tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר 2017 טענה כי נסיגה ללא תנאי של רוסיה מחצי האי קרים תוביל למלחמת אזרחים ברוסיה.
סובצ'ק הודיעה שאם תהפוך לנשיאה, היא תסיר פסל גופתו של ולדימיר לנין מהכיכר האדומה במוסקבה שכן לדעתה זהו אינדיקטור ל-"אורח חיים מימי הביניים במדינה".
הצעתה הביאה לביקורת נרחבת, בעוד גנאדי זיוגאנוב קבע באומרה כי "זהו טרגי למדינה כאשר מופיעים קסניה וכדומה שאינם מכבדים את רצונה של מדינה נהדרת".
- יוליה וולקובה ולנה קטינה בשנת 2021, הביעה סובצ'ק את תמיכתה בשוויון זכויות להט"ב ברוסיה והתנגדה לחוק נגד תעמולה גאה שאושר ביוני 2013 האוסר על הצגת תכנים הומוסקסואלים בציבור, בתקשורת ובמדיה בקרב ילדים באומרה כי הוא "צבוע ודוחה".
בשנת 2007 בזמן ראיונה עם הכלכלן הלטבי ולריז קרגינס בריגה, הוציאה יחד עם הכתבת ואוקסנה רובסי את הבושם "נשואה למיליונר".
ב-28 בדצמבר 2008, סובצ'ק הייתה בטיסת אירופלוט ממוסקבה לניו יורק כאשר היא ונוסעים אחרים הודיעו כי הטייס היה שיכור לפני ההמראה.
סובצ'ק השתמשה במעמדה החברתי ויצרה קשר עם נציגי אירופלוט והוציאה את הטייס מתאו.
בשנת 2009, נכללה על ידי מגזין Tatler הרוסי ברשימת הרווקות הנחשקות ביותר במדינה.
בשנת 2012 הייתה סובצ'ק בקשר עם פעיל האופוזיציה איליה יאשין מתנועת סולידריות.
באותה שנה בחודש דצמבר דווח כי מכרה את חלקה בבעלותה ביורוסט (קמעונאית הטלפונים הניידים הגדולה ביותר ברוסיה לשעבר) עבור 2.3 מיליון דולר.
ב-1 בפברואר 2013 נישאה לשחקן הקולנוע מקסים ויטורגן וב-18 בנובמבר 2016 נולד בנם הראשון.
בסוף 2018 נפרדה מויטורגן והחל לנהל מערכות יחסים עם המשורר קונסטנטין בוגומולוב.
ב-13 בספטמבר 2019 השניים נישאו.
בשנת 2015, הצהירה סובצ'ק שאם תהיה אי פעם אפשרות לרדיפה פוליטית נגדה, היא חשבה על הגירה או על קבלת דרכון ישראלי, אך תעדיף את ארצות הברית בה תוכל למצוא קהילה דוברת רוסית באומרה, ""אני פטריוטית גדולה מאוד.
אני מאוד אוהבת את העבודה שלי, את העיר, את החברים שלי.
ואם מחר תהיה מלחמה, אז המקום להגירה יצטרך להיות מקום דובר רוסית.
על פי מגזין פורבס לשנת 2017 סובצ'ק היא הסלבריטית בעלת השכר העשירי הגדול ביותר ברוסיה, שכן שכרה השנתי מעבודות התקשורת שלה עומד על כ-2.1 מיליון דולר בשנה.
מיקומה באותה שנה ירד בהשוואה לדירוגה ב-2015 במקום החמישי ובמקום השביעי ב-2021.
קסניה סולו נולדה ב-8 באוקטובר 1987 בריגה, לטביה להורים ממוצא רוסי.
בגיל חמש עברה עם משפחתה לטורונטו, קנדה שם גדלה.
היא למדה בלט עד גיל 14, כאשר פציעה בגב אילצה אותה להפסיק; אמה היא בלרינה לשעבר שהפכה לשחקנית.
בשנת 2000 החלה לשחק והופיעה בפרק בסדרת הטלוויזיה "ארץ: הקונפליקט האחרון".
בין השנים 2004–2008 שיחקה בחמש עונותיה של דרמת הנעורים הקנדית "renegadepress.com" מה שזיכה אותה במספר פרסים מקומיים.
סולו הופיעה גם בתפקידי אורח בסדרות "ניקיטה" ו"נעדרים".
בשנת 2010 החלה לשחק את התפקיד הראשי של מקנזי מליקוב בסדרת הדרמה העל-טבעית "נערה אבודה", אותה גילמה עד לתום שידורי הסדרה לאחר חמש עונות ב-2015.
בין השנים 2010–2011 גילמה את דמותה של נטשה בסדרה הדרמה "חיים בלתי צפויים" ברשת הטלוויזיה האמריקאית The CW.
בהמשך השנה, שיחקה בתפקיד קטן בסרטו של דארן ארונופסקי "ברבור שחור".
ב-2012 שיחקה בסרט "The Factory" לצד ג'ון קיוזאק.
ב-2015 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של סדרת הדרמה התקופתית "המרגלים של וושינגטון" ושיחקה גם בשישה פרקים של הסדרה "אורפן בלאק".
בשנת 2016 שיחק במותחן הפסיכולוגי "Pet" לצידה של ג'נט מקארדי.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הדרמה של ערוץ ההיסטוריה "פרויקט הספר הכחול", בתפקיד סוכנת הק.ג.ב.
+שנהסרטתפקידהערות2003The Republic of Loveמישליין2010ברבור שחורורוניקה2012The Factoryאמה2016Pet הולי גארלינג2017Another Youסידני ג'יימסוןבחיפוש אחר פליני (אנ')לוסיגם מפיקה-שותפהTulipani, Love, Honour and a BicycleאנהTBARaptusשרה
קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה , הייתה בתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ואחותו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
קסניה נולדה ב-8 באפריל 1875 בארמון אניצ'קוב, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה ולדאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל.
בשנת 1881 נרצח סבה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואביה עלה לשלטון במקומו כאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה.
קסניה, כמו אחיה, קיבלה את השכלתה ממורים פרטיים, ודגש מיוחד הושם על לימוד שפות זרות.
מלבד השפה הרוסית, למדה קסניה אנגלית, צרפתית וגרמנית.
כמו כן, קסניה למדה בישול, נגינה ועשיית בובות ובגדיהן לתיאטרון.
היא גם נהנתה מרכיבה ודיג בנהר הסמוך לאחוזה, ציור, התעמלות, ריקודים ונגינה בפסנתר.
כל משפחתה נהנו מחופשות משפחתיות בביתם של סבה וסבתה מצד אמה בטירת פרדנסבורג בדנמרק, ושם היא נפגשה עם בת דודתה וחברתה, מריה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של גאורגיוס הראשון, מלך יוון, ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
קסניה התאהבה כבר בצעירותה בבן דודו של אביה, אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אולם רק ב-12 בינואר 1894 התארסו השניים, לאחר שקסניה קיבלה את רשות הוריה להתחתן עמו.
ב-6 באוגוסט התחתנו השניים בארמון פטרהוף, וב-1 בנובמבר אותה שנה מת אביה, ואחיה ניקולאי השני, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו.
קסניה עסקה רבות בעבודות צדקה, ואף טיפלה בנזקקים בבתי חולים, ובשנת 1903 אף הצטרפה לאגודת הנשים הפטריוטית.
קסניה כעסה מאוד על פרוץ מלחמת רוסיה–יפן, ולאחר מהומות הדמים ביום ראשון העקוב מדם בשנת 1905, התנגדה להסכמת אחיה הצאר להקמת הדומה.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה תפס את קסניה ואמה בחו"ל.
קסניה הייתה בצרפת, ואילו הקיסרית האלמנה הייתה בלונדון.
הם סיכמו להיפגש בקאלה, שם המתינה הרכבת הפרטית של הקיסרית האלמנה כדי לקחת אותם לרוסיה.
אמה הייתה בטוחה שווילהלם השני, קיסר גרמניה יניח להם לעבור, אולם כשהגיעו לברלין, מצאו שהקו לרוסיה סגור.
כששמעה כי גם משפחת יוסופוב היו בברלין, ציוותה עליהם אמה להצטרף לרכבת.
השתיים התעכבו בברלין עד שלבסוף הורשתה הרכבת לנסוע לדנמרק, ומשם הלאה לפינלנד.
במהלך המלחמה שירתה קסניה כאחות ברכבת בית חולים צבאי, ואף עמדה בראש מכון קסניה, שסיפק גפיים מלאכותיות לנפגעים.
בשנת 1915 כאשר נודע לה כי אחיה ניקולאי מתכוון לפקד על הכוחות המזוינים, היא ליוותה את אמה לצארסקויה סלו בניסיון להניא אותו מכך, אולם הן לא הצליחו להניא אותו מדעתו.
בפברואר 1916 נסעה קסניה לקייב לבקר את אמה, ולאחר חזרתה לסנקט פטרבורג ניסתה בנובמבר לשלוח לאחיה מכתב על חשיבות הרפורמות במדינה, אולם הוא אפילו לא קרא את המכתב.
אשתו, אלכסנדרה, נסיכת הסן קראה את המכתב שהועבר על ידי ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, והאשימה אותו בחתירה מאחורי גב המשפחה הקיסרית.
עקב חששותיה מהסכנה המתקרבת היא עברה עם משפחתה לחצי האי קרים, והיא זו שהודיעה לאמה על רצח רספוטין.
לאחר מהפכת פברואר ניסתה קסניה להיפגש עם אחיה ניקולאי, אולם היא סירבה לקבל אישור לכך מממשלת המעבר הרוסית.
לאחר מהפכת אוקטובר נעצרה קסניה על ידי הבולשביקים והושמה במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה.
באפריל 1919 עזבו קסניה ומשפחתה את חצי האי קרים יחד עם אמה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי אוניית המערכה הבריטית מרלבורו.
ב-17 במאי 1920 קיבלה קסניה את אחוזתו של ניקולאי באנגליה בשווי של חמש מאות לירות שטרלינג, ואילו בעלה אלכסנדר התגורר בתקופה זו בפריז.
בשנת 1925 המצב הפיננסי של קסניה נעשה נואש, וג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, שהיה בן דודה הראשון שלה, התיר לה להתיישב בקוטג' פרוגמור.
מאוחר יותר היא נאלצה להתמודד עם טענות מזויפות של אנה אנדרסון, אשר טענה כי היא אחייניתה - אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
ביולי 1928, עשר שנים לאחר מותם של ניקולאי ואלכסנדרה, קיוותה קסניה להשתלט על לאנגינקוסקי בקוטקה, פינלנד אך לא השיגה תוצאות משמעותיות.
קסניה ביקרה את אמה בדנמרק לעיתים קרובות ככל שיכלה, ולאחר מותה בשנת 1928 מכרה קסניה את אחוזתה בהבידור ואת התכשיטים שלה, מה שהעניק לה הכנסה נוספת.
ב-26 בפברואר 1933 נפטר בעלה של קסניה, ובמרץ 1937 היא עברה להתגורר בהמפטון קורט, שם חייתה עד מותה ב-20 באפריל 1960. למרות מיעוט הכנסותיה במהלך חייה, הותירה קסניה אחריה מעט רכוש לקרוביה הנותרים.
ב-6 באוגוסט 1894 התחתנה קסניה עם אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
קסניה סוקינובה היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה רוסייה, זוכת תחרויות מיס רוסיה 2007 ומיס עולם 2008.
סוקינובה נולדה בחנטי ומנסי (יוגרה) כבת יחידה להוריה ולמדה קיברנטיקה באוניברסיטה.
ב-2007 נבחרה ל"מיס טיומן" וזכתה בתחרות הארצית של מיס רוסיה, בטקס בחירת מיס עולם שנערך ביוהנסבורג לקחה את המקום הראשון לאחר שהביסה 108 מתמודדות נוספות מרחבי העולם.
במסיבת עיתונאים שנערכה לאחר מכן אמרה "אני מאוד גאה להביא את הכתר לרוסיה, אני גאה בניצחוני כמציגת רוסיה ומקדישה את הניצחון לכל המדינה ולכל אחד מאזרחיה".
לאחר הזכייה היא דגמנה באיטליה, צרפת וספרד, השתתפה בין היתר בתצוגת אופנה של ולנטינו.
היא שימשה כפנים של אירוויזיון 2009 והופיעה בסרטונים שהופיעו לפני כל שיר המציגים את המדינות המשתתפות.
ב-2009 גם השתתפה בערב התרמה לעמותת וראייטי האמריקאית.
ב-2013 השתתפה בקמפיין של מעצב השיער היווני מיקאליס אנוסאקיס.
ב-2017 הופיעה בקליף של דימה בילאן לשיר "Derzhi".
היא שימשה כשופטת בתחרויות מיס עולם 2010, 2011 ו-2015, מר עולם 2010 ומיס רוסיה 2017. בנוסף, סוחינובה עבדה בבית האופנה של המעצב הרוסי המפורסם ולנטין יודשקין.
תקופה ארוכה עבדה בניו יורק ובאירופה.
בשנת 2017, היא הפכה לשגרירה של רצון טוב באבחזיה.
באותה שנה היא כיכבה בסרטון לשירו של הזמר הרוסי המפורסם דימה בילאן.
ב-2018 שיחקה דוגמנית בקומדיית המצבים הרוסית "צוות אוויר".
קסנוקרטס מאתונה או קנסוקרטס מסיקיון היה פסל ומחבר יווני הנחשב לאחד מראשוני ההיסטוריונים של האמנות.
ברנהרד שווייצר כינה אותו "אבי ההיסטוריה של האמנות".
ככל הנראה קסנוקרטס נולד באתונה, ונמנה עם תלמידיה המאוחרים של אסכולת סיקיון של ליסיפוס.
לפי פליניוס הזקן היה קסנוקרטס תלמידו של אותיקרטס או של תאיסיקרטס, ועלה על מוריו באמנותו.
קסנוקרטס מאתונה כתב מספר ספרים המוקדשים למלאכת האמנות - ספר על האמנות בכלל ואחר על הפיסול במתכת.
משערים כי פליניוס הזקן, בהערותיו בנושא תולדות הפיסול והציור, הושפע מאוד מכתבי קסנוקרטס.
דעותיו של קסנוקרטס בתחום היו פופולריות בקרב הרומאים ברפובליקה הרומית המאוחרת והשפיעו מאוד על טעמיהם.
קסנוקרטס בחן את האמנות מתוך נקודת מבט התפתחותית כשהיא נראתה לו שואפת לשלמות.
הקריטריונים שלו בהערכת דברי האמנות היו הסימטריה או הפרופורציה, ה"מקצב", המיומנות בביצוע המלאכה והאסתטיקה או "הסוגיה האופטית" כדברי שווייצר.
קסנקנתוס (שם מדעי:Xenacanthus) הוא סוג של דג דמוי-כריש נכחד שחי בין סוף הדבון לתור הטריאס והוא מהיצורים המעטים ששרדו את הכחדת פרם-טריאס.
מאובניו נמצאו ברחבי העולם ובדומה לרוב דגי הסחוס נמצא בעיקר על סמך מאובני שיניים וקוצים מעטים על סנפיריו.
הקסנקנתוס דמה מעט לכריש אך היה קטן מאוד, באורך של מטר אחד בממוצע וככל הנראה חי במים מתוקים.
הוא היה בעל סנפיר קדמי מוגבה ודק מאחורי עורפו והיה בעל סנפיר גב מפרשי שהזכיר מפרש של דגי קונגר, וככל הנראה נע בצורה דומה להם.
הזנב היה מוארך וחסר אונות וסנפירי השת היו בשרניים.
הקסנקנתוס חי באגמים ובביצות, שם צד סרטנים ובעלי שריון קטנים בעזרת שיניו דמויות ה"וו" שנתפסו בחזקה בקורבנם.
קסנייטן (בהונגרית: Kesznyéten) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
קסנוקיון (שם מדעי: Xenocyon) הוא סוג או תת-סוג של 4 מינים מהסוג כלב או קרובים אליו (השבט Canini).
הם חיו במהלך סוף הפליוקן עד הפליסטוקן באירואסיה ובאפריקה.
מינים אלה שהוגדרו ב-1938 בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי כסוג נפרד שהכיל 4 מינים:
Xenocyon africanus - הוגדר ב-1928 וחי בסוף הפליוקן ותחילת הפליסטוקן באפריקה.
Xenocyon antonii - הוגדר ב-1924 וחי בסוף הפליוקן ותחילת הפליסטוקן בסין במחוזות: חנאן, חביי ושאנשי.
Xenocyon falconeri - הוגדר ב-1877 וחי בתחילת הפליסטוקן של אירופה.
המאובנים התגלו באיטליה בטוסקנה סמוך לפירנצה וארצו וליד נהר ארנו.
Xenocyon lycanoides - הוגדר ב-1938 וחי בתחילת עד אמצע הפליסטוקן באירואסיה ואפריקה.
מאובניו נמצאו בסיביר, טרנסילבניה, טג'יקיסטן, מונגוליה וסין.
מינים אלו דמו בצורתם לכלבים כמו הדול מצוי והזאב הטלוא או לדהול הסרדינאי ולכלבים האינדונזים מהסוג Mececyon.
המין הגדול ביותר, Xenocyon lycanoides הגיע לגודל של זאב אפור במשקל של 40 עד 80 ק"ג והיה בעל מבנה גדול יחסית שעזר לו להפיל טרף גדול יחסית.
עם זאת היו לו לסתות קצרות וחזקות יותר, דומות ללסתות של זאב טלוא שנועדו לנשוך בעוצמה רבה.
כלבים אלה היו בעלי 4 אצבעות בכף רגלם עד הפליסטוקן, אז היו רק כלבים בעלי 5 אצבעות ברגלם.
מינים אלה צדו בלהקות גדולות שניזונו מטרף של אנטילופות, פריים כמו שור הבר וביזונים, איילים, סוסיים, בבונים ואף גורי פילאים ונראה שגם מבני אדם קדומים.
מינים אלה אולי התפתחו לזאב הבלהות שחי באמריקה הצפונית והופץ דרומה עד לטקסס, אשר היה טורף-על מאיים בדומה להם.
קספר אסגרן (בדנית: Kasper Asgreen; נולד ב-8 בפברואר 1995) הוא רוכב אופני כביש דני בקבוצת EF Education - EasyPost.
אסגרן הוא מנצח רונדה ון פלנדרן ב-2021. הוא היה חלק מסגל קבוצת דקוניניק קוויק-סטפ גם בעת זכייתה במדליית הזהב באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות ב-2018. בנוסף לכך, הוא סגן אלוף אירופה בנגד השעון לשנת 2019.
בתור חובבן, הוא סיים במקום ה-5 באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון בשנת 2016, 50 שניות מזוכה מדליית הזהב מרקו מאתיס הגרמני.
ב-2017, ניצח אסגרן את הקטע הראשון בטור דה ל'אווניר.
אסגרן הפך למקצוען בשנת 2018, עם הצטרפותו לקבוצת קוויק-סטפ פלורס.
באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כשנבחר לוואלטה אספנייה.
התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-16 שהיה נגד השעון, כשסיים עשירי.
אסגרן סייע לאנריק מאס לסיים שני את הוואלטה, אחרי סיימון ייטס.
לאחר הוואלטה, היה אסגרן חלק מסגל קוויק-סטפ פלורס לאליפות העולם בנגד השעון לקבוצות וזכה איתם במדליית הזהב.
ב-17 באפריל 2019 השתתף אסגרן במונומנט רונדה ון פלנדרן, לאחר שאלברטו בטיול הוביל מקדימה והיה בדרכו לניצחון, תקף אסגרן בקילומטרים האחרונים מהדבוקה שאחרי בטיול והספיק לסיים שני אחריו, 14 שניות מבטיול המנצח ו-3 לפני הדבוקה המרכזית.
חודש וכמה ימים אחר כך, התחרה אסגרן ב וניצח את הקטע השני, לאחר שגבר על טיג'יי ואן גארדרן בספרינט הסיום.
לבסוף סיים את המרוץ במקום השלישי, 17 שניות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח ושנייה אחת מסרחיו היגיטה שסיים שני.
באליפות דנמרק, ניצח אסגרן את נגד השעון וסיים שני במרוץ הכביש.
הוא השתתף לראשונה בטור דה פראנס והיה חלק מ"רכבת" הספרינט של אליה ויוויאני, וסייע לו לנצח את הקטע ה-4 במרוץ.
בקטע ה-17 היה אסגרן חלק מקבוצת בריחה גדולה ששרדה עד הסיום, והוא סיים שני את הקטע, 37 שניות אחרי מטאו טרנטין המנצח.
לאחר הטור, זכה אסגרן במדליית כסף באליפות אירופה בנגד השעון, לאחר שהגיע 19 שניות אחרי רמקו אוונפול.
אסגרן ניצח את הקטע השלישי בטור של גרמניה, לאחר שגבר על יספר סטויבן בספרינט הסיום.
קסנקנתידה (שם מדעי: Xenacanthida) היא סדרה של דמויי כריש פרהיסטוריים שהתקיימו במימי סוף הדבון ועד לסוף הטריאס לפני 380 עד 220 מיליון שנה, מה שהופך אותם לבין המינים הבודדים ששרדו את הכחדת הפרם הגדולה.
"קרניים" קטנות מעל מצחם או מעל עורפם שימשו, ככל הנראה, להגנה מטורפים.
במבנה גופם הם היו דמויי צלופח, חלקם בעלי מפרש גבי בולט, וייתכן מאוד שחיו במים מתוקים.
בדומה לשאר הכרישים הם היו טורפים, וניזונו בעיקר מפרוקי-רגליים וצדפות שמחצו בלסתות חזקות, בעלות בליטות מיוחדות לאורך הלסת כדי לאחוז ולמחוץ את הטרף.
רובם היו קטנים יחסית אך חלקם עלו על חמישה מטרים.
סדרה זו כוללת שלוש משפחות ובתוכם שבעה סוגים בנוסף לסוג Anodontacanthus.
קסנוקריקס (שם מדעי: Xenokeryx; מיוונית: "קרניים מוזרות") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים שחי באירופה של המיוקן לפני 15 מיליון שנה מזמננו.
הקסנוקריקס היה קרובו של האמפלומריקס והוא הגיע לאורך 1.9 מטר, גובה בכתפיים של 130 סנטימטרים ולמשקל 100 עד 250 קילוגרם.
במראהו הזכיר מעט אוקפי עם קרניים מוזרות ואולי חי באורח דומה.
המאובנים שלו התגלו בעיקר בספרד, שם התגלה המין Xenokeryx amidalae, הקרוי על שם הדמות פאדמה אמידאלה ממלחמת הכוכבים שהייתה בעלת תסרוקת דומה (כפי שנראה בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום) המזכירה את רכס גולגולתו.
למעשה קרניים אלה הזכירו את קרני הג'ירף והיו חלולות בבסיסם ובנוסף היו מעל הגבות שלו עוד זוג קרניים דומות.
ייתכן שהזכרים נגחו בהם בעונת הרבייה כדי לזכות בנקבות ובטריטוריה.
קסניה פייג'ין (בקירילית סרבית: Ксенија Пајчин; 3 בדצמבר 1977 - 16 במרץ 2010) הייתה זמרת, רקדנית ודוגמנית סרבית פופולרית בסרביה ובשאר הרפובליקות היוגוסלביות לשעבר.
פייג'ין נולד בבלגרד לאם ליוביצה ולאב מילוש.
משפחתה מקורה בכפר הבוסני גובין שליד ליבנו.
היא הייתה בת דודתה של הזמר הסרבי יליד בוסניה באחה מאלי קנינדז'ה (מירקו פייצ'ין).
תשעה חודשים לאחר מותה הוציא קנינדז'ה את השיר "ספאבי, קרלג'יצה" (שינה, מלכה) לזכרה.
פייג'ין החלה את דרכה כרקדנית go-go בדיסקוטקים.
היא הופיעה כרקדנית גיבוי בקליפ לשיר Opojni su zumbuli של דרגנה מירקוביץ' בשנת 1994. במהלך תקופה זו עבדה כעוזרת של איל המוזיקה Minimaks, שהיה מנהל כוכבים מצליחים כמו סילבנה ארמניליץ' ולפה ברנה.
הוצעה לה להצטרף לדואט פופ, דאק, כקול נשי.
כרקדנית, התפרסמה ביוון, שם הופיעה במועדוני לילה רבים.
מאוחר יותר המשיכה פייצ'ין לקריירת מוזיקת סולו, ובעוד שירה לא הייתה מרשימה, היא זכתה לתשומת לב בעקבות ריקודים ותלבושותיה.
היא הייתה בעלת סטודיו למחול בבלגרד ועבדה כדוגמנית.
היא הופיעה לעיתים קרובות בצהובונים והייתה ידועה בהצהרותיה המקוממות.
קסניה פאג'ין דנה בגלוי בחיי המין שלה ובניתוחים פלסטיים.
אחד היצירות המוזיקליות האחרונות שלה היה דואט עם חברתה דניאל אליבאביץ'.
השיר שכותרתו "סופיקה" שוחרר ביולי 2009. הקליפ צולם כמה חודשים לאחר מכן ושוחרר ב־9 בינואר 2010, חודשיים לפני מותו של פייג'ין.
מאוחר יותר כתב אליבאביץ 'שיר בשם "Pjesma za Kseniju" (שיר למען קסניה) ושחרר אותו בשנת 2011 כמחווה.
קסניה וחבר שלה מזה כמעט שנתיים פיליפ קפיסודה נפצעו קשה וכמעט מתו בתאונת דרכים ב־28 בינואר 2010, 47 ימים בלבד לפני שמתו ברצח והתאבדות.
ב-16 במרץ 2010, גופותיהם של הזמרת בת ה-32 וחבר שלה נמצאו בדירתה בשכונת ווז'דובץ' בבלגרד לשניהם היו פצעי ירי בראשם.
המשטרה חשדה ברצח והתאבדות, כשקפיסודה היה היורה.
המשטרה הוזעקה לבית מספר לילות קודם לכן, שכן השכנים דיווחו על בני הזוג כי קפיסודה פרץ לדירתו של פייג'ין והפיל את הדלת.
בדיווחי חקירה מוקדמים נאמר כי הגופות התגלו על ידי אמו של הזמר, וכי האקדח ששימש לרצח נמצא ליד גופתו של קפיסודה.
ככל הנראה המניע לרצח והתאבדות היה קנאה.
בויאנה רנקוביץ ', החוקרת העיקרית לרצח פייג'ין, אמרה כי הוזהרה באמצעות הודעת טקסט שקפיסודה יהרוג אותה.
בנוסף, האקדח בו השתמש קפיסודה לא היה שלו, מה שהוביל את החוקרים להאמין שמישהו אחר היה מעורב בו.
פייג'ין נקברה בארון מתים לבן ב-20 במרץ 2010 בבית העלמין נובו גרובליה בבלגרד, יום לאחר הלווייתו של פיליפ (בה נכח חברם המשותף, הזמרת גוגה סקוליץ').
קברה חולל שלוש פעמים מאז הקבורה.
הפעם הראשונה הייתה באפריל 2012 ושוב בנובמבר באותה שנה על ידי אלמוני.
התמונה על מצבתה נשברה, ככל הנראה על ידי פטיש.
הקבר הושחת בפעם השלישית בפברואר 2013, כאשר אלמוני שוב שבר את התמונה על מצבתה, פיזר את הפרחים שהונחו בקברה ושבר את פמוט הנרות ליד קברה.
קסניה אולגובנה פוליקרפובה (נולדה ב-11 במרץ 1990) היא שחקנית בדמינטון ישראלית-רוסייה.
בשנת 2009 היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער במילאנו, איטליה, כנציגה של רוסיה.
בשנת 2010 היא זכתה במדליית כסף עם נבחרת רוסיה באליפות אירופה לנבחרות נשים בוורשה, פולין.
כמו כן, היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה מעורב בקבוצות בשנים 2011, 2013 ו-2015 עם נבחרת רוסיה בבדמינטון.
עד 2017 ייצגה רשמית את רוסיה.
במאי 2017 הפכה לאזרחית ישראלית מכוח חוק השבות וזכתה במדליית זהב במשחקי המכביה 2017.
היא ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), בה הודחה לאחר הפסד במשחקה השני נגד יריבה מהונג קונג, יי נגאן צ'ונג.
קסניה בוגוסלבסקיה הייתה אמנית אוונגרד רוסית, משוררת ומעצבת פנים.
בעלה ז'אן פוני היה גם צייר.
נולדה בסנט פטרסבורג, למדה אמנות בפריז בשנים 1911 עד 1913. היא חזרה לסנט פטרסבורג ב-1913 ונישאה לז'אן פוני.
דירתם בסנט פטרסבורג הפכה למקום מפגש לאמנים ומשוררים אוונגרדיים.
עם פוני היא פרסמה את החוברת הקובו-פוטוריסטית "Рыкающий Парнас" ב-1914.
במהלך שנת 1915 הצטרפה בוגוסלבסקיה ל"סופרמוס" («Супремус»), קבוצת אמנים אוונגרדיים.
חלק מחברי הקבוצה כללו (ליובוב פופובה, נאדז'דה אודלטסובה, ורווארה סטפנובה, אלכסנדרה אקסטר, איבן קליון, נינה גנקה-מלר, ז'אן פוני ואחרים.
את הקבוצה הוביל מייסד הסופרמטיזם, קזימיר מלביץ'.
בשנים 1915–1916 עם אמנים סופרמטיסטים אחרים, היא עבדה במרכז העממי של כפר ורבובקה במחוז האוקראיני ליד קייב.
היא הציגה בתערוכה הפוטוריסטית הראשונה ב-1915, ועזרה בארגון תערוכת הסופרמטיסט בסוף 1915. היא גם הייתה חברה בקבוצות אמנים רוסיים נוספות.
ב-1919 היא ופוני ברחו מברית המועצות אל פינלנד.
היא התגוררה בברלין בין השנים 1919 ל-1923, עבדה כמעצבת תפאורות עבור הקברט הרוסי-גרמני בשם Der Blaue Vogel ועבור התיאטרון הרומנטי הרוסי.
בברלין, היא יצרה קשרים עם הפוטוריסטים הבינלאומיים.
לאחר 1923 היא גרה עם בעלה בפריז.
בעלה נפטר בפריז ב-1956; היא תרמה 12 ציורים של בעלה למוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית בפריז ב-1959 ותרמה כמה מתחריטיו וניירות אחרים לספרייה הלאומית של צרפת ב-1966. היא הציגה ב-Salon des Indépendants ב-1966 ועזרה בארגון תערוכה מעבודותיו של פוני במוזיאון דה ל'אורנג'רי באותן שנים.
היא מתה במונפרנאס, פריז ב-1972.
קסנטן גאם הוא רב-סוכר הנוצר מתסיסה של חיידק Xanthomonas campestris, וממנו נגזר שמו.
קסנטן גאם משמש כתוסף מזון בתור מסמיך או בתור מייצב, ונמצא בשימוש גם בתעשיות אחרות, כגון תעשיית התרופות ותעשיית הקוסמטיקה.
קסנטן גאם התגלה על ידי חוקרים במנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) בשנת 1950 וסווג תחת השם B-1459. הוא הופק באופן מסחרי לראשונה בשנות ב-60 של המאה ה-20 ונחשב לפוליסכריד (רב-סוכר) המיקרוביאלי הראשון שהופק באמצעים ביוטכנולוגיים בקנה מידה תעשייתי.
קסנטן גאם אושר לשימוש במזון בארצות הברית בשנת 1969, ובאירופה בשנת 1974, שם סווג בתור E-415.
לקסנטן גאם היכולת להתמוסס במים חמים או קרים ולכן הוא יכול לעבור אינטגרציה למוצרים רבים ומגוונים.
בשל המבנה הנוקשה של מולקולות הקסנטן הן מתרחבות בתמיסות וכתוצאה מכך לתמיסות המכילות קסנטן, גם בריכוז נמוך, יש צמיגות גבוהה בהשוואה לתמיסות המכילות פוליסכרידים אחרים באותם הריכוזים.
הצמיגות של תמיסות המכילות קסנטן יציבה בטווח רחב של טמפרטורות, החל מ-0 מעלות צלזיוס ועד 100 מעלות צלזיוס, בתמיסות בעלות pH נמוך וגם בתמיסות בעלות ריכוז מלחים גבוה.
בנוסף, תמיסות המכילות קסנטן גאם שומרות על יציבותן בעת הקפאה והפשרה.
בתמיסות המכילות פוליסכרידים אחרים כגון גואר גאם או locus beam gum, קסנטן גאם מגיב עם חומרים אלו באופנים שונים.
למשל, בשימוש של locus beam gum יחד עם קסנטן גאם, התוצאה המתקבלת היא פעילות סינרגיסטית בין שני רב הסוכרים המגבירה את צמיגות התמיסה.
קסנטן גאם עמיד בפני פירוק על ידי אנזימים הנמצאים במזון באופן טבעי.
בשל תכונותיו הראולוגיות ורבגוניותו, קסנטן גאם נחשב לרב הסוכר המסחרי החשוב ביותר.
ישנם שני ריאגנטים עיקריים המשתתפים בהפקת קסנטן; הראשון הוא סוכרוז המשמש כמקור פחמן לפרמנטציה של חיידקי Xanthomonas campestris, והשני הוא אתנול המשמש כממס למיצוי הקסנטן גאם בשלבים הבאים.
הפקת הקסנטן כוללת מספר שלבים, שעליהם יש לשלוט באופן מלא ומדויק על מנת להבטיח את איכותו, החל מגידול תרבית החיידקים, היווצרות רב הסוכר, הפקתו מתרבית הגידול ומיצויו.
לקסנטן גאם תכונות פיזקליות וכימיות רבות המקנות לו ייחודיות הניתנת ליישום בתעשיות מגוונות.
שתים מתכונותיו העיקריות הן כחומר מסמיך וכחומר מתחלב (אמולסיפייר).
אחד מיתרונותיו של קסנטן גאם הוא השימוש בריכוזים נמוכים מאוד לשם הסמכת מזונות שונים.
ישנו שימוש רחב בחומר זה כמסמיך וכמייצב של מוצרי חלב, כחומר המקנה נפח למוצרי מאפה, וכחומר שתורם להארכת חיי המדף.
בשל כמותו הקטנה שצריכה להיות מוספת על מנת לקבל את האפקט הרצוי אין השפעה של חומר זה על הטעם הסופי של המוצר.
בשל יכולתו לקשור מולקולות מים, קסנטן גאם מקטין את פעילות המים של המוצר ובתוך כך את כמות המים הזמינים למיקרואורגניזמים שונים.
בכך הוא מקטין את הסיכוי לקלקול מיקרוביאלי ומאריך את חיי המדף של המוצר.
ניתן למצוא קסנטן גאם במוצרי מזון שונים כמו רטבים, מיצי פירות ולחם (בו הוא תורם במניעת הקשחה לא רצויה של הלחם והעלאת נפחו, בייחוד בלחמים ללא גלוטן).
בנוסף לתכונות אשר צוינו קודם לכן, קסנטן גאם מקנה למזון מרקמים שונים.
למשל, במוצרי חלב הוא מקנה למוצרים מרקם רך וחלק.
דוגמה נוספת היא הכנת לחמים ללא גלוטן – בעת שימוש בקסנטן, בשילוב עם מייצבים נוספים, הבצק המתקבל הוא בעל מרקם אלסטי יותר אשר תורם למרקם הסופי של הלחם האפוי.
מרקם זה מתקבל באופן ספונטני בעיבוד של חיטה בלחמים עם גלוטן ולכן הוספת הקסנטן מאפשרת את קבלת המרקם הרצוי של הלחם.
יישום חדשני בתעשיית המזון הוא שימוש בקסנטן גאם לפיתוח אריזות מזון אכילות.
במחקר הנעשה בנושא חוקרים את התכונות המכניות של פוליסכרידים, בניהם קסנטן גאם, בשילוב עם פוליסכרידים נוספים ליצירת מבנים יציבים וקשיחים.
בתעשיית הקוסמטיקה ישנו שימוש בקסנטן גאם לפיתוח קרמים וג'לים בעלי מרקם רך וחלק.
בנוסף נעשה בו שימוש במשחות שיניים ומוצרי טיפוח אישי.
הקסנטן גאם מקנה למוצרי הקוסמטיקה וההיגיינה מרקם סמיך יותר בשל תכונות ראולוגיות שונות.
אחד משימושיו המרכזיים של קסנטן גאם בתעשייה הכימית הוא בתהליך קדיחת נפט.
הוספת קסנטן גאם וחומרים פעילי שטח נוספים עוזרת להסמכת הנוזלים המשמשים לקידוחי נפט.
בתעשיית התרופות, הוספת קסנטן גאם מונעת הפרדה של חומרים לא מסיסים אשר חיוניים לתרופה, בשל היותו חומר מתחלב.
בנוסף, קסנטן גאם אינו רעיל ואינו יוצר אנטארקטיות עם החומרים הפעילים בתרופות שונות דבר המאפשר את הוספתו לתרופות מבלי לפגוע ביעילות התרופה.
שימושים נוספים קיימים בחומרי הדברה, חומרי ניקוי, בצבעים ובדבקים.
על סמך מספר מחקרים נמצא כי קסנטן גאם מוריד את רמת הסוכר בדם כאשר נצרך בכמויות קטנות.
מעריכים כי הוא מסמיך נוזלים בקיבה ובכך מאט את קצב העיכול ואת ספיגת הסוכר למחזור הדם, ובכך ממתן את הקפיצה החדה של ריכוז הסוכר בדם לאחר אכילת ארוחה עשירה בסוכרים.
ישנם יתרונות בריאותיים נוספים, ביניהם: הורדת רמת הכולסטרול בדם, שיפור תהליכים במערכת העיכול וקידום הרגשת שובע.
כמו כן, שימוש בחומר זה כמייצב עוזר לפיתוח מוצרי מזון לאנשים אשר חולים במחלות המקשות על בליעה או לאוכלוסיית גיל השלישי בזכות המרקם שנוצר.
במרבית האנשים תופעת הלוואי השלילית היחידה ששויכה לצריכת קסנטן גאם היא אי-נעימות בבטן.
תופעות לוואי שליליות נצפו רק בצריכת כמויות גבוהות של קסנטן (15 גרם ליום) אליהן קשה להגיע בתזונה רגילה.
דוגמאות למזונות המכילים קסנטן גאם
ריכוז קסנטן גאם ברוב מוצרי המזון הוא פחות מ-0.5% משקלי (גרם קסנטן לגרם מזון) וניתן לראות כי ברשימת תוספי מזון על פי תקנות בריאות הציבור (מזון) (תוספי מזון) , כמות קסנטן גאם המותרת בריבות ובממרחים על בסיס פירות עומדת על 10 גרם על כל ק"ג מוצר מזון.
לעומת זאת, בסוגי שמנות שונים ובלחמים אין הגבלה על כמות הקסנטן והיא ניתנת לשיקול דעת היצרן.
במיונז הכמות המותרת היא 1 גרם קסנטן על כל ק"ג מוצר ובמוצרי מזון לתינוקות ניתן להשתמש עד 10 גרם קסנטן על כל ק"ג מזון.
קספר (בהונגרית: Kaszaper) הוא כפר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
על פי מפקד האוכלוסין של יהודי הונגריה, חיו בכפר 13 יהודים (מתוך 1,030 תושבים)
בשנת 1944 נרצח לפחות יהודי אחד מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
קסנתומה (מהמילה: xanthomatosis) היא שקיעה של חומר עשיר בכולסטרול צהבהב שיכול להופיע בכל מקום בגוף במצבי מחלה שונים.
הם ביטויים עוריים של ליפידוזיס בהם ליפידים (שומנים) מצטברים בתאי קצף גדולים בתוך העור.
הם קשורים להיפרליפידמיה, הן סוגים ראשוני ומשני.
קסנתומות גידים קשורות להיפרליפידמיה מסוג II, חסימה כרונית של דרכי המרה, שחמת ראשונית של המרה, סיטוסטרולמיה (Sitosterolemia) והמחלה המטבולית הנדירה צרברוטנדינוס קסנטומטוזיס.
Palmar xanthomata ו- Tuberoeruptive xanthomata (מעל הברכיים והמרפקים) מופיעים בהיפרליפידמיה מסוג III.
המונח xanthoma נובע מיוונית ξανθός (xanthós) 'צהוב', ו-ωμα -oma, סיומת היוצרות שמות עצם המציינים מסה או גידול.
קסנתלסמה היא אוסף צהבהב מסומן בחדות של כולסטרול מתחת לעור, בדרך כלל על או סביב העפעפיים.
באופן קפדני, קסנתלסמה היא מצב מובהק, המכונה קסנתומה רק כאשר היא הופכת לגדולה יותר ונודולרית, בהנחת פרופורציות גידוליות.
ובכל זאת, זה מסווג לעיתים קרובות פשוט כתת-סוג של קסנטתומה.
Xanthoma tuberosum (הידוע גם בשם tuberous xanthoma) מאופיינת בקסנתומות הממוקמות מעל שחפת של המפרקים.
Xanthoma tendinosum (גם גיד xanthoma או tendinous xanthoma) מאופיינת קלינית בפפולות וגושים המצויים בגידים של הידיים, הרגליים והעקב.
קשור גם להיפרכולסטרולמיה משפחתית (FH).
קסנטומה מתפרצת ( ILDS E78.220) מאופיינת קלינית בפפולות קטנות, צהבהבות-כתומות עד חומות- אדמדמות המוקפות בהילה אריתמטית המופיעה לפתע בכל הגוף, במיוחד על הידיים, הישבן והמשטחים הנמתחים של הגפיים.
זה נוטה להיות קשור לעלייה בטריגליצרידים.
Xanthoma planum ( ILDS D76.370), הידוע גם כ-plane xanthoma, מאופיינת מבחינה קלינית על ידי פסים או לוחות מלבניים (מקולים) ופלאקים בדרמיס שמתפשטים בצורה מפוזרת על אזורים נרחבים בגוף.
Palmar xanthoma מאופיינת קלינית על ידי פלאקים צהבהבים המעורבים בכפות הידיים ומשטחי הכיפוף של האצבעות.
קסנתומות מישוריות מאופיינות במקולים צהבהבים עד כתומים, שטוחים או פלאקים מוגבהים מעט, לרוב עם אזור לבן מרכזי שעשוי להיות מקומי או מוכלל.
לעיתים קרובות הם מתעוררים בקפלי העור, במיוחד בקמטים בכף היד.
הם מופיעים בהיפר-ליפופרוטינמיה מסוג III ומסוג IIA ובשילוב עם שחמת המרה.
נוכחות של קסנתומת כף יד, כמו נוכחות של קסנתומה גידית, מעידה על היפרכולסטרולמיה.
Tuberoeruptive xanthoma ( ILDS E78.210) מאופיינת מבחינה קלינית על ידי פפולות אדומות וגושים שנראים דלקתיים ונוטים להתלכד.
קסנתומות פקעות נחשבות דומות, ובתוך אותו ספקטרום מחלות כמו קסנתומה מתפרצת.
סוגים אחרים של קסנתומה שזוהו במילון הרפואי כוללים:
Xanthoma diabeticorum : סוג של xanthoma מתפרצת, לעיתים קרובות עם סוכרת חמורה.
Xanthoma disseminatum : קסנתומה נדירה המורכבת מהיסטוציטים שאינם X על משטחים מכופפים (מקופלים), הקשורים לתפלת השתן.
Xanthoma Verrucous, או היסטיוציטוזיס Y: פפילומה של רירית הפה והעור לפיה רקמת החיבור מתחת לאפיתל מכילה היסטיוציטים .
קסניה רפופורט היא שחקנית רוסיה ממוצא יהודי.
בשנת 2015 הוענק לה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
קסניה רפופורט נולדה בשנת 1974 בלנינגרד למשפחה יהודית.
בשנת 1991 לאחר סיום בית ספר קסניה רפופורט החלה לימודי משחק באקדמיה ואמנות התיאטרון בסנקט פטרבורג.
באותה שנה היא לראשונה שיחקה בסרט קולנוע.
במהלך הלימודים היא עשתה מספר הפסקות וסיימה את הלימודים בשנת 2000. היא נקלטה בסגל "תיאטרון מאלי" בעיר והחל לשחק בהצגות בבימוי של לב דודין.
במקביל היא המשיכה לשחק בסרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 2006 היא שיחקה בסרטו של ג'וזפה טורנאטורה La Sconosciuta.
על תפקיד זה היא קיבלה פרס "דוד דונטלו" של הקולנוע האיטלקי.
בשנת 2008 על תפקידה בסרט רוסי רפופורט קיבלה פרס "קינוטאבר".
בשנת 2009 היא זכתה בפרס נשר הזהב.
בשנת 2009 על תפקידה בסרט איטלקי רפופורט זכתה בפרס בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
בשנת 2015 היא קיבלה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
רפופורט הייתה נשואה שלוש פעמים.
מבעלים הקודמים יש לה בנות.
ביתה בכורה דריה טראסובה היא שחקנית קולנוע.
קסניה רפופורט בין המתנגדים לפלישת רוסיה לאוקראינה ומתגוררת לסירוגין ברוסיה ואיטליה.
קַסְפִּיסְק היא עיר ברפובליקת דאגסטן שברוסיה, השוכנת לחוף הים הכספי, כ-18 קילומטרים מדרום-מזרח למחצ'קלה.
על פי מפקד האוכלוסין של רוסיה משנת 2010, קספיסק היא העיר הרביעית בגודלה בדאגסטן עם 100,129 תושבים.
העיר מתפקדת כעיר לוויין של מחצ'קלה בירת הרפובליקה, המאופיינת באוכלוסייה ממעמד הפועלים.
העיר היא אחד המרכזים העירוניים החדשים יותר ברפובליקת דאגסטן.
היא החלה את דרכה בשנת 1932 כמחנה עבודה שנועד לשרת את צרכיו של מפעל מנועי הדיזל הימיים דאגדיזל הסמוך.
באותה תקופה מחנה העבודה נקרא דביגאטלסטרוי (Дви́гательстро́й), שם המבוסס על המילה הרוסית "דביגאטל" (מנוע).
במהלך מלחמת העולם השנייה חוותה העיר צמיחה משמעותית עקב מאמצי המלחמה, והפכה למרכז לייצור נשק כבד.
בשנת 1947 קיבל המחנה מעמד של עיר, ושמה שונה לשמה הנוכחי, המשקף את מיקומה לחופי הים הכספי.
ב-16 בנובמבר 1996 נהרגו 68 בני אדם בפיגוע חבלני צ'צ'ני, שבו פוצצה פצצה בבניין מגורים.
ב-9 במאי 2002 נהרגו 43 בני אדם בפיגוע שהתרחש במהלך מצעד יום הניצחון.
ב-6 בנובמבר 2024, אוקראינה ביצעה את תקיפת המל"טים הראשונה שלה על בסיס הצי הרוסי בקספיסק.
על פי הדיווחים, מל"ט מדגם A-22 פגע בשתי פריגטות מסדרת גפרד ובקורבטה מסדרת ביאן של שייטת הים הכספי, וגרם להשבתת הפעילות בנמל התעופה אויטאש הסמוך במחצ'קלה.
לפי דיווחים ברשתות החברתיות ברוסיה, התקיפה כללה ארבעה מל"טים, שאחד מהם התרסק בסמוך לכביש וגרם לפציעתו של אזרח, אשר אושפז.
במסגרת החלוקה המנהלית-טריטוריאלית של רוסיה קספרייסק מוגדרת כעיר פדרלית קספיסק שהיא יחידה מינהלית בעלת מעמד שווה לזה של המחוזות.
במסגרת החלוקה המנהלית-טריטוריאלית של רוסיה, העיר קספיסק משמשת כמחוז עירוני קספרייסק Kaspiysk Urban Okrug.
לאורך השנים אוכלוסיית העיר צמחה.
הדתות השולטות בעיר קספיסק הן האסלאם הסוני והנצרות האורתודוקסית.
מרבית המאמינים בעיר קספיסק משתייכים לאסלאם הסוני.
המסגד המרכזי ג'אמע נקרא על שמו של השייח' סעיד אפנדי מצ'ירקי.
העיר קספיסק נמצאת תחת סמכותה של הדיוקסיה של מחצ'קלה.
הקהילה המקומית נוסדה בשנת 1990 בברכתו של הבישוף גדעון המטרופוליט של סטברופול ובאקו.
בשנת 1991 התקבלה ההחלטה לבנות את כנסיית קאזאן הקדושה, ובשנת 1993 הוקצה עבורה שטח.
הקהילה נרשמה רשמית ב-2 בפברואר 1994, ובשנת 2000 הושלמה בניית הכנסייה.
בשנת 2010 חנכה קהילת הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בית תפילה בעיר קספיסק.
בתוך חודשיים הפך המבנה ליעד לשני פיגועי חבלה.
לקספיִיסק יש אקלים קר צחיח למחצה (סיווג האקלים בשיטת קפן: BSk).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-332 מ"מ.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.6°C+.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת היא 3.3 מטרים לשנייה.
הלחות היחסית השנתית הממוצעת היא 78%.
בעיר נמצאים מתקני התעשייה הבאים:
מפעל הנדסת המכונות דָגְדִיזֶל, שנוסד בשנת 1932. הוא מייצר מנועי דיזל, מנועים חשמליים, טורפדות ומוצרים אחרים עבור הצי הרוסי.
בסיס ימי ונמל ממוקמים בקרבת מפעל דגדיזל.
חברת מכניקת הדיוק של הים הכספי בע"מ - מפעל הנדסת מכונות, שנוסד בשנת 1960. הוא מייצר ציוד ניווט ימי לשימוש צבאי ומסחרי.
בעיר נמצא מתקן אחסון ימי גדול שמאוכסנים בו רחפות רוסיות ומטוסים ימיים מסוג אקרנופלן.
בצד הצפוני של העיר נמצא הנמל הימי.
נמל קספיסק הוא אחד מנמלי הבית החשובים של שייטת הים הכספי של הצי הרוסי, יחד עם נמל אסטרחן.
לפי שירות המודיעין הצבאי של אוקראינה (HUR), בנובמבר 2024 הותקפו הפריגטות מדגם גפרד "טטרסטן" ו"דאגסטן".
ראש מחלקת המאבק בדיסאינפורמציה במועצה לביטחון ולהגנה לאומית של אוקראינה טען כי שתי הספינות ניזוקו בתקיפה.
בעיר נמצא אצטדיון אנז'י ארנה, הוא מהווה את ביתה של קבוצת הכדורגל הרוסי FC Anzhi Makhachkala, שמתחרה בליגת העל הרוסית.
העיר הייתה אמורה להגיש מועמדות לאירוח אולימפיאדת הקיץ לנוער 2018, אולם המועמדות ננטשה עקב חוסר תמיכה ממשלתית.
ליאוניד מיכלסון (נולד ב-1955), יזם, מיליארדר
קסניה רבינוביץ (נולדה ב-26 ביוני 1978) היא שחקנית, מורה לתיאטרון ובמאית ישראלית.
רבינוביץ נולדה באוקראינה בשם קסניה טרוצ'יק.
בגיל 15 עזבה לבדה את אוקראינה ועלתה לישראל.
כשהגיעה לישראל הייתי בפנימייה בנחלת יהודה.
רבינוביץ היא בת למשפחת שחקנים ידועה שם, סבתה מצד אמה היא שחקנית מפורסמת וגילמה יותר מ-250 תפקידים, ואמה היא שחקנית בתיאטרון הדרמה הגדול של אביה החורג ואביה הביולוגי.
רבינוביץ למדה משחק בבית צבי, היא גם בוגרת לימודי משחק בבית ספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים, ובוגרת קורס משחק מול מצלמה אצל ניר ברגמן, וגם בוגרת קורס משחק גלית אשכול.
במהלך לימודיה זכתה רבינוביץ במספר מלגות, בהן מלגת הצטיינות ע"ש זהרה שאקוב, מלגת הצטיינות ע"ש דוד מרסר, מלגת קרן שרת 1998 ומלגת קרן שרת 1999.
בשנים 2002–2004 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "המשאית" בתפקיד סשה בת זוגו של אשר סוויסה (שלום אסייג).
בשנת 2003 שיחק בסרט "חזרה לסרנטו" שיצר מקסים רונקין.
השתתפה בסרט "חומה" שביים טטינה מאגר.
החל מ-2003 עוסקת רבינוביץ בבימוי כתיבה והפקה מסיבות סיום בתיכונים ובבתי ספר יסודיים.
החל מ-2015 עוסקת רבינוביץ בבימוי והוראה בסדנאות תיאטרון אורנה פורת.
פרס שחקנית פסטיבל חיפה 2000 – "מקל המכשפות שלי", תפקיד ראשי.
זוכה פרס פסטיבל חיפה 2005 – "חזרה לסורנטו" – סרט באורך מלא.
קסניה סידורובה (בלטבית: Ksenija Sidorova; נולדה ב-18 במאי 1988 בריגה) היא אקורדיוניסטית קלאסית לטבית.
בעידוד סבתה, שהייתה מושרשת במוזיקת העם של מולדתה, החלה קסניה סידורובה לנגן באקורדיון בבית ספר למוזיקה בגיל שמונה.
בתחילה למדה אצל מריאיה גסלה.
מאוחר יותר למדה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון אצל אוון מאריי וסיימה תואר שני בהצטיינות.
בפברואר 2009 זכתה בפרס ויגמור על שם ידידי האקדמיה המלכותית למוזיקה.
בחודש מאי של אותה שנה ערכה את הופעת הבכורה שלה בוויגמור הול.
באותה שנה הופיעה במסגרת "Park Lane Group Young Artists", ועיתון הטיימס כינה אותה "אחת התגליות האמיתיות של סדרת הקונצרטים".
בהמשך זכתה בפרסים ואותות רבים נוספים בתחרויות בינלאומיות.
בשווייץ הופיעה בפסטיבל לוצרן, והופעות בינלאומיות נוספות הובילו אותה לצרפת, איטליה, ליטא, ארצות הברית, גרמניה ונורווגיה.
היא השתתפה בשידורי רדיו וטלוויזיה בממלכה המאוחדת, צרפת וגרמניה, בין היתר בתוכנית "כוכבי המחר" עם רולנדו וילאזון בשנת 2013.
בפברואר ומרץ 2015 הופיעה בישראל; סיבוב ההופעות שלה כלל את הערים ירושלים, תל אביב וחיפה.
מהעונה 2015/16 ועד 2017/18 הייתה קסניה סידורובה "אמנית הבית" בסדרת "הפראים הצעירים" בקונצרטהאוס של דורטמונד.
היא ניגנה יחד עם רביעיית בֶּלְצֵאָה ורביעיית סאקוני, וכן עם התזמורת הקאמרית של וינה, סולני טרונדהיים, הסינפונייטה של ריגה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית הלטבית ותזמורת האופרה הלטבית.
ב-2021 הופיעה, בין היתר, בקונצרט לציון יום הבסטיליה ובאירוע "הלילה האחרון של הפרומס".
באביב 2025 שימשה סידורובה כ"אמנית הבית" בפסטיבל בודנזה, שם נתנה שמונה קונצרטים, כולל ביצוע בכורה עולמי ליצירה לאקורדיון ותזמורת מאת המלחינה דוברינקה טאבקובה.
הרפרטואר של קסניה סידורובה מקיף יצירות קלאסיות החל מבאך ומוצרט ועד ליצירות עכשוויות.
היא מרבה להציג בפני הקהל מלחינים פחות מוכרים ממזרח אירופה – לצד מלחינים ידועים יותר כמו אסטור פיאצולה.
באופן כללי, לטנגו יש תפקיד מרכזי בנגינתה.
סידורובה מרחיבה כל העת את הרפרטואר שלה ושל האקורדיון – היא שואפת להציג אותו לקהל ככלי רציני ורב תכליתי, ולשחרר אותו מהתדמית העממית המגבילה ("Umtata", כפי שהיא מכנה זאת בהלצה).
היא מחפשת כל הזמן יצירות מקוריות, ועובדת בשיתוף פעולה הדוק עם מלחינים בני זמננו.
לעיתים היא מופיעה גם כמלווה לשאנסונים, ובקטעי מוזיקת פופ ואלתורים.
קסניה סידורובה היא אם לשלושה ילדים.
היא חיה יחד עם בעלה במדריד שבספרד.
קספר דויד פרידריך (, ) היה אחד מגדולי הציירים בהיסטוריה של גרמניה בפרט ובזרם האמנות הרומנטית כלל.
עבודותיו מוצגות כיום בכמה מוקדים בגרמניה שהחשובים בהם הם ברלין והמבורג.
מבין יצירותיו המפורסמות ביותר ניתן למנות במיוחד את "הטייל מעל לים הערפילים" ו"הנזיר שעל שפת הים".
במהלך חייו היה קספר דויד פרידריך לאמן נשכח, וזכה לתהילתו רק לאחר מותו.
אחד ממשפטיו המפורסמים ביותר, שמתחבר היטב עם סגנונו הייחודי הוא:
פרידריך נולד בעיירה גרייפסוואלד שבפומרניה, כבן השישי מבין עשרה אחים.
הוא קיבל חינוך דתי-נוצרי-לותרני משמעותי ביותר, תוך כדי השפעה לותרנית מאביו אדולף גוטליב פרידריך שהתפרנס למחייתו ממלאכת חיוו והיא יצירת נרות וסבונים.
במשך שנות ילדותו, קספר דויד פרידריך הושפע לא רק מהחינוך הדתי שקיבל אלא גם מאירועים דרמטיים בחייו כמו מות אימו סופי דורתיה בצ'לי (Sophie Dorothea Bechly).
בזמן מות אמו פרידריך הקטן היה אך ורק כבן שבע שנים בלבד (שנת 1781).
מוות שרר בחיוו של פרידריך שוב, כאשר מת אחיו (שהיה הקרוב ביותר מבחינה בין אישית לקספר) מטביעה באגם קפוא בזמן החודשים הקרים.
בהחלט ייתכן כי אחיו של קספר, יוהאן כריסטופר (Johann Christoffer), ניסה להציל אותו מטביעה באגם כשלבסוף טבע הוא עצמו (קספר דויד פרידריך היה עצמו נוכח בזירת האירוע בזמן שהתרחש), דבר שמחוזק גם על ידי העדויות שהרגיש קספר אשמה במהלך שנות ילדותו.
המוות פגש את קספר שוב בשנת 1782 בזמן שאחותו אליזבת, בת לאותם ההורים, נפטרה גם היא.
כך קרה שוב בפעם הרביעית, כשאחותו מריה נפטרה ממחלה שבאותה התקופה הייתה חשוכת מרפא והיא מחלת טיפוס הבהרות.
בדידות מסוימת ואף אפילו דיכאוניות יכולה להתבטא פעמים רבות, ויכולה להיות מוסברת, על פי מקורות מסוימים, כלוואי מאירועים אלו שקרו לו בעברו.
קיימת סתירה מסוימת בין אופיו לבין סגנון הכתיבה שלו שהשתמר במכתבים ובמסמכים עד ימינו אנו, המביעים מעין חוש הומור ייחודי לו עצמו.
בשנת 1790 הוא החל ללמוד ספרות ואסתטיקה באוניברסיטת גרייפסוואלד, לימים נקראה מחלקת האומנות בה על שמו.
מורו היה המשורר והמבקר השוודי פרופסור תומאס תורילד.
תומאס תורילד ביסס אצל קספר את ההבחנה וההבדל המהותי שבעין ציור מתוך עין חיצונית (שמתאפיינת בתכונות פיזיות של המושא) לבין העין הפנימית שמביעה את רגש האומן בקשר למושא ביצירה.
לאחר אוניברסיטת גרייפסוואלד עבר קספר דויד פרידריך ללמוד באוניברסיטת קופנהגן.
שם לימד את פרידריך הנרי פוסלי (Henry Fuseli), שקיבל השראה מרובה מהזרם הרומנטי של אותה התקופה באנגליה בשנת 1798 הוא התיישב בדרזדן.
1806 נחשבת לשנה בה החלו ניצני סגנונו העצמאי של פרידריך לבלוט, כאשר ציוריו הקודמים נשענו על מסגרות שהיו קרובות לאלו של מוריו הקודמים.
בדרזדן החלה הקריירה של קספר להתפתח באופן משמעותי, במיוחד אפשר לסמן את הרגע בו הפך לזוכה בפרס של חברי ויימאר לאמנות.
פרידריך המשיך בעבודתו כצייר והצליח להשיג קשרים חשובים עם משפחת המלוכה בדרזדן (הממלכה הסקסונית) ועם יוצרים רומנטיים מרכזיים אחרים של התקופה.
בזמן זה הוא נתקל בבקורת מצד מבקר אומנות שפעל באותה התקופה, ושתקף את קספר בערעור על טענתו של קספר שהנחתה אותו בציוריו הרבים, בניסיונו לייצוג רעיונות דתיים בנופים טבעיים.
מקרוביו של פרידריך היו לצידו במקרה, ונתנו תשובות ארוכות ומספקות למבקר כך שגרמו להפך ממה שקיווה לו - קספר נהיה רק ידוע יותר עקב ביקורתו, וזכה לתשומת לב ממושכת יותר מצד אוכלוסיית דרזדן.
הוא היה מנותק מהסגנון הנאו-קלאסי ששלט באותה תקופה בפריז ופיתח סגנון אישי משלו.
פרידריך מבטא בציוריו רגש דתי דרך שפה ציורית ומשתמש באלגוריות ובסימבוליות רבה.
בציוריו ישנו דגש חזק על נושא המוות והבדידות, האדם מול הנוף וכוחו של הנוף.
בנוסף רבות מציוריו מתמקדים בישו כאשר הם למעשה מייצגים את תחושותיו הפרטיות של האמן ושל המתבוננים.
נושאים כמו תקווה ואמונה היוו חלק בלתי נפרד מעבודותיו גם כן.
הטבע נתפס בעיני פרידריך כאמצעי לביטוי רעיונות דתיים ולכן הוא הצליח ליצור אמנות דתית מחוץ לתחום המפורש של הדת (כלומר, גם אם יצירותיו לא בהכרח תארו תמיד סממן דתי כלשהו בציור, רבות מהן לא פסקו מהמחשתם על ידי רגש בלבד).
את סגנונו ניתן לאפיין כנטורליזם קלאסי מאופק.
יצירותיו הן פאר לפטריוטיות הגרמנית.
סיבה לכך הייתה תחילת הכיבושים הנפוליאוניים על מדינות גרמניה כשהוא היה כחלק מקבוצת המתנגדים הפטריוטים- הגרמנים לכיבושים הצרפתיים.
אחרי סיום הקרבות פיתח פרידריך שאיפה לשינוי דמוקרטי יותר באופי השלטון הפרוסי, אך קרה ההפך ממה שציפה וגם זה השפיע על עבודותיו בשלב זה בחייו.
בשנת 1816, הצטרף קספר לאקדמיה של דרזדן, דבר בעל חשיבות מרובה עקב שלא היה לאמן מצליח כלל באותה התקופה, הייתה האקדמיה למקור פרנסה חשוב בשבילו.
בפריז לא הוערכו עבודותיו בגלל גודלן הקטן, אך לבסוף אומצה מגמה זו כאופנה שלטת וכל העבודות של התקופה הרומנטית הן בקנה מידה קטן לעומת התקופה הקודמת - הנאו-קלאסיקה שבה גודל הציורים הוא 1:1 בקנה מידה אנושי.
אחת מעבודותיו הטובות היא "הטייל מעל לים הערפילים" משנת 1818 (השנה בה הוא התחתן בנוסף) שהפכה לסמלה של התקופה הרומנטית.
בתמונה רואים גבר העומד בגבו אלינו תוך שהוא מתבונן בנוף המכסה בערפילים ובו בולטות פסגות הרים.
הציור, כציורים רומנטיציסטים אחרים, מנסה להעביר לצופה את חוויית הנשגבות וההתפעמות.
פרידריך הציב את הדמות על מקום מורם, מעשה אדנות, ובכך העביר את רגש השליטה ויכולתו של האדם לקבוע את נקודת ההתייחסות שלו ממנה הוא מביט על הסביבה ועל המציאות.
אישיותו של קספר דוד פרידריך
הפיזיקאי הגרמני גוטליף היינריך פון שוברט אמר על אופיו של קספר דויד פרידריך כך:"...הוא אכן היה שילוב מוזר של מזג רוח, מצבי רוחו היו בטווח בין האדם הרציני והכבד ביותר לבין ההומוריסט העליז ביותר.
אך ורק מי שידע רק צד אחד של אישיותו, כלומר את הדיכאוניות הרצינית שלו, ידע אך ורק חצי אדם.
אני פגשתי אך ורק כמה אנשים שהיו להם את המתנה של סיפור בדיחות וכזאת תחושה של כיף כמו שהיה לו, מה שמוכיח כי הוא היה בחברת אנשים שאהב."
קַסְר א-סִיר הוא כפר בדואי למרגלות הר עצם, הממוקם בתוך ריכוז השבט הבדואי הוואשלה, כ-2.5 ק"מ מערבית לדימונה.
הוא אחד מהיישובים הבדואים הבלתי מוכרים שהוכרו והוכללו במסגרת המועצה האזורית אבו בסמה.
מאז פיצולה ב-2012 הכפר שייך למועצה אזורית נווה מדבר, בה הוא מהווה את היישוב המזרחי ביותר.
שם הכפר על שם מצודה עתיקה (מצד שורר) ששרידיה נמצאים בתחומי הכפר.
ב-2019 הוקמה ונסללה בכפר "טיילת הרקמה" על גדות נחל ערוער העובר בתחומי היישוב.
הטיילת היא באורך 800 מטרים ועוצבה בהשראת תצורות רקמות בדואיות מסורתיות, שמופיעות בפרגולות, בשילוט ובמרכיבים נוספים בטיילת.
קספר ואן דיין הוא שחקן אמריקאי.
קספר נולד במילטון, פלורידה, וגדל בניו ג'רזי.
משפחתו של דיין היא בעלת מסורת צבאית וזו הייתה גם שאיפתו בילדותו.
כאשר התבגר חזרה משפחתו לפלורידה, והוא הלך ללמוד באקדמיה צבאית.
לאחר מכן הוא למד קדם רפואה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, הנמצאת בטאלאהאסי.
כאשר היה צריך לבחור קורסים נוספים, הוא בחר בשיעורי תיאטרון.
לאחר מכן התיאטרון עניין אותו יותר מאשר הרפואה, והוא נשר מהלימודים כדי לפתח קריירת משחק.
ב-1988 עבר קספר להתגורר בלוס אנג'לס וביצע תפקידים שוליים בסרטים, סדרות טלוויזיה, כגון דרמת הנעורים בוורלי הילס 90210 ואת האופרת סבון "לחיות את החיים", אך עד מהרה הפך לשחקן קולנוע מוכר, בעיקר עקב השתתפותו בסרטי שוליים.
תפקידו הידוע מכל היה בסרט המדע הבדיוני עתיר האקשן - גברים בחלל (1997) של פול ורהובן.
בנוסף, הופיע בתפקיד משני בשובר הקופות של טים ברטון סליפי הולו (1999).
בתפקידים אחרים גילם את ג'יימס דין וטרזן.
ב-2008 דיין חזר לגלם את דמותו בסרט השלישי של "גברים בחלל".
ב-2000, הופיע בסדרה "Titans" של ערוץ NBC.
ב-2005, הוא הופיע בסדרת הריאליטי "I Married a Princess", על חייו האישיים והמקצוע שלו.
ב-2006, הוא לוהק לטלנובלה "Watch Over Me".
ב-2025 הופיע בעונה השנייה של הסדרה ונסדיי מבית נטפליקס בתפקיד גדעון.
קספר היה נשוי לקארי מיצ'ם (נכדתו של רוברט מיצ'ם) מ-1993 עד 1997. לזוג שני ילדים: קאפי וגרייס.
כששיחק קספר בסרט "המחסלים", הוא פגש את קתרין אוקסנברג.
השניים התחתנו במאי 1999. לזוג שתי בנות: מאיה וסלסטה, ואן דיין הוא בעל משמורת מלאה על ילדיו מנישואיו הראשונים והוא מתגורר במליבו ביחד עם כל ילדיו ובתה של אוקסנברג.
ב-2006, כאשר התארח ואן דיין אצל "Larry King Live", הוא הודה שעבר התעללות מינית על ידי השמרטפית שלו בגיל 8. הוא שמר על זה בסוד עד גיל 32.
ג'יימס דין: להתחרות בגורל (1997)
מסכת הנינג'ה (2008) - סרט טלוויזיה
קספר וילארד ויינברגר היה פוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמזכיר ההגנה במשך שבע השנים הראשונות של ממשל רונלד רייגן.
ויינברגר נודע בעיקר כמי שהיה אחראי על יוזמת ההגנה האסטרטגית ובשל מעורבותו בפרשת איראן-קונטראס.
ויינברגר נולד ב-18 באוגוסט 1917 בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, לאביו, הרמן ויינברגר, שהיה ממוצא צ'כי יהודי, ולאמו קריס האמפסון נוצרייה אפיסקופלית.
הוא קיבל תואר ראשון בשנת 1938 ותואר במשפטים בשנת 1941, שניהם מאוניברסיטת הרווארד.
הוא התגייס לצבא ארצות הברית לאחר סיום לימודיו.
הוא סיים קורס קצינים בפורט בנינג, בסיומו הועלה לדרגת סגן משנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחם בשורות הדיוויזיה ה-41 באוקיינוס השקט.
בסוף המלחמה הוא היה סרן במטה המודיעין של דאגלס מקארתור, מי שלימים היה למושלה הצבאי של יפן.
בתום המלחמה פרש ויינברגר מהצבא.
בשנים 1945- 1947 הוא עבד כעוזר משפטי (מתמחה) בבית משפט פדרלי.
לאחר מכן הצטרף למשרד עורכי דין בסן פרנסיסקו.
בשנת 1952, נבחר ווינברגר לבית המחוקקים של קליפורניה מטעם מפלגת הרפובליקנים, ונבחר מחדש גם ב-1954 ו-1956. בשנת 1958, הוא התמודד למשרת התובע הכללי של קליפורניה אך הפסיד, ולאחר מכן המשיך להיות פעיל בפוליטיקה ונהיה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית של קליפורניה בשנת 1962.
בשנת 1967 מינה אותו מושל קליפורניה רונלד רייגן לוועדה לארגון של הממשל בקליפורניה, ובתחילת 1968 הוא קודם לתפקיד האחראי הפיננסי הכללי על קליפורניה.
בשנת 1970, עבר ויינברגר לוושינגטון ונעשה לראש ועדת הסחר הפדרלית.
לאחר היבחרו של רייגן בשנת 1980, ויינברגר היה שותף לדעתו כי ברית המועצות הקומוניסטית מהווה איום ממשי על ארצות הברית והעולם המערבי בכלל, ושארצות הברית צריכה להיות מוגנת ובטוחה מכל צרה שלא תבוא.
ויינברגר תמך בפנטגון בתוכניתו של הנשיא רייגן להגדלת כוחו, תקציבו ועוצמתו של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
כוננות, עמידה על המשמר והתקדמות טכנולוגית נעשו הסיסמאות של מחלקת ההגנה.
בשנותיו בפנטגון, תמך ויינברגר רבות בהצעות לשיפור כוחה הצבאי והביטחוני של ארצות הברית.
ב-21 בינואר 1981 מונה ויינברגר על ידי הנשיא רייגן לתפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית וכיהן בתפקיד זה כמעט שבע שנים, עד 1987.
החל משנת 1983 קידם ויינברגר פרויקטים רבים לשיפור מאגר הנשק הגרעיני של ארצות הברית כנגד התחזקותה של ברית המועצות במלחמה הקרה, דבר שעלה בשילוש חובה הלאומי של ארצות הברית.
ויינברגר גם היה אחד התומכים הבולטים ביותר ביוזמת ההגנה האסטרטגית, הידועה גם בכינוי מלחמת הכוכבים.
בשנת 1985 היה ויינברגר אחד הגורמים העיקריים לעונש הכבד שהוטל על ג'ונתן פולארד.
בשנה זו, נתפס ג'ונתן פולארד באשמת ריגול לטובת ישראל והועמד לדין.
הוא הסכים לעסקת טיעון, הודה והרשע בריגול עבור מדינה ידידותית ללא כוונה לגרום נזק לארצות הברית, והתביעה ביקשה להטיל עליו עשרים שנות מאסר.
מספר ימים לפני גזר הדין, העביר ויינברגר מזכר בן 46 עמודים לידיו של השופט.
במזכר החסוי פורטו הנזקים שגרם, כביכול, פולארד לביטחון הלאומי של ארצות הברית, והובעה דרישה להחמיר בעונשו.
בעקבות המזכר, בית המשפט, שאינו מחויב לעסקת הטיעון, גזר על פולארד מאסר עולם עם המלצה שלא לשחררו לעולם.
על אשתו אן נגזרו חמש שנות מאסר.
אף על פי שויינברגר טען מאוחר יותר כי התנגד עקרונית לעסקה, הוא היה שותף בשנת 1987 בעסקת המכירה של טילי נ"ט על ידי ארצות הברית לאיראן בשלטון האייטולות, בתיווך ישראלי, פרשה הידועה כפרשת איראן-קונטראס.
בשנה זו, בעקבות גילוי הפרשה וגירעונות גדולים במחלקות שהיה אחראי עליהם ויינברגר - בעיקר ביטחון והגנה, ובעקבות לחץ הולך וגדל, הוא הכריז על התפטרותו מתפקידו כמזכיר הגנה ב-23 בנובמבר 1987. נימוקו של ויינברגר לפרישה הייתה "בעיות בריאות".
עם סיום תפקידו הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית, וב-1988 הוכתר כאביר במסדר האימפריה הבריטית בזכות פועלו לשיתוף פעולה צבאי בין ארצות הברית-בריטניה, בייחוד בזמן מלחמת פוקלנד.
לאחר פרישתו, ויינברגר הועמד לדין במתן עדות שקר והסתרת פרטים מהקונגרס בעניין פרשת מכירת הנשק; אך לבסוף, ב-24 בדצמבר 1992, בערב חג המולד, העניק לו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש חנינה נשיאותית.
ויינברגר כיהן בתפקיד מזכיר ההגנה שש שנים ועשרה חודשים, יותר מכל מזכיר אחר עד היום.
לאחר שקספר ויינברגר עזב את וושינגטון והתפטר, הוא הצטרף לתאגיד פורבס (Forbes Inc) בשנת 1989, כמוציא לאור של מגזין פורבס, מגזין העוסק בעיקר בנושאי כלכלה ועסקים, ונעשה ליושב ראש המגזין בשנת 1993. במשך עשור, הוא כתב לעיתים קרובות מאמרים בנושאי ביטחון והגנה.
בשנת 1996, פרסם ויינברגר ספר על עתידו של הצבא האמריקאי לאחר סיום המלחמה הקרה ופתיחת עידן חדש.
הספר עורר כעס רב כלפי ויינברגר בקרב עמיתיו במחלקת ההגנה תחת שלטון רונלד רייגן.
ויינברגר היה נשוי במשך 64 שנים עד למותו, לרבקה ג'יין דלטון סוֹפֵרת ומו"לית במקצועה, אשר נפטרה כשלוש שנים לאחר מותו.
השניים היו הורים לארלין, ולקספר וילארד ויינברגר הבן.
בשנותיו האחרונות חי ויינברגר על אי הר המדבר שבמדינת מיין.
ב-28 במרץ 2006, מת ויינברגר כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות, והוא בן 88.
בעקבות מותו אמר נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש:
"קספר ויינברגר היה מדינאי אמריקאי שהקדיש עצמו למען הכלל.
הוא לבש מדים במלחמת העולם השנייה ושירת בחזית, היה מנהל מספר משרדים, ושירת תחת שלושה נשיאים.
בכהונתו כמזכיר ההגנה תחת שלטונו של הנשיא רונלד רייגן, ויינברגר פעל למען העצמת כוחה של ארצות הברית במלחמה הקרה.
בכל שנותיו, איש טוב זה עשה רבות למען עמנו.
אמריקה כולה אסירת תודה לשירותו המסור של ויינברגר.
לורה ואני שולחים את תנחומינו ותפילתנו למשפחת ויינברגר".
קספר האוזר – 17 בדצמבר 1833) היה איש מסתורין שנמצא במאה ה-19 בגרמניה לאחר שנכלא מינקותו בכלא אפל.
הייתה סברה כי הוא קשור לבית המלוכה של באדן, אך תאוריה זו הופרכה בעזרת דגימות DNA.
דמותו שימשה כהשראה למספר יצירות בספרות ובקולנוע.
כמו כן שימש השם כאחד משמות העט של הסופר קורט טוכולסקי.
ב-26 במאי 1828 הופיע נער בשנות העשרה לחייו ברחובות נירנברג שבבוואריה.
הוא היה לבוש בלבוש איכרים, ובקושי יכול לדבר.
הסנדלר וייסמן לקח את הנער לביתו של הקפיטן וסניג.
כל שיכול הנער לומר הוא "אני רוצה להיות פרש, כפי שהיה אבי".
ניסיונות נוספים לתקשורת נתקלו בדמעות, או בהצהרה "weiß nicht" – אינני יודע.
הנער נלקח לתחנת המשטרה, שם כתב את שמו – קספר האוזר.
את שני החודשים הבאים בילה בכלא בנירנברג, בהשגחת סוהר בשם אנדריאס הילטל.
הוא יכול רק לחייך, ללכת בצעדים בלתי בטוחים, כשל תינוק, ולא יכול להשתמש באצבעותיו.
הוא ניזון רק ממים ומלחם.
גילו המשוער היה שש עשרה שנים, אך התפתחותו השכלית כשל בן 6. עם זאת גילה בו ראש העיר בינדר זיכרון מצוין, שלדעתו הצביע על מוצא אציל.
האוזר סבל מהתקפי קטלפסיה ומחלת הנפילה, ולבסוף הצליח ללמוד את השפה באופן שאפשר לו לספר את סיפורו.
הוא סיפר כי כל חייו חי בתא חשוך בגודל של 2 מטרים מרובעים, כשמיטתו היא הקש המפוזר על הרצפה, ועמו סוס מגולף מעץ ששימש לו כמשחק.
הוא אכל רק לחם ושתה רק מים.
לעיתים הוצא מן התא לדקות ספורות על מנת להחליף את בגדיו או לגזוז את שערו.
האיש הראשון שהכיר היה האדם שלימד אותו את המשפט "אני רוצה להיות פרש כפי שהיה אבי" ולכתוב את המילים "קספר האוזר".
לבסוף אותו אדם, שהתאמץ מאוד להישאר נסתר מעיניו של קספר, הוציא אותו מן התא, שם התעלף, ולאחר מכן הוא זוכר עצמו משוטט ברחובות נירנברג.
הנער המסתורי עורר עניין בכל אירופה, ורבים נוספים באו לבקרו.
חלק חשבו שהמדובר במתחזה, אחרים ניסו לקשרו למשפחת הדוכס מבאדן בשל תווי הפנים הדומים.
על פי השמועה היה מדובר בבנו של קרל, הדוכס הגדול של באדן, וסטפני דה בּוֹאָרְנֵה, בתו המאומצת של נפוליאון.
לדוכס לא היו צאצאים ממין זכר, ולכן דודו, לאופולד, ירש אותו.
ההשערה הייתה כי אמו של לאופולד, הרוזנת לואיזה קרולינה פון הוכברג, היא שכלאה את הילד מיד עם היוולדו, על מנת להבטיח את כתר הדוכסות ללאופולד.
פאול יוהאן אנסלם פון פוירבך, נשיא בית הדין הבווארי לערעורים, החל לחקור את המקרה.
האוזר הושם בהשגחתו של מורה, פרידריך דאומר, שלימד אותו לדבר, לקרוא ולכתוב.
הוא טיפל בו באמצעות הומאופתיה ועודד אותו לכתוב יומן.
האוזר נראה כפורח תחת טיפול זה.
ב-17 באוקטובר 1829 ניסה אדם רעול פנים להרוג את האוזר עם גרזן, אך הצליח רק לפצוע את מצחו.
האוזר הועבר להשגחת יוהאן ביברבך, ולאחר שישה חודשים לברון פון טוכר.