tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדיון נכחו נציגים ממשרד הביטחון, מהצבא, מהאקדמיה הישראלית, מהתעשייה הביטחונית, ממערכת החינוך ומציעי התוכנית המקורית.
בשנים לאחר מכן, התוכנית עברה מספר שינויים מהותיים, במסגרתם שונה רעיון התוכנית מהקמת מכון לפיתוח נשק חדשני, לתוכנית הכשרה של צעירים המאפשרת להם תרומה משמעותית וארוכת שנים לביטחון מדינת ישראל, דרך מסגרת צבאית המאפשרת למידה מעמיקה של נושאים טכנולוגיים שונים, ופיתוח מיומנויות הובלה והשפעה בשירות הקבע.
ההצעה הוצגה בפני הרמטכ"ל רפאל איתן, על ידי ראש מו"פ באותה תקופה, אהרן בית-הלחמי, ובמרץ 1979 הוא הורה לממש אותה.
הוחלט שהתוכנית תתקיים תחת חסות חיל האוויר, ותאוכלס במסגרת "המכון ללימודי המשך" (לימים בית הספר לפיקוד ומנהיגות של חיל האוויר).
בנוסף הוחלט שהאוניברסיטה העברית תיתן חסות ותאמץ את התוכנית, תוך שהיא מסכימה להתגמש לגבי אופי הלימודים, למעט אורכם; האוניברסיטה לא הסכימה לצמצם את החומר הנלמד לפרק זמן קצר שבו לטענתה, לא ניתן להעביר חומר רב ומסובך כל כך.
התוכנית יצאה לפועל כבר באותה השנה, לאחר מיונים מסננים אותם עברו עשרים ושישה נערים, שהתחילו את הכשרתם באוגוסט 1979.
כשנתיים אחרי הקמת התוכנית, נשלחה חוות דעת מקיפה מגורמי חיל האוויר לרמטכ"ל רפאל איתן ובה המלצה לסגור את התוכנית בשל עלויות מופרזות למול התמורה והתועלת שלה, להבדיל מתוכניות כגון העתודה האקדמית אשר עולות פחות ונותנות תמורה ותועלת לא פחות ואף יותר בכמויות הקצינים האקדמיים שנכנסים לצה"ל.
כתגובה לכך נשלחו מכתבים ממייסדי התוכנית ומגורמים בכירים באוניברסיטה העברית לאיתן בניסיון למנוע את סגירתה של התוכנית.
איתן הגיב בכך שהשתכנע שנכון להשאיר את התוכנית ושאין בכוונתו לסגור אותה.
עד היום עולה בכל כמה שנים הקונפליקט האם משתלם להשאיר את התוכנית למול החלופות הרבות הקיימות כיום בצה"ל בהכשרת קצינים אקדמאיים טכנולוגיים בתחומי המחקר והפיתוח הביטחוניים.
מאוחר יותר, במחזור ו' של התוכנית, התחילו לשתף גם נערות בתוכנית, באופן שוויוני.
כיום, מוביל את התוכנית מפא"ת (המנהל לפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית), והיא מבוצעת בבסיס של חיל האוויר בירושלים.
ב-2004 הוקמה "תוכנית חבצלות", תוכנית הדגל של חיל המודיעין, על בסיס מבנה ההכשרה של תלפיות.
במהלך ההכשרה משלימים הצוערים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.
התואר כולל תוכנית לימודים בהיקף מצומצם בפיזיקה ובמתמטיקה, ובנוסף על כל צוער להרחיב להיקף מלא לפחות אחד מהתארים בפיזיקה, במתמטיקה או במדעי המחשב.
צוערים בעלי לימודים אקדמיים קודמים יכולים ללמוד לתארים מתקדמים יותר.
בנוסף ללימודים האקדמיים עוברים הצוערים הכשרות צבאיות וטכנולוגיות שונות, ביניהן סייבר, מודיעין, חקר ביצועים וכדומה.
בסיום ההכשרה, שהיא הארוכה ביותר בצה"ל ואורכה 40 חודשים, מקבלים הצוערים דרגת סגן ותואר בוגר מהאוניברסיטה העברית ומשתלבים בהתאם לזיקתם ביחידות מחקר ופיתוח בצה"ל ובתעשיות הביטחוניות, או כלוחמים בשירות קרבי.
השירות הראשוני במסגרת התוכנית אורך שלוש שנים בהן הצוערים עוברים את ההכשרה, כל זאת במהלך שירות החובה, ולאחר מכן שש שנים בשירות קבע (בסה"כ מסלול השירות בתוכנית הוא בן תשע שנים).
תוכנית תלפיות מיועדת למלש"בים (מועמדים לשירות ביטחון), אשר עומדים לסיים או סיימו את כיתה י"ב.
מקומם של תלמידים אשר התקבלו לתוכנית ומעוניינים לצאת לשנת שירות, מכינה קדם-צבאית, ישיבה וכדומה, נשמר למחזור הבא של התוכנית.
התאמה לתוכנית תלפיות מוערכת ונבחנת במספר היבטים – התעניינות וזיקה לתחומים המדעיים והטכנולוגיים, כאשר כישרון וידע בנושאים הללו הן דרישות הכרחיות מהמועמדים.
כמו כן נדרשים הישגים לימודיים גבוהים מוכחים מן המועמדים.
בנוסף לזאת, גם להיבטים אישיותיים ישנה חשיבות; בוגרי תלפיות אינם מיועדים להיות "מדענים במגדל שן" אלא להשתלב בצוותים, לעבוד תוך מגע רצוף עם גורמים רבים, ובהמשך מסלולם המקצועי אף לקחת חלק בהובלה ובמנהיגות של המחקר והפיתוח הביטחוניים.
בהתאם לכך, נדרשות תכונות כגון יכולת להשתלב בעבודת צוות, פוטנציאל ויכולת להוביל ולהנהיג, יכולת להבחין בין טפל לעיקר, קבלת החלטות ועוד.
מעבר לכך, דרושים מוטיבציה ורצון לתרום במסגרת מערכת הביטחון.
תהליך המיון לתוכנית תלפיות נבנה באופן שייתן מענה הולם למתואר לעיל.
התהליך אורך מספר חודשים ומתקיים במהלך כיתה י"ב, בחודשים ספטמבר–מאי.
לאחר ביצוע מבדקי הצו הראשון, מתבצע איסוף נתונים לגבי מועמדים מתאימים, שיעמדו בדרישות.
מועמדים שנבחרו יוזמנו ליום מבחנים מדעיים ופסיכוטכניים.
המלשבי"ם שעוברים את השלב הזה, מוזמנים לסדרת מיון בת יומיים בה הם נבחנים במבחנים מקצועיים, קבוצתיים ואישיותיים.
לאחר מכן, אלה שנמצאו מתאימים מזומנים למבדקי קצונה וראיונות אישיים שהם השלב הסופי בתהליך המיון.
בסופו של התהליך מתקבלים כ-70 - 80 מלשב"ים לתוכנית.
במהלך התקדמות תהליך המיון מבוצעת הסברה ונמסרים נתונים למועמדים אודות התוכנית.
+כותפות הצוערים בשלבים שונים של ההכשרה.
שנה א' מיוצגת על ידי פס אחד, וכל שנה נוסף פס.
ההכשרה במסגרת תוכנית תלפיות נמשכת כ-40 חודשים.
היא משלבת פרקי לימוד אקדמיים לצד תכנים ואימונים צבאיים.
תקופות הלימוד חופפות פחות או יותר את הסמסטרים האוניברסיטאיים הרגילים.
יתרת הזמן מנוצלת לביצוע הכשרות טכנולוגיות וצבאיות מגוונות.
ההכשרה בתוכנית מבוססת על מודל "דמות הבוגר", על פיו בוגר תלפיות נדרש להיות מנהיג ביטחוני-טכנולוגי.
המודל מבוסס על שלושה צירי הכשרה: הראשון הוא ציר המנהיגות, שמהותו פיתוח יכולות הנהגה והובלה בנוסף ליכולות עבודה בצוות על מנת מימוש יעדים מבוקשים.
הצוערים חווים ציר זה דרך התנסויות בהובלת פרויקטים ויוזמות, ודרך הרצאות וסדנאות שמועברות על ידי מרצים חיצוניים.
הציר השני הוא הציר הערכי, המושתת על ערכי צה"ל וחיל האוויר ועל ערכי האתיקה של המחקר המדעי; במהלך ההכשרה מעודדים את הצוערים לפתח זהות ערכית שמגדירה את סט התכונות עליהם הם מסתמכים בקבלת החלטות.
הציר השלישי הוא הציר המקצועי, המורכב משלושה מרכיבים: בסיס ידע רחב, יכולת ניתוח ומימוש פתרונות, וראייה מערכתית.
הצוערים עוברים סדנאות מקצועיות, שומעים הרצאות שמטרתן הרחבת הידע, ונדרשים להתמודד עם בעיות המדמות תרחישים שהם עלולים להתמודד איתם בקבע.
דרך שלושת הצירים מורכבת ההכשרה האישיותית ששמה דגש על מצוינות בשלל רבדים ולא רק אקדמית.
ההכשרות הצבאיות נחלקות להכשרות כלליות כגון טירונות וקורס קצינים, ולהכשרות ייחודיות לתלפיות - סדרות אימונים בנות מספר שבועות ברוב חילות צה"ל, המורכבות מאימונים, סיורים והרצאות בכירים אודות כל חיל - תפקידיו, מערכות הלחימה שלו, תהליכי פיתוח המתבצעים בו ועוד.
המתקבלים לתוכנית עוברים בקיץ לפני תחילת המסלול סדרת טרום טירונות.
לאחר-מכן מגיעים הצוערים לטירונות קרבית בבסיס האימונים של חטיבת הצנחנים (בה עוברים הכשרת רובאי 04).
עם תחילת הלימודים משתכנים התלפיונים בבית הספר לפיקוד ומנהיגות של חיל האוויר הממוקם בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית.
מעבר לקורסים הרגילים, הנלמדים באוניברסיטה, משתתפים התלפיונים בקורסים סגורים המיועדים להם בלבד.
יתר על-כן, מבצעים מטלות שונות בבסיס ומשתתפים בפעילויות חברתיות שונות.
בנוסף, התלפיונים מבצעים פרויקטים לאורך השנים, ואף ממלאים תפקידים כסגל התוכנית בשנה השלישית.
הפרויקטים שמבצעים התלפיונים כוללים פיתוחים טכנולוגיים, כאשר הפרויקט המרכזי הוא פרויקט מגדל־דוד המתקיים בשנה השנייה של ההכשרה.
מגדל־דוד הוא מיזם חברתי טכנולוגי שמובילה תוכנית תלפיות, מטרתו היא לתת לצוערי תלפיות להתנסות עם פרויקטים בעולם האמיתי, שמבוססים על צרכים של עמותות ומשרדים ממשלתיים, משרד הביטחון וגופים צבאיים, לפרויקט אין מטרות רווח.
פרויקט מגדל־דוד הוקם ב-2020, על פי רעיונות והצעות שעלו מבוגרי התוכנית.
במהלך הפרויקט הצוערים עובדים בזוגות או בשלשות, הם מקבלים את הצורך עליו הם צריכים לענות מאחד מהגופים שהוזכרו קודם לכן ולאחר מכן מקבלים יד חופשית להתמודדות עצמאית על מנת למצוא פתרון ויצירת תוצר.
לאחר כמה חודשים של עבודה עצמאית הם מגייסים חברי צוות שיעבדו תחתיהם על הפרויקט.
חברי הצוותים הם תלמידי תיכון או אוניברסיטה המשתתפים בתוכניות מצוינות, או צוערי תלפיות בשנתם הראשונה אם מדובר בפרויקטים פנים-צה"ליים.
לאחר עבודה אינטנסיבית של כ-8 חודשים, הם מגישים את התוצר הסופי לגוף שהעלה את הבעיה, אתו היו בקשר לאורך כל התהליך, ומבצעים עמו הטמעה של הפרויקט על מנת לפתור את הבעיה.
מבין התכנים שצוערי תלפיות עוברים:
בשנה הראשונה - סדרות זרוע היבשה - הכוללות לדוגמה סדרת חיל ההנדסה הקרבית, סדרת חיל התותחנים, וסדרת שריון בה מתנסים הצוערים בנהיגה או ירי בטנק מרכבה.
בנוסף, הצוערים יוצאים לקורס קצינים בבה"ד 1 במגמות נחשון או להב.
בשנה השנייה - סדרת זרועות וטכנולוגיות הכוללות לדוגמה סדרת חיל אוויר, סדרת חיל ים, סדרת אמ"ן וביקורים ביחידות נוספות במערכת הביטחון.
בשנה השלישית - הצוערים נמנים עם סגל התוכנית, וממלאים תפקידים שונים בתוכנית, ביניהם פיקוד על צוערי השנה הראשונה והשנייה.
בסוף השנה מתקיים טקס סיום בו הבוגרים מקבלים דרגת סגן וסיכת תלפיות.
הפסקת השתתפות במסלול מתבצעת לפי החלטת ועדת היגוי המתכנסת בין שלוש לארבע פעמים במהלך השנתיים הראשונות של ההכשרה.
הוועדה דנה בצוערים מתקשים על רקע מקצועי, אישיותי או ערכי.
צוערים שהודחו או פרשו מהתוכנית משלימים את שירותם בתפקידים מגוונים במערכת הביטחון למשך זמן התלוי במועד עזיבת התוכנית, זאת בהסתמך על חוזה ההצטרפות לתוכנית עליו חתמו טרם הגיוס.
ביחידות מסוימות, שגור הכינוי 'פּיונים' עבור נושרי המסלול, בדומה לכינוי 'נפל"ט' (נופל טיס) עבור נושרים מקורס טיס.
לאחר השלמת תקופת ההכשרה מקבלים הצוערים דרגת סגן ותואר מהאוניברסיטה ומשתלבים כקצינים בתפקידי מפתח בממשק שבין המבצעים לטכנולוגיה במערכת הביטחון, למשל ביחידות מחקר ופיתוח בצה"ל ובתעשיות הביטחוניות, בנושאי סייבר, פיתוח הנדסי, מחקר, ניהול פרויקטים ונושאים נוספים.
עם סיום ההכשרה יכולים הבוגרים לבחור להצטרף ליחידות לוחמות (החל משריון וכלה בטיס) ואז לשלב את הניסיון שרכשו חזרה בעבודת מחקר ופיתוח במסגרת הצבא.
בחירת השיבוץ נעשית בהתאמה אישית לפי יכולות הבוגר, העדפותיו ודרישות מערכת הביטחון.
לאחר סיום ההכשרה (שאורכה, כאמור, כשירות צבאי מלא), מתחייבים הצוערים לשירות קבע של שש שנים נוספות.
בתחילה היה משך החתימה לקבע חמש שנים אך בשנות ה-90 הוארך לשש.
ויקטור ויסליב, יזם וחתן פרס ביטחון ישראל.
איל חולתא, ראש המטה לביטחון לאומי והיועץ לביטחון לאומי של ראש ממשלת ישראל לשעבר, חתן פרס ביטחון ישראל.
דורית חיזי, הראשונה לטוס כמהנדסת ניסוי מוטסת, במטוסי קרב בגיחות מעבר לקווי אויב.
נורית גל, מומחית לכלכלה ורגולציה של שוק החשמל, הייתה האישה הראשונה בתפקידי ראש מחלקת הארגון וראש המרכז לניתוח מערכות (מנת"ם) באגף התכנון בדרגת אלוף-משנה.
תא"ל (מיל') יורם חמו, לשעבר מפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית.
אילון לינדנשטראוס, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית.
זוכה מדליית פילדס לשנת 2010.
אבי לייב, פרופסור לפיזיקה, כיהן למשך התקופה הארוכה ביותר כראש המחלקה לאסטרונומיה של אוניברסיטת הרווארד.
אריאל מייסלוס, ממייסדי ונשיא Passave, ממייסדי ונשיא אנוביט ומייסד ומנכ"ל Stratoscale.
רון מילוא - פרופסור לביולוגיה במכון ויצמן למדע ויושב ראש הוועד המנהל של האקדמיה הצעירה הישראלית.
אלי מינץ, שמחון פייגלר ואמיר נתן, מקימי קומפיוג'ן.
אביתר מתניה, פרופסור לממשל וראש התוכנית ללימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב, המקים וראש מערך הסייבר הלאומי לשעבר, הוגה תוכנית חבצלות.
מריוס נכט, ממקימי צ'ק פוינט.
תא"ל (מיל') אורן סתר, ראש החטיבה האסטרטגית לשעבר.
יואב פרוינד, מדען מחשב ישראלי ופרופסור בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
אריק צ'רניאק, טייס קרב ואחד ממקימי אתר מטהקפה וחברת סופרסוניק שנרכשה על ידי איירון סורס.
אסף רפפורט, ינון קוסטיקה ועמי לוטבאק, ממייסדי חברת Wiz, שנמכרה באקזיט הגדול ביותר אי פעם בישראל לגוגל, ברכישתה היקרה ביותר.
תא"ל (מיל') אופיר שהם, ראש מפא"ת לשעבר.
מטרתה העיקרית של תוכנית שנג'ואו הייתה לשגר את הטייקונאוטים הסיניים לעבר תחנת חלל הסינית וגם לשמש כרכב הצלה לצוות תחנת החלל.
מטרה זו הושגה במלואה ב-26 ביוני 2013 עם נחיתת החללית שנג'ואו 10 כשכל אנשי הצוות נחתו בשלום.
משמעות השם שנג'ואו הוא "ספינה אלוהית".
השם נבחר גם כיוון שהוא זהה בהגייתו לשם עתיק של סין מתקופת המדינות הלוחמות.
החללית שנג'ואו מזכירה את החללית הרוסית סויוז, אף על פי שהיא גדולה מעט יותר.
הדמיון ביניהן אינו מפתיע, כיוון שהסינים עבדו בצמוד לרוסים החל מ-1994 וקיבלו גישה מלאה לתוכניות המקור של החללית סויוז.
בדומה לסויוז, שנג'ואו מורכבת משלושה חלקים (מודולים): מקדימה הרכיב המסלולי (Orbital module), באמצע תא הנחיתה (Reentry capsule) ובירכתיים מכלול שירות (service module).
במכלול המסלולי יש מקום לניסויים, אזור שירות ואזור מחיה.
תא הנחיתה מכיל כיסאות לאנשי הצוות, וכאמור זהו החלק היחיד שחוזר לפני כדור הארץ.
מכלול הנחיתה של שנג'ואו גדולה ב-13% יותר מזה של החללית סויוז.
מכלול השירות מכיל מערכות לקיום חיים וציוד/מערכות נוספות הדרושות לתפעול החללית.
שני זוגות של תאים סולריים, זוג אחד בממכלול הקדמי וזוג נוסף במכלול השירות בעלי שטח כולל של כ-40 מ"ר ויוצרים הספק חשמלי של 1.5 קילו ואט.
המכלול המסלולי מצויד במערכות הנעה ומערכות שליטה עצמאיות משלו, דבר המאפשר טיסה אוטונומית לאחר שחרור תא הנחיתה.
בעתיד יוכלו המכלולים הללו להישאר בחלל וליצור תחנת חלל קטנה.
במשימות הלא מאוישות שהתבצעו במהלך התוכנית, לאחר שתא הנחיתה חזר לכדור הארץ, הרכיב המסלולי נשאר בחלל והמשיך לתפקד.
במשימת שנג'ואו 5 הוא תפקד 6 חודשים לאחר השיגור.
אנשי צוות - עד שלושה.
זמן שהות בחלל (עם אנשי צוות) - 20 יום.
זמן שהות בחלל (ללא אנשי צוות) - 6 חודשים.
נפח מדוחס - 14 מטר מעוקב.
מסלול נומינאלי - מעגלי, 350 ק"מ.
התוכנית הראשונה של סין לשלוח אדם לחלל החלה בשנת 1968 ותאריך השיגור נקבע ל-1973. למרות שסין שיגרה לוויין לא מאויש בשנת 1970 ושמרה מאז על תוכנית לא מאוישת פעילה, לא התבצע ניסיון לשיגור אדם לחלל עקב מחסור בתקציב וחוסר עניין פוליטי בנושא.
תוכנית החלל המאוישת הנוכחית של סין אושרה ב-1 באפריל 1992 בדמות פרויקט 921/2 (פרויקט שמטרתו ליצור תחנת חלל סינית מאוישת), והעבודות החלו ב-1 בינואר 1993. הטיסות הלא מאוישת הראשונות שוגרה ב-19 בנובמבר 1999 שבעקבותיה שונה השם ל-שנג'ואו על ידי מנהיג סין באותה תקופה ג'יאנג דזה-מין.
מאוחר יותר שוגרו 3 טיסות לא מאוישות נוספות בהם התבצעו ניסויים ונבדקו גבולות היכולת של הכלי, כמו כן הן הכילו בעלי חיים שונים שבדקו את העמידות שלהם לתנאים בחלל ובתוך כלי הטיס.
בשיגור החמישי של משימת שנג'ואו, שנג'ואו 5 הייתה הראשונה שנשאה אדם לחלל, ויאנג ליווי הפך ב-15 באוקטובר 2003 לטייקונאוט הסיני הראשון שהגיע לחלל.
בדומה לתוכניות חלל של אומות אחרות, פקידים ממשלתיים אחדים שאלו האם תוכנית שנג'ואו באמת חיונית ומה התועלת לעם בבזבוז כספים רבים בשיגור אדם לחלל, אם אפשר לנצל את הכספים הללו במקומות אחרים.
ומסתבר כי שתי תוכניות קודמות לשיגור אדם לחלל באמצע שנות ה-70 ובשנות ה-80 בוטלו על ידי הממשלה בגלל ההוצאות הגבוהות.
בתגובה, התקשורת הסינית העלתה טענות שונות בעד התוכנית כמו הצמיחה והפיתוח המדעי שזה יביא לסין, שאסור לפגר אחרי המעצמות האחרות, ושההתקדמות האנושית תלויה בחקר החלל וכי זה כיוון העתיד.
ולבסוף נטען כי הדבר יקפיץ את היוקרה של סין בקרב מדינות העולם.
התקשורת המקומית קידמה את הנושא וסיקרה בהרחבה את הניסויים שבוצעו במסגרת תוכנית שנג'ואו, במיוחד ניסוי חשיפת חיטה, לרבות חיטה שמקורה בטאיוואן, לחוסר משקל וקרינה.
אולם מרבית המדענים המעיטו בחשיבות ניסויים מהסוג הזה וטענו כי הם התבצעו בעיקר כדי לזכות בתמיכה ציבורית לתוכנית חלל של אומה שהיא בעיקרה חקלאית.
עיתונים מערביים הציעו כי כיבוש החלל על ידי סין הוא יעד צבאי, וכי למצלמות בעלות הרזולוציה הגבוהה שעל הרכיב של החללית שנותר במסלול יש פוטנציאל צבאי ומודיעיני.
למרות כל הטענות, ההיסטוריה הוכיחה בשנות ה-60 כי הצבת אנשים בחלל כדי שישמשו לצרכים צבאיים לא יעילה, היישומים הצבאיים ניתנים לביצוע ביתר יעילות, פחות סיכון, וחסכון אדיר בעלויות בעזרת לוויינים לא מאוישים.
ובדומה לעבר, למרות החששות, מדינות רבות ברחבי העולם בירכו את סין על ההתקדמות הטכנולוגית, ההישגים המדעיים וקידום חקר החלל העולמי על ידי אנושות כדור הארץ.
שנג'ואו 1 - 19 בנובמבר 1999 - טיסת ניסיון לא מאוישת, ביצעה 14 הקפות מסביב לכדור-הארץ לפני שנחתה.
החללית היוותה אב-טיפוס של השנג'ואו ולא כללה את כל הרכיבים המבצעיים.
שנג'ואו 2 - 9 בינואר 2001 - טיסה עם שלושה בעלי חיים - כלב, ארנב, וקוף וכך בחנה לראשונה את מערכות התומכות-חיים של החללית.
היא שהתה במסלול קצת מעל שבעה ימים.
שנג'ואו 3 - 25 במרץ 2002 - החללית הראשונה שכללה את כל המערכות הנדרשות לקיום בן-אדם בטיסה, וכללה בובת ניסוי לבחינת המערכת הללו.
טסה בחלל כ-6 ימים ו-18 שעות לפני שנחתה.
שנג'ואו 4 - 29 בדצמבר 2002 - טיסה נוספת עם בובת ניסוי, שגם כללה מספר ניסויים מדעיים.
שנג'ואו 5 - 15 באוקטובר 2003 - הטיסה המאוישת הראשונה עם יאנג ליווי שהקיפה את כדור הארץ 14 פעמים.
שנג'ואו 6 - 12 באוקטובר 2005 - 16 באוקטובר 2005 הטיסה המאוישת השנייה עם פֵֿיי ג'וּ'נְלונְג ששימש כמפקד המשימה ונְיֵה הָאישֶנְג ששימש כמהנדס החללית.
הטיסה נמשכה 4 ימים ו-19 שעות בחלל ובמסגרתה בוצעו מספר ניסויים.
שנג'ואו 7 - 25 בספטמבר 2008 - 28 בספטמבר 2008 טיסה ראשונה עם שלושה אנשי צוות על סיפון החללית, ג'אי ג'יגאנג (אנ') מפקד המשימה), ליו בומינג (מפעיל מודול מסלול), ג'ינג האיפנג (מפעיל מודול נחיתה).
המשימה העיקרית הייתה לבצע הליכת חלל, שנמשכה כ-22 דקות.
הטיסה כולה נמשכה כ-2 ימים ו-20 שעות.
עגנה בתחנת החלל טיינגונג 1.
שנג'ואו 9 - 16 ביוני 2012 - 29 ביוני 2012 טיסה מאוישת ראשונה לתחנת החלל טיינגונג 1. הצוות כלל 3 טייקונאוטים ובינם האישה הסינית הראשונה בחלל, ליו יאנג.
שהות בחלל של 12 ימים ו-15 שעות.
שנג'ואו 10 - 11 ביוני 2013 - 26 ביוני 2013 טיסה מאוישת שנייה לתחנת החלל טיינגונג 1. המשימה כללה צוות של שלושה טייקונאוטים ובינם האישה הסינית השנייה בחלל.
המשימה נמשכה 14 יום ו-14 שעות.
שנג'ואו 11 - 17 באוקטובר 2016 - 18 בנובמבר 2016 טיסה מאוישת אל עבר תחנת החלל הסינית השנייה, טיינגונג 2. החללית נשאה שני טייסים, ונמשכה 32 יום ו-6 שעות.
שנג'ואו 12 - 17 ביוני 2021 -17 בספטמבר 2021 טיסה מאוישת אל עבר מודול הליבה טיאנחה של תחנת החלל טיינגונג.
המשימה נמשכה 92 ימים ו-4 שעות ובוצעו שתי הליכות חלל.
שנג'ואו 13 - 15 באוקטובר 2021 - 16 באפריל 2022 טיסה מאוישת אל עבר מודול הליבה טיאנחה של תחנת החלל טיינגונג.
החללית נשאה שלושה טייסים, ג'אי ג'יגאנג מפקד המשימה, וָאנְג יָאפִּינְג, היא האישה הסינית הראשונה בטיסת חלל שביקרה בתחנת החלל טיינגונג.
המשימה נמשכה 182 יום ו-9 שעות ובוצעו במהלכה שתי הליכות חלל.
שנג'ואו 14 - 5 ביוני 2022 - 4 בדצמבר 2022 טיסה מאוישת אל מודול הליבה טיאנחה של תחנת החלל טיינגונג, עם שלושה טייקונאוטים.
במהלך השהות בתחנה הצוות חיבר עוד שני מודולים לתחנה.
משך המשימה הכולל היה 181 יום ו-17 שעות ובוצעו 3 הליכות חלל במהלך המשימה.
שנג'ואו 15 - 29 בנובמבר 2022 - 3 ביוני 2023 טיסה מאוישת אל תחנת החלל טיינגונג, עם צוות של 3 טייקונאוטים.
משך המשימה הכולל היה 186 יום ו-7 שעות, בוצעו 4 הליכות חלל במהלך המשימה.
שנג'ואו 16 - 30 במאי 2023 - טיסה מאוישת אל של תחנת החלל טיינגונג עם צוות של שלושה טייקונאוטים בינם מומחה המשימה הראשון מאוניברסיטת בייהאנג.
תוכנית רוג'רס הוא שמן של שלוש תוכניות שלום בין ישראל למצרים וירדן שהציע מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס בשנים 1969–1971.
בספטמבר 1968, כאשר התחדשה הלחימה בין ישראל למצרים עם פרוץ מלחמת ההתשה, מינה נשיאה החדש של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, את מזכיר המדינה ויליאם רוג'רס להיות מתווך בסכסוך הישראלי-ערבי מטעמו.
ב-9 בדצמבר 1969 הציע רוג'רס את תוכנית השלום הראשונה שלו, לפיה תיסוג ישראל לגבול הבינלאומי עם מצרים ויובטח חופש השיט לכלי שיט ישראלים בתעלת סואץ.
האמריקאים לא אמרו נואש וב-18 בדצמבר שילב נציג ארצות הברית באו"ם, צ'ארלס יוסט, את ירדן בתוכנית.
הוא הוסיף לתוכנית נסיגה ישראלית לקווי 1949 (בתיקונים מזעריים), מעמד שווה לישראל וירדן בירושלים בתחומי הדת, הכלכלה והמינהל האזרחי, חופש שיט לישראל במפרץ אילת, ושתינתן לפליטים אפשרות הבחירה בין שיבה לישראל לבין קבלת פיצוי כספי.
ירדן אומנם הסכימה לדון בהצעה זו, אך ישראל דחתה אותה ב-22 בדצמבר.
הייתה זו תוכנית למשא ומתן בין ישראל ומצרים בחסות שליח האו"ם השוודי גונאר יארינג (שכבר היה מעורב בניסיונות השכנת שלום בין ישראל למדינות ערב).
תוכנית זו התבססה על נסיגת ישראל משטחים שכבשה במלחמת ששת הימים בהתאם להחלטה 242 של מועצת הביטחון, הכרה הדדית של כל הצדדים בריבונותן של המדינות, שלמותן הטריטוריאלית, ועצמאותן המדינית, והסכמי שלום.
רוג'רס הציע שהשלב הראשון בתוכנית יהיה סיום מלחמת ההתשה וחידוש שביתת הנשק בין ישראל למצרים.
השיחות חודשו חצי שנה מאוחר יותר בפברואר 1971.
ב-4 באוקטובר 1971 הגיש רוג'רס תוכנית שלישית לעיון הצדדים, אולם זו נדחתה עוד באותו היום על ידי ישראל, כיוון שלא נכתב בה שלאחריה יבואו מהלכים להשכנת שלום בין ישראל ושכנותיה.
תוכנית קונסטליישן הייתה תוכנית של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א לחקר מאויש של החלל.
המטרה הראשית של התוכנית הייתה להנחית אסטרונאוטים על הירח, להקים עליו בסיס קבע, ובהמשך לבצע משימות מאוישות לכוכב הלכת מאדים.
התוכנית הייתה יוזמה של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש משנת 2004, ומטרתה בין השאר חלופה לתוכנית מעבורות החלל לאחר שיקורקעו.
ב־1 בפברואר 2010 התפרסמה הצעת התקציב של נאס"א לשנת הכספים 2011, שבישרה על ביטולה המוחלט של התוכנית.
תוכנית קונסטליישן כללה פיתוח של חללית מרכזית חדשה, אוריון, ופיתוח החללית אלטאיר שתנחית את האסטרונאוטים על הירח.
בנוסף, התוכנית כללה פיתוח של שני טילי שיגור חדשים לחלל.
הראשון, ארס 1, היה אמור לשגר את החללית אוריון המאוישת והשני, ארס 5, את החללית אלטאיר והמטען הלא־מאויש.
החללית אוריון, הליבה של תוכנית קונסטליישן, תוכננה לביצוע משימות מגוונות, בהן משימות להחלפת צוותים ולחידוש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית (המשימות של מעבורות החלל), משימות מאוישות לירח ובעתיד למשימות מאוישות למאדים ואף לאסטרואידים.
הטכנולוגיה של החללית אוריון מבוססת על מערכות שתוכננו במקור עבור מעבורות החלל האמריקאיות, ועיצובה מבוסס על חלליות אפולו משנות ה־60.
בשנת 2009 התקיים ויכוח בין אלו שטענו כי יש לשנות ואף לבטל את תוכנית קונסטליישן, לבין אלו שתמכו בה במתכונתה הנוכחית.
בנוסף לכך, ועדה שבדקה בעבר את התוכנית, הגיעה למסקנה כי בתקציבה הנוכחי, לא ניתן יהיה לעמוד בלוח הזמנים שנקבע לתוכנית.
ממשלו של ברק אובמה הכריע ב־1 בפברואר 2011, והחליט לבטל את התוכנית.
הרעיון לתכנון תוכנית חדשה לחקר החלל הושפע רבות מאסון מעבורת החלל קולומביה, שגרם לרבים לבקר את תוכנית החלל של ארצות הברית.
תוכנית קונסטליישן הוצגה ב־14 בינואר 2004 בנאומו של נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש, שבו הוא הציג את החזון לחקר החלל, שהיווה את הבסיס לתוכנית קונסטליישן.
החללית אוריון, הידועה גם בשמה הקודם "Crew Exploration Vehicle" או בקיצור CEV, תורכב משני חלקים עיקריים:
תא נוסעים הדומה בצורתו לזה שהיה בשימוש בתוכנית אפולו, אך לעומת תא הנוסעים של תוכנית אפולו, שיכל להכיל רק 3 אסטרונאוטים, תא הנוסעים הנוכחי יוכל להכיל בין 4 ל־6 אסטרונאוטים.
במצבי חירום, תא הנוסעים יוכל לנטוש את החללית אוריון ואת טיל השיגור ארס 1 בזמן שיגורה של אוריון לחלל, וזאת באמצעות מערכת ביטול השיגור (LAS).
תא הנוסעים מתוכנן לשימוש רב־פעמי של 10 טיסות, לעומת שאר חלקי החללית אוריון שיהיו חד־פעמיים, דבר שיאפשר לנאס"א לבנות צי של תאי נוסעים של חלליות אוריון.
תא השירות, בעל צורה גלילית, שיכיל את מערכות ההנעה של החללית ואת הציוד ואספקת המזון לצוות האסטרונאוטים.
מערכת ההנעה בתא השירות תשתמש במנוע AJ-10 שמבוסס על המנוע של השלב השני של טיל השיגור דלתא 2. בנוסף, לחללית יהיו מאיצי תמרון שיאפשרו לה לבצע תמרונים שונים ושינויי כיוון בחלל.
לפי נאס"א, אם תהייה תקלה במנוע ה־AJ-10 בזמן החזרה לכדור הארץ מן הירח, יוכלו מאיצי התמרון להחליפו.
נאס"א מתכננת לבנות שלושה דגמים שונים לחללית אוריון.
דגם 1 מיועד לשימוש במשימות תחזוקה והחלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית, ואילו דגמים 2 ו־3 של החללית אוריון מיועדים לשימוש במשימות מאוישות לחקר החלל העמוק (דהיינו לירח למאדים ולאסטרואידים).
החללית אלטאיר , הידועה גם בכינויה הקודם LSAM) Lunar Surface Access Module),
היא נחתת הירח שתכננה נאס"א ותפקידה העיקרי היה להנחית את צוות האסטרונאוטים על הירח ולשגרם בחזרה לחללית אוריון, שתחכה לאסטרונאוטים במסלול סביב הירח.
שלב הנחיתה על הירח, המכיל את מרבית הדלק שהחללית נושאת, מערכות אספקת כוח, וחמצן הדרוש לצוות.
שלב ההמראה מהירח, הכולל את יחידת המגורים של הצוות בעת השהייה על קרקע הירח, כולל מערכות קיום חיים, מנוע להמראה מהירח למסלול סביבו, דלק וחמצן למנוע ההמראה, ומערכת של מנועים רקטיים קטנים לתמרון.
אלטאיר מסוגלת להכיל עד ארבעה אסטרונאוטים, בהשוואה לשניים בלבד בתוכנית אפולו.
יתר על כן, בעוד שבנחיתות לירח שבוצעו במסגרת תוכנית אפולו נותר אסטרונאוט יחיד בחללית הפיקוד שהקיפה את הירח, והמתין לשובם של האסטרונאוטים שנחתו, הרי שבחללית אלטאיר אמור להגיע אל פני השטח של הירח כל הצוות, בהותירו את החללית "אוריון" במסלול חנייה סביב הירח כשעל סיפונה אין אסטרונאוט כלל.
מנעל האוויר יקטין במידה רבה את חשיפת אנשי הצוות לאבק הירח, שהתגלה כגורם מטריד בעת תוכנית אפולו, והוא אף מהווה סיכון בריאותי בעת נשימתו.
החללית אלטאיר תשתמש בדלק קריוגני לשלב הנחיתה על הירח ולשלב ההמראה ממנו, בניגוד לדלק היפרגולי (הניצת מעצמו), בו השתמשו בימי תוכנית אפולו.
על מנת לבצע את התמרון הדרוש, הצורך דלק רב, לא יהיה די במנוע הראשי של החללית אוריון, ועיקר הנטל של תמרון ושינוי מסלול יוטל על מנועי הנחיתה של החללית אלטאיר.
בתחילה חשבו בנאס"א לצייד את שלב ההמראה מהירח בחללית אלטאיר במנוע השורף מתאן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן, מתוך מחשבה על שימוש עתידי בתכנון זהה של חללית לנחיתה והמראה ממאדים.
בנאס"א בוחנים מזה שנים יחידת המרה שתעשה שימוש בפחמן הדו־חמצני המצוי באטמוספירה של מאדים לשם ייצור מתאן וחמצן, עבור מנועי החללית.
עם זאת, במשימות עתידיות של תוכנית "אוריון", יעשה שימוש במנועי מתאן/חמצן לשם הוכחת הטכנולוגיה, וצבירת ניסיון לקראת המשימות המאוישות למאדים.
כאמור, תפקידה העיקרי של אלטאיר הוא להנחית את האסטרונאוטים על הירח ולשגרם בחזרה לחללית אוריון, אך ניתן יהיה לנצלה כחללית מטען בלתי מאוישת, שתוכל להביא אל קרקע הירח אספקה וציוד לבסיס קבע מאויש על הירח שנאס"א מתכוונת לבנות.
שלא כמו מעבורות החלל והמשגר סטורן 5, אשר היה בשימוש בתוכנית אפולו, בהם הצוות והמטען שוגרו ביחד, בתוכנית קונסטליישן תוכננו שני טילי שיגור שונים - ארס 1 - שישגר את החללית אוריון ובתוכה הצוות, וארס 5 - שישגר את המטען.
שיטה זו של הפרדת המטען והצוות בשיגור אמורה לייעל את רכבי השיגור במשימותיהם השונות.
ארס 1 ובשמו הקודם (Crew Launch Vehicle (CLV, ישגר את החללית אוריון ואת צוות האסטרונאוטים למסלול לווייני נמוך (LEO) סביב כדור־הארץ, ומשם יתנתק הארס 1 מהחללית אוריון.
הארס 1 יוכל להעלות כ־25 טונות למסלול לווייני נמוך.
בארס 1 יפעלו שני שלבי מנועים - בשלב הראשון יפעל מנוע דלק מוצק יחיד, ובשלב השני יפעל מנוע J-2X יחיד שייגזר ממנוע J-2 ששימש בשלב העזיבה של כדור הארץ במשגר סטורן 5. המנוע ישתמש בדלק נוזלי – שילוב של חמצן ומימן.
ארס 5, ובשמו הקודם (Cargo Launch Vehicle (CaLV, יהיה הטיל החזק ביותר שנבנה אי־פעם ויוכל לשגר מטען של עד 188 טון למסלול נמוך סביב כדור־הארץ, ועד כ־77 טונות של מטען לטיסה לירח, הרבה מעבר ליכולות השיגור של מעבורות החלל וסטורן 5 שהטיס את חלליות אפולו לירח.
ארס 5 ישגר את מכלול הנחיתה על הירח - החללית אלטאיר, ואת שלב העזיבה מכדור הארץ, שיאפשר לחללית אוריון לעזוב את כדור הארץ ולטוס לירח.
בטיסה לירח, ארס 5 יפרוק את אלטאיר ושלב העזיבה של כדור הארץ למסלול נמוך סביב כדור הארץ, שם הם יחכו לחללית אוריון שתתחבר עליהם לטיסה לירח.
שלב העזיבה של כדור הארץ הוא מערכת הנעה רקטית שתשוגר על ידי ארס 5 ולאחר התנתקותה מארס 5 בחלל והתחברות החללית אלטאיר לחללית אוריון, תטיס את החלליות אוריון ואלטאיר לירח.
למשגרים ארס 1 וארס 5 הוצעו מספר אלטרנטיבות:
"ארס 4" (Ares IV) - משגר שפיתוחו נשקל על ידי נאס"א.
הטיל יהיה שילוב של ארס 1 וארס 5, ואולי יהיה שימוש בו במשימות מאוישות למאדים.
"דיירקט" (DIRECT,"ישירות") - הצעה לפיתוח טיל שיגור שיתבסס על מערכות וטכנולוגיות קיימות ממעבורות החלל, דבר שידרוש פיתוח מינימלי ויוזיל את העלויות של פיתוח טיל השיגור ותוכנית קונסטליישן.
"דלתא 4 כבד" - דלתא 4 הוא משגר לוויינים שנבנה ופותח כחלק מתוכנית EELV של חיל האוויר האמריקני ומשמש כיום גם כמשגר לוויינים מסחריים.
למשגר מספר גרסאות, והחזקה ביותר מביניהם היא "דלתא 4 כבד" שמסוגל לשגר מטען במשקל של כ־25 טון למסלול לווייני נמוך, ובכך שווה ליכולות של המשגר ארס 1. מספר הערכות שונות התייחסו לאפשרות של החלפת ארס 1 בדלתא 4 כבד.
על פי ההערכות, דלתא 4 כבד עונה על הדרישות של משימות מאוישות לתחנת החלל הבינלאומית ולירח.
כחלק מתוכנית קונסטליישן נאס"א עבדה על פיתוח של שני סוגי חליפות חלל חדשות, מאחר ששאר החליפות הקיימות לא ענו על הדרישות של תוכנית קונסטליישן.
דגם 1 – תהיה בשימוש בפעילויות תוך־רכביות ופעילויות חוץ־רכביות (בעיקר על תחנת החלל הבינלאומית).
דגם 2 – תהיה בשימוש בפעילויות חוץ־רכביות במשימות מאוישות על הירח.
לפני ביטול תוכנית קונסטליישן נאס"א עבדה על פיתוח של רכב שטח ירחי שנקרא LER ("רכב חשמלי ירחי" – Lunar Electric Rover).
ה־LER תוכנן לפעילות חוץ רכבית על פני הירח.
ה־LER יוכל להכיל שני אסטרונאוטים, אך במצבי חירום יוכל להכיל עד כארבעה אסטרונאוטים.
ה־LER מורכב משני חלקים - השילדה ותא הנוסעים.
בתוך תא הנוסעים האסטרונאוטים לא יצטרכו ללבוש חליפות חלל.
הרכב מתוכנן כך שיהיה אפשר להשתמש בו גם ללא תא הנוסעים, ובמצב שכזה, האסטרונאוטים ישבו על גבי הרכב לבושים בחליפות חלל.
ל־LER יהיו 12 גלגלים שיהיו מסוגלים להסתובב ב־360 מעלות, מה שיאפשר לרכב השטח הירחי לנוע בכל כיוון.
רכב השטח הירחי יוכל לנוע גם במקומות בעלי תוואי שטח קשים ומסובכים.
תוכנית קונסטליישן כוללת משימות מסוגים שונים:
טיסות במסלול לווייני נמוך סביב כדור הארץ, עם דגש על משימות שירות והחלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית.
הקמת בסיס קבע מאויש על הירח.
משימות לא־מאוישות ומאוישות למאדים, אין תוכניות שאושרו על ידי נאס"א למשימות מאוישות למאדים, ומשימות כאלו יתבצעו לא לפני שנת 2030.
ישנם הצעות להשתמש במרכיבים של תוכנית קונסטליישן לפרויקטים נוספים, ביניהם שיגור החללית אוריון על גבי טיל ארס 5 למשימה מאוישת על אסטרואיד.
בטיסות למסלול לווייני נמוך ולמשימות שירות בתחנת החלל הבינלאומית, השיגור של החללית אוריון יערך על גבי טיל השיגור ארס 1, וללא שיגור נוסף של טיל המטען ארס 5. במשימות אלו, החללית אוריון תכיל שישה אסטרונאוטים, שהוא מספר האסטרונאוטים המרבי שהיא יכולה להכיל.
בערך כשתי דקות לאחר ההמראה של ארס 1, שלב הדלק המוצק יתנתק (וימוחזר להמראות נוספות), ומנועי ה־J-2X יוצתו.
לאחר כמה דקות נוספות בהם ישוחררו מארס 1 הכיסויים שמכסים את החללית אוריון, יכובו המנועים, והחללית תכנס למסלול לווייני נמוך.
45 דקות לאחר מכן, מנועי ה־J-2X יוצתו מחדש וישנו את מסלול החללית.
לאחר מכן תתנתק החללית אוריון לחלוטין מטיל ארס 1 ותפרוש את הפאנלים הסולאריים שלה.
לאחר "מרדף" בן יומיים, החללית אוריון תגיע לתחנת החלל הבינלאומית ותעגון בה.
האסטרונאוטים ישהו בתחנה לתקופה של בערך שישה חודשים, בה הם יבצעו את משימותיהם ומחקריהם.
לאחר מכן החללית תתנתק מתחנת החלל הבינלאומית.
בכניסה לאטמוספירה, תא השירות שבחללית אוריון יתנתק ויישרף באטמוספירה, בעוד תא הנוסעים של החללית, ובו האסטרונאוטים ימוגן על ידי מגן חום, שיאט את מהירות החללית מ־28,000 קמ"ש ל־480 קמ"ש ויגן על החללית והאסטרונאוטים מפני החום העצום שנוצר עקב החיכוך עם האוויר בנפילה.
לאחר פתיחת המצנחים וכריות אוויר מיוחדות, החללית תנחת בחבטה.
שלא כמו תא הנוסעים בתוכנית אפולו, תא הנוסעים בחללית אוריון יוכל להיות בשימוש עד כ־10 פעמים בנסיבות רגילות.
שלא כמו בתוכנית אפולו, במשימות תוכנית קונסטליישן לירח תהיה הפרדה בין שיגור הצוות והחללית אוריון לבין שיגור המטען.
בתחילה, ישוגר המטען, שכולל את שלב העזיבה מכדור הארץ ואת חללית הנחיתה על הירח אלטאיר, על גבי טיל השיגור ארס 5. לאחר הגעתו של ארס 5 למסלול נמוך סביב כדור הארץ, יתנתק הטיל ומנועיו מן המטען, יפול ויישרף באטמוספירה.
המטען עצמו, שלב העזיבה מכדור הארץ וחללית הנחיתה על הירח אלטאיר יחכו במסלול אורביטלי סביב כדור הארץ לחללית אוריון.
כשעה וחצי לאחר שיגור ארס 5, ישוגר ארס 1 ובתוכו החללית אוריון וצוות של ארבעה אסטרונאוטים.
עם ההגעה לחלל תתנתק החללית אוריון מטיל ארס 1 ותתחבר עם חללית הנחיתה על הירח אלטאיר ושלב העזיבה מכדור הארץ.
לאחר ההתחברות, יוצת המנוע של שלב העזיבה מכדור הארץ למשך כמה דקות בודדות, ויטיס את החללית אוריון ואת אלטאיר לכיוון הירח, לאחר מכן יתנתק שלב העזיבה מכדור הארץ מחללית אוריון ומאלטאיר ויחוג במסלול אורביטלי סביב השמש, או שיתרסק על הירח.
הטיסה לירח תימשך כשלושה ימים.
עם ההגעה לירח, תיכנס החללית אוריון שמחוברת לחללית הנחיתה על הירח אלטאיר למסלול סביב הירח.
לאחר מכן הצוות יכוונן את החללית אוריון לטיסה לא מאוישת סביב הירח, וייכנס לחללית הנחיתה על הירח אלטאיר.
לאחר אישור מבקרת המשימה שבכדור הארץ, תתנתק אלטאיר מאוריון, ותנחת על הירח במקום שנקבע מראש.
לאחר הנחיתה על הירח, הצוות יבצע את משימותיהם ומחקריהם בירח.
לאחר ביצוע משימותיהם, הצוות ייכנס לשלב ההמראה מהירח שבחללית אלטאיר, וימריא לכיוון החללית אוריון.
לאחר העגינה עם החללית אוריון, יעבור הצוות לאוריון, והחללית אלטאיר תתנתק ממנה ותתרסק על הירח.
לאחר ההתנתקות מאלטאיר, מנוע ה־AJ-10 שעל החללית אוריון יוצת, והחללית תחזור לכדור הארץ בטיסה שתיארך כיומיים וחצי.
עם ההגעה לכדור הארץ, יתנתק תא הנוסעים של החללית אוריון מתא השירות, שישרף באטמוספירה.
מסלול הכניסה של תא הנוסעים של החללית אוריון לכדור הארץ אמור לעזור להאטת החללית (יחד עם מגן החום) וגם לאפשר לחללית לנחות בחוף המערבי של ארצות הברית.
תא הנוסעים ימוגן על ידי מגן החום, ועם הגעה למהירות של בערך 480 קמ"ש יפתחו המצנחים וייתנפחו כריות אוויר מיוחדות, ותא הנוסעים של החללית אוריון ינחת על כדור הארץ.
בסיס קבע מאויש על הירח
נאס"א תכננה להקים עד שנת 2024 בסיס קבע על הירח, שניתן יהיה לאייש אותו באסטרונאוטים באופן קבוע למשמרות של בין שלושה לשישה חודשים.
ככל הנראה הקמת מוצב מאויש על הירח תחייב את נאס"א לשתף פעולה עם סוכנויות חלל אחרות, עקב התקציב הגבוה שהדבר ידרוש.
מיקום הבסיס יהיה ככל הנראה באזורי הקטבים של הירח, מאחר שהם מוארים כמעט תמיד, דבר שחשוב מאוד אם דרך הפקת האנרגיה היא באמצעות אנרגיה סולארית.
דרך אחרת ליצירת אנרגיה בבסיס הירחי הוא שימוש באנרגיה גרעינית.
נאס"א תוכל להשתמש בחלליות אלטאיר לא מאוישות על מנת להעביר מצרכים וחומרים חיוניים לבסיס.
משימות מאוישות לאסטרואידים, הם תוכנית מוצעת של נאס"א כחלק מתוכנית קונסטליישן.
במסגרת התוכנית המוצעת, יונחתו אסטרונאוטים על אסטרואיד שקרוב לכדור הארץ ויבצעו עליו את משימתם, בין אם זו חקירה מדעית של האסטרואיד או אולי אף משימה להגנה על כדור הארץ מפני פגיעת אסטרואיד בו.
משימה לאסטרואיד תתחיל דומה מאוד למשימות מאוישות לירח, עם שני שיגורים שונים - ארס 1 שישגר את החללית אוריון וצוות של 3 אסטרונאוטים (בניגוד ל־4 במשימה לירח ו־6 לתחנת החלל הבינלאומית), וארס 5 שישגר את שלב העזיבה של כדור הארץ ומודול נחיתה שיהיה מבוסס על החללית אלטאיר.
לאחר ההתחברות של אוריון עם מודול הנחיתה ושלב העזיבה של כדור הארץ, השלב יטיס את החללית אוריון ומודול הנחיתה אל עבר אסטרואיד קרוב לכדור הארץ, עם ההגעה לאסטרואיד, אוריון תנחת על האסטרואיד כשהיא על גבי מודול הנחיתה, והאסטרונאוטים יבצעו את משימתם.
עם סיום משימתם על האסטרואיד, החללית אוריון תתנתק מהאסטרואיד ותשוב לכדור הארץ.
עם ההגעה לכדור הארץ, תא הנוסעים של החללית אוריון יתנתק משאר החללית וממודול הנחיתה ויכנס לאטמוספירה לנחיתה על האוקיינוס.
תוכנית קונסטליישן כללה בתוכה גם כוונה להנחית אסטרונאוטים על מאדים.
משימות מאוישות למאדים היו במקור המטרה המרכזית של נאס"א בתוכנית השאפתנית שלה להמשך תוכנית אפולו בסוף שנות ה־60, תוכנית שלא יצאה בסוף לפועל.
על פי הצעתו של זוברין, רכב־חלל לא מאויש שיקרא "רכב החזרה לכדור הארץ" ישוגר למאדים, שם מכונה מיוחדת ברכב תשתמש בתגובת סבטייה על מנת ליצור חמצן נוזלי ומתאן שישמשו כדלק לאסטרונאוטים בדרכם חזרה לכדור הארץ.
לאחר נחיתת רכב החזרה לכדור הארץ, ישוגרו האסטרונאוטים בשיגור נוסף וינחתו על מאדים.
הם יחקרו את מאדים לתקופה של לפחות שנה אחת.
בזמן שהייתם של האסטרונאוטים במאדים, ישוגר "רכב חזרה לכדור הארץ" נוסף למקרה שבו הרכב הראשון יתקלקל.
לאחר סיום משימתם, האסטרונאוטים ייכנסו לרכב החזרה לכדור הארץ, שישגר אותם למסלול נמוך סביב מאדים, שם הם יתחברו עם טיל שיגור שיחכה להם במסלול אורביטלי, ושיטיס אותם חזרה לכדור הארץ, במסע של בערך ארבעה חודשים.
משימות מאוישות למאדים ייערכו לא לפני שנות השלושים של המאה ה־21.
ויכוח לגבי המשך מימון התוכנית
ב־2009, לאחר גידול בתקציב הנדרש לפיתוח תוכנית קונסטליישן, הורה ממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לבצע בדיקה מחודשת של התוכנית.
ממצאי הבדיקה הראו שלפי התקציב הנוכחי של התוכנית, לא ניתן יהיה לבצע טיסות מאוישות לירח ולמאדים.
ממשל אובמה העדיף לבטל את הפיתוח של ארס 1 ולפתח רק את ארס 5, שבמקום שיגור המטען בלבד, ישגר גם את האסטרונאוטים.
העדפה זו נבעה מתוך שיקולי תקציב.
אולם שימוש בארס 5, שהוא טיל מאסיבי הדורש כמויות דלק עצומות, למשימות מאוישות למסלולים נמוכים סביב כדור הארץ (למשל לתחנת החלל הבינלאומית), יהיה יקר מאוד ובזבזני.
המתנגדים לשינוי בתוכנית קונסטליישן, טוענים שהדבר לא יוזיל את העלויות ולא יהפוך את המשימות לבטוחות יותר.
לפי מייקל גריפין, לשעבר מנהל נאס"א, תקציבה של נאס"א פחת בכ־20% מאז שנת 1993.
תוכנית שנֵים עשר הצעדים היא תוכנית כללית להחלמה מהתנהגות מתמכרת או כפייתית.
תוכנית שנים-עשר הצעדים המקורית פותחה על ידי אלכוהוליסטים אנונימיים (AA) כדרך להתמודד עם מה שמכונה "חוסר האונים" בהפסקת שתיית אלכוהול - אלכוהוליזם.
כל תוכניות שנים עשר הצעדים השונות מתנהלות באופן דומה וכולן פועלות לפי שתים עשרה המסורות, שהן הקווים המנחים המאפשרים להן להתקיים באופן עצמאי ולשמור על קיומם.
מדובר במעין נורמות התנהגותיות המאפשרות את האנונימיות ואת התחזוקה השוטפת של הקבוצה.
חברי התוכנית נפגשים בצורה סדירה כדי לשתף את ניסיונם, כוחם ותקוותם.
המשותף לכל הקבוצות הללו הוא שהחברים בהן חשים שהם סובלים ממחלת התמכרות חשוכת מרפא ולא עם 'הרגל גרוע' או 'דרך חיים גרועה'.
המחלה מיוחסת ל"אלרגיה" פיזית לחומר הממכר, אשר יוצרת כמיהה המלווה בהתנהגויות אובססיביות המובילות לשימוש חוזר בחומרים הממכרים ולהתדרדרות במצבם.
התמודדות עם המחלה יכולה להתרחש על ידי ויתור על הניסיון להילחם בה ומסירת הקשיים ל"כוח עליון" (כל אחד על פי הגדרתו, תפיסתו ואמונתו) בשילוב עשייה פעילה של שנים-עשר הצעדים.
לדברי מייסדי התוכנית, על אף האזכור הרב של אלוהים, תוכנית שנים עשר הצעדים אינה תוכנית דתית וחברים בעלי אמונות דתיות שונות ואף כאלה שהם אגנוסטיקנים ואתאיסטים יכולים ליטול בה חלק.
אחד המאפיינים המוכרים ביותר של תוכניות שנים-עשר הצעדים הוא העובדה שחברי התוכנית מודים שיש להם בעיה על ידי השימוש במשפט כגון "שלום, שמי פלוני ואני אלכוהוליסט".
אמרת כנף זו מזוהה כיום עם קבוצות תמיכה בכלל.
אמירה זו באה לבטא את העיקרון היסודי של התוכנית, שהמכור נשאר מכור כל ימי חייו, גם אם הוא 'נקי' שנים ארוכות.
אפשר לראות את זה באתרי הקבוצות שהם מתייחסים למכור כנכה שנכרתה לו רגל שלעולם לא יצמיח רגל חדשה רק עליו ללמוד איך לחיות עם נכותו.
המשתתפים בקבוצות התמיכה משתפים את ניסיונם, האתגרים בהם הם עומדים, הצלחות וכישלונות, ומספקים תמיכה ישירה לאחרים מפני שהם מהווים דוגמה לכך שההימנעות והחיים ללא החומרים ו/או ההתנהגות ההתמכרותית אפשריים.
רבים אשר הצטרפו לקבוצות אלה מדווחים כי מצאו הצלחה בנושאים שבעבר הכשילו אותם, בעוד אחרים - ובכללם כמה חברים לשעבר - מבקרים את יעילות התוכנית ואת ההתאמה שלה לחיים כיום.
12 הצעדים של האלכוהוליסטים האנונימיים
אלה הם 12 הצעדים כפי שהוגדרו על ידי אלכוהוליסטים אנונימיים:
הודינו שאנו חסרי אונים מול האלכוהול, שאבדה לנו השליטה על חיינו.
הגענו לאמונה שכוח גדול מאתנו יכול להחזיר לנו את שפיות דעתנו.
החלטנו למסור את רצוננו ואת חיינו להשגחת אלוהים, כפי שאנו מבינים אותו.
עשינו חשבון נפש מוסרי, נוקב וחסר פחד.
התוודינו בפני אלוהים, עצמנו ואדם נוסף על טבעם המדויק של פגמינו.
היינו נכונים לחלוטין שאלוהים ישחרר אותנו מפגמים אלה באופיינו.
ביקשנוהו בענווה שישחרר אותנו מחסרונותינו.
עשינו רשימה של כל האנשים שבהם פגענו והיינו נכונים לכפר על כל מעשינו בפניהם כולם.
כיפרנו על מעשינו במישרין בפני אנשים אלו כאשר הדבר ניתן, פרט למקרים שמעשה זה יפגע בהם או באחרים.
המשכנו בחשבון הנפש, וכאשר שגינו, הודינו בכך מיד.
חיפשנו בדרך של תפילה והרהורים לשפר את הקשר ההכרתי שלנו עם אלוהים, כפי שאנו מבינים אותו, כשאנו מתפללים רק לדעת את רצונו עבורנו ומבקשים את הכוח לבצע זאת.
משעברה עלינו התעוררות רוחנית כתוצאה מצעדים אלה, ניסינו לשאת בשורה זו לאלכוהוליסטים וליישם עקרונות אלה בכל תחומי חיינו.
טובתנו המשותפת קודמת; החלמה אישית תלויה באחדות AA.
למטרות קבוצתנו יש רק סמכות סופית אחת – אלוהים אוהב כפי שהוא עשוי לבטא את עצמו במצפון הקבוצה.
מנהיגינו אינם אלא משרתים שזכו לאמון.
הדרישה היחידה לחברות בAA היא הרצון להפסיק לשתות.
על כל קבוצה ב-AA להיות עצמאית, מלבד בעניינים הנוגעים לקבוצות אחרות או ל-AA ככלל.
לכל קבוצה ישנה מטרה עיקרית אחת – לשאת את המסר שלה לאלכוהוליסט שעודנו סובל.
קבוצת AA לעולם לא תמסור את שם AA ולא תממן כל מוסד מקורב או יוזמה חיצונית, פן בעיות של רכוש, ממון ויוקרה יסיטו אותנו ממטרתנו העיקרית.
על כל קבוצת AA להיות נושאת את עצמה לחלוטין ולסרב לתרומות מבחוץ.
על האלכוהוליסטים האנונימיים להישאר לעולם בלתי מקצועיים, אך מרכזי השירות שלנו יכולים להעסיק עובדים מיוחדים.
AA כמו שהוא, אל לו להתארגן לעולם, אך אנו יכולים ליצור הנהלות לשירותים או ועדות האחראיות ישירות בפני אלה שאותם הן משרתות.
ל"אלכוהוליסטים אנונימיים" אין כל דעה בעניינים חיצוניים, ולכן אין לגרור את שם AA למחלוקת ציבורית כלשהי.
מדיניות יחסי הציבור שלנו מבוססת על משיכה ולא על פרסומת.
עלינו לשמור תמיד על אנונימיות אישית ברדיו, בעיתונות ובסרטים.
אנונימיות היא הבסיס הרוחני לכל מסורותינו, להזכירנו תמיד להעמיד עקרונות לפני האישיות.
היעילות של תוכניות 12 שלבים שונות נבחנה לאורך השנים, ומחקרים שונים הגיעו לתוצאות שונות.
מידת היעילות של תוכנית אחת (לדוגמה של AA) לא מעידה בהכרח על מידת היעילות של תוכניות אחרות.
מטא אנליזה של 35 מחקרים, שהתפרסמה בשנת 2020, מצאה שהתוכנית של AA אפקטיבית יותר מגישות אחרות לעידוד הימנעות מאלכוהול, כולל טיפול פסיכותרפי.
דו"ח של המשרד האירופי של ארגון הבריאות העולמי מ-2009 מצא ראיות שיש לתוכנית השפעה חיובית דומה לשיטות אחרות של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי וטיפול שיפור מוטיבציה; הוא סקר מטא-אנליזות שהגיעו לתוצאות מעורבות.
ובחלקן לא נמצאו ראיות ליעילות.
בסיטקום סיינפלד, ג'ורג' קוסטנזה מנסה לחבל בהשלמת התוכנית של מכרו (מגולם על ידי ג'יימס ספיידר) בטענה שהוא לא כיפר על מעשיו (צעד 9), לאחר שאותו אחד סירב לבקש ממנו סליחה בעקבות הערה פוגענית שאמר במסיבה.
בסדרה סאות' פארק הוקדש פרק שלם לתוכנית 12 הצעדים (עונה 9, פרק 14), בו רנדי מארש, אביו של סטן, נתפס כשהוא נוהג שיכור והוכרח להשתתף במפגש של אלכוהוליסטים אנונימיים, שם שכנעו אותו שהאלכוהוליזם הוא מחלה שאינו יכול לשלוט בה, ועליו לשים מבטחו באלוהים.
כך רנדי מתנער מאחריותו למעשיו והופך אלכוהוליסט אמיתי.
בתוכנית "הבית הלבן" מקיימים ליאו מקגארי (ראש הסגל של הבית הלבן) וג'ון הוינס (סגן הנשיא) פגישת אלכוהוליסטים אנונימיים במרתפי הבית הלבן.
בסדרה בית הקלפים, ראש הסגל בבית הלבן דאג סטמפר הוא בוגר שיטת 12 הצעדים ומשתתף בפגישות של אלכוהוליסטים אנונימיים.
בהמשך הוא גם הופך לחונך של חבר הקונגרס פיטר רוסו אותו מריץ פרנק אנדרווד לתפקיד מושל פנסילבניה.
וכל ידידיו", המתייחסת לביל ווילסון, ממייסדי אלכוהוליסטים-אנונימיים והוגה תוכנית 12 הצעדים.
בתוכנית הטלוויזיה "דקסטר" (לאורך העונה השנייה) משתתף דקסטר בקבוצות 12 צעדים למכורים לסמים, והוא מזהה בעצמו התמכרות לרציחות.
כמה מהפרקים בעונה עוסקים בנסיונותיו לשלוט בהתמכרות זו ללא הצלחה.
גבריאל בלחסן הלחין בתקליטו השלישי "בשדות" (יצא בשנת 2006) את התפילה של צעד 11 מתוך 12 הצעדים בשיר "תפילה צעד 11".
הסיטקום ממי מוקדש כולו לתוכנית 12 הצעדים בפרט לאלכוהוליסטים אנונימיים.
בסדרה שובר שורות ג'סי משתלב בקבוצה של מכורים אנונימיים בעקבות חברתו שהייתה מכורה נקייה, אבל נהרגה ממנת יתר.
תוכנית קימברלי הייתה יוזמה להתיישבות מסיבית של יהודים בחבל קימברלי שבצפון מדינת מערב אוסטרליה.
התוכנית נהגתה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים באירופה החל משנת 1933, לרבות אלברט איינשטיין, בעקבות עלייתו לשלטון של היטלר בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת.
התוכנית היוותה בסיס לפולמוס בעיתונות ובממשל באוסטרליה, ועוררה התנגדות ניכרת בשל הכוונה ליצור מדינת-לאום יהודית, דוברת עברית או יידיש – השפה הרווחת באותה תקופה בקרב היהודים המאוימים באירופה – בשטח גאוגרפי נבדל, בתקופה שבה שאפה אוסטרליה להטמיע את המהגרים אליה במסגרת לאומית-אוסטרלית אחידה.
יחד עם זאת, חוגים שונים באוסטרליה, לרבות תנועות פועלים סוציאליסטיות, תמכו בהקמת בית לאומי ליהודים בקימברלי, מסיבות דתיות, הומניטריות וכלכליות.
מסעותיהם ופעילותם של מלך ראוויטש ויצחק שטינברג
בשנת 1933, קודם להגירתו לאוסטרליה, נסע משורר היידיש הנודע מלך ראוויטש למערב אוסטרליה, באישור ממשלת אוסטרליה, במטרה לחפש מקום התיישבות בטוח ליהודים בחבל קימברלי.
נסיעתו מומנה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים.
כשהוא מצויד בהיתר ממשלתי רשמי, וכשבאמתחו מכתב מאלברט איינשטיין ומצלמת קודאק, יצא ראוויטש מהיישוב אליס ספרינגס בליווי עוזר אבוריג'יני ונהג משאית ממוצא איטלקי.
ראוויטש סקר את חבל קימברלי, והסיק כי המקום מתאים להתיישבות יהודית מסיבית.
בהמשכו של אותו עשור קודמה תוכנית קימברלי גם על ידי הסוציאליסט היהודי הנודע יצחק שטינברג, אשר פעל בהצלחה להפצת התוכנית וגייס תמיכה בה בקרב תנועות הפועלים באוסטרליה.
התנועה הציונית הייתה ידועה ופעילה כאשר החלה יוזמת קימברלי.
היוזמים, אשר היוו המשך ישיר לטריטוריאליסטים, סברו כי בניגוד לארץ ישראל הקטנה, שבה אוכלוסייה ערבית משמעותית המתנגדת בתקיפות למפעל הציוני, מאפשרת תוכנית קימברלי התיישבות יהודית בלתי מוגבלת, ללא מגבלות השטח החמורות הקיימות בארץ ישראל, וללא חיכוכים עם האוכלוסייה המקומית.
כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם השנייה, התחזקותה של התנועה הציונית בעקבות השואה והקמתה של מדינת ישראל - תוכנית קימברלי ירדה מהפרק.
תוכנית קופרניקוס היא מיזם של האיחוד האירופי, שנועד להקנות לאירופה עצמאות בתחום החישה מרחוק באמצעות לוויינים, חיישנים אוויריים, ימיים וקרקעיים למטרות שונות, ובהן ביטחון, הגנת הסביבה, מעקב אחר משאבי טבע וניטור אסונות טבע.
השותפים העיקריים למיזם הם הנציבות האירופית וסוכנות החלל האירופית (ESA).
המידע שיתקבל מחיישני מיזם GMES יסייע לחוקרים להבין טוב יותר את אופי השינויים הסביבתיים בכדור הארץ.
על פי הציפיות, מיזם GMES יאפשר תכנון מיטבי של כבישים ודרכים, יעזור למתכנני ערים, יסייע לקבלת החלטות בנושאי תכנון חקלאי וניהול משאבי אנרגיה, ובכלל זה אנרגיה מתחדשת.
חלק ניכר מהחישה מרחוק של כדור הארץ יעשה באמצעות לוויינים ייעודיים למיזם GMES.
הלוויינים נקראים Sentinel והם כוללים מגוון של מטע"דים לניטור כדור הארץ.
סנטינל 1 - לוויין מכ"ם שפועל במסלול קוטבי.
שוגרו 2 לוויינים: Sentinel-1A באפריל 2014 ו-Sentinel-1B באפריל 2016
סנטינל 2- לוויין חישה מרחוק בתחום האופטי, מולטי ספקטראלי, שישמש לבניית מסד נתונים בכיסוי גלובלי.
שוגרו 2 לוויינים: Sentinel-2A ביוני 2015 ו-Sentinel-2B במרץ 2017
סנטינל 3 - לוויין שייעודו העיקרי הוא חקר הסביבה הימית של כדור הארץ.
שוגרו 2 לוויינים: Sentinel-3A בפברואר 2016 ו-Sentinel-3B באפריל 2018
סנטינל 5p - מיועד לחקר אמוספירה.
סנטינל 4 - מיועד לחקר אטמוספירה.
סנטינל 5 - מיועד לחקר אטמוספירה.
סנטינל 6- לוויין למדידת מפלס הים.
מתוכננים 2 לוויינים: Sentinel-6A שוגר בנובמבר 2020 ו-Sentinel-6B מתוכנן לשיגור בשנת 2025.
התוכנית צפויה לכלול לוויינים נוספים שמועד שיגורם טרם הוגדר.
תוכנית קמ"ע (ראשי תיבות: קליטת מדענים עולים) היא תוכנית ישראלית לקליטת מדענים עולים.
התוכנית פעילה משנת 1998. במסגרתה מועסקים באוניברסיטאות ובמוסדות מחקר אחרים בארץ כ-500 מדענים, כמעט כולם עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
מדענים עולים מקבלים סיוע ראשוני בהשמה מקצועית ("תוכנית שפירא") מן המרכז לקליטה במדע במשרד העלייה והקליטה.
לאחר שלוש שנים נקלטים המדענים המצטיינים ב"תוכנית גלעדי", שמשך ההעסקה במסגרתה מוגבל לשנתיים.
תוכנית קמ"ע מיועדת לעולים שמיצו את אפשרות התעסוקה במסגרת תוכנית גלעדי (ע"ש פרופ' אליעזר גלעדי), והיא נועדה לאפשר העסקת המדען לטווח ארוך, בדרך של העברת תשלומים למוסד המעסיק, על-פי תנאי שכר מקבילים בעיקרם לאלו של חברי הסגל האקדמי הבכיר במוסד.
תקציבה השנתי של התוכנית בשנים 2002–2005 עמד על 75–100 מיליון ש"ח לשנה.
באמצע שנת 2009, סמוך להצבעה על התקציב של אותה שנה, הוחלט לצמצם את תקציב התוכנית בשיעור שיחייב פיטורי 200 מדענים.
מאז נמצאה דרך להשלים את התקציב לשנים 2009
, אולם עתידה התקציבי של התוכנית נותר לא ברור.
בשנת 2014 עמד התקציב השנתי על 106.4 מיליון ש"ח ומאז ירד בהדרגה עד שבשנת 2024 עמד על 42 מיליון ש"ח
משה ברדה, תוכנית קמ"ע, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 18 ביוני 2006
עקרונות התוכנית באוניברסיטאות שונות: האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן
תוכנית קָרֵב למעורבות בחינוך היא מסגרת מיוחדת לתוכניות העשרה בבתי ספר ובגני ילדים בישראל.
התוכנית מאושרת על ידי משרד החינוך במטרה להרחיב את הידע והמיומנויות בקרב התלמידים בנוסף לתוכניות הלימודים הפורמליות.
התוכנית מופעלת על ידי זכיין שזכה במכרז פומבי.
"קרן קרב" נוסדה בשנת 1987 על ידי צ'ארלס ברונפמן ושמה הוא ראשי תיבות של שמו באנגלית (Charles Rosner Bronfman).
הקרן הוקמה בארצות הברית עם סניף בישראל, מנהל הקרן בעת הקמתה היה סטיב כהן ואת הפעילות בישראל ניהלה ג'נט אביעד.
עם הקמתה נמסר כי: "היא תפעל בשכונות המצוקה ובערי הפיתוח ותנסה להתגבר על קוטביות ביחסים בין יהודים חילונים ודתיים, בין יהודים וערבים, בין אשכנזים וספרדים ובין יהודי התפוצות וישראלים".
לצורך פעילות הקרן בישראל נרכשה "וילה כתאנה" בשכונת טלביה בירושלים.
"קרן קרב" החלה להתמקד בתחום החינוך ב-1990, בעקבות גל העלייה מברית המועצות.
תחילה מימנה תוכנית לקליטת תלמידים עולים בביתה הספר התיכון ליד האוניברסיטה.
אחר כך מימנה העסקת מאות מורים עולים בשיעורי העשרה.
בהמשך הפכה הפעילות בתחום החינוך לתחום הפעילות העיקרי של הקרן והתמקדה במימון תוכניות העשרה במטרה להעניק לתלמידים הזדמנות חינוכית-חברתית שוויונית יותר, בעיקר באזורי הפריפריה.
תוכנית זו הופעלה לראשונה עם הקמת הקרן בעיר בית שמש.
בהמשך החלה התוכנית להשתלב ביישום חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה והיא התרחבה ליישובים נוספים מכל המגזרים בחברה הישראלית ולגני ילדים.
התוכנית פועלת בכ-120 רשויות מקומיות, בכ-700 בתי-ספר וכ-2,000 גנים.
מועסקים בה כ-3,850 עובדים, מתוכם כ-3,670 מדריכי העשרה בתחומים השונים והשאר רכזים, מנחים מקצועיים ועובדי מינהלה.
תוכנית קרב מגיעה לכ-260,000 ילדים ברחבי ישראל, בכל המגזרים.
תוכנית קרב נרשמה כעמותה בנפרד מ"קרן קרב" ב-17 בספטמבר 2003, תחת השם "קרב יוזמות בחינוך (ע"ר)".
בשנת ב-2009 תרומתה של "קרן קרב" לתוכנית קרב עמדה על 5% מעלות הפעלת התוכנית.
עם זאת, קרן קרב גייסה תרומות נוספות, שיחד עם תרומתה הגיעו לכ-15% מעלות הפעלת התוכנית.
שאר המימון הגיע ממשרד החינוך, רשויות מקומיות והורים.
בשנת 2014 הופסקה תרומתם של בני משפחת ברונפמן, ומשרד החינוך לקח על עצמו את המימון והניהול של התוכנית.
החברה למתנ"סים ועמותת "תפנית" מיסודה של קרן רש"י זכו במכרז של המשרד לניהול והפעלת התוכנית.
הפעלת התוכנית הוסדרה בחוזר מנכ"ל משרד החינוך.
שיעורי ההעשרה של תוכנית קרב משולבים במהלך יום הלימודים בבתי הספר ובגני הילדים.
תחומי הדעת של שיעורי ההעשרה נבחרים על ידי ועדות היגוי בית ספריות שהרכבן: הנהלת בית הספר, נציגות מורים, נציגות הורים, נציג מטעם הרשות ונציג מטעם הפיקוח של משרד החינוך והרכז היישובי של תוכנית קרב.
תוכנית קָרֵב מפעילה תוכניות ממספר סוגים, בהן:
תוכניות בית: תוכניות העשרה המפותחות על ידי תוכנית קָרֵב באמצעות מומחים לתחומי דעת פנימיים.
מתקיימות התוכניות: "סיפורטרון" בתחום האוריינות, "גלריה", "פלסטלינה" ו"אפ"י" בתחום האמנות; שיט"ה - שילוב טכנולוגיות המידע בהוראה; "חקר בעלי חיים"; "חי צומח דומם", "ים-לי" שהן תוכניות בתחום הקיימות ואיכות הסביבה; "סינקופה" ו"לגעת במוזיקה" בתחום המוזיקה; "כנרת משדרת" בתחום הווידאו והתקשורת, "הבעות" "העדשה היהודית" ו"דע מאין באת" בתחום חברה ותרבות.
במגזר הערבי פותחו התוכניות: "קשת בענן" בתחום האמנות, "בוסתאן אל אלחאן" בתחום המוזיקה, "תנועה" בתחום המחול ו"שעת סיפור" בתחום האוריינות.
"אדם-תוכנית": מושג זה מגדיר מדריך הפועל כיחיד, שלא במסגרת תוכנית מאורגנת הכוללת מדריכים נוספים, לרוב מדובר בתוכנית העשרה שהוא עצמו פיתח.
"תחומי הבית": הנהלת התוכנית הגדירה תחומי תוכן מרכזיים לפיתוח ולהעשרה שבהם תתרכז פעילות התוכנית.
בראש כל אחד מהתחומים עומד ראש תחום ומנחי תחומים אזוריים המלווים את מדריכי "אדם-תוכנית" בעבודתם בבתי הספר ובגני הילדים ומקיימים מערך השתלמויות לאורך כל השנה.
נכון לשנת הלימודים תש"ע היו אלו אומנות, טבע וסביבה, מוזיקה, אומנויות הבמה, מחול ותנועה.
לבחירתם של תחומים אלה מספר סיבות:
חשיפה של תלמידים לתחומי האמנויות, התרבות והחברה מסייעת להם לגלות ולחזק את כישוריהם האמנותיים.
תחומים אלה נלמדים בהיקף שעות מצומצם או אינם נלמדים בכלל בתוכנית הלימודים הרגילה.
הקמתם של התחומים יצרה מסגרת לפיתוחם המקצועי ולליווי פדגוגי ודידקטי של מדריכי אדם-תוכנית הן בבתי הספר והן במערך השתלמויות שהוקם.
תוכניות חוץ: תוכניות בתחומי דעת שונים המפותחות על ידי חברות ומומחי תוכן חיצוניים לתוכנית.
לאחר בחינה של היחידה הפדגוגיה של תוכנית קָרֵב הן מאושרות להפעלה בשיעורי ההעשרה בבתי הספר ובגני הילדים.
המורים המעוסקים בתוכנית אינם עובדי משרד החינוך, מבנה ההעסקה ותנאי השכר שלהם הוא כעובדי קבלן, המקבלים שכר לפי שעה.
חוזה ההעסקה של המורים הוא ל-9 חודשים בלבד, ובתום שנת הלימודים מפוטרים כל המורים, וזאת על מנת למנוע מצב בו יזכו העובדים בקביעות והעמותה תהייה מחויבת להעסיקם, גם אם לא יהיה לה חוזה מול הרשות המקומית בה לימדו.
תנאי ההעסקה מסוג זה הפכו אינם ייחודיים לתוכנית וב-2013 אחד מכל עשרה מורים בישראל היה עובד קבלן.
המורים בתוכנית מעוסקים דרך צד שלישי, חברת ניהול המפעילה את הפרויקט במכרז המתקיים מדי מספר שנים.
נכון ל-2015 התוכנית מופעלת באמצעות חברת "מרמנת ארגון וניהול פרויקטים".
במקביל, בשנים בה מימנה "קרן קרב" את הפרויקט, היא העסיקה באופן קבוע קבוצה של מנהלים בשכר גבוה ל"ניהול" המיזם.
בשנת 2011 פתחו מורי התוכנית במאבק לשיפור תנאי ההעסקה שלהם ומספר פעילים מקרב המורים יזמו התאגדות בחסות ארגון "כוח לעובדים", ויחד עם עובדי תוכנית היל"ה הקימו את ועד העובדים היציג הראשון ל"מורי קבלן".
ביוני 2013 החליטו להגיש תובענה ייצוגית לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב נגד חברת "מרמנת", מפעילת התוכנית.
בטענה כי החברה מערימה קשיים או מתחמקת מתשלום פיצויי פיטורים.
בקיץ 2015 הוסכם כי מורי תוכנית קרן קרב יעברו לעבוד 12 חודשים בשנה, ותנאי העסקתם יכללו מעתה הפרשות לקרן השתלמות וכן הפרשות לפנסיה ודמי הבראה, המקובלים בשירות המדינה.
מורי תוכנית קרב שהיקף משרתם גבוה מ–25% יקבלו שכר חודשי במקום שכר לפי שעות עבודה.
אך לא יעברו להעסקה ישירה אלא ימשיכו לעבוד תחת חברת הניהול.
במאי 2012 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורות על פעילות התוכנית, בין השאר מצאה כי:
במסגרת התכנית פעלו תוכניות משנה שאינן חלק מליבת העשייה שלה, שהיא תוכניות העשרה לאזורי הפריפריה, אלא גם באזורים בעלי חתך סוציו אקונומי גבוהה.
משרד החינוך לא כינס כנדרש במשך שנים ועדת היגוי שתפקח על מדיניות התכנית ועקרונות הפעולה שלה.