tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר צאתם ממצרים, החליט פרעה לצאת בראש הצבא המצרי ולדלוק אחריהם.
כאשר בני ישראל הגיעו לים סוף, השיג אותם הצבא המצרי, אך הים נקרע ובני ישראל עברו דרכו בבטחה.
סיפור יציאת מצרים וגאולת בני ישראל מעבדות הם רכיב מכונן בהיסטוריה ובאמונה היהודית.
שעבודא דרבי נתן הוא דין הלכתי להסדר גביית חוב הנזכר בתלמוד, הקובע שאם ראובן חייב כסף לשמעון, ושמעון חייב ללוי, קיים שעבוד ממוני של ראובן ללוי.
המשמעות הפשוטה של השעבוד היא שלוי יכול לגבות מראובן את החוב, אף על פי שהוא אינו בעל חובו הישיר, אך יש לשעבוד זה השלכות על דינים נוספים, אשר בהם נחלקו הראשונים.
התלמוד במסכת כתובות מביא את הדין האמור בשם רבי נתן, שחידש הלכה זו:
ניתן היה לומר שהזיקה בין ראובן לבין לוי היא ברורה, שהרי כאשר יש לאדם חוב, כל נכסיו ערבים לפרוע אותו ובמקרה שאין בידו כסף מזומן להשיב, ניתן לגבות את החוב מנכסיו כגון מקרקעותיו.
לכאורה בשעבוד זה כלולים גם החובות שלו.
ואם כן, במקרה שאין לשמעון כסף מזומן, רשאי לוי לגבות את חובו מההלוואות של שמעון וביניהם הכסף שראובן חייב לו.
ומכאן שצריך להבין מה החידוש שלמד ר' נתן מהפסוק.
בעל ספר קצות החושן (סימן פו, סק"א) מבאר ששעבודא דר' נתן יוצר שעבוד ישיר של לוי על נכסיו של ראובן.
הזיקה הממונית שבין לוי לראובן היא ישירה ולא עוברת דרך שמעון.
אמנם יכול לוי לדרוש משמעון לשעבד לו את החובות שלו, ואפילו חובות עתידיים.
אך כל שעבוד כזה יעבור דרך שמעון, וממילא החוב של ראובן לשמעון יהפוך להיות של לוי רק בעת הגביה.
והחידוש של ר' נתן הוא שהשעבוד של ראובן לשלם כספו של לוי הוא ישיר, וקיים כל הזמן ולא נוצר בעת הגביה.
השו"ע (חו"מ סי' פו, סעיף ה) כתב הלכה חשובה הנובעת מכלל זה.
מכיוון שהחיוב הוא בין ראובן ולוי, אם ראובן ישיב את החוב לשמעון במקום ללוי, יכול לוי לתבוע את ראובן.
וראובן לא יוכל לטעון שאין לו דין עם לוי ואינו מכיר אותו.
בביאור אופי המצב נחלקו הראשונים.
הרמב"ם מפרש את אופי ההלכה שצד ראשון חייב לצד שני ומחייב לצד שלישי.
העונה למקרה שראובן היה חייב לשמעון כסף, ולוי היה חייב לראובן.
הדין הוא, שמוציאים מלוי ונותנים לשמעון.
השלכות השקפה זו באות לידי ביטוי באופן שלראובן אין נכסים אבל יש לו שטרי חוב על לוי, ובא שמעון להוציא באותו השטר השוכן אצל ראובן מלוי שהוא הלווה, ואמר לוי שאותו השטר - הוא שטר פרוע, ובנוסף גם ראובן המלווה מודה בכך.
הדין הוא שאין משגיחים כלל לדברי ראובן מחשש לקנוניא שאותה עשה עם לוי, וצריך שמעון להישבע (כדין טורף שאינו נוטל אלא בשבועה).
לדעת רש"י זהו הסדר גביית חוב מצידו של צד שלישי מצד ראשון ללא התערבות מצידו של הצד השני.
על פי ההלכה אם הצד הראשון (להלן: ראובן) חייב לצד השני (להלן: שמעון) כסף, ואותו שמעון חייב לצד שלישי (להלן: לוי) כסף, הדין הוא שיכול לוי ללכת ולגבות חובו בצורה ישירה מראובן על אף ששמעון אינו מסכים להסדר זה.
החזון איש כתב שדין שעבודא דר' נתן נובע ממצוות השבת אבדה.
כלומר ראובן מחזיק בידיו את אבדתו של לוי, ועל כן חייב הוא להשיב לו אותה.
ואם יחזיר אותה לשמעון, הרי הוא גזל את אבדתו, ובאחריותו להשיבה ללוי.
כך ביקש החזו"א להסביר את הדין שמובא בתשובות מיימוניות (נזיקין סי' י), שאם יש לראובן חשש שאחר שישיב את הכסף ללוי, יבוא שמעון וידרוש ממנו בכפייה לפרוע לו את החוב ראובן לא חייב להשיב את הכסף ללוי.
משום שיש כלל בהשבת אבדה שאין המשיב חייב לבזבז ממונו על השבת האבדה.
מאידך, בשו"ת מהריט"ץ (סימן יט) חלק על תשובות מימוניות, שבכל מקרה חייב ראובן להשיב את הממון ללוי.
ומכאן ניתן להסביר את דעתו ששעבודא דר' נתן לא נובע מדין השבת אבדה, אלא זה חידוש של התורה העומד בפני עצמו, שיוצר חיוב ישיר של ראובן ללוי.
וגם אם שמעון אלים, לוי יקבל את כספו מראובן, וראובן יצטרך להתמודד עם שמעון.
שעבן סחקפי היה ספורטאי ספורט נכים וחבר נבחרת ישראל בכדורסל נכים.
הערבי הראשון שייצג את ישראל ב והראשון שזכה במדליה פאראלימפית.
בגיל צעיר החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן.
ב-1979 החל המרכז באימוני סנוקר וסחקפי זכה בגביע הראשון שחולק בתחום.
באליפות טניס שולחן לנכים בשנת 1979 זכה במקום הראשון לדרגת הנכות ב'.
באליפות ישראל בשחייה לנכים לשנת 1975 זכה בשלוש מדליות: מדליית זהב במשחה 50 מטר גב עם תוצאה של 50.4 שניות, מדליית זהב במשחה 50 מטר חתירה עם תוצאה של 40.6 שניות ומדליית כסף במשחה 50 מטר חזה עם תוצאה של 58.8 שניות.
היה שחקן פעיל ובולט בכדורסל כיסאות גלגלים בנבחרות איל"ן יפו ובנבחרת ישראל, איתה זכה במדליית הזהב ב והשתתף ב.
ב-11 ביולי 1985 התחשמל במקום עבודתו ונהרג, בגיל 24.
נבחרת הכדורסל איל"ן יפו שינתה את שמה לאיל"ן שעבן יפו ובמרכז הספורט לנכים הונהג טורניר כדורסל לזכרו.
שעה אפלה הוא סרט קולנוע בבימויו של ג'ו רייט ובכיכובו של גארי אולדמן בתפקיד הראשי המתאר את עלייתו לשלטון של וינסטון צ'רצ'יל ואת הימים הראשונים לשלטונו, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט המתחיל במינוי צ'רצ'יל לראש ממשלה על ידי המלך, מתאר את התככים של חברי מפלגתו ובהם ראש הממשלה שקדם לו, נוויל צ'מברלין, המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה והמצב הצבאי המורכב אליו נקלע עד חילוץ הצבא הבריטי מחופי צרפת בדנקרק.
בסרט מובאים מספר מנאומיו הידועים ביותר והסרט מסתיים בנאום נילחם בחופים.
במסגרת העלילה מסופר על צעירה, מיס לייטון, המשמשת כפקידה של צ'רצ'יל ומקלידה על מכונת כתיבה את נאומיו ומברקיו ונחשפת לדילמות הכבירות הניצבות בפניו.
שמו של הסרט הוא מטבע לשון שצ'רצ'יל טבע לתיאור התקופה בין כניעת צרפת ועד לתחילת מבצע ברברוסה בו בריטניה עמדה לבדה מול גרמניה הנאצית.
גארי אולדמן – וינסטון צ'רצ'יל
קריסטין סקוט-תומאס – קלמנטיין צ'רצ'יל
בן מנדלסון – ג'ורג' השישי
לילי ג'יימס – אליזבת לייטון
רונלד פיקאפ – נוויל צ'מברלין
סטיבן דיליין – אדוארד ווד, הרוזן הראשון מהליפקס
ניקולס ג'ונס – ג'ון סיימון, ויקונט סיימון
סמואל וסט – אנתוני אידן
דייוויד סקופילד – קלמנט אטלי
ריצ'רד לומסדן – הייסטינגס איזמי
מלקולם סטורי – גנרל סר אדמונד איירונסייד
הילטון מקריי – ארתור גרינווד
בנג'מין ויטרו – סר סמוארל הואר
ג'ו ארמסטרונג – ג'ון אוונס
אדריאן רולינס – סר יו דאודינג
דייוויד באמבר – תת-אדמירל ברטרם רמזי
דייוויד סטראתיירן – פרנקלין דלאנו רוזוולט (קול)
ג'רמי צ'יילד – ג'יימס סטנהופ, הרוזן השביעי מסטנהופ
בריאן פטיפר – סר קינגסלי ווד
מייקל גולד – צ'ארלס ויין-טמפסט-סטיוארט
ג'ון אטרברי – סר אלכסנדר קדוגן
בריגדיר קלוד ניקולסון - ריצ'רד גלובר
שעבוד הגוף הוא מושג הלכתי שמתאר את היחס בין מלווה ולווה בהלוואה.
המושג מופיע לראשונה בשם רבינו תם אצל הרא"ש.
שמואל פוסק שאדם שמוכר שטר חוב לאדם אחר.
לאחר מכן יכול בעל החוב המקורי לחזור ולמחול על החוב, והחוב מחול.
נמצא שהאדם שקנה את החוב לא יכול לגבות את החוב שקנה, כיוון שהוא נמחל בידי מוכר שטר החוב, המלווה.
כדי להסביר איך ייתכן שהמכירה תהיה מכירה מלאה אבל בכל זאת תישאר זכות המחילה ביד המלווה הסביר רבינו תם:
הוא קובע שבכל הלוואה יש שני שעבודים.
שעבוד אחד הוא של נכסי הלווה כלפי המלווה.
הנכסים משועבדים לטובת פרעון החוב.
שעבוד שני הוא שעבוד גופו של הלווה.
כלומר, הלווה מחויב לפעול לטובת החזרת החוב.
כאשר המלווה מכר את החוב הוא מכר רק שעבוד אחד, את שעבוד הנכסים של הלווה, אולם שעבוד גופו של הלווה נותר בידו והוא דבר שאי אפשר למכור.
כאשר מוחל המלווה על שעבוד גופו של הלווה הוא מפקיע את כל החוב, וממילא פוקע גם שעבוד נכסי הלווה.
בדרך זו נותר קונה החוב בלא יכולת גביה.
שעה לזריחה הוא מיני-סדרה רוסית, שפרק הבכורה שלה שודר בשירות הזרמת המדיה more.tv ב-16 בפברואר 2021. בסדרה מככב אנסמבל שחקנים כדוגמת קונסטנטין חבנסקי, אנדריי בורקובסקי, ארתור סמוליאנינוב ואחרים.
ב-11 במאי 2021 פרק הבכורה עלה לשידור ברשת NTV.
שנת 1946. קפטן דניס ז'וראבליוב, שלחם בחזית כחייל ב, מצטרף למשטרה.
מייג'ור שומייקו, המכונה "השטן", שאופיו הכבד הוא אגדי, הופך להיות לשותפו ביחידה למאבק בפשעי שוד.
החייל לשעבר מוצא עצמו בחקירה סבוכה: עליו ללכוד חבורת עבריינים הפועלים בעיר ואת מנהיגה טיק.
ז'וראבליוב מעלה תוכנית מיוחדת, אך מתברר שהיא קשה הרבה יותר ליישום ממה שנראה במבט ראשון.
עד מהרה הוא מבין שהוא במלחמה הרבה יותר מסובכת, שבה כל חבר יכול להפוך לאויב.
אנדריי בורקובסקי - קפטן דניס ז'וראבליוב, חייל החוזר מהחזית
קונסטנטין חבנסקי - מייג'ור סרגיי שומייקו, בלש ביחידה למאבק בפשעי שוד
המיני סדרה צולמה בפרברי מוסקבה, בעיקר בשטח של מפעלים נטושים.
את תפקידה של העיר הסגורה הקטנה מילאה רובע העיר מורוזובסקי בעיר טבר.
פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-16 בפברואר 2021 בשירות הזרמת המדיה more.tv בשיתוף פעולה עם KinoPoisk.
הצצה לסדרה הועלה ב-18 בינואר בדמות טיזר.
שעבי הוא סגנון מוזיקלי צפון אפריקאי הכולל מספר תתי סגנונות כמו שעבי אלג'יראי ושעבי מרוקאי .
מוזיקת השעבי הצפון אפריקאית מנוגנת בדרך כלל בחתונות וקשורה גם לפסטיבלים.
השימוש בשפה עממית ובמקצבים עדכניים הפכו את הסגנון הזה למוזיקה הנלווית לריקוד.
משמעות המילה שעבי היא "פופולרי", "עממי" ו"של העם".
במצרים קיים ז'אנר בשם זהה, אך שונה במהותו, שהתפתח מאוחר יותר.
במוזיקה המרוקאית, השעבי הוא שם כולל למספר סגנונות מוזיקה פופולרית המשלבים מוזיקה עממית כפרית ואורבנית.
הז'אנר התפתח ממוזיקת רחוב שנוגנה בכיכרות ובשווקים, ומשם גם לבתי הקפה, למסעדות ולחתונות.
סגנונות השעבי הכפריים של מרוקו כוללים בין היתר את Jerra ו-Al-Aïta.
השעבי המרוקאי הוא קצבי במיוחד, וכולל בדרך כלל זמר ראשי, לצד ליווי של מקהלה המבצעת קולות רקע.
הכלים הדומיננטיים הם בדרך כלל כלי קשת וכלי הקשה המנוגנים בקצב מהיר.
בישראל מספר אמנים מהמוזיקה המרוקאית המבצעים מוזיקת שעבי מרוקאית.
המוזיקה מנוגנת בעיקר באירועי חינה ובחג המימונה.
באלג'יריה, שעבי מתייחס למוזיקה המסורתית המקומית, שפותחה בידי אל-חאג' מחמד אל-ענקה.
הסגנון החל לצמוח במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בקסבה באלג'יר, בהשראת מסורות ווקאליות של מוזיקה אנדלוסית כמו מוושחאת ("שיר האזור").
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפך הסגנון לפופולרי, ולכזה שמושמע בחתונות ובאירועים דתיים.
בעוד שהשעבי המרוקאי הוא קצבי, השעבי האלג'יראי מתון יותר.
שיר שעבי אלג'ירי יכלול בדרך כלל שירה של מקונן בשפה הערבית או הברברית, בליווי מספר נגנים עם כינורות, מנדולינים (המבוססים על המנדולינה), פסנתר וכלי הקשה.
כמוזיקה המשמרת מסורת שמרנית, הטקסט כולל לעיתים קרובות מוסר.
אמן בולט בז'אנר השעבי היה דהמאן אל חראשי.
מספר מוזיקאים יהודים מאלג'יריה לקחו גם הם חלק משמעותי בסצנה.
לילי לעבאסי היה אחד מהיוצרים הבולטים בז'אנר, וסלים הללי נחשב גם הוא לאחד מהמבצעים הטובים בז'אנר.
כיום ידוע בתחום המוזיקאי לוק שרקי.
בשנת 2011 ספינז בוסביה ביים סרט תיעודי בשם "אל גוסטו" העוסק במוזיקת השעבי, ובמרכז העלילה חברי להקה יהודים ומוסלמים הנפגשים לקונצרט לאחר 50 שנות מלחמה.
השעבי האלג'יראי מבוצע גם בידי מוזיקאים ישראלים, ובעיקר בפיוט.
הפיוט "יעלם שבני" של רבי ישראל נג'ארה, הולבש על הלחן של עבד אל-קאדר שאו לשיר Chehilet Laayani ומבוצע בידי פייטנים שונים במסורת יהדות מרוקו.
במצרים, שעבי מתייחס למוזיקת רחוב פופולרית ממעמד הפועלים, שהתפתחה מסגנון הבלאדי המצרי בקהיר בשנות ה-70 של המאה ה-20. למרות השם הזהה, השעבי של אלג'יריה ומרוקו שונה מהשעבי המצרי, והוא גם ותיק יותר מזה המצרי.
השעבי המצרי החל כצורה חדשה של מוזיקה אורבנית, המבטאת את הקשיים והתסכולים של החיים המודרניים במצרים, והטקסטים שבו מערבים לעיתים פוליטיקה והומור.
הזמר חכים הוא אמן המזוהה עם השעבי המצרי.
שעווה בקו ביקיני היא הסרת שער הערווה באמצעות שעווה.
שעווה המשמשת לצורך הסרת השער באזור המפשעה יכולה להיות ייעודית להסרת שיער באזור זה או שעווה אחרת, חמה או קרה, הנדבקת לשערות ומוציאה אותן מהשורש בעת משיכה מהירה, לעיתים בעזרת רצועות בד.
המונח "שעווה בקו ביקיני" קשור לרוב להסרת שיער באזור אצל נשים, אך גם גברים עושים לעיתים שעווה באזור זה.
קו הביקיני הוא אזור הרגל העליונה והירך הפנימית שבה בדרך כלל צומח שיער ערווה שאינו מכוסה על ידי חלקו התחתון של בגד ים ביקיני.
בתרבויות מסוימות, נוכחות של שיער גלוי באזור זה יכולה להיחשב מביכה, מה שעשויה להיות אחת הסיבות לכך שנשים נוהגות להסיר שם שיער.
ישנם אנשים המסירים שיער ערווה גם במקומות שאינו חשוף מסיבות שונות הקשורות לאסתטיקה, טיפוח גוף, היגיינה, תרבות, דת או אופנה.
ניתן להסיר שיער ערווה במגוון טכניקות מלבד שעווה: גילוח, הסרה באמצעות סוכר מחומם, אפילציה, הסרת שיער בלייזר או באמצעות קרמים להסרה כימית.
תהליך הסרת השיער בשעווה מתחיל במריחת שעווה מומסת, בדרך כלל חמה, על שיער הערווה אותו מעוניינים להסיר.
השעווה, שנדבקת לשיער כשהיא מתקשה, לרוב מכוסה לאחר מכן ברצועות בד קטנות.
כאשר השעווה מתקשה מספיק, הבד הנשלף במהירות מסיר את השיער מהשורש כשהשעווה נמשכת.
שעווה יכולה להתבצע באופן עצמאי באמצעות ערכה ביתית או על ידי קוסמטיקאית במספרה או בספא.
באזורים בהם טרם הוסר שיער או שלא הוסר זמן רב, ייתכן שיהיה צורך בגזירה או בגילוח מקדים של שיער הערווה באמצעות מספריים או סכין.
לפני תחילת התהליך מומלץ לבצע בדיקה לזיהוי רגישות או אלרגיה של העור, בדרך כלל באזור הירך העליונה.
לפעמים לאחר הסרת השיער בשעווה, במיוחד לאחר תקופה ארוכה של הסרה בתדירות גבוהה, תהיה האטה בקצב צמיחת השיער המחודש.
לפני ביצוע הסרת השיער בשעווה מקובל למרוח חומר מחטא על האזור.
השעווה נמרחת בעזרת מרית לכיוון צמיחת השיער בשטח מצומצם יחסית.
לאחר המריחה, כאשר השעווה יציבה מספיק אך עדיין גמישה, נמשכות רצועות השעווה נגד כיוון צמיחת השיער תוך שמירה על עור מתוח.
כאב הנובע ישירות מהליך הסרת השיער בשעווה יכול להיות כאב קל החולף בתוך מספר שניות.
חלק מהאנשים החווים כאב בפעם הראשונה יחוו כאב מופחת בפעמים הבאות.
לקיחת תרופות שונות נוגדות דלקת (למשל כדורים המבוססים על איבופרופן) כשעה לפני השעווה עשויות להפחית כאב פוטנציאלי מהשעווה.
תכשירים לאילחוש מקומי של העור, למשל משחת אמלה , יכולים גם הם לסייע בהפחתת כאבים.
שעווה באזור קו הביקיני במהלך ההיריון בדרך כלל כואבת יותר, בשל רגישות מוגברת.
סוג השעווה המשמש לקווי ביקיני עשוי לרוב מתערובת של דונג דבורים ושמן והוא עדין יותר מהשעווה המשמשת בדרך כלל להסרת שיער במקומות אחרים בגוף.
שעווה המבוססת על דונג דבורים נחשבת לחזקה ויעילה יותר בהסרת שיער הערווה העבה והגס יותר.
לעיתים כתוצאה מהתהליך עלולים להיווצר פצעונים או צמיחה של שיערות הפוכות.
שערות בודדות ניתנות להסרה בעזרת פינצטה או אפילציה.
אי הנוחות בעקבות ההליך נמשכת בדרך כלל יומיים עד חמישה ימים.
מריחת שמנים מרגיעים שונים כמה ימים לאחר השעווה יכולה לסייע בהחדרה של לחות לעור ולהפחית כאבים וזיהומים דלקתיים אפשריים.
עם הסרה חוזרת ונשנית לאורך זמן, נחלש שיער הערווה וגדל לאט יותר, מה שמוביל להסרה קלה יותר עם פחות כאבים.
יש אנשים שבוחרים לעצב את שיער הערווה שלהם בדרכים שונות בהתאם למגמות חברתיות שונות או כביטוי לסגנון או לאורח החיים שלהם.
שיער ערווה טבעי מתייחס לשיער ערווה שלא עוצב ולא הוסר כלל.
"גזוז" או "חתוך" מתייחס לשיער ערווה מעוצב שלא הוסר לחלוטין, מלבד גילוח פנים הירכיים.
חלק מהנשים מקצצות חלק מהשיער באזור ומותירות שיער באזור שפתי הפות תוך הסרת שיער באזור כף הערווה.
שיער ערווה עשוי להיות מעוצב במספר סגנונות בסיסיים אליהם מתייחסים בשמות שונים.
מכונים להסרת שיער משתמשים לעיתים בשמות ייחודיים משלהם לסוגי שעווה נפוצים, למשל בהתייחס לסגנון הברזילאי כ"קו הנחיתה", "מוהוקיני" או "מולי מונטי".
שלושת הסוגים העיקריים מתוארים להלן:
שעווה אמריקאית היא הסרה של שיער הערווה רק באזור שלא מכוסה בבגד ים, בחלק העליון של הירכיים ומתחת לטבור.
סגנון זה מכונה גם "שעוות ביקיני בסיסית", או "קו ביקיני", שכן הוא כרוך בהסרת שיער בשעווה מהצדדים ליצירת משולש כך שלא ניתן לראות שיער ערווה בעת לבישת בגד ים.
בעת ביצוע הסרת שיער בסגנון אמריקאי לרוב תלבש האישה תחתוני ביקיני או תחתונים רגילים.
שעווה אמריקאית רגילה אורכת כ־20 עד 30 דקות.
שעווה צרפתית (המכונה לפעמים רצועת נחיתה או שעווה ברזילאית חלקית) משאירה רצועה אנכית של שיער ערווה ברוחב של ובאורך של בערך, ממש מעל הפות.
ניתן להסיר שיער סביב אזור פי הטבעת והשפתיים.
שעווה ברזילאית (או שעוות ספינקס) היא הסרה של כל שיער הערווה מאזור האגן, הפות, השפתיים, חיץ הנקביים (הפרינאום) ופי הטבעת, לעיתים תוך השארת רצועה דקה של השיער על כף הערווה.
שעווה ברזילאית ידועה גם בשם שעווה ברזילאית מלאה, שעווה ביקיני מלאה, או שעווה הוליוודית.
סגנון זה נקרא לראשונה שעווה ברזילאית על ידי סלון "ג'יי סיסטרס" במנהטן, שהוקם ב-1987 על ידי שבע אחיות מברזיל.
שעווה ברזילאית שנויה במחלוקת יותר מסוגי שעווה אחרים.
כמו כל שעווה, זו יכולה להיות חוויה פיזית כואבת במהלך ההסרה וגם לאחר מכן.
המבקרים את הסגנון הזה טוענים כי שעווה ברזילאית יכולה לתרום למראה של קטינה אצל אישה בוגרת, וכי ייתכן שזו אחת הסיבות לפופולריות שלה בתעשיית המין.
בשנת 2016 פרסם כתב העת של איגוד הרפואה האמריקאי מחקר, בו נמצא כי מתוך 3,316 נשים אמריקאיות שנבדקו, 84% דיווחו על היסטוריה של טיפוח שיער ערווה במהלך חייהן, כאשר 59% מהן דיווחו כי המניע העיקרי להסרה הוא היגיינה.
לשעוות ביקיני נזקפת הפחתה עולמית משמעותית במקרים של כיני ערווה.
עם זאת, הקהילה הרפואית ראתה עלייה לאחרונה בפוליקוליטיס, או זיהום סביב זקיק השערה, אצל נשים המשתמשות בשעווה או מגלחות את אזור הביקיני שלהן.
לפי האתנולוג פ' פאוסט, במחקר משנת 1901, הסרת שיער גוף, כולל שיער ערווה על הפות, הוא מנהג שמאפיין נשים מקאסטת הנאיר בהודו.
בחברות שונות בעולם המערבי, הסרת שיער גוף נשי (למעט שיער ראש, ריסים וגבות) נחשבה באופן מסורתי כנאותה כשמדובר בשיער באזורים הגלויים לעין.
ביחס לשיער הערווה, עם השינוי בהתפתחות בגדי הים ומזעור של האזורים המכוסים בבד, בייחוד מאז הכניסה לאופנה והפופולריות של הביקיני מאז 1946, והיעלמותה של החצאית בבגדי ים, גם עיצוב שיער הערווה נכנס לאופנה.
הנוהג להסיר חלק גדול יותר משיער הערווה המשיך עם התחזקות בפופולריות של בגדי ים אפילו קטנים יותר מביקיני, כגון החוטיני, שחשף את הישבן.
שינויים בסגנונות ההלבשה התחתונה גם הם עודדו את הסרת שיער הערווה ואת סגנון ה"מפשעות העירומות", כלומר, הסרת סך של שיער הערווה, כגון סגנון ברזילאי מלא או סגנון הספינקס.
מפשעה חלקה לחלוטין נחשבת לעיתים כנותנת מראה צעיר יותר.
על פי החוקרים צצ'לר, דווין ודרקסלבואר, הסרת כל שיער הגוף הנראה נתפסת כהיבט חשוב בנשיות.
כיום יש שיטות אחרות וחדשניות יותר להסרת השיער, שנחשבות נפוצות יותר מאחר שהן גורמות פחות כאב בעת ההסרה ונחשבות ליעילות יותר.
שעה מכושפת היא סדרת טלוויזיה אנתולוגית אמריקאית-קנדית מסוגת אימה-פנטזיה.
הסדרה מבוססת על הסרט "שעה מכושפת: אל תחשבו על זה" משנת 2007 ועל האנתולוגיות The Haunting Hour ו-Nightmare Hour של ר.
סטיין, ששודרו במקור ברשת The Hub ב-29 באוקטובר 2010 ועד ל-11 באוקטובר 2014. הפרק היחיד שנלקח מתוך האנתולוגיה של The Haunting Hour היה "החבר הדמיוני שלי", בעוד שהפרק היחיד שלא נעשה בו שימוש מ-The Nightmare Hour היה "הפוך אותי למכשפה".
שבעת הפרקים של העונה הרביעית שודרו ב-Discovery Family ב-18 באוקטובר 2014 ועד ל-29 בנובמבר 2014.
הסדרה הופקה על ידי דה הצ'רי, סרטי אינסנדו ופרום סטריט פיקצ'רס והופצה על ידי אנדמול.
סטיין הייתה אחת מארבע הסדרות המקוריות של The Hub שזכו בפרס CINE Eagle Eagle על "הפקה וסיפור סיפורים באיכות גבוהה".
כלפי הסדרה הופנו שבחים ביקורתיים לאורך כל תקופת השידור שלה והיא נחשבת לסדרת אנתולוגיית האימה הטובה ביותר לבני נוער, כמו גם לאחת מאנתולוגיות האימה הטובות ביותר בכלל, עם שבחים שהופנו כלפי המשחק (הן מהשחקנים הילדים והן מהשחקנים הבוגרים), ההפקה, התסריט, העריכה, צורת סיפור והצגת הסיפורים, האווירה והאפקטים שהוצגו בה.
כל עונותיה של "שעה מכושפת" שודרו בישראל במלואן בערוץ הילדים.
הסדרה זכתה להצלחה רבה במדינה ושודרה בה מספר פעמים, כמו גם העובדה שהתקיימו שידורים מיוחדים של הסדרה בערוץ הילדים בעת ימי שישי ה-13. ב-8 בדצמבר 2014, אישר סטיין באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי העונה הרביעית תהיה האחרונה.
לפני שידור הסדרה דיווח היוצר שלה, ר.
סטיין, בטוויטר ש"שעה מכושפת" תהיה דומה לסדרה הקודמת שלו, "צמרמורת" .
בדומה ל"צמרמורת", כל פרק כולל סיטואציה מפחידה שתכלול רוחות רפאים, חייזרים, מכשפות, זומבים ומפלצות.
עם זאת, קווי הסיפורים הרבה יותר אפלים מאלו של "צמרמורת" וזאת, בנוסף לכך שחלקם תוארו כ"אפלים מאוד".
בנוסף, המוות בתוכנית אינו מוגבל לאנטגוניסטים ולדמויות מינוריות, כאשר כמה סיפורים מסתיימים בכך שהגיבורים הראשיים נהרגים.
עם זאת, ישנם כמה פרקים עם סוף טוב בדומה לרוב הפרקים של "מי מפחד מהחושך?", ששודרה מ-1992 ועד 2000.
שסתום פרפר הוא שסתום שמבדד או מווסת את זרימת הנוזל.
מנגנון הסגירה הוא דיסק שמסתובב.
הפעולה דומה לזו של שסתום כדורי, המאפשר כיבוי מהיר.
שסתומי פרפר מועדפים בדרך כלל מכיוון שהם עולים פחות מעיצובי שסתומים אחרים, ומשקלם קל יותר כך שהם זקוקים לפחות תמיכה.
מוט עובר דרך הדיסק אל מפעיל בצד החיצוני של השסתום.
סיבוב המפעיל הופך את הדיסק במקביל או מאונך לזרימה.
שלא כמו שסתום כדורי, הדיסק נמצא תמיד בתוך הזרם, כך שהוא גורם לירידה בלחץ, גם כשהוא פתוח.
שסתום פרפר הוא ממשפחת שסתומים הנקראים שסתומי רבע סיבוב.
בפעולה, השסתום פתוח או סגור לחלוטין כאשר הדיסק מסובב רבע סיבוב.
ה"פרפר" הוא דיסק מתכת המותקן על מוט.
כאשר השסתום סגור, הדיסק מסובב כך שהוא חוסם לחלוטין את המעבר.
כאשר השסתום פתוח לגמרי, הדיסק מסובב רבע סיבוב כך שהוא מאפשר מעבר כמעט בלתי מוגבל של הנוזל.
ניתן גם לפתוח את השסתום בהדרגה כדי להגביל את הזרימה.
ישנם סוגים שונים של שסתומי פרפר, כל אחד מותאם ללחצים שונים ולשימוש שונה.
בתעשיות התרופות, הכימיות והמזון, שסתום פרפר משמש כדי להפסיק את זרימת המוצר (מוצק, נוזל, גז) בתהליך.
השסתומים המשמשים בתעשיות אלו מיוצרים בדרך כלל על פי הנחיות נוהלי ייצור נכונים עדכניים.
שסתומי פרפר בדרך כלל החליפו שסתומים כדוריים בתעשיות רבות, במיוחד נפט, בשל עלות נמוכה יותר וקלות ההתקנה.
שעון הוא מכשיר למדידת זמן.
קיימים סוגים שונים של שעונים, כגון שעוני יד, קיר ודיגיטליים, המציגים את השעה הנוכחית ולעיתים נתונים נוספים.
בנוסף, ישנם שעונים שמיועדים למדידת פרקי זמן מוגדרים, כגון שעוני עצר (סטופר).
שעונים מציגים זמן בפורמט של 12 או 24 שעות.
לאורך ההיסטוריה פותחו גם התקני מדידת זמן כמו שעוני שמש, חול ומים.
שעון שמש – שעון השמש הראשון היה פשוט מאוד.
היה זה מקל זקוף הנעוץ באדמה, שצלו נופל על קיר או על אבן זקופה, בה יש שנתות שמראות את השעות.
מכיוון שהשמש זורחת ממזרח ועוברת למערב דרך הדרום (בחצי הכדור הצפוני), הצל נע במעגל ומורה על שעות היום.
חסרונו הוא בחוסר הדיוק שלו, הנובע ממיקומי הזריחה והשקיעה המשתנים בחורף ובקיץ.
בעיה נוספת הייתה שהוא אינו עובד בלילה.
עם השנים והצטברות הידע האסטרונומי השתכללו שעוני השמש מאוד, אך בעיות בסיסיות נותרו: על מנת לציין שעה מדויקת, על שעון השמש להיות גדול מאוד – עשרות מטרים – וממילא אין כל אפשרות לשאת אותו.
בנוסף, נקודת תורפה של שעוני שמש הייתה פשוט עננות.
שעון חול הוא מתקן למדידת פרק זמן נתון.
השעון מורכב משני מכלים קטנים, שהאחד מהם קבוע במהופך מעל השני וביניהם חור קטן.
המכל העליון ממולא בחול דק היורד בקצב קבוע אל המכל שמתחתיו בתוך פרק זמן מסוים.
למדידה נוספת יש להפוך את המתקן וחוזר חלילה.
שעוני החול הופיעו במאה הראשונה לספירה.
עד היום יש אנשים שמשתמשים במטבח בשעוני חול של 3 או 4 דקות לבישול ביצים.
כמו כן, בסאונה יבשה נהוג להשתמש בשעון חול למדידת משך הזמן המרבי המומלץ לשהיה במקום.
שעון נר שעוני נר היו נרות שלאורכם (או על לוח מאחוריהם) היו שנתות לציון הזמן, וקיומם מתועד כבר במאה השישית לספירה.
ניתן היה לקבל מהם דרגת דיוק רצויה – נרות דקים שימשו למדידת דקות ואף חלקי דקות, ועבים למדידת שעות.
ניתן בקלות היה לקבל מהם קוצב זמן או שעון מעורר, על ידי חוט כותנה הכרוך סביב הנר במקום המתאים ואליו קשורה משקולת קטנה.
כשהנר הגיע אל החוט החוט נשמט או נשרף, והמשקולת נפלה לתוך קערת מתכת בהשמיעה צלצול חזק למדי.
יתרון ניכר של שעוני הנר על פני שעוני השמש היה חוסר תלותם לא באור יום ולא בשמיים נקיים מעננות לפעולתם.
עיקר השימוש בהם היה בשעות הלילה.
חסרונותיהם מנו את הצורך במאגר נרות גדול למדי (לפחות נר לכל לילה) ובכיול השנתות לכל אצוות נרות, שכן מהירות הבעירה השתנתה עם שינוי הרכב חומר הבעירה, הרכב שלא היה ניתן לשליטה מדויקת בטכנולוגיית ימי קדם.
שעון מים בנוי ממכל גדול מלא מים.
בתחתית מכל המים מותקן צינור, שממנו זורם זרם דק של מים הנשפך לכוס בכל שנייה.
מדידת זמן בשעונים אלה נעשתה על ידי שימוש בזרימה קצובה.
שעון מכני הומצא לפני המאה ה-17, ומבוסס על ההבחנה של גלילאו שבזוויות קטנות קצב תנודת מטוטלת קבוע ללא תלות בזווית התנודה.
בהמשך נעשה שימוש בקפיץ מתנודד ("קפיץ השערה") שמסתובב הלוך ושוב ומחקה בכך את פעולת המטוטלת.
קצב התנודה קובע את מהירות הסיבוב של מערכת גלגלי שיניים המחוברים למחוגים או לתצוגה מכנית דיגיטלית.
במאה ה-17 השעונים המכניים סבלו מחוסר דיוק ניכר בשל הקושי לחרוט גלגלי שיניים מדויקים וקיום חיכוך לא קבוע סביב מנגנון המטוטלת וקפיץ השערה.
עם שיפור ברמת הייצור, הגיעו שעונים מכניים לרמת דיוק טובה מאוד.
שעון מכני מדויק דורש שעות עבודת רבות של אוּמן מומחה, ולכן מחירו יקר מאוד.
שעון אלקטרוני הוא שעון המבוסס על מעגל תהודה חשמלי.
דגמים מוקדמים כללו בדרך כלל מעגל תהודה מורכב מקבל וסליל מחוברים במקביל, אך בהמשך נתפס מקומם על ידי פטישון כיוון (Tuning Fork) כדוגמת מנגנוני Accutron, ובהמשך גם על ידי מנגנוני קוורץ המבוססים על גבישי קווארץ שרוטטים בקצב קבוע בהיותם תחת מתח חשמלי.
את תנודות הגביש ניתן לתרגם לתצוגה דיגיטלית או אנלוגית.
לשעוני קוורץ דיוק אופייני של שנייה אחת מדי יממה.
שעוני היד הראשונים שהתבססו על מנגנון קוורץ פותחו על ידי חברת לונג'ין תחת המותג Ultra Quartz, ובהמשך על מגנון דומה שהופץ על ידי חברת Seiko היפנית.
כיום, רוב שעוני היד שנמכרים מבוססים על מנגנון קוורץ.
שעון כיס הוא שעון שהומצא במאה ה-16 הוכנס לכיס, בדרך כלל מחובר למקטורן בשרשרת.
שעון יד הוא שעון קטן שאפשר לעונדו על פרק היד, כצמיד.
כך אפשר לראות מה השעה בקלות יחסית, בכל זמן ובכל מקום.
יש שעוני יד דיגיטליים ויש שעוני יד אנלוגיים.
יש שעונים המעוצבים בצורה שונה לגברים, נשים וילדים.
יש שעונים המראים את התאריך ויש המוגנים מפני מים.
שעון עֶצֶר (סטופר) משמש בתחרויות ספורט, כדי למדוד זמני ריצה ועוד.
שעון עצר בנוי כך שרק כאשר לוחצים בלחצן אחד הוא מתחיל לפעול וכשלוחצים שוב הוא מפסיק לפעול.
שעון עצר משמש למדידת זמן קצוב בלבד ולא כדי לדעת מה השעה.
היום, כמעט בכל שעון יד יש סטופר.
שעון זריקות הוא שעון המשמש בתחום הספורט, כדי לזרז את קצב המשחק של משחקי כדור שונים.
שעון שחמט הוא צירוף של שני שעונים הקוצבים את הזמן הנותר לכל אחד משחקני השחמט.
הפעלת שעון היריב עוצרת את התקדמות השעון של השחקן ולהפך.
בשעונים מסוימים ניתנת תוספת זמן עם כל לחיצה כך שבמהלך פעולת השעון הזמן המוקצב לשחמטאי יורד, ועם הלחיצה על השעון מתווספות לזמן המוקצב מספר שניות (בדרך כלל 3 שניות לכל לחיצה).
שעון קיר, הוא שעון גדול התלוי על קיר.
במקומות רבים בעולם יש על בניינים ובמקומות מרכזיים שעוני קיר גדולים, שאפשר לראותם מרחוק.
סוג מיוחד של שעוני הקיר הוא שעון המטוטלת, הנקרא גם אורלוגין.
זהו שעון שבתחתיתו קבועה מטוטלת, המתנדנדת בקצב קבוע מצד לצד ומווסתת את תנועת המנגנון שלו.
גלילאו גליליי גילה את מחזוריות המטוטלת, פיתח וייצר שעונים שהתבססו על תנועה מחזורית.
שעון המטוטלת הומצא במאה ה-17.
שעון קוקייה הוא שעון מטוטלת המעוצב בצורת בית קטן מעץ, שמדי שעה עגולה יוצאת מתוכו בובת עץ (לרוב בדמות ציפור קוקייה) המשמיעה את הצליל "קוקו" מספר פעמים כמספר השעה.
שעון מעורר שעון המורכב מלוח ספרות ומחוגים או שעון דיגיטלי.
השעון המעורר משמיע צלילים בשעה המדויקת שאליה כיוונו אותו, כדי להעיר מהשינה או להזכיר מה השעה.
יש מחוג מיוחד שאיתו מכוונים את השעה, או כפתור מיוחד בשעון דיגיטלי.
שעון נוכחות הוא שעון לצורך איסוף נתונים על נוכחות בעבודה.
כרונומטר הוא שעון בעל דיוק רב, המשמש בכלי שיט למציאת השעה בקו אורך 0 – קו גריניץ'.
שעון אטומי הוא שעון העושה שימוש בתהודה מגנטית ונחשב כמודד זמן מדויק ביותר.
סוג נוסף של שעון אטומי הוא שעון אטומי אופטי, המשתמש בלייזר ובמסרק תדרים במקום גלי מיקרו ומונה שבהם משתמשים בשעון אטומי.
מגדל שעון הוא מגדל נושא שעון בולט, לרווחת הציבור.
לרוב כחלק ממבנה ציבורי כגון בית עירייה או כנסייה, אם כי קיימים מגדלי שעון שאינם חלק ממבנה.
במבנים רבים כאלה מצויים גם פעמונים, ואלה, בדומה לקוקייה, מודיעים את השעה למרחוק בעזרת מספר הצילצולים אותם הם מצלצלים כל שעה עגולה.
בעבר, כששעונים אישיים היו נפוצים פחות, לשעונים כאלה הייתה חשיבות רבה בהודעת השעה לתושבי היישוב.
המנהג לצלצל בפעמוני כנסיות עדיין נפוץ באירופה.
דוגמאות למגדלי שעון – המגדל בכיכר השעון ביפו והמגדל בעל פעמון הביג בן בלונדון.
שעון 400 יום הוא שעון המשתמש במטוטלת פיתול ומותחים אותו רק פעם בשנה.
שעון אח הוא שעון מכני קטן המשמש לקישוט הבית, בדרך כלל מוצב על הקמין, או על מדף.
שעון חכם הוא שעון יד אלקטרוני, שבנוסף לפעולתו כשעון הוא מתממשק לרוב עם טלפון חכם ומציג התראות כגון הודעות אימייל והודעות SMS, ואף מציג מידע חיוני על הגוף של העונד אותו.
1336 – נבנה שעון על ידי ריצ'רד וולינגפורד בכנסית סנט אולבנס.
השעון שייצר וולינגפורד הכיל סקאלה גדולה בעלת אופי אסטרולוגי, שהראה את השמש והירח, ומפת כוכבים.
פעמון צילצל כל ארבע שעות.
מספר הפעימות של הפעמון ציינו את השעה.
1364 – גויובני דדונדי בפדובה, איטליה בנה שעון שלא קיים היום, אבל תיאורים ותוכניות הייצור נשמרו, באופן שאפשר בניית מודלים משוחזרים.
התוכניות הדגימו את המהירות בה הפכה חשיבה אודות שעון מכני לידי ביצוע בפועל.
המניע לפיתוח שעון מדויק נבע מרצון אסטרונומים לחקור את תנועת הכוכבים.
השעון של דדונדי היה בעל שבע צלעות, התנשא לגובה מטר אחד, הכיל לוח מחוגים שהראה את השעה כולל דקות, את התנועה של כל הכוכבים הידועים, ולוח שנה אוטומטי.
לא נשארו רישומים אודות רמת הדיוק של השעונים מאותה תקופה.
הם לבטח כוונו ידנית כל יום כדי לתאם אותם למציאות.
1410– השעון האסטרונומי בפראג – בפראג החל לפעול שעון אסטרונומי מיוחד.
מרבית מרכיביו המכניים מקוריים ועובדים.
השעון מודד שלושה סוגי זמן ארציים: שעון גרמני – שהוא שעון מרכז אירופה, מוצג באמצעות ספרות רומיות מוזהבות (24 שעות) וסמן היד.
שעון צ'כיה ישן – שמתחיל בכל יום בשקיעת השמש, מוצג על ידי דיסקה חיצונית המסתובבת סביב הלוח בספרות גותיות (בהמשך סמן היד המוזהבת) ושעון בבלי – הזמן הבבלי המכונה גם זמן פלנטרי או שעות זמניות, מחלק את היום ל-12 חלקים שוים,מוצג על ידי ספרות שחורות וסמן השמש.
השעון מותקן על הקיר המערבי של בית העירייה הישן.
את המנגנון המקורי התקין השען מיקולאש מקדאן והפרופסור לאסטרונומיה יאן שינדל.
ב-1490 הוסיף האומן האנש לוח שנה ובובות.
ב-1886 השעון שופץ וכיום לצורך תפעולו הוא נעזר בכרונומטר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשרף בית העירייה והשעון ניזוק, לאחר המלחמה השעון שופץ ותוקן.
1668 – מתפרסם ספר של כריסטיאן הויגנס אודות מטוטלת פיזיקלית והוכיח שזמן מחזור של תנודת מטוטלת תלוי באורך המטוטלת.
1675 – כריסטין הוגינס רושם פטנט על שעון כיס.
בעברית של המאה ה-19 ניתנו לשעון שמות דוגמת "מורה שעות", "מד זמן", "כלי שעה", "כלי מראה שעות", "מתקן שעות" או "אורלוגין", מילה המופיעה במדרשים שמקורה ביוונית, ומשמעותה – מודד זמן.
המילה העברית "שעון" היוותה תחדיש של יחיאל מיכל פינס, שהיה ממחיי השפה העברית, על בסיס המילה "שעה".
כשאומצה המילה "שעון", התייחדה המילה העתיקה אורלוגין לשעון קיר גדול.
בפתח ספרו של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", פוגשת אליס ארנב המתבונן בשעון הכיס שלו ורוטן כי הוא מאחר, והליכתה בעקבותיו מובילה אותה אל ארץ הפלאות.
בסרט "ספרות זולה" חוזר הגיבור בוטש להציל את השעון היקר שהועבר לו בירושה, ומוביל עצמו לסכנה גדולה ולהיחלצות הירואית.
שעון גריניץ' הוא שעון אסטרונומי היסטורי הנמדד לפי קו האורך 0, הנקרא גם קו גריניץ'.
קו זה עובר דרך מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', שברובע גריניץ' בעיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
שעון גריניץ' שימש בעבר כשעון הבינלאומי.
כיום נעשה שימוש ב-UTC - זמן הנמדד לפי שעון אטומי מודרני .
שעון גריניץ' הוא שעה קבועה לכל מקום על פני כדור הארץ ללא התחשבות באזורי זמן שנקבעים לפי קו האורך בו נמצאים.
לאדם הנמצא בלונדון ולאדם הנמצא באוסטרליה, השעה בשעון גריניץ' זהה.
עם זאת בבריטניה השעון ברובע גריניץ' עצמו (השעון שעל הקיר) משתנה בקיץ לפי שעון BST - (British Summer Time)
GMT נמדד על ידי מציאת השעה ביום בה השמש נמצאת בנקודה הגבוהה ביותר במסלולה (מרידיאן אנלמה), כפי שזו נראית ממצפה הכוכבים.
זוהי השעה 12:00 בצהרים לפי שעון גריניץ'.
עקב צורת מסלול כדור הארץ והאטת סיבובו, יש הפרש בין זמן זה לבין השעה האמיתית.
למעשה, שעון גריניץ' אינו נמצא בשימוש האזרחי.
בשימוש האזרחי משתמשים בשעון מקומי.
בבריטניה ופורטוגל השעון המקומי זהה ל-GMT.
קווי אורך שונים מיוחסים ל-GMT, למשל בכל אירופה המרכזית, מספרד ועד פולין נהוג זמן CUT שהוא GMTּ+1, בישראל השעון הוא GMT+2 (מה שאומר: שעתיים מאוחר יותר משעון גריניץ'.
בשעון קיץ זה שלוש שעות).
שעון אטומי הוא שעון המבוסס על מעברים בין רמות אנרגיה אטומיות, היוצרים אות מחזורי בעל תדירות שהשינויים בה נמוכים במיוחד, ומנייתה מאפשרת אומדן זמן בדיוק גבוה.
שעונים אטומיים הם השעונים המדויקים ביותר בנמצא, והם משמשים כמקורות התקניים לזמן, בגלל דיוק התדירות הגבוה שלהם.
אות השעון שיוצרים מספר שעונים אטומיים מופץ ברחבי העולם בדרכים שונות ומשמש, בין היתר, להפעלת רשתות טלפון ומערכות ניווט לווייניות.
לא כל שעון אטומי מראה את השעה.
רוב המכשירים המכונים "שעון אטומי" מייצרים רק תדר כלשהו שדיוקו גבוה (כלומר, שוֹנוּתוֹ נמוכה).
כיוון שהתדר ידוע, ניתן למנות את מספר המחזורים באות השעון וכך לעדכן את השעה.
למשל, אם השעון מייצר אות בתדר 1 מגה הרץ, אז מדי מיליון מחזורים חולפת שנייה אחת, ויש לקדם את הזמן המוצג בהתאם.
את מניית המחזורים מבצע מונה מתאים.
כך למשל, אם אות השעון הוא גל מרובע, קל למנות את המחזורים על ידי ספירת מספר הפעמים שבהן האות חוצה את האפס.
שעונים אטומיים מסתמכים על תהודה אטומית, שיוצרת אות מחזורי שאותו מודד מונה (counter).
השעונים האטומיים הראשונים התבססו על מייזרים (מכשירים המשתמשים בקרינה כדי להגביר גלי מיקרו), אך כיום השעונים המתקדמים מבוססים על מערכות מדויקות יותר, הכוללות אטומים "קרים" ועל מקורות אטומיים.
מכונים לאומיים לתקנים מגיעים לסטיית שעון של פחות מ־10-9 שניות (ננו־שנייה) ביום.
השעונים מקיימים סקאלת זמן רציפה, הנקראת זמן אטומי בינלאומי (International Atomic Time - TAI).
לשימוש אזרחי קיימת סקאלה נוספת - זמן אוניברסלי מתואם (UTC - Coordinated Universal Time).
UTC נגזר מ־ TAI, אך מסונכרן עם מעבר הימים והלילות לפי תצפיות אסטרונומיות.
השעון האטומי הראשון נבנה ב־1949 במכון התקנים הלאומי האמריקאי.
את השעון האטומי המדויק הראשון בנה לואיס אסן ב־1955 במעבדה הלאומית לפיזיקה בבריטניה.
שעון זה התבסס על מעברים של אטום צסיום־133. הדבר הוביל להגדרה בינלאומית מוסכמת כי יחידת הזמן "שנייה" תתבסס על זמן אטומי.
באוגוסט 2004 הציגו מדעני המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית (NIST) שעון אטומי בגודל שבב.
על פי החוקרים, גודל השעון הוא כמאית מגודלם של שעונים אטומיים אחרים.
נטען גם כי הוא צורך רק 75 מיליוואט, דבר שהופך אותו יעיל לשימוש במכשירים ניידים המופעלים על ידי סוללות חשמליות.
בישראל מיוצרים שעונים אטומיים על ידי חברת "אקיוביט".
ארבעה שעונים אטומיים ממוקמים במעבדת הזמן הישראלית במעבדה הלאומית לפיזיקה שבאוניברסיטה העברית בירושלים..
לבניית מייזרים היוצרים תדירות מדויקת, משתמשים בתאים שבהם גז מיונן לוהט, לרוב צסיום, שהוא היסוד המשמש להגדרה הבינלאומית של השנייה.
מאז 1967 מוגדרת השנייה במערכת היחידות הבינלאומיות SI כ־9,192,631,770 מחזורי מעבר (תדירות רטט) בין שתי רמות אנרגיה של אטום צסיום־133. ההגדרה הזו הופכת את מתנד הצסיום (הקרוי גם שעון אטומי) לתקן העיקרי עבור מדידות זמן ותדירות.
יחידות פיזיקליות אחרות, כמו וולט ומטר, מסתמכות על ההגדרה של שנייה כחלק מהגדרתן.
ליבת השעון האטומי מורכבת מחלל ובו גלי מיקרו וגז מיונן, מתנד רדיו מתכוונן, ולולאת משוב המשמשת לכוון את המתנד לתדירות המדויקת של אפיון הקליטה, המוגדרת לפי תכונות אטומים בודדים.
משדר המיקרוגל ממלא את התא בגלי רדיו עומדים.
כאשר תדירות גלי הרדיו תואמת את תדירות המעבר של הצסיום, אטומי הצסיום בולעים את גלי הרדיו ופולטים אור.
גלי הרדיו מעוררים את האטומים (גורמים להם לעלות) לרמת אנרגיה גבוהה יותר, שבה המרחק הממוצע של האלקטרונים המעוררים מהגרעין הוא גדול יותר.
כאשר האטום המעורר דועך בחזרה לרמת היסוד, נפלטת האנרגיה כפוטון, ואוסף הפוטונים הנפלטים יוצר אור שניתן לגילוי.
תא פוטואלקטרי ממיר את האור הפוגע בו לזרם חשמלי.
כאשר סוטה משדר הרדיו ותדירותו שונה מתדירות התהודה, יורדת עוצמת האור, ולולאת בקרה בשעון מסיטה את תדר משדר הרדיו בחזרה לתדר הנכון, כדי לפצות על השינוי, ומחזירה אותו לתדר התהודה.
התהליך מתבסס על עירור קוונטי של רמות אנרגיה באטום.
בין כל שתי רמות אנרגיה באטום יש הפרש אנרגיה שאם נחלקו בקבוע פלאנק המצומצם נקבל את התדירות הדרושה בשביל לעורר את האטום מהרמה האחת לרמה הגבוהה יותר, שהיא (תדירות זו נקראת תדירות תהודה).
אם בוחרים את שתי הרמות כך שאין זוגות נוספים של רמות שהפרש האנרגיה ביניהן הוא דומה, אפשר להשתמש באטום כבוחן לתדירות הגל שפגע בו, שכן האטום יגיב רק לתדירות אחת - זו המתאימה להפרשי האנרגיה בין שתי הרמות - "תדירות תהודה".
בפועל, במקום מעברים בין שתי רמות משתמשים בתהודה של ספין של אלקטרון ברמת היסוד.
זאת מטעמים טכניים הקשורים לתדירויות שאפשר להפיק במעבדה ויכולת המנייה של המונים האלקטרוניים.
החלק המורכב ביותר בבניית שעון אטומי הוא תהליך הכוונון.
בכוונון מנטרלים תופעות לוואי לא רצויות, כגון תדירויות ממעברי אלקטרונים אחרים, עיוותים של שדות קוונטיים והשפעות טמפרטורה במנגנון.
לדוגמה, תדירות גלי הרדיו יכולה להיות מכוונת בצורה גלית מעלה ומטה כדי ליצור אות מאופנן בתא הפוטואלקטרי.
אז אפשר להפריד מסר מאופנן מן האות של התא כדי ליצור סחף לזמן ארוך בתדירות הרדיו.
בדרך זו, התכונות הקוונטיות המדויקות עד מאוד של תדירות המעבר האטומית של הצסיום יכולה לשמש לכיוון מתנד המיקרוגל לאותה התדירות (פרט לחריגה קטנה).
כאשר שעון מופעל לראשונה, לוקח זמן מה עד שהוא מתייצב ומגיע לדיוקו המרבי.
מונה סופר את הגלים שמייצר משדר הרדיו.
מחשב קורא את המונה, ומבצע המרה למספר כך שניתן להציגו כשעון דיגיטלי, או גל רדיו משודר.
שיטות אחרות לבניית שעונים אטומיים מיועדות לשימושים אחרים.
שעוני רובידיום ידועים בזכות מחירם הנמוך וגודלם הקטן (עד כ־400 סמ"ק) ויציבות לזמן קצר.
הם נמצאים בשימושים מסחריים, ניידים, ובתחום התעופה.
מייזרי מימן (המיוצרים לעיתים קרובות ברוסיה) הם בעלי יציבות טובה יותר לזמן קצר, אך דיוק טוב פחות לאורך זמן.
לעיתים תקן אחד משמש לתיקון אחר: לדוגמה, שימושים מסחריים של תקן הרובידיום קיימים במקלטי GPS.
נושא פרקטי חשוב הוא משך השימוש.
לשפופרות רובידיום משך שימוש של למעלה מ־10 שנים ומחירן כ־50 דולר.
לעומת זאת, משך השימוש בשפופרות צסיום הוא כ־7 שנים ומחירן כ־$35,000. להתקני מימן משך שימוש לא מוגבל.
רוב המחקר על שעונים אטומיים עוסק בהקטנת ממדיהם, תוך שמירה על דיוק, אמינות ומחיר נמוך, דרישות שבבסיסן סותרות זו את זו.
מחקר רב מתרכז בסוגים שונים של מלכודות יונים.
תאורטית, יון בודד אשר מושהה אלקטרומגנטית, יכול להיבחן זמן ארוך, דבר העשוי להעלות את דיוק השעון, כמו גם גודלו וצריכת האנרגיה שלו.
במציאות, שעונים חד־יוניים אינם בעלי דיוק מעולה לזמן קצר, בשל התנועה הרבה של היונים.
במחקר משתמשים בקירור לייזר של יונים, עם מהודים (מכשירים המגבירים גלים על ידי תהודה) המגדילים את היציבות לזמן קצר.
רוב הקושי נעוץ בנטרול הטמפרטורה ותוצרים מכניים של הרעש במהודים ובלייזרים.
השיטה הטובה ביותר כיום היא קירור מהודי ספיר לטמפרטורה של הליום נוזלי.
על אף שמלכודת היונים קטנה מאוד, הציוד הנלווה עדיין גדול.
כמה חוקרים פיתחו שעונים עם גאומטריות שונות של מלכודות יונים.
לעננים ליניאריים של יונים יש דיוק טוב יותר לזמן קצר מאשר זה של יונים בודדים.
המערכות הטובות ביותר משתמשות ביונים של כספית.
יונים נוספים עומדים כיום לניסויים.
לאיזוטופ מסוים של איטרביום יש תדירות תהודה מדויקת באחד ממצבי המעבר שלו.
לסטרונציום יש מצב מעבר שאינו מדויק, אך ניתן לשלוט בו בלייזרים.
הדבר יכול לאפשר שעון זול, קומפקטי ועמיד לטווח ארוך.
שעון ביולוגי הוא מנגנון פנימי של אורגניזם המשמש אותו למדידת זמן, וזאת לצורך ניהול תהליכים פיזיולוגיים והתנהגותיים שמתרחשים באופן מחזורי.
מחזורים אלה מכונים מקצבים ביולוגיים והם קיימים במרבית היצורים החיים: בעלי-חיים, צמחים, פטריות ומינים מסוימים של חיידקים.
השעון הביולוגי המרכזי של האורגניזם מתבסס במקרים רבים על המקצב הצירקדי, מקצב שפועל במחזוריות של כ-24 שעות ונועד להתאים את פעילותו של היצור להשפעתה המשתנה של השמש לאורך היממה.
המקצב הצירקדי מוכתב על ידי גנים.
מוטציות של הגנים משנות את מבנה המיקצב הצירקדי.
המאפיין הבסיסי של שעון ביולוגי הוא היותו מקצב פנימי של היצור המתרחש באופן ספונטני ולא רק כתוצאה מתנאי הסביבה או מהשפעות חיצוניות.
לפיכך, לשעונים ביולוגיים יש בסיס גנטי, והם מהווים חלק מהתפתחותו התקינה של האורגניזם.
לצד זאת, שעונים ביולוגיים בהחלט עשויים להיות מושפעים מאותות חיצוניים, אשר ביכולתם לכוון את השעון ולהתאים אותו לסביבה המשתנה.
השעון הביולוגי עשוי להתייחס למגוון רחב של תופעות פיזיולוגיות.
שעון פנימי- מסגרת הזמן המורגשת על ידי הגוף של האדם, המושפעת במידה רבה ממחזור אור-חושך
שעון יממה - מנגנון מולקולרי שגורם לקצב יממה באורגניזם חי
קצב יממה - תהליך ביולוגי המציג תנודה של כ-24 שעות, כמו מחזור שינה-ערות האדם ("שעון הגוף")
שעון אפיגנטי - קבוצה של אתרי DNA ברמות מתילציה המשמשות מדיד להזדקנות הגוף
הזדקנות תוכנית ביולוגית המגבילה את תוחלת החיים של אדם
שעון מולקולרי - טכניקה המשתמשת בקצב המוטציה של ביומולקולה כדי לחשב את הזמן הפרה-היסטורי שבו התפצלו שתי צורות חיים זו מזו
ורנליזציה - התחלת פריחה של צמחים על ידי חשיפה ממושכת לטמפרטורות נמוכות במהלך החורף באקלים ממוזג
המחזור החודשי - השינוי הטבעי הקבוע המתרחש במערכת הרבייה הנשית המאפשר היריון
שעון ביולוגי של פוריות האישה
שעון ביולוגי של פוריות הגבר
השעון הצירקדי (Circadian, מלטינית: "בערך יום") הוא השעון הביולוגי החשוב והנפוץ ביותר בעולם החי.
לשעונים צירקדיים יש זמן מחזור שקרוב ל-24 שעות, בדומה לסיבובו של כדור הארץ על צירו.
לפיכך, שעונים אלה מאפשרים ליצורים חיים להתאים את עצמם להשפעתה המשתנה של השמש על סביבתם, כגון רמת התאורה, שינויים בטמפרטורה או היכולת לבצע פוטוסינתזה.
השעון הצירקדי הפנימי יכול לפעול גם בסביבה קבועה שבה אין רמזים למיקומה היחסי של השמש באותו רגע.
המיקצב הצירקדי מוכתב על ידי גנים.
מוטציות בגנים אלה משנות את אופי המיקצב.
אותות חיצוניים אשר מכונים צייטגבר (Zeitgeber, בגרמנית: "קוצב זמן") מסוגלים לכוון ולסנכרן את השעון הצירקדי הפנימי.
הצייטגבר הנפוץ והחזק ביותר הוא אור, אך גם אותות חיצוניים אחרים (למשל טמפרטורה, חומרים ביוכימיים או אינטראקציות חברתיות) מתפקדים לעיתים כצייטגבר.
בקרב צמחים ובעלי חיים רבים, המקצב הצירקדי משמש גם כבסיס לשינויים עונתיים.
בתהליך המכונה פוטופריודיזם, היצור חש בשינויים שחלים באורך היחסי של היום והלילה, ובהתאם לכך משתנה המורפולוגיה או ההתנהגות של אותו יצור לפי עונות השנה.
שיבושים בשעון זה עשויים להוביל ל"הפרעה רגשית עונתית".
לצד המקצב הצירקדי, יצורים חיים מתנהלים גם לפי מקצבים אחרים, שאורכם שונה מ-24 שעות.
תחום המחקר של מקצבים בעולם החי נקרא כרונוביולוגיה, והוא כולל בתוכו מקצבים שונים כמו:
מקצב אינפראדיאני - מקצבים שאורך המחזור שלהם ארוך מיממה, כמו נדידה ומחזורי רבייה מסוימים (למשל, מחזור הביוץ והוסת בנשים).
מקצב אולטראדיאני - מקצבים שאורך המחזור שלהם קצר מ-24 שעות, כמו מחזורי שינה הנמשכים כ-90 דקות, ומחזורי הפרשת הורמון הגדילה הנמשכים כשלוש שעות.
מחזורי גאות ושפל - שעון העוקב אחרי השינויים בין הגאות והשפל הנמשכים כ-12 שעות.
נפוץ בקרב יצורי אזור הכרית.
שעונים שמקצבם הוא דור - מחזור שכל פעימה בו מתחילה בהיווצרות האורגניזם ונגמרת במותו (או בחיידקים בהתחלקותו לשניים).
פעימת מחזור כזה מכילה, ביצורים רב תאיים, תהליך של התבגרות והזדקנות.
שעון זה עשוי להיות לעזר רב בזיהוי פלילי - גילם של רימות הזבובים בגווייה מעיד על זמן המוות.
התיעוד המוקדם ביותר של שעון ביולוגי מגיע מהמאה ה-4 לפנה"ס, כאשר אנדרוסת'נס, קפטן ספינה תחת שלטונו של אלכסנדר הגדול, תיאר תנועות עלים יומיות של עץ התמרינדי (Tamarindus indica).
התצפית המודרנית של שינויים פנימיים נעשתה על ידי המדען הצרפתי ז'אן-ז'אק ד'אורטו דה מראן במאה ה-18. הוא שם לב ששינויים בעלי דפוס מחזורי של 24 שעות בעלי הצמח מימוזה ביישנית (Mimosa pudica) נמשכו גם כאשר הצמח בודד מאותות חיצוניים, כאשר הוא נשמר בחושך.
שימנסקי הראה כי חיות מסוגלות לשמר דפוסי התנהגות בעלי מחזוריות של 24 שעות, בהיעדר אותות חיצוניים, כמו אור או שינוי טמפרטורה.
ג'וזף טקהאשי גילה את הבסיס הגנטי לשעון הביולוגי ביונקים ב-1994.
חלבונים רגישים לאור ומקצבי השעון הביולוגי כנראה הופיעו לראשונה בתאים הראשונים, במטרה להגן על שכפול ה-DNA מקרינה אולטרה סגולה במהלך שעות היום.
כתוצאה מכך השכפול בוצע בלילה.
הפטריה , משמרת את המנגנון הזה.
נראה כי המחזוריות חשובה בוויסות מחזורים ביוכימיים בתוך הפרט כמו גם בתיאום עם תנאי הסביבה.
סברה זו עולה מהתורשתיות של מקצבי השעון הביולוגי אחרי כמה מאות דורות של זבובי פירות במעבדה בתנאים קבועים, כמו גם היכולת להעלים בניסוי התנהגויות המאפיינות את השעון הביולוגי, אך לא תופעות פיזיולוגיות בשלווים.
השעון הביולוגי הפשוט ביותר המוכר כיום הוא של הפרוקריוט ציאנובקטריה.
מחקרים הראו כי ניתן לשקם את השעון הביולוגי של Synechococcus elongatus בעזרת שלושת החלבונים של האוסילטור המרכזי.
שעון זה הראה מחזוריות של 22 שעות למשך כמה ימים עם הוספת ATP.
הסברים קודמים של יכולת פרוקריוטים לשמור על מקצב השעון הביולוגי היו תלויים במנגנון המשוב של שעתוק ותרגום DNA.
טרם ידוע האם שעונים ביולוגיים ביצורים אאוקריוטים דורשים אוסילטורים מונעי תהליכי שעתוק-תרגום.
אמנם יצורים פרוקריוטים ואאוקריוטים חולקים את המבנה הבסיסי של השעון, אך לא נמצאה הומולוגיה ברמת הגנים.
דבר זה מצביע על מקור אבולוציוני שונה.
קונופקה הגנטיקאי וסימור בנזר זיהו לראשונה מרכיב גנטי של השעון הביולוגי בעזרת המודל של זבובי פירות.
שלושה קווים מוטנטים הראו התנהגות שעון חריגה - לאחד היה מחזור קצר מהרגיל, לשני היה מחזור ארוך מהרגיל ולשלישי לא היה דפוס מחזורי כלל.
כל שלושת המוטנטים הובילו לאותו גן שנקרא period.
פגמים באותו גן שויכו גם להפרעת שינה (Familial advanced sleep phase syndrome) בבני אדם, תגלית ששפכה אור על אופיו האבולוציוני של השעון הביולוגי.
כיום אנו יודעים על מרכיבים גנטים רבים אחרים של השעון הביולוגי.
יחסי הגומלין בין גנים אלו יוצרים לולאות משוב של תוצרי הגנים המובילות לתנודתיות מחזורית המודיעה לתאי הגוף מה השעה.
במחצית השנייה של המאה ה-20 חלה התקדמות בחקר השעונים הביולוגים.
כיום ידוע כי השעון הביולוגי המולקולרי יכול לתפקד בתוך התא הבודד, כלומר יש לו אוטונומיה תאית.
במקביל, תאים שונים יכולים לתקשר האחד עם השני לכדי יצירת מסר חשמלי מסונכרן.
מסרים אלו עשויים להגיב עם הבלוטות האנדוקריניות במוח ולהוביל להפרשה מחזורית של הורמונים.
הרצפטורים להורמונים אלו עשויים להיות ממוקמים בכל רחבי הגוף.
רצפטורים אלו יסנכרנו את השעונים הפריפריאליים באיברים שונים.
כלומר, המידע לגבי השעה ביום עוברת מהעין לשעון שבמוח, ודרכו שעונים בשאר הגוף מסתנכרנים.
כך, למשל, פועל התזמון של מחזור השינה ועירות, טמפרטורת הגוף, צמא ורעב.
חשיבות השעון הביולוגי בבעלי חיים
מקצב השעון הביולוגי נמצא בדפוסי השינה והאכילה של בעלי חיים, כולל האדם.
כמו כן ישנם דפוסים של טמפרטורת הגוף (גבוהה יותר בסוף היום), פעילות גלי מוח, ייצור הורמונים, רגנרציה של תאים ופעילויות ביולוגיות נוספות.
בנוסף, פוטופריודיזם - התגובה הפיזיולוגית של יצורים חיים למשך היום והלילה, הוא חיוני לצמחים ולבעלי חיים, והשעון הביולוגי הוא האמצעי למדידת משך היום.
חיזוי נכון של שינויים עונתיים של מזג האוויר, זמינות המזון או תקופת פעילותו של טורף הם חיוניים להישרדותם של מינים רבים.
אף כי אינו המדד היחיד, משך שעות האור הוא הסמן הסביבתי האמין ויציב ביותר ביכולתו לחזות שינויים עונתיים.
בין התופעות הקשורות ביותר לשינוי במשך שעות האור הן הנדידה, שנת חורף ורבייה.
מקצב השעון הביולוגי קשור למחזורי האור-חושך.
בעלי חיים, כולל בני אדם, הנשמרים בחושך מוחלט למשך תקופות זמן ממושכות, בסופו של דבר פועלים לפי מקצב פנימי עצמאי.
כל "יום", מועד השינה שלהם נדחף קדימה או אחורה, תלוי אם השעון הפנימי שלהם ארוך או קצר מ-24 שעות.
האותות הסביבתיים המכוונים את השעון הפנימי ביחס לאותות החיצוניים נקראים צייטגבר (Zeitgeber מגרמנית).
יונקים החיים מתחת לקרקע כגון חולדים, מסוגלים לשמר שעון ביולוגי, אף כי אינם חשופים לאותות חיצוניים.
אף כי העיניים של חיות אלה מנוונות, עדיין פועלים בהם פוטורצפטורים פעילים והם עולים לפני השטח באופן מחזורי.
יצורים שבאופן רגיל חווים פרק שינה במחזור היומי שלהם, עדיין ישמרו על פרק זה גם בסביבה נטולת אותות חיצוניים.
ההבדל הוא ששלב השינה לא יכוון לפי שעון ה-24 שעות של מחזור האור/חושך בטבע.
אם מצב כזה נמשך לאורך זמן, תזמון שעות העירות והשינה עשויות לצאת מתיאום עם מחזורים (יומיים או אחרים) נוספים הפועלים על היצור, כמו טמפרטורת הסביבה.
חוקרים נורווגים הראו שחלק מחיות הקוטב מראות מקצבי השעון הביולוגי רק בחלק של השנה שבו השמש עולה ושוקעת.
במחקר על איילים, חיות שחיו בקו הרוחב 70 צפון הראו מקצב שעון ביולוגי בסתיו, בחורף ובאביב, אך לא בקיץ.
איילים שחיו בקו הרוחב 78 צפון הראו את המקצב רק בסתיו ובאביב.
החוקרים משערים כי קיימים בעלי חיים נוספים שאינם מראים מחזורים של השעון הביולוגי באור המתמיד של הקיץ ובחושך הנמשך של החורף.
קבוצת חוקרים אחרת בצפון אלסקה מצאה כי סנאי אדמה וקיפודים שומרים על מקצב השעון הביולוגי באופן מדויק לאורך 82 ימים של אור שמש.
החוקרים משערים כי יונקים קטנים אלו מסוגלים לכוון את השעון הפנימי שלהם לפי מרחק השמש מהאופק המגיע למינימום פעם ביום.
פרפרים מהמין דנאית מלכותית (Danaus plexippus) מבצעים נדידה מדי סתיו ואביב.
בסתיו הם עפים דרומה, מצפון ארצות הברית לדרום ארצות הברית ולמקסיקו.
הפרפרים משתמשים ב"מצפן שמש" הנעזר בשעון הביולוגי שבמחושי הפרפר לקביעת מיקומו היחסי של הפרפר.
דגי החשמל מהמין Sternopygus macrurus מסוגלים לשלוט בעוצמה השדה החשמלי אותו הם מייצרים בתגובה לאותות אור וחושך.
עם רדת החשיכה, מצטבר בגופם חלבון המעלה את הפעילות החשמלית.
יכולת זו מקטינה 'בזבוז' אנרגיה בשעות בהם הדג אינו צד, וכן מקטינה את הסיכוי שיתגלה על ידי טורפיו המחפשים את השדה החשמלי.
השעון הביולוגי המפותח ביותר נמצא אצל יונקים.
שעון זה נשלט על ידי הגרעין העל-תצלובתי במוח, שהוא אחד מהגרעינים המרכיבים את ההיפותלמוס.
תאי העצב בגרעין העל-תצלובתי פועלים במחזוריות של כ-24 שעות, ובאמצעות אות כימי שמפעפע ברחבי המוח הם שולטים על התנהגויות המושפעות מהשעון הביולוגי.
כמו כן, תהליכים מוחיים וגופניים רבים מווסתים על ידי הקישורים הסינפטיים בין הגרעין העל-תצלובתי לאזורים אחרים במוח.
בין השאר, מועבר מידע לבלוטת האצטרובל, אשר מייצרת את ההורמון מלטונין בתיאום עם השעון הביולוגי.
המידע על כמות האור בסביבה, שמתפקד כצייטגבר שיכול "לאפס" את השעון הביולוגי, מועבר אל הגרעין העל-תצלובתי ישירות מקולטנים רגישים לאור ברשתית, דרך עצב הראייה.
שני המדדים העיקריים לקביעת התזמון של השעון הביולוגי ביונקים הם הפרשת מלטונין מבלוטת האצטרובל במוח וטמפרטורת הגוף.
כדי למדוד את מחזוריות הטמפרטורה, האדם צריך להישאר ער אך רגוע, במנוחה ובחדר מוחשך בזמן שטמפרטורת הגוף שלהם נמדדת באופן רציף דרך פי הטבעת.
הטמפרטורה הממוצעת של אדם בוגר מגיעה למינימום שלה בערך בשעה 5 לפנות בוקר, כשעתיים לפני השעה בה הוא רגיל להתעורר, אם כי קיימים שינויים גדולים בין כרונוטיפים רגילים.
רמות המלטונין נמוכות עד כדי קושי באבחונן בזמן שעות האור.
הוא מתחיל להצטבר בשעות הדימדומים, בסביבות תשע בערב כבר ניתן למדוד אותו בקלות בדם או ברוק.
את המטבוליט העיקרי של המלטונין ניתן למצוא גם בשתן.
לעומת זאת, מחקרים חדשים מצביעים על כך שנקודת הפסקת הפרשת המלטונין עשויה להיות המדד האמין ביותר.
ניתן לאמן את השעון הביולוגי של בני אדם לתקופות מעט ארוכות או מעט קצרות מ-24 השעות שביממת כדור הארץ.
חוקרים מאוניברסיטת הרווארד הראו כי ניתן לאמן את השעון הביולוגי של נבדקים לפי יממה של 23.5 שעות וכן לפי יממה של 24.65 שעות, שהיא משך היממה בכוכב הלכת מאדים.
שעונים ביולוגיים רבים מספקים מידע למערכת ההורמונלית של הגוף החי וזה המווסת את פעילותו ההורמונלית של הגוף ואחראי על פעילותו הביוכימית של הגוף כולו.
כל הפרעה קלה בשעון הביולוגי עלולה לגרום להפרעות שינה מסוגים שונים, כאשר אחת הידועות היא היַעֶפֶת ("ג'ט לג") הנגרמת כתוצאה משינוי באזור זמן ושיבוש חלוקת היממה בשעון, ובמקרים קיצוניים יותר תיתכן הפרעה בקצב הלב שגורמת להתקפי לב ואף לדום לב.
הפרעה בשעון הביולוגי עלולה לגרום גם למחלות נפש כגון דיכאון קליני והפרעה דו-קוטבית (מאניה דיפרסיה).
תסמונת פאזת השינה הדחויה היא הפרעה כרונית בשעון הביולוגי המובילה לאיחור ניכר בשעות ההירדמות וההשכמה.
הקשר בין השעון הביולוגי לבין שינה ותפקוד במערכת החינוך
לאורך השנים עסקו מחקרים שונים באופן בו השעון הביולוגי של תלמידים במערכת החינוך קשור לשעות השינה שלהם ולתפקודם בבית הספר, בין השאר בשל השלכות יישומיות שונות כגון קביעת שעות הלימוד והשינה האופטימליות.
מחקרים מוכיחים כי קיים קשר ישיר וחיובי בין מספר שעות השינה של תלמיד, לבין יכולתו לקלוט ולעבד מידע המועבר אליו במהלך יום הלימודים.
יתר על כן, חסר בשעות שינה הוא בעל השפעה שלילית גם על ההתנהגות החברתית של התלמיד, כלומר על האינטראקציה שלו עם מוריו ועם חבריו ללימודים.
קיימים שינויים התפתחותיים בשעון הביולוגי הפנימי המשנים את דפוסי השינה והערות בקרב בני נוער.
למשל, ילדים בגיל ההתבגרות חשים צורך לישון בשעה מאוחרת יחסית בלילה, וממשיכים להיות עייפים לאחר השכמתם עד שעה מאוחרת יותר בבוקר.
מחקרים הראו שבמהלך גיל ההתבגרות קצב הגוף נמצא במצב של מעין "אתחול" ומסמן לבני הנוער ללכת לישון מאוחר ולקום בשעה מאוחרת בבוקר; זאת מכיוון שהורמון המלטונין מופק בגיל זה מאוחר יותר בשעות הלילה מאשר בקרב ילדים ומבוגרים.
שינויים אלו בקצב הגוף לא עולים בקנה אחד עם הדרישות האקדמיות הרבות הניצבות בפני המתבגרים, שאמורים להתחיל את יום הלימודים בבית הספר מוקדם בבוקר.
בנוסף, ישנם תחומים נוספים בהם מתבגרים לוקחים חלק פעיל, כגון ספורט, עבודה, פעילויות חברתיות והתנסות בפן הרומנטי; פעילויות אלה מפחיתות את זמן השינה של המתבגרים וגורמות לחסך מצטבר של שינה החיונית להתפתחותם התקינה.
עיכוב השינה של המתבגרים הוא תהליך ביולוגי טבעי אשר מאפיין את אוכלוסיית המתבגרים, ואינו דומה לדחיית שינה לא-רצונית של מתבגרים ומבוגרים הנחשבים "ציפורי הלילה" ומתאפיינים בעיכוב משמעותי אף יותר של שעת ההרדמות.
מכיוון שבית הספר פעיל משעות הבוקר המוקדמות, ניצבים קשיים בפני מורים ותלמידים המאופיינים כ"ציפורי לילה", שמובילים לירידה ניכרת בתפקוד הבית-ספרי.
לפיכך נראה שחשוב לאפשר לתלמידים ולמורים אלו להתחיל את יום הלימודים מאוחר יותר, כדי לאפשר ניצול יעיל יותר של משאבי בית הספר ללא צורך בהקמת בתי ספר נוספים או הקצאת משאבים נוספים.
בנוסף, ההכרה בעייפותם של התלמידים בשעות הבוקר המוקדמות תאפשר למורים להתאים את המשימות הלימודיות, תוך התחשבות והכרה ברמת הריכוז והתפקוד של תלמידים אלו.
במחקר שנערך בקרב תלמידי כיתה ח' בישראל, נמצא כי חסך שינה פוגם בתפקוד המוחי של בני הנוער.
בניסוי החלה כיתה אחת את יום הלימודים בשעה 7:30 והאחרת החלה שעה מאוחר יותר.
לאחר שבוע נערכו מבחנים קוגניטיביים שתוצאותיהם הראו בבירור כי לשעת התחלה מאוחרת יש השפעה מיטיבה על יכולת הקשב והריכוז.
בני נוער זקוקים לתשע שעות שינה בממוצע ביממה.
בפועל, הם ישנים במהלך השבוע מספר שעות שינה נמוך יותר ממה שהם נזקקים לו, ומשלימים זאת במהלך סוף השבוע.
נראה כי מדיניות "שעת האפס" המונהגת בבתי הספר התיכוניים ברחבי הארץ גורמת לאיבוד שעת שינה נוספת, החשובה להתפתחותם התקינה של מתבגרים.