tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאה ה-19 צומצמה השפעת הנוסח השאמי בצורה ניכרת, זאת כנראה בשל פעולת המהרי"ץ וכן לעובדה שלנוסח השאמי לא היה נוסח אחיד.
נוסח השאמי היה פופולרי מאוד במחוז שרעב, שבדרום תימן.
אף על פי כן, גם שם נשתמרו כמה מנהגים ייחודיים ליהודי תימן, כמו למשל, פיוטי שמחת תורה ופיוטי הושענות לסוכות, שהמקור שלהם הוא בסידור של רבי סעדיה גאון.
כמו כן, קריאת התרגום עם קריאת התורה נשתמר בכל קהילות השאמי.
אחד מהמתנגדים העיקריים להחדרת הנוסח הספרדי לתימן היה הרב יחיא צאלח (מהרי"ץ), שחי ופעל בעיר צנעא בתימן באמצע המאה ה-18. הוא חיבר פירוש על סידור התפילה התימני (הבלדי) שנקרא "עץ חיים".
אחת הסיבות שהביאו אותו לכתוב את פירושו "עץ חיים" היא הרצון לבסס את מנהגי יהודי תימן המקוריים ולמנוע את השפעת הסידור הספרדי על התימני.
רוב המתפללים על פי הנוסח הבלדי הולכים על פי נוסחאותיו של מהרי"ץ אותן קבע בחיבורו "עץ חיים".
יש לציין שגם בנוסח הבלדי הרגיל ישנן כמה הוספות שנוספו בהשפעת הנוסח הספרדי (בעיקר פיוטים) ובהשפעת הקבלה (למשל אמירת הקטע "בריך שמיה" מספר הזוהר).
הדרדעים התנגדו להוספות אלו ושאפו להתפלל על פי נוסח התפילה של הרמב"ם ללא כל תוספת (ובשל כך התפילה אצלם קצרה בהרבה מהמקובל אצל שאר התימנים וגם אצל שאר עדות ישראל).
הרב יוסף צוברי, רבה של העדה התימנית בתל אביב הביא בסידורו "כנסת הגדולה" שני תכאליל קדומים (בני שלוש מאות שנים) שכמה מנוסחאותיו קרובות לשאמי.
כך שנראה כי הנוסח השאמי היה נמצא בתימן ולא הוחדר על ידי הרב עראקי.
אמנם נראה יותר, כי הסידורים המודפסים שהגיעו מחוץ לתימן כמאה שנה לפני הרב עראקי, הם שגרמו לשינוי בנוסח כתבי היד של לבלרי תימן המאוחרים.
התכאליל הקדומים ביותר המושפעים מספרי הדפוס הם מסוף המאה ה-16, ובאלו שלפניהם לא נכרת השפעה זו, והנוסח קרוב לבלדי.
הפיוטים המקובלים אצל יהודי תימן הם פיוטים שהתחברו בתימן עצמה, פיוטי רב סעדיה גאון או פיוטים שמוצאם בספרד (מתקופת תור הזהב).
כמעט ואין פיוטים שנאמרים בתוך הברכות, ובשונה ממנהג רוב העדות, בקהילות הבלדי נאמר סדר העבודה לאחר חזרת הש"ץ של תפילת מוסף ולא בתוכה, בעקבות החשש מהפסק (בקהילות שאמי, אומרים את סדר העבודה בתוך חזרת הש"ץ כמנהג הספרדים).
החריג היחיד הוא שבליל הסדר אומרים בנוסח הבלדי את הפיוט "תרומה הבדילנו" באמצע הקידוש.
תכלאל עם פירוש עץ חיים - ירושלים תרנ"ד-תרנ"ח.
עם הערות של המו"ל הרב אברהם אלנדאף (התכלאל באתר ויקיטקסט).
סידור תפילת כל פה - ירושלים ה'תרס"ג.
ושוב נדפס עם הוספות מהרב שלום יצחק הלוי בשנת ה'תרצ"ה.
סידור שיבת ציון - הוצאת אשכול תשי"ב בעריכת הרב יוסף קאפח.
תכלאל קדמונים - צילום כתב יד הרב שלום קורח ירושלים תשכ"ד.
סידור שיח ירושלם - הוצאת מכון משה.
תכלאל תורת אבות - מהדורה שישית מתוקנת, ה'תשנ"ו.
תכלאל עם פירוש עץ חיים והערות - בהוצאת הרב שמעון צאלח.
התכלאל המבואר (לימות השנה בלבד) - נערך על ידי ד"ר אדם בן נון, עם פירוש "עין ולב" של הרב פנחס קורח.
כנסת הגדולה לפי הרב יוסף צוברי (מהדורה ראשונה עם פירוש אמ"ת ויצי"ב בעריכתו, מהדורה שנייה ללא הפירוש בעריכת תלמידיו הרב יוסף עראקי הכהן ואדם בן נון).
בית יעקב והמחזורים זכור לאברהם, בית הזיכרון, בית הכפורת - בהוצאת יעקב קרואני.
תפילת החודש הוצאת יוסף חסיד.
תכלת: כתב עת למחשבה ישראלית הוא רבעון שיצא לאור על ידי מרכז שלם בשנים 1996–2012.
באוגוסט 1996 יסדו יורם חזוני, דוד חזוני, דניאל פוליסר ואופיר העברי את כתב העת של מרכז שלם – "תכלת".
כתב העת ראה אור גם בגרסה אנגלית בשם Azure: Ideas for the Jewish Nation.
העורך הראשי הראשון של העיתון היה אופיר העברי, אך בהמשך שימשו כל ארבעת המייסדים כצוות עריכה והחל מ-1999 הצטרף לצוות העריכה גם אסף שגיב.
ב-2003 נקלע כתב העת לסכסוך עם ערוץ התכלת, שהחל לפעול באותה עת, על השימוש בשם "תכלת".
הוא הגיש תביעה לבית משפט בדרישה שהערוץ ישנה את שמו, מאחר שיש לו סימן רשום על השם "תכלת" והחשש שהשם הדומה יגרום לבלבול בציבור.
לטענתו שני הגופים עוסקים בנושאי יהדות, ציונות וישראליות, אך בעוד שכתב העת "תכלת" פיתח במהלך השנים תפיסת עולם של יהדות משותפת, בה מתקיים דו-שיח מתמיד בין רעיונות מתוך ומחוץ ליהדות, אופיו המסתמן של הערוץ המסורתי יהיה דתי-אורתודוקסי בלבד.
לבסוף הושגה פשרה לפיה שם הערוץ יהיה" "ערוץ המסורת והיהדות תכלת" (במקום רק "תכלת").
ב-2005 שימש גם מיכאל אורן כאחד מצוות העורכים.
בשנים 2004–2007 העורך הראשי של כתב העת היה דוד חזוני, ובשנים 2007–2012 מילא אסף שגיב את התפקיד.
"תכלת" כלל מסות מקוריות ומאמרי ביקורת בענייני הגות יהודית ופילוסופיה כללית, מדיניות ציבורית, מגמות תרבותיות והיסטוריה של עם ישראל.
בנוסף, תרגם כתב העת מאמרים קלאסיים בנושאי פילוסופיה, מחשבה מדינית ותרבות.
משמעות השם "תכלת" נובעת מהחשיבות הסמלית של פתיל התכלת בציצית במסורת היהודית.
המאמרים שהתפרסמו בכתב כעת ביטאו בדרך כלל עמדה ימנית מבחינה פוליטית, שמרנית מבחינה תרבותית וקפיטלסטית מבחינה כלכלית.
אורי רם הגדיר את כתב העת "לאומני".
לעומתו, אסף שגיב העורך תיאר את עיתונו כך: "אנחנו לא ביטאון ואין לנו אידאולוגיה רשמית כלשהי.
"תכלת" הוא סופרמרקט של דעות.
אנחנו לא מזוהים פוליטית ואין לנו עניין בזיהוי כזה.
אנחנו רוצים להביא קולות מכל קצווי הקשת, כולל קולות ביקורתיים ורדיקליים, כל עוד הם מנוסחים היטב ומציגים רעיון מעניין ומאתגר".
"תכלת" תיאר את עצמו כ"במה לחשיבה מקורית בעניינים הנוגעים לעם היהודי ולמדינת ישראל" ואפיין את כותביו כ"מגוון רחב של כותבים צעירים ומנוסים, המאוחדים במחויבותם לביסוסה של מדינת ישראל כמדינה חזקה, יהודית וחופשית, ולקיומה של מסורת יהודית עשירה ומשגשגת."
תקציבו השנתי של כתב העת היה גבוה בהרבה משל כתבי עת מקבילים בישראל ועמד על כחצי מיליון דולר.
ב-2011 יצא לאור בהוצאת כנרת הספר "חקירות ודרישות", שאיגד בתוכו מבחר מאמרים בנושאים שונים מבין גליונות "תכלת".
בפברואר 2012 הופיע הגיליון האחרון של כתב העת.
בדברי הסיכום שהופיעו במאמר המערכת באותו גיליון נכתב כי "צרוף מצער של נסיבות אינו מאפשר לנו להמשיך להפיק את המוצר האיכותי שהתרגלתם לקבל".
עם הוצאתו לאור של כתב העת "השילוח" ב-2016 על ידי קרן "תקווה" בישראל, הוצג כתב העת החדש כמי שמבקש להמשיך את המפעל האינטלקטואלי של "תכלת"; הארכיון המקוון של "תכלת" מועבר בשלבים לתוך אתר "השילוח".
תכלית בתחתית הוא אלבום אולפן של ערן צור, אשר יצא בשנת 2000.
כל המילים והלחנים לשירי האלבום נכתבו על ידי צור, מלבד "מים גנובים" ו"לשטוף" שהולחנו על ידי יובל מסנר ו"תמונה אימפרסיוניסטית" שנכתב על ידי עמל זיו.
העיבודים נעשו בידי שלומי ברכה, דני מקוב, מרקו גורקן ויובל מסנר.
באלבום השתתפו בנגינה, בקולות ובשירה מוזיקאים ושחקנים ידועים כגון אהוד בנאי, אפרת בן צור, קורין אלאל, מיטל דוהן, רונה קינן, עידן רייכל ושלומי ברכה.
האלבום זכה להצלחה גדולה ורבים משיריו הפכו ללהיטים, ובהם: "לילות של ירח מלא", "הוא והיא", "לשטוף" והחידוש האלקטרוני ל"תמונה אימפרסיוניסטית".
ערן צור: שירה, בס, גיטרה אקוסטית
רונה קינן: קולות, שירה ב"הוא והיא"
אפרת בן צור, קורין אלאל, מיטל דוהן וניקי : קולות
תַּכְלֶ'ס (או תַּכְלֶס), הוא ביטוי סלנג עברי נפוץ בישראל, המציין פנייה אל שורש העניין.
מקור הביטוי בהגיית המילה "תכלית" ביידיש (על פי ההגייה האשכנזית של העברית) והביטוי מקובל בישראל בקרב כל שכבות האוכלוסייה.
ביטויים מקבילים: "בשורה התחתונה" (תרגום של ביטוי מהשפה האנגלית), "לעצם העניין", "לגופו של עניין", "בקיצור" או "גש ישר לעניין".
הביטוי משמש דוברים כמילת הקדמה והתרעה על הגעתם לנקודה עיקרית בסיפור עלילה.
מאזינים עושים בו שימוש כמילת שאלה ("ובתכל'ס?") כדי לזרז את המספר להגיע לעיקר.
ערכו האמיתי של הביטוי טמון בעובדה שמיד אחריו יושמע הדבר אותו המאזין "באמת" חפץ לשמוע – מה שהופך אותו לביטוי בעל פוטנציאל גדול לקיצורי דרך משמעותיים באופן השיח הישראלי.
שימוש נוסף למילה הוא אישור של הנאמר, לרוב בצירוף סימן קריאה (שירה: "ההופעה הייתה ממש אדירה!" יוסי: "תכל'ס!"), או בצירוף שלוש נקודות (שירה: "וואו, משעמם פה." יוסי: "תכל'ס...").
משמעות הביטוי הגרמני "Rede mal Tacheles!" (בהגייה: רֶדֶה מאל תאכלס) כשהמקבילה לזה בעברית – "דבר תכלס!".
בשנות ה־90 נעשה שימוש בביטוי לצורכי שיווק בבנק המזרחי בסלוגן "בתכל'ס, בנק המזרחי".
השימוש בביטוי המדובר היווה פנייה עממית אל קהל לקוחות פוטנציאלי של הבנק, המחפשים כביכול בנקאות בגובה העיניים.
תכליל הוא אי-סדירות נראית - חומר או מבנה המצוי בתוך חומר טבעי, בגביש של מינרל או בסלע ואינו מרכיב יסודי שלו.
תכליל יכול להיות: גביש של מינרל אחר, גז ונוזל, או פגם כגון סדק, שבר או חוסר רציפות בצמיחה.
תכלילים בגבישים מספקים מידע חשוב לכמה מענפי הגאולוגיה: מינרלוגיה, גמולוגיה ופלאונטולוגיה.
נתונים חשובים על טמפרטורה ולחץ ומידע כימי משמשים כעין "כמוסת זמן" ומאפשרים הצצה לסביבת ההיווצרות של הגביש.
מכלול החומרים והפגמים בתוך הגביש מהווה מעין טביעת אצבע ייחודית לו, ומספק מידע על תהליכים שונים שחלו בעת התגבשותו ואחריה, על מקורו הגאולוגי ועל האזור הגאוגרפי בו נכרה.
במקרים רבים ניתן אף לזהות את המכרה המסוים בו נמצא.
כאשר מדובר באבן חן, חשוב לזהות את התכלילים לא רק כדי לאמת את מקורה הטבעי אלא גם כדי שלא לפגום בה בשלבי החיתוך והליטוש, להימנע מהסרת כמות גדולה של חומר יקר ולהעניק לה את המראה הטוב ביותר באמצעות הדגשת תכונותיה הייחודיות.
מדענים רבים רותקו על ידי התכלילים אותם ראו בגבישים.
רוברט בויל (Robert Boyle) כתב ב"מקורות ומעלות של אבני חן" (Origin and Virutes of Gems) על: "פיסת גביש במרכז טיפה של מים..."
הגאולוג הבריטי הבולט הנרי קליפטון סורבי (Henry Clifton Sorby) פרסם בשנת 1858 מסכת מקיפה על תכלילי נוזל וגז במינרלים וסלעים בשם "על מבנה מיקרוסקופי של גבישים" (On the Microscopical Structure of Crystals).
מחקרו תיעד את המורפולוגיה של סוגי תכלילים שונים והציע נוסחה לחישוב הלחץ והטמפרטורה בהם נוצרו.
חוקר הטבע אייזק לי (Issac Lea) היה הראשון להשתמש במונח "תכלילים" (Inclusions).
שנותיו הארוכות היו מוקדשות למחקר מיקרוסקופי של תכלילים באבני חן ובמינרלים.
לי צבר אוסף ניכר של מינרלים וצדפות אשר נתרמו לסמית'סוניאן.
האוסף שהותיר כולל אלפי דוגמאות של אבני אודם, ספיר, כריזובריל, טורמלין, גארנט, קוורץ ואבנים אחרות, והוא ממוין ומלווה באיורים המראים את התכלילים המעניינים.
רשימות נוספות על גבישים מיקרוסקופיים הכלולים במינרלים אחדים (Further Notes on Microscopic Crystals in some of the Gems), 1869.
תכלילים רבים נראים לעין, למשל מחטי רוטיל בקוורץ או אִיזוּר בטורמלין.
תכלילים אחרים הם קטנים הרבה יותר, ולשם זיהויים נדרשים עזרים נוספים.
אמצעים אופטיים - זיהוי תכלילים נעשה באמצעות ראייה בלתי אמצעית או באמצעות זכוכית מגדלת או מיקרוסקופ.
דרך זיהוי זו היא פשוטה, אך אינה מהימנה כמו השיטות האחרות ותלויה בניסיונו של הבוחן, ורק תיאור מדויק וקפדני של התכלילים עשוי לשפר את אמינותה.
עקיפת קרני רנטגן באבקה - בשיטה זו נדרשת כמות קטנה של אבקת תכליל מוצק.
אם התכליל אינו נמצא על פני השטח של הגביש, יש לחשוף אותו ולגרדו באמצעות פצירת יהלומים או חוד של גביש יהלום.
בדרך זו, מאחר שיהלום קשה ואינו נשרט, אין מכשיר הגירוד מוסיף מרכיבים משלו לאבקה.
האבקה משמשת ליצירת צילום רנטגן בדיפרקטומטר אבקה (powder diffractometer).
דפוסי העקיפה המתקבלים מושווים לדפוסים ידועים.
חסרונה של השיטה היא התאמתה לחומרים מוצקים בלבד.
אלומת אלקטרונים - כאשר תכליל מוצק חשוף על פני השטח, ניתן להשתמש במיקרוסקופ אלקטרוני סורק (SEM) בצמוד למיקרוסקופ אלקטרוני (EMP).
בדרך זו נוצרות קרני רנטגן המייצגות את אורכי הגל של היסודות המרכיבים את התכליל.
קרינה פלואורסצנטית ניתן לנתח באמצעות מערכת לפיזור אנרגיה (EDS) צמודה למיקרוסקופ אלקטרוני או למיקרוסקופ האלקטרוני הסורק, ואת הספקטרום המתקבל ניתן להמיר להרכב הכימי של הדגימה.
לשימוש ב-SEM יש יתרון ביכולתו להגדיל את השטח הנבדק ולהפיק תמונות שלו, בעוד ה-EMP משמש בעיקר לכימות אנליזה כימית.
שתי השיטות אינן הרסניות לדגימה אך הן מתקשות לזהות יסודות קלים.
ספקטרוסקופיית לייזר רמאן (Raman laser spectroscopy) – אלומת לייזר מונוכרומטית ממוקדת בתכליל, וכאשר היא פוגעת במולקולות החומר, משתנה אורך הגל של חלק מהפוטונים, בהתאם לחומר הנבדק.
כאשר האור פוגע בחומר הוא מעורר את האטומים המרכיבים אותו, וחלק מהפוטונים הנפלטים פליטה משנית, עוברים הסחה לאורכי גל קצרים או ארוכים יותר.
את ההסחה ניתן למדוד דרך בדיקה במונוכרומטור של אורכי הגל הנפלטים.
מידת ההסחה פרופורציונית לרמות האנרגיה של החומר, ומאפשרת את זיהויו בהשוואה לדפוסים ידועים.
היתרון בשימוש בשיטה זו היא התאמתה לחומרים בכל מצב צבירה.
סוג זה של תכלילים נוצר לפני התגבשות האבן, חלקם נוצרו בסביבת ההתגבשות ואחרים הגיעו לשם בדרכים שונות (סחף, רוח) או אף נוצרו מאותה תמיסה ממנה התגבשה האבן.
מוטות - חדירה של מינרלים אחרים היוצרת צורת מוטות.
לדוגמה: מוטות טורמלין בעלי חתך משולש ומוטות רוטיל וטרמוליט בברקת.
אלומות דשא – מוטות קצרים בברקת
גביש בתוך גביש – גביש זהה: יהלום בתוך יהלום, או גביש זר: גארנט או ספינל בתוך אודם וספיר.
הילת הזירקון – גביש זירקון מכיל כמויות זעירות של אורניום רדיואקטיבי פעיל הפוגע במבנה הגבישי של הזירקון והורס אותו במשך מיליוני שנים עד אשר הוא הופך אמורפי כמעט.
כאשר הזירקון חודר לאבן, ההרס הרדיואקטיבי משנה את המשקל הסגולי של הזירקון והוא מגדיל את נפחו, ובתוך כך נגרמים סביבו שברים בגביש שהוא מצוי בתוכו.
חדירת הזירקון היא פרוטוגנטית, ואילו ההילה נוצרת בשלב האפיגנטי.
דוגמאות: הילה בגארנט מסוג אלמנדין, באודם ובברקת.
גבישים – גבישונים קטנים המפוזרים בחלקים שונים של האבן.
עלעלים – לוחות דקיקים של נציץ מסוג ביוטיט או פלוגופיט (phlogopite) ונראים כעלעלים שחורים, חומים צהבהבים.
פתיתי שלג, דנדריטים – גבישי קלציט, אפטיט ואחרים בגדלים שונים המפוזרים בחלל הגביש.
שמותי של תכליל זה נובעים מצורתו: זרועות הנשלחות מנקודה אחת לכמה כיוונים ויוצרים צורת פתית שלג או עץ (דנדריט ביוונית: עץ).
תכלילים אורגניים – בענבר אופייניים תכלילי חרקים וצמחים שחדרו לתוך השרף המקורי ונותרו גם לאחר התאבנות השרף לענבר.
סוג זה של תכלילים נוצרו ביחד עם האבן, בשלבים שונים של התגבשותה ובדרך כלל יש להם קשר מינרלוגי אמיץ לאבן.
תכלילים אלה מסודרים בסדר סימטרי מסוים המקביל לסדר התגבשות האבן.
סיכות – חדירה של תמיסה והתגבשות בתוך תעלות זעירות שנוצרו באבן במהלך ההתגבשות.
לסיכות אין צורת הגביש האופיינית לחומר החודר.
דוגמאות: סיכות רוטיל באודם המונחות במקביל לצירי הגביש ונתונות ביניהם בזווית של 60/120 מעלות, גבישי גארנט מסוג פיירופ או פרידוט ביהלום המסודרים במקביל לקירות האוקטהידרה.
גבישים – גבישים קטנים המפוזרים בחלקים שונים של האבן.
נפוצים גבישי קלציט באודם מבורמה, פצלת השדה באודם מתאילנד ודיופסיד כרום ביהלום.
נוזל – תכלילי נוזל ראשוני (primary liquid inclusions) שנוצר כאשר חלה הפרעה בתהליך הצמיחה של הגביש.
בדרך כלל, בגלל חוסר זמני בחומרים הדרושים להתגבשות נוצרים באבן חללים זעירים המתמלאים בנוזל.
שינוי קיצוני פתאומי בטמפרטורה החיצונית או חדירה מקרית של נוזל או גוש אחר עשויים לבלום את הצמיחה הטבעית של הגביש באזור שנפגע.
תכליל זה יימצא רק באבנים שנוצרו בלחץ נמוך ובחום לא רב, והוא לא יימצא ביהלום, למשל, שלהתגבשותו נדרשים לחץ וטמפרטורה גבוהים.
שתי פאזות - תכלילי נוזל משניים (secondary liquid inclusions) הנוצרים בתוך שברים או בקיעים בתוך הגביש אליהם חדר נוזל.
לשברים אין צורה אופיינית והם משמשים כמאגר זעיר לנוזל.
לעיתים נפלטת מהנוזל בועית גז, ואז ייווצר תכליל שתי פאזות.
סוג תכליל זה אופייני לרבים מסוגי הברקת.
שלוש פאזות – בתכליל שתי פאזות עשוי להתגבש גביש מתוך הנוזל שחדר אל תוך הסדק.
תכלילים אלה אופייניים לברקת מקולומביה ומזמביה.
תשליל (negative inclusion) – בגלל חוסר זמני בחומרים הדרושים להתגבשות נוצרים באבן חללים זעירים בצורת הגביש והם מתמלאים בנוזל.
תריסים – תכלילים הנראים כקווים מקבילים ושקופים ונובעים מהפרעות בצמיחה הסדירה של הגביש.
תכליל זה עשוי להיגרם על ידי כוחות חיצוניים – לחץ וטמפרטורה - שפעלו על הגביש במהלך ההתגבשות או ממתחים פנימיים בתוך הגביש.
אִיזוּר (zoning) - אזורי צבע מקבילים להתפתחות שכבות הגביש הנובעים משינוי בתמיסה ממנה התגבשה האבן.
דוגמאות: איזור באחלמה, בפלואוריט, בבריט ובברקת.
בטורמלין יוצר האיזור דוגמת אבטיח: קליפה ירוקה, שכבת ביניים לבנה וחלק פנימי אדום.
קווי צבע – תכלילים אלה אופייניים להפרעות בצמיחת הגביש.
גורמי הצבע (coloring elements) נעדרים מן התמיסה או שהרכבם משתנה.
דוגמאות: מקטעי צבע רציפים בגבישי טורמלין ופלואוריט.
גבישים תאומים – נגרמים בדרך כלל מצמיחה שכבתית של גביש על גבי גביש אחר.
גבולות בין גבישים תאומים – קווים עדינים ושקופים המייצגים גבולות בין גבישים שצמחו זה על גבי זה.
טביעת אצבע (fingerprint) – סוג זה של תכליל יכול להתרחש במהלך ההתגבשות או לאחר סיומו.
טיפות של נוזל השזורות זו בזו אשר חלקן עברו תהליך של גיבוש, ויוצרות מראה של טביעת אצבע.
תהליך התפתחותן של טביעות האצבעות הסינגנטיות מתחיל בחדירה של נוזל לתוך סדק רחב ושטוח.
לסדק חודרת גם התמיסה המכילה את חומרי הגיבוש של האבן, חודרת לתוך הנוזל ומפרידה אותו לטיפות קטנות ומתחילה תהליך של החלמה של הסדק.
בשלב הבא מתגבשות הטיפות הזרות לגבישונים והתמיסה מאפשרת את המשך צמיחתו של הגביש.
תכליל זה מופיע בברקת ובאודם.
תכלילי כוכב שביט – גביש קטן שאליו צמוד שובל של חומר לבנבן – תמיסה או גבישונים צפופים שנותרו מאחור כאשר הגביש זז ממקומו בתוך נוזל.
סוג זה של תכלילים נוצרו באבן לאחר השלמת ההתגבשות או שהם מכילים חומרים שנלכדו באבן בשלבים קודמים ועברו תהליכים מסוימים לאחר גמר ההתגבשות.
שברים וסדקים - עשויים להיווצר כתוצאה משינויים בלחץ ובטמפרטורה או בעקבות רעידות אדמה.
תהליך התפתחותן של טביעות האצבעות האפיגנטיות מתחיל בחדירה של נוזל לתוך סדק רחב ושטוח.
בשלב הבא מתגבשות טיפות בנוזל לגבישונים היוצרים את המראה האופייני לטביעת האצבעות.
גלד - הגלדת שבר או סדק (healed cracks) – חומרים החודרים לתוך שברים וסדקים מתגבשים ויוצרים כעין גלד.
הילת הזירקון – השברים הרדיואקטיביים הם תכליל אפיגנטי, אם כי חדירת גביש הזירקון לאבן היא פרוטוגנטית.
כתמים – כתמי צבע שמקורם כנראה בחדירה של חומצות שונות לשברים בגביש לאחר השלמת צמיחתו.
כתמי צבע חומים או צהובים המכונים גם "חלודה" אופייניים לברקת.
סיכות – חדירה של תמיסה והתגבשות בתוך תעלות זעירות שנוצרו באבן לאחר ההתגבשות.
דוגמאות: רוטיל בקוורץ וספינל באודם מבורמה.
אסטריזם (כוכביות) של 3, 6 (כוכב) או 12 קרניים (כוכב כפול) - נובע מהחזרת אור של מיליוני סיכות זעירות.
תופעת עין החתול (chatoyance) – אסטריזם של קו אחד הנובע מהחזרת אור של מיליוני סיכות זעירות.
על מנת להדגיש את התופעה, חותכים ומלטשים את האבנים בצורת קבושון, ומקפידים שהחיתוך יהיה כך שהסיכות תהיינה מקבילות לבסיס האבן המעובדת.
תופעה זו מתקיימת באבנים רבות: סימופאן (סוג של כריזובריל) המכיל מחטים של רוטיל, קוורץ, בריל (בייחוד אקוומרין), טורמלין, אפטיט, אבן ירח וסקפוליט.
ברק – סידור מיוחד של התכלילים באבן עשוי להקרין ברק בצבעים שונים מאלה של האבן.
לדוגמה: ברק כסוף באוונטורין ואדום באיוליט (bloodspot).
בתורת המשחקים, תכונת הפה-אחד (unanimity) היא תכונה שניתן לדרוש מפונקציית רווחה חברתית וכן מפונקציית בחירה חברתית.
תכונה זו אומרת שאם כל הפרטים בחברה מעדיפים את אפשרות a על פני אפשרות b, אזי הפונקציה תעדיף את a על b.
שם נוסף לתכונה זו הוא יעילות פארטו, שכן אם כל הפרטים מעדיפים את a על b אזי פונקציה שמעדיפה את b על a אינה יעילה פארטו.
פונקציית רווחה חברתית F מקיימת את תכונת הפה-אחד אם לכל שתי אפשרויות ולכל פרופיל העדפות חזקות
מתקיים: אם לכל פרט , אזי
פונקציית בחירה חברתית G מקיימת את תכונת הפה-אחד אם לכל שתי אפשרויות ולכל פרופיל העדפות
חזקות מתקיים: אם לכל פרט אזי .
תכונה זו "סבירה" לדרישה מפונקציית רווחה חברתית וכן מפונקציית בחירה חברתית מכיוון שכאשר כל פרט בחברה מעדיף את אפשרות a על b לא ייתכן שהחברה תעדיף את אפשרות b לפני a.
המשמעות של תכונה זו היא שכאשר יש העדפה פה -אחד של כל פרט בחברה לגבי אפשרות מסוימת, פרט זה יועדף על ידי החברה כולה.
ועל כן רוב חוקי הבחירות השימושיים מקיימים אותה.
פונקציית רווחה חברתית וכן פונקציית בחירה חברתית דיקטטוריות מקיימות את תכונת הפה-אחד מכיוון שאם כל הפרטים מעדיפים את a על b אז בפרט הדיקטטור מעדיף את a על b.
פונקציית רווחה חברתית וכן פונקציית בחירה חברתית, כאשר יש שני פרטים בחברה, הקובעות לפי כלל הרוב (האומר שתיבחר האפשרות שאותה בחרו הרוב) מקיימות את תכונת הפה אחד.
פונקציית רווחה חברתית אינה יכולה להיות לא דיקטטורית לקיים את תכונת האי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות ולקיים את תכונת הפה-אחד אם מספר הפרטים בחברה שווה או גדול משלוש לפי משפט ארו.
פונקציית בחירה חברתית אינה יכולה להיות לא דיקטטורית לקיים את תכונת המונוטוניות ולקיים את תכונת הפה-אחד אם מספר הפרטים בחברה שווה או גדול משלוש לפי משפט מולר סטרסוויט.
תכונת המשחק המצומצם בתורת המשחקים היא תכונת עקביות של פתרון של משחק שיתופי בצורה קואליציונית.
יש הטוענים שהיא מקבילה בחשיבותה לתכונת היציבות של שיווי משקל במשחק בצורה אסטרטגית.
תכונת המשחק המצומצם מתייחסת לסיטואציה הבאה: נניח שנתון מושג פתרון, והוא מחלק את השווי של הקואליציה הגדולה בדרך מסוימת.
לאחר שהשחקנים חילקו ביניהם את שוויה של הקואליציה לפי וקטור התשלומים שהוצע, וחלק מהשחקנים עזבו את המקום, יכולים השחקנים שנותרו לתהות האם החלוקה ביניהם היא חלוקה הוגנת.
הם יכולים להגדיר משחק בצורה קואליציונית שבו משתתפים רק השחקנים שנשארו (זהו המשחק המצומצם), ולבדוק האם הפתרון, כאשר נפעיל אותו על משחק זה, מתלכד עם הסכום שכל אחד מהם קיבל במשחק המקורי.
אם התשובה חיובית, ואם דבר זה נכון לכל משחק בצורה קואליציונית ולכל קבוצה של שחקנים שעוזבת את המקום, אנו אומרים שמושג הפתרון "מקיים את תכונת המשחק המצומצם" או "עקבי עם המשחק המצומצם".
כלומר, אף קבוצת שחקנים לא תרצה לסטות מהפתרון המוצע, כשהיא בוחנת את המשחק המצומצם עליה, משום שהשווי שלה במשחק המצומצם תואם את מה שקיבלה בפתרון המוצע.
את המשחק המצומצם על קבוצת השחקנים שנשארו ניתן להגדיר במספר אופנים.
בספרות ידועות שתי הגדרות, המשחק המצומצם של דייוויס ומשלר, והמשחק המצומצם של הרט ומס-כולל.
המשחק המצומצם של דייוויס ומשלר
אם הוא משחק שיתופי בצורה קואליציונית, אזי עבור קואליציה לא ריקה, ועבור וקטור תשלומים יעיל (כלומר מקיים ), נגדיר את המשחק הבא: על ידי:
וזהו המשחק המצומצם לפי דייוויס ומשלר.
הרעיון מאחורי ההגדרה פשוט: אנו מצטמצמים על הקואליציה .
שוויה לפי המשחק המצומצם זהה לסך התשלומים של חבריה לפי וקטור התשלומים x.
כלומר, חבריה עדיין מחלקים ביניהם את מה שקיבלו לפי וקטור התשלומים.
כעת, כל תת-קואליציה של , בודקת מה תוכל לקבל, אם תצרף אליה שחקנים מחוץ ל-, כל עוד תתן להם את מה שהקצה להם הווקטור המקורי , וכך מוחלט שוויה במשחק המצומצם.
לפיכך, אם יבחרו לצרף את , יוותר להם , ולכן ימקסמו את הערך הזה.
המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל
יהי מושג פתרון נקודתי, משחק בצורה קואליציונית, ו- קואליציה לא ריקה.
המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל על ב- הוא המשחק ,בו הפונקציה הקואליציונית מוגדרת באופן הבא:
הרעיון מאחורי הגדרה זו הוא, שכאשר קואליציה נוצרת במשחק המצומצם על , היא מצרפת כשותפים את כל שחקני ונותנת להם את חלקם בפתרון.
כל מה שנותר לאחר שחברי קיבלו את חלקם הוא שוויה של הקואליציה במשחק המצומצם .
הבדלים בין הגדרת המשחק המצומצם לפי דייוויס ומשלר לבין הגדרת המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל
המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל מתאים רק למושגי פתרון נקודתיים, בעוד שהמשחק המצומצם לפי דייוויס ומשלר מתאים גם למושגי פתרון קבוצתיים.
בהגדרת המשחק המצומצם לפי הרט ומס כולל חייבים חברי לצרף את כל השחקנים שאינם חברים ב-, בעוד שבמשחק המצומצם לפי דייוויס ומשלר הם יכולים לבחור את התת-קבוצה הטובה להם ביותר של.
הליבה של משחק שיתופי היא אוסף פתרונות המקיימים את תכונת המשחק המצומצם של דייוויס ומשלר.
הגרעינון הוא פתרון נקודתי המקיים את תכונת המשחק המצומצם של דייוויס ומשלר.
התכלת והארגמן הם טקסטילים צבועים, שתפסו מקום נכבד בין מוצרי היוקרה של העולם העתיק.
במקרא הם מוזכרים במלאכת המשכן, בבניין בית המקדש, בבגדי כהונה ובמצוות ציצית; וכן בין פרטי לבוש מלכותי ובמרכולתה של העיר צור.
בתעודות קדומות כגון תעודות חתיות, אשוריות ואחרות, הם מופיעים ברשימות המס והשלל וכן ברשימות מסחריות בשמם האכדי "תַּכִּילְתּוּ ואַרְגַמַנוּ" או כלוגוגרם.
הפיניקים היו ידועים בייצור הצבעים.
מקורם של התכלת והארגמן לא פורט במקרא.
פילון האלכסנדרוני ויוספוס פלביוס מעידים בספריהם שהארגמן הופק ממקור ימי.
הפקתו של התכלת ממקור ימי נשנית במשנת חז"ל.
צבע הארגמן נזכר בכתבי אוגרית מסוף תקופת הברונזה, הן בלוחות אכדיים והן בלוחות אוגריתיים.
"ראש ארגמן" הוא אחד משמות החודשים האוגריתיים.
התכלת והארגמן (ta-kil-tu ו-ar-ga-man-nu, או בשומרוגרמות SÍG.ZA.GÌN.SA5 לארגמן ו-SÍG.ZA.GÌN.MI לתכלת), מוזכרות ברשימות מנחה שונות שהובאו לפני תגלת-פלאסר השלישי.
צבע ה'פורפורה' בעולם היווני והרומי
בעולם היווני והרומי כונו טקסטילים אלו בשם אחד: 'פּוֹרְפִירַס' ביוונית או 'פּוּרְפּוּרָה' (purpura) בלטינית.
הפקת צבע ה'פורפורה' מן החלזונות פרחה בעיקר בחוף הפיניקי, והוא הפך מזוהה עם הפיניקים.
אף השם פיניקיה (כנען ביוונית) קשור לשם היווני לצבע הארגמן.
מבין הערים הפיניקיות התפרסמה בעיקר צור, העיר הפיניקית הראשית, בטיבם של מוצרי הפורפורה שלה.
סטראבון, שביקר בצור במאה הראשונה לספירה, מספר "כי הפורפורה הצורית היא הטובה מכולם, וכי לצור מספר עצום של מצבעות".
הוא אף מזכיר את עושרה הרב, שנצבר בזכות מיומנותם של תושביה העוסקים במלאכת הצביעה.
הארגמן אף הופיע על מטבעות צור כאחד מסמליה, ובשפות שונות נקרא עד היום "ארגמן צורי" או "ארגמן פיניקי" .
גם חז"ל מציינים, שעושרו של שבט זבולון, שנחל נחלה באזור זה, נובע, בין היתר, מפרנסתו על החילזון.
הפורפורה הפכה לסמל של דיגניטאס ומעמד חברתי.
שפת הטוניקה של הסנטורים ברומא הייתה רצועת פורפורה רחבה; לפרשים הרומיים הותרה רצועה צרה בלבד; זר פורפורה קישט את שפת הטוגה של הקונסולים, והקיסר היה לבוש טוגה שכולה פורפורה.
החל מתקופת שלטונו של דיוקלטיאנוס נעשתה הפורפורה 'צבע קיסרי' והוטלו מגבלות שונות על שימוש בה מחוץ למשפחת הקיסר.
בשנת 424 אסר תאודוסיוס השני את השימוש הפרטי בפורפורה.
הדים למגבלות אלו נמצאים בדברי הגמרא:
הצטמצמות והפסקת השימוש בצבע ה'פורפורה'
עם התפשטות הכיבוש הערבי הצטמצם ייצור הפורפורה לתחומי ממלכת ביזנטיון.
שליטי החלק המערבי הלטיני של העולם הרומאי, ובהם האפיפיורים שישבו ברומא, נאלצו להסתפק בקבלת 'מתנות דיפלומטיות' משליטי קונסטנטינופול.
מסע הצלב הרביעי ב-1204, שזרע הרס בממלכת ביזנטיון, ונפילת קונסטנטינופול בידי הטורקים ב-1453, שמו קץ לתעשייה עתיקה זו, בת אלפי השנים.
עדות להפסקת השימוש בפורפורה נמצאת במקורות רק במדרשים המאוחרים, השייכים לתקופת הגאונים, כמדרש תנחומא ומשנת רבי אליעזר, המדברים על התכלת כעל דבר שנגנז.
הרמב"ן (המאה ה-13) בפירושו לתורה מזכיר, שבזמנו התכלת עדיין הייתה מצויה, אך נועדה באופן בלעדי לשימושו של "מלך גוים" (יש שפירשו שכוונתו לאפיפיור, ויש שפירשו שכוונתו לקיסר ביזנטיון).
ניתן למנות כמה סיבות להצטמצמות ולהעלמות תעשיית הפורפורה בעת העתיקה:
המגבלות שהטילו הקיסרים על השימוש בפורפורה.
התמעטות מספר החלזונות, כתוצאה של דיג מוגבר.
הכיבוש הערבי של חופי הים התיכון, והוצאתם משלטון הרומאים.
כניסת חומרי צבע חדשים לשוק, כדוגמת 'אינדיגו'.
להפסקת הטלת פתיל תכלת בציצית בידי היהודים היו שני גורמים נוספים:
התרחקות היישוב היהודי מחופי הים, שהיו מקום הפקת התכלת.
כניסת משי לתעשיית הפורפורה, כשמשי הוא חומר שאינו כשר לפתיל תכלת של ציצית.
עם הפסקת השימוש בפורפורה לא פסקה ההתעניינות בה.
כבר במאות הראשונות אחרי היעלמותה, וכן בתחילת העת החדשה, סקרו מספר חוקרים בעבודותיהם את הידוע להם בנושא זה, בהסתמך בעיקר על הספרים הקלסיים של העולם היווני-רומי העתיק, ובמיוחד על ספריהם של אריסטו - "תולדות בעלי החיים", פליניוס - "אנציקלופדיה ריאלית" וויטרוביוס - "על האדריכלות".
בוכרט, ובראוניוס אחריו, עמדו במיוחד על זיהוי התכלת והארגמן של השפה העברית, ובוכרט אף זיהה את התכלת עם ה-purpura conchyliata של פליניוס.
גם בעולם היהודי, למרות הפסקת השימוש בתכלת כחלק ממצות ציצית, לא נעלמה לגמרי הידיעה על זיהויה עם הפורפורה.
כמה חוקרים של המאה ה-17 דיווחו על מציאת מינים שונים של חילזון הפורפורה, אף מחוץ לאגן הים התיכון.
כן דיווח, למשל, וּוליאם קול (Wulliam Cole) מבריסטול בשנת 1681 ב-Acta Eruditorum על מציאת Purpura lapillus בחופי בריטניה.
עוד לפניו, בשנת 1648, תומאס גייג' (Thomas Gage) היה הראשון לדווח על השימוש במין Purpula patula לצביעה בידי האינדיאנים בחופי מרכז אמריקה.
מספר נוסעים וחוקרים החלו לדווח על הימצאותם של מצבורי שברי קונכיות – עדות לתעשיית הפורפורה בעבר.
במאה ה-18 ובמאה ה-19 התרבו החקירות הניסיוניות בחלזונות הפורפורה – חקירות אלו התבססו על ההסתכלות הישירה בטבע ולא על הספרות העתיקה.
המחקרים הבולטים והיסודיים בתחום זה נעשו על ידי החוקר האיטלקי ברתולומיאו ביזיו בשנים 1832–1860, והחוקר הצרפתי Henri Lacaze-Duthiers בשנת 1857.
בלקסיקון העברי שלו הציע החוקר מיכאליס (Michaelis), לראות בדיונון (לטינית: Sepia; וגרמנית: Tintenfisch) את החילזון שממנו הפיקו בעבר את צבע התכלת.
דעתו הובאה אצל מספר חוקרים שבאו אחריו ונדחתה על הסף, בהם משה לנדאו בספרו "מערכי לשון", לודוויג לוויזון בספרו "זואולוגיה של תלמוד", חנוך קאהוט בספרו "ערוך השלם" ובחיבורים אחרים.
מאמר זה שהתפרסם בירחון "בית תלמוד", ובהסתמך על מידע ביולוגי שגוי, טען לאמיתות זיהוי הדיונון כמקור לצבע התכלת.
למעשה, השימוש בפתילים אלו לא התפשט בציבור הרחב והצטמצם בעיקר בקרב חסידי האדמו"ר מראדזין וחלק מחסידי ברסלב.
בעבודת הדוקטור של הרב יצחק אייזיק הרצוג בנושא התכלת והארגמן, שנכתבה ב-1913 באוניברסיטת לונדון, נדחתה השערת הדיונון בשתי ידיים.
כאשר נבדקו פתילים אלו בשתי מעבדות כימיות (האחת בדרמשטט שבגרמניה בניהולו של פרופ' פרידלנדר והשנייה בבית גובלן, שבפריז) התברר, לתדהמתו ולהפתעתו של הרב הרצוג, שהפתילים צבועים בחומר מלאכותי סינתטי בשם 'כחול פרוסי' ואין לו קשר ישיר להפרשה השחורה המופרשת מן הדיונון.
מן הבולטים במאמץ זה היה שלמה זלמן שרגאי, ראש העיר ירושלים, שאף כתב מאמרים וספרים על חסידות ראדזין בכלל ועל חידוש התכלת שלה בפרט.
כיום פתילי 'התכלת הרדזינאית' מיוצרים בביתו של האדמו"ר מראדזין, רבי אברהם ישכר אנגלרד, בבני ברק, על ידי בנו הרב יצחק אנגלרד.
תרומתו של הרב הרצוג לחקר התכלת
הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לישראל, למד בצעירותו באוניברסיטת לונדון, ובשנת 1913 כתב שם דוקטורט בנושא התכלת והארגמן, או בשמה האנגלי Hebrew Porphyrology.
עבודה זו מבוססת בעיקר על ספרו של דדקינד ועל ההתכתבות הישירה אתו, כמו שמצוין בדבריו שם.
אך למרות זאת, הרב הרצוג לא נטה לקבל את דעתו של דדקינד, שראה ב-Murex trunculus את המקור לצבע התכלת, וזאת כיוון שלדעתו אין הוא מתאים לתיאור חילזון התכלת המופיע בדברי חז"ל, אלא הציע חילזון אחר, הנקרא Janthina או סגולית בעברית של ימינו.
רעיון זה לא היה חדש וכבר הוצע על ידי הבלשן גזניוס בלקסיקון העברי-ארמי שלו, שיצא לאור בשנת 1829.
בהיותו הרב הראשי לאירלנד, פרסם בהמשכים מעל דפי העיתון "ההד", בשנים תרצ"ב-צ"ה, מאמרים קצרים בנושא תחת הכותרת: "התכלת בישראל" (מאמרים אלה רוכזו אחר כך בידי הרב מנחם בורשטין בספרו "התכלת").
עבודת הדוקטור שלו פורסמה במקורה בשפה האנגלית בידי פרופ' אהוד שפנייר מאוניברסיטת חיפה בשנת 1987. ד"ר שאול קפלן, תושב רחובות, חקר את הינטינה וטען כי הוא עונה על תשעה סימנים ייחודיים שניתנו בחילזון התכלת, אך לאחר חמש עשרה שנה, הודה כי הצבע הכחול שהפיק מהינטינה לא היה עמיד ודהה.
למעשה, הוא הכיר בזיהוי חילזון התכלת עם ארגמון קהה הקוצים, והעלה השערה כי שבט זבולון, ששכן לחוף הים, הגן על פרנסתו בהפצת סימנים מטעים, שיכוונו לחילזון הינטינה, במטרה להסתיר את הארגמון קהה הקוצים.
חקר התכלת בעת החדשה בעולם היהודי
ביישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל, לפני קום מדינת ישראל ולאחר הקמתה, פורסמו מספר מחקרים בתחום הריאליה של ארץ ישראל בעת העתיקה - בכולם שוררת הסכמה עם הקביעה הנ"ל.
כמו כן רווחת ומקובלת קביעה זו באנציקלופדיות שונות בערכים העוסקים בנושא.
פרופ' יהודה פליקס, חוקר בן זמננו של החי והצומח של תקופת המקרא והמשנה, הביע במחקריו דעה חד-משמעית של זיהוי חילזון התכלת עם חילזון ה'פורפורה'.
מציאת גיזת צמר צבוע מתקופת מרד בר כוכבא במערת האיגרות שבנחל חבר, בידי משלחת ארכאולוגית בראשותו של פרופ' יגאל ידין, והשערתו כי הגיזה קשורה לתכלת של ציצית, הביאה את הכימאי ד"ר סידני אדלשטיין, שלמעבדתו נמסרו הממצאים לבדיקה, להתעניין בנושא.
מאוחר יותר, בשנת 1972, עזר ד"ר אדלשטיין להקים מרכז ללימודי ים באוניברסיטת חיפה, בראשות הביולוג הימי ד"ר אהוד שפנייר, שבמסגרתו נשלו מן הים חלזונות הארגמונים.
במקביל (ב-1969) פנו עורכי האנציקלופדיה התלמודית של מכון 'יד הרב הרצוג', שעסקו אז בכתיבת הערך 'חילזון', לכימאים, בהם ד"ר אדלשטיין וד"ר ישראל זיידרמן ממכון הסיבים בירושלים, לטפל בעבודת הדוקטור של הרב הרצוג שהייתה מונחת ככתב-יד.
בסופו של דבר, בשנת 1987, עבודתו של הרב הרצוג הוצאה לאור עם הקדמתו של ד"ר אדלשטין ובתוספת מאמרים ממספר חוקרים - נירה קרמון, ד"ר אהוד שפנייר, ג'יין בריג'מן, פרופ' אוטו אלסנר, הנק מיניס וד"ר זיידרמן, שכולם כאחד מזהים את חלזונות הארגמון כמקור להפקת הארגמן והתכלת הקדומים.
בשנת תשמ"ד (1984), בספרו "בים דרך", פרסם הרב בצלאל נאור מבלטימור את חקירותיו בנושא התכלת.
בשנת תשמ"ח (1988) הוציא לאור הרב מנחם בורשטיין מירושלים, בעקבות עיסוקו בענייני המקדש, ספר בשם "התכלת" המסכם את הדעות השונות בנושא זה.גילויו של פרופ' אלסנר זכה לתשומת לבו של הרב אליהו טבגר מירושלים, שחקר את הנושא ובעקבות כך בשנת תשמ"ח (1988) החל לצבוע תכלת לציצית.
בהמשך, בשנת 1991, הצטרפו אליו ד"ר ברוך סטרמן, ד"ר ארי גרינשפן ויואל גוברמן והוקמה עמותת פתיל תכלת, שמטרתה - יצור פתילי תכלת לציצית ופעילות הסברה בנושא.
דבר זה הביא לשפע של פרסומים בנושא חקר התכלת – בעד ונגד.
בעולם המדעי עוסקים כיום במסגרת חקר הצביעה הטבעית העתיקה ובתחום הארכאולוגיה חוקרים רבים.
בנושא זה מתקיימים כינוסים בינלאומיים ויוצאים לאור פרסומים מדעיים.
לאחרונה נבדקו בידי צוות חוקרים רוסים, בראשותה של החוקרת ממטיוק מהמכון לכימיה אורגנית שבעיר נובוסיבירסק, אריגים שנמצאו באתר קבורה עתיק (מהמאה ה-4 לפנה"ס) בעמק פזיריק שבהרי אלטאי.
בין האריגים נמצא שטיחון לכיסוי גב הסוס (צ'פרק) המורכב מטקסטילים שונים, בהם צמר בגוון ארגמני ובגוון כחול טהור.
הבדיקה הראתה ששניהם נצבעו בצבע שהופק מחלזונות הארגמון.
המחקר הכימי של צבע ה'פורפורה'
המחקר הכימי של צבע הפורפורה, שנערך במאה ה-19 ובעיקר במאה ה-20, הביא בהדרגה להכרה שהצבענים המצויים בצבע ה'פורפורה' שייכים למשפחת הצבעים האינדיגוידיים.
כבר ב-1833 שם לב פרופסור לרוקחות האיטלקי ברתולומאו ביזיו (Bizio) לדמיון שבין תכונות הצבע המופק מחלזונות הארגמון ממין Murex trunculus לבין צבע האינדיגו.
בשנים 1879–1880 ערך החוקר אדוורד שאנק (Schunck) ניסויים כימיים בחומר שהוא בודד מחלזונות Purpura patula ו-Purpura capillus בחופים המערביים של ניקרגואה.
ב-1909 אסף החוקר פול פרידלנדר (Friedlander) 12000 פרטים של המין Murex brandaris ומיצה מתוך הבלוטות התת-זימיות שלהם צבע במשקל של 1.4 גרם.
האנליזה של היסודות הכימיים הצביעה על הנוסחה הכימית C16H8Br2N2O2. ב-1922 שיער פרידלנדר שבצבע ה'פורפורה' ישנו מרכיב נוסף – בגוון כחול, אך לא הצליח לזהותו.
הכימאי הארכאולוגי רודולף פפיסטר (Pfister) בחן את צבעי הארגמונים ב-1937 והגיע לאותן המסקנות של האיטלקי ביזיו, בקשר לנטייה לכחול של הצבע המופק מ-Murex trunculus.
לאותן המסקנות הגיעו גם החוקרים בושילו (Bouchilloux) ורושה (Roche) באמצעות הכרומטוגרפיה ב-1954.
בשנת 1944 דיווחו שני חוקרים, דריסן (Driessen) וון-אלפן (van Alpen) על תופעת הפוטודברומינציה, כלומר נשירת הברום ממולקולת הצבען באמצעות קרינת אור השמש, כאשר הדיברומואינדיגו נמצא במצב מחוזר ומומס, הנקרא Leuco-dibromoindigo.
(ככל הנראה, שימש דבר זה כבסיס לגילויו של פרופסור אלסנר, המוזכר למעלה – הפקת צבע כחול טהור מן הארגמונים.)
בעבודתם החלוצית של החוקרים ווטרס (Wouters) וורהקן (Verhecken) בשנת 1991, שלראשונה השתמשו במכשיר HPLC לחקר הצבעים האינדיגוידיים, התגלה מרכיב נוסף - 6-ברומואינדיגו, ויחד איתו התגלה גם מרכיב אחר המצוי בכמויות מזעריות וזניחות – 6,6'-דיברומואינדיגוטין.
באותו מחקר התגלה גם, שהצבע המופק מחלזון ממין Murex trunculus מורכב ומגוון יותר ומכיל גם את החומרים אינדיגו ואינדירובין.
החוקרים מלשקביץ' (Malaszkiewicz) ב-1967 ופוקה (Fouquet) ב-1970, על בסיס מחקר קודמיהם – שאנק (Schunck 1889) ולטליר (Letellier (1890, גילו את המבנה הכימי של ארבעה מחוללי-צבע, המצוים בבלוטה התת-זימית של החלזונות הארגמניים.
ב-1968 בודדו החוקרים בייקר (Baker) וסותרלנד (Sutherland) מחולל-צבע חמישי מהמין Dicathais orbita.
במחקרים אלו התברר, שחומרים מחוללי-צבע אלו הם אינדוקסילים, חלקם ברומידיים וחלקם חסרי ברום, והם עצמם חסרי צבע, אך בתהליך מורכב בהשפעת האנזימים, האוויר ואור השמש, לאחר פציעת החילזון ופירוק הבלוטה התת-זימית, הם מרכיבים את התוצר הסופי – הצבענים האינדיגוידיים.
המין Murex trunculus, או בשמו העברי ארגמון קהה קוצים, מכיל ארבעה סוגי אינדוקסילים מחוללי-צבע, היוצרים מגוון רחב של צבענים: 6,6'-דיברומואינדיגוטין, 6-ברומואינדיגוטין, אינדיגוטין, ומספר צבענים בכמות מזערית: 6-ברומואיסטין ו-6,6'-דיברומואידירובין.
הבלוטות של שאר המינים מכילות, בדרך כלל, אינדוקסילים מסוג אחד בלבד, ולכן אינן מסוגלות לייצר מגוון רב של צבענים, והצבען העיקרי המופק מהן הוא 6,6'-דיברומואינדיגוטין.
אי-יציבותו של הצבען 6-ברומואינדיגוטין, ויכולתו להיהפך בתנאים מסוימים לגוון כחול, למשל על ידי החימום, התגלתה באופן אקראי במפעל לצביעת פתילי תכלת לציצית של אגודת "פתיל תכלת".
תופעה זו מושכת אליה כיום את תשומת לבם של החוקרים בתחום.
נושא נוסף המעסיק כיום את החוקרים הוא, שחזור השיטה העתיקה של צביעה.
בנושא זה עסקו החוקר הלבנוני ז'וסף דומה (Doumet), החוקר הישראלי פרופ' אוטו אלסנר ועוד.
ג'ון אדמונדס (Edmonds) מאנגליה הצליח לראשונה ב-1996 להגיע לחיזור צבע הפורפורה, דבר ההכרחי לתהליך הצביעה, באמצעים טבעיים בלבד, ובכך פתר את בעיית הצביעה העתיקה של הפורפור.
הבשר של הרכיכות הותסס במשך מספר ימים בתוך תמיסה אלקלינית, הצבע חוזר והומס וזה איפשר את קליטת הצבען בתוך סיבי גיזת הצמר.
תכונת ליוביל היא תכונה של גרפים שקיומה מצביע על כך שפיזור המסה בגרף מחקה את משפט ליוביל על המישור המרוכב.
כל הגרפים הסופיים מקיימים את תכונת ליוביל, באופן טריוויאלי.
גם גרף הסריג מקיים את תכונת ליוביל.
התכונה אינה נשמרת תחת קוואזי-איזומטריות.
גרף מקיים את תכונת ליוביל אם כל הפונקציות ההרמוניות החסומות עליו הן קבועות.
בהקשר זה, פונקציה היא הרמונית אם הלפלסיאן מאפס אותה, כלומר לכל קודקוד x (הסכום הוא על הקודקודים השכנים, ו- היא הדרגה).
חבורה G היא חבורת ליוביל ביחס לקבוצת יוצרים S סופית, אם גרף קיילי של החבורה ביחס ל-S מקיים את תכונת ליוביל.
לא ידוע האם התכונה תלויה בקבוצת היוצרים, וגם לא אם תת-חבורה של חבורת ליוביל היא חבורת ליוביל.
חבורה היא ליוביל ביחס לקבוצת יוצרים S אם ורק אם תוחלת המרחק של הילוך מקרי על החבורה (בהתאם לקבוצת היוצרים הנתונה) היא תת-ליניארית.
כל חבורת ליוביל היא אמנבילית.
תכזה או תכזי (בגעז: ተከዜ או ተከዚ; תרגום: "נהר") הוא נהר מרכזי באתיופיה, המהווה חלק מגבולה המערבי עם אריתריאה.
הוא נודע גם בשם סטיט (Setit) באריתריאה, מערב אתיופיה ומזרח סודאן.
על פי דוחות שפרסמה סוכנות הסטטיסטיקה המרכזית של אתיופיה, אורכו של נהר התכזה 608 קילומטר והוא יוצר את הקניון העמוק ביותר באפריקה, ואחד העמוקים בעולם, כאשר במקומות מסוימים הוא מגיע עד לעומק של 2,000 מטרים.
נהר התכזה זורם ממרכז האזור ההררי באתיופיה, בסמוך להר קאצ'ן שבמחוז לסתה.
משם הוא זורם מערבה, צפונה ושוב מערבה, ובדרכו יוצר את הגבול המערבי בין אתיופיה לאריתריאה, מנקודת המפגש בין הטומסה והתכזה, , ועד לסודאן : .
לאחר מכן, הוא עובר לסודאן בצידה הצפון-מזרחי, בקואורדינטות: .
התכזה מתחבר לנהר עטברה ונקודת השפך שלו היא בנהר הנילוס.
התכזה מהווה הנתיב העליון של נהר העטברה, והוא עובר דרך ארוכה יותר עד למפגש בין שני הנהרות.
היובלים הראשיים של מקור התכזה באתיופיה בגדה המערבית, הם הנהרות טהאלי, מריי, טלאר, סלוו, ארקווה, גהיווה, ווארי, פרפרייה (מתפרפר), תקורו וגומאלו; בגדה השמאלית – הנהרות היני, בלגאס, סהאה, במבי, אטאבה, זארימה וקוואלימה.
האזכור הראשון הידוע לתכזה נמצא בכתובים מאקסום של הקיסר עזנה, בהם הוא מתרברב על ניצחונו בקרב שהתרחש בגדות הנהר הדרומיים, בסמוך ל"פורד של הקמלקה".
התכזה שימש בעבר כנקודת מפגש עתיקה בין אתיופיה למצרים, ואף נקרא בעברו "נילוס".
בתרגומו של ארנסט ווליס באדג' לכבר נגשת, התכזה מוזכר כנהר שממנו שב מנליק הראשון לאתיופיה, אך באדג' טעה בתרגומו מכיוון שלא תרגם את התכזה למילה "נהר" והשאירה, מה שגרם לבלבול.
בתרגומו העברי של רן הכהן מתורגם התכזה ל"נהר" כפי שאמור להיות במקור.
חשיבות נוספת לנהר מציין אוגוסטוס ב.
ווילד, המתאר כי ליד מקור התכזה בכנסיית היילה קדוס מיכאל, נמצא מקום משכנו האמיתי של ארון הברית.
ביולי 2002 הכריזה ממשלת אתיופיה על שותפות עם רשות מקורות המים הסינית, במטרה לבנות סכר הידרואלקטרי בתכזה, שיסייע בייצור 300 מגה וואט חשמל.
הפרויקט נועד לבנות את הסכר הגבוה ביותר באפריקה בעל קשת כפולה, ובכך לשבור את שיא הסכר הגבוה ביותר הנוכחי, הנמצא בלסוטו.
העבודות להשלמת הפרויקט, שעלותו 224 מיליון דולר, נועדו להימשך 5 שנים.
אוויז איברהים, אחראי הפרויקט, הודיע ב-12 בדצמבר 2004 שכ-82 אחוז מהבניה הושלמה וכללה בין היתר הנחת 105 קילומטרים של קבלי כוח למקלה.
תכלית תעודות סל בע"מ הייתה חברה לתעודות סל אשר הוקמה בשנת 2004, ונחשבה לגוף השני בגודלו בישראל בתחום תעודות הסל.
החברה הייתה בשליטת "דש איפקס הולדינגס" שהחזיקה ב-59.9% ממניות החברה, ובבעלותה גם דש בית השקעות.
יתר מניות החברה, 40.1% בסך הכל, הוחזקו ביידי קבוצת מייקל דייוויס (MDG) (בבעלות מייקל דייוויס), אשר התמחותה היא מסחר באופציות.
ב-2012 נחתם מיזוג בין מיטב בית השקעות ובית ההשקעות דש אייפקס, מה שהפך את מיטב בית השקעות לבעלת השליטה בחברה עם השלמת המיזוג בשנת 2013.
בשנת 1987 הקימה קבוצת דיסקונט את גוף ההשקעות 'תכלית בית השקעות' אשר עסק בין היתר במכירת מוצרים פיננסיים, בניהול תיקי השקעות ועוד.
בשנת 2004 הוחלט להרחיב את פעילות בית ההשקעות גם לעולם תעודות הסל, מה שהביא להקמת תכלית תעודות סל, אשר עוסקת כיום בתחום זה בלבד.
בשנת 2012 מכר בנק דיסקונט את אחזקותיו בחברה (20%) לחברת דש בית השקעות לאחר שהמפקח על הבנקים הורה לו למכור את האחזקות עד 2013.
בשנת 2012 התמזגה אל תכלית תעודות סל חברת 'אינדקס תעודות סל'.
בשל כך מכרה חברת דש מיטב את חברת מיטב תעודות סל.
ב-2021 הופיע ברישום החברות "פירוק מרצון" של החברה.
החברה ניהלה ב-2013 מעל 130 תעודות שונות בישראל, בהיקף של מעל 20 מיליארד שקלים.
בין המוצרים הפיננסיים המוצעים על ידי החברה:
תעודות סל בחסר - שורט
בראש החברה בזמן המיזוג עמדו דוד אללוף, מנכ"ל שותף ששימש בעבר כמנכ"ל קבוצת מייקל דייוויס ואיל סגל, מנכ"ל שותף ששימש בעבר כמנהל מחלקת ההשקעות בבנק דיסקונט לישראל וכן כמנכ"ל תכלית בית השקעות מתקופת המיזוג ועד 2019.
תכלתיים (שם מדעי: Irenidae) היא משפחת ציפורי שיר בעלות צבעים כחולים עזים החיים באזור הטרופי.
במשפחה זו סוג אחד - תכלתי (Irena) ובו 2 מינים.
הם קרובי משפחה רחוקים של הבולבולים ורובים גם למשפחות אגיתיניות וציפורי עלים.
התכלתיים חיים בדרום-מזרח אסיה מהודו עד בורנאו וכן בפיליפינים ביערות גשם לחים.
הם בעלי נוצות שחורות על פלג גופם התחתון וחלק גופם העליון כחול או סגול בוהק עם עיניים אדומות ומקור צהוב חזק.
הנקבות בעלות צבעים דהויים יותר.
ציפורים אלה מזכירים במראם עורבים קטנים ואורכם 24-27 ס"מ.
הם חיים בחופת צמרות היער וניזונים בעיקר מפירות שונים ובעיקר מהפיקוס (תאנה) ומפירות נוספים ואף מצוף פרחים.
כמו כן הם ניזונים מחרקים שהם תופסים.
מין תכלתי יפהפה (Irena puella)
מין תכלתי פיליפיני (Irena cyanogastra)
הם בעלי דו-צורתיות זוויגית בה הזכר ראש וחזה שחורים וגופו כחול כהה.
העיניים אדומות עזות והמקור שחור.
הנקבות בעלות גוונים בהירים יותר ובעלות נוצות כחולות בהירות מעט לאורך כל גופה אך גם להן עיניים אדומות.
ציפור זו היא קרובתם של הבולבוליים ושל ציפורי העלים החיים באותו אזור בטבע.
היא חיה בזוגות או קבוצות קטנות.
מזונה העיקרי הוא פירות שונים שהיא מוצאת ומגוונת בחרקים.
היא מקננת בין פברואר לאפריל בין ענפי העצים ומכינה קן זלזלים ועלים.
הנקבה מטילה בתוכו 2 ביצים קטנות בצבע לבן-ירקרק מעוטר בחום.
תכלת רם (נולדה ב-1982) היא אמנית העוסקת במדיום הפיסול והמיצב.
תכלת רם נולדה וגדלה בקיבוץ חניתה.
בין השנים 2010–2006 למדה רם באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, במהלכם זכתה בפרס אילנה אלוביק למצוינות באמנות (2010) ופרס איליין קופר לחשיבה יצירתית (2008).
במסגרת חילופי סטודנטים כחלק מלימודיה בבצלאל, נסעה רם ללימודים באקדמיה לאמנות מונסטר בגרמניה.
בין השנים 2015-2013 המשיכה רם ללימודי המשך במדרשה לאמנות, בית ברל.
רם הציגה שבע תערוכות יחיד בישראל, ביניהן: התערוכה "חוץ ממני" בגלריית ארטפורט (2021), "מעולם לא ראיתי עץ בלתי מרוצה" במשכן לאמנות (בעין חרוד) (2019), "גלגל שלישי" המרכז לאמנות עכשווית (CCA) בתל אביב (2017), "יאבאלה" בגלריית המדרשה ועוד.
עבודותיה הוצגו בתערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים שונים בישראל ובגרמניה.
רם השתתפה בכמה תוכניות שהות אמן: בין השנים 2021-2020 בתוכנית הרזדיסי של ארטפורט, בשנת 2006 השתתפה בתוכניות הרזידנסי של The Curfew Tower קושנדל בצפון אירלנד, ובמרכז לאומנות עכשווית בערד.
רם מכהנת בתפקיד מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל מאז 2013.
בשנת 2022 הציגה רם את "מעונות", תערוכה תלוית מקום ביישוב מעונה בגליל המערבי, במסגרתה שהתה במשך שלושה שבועות בבריכה הבריטית בהר אגר.
בשנת 2025, הוציאה רם ספר אמן ראשון בעל שם זהה, המתחקה אחר התערוכה.
רם חיה ועובדת בתל אביב.
2015 המדרשה לאמנות, בית ברל (תוכנית ללימודי המשך)
2008 האקדמיה לאמנות מונסטר גרמניה (במסגרת חילופי סטודנטים בבצלאל)
2010 אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, מחלקה לאמנות, ירושלים (תואר ראשון B.F.A)
בעבודותיה עוסקת תכלת רם ביחסים שבין חלל נתון ומקום מדומיין המושלך על אותו חלל.
דרך מיפוי התנאים של חלל התצוגה היא מנסחת פעולות וחומרים.
חללי התצוגה בהם היא מציגה מתמקמים בטווח שבין החלל הלבן והמסורתי וחללים אלטרנטיביים כגון בניין מועד להריסה, דירה שכורה, או בניין משרדים.
לאתר הפיזי חשיבות מרכזית בעבודתה; אלמנטים ארכיטקטוניים במבנה, סימני הזמן העוברים עליו, חפצים הנתונים בו והקונטקסט ההיסטורי-תרבותי שלו, הופכים לחלק מהותי ובלתי נפרד במיצב הסופי.
באופן זה היא חושפת את הסוביקטיביות של חלל התצוגה, והופכת אותו למכל עבור שאלות קיומיות.
גישתה של רם חושבת על האתר כחומר גלם ומתוך נקודה זו היא מתחילה במלאכת הפיסול.
לצד עבודה עם החלל הספציפי, רם יוצרת אסמבלאז'ים מחפצים הלקוחים מקטגריות שונות, ובכך מאחה בין זיכרון אישי וקולקטיבי ובין הארעי והקבוע.
פעולת הפיסול של רם מורכבת על פי רוב משורה של מחוות סימבוליות: פעולות של הסתרה, שרפה, איטום, וכיסוי מעלות לדיון נושאים תמטיים כמו השהייה וריק.
הדואליות הגלומה באינטימיות מחד ובניכור מאידך משתקפת הן בפן האסתטי והן בפן המטפורי, דרכה רם מנסה לגעת בהוויה אנושית קולקטיבית העסוקה בפער בין חיי היומיום ושאלת הפשר המלווה אותם.
2022 "מעונות", פרסייט, הבריכה הבריטית בהר אגר
2021 "חוץ ממני" (בשיתוף עם נעמה ערד), ארטפורט, תל אביב
2019 "מעולם לא ראיתי עץ בלתי מרוצה", המשכן לאמנות עין חרוד
2018 "גלגל שלישי", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2017 "יאבאלה", גלריית המדרשה הירקון 19, תל אביב
2016 "בת בית", הקיבוץ גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
2013 "האוסקיפינג", מיצב בדירת שכורה, העלייה 31, תל אביב
2012 "תוכנית קומה", בניין מגורים מיועד להריסה, ברנר17א', תל אביב
2019 "שבע דקות בגן עדן", ונטילטור, ' שער השלום'- גן העצמאות, תל אביב
2018 "תוכנית הבראה: Join Or Die", מוזיאון תל אביב לאמנות
2018 "אני זוכר", גלריה דביר, תל אביב
2017 "בטון חצוף - בית השיטה", בית התנועה הקיבוצית, תל אביב
2017 "דובדבנים", גלריית המדרשה, תל אביב
2015 "הפטיש קדם לסדן", תערוכת בוגרי התכנית ללימודי המשך במדרשה לאמנות, בית ברל, גלריית המדרשה, תל אביב
2015 "ארמון הבדולח והמקדש הארור", מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2014 "EVERGREEN", המדרשה לאמנות, בית ברל
2014 "טאבולה ראסה", בית אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגיטאות
2011 "לובי", גלריית זומר, תל אביב
2019 קרן רבינוביץ' בשיתוף עיריית תל אביב
2019 פרס עידוד היצירה מטעם מועצת הפיס לתרבות ואמנות
2017 קרן רבינוביץ' בשיתוף עיריית תל אביב
2017 מועצת הפיס לתרבות ואמנות
2015 קרן רבינוביץ' בשיתוף עיריית תל אביב
2010 פרס אילנה אלוביק למצוינות באמנות
2008 פרס איליין קופר לחשיבה יצירתית
תְּכִלְתַּן הַהַרְנוּג (שם מדעי: Iolaus glaucus, שם עברי קודם: כחליל ההרנוג) הוא פרפר קטן ממשפחת הכחליליים.
הוא נפוץ בישראל, ירדן, מערב ערב הסעודית, עומאן, תימן, אתיופיה וסומליה.
הצמח הפונדקאי של תכילתן ההרנוג הוא הצמח הטפיל הרנוג השיטים, מכאן גם נגזר שמו העברי.
בישראל פרפר זה מעופף לאורך קו הבקע הסורי-אפריקני, מאילת לאורך בקעת ים המלח, חצבה ונחל פרת, היכן שצמחו הפונדקאי נפוץ.
הוא מעופף בארץ במרבית חודשי השנה מאפריל עד נובמבר ומקים מספר דורות בשנה.
מוטת הכנפיים של תכילתן ההרנוג בוגר היא כ-3 ס"מ.
גוף הפרפר ורגליו בצבע לבן.
מרכז הכנפיים הקדמיות העליונות כחול ומסביב שוליים שחורים-אפורים עבים.
הכנפיים הקדמיות התחתונות בעלות מרכז כחול קטן יותר והשאר אפור-שחור.
פס כהה יותר תוחם את גבולות הכנפיים הקדמיות ושולי הכנפיים לבנים.
הכנפיים האחוריות בצבע לבן קרמי עם פס שחור בולט.
פס שחור בולט פחות נמצא קרוב לגבול השחור הדק בקצה הכנף, בין שני הפסים, בקרבת הקודקוד התחתון של הכנף, אזור תכלכל הנמצא בין שני כתמים שחורים קטנים.
האזור התכלכל מלווה בפס צהוב-כתמתם דק, הצמוד לפס הרחוק מהשוליים.
בקצה הכנפיים התחתונות שני זנבות מפוצלים אשר לעיתים בעלי אורך גדול יותר מהמחושים.
הזנב התחתון יותר ארוך מהזנב העליון.
זנבות אלה, יחד עם הכתמים השחורים בקצה הכנפיים מדמים ראש ומספקים הגנה מפני טורפים.
ניתן להבדיל בין הזכר והנקבה על ידי כתם בעלי קשקשי ריח (המפרישים פרומונים) המופיע אצל הזכר.
מין זה מאוד ייחודי ולא דומה למינים אחרים במראהו.
הנקבה מטילה את הביצים על עלי הרנוג השיטים, הביצה בגודל 0.5 מ"מ ומזכירה בצורתה מעין חצי כדור גולף.
הזחל בוקע לאחר כ-5 עד 6 ימים וצבעו זהה לצבע העלים, תכונה המשמשת עבורו הגנה טובה מטורפים, עם גדילתו צבעו הופך לחום והוא עובר לחיות בקרב הענף או בסיס בסיס העלה עד ההתגלמות.
צבע הגולם חום כצבע הענף והוא מסווה היטב.
ב-1884, הפרפר הובא ללונדון, בריטניה, על ידי האנטומולוג וחוקר הפרפרים ג'ון ויליאם ירבורי.
הפרפר היה חלק מאוסף פרפרים שהביא איתו מעדן בתימן, יחד עם אוסף נוסף מרצועת החוף בסומליה אותם אסף באביב של אותה השנה.
במהלך כנס של החברה הזואולוגית של לונדון שבהם נבחנו תגליותיו, המין תואר לראשונה.
השם המדעי של הסוג ושל המין נגזר מהמיתולוגיה היוונית, הסוג קרוי על שם איולאוס, אחיינו של הרקולס ושם המין קרוי על שם האל גלאוקוס.
קיימים שני תת-מינים למין זה:
תַּכְלִיל הָאֵזוֹב (שם מדעי: Pseudophilotes vicrama, שם עברי קודם: כַּחְלִיל הָאֵזוֹב) הוא פרפר קטן ממשפחת הכחליליים.
הוא נפוץ במרכז ודרום אירופה ומזרח אסיה.
בישראל, הפרפר נפוץ בחודשי האביב והקיץ בסמוך לרצועת החוף ומהחרמון עד לירושלים.
שמו העברי של הפרפר ניתן לו על שם צמח האזוב המצוי, שהוא הצמח הפונדקאי שעליו מתרבה כחליל האזוב.
צמחיו הפונדקאים העיקריים הם האזוב המצוי וסירה קוצנית.
vicrama – פמיריס-אלאי, גיסאר דרוואז, טיין שיאן, צפון-מערב הודו
cashmirensis (מור, 1874) – צפון-מזרח קשמיר
astabene (המינג, 1932) – איראן, ישראל
clara (כריסטוף, 1887) – חבל הבלקן, המזרח התיכון, איחוד האמירויות הערביות, עומאן, טורקסטן
pallida (שצ'טקין, 1960) – טוראן, דרום גיסאר
schiffermulleri (המינג, 1929) – דרום-מזרח אירופה, אסיה הקטנה, הקווקז, עבר הקווקז, מערב סיביר, אלטאי
מוטת הכנפיים של תכליל האזוב היא באורך הנע בין 2 ל-2.4 סנטימטרים.
הכנפיים של הזכר כחולות בחלקן הקדמי והן מעוטרות בנקודות שחורות בצידיהן.
דרך מרכז הכנפיים של הפרפר עובר קו שחור.
אצל הנקבה, צבע הכנפיים בחלקן העליון הוא חום כהה.
צדו האחורי בשני המינים מלא בנקודות שחורות, ובקצהו נמצאת שורת סהרונים כתומים.
תכליל האזוב נפוץ במרכז אירופה ובדרומה, באיראן, באפגניסטן ואף בישראל, שם בית הגידול האופני שלו הוא בשיחיות ובביתות.
תכליל האזוב נפוץ ממזרח אסיה ועד טיין שאן, עם חלקים מסין, גבול תפוצתו המערבי משתרע על מדינות הבלקן, מזרח אירופה וטורקיה, תפוצתו הדרומית היא עד דרום פינלנד.
באסיה, הוא נפוץ מדרום אסיה, הודו, מערבה עד בלוצ'יסטן וצ'יטרל בפקיסטן.
הוא מתעופף בגבהים הנעים מ-600 עד 2,400 מטרים וחי במדשאות, אקלים צחיח למחצה ועשביות תת-אלפיניות.
תכליל האזוב איננו מצוי ברשימת המינים שב.
עם זאת, המין דווקא כן נכלל ברשימת המינים הקרובים לסכנת הכחדה ברשימה האדומה האירופית (European Red Book) הפרפר מוגדר כמין ללא חשש בארמניה.
המין נפוץ באזורי טבע מוגנים, כך שהוא איננו זקוק לשימור מיוחד.
תכלת הוצאה לאור היא הוצאת ספרים ישראלית מבית סטימצקי.
תכלת הוצאה לאור הוקמה בשנת 2016 על ידי סטימצקי 2005 בע"מ והיא מוציאה לאור ספרות תרגום ומקור במספר סוגות: מתח, מדע, פסיכולוגיה, וספרים לפעוטות, לילדים ולנוער.
ההוצאה מדפיסה כ-80 כותרים חדשים בשנה.
בין היתר, הוציאה את ספריהם של בוני גרמוס, ג'ניפר איגן, מישקה בן-דוד, נטע חוטר, נלסון דה מיל, יפתח רייכר-עתיר, ג'ודי פיקו וכן הוצאה מחדש של סדרת "מר וגברת".
מיכל קובזמן - עורכת ראשית
תכנון סביבתי מכיל ראייה אינטגרטיבית ורב תחומית של נושאי איכות הסביבה השונים.
נושאים אלה באים לידי ביטוי הן במערכת תכנון שימושי הקרקע ברמות השונות, והן בהטמעת תפיסות סביבתיות במדיניות הארצית והמקומית.
הכללת שיקולים סביבתיים בשלבים הראשונים של התכנון, עשויה למנוע ו/או לצמצם יצירת קונפליקטים סביבתיים, ולחסוך משאבים וזמן יקר בהליכי התכנון ואישור תוכניות.
שילוב שיקולים סביבתיים בשלבים המוקדמים של תכנון תעסוקה, נופש, מגורים ועוד, מאפשר בחירת חלופות טובות עבור היזמים והציבור.
ראייה אינטגרטיבית הרגישה לזיקות ההדדיות שבין הצרכים המתגברים, ולהשפעות החברתיות, הכלכליות והסביבתיות של פיתוח מואץ, היא האתגר העומד בפני התכנון הסביבתי.
שימוש יעיל ומופחת בקרקע ובתנאי הסביבה, תוך עידוד חיסכון ומניעת פגיעה בלתי הפיכה במשאבי טבע.
לשם כך ייעשה שימוש באמצעים תכנוניים, טכנולוגיים וכלכליים.
מניעת השפעות ותוצאות שפגיעתן בסביבה בלתי הפיכה ואינה ניתנת לתיקון.
מניעה או מזעור מפגעים, נזקים וסיכונים לסביבה.
מתן מענה תכנוני לצורכי הבנייה והפיתוח, תוך הכוונת עיקר הפיתוח למרקמים העירוניים וצמצום תופעת הפרוור
צמצום הפגיעה בשטח הפתוח ושמירת עתודות קרקע לדורות הבאים, תוך שמירה על ערכי טבע, נוף ומורשת ועל האופי הכפרי של ההתיישבות החקלאית.
הבחנה בין אזורים מוטי פיתוח לבין אזורים מוטי שימור, והדגשת הרצף של השטחים הפתוחים.
שיפור המרחב העירוני תוך התחדשותו, יחד עם שימור מכלולים ערכיים.
הדגשת העיר כמוקד למגורים ומסחר תוך בנייה בצפיפויות גבוהות יחסית ופיתוח מערכות תשתית, בדגש על תחבורה ציבורית, המתואמות עם קצב הפיתוח העירוני.
הימנעות מפתרונות תכנוניים וטכנולוגיים לבעיות סביבתיות על ידי מניעתן, הסרתן או מזעור המפגע במקור, לעומת פיזור המפגע במרחב או הטלת הגבלות על שימושי קרקע בסביבתו.
שמירת עקרון חובת הזהירות המקדימה בטיפול בבעיות סביבתיות.
בעיית תכנון ליניארי היא בעיית אופטימיזציה של ביטוי ליניארי תחת אילוצים ליניאריים.
כלומר, בהינתן משתנים ומערכת של אי-שוויונות בין משוואה ליניארית על המשתנים לבין קבוע, יש למצוא את הערך המקסימלי או המינימלי שפונקציה ליניארית כלשהי יכולה לקבל.
לבעיות אלו יש חשיבות גדולה במתמטיקה, במדעי המחשב ואף בתחומים כמו כלכלה וחקר ביצועים.
לבעיות אלו פותחו אלגוריתמים שונים כגון שיטת הסימפלקס, אשר רצים בסיבוכיות שונה ומתאימים לבעיות שונות, והן נתונות למחקר מתמיד.