tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוחלט על כינוס הוועדה להוראת הציבור (Comité d'instruction publique), על מנת שתחליט מתי מתחילה השנה הרפובליקנית.
אך שארל ז'ילבר רום, אחד מאנשי הוועדה, החליט ללכת מעבר לדרישות הועידה הלאומית, והתווה את הטיוטה ללוח שנה חדש לחלוטין.
עם זאת, לעיתים הלוח מיוחס לפבר ד'אגלטין, שהמציא את שמות החודשים בלוח.
השימוש העיקרי בלוח השנה היה שימוש בירוקרטי, בידי גופי ממשל.
ב-1793, מרבית הפקידים לא היו טרודים במיוחד מעניין המעבר.
אלו היו ימי הטרור נחקקו עוד חוקים רבים, קשים יותר ליישום.
לעיתים היה בלבול בפרטי לוח השנה, במיוחד כאשר התקבלו לוחות עם טעויות דפוס.
נאסר על פקידי הממשל לעבוד ביום העשירי - הדקאד.
הדבר עיצב את שעות הפעילות של מוסדות המדינה - מהועידה הלאומית ועד לטריבונלי המסחר ובתי המשפט המקומיים.
שינוי לוח השנה השפיע גם על תזמונם של דוחו"ת המיסוי של המינהל המקומי, ומכאן, על מועדי תשלום המיסים של האזרחים.
סוכן חשוב של הנחלת לוח השנה החדש לציבור היה הצבא, אליו גויס חלק ניכר מהאוכלוסייה.
משכורות החיילים שולמו בהתאם ללוח החדש, וכל הפקודות ניתנו תוך שימוש בו.
בימי הטרור, אכיפת השימוש בלוח הרפובליקני במרחב הכלכלי והציבורי הייתה תלויה בעיקר במידת התלהבותם של הפקידים הפריזאים שנשלחו להפיצו.
בדומה לחוקים רבים מאותה תקופה, אכיפת הלוח הרפובליקני התאפיינה בחוסר עקביות ושרירותיות.
אותה תקופה התאפיינה בדגש אנטי-קלריקלי; ולכן ברצון להחליף את יום ראשון בדקאד.
בעיר נאנסי אף צוין אחד הדקאדים בשריפה של ספרים דתיים.
בעת החדשה המוקדמת, הדרך העיקרית להפיץ את לוח השנה בקרב הציבור הייתה האלמנכים.
אלה היו ספרים שנפוצו החל מראשית עידן הדפוס, והציגו את לוח השנה והחגים, יחד עם תחזיות מטאורולוגיות ואסטרולוגיות, עצות חקלאיות וידיעות על ענייני השעה.
עם חקיקת לוח השנה הרפובליקני, נדרשו כל יצרני האלמנכים בחוק להדפיס את הלוח החדש.
מכאן, נעשה האלמנך כלי עיקרי להפצת הלוח הרפובליקני, לעיתים, לצד מסרים אידאולוגיים נוספים.
בימי הטרור, 73 אחוזים מהאלמנאכים שנדפסו היו אלמנאכים פוליטיים, שבין מטרותיהם העיקריות נמנתה הפצת הלוח החדש.
אלמנאכים אלו הופצו בערוצים רשמיים, דרך אנשי מינהל מקומי שהזמינו אותם, לצד עיתונים, מפריז וממרכזים אזוריים.
היעקובינים; שעיצבו את הלוח החדש, שאפו להגיע לקהל קוראים כפרי, עממי.
עם זאת, מבחינה צורנית, היו האלמנאכים הפוליטיים יותר מהוקצעים, ומכאן, גם יותר יקרים.
כמו כן, אותם אלמנאכים היו כתובים בצורה מופשטת, מסובכת ואלגורית.
בגלל סיבות אלו, האלמנאכים הפוליטיים לא היו פופולריים בקרב איכרים.
ולכן, לאחר סיום שלטון הטרור וביטול המגבלות על חופש הביטוי, חזרו לקדמת הבמה אלמנאכים מן הסוג הישן; שהדפיסו את הלוח הרפובליקני לצד הלוח הגרגוריאני.
ימי הדירקטורט, בין 1799-1795, היו שיא האכיפה של לוח השנה הרפובליקני.
זאת, שכן באותה תקופה חוקים שנחקקו יושמו בעקביות, ונוצר מבנה אדמיניסטרטיבי יעיל.
בשנת 1798 ניתן ללוח הרפובליקני מעמד חוקי מוגבר.
העבודה בדקאד, היום העשירי, נאסרה על כולם, למעט אלו שקיבלו אישור מיוחד.
כמו כן, וכן נאסר קיום שווקים, ירידים וחתונות בימים שאינם הדקאד.
אכיפת החוק הייתה בידי אנשי המינהל המקומי.
הפקטור המכריע היה רצונם של ראשי המחוז ליישם את לוח השנה.
יוזמתם של האחרונים הייתה צריכה להתקבל בידי פקידים ברמת הקנטון.
רק אם היה קונצנזוס בכל רמות המינהל, יכלה להתחיל אכיפה כלשהי של השימוש בלוח החדש.
זאת, כאשר לעיתים, אנשי המינהל עצמם לא היו מעוניינים בשינוי הלוח.
הבעיה של גבולות עלתה באופן תמידי.
כפרים רבים היו קרובים יותר לגבולות המחוז מאשר לבירתו.
ולכן, אם במחוז השכן הלוח החדש לא נאכף, הייתה לתושבים, וגם לפקידים ברמת הקנטון, גושפנקה לוותר על אכיפת השימוש בלוח החדש.
ניסיונות שינוי מרקם חייהם של התושבים היו מוגבלים בהצלחתם.
קיימים דיווחים על אנשים שהמשיכו ללבוש בגדים חגיגיים ביום ראשון, תוך לבישת בגדים רגילים בדקאד.
בנוסף, יש דיווחים על כך שבעלי מלאכה שקיבלו אישור לעבוד בדקאד, עשו את עבודתם ברעש כמה שיותר גדול.
עם זאת, בראשית ימי נפוליאון, העיתונים היו מלאים באירועים שאליהם ניתן לצאת בדקאד, והיו דיווחים על רחובות מלאים בימים אלו.
אין בכך בכדי לומר שהדקאד החליף את יום ראשון.
להפך, נראה שעבור חלק מהאוכלוסייה עצם האפשרות של יום מנוחה נוסף נראתה קורצת.
וכך, בעבור רבים - בעיקר אלו שיכלו להרשות זאת לעצמם - נעשו הן יום ראשון והן הדקאד לימי מפגש קהילתיים.
לוח השנה המהפכני הורכב מ־12 חודשים בעלי 30 יום כל אחד.
כל חודש קיבל שם שונה בהתאם לעונה שלו.
ונדמייר – (Vendémiaire – חודש הבציר) – החל ב־22, 23 או 24 בספטמבר
ז'רמינאל (Germinal – חודש הזריעה) – החל ב־20 או 21 במרץ
פלוראל (Floréal – חודש הפריחה) – החל ב־20 או 21 באפריל
פּרריאל (Prairial – חודש המרעה) – החל ב־20 או 21 במאי
מסידור (Messidor – חודש הקציר) – החל ב־19 או 20 ביוני
תרמידור (Thermidor – חודש החום) – החל ב־19 או 20 ביולי
פרוקטידור (Fructidor – חודש הפירות) – החל ב־18 או 19 באוגוסט
כל חודש חולק ל־3 שבועות (שנקראו "עשורים"), וכל שבוע הורכב מ־10 ימים.
בעקבות זאת שבחודש אחד יש 30 יום, בשנה אחת יש 360 יום בלבד (30 כפול 12), זאת אף על פי שבשנה טרופית יש כ־365.25 יום.
לכן, הוחלט לקיים בכל שנה חמישה ימים של חג לאומי:
יום המידה הטובה (fête de la vertu)
אחת לארבע שנים נוסף עוד יום:
בין השנים 1793 עד 1795 נעשה ניסיון להעביר את מניין שעות היום לשיטה עשרונית.
כל יום חולק ל־10 שעות, כל שעה חולקה ל־100 דקות עשרוניות, וכל דקה ל־100 שניות עשרוניות.
לפיכך שעה עשרונית היא בת 144 דקות רגילות (240% משעה רגילה), דקה עשרונית היא בת 86.4 שניות רגילות (144% מדקה רגילה) ושנייה עשרונית שוה ל-0.864 שניות רגילות (כ-85% משנייה רגילה).
באותה תקופה יוצרו שעונים שהציגו שעות עשרוניות; וכן שעונים שהציגו את השעות העשרוניות והישנות יחדיו.
עם זאת, השימוש בשעונים אלה לא היה נרחב, והרעיון נזנח לאחר שנתיים.
לוח השנה הרומי היה לוח השנה ששימש את רומא העתיקה עד הרפורמה שנעשתה, בשנת 47 לפני הספירה, על ידי יוליוס קיסר.
בלוח זה השנה הייתה בת 355 ימים המחולקים לשנים עשר חודשים.
לוח השנה כלל אפשרות לעיבור השנה כדי להתאים את הלוח לעונות השנה.
החודש הראשון של השנה הרומית היה מרץ.
כאמור, בלוח הרומי השנה הייתה 355 ימים וחולקה ל-12 חודשים על פי המקובל בשנה המבוססת על חודשי ירח.
החודשים: מרץ, מאי, קווינטיליס (יולי) ואוקטובר היו בני 31 ימים, פברואר היה בן 28 ימים ושאר חודשי השנה היו בני 29 ימים.
אף על פי שבלוח ירחי מקובל שמחצית מהחודשים הם בני 30 ימים, הרומאים שהאמינו שמספרים זוגיים מביאים מזל רע, ניסו להימנע ככל האפשר מחודשים בעלי מספר זוגי של ימים.
פברואר בן 28 הימים חולק לשתי יחידות אי-זוגיות, כאשר החלק הראשון מסתײם ב-23 בפברואר, ואחריו החלק הנוסף בן 5 ימים.
על-מנת שהלוח, שבו אורך השנה קצר בעשרה ימים משנת החמה, יתאים לעונות השנה, נוספה לו שנה מעוברת.
בערך פעם בשנתײם, נוסף חודש בשם מרקדינוס בן 22 או 23 יום, אחרי 23 או 24 בפברואר, כאשר ימי פברואר הנותרים הוצבו לאחר מרקדינוס.
אורך שנה מעוברת היה 377 או 378 יום.
ההחלטה על עיבור שנה נתונה הייתה בידי הכהן הראשי.
בכל חודש היו שלושה ימים בעלי שם:
הנונה (Nona), היום החמישי או השביעי של החודש (על פי אורך החודש).
האידוס (Idus), היום ה-13 או ה-15 של החודש (על פי אורך החודש).
ימים אלה נתנו את שמם לשאר ימות החודש:
למשל, 30 במרץ הוא "היום ה-3 לפני הקלנדה של אפריל" ("AD III KAL APR").
בלוח השנה הרומי לא היה שבוע בן שבעה ימים,
השבוע הרומי היה בן שמונה ימים: יום שוק חל פעם ב-8 ימים,
(כי הספירה הרומית כוללת את שני הקצוות).
על פי האגדה רומולוס, מייסד רומא, נחשב ליוצר לוח השנה הרומי.
כאשר בימיו, השנה הרומית הייתה מורכבת מעשרה חודשי ירח, ובהם ארבעה חודשים בעלי 31 יום וששה חודשים בעלי 30 יום.
מספר הימים הקלנדריים בשנה היה 304, אולם בפועל אורך שנת עשרה חודשי ירח עומד על כ-295 יום.
הסיבה לכך היא, מכיוון שיום מולד הירח נספר פעמיים, הן כיום האחרון בחודש והן כיום הראשון בחודש הבא.
השנה לא כללה את חודשי החורף מכיוון שלא התבצעה בהם כל פעילות חקלאית.
זכר למספור הקדום של החודשים, המתאים לשנה של עשרה חודשים, ניתן למצוא בשמותיהם של ספטמבר, אוקטובר, נובמבר ודצמבר המכילים את מספרם הסידורי של חודשים אלה בשנה המתחילה במרץ.
ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס מיחס את המעבר ללוח בן שנים עשר חודשים והוספת החודשים ינואר ופברואר למלך נומה בנו של רומולוס.
יוליוס קיסר מונה בשנת 63 לפנה"ס לפונטיפקס מקסימוס.
קיסר, שהיה עסוק בקרבות רבים, לא היה נוכח ברומא בחודש פברואר במרבית השנים לאחר מינויו, כדי להכריז על שנה מעוברת.
עד שנת 46 לפנה"ס נוצר הפרש של שלושה חודשים בין הלוח הרומי לעונות השנה.
כדי לפתור את הבעיה, הוסיף קיסר שלושה חודשים לשנת 46 לפנה"ס והנהיג לוח שנה חדש החל משנת 45 לפנה"ס.
מכיוון שהלוח היוליאני הוא שמשי אין צורך להתאימו לעונות השנה.
אורך השנה היוליאנית הוא 365.25 יום, לחודשים שאורכם היה 29 יום התװספו יום או יומײם, פרט לפברואר לו התװסף יום אחת לארבע שנים.
היום שנוסף לחודש פברואר היה חזרה שנייה של 24 בפברואר.
לאחר ההתנקשות בחיי יוליוס קיסר, שונה שמו של חודש קווינטיליס, בו נולד קיסר, ליוליוס (יולי).
לוח השנה ההינדואי הוא אוסף של לוחות שנה מסורתיים הנמצאים בשימוש בתת היבשת הודית ובמדינות דרום מזרח אסיה אשר יש בהן אוכלוסייה הינדית.
לוחות השנה ההינדואים הם לוחות ירחיים-שמשיים המשמשים לקביעת מועדים דתיים ולצרכים אסטרולוגיים.
הם משתמשים במחזור מטוני לצורך התאמת מחזור השנה המבוססת חודשי ירח לעונות השנה.
ישנו דמיון בין הלוחות השונים בעקרונות חישוב הלוח, אך יש ביניהם שוני בנושאים מהותיים כגון מניין השנים, מועד ראש השנה, ותחילתם וסיומם של החודשים.
בניגוד ללוחות אלו, "לוח השנה הלאומי של הודו" הוא לוח שנה שמשי.
לוח זה הוא תוצאה של רפורמה בלוח השנה עליו החליטה ממשלת הודו בשנת 1957 והוא משמש לצרכים אזרחיים.
טיטהי (בסנסקריט: तिथि) – יום ירחי.
מוגדר כזמן שלוקח לירח לשנות את הזווית ביחס לשמש ב-, כאשר ברגע מולד הירח הזווית היא 0. בגלל אופן תנועת הירח והשמש, אורכו של טיטהי אינו קבוע והוא נע, בערך, בין 21 שעות וחצי ל-26 שעות.
אורכו הממוצע הוא 23 שעות 37 דקות 28 שניות.
הזווית נמדדת על פי מיקום השמש והירח בגלגל המזלות.
פקשה (בסנסקריט: पक्ष) – משמעות המילה היא "צד" והיא מציינת חצי חודש, או 15 ימי ירח.
הפקשה שבחצי הראשון של החודש, מיום ממולד הירח (Amavasya) עד הירח המלא, נקראת שוקלה (शुक्ल).
הפקשה המתחילה ביום הירח המלא (Purnima) עד מולד הירח נקראת קרישנה (कृष्ण).
חודש ירחי – ישנם שתי מסורות לגבי קביעת חודש הירח, אמנטה ופורנימנטה.
על פי מסורת האמנטה החודש מתחיל ומסתיים במולד הירח.
על פי המוסרת השנייה החודש מתחיל ומסתיים כאשר הירח במלואו.
מסורת הפורנימנטה נפוצה בצפון הודו ומסורת האמנטה נפוצה בדרומה.
לוח השנה של המאיה הוא לוח שנה המורכב מכמה לוחות ומחזורים.
בשל דיוקו יוצא הדופן, הלוח נחשב לאחד מההישגים הלא חומריים הגדולים ביותר של תרבות המאיה.
משכו הממוצע של סיבוב כדור הארץ סביב השמש, המכונה באסטרונומיה "שנה טרופית", הוא 365.242189 ימים, או 365 ימים, 5 שעות, 48 דקות ו-46 שניות בקירוב.
בלוח השנה של המאיה אורך השנה הוא 365.2420. בלוח היוליאני שהיה מקובל באותו זמן באירופה, אורך השנה הוא 365.25 ימים, והיה הרבה פחות מדויק היות שבכל 128 שנה נוצרה סטייה של יום אחד.
סטייה של יום אחד מתרחשת בלוח השנה של המאיה רק כל 5,291 שנים.
לוח השנה של המאיה מדויק יותר אפילו מלוח השנה הגרגוריאני הנהוג כיום בעולם, והוא בן 365.2425 ימים.
סטייה של יום אחד מתרחשת בלוח השנה הגרגוריאני כל 3,215 שנים.
גם ללוח הירח של המאיה רמת דיוק גבוהה מאוד, ומצביע על כך שבחודש ישנם 29.530864 ימים קרוב מאוד לזמן האמיתי הידוע כיום 29.530588853 ימים, או 29 יום 12 שעות 44 דקות 2.976 שניות.
אחד מהלוחות המרכיבים את לוח השנה של המאיה הוא הצ'ולקין (Tzolk'in).
לוח זה הוא בעל מחזור של 260 ימים.
לכל יום במחזור זה יש שם מתוך 20 שמות ומספר מ-13 מספרים.
על ידי כך, כל יום הוא ייחודי ויש לו תואר משלו.
לוח זה היה חשוב לקביעת חגים דתיים ומועדים הקשורים בדת.
מחזור זה משולב עם מחזור אחר הנקרא האב (Haab').
ההאב הוא מחזור שאורכו 365 יום.
הוא מורכב מ-18 חודשים של 20 יום ועוד 5 ימים נפרדים שנחשבו למביאי מזל רע.
שני מחזורים אלו יצרו ביחד מחזור אחד שהיה מורכב מ-52 מחזורי האב השוים ל-73 מחזורי צ'ולקין.
כל מחזור כזה נקרא מחזור לוח שנה.
מחזורים קטנים יותר של 13 ו-20 ימים היו חשובים גם הם בתרבות המאיה.
בגלל אורך המחזור של שני הלוחות הקודמים, היו צריכים בני המאיה להמציא שיטה ספירה נוספת.
למעשה, בתקופת חייו של אדם, חל כמעט תמיד רק מחזור אחד כזה.
ואולם, כדי לתעד את ההיסטוריה היה צורך בשיטת ספירה יותר מדויקת.
לכן, המציאו בני המאיה מחזור הנקרא הספירה הארוכה, שסופר את הזמן בימים.
שיטה זו מתבססת על מספר יחידות מדידה והן:
קין (K'in) - שווה ליום אחד.
עשרים קין שווים לאוינל (Winal או Uinal) אחד.
שמונה-עשרה אוינלים (360 ימים) נקראו טון (tun), עשרים טון נקראו ק'טון (k'atun) ועשרים קטון (144,000 ימים) נקראו ב'אק'טון (b'ak'tun).
על פי המאיה, סופו של ה-בקטון השלושה-עשר, שתאריכו הוא 21 בדצמבר 2012, יהיה תאריך ה"לידה מחדש".
לא ידוע בדיוק למה הייתה כוונת בני המאיה, אך כנראה שלא התכוונו ל"סוף העולם".
כוונתם הייתה כנראה לאירוע שיהיה ייחודי לתרבותם.
ישנם שני תאריכים שנקבעו כנקודת ייחוס לכל שאר התאריכים בשיטה זו.
תאריכים אלו (המסומנים כ-0.0.0.0.0) הם 11 באוגוסט 3114 לפנה"ס (לפי הלוח הגרגוריאני) או 6 בספטמבר לאותה שנה (על פי הלוח היוליאני).
לספירה זו יש מחזור שבו השנים מתאפסות.
מחזור כזה מתרחש כל 13 B'ak'tun.
חוץ ממחזורים אלו, היה לבני המאיה מחזור אחר חשוב ששמו מחזור נוגה, שנבע מבקיאותם של בני המאיה באסטרונומיה.
מחזור זה היה המחזור של כוכב הלכת נוגה.
בני המאיה הצליחו לחשב את תנועותיו של כוכב לכת זה בדיוק רב ביותר, דיוק שהושג על ידי בני התרבויות המערביות רק שנים רבות אחר כך.
נוגה סימן מלחמות בשביל בני המאיה ושליטים רבים יצאו למלחמה כשכוכב זה היה קרוב יותר לכדור הארץ.
רכס הרי החוף שבין קולומביה הבריטית לצפון קליפורניה נוצרו כתוצאה מאזור הפחתה זה.
מצפון ומדרום לו מתחכך לוח דה פוקה בלוח הפסיפי, יוצר איתו גבול פתיחה וגורם לפעילות געשית עזה, החיכוך הדרומי הוא העתק סן אנדראס.
מכל צדדיו מהווה הלוח חלק מחגורת האש של האוקיינוס השקט.
במהלך הזמן נפרדו מהלוח שני חלקים - הלוח הצפוני, לוח אקספלורר, שנפרד לפני כ-5 עד 18 מיליון שנה, והדרומי, לוח גורדה שהתנתק מאוחר יותר לפני כ-4 מיליון שנה.
לוח דה פוקה גם הוא השתייך בעבר ללוח גדול יותר שנקרא לוח פרלון (farallon) שכלל אז גם את לוח נסקה ולוח קוקוס.
לוח חכם או לוח אינטראקטיבי הוא תצוגה אינטראקטיבית גדולה בצורת לוח.
הלוח החכם יכול לשמש כמחשב עצמאי בעל מסך מגע או כמשטח נגיעה על גבי הקרנה של תצוגת המחשב על ידי מקרן.
השליטה בלוח נעשית על ידי שימוש בעט דיגיטלי, אצבע או אמצעי הצבעה אחר.
לוחות חכמים משמשים במגוון רחב של שימושים כמו בכיתות לימוד, בחדרי ישיבות ובאולפני טלוויזיה.
הלוחות החכמים הראשונים תוכננו לשימוש משרדי, והם פותחו במקור על ידי חברת PARC בשנת 1990. בשנת 2011 פרסמה חברת Futuresource Consulting דוח שעל פיו הערך של שוק הלוחות החכמים בעולם הגיע ל-1.4 מיליארד דולר והותקנו 3.6 מיליון לוחות חכמים ברחבי העולם, רובם בתחום החינוך.
יחד עם זאת ביוני 2011 רק ב-9% מהכיתות היה לוח חכם וכ-30 מיליון כיתות היו עדיין ללא לוח חכם, כך שקיים פוטנציאל גדול להתרחבות שוק זה בשנים הבאות.
לוח חכם מחובר למחשב באמצעות כבל USB, כבל יציאה טורית או באופן אלחוטי באמצעות Bluetooth או תקשורת אלחוטית של 2.4Ghz.
מנהל התקן מותקן בדרך כלל במחשב המחובר כך שלוח חכם יוכל לשמש קלט לדוגמה מקלדת ועכבר.
פלט הווידאו של המחשב מחובר למקרן דיגיטלי כך שניתן יהיה להקרין תמונות על פני משטח הלוח החכם.
המשתמש יכול לכייל את התמונה על הלוח החכם באמצעות מצביע לפי הצורך.
אחרי זה, המצביע או התקן אחר יכול לשמש כדי להפעיל תוכניות, לחצנים ותפריטים מן הלוח עצמו, בדיוק כפי שניתן לעשות עם העכבר במחשב.
אם נדרש קלט טקסט, המשתמש יכול להפעיל מקלדת על המסך, או אם הלוח תומך בכך, לנצל זיהוי כתב יד.
עם יכולת כזו, מיותר ללכת למקלדת המחשב כדי להזין טקסט.
לפיכך, לוח חכם מחקה גם מקלדת וגם עכבר.
המשתמש יכול לנהל מצגת או שיעור כמעט אך ורק מן הלוח החכם.
בנוסף, רוב הלוחות החכמים מסופקים עם תוכנה שמספקת כלים ותכונות שתוכננו במיוחד על מנת למקסם הזדמנויות לאינטראקציה.
לדוגמה: יכולת ליצור גרסאות וירטואליות של העברת דפים מנייר, אפשרויות של עט וסמן, ואולי אפילו סרגל, מד-זווית ומחוגה וירטואליים, מכשירים המשמשים בכיתה המסורתית.
הלוח החכם פועל על ידי סרגלים ועטים ולא על ידיים.
הפעלת תוכנה שהותקנה על המחשב המחובר, כגון דפדפני אינטרנט או תוכנה קניינית לצורך שימוש בכיתה
שמירת הערות או סימונים שנכתבו על הלוח החכם במהלך השיעור במחשב המחובר
שליטה על המחשב מהלוח החכם באמצעות לחץ וגרור, סימון אשר מוסיף הערה לתוכנית או מצגת
שימוש בתוכנת OCR לתרגום משפטים שנכתבו על לוח גרפי לטקסט
שימוש במערכת תגובת קהל כך שהמורה יכול לנהל סקר קהל או חידון בכיתה, ולקלוט את המשוב במערכת הלוח החכם
בכיתות מסוימות, לוחות חכמים החליפו לוחות מסורתיים או לוח שעליו מונחים דפים או מערכת וידאו / שמע כגון נגן DVD המחובר לטלוויזיה.
גם במקומות בהם משתמשים עדיין בלוחות מסורתיים, הלוח החכם לעיתים קרובות משלים אותם על ידי חיבור למערכת הפצת וידאו הקיימת ברשת הבית-ספרית.
במקרים אחרים, הלוח החכם מקושר לסביבות הכוללות פירושים משותפים או ציורים כגון אתרי אינטרנט גרפיים ואינטראקטיביים.
התוכנה המסופקת עם הלוח החכם בדרך כלל מאפשרת למורה לשמור הערות וביאורים כקובץ אלקטרוני שאותו ניתן להפיץ מאוחר יותר על נייר או באמצעות מספר פורמטים אלקטרוניים.
בנוסף, חלק מהלוחות החכמים מאפשרים למורים לתעד את ההוראה שלהם, כמו קובצי וידאו דיגיטלי ולאפשר לתלמידים לחזור על במועד מאוחר יותר.
זו יכולה להיות אסטרטגיה פדגוגית יעילה מאוד עבור תלמידים שצריכים לראות את החומר שנית כדי לזכור, תלמידים שנעדרו מבית הספר, תלמידים מתקשים, ותלמידים שחוזרים על החומר לקראת מבחן.
חברות ופרויקטים רבים מתמקדים כיום ביצירת חומרי לימוד משלימים עבור לוחות חכמים.
שימוש נוסף הוא בשיעורי קריאה משותפת.
קיימות חברות ספרים, שמאפשרות למורים להקרין ספרי ילדים על גבי הלוח החכם.
הלוח החכם מציע מגוון גדל והולך של כלים, תבניות ואפשרויות שונות לשימוש ולתפעול בכיתה:
זיהוי אוטומטי של כתב יד וצורות גאומטריות והפיכתן לטקסט מודפס
הסתרה וחשיפה של חלק מהלוח
שילוב אובייקטים מוכנים כמו מצגת
סרגל לייצוג כלים לשרטוט קווים ישרים
שילוב עם מערכת מענה ללומד
יצרנים מסוימים מספקים מערכות מענה בכיתה כמרכיב המשתלב עם מוצרי הלוח החכם שלהם.
קיימים שלטים אלקטרוניים המשדרים על-בסיס אינפרא-אדום או גלי רדיו ומאפשרים לבצע פעולות פשוטות כמו אפשרות לבחירת תשובה נכונה או הצבעה או כאלה מתוחכמים יותר המאפשרים להקליד טקסט ומספרים.
בדרך כלל מערכות המענה מסופקות עם תוכנה שיודעת לרכז את התשובות של התלמידים ומספקת סטטיסטיקות וסיכומים לגבי הכיתה כולה או תלמיד מסוים
על ידי שילוב של מערכת מענה בכיתה עם מערכת לוח חכם, מורים יכולים להציג את החומר ולקבל משוב מתלמידים דבר שיכול לייעל את ההוראה הישירה או לאפשר ביצוע מבחנים בדרך זו.
לדוגמה, תלמיד יכול להשתמש במערכת המענה על מנת לפתור חידה מתמטית על הלוח החכם במהלך שיעור, ומאוחר יותר כדי להפגין את הידע שלו במבחן.
תוכנות של מערכות מענה יכולות לכלול פעילויות ומבחנים שהם על-פי הסטנדרטים במדינה.
רוב הלוחות החכמים שנמכרו ברחבי העולם כוללים אחת מארבע צורות של אינטראקציה בין המשתמש לבין התוכן המוקרן על הלוח החכם:
טכנולוגיה של סריקה באינפרא אדום
לוחות חכמים עשויים להשתמש באחד מכמה סוגים של טכנולוגיית חישה כדי לעקוב אחר אינטראקציה על פני המסך: התנגדות, אלקטרומגנטיות, אינפרא אדום, לייזר, אולטרה קוליים, ומבוסס-מצלמה (אופטי).
התנגדות - מסכי מגע התנגדותיים מורכבים משני גיליונות גמישים מצופים בחומר בעל התנגדות ומופרדים על ידי מרווח דק הכולל אוויר.
כאשר מתבצעת נגיעה בפני השטח של מסך מגע, שני הגליונות נצמדים זה לזה, ורושמים את המיקום המדויק של המגע.
טכנולוגיה זו מאפשרת להשתמש באצבע, עט או כל התקן הצבעה אחר על פני הלוח.
לוח אלקטרומגנטי פעיל - לוחות אלה כוללים מערך של חוטים המוטבעים מאחורי פני הלוח החכם ומבצעים אינטראקציה עם סליל בקצה עט על מנת לקבוע את נקודת ציון (X, Y) של העת.
העטים פעילים (דורש סוללה או חוט בחזרה ללוח החכם) או פסיביים (משנים אותות חשמליים המיוצרים על ידי הלוח, אך אינם מכילים סוללות או מקור כוח אחר).
במילים אחרות, ישנם חיישנים מגנטיים בלוח זה אשר מגיבים ושולחים מידע חזרה אל המחשב, כאשר הם מופעלים על ידי עט מגנטי.
עמוד אלקטרומגנטי פסיבי - בניגוד ללוח אלקטרומגנטי פעיל, לוח זה לא מכיל את טכנולוגיית החישה בלוח עצמו, אלא בעט.
סיבים מגנטיים זעירים מוטבעים בלוח החכם ויוצרים תבנית שהסליל האלקטרומגנטי בעט מסוגל לחוש.
העט מסוגל לחשב את המיקום שלו על הלוח החכם ושולח את המידע למחשב.
קיבולי - בדיוק כמו בלוח האלקטרומגנטי, הלוח הקיבולי עובד עם מערך של חוטים מאחורי הלוח.
אולם במקרה הזה החוטים מבצעים אינטראקציה עם אצבעות הנוגעות במסך.
האינטראקציה בין חוטים שונים וקצה האצבע נמדדת ועל-פי מדידה זו מחושבת נקודת ציון (x, y).
וילון אור אינפרא אדום - כאשר נלחץ אל פני המשטח של הלוח החכם, האצבע או סמן רואה את האור האינפרא אדום.
התוכנה מנתחת את המידע ומחשבת את מיקומו של הסמן או העט.
טכנולוגיה זו מאפשרת ללוחות להיות עשויים מכל חומר שהוא.
וילון אור לייזר - לייזר אינפרא אדום נמצא בכל פינה עליונה של הלוח החכם.
קרן הלייזר נעה על פני הלוח כמו מגדלור אור החולף על פני האוקיינוס באמצעות מראה מסתובבת.
מחזירי אור על עט או סמן מחזירים את קרן הלייזר אל המקור וכך ניתן לחשב את נקודות ציון (X, Y).
טכנולוגיה זו עשויה להיות משולב עם משטח קשה (בדרך כלל קרמיקה או פלדה) אשר יש להם משך חיים ארוך וקל למחוק בהם.
מניעת השתקפות פנימית מוחלטת - אור אינפרא אדום מקפץ בתוך משטח גמיש ושקוף.
כאשר השטח מתעוות עקב לחיצה של אצבע ההשתקפות הפנימית מופרת והאור בורח מפני השטח ונקלט על ידי מצלמות.
תוכנת עיבוד תמונה הופכת את נקודות האור שנקלטו על ידי המצלמות לתנועות של עכבר או מצביע.
עט מצלמה ותבנית נקודות – ללוחות אלה יש תבנית נקודות מיקרוסקופית מוטבעת על משטח הכתיבה.
עט אלחוטי דיגיטלי כולל מצלמת אינפרא אדום אשר קוראת את דפוס הנקודות כדי לקבוע את המיקום המדויק על הלוח.
העט הדיגיטלי משתמש בתבנית הזו כדי לאחסן את כתב היד ולהעלות אותו למחשב.
עם האלקטרוניקה על העט, הלוח הוא פסיבי (לא מכיל אלקטרוניקה או חיווט).
לוח Wii מרוחק - שלט Wii מרוחק מחובר למחשב דרך חיבור Bluetooth.
בשימוש בקוד פתוח ועט-IR כל משטח (שולחן / רצפה / קיר / לוח ציור / LCD) יכול להפוך ללוח חכם.
בשלט ה-Wii יש מצלמת מעקב מדויקת מאוד מבוססת אור אינפרא אדום.
לאחר כיול הוא יכול לזהות לחיצה של עכבר במיקום מסוים על המסך.
DST טכנולוגיית פיזור אותות - מגע גורם לתנודות אשר יוצר גל דרך המצע, והגל נקלט על ידי חיישנים הממוקמים בפינות.
באמצעות עיבוד אותות מתקדם ואלגוריתמים קנייניים ניתן לחשב במדויק את מיקום המגע.
מגע מופעל על ידי אצבע או עט הנוגעים במצע זכוכית ויוצרים רטט.
הרטט מקרין גל דרך המצע, אשר מתפשט מנקודת המגע אל הקצוות.
החיישנים בפינות ממירים את אנרגיית הרטט לאותות חשמליים.
Ultrasonic בלבד - מכשירים אלה כוללים שני משדרי קול בשתי פינות ושני מקלטי קול בשתי פינות אחרות.
גלי הקול מועברים על ידי משטח הלוח.
כמה סימנים קטנים בגבולות הלוח יוצרים גלים חוזרים עבור כל משדר קול במרחקים שונים לזיהוי.
נגיעה עם עט או אפילו אצבע על הלוח גורמים לדיכוי גלים אלה, וזה מזוהה על ידי המקלטים המעבירים את המידע לבקר.
שילוב של אולטראסאונד ואינפרא אדום - כאשר נלחץ על פני הלוח, הסמן או העט שולחים גם צליל קולי וגם אור אינפרא אדום.
שני מיקרופוני קול קולטים את הצליל הקולי ומודדים את ההבדל בזמן ההגעה של צליל ומחשבים את מיקומו של הסמן או העט.
קיים מגוון של אביזרים נלווים עבור לוחות חכמים:
דוכן נייד - מאפשר להעביר את הלוח החכם ממקום למקום.
ברבים מהם הגובה מתכוונן גם כן.
מערכת מענה אישי - מאפשר לתלמידים לענות על שאלות המבחן שנכתבו על הלוח החכם או לקחת חלק בסקרים.
מדפסת - מאפשר להדפיס עותקים של ההערות שנכתבו על הלוח.
שלט רחוק - מאפשר למציג לשלוט על הלוח ממקומות שונים בחדר ומונע סרגלי כלים על המסך.
Tablet - מאפשר לתלמידים שליטה על הלוח החכם מן החלק הקדמי של החדר.
עקוב אחר - מאפשר למקם את הלוח החכם על לוח מסורתי כדי לספק שטח קיר נוסף בחלק הקדמי של החדר.
יש גם מסילות המספקות ללוח חשמל ונתונים.
מקרן וידאו - מאפשר להקרין את תצוגת המחשב על הלוח החכם.
יחידה אלחוטית - מאפשר ללוח חכם לפעול ללא חוטים למחשב, למשל: Bluetooth.
לוח השנה הצפון קוריאני או לוח ג'וצ'ה הוא שיטת תיארוך שנים בה נעשה שימוש בקוריאה הצפונית.
לוח ג'וצ'ה הוצג לראשונה בשנת 1997 ומבוסס על תאריך לידתו של קים איל-סונג: 15 באפריל 1912. שנה זו נספרת כג'וצ'ה 1 והשנים נספרות מכאן ואילך.
אין שנת ג'וצ'ה 0. לוח ג'וצ'ה עושה שימוש בחודשי הלוח הגרגוריאני וכן במספר הימים בחודש של לוח זה.
לפיכך, כדי לחשב את שנת הג'וצ'ה משנה גרגוריאנית לאחר 1912, ניתן פשוט להחסיר 1911.
במקרים רבים בהם נעשה שימוש בלוח ג'וצ'ה בידי לא-קוריאנים, שנת הג'וצ'ה מצוינת לאחר השנה הגרגוריאנית המקבילה, למשל 12 ביוני 2007 (ג'וצ'ה 96).
מבחינה טכנית הדבר לא נכון, שכן המקורות הצפון קוריאנים הרשמיים מציינים את השנה הגרגוריאנית שנייה, כך: 12 ביוני ג'וצ'ה 96 (2007).
לוח השנה השומרוני הוא לוח שנה הנוהג בקרב עדת השומרונים.
הלוח השומרוני מבוסס על שילוב של מחזור הירח ומחזור השמש (לוח ירחי-שמשי).
כל שנה בלוח מקבילה פחות או יותר למחזור השמש, ומכילה 12 או 13 חודשים, המתחילים כל אחד במולד הירח ונגמרים במולד הירח הבא.
לוח השנה השומרוני אינו קבוע מראש והכהן הגדול השומרוני מחשב אותו פעם בשישה חודשים.
לוח השנה נקרא התרומה ואופן חישובו נקרא חֶשְבֹּן קַשְטַא (ארמית, בעברית: חשבון האמת), השומרונים שומרים על כללי החישוב בסוד והוא ידוע רק לכהן הגדול ובניו.
לפי המסורת השומרונית חשבון האמת של לוח התרומה הוא אלוהי והאל קבעו בבריאת העולם, לפי מסורת זו המלאכים לימדו את החשבון לאדם הראשון טרם גירושו מגן עדן והוא העביר את הידע לחנוך ולנח שהעביר אותו לשם בנו ולאברהם אבינו.
אדם הראשון כשגורש מגן עדן קיבל את מטה האלהים שעליו היו חקוקים כל כללי ופרטי החשבון, מטה זה עבר בירושה עד משה רבנו.
לדבריהם, ההוכחה לקדמוניותו של הלוח היא מהתאריכים הנזכרים בספר בראשית המוכיחים כי עוד קודם מתן תורה ואף קודם המבול היה החשבון קיים.
החודש השומרוני מבוסס על מחזור שינוי מופע הירח, ממולד הירח, עבור במילואו, וכלה במולד הבא.
חודש סינודי מסוים עשוי להיות ארוך מהממוצע ב-7 שעות ו-12 דקות לכל היותר או קצר מהממוצע ב-6 שעות ורבע לכל היותר.
כאמור פרטי לוח השנה השומרוני נשמרים בסוד אבל כיוון שהלוח קדום סביר שהחישוב הממוצע בו אינו שונה מהחישובים הקדומים הידועים כ-29.530594 יום.
מספר הימים בחודש השומרוני אינו קבוע מחמת הצורך לשמור על התאמה עם מולד הירח שהוא כל 29 יום וחצי בערך.
וכיון שאי אפשר לקבוע חודשים עם חצאי ימים תמיד יהיה חודש אחד בן 29 יום וחודש אחד בן 30 יום.
לחודשים אין שמות והם מוזכרים במספרים בלבד, החודש הראשון השני וכו'.
החודש הראשון הוא החודש בו חל חג הפסח והחודש האחרון הוא החודש הסמוך לפסח, בשנה פשוטה הוא החודש השנים עשר ובשנה מעוברת החודש השלשה עשר.
החודש הראשון מכונה בתורה כמה פעמים חודש האביב , , ולעיתים הוא נקרא חודש האביב לעיתים החודש הראשון ולעיתים חודש הפסח, אך ככלל אין שמות מיוחדים לחודשים.
לפעמים החודשים מוזכרים בשמותיהם היהודיים ניסן ואייר וכו' אך אלו מקרים נדירים.
כמו כן לפעמים מוזכרים החודשים בשמות החודשים שבלוח המוסלמי מוחרם, צפר וכדומה.
השנה השומרונית כוללת חודשי לבנה שלמים, אך צריכה להיות תואמת את שנת החמה, מחמת הצורך שהחודש הראשון בה יצא באביב.
אילו כללה השנה השומרונית 12 מחזורי ירח בלבד, כמו בלוח השנה השרעי (האסלאמי), היה חג הפסח "נודד" מהאביב לעבר החורף, ומהחורף לכיוון הסתיו וכן הלאה.
הסיבה לכך היא כי מועד עונות השנה תלוי במיקומו יחסית לשמש - כלומר בשנת החמה בלבד.
הציווי בתורה דורש כי פסח יחול בחודש האביב: "שמור את חודש האביב ועשית פסח לה' אלוהיך".
כדי למנוע את נדידת חג הפסח, קובעים שנה בת 13 חודשים עבור כל פעם שהפער מצטבר לכדי מחזור ירח שלם, ובכך "להחזיר" את החודש הראשון לאביב האסטרונומי.
בשנה השומרונית הרגילה יש 12 חודשים (שנה פשוטה), אך אחת לשנתיים-שלוש חלה שנה מעוברת - שנה בת 13 חודשים.
הכינוי "שנה מעוברת" הוא מטאפורה לאישה מעוברת, כלומר אישה בהיריון.
העיבור הוא, למעשה, הוספה של חודש אחד החודש השלשה עשר.
ההלכה השומרונית דורשת שליל הסדר יחול בחודש האביב שהוא החודש השמשי הראשון בעונת האביב (ראה ערך מורחב ארבע התקופות) ולכן אם יקרה שיום 15 בחודש הראשון יצא לפני היום הראשון בעונת האביב (יום השוויון האביבי) השנה תתעבר כדי שחג הפסח כולו יחול בעונת האביב.
לפי מסורת השומרונים עונת האביב מתחילה ב-26 במרץ לפי הלוח היוליאני שהוא בזמנינו ה-8 באפריל לפי הלוח הגרגוריאני.
חשבון זה, כמו תקופת שמואל, מבוסס על שנה יוליאנית שהיא ¼365 יום.
מבחינה אסטרונומית חשבון זה אינו נכון ובשנה יש 365.2421 ימים.
הבדל זה גורם כיום לפיגור של כ-18 יום ועונת האביב לפי הלוח השומרוני חלה לאחר עונת האביב האסטרונומית שחלה בסביבות ה-21 במרץ בלוח הגרגוריאני וה-8 במרץ בלוח היוליאני.
מחזור העיבור של הלוח השומרוני הוא שמתוך 32 שנים ישנם 11 שנים מעוברות.
השומרונים אינם דוחים את החגים והם חלים לפי החשבון האסטרונומי שלהם כך שאין כלל באיזה יום בשבוע יצא חג מסוים כך שיום כיפור למשל יכול לחול ביום שישי.
ההבדלים העיקריים בין הלוח העברי ללוח השומרוני
הלוח השומרוני מחושב על ידי הכהן הגדול.
הלוח העברי נקבע על ידי בית דין לפי כללים הנתונים לשינוי בעת הצורך.
הלוח השומרוני אינו מסתמך על תצפיות אסטרונומיות ונקבע על סמך החישובים הממוצעים.
הלוח העברי בעיקרו נקבע לפי תצפיות מולד הירח.
בלוח השומרוני אין כללי קביעות מתי לא יחולו חגים מסוימים כמו "לא אד"ו ראש" וכדומה.
בלוח העברי יש כללי קביעויות שנועדו למנוע סמיכות חגים לשבתות וכדומה.
חג השבועות בלוח השומרוני חל חמישים יום משבת חול המועד פסח.
חג השבועות בלוח העברי חל חמישים יום מהיום הראשון של פסח.
המחזור השומרוני כולל 32 שנים, מתוכן 11 מעוברות.
המחזור העברי כולל 19 שנים, מתוכן 7 מעוברות.
בשונה מהלוח העברי בו הלוח מתחיל מבריאת העולם הן במחזוריות שלו והן בספירת השנים הלוח השומרוני מתחיל מכניסת בני ישראל לארץ כנען ומנין השנים נספר להג'רה שהוא נקודת זמן בהתגלותו של מוחמד.
הבדל זה מקורו בחלוקת השומרונים את העולם לשתי תקופות, תקופת הרצון (רחותא או רעותא) ותקופת הסתרת הפנים (פנותא).
תקופת הרצון מסתיימת 260 שנה לאחר כניסת בני ישראל לכנען בעת בה הוסתר המשכן והאל הסתיר פניו מעמו.
מאורע זו חל בשנת 3054 שנה ליצירה לפי חשבונם בימי עזי הכהן (בנוגע לאותה תקופה ראו שומרונים#במקורות השומרוניים).
תקופת הפנותא מתחלקת אף היא לשלש תקופות שכל אחת מהם כאלף שנים התקופה הראשונה היא תקופת הכיתות והגלויות מהסתרת הפנים עד אלכסנדר מוקדון, התקופה השנייה היא התקופה היוונית מאלכסנדר עד מוחמד, והתקופה השלישית תקופת השלטון האיסלמי ממוחמד עד היום.
למעשה התקופה השלישית ובכללה כל תקופת הפנותא היו צריכים להסתיים בשנת 6100 לפי ספירתם (היא שנת 1671 לספירה) מכיוון שתקופת הרצון ותקופת הסתר הפנים צריכים להיות שוות, 3050 שנים בערך לתקופה וממילא שנת 6100 ליצירה היא שנת הגאולה אך הגאולה טרם באה.
השומרונים נמצאים כעת בתקופה השלישית בתקופות הפנותא ומכיוון שכך הספירה מתחילה בהג'רה, שהיא תחילת התקופה השלישית.
עם זאת בלוח שנה השומרוני אין כמעט חשיבות למספר השנים והוא רק ידע בעלמא.
שנת ה'תשע"ז בלוח העברי (או שנת 2017 לספירה) היא השנה ה-3,392 לתקופת הסתרת הפנים ושנת 6,446 ליצירה לפי החשבון השומרוני.
הלוח אינו מוכר כלוח שנה רשמי ברמה זו או אחרת במדינה כל שהיא.
הלוח משמש את בני העדה השומרונית המונה פחות מאלף נפש לקביעת החגים והמועדים הכתובים בתורה והנהוגים על ידם ואין לו שימושים אזרחיים.
הלוח מודפס כל שישה חודשים ומחולק לכל הגברים בקהילה השומרונית.
לוח השנה של פירלי הוא לוח שנה היוצא לאור מדי שנה, מאז 1964 בידי החברה בת הבריטית של חברת הצמיגים האיטלקית פירלי.
לוח השנה לא יצא לאור בשנים 1975–1983 עקב משבר כלכלי שדחף את החברה לקיצוץ בהוצאותיה.
לוח השנה מחולק בתפוצה מוגבלת כשי עסקי ללקוחות נבחרים של פירלי ולאח"מים.
כל לוח שנה כולל תצלומים של דוגמניות נודעות (ולעיתים נדירות דוגמנים) בלבוש מזערי ואף בעירום, והוא מצולם בידי צלם בעל מוניטין (ולעיתים שני צלמים).
עם הדוגמניות והידועניות המפורסמות שהופיעו בלוח השנה במהלך השנים נמנות נעמי קמפבל, ג'יזל בונדשן, קייט מוס, סינדי קרופורד, היידי קלום, סופיה לורן, פנלופה קרוז, קרולינה קורקובה, אדריאנה לימה, הילרי סוונק, דיאנה דונדואי, אדיטה וילקויקיוט ועוד.
עם הצלמים שצילמו את לוח השנה נמנים אנני ליבוביץ', טרי ריצ'רדסון, קרל לגרפלד והלמוט ניוטון.
בלוח השנה לשנת 2016 חרגה החברה ממנהגה, ובלוח, המצולם בידי אנני ליבוביץ', יופיעו נשים נודעות שאינן דוגמניות, בלבוש מלא.
עם נשים אלה נמנות הטניסאית סרינה ויליאמס, הקומיקאית איימי שומר, המוזיקאית פטי סמית' והאמנית יוקו אונו.
לוח יאנגצה המכונה גם לוח דרום סין הוא לוח טקטוני המכיל את מרבית דרום הרפובליקה העממית של סין, שמו של הלוח נגזר משמו של הנהר יאנגצה החוצה אותו ממערב למזרח ונשפך לים סין המזרחי.
לוח יאנגצה גובל בחמישה לוחות טקטוניים ובשוליו חמישה צמתים משולשים.
המפגשים עם כל הלוחות הם גבולות חילוף, פתיחה או סגירה (ללא הפחתה).
במערב, בצפון וברוב חלקו המזרחי גובל לוח יאנגצה בלוח האירואסייתי.
לוח יאנגצה מתרחק מהלוח האירואסייתי בכיוון מזרח-דרום-מזרח בקצב של 13 מילימטרים בשנה.
העתק לונגשמנשאן (龍門山斷層) המפריד ביניהם היה הגורם לרעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008.
בדרום-מזרח יש צומת משולש עם הלוח האמורי שבינו לבין לוח יאנגצה יש גבול חילוף הנע בקצב של 4 מילימטרים בשנה.
הגבול בין הלוח האמורי עם לוח היאנגצה מסתיים בצפון האי טאיוואן בצומת משולש עם לוח אוקינאווה.
בין לוח זה ללוח יאנגצה יש גבול פתיחה תוך יצירת שקע אוקינאווה.
הגבול בין לוח אוקינאווה עם לוח היאנגצה מסתיים בצומת משולש עם הלוח הפיליפיני.
גבול זה בין הלוח הפיליפיני לבין לוח יאנגצה מתאפיין בסגירה ללא הפחתה.
הגבול בין הלוח הפיליפיני עם לוח היאנגצה מסתיים בצומת משולש עם לוח סונדה.
הגבול בין לוח יאנגצה ללוח סונדה הוא גבול חילוף שמאלי הנע בקצב של 15 מילימטרים לשנה.
הגבול בין לוח סונדה עם לוח יאנגצה מסתיים בצומת משולש עם הלוח האירואסייתי.
לוח יאנגצה נוצר בהתפרקות יבשת-העל רודיניה לפני 750 מיליון שנים, בעידן הנאופרוטרוזואיקון.
לוח דרום סין התנתק מיבשת העל גונדוונה בסילור.
במהלך היווצרות יבשת-העל פנגיאה היה דרום סין יבשת קטנה, נפרדת, ששכנה מול החוף המזרחי של יבשת העל ונסחפה לצפון.
בטריאס התנגש לוח יאנגצה עם הקראטון של צפון סין, והתחבר עם פנגיאה, ויצר את אגן סצ'ואן.
בקנוזואיקון הושפע לוח יאנגצה מההתנגשות של הלוח ההודי עם הלוח האירואסייתי תוך יצירה והתרוממות של הרי לונגמן.
התנועה דרומה מתבצעת לאורך העתק הנהר האדום.
"לוח חד גדיא" הוא תבליט חומר, שנוצר בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, ומציג את הפיוט "חד גדיא".
לוח "חד גדיא" נוצר על פי רישום של זאב רבן בבית-המלאכה הקואופרטיבי "מנורה", שפעל תחת בית-הספר "בצלאל", ובו היו חברם מאיר גור אריה, שמואל פרסוב ורבן.
הוא נעשה בטכניקה של לחיצת טרקוטה לתבנית.
תבליט זה שובץ בתוך מסגרת העשויה פליז שעוטר בדגמים עיטוריים בטכניקה של בטיק, המוצמדת למסגרת עץ.
במרכז הלוח מתוארת נישה ובה ניצבת דמות של יהודי, אוחז מקל הליכה ונושא על גבו גדי.
סביב הדמות מופיעים שמונה מדליונים, המציגים את הדמויות השונות מן הפיוט.
העבודה נמצאת כיום באוסף מוזיאון ישראל.
היא הוצגה בתערוכה "מבחר מאוסף אלן ב' סליפקה במוזיאון ישראל", שהתקיימה במוזיאון בשנת 2008. לוח דומה הוצג במסגרת התערוכה '"בצלאל" של שץ' במוזיאון ישראל (ה'תשמ"ג).
באוסף סטנלי בטקין היה תבליט זה בגרסה יצוקה בברונזה.
לוח ויג'י הוא לוח הנועד לתקשור עם ישויות שונות במהלך סיאנס.
ככלל, הלוח המסומן באותיות האלפבית, מספרים 0 עד 9, המילים "כן" ו"לא", "לא ידוע" ולעיתים מילים כמו "שלום" ו"להתראות" יחד עם סמלים ותמונות שונות.
ניתן להשתמש בלוח באמצעות הזזת כוס או מטוטלת עשויה פלסטיק או עץ, לרוב בצורת לב.
לאחר שהמשתתפים פונים בבקשה לישויות שונות, ככלל לרוחות המתים לקחת חלק בסיאנס ולהשיב לשאלותיהם, הם מניחים ביחד את אצבעותיהם על המטוטלת שעל הלוח, והרוח, לכאורה במענה לקריאתם ולשאלותיהם, מזיזה כביכול את המטוטלת על פני הלוח.
במהלך הסיאנס נעה הכוס הלוך ושוב על פני הלוח, ומתעכבת מדי פעם על אותיות, המצטרפות לכדי מילים, על ספרות או על 'כן'/'לא' וכך מתקבלות התשובות לשאלות המשתתפים.
הלוח נועד לתת תשובות כמו – כן, לא, אולי, לא ידוע, והוא יודע לתת חיווי על תחילתן וסיומן של שיח.
מקובל כי השימוש הראשון בלוח ויג'י הדומה ללוח המודרני היה בסוף המאה ה-19 במחנות באוהיו, על מנת לתקשר עם רוחות.
בשנת 1890 איש העסקים אלייג'ה בונד הציג לראשונה את לוח הויג'י המודרני בצורה מסחרית, אשר הוצג תחילה כמשחק תמים שלא קשור לתורת הנסתר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לפופולרי לצורך תקשור עם מתים.
השימוש בלוח מתיישב עם הספיריטואליזם, לפיה נשמת בני אדם ממשיכה לחיות לאחר המוות, ואף עשויה להתגלות ולבוא במגע עם אנשים חיים.
הניסיון לתקשר עם המתים באמצעות הלוח סופג ביקורות מצד הקהילה המדעית.
הסבר מדעי שניתן לתופעה זו הוא שהמשתתפים מזיזים את הכוס על ידי תופעה הנקראת האפקט האידיאומוטורי, כך שלמעשה הם אלו היוצרים את התשובות לשאלותיהם, מבלי להיות מודעים לכך.
בנצרות הסתייגו מהשימוש בלוח, וחכמי דת טענו כי הוא עלול להוביל להשפעה דמונית .
לעומת זאת, מיסטיקנים חלוקים בזה - חלקם טוענים כי ללוח עשויה להיות השפעה חיובית, בעוד אחרים טוענים שזה כלי מסוכן למשתמשים חסרי ניסיון.
דוגמה מודרנית ללוח הויג'י היא תקשורת מסוייעת.
לוח השנה הלאומי של הודו הוא לוח שנה שִימְשי שאימצה ממשלת הודו בראשות ג'ווהרלל נהרו בשנת 1957 כלוח השנה האזרחי של הודו.
הלוח הוא בן 12 חודשים של 30 או 31 ימים, והיא מתחילה ביום בראשון של חודש צ'איטרה (चैत्र) שחל ביום השוויון האביבי (בדרך כלל ב-22 במרץ).
התאריכים בלוח הלאומי של הודו חופפים לתאריכים המקבילים בלוח הגרגוריאני עד כדי הבדל של יום אחד.
הלוח משמש בפרסומים רשמיים של ממשל הודו וקביעת "חגים" אזרחיים כגון השנה החדשה, יום גנדי ויום הרפובליקה.
הלוח הוצע על ידי ועדת רפורמה בראשות האסטרופיזיקאי מגהנאד סאהה (Meghnad Saha), ונכנס לתוקף ב-22 במרץ 1957. מניין השנים בלוח מבוסס של "מניין שאקה" ולכן הלוח מכונה לוח שאקה כשמו של אחד מהלוחות ההינדים המסורתיים המרכזיים, שגם משתמש באותו מניין שנים, ולכן נקרא בשם דומה.
כאמור, מניין השנים הוא על פי מניין שאקה (שאקה סאמוואט) המסורתי כך ששנת 1957 בה אומץ "לוח השנה הלאומי" הייתה שנת 1879 למניין זה.
ככלל, כדי לחשב את השנה על פי לוח השנה הלאומי של הודו יש להפחית 78 מהשנה הגריגוריאנית.
כאמור הלוח הוא בין 12 חודשים.
החודש הראשון יכול להיות מעובר או חסר, חמשת החודשים אחריו הם בני 31 ימים וששת החודשים האחרונים בשנה הם בני 30 יום.
חודש צ'איטרה מעובר כל 4 שנים בדרך כלל, בהתאמה עם עיבורו של חודש פברואר בלוח הגרגוריאני.
שמות רוב החודשים נלקחו מלוח שאקה המסורתי עם כמה שינויי איות.
+החודשים בלוח השנה הלאומי של הודושם החודשIASTבסנסקריטמספר הימיםתאריך תחילת החודש1צ'איטרהCaitraचैत्र30/3121/22 במרץ2ואישאכהVaiśākhaवैशाख3121 באפריל3ג'יאשטההJyaiṣṭhaज्येष्ठ3122 במאי4אשאדההĀṣādhaआषाढ़3122 ביוני5שרוואנהŚrāvanaश्रावण3123 ביולי6בהדרהBhādraभाद्रपद3123 באוגוסט7אשווינהĀświnaआश्विन3023 בספטמבר8קרטיקהKārtikaकार्तिक3023 באוקטובר9אגרהאיאנהAgrahāyanaअग्रहायण3022 בנובמבר10פאושהPauṣaपौष3022 בדצמבר11מגההMāghaमाघ3021 בינואר12פאלגונהPhālgunaफाल्गुण3020 בפברואר
עם הקמת הודו היו במדינה כ-30 לוחות שנה שונים.
בשנת 1952 הקימה ממשלת הודו ועדת רפורמה שמטרתה הוגדרה "לבחון את כל לוחות השנה הנמצאים בשימוש ולאחר מחקר מדעי של הנושא להציע לוח שנה מדויק ומאוחד לכל הודו".
בשנת 1955 הגישה הוועדה את המלצותיה ללוח אזרחי שמשי שמניין השנים שלו ימשיך את מניין שאקה המסורתי.
כמו כן הציעה הוועדה להחיל את הלוח משנת 1956 כך ש-21 במרץ 1956 יהיה היום הראשון (1 בחודש צ'איטרה) של שנת שאקה 1878 ואת החודש האחרון (פאלגונה) של שנת שאקה 1877 להאריך ב-6 או 7 ימים.
ממשלת הודו קיבלה את המלצות הוועדה בשנת 1955 אבל הלוח נכנס לתוקף רק ב-22 במרץ 1957.
עם כניסת הלוח לתוקף ממשלת הודו יצאה במסע הסברה כדי ליצור מודעות ללוח.
בפועל נראה שעם השנים המודעות לשימוש בלוח ירדה וחלקים גדולים בציבור ההודי לא מודעים לקיומו, ואף קורה שגורמים רשמיים מתעלמים ממנו.
לעיתים קרובות תאריכים אזרחיים מצוינים על פי הלוח הגרגוריאני.
לוח חזון הוא קולאז' של תמונות, איורים, ומשפטים מעוררי השראה המביעים חלומות ותשוקות של יוצר הלוח.
מטרת יצירת הלוח היא לעורר השראה ומוטיבציה עבור יוצר הלוח באופן ויזואלי, בכך שחלומותיו ותשוקותיו יופיעו לנגד עיניו.
לוח החזון הוזכר בסרט וספר "הסוד" כחלק מ"כוח המשיכה" שלפיו אדם שחושב מחשבות חיוביות על נושאים שונים, היקום דואג להביא להגשמתן.
בערב הטרום-אסלאמית נעשה שימוש במספר לוחות שנה.
כתובות עתיקות של לוחות שנה שנמצאו בדרום ערב חושפות שימוש בלוחות שנה מקומיים.
לפחות חלק מלוחות השנה הדרום-ערביים עשו שימוש בלוח ירחי-שמשי.
במרכז ערב, במיוחד מכה, חסרות עדויות אפיגרפיות, אך פרטים המופיעים בכתבים של מחברים מוסלמים מהתקופה העבאסית מהווים גם הם עדות לשימוש בלוחות שנה שונים.
חלק מההיסטוריונים טוענים כי לוח השנה הערבי הטרום-אסלאמי אשר היה בשימוש במרכז ערב היה לוח שנה ירחי בלבד בדומה ללוח המוסלמי המודרני.
אחרים טוענים שלוח השנה הטרום-אסלאמי היה במקור לוח שנה ירחי, אך מציעים שכ-200 שנה לפני ההג'רה הוא הוסב ללוח ירחי-שמשי, שנוסף לו מעת לעת חודש כעיבור שנה, בכדי לשמור על מועד העלייה לרגל מקביל לעונה בה שפע הסחורה היה במיטבו.
השמות של ימי השבוע בערב הטרום-אסלאמית שונו עם עליית האסלאם בכדי להתאים ל-7 הימים שאללה ברא בהם את העולם, כפי שמסופר בספר בראשית, פרק א'.
לפני כן, ימי השבוע הערבים הטרום-אסלאמים היו:
מקורות לשמות החודשים הטרום-אסלאמים אלה הם "אל-מונטכאב מין ע'רב קאלאם אל-ערב" מאת חסן מאבו אל-חסן עלי בן אל-חסן בן אל-חוסיין אל-חונה אד-ד'סאן (309 בספירה המוסלמית/ 921 לספירה הנוצרית), הידוע יותר בשם "קוראא אן-נאמל", וליסאן אל-ערב מאבן מנחור (נפטר ב-711 בספירה המוסלמית/ 1311 בספירה הנוצרית).
אל-בירוני ואל-מסעודי מציעים שהערבים הקדמונים השתמשו באותם שמות חודשים כמו המוסלמים, אם כי הם מתעדים גם שמות חודשים אחרים ששימשו את הערבים הטרום-אסלאמים.
הנחות אלו מתבוססות על הקבלת החגים והמועדים המצוינים בלוח השנה העברי לאלו המצוינים בלוח השנה המוסלמי.
אולם בניגוד גמור לדעה זו, חוקרים נוצרים ויהודים ניסו להשוות את החודשים הטרום-אסלאמיים ממוחרם ועד ג'ומאדא את'־ת'אניא לחודשים העבריים תשרי עד אדר בהתאמה.
אף על פי כן, העמדה האסלאמית המשווה את ניסן לד'ו אל-חיג'ה פופולרית יותר בקרב החוקרים.
ניסן הוא חודש האביב בלוח העברי ובלוח השנה הבבלי, שניהם לוחות ירחיים עם 12 או 13 חודשים.
במסורת האסלאמית הרווחה בקרב ערביי תיאמח , חג'אז ונג'ד הבחינו בין שני סוגי חודשים, חודשים מותרים (חלאל) ואסורים (חראם).
החודשים האסורים היו ארבעה חודשים שבהם אסורה לחימה, ביניהם חודש רג'ב ושלושת החודשים סביב עונת העלייה לרגל: ד'ו אל-קעדה, ד'ו אל-חיג'ה ומוחרם.
תופעה דומה אם לא זהה לחודשים האסורים תועדה גם על ידי ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס, לפיה הוא מתאר שביתת נשק שערביי המזרח בממלכת לחמיד, בשליטתו של אל-מונדיר השני, כיבדו במשך חודשיים בהיפוך הקיץ של שנת 541 לספירה.
עם זאת, היסטוריונים מוסלמים אינם קושרים חודשים אלו לעונה מסוימת.
הקוראן מקשר את ארבעת החודשים האסורים עם הנסיא' , מילה שפירושה המילולי "דחיה".
על פי המסורת המוסלמית, החלטת הדחיה נוהלה על ידי שבט קינאנה , על ידי אדם המכונה האל-קלמאס של קינאנה וצאצאיו.
הוצעו פרשנויות שונות למושג נסיא'.
מספר חוקרים מוסלמים ומערביים, טוענים כי לוח השנה הטרום-אסלאמי שהיה בשימוש במרכז ערב היה לוח ירחי בלבד הדומה ללוח האסלאמי המודרני.
לפי תפיסה זו, הנסיא' קשור לפרקטיקות הטרום-אסלאמיות של ערביי מכה, שם הם היו משנים את חלוקת החודשים האסורים בתוך השנה מבלי ליישם שינויים בלוח השנה עצמו.
פרשנות זו נתמכת על ידי היסטוריונים ולקסיקוגרפים ערבים, כמו אבן השאם, אבן מנצור והקורפוס של פירוש הקוראן.
טענה זו נתמכת על ידי כתובת שבאית מוקדמת, שבה "נדחה" טקס דתי עקב מלחמה.
לפי ההקשר של כתובת זו, הפועל "נס" אינו קשור לשינוי בלוח השנה, אלא רק להזזת האירועים הדתיים בתוך לוח השנה עצמו.
הדמיון בין התפיסה הדתית המופיעה בכתובת עתיקה זו לבין הקוראן מצביעה על כך שדחיה שאינה שינוי בלוח השנה עצמו היא גם המשמעות הקוראנית של המילה נסיא'.
האנציקלופדיה של האסלאם מסיקה כך: "המערכת הערבית של נסיא' נועדה רק בכדי להעביר את החג' והירידים הקשורים אליו בסביבת מכה לעונה המתאימה בשנה.
היא לא נועדה בכדי לתקן את לוח שנה באופן גורף."
חוקרים אחרים מסכימים כי במקור היה זה לוח שנה ירחי, אך מציעים שכ-200 שנה לפני ההג'רה הוא הוסב ללוח ירחי-שמשי, שנוסף לו מעת לעת חודש כעיבור שנה, בכדי לשמור על מועד העלייה לרגל מקביל לעונה בה שפע הסחורה היה במיטבו.
פרשנות זו הוצעה לראשונה על ידי האסטרולוג והאסטרונום המוסלמי מימי הביניים אבו מעשר אל-בלח'י, ולאחר מכן על ידי אל-בירוני, אל-מסעודי ומספר חוקרים מערביים.
פרשנות זו רואה בנסיא' מילה נרדפת למילה הערבית ל-'קביסה' (שינוי קלנדרי).
הערבים, על פי אחד ההסברים שהזכיר אבו מעשר, למדו על התערבות זו בלוח השנה מהיהודים.
נשיא הסנהדרין היהודי קבע אלו שנים יש לעבר בלוח השנה העברי.
יש מקורות שטוענים שהערבים עקבו אחר הנוהג היהודי ועיברו כשבע שנים במהלך תשע עשרה שנים, או שהם הוסיפו כתשעה חודשים על פני 24 שנים; עם זאת, אין הסכמה בין החוקרים בסוגיה זו.
המחזור המטוני של 19 השנים הוקם לצורך קביעת השנים המעוברות בלוח העברי מאז גלות בבל, הוא נצפה גם בלוח הבבלי החל מאותה התקופה.
שבט הקיננה, בתקופתו של מוחמד, היה אחראי על אישור העיבור.
שבט הקיננה נטל על עצמו את המשימה הזו משבט הקינדה, שגויר מאות שנים קודם לכן, עדות התומכת בטענה שייתכן שתהליך עיבור השנים הושאל מלוח השנה העברי.
לוח התלונה לאאה־נציר הוא לוח חרס שנשלח לאור העתיקה, ונכתב בסביבות שנת 1750 לפנה"ס.
הלוח מכיל תלונה לסוחר בשם אֵאַה-נַציר מלקוח בשם נַנִּי.
הלוח כתוב בכתב יתדות אכדי, ונחשב לתלונה הכתובה העתיקה ביותר.
בשנת 2015, תוכן הלוח ואאה־נציר בפרט צברו פופולריות כתופעה אינטרנטית.
הלוח בגובה 11.6 סנטימטרים, ברוחב 5 סנטימטרים ובעובי 2.6 סנטימטרים, והוא פגום במקצת.
אאה־נציר נסע לדילמון על מנת לקנות נחושת וחזר למכור אותה במסופוטמיה.
בהזדמנות מסוימת הוא הסכים למכור מטילי נחושת ללקוח בשם נאני.
נאני שלח את משרתו עם הכסף להשלמת העסקה.
הנחושת נראתה לנאני באיכות ירודה ולכן הוא סירב לקבלהּ.
בתגובה, נאני יצר את הלוח הכתוב ומסרו לאאה־נציר.
רשומה עליו תלונה לאאה־נציר על משלוח נחושת באיכות ירודה, ובעיות במסירת משלוח אחר.
נאני גם התלונן על כך שמשרתו, שנשלח לבצע את העסקה בפועל, זכה ליחס רע מצדו של אאה־נציר.
הוא הצהיר כי בעת כתיבת שורות אלו לא קיבל את הנחושת, אך בכל זאת שילם עבורה את הכסף.
הלוח התגלה ונלקח על ידי לנרד וולי, שהוביל משלחת ארכאולוגית משותפת של אוניברסיטת פנסילבניה והמוזיאון הבריטי מ-1922 עד 1934 אל העיר אור.
לוחות נוספים נמצאו בהריסות של הבית שנחשב לביתו של אאה־נציר.
אלה כוללים מכתב מאדם בשם ארביטוּרַם שהתלונן שהוא עדיין לא קיבל את הנחושת שלו, ועוד לוח שבו מצהיר לקוח שנמאס לו לקבל נחושת באיכות ירודה.
לוח התלונה הפך למם אינטרנטי בשל אופיו האנכרוניסטי לכאורה, ומגזין פורבס סבר כי הוא דומה לתלונות רבות של לקוחות מודרניים על שירות גרוע בעידן המודרני.
הלוח הוכר על ידי גינס שיאי עולם כ"תלונת הלקוח העתיקה ביותר".
"לוח וגיר" הוא שיר שנכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט, הולחן והושר על ידי שמוליק קראוס.
השיר מופיע באלבום האוסף שבעים שמונים, אלבום האוסף הראשון של קראוס, שיצא בשנת 1981 בהד ארצי.
השיר "לוח וגיר" מתאר את מאווייו של נער המתאהב במורה שלו.
השיר, בביצועו של שמוליק קראוס, יצא בשנת 1971. בשיר התלמיד מביע רגשות אהבה ומשיכה כלפי מורתו המבוגרת ממנו.
היחסים המציאותיים ביניהם מתרחשים במסגרת הכיתה, בשעת השיעור, ורק כך מתקיים קשר בין השניים.
שפת השיר נעה בין הכיתה - החלל בו התלמיד מתוודע למורתו, ושם בלבד - לבין דמיונותיו וחלומותיו, שנעים מחוץ לכיתה אל חייה הפרטיים של המורה.
מאחר שהתלמיד לא יודע דבר על חייה הפרטיים של מורתו, בתים אלו מנוסחים בצורת שאלות: "איזה תקליט את שמה לפני השינה?...
השיר מזכיר את אפלטון, הפילוסוף היווני ששמו נקשר באהבה אפלטונית, באופן בו התלמיד אוהב את מורתו אך ללא קשר פיזי, ובצורה חד-צדדית.
ביצועו של שמוליק קראוס מלווה בנגינת קאזו.
השיר מופיע בפסקול הסרט מכת שמש וביצע אותו יובל בנאי.
בשנת 1997 חידש את השיר גידי גוב בתוכניתו לילה גוב וליוותה אותו להקת התנינים.
השיר הופיע באותה שנה באלבומו של דני ליטני הנושא את שמו.
ביצוע ידוע נוסף הוא של עירית ענבי, חני נחמיאס ואהרון פררה.
את השיר ביצע דוד לביא בעונה התשיעית של תוכנית המציאות כוכב נולד.
צעירי תל אביב ביצעו את השיר בסדרת הטלוויזיה, החופש האחרון.
בקליפ הופיעו בין היתר ניר פרידמן, אורן שבו וניר גומז..
ביצוע ידוע נוסף הוא של להקת זקני צפת.
לוח השעון הוא אותו חלק של השעון עליו מוצגות תוצאות מדידת הזמן.
לשעונים אנלוגיים ולשעונים דיגיטליים תצוגות שונות.
לוח שעון דיגיטלי מציג את השעה באמצעות מספר בן ארבע ספרות הודיות-ערביות.
שתי הספרות השמאליות, המראות את השעה, מופרדות משתי הספרות הימניות, המראות את הדקות, באמצעות הסימן ":".
הסימן ":" מהבהב בקצב של הבהוב אחד לשנייה.
חלוף הזמן מוצג באמצעות שינוי המספרים המציינים את השעות או את הדקות.
בשעון בן 24 שעות, המספר המציין את השעות משתנה במהלך היממה מ-"01" עד "24".
המספר המציין את הדקות משתנה מ-"01" עד "59".
לוח השעון האנלוגי התפתח על בסיס רכיבים שהיו כלולים בתצוגות שעוני השמש והשעונים האסטרונומיים.
בשל פשטותו, שעון השמש נחשב לאמצעי הראשון בו השתמש האדם כדי למדוד את מעבר הזמן.
שעוני השמש העתיקים ביותר נמצאו במצרים.
הם ציינו מועדים קבועים מראש, דוגמת אמצע היום, זמן הזריחה וזמן השקיעה, אך לא שעות במובן המודרני.
המצרים הקדומים חילקו את היממה לעשרים וארבעה פרקי זמן שווים שכונו "שעות זמניות".
השעות הזמניות שאומצו על ידי תרבויות מאוחרות יותר, היו חשובות מבחינה דתית.
הן שימשו לקביעת זמני התפילות, זמני כניסת השבת והחג ביהדות ומועדים חשובים אחרים בנצרות ובאסלאם.
למעשה שעות זמניות אלה שוות באורכן רק פעמיים בשנה, בנקודות השוויון החלות בחודש מרץ ובחודש ספטמבר.
היום הארוך בשנה חל בנקודת ההיפוך הקיצית ב-21 ביוני.
לאחר מכן שעות האור מצטמצמות בהדרגה עד לנקודת השוויון של חודש ספטמבר וממשיכות להצטמצם עד לנקודת ההיפוך החורפית, ב-21 בדצמבר, אז היום הוא הקצר ביותר.
מאחר ששעון השמש טיפל רק בשעות האור, הוא ציין רק 12 פרקי זמן: 6 לפני נקודת הצהריים ו-6 אחרי נקודת הצהריים.
הצל המוטל על ידי עצם המוצב על לוח השעון נע על גבי קשת מהנקודה המציינת את הזריחה, בקצה הימני של לוח שעון השמש, לכיוון הנקודה המציינת את השקיעה, הממוקמת בקצה השמאלי של לוח שעון השמש.
כיוון תנועה זה קיבל את הכינוי "כיוון השעון".
במרבית השעונים האסטרונומיים מסומנות 24 שעות היממה, כאשר השעה 12:00 נמצאת למעלה והשעה 24:00 נמצאת למטה.
כדור מוזהב, או ייצוג אחר של השמש, המחובר למחוג מסמן את השעה.
שעון מסוג זה מונה גם את שעות היום וגם את שעות הלילה.
בנוסף לשעת היום, השעון האסטרונומי מציג מידע אסטרונומי כגון המיקום היחסי של השמש, הירח, של קבוצות כוכבים ולעיתים של כוכבי לכת.
בצורתה הבסיסית ביותר, מורכבת תצוגת השעון האנלוגי מלוח עגול שבהיקפו מסומנים מספרים מ-1 עד- 12, במרחקים זהים זה מזה, לציון השעות.
במרבית השעונים, השעה מסומנת בספרות הודיות-ערביות או בספרות רומיות.
בין שני מספרים עוקבים מסומנות ארבע שנתות במרחקים שווים, לציון הדקות.
מחוג שעות קצר, הקבוע במרכז הלוח עושה שני סיבובים ביום.
מחוג דקות ארוך הקבוע אף הוא במרכז הלוח, עושה סיבוב אחד בכל שעה.
במקרים מסוימים קיים גם מחוג שניות, שעושה סיבוב אחד לדקה.
תחילה, לשעונים האנלוגיים היה רק מחוג אחד שציין את השעות.
ככל שהושג דיוק רב יותר במדידת הזמן, נוסף מחוג הדקות, בשנת 1690, ולאחר מכן מחוג השניות.
בשעונים מסוימים מוצג בחלון מלבני היום בחודש, ולעיתים אף היום בשבוע והחודש.
קיימים גם שעונים שאינם מתנהגים על פי המוסכמות.
בשעון העברי המוצב על בית העירייה היהודית בפראג המחוגים מסתובבים בניגוד ל"כיוון השעון", והשעות מצוינות באמצאות אותיות עבריות, ולא באמצעות ספרות רומיות או הודיות-ערביות.
במצודת פטרוורדינסקה, מקום גבוה המשקיף על נהר הדנובה, מחוג השעות ארוך יותר ממחוג הדקות כדי לאפשר לימאים להבחין ביתר קלות בשעת היום.
לוח השנה הקופטי, הנקרא גם לוח השנה האלכסנדרוני, הוא לוח שנה ליטורגי המשמש את הכנסייה הקופטית האורתודוקסית ומשמש גם את האוכלוסייה החקלאית במצרים.
הלוח שימש למטרות אזרחיות במצרים עד לאימוץ הלוח הגרגוריאני ב-11 בספטמבר 1875 (1 בחודש תחות 1592).
לוח שנה זה מבוסס על לוח השנה המצרי העתיק.
כדי למנוע את הסטייה המתהווה בלוח השנה המצרי העתיק (שהכיל רק 365 ימים בכל שנה, שנה אחר שנה, כך שעונות השנה זזו בערך יום אחד כל ארבע שנים), הונהגה רפורמה בלוח השנה המצרי העתיק בתקופת תלמי השלישי (צו קנופוס, בשנת 238 לפנה"ס), אשר כללה הוספת יום נוסף בכל שנה רביעית.
כדי להבדיל בינו לבין לוח השנה המצרי העתיק, שנשאר בשימוש על ידי כמה אסטרונומים עד ימי הביניים, לוח השנה המתוקן מכונה "לוח השנה הקופטי" או "לוח השנה האלכסנדרוני".
השנים והחודשים שלו עולים בקנה אחד עם אלה של לוח השנה האתיופי, אך יש להם מספרים ושמות שונים.
בניגוד ללוח הגרגוריאני, הלוח הקופטי אינו מדלג על שנים מעוברות שלוש פעמים בכל 400 שנה, ולכן הוא נשאר מסונכרן עם הלוח היוליאני עם מחזור של שנה מעוברת בכל ארבע שנים.
השנה הקופטית היא הרחבה של השנה האזרחית המצרית העתיקה, תוך שמירה על חלוקתה לשלוש העונות, ארבעה חודשים כל אחת.
שלוש העונות מונצחות בתפילות מיוחדות בליטורגיה הקופטית.
לוח השנה הזה עדיין נמצא בשימוש בכל רחבי מצרים על ידי חקלאים כדי לעקוב אחר העונות החקלאיות השונות.
בלוח השנה הקופטי יש 13 חודשים, 12 חודשים בני 30 ימים כל אחד וחודש אחד בן חמישה ימים (שישה ימים בשנים מעוברות) בסוף השנה.
השנה המעוברת הקופטית פועלת לפי אותם כללים כמו לוח השנה היוליאני, כך שלחודש הנוסף יש תמיד שישה ימים בשנה לפני שנה מעוברת יוליאנית.
השנה מתחילה בחג ניירוז , היום הראשון של חודש תחות, שהוא החודש הראשון של השנה המצרית.
בשנים 1900 עד 2099 הוא חופף ל-11 בספטמבר (או 12 בספטמבר לפני שנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני, ובכל שנה, הוא חופף ל-29 באוגוסט (או 30 באוגוסט לפני שנה מעוברת) בלוח היוליאני.
השנים הקופטיות נספרות משנת 284 לספירה, השנה בה הפך דיוקלטיאנוס לקיסר רומי, ששלטונו התאפיין בעינויים והוצאות המוניות להורג של נוצרים, במיוחד במצרים.
לפיכך, השנה הקופטית מזוהה על ידי הקיצור .A.M (ראשי תיבות של "Anno Martyrum" ).
היום הראשון בשנה הראשונה של הספירה הקופטית הוא 29 באוגוסט 284 בלוח השנה היוליאני.
כדי לחשב את מספר השנה הקופטית, יש לחסר ממספר השנה הלועזית 283 שנים (מספטמבר עד דצמבר) או 284 (מינואר עד אוגוסט).
מניין השנים בלוח העברי הוא כמעט תמיד 4,044 יותר מהקופטי, כי הנירוז תמיד חל בחודש אלול (ואז לזמן קצר ההפרש 4,043) או בתחילת חודש תשרי (ואז לכמה ימים ההפרש 4,045).
חג הפסחא מחושב לפי הלוח היוליאני בשילוב עם המחזור הלא מתוקן של המחזור המטוני בן 19 השנים.
חג המולד הקופטי נחגג בתאריך שלוח השנה היוליאני מציין כ-25 בדצמבר, תאריך שחופף כיום עם 7 בינואר בלוח הגרגוריאני הנפוץ יותר (התאריך שבו חג המולד נחגג במדינות אורתודוקסיות מזרחיות רבות כגון רוסיה).
מולד ישו ב-25 בדצמבר נטען מוקדם מאוד על ידי היפוליטוס מרומא (170–236) בפירושו לדניאל 4:23 – "ביאתו הראשונה של אדוננו, אשר בבשר, שבו נולד בבית לחם, התרחשה שמונה ימים לפני חודש ינואר, יום רביעי, בשנת ארבעים ושתיים למלכות אוגוסטוס, 5,500 שנים מאדם".