tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט הופץ בצורה מוגבלת באפריל 1980, אולם הקרנתו הופסקה כעבור זמן קצר ולא זכה לתפוצה נרחבת עד אוקטובר 1981. ב-1981 היא גם כיכבה כבילי דאהל בסרט ג'יימס בונד "לעינייך בלבד".
בסרט היא מגלמת את דמותה של מחליקה על הקרח שמנסה בלי הצלחה, אך בצורה קומית לפתות את ג'יימס בונד, שמסרב לה (אותו מגלם רוג'ר מור המבוגר ממנה בהרבה).
באופן אירוני, קרול בוקה, המגלמת את מלינה האבלוק, מושא אהבתו של ג'יימס בונד בסרט, הייתה במציאות מבוגרת מג'ונסון ב-16 חודשים בלבד.
ב-1996 הפסיקה ג'ונסון לשחק על מנת להתרכז במשפחתה, תפקידה האחרון באותה עת היה בסרט הטלוויזיה Fugitive X: Innocent Target.
ג'ונסון מתגוררת כיום בניופורט ביץ', קליפורניה, ביחד עם בעלה, הארכיטקט קלי ג'יבנס, ושני ילדיהם.
היא משתמשת על פי רוב בשם לין-הולי גיבנס מאז נישואיה.
בסתיו 2007 היא שבה לשחק בהפקת התיאטרון הקהילתי של אלו חיים נפלאים.
לינט וילמה "לין" מקלמנטס-מקנזי .
מקלמנטס נולדה בנדלנדס שבמערב אוסטרליה.
היא סבלה מאסתמה ולכן היא התאמנה בשחייה, כטיפול במחלתה.
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1968 זכתה מקלמנטס בתואר הראשון שלה במשחה ל-100 מטר פרפר.
בנוסף, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:40.7 דקות.
בשנת 1969 זכתה מקלמנטס באליפות אוסטרליה בשחייה במשחים ל-100 מטר ול-200 מטר פרפר.
אולם שנה לאחר מכן היא נפסלה בטענה שהשתמשה בסגנון לא חוקי.
לאחר שלא נבחרה לנבחרת האוסטרלית למשחקי חבר העמים בשנת 1970 היא פרשה משחייה תחרותית.
בתה ג'קלין מקנזי אף היא שחיינית אולימפית שייצגה את אוסטרליה באולימפיאדת ברצלונה (1992).
ויולה לין קולינס היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית.
מוכרת מתפקידיה בסרטים "אקס מן המקור: וולברין", "הסוחר מוונציה", "פתאום 30" ו"הבית באגם".
קולינס נולדה במחוז האריס, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית.
למדה דרמה ב"בית הספר ג'וליארד" ורכשה ניסיון משחק ראשוני בזכות תפקידים שגילמה במספר מחזות שייקספיריים.
מה שעזר לקולינס בתפקיד הפריצה שלה, פורציה בעיבוד הקולנועי למחזה "הסוחר מוונציה".
בשנת 2004 שיחקה בתפקיד משני בקומדיה "פתאום 30" בכיכובה של ג'ניפר גארנר, ובשנת 2006 בדרמה הרומנטית "הבית באגם" של הבמאי אלחנדרו אגרסטי בכיכובם של סנדרה בולוק וקיאנו ריבס.
ובשנת 2008 שיחקה בסדרה "דם אמיתי".
קולינס התפרסמה בתפקיד קיילה סילברפוקס חברתו של לוגן (יו ג'קמן) בסרט "אקס מן המקור: וולברין" וגילמה את הנסיכה דז'ה ת'וריס בהפקה "ג'ון קרטר ממאדים".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הפשע "הולופוינט" לצידם של איאן מקשיין, פטריק וילסון וג'ון לגוויזאמו.
ב-23 בדצמבר 2007 נישאה קולינס לשחקן סטיבן סטרייט איתו יצאה במשך ארבע שנים מ-2003. הזוג התגרש ב-2013.
שנה לאחר מכן, בנובמבר 2014 נישאה לשחקן מת'יו בויל; והשניים התגרשו לאחר שנתיים ב-2016. לזוג ילד משותף.
+שנהסדרהתפקידהערות1999חוק וסדר: מדור מיוחדוירג'יניה הייזפרק: "Wanderlust"2002Push, Nevadaאשתו של BRBפרק: "The Amount"Hauntedג'סיקה מנינג8 פרקים2008דם אמיתידון גרין6 פרקים2013אלמנטריטניה בארטפרק: "Solve for X"2014פרשיות סמויותאולגה אוקרובה3 פרקים2015A Mother Betrayedמוניקהסרט טלוויזיה של Lifetime2017מצודנטלי רוג'רס7 פרקים2019התיקוןד"ר קאריס דאלי2 פרקים2020בוש (אנ')אליסיה קנט8 פרקים2021–2022המתים המהלכיםלאה שואו9 פרקים
לין צ'דוויק היה אמן ופסל אנגלי.
זכה להכרה בזכות פסליו העשויים מברזל וברונזה, אשר נחשבים כאקספרסיוניסטיים ופיגורטיביים ומוצגים במקומות רבים בעולם.
צ'דוויק נולד בלונדון למשפחה מהמעמד הבינוני, הוריו היו לוורנר ראסל צ'דוויק ומרג'רי בראון לין.
החל את הקריירה בתור שרטט במשרדי אדריכלים שונים בין השנים 1933 ל-1939. במלחמת העולם השנייה שירת כטייס בחיל האוויר האנגלי ולאחר מכן עסק בעיצוב רהיטים וטקסטיל.
בשנת 1950 הציג לראשונה תערוכת יחיד ובשנות החמישים התגבש סגנונו הייחודי אשר משרטט בקווים כללים בני אדם וחיות.
בשנת 1956, כשהיה בן 41, זכה בפרס הראשון בפיסול בביאנלה של ונציה.
עבודותיו מוצגות בין השאר במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון ישראל.
היה חבר במסדר האימפריה הבריטית ובמסדר האמנויות והספרות.
היה נשוי שלוש פעמים ואב לארבעה ילדים.
לין מרגוליס הייתה ביולוגית יהודייה-אמריקאית ופרופסור במחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט.
מרגוליס נודעת בעיקר בזכות התאוריה שפיתחה על מקור אברוני התא האיקריוטיים הקרויה אנדוסימביוזה.
היא מזוהה גם עם השערת גאיה המבוססת על רעיונות של ד"ר ג'יימס לאבלוק.
לאורך הקריירה שלה, עבודתה של מרגוליס עוררה התנגדות עזה.
בקשת מענק אחת שלה זכתה לתגובה "המחקר שלך הוא חרא.
אל תטרחי להגיש מועמדות שוב", והמאמר פורץ הדרך שלה, "על מקור תאי המיטוזה" ("On the Origin of Mitosing Cells") הופיע ב-1967 לאחר שנדחה על ידי כ-15 כתבי עת, וכיום מקוטלג כמאמר מדעי קלאסי ב בארצות הברית.
בשנת פרסום המאמר, 1967, עדיין הייתה מרגוליס חברת סגל זוטר באוניברסיטת בוסטון.
התיאוריה שלה, שאברוני תאים כמו מיטוכונדריה וכלורופלסטים היו פעם חיידקים עצמאיים, זכתה להתעלמות במשך עשור נוסף, והפכה למקובלת רק לאחר שהוכחה באמצעות ראיות גנטיות.
מרגוליס נבחרה לחברה באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית בשנת 1983. הנשיא ביל קלינטון העניק לה את המדליה הלאומית למדעים בשנת 1999. האגודה הליניאית של לונדון העניקה לה את מדליית דרווין-ואלאס בשנת 2008.
ההיסטוריון יאן סאפ אמר כי "שמה הוא שם נרדף לסימביוזה כמו שמו של צ'ארלס דרווין לאבולוציה." מרגוליס שינתה את הבנת האבולוציה של תאים בעלי גרעין – אירוע שארנסט מאייר כינה "אולי האירוע החשוב והדרמטי ביותר בתולדות החיים" – בכך שהציעה שאירוע זה היה תוצאה של מיזוגים סימביוטיים של חיידקים.
בשנת 2002, מגזין Discover קבע שמרגוליס היא אחת מ-50 הנשים החשובות ביותר במדע.
מרי לין ריינולדס היא שחקנית אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1968 על תפקידה בסרט "פנים".
קרלין נולדה בלוס אנג'לס למוריאל אליזבת ריינולדס ולמנהל העסיקי ההוליוודי לורנס קריימר.
לפני הופעת הבכורה המפורסמת שלה בסרטו של ג'ון קסאבטס "פנים" עליה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר פוטרה קרלין מעבודתה כמזכירתו של רומן פולנסקי.
לאחר הפריצה שלה שיחקה קרלין בסרטים "רוכבים פראים" של בלייק אדוארדס, "Silent Night, Lonely Night"
ובקומדיה של מילוש פורמן "התפשטות" בתפקיד לין טיין עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1972 הופיעה בסרט האימה הקנדי של בוב קלארק "חלום המוות" בתפקיד כריסטין אמו של אנדי ברוקס.
בטלוויזיה האמריקאית שיחקה קרלין בסדרת הדרמה "James at 15" וכשחקנית אורחת בסדרות הדרמה "The Waltons" ו"Trapper John, M.D.".
הייתה נשואה בחייה שלוש פעמים: לפיטר הול ממנו התגרשה לאחר שנתיים, לאדוארד קלין איתו הביאה שני ילדים ובניהם שדר הרדיו דן קרלין.
לין אדית בֶּרק-מק'קונוויל היא שחיינית עבר אמריקאית, היא אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב ושיאנית עולם במשחים ל-100 מטר גב, ל-200 מטר גב ולמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ברק נולדה וגדלה בניו יורק.
היא התאמנה במועדון השחייה של סנטה קלרה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, מועדון שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו כריס וון סלטצה, דונה דה וארונה, קלאודיה קולב, דיק רות', דון שולנדר, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.
בתחרות שחייה שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ב-15 ביולי 1960 קבעה ברק במשחה ל-200 מטר גב, שיא עולם חדש של 2:33.5 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן החודשיים וחצי של סטוקו טאנאקה מיפן (2:34.8 דקות).
שיאה זה החזיק מעמד שבוע וחצי ונשבר על ידי טאנאקה (2:33.3 דקות).
יומיים לאחר מכן, ב-17 ביולי, היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:10.1 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן השבוע של ריה ון ולסן מהולנד (1:10.9 דקות).
שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדטרויט, שבמישיגן ב-5 באוגוסט היא שיפרה פעמיים את שיאה העולמי, במשחה ל-100 מטר גב והעמידה אותו לבסוף על תוצאה של 1:09.2 דקות.
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה ברק בשתי מדליות זהב.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:09.3 דקות, לפני נטלי סטיוורד מבריטניה (1:10.8 דקות) וסטוקו טאנאקה (1:11.4 דקות).
כבר בשלב המוקדמות, היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:09.4 דקות.
מדליית זהב נוספת, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם, פטי קמפנר, קרולין שולר וחברתה למועדון השחייה כריס וון סלטצה, בשיא עולם חדש של 4:41.1 דקות, לפני אוסטרליה (4:45.9 דקות) וגרמניה (4:47.6 דקות).
כשחיינית ראשונה במשחה השליחות, במשחה הגב, היא קבעה שיא עולם חדש של 1:09.0 דקות.
שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי חברתה למועדון השחייה, דונה דה וארונה (1:08.9 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, עבדה ברק כדוגמנית מצליחה בניו יורק, כאשת עסקים, כסופרת ולאחר שהתחתנה גידלה 3 ילדים.
במהלך הקריירה שלה זכתה ברק ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה, 4 מהם אישיים.
במהלך הקריירה שלה קבעה ברק 6 שיאי עולם חדשים, 4 במשחה ל-100 מטר גב, 1 במשחה ל-200 מטר גב ו-1 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
בשנת 1978 זכתה ברק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
לין מונטי , שם במה: לילה פאתח, ليلى فاتح; נולדה באלג'יר, אלג'יריה, בשנת 1926 – 19 באוגוסט 2003, פריז) הייתה זמרת יהודיה-אלג'יראית ששרה בערבית, בצרפתית וב"פרנקו-ערבית" במגוון סגנונות, וזכתה להצלחה בעיקר במדינות צפון אפריקה.
לפי עדותו של מוריס אל-מדיוני הצטיינה כזמרת מיוזיק הול זוהרת גם מבחינה קולית וגם מבחינת המשחק על הבמה ונחשבה למקבילה הנשית של סלים הללי.
היה לה רפרטואר בין-לאומי, שכלל מוזיקה אלג'יראית-אנדלוסית, שירי "שעבי", שירי רומבה פרנקו-ערבית, שירים צרפתיים וספרדיים, שירים מצריים ואף שירי זמר עבריים ומתורגמים מיידיש ומרוסית.
מונטי נולדה בשנת 1926 באלג'יר, בימי השלטון הצרפתי, למשפחה יהודית חובבת מוזיקה.
כבר בילדותה נחשפה הן לשאנסונים הצרפתיים, דוגמת אלו של דמיה, אדית פיאף וליאו מרז'אן, והן למוזיקה הערבית של אום כולתום ומוחמד עבד אל-והאב.
אף על פי שמילדותה העריכו הוריה את כשרונה בזמרה ובריקוד, הם עשו כל שביכולתם כדי למנוע ממנה קריירה של אומנית מקצועית.
הם אף נעלו במנעול את הפסנתר שהיה בביתם.
רק בשנות ה-50, כשהיא הייתה בערך בגיל 24–25 למדה מונטי פיתוח קול אצל מורה איטלקי והופיעה, בין השאר, בערבי גאלה להתרמות צדקה.
בתחילת שנות ה-1950 החלה הקריירה המוזיקלית שלה כזמרת באלג'יריה ובצרפת.
בשנת 1950 היא הופיעה לראשונה תחת שם הבמה "לין מונטי" כזמרת ששרה שיר אנדלוסי בסרט הקצר Nous les Gitans ("אנו הצוענים") של הרקדן האיטלקי אלברטו ספדוליני, בן חסות לשעבר של ז'וזפין בייקר.
בפברואר 1952 מונטי הקליטה לראשונה מספר דיסקים (במהירות 78 סל"ד) בערבית בחברת התקליטים"פאטה מרקוני".
היא הופיעה באותה תקופה באירועים ובקברטים באלג'יר, באוראן ובפריז.
הפסנתרן והמלחין מוריס אל-מדיוני הכיר אותה באוראן בעת שירותו הצבאי, ואחרי שחרורו הפך זמנית לפסנתרן מלווה שלה במועדוני אוראן – "לה פרגולה" ו"לה קוק ד'אור" (Le Coq d'Or – תרנגול הזהב)
את L'Orientale ועוד שלושה משירי ז'וזף חז'ז' הוציאה לאור מחדש ביוני 1959 על תקליט 45 סל"ד של חברת פאטה.
ב-1954 הופיעה לין מונטי באירוע חניכת המלון-קזינו "סעדי" במרקש.
החל מסוף שנת 1952 החליטה מונטי לשנות את הרפרטואר ולהתמקד בשנסונים צרפתיים.
בין דצמבר 1952 לאוקטובר 1956 היא הקליטה כמה תקליטים 78 סל"ד בחברת פאטה בליווי התזמורות של רמון לגארן (Raymond Legrand), מריוס קוסט, אנדרה פופ ואחרים.
לין מונטי הקליטה בצרפתית שירים של ליאן מרוו (Lyane Mairève) – La chanson du mauvais garçon,
לואי פוטרה (Poterat) ואנרי בורטר (Bourteyre) – Ce beau dimanche-là, שארל אזנבור וז'ילבר בקו – Donne-moi (אחת ההצלחות של בקו), מוריס רובן ושארל דימון (Dumont) – C'est déjà passé, Il jouait, שוב לואי פוטרה
– Tu fais partie de moi (שבוצע גם על ידי קולט מארס) ופרנסיס בלאנש – Élisa (אליזה).
לין מונטי יצאה במהרה לסיורי הופעות ברחבי העולם כולל בארצות הברית, דרום אמריקה, גרמניה, הולנד ובמזרח התיכון כולל מצרים שם יצרה קשרי ידידות עם פריד אל אטרש וכונתה "הצרפתייה השרה כל כך טוב בערבית".
בשנת 1961 לקראת הכרזת העצמאות של אלג'יריה, נאלצה לין מונטי להימלט לצרפת, יחד עם אומנים יהודים אחרים כמו לילי בוניש.
באותה תקופה היא פגשה שוב את מוריס אל-מדיוני, והוא עיבד עבורה את השיר "Ma guitare et mon pays".
("הגיטרה שלי וארצי") שהביע את כאב הפרידה מאלג'יריה.
אל-מדיוני הלחין עבורה שירים נוספים, ביניהם
הדיקציה הטובה שלה וקולה החם זיכו את לין מונטי בפרס אדית פיאף ובפרסים נוספים.
אחרי נישואיה לאיש העסקים פרום וירט, יהודי יוצא פולין, התיישבה בניו יורק, שם בעלה אפשר לה להקים מועדון משלה, ובו היא אירחה אומנים כמו שארל אזנבור או פריד אל אטרש, שממנו היא למדה כמה מלהיטיו.
עם הזמן מונטי צמצמה את הרפרטואר הצרפתי שלה והתמקדה שוב במוזיקה הערבית בכלל ובזו האלג'יראית המסורתית בפרט, והקליטה שירים חדשים נוספים שחלקם הפך ללהיטים.
ב-1992 היא שיחקה בהופעת קמאו בתפקיד עצמה בסרט "הסליחה הגדולה" של הבמאי אלכסנדר ארקדי.
היא שרה בסרט את השיר "יא אומי, יא אומי".
מונטי הופיעה לאחרונה על במה ב-11 במאי 1996 באודיטוריום של מכון העולם הערבי בפריז.
ב-2001 יצא מחדש אוסף להיטיה על ידי אספן תקליטים צרפתי, בתקליט בשם Trésors de la chanson Judéo-Arabe – Line Monty ("אוצרות השירה היהודית-ערבית").
לין מונטי נפטרה בשנת 2003 בפריז, והובאה לקבורה במתחם היהודי של בית הקברות פאנטן על יד פריז.
לין מונטי הייתה נשואה לאיש עסקים אמריקאי, יהודי יוצא פולין.
בעלה השני היה איש העסקים מואיז מוריס בנדנון (1904–1978), יליד נדרומה, תלמסאן.
נכדתה, הזמרת יוהנה מונטי (ילידת 1977), החיה בפריז, הקליטה ב-2004 את האלבום Larmes du soleil (דמעות השמש) הכולל חמישה שירים של סבתה, לין מונטי.
פרט ליוהנה מונטי, שירים של לין מונטי מבוצעים על ידי זמרות כמו הישראליות אורית עטר, נטע אלקיים ונועה בן שושן.
הפרס הראשון של ה"אולימיפיה" בפריז
לין מונטי הקליטה מעל שישים שירים בערבית אלג'יראית.
1978 – Line Monty – חברת ההקלטות "דוניה"
Ma guitare et mon pays (הגיטרה שלי וארצי) (מאת בלון-בלון ומוריס אל-מדיוני)
يا امى يا مى יא אומי, יא אומי
نار أحكم لهب – נאר וחכם להב
אלג'יר אלג'יר Alger alger (מוזיקה: לילי בוניש)
L'orientale (המזרחית; מוזיקה: יוסוף חג'אג')
أنا لولية אנא לוליה (אני פשוטה)
Les lumières de shabbat (נרות של שבת) – גרסה בצרפתית של השיר ביידיש ובאנגלית "מיין מאמע'ס שבת ליכט" My Mother's Sabbath Candles מאת ג'ק ילן
Silence (שתיקה) – תרגום של השיר הרוסי "טישינה" "Тишина За Рогожской Заставою" (שתיקה במוצב רוגוז'סקאיה) מאת יורי ביריוקוב (לחן) ואלקסיי פטיאנוב (מילים)
La fontaine endormie (הבאר הנם) מאת אמיל סטרן (לחן) ואדי מארנה (מילים)
Donne-moi (תן לי) מאת שארל אזנבור וז'ילבר בקו
Où est la ruelle (היכן הסימטה?) ביידיש: װוּ איז דאָס געסעלע – מאת שלום סקונדה (לחן) וישראל רוזנברג (מילים) (מתוך הקומדיה המוזיקלית "מאשה אודער מרגריטה?")
Où dois-je aller (לאן אלך ואפנה?) גרסה בצרפתית של השיר ביידיש "ווי אהין זאל איך גין?" מאת אוסקר סטרוק (לחן) ואיגור ס.
Ce qui fut (מה שהיה) – גרסה צרפתית של השיר ביידיש "וואס איז געווען" מאת דוד מאירוביץ'
Sha shtyl שא שטיל (שקט!) – גרסה צרפתית לשיר ביידיש "שא שטיל, מאך נישט קיין גערודער..."
اكتابلي شويي אכתבלי שווייה (כתוב לי לפעמים) (מוזיקה: יוסוף חג'אג')
Khdaatini (בגדת בי) (מוזיקה: מוריס אל מדיוני)
Si tu viens danser la hora (אם תבוא לרקוד הורה) – גרסה צרפתית של הזמר העברי "הורה" מאת מרק לברי (לחן) וראובן גרוסמן (אבינועם) (מילים)
Ce beau dimanche là (באותו יום ראשון נאה)
Tu t'fous de moi (לא אכפת לך ממני)
Il jouait (הוא ניגן (שיחק?))
Adieu Tony (היה שלום, טוני)
לין ג'ונסון היא קריקטוריסטית קנדית, הידועה בעיקר על רצועת הקומיקס שיצרה, "לטוב או לרע" (For Better or For Worse).
על פועלה זכתה ג'ונסון לאותות כבוד כגון מסדר קנדה, מסדר מניטובה, והיכל התהילה הקנדי של הקריקטוריסטים.
כן הייתה האישה הראשונה והקנדית הראשונה שזכתה ב"פרס רובן" של "אגודת הקריקטוריסטים הלאומית" של ארצות הברית.
נולדה בשם לין ריג'ווי בקולינגווד, אונטריו, וגדלה בצפון ונקובר שבקולומביה הבריטית בקנדה.
למדה בבית הספר ונקובר לאמנות.
ב-1969 נישאה וחזרה לאונטריו, שם עבדה כחמש שנים כאמנית רפואית באוניברסיטת מק'מאסטר.
עבודותיה מתקופה זו שמורות בארכיון הרפואי של האוניברסיטה, והן כוללות איורים המתארים אירועים מתוך שגרת בית חולים (למשל אב מעשן בחדר המתנה).
במהלך הריונה הראשון, איירה קריקטורות על תקרת משרדו של הרופא המיילד שלה.
איורים אלו פורסמו בספרה הראשון, "דייוויד אנחנו בהריון" (David We're Pregnant), ב-1973, תחת השם לין פרנקס (בהמשך פורסם הספר מחדש תחת השם לין ג'ונסון).
לאחר גירושיה עבדה כפרילנסרית באמנות רפואית ומסחרית.
ב-1975 פורסם ספר ההמשך לספרה הראשון, "היי אמא!
זמן קצר לאחר מכן היא נישאה לרוד ג'ונסון.
ב-1978 עברו בני הזוג ושני ילדיהם להתגורר באגם לין שבמניטובה.
היא קיבלה הצעה מ-"Universal Press Syndicate" ליצור רצועת קומיקס, ובעקבותיה יצרה את הקומיקס "הג'ונסונים", המבוסס על משפחתה.
האגודה אישרה את הקומיקס ואף הציעה לה חוזה ל-20 שנה.
לאחר חצי שנה של עבודת הכנה, הופיעה רצועת הקומיקס הראשונה שלה בעיתונים בכל רחבי קנדה, תחת השם "לטוב או לרע" (For Better or For Worse).
כיום מופיע הקומיקס בכ-2000 עיתונים ברחבי קנדה, ארצות הברית, ו-20 מדינות נוספות.
הקומיקס מבוסס לעיתים קרובות על אירועים אמיתיים במשפחתה של ג'ונסון.
הדמויות המרכזיות קרויות על שם השמות האמצעיים של בעלה וילדיה, והאם אלי קרויה על שם חברה שמתה בצעירותה של ג'ונסון.
הדמויות גדלו והזדקנו "בזמן אמת" לאורך שנות פרסום הקומיקס.
ב-2008 הופיעה ג'ונסון עצמה ברצועת הקומיקס, והודיעה על סיומו במתכונת זו לאחר כ-30 שנה של פרסום, ומעבר למתכונת בה מחצית מהרצועות הן מהעבר ומחצית חומר חדש; המתכונת נזנחה ב-2010, ג'ונסון הודיעה על פרישה, ומאז ממשיכה אגודת העיתונות לפרסם מחדש את הקומיקסים הקודמים של ג'ונסון, החל משנות השמונים.
בתה קטי עובדת עימה ב"For Better or For Worse studio" בקורבייל, ובנה ארון עובד בתעשיית הטלוויזיה בוונקובר.
ב-2007 הודיעה על פרידה מבעלה מזה 30 שנה; בעקבות זאת שקלה להפסיק את הקומיקס, אך שינתה את דעתה.
ג'ונסון זכתה במגוון הוקרות ופרסים, בהם פרס רובן (1985), מסדר קנדה (1992), מועמדות לפרס פוליצר (1993), כוכב ב"שדרת הכוכבים של קנדה" בטורונטו (2003), היכל התהילה הקנדי של הקריקטוריסטים (2007), ומספר תוארי דוקטור לשם כבוד באוניברסיטאות שונות בקנדה.
לין אן קונוויי הייתה מדענית מחשבים, מהנדסת אלקטרוניקה וממציאה אמריקאית, שנודעה בתרומותיה החלוציות לארכיטקטורת מחשבים ("תזמון פקודות דינמי") ותכנון מעגלי VLSI, ופעילת זכויות טרנסג'נדרים.
קונוויי נולדה בעיר מאונט ורנון במדינת ניו יורק, כבנם הבכור של מורה ומהנדס כימיה.
בילדותה התעניינה באסטרונומיה, והצטיינה במתמטיקה ובמדעים בלימודי התיכון.
קונוויי התקבלה ל ב-1955, הגיעה להישגים גבוהים וקיבלה ציונים טובים, אך בסוף שנות ה-50, בעקבות תקופה בה חשה ייאוש ולאחר ניסיון שלא צלח במעבר מגדרי, פרשה מלימודיה.
לאחר תקופה בה עבדה כטכנאי חשמל, חזרה קונוויי בתחילת שנות ה-60 ללמוד באוניברסיטת קולומביה, סיימה תואר ראשון במדעים ב-1962 ותואר שני בהנדסת אלקטרוניקה ב-1963. בתקופה זו חייתה כגבר, נישאה לאישה ולזוג נולדו שתי בנות.
ב-1964 קונוויי החלה לעבוד במחלקת המחקר של IBM ביורקטאון הייטס שבמדינת ניו יורק.
היא הצטרפה לצוות שתכנן מחשב-על מתקדם, וכלל בין השאר את ג'ון קוק ופרנסס אלן (שזכו לימים בפרס טיורינג על עבודתם).
היא השתתפה בפרויקט פיתוח מערכות מחשוב מתקדמות ובתפקיד זה המציאה שיטה המכונה dynamic instruction scheduling (DIS) לתכנון חומרה כך שתאפשר למחשב לעבד יותר מפקודה אחת בו-זמנית.
המצאה זו פתרה את אחת הבעיות הבסיסיות בארכיטקטורת מחשבים ופרצה את הדרך לבניית מעבדים סופרסקלריים .
בשנת 1967, לאחר שקראה על עבודתו של הארי בנג'מין בטיפול בטרנסג'נדרים, הבינה קונוויי שתהליך התאמה מגדרית אפשרי עבורה, והיא פנתה אליו לטיפול התאמה.
הטיפול החל בייעוץ פסיכולוגי ומתן מרשמים הורמונליים.
לאחר שסבלה שנים מדיכאון עמוק שנבע מדיספוריה מגדרית, החלה להתכונן לניתוח להתאמה מגדרית.
על אף המוסכמות השמרניות של אותה תקופה, משפחתה הקרובה של קונוויי והמנהל הישיר שלה ב-IBM תמכו וקיבלו את החלטתה, אך כשנודע ב-1968 לרופא הראשי של החברה על הניתוח המתוכנן הוא העיר את תשומת ליבו של נשיא החברה תומאס ווטסון הבן, שפיטר את קונוויי כדי להימנע מהעסקת עובדת טרנסג'נדרית.
לפיטורים היו תוצאות הרסניות עבורה: איבוד מקור ההכנסה ואי הוודאות בנוגע ליכולתה לפרנס את משפחתה ריסקו את התוכניות שלה לגירושים שקטים תוך שמירת זכויות ההורה שלה להסדרי ראייה.
רשויות הרווחה בקליפורניה אף איימו עליה בצו הרחקה אם תנסה להתראות עם בנותיה.
לאחר שסיימה את תהליך ההתאמה המגדרית קונוויי אימצה שם וזהות חדשים, ובשנת 1969 החלה לעבוד בתכנות מחשבים בחברת ממורקס, תחילה כעובדת חיצונית זמנית על מנת לא לעבור תהליך רשמי של קבלה לעבודה שהיה עלול לחשוף את עברה.
במהרה קודמה והתקבלה כעובדת בחברה, ובשנת 1971 מונתה למעצבת מערכות דיגיטליות ואדריכלית מחשוב.
ב-1973 הצטרפה לחברת זירוקס לקבוצה שהיום מהווה את חברת פארק, בה הובילה את הקבוצה שעבדה על שיפור הארכיטקטורה של מעבדי מחשב, ותכנון שבבי VLSI, המשלבים מספר רב של רכיבים אלקטרוניים ממוזערים.
קונוויי שיתפה פעולה עם קרבר מיד מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, אחד המומחים הגדולים בתחום המיקרואלקטרוניקה, ויחד החלו לפתח מתודולוגיה לעיצוב שבבי VLSI ולכתוב ספר בנושא.
בשנת 1977 יצאה לשנת שבתון ב-MIT, שם בנתה ולימדה קורס ראשוני מסוגו על עיצוב שבבים, שהיה מבוסס על טיוטת הספר.
בשנת 1980 התפרסם הספר פורץ-הדרך "מבוא למערכות VLSI", שהיה ספר הלימוד הסטנדרטי לעיצוב שבבי מחשב, וב-1983 יותר מ-100 אוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית לימדו קורסים המבוססים עליו.
הספר והקורסים על הנושא היו תחילתה של מה שמכונה "מהפכת מיד וקונוויי" או "מהפכת ה-VLSI".
שיטות המחקר ששימשו לפיתוח עבודתם המוערכת של קונוויי ומיד תועדו בדוחות Xerox והעיתון המדעי Euromicro.
ההשפעה של עבודתם הוצגה בסקירות היסטוריות שונות העוסקות בהתפתחות המחשוב.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הצטרפה קונוויי ל-DARPA, בה שימשה כאדריכלית מחשוב ראשית של מערכת מחקר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית לבדיקת מערכות טכנולוגית מחשבים בביצוע גבוה וטכנולוגיית נשק מתוחכם (טכנולוגיה צבאית, נשק גרעיני).
ב-1985 מונתה קונוויי לפרופסור באוניברסיטת מישיגן בפקולטה להנדסת חשמל ובפקולטה למדעי המחשב, והייתה דקאן מחקר הנדסה עד לפרישתה בשנת 1998.
בשנת 2012 פרסמו IEEE, אגודת מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה, מהדורה מיוחדת של מגזין האגודה שהוקדשה לעבודתה של לין קונוויי.
בין תרומותיה של קונוויי לטכנולוגיה בלטה מה שכונתה "מהפכת ה-VLSI" ובדרך כלל "מהפכת מיד קונוויי".
מראשית ימי תעשיית האלקטרוניקה, החל במעגלים מבוססי שפופרות ריק, ובהמשך התקני מעגל מוצק כמו טרנזיסטורים ודיודות, הפרקטיקה הייתה מבוססת על "חלוקה" ליצרני רכיבים וחברות ייצור והנדסה שהשתמשו ברכיבים הללו לייצור מוצרים.
חברות הייצור חייבות להיות בגודל מסוים: שני מהנדסים צעירים שעובדים בגרז' לא יכולים לייצר שפופרת ריק או טרנזיסטור, וגם לא רכיבים פשוטים בהרבה.
לעומת זאת, גם מהנדס יחיד יכול להגיע עם רעיון ליישום חדש או מעגל חדש שעושה דבר בצורה טובה יותר ממה שנעשה עד אז, או דבר מה חדש לגמרי שטרם נעשה לפני כן.
IBM, פיירצ'יילד , אינטל, מוטורולה, טקסס אינסטרומנטס, וכמה עשרות חברות נוספות בארצות הברית ובשאר העולם, בעלות יכולת ייצור מעגלים המשולבים, היו גם אלו שתכננו את המעגלים האלקטרוניים המורכבים ביותר, כמו המעבדים.
מיד וקונוויי פיתחו בפארק מתודולוגיה חדשה, שאפשרה ליצרן מעגלים משולבים לקבל תכנון מעגל מגורם חיצוני, ולייצר אותו בהצלחה.
האתגר אינו פשוט: לכל יצרן מעגלים משולבים טכנולוגיה ו"סטנדרטים" שונים במעט, שנוגעים וקשורים למבנה הרכיבים הפיזיים (טרנזיסטורים, קווי הולכה וכן הלאה), בעוד שפרטים אלו לא מעניינים את מתכנן המעגל, אך עם זאת, תכנון המעגל אינו רק סכמת חיווט של "מה מחובר למה", אלא גם סידור פיזי של הרכיבים בשבב.
המהפכה הייתה מהירה: כאמור, תוך שנים ספורות מפרסום הספר מאות אוניברסיטאות יכלו לאפשר לסטודנטים ייצור מעגל משולב לפי תכנונם, והופיעו יצרני מעגלים משולבים שסיפקו שירותי ייצור לחברות שיכלו להציג שבב קנייני חדש.
ב-1981 נבנתה מערכת MOSIS שהוסיפה למתודולוגיה תשתית אינטרנט, כך שמתכנן המעגל יכול להיות במקום כלשהו בעולם, בלי קשר למיקום היצרן.
קשה להפריז בהשפעת המהפכה על התפתחות הטכנולוגיה.
חברות כמו צורן הישראלית לא יכלו לקום בלעדיה.
ARM, המעבד שהוא כנראה הנפוץ בעולם, ובפרט מניע את כל הטלפונים החכמים, מספר מחשבי-על, ואינספור מערכות משובצות מחשב, פותח ומיוצר במתודולוגיה של מיד וקונוויי.
המהפכה אפשרה למודל הקוד הפתוח לחדור לתחום החומרה, וכיום ניתן למצוא ספריות פתוחות רבות של מעגלים המממשים פונקציות מתוחכמות ביותר, כולל מעבדים, שהמתכנן יכול לקחת ולשנות כרצונו, ולבנות בעזרתן שבבים חדשים.
סמוך לגיל הפרישה, הובא לידיעתה של קונוויי שסיפורה האישי על שנות הקריירה המוקדמות בהן עבדה ב-IBM עומד להתפרסם ב-2001 בתחקיר שערך מארק סמותרמן.
היא החלה לעבור תהליך יציאה מהארון כאישה טרנסג'נדרית ב-1999 וסיפרה לחברים ועמיתים על תהליך המעבר המגדרי אותו עברה, ואף כתבה על כך מנקודת מבטה באתר האינטרנט האישי שלה.
בשנת 2000 סיפורה זכה לדיווח נרחב יותר בסיינטיפיק אמריקן ובלוס אנג'לס טיימס.
לאחר יציאה מהארון ברבים, היא החלה בפעילות אקטיביזם טרנסג'נדרי, במטרה "להאיר את בעיות הזהות המגדרית, ותהליכי מעבר מגדרי ולנרמל אותם".
היא פעלה על מנת להגן על זכויות להט"ב ולהרחיבן.
היא סיפקה סיוע ישיר ועקיף לנשים טרנסיות רבות העוברות את תהליך השינוי המגדרי באמצעות אתר אינטרנט ידוע המציע מקורות תמיכה פסיכולוגיים ורפואיים, שתורגם לשפות רבות.
קונוויי הייתה חברת צוות בהצגה "מונולוגים מהווגינה" המורכבת מקאסט טרנסג'נדרי בלבד, והופיעה בסרט דוקומנטרי על האירוע.
בשנת 2009 קונוויי הוכרזה כ"אחת מ-40 גיבורות סטונוול" לכבוד יום השנה ה-40 למהומות סטונוול על ידי ה-"International Court System", מהארגונים הגדולים והוותיקים בעולם הפועלים למען להט"בים, וכן ארגון National Gay and Lesbian Task Force.
בשנת 2013, בשיתוף עם מובילי דעה בולטים מתחום הטכנולוגיה, קונוויי ועמיתה מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל שידלו בהצלחה את הדירקטוריון של IEEE לכלול טרנסג'נדרים בקוד האתיקה של ארגון זה.
הקוד, אשר נודע בקרב אנשי קהילת המדע כקוד הכבוד של האתיקה, החל מינואר 2014 כולל את קהילת הלהט"ב במלואה, צעד בעל השפעה רבה על החברה המדעית בה מונים כ-425,000 חברים מ-160 מדינות ברחבי העולם.
כמו כן היא תמכה בשוויון הזדמנויות ועיגון בחוק של חקיקה להגנת תעסוקה עבור טרנסג'נדרים בתעשיית ההיי-טק.
בשנת 2014 טיים מגזין הכריז על קונוויי כעל "אחת מ-21 הנשים הטרנסג'נדריות שהשפיעו על התרבות האמריקאית".
בשנת 2015 היא נבחרה להכלל ברשימת "100 הטרנסים" (The Trans 100).
ב-2020 חברת IBM התנצלה על פיטורי קונוויי ואף העניקה לה תארים ופרסים שונים.
בשנת 1987 קונויי פגשה את בעלה צ'ארלס "צ'רלי" רוג'רס, מהנדס במקצועו, השותף לתחביבי הספורט שלה.
זמן קצר מאוחר יותר, עברו להתגורר יחד, ובהמשך (ב-1994) קנו יחדיו בית רחב מידות עם חלקת אדמה מיוערת, אחו ומרעה באזור הכפרי של מישיגן.
בשנת 2014 בעיתון "חדשות ההנדסה" של אוניברסיטת מישיגן פורסם מאמר המנתח את הקשר בין התפתחות המחקר, הגילויים וההרפתקאות של קונוויי מבחינה מקצועית להתפתחותה מבחינה אישית בחייה הפרטיים.
קונוויי זכתה למספר אותות ותארים:
פרס Electronics על הישגים בשנת 1981
פרס Harold Pender Award של אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1984.
פרס הדרכת ההמצאות של IEEE EAB בשנת 1984.
בשנת 1984 שותפה לאות של IEEE על "תרומה לטכנולוגיית VLSI.
מדליית ג'ון פרייס וות'ריל של Franklin Institute, 1985.
חברת "אקדמיית ההנדסה הלאומית", 1989.
פרס ההישג הלאומי של ארגון "החברה של נשים מהנדסות", 1990.
תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת טריניטי, 1998.
2002 - התווספות להיכל התהילה של המגזין הנחשב Electronic Design.
מהנדסת השנה של הארגון הלאומי של קהילת המדע והטכנולוגיה של הלהט"בים, 2005.
2009 - אחת מ"40 הגיבורות הטרנסג'נדריות של סטונוול" על ידי ICS ו־NGLTF
חברת תאגיד Emerita, מעבדת צ'ארלס סטרק, 1993-2010.
2014 - פרס מוזיאון היסטוריית המחשב "על עבודתה בפיתוח והפצת שיטות עיצוב משולבות של מעגלי חשמל integrated circuit design".
דוקטור לשם כבוד 2014 של אוניברסיטת המחקר Illinois Institute of Technology.
1979 (בשיתוף עם קרבר מיד) הצגת מערכות VLSI, אדיסון-ווסלי
2012 - שחזור המצאת VLSI: איך סדרת כישלונות גרמו ליצירת פרדיגמה חלוצית בעיצוב דיגיטלי של מערכות מעגל משולב (How a Series of Failures Triggered a Paradigm Shift in Digital Design) של מגזין IEEE.
לין-מנואל מירנדה הוא שחקן, זמר-יוצר, ראפר, מלחין, במאי ומפיק קולנוע, סופר ומחזאי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות יצירת המחזמר המצליח "המילטון", העוסק בחייו של אלכסנדר המילטון, מדינאי שנחשב לאחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, ובזכות כתיבת "שכונה על הגובה", שעוסק בקהילה ההיספאנית בשכונת וושינגטון הייטס במנהטן.
הוא זכה בפרס פוליצר, בשני פרסי גראמי, בפרס אמי, בפרס מקארתור "ג'ניוס" ובשלושה פרסי טוני.
על הופעתו בתפקיד הראשי במחזמר - אלכסנדר המילטון, מירנדה קיבל את פרס הליגה לדרמה, כמו כן היה מועמד בפעם השנייה לפרס הטוני לשחקן הטוב ביותר.
מירנדה גם זכה בפרס הטוני לפסקול המקורי הטוב ביותר למחזמר ופרס הטוני למחזמר הטוב ביותר על פי ספר.
מירנדה, ממוצא פורטוריקני, נולד בצפון מנהטן בשכונת גבעות וושינגטון, וגדל בסמוך לשכונה הלטינית אינווד, אך נהג לבלות חודש בכל שנה בבית סביו בוגה אלטא, פוארטו ריקו.
העץ המשפחתי בצד של אימו, כולל צמד מעורב, דייוויד וסופי טאונס, שהשקיעו את זמן הנישואים שלהם כבר מהשנים המוקדמות של המאה התשע עשרה בהוצאת העבדות מחוץ לחוק, תוך כדי שהחוקים והממשלות בארצות הברית מתחלפים.
אביו היה היועץ של ראש עיריית ניו יורק לשעבר אד קוץ', ואימו היא פסיכולוגית קלינית.
כשגדל עזר לין ליצור ג'ינגלים, כולל אחד ששימש את אליוט ספיצר במועמדותו לראשות עיריית ניו יורק.
שמו "לין-מנואל" נבחר בהשראת השיר "ננה רוחה פרה מי איחו לין מנואל", שכתב ג'וש מנואל טוראס סאנטיאגו על מלחמת וייטנאם.
לאחר שסיים את לימודיו בחטיבת הביניים והתיכון האנטר קולג', התקבל מירנדה לאוניברסיטת וסליאן, וסיים את התואר שלו ב-2002. בזמן שהותו שם הוא היה שותף בהקמת להקת ההיפ-הופ קומדיה שנקראה "Freestyle Love Supreme".
הוא כתב את הטיוטות הראשונות למחזמר In The Heights ב-1999, כשהיה תלמיד שנה שנייה בקולג'.
לאחר שקבוצת התיאטרון בווזליין הפיקה את המחזמר, מירנדה עבד על להוסיף שירי ראפ פריסטייל ושירי סלסה.
הם הופיעו עם ההצגה בתאריכים 20–22 באפריל 1999. הוא כתב וביים מספר מחזות זמר נוספים בווזליין, בנוסף שיחק בהפקות נוספות רבות, החל ממחזות זמר וכלה בשייקספיר.
ב-2002 מירנדה והמחזאי ג'ון באפלו מאיילר עבדו עם הבמאי תומאס קייל לשכתב את שכונה על הגובה.
בשנת 2004 הצטרפה אליהם המחזאית קיארה אלגריה הודס.
לאחר ההצלחה באוף-ברודוויי, המחזמר עבר לברודוויי בשנת 2008. הוא זכה בפרס הטוני למחזמר הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר של מחזמר ובפרס גראמי ב-2009 לאלבום הטוב ביותר של מחזמר.
מירנדה והודס היו מועמדים לפרס פוליצר לדרמה לשנת 2008 על כתיבת המחזה.
המשחק של מירנדה במחזה זיכה אותו במועמדות לפרס הטוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר.
הופעתו האחרונה במחזמר בברודוויי הייתה ב-15 בפברואר 2009.
מירנדה חזר לתפקידו במחזמר כאוסנאבי כשהתחיל סיבוב ההופעות של המחזמר בארצות הברית בלוס אנג'לס, קליפורניה מ-23 ביוני עד 25 ביולי 2010. סיבוב ההופעות המשיך בלעדיו עד שהגיע לסן חואן, פוארטו ריקו, שם חזר לשחק את אוסנאבי.
הופעתה האחרונה של הפקת המחזמר בברודוויי הייתה ב-9 בינואר 2011, לאחר 29 הופעות מוקדמות ו-1,185 הופעות רגילות.
מירנדה חזר לשחק את אוסנאבי בברודוויי מ-25 בדצמבר 2010 ועד להופעה האחרונה של המחזמר בברודוויי.
מירנדה יצר עוד עבודות לבמה במהלך התקופה הזאת.
הוא כתב דיאלוג בספרדית ועבד עם סטיבן סונדהיים כדי לתרגם לספרדית את המחזמר סיפור הפרברים, שהתחיל להציג בברודוויי במרץ 2009. ב-2008 הוא התבקש על ידי היוצר סטיבן שוורץ להפיק שני שירים חדשים למחזמר של שוורץ ושל נינה פאסו מ-1978 "Working", שחזר להציג במאי 2008 בתיאטרון אסולו ריפרטורי בסרסוטה, פלורידה.
בנוסף לעבודותיו לתיאטרון, מירנדה גם עבד בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
ב-2007, הוא שיחק בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה הסופרנוס, ובספטמבר 2009 הוא שיחק את אלבי, השותף של גרגורי האוס במוסד לחולי נפש, בפרק הראשון והכפול של העונה השישית של סדרת הטלוויזיה האוס.
הוא חזר לתפקיד הזה במאי 2010. בנוסף הוא עבד עבור הסדרה רחוב סומסום, שם נתן הופעות אורח ושר את שיר הנושא "למרי טלה קטן".
בנוסף שימש כמלחין ושחקן בגרסה המחודשת של הסדרה The Electric Company ב-2009. מירנדה גם הופיע במערכון עבור האתר CollegeHumor, שם שיחק את עצמו כמתמחה וראפר.
מירנדה גם עבד כמורה לאנגלית בתיכון שבו למד, הוא כתב טור במנהטן טיימס כמבקר מסעדות, והלחין מוזיקה לפרסומות.
מירנדה כתב ביחד עם טום קיט ואמנדה גרין את המוזיקה והמילים למחזמר Bring It On, עיבוד בימתי לסרט מעודדות צמודות.
המחזמר התחיל להציג בתיאטרון האליאנס באטלנטה, ג'ורג'יה.
בינואר 2011. הליהוק כלל את אמנדה לאוורנג' בתפקיד קאמפבל, אדריאן ווארן בתפקיד דניאל, ניק בלאמייר בתפקיד ראנדל, רייאן ריימונד בתפקיד ברידג'ט ומעודדות תחרותיות זוכות פרסים מכל רחבי ארצות הברית.
המחזמר התחיל לרוץ לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית ב-30 באוקטובר 2011 בתיאטרון האמנסון בלוס אנג'לס, קליפורניה.
לאחר סיבוב ההופעות, המחזמר הופיע מספר פעמים בברודוויי בתיאטרון סיינט ג'יימס.
הופעות מוקדמות החלו ב-12 ביולי 2012, והופעת הבכורה הרשמית נערכה ב-1 באוגוסט 2012. הוא סיים את הופעותיו ב-30 בדצמבר 2012. הוא היה מועמד לפרס טוני בקטגוריות המחזמר הטוב ביותר והכוריאוגרפיה הטובה ביותר.
בשנת 2011, מירנדה הופיע כדמות אורחת בסדרה משפחה מודרנית בפרק "השוטר הטוב, הכלב הרע".
בנוסף, שיחק גם בתפקיד חד פעמי בסדרת הדרמה "אל תפגע" של רשת אן בי סי.
ב-2013 מירנדה הופיע בתפקיד אורח בפרק בעונה התשיעית של הסדרה איך פגשתי את אמא.
ב-2014 הופיע עם הסקיביס, צמד קומי ששר מוזיקת אינדי-רוק, והופיע בסדרת המציאות החיים האמריקאיים שצולמה באקדמיה למוזיקה בברוקלין ב-7 ביוני 2014. בשביל הסדרה הזאת, מירנדה כתב את המוזיקה והמילים למחזמר 21 צ'אמפ סטריט.
ביולי 2008, בזמן שהיה בחופשה, קרא מירנדה את הביוגרפיה על אלכסנדר המילטון מאת רון צ'רנאו.
הוא הושפע מאוד מהספר וכתב ראפ על המילטון להופעתו בערב השירה, המוזיקה והמילה המדוברת של הבית הלבן ב-12 במאי 2009, שלצידו ניגן אלכס לאקמוייר.
מירנדה לאחר מכן אמר שבילה שנה בכתיבת השיר "My Shot" למחזמר המילטון, ושיחזר את השיר אין סוף פעמים עד שהגיע לגרסה הסופית, כדי לשקף בצורה הטובה ביותר את החשיבה והחוכמה של אלכסנדר המילטון.
ב-2012, מירנדה הופיע עם 23 שירים על חייו של המילטון (שלאחר מכן הפכו בגרסה זו או אחרת לשירים במחזמר), מופע זה נקרא "דיסק האוסף של המילטון".
הניו יורק טיימס כינה את המופע הזה "משנה משחק ללא כל ספק".
ב-2015 צ'רנאו ומירנדה קיבלו את פרס יוצרי ההיסטוריה על ידי החברה להיסטוריה בניו יורק, על עבודתם ביצירת המילטון.
המילטון, מחזמר שמבוסס על "קלטת האוסף של המילטון", התחיל לרוץ באוף-ברודוויי, בתיאטרון הפבליק, בינואר 2015, ובוים על ידי תומאס קייל.
מירנדה כתב את הספר והאלבום וכיכב בתפקיד הראשי.
המחזמר זכה לכמות גדולה של תשבחות וביקורות טובות.
כבר בערב הראשון של ההצגות המוקדמות נרשמו יותר מ-700 אנשים להגרלת כרטיסים למחזמר.
מירנדה גם כתב את השירים לסרט ה-56 של חברת וולט דיסני, מואנה, ומבצע את אחד השירים שם: "we know the way".
ב-24 בינואר 2016 הגשים מירנדה את חלום ילדותו כשזכה לשחק בהפקה של המחזמר עלובי החיים בברודוויי, המחזמר הראשון שהוא אי פעם ראה בברודוויי.
ב-15 במרץ 2016, חלק מהקאסט של המילטון הופיע בבית הלבן.
לאחר מכן מירנדה הופיע בראפ חופשי בהנחיה שניתנה על ידי הנשיא אובמה.
באפריל 2016 יצא לאור הספר של מירנדה וג'אמי מק'רטר - המילטון: המהפכה, הספר כולל 285 עמודים שמספרים על המסע של המחזמר המילטון מרעיון ועד למחזמר מצליח בברודוויי.
הוא נותן מבט מבפנים לא רק על המהפכה של המילטון, אלא גם על מהפכניות בתרבות שהמופע בהשראתה.
בנוסף הספר כולל הערות מיוחדות של מירנדה והצצות למאחורי הקלעים של המחזמר.
ב-24 באפריל 2016, מירנדה הופיע בפרק העשירי בעונה השלישית של התוכנית השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר.
ב-16 במאי 2016, הוענק למירנדה תואר דוקטור של כבוד לאומניות מאוניברסיטת פנסילבניה, שם מירנדה נאם את נאום הפתיחה של טקס ההענקה.
ב-20 במאי 2016, מירנדה קיבל את פרס הליגה לדרמה על הופעתו כאלכסנדר המילטון במחזמר המילטון.
פרס זה הוא פרס כבוד שאמן יכול לקבל פעם אחת בלבד במהלך הקריירה שלו.
ב-31 במאי 2016, פורסם שמירנדה השתתף בסרט ההמשך של מרי פופינס, "מרי פופינס חוזרת", שבויים על ידי רוב מרשל.
מירנדה הופיע בפעם האחרונה בהמילטון ב-9 ביולי 2016, והתפקיד של אלכסנדר המילטון עבר למחליף שלו לשעבר חבייר מונוז.
מירנדה נשבע שיחזור לתפקיד בעתיד הקרוב.
באוגוסט 2016, פורסם שמירנדה יפיק ויעזור למלחין אלן מנקן בכתיבת השירים לעיבוד לייב-אקשן לסרט בת הים הקטנה של דיסני.
הוכרז שבסרט ישולבו שירים מהסרט המקורי של דיסני כמו גם שירים חדשים.
ב-8 באוקטובר 2016, הנחה מירנדה את הפרק השני בעונה 42 של תוכנית המערכונים האמריקאית Saturday Night Live.
ב-2017 השתתף בעונה 9 בסדרת תרגיע של לארי דייוויד, במרכזה סיפור הפקת המחזמר פאתווה, העוסק בפרשת רדיפת סלמן רושדי על ידי האייטולות באיראן.
מירנדה אמור לשחק את דמותו של רושדי אך כרגיל בסדרה תרגיע לארי דייוויד מצליח לשבש הכל, ובסצנת השיא משחזרים השניים את הדו-קרב המפורסם בין ארון בר לאלכסנדר המילטון, במהלכו נהרג המילטון, ובפרודיה נפגע מירנדה בפיו והפקת פאתווה מתבטלת.
ביולי 2018 הוכרז שמירנדה יביים לראשונה סרט, עיבוד למחזמר "טיק, טיק...
בום!" של ג'ונתן לארסון בהשתתפות אנדרו גארפילד וונסה הדג'נס.
ב-3 ביוני 2019 החלו צילומים לסרט קולנוע המבוסס על המחזמר הראשון שלו "שכונה על הגובה".
בסתיו 2019 עתידה לעלות הפקה טלוויזיונית של סדרת הספרים חומריו האפלים.
בהפקה מירנדה משחק את תפקיד לי סקורסבי.
בשנת 2020 הופץ בשירות הסטרימינג "דיסני+" הסרט המילטון.
בשנת 2021 מירנדה מפיק את גרסת הלייב-אקשן של הבמאי רוב מרשל; "בת הים הקטנה" עם מארק פלאט, ואף כתב שירים חדשים לסרט.
בנובמבר 2021 הלחין מירנדה את פסקול הסרט "אנקאנטו" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
הפסקול כלל את השיר "We Don't Talk About Bruno" שזכה להצלחה רבה.
מירנדה נישא לונסה אדריאנה נדל, חברתו מהתיכון, בשנת 2010. בחתונה, הופיע מירנדה ביחד עם המשפחה מהצד של הכלה ומהצד שלו עם השיר "לחיים" מתוך המחזמר כנר על הגג.
הווידאו פורסם ביוטיוב, שם נצפה מעל ל-5 מיליון פעמים.
נדל היא שותפה בחברת עורכי הדין הבינלאומית ג'ונס דיי.
ב-2 במאי 2009, גילה מירנדה שיש לו קשר משפחתי לרזידנט ואיי.אל.אי מהלהקה קלה 13, בזמן קונצרט שלהם בסאן חואן, פוארטו ריקו שבו הוזמן מירנדה להופיע.
מאחורי הקלעים, פלור ג'וגלאר דה-גראסיה, אימם של רזידנט ואיי.אל.אי, גילתה את הקשר המשפחתי שלהם לגילברטו קונספטיון דה-גראסיה, שהקים את מפלגת העצמאות הפורטוריקנית.
מאז, מירנדה ורזידנט שומרים על קשר ברשת.
מירנדה קיבל תואר של כבוד מישיבה יוניברסיטי, ביחד עם חברו ג'ונתן וורד, בטקס הסיום של האוניברסיטה ב-14 במאי 2009. הוא האדם הצעיר ביותר שקיבל תואר של כבוד מישיבה יוניברסיטי.
המחזמר של מירנדה In The Heights מספר על הקהילה בגבעות וושינגטון שנמצאת בצפון מנהטן, שם גם נמצאת ישיבה יוניברסיטי.
אד קוץ', לשעבר ראש עיריית ניו יורק, העניק למירנדה את התואר וציין שפגש אותו לראשונה כשמירנדה היה בן שבע.
בנם של מירנדה ונדל, סבסטיאן, נולד ב-10 בנובמבר 2014. למירנדה יש כלב בשם טובילו (או בכינויו: טובי) מהרפובליקה הדומיניקנית.
בנם השני של הזוג פרנצ'סקו מירנדה נולד ב-2 בפברואר 2018.
ב-2015, זכה מירנדה לקבל את פרס מקארתור "ג'ניוס", פרס שמוענק כל שנה על ידי הקרן על שם ג'ון די וקת'רין טי.
מקארתור, לבין 20 ל-30 אזרחי ותושבי ארצות הברית מכל תחומי העבודה, שהראו מקוריות מיוחדת וחשיבה מחוץ לקופסה בעבודותיהם ויצירותיהם.
בחודש מאי באותה השנה, הוענק למירנדה תואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטה בה למד, ווזליין.
8-9 בפברואר 2012Bring It On the Musicalברודוויי וחלק מסיבוב ההופעות בארצות הבריתכותב ומלחין שותף201421 Chump Streetהמספרהאקדמיה למוזיקה בברוקלין, 07 ביוני 2014כתב גם את המחזה וכתב והלחין את השיריםטיק, טיק...
25-28 ביוני 20142015המילטוןאלכסנדר המילטוןאוף-ברודוויי, 20 בינואר עד 3 במאי 2015גם כתב את המחזה, וכתב והלחין את השירים2015-16ברודוויי, 06 באוגוסט 2015 - 09 ביולי 20162016עלובי החייםלאוד היילרברודוויי, 24 בינואר 2016תפקיד קול בלבד
בום!במאי ומפיק222וירד: סיפורו של אל ינקוביקרופא חדר מיון2023בת הים הקטנהמפיק2023ארי ודנטה מגלים את סודות היקום (אנ')מפיק2024מופאסה: מלך האריותכתב את שירי הסרט
המילטון: המהפכה (2016) - נכתב ביחד עם ג'רמי מק'ארתר
תעצור את הבוטים מלחסל את ברודוויי (2016) - מאמר בניו יורק טיימס
תנו לפוארטו ריקו את ההזדמנות לזרוח (2016) - מאמר בניו יורק טיימס
שנהשם המחזמרהערות2008In The Heightsזכה בפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר201421 Chump Street2015המילטון השתתף בהפקת את האלבום
זכה מקום ראשון באלבום מחזמר הטוב ביותר בארצות הברית, באלבום ראפ הטוב ביותר בארצות הברית ובאלבום הטוב ביותר בארצות הברית
זוכה פרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר
2016: "Jabba flow" מהסרט מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר.
לין ז'או (בסינית 林昭; 16 בדצמבר 1932 – 29 באפריל 1968; נולדה בשם פנג לינגז'או 彭令昭), הייתה דיסידנטית סינית בולטת, אשר נכלאה ואחר כך הוצאה להורג על ידי הרפובליקה העממית של סין במהלך המהפכה התרבותית בעקבות הביקורת שלה על המדיניות של מאו דזה-דונג.
פנג לינגז'או נולדה למשפחה נחשבת בעיר סוג'ואו, במחוז ג'יאנגסו.
בילדותה למדה בבית ספר מיסיונרי נוצרי, וכך המירה דתה לנצרות.
בגיל 16, היא כבר הצטרפה לתא במחתרת הקומוניסטית והייתה כותבת מאמרי ביקורת על שחיתות בממשלה הלאומנית תחת שם העט לין ז'או.
שלושה חודשים לפני שהקומוניסטים עלו לשלטון בסין, היא ברחה מהבית על מנת ללמוד עיתונאות באוניברסיטת פקין, שהייתה בניהול קומוניסטי.
שם, היא הייתה לחסידה נלהבת של מאו, והצטרפה לקבוצה שהייתה אמונה על ניהול רפורמת הקרקעות באזור כפרי, שם היא נטלה חלק פעיל בעינויים והריגות של בעלי הקרקעות, תחת ההצדקה של העקרונות של מלחמת המעמדות.
מאוחר יותר, לין נרשמה ללימודי ספרות סינית באוניברסיטת פקין, שם הפכה שבו היא הפכה למתנגדת בוטה לדרכו של מאו, במהלך מערכת מאות הפרחים של שנת 1957. בתקופה זו, הממשלה עודדה אינטלקטואלים כמו לין להעביר ביקורת על המפלגה הקומוניסטית, אבל מאוחר יותר הם נענשו על כך.
על לין נגזר לבצע עבודות שרות באוניברסיטה, כמו הדברת יתושים כחלק מקמפיין ארבעת המזיקים, ומיון ורישום של עיתונים ישנים בספריית האוניברסיטה.
באוקטובר 1960, לין ז'או נעצרה יחד עם דיסידנטים אחרים על פרסום והפצת עיתון מחתרתי שמתח ביקורת על המפלגה הקומוניסטית על ההרס והנזק הגדולים שגרמו לעם הסיני במסגרת הקפיצה הגדולה קדימה.
היא נידונה ל-20 שנות מאסר, כאסירה פוליטית, ובכלא היא הוכתה ועונתה.
במהלך זמנה בכלא, לין כתבה מאות עמודים של פרשנות ביקורתית על מאו, מכתבים, ושירים.
מכיוון שלא התירו לה להחזיק בכלי כתיבה, היא השתמשה בנייר של ההודאות וההתנצלויות שרצו שתחתום עליהם, וכתבה באמצעות סיכות ראש מבמבוק כעטים, ובדם שלה כדיו.
בדו"ח מיום 5 בדצמבר 1966, הומלץ שלין תוצא להורג בגין "פשעים חמורים, שכללו "1. תוקפת, מקללת, ומשמיצה בטירוף את המפלגה הקומוניסטית הסינית ואת מנהיגינו הדגול, יו"ר מאו...
2. מתייחסת לדיקטטורה של הפרולטריון ולמערכת הסוציאליסטית בעוינות ושנאה קיצונית.
3. צועקת ססמאות ריאקציונריות בפומבי, מפרה את הסדר בבית הכלא, מסיתה אסירים אחרים למרוד, ומפיצה איומים לנקמת דמם של פושעים אנטי-מהפכנים שהוצאו להורג...
4. משמרת בהתמדה עמדה ריאקציונרית, מסרבת להודות בפשעיה, מתנגדת למשמעת וחינוך, קוראת תיגר על ניסיונות לשיקום..."
לין הוצאה להורג על ידי כיתת יורים ב-1968. משפחתה של לין לא הייתה מודעת לכך, עד שנציג המפלגה הקומוניסטית ניגש אל אמה כדי לגבות תשלום של חמישה סנט עבור הכדור ששימש להרוג אותה.
ב-1981, תחת ממשלתו של דנג שיאופינג, לין זוכתה באופן רשמי על פשעיה, ושוקמה.
למרות השיקום, הממשלה הסינית המשיכה להתנגד לכל הנצחה או דיון ציבורי על לין או על כתביה.
ב-2013, ביום השנה ה-45 להוצאתה של לין להורג, מספר פעילים ניסו לבקר בקברה, סמוך לעיר הולדתה סוג'ואו, אך כניסתם נאסרה על ידי מערכת הביטחון.
בגלל ההעלמה מצד הממשלה הסינית במשך עשורים, סיפורה של לין ז'או לא היה ידוע ברבים, ורק דיסידנטים מועטים מתקופתה ששרדו ידעו על קיומה.
רק כאשר יוצר הסרטים הדוקומנטריים, הו ג'אי, חשף את הסיפור בסרטו זוכה הפרסים משנת 2005, In Search Of Lin Zhao's Soul - גילה העולם אותה מחדש.
היא גם מופיעה במספר פרקים בספרו של פיליפ פאן Out of Mao's Shadow (2008).
במשך שנים רבות, המפלגה הקומוניסטית שימרה את מאמריה, מכתביה, ויומניה - בהתחלה כדי לשמש כראיות נגדה, ולאחר מותה עבור שימוש עתידי אפשרי כחומרי תעמולה.
לאחר מותה, היה קצין משטרה אחד שהסכים לסכן את חייו על מנת להבריח רבים מכתביה של לין לידי משפחתה וחבריה.
הו ג'אי השתמש בחלק ממסמכים אלו ליצירת סרטו, לצד ראיונות עם דיסידנטים אחרים ובני משפחתה.
כיום, אוסף העבודות שלה יושב במכון הובר באוניברסיטת סטנפורד.
לין מורלי מרטין היא אשת עסקים ופוליטיקאית לשעבר שכיהנה כמזכירת העבודה של ארצות הברית.
לין מורלי מרטין נולדה ב-26 בדצמבר 1939 בעיר אוונסטון שבאילינוי.
מורלי מרטין היא בוגרת אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
מורלי מרטין הייתה חברה בבית הנבחרים של אילינוי מטעם מחוז וינהבגו (1977-1979) וחברה בסנאט של אילינוי (1979–1980).
ב-3 בינואר 1981 מורלי מרטין נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-16 של אילינוי.
היא סיימה את כהונתה כחברה בבית הנבחרים האמריקאי ב-3 בינואר 1991 כאשר נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בחר בה לתפקיד מזכירת העבודה של ארצות הברית.
ג'ורג' הרברט ווקר בוש בחר בה לתפקיד מזכירת העבודה של ארצות הברית בממשלתו כאשר אליזבת דול התפטרה מהתפקיד על מנת לכהן כנשיאת הצלב האדום האמריקאי.
בשנת 1995, היא שקלה את האפשרות להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית, אך לבסוף היא החליטה שלא.
לין דן (בסינית: 林丹; נולד ב-14 באוקטובר 1983) הוא שחקן בדמינטון סיני.
בגיל 28 הוא זכה בכל 9 הטורנירים החשובים בעולם.
השחקן הראשון והיחיד שזכה להישג זה, עד כה (2018).
במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-64 תארים והגיע למשחק הגמר ב-22 טורנירים.
מאזן המשחקים שלו עומד על 617 ניצחונות ו-93 הפסדים (86.9%).
לין נשוי לשיה שינגפאנג (Xie Xingfang), סגנית אלופה אולמפית (בייג'ינג 2008) ופעמיים ברציפות אלופת עולם (2005 ו-2006) בבדמינטון ליחידות.
לזוג נולד בן ב-5 בנובמבר 2016.
לין ילדתי (בהולנדית: Lin Jaldati; 13 בדצמבר 1912 – 31 באוגוסט 1988) היה שם הבמה של רבקה רבלינג, זמרת יהודייה ילידת הולנד, שורדת השואה אשר שרה ביידיש.
נודעה גם בתור אחד האנשים האחרונים שראו את אנה פרנק.
לין ילדתי נולדה בשם רבקה ברילסלייפר, למשפחה יהודית באמסטרדם ב-13 בדצמבר 1912. כינוי החיבה שלה היה "ליינטיה".
אחותה הצעירה הייתה יני ברנדס-ברילסלייפר.
בגיל 14 היא שאפה להיות רקדנית, והחלה לקחת שיעורי ריקוד.
ב-1936, בעקבות מלחמת האזרחים בספרד היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של הולנד.
ב-1937 היא פגשה את הפסנתרן הגרמני אברהרד רבלינג , והחל מ-1938 היא החלה להופיע עמו ורקדה ושרה ביידיש.
בהדרגה החל להירקם ביניהם קשר רומנטי.
לאחר שב-1940 נכבשה הולנד בידי הוורמאכט, החלו יהודי הולנד לחשוש לעורם.
ליינטיה ואחותה לא הזדהו כיהודיות, ולא ענדו טלאי צהוב.
יני הצטרפה יחד עם בעלה למחתרת ההולנדית וכן עשו ליינטיה ורבלינג, והכינו מחבוא מיוחד בו הסתירו ילדים יהודים מידי הנאצים.
בנוסף על כך ליינטיה ביצעה הופעות לא-חוקיות בהן שרה ביידיש.
ב-1941 היא ילדה לרבלינג בת - קטינקא, וב-1942 היא ורבלינג נישאו.
בקיץ 1944 נחשפה פעילותם בעקבות הלשנה.
במרץ 1945 השתוללה במחנה מגפה קשה של טיפוס הבהרות, שלא פסחה על האחיות פרנק.
ליינטיה ואחותה טיפלו בהן כמיטב יכולתן.
כבר ב-1945 היא חזרה להופיע באמסטרדם, ובו-זמנית המשיכה ללמוד ולשכלל את אומנות השירה והריקוד שלה.
משנת 1946 יצאה לסיבובי הופעות תוך כדי שהיא ממשיכה ללמוד שירה אצל פאולה לינדברג באמסטרדם.
ילדתי הופיעה במדינות סקנדינביה, שווייץ, מזרח אירופה וגרמניה, שם הופיעה בין היתר גם בברלין.
ב-1949 השתתפה בקונגרס השלום העולמי בפריז.
ב-1952, בעצת חברים - כולל בעצתה של אנה זגרס - עברה המשפחה למזרח גרמניה בגלל התלהבותם מהקומוניזם.
במשך זמן נחשבה ילדתי למתורגמנית הרשמית היחידה של מזרח גרגמניה לשירי יידיש, והרחיבה את הרפרטואר שלה לכלול שירים מאת הנס אייזלר, לואי פירנברג ופול דסאו וכן שירי עם, פרטיזנים ושירי שלום.
בשנת 1965 הופיעה בפסטיבל הבינלאומי לפולקלור צ'נסון בטירת וולדק.
היא ערכה הקלטות רדיו וטלוויזיה.
משנת 1979 עבדה עם בתה ג'לדה (שירה), ב-1982 עם Kathinka (כינור) ונסעה למערב אירופה, ישראל וארצות הברית במספר סיבובי הופעות.
ילדתי עבדה כיועצת לתנועת השירה של מזרח גרמניה, היא הייתה חברה ב"קהילת מחנה אושוויץ" ובארגוני מועצת השלום והוועדה לזכויות אדם של מזרח גרמניה, שהיו חלק מהחזית הלאומית.
לאחר יום הולדתה ה-75, נפרדה ילדתי מהבמה.
היא נפטרה ב-31 באוגוסט 1988 ונקברה בבית הקברות דורותיאנשטאדט בברלין.
בשנת 2020 פורסמה ביוגרפיה כפולה של האחיות לין ויני, שכללה תיאור נרחב על השתתפותן של השתיים בהתנגדות נגד הכיבוש הגרמני, זמן המסתור והרדיפה שלאחר מכן.
את הביוגרפיה כתבה הסופרת ההולנדית רוקסן ואן איפרן, גם היא בגרמנית.
לין בילארד היא סטטיסטיקאית אוסטרלית המתגוררת בארצות הברית.
בנוסף למצוינותה במחקר בסטטיסטיקה, היא ידועה בזכות פעילותה למען קידום נשים במדע.
בילארד למדה באוניברסיטת ניו סאות וולס, שם קיבלה תואר ראשון במדעים בשנת 1966 ותואר דוקטור לסטטיסטיקה בשנת 1969. במהלך לימודיה שם זכתה במספר פרסי הצטיינות.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בבדיקת סדרתית של השערות דו כיווניות.
בילארד החזיקה במספר משרות אקדמיות באוסטרליה, בריטניה, וארצות הברית.
היא כיהנה כפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, וכראש המחלקה לסטטיסטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ג'ורג'יה.
כן הייתה מרצה אורחת ועמיתת מחקר במספר רב של מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, ואימפריאל קולג' בלונדון.
עבודתה המדעית של בילארד הייתה גם תאורטית וגם יישומית.
היא חקרה היבטים תאורטיים של תהליכים מקריים, ניתוח סדרתי של בדיקת השערות, אמידה, סדרות עיתיות וניתוח נתונים סימבולי.
במקביל, הייתה מעורבת במחקרים יישומיים, בעיקר בתחום הביוסטטיסטיקה.
בין היתר חקרה תהליכי התפתחות של מגפות, את ההשפעה של הופעת האיידס על מערכת הבריאות ועל תעריפי ביטוח הבריאות, וניתוח נתוני שרידות של אוטם שריר הלב בעזרת אנליזה סימבולית.
בילארד כתבה עשרה ספרים ופרסמה מעל 100 מאמרים מדעיים.
בילארד הייתה פעילה למען קידום נשים במדע, ובין השנים 1988 ל-2004 הדריכה בסדנה שנתית שאורגנה על ידי המוסד הלאומי למדעים (NSF) בה השתתפו נשים צעירות שזה עתה סיימו את הדוקטורט בסטטיסטיקה ועשו את צעדיהן הראשונים בעולם האקדמי.
כן חקרה את התהליכים המשפיעים על התפתחות הקריירה של נשים באקדמיה בתחומים המתמטיים.
המסקנות שלה מעודדות: הפערים בין גברים ונשים באקדמיה הולכים ומצטמצמים.
בילארד כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לביומטריקה בין 1994 ל-1995, וכנשיאת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בין 1995 ל-1996. היא האדם השלישי שכיהן בשני תפקידים אלו.
כמו כן נבחרה כעמיתה של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1980, והיא חברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה ובמכון לסטטיסטיקה מתמטית.
היא זכתה במספר פרסים, וביניהם המדליה על שם סם וילקס ופרס המייסדים של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה.
עבור פעילותה למען קידום נשים במדע זכתה בפרס על שם אליזבת סקוט ב-2008, בפרס על שם ג'אנט נורווד ב-2011, ובפרס על שם פלורנס נייטינגייל דייוויד ב-2013
דיים לין ג'אני ברינדלי היא ספרנית בריטית.
ברינדלי סיימה תואר במוזיקה באוניברסיטת רדינג, באמצע שנות ה-70 החלה לעבוד בספרייה הבודליינית, היא למדה ספרנות בבית הספר לספרנות של יוניברסיטי קולג' לונדון ושם גם קיבלה פרס על הצטיינותה בלימודים.
ביולי 2000 התמנתה כמנהלת הספרייה הבריטית, במהלך כהונתה בתפקיד היא התייחסה לכך שהספרות המודפסת הולכת ודועכת עם ההתפתחות המודרנית בעידן המדיה הדיגיטלית, היא הצהירה שהיא אחראית לכך שהספרייה תהייה מעבר ל"מוזיאון ספרים".
בשנת 2002 זכתה לתואר כבוד (D.Litt.) מטעם אוניברסיטת לסטר וב-2004 זכתה לכך גם מאוניברסיטת רדינג, ובסך הכול היא זכתה במספר פרסים אקדמאיים.
לין ווסנביק (בהולנדית: Lynn Wesenbeek; נולדה ב-3 בנובמבר 1962) היא מנחת טלוויזיה בלגית.
ווסנביק נולדה בפלנדריה, כשהייתה בת תשע התגרשו הוריה והיא גדלה עם אמה ואחותה, ב-1987 זכתה בתחרות מיס בלגיה (ירשה את גואדל לייקנס), וייצגה את בלגיה בתחרות מיס עולם.
ב-1989 החלה לעבוד בערוץ הטלוויזיה "VTM" ונבחרה לשמש כאחת הפנים המרכזיות של הערוץ.
ב-1996 החלה להנחות את התוכנית "Royalty", העוסקת במשפחת המלוכה הבלגית ובבני מלוכה אירופאיים נוספים, כמו כן גם במנהיגיי מדינות שונים, מ-2004 ועד 2012 הגישה את מהדורת החדשות "VTM Nieuws".
היא הנחתה מספר פעמים במהלך שנות התשעים את תחרות מיס בלגיה.
היא התארחה בין היתר בפרק של התוכנית "Klasgenoten" במסגרתה מפורסמים נפגשים עם בני כיתתם ומתעדכנים מה איתם כיום.
ב-2010 החלה לשמש כחברה במועצת המנהלים של "האקדמיה הפלמית לטלוויזיה".
עד 2001 היא הייתה נשואה לפוליטיקאי גירט ורסניק, ולהם שתי בנות.
בתה לאורן (ילידת 1994) אף היא דוגמנית.
ג'סטין לין איפו הוא אחד מהכלכלנים הבולטים בסין ואחד מהתומכים הפעילים ביותר בעד רפורמות בסין.
ב-1971 התחיל ללמוד חקלאות באוניברסיטה המקומית.
כעבור זמן קצר עבר לאקדמיה צבאית אותה סיים ב-1975. ב-1978 סיים לימודי תואר שני.
ב-1979, בהיותו קצין בצבא, ערק לרפובליקה העממית של סין.
הוא השאיר מאחור את אשתו וילד בן שלוש, והם הצטרפו אליו כעבור מספר שנים.
ב-1982 סיים לין לימודי כלכלה באוניברסיטת בייג'ינג, וב-1986 קיבל תואר שלישי מאוניברסיטת שיקגו.
כעבור שנה התחיל ללמד באוניברסיטת בייג'ינג, וב-1993 התמנה לפרופסור.
לין יסד וניהל את המרכז הסיני למחקר כלכלי (China Center for Economic Research).
בשנים 2008–2012 כיהן בתפקיד הכלכלן הראשי וסגן נשיא בכיר של הבנק העולמי.
לין הוביל מספר רפורמות כלכליות חשובות ברפובליקה העממית של סין.
ב-2015 זכה, יחד עם פאן גאנג, בפרס הסיני לחדשנות כלכלית ( Prize of China Economics Innovation).
לין ונטה (בהולנדית: Leen Vente; 14 במאי 1911 – 9 בנובמבר 1989) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
השתתף עם נבחרת הולנד במונדיאל 1934.
לין ונטה נולד ב-14 במאי 1911 ברוטרדם שבהולנד ושיחק את רוב הקריירה שלו בפיינורד.
ב-1937 היה לאחד מהשחקנים שחנכו את אצטדיונה החדש של פיינורד, דה קויפ, וגם זכה להבקיע את השער הראשון באצטדיון בניצחון 2–5 על בארשוט הבלגית במשחק ידידות.
בסך השתתף ב-82 משחקי ליגה עבור פיינורד וכבש 65 שערים.
בנוסף לכך ששיחק במשחק הראשון באצטדיון דה קויפ ונטה גם שיחק במשחק הבינלאומי הראשון שנערך באצטדיון זה נגד בלגיה כשהבקיע את שער הניצחון במשחק שנגמר בתוצאה 0–1. למונדיאל 1934 הגיעו הולנד לאחר ניצחון על צפון אירלנד ובלגיה במוקדמות כשבשני המשחקים כבש ונטה שער אחד.
בטורניר עצמו הולנד הפסידה במשחקה הראשון נגד שווייץ 3–2 כשהוא כובש את אחד מהשערים יחד עם קיק סמיט.
אותו גביע עולם אחרי זה ב-1938 שוב פעם הולנד עפו בשמינית.
ונטה ערך בסך הכל 21 הופעות בהם כבש 19 שערים לפני פרישתו מהמדים הלאומיים ב-1940.
הוא נפטר ב-9 בנובמבר 1989 בגיל 78. נכדו של אחיו, דילן ונטה , הוא כדורגלן המשחק כיום בקבוצת הכדורגל זוולה.
לִין בִּיָאוּ (במנדרינית: 林彪; 5 בדצמבר 1907 – 13 בספטמבר 1971) היה מדינאי, פוליטיקאי, מהפכן ומצביא סיני.
לין היה דמות מרכזית במלחמת האזרחים הסינית ומראשי ההנהגה של המפלגה הקומוניסטית של סין אחרי המלחמה.
לאחר המלחמה נשאר לין נאמן ליושב הראש של המועצה המרכזית של המפלגה, מאו צה טונג.
הוא תרם להנחת היסודות למהפכת התרבות בסין, ואחריה שירת כמשנה למאו.