tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא סיפרה שזו הייתה התקופה המאושרת ביותר בילדותה, ובכל פעם שנשלחה הביתה, הייתה עושה בכוונה פעולה לא חוקית על מנת להישלח בחזרה.
לאחר ששוחררה, מקורווי התגוררה עם בן דודה של אמה, שלטענתה אנס אותה כל לילה במשך שלושה שבועות.
כשאמה גילתה את הפגיעה בה היא התעמתה עם בן הדוד שטען שמקורווי משקרת.
בגיל 16, בזמן שעבדה במסעדה, פגשה נורמה את וודי מקורווי (שהיה אז בן 23), הם התחתנו ב-1963. מאוחר יותר היא עזבה אותו לאחר שהיה אלים כלפיה.
היא עברה לגור עם אמה וילדה את בתה הראשונה, מליסה, בשנת 1965. לאחר לידתה של מליסה, מקורווי פיתח בעיית שתייה וסמים חמורה.
זמן קצר לאחר מכן, היא החלה להזדהות כלסבית.
בספרה היא ציינה שיצאה לטיול בסוף השבוע לבקר שתי חברות והשאירה את התינוקת עם אמה.
כשחזרה, אמה החליפה את התינוקת בבובה והזעיקה את המשטרה שתוציא אותה מהבית.
היא לא הסכימה לספר לה היכן מליסה נמצאת במשך שבועות, ולבסוף נתנה לה לבקר את הילדה שלה לאחר שלושה חודשים, אז היא אפשרה למקורווי לחזור לגור עמה בבית.
יום אחד, היא העירה את מקורווי אחרי יום עבודה ארוך; היא אמרה למקורווי לחתום על מה שהוצג כמסמכי ביטוח, והיא חתמה מבלי לקרוא אותם.
עם זאת, המסמכים שעליהם חתמה היו מסמכי אימוץ, שהעניקו לאמה את המשמורת על מליסה, ומקורווי סולקה מביתה של אמה.
אמה חלקה על הגרסה הזו של האירועים ואמרה שמקורווי הסכימה לאימוץ.
בשנה שלאחר מכן, שוב נכנסה מקורווי להריון וילדה תינוקת, ג'ניפר, שנמסרה אף היא לאימוץ.
בשנת 2021, שלי לין תורנטון, בתה השלישית של מקורווי, הצהירה שהיא "לא בעד חיים ולא בעד בחירה".
היא גדלה בלי לדעת שהיא העובר במרכז תיק רו נגד וויד עד שאמה הביולוגית הופיעה בתוכנית "היום" ב-1989 ודיברה על רצונה לפגוש את בתה.
בתגובה, עיתונאית של ה"נשיונל אנקוויירר" מצאה את תורנטון כנערה וסיפר לה על ההיסטוריה שלה לפני הלידה, מה שהרגיז אותה מאוד.
ב-1991, תורנטון נכנסה להריון ולא עברה הפלה כי הפלה "לא הייתה חלק ממי שהייתי".
עד 2021, היא הכירה את שתי אחיותיה למחצה, אך לא את אמה הביולוגית.
בטלפון ב-1994, לפי ת'ורנטון, מקורווי אמרה לה שהיא הייתה צריכה להודות לה על כך שלא הופלה.
התגובה של תורנטון הייתה "אני אמורה להודות לך על כך שנכנסת להריון ומסרת אותי?" היא ציינה כי "כשמישהי בהריון עם תינוק, והיא לא רוצה את התינוק הזה, אותו תינוק גדל בידיעה שהוא לא רצוי".
ב-1969, בגיל 21, נכנסה מקורווי להריון שלישי וחזרה לדאלאס, טקסס.
לדבריה, חברים יעצו לה שהיא צריכה לטעון שהיא נאנסה על ידי קבוצה של גברים שחורים מה שיאפשר לה לבצע הפלה חוקית לפי החוק של טקסס, שאסר על רוב ההפלות; מקורות חלוקים בשאלה האם בחוק של טקסס היה חריג אונס כזה.
בשל היעדר ראיות או תיעוד משטרתי, התוכנית לא הצליחה.
היא ניסתה לבצע הפלה בלתי חוקית, אך המרפאה אליה פנתה נסגרה על ידי הרשויות.
הרופא שלה, ריצ'רד ליין, הציע לה להתייעץ עם הנרי מקלסקי, עורך דין לאימוץ בדאלאס.
מקורווי הצהירה שהיא מעוניינת רק בהפלה, אך הסכימה להיפגש עם מקלסקי.
בסופו של דבר הופנתה מקורווי לעורכות הדין לינדה קופי ושרה ודינגטון, עורכות דין מטקסס שחיפשו נשים בהריון שרצו לבצע הפלות על מנת לערער על החוק המקומי.
המשפט רו נגד וויד (הנרי ווייד היה התובע המחוזי), ערך שלוש שנים והגיע עד לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
מקורווי לא נכחה מעולם בדיונים.
בזמן הדיונים היא ילדה והתינוקת נמסרה לאימוץ.
ב-1973 עם קבלת ההחלטה בפרשה, בה הוחלט כי החוק נגד הפלות אינו חוקי ולכן הוא בטל, מקורווי סיפרה לעיתונות שהיא זו העומדת במרכזה, והצהירה כי היא ביקשה לבצע הפלה כי לא הצליחה למצוא עבודה בגלל הריון וכן סבלה מדיכאון
בשנת 1987 היא התפרסמה בשנית כשהודתה בראיון טלוויזיה ששיקרה כאשר טענה כי נאנסה.
היא כונתה "רוצחת תינוקות" והתמודדה עם איומי מוות, אך למרות זאת היא נאמה בעצרת גדולה שנערכה בוושינגטון..
ב-1994 פרסמה מקורווי את האוטוביוגרפיה שלה, "אני רו" (I Am Roe).
במהלך החתימה על הספר היא התיידדה עם פליפ בנהאם, שר אוונגליסטי והמנהל הלאומי של התנועה נגד הפלות מבצע הצלת אמריקה.
היא המירה את דתה לפרוטסטנטיות אוונגליסטית והוטבלה ב-8 באוגוסט 1995 על ידי בנהאם, בבריכת שחייה בחצר האחורית בדאלאס, טקסס - אירוע שצולם לטלוויזיה.
יומיים לאחר מכן היא הודיעה כי עזבה את עבודתה במרפאה להפלות והפכה לתומכת הקמפיין של מבצע הצלת אמריקה להפיכת ההפלה לבלתי חוקית.
היא הביעה חרטה על חלקה בהחלטת בית המשפט העליון שהייתה הבסיס לפעילים למען הפלות.
ב-17 באוגוסט 1998, מקורווי התקבלה לכנסייה הקתולית במיסה שנחגגה על ידי האב אדוארד רובינסון ועל ידי האב פרנק פאבון, בכנסיית סנט תומאס אקווינס בדאלאס, טקסס.
ספרה השני של מקורווי Won by Love, תיאר את המרת הדת שלה ופורסם ב-1998. בספר היא סיפרה שהשינוי בתפיסה שלה התרחש ב-1995, כשראתה כרזת התפתחות העובר במשרדי מבצע הצלת אמריקה.
בנאום בפני עיתונאים שנערך ב-18 בינואר 2003 אמרה מקורווי שהיא נוצלה על ידי ודינגטון.
היא פנתה לבית המשפט וביקשה להפוך את פסק הדין בטענה שנשים שעברו הפלות סובלות מנזק נפשי ופיזי.
ב-19 ביוני 2003 השופט דייוויד גודבי פסק כי הבקשה הוגשה בשיהוי ניכר.
ב-22 בפברואר 2005 סירב בית המשפט העליון ליתן צו לעיון חוזר בהחלטה הקודמת ודחה את הבקשה.
ב-22 בינואר 2008, מקורווי תמכה במועמד הרפובליקני לנשיאות רון פול בגלל עמדתו נגד הפלות.
מקורווי נותרה פעילה בהפגנות נגד הפלות, כולל הפגנה לפני נאום הפתיחה של הנשיא ברק אובמה לבוגרי אוניברסיטת נוטרדאם.
מקורווי נעצרה ביום הראשון של הדיונים בסנאט האמריקני לצורך אישור לבית המשפט העליון של ארצות הברית של סוניה סוטומאיור לאחר שמקורווי ומפגין נוסף החלו לצעוק במהלך הצהרת הפתיחה של הסנאטור אל פרנקן.
מקורווי הופיעה בסרט דונבי מ-2013, בו היא מעבירה מסר נגד הפלות.
מערכת יחסים עם קוני גונזלס
זמן קצר לאחר הלידה שלישית, מקורווי נפגשה והחלה במערכת יחסים ארוכת טווח עם קוני גונזלס.
הן חיו יחד בדאלאס במשך 35 שנים.
לאחר שהמירה את דתה לקתוליות, מקורווי המשיכה לחיות עם גונזלס, למרות שהיא תיארה את מערכת היחסים שלהם כאפלטונית.
מאוחר יותר בחייה, הצהירה מקורווי שהיא כבר לא לסבית, אם כי מאוחר יותר אמרה שהמרת הדת שלה לנצרות האוונגליסטית והוויתור על מיניותה היו ממניעים כלכליים.
מקורווי עברה מהבית שחלקה עם גונזלס ב-2006 זמן קצר לאחר שגונזלס לקתה בשבץ מוחי.
נורמה מקורווי מתה מאי ספיקת לב בקייטי, טקסס, ב-18 בפברואר 2017, בגיל 69.
הסרט התיעודי AKA Jane Roe
ב-22 במאי 2020 שודר ב-FX סרט תיעודי בשם AKA Jane Roe, המתאר את חייה של מקורווי ואת התמריצים הכלכליים שהביאו אותה לשנות את השקפתה על הפלות.
בראיון שנערך לסרט, זמן קצר לפני מותה, במה שהיא כינתה כ"הודאה על ערש דווי ", אמרה מקורווי שהתנגדה להפלות בגלל שקיבלה שכר על כך, והצהירה שלא היה אכפת לה אם אישה תעשה הפלה.
"לקחתי את הכסף שלהם והם הוציאו אותי מול המצלמות ואמרו לי מה להגיד.
"אם אישה צעירה רוצה לעשות הפלה, זה לא ענייני.
לכן קוראים לזה בחירה", הוסיפה.
רוברט שנק, שהיה כומר אוונגליסטי ופעיל בתנועה נגד זכות להפלה מלאכותית, אימת את הטענה שהועלתה בסרט התיעודי כי מקורווי קיבלה תשלום.
הוא הודה שהארגון שלו שילם למקורווי כדי לדבר נגד הפלות וכי הוא ניסה להגדיל את הפיצוי הכספי שקיבלה עבור פעילותה.
על פי מסמכי מס, מקורווי קיבלה לפחות 450 אלף דולר מקבוצות נגד הפלות במהלך השנים.
נורמה מקורווי ואנדי מייזלר, I Am Roe הוצאת הרפר קולינס, ניו יורק, 1994
נורמה מקורווי וגארי תומאס, Won by Love, הוצאת תומאס נלסון, 1997
נורמה קוגנטית (jus cogens) היא נורמה, שלא ניתן להתנות עליה אף בהסכמה מפורשת (באמנה) או משתמעת (במשפט מנהגי).
הסכם אשר סותר כלל משפטי קוגנטי – דינו להיות בטל ואין לו תוקף משפטי בינלאומי.
ככלל, במשפט הבין-לאומי אין היררכיה נורמטיבית, ולכל הכללים מעמד נורמטיבי שווה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם האצת הפיתוח של כללי המשפט הבינלאומי הפומבי החל לצבור תאוצה, הציעה הוועדה למשפט בינלאומי של האו"ם שהייתה אמונה על ניסוח אמנה בדבר דיני אמנות, טיוטה בה נקבע שאמנות יהיו בטלות אם הן יסתרו נורמה קוגנטית.
בוועידה הדיפלומטית בה אומצה הטיוטה והפכה לאמנת וינה בדבר דיני אמנות, 1969 נוספה ההוראה שנורמה קוגנטית היא כלל אשר מוסכם ומקובל בקרב הקהילה הבינלאומית.
הוועדה למשפט בין-לאומי הציעה דוגמה לכלל בל יעבור והוא איסור על שימוש בכוח.
באמנה אין רשימה של נורמות ספציפיות, כדי להשאיר את הרשימה פתוחה.
למעשה נוצר מדרג חוקתי בין נורמות קוגנטיות לבין נורמות רגילות שהן דיספוזיטיביות (jus dispositivum), שניתן להתנות עליהן המשמעות של הכללים הקוגנטיים היא כי לא ניתן לסטות או להתנות עליהם.
זאת לעומת כללים דיספוזיטיביים אשר ניתן להתנות עליהם.
ההצדקה התאורטית לקיומן של נורמות קוגנטיות היא כי קיימים ערכים יסודיים משותפים לכל הקהילה הבינלאומית ויש אינטרסים בשמירת אותם יסודות וערכים, לכן אסור לאפשר למדינות לפגוע בהן.
הכללים הקוגנטיים מייצגים אינטרסים רחבים ולכן רואים בהם נורמות של צדק טבעי או תקנת הציבור ולכן המשפט הבינלאומי מקנה להן הגנה מוחלטת.
סעיף 53 לאמנת וינה בדבר דיני אמנות, 1969 קובע שנורמה קוגנטית, כלומר כלל בל-יעבור של המשפט הבין-לאומי הכללי, הוא כלל המקובל והמוכר על הקהילייה הבין-לאומית של המדינות כולה ככלל שאין להתיר כל גריעה ממנו ואשר ניתן לשנותו רק בכלל מאוחר של המשפט הבין-לאומי הכללי, בעל אופי דומה.
אמנות הסותרות נורמות קוגנטיות שנקבעו באמנת וינה הן בטלות (void).
סעיף 64 באמנת וינה בדבר דיני אמנות, 1969 קובע שאמנה בטלה מעיקרה אם בשעת כריתתה היא סותרת כלל בל -יעבור של המשפט הבין-לאומי הכללי.
אמנה בטלה גם אם לאחר כריתתה נוצר כלל קוגנטי אשר מנוגד לה.
ניתן לשנות נורמה קוגנטית רק על ידי נורמה קוגנטית אחרת.
הסתייגות או התנגדות "עקבית" לנורמה קוגנטית היא משוללת תוקף ולא מתקבלת.
בית הדין הבינלאומי בהאג קבע באמרת אגב שעל הנורמות הקוגנטיות נמנים האיסורים על תוקפנות והשמדת עם, על עבדות ועל אפליה גזעית.
יש הסכמה רחבה אך לא מלאה, המבוססת באופן חלקי על פסיקת בית הדין הבין-לאומי, על כך שברשימה נכללת גם הזכות ההגדרה העצמית של עמים לרבות הזכות לשליטה על משאבי טבע.
יש קושי בהגדרה של הכללים הקוגנטים וזאת משום שהכללים נוטים להיות כלליים ורחבים.
למשל, קשה לקבוע האם עבודה תמורת שכר נמוך עד כדי חרפת רעב, תוך כדי יצירה של תנאי ניצול היא עבדות או לאו.
כמו כן אין ודאות באשר לדרך יצירת הנורמות הקוגנטיות, ולא קיימת הסכמה מלאה על מהם כלל הכללים הקוגנטיים.
יש הסכמה רחבה אך לא מלאה על כך שברשימה נכללים גם האיסורים על הפרעה חמורה של זכויות אדם בסיסיות, פשעי מלחמה, ופשעים נגד האנושות.
יש ניסיון להוסיף לרשימה הגנה על איכות הסביבה.
בשנת 2017 האספה ה-69 של הוועדה למשפט בינלאומי של האו"ם קבעה כללים שיאפשרו לקבוע האם נורמה היא נורמה קוגנטית.
הוועדה קבעה כי הנורמה צריכה לעסוק במשפט בינלאומי כללי והקהילה הבינלאומית כולה נדרשת להסכים משום שמדובר בנורמה שאין לאפשר חריגה ממנה.
נורמלי היא סדרת דרמה ישראלית, שעלתה לשידור ב-3 בנובמבר 2020. את הסדרה יצרו ליאור דיין ואסף קורמן, והאחרון גם הופקד על בימויה.
הסדרה היא בהשראת סיפורו האמיתי של ליאור דיין, אותו מגלם רועי ניק.
הסדרה מציגה את סיפורו של נעם אשכנזי (רועי ניק), עיתונאי צעיר בן 25 שלקה בהתקף פראנויה קשה, לאחר שהסניף יותר מדי כדורי ריטלין שקנה מנערים בתיכון.
הוא מוצא עצמו מאושפז במחלקה סגורה, שם הוא נאלץ להתמודד לראשונה עם סביבה זרה שכוללת אנשים קיצוניים וחוקים נוקשים.
במחלקה הפסיכיאטרית הוא גם מוצא לראשונה אנשים שיכולים להבין ולקבל אותו כפי שהוא, מה שגורם לו להאמין שהוא מצא את המקום שהוא יכול להרגיש בו שייך.
אלא שלמחלקה, ולצוות הרפואי שלה, חוקים משלהם.
דמותשחקנ/יתתיאורהערותנעם אשכנזירועי ניקבן דמותו של ליאור דיין.
עיתונאי צעיר שמאושפז במחלקה פסיכיאטריתאודי אשכנזירמי הויברגרבן דמותו של אסי דיין, עיתונאי וסופר מוערך.
ב-2020 הסדרה השתתפה בפסטיבל Séries Mania.
הצילומים לסדרה הסתיימו ב-10 בספטמבר 2019.
הוא שימש כפרקליטם של הדמוקרטים בוועדה השופטת בהליך ההדחה של הנשיא דונלד טראמפ בשנת 2020. הוא גם עמית בכיר בלימודי ממשל במכון ברוקינגס.
כמו כן שימש כיועץ המיוחד של הבית הלבן לאתיקה ורפורמה בממשל, שימש כשגריר ארצות הברית בצ'כיה, והיה יו"ר מועצת המנהלים של אזרחי אחריות ומוסר בוושינגטון (CREW).
אייזן נולד לאחר שהוריו היגרו לארצות הברית, בנערותו עבד בדוכן המבורגר של משפחתו בלוס אנג'לס.
בשנת 1985 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בראון, ובשנת 1991 תואר JD מבית בית הספר הרווארד למשפטים, את שניהם עבר בהצטיינות.
בהרווארד הוא פגש את הנשיא לעתיד ברק אובמה, שהיה אז סטודנט למשפטים בשנתו הראשונה.
בין השנים 1985 עד 1988, עבד אייזן כחבר בארגון הליגה נגד השמצה.
בעבודתו הוא חקר מקרי אנטישמיות והפרות אחרות של זכויות האזרח, קידם את חינוך השואה וכן קידם את יחסי ארצות הברית–ישראל.
לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד בשנת 1991, עסק אייזן כעו"ד לענייני משפטים בוושינגטון די.
במשך למעלה מ-18 שנה במשרד עורכי הדין צוקרמן ספאדר.
הוא הוגדר כאחד מעורכי הדין המובילים ידי 'המגזין וושינגטון'.
הוא התמחה בחקירות הונאה כספיות מורכבות, ביניהם: אנרון, רפקו, תיק ההגבלים העסקיים וההתמוטטות הכלכלית של הסאב פריים.
בשנת 2003 ייסד אייזן את Citizens for Responsibility and Ethics בוושינגטון (CREW), ארגון העוסק במעקב אחר פעילותם של משדרים ממשלתיים.
משנת 2016 ועד 11 בפברואר 2019 היה יו"ר הדירקטוריון ושותף-עו"ד בענייני ליטיגציה, כולל תיקי גמול בבתי המשפט הפדרליים בניו יורק ובמרילנד ("CREW נגד טראמפ" ו-"DC ומרילנד נגד טראמפ").
משנת 2007 עד 2009, אייזן היה פעיל בקמפיין הנשיאותי של ברק אובמה, אותו הכיר מלימודיו המשפטיים בהרווארד, לפני שהצטרף לצוות המעבר של הנשיא הנבחר, אובמה, כסגן יועץ.
ב־20 בינואר 2009, נבחר על ידי אובמה לשמש כיועץ מיוחד לאתיקה ורפורמת הממשלה בבית הלבן.
נורמן נודע באותה העת בכינוי "מר לא" בזכות מאמצי האתיקה שלו ונודע בכך שהגביל לוביסטים רשומים מלהיכנס לתפקידים בממשל.
לזכותו נזקף הסיוע בקיום ההבטחות הקשורות לאתיקה של הנשיא אובמה לצו ביצוע שהנשיא חתם ביומו הראשון בתפקיד.
במהלך 2009 ו-2010 תרם אייזן למאמץ הממשלתי לשקיפות, כולל העלאת יומני המבקרים של הבית הלבן באינטרנט; תגובתו להחלטת מימון הקמפיין בפסק דין Citizens United נגד FEC; ותוכנית הרגולציה הפיננסית שהייתה הבסיס לחוק דוד-פרנק.
פעילויותיו האחרות כללו סקירת הרקע של גורמים רשמיים בממשל והרחבת תחולתו של חוק חופש המידע.
אייזן מונה לשגריר בצ'כיה על ידי הנשיא אובמה.
כשגריר, הוא פיתח גישה של "שלוש עמודי תווך" לשיפור מערכת היחסים בין ארצות הברית לצ'כיה: הראשון, שיתוף פעולה אסטרטגי והגנתי.
בתקופתו כשגריר, השקיע מכיסו מאות אלפי דולרים בשנה כדי לשמור על מעונו של השגריר.
אייזן מונה על ידי הנשיא אובמה במינוי פגרה.
המינוי במקרה כזה תקף לשנה אחת בלבד, עד סוף 2011, אלא אם כן יאושר על ידי הסנאט האמריקני.
המינוי של אייזן זכה לתמיכה דו-מפלגתית, כולל מהסנאטורים הרפובליקנים ומלומדי מדיניות חוץ שמרניים.
הסנאט אישר בסופו של דבר את אייזן ב־12 בדצמבר 2011.
בספטמבר 2014 הצטרף אייזן למכון ברוקינגס כעמית אורח.
כיום הוא עמית בכיר בתוכנית לימודי המשילות שלהם.
בברוקינגס הוא תרם לדיווחים על ממשל גלוי, על סעיף התגמולים, חסימת צדק נשיאותית, ומאמצים נגד שחיתות בתחום משאב הטבע.
כסופר פורה, לעיתים קרובות הוא תורם קטעים מתוקשרים לניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, פוליטיקו, USA Today, ופרסומים לאומיים אחרים.
בספטמבר 2018 הוציא לאור ספר בשם 'הארמון האחרון', על היסטוריה של וילה פצ'ק שנבנתה בצ'כיה על ידי אוטו פצ'ק, איש העסקים יהודי, לאחר מלחמת העולם הראשונה, וילה זו שמשמשת כיום כביתם של שגרירי ארצות הברית בפראג, שימשה את אייזן בתפקידו זה, דבר שגרם לאייזן לחקור את היסטוריית יושבי הבית בעבר.
בפברואר 2019 מונה אייזן ליועץ בוועדת הבית של ארצות הברית לרשות השופטת.
הוא מסייע לוועדה בענייני פיקוח הקשורים למחלקת המשפטים, כולל נושאי פיקוח ומדיניות אחרים הנמצאים בתחום שיפוטה של הוועדה.
בשנת 2017, נבחר אייזן למספר 11 ברשימת 50 ההוגים של פוליטיקו, המעצבים את הפוליטיקה האמריקאית.
אייזן נשוי לינדזי קפלן, פרופסור חבר באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
נורמה ג'ודית טורֶס היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-35 של מדינת קליפורניה.
טרם כהונתה בבית הנבחרים הייתה חברת בית המחוקקים של קליפורניה וראשת העיר פומונה.
נורמה ג'ודית בארילָס (Barillas) נולדה בעיר אקסווינטה השוכנת בגואטמלה.
כשהייתה בת חמש היגרה לארצות הברית ביחד עם דודה, וכעבור שנה הלכה אמה לעולמה.
אף על פי שבמקור שהתה בארצות הברית תחת אשרת שהייה כתיירת, בשנות נעוריה זכתה למעמד של תושבת קבע ובשנת 1992 נעשתה באופן רשמי אזרחית ארצות הברית.
טורס עבדה כמוקדנית ב-911, שם בשנת 1994 הובילה מערכה שקראה לחייב העסקת עובדים הדוברים שתי שפות לפחות כמוקדנים.
היא הייתה חברה פעילה ב"פדרציה האמריקאית לעובדי מדינה, מחוז ועירייה" (AFSCME), איגוד העובדים הגדול בארצות הברית.
בטרם נבחרה ב-2006 לראשות העיר, הייתה חברת מועצת עיריית פומונה.
ב-2008, הכריזה על תמיכתה בהתמודדותו של ברק אובמה למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, והייתה צירת-על בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית באותה השנה.
היא נבחרה לבית המחוקקים של קליפורניה בנובמבר 2008. ב-2012, בגיל 47, השלימה במכללת העבודה הלאומית שבמרילנד לימודי תואר ראשון במדעי עבודה.
מיד עם סיום כהונתה כראשת עיריית פומונה, ב-1 בדצמבר טורס הושבעה לתפקידה כחברת האספה המדינתית של קליפורניה, הבית התחתון של בית המחוקקים.
ב-2013 נבחרה בבחירות מיוחדות לסנאט של קליפורניה.
ב-19 בפברואר 2014 הודיעה טורס על התמודדותה למועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות המקדימות במחוז הקונגרס ה-35 של קליפורניה.
היא זכתה ב-65.7% מהקולות, ובבחירות הכלליות נבחרה על פני עמיתתה הדמוקרטית כריסטינה גניגר עם כ-63% מקולות הבוחרים.
מאז בחירות 2014, הוסיפה להיבחר מחדש כל שנתיים כשהפעם האחרונה הייתה בבחירות 2022. בקונגרס ה-116 הייתה חברה בוועדת ההקצבות של בית הנבחרים.
בנה הבכור רוברט הוא חבר מועצת עיריית פומונה.
נורמן ארתור ארבי היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-35 בשנים 1961–1963.
נורמן ארבי נולד בבוּן, איווה, כצעיר מבין ששת ילדיהם של הכומר אוטו ל.
ארבי, ושל רעייתו, לואיז ג'.
הוא למד בבית הספר התיכון המקומי, וקומתו ומשקלו שהגיעו ל-1.85 מטרים ול-96 ק"ג, אפשרו לו לשחק כפול בק בנבחרת הפוטבול של בית הספר.
לאחר סיום לימודיו ב-1938 הוא עשה הכול כדי לממן את לימודיו באוניברסיטת המדינה של איווה, החל מעבודה בקרצוף רצפות, וכלה בתרומת דם בתשלום.
הוא עבר אימונים צבאיים בשל העובדה שבכך הוא הרוויח 21 דולרים נוספים בכל שלושה חודשים.
לאחר שלוש שנים בהם הוא למד מדע המדינה, הוא החל בלימודי משפטים.
בקיץ 1941 נקטעו לימודיו של ארבי לאחר שהוא גויס לשירות של ארבע שנים כלוטננט משנה בצבא ארצות הברית.
ב-1942 הוא נשא לאישה את חברתו מימי התיכון, ג'קלין דוראן, ולשניים נולדו שלוש בנות.
לאחר ששירת שנה בפורט סם יוסטון שבטקסס, הוא החל בנובמבר 1942 קורס טיס.
הוא עלה לדרגת לוטננט, וב-1944 הוא יצא לאנגליה, שם הוא הטיס 32 טיסות הפצצה בשמי גרמניה כטייס בואינג B-17 מבצר מעופף.
בפלישה לנורמנדי הוא טס במסגרת חיל האוויר השמיני של ארצות הברית.
ארבי שב לארצות הברית לאחר שעוטר בצלב התעופה המצוינת וארבע פעמים במדליית האוויר.
לאחר המלחמה שב ארבי ללימודיו באוניברסיטת המדינה של איווה, שם הוא סיים ב-1946 את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה וב-1947 תואר במשפטים.
עם סיום לימודיו הצטרף ארבי למשרד עורכי הדין של חמו בבון.
ב-1952 הוא קיבל מינוי של חודשיים כתובע המחוזי.
באותה שנה הוא גם היה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית של המחוז, תפקיד בו הוא שימש עד 1955, כאשר הוא קיבל משרה כעוזר התובע הכללי של איווה ומונה לוועדת הכבישים המהירים באיימס, שם הוא היה שותף לניסוח חוקי הכבישים של איווה ב-1956 ולחוקי מערכת הניקוז של איווה ב-1957.
ב-1956, כאשר התמודד התובע הכללי של איווה, דייטון קאנטרימן על מושב בסנאט של ארצות הברית, נבחר ארבי במקומו, וב-1958 נבחר לכהונה שנייה בתפקיד.
ב-1959 הוא יזם הגבלה ברחבי המדינה על פורנוגרפיה, כאשר הורה על הוצאתם של 42 פרסומים מדוכני העיתונים.
ב-1960, כאשר התמודד מושל איווה הרשל לאבלס על מושב בסנאט של ארצות הברית, התמודד ארבי בבחירות למשרת המושל וניצח.
הוא כיהן תקופת כהונה אחת של שנתיים.
בנאום ההשבעה שלו, הציע ארבי את החלפתם של 99 פרקליטי המחוזות ב-21 פרקליטים, שכן איווה כבר הייתה מחולקת ל-21 מחוזות שיפוטיים.
הוא גם סבר שפרקליטי המחוזות צריכים לשרת ארבע שנים במקום שנתיים, שיש להעלות את משכורותיהם, ושהנוהג של השלמת שכרם מכספי קנסות שנגבו מעבריינים צריך להיפסק.
במשך שתי שנות כהונתו של ארבי כמושל, נרשם באוצר המדינה של איווה עודף תקציבי של 118 מיליון דולר, הוקמה האקדמיה של המשמר הלאומי של איווה, בחירת השופטים שונתה מבחירה בבחירות כלליות למינוי על פי כישורים, ותוכנית התיירות הראשונה של איווה הופעלה.
ארבי גם דחף להארכת משך כהונת המושל לארבע שנים ולארגון מחדש של ממשלת המדינה.
ב-1962 הנחה ארבי את הצגת הבכורה של הסרט איש המוזיקה במייסון סיטי, איווה.
באותה שנה היה ארבי המושל שאישר את שתי ההוצאות להורג האחרונות באיווה של הרוצחים הסדרתיים צ'ארלס בראון וצ'ארלס קלי .
בראיון שנתן ב-1995 אמר ארבי שבעוד שלא הייתה לו מחשבה שנייה בנוגע להוצאות להורג אלו, הוא לא סבר שעונש מוות יכול לגרום להרתעה.
ב-1962 התמודד ארבי בבחירות לכהונה שנייה והפסיד להרולד יוז, שבמצע הבחירות שלו הציע לגליזציה של צריכת משקאות חריפים.
ארבי סירב לנקוט בצעד כזה, שכן הוא ראה עצמו מחויב לתומכי חוק היובש, שתמכו בו במסע הבחירות הקודם שלו.
לאחר תום כהונתו כמושל, הצטרף ארבי לחברת בנקאות כמנהל המכירות של מחוז דה מוין.
ב-1963 הוא הצטרף לחברת יהלומים בתור ראש המחלקה המשפטית שלה.
בהמשך הוא שימש כמנהל של המוסד הלאומי למען משותקי רגליים.
הוא גם עבד במחלקת התחבורה של ארצות הברית בסיאטל.
בשנים 1970–1977 הוא שימש כנציג האזורי של מזכיר התחבורה של ארצות הברית בשיקגו.
ב-1973 מינה אותו הנשיא ריצ'רד ניקסון כיושב ראש המועצה הפדרלית האזורית למדינות הימות הגדולות בשיקגו, תפקיד בו הוא שימש עד 1977. ב-1979 נבחר ארבי כסגן נשיא איגוד הקבלנים הלאומי.
ב-1977 פרש ארבי לעירו בון.
בשנות פרישתו הוא עסק במחקר גנאלוגי, בטיולים, ובאיסוף ובשיפוץ עתיקות.
ב-1997 הוא פרסם את ספר זיכרונותיו.
נורמן ארבי נפטר בבון ב-8 ביוני 2000 ונטמן בבית הקברות לינווד פארק שבעיר.
במתמטיקה, נורמה של מטריצות היא נורמה הפועלת על מטריצות.
לנורמה של מטריצות יש חשיבות רבה בהגדרת מטריצות "קרובות", מה שמאפשר להגדיר את מושג הגבול וכן התכנסות של סדרה של מטריצות.
נורמות מסוג זה משמשות בתחום האופטימיזציה ותורת הגרפים.
עבור כל מרחב וקטורי כללי מעל שדה המספרים הממשיים או שדה המספרים המרוכבים ניתן להגדיר נורמה ובכך להפוך אותו למרחב נורמי.
מרחב המטריצות , כאשר הוא קבוצת המספרים הממשיים או קבוצת המספרים המרוכבים , הוא מרחב שכזה ועל-כן ניתן להגדיר עליו נורמה ולהפוך אותו למרחב נורמי.
במקרה שבו , ניתן להגדיר על מרחב המטריצות גם פעולת כפל באמצעות כפל מטריצות.
במקורות מסוימים מגדירים את הנורמה של מטריצות להיות כזאת שמקיימת בנוסף לאי-שוויון המשולש לתוצאת חיבור של מטריצות (תכונה הנקראת תת-חיבוריות), גרסה דומה של אי-שוויון משולש לתוצאת כפל של מטריצות (תכונה הנקראת תת-כפליות).
תכונת התת-כפליות שימושית מאוד במקרים רבים, למשל בהוכחת נוסחת גלפנד עבור הרדיוס הספקטרלי.
מאחר שהמרחב הוא מממד סופי, כל הנורמות המוגדרות עליו שקולות זו לזו.
אי לכך, כל הנורמות המוגדרות על מרחב מטריצות כלשהו מייצרות את אותה הטופולוגיה וכל סדרה המתכנסת לפי אחת מהן מתכנסת אל אותו הגבול על פי נורמה אחרת.
אף על פי כן, הגדרות שונות לנורמה על מרחב המטריצות משמשות במקרים שונים.
עבור המרחב ( או ) הפונקציה תקרא נורמה אם ורק אם היא מקיימת את התנאים הבאים:
חיוביות – לכל מתקיים כי ו- אם ורק אם , כאשר היא מטריצת האפס.
הומוגניות – לכל ולכל מתקיים כי
אי-שוויון המשולש או תת-חיבוריות – לכל מתקיים
במקרה בו נאמר כי הנורמה היא נורמה תת-כפלית אם בנוסף לשלוש תכונות הנורמה הסטנדרטיות מתקיים:
בהינתן הנורמות ו- המוגדרות על המרחבים הווקטוריים ו- בהתאמה, נאמר כי הנורמה עקבית עם הנורמות ו- אם בנוסף לשלוש תכונות הנורמה הסטנדרטיות מתקיים:
מלבד התכונות הסטנדרטיות של נורמה עבור מרחב וקטורי כללי, נורמה של מטריצה יכולה להקיים גם את התכונות הבאות:
נוסחת גלפנד נקראת על שמו של המתמטיקאי ישראל גלפנד והיא נכונה עבור נורמות תת-כפליות.
על פי נוסחת גלפנד, לכל נורמה תת-כפלית המוגדרת על המרחב ולכל מתקיים:
כאשר הוא הרדיוס הספקטרלי של .
הרדיוס הספקטרלי הוא הערך המוחלט הגדול ביותר של ערך עצמי של המטריצה .
עבור נורמה המוגדרת על המרחב ומתואמת עם נורמה כלשהי על המרחב הווקטורי , ניתן להראות כי לכל מתקיים אי-השוויון .
באופן ספציפי, , כאשר היא מטריצת היחידה.
המשמעות של תכונה זו היא שעבור נורמה מתואמת ותת-כפלית, הגבול במשפט גלפנד הוא גבול של סדרה מונוטונית יורדת.
בהינתן נורמות ו- המוגדרות על המרחבים הווקטוריים ו- בהתאמה, ניתן להגדיר את הנורמה האופרטורית לכל מטריצה :
מאחר שהמרחבים ו- ממד סופי, כל אופרטור ליניארי בין שני מרחבים אלו חסום, ועל כן מוגדר היטב.
על-פי הגדרת הנורמה האופרטורית בהכרח הנורמה עקבית עם הנורמות ו-.
כמו כן, בהינתן הנורמות , ו- המוגדרות על המרחבים , ו- בהתאמה, ובהינתן ו-, מתקיים אי-השוויון:
הדבר נכון בפרט כאשר , ולכן הנורמה האופרטורית היא נורמה תת-כפלית.
במקרה הפרטי בו ו- הם שניהם הנורמה של מרחב כלשהו כאשר , נהוג לסמן את הנורמה האופרטורית בסימון .
כלומר, הנורמה מייצגת את סכום הערכים המוחלטים על גבי עמודה הגדול ביותר ו- מייצגת את סכום הערכים המוחלטים על גבי שורה הגדול ביותר.
כאשר היא המטריצה הצמודה ההרמיטית של , מחזירה את הערך העצמי הגדול ביותר של המטריצה ו- מחזירה את הערך הסינגולרי הגדול ביותר של המטריצה.
הנורמה נקראת לעיתים הנורמה הספקטרלית.
נורמת פרובניוס (Frobenius) על מטריצה מסומנת בתור ומוגדרת להיות:
באופן שקול ניתן להראות כי:
כאשר גם כאן היא המטריצה הצמודה ההרמיטית של ו- מחזירה את הערך הסינגולרי ה- של המטריצה.
מטריצת פרובניוס היא נורמה תת-כפלית.
כמו כן, ניתן להראות כי אינווריאנטית למכפלה במטריצות אוניטריות.
כלומר, לכל זוג מטריצות אוניטריות מתקיים כי:
נורמת פרובניוס היא מקרה פרטי של נורמת הילברט-שמידט עבור מרחב הילברט מממד סופי.
נורמת של שאטן (Schatten) על מטריצה מסומנת בתור (יש להבדיל בין נורמת שאטן לנורמה האופרטורית, למרות שהסימון של שתיהן זהה) ומוגדרת להיות:
ניתן לראות כי עבור מתקבלת נורמת פרובניוס.
עבור כל זוג מטריצות ו- המקיימים , מתקיים ש:
כמו כן עבור ו- מתקיים:
במתמטיקה, ובפרט באנליזה פונקציונלית, נורמה-למחצה היא פונקציונל המוגדר במרחב וקטורי כלשהו מעל שדה הממשיים או שדה המרוכבים, ומקיים תת-חיבוריות והומוגניות בהחלט.
נורמה-למחצה היא גרסה חלשה יותר של הנורמה ומייצגת מונח מקורב למונח האורך.
לנורמות-למחצה מגוון שימושים, בהם בגרסאות של משפט האן-בנך, וכן בהגדרה של מרחבים וקטוריים טופולוגיים קמורים מקומית.
בערך זה נסמן ב- מרחב וקטורי כלשהו.
נסמן ב- את השדה מעליו פועל כאשר (שדה הממשיים) או (שדה המרוכבים).
כמו כן, עבור , ו- נסמן:
פונקציונל ייקרא נורמה-למחצה אם ורק אם הוא מקיים את התכונות הבאות:
הומוגניות בהחלט: לכל ולכל מתקיים
משתי תכונות אלו נובעות גם התכונות הבאות:
נורמה-למחצה תהווה נורמה של המרחב הווקטורי אם היא בנוסף מקיימת את התכונה הבאה:
חיוביות בהחלט: אם עבור אז בהכרח .
תכונה זו אינה מתקיימת בהכרח לכל נורמה-למחצה.
על כן, כל נורמה היא נורמה-למחצה בעוד ההפך איננו תמיד נכון.
כל נורמה-למחצה היא פונקציה תת-ליניארית.
באופן דומה לפונקציות ליניאריות, קבוצת האפסים של כל נורמה-למחצה מהווה תת-מרחב וקטורי של מרחב התחום.
כלומר, בהינתן נורמה-למחצה על , ניתן להגדיר:
ניתן להוכיח כי הוא תת-מרחב של .
עובדה זאת נובעת מכך שלכל ולכל מתקיים:
כלומר, סגור לחיבור ולכפל בסקלר.
משמעות תכונה זו היא ש- מהווה נורמה של המרחב אם ורק אם הוא המרחב הווקטורי הטריויאלי .
עבור נקודה ורדיוס ניתן להגדיר כדור פתוח לפי נורמה-למחצה כלשהי בדומה לאופן שבו כדור זה מוגדר עבור נורמה:
כל כדור כזה מהווה קבוצה קמורה.
מעבר לכך, כל כדור סביב הראשית מהווה קבוצה בולעת קמורה לחלוטין.
בהינתן מרחב וקטורי טופולוגי, נורמה-למחצה על מרחב זה היא פונקציה רציפה אם ורק אם היא רציפה בראשית.
מעבר לכך, כל נורמה-למחצה רציפה היא פונקציה רציפה במידה שווה.
תכונות אלו מתקיימות עבור כל פונקציה תת-ליניארית (לאו דווקא נורמה-למחצה).
בהינתן מרחב וקטורי טופולוגי ושתי נורמות למחצה המוגדרות עליו כך ש- נשלטת על-ידי (כלומר לכל ), ניתן להוכיח כי אם רציפה אז בהכרח רציפה.
תכונה זו מתקיימת לכל נורמה-למחצה אבל לא בהכרח לפונקציה תת-ליניארית כללית.
עבור תת-קבוצה בולעת , פונקציונל מינקובסקי של קבוצה הוא הפונקציונל המוגדר כך שלכל :
מאחר ש- קבוצה בולעת, פונקציה זו מוגדרת היטב לכל .
ניתן להוכיח כי כל פונקציונל מינקובסקי של קבוצה בולעת וקמורה הוא נורמה-למחצה.
יתרה מזאת, עבור נורמה-למחצה כלשהי , כדור היחידה הפתוח הוא קבוצה בולעת וקמורה וניתן להוכיח כי .
כלומר, כל נורמה-למחצה שווה לפונקציונל מינקובסקי של כדור היחידה שלה.
מרחב קמור מקומית הוא מרחב וקטורי טופולוגי עבורו קיים בסיס מקומי הבנוי מסביבות פתוחות קמורות בראשית.
ניתן להוכיח כי כל מרחב שכזה ניתן לבנייה באמצעות נורמות-למחצה.
בהינתן מרחב וקטורי ומשפחה של נורמות-למחצה על מרחב זה, משפחה זו נקראת משפחה מפרידה אם ורק אם לכל קיימת נורמה-למחצה כך ש-.
באמצעות משפחה זו ניתן להגדיר בסיס טופולוגי המורכב מכדורים פתוחים לפי נורמות-למחצה אלו:
ניתן להוכיח כי הטופולוגיה הנפרשת על-ידי כדורים אלו רציפה לפי כפל בסקלר ולפי הזזה, ועל כן הופכת את המרחב למרחב וקטורי טופולוגי.
מרחב וקטורי טופולוגי זה יהיה בהכרח מרחב קמור מקומית.
ניתן להוכיח כי לכל מרחב קמור מקומית קיימת משפחה מפרידה של נורמות-למחצה כך שהטופולוגיה של המרחב זהה לנורמה הנפרשת על-ידי כדורים פתוחים של הנורמות-למחצה הללו.
עובדה זו הופכת את השימוש במשפחה מפרידה של נורמות-למחצה כהגדרה אלטרנטיבית למרחב קמור מקומית.
בהינתן מרחב מידה כלשהו בעל פונקציית מידה ו-, מגדירים ב- את מרחב כל הפונקציות כך ש"נורמת p" שלה סופית, כלומר:
ניתן להראות כי הוא מרחב וקטורי ביחס לחיבור פונקציות וכפל בסקלר וכי מהווה בה נורמה-למחצה.
במרחב זה אינה נורמה ב- מכיוון שלכל פונקציה אשר מתאפסת כמעט בכל מקום יתקיים , גם אם היא בעצמה אינה פונקציית האפס.
על-מנת להפוך את לנורמה נהוג להגדיר על יחס שקילות כך שלכל מתקיים אם ורק אם הן שוות זו לזו כמעט בכל מקום.
לאחר מכן מגדירים מרחב מחלקות שקילות על ביחס ל- עם פעולות חיבור וכפל בסקלר סטנדרטיות (ניתן להוכיח כי הן אינן תלויות בבחירת נציג של מחלקות השקילות).
מאחר ש- שווה לכל מחלקת שקילות, היא מוגדרת היטב במרחב מחלקות השקילות.
ניתן להוכיח שבמרחב זה מתאפסת רק עבור מחלקת השקילות של פונקציית האפס, ולכן מהווה שם נורמה.
מרחב שקילות זה הוא מרחב Lp.
בהינתן זוג מרחבים וקטוריים וזוג נורמות למחצה המוגדרות עליהם ניתן להגדיר פונקציונל על מרחב המכפלה כך ש:
ניתן להוכיח ש- היא נורמה למחצה במרחב המכפלה וכי הטופולוגיה המושרית ממנה היא טופולוגיית המכפלה של הנורמות המושרות מ-.
ניתן להגדיר זוג פונקציונלים נוספים כך ש-
פונקציונלים אלו אף הם נורמות-למחצה במרחב המכפלה.
נורמן אולר הוא סופר רב מכר גרמני, סופר ותסריטאי שיצירותיו נכללו הרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, הידוע בעיקר בזכות ספרו "Blitzed: Drugs in Nazi Germany", שראה אור בלמעלה מ-30 שפות.
נורמה בייטס היא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הסופר האמריקאי רוברט בלוך ברומן המתח "פסיכו" משנת 1959. נורמה היא אמו של הרוצח הסדרתי נורמן בייטס, אשר לאחר מותה יוצר בדמיונו אישיות חלופית שלה, המניעה אותו לרצוח.
על אף חשיבותה העלילתית, נורמה בייטס מתה עוד לפני תחילת עלילת הספר או הסרטים, ואינה מופיעה כדמות חיה עד לסרט הפריקוול "פסיכו 4: ההתחלה" משנת 1990, שם גילמה אותה אוליביה האסי.
בשנים 2013–2017 גולמה נורמה בייטס על ידי ורה פרמיגה בסדרת הטלוויזיה "בייטס מוטל", שבה מוצג סיפור הרקע המורחב של הדמות.
דמותה של נורמה בייטס נחשבת למקבילתה הבדיונית של אוגוסטה גין, אמו של הרוצח הסדרתי אד גין, שהייתה ידועה באופייה השתלטני והפנאטי, ובהשקפתה הדתית המחמירה לפיה כל הנשים (למעט היא עצמה) הן חוטאות ומכשפות.
דמותה של נורמה אינה מופיעה בפועל כדמות חיה ברומן המקורי של רוברט בלוך, אלא מופיעה רק בקולה או כגופה.
בסרט "פסיכו" (1960) מאת אלפרד היצ'קוק, לוהקו שש שחקניות שונות (שלא קיבלו קרדיט) לגילום דמותה – שלוש שחקניות גוף (מיצי קסטנר, אנה דור ומרגו אפר), ושלוש מדבבות – וירג'יניה גרג, ג'נט נולאן ופול ג'סמין.
קולותיהן של גרג, נולאן וג'סמין עורבבו באופן זהיר בתהליך עריכת הסרט, למעט במונולוג הסופי שבוצע במלואו על ידי גרג.
דמותה של נורמה הוצגה לראשונה כדמות חיה בסרט "פסיכו 4: ההתחלה" (1990), בגילומה של אוליביה האסי, אשר הוצע לה התפקיד באופן ישיר.
בסדרה "בייטס מוטל" (2013–2017), גולמה דמותה של נורמה על ידי השחקנית ורה פרמיגה.
על הופעתה, זכתה פרמיגה בפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה (2014), בפרס בחירת הקהל (2017), והייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים בשנת 2013.
הן ברומן "פסיכו משנת 1959 והן בעיבודו הקולנועי משנת 1960, מוסבר כי לאחר מותו של בעלה, נורמה בייטס (ששם נעוריה אינו נחשף ברומנים) מגדלת את בנה נורמן בקשיחות יתרה: היא אוסרת עליו לקיים חיים עצמאיים מחוץ לביתה, ומלמדת אותו כי יחסי מין הוא חטא וכל הנשים, פרט אליה, הן פרוצות.
הרומן אף רומז כי ייתכן והתקיימה מערכת יחסים אינצסטואלית בין נורמה לבנה.
במשך שנים, חיים נורמה ונורמן יחד בעיירה הבדיונית פֶּרוֵייל שבקליפורניה, "כאילו אין איש אחר בעולם".
כאשר נורמן מגיע לגיל ההתבגרות, נורמה פוגשת באיש בשם ג'ו קונסידיין (בסרט "פסיכו 4: ההתחלה", דמותו נקראת צ'ט רודולף) ומתכננת להתחתן עמו.
קונסידיין משכנע את נורמה לפתוח מוטל.
נורמן, הנתקף קנאה עזה, מאמין כי אמו נטשה אותו למען ארוסה, ורוצח את שניהם באמצעות סטריכנין.
לאחר מכן הוא מביים את המקרה כרצח-התאבדות, כך שזה ייראה כאילו נורמה הרגה את קונסידיין והתאבדה לאחר מכן.
נורמן, שאינו מסוגל לשאת את מותה של אמו, גונב את גופתה, מחטא ומשמר אותה במרתף הבית, ואף משוחח עמה כאילו היא עדיין בחיים.
בנוסף, הוא מדבר בקולה של אמו ואף לובש את בגדיה; בתודעתו, הוא הופך לאמו כדי להימלט מהכאב על מותה ומהאשמה על כך שרצח אותה.
אישיותה החלופית של "אמא" מתנהגת כלפיו בצורה רכושנית ואכזרית בדיוק כפי שנהגה נורמה בחייה: היא משתלטת עליו, משפילה אותו, מונעת ממנו לנהל קשרים חברתיים, ורוצחת כל אישה שהוא נמשך אליה.
כאשר נורמן חוזר להכרה, הוא מאמין שאמו ביצעה את הפשע וממהר להשמיד את הראיות.
אחת מקורבנותיה של "אמא" היא מריון קריין, מזכירה שבורחת לאחר שגנבה סכום כסף ממעבידה.
מריון עוצרת ללון במוטל בייטס, שם נורמן נמשך אליה ומזמין אותה לארוחת ערב.
הדבר מעורר את חמתה של "אמא", המאיימת להרוג את מריון אם נורמן יכניס אותה לבית.
על אף האיום, נורמן מתעקש וסועד עמה במשרד המוטל.
במהלך השיחה, מביעה מריון רחמים על מצבו ומציעה בעדינות לאשפז את אמו במוסד פסיכיאטרי.
נורמן דוחה את הרעיון בכעס וטוען כי אמו שפויה לחלוטין.
לאחר שמריון פורשת לחדרה, נורמן מאבד שליטה, הופך ל"אמא" ורוצח את מריון במקלחת.
כשהוא חוזר להכרה, הוא מגלה את גופתה, ומשוכנע שאמו ביצעה את הרצח.
הוא משליך את גופתה לרכבה, יחד עם הכסף שגנבה, ומטביע את המכונית בביצה סמוכה במטרה להעלים את הראיות.
מעבידה של מריון שוכר חוקר פרטי בשם ארבוגסט, שיוצא לחפש אותה.
כאשר הוא מגיע למוטל, נורמן מספר לו שמריון שוחחה עם אמו, אך מסרב לאפשר לו לראות אותה.
ארבוגסט, שמתחיל לחשוד, נכנס לבית כדי לחפש את האם בעצמו, אך נרצח גם הוא על ידי "אמא".
בהמשך מגיעים למקום אחותה של מריון, ליילה, ובן זוגה של מריון, סם לומיס, בחשד שנורמן רצח את מריון כדי לשים יד על כספה.
ליילה חודרת לבית ומגלה את גופתה החנוטה של נורמה בייטס במרתף.
באותו רגע, נורמן תוקף אותה בדמות "אמא", אך סם מתערב ומשתלט עליו.
נורמן נעצר ונשלח לאשפוז פסיכיאטרי, שם משתלטת לחלוטין ובאופן תמידי אישיותה של "אמא" על תודעתו.
עלילת הסרט (שאינו מבוסס על רומן באותו שם מאת רוברט בלוך), מתרחשת 22 שנים לאחר אירועי הסרט המקורי.
נורמן בייטס משתחרר ממוסד פסיכיאטרי לאחר שהוכרז כ"בריא", ושב לביתו.
עד מהרה הוא מתחיל לקבל פתקים ושיחות טלפון שנדמה כי מגיעים מאמו המנוחה.
נורמן מתחיל לעבוד במסעדה מקומית ומתיידד עם טבחית בשם אמה ספול ומלצרית בשם מרי סמואלס, לה הוא מציע לגור עמו – והיא מסכימה בחשש.
במקביל, מתרחשת סדרת רציחות על ידי אישה חמושה בסכין במוטל ובבית.
נפשו של נורמן מתחילה להתערער, והוא משתכנע שאמו המנוחה עומדת מאחורי הרציחות.
הפסיכיאטר שלו, ד"ר ביל ריימונד, מציג בפניו את גופתה של אמו ומגלה לו שמרי סמואלס היא למעשה מרי לומיס – בתם של סם וליילה לומיס – אשר משתפת פעולה עם אמה במטרה להחזיר את נורמן למוסד.
השתיים מתחפשות לאמו של נורמן ומופיעות בחלונות הבית.
מרי מתחילה לחשוד שמישהו אחר עומד מאחורי הרציחות ומעלה את האפשרות שנורמן אומץ על ידי נורמה ואינה אמו הביולוגית.
בסופו של דבר נרצחת ליילה.
ד"ר ריימונד מגיע לבית, ומרי, לבושה כנורמה, דוקרת אותו למוות בטעות.
נורמן מנסה להסתיר אותה מהמשטרה, אך כאשר היא מגלה את גופתה של אמה בקומת המרתף, היא משוכנעת שנורמן הוא הרוצח ומנסה להרוג אותו.
השוטרים מתערבים ויורים בה למוות.
באותו הלילה מגיעה לבית אמה ספול, שמספרת לנורמן כי היא אמו הביולוגית, ואילו נורמה הייתה דודתו שגידלה אותו לאחר שאמה אושפזה במוסד פסיכיאטרי.
לטענתה, היא ביצעה את הרציחות כדי "להגן עליו".
נורמן רוצח אותה במכת את חפירה, מעלה את גופתה לחדר השינה ומאפשר לאישיותה של "אמא" להשתלט עליו מחדש.
חודש לאחר אירועי הסרט הקודם, עיתונאית בשם טרייסי ונבל חוקרת את עברן של משפחות בייטס וספול, ומגלה על משולש אהבה בין ג'ון, אביו של נורמן, לבין האחיות נורמה ואמה.
אמה רצחה את ג'ון ממניעים קנאתיים לאחר שהוא בחר בנורמה על פניה, חטפה את נורמן והאמינה בטעות שהוא בנה.
לאחר שנעצרה, הושב נורמן לאמו הביולוגית.
בשלב זה נורמן שב לרצוח נשים צעירות תחת שליטת אישיותה של "אמא".
הוא מפתח רגשות כלפי צעירה בשם מורין קויל, אך גם היא נרצחת לבסוף.
טרייסי חושפת בפניו את האמת על עברו, והוא משמיד את גופתה של אמה ספול בניסיון להשתחרר מאחיזתה של "אמא".
הוא נעצר ונשלח חזרה למוסד הפסיכיאטרי – אך מכריז שהוא "סוף סוף חופשי".
בסרט מבוצעים מספר שינויים הסותרים את המשכיות הסרטים הקודמים: מות אביו של נורמן מיוחס לעקיצות דבורים, וכל אזכור לאמה ספול מוסר.
הסרט שב ומספר את עברו של נורמן ועל יחסיו עם נורמה, ומרמז שהיא סבלה מסכיזופרניה – מחלה שנורמן ירש ממנה.
במקביל, נורמן משתחרר מהמוסד ונישא לפסיכולוגית בשם קוני.
כשהוא מגלה שקוני בהיריון, הוא משתכנע שעליו להרוג אותה על מנת למנוע מהדחפים האלימים שלו לעבור לדור הבא.
אך לאחר שקוני מביעה בפניו את אהבתה, הוא משנה את דעתו.
במטרה להשתחרר מעברו אחת ולתמיד, הוא מצית את בית ילדותו ונאבק בהזיות של "אמא" הרודפות אותו.
לבסוף, הוא שורד את השריפה, מצליח להתגבר על "אמא" ומכריז שהוא סוף סוף חופשי מקולה.
בסרט הטלוויזיה "בייטס מוטל" (1987), ששימש כפיילוט לסדרה שלא יצאה לפועל, שונה רקע העלילה המקורי של הוריו של נורמן בייטס.
בסרט זה, שמותיהם הם ג'ייק וגלוריה בייטס.
על פי גרסה זו, גלוריה בייטס רצחה את בעלה מחשד שבגד בה, ולאחר מכן איבדה את שפיותה, הסתגרה בחדר השינה שלה, לבושה בבגדי אבלות, והמתינה לשובו.
עשרים ושבע שנים לאחר אירועי הסרט המקורי, נורמן (בגילומו של קרטיס פול) נפטר מזקנה במוסד פסיכיאטרי, ומוריש את ביתו והמוטל שלו לחברו ולאסיר לשעבר, אלכס וסט.
אלכס מתחיל להאמין שהמוטל רדוף על ידי רוחה של גלוריה, אך מגלה בהמשך כי מדובר בתרמית של מנהל בנק מקומי שמנסה להפחידו במטרה לרכוש את הנכס.
שרידי גופותיהם של הוריו של נורמן מתגלים קבורים באדמת המוטל – פרט אשר סותר לכאורה את הסרט המקורי שבו גופתה של האם מוצגת במרתף בעת תפיסתו של נורמן.
בסדרת הדרמה הפסיכולוגית "בייטס מוטל", ששודרה בין השנים 2013–2017 ברשת "A&E", גולמה דמותה של נורמה בייטס על ידי השחקנית ורה פרמיגה.
הסדרה מהווה פריקוול מודרני לסרט "פסיכו (1960), ומתארת את חיי נורמן ונורמה בעיירה הבדיונית וייט פיין ביי שבמדינת אורגון.
נורמה מתוארת כאם מגוננת וקנאית במיוחד, השולטת בצורה כמעט מוחלטת על חיי בנה.
יחסיהם הסימביוטיים – בשילוב עם טראומות ילדות של נורמן – מובילים להתפתחותה של אישיות אלטרנטיבית בשם "אמא" במוחו של נורמן עוד בחייה של נורמה, שמשתלטת עליו בעתות מצוקה או סכנה.
"אמא" נוהגת לרצוח כל מי שמאיים על הקשר בין נורמן לנורמה.
במהלך הסדרה מתגלה כי שמה המלא של נורמה הוא נורמה לואיז.
היא נולדה וגדלה באקרון, אוהיו, למשפחה אלימה – אביה היה אלכוהוליסט מתעלל ואמה הייתה מסוממת רוב הזמן.
בגיל צעיר, נורמה נאנסה על ידי אחיה הבכור, קיילב קלהון, וכתוצאה מכך הרתה והביאה לעולם את דילן מאסט (מקס ת'יריוט).
כדי להימלט מהמצב בבית, היא נישאה לג'ון מאסט והציגה את הילד כשלו.
בהמשך נפרדה ממנו ונישאה לסם בייטס, עמו הביאה את נורמן, שהפך לבנה המועדף.
לאחר שנורמן הורג את סם במצב דיסוציאטיבי, נורמה קונה מוטל בעיירת וייט פיין ביי ומנסה להתחיל מחדש.
היא נאנסת על ידי בעל המוטל לשעבר ורוצחת אותו מתוך זעם, ולאחר מכן מטפלת בניקוי הראיות יחד עם נורמן.
בהמשך מתברר כי סם בייטס נהג לאנוס אותה, וכי נורמן בן השש היה עד לאירוע טראומטי זה – שתרם לשבר בנפשו.
לאחר שמצבו הנפשי של נורמן מתדרדר, נורמה נישאת לשריף המקומי, אלכס רומרו, במטרה לקבל כיסוי ביטוחי לאשפוזו.
הקשר הזוגי ביניהם מתפתח לרומנטי.
נורמן, שאינו מודע לנישואין, מנסה להרוג את שניהם באמצעות הרעלת פחמן חד-חמצני, אך רק הוא ניצל – בעוד נורמה מתה.
רומרו מגלה את האמת ונשבע לנקום, אך נעצר בגין עדות שקר.
נורמן חופר את גופתה של אמו ומשמר אותה בקור.
הוא חי עימה כאילו היא עדיין בחיים, וממשיך לנהל את המוטל.
שנתיים לאחר מכן, רומרו, הנמצא בכלא, שולח מתנקש להרוג את נורמן, אך "אמא" משתלטת והורגת את המתנקש.
קיילב מגלה על מותה של נורמה ורודף אחר נורמן, ולכן "אמא" עוזרת לנורמן לקחת אותו כבן ערובה, אך אינה מצליחה להביא את עצמה להרוג אותו.
שכנם של משפחת בייטס, צ'יק הוגאן, דורס בטעות את קיילב, ו"אמא" עוזרת לו ולנורמן להיפטר מהגופה.
כאשר נורמן מתאהב במדליין לומיס, עקרת בית בודדה שדומה להפליא לנורמה ושבעלה, סם, בוגד בה, "אמא" מקנאה, משתלטת על נורמן וגורמת לו לקיים יחסי מין עם גבר בבר הומוסקסואלי כשהוא לבוש בבגדיה.
בהמשך מתחיל נורמן להבין ש"אמא" אינה אמיתית, אלא פיצול אישיות שהוא יצר על מנת להתמודד עם המציאות.
כאשר רומרו בורח מהכלא, הוא חוטף את נורמן ומאלץ אותו להתמודד עם האמת – שהוא עצמו רצח את נורמה.
בעקבות כך, "אמא" נפרדת ממנו סופית.
נורמן מזמין את אחיו-למחצה דילן לארוחת ערב "משפחתית" עם גופתה של נורמה.
כשדילן מתעמת עמו, נורמן מנסה לרצוח אותו ונורה למוות מתוך הגנה עצמית.
ברגעיו האחרונים, הוא הוזה את נורמה מחבקת אותו.
נורמן קינגסלי מיילר , היה סופר, מחזאי, עיתונאי ויוצר קולנוע אמריקאי-יהודי.
ידוע כמחדש ז'אנר הנובלה התיעודית.
מיילר נולד בלונג בראנץ' בניו ג'רזי.
שמו בלידתו היה מנחם ("נוחם", "נורמן") מלך מיילר.
שמו השני, מלך, היווה את המקור לשם קינגסלי שאומץ עבורו (ונכתב כבר בתעודת הלידה).
אביו, איזק ברנט מיילר, יליד ליטא שהיגר לארצות הברית מדרום אפריקה, היה מנהל חשבונות, אמו פאני לבית שניידר ניהלה סוכנות למטפלות.
אביה שהיה בעל מכולת שימש כעין רב של הקהילה המקומית.
נורמן גדל בברוקלין, ובשנת 1939 החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד.
במהלך לימודיו החל מתעניין בכתיבה, ופרסם את סיפורו הראשון כשהוא בן 18.
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בשנת 1941 התגייס מיילר לצבא האמריקאי, ושירת כלוחם בחזית האוקיינוס השקט, בפיליפינים וביפן.
לאחר שחרורו מן הצבא, החל ללמוד באוניברסיטת הסורבון בפריז, עם מלגה מהצבא, ובשנת 1948 פרסם את ספרו הראשון "הערומים והמתים" המתבסס על ניסיונו כחייל.
זהו רומן מלחמה ריאליסטי, המתאר בצורה חזקה ואלימה קבוצת חיילים אמריקנים הנלחמת לכיבושו של אי המוחזק בידי היפנים.
ספר זה נחשב לאחד הספרים החשובים בסוגו, ולמייצג נאמן של הספרות שנכתבה על ידי דור הצעירים שלחם במלחמת העולם השנייה.
בשנים שלאחר מכן עבד מיילר כתסריטאי בהוליווד.
חלק ניכר מעבודתו הספרותית לא התקבל על ידי המוציאים לאור.
באמצע שנות החמישים התפרסם מיילר כמסאי המבקר את התרבות האמריקנית בת זמנו.
ספרו "פרסומת לעצמי" (1959) המבוסס על קטעי יומן ורשימות, בוחן את האלימות, ההיסטריה, הפשע והבלבול בחברה האמריקנית, והיה בעל השפעה על דור הכותבים הצעירים בשנות השישים.
ב-1981 השתתף בסרטו של מילוש פורמן "רגטיים".
ב-1987 ביים את הסרט הקולנועי "גברים קשוחים אינם רוקדים" על פי תסריט של רוברט טאון.
ב-2002 כתב מיילר את התסריט לסרט "מרגל ראשי: הסיפור של רוברט הנסן", אשר מבוסס על חייו של רוברט הנסן.
נמנה עם מייסדי המגזין "Village Voice".
מיילר זכה פעמיים בפרס פוליצר.
בפעם הראשונה על ספרו "צבאות הלילה" (1968), ובפעם השנייה על ספרו "שירת התליין" (1979).
ספר זה, שהוא מפסגת יצירתו של מיילר, מתאר את הוצאתו להורג של הרוצח גארי גילמור.
כן זכה מיילר במדליית אמרסון ת'ורו על מפעל חיים (1989), ושימש כנשיא הסניף האמריקאי של ארגון הסופרים PEN.
מיילר היה גם ביוגרף מוכשר, וכתב את הביוגרפיה (עם הרבה אלמנטים דמיוניים) של מרילין מונרו, פבלו פיקאסו ולי הארווי אוסוואלד.
רצח קנדי העסיק אותו אף בספר "רוחו של הארלוט" משנת 1991 העוסק באיש CIA המעורב באירועי תקופתו - המלחמה הקרה, הפלישה למפרץ החזירים ורצח קנדי.
נטייתו של מיילר אל הפוליטיקה הובילה אותו לכתיבת ספרים כ"מדוע אנו בווייטנאם" (1967).
בשנת 1969 התמודד על משרת ראש עיריית ניו יורק בתור "שמאלני שמרן" שצידד בהקמת מדינה נפרדת של העיר ניו יורק ונכשל.
למרות היותו יהודי, מיילר לא היה אוהד ישראל, לא ביקר בה מעולם, והביע לא פעם תמיכה בפלסטינים.
מיילר הופיע כשחקן במספר סרטים, ביניהם סרטי אוונגרד של במאים "מחתרתיים" בשנות השישים.
כן ביים מספר סרטים מסוג זה.
כן ביים את הסרט "בחורים קשוחים אינם רוקדים", על פי ספרו.
ספריו "העירומים והמתים", "חלום אמריקני" ו "שירת התליין" הוסרטו אף הם.
מיילר היה נשוי שש פעמים ואב לתשעה ילדים (לרבות בן חורג אחד), בהם הבמאי סטיבן מיילר, השחקנית קייט מיילר והעיתונאי (עורך המגזין "היי טיימס") ג'ון בפאלו מיילר.
נפטר עקב אי-ספיקת כליות חריפה בבית החולים מאונט סיני במנהטן.
העירומים והמתים, מאנגלית חיים גליקשטיין, הוצאת מערכות.
עובד לסרט קולנוע בשנת 1958.
הבשורה על פי הבן, מאנגלית אמיר צוקרמן, הוצאת ידיעות אחרונות.
שירת התליין, מאנגלית עמשי לוין, הוצאת זמורה ביתן.
גן הצבאים, מאנגלית - עמשי לוין, זמורה ביתן, 1990.
נורמן טאורוג היה במאי קולנוע אמריקני שבין השנים 1920 ו־1968 ביים 180 סרטים.
טאורוג נולד בשיקגו לארתור ואניטה, הורים ממוצא יהודי, ומגיל צעיר החל להופיע על במות תיאטרון ובגיל 13 השתתף בסרט.
בהמשך הופיע כשחקן תיאטרון בניו יורק.
ב-1919 החל את הקריירה שלו כבמאי, וסרטו הראשון (1920), נקרא 'The Sportsman'.
סרטו הראשון באורך מלא עלה לאקרנים ב-1928 ('הגטו').
פריצתו הגדולה באה ב־1931, כאשר ביים את הסרט 'סקיפי', בו לקח חלק אחיינו הצעיר ג'קי קופר.
באוטוביוגרפיה שלו כתב קופר, כי בעת ההסרטה איים טאורוג לירות בכלב המחמד שלו אם לא יבכה בסצנה.
על סרטו 'סקיפיק הוענק לטאורוג פרס האוסקר לבימוי, ובכך נהיה לבמאי הצעיר ביותר אי פעם שזכה בפרס זה (בגיל 32).
ב-1938 ביים את "עיר הנערים" בכיכובם של ספנסר טרייסי ומיקי רוני והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
בשנות ה־50 התמקד טאורוג בסרטי קומדיה-מוזיקלית בכיבובם של ג'רי לואיס ודין מרטין.ב-1949 ביים את "נשיקת חצות" וב-1950 ביים את "הזמיר מניו אורלינס" בכיכובם של מריו לנצה וקתרין גרייסון.
ב-1956 ביים את "צרור של אושר" בכיכובם של דבי ריינולדס ואדי פישר.
בשנות ה־60 הוא ביים מספר סרטים בכיכובו של אלביס פרסלי, כמו "במקצבי הוואי" (1961) ו"נערות!
נורמן ארנסט בורלוג (; 25 במרץ 1914 - 12 בספטמבר 2009) היה חוקר חקלאות אמריקאי וחתן פרס נובל לשלום.
נחשב לאבי המהפכה הירוקה שבעזרת הכלאת זני דגנים שונים הביאה לגידול משמעותי ביבולי החיטה, התירס, האורז וצמחים אחרים המשמשים כמקור מזון עיקרי במדינות רבות.
בורלוג קיבל ב-1942 תואר דוקטור בפיטופתולוגיה ובגנטיקה מאוניברסיטת מינסוטה.
בשנות החמישים והשישים, בעת שעסק במחקר חקלאי במקסיקו, פיתח זני חיטה ננסיים למחצה, עתירי יבול ועמידים למחלות.
בורלוג הוביל באותן שנים את הכנסת השימוש בזנים אלו, ובמקביל את הכנסת הטכנולוגיות המודרניות של גידול הדגנים האינטנסיבי במקסיקו, בהודו ובפקיסטן.
כתוצאה מפעולות אלו הפכה מקסיקו ב-1963 ליצואנית חיטה.
בין השנים 1965 ו-1970 כמעט והוכפל יבול החיטה בהודו ובפקיסטן, דבר אשר שיפר בצורה מהותית את יכולת מניעת הרעב במדינות אלו.
יש המעריכים כי לולא הפעולות שבורלוג נטל בהן חלק, היו עלולים מיליארד אנשים לגווע ברעב.
כהכרה בתרומתו לשלום העולמי באמצעות הגדלת היצע המזון, הוענק לו בשנת 1970 פרס נובל לשלום.
בשנים שלאחר מכן סייע בורלוג ביישום שיטות אלו במדינות באסיה ובאפריקה.
הוא הטיף בעקביות לשימוש בשיטות הגידול האינטנסיביות ובביוטכנולוגיה כאמצעי לצמצום הרעב בעולם.
עבודתו ועמדותיו עוררו התנגדות וביקורת מצד גופים הדוגלים בשימור הסביבה ובכלכלה חברתית.
בורלוג דחה את רוב טיעוני הביקורת והגדיר אותם כלא מבוססים וכשגויים.
ב-1986 יזם בורלוג את פרס המזון העולמי, המוענק לאנשים אשר תרמו לשיפור איכות המזון, כמותו וזמינותו ברחבי העולם.
בורלוג נולד בסאוד, קהילה קטנה ליד קרסקו שבמדינת איווה למשפחה ממוצא נורווגי, הבכור מבין ארבעה ילדים.
מגיל שבע ועד גיל 19 הוא עבד בחוות משפחתו מערבית לפרוטיבין במגוון עבודות חקלאיות.
ב-1933 הצליח בורלוג להתקבל לאוניברסיטת מינסוטה הודות לתוכנית מיוחדת שנפתחה בעקבות השפל הגדול בארצות הברית.
במהלך לימודיו, התחרה במסגרת האוניברסיטה בהיאבקות וזכה להצלחה.
תחילה למד יערנות, אך לאחר ששמע הרצאה שעסקה בפיתוח צמחים בעלי עמידות למחלות, החליט לעבור ולהתמחות בתחום זה.
ב-1940 קיבל בורלוג תואר שני במדעים וב-1942 קיבל את תואר הדוקטור בפיטופתולוגיה ובגנטיקה.
עד שנת 1944 הוא עבד כמיקרוביולוג במעבדה של דופונט במסגרת צבא ארצות הברית, ועסק יחד עם עמיתים חוקרים בפיתוחים שונים.
בין היתר, הוא השתתף בפיתוח דבק העמיד בפני קורוזיה של מי ים.
בורלוג התחתן עם מרגרט גיבסון בתקופת לימודיו, ונולדו להם שני ילדים.
אשתו נפטרה בשנת 2007 בגיל 95, לאחר 69 שנות נישואים.
ב-1940 קיבלה ארצות הברית פנייה מהממשלה המקסיקנית לסייע לה ביצירת עתודה של חוקרים בנושאים חקלאיים.
הרפורמה האגררית שבוצעה בעקבות המהפכה המקסיקנית ב-1910, הביאה לפחיתה ביבולי החקלאות המקומית והממשל המקסיקני רצה לקדם את החקלאות ואת התעשייה החקלאית.
בורלוג הצטרף לפרויקט ב-1944, עבר למקסיקו סיטי ומונה לראש "התוכנית המשותפת למחקר וייצור חיטה" במסגרת הפרויקט.
מטרת התוכנית הייתה להאיץ את קצב ייצור החיטה במקסיקו, אשר באותו זמן ייבאה חלק מתצרוכת החיטה שלה, והכלים להשגת מטרה זו היו: גנטיקה, הכלאת צמחים, פיטופתולוגיה, אנטומולוגיה, אגרונומיה, מדעי הקרקע וטכנולוגיות של גידול דגנים.
הם סבלו ממחסור בחוקרים מקומיים מנוסים ובציוד מתאים.
כמו כן, הם לא זכו לשיתוף פעולה מצד החקלאים המקומיים אשר שדותיהם סבלו בעיקר ממחלת החילדון.
בתחילה, התרכזה עבודתו של בורלוג במזרח הרמה המרכזית של מקסיקו, בעיירה צ'פינגו הסמוכה לטקסקוקו.
שני האתרים שהציע היו במקסיקו, אך היה ביניהם הפרש גבהים ניכר ומזג האוויר בהם היה שונה מאוד.
מנהל הפרויקט כולו, אלווין סטקמן, הגיע למקום ושכנע את בורלוג לחזור בו מהתפטרותו ואת הרר להסיר את התנגדותו לתוכנית.
יתרון בלתי מתוכנן שהושג כתוצאה מעונת הגידול הכפולה, היה אי רגישותם של הזנים הנבחרים לפוטופריודיזם - עיתוי הפריחה בהתאם לאורך היום.
אולם פתוגנים (מחוללי מחלות) מסוגלים לייצר כל העת צורות חדשות שלהם, ולכן שדה המורכב מקו טהור עלול להיפגע בקלות.
בצורה זו, לצמחים יש אותן תכונות, כגון גובה, זמני פריחה והבשלה, צבע זרעים ותכונות אגרונומיות אחרות, ולכן הם תואמים אחד לשני, ואינם גורמים לפחיתת היבול כאשר הם גדלים יחד באותו שדה.
הוא ערבב חמישה עד עשרה קווים בשדה לקבלת multiline.
על מנת לשפר את היבולים בקרקע הדלה בחנקן, היה על בורלוג וצוותו להשתמש בדשן.
אולם, צמחי הזנים שבהם השתמש היו בעלי גבעול צר וארוך.
הדבר הביא לתופעה שבה צמחים גבוהים התמודדו טוב יותר מצמחים נמוכים על אור השמש, אך נטו לקרוס מעומס הגרעינים בעקבות העלייה ביבול.
לבעיה זו המכונה "רביצה", ניסה בורלוג למצוא פתרון על ידי הכלאה עם זנים בעלי קנה גבעול קצר וחזק יותר.
ב-1953 הוא רכש זן חיטה יפני ננסי, בשם "נורין 10", אשר פותח על ידי אורוויל פוגל והוכלא, מאוחר יותר, עם זן אמריקאי עתיר יבול.
בזני החיטה הננסיים הגבעול הוא עבה ותופעת ה"רביצה" שכיחה פחות.
כמו כן, מספר הגבעולים (ובעקבות כך גם מספר השיבולים) בכל צמח היה גבוה יותר בזן שפותח.
התפשטות לדרום מזרח אסיה, המהפכה הירוקה
ב-1961 וב-1962 נשלחו על ידי משרד החקלאות האמריקני מספר קווים של החיטה האביבית הננסית, אשר פותחה על ידי צוותו של בורלוג, לבחינה באקלימים אחרים.
בין היתר, גודלו חלק מזנים אלו על ידי מכון המחקר החקלאי ההודי, הסמוך לניו דלהי.
סוואמינטן, באמצעות משרד החקלאות ההודי, להביא את הזנים החדשים להודו ובמקביל, לתאם ביקור של בורלוג בהודו.
ב-1963 הגיע בורלוג להודו בשליחות קרן רוקפלר וממשלת מקסיקו.
הוא הביא עמו 400 ק"ג של ארבעת הזנים שזכו להצלחה המרבית במקסיקו ועוד מאות דוגמאות של זנים בתהליך פיתוח.
זנים אלו נזרעו במספר אזורים שונים בהודו בחלקות ניסיוניות.
באמצע שנות השישים הייתה תת-היבשת ההודית במצב של סכסוך אזורי סביב אזור קשמיר ובמקביל, עברה תקופות קשות של רעב, אף על פי שארצות הברית שלחה לאזור משלוחי חירום אשר כללו מיליוני טונות של דגנים.
הבירוקרטיות ההודית והפקיסטנית ובמקביל, השמרנות באזור והנטייה לדבוק בטכנולוגיות החקלאיות הקיימות עכבו את תוכניתו של בורלוג להיכנס לייצור חיטה בקנה מידה נרחב.
אך ב-1965 הרעב היה כה גדול והממשלה ההודית החליטה לקדם במהירות את תוכניתו של בורלוג.
במשך שנות השישים, שלטה בקרב המומחים ההנחה כי רעב עולמי אשר ימית מיליונים הוא עובדה מוגמרת ויופיע בקרוב.
הביולוג פול ארליך כתב ב-1968 ברב המכר שלו "פצצת האוכלוסין" כי "הקרב על האכלת כל האנושות תם...
בשנות השבעים והשמונים ירעבו למוות מאות מיליונים, למרות כל תוכניות הבזק אשר יוצאות עתה לדרך".
ארליך אף טען "אני רוצה לפגוש מישהו אשר מתמצא במצב ויוכל לטעון כי הודו תוכל לכלכל את תושביה בכוחות עצמה עד 1971", ו"אין שום דרך בה תוכל הודו להאכיל עד שנת 1980 מאתיים מיליון הודים נוספים".
בעיות ביורוקרטיות עכבו את המשלוח במקסיקו ובארצות הברית.
בעת שהיה המשלוח על אוניית משא בים, פרצה מלחמה בין הודו ופקיסטן על מחוז קשמיר.
האיחור בהגעת הזרעים יצר מצב בו לא ניתן היה לבצע מבחני הנבטה, בחלק מהאזורים היה צריך לזרוע מיד והתברר כי אחוז הנביטה בשדות הראשונים אשר נזרעו הגיע רק ל-50% (בגלל חיטוי נגד מזיקים שקיבלו הזרעים באחסנה במקסיקו).
בעקבות כך הורה בורלוג להכפיל את כמות הזרעים ליחידת שטח בשאר השטחים שטרם נזרעו.
היבולים ליחידת שטח אשר נקצרו משטחי הניסיון היו הגבוהים שהושגו אי פעם בדרום אסיה.
החל משנות השישים, הדביקו שיעורי הגידול ביבולי הדגנים, בשתי מדינות אלו, את שיעור הגידול באוכלוסייה ובכך אפשרו לתת מענה טוב יותר לבעיית הרעב.
החוקר האמריקאי, פול ואגונר, מתחנת הניסיונות החקלאית בקונטיקט חישב ומצא, כי השימוש בזני החיטה עתירי היבול והעמידים בהודו, סייע בקירוב היצע החיטה לביקוש, ובכך סייע למניעת הפיכת 400,000 קמ"ר של אדמת בור לאדמה חקלאית, שטח השווה ל-13.6% משטחה הכולל של המדינה.
עבודתו של בורלוג בזני החיטה הובילה באמצע שנות השישים גם לפיתוח זנים ננסיים ועתירי יבול באורז.
עבור תרומתו להיצע המזון בעולם, זכה בורלוג בפרס נובל לשלום ב-1970. הוא קיבל את הפרס ב-10 בדצמבר 1970 באוסלו.
בנאום הזכייה, אשר נשא למחרת, אמר: "כאשר אנשי ועדת הפרס בחרו בי לזוכה בפרס נובל בשל תרומתי למהפכה הירוקה, אני מאמין כי, למעשה, הם בחרו אדם אחד כדי לסמל את התפקיד החיוני של החקלאות ושל יצור המזון בעולם הרעב ללחם ולשלום".
במשך 50 שנה היה פרס נובל אשר הוענק לבורלוג פרס נובל היחיד אשר הוענק על תרומה בתחום של חקלאות או של יצור מזון.
ב-2020 הוענק הפרס לתוכנית המזון העולמית.
בורלוג הטיף באופן עקבי לחקלאות אינטנסיבית השואפת ליבולים גבוהים כאמצעי למניעת בירוא יערות.