tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היה מעורב בפציעה, וקבוצתו ווסטהאם ירדה לליגת המשנה בסיום עונתה בפרמייר ליג.
קאריק החליט להישאר במועדון ולנסות שוב את מזלו שם בעונת 2003/2004. באותה תקופה, התעניינו בו מספר מועדונים כדוגמת פורטסמות', ארסנל וטוטנהאם הוטספר.
נראה היה כי ארסנל זכתה להחתימו, בטרם החליט פטריק ויירה להישאר במועדון ולשבור את קו הרכישה של הקבוצה.
לבסוף, עבר בעונת 2004/2005 לטוטנהאם תמורת 2.75 מיליון ליש"ט.
שתי העונות הבאות היוו הצלחה עבור קאריק הן מצידו של המועדון שזכה בצוות ניהול חדש והן בהחתמות שחקנים חדשים.
רכישה זו הפכה את קאריק לשחקן החמישי היקר ביותר שרכשה מנצ'סטר יונייטד אי פעם.
לקאריק יש את מספר 16 המפורסם של מנצ'סטר יונייטד, שהיה בעבר של קפטן היונייטד המוערך רוי קין.
הופעת הבכורה של קאריק במנצ'סטר יונייטד הייתה בפרמייר ליג ב-23 באוגוסט 2006, כשנכנס במחליף בניצחון החוץ 0–3 על צ'רלטון.
הוא סחב עמו פציעה כאשר הופיע לראשונה במדי היונייטד נגד פורטו בטורניר אמסטרדם.
במשחק מול ווטפורד פתח לראשונה ב-26 באוגוסט 2006, ובו ניצחה היונייטד בתוצאה 1–2.
קאריק היה שחקן ההרכב הפותח בעונת 2006/07. באותה עונה גם זכה בתואר "איש המשחק" במפגש מול צ'לסי.
הוא נפצע לקראת סוף דצמבר 2006, כאשר את מקומו מילאו לסירוגין ג'ון אושיי ודארן פלטשר.
קאריק כבש את שער הבכורה במדי היונייטד ב-13 בינואר 2007 - השער השני במשחק הניצחון 1–3 על אסטון וילה באולד טראפורד בפרמייר ליג.
רומא במסגרת שלב רבע הגמר של ליגת האלופות באולד טראפורד ותרם להעפלת המועדון לשלב חצי הגמר שבו פגשה קבוצת יונייטד את מילאן.
בעונה 07/08 תרם קאריק לדאבל עם הקבוצה, כאשר עזר למנצ'סטר יונייטד לזכות באליפות הפריימרליג ובליגת האלופות.
בעונת 08/09 היה גם שותף מלא לזכייה נוספת בפרמייר ליג ולהפסד מנצ'סטר יונייטד 0:2 בגמר ליגת האלופות לברצלונה.
גם בעונת 09/10 שיחק קאריק במדי מנצ'סטר יונייטד, אך זו נחשבת כעונה החלשה ביותר שלו כשחקן מבין העונות שלו בקבוצה, בעונה זו זכתה מנצ'סטר יונייטד רק בתואר אחד, בגביע הליגה האנגלית, שנחשב כתואר זניח מבין כל התארים, את אליפות הפריימרליג קטפה צ'לסי.
בעונת 10/11 קאריק לא הבקיע שערים, אך היה שותף מלא לזכיית הקבוצה במגן הקהילה המפגיש בין אלופת הליגה לזוכת הגביע האנגלי, לזכייה בפרמייר ליג ולהגעת הקבוצה לגמר ליגת האלופות לאחר ניצחון על שאלקה 04 בחצי הגמר, שם הפסידה לקבוצת ברצלונה.
בעונת 2010/2011 האריך קאריק את חוזהו בקבוצה לשלוש עונות, עד ל-2013.
ב-ספטמבר 2012 שבר קאריק "בצורת" ארוכה, כשכבש בליגת האלופות את השער הבודד מול גלטאסראיי בניצחון 0–1.
ב-22 בנובמבר 2013, האריך קאריק את חוזהו במנצ'סטר יונייטד לשנתיים נוספות עד יוני 2015. תחת לואי ואן חאל קיבל קאריק שבחים על כך שואן חאל כינה אותו כ-"מאמן-שחקן".
בנוסף קיבל קאריק מואן חאל את תפקיד קפטן המשנה בקבוצה וב-20 במרץ 2015, האריך את חוזהו עד לקיץ 2017.
ב-9 ביולי 2017 מונה קאריק לקפטן הקבוצה לאחר שווין רוני עבר לאברטון.
ב-12 במרץ 2018 הודיע קאריק שיפרוש מכדורגל בסיום עונת 2017-18.
ב-21 בנובמבר 2021, לאחר פיטוריו של אולה גונאר סולשיאר ממנצ'סטר יונייטד, מונה קאריק למאמנה הזמני של הקבוצה.
ב-24 באוקטובר 2022 מונה למאמן מידלסברו.
ב-13 בינואר 2026 מונה למאמן מנצ'סטר יונייטד.
קאריק ערך את הופעת הבכורה בהרכב הפותח של הבוגרים במאי 2005 בזמן מחנה האימונים של נבחרת אנגליה בארצות הברית.
פעמיים, שותף כמחליף בשנת 2001. מנג'ר נבחרת אנגליה בכדורגל, סוון גוראן אריקסון, סבר כי קאריק יכול לשחק בתפקיד קשר לצד קשרים אחרים כישרוניים כדוגמת סקוט פארקר ולדלי קינג.
ב-8 במאי 2006, נכלל קאריק בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2006 תחת הדרכתו של סוון גוראן אריקסון.
קאריק שותף במשחק אחד במונדיאל, משחק שלב הבתים מול נבחרת אקוודור, שבו ניצחו האנגלים 0–1. הוא אף נבחר לאיש המשחק באותו מפגש, אך במשחק הבא מול נבחרת פורטוגל לא השתתף, ואת מקומו תפס אואן הארגריבס.
קאריק התחתן עם ליסה ראפהד ב-16 ביוני 2007 ובאפריל 2008 נולדה להם בת.
מיכאיל אלכסנדרוביץ' "מייקל" צ'כוב היה שחקן, במאי תיאטרון וסופר רוסי-אמריקאי-יהודי.
היה אחיינו של הסופר והמחזאי הנודע אנטון צ'כוב.
צ'כוב היה תלמיד בולט ומבריק של קונסטנטין סטניסלבסקי, ובין השאר עבד במהלך השנים עם יבגני וכטנגוב, ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו ולאופולד סולרג'יצקי.
צ'כוב ראה אחרת את עבודת השחקן מסטניסלבסקי מורו, ופיתח שיטה לפיה השחקן מסתמך על הדמיון שלו בגילום הדמות - ולא על "הזיכרון הרגשי".
ב-1915 נישא לאולגה צ'כובה, שמאוחר יותר פיתחה קריירה קולנועית יוצאת דופן בגרמניה הנאצית.
בסוף שנות ה-20 היגר צ'כוב לגרמניה, עבר לצ'כוסלובקיה, משם לצרפת וב-1939 עבר לארצות הברית.
בהמשך פתח בית-ספר לדרמה באנגליה שהוסב כעבור זמן ל"תיאטרון צ'כוב", שם יכול היה ליישם ניסויים לפי השיטה החדשה שפיתח.
ב-1952 פרסם את הספר "To The Actor", בו תיאר את ממצאיו ואת הטכניקות שפיתח, לצד תרגילים פרקטיים ליישומן.
בעוד סטניסלבסקי דיבר על "זיכרון חושים" כמפתח לגילום דמות - דגל צ'כוב בפיתוח ושכלול דמיונו של השחקן עצמו.
הוא נולד בסנט פטרסבורג לאלכסנדר צ'כוב (אחיו הגדול של אנטון צ'כוב) שהגיע ממשפחה נוצרית, ולאשתו השנייה נטליה שהגיעה ממשפחה יהודית-רוסית, והייתה קודם אומנת ילדיו של אלכסנדר מנישואיו הראשונים.
הוא גדל עמם במשפחה ממעמד הביניים.
אשתו הראשונה של צ'כוב הייתה אולגה צ'כובה.
בתם שהוטבלה כנוצרייה, אולגה, הפכה לשחקנית גרמנייה תחת השם עדה צ'כובה.
דודתה שעל שמה נקראה היא אולגה קניפר.
בהמשך חייהם, הזוג התגרש ואשתו לשעבר אולגה פיתחה קריירה בתעשיית הקולנוע הנאצית.
צ'כוב מדבר, בין השאר, על הבעיה ביצירת הדמות עבור השחקן.
לטענתו, השתרשה בין השחקנים תפיסה מוטעית לפיה השחקן מגלם את עצמו בסיטואציה (בהשפעת סטניסלבסקי כנראה) ומשחק את התפקיד כאילו נלקח מחייו הפרטיים.
צ'כוב טוען שהתיאטרון לא יוכל להתפתח אם בכל הצגה אותו שחקן ישחק את עצמו בסיטואציה, ולא יטרח לבטא את "הטיפוס" שעולה מהדמות אותה הוא מגלם.
הוא משווה זאת למחזאי שיציג רק את עצמו כדמות הראשית בכל מחזותיו.
כל תפקיד בכל מחזה שונה, כשם שכל בני האדם שונים זה מזה.
את ההבדל בין הטיפוסים צ'כוב מגדיר כ"אופי".
השחקן צריך למצוא את ההבדל בינו לבין הדמות וזהו האופי שייצור את הקלסתר הפסיכולוגי שהשחקן צריך ליצור.
לצ'כוב היו רעיונות שונים לתרגילים שיאפשרו לשחקן לפרוץ מעבר להרגליו והלך חשיבתו, ולקיים תהליך של "עיבור" של דמות אחרת - שיש לה טיקים, מאפיינים, מחוות ומרכז כובד אחר בגוף.
צ'כוב ממליץ לדמיין גוף שנוצר מקווי אופי כלליים שניתן לראותם כמאפיינים את הדמות.
על פני גופו של השחקן, הוא ידמיין כאילו הלביש את הגוף הזר, המשני, הקיים כגוף שני -שהשחקן יצר.
על פי צ'כוב, השחקן אמור להתחיל לפעול כהרף עין בתוך גופו החדש.
הוא משווה זאת להחלפת בגדים, או תלבושת, ולהשפעה הפסיכולוגית שיש לאלה על התנהגות האדם.
החזקת הגוף והתזוזה החדשה ישפיעו על הדיבור ועל ההתנהלות בכלל, ומכאן על המשחק, הדמות והתפקיד.
דרך נוספת היא להרפות את הגוף והמחשבה, לדמיין את הדמות אותה אני אמור לגלם, לשוחח איתה ולשאול אותה שאלות, וכך לאט לאט לדמיין שהיא נכנסת אלינו לגוף.
צ'כוב ממליץ לשנות ולנסות דברים עם הגוף החדש עד שזה מוצא חן בעיני השחקן.
הכול בפשטות ובטבעיות, מבלי להפריז במשחק חיצוני.
בשלב הבא - יתווסף הטקסט של הדמות ל"גוף החדש".
לאחר מכן, אומר צ'כוב שיש לעבוד עם ה"מרכז המדומה".
לפי אופי הדמות להגדיר איפה מצוי מרכזה של הדמות, ובאופן טבעי כל התנועות, ההתנהגות והפעולות יושפעו ממרכז זה.
המרכז יכול להשתנות בהתאם לסצנה או לסיטואציה שהדמות נמצאת בה ולפי מה שנדרש ממנה.
בין הבולטים שבנושאים בהם עסק צ'כוב, הוא האלתור.
תרגילים רבים שמטרתם לגרום לשחקן לסמוך על עצמו ועל התת-מודע שלו, כך שיפעל גם בין השורות הכתובות, וייתן מענה טבעי לבעיות מיזנסצנה שונות רק על ידי חיבור אמיתי לעצמו.
הוא עסק באלתור היחיד כשלעצמו, וכן באלתור היחיד בקבוצה.
ב-2019 יצא לאור תרגום לעברית של ספרו לשחקן, המציג את גישתו למשחק.
מייקל צ'ימינו היה במאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על סרטו "צייד הצבאים" בשנת 1978.
צ'ימינו נולד בניו יורק, דור שלישי להורים אמריקאים ממוצא איטלקי, גדל בלונג איילנד.
הוא נחשב כילד פלא ונשלח לבתי ספר פרטיים על ידי הוריו, אך מרד כנער התחבר לעבריינים, נקלע למריבות וחזר הביתה תכופות שיכור.
צ'ימינו סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1956 והחל ללמוד באוניברסיטת מישיגן עיצוב גרפי, שם היה חבר במועדון הרמת משקולות.
הוא סיים את לימודיו ב-1959 בהצטיינות.
בהמשך הוא קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטת ייל ב-1961, ותואר השני ב-1963. בשנת 1962, בעודו בייל, הוא התגייס לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית, הוא התאמן במשך חמישה חודשים בפורט דיקס, ניו ג'רזי ועבר חודש של הכשרה רפואית בפורט סם יוסטון, טקסס.
צ'ימינו כתב תחילה תסריטים לסרט המדע הבדיוני "Silent Running", ולסרט "שובו של הארי המזוהם" (הסרט השני בסדרה "הארי המזוהם").
ב-1974 כתב את התסריט לסרט "חזיז ורעם", שנקנה על ידי חברת ההפקות של קלינט איסטווד, "מאלפאסו".
איסטווד התכוון לביים את הסרט בעצמו, אך שוכנע על ידי צ'ימינו לאפשר לו לביים את הסרט.
הסרט בבימוי של צ'ימינו הפך להצלחה מסחרית.
לאחר הצלחת "חזיז ורעם", נהנה צ'ימינו מיד חופשית יחסית בליהוק שחקנים ובבימוי סרטו השני, "צייד הצבאים" בשנת 1978. הסרט נחל הצלחה רבה בקופות, והביקורות היו אוהדות.
הסרט זכה במספר פרסי אוסקר, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וצ'ימינו עצמו זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
סרטו הבא של צ'ימינו, "שערי החופש", יצא ב-1980. צ'ימינו, רכוב על ההצלחה הגדולה של צייד הצבאים, היה על גג העולם.
ניתן לו חופש חסר תקדים על ידי האולפנים, והוא היה יכול להחליט כל דבר בנוגע לסרט, מבלי להתייעץ עם המפיקים.
בשל כך, עלות הסרט תפחה מיום ליום ועלתה בהרבה על התקציב הראשוני, מצב שכמעט והביא את האולפן, "יונייטד ארטיסטס", לסף פשיטת רגל.
לצ'ימינו היה סכסוך נוסף עם המפיקים לגבי בחירתו בשחקנית הצרפתייה איזבל הופר לגלם את התפקיד הראשי.
המפיקים התנגדו לבחירה זו מכיוון שאופר לא הייתה מוכרת לציבור האמריקאי, ואף יותר מכך, משום שהם סברו שהיא לא מוכשרת.
תאגיד "טרנסאמריקה" (Transamerica Corporation), הבעלים של "יונייטד ארטיסטס", איבד את אמונו בחברת הסרטים ובמנהליה, ומכר את החברה.
כישלון הסרט בקופות ועלותו הגבוהה שיצאה מכלל שליטה, סימנו את סיומה של תקופה שכונתה "הוליווד החדשה".
למעשה, ניתן לומר ש"צייד הצבאים" שנתיים לפני כן, אמנם גרם להצלחתו המטאורית של הבמאי הצעיר, אבל בדיעבד הוא זה שגרם לנפילתו.
רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של ה"שיקגו טיימס", אמר שצייד הצבאים היה מתנה לצ'ימינו מאת השטן, ושערי החופש, היה התשלום שהשטן גבה ממנו.
במילים פשוטות, ההצלחה הייתה כל כך גדולה עד שניתן בו אמון רב כל כך, שגרם לו לעשות עוד ועוד שגיאות מבלי שאף אחד מההפקה ישים לו גבול, וכך הוא הביא את האולפנים לפשיטת רגל.
הסיפור שמאחורי הסרט ונפילתה של "יונייטד ארטיסטס", תועדו בסרטו של סטיבן באך, "Final Cut".
גם ספרו של פיטר ביסקין, "Easy Riders, Raging Bulls", עוסק באירועים במהלך ולאחר ההפקה, וזאת כרקע לשינויים שהתרחשו בהוליווד בעקבות מקרה זה.
צ'ימינו עצמו התראיין לעיתונות מעט יחסית, ובראיונותיו הוא לרוב לא דן ב"שערי החופש".
בספרו של ג'ורג' היקנלופר, "Reel Interviews", מתועדות מספר שיחות גלויות לב עם צ'ימינו על הסרט והאירועים שהתרחשו סביבו.
אחרי הכישלון בהפצת הגרסה הערוכה מחדש והמקוצרת של "שערי החופש", הוקרנה בטלוויזיה הגרסה המקורית של צ'ימינו, שארכה 219 הדקות, בערוץ הכבלים בתשלום Z.
הגרסה זכתה לביקורות משבחות וטבעה את המונח גרסת הבמאי "Director's cut" (העריכה שאותה מעדיף הבמאי, לפני שהעורך ודרישות האולפנים יוצרים את העריכות הסופיות).
אולם, צ'ימינו לא התאושש מהמכה הקשה, וכך הסתיימה בעצם הקריירה של אחד מילדי הפלא של הוליווד ומהבמאים היותר מסקרנים של המחצית השנייה של המאה ה-20.
ב-1984, הציעה חברת סרטי פרמאונט לצ'ימינו לביים את הסרט "פוטלוס".
צ'ימינו התדיין במשך מספר חודשים עם סרטי פרמאונט לגבי דרישותיו להפקה ותפאורה מושקעת ל"פוטלוס".
פרמאונט חששו מכישלון חרוץ כפי שקרה ב"שערי החופש", ולכן פיטרו את צ'ימינו ושכרו את הרברט רוס לביים את הסרט.
לאחר מקרה זה נתפס צ'ימינו בתעשיית הסרטים כמי שלא למד לקח מ"שערי החופש".
לפיכך, כל הסרטים שביים צ'ימינו לאחר מכן, מומנו באופן עצמאי ולא כחלק מהאולפנים, שחששו להעסיק אותו.
צ'ימינו היה חתום על חוזה עם יונייטד ארטיסטס מ-1979, שבמסגרתו אמור היה לביים סרטים רבים.
לאחר כישלון "שערי החופש", נמנע ממנו בימוי סרטים נוספים בחברה.
כך למשל, צ'ימינו לקח על עצמו לביים את הסרט "המרד על הבאונטי" לאחר שדייוויד לין עזב, אולם הוא הוחלף לאחר כישלון "שערי החופש".
צ'ימינו המשיך בתחום התסריטים, וכתב עבור החברה תסריט לספר "כמעיין המתגבר".
הוא השלים 27 טיוטות של התסריט, כדי שהחברה תבחן את הפקתו.
הצילום החל לאחר "שערי החופש", אולם החברה זנחה אותו.
צ'ימינו כתב גם את התסריט ל"כלבי המלחמה" בכיכובו של כריסטופר ווקן וגם היה חתום על הבימוי, אולם נטש לבסוף את הפרויקט.
בסופו של דבר נכתב התסריט מחדש ב-1981. תסריט נוסף כתב צ'מינו בשיתוף פעולה עם פרנק קוסטלו וג'יימס טובק, לסרט "The Life and Dreams", אך לאחר בדיקת אפשרויות הפקתו בשלושה אולפנים שונים (יונייטד ארטיסטס, וורנר, ודינו דה-לורנטיס), בשנים 1979 עד 1989, נזנח הסרט, ומעולם לא בוים.
גם התסריט שכתב לסרט "Perfect Strangers", המתאר סיפור אהבה, נכנס לשלב של טרום-הפקה בסרטי פרמאונט, ולבסוף נגנז.
צ'ימינו כתב גם את התסריט הראשוני ל-"Pearl", על חייה של ג'ניס ג'ופלין, אך התסריט שוכתב פעמים אחדות ובסופו של דבר הפך לסרט "השושנה", וצ'ימינו לא קיבל על כך קרדיט.
צ'ימינו היה הבמאי המקורי של סרט המדע הבדיוני אזור הדמדומים, אולם פוטר לפי בקשתו של סטיבן קינג, משום שהתסריט שעיבד לקולנוע היה שונה במידה משמעותית מזה שכתב קינג.
צ'ימינו מילא את פונקציית הבמאי במקומו של סטיוארט רוזנברג לקראת סיום ההפקה של מלך השכונה, כשרוזנברג חלה.
עם זאת, הקרדיט על הסרט המוגמר ניתן לרוזנברג בלבד.
בהמשך כתב צ'ימינו תסריטים ביוגרפיים אודות חייהם של פיודור דוסטויבסקי וריימונד קארבר.
חברת הסרטים סרטי קולומביה בחנה את הפקתם, אולם הדבר לא הגיע לכלל ביצוע.
גם עיבוד לרומן מרתון האופניים הצרפתי "The Yellow Jersey", בו יועד לשחק דסטין הופמן, עמד להיות מופק בשנת 1985 בחברת לורימר, אך המגעים שהתנהלו לשם כך לא נשאו פרי.
צ'ימינו עיבד לקולנוע עם דן ריסנר, תסריט לפי הספר "Handcarved Coffins" של טרומן קפוטה, אך באותה שנה ביים צ'ימינו את "שנת הדרקון", והפרויקט נפל לאחר שהאולפן פיטר את ריסנר.
ב-1985 ביים צ'ימינו את הסרט האפי "שנת הדרקון", אותו הוא עיבד בצוותא עם אוליבר סטון לפי רומן של רוברט דייל.
בעקבותיו הוענקה לצ'ימינו דרגת קולונל של כבוד בחיל האוויר המלכותי של תאילנד.
אך הסרט ספג ביקורות שליליות, בין השאר גם מכיוון שביטא סטריאוטיפים על סינים-אמריקאים.
הסרט אף היה מועמד לחמישה פרסי "רייזי" (פרסים שניתנים כניגוד לפרסי האוסקר, ונועדו לציין את הסרטים הגרועים של השנה).
במסע הפרסום לסרט הופיעו התייחסויות רבות ליצירת המופת של צ'ימינו "צייד הצבאים", שרמזו על כך שהיה זה סרטו האחרון לפני "שנת הדרקון", תוך התעלמות מ"שערי החופש" וכישלונו.
בשנת 1987 ביים את הסרט "הסיציליאני", בו שיחק בתפקיד הראשי כריסטופר למברט.
בסרט מספר על סלבטורה ג'וליאנו, שודד אגוצנטרי שנלחם בכנסייה הקתולית, במאפיה ובאצולת בעלי הקרקעות, תוך שהוא מוביל תנועה פופוליסטית לעצמאות סיציליה.
בשנות התשעים המוקדמות כתב צ'ימינו תסריט והיה מעורב בטרום-הפקה על הסרט "מייקל קולינס".
במשך למעלה משנה התנהלו מגעים עם גבריאל ביירן על מנת שיככב בסרט.
צ'ימינו פוטר בשל הדאגה שהוא יחרוג מהתקציב, והוחלף על ידי ניל ג'ורדן.
ב-2001 פרסם צ'ימינו את הרומן הראשון פרי עטו, "Big Jane".
מאוחר יותר באותה שנה העניק לו שר התרבות הצרפתי חברות במסדר האמנויות והספרות (Ordre des Arts et des Lettres).
ב-2008 החל לעבוד על בימוי הרומן זוכה הפרסים "Man's Fate", שכתב אנדרה מאלרו.
צ'ימינו מת ב -2 ביולי 2016, בגיל 77 בביתו בבוורלי הילס, קליפורניה.
צייד הצבאים (גם תסריט) ב-1978.
מלך השכונה (לא ניתן קרדיט) ב-1984.
שובו של הארי המזוהם ב-1973.
השושנה ב-1979 (לא ניתן קרדיט).
כלבי המלחמה ב-1981 (לא ניתן קרדיט).
מייקל צ'רטוף הוא עורך דין יהודי-אמריקאי שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית (2005–2009) תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן.
היה שופט בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים, תובע פדרלי ועוזר לתובע הכללי.
צ'רטוף נולד בעיר אליבת', ניו ג'רזי לרב גרשון ברוך צ'רטוף (1996-1915), עסקן תלמודי שעמד בראש קהילת "בני ישראל" באליזבת', ולליבייה צ'רטוף (לשעבר אייזן), דיילת באל על.
סבו, הרב פול צ'רטוף, שהיגר לארצות הברית עם הוריו מהאימפריה הרוסית הצארית, כיום בלארוס, היה ידוע כחכם תלמודי.
צ'רטוף למד ב"מרכז החינוך היהודי" בעיר אליזבת' וכן במכללה הקדם אקדמית, פינגרי סקול בניו ג'רזי.
לאחר מכן, למד באוניברסיטת הרווארד, בה היה עוזר מחקר בספרו של ג'ון הארט "דמוקרטיה וחוסר אמון", כשהוא מסיים ב-1975. במהלך מחקר זה שהה גם כשנה בבית הספר לכלכלה של לונדון וחקר בנושא מדע המדינה בבריטניה.
לאחר מכן, סיים בהצטיינות את בית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ב-1978, ובמשך שנה שימש כעוזר לשופט בבית משפט לערעורים, מוראיי גורפיין.
ב-1979–1980 שימש עוזר לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם ברנמן.
לאחר מכן, עסק בעריכת דין פרטית במשרד עורכי הדין "לאת'אם אנד וואטקינס" בין השנים 1980–1983, לפני שנשכר כתובע במשרדו של מי שהיה אז התובע של מנהטן, רודולף ג'וליאני, כשהוא עובד על תיקים כנגד המאפיה ותיקי שחיתות פוליטית.
באמצע שנות ה-90, צ'רטוף שב לעבוד בחברת לאת'אם אנד וואטקינס" לזמן קצר, והקים את סניף החברה בניו ג'רזי.
צ'רטוף נשוי למריל ג'סטין, ולזוג שני ילדים, אמילי ופיליפ.
לפני שמונה לעמוד בראש המחלקה לביטחון המולדת, צ'רטוף התגורר בווסטפילד, ניו ג'רזי.
בספטמבר 1986 צ'רטוף סייע לתובע של המחוז הדרומי של ניו יורק, רודולף ג'וליאני בניהול משפט גדול נגד המאפיה, שנודע כניצחון משמעותי במאבק בפשע המאורגן בניו יורק.
ב-1990, צ'רטוף מונה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש האב לכהן כתובע המחוז של ניו ג'רזי.
אחד המשפטים המשמעותיים שלו היה נגד ראש עיריית ניו ג'רזי, שקיבל עונש של שנתיים מאסר בכלא פדרלי בגין הונאה.
צ'רטוף נשאר בתפקידו גם לאחר חילופי הממשל ב-1993, לבקשת הסנאטור הדמוקרטי ביל בראדלי, והיה לתובע היחיד בכל המדינה באותה עת שלא הוחלף בתפקידו.
צ'רטוף נותר בתפקידו עד שנת 1994, עת חזר לעבוד כעורך דין פרטי במשרד עורכי הדין "לאת'אם אנד וואטקינס".
למרות ידידותו עם פוליטיקאים מהמפלגה הדמוקרטית, צ'רטוף נטל תפקיד מרכזי פעיל בחקירת פרשת "וואייטווטר", נגד הנשיא ביל קלינטון ורעייתו הילרי, וכיהן כיועץ מיוחד לוועדת הסנאט שחקרה את האישומים נגדם.
בשימוע בסנאט שנערך ב-2003, לגבי מינויו של צ'רטוף כשופט פדרלי, הייתה הילרי קלינטון - שהפכה לסנאטורית - היחידה שהצביעה נגד מינויו.
קלינטון אמרה שהצבעתה הייתה מחאה על "היחס הלא ראוי" (לדבריה) של הצוות של צ'רטוף לעובדים הזוטרים בבית הלבן, במהלך חקירת פרשת "וואיטווטר".
צ'רטוף היה אחד ממנסחי "חוק הפטריוט" השנוי במחלוקת, אשר נחתם על ידי הנשיא ג'ורג' וו.
בוש באוקטובר 2001, והרחיב את חופש הפעולה של ארגוני אכיפת החוק.
כראש האגף הפלילי במשרד המשפטים, המליץ צ'רטוף ל-CIA להשתמש בעינויים.
בשנת 2000, צ'רטוף עבד כיועץ מיוחד לוועדת המשפט של בית הנבחרים של ניו ג'רזי, בחקירת מיצוב "פרופילים גזעניים" בניו ג'רזי.
באותה שנה גם היה פעיל בקמפיין לנשיאות של מי שהיה אז מושל טקסס, ג'ורג' וו.
בוש, כמגייס תרומות ויועץ לענייני חוק ופשע.
ב-2001–2003 עמד בראש האגף הפלילי במשרד המשפטים, כשהוא מוביל את התביעה במשפט שהתנהל נגד החשוד בטרור, זקריה מוסאווי.
צ'רטוף ניהל את התביעה גם במשפט נגד נגד פירמת רואי החשבון ארתור אנדרסן, על השמדת מסמכים הנוגעים להתמוטטות חברת אנרון.
תביעה זו הייתה שנויה במחלוקת, כיוון שהפירמה התפרקה למעשה.
אמנם התביעה השיגה הרשעה, אבל בית המשפט העליון ביטל את ההרשעה ודחה את הבקשה למשפט חוזר.
במהלך תפקידו כראש האגף הפלילי משרד המשפטים, ספג ביקורת נוקבת על היותו אחד הארכיטקטים המרכזיים של מדיניות המלחמה בטרור של ממשל בוש, ובמיוחד על עצירת אלפי מהגרים מזרח תיכוניים.
ב-5 במרץ 2003, צ'רטוף מונה לבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים ומינויו אושר בסנאט ברוב של 1–88 ביוני של אותה שנה.
בשלהי 2004, המועמד השנוי למחלוקת, ברנארד קאריק אולץ להסיר את מועמדותו ולדחות את הצעתו של הנשיא בוש להחליף את השר היוצא לביטחון המולדת, טום רידג'.
לבסוף בוש מינה את צ'רטוף לתפקיד ב-2005, כשהוא מציין את ניסיונו של צ'רטוף בחקיקה (שנועדה להגדיל את חופש הפעולה של ארגוני אכיפת החוק ולייעל את המאבק בטרור) שלאחר פיגועי 11 בספטמבר.
מינויו אושר פה אחד בסנאט, ב-15 בפברואר 2005.
לאחר סופת הוריקן קתרינה, רוב הביקורת הופנתה כלפי FEMA, הרשות לטיפול במצבי חירום של ארצות הברית, אך גם המשרד לביטחון המולדת ספג ביקורת על היעדר הכנות מספקות לאירוע מהסוג הזה.
צ'רטוף נחשב לאדם המרכזי בממשל בוש (הבן) שקידם את הצעת החוק לרפורמה כוללת בהגירה, אשר הושהה בידי הסנאט ביוני 2007.
בניית הגדר בגבול ארצות הברית – מקסיקו
באפריל 2008, צ'רטוף ספג ביקורת מעיתון הניו יורק טיימס על עיכוב החוק להגנה על זנים בסכנת הכחדה, החוק למים נקיים וחקיקה נוספת בנושא הגנת הסביבה, במאמציו לזרז בניית גדר של 700 מייל לאורך גבול ארצות הברית – מקסיקו.
הגדר יועדה לעצור הסתננות של מהגרים בלתי חוקיים.
המגזין טיים כתב כי "לרשימה הארוכה של הדברים שממשל בוש מוכן להרוס בדהירתו לפיוס דעתם של ניצי ההגירה, אתה יכול להוסיף כעת עשרות של חוקים סביבתיים חשובים ומאות אלפי אקרים [יחידת מידה] של בתי גידול שבריריים בגבול הדרומי".
לפי אדם ליפטק, בעל טור בניו יורק טיימס, צ'רטוף דחה, במהלך עבודתו במחלקה לביטחון המולדת, "חוקים הכוללים הגנה על הסביבה, זנים בסכנת הכחדה, נדידת עופות, עיטם לבן-ראש, עתיקות, חוות, מדברים, יערות, קברי אינדיאנים וחופש דת".
ליפטק כתב גם: "אבטחת גבולות המדינה היא כה חשובה, אומר הקונגרס, שוודאי שלמזכיר לביטחון המולדת, מייקל צ'רטוף, הסמכות להתעלם מכל חוק שעומד בדרכה של בניית גדר הגבול".
פעולות כנגד הגירה בלתי חוקית
בספטמבר 2007, צ'רטוף אמר לוועדה בקונגרס כי המחלקה לביטחון המולדת לא תסבול התערבות בידי ערים בעלות חוקים של עיר מקלט למהגרים, שיחסמו את בדיקת מספר הזהות בתוכנית "בייסיק פיילוט", אשר דורשת מסוגים מסוימים של מעסיקים לוודא את המעמד החוקי של עובדיהם.
הוא אמר כי המחלקה לביטחון המולדת בוחנת מהם הכלים החוקיים העומדים לרשותה, וכי בכוונתה לנקוט פעולה במטרה למנוע את ההפרעות האלו ל (יישום ה)חוק.
מייקל הווארד פינלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
בעבר שיחק בסן אנטוניו ספרס עמה זכה באליפות NBA אחת, בפיניקס סאנס ובדאלאס מאבריקס, וכן היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית.
פינלי החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
הוא סיים את קריירת המכללות שלו בתור הקלע המוביל בכל הזמנים של ויסקונסין, והחזיק בשיא זה במשך 11 שנים, עד שנשבר על ידי אלאנדו טאקר ב-2007. פינלי נבחר במקום ה-21 על ידי פיניקס סאנס בדראפט ה-NBA של 1995.
בעונתו הראשונה ב-NBA עם פיניקס סאנס, עונת , הציג פינלי יכולת מרשימה עם ממוצעים של 15 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, והפך לרוקי השלישי בלבד בתולדות פיניקס שקולע מעל 1,000 נקודות.
במהלך העונה השתתף כרוקי בתחרות ההטבעות באירוע האולסטאר וסיים במקום השני אחרי ברנט בארי.
בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, וסיים שלישי בבחירת רוקי השנה בליגה.
על אף רמת המשחק הטובה שלו, הוא הועבר לדאלאס מאבריקס בדצמבר 1996.
בעונתו הראשונה בדאלאס, הוביל פינלי את הקבוצה בקליעות, באסיסטים ובחטיפות והשתתף פעם נוספת בתחרות ההטבעות באולסטאר.
יחד עם סטיב נאש והפורוורד דירק נוביצקי, היה פינלי חלק חשוב בשיטת המשחק הייחודית של דאלאס שכונתה "ראן אנד גאן", והשילוב בין שחקנים אלו זכה לכינוי "שלושת הגדולים".
בשנים 2000 ו-2001 נבחר פינלי לייצג את האזור המערבי במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בסיום עונת של ה-NBA, נכלל פינלי בסגל נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם, אך היה שותף לכישלונה והדחתה ברבע הגמר.
ככל שהלך והתבגר בגיל, ובמקביל לפריצתו הגדולה של דירק נוביצקי, החל פינלי לשמש יותר ויותר בתפקיד משני בקבוצה.
הוא המשיך להפגין יכולת טובה במדי דאלאס והתמחה ברגעים חשובים של המשחקים, אך לא הצליח לזכות עם הקבוצה באף אליפות.
בשנת 2005 שוחרר פינלי מדאלאס בשל סיבות כלכליות.
בעונת , לאחר עזיבתו את דאלאס, עבר פינלי לסן אנטוניו ספרס - קבוצה אחרת ממדינת טקסס.
בתחילת דרכו בסן אנטוניו הוא היה מחליף למאנו ג'ינובילי; הוא שימש בעיקר לתפקידים מוגדרים בקבוצה, ופיתח את יכולת הקליעה שלו ממרחק מהסל.
בעונתו הראשונה, הודחה סן אנטוניו ממשחקי הפלייאוף בסיבוב השני על ידי דאלאס מאבריקס, קבוצתו הקודמת.
במשחק במסגרת סדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף של עונת , מול דנוור נאגטס, השיג פינלי את שיא קליעת השלשות למשחק אחד בפלייאוף בתולדות סן אנטוניו, לאחר שקלע 8 מ-9 ניסיונותיו ושבר את השיא הקודם, שהיה שייך לברוס בואן.
הוא סייע לסן אנטוניו להמשיך עד לסדרת הגמר מול קליבלנד קאבלירס, ושם לנצח בתוצאה 0–4 ולזכות באליפות ה-NBA.
הייתה זו האליפות הראשונה בקריירה של פינלי.
בעונת פתח פינלי בקביעות בחמישיית סן אנטוניו, בעיקר בשל פציעתו הארוכה של ג'ינובילי.
עם זאת, הוא החמיץ את מרביתה של העונה הבאה בשל פציעה ממנה סבל, ולאחר חזרתו לא נמצא לו מקום בקבוצה בעקבות התבססותם של ג'ינובילי ושל ריצ'רד ג'פרסון.
הוא שוחרר מסן אנטוניו בפברואר 2010, ובחודש מרץ הצטרף לקבוצת בוסטון סלטיקס, חתם על חוזה עד לסיום העונה ובתום העונה פרש.
מייקל (מיכאל) פוקס MBE (8 במרץ 1934 – 9 במאי 2009) היה עורך דין ישראלי יליד בריטניה, ממייסדי הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
פוקס נולד בלונדון, בנם של פרדה וסם פוקס.
ב-1958 השלים לימודי משפטים בקינגס קולג' שבאוניברסיטת לונדון וב-1959 הקים משרד עורכי דין, "פוקס וגיבונס", שהיה למשרד מוכר ומצליח.
ב-1968 עזב את לונדון ועלה לישראל יחד עם אשתו.
פוקס התמחה במשרד עורכי הדין "סלומון-ליפשיץ" שבחיפה וב-1969 קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין בישראל.
ב-1972 הוא וחברו אלוף חיים הרצוג (לימים נשיא המדינה) צירפו את פרופ' יעקב נאמן (לימים שר האוצר והמשפטים) והשלושה ייסדו את משרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
פוקס היה יו"ר אגודת הידידות ישראל-בריטניה.
ב-2003 קיבל ממלכת בריטניה את עיטור הכבוד "חבר במסדר האימפריה הבריטית" (MBE), זאת בשל תרומתו ליחסים בין ישראל לבריטניה.
פוקס כתב טור חודשי למהדורה באנגלית של עיתון "הארץ".
ב-2007 הוציא לאור ספר ובו אוסף הטורים.
פוקס התנדב לצה"ל בגיל 34, כאשר עלה ארצה ואף נלחם במלחמת יום הכיפורים.
הוא אהב כתיבה, גולף, סקי ומוזיקה.
הוא נפטר בגיל 75 לאחר מחלה קשה.
היה נשוי לשילה פוקס (עורכת דין) ולזוג לא היו ילדים.
פוקס התגורר בהרצליה, בה גם נקבר.
מייקל ראיין פלטלי הוא רקדן וכוריאוגרף אמריקאי לשעבר, אשר נודע בעולם כיוצר הופעות המחול "ריברדאנס", "לורד אוף דה דאנס", "פיט אוף פליימז" ו"סלטיק טייגר".
פריצתו הגדולה הייתה במופע שהוצג לאחר השמעת השירים באירוויזיון 1994.
פלטלי החזיק בעבר בשיא גינס בריקוד סטפס לכ-35 רקיעות בשנייה, וכפות רגליו היו מבוטחות פעם ב-57.6 מיליון דולר.
פלטלי פרש מריקוד ב-2016 עקב כאבים קבועים בעמוד השדרה, הברכיים, כף הרגל והצלעות.
בינואר 2023 הוא אובחן ב"סרטן אגרסיבי", שנמצא כעת בהפוגה.
פלטלי נולד בשיקגו להורים ילידי אירלנד.
בגיל 11 החל להשתתף בשיעורי מחול, ובשנת 1969 היה הלא-אירופאי הראשון שזכה באליפות העולם לריקוד אירי.
בגיל 17 זכה גם באליפות "כפפות הזהב" למתאגרפים חובבים בשיקגו.
במקביל למד לנגן בחליל ואף זכה בתחרויות בתחום זה.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים פתח בית ספר לריקוד.
בין 1978–1979 נטל חלק במסע הופעות של Green Fields of America, אנסמבל ששם לו למטרה לקדם את המוזיקה האירית ברחבי ארצות הברית.
בשנות השמונים השתתף במסע ההופעות של הצ'יפטנז, להקה זוכת גראמי הידועה אף היא בביצוע מוזיקה אירית מסורתית.
פלטלי יצר ביחד עם ג'ין באטלר את הכוריאוגרפיה המקורית למופע "ריברדאנס", אשר הוצג בהפסקה שבין השירים להצבעה בתחרות האירוויזיון ב-30 באפריל 1994 וזכה להצלחה מרובה.
פלטלי ובאטלר כיכבו לאחר מכן במופע באורך מלא באותו שם אשר התבסס על פיתוח של המופע המקורי שנמשך שבע דקות.
בהמשך עזב פלטלי את ההפקה בשל חילוקי דעות מקצועיים ויצר מופע משלו - "לורד אוף דה דאנס".
ב"ריברדאנס" תפס את מקומו הרקדן קולין דאן.
בשנת 1998 יצר פלטלי מופע ריקוד בשם "פיט אוף פליימז".
בהמשך הפיק מופע בעל אותו שם, שמחצית מהקטעים בו הוחלפו, ועימו יצא לסיבוב הופעות בארצות הברית בין 2001-2000. לאחר הפוגה בת כמה שנים יצר את המופע "סלטיק טייגר", אשר עלה על הבמות ביולי 2005. המופע עוסק בהיסטוריה של העם האירי ובהגירה האירית לארצות הברית, ומשלב מספר סגנונות מחול.
במופע גם כמה מרכיבים שאפיינו את מופעיו הקודמים, כגון נגינת סולו של פלטלי בחליל, ושורת רקדנים בקטע הסיום.
בעונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" בגרסתה האמריקאית (2008) החליף באופן חד-פעמי את אחד השופטים.
בהמשך אותה שנה הופיע בתוכנית פעם נוספת עם להקת רקדנים, ובשנת 2009 הופיע שוב בתוכנית בקטע סולו מתוך "סלטיק טייגר".
בשנת 2009 הנחה פלטלי את תוכנית הריאליטי Superstars of Dance של רשת הטלוויזיה NBC.
במרץ 2017 נפצע ופרש ממחול.
בהמשך כתב, ביים וכיכב בסרט הביון והריגול Blackbird (2018).
במרץ 2006 הוציא פלטלי ספר אוטוביוגרפי שכותרתו Lord of the Dance: My Story.
פלטלי גייס כספים למחקרים על מחלת הסרטן ולארגוני צדקה.
פלטלי היה נשוי למאפרת הפולנייה ביאטה ז'יאבה בין 1997-1986, והודה כי לאחר תום הנישואין נקלע לדיכאון והתמכר לטיפה המרה.
לאחר מכן היה מאורס לליסה מרפי, אולם השניים נפרדו.
ב-2006 נשא את הרקדנית ניאם אובריאן, ולשניים נולד בן ב-2007.
בשנת 2003 אובחן עם מלנומה, ובינואר 2023 דווח שחלה בסרטן אלים.
מייקל אנתוני פניה (בספרדית: Michael Anthony Peña; נולד ב-13 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מוכר בזכות תפקידיו בסרטים "מיליון דולר בייבי", "התרסקות", "בבל", "מגדלי התאומים", "על הכוונת", "מיליארד סיבות לשוד", "פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס" ובסדרת הטלוויזיה "נרקוס מקסיקו".
פניה נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, בנם של ניקולסה, עובדת סוציאלית, ואביו, אלאוטריו פניה שהוא עובד מפעל.
שני הוריו הם מהגרים ממקסיקו; אימו מחליסקו ואילו אביו במקור מסן לואיס פוטוסי.
הוא גדל והתחנך בשכונת נורת' לאונדל בשיקגו.
לאחר מספר תפקידי משנה, שיחק פניה ב-2000 בסרט "עקיצה בשישים שניות" לצדם של ניקולס קייג' ואנג'לינה ג'ולי, וב-2001 בקומדיה השחורה "חייל מצטיין", שם זכה לחשיפה ראשונה.
ב-2006 הופיע פניה בדרמה זוכת פרס האוסקר של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "בבל", בסרט גילם את ג'ון, שוטר החוקר היעלמות של שני ילדים קטנים בגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו בעלילה המתרחשת במדבריות מקסיקו.
בנוסף, פניה גילם את דמותו הביוגרפית של וויל ג'ימנו, שוטר מחוז ניו יורק-ניו ג'רזי במהלך פיגועי 11 בספטמבר בדרמת האסונות של אוליבר סטון "מגדלי התאומים".
ב-2007 השתתף פניה במותחן האקשן "על הכוונת" לצד מארק וולברג, בו גילם סוכן מיוחד בשירות ה-FBI בשם ניק ממפיס.
סרט נוסף בו שיחק היה דרמת המלחמה של רוברט רדפורד "כאריות לכבשים", בו הופיע בתור ארנסט רודריגז, סטודנט נחוש ותלמידו של הפרופסור האידיאליסט סטפן מאלי (רדפורד).
ב-2009 שיחק פניה בקומדיית הפשע "להשקיף ולדווח", בסרט הופיע פניה כחלק מאבטחת הקניון.
ב-2015 השתתף בסרט "אנטמן" וב-2018 בסרט ההמשך שלו, "אנטמן והצרעה".
ב-2016 השתתף בסרט "יופי נסתר".
ב-2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הפעולה-הקומי "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד.
בשנת 2018 הופיע בסרט הפנטזיה של אווה דוברני, "קמט בזמן" על פי תסריט של ג'ניפר לי.
בשנת 2018 לוהק לסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "נרקוס: מקסיקו", כקיקי קאמארנה, סוכן ברשות לאכיפת הסמים.
בשנת 2021, פורסם כי פנייה יצטרף לקאסט העונה הרביעית של הסדרה "ג'ק ראיין" בפריים וידאו.
פנייה הקים את להקת הרוק "ניקו וגה" ב-2005 בלוס אנג'לס, הקרויה על שם אמו ניקולאסה.
הוא עזב את הלהקה בשנת 2007 כדי להתרכז בקריירת המשחק שלו אך כתב יחד איתם את השיר "Beast" שהגיע למקום ה-26 במצעד השירים של בילבורד הוט רוק.
הוא סיינטולוג מאז שנת 2000.
בשנת 2006 הוא נישא לברי שאפר; בנם הבכור, רומן, נולד ב-2008.
+שנהסרטתפקידהערות1994Running Freeבאנק1996נשיאים בצרותארנסטו1997Star Mapsילד המפות1998Boogie Boyסוחר סמיםLa Cucarachaאורדרלי1999Bellyfruitאוסקר2000עקיצה ב-60 שניותאיגנסיו2001חייל מצטייןגרסייה2003נקודת מבטגיירמוLove Objectרמירז2004חברים לזירהחוזה מנדזהתרסקותדניאלמיליון דולר בייביעומאר2005Little AthensקרלוסSueñoג'ימי2006Fifty Pillsאדוארדובבלג'וןמגדלי התאומיםויל ג'ימנו (אנ')2007על הכוונתניק ממפיסכאריות לכבשיםארנסט רודריגז2008בני מזלטי.
הרננדז (אנ')2024לא ניתן לעצירה (אנ')בובי וויליאמס2025סוגר פינותג'ו גרסיהTBAGood Luck, Have Fun, Don't Die
מייקל פסבנדר (בגרמנית ובאירית: Michael Fassbender; נולד ב-2 באפריל 1977) הוא שחקן קולנוע אירי-גרמני.
התפרסם בזכות תפקידו ב"סדרת סרטי אקס-מן" בתור מגנטו, ובתפקידיו בסרטים "300" ו"ממזרים חסרי כבוד".
פסבנדר נולד בהיידלברג שבמערב גרמניה (כיום חלק מגרמניה), למשפחה נוצרית-קתולית.
אמו אדל היא אירית ובמקור מהעיר לרן שבצפון-אירלנד, ואביו ג'וזף פסבנדר הוא גרמני.
כשהיה בן שנתיים הוריו עברו עמו לגור בעיירה קילרני שבמחוז קרי, אירלנד, שם ניהלה משפחתו מסעדה בראשות אביו שהיה שף.
למד בתיכון המקומי בעיירה, ולאחר סיום לימודיו עבר להתגורר לבדו בלונדון על מנת ללמוד בבית ספר ללימודי דרמה "מרכז הדרמה".
פסבנדר החל את דרכו בשנת 2001 בסדרה של טום הנקס וסטיבן ספילברג "אחים לנשק", שם גילם את סמל ברטון "פאט" קריסטנסון במשך שבעה פרקים.
ב-2002, התארח בפרק בסדרה "הולבי סיטי" בדמותו של כריסטיאן.
בשנת 2004, שיחק בתפקיד ראשי ראשון בסדרה הבריטית "הקס" בתפקידו של המלאך ומנהיג הנפילים עזאזל.
ב-2006, התארח בפרק בסדרה "פוארו" בדמותו של ג'ורג'.
ב-2007 הופיע בסרט ההוליוודי הראשון שלו "300" ובו גילם את דמותו של החייל הצעיר והמשולהב של ספרטה, סטליוס.
ב-2008 זכה בפרס באפט"א על הופעה מרשימה בדרמה הבריטית "רעב", בה גילם את אסיר ה-IRA בובי סנדס הכלוא במהלך שביתת הרעב שלו בדרישה להכיר בו ובחבריו חברי הארגון כאסירים פוליטיים.
בשנת 2009 הופיע באחד התפקידים הראשיים בסרטו של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד".
בסרט הופיע בדמותו של סגן ארצ'י היקוקס, קצין בריטי המומחה לסרטי הרייך השלישי.
פסבנדר שיחק בתפקיד ראשי גם בסרט הבריטי הטוב ביותר לשנת 2009 "מחוץ למים" שם גילם את קונור.
ב-2011 גילם את דמותו של אריק לנשר, הידוע בכינויו מגנטו, בסרט "אקס-מן: ההתחלה", הופיע בדרמה הפרובוקטיבית "בושה" בתפקיד ברנדון סאליבן עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ושיחק בדרמה של דייוויד קרוננברג "שיטה מסוכנת" בתפקיד הפסיכיאטר הנודע קרל גוסטב יונג.
ב-2012 הופיע פסבנדר בסרטו המדע בדיוני של רידלי סקוט "פרומתאוס" בתפקיד האנדרואיד דייוויד ובסרטו של סטיבן סודרברג "בגידה כפולה".
בשנת 2013 שיחק פסבנדר בדרמת הגזענות ההיסטורית "12 שנים של עבדות" בתפקיד בעל מטע הכותנה האכזרי אדווין אפס.
על הופעתו היה פסבנדר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס באפט"א.
בנוסף הופיע בתפקיד הראשי בדרמה של רידלי סקוט "היועץ".
בשנת 2014, שיחק בסרט ההמשך "אקס-מן: העתיד שהיה".
ב-2015 שיחק בתפקיד סטיב ג'ובס, מייסד חברת אפל והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
סרטו הבא "אקס-מן: אפוקליפסה" יצא לאקרנים במאי 2016. עוד בשנת 2016 שיחק בסרט הפעולה "אמונת המתנקש", אשר מבוסס על סדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed.
פסבנדר מגלם תפקיד כפול, לצידם של מריון קוטיאר, ג'רמי איירונס, ברנדן גליסון ומייקל קנת' ויליאמס.
בהמשך השנה שיחק בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק, "משיר לשיר" (אנ'), לצד נטלי פורטמן וראיין גוסלינג, וכן שיחק בתפקיד הראשי בסרט המתח "איש השלג".
בשנת 2019 חזר לגלם את דמותו של מגנטו בסרט ההמשך "אקס-מן: הפניקס האפלה".
מועמד פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ופרס האקדמיה האירופית לקולנוע בשנת 2011 על הופעתו בסרט "בושה".
פסבנדר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2013 על תפקידו בתור אדווין אפס (אנ') בסרט "12 שנים של עבדות", ומועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ושוב מועמד לפרס גלובוס הזהב לשנת 2015 על תפקידו בתור סטיב ג'ובס בסרט "סטיב ג'ובס".
פסבנדר התגורר באזור האקני בלונדון בשנת 1996, שם התגורר עד שעבר לפורטוגל בשנת 2017. מלבד אנגלית, פסבנדר גם דובר גרמנית ואירית שוטפת.
ביוני 2012, פסבנדר סיפר למגזין GQ שהוא יוצא עם השחקנית האמריקאית ניקול ביהארי, איתה עבד על הסרט "בושה" משנת 2011. לאחר מכן היה בזוגיות קצרה עם הדוגמנית והשחקנית הרומנייה מדלינה דיאנה גניה.
בדצמבר 2014, הוא החל לצאת עם השחקנית השוודית אליסיה ויקנדר, איתה עבד על הסרט "אור בין האוקיינוסים".
הם נישאו בטקס פרטי באיביזה ב-14 באוקטובר 2017. מאוחר יותר הם עברו להתגורר בפורטוגל, שם הם מתגוררים בליסבון שבפורטוגל.
בשנת 2010, חברתו לשעבר של פסבנדר, סאנווין אנדרוז, הגישה נגדו צו הרחקה בבית המשפט העליון של מחוז לוס אנג'לס.
היא טענה כי הוא "זרק [אותה] על כיסא ושבר לה את האף" וכי הוא גם גרר אותה לצד מכוניתו, פצע את הקרסול והברך שלה, וגם גרם לה להתפרצות של ציסטה שחלתית.
+שנהסרטתפקידהערות2007300דיאנקסאנג'לאסמה2008רעבבובי סנדספרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר (2008)
מועמד פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2008)אגם גן עדןסטיב2009Blood Creekריצ'רד ווירת'מחוץ למיםקונורמועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2009)ממזרים חסרי כבודארצ'י היקוקס2010סנטוריוןקווינטוס דיאזג'ונה הקסבורק2011ג'יין אייראדוארד פיירפקס רוצ'סטר (אנ')אקס-מן: ההתחלהאריק לנשר / מגנטושיטה מסוכנתקרל גוסטב יונגבושהברנדון סאליבןפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2011)
גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר (אנ') בפסטיבל הסרטים של ונציה (2011)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2012)
מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2012)
מועמד פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2012)
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר (2011)בגידה כפולהפול2012פרומתאוסדייוויד 8 (אנ')201312 שנים של עבדותאדווין אפס (אנ')מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2014)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (2014)
מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (2014)
מועמד פרס סטלייט לשחקן המשנה הטוב ביותר (2013)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2013)היועץהיועץ2014פרנקפרנקמועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2014)אקס-מן: העתיד שהיהאריק לנשר / מגנטו2015לאט במערב (אנ')סיילס סלקגם מפיק בפועלמקבת'מקבת'מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר (2015)סטיב ג'ובססטיב ג'ובסמועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (2016)
מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2016)
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר (2015)
מייקל כרמן פיט הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "נוסחה לרצח", "החולמים", "ימים אחרונים" ו"משחקי שעשוע" ובזכות תפקידו בתור ג'יימס "ג'ימי" דרמודי בסדרה "אימפריית הפשע".
פיט נולד בעיירה ווסט אורנג' שבניו ג'רזי, הצעיר מבין ארבעה אחים.
בגיל 16 עבר להתגורר בניו יורק כדי לפתח קריירת משחק ועבד במספר עבודות מזדמנות.
פיט למד משחק ב"אקדמיה האמריקאית לדרמה" והשתתף בשיעורים של חבר קרוב שלו שלימד במקום.
החל מ-2005, יצא פיט עם הדוגמנית ג'יימי בוצארט והם נפרדו ב-2014.
בשנת 1997, הופיע פיט לראשונה בטלוויזיה כשהתארח בסדרה "Dellaventura".
ב-1998, התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר".
מאוחר יותר, גילתה אותו סוכנת במקרה כאשר צפתה בו במופע תיאטרון אוף ברודוויי, והביאה אותו לשחק ב-15 פרקים בעונה השלישית של הסדרה "דוסון קריק", בה למעשה התפרסם לראשונה.
בשנת 2000, עשה פיט את הופעת הבכורה המוצלחת שלו בהוליווד בדרמה "למצוא את פורסטר" והמשיך לסרטים "ילד רע", "נוסחה לרצח" בתור הנער המבריק ג'סטין פנדלטון ולדרמה המוזיקלית "הדוויג והשארית העצבנית" בה התבלט במיוחד בתפקיד הנער הגאה הביישן טומי גנוסיס.
בשנת 2003, הצליח פיט לפרוץ לתודעה בתפקיד חושפני שעשה עבור ברנרדו ברטולוצ'י בדרמה הארוטית "החולמים", בה שיחק סטודנט אמריקאי בשם מת'יו הלומד בפריז במהלך מהומות מאי 1968 ומתחבר עם שני סטודנטים מקומיים תאו (לואי גארל) ואיזבל (אווה גרין).
ב-2004, הוא השתתף בתפקיד משנה במותחן האימה שובר הקופות "הכפר".
בשנת 2005, פיט שיתף פעולה עם במאי הסרט האהוב עליו ביותר "איידהו שלי", גאס ואן סנט בדרמה המוזיקלית "הימים האחרונים" בתור המוזיקאי בלאק שדמותו מבוססת על האמן האובדני קורט קוביין.
ב-2007 הופיע פיט בסרט "משחקי שעשוע", הגרסה האמריקאית השנויה במחלוקת של מיכאל הנקה לסרטו האוסטרי המוערך, ובסרט "משי" לצד קיירה נייטלי.
בשנת 2010 זכה לשבחים על תפקידו הראשי בסדרת המופת "אימפריית הפשע" בתור ג'ימי, בן חסותו של גזבר אטלנטיק סיטי נאקי תומפסון (סטיב בושמי).
בשנת 2014, שיחק בסרט "לשדוד את המאפיה","המקור" וכן התארח בסדרה "חניבעל" בדמותו של מייסון ורגר; ועבור תפקידו, זכה פיט לשבחים מן המבקרים ואף היה מועמד לפרס סאטורן.
בשנת 2017 שיחק בסרט הפעולה "הרוח במעטפת", המבוסס על מאנגה יפנית באותו שם.
+שנהסדרהתפקידהערות1997Dellaventuraבייבי פייספרק: "Above Reproach"1998חוק וסדראנדיפרק: "Carrier"1999 - 2000דוסון קריקהנרי פארקר15 פרקים2002חוק וסדר: מדור מיוחדהארי בייקרפרק: "Prodigy"2008T Takesאורח בחדר 113סדרת רשת; פרק: "Room 113"2010 - 2011אימפריית הפשעג'יימס "ג'ימי" דרמודי (אנ')תפקיד ראשי (עונות 2-1); 24 פרקים2014חניבעלמייסון ורגר (אנ')3 פרקים2017אנימלסג'ונידיבוב; 2 פרקים2021סיפורה של ליסיאנדרון לנדוןמיני-סדרה
מייקל יוג'ין פורטר הוא פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, בעל שם עולמי בתחום האסטרטגיה העסקית וחקר היתרון התחרותי של חברות ואומות.
מייקל פורטר נולד במישיגן בארצות הברית.
ב-1969 סיים את לימודיו בהנדסת מכונות ואווירונאוטיקה באוניברסיטת פרינסטון.
ב-1971 קיבל תואר MBA לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר למנהל עסקים של הרווארד (הרווארד ביזנס סקול), וב-1973 השלים תואר Ph.D בכלכלה עסקית.
פורטר חיבר 18 ספרים ומעל 125 מאמרים בתחומים שונים.
הוא זכה שש פעמים בתואר מאמר השנה של ההרווארד ביזנס רוויו, אחד מכתבי העת החשובים בעולם בתחום הניהול.
התחום המרכזי בו עוסק פורטר הוא חקר תחרותיות והאסטרטגיה העסקית.
במקביל לכתיבה אקדמית ולהוראה, פורטר משמש גם כיועץ לחברות רבות, כגון פרוקטר אנד גמבל, של, קאטרפילר ועוד, וכן לממשל האמריקאי ולארגונים ללא מטרות רווח.
בתוך כך סייע גם לעיריית ירושלים בבניית התוכנית האסטרטגית במהלך כהונתו הראשונה של ראש העיר דאז ניר ברקת וכונתה "תוכנית פורטר".
פורטר הוא גם אחד המייסדים של חברת הייעוץ האסטרטגי מוניטור גרופ (שנקנתה על ידי דלויט בשנת 2013 לאחר שפשטה את הרגל).
מודל חמשת הכוחות של פורטר (Porter's Five Forces Analysis), אותו פרסם בשנת 1979 נחשב לאחד מתרומותיו הבולטות לחקר התחום העסקי.
המודל נמצא בשימוש נרחב בתכנון אסטרטגיה עסקית ובשיווק, ובוחן את הכוחות השונים המשפיעים על רמת הרווחיות בענף מסוים הגוזרים את רמת האטרקטיביות שלו.
המודל מבוסס על התובנה שהאסטרטגיה העסקית צריכה להתאים להזדמנויות והאיומים של הסביבה החיצונית והוצע על ידי פורטר כחלופה למודל ה-SWOT הפופולרי שהיה בעיני פורטר כללי מדי.
בשנת 2008 פרסם פורטר מאמר עדכון על מנת להבהיר בצורה טובה יותר את השימוש במודל.
מודל חשוב נוסף שפורטר פיתח בשנת 1985 הוא מודל שרשרת הערך (Value Chain).
על פי המודל, הניתוח התחרותי מורכב משרשרת של פעילויות ראשוניות ופעילויות תומכות, המהוות את "אבני הבניין" שבעזרתן מייצרת החברה את המוצר שלה ואת ערכו ללקוח.
מודלים בולטים נוספים הם מודל ארבע הפינות העוסק בתחום המודיעין העסקי, מודל היהלום הבוחן את התנאים ליצירת יתרון תחרותי של מדינות, ועוד.
פורטר גם כתב מספר מאמרים שיצרו תחומי מחקר חדשים בתחום העסקי כמו "היתרון התחרותי של אומות" ו"היתרון התחרותי של שכונות מרכז העיר", אשר קובצו לספר המאמרים "על תחרות".
קודליץ הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
מוכר בזכות הופעתו בסדרות "אחים לנשק", "סאות'לנד", "בקו העימות" ו"המתים המהלכים".
קודליץ נולד בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית לאב יהודי.
הוא גדל בעיר הנמל לייקווד שבניו ג'רזי.
למד משחק ב"מכון לאומניות קליפורניה" שבולנסיה, סנטה קלריטה.
קודליץ החל להתפרסם כשחקן לראשונה בתפקיד אורח בדרמת הנעורים הפופולרית "בוורלי הילס 90210" ובסרט "נהר זורם ביניהם" .
השתתף לקראת סוף שנות ה-90 בסרטים "מפגש בגרוס פוינט" ו"המתווך" בתור השוטר פלארמו.
ב-2001 הופיע קודליץ בתפקיד המפורסם ביותר שלו, דנבר "בול" רנדלמן מפלוגת איזי בסדרת המלחמה של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק".
ב-2006 שיחק קודליץ בדרמת הפשע "כרוניקה של אקדח" בתפקיד המתנקש סאל פרנזון העובד עבור משפחת הפשע פרלו.
ב-2007 הופיע בסדרת המשטרה "בקו העימות" בתור סוכן האף.בי.
איי פרנק רוג'ס ובשלושה פרקים בסדרה "חף מפשע" בתור הפושע המורשע מארק רולס.
בשנת 2008 שיחק בקומדיית הנעורים .
ב-2009 התפרסם בסדרת המשטרה "סאות'לנד" בתפקיד שוטר משטרת לוס אנג'לס ג'ון קופר והופיע בתפקיד משני בסרט "המחליפים".
לקודליץ שני בנים תאומים מאשתו רייצ'ל קודליץ.
הדרקון: סיפורו של ברוס לי (1993)
מייקל פילר היה תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי, שהיה מפורסם ביותר בשל תרומתו לזיכיון "מסע בין כוכבים".
פילר נולד בפורט צ'סטר, ניו יורק, לזוג הורים ששניהם היו מעורבים בכתיבה; ג'ין, אביו, היה תסריטאי הוליוודי; רות רוברטס (נולדה: 31 באוגוסט 1926; נפטרה: 30 ביוני 2011), אימו, הייתה כותבת שירים.
מגיל צעיר הוא תכנן להיות תסריטאי; עם זאת, מרצה במכללה ריפה את ידיו, ופילר החל לעבור בטלוויזיה כעיתונאי זוכה פרס אמי.
הוא עבד עבור רשת CBS בניו יורק, WBTV בשארלוט, קרוליינה הצפונית, ו-WBBM בשיקגו, אילינוי.
עם זאת, הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה ובשלהי שנות ה-70 החל לעבוד בתעשיית הבידור - כצנזור, ולאחר מכן כמנהל תוכניות עבור CBS.
הוא החל לכתוב תסריטים לטלוויזיה, ולאחר שמכר תסריטים לסדרות "קגני ולייסי" ו-"סיימון וסיימון", הוא קיבל משרה קבועה בצוות "סיימון וסיימון", שם נשאר במשך שלוש שנים, ובסופו של דבר - הפך למפיק.
פילר למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שבה היה חבר ב-"Pi Lambda Phi" (אחוות סטודנטים).
בשנת 1989 פילר, ביחד עם מיכאל וגנר, כתב פרק עבור העונה השלישית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בשם "Evolution".
לאחר שוגנר פרש מראשות צוות הכתיבה של התוכנית בעונתה השלישית, פילר הוזמן למלא את התפקיד, החל מהפרק החמישי של העונה - "The Bonding".
בשתי השנים הראשונות של הסדרה, צוות הכתיבה היה נגוע בעימותים רבים, עם צוות כתיבה משתנה ללא הרף, כאשר תסריטאים אחדים מצטרפים, ואחרים עוזבים.
בתוך שנה, פילר הצליח להקים צוות כתיבה חזק, דבר שהמנהלים הקודמים לא הצליחו לעשות.
כמו כן הוא שינה את כיוון הסיפורים, מ-"זר השבוע" או "מצב השבוע" לסיפורים על הדמויות, החלטה אשר רבים מצביעים עליה כנקודת המפנה של הסדרה.
פילר גם יישם מדיניות של "דלת פתוחה" לתסריטים, ואפשר לכל אחד (ולא רק לתסריטאים השייכים לאיגוד תסריטאים מקצועי) להגיש רעיונות לסיפורים משלהם.
מהלך זה הוביל להפקתם של כמה מהפרקים הפופולריים ביותר של הסדרה, לרבות "Yesterday's Enterprise".
"מסע בין כוכבים: הדור הבא" נמשכה שבע עונות, וקיבלה מספר מועמדויות וזכיות בפרסים, לרבות מועמדות לפרס אמי עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר, על עונתה האחרונה.
פילר חתום על מספר פרקים פופולריים, לרבות: הפרק הכפול "The Best of Both Worlds", אשר לדעת רבים הוא הפרק הטוב ביותר בסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא"; הפרק הכפול "Unification", בו השתתף בתפקיד אורח לנרד נימוי, ששב לגלם את דמותו של ספוק.
בסוף שנת 1991, כאשר ריק ברמן, המפיק של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", נתבקש על ידי אולפני סרטי פרמאונט ליצור סדרת "מסע בין כוכבים" חדשה, הוא פנה לפילר, שיעזור לו לכתוב את התוכנית החדשה.
"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" עלתה לאוויר לראשונה בינואר 1993, עם תסריט פרק הפיילוט שכתב פילר - "Emissary".
פרק זה זכה לדירוג הרייטינג הגבוה ביותר אי פעם עבור פרק בכורה של סדרה בסינדיקציה, וכמו "הדור הבא", גם "חלל עמוק 9" נמשכה שבע עונות.
בשנת 1994 ברמן התבקש שוב ליצור סדרת "מסע בין כוכבים" נוספת, עבור רשת הטלוויזיה UPN החדשה בבעלות סרטי פרמאונט.
ביחד עם ג'רי טיילור, ברמן ופילר פיתחו את "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
באותו הזמן, פילר פיתח סדרה נוספת עבור UPN, בשם "Legend", אולם סדרה זו בוטלה לאחר 12 פרקים בלבד.
פילר המשיך לשמש כיועץ יצירתי עבור "חלל עמוק 9" ו-"וויאג'ר", ונהג לשלוח את הערותיו על תסריטים, בזמן שהם הוכנו להפקה.
בשנת 1993, פילר נתבקש לכתוב אחד משני תסריטים פוטנציאליים לסרט קולנוע באורך מלא, עם צוות השחקנים של "הדור הבא", ביחד עם צוות הכותבים רונלד ד.
מור ובראנון בראגה, אולם הוא סירב.
בשנת 1997 פנו אליו שוב, לכתוב ביחד עם ריק ברמן את התסריט לסרט "מסע בין כוכבים: המרד".
במהלך עבודתו על התסריט, פילר תיעד את התהליך לספר שכתב - "Fade In" - אשם מעולם לא יצא לאור.
בשנת 1996 פילר מכר תסריט לסרטו העלילתי הראשון, שנקרא "Oversight".
התסריט, אשר עלילתו עוסקת בוועדת-משנה של הקונגרס האמריקאי, עוסק ב"העברת השלטון...
מדור אחד אל הדור שאחריו", ונכתב בהשראת מערכת היחסים שלו עם בנו שון, אשר תרם לו בעבודותיו על תסריטים ל-"הדור הבא" ול-"וויאג'ר".
נכון לשנת 2005, התסריט טרם הופק.
בשנת 1999, ביחד עם בנו שון, פילר הקים חברת הפקות בשם "Piller²".
יחד, בשנת 2000, הם פיתחו פיילוט עבור רשת הטלוויזיה The WB, בשם "Day One".
עם זאת, הסדרה לא עברה את שלב ה-"פיילוט".
בשנת 2001 פנה אליו המפיק ויד סגן בבקשה כי יפתח סדרת טלוויזיה על פי "The Dead Zone" - רומן מאת סטיבן קינג.
הסדרה "החצי האפל", אשר פותחה במשותף עם בנו שון, ואשר כיכבו בה אנתוני מייקל הול וכן שחקנית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - ניקול דה בור, שודרה לראשונה ב-16 ביוני 2002, ברשת USA.
בסוף שנת 2007 רשת USA ביטלה את הסדרה, בעקבות רייטינג נמוך מדי.
בשנת 2005, "Wildfire", סדרת טלוויזיה נוספת שפילר פיתח עם בנו, עלתה לראשונה בערוץ ABC Family.
בסדרה כיכבה שחקנית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - נאנה ויזיטור.
העונה הרביעית (והאחרונה) של סדרה זו הסתיימה ב-26 במאי 2008.
ב-2 בנובמבר 2005, פורסם ב-StarTrek.com כי פילר נכנע למחלת הסרטן, ומת בביתו, בגיל 57.
הוא הודה במסירת מידע כוזב ל-FBI.
בתחילת מאי 2020 החליט משרד המשפטים האמריקאי לבטל את ההאשמות נגדו, ובית המשפט השעה פעולה זו.
ב-25 בנובמבר 2020 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על חנינה למייקל פלין.
פלין נולד וגדל ברוד איילנד, אחד מתשעה ילדים של צ'ארלס והלן.
אחיו הוא צ'ארלס פלין אף הוא קצין בכיר בצבא.
הוא בוגר אוניברסיטת רוד איילנד.
עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, והסמכה כצנחן.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיה המוטסת ה-82 ולחם במבצע זעם דחוף, הפלישה למדינת האי גרנדה שבקריביים ב-1983.
בהמשך שימש במספר תפקידי מטה ופיקוד דיוויזיית הרגלים ה-25 ובפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
בשנים 2002–2004 שימש פלין כמפקד חטיבת המודיעין הצבאי ה-111 ולחם בעיראק ובאפגניסטן כקצין המודיעין של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
בהמשך שימש במספר תפקידי מטה ובהם קצין המודיעין של פיקוד המרכז של ארצות הברית.
בשנת 2012 מונה לראש סוכנות הביון הצבאית של ארצות הברית ושימש בתפקיד עד לשנת 2014. בתום תפקיד זה פרש לגמלאות.
במהלך הבחירות לנשיאות ב-2016 שימש פלין כיועצו הביטחוני הבכיר של מועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ.
לאחר בחירתו של טראמפ, מונה לכהן כיועץ לביטחון לאומי ב-18 בנובמבר 2016. מינוי כחבר סגל הבית הלבן לא דרש את אישור הסנאט.
הוא הושבע לתפקיד ב-22 בינואר, אך כבר לאחר 22 יום, ב-13 בפברואר, התפטר בעקבות פרסום של הוושינגטון פוסט לפיו סיפק מידע כוזב לסגן הנשיא מייק פנס, בנושא תוכן שיחותיו עם שגריר רוסיה בארצות הברית סרגיי קיסליאק.
השיחות שהתקיימו בדצמבר 2016 עסקו בסנקציות שהטיל ממשל אובמה על רוסיה בתגובה להתערבותה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 לטובתו של טראמפ.
ב-11 במרץ 2017 נרשם פלין במחלקת המשפטים האמריקאית כלוביסט המקדם אינטרסים זרים של טורקיה, לאחר שנחשף כי קיבל מהממשלה הטורקית כ-500 אלף דולר במהלך קמפיין הבחירות כדי לקדם את האינטרסים שלה.
ב-31 במרץ 2017 הודיע עורך דינו, כי פלין מוכן להעיד בפני הסנאט ובית הנבחרים בדבר ההתערבות הרוסית בבחירות בתמורה למתן חסינות פלילית, אך בקשתו נדחתה.
ב-27 באפריל 2017 הודיע המפקח הכללי של הפנטגון על חקירת פלין באשר לאפשרות שקיבל כסף מממשלות זרות, בהן רוסיה וטורקיה, ללא אישור מתאים לכך.
ב-1 בדצמבר 2017 הופיע פלין בבית המשפט הפדרלי כדי לאשר הסכם עם היועץ המיוחד רוברט מולר, בו הוא מודה במתן הצהרות כוזבות ל-FBI, והסכים לשתף פעולה עם חקירת היועץ המיוחד.
ביוני 2019 פיטר פלין את עורכי דינו ושכר במקומם את שירותיה של סידני פאוול .
פאוול כתבה באחת היום לתובע הכללי של ארצות הברית ויליאם בר, בבקשה שיתערב במאמץ לזכות את פלין.
פאוול טענה בבית המשפט שרשויות החוק פעלו בענייניו של פלין בניגוד לחוק וניסו להפליל אותו, אך השופט דחה את הטענות.
מספר שבועות לאחר מכן ביקש פלין למשוך את הודאתו באשמה והכריז שהוא טוען לחפות מפשע.
במקביל, בר הטיל על ג'פרי ג'נסן, התובע הכללי של ארצות הברית באזור סנט לואיס, לערוך בדיקה יסודית של החקירה נגד פלין.
בתחילת מאי 2020 חשף משרד המשפטים מספר מסמכים שעלו בבדיקה של ג'נסן, שלטענת פלין ותומכיו הוכיחו שה-FBI ניסה לטמון מלכודת לפלין ולגרום לו להודות באשמה באופן שאינו חוקי.
במגזין השמרני "נשיונל רוויו" נטען שהמסמכים מוכיחים כי היה ניסיון להפיל את גנרל פלין במלכודת, שתגרום לו לשאת עדות שקר ולהביא להדחתו.
מנגד, בניו יורק טיימס נטען שהמסמכים מוכיחים רק שה-FBI פעל "בצורה מגושמת" ושלא היה בהם מידע חדש הנוגע לאשמה של פלין.
לאחר פרסום המסמכים הודיע בר על ביטול ההאשמות נגד פלין.
השופט דחה את מתן גזר הדין, אך סירב לבטל את האישומים ובמקום זאת ביקש חוות דה מצדדים נוספים, ידידי בית המשפט.
בתגובה, עתר פלין לבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, בדרישה לחייב את השופט לקבל את העמדה החדשה של התביעה הכללית, לבטל את הצו לבקשת חוות דעה מידידי בית המשפט ולהעביר את התיק לשופט אחר.
ב-24 ביוני פסק בית המשפט לערעורים לטובת פלין (2–1) בנוגע לשתי דרישותיו הראשונות.
בתגובה עתר השופט בבקשה לדיון בהרכב מורחב.
ההרכב המורחב פסק ב-31 באוגוסט נגד פלין (8–2) והורה להמשיך במשפט.
ב-25 בנובמבר, לאחר הפסדו של טראמפ בבחירות לנשיאות, הוא העניק לפלין חנינה, ובעקבות זאת נפסק המשפט.
מייקל טה-פה צ'אנג הוא טניסאי עבר אמריקאי.
מבין הטניסאים הגברים, צ'אנג היה לזוכה הצעיר ביותר אי פעם בתואר גראנד סלאם, כשזכה באליפות צרפת הפתוחה ב-1989, כשהיה בן 17 וארבעה חודשים.
צ'אנג, אשר נודע בזכות רוח הלחימה שלו ובשל מהירות תנועתו הגבוהה על המגרש, נחשב על ידי רבים כשחקן קו אחורי הגנתי מהטובים בכל הזמנים.
צ'אנג גם הנהיג את חבטת גב-היד בשתי ידיים תוך כדי קפיצה, שנכנסה לעולם הטניס לראשונה, בזכותו.
במשך מספר שנים, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, דורג צ'אנג בקביעות בטופ 10 של הסבב העולמי לגברים (ATP).
בספטמבר 1996 הגיע לדירוג השיא בקריירה שלו, כשהעפיל למקום השני בדירוג העולמי.
ב-2008 נבחר צ'אנג להיכלל בהיכל התהילה של הטניס.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל פנה צ'אנג לאימון, ונכון ליוני 2016 הוא מאמנו של קיי נישיקורי.
צ'אנג נולד בהובוקן ניו ג'רזי ב-1972, בן לבטי (לבית טונג) ולג'ו.
הוריו היגרו לארצות הברית מטאיוואן ב-1966 וב-1959, בהתאמה.
השניים הכירו בארצות הברית, לאחר שידיד משותף הפגיש ביניהם.
בטי נולדה בדלהי, הודו, כבִתו של מייקל טונג ששימש אז כדיפלומט מטעם הרפובליקה הסינית בהודו.
מייקל שימש אז כמחוקק בבית המחוקקים החד-ביתי של טאיוואן וכיהן גם כשגריר בקמבודיה וברפובליקה הדומיניקנית/סנט וינסנט והגרנדינים, לצד משרות דיפלומטיות אחרות שמילא בין שנות ה-60 לשנות ה-80 של המאה ה-20. ג'ו נולד בשאוז'ו, סין, ועבר לטאיוואן בגיל שבע.
שמו הסיני של מייקל נבחר על ידי ג'ו, ושמו האנגלי על ידי בטי (אשר העניקה לו את שמו של אביה).