tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוויסקי, שכונה "הוויסקי טנסי הלבן של פופקורן סאטן", מיוצר עם דוד זיקוק שתוכנן על ידי סאטן עצמו לפני מותו ובמתכון המשפחתי הסודי שעבר במשפחת סאטן, אותו הפקיד סאטן לפני מותו בידיו של המנהל המקצועי של חברת J&M Concepts LLC, ג'יימי גרוסר.
כוכבי מוזיקת קאנטרי רבים הגיעו לאירוע השקת הוויסקי.
על-פי דיווחים בעיתונות, יופץ תחילה הוויסקי בטנסי ובדרום-מזרח ארצות הברית.
מרווין פרדריק האמליש היה מלחין יהודי-אמריקאי.
הוא אחד מ-21 אנשים(נכון ל-2024), בסך הכל, שזכו בפרס אמי, פרס גראמי, פרס אוסקר ופרס טוני גם יחד.
זאת ועוד, הוא גם אחד מהשניים שזכו בכל ארבעת הפרסים הללו וגם בפרס פוליצר (השני היה ריצ'רד רוג'רס).
האמליש זכה גם בשני פרסי גלובוס הזהב.
האמליש נולד בניו יורק להורים יהודים, ילידי וינה, לילי שכטר ומאקס האמליש.
אביו היה אקורדיוניסט ועמד בראש תזמורת קטנה של מוזיקה קלה.
כבר בגיל חמש ניגן משמיעה בפסנתר מוזיקה ששמע ברדיו.
חודשים אחדים לפני שמלאו לו שבע, בשנת 1951, התקבל למה שקרוי היום המכינה הקדם-מכללתית של ג'וליארד.
הוא המשיך את לימודיו בקווינס קולג' וסיים בתואר ראשון בשנת 1967. בין מחזות הזמר שהיו אהובים עליו בנעוריו היו גברתי הנאוה וסיפור הפרברים.
משרתו הראשונה של האמליש הייתה כפסנתרן חזרות למצחיקונת של ברברה סטרייסנד.
זמן קצר לאחר זאת, שכר אותו המפיק סם שפיגל לנגן בפסנתר במסיבותיו.
הקשר הזה הוביל לפסקול הסרט הראשון שלו, "השחיין".
סם שפיגל שכר אותו לכתיבת המוזיקה לסרט על סמך נגינתו בפסנתר במסיבה.
בהמשך כתב מוזיקה לכמה מסרטיו המוקדמים של וודי אלן, בהם קח את הכסף וברח ובננות.
נוסף לכך היה האמליש שותף לכתיבת השיר "לילות קליפורניה" (גם הפעם עם ליבלינג), שלסלי גור הקליטה לאלבום הלהיטים שלה באותו שם משנת 1967.
בין יצירותיו הידועות בשנות ה-70 היו עיבודים למוזיקת הרגטיים של סקוט ג'ופלין לסרט העוקץ, כולל שיר הנושא לסרט, "הבדרן".
השיר הגיע לפסגת מצעד הפזמונים ונמכר בקרוב ל-2 מיליון עותקים בארצות הברית לבדה.
ב-1973 חיבר את הפסקול לסרט "להציל את הנמר".
האמליש נחל הצלחה רבתי בשיר כך היינו בשנת 1974 וזכה בשניים מפרסי האקדמיה שלו לשנת 1974. כמו כן זכה בארבעה פרסי גרמי בשנת 1974, שניים מהם על "כך היינו".
בשנת 1975 כתב את מה שתהיה, למשך 12 שנותיה הראשונות של התוכנית, מוזיקת הנושא של "בוקר טוב אמריקה", שנבנתה סביב ארבעה צלילים.
באותה שנה חיבר את המוזיקה לסרט "האסיר מהשדרה השנייה" בכיכובם של ג'ק למון ואן בנקרופט.
הוא היה שותף לכתיבת "איש אינו עושה זאת טוב יותר" לסרט מסדרת ג'יימס בונד, "המרגל שאהב אותי" מ-1977. שותפתו לכתיבה הייתה קארול באייר סאגר והשיר היה מועמד לפרס אוסקר.
בהזדמנויות שונות עבד עם הזמר ג'וני מאתיס בהופעות חיות ומאתיס הקליט רבים משיריו הקלאסיים באולפן.
ב-1979 חיבר את המוזיקה לסרטים "פרק ב'" ו"להתחיל מחדש".
בשנות ה-80 נחל האמליש הצלחה במוזיקה לסרטים "אנשים פשוטים" (1980) ו"בחירתה של סופי" (1982).
בשנת 1986 היה מועמד לפרס האקדמיה על שורת המקהלה, הגרסה הקולנועית לשורת המקהלה.
ב-2001 חיבר את הפסקול לסרט "פרנקי וג'וני".
המיזמים האחרונים שלו כללו את "שלושה גברים ותינוקת" והישגו האחרון, "המודיע", משנת 2009, בכיכובו של מאט דיימון ובבימוי סטיבן סודרברג.
נוסף לכתיבתו לסרטים, חיבר האמליש "שיר נושא לפיבודי" לתוכנית הלילה "לייט נייט" עם דייוויד לטרמן.
הקומיקאית גילדה רדנר, בדמות ליסה לופנר, מהללת את מרוין האמליש.
בסרט הקונצרטי "גילדה בהופעה חיה" היא מנגנת את "כך היינו" בפסנתר ומספרת את עלילת הסרט.
היצירה הראשונה הגדולה שהאמליש חיבר לבמה הייתה ב-1972, נגינת פסנתר לגראוצ'ו מרקס ב"ערב לגראוצ'ו" בקרנגי הול.
האמליש השתתף במופע הן כשותף התמים והן כמלווה בעוד מרקס (בגיל 81) העלה זכרונות מן הקריירה שלו בעסקי השעשועים.
ההצגות הוקלטו על סט של שני תקליטים ונשארו פופולריות מאוד.
אז חיבר האמליש את המוזיקה למחזמר שורת המקהלה, שעלה בברודוויי בשנת 1975 ועליו זכה הן בפרס טוני והן בפרס פוליצר; "שורת המקהלה" נחל הצלחה עצומה והוצג על הבמה 6,000 פעמים.
כן חיבר את "הם מנגנים את השיר שלנו", המבוסס באופן רופף על יחסיו עם קארול באייר סאגר.
ההתייחסות אל שאר כתיבתו לבמה הייתה מעורבת.
בראשית שנות ה-80 באו יחסיו עם באייר סאגר לקצם, אבל הקשר שלהם בכתיבת שירים עמד בעינו.
המחזמר משנת 1983 "ג'יין סיברג", על חייה הטרגיים של השחקנית, נכשל בהפקה הלונדונית שלו בתיאטרון הלאומי של הממלכה המאוחדת ולא הגיע כלל אל ארצות הברית.
בשנת 1986, התקבל "חֲיְכִי" בהצלחה מעורבת וזכה לתקופת הצגות קצרה בברודוויי.
גרסת המחזמר של The Goodbye Girl מאת ניל סיימון מ-1993 ירד מהבמה אחרי 188 הצגות בלבד, אך כי היה מועמד לפרס "מחלקת הדרמה", על "מוזיקה יוצאת דופן בטיבה".
זמן קצר לפני מותו, כתב האמליש את הגרסה המוזיקלית של "הפרופסור המפוזר", על פי סרט של ג'רי לואיס מ-1963, בבימויו של לואיס עצמו (כמו הסרט).
הצגת הבכורה הייתה ב-24 ביולי 2012, במרכז לאמנויות הבמה של טנסי בנאשוויל, בכוונה להגיע לברודוויי, אבל גורלה מוטל בספק עקב מותו של האמליש.
האמליש נלווה כמנהל מוזיקלי ומעבד לסיור הקונצרטים של ברברה סטרייסנד בארצות הברית ובאנגליה בשנת 1994, כמו גם לתוכנית הטלוויזיה המיוחדת שלה, "ברברה סטרייסנד: הקונצרט", שעליה קיבל שניים מפרסי האמי שלו.
כמו כן ניצח באותה תקופה על כמה סיורים של לינדה רונסטאדט, שהבולט בהם הוא מסע ההופעות "מוקדש לזה שאני אוהבת" משנת 1996 לפני קהל מאזינים עצום בזירות ענק ובאצטדיונים.
האמליש כיהן בתפקיד מנצח ראשי לתזמורות הקלות של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הסימפונית של מילווקי, התזמורת הסימפונית של סן דייגו, תזמורת סיאטל, התזמורת הסימפונית של דאלאס, התזמורת הפילהרמונית של באפאלו, התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית והתזמורת הסימפונית של פסדינה.
מרווין האמליש מת ב-6 באוגוסט 2012, בלוס אנג'לס, קליפורניה, בן 68. אסושיאייטד פרס תיארה אותו כמי שכתב "שירים ומוזיקה לסרטים מן האהובים ומאריכי-החיים ביותר בהיסטוריית הקולנוע".
סטרייסנד מסרה הודעה לעיתונות שבה אמרה, כי "הודות לברק ולזריזות של מחשבתו, לנדיבותו ולחוש ההומור המלבב שלו, היה אדם שתענוג להימצא במחיצתו." אריתה פרנקלין הגדירה אותו "קלאסי ויחיד במינו" ואחד מגדולי המעבדים והמפיקים בכל הזמנים".
ראש התזמורת הסימפונית והקלה של פסדינה ציין, כי האמליש "טבע חותם ייחודי ומקורי מאוד במוזיקה האמריקאית והעשיר את מאגר השירה האמריקאית הגדולה ביצירות שהלחין בעצמו".
בשעה שמונה בערב ה-8 באוגוסט הועמו אורות החזית של 40 תיאטראות ברודוויי למשך דקה כמחווה להאמליש, אות כבוד השמור לנפטרים, שהרימו תרומה משמעותית לתיאטרון.
התזמורת הסימפונית של דאלאס ביצעה סוויטה סימפונית נדירה של האמליש בשם "אנטומיה של שלום" (סוויטה סימפונית לתזמורת מלאה/מקהלה/ילד זמר-סולן) ב-19 בנובמבר 1991. היצירה בוצעה גם בקרנגי הול ב-1993 ובפריז ב-1994 ביובל ליום הפלישה לנורמנדי.
תזמורת דאלאס הקליטה את היצירה ב-1992. "אנטומיה של שלום" היה ספר מאת אמרי רֶבֶז (Emery Reves), שביטא את השקפותיו של הפדרליסט העולמי, שאלברט איינשטיין ורבים אחרים היו שותפים להן בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20, מיד לאחר מלחמת העולם השנייה.
"שורת המקהלה" (1975) - פרס פוליצר לדרמה
"ניחוח מתוק של הצלחה": המחזמר (2002)
מרווין האנדרואיד הפרנואיד או מרווין בקיצור, הוא דמות בדיונית בסדרת המדע הבדיוני הקומית "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", ומהדמויות הראשיות בה.
מרווין הוא רובוט רב עוצמה אבל מדוכא ופרנואידי, בעל תכונות של אא"א (אופי אנושי אמיתי).
מרווין משמש בעיקר כרובוט של הספינה "ליבת הזהב", וכן כעוזרו של זייפוד ביבלברוקס.
מרווין ידוע בכינוי "האנדרואיד הפראנואיד".
שמו מגיע משם הקומיקאי האנגלי אנדרו מרשל.
מרווין הוא אחד מהרובוטים של תאגיד השיווק "סיריוס קיברנטיקה", שמגדיר כל רובוט כ"ידיד הפלסטיק שלך שכיף לשהות במחיצתו" (הספר מגדיר את החברה כ"חבורת שוטים חסרי בינה שיועמדו ראשונים אל הקיר לכשתפרוץ המהפכה").
לפי דוגלאס אדמס, כותב הספר מדריך הטרמפיסט לגלקסיה: ההשראה לדמות הגיעה מאנדרו מרשל , גם הוא סופר קומדיה, ומרווין דומה לו מאוד.
(בגרסאות המוקדמות יותר של הספר, שמו של הרובוט היה "מרשל", אבל אדמס החליף אותו למרווין כדי לא לפגוע במרשל, וגם כדי להימנע מרמיזות צבאיות, שכן ברדיו השם "מרשל" עלול להישמע כמו המילה האנגלית "Martial" שמשמעה "צבאי").
אדמס הודה שההשראה לדמות הגיעה גם מדמויות אחרות בעלות אישיות מעט מדוכאת, כמו איה החמור מפו הדוב של א.
מילן, ואפילו קצת מהדיכאון שאדמס עצמו סבל ממנו.
מרווין למעשה אינו מציג סימני פרנויה, אם כי זייפוד ביבלברוקס מתייחס אליו כ"האנדרואיד הפרנואיד".
הוא גם לא מראה שום סימני מאניה, אם כי פורד מתייחס אליו כאל "רובוט מדוכא מאני".
הוא פשוט נשאר עגום בעקביות לאורך כל הדרך.
למעשה, הוא מפגין אסכולה סטואית יוצאת דופן, כשהוא מוכן לחכות מאות מיליוני שנים עד שמעסיקיו יבואו.
קולו של מרווין שוחק על ידי השחקן הבריטי סטיבן מור, ששיחק אותו בחמש הסדרות טלוויזיה ורדיו הראשונות וג'ים ברודבנט שיחק בשישית.
בגרסת הטלוויזיה, הגוף של הרובוט הופעל על ידי דייוויד לרנר.
על פי האוטוביוגרפיה שלו שנקראה בשלב המשני של סדרת הרדיו, מרווין נבנה, הרבה בניגוד לרצונו שלו, על ידי תאגיד סיריוס קיברנטיקה כדי לאבטיפוס לבינה מלאכותית של האישיות האנושית.
"לא ביקשתי שייצרו אותי: אף אחד לא התייעץ איתי ולא התחשב ברגשותיי בעניין.
אני לא חושב שאפילו עלה בדעתם שאולי יש לי רגשות.
אחרי שנוצרתי, נשארתי בחדר חשוך למשך שישה חודשים...
ועם הכאב הנורא הזה בכל הדיודות בצד שמאל.
בבדידותי קראתי לעזרה, אבל מישהו הגיע?
החבר האמיתי הראשון והיחיד שלי הייתה חולדה קטנה.
יום אחד היא זחלה לתוך חלל בקרסולי הימני ומתה.
יש לי הרגשה נוראית שהיא עדיין שם…"
בסדרת תקליטי הרדיו מרווין מגוון של תכונות שליליות (דיכאון, פסימיות וכו') שמודגשות בסדרת הספרים.
מרווין מופיע לראשונה בסדרת הספרים בספר הראשון בסדרה ("מדריך הטרמפיסט לגלקסיה") כאשר זייפוד ביבלברוקס שולח אותו להביא את פורד פרפקט וארתור דנט לחדר הבקרה.
וכאשר הוא עושה זאת, מרווין מציין: "חושבני שעליך לדעת שאני מדוכא עד מאוד", ובכך מפגין לראשונה את האופי הפסימי שלו.
בעת שחברי ליבת הזהב הולכים אחרי הזקן סלרטיברטפסט בכוכב הלכת מגרתיאה, מרווין ננטש, אך מוצא את דרכו חזרה לליבת הזהב באופן לא מוסבר שמתאים מאוד לסגנון הכתיבה של הסדרה.
בתחילת הספר השני "המסעדה שבסוף היקום" חללית ווגונית מפוצצת את ליבת הזהב ומרווין נעלם.
הוא וזייפוד מתאחדים מאוחר יותר במשרדי ההוצאה של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אחרי שמנהל שיחה חסרת משמעות עם חרק (החרק יצא מהשיחה מעוצבן הרבה יותר מאיך שהוא היה לפני כן).
בזמן שמתרחשת מתקפה של חלליות קרפדוניות על המשרדים, זייפוד מציב את מרווין מול רובוט טנק ענקי כדי שמרווין יעצור אותו.
מרווין מבין שהוא לא יכול להילחם ברובוט ולכן הוא מחליט (ומצליח) לנצח את הרובוט בעזרת השכל שלו.
זה מראה שמרווין הוא בעל תחכום וידע רב.
כאשר צוות ליבת הזהב מגיע לכוכב הלכת העתיק קרפדון, הם נוטשים את מרווין על פני השטח.
חברי צוות ליבת הזהב הגיעו למסעדה שבסוף היקום בעזרת טיול בזמן, אבל לא במרחב, ולכן הם מוצאים שם את מרווין, שחיכה בסבלנות לשובם במשך 576,000,003,579 שנים (הוא ספר אותם).
לדברי מרווין, "עשרת מיליון השנים הראשונות היו הכי הגרועות, ועשרת מיליון השנים הבאות, הן גם היו הכי הגרועות.
מעשרת המיליונים הבאות אחריהן לא נהניתי בכלל.
אחרי זה התדרדרתי במקצת." ככל הנראה, השיחה הכי טובה שהייתה לו במהלך 40 מיליון השנים האחרונות הייתה עם מְכוֹנָת קפה.
בסוף הספר חברי ליבת הזהב גונבים חללית שחורה לחלוטין שהייתה שייכת לכוכב הרוק הוטבלק דיאטסו.
מטרת החללית הייתה להתרסק לתוך שמש במהלך הופעה של כוכב הרוק, וחברי הצוות מגלים זאת מאוחרי מדי.
אך הם מוצאים טלפורטר שמעביר אותם למקומות שונים, מרווין נשאר בתוך החללית ומתסרק לתוך השמש.
בספר השלישי, החיים, היקום וכל השאר, אנו מגלים שמרווין שרד את התנגשותו עם השמש של קרפדון, ונשלח אחורה בזמן על ידי שדה אי-ההסתברות שהקרינה ליבת הזהב.
הוא מחולץ על ידי סוחר גרוטאות מתכת בכוכב הלכת סקרושלוס זיתא.
הסוחר השתיל מוט פלדה על רגלו האבודה כעת של מרווין, ומכר את מרווין לגן חיות, שם ניסו צופים נרגשים לשמח אותו.
זה הפך אותו לסלבריטאי בסקרונשלוס זיתא, והוא התבקש לחנוך את הגשר החדש שנועד להחיות את כלכלת כוכב הלכת.
מרווין חיבר את עצמו בצייתנות למעגל הפתיחה של הגשר, ובדיוק כמו מחשב המשטרה, הגשר התאבד ולקח איתו את כל הקהל שנאסף.
מרווין נותר בביצה, רגלו הכוזבת לכדה אותו בבוץ, ולכן הוא בילה קצת יותר מ-1.5 מיליון שנים בהסתובב במעגל, "רק כדי להדגיש את הנקודה".
הוא תכנן להמשיך ללכת במעגל עוד מיליון שנים לפני שינסה את זה אחורה.
"בשביל הגיוון בלבד, אתה מבין".
לפתע, הוא נחטף על ידי חוליה של רובוטי מלחמה במראה של שחקני קריקט, שרודפים אחרי רגלו - שהיא חלק מהמפתח שיפתח מחדש את עולמם הכלוא ויתחיל מחדש את מלחמת קריקט הרצחנית.
מתוך מחשבה שהאינטליגנציה של מרווין תהיה נכס, הם מחברים את המוח שלו לממשקים של מחשב המלחמה החכם שלהם.
הרובוטים האימתניים של קריקט מוצאים את עצמם מוצפים בצער משתק ובדיכאון, ובמקום להתמקד במשימת ההשמדה שלהם, הם מחליטים לשבת בקבוצות ולעשות משוואות ריבועיות.
בזכות השפעתו של מרווין על הרובוטים חייו של זייפוד והאחרים ניצלים.
מרווין ניצל (ככל הנראה) על ידי חבריו, שמחזירים אותו לליבת הזהב.
מכאן הסיפור שלו לא ידוע.
מרווין מופיע שוב בפרק האחד לפני האחרון של היו שלום ותודה על הדגים (הספר הרביעי בסדרה).
ארתור ופנצ'רץ' מוצאים אותו על כוכב הלכת שבה נמצא המסר האחרון של אלוהים לברואיו.
הוא בקושי מתפקד, וטוען שבגלל המסע בזמן, הוא כעת "מבוגר פי שלושים ושבע מהיקום עצמו".
כל חלק בגופו הוחלף, למעט "כל הדיודות בצד שמאל", שגרמו לו כאבים עזים במשך כל קיומו.
ארתור ופנצ'רץ' בסופו של דבר נושאים אותו - סובלים מהתעללות מתמדת של הרובוט, - לתחנת הצפייה במסר האחרון של אלהים לברואיו, שם הם מרימים אותו כדי לראות את מילות ההודעה: "אנו מתנצלים על התקלה".
באופן מדהים, מרווין מגיב "אני חושב...
שאני מרגיש טוב עם זה".
האורות בעיניו כבים והמעגלים שלו שנשחקו כבר מפסיקים לפעול לחלוטין; מרווין כבר לא קיים.
ווריק דייוויס לבש את התחפושת של הרובוט בסרט משנת 2005 והקול שלו שוחק על ידי אלן ריקמן.
העיצוב המודרני יותר של מרווין סוטה מהעיצוב המקורי של סדרת הטלוויזיה, בעיצוב החדש מרווין הוא קצר יותר, עם ראש גדול מאוד ביחס לגוף ובעל גפיים גוציים.
התחפושת המקורית מהסדרה הופיעה בסרט בתור קמאו (הופעת אורח), כשהיא עומדת בתור במסרד הווגוני בווגוספיר, כשהגיבורים של הסיפור מנסים לשחרר את טרישיה, יחד עם צורות חיים אחרות.
בשנת 1981 יצאו לאקרנים שני שירים בשם שבוצעו על ידי סטיבן מור, הראשון נקרא "Marvin" והשני "Metal man".
הסטודיו פולידור שחררו שני שירים בעצמם בשנת 1981, הראשון נקרא "reasons to be miserable" והשני "marvin I love you"
בספר החיים, ויקום וכל השאר מרווין שר שיר ערש הנקרא גם "עד כמה אשנא את הלילה", שם הוא מתואר כמשנה קצרה ללא טון או מנגינה.
מרווין דוויד לוי היה מלחין אמריקאי.
הוא נודע בעיקר באופרה "האבל יאה לאלקטרה", שהצגת הבכורה העולמית שלה התקיימה במטרופוליטן אופרה ב-1967. אף כי היצירה נחשבה לכישלון בזמנה, היא הוחזרה לבמה בשנת 1998 בגרסה מתוקנת בידי המלחין וזכתה להצלחה גדולה באופרה הלירית של שיקגו.
האופרה של ניו יורק והאופרה של סיאטל העלו את היצירה בשנת 2003 וגראנד אופרה של פלורידה העלתה אותה על בימתה בשנת 2013. נפטר ב-2015 בפורט לודרדייל שבפלורידה.
עוד כשלמד במכללה החל לוי קריירה נוספת, של מנהל אופרה ובמאי ב-The American Opera Society במשך עשר שנים (1952-62).
בסופו של דבר הוא הפך לעוזרו של הבמאי אלן סוון אוקסנבורג, והיה מעורב בכל מדיניות הניהול והאמנות.
החברה הניו יורקית הייתה ייחודית בגילוי מחדש לא רק של יצירות מופת מוזנחות, אלא גם של קטעים מרכזיים של תקופות שלמות, כמו אופרות ה"בל קאנטו", שרבות מהן הצטרפו מאז לרפרטואר הסטנדרטי.
מרווין גיי ויליאמס הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2005–2020, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
כשחקן, ויליאמס לא התבלט באף תחום מסוים, ומעלתו הייתה בתרומתו הסולידית והעקבית בתחומים שונים של המשחק בשני צידי המגרש.
ויליאמס נולד וגדל בעיר ברמרטון שבוושינגטון.
כבר בנעוריו הפגין את כישוריו בקבוצת "תיכון ברמרטון", כשהעמיד בשנתו האחרונה בתיכון ממוצעים של 28.7 נקודות, 15.5 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-5 חסימות למשחק.
בסיום עונה זו הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר ויליאמס ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בעונתו היחידה במכללה, 2004/2005, עזר לקבוצת ה"טאר הילס" לזכות באליפות ליגת המכללות, לראשונה מאז 1993. באותה עונה שימש ויליאמס כמחליף הראשון שעולה מהספסל, ותרם 11.3 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק.
ויליאמס נבחר בבחירה השנייה בדראפט 2005 על ידי קבוצת אטלנטה הוקס.
בכך היה ויליאמס הראשון מבין ארבעה שחקני אוניברסיטת קרוליינה הצפונית שנבחרו בבחירות ה, יחד עם ריימונד פלטון (בחירה חמישית), שון מיי (בחירה 13) ורשאד מקנטס (בחירה 14).
בסיום עונתו הראשונה ב-NBA נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 8.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק כשחקן ספסל.
בעונתו השנייה הפך ויליאמס לשחקן חמישייה קבוע באטלנטה, ושיפר את תפוקתו לממוצע של 13.1 נקודות למשחק.
בסיום עונת חתם ויליאמס על חוזה חדש בקבוצה ל-5 עונות נוספות עבור 37.5 מיליון דולר.
ב-7 עונותיו כשחקן ההוקס שיפרה הקבוצה את מאזנה באופן עקבי, אך הישג השיא שלה בתקופה זו היה העפלה לסיבוב השני של הפלייאוף (עונות -).
ב-11 ביולי 2012 נשלח ויליאמס בטרייד ליוטה ג'אז בתמורה לגארד דווין האריס, ושיחק בקבוצה במשך שנתיים, עד סיום חוזהו.
ב-21 ביולי 2014 חתם ויליאמס כשחקן חופשי בשארלוט הורנטס על חוזה לשנתיים עבור 14 מיליון דולר.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בהורנטס ל-4 עונות נוספות עבור כ-54.5 מיליון דולר.
ב-8 בפברואר 2020, לאחר כ-5 עונות וחצי בשארלוט, שוחרר ויליאמס מהקבוצה.
יומיים לאחר שחרורו מההורנטס חתם ויליאמס במילווקי באקס על חוזה עד לסיום עונת .
לאחר הדחתה של מילווקי מהפלייאוף בשלב חצי גמר המזרח, הודיע ויליאמס על פרישתו ממשחק, בגיל 34.
מרווין פלדמן ורביט הוא סוציולוג יהודי-אמריקאי שעבודתו עוסקת בעיקר בסוציולוגיה של הדת וביהדות ארצות הברית.
תפקידו הנוכחי הוא ראש המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג'.
נולד בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה ב־1936. למד באוניברסיטת פנסילבניה, ועשה שם את התואר הראשון והתואר השני שלו.
את תואר הדוקטור שלו קיבל מאוניברסיטת קולומביה.
הדיסרטציה שלו עסקה בגישות דתיות של סטודנטים יהודיים, ונקראה Referents for religion among Jewish college students.
היה פרופסור לסוציולוגיה בברוקלין קולג', והיה פרופסור חבר במספר מוסדות, דוגמת אוניברסיטת בר־אילן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, ישיבה יוניברסיטי ובית המדרש לרבנים באמריקה.
הוא מונה לסגן נשיא המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג' ב־2006, ובהמשך ליושב ראש המחלקה.
היה נשיאם של כמה ארגונים.
בין השנים 1971–1973 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ), ארגון רב־תחומי שחוקר את העם היהודי ברחבי העולם.
אחריו עמד בראש האגודה מרשל סקלאר, שהיה סגנו כשוורביט עמד בראש האגודה.
היה חבר בוועד הטכני המייעץ לסקר האוכלוסייה היהודית הלאומי בשנים 2000–2001 שמומן על ידי הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה ומערכת הפדרציות היהודיות.
כיום ורביט הוא עמית במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
בתו של ורביט ושל אשתו אסתר (לבית לאנץ), שירה ריצ'מן, היא יועצת טיפול התנהגותי, ומחברתם של שני ספרים על אוטיזם אצל ילדים, Raising a Child with Autism ו־Encouraging Appropriate Behavior for Children on the Autism Spectrum.
ורביט הוא אחד החוקרים שניסו ליצור מסגרת תאורטיות להבנת ממדיה הסוציולוגיים של הדתיות .
תרומותיו לתחום זה כוללות זיהוי קביעת שיעורה של הדתיות באמצעות שישה מרכיבים.
התנהגות יחיד משתנה מול כל אחד ממרכיבים אלו, ויוצרת מספר ממדים, דבר שיוצר 24 מרכיבים לשיעור הדתיות.
ששת המרכיבים של הדתיות, לפי ורביט, הם:
הממדים שמשמשים להגדרת וקביעת שיעורם של ששת מרכיבים אלו הם:
תוכן, מתייחס לאלמנטים של הרפרטואר הדתי של האדם, "כיוון" התנהגותו הדתית והשתתפותו או אי־השתתפותו בכל פרטי הדת
תדירות, מתייחסת למידת מעורבותו של האדם בהתנהגויות ובמנהגי הדת
עוצמה, מתייחסת למידת הנחישות והעקביות של האדם בעמדתו כלפי הדת
מרכזיות, מתייחסת לחשיבות שהאדם מייחס לעקרונות הדת וטקסיה.
התאוריה של ורביט טוענת כי כל אחד מששת המרכיבים נמדד באמצעות ארבעת הממדים (לדוגמה ריטואל יכול להימדד לפי תוכנו, תדירותו, עוצמתו ומרכזיותו).
מחקר סוציולוגי של היהדות הסובייטית
ב־1976 החל בנימין פיין במחקר סוציולוגי של יהדות ברית המועצות.
לאחר שעלה לישראל בשנת 1977, פיין וורביט פרסמו מחקר שנושאו היה זהות יהודית בקרב יהודי ברית המועצות.
מחקרם, שנשא את הכותרת Jewishness in the Soviet Union: Report of an Empirical Survey, פורסם בירושלים בשנת 1984 על יד המרכז הירשלמי לענייני ציבור ומדינה.
המחקר מתאר את מסירותם יוצאת הדופן, לטענתם של מחבריו, של יהודי ברית המועצות לסממני יהדות בסיסיים תחת שלטון ברית המועצות.
הנתונים שמוצגים במחקר נאספו בסקר שערך פיין בשנת 1976. המשיבים היו כ־1,200 מיהודי ברית המועצות אשר לא נקטו כל צעד כדי לנסות לעזוב את הארץ.
חמישים ושלושה אחוזים מהמשיבים דיווחו כי הם מכבדים את הדת למרות שאינם מאמינים, ולעומתם שלושים וחמישה אחוזים היו בעלי עמדות שליליות שונות על הדת.
עשרה אחוזים היו בעלי עמדות חיוביות יותר כלפי הדת.
הרב מרווין (משה חיים) האייר Hier; נולד ב-1939 בניו יורק) הוא רב אורתודוקסי.
מייסד מרכז שמעון ויזנטל, מוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס ומוזיאון הסובלנות בירושלים.
האייר נולד בשנת 1939 בעיר ניו יורק.
הוריו היהודים הגיעו מפולין; אביו עבד כמלטש מנורות לאחר שהגיע לניו יורק בשנת 1917. הוא גדל בלואר איסט סייד, למד בישיבת הרב שלמה קלוגר ברחוב יוסטון.
הוא קיבל סמיכה בשנת 1962 מרבי מנדל קרביץ, ראש ישיבת רבנו יעקב יוסף.
בתחילת שנות ה-60 כיהן כעוזר לרב ובשנת 1964 הפך לרב של קהילת שערי צדק בוונקובר, קולומביה הבריטית.
בשנת 1977, בעקבות ביקור באתרי שואה באירופה, הגיע ללוס אנג'לס כדי להקים את מרכז שמעון ויזנטל.
בהנהגתו, הפך המרכז לאחד מהארגונים היהודיים המובילים בעולם.
למרכז משרדים ברחבי ארצות הברית, ובקנדה, אירופה, ישראל וארגנטינה.
המרכז עסק במעקב אחר עשרות פושעי מלחמה נאצים ברחבי העולם, פעל למען משפט חוזר לג'ון איוון דמיאניוק והחל מ-1992 נגד תוכנית הגרעין האיראנית, תוכנית הגרעין הסורית ושל לוב.
האייר שותף כמפיק ותסריטאי לזכייה בשני פרסי אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר, עבור הסרט ארוכה הדרך הביתה" מ-1997 ו"ג'נוסייד" מ-1982.
בשנת 1997 יזם את הקמת מוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס ובשנת 2000 את מוזיאון הסובלנות בירושלים שהקמתו אושרה בדצמבר 2000. עם זאת הגיש מוזיאון יד ושם התנגדות לתוכנית, כי חשש שהמוזיאון יעסוק בין היתר גם בנושאים הקשורים לשואה.
וב-2 במאי 2004 נערך טקס הנחת אבן הפינה למוזיאון, בנוכחות מושל קליפורניה לשעבר ארנולד שוורצנגר.
ב-20 בינואר 2017, הוזמן להשתתף בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית הנבחר, דונלד טראמפ, ובירך לאחר נאומו:
באפריל 2017 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
עם זאת עירית לינור העבירה ביקורת על ההחלטה להעניק את הכבוד לראשונה לאזרח ארצות הברית.
מרווין פירסמן (בהולנדית: Marvin Peersman; נולד ב-10 בפברואר 1991) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת כרוניגן מליגת העל ההולנדית.
פירסמן נולד בפרברי העיר אנטוורפן לאם בלגית ממוצא פלמי ואב גנאי, וגדל במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית בירסחוט.
את הקריירה המקצועית שלו החל פירסמן בגיל 18 בבוורן בליגה השנייה בבלגיה, במדיה ערך 20 הופעות בעונתו הראשונה בקריירה.
ב-7 ביוני 2010 חתם ברויאל אנטוורפן ששיחקה באותה עת גם היא בליגת המשנה, ובמדיה שיחק שנתיים וערך 44 הופעות ליגה.
ב-11 בספטמבר 2012 חתם פירסמן בדורדרכט מליגת המשנה בהולנד.
ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק הליגה נגד וילם II.
פירסמן היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל ההולנדית בסיום עונת , ובעונתו האחרונה בקבוצה רשם 24 הופעות במדיה בליגה הבכירה.
בסך הכל שיחק פירסמן שלוש שנים בדורדרכט, וכבש שער אחד ב-81 הופעות בליגה.
בקיץ חתם בקמבור מליגת העל ההולנדית, ובעונתו הראשונה בקבוצה ערך 31 הופעות ליגה, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
בסך הכל שיחק פירסמן שנתיים וחצי בקמבור וכבש שער אחד ב-82 הופעות ליגה.
ב-30 בינואר 2018 הגיע פירסמן לישראל וחתם בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על מכבי אחי נצרת בעילוט.
עד תום עונת 2017/2018 ערך 15 הופעות בליגה הלאומית, ולאחר שעלה עם הקבוצה לליגת העל חתם לשנתיים נוספות במועדון.
ב-29 ביולי 2018 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 4–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל חדרה, ובסך הכל ערך 31 הופעות ליגה בעונה זו, בהן רשם שלושה בישולים.
ב-14 בספטמבר 2019 כבש פירסמן את שערו היחיד בליגת העל, במשחק מול סקציה נס ציונה באצטדיון בלומפילד, שהסתיים בתיקו 1–1. בסך הכל ערך 33 הופעות ליגה ובישל שלושה שערים בעונת 2019/2020, בה העפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון ולחצי גמר גביע המדינה, ובסופה הסתיים חוזהו במועדון.
ב-7 באוגוסט 2020 חתם פירסמן בקבוצת פאס יואנינה, העולה החדשה לליגת העל היוונית.
ב-14 ביוני 2022 חתם באריס סלוניקי.
ב-3 ביולי 2023 חתם לשלוש שנים בכרוניגן.
מרווין באגלי השלישי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA.
נכדו של כדורסלן העבר ג'ו קולדוול, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1964–1975.
באגלי נולד בעיר טמפי שבאריזונה, בה למד עד גיל 15. בשנתו השנייה בתיכון עבר ללמוד ב'אקדמיית הילקרסט' שבפיניקס, בה שיחק לצד דיאנדרה אייטון, ולאחר מספר חודשים עבר לתיכון הפרטי 'סיירה קניון' אשר בלוס אנג'לס, המוכר בקידום תלמידים ספורטאים.
בשל מעברו לסיירה קניון "ממניעים ספורטיביים", לא הורשה באגלי להשתתף במשחקי נבחרת הכדורסל של התיכון עד סיום העונה.
בשנתו השלישית בתיכון, והראשונה בקבוצת הכדורסל של סיירה קניון, קלע באגלי 24.9 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים בארצות הברית.
בסיום אותה שנה הודיע כי השלים את הדרישות לסיום לימודיו התיכוניים, לאחר שלקח שיעורים מקוונים, וכי בכוונתו להצטרף לאוניברסיטת דיוק.
בעונתו היחידה כשחקן קבוצת אוניברסיטת דיוק, תחת המאמן מייק ששבסקי, רשם באגלי ממוצעים של 21.0 נקודות ו-11.5 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה בליגת המכללות.
כחלק מרביעיית פרשמנים בולטת, לצד ונדל קרטר, גארי טרנט וטרבון דובאל, הוביל באגלי את דיוק עד לשלב רבע הגמר ("Elite Eight") של טורניר אליפות המכללות.
ב-28 במרץ 2018 הודיע על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר באגלי במקום השני על ידי סקרמנטו קינגס.
לאורך עונת הרוקי שלו קלע 14.9 נקודות ואסף 7.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, כמחליפם מהספסל של וילי קאולי-סטיין ונמניה בייליצה, ובסיומה העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונת שיחק ב-13 משחקים בלבד, בשל פציעות באגודל ובכף הרגל.
מרווין היץ הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בבזל בעמדת השוער.
היץ החל את הקריירה כילד בקבוצות הילדים והנוער של סנט גאלן, ובשנת 2005, כאשר היה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים של סנט גאלן.
היץ השתייך לקבוצה זו במשך שלוש שנים, במהלכן הושאל לתקופות קצרות ליברדון ספורט, בשורותיה ערך שתי הופעות, ולוינטרטור, בשורותיה ערך 15 הופעות.
בשנת 2008 עזב היץ את סנט גאלן, וחתם בוולפסבורג מהבונדסליגה.
היץ שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של וולפסבורג, ובעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2008/09, היה השוער השלישי של הקבוצה הבכירה ולא ערך הופעות, אך היה שותף לעונה בה זכתה וולפסבורג באליפות היסטורית.
לאחר מכן, היץ נשאר בוולפסבורג עד לתום עונת 2012/13. במהלך תקופה זו שימש היץ שוער שני לדייגו בנאליו, וערך 13 הופעות ליגה במצטבר, כשבמקביל הוא שיחק בקבוצת המילואים בקביעות.
בקיץ 2013 חתם היץ באאוגסבורג, אף היא מהבונדסליגה.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2013/14, סיים היץ עם אאוגסבורג במקום השמיני בליגה, ובעונת 2014/15 סיימו היץ ואאוגסבורג באופן מפתיע במקום החמישי.
מעונה זו זכור שער שהבקיע היץ בפברואר 2015 בתוספת הזמן מול באייר לברקוזן, שהשווה את התוצאה ל-2-2 והציל לאאוגסבורג נקודה.
בעונת 2015/16 סיימו אאוגסבורג והיץ במקום ה-12 בליגה הגרמנית.
מעונה זו זכור המקרה בו היץ השחית במכוון את הנקודה הלבנה באצטדיון ריין אנרגי לקראת בעיטת פנדל של אנתוני מודסט במשחק מול הקבוצה הביתית פ.צ.
מודסט החמיץ את הפנדל, ואאוגסבורג ניצחה במשחק זה 0–1. היץ הודה במעשה ושילם לפ.צ.
קלן מכיסו את עלויות התיקון של הדשא.
באותה עונה, בליגה האירופית צלחו היץ ואאוגסבורג את שלב הבתים, והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ליברפול.
בעונת 2016/17 סיימו היץ ואאוגסבורג במקום ה-13 בבונדסליגה.
בעונת 2017/18 סיימו היץ ואאוגסבורג במקום ה-12 בבונדסליגה.
בקיץ 2018 עזב היץ את אאוגסבורג וחתם בבורוסיה דורטמונד על חוזה לשלוש שנים.
את הופעת הבכורה שלו בבורוסיה דורטמונד בליגה הגרמנית ערך היץ בקלאסיקר מול באיירן מינכן בנובמבר 2018, בו ניצחה דורטמונד 2–3.
בשנת 2006 ערך היץ שתי הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. ביוני 2015 ערך היץ את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ הבכירה, בניצחון 0–3 על ליכטנשטיין במשחק ידידות.
בשנת 2016 זומן היץ לסגל השווייצרי ליורו 2016, אך לא שותף בו כלל.
בשנת 2018 היה היץ מועמד להיכנס לסגל השווייצרי למונדיאל 2018, אך הוא ויתר על הזימון.
מרווין ג'רום בארנס היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1974–1980. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-ABA, ורשם ממוצעים כוללים של 16.0 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בארנס נולד וגדל בפרובידנס שברוד איילנד, ובין השנים 1970–1974 למד בפרובידנס קולג'.
בעונת 1972/1973 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, לצדו של ארני דיגרגוריו, להעפלתה הראשונה אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות.
במשחק חצי הגמר נפצע בארנס כבר לאחר 11 דקות, וקבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת ממפיס בתוצאה 85–98. בעונה הבאה המשיך להציג יכולת טובה, אולם קבוצתו הודחה מטורניר המכללות כבר בשלב שמינית הגמר (NCAA Sweet Sixteen), לאחר שהפסידה מול האלופה שבדרך – אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
לאורך 3 עונותיו בליגת המכללות קלע 20.7 נקודות והוריד 17.9 ריבאונדים למשחק, תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל, דייב גאוויט.
בדראפט ה-NBA 1974 נבחר בארנס בבחירה השנייה, על ידי פילדלפיה 76', אולם בחר לשחק עבור קבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס מליגת ה-ABA.
כבר במשחקו השביעי ב-ABA קלע 48 נקודות במשחק מול סן דייגו קונקיסטדורס, ובהמשך אותה עונה קלע שיא קריירה של 54 נקודות מול ממפיס סאונדס.
במהלך אותה עונה השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA, לצד חברו לקבוצה פרדי לואיס, ובסיומה זכה בפרס "רוקי השנה" לאחר שרשם ממוצעים של 24.0 נקודות ו-15.6 ריבאונדים למשחק.
בפלייאוף 1975 התעלה על עצמו עם 30.8 נקודות בממוצע למשחק, אך קבוצתו הודחה בגמר האזור המזרחי, מול קנטקי קולונלס.
בעונת 1975/1976 הציג ממוצעים דומים, ונבחר בשנית להשתתף במשחק האולסטאר.
בקיץ 1976 התפרק מועדון הספיריטס יחד עם ליגת ה-ABA, ובארנס עבר לשחק בדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
בעונתו המלאה היחידה בקבוצה קלע 9.6 נקודות למשחק בלבד, כשחקן ספסל.
לאחר 12 משחקים בעונת הועבר בטרייד לבאפלו ברייבס, בתמורה לג'ון שומייט וגאס ג'רארד.
עד לסיום אותה עונה תרם 11.8 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק כשחקן חמישייה קבוע.
ביולי 1978 הועבר עם נייט ארצ'יבלד, בילי נייט ושתי בחירות דראפט עתידיות לבוסטון סלטיקס, בתמורה לקרמיט וושינגטון, סידני ויקס, פרימן ויליאמס וקווין קונרט.
בעונת שיחק ב-20 משחקים עם סן דייגו קליפרס, בטרם עזב את ליגת ה-NBA.
בשנת 1980 עבר לשחק בקבוצת פלקנסטרו טריאסטה האיטלקית, ובין השנים 1980–1986 שיחק לתקופות קצרות עבור "דטרויט ספיריטס", "אוהיו מיקסרס" ו"אוונסוויל ת'אנדר" מליגת ה-CBA.
בשנתו האחרונה בבית הספר התיכון בפרובידנס נעצר ביחד עם כנופייתו לאחר שניסו לשדוד אוטובוס.
בשנת 1972 הכה את אחד מחבריו לקבוצה בפרובידנס קולג' עם מפתח ברגים.
לאחר שהודה באשמה, הוטל עליו לשלם פיצויים בסך 10,000 דולר, ונגזר עליו מאסר על תנאי.
בשנת 1976, בעת ששיחק עבור דטרויט פיסטונס, נמצא סוחב רובה בתיקו בנמל התעופה דטרויט מטרופוליטן; בכך הפר את תנאי שחרורו, והוא נשפט ל-152 ימי מאסר בבית סוהר.
לאחר פרישתו ממשחק נעצר בארנס באשמות פריצה, הסגת גבול ואחזקת סמים.
לאחר שאיבד את כל כספו הפך לחסר בית, ונדד בין בוסטון, דטרויט וסנט לואיס.
ב-8 בספטמבר 2014 נפטר בארנס בפרובידנס, בגיל 62.
מרווין טרוויס רניין היה איש עסקים ופקיד ממשל אמריקאי.
לרניין הייתה קריירה ארוכת שנים כמנהל במערך הייצור של חברת פורד ולאחר מכן הוא עבר לחברת ניסאן ושימש כמנהל הפעילות שלה בצפון אמריקה.
בהמשך הוא שימש כיושב ראש רשות עמק טנסי וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
לרניין הייתה אישיות כריזמטית שהקנתה לו את הכינויים "מארב הנפלא" (Marvelous Marv) ו"מרווין המגלף" (Carvin' Marvin).
מרווין רניין נולד בפורט וורת', טקסס.
ב-1942 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם וודרו וילסון שבדאלאס וב-1943 הוא החל לעבוד במפעל ההרכבה המקומי של חברת פורד, שם גם אביו היה מועסק.
בשנים 1943–1945 הוא שירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית ולאחר מכן שב לפורד.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס A&M ב-1948, הוא החל להתקדם בסולם הניהול של החברה ומילא במהלך שנות ה-50 תפקידי ניהול במפעלי ההרכבה של פורד באטלנטה ובלוריין.
בשנות ה-60 הוא שימש כמנהל מפעל.
הוא חי בלונדון שבקנדה, שם הוא פיקח על הקמת ואיוש מפעל ההרכבה טלבוטוויל המקומי שהחל את פעילותו ב-1967.
ב-1969 החל רניין לשמש כמנהל במטה מפעלי ההרכבות של פורד וב-1972 הוא היה למנהל הכללי של חטיבת ההרכבות.
בשנים 1973–1977 הוא היה סגן הנשיא האחראי על ייצור יחידות ההנעה והמרכבים, וב-1978 הוא מונה כסגן נשיא האחראי על הרכבת כלי הרכב וייצור המרכבים.
לקראת פרישתו בסוף שנת 1980 נפוצו שמועות שהוא ינהל את פעילות חברת ניסאן בארצות הברית, אך ההודעה על כך פורסמה רק מספר ימים לאחר פרישתו בפועל.
ב-1981 היה רניין למנהל הכללי של ניסאן צפון אמריקה ופיקח על הקמת מפעלי ההרכבה וייצור המנועים של החברה בסמירנה שבטנסי.
מפעלים אלו היו בין המפעלים היצרניים ביותר בתעשיית הרכב.
על אף היותו מנהל בכיר, "נהג רניין ללבוש את אותו סרבל כמו זה של פועלי המפעלים ולסעוד עמם בחדר האוכל של החברה", באומרו ש"מחיקת הפער הסמלי בין קו הייצור לבין משרד ההנהלה הוא המפתח לבניית תחושת ההזדהות של העובד עם החברה".
ב-1988, כאשר עבר רניין לעבוד ברשות עמק טנסי, התמנה במקומו ג'רי בנפילד, גם הוא מנהל מפעל של פורד לשעבר.
בנפילד היה מנהל מפעל ההרכבה של פורד בדירבורן ומונה כסגן הנשיא הראשון של ניסאן צפון אמריקה לייצור במקומו של רניין.
ביולי 1989 סיכל בנפילד את המהלך של איגוד עובדי הרכב לאגד את עובדי המפעל של ניסאן בסמירנה.
יושב ראש רשות עמק טנסי
ב-1988 מונה רניין על ידי הנשיא רונלד רייגן כיושב ראש רשות עמק טנסי, שהיא יצרנית החשמל הגדולה ביותר בארצות הברית, שבאותה תקופה התמודדה עם חובות שנבעו מתוכנית האנרגיה הגרעינית שלה.
כגוף שהוקם בתקופת הניו דיל, הייתה הרשות הבסיס להקמתן של כמה מיזמים פדרליים שלא היו קשורים אלה לאלה.
רשות עמק טנסי ניהלה לא רק תחנות כוח גרעיניות, אלא גם מתקני נופש, מפעלים למכוניות חשמליות, מפעלים לייצור דשנים ואפילו החזיקה בבעלותה עדר של בופאלו - ובסך הכל, יותר מ-186 יחידות עסקיות נפרדות.
בשנים שקדמו למינויו של רניין האמירו תעריפי החשמל של הרשות כדי לממן את תחנות הכוח הגרעיניות שלא הושלמו ועליית מחירים זו איימה על כלכלת האזור.
רניין, שהיה מנהל טכני רציני, האמין שניהול רשות עמק טנסי סבל מהסחות דעת רבות מדי שנבעו מפעילותה רבת התחומים, והוא הורה על סגירתם של תחומי עיסוק בלתי חיוניים.
מהלך זה חייב את הנהלת הרשות לצמצם בהוצאות כדי לשמור על יציבות תעריפי החשמל.
אף על פי שהיה פופולרי בקרב בעלי משקי הבית והקהילה העסקית, קיצוץ ההוצאות של רניין כלל פיטורים המוניים - ביום מסוים הופסקה עבודתם של יותר מ-7,000 איש.
קיצוצי כוח האדם שלו הקנו לו את הכינוי "מרווין המגלף" (Carvin' Marvin), שהיווה השראה לשיר סאטירי שהושמע בתחנות הרדיו המקומיות.
מאידך, כאשר סיים רניין את תפקידו ברשות עמק הטנסי, הוא הותיר אותה יותר קטנה במממדיה, יותר ממוקדת והיא החלה לכסות את חובותיה הכבדים.
מומחים רבים האמינו שהרשות לא הייתה שורדת ללא השלמת תהליך השינוי המבני שהוביל רניין.
ב-1992 מונה רניין כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בתקופה בה שירות הדואר של ארצות הברית נאבק עם עלויות תפעול גבוהות וממוניטין שלילי בציבור בשל השירות שלו.
מטרתו הראשונה של רניין הייתה לטפל בשירות הדואר כעסק שמכוון להפקת רווחים ולגרימת שביעות רצון ללקוחותיו.
הוא היה מומחה בשליטה בעלויות והוא הנהיג מערכות לבדיקת העלויות שהועתקו משנותיו בפורד.
הוא אף שלח מנהלים בכירים של שירות הדואר לפורד כדי להשתלם שם.
הוא ביטל 23,000 משרות ניהול, שכר יותר דוורים ועובדי דלפק ושם דגש על תהליכי אוטומציה לזירוז מיון הדואר.
בתקופת כהונתו כמנהל הכללי של הדואר החליט רניין לעיתים קרובות להרחיק את עצמו מעמדת הניהול כאשר הוא ערך סיורים בשטח.
הוא נתן עדיפות לביקורים ופגישות עם עובדי השטח (הדוורים, הפקידים ועובדי המיון) במקומות עבודתם.
רניין פרש מתפקידו כמנהל הכללי של הדואר ב-1998, השנה בה הוא פיקח על הנהגת הביול האלקטרוני.
לאחר פרישתו פתח רניין חברת ייעוץ עצמאית בטנסי, שפעלה עד למותו.
הוא גם היה מרצה באוניברסיטת המדינה של מרכז טנסי .
מרווין טרוויס רניין נפטר בנאשוויל ב-3 במאי 2004, בגיל 79. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מרווין דייוויס (בשם מלא באנגלית: Evan Mervyn Davies, Baron Davies of Abersoch; נולד ב-21 בנובמבר 1952 בויילס) הוא פוליטיקאי וכלכלן בריטי שכיהן בממשלת בריטניה.
מרווין דייוויס נולד בגדל בויילס.
הוא סיים בית ספר לכלכלה בהרווארד וחזר לבריטניה.
דייוויס החל לעבוד בבנק בו אביו היה בתפקיד ניהולי ובהמשך עבר ל-Citibank בו עבד כעשר שנים.
בהמשך הוא עבר לחברה פיננסית Standard Chartered ובשנים 2006–2009 היה יושב ראש שלה.
בשנת 2009 דייוויס קיבל הצעה של גורדון בראון והתמנה לשר למסחר, השקעות ועסקים בממשלתו.
דייוויס כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2010. בפברואר 2009 הוא קיבל תואר ברון והתקבל לבית הלורדים.
בשנת 2013 דייוויס התמנה ליושב ראש חברה שקידמה פרויקט "גשר הגן" בלונדון.
פרויקט פרטי זה קיבל תמיכה כספית מהמדינה אך בסופו של דבר בוטל.
בשנת 2015 דייוויס מונה ליושב ראש של חברה פיננסית LetterOne.
בשנים 2019–2022 הוא היה יושב ראש קרן השקעות Intermediate Capital Group.
כהוקרה לפעילותו הרבה בתחום הכלכלי דייוויס התקבל למסדר האימפריה הבריטית בשנת 2002.
דייוויס שהוא בעצמו שחקן טניס מכהן כיושב ראש איגוד הטניס הבריטי.
מרווין אוגונסיפה הוא כדורסלן אוסטרי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בבאיירן מינכן.
אוגונסיפה החל את הקריירה במחלקת הנוער של וינה טימברוולבס האוסטרית, ובשנת 2017 עבר לבאיירן מינכן.
ב-12 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה הגרמנית, כשקלע שתי נקודות בניצחון קבוצתו 80–56 על אלבה ברלין.
לקראת עונת 2019/2020 נשלח להשאלה להמבורג טאוורס, גם היא מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-11 במאי 2020 הושאל לקריילסהיים מרלינס לטורניר סוף-העונה שנוצר עקב השפעת מגפת הקורונה על הספורט.
לקראת עונת 2020/2021 הושאל שוב להמבורג טאוורס, ובתום העונה שב לבאיירן מינכן.
מרווין ברייסי-ויליאמס הוא אצן אמריקאי.
סגן אלוף העולם (יוג'ין 2022) בריצת 100 מטר, סגן אלוף העולם באולם (סופוט 2014), זוכה מדליית ארד באליפות עולם באולם (בלגרד 2022) ו-3 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (2014–2016) בריצת 60 מטר.
נוסף לכך, הוא שחקן פוטבול מקצועני בעמדת תופס.
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.51 שניות, אחרי ריצ'רד קילטי מבריטניה (6.49 שניות) ולפני פמי אוגונודה מקטר (6.52 שניות).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכו ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי 2016 הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.98 שניות, אחרי ג'סטין גטלין (9.80 שניות) וטרייבון ברומל (9.84 שניות).
במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 14 בתוצאה של 10.06 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, פולין במרץ 2022 זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש של 6.44 שניות, אחרי מרסל ג'ייקובס מאיטליה (6.41 שניות) וחברו לנבחרת כריסטיאן קולמן (6.41 שניות).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.88 שניות, אחרי פרד קרלי (9.86 שניות) ולפני טרייבון ברומל (9.88 שניות), שניהם מארצות הברית.
ב-2017 חתם בקבוצת אינדיאנפוליס קולטס מה-NFL כחלק מהסגל הרחב של הקבוצה, אך שוחרר טרם תחילת העונה.
ב-2018 חתם בסיאטל סיהוקס אך שוב שוחרר טרם תחילת העונה.
ב-2019 הצטרף לאורלנדו אפולו מליגת AAF כמחזיר בעיטות, הוא שותף במשחק אחד בטרם שוחרר.
מרווין ג'רמיין ג'ונס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בבילבאו באסקט.
ג'ונס החל לשחק כדורסל במכללת היילנד, ולאחר מכן שיחק גם עבור אוניברסיטת קנט סטייט ואוניברסיטת טקסס סאות'רן.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2017 ב-NBA, חתם ג'ונס בקולוסוס רודוס מליגת העל היוונית, והעמיד בה ממוצעים של 10.4 נקודות, 6.2 ריבאונדים וחסימה אחת למשחק.
ב-15 ביוני 2018 הוא חתם על חוזה לשנתיים עם המועדון הסלובני אולימפיה ליובליאנה.
לאחר מכן שיחק בפטקים ספור הטורקית ובקרקה נובו מסטו הסלובנית.
ב-28 בינואר 2020 חזר ליוון וחתם בפרומיתאס פטרס, שמשחקת גם ביורוקאפ.
ב-17 ביולי 2020 עבר לפריסטרי אתונה, גם היא מליגת העל היוונית.
ב-31 משחקים בקבוצה העמיד ממוצעים של 9.1 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק.
ב-28 ביולי 2021 חתם בפאוק סלוניקי, קבוצתו הרביעית ביוון, ורשם ממוצעים של 15.7 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק ב-13 משחקים.
ב-19 במרץ 2022 חתם בלאונס דה פונסה מליגת העל הפוארטו ריקנית.
ב-22 ביולי 2022 חתם בהפועל חולון.
מרווין אוגונג'ימי (נולד ב-12 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת החלוץ.
נולד במכלן, אוגונג'ימי ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו עם ראסינג גנק בעונת 2005/2006. בשנת 2007, הוא הושאל ל ואלבייק.
בזמן ששהה בואלבייק הוא הופיע ב-27 משחקים והבקיע 10 שערים.
עם חזרתו לגנק, הפך אוגונג'ימי לשחקן בולט בקבוצה הבלגית ועזר למועדון לזכות באליפות המקומית בעונת 2010/2011. בקיץ 2011 היה אמור אוגונג'ימי להיות משוחרר למיורקה אך המסמכים הגיעו 7 דקות מאוחר מדי לפיפ"א ולכן ההעברה נכשלה.
ב-14 בנובמבר 2011, הודיעה מיורקה על הצטרפותו של אוגונג'ימי לקבוצה שלהם.
ב-31 באוגוסט 2012, הוא הצטרף לסטנדרד לייז' בהשאלה.
ב-6 ביוני 2014, חתם אוגונג'ימי בסטרומסגודסט.
הוא ערך את המשחק הראשון שלו נגד סטיאווה בוקרשט בסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות ב-16 ביולי 2014.
אוגונג'ימי חתם בסוואן הקריאנית ב-12 בפברואר 2016. והושאל מיוני 2016 לרצ'אבורי התאילנדית.
עם חזרתו, חוזהו בוטל בהסכמה הדדית מכיוון שסוואן ירדה ליגה באותה העונה.
ב-1 בפברואר 2017, חתם אוגונג'ימי בסקנדרבו קורצ'ה האלבנית עד סוף דצמבר 2017. הוא ערך את הופעתו הראשונה בליגה האלבנית חודש לאחר מכן, ב-4 במרץ, בתיקו 1:1 מול טאוטה דורס, ושיחק את ה-27 דקות האחרונות כשעלה מהספסל כמחליף.
מָרְוִוין דוּקְש הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ברמינגהאם סיטי ובנבחרת גרמניה.
דוקש גדל במחלקות הנוער של BSV פורטונה דורטמונד 58 ובורוסיה דורטמונד.
בשנת 2012 החל לשחק בקבוצת המילואים של בורוסיה דורטמונד.
ב-3 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על וילהלמסהאפן במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת .
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–2 על איינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור השני לעונת 2013/2014. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי הקבוצה.
ב-3 ביוני 2014 הושאל דוקש לפאדרבורן מהבונדסליגה למשך עונת 2014/2015. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד מיינץ 05 במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-19 באוקטובר הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, בניצחון 1–3 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור השמיני בליגה.
ב-15 ביוני 2016 חתם דוקש על חוזה לחמש שנים בזנקט פאולי מהבונדסליגה השנייה.
הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-11 בינואר 2017 הושאל להולשטיין קיל מהליגה הגרמנית השלישית עד לתום עונת .
הוא העפיל עם המועדון לבונדסליגה השנייה, והשאלתו הוארכה בעונה נוספת.
בסך הכל ערך 49 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 23 שערים.
ב-25 ביוני 2018 חתם דוקש על חוזה לארבע שנים בפורטונה דיסלדורף, העולה החדשה לבונדסליגה.
הוא ערך 16 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 ביוני 2019 חתם דוקש על חוזה לשלוש שנים בהנובר 96 מהבונדסליגה השנייה.
הוא ערך 66 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 32 שערים.
ב-25 באוגוסט 2021 חתם דוקש על חוזה לשלוש שנים בוורדר ברמן מהבונדסליגה השנייה.
ב-7 באוגוסט 2025 חתם ל-3 שנים בברמינגהאם סיטי.
ב-18 בנובמבר 2023 ערך דוקש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, בהפסד 3-2 לנבחרת טורקיה במשחק ידידות.
מרווין אגהו הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הורסנס מליגת העל הדנית.
אגהו החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת SR דונאופלד וינה מהליגות הנמוכות באוסטריה.
ב-15 ביולי 2013 הושאל לראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית, אך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-1 ביולי 2014 חתם אגהו באדמירה ואקר מדלינג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-19 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לוולפסברג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-18 בינואר 2016 הושאל לווינר נוישטאדט מהליגה האוסטרית השנייה עד לתום עונת .
ב-29 ביוני 2016 חתם אגהו על חוזה לשלוש שנים בריד מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-23 ביוני 2017 חתם אגהו על חוזה לשנתיים בספרטק טרנבה מליגת העל הסלובקית.
הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים, וזכה עם המועדון באליפות סלובקיה.
ב-21 באוגוסט 2018 חתם אגהו בראנס מליגת העל הדנית.
בעונת זכה עם המועדון ב, כשהוא מבקיע חמישה שערים בחמישה משחקים.
ב-9 באפריל 2024 חתם בהורסנס מהליגה הדנית השנייה.
סמואל מרווין גריפין האב היה פוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-72 בשנים 1955–1959, וכסגן מושל ג'ורג'יה בשנים 1948–1955.
גריפין היה יליד העיר ביינברידג' שבג'ורג'יה, שם הוא הוציא לאור את העיתון Bainbridge Post-Searchlight.
כמושל ג'ורג'יה הוא תמך בהפרדה הגזעית במוסדות החינוך והתנגד לשילוב הגזעי בהם.
לאחר תום כהונתו כמושל הוא שב לעירו והחל לעסוק בעסקי מקרקעין.
ב־1970 הוא סייע להקים את ביינברידג' קולג', לימים הקולג' המדינתי ביינברידג', בו הוא שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של המוסד.
מרווין גריפין נולד בביינברידג', ג'ורג'יה.
ב-1929 הוא סיים את לימודיו ב"מצודה" , הקולג' הצבאי של קרוליינה הדרומית בצ'ארלסטון.
בעת לימודיו שם הוא היה מפקד גדוד ושיחק בנבחרת הבייסבול של המוסד.
לזמן קצר הוא לימד בווירג'יניה לפני ששב לביינברידג'.
ב-1934 נבחר גריפין לבית הנבחרים של ג'ורג'יה מטעם המפלגה הדמוקרטית.
שנתיים לאחר מכן הוא ניסה ללא הצלחה להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר מכן הוא שימש בתפקידים שונים בממשלו של מושל ג'ורג'יה יורית' ריברס, והתקדם עד לתפקיד המזכיר הראשי.
בבעלותו הייתה גם תחנת הרדיו של ביינברידג', WMGR, שאותה הוא הקים בסוף שנות ה-40. שם התחנה היה ראשי התיבות של Marvin Griffin Radio.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס גריפין כמפקד על סוללת נ"מ במשמר הלאומי של ג'ורג'יה, ונשלח לגינאה החדשה.
במשך רוב שנות המלחמה הוא היה מייג'ור, וב-1944 שוחרר בדרגת לוטננט קולונל.
למחרת שחרורו מונה גריפין על ידי המושל אליס ארנול כשליש הראשי של המשמר הלאומי של ג'ורג'יה, בו שירת עד פרישתו ב-1947 בדרגת בריגדיר גנרל.
ב-1948 היה גריפין לסגן מושל ג'ורג'יה השני, והאדם הראשון שנבחר לתפקיד זה בבחירות מיוחדות.
הראשון שנבחר כסגן המושל היה מלווין תומפסון, שהחל לכהן בתפקידו בינואר 1947, אך גם טען להיותו המושל לאחר שהמושל הנבחר, יוג'ין טאלמדג', נפטר בדצמבר 1946 לפני השבעתו.
ב-1950 נבחר גריפין לתקופת כהונה שנייה מלאה כסגן המושל, וכיהן בתפקיד תחת המושל הרמן טאלמדג'.
גריפין סומן כיורשו של הרמן טאלמדג', ובבחירות למשרת המושל של 1954 הוא נבחר.
גריפין זכה ב-36.3 אחוזים מהקולות (שהספיקו לו להיבחר בתקופה בה לא נדרש סיבוב שני במצב כזה) מול 25.1 האחוזים שקיבל תומפסון.
מועמד נוסף בבחירות היה איוון אלן הבן, לימים ראש עיריית אטלנטה.
גריפין היה תומך אדוק של ההפרדה הגזעית.
הוא דיבר נגד פסק דין בראון נגד מועצת החינוך ובמהלך מערכת הבחירות התחייב להמשיך לשמור את בתי הספר בג'ורג'יה בהפרדה.
השוגר בול של 1956 והיריבות עם בלייק ואן ליר
מחלוקות רבות קדמו לגמר פוטבול המכללות ה"שוגר בול" שהתקיים בניו אורלינס 1956, בו קבוצת , נציגת אוניברסיטת פיטסבורג, שבין שחקניה היה האפרו אמריקאי בובי גרייר , הייתה אמורה לפגוש את קבוצת היילו ג'אקטס , נציגת המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (ג'ורג'יה טק).
המחלוקת הייתה אם גרייר יוכל להשתתף במשחק ואם היילו ג'אקסט בכלל יוכלו להשתתף במשחק בשל התנגדותו של גריפין לשילוב גזעי.
נשיא המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, בלייק ר.
ואן ליר, ומאמן הקבוצה בובי דוֹד, קיימו פגישה אישית עם גריפין, שהבטיח לא להתערב במשחק, על כל פנים, בדצמבר 1955, שלח גריפין מברק גלוי למועצת הנגידים של מערכת האוניברסיטאות המדינתית בניסיון להפעיל לחץ על ואן ליר לסגת.
גריפין הפציר בקבוצת ספורט מג'ורג'יה לא לקחת חלק באירועים בהם התקיים שילוב גזעי הן בקרב משתתפי התחרויות והן בקרב קהל הצופים.
ואן ליר דחה את הבקשה, עמדה שלא עמדה לזכותו.
כבר קודם לכן הוא משך ביקורת על כך שהתיר לנשים ללמוד במכון.
גריפין גם שלח מברקים גלויים לכמה כלי תקשורת.
במהלך כמה ישיבות של מועצת הנגידים סירב ואן ליר לסגת מעמדתו.
באחת הישיבות הוא אף איים להתפטר, וצוטט באומרו: "או שאנחנו נשתתף בשוגר בול או שאתה יכול למצוא לעצמך נשיא חדש ארור לג'ורג'יה טק".
בהמשך ביקש גריפין שוואן ליר ושחקני הקבוצה יוענשו על מהומות סטודנטים, ולאחריהם הגיש בקשה לחקירה נגדם.
אחד מחברי בית הנבחרים של ג'ורג'יה, ג'ון פ.
דרינקרד, המליץ שמימון המדינה לג'ורג'יה טק יופסק אם הם יעמדו בסירובם, ומאוחר יותר הציע גריפין שכל מי שיתמוך בעקרונות השילוב הגזעי לא יתקבל ללימודים במוסד.
ואן ליר דבק בהצהרותיו ומאוחר יותר זכה לתשואות מחבר הסנאט של המכון.
משלחת גדולה מהקהילה של ניו אורלינס, לצד אנשים רבים שהיו קשורים לג'ורג'יה, נאבקו בגלוי למנוע את השתתפותו של גרייר בפרט, של הקבוצה מפיטסבורג בכלל ושל קבוצת הג'ורג'יה טק במשחק.
על כל פנים, סטודנטים, שחקנים, נשיא המכון ופעילי זכויות אדם, לצד מספר רב של אנשים מפיטסבורג, הצליחו להבטיח את קיומו של המשחק.
ב-24 בינואר 1956, שבועיים לאחר המשחק, נפטר ואן ליר כתוצאה מהתקף לב.
תקופת כהונתו של גריפין כמושל עמדה בצילן של האשמות בשחיתות.
לדברי ההיסטוריון פרדריק אלן מאטלנטה, היה גריפין "אדם בעל קסם ושנינות מופלאים וגם אחד מפקידי הציבור המושחתים ביותר שהיו אי פעם בג'ורג'יה".
כמה מפקידי הממשל נמצאו אשמים בפשעים, וגריפין עצמו נחקר ב-1960 על ידי חבר מושבעים גדול שלא מצא אותו אשם.
ב-1962 ניסה גריפין להיבחר שוב כמושל, אך נוצח על ידי המועמד המתון קארל סנדרס.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים קיבל גריפין 332,746 קולות (39 אחוזים) מול 494,978 הקולות (58.7 אחוזים) של סנדרס.
אחד מגורמי תבוסתו של גריפין היה ביטול שיטת הבחירות האזוריות בג'ורג'יה, אם כי על פי אחד המחקרים נמצא שסנדרס היה מנצח גם אם שיטה זו הייתה אז נהוגה עדיין.
לאחר מכן פרש גריפין מהחיים הפוליטיים באומרו, "פרשתי מסיבות בריאות: המצביעים היו חולים ועייפים ממני".
בבחירות למשרת המושל של 1966 תמך גריפין במועמד הדמוקרטי לסטר מדוקס, איש עסקים מאטלנטה שנודע בשל דעותיו בעד ההפרדה הגזעית.
יריבו של מדוקס, הרפובליקני חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בו קאלווי, תמך בגריפין בבחירות של 1962. כמוציא לאור של העיתון Post Searchlight בביינברידג', ציין גריפין בתחילה שהוא יגמול לקאלווי על תמיכתו, אך תחת זאת תמך במדוקס.
"אני רואה בבו קאלווי כאחד מידידי הטובים ביותר, אך אין אני יכול ללכת אתו במרוץ למשרת המושל", אמר גריפין.
מנגד, המושל לשעבר ארנסט ונדייבר, שכסגן המושל של גריפין, ניהל איתו ויכוחים רבים, כינה את מדוקס "חסר ערך" ותמך בקאלווי.
ב-1968 היה גריפין מועמד אפשרי לסגנות הנשיא כשותפו למרוץ של מועמד המפלגה העצמאית האמריקאית ג'ורג' וולאס.
מאוחר יותר הוא הוחלף בגנרל חיל האוויר של ארצות הברית קרטיס לה מיי, אם כי שמו של גריפין נותר על פתקי ההצבעה ב-27 מדינות, רובן במערב התיכון.
לאחר תום כהונתו כמושל, שב גריפין לביתו בביינברידג' ופנה לעיסוק בעסקי מקרקעין.
ב-1970 נפטרה רעייתו הראשונה, מרי אליזבת "ליב" סמית'.
גריפין, שהיה שבור ממותה, נישא בשנית ללאורה ג'יין גיבסון.
הוא סייע בהקמתו של ביינברידג' קולג' ב-1970, והלימודים במוסד זה החלו ב-1973. הוא היה תומך מרכזי של הקולג' וחבר במועצת המנהלים שלו.
ב-1973 הוא גם ניהל את חגיגות יובל ה-150 שנה למחוז דקייטר, שביינברידג' היא מקום מושבו, שבהן המושל והנשיא לעתיד ג'ימי קרטר היה אורח הכבוד.
כמי שעישן כל ימי חייו, אובחן גריפין בסרטן הריאה, המחלה שבסופו של דבר הביאה למותו.
הוא היה שבור לב ממותה של אשתו השנייה, שגם היא נפטרה מאותה מחלה.
מרווין גריפין נפטר בטלהסי, בירת פלורידה ב-13 ביוני 1982, שבוע לאחר פטירת אשתו.
הוא נטמן בבית הקברות אוק סיטי שבביינברידג'.
מרווין אולאוולה אקינלבי פארק (בספרדית ובאנגלית: Marvin Olawale Akinlabi Park, בקוריאנית: 마르빈 파르크; נולד ב-3 ביולי 2000 בפלמה דה מיורקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לאס פאלמאס.
מרווין נולד בפלמה דה מיורקה שבספרד לאב ניגרי ולאם דרום קוריאנית.
מרווין גדל במחלקות הנוער של סיוטאט דה פלמה, טרנמיר רוברס, לה סאלה, פניה ארבאל וריאל מדריד.
ב-20 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 0-0 נגד ריאל סוסיאדד במסגרת המחזור השני בלה ליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה בעונה זו.
ב-12 באוגוסט 2022 הושאל מרווין למשך עונת ללאס פאלמאס מהליגה הספרדית השנייה.
הוא ערך 24 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד, וסייע למועדון להעפיל ללה ליגה.
מרווין ממאדים הוא דמות חוצנית מסדרת לוני טונס ומרי מלודיס.
הוא מופיע לעיתים קרובות כנבל בסרטים מצוירים ובמשחקי וידאו, וחובש קסדה וחצאית של חייל רומאי.
הדמות דובבה, בין היתר על ידי מל בלאנק, ג'ו אלסקי , בוב ברגן ואריק באוזה .
הדמות של מרווין ממאדים הופיעה לראשונה בסרט המצויר "Haredevil Hare" משנת 1948 , בו מרווין משחק כאויבו של באגס באני.
הוא המשיך להופיע בארבע סרטים נוספים שהופקו בין 1952 ל-1963.
עיצובו של מרווין התבסס על שריון, בדומה לזה של אל המלחמה הרומי מארס.
השם מרווין מעולם לא הוזכר בסרטים הקצרים המקוריים - הוא כונה מפקד הצלחת המעופפת X-2, בסרט "The Hasty Hare" משנת 1952, ולעיתים כונה "אנטוורפן" בחומרי קידום מכירות.
עם זאת, בשנת 1979, לאחר שהדמות משכה עניין מסחרי, השם "מרווין" נבחר לסרט "באגס באני במרדף בדרכים".
מרווין ממאדים הופיע בחמישה סרטים בין השנים 1948 ל-1963:
מרווין טוקאייר הוא רב וסופר יהודי-אמריקאי ששירת בתפקיד רוחני בחיל האוויר של ארצות הברית ביפן.
מאוחר יותר יעץ לו הרבי מליובאוויטש לחזור ליפן, שם כיהן במשך שמונה שנים כרב היחיד במדינה.
טוקאייר מכהן כיום כרב בגרייט נק, ניו יורק.
את עיקר פרסומו קנה טוקאייר ב-1971, כאשר פרסם ספר ביפנית בשם "5,000 שנים של חוכמה יהודית: סודות התלמוד".
הספר, שנכתב בשלושה ימים בלבד, תורגם ליפנית ונמכר ביותר ממיליון עותקים.
מאוחר יותר הוא תורגם לקוריאנית ונמכר ביותר משני מיליון עותקים בדרום קוריאה.
הספר השפיע רבות על חדירתו של לימוד התלמוד בקוריאה והפיכתו לספר פופולרי.
טוקאייר כתב 20 ספרים ביפנית.
הוא חקר את ההיסטוריה של היהודים בסין וביפן, כולל התפקיד שמילאו היפנים בסיוע לקורבנות השואה.
בספר "תוכנית פוגו" שיצא לאור ב-1979, טוקאייר ושותפתו לכתיבה מרי שוורץ פרסמו מידע על תוכנית דג הפוגו ועל יחסי היפנים ליהודים בפועל במלחמת העולם השנייה, ובפרט כיצד שני הפקידים היפנים צ'יאונה סוגיהארה וטצואו אוסקו סייעו ליהודים בליטא להימלט ליפן.