בקהילה הגאה.
אף על פי שנראה היה כי האגודה תחל בתהליך של התפרקות, הוא הצליח לשקמה, לאזן את העמותה הן מבחינה תקציבית והן מבחינת תרומה לקהילה הגאה והוביל אותה לשגשוג.
בעקבות הרצח בבר נוער שהתרחש ב-1 באוגוסט 2009 הוא הקים את המערך הארצי הפסיכו-סוציאלי של הקהילה הגאה ברחבי הארץ, את מרכז ניר כץ נגד להט"בופוביה ושיתופי פעולה פורצי דרך עם מוסדות המדינה.
בשנת 2010 נערך מצעד הגאווה הראשון בראשון לציון בחסות האגודה ונערך אירוע הגאווה הראשון בבאר שבע על ידי הסניף המקומי של האגודה.
ב-9 באוגוסט אותה שנה קיבלה אגודת הלהט"ב את אות הנשיא למתנדב המוענק על ידי נשיא מדינת ישראל.
בספטמבר 2011 הודיע על סיום תפקידו כיו"ר האגודה, תפקיד שמילא עד ינואר 2012.
המל התגורר בתל אביב והיה אב לשלושה.
בשנות ה-30 לחייו נפטרה אשתו ממחלת הסרטן.
לאחר פטירתה יצא מהארון ובהמשך חי עם בן זוג.
באותו זמן החל בפעילותו הציבורית, בתחילה כחבר באגודת הלהט"ב ובהמשך בוועד המנהל וכיו"ר.
בשנותיו האחרונות היה נכה בכסא גלגלים.
הוא נפטר ב-14 בנובמבר 2017 מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
מייק (מייקל) טרנר (נולד ב-28 בנובמבר 1940, כ"ז בחשוון תש"א) הוא אדריכל ישראלי, מחלוצי ומובילי תחום השימור והאורבניות בארץ, פרופ' בתוכנית מוסמכים באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים, ראש הקתדרה של אונסק"ו בעיצוב אורבני ולימודי שימור, משמש יועץ בינלאומי מיוחד לאונסק"ו בנושאי מורשת ותרבות.
במסגרת כהונתו כיו"ר הוועדה הישראלית למורשת עולמית, הוביל, בשיתוף אחרים, להכרזה הראשונה של שבעה אתרי מורשת עולמית בישראל.
טרנר, יליד High Wycombe שבאנגליה.
למד אדריכלות בבית הספר לאדריכלות ברטלט באוניברסיטת לונדון (Bartlett School of Architecture, University College, London), עלה ארצה בשנת 1965 ומאז מתגורר בירושלים.
מאז עלייתו לישראל ועד שנת 1983 עבד במגזר הציבורי.
תחילה במשרד הפנים כמנהל המחלקה לתכנון מפורט בה הכין תוכנית מתאר לעיר אילת וכמרכז הפרויקט לתכנון מרכז העיר ירושלים, ובהמשך בעיריית ירושלים כמנהל היחידה לתכנון אורבני.
בשנת 1975 הקים וניהל את היחידה העירונית לאיכות הסביבה, הראשונה מסוגה בארץ.
במסגרת תפקידו כמנהל היחידה פעל להכללת האדריכלות בתחום הסביבתי ולשיפור הנוף העירוני, בין השאר בדמות הקמת מדרחוב בן-יהודה בירושלים שהיה ראשון לזמנו.
לאחר 18 שנים בשירות הציבורי פתח בשנת 1983 משרד אדריכלות ותכנון פרטי בדגש על תכנון אורבני ושימור אתרים.
מאז עלייתו מעורב בתכנונה, שימורה ועיצובה של העיר ירושלים, הן במישור המקצועי והן במישור האקדמי, בד בבד עם הובלתו את תחום השימור הבינלאומי, כמתווה דרך בארץ ובעולם.
נשוי לשולמית פארן, אב לשלושה, סב לשמונה, וסבא רבא לשניים.
משנת 1975 ועד היום פעיל טרנר כחבר סגל של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
במסגרת האקדמיה ערך מאות קורסים, סמינרים וסדנאות בנושאי עיצוב עירוני, שימור ותהליכי תכנון אורבניים.
מבין תפקידיו בבצלאל ניתן למנות את ההקמה וריכוז התוכנית לתואר שני בעיצוב אורבני (2009-2014), ריכוז הרשות המחקר וחדשנות (2013–2016) חברות בסנט ובוועדות אקדמיות שונות כמו גם יו"ר איגוד חברי הסגל.
מאז 2004 מכהן כראש הקתדרה של אונסק"ו ללימודי עיצוב אורבני ושימור.
במשך שלושים שנה היה נספח (adjunct) בפקולטה למדעים של האוניברסיטה העברית בחיבור התכנון הפיזי עם איכות הסביבה ושימש מרצה אורח ובוחן חוץ בפקולטה לארכיטקטורה של הטכניון בחיפה.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה של קולומביה הבריטית בקנדה (University of British Columbia), במחלקה לתכנון ועיצוב של אוניברסיטת (University of Colorado) קולורדו והעביר הרצאות אורח בתחום מומחיותו בעשרות אוניברסיטאות, כנסים ופורומים בינלאומיים, ופרסם מאות מאמרים מקצועיים בנושאי שימור ותכנון אורבני.
בין הגופים המקצועיים והציבוריים בהם שימש נכללים ועדת המשנה לשימור של המועצה הארכאולוגית הישראלית, יו"ר ועדת הבדיקה של המועצה להשכלה גבוהה בתחום ארכיטקטורה, חינוך ושימור, חברות בוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וחבר עד היום בוועדת הקולוקוויום האנגלו-ישראלי.
בין הפרויקטים הפיזיים המשמעותיים אותם תכנן טרנר בארץ כלולים שיקום ושחזור אתרים ארכאולוגיים, ביניהם: הגן הארכאולוגי הכותל הדרומי בירושלים, המצודות הצלבניות מונפורט, אפולוניה והתיאטרון הרומי בשוני המשמש להופעות עכשוויות מתוך תפיסתו את השימור כאל החייאת המורשת הפיזית כחיבור בין זמנים.
מבין הפרויקטים האורבניים החשובים בניהולו נכללים המרכיב העיצובי של הביוספרה המוצעת לשפלת יהודה, עיצוב מדיניות שימור וגובה הבניה בירושלים, התכנון הפיזי של התוכנית האסטרטגית לעיר ירושלים ותכנון מפורט לעיר העתיקה בירושלים.
במישור הבינלאומי משמש טרנר משנת 1995 כיועץ מיוחד של אונסק"ו בנושאי מורשת ותרבות.
בשנת 1999 כשישראל חתמה על האמנה של אונסק"ו למורשת, נתמנה ליושב-ראש הראשון של הוועדה הישראלית למורשת עולמית במסגרת הוועד הישראלי לאונסק"ו שבמשרד החינוך.
פרופ' טרנר כיהן כיו"ר הוועדה מראשיתה בשנת 1999 ועד 2011 בה הופסקה כהונתו.
בתפקידו זה תרם לחיבור מסמך העמדה של אונסק"ו בנושא אדריכלות בת זמננו בסביבות היסטוריות וכן להגדרת מונחים בעלי ערך מקצועי אוניברסלי יוצאי דופן.
במסגרת כהונתו כיו"ר הוועדה הישראלית, הוביל, בשיתוף אחרים, להכרזת שבעת אתרי המורשת העולמית ראשונים בישראל: גן לאומי מצדה (2001), העיר העתיקה של עכו (2001), תל אביב העיר הלבנה (2003), דרך הבשמים ערי המדבר בנגב (2005), התלים המקראיים - מגידו, חצור ובאר שבע (2005), אתרי הבהאיים (2008), נחל המערות (2012).
הכרזות אלה הביאו להכרה בחשיבותה של ישראל בנוגע לאתרי מורשת עולמית.
במהלך 2005 נבחר על ידי מדינות חברות אונסק"ו להיות חבר הוועדה העולמית למורשת עולמית ובשנת 2008 כסגן יו"ר הוועדה.
טרנר מוביל את ההכרה בשימור המורשת האורבנית כולל הכנת מסמכים בין-לאומיים המהווים את אבני היסוד של ההנחיות המקצועיות בעולם בנושא, כשהוא מלווה את ההמלצות של אונסק"ו בנושא הנוף האורבני ההיסטורי Historic Urban Landscape.
פעילותו במשך מעל שני עשורים באונסק"ו כוללת ייעוץ לתכנון במאות אתרי שימור מסביב לעולם, בין היתר באתר מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, אי מוזמביק, הכנת מצאי תרבותי באתיופיה ודיונים על שחזור פסלי הבודהות בעמק באמיאן באפגניסטן.
במסגרת היותו יועץ מיוחד לאונסק"ו מלווה טרנר מפגשי מומחים בינלאומיים, מעורב בסיוע בתחומי חינוך, עיצוב אורבני ושימור ומקדם את הדיון על נופים עירוניים היסטוריים ועל מסמך נארה 20+.
לאורך השנים היה טרנר מעורב בפרויקטים מחקריים בינלאומיים רבים.
כחבר בקבוצה ישראלית-פלסטינית-ירדנית משותף, הכין ב-1997 את דו"ח 'ידידי המזרח-התיכון EcoPeace' ליצירת השמורה הביוספרית של ים המלח והנוף התרבותי של עמק הירדן לשם הגשה לארגון אונסק"ו להכרזה כאתר בינלאומי.
במישור האירופי, בשנת 2002, שימש כחבר מוביל בפרויקט TEMPER בתוכנית המורשת 'יורומד- EuroMed'.
פרויקט אקדמי בינלאומי זה בוחן הדרכה, חינוך, ניהול ותכנון של אתרים פרה-היסטוריים בארץ ומסביב לאגן הים התיכון בכלל ומעורבים בו צוותים מבריטניה, מלטה, טורקיה, יוון וישראל.
בין השנים 2010–2006 שימש טרנר כמתאם הישראלי בתוכנית שותפות לשלום של האיחוד האירופי PUSH לקידום מורשת משותפת, עם אוניברסיטת אל קודס ועם החברה הירדנית לפיתוח בר קיימא.
במסגרת פורום ירושלים-ברלין, יוזמה של מכון ירושלים לחקר ישראל והמרכז הפלסטיני לשלום ולשיתוף פעולה בינלאומי IPCC, השתתף טרנר במחקר בין צוותים מקצועיים ואקדמיים לקדם שלום בר-קיימא.
במסגרת התוכנית השביעית של האיחוד האירופי כמתאם האקדמיה בבצלאל, טרנר היה השותף המוביל בפרויקט לתכנון מקומות אורבניים בטוחים יותר Designing Safer Urban Spaces'' בשיתוף עם שמונה אוניברסיטאות אחרות.
טרנר ייצג את בצלאל בפרויקטים של TEMPUS מטעם האיחוד האירופי, במסגרת מחקר עם חוקרים מאירופה, ישראל והרשות הפלסטינית על יישום תהליך בולוניה.
לאחר המפגש הראשון של 'ועדת ירושלים' The Jerusalem Committee בשנת 1969 ביוזמת ראש העיר דאז טדי קולק, התבקש טרנר לעמוד בראש היחידה לתכנון אורבני בעיריית ירושלים.
טרנר הוביל וליווה את תוכנית העיר העתיקה וסביבותיה עד למתן תוקף, והכין, יחד עם אחרים, את תוכניות השימור העירוניות הראשונות של ירושלים שלאחר 1967. פעילות זו הייתה חדשנית בתקופה המדוברת והכשירה את הקרקע לגישה הרווחת כיום של שילוב הפיתוח בקונטקסט הקיים מתוך עקרונות ברורים של תכנון אורבני וסביבתי.
בשנים 1989–1994 כיהן כחבר בוועד המנהל של המרכז הישראלי למורשת אדריכלית של הטכניון.
בשנים 1999–1997 שימש כחבר בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של ירושלים, היה פעיל ביצירת מדיניות גובה הבנייה ושמירת איכות הסביבה בירושלים והוכר כאחד משני העוררים לפרויקט הולילנד בעיר.
חבר ב ICOMOS ולווה את הקמת Heritage Watch, מכהן כיועץ בינלאומי מיוחד לאונסק"ו.
טרנר זכה באות יקיר התכנון (2008) של איגוד המתכננים בישראל עבור תרומתו פורצת הדרך להחדרת נושא שימור אתרים היסטוריים לסדר היום של התכנון בישראל – פריצה שאפשרה גם לאחרים להגיע להישגים חשובים בנושא.
פרס שיתוף הציבור בהליכי תכנון, אות יקיר עמותת האדריכלים בישראל (2010), נבחר (2010) על ידי עיתון דה-מרקר כאחד מה-101 משפיעים לטובה בתחום של תכנון וסביבה.
מייקל דין "מייק" וודסון הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
בין השנים 1980–1991 שיחק בליגת ה-NBA, ורשם ממוצעים כוללים של 14.0 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 1996 משמש לסירוגין כעוזר מאמן וכמאמן ראשי ב-NBA.
וודסון נולד וגדל באינדיאנפוליס שבאינדיאנה.
בנערותו שיחק מול שחקנים מקצועיים רבים אשר נהגו לפקוד את מגרשי הכדורסל של אינדיאנפוליס, דוגמת ג'ורג' מקגיניס, רוג'ר בראון ומל דניאלס.
בין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת אינדיאנה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן בוב נייט.
בעונת 1979/1980 הוביל את הקבוצה לצד אייזיאה תומאס לאליפות מחוז ה-Big Ten, ולהעפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen).
בתקופתו בקבוצת האוניברסיטה שיתף פעולה גם עם מאמני ה-NBA לעתיד רנדי ויטמן ובוץ' קרטר, והעמיד ממוצעים כוללים של 19.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1980 נלקח וודסון בבחירה ה-12, על ידי ניו יורק ניקס.
לאחר עונה אחת בלבד הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה למייק ניולין, ולאחר 7 משחקים עם הנטס הועבר בטרייד נוסף לקנזס סיטי קינגס, בתמורה לסם לייסי.
ב-5 עונותיו בקנזס סיטי היה אחד משחקניה המובילים, לצד אדי ג'ונסון, לארי דרו ורג'י ת'יאוס, וקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת נשלח יחד עם לארי דרו בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לג'וניור ברידג'מן, דרק סמית' ופרנקלין אדוארדס.
בשתי עונותיו עם הקליפרס הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצע של 17.5 נקודות למשחק, אך בשתיהן היא סיימה עם המאזן הגרוע ביותר ב-NBA.
ביולי 1988 חתם וודסון על חוזה ביוסטון רוקטס, ולאחר כשנתיים וחצי שוחרר מהקבוצה.
בעונת שיחק ב-4 משחקים עבור קליבלנד קאבלירס בטרם שוחרר ופרש ממשחק.
ב-5 מתוך 10 עונותיו המלאות ב-NBA העפיל עם קבוצתו לשלב הפלייאוף, אך בכל המקרים הודח כבר בסיבוב הראשון.
לקראת עונת מונה וודסון לעוזרו של מאמן מילווקי באקס, כריס פורד, אשר בהמשך הוחלף על ידי ג'ורג' קארל.
בין השנים 1999–2001 שימש כעוזרו של רנדי ויטמן בקליבלנד קאבלירס, ובעונות ו- היה עוזרו של לארי בראון בפילדלפיה 76' ובדטרויט פיסטונס, בהתאמה.
בעונתו היחידה בדטרויט זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על לוס אנג'לס לייקרס (4–1).
בקיץ 2004 מונה למאמנה הראשי של אטלנטה הוקס, במקומו של טרי סטוטס.
את עונת סיימו ההוקס עם המאזן הגרוע ביותר בליגה (13–69), אך בכל אחת מ-5 העונות הבאות הציגו שיפור תחת וודסון, עד עונת אותה סיימו עם המאזן השלישי בטיבו באזור המזרחי (53–29).
בעונת העפילה אטלנטה לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 9 שנים, בהובלתם של ג'ו ג'ונסון וג'וש סמית', ובשתי העונות הבאות הגיעה לחצי גמר האזור המזרחי.
לאחר שהובסה על ידי אורלנדו מג'יק בתוצאה 0–4 בסיבוב השני של פלייאוף 2010, הודיעה הקבוצה כי לא תאריך את חוזהו של וודסון כמאמן הקבוצה, והוא הוחלף על ידי עוזרו לארי דרו.
באוגוסט 2011 הצטרף וודסון לצוות האימון של מייק ד'אנטוני בניו יורק ניקס, ובמרץ 2012 החליף אותו כמאמן הראשי של הניקס.
עד לסיום עונת המקוצרת רשמה הקבוצה מאזן חיובי 18–6 תחת וודסון (לאחר שפתחה את העונה עם מאזן שלילי 18–24), והעפילה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח.
בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הניקס מול האלופה שבדרך, מיאמי היט.
את העונה העוקבת סיימו הניקס עם המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 54–28, ואף העפילו לסיבוב השני של הפלייאוף לראשונה מאז עונת , אך הפסידו מול אינדיאנה פייסרס (2–4).
על אף יכולת מצוינת של כוכב הקבוצה כרמלו אנתוני (27.4 נקודות למשחק), בעונת רשמו הניקס מאזן שלילי 37–45, ובסיומה פוטר וודסון מתפקידו.
לקראת עונת מונה וודסון לעוזרו של דוק ריברס בלוס אנג'לס קליפרס.
בסיום עונת התפטר וודסון מהתפקיד.
מייק יוז היה נהג פעלולן, שנודע כמאמין בתאוריית הקונספירציה של מודל הארץ השטוחה ופעיל בולט באגודת הארץ השטוחה.
התפרסם בשל טיסותיו ברקטות מתוצרת עצמית, לצורך הוכחת המודל השטוח.
הוא נהרג באחד מניסיונותיו אלו בגיל 65, כאשר התרסק עם הרקטה שבה שוגר.
יוז התגורר בקליפורניה, שבארצות הברית.
בשנת 2002 קבע שיא גינס, כשקפץ לגובה 31 מטרים בלימוזינה מדגם Lincoln Town Car .
את הרפתקאות שיגוריו ברקטות מתוצרת בית החל לפי סוכנות הידיעות Associated Press ב-30 בינואר 2014, אז שוגר לגובה 419 מטר באריזונה.
לאחר הנחיתה דווח ב-CBC שיוז התמוטט ונדרשו לו שלושה ימים להתאושש, הוא סבל מפציעות אך המשיך בנסיונותיו.
ב-22 בפברואר 2020 התרסק יוז אל הארץ עם הרקטה שעליה המריא, ונהרג סמוך לברסטו, שבקליפורניה.
מייק טניסן (בהולנדית: Mike Teunissen; נולד ב-25 באוגוסט 1992) הוא רוכב אופני כביש הולנדי בקבוצת אסטנה.
טניסן נולד ב-25 באוגוסט 1992 ביסילטיין.
טניסן תחילה היה רוכב סייקלו–קרוס, והיה אלוף העולם עד גיל 23 ב-2013 וזכה במדליית כסף באותו המקצה ב-2011.
טניסן הפך למקצוען בשנת 2015, עם הצטרפותו לקבוצת לוטו אנ.אל יומבו.
באותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה.
ב-2016, סיים תשיעי בדווארס דור פלנדרן.
טניסן עבר לסאנווב הגרמנית בשנת 2017. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס והיה פועל של מייקל מת'יוס, ועזר לו לנצח את קטגוריית הנקודות ושני קטעים במרוץ.
טניסן סיים תשיעי בפריז–טור בהמשך 2017.
ב-2018, טניסן סיים שני בדווארס דור פלנדרן, 2 שניות אחרי איב למפרט המנצח.
הוא סיים במקום ה-11 במונומנט פריז - רובה וחמישי באליפות הולנד.
הוא השתתף שוב בוואלטה אספנייה.
טניסן חזר ליומבו–ויסמה ב-2019. הוא שיפר את המיקום שלו בפריז - רובה, כאשר הגיע במקום השביעי במרוץ.
לאחר פריז - רובה השתתף טניסן במרוץ ארבעת הימים של דנקרק וניצח את שני הקטעים האחרונים במרוץ, בעקבות כך ניצח את המרוץ כולו ואת קטגוריית הנקודות בו.
טניסן גם ניצח את טור ZLM ולאחר מכן נבחר בפעם השנייה לטור דה פראנס, בקטע הראשון, הוא היה אמור לשמש כ"ליד אאוט" של דילן חרונבייחן, אבל האחרון התרסק בקילומטרים האחרונים.
מה שגרם לטניסן להפוך להיות הספרינטר המוביל בקטע של יומבו–ויסמה, בספרינט הסיום גבר טניסן על פטר סאגאן וקיילב יואן וניצח את הקטע, בעקבות כך לבש את החולצה הצהובה בקטע למחרת, שהיה נגד השעון הקבוצתי.
גם בקטע הזה יומבו–ויסמה ניצחו, וטניסן שמר על ההובלה שלו.
אך בקטע השלישי התפרק וסיים במקום ה-80, 4:54 אחרי מנצח הקטע ז'וליאן אלאפיליפ.
בהמשך הטור סייע לחרונבייחן לנצח את הקטע השביעי.
בהמשך העונה, הספיק טניסן לסיים שישי בבינקבנק טור וחמישי בקלאסיקת יורו - אייס.
מייקל לן ויליאמס השני , הידוע בשם הבמה מייק ויל מייד איט (MIke WiLL Made-It), או בקיצור כמייק ויל, הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן, ראפר, זמר ופזמונאי.
הוא הצעיר מבין שלושה אחים; יש לו שתי אחיות גדולות.
אביו, מייקל ויליאמס האב, היה בכיר לשעבר ב-IBM, שעבד כתקליטן בשנות השבעים.
אמו, שירלי ויליאמס, לשעבר נושאת הלוואות בנק, הייתה חברה בלהקת גוספל בהובלת הזמר דוטי פיפולס .
בראיון שנערך עם XXL, אמר מייק ויל: "גוצ'י מיין היה האמן הראשון שעשה ראפ אי פעם על הביטים שלי".
מייק ויל פגש לראשונה את גוצ'י מיין באולפני ההקלטות PatchWerk שבאטלנטה, וכשהציג אותו ונתן לגוצ'י מיין תקליטור של ביטים, גוצ'י מיין החל לעשות פריסטייל ראפ על אחד מהביטים שלו.
לאחר מכן, הציע למייק ויל 1,000 דולר תמורת אחד הביטים שלו.
שני האמנים החלו להוציא יחד שירים, בהם "East Atlanta 6", ומספר שירים מהמיקסטייפים של גוצ'י מיין, No Pad, No Pencil.
לאחר שפיתח מערכת יחסים קרובה עם גוצ'י מיין, הוא החל לעבוד עם ראפרים אחרים מאטלנטה, כגון פיוצ'ר, ואקה פלוקה פליים , רוקו ו-2 צ'יינז.
בשנת 2011 הוציא מייק ויל את הסינגל הראשון שלו, "Tupac Back", בביצועם של מיק מיל וריק רוס, מתוך האלבום האוסף Self Made Vol 1. הסינגל יצא לאור ב-5 באפריל והגיע למקום ה-31 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
ב-28 בדצמבר, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, , בהוצאה עצמית להורדה דיגיטלית.
המיקסטייפ מכיל בתוכו שירים שהפיק מייק ויל לאורך הקריירה, בין היתר, של האמנים פיוצ'ר, קניה וסט, 2 צ'יינז, לודאקריס וליל ויין.
ב-23 במרץ 2012, מייק ויל שיתף פעולה עם אתר המוזיקה הפופולרי The Fader , על מנת להכריז על החלק השני של סדרת המיקסטייפים שלו, Est.
2, והוציא את הסינגל הראשון מתוך המיקסטייפ, "Back 2 the Basics", בו משתתפים הראפרים גוצ'י מיין, בריק סקוואד ו-ואקה פלוקה פליים.
ב-24 ביולי, פורסם המיקסטייפ באתר המיקסטייפים הפופולרי LiveMixtapes.com.
באותה השנה, הפיק את השיר "Mercy" של קניה וסט, ביג שון, 2 צ'יינז ופושה טי, מתוך אלבום האוסף Cruel Summer, שהגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
בשנת 2013 הפיק מייק ויל את אלבום האולפן הרביעי של מיילי סיירוס, Bangerz, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. באותה השנה, הוציא מייק ויל את סינגל הבכורה המסחרי שלו, "23", בהשתתפות ויז קאליפה, ג'וסי ג'יי ומיילי סיירוס.
בסמוך לכך, הכריז כי חתם בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, לקראת הוצאת אלבום הבכורה שלו, Ransom 2, שיצא לאור בשנת 2017, לאחר עבודה של כשלוש שנים.
באותה השנה, הפיק את השיר "Humble" של קנדריק לאמאר, שזיכה אותו בפרס גראמי לשיר הראפ הטוב ביותר.
בשנת 2020 הוציא את הסינגל "", בהשתתפות הראפרים ניקי מינאז' ו-YoungBoy Never Broke Again, מתוך אלבומו הבא.
בסמוך לכך, הכריז כי חתם בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום השנהEndless Summer Vacation (בתור מפיק)
ויליאם מייקל קולמן , הידוע בשם הבמה מייק זומבי (Mike Zombie), הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
הוא חתום כמפיק בחברת התקליטים של דרייק, OVO סאונד.
מייק זומבי ידוע בעיקר בהפקת הסינגל "Started from the Bottom" של דרייק.
הוא סימפל בשיר רצועה בשם "Ambessence piano & drones 1" של ברונו סנפיליפו ומתיאס גראסואו.
השיר זכה בפרס "רצועת השנה" בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET לשנת 2013, והיה מועמד גם לפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-56. ביולי 2013, זכה לדירוג ברשימת "עשרת המפיקים הצעירים המובילים שצריך לצפות להם" של ה-BET .
באוקטובר, זכה להיכלל גם ברשימת "25 המפיקים החדשים ששווה לצפות להם" של Complex .
קודם לכן, שיתף פעולה עם הבאטל ראפר הולו דה דון , שמילא תפקיד ניכר בקשר של דרייק למייק זומבי.
ב-22 בדצמבר 2013 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, The End of the Beggining.
מאוחר יותר, הפיק את השיר "They Don't Love You No More" של די.
חאלד יחד עם מיק מיל, ריק רוס, ג'יי זי ופרנץ' מונטנה.
בקיץ 2014 הוציא את הקליפ הראשון מתוך המיקסטייפ הראשון שלו, "616", ב-MTV Jams.
ב-27 בינואר 2015 הוציא זומבי פרויקט חדש בשם Rebel Without a Cause.
בשנת 2016 הוציא מספר סינגלים ושני מיקסטייפים: Humble Genius, ואלבום משותף עם בנזי איו בשם Ea$tside Story.
בשנת 2019 הפיק זומבי שיר עבור הראפר דה גיים בשם "A.I.
With the Braids"', בו מתארח הראפר האמריקאי ליל ויין.
מייק וינקלמן (נולד ב-20 ביוני 1981), הידוע בכינויו Beeple או Beeple Crap, הוא אמן דיגיטלי אמריקאי, מעצב גרפי ואנימטור.
וינקלמן ידוע בשימוש במדיות מגוונות לצורך יצירות קומיות ומעולם הפנטזיה, המספקות פרשנויות פוליטיות וחברתיות, תוך שימוש בדמויות מתרבות הפופ.
כך עשה גם ביצירתו הבולטת, "יומיום: 5000 הימים הראשונים" (Everydays: the First 5000 Days), שהיא קולאז' של תמונות מסדרה שיצר בשם "יומיום" (Everydays).
יצירה זו נמכרה ב-11 במרץ 2021 במחיר של 69,346,250 דולר, הסכום השלישי בגובהו בהיסטוריה אשר שולם עבור יצירת אמנות של אמן חי.
זה אסימון חסר תחליף ראשון שנמכר במכירה פומבית על ידי בית המכירות כריסטי'ס.
וינקלמן גדל בצפון העיר פונד דו לק, בוויסקונסין.
בנעוריו וינקלמן לא שאף להיות אמן.
בשנת 2003 הוא סיים את לימודיו במדעי המחשב באוניברסיטת פרדו.
במהלך לימודי תואר ראשון בילה את רוב זמנו הפנוי בעבודה יצירתית על פרויקטים של סרטים דיגיטליים קצרים וכפי שתיאר זאת: "אמנות דיגיטלית מופשטת מוזרה".
לאחר סיום לימודיו עבד וינקלמן כמעצב אתרים, ובזמנו הפנוי המשיך לעבוד על הפרויקטים היצירתיים שלו, אותם כינה: Beeple stuff.
וינקלמן החל את סדרת "יומיום", הכוללת סיום יצירת אמנות אחת בכל יום, ב-1 במאי 2007. מאז הוא לא החמיץ יום אחד של יצירה.
וינקלמן סיפר כי המשיך ליצור אף ביום חתונתו ובימי הולדתם של ילדיו.
הפרויקט החל בהשראת טום ג'אד, אשר יצר ציור בכל יום, במשך שנה.
וינקלמן חשב שזו תהיה דרך מועילה לחדד את כישורי הרישום שלו.
בשנים שלאחר שנת היצירה הראשונה הוא התמקד לאורך שנה שלמה במיומנות, או מדיום אחד.
כך את שנת 2012 הקדיש ל-אדובי אילוסטרייטור ואת שנת 2015 ל-4D-Cinema.
עבודותיו של וינקלמן מתארות לעיתים קרובות עתיד דיסטופי.
פעמים רבות הוא עושה שימוש בדמויות מוכרות מן התרבות הפוליטית או מהפוליטיקה כדי ליצור סאטירה על אירועים בזמן הווה.
חלק מיצירותיו של וינקלמן שולבו באוסף אביב/קיץ 2019 של לואי ויטון.
וינקלמן יצר מאות לולאות וי.ג'יי, והוציא אותן לאור ברישיון חופשי של Creative Commons.
היות היצירות ברישיון חופשי הביאה לכך שאמנים רבים השתמשו בהן כרקע חזותי לקונצרטים, כך עשו אריאנה גרנדה, ג'סטין ביבר, צ'יילדיש גמבינו וניקי מינאז'.
כך אף היה באירועים שונים, בהם: פרסי הווידאו קליפים של MTV ושני מופעי סופרבול.
וינקלמן ביצע עבודות גם עבור מותגים גלובליים, כולל נייקי, אפל, ו-Space X.
וינקלמן החל למכור אסימונים חסרי תחליף ליצירות אמנות אשר הבעלות בהם מאומתת באמצעות בלוקצ'יין, באתר Nifty Gateway באוקטובר 2020. אחת מן היצירות הללו, Crossroads, השתנה לאחת משתי הנפשות, בהתאם לתוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. היצירה נמכרה תמורת 66,666.66 דולר ונמכרה שוב, תמורת 6.6 מיליון דולר, בפברואר 2021.
"יומיום: 5000 הימים הראשונים", קולאז' של תמונות מסדרת "יומיום", הועמד למכירה פומבית בכריסטי'ס ב־25 בפברואר 2021 ונמכר תמורת למעלה מ-69 מיליון דולר ב־11 במרץ 2021. "יומיום" הוא ה-NFT הראשון שנמכר על ידי בית מכירות פומביות בולט, והוא פריט המכירה הראשון בחברת כריסטי'ס שאת תמורתו ניתן לשלם באתריום.
יצירה ויראלית חדשה שלו בשם "Regular Animals", הוצגה לראשונה בארט בזל מיאמי ב-2025, המתארת כלבים-רובוטיים שגופם כשל כלב הצבועים בגוון גוף ופניהם הריאליסטיות כשל מיליארדרים מעולם הטכנולוגיה והאמנות .
על גבם מותקן מכשיר המנפיק הדפסים.
חבורת כלבי הרובוט הם בדמותם של מארק צוקרברג, אילון מאסק, ג'ף בזוס, פיקאסו, אנדי וורהול ובדמות וינקלמן עצמו.
וינקלמן מתגורר בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
מייקל אדוארד "מייק" טובי הוא כדורסלן אמריקאי-סלובני, שמשחק בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית והיורוליג, בעמדת הסנטר.
כמו כן, מאז שנת 2021 משתתף במשחקי נבחרת סלובניה.
טובי נולד במונרו שבדרום מדינת ניו יורק, ובשנת 2010 החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה.
לאורך ארבע עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם שחקני ליגת ה-NBA לעתיד ג'ו האריס, מלקולם ברוגדון ואנתוני גיל, בין היתר, ורשם ממוצעים כוללים של 6.8 נקודות ו-4.0 ריבאונדים למשחק.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, חתם טובי על חוזה בקבוצת גרינסבורו סווארם מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לאורך עונתו היחידה בקבוצה, 2016/2017, קלע 12.0 נקודות ואסף 9.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בפברואר 2017 חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים בקבוצת האם של גרינסבורו, שארלוט הורנטס, והשתתף במדיה בשני משחקי NBA.
במרץ 2017 הצטרף לקבוצת ולנסיה הספרדית.
עד לסיום העונה שותף בשלושה משחקים עם הקבוצה, כמחליפו מהספסל של בויאן דובלביץ', וזכה עמה באליפות ליגת העל הספרדית הראשונה בתולדותיה.
בקיץ 2017 חתם על חוזה בטנריפה, ולאורך עונתו היחידה במדיה העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
ביולי 2018 חזר לשחק בוולנסיה, כשחתם על חוזה בקבוצה.
בעונת 2018/2019 זכה עם ולנסיה באליפות היורוקאפ, לאחר שגברה על אלבה ברלין בסדרת הגמר.
בין השנים 2018–2021 רשם בקבוצה ממוצעים של 8.7 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק בליגה הספרדית וביורוקאפ.
ביוני 2021 קיבל טובי אזרחות סלובנית, ומאז הוא מייצג את נבחרת סלובניה בכדורסל.
בטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו בקובנה סייע לסלובניה לסיים במקום הראשון, ובכך להעפיל למשחקי האולימפיאדה, לראשונה בתולדותיה.
מייקל טרנר הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו, ברציפות מאז 2003. תחילה ייצג את מחוז הקונגרס השלישי בשנים 2003–2013, ומאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצג טרנר את מחוז הקונגרס העשירי, השוכן בדרום-מערב המדינה.
בשנים 2014–2016 היה טרנר יושב ראש האספה הפרלמנטרית של ארגון האמנה הצפון אטלנטית.
החל מ-2023 מכהן כיו"ר ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית.
טרנר נולד בשנת 1960 בדייטון שבאוהיו, בנם של ויוויאן וריי טרנר.
אמו הייתה מורה במערכת בתי הספר של ויין בהובר הייטס, ואביו עבד כמהנדס במשך 42 שנים לאחר ששירת בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
הוא גדל באיסט דייטון ולו אחות אחת.
בשנת 1978 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון בלמונט, וב-1982 קיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת צפון אוהיו.
בשנת 1985 השלים באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב לימודי תואר שני במשפטים, וב-1992 הוסיף לקבל תואר שני נוסף במנהל עסקים מאוניברסיטת דייטון.
בטרם כניסתו לחיים הפוליטיים עסק בעריכת דין.
בשנת 1993 נבחר טרנר לראש עיריית דייטון, תוך שהוא מנצח בקושי רב את ראש העיר המכהן ריצ'רד קליי דיקסון.
בטרם הושבע לתפקידו סבלה העיר ממפלות אחדות במישור הכלכלי.
טרנר התמקד במשיכת בתי עסק אל העיר ובפיתוח מחדש של נכסי נדל"ן פנויים ולא-מנוצלים במטרה לעודד צמיחה כלכלית.
במהלך כהונתו הגיעה העירייה להסכמה על בניית אצטדיון בייסבול עבור קבוצת הבייסבול מליגת ה-MLB "סינסינטי רדס".
טרנר היה ראש העיר במהלך התכנון והבנייה של "מרכז שוסטר", שבבנייתו תמך בשל תרומתו להחייאת מרכז העסקים של דייטון.
מרכז שוסטר הוא מרכז לאמנויות הבמה בשוכן במרכז העיר, המשמש בית למוסד תרבות כגון התזמורת הפילהרמונית של דייטון.
טרנר השיק תוכנית בשם "ריהאבארמה" (Rehabarama) שמשכה אנשי מקצוע לנכסים היסטוריים בעיר.
הוא אירח דיפלומטים ומנהיגים ממדינות העולם בעקבות חתימת הסכם דייטון.
הוא נבחר מחדש לתפקידו ב-1997, אך בשנת 2001 הפסיד לריין מקלין, חבר הסנאט המדינתי של אוהיו, בפער בן שלושה אחוזים בלבד.
בבחירות 2002 נבחר טרנר אל בית הנבחרים של ארצות הברית אחרי שגרף 58% מקולות הבוחרים, בעקבות פרישתו של טוני הול הדמוקרט מהקונגרס משמונה בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לשגריר ארצות הברית בתוכנית המזון העולמית, בקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי ובארגון המזון והחקלאות.
מוקדם יותר באותה שנה זכה טרנר במועמדות המפלגה הרפובליקנית כשהביס את רוי בראון עם 80% מהקולות.
בבחירות הכלליות גבר טרנר על ראש הסגל לשעבר של טוני הול, ריק קארן, לאחר שקארן זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית.
טרנר הסתייע באופן משמעותי מהחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה באוהיו בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2000.
בשל הרקע העירוני שלו, ההתמקדות בפיתוח כלכלי מחדש של ערים, וכהונתו כראש עיריית דייטון, לא פעם תואר טרנר כ"רפובליקני עירוני".
מתוך הכרה בעבודתו של טרנר בפיתוח עירוני, מינה דניס הסטרט, אז יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, את טרנר ליושב ראש קבוצת העבודה של "מצילים את ערי אמריקה" (Saving America's Cities).
הקבוצה הוקמה כדי לעבוד עם ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בנושאי פיתוח כלכלי של ערים שונות ברחבי ארצות הברית.
בקונגרס ה-109 מונה לחבר הוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים.
באוקטובר 2008, חבר טרנר אל הגברת הראשונה של ארצות הברית לורה בוש, הסנאטורים הילרי קלינטון ופיט דומניצ'י ועמיתו בקונגרס בראד מילר בפעילות למען חקיקה דו-מפלגתית שתאשר לצמיתות שתי תוכניות מענקים לשימור היסטורי.
ביוני 2009 הציג טרנר הצעת תיקון לחוקת ארצות הברית ל"שימור הקפיטליזם באמריקה".
ההצעה, שזכתה ל-104 נותני חסות בבית הנבחרים, שמה לה למטרה לאסור על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית להחזיק מניות בתאגידים.
התיקון לא קרם עור וגידים.
טרנר התנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ופעל נגד העברת החוק משלב הוועדות אל מליאת בית הנבחרים.
ב-1 באפריל 2015 הוביל משלחת דו-מפלגתית של חברי קונגרס לישראל, ובמסגרת ביקורו שם נועד עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין.
בשנת 2018 מונה לחבר בוועדת המודיעין וכאשר הרפובליקנים השיגו רוב בבית הנבחרים בתחילת 2023, החל לכהן כיו"ר של הוועדה.
מייקל אדוארד לאורי היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-20 של מדינת וושינגטון בשנים 1993–1997. הקריירה הפוליטית שלו נגדעה בפתאומיות בעקבות טענות בדבר התנהגות מינית בלתי-הולמת כלפי סגנית דוברו, סוזן אולברייט.
לאורי, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו למושל כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של וושינגטון מ-1979 עד 1989.
לאורי נולד וגדל בסנט ג'ון שבמזרח וושינגטון, בנם של הלן (לבית וייט) ורוברט.
בשנת 1962 השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
במשך תקופה קצרה עבד לאורי עבור הסנאט של וושינגטון, ואחר כך כשדלן בשירות המלכ"ר "Group Health Cooperative".
לאחר מכן נבחר למועצת מחוז קינג ב-1975. בבחירות 1978 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של וושינגטון, ובראשית 1979 הושבע לתפקידו בקונגרס של ארצות הברית.
הוא מילא תפקיד זה עד 1989.
פעמיים התמודד לאורי ללא הצלחה לסנאט של ארצות הברית.
פעם ראשונה בבחירות המיוחדות של 1983 הפסיד למושל הרפובליקני לשעבר דניאל ג'.
אוונס, במירוץ להחלפתו של הנרי ג'קסון.
ב-1988 הפסיד לסלייד גורטון, גם הוא מועמד המפלגה הרפובליקנית, בבחירות צמוודת.
לאחר מכן החל לאורי לעבוד באוניברסיטת סיאטל ובארגון סביבתני.
בקונגרס, שם ייצג מחוז שכלל את סיאטל, לאורי היה מבקר דמוקרטי חריף של המדיניות הכלכלית של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ופעל נגד התחמשות-יתר וההגבלות על הפלות.
בבחירות 1992 נבחר לאורי למושל וושינגטון, ומילא תקופת כהונה אחת בלבד (נכון ל-2022, הוא המושל האחרון של מדינת וושינגטון שכיהן רק קדנציה אחת).
ההתמקדות העיקרית שלו במדיניות הייתה לרוב מערכת כלל-מדינתית של ביטוח בריאות עם פרמיות המבוססות על יכולת תשלום.
הוא בחר שלא להתמודד לבחירה מחדש עקב פרשת הטרדה מינית בה האשימה אותו סוזן אולברייט, סגנית הדובר בסגל שלו, בהתבטאויות בלתי הולמות וכך שליטף אותה בעל כורחה.
בשנת 2000 התמודד לנציב הקרקעות הציבוריות של וושינגטון, אך ניסיון זה לא הניב פרי.
במהלך הקריירה שלו, הושווה לאורי שוב ושוב ליאסר ערפאת בידי יריביו בעיתונות ובפוליטיקה של מדינת וושינגטון, בשל דמיון לכאורה במראה הפיזי בין השניים.
על פי דיווחים שונים גילח לאורי זקן בו נהג להתרברב, במטרה להימנע מהשוואות למנהיג הפלסטיני.
לאורי נפטר ב-1 במאי 2017 מסיבוכים של שבץ מוחי בגיל 78.
מייק טרזור נדאישימייה הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ברנלי.
טרזור גדל במחלקות הנוער של טוביזה ואנדרלכט.
ב-11 בספטמבר 2018 חתם טרזור בניימכן מליגת המשנה ההולנדית.
בסך הכל ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל טרזור למשך עונה אחת לווילם II מליגת העל ההולנדית.
ב-1 ביולי 2020 חתם על חוזה קבוע במועדון.
בסך הכל ערך 64 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-7 ביולי 2021 חתם טרזור בראסינג גנק מליגת העל ההולנדית.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל טרזור לברנלי מהפרמייר ליג.
ב-21 במאי 2024 לאחר שברנלי נשרה לצ'מפיונשיפ היא הודיעה על החתמתו של טרזור על חוזה קבוע.
מייק יוזף הוא פוליטיקאי גרמני מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ומאז 11 במאי 2023 – ראש עיריית פרנקפורט.
ב-26 במרץ 2023 זכה בבחירות לראשות עיריית פרנקפורט עם 92,371 קולות, שהיו 51.7% מקולות הבוחרים, נגד מועמד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) אובה בקר.
יוזף הוא נצר למשפחה ארמית מסוריה.
כשהיה בן 4 התיישבה משפחתו בגרמניה בה קיבלה מעמד של פליטים על רקע מדיני.
לתקופה קצרה התיישבה משפחתו בקראוכנוויס (Krauchenwies) ולאחר מכן ברובע ויבלינגן (Wiblingen) שבעיר אולם.
יוזף שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של אגודת הספורט של אולם SSV Ulm 1846 .
לאחר מכן היה מאמן של קבוצת TV Wiblingen.
הוא למד בבית ספר יסודי ותיכוני ועבר בחינות כניסה למכללה טכנית בנוי-אולם.
שם שירת שירות אזרחי ב הגרמני בשנים 2002–2003. משנת 2003 עד 2004 למד עבודה סוציאלית באוניברסיטת פרנקפורט למדעים שימושיים (Frankfurt University of Applied Sciences) וסיים עם תואר בתחום.
עד 2010 למד מדע המדינה, היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת גתה בפרנקפורט וקיבל תואר במדעי המדינה.
לאחר לימודיו היה חבר בוועדת הסטודנטים (AStA) באוניברסיטת פרנקפורט, חבר מועצת המנהלים של הוועדה ונציג הסטודנטים במשרד לאיכות הסביבה בגרמניה.
ב-2007 היה נציג הסטודנטים בתביעה נגד קביעת שכר לימוד בהסן כחלק מפעילותה של "יוסו", קבוצת הסטודנטים הסוציאל-דמוקרטית בהסן, Juso-Hochschulgruppen .
בין 2008 ו-2010 היה דובר קבוצת יוסו בפרנקפורט.
עוד היה חבר בארגון חינוך ומדע (GEW), ובארגון לרווחת עובדים (AWO).
מ-2011 עד 2016 עבד יוזף כמזכיר "פדרציית ארגון העובדים הגרמני" (German Trade Union Confederation) .
בנוסף היה חבר מועצת העיר פרנקפורט אם מיין משנת 2011 ויושב ראש נפה מטעם SPD בפרנקפורט אם מיין משנת 2013. לאחר מכן היה יושב ראש סיעת SPD וחבר מועצת העיר בפרנקפורט.
בשנת 2016 נבחר ליועץ המשפטי של העיר, במשרה מלאה.
הוא טען למען פעולה נוקשה נגד סוחרי סמים, כולל הוספת שוטרים ברחוב, אזור איסור נשק ומעקב וידאו שיבטיח יותר ביטחון פנימי.
יוזף ביקש לפעול נגד "טינוף המרחב הציבורי", כולל החמרת הענישה.
ב-26 במרס 2023 נבחר יוזף בסיבוב השני.
הוא ניצח את מועמד ה-CDU אובה בקר (Uwe Becker).
בסיבוב הראשון הוביל בקר עם 34% לעומת 24% ליוזף.
בסיבוב השני תמכו ביוזף מפלגות שמאל, הירוקים והמפלגה התומכת באיחוד האירופי, Volt Europa , והוא נבחר לתפקיד ראש עיריית פרנקפורט.
יוזף נשוי לאישה שהוריה הגיעו מיוון ולהם שני ילדים.
הארידופולוס נולד בהנטינגטון שבניו יורק, בנם של ארני וג'ורג'יה הארידופולוס.
אביו היה מהגר יווני ששירת כסוכן FBI.
הוא למד היסטוריה באוניברסיטת סטטסון, שם השלים לימודי תואר ראשון, ולאחר מכן השלים תואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת ארקנסו.
בשנת 1993 החל הארידופולוס ללמד היסטוריה של ארצות הברית ומדע המדינה במכללת ברוורד (המכללה המדינתית מזרח פלורידה דהיום).
ב-2007 החל לעבוד כמרצה במרכז בוב גראהם באוניברסיטת פלורידה.
בבחירות 2000 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של פלורידה, לאחר שניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ששה מועמדים בפער של למעלה מ-30%, וזכה בבחירות הכלליות ב-65% מקולות הבוחרים.
בבחירות 2002, לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בפלורידה, נבחר בבחירות המקדימות עם מעל 82% ובבחירות הכלליות עם 79% מהקולות.
בינואר 2003, לאחר מותו של חבר הסנאט של פלורידה הווארד פאץ', התמודד הארידופולוס למושבו של הסנאטור המנוח ונבחר בבחירות הכלליות עם 63% מהקולות.
בשנת 2008 נמנע הארידופולוס להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית בעקבות פרישתו של חבר הקונגרס דייב ולדון , ובחר להתמקד בשאיפתו לכהן כנשיא הסנאט של פלורידה.
ב-2010 נבחר לתקופת כהונה נוספת בסנאט ללא מתנגדים.
הוא כיהן שם כמצליף סיעת הרוב בין השנים 2008-2006, ובשנת 2009 נבחר לבסוף לנשיא הסנאט.
ב-16 בנובמבר 2010 הושבע לתפקידו כנשיא, בתקופה בה נהנתה המפלגה הרפובליקנית מרוב הגדול ביותר בסנאט המדינתי מאז תקופת השיקום.
בשנת 2011 הכריז על התמודדותו למועמדות המפלגה הרפובליקנית בבחירות לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור המכהן ביל נלסון.
מסע הבחירות שלו זכה לתמיכתם של מושל ארקנסו לשעבר מייק האקבי, חבר הקונגרס קוני מאק הרביעי , גזבר המדינה ג'ף אטווטר ושר החקלאות אדם פוטנם.
עם זאת, ביולי 2011 פרש מהבחירות כדי להישאר נשיא הסנאט של פלורידה.
באפריל 2024 הודיע ביל פוסי, נציג מחוז הקונגרס ה-19 של פלורידה בבית הנבחרים האמריקאי, על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
מיד לאחר מכן הכריז הארידופולוס על התמודדותו למושבו של פוסי בבית הנבחרים, והוא נבחר בנובמבר אותה שנה עם 62% מקולות הבוחרים.
ב-3 בינואר 2025, עם התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית, הארידופולוס הושבע לתפקידו.
מייק ורייבל הוא שחקן לשעבר ומאמן פוטבול אמריקאי המאמן את קבוצת ניו אינגלנד פטריוטס.
הוא שיחק בתפקיד הליינבקר בליגת ה-NFL במשך 14 עונות וזכה עם ניו אינגלנד פטריוטס בשלוש אליפויות (סופרבול XLIX, סופרבול XXXIX, סופרבול XXXVIII), זכה פעמיים בתואר מאמן השנה, בעונת 2021 עם טנסי טייטאנס ובעונת 2025 עם ניו אינגלנד פטריוטס.
שיחק פוטבול מכללות באוניברסיטת המדינה של אוהיו ונכלל בנבחרת העונה של המכללות (אול אמריקן) בשנתו האחרונה באוניברסיטה ב-1996. בדראפט ה-NFL של 1997 נבחר בסיבוב השלישי על ידי פיטסבורג סטילרס ושיחק בשורותיה במשך ארבע עונות.
ב-2001 הצטרף לניו אינגלנד פטריוטס, הוא שיחק בהגנה וזכה עם הקבוצה בשלושה משחקי סופרבול, בעונות 2001, 2023 ו-2024. בנוסף לתפקידו בהגנה שותף גם במצבים מיוחדים בהתקפה, ותפס מספר טאצ'דאונים, בהם טאצ'דאון במשחק סופרבול XXXVIII נגד קרוליינה פנתרס וטאצ'דאון במשחק סופרבול XXXVIII נגד פילדלפיה איגלס.
ב-2007 נבחר לפרו בול ולנבחרת העונה (אול-פרו), לאחר שרשם במהלך העונה 12.5 הפלות של קוורטרבק היריבה ו-4 השתלטויות על השמטות כדור.
ב-2009 עבר לקנזס סיטי צ'יפס ושיחק בשורותיה במהלך שתי עונות.
לאחר שפרש כשחקן, ורייבל היה מאמן הליינבקרים וקו ההגנה באוניברסיטת המדינה של אוהיו בין השנים 2011 ל-2013. ב-2014 מונה למאמן ליינבקרים ביוסטון טקסאנס מליגת ה-NFL ולאחר מכן שימש כמתאם הגנה.
ב-2018 מונה למאמן ראשי של טנסי טייטאנס, הוא הוביל את הקבוצה לשלוש הופעות רצופות בפלייאוף, שתי אליפויות רצופות של בית AFC דרום, והגעה למשחק אליפות ה-AFC ב-2021 בו הפסידה לסינסינטי בנגלס.
בעונת 2021 נבחר למאמן השנה של ה-NFL.
לאחר עונות 2022 ו-2023 שהסתיימו במאזן שלילי פוטר מטנסי.
הוא שימש כיועץ עבור קליבלנד בראונס במהלך עונת 2024. בעונת 2025 מונה למאמן הראשי של ניו אינגלנד פטריוטס והוביל אותה למאזן 3–14 בעונה הסדירה ולהעפלה לסופרבול LX בו הפסידה לסיאטל סיהוקס 29–13. ורייבל נבחר בעונה זו למאמן השנה ב-NFL בפעם השנייה.
ורייבל נשוי לג'ניפר ואב לשני בנים.
בנו טיילר שיחק אף הוא בליגת ה-NFL.
מייק לי הוא במאי קולנוע, מחזאי, ובמאי תיאטרון יהודי-בריטי, עטור פרסים, הנחשב על ידי מבקרים ואנשי קולנוע כבמאי הקולנוע הבריטי החשוב ביותר כיום.
לי נולד בעיר סלפורד, במנצ'סטר רבתי שמחוז לנקשייר, למשפחה יהודית ששמה המקורי היה "ליברמן" והוא אנגלוז ב-1939 בשביל להימנע מהאנטישמיות באותה העת.
הוא למד ב-RADA האקדמיה המלכותית לאמנויות הבמה ובבית ספר למשחק באסקס, מאוחר יותר השלים את השכלתו הקולנועית בבית הספר לקולנוע בלונדון.
את ניסיונו הראשון כבמאי ושחקן רכש ב"רויאל שייקספיר קומפני" (RSC).
בהמשך פרש ממשחק והתמקד בכתיבה ובימוי, לתיאטרון, טלוויזיה וקולנוע.
בשנים האחרונות הוא פועל בעיקר בקולנוע, תחום שבו זכה להכרה בינלאומית רחבה.