tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחקריו העיקריים של אמברייזיס התמקדו בסייסמולוגיה הנדסית, ובהנדסה גאוטכנית של רעידות אדמה.
הוא התמחה בהערכת סכנות מרעידות אדמה ובעמידות גאוטכנית של מבנים כנגד רעידות אדמה קרי; סכרים ויסודות למבנים.
הוא ייסד יחד עם עמית את כתב העת "הז'ורנל להנדסת רעידות אדמה", והיה אחד המייסדים של האגודה האירופאית להנדסת רעידות אדמה.
אמברייזיס נמנה עם אחד מהחוקרים המצוטטים ביותר בכתבי העת השונים בתחומי מחקריו, למשל: שני בעולם בהנדסת רעידות אדמה; וראשון בעולם (לעת אחרית ימיו) בסייסמולוגיה ההנדסית, תחום שהוא נחשב לאב המייסד שלו.
בשנת 2008 החליטו באגודה האירופית להנדסת רעידות אדמה להעניק מדי שנה פרס כספי על שם פרופ' ניקולאס אמברייזיס לחוקרים ראויים בתחום של הנדסת רעידות אדמה, הפועלים באחת מהמדינות החברות באגודה.
בכל הדוחות שפרסם בעקבות המחקרים שהוביל במדינות הללו, השאיר אמברייזיס מורשת של נתונים אודות משתנים כמותיים של רעידות האדמה הללו כמו: אורך ההעתק שעליו התרחשה רעידת האדמה; שיעור ההסטה לאורכו; המגניטודה (גודל) והעוצמה הסייסמית המקסימלית שנצפתה.
סייסמולוגיה של סכרים ויציבות מדרונות
עבודת הדוקטורט של אמברייזיס משנת 1958 עסקה ביציבות סייסמית של סכרים עם מודל לחיזוי הסטה מתמשכת בסכרי עפר אחרי רעידת אדמה, ויצר בכך את הבסיס לשיטת ניומארק הידועה לניתוח גלישת גושים .
ניומארק עצמו הודה לו על כך בהקדמה למאמר שהציג את השיטה.
עבודתו החלוצית בתחום התגובה הסייסמית של סכרים הורחבה ליצירת גאומטריית ה"טריז הקטום" של סכרי עפר.
מחקריו האחרים בתחום היוו בסיס לפריצת דרך בשיטות מחקר נוספות שבוצעו על ידי עמיתיו בתחום הגאוטכניקה ותלמידו בעבודת הדוקטורט סאראדה ק.
סארמה שמחקרו הביא לפיתוח "שיטת סארמה למדידת יציבות סייסמית של מדרונות" .
בשנת 1973 הוא הדריך את קורפוס ההנדסה ויקסבורג מיסיסיפי של צבא ארצות הברית בתכנון עמיד בפני רעידות אדמה של סכרים ומבנים הנדסיים אחרים באזור נהר המיסיסיפי, שעל הקמתם ואחזקתם הם מופקדים.
תחילת התעניינותו של אמברייזיס ברקורד ההיסטורי של רעידות אדמה בעולם בכלל, ובהמזרח התיכון בפרט, הייתה לאחר רעידת האדמה בגודל 7.5 שהתרחשה ב-9 ביולי 1956 ליד אמורגוס , כ־80 קמ' מצפון-מזרח לאי סנטוריני שלוותה בגל צונאמי קטלני, הגדול במאה ה-20 במזרח הים האגאי.
בעקבות הגל הצונאמי הזה, החל אמברייזיס להעמיק גם בחקר ההיסטוריה של גלים אלה בים התיכון.
יכולתו לקרוא בשפות מזרח תיכוניות רבות: יוונית; לטינית; ערבית; טורקית; אורדו ופרסית, בנוסף לחצי תריסר שפות אירופאיות לרבות קירילית, אפשרה לו לבדוק בעצמו מקורות היסטוריים רבים הקשורים באירועים אלה.
בין השנים 1960 – 1962 הוא פרסם מספר מאמרים שנחשבים לפורצי דרך בכל הקשור למחקר ביקורתי וכולל על רעידות אדמה היסטוריות.
הוא מצא שגיאות וכשלים בניתוח של תעודות היסטוריות בעבר, שהביאו לפרסום קטלוגים שגויים של רעידות אדמה שהתרחשו בעבר הרחוק.
במאמרים אלה פרסם קטלוגים מתוקנים של רעידות האדמה במזרח הים התיכון ושל הגלים צונאמיים שנלוו אליהם.
הוא שיתף את עמיתיו הרבים מדיסציפלינות מחקר רלוונטיות, כמו היסטוריה וארכאולוגיה, מרחבי העולם בכללים הנכונים שיש לפעול על פיהם בבואם לנסות ולשחזר רעידת אדמה היסטורית.
מתוך הכרה בכך שהמזרח התיכון היה ערש התרבות המערבית, ועל כן תעודות היסטוריות שמתעדות את שהתרחש ברעידות אדמה בעבר הרחוק באזור זמינות למחקרים בתחום זה, הירבה אמברייזיס לחקור רעידות אדמה היסטוריות באזור, והמשיך לפרסם מאמרים רבים על כך ומספר ספרים.
על כן, מחקרים רבים על רעידות אדמה היסטוריות שהתרחשו במזרח התיכון ופורסמו על ידי חוקרים ישראליים וערבים, מסתמכים על מחקריו, ואלה מעטרים את הרשימות הביבליוגרפיות של כל מחקר כזה.
מחקריו אלה אודות ההיסטוריה הסייסמית של מזרח הים התיכון והמזרח התיכון הביאו למסקנה שהפעילות הסייסמית לאורך ההעתק של צפון אנטוליה במאה העשרים היוותה רק ביטוי עכשווי לרצפים של רעידות אדמה שהתרחשו במהלך אלפיים השנים האחרונות' ושהתקופות של פעילות סייסמית מוגברת לאורך מאות שנים, עברה לסירוגין בין צפון טורקיה לצפון מזרחהּ.
באופן דומה, הוא דן בעדויות לתנודות ארוכות טווח בפעילות הסייסמית של מזרח וצפון איראן כמו גם בתנודות כאלה במערכת ההעתקים של ים המלח, ובים מרמרה ומפרץ קורינתוס, כשהוא מספק עדויות מכריעות לכך שהתהליכים הסייסמיים באזורים הללו אינם יציבים.
ממצאים אלה מאזורים אלה ומאזורים אחרים בעולם, הביאו להערכה מעודכנת ואמינה יותר של הסכנה הסייסמית והסיכון הסייסמי הרלוונטי להם.
בעקבות הממצאים הללו על תנודות ברמת הפעילות הסייסמית לאורך ההיסטוריה ברוב האזורים על פני כדור הארץ, איתגר אמברייזיס את תקפות "קשר הגומלין החוזר" או "חוק גוטנברג-ריכטר" המפורסם, והעמיד אותו בספק גדול.
אמברייזיס הוביל בתחילת שנות האלפיים את מיזם בסיס הנתונים האירופאי של תאוצת קרקע ברעידות האדמה שהתרחשו בעבר, לרבות פרמטרים כמותיים נוספים של רעידות אלה.
המיזם הושלם בשני שלבים עד שנת 2008, והעמיד בסיס נתונים ענק לרשות החוקרים ואנשי הביצוע באירופה.
אמברייזיס היה עמית באקדמיה המלכותית להנדסה , באקדמיה האירופאית, באקדמיה היוונית ובעל מדליות ממספר חברות אקדמיות בממלכה המאוחדת ובאירופה.
בשנת 1987 הוזמן אמברייזיס לשאת את הרצאת מאלט-מילן היוקרתית הראשונה של החברה לרעידות אדמה והנדסה אזרחית דינמית.
בשנת 1998 הוענקה לאמברייזיס מדליית החירות של סקופיה, מקדוניה (אז חלק מיוגוסלביה) כהוקרה על תרומתו לבנייה מחדש של העיר ש-80% מהמבנים בה נהרסו ברעידת האדמה Mw=6.1 בשנת 1963.
בשנת 2004 הוזמן לשאת את הרצאת רנקין היוקרתית של האגודה הגאוטכנית הבריטית .
בשנת 2005 קיבל אמברייזיס את מדליית הארי פילדינג ריד מהחברה הסייסמולוגית האמריקאית בזכות תרומה יוצאת דופן למדע הסייסמולוגיה והנדסת רעידות אדמה.
מדובר במדליה יוקרתית המוענקת פעם אחת בשנה, על ידי החברה שעורכת את אחד מכתבי העת החשובים בעולם בתחום הסייסמולוגיה: הבולטין של החברה הסייסמולוגית האמריקאית .
בין מקבלי מדליה זו בעבר היו צ'ארלס ריכטר וקארל אליין קורנל .
האגודה האירופאית להנדסת רעידות אדמה הקימה בשנת 2008 קרן לפרס ההרצאה הטובה ע"ש פרופסור ניקולאס אמברייזיס "לכבוד חלוץ הנדסת רעידות האדמה באירופה".
בכנס העולמי להנדסת רעידות אדמה שהתקיים באוקטובר 2008 בביג'ין, נבחר אמברייזיס להיות אחד משלושה עשר "האגדות" של התחום - האירופאי היחידי שברשימה.
רק חמישה מדענים שעודם בחיים, נמנו על שלושה עשר "הגדולים", ואמברייזיס היה כאמור אחד מהם.
בשנת 2014, לאחר מותו, אורגנו בבריטניה מספר כנסים והרצאות לזכרו, לרבות הוצאת גיליון מיוחד של הבולטין להנדסת רעידות אדמה לזכרו.
אמברייזיס פרסם 330 מאמרים, 2 בסיסי נתונים דיגיטליים ו-6 ספרים:
ניקולאייבקה היא עיירה במחוז היהודי האוטונומי שברוסיה, נמצאת בנפת סמידוביצ'סקי.
ניקולאס בריאן אָסֶבֶדוֹ טָבָּארֶס (בספרדית: Nicolás Brian Acevedo Tabárez; נולד ב-14 באפריל 1999) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בבאהיה.
אחיו, לואיס, גם הוא כדורגלן.
הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ליברפול, וב-14 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון 2–1 על דפנסור ספורטינג.
ב-2 במרץ 2020 עבר לניו יורק סיטי מה-MLS.
בדצמבר 2022 הושאל לבאהיה הברזילאית לעונה אחת, בסיום העונה חתם באופן קבוע בקבוצה.
אסבדו ייצג את הנבחרת הצעירה של אורוגוואי באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 20 ובגביע העולם בכדורגל עד גיל 20.
ניקולאי שוסטוב היה צייר רוסי וחבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
את הכשרתו הראשונית קיבל באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
בשנת 1856 הוענק לו מדליית כסף על "ציור מהטבע" ובשנה שלאחר מכן זכה במדליית כסף נוספת על "רישום מהחיים".
שנתיים לאחר מכן, הוא הצטרף ל"מרד הארבעה עשר", קבוצת סטודנטים שתמכה באמנות הריאליסטית החדשה ומחו על התעקשותה של האקדמיה לקדם את הסגנון הקלאסי.
הוא והאחרים הגישו את התפטרותם וסיימו את לימודיהם כ"אמנים סוג ב'".
מאוחר יותר הוא הצטרף לאיוואן קרמסקוי וחברים נוספים לקבוצה חדשה בשם ארטל האמנים.
בשנת 1865, בתערוכה של הארטל, דיוקנו של מיכאיל קורסקוב (המושל הכללי של מזרח סיביר) משך תשומת לב והוא הועלה לתואר "אקדמי" באקדמיה.
הוא מת, בן שלושים ושלוש בלבד, לאחר שסבל מהפרעה נפשית, אולי כתוצאה משתייה מופרזת.
ניקולאי שירשוב (באוזבקית: Nikolay Shirshov; 22 ביוני 1974 – 28 בדצמבר 2021) היה כדורגלן אוזבקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
שירשוב שיחק בקבוצות טרקטור טשקנט, פחטקור טשקנט, אורדבסי שימקנט, רוסטוב, סק"א רוסטוב, בטאיסק-2007, טאגאנרוג, MITOS נובוצ'רקסק ו-TPF.
ב-19 בנובמבר 1996 ערך שירשוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בהפסד 2–4 לנבחרת איחוד האמירויות הערביות במשחק ידידות.
ב-25 במאי 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–6 על נבחרת קמבודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. הוא היה חלק מסגל נבחרת אוזבקיסטן לטורנירים גביע אסיה 1996, גביע אסיה 2000 וגביע אסיה 2004.
הוא ערך 64 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע 13 שערים.
ניקולאי ואקארויו (ברומנית: Nicolae Văcăroiu; ) הוא פוליטיקאי רומני, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שכיהן כראש ממשלת רומניה בשנים 1992–1996 וכנשיא הסנאט של רומניה בשנים 2000–2008.
ניקולאיה וקרויו נולד ב-5 בדצמבר 1943 באקרמן בממלכת רומניה.
בנובמבר 1992 מונה וקרויו לראש ממשלת רומניה.
כהונתו כראש ממשלה החלה בכמה רפורמות כלכליות מוגבלות בתחומי המחירים הפיסקליים, התקציביים, המוניטריים והתעשייתיים, שאפשרו את חידוש הצמיחה הכלכלית של רומניה החל משנת 1993. בין 1993 ל-1996 צמח התוצר מקומי גולמי ב-17.5%, לאחר התכווצות של 24.5% בשנים 1990–1992 מיד לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
לאחר ירידה של 49% בייצור התעשייתי בין 1990 ל-1992, חלה עלייה של 22% בשנים 1993–1996. עם זאת, צמיחה זו לא הייתה בת קיימא, כאשר מפעלים רבים נותרו תחת ניהול חלש של המדינה, וייצרו הרבה במלאי רק כדי לדווח על נתוני הייצור העולים.
עם זאת, השקעות זרות כמעט ולא היו קיימות, שכן הממשלה התנגדה לכל הפרטה משמעותית בתעשייה, אם כי באותה תקופה עדיין ניתן היה למכור מפעלים רבים במחירים סבירים.
עיכובים אלה גרמו לרומניה להיכנס למיתון בסוף כהונתו של ואקארויו.
במקום זאת, בחר ואקארויו בשיטת הפרטה לא יעילה: הפצה של כמה מפעלים לאוכלוסייה הכללית, עם אפשרות להירשם לחברות בבעלות המדינה, אבל בלי לספק כל מידע אמיתי ורלוונטי על המצב הכלכלי של אותם מפעלים.
בסוף כהונתו, מצבם של רוב החברות הממשלתיות היה הרה אסון ורומניה התקרבה לפשיטת רגל.
מבחינה בינלאומית, באשר לסיכויי ההצטרפות לאיחוד האירופי, נחתם ב-1 בפברואר 1993 הסכם בין רומניה לקהילה האירופית, שנכנס לתוקף ב-1 בפברואר 1995. כמו כן, הגישה רומניה תחת וקרויו בקשה ראשונה לחברות בנאט"ו.
בכל הנוגע ליחסים עם שכנים, הסדר ההסכמים הבילטרליים התעכב.
מכיוון שיוגוסלביה הייתה תחת אמברגו בינלאומי בגלל פעולותיה בקרואטיה ובבוסניה, היחסים עמה הוקפאו.
הונגריה, מצדה, ניהלה משא ומתן על הסכם בסיסי, אך רומניה סירבה לקבל את הכללתה באמנה זו של התחייבות לציית להמלצה 1201 של מועצת אירופה בנושא מיעוטים.
ההסכם עם הונגריה נחתם בספטמבר 1996, ובמאי 1996 ניתן היה לחתום על ההסכם עם יוגוסלביה לאחר הסכם דייטון והסרת האמברגו על מדינה זו.
באוקטובר 2008 נבחר על ידי הפרלמנט לנשיא בית הדין לביקורת.
ניקולאיה גרופיאנו או ניקולא אורוואל גרופיאנו, בשמו בלידה נח גרופר (ברומנית: Nicolae Gropeanu, בצרפתית: Nicolas Gropeano או Nicolas Orval Gropeanu ; 28 בנובמבר 1863 - 6 בינואר 1936) היה צייר יהודי רומני שהתיישב ופעל בצרפת ובבלגיה.
ניקולאיה גרופיאנו נולד בעיר בקאו, אז בנסיכויות הרומניות המאוחדות במשפחה יהודית.
שמו בלידה היה נח גרופר או נאיה גרופר, אבל נודע מצעירותו בשם בעל הצליל הרומני "ניקולאיה גרופיאנו".
הוא למד באקדמיה לאמנויות בבוקרשט אצל תאודור אמאן ואצל קונסטנטין י.
סטנצ'סקו, ומאוחר יותר ב-1893-1892 אצל האמן הצרפתי ז'אק דוסה.
הוא זכה להצלחה בסלון של פריז כאחד מנציגי האסכולה הצעירה הרומנית לציור.
בפריז התגורר ברחוב באיין 33, ברובע השבעה עשר של פריז.
גרופיאנו נודע כמתבונן עדין בחיים, והשתמש רבות באפקטים של אור..
הוא צייר ציורי פסטל שבהם תיאר דיוקנאות של ילדים, נערות, נופים וסצנות מן המזרח.
בצעירותו עבד כמאייר במגזין לה פיגרו אילוסטרה, כשאייר, בין היתר אגדות, מסות ושירים של אלנה וקרסקו.
ב-1895 הציג גרופיאנו לראשונה בתערוכה בפריז.
ב-1900 הציג חמש תמונות באגף הרומני של התערוכה העולמית במוזיאון הגרנד פלה
ב-1898 השתתף בתערוכת האגודה "איליאנה" להתפתחות האמנויות ברומניה, מיסודם של ניקולאיה ורמונט ושטפן לוקיאן ובאוקטובר 1909 ובדצמבר 1912 הציג תערוכות אישיות באתנאום הרומני.
המדינה הצרפתית רכשה הרבה מיצירותיו.
מלכת רומניה מריה הזמינה אצלו דיוקן .
מהנושאים ה"אוריינטליסטיים" של כמה מתמונותיו ניתן להסיק שגרופיאנו ביקר בארצות צפון אפריקה ובמזרח הקרוב, כולל בארץ ישראל.
ב-1915 ביוזמתו של פיליפ ברטלו הוקם בצרפת "בית העיתונות" (Maison de la Presse) במטרה לארגן פעילות תעמולתית בארצות הנייטרליות ואצל בעלות הברית.
בהתחלה הפעילות התעמולתית נעשתה בחסות משרד המלחמה הצרפתי, החל מ-1917 בחסות משרד החינוך והאמנויות.
במרץ 1916 "בית העיתונות" דאג להגביר את השפעת צרפת על דעת הקהל ועל שלטון ברומניה כדי להיאבק בהשפעת גרמניה ולסייע לכניסת רומניה במלחמת העולם בצד של
בין היתר הושם דגש גם על תעמולה באמצעות צילומים, סרטים, רישומים וציורים אמנותיים מאת "אמנים ידידי צרפת", שיוצגו במגזינים מאויירים או בתערוכות.
במסגרת משימות כאלה גם גרופיאנו נשלח לחזית הצרפתית כדי לצייר תמונות שתתארנה את מהלך המלחמה.
הנושא ששלט שתמונות שצייר היה מראות הכפרים החרבים.
ציוריו אלה הוצגו בבוקרשט בתערוכה שאורגנה זמן קצר לפני כניסת רומניה במלחמה באוגוסט 1916.
כסטודנט באקדמיה לאמנויות בבוקרשט זכה במדליית ארד דרגה ג, בתחרות לאסתטיקה ותולדות האמנויות
1935 - אות לגיון הכבוד שלצרפת, בדרגת אביר
בשנות ה-1980 במוזיאון לאמנות של רומניה בבוקרשט הוצגה תערוכת ציורים מאת ניקולאיה גרופיאנו, כשאחד האוצרים היה ג'ורג'טה פליאנו.
ניקולאס גומברט (בהולנדית: Nicolas Gombert; סביבות 1495 - סביבות 1560) היה מלחין פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס, מהמפורסמים ביותר ורבי ההשפעה בין ז'וסקן דה פרה לג'ובאני פלסטרינה, ומטובי המייצגים של הסגנון הפוליפוני המורכב, שהגיע לשיא התפתחותו בתקופה זו בתולדות המוזיקה.
אין פרטים של ממש על שנותיו הראשונות, אבל סביר להניח שנולד בסביבות 1495 בדרום פלנדריה, כנראה בין ליל לסנט אומר, אולי בעיירה לה גורג.
לדברי הסופר ותאורטיקאי המוזיקה הגרמני הרמן פינק, גומברט למד אצל ז'וסקן, כנראה בתקופת פרישתו של המלחין הנודע בקונדה-סיר-ל'אסקו, בין השנים 1515 ו-1521.
גומברט שירת כזמר בקאפלה של חצר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואולי גם כמלחין, בשנת 1526. קרוב לוודאי, שגומברט נשכר לעבודה כשקרל עבר דרך פלנדריה, כי הקיסר הרבה במסעות ובדרכו סיפח חברים חדשים לפמליה שלו.
מסמך משנת 1529 מזכיר את גומבר כ"ממונה על הנערים" ("magister puerorum ") בקאפלה המלכותית.
הוא והזמרים שהדריך נלוו אל הקיסר במסעותיו בחבלי הארץ שבשליטתו, כפי שאפשר ללמוד מרשומות על הופעותיהם בערים שונות באימפריה לכל אורך התקופה.
לביקורים האלה הייתה השפעה מוזיקלית, בחלקו הודות למעמדו של גומבר כמוזיקאי; כך שמסעותיו של קרל עם הקאפלה שלו, כמו אלה של קודמו בתפקיד, פליפה הראשון, מלך קסטיליה עם המלחין פייר דה לה רי, המשיכו את החדרת המסורת הפוליפונית של האסכולה הפרנקו-פלמית אל חצי האי האיברי.
בזמן מן הזמנים בשנות ה-30' של המאה ה-16 היה גומברט ללבלר כנסייה וכנראה גם לכומר; הוא קיבל קצבאות כמורה בכמה קתדרלות, ביניהן קורטריי, לן, מץ ובתון.
הוא נשאר בקאפלה הקיסרית כממונה על הילדים (maitre des enfants) עד למועד שבין 1537 ל-1540, כאשר החליף אותו במשרה תומא קרקיון ואחריו קורנליוס קאניס.
אף כי החזיק בתפקיד ממונה על הילדים בקאפלה, לא קיבל מעולם באופן רשמי את התואר maitre de chapelle - מנהל מוזיקלי - שניתן הן לאדריאן טיבו והן לתומא קרקיון.
במקביל למשרה זו, החזיק גם באופן בלתי רשמי במשרת מלחין החצר וחיבר מספר רב של יצירות המנציחות את האירועים החשובים בחיי קרל החמישי.
בשנת 1540, בשיא הקריירה שלו, נעלם גומברט מרשומות הקאפלה.
לדברי הרופא והמתמטיקאי ז'רום קרדן, ב"תיאונוסטון" (1560), בשנת 1540 עמד גומברט למשפט באשמת ניצול מיני של נער שהיה בהשגחתו ונדון לעבודת פרך בספינת אסירים.
אין ידיעות על תקופת שירותו המדויקת בספינת הכלא, אבל הייתה לו אפשרות להמשיך בהלחנה לפחות חלק מן הזמן.
סביר להניח, שניתנה לו חנינה במהלך שנת 1547 או קודם, במועד שבו שלח מטורניי מכתב מצורף למגניפיקט אל איש אמונו של קרל, פראנטה אי גונזגה.
לפי פרשנות אחת לדברי קרדן, המוזיקה למגניפיקט, שכתב היד שלה שמור במדריד, ריגשה את קרל עד שמצא לנכון לשחרר את מלחינה לפני המועד.
השערה אחרת (לואיס 1994) היא, שקרדן התכוון לספר הראשון של מוטטים בארבעה קולות, הגדוש חרטה והכאה על חטא; כך או כך, בכל מקרה אין מענה ברור לתהייה, איך יכול היה גומברט לחבר מוזיקה בשעה שחתר במשוטיה של ספינת אסירים.
לא ידוע כמה שנים חי גומברט אחרי חנינתו או באילו משרות, אם בכלל, שירת; הקריירה שלו דעכה לאלמוניות יחסית אחרי שחרורו.
ייתכן שפרש לטורניי ושם עשה את שנותיו האחרונות ככומר בכנסייה המקומית.
מועד פטירתו המשוער הוא בין 1556 ל-1561; בשנת 1556 הזכיר הרמן פינק שגומברט עוד היה בחיים, ובשנת 1561 כתב קרדן שהוא מת, ללא פרטים.
גומברט הוא אולי המלחין המייצג ביותר את דורו בין ז'וסקן לפלסטרינה, בייחוד בתחום המוזיקה הכנסייתית.
הוא שכלל את הסגנון הפוליפוני עד היותו מושלם בתכלית השלמות; אם אימיטציה היא תחבולה שכיחה אצל ז'וסקן, היא מחלחלת בכל אצל גומברט.
תרוצות הומופוניות ממושכות נדירות ביצירות הקודש שלו, והוא נוטה ביותר לאימיטציה ברווחי זמן סמוכים מאוד, מעלל קשה מאוד מבחינה טכנית (אם כי לעיתים רחוקות מאוד כתב קאנון מחמיר).
הוא העדיף את טווחי הקול הנמוכים ובמקום ארבעת הקולות שהיו מקובלים בזמנו, העדיף הקבצות גדולות יותר, כמו חלוקה לחמישה או שישה תפקידים קוליים.
גומברט, שלא כקודמו ומורו, ז'וסקן דה פרה, השתמש במספרים לא סדירים של כניסות קוליות ונמנע מחלוקות מדויקות של פסוקים.
סינקופות והטעמות מנוגדות מאפיינות את הניב הריתמי שלו ומבחינה הרמונית, יצירותיו של גומברט שמות דגש על המסגרת המודאלית המסורתית.
"מוזיקה פיקטה", מונח המתייחס לשינויים כרומאטיים בגובהי צליל, בלט מאוד בסגנונות כתיבתו המוזיקלית.
המוזיקה שלו נודעת בשימוש בדיסוננס מושהה ובהצגת מספר רב של יחסים מדומים.
הוא משתמש בדיסוננסים להשגת רושם רגשי, למשל, כביטוי של יגון במוטט בן ששת הקולות שלו על מות ז'וסקן,Musae Jovis, הכולל חצאי טונים ומדי פעם, אקורדים משולשים יסודיים במרווחי טריטון ביניהם.
מתוך עשר המיסות שחיבר גומברט, תשע שרדו בשלמותן.
מועדי כתיבתן של המיסות אינם מפורטים, אבל אפשר להסיק שהיו בין יצירותיו המוקדמות מן העובדה, שסגנונן ראשוני ובסיסי מאוד בהשוואה ליצירותיו המאוחרות יותר.
שני מאפיינים מזיקליים, סקוונצה ואוסטינאטו, הנדירים ביצירותיו המאוחרות יותר של גומברט, נוכחים במיסות המוקדמות שלו,Quam pulchra es ו-Tempore paschali
גומברט ביכר את המוטט על צורות אחרת, וחיבוריו בסוגה זו לא זו בלבד שהיו בעלי ההשפעה הרבה ביותר במכלול יצירתו, אלא שניכר בהם הגיוון הרב ביותר בטכניקת הלחנה.
המוטטים שלו, לצד אלה של אדריאן וילארט ויאקובוס קלמנס נון פאפה, הם משכמם ומעלה בהשוואה לאלה של שאר מלחיני המוטט הפלמיים.
מאפיינים מוכרים של מוטטים מן הדור הקודם, כגון אוסטננאטו, קנון, קנטוס פירמוס וטקסטים כפולים, הם יוצאי דופן בסגנון של גומברט, פרט לאותם מקרים, שבהם השתמש בהיבטים סגנוניים של הדור הקודם כמנחת הוקרה, כמו במוטט על מות ז'וסקן דה פרה, Musae Jovis.
השראה לטקסטים למוטטים שלו שאב גומברט מכתבי הקודש - מספר תהילים, למשל - בניגוד לליטורגיה של הכנסייה הקתולית.
הוא ייחס חשיבות פחותה למיקום הטקסט ולבהירותו מאשר לכלל המצלול והרגשות המובעים בו.
שמונת המגניפיקטים שגומברט הלחין, אלה שאולי זיכו אותו בחנינה מעבודת פרך, הם בין יצירותיו המפורסמות ביותר.
כל אחד מהם כתוב באחד המודוסים הכנסייתיים ובנוי ממחזור של מוטטים קצרים, כשהמוטטים הנפרדים מבוססים על בתים עוקבים בטקסט של המגניפיקט.
אחדות מיצירותיו של גומברט נכתבו להרכב ווקאלי גדול מן המקובל, הכולל 8, 9, 10 ואף 12 קולות.
היצירות האלה אינן פוליכוראליות במובן הרגיל של המילה, או בדרכה של האסכולה הוונציאנית, של הפרדה מרחבית בין הקולות; אצל גומברט, הקבצות המשנה של הקולות משתנות במהלך היצירה.
חיבורים אלה להרכבים גדולים כוללים קרדו לשמונה קולות, אגנוס מן ה-Missa Tempore paschali ומוזיקה ל-10 ול-12 קולות ל"מלכת השמיים" (Regina caeli).
בהשוואה לסגנון ה-cori spezzati הצפון-איטלקי, יצירותיו מרובות הקולות של גומברט לא היו אנטיפונליות.
במקום לפצל כוחות באופן עקבי, נהג גומברט לשנות את צירופי הקבוצות הקוליות.
היצירות הקוליות האלה הכילו יותר חזרה ישירה, סקוונצה ואוסטינאטו מיתר יצירותיו, מחמת הדרישות הטכניות שהציגו.
יצירותיו החילוניות - בעיקר שאנסונים - מורכבות פחות מבחינה קונטרפונקטית מן המוטטים והמיסות שלו, אך בכל זאת מורכבות יותר מרוב היצירות החילוניות של תקופתו, בייחוד השאנסון ה"פריזאי".
באמצע המאה ה-16 יוחסו לגומברט כמה מן השאנסונים הפריזאים, אבל מחקרים מאוחרים גילו, שהוא לא היה ה"ניקולאס" היחיד שכתב את הקטעים החילוניים האלה, שרבים מהם נכתבו למעשה על ידי ניקולא דה לה גרוט או גיום ניקולאס.
מחברי הטקסטים ששימשו בשאנסונים רבים, וסוגה שגומברט הצטיין בה, היו אלמונים ברובם.
הוא פנה לשירה עתיקה, במקרים רבים בעלת אופי עממי, שנסבה במקרים רבים על אהבה נכזבת, פרידות, ניתוקים, בוגדנות וכדומה.
רבים מן השאנסונים הללו הופיעו בחוברות תווים ללאוטה ולוויגואלה (גיטרה פרימיטיבית), ותפוצתם הגאוגרפית הרחבה מעידה על הפופולריות העצומה שזכו לה.
מכלל יצירותיו שרדו 10 מיסות, כ-140 מוטטים, כ-70 שאנסונים, קאנסון (שנכתב כנראה בעת ביקור בספרד, מדריגל וקומץ יצירות אינסטרומנטליות.
בחלקו נבע הדבר מתגובה בלתי נמנעת לניב קונטרפונקטי שהגיע לקיצוניות, ובחלקו מתכתיבים מפורשים של מוועידת טרנטו, שדרשה, כי הטקסט יהיה ברור ומובן בתכלית במוזיקה דתית, בעיקר כזו המשמשת לעבודת הקודש - דרישה שכמעט אין לעמוד בה במרקם דחוס באימיטאציות.
בעוד שרוב מלחיני הדור הבא לא המשיכו לכתוב מוזיקה ווקאלית בשיטת האימיטאציה המתפשטת של גומברט, הם המשיכו להשתמש במרקם הקונטרפונקטי הזה ביצירות אינסטרומנטליות.
צורות כמו בקנצונה והריצ'רקאר צמחו ישירות מן הסגנון הווקאלי של גומברט; צורות ותהליכים בארוקיים כדוגמת בפוגה הם צאצאים מאוחרים יותר של סגנונו.
המוזיקה של גומברט מייצגת את אחת הדוגמאות הקיצוניות של מורכבות קונטרפונקטית שהושגה ביום מן הימים במוזיקה ווקאלית צרופה.
ניקולאס (ניקו) טינברגן (בהולנדית: Nikolaas "Niko" Tinbergen; 15 באפריל 1907 – 21 בדצמבר 1988) היה ביולוג ואתולוג הולנדי וחוקר עופות זוכה פרס נובל.
בשנת 1973 זכה טינברגן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם קרל פון פריש וקונראד לורנץ על מחקרם בנושא "יצירה והוצאה לפועל של דפוסי התנהגות יחידאית וחברתית בבעלי חיים".
מבין חיבוריו החשובים בתחום התנהגות בעלי החיים נמנית מסה שכתב, ואשר זכתה לשם ארבע השאלות של טינברגן.
מארסלו ניקולאס לודיירו בניטס (בספרדית: Marcelo Nicolás Lodeiro Benítez; נולד ב-21 במרץ 1989), הוא כדורגלן מאורוגוואי המשחק בנסיונל ובנבחרת אורוגוואי בעמדת הקשר התקפי.
לודיירו נולד בעיר שבגבול עם ארגנטינה והחל לשחק בקצות נוער בעירו.
בגיל 13 עבר לשחק בקבוצת הנוער של נסיונל בה עלה לשחק בבוגרים ב-2007. לודיירו ערך הופעת בכורה בקבוצת הבוגרים ב-19 באוגוסט 2007 ובאותה שנה כבש שער בכורה.
הוא היה שחקן חשוב במערך הקבוצה שהגיע לחצי גמר גביע ליברטדורס ב-2009.
בינואר 2010 לודיירו חתם באייאקס בשורותיה שיחק במחליף במשך שתי עונות וחצי בהן זכה עם אייאקס בשתי אליפויות וגביע.
ביוני 2012 עבר לבוטפוגו כשחקן חופשי וב-2014 עבר לקורינתיאנס תמורת 4.5 מיליון ריאל.
לאחר שנה עבר לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית.
ב-27 ביולי 2016 חתם בסיאטל סאונדרס האמריקאית.
ב-4 בינואר 2024 חתם באורלנדו סיטי.
בפברואר 2025 חתם ביוסטון דינמו.
ביולי 2025 חזר לאחר 15 שנה לקבוצת נעוריו נסיונל.
לודיירו החל לשחק ב ב-2009 והיה בסגל הנבחרת במונדיאל 2010. במשחק הפתיחה של אורוגוואי מול צרפת קיבל כרטיס אדום והיה השחקן הראשון שקיבל כרטיס אדום במונדיאל 2010. במשחק רבע הגמר של אורוגוואי נגד גאנה אחרי 70 דקות של משחק לודיירו נפצע ולא שב לשחק במונדיאל.
הוא שותף בטורניר קופה אמריקה 2011 בו זכתה אורוגוואי.
היה בסגל בגביע הקונפדרציות 2013 בה אורוגוואי סיימה במקום הרביעי ונכלל בסגל אורוגוואי למונדיאל 2014.
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל: 2013
ליגת האלופות של CONCACAF : 2022
ניקולאס כריסטאקיס הוא רופא וסוציולוג אמריקאי-יווני.
פרופסור סטרלינג למדע טבעי וחברתי באוניברסיטת ייל, מנהל מעבדת טבע האדם באוניברסיטה ומנהל שותף של מכון ייל למדע הרשתות.
לאחר שסיים את הכשרתו הרפואית ברפואה פנימית, שילב את המחקר שלו עם ניסיון רפואי כרופא בבית חולים וחיפש דרכים לשפר את הטיפול בנוטים למות.
בשנת 2006 נבחר כריסטאקיס לחבר באקדמיה הלאומית לרפואה.
בשנת 2009 נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין "טיים".
לחבר האגודה האמריקאית לקידום המדע נבחר בשנת 2010, ולאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2017.
בשנת 1995 החל לשמש מרצה במחלקות לרפואה ולסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו, ובשנת 2001 קיבל משרת הוראה באוניברסיטה, שאותה עזב עוד באותה שנה בשל משרה שקיבל באוניברסיטת הרווארד.
עד 2013 היה כריסטאקיס מרצה לסוציולוגיה רפואית במחלקה למדיניות הבריאות בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, מרצה לסוציולוגיה במחלקה לסוציולוגיה בפקולטה לאמנות ומדעים באוניברסיטת הרווארד ומרצה לרפואה ורופא אחראי במחלקה לרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
ב-2013 עבר לאוניברסיטת ייל, שבה הוא פרופסור למדע טבעי וחברתי במחלקה לסוציולוגיה, ומרצה בנוסף במחלקה לאקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית, במחלקה לסטטיסטיקה ולמדע הנתונים, במחלקה להנדסה ביו-רפואית, במחלקה לרפואה, ובבית הספר לניהול.
בשנת 2018 היה ל"פרופסור סטרלינג" – התואר הגבוה ביותר באוניברסיטה, שמוענק לחוקרים שנחשבים הטובים ביותר בתחומם.
משנת 1999 חוקר כריסטאקיס כיצד גורמים חברתיים ואינטראקציות חברתיות משפיעים על הבריאות ועל תוחלת החיים.
כריסטאקיס ידוע גם בזכות מחקריו על הדרך שבה רשתות חברתיות נוצרות ופועלות.
ממצאיו בתחום פורסמו גם בספרו המשותף עם ג'יימס פאולר, "מחוברים" (מטר 2011).
כריסטאקיס ופאולר טענו כי תופעות כמו השמנה מתפשטות בדומה למחלות מידבקות ברשת החברתית.
טענה זו ספגה ביקורת מצד מדענים רבים
ניקולס יוהנס דידריקס (Nicolaas Johannes Diederichs; 17 בנובמבר 1903 – 21 באוגוסט 1978) היה נשיא דרום אפריקה בין 1975 ל-1978.
דידריקס היה בעל תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת ליידן.
בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20 היה דמות מפתח בחוגים אפריקאנרים לאומניים, ואף יסד ארגון בשם Reddingsdaadbond לקידום רווחתם של אפריקאנרים.
דידריקס היה חבר בפרלמנט של דרום אפריקה מטעם המפלגה הלאומית משנת 1953 ועד לשנת 1975. כיהן כשר לעניינים כלכליים בין 1958 ל-1967 וכשר המכרות בין 1961 ל-1964 (שני התפקידים בממשלת הנדריק פרוורד) וכשר האוצר בין 1967 ל-1975 בממשלת ג'ון פורסטר.
כיהן כנשיא (תפקיד ייצוגי) משנת 1975 ועד מותו מהתקף לב בקייפטאון ב-1978.
ניקולאס ברגרואן הוא איש עסקים ממוצא יהודי בעל אזרחות גרמנית, צרפתית ואמריקאית.
אביו של ניקולאס היה היינץ ברגרואן , עיתונאי יהודי-גרמני אשר נמלט מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון ועבר לסן פרנסיסקו.
הוא התחתן עם בת למשפחת עשירים ופתח בקריירה של אספן וסוחר אמנות, אבל אחרי כמה שנים התגרש ממנה, חזר לאירופה, פתח גלריה ב בפריז והפך לידידו הקרוב וסוחר האמנות האישי של פבלו פיקאסו.
בפריז התחתן עם השחקנית הגרמנייה ממוצא קתולי בטינה מויסי, אמו של ניקולס.
בערוב ימיו חזר ברגרואן האב לגרמניה, הקים בברלין מוזיאון פרטי הנושא את שמו ותרם לברלין את אוסף האמנות שלו, שכלל בין השאר 130 עבודות של פיקאסו.
ניקולאס נולד בפריז וגדל בצרפת, שווייץ וארצות הברית.
למד בפנימיית לה רוזי בשווייץ.
בשנת 1981 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק בכלכלה ועסקים ואחר כך החל לעבוד במספר חברות השקעות.
בשנת 1984 הוא ייסד "Berggruen Holdings, Inc" הפועלת בעיקר כמשקיעה ובעלים לטווח ארוך עבור חברות הפורטפוליו שלה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, החל לרכוש נדל"ן ברחבי ניו יורק ומאז ביצע למעלה מ-100 השקעות נדל"ן ברחבי העולם.
בשנת 1988, הוא וחוליו מריו סנטו דומינגו ג'וניור ייסדו יחד את קרן הגידור Alpha Investment Management.
החברה החזיקה בכ-2 מיליארד דולר תחת ניהולה, וב-2004 מכרו אותה לבנק ספרא.
בשנת 2005, רכש תמורת סכום סמלי יורו אחד, את רשת בתי הכלבו הגרמנית "קארשטאט" שהייתה חדלת הפירעון
בשנת 2010 העריך המגזין "פורבס" את הונו ב-2.2 מיליארד דולר.
באותה שנה רכש את השליטה בקבוצת המדיה הספרדית "Prisa", בעלת העיתון "אל פאיס".
באפריל 2012 רכש ברגרואן בשותפות עם ביל אקמן כ-29 אחוז ממניות ברגר קינג.
ברגרואן השקיע לראשונה בישראל ב-2006, כשרכש 15 דירות בפרויקט "סביון טאואר" של אפריקה ישראל ברמת גן תמורת 4 מיליון דולר ורכש קרקע בכרכור.
בסוף אותה שנה רכש מידי ליאו נואי מגרש בשדרות רוטשילד 111 בתל אביב, תמורת 30.25 מיליון דולר.
על המגרש הקים את מגדל מאייר ברוטשילד.
באפריל 2009 נכנסה קבוצת חג'ג' כשותפה לפרויקט.
לצורך עסקיו בישראל הקים את חברת "ברגרואין רזידנטיאל", שאף גייסה כספים מהציבור באמצעות הנפקת איגרות חוב ב.
ביולי 2007 רכש חמישה נכסים בשכונת נחלת בנימין בתל אביב, תמורת כ-40 מיליון דולר.
הנכסים כללו את בית העמודים ברחוב רמב"ם 12–16, וכן במבנים לשימור ברחוב רמב"ם 15 ו-18, ברחוב התבור 44 ובנחלת בנימין 7, והיוו חלק מפרויקט רחב היקף שימטר המבנים ובניית מבנים נוספים סביבם למסחר, מגורים ומלונאות.
במרץ 2010 מכר את הנכסים ויצא מהפרויקט.
אחר כך אמר: "נדהמתי לראות כמה מחסומים יש בישראל וכיצד הכל זז לאט".
באפריל 2012 הודיע כי לא ישקיע יותר בישראל.
בתחילת שנות ה-2000, ברגרואן כונה "המיליארדר חסר הבית" כאשר מכר את כל בתי המגורים והחפצים שלו.
בגיל 40, לא היה לו בית, מכונית או שעון.
במקום זאת, הוא נסע ותארח בבתי מלון שונים רק עם שקית בגדים קטנה ומכשיר טלפון.
עם זאת הוא שמר על מטוסו הפרטי מדגם Gulfstream IV וציין שהוא "פרקטי" מדי מכדי לוותר עליו.
החל משנת 2012, ברגרואן רכש מספר דירות במגדלי סיירה בלוס אנג'לס, שם התגורר במשך מספר שנים.
בשנת 2016, נולדו לו שני ילדים מתורמת ביצית אחת ושתי נשים פונדקאיות.
הוא גר איתם בלוס אנג'לס.
ברגגרואן רכש בית בשטח של 1,900 מ"ר בהולמבי הילס תמורת 42 מיליון דולר בשנת 2017. בשנת 2021 הוא רכש את אחוזת הרסט, שעוצבה על ידי גורדון קאופמן, בשטח של 2,700 מ"ר בבוורלי הילס תמורת 63.1 מיליון דולר, באותה תקופה המחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור בית במכירה פומבית.
ניקולאס לומבארטס (בפלמית: Nicolas Lombaerts; נולד ב-20 במרץ 1985 בברוז', בלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הבלם ומאמן בהווה.
לזכותו 39 הופעות במדי נבחרת בלגיה.
את כל שנות הנוער שלו עשה לומבארטס בקבוצות הנוער של קלאב ברוז'.
אולם הוא לא היה בתוכניות של הקבוצה הבוגרת ולכן חתם בקבוצת גנט והפך מהר מאוד לשחקן הרכב ראשון.
במקביל הוא למד תואר במשפטים באוניברסיטת גנט.
בעקבות הופעה טובה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007 הוא חתם בקבוצה הרוסית, זניט סנקט פטרבורג.
עונתו הראשונה בזניט הייתה טובה אולם הוא נפצע בברך בתחילת העונה השנייה.
לאחר חודש וחצי הוא שב לשחק אולם ברכו לא החלימה לחלוטין ופציעתו החמירה כך שהוא נעדר 7 חודשים נוספים, בהם זניט זוכה בגביע אופ"א.
הוא שב בתחילת עונת וחזר לכושרו הקודם.
הוא זכה לתואר הזר המצטיין של הליגה הרוסית בעונת .
במרץ 2017 הגיע להסכם עם קבוצת אוסטנדה הבלגית על מעבר אליה לאחר סיום עונת 2016/2017 בליגה הרוסית.
לומבארטס שיחק בנבחרת הצעירה של בלגיה מ-2004 ועד לאליפות אירופה לנבחרות צעירות ב-2007. ב-2006 שיחק לראשונה בנבחרת הבוגרת של בלגיה.
בשנת 2010 הוא עבר להיות מחליף בנבחרת בעקבות הצלחת הבלמים תומאס ורמאלן-וינסנט קומפני.
ניקולאס טאובר (נולד ב-20 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר ארגנטיני-ישראלי ממוצא יהודי המשחק בעמדת השוער.
טאובר התחיל את הקריירה שלו באסטודיאנטס לה פלאטה בה שיחק בין השנים ו-.
בשנתו האחרונה במועדון קיבל הזדמנויות במספר משחקים ועורר עניין מצידה של מכבי נתניה והמאמן דאז גילי לנדאו הזמין אותו למבחנים.
לאחר שהרשים את המאמן והתגלה כי הוא יהודי, הוא קיבל אזרחות ישראלית וחתם במועדון ובכך אינו נחשב לזר.
ב-13 בספטמבר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד בני יהודה תל אביב.
בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה הלאומית ועזב את המועדון.
בשנת חתם באוניון דה סנטה פה וכעבור שנה חתם באלמגרו.
בשנת חתם בצ'קריטה ג'וניורס עמה עלה לליגת העל הארגנטינאית כבר בעונתו הראשונה במועדון, אך בשתי העונות שלאחר מכן רשם שתי ירידות ליגה.
לאחר שהחלים מההתאוששות התקשה לחזור לכושר ועזב את המועדון.
ביוני חתם בנואבה צ'יקגו והיה שותף להעפלה של הקבוצה לליגת העל.
ניקולאס לפרוויטולה (בספרדית: Nicolás Laprovíttola; נולד ב-31 בינואר 1990) הוא כדורסלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת ברצלונה.
לפרוויטולה נולד במורון שבפרובינציית בואנוס איירס.
אמו, מרגריטה סטולביסר, היא עורכת דין המכהנת כחברה בבית הנבחרים של ארגנטינה מטעם מפלגת השמאל החזית הפרוגרסיבית הרחבה.
לפרוויטולה החל לשחק כדורסל בעיר מגוריו מורון, במועדון קלוב דפורטיבו מורון.
בגיל 17 הצטרף ללנוס, ששיחקה אז בליגת הארגנטינאית השנייה, ובסיום העונה עלה עמה לליגת העל הארגנטינאית (LNB).
הוא שיחק במדי לנוס חמש עונות נוספות, ובעונת העפיל עמה לסדרת גמר הפלייאוף, בה הפסידה לרגאטאס קוריינטס.
בסיום העונה הצטרף למועדון פלמנגו מליגת העל הברזילאית.
הוא היה שותף לזכייתה של פלמנגו בשתי אליפויות (2014 ו-2015), ובגמר הפלייאוף של 2015 נבחר ל-MVP.
בנוסף, זכה במדי פלמנגו בליגת האמריקות של פיב"א (2014), ובטורניר הגביע הבין-יבשתי שנערך ב-2014 בריו דה ז'ניירו, בו גברה על אלופת היורוליג, מכבי תל אביב.
גם בטורניר זה נבחר ל-MVP.
לאחר שתי עונות בפלמנגו הצטרף, בשנת 2015, לריטאס וילנה.
ב-2016 הצטרף לסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
לפרוויטולה שיחק במדי נבחרת ארגנטינה עד גיל 18 שזכתה במקום הראשון באליפות דרום אמריקה שנערכה בפורמוסה ב-2008. בעקבות הישג זה העפילה הנבחרת לאליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בניו זילנד בשנת 2009, ובה סיימה במקום החמישי.
בשנת 2011 שיחק במדי נבחרת ארגנטינה במשחקים הפאן-אמריקאיים בריו דה ז'ניירו.
ב-2012 היה שותף לזכייתה במקום הראשון באליפות דרום אמריקה שנערכה ברסיסטנסיה.
ב-2013 זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אמריקה שנערכה בקראקס, ב-2014 זכה עמה במקום השני באליפות דרום אמריקה שנערכה במרגריטה, וב-2015 שיחק במדי הנבחרת במשחקים הפאן-אמריקאיים בטורונטו.
ניקולאס בט היה אתלט קנייתי ואלוף העולם (בייג'ינג 2015) בריצת 400 מטר משוכות.
במבחנים הקנייתיים לאליפות העולם שנערכו בניירובי בסוף יולי 2015 קבע בט בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 48.29 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות עצמה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 47.79 שניות, לפני דניס קודרייבצ'ב מרוסיה שקבע שיא רוסיה חדש של 48.05 שניות וג'פרי גיבסון מבהאמה שקבע שיא בהאמה חדש של 48.17 שניות.
ב-8 באוגוסט 2018 נהרג בט בתאונת דרכים בקניה, לאחר שחזר מהשתתפות באליפות אפריקה באתלטיקה קלה שנערכה בניגריה.
ניקולאס גייג' הוא סופר ועיתונאי חוקר אמריקני ממוצא יווני.
ספרו "אֶלֶנִי" ראה אור בתרגום לעברית.
גייג' נולד בכפר ליה (יוונית: Λια) שבמחוז אפירוס בצפון-מערב יוון בשם ניקולאוס (ניקוס) גאצויאניס לחריסטוס ואלני גאצויאניס.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, עזב אביו את יוון לארצות הברית, בכוונה לצרף אליו את משפחתו, אך על רקע תום מלחמת העולם, פרצה מלחמת האזרחים ביוון, הקומוניסטים כבשו את הכפר ליה, עצרו את האם אלני, האשימו אותה בתמיכה במלוכנות, שפטו אותה משפט ראווה במרכז הכפר, והוציאוה להורג.
לפני מעצרה הספיקה אלני להבריח מהכפר את ניקולאס ושלוש מאחיותיו.
אחות רביעית, גליקריה , שלחמה כפרטיזנית, נתפסה בידי הקומוניסטים.
בשנת 1949, בשלהי מלחמת האזרחים, הפליגו ניקולאס ואחיותיו באוניה לניו יורק, והתאחדו עם אביהם, שאותו לא ראה ניקולאס מיום שנולד.
גליקריה הצטרפה אליהם בשנת 1950, לאחר שהמלחמה תמה.
בשנת 1964 סיים גייג' לימודי תואר שני בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה, והחל לעבוד ככתב עבור סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס.
בין השנים 1970־1980 עבד גייג' גם עבור העיתונים בוסטון הראלד טראוולר, וול סטריט ג'ורנל והניו יורק טיימס.
בשנת 1980 עזב גייג' את עבודתו בניו יורק טיימס, ונסע ליוון כדי לחקור את נסיבות מותה של אימו ולהתחקות אחר רוצחיה, ובשנת 1983 פרסם את הספר "אלני", על אודות חייה ומותה.
גייג' מתאר בספר כיצד איתר את האיש ששפט ורצח את אימו, והגיע לביתו באתונה כשאקדח מוחבא בכליו, במטרה להורגו.
אולם במהלך הפגישה נכנסה לחדר בתו הקטנה של האיש, וגייג' התחרט ועזב את הבית מבלי שנקם את מות אימו.
הספר ראה אור בעברית בשנת 1986, בתרגומו של יוסף אשכול, בהוצאת מעריב.
ב-1985 יצא לאקרנים הסרט המתבסס על הספר וגייג' היה שותף לכתיבת התסריט שלו.
קייט נליגן משחקת בתפקיד אלני וג'ון מלקוביץ' בתפקיד גייג' המבוגר.
גייג' מתגורר כיום בעיר נורת' גראפטון , מסאצ'וסטס, נשוי לג'ואן , ולו בן - כריסטוס (כריס, על שם סבו), תסריטאי וכותב ספרי קומיקס, ושתי בנות: אלני (על שם סבתה) ומרינה .
אוסוואלדו ניקולאס פביאן גייטן (בספרדית: Osvaldo Nicolás Fabián Gaitán; נולד ב-23 בפברואר 1988) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בפאסוש די פריירה בעמדת הקשר ההתקפי וכקיצוני.
גייטן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס בגיל 13. ב-1 ביוני 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד ארסנאל דה סרנדי וכעבור חודשיים כבש את שערי הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד הוראקן.
ב-23 בספטמבר 2008 גייטן הבקיע את שער הבכורה שלו בגביע סודאמריקנה נגד LTU קיטו.
בעונת רשם גייטן את עונת השיא שלו כאשר כבש 7 שערים ב-33 משחקים, אך בוקה סיימה במקום ה-11 של ליגת האפרטורה וה-16 של הקלאסורה.
ב-3 במאי 2010 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת 8.4 מיליון אירו כמחליפו של אנחל די מאריה שחתם בריאל מדריד.
גייטן נחשב לשחקן השני הכי יקר בהיסטוריה של המועדון אחרי אוסקר קרדוסו שהגיע תמורת 11.6 מיליון אירו.
גייטן ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בבנפיקה בהפסד 2-1 לנסיונל.
ב-14 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בבנפיקה בניצחון 0-4 נגד נאבאל.
בעונת הבכורה שלו בבנפיקה, גייטן שיחק בכל 48 משחקיה של הקבוצה בכל המסגרות ועם תשעה שערי ליגה ואף נבחר לפריצת השנה בליגת העל הפורטוגלית.
בעונת 2011/2012 בליגת האלופות סיים גייטן כמלך הבישולים של שלב הבתים.
ב-18 במאי 2014 הבקיע את השער היחיד בגמר הגביע הפורטוגלי נגד ריו אבה שהשלים טרבל היסטורי עבור קבוצתו.
ב-11 בנובמבר 2014 האריך את חוזהו בבנפיקה עד קיץ 2018 עם סעיף שחרור של 35 מיליון אירו.
ב-30 בספטמבר 2015 כבש ובישל בניצחון קבוצתו 1-2 נגד אתלטיקו מדריד.
ב-9 בדצמבר 2015 האריך את חוזהו עד יוני 2019, וסעיף השחרור שלו עלה ל-45 מיליון אירו.
ב-15 במאי 2016 הבקיע צמד בניצחון 1-4 נגד נסיונל שהבטיח לקבוצתו אליפות שלישית ברציפות.
ב-16 ביוני 2016 סוכמה העברתו של גייטן לאתלטיקו מדריד מספרד תמורת 20 מיליון אירו.
ב-26 בפברואר 2018, הודיעה אתלטיקו מדריד על מכירתו לקבוצה הסינית, דאליין ייפאנג תמורת 18 מיליון אירו.
ב-1 במרץ 2019 הודיעה דאליין ייפאנג הסינית על שחרורו של גאייטן ועל מעברו של הארגנטינאי לשיקגו פייר האמריקאית מליגת ה MLS.
ב-31 בינואר 2020 עבר בהעברה חופשית לליל.
ב-11 באוגוסט 2020 חזר לפורטוגל וחתם בספורטינג בראגה.
בקיץ , גייטן חתם בפניארול מליגת העל האורוגוואית.
ב-31 בינואר 2022 גייטן חתם בפאסוש די פריירה.
ב-30 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בניצחון 0-2 נגד .
לאחר מינויו של אלחנדרו סאבלה, גייטן כמעט ולא זומן לסגל הנבחרת, אך לאחר מינויו של חרארדו מרטינו הוא חזר לשחק בספטמבר 2014 במשחק ידידות נגד .
ב-14 באוקטובר 2014 הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת בניצחון 0-7 נגד .
גייטן נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016.
גביע הליגה הפורטוגלי: , , , ,
פריצת העונה בליגת העל הפורטוגלית:
כדורגלן העונה של בנפיקה ליסבון:
ניקולאס אלחנדרו טגליאפיקו (בספרדית: Nicolás Alejandro Tagliafico; נולד ב-31 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי באולימפיק ליון ובנבחרת ארגנטינה.
טגליאפיקו התחיל את הקריירה שלו בבאנפילד.
ב-12 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבאנפילד בניצחון 2–1 נגד טיגרה.
בקיץ הושאל לריאל מורסיה מהליגה הספרדית השנייה.
בשנת חתם באינדפנדיינטה תמורת סכום שלא פורסם.
ב-15 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–2 נגד ניואל'ס אולד בויס.
בשנת זכה עם הקבוצה בגביע סודאמריקנה.
ב-5 בינואר 2018 חתם באייאקס מליגת העל ההולנדית.
ב-20 בינואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 נגד פיינורד רוטרדם.
ב-11 במרץ 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד הירנפיין.
ב-23 ביולי 2022 חתם טגליאפיקו באולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית עד 2025. ב-19 באוגוסט כבש שער בכורה, בניצחון 1–4 על טרואה.
טגליאפיקו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ארגנטינה.
ב-9 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1–0 נגד .
במאי 2018 הוא נכלל בתוך 23 חברי נבחרת ארגנטינה בכדורגל במונדיאל 2018 שהתקיים ברוסיה.
הוא גם שיחק בקופה אמריקה 2019, וקטף עם הנבחרת את המקום השלישי, אחרי ניצחון 2–1 על צ'ילה במשחק בשליש הגמר.
ניקולאס השני, דוכס לורן , היה דוכס לורן בשנת 1634.
ניקולאס נולד ב-6 בדצמבר 1609 בננסי, לפרנץ השני, דוכס לורן וכריסטינה מזאלם, בתם של פאול, רוזן זאלם ומארי לה ונור.
מכיוון שלא היה אמור לעלות לשלטון, הוא מונה בשנת 1619 לבישוף טול.
בנערותו הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת פונט-א-מוסון בין השנים 1622–1629, ובמהלכם הוא השלים תזה על סקרמנט הכפרה, אשר הודפס בהולנד בשנת 1627 עם הקדשה מהאפיפיור אורבנוס השמיני.
ב-19 בינואר 1626 הוא מונה לקרדינל, אולם המינוי מעולם לא הפך למעשי.
בשנת 1633 פלש הצבא הצרפתי לדוכסות לורן, בשל תמיכת קרל הרביעי, דוכס לורן בגאסטון, דוכס אורליאן, ובשנת 1634 נאלץ קרל להתפטר מתפקידו, וניקולאס עלה לשלטון במקומו.
בעקבות כך התפטר ניקולאס מכהונותיו הדתיות, וב-18 בפברואר אותה שנה הוא התחתן עם בת דודתו קלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
זמן קצר לאחר עלותו לשלטון החתימו הצרפתים את ניקולאס על הסכם שהכיר בזכויות שלטונם בדוכסות, ובעקבות כך באפריל אותה שנה התפטר ניקולאס מתפקידו וברח מהדוכסות, תוך שהוא מחזיר את זכויות השלטון לאחיו קרל.
בשנת 1661 עזבו הצרפתים את הדוכסות, וב-25 בינואר 1670 מת ניקולאס בננסי.
ב-2 באפריל 1637 התחתן ניקולאס עם קלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
קרל החמישי, דוכס לורן (1643–1690), התחתן עם אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה
מריה אנה מלורן (1648–לא ידוע)
ניקולאס דניאל לטיפי הוא נהג מרוצים קנדי.
התחרה במשך שלוש עונות באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצת ויליאמס.
לטיפי החל להתחרות בקארטינג בשנת 2009 והתחרה בענף במשך 4 שנים.
בשנת 2013 עבר להתחרות במכוניות חד-מושביות והתחרה באליפות הפורמולה 3 האיטלקית עבור קבוצת BVN.
את העונה סיים במקום השביעי, עם ניצחון אחד ושלושה פודיומים נוספים.
בשנת 2013 התחרה במקביל באליפות הפורמולה 3 האירופאית והבריטית.
בנוסף התחרה בסדרת מרוצי טויוטה רייסינג.
בשנת 2014 המשיך להתחרות באופן מלא באליפות הפורמולה 3 האירופאית ובמקביל השתתף במספר מרוצים במסגרת הפורמולה רנו 3.5, אליפות ה-GP2 וערך הופעת בכורה בגרנד פרי מקאו.
בשנת 2015 השתתף באופן מלא באליפות הפורמולה רנו 3.5 עם קבוצת Arden.
במקביל, לקח חלק בשמונה מרוצים במסגרת אליפות ה-GP2 ושמונה מרוצים בסדרת מרוצי פורשה קררה קאפ.
בשנת 2016 הצטרף לקבוצת DAMS שהתחרתה באליפות ה-GP2, שבהמשך הפכה לאליפות הפורמולה 2. לטיפי התחרה עבור הקבוצה במשך 4 עונות.
עונת 2019 הייתה עונת השיא: הוא ניצח ארבעה מרוצים, הגיע 4 פעמים נוספות לפודיום, קבע 4 פעמים את זמן ההקפה המהירה וסיים כסגנו של ניק דה פריס שזכה באליפות.
לטיפי שימש כנהג במבחן בקבוצת רנו, סהרה פורס אינדיה/רייסינג פוינט וויליאמס.
בנובמבר 2019, במהלך סוף השבוע האחרון של העונה, הוכרז לטיפי כמחליפו של רוברט קוביצה בקבוצת ויליאמס החל מעונת 2020.
בגרנד פרי אוסטריה, מרוץ פתיחת העונה סיים במקום ה-11, זאת למרות שלא עקף אף נהג במהלך המרוץ.
שבועיים וחצי לאחר פתיחת העונה הוחתם על הארכת חוזה לעונה נוספת.
במרוץ האחרון בסוף שנת 2021 לטיפי התנגש בקיר עם המכונית שלו וגרם למכונית הבטיחות לצאת, מה שצימצם את הפער משמעותית בין לואיס המילטון לבין מקס ורסטאפן, ובכך מקס ורסטאפן עקף את לואיס המילטון וזכה באליפות הנהגים לשנת 2021.
לקראת סיום עונת 2022 החליטה הקבוצה שלא לחדש את חוזהו של לטיפי לעונה נוספת והוא עזב את האליפות
ביולי 2023 פרסם כי הוא מתחיל ללמוד בבית הספר לעסקים של לונדון החל מוחדש אוגוסט אותה שנה ועל כן פורש מהמשך השתתפות בתחרויות.
ניקולאס ואן אייק (בהולנדית: Nicolaas van Eyck; 1617 – 1679) היה צייר פלמי שפעל באנטוורפן באמצע המאה ה-17. הוא ידוע בזכות סצנות הסוסים והקרבות, ציורי נופים ודיוקנאות שלו.
הוא גם צייר כמה תהלוכות אזרחיות, כולל מצעדים של המיליציה האזרחית באנטוורפן.
ניקולאס ואן אייק נולד באנטוורפן כבנם של החייט ניקולאס ואן אייק ויואנה רוז.
החל ללמוד בשנת 1632 אצל הצייר ההיסטורי הבולט תאודור רומבוץ באנטוורפן והיה לתלמידו.
הוא היה מפקד במשמר אזרחי מקומי וייתכן שזו הסיבה לכך שצייר סצנות צבאיות.
הוא התיידד עם צייר הפרחים יאן פיליפ ואן תילן, שהיה גם תלמיד של רומבוץ.
ואן אייק היה הסנדק של לפחות אחד מתשעת ילדיו של ואן תילן.
הוא היה המורה של פיטר הופמן, וגם של בניו ניקולאס השני ויאן קרל ואן אייק שהפכו לציירים.
יאן קארל היה תלמידו של יאן ארסמוס קווינוס כשהיה באיטליה.
ניקולאס ואן אייק ידוע בעיקר בנופיו וציורי חיילים ופרשים הנמצאים בזמן קרב או במנוחה.
הוא צייר מספר קומפוזיציות המייצגות סצנות של מלחמה ומרידות עירוניות.
ואן אייק צייר בהמשך כמה סצנות בסוגת החגים בכפר וחקלאים רוקדים.
ואן אייק צייר גם תהלוכות אזרחיות, כולל קומפוזיציה המייצגת את "המצעד הגדול של המשמר האזרחי של אנטוורפן" (1672).
בציור מתואר מפגן של חיילים – שורת רובאים המכוונים את רוביהם לעבר שורת גברים העומדת מולם.
ברור שהם לא השתמשו בכדורים אמיתיים אלא רק באבק שרפה.
נראה כי מפגנים כאלה היו נפוצים כמצעדים אזרחיים באותה תקופה, כפי שניתן לראות באירוע מבריסל ב-31 במאי 1615 שתואר על ידי דניס ואן אלסלו, הכולל סצנה דומה.
כיכר העיר מלאה בחיילים וחיילי אויב וגדודי ארטילריה.
האמן הדגיש את הפעולות של תושבים מקומיים בודדים נגד האויב הזר והאנגלי.
כך לדוגמה, מוצגים אנשים המנסים להציל את שרידי הפטרון סנט רומבולד מידיהם של הכופרים האנגלים.
הנזיר הכרמליתי פטרוס דה וולף שהצטרף להתנגדות המזוינת בכיכר העיר מוצג בציור הראשון כמשתתף בפעולה.
בציור השני ניתן לראות את פטרוס דה וולף לאחר שנפל בידי האויב ועומד להוצאה להורג בידיו של הקולונל האנגלי נוריס.
ואן אייק היה אחד מציירי אנטוורפן הרבים שמוצגים בתמונה שצייר יאקוב דה פורמנטרו.
ציור זה מתוארך בין 1654 ל־1659 ומציג גלריה לאמנות עם יצירות של ציירים חשובים באנטוורפן.
ניתן לראות בה את ההישגים האמנותיים ואת מורשת העבר של בית הספר לציור באנטוורפן.
בתוך הציור של הגלריה לאמנות, כלולה היצירה של ואן אייק המתארת ציור קרב, מה שמלמד כי הוא נחשב באותה תקופה כצייר מוביל באנטוורפן.
ניקולאס אדוארד גונזאלס הוא שחקן אמריקאי.
גונזאלס נולד בסן אנטוניו, טקסס.
הוא למד בבית הספר התיכון הקתולי בסן אנטוניו שם היה רץ קרוס-קאנטרי.
הוא זכה באליפות מדינת טקסס בריצות לקילומטר ושני מיילים.
הוא סיים תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.
הוא למד שני סמסטרים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה.
בקיץ שלאחר מכן, הוא חזר לאירופה.
הוא השלים בטריניטי קולג' בדבלין את התזה שלו על הספר יוליסס של הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.
כשהיה בסטנפורד הוא ניסה את מזלו במשחק.
אלמה מרטינז, שחקנית ופרופסור בסטנפורד, עודדה אותו להפוך לשחקן מקצועי.
עם סיום לימודיו בסטנפורד בשנת 1998, החליט גונזאלס להמשיך בקריירת המשחק, ובעזרת מרטינז חבר לתיאטרון בסן פרנסיסקו.
יש שעודדו אותו להשתמש בשמו האמצעי אדוארד כדי להסתיר את מוצאו ולהיקרא "ניקולאס אדוארד" אך הוא סירב לעשות זאת.
בשנת 1998, עבר גונזאלס ללוס אנג'לס, שם קיבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כמו דארמה וגרג בהפקת ABC ו-"World One" בהפקת רשת NBC.
לאחר מכן גילם גונזאלס את בניו של פידל קסטרו בסרט הקולנוע "My Little Assassin", בכיכובם של ג'ו מנטניה וגבריאל אנואר.
אבל תפקידו כאנדי, היאפי, ההומוסקסואל בסדרת הטלוויזיה "Undressed", זכה לראשונה לתשומת לב הקהל, שם הופיע במשך שישה פרקים.
גונזאלס שיחק בשני סרטים בשנת 2000. הראשון, "Scenes of the Crime", הוקרן בבכורה בפסטיבל פסטיבל הקולנוע בקאן 2001, ובכיכובם של ג'ף ברידג'ס, ג'ון אברהמס ונואה ויילי.
הסרט השני היה פרויקט עצמאי בשם "Spun", בכיכובם של מינה סוברי, מיקי רורק, בריטני מרפי וג'ון לגוויזאמו.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 2003.
הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה המקורית של שואוטיים, "Resurrection Blvd.", שהוקרנה לראשונה ב-26 ביוני 2000. הוא גילם את אלכס סנטיאגו, סטודנט לרפואה שנשר מבית הספר והפך למתאגרף מקצועי.
תוך כדי שהוא משחק בסדרה "Resurrection Blvd" הוא הופיע בכמה סדרות כמו ווקר ומופע שנות ה-70. הוא הופיע גם בסרט "הנסיכה והילד באריו" (שיצא לאור בשם "She's in Love" in Europe).
לאחר מכן שיחק בסרטים נוספים.
הראשון,"Sea of Dreams", שצולם בווראקרוס, מקסיקו, במאי 2003. לאחר מכן, נסע לפיג'י לקראת הקיץ, שם צולם הסרט "אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדמים", שהוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב-27 באוגוסט 2004.
גונזאלס הופיע גם בסדרת הטלוויזיה מלרוז פלייס בשנת 2009. בשנת 2011, הוא שיחק את מתאו בסדרת הטלוויזיה "Off the Map".
לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה המכשפות מאיסט אנד.
גונזאלס הופיע גם בתפקידים חוזרים בתור הבלש מרקו פוריי בסדרת הטלוויזיה שקרניות קטנות והאנטגוניסט דומיניק פלורס בסדרה המדריך לרוצח.
הוא שיחק בתפקיד אורח בנרקוס כסוכן המנהל לאכיפת הסמים הממוקם בקולומביה, שחוקר את קרטל קאלי, תפקיד שדרש ממנו לדבר ספרדית אותה הוא דובר.
בשנת 2014 שיחק בסדרה ג'ין הבתולה בעונה הראשונה את הדמות של מרקו אחד מבני הזוג של סו (סוימרה אמא של ג'ין), שעזב קריירת פוטבול מצליחה כדי לגדל את ביתו אחרי שאשתו נפטרה.
בשנת 2017 לוהק גונזאלס תפקיד המנתח ד"ר ניל מלנדז בדרמה הרפואית הרופא הטוב.ההשראה לדמות אותה גילם התבססה בחלקה על אביו ואחיו הבכור, שניהם רופאים.
גונזאלס סיים במקום השני באליפות הסלבריטאים העולמית במשחק הפוקר בשנת 2009.
הוא התחתן עם קלסי קריין ב-16 באפריל 2016. לזוג יש בת אחת בשם אוור לי ויילד גונזאלס (נולדה 2017).ובן בשם ליאו קמינו גונזלס (יליד 2021).
אלכס סנטיאגו תפקיד ראשי (3 עונות); 53 פרקים 2002 מופע שנות ה-70 תומאס פרק: "Jackie Says Cheese"2003פאולו3 פרקים 2004 American Family קורנאדו גונזלס הצעיר 13 פרקים 2004–2005 The O.C.
תפקיד אורח (עונה 4); 58 פרקים 2019בלתי גמור (אנ')תומאסדיבוב; 2 פרקיםChristmas At The Rangeקלינט מק'ריסרט טלוויזיה של UPtv (אנ')
גם מפיק בפועל2020–2021Duncanvilleשייןדיבוב; 2 פרקים 2021 Playing Cupid דייוויד מרטינז סרט טלוויזיה של הולמרק2021–2024לה בראה (אנ')קפטן לוי דלגדו22 פרקים2024לא רציונלי (אנ')זד מאת'יספרק: "The Wrong Side of Maybe"
ניקולאס זייוואלד הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ר.ב לייפציג ובנבחרת אוסטריה.
זייוואלד הוא תוצר מחלקת הנוער של רד בול זלצבורג, אליה הגיע בשנת 2009. בשנת 2009 החל לשחק בליפרינג, קבוצת בת של המועדון.
ב-9 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו ברד בול זלצבורג, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–10 על שוורץ-וייס ברגנץ במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע האוסטרי לעונת .
ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה האוסטרית, בהפסד 1–3 לשטורם גראץ במסגרת המחזור השמיני לעונת .
בעונה זו, בה זכתה רד בול זלצבורג באליפות אוסטריה ובגביע האוסטרי, ערך זייוואלד 15 הופעות ליגה.
ב-14 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד סביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-12 בנובמבר 2021 ערך זייוואלד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, בניצחון 2–4 על נבחרת ישראל במשחק ידידות.
ניקולאס "ניקו" פדריקו לופס אלונסו (בספרדית: Nicolás "Nico" Federico López Alonso; נולד ב-1 באוקטובר 1993 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נסיונל מליגת העל האורוגוואית.
לופס גדל במחלקות הנוער של מונטווידאו וונדררס ונסיונל.
בשנת 2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של נסיונל במסגרת ליגת העל האורוגוואית.
הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-11 בינואר 2012 חתם לופס ברומא מהסרייה א'.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד קטניה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2012/2013. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-13 ביולי 2013 חתם לופס באודינזה מהסרייה א'.
בסך הכל ערך 21 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
בהמשך הושאל מאודינזה להלאס ורונה, לגרנדה ולנסיונל.
ב-19 ביולי 2016 חתם לופס באינטרנסיונל מליגת העל הברזילאית.
הוא ערך 139 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 33 שערים.
ב-13 בדצמבר 2019 חתם לופס בטיגרס מליגת העל המקסיקנית.
ליגת האלופות של CONCACAF (1): 2020
ניקולאס מרטין דומינגס (בספרדית: Nicolás Martín Domínguez; נולד ב-28 ביוני 1998 בהאדו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
דומינגס החל את הקריירה המקצוענית שלו בוולס סארספילד מליגת העל הארגנטינאית.
ב-30 באוגוסט 2019 חתם דומינגס בבולוניה 1909 מהסרייה א', והושאל בחזרה לוולס סארספילד עד לתום עונת .
בסך הכל ערך 75 הופעות ליגה במדי ולס סארספילד, בהן הבקיע תשעה שערים.
בתום תקופת ההשאלה חזר לבולוניה 1909.
ב-12 בינואר 2020 ערך דומינגס את הופעת הבכורה שלו בבולוניה 1909, בהפסד 1-0 לטורינו במסגרת המחזור ה-19 בסרייה א' לעונת 2019/2020.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם דומינגס בנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
ב-5 בספטמבר 2019 ערך דומינגס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.
ב-13 באוקטובר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 6-1 על נבחרת אקוודור במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר קופה אמריקה 2021, בו זכתה נבחרתו, וערך שתי הופעות בטורניר.
ניקולאס איוואן גונסאלס (בספרדית: Nicolás Iván González; נולד ב-6 באפריל 1998 בבלן דה אסקובר שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אתלטיקו מדריד מהלה ליגה בהשאלה מיובנטוס ובנבחרת ארגנטינה.
גונסאלס גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס.
הוא ערך 44 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית וליגת המשנה הארגנטינאית.
ב-10 ביולי 2018 חתם גונסאלס על חוזה לחמש עונות בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 להנזה רוסטוק במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת .
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–1 למיינץ 05 במסגרת המחזור הראשון לעונת 2018/2019. ב-22 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לשאלקה 04 במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות במסגרת הבונדסליגה והבונדסליגה השנייה, בהן ערך 72 הופעות ליגה והבקיע 22 שערים.
ב-23 ביוני 2021 חתם גונסאלס על חוזה לחמש עונות בפיורנטינה מהסרייה א'.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על קונצזה במסגרת הסיבוב הראשון של קופה איטליה לעונת .
ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1–3 לרומא במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–2 על טורינו במסגרת המחזור השני בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-31 באוגוסט 2025 הושאל גונסאלס לעונה אחת עם חובת רכישה לאתלטיקו מדריד מהלה ליגה.
ב-14 באוקטובר 2019 ערך גונסאלס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בניצחון 1–6 על נבחרת אקוודור במשחק ידידות.