tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מִבְרָץ, או מִבְרַץ גְּלִישָׁה, הוא מבנה שנועד לאפשר שחרור מבוקר של מים מסכר לאזור מורד הזרם, בדרך כלל למורד הנהר שמעבר לסכר.
מברצים מטים מי שיטפונות כך שהמים לא יישפכו מעבר לשפה העליונה של הסכר ויגרמו לו לנזק או אף להתמוטטות.
למעט בתקופות של שיטפונות, מים אינם זורמים בדרך כלל דרך מברצי הגלישה.
לעומתם, פתחי הכניסה (intake) הם מבנים שנועדו לשחרר מים על בסיס קבוע לשם אספקת מים סדירה לערוץ במורד הזרם, להפקת אנרגיה הידרואלקטרית וכדומה.
בתכנון מברצים כוללים לעיתים תריסי שיטפון (Floodgates) או fuse plugs לשם ויסות זרימת המים במברצים וגובה פני המים במאגר שמאחורי הסכר.
שימושים נוספים במונח "מברץ גלישה" כוללים: מעקפים של סכרים, נקודות המוצא של תעלות בשימוש בזמן עליית פני המים, ותעלות שנחפרו דרך סכרים טבעיים כדוגמת מורנות.
מברץ גלישה ממוקם בחלקו העליון של מאגר המים.
סכרים עשויים לכלול גם צינורות פליטה בתחתית הסכר המופעלים על ידי שסתומים או תריסים שגם אותם ניתן להפעיל על מנת לשחרר מי שיטפונות, ובחלק מהסכרים אין בכלל מברצי גלישה והם מסתמכים על צינורות הפליטה בתחתית הסכר בלבד.
קיימים שני סוגים של מברצי גלישה: נשלטים (controlled) ואוטומטיים (uncontrolled).
למברץ גלישה נשלט יש מבנים מכניים או "תריסים" שנועדו לווסת את קצב הזרימה.
סוג זה מאפשר למלא את המאגר כמעט עד קצה גובה הסכר במשך כל השנה, ואת מי השיטפונות ניתן לשחרר בהדרגה על ידי פתיחת תריס אחד או יותר.
בניגוד למברץ נשלט, למברץ גלישה אוטומטי אין תריסים.
כשהמים עולים מעבר לשפת המברץ הם נשפכים מהמאגר.
קצב שחרור המים תלוי רק בעומק המים במאגר.
כל נפח המים במאגר מעל לשפת המברץ משמש לאחסון זמני של מי השיטפונות, ואינו יכול לשמש כמקור לאספקת מים משום שבמצב רגיל הוא ריק.
יש גם מברצי גלישה המשלבים בין שני הסוגים.
ויסות מי המאגר מתבצע באופן רגיל באמצעות תריסים מכניים.
אם ספיקת המים למאגר עולה על הקיבולת של התריס יופעל מברץ נוסף המכונה "מברץ משני" או "מברץ חירום" החסום על ידי סוללה המכונה fuse plug.
סוללה זו מתוכננת כך שעודף המים יזרום מעליה ואף יסחוף אותה כליל במקרה של שיטפון גדול, גדול מיכולת פליטת המים של התריסים של המברץ המכני.
אף שייתכן שתיקון הערוץ ושיפוץ הסוללה לאחר אירוע כזה יכול לארוך חודשים, סך כל הנזק ועלות התיקון יהיו נמוכים מהנזק שעלול היה להיגרם אם מי המאגר היו נשפכים מעבר לסכר.
סוללה מסוג זה נוהגים לבנות במצבים שבהם בניית מברץ גלישה שאמור להתמודד עם השיטפון המקסימלי האפשרי יקרה מאוד.
מברץ מגלש (Chute spillway) הוא הסוג הבסיסי והנפוץ ביותר.
מים עודפים זורמים מנקודה מאחורי הסכר דרך מורד חלק אל הנהר שלמטה.
מברצים מסוג זה מתוכננים כך שצורתם מורכבת משתי קשתות דמוי האות S שטוחה (ogee).
לעיתים קרובות יוצקים בטון על הדפנות ועל התחתית על מנת למנוע נזקים למברץ ולערוץ הנחל מעוצמת הזרימה.
אפשר שהכניסה למברץ תהיה נשלטת באמצעות תריס, ובחלק מהסכרים מופעלים מספר מברצים דקים אם יש בעיה למקם אותם או יש בעיית מימון.
בנוסף, בשל המבנה הם לא נועדו לספוג אנרגיה דוגמת המברצים המדורגים (stepped spillways, ראו בהמשך).
לעיתים מוסיפים גושי בטון המתפקדים כווסתי זרימה קבועים, אבל בדרך כלל יש בקצותיהם "שפת קפיצה" (flip lip) או אגן משכך (dissipator basin) היוצרים זנק הידראולי, המגן על חזית הסכר מסחיפה.
במברצים ובתעלות מדורגים נעשה שימוש למעלה מ-3,000 שנים.
חומרים חדשים (דוגמת בטון מזוין) וטכניקות תכנון חדשות הגבירו את העניין במברצים ובתעלות מדורגים בתקופה המודרנית.
המדרגות מייצרות הפסד אנרגיה ניכר לאורך המגלש.
ומצמצמות את גודל אגן שיכוך האנרגיה הנדרש.
עדיין מתנהל מחקר פעיל בנושא, ונוצרים פיתוחים חדשים של מערכות הגנה בפני גלישה מירכתי הסכר, מברצים מתלכדים ותכנון סכרים קטנים.
כמה מברצים מתוכננים בצורת פעמון הפוך כך שהמים יכולים להיכנס סביב כל היקף המתקן.
מתקני מברץ אוטומטיים אלו קרויים באנגלית morning glory בגלל דמיונם לפרח הלפופית.
באזורים שבהם עלולים פני המאגר לקפוא, מצוידים מברצים בצורת פעמון הפוך באמצעים לשבירת הקרח על מנת למנוע מהמברץ להיות לכוד בקרח.
דוגמה קלאסית למברץ דמוי פעמון הפוך מצויה בסכר צ'פי (Chaffey Dam), בסמוך לטמוורת (Tamworth) בניו סאות' ויילס באוסטרליה.
בחלק מהמקרים נשלטים מברצים בצורת פעמון הפוך באמצעות תריסים.
המברץ בסכר הנגרי הורס (סכר "הסוס הרעב" בתמונה משמאל), מבנה מברץ פעמון הגובה ביותר בעולם, נשלט על ידי תריס טבעתי.
המברץ הגדול ביותר הוא המברץ באגם בריסה (Lake Berryessa) בקוטר 22 מטרים בפני האגם.
סיפון משתמש בהפרש בגובה שבין פתח הכניסה לפתח היציאה על מנת ליצור את הפרש הלחצים הנדרש לסילוק עודפי המים.
עם זאת, על מנת להתחיל לפעול יש צורך להכין את הסיפון באמצעות סילוק האוויר שבנקודת הכיפוף ומרבית מברצי הסיפון מתוכננים יחד עם מערכת המשתמשת במים לסלק את האוויר.
אחת השיטות היא סיפון הספירלה שדוחפת את המים באמצעות סיבוב סלילי לולייני לתוך הצינור ואלו דוחפים את האוויר מתוך הצינור זרימת המים במברץ מתחילה אוטומטית ברגע שפני המים עולים מעל גובה פתח הכניסה.
סוגים נוספים של מברצים כוללים: ogee crest המברץ פועל מעבר לקודקוד הסכר, "ערוץ צדדי" (side channel), שעוקף את הטופוגרפיה של הסכר ו"מבוך" (labyrinth), מבוך בצורת זיגזג שנועדה להגדיל את אורך המפתן עבור מברצים דקים ולהגדיל את הפליטה.
קיים גם drop inlet הדומה לפתחי הכניסה של תחנות הכוח ההידרואלקטרית, אך מטרתו להוביל מים מאחורי הסכר ישירות דרך מנהרות אל מורד הנהר.
בעת תכנון מברצים יש לקחת בחשבון את השיטפון הגדול ביותר האפשרי, בכל מיזם של בניית סכר חייבים להיות מתקנים המסוגלים לעבור בביטחון את מבחן השיטפון (SDF ראשי תיבות Spillway Design Flood).
המברץ צריך לעמוד בשיטפון הגדול ביותר המתרחש בממוצע פעם במאה שנים.
לחלופין התכנון צריך לקחת בחשבון סיכוי של אחוז אחד שהשיטפון עלול להיות גדול יותר מהקיבולת של המברץ בכל שנה נתונה.
כאשר המים עוברים דרך המברץ ואחר-כך במורד המגלש הופכת האנרגיה הפוטנציאלית לאנרגיה קינטית הולכת וגדלה.
אם לא מטפלים בבזבוז האנרגיה של המים הם עלולים לגרום לשחיקה ולסחיפה של בסיס הסכר.
המברץ עלול להינזק והיציבות של הסכר עלולה להיפגע.
על מנת להעמיד את נושא האנרגיה בפרספקטיבה אפשר לקחת דוגמה מסכר טרבלה בפקיסטן.
בשיא הקיבולת יכולים המברצים של הסכר לייצר 40,000MW, פי עשרים מההספק של תחנת הכוח של הסכר.
אפשר לבזבז את האנרגיה באמצעות טיפול בחלק אחד או יותר של המברץ המתוכנן.
לאורך המברץ ניתן להוסיף וסתים ו/או מדרגות.
יצירת "דלי היפוך", אגן המייצר זנק הידראולי ומסיט את המים כלפי מעלה.
מקפצת סקי יכולה לכוון את המים במאוזן ובסופו של דבר לתוך בריכת טבילה או שניתן לכוון שתי מקפצות סקי כך שזרמי המים הנפלטים מהן יתנגשו האחד בשני.
"אגן שיכוך" בקצה המברץ נועד לבזבז עוד אנרגיה ולמנוע סחיפה.
אגני השיכוך מלאים בדרך כלל במים רדודים ולעיתים מדופנים בבטון.
ניתן לשלב בתכנונם מרכיבים בולמי מהירות נוספים כדוגמת גושי מגלש (chute blocks), גושי ויסות (baffle blocks), קירות פינתיים או מפתן בקצה (end sill) (להמחשה ראו באיור משמאל).
תריסים של מברצים יכולים להיפתח לפתע ללא כל התרעה, באמצעות שליטה מרחוק, ועקב כך מסיגי גבול שנכנסים למברץ עלולים לטבוע.
המברצים בדרך כלל מגודרים ומצוידים בשערים נעולים על מנת למנוע הסגת גבול מקרית.
על מנת להזהיר אנשים העלולים להימצא בחלק התחתון של המברץ משחרור פתאומי של מים מתקינים לעיתים אורות אזהרה, צופרים ומתקנים נוספים.
נוהלי הפעלה של מברץ כוללים לעיתים הנחיות לפתוח סדק קטן בתריס כדי לשחרר כמות קטנה של מים כדי להזהיר אנשים במורד הזרם.
סגירה פתאומית של תריס המברץ עלולה לכלוא דגים, וגם מכך יש להימנע.
מבשלת בוטיק (הידועה אף בכינוי "מבשלת מיקרו"; מן המקור באנגלית: microbrewery ו-craft brewery) היא מבשלה המייצרת כמות קטנה יחסית של בירה, בעלת תפוצה מוגבלת.
קיימות הגדרות שונות למבשלות בוטיק, אולם בדרך כלל, מבשלות אלו קטנות במידה ניכרת ממבשלות תעשייתיות ונמצאות בבעלות פרטית.
מבשלות בוטיק מתאפיינות בדגש על אופייה המיוחד של תוצרתן, על טעמה ותהליכי הייצור הייחודיים לה.
תופעת מבשלות הבוטיק החלה בבריטניה בשנות ה-70 והתפשטה למדינות אחרות.
עם גידול התופעה, חלק מן המבשלות, שהחלו דרכן כמבשלות בוטיק, התרחבו והגדילו את כמויות הייצור ותפוצת תוצרתן, והמונח האנגלי המקורי "מבשלת מיקרו" (microbrewerey) הוחלף בהדרגה למבשלת בוטיק (craft brewery).
לצד חלק ממבשלות הבוטיק פועל אף פאב בו נמזגת בירה מתוצרתן.
המונח מבשלת מיקרו מקורו בבריטניה בשלהי שנות ה-70 ובא לתאר דור חדש של מבשלות, אשר התמקדו בייצור בירה בתהליכים מסורתיים ללא תהליכי סינון ופסטור כנהוג במבשלות תעשייתיות, הנמזגת מן החבית וללא תוספת גזים (כגון פחמן דו-חמצני).
הדוגמה המוצלחת הראשונה למבשלת מיקרו הייתה מבשלת לינצ'בורג, שנוסדה על ידי ביל אורקהארט בכפר קטן במחוז נורת'האמפטונשייר באנגליה בשנת 1975. אורקהרארט שימש כמבשל ראשי במבשלה תעשייתית גדולה בעיר נורת'האמפטון עד שנסגרה על ידי בעליה בשנת 1974, לאחר שנמכרה לתאגיד הענק קרלסברג.
במבשלה שהקים, לצד פעילות הייצור, התקיימו קורסי הכשרה ותוכניות לשוליות בייצור בירה.
רבים מן החלוצים בתחום מבשלות המיקרו למדו את סודות ייצור הבירה במבשלת לינצ'בורג בטרם הקימו מבשלות משל עצמם.
אף שבתחילה התייחס המונח "מבשלת מיקרו" בעיקר לגודל המבשלה, באופן הדרגתי החל השימוש במונח לציין אף גישה אלטרנטיבית לתהליך ייצור הבירה, התאמתה לסביבה, ויחס מיוחד ללקוח.
תופעת מבשלות המיקרו התפשטה לארצות הברית בשנות ה-80, שם נעשה במונח שימוש לציון מבשלות שתוצרתן פחותה מ-1.8 מיליון ליטר בירה בשנה.
מבשלות הבוטיק אימצו אסטרטגיית שיווק שונה מזו של המבשלות התעשייתיות הגדולות המפיצות את תוצרתן בשווקים מרובים, והתמקדו בתחרות על בסיס איכות ושונות, ולא על בסיס מחיר ופרסום.
השפעתן של מבשלות הבוטיק גדולה בהרבה מחלקן היחסי בשוק הבירה (כ-2% מנפח השוק בבריטניה, נכון לשנת 2001), והיא ניכרת בעובדה שמבשלות תעשייתיות גדולות החלו משווקות סוגים חדשים של בירה שנועדו להתחרות באותו פלח שוק של בירות הבוטיק.
לאחר שאסטרטגיה זו כשלה, החלו תאגידי הבירה הגדולים להשקיע במבשלות בוטיק, ובמקרים רבים הצליחו לקנותן.
מברק קרוגר הוא הכינוי שניתן למברק ששלח ב-1896 וילהלם השני, קיסר גרמניה לפול קרוגר, נשיא הרפובליקה הדרום-אפריקאית.
במברק בירך הקייזר את קרוגר על הצלחתו להדוף פשיטה בריטית.
המברק עורר סערה בבריטניה, ויחסיה עם גרמניה הגיעו לשפל.
בשנת 1881, בעקבות מלחמת הבורים הראשונה, הוקמו באפריקה שתי מדינות בוריות חדשות, הרפובליקה הדרום-אפריקאית, ומדינת אורנג' החופשית, יחסיהן של שתי אלו עם האימפריה הבריטית היו מתוחים מאוד.
בשנת 1895 יזמו הבריטים פשיטה כושלת על קייפטאון שזכתה לכינוי "פשיטת ג'יימסון" .
בפשיטה הבריטים נסוגו בחרפה כשהם מותירים מאחור את כבודם ו-18 חיילים בריטים מתים לעומת ארבעה בלבד מקרב הבורים.
ב-3 בינואר 1896, בעוד הבורים חוגגים את ניצחונם, שלח קייזר גרמניה וילהלם השני, שהיה נכדה של מלכת בריטניה, מברק לנשיא טרנסוואל פול קרוגר ובירך אותו על ניצחונו:
מאוחר יותר כתב הקייזר ביומנו שהמהלך כלל לא היה רעיון שלו, ולמעשה המברק נכתב בידי חבורת קצינים ופוליטיקאים ששכנעו אותו לחתום עליו נגד רצונו.
עוד הוא הוסיף שמעט לאחר שהתפרסם המברק פנו אליו רוסיה וצרפת, והציעו לו להקים יחד עמן קואליציה אנטי-בריטית.
בגרמניה התקבל המברק בהתלהבות, ורבים ראו בו אומץ לב וגבריות מצד הקייזר.
מנגד, בבריטניה עורר המברק סערה, והעיתונים התמלאו בכותרות מהסוג של: "Germany is to be destroyed" ("יש להחריב את גרמניה"), בדומה למשפטו המפורסם של קאטו "Carthaginem esse delendam" ("יש להרוס את קרתגו").
היחסים בין בריטניה לגרמניה הורעו, חלונות של בתי עסק גרמניים נופצו, ומלחים גרמנים נעצרו בנמלים.
כינוים של הבריטים כ"כנופיות חמושות" וכ"מפירי סדר" היה פוגעני מאוד, והיו שפירשו את ה"פנייה לעזרתם של כוחות ידידותיים" כרמז לכך שגרמניה מוכנה לסייע לבורים בפעם הבאה.
הקייזר התנצל על המברק בפני סבתו מלכת בריטניה ובפני בן דודו יורש העצר.
מברישן הגלגל (שם מדעי: Carparachne aureoflava) הוא מין של עכביש ממשפחת המברישניים המצוי רק במדבר נמיב שבנמיביה.
הוא מגיע לאורך 20 מ"מ ואין הבדל בין הזוויגים.
העכביש בצבע לבן-אפור בהיר עם בטן שחורה.
הוא ארסי לטרף קטן כמו חרקים ופרוקי-רגליים נוספים אותם הוא צד בלילות המדבר, אך אינו קטלני לאדם.
עכביש זה הוא טרפן של צרעות עכבישים (Pompilidae) החיות במדבר ומטרתן לשתק את העכביש ואחר כך להטיל עליו ביצים שיבקעו ויאכלו את העכביש המשותק.
העכביש מתגונן מהצרעות על ידי נפילה מהדיונות התלולות של המדבר והתהפכות על הצד, בדומה לגלגל.
הוא מסוגל לעשות 44 סיבובים בשנייה בעת הנפילה.
העכביש אינו בונה רשת קורים.
במקום זה הוא מתחפר בחול החם ויוצר מאורה בעומק 40-50 ס"מ.
כאשר צרעה חופרת בעצמה לעבר מאורתו הוא בורח במורד הדיונות כל עוד הוא יכול.
העכביש דומה בהתנהגות זו למין Cebrennus rechenbergi, החי במדבריות מרוקו.
מברשת איפור היא כלי קוסמטי המשמש למריחת איפור.
המברשת עשויה מסיבים טבעיים או סינתטיים.
כאשר משתמשים במוצרי קוסמטיקה באמצעות המברשת המתאימה, הם משתלבים בצורה טובה יותר על העור.
מברשות איפור נמכרות בעיקר בחנויות פארם אך זמינים גם במכוני יופי ומספרות.
קיים מגוון רחב של צורות וגדלים של מברשות איפור, והדבר תלוי באזור הפנים בו מורחים את האיפור.
מברשה בסיסית – מברשה בעלת סיבים ארוכים אך שטוחים ועם קצה מחודד.
מברשת פודרה – מברשת עם סיבים רכים ומעוגלים.
מברשת סומק – מברשת עם סיבים עדינים וראש מעוגל.
מברשת גבות – מברשת ארוכה, אך דקה עם סיבים קשים יותר.
מברשת שפתיים – מברשת זו היא מעט גדולה יותר ממברשת האיפור הרגילה והעדינה והיא משמשת בעיקר על מנת ליצור מראה אחד בשפתיים.
מבריח ארי מנכסי חברו הוא דין הלכתי בדיני ממונות, הקובע כי אדם שהציל חפץ של אדם אחר שהיה עומד להיפסד, לא מגיע לו תשלום מהבעלים עבור מעשיו.
הדין מכונה בחז"ל ובספרות התורנית בשם "מבריח ארי" ולקוח מהדוגמה המובאת בתלמוד, במקרה שאריה ניסה לטרוף בהמות של אדם, ומישהו הבריח את האריה ומנע את טריפת הבהמות.
באופן כללי, אדם שנהנה מחבירו, וחבירו נחסר אפילו במעט, מחויב לשלם לו דמי הנאתו, חוב זה נקרא "נהנה".
אך במקרה של מבריח ארי שהמציל לא נחסר כלל בהצלת הבהמה, בעל הבהמות פטור מלשלם למבריח האריה תשלום כלשהו.
אמנם, במקרה בו היו הוצאות למבריח האריה, מחויב בעל הבהמות לשלם לו את הוצאותיו, שהרי הוא אינו מחויב להוציא הוצאות מכיסו בשביל להשיב אבידה לבעליה.
בבית הבחירה למאירי נכתב כי טעם הדין שאין המציל מקבל תשלום, הוא משום שמחויב להציל את בהמות חבירו מדיני השבת אבדה, ואין נוטלים שכר על מצוות.
הסבר נוסף שנאמר, הוא שאמנם המבריח הציל את נכסיו של הבעלים, אך לא ריבה את נכסיו אלא רק מנע הפסד.
ועל מניעת הפסד לא מגיע לקבל כסף, היות שכל מה שזכאי המהנה לקבל כסף בנהנה הוא משום , אבל אם לא נתרבה כסף הבעלים אלא רק נמנע נזק, אין כאן תביעת ממוני גבך ואינו יכול לתבוע תשלום.
חזקה בקרקע על ידי מבריח ארי
דין נוסף, במקרה שאדם בא לקנות קרקע בחזקה, אין מועילה לו חזקה על ידי סילוק מזיק, אלא רק על ידי פעולה חיובית כמו נעילת גדר ופריצתה.
הרשב"ם כותב כי טעם הדין הוא שמבריח ארי הוא משיב אבדה ויש חיוב על כך, ואינו יכול לזכות אחר שמחויב להציל חברו מהיזק, בדיני השבת אבדה.
מעמדו של גרינג כיורש הפוליטי של היטלר
הרמן גרינג היה האיש השני בעוצמתו במפלגה הנאצית עוד לפני עליית הנאצים לשלטון ב-1933. במהלך השנים הראשונות של משטרו של היטלר, צבר גרינג תארים רבים, כולל נשיא הרייכסטאג, מושל פרוסיה, שר התעופה של הרייך והמפקד העליון של הלופטוואפה.
ב-1 בספטמבר 1939, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, ופרוץ מלחמת העולם השנייה, נשא היטלר נאום, שבו קבע, שגרינג הוא ממלא מקומו אם משהו יארע לו.
מעמד זה הודגש בצו משנת 1940, שבו הוכתר גרינג בתואר רייכסמרשל של הרייך הגרמני הגדול, דרגה שנוצרה במיוחד עבורו והייתה שנייה רק לתפקיד המפקד העליון של היטלר.
ב-29 ביוני 1941, שבוע לאחר מבצע ברברוסה, הוציא היטלר צו סודי, שקבע רשמית שאם אי פעם יאבד את חופש הפעולה שלו, מטעמים של חוסר יכולת, היעלמות או חטיפה, על גרינג לפעול כסגנו, ובסמכותו המלאה לפעול בשמו של היטלר.
ב-21 באפריל 1945, הצבא האדום עמד בשערי ברלין.
היטלר, מזכירו האישי, מרטין בורמן ושר התעמולה, יוזף גבלס נשארו בפיהררבונקר, המתחם התת-קרקעי המבוצר ששימש את ההנהגה הנאצית ליד לשכת קנצלר הרייך, מתוך כוונה להוביל את הגנת ברלין נגד הסובייטים.
גרינג עזב את ברלין ועבר דרומה, לאחוזתו באוברזלצבורג (בסמוך לקן הנשרים) ב-22 באפריל.
באותו יום, לאחר שהיטלר גילה שלא נשמעה כל פקודה להתקפת נגד של הכוחות הנאצים כנגד כוחות הצבא האדום, הפיהרר החל לדבר ארוכות כנגד הגנרלים שלו והודה בפומבי, לראשונה, שהמלחמה אבודה.
היטלר הודיע אז שהוא מתכוון להישאר בברלין עד סוף המלחמה ואז להתאבד, הוא גם הצהיר שגרינג נמצא בעמדה טובה יותר לנהל משא ומתן על הסדר שלום.
כאשר מפקד הלופטוואפה, קרל קולר, שמע על הצהרתו של היטלר, הוא טס מיד לאחוזתו של גרינג באוברזלצברג כדי להודיע לו על החדשות.
הסיבה לבהילות הייתה כנראה גם ההבנה שאם מתחילים בשיחות על הפסקת אש מוטב להתחיל אותם מוקדם ככל הניתן, וגם הרצון שלא להסתכן ביירוט ההודעה ברדיו.
אף על פי שגרינג ציפה מזה זמן ליום שבו יחליף את היטלר, הוא הופתע מההתפתחות הזו.
גרינג חשש מחד גיסא, שהוא עלול להיות מסומן כבוגד אם ינסה להשתלט על הנהגת המדינה, ומאידך גיסא - שיאשימו אותו בהשתמטות אם ישב בחיבוק ידיים.
לאחר סקירת הצו מ-1941, שלא רק קבע אותו כיורשו של היטלר אלא גם העניק לו סמכות מלאה לפעול בשמו של היטלר אם היטלר אי פעם יאבד את חופש הפעולה שלו.
ולאחר ששוחח עם קולר והנס לאמרס, מזכיר המדינה של קנצלריית הרייך, גרינג הגיע למסקנה שבהישארותו של היטלר בברלין, שם הוא עמד בפני מוות בטוח, היטלר נכנס למצב של חוסר יכולת למשול.
כולם הסכימו כי על פי תנאי הצו, אם היטלר אכן יאבד את חופש הפעולה שלו, חובתו של גרינג תהיה להחליף את היטלר כמנהיג הרייך.
ב-23 באפריל שלח גרינג מברק מנוסח בקפידה, וביקש מהיטלר לאשר שבהתאם לצו מ-1941 גרינג אכן ימונה למנהיג גרמניה.
הוא הוסיף שאם היטלר לא יענה עד השעה 22:00 באותו ערב, הוא יניח שהיטלר איבד את חופש הפעולה שלו ובהתאם לכך יקבל על עצמו את הנהגת הרייך כסגנו של היטלר.
המברק הגיע לפיהררבונקר בשעה 00:56 ב-23 באפריל, והגיע לידיו של מזכירו מרטין בורמן, ששלט בגישה להיטלר, בורמן פירש את המברק כאיום לפתוח בהפיכה, בטענה שבמכתב אין בקשה לוויתור על השלטון, אלא דרישה לוויתור על השלטון, גבלס תמך בעמדתו של בורמן וטען שלמברק יש "ריח של הפיכה".
לעומתם וולטר הוול, טען לזכותו של גרינג תוך שימוש בנימוק שמערכת התקשורת של הבונקר עלולה להיכשל בכל רגע, ובכך לנתק את היטלר משרשרת הפיקוד.
ב-25 באפריל, נשלח מטעמו של היטלר מברק לגרינג ובו הוא הודיע לו שהוא רואה במעשיו "בגידה מהדרגה הגבוהה ביותר", היטלר נתן לגרינג אפשרות להתפטר מכל תפקידיו "מטעמי בריאות" ובתמורה הוא יחוס על חייו.
גרינג קיבל את ההצעה והתפטר בסיכומו של דבר.
אולם, עד מהרה בורמן הוציא לגרינג צו מעצר והורה ליחידות האס אס לעצור את גרינג.
ב-28 באפריל, היטלר גילה שמפקד האס-אס, היינריך הימלר ניסה לדון גם הוא בתנאי כניעה עם בעלות הברית.
ב-29 באפריל היטלר ניסח את צוואתו, בהמשך למברקו של גרינג, ולדיווחים שחיילי הצבא האדום נמצאים ברחובות שליד מעונו של היטלר, במסמך גרינג פוטר מכל תפקידיו ומשרדיו, וגורש מהמפלגה הנאצית.
הצוואה הוכתבה על ידי היטלר למזכירתו האישית טראודל יונגה, באותו היום שבו היטלר התחתן עם אווה בראון, ולמחרת שניהם התאבדו.
היורש של היטלר היה לבסוף האדמירל קרל דניץ, לאחר שיוזף גבלס, שיועד בצוואה לתפקיד הקנצלר, התאבד אף הוא.
קיבלתי היום תדריך מגנרל קולר על בסיס ההודעות שהוא קיבל מקולונל גנרל יודל והגנרל כריסטיאן, לפיהם האצלת לי סמכויות מסוימות והדגשת כי במקרה ויהיה צורך במשא ומתן, במיקומי הנוכחי אני אהיה במצב נוח יותר ממך בברלין.
ההבנות האלו היו כל כך מפתיעות ולא פשוטות עבורי, שאני מרגיש מחויב להניח, שבמקרה ולא אקבל ממך תשובה עד השעה עשר בערב, עלי להבין שאיבדת את חופש הפעולה שלך.
במקרה כזה אני אראה את עצמי מחויב להחלטותיך, ואנקוט בפעולות הנדרשות לרווחת האומה והמולדת.
אתה יודע מה הן תחושתיי כלפיך בשעות האלו, שהן הקשות ביותר בחיי, ואני לא יכול לבטא זאת במילים.
מי יתן ואלוהים ישמור עליך ויאפשר לך למרות הכל להגיע הנה בהקדם.
מברשת תיל היא מברשת שהזיפים שלה עשויים מסיבים מתכתיים, בדרך כלל מפלדה, פליז או נירוסטה.
מברשת התיל היא בעיקר כלי שחיקה.
השימושים העיקריים שלה הם ניקוי חלודה וקורוזיה, הסרת צבע, פיח ושומן.
שימושים נפוצים במברשות תיל הם:
ניקוי אלקטרודות ליצירת אזור מוליך טוב יותר לחיבורים חשמליים, למשל בין מצברי מכונית והמחברים.
הניקוי באמצעות המברשת נעשה על ידי העברתה הלוך ושוב על המשטח הדורש ניקוי עד להסרת הלכלוך.
מברשות תיל מגיעות במגוון צורות בהתאם ליישומים להן נועדו.
מברשות רבות בנויות כידית אחיזה שבהמשך לה מחוברים הזיפים בזווית של 90°.
הידית עשויה לרוב מעץ או מפלסטיק.
גודל המברשת וסידור הזיפים מגוון מאוד - מגודל של סנטימטרים בודדים עם שורת זיפים אחת ועד 20–30 ס"מ עם מספר שורות זיפים.
קיימות גם מברשות תיל הניתנות להרכבה על משחזת שולחן, מקדחה או דיסק.
שתי האחרונות יעילות במיוחד בניקוי משטחים גדולים.
מברישנית או מברישן אפור (שם מדעי: Micrommata ligurina) הוא מין של עכביש ממשפחת המברישניים.
תואר לראשונה על ידי קארל לודוויג קוך בשנת 1845.
המברישן האפור נפוץ באגן הים התיכון, במרכז אסיה ובארצות נוספות בדרום אירופה.
גודלה של הנקבה הוא בין 9–14 מילימטר ושל הזכר 6–9 מילימטר.
הראשחזה צר וארוך ובצבע ירוק כהה, והבטן מאורכת ובצבע ירוק בהיר.
הרגליים ארוכות ובצבע ירוק כהה.
העכביש דומה מאוד למברישן ירוק, אולם לנקבה יש נקודה שחורה בחיבור שבין הראשחזה לבטן, ולזכר הבוגר פסי צד אפורים או לבנים.
מבריחים בשדה התעופה היא סדרת טלוויזיה תיעודית המציגה את עבודתם של קציני אכיפת החוק מטעם סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית (CBP) וסוכנות אכיפת המכס וההגירה (ספציפית: מחלקת Homeland Security Investigations (HSI)) במספר נמלי תעופה ברחבי ארצות הברית.
העבירות המתועדות כוללות אשרות מזויפות, סחר בבני אדם והברחת פריטי קוֹנְטְרַבַּנְדָּה .
הסדרה משודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק החל מ-8 באוקטובר 2012 ונכון לראשית 2025 שודרו בה 8 עונות ולמעלה מ-70 פרקים.
פרק טיפוסי בסדרה מציג מספר אירועים מהסוגים הבאים:
תשאול נוסעים מחו"ל ובדיקת מסמכיהם (דרכונים, אשרות וכו'), על מנת לקבוע האם לאפשר להם להיכנס למדינה.
בדיקת מטען הנוסעים לאיתור חשד לקונטרבנדה, כגון סמים, כספים לא מוצהרים, או פריטי מזון אסורים.
חיפוש על גופם של חשודים בהסתרת קונטרבנדה, באמצעות שיטות כגון מישוש, כלב גישוש וסריקות רנטגן.
מעצר של חשודים בהברחה והעברתם לרשויות אכיפת החוק לצורך העמדה לדין אפשרית.
חקירת רשתות פשע העוסקות בהברחות (סמים, נשק, סחורות מזויפות וכו') במטרה לעצור את מבצעי העבירות.
הערוץ מציג מספר סדרות אחיות תחת אותו השם, המתמקדות בפעילויות אכיפת חוק בנמלי תעופה ומתקנים במדינות אחרות, כולל פרו, ברזיל, קולומביה, ספרד, איטליה, ניו זילנד והאנטילים ההולנדיים.
מאז שנת 2020 מופקת הסדרה על ידי חברת Lucky8.
מברשת שיניים חשמלית היא מברשת שיניים המבצעת תנועות מברשת אוטומטיות ומהירות על ידי מנוע חשמלי.
מברשת שיניים חשמלית מודרנית מופעלת בדרך כלל על־ידי סוללה נטענת כשהמברשת נמצאת בבסיס הטעינה בין שימוש לשימוש.
הדוגמה הראשונה למברשת שיניים חשמלית הומצאה על ידי טומלינסון מוסלי.
היא נמכרה בשם Motodent, ופטנט נרשם ב-13 בדצמבר 1937. בשווייץ, בשנת 1954, ד"ר פיליפ גיי ווג ייסד את Broxodent.
מברשות ווג יוצרו במקור בשווייץ (ולימים גם בצרפת) על־ידי Broxo S.A.
המכשיר הוזן ישירות ממתח קיר רגיל.
המברשת Broxo הושקה בארצות הברית בשנת 1960 על־ידי חברת E.
לאחר מכן שווקה בארה"ב תחת השמות Broxo-Dent או Broxodent.
חברת ג'נרל אלקטריק הציגה מברשת אוטומטית בתחילת שנות ה-60; היא הייתה אלחוטית, עם סוללות NiCad נטענות, אך הייתה גדולה וכבדה יחסית.
הפטנט למברשת השיניים האולטרא-סונית הראשונה, בשם Ultima ולאחר מכן Ultrasonex, הוגש ב-1992, ובאותה שנה קיבלה אישור FDA לשימוש יומיומי ביתי.
מברשות שיניים חשמליות נחלקות לפי סוג הפעולה:
הרטטה מצד לצד (Side to side).
סוגים נוספים לפי מהירות התנועה:
מברשות חשמליות בסיסיות (תחת טווח שמיעה).
מברשות אולטרא-סוניות (מעל 20 kHz, לעיתים עד 1.6 MHz, 192 מיליון תנועות בדקה).
סקירה של Cochrane משנת 2014 הדגימה כי מברשות חשמליות פועלות טוב יותר במניעת פלאק ודלקת חניכיים בהשוואה למברשות ידניות, עם ירידה של עד 21 אחוזים בפלאק ו-11 אחוזים בדלקת חניכיים לאחר שלושה חודשים.
מברשות מודרניות פועלות במתח של עד 12V, וחלקן נטענות בהטענה אינדוקטיבית.
מרבית הדגמים משתמשים בסוללות נטענות, לעיתים בלתי ניתנות להחלפה.
רוב המברשות המודרניות כוללות טיימר שמתריע או מפסיק את הפעולה לאחר שתי דקות, ולעיתים גם בכל 30 שניות.
חלק מהדגמים כוללים תצוגת LCD שמציגה זמן צחצוח ואייקונים שמעודדים צחצוח מדויק.
קישוריות Bluetooth מאפשרת שידור נתוני צחצוח לאפליקציה, כולל משך, לחץ, אזורים שהוחמצו ועוד תכונות שנועדו לשפר הרגלי צחצוח וזיהוי בעיות מוקדם.
לעיתים קיימים מספר מצבי עבודה כמו רגיש, יומי, הלבנה וניקוי לשון.
דגמים המשלבים צחצוח אולטרא-סונית וסוניק מאפשרים כיבוי ההיבט הסוניקי אם נדרש ניקוי עדין יותר, כגון לאחר ניתוח חניכיים.
מְבַשֶּׂרֶת צִיּוֹן, המכונה גם בקיצור מבשרת, היא מועצה מקומית בפרוזדור ירושלים השוכנת על רכס בהרי ירושלים, ממערב לירושלים.
המועצה שוכנת משני צדדיו של כביש 1, כ-6 קילומטרים מערבית לכניסה לירושלים.
גובהה נע בין 640 מטרים (שכונה ח') ל-810 מטרים (שכונה ה') מעל פני הים.
המועצה המקומית שייכת מבחינה מוניציפלית למחוז ירושלים של מדינת ישראל.
מבנה המועצה הנוכחי נוצר מאיחוד היישובים מבשרת-ירושלים, מעוז-ציון א' ומעוז-ציון ב' למסגרת מוניציפלית אחת, שקיבלה את השם "מבשרת ציון".
שטח השיפוט של המועצה הוא כ-6,410 דונמים וכולל כ-6,000 יחידות דיור ב-15 שכונות.
במרכז מבשרת ציון מתנשא הר מעוז, שגובהו הוא 799 מ', ובו נמצא גן לאומי הקסטל.
מבשרת ציון היא המועצה המקומית הרביעית בגודלה מבחינת כמות האוכלוסייה במדינת ישראל (לאחר פרדס חנה-כרכור, גדרה וערערה), היישוב הגדול ביותר בפרוזדור ירושלים והיישוב השלישי באוכלוסייתו במחוז ירושלים.
מבשרת ציון ממוקמת בהרי יהודה, אזור הררי ומיוער, מוקפת בשמורות טבע ושבילים: שביל ישראל, נחל חלילים, נחל שורק, אגם בית זית, עין צובה-בלמונט, הר חרת, הר איתן, עמק הארזים, מצודת הקסטל, סטף ועין חמד.
ראש המועצה המכהן מנובמבר 2013 הוא יורם שמעון.
החל מינואר 2017 כיהן ראובן בן שחר כמנכ"ל המועצה למשך מספר חודשים, והחל מדצמבר 2017 ועד היום, מנכ"ל המועצה הוא תמיר פרץ.
ישעיהו מספר בנבואתו על הר גבוה, סמוך לירושלים, שממנו תבוא הבשורה על גאולת ציון: .
בפברואר 1951 הוקמה מעברת עולים – "מעברת הקסטל", באזור הקסטל מדרום לכביש ירושלים-תל אביב.
המעברה ובה כ-400 צריפי-פח, קלטה עולים מעיראק וכורדיסטן שהגיעו במבצע עזרא ונחמיה.
כשנה לאחר קליטתם הוקמו מבני קבע במורדות המזרחיים של הגבעה עליה שכנה המעברה, מעבר לכביש המוביל אל צובה.
רוב שוכני המעברה עברו למבני הקבע, שהיו ליישוב בעל אופי כפרי המשלב משקי עזר ושמו "מעוז ציון", שהשתייך למועצה אזורית מטה יהודה.
הגופים המיישבים עודדו את התושבים לעסוק בחקלאות על חלקות האדמה סביב לביתם, אך רק מעטים נרתמו ליוזמה, וגם הם החזיקו מעמד שנים ספורות כיוון שלא השתלם להם – רובם היו בעלי משפחות מרובות ילדים, והעבודה החקלאית לא הספיקה לכלכלת משפחתם.
חלק מהתושבים עבדו במחצבה שהייתה בחלק הדרומי של היישוב, אחרים עסקו בעבודות דחק ובעבודות שונות שמצאו בעיר הקרובה, ירושלים.
צריפי המעברה נותרו על מקומם, ועד אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 שוכנו בהם עולים שהגיעו ממרוקו ומאירן.
ב-1956 הסתיימה הכשרת השטח ממערב למעברה, ואליו עברו העולים ממרוקו ומאיראן וכל שאר המשפחות מעיראק וכורדיסטן שנותרו בצריפי המעברה.
הצריפים פורקו ובמקומם הוקמו מבני ציבור ושטחי מסחר לשתי שכונות – השכונה ממזרח שנקראה מעוז ציון א', והשכונה ממערב שנקרא מעוז ציון ב'.
שני היישובים נקראים במשך שנים רבות גם בשם הבלתי רשמי "קסטל" שמקורו במילה הרומית "קסטלום" (Castellum) אשר משמעותה "מצודה", המתייחסת למצודה שהרומאים בנו במקום לשמירה על הדרך לירושלים.
השם הרומי השתמר גם בשמו של הכפר הערבי אל-קסטל ומשלט ה"קסטל" שנכבשו במלחמת העצמאות.
שם זה נשתמר בפי מגני ירושלים ובהמשך על ידי תושבי היישוב וכן ניתן בהתאמה גם לאנדרטת ההנצחה לזכר קרבות מלחמת העצמאות שנמצאת במעלה הר הקסטל, ההר שלרגלו שוכנת מעוז ציון.
ב-1956 הוקם היישוב "מבשרת-ירושלים" מעברו הצפוני של כביש ירושלים-תל אביב ואוכלס על ידי עולים יוצאי צפון אפריקה.
בתי היישוב הראשונים נבנו על מורדות גבעה עליה שכנו בתי הכפר הערבי קאלוניה.
המתיישבים הראשונים הגיעו ממרוקו, אלג'יריה, ותוניסיה במסגרת פרויקט הקליטה "מהאנייה אל הכפר", בהליכים מזורזים, תוך כדי דילוג על שהייה במעברות או מחנות קליטה – משפחות העולים הובאו במשאיות הישר מנמל חיפה אל המבנים שנבנו לאכלוס מיידי.
מבשרת ירושלים תוכנן כיישוב בעל אופי כפרי עם בתים בני קומה אחת ובהם שתי יחידות דיור בכל בית.
מעטות ממשפחות העולים נענו להצעת המוסדות המיישבים וניסו לטפח משק-עזר בשטח סביב בתיהם ולהתפרנס מחקלאות זעירה.
הרוב העדיפו לעסוק בעבודות כפיים שהוצעו להם – ייעור, סלילת כבישים, וכיוצ"ב.
מבשרת ירושלים, כמו היישוב השכן "מעוז ציון" השתייך למועצה אזורית הרי יהודה.
בגלל קרבתו לגבול הירדני סבלו מתיישביו מאש שנורתה עליהם מעמדות הלגיון הירדני, ומחדירה של מסתננים.
ב-1957 נהרג שמעון סויסה, בנו של דוד סויסה, רב מקומי ומנכבדי הקהילה, מפיצוץ של פגז מרגמה בשדות היישוב בהם טייל.
על שמו נקרא היום אחד הרחובות המרכזיים ביישוב.
במרץ 1963 אוחדו שני היישובים ליישוב אחד בשם "מבשרת ציון" – שם שהוא שילוב השמות של שני היישובים המרכיבים אותה: מבשרת ירושלים ומעוז ציון.
היישוב המאוחד עדיין נכלל במועצה אזורית הרי יהודה.
בפברואר 1964 הפך היישוב למועצה מקומית עצמאית.
את ענייני הרשות החדשה ניהלה ועדה מאוחדת שהורכבה מנציגים של הוועדים על פי יחסי הכוחות המפלגתיים בשני היישובים, ומינויה קיבל תוקף רשמי של שר הפנים.
הוועדה הממונה הורכבה מארבעה נציגי מפא"י, ארבעה נציגי מפד"ל, 2 מחירות ו־1 מהמפלגה הליברלית הישראלית.
הוועדה נוהלה על ידי קואליציה בין מפא"י למפד"ל, כאשר בתחילה כיהן רחמים אברהמי ממפא"י כראש המועצה ולאחר ששה חודשים התפטר והוחלף באשר לזימי ממפד"ל.
עם הקמת המועצה הקים לזימי קואליציה בתמיכת חירות וליברלים, וכיהן כיו"ר המועצה עד מערכת הבחירות הראשונה במבשרת ציון במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו כשנה לאחר מכן, ב-1965.
במלחמת ששת הימים עלתה חטיבת הראל ממקום כינוסה ביער חולדה דרך כביש רמת רזיאל כדי לא להיחשף לעיני הירדנים שחלשו על הכביש הראשי לירושלים.
כשהגיעו לאזור הקסטל ומעוז ציון נפתחה עליהם הפגזה ירדנית כבדה.
בהפגזה זו נהרגו חמישה מלוחמי החטיבה.
לזכרם הוקמה אנדרטה במרכז מעוז ציון.
הישוב משנות השבעים עד ימינו
החל משנת 1978 החלה להגיע ליישוב אוכלוסייה חדשה, חילונית ברובה שיצאה מירושלים וערי המרכז מתוך שאיפה להתגורר בסביבה שקטה בעלת צביון כפרי ועם זאת להישאר סמוך לעיר לצורך עבודה ושירותים עירוניים.
למרות האיחוד והשם הרשמי של המועצה המקומית, יש רבים המשתמשים עדיין בשמות מעוז-ציון וקסטל לחלק הדרומי ומבשרת לחלק הצפוני.
הקסטל מתאפיין בתושביו המקוריים, עולים מעיראק וכורדיסטן שממשיכים להתגורר בו כיום, ורבים מהם בנו על חלקות הקרקע סביב ביתם המקורי – בתים לילדיהם ובני דור ההמשך.
כך גם העולים ממרוקו ומאיראן שרבים מהם עדיין מתגוררים בשכונה עם בני משפחותיהם.
מאז שנת 1980 היישוב נמצא בתנופה גדולה, והוקמו בו מוסדות חינוך, תרבות ומסחר רבים.
מרץ - אוגוסט 1963 : רחמים אברהמי (מפא"י)
שם הסיעהמספר מנדטיםחברי המועצהחברי מועצה שעזבו במהלך הקדנציהתפקידים נוספיםקואליציה (14 חברים)חי בראשות יורם שמעון8יורם שמעון, ד"ר איילת מיכאל גייגו, חדווה אלחנני, אל"ם (במיל') אירית מרום, אריה מלמד, אריה הדר, בן מועלם ואדי מזרחי.ד"ר הילה שביבאיילת מיכאל גייגו- מ"מ וסגנית יו"ר ומחזיקת תיק בריאות.
אירית מרום- מחזית תיק תרבות, נוער וקידום מעמד האישה.
אריה מלמד- מחזיק תיק החינוך.
בן מועלם- מחזיק תיק תיירות ויו"ר ועדת שמות.
אדי מזרחי- מחזיק תיק ביטחון וחירום.ש"ס1רו"ח יגאל ברזנייו"ר ועדת כספיםמבשרת ציון אחת בראשות דובי כדורי2דובי כדורי ושי בנימין.דובי כדורי- מחזיק תיק רווחה וגמלאים.
שי בנימין- מחזיק תיק איכות הסביבה.צעירי מבשרת2אבי חיים ואורית שרף.אבי חיים- סגן יו"ר ומחזיק תיק תחבורה.שלכם רוני שטייניץ1רוני שטייניץאופוזיציה (חבר אחד)כן- כולנו מבשרת ציון1יוסי בן גיגימחזיק תיק הספורט
סך הכל יש במבשרת ציון כ-15 שכונות אשר חלקן נחשבות לשכונות ותיקות בעלות אופי עירוני וחלקן נחשבות לשכונות יוקרה בעלות אופי כפרי:
שכונה א' – שכונה ותיקה אשר מכילה קוטג'ים טוריים, דו-משפחתיים ובתים פרטיים.
שכונה ב' – מכילה בתים דו משפחתיים.
שכונה ג' – אחת מהשכונות הראשונות של מבשרת מכילה בניינים.
שכונה ד' – מכילה ברובה קוטג'ים ווילות.
שכונה ה' – מכילה בניינים ודירות טוריים.
שכונה ו' – בדומה לשכונה ה' גם היא מכילה בניינים ודירות טוריים.
שכונות ז-ח' (רכס חלילים) – שתיים מהשכונות החדשות במבשרת אשר מהוות ביחד את שכונת "רכס חלילים" אשר גובלת בשכונות ה'-ו', השכונה דומה במבנה ובאופי המבנים לשכונות ד'-ו'.
מספר רחובות בשכונה עוברים את הקו הירוק.
שכונה ט' – מכילה בניינים ואף שיכונים.
מבשרת ירושלים – שכונה ותיקה וגדולה, גובלת בשכונה ט' ובשכונה ג'.
מעוז ציון א' – בנייתה החלה בתחילת שנות ה-50, השכונה נועדה לשמש במקור כמעברה לעולים מכורדיסטן ועיראק ובהמשך כיישוב בעל אופי כפרי המשלב משקי עזר, כיום (2016) מאופיינת השכונה בתהליכי התחדשות כאשר לצד מבנים קטנים חד-קומתיים משנות ה-50, נבנים בשכונה קוטג'ים חד ודו-משפחתיים.
מעוז ציון ב' – בניית השכונה החלה באמצע שנות ה-50 בצמוד לבניית שכונת מעוז ציון א'.
נוף הרים – שכונה יוקרתית שבנויה מרחוב אחד ודומה באופייה לשכונות ד'-ו'.
שכונת קרן היסוד – בשכונה יש דירות וקוטג'ים מדורגים.
שכונה י' – עתידה להיבנות בשנים הקרובות על ידי חברת נצבא.
פרויקט עין חמד – בשנת 1994 נבנו שבעה קוטג'ים בגבעה ממערב למעוז ציון בניגוד לתוכנית המתאר הארצית המייעדת את האזור לנופש בלבד.
לאחר הליכים משפטיים סבוכים שהסתיימו בפברואר 2003 חייב בית המשפט העליון את המשפחות שגרו במקום להתפנות ונכון ל-2010 עומדים הקוטג'ים נטושים.
בגבעה זו נמצא גם מבנה ישן משנות השלושים של המאה העשרים, ששימש אז כתחנת נוטרים, ונקרא "נחלת יצחק" על שם בעליו יצחק פלר.
בשנת 1936 שימש המבנה כנקודת אימון של יחידת הנודדת של ההגנה, ובשנים 1937–1938 הוא שימש את "פלוגת הכביש" של האצ"ל באבטחת הדרך לירושלים, וב-1948 יצאו ממנו כוחות ההגנה שכבשו את הקסטל.
בשנות השישים שכנה במבנה ישיבת "קריית החינוך" עד שעברה למשכנה במבשרת ציון.
מרכז הקליטה – בין הרחובות הראל ויסמין.
המרכז המשתייך לסוכנות היהודית הוקם בשנות ה-70 והיה בשימוש, כמקום מגורים, עד שלהי העשור השני של המאה ה-21. בתחילה הוא אוכלס על ידי עולים מארצות המערב, בעיקר אנגליה וארצות הברית, ומאז שהו בו עולים חדשים מארצות שונות.
כשהחלה העלייה מאתיופיה הועברו אליו עולים חדשים מעלייה זו, וכך, שימש כמרכז הקליטה הגדול בישראל והיחיד במרכז הארץ עבור עולי אתיופיה.
המתחם משתרע על פני חמישים דונם שעליהם פרושים 344 דירות צמודות קרקע המאוכלסות בעולים חדשים ומבנים צבוריים כמו בית כנסת, מועדון נוער וספרייה.
ילדי העולים ששכנו במקום למדו בגנים ובבתי ספר ברחבי ירושלים והסביבה ואילו בני הנוער למדו בחלקם בפנימיות.
מצפה מבשרת/הרים - שכונה חדשה וייחודית, בין מבשרת לבין קיבוץ צובה, מוקפת בכרמים וחורש, המכילה מתחם הייטק חדשני, מסחר, גנים, בי"ס, מתנ"ס, פארקים ושבילים.
בתי ספר ממלכתיים: בית ספר השלום, בית ספר "הדרור תל"י", בית ספר מולדת מדעים ואמנויות
בית ספר ממלכתי-דתי "חמדת השקד" ו"צלילי נעם" (לשעבר "אורות").
בתי ספר תיכוניים: תיכון הראל ו"קול מבשר" (ישיבה תיכונית).
מכללה טכנולוגית "מכללת הראל" אשר מציעה מסלול לימודי הנדסאים יג'-יד'.
בית מדרש מר"ץ - כולל לאברכים הניגשים למבחני הסמכה לרבנות.
במבשרת ציון יש שני מתנ"סים, מתנ"ס מבשרת ומתנ"ס מרכז פיס קהילתי.
"מרכז תרבות וקהילה מעוז ציון" בשכונת מעוז ציון.
ספרייה ציבורית ע"ש פמלה וסטנלי צ'ייס המופעלת על ידי המועצה המקומית של מבשרת ציון.
הספרייה כוללת ספריית השאלה ובה ספרי קריאה לילדים, נוער ומבוגרים.
בנוסף לעברית, ניתן למצוא ספרים באנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, יידיש ועוד.
כמו כן, ישנה גם ספריית עיון ובה אנציקלופדיות, מגזינים, כתבי עת וספרי עיון שונים.
היכל תרבות גדול ביישוב (ליד תיכון הראל), שבו יש גם "מרכז צעירים" ואולם תיאטרון.
גלריית אמנות פלסטית המקיימת קורסים מגוונים בתחום, הרצאות אמן, שיח-גלריה, הצגת כ-5–6 תערוכות שנתיות בתחום הגלריה, תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות של אמנים מוכרים עכשוויים, בחלקם של אמני מבשרת ציון.
קונסרבטוריון למוזיקה (מוזיקון) בניהולו של הצ'מבליסט יזהר קרשון.
בית חב"ד בשליחות הרב מנחם מנדל שניאורסון שהוקם על-ידי הרב אברהם יצחק וחנה רבינוביץ.
במקום יש בית כנסת פעיל וספריה לילדים ומבוגרים.
מספר תנועות נוער ביניהם הסיירות, שבט הצופים יונתן על שמו של יוני נתניהו, שלושה סניפים של תנועת בני עקיבא, קן של תנועת הנוער העובד והלומד, סניף של נוער תל"ם, וסניף של תנועת עזרא.
קאנטרי קלאב בגודל 9,000 מ"ר.
אירועי שבתרבות, המארחים דמויות מפתח בחברה הישראלית, כמו חברי כנסת שרים אומנים יוצרים ודיפלומטים.
פורום "הורים מובילים קהילה, מבשרת" שהוקם על ידי קבוצת אימהות צעירות ששמו להן למטרה לקדם ביישוב פעילויות תרבות ופנאי טובות ואיכותיות למשפחות הצעירות ביישוב – ללא תשלום – בהתבסס על תושבים מתנדבים ושיתוף פעולה עם מוסדות היישוב.
אמפי-פארק חדש, המכיל כ-5000 צופים – בו מופיעים מופעי תרבות וקונצרטים.
קבוצת הכדורגל של המועצה, הפועל מבשרת ציון התאחדה עם זו של אבו גוש ונקראה הפועל מבשרת/אבו גוש.
ב- הקבוצה התאחדה עם הפועל קטמון ירושלים, איחוד שהחזיק רק שנה אחת בסופה הקבוצה התפרקה לרכיביה המקוריים.
היום הקבוצה היא הקבוצה הראשונה שמייצגת גם יישוב ערבי וגם יישוב יהודי.
נכון לעונת הקבוצה משחקת בליגה ג' דן.
קניון הראל ממוקם בכניסה למבשרת ציון (סמוך למחלף הראל).
הקניון משרת את תושבי מבשרת ציון, ויישובי הסביבה.
כמו כן, הוא משמש כקניון דרכים לנוסעים על כביש 1, ופועלים בו כ-80 עסקים, והוא הקניון הגדול ביותר בפרוזדור ירושלים.
קניון מבשרת ממוקם במעוז ציון, גם הוא סמוך לכניסה למבשרת ציון.
יש בו מגוון חנויות במגוון תחומים: אופנה, הנעלה, קוסמטיקה, כלי בית, אופטיקה, יופי, פנאי, בתי קפה, מסעדות ובתי קפה, סופר מרקט ענק ועוד.
כיום במבשרת יש אזור תעשייה אחד קטן ועוד אזור תעשייה ברחוב החוצבים.
מבשרת ציון ממוקמת בסמוך לכביש 1 המחבר את ירושלים עם תל אביב.
מבשרת מחוברת לירושלים דרך 3 כיונים: מרכז: דרך כביש 1, ישירות לבנייני האומה ותחנת הרכבת יצחק נבון.
צפון: בשנת 2007 נפתח כביש 9 הירושלמי מאפשר נסיעה ישירה לשכונות הצפוניות של ירושלים ולים המלח ללא מעבר בכניסה הצפופה של העיר.
דרום: דרך כביש 395 לעין כרם והשכונות הדרומיות.
על פי התכנון, בעתיד מבשרת ציון תחובר עם עין חמד בכביש ישיר משדרות החוצבים למחלף עין חמד.
מבחינת תחבורה ציבורית ביישוב חל מהפך בשנים האחרונות (2008) עקב יוזמות של התושבים.
בין השינויים החשובים היו הרחבת שירותי קווי אגד היוצאים מירושלים והעוברים דרך מחלף הראל שבכניסה ליישוב.
כיום חברת דרך אגד היא החברה המפעילה את התחבורה הציבורית בעיר.
בשנת 2013 פורסם שמקודמת תוכנית על ידי מינהל מקרקעי ישראל והמועצה המקומית לבנות מרכז עסקים גדול בשטח שנותר לאחר פירוק גשר הראל.
התוכנית מציעה ליצור 4 קומות חניה תת-קרקעיות ליצירת חניון חנה וסע של כ-1,000 מקומות חניה ציבוריים וכ-500 מקומות חניה לשטחי המסחר שייבנו מעל הקרקע, וכן חניון אוטובוסים.
מעל הקרקע מתוכננת בנייה של כ-6000 מ"ר של מבני מסחר ו-14,000 מ"ר של משרדים, בצידו המערבי של השטח.
מעברו המזרחי של המתחם, מתוכנן הקמת מגורים של כ־200 יחידות דיור הצופות לכיוון ירושלים מעל כביש מס' 1 המחודש.
מבחינה אורבנית התוכנית אמורה ליצור רצף טריטוריאלי בין שני חלקי היישוב, מבשרת ומעוז ציון.
ועדת התשתיות הלאומיות אישרה את הפרויקט באוגוסט 2015.
בפורים בשנת 2014 התקיימה העדלאידע לאחר הפסקה של 9 שנים.
בסופו של החופש הגדול ועם תחילת שנת הלימודים מתקשט היישוב בצבע מסוים (ע"פ הגדוד הבוגר של שבט הצופים).
בשנת 2016 התקיים לראשונה "פסטיבל הקובה".
הקובה הוא מאכל המזוהה עם העולים מעיראק וכורדיסטן שרבים ממנה תושבים ביישוב.
בנוסף בפסטיבל מופיעים זמרים פופולריים ושפים מפורסמים.
היסטוריונים חלוקים בשאלת הגדרתם וזהותם של "מבשרי הציונות".
חלקם, המרחיבים, ראו כמבשרים, כל מי שרעיונותיו או הצעותיו מקושרים אל מארג הרעיונות הציוני שהופיע לאחר מכן, מאז תנועת "חובבי ציון" ואילך.
ואילו, המצמצמים, טענו, כי אף אם קדמו לתנועת "חיבת ציון" הוגים ויזמים, באותם מסלולים שהציונות נעה בהם לאחריהם, הרי שהתואר "מבשר ציונות" הולם רק את ההוגים שהשפיעו באופן ניכר על הציבור.
ההיסטוריונים חלוקים גם בשאלה: האם "מבשרי הציונות" באשר הם, הושפעו, מרעיון הלאומיות המודרנית שפשט באירופה במהלך מאה ה-19, אם לאו.
במחצית המאה ה-20 היה החוקר דב ויינריב מבין הטוענים לראשונה, כי מחקר תולדות הציונות, ובכלל זה העיסוק בשאלה מי הם "המבשרים", הושפעו במידה רבה מעמדותיהם של עורכי המחקרים, רובם ככולם ציונים בהשקפתם.
בין "מבשרי הציונות" המוסכמים על ההיסטוריונים נמנים:
הרב יהודה אלקלעי (תקנ"ח-תרל"ח) - רב ספרדי בארצות הבלקן ותלמידו של הרב ד"ר יהודה ביבאס, בזמנו פעלו בהצלחה פוליטית רבה אישים יהודים כאדולף כרמיה ומשה מונטיפיורי בפרשת עלילת דמשק, בשנת 1840. הסופר שמואל ליב ציטרון, במאמרו על הרב אלקלעי כתב: "על פי דעותיו אפשר לחשוב אותו לחלוץ הציונות הפוליטית המודרנית".
הרב צבי הירש קלישר, (1795–1874), רב ממוצא פולני בגרמניה.
ראה באמנציפציה ליהודים - שוויון הזכויות שהוחל, לפחות להלכה - חלק מתהליך הגאולה, ושאף ופעל להתחלתה של התיישבות יהודית רחבה בארץ ישראל.
הרב אליהו גוטמכר (תקנ"ו-תרל"ה) - רב, מקובל והוגה דעות, מהקוראים להתיישבות חקלאית בארץ ישראל.
יחד עם הרב קלישר הוציא קול קורא למען יישוב ארץ ישראל והקים את "חברת יישוב ארץ ישראל".
במקביל קנה לעצמו חצר בירושלים שבה הקים בית מדרש בשם "שנות אליהו" ולידו ישיבה וחברת "סוכת שלום ומאור יעקב" ודאג להחזקתם של הלומדים עד יומו האחרון.
הוגה הדעות משה הס, (1812-1875), היה מראשי ההוגים את רעיונות הסוציאליזם והלאומיות המודרנית, ובעקבות כך פרסם בשנת 1862 את חיבורו "רומי וירושלים" באשר ליהודים ולעתידם המדיני.
הס, נולד למשפחה יהודית מסורתית, נעשה חילוני ומהפכן סוציאליסט, ולאחר תהליך של בחינה ובדיקה גילה מחדש את המקורות התרבותיים והפוליטיים של היהדות, במטרה לדלות משם חומרים רעיוניים עבור תנועת הלאומיות היהודית המודרנית.
אדולף בהם הציע בספרו את מרדכי מנואל נח, בעל תוכנית "אררט", אשר פעל במחצית הראשונה של המאה ה-19, ועד פרץ סמולנסקין שנפטר ב-1885, ומבין הלא-יהודים זיהה כ"מבשרים" מבחר הוגי דעות ויזמים, כגון ג'ורג' אליוט ולורנס אוליפנט.
ההיסטוריון מנחם קדם הגדיר גם את המדינאי הבריטי ג'ורג' גאולר כמבשר ציונות.
ההיסטוריוגרפיה שעסקה במבשרי הציונות ובציונות רחבה ומגוונת.
בין כותבי ההיסטוריה של הציונות ומסמני המבשרים שלה הוא הוגה הדעות והעסקן הציוני נחום סוקולוב.
על פי ההיסטוריון יעקב כ"ץ, כינה סוקולוב "מבשר הציונות" "את כל אחד מבני הדורות הקודמים, מבני ברית ושאינם בני ברית, שהגה הגות כלשהי בכיוון המחשבתי של התנועה הציונית".
הגדרה רחבה זו הובילה אותו לכלול ברשימתו אישים שפעלו עבור היישוב הישן והחדש במשך המאה ה-19,
אדולף ביהם, סופר והיסטוריון יהודי גרמני, בספרו הובאה לראשונה, על פי כ"ץ, הבחנה בין הציונות ומבשריה, לבין שלל התנועות והרעיונות, שהציונות "ירשה מהן את הכרת הקשר ההיסטורי בין עם ישראל וארץ-ישראל".
המשותף להן היא "ארצישראליות" (המונח המקורי בגרמנית: "Palestinismus"), כלומר קשר הדוק רוחני, נפשי וגשמי עם ארץ ישראל.
ביהם זיהה כ"מבשרי הציונות", יהודים ושאינם יהודים, בכל מי שהטיפו לשיבה של יהודים לארץ ישראל, בשל מניעים וסיבות שונות.
היסטוריונים רבים דוחים לחלוטין את המושג "מבשרי הציונות".
מיכאל סטניסלבסקי, לדוגמה, הצביע על כך שאפילו לשלושת הידועים ביותר מבין הנחשבים ככאלו – הס, קלישר ואלקלעי – לא היה כמעט קהל קוראים וחשוב מכך, מייסדי הלאומיות והציונות שבאו אחריהם כלל לא שמעו אודותם ולהגותם לא הייתה שום השפעה אצל האחרונים.
רעיונותיהם של "המבשרים" היו בוסריים ופרטים רבים מתוכם לא תאמו כלל שום גוון בהשקפה הציונית.
הכללתם לתוך הנרטיב ההיסטורי נערכה בתחילת המאה ה-20, כשהמפלגות הציוניות השונות החלו לפתח תמונת עבר סדורה ולטעון כל אחת לבכורה על האחרות.
הציונים הסוציאליסטיים איתרו את כתביו הנשכחים של הס, והמזרחי נתלתה ברבנים קלישר ואלקלעי.
לבירור המושג 'מבשרי הציונות' - יעקב כ"ץ
ההיסטוריון והסוציולוג יעקב כ"ץ, טען שהמבשרים הם רק מי שיצרו השפעה חברתית ניכרת בתנועה הציונית.
במאמרו "לבירור המושג 'מבשרי הציונות'", משנת 1979, יצר כ"ץ מערכת מושגים ותנאים הקובעים מיהו מבשר של רעיון.
מחד גיסא, 'פוריות סוציאלית' - האם ובאיזה מידה גילה רעיון מסוים כוח מרתק, עד כדי התלכדות חברתית של יחידים סביבו?
ומאידך גיסא, על המבשרים ללכד סביבם אנשים בעלי שאיפה אידאולוגית להגשמת מטרות משותפות.
עוד כותב כ"ץ כי בהופעתו הראשונית של הרעיון, הוא בדרך כלל אינו נהיר אלא למעט אנשים, יוצאי דופן (מבחינה סוציאלית או מבחינת תכונות אישיות) שהופכים לנושאי הרעיון, בעוד שרוב החברה עדיין אינה מסוגלת להבין את השינוי התפיסתי שהרעיון מציע.
לבסוף טוען כ"ץ כי מבשרי הרעיון הציוני הם הרב אלקלעי, הרב קלישר, הרב גוטמכר, ד"ר לוריא, ומשה הס.
כ"ץ מדגים את הקורלציה בין התהליך ההיסטורי הרחב לבין נקודות מפנה בחייהם של המבשרים, ובכך גורס כי מבשרי הציונות תלויים לא רק באישיותם ורעיונותיהם, אלא גם בזמן ובמקום הנתון בהיסטוריה.
עמדתו השפיעה על ההיסטוריוגרפיה הישראלית, אולם גם עוררה התנגדות.
במאה ה-19 נתוסף על כך גם הגורם המדיני - כמה מדינאים באנגליה ובקונטיננט (יבשת) האירופי חשבו שבהסדר המדיני שיקום במזרח לאחר מותו של 'האיש החולה', כלומר לאחר התפוררות הקיסרות העות'מאנית, רצוי שתקום מדינה יהודית בארץ-ישראל, שתשמש מחיצה בין טורקיה למצרים"".
תמורות בתפיסת העולם של המבשרים
יעקב כ"ץ טען כי הרבנים אלקלעי וקלישר שינו את תפיסת עולמם הדתית, בזונחם את "היסודות הלא-מציאותיים בתפיסת המשיחיות המסורתית";
הוא סבר כי בתקופה שפעלו מבשרי הציונות: "לא עמדה על הפרק בעיה של העדר זכויות ליהודים או הפליה חברתית", ולכן רעיון הלאומיות המודרנית היהודית לא זכה להצלחה בשנים בהן פעלו.
החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-19, בעקבות מצוקתם הכלכלית הגוברת של יהודי מזרח אירופה וגל אנטישמיות גואה, עזבו שני מיליון וחצי יהודים (עד מלחמת העולם הראשונה) את מזרח אירופה; רק אחוז קטן מתוכם עלו לארץ ישראל.
מבשרת אדומים היא שכונה מתוכנת באזור E1 בין ירושלים למעלה אדומים.
התוכנית לבניית השכונת אושרה סופית בשנת 2025.
תוכנית להקמת שכונה חדשה במקום הוצגה לראשונה על ידי שר הבינוי והשיכון אריאל שרון בדצמבר 1990⁩, וכללה הקמת 2,500 יחידות דיור בשטח שבין מעלה אדומים לגבעה הצרפתית בירושלים.
בכדי להימנע מכך, הוצע שהתחום המוניציפלי של מעלה אדומים יורחב, והשטח המתוכנן ייכלל בה.
בשנת 1991, בתקופת ממשלתו של יצחק שמיר, הוציא שר הביטחון משה ארנס צו המספח חלק מהאזור למועצה המקומית מעלה אדומים.
עם עליית ממשלת רבין השנייה לשלטון הכריזו תחילה ראש הממשלה יצחק רבין ושר הבינוי והשיכון בנימין בן אליעזר שהם תומכים בתוכנית הבנייה באזור, ובמהלך 1994 פרסמה מועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי תוכנית שהרחיבה את התכנון העירוני של מעלה אדומים, והיוותה את הבסיס לבנייה עתידית באזור.
בנוסף סופחה יתרת השטח למעלה אדומים, אך עם ההתקדמות תהליך השלום הישראלי-פלסטיני התוכנית הוקפאה.
בנובמבר 2012 אישרה ממשלת ישראל את תוכנית הבנייה של השכונה, כתגובה להחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם שהתקבלה ב-29 בנובמבר 2012 לשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה.
בנובמבר 2014 העביר משרד הבינוי לעיריית מעלה אדומים 3.6 מיליון ש"ח לצורך תכנון עירוני באזור, בפטור ממכרז.
באוגוסט 2025 קידם השר במשרד הביטחון ושר האוצר בצלאל סמוטריץ' בניה של 3,401 יחידות דיור של מבשרת אדומים.
ב-20 באוגוסט 2025 אישרה הממשלה את תוכניות הבנייה.
משמר הגבול מרחב דרום הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) במסגרת משמר הגבול, האחראית על פעילות מג"ב במחוז הדרום.
בשנת 1954 הוקם גדוד 1 של מג"ב שמנה שתי פלוגות והיה אמון על שמירת הגבולות בגזרה הדרומית ביותר של מג"ב באותה התקופה - אזור ירושלים.
במקביל קם גדוד 2 של מג"ב שהיה אחראי על שמירת גבול ישראל ירדן בכל אזור מרכז הארץ, ומנה ארבע פלוגות.
בזמן מבצע קדש הוכפף מג"ב לצה"ל, גדוד 1 השתתף בקרבות באזור רצועת עזה וגדוד 2 היה אחראי על אכיפת העוצר בכפרים הערביים שבתחומו, במהלך מבצע קדש ביצעו לוחמים מגדוד 2 את טבח כפר קאסם.
לאחר מבצע קדש ב-1958 פורק גדוד 1 והשוטרים שבו שולבו בגדוד 2, שהיה אחראי מאז גם על אזור הדרום וגם על אזור מרכז הארץ.
בשנת 1969, כחלק מהערכות מחודשת של משמר הגבול, הפך גדוד 2 למחט"ב מג"ב דרום והמשיך לפעול בגזרתו.
בשנת 1994 פוצל מג"ב מרכז ממג"ב דרום ומאז שטח האחריות של מג"ב דרום הוא דרום הארץ, בחופף לשטח מחוז דרום של משטרת ישראל, והוא הגדול בשטחו מבין מרחבי מג"ב.
מפקדת מרחב דרום יושבת בבית גוברין.
מפקד המרחב הוא קצין בדרגת ניצב משנה.
במג"ב דרום פועלים כ-700 לוחמים ולוחמות ב-8 יחידות ופלוגות שונות וכן עוד מאות מתנדבים ומתנדבות בעשרות בסיסי הפעלה הפועלים במרחב וזאת בשיתוף פעולה מבצעי עם צה"ל ומחוז דרום של משטרת ישראל:
+יחידהתפקידשחר 101 דרוםיחידה ללחימה בפשיעה באזור הדרום, היחידה מחולקת למחלק אג"מ ומחלק בילוש.סמ"ג 5סיירת משמר הגבול מוכשרת ומיועדת למאבק בהפרות סדר, פח"ע ופשיעה באזור הדרום.יחידת הסיירותיחידה המורכבת משוטרות שהוכשרו למתן מענה מקצועי לאירועי פשיעה ובריונות ולשמירת הסדר הציבורי
במקומות הומי אדם, ממוקמת בעיר באר שבעהיחידה המרכזית (ימ"ר)
(יח' דקל)יחידה מודיעינית-מבצעית משימתית ללוחמה במחוללי פשיעה משמעותיים בתחומי המחוז הדרומי.
היחידה מקבילה לימ"ר של המשטרה הכחולה, ועובדת בשיתוף פעולה מלא עם יחידות מיוחדות נוספות
כגון יואב, מג"ן, סה"ר, ימ"ס, היחידה האווירית והעיקוב, ולוקחת חלק מרכזי בלחימה בפשיעה יחד עם
היחידה מוקפצת בכל אירוע בתחומי המחוז בו נדרשת התערבות איש מקצוע מתחום הגששות.זרוע
שהביעו נכונותם לבצע שירות מילואים ביחידה.
ייעודה בזמני רגיעה הוא קיום ושמירה על שיגרת ביטחון שוטף
ובזמן בחרום תפקידה לתת מענה מהיר כנגד הפרות סדר, אירועי טרור ולחימה בכל אזור הדרום,
זאת לאור לקחי אירועי המהומות שהתרחשו במאי 2021 בעת מבצע שומר החומות.
היחידה פעלה ועדיין פועלת ברציפות לאורך כל זמן מלחמת "חרבות ברזל"
ימ"ס דרום היא יחידת עילית של מסתערבים הפועלת תחת מג"ב דרום אשר הוקמה בשנת 1989. היחידה היא יחידת המסתערבים הראשונה של מג"ב שפעלה בתוך עזה וסיני תחילה ובהמשך, עם היציאה מהרצועה עברה לפעול במשולש הגבולות: ירדן, מצרים ורצועת עזה.
מעל 100 לוחמים מסתערבים משרתים ביחידה.
פעילות היחידה מתבטאת בסיכול אירועי פח"ע, הברחות סמים וכן התמודדות עם הפשיעה במגזר הבדואי.
ב-2011 לוחמי היחידה היו חלק מהכוח שנלחם במחבלים במתקפת הטרור בדרום ישראל ואף חיסלו את אחד המחבלים.
21 באוגוסט 2021 פעלו לוחמי ימ"ס דרום בגזרת גדר המערכת כדי לסייע באבטחת ההתפרעויות על הגדר במרחב הסמוך לנחל עוז שבצפון הרצועה ולמנוע חדירת מחבלים.
במהלך ההתפרעויות הצליח פעיל חמאס להחדיר אקדח דרך חרך בחומת ההפרדה וירה בלוחם היחידה סמ"ר בראל חדריה-שמואלי מטווח אפס שנהרג מהפגיעה.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר היחידה הוזנקה וחיסלה בקרבות עשרות מחבלים.
פעילות בתמרון הקרקעי ברצועת עזה
לוחמי יחידת המסתערבים של מג"ב דרום פועלים ברצועת עזה מאז תחילת המלחמה, במסגרת פעולות מיוחדות ומסווגות.
ביום ה-25 באפריל 2025, לוחמי ימ"ס דרום נפרסו בשכונת שג'אעיה למארב יזום, כחלק מהמאמץ לסיכול חוליות מחבלים.
בשעה 16:25 זוהתה חוליית מחבלים מתקרבת לאזור המארב.
לוחמים פתחו במגע, וקרב חילופי אש התפתח בתוך מבנה בשכונת סג'אעיה.
בקרב זה כתוצאה מפגיעת ירי מחבל נהרג סמ"ש נטע יצחק כהנא לוחם ימ"ס דרום.
מחבל יצא מפיר, ירה לעבר הלוחמים, פגע בנטע, ולאחר מכן ברח חזרה
מפקד גדוד 1 של מג"ב
שם שנות הפיקוד הערות נתן אורן 1958–1954 המפקד היחיד של גדוד 1.
מפקדי גדוד 2 של מג"ב
שם שנות הפיקוד הערות שמואל מלינקי 1956–1954 הודח בעקבות טבח כפר קאסם.
משמר הגבול מרחב מרכז הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) של משמר הגבול האחראית על פעילות מג"ב באזור מרכז מדינת ישראל - גוש דן, השרון, השפלה וסביבתם.
בשנת 1994 התחדדה מסקנה כי שטח מג"ב דרום רחב מדי ובמהלך התארגנות מחודשת של משמר הגבול לאחר סיום האינתיפדה הראשונה הוחלט לפצל את מג"ב מרכז ממג"ב דרום ולהופכו למחט"ב עצמאי.
מג"ב מרכז פעל לכל אורך האינתיפדה השנייה להגנת מרכז הארץ שהיה תחת מתקפת טרור, מג"ב מרכז גם פעל במרחב התפר למניעת חדירת מחבלים לשטחי ישראל.
מג"ב מרכז אחראי על תחומי אחריות מג"ב באזור המרכז, בחופף לשטח מחוז מרכז ומחוז תל אביב של משטרת ישראל.
מפקדת מג"ב מרכז יושבת בבסיס איתן שבלוד, ומפקדו הוא קצין בדרגת ניצב משנה.
זרוע השרון הכוללת את היחידות סמ"ג שרון ושחר שרון.
זרוע השפלה הכוללת את היחידות סמ"ג שפלה ושחר שפלה.
במג"ב מרכז מספר יחידות מסוגים שונים המבצעות את משימות מג"ב באזור המרכז.
הסיירות נמנות עם יחידת סמ"ג ת"א, אך אינן מוכשרות כלוחמות יסמ"ג.יחידת כלבנים מרכז יחידה המפעילה כלבים בפעילות מג"ב באזור המרכז.יחידות במילואיםפלחו"ד מרוםפלוגת חוד במילואים של מג"ב מרכז מורכבת מיוצאי שירות סדיר במשמר הגבול וממתנדבים שהביעו נכונותם לבצע שירות מילואים ביחידה.
ייעודה בזמני רגיעה הוא קיום ושמירה על שיגרת ביטחון שוטף ובזמן בחרום תפקידה לתת מענה מהיר כנגד הפרות סדר, אירועי טרור ולחימה בכל אזור המרכז, בדגש על הערים המעורבות רמלה ולוד, זאת לאור לקחי אירועי המהומות שהתרחשו במאי 2021 בעת מבצע שומר החומות.
היחידה פעלה ועדיין פועלת ברציפות לאורך כל זמן מלחמת "חרבות ברזל".
משמר הגבול מרחב צפון הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) האחראית על פעילות משמר הגבול באזור צפון מדינת ישראל.
תכליתו לחימה בפשיעה החקלאית, וכן מתן מענה לתרחישי קיצון ביטחוניים בשיתוף פעולה עם כלל גורמי הביטחון וההצלה בגזרת המחוז הצפוני ובפרט ביישובים סמוכי גדר.
בשנת 1954 הוקם גדוד 3 של מג"ב שמנה שתי פלוגות והיה אחראי על הקטע הצפוני של גבול ישראל–ירדן, ועל גבול הצפון.
בשנת 1969 הוקם על בסיס גדוד זה מחט"ב מג"ב צפון.
לקראת מלחמת ששת הימים נלקה האחריות על גבול הצפון ממג"ב לצה"ל והושבה לו לקראת מלחמת יום כיפור.
במהלך מלחמת ההתשה וקצת לפניה, נלחמו לוחמי מג"ב צפון מפלוגה ז' של מג"ב, שהייתה מופקדת על אזור עמק בית שאן בחדירות רבות של מחבלים שהגיעו לכמות של בין 600 ל-800 תקריות אש בחודש.
ביולי 1969 הוקמה תחת פלוגה ח' שבגבול ישראל–לבנון יחידת המתנדבים "לוחמי המדינה לספר" (למ"ס) בפיקוד אליהו בן חור.
חברי היחידה הוצבו ביישובים בגבול לבנון, ועסקו בשמירה על היישובים, הכשרת מקלטים, תיקון גדרות ועבודות ביצור.
לאחר מלחמת יום כיפור הוקמה פלוגת מג"ב שקיבלה אחריות ברמת הגולן ופורקה לאחר כמה שנים.
במלחמת לבנון הראשונה נכנסו לוחמי מג"ב, לאו דווקא מג"ב צפון ללבנון לסייע בפעילות צה"ל שם, הפיקוד על כוחות מג"ב בלבנון הוטל על מג"ב צפון, כשנסוגה ישראל לרצועת הביטחון הוצאו כוחות מג"ב מלבנון.
מג"ב צפון ממשיך לפעול בצפון הארץ עד ימינו.
בשנת 2011 פוצל מג"ב חוף ממג"ב צפון וקיבל את האחריות על אזור מישור החוף בצפון הארץ.
שטח האחריות של מג"ב צפון חופף ברובו לשטח מחוז הצפון למעט אזור רמת הגולן.
מפקדת מג"ב צפון יושבת בבסיס גן נר, מפקד המרחב הוא קצין בדרגת ניצב משנה.
במג"ב צפון כמה יחידות מסוגים שונים המבצעות את פעילות מג"ב בצפון.
שם שנות הפיקוד הערות אברהם גיל 1954–1956 שמעון אשד 1956–1964 לימים מפקד משמר הגבול חיים לוי 1964–1969 לימים מפקד משמר הגבול ונציב שב"ס
למג"ב עזה הייתה יחידת מסתערבים, בשם "ימ"ס עזה", ולאחר העברת כוחות מג"ב לגבול מצרים "ימ"ס רמון", ולאחר מכן נקראה "ימ"ס ערבה" שפעלה בגבול ישראל-ירדן עד סגירתה של היחידה.
כיום פועלת בגזרת המחט"ב יחידת "ימ"ס דרום", שפועלת ברצועת עזה, ובגבולה הדרומי של ישראל.