tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלכסנדר מוקדון היה הראשון לענוד את הדיאדמה, לזכר ניצחונו על הפרסים וכיבוש אסיה, יורשיו הדיאדוכים אימצו מנהג זה ומאז הדיאדמה הפכה לאחד מסמלי המונרך המזרחי-הלניסטי, מקורות מאוחרים כדיודורוס סיקולוס מייחסים לכתר מקור פרסי אולם ככל הנראה אין ממש בהשערתם.
כתוצאה מאימוץ הכתר על ידי אלכסנדר נוצר סיפור המייחס את ענידת הדיאדמה לראשונה לדיוניסוס, שענד אותה בעת שנלחם על כיבוש אסיה.
ברומא העתיקה הדיאדמה הייתה סמל לשלטון העריצות של מלכי המזרח, בשנת 44 לפנה"ס מרקוס אנטוניוס הציע את הדיאדמה ליוליוס קיסר אולם האחרון נאלץ לדחות את הכתר בלחץ ההמון הרומאי שהיה מזועזע מן הזוועה שהתרחשה לנגד עיניו.
כתוצאה מכך הקיסרים נמנעו מלבישת הדיאדמה עד ימי קונסטנטינוס שהפך את הדיאדמה לאחד מסמלי האוגוסטוס והאוגוסטה.
כיום משמש המונח "עטרה" (דיאדמה) לציון כתר שצורתו מחצית העיגול, הנלבש על ידי נשים מבתי מלוכה (בדומה לתכשיט הנזר) ומשמש לאירועים יומיומיים שבהם נדרשת המלכה ללבוש כתר, אולם מדובר בכתר קל משקל ונוח יותר מהכתרים הממלכתיים או מכתרי ההכתרה.
העטרה היא רקמה כיפתית רגישה-למגע הנמצאת בקצה הדיסטלי (המרוחק מהגוף) של איבר המין הגברי.
במרכזה של העטרה נמצא פתח השופכה.
העטרה הומולוגית מבחינה אנטומית לקצה הדגדגן הנשי.
כאשר פין שאינו נימול נמצא במצב רפוי, העטרה מכוסה במלואה או באופן חלקי על ידי העורלה, אשר מגנה על הקרום הרירי העדין ממנו עשויה העטרה.
במצב של זקפה, העורלה מופשלת והעטרה נחשפת והופכת לרגישה עוד יותר.
כיוון שפתח השופכה נמצא בקצה העטרה, כאשר תינוק נימול מולבש בחיתול ישנה סכנה שהוא יסבול מהצרה של פתח השופכה או שיפתח בו כיב.
רקמת האפיתל של העטרה היא רקמה רירית.
על פי אחד המחקרים, רחצה מוגזמת של העטרה בסבון עלולה לייבש את הרקמה הרירית ולגרום לדלקת עור אטופית.
דלקת בעטרה נקראת בלניטיס (Balanitis).
דלקת זו נפוצה בקרב 11-3% מהגברים, ושכיחותה עולה ל-35% בקרב גברים חולי סוכרת.
הגורמים לדלקת בעטרה הם בדרך כלל זיהומיים, והטיפול הניתן עבורה נקבע רק לאחר בדיקה מקיפה ואבחון הגורם הספציפי שהביא להתפתחותה.
בדינוזאורים ממשפחת הצרטופסיים ישנה בליטה גרמית גדולה דמוית מניפה בחלק האחורי של הגולגולת הנקראת frill ובעברית גם עטרה, עטרת, צווארון, מניפת עצם, קולר עצם או ציצית.
באיור 1 מוצגים חלקי הגולגולת של טריצרטופס.
העטרה מורכבת מחלקים 3,4,5. החלק העליון והמרכזי של העטרה (3) נקרא parietal (עצם העורף) ומשני צידיו נמצאו עצמות ה-squamosal (באיור 1 מסומנים ב-5).
את העטרה הקיפו לרוב בליטות עצם משוננות קטנות הנקראות epoccipitals (באיור 1 מסומנים ב-4), שאופיין, צורתן וגודלן השתנה בין הסוגים השונים של הצרטופסיים ולעיתים אף נעדרו כליל.
צורת העטרה השתנתה באופן ניכר בין הסוגים השונים של הצרטופסיים והיא אחד המאפיינים הבולטים של כל סוג.
ברוב מיני הצרטופסיים בין ה-parietal לעצמות ה-squamosal היו חללים גדולים, המכונים "חלונות" או parietal fenestrae .
מטרת החלונות הייתה להקל את המשקל העצום של הגולגולת ולהקל את תנועת הראש.
חללים אלו בגולגולת היו מכוסים בעור ועל כן נראו כשקעים צבעוניים על הדינוזאור החי.
כיום סבורים המדענים שהעור של העטרות עוטר בדוגמאות צבעוניות שונות .
החוקרים מאמינים שהקרניים והעטרה שימשו למספר מטרות:
אמצעי הגנה כנגד טורפים כמו הטירנוזאוריים.
אמצעי תקשורת בין חברי העדר.
אמצעי להתגושש עם זכרים אחרים על נקבות או על טריטוריה (בדומה לאיילים בימינו).
אישושים לכך נמצאו במצבורי מאובנים בהם נתגלו מספר רב של פרטים באותו אזור ושכבת סלע.
הקרניים והעטרה שימשו כנראה גם לצרכים חברתיים בתוך ומחוץ לעדר (כגון חיזור או מאבק על שליטה בין זכרים) ולא רק להגנה מפני טורפים.
הצרטופסיים נופפו בעטרה ובקרניהם כדי לאותת לזכרים יריבים וכאשר זה לא עזר ייתכן שגם נלחמו בהם בדו-קרב נגיחות, דחיפות ושילוב קרניים, כפי שנעשה בקרב תאו בימינו.
בעוד העטרות של הטריצרטופסים מוצקות עבות וחזקות, עטרות של צרטופסיים אחרים הן דקות ומקושטות בזיזים ודוגמאות שונות ובעלות "חלונות" גדולים, דבר שמפחית את ערכן כמגן לצוואר.
עובדה זו, והמגוון הרחב של קישוטי העטרה מרמז שעיקר תפקידה של העטרה (בנוסף לעיגון שרירי הלסת) היה לצרכים חברתיים בעדר וחיזור.
ככל הנראה, העטרה עוטרה בצבעים ו"ציורים" צבעוניים שונים והיוותה מפגן ראווה מרשים.
עַטְרוֹת אַדָּר (גם עטרות או עטרות הארכי) הוא יישוב המוזכר בספר יהושע בגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים.
על פי המסופר בספר יהושע, היא נמצאה בגבול שבט בנימין ושבט אפרים:
הדעות חלוקות לגבי השם העיקרי של המקום.
היו שטענו שהשם העיקרי הוא עטרות ארך, על שם הארכי, וש"עטרות אדר" הוא טעות שנבע מחילופי אותיות.
אחרים טענו ששם המקום הוא "עטרות אדר" המתייחס למשפחת ארד של שבט בנימין, הנקרא על שם בנו של בלע בן בנימין, הנקרא בספר דברי הימים אַדָּר.
תרגום יונתן מתרגם את תמר דבורה בשופטים, ד' ה': "עטרות דבורה".
הירונימוס מזכיר את עטרות ומציין שהיא סמוכה לרמה.
אוסביוס מקיסריה מציין שהיו שני מקומות בשם עטרות ליד ירושלים.
עטרות הקדומה המוזכרת בספר יהושע מזוהה עם "ח'רבת עטארה" (או אלעטארה בנ"צ 170143) על תוואי נחל שכם מדרום לתל א-נצבה, המזוהה עם העיר המקראית מצפה.
אולם, היו ששללו זיהוי זה בגלל שבמקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רק מתקופות מאוחרות יותר.
אלברכט אלט הציע לזהות את עטרות עם שם אחר של מצפה וייחס את שינוי השם למעבר העיר בין ממלכות ישראל ויהודה.
פליקס-מרי אבל זיהה את עטרות בכפר עקב.
יהודה אליצור מזהה את עטרות הקדומה בחרבת רדנה (בנ"צ 169146) כקילומטר מצפון לראמאללה.
בחפירות שנערכו באתר זה נמצאו שרידי יישוב מהתקופה הישראלית לפי זיהוי זה, אמנם לא השתמר השם עטרות במקום העתיק אך נדידת שם קדום למרחק של ארבעה ק"מ (המרחק לחרבת עטארה) אינה מקרה נדיר.
הוצע גם לזהותה בא-טירֶה מדרום מזרח ליישוב בית חורון תחתון, או בחרבת א-דריֶה מדרום מערב לו.
מושב עטרות נקרא על שם היישוב הקדום.
עטרה אופק (נולדה ב-21 במרץ 1953) היא מתרגמת, עורכת, לשונאית, סופרת ואשת תקשורת ישראלית.
עטרה אופק נולדה בשנת 1953 לסופרים בינה ואוריאל אופק, אחות בוגרת לאמירה חכמוביץ, סופרת במגזר החרדי.
כילדה גרה עם משפחתה 3 שנים בטורונטו, קנדה, שם השלים אביה את הדוקטורט שלו בספרות ילדים.
את שנות התיכון עשתה בתיכון חדש בתל אביב, מחזור 1970. בצבא שירתה בגלי צה"ל כמנהלת הסרטייה ועוזרת הפקה בתוכניות מיוחדות.
בתום השירות הצבאי למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר בלשון עברית ובקולנוע (במחזור הראשון של החוג) במשך שנתיים בלא שסיימה.
בין השנים 1970-1974 עבדה עם דן בן אמוץ על כתביו וספריו כעורכת ומגיהה.
בד בבד שימשה כנערת תסריט בסרט "עיניים גדולות" (אורי זוהר) ומאוחר יותר גם בסרט "דיזנגוף 99" (אבי נשר).
בין השנים 1975-1978 שהתה בהאג, הולנד לצורך לימודי אנימציה באקדמיה החופשית בהאג, אך בסופו של דבר למדה שם בעיקר הולנדית.
בין לבין עסקה גם בתרגום ובאיור ספרי ילדים.
בשובה ארצה כיהנה שנים אחדות כסגנית עורך בעיתוני הילדים "משמר לילדים" ו"כולנו".
בין השנים 1986-1985 שימשה כעורכת ראשית בהוצאת ענבל לספרי ילדים.
בשנים 1988-1987 ערכה בשבועון "העיר" את מוסף "הצרכניה", וב-1989 עברה לעיתון "חדשות" (עד סגירתו ב-1993), שם ייסדה טור צרכנות אישי-הומוריסטי תחת שם העט עפרה לביא, וכן טור סקס בשם העט זהר ליבליך, לצד טורי ביקורת תרבות.
בהמשך כתבה טורים דומים בעיתונים "העיר", "הארץ" ו"הד החינוך".
ב-1991 ערכה יחד עם דודו גבע את גיליון "הדינוזאורים" המיוחד למקומון "זמן ת"א" של "מעריב" בחסות רוברט מקסוול.
בשנות ה-90 החלה לעבוד בטלוויזיה: ב-1994 ערכה את מגזין הצרכנות והפנאי לנוער "בזבוזים" (חינוכית 2), ובשנים 1999-1995 הופיעה בשעשועון לנוער "תיק-תק" כשופטת הלשונית, לצד יואל גבע כשופט החשבון, בנוסף לכתיבת החידות והתסריטים לתוכנית.
ב-1997 יצרה את תוכנית הנוער "הבקבוק" (6 פרקים) לערוץ הילדים, ובשנים 1999-1998 יצרה וערכה סדרת דרמה בת 60 פרקים לגיל הרך בשם "סיפורי מישמיש" לערוץ 2 (קשת).
בשנים 1999-1997 הייתה עורכת ראשית וכותבת של השעשועון "מלך הטריוויה" בערוץ 3 בכבלים (98 תוכניות).
בשנים 2000-1997 הגישה פינת צרכנות שבועית בתוכנית הבוקר של גבי גזית ורבקה מיכאלי (קשת).
בשנות האלפיים המשיכה לערוך שעשועוני טלוויזיה נוספים וכן יצרה את השעשועון "צהבת" (2005) לערוץ הבידור הישראלי בכבלים.
ב-2012 הופיעה כיו"ר חבר השופטים בתחרות "אלוף העברית" של טדי הפקות וקשת, שבה שימשה גם כעורכת ויוצרת התוכן.
אופק משמשת גם כיועצת פינת הלשון בתוכנית "קותי בחדר האחות" (ערוץ 24).
במשך כל אותן שנים המשיכה לעסוק בתרגום ובעריכה להוצאות ספרים שונות.
מאז 2010 כותבת המלצה שבועית על ספרים לילדים ולמבוגרים באתר "מרמלדה".
אופק היא אם לשתיים, ומתגוררת בקציר.
"סיפורי התורה" (הוצאת ידיעות ספרים, 1990)
טף-טף – יומן אלבומי לתינוק ולתינוקת (1994)
(ספר משחק), הוצאת אורנית 2002
ספרי "השמיניה" (עם גיורא חמיצר, הוצאת ידיעות אחרונות):
"השמיניה ותעלומת המסכה הבורמזית", 2005
"השמיניה בעקבות הקרדינל המוזהב", 2006
"השמיניה ומזימת ליל הסמוראים", 2007
ספרי סוזן פוליס-שוץ (6 ספרים, 1981-1985: "בוא אל ההרים, חבר", "הנה אצחק, הנה אבכה", "למצוא אושר בכל דבר", "כל אהבתי לך", "לאהוב, לחיות, ביחד, שלך אם תבקש")
בחזרה ליער מאה העצים (2009)
חלקיק של הירח (חידת האהבה) (2011)
יצירת הפאר של הפיל המצייר (2012)
הרפתקאותיה של אליס בארץ הפלאות (2012)
סיפורו של דוקטור דוליטל (2013)
הפנטום של השכונה שלנו (1971)
ספריה של דבורה עומר שיצאו בהוצאת שרברק בשנות ה-70 וה-80
ספרי ביו-אנרגיה של רפי רוזן, הוצאת תמוז, שנות ה-90
ברכות והספדים (2005) ורוב ספריו של מאיר אריאל
עלילות הרשלה (2015) - עריכה משותפת עם ריבה בן-נר
אגודת עטרה ליושנה היא עמותה ישראלית הפועלת ליישוב יהודים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה שבירושלים.
האגודה נוסדה בשנת ה'תשל"ט 1979. מייסדיה היו הרב שמחה קוק, הרב אביגדור נבנצל, הרב שלמה זלמן מן-ההר, הרב מרדכי אליהו, הרב נחמן כהנא, הרב משה צבי סגל, דוד כהן, מתי דן, אהרן ביר, ישראל פויכטוונגר, ושבתי זכריה.
בנשיאותה עמד במשך שנים רבות הרב שמואל אוירבך.
העמותה פועלת לאיתור נכסים ברובע המוסלמי שהיו בבעלות יהודית בטרם מלחמת העצמאות, והעברתם לידיים יהודיות באמצעות קנייתם או בדרכים משפטיות.
על פעילי האגודה נמנה יצחק פינדרוס.
בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה האגודה מהמדינה את החזקה על שיקום חצר גליציה.
בשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי.
בשנת ה'תשמ"ח קיבלו הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה.
האגודה קנתה את המתחם שבו שוכנת כיום ישיבת שובו בנים, והישיבה משלמת לה דמי שכירות.
בתחילת שנות השבעים נוצרה מתוך אגודת עטרה ליושנה, עמותת עטרת כהנים.
משרדי העמותה נמצאים ברחוב המשוררים 2 בעיר העתיקה.
עֲטַלֵּפִים אוֹכְלֵי הַחֲרָקִים או עטלפים קטנים (שם מדעי: Microchiroptera) היא תת-סדרה אפשרית גדולה של עטלפים קטנים, הניזונים בעיקר מחרקים וקטנים בהרבה מעטלפי הפירות, תת-הסדרה המקבילה.
אלו הם עטלפים נפוצים החיים בכל העולם וגם בארץ יש לא מעט מינים, שנמצאים בסכנה עקב ריסוס ושימוש באורות הפוגעים בעיניהם הקטנות.
הם גם נודדים דרומה כשהחורף מגיע ומבריח את החרקים, או שהם נכנסים לתרדמת חורף ומשהים את פעולותיהם.
הם חיים במערות ונוטים לעופף בלילה בחיפוש אחר חרקים קטנים ואצל מינים גדולים, גם אחרי דגים, לטאות קטנות ואף עטלפים אחרים.
לאחרונה החלה חלוקה שונה מחלוקת שבין עטלפי פרי לעטלפי חרקים, חלוקה הכוללת את מיני העטלפים כדמויי עטלפי פרי (Yinpterochiroptera) או דמויי נשפון (Yangochiroptera).
בשתי הקבוצות ישנם נציגים של עטלפי חרקים.
החוש החשוב ביותר של בעטלפים הוא חוש ההתמצאות המתבסס על הפקת גלי קול בתדרים על-קוליים.
יכולת איכון באמצעות הד (echolocation) שלהם מפותחת במידה מספקת כדי להקנות להם "תמונה מרחבית" בכושר הפרדה גבוה מאוד.
בנוסף לחלק ממיני העטלפים יש קרומי עור על אפם ואוזניהם (עלה אפי ו"צפירים"), שמשפרים את יכולת השמעת הקולות וקליטת ההד.
עם זאת ראייתם ירודה בהרבה מראיית עטלפי הפירות מאחר שהם פעילים בעיקר בלילה וישנים בימים.
חוש הריח והטעם שלהם ירוד אף הוא.
ציד מזון וחרקים קטנים באמצעות הפקת גלי קול בתדר על-קולי
יש לציין שמבחינה פיזיקלית, חרקים קטנים ששטח הפנים שלהם לא גדול מספיק כדי להחזיר הד משמעותי - לא אמורים להיקלט בחושיהם של העטלפים.
למרות זאת, בבדיקות דנ"א של גופות עטלפים נמצא כי הם מצליחים לצוד גם חרקים קטנים כמו יתושים.
כיצד עשו זאת אם לא הצליחו לקלוט מהם הדים?
הדבר נותר בגדר תעלומה עד לפרסומו של מחקר ישראלי בדצמבר 2019.
המחקר נעשה בהובלת פרופ' יוסי יובל באוניברסיטת תל אביב, ומצא כי קיימת הגברה מעריכית של עוצמת ההד אצל חרקים קטנים שנעים בנחיל, כך שעטלפים יכולים לקלוט אותם בקלות ולצוד אותם כשהם מצויים בקבוצות.
במסגרת המחקר נבדק עטלף שהיה מצוי בחלל עם חרק קטן יחיד, ההד החוזר מגוף אחד היה חלש והעטלף לא הצליח לצוד אותו.
עם זאת, כל פעם שהכפילו את מספר החרקים בחלל, אותרה עלייה בשלושה דציבלים של ההד החוזר.
כלומר, התעופפות חרקים קטנים בנחיל היא זו שמפיקה הד גדול מספיק כדי שהעטלף יקלוט אותו ויוכל לצוד אותם אף על פי גודלם הקטן יחסית.
מדענים השתמשו בסימולציה שפותחה במחקר ודימתה קריאה של עטלף שניזון מחרקים כדי לשלוט על משתני מחקר שבטבע לא היה ניתן למדוד, כמו מספר חרקים, המרחק ביניהם, צורתם, מספר קריאות העטלף ועוד.
משפחה עטלפי הבולדוג או "עטלפי שפת ארנבת" (Noctilionidae)
בישראל קיימים 31 מיני עטלפים, כולם אוכלי חרקים למעט עטלף פירות מצוי.
להלן רשימת מיני עטלפי החרקים בארץ ישראל:
עטרות הוא יישוב בנחלת שבט אפרים.
הוא מוזכר פעם אחת בתנ"ך, בספר יהושע, בתיאור הגבול הצפון מזרחי של נחלת שבט אפרים.
על פי המסופר בספר יהושע, היא נמצאה בגבול שבט אפרים:
זכריה קלאי, פרנקלין ובנימין מזר הציעו שמקור השם הוא מהשורש "עטר", שמשמעותו להקיף, דבר שיכול להצביע על אתר עגול, למשל בראש גבעה.
אלברכט אלט זיהה את עטרות של נחלת שבט אפרים בחירבת אל-עוג'ה אל-תחתא.
זיהוי זה נתקל בבעיה שהאתר קטן ונמצאו בו רק מעט חרסים.
בנוסף, זיהוי זה נחשב לדרומי מדי ועל כן שינה אלט את זיהויו לתל שייח א-דיב שמדרום לסרטבה, סמוך לעינות פצאל.
לזיהוי חדש זה הצטרף גם קרל אליגר.
לעומת זאת, נלסון גליק הציע לזהות את עטרות בתל אל-מזר שמקומו בחלקו התחתון של ואדי אל-פארעה, על הדרך הראשית משכם למעברות הירדן בסמיכות לאדם.
זיהוי נוסף הוא בתל א-צמדי הנמצא כקילומטר דרומית מזרחית לתל אל-מזר.
בתל שייח א-דיב ובתל אל-מזר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הישראלית התואמים קיום יישוב בתקופת כתיבת ספר יהושע.
זכריה קלאי כתב, שאם גבולות נחלת שבט אפרים ביהושע פרק ט"ז חופפים לנחלת שבט אפרים כמתואר ברשימת ערי הלויים ביהושע כא, יש להעדיף את הזיהוי הצפוני יותר של גליק, בתל אל-מזר, שכן עטרות הוא היישוב הצפוני ביותר בנחלת אפרים.
אם, לעומת זאת, גורסים שהגבולות בפרק ט"ז מצומצמים מאלו המשתמעים מרשימת ערי הלויים, יש להעדיף את הזיהוי בתל שייח א-דיב.
אדם זרטל, יחד עם דרור בן יוסף, אורן כהן ורון בארי זיהו בשנת 2009 את עטרות בחירבת אל-עוג'ה אל-פֿוקה (תל אטרוני) הנמצאת 11 ק"מ צפונית-מערבית ליריחו.
אתר זה זוהה כעתיק בשנת 2004. לטענתם, לא הגיוני שהגבול בין נחלת אפרים ומנשה שכיוונו בין שכם לחרבת ינון הוא דרום מזרחה, ישנה כיוון וירד לבקעת הירדן תוך חציית הר כביר.
בעת הקמת היישוב חמרה, במעלה נחל פארעה, שבעה קילומטרים צפונית מערבית מתל אל-מזר, כונה היישוב גם עטרות ו"עטרה", כשם עטרות של נחלת שבט אפרים.
עטר דגן (נולד ב-13 בספטמבר 1961) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמפקד עוצבת קלע דוד.
דגן נולד וגדל במרחביה לאם ניצולת שואה ואב טייס קרב בחיל האוויר.
עם גיוסו לצבא בשנת 1980 התנדב לקורס טיס.
שנה לאחר מכן, לאחר שהורחק מהקורס, עבר לחיל התותחנים, השלים קורס קצינים ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך מסלולו הצבאי שימש מפקד סוללה בקיץ 1989 מונה למפקד גדוד 405. בשנים 1991–1992 שימש כמפקד יחידת מיתר.
במהלך הנסיגה הישראלית מלבנון (מאי 2000) פיקד דגן על עוצבת אדירים והיה מפקד מערך האש בעוצבת הגליל ובשנים 2001–2003 פיקד על עוצבת קלע דוד.
בהמשך שימש כקצין אג"ם פיקוד המרכז וריכז את פעולות הפיקוד בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש מפקד מערך האש של עוצבת האש.
לאחר שחרורו החל לשמש כנציג ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF) והיום הוא בעלים ומנכ"ל חברת התיירות atartours.
דגן בוגר המכללה לביטחון לאומי.
הוא מתגורר בקיבוץ ניר עוז.
עטרה היא כינוי לעיטור מלבני המקשט את הטלית בחלקה העליון, במקום המונח על הראש.
על פי רוב העטרה עשויה מבד לבן התפור לטלית עצמה, אך בקרב הציבור החסידי, המנהג הנפוץ הוא שהעטרה קלועה (גיפלוכטענע עטרה) או משבצות, מכסף או מתכת דמוית כסף.
מנהג נוסף הנפוץ בעיקר בקרב הדתיים הלאומיים הוא כיתוב על הטלית עצמה בצד הראש.
ביהדות ספרד יש שנוהגים לא לשים עטרה כלל.
יש הנוהגים, לתפור במקום העטרה בטנה פנימית מבד פשוט בחלקה העליון של הטלית, רק כדי שהמיקום העליון לא יתהפך.
מנהג נוסף הוא של עטרה נוספת באמצע הטלית, והיא בשימוש בדרך כלל אצל אדמו"רים או אישים חשובים נוספים בחצר החסידית.
מקור מנהג העטרה נזכר בשל"ה וטעמו הוא כי ראוי שאותן ציציות הנמצאות תחילה בצד הראש לא יתחלפו לעולם עם הציציות הנגדיות, מכיוון שזכו להיות העליונות לא ראוי שירדו ממעלתן.
ולצורך כך, כותב השל"ה, נוהגים לעשות 'עטרת תפארת' להיכר שהוא צד הראש, ולהבא לא יחליף את פניה עליונים למטה ותחתונים למעלה.
וראיה לו מהתלמוד הירושלמי: כלומר שיש חשיבות למיקום הנעלה יותר ואין להחליפו לעולם.
לחיזוק ראייתו הוסיף השל"ה, כי המהרי"ל ראה את רבו המהר"ש מסמן את דפנות הסוכה - א', ב', כדי לראות את סדר עמידתן על מנת שלא לשנות בשנה הבאה.
בעל עולת תמיד העתיק דעה זו והטעימה בשתיים: ראשית שיהיה היכר למקום בטלית המונח על הראש.
בנוסף כתב, שיהיה היכר לציציות העליונות שלא יתחלפו.
טעם זה מובא גם בדברי חמודות.
הלבוש כותב כי "יש המייפין מקום הנחת הראש בטלית, וטעמם הוא כי חושבים שמקום הראש עיקר.
אך טעות היא זו, מפני שעיקר הטלית לכסות הגוף והכתפיים דווקא..
אלא ניתן להסביר כי כל טעם עטיפת הראש הוא רק שתהא 'עטיפה מעולה וצניעות יתרה', - ומסיים בחיזוק מנהג ספרד - .
כלומר שיש מעלה במנהגם שכך לא יטעו ויחשבו שעטיפת הראש היא העיקרית.
בעל הדברי חמודות מפרש כי בחלקם הראשון של הדברים מביא הלבוש טעם חיובי לעטרה - מפני שהיא צניעות יתרה ועדיין יש טעם לחשיבות מקום הראש, ראוי לפאר את החלק ההוא.
בעל כנסת הגדולה הביא שני טעמים אלו והוסיף טעם - מפני שהמקום שמניחים בראש נשחק ובלה מהרה, נותנים תוספת משי שיהיה עבה יותר.
ומשום שנצטרכו לדבר מפאת חיזוק, ממילא עושים זאת כבר לכבוד ולתפארת.
על פי דעת הלבוש משמע, שמלבד הטעם לנתינת העטרה יש מקום ו'מנהג יפה' לשלילתה, שלא יטעו כי מקום הראש הוא עיקר עטיפתה של הטלית.
מי ששלל בפירוש את הצורך בעטרה היה האריז"ל.
כך כתב תלמידו מהרח"ו בשער הכוונות.
במגן אברהם ובשולחן ערוך הרב כתבו שניהם ש.
בספר "אדני פז" שחיבר רבי אפרים הקשיר, דיין קהילת אלטונה והמבורג, הביא הפרכה להוכחת השל"ה מקרשי המשכן: 'הקרשים היו מחולקים ונפרדים, ולכן יש חשיבות למיקומם, אבל טלית - חתיכה אחת היא ואין הבדל בין החלק העליון לתחתון'.
ואז הביא ראיה לשיטה שאין להקפיד על מיקום הצד העליון ממריבת האבנים בחלום יעקב שיעקב לא חש איזו אבן תהיה תחת ראשו גם אחר שנתחברו, ראיה זו נכתבה גם על ידי רבי פנחס מנחם מפילץ.
(והוסיף אפשרות לדחות את ראייתו האחרונה: שהאבן גוף אחד היא ואין חשיבות למיקום, אך הטלית ארוגה מחוטים רבים וכל פיסה היא נפרדת).
המלבי"ם, בספרו "ארצות החיים", כתב "ולא יהיה העטרה מכסף או מזהב שאז נראה דעיקרה נעשה לכסות הראש בלבד, אם לא שיעשה עטרה כזאת גם באמצע הטלית".
כלומר שחושש לטעמי השל"ה ובעל כנסת הגדולה, ומאידך מפני חשש הלבוש ניתן לתת תכסיס נוסף שהוא עטרה בראש ועטרה נוספת באמצע, שיראו שלא רק מקום הראש חשוב.
מי שנהג בדרך זו היה רבי חיים אליעזר שפירא ממונקאטש.
המלבי"ם כותב שכן נהגו "רבים מכמה מדינות".
אמנם, רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין בספרו ערוך השולחן, כתב : .
יש שגישרו בין כל החששות, ונוהגים לתפור בטנה מבד פשוט בחלקה הפנימי של הטלית מעל מקום הראש, מפאת הקפדת השל"ה שצריך שיישאר החלק העליון למעלה תמיד, ומאידך יוצאים גם ידי חשש 'הלבוש' שאין לתפור עטרה מפוארת שלא יטעו כי מקום הראש עיקר.
בתכסיס זה גם חשש בעל כנסת הגדולה מבוטל, כי הבד הפנימי מעבה את הבד החיצוני ואין חשש שיבלה, וגם דברי האר"י קיימים, ולדבריו אין תופרים את עטרת הכסף.
בדרך זו נוהגים במנהג חב"ד, וכן דעתו רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין .
עטרה פולונסקי-שרמן (נולדה בשנת 1933) היא ספורטאית ישראלית בעבר, אלופת ישראל, שיאנית ישראל ואלופת המכביה הרביעית בזריקת דיסקוס ואלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל.
האישה הראשונה שכיהנה במועצה העליונה לספורט בישראל והאישה הראשונה שהייתה חברה במועצת ההתאחדות לספורט בישראל.
עטרה פולונסקי נולדה בכפר תבור וגדלה בכפר חיים.
בתם של משה ושרה פולונסקי שעלו מאוקראינה.
הוריה היו מדור המייסדים שהקים את כפר חיים, בעמק חפר.
אחיה הבכור, פנחס, היה לילד הראשון בכפר.
שני אחיה היו אתלטים מצטיינים.
פנחס, היה אלוף ישראל ואלוף המכביה ביידוי פטיש.
אחיה הצעיר, אחיקם, השתתף אף הוא בתחרויות האתלטיקה של המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בתל אביב באוקטובר 1950 זכתה פולונסקי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 32.68 מטר, אחרי פרידה ליכטבלאו
מדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 9.86 מטר, אחרי רעיה ברונשטיין (10.27 מטר) ואולגה וינטנברג (10.15 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה פולונסקי במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 35.28 מטר, לפני אולגה וינטנברג (34.35 מטר) ומרים גולדפיין (29.92 מטר).
בתחרות שנערכה בחיפה בפברואר 1954 קבעה פולונסקי שיא ישראלי חדש בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.15 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכתה פולונסקי במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.05 מטר, אחרי א.
קיין מבריטניה (33.91 מטר) ולפני רות רחמן מישראל (30.35 מטר).
פולונסקי בעלת תואר ד"ר בחינוך גופני מארצות הברית.
עבדה תחילה בהוראה במכללה בארצות הברית ואחר כך במכון וינגייט ולאחר מכן במשך כ־30 שנים הייתה סגנית מנהל המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט ומרכזת המגמה לחינוך מיוחד במכללה.
היא ארגנה ולימדה את המסלול הראשון בארץ לחינוך גופני לאוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים.
פרסמה את ספר הלימוד הראשון בתחום, ופעלה לארגון תחרויות הספיישל אולימפיקס בישראל.
היא יזמה את הקמת המרכז לאבחון מוטורי במכללה לחינוך גופני בווינגייט המטפל בהערכה, באבחון ובאימון מוטורי וניהלה אותו במשך שנים.
בשנת 1955 זכתה בפרס דב הוז למצטיינים במדרשה למורי החינוך הגופני
בשנת 1987 זכתה שרמן בעיטור "לאיש כפועלו" של הפועל.
בשנת 1999 זכתה שרמן בפרס ע"ש ד"ר אלי פרידמן
בשנת 2006 זכתה שרמן באות יקירת העמותה הישראלית לפעילות גופנית מותאמת.
חינוך גופני לילד החריג, הוצאת לאור מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט, בשנת 1988, מכיל 105 עמודים
חינוך גופני - תכנון, יישום והערכה
חינוך גופני לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים
עטר מיינר (נולד ב-29 באפריל 1991) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
עטר מיינר נולד ב-29 באפריל 1991 כבן הזקונים לאב מסגר ואם ציירת ביישוב הקהילתי עמוקה, אח להד, מעצב אופנה, ושקד, מייסד וראש ישיבת חב"ד "ופרצת".
בזמן לימודיו בתיכון, מיינר לימד את עצמו כתיבה יוצרת, הלחנה והפקה מוזיקלית כמו גם נגינה בגיטרה.
ב-2014, כשהיה בגיל 23, עבר באופן עצמאי לעיר תל אביב על מנת להתמקד ביצירת מוזיקה, ובזמן זה יצר את אלבום הבכורה שלו, "עטר מיינר", תוך כדי עבודות מזדמנות על מנת להתפרנס.
ב-2016, מיינר העלה לאתר שיתוף הווידאו "YouTube" את שירו הראשון, "24".
עוד באותה השנה, הוא הפיק ועיבד את השיר "לייצג" של הראפר אורטגה והמשיך להעלות שירים באופן עצמאי ל-Soundcloud וליוטיוב ולהופיע איתם במועדון התדר, במקביל לעבודתו כדי-ג'יי ומפיק מוזיקלי.
באותה תקופה מיינר ניהל מוזיקלית את המופע "מוזיקה גבוהה" של המשוררת עדי קיסר ואת המופע "חתירה אל ההווה" של היוצר גלעד כהנא והקים ביחד עם המוזיקאי והדי-ג'יי יואב סער מההרכב Garden City Movement את ליין המסיבות "אבו דיסקו" שפעל עד 2022.
שנתיים אחר כך, ב-2018, הוציא לאור, עם חברת התקליטים יהלום, את אלבום הבכורה שלו, "עטר מיינר".
האלבום זכה לשבחי המבקרים, וגם לתגובות אוהדות מצד הקהל.
באלבום נכלל הסינגל המצליח "מדינה של גנבים", בו השתתפו גם דור3 וראסטה חי.
לאחר צאת האלבום יצא מיינר לסיבוב הופעות ביחד עם משתתפי האלבום.
ב-2019, יצא הסינגל "לגעת בעצמי", אך הוא נמחק מפלטפורמות הזרמת המדיה והרשתות החברתיות לאחר שמיינר הרגיש כי הקהל פירש באופן שגוי את מילות השיר.
עוד באותה השנה, יצא השיר "יש לי חור בלב בצורה שלך" של להקת "ג'ירפות", אותו מיינר הלחין והפיק יחד עם גלעד כהנא.
בנוסף השתתף מיינר ב"שירי דיכאון" אלבום הבכורה של דור3, בשיר "טרנדים".
ב-2020, הוציא יחד עם יובל המבולבל גרסה מחודשת לשיר "הדרך שלי".
כמו כן, הפיק מוזיקלית את האלבום "Quelle heure est-il" של גיסתו ריף כהן, וכן ביצע איתה גרסת כיסוי לשיר "רקמה אנושית אחת" כחלק מהאלבום הראשון של הפרויקט "צו השעה".
ב-5 בנובמבר, עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "הטבח" לה הפיק את הפסקול, עבודה עליה היה מועמד בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020. במהלך השנה, הוציא את הסינגלים "להתעורר" ו"סיבה לאהוב" (שנוצר בשיתוף פעולה עם יסמין מועלם ושיר דוד גדסי), ובסוף השנה, ב-20 בדצמבר, הוציא את אלבומו השני, "לילה טוב".
לאחר צאת האלבום, מיינר נכלל ברשימת 30 Under 30 של מגזין "Forbes".
אלבומו השלישי של מיינר, "לפנים", יצא לאור ב-28 באוגוסט 2022. במרץ 2023 השתתף לצד עדן דרסו כמופע חימום בהופעתו של הראפר האמריקאי טראוויס סקוט בפארק הירקון.
בסוף אותה שנה עלתה העונה השנייה של "הטבח" לה העניק מיינר ייעוץ מוזיקלי.
במרץ 2024 יצא לאור האלבום "תשובה?" של הזמרת נרקיס, בו מיינר משתתף בשיר "אמן".
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד העברי של מדיה פורסט.
ביוני אותה שנה הוציא את הסינגל "המים הקדושים" עם הזמר והיוצר טהר שפי.
בנובמבר 2024, השתתף באלבום "עכשיו תורך" של ליעם חכמון ברצועה "בלילות".
ב-12 בדצמבר הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו "גיבורים", ששיריו הושפעו ממלחמת חרבות ברזל.
אלבומו הרביעי של מיינר, "העולם זה לא מספיק", יצא לאור ב-15 בינואר 2026 וכלל שיתופי פעולה עם אביתר בנאי, עמיר לב, נופר סלמאן ואלונה שאול.
עטר מיינר מתגורר בתל אביב.
ב-6 בינואר 2021, פרסמה נטלי מוזס, מוזיקאית המתגוררת בניו יורק, סטוריז בחשבון האינסטגרם שלה בהם האשימה את מיינר בפגיעות פיזיות ונפשיות והפרת זכויות יוצרים של מיינר בשיר "חדש בעיר".
לאור הטענות, הופעתו של עטר בפסטיבל אינדינגב ב-2022 בוטלה.
2026: העולם זה לא מספיק
עטרה בן-טובים הייתה מוזיקאית בריטית, חלילנית קלאסית ומייסדת תוכנית הקונצרטים לילדים בלונדון.
בן טובים נולדה באברגווני, ויילס.
הוריה היו גלדיס רייצ'ל (נולדה קרנגולד) וד"ר צבי בן-טובים, יליד ירושלים, בנו של הסופר זלמן בן-טובים ונכדו של איש העלייה הראשונה יצחק אייזיק בן-טובים.
בגיל 14 בלבד הופיעה כסולנית בקונצרט ברויאל אלברט הול, ששודר בטלוויזיה.
לאחר מכן מונתה לחלילנית הראשית של תזמורת הנוער הלאומית.
בין השנים 1963 ו-1975 הייתה החלילנית הראשית של התזמורת הסימפונית המלכותית בליברפול.
ב-1975 הקימה את "תזמורת עטרה", קבוצת מוזיקאים ששמה לה למטרה לשפר את חווית ההאזנה של ילדים למוזיקה קלאסית.
על יוזמתה זו הוענק לה ב-1980 תואר האצולה "המסדר המצוין ביותר של האימפריה הבריטית – MBE" במעמד "חבר" על ידי מלכת בריטניה.
במשך שנות קיומה הופיעה התזמורת בפני קהל הנאמד בכ-3 מיליון איש.
בשנות ה-80 המאוחרות, תחנת הרדיו BBC Radio 3 החלה לשדר את התכנית Atarah's Music Box, שעסקה בילדים ובמוזיקה.
היא יזמה גם סדרת תוכניות בטלוויזיה בשם Atarah's Music.
ביחד עם המנצח דאגלס בויד פרסמה את הספרים "The Right Instrument for Your Child" ו-"" שעוסקים בהתאמת כלי הנגינה הנכון לתלמידים צעירים.
הספרים הם תולדה של מחקר שבו עקבו שני המחברים אחר אלפי תלמידים במשך כ-10 שנים, הצלחותיהם וכישלונותיהם, ובחנו את היחס בין המאפיינים הפיזיים, הרגשיים והאינטלקטואליים של התלמידים לבין הכלים שבהם בחרו לנגן.
בן טובים התגוררה בשנותיה האחרונות בצרפת, שם לימדה וערכה סדנאות לחלילנים ולנגני קלרינט צעירים.
"עטר מיינר" הוא אלבום היפ הופ ו-R&B עכשווי של הראפר והזמר הישראלי עטר מיינר.
האלבום כולל רצועה המורכבת מ-16 שירים, ואורכו 55 דקות ו-19 שניות.
זהו אלבום הבכורה של מיינר, והוא הוקלט על ידי חברת התקליטים יהלום בהפקתו של מיינר.
האלבום יצא לאור ב-5 בנובמבר 2018.
עטר מיינר כתב, הלחין והפיק את כל שירי האלבום בנוסף לביצוע, ואלו עוסקים בדיכאונות, התקפי חרדה, אהבות נכזבות, געגוע ואמונה דתית יהודית באלוהים.
בשירים שונים, מתארחים עדן דרסו, דור3, damsel is depressed וראסטה חי.
עטרה פריש (נולדה ב-9 בספטמבר 1986) היא במאית ותסריטאית ישראלית.
זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
עטרה פריש למדה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיה ביימה פריש שני סרטים קצרים, אחותי היפה (2014) ומכתב אהבה למ"מ שלי (2018).
הסרט מכתב אהבה למ"מ שלי זכה בציון לשבח בפסטיבל טרייבקה ובהמשך נמכר לשידור ב-HBO.
בשנים 2015-2018 ניהלה והפיקה את הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב.
במסגרת תפקידה כמנהלת הפסטיבל, יזמה פריש את הקמת T-Port, פלטפורמה אינטרנטית לקידום ולהפצה של סרטי סטודנטים.
באפריל 2021 עלתה לשידור סדרת הדרמה הקומית המפקדת אותה יצרה פריש יחד עם ניר ברגר.
במרץ 2022 זכתה המפקדת בעשר קטגוריות של פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ביניהן זכתה פריש בפרס על התסריט הטוב ביותר בשותפות עם התסריטאי ניר ברגר.
המפקדת 2021, סדרה - תסריט ובימוי.
כל האמהות משקרות, 2026, סדרה - בימוי.
מכתב אהבה למ"מ שלי 2017, סרט קצר - תסריט ובימוי.
אחותי היפה 2014, סרט קצר - תסריט ובימוי.
עטרה אוריה (נולדה ב-10 ביולי 1996) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית.
פרצה לתודעה בזכות להיטה, "ילד מטריה", שהגיע לראש מצעדי הפזמונים וזיכה אותה בתואר "פריצת השנה" של גלגלצ ו-ynet.
נולדה ב-1996 למשפחה דתית כעטרה דבורה שפר.
בגיל 14 עזבה את בית הספר ואת הבית, אליו חזרה בהמשך, מספר פעמים ועברה בין מספר משפחות אומנה אותן עזבה, ומספר מוסדות חינוך מהם נפלטה.
בגיל 18 עזבה סופית את אולפנת דולב ועברה להתגורר ברחוב.
באותו הזמן, לאחר שהתראיינה לתוכנית "פנים אמיתיות" של אמנון לוי בערוץ 10, איתרה אותה התסריטאית והבמאית זוהר אוריה מהוד השרון והחליטה לאמצה.
לאחר מכן, החלה ללמוד מוזיקה ברימון בית ספר למוסיקה.
בשנת 2019 השתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", אך הודחה לאחר שלב האודישנים.
זמן מה לאחר התוכנית, ביולי 2020, הוציאה שיר בשם "רוני".
בין השנים 2021–2022 שיחקה במספר סרטים, בהם "לטעום" מאת אן סרין מרינקוביץ' ו"קוראים לי קלייר" מאת משה חליו (לצד צחי הלוי).
ביוני 2023, לאחר שהוחתמה על ידי NMC, בעידודו של הזמר שלמה ארצי, הוציאה אוריה את הסינגל "ילד מטריה", העוסק בחרם חברתי.
השיר זכה להצלחה ברשתות החברתיות ואף בתחנות הרדיו, והגיע למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט.
השיר זכה להצלחה גם במצעדים השנתיים והגיע למקום השני במצעד של גלגלצ ו-ynet, בו זכתה אוריה בפרס "פריצת השנה", ובמקום הרביעי במצעד העשירייה של השנה של כאן גימל.
בעת מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, הקליטה את השיר "לתמיד" בהפקתם המוזיקלית של אריאל טוכמן ועברי לידר, המוקדש ללוחמי משמר הגבול ומשטרת ישראל.
ב-5 בפברואר 2024 הוציאה את השיר "היינו ילדים כאלה".
ב-11 במרץ הוציאה את השיר "פיטר פן".
ב-10 ביולי הוציאה את הסינגל "פרח קיר".
עטפה אסדי (נולדה באפריל 1994 בטהראן) היא משוררת איראנית, סופרת, מתרגמת, עורכת וכותבת שירים.
בשנת 2021 זכתה במלגת חנה ארנדט ומאז חיה בגרמניה.
אסדי נולדה בטהראן בשנת 1994 ולמדה לימודי תרגום.
בשנת 2021 עברה לגרמניה וכיום מתגוררת בהנובר.
אסדי עבדה בכתבי עת ואתרים ספרותיים באיראן, אך שלושת קובצי הסיפורים שלה צונזרו ונאסרו על ידי משרד התרבות וההכוונה האסלאמית.
מאמרים ויצירות שלה פורסמו באתרים ובכתבי עת כגון "סאייההא", "קונספר", "כּתאבצ'י" ו"מורווה".
בשנת 2021 קיבלה את מלגת חנה ארנדט "על פועלה הספרותי הבולט ומחויבותה לחופש הביטוי".
שיריה וסיפוריה הקצרים תורגמו לשפות שונות ופורסמו במדינות כמו גרמניה ואיטליה.
יצירותיה עוסקות בין היתר בזכויות נשים, מיעוטים, הגירה, אפליה וחירות.
היא השתתפה בהרצאות ובסדנאות בנושא "ספרות בגלות".
אסדי מקריאה גם בבתי ספר בגרמניה ומשמשת כמורה.
היא עורכת ראשית במדור הספרותי של המגזין הקנדי "האמיארי".
ביחד עם הפסל הגרמני קרומל עיצבה את האנדרטה "נשים, חיים, חירות".
בעקבות הצנזורה באיראן, פרסמה את יצירותיה במחתרת, דבר שהוביל למעצרה בשל השתתפותה במחאות.
אסדי השתתפה באירועים בינלאומיים כביקורתית לשלטון האיראני, כולל WEXFO בנורווגיה, כנס Safe Havens ביוון ומפגשי ICORN בדנמרק ובלגיה.
הביעה תמיכה בתנועת "נשים, חיים, חירות" ודרשה מהקהילה הבינלאומית לתמוך במאבק העם האיראני ולהגדיר את משמרות המהפכה האסלאמית כארגון טרור.
מאמרה שכותרתו "אנחנו העם האיראני תמיד היינו לבד" פורסם במהלך המלחמה בין איראן לישראל בעיתון "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג".
בעקבות העניין הרב, המאמר תורגם לצרפתית ואנגלית וזכה להכרה כפובליקציה חשובה בPerlentaucher ובתחנת הרדיו Deutschlandfunk Kultur.
"עטרה" הוא אלבום הבכורה של הזמרת והיוצרת הישראלית עטרה אוריה, שיצא בתאריך 3 בנובמבר 2024, האלבום, אשר יצא לאחר שורה של סינגלים מצליחים, מציג באופן חשוף את עולמה האישי של אוריה, שפרצה לתודעה הציבורית לאחר שהשתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" ואחרי שהוציאה את השיר "ילד מטריה".
האלבום מסכם את תהליך היצירה של עטרה אוריה, שפרצה לתודעה הציבורית לאחר שהשתתפה בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון ובעקבות ההצלחה של השיר "ילד מטריה" משנת 2023.
האלבום מבוסס על אוטוביוגרפיה רגשית ומעביר את סיפור חייה של אוריה, אשר גדלה במשפחה דתית, עברה בין משפחות אומנה וחוותה תקופה של חיי רחוב.
האלבום מונה 9 רצועות ונמשך כ-26 דקות.
מבחינה מוזיקלית, האלבום נע בין סגנון פופ רוק אלטרנטיבי לבלדות חשופות.
חלק מהשירים באלבום, כמו הסינגל "לתמיד", הופקו על ידי עברי לידר ואריאל טוכמן, שותפים קבועים לעבודתה של אוריה.
באתר "ישראלה" תואר האלבום כ"מעולה" ואוריה כונתה "הקול החדש במוזיקה הישראלית".
עיבוד אותות הוא ניתוח, הצגה, קידוד ופיענוח של אותות.
אותות יכולים להגיע ממקורות שונים, כגון אותות אקוסטיים, חשמליים, תמונות, קרינה אלקטרומגנטית, מדידות תלויות זמן, מוצא חיישנים, אותות ביולוגיים ועוד רבים אחרים.
ישנם מספר תחומים מרכזים תחת עיבוד אותות בהתאם לטבע האות אותו מעבדים:
עיבוד אותות ספרתי – אותות שנדגמו ומעובדים על ידי מעגלים אלקטרונים דיגיטליים, מיקרו-מעבדים או מחשבים.
עיבוד אותות אנלוגי – אותות שלא נדגמו ומעובדים כאותות רציפים על ידי מעגלים אנלוגיים.
עיבוד אותות קול – עיבוד אותות שמע חשמליים שנדגמו.
עיבוד אותות וידאו – עיבוד אותות וידאו חשמליים שנדגמו.
עיבוד תמונה – עיבוד תמונות שנדגמו באמצעים אופטיים.
לפי אלן אופנהיים ורונלד צ'פר, את העקרונות של עיבוד אותות ניתן למצוא כבר בטכניקות קלאסיות של אנליזה נומרית מהמאה ה־17. הם מציינים ששכלול דיגיטלי של הטכניקות הללו ניתן למצוא במערכות בקרה דיגיטליות של שנות ה־40 וה־50 של המאה הקודמת.
ב־1948 קלוד שאנון כתב את מאמר רב השפעה "תאוריה מתמטית של תקשורת" שפורסם בג'ורנל הטכני של מעבדות בל.
מאמר זה הניח את היסודות לעיבוד אותות מודרני.
עיבוד אותות דיגיטלי או עיבוד אותות ספרתי הוא תחום בהנדסת חשמל, אלקטרוניקה ופיזיקה העוסק באותות, בייצוגם הספרתי ובשיטות העיבוד של אותות אלה.
DSP ועיבוד אותות אנלוגי הם תחומים של עיבוד אותות.
תחומי ה DSP מסווגים לפי סוגי האותות וכוללים: עיבוד אותות קול, עיבוד דיבור ועיבוד תמונה, עיבוד אותות מכ"ם וסונאר, עיבוד מערכי חיישנים, שערוך ספקטרלי, עיבוד אותות סטטיסטי, עיבוד אותות בתקשורת, עיבוד אותות ביולוגיים, עיבוד אותות אופטיים, עיבוד אותות סייסמיים ועוד.
משימות עיבוד אותות ספרתי היא מדידה או סינון של אותות אנלוגיים רציפים, הצעד הראשון הוא בדרך כלל המרה של האות מצורתו האנלוגית לצורתו הספרתית באמצעות ממיר אנלוגי לדיגיטלי.
בדרך כלל, האות המבוקש ביציאה הוא אות אנלוגי אחר, מה שדורש המרתו בממיר דיגיטלי לאנלוגי.
דוגמה לממירים כאלו הם המודם וכרטיס הקול שבמחשב.
האלגוריתמים הדרושים עבור DSP לעיתים מבוצעים תוך שימוש במחשבים מיוחדים, שעושים שימוש במיקרו־מעבדים מכווני עיבוד אותות הקרויים מעבדי אות ספרתיים או בלעז DSP.
המעבדים הללו מסוגלים לעבד אותות בזמן אמת.
ב־DSP, מהנדסים בדרך כלל לומדים אותות ספרתיים המצויים במרחב הזמן (אותות חד־ממדיים), במרחב המקום (אותות רב ממדיים), במרחב התדר, במרחב האוטוקורלציה ובמרחב הגלונים (wavelets).
הבחירה במרחב שבו יש לעבד את האות נעשית על ידי ניסוי וטעייה ובהתאם לתכונות האות.
רצף של דגימות מהתקן הדגימה מייצר ייצוג בזמן או במרחב, בעוד שהתמרת פורייה דיסקרטית מייצרת מידע במרחב התדר, כלומר את הספקטרום של התדרים.
אוטוקורלציה (מתאם עצמי) היא הקרוס־קורלציה (מתאם צולב) של האות עם עצמו לאורך מקטעי זמן או מקום משתנים.
עם השימוש הגובר במחשבים עלה גם השימוש בעיבוד אותות ספרתיים.
כדי להשתמש באות אנלוגי במחשב הוא חייב לעבור לאות ספרתי באמצעות ממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC).
הדגימה מבוצעת לרוב בשני שלבים, דיסקרטיזציה וקוונטיזציה.
בשלב הדיסקרטיזציה, מרחב האותות מחולק למחלקות שקילות והאות מוחלף באות מייצג ממחלקת השקילות המתאימה.
בשלב הקוונטיזציה הערכים המייצגים של האות מקורבים באמצעות אוסף סופי של ערכים.
כדי לדגום נכון אות אנלוגי משפט הדגימה חייב להתקיים.
תדר הדגימה חייב להיות גדול מפעמיים רוחב הסרט של האות (אם הוא סונן נכון).
ממיר דיגיטלי לאנלוגי (DAC) משמש להמרת האות הספרתי חזרה לאנלוגי.
עיבוד אותות דיגיטלי הוא אבן היסוד של עיבוד וידאו כגון תקן DVD, עיבוד קול כדוגמת תקן MP3, עיבוד נתוני רדיו כגון תקן GPRS, הסלולרי ורבים אחרים.
התחום השייך לעיבוד אותות בהנדסת חשמל ופיזיקה.
תחום השמיעה האנושי משתרע בין 20 הרץ ל-20 קילו הרץ ונקבע על ידי הפיזיולוגיה של השמיעה האנושית ופסיכולוגיה הנחקר על ידי תחום הפסיכו-אקוסטיקה.
יישומי עיבוד קול קיימים בתחומים רבים ומגוונים החל ממכשיר טלפון פשוט ועד מערכות מתוחכמות ומורכבות הכוללות יכולות לזיהוי דיבור, זיהוי תווית קול מסוימת של אדם מסוים בתחום מודיעין אותות כדוגמת מערכת אשלון המסוגלת לקלוט מיליוני שיחות ברחבי העולם ולזהות מתוכם טרוריסט מבוקש.
עיבוד הקול נעשה בחומרה או בתוכנה או שילוב של שניהם.
מקודדי קול למשל קיימים בכל מערכות אלקטרוניקה ביתית החל מנגן מדיה כגון iPod, DVD, מערכות קולנוע בית וסטריאו, מערכות VOIP ותוכנות כדוגמת סקייפ.
בהקלטת מוזיקה משתמש טכנאי הקול במספר התקני עיבוד בסיסיים:
מיקסר (מאנגלית: Mixer, מערבל) – התקן הקולט אותות קול ממקורות שונים ומנתב אותם לערוצים שונים, מגביר או מנמיך אותם לפי צורכי המעבד כדי ליצור איזון בין הכלים והצלילים השונים.
אקולייזר (מאנגלית: equalizer, משווה) – משמש לתיקון צליל ומשווה תדרים לשם שינוי בעקומת ההיענות (frequency response) במערכות קול, הוא משמש גם למניעת משוב אקוסטי (פידבק).
ההתקן מעניק אפשרות להגביר או להנמיך תחומי תדרים של צלילים, וזאת על מנת ליצור איזון ותחושת "צליל נקי".
התקני אפקטים – התקנים הקולטים אותות קול ומבצעים בו שינויים או תוספות.
האפקטים המקובלים היום הם Reverb – הד מרוח, Delay – הד מחזורי.
ניתן ליצור אין ספור סוגי אפקטים.
כיום מכשירים אלה הם בעלי מעבדים דיגיטליים, אך בעבר על מנת לקבל אפקט מריחה השתמשו בקפיץ ברזל שבעזרת חיבורו לממברנה שהשמיעה את הצליל, הרעידה את הקפיץ, הקפיץ שמר על רעידה דועכת גם לאחר שהפסיקו את פעולת המברנה, הרעידה נקלטה על ידי מיקרופון והועברה חזרה למיקסר.
בין יתר צורות העיבוד ניתן למנות גם סינון רעשים.
ניתן להסתכל על כל אות בציר הזמן, כלומר עוצמה כתלות בזמן, וניתן להסתכל עליו בציר התדר: עוצמה כתלות בתדר מסוים.
כך למעשה נוח לראות כי אותות שמע מורכבים מכמה תדרים.
ישנו תחום תדרים צר אשר אוזן האדם מסוגלת לשמוע.
תדרים קיצוניים בתוך תחום זה, למשל צפצוף בתדר גבוה, עלולים להישמע כרעשים.
לצורך כך ניתן לבנות מסננים ספרתיים או אנלוגיים, חלקם אפילו משתמשים רק בדגימות של האות, כך שאלה מעבירים (מגבירים) את התדרים שאותם אנו מעוניינים לשמוע, ואינם מעבירים (מנחיתים) את התדרים הלא רצויים.
ישנם 4 סוגים בסיסיים של מסננים:
LPF – Low Pass Filter, מסנן המעביר תדרים נמוכים בלבד ומנחית תדרים גבוהים.
(לאחר סינון נשמע קול בס עמוק)
HPF – High Pass Filter, מסנן המעביר תדרים גבוהים בלבד ומנחית תדרים נמוכים.
(לאחר סינון נשמע קול גבוה וצפצפני)
BPF – Band Pass Filter, מסנן המעביר רק תדרים מסוימים ואת היתר לא מעביר.
אפשר למשל להיעזר בו כדי "להיפטר" ממידע בתדרים שאוזן האדם בין כה אינה שומעת ולכן שמירתם נחשבת "בזבוז".
BSF – Band Stop Filter, מסנן המנחית רק תחום תדרים מסוים ואת היתר מעביר.
לדוגמה, אם הרעש מופיע בתדר לא קיצוני, הנשמע לאוזן, ונרצה "להיפטר" ממנו תוך ויתור על מידע חיוני שחלקו נמצא גם הוא בתדר זה, נשתמש במסנן זה.
במעבר גלים בתוך חומרים (לדוגמה דרך דלת) הקול שאנו שומעים משתנה, עצם התקדמות גל הקול באוויר, מתקדמים רק תדרים ספציפיים ויש לנו מסננים טבעים שמתרחשים עקב מעבר הקול דרך עצמים.
עיבוד מוזיקלי, סידור ראשוני או ארגון מחדש של שיר או יצירה: במקצב, סגנון, סולם, ז'אנר מוזיקלי, הרכב מוזיקלי, סוג וכמות הכלים המשתתפים בה או עיבוד לכלי נגינה מיוחדים.
ניתן לדמות את המעבד המוזיקלי לבמאי של היצירה המוזיקלית, או לתסריטאי שמעבד יצירה קיימת (כמו ספר) לתסריט.
המעבד המוזיקלי משתמש בחומר הגלם המוזיקלי – הלחן (מלודיה) וההרמוניה (אם כבר קיימת; המעבד יכול לבנות או לשנות אותה) – כדי "לעצב" את הביצוע.
בדרך כלל, מקבל המעבד המוזיקלי תווים ליצירה או הקלטה ראשונית של השיר ברמה נמוכה (סקיצה).
המעבד, בהתייעצות עם המלחין מחליטים מה יהיה הז'אנר, המקצב, מהירות היצירה או השיר (טמפו), אילו כלי נגינה ישתתפו בהם וקובעים פרמטרים נוספים.
בטרם ייגש המעבד לעבודתו הוא יפנה למבצע, הזמר, כדי להחליט באיזה סולם יבוצע העיבוד ולהתאים אותו למנעד המבצע.
כמו כן יכול המעבד להקצות מקום בזמן ביצוע היצירה, שם יתבצע אלתור חופשי.
המעבד המוזיקלי נותן לפעמים ביטוי אישי ליצירה המולחנת ויוצר לה סגנון משלו; הוא יכול, למשל, להוסיף לשיר הקדמה או מעבר מוזיקליים.
העיבוד המוזיקלי יכול להיות מורכב במעבר מתזמורת להרכב, מהרכב לכלי סולו, מכלי סולו לתזמורת, ועוד.
עיבוד לכלים מוזיקליים הוא מורכב ומצריך מיומנות, הכרת הכלים והכרת טווח היכולות שלהם (מנעד).
עיבוד לכלים קלאסיים מצריך בדרך כלל כתיבת תפקיד נגינה מדויק לכל כלי, וכתיבת עיבוד לתזמורת פירושו הכנת פרטיטורה.
גם מעבר של יצירה מסוימת מסגנון מוזיקלי אחד לאחר ייחשב לעיבוד מוזיקלי.
לדוגמה: להקת "המכשפות" עיבדה מחדש את שיר הילדים "הלילות הקסומים" ועשתה ממנו שיר רוק.
עיבוד מקבילי הוא מונח במדעי המחשב המציין עיבוד בו־זמני של מטלה מסוימת על ידי מספר מעבדים או מספר ליבות.
המטלה מחולקת בין המעבדים כדי להגיע לתוצאות מהר יותר מבעיבוד טורי.
עיבוד מקבילי מבוסס על פיצול תהליך הפתרון של בעיה כלשהי למספר מטלות קטנות יותר, שאותן ניתן לבצע בו־זמנית, עם מידה מסוימת של תיאום.
המחשבים הראשונים היו מחשבים טוריים.
בכל מחזור פעולה של המחשב בוצעה פעולה אחת, לדוגמה: הבא הוראה מהזיכרון, הבא מידע מהזיכרון, בצע פעולה אריתמטית, וכדומה.
שימוש לא יעיל במשאבי המחשב, ובפרט המעבד.
בזמן שהמעבד מחכה לנתונים מהזיכרון או מאמצעים חיצוניים, יחידות הלוגיקה והאריתמטיקה לא מתפקדות, ולהפך.
כתוצאה ממגבלות פיזיקליות ומגבלות של טכניקות ייצור קיים גבול תאורטי ומעשי למהירות הביצוע של מטלות.
היות שמספר הפעולות שמבוצעות באלגוריתם נתון הוא קבוע, וקיים חסם תחתון על זמן הפעולה, אזי לא ניתן להוריד את זמן ביצוע האלגוריתם מתחת לזמן זה.
לא ניתן להתמודד עם מספר בעיות בו זמנית.
כלומר במחשב המשרת מספר משתמשים, כל משתמש נאלץ לחכות לכך שהמשתמש הקודם בתור יסיים את פעולתו.
המחשב לו מייחסים את התואר המחשב המקבילי הראשון לא התמודד עם בעיות משאבים, אלא עם בעיית אמינות.
המחשב היה בנוי משלושה מעבדים שביצעו את אותה פעולה בו זמנית.
בסיום כל פעולה השווה המחשב את תוצאות שלושת המעבדים, ובחר בתוצאה שנתנו רוב המעבדים.
המחשב נבנה בפראג בשנות ה־50 של המאה ה־20 על ידי אנטונין סוובודה.
שנות ה־40 – מחשבים טוריים דיגיטליים ראשונים.
שנות ה־50 – מחשב רב־מעבדים לצורך חסינות לתקלות (fault tolerance) - ה־SAPO של אנטונין סוובודה.
שנות ה־60 – מערכות הפעלה תומכות בשיתוף זמנים (מאפשרות הרצת מספר תוכנות במקביל).
שנות ה־60 – מחשבים מרובי מעבדים.
שנות ה־70 – לידת רעיון אשכול המחשבים (computer cluster) - חיבור מחשבים ברשת לצורך חלוקת משימות.
שנות ה־80 – מחשבים מרובי מעבדים מאסיביים (MPP) - מחשבים בעלי מספר גבוה של מעבדים (אלפים ומעלה).
שנות ה־90 – כניסת טכנולוגיות של pipeline, superscalar ווקטוריזציה למעבדים במחשבים אישיים.
הטכנולוגיה של חישוב מקבילי התפתחה במשך שנים רבות תחת הקטגוריה של מחשבי העל, אך מאז שנות התשעים החלה חדירת הטכנולוגיה למגזר המסחרי והביתי.
סיווג מקובל למבני חישוב מקבילי הוא הסיווג של פלין (Flynn) מ־1972:
אין בשיטה זו שימוש אמיתי.
חישוב מקבילי מרובה מעבדים רגילים.
היישומים הראשונים נקראו מערך מעבדים (Processor Array).
כמו כן נהוג לסווג על פי ארכיטקטורת העיבוד:
מחשוב אשכולות (cluster computing) - חיבור מספר מחשבים באמצעות רשת ליצירת "מחשב" מבוזר.
מחשוב סריגי (Grid Computing) - שימוש במשאבים פנויים של מחשבים המחוברים ברשת (לרוב ציבורית).
כל המעבדים מחוברים לאותו מאגר זיכרון באופן שווה.
חלקים שונים של הזיכרון מחוברים בהעדפה למעבד מסוים, אך קיימת גישה משותפת לכל המעבדים.
המודל המעשי המשמש בתעשייה הוא CC-NUMA.
מחשבים בעלי אלפי מעבדים, לא ניתן לעשות שימוש במאגר זיכרון בודד במצב זה.
אחד החוקים הבסיסיים בתכנות מקבילי קובע שההאצה משימוש בחישוב מקבילי על n מעבדים תמיד תהיה נמוכה מ־n, כלומר הפונקציה היא תמיד פחות מליניארית.
הכלל נובע מחוק אמדאהל (Amdahl's law).
כדי לקבל האצה כלשהי יש צורך לבנות אלגוריתם מקבילי, המחלק את המטלות על מספר מעבדים.
במקרים רבים האלגוריתם המקבילי יהיה שונה מהותית מכל אלגוריתם טורי לפתרון אותה מטלה, ואף ייתכן שיהיה לא יעיל במידה קיצונית על מחשב טורי.
כדי ליישם תכנות מקבילי יש לפרק את הבעיה לגורמים קטנים יותר.
במצב האידיאלי החלוקה תהיה סימטרית - כלומר כל תת־בעיה זהה לבעיה הגדולה, פרט לכך שהיא פועלת על אוסף נתונים קטן יותר - חלק מאוסף הנתונים של הבעיה הגדולה.
כך ניתן להפעיל את האלגוריתם על מספר משתנה של מעבדים ללא צורך לשנות אותו, תוך שיפור היעילות באופן יחסי למספר המעבדים (אך לא ליניארי).
במקרים אחרים מחלקים את הבעיה למספר בעיות שונות, כשכל אחת רצה על מעבד אחר.
במקרה זה אין יתרון בהוספת מעבדים נוספים מעבר למספר תתי הבעיות.
רבים מהאלגוריתמים לפיכך בנויים ממספר שלבים:
פתרון תתי הבעיות על המעבדים השונים (ייתכן שבאופן רקורסיבי) ו"תפירת" תנאי שפה (נקודות חפיפה) ביניהם.
במערכות ללא זיכרון משותף, הממשק לפירוק הבעיות וקבלת התוצאות מכל אחת מיחידות העיבוד מבוסס על העברת הודעות.
MPI הוא תקן מקובל לעבודה במערכות מקביליות ללא זיכרון משותף.
במערכות מקביליות קיימת בעיה של אי־ודאות באשר לסדר הפעולות, היות שכל מעבד מבצע את התוכנית בקצב משלו.
הבעיה עלולה ליצור טעויות אלגוריתמיות הנובעות מחוסר תיאום בין המעבדים.
נניח תוכנית הסופרת את מספר הפעולות שכלל המעבדים מבצעים.
קרא מהזיכרון את מספר הפעולות שבוצעו עד עתה.
הוסף למספר 3 (מספר הפעולות בתוכנית זו).
כתוב את הערך בחזרה לזיכרון.
במצב בו שני מעבדים רצים במקביל עלול לקרות המצב הבא:
מעבד 1 קורא את הערך 0.
מעבד 2 קורא את הערך 0.
מעבד 1 מוסיף לערך 3.
מעבד 2 מוסיף לערך 3.
מעבד 1 כותב את הערך 3 לזיכרון.
מעבד 2 כותב את הערך 3 לזיכרון.
כיוון שמעבד 2 קרא את הערך לפני שמעבד 1 הספיק להוסיף את מספר הפעולות שלו, התוצאה שנרשמת בזיכרון היא 3 במקום 6.
במחשבים מרובי מעבדים מוגדרות פעולות אטומיות.
פעולות אלה מוגדרות כפעולות על תא זיכרון שבמהלכן לא יקרא מעבד אחר את תא הזיכרון או יכתוב אותו.
למשל, ארכיטקטורה של מעבד או של חישוב יכולה להבטיח כי פעולת ה־increment (הוספת 1 לערך בזיכרון) וה־decrement (חיסור 1) תהיינה אטומיות.
מנגנונים אחרים לצורך טיפול בבעיות סנכרון הם מנעולים מסוגים שונים.
כמו כן הומצאו אלגוריתמים חסרי נעילות, שיכולים לזהות ולהתגבר על בעיות סינכרון.
אחד המנגנונים הראשונים של מקביליות במערכות מחשב הוא ה"צינור".
הוא מתבסס על כך שיחידות העיבוד של המחשב בנויות ממספר רכיבים בעלי תפקידים שונים:
יחידה לוגית לביצוע פעולות and, or, xor, וכדומה.
יחידה אריתמטית לביצוע פעולות חיבור וחיסור של מספרים שלמים.
יחידת פענוח הוראות של התוכנית.
פעולה בודדת של המעבד יכולה להיות מורכבת ממספר שלבים.
למשל חיבור שני ערכים מהזיכרון מורכב מהשלבים:
כל שלב כזה מבוצע על ידי יחידה אחרת במעבד.
הצינור משתמש בעיקרון פס הייצור מעולם התעשייה.
היחידות במעבד יכולות להיות כמו עמדות בפס ייצור שפועלות במקביל.
כך אפשר להביא את ההוראה הבאה מהזיכרון עוד בזמן ביצוע הפעולה האריתמטית שאינה מערבת רכיבי זיכרון, וכך ליצור צינור באורך 2:
הבא את הוראה 1 מהזיכרון
בצע את הפעולה האריתמטית של הוראה 1. בו־זמנית: הבא את הוראה 2 מהזיכרון.
בצע את פעולה האריתמטית של הוראה 2. בו־זמנית: הבא את הוראה 3 מהזיכרון.
למעשה ניתן היה להאיץ בתוכניות מסוימות את קצב הפעולה של המעבד פי 2 (במחשבים רבים צוואר הבקבוק היה פעולות מול הזיכרון).
אחד היתרונות של שיטה זו הוא שיפור הביצועים ללא צורך בשינוי האלגוריתם.
בהמשך הורחב הרעיון על ידי הפרדת המעבד ליחידות קטנות יותר, ואף הוספת יחידות זהות, כדי לאפשר צינורות ארוכים יותר.
טכניקות אלה התפתחו למעבדים superscalar.
זמן אתחול - הזמן שלוקח לצינור להתמלא, ובסוף להתרוקן.
צינורות ארוכים עלולים להתברר כלא יעילים בגלל זמני האתחול והריקון הארוכים שלהם.
סיבוכיות פענוח - כדי שהמעבד יזהה אוטומטית את ההזדמנויות לצינורות נדרשים אלגוריתמים סבוכים בשלב פענוח ההוראות של התוכנית.
סיבוכיות המעבד - המיקרוקוד של המעבד הפך למסובך ביותר, וחשוף לטעויות.
למרות החסרונות, הטכניקה התפתחה ונמצאת במרבית המעבדים המודרניים.
היא אף הורחבה עם רעיונות נוספים:
חיזוי הסתעפות (Branch Prediction) - ישנן הוראות המפצלות את החישוב בהתאם לתנאי כלשהו.
לכאורה לא ניתן להשתמש בצינור במקרה זה, אך המעבד יכול לנחש מאיזו הסתעפות להביא את ההוראות הבאות.
אם מתברר כי הוא בחר לא נכונה הוא מבטל את החישובים המיותרים.
במקרה של ניחוש נכון התקבל שיפור בביצועים.
ביצוע שלא לפי הסדר (Out of order execution) - כדי להביא לניצול מיטבי של המעבד, הוא מנסה להריץ פקודות שמנצלות יחידות פנויות אף אם אלה אינן הפקודות הבאות סדרתית בתוכנית.
בתכנות ישנם מצבים רבים בהם מתבצעות פעולות אריתמטיות זהות על פריטי מידע שונים (SIMD).
כמו רבות מהשיטות המוזכרות פה הופיע הצורך לראשונה במחשבי־על ששימשו לסימולציות מדעיות מסובכות.
פעולות אלה אופייניות כיום לפעולות גרפיות בתלת־ממד ואף בדו־ממד.
לפיכך משולבות במעבד יחידות וקטוריות.
עקרון היחידה הווקטורית הוא שבמקום לפעול על פריט מידע בודד, נטען מהזיכרון אוסף של פריטים (וקטור), והפעולות מתבצעות בבת אחת על כל הפריטים.
בניגוד לצינורות, היחידות הווקטוריות הוסיפו אוסף פקודות מיוחדות למעבד שהיה צורך לעשות בהן שימוש כדי לנצל את היכולת.
במעבדי אינטל הטכנולוגיה נקראה MMX, ובמעבדי IBM Power היא נקראה AltiVec.
חסרונה העיקרי בכך שנדרשים מהדרים (קומפיילרים) מתוחכמים כדי לבצע וקטוריזציה עצמאית, או לחלופין התערבות מכוונת של המתכנת כדי להביא לשימוש ביחידות הווקטוריות.
בפעולות גרפיות פעולות וקטוריות הן מאוד נפוצות, ולפיכך יחידות וקטוריות (כמו גם צינורות) הפכו לחלק בלתי נפרד מכרטיסים גרפיים מודרניים, כאשר יצרן הכרטיס דואג ליישום הקוד הווקטורי לכל פעולה.
עיבוד נתונים אוטומטי (בראשי תיבות: ענ"א), או בקיצור עיבוד נתונים, הוא תהליך ממוכן הממיר נתונים למידע, כלומר קורא נתונים ומפיק מהם תמצית בעלת משמעות ותועלת.
במאה ה-21, מתבצע עיבוד נתונים באמצעות מחשב, אך קודם לשימוש הנרחב במחשבים הוא בוצע במכונות פשוטות יותר – ציוד לעיבוד נתונים – שעיבדו נתונים שנרשמו על-גבי כרטיסים מנוקבים.
כדי להדגיש את הפן המעשי שלהן, מערכות עיבוד נתונים נקראות לרוב מערכות מידע, מכיוון שהן מציגות נתונים באופן ברור ומעובד.
בהקשר של עיבוד נתונים, נתונים מוגדרים כמספרים או תווים המייצגים פרטים כלשהם מהעולם האמיתי.
נתון אחד הוא פרט אחד מהעולם האמיתי.
המידע מתקבל מהנתונים על ידי הפעלת אלגוריתם, הסקה לוגית או חישוב סטטיסטי.
מידע, בהקשר זה, מוגדר כתשובה בעלת משמעות לשאילתה כלשהי, או כתוצר ביניים שניתן לגלגלו לשאילתות נוספות.
בתחומי המדע וההנדסה, המונח ניתוח מידע משמש לתיאור עיבוד הנתונים.
לרוב, בתחומים אלה נעשה שימוש באלגוריתמים ייחודיים ותחשיבים סטטיסטיים מדויקים שאינם שכיחים בתחומים העסקיים.
בעוד שבתחומים העסקיים מקובל לייצג את הנתונים במספרים שלמים, נקודה קבועה או במספרים בינאריים, הרי שבתחומי המדע וההנדסה הנתונים הם לרוב מספרים ממשיים המיוצגים בנקודה צפה.
תהליך עיבוד הנתונים כולל לרוב מספר שלבים.
ראשית, יש להמיר את הנתונים לפורמט דיגיטלי הקריא על ידי מחשב.
לאחר מכן, ניתן להפעיל תהליכי המרה נוספים, בהתאם למקור וסוג הנתונים.
לבסוף, יש להזין את הנתונים המעובדים למערכת מידע כלשהי לשם ניצולם, לדוגמה, לשם כריית מידע והצגתו באופן גרפי.
עיבוד מזון הוא שם כולל למערך של שיטות וטכניקות להפיכת מרכיבים גולמיים למזון הראוי למאכל אדם או חיה.
תעשיית המזון משתמשת בשיטות אלו ליצירת מוצרי מזון הראויים לשיווק.
התוצר של עיבוד מזון נקרא מזון מעובד.
השיטות העיקריות לעיבוד מזון כוללות:
קיימים מספר סוגי מזון הדורשים עיבוד קפדני במיוחד, למשל הכנת דג הפוגו, המכיל חלקי פנים רעילים, למאכל.
משרד הבריאות הישראלי קבע שקיימות ארבע רמות של עיבוד מזון
קבוצה ראשונה: מזון לא מעובד או מעובד מינימלית
מזון הנצרך בצורתו הבסיסית, ללא שום עיבוד, או לכל היותר מוקפא, נחתך או נטחן לפני צריכתו.
קבוצה שנייה: מזון מהקבוצה הראשונה בתוספת חומרים בסיסיים
מורכבת ממזון המכיל מרכיבי מזון בסיסיים או מוצרי יסוד בתוספת חומרים בסיסיים: מלח בישול, תבלינים, חומץ, סוכר, שמן מאכל.
הגדרה זו מעט בעייתית היות שמצרכים כשמן וסוכר עשויים לעבור עיבוד ברמה גבוהה יותר.
קבוצה שלישית: מזון מקבוצה ראשונה ושנייה שעבר עיבוד
מזון שמכיל חומרי גלם משתי הקבוצות הראשונות ועבר עיבוד ביתי כלשהו, כגון בישול באמצעים ביתיים.
מזון זה מהווה את מרבית התזונה של האדם.
מזון מקבוצה רביעית: מזון שמעובד בתהליכים תעשייתיים או הוספו לו חומרים שאינם נכללים בשתי הקבוצות הראשונות כגון: מלחים שונים, סוכרים שונים, משפרי טעם וריח, צבעי מאכל, חומרים משמרים, ממתיקים, מיצבי חומציות, מסמיכים, מייצבים ועוד.
מזון זה נמכר ארוז ונושא תווית עם מידע תקני על המוצר, בהתאם לדרישות משרד הבריאות.
המוצר ניתן לצריכה מידית כמות שהוא, או לאחר טיפול מינימלי של חימום במיקרוגל או הוספת מים חמים שנועד לערבוב בלבד.
עיבוד מזון ראשוני הופך מוצרים בסיסיים, כמו גרעיני חיטה או מוצרים מהחי כגון בעלי חיים למזון אכיל.
קטגוריה זו כוללת מזונות המיוצרים בתהליכים עתיקי יומין, כמו ייבוש, דיש, וטחינת תבואה, קילוף אגוזים ושחיטת בעלי חיים וחיתוך של בשר, הקפאה ועישון של דגים ובשר, מיצוי וסינון שמנים, שימורים, שימור מזון באמצעות הקרנת מזון כמו גם הומוגניזציה ופסטור חלב.
בעיות של זיהום במיקרואורגניזמים פתוגניים או מקלקלים בעיבוד מזון ראשוני, עלולות להוביל לאיומים משמעותיים על בריאות הציבור, מכיוון שהמזונות המתקבלים נמצאים בשימוש נרחב.
צורות רבות של עיבוד תורמות לשיפור בטיחות המזון ומעניקות לו חיי מדף ארוכים.
עיבוד מזון מסחרי עושה שימוש במערכות בקרת איכות, כגון ניתוח סיכונים ונקודות בקרה קריטיות (HACCP) וניתוח מצבי כשל (FMEA) כדי להפחית את הסיכונים לנזק.
עיבוד מזון משני הוא התהליך היומיומי של יצירת מזון ממרכיבים מוכנים לשימוש.
אפיית לחם, בין אם היא נעשית בבית, במאפייה או במפעל גדול, היא דוגמה לעיבוד מזון
תסיסת דגים ובשר והכנת יין, בירה ומוצרים אלכוהוליים אחרים הם צורות מסורתיות של עיבוד מזון משני.
נקניקיות הן צורה נפוצה של בשר מעובד משני, שנוצר על ידי פירוק וטחינה של בשר שעבר עיבוד ראשוני ומהווה חומר גלם לעיבוד מזון משני.
רוב שיטות עיבוד המזון המשניות המוכרות לאנושות מתוארות בדרך כלל כשיטות טרמיות המקדימות שיטות קירור..
עיבוד מזון שלישוני הוא ייצור מסחרי של מה שמכונה מזון מעובד.