tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם הסכימו על סיווגם של היקבים המובילים לפי חמש רמות איכות, אולם ביקשו מסינדיקט החצרנים, שהיה ארגון של סוחרי יין, לרשום רשימה מדויקת ומלאה של כל היינות האדומים מהז'ירונד ולציין לאיזה מעמד הם שייכים בהתאם לאיכותם.
שבועיים לאחר מכן הגישו הקורטייה (גוף בבורדו שמתייחס לספסרי היין, המתווכים בין בעל היקב (השאטו) לבין סוחרי היין (הנגוסיאנים)) את הרשימה שכללה חמישים ושמונה יקבים (Chateaux).
ארבעה יקבים נכללו בדירוג הראשון במעלה שכונה Premier Cru, בדירוג השני נכללו תריסר יקבים, ארבעה עשר בדירוג השלישי, אחד עשר בדירוג הרביעי ושבעה עשר בדירוג החמישי.
הדירוג נחרת לעד בזיכרונם של אוהבי יין וקבע את מעמדם וגם את מחיריהם של היינות המופיעים בו עד לימינו ממש ואף בימינו מופיעים שמות היינות בחנויות וכן במסעדות המובילות בתבל ולצידם דירוגם שנקבע בשנת 1855.
הסיווג היה מעורר מחלוקת ועורר סערה כבר מראשיתו.
כל בחירות החצרנים היו מאזור מדוק (Medoc), שהוא תת-אזור בבורדו, למעט שאטו או-בריון אשר היה מתת אזור בבורדו גראב (Graves).
תתי האזורים האחרים בבורדו כמו סנט אמיליון ששאטו שבאל בלאן ועמו אזור פרונסאק שיין קנון שלו מאוד נחשבו כבר למן המאה התשע עשרה המוקדמת כלל לא נכללו.
אך יש לציין כי מהפכת היין העיקרית התחוללה במאה השמונה עשרה באזור מדוק.
דירוג נוסף בבורדו נקבע ב-1855 ליינות לבנים מתוקים מן האזורים ברסק (Barsac) וסוטרן (Sauternes).
במקום הראשון הוכתר שאטו ד'יקאם (Chateau d'Yquem).
לכל אחד מחמשת הדירוגים הייתה חלוקה פנימית לפי איכות.
בראש הדירוג הראשון עמד שאטו לאפיט Chateau Lafite, שנרכש ב-1868 בידי ג'יימס מאיר רוטשילד.
אחריו דורגו בדירוג הראשון שאטו לאטור Chateau Latour, שאטו מארגו Chateau Margaux ושאטו או-בריון Chateau Haut Brion.
שאטו בריין מוטון Chateau Brane-Mouton יקבו של נתנאל דה רוטשילד, אחיינו של ג'יימס, אשר רכש אותו ב-1853, דורג כראשון מבין היקבים של הסיווג השני (לימים יכונה שאטו מוטון רוטשילד Chateau Mouton) Rotschild).
לאחר סערת רוחות ומחאות רבות בוטלה החלוקה הפנימית בכל אחד מחמשת הסיווגים והיקבים דורגו לפי סדר אלפביתי.
מוטון לא היה עוד בדירוג השני כי אחד משנים עשר יקבים שונים.
מאז 1855 לא נעשה שום שינוי בחלוקה למעט השינוי במעמדו של שאטו מוטון רוטשילד שעלה מהדירוג השני לראשון בשנת 1973, באישורו של שר החקלאות הצרפתי דאז ז'אק שיראק לאחר יותר מחצי יובל של מאמצים בלתי נלאים מצידו של בעל השאטו דאז פיליפ דה רוטשילד.
כיום עקב פיצול בין היקבים הם מונים שישים ואחד יקבים, זאת במקום חמישים ושמונה שהיו בשנת 1855.
הסיבה העיקרית לדירוג של 1855 הייתה מחירי היינות.
מחירו של מוטון רוטשילד היה נמוך משל בעלי הדירוג הראשון וגבוה משל בעלי הדירוג השני, לאחר התלבטות הוחלט להכניסו לראש הרשימה של הדירוג השני.
לפי מומחה היין טוני אספלר, אשר מביא ציטוט של Feret פרט, התנך של בורדו, הסיבה לאי-הכללת מוטון בדירוג הראשון הייתה: "שלא היו בו מבני מגורים, רק חצר משק עתיקה שהייתה מוזנחת במיוחד.
הכרמים היו בידיו של אנגלי, חובבן וטירון ביינות, שחי בלונדון".
בשנת 1953 דורגו בתת-האזור גראב שבבורדו שלושה עשר יקבים לגבי היין האדום שלהם, כולל או-בריון שנכלל בדירוג הראשון של המדוק משנת 1855. ב-1955 דורגו ביין הלבן שלהן תשע אחוזות.
לסנט אמיליון יש דירוג גמיש יותר שנקבע ב-1955 ושתוקן ב-1969 וב-1986 לפי טעימה עיוורת.
בדירוג הראשון הופיעו שניים: שאטו שבאל בלאן (Chateau Cheval Blanc), ושאטו אוזון (Chateau Ausone).
תשעה יקבים דורגו בדירוג השני ושבעים ותשעה בדירוג השלישי.
במרוצת השנים היו השינויים מזעריים וכללו רק את הורדתו בדרגה של Chateau Beau-Sejur Becot.
לאזור פומרול (Pomerol), בו נמצאים רבים מהיינות הטובים והיקרים בעולם, כולל שניים מהיינות היקרים בעולם שאטו פטרוס (Chateau Petrus) ושאטו לה פין (ביחד עם רומאנה קונטי באזור בורגונדי), לא נעשה עד היום שום דירוג רשמי.
בעשורים האחרונים התעוררו מחלוקות על הדירוג והוצעו אלטרנטיבות בעיקר על ידי סופרי יין אנגליים ביניהם אלכסיס לישין, אחת מהן בשלהי המאה העשרים על ידי מבקר היין האמריקני רוברט פארקר.
חיים גן, איש הענבים, חוברת קורס היין השלם, חורף 2004.
אביטל ענבר, התענוגות של צרפת, תל אביב, אריה ניר, 1997.
אביטל ענבר, התענוגות של יינות בורדו, ירושלים, כתר ספרים, 2005.
שלמה פפירבלט, עולם היין, כפר סבא, אריה ניר, 2002.
סיווג מורפולוגי של גלקסיות הוא שיטה בה משתמשים אסטרונומים כדי לחלק את הגלקסיות לקבוצות לפי הצורה החיצונית שלהן (מורפולוגיה).
ישנן כמה שיטות סיווג כאלו בשימוש, העיקרית שבהן היא השיטה שיצר אדווין האבל.
סיווג האבל (או "מזלג האבל", על שום הצורה שבו הוא מוצג) היא שיטה לסיווג גלקסיות שיצר אדווין האבל בשנת 1926. האבל פרסם את השיטה המלאה בשנת 1936 בספרו "The Realm of the Nebulae".
על פי סיווג זה נחלקות הגלקסיות לשלושה סוגים:
גלקסיות אליפטיות: גלקסיות בעלות פיזור אור שווה באופן יחסי, וללא מאפיינים מיוחדים.
מסומנות באות E ולאחריו מספר המייצג את מידת הפחיסות שלהן.
גלקסיות ספירליות: מורכבות מדיסקה שטוחה וזרועות היוצרות מבנה ספירלי; ריכוז הכוכבים במרכז, הנקרא תפיחה (bulge), דומה בצורתו לגלקסיה אליפטית וכולל בעיקר כוכבים זקנים.
גלקסיות מסוג זה מסומנות באות S ולאחריה אות קטנה המייצגת את מידת ההדיקות של הזרועות.
הן מסומנות באותיות SB עם אות קטנה אחריהן, בדומה לגלקסיות הספריליות הרגילות.
גלקסיית שביל החלב, לדוגמה, היא ככל הנראה גלקסיה ספירלית כזו (SB).
גלקסיות עדשה: מורכבות ממרכז בהיר המוקף במבנה דמוי עדשה, אך להבדיל מהגלקסיות הספירליות, אין להן זרועות וכמות הכוכבים החדשים הנוצרים בהם היא מועטה.
סוג נוסף הוא גלקסיות לא-סדורות, גלקסיות ללא מבנה סדור נראה לעין, שלא ניתן לקטלגן באחד משלושת הסוגים שצוינו.
את סיווג האבל מקובל לשרטט בצורת מזלג בעל שתי שיניים, כאשר הגלקסיות האליפטיות נמצאות משמאל ומסודרות בסדר עולה לפי דרגת הפחיסות שלהן.
הגלקסיות הספירליות מתחלקות לשתי שיני המזלג, בחלק העליון ספירליות רגילות ובתחתון הספירליות עם זרועות המוט, שתיהן מסודרות לפי מידת ההדיקות של הזרועות אל התפיחה המרכזית.
גלקסיות עדשה ממוקמות בנקודת הפיצול של שיני המזלג.
גלקסיות מסוג E ו-Sa נחשבות ל"גלקסיות מוקדמות" ואילו הסוגים Sc-Ir נחשבות ל"מאוחרות".
בהתאם לחלוקה זו, מיקומן של גלקסיות העדשה (S0) בנקודת הפיצול נחשב לבעייתי, משום שהן בהירות נראית פחות מהגלקסיות האליפטיות E והן הספירליות Sa.
שיטתו של האבל היא השיטה בה נעשה השימוש הרב ביותר, אך נעשו לה הרחבות רבות, לאחר שנצפו גלקסיות שסיווגן כאחת מהצורות שתיאר אינו מתאים או מתאים באופן חלקי בלבד.
השיטה של האבל מהווה למעשה מסגרת בסיסית לסיווגים נוספים, כמפורט בהמשך.
ההרחבות נעשו על בסיס של שני נתונים נוספים: צורות מורפולוגיות שהן ברורות פחות: לדוגמה, עבור גלקסיות לא-סדורות, אותן סיווג האבל בצורה גורפת כחסרות מבנה ואילו אסטרונומים אחרים מצאו שביניהן יש כאלו בעלות מבנה סדור כלשהו ועל פי זאת קטלגו אותן לתת-סוגים נוספים.
הרחבה נוספת נעשתה על פי אופן ההיווצרות וההתפתחות של סוגי הגלקסיות השונים.
על פי סיווג האבל, הקשר בין התפתחות והיווצרות הסוגים השונים של הגלקסיות אינו אינטואיטיבי וקיימת מחלוקת לגבי סידור הגלקסיות בתרשים בצורה שתבהיר זאת, בעיקר לגבי גלקסיות העדשה.
מדענים אחרים ראו צורך בקטלוג וסידור התרשים בצורה שתסביר גם את הקשר בין הסוגים השונים, כלומר, גלקסיות שנוצרו בצורה דומה ימוקמו בתרשים בסמיכות וסוגי גלקסיות שהתפתחו מסוגים מוקדמים יותר, ימוקמו בצורה כרונולוגית.
סיווג דה-וקולר הוא הרחבה לסיווג האבל שנעשה לראשונה על ידי ז'ראר דה וקולר ב-1959. טענתו של דה וקולר הייתה כי חלוקתו של האבל את הגלקסיות הספירליות על פי צפיפות הזרועות הספירליות וצורת המוט של התפיחה המרכזית אינה מספיקה כדי לסווג את כל המורפולוגיות הקיימות.
במיוחד טען כי טבעות ועדשות הן מרכיבים חשובים במבנה של גלקסיות ספירליות.
סיווג דה-וקולר שומר על החלוקה הבסיסית של האבל לגלקסיות אליפטיות, ספירליות, עדשה וגלקסיות לא סדורות.
להשלמת הסיווג, הציג דה וקולר סיווג מורחב ומפורט יותר עבור גלקסיות ספירליות, המבוסס על שלושה מאפיינים מורפולוגיים המשולבים - לפי הסדר הבא - כדי לתת סיווג מלא של הגלקסיה:
צורת המוט: חלוקת הגלקסיות על בסיס הימצאותה או היעדרותה של צורת המוט בתפיחה המרכזית.
דה וקולר סימן ב-SA (התואם לסימון SB של האבל) את הגלקסיות הספירליות שמרכזן דמוי מוט.
כמו כן הציג את סימון הביניים SAB עבור גלקסיות שצורת המוט שלהן ברורה פחות.
גלקסיות עדשה שאינן דמויות צורת מוט מסומנות ב-S0A.
עבור גלקסיות שאין אפשרות לקבוע אם צורת המוט קיימת או לא (בדרך כלל בשל הזווית בה נמצאות ביחס לכדור הארץ), נקבע הסימון S0.
טבעות: הגלקסיות שמבניהן דמויי-טבעת מסומנות ב-(r), אלו שאינן מסומנות ב-(s).
גלקסיות שנמצאות במצב הביניים (transition) מסומנות ב-(rs).
זרועות ספירליות: בדומה לסיווג האבל, גלקסיות ספירליות מחולקות לסוגים בהתבסס בעיקר על הדיקות הזרועות הספירליות שלהן.
סיווג דה-וקולר מרחיב את סיווג האבל למספר סוגים נוספים:
Sd (SBd): זרועות מפוזרות ו"שבורות" המורכבות מצבירי כוכבים פרטניים וערפיליות.
בהירותה של התפיחה המרכזית היא נמוכה.
Sm (SBm): לא סדירות וללא תפיחה מרכזית נראית לעין.
רוב הגלקסיות שסווגו כך על ידי דה וקולר, סומנו לפי האבל כ-Irr 1. חלק מהגלקסיות המסווגות כ-sd סומנו לפי האבל כ-Sc (גלקסיה ספירלית מהסוג הפזור ביותר).
כמו כן, יש המתייחסים לסוגים sm ו-Im כגלקסיות "מגלניות" (ספירליות ולא סדורות, בהתאמה), על שם הגלקסיות ענני מגלן - ענן מגלן הגדול הוא מסוג SBm והקטן הוא מסוג Im.
סיווג שנעשה לראשונה על ידי ויליאם וילסון מורגן במצפה ירקס שבאוניברסיטת שיקגו.
סיווג זה עושה שימוש בטיפוס ספקטרלי של כוכבים בולטים בגלקסיה בנוסף למורפולוגיה שלה וכן הנטייה שלה כלפי כדור הארץ.
טיפוס ספקטרליהסבר a כוכבים בולטים מסוג A af כוכבים בולטים מסוג A-F f כוכבים בולטים מסוג F fg כוכבים בולטים מסוג F-G g כוכבים בולטים מסוג G gk כוכבים בולטים מסוג G-K k כוכבים בולטים מסוג K
צורההסבר B ספירלה בצורת מוט (barred) D סימטריה סיבובית ללא מבנה ספירלי או אליפטי בולטים E אליפטית Ep אליפטית עם בליעת אבק I לא סדורה L בהירות נמוכה N גרעין קטן ובהיר S ספירלית
בנוסף, סיווג מספרי בין 1 ל-7 המציין את מידת הנטייה של הגלקסיה כלפי כדור הארץ, כאשר 1 היא גלקסיה שפניה לכדור הארץ (face-on) ו-7 היא גלקסיה הנמצאת בזווית של 90 מעלות (edge-on).
סיווג ון דן ברג (DDO)
נעשה על ידי האסטרונום הקנדי סידני ון דן ברג בשנות השישים ומהווה אף הוא הרחבה לסיווג האבל עבור הגלקסיות הספירליות.
סוג הגלקסיה לפי האבל - Sa, Sb, Sc, Ir
מידת הבהירות המוחלטת (I, II, III, IV, V) (בדומה לסיווג מורגן לכוכבים (MKK)).
הסימון S- או S+ בא לציין סוגים תת-ענקיים.
הסימון (S(B מציין גלקסיות במצב הביניים בין ספירליות לספירליות עם צורת מוט.
סיווג צפייה הוא סיווג הניתן לסרטי קולנוע ולתוכניות טלוויזיה במטרה להתריע על תוכן שאינו מתאים לאוכלוסיית צפייה מסוימת, לרוב של ילדים ונוער.
הסיווג מחולק לרמות שונות לפי אוכלוסיות הגיל, כך שההורים יכולים להסתייע בו כדי להחליט האם סרט או תוכנית מסוימים מתאימים לילדיהם.
סיווגי הצפייה השונים מתייחסים בדרך כלל לתכנים המכילים מין, אלימות או שפה בוטה.
במדינות מסוימות, סיווג צפייה עשוי להטיל על בתי הקולנוע חובה חוקית למנוע את כניסתם של מי שאינם עומדים בקריטריון הסיווג.
במדינות מסוימות, דוגמת ישראל ואוסטרליה, קיים גוף ממשלתי רשמי שאחראי על קביעת סיווגי הצפייה.
במדינות אחרות, דוגמת ארצות הברית, הדבר נעשה על ידי ארגונים וולונטריים המשתייכים לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה, ללא התערבות רשמית של המדינה.
גם הקריטריונים לקביעת הסיווגים משתנים ממדינה למדינה.
כך למשל, במדינות כמו ארצות הברית, גם סרטים המכילים תכנים מיניים עדינים יחסית מוגבלים בדרך כלל בפני צפייה של ילדים, בעוד שבמדינות כמו צרפת וגרמניה תכנים מיניים זוכים ליחס סלחני וסבלני יותר.
לעומת זאת, סרטים המכילים תכנים אלימים יקבלו לרוב סיווג צפייה מחמיר במדינות כמו גרמניה ופינלנד, אך יזכו ליחס מקל יותר בארצות הברית.
לעיתים מפיקי סרטים ותוכניות מכוונים מראש לקבלת סיווג צפייה מסוים, ואם לא מתקבל הסיווג המבוקש, הם מבצעים בסרט או בתוכנית שינויים ועריכה מחדש, בעיקר כדי להימנע מסיווג צפייה מחמיר יותר מזה שאליו התכוונו.
על פי רוב מעדיפים המפיקים שלא לקבל סיווג צפייה מחמיר, שמגביל את הצפייה למבוגרים בלבד, משום שסיווג כזה מפחית משמעותית את סיכויי ההצלחה הכלכלית של הסרט, שכן ילדים ובני הנוער מהווים חלק גדול מציבור צרכני הקולנוע.
בנוגע לתוכנית טלוויזיה, סיווג צפייה מחמיר מפחית משמעותית את הסיכויים להשיג רייטינג גבוה שכן תוכנית בעלת סיווג צפייה מחמיר לא תשובץ לשידור בשעות צפיית השיא.
עם זאת, ייתכנו גם מקרים שבהם מבקשים המפיקים לקבל בכוונה תחילה סיווג צפייה מחמיר, כדי לעורר סערה סביב הסרט או התוכנית ולקדם את יחסי הציבור שלהם, ובשלב מאוחר יותר הם מבצעים שינויי עריכה כדי לקבל סיווג צפייה נוח יותר.
במקרים אחרים מופצות מספר גרסאות, כשחלקן מצונזרות יותר, עבור מדינות שונות בהתאם לסיווג הצפייה המקובל בהן.
שיטת סיווגי הצפייה שנויה במחלוקת.
יש הרואים בה סוג של צנזורה.
אחרים מטילים ספק ביעילותה וביכולת לאכוף את המגבלות שהיא מטילה, במיוחד בעידן שבו האינטרנט, הוידאו וה-DVD מצויים כמעט בכל בית והופכים את הסרטים ואת התוכניות לזמינים לכל.
כמו כן, גרסאות לא מסווגות או לא מצונזרות של סרטי קולנוע יוצאות בפורמט DVD כדבר שבשגרה.
סרטים ותוכניות שמקבלים סיווג צפייה מחמיר עלולים לאתגר ילדים ולהגביר את סקרנותם לצפות במה שנקבע כי אסור להם לצפות בו (תופעת הפרי האסור).
להלן טבלה העורכת השוואה בין מערכות דירוג צפייה במדינות שונות.
המספרים מייצגים את גילי הצופים:
סרטים בדירוג של X18+ אינם חוקיים להפצה בכל מדינות אוסטרליה למעט הטריטוריות.
General Audience Adultבדרך כלל תוכן אלים או מיני מצונזר כשהוא מופץ למצרים PERE L MS-6 K-12 K-14 K-16 סרטים המדורגים "K-14" ו"K-16" דורשים הוכחת גיל הצופים.
MS-12 FBFC www.vet.fi S K-3 K-7 K-11 K-13 K-15 K-18ילדים הצעירים ב-2 מהגיל המצוין יכולים לצפות בסרטים מדירוג K-3 עד ל־K-15 באישור מבוגר MoC www.culture.gouv.fr U 10 12 16 18 הדירוג "10" מיועד לטלוויזיה בלבד.
FSK www.spio.de FSK 0 FSK 6 FSK 12 FSK 16 FSK 18כל ההגבלות נאכפות בהתאם K K-13 K-17 סרטים בעלי הדירוג K-17 דורשים הוכחת גיל הצופים.
על מארז הדיסק מסומן 12,15 ו-18 (בהתאם) PG MiBAC www.beniculturali.gov.it T VM14 VM18 Eirin www.eirin.jp G PG-12 R15+ R18+ NCC www.nfc.lv U 7+ 12+ 16+ 18+כל הדירוגים למעט הדירוג 18+ לא נאכפים בחוק והם בגדר המלצה בלבד.
אם 18+ מופיע על גבי רקע כחול, משמע שהוא לא נאכף.
אם הוא מופיע על גבי רקע אדום, משמע שהוא נאכף.
NBC nbc.gov.mv G PG 12+ 15+ 18+/18+R כל תוכן שיווקי של סרט בדירוג 18+R צריך לכלול אזהרה.
RTC www.rtc.gob.mx AA A B B-15 C D הדירוג "B-15" מיועד לקולנוע בלבד.
Kijkwijzer www.kijkwijzer.nl AL 6 9 12 16 תוכניות טלוויזיה עם דירוג 12 מתחילות את שידוריהן רק מהשעה 20:00 ואילו תוכניות המדורגות 16 מתחילות את שידוריהן החל מהשעה 22:00 OFLCNZ www.censorship.govt.nz G PG R13/R15/R16 R18 הצפייה בסרט בעל דירוג M אינה מומלצת לילדים מתחת לגיל 16, אך ניתנת לצפייה לכל הגילאים.
מי שתרם מלאו לו 18 לא יכול לצפות בסרט המדורג R.
קיים גם הדירוג Rp שמשמעותו היא שאלו מתחת לגיל הנתון חייבים לצפות בו בהשגחת מבוגר בלבד.
M NFaVCB www.nfvcb.gov.ng G PG 12/12A 15 18 A 7 11 15 18 ילדים הצעירים ב-4 שנים מהגיל הנתון (מלבד בדירוג 18) יכולים לצפות ללא השגחת מבוגר.
Apt 14 18 ילדים מתחת לגיל הנתון יכולים לצפות בסרט רק בהשגחת מבוגר.
MaTRaCB www.mtrcb.gov.ph GP PG-13/R-13 R-18 עד שנות ה-2000 נעשה שימוש בדירוג R במקום בדירוגים R-18 ו־R-13, שהגביל את הצפייה מגיל 17 KRRiT www.krrit.gov.pl BO 7 12 15 18 21 הדירוג "7" אינו רשמי.
MDA mda.gov.sg G PG NC16 M18 R21 סרטים בדירוג R21 אסורים לשידור, פרסום או רכישה.
FaPB www.fpb.gov.za G PG 13 16 R18/X18 מדיה המדורגת כ-18X אסורה לשידור ולהפצה קולנועית.
SBB Btl 7 År 11 År 15 År 18 År הדירוג 18 År אינו רשמי אך נעשה בו שימוש בחנויות ובחלק מבתי הקולנוע כדי להימנע מצופים צעירים יותר.
(מכיל תוכן פורנוגרפי) GIO www.gio.gov.tw普 (General)保 (Protect)輔 (Counsel)限 (Restrict)ילדים בני 6 יכולים לצפות בסוגי מדיה בעלי דירוג 保 בהשגחת מבוגר.
R18 ניתן למדיה המכילה תוכן פורנוגרפי אך מדי פעם גם לתוכן אלים במיוחד.
MPA www.filmratings.com G PG PG-13 R NC-17 NC-17 משמע שילדים מגיל 17 ומטה אינם יכולים לצפות.
הצפייה מותרת רק לאנשים מגיל 18 ומעלה FAB www.filmadvisoryboard.org C/F PD PD-M EM AO שיטת דירוג זו מיועדת לסרטים הפטורים מדירוג MMPA.
ירוק בהיר + ירוק – מתאים לצפייה לכל הגילאים.
צהוב – מומלץ פיקוח הורים בעת הצפייה.
כתום – לא מומלץ לצפייה לקהל צעיר מגיל זה.
אדום + חום – מוגבל לצפייה לקהל מבוגר מגיל זה.
שחור – צפייה למבוגרים בלבד.
כל סרט המוקרן בבתי הקולנוע ובכל מקום ציבורי בישראל חייב לקבל את אישורה של המועצה לביקורת סרטים.
המועצה מכהנת מכוח פקודת סרטי הראינוע המנדטורית, וחבריה - נציגי משרדי הממשלה ונציגי ציבור מדיסיפלינות שונות - ממונים על ידי שר המדע, התרבות והספורט באישור הממשלה.
ועדות משנה של המועצה צופות בכל הסרטים, ומליאת המועצה מתכנסת אחת לשבוע, מאשרת את המלצות ועדות המשנה ומכריעה לגבי סרטים שחברי ועדות המשנה חלוקים בדעתם עליהם.
המועצה מעניקה לכל סרט אחד מחמשת סיווגי הצפייה הבאים:
מוגבל לצפייה מגיל 12 ומעלה
מוגבל לצפייה מגיל 14 ומעלה
מוגבל לצפייה מגיל 16 ומעלה
מוגבל לצפייה מגיל 18 ומעלה.
בסמכות המועצה גם לפסול סרטים להקרנה או להורות על קיצוץ קטעים מהם, אולם המועצה מפעילה סמכות זו במקרים נדירים ביותר.
בשנת 2008 הוגשו לאישורה של המועצה 101 סרטי קולנוע.
מתוכם, 69 סרטים הותרו לצפייה לכל הגילים, 15 הוגבלו לצפייה מגיל 14 ומעלה, 16 הוגבלו לצפייה מגיל 16 ומעלה, וסרט אחד בלבד ("על העיוורון") הוגבל לצפייה מגיל 18 ומעלה.
אף סרט לא נפסל להקרנה.
לאחר שסרט מאושר, ניתן לו רישיון הקרנה.
בעלי בתי הקולנוע ומפיצי הסרטים מחויבים להקרין את הרישיון בראשית כל סרט ולציין את הגבלות הצפייה שחלות עליו, אם יש כאלה, בכל מודעות הפרסומת של הסרט.
חברי המועצה וכן מפקחים מטעמה מוסמכים להיכנס בכל עת לכל מקום שבו מוקרן הסרט, לפקח על כך שהסרט מוקרן בהתאם לרישיון שניתן לו ולהפסיק את הקרנתו אם אינו עומד בתנאי הרישיון.
המועצה אחראית על פי החוק גם על מתן אישור להקרנות סרטי הקולנוע במסגרת הטלוויזיה בכבלים, על פי סיווגם.
סרט שהוצאו ממנו קטעים, או שנפסל להקרנה על ידי המועצה, לא יוקרן גם בכבלים ובטלוויזיה.
סיווג תוכניות הטלוויזיה מוסדר בחוק סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים, התשס"א-2001 ובתקנות שהותקנו מכוחו.
על פי החוק, משדר טלוויזיה המשודר בישראל, הכולל ביטויים חזותיים, מילוליים או קוליים של אלימות (לרבות אלימות מילולית ושימוש בשפה בוטה), של מין או של אכזריות, או שקיים חשש סביר שהוא עלול לעודד עבריינות או שימוש בסמים מסוכנים, יישא סימן המעיד כי הוא אינו ראוי לצפייה לבני גיל מסוים ומטה.
הוראה זו חלה על כל גופי השידור בישראל.
בעבר סווגו המשדרים על פי שלוש רמות סיווג: עד גיל 8, מגיל 8 ומעלה, מגיל 14 ומעלה.
החל משנת 2010 קיימים ארבעה סיווגי צפייה:
המשדר אינו ראוי לצפייה מגיל 8 ומטה.
המשדר אינו ראוי לצפייה מגיל 12 ומטה.
המשדר אינו ראוי לצפייה מגיל 15 ומטה.
המשדר אינו ראוי לצפייה מגיל 18 ומטה.
כמו כן, בעבר התכנים לא סווגו על פי אופי הפגיעה.
החל מ-2010 התווספו שלוש קטגוריות תאוריות, בהתאם למאפיינים על פיהם מסווגים המשדרים, כך שבנוסף על סימון הגיל מופיע על המרקע סימן שמעיד בגין אלו תכנים סווג המשדר ברמת גיל מסוימת:
חשש לעידוד עבריינות או שימוש בסמים מסוכנים
את סיווג הצפייה יש להציג באופן ברור בחלק העליון של המסך, במשך 30 שניות בתחילת המשדר ולאחר מכן שוב בכל 30 דקות, וכן במשך 10 שניות לאחר כל חזרה מהפסקה בשידור לצורך שידור פרסומות או קדימונים.
כמו כן, יש לפרסם את סיווגי הצפייה של המשדרים גם במדריכי השידורים המתפרסמים מטעם גופי השידור, בתוספת הסבר על משמעות הסיווגים.
חובת הסיווג והסימון אינה חלה על משדרי חדשות, על שידורים חיים שאין אפשרות סבירה לדעת מראש שהם מצריכים סיווג וסימון, על שידורי ערוצים זרים שנקלטים בישראל אך אינם מיועדים לציבור בישראל או לחלק ממנו, ועל משדרים המשודרים בשעות שבין 01:00 בלילה ל-06:00 בבוקר.
לגבי שידור פרסומות וקדימונים נקבע, כי פרסומות או קדימונים העלולים לעודד עבריינות או שימוש בסמים מסוכנים לא ישודרו בטלוויזיה.
פרסומות וקדימונים הכוללים ביטויים חזותיים, מילוליים או קוליים של אלימות (לרבות שפה בוטה), של מין או של אכזריות, לא ישודרו במהלך או בין שידורים המיועדים לילדים, וכן בין השעות 14:30 עד 21:00 בימי חול, ובין השעות 06:00 עד 21:00 בימי שבת ומועד.
קדימונים למשדרים שיש לסמנם על פי החוק ישאו אף הם אותו סימן, במשך 10 שניות רצופות או לכל אורכם, לפי הנמוך.
הפרת הוראות החוק והתקנות מצד גופי השידור מהווה עבירה פלילית שדינה קנס.
בארצות הברית לא קיים גוף רשמי שבודק את סרטי הקולנוע ומעניק להם סיווג צפייה.
שיטת סיווג הצפייה מונהגת באופן וולנטרי על ידי התאחדות הקולנוע של אמריקה , מלכ"ר המאגד בתוכו את ששת אולפני הקולנוע הגדולים של הוליווד וכן מספר אולפנים נוספים, קטנים יותר.
על אף שלא מדובר על סיווג רשמי, זהו הסיווג המוכר והמקובל ביותר, שקיים משנת 1968. במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות על ידי גופים אחרים לקדם את השימוש בשיטות סיווג אחרות, אולם ניסיונות אלה לא צלחו.
התאחדות הקולנוע רשמה את סיווגיה כסימנים מסחריים, כך שגופים אחרים אינם רשאים לעשות בהם שימוש, וכן לא ניתן להשתמש בהם לתחומים אחרים פרט לסרטי קולנוע.
נכון לשנת 2009 קיימים חמישה סיווגי צפייה לסרטים:
G - General Audiences - מותר לצפייה לכל הגילים.
PG - Parental Guidance Suggested - מומלצת השגחה של ההורים, חלקים מהסרט עשויים שלא להתאים לצפיית ילדים.
PG-13 - Parents Strongly Cautioned - ההורים מוזהרים, חלקים מהסרט אינם מתאימים לצפיית ילדים מתחת לגיל 13.
R - Restricted - הצפייה מתחת לגיל 17 מותרת רק בליווי הורה.
NR - Not Rated - בדרך כלל משתמשים בסיווג זה לגבי סרטים שלא הוגשו לבדיקה לצורך סיווגם.
עם זאת, לא מדובר על סיווג רשמי של התאחדות הקולנוע.
X - זה היה בעבר הסיווג המפורסם של סרטים שנאסרו לצפייה על ידי קטינים מתחת לגיל 17. בזמנו, התאחדות הקולנוע לא רשמה את סיווגיה כסימנים מסחריים.
כתוצאה מכך, כל אחד יכול היה להשתמש בהם.
במהלך שנות השבעים החלו חברות הפקה של סרטים פורנוגרפיים לשווק את סרטיהן תחת הסיווג "X", ולעיתים גם תחת הסיווג "XXX", כדי להדגיש את אופיים המיני של הסרטים.
הסיווג "X" הפך בהדרגה להיות מזוהה יותר ויותר עם סרטים פורנוגרפיים, וכך סרטים לא פורנוגרפיים שקיבלו את הסיווג "X" נתקלו בקשיים מול בתי קולנוע שסירבו להקרין את סרטיהם, ומול הציבור, שהתקשה להבדיל בין שני סוגי הסרטים.
בשנת 1990 שינתה התאחדות הקולנוע את הסיווג מ-"X" ל-"NC-17", ורשמה את הסיווג החדש כסימן מסחרי.
מאז, הסיווג "X" נותר מזוהה עם סרטים פורנוגרפיים בלבד.
התאחדות הקולנוע מסווגת גם קדימונים (טריילרים) לסרטים, המיועדים להקרנה בבתי הקולנוע.
הקדימונים מקבלים סיווג נפרד מהסיווג שמקבלים הסרטים שהם באים לקדם, בהתאם לתוכן שמופיע בהם.
קיימים שלושה סיווגי צפייה לקדימונים, כשהאבחנה ביניהם מתבצעת על פי צבע האזהרה המופיעה בתחילת הקדימון:
צבע ירוק - מותר לצפייה לכל הגילים.
ניתן להקרנה לפני כל סרט שהוא.
צבע צהוב - מותר לצפייה לקהל מבוגר.
ניתן להקרנה רק לפני סרטים בעלי סיווג PG-13, R או NC-17.
צבע אדום - מותר לצפייה לקהל מבוגר.
ניתן להקרנה רק לפני סרטים בעלי סיווג R או NC-17.
שיטת סיווג הצפייה של התאחדות הקולנוע זוכה לביקורת תמידית מצד גורמים בתעשייה, מבקרי קולנוע וארגונים דתיים וחברתיים שונים.
כך, למשל, טוענים המבקרים כי בשיטת הסיווג מושם דגש רב מדי על אי חשיפתם של ילדים לתכנים מיניים, בעוד שמאפשרים בקלות רבה מדי את חשיפתם לתכנים המכילים אלימות בוטה.
ביקורת נוספת מושמעת על היעדר שקיפות מספקת לגבי הקריטריונים לפיהם מסווגים הסרטים, ועל כך שקיימים סטנדרטים מחמירים יותר לגבי סרטים המגיעים מאולפנים עצמאיים וקטנים.
סרטים מפורסמים שקיבלו סיווג X או NC-17
ברובם המכריע של המקרים, סרטים שקיבלו סיווג של NC-17 (או X בעבר) נערכו מחדש וקוצצו מהם סצנות, על מנת שיוכלו לקבל סיווג מחודש של R.
סרטים בודדים בלבד הוקרנו בבתי הקולנוע כשנותרו עם הסיווג המחמיר ביותר.
הסיבה לכך היא, כאמור, שסיווג של NC-17 או X מקטין מאוד את סיכוייו של סרט להצליח כלכלית ואסור לפרסם סרטים עם הדירוג הזה.
ילדים ובני נוער הם צרכנים משמעותיים של סרטי הקולנוע.
בנוסף, רשת בלוקבאסטר מסרבת למכור או להשכיר בסניפיה סרטים בעלי סיווג NC-17, וחלק מהעיתונים והמגזינים מסרבים לפרסם מודעות פרסומת לסרטים אלה.
קאובוי של חצות (1969) - זהו הסרט היחיד בהיסטוריה שקיבל סיווג צפייה X (או NC-17 מאוחר יותר) וזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
באמצע שנות השבעים הסרט קיבל סיווג מחודש של R, לאור גישה מקלה יותר לסצנות מין בסרטים.
תפוז מכני (1971) - הוצג בבתי הקולנוע עם הסיווג X, לנוכח סצנות מין בוטות שנכללות בו.
כיום, רבים רואים בו סרט פולחן וסרטו החשוב ביותר של סטנלי קובריק.
הגרסה הלא מצונזרת של הסרט ניתנת כיום להשגה ב-DVD עם הסיווג R.
פריץ החתול (1972) - הסרט המצויר הראשון בהיסטוריה שקיבל סיווג X.
הטנגו האחרון בפריז (1972) - סרטו של ברנרדו ברטולוצ'י קיבל סיווג X בשל סצנות המין הבוטות שבו.
יום שישי ה-13 (1980) - הסרט קיבל סיווג X לנוכח הסצנות האלימות הרבות שבו.
מספר סצנות קוצצו ממנו כדי שיוכל לקבל סיווג מחודש של R.
פני צלקת (1983) - הסרט קיבל סיווג X בשלוש הפעמים הראשונות שבהן הוגש לבדיקה, בשל הסצנות האלימות והשפה הבוטה שבו.
הבמאי בריאן דה פלמה הציג בפני התאחדות הקולנוע עדויות של צוות מומחים, שכלל גם קציני משטרה ממחלק הסמים, שהעידו כי הסרט משקף נאמנה את המתרחש בעולמם של סוחרי הסמים, וכי יש חשיבות שהקהל הרחב ייחשף אליו.
בניסיון השלישי הצליח הסרט לקבל סיווג R, לאחר שקוצצו ממנו כמה קטעים.
רובוקופ (1987) - הסרט קיבל תחילה סיווג X, בשל קטעים המכילים אלימות בוטה.
רק לאחר שהבמאי פול ורהובן הסכים לקצץ מהסרט מספר סצנות אלימות ביותר, הסרט קיבל סיווג מחודש של R.
כיום ניתן להשיג את הגרסה הלא מצונזרת ב-DVD.
זיכרון גורלי (1990) - סרט נוסף של פול ורהובן שקיבל סיווג ראשוני של X, ורק לאחר שמספר סצנות של אלימות קוצצו או "רוככו" על ידי שימוש בזוויות צילום אחרות, קיבל את הסיווג R.
המאהב (1992) - סרטו של הבמאי ז'אן-ז'אק אנו קיבל את הסיווג NC-17 בשל סצנות המין הגרפיות והבוטות שבו.
רק לאחר שקוצצו ממנו 12 דקות, הוא קיבל סיווג מחודש של R.
רוצחים מלידה (1994) - סרטו של אוליבר סטון קיבל את הסיווג NC-17, בשל סצנות האלימות והשפה הבוטה שבו.
רק לאחר שהוסרו ממנו מספר קטעים הוא קיבל סיווג מחודש של R.
ספרות זולה (1994) - סרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו קיבל את הסיווג NC-17 בשל הסצנות האלימות, השימוש בסמים והשפה הבוטה שנכללים בו.
גרסה מצונזרת שלו קיבלה את הסיווג R.
נערות שעשועים (1995) - סרטו של פול ורהובן קיבל את הסיווג NC-17 בשל סצנות העירום והמין שמשולבות לכל אורכו.
זהו הסרט עם סיווג NC-17 המצליח ביותר בכל הזמנים, עם הכנסות של מעל 20 מיליון דולר מהקרנותיו בבתי הקולנוע בארצות הברית.
קראש (1996) - סרטו של הבמאי דייוויד קרוננברג קיבל סיווג של NC-17 בשל סצנות מין בוטות שנכללו בו.
גרסה מצונזרת שלו קיבלה מאוחר יותר את הסיווג R.
אמריקן פאי (1999) - הסרט קיבל סיווג של NC-17 בשל סצנות מין, דיאלוגים מיניים ושתיית אלכוהול שמבוצעים כולם על ידי בני נוער.
גרסה מצונזרת של הסרט קיבלה את הסיווג R.
עיניים עצומות לרווחה (1999) - סרטו של סטנלי קובריק קיבל את הסיווג NC-17, בשל סצנות הכוללות מין ושימוש בסמים.
החולמים (2003) - סרטו של ברנרדו ברטולוצ'י היה הסרט הראשון שהוקרן בבתי הקולנוע בארצות הברית עם הסיווג NC-17, לאחר 6 שנים שבהן לא הוקרנו כלל סרטים עם סיווג זה.
למרות סיווגו המחמיר, הסרט צבר הכנסות של 2.5 מיליון דולר מהקרנותיו בבתי הקולנוע בארצות הברית - סכום הנחשב לגבוה עבור סרטים עם סיווג כזה.
רקוויאם לחלום (2000)- סרטו של הבמאי דארן ארונופסקי, קיבל את הסיווג NC-17 בשל סצנות מחרידות וקשות ביותר לצפייה.
להרוג את ביל (2003) - סרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו קיבל את הסיווג NC-17 בשל סצנות רבות של אלימות ומין שנכללות בו.
לאחר מספר עריכות שבוצעו בו קיבל סיווג מחודש של R.
(2007) - הסרט המורכב מהקטעים "פלאנט טרור" (בבימויו של רוברט רודריגז), "חסין מוות" (בבימויו של קוונטין טרנטינו) ומכמה קדימונים מזויפים קיבל תחילה סיווג NC-17, אך דירוג הסרט שונה ל-R אחרי שהוסרו ממנו 17 שניות.
זאק ומירי עושים פורנו (2008) - סרטו של הבמאי קווין סמית' קיבל בפעמיים הראשונות בהן הוגש לבדיקה את הסיווג NC-17, בשל התכנים המיניים שבו.
רק לאחר שבוצעו בסרט מספר עריכות וקיצוצים, הוא קיבל לאחר ערעור את הסיווג R.
ב-1 בינואר 1997 נכנסה לתוקפה שיטת סיווג הצפייה המכונה "קווים מנחים להורים לצפייה בטלוויזיה" .
השיטה הוצעה על ידי הקונגרס, תעשיית הטלוויזיה והמועצה הפדרלית לתקשורת (ה-FCC), בתגובה לקולות מחאה הולכים וגוברים בציבור נגד העלייה המתמדת בכמות התכנים המיניים והאלימים בתוכניות הטלוויזיה.
לקווים המנחים אין תוקף חוקי מחייב, ושיטת הסיווג מופעלת באופן וולונטרי, כאשר כל ערוץ קובע בעצמו איזה סיווג להעניק לכל תוכנית.
למרות זאת, כל רשתות השידור המסחריות ורובם המכריע של ערוצי הטלוויזיה בכבלים המרכזיים מיישמים את שיטת הסיווג ופועלים על פיה.
הקווים המנחים אינם חלים על משדרי חדשות וספורט, ולכן הם אינם מיושמים על ידי ערוצים כמו CNN ו-ESPN.
קיימים שישה סיווגי צפייה לתוכניות הטלוויזיה:
- מיועד לצפייה על ידי ילדים קטנים.
סיווג זה ניתן בעיקר לתוכניות שקהל היעד המוצהר שלהן הוא ילדים קטנים בגילי 2-6. לדוגמה: מגלים עם דורה.
- מיועד לצפייה על ידי ילדים מגיל 7 ומעלה.
תוכניות עם סיווג זה עשויות לכלול בתוכן אלימות דמיונית (מצוירת) והומור מרומז.
דוגמאות: בובספוג מכנסמרובע, דיג'ימון ופאוור ריינג'רס.
- מיועד לצפייה לכל הגילים.
תוכניות עם סיווג זה מיועדות בדרך כלל לכל המשפחה.
דוגמאות: מי רוצה להיות מיליונר ומרבית התוכניות המשודרות בערוץ של המיועדים לילדים צעירים כמו ערוץ דיסני וניקלודיאון.
- מומלצת השגחה של ההורים, חלק מהתכנים עשויים שלא להתאים לצפיית ילדים.
סיווג זה מקבלים רבים מהשעשועונים ורוב תוכניות הריאליטי, לדוגמה: אמא מחליפה ואמריקן איידול.
גם חלק מקומדיות המצבים מקבלות סיווג זה, למשל: כולם אוהבים את ריימונד, סיינפלד ומשפחת סימפסון.
- מומלץ לצפייה מגיל 14 ומעלה.
- מיועד לצפייה לקהל בוגר בלבד.
תוכניות עם סיווג זה מיועדות לקהל יעד מגיל 17 ומעלה, ועשויים להימצא בהן תכנים המכילים אלימות, שפה בוטה, דיאלוגים מיניים, עירום או מין.
רשתות השידור המסחריות אינן משדרות תוכניות עם סיווג כזה, וניתן למצוא אותן בעיקר בערוצי הכבלים, כגון HBO ו-FX.
דוגמאות לתוכניות בעלות סיווג צפייה זה: סאות' פארק, הסופרנוס ודם אמיתי.
סיווג הצפייה מופיע בחלקו השמאלי העליון של המסך ב-15 השניות הראשונות של כל תוכנית, ובתוכניות הנמשכות מעל שעה - למשך 15 שניות בכל חצי שעה.
החל משנת 2005, רוב הרשתות מציגות את סיווג הצפייה גם לאחר כל חזרה מהפסקה בשידור לצורך שידור פרסומות או קדימונים.
במהלך מופע המחצית של גמר הפוטבול האמריקאי, הסופרבול, נחשף שדה של הזמרת ג'נט ג'קסון בשידור חי.
מכיוון שמדובר באירוע הנצפה ביותר בטלוויזיה האמריקאית עם למעלה מ-100 מיליון צופים, יצרה התקרית תהודה גדולה וגרמה ל-FCC לקנוס את CBS, הרשת ששידרה את הסופרבול, ב-550 אלף דולר.
האירוע השפיע רבות על הטלוויזיה האמריקאית ובעקבותיו נרתעו הרשתות הארציות מלהראות עירום בכל דרך שהיא.
כמה חודשים לאחר המקרה נקנסה רשת ABC על פרק בסדרה N.Y.P.D, ששודר בשנת 2002, בטענה שהוצג בו עירום נשי בוטה.
מאז הרשתות הארציות הפסיקו לחלוטין להציג עירום והקפידו למחוק סצנות עם עירום, ולו הקצר ביותר, מפרקים שצולמו טרם המקרה.
מאז רק תוכניות עם הדירוג TV-MA, שלא משודרות ברשתות הארציות, יכולות להציג עירום מבלי להיקנס על כך.
בסדרות הטלוויזיה המשודרות ברשתות הכבלים נפוץ הסיווג TV-MA, מה שהוביל גם את הרשתות הארציות לנסות בהדרגה לכלול גם הן סצנות בוטות יותר ממה שהציגו עד כה, תחת הסיווג TV-14. המהלך הזה מתקבל בשתיקה מצד ה-FCC, ללא קנסות חריגים כמו שהיו ב-2004.
סיווג ספקטרלי של כוכבים הוא חלוקתם להקבצות על פי אופי הקרינה הנפלטת מהם.
את הכוכבים ניתן לסווג על פי ספקטרום הקרינה ועל פי עוצמת הקרינה.
ספקטרום הקרינה הנפלט מכוכב מורכב מקרינת גוף שחור התואמת לטמפרטורת פני השטח שלו ועליו מופיעים קווי בליעה (ובמקרים מסוימים קווי פליטה) על פי ההרכב של היסודות בשכבותיו החיצוניות.
עוצמת הקרינה תלויה בשטח הפנים של הכוכב, הנגזר ישירות מרדיוסו, ובטמפרטורת פני השטח בהתאם לחוק סטפן-בולצמן.
ניתן אם כן באמצעות ניתוח הספקטרום לסווג את הכוכבים על פי הטמפרטורה שלהם, על פי עוצמת ההארה ביחס לטמפרטורה שלהם ועל פי ההרכב הכימי של שכבותיהם החיצוניות.
סיווג הרווארד מסווג את הכוכבים על פי קרינת הגוף השחור הנפלטת מהם ולמעשה על פי טמפרטורת פני השטח שלהם בלבד.
הסיווג פותח בעיקר על ידי אנני ג'אמפ קאנון במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד בתחילת המאה ה-20 והוא מתואר בטבלה הבאה.
המסה, הרדיוס ועוצמת ההארה מתייחסים לכוכבי הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי זה ולא מתייחסים לענקים או לכוכבים אחרים מחוץ לה.
הצבע הנמדד הוא הצבע ביחס לכוכבים מסוג A שנחשבים ללבנים.
הצבע הנראה הוא הצבע כפי שבני אדם נוטים לתאר את הכוכבים כפי שהם נראים ללא ציוד עזר או רק עם משקפת בתנאי צפייה מיטביים.
צבעי הרקע בטבלה הם צבע הכוכב כפי שהיה מתקבל לו הוגבר מאוד והוקרן על משטח לבן כשמסביב יש אור יום.
רוב הכוכבים, למעט הבהירים ביותר, נראים למעשה לעין האנושית כלבנים או לבנים-כחלחלים מכיוון שאור הכוכבים אינו מספיק לראיית צבע.
אור השמש הוא למעשה כמעט לבן, אך הוא נחשב לצהוב ביחס לכוכבים מסוג A ונתפס כצהבהב בשל הפיזור של האטמוספירה.
דרך מקובלת לזכור את האותיות המייצגות את הקבוצות היא האקרוסטיכון: Oh, Be A Fine Girl/Guy, Kiss Me.
סיווג משנה של הכוכבים בכל קבוצה מתבצע על ידי חלוקת תחום הטמפרטורות ל-10 תת-קבוצות הממוספרות בספרות 0–9 כאשר 0 ניתן לכוכבים החמים ביותר בקבוצה ו-9 לקרים ביותר.
לדוגמה, השמש היא בעלת הסיווג G2 המתאים לטמפרטורה של 5,800 קלווין.
סיווג ירקס שפותח בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חוקרים ממצפה ירקס השייך לאוניברסיטת שיקגו מבצע חלוקה של הכוכבים על פי שני פרמטרים.
פרמטר אחד הוא סיווג הרווארד (כלומר הטמפרטורה) והפרמטר השני מביא בחשבון את השפעת רדיוס הכוכב על הארתו.
הסיווג על פי פרמטר זה יוצר את הסוגים הבאים:
Ia-0 היפר-ענקים (מסווגים גם כדרגה 0) הכוכבים בעלי עוצמת ההארה הגדולה ביותר, לדוגמה, אטא בשדרית
Ia על-ענקים בהירים, למשל דנב (מסווג כ־A2 Ia)
Iab על-ענקים עם בהירות ממוצעת
Ib על-ענקים עם בהירות מתחת לממוצע, למשל ביטלג'וז (מסווג כ-M2 Ib)
IIa ענקים בהירים מעל הממוצע
IIb ענקים בהירים מתחת לממוצע
V - כוכבי הסדרה הראשית (ננסים)
Va כוכבי הסדרה הראשית מעל הממוצע
Vb כוכבי הסדרה הראשית מתחת לממוצע
VI - תת-ננסים (לא בשימוש נפוץ)
VII - ננסים לבנים (לא בשימוש נפוץ)
כאשר הסיווג אינו חד-משמעי ניתן לציין כי הכוכב נמצא בין סיווגים על ידי סימונים כמו M2 IV/V המציין כי הכוכב הוא או כוכב הסדרה הראשית או תת-ענק, או כמו G2 I-II המציין שהכוכב נמצא בין ענק בהיר לעל-ענק.
לכוכבים מסוימים יש ספקטרום לא רגיל הכולל קווי פליטה לא שגרתיים.
במקרים אלו ניתן להוסיף לציון הסיווג את הסימנים הבאים:
סימון תכונת הספקטרום : ספקטרום מעורב או לא ברור … ספקטרום לא שגרתי שאינו מצוין בדרך אחרת !
כוכבים מסוג O הם חמים ביותר, בהירים במיוחד (עד פי מיליון מהשמש) וצבעם כחול.
למעשה רוב הקרינה שלהם נמצאת בתחום העל-סגול.
הם נדירים ביותר בקרב כוכבי הסדרה הראשית, בערך ביחס של אחד לשלושה מיליון.
כוכבים אלה הם בעלי מסה גבוהה במיוחד והם מעיפים ענני גז מפני השטח שלהם ובכך יוצרים ספקטרום מורכב וקשה לפיענוח.
בדרך כלל הם מציגים קווי בליעה חזקים ולעיתים גם קווי פליטה של He ושל +He וכן של יונים נוספים (למשל צורן, חמצן, חנקן ופחמן).
הכוכבים הפחות חמים מסוג זה (O5-9) מציגים קווי פליטה של מימן.
בשל מסתם העצומה, קצב היתוך המימן בליבתם גבוה במיוחד והם יוצאים מהר יחסית מהסדרה הראשית.
עד 1978 היו ידועים כוכבים רק מתת-הסוגים O5-9. כיום מוכרים גם כוכבים מתת-הסוגים O2-4.
דוגמה לכוכב מסוג O: נאוס (O5 Ia)
כוכבים מסוג B הם חמים ובהירים במיוחד וצבעם כחול.
הם מציגים קווי בליעה של הליום לא מיונן הבולטים במיוחד בתת-הסוג B2, וכן קווי בליעה בינוניים של מימן.
כמו כן ניתן למצוא קווי בליעה של יוני מתכות כמו +Mg ו-+Si.
בדומה לכוכבים מסוג O הם חיים רק זמן קצר בסדרה הראשית ולכן הם בדרך כלל לא נמצאים רחוק מהאזור בו נוצרו.
מסיבה זו נוטים הכוכבים מסוג זה להיות בקבוצות המכונות אגודות OB שנוצרו ביחד מענן גז אחד.
אגודת OB כזאת נמצאת בקבוצת אוריון.
בערך כוכב אחד מכל 800 כוכבים בסדרה הראשית הוא מסוג B.
דוגמאות לכוכבים מסוג B: ריג'ל (B8 Iab), ספיקה (B1 III ו-B2 V), הכוכבים הבהירים בפליאדות.
כוכבים מסוג A הם בין הנפוצים ביותר מבין הכוכבים הנראים בעין ללא ציוד עזר.
צבעם לבן-כחלחל והם מציגים קווי בליעה חזקים של מימן וכן של יוני המתכות +Ca, +Mg, +Fe ו-+Si.
בערך אחד מכל 160 כוכבי הסדרה הראשית הוא מסוג A.
דוגמאות לכוכבים מסוג A: וגה (A0 V), סיריוס (A1 V), דנב (A2 Ia)
כוכבים מסוג F מציגים קווי בליעה של +Ca ושל ברזל וכרום לא מיוננים וקווים חלשים של מימן נייטרלי ושל מתכות מיוננות.
צבעם לבן והם מהווים כשלושה אחוזים מכוכבי הסדרה הראשית.
דוגמאות לכוכבים מסוג F: קאנופוס (F0 II), פרוקיון (F5 IV-V), HR 244 (F9V).
הכוכבים מסוג G הם הכוכבים שנחקרו במידה הרבה ביותר, במידה רבה משום שהשמש היא מסוג זה.
בערך 1 מכל 13 כוכבים בסדרה הראשית הם מסוג G.
כוכבים אלו מתאפיינים בקווי בליעה של +Ca וקווי בליעה של מימן חלשים עוד יותר מאשר של כוכבים מסוג F.
כמו כן ניתן למצוא קווי בליעה של מתכות מיוננות ונייטרליות.
כוכבים על-ענקים שעוברים בין על-ענק אדום (סוג K או M) לעל-ענק כחול (סוג O או B) וחזרה, עוברים דרך סוג G, אך נשארים בו זמן קצר ביותר.
דוגמאות לכוכבים מסוג G: השמש (G2 V), אלפא קנטאורי A (G2 V), קאפלה (G8III ו־G0III).
כוכבים מסוג K הם בצבע כתום וקרים במקצת ביחס לשמש.
חלקם הם ענקים ועל-ענקים בעוד אחרים הם כוכבי הסדרה הראשית ומהווים כ-12 אחוזים ממנה.
הספקטרום שלהם מתאפיין בקווי מימן חלשים מאוד וקווים של מתכות לא מיוננות כמו מנגן, ברזל וסיליקון.
הכוכבים הקרים יותר מסוג זה מראים גם קווים של תחמוצת טיטניום.
מחקר מ-2019 מצא כי במערכות של כוכבים אלה יש סיכוי גדול יותר לקיומים של כוכבי לכת דמויי ארץ וזאת בשל גילם שנע בין 17 מיליארד ל-70 מיליארד שנים וכי הפעילות בכוכב פחותה.
דוגמאות לכוכבים מסוג K: 56 בקשת (K0 III), אלפא קנטאורי B (K1 V), ארקטורוס (K1.5 III), אלדברן (K5 III),
הכוכבים מסוג M הם הנפוצים ביותר - ננסים אדומים מסוג M ומהווים כ-76 אחוזים מכוכבי הסדרה הראשית.
כמו כן בסוג זה נמצאים ענקים אדומים ועל-ענקים אדומים.
הספקטרום שלהם מתאפיין בקווי בליעה של מתכות לא מיוננות ובמולקולות שונות (במיוחד תחמוצת טיטניום), אך אין בו קווי מימן.
דוגמאות לכוכבים מסוג M: ביטלג'וז (M1-2 Ia-Iab), פרוקסימה קנטאורי (M5.5 Ve), מירה (M7 III), TRAPPIST-1 (M8V).
קיימים סוגים ספקטרלים נוספים לסוגי כוכבים שהתגלו לאחר הגדרת סיווג הרווארד.
סוג W - כוכבי וולף-ראייה - מתאפיינים בטמפרטורות עד 70,000 קלווין, בקווי הליום חזקים יותר מקווי מימן ובפסי פליטה מענני הגז המקיפים אותם.
סוגים OC, OB, BC, BN - אלו כוכבים שנמצאים בין כוכבי וולף-ראייה וכוכבים מסוגים O ו-B.
סוג OB - מציין כוכבים שסוגם המדויק אינו ידוע, אך הם נמצאים באגודות OB ולכן סביר שסוגם הוא O או B.
סוג L - כוכבים קרים יותר מסוג M שחלקם לא מבצע היתוך אלא פולט אנרגיה גרוויטציונית בתהליך של התכווצות.
צבעם אדום עמום ורוב הקרינה שלהם נפלטת בתחום התת-אדום.
הטמפרטורה שלהם היא מתחת ל-2,000 קלווין וניתן להבחין בספקטרום שלהם בקווים של הידרידים של מתכות ושל מתכות אלקליות.
הקרים שבהם נחשבים לננסים חומים.
סוג T - ננסים חומים קרים (טמפרטורה מתחת ל-1,300 קלווין) שבספקטרום שלהם ניתן למצוא קווים של מתאן.
סוג Y - בשנים האחרונות נמצאו ננסים חומים עם טמפרטורה מתחת ל-700 קלווין וקיבלו את הסיווג Y.
סוג C - כוכבי פחמן הם ענקים אדומים בשלבי סיום חייהם כאשר הם מראים קווי בליעה בולטים של פחמן.
בעבר הם סווגו ככוכבים מסוגים R ו-N.
מקרים גבוליים מסומנים ככוכבים מסוג MC.
סוג S - כוכבים שנמצאים בין סוג M וסוג C ומראים קווי בליעה של תחמוצות זירקוניום וטיטניום.
מקרים גבוליים מסומנים ככוכבים מסוג MS.
סוג D - סימון זה משמש ננסים לבנים.
אלו הם כוכבים עם מסה נמוכה שלא מתקיים בהם היתוך גרעיני, אך בשל התכווצותם לגודל של כוכב לכת הם התחממו לטמפרטורות גבוהות של 6,000-50,000 קלווין והם מתקררים לאיטם.
ננסים לבנים מסווגים בסיווג משנה על פי הרכב האטמוספירה שלהם:
תת-סוג DA - עשיר במימן.
תת-סוג DB - עשיר בהליום.
תת-סוג DO - עשיר בהליום והליום מיונן.
תת-סוג DQ - עשיר בפחמן (מולקולרי או אטומי).
תת-סוג DZ - עשיר במתכות.
תת-סוג DC - ללא קווים ספקטרלים חזקים של היסודות הנ"ל.
תת-סוג DX - קווים ספקטרלים לא מזוהים
ניתן לשלב את סיווגי המשנה, לדוגמה DAZ הוא ננס לבן המציג קווי בליעה של מימן ושל מתכות.
סיווג נוסף מתבצע על פי הטמפרטורה של הננס על ידי ספרה בין 1 (הכי חם) ל-9 (הכי קר).
סוגים P ו-Q - אלו לא סוגים של כוכבים אלא של גרמי שמים אחרים: P משמש לציון ערפיליות פלנטריות ו-Q לציון נובות.
סיוון בהנם (נולדה ב-24 במאי 1981), המוכרת בשמה הפרטי, סיוון, היא זמרת ומוזיקאית ישראלית.
סיוון נולדה, גדלה והתחנכה בתוכנית למד בתל אביב למשפחה מסורתית יוצאת איראן.
לאחר שירותה הצבאי בצה"ל, בתחילת שנות האלפיים החלה סיוון את הקריירה המוזיקלית שלה כשהוציאה, בעקבות היכרות עם סאבלימינל, יחד עם משפחת תאקט, מספר להיטים ובהם, "תקווה", "לא תצליחו לעצור אותי", "המקום המושלם" ו"האור והצל".
את פריצתה לתודעה השיגה בזכות החידוש שהוציאה יחד עם משפחת תאקט לשיר, "פרחים בקנה".
בשנת 2003 לקחה חלק בדיבוב העברי לסרט "אחי הדב" של אולפני וולט דיסני.
סיוון שרה את שיר הפתיחה "נשמות גדולות" שנכתב והולחן בידי פיל קולינס.
שפרירה זכאי ביימה את הדיבוב והפיקה אותו, ועל הניהול המוזיקלי היה אמון רוני וייס.
בשנת 2005 הוציאה סיוון שני סינגלים, "אין גבולות", שהגיע למקום ראשון במצעד של גלגלצ, ו"תסתכל עלי עכשיו", שהגיע לראשי המצעדים.
למרות הצלחת השירים, הדבר לא דחף את סיוון להוציא אלבום באותה התקופה, והיא המשיכה להופיע עם סאבלימינל וחבריו בישראל ומחוצה לה, ובתוך כך עבדה על האלבום הראשון שלה.
בנוסף לעבודה על אלבום הבכורה הנחתה סיוון את תוכנית הרדיו "דבש", ששודרה ב-91FM, ובה אירחה אמנים שהציגו סינגלים מאלבומים חדשים שלהם.
באותה השנה החלה סיוון להוציא את הסינגלים החדשים מהאלבום החדש, "שוברת שתיקה", שיצא בגרסת קליפ, ו"בינינו".
בשנת 2009 השיקה את האלבום, שנשא את השם "דף חדש".
האלבום נמכר מסחרית החל משנת 2008.
בפברואר 2011 פורסם רשמית כי סיוון עזבה את משפחת תאקט, שם הייתה חתומה כעשור עוד מימי נערותה.
לאחר העזיבה, התמודדה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "קח אותי", שנכתב עם המוזיקאי חן מצגר-אדר.
בתחילת שנת 2013 השתתפה בתוכנית הריאליטי "The Voice", התקבלה לנבחרת של שרית חדד ונפלה בשלב הדו-קרב.
בשנים הבאות המשיכה בקריירה מוזיקלית והופיעה באירועים פרטיים בקהילות יהודיות בחו"ל ובפרסומות.
ב-2023 הצטרפה למופע האיחוד של סאבלימינל והצל ומשפחת תאקט בהיכל מנורה.
לאחר הצלחת מופעי האיחוד השיקה סינגל חדש - "ויסקי ודמעות".
סיוון נשואה עם ילדה אחת.
סיון מלכיאור (נולד בשם סוון פורומרק; 1951–1991) היה פעיל לזכויות ההומוסקסואלים בישראל, יושב ראש האגודה לשמירת זכויות הפרט ופעיל של הקהילה הגאה בישראל במחצית השנייה של שנות ה-70.
מלכיאור נולד בשוודיה כסוון פורומרק (Sven Furumark).
הוא היה בנו של הארכאולוג פרופ' ארנֶה פורומארק (Arne Furumark) מנישואיו השניים לאן-מרי (Anne-Marie Furumark' born Melkersson), שהייתה ככל הנראה ממוצא יהודי (שמה העברי היה כנראה מרים), והייתה תלמידה של פורומארק באוניברסיטת אופסולה.
מלכיאור עלה לישראל בסוף שנות ה-60, ולאחר עלייתו בחר לעצמו את השם סיון מלכיאור.
מלכיאור למד בלשנות באוניברסיטת אופסולה ושלט בעברית ברמה גבוהה מאוד, ולא ניתן היה להבחין במבטא זר בדיבורו.
ייתכן שכוונתו הייתה ללמוד לתואר שני בבלשנות שמית בתל אביב, מ-1974 הוא עבד בתפקיד ניהולי בחברת מנפאואר.
עם הקמת האגודה ל"שמירה על זכויות הפרט" (שלימים הפכה לאגודת הלהט"ב) בשנת 1975 הצטרף לאגודה והיה חבר בוועד האגודה מראשיתו.
באספה הכללית הראשונה שנערכה ב-29 בפברואר 1976 נבחר מלכיאור לתפקיד יו"ר האגודה, תפקיד אותו מילא עד פבר' 1977. בפבר' 1977 מלכיאור נבחר שוב כיו"ר הארגון, אך זמן קצר אחר כך הוא התפטר מתפקידו כיו"ר וכחבר ועד האגודה.
הוא חזר לכהן בוועד האגודה בין ינואר ליולי 1979, ונשאר מעורב בענייני האגודה בין היתר בזכות בן-זוגו דאז, רו הרץ, שהיה חבר ועד בשנים 1985-86.
בנובמבר 1975 היה שותף למפגש בין חברי הוועד לח"כ שולמית אלוני ולמפגש עם היועץ המשפטי לממשלה פרופ' אהרן ברק.
מטרת הפגישות הייתה לקדם את ביטול האיסור הפלילי על יחסי מין "שלא כדרך הטבע", לבטיח את הלגיטימיות של האגודה עצמה ולשפר את היחס של משטרת ישראל להומואים באזורי שיטוט (קרוזינג).
מלכיאור גם היה שותף לארגון תוכנית מיוחדת של "השעה השלישית" בהנחיית פרופ' ירמיהו יובל שעסקה באופן ראשוני בבעיות בהן הומואים נתקלים בחברה ואשר שודרה ב-2.2.1976.
יש טענות שכבר ב-1974 מלכיאור ארגן את מצעד המסיכות בכיכר מלכי ישראל.
כעשרים הומוסקסואלים חבשו מסכות ודרשו מהמדינה שוויון זכויות, אך רובם חבשו מסכות בשל חשש מחשיפה שתגרום לפיטוריהם.
מלכיאור היה בין הבודדים שצעדו ללא מסכה.
כיום אפשר לתאר פעילות זו כמצעד הגאווה הראשון בישראל.
הוא היה היחיד שהעז להתראיין לאחר ההפגנה בפנים חשופות לערוץ הראשון.
קיום אירוע כזה טרם הקמת האגודה דורש אימות, וגם הטענה שהוא רואיין בטלוויזיה דורשת בדיקה.
ביולי 1979 התקיימה ההפגנה הלהט"בית הראשונה בישראל על רקע הניסיון להכשיל את קיום הכנס העולמי הרביעי של הומואים יהודיים.
משתתפי הכנס שהגיעו ממדינות רבות והפעילים הישראליים התארגנו להפגנה שנערכה בכיכר רבין (מלכי ישראל דאז).
בישיבת ההכנה של הכנס נכח כתב הטלוויזיה הישראלית מוקי הדר, והכתבה ששודרה ב"יומן השבוע" הפופולרי חשפה לראשונה בישראל התארגנות הומו-לסבית.
בכתבה הופיעו אבל אנגל ובן-זוגו דאז, יונתן דנילוביץ, ניצן אביב, סיון מלכיאור ועוד 3 לסביות שצולמו מהגב כדי למנוע זיהוי, אבל אחת מהן זוהתה ע"פ קולה ופוטרה ממשרתה כמורה.
גם ההפגנה שנערכה ב-19.7.1979 סוקרה בחדשות הטלוויזיה וניתן לראות בשידור את סיון מלכיאור לצד אבי אנגל, פעילים ישראליים ועשרות מבין משתתפי הכנס הבין-לאומי.
לסיקור ההפגנה וההכנות לה בערוץ היחיד שהיה קיים אז ובשעות שיא של צפייה יש משמעות רבה בהנכחה של לסביות והומואים ובהצפת האפליה שלהם כבעיה חברתית.
ההפגנה ידועה בפולקלור הקהילתי כ"הפגנת הנעימים והנעימות" כי מלכיאור דחף מונחים אלו כתחליף ל"גיי", אולם, ניסיונו זה לא עלה יפה והמושג לא הפך לשמיש.
בשנת 1982 מלכיאור חזר לשוודיה עם בן זוג ישראלי דתי.
הוא עבד כמתכנת, תרגם מעברית לשוודית והחל בדוקטורט על עברית מודרנית אותו לא זכה לסיים בשל מחלת האיידס בה נדבקו הוא ובן זוגו.
בן הזוג התאבד לאחר שנודע לו על הידבקותו, ואילו מלכיאור נפטר מהמחלה בשנת 1991.
סיווג ארנה-תומפסון (Aarne-Thompson classification Index) הוא כלי מחקרי המשמש באתנופואטיקה לסיווג טיפוסים סיפוריים של מעשיות.
במרכז השיטה נמצא קטלוג ממוספר של טיפוסי סיפורים, שלפיהם מסווגות האגדות.
את השיטה והקטלוג יצרו חוקר הפולקלור הפיני אנטי ארנה (Antti Aarne; 1867 – 1925) וחוקר הפולקלור האמריקאי סטית תומפסון (1885 – 1976), שחיבר גם את אינדקס המוטיבים של הספרות העממית, המשמש במקביל.
הסיווג הבסיסי פורסם על ידי ארנה ב-1910 בגרמנית ותורגם לאנגלית ב-1928 על ידי תומפסון, שגם הרחיב אותו.
במהדורה מ-1961 נקבע מספור המוטיבים לפי מספרים המתחילים בתחילית AT.
ב-2004 האנס-יורג אות'ר (Hans-Jorg Uther) פרסם מדריך מעודכן ומורחב של הסיווג הנקרא מאז סיווג ארנה-תומפסון-אות'ר.
קטלוג המוטיבים מתבסס על מחקר של יותר מ-2,500 אגדות, מעשיות וסיפורי עם ממקורות אירופיים בעיקר ומספר מקורות מהמזרח התיכון, אפריקה ואסיה.
השיטה מקבצת סיפורי עם וסיפורי מעשיות בהתאם לקו העלילה הכללי; כך מקובצים יחדיו סיפורים בעלי מאפייני עלילה דומים או סדרת אפיזודות דומה.
שיטה זו תלויה במידה רבה באותם מאפיינים שבהם בחרו המסַווגים להתמקד.
כך למשל, סיפורים כמו "סינדרלה" – שבה גיבורה נרדפת, בעזרתה של פיה טובה או עוזר קסום אחר, נוכחת באירוע (אחד או יותר) שבו היא זוכה באהבתו של נסיך ומוכרת ככלתו האמיתית – מסווגים כסוג מספר AT 510: "הגיבורה הנרדפת".
חולשתה של שיטת סיווג זו נעוצה בעובדה כי היא מסווגת רק מספר חלקים קטן מן העלילה כמוטיבים.
הסיפור "פעמונית", לדוגמה, מסווג כסוג 310 AT (המשרתת במגדל), אבל העלילה נפתחת בכך שיש דרישה לתינוק כתמורה לרכוש שנגנב (מוטיב לא מסווג).
כך, סיפורי מעשיות אחרים הנפתחים בדרישה לילד כתמורה לרכוש שנגנב, אולם קו העלילה הראשי שונה מזה של פעמונית, לא יסווגו כמספר 310 AT.
מנגד, סיפורים שהפתיח לעלילתם שונה לחלוטין מפעמונית, אולם המוטיב המרכזי בהם הוא המשרתת הכלואה במגדל, יסווגו תחת אותו סוג עלילה.
זו גם הביקורת המרכזית על השיטה, שהדובר העיקרי שלה היה חוקר הפולקלור הרוסי ולדימיר פרופ, שיצר שיטת סיווג אחרת ב-1920. פרופ סיווג את המעשיות באמצעות התפקיד של כל דמות בעלילה והפעולה שנעשתה על ידה, וכך הגיע למסקנה כי סיפור מורכב מעד-31 מרכיבים ושמונה סוגי דמויות.
1–99: סיפורים אלו מתייחסים למרחב שבו בעלי החיים גרים וכוללים מעשיות על השועל הפיקח, חלק הארי, האריה והחסידה
100–149: סיפורים על חיות בר וחיות בית, כמו עכבר העיר ועכבר הכפר, הזאב ושבעת הגדיים, שלושת החזירונים
150–199: מפגש בין חיות בר לבין בני אדם, כמו אנדרוקלס (או בר כוכבא) והאריה, זהבה ושלושת הדובים
220–299: סיפורים על חיות ואובייקטים אחרים (דוממים, צומח, כוחות טבע), בתוך זה 220-249 יהיו ציפורים
303A – שבע אחיות, שבעה אחים
306 – תריסר נסיכות רוקדות
461 – שלוש שערות השטן
510A – הפיה של סינדרלה
510B - האב שרצה לשאת לאשה את בתו - אישה על ערש דווי מבקשת מבעלה שאחרי מותה ישא לאישה את זו שהטבעת תתאים לאצבעה או זו שדומה לה.
האב מוצא את בתו כמתאימה וזו בורחת ממנו.
571 (וגם 575) - נערה שחדה חידות ומי שפותר אותן ינשא לה
561 – מנורת קסמים, למשל אצל אלאדין ומנורת הקסמים
700–749: סיפורים על טבעיים אחרים
851 – איש הפותר חידות קשות מאד על מנת להינשא לנסיכה
סיווג ATU של האנס-יורג אותר
במהלך השנים, נוספו שיטות סיווג נוספות המבוססות על שיטת הסיווג ארנה-תומפסון ובאות לתקן או להשלים אותה.
השיטה המקובלת ביותר כיום היא זו שעדכן והרחיב האנס-יורג אות'ר ב-2004, והידועה כסיווג ATU (ראשי תיבות של Aarne-Thompson-Uther).
אות'ר ציין כי רבים מהתיאורים של סיווג ארנה-תומפסון היו שטחיים ושהמערכת המקורית לא מאפשרת הרחבות.
שימוש בשיטה זו בחקר הפולקלור בישראל
מספר חוקרי פולקלור ישראלים עשו שימוש בשיטת סיווג זו במחקריהם על פולקלור יהודי וערבי בארץ ישראל, כמו חיים שוורצבוים למשל, וכן גם דב נוי, תלמידו של סטית תומפסון, שהקים את ארכיון הסיפור העממי בישראל (אסע"י), והטמיע את מפתח הטיפוסים ארנה-תומפסון בעבודותיו ובקרב תלמידיו.
זֵווֶטאל היא מועצה מקומית במחוז המבורג בסקסוניה התחתונה, גרמניה.
היא ממוקמת כ- 20 ק"מ דרומית להמבורג וכ- 15 ק"מ מערבית לווינזן (לוהה) בירת מחוז המבורג.
המועצה נקראת על שם הנהר זֵווֶה העובר דרכה.
בשנת 1977 בשטח המועצה נבנה מרכז רכבות הגדול באירופה ומהגדולים בעולם.
המועצה הוקמה ב-1 ביולי 1972, על ידי איחוד של 19 יישובים עצמאיים קטנים יותר לחלקם היסטוריה ארוכה המתוארכת עד השנה 845. בזווטאל מתגוררים 41,614 (2005) תושבים והיא המועצה הגדולה ביותר בגרמניה ללא זכויות עירוניות.
ראש המועצה הנוכחי הוא גינטר שוורץ, מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) והוא נבחר באוקטובר 2005.
סיווייז ג'איינט הייתה מכלית נפט בקטגוריית מכלית-על.
סיווייז ג'איינט הייתה האונייה הארוכה ביותר ובעלת המעמס הגדול ביותר שנבנתה אי-פעם.
בתפוסה מלאה היא הייתה במעמס 564,763 טון, בשוקע 24.6 מטר, בקטגוריית קייפסייז, ממדים שבעטיים לא יכלה לעבור בתעלת פנמה, תעלת סואץ או תעלת למאנש.
הסיווייז ג'איינט היא העצם הגדול ביותר בעל הנעה עצמית שנבנה על ידי האדם.
שימושה האחרון היה כמצבור נפט גולמי צף שעגן בסמוך לחופי קטר במפרץ הפרסי.
למרות גודלה העצום הסיווייז ג'איינט לא הייתה האונייה הגדולה ביותר בעולם במונחי תפוסה ברוטו, אלא החמישית בגודלה בהיסטוריה, 260,941 טון.
ארבע האוניות בעלות התפוסה ברוטו הגדולה ביותר היו מכליות-על מדגם בטילוס (Batilus), אשר נבנו במחצית השנייה של שנות ה-70.
בדצמבר 2009 נמכרה האונייה לגורטי אוניות הודים, ולמסעה האחרון מן המפרץ הפרסי להודו נקראה בשם "מונט" (Mont).
היא הועלתה באופן מכוון על החוף באלאנג, במדינת גוג'ראט בהודו ופורקה לצורך מיחזור בינואר 2010.
סיווייז ג'איינט נבנתה בשנת 1979 על ידי חברת סומיטומו תעשיות כבדות (Sumitomo Heavy Industries) ביפן, במספנת אופמה, בעיר יוקוסוקה, כמכלית-על במעמס 418,000 טון ושמה הראשון היה "אופמה" (Oppama) על שם המספנות בהן נבנתה, זאת לאחר שבעליה היווניים לא עמד בתשלומים ולא יכול היה לקבל לידיו את האונייה.
האונייה נמכרה לחברת אוניות מהונג קונג בשם Orient Overseas Container Line, אשר הורה למספנות להאריך את האונייה ולהוסיף לה 156,000 טון מעמס.
לאחר שנתיים נוספות קיבלה האונייה את השם "סיווייז ג'איינט", והחלה לפעול.
לאחר הגדלת האונייה היא הייתה במעמס של 564,763 טון, באורך כולל של 458.45 מטר ובשוקע של 24.6 מטר.
באונייה היו 46 מכלים ו-31,541 מטר מרובע של סיפון.
הגה הכיוון של האונייה שקל 230 טון והמדחף 50 טון.
ב-14 במאי 1988, במהלך מלחמת איראן–עיראק, ניזוקה האונייה בהתקפת חיל האוויר העיראקי בעודה חולפת במצר הורמוז כשהיא נושאת נפט גולמי מאיראן.
זמן קצר לאחר תום המלחמה, האונייה חולצה ממקומה והובאה בגרירה למספנות חברת קפל (Keppel Company) בסינגפור.
באוקטובר 1991 היא שבה לשרות בשם הפי ג'איינט (Happy Giant).
עוד באותה שנה היא נקנתה על ידי איל הספנות הנורווגי יורגן יארה (Jørgen Jahre) ב-39 מיליון דולר ונקראה יארה ויקינג (Jahre Viking).
עד לשנת 2004 הפליגה בדגל נורווגי.
בשנת 2004 נקנתה על ידי חברת המכליות הנורווגית אולסן (First Olsen Tankers), שמה שונה לנוק נביס (Knock Nevis) והיא הפכה למצבור נפט גולמי צף אשר עגן באופן קבוע סמוך לשדה נפט בקטר.
בדצמבר 2009 נמכרה כגרוטאה לסוחרי פירוק אוניות הודים והפליגה בדרכה האחרונה להודו בשם מונט.
היא פורקה בהודו בינואר 2010. עוגן האונייה, שמשקלו 36 טון, נשמר ונשלח לתצוגה במוזאון הימי בהונג קונג.
סיווג גולדשמידט הוא סיווג גאוכימי שפותח על ידי הגאולוג היהודי יליד שווייץ ויקטור גולדשמידט (Victor Moritz Goldschmidt; 1947-1870), המקבץ את היסודות הכימיים על פי העדפתם (או בלשונו "אהבתם") לשותפים או מארחים מסוימים בטבע.
גולדשמידט חילק את היסודות לליתופילים (מיוונית אוהבי סלע), סידרופילים (אוהבי ברזל), כלקופילים (אוהבי עפרה) ואטומופילים (אוהבי גז) או נדיפים (היסוד או התרכובת שבה הוא משתתף הוא נוזל או גז בטמפרטורת החדר).
הטבלה המחזורית של היסודות לפי סיווג גולדשמידט
לכמה מהיסודות יש זיקה לכמה שותפים.
הזיקה העיקרית מוצגת בטבלה להלן ותיאור כל קבוצה מופיע אחרי הטבלה.
יסודות ליתופילים הם יסודות הנוטים להישאר על פני השטח או קרוב לפני השטח משום שהם מתרכבים בקלות עם חמצן תוך יצירת תרכובות שאינן שוקעות לתוך גלעין כדור הארץ.
קבוצת היסודות הליתופילים כוללת בעיקר מתכות פעילות מאוד מבלוק-s ובלוק-f.
היא כוללת גם מספר קטן של אלמתכות פעילות, והמתכות הפעילות יותר של בלוק-d, כדוגמת טיטניום, זירקוניום וונדיום.
מקור המילה ליתופיל מיוונית: "ליתוס" – סלע ו"פיל" – אוהב.
היונים של מרבית היסודות הליתופילים יציבים מאוד, כשתבנית האלקטרונים שלהם היא כשל גז אציל (לעיתים עם אלקטרוני-f נוספים).
היסודות שבהם המצב אינו כזה, כמו צורן, זרחן ובור, יוצרים קשרים קוולנטיים חזקים מאוד עם חמצן – המערבים לעיתים קרובות קשרי פאי.
הזיקה החזקה שלהם לחמצן גורמת ליסודות הליתופילים לקשר חזק עם סיליקה תוך יצירת מינרלים שצפיפותם נמוכה ומשום כך הם צפים אל קרום כדור הארץ.