tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכינויים קרניים כימיות וקרני החום נזנחו במאה ה-19 לטובת המונחים קרינה אולטרה סגולה וקרינה אינפרה אדומה, בהתאמה.
(קרינות אלו מתוארות היום על ידי פוטונים).1893 גילויה של קרינת אולטרה סגול שאורך הגל שלה קטן מ-200 ננומטר, על ידי ויקטור שוּמן .
קרינה זו כונתה קרינה אולטרה סגולה בואקום ("vacuum ultraviolet") משום שרובה נבלע בחמצן שבאוויר.
(קרנים אלו מתוארות היום על ידי פוטונים).1895 קרני רנטגן ("x-rays") התגלו על ידי וילהלם רנטגן.
1932 גילוי הנייטרון על ידי ג'יימס צ'דוויק (נחזה על ידי רתרפורד בשנת 1920).גילוי האנטי-אלקטרון (פוזיטרון) על ידי קארל דייוויד אנדרסון (הוצע על ידי פול דיראק ב-1927 ואטורה מיורנה ב-1928)1937 גילוי המיואון על ידי סת' נדרמייר , קארל ד.
סטיבנסון תוך שימוש במדידות של קרינה קוסמית בתא ערפל (החלקיק זוהה בטעות כפאיון וטעות זו תוקנה ב-1947).
1947 פאיון (או מזון-פאי) התגלה על ידי קבוצתו של ססיל פאוול, כולל סזאר לאטס , וגוויסאפה אוצ'יהליני .
(נחזה על ידי הידקי יוקאווה)קאיון (או K - מזון) הוא החומר הראשון שהתגלה שהכיל קווארק מוזר.
התגלה על ידי ג'ורג' דיקסון רוצ'סטר וקליפורד צ'ארלס באטלר .1950 באריון למבדה נצפה במהלך מחקר על תגובות קרינה קוסמית.1955 אנטיפרוטון התגלה על ידי אוון צ'מברלין, אמיליו סגרה, קלייד וייגאנד ותומאס יפסליאנטיס .1956 נייטרינו אלקטרוני נצפה על ידי פרדריק ריינס וקלייד קוואן .
(הוצע על ידי וולפגנג פאולי ב-1930 כדי להסביר את ההפרה של המרת אנרגיה בזמן דעיכת בטא).
באותם זמנים החלקיק היה נקרא "נייטרינו" שכן נתגלה רק נייטרינו אחד.1962 נייטרינו מיואוני (mu neutrino) התגלה עם תכונות שונות מהניוטרינו-אלקטרון.
נתגלה על ידי קבוצה שהוביל לאון לדרמן.1964 Xi baryon התגלה במעבדה הלאומית ברוקהייבן.1969 פרטונים (המרכיבים את ההאדרונים) נצפו ב-Deep inelastic scattering בניסויים שבין פרוטונים ואלקטרונים ב-SLAC .
תגלית זו קושרה בסופו של דבר למודל הקווארקי (נחזה על ידי מארי גל-מן וג'ורג' זייג ב-1964) לכן, תגלית זו היא חלק מהגילויים של קווארק למעלה, קווארק למטה, וקווארק מוזר.1974 מזון J/psi נתגלה על ידי קבוצה שהובילו ברטון ריכטר וסמואל טינג, והוא מוכיח את קיומו של קווארק קסום.
(הוצע על ידי ג'יימס בז'ורקן ושלדון גלאשו ב-1964).1975 טאו התגלה בידי קבוצה שהוביל מרטין פרל.1977 אופסילון (מזון) נתגלה בפרמילאב, מוכיח את קיומו של קווארק למטה.
(הוצע על ידי מקוטו קובאיאשי וטושיהידה מסקאווה ב-1973).1979 גלואון נצפה באופן עקיף ב-Three-jet events ב-DESY .1983 בוזון Z ובוזון W נתגלו בידי קרלו רוביה וסימון ואן-דר-מיר בCERN ב-UA1 collaboration .
(נחזה בידי שלדון גלאשו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג).
1995 קווארק למעלה התגלה בפרמילאב.אנטי-מימן יוצר ונמדד בניסוי LEAR ב-CERN.2000 נייטרינו טאואוני נצפה לראשונה באופן ישיר בפרמילאב.2011 אנטי הליום-4 הופק ונמדד לראשון בגלאי החלקיקים STAR detector שבארצות הברית; חלקיק זה הוא הראשון שנראה בניסוי.2012 נצפו תגליות חלקיקים מהתנגשויות פרוטונים ב-LHC שמאששים את קיומו של בוזון היגס.
תגליות אלו נצפו בניסוי CMS ובניסוי ATLAS ב-CERN.
צֵירוּף או קוֹמְבִּינַצְיָה הוא בחירה של פריטים מקבוצת איברים שונים, כך שסדר הבחירה אינו משנה (בניגוד לתמורה).
באופן פורמלי, צירוף של איברים מקבוצה , הוא תת-קבוצה בת איברים שונים של .
לכן, שני צירופים זהים אם ורק אם לכל צירוף יש אותם איברים.
אם בקבוצה יש איברים, מספר הצירופים בגודל מסומן כ-, כאשר הוא שווה למקדם הבינומי:
הנוסחה הזאת נובעת מהעובדה שלכל צירוף עם איברים מקבוצה בגודל , יש תמורות.
אזי או באופן שקול: .
קבוצת כל הצירופים בגודל של קבוצה מסומנת לעיתים קרובות .
בהינתן 3 פירות: תפוח, תפוז ואגס, ועלינו לבחור שניים, יש שלושה צירופים אפשריים: תפוח ואגס; תפוח ותפוז; או אגס ותפוז.
בדוגמה זו, הקבוצה קטנה מספיק בכדי להציג את כל הצירופים.
אבל זה לא יהיה פרקטי עבור קבוצות גדולות יותר.
למשל, ניתן לתאר יד פוקר כצירוף של 5 קלפים () מחפיסה בת 52 קלפים ().
5 הקלפים ביד שונים, והסדר שלהם לא משנה.
יש צירופים כאלה, והסיכוי לכל יד כזו הוא .
צירוף הוא קבוצה של דברים שנלקחו בכל פעם ללא חזרה.
כדי להתייחס לצירופים שבהם החזרה מותרת, נדרש לציין זאת.
אם בדוגמה של שלושת הפירות, אפשר היה לקבל שני פירות מאותו סוג, היו נוספות עוד 3 אפשרויות: שני תפוחים; שני תפוזים; שני אגסים.
צירוף איברים עם חזרות, מקבוצה בגודל , נתון על ידי קבוצה של איברים לא בהכרח שונים מהקבוצה .
גם כאן הסדר אינו נלקח בחשבון.
לכן, שני צירופים הם זהים, אם ניתן לקבל את האחד מהשני על ידי שינוי הסדר.
במילים אחרות, זהו מדגם של איברים מקבוצה בגודל , המאפשרים כפילויות (כלומר, עם חזרה) אך תוך התעלמות מסדרים שונים (למשל: ).
אם נשייך אינדקס לכל אחד מאיברי הקבוצה , ונתייחס לכל איבר בקבוצה כ"סוג" של אובייקט, אז נוכל לציין באמצעות את מספר איברים מסוג בצירוף.
אזי, מספר התת-קבוצות בגודל הוא מספר הפתרונות השלם האי-שלילי של המשוואה הדיופנטית: .
אם בקבוצה יש איברים, מספר הצירופים בגודל שניתן לבנות מאיבריה עם חזרות מסומן ב-.
סימון זה מקביל למקדם הבינומי שסופר תת-קבוצות.
הוא יכול להיכתב גם במונחים של מקדמים בינומיים:
אם בתפריט יש ארבעה סוגי סופגניות () ונרצה להזמין שלוש סופגניות (), ניתן לחשב את מספר הדרכים לבחירת הסופגניות עם חזרה באמצעות הנוסחה: .
ניתן לאמת תוצאה זו על ידי רישום כל התת-מולטי-קבוצות בגודל של 3 של הקבוצה .
כפי שמוצג בטבלה (להלן) העמודה השנייה מפרטת את הסופגניות שנבחרו, העמודה השלישית מציגה את הפתרונות המספרים השלמים האי-שליליים של המשוואה , העמודה האחרונה מציגה את הכוכבים והמחיצות של הפתרונות.
בגאומטריה קמורה ובמרחבים וקטוריים, צירוף קמור הוא צירוף ליניארי של נקודות (שיכולות להיות וקטורים, סקלרים או באופן כללי יותר נקודות במרחב אפיני) כאשר כל המקדמים אי-שליליים וסכומם הוא 1. במילים אחרות, הפעולה שווה לממוצע משוקלל רגיל, אלא שנדרש שהמשקלים יהיו מבוטאים כחלק היחסי של כל משקל מ-1.
פורמלית, בהינתן מספר סופי של נקודות במרחב וקטורי ממשי, צירוף קמור של הנקודות האלה הוא כל נקודה שניתן לבטא בצורה
כאשר לכל , מתקיים ש- הוא מספר ממשי אי-שלילי () וכן .
לדוגמה, כל צירוף קמור של שתי נקודות נמצא על הקטע המחבר ביניהן.
קבוצה נקראת קמורה אם היא מכילה את כל הצירופים הקמורים של הנקודות שלה.
הקמוֹר של קבוצת נקודות נתונה הוא בדיוק קבוצת כל הצירופים הקמורים שלהם.
במרחבים וקטוריים, קיימות תת-קבוצות של המרחב שאינן סגורות תחת צירופים ליניאריים, אבל כן סגורות תחת צירופים קמורים.
לדוגמה, הקטע הוא קמור, אך תחת צירופים ליניאריים, הוא יוצר את הישר הממשי.
דוגמה נוספת לכך היא קבוצה של התפלגויות הסתברות, שכן צירופים ליניאריים כלליים של התפלגויות אינם דווקא אי-שליליים או אפיניים (כלומר, בעלי מידה אחת).
באופן דומה, ניתן להגדיר משתנה מקרי שהוא צירוף קמור של משתנים מקריים , עם מקדמים כמו לעיל.
במקרה זה, פונקציית התפלגות ההסתברות של היא ממוצע משוקלל של התפלגויות ההסתברות המרכיבות שלו – המכונה לעיתים קרובות התפלגות תערובת (סופית):
צירוף חרוטי (conical combination) הוא צירוף ליניארי עם מקדמים אי-שליליים.
כאשר נקודה יש להשתמש כמקור הייחוס להגדרת וקטורי תזוזה, אם כן הוא צירוף קמור של נקודות אם ורק אם תזוזה אפס היא שילוב חרוטי לא טריוויאלי שלהם וקטורי תזוזה בהתאמה ביחס ל .
ממוצע משוקלל זהה מבחינה תפקודית לצירוף קמור, אך הם משתמשים בסימון שונה.
המקדמים (המשקולות) בממוצע משוקלל אינם נדרשים להיסכם ל-1; במקום זאת, הצירוף הליניארי המשוקלל מחולק במפורש בסכום המשקולות.
צירוף אפיני הוא כמו צירוף קמור, אבל המקדמים אינם נדרשים להיות אי-שליליים.
לפיכך, צירופים אפיניים מוגדרים במרחבים וקטוריים מעל כל שדה, ולא רק מעל שדות סדורים.
ציר עצמות הוא ציר המשמש לבישול מאכלים, בעיקר מרקים, תבשילים ורטבים.
ציר העצמות מופק על ידי הרתחה של עצמות בעלי חיים ורקמות חיבור לאורך זמן, על מנת לחלץ את הקולגן, הג'לטין, המינרלים, וחומרים מזינים אחרים מהעצמות.
ציר העצמות הוא מרכיב נפוץ בתזונה הקטוגנית והתזונה הפלאוליתית.
בדרך כלל השלב הראשון בהכנת הציר הוא אפייה למשך זמן קצר (כחצי שעה) של העצמות בחום גבוה מאוד - 230 מעלות צלזיוס ומעלה, על מנת להפעיל את תגובת מייאר ולשפר בכך את טעם הציר.
בשלב הבא, מורתחות העצמות במים, לעיתים כאשר חלקי בשר עדיין מחוברים אליהם.
לציר מוספים חומרי טעם כירקות (בעיקר בצל, סלרי וגזר), עשבי תיבול (פטרוזיליה) ותבלינים אחרים (מלח, פלפל שחור, פלפל אנגלי, עלי דפנה).
ההרתחה נעשית בחום קרוב ככל האפשר ל-100 מעלות צלזיוס, ונמשכת בין 12 ל-72 שעות.
ישנם שני סוגים של ציר עצמות: בהיר (מכונה גם ציר עגל) שזמן בישולו עד 24 שעות, וכהה.
גישה שונה להכנת ציר עצמות עושה שימוש בסיר לחץ, המקצר את זמן הבישול בכשני שלישים.
המרכיבים העיקריים להכנת ציר עצמות הם:
עצמות - בעיקר נעשה שימוש בעצמות בקר וחזיר, בעיקר מפרקים כברך וכתף ("עצמות סוכר") העשירים בסחוס וברקמות חיבור אשר מסייעים לגרום לכך שלציר יהיה טעם עשיר, אם כי גם שימוש בעצמות מח מקובל.
בשר - לרוב מדובר בבשר אשר עדיין מחובר לעצמות.
ציר מורג הוא ציר תנועה צבאי לרוחב דרום רצועת עזה, בין הערים ח'אן יונס ורפיח.
הציר נסלל ב-2025, במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
הציר נקרא על שם ההתנחלות מורג, שפונתה במסגרת תוכנית ההתנתקות באוגוסט 2005, והציר עובר באזור שבו שכנה.
במסגרת תוכנית חמש האצבעות תוואי הציר אמור היה להיכלל ביישובי מסדרון סופה.
באפריל 2025, במסגרת מבצע עוז וחרב, החלו כוחות אוגדה 36 לפעול בהשמדת תשתיות טרור במרחב הציר ובהכשרתו לשמש כציר צבאי המבתר את דרום רצועת עזה ממזרח למערב, בדומה לציר נצרים בצפונה.
אורך הציר כ-12 ק"מ, ומרחקו מציר פילדלפי כ-4–5 ק"מ.
הציר מתחיל בגדר ההפרדה בין רצועת עזה לישראל, סמוך לקיבוצים ניר יצחק וסופה.
מטרת הציר להרחיב את מרחב האבטחה הדרומי ברצועת עזה.
תפיסת הציר באפריל 2025 היא הפעם הראשונה שכוחות צה"ל שולטים בחלק זה של הרצועה מאז החל התמרון הקרקעי במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
ביולי 2025 הכריז שר הביטחון ישראל כ"ץ על הקמת העיר ההומניטרית ברפיח, במתחם שבין ציר מורג לציר פילדלפי, בה יחולק סיוע הומניטרי לתושבי רצועת עזה במתחמי החלוקה של הקרן ההומניטרית לעזה, כאשר ציר מורג ישמש כנקז שדרכו יעברו תושבי הרצועה לאחר שעברו בידוק.
בשל כך, דרישת חמאס לנסיגת צה"ל מהציר במסגרת הפסקת אש לשם שחרור חטופים הפכה למחלוקת המרכזית בין ישראל לחמאס אודות הגעה להסכם כזה.
ציר מגן עוז הוא ציר תנועה צבאי באורך כ-15 קילומטרים, המבתר את נפת ח'אן יונס בין מזרחה למערבה.
בדרומו נפגש הציר עם ציר מורג המפריד בין נפת ח'אן יונס לנפת רפיח.
הציר נפרץ ביולי 2025, במסגרת התמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, על ידי גדוד 605 וגדוד 8163 של ההנדסה הקרבית, ועל ידי לוחמי חטיבה 188 וחטיבת גולני שבאוגדה 36 שפרצו את הציר זה לעומת זה עד למקום המפגש.
על פי דובר צה"ל, הציר מהווה "חלק מרכזי בהפעלת הלחץ על חמאס והכרעת חטיבת ח'אן יונס".
מטרת הציר היא להפריד בין הגדודים של חטיבת ח'אן יונס, וכן למנוע מעבר של מחבלים לאזור ההומניטרי במוואסי, ובצד השני לאזור מחנות המרכז.
שילוב ליניארי של אורביטלים אטומיים או (linear combination of atomic orbitals או LCAO) הוא תיאור לסופרפוזיציה קוונטית של אורביטלים אטומיים וטכניקה לחישוב אורביטלים מולקולריים בכימיה קוונטית.
במכניקת הקוונטים, קונפיגורציות אלקטרונים של אטומים מתוארות כפונקציות גל.
במובן מתמטי, פונקציות גל אלו הן פונקציות הבסיס המתארות את האלקטרונים של אטום נתון.
בתגובות כימיות, פונקציות הגל האורביטליות משתנות, כלומר צורת ענן האלקטרונים משתנה, בהתאם לסוג האטומים המשתתפים בקשר הכימי והקשר הנוצר.
השיטה הוצגה בשנת 1929 על ידי סר ג'ון לנארד-ג'ונס ותיארה את הקשר במולקולות הדיאטומיות של השורה הראשית הראשונה של הטבלה המחזורית, אך שימשה קודם לכן את לינוס פאולינג לתיאור המולקולה הפשוטה ביותר הקיימת, H2+ .
ההנחה הראשונית לצורך שימוש בשיטה היא שמספר האורביטלים המולקולריים שווה למספר האורביטלים האטומיים במערכת.
במובן מסוים, n אורביטלים אטומיים נסכמים ליצירת n אורביטלים מולקולריים, אשר ניתן למספרם מ- i = 1 עד n, ושאינם בהכרח זהים.
הביטוי עבור האורביטל המולקולרי ה- i יהיה:
כאשר הוא האורביטל מולקולרי i המיוצג כסכום של n אורביטלים אטומיים , כשכל אחד מהם מוכפל במקדם המתאים , ו- r (הממוספר מ-1 עד n ) מייצג איזה אורביטל אטומי נסכם.
המקדמים הם משקלי התרומות של n האורביטלים האטומיים לאורביטל המולקולרי i.
שיטת הרטרי-פוק משמשת כדי לקבל את ערכי המקדמים.
האורביטלים מבוטאים, אם כן, כצירופים ליניאריים של פונקציות בסיס, כאשר פונקציות הבסיס הן פונקציות הגל של אלקטרון יחיד שעשויות להיות מרוכזות או לא להיות ממורכזות סביב גרעיני האטומים המרכיבים את המולקולה.
פונקציות הבסיס מכונות בדרך כלל גם אורביטלים אטומיים (אם כי שם זה מתאים רק למקרה בו האלקטרונים ממורכזים סביב הגרעינים).
האורביטלים האטומיים המשמשים הם בדרך כלל הם אלו של אטומים דמויי מימן היות שאלו ידועים אנליטית, כלומר אורביטלים מסוג סלייטר, אך ישנן גם אפשרויות אחרות כגון פונקציות גאוסיות מקבוצות בסיס סטנדרטיות.
על ידי מינימיזציה של האנרגיה הכוללת של המערכת, נקבעים מקדמי הצירופים הליניאריים.
גישה כמותית זו ידועה כיום כשיטת הרטרי-פוק.
מאז התפתחות הכימיה החישובית, שיטת LCAO משמשת בעיקר לדיון איכותני, השימושי מאוד לחיזוי ורציונליזציה של תוצאות המתקבלות באמצעות שיטות חישוביות מודרניות ומדויקות יותר.
במקרה זה, צורת האורביטלים המולקולריים והאנרגיות המתאימות להם מוסקות בקירוב מהשוואת האנרגיות של האורביטלים האטומיים של האטומים הבודדים (או שברי מולקולות) ויישום טכניקות חישוביות שונות.
אנרגיות האורביטלים האטומיים הנדרשות לצורך החישוב מחושבות או מוסקות מניסויים.
החישוב נעזר בסימטריה של המולקולות והאורביטלים המעורבים בקשר, ולכן נקרא לפעמים שילוב ליניארי מותאם סימטריה (SALC).
השלב הראשון בתהליך זה הוא מציאת חבורת הסימטריה של המולקולה.
מספר הקשרים שאינם מוזזים בהפעלת פעולה מסוימת של החבורה קרוי אופי הפעולה.
ייצוג זה מפורק לסכום של ייצוגים בלתי פריקים.
ייצוגים אלו תואמים לסימטריה של האורביטלים המעורבים.
דיאגרמות אורביטליות מולקולריות מספקות טיפול LCAO איכותני פשוט.
שיטת היקל, שיטת היקל המורחבת ושיטת פריזר-פאר-פופל, מספקות תוצאות מדויקות יותר.
ציריך היא העיר הגדולה ביותר בשווייץ והבירה של קנטון ציריך.
העיר שוכנת בצפון-מרכז שווייץ בקצה הצפון-מערבי של אגם ציריך.
נכון לשנת 2018 בעיר היו 415,215 תושבים, בציריך רבתי חיים כ-1.35 מיליון איש ובמטרופולין כולו כ-1.83 מיליון.
העיר שוכנת על חוף אגם ציריך הנקרא על שמה.
מיקומה הגאוגרפי של העיר הוא אחד הגורמים לפיתוחה העצום מבחינה מסחרית ותעשייתית – היא נמצאת בצמתי דרכים חשובים המובילים לאיטליה, לצרפת ולגרמניה.
בשל כך היא מהווה מרכז תחבורתי של רכבות, כבישים ומטוסים.
הן תחנת הרכבת והן נמל התעופה של ציריך הם הגדולים ביותר בשווייץ.
גרמנית היא השפה הרשמית בציריך, כאשר השפה המדוברת היא בעיקר גרמנית שווייצרית.
בסקר איכות החיים של מגזין מונוקול בשנת 2012 ציריך דורגה במקום הראשון בין 25 ערים בעולם כ"מקום להתגורר בו".
ולפי מספר סקרים בין השנים 2006 ו-2008, ציריך צוינה כעיר עם איכות החיים הגבוהה ביותר בעולם וגם העיר העשירה ביותר באירופה.
יחידת המחקר של עיתון האקונומיסט מדרג את ציריך בין עשר הערים התוססות ביותר בעולם.
ניתן למצוא בעיר מספר רב של גלריות ומוזיאונים, ביניהם המוזיאון הלאומי השווייצרי והקונסתהאוס.
השאושפילהאוס של ציריך הוא בין התיאטראות דוברי הגרמנית החשובים בעולם.
יישוב האזור החל בתקופה הנאוליתית ובתקופת הברונזה, כאשר עדויות מהתקופות האלו נמצאו סביב אגם ציריך.
שרידים מהתקופה הקלטית, שקדמה לרומאים, מגלים התיישבות עם תרבות לה-טן (La Tene) בגבעת לינדנהוף.
בתקופת הקיסרות הרומית, טוריקום (Turicum) הייתה נקודת גביה בין הפרובינציות הרומיות גאליה בלגיקה ורייטיה, כאשר עיקר ההכנסה הייתה מיסוי של סחורות שעברו על נהר הלימאט; העדות הכתובה הקדומה ביותר לעיר היא מהמאה השנייה לספירה, היא מצבה שהתגלתה בלינדנהוף שעליה כתוב: .
לאחר הרפורמה של קונסטנטינוס בשנת 318, הגבול בין המחוזות גאליה ואיטליה עבר מזרחית לטוריקום ליד נהר לינת בין אגם ציריך לאגם ואלן, בגבול הוקמה מצודה והוצב חיל משמר על מנת לשמור על העיר.
במאה החמישית התיישבו בשפלה השווייצרית השבטים האלמאנים.
על מקומה של המצודה הרומית, הוקמה במאה ה-9 מצודה של השושלת הקרולינגית על ידי לואי הגרמני.
בשנת 853 הקים לואי לכבודה של בתו, את כנסיית פראומונסטר (Fraumünster abbey) הניצבת בלב העיר עד היום.
באותה העת אוחדה ציריך יחד עם מספר אזורים נוספים לכדי רשות אחת בהנהגתו של לואי הגרמני.
לואי העניק למנזר הבנדיקטים את אדמות ציריך, קנטון אורי, ויער אלביס ופרש את חסותו על המנזר.
בשנת 1045 העניק היינריך השלישי למנזר את הרשות לנהל שווקים, לגבות מיסים ולטבוע מטבעות ובכך הפכה את אם המנזר לשליט של העיר, הלכה למעשה.
בשנת 1218 הפכה לרשות פיאודלית בהנהגת משפחת טסרינגן, ששלטה בערים נוספות בשווייץ ובגרמניה.
בשנת 1230 הוחל בהקמת חומה מסביב לעיר.
באותן שנים הטירה הקרולינגית החלה לשמש כמחצבה ולהשחק אט אט.
פרידריך השני העלה את אם המנזר של פראומונסטר לדרגת דוכסית בשנת 1234. אם המנזר מינתה את ראש העיר והאצילה את סמכויות טביעת המטבעות לאזרחים שונים בעיר.
הכוח הפוליטי של המנזר דעך במהלך המאה ה-14, עם ייסודן של גילדות בשנת 1336 על ידי רודולף ברון, שגם היה ראש העיר הראשון שלא מונה על ידי אם המנזר.
אירוע חשוב שהתרחש בתחילת המאה ה-14 היה סיומו של קודקס מאנסה, אבן יסוד בשירה הגרמנית בימי הביניים.
כתב היד, שתואר כ"כתב היד הגרמני הנאור והיפה ביותר מזה מאות שנים" אשר מומן על ידי משפחת מאנסה מציריך, כלל רישומים של העיר בין השנים 1304 ו-1340. יצירה גדולה שכזו שכללה יצירות של ציירים מיומנים הייתה יקרה מאוד והעידה על עושרה של העיר באותה התקופה.
באחד במאי 1351 הצטרפה ציריך לקונפדרציה השווייצרית, ובכך הייתה לחברה החמישית בקונפדרציה, שהייתה באותן שנים רופפת מאוד וחמש חברותיה היו בעצם חמש מדינות עצמאיות.
בית הנבחרים של הפדרציה שכן בציריך בין השנים 1468 ו-1519. בין השנים 1440–1450 הושעתה ציריך מהקונפדרציה, וזאת בעקבות יציאתה למלחמה נגד הקנטונים האחרים על השליטה במחוז טוגנבורג, מלחמה הידועה בכינויה "מלחמת ציריך הישנה".
אף צד לא ניצח במלחמה, שהסתיימה בשנת 1446.
אולריך צווינגלי החל ברפורמציה השווייצרית בעת שהיה המטיף הראשי בכנסיית גרוסמונסטר שנות ה-20 של המאה ה-16. התנ"ך של ציריך, המבוסס על משנתו של צווינגלי, יצא לאור בשנת 1531 וסימן את פרוץ הרפורמציה.
הרפורמציה הייתה אבן דרך בהיסטוריה של המדינות ובסדר היום האזרחי בציריך ובקנטונים סמוכים.
קנטונים מסוימים נשארו קתולים ואילו קנטונים אחרים אימצו את הרפורמציה, סכסוך שהוביל לפריצת מלחמות הקאפל.
במאות ה-16 וה-17 אימצה מועצת העיר את המדיניות הבדלנית והמתגוננת שהובילה לטבעת חומות ומבצרים שנייה שנבנתה בשנת 1624. מלחמת שלושים השנים שהשתוללה באירופה באותה תקופה זרזה את הרחבת החומות.
בניית המבצרים דרשה משאבים רבים, משאבים שנלקחו מאזורים שהיו תחת שליטת ציריך ללא הסכמה, מה שגרר עימותים אלימים בין האזורים שהיו בשליטת העיר לבין כוחות העיר.
בשנת 1648, ציריך הכריזה על עצמה כרפובליקה וביטלה את מעמדה כרשות פיאודלית של "האימפריה הרומית הקדושה", ובציריך התפתח שלטון אוליגרכי שבו המשפחות העשירות הן אלו שנתנו את הטון.
הרפובליקה ההלווטית שהוקמה בשנת 1798 החליפה את השלטון האוליגרכי.
העיר איבדה את מעמדה כריבונית על הקנטון כולו והפכה לישות נפרדת מהקנטון בין השנים 1803 ו-1805. בשנת 1839 פשטו כפריים על העיר ופרצו בקלות את חומות העיר שהוקמו במאה ה-17, מה שאילץ את קברניטי העיר להסכים לדרישותיהם של הכפריים ליתר עצמאות.
ציריך הייתה הבירה של הפדרציה בין השנים 1839 ו-1840, וכתוצאה מכך, ניצחון המפלגה השמרנית בבחירות של 1839 גרר מהומה רבה.
אולם כאשר המהפכנים זכו בבחירות בשנת 1845 (ששוב הייתה בירת הפדרציה באותן שנים) ציריך תפסה עמדת הובלה של הקנטונים המתנגדים במלחמת זונדרבנד.
בעקבות מלחמת זונדרבנד והשינויים במבנה הפדרציה, ציריך הצביעה בעד שינויי החוקה של 1848 ו-1874. ההגירה ההמונית מהאזורים הכפריים אל העיר שהחלו בשנת 1830, יצרו מעמד של פועלים תעשייתיים שלמרות שישב בעיר לא נהנה מזכויות אזרחיות.
בשנת 1860, נפתחו בתי הספר בעיר למהגרים במחירים שהיו נהוגים לאזרחים, ב-1875, הוחלט כי מהגר יחשב לאזרח לאחר עשר שנות שהייה בעיר, וב-1893 סופחו אחד עשר האזורים שמקיפים את העיר באופן סופי ותושביהם קיבלו אזרחות.
תנופת בנייה ופיתוח אפיינה את ציריך במאה ה-19. בשנת 1847 הונחה מסילת הרכבת הראשונה בשווייץ שחיברה בין ציריך לבין העיר באדן.
בכך, הפכה ציריך למרכז מערכת מסילות הרכבת בשווייץ כולה.
בשנת 1871, נבנתה התחנה המרכזית שעומדת על תילה עד ימינו.
הבורסה השווייצרית נפתחה בעיר בשנת 1877. התיעוש הוביל להגירה אל העיר, ובעיקר אל הפרברים.
רציפי האגם הם אבן הדרך המשמעותית בפיתוח ציריך המודרנית, והם שהפכו את ציריך מעיר ימי-ביניים השוכנת על נהר הלימאט לעיר מודרנית ומשגשגת על חופיו של אגם ציריך.
בשנת 1893 סופחו לעיר 12 פרברים שכנים, וביניהם גם רובע הפועלים.
ובשנת 1934, צורפו עוד שמונה רבעים בצפונה של העיר.
ציריך היא עיר גלובלית ומרכז פיננסי מוביל.
ציריך רבתי הוא המרכז הכלכלי של שווייץ, ומקום משכנן של חברות בינלאומיות רבות.
סקטור השירותים הוא הסקטור הדומיננטי ביותר בכלכלת ציריך ומעסיק כ-45% מהעובדים במטרופולין.
תעשיות בולטות אחרות הן התעשייה הקלה, מכונות, טקסטיל ותיירות.
המטות של רוב הבנקים השווייצרים הם בציריך ויש מספר רב של בנקים בינלאומיים בציריך רבתי.
ניתן למצוא בציריך גם את הבורסה השווייצרית שנוסדה ב-1877 והיא אחת מארבע הבורסות המובילות בעולם.
בנוסף ציריך היא מרכז המסחר העולמי של זהב.
עשר מתוך חמישים החברות המובילות בשווייץ נמצאות בציריך, בהן ABB, קרדיט סוויס, סוויס רה ו-Swiss Financial Services.
איכות החיים הגבוהה בציריך שלובה בשגשוגה הכלכלי של העיר.
חברת הייעוץ האסטרטגי מרסר דירגה את ציריך כעיר עם איכות החיים הטובה ביותר בעולם במשך שנים רבות, ציריך קיבלה ציונים גבוהים בעיקר בתחומים של עבודה, דיור, תרבות הפנאי, חינוך וביטחון.
הרשויות המקומיות דואגות להפריד בין אזורי מגורים לבין אזורי בילוי וישנן הרבה שמורות טבע בעיר.
נכון ל-2024, ציריך נמצאת במקום השלישי בדירוג הערים היקרות בעולם של חברת הייעוץ האמריקאית מרסר, אחרי הונג קונג (ראשונה בדירוג) וסינגפור (שנייה בדירוג).
ציריך דורגה שלישית (אחרי קופנהגן ולפני מלבורן) בדירוג הערים שהכי טוב לחיות בהן על פי הסקר השנתי של אקונומיסט וחברת EIU, שפורסם ביוני 2024. הסקר מדרג 173 ערים ברחבי העולם ובוחן חמש קטגוריות: יציבות, מערכת הבריאות, תרבות וסביבה, חינוך ותשתיות.
כנהוג בשווייץ, ציריך נהנית מהשקעה גבוהה בחינוך וכתוצאה מכך יש בעיר כוח עבודה מקומי מיומן בכל הרמות.
בעיר יש שתי אוניברסיטאות חשובות (אוניברסיטת ציריך והמכון הטכנולוגי של ציריך) שמאפשרות הקמה של מרכזי מחקר, כמו גם אוניברסיטת ציריך לאמנויות (ZHdK).
הכשרות מקצועיות שמשלבות ידע מעשי ומחקר אקדמי מתמקדות גם בחינוך שפתי ובכך משלימות את מארג החינוך לשיפור כוח העבודה בעיר ועוזרות לחברות בינלאומיות לפתוח סניפים רב לשוניים בעיר.
תכונות אלו עוזרות להעלות את פריון העבודה בעיר ומושכות אליהן חברות בינלאומיות.
בעיר קיימים מפעלים של תעשיית הטקסטיל, התעשייה המכנית, התעשייה הכימית ותעשיית שימורי המזון.
הרחוב הראשי בציריך נקרא באהנהופשטראסה (Bahnhofstrasse) (מילולית: רחוב תחנת הרכבת), המתחיל בתחנת הרכבת המרכזית ומסתיים באגם ציריך.
הרחוב יוקרתי ובו מתרכזות חנויות מותגי היוקרה, בנקים בולטים וסניפי רשתות האופנה והקניות המובילות.
מעל קו הרקיע של ציריך מתנוססים מגדלי שלוש כנסיות:
Grossmünster הקתדרלה הגדולה של ציריך, נבנתה החל משנת 1100, ועד 1480. ב-1763 פרצה שרפה ומגדלי העץ נשרפו, והוחלפו בכיפות מתכת.
על שער הכניסה נמצאות תמונות מחיי צווינגלי.
Peter, שבה נמצא שעון משנת 1534, הגדול ביותר באירופה, קוטרו 8.7 מטר.
Fraumünster, קתדרלת הנשים (Frau), עד הרפורמציה נוהלה בידי נשים, עברה שיפוץ בתחילת המאה ה-18, נמצאים בה אולם תווך בסגנון גותי מהמאה ה-14, וכן החלונות המצוירים של מארק שאגאל מ-1970.
נמל התעופה ציריך קלוטן משרת את תחומי העסקים, התיירות, התעופה הפנימית בשווייץ והתעופה הבינלאומית למספר רב של מדינות.
מאז הרפורמה שהונהגה על ידי אולריך צווינגלי, הפכה העיר למרכז חזק של הנצרות הפרוטסטנטית בשווייץ.
הדבר נותר כך עד לשלהי המאה ה-20, כשמספר המאמינים הקתולים הפך לרוב בעיר העומד על 33.3%.
במקביל, חלה עלייה בתושבים הרואים עצמם חסרי דת, ומספרם עומד נכון לשנת 2000 על 16.8%.
ישיבת יהודים בציריך ובשווייץ בכלל נאסרה מאז המגפה השחורה.
במאה ה-14, ועד 1862, מועד ביטול הגבלת ההתיישבות היהודית, חיו בעיר עשר משפחות יהודיות.
כיום, הקהילה היהודית בעיר היא הגדולה בשווייץ.
הקהילה מפעילה בית כנסת, ספריה, מרכז קהילתי ובית עלמין.
בשנים 1980–1992 מרדכי פירון היה רב הקהילה.
שנים רבות מרסל לאנג היה חזן של בית הכנסת בעיר.
בנוסף לכך, מספר דומה של יהודים משתייכים לקהילות חרדיות נפרדות, כשרובם מתחלקים בין הקהילה החסידית המאוחדת "אגודת אחים", ובין הקהילה היקית "עדת ישורון" (IRGZ), לצד מספר קהילות חסידיות קטנות יותר.
דגל העיר ותיק יותר מאשר הסמל שלה.
הסמל הכחול-לבן מוכר כבר מהמאה ה-15. הסמל משמש את הקנטון וגם את העיר.
סמל העיר המלא כולל שני אריות וכתר מעל הסמל הכחול-לבן.
מבחינה פיזיקלית כל גוף מחזיר אחוז מסוים מהאנרגיה (אור) הפוגעת בו.
חלק מהאנרגיה מוחזר בהתאם לזווית הפגיעה וחלק מהאנרגיה מוחזר בצורה מפוזרת לכל הכיוונים.
ניתן להגדיר צל בשני אופנים:
צל אנרגטי – צל הנובע מהפרשי אנרגיה הפוגעים בגוף.
צל אופטי – צל הנובע מהפרשי אנרגיה המוחזרים על ידי הגוף לכיוון מסוים (הצופה).
למשל: נעמיד אותו עצם באותם תנאי תאורה על משטחים שונים, נייר לבן, בד שחור, מראה וזכוכית שקופה.
בכל הניסויים נמדוד את כמות האור באזורים שונים על פני המשטח בעזרת מד אור.
מד האור בודק את האור הפוגע, ולכן יראה תוצאות זהות בכל הניסויים.
לעומת זאת הצופה מהצד יבחין בצל רק על גבי המשטח הלבן.
זאת מכיוון שהמשטח הלבן מחזיר את האור בצורה מפוזרת, כך שאזורים מוארים יחזירו יותר אור לכיוון הצופה מאשר אזורים מוארים פחות.
ישנן מספר דרכים לחשב את הטל הצל על מישור.
חישוב אורך הצל על מישור הנוצר על ידי עצם הניצב על המישור
אורך הצל של עמוד הניצב על המישור יהיה תלוי במיקום מקור האור.
צל ממקור אור נקודתי יהיה יותר גדול מהעצם.
למשל צללים שנוצרים מאור של נר.
צל המוטל מקרני אור מקבילות על מישור יכול להתארך או להתקצר רק בכיוון אחד.
בשאר הכיוונים הממדים יהיו זהים לממדי העצם.
למשל הצללים המוארכים הנוצרים בשקיעה.
בצל מוטל, חדות הצל נגזרת מהתפלגות כיווני קרני האור ומרחק העצם מהמשטח.
למשל, כשהצל נוצר על ידי השמש שהקרניים הנשלחות ממנה ממוקדות בו, הוא יהיה בעל שוליים חדים.
צל הנוצר מאור המגיע מחלון גדול, יהיה צל בעל שוליים רכים מכיוון שהקרנים נכנסות מהחלון הן מפוזרות ומגיעות מכיוונים שונים.
בצל עצמי חדות הצל תלויה בחדות הזוויות בין המשטחים השונים של הגוף.
למשל צל עצמי על גבי כדור יהיה צל בעל שוליים רכים מכיוון שזווית המישור משתנה בצורה הדרגתית.
צל הנוצר על גבי קובייה יהיה צל חד מכיוון שהזווית בין המשטחים השונים היא זווית חדה.
האור מתנהג כגל וגל יוצר דפוס התאבכות בקצה מכשול.
תופעה זאת היא חלשה יחסית וניתן להבחין בה במעבדה בגוף בעל שוליים חדים ובתאורה מונוכרומטית.
כאמור הצל נובע מהפרשי אור חדים הנקלטים על ידי העין.
יש כמה סיבות להיווצרות צל.
צל זה מופיע על גבי משטח כאשר האור כולו או רובו נחסם על ידי עצם אטום אחר מלהגיע אל המשטח.
למשל הצל שמטיל עץ על פני הקרקע.
צל זה מופיע על גבי גוף לא שטוח כאשר חלק מהגוף עצמו חשוך מכיוון שחלק אחר של אותו הגוף עצמו חוסם את האור.
למשל היום והלילה על פני כדור הארץ.
עוצמת האנרגיה הפוגעת בגוף מוגדרת כסך כל האנרגיה שעל פני חלקי שטח הגוף.
לפיכך, עוצמת האנרגיה על פני משטח הניצב לקרני האור תהיה יותר גבוהה מזאת של משטח המקביל לקרני האור.
עוצמת האור ביחס למשטח בזווית ועוצמת האור המוחזרת ממשטח ניצב מחושבת כך:
למשל, הצללים הנוצרים על גבי נייר מקומט.
צל מלא מול צל חלקי
אור יכול להגיע לאזור הצל ממקורות אחרים, או מהמקור הראשי באופן עקיף, דרך החזרה או עקיפה.
אם לא מגיע כלל אור לאזור הצל, הוא נראה שחור לחלוטין ("צל מלא"), או שאם הוא נראה כהה יחסית לסביבתו ("צל חלקי"), זאת אומרת שחלק מהאור הגיע לאזור הצל.
השימוש התכוף ביותר למילה צל הוא בהקשר של הסתרת אור השמש.
צבע האור אינו משנה את צבע הצל.
חלק מהאור שפוגע בחומר נספג בו והופך לאנרגיית חום ולכן הטמפרטורה של האזור המוצל תהיה נמוכה מהסביבה המוארת.
הטרותרמיות ("דם קר") היא התכונה המאפיינת אורגניזמים שטמפרטורת גופם עוקבת באופן פסיבי אחר טמפרטורת הסביבה שלהם.
זאת להבדיל מהומיאותרמיות ("דם חם") שהיא תכונה המתבטאת ביכולתו של האורגניזם לשמור ולווסת את טמפרטורת גופו ולשמור על רמתה הקבועה בהתאם לתנאי הסביבה הקיימים.
כמעט כל בעלי החיים פרט ליונקים ולעופות הם הטרותרמיים.
בעלי חיים אלו תלויים בצל כדי להוריד את טמפרטורת גופם במקרה הצורך.
לעומת זאת, כאשר הטמפרטורה קרה יותר הם ימנעו ממקומות מוצלים.
עם זאת, גם בעלי חיים אשר מסוגלים לווסת את טמפרטורת גופם יתקשו לתפקד בתנאים קיצוניים.
למשל, נוחות אקלימית של האדם היא טווח התנאים האקלימיים שבין הזעה הנגרמת מחשיפה לחום לבין צמרמורת הנגרמת מחשיפה לקור.
בהתאם לכך, שהייה באזור מוצל בימים חמים (במיוחד בעונת הקיץ) יכולה למנוע מכת חום.
ישנם אזורים מרובי צל כמו יערות, אך באזורים מדבריים קשה מאוד למצוא צל.
כובע יכול לשמש להצללת אזור הראש והפנים כאשר הולכים במקומות בהם אין צל.
כמו כן, שמשייה יכולה לשמש את הרוחצים בחוף הים או את הסועדים בפיקניק.
בנייה מחנאית עוסקת בין היתר בהקמת סככות צל זמניות.
ניתן לעשות שימוש בצל והצללה לצורך התאמת הסביבה הבנויה עבור תנאי השטח המקומיים ובכך לשפר את איכות החיים במרחב הציבורי.
בנייה תואמת אקלים היא התחום העוסק בההתאמת הבנייה לתנאי האקלים והסביבה.
בהקשר זה, בנייה ירוקה כוללת בין היתר, גם התחשבות בהטל הצל בעונות השנה השונות.
גזיבו הוא מבנה בצורת "ביתן" לעיתים בצורת מתומן המצוי בדרך כלל בפארקים, גנים, ושטחים ציבוריים מרווחים.
בישראל ישנה חובת הצללה של 70% משטחו של כל גן (נוי) וגן שעשועים.
ביולי 2025 פרסם מבקר המדינה בישראל דו"ח הקובע כי כ-90 אחוזים מהשטח העירוני בישראל מתאפיין בהיעדר צל.
הדו"ח קובע עוד כי רק ב-0.25 אחוז מהרחובות בישראל יש כיסוי חופות עצים והם מוצלים די הצורך.
ליקוי מאורות הוא אירוע אסטרונומי המתרחש כאשר גרם שמיים נע אל תוך צילו של גרם שמיים אחר.
קימות תופעות שונות במערכת השמש הקשורות לצל שכוכב לכת או ירח יוצרים מאור השמש.
למשל: ליקוי ירח, ליקוי חמה.
בנוסף, החומר הנמצא מסביב לכתמי השמש הוא חם ובהיר יותר מהחומר שבתוכם כך שאורו מאפיל על האור הנוצר מכתם השמש וכך נוצר הרושם שהוא שחור.
אפשר לבצע זאת באמצעות ניסוי.
יש לשים נורה דולקת מול מקור אור חזק יותר ואז הנורה תיראה כמו צללית מאירה.
העובדה שבמשולשים דומים היחסים בין הצלעות המתאימות שווים מאפשרת למדוד את גובהם של עצמים גבוהים באמצעות מדידת צלם, כפי שמוסבר במסכת ערובין: "והרוצה לידע כמה גובהו של דקל מודד קומתו וצלו וצל קומתו וידע כמה גובה של דקל" ().
אחד השימושים המוקדמים של האדם בצל היה לצורת יצירת שעון שמש.
זהו שעון, המשתמש בתנועת הצל הנופל מעצם דק המוצב באור השמש כדי להציג את השעה המקורבת.
שדוגרפיה היא שיטה אופטית המשמשת להבחנה בחוסר אחידות בהרכב חומרים, בתווך שקוף כמו אוויר, מים וזכוכית.
פירוש השם הוא בהלחם בסיסים מהשפה האנגלית: Shadow – צל, Graphy – רישום.
חישוב רדיוס כדור הארץ על ידי ארטוסתנס בשנת 240 לפני הספירה נעשה בעזרת אורך הצל.
באמנות חזותית ישנן מספר טכניקות גרפיות אשר השימוש העיקרי שלהן לצורך יצירת תמונה או דימוי על משטח, הוא לא צבע, אלא אור וצל.
הצל משמש לצורך יצירת אשליה של נפח על גבי משטח דו־ממדי, על מנת לחקות את העולם התלת־ממדי.
תיאטרון צלליות: צלליות ידיים הם סוג של אמנות שבה סיפור או מחזה מוצג בפני קהל כאשר האמן או האמנים משתמשים בידיהם מול מקרן אור כדי לייצר את הצלליות של כל הדמויות המופיעות כתוצאה מכך על גבי מסך או על גבי קיר.
בפסיכולוגיה האנליטית, הצֵל הוא ארכיטיפ המתאר את החלקים באישיות האדם שאותם הוא מסרב לקבל ולכן מדחיקם.
במכילתא דרבי ישמעאל מסופר על נחש הצד עופות באמצעות צלם: "אמרו שעכס זה רואה צל עוף שהוא פורח באוויר וכשהוא רואה העוף ומתחבר אל צלו, איבריו נושרין" (מכילתא על שמות טו).
ציריך הוא קנטון של שווייץ.
אוכלוסייתו מונה כ-1.5 מיליון תושבים (נכון ל־2019).
ובירת הקנטון, שנושאת גם את שמו, היא ציריך.
השפה הרשמית בקנטון היא גרמנית, אך תושבי הקנטון מדברים ניב של גרמנית שווייצרית שנקרא "גרמנית של ציריך".
קנטון ציריך ממוקם צפונית להרי האלפים.
הקנטונים השכנים לו הם שפהאוזן בצפון, ארגאו במערב, הקנטונים צוג ושוויץ בדרום והקנטונים תורגאו וסנט גלן במזרח.
רוב אגם ציריך נמצא בתחומי הקנטון.
כ-80% מהשטח נחשב טוב לעיבוד חקלאי.
חלקם של היערות הוא 505 קמ"ר ושל האגמים 73 קמ"ר.
אפיקים נמצאים ברוב שטח הקנטון לכיוון נהר הריין בצפון הקנטון.
דרום-מערב ודרום-מזרח הקנטון הם אזורים הרריים.
עמק הנהר לינת מוביל לאגם ציריך וממשיך לנהר לימאט.
קנטון ציריך מחזיק בשטחים שהושגו על ידי הבירה ציריך לאחר שנהפך ליחידה אוטונומית באימפריה הרומית הקדושה ב-1218 ובעיקר לאחר מהפכת הגילדות ב-1336. ציריך הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1351. החלק התחתון של הקנטון נוסף לשטחי ציריך ב-1362. ציריך כבש ואיבד את טוגנבורג בסביבות שנת 1440, מלחמת ציריך הישנה.
החלקים הצפוניים לנהר הריין הגיעו לקנטון לאחר שרכשה העיר ציריך את וינטרטור מבית הבסבורג ב-1468. חלקו המערבי של הקנטון קיבל עצמאות כקנטון ארגאו ב-1803. חוקת הקנטון נוצרה ב-1869.
ישנם 180 חברי פרלמנט שנבחרים מדי ארבע שנים.
הקנטון נמשל בידי מועצה של שבעה חברים.
רוב האדמה מעובדת, אך קנטון ציריך אינו נחשב לאזור חקלאי.
באדמות בצפון ובמזרח נעשית יותר עבודה חקלאית אבל בכל חלק של הקנטון התחום השלט הוא ייצור, מפעלי הקנטון מתמחים במכונאות.
אריגת משי וכותנה הייתה חשובה בעבר, אך חדלה מלהיות כך.
לחברות קטנות ובינוניות משקל רב בכלכלת קנטון ציריך.
העיר ציריך היא מרכז בנקאות ולביטוח חשיבות גם כן.
מסילות רכבת עוברות בכל הדרכים החשובות בקנטון.
מרכז התחבורה היא העיר ציריך, בה מספר גדול של רכבות מקומיות מחברות לרשתות לאומיות ובינלאומיות.
תחנת הרכבת של העיר, התחנה המרכזית של ציריך, היא אחת העמוסות והפעילות בעולם לפי מספר רכבות נכנסות ויוצאות.
כמו כן, מחוברת ציריך לערים אירופאיות אחרות בעזרת קווי רכבת.
הרכבת המרכזיות אינטרסיטי אקספרס, TGV וצ'יסאלפינו מחוברות לציריך.
קו הרכבת הראשון בשווייץ נוצר ב-1847 וחיבר בין ציריך לבאדן (שבקנטון ארגאו).
שדה התעופה המרכזי של שווייץ רחוק 12 קילומטר ממרכז ציריך ומשמש כנמל הבית לחברות תעופה שווייצריות.
הכבישים המהירים A1, A3 ו-A4 עוברים דרך הקנטון.
כבישים נוספים שעוברים דרך הקנטון הם A7, A51, A52 ו-A53.
דגל הקנטון מקורו בדגל העיר ומשמש כיום את שניהם.
סמל הקנטון המלא כולל שני אריות.
האריה הימני אוחז בכפת תמרים המסמלת את השלום ואילו האריה השמאלי אוחז בחרב המסמלת את הסמכות הממלכתית.
צִיתָר (גרמנית: Zither) הוא כלי מיתר קורדופוני אשר שימושו העיקרי הוא במוזיקת העם של ארצות דוברות גרמנית באירופה האלפית.
מקורו המשוער של השם ציתר הוא במילה היוונית קיתרה (κιθάρα), כלי נגינה בעת העתיקה אשר נוגן גם בארצות ערב (قيثارة).
המילה גיטרה אף היא מאותו מקור.
לרוב, הציתר מכוון לסולם גדול או פנטטוני, בהתאם למספר המיתרים ולסגנון המוזיקה.
כל מיתר יכוון לתו ספציפי לפי הסולם הרצוי.
בתחום הבידור, מוכר הציתר בעיקר בזכות פסקול סרט הפילם נואר הקלסי "האדם השלישי".
לציתר תפקיד סולו בולט באחד מהוולסים הידועים ביותר של המלחין יוהאן שטראוס הבן - "סיפורים מיערות וינה".
המילה ציתר משמשת גם כמונח כולל למשפחה גדולה של כלי נגינה בהם המיתרים אינם מתמשכים מעבר לתיבת התהודה.
במשפחה זו הקאנון, הסנטור, הקנטלה, הדולצימר ועוד כלים רבים.
ישנו סוג של ציתר מאפריקה שנקרא ציתר אדמה.
הכנתו פשוטה ביותר: חופרים בור גדול באדמה ומותחים בין שני קצוות הבור מיתר, חלל הבור משמש כתיבת תהודה.
"ציש"אָ" (נהגה: "צישוֹ"; ראשי תיבות ביידיש: צענטראַלער יידישער שול-אָרגאַניזאַציע אין דער פוילישער רעפובליק – "ארגון בתי הספר היידים המרכזי ברפובליקה הפולנית"; בתעתיק פולני: CYSZO) הייתה רשת בתי ספר יהודיים סוציאליסטיים יידישיסטים שפעלה בפולין בין שתי מלחמות העולם.
רשת בתי הספר של "ציש"א" הוקמה בשנת 1921, על ידי אנשי המפלגות הסוציאליסטיות ("הבונד", "פועלי ציון", מה"מאוחדים" ומהבלתי-תלויים).
לרשת ציש"א היה מרכז פדגוגי בוילנה: הסמינר להכשרת מורים.
מוסד זה שימש גם מרכז לגיבושן והפצתן של יוזמות פדגוגיות חדשות.
שנות השיא של רשת החינוך היידית כולה היו בשנות העשרים של המאה העשרים, עד לסגירתו של הסמינר להכשרת מורים בשנים הראשונות של שנות השלושים (כנראה בהוראת השלטונות).
צֵירֵי או צֵירֵה הוא סימן ניקוד במערכת הניקוד הטברני.
בעברית חדשה הוא מסמן את התנועה והגייתו זהה להגיית הסגול.
צירי נראה כשתי נקודות מתחת לאות.
בדומה לחולם ולחיריק, צירי יכול להיות "מלא" או "חסר".
צירי חסר עומד לבדו, ואילו אחרי צירי מלא כתובה אם קריאה – י, א או ה.
הגיית הצירה שונה בהגייה אשכנזית ובהגייה הספרדית.
בהגייה האשכנזית, כנראה בהשפעת הלשון הגרמנית, מבטאים צירה ey.
ואילו בהגייה הספרדית לא מבחינים בינו לבין הגיית הצירה החסר או הסגול.
האקדמיה העברית כיום אינה נוהגת להתערב בכל הקשור במבטא ולכן אינה מכריעה בין צורות ההגייה השונות.
הכתיב התקני של אם הקריאה נקבע לפי גיזרון המילה, אך בכתיבה בפועל יש חריגות מסוימות ולא עקביות בכתיבת האות יו"ד כאם קריאה של צירי.
בהגייה הספרדית ובתימנית, ובהתאם אליהם בהגייה עברית ישראלית, הצירי נהגה כתנועה קדמית, אמצעית בלתי-מעוגלת .
בהגייה אשכנזית נהגה הצירי לרוב כדיפתונג ey.
באזורים מסוימים, בעיקר בפולין, נהגה הצירי כדיפתונג ay (כיום הגייה זו נפוצה בקרב חלק מהחסידים).
הצירי הטברני מגיע משני מקורות שונים.
ראשית, בהברות פתוחות וברוב ההברות הסגורות הלא-מוטעמות, /i/ הפרוטו-שמית התפתחה ל-/e/, שמיוצגת על ידי צירי חסר.
מאוחר יותר, הדו-תנועה הפרוטו-שמית /ay/ התפתחה או ל-/ayi/ בהברות סגורות מוטעמות (כמו במילים בית או עין שנהגו בפרוטו שמית כ-/baytum/ ו-/ʕaynum/) או ל-/eː/ ברוב המקרים האחרים.
מכיוון שבזמן שכללי האיות העבריים נקבעו ההתפתחות הזאת עדיין לא התרחשה, צירי אוית עם יוד, שנשארה גם לאחר מכן.
לאחר איבוד ההבדלה בין תנועות ארוכות לקצרות, צירי מלא וצירי חסר מוזגו.
ההגיות המסורתיות כולן אינן מבדילות בין הצירי המלא לצירי החסר.
כאשר נקבעה הגיית העברית המודרנית, הציע דוד ילין לחדש הבחנה בין צירי מלא לחסר בהגייה, ולהגות צירי מלא כ-ey (כבהגייה אשכנזית) וצירי חסר כ-e (כבהגייה ספרדית).
אולם, ועד הלשון קבע את ההגייה על פי ההגייה הספרדית שאינה מבחינה בין צירי מלא וחסר ובין אלו לסגול.
על אף החלטה זו, רבים מדברי העברית המודרנית מבדילים בפועל בין צירי מלא וחסר בדיבורם, באופן זהה להצעת ילין.
להגייה זו אין חוקים ועקביות.
במילים מסוימות מבטאים את הצירי המלא כey ובאחרות כe.
כך למשל, את המילה "בֵּית" מבטאים רבים bet אבל את המילה "בֵּיתִי" דווקא beyti.
איך מבוטא ekh אבל איכותי מבוטא eykhuti.
בשמות האותיות: את חית ובית מקובל לבטא khet bet, אבל ריש מבטאים כ-reysh.
כך מקלידים את הצירי במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות צ
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift-5
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות צ
צירי נכתב בעיקר במקרים הבאים:
הברה סופית, מוטעמת וסגורה: מַחְשֵׁב, סִפֵּר (ללא ניקוד: סיפר).
הברה סופית שבסופה אות גרונית עם פתח גנובה, דינה כדין הברה סופית סגורה וגם בה נכתב צירי: מַטְבֵּעַ, שוֹכֵחַ.
יוצאי דופן עיקריים לכלל זה הם:
כך גם המילים אַתֶּם ואַתֶּן, אולם המילים הֵם, הֵן נכתבות בצירי.
המילה בֵּן נכתבת בצירי בצורת הנפרד, אך בסגול בצורת הנסמך: בֶּן־אָדָם.
(במקרא כלל זה חל על מילים נוספות כאשר הן מתחברות במקף למילה שאחריהן.)
בהברה לא סופית, לא מוטעמת ופתוחה: עֵנָב, תֵּבָה (ללא ניקוד: עינב, תיבה), קֵיסָם.
בהברה שלפני־אחרונה בכשבעים מילים סגוליות במשקל קֵטֶל, בהן חֵלֶק, סֵפֶר, עֵדֶן, תֵּשַׁע, תְּכֵלֶת.
(רוב המילים הסגוליות מנוקדות בסגול בשתי ההברות: כֶּלֶב, מֶלֶךְ וכו').
מילים סגוליות אחדות יכולות להיות מנוקדות בצירי ובסגול, בהן הֵפֶךְ/הֶפֶךְ, שֵׂכֶל/שֶׂכֶל.
מילים אחדות נכתבות באותיות זהות, אך יש להן משמעות שונה כשהן מנוקדות בצירי או בסגול.
למשל, המילה "עֵרֶב" בצירי משמשת בצירופים "שְׁתִי וָעֵרֶב" ו"עֵרֶב־רַב" והמילה "עֶרֶב" בסגול משמשת במשמעות "סוף היום, זמן שקיעת השמש" (לשתי מילים יש גם מקורות אטימולוגיים שונים).
בהברה סופית פתוחה, כאשר אם הקריאה היא אל"ף או יו"ד: בְּנֵי־, מוֹצֵא.
כאשר אם הקריאה היא ה"א, האות לפניה מנוקדת בדרך כלל בסגול, למעט המקרים המפורטים בהמשך.
בנטייה הצירי החסר יכול להתקיים (כלומר, לא להשתנות), או להשתנות לתנועה אחרת או לשווא.
הכללים לקיום ושינוי של צירי אינם עקביים לגמרי; הם מתוארים בפרוטרוט בפרק 1.4 בהחלטות האקדמיה בדקדוק.
הצירי המלא מתקיים בנטייה תמיד.
שימוש באמות קריאה עם צירי
כללי הכתיב התקניים של האקדמיה ללשון העברית קובעים כתיב אחיד של אמות קריאה בכתיב מנוקד ובכתיב לא מנוקד.
בכתיבה בעברית בפועל מתקיימות לעיתים קרובות חריגות מכללים אלה.
אלא אם כן יש לכך סיבה דקדוקית, צירי באמצע המילה נכתב חסר, למשל במילה זֵר (שבלא ניקוד אפשר לקראה גם "זָר").
הסיבה העיקרית לכתיבת צירי מלא היא שאם הקריאה היא חלק מהשורש או מצורן שמצטרף למילה.
יו"ד נכתבת בסיומות המסמנות רבים.
יו"ד נכתבת במילים אחדות באופן מסורתי: פְּסֵיפָס, שֵׁיזָף, המילה צֵירֵי עצמה ואחרות.
יו"ד נכתבת במילים שבהם היא חלק מהשורש:
בפעלים בגזרת ל"י כתובה ה"א בצורת עבר נסתר ויו"ד בחלק מהצורות האחרות, למשל: הוא הֶעֱלָה, אני הֶעֱלֵיתִי, אתה הֶעֱלֵיתָ, אנחנו הֶעֱלֵינוּ.
יו"ד זו מופיעה בכתיב מנוקד ולא מנוקד.
פעלים אחדים מגזרת פ"י בבניין הפעיל נכתבים בצירי מלא, למשל מֵיטִיב, מֵינִיקָה.
צורות־משנה של שם הפועל של פעלים מגזרת פ"י בבניין קל: לֵישֵׁב, לֵילֵד (צורות ייחודיות אלה אופייניות ללשון חז"ל וללשון משפטית, אך הצורות הרווחות היום הן לָשֶׁבֶת, לָלֶדֶת).
יו"ד זו אינה נכתבת בשום מקרה בזמן עתיד: יֵשֵׁב, יֵלֵד.
הוספת יו"ד לציון צירי בכתיב חסר ניקוד תקני
בשמות עצם בני שתי הברות בנקבה נוספת יו"ד בכתיב חסר ניקוד, אם הצירי מתקיים בכל הנטייה, למשל תֵּבָה–תיבה, לֵדָה–לידה.
במילים בודדות יוצאות דופן: שיער, שינה, פירות, עינב, בריכה, ברירה, עבירה.
יו"ד מייצגת את הצליל גם בכתיב לא מנוקד של מילים ממשקל הֶקְטֵל שבהן חלה הידמות של האות הראשונה, אבל מילים אלה מנוקדות בסגול ולא בצירי, למשל הֶקֵּף–היקף (שורש נ־ק־ף).
האות יו"ד נכתבת לציון הצליל בכתיב חסר ניקוד.
היו"ד נכתבת גם כאשר צליל זה משתנה לצירי בשל תשלום דגש.
בפעלים בבניין נפעל בזמן עתיד ובציווי, למשל יִגָּרֵר–ייגרר וכן לְהֵעָדֵר–להיעדר, הִכָּנְסוּ–היכנסו.
בשמות עצם במשקל קִטּוּל, למשל סִפּוּר–סיפור וכן תֵּאוּר–תיאור, פֵּרוּשׁ–פירוש.
בשני המקרים האלה נפוצה גם כתיבת מילים כאלה בלא יו"ד: "", "הכנסו", "", "פרוש"; זהו כתיב חסר ולא תקני לפי כללי הכתיב חסר הניקוד, אך אינו שגוי לגמרי.
בפעלים בגזרת ל"י היו"ד היא חלק מהשורש וצריכה להיכתב בכתיב מנוקד ולא מנוקד, למשל "הֶעֱלֵיתִי את הקובץ", "העיר נִבְנֵית".
כתיבת "העלתי", "נבנת" בלא יו"ד אינה "כתיב חסר", אלא שגיאת כתיב לכל דבר.
חריגות נפוצות מהכללים התקניים לכתיבה ביו"ד לייצוג הצליל
האות יו"ד משמשת לעיתים קרובות בטקסטים לייצוג הצליל בניגוד לכללי הכתיב חסר הניקוד.
מספר דוגמאות בולטות לשימוש כזה:
הוספת יו"ד לשמות שאין בהם יו"ד בשורש או בתחילית.
למשל, במילים מֵמַד, מֵרַב, אֵזוֹר אין צירי מלא ואין סיבה להוסיף יו"ד בכתיב לא מנוקד, ואף־על־פי־כן, הן נכתבות לעיתים קרובות "מימד", "מירב", "".
יתרה מזאת, בצורות הנטויות מְמַדִּים, מְרַבּית, שְׂעָרוֹת, אֲזוֹרִים אין בכלל צירי ובכל זאת הן נכתבות לעיתים "", "", "", כאילו יש בהן צירי (מלא).
הוספת יו"ד כזאת איננה תקנית.
המילים תכף והפך נכתבות לעיתים "תיכף", "היפך".
המילים מגפה ומסכה נכתבות לעיתים "", "מסיכה".
יוצאות דופן נפוצות: נקבה, תאנה, שפלה, שדרה, בהמה, לבנה.
האות אל"ף משמשת אם קריאה לצירי כאשר באמצע המילה ובסופה כאשר היא חלק מהשורש, למשל מוֹצֵא, קוֹרֵאת.
האות ה"א משמשת אם קריאה באמצע המילה לעיתים רחוקות בלבד.
המקרה הבולט לשימוש בה"א לציון באמצע המילה הוא המילה יְפֵהפִיָּה שבה שתי האותיות האחרונות של השורש מוכפלות (כמו במילה "אדמדמה").
היא יכולה להיכתב גם "" או "יפהפייה".
כאשר המילה מסתיימת בצליל ובאותה ה"א, הניקוד הוא בדרך כלל סגול, למשל בּוֹנֶה.
בצורות ציווי: מְגַלֶּה בסגול, אך גַּלֵּה בצירי.
בצורות מקור מוחלט: תַּרְבֶּה בסגול, אך הַרְבֵּה בצירי.
בצורות נסמך: "שָׂדֶה חרוש" בסגול, אך "שְׂדֵה־בּוֹקֶר" בצירי.
צירות הוא מושג בדיפלומטיה המתאר נציגות דיפלומטית בדרגה נמוכה משגרירות.
בראשה עומד נציג דיפלומטי בדרגת ציר, אשר נחשב כמייצג המדינה השולחת אך לא כנציג ראש המדינה, בשונה משגריר, הנחשב כנציג של ראש המדינה.
המונח ציר לקוח מעברית מקראית, שם הוא מתאר שליח, הנשלח לעמים .
במהלך המאה ה-19 ובשנים הראשונות של המאה ה-20 היו רוב הנציגויות הדיפלומטיות בעולם צירויות.
שגריר נחשב לנציג האישי של ראש המדינה, ורק מעצמה גדולה שלחה שגרירים.
מונרכיות קטנות היו שולחות רק ציר ומקימות צירות.
בשל הדדיות דיפלומטית, גם המונרכיות הגדולות הקימו רק צירויות במדינות שהקימו בהם צירויות.
לדוגמה, בשנות הדעיכה של הקיסרות הצרפתית השנייה, הקונפדרציה הצפון-גרמנית החזיקה בשגרירות בפריז, בעוד לבוואריה ולארצות הברית היו צירויות.
בארצות הברית הייתה התנגדות בראשית ימיה לשימוש במונח "שגריר" (Ambassador) שנתפס כנציג ראש המדינה ומלוכני, והנציגים הדיפלומטיים שמונו על ידיה כונו מינסטר או שליח (Minister או Envoy), שנתפסו כנציגי המדינה עצמה ולא העומד בראשה ולכן נחשבו לרפובליקניים יותר.
הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית הביאה לכך שהמונח שגריר לא זוהה עם מונרכיות, וגרמה לכך שב-1893 הוחלט בארצות הברית לשלוח שגרירים, תוך שדרוג הצירויות שלה לשגרירויות.
הצירויות האמריקניות האחרונות, בבולגריה והונגריה, שודרגו לשגרירויות ב-1966.
הצירויות האחרונות בעולם היו הצירויות הבלטיות, שהמשיכו להתקיים לאחר כיבוש המדינות הבלטיות על ידי ברית המועצות ב-1940, ששודרגו לשגרירויות ב-1991 לאחר שהמדינות הבלטיות קיבלו עצמאות מחודשת מברית המועצות, והצירויות של פינלנד ושוודיה לדרום אפריקה, אשר שודרגו לשגרירויות ב-1991 ו-1994 בהתאמה לאחר תום משטר האפרטהייד.
הנציגויות הדיפלומטיות הראשונות שפתחה מדינת ישראל ברחבי העולם לאחר הקמתה היו צירויות ולא שגרירויות, וזאת מטעמי צניעות.
המלצה ברוח זו הופיעה במסמך "קווים למבנה שירות החוץ של המדינה היהודית" שהכינו חניכי המוסד להשתלמות והוגש לוועדת המצב בינואר 1949. במהלך השנים שודרגו כל הצירויות של ישראל לשגרירויות.
יוהאן מרטין צכריאס דאזה היה גאון חישוב גרמני.
הוא החל את לימודיו בבתי ספר בהמבורג בגיל צעיר למדי, אך סיפר כי הייתה לכך השפעה מעטה ביותר עליו.
בילדותו הרבה לשחק באבני דומינו והציע שעיסוק זה הוא שפיתח את יכולות החישוב שלו.
דאזה היה חולה אפילפסיה מגיל צעיר ולאורך כל חייו.
בגיל 15 יצא ל"סבב הופעות" ברחבי גרמניה, אוסטריה ואנגליה.
הוא כפל שני מספרים בני 20 ספרות כל אחד בשש דקות, ושני מספרים בני 40 ספרות ב-40 דקות.
הוא אף ביצע מכפלה של שני מספרים בני 100 ספרות, חישוב שארך 8 שעות ו-45 דקות.
קרל פרידריך גאוס העיר שאדם המכיר את לוח הכפל היה יכול לבצע חישוב זה במחצית מהזמן באמצעות עפרון ונייר בלבד.
הוא לא הרוויח הרבה מהופעותיו בציבור ולכן פנה לחפש עיסוקים אחרים.
בשנת 1844 החל לעבוד עבור חברת הרכבות של וינה, אך לא הצליח לשמור על מקום עבודה זה במשך זמן רב.
באותה השנה הוא חישב את המספר פאי לרמת דיוק של 200 מקומות אחרי הנקודה העשרונית, חישוב שארך כחודשיים, נחשב להישג שיא בזמנו והתבסס על המשוואה:
לדאזה היה ידע מועט ביותר בנוגע לתאוריות מתמטיות.
המתמטיקאי יוליוס פטרסן ניסה ללמדו מספר משפטים של אוקלידס, אך הוא פרש מתפקידו לאחר שהבין שלא יצלח במשימתו.
למרות זאת, גאוס הציע שהאקדמיה למדעים של המבורג תאפשר לדאזה לחקור וללמוד מתמטיקה על בסיס יומיומי, אך זמן קצר לאחר מכן דאזה נפטר.
הספר 'גדל, אשר, באך' מאת דאגלס הופשטטר מכיל תיאור על יכולות החישוב של דאזה: "...היה לו גם חוש מסתורי לכמויות.
כלומר, הוא היה יכול פשוט 'לומר', מבלי לספור, כמות כבשים בעדר למשל, או את מספר המילים במשפט וכדומה עד לסדר גודל של כ-30 פרטים".
צירין (בבלארוסית: Цырын, בפולנית: Cyryn, ברוסית: Цирин) הוא כפר חקלאי במחוז גרודנו בבלארוס.
הכפר ממוקם ליד הגבול עם מחוז ברסט, 18 ק"מ מדרום לעיירה קרליץ ו-13 ק"מ צפון-מזרחית להרדזישצ'ה.
הכפר ניצב על הגדה הימנית של נהר סרבץ' (Сэрвач).
הוא מקושר בכבישים מקומיים עם קרליץ והכפר ורונצ'ה (Варонча).
צירין הוזכרה לראשונה במאה ה-16, כרכוש הדוכסים הגדולים של ליטא.
בשנת 1792, אישר סטניסלאב פוניאטובסקי את מתן זכויות מגדבורג ואושר שלט האצולה של העיר צבי עומד בשדה כחול.
כתוצאה מהחלוקה שנייה של פולין (1793) צירין הפכה לחלק מהאימפריה הרוסית.
בשנת 1852 נבנתה הכנסייה האורתודוקסית מעץ (שלא שרדה).
בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20 היו בעיירה מועצה, שלוש כנסיות, בית כנסת, בית מחסה, טחנת מים; שני ירידים התקיימו בקביעות.
בעקבות הסכם ריגה (1921) צירין הפכה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה.
מאז 1939 היא הייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית עד לעצמאות בלארוס ב-1991. בשנת 2000, היו 240 בתי אב ו-671 תושבים; בשנת 2009 - 500 תושבים.
מקור שם המשפחה היהודי צירינסקי
כנראה בסוף המאה ה-17 משפחה יהודית לקחה על עצמה את שם המקום כפי שהיה נהוג באותה תקופה.
במאה ה-19 צאצאי המשפחה התגוררו בעיקר במקום ובעיר הסמוכה מיר.
בתקופה זו המשפחה המורחבת מנתה כמה מאות ועסקה כנראה בעיקר במקצועות הקשורים ליערות כגון חוטבי עצים, נגרים, אספקת עצי הסקה.
בנוסף חלקם ייצרו גבינות ומוצרים מזון אחרים, עסקו במסחר מתכת וייצרו בגדים.
הצירינסקי מאזור נבהרדק היו הבעלים של שטחי אדמה ובעלי מפעל לייצור לבנים.
המשפחה מנבהרדק התפזרה לכיוונים שונים בעיקר לוילנא ולגרודנו.
חלק אחר של המשפחה עבר לפינסק ולמוהילב בדרום ומשם לצפון מזרח אוקראינה.
הכנסייה האורתודוקסית של המלאך מיכאל הקדוש שנבנתה ב-1991. האתר נבנה על חורבות כנסייה מ-1852.
כנסייה משנות ה-80 של המאה ה-20
ענן צירוקומולוס (נקרא לעיתים ענן כבשה או ענן נוצה, וסימן סוג הענן שלו: Cc) הוא ענן ערמתי דק יחסית עם בסיס גבוה, מכיל גבישי קרח ונקרא גם 'עב גבוה'.
הצירוקומולוס (cirrocumulus) שייך לעננים הצירוסיים (cirriform) אך גם שייך לקטגוריית קומולוסיים-מוגבלי-קונבקציה או לסטרטוקומולוסיים.
הצירוקומולוס הוא נדיר יחסית ולרוב לא יופיע בפני עצמו אלא כחלק מצירוס.
ענני צירוקומולוס מופיעים בתצורה המזכירה סריג, ואינם משרים צל תחתם.
הם מופיעים לרוב כגלים או בשורות עם אזורים בהירים ביניהם.
צירוקומולוס נוצר בתהליכים קונבקטיביים (הקשורים כאמור בנסיקת אוויר), כמו שאר העננים הקומולוסיים או הסטרטוקומולוסיים.
התפתחות משמעותית של סריגים אלה מעידה על אי יציבות בגובה רב, ועשויה להעיד על הרעה בתנאי מזג האוויר.
גבישי הקרח בתחתית הצירוקומולוס נוטים להיווצר בצורת גלילים משושים.
הם אינם מוצקים, ואולם בקצוות דומים בצורתם למשפכים תלולים.
באזור פסגת הענן, לגבישים נטייה להתקבץ יחד.
עננים אלה אינם מתקיימים לאורך זמן ונוטים להפך לצירוס, מאחר שאדי המים ממשיכים להשתקע על גבישי הקרח, הם מתחילים ליפול והורסים בכל את הקונבקציה.
ענני צירוקומולוס באים בארבעה סוגים והם דומים לכל הזנים בעלי הקונבקציה המוגבלת או אלה המשתייכים לסטרטוקומולוסיים: שכבתיים (stratiformis), עדשתיים (lenticularis), מגדליים (castellanus) וצמריים (floccus).
העננים עשויים להיות ססגוניים כטיפות המים בענן המצויות בקירור יתר הן בגודל דומה.
צירקון 3M22 הוא טיל שיוט שגא-קולי נגד ספינות בעל מנוע על-מגח סילוני בפיתוח רוסי.
הטיל הוא פיתוח נוסף של HELA (רכב מעופף ניסיוני היפרקולי) שפותח על ידי משינוסטרויניה שהוצג בתערוכת הסלון האווירי במוסקבה (MAKS) בשנת 1995.
ב-20 בפברואר 2019 הצהיר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי הטיל מסוגל להאיץ עד מאך 9 ולהשמיד מטרות ים ויבשה בטווח של 1,000 ק"מ.
בסוף אותה שנה, ב־24 בדצמבר 2019, הצהיר פוטין כי גרסה יבשתית של צירקון נמצאת בפיתוח.
ב-26 בנובמבר 2020 הודיע משרד ההגנה הרוסי על ניסוי מוצלח נוסף של הטיל שהופעל מהפריגטה "" בים הלבן, ופגע ביעד ימי שנמצא במרחק 450 ק"מ בים ברנץ.
ב-4 באוקטובר 2021 הודיעה רוסיה על שיגור טיל השיוט העל-קולי צירקון 3M22 מצוללת בים ברנץ.
ב-31 ביולי 2022, בנאום בסנקט פטרבורג ב של רוסיה, הנשיא ולדימיר פוטין הכריז כי צי הים השחור יצויד בטילי שיוט היפרסוניים מסוג צירקון נגד ספינות, "בחודשים הקרובים".
צִיתרן או cithren (באנגלית Cittern, צרפתית Cistre, איטלקית Cetra, גרמנית Cister, ספרדית cistro cedra, cítola) הוא כלי מיתר מתקופת הרנסאנס.
אין אחידות דעים בין החוקרים העכשוויים לגבי ההתפתחות ההיסטורית המדויקת שלו, אך די מקובל לחשוב שהוא צאצא של הציטולה (citole) מימי הביניים.
הוא דומה במבנה למנדולינה השטוחה בת ימינו והבוזוקי האירי העכשוי.
הציתרן הוא ככל הנראה בן משפחה קרוב קדום של הגיטרה האנגלית והגיטרה הפורטוגזית ואולי אף אביהן הישיר.
בניגוד ללאוטה בעלת הגב המעוגל גמוי חצי דלעת גדולה, הציתרן נבנה עם גב שטוח ועיצוב פשוט יותר, תכונות שהוזילו את עלויות בניתו.
בהשוואה ללאוטה, הציתרן היה זול יותר, קל יותר לנגינה, קטן מידות, פחות עדין ונייד יותר, בשל כך היה גם זמין יותר לבני כל המעמדות, והוא הפך לכלי מוביל ליצירת מוזיקה ביתית, מזדמנת, בדיוק כמו הגיטרה בעת הזו.
את הציתרנים הראשונים, בסוף המאה ה-15, נהגו יוצריהם לגלף במקשה אחת; ראש, צוואר וגוף מפיסת עץ בודדת אחת למעט לוח האצבעות שהיה עשוי חומר אחר ולפעמים משריון צב.
כלי זה היה מקובל מאוד באיטליה של אותה תקופה ומתואר באופן קבוע באמנות האיטלקית כסמל למושגים הנעים בין אהבה לידע מדעי להיסטוריה מקראית.
בתחילת המאה ה-16 החלו היצרנים להרכיב את הציתרן מחלקי עץ שונים, ארגז תהודה וצוואר לחוד, במקום לגלף אותם במקשה אחת.
הציתרנים הללו היו שונים מקודמיהם האיטלקיים, הם היו כבר בעלי ארבעה מסלולי מיתרים (בסולם דיאטוני) וכאמור מורכבים ממספר חלקים.
היצירה המודפסת המוקדמת ביותר לציתרן דיאטוני היא מ-1552. עד מהרה הפכו הצתרנים נפוצים יותר ויותר בגרמניה, צורפת, מדינות בנלוקס, סקנדינביה, ספרד וכנראה גם בממלכה הבריטית.
כשבוחנים את הציתרנים הקדומים, מגלים למעשה סוגים רבים ושונים של ציתרנים, הנבדלים האחד מהשני במידה ניכרת ומספיקה על מנת להחשב ככלים נפרדים לחלוטין.
אך כמעט לכל הציתרנים תכונה משותפת אחת - שיטת הכוונון.
הציתרנים כווננו בשיטה המאופיינת במרווחים של חמישית בין המסלול השלישי לשני, מז'ור שני בין המסלול השני לראשון, ומיתר אחד או יותר בכוון מחדש - כוונון בו המיתר העליון מבחינה פיזית אינו הנמוך ביותר בטון (כפי שקורה למשל גם בבנג'ו בעל חמישה מיתרים וברוב היוקולילי).
רוב הציתרנים היו בעלי ארבעה מסלולים (בודד, זוג או שלשיה) של מיתרים, אף על פי שגרסאות מוקדמות יותר, מהמאה ה-15 יוצרו גם עם שישה או שבע מסלולי מיתרים ולפעמים רק עם שלושה מסלולים.
מסלול אחד או יותר היו מכוונים באוקטבות.
הכוונון והטווח הצר אפשרו לנגן רק מספר אקורדים פשוטים שהתאימו לליווי שיר פשוט או כמוזיקת רקע לריקודים, אולם גם מוזיקה מורכבת הרבה יותר נכתבה עבורם.
איכות וגוון הצליל הבהיר ועליז שסיפקו מיתרי המתכת שלו הופכו אותו לשותף בעל ערך לכלי נגינה אחרים בעלי מיתרים עשויים מעיים או גידים.
הבנדוריה הספרדית, שנמצאת בשימוש עד היום, היא כלי כמעט זהה.
בין המאות ה-16 ל-18 הציתרן היה כלי נגינה מאוד נפוץ באנגליה בקרב מעמד הביניים ומעמד הפועלים, בספרו 'Popular Music of the Olden Time' משתעשע הסופר ויליאם צ'פל ברעיון כי הציתרן הוא בכלל פרי המצאה בריטית.
הוא נתפס ככלי עממי, שווה לכל נפש וככלי קל לנגינה וככזה זכה לעדנה רבה גם בטברנות ובמספרות בין היתר, ככלי שעשוע בידי הלקוחות, על מנת שיעסיקו את עצמם בנגינה, בעודם ממתינים לתורם לקבלת טיפול, למטרה זו אף נכתבו ופורסמו עבורו גיליונות תווים מתאים.