tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים נישאו בתחילת שנות ה-50. ונולדו להם בת ובן.
ב-1956 סיים בהצטיינות לימודי אמנות באקדמיה בצלאל, שם היה חניכם של הצייר מרדכי ארדון והפסל זאב בן-צבי.
הוא גם זכה להשתלם אצל פרופ' תאודורו אורסלי, ראש האקדמיה לאומנויות יפות ברוונה שבאיטליה, באמנות השחזור והיצירה של עבודות פסיפס ופרסקו.
הוא המשיך את לימודיו והשתלמותו האמנותית בבית המלאכה המלכותי בעיר זייסט (Zeist) שבהולנד.
ב-1958 שב לישראל והקים סטודיו במרתף בית טליתא קומי בירושלים.
ב-1964 יצא למסע תערוכות ברחבי אירופה, וב-1965 המשיך לארצות הברית שם הציג ולמד עד 1967. לאחר שובו לירושלים, פתח ב-1969 סטודיו במתחם סדנאות האמנים של חוצות היוצר.
ב-1981 יצא שוב לצפון אמריקה לאחר שקיבל מלגה למסע לימודים בין מוזיאונים ברחבי ארצות הברית וקנדה.
במשך 40 שנה עסק בלום בשחזור פסיפסים ופרסקאות ברחבי הארץ מטעם רשות העתיקות ואונסק"ו.
שניים מציוריו של בלום בנושא ירושלים נבחרו כבסיס לכרזות שהנפיק משרד התיירות הישראלי.
בלום גם עיצב כרזות ליריד האומנויות השנתי בירושלים.
ציורים אחרים שלו נבחרו לשמש שערים לספרים שונים שיצאו לאור בארצות הברית, בשוודיה ובגרמניה.
ב-1990 יצא לאור בהוצאה בריטית הספר Jerusalem: Reflection of Eternity המנהל דיאלוג בין ציוריו של בלום לבין כתיבתה האנתולוגית של אליאן וילסון.
עבודות של בלום מעטרות מספר בתי כנסת בארצות הברית, ואף כנסייה אחת במיאמי.
ב-1994 הכינה הטלוויזיה הצ'כית סרט תיעודי עליו בשם All Colors White.
לאורך השנים שימשה את בלום אומנותו גם לעשייה חברתית.
במלחמת ששת הימים התנדב להעסיק את ילדי שכונת הגבול מוסררה במקלטים בעבודת ציור משותפת, לצורך הרגעתם.
שנים רבות פעל כמתנדב בעמותת אקי"ם, במסגרתה העביר סדנאות אומנות לאוכלוסיות מיוחדות בירושלים.
ב-2006 זכה בפרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום.
ב-2014 קיבל את אות יקיר ירושלים על "האדרת שמה ויופיה של העיר ביצירתו ועל תרומתו – באומנותו – לאוכלוסיות חלשות".
בלום התגורר בשכונת רחביה בירושלים.
נפטר ב-11 ביולי 2024, בגיל 99. הותיר אחריו אישה, שושנה, ובן.
1959-1960, תערוכת מוזאיקה, תכשיטי כסף, מתכת, ציור ופיסול, גלריה רינה, ניו-יורק
1960-61, ציורים, ביתן לאמנות נתניה
1963, גלריה נתניה, תל אביב
1992, "מחווה לירושלים", תיאטרון ירושלים
1994, "מבעד לשערים", הגלריה העירונית, ירושלים
2000-01, "קווים וירטואוזים", עמותת הציירים והפסלים, תל אביב
2001, "בין אור לחושך", בית האמנים, ירושלים
2003, בית אות המוצר הירושלמי, ירושלים
2010,"Time Fragments", המכון הרומני לתרבות, תל אביב
2010, הבית האדום - גלריה לאמנות, תל אביב
2010, "מצבי צבירה", בית העיצוב קסטיאל, תל אביב
2012, "בין הספירות 2011 יקומים מקבילים", תיאטרון ירושלים
2012, "מחפש את היונה הלבנה", בית האמנים, ירושלים
2016, מוזיאון השואה בלוס אנג'לס
מויז'ש פרסבורגר (בפולנית: Mojżesz Presburger; 27 בדצמבר 1904 – 1943?) היה מתמטיקאי יהודי-פולני, לוגיקאי ופילוסוף.
היה תלמידו של אלפרד טרסקי.
ידוע בשל המצאת אריתמטיקת פרסבורגר כסטודנט בשנת 1929. אריתמטיקת פרסבורגר היא מערכת אקסיומות מסדר ראשון של המספרים הטבעיים עם פעולת חיבור בלבד (אך ללא כפל).
פרסבורגר הוכיח שהמערכת היא עקבית, שלמה, וכריעה.
בשנת 2010, החלה האגודה האירופאית לתאוריה של מדעי המחשב להעניק מדי שנה את פרס פרסבורגר על תרומה יוצאת דופן למדעי המחשב התאורטיים של מדען צעיר (או במקרים יוצאי דופן למספר מדענים צעירים).
מוטציית דיכוי היא מוטציה נוספת (שנייה) שמשככת או הופכת את האפקט הפנוטיפי של מוטציה קיימת בתהליך של הגדרת synthetic rescue (שחזור סינתטי).
דיכוי גנטי גורם לשיחזור מצב הפנוטיפ הנראה לפני המוטציה המקורית (הראשונה).
מוטציות דיכוי שימושיות לזיהוי אזורי גנים חדשים שמשפיעים על התהליך הביולוגי.
בנוסף, לנו מידע אדות על הפונקציונליות המולקות שפועלות ביחד בתהליך המושפע ועל המולקולות שנמצאות באותו מסלולים ביולוגים.
מוטציה אינטרגנטית נגרמת ממוטצית דיכוי המופיעה באותו הגן כמו המוטציה המקורית.
במחקר הקלאסי, פרנסיס קריק (Francis Crick) משתמש בדיכוי אינטראגנים להבין את הבסיס הטבעי של הקוד הגנטי.
ממחקר זה גילו שהגן מתבטא כשלשות לא חופפות (קודונים).
חוקרים הראו כי מוטציה הנגרמת על ידי הכנסת בסיס בודד (+) או הורדת בסיס בודד (-) יכולות לעבור דיכוי או אף לחזור לקדמותו על ידי מוטציה שנייה בסימן הפוך למוטציה הקודמת, כל עוד שתי המוטציות מתרחשות באותו הסביבה של הגן.
זה הוביל למסקנה שגנים צריכים להיקרא על ידי אותה מסגת קריאה ספציפית.
החסרה או הוספה של בסיס אחד יגרום לתזוזה של מסגרת הקריאה בצורה כזו שה DNA הנשאר יקודד לפוליפפטיד אחר.
על כן, חוקרים הסיקו שמוטציה שנייה עם סימן הפוך תדכא את המוטציה המקורית על ידי החזרת מיקום מסגרת הקריאה, זאת כל עוד יחס הבסיסים הללו לא קריטי לתפקוד החלבון.
בנוסף למסגרת הקריאה קריק השתמש גם במוטציית דיכוי כדי לקבוע את גודל הקודון.
נמצא, ששינוי של שני בסיסים המחיקה או הוספה כל עוד שניהם באותו הסימן גורמים לשינוי בפנוטיפ, לעומת זאת, הורדה או הוספה של שלושה בסיסים תיצור פנוטיפ של זן הבר.
מתוצאות אילו הסיקו הוספה או מחיקה של שלשת בסיסים לא מפריעה למסגרת הקריאה והקוד הגנטי מורכב משלשות.
דיכוי אינטרגני הנודע גם בשם דיכוי אקסטרגני מגלה את ההשפעה של מוטציה בגן מסוים הנגרם על ידי מוטציה במקום אחר בגנום.
המוטציה השנייה היא לא על אותו הגן כמו המוטציה הראשונה.
מוטציה אינטרגנית שימושית לזיהוי וחקר אינטראקציות בין מולקולות לדוגמת חלבונים.
לדוגמה, מוטציה המשבשת את האינטראקציות המשלימות בין מולקולות החלבונים יכולה לעבור 'פיצוי' על ידי מוטציה שנייה במקום אחר בגנום שמשחזרת או נותנת תחליף אלטרנטיבי לאינטראקציה בין המולקולות הללו.
בשיטה זו זוהו מספר חלבונים בביוכימיה, מעבר אותות וביטוי גנים במסלולים.
דוגמאות למסלולים כאלו הן אינטראקציות רצפטור-ליגנד ואינטראקציות של קומפוננטות המוערבת בשכפול DNA, תעתוק ותרגום.
מוטציית דיכוי מופיעה בנוסף גם בגנים של וירוסי חלבוני מבנה.
כדי ליצור פאג' T4 בר קיימא נידרש איזון ברכיבי המבנה.
ענבר מוטנטי בפאג' T4 מכיל מוטציה שמשנה את הקודון לחומצת אמינו לקודון סיום TAG (ראה ערכים על קודוני סיום).
אם מוטציית הענבר פגומה בגן המקודד אזי הצורה המבנית הנצרכת לפאג' T4 מדוכאת בצורה חלשה כי היא תייצר מספר נמוך יותר של אותם ריכבי המבנה.
כתוצאה מכך ייווצר מספר מועט בלבד, אם בכלל, של פאג'ים.
אולם, נמצא שפאג'ים ברי קיימא יכולים בכל זאת להיווצר במארח אם יש מוטציית ענבר נוספת שמקודדת לחלבון מבנה שונה בגנום שגם היא גורמת לקודוני סיום וכך מקטינה את כמות רכיבי המבנה בגן זה.
זה קורה עקב דיכוי המוטציה השנייה את הראשונה, כלומר, עכשיו חוזר האיזון בין רכיבי המבנה.
לדוגמה, אם מוטציית הענבר הראשונה הגורמת להפחת מספר סיבי הזנבות פי עשירית אזי רוב הפאג'ים ייווצרו עם מעט מידי זנבות ולכן יהיו לא פעילים, אולם, אם מוטציית הענבר השנייה גורעת באותו היחס את פלטת הבסיס עצמו אזי הם יאזנו אחד את השני וייווצרו פאג'ים תקינים.
בגנטיקה מיקרוביולוגית, רוורטאנט (מהמילה revert) היא מוטציה שהופכית לגנוטיפ הקודם שלה או לפנוטיפ המקורי על ידי מוטציית דיכוי או מוטציה המפצה במקום אחר בגן.
מויזס קאופמן או מויסס קאופמן (בספרדית : Moisés Kaufman, נולד ב-21 בנובמבר 1963 בקראקס, ונצואלה) הוא מחזאי ובמאי יהודי אמריקאי, יליד ונצואלה, מייסד "מיזם התיאטרון הטקטוני" בניו יורק.
יחד עם חברי להקת "מיזם התיאטרון הטקטוני", הוא נודע במיוחד בכתיבתו ובהפקתו של "מיזם לאראמי" (2000), כמו כן במחזות שכתב, ובהם, Gross Indecency: The Three Trials of Oscar Wilde ו-"33 Variations" ("33 וריאציות").
קאופמן נולד בשנת 1963 בקראקס בוונצואלה כבן למשפחה של יהודים אורתודוקסים דתיים ששורשיהם ברומניה ואוקראינה.
אביו, חוסה קאופמן , ניצול שואה מטרנסניסטריה) ואמו - דורה לבית אקרמן - ילידת ונצואלה, בת למשפחה שהיגרה מקייב.
הוא למד בישיבה ובעת חופשות המשפחה בניו יורק נחשף לתרבות שמחוץ לעולם היהדות הדתית.
בעת פסטיבל תיאטרון בקראקס התוודע למחזות אוונגרד כולל לתרומותיהם של פיטר ברוק ("מלך אובו"), טדאוש קנטור, פינה באוש ויז'י גרוטובסקי (תיאטרון המעבדה "אקרופוליס"").
תחילה בשנת 1985 סיים קאופמן תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטה מטרופוליטנה בקראקס.
אולם אחר כך עשה תפנית והצטרף ללהקת תיאטרון ניסיוני - תיאטרון תספיס, תחת ניהולו של פרננדו איבוסקי.
בשנת 1987 בגיל 24 היגר לניו יורק ולמד במכללה ואחר כך למד בימוי בבית הספר טיש לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק ועבד בתיאטרון האוניברסיטאי הניסיוני וינג.
קאופמן גילה בגיל 11 את נטייתו החד-מינית ועבר מאוחר יותר תהליך של יציאה מהארון.
הוריו התוודעו לכך תוך כדי חשיפה לעבודתו התיאטרונית והביעו תמיכה בו והערכה לדרכו האמנותית.
הוא מגדיר את עצמו כ"ונצואלי (או "לטינו"), יהודי, הומוסקסואל, תושב ניו יורק, ס"ך כל תרבויותי.
אינני יכול לכתוב מבלי להכיל בכך את כל מה שהנני".
בשנת 1991 יחד עם הבן זוג שלו, ג'פרי להוסט, הקים את מיזם התיאטרון הטקטוני.
בשנת 2002 כתב והפיק יחד עם חברי להקתו "מיזם תיאטרון הטקטוני" את ההצגה "מיזם לאראמי" המבוססת על ראיונות מקיפים עם תושבים ופרשנים במדינת ויומינג ובסביבתה שהיו מעורבים באירועים שלאחר רציחת הסטונדט ההומוסקסואל מתיו שפרד ביישוב לאראמי, יומינג.
בשנת 2004 ביים קאופמן הפקה של המחזה של דאג רייט I Am My Own Wife (אני אשת עצמי) שהייתה מועמדת לפרס טוני בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר של מחזה.
בשנת 2016 הוענקה לו המדליה הלאומית לאמנויות של ארצות הברית בנוכחות הנשיא ברק אובמה .
משנות ה-1980 נמצא קאופמן בקשר זוגי עם הסופר והמפיק ג'פרי להוסט.
הם התחתנו רשמית בשנת 2014.
1997 - פרס ג'ו אייץ קלוויי למצוינות בתחום הבימוי
2002 - מלגת גוגנהיים - על "מיזם לאראמי".
2008 - פרס שטיינברג - ATCA למחזה החדש הטוב ביותר - על המחזה "33 וריאציות"
פרס חוג מבקרי התיאטרון החיצוניים
פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD Media)
פרס הומניטס - להפקות טלוויזיה
2016 - המדליה הלאומית לאמנויות של ארצות הברית
מחזה בסגנון תיעודי על משפטיו וענישתו של אוסקר ויילד
2000 - The Laramie Project יחד עם להקת מיזם התיאטרון הטקטוני - פורסם ב-2001, הופק כסרט טלוויזיה ב-2002
2007 - 33 Variations (33 וריאציות) - מועמדות לפרס טוני למחזה הטוב ביותר
- יחד עם להקת מיזם התיאטרון הטקטוני
2018 - The Album האלבום" - יחד עם חברי להקתו - מחזה מבוסס על אלבום הצילומים "הקר" הכולל תמונות של קצינים גרמנים מבלים בסמוך לאושוויץ
2019 - העיבוד Carmen: An Afro-Cuban Jazz Musical יחד עם אדוארד מצ'אדו, ועיבוד ז'אזי מאת ארטורו פאריל, לפי האופרה כרמן מאת ז'ורז' ביזה
2012 - "33 וריאציות" - בתיאטרון בית לסין, בתרגום מאת שלמה מושקוביץ ובבימויו של משה קפטן, עם יונה אליאן קשת, יצחק חזקיה ואחרים
- 33 וריאציות - עם ג'יין פונדה בתפקיד מוזיקולוגית המתחקה באובססיביות אחרי התעלומה העומדת מאחורי 33 הווריאציות שכתב לודוויג ואן בטהובן לפי ואלס מאת אנטון דיאבלי - 5 מועמדויות לפרס טוני
מקבת' -מאת ויליאם שייקספיר - בתיאטרון הציבורי של ניו יורק - במסגרת המופעי "שייקספיר בפראק" עם לייב שרייבר
Lady Windermere's Fan" -מניפתה של ליידי וינדרמיר - מאת אוסקר ויילד
Into The Woods - אל תוך היער (מחזמר) - מאת סטיבן סונדהיים וג'יימס לאפין
כיתת אמן - Master Class - עם ריטה מורנו
One Arm ("גידם") מאת טנסי ויליאמס
I Am My Own Wife:Studies for a Play About Charlotte von Mahlsdorf 2004" (אני אשת עצמי:תחקירים לצורך כתיבת מחזה על שרלוטה פון מאהלסדורף) - מועמדות לפרס טוני לבימוי - מחזה על אישה טרנסג'נדרית בימי השלטון הנאצי ואחר כך בימי המשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה
Marlow's Eye - העין של מרלו - מאת נעמי איזוקה
'The Nest (הקן) (Das Nest) מאת פרנץ קסוור קרץ
Machinal - מאכינל מאת סופי טרדוול
Coxinga", (קוקסינגה) מאת נעמי איזוקה
The Nightingale (הזמיר) - מחזמר מאת סטיבן סלייטר ודאנקן שיק לפי אגדה של הנס כריסטיאן אנדרסן
The Heiress - היורשת - גרסה של מחזה מאת רות ואוגוסטוס גץ- לפי הרומן כיכר וושינגטון מאת הנרי ג'יימס - עם ג'סיקה צ'סטיין
Torch Song Trilogy - סיפור אהבה בשלושה פרקים מאת הרווי פיירשטיין
2010 - Puss in boots (החתול במגפיים) מאת שווייה מונטסלוואג'ה בהשתתפות בובות ושחקנים.
The Laramie Project סרט (2002) - 2 מועמדויות לפרס אמי
- יחד עם ברברה פיטס וחברים אחרים של מיזם התיאטרון הטקטוני
- על השיטה הקולבורטיבית של קאופמן והלהקה
בגנטיקה, מוּטַצְיַת סֶלֶף (missense mutation) היא סוג של מוטציה נקודתית, שבה החלפה של נוקלאוטיד יחיד יוצרת קודון שמקודד חומצה אמינית אחרת.
מוטציית סֶלֶף היא סוג של החלפה בלתי נרדפת.
בתהליך התרגום, רצף ה-RNA מתורגם לחומצות אמינו, המרכיבות חלבון.
רצף ה-RNA נוצר בתהליך השעתוק מרצף ה-DNA.
שינוי בנוקלאוטיד אחד עלול להוביל לשינוי משמעותי הפוגע בתפקודו התקין של החלבון.
לא כל שינוי נוקלאוטיד מוביל לשינוי בחומצה האמינית המתורגמת ממנו.
בתהליך התרגום, שלושה נוקלאוטידים רצופים, המכונים קודון, מתורגמים לחומצה אמינית אחת.
ישנם 64 קודונים אפשריים, אך רק 20 חומצות אמינו.
לפיכך, ישנם קודונים המתורגמים לאותה חומצה אמינית.
מקרה שבו שינוי נוקלאוטיד אינו משנה את התרגום, נקרא החלפה נרדפת.
יתר על כן, לא כל מוטציית סלף מובילה בהכרח לשינויים משמעותיים בחלבון.
חומצה אמינית יכולה להיות מוחלפת בחומצה אמינית אחרת בעלת תכונות כימיות דומות, כך שהחלבון יצליח לפעול בצורה תקינה.
בנוסף, מיקום המוטציה ברצף החלבון הוא עקרוני: למוטציות הממוקמות באתר הפעיל של החלבון או כאלו הפוגעות במבנה המרחבי של החלבון יש פוטנציאל הרסני יותר מאשר מוטציות במיקום שאינו בעל חשיבות רבה לפעילות החלבון.
מוטציה שאין לה השפעה שניתן להבחין בה על הפנוטיפ של האורגניזם, נקראת מוטציה שקטה.
דוגמה למחלות הנובעות ממוטציית סלף
מוטציות סלף עלולות לפגוע בפעילות חלבונים, כתלות בזהות החומצה האמינית שמשתנה.
המינוח לשינוי שהוצג בפיסקה הקודמת הוא E6V, כאשר האות הראשונה מייצגת את החומצה האמינית התקינה (כאן – E שמייצגת חומצה גלוטמית), הספרה מייצגת את העמדה שבו חל השינוי (כאן – 6), והאות האחרונה מייצגת את החומצה האמינית השגויה (כאן – האות V שמייצכת ולין).
החלבון הפגוע שנוצר הוא הגורם למחלה.
צורת מינוח נוספת נראית כך: c.1580G>T, שבה המספר מייצג את העמדה שבה חל השינוי, G את הנוקלאוטיד המקורי גואנין שהשתנה לתימין, T.
האות c מהווה קיצור ל-cDNA, כדי להבהיר לקורא באיזה רצף מדובר.
לחלופין ניתן לסמן g לסימון הגנום, r לרצף ה-RNA, האות p לרצף החלבון או m לרצף מיטוכונדרי.
מוטציית סלף בגן האנושי LMNA, c.1580G>T, משנה את הנוקלאוטיד המקורי גואנין (G) לתימין (T) בעמדה 1580 של רצף ה-cDNA.
במצב תקין, רצפי ה-DNA, mRNA והחלבון נראים כך:
הקודון שבו נמצא ה-G שמודגש מתורגם לחומצה האמינית ארגינין.
כאשר ה-G מוחלפת ב-T, הקודון משתנה ל-CTT וכעת מתורגם לחומצה האמינית לאוצין.
במצב זה, רצפי ה-DNA, ה-mRNA והחלבון נראים כך:
שינוי זה מונע היווצרות של גשר מלחים בתוך החלבון, הנוצר מהקשרים היוניים ומקשרי מימן בין המולקולות, ולפיכך פוגע ביציבות החלבון.
לאוצין היא חומצה אמינית בעלת שייר לא פולרי, ולכן לא יכולה ליצור את הגשר הנ"ל.
ברמה הפנוטיפית, אדם בעל מוטציית סלף זו סובל מפרוגריה.
בגנטיקה, מוּטַצְיַת פֶּסֶק (Nonsense mutation) היא מוטציה נקודתית ברצף ה-DNA, שיוצרת קודון סיום במיקום מוקדם מדי בתוך רצף ה-mRNA, וגורמת ליצירת חלבון קטוע, לא שלם, שלרוב אינו פעיל.
מוטציית פסק היא לא תמיד מזיקה, והשפעתה על החלבון תלויה במיקום שלה בתוך ה-DNA המקודד.
לדוגמה, ההשפעה תלויה במידת הקרבה של מוטציית הפסק לקודון הסיום התקין, והאם המוטציה מונעת (או קוטעת) את התרגום של תתי האזורים (דומיינים) הפונקציונליים בתוך החלבון.
מוטציית פסק שונה ממוטציית סלף, שהיא מוטציה נקודתית שמשנה את זהות החומצה האמינית המתורגמת.
מוטציית פסק גם שונה ממוטציית אל-פסק, שהיא מוטציה נקודתית בקודון סיום שהופכת אותו לקודון רגיל, וגורמת לכך שהתרגום ממשיך מעבר לסוף התקין של החלבון, עד למיקום שבו נמצא קודון הסיום הבא, או עד סוף מולקולת ה-mRNA.
מספר פגמים גנטיים נגרמים עקב מוטציית פסק, למשל תלסמיה וסיסטיק פיברוזיס.
בדוגמה לעיל מופיע בשורה הראשונה רצף DNA שמתחיל בקצה 5', ובו 24 נוקלאוטידים (8 קודונים, כל קודון הוא שְלָשׇה של נוקלאוטידים).
מתחת לרצף מופיע הרצף המשלים שלו.
בשורה השלישית מופיע רצף ה-mRNA, שמיוצר על ידי תעתוק.
לבסוף, השורה הרביעית מציגה את חומצות האמינו שמתורגמות מהקודונים שמעליהן.
הקודון השמיני והאחרון הוא קודון הסיום.
הקודונים של חומצת האמינו הרביעית, ארגינין, מסומנים בצבע מפני שהם יעברו מוטציית פסק בתרשים הבא של הדוגמה.
עכשיו, נניח שנוצרה מוטציית פסק בשְלָשׇה הרביעית של רצף ה-DNA שמתחיל בקצה 5' (CGA), שגורמת להחלפת הציטוזין בתימין, ויוצרת TGA ברצף שמתחיל בקצה 5' ו-ACT ברצף המשלים.
היות ש-ACT מתועתק ל-UGA, הוא מתורגם כקודון סיום.
כתוצאה מכך הקודונים הבאים של ה-mRNA אינם מתורגמים לחומצות אמינו, בגלל שקודון הסיום הופיע לפני הזמן במהלך התרגום.
לכן החלבון שנוצר הוא קטוע, כלומר מקוצר, בהשוואה לחלבון הרגיל, התקין.
במקרים רבים, חלבון כזה חסר את הפונקציונליות של החלבון התקין.
המינוח לשינוי שהוצג בפיסקה הקודמת הוא R4X, כאשר האות הראשונה מייצגת את החומצה האמינית התקינה (כאן – R שמייצגת ארגינין), הספרה מייצגת את העמדה שבה חל השינוי (כאן – 4), והאות X מייצגת קודון סיום.
בצורת מינוח זו, תמיד יופיע X במצב של מוטציית פסק.
בסוג זה של מינוח לא ניתן לדעת מהו הבסיס שהשתנה.
צורת מינוח נוספת, שממנה לא ניתן לדעת ישירות שמדובר במוטציית פסק, נראית כך: c.10C>T, ובה המספר מייצג את העמדה שבה חל השינוי, C את הנוקלאוטיד המקורי ציסטאין שהשתנה לתימין, T.
האות c מהווה קיצור ל-cDNA, כדי להבהיר לקורא שמדובר במספור המתייחס לרצף ה-DNA.
לחלופין ניתן לסמן g לסימון הגנום, האות r לרצף ה-RNA, האות p לרצף החלבון או m לרצף מיטוכונדרי.
מנגנון לפירוק mRNA המכילים מוטציית פסק
ביצורים רבים, מוטציית פסק מופיעות הרבה פחות מהצפוי.
יצורים אלו פיתחו מנגנון באמצעותו מולקולות mRNA המכילות מוטציית פסק מפורקות.
מנגנון זה נקרא nonsense-mediated decay וידוע בראשי התיבות NMD.
מצבים פתולוגיים הקשורים במוטציות פסק
מוטציות פסק יכולות לגרום למחלות גנטיות שונות מכיוון שהן פוגעות ברצף DNA המוביל ליצירה של חלבון.
עם זאת, ייתכן שמוטציות נוספות מסוגים אחרים יובילו לאותה המחלה.
להלן מחלות שידוע שהן עלולות להיגרם ממוטציית פסק:
סיסטיק פיברוזיס, אשר נגרמת מהמוטציה G542X (כלומר, גליצין בעמדה 542 בחלבון מוחלף בקודון סיום).
מוטציה נקודתית (בעברית: תשנית נקודתית) או החלפה היא מוטציה גנטית, שבה נוקלאוטיד בודד מוחלף, מוחדר או מושמט מרצף DNA או RNA בגנום של אורגניזם.
למוטציות נקודתיות יכולות להיות השפעות שונות על התוצר החלבוני, ולעיתים ניתן לחזות השלכות של מוטציות ספציפיות.
ייתכן שלהחלפה לא תהיה השפעה כלל על התוצר החלבוני, והדבר מכונה החלפה נרדפת, אך ייתכנו השלכות עם פוטנציאל הרסני, כגון מוטציית פסק ומוטציית סלף.
מוטציות נקודתיות הן הסוג הדומיננטי של SNP בגנום.
מקורן של המוטציות הנקודתיות הוא לרוב בתהליך שכפול ה-DNA.
שכפול קורה כאשר DNA דו-גדילי נפרד לשני גדילים, שכל אחד מהם משמש תבנית ליצירת גדיל משלים.
מוטציה יכולה להיווצר בצורה ספונטנית.
קצב יצירת המוטציות עולה בחשיפה למוטגנים.
מוטגנים יכולים להיות פיזיקליים, כגון קרינת UV, קרני X, חשיפה לחום קיצוני או לכימיקלים מסוימים שפוגעים ב-DNA.
ישנם מנגנונים שונים שמובילים ליצירת מוטציה נקודתית.
קרינת UV ואור בתדירות גבוהה מסוגלים ליינן אלקטרונים, ובכך להשפיע על הבסיסים המרכיבים את ה-DNA או ה-RNA.
מולקולות חמצן פעילות בעלות רדיקלים חופשיים, שהן תוצר לוואי של מטבוליזם תאי, עלולות אף הן להזיק.
תוצרי היינון והרדיקלים החופשיים יכולים לגרום לשבר חד- או דו- גדילי.
שלמות ה-DNA יכולה להיפגע כתוצאה מדגרדציה של הקשרים הכימיים בין המולקולות שמרכיבות אותו.
בנוסף, טעויות של אנזימים המשתתפים בתהליך יכולות להוביל למוטציות החלפה, החדרה, או השמטה.
בשנת 1959 ארנסט פריס טבע את המונחים הֶחְלֵף בְּדוֹמֶה (transition) והֶחְלֵף בְּשׁוֹנֶה (transversion) כדי לסווג מוטציות נקודתיות שונות.
החלף בדומה הוא מצב שבו פורין מוחלף בפורין אחר (A ↔ G), או החלפה של פירימידין בפירימידין אחר (C ↔ T).
החלף בשונה הוא מצב שבו פורין מוחלף בפירמידין, או הפוך – החלפה של פירימידין בפורין (C/T ↔ A/G).
מצב של החלף בדומה נפוץ פי עשרה מאשר החלף בשונה.
מוטציות פֶּסֶק כוללות מצבים בהם המוטציה מובילה ליצירת קודון סיום מוקדם מהמצב הרגיל (stop-gain), ובהם נוצר חלבון קצר מהרגיל, וכן מצבים בהם המוטציה קורית בבסיסים השייכים לקודון הסיום עצמו ומובילים לביטולו (stop-loss) כך שנוצר חלבון ארוך מהרגיל.
מוטציה נקודתית עלולה גם להוביל ליצירה של קודון התחלה (AUG) מוקדם מהרגיל, באזור הלא מתורגם של רצף ה-RNA, ובכך להשפיע על תהליך השעתוק כולו (start-gain).
המוטציה עלולה גם לפגוע בקודון ההתחלה ולשנות אותו, ובכך ייתכן שה-RNA כלל לא יתורגם (start-loss).
מוטציות סֶלֶף גורמות לקידוד של חומצה אמינית אחרת מהרגיל, באמצעות שינוי בסיס היוצר קודון לא תקין.
עם זאת, ייתכן שהחומצה האמינית החריגה דומה בתכונותיה לחומצה האמינית המקורית או שמיקום המוטציה הוא באזור פחות חשוב בחלבון, ולכן רוב החלבונים יכולים לשאת מספר נמוך של מוטציות סלף בלי פגיעה משמעותית בתפקוד החלבון.
במקרים אחרים, מספיקה מוטציה נקודתית אחת כדי להוביל למחלה, כגון באנמיה חרמשית, שבה מוטציה נקודתית משנה חומצה גלוטמית אחת לוולין בחלבון בטא המוגלובין ובכך פוגעת בתפקודו.
ייתכן גם מצב שבו מוטציה תגביר פעילות של חלבון, וזהו המצב האופייני במוטציות שונות המעורבות במחלות סרטן שונות, כגון החלפה של ולין בחומצה גלוטמית בחלבון BRAF, שמובילה לשגשוג תאים.
החלפה נרדפת (או מוטציה נרדפת) היא מוטציה נקודתית שלא מובילה לשינוי של חומצה אמינית, מפני ששינוי הבסיס יוצר קודון שמתורגם לאותה חומצה אמינית כמו הקודון התקין.
כתוצאה מכך, רצף החלבון שנוצר זהה לזה שנוצר במצב תקין.
עם זאת, החלפה נרדפת יכולה להשפיע על שעתוק, שחבור, העברה של mRNA ותרגום, ובכך להשפיע על הפנוטיפ של האורגניזם.
מוטציה שקטה היא מוטציה נקודתית שאינה מובילה לשינוי שניתן להבחין בו בפנוטיפ של האורגניזם.
לעיתים משתמשים בצירופים "מוטציה שקטה" ו"מוטציה נרדפת" כבעלי אותה משמעות; אך למעשה, לא כל מוטציה נרדפת היא שקטה, ולא כל מוטציה שקטה היא נרדפת.
לדוגמה, יש מוטציות נקודתיות שמשנות קודון באופן שגורם להחלפת חומצה אמינית אחת באחרת, אבל בעלת פונקציונליות דומה, כך שרצף החלבון שנוצר הוא שונה אך תפקודו כמעט זהה.
מוטציות כאלה לעיתים קרובות נחשבות כשקטות, על אף שאינן נרדפות.
החדרה או השמטה של נוקלאוטיד בודד
מוטציה נקודתית שבה בסיס אחד מוחדר לרצף או מושמט ממנו עלולה להוביל למוטציית הסט , ובכך ליצור חלבון לא תקין.
מכיוון שהקודונים נקראים בשלשות, השמטה או החדרה של בסיס אחד יכולה לשנות את מסגרת הקריאה של השלשות, ובכך להפוך את החלבון לשונה לחלוטין מהחלבון המקורי – מאותה נקודה והלאה.
למוטציות נקודתיות באזורים שאינם מקודדים אין השלכות, אך יש יוצאים מן הכלל.
לא כל ה-DNA של יצור משמש ליצירת חלבונים.
אצל פרוקריוטים לרוב האחוז שלו נמוך, בעוד שבאיקריוטים הוא גבוה, אך משתנה מאוד בין טקסונים שונים ולעיתים אפילו בין מינים קרובים.
עם זאת, יש מחלוקת מדעית לגבי אחוז ה-DNA הלא-מקודד שיש לו תפקוד בהשוואה לאחוז ה-DNA הלא-תפקודי, וההערכות נעות בין 8%–80% מהגנום.
אם המוטציה הנקודתית מתרחשת באזור תפקודי כזה, כגון בקַדָּם או במַעֲצֵם, עלולה להיות השפעה על רמת הביטוי של החלבון.
לאזורים אלו נקשרים גורמי שעתוק, שחלקם מזהים רצף DNA ספציפי, ולכן למוטציה נקודתית באתר הקישור עלולה להיות השלכה על יעילות תהליך השעתוק, דבר שישפיע על רמות ה-mRNA וייתכן שאף על רמות החלבון.
דוגמה נוספת היא פגיעה באתר שחבור של אינטרון, כך שכעת תהליך השחבור לא יתבצע והאינטרון ייכלל בתעתיק ה-mRNA הבשל.
כ-15% מהמוטציות הנקודתיות שגורמות למחלות באדם נגרמות כתוצאה משיבושים בתהליך השחבור.
למוטציות נקודתיות בתאי המין יש השלכות לא רק על היצור שבו אירעה המוטציה, אלא גם על הדורות הבאים.
המוטציה לא בהכרח הרסנית – ייתכן שהשינוי ברצף יעניק ליצור התאמה יותר טובה לסביבתו, ודבר זה יוביל להתפשטות המוטציה באוכלוסייה.
תאוריית האבולוציה נשענת על קיומן של מוטציות כאלו.
התאוריה מסבירה את המגוון וההיסטוריה של היצורים החיים, וטוענת שמוטציה נקודתית המעניקה יתרון ליצור תסייע לו לשרוד ולהתרבות, ובכך הוא מעביר את המוטציות בעלות היתרון לדורות הבאים.
מצד שני, מוטציות מזיקות הפוגעות ביצור יפגעו בהתאמתו לסביבה, מה שיוריד את סיכויי הרבייה שלו ויפחית את העברת המוטציות הללו הלאה, ותהליך זה מכונה ברירה טבעית.
למוטציה נקודתית יכולות להיות השלכות קצרות-טווח וארוכות-טווח.
לדוגמה, מוטציות שונות עלולות לעצור את מחזור התא בנקודות שונות.
ייתכנו בעיות בתהליכי השעתוק, השכפול והמיוזה.
לעיתים בעיות אלו יובילו למות התא.
השלכות ארוכות-טווח יקרו כאשר מוטציה תוטמע בגנום ותשרוד תהליך חלוקה תאית.
מוטציה שתוביל לשינוי באזור המקודד וברצף חומצות האמינו של חלבון, יכולה להביא לשינוי בפעילות החלבון, במבנהו התלת-ממדי, במיקומו, ביציבותו ובאפשרותו ליצור קשרים עם חלבונים אחרים.
שיטות רבות מנסות לחזות את ההשלכות של מוטציות כאלו על החלבון.
חוקרים נעזרים באלגוריתמים של למידת מכונה, שבהם המכונה מקבלת רשימה של מוטציות ידועות שאין להן השלכה רפואית ומוטציות שמובילות למצבים רפואיים שונים.
מודלים שונים משלבים רמות נוספות של ידע, כגון רמת השמירות האבולוציונית של הנקודה הספציפית בגנום של יצורים שונים.
דוגמאות למחלות הנגרמות עקב מוטציה נקודתית
מוטציות נקודתיות בחלבונים מדכאי גידולים גורמות לסרטן.
לדוגמה, מוטציות נקודתיות שונות בחלבון Adenomatous Polyposis Coli המשועתק מהגן APC מעודדות יצירת גידולים.
באונקוגנים ממקור אנושי, רוב המוטציות שמובילות לגידולים סרטניים הן מוטציות שגורמות להחלפה של חומצת אמינו בודדת בתוך רצף החלבון.
נוירופיברומטוזיס יכולה להיגרם ממוטציה נקודתית בגן NF1 או בגן NF2.
באנמיה חרמשית, נוקלאוטיד מספר 20 בגן של שרשרת בטא של החלבון המוגלובין משתנה עקב החלפה של אדנוזין בתריאונין, כך שרצף ה-DNA משתנה מ-GAG לרצף GTG, ולכן התרגום לחומצה אמינית משתנה מחומצה גלוטמית, ובעמדה מספר 6 יופיע ולין.
בטאי זקס, מוטציה נקודתיות בחלבון β-הקסוזאמינידאז-A המשועתק מהגן HEXA מובילה לפגיעה בפעילותו התקינה כליזוזום, דבר המונע פירוק של גנגליוזידים ולהצטברותם בגוף.
אחדים מהגנים האחראים על ראיית הצבעים עוברים מוטציה בקלות, ולכן מוטציות שונות בגנים אלו עלולות להוביל לפגיעה ביכולות ההבחנה בין צבעים שונים, ולפיכך לעיוורון צבעים.
מוטרונה (באיטלקית: Mottarone) הוא הר בהרי האלפים המערביים, במחוז פיימונטה שבצפון־מערב איטליה.
גובהו 1,491 מטרים מעל פני הים.
ההר נמצא בשטח העיר סטרזה, בין אגם אורטה לאגם מאג'ורה.
מקורו של הנהר אגוניה נמצא בהר.
אתר סקי אלפיני, באורך של כ-21 ק"מ, נמצא על ההר.
ב-23 במאי 2021, הרכבל שהוביל 15 בני אדם מהעיירה סטרזה לפסגת ההר, צנח לאזור מיוער בצלע ההר, סמוך לפסגה.
מויזס באומשטיין (בעברית משה באומשטיין ובפורטוגזית: Moysés Baumstein; 13 ביוני 1931, סאו פאולו – 4 בדצמבר 1991) היה חוקר ואמן ברזילאי יהודי.
מויזס באומשטיין נולד בסאו פאולו שבברזיל.
את הקריירה האמנותית הוא התחיל כצייר והקים קבוצת ציירים צעירים L´Espai בשנת 1960. בהמשך ביחד עם ז'אקוב גינסבורג הקים הוצאה לאור האוונגרדית «Perspectiva», שתחילה התמחתה ביודאיקה ומאוחר יותר בספרות לאינטלקטואלים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 מויזס באומשטיין החל להתעניין בצילום וסרטי אנימציה.
הוא הקים חברת הפקת וידאו ומולטימדיה Videcom וניהל אותה.
בשנת 1982 הוא נחשף להולוגרפיה והחל לייצר מיצגים אמנותיים בטכניקה זו.
בשנת 1983 הוא לראשונה הציג את יצירותיו הולוגרפיות במוזיאון בסאו פאולו.
מויזס באומשטיין המשיך לייצר מיצגים הולוגרפיים ולהציג אותם בתערוכות רבות בברזיל ומחוץ לגבולות המדינה.
בשנת 1992 במסגרת פסטיבל בינלאומי Videobrasil רטרוספקטיבה של עבודתו הוצגה עם סרטונים, סרטים והולוגרמות.
המעבדה ההולוגרפית שלו נשארה פעילה ב-Videcom עד שנת 2007, אז נתרמה למעבדת האופטיקה של המחלקה לפיזיקה ב-UNICAMP באחריות פרופ.
חוסה לונאצי (חלוץ ההולוגרפיה בברזיל).
החברה Videcom שבאומשטיין הקים פעיל עד היום.
מוטציות BRCA הן מוטציות בגנים BRCA1 או BRCA2, שהם גנים מדכאי סרטן.
בגנים האלו זוהו מאות מוטציות שונות, ובעוד שחלקן זוהו כלא מזיקות או כלא בעלות השפעה מוכחת, סוגים מסוימים נקבעו כמסוכנים.
הסוגים המסוכנים עלולים לגרום לנשאי המוטציה לפתח סוגי סרטן רבים, בייחוד סרטן השד או השחלות.
5-10% ממקרי סרטן השד בנשים מיוחסים למוטציות ב-BRCA1 ו-BRCA2, והשפעת הסרטן על נשים עם מוטציה בגנים האלו היא לרוב קשה יותר.
הסיכון שנשים בעלות מוטציות מזיקות ב-BRCA1 או BRCA2 (מוטציות שהוכחו כגורמות לסרטן) יחלו בסרטן השד גדול בערך פי חמישה מהרגיל, והסיכון שיחלו בסרטן השחלות גדול בערך פי עשרה עד שלושים.
הסיכוי שנשים בעלות מוטציית BRCA1 בסיכון גבוה יחלו בסרטן השד או השחלות גדול יותר מאשר עם מוטציה ב-BRCA2. נשאות של מוטציה בסיכון גבוה לא תגרום לנשאית לפתח סרטן כלשהו בהגדרה, וכמו כן לא ניתן להניח שכל סרטן שהתפתח באישה אכן נגרם כתוצאה מהמוטציה, ולא מגורמים אחרים.
הגנים BRCA1 ו-BRCA2 אחראיים לתיקון בעיות ברצפי DNA.
מוטציה בגנים הללו גורמת לשגיאות בתיקון, מה שמעלה משמעותית את הסיכון של אדם לפתח גידולים סרטניים בתא הפגום.
מוטציות יכולות לעבור בתורשה מכל אחד מההורים ועשויות לעבור הן לבנים והן לבנות.
לכל ילד של נשא גנטי, ללא קשר למין, יש סיכוי של 50% לרשת את המוטציה.
בהתאם, מחצית מהנשאים באוכלוסייה הם גברים, ומחצית נשים.
מוטציות BRCA גורמות בעיקר לסרטן השד וסרטן השחלות בקרב נשים.
הסיכון לסרטן שד הקשור ל-BRCA עבור גברים נשאי המוטציה גבוה יותר מאשר עבור גברים אחרים, אך עדיין נמוך יחסית.
מוטציות בסיכון גבוה מגבירות את הסיכוי לפתח גם סוגי סרטן אחרים, כגון סרטן המעי הגס, סרטן הלבלב, מלנומה וסרטן הערמונית.
לנשים עם מוטציות מזיקות בגנים BRCA1 או BRCA2 יש סיכון גבוה לפתח סרטן שד או שחלות.
מכיוון שמחקרים שונים מסתכלים על אוכלוסיות שונות, ומכיוון שלסוגים שונים של מוטציות יש סיכונים שונים במקצת, הסיכון מבוטא בצורה הטובה ביותר כטווח, ולא כמספר בודד.
לנשים עם סרטן שד הקשור למוטציית BRCA יש סבירות של עד 40% לפתח סרטן שד ראשוני נוסף בתוך עשר שנים לאחר האבחנה של הראשון, אם לא קיבלו טיפול בטמוקסיפן או כריתת שחלות.
גם הסיכון של אישה עם סרטן השחלות לפתח סרטן שחלות נוסף בעשר השנים שלאחר האבחנה גדל ב-6-12% בתנאים אלו.
סטטיסטיקה של סרטן שחלות הקשור ל-BRCA כולל בדרך כלל לא רק סרטן של השחלות עצמן, אלא גם סרטן הצפק ואת הסרטן הנדיר מאוד, אך קל יותר לזיהוי, של החצוצרות.
נשים עם מוטציית BRCA מפתחות סרטן החצוצרות בשיעור שגדול פי יותר ממאה מהשיעור הרגיל.
: 275–302  קשה להבחין בין שלושת סוגי הסרטן הללו בשלבים המתקדמים שלהם.
סרטן שד הקשור ל-BRCA מופיע בגיל מוקדם יותר מאשר סרטן שד שאינו קשור למוטציה.
: 89–111  נטען בעבר כי סרטן שד הקשור ל-BRCA הוא אגרסיבי יותר מסרטן שד רגיל, אולם רוב המחקרים באוכלוסיות ספציפיות מצביעים על הבדל קטן או ללא הבדל בשיעורי ההישרדות.
BRCA1 מיוחס לסרטן שד משולש שלילי, שאינו מגיב לטיפולים הורמונליים ותרופות מסוימות, כגון טרסטוזומאב.
סרטן שד בעקבות מוטציה בגן זה מופיע לרוב כשני עשורים מוקדם מהרגיל.
BRCA2 מיוחס בעיקר לסרטן שד לאחר גיל המעבר, אם כי קיים סיכון משמעותי לפתח סרטן שד גם לפני כן.
הוא לרוב מגיב מאוד לטיפולים הורמונליים.
סרטן השחלות או החצוצרות הקשור ל-BRCA רגיש בצורה יוצאת דופן לכימותרפיה מבוססת פלטינה כמו ציספלטין, ולכן קל יותר לטפל בו מאשר בסרטן שלא קשור למוטציה.
: 275–302  סרטן השחלות הקשור ל-BRCA1 מופיע בנשים בגילאים צעירים יותר, אך הסיכון אצל נשים עם מוטציה ב-BRCA2 עולה במידה ניכרת במהלך גיל המעבר.
לאישה בת 25 ללא מוטציה בגנים של BRCA יש סבירות של 84% להגיע לגיל 70 לפחות.
11% ממקרי המוות בגילאים האלו נגרמים מסרטן השד או השחלות, ו-89% מסיבות אחרות.
לעומת זאת, לנשאית מוטציית BRCA1 בסיכון גבוה יהיה סיכוי של 59% בלבד להגיע לגיל 70 ללא התערבות רפואית או כירורגית מניעתית.
מתוך אותן נשים שלא שורדות, 26% ימותו מסרטן השד, 46% מסרטן השחלות ו-28% מסיבות אחרות.
לנשים עם מוטציה ב-BRCA2 בסיכון גבוה, ללא התערבות רפואית או כירורגית מניעתית, יהיה סיכוי של 71% להגיע לגיל 70. מבין אלו שנפטרו, 21% ימותו מסרטן השד, 25% מסרטן השחלות ו-54% מסיבות אחרות.
ניתן לשפר את הסיכוי לשרוד עד גיל 70 לפחות על ידי מספר התערבויות רפואיות, בעיקר כריתת שד מניעתית וכריתת שחלות.
באופן כללי מעט מאוד גברים מפתחים סרטן שד לפני גיל 50. : Ch8
כמחצית מהגברים המפתחים סרטן שד הם נשאי מוטציה בגן BRCA או באחד מהגנים האחרים הקשורים לתסמונות תורשתיות של סרטן השד-שחלות.
סרטן שד אצל גברים יכול להיות מטופל בהצלחה כמו סרטן שד אצל נשים, אך גברים מתעלמים לעיתים קרובות מתסמיני הסרטן, כגון אזור כואב או נפיחות חריגה אשר עשויה להיות לא גדולה יותר מגרגר אורז, עד שהסרטן מגיע לשלב מתקדם.
בניגוד לגברים אחרים, גברים עם מוטציית BRCA, במיוחד מוטציית BRCA2, עשויים להפיק תועלת מבדיקות שד מקצועיות ועצמיות.
הדמיה רפואית אינה מומלצת בדרך כלל, אך מכיוון שלגברים נשאי BRCA2 יש סיכון דומה לאוכלוסיית הנשים הכללית לפתח סרטן שד, ניתן להתאים תוכנית ממוגרפיה שנתית סטנדרטית לגברים אלו.
מוטציות נקשרו לסיכון מוגבר לפתח כל סוג של סרטן פולשני, כולל סרטן הקיבה, סרטן הלבלב, סרטן הערמונית וסרטן המעי הגס.
בנוסף לסיכון הקשור במוטציה, לנשאים יש את הסיכונים הרגילים לפתח סרטן (ומחלות אחרות) הקשורים לעלייה בגיל, עישון, צריכת אלכוהול, תזונה לקויה, חוסר פעילות גופנית וגורמי סיכון ידועים אחרים.
גברים עם מוטציות BRCA לא יכולים לחלות בסרטן השחלות, אבל הם עשויים להיות בסיכון גבוה פי שניים מאנשים שאינם נשאים לפתח סרטן הערמונית בגיל צעיר יותר.
: Ch8  עד שליש מנשאי מוטציות BRCA2 צפויים לפתח סרטן הערמונית לפני גיל 65. הסיכון קטן יותר ושנוי במחלוקת בנשאי BRCA1. סרטן הערמונית בנשאי מוטציות BRCA נוטה להופיע עשור מוקדם מהרגיל, והוא נוטה להיות אגרסיבי יותר מהרגיל.
כתוצאה מכך, בדיקת ערמונית שנתית, הכוללת בדיקה דיגיטלית של פי הטבעת, מומלצת החל מגיל 40 בקרב נשאים ידועים.
סרטן הלבלב נוטה להיות תורשתי, וכך גם בקרב משפחות בהן קיימים נשאי מוטציות BRCA.מוטציית BRCA1 מכפילה עד משלשת את הסיכון לפתח סרטן לבלב, ואילו מוטציית BRCA2 מגדילה את הסיכון פי 3–5. בין 4% ל-7% מהאנשים עם סרטן הלבלב הם נשאי מוטציית BRCA.
עם זאת, מכיוון שסרטן הלבלב הוא נדיר יחסית, אנשים עם מוטציית BRCA2 כנראה עומדים בפני סיכון מוחלט של כ-5%.
בדומה לסרטן השחלות, הוא לא נוטה לייצר תסמינים בשלביו המוקדמים, שהם יותר ניתנים לטיפול.
סרטן הלבלב הקשור למוטציית BRCA נוטה להופיע כעשור מוקדם יותר ממקרים לא תורשתיים.
הבדיקה היא פולשנית ולכן לפני הופעת תסמינים היא עשויה להיות מומלצת רק לנשאי BRCA2 שיש להם גם היסטוריה משפחתית של סרטן הלבלב.
מלנומה היא סרטן העור הקטלני ביותר, אם כי הוא נרפא בקלות בשלבים המוקדמים.
הסבירות הנורמלית לפתח מלנומה תלויה בגזע, במספר השומות שיש לאדם, בהיסטוריה המשפחתית, בגיל, במין ובכמה האדם נחשף לקרינת UV.
לנשאי מוטציה ב-BRCA2 יש סיכון בין כפול למשולש לפתח מלנומה מהסיכון שיש להם בדרך כלל, וסיכון גבוה מהממוצע למלנומה של העין.
שיעור סרטן המעי הגס בקרב גברים ונשים בעולם עומד על כ-6%, בדרך כלל מעל גיל 50. : Ch8  זוהי מחלה המושפעת מגורמים רבים, כמו גיל, תזונה ואחרים.
הסיכון לפתח סרטן זה עשוי להיות גבוה פי ארבעה מהרגיל בחלק ממשפחות BRCA1, וכפול בקרב נשאי BRCA2. כמו סרטן הלבלב, ייתכן שרק חלק ממוטציות BRCA או חלק ממשפחות BRCA גורמות לסיכון הנוסף; בניגוד לסוגי סרטן אחרים הנגרמים על ידי BRCA, הוא אינו מופיע בגיל מוקדם מהרגיל.
: Ch8 בדיקת סרטן מעי גס רגילה מומלצת בדרך כלל לנשאי מוטציות BRCA.
מוטציות ב-BRCA1 וב-BRCA2 מעורבות בכמה ממאירויות המטולוגיות.
מוטציות BRCA1 קשורות ללוקמיה מיאלוגנית חריפה וללוקמיה מיאלוגנית כרונית.
מוטציות של BRCA2 נמצאות גם בלימפומות רבות של תאי T ובלוקמיה לימפוציטית כרונית.
הדילמה האם להביא ילדים או לא עלולה להיות מקור ללחץ עבור נשים שמגלות במהלך שנות הפוריות שלהן שיש להן מוטציות BRCA.
סביר להניח שיש השפעה מועטה או שאין בכלל השפעה של מוטציה בגן BRCA על הפוריות הכוללת, אף על פי שלנשים עם מוטציית BRCA יש סיכוי גבוה יותר לסבול מאי - ספיקת שחלות ראשונית.
נשאיות מוטציה של BRCA עשויות להיות בעלות סיכוי גבוה יותר ללדת בנות מאשר בנים, אולם תצפית זו יוחסה להטיית בירור.
אם שני ההורים הם נשאים של מוטציית BRCA, לעיתים נעשה שימוש באבחון גנטי טרום השרשה כדי למנוע לידת ילד עם מוטציות : 82–85 .
העברה של שתי מוטציות BRCA1 (אחת מכל הורה) מעולם לא דווחה ומאמינים שהיא מום מולד קטלני.
העברת מוטציה אחת ב-BRCA1 ומוטציה אחת ב-BRCA2 מדווחת מדי פעם.
במצב כזה הסיכון של הילד לכל סוג סרטן נתון הוא הסיכון הגבוה יותר של שני הגנים (למשל, הסיכון לסרטן השחלות מ-BRCA1 והסיכון לסרטן הלבלב מ-BRCA2).
שתי מוטציות BRCA2 מייצרת אנמיה על שם פנקוני.
הריונות בנשים ללא מוטציות נמצאו קשורים להפחתה משמעותית בסיכון של האם לפתח סרטן שד לאחר גיל 40. ככל שהאישה צעירה יותר בזמן לידתה הראשונה, כך היא מקבלת יותר הגנה מפני סרטן השד.
: 113–142 הנקה של יותר משנה גם מסייעת להגנה מפני סרטן השד.
: 113–142 נמצא גם שהיריון מגן מפני סרטן השחלות בנשים בעלות גנים טיפוסיים.
אף על פי שמחקרים מסוימים הניבו תוצאות שונות, הריונות והנקה בדרך כלל לא יגנו על נשים עם מוטציות BRCA מפני סרטן.
: 113–142  המחקר הנוכחי מוגבל ולא מדויק מספיק כדי לאפשר חישוב של סיכונים ספציפיים.
עם זאת, זוהו המגמות הכלליות הבאות:
עבור נשים עם מוטציית BRCA1, לא נמצא קשר בין גיל האישה כשהיא יולדת לראשונה לבין הסיכון שלה לפתח סרטן שד.
הלידה אינה מספקת הגנה מפני סרטן השד, אלא אם כן לאישה היו חמישה הריונות מלאים או יותר, ובשלב זה היא זוכה להגנה מועטה בלבד.
בדומה לנשים בעלות גנטיקה טיפוסית, הריון מגן מפני סרטן השחלות בנשים עם מוטציית BRCA1. כמו כן, הנקה של יותר משנה מגנה באופן משמעותי מפני סרטן השד.
השפעה זו עשויה להגיע ל-19% בשנה של הנקה, נתון גבוהה בהרבה מזה שנראה בקרב נשים שאינן נשאיות.
לא ברור האם קיימת השפעה של הנקה ארוכת טווח על סרטן השחלות.
עבור נשים עם מוטציית BRCA2, כל הריון קשור באופן פרדוקסלי לעלייה מובהקת סטטיסטית בסיכון לסרטן השד.
שלא כמו נשים ללא מוטציות או נשים עם מוטציית BRCA1, להנקה אין השפעה על סרטן בנשים עם מוטציות BRCA2. נתונים מוגבלים וסותרים מצביעים על כך שבניגוד לנשים אחרות, הריון אינו מפחית באופן משמעותי את הסיכון לסרטן השחלות בנשים עם מוטציית BRCA2 ועלול להגביר אותו.
מוטציית BRCA מועברת בתורשה באופן גנטי דומיננטי.
לכן הן מסווגות כמוטציות תורשתיות (מוטציות קו הנבט - ג'רמניליות) ולא מוטציות נרכשות סומטיות.
שני הגנים של BRCA הם גנים מדכאי סרטן.
לעיתים ברצפי DNA מתפתחות הפסקות דו-גדיליות (קטיעות ברצף) ובעקבות כך הוא זקוק לתיקון.
התא משתמש בחלבונים במסלול אנזימטי על מנת להתאים באופן מושלם ומדויק מאוד את התיקון לרצף הספציפי.
החלבונים בהם התא משתמש מיוצרים בגנים BRCA.
מוטציית BRCA משביתה את הגן או גורמת לו לייצר חלבון לא תקין.
בעקבות כך רצף ה-DNA לא מתוקן או מתוקן באופן שלא מותאם לו, ודבר זה עלול לגרום לגידולים סרטניים.
מכיוון שלבני אדם יש גנום דיפלואידי (שני עותקים של כרומוזומים) לכל תא יש בהתאם שני עותקים של גן BRCA, אחד מכל הורה ביולוגי.
בדרך כלל רק עותק אחד מכיל מוטציה תורשתית, כך שהאדם המושפע הוא הטרוזיגוטי למוטציה ולמעשה גן ה-BRCA משתמש בעותק התקין על מנת להמשיך לתפקד.
אבל אם בתא מסוים בגוף יש השבתה גם של העותק השני המתפקד (תהליך שמתרחש באופן טבעי), אז הגן לא יצליח לתקן יותר שגיאות ברצפי DNA.
אובדן העותק הפונקציונלי נקרא אובדן הטרוזיגוסיות (LOH).
כל אי תיקון הרצף או שגיאה כתוצאה מתיקון לא מדויק של ה-DNA עלולה לגרום להתמרה סרטנית של התא.: 39–50
ישנן וריאציות רבות בגנים של BRCA, ולא כל השינויים מעניקים את אותם סיכונים.: 39–50  גרסאות מסוימות אינן מזיקות בעוד אחרות ידועות כמזיקות מאוד.
כמה פולימורפיזמים נוקלאוטידים בודדים עשויים להקנות רק סיכון קטן, או עשויים להקנות סיכון רק בנוכחות מוטציות אחרות או בנסיבות מסוימות.
במקרים אחרים, לא ידוע אם הגרסה מזיקה.
מוטציה מזיקה: הוכח שהשינוי בגן גורם לסיכונים משמעותיים.
לעיתים קרובות, אלו הן מוטציות של שינוי מסגרת המונעות מהתא לייצר יותר מהחלק הראשון של החלבון הדרוש.
חשוד כמזיק: אף על פי ששום דבר לא הוכח, הווריאציה נחשבת כרגע כמזיקה.
וריאנט של מובהקות לא ברורה (VUS): לא ברור האם לשינוי יש השפעה כלשהי.
זוהי תוצאת בדיקה נפוצה, ורוב הווריאציות החלו בקטגוריה זו.
ככל שנרכשות ראיות נוספות, אלה מסווגות מחדש.
וריאנט, בעד פולימורפיזם: אמנם שום דבר לא הוכח, אבל כרגע מאמינים שהווריאציה אינה מזיקה.
פולימורפיזם שפיר: השינוי מסווג כלא מזיק.
אלה עשויים להיות מדווחים כ"לא מוטציה".
למוטציות מזיקות יש חדירה גנטית גבוהה, אך לא מלאה, מה שאומר שלאנשים עם המוטציה יש סיכון גבוה לפתח מחלה כתוצאה מכך, אך יש אנשים שלא יפתחו סרטן אף על פי שהם נושאים מוטציה מזיקה.
ייעוץ גנטי מומלץ לנשים שההיסטוריה הבריאותית האישית או המשפחתית שלהן מעידה על סבירות גבוהה מהממוצע שיש להן מוטציה.
מטרת הייעוץ הגנטי היא להעניק מידע אודות הסבירות לתוצאה חיובית, הסיכונים והיתרונות שבבדיקה, מגבלות הבדיקות, המשמעות המעשית של התוצאות והפעולות להפחתת הסיכון שניתן לנקוט אם התוצאות חיוביות.
במהלך הייעוץ ניתנת גם תמיכה רגשית ועל היועץ להיות אדם נייטרלי שעוזר ללקוח לקבל החלטה משלו במודל של הסכמה מדעת, מבלי לדחוף אותו לכיוון החלטה מסוים.
יש אנשים שבוחרים לא להיבדק או לדחות את הבדיקה למועד מאוחר יותר, בין היתר כי הידע על המוטציה מעורר בהם חרדה.: 51–74
בדיקת מוטציה ב-BRCA1 או BRCA2 מומלצת לאנשים בסיכון גבוה כתוצאה מהיסטוריה משפחתית (לרוב דרגה ראשונה ושנייה, במקרים מסוימים גם שלישית) או אבחנה חדשה של סרטן.
הבדיקה מכוסה על ידי קופות החולים וניתנת על ידי אונקולוג או רופא המשפחה עבור אנשים בסיכון גבוה למוטציה, על פי ההתוויות הבאות:
קרוב משפחה בעל מוטציה ידועה בגן BRCA1 או BRCA2
אדם בעל שני קרובי משפחה בדרגה ראשונה או שנייה שאובחנו עם סרטן שד מתחת לגיל 45
אדם בעל שלושה קרובי משפחה בדרגה ראשונה או שנייה שאובחנו עם סרטן שד בגיל ממוצע של 50 ומטה
אדם בעל ארבעה קרובי משפחה שאובחנו בכל גיל
אדם בעל קרובת משפחה שפיתחה גם סרטן שד וגם סרטן שחלות
אם אותו אדם או באותו צד במשפחה התפתחו גם סרטן הלבלב וגם סרטן השד או השחלות
בדיקת ילדים צעירים נחשבת לא אתית מבחינה רפואית מכיוון שתוצאות הבדיקה לא ישנו את הדרך בה מטפלים בבריאות הילד.: 82–85
קיימות שתי בדיקות שונות.: 51–74  בשתיהן משתמשים בדרך כלל בדגימת דם, אם כי ניתן לבצע גם דגימת רוק.
הבדיקה המהירה, הפשוטה והזולה ביותר משתמשת בתוצאות בדיקה חיוביות של קרוב משפחה ובודקת רק את המוטציה הבודדת שידוע שקיימת במשפחה.
אם אין לאף קרוב משפחה תוצאות חיוביות של הבדיקה, אז ניתן לבצע בדיקה מלאה הבודקת את כל הרצף של BRCA1 וגם BRCA2. במקרים מסוימים, בגלל אפקט המייסד, ניתן להשתמש באתניות יהודית כדי לצמצם את הבדיקה ולבדוק במהירות את המוטציות השכיחות ביותר שנראו בקרב יהודים אשכנזים.: 51–74
תוצאת בדיקה חיובית למוטציה המוכרת כגורמת לסרטן אינה מבטיחה שהאדם יפתח כל סוג של סרטן בהגדרה, אלא רק מוכיחה נטייה גבוהה יותר כפי שמפורט בהשפעות בריאותיות.
תוצאת בדיקה שלילית, אם ידוע על מוטציה ספציפית במשפחה, מראה שלאדם אין נטייה לסרטן הקשורה ב-BRCA, אם כי היא לא מבטיחה שהאדם לא יפתח מקרה לא תורשתי של מחלת הסרטן.
תוצאת בדיקה שלילית כשלעצמה אינה אומרת שלמטופלת אין נטייה תורשתית לסרטן השד או השחלות משום שלמשפחה עשויה להיות נטייה גנטית אחרת לסרטן.
קיים מגוון של בדיקות סקר והתערבויות אשר מסייעות בניהול סיכונים לסרטן הקשור ל-BRCA.
הבדיקות מותאמות בהתאם לגורמי סיכון אישיים ומשפחתיים.
מטרת בדיקות הסקר היא גילוי מוקדם של הסרטן והן אינן מונעות את התפתחותו, ולכן לעיתים משלבים גם שיטות מניעה בעלות תוצאות משתנות.
נהוג לנקוט במשטר בדיקות סקר אינטנסיבי עבור נשים בעלות מוטציה מזיקה בגן ה-BRCA, וכמו כן גם לנשים אשר ישנו חשד לקיומו של גנים אלו, כאשר המטרה היא גילוי של סרטן כמה שיותר מוקדם.
הטיפולים המומלצים כוללים בדיקות שד תכופות וכמו כן גם בדיקות לגילוי סרטן בשחלות.
הדמיות שד לרוב כוללות MRI (דימות תהודה מגנטית) שד אחת לשנה, החל מגילאים 20 עד 30 כתלות בגיל בו קרובי משפחה אובחנו בסרטן שד.
ממוגרפיה לרוב מבוצעת רק בגיל מתקדם שכן ישנו חדש כי נשאי מוטציות BRCA נמצאים בסכנה מוגברת לפיתוח סרטן בעקבות נזקי קרינת רנטגן.
ינן גם בדיקות סקר אלטנרטיביות כגון אולטרה סאונד שד, בדיקות CT, סריקות PET, סינטיממוגרפיה, אלסטוגרפיה, תרמוגרפיה, שטיפה דוקטלית, ובדיקות סקר ניסיוניות נוספות אשר חלקן מקוות לזהות סמנים ביולוגיים של סרטן שד (מולקולות אשר מופיעות בדם כאשר מתפתח סרטן שד).
בדיקות סקר לסרטן השחלות לרוב כוללות אולטרה סאונד באזור האגן כפעמיים בשנה.
כמו כן ניתן לבצע בדיקות אגן קליניות ובדיקות דם במטרה לזהות סמן CA-125, המעיד על סרטן השכלות.
לבדיקות דם ישנם מדדי רגישות וסגוליות נמוכים בזיהוי סרטן בשחלות.
בבדיקות סקר לסרטן שד ושחלות, אזורי רקמה שנראים חשודים נחקרים באמצעות הדמיה נוספת, לעיתים באמצעות טכניקות הדמיה שונות ולעיתים בהפרש זמן מהבדיקה הראשונה, ויתרה מזאת לעיתים מבוצעת ביופסיה לאזור החשוד.
גלולות למניעת הריון משויכות להפחתה משמעותית בסיכון לסרטן השחלות אצל נשים עם מוטציות BRCA.
מחקר משנת 2013 מצא כי שימוש בגלולות מקושר להפחתה יחסית של כ-42% לסרטן השחלות, כאשר התוצאות היו דומות עבור מוטציות BRCA1 ו-BRCA2. מנגד לשימוש בגלולות לא נמצא קשר משמעותי לסרטן שד, אם כי נצפתה עלייה קלה בסכנה לסרטן שד אשר הייתה חסרת משמעות סטטיסטית.
מחקר משנת 2011 מצא כי שיימוש בגלולות הוביל להפחתה של 43% בסכנה לפיתוח סרטן השחלות בקרב נשים עם מוטציות BRCA, כאשר המידע אודות הסכנה לסרטן שד בקרב נשאיות מוטציות BRCA היה בלתי עקבי.
נמצא כי מאפננים סלקטיביים של קולטני אסטרוגן (SERM), בפרט טמוקסיפן, מפחיתים את הסכנה לסרטן שד בקרב נשים עם מוטציות.
עקב זאת חלק מהנשים אשר מתחילות טיפול בטמוקסיפן מפסיקות להשתמש בתרופה, ורופאים לעיתים מגבילים את השימוש לנשים עם גידולים לא טיפוסיים בשדיים.
השימוש ב טמוקסיפן אסור לנשים אשר בסבירות גבוהה ייפגעו מהסיבוכים הנפוצים של התרופה.
רלוקסיפן (אוויסטה), תרופה בעלת סכנה מופחתת לתופעות לוואי, מהווה אלטרנטיבה לטמוקסיפן אך התרופה טרם נחקרה בהקשר ספציפי למוטציות BRCA.
ניתן לשלב נטילת טמוקסיפן עם כריתת שחלות על מנת להפחית אף יותר את הסכנה לסרטן שד, במיוחד בקרב נשים עם מוטציות בגן BRCA2. עמ-113–142
מעכבי ארומטאז הם תרופות המונעות ייצור אסטרוגן בבלוטת יותרת הכליה וברקמת השומן.
יש להם פחות תופעות לוואי ממאפננים סלקטיביים של קולטני אסטרוגן כמו טמוקסיפן, אך אינם פועלים בנשים לפני גיל המעבר, מכיוון שהם אינם מונעים מהשחלות לייצר אסטרוגן.
ידוע כי מספר סוגים של ניתוחים מונעים מפחיתים באופן משמעותי את הסיכון לסרטן עבור נשים עם מוטציות BRCA מזיקות במיוחד.
ניתן לבצע את הניתוחים בנפרד או בשילוב זה עם זה, וכמו כן גם בשילוב עם התערבויות לא כירורגיות להפחתת הסיכון לסרטן השד והשחלות.
ניתוחים כמו כריתת שד וכריתת שחלות אינם מבטלים לחלוטין את הסיכוי לסרטן השד; נצפו מקרים של סרטן שד למרות נקיטה באמצעים אלו.
קשירת חצוצרות היא האפשרות הפחות פולשנית מבין הניתוחים הללו ונראה כי היא מפחיתה את הסיכון לסרטן השחלות עבור נשאי מוטציות BRCA1 ביותר מ-60%.
כריתת חצוצרות היא אפשרות נוספת שהיא פולשנית יותר מקשירת חצוצרות ועלולה לגרום להפחתת סיכון נוספת.
שתי האפשרויות ניתנות לביצוע בכל עת לאחר לידת ילדים.
בניגוד לניתוחים מניעתיים אחרים, שני ניתוחים אלו אינם מפחיתים את הסיכון לסרטן השד.
כריתת שד מניעתית היא אפשרות בעלת סיכון נמוך המקושרת לירידה משמעותית בסיכון לסרטן השד.
כריתה מניעתית של השחלות והחצוצרות מביאה להפחתה גדולה מאוד בסיכון לסרטן השחלות, ולהפחתה גדולה בסיכון לסרטן השד אם מבוצעת לפני גיל המעבר הטבעי.
עם זאת, לניתוח זה ישנו גם הסיכון לתופעות לוואי משמעותיות אם מבוצע בגיל צעיר.
כריתת רחם אמנם לא משפיעה באופן ישיר על סוגי סרטן הקשורים ל-BRCA, אך היא מאפשרת לנשים להשתמש בכמה תרופות המפחיתות את הסיכון לסרטן השד (כגון טמוקסיפן) אשר מהוות בעצמן סיכון לסרטן הרחם.
בנוסף על כך כריתת רחם מאפשרת להשתמש בפחות הורמונים כדי לנהל את ההשפעות השליליות של כריתת שחלות מניעתית.
ההחלטה אם ואילו ומבין ניתוחים מניעתיים אלו, בנוסף לתזמון הביצוע שלהם, היא החלטה אישית מורכבת.
הידע הרפואי נכון להיום מציע הכוונה לגבי הסיכונים והיתרונות.
אפילו לנשאים של אותה מוטציה או לנשאים מאותה המשפחה עשויים להיות הבדלים מהותיים במידת הסכנה שלהם לחלות בסוג הסרטן שהם צפויים לחלות בו ובחומרתו, כמו גם לגיל שבו הם עלולים לחלות.
יתרה מזאת, לאנשים שונים יש גם ערכים שונים אשר משפיעים גם הם על החלטותיהם בנוגע לניתוחים מניעתיים.
הם עשויים לבחור להתמקד במניעת סרטן מוחלטת, יתרונות פסיכולוגיים, איכות החיים הנוכחית או הישרדות כללית.
ההשפעה האפשרית של התפתחויות רפואיות עתידיות בטיפול או בפרוגנוזה עשויה להיות בעלת חשיבות מסוימת גם עבור נשים צעירות מאוד ובהקשר תכנון משפחה.
ההחלטה היא אינדיבידואלית ובדרך כלל מבוססת על גורמים רבים, כגון ההתרחשות המוקדמת ביותר של סרטן הקשור ל-BRCA בקרב קרובי משפחה.
היעילות של ניתוחים מניעתיים גדלה כאשר הם מבוצעים בגיל צעיר יותר, אך עם זאת בכריתת שחלות ההשפעות השליליות משמעותיות ביותר בקרב נשים לפני גיל המעבר הטבעי.
מסיבה זו, כריתת שחלות מומלצת בעיקר לאחר גיל 35 או 40, בהנחה שהלידה הושלמה.
הסיכון לסרטן השחלות נמוך לפני גיל זה, וההשפעות השליליות של כריתת שחלות פחות חמורות ככל שהאישה מתקרבת לגיל המעבר הטבעי.
עבור נשאיות של מוטציות BRCA1 בסיכון גבוה, כריתת שחלות מניעתית בסביבות גיל 40 מפחיתה את הסיכון לסרטן השחלות והשד ומספקת יתרון הישרדות משמעותי לטווח ארוך.
ביצוע ניתוח זה בגיל צעיר מאוד מספק יתרון הישרדותי מועט אם בכלל, אך הוא מגביר את ההשפעות השליליות של הניתוח.
בהשוואה לחוסר התערבות, ניתוח זה בסביבות גיל 40 מגדיל את הסיכוי של האישה להגיע לגיל 70 ב-15%, מ-59% ל-74%.
הוספת כריתת שד מניעתית מעלה את ההישרדות הצפויה בעוד כמה אחוזים.
עבור נשאיות של מוטציות BRCA2 בסיכון גבוה, לכריתת שחלות בסביבות גיל 40 יש השפעה קטנה יותר.
הניתוח מגדיל את הסיכוי של האישה להגיע לגיל 70 בחמישה אחוזים בלבד, מ-75% ל-80%.
כאשר רק כריתת שד מונעת נעשית בגיל 40 במקום, השיפור דומה, כאשר הסיכוי הצפוי עולה מ-75% ל-79%.
ביצוע שני הניתוחים יחד בסביבות גיל 40 צפוי לשפר את הסיכוי של האישה להגיע לגיל 70 מ-75% ל-82%
לשם השוואה, לנשים באוכלוסייה הכללית יש סיכוי של 84% לחיות עד גיל 70.
מחקר בחן את ההשפעות הפסיכולוגיות והחברתיות של ניתוחים להפחתת סיכון בקרב נשים עם מוטציית BRCA.
בשל עדויות מוגבלות, מטא-אנליזה משנת 2019 לא הצליחה להסיק מסקנות האם התערבויות יכולות לעזור עם ההשפעות הפסיכולוגיות של ניתוח בנשאיות BRCA.
יש צורך במחקר נוסף כדי להסיק כיצד לתמוך בצורה הטובה ביותר בנשים שבוחרות בניתוח.
אצל אישה שלא פיתחה סרטן שד, הסרת השדיים עשויה להפחית את הסיכון שלה לסרטן שד ב-90%, לרמה שהיא כמחצית מהסיכון של אישה ממוצעת.
כריתת שד דו-צדדית היא הסרה של שני השדיים על ידי.
: 209–244 כריתת שד רדיקלית מעודכנת משמשת רק בנשים שאובחנו עם סרטן שד פולשני.
טכניקות לכריתת שד מניעתית כוללות: : 209–244
כריתת שד פשוטה, המומלצת לנשים שאינן עוברות שחזור שד, משאירה את הכמות הנמוכה ביותר של רקמת שד בגוף ולכן משיגה את הפחתת הסיכון הגדולה ביותר.
בנוסף לשימוש מניעתי, גם נשים שאובחנו עם שלבים מוקדמים יותר של סרטן מבצעות את הניתוח.
כריתת שד משמרת עור מסירה את רקמת השד, הפטמה ואת הילת הפטמה, אך משאירה את העור ה"עודף" במקומו לשחזור.
יש לו רקמת צלקת פחות גלויה מאשר כריתת שד פשוטה.
כריתת שד משמרת פטמות מסירה את רקמת השד, אך משאירה את הפטמה ואת הילת הפטמה ללא פגע למראה טבעי יותר.
כריתת שד תת-עורית מסירה את רקמת השד, אך משאירה את הפטמה ואת הילת הפטמה שלמים.
הצלקות מוסתרות בקפל מתחת לשד.
כריתת שד משמרת אראולה (הילת הפטמה) מסירה את רקמת השד ואת הפטמה, אך לא את הילת הפטמה.
כריתת שד משמרת עצבים היא מאמץ לשמור על העצבים המספקים תחושה לעור מעל השדיים.
לשדיים שעברו כל אחד מהניתוחים הללו יש הרבה פחות תחושת מישוש משדיים טבעיים.
טכניקות חוסכות עצבים הן מאמץ לשמור על תחושה מסוימת בשדיים, בהצלחה מוגבלת ולרוב רק חלקית.
הבחירה באיזו טכניקה משתמשים נקבעת על סמך קיומו של כל סרטן מסוג כלשהו ובריאותה הכללית של האישה, וכן על פי רצונה, אם בכלל, לניתוח שחזור שד למטרות אסתטיות.
: 209–244  נשים שבוחרות במראה חזה שטוח או משתמשות בתותבות חיצוניות בשד בוחרות בדרך כלל כריתת שד פשוטה, עם הפחתה גדולה יותר של הסיכון.
שחזור השד נעשה בדרך כלל על ידי מנתח פלסטי, וניתן להתחיל אותו כחלק מניתוח כריתת השד.
נעשה שימוש במספר טכניקות לשחזור, עם מיקומים וכמויות שונות של צלקות.
טכניקות מסוימות משתמשות ברקמות מחלקים אחרים בגוף, כמו רקמת שומן מהבטן התחתונה או מדי פעם בשרירים מחלקים אחרים בפלג הגוף העליון.
טכניקות אחרות משתמשות בשתלי חזה, לעיתים בשילוב עם מרחיבי רקמות, כדי לספק נפח.
ישנן טכניקות שחזור הדורשות מספר ניתוחים.
לאחר מכן, חלק מן הנשים מוסיפות קעקועים כדי לדמות את הילת הפטמה, או מבצעות עיצוב מחדש של העור ליצירת פטמה : 209–244
כריתת שחלות וחצוצרות (סלפינגו - אופורקטומי) מומלצות במידה רבה לנשים עם מוטציות BRCA.
פרוצדורה זו היא השיטה היעילה ביותר למניעת סרטן השחלות והחצוצרות בנשים עם מוטציית BRCA.
עם זאת, נותר סיכון קטן לסרטן פריטוניאלי (סקטן הצפק), לפחות בקרב נשים עם מוטציות BRCA1, שכן רירית הצפק עשויה מאותם תאים הנמצאים בחלקים מן השחלה.
סיכון זה מוערך לייצר כחמישה מקרים של סרטן הצפק לכל 100 נשים עם מוטציות BRCA1 מזיקות ב-20 השנים שלאחר הניתוח.
סרטן שחלות הקשור ל-BRCA2 נוטה להופיע בנשים סביב גיל המעבר או לאחריו, ולכן מומלץ לבצע כריתת שחלות וחצוצרות בין הגילאים 45 ל-50. : 275–302  אם הניתוח נעשה לפני גיל המעבר, הנשים גם נהנות מסיכון מופחת לסרטן השד.
הניתוח נעשה לעיתים קרובות בשילוב עם כריתת רחם ולפעמים גם עם כריתת צוואר הרחם, במיוחד בקרב נשים שרוצות לקחת טמוקסיפן, אשר ידוע כגורם סיכון לסרטן הרחם, או בקרב נשים בעלות רחם שרירני.
: 275–302 ישנן מספר אפשרויות שונות לביצוע ניתוח זה, כולל ניתוח לפרוסקופי.
מכיוון שלכ-5% מהנשים עם מוטציית BRCA יש סרטן שחלות לא מזוהה בזמן הניתוח המתוכנן, יש להתייחס לניתוח כאילו היה הסרה של סרטן ידוע.
כריתת שחלות וחצוצרות גורמת לעקרות.
ניתן להשתמש בשירותי פוריות כדי לשמר ביציות, במידת הרצון.
עם זאת, מכיוון שהתועלת בניתוח היא הגדולה ביותר בסמוך לגיל המעבר, רוב הנשים דוחות את הניתוח עד לאחר שהן ילדו ילדים.
הניתוח גם גורם באופן מלאכותי לגיל המעבר, הגורם לגלי חום, הפרעות שינה, שינויים במצב הרוח, יובש בנרתיק, קשיים מיניים, קושי בזיכרון מילים וסימנים ותסמינים רפואיים אחרים.
תופעות הלוואי נעות בין קלות לחמורות; ברובם ניתן לטפל לפחות חלקית.
נשים רבות עם BRCA נוטלות טיפול הורמונלי חליפי כדי להפחית את ההשפעות הללו: שילובי אסטרוגן-פרוגסטרון לנשים שיש להן רחם, ואסטרוגן ללא התנגדות לנשים שעברו כריתת רחם.
אסטרוגן יכול לגרום לסרטן השד, אך מכיוון שכמות האסטרוגן הנלקחת קטנה מהכמות המיוצרת מהשחלות שהוסרו, הסיכון בדרך כלל נחשב סביר.
ישנם מקורות המניחים שכריתת שחלות לפני גיל 50 מכפילה את הסיכון למחלות לב וכלי דם ומגבירה את הסיכון לשברים בירך הנגרמים מאוסטאופורוזיס באוכלוסייה הרלוונטית.
אין אורח חיים אשר מספק הגנה מספקת מפני מוטציות BRCA, לאור הסיכונים הגבוהים.
ילידת ילד ראשון בגיל צעיר יותר, ילידה של יותר ילדים מהממוצע והנקה במשך יותר משנה מפחיתים את הסיכון לסרטן השד עבור אישה בסיכון ממוצע.
: 113–142 מחקרים על השפעה זו בקרב נשאי מוטציית BRCA הניבו תוצאות סותרות, אך באופן כללי ההערכה היא שהבאת ילדים מספקת הגנה מועטה אם בכלל מפני סרטן השד לנשים עם מוטציות BRCA1, ובאופן פרדוקסלי מעלה את הסיכון לסרטן השד עבור נשים עם מוטציות BRCA2.
פעילות גופנית ושמירה על משקל גוף תקין מונעת סרטן שד וסוגי סרטן אחרים באוכלוסייה הכללית, וכן מונעת מחלות לב ובעיות רפואיות אחרות.