tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהיותה בת שבע הצטרפו הוריה לכת הרוחנית MRA , ובמשך 15 שנים קלוז גרה עמם לסירוגין באפריקה, במספר מרכזים קהילתיים של הכת ובפנימייה בשווייץ.
בגיל 22 עזבה את הכת, והחלה ללמוד לתואר ראשון בתיאטרון ואנתרופולוגיה במכללת וילאים ומרי בווירג'יניה.
קלוז הופיעה לראשונה על הבמות באופן מקצועי ב-1974, כשהצטרפה לקבוצת התיאטרון "Up With People" מיד לאחר שסיימה את הקולג'.
בתקופה זו שיחקה במחזות קלאסיים של ויליאם שייקספיר וטנסי ויליאמס.
הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה ב-1982 בסרט "העולם על פי גארפ", לאחר שבמאי הסרט ג'ורג' רוי היל ראה אותה משחקת בתיאטרון וליהק אותה לסרט.
שלושת סרטי הקולנוע הראשונים בהם שיחקה, "העולם על פי גארפ", "החברים של אלכס" ו"הטוב מכולם", זיכו אותה בשלוש מועמדויות רצופות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1984 שיחקה בתפקיד הראשי במיני-סדרה "משהו בקשר לאמיליה", על משפחה שנהרסת בשל פרשיית התעללות מינית.
הסדרה וקלוז עצמה זכו לביקורות חיוביות, וקלוז הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על השתתפותה בסדרה.
הפריצה הגדולה שלה הגיעה ב-1987, כשכיכבה בסרט "חיזור גורלי", בתפקיד שהביא לה פרסום עולמי.
קלוז גילמה בסרט את דמותה של עורכת הספרים הפסיכוטית אלכס פורסט, הממררת את חייו של מאהבה לשעבר דן גלאגר מייקל דאגלס ומשפחתו.
הסצנה שבה היא מבשלת את ארנב המחמד של המשפחה בסיר מים רותחים זכתה למעמד של פולחן, והדמות נחשבת עד היום לאחת מדמויות הרשע הקולנועיות המפורסמות ביותר.
דמותה של אלכס פורסט דורגה במקום ה-7 ברשימת "100 הרשעים הגדולים ביותר של כל הזמנים" של מכון הסרטים האמריקאי, רשימה שהוכנה לכבוד חגיגות 100 שנה לקולנוע.
כמו כן, הדמות דורגה במקום ה-36 ברשימת "100 הדמויות הקולנועיות הגדולות של כל הזמנים" שערך המגזין "פרמייר".
קלוז הייתה הבחירה הרביעית בלבד של הבמאי אדריאן ליין.
לפניה הוצע התפקיד לשחקניות דברה וינגר, ברברה הרשי ומירנדה ריצ'רדסון.
על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, וכן לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע דרמטי.
הסרט גם זכה להצלחה קופתית, וגרף הכנסות של 220 מיליון דולר חודשים בלבד לאחר שיצא לאקרנים.
ב-1988 שיחקה בתפקיד המרקיזה דה מארטיי בסרט "יחסים מסוכנים", על פי מחזה באותו שם שנכתב על פי רומן המכתבים מאת שודרלו דה לאקלו "יחסים מסוכנים".
תפקיד זה זיכה אותה במועמדות חמישית לפרס אוסקר.
בשנות התשעים השתתפה במספר הפקות טלוויזיה יוקרתיות ומצליחות, דוגמת סרט הטלוויזיה "שרה, פשוטה וגבוהה" ושני סרטי המשך שלו, וסרט הטלוויזיה "לשרת בדממה: סיפורה של מרגרט קאמרמייר", עבורו זכתה בפרס אמי.
משנות השבעים ועד שנות התשעים הופיעה קלוז גם במספר מחזות זמר והצגות בברודוויי ובאוף ברודוויי.
אחד מתפקידיה הבולטים על במות ברודוויי היה זה של נורמה דזמונד, בהפקה של אנדרו לויד ובר משנת 1994 למחזמר "שדרות סאנסט".
על תפקיד זה זכתה בפרס טוני.
היה זה פרס טוני השלישי בו זכתה.
בשנים קודמות זכתה בפרס על תפקידיה במחזות "הדבר האמיתי" (1984) ו"העלמה והמוות" (1992).
בעשור הראשון ובעשור השני של המאה ה-21 קלוז השתתפה בסדרות טלוויזיה מצליחות, מבית היוצר של ערוץ הטלוויזיה בכבלים FX.
ב-2005 השתתפה בתפקיד קבוע בעונה הרביעית של הסדרה המצליחה והמוערכת "המגן".
קלוז גילמה את דמותה של קפטן מוניקה רולינג, מפקדת התחנה החדשה, המתעמתת עם גיבור הסדרה ויק מאקי.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
בשנים 2007–2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת המתח "נזקים", בה גילמה את דמותה של עורכת הדין פטי יוז.
על תפקידה בסדרה זו זכתה בשני פרסי אמי ובפרס גלובוס הזהב.
ב-2009 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2011 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אלברט נובס" שזיכה אותה במועמדות שישית לפרס האוסקר.
בשנת 2014 שיחקה בסרט גיבורי העל "שומרי הגלקסיה", אשר מבוסס על קומיקס באותו השם, בהפקת אולפני מארוול.
בשנת 2017, שיחקה בתפקיד הדודה אידית, במותחן הרומנטי "בית המזימות".
בשנת 2018 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "האישה" שזיכה אותה במועמדות שביעית לפרס האוסקר.
בסרט מגלמת גלן קלוז את ג'ואן קסטלמן, רעייתו הנאמנה של סופר מהולל, המתבשר על זכייתו בפרס נובל.
קלוז משחקת את הגיבורה בבגרותה, ובתה אנני סטארק, מגלמת את הגרסה הצעירה שלה.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "יומני האפלצ'ים" בתפקיד סבתא "ממאו" ואנס, על תפקיד זה קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, מועמדות שמינית שלה לפרס האקדמיה, ללא זכייה.
קלוז היא השחקנית עם מרב המועמדויות לפרס ללא זכייה.
כמו כן, על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע, מועמדות 16 במספר.
באותה שנה גם שיחקה בסרט הדרמה של בנג'מין קלירי "שירת הברבור" ששודר באפל TV פלוס.
בשנת 2022 החלה לשחק בעונה השנייה בסדרה "טהרן" בתור סוכנת המוסד - מרג'אן - הפעילה באיראן.
בשנת 2023, שיחקה לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור "מלך יהלום".
בפברואר 2006 נישאה קלוז לדייוויד אי.
שואו, שהיה בן זוגה במשך שנים רבות, והשניים גרים במיין.
אלו הם נישואיה השלישיים של קלוז, שהייתה נשואה בעבר גם לקאבוט וייד (1969–1971) ולג'יימס מרלאס (1984–1987).
יש לה בת אחת, אנני מוד סטארק (נולדה ב-26 באפריל 1988), מהתקופה בה הייתה במערכת יחסים עם המפיק ג'ון סטארק.
במספר ראיונות עיתונאיים סיפרה קלוז, שרבים נוטים להתבלבל בינה ובין חברתה הטובה מריל סטריפ.
קלוז מתייחסת לכך בהומור, ובאחד הראיונות אף אמרה: "לעיתים קרובות חושבים בטעות שאני מריל סטריפ, אף על פי שזה אף פעם לא קרה בטקס האוסקר".
קלוז ידועה באהדתה לקבוצת הבייסבול ניו יורק מטס.
היא תרמה כספים למערכות בחירות של פוליטיקאים רבים מהמפלגה הדמוקרטית, ביניהם הילרי רודהם קלינטון, הווארד דין, ג'ון אדוארדס וברק אובמה.
Too Far to Go (1979) - סרט טלוויזיה של NBC
שרה, פשוטה וגבוהה (1991, סרט טלוויזיה של הולמרק)
לשרת בדממה: סיפורה של מרגרט קאמרמייר (1995, סרט טלוויזיה)
משפחת סימפסון (1995-2008, דיבוב דמותה של מונה סימפסון)
שעת הדמדומים (1997, סרט טלוויזיה)
שרה, פשוטה וגבוהה: סוף החורף (1999, סרט טלוויזיה של הולמרק)
הבלדה על לוסי וויפל (2001, סרט טלוויזיה) - אורוולה וויפל
ויל וגרייס (2002, הופעת אורח)
אריה בחורף (2003, סרט טלוויזיה)
הבית הלבן (2004, הופעת אורח)
המגן (2005, תפקיד קבוע בעונה הרביעית)
טהרן (2022) - בתפקיד- מרג'אן מונתזאמי.
הכל הוגן (2025–הווה) - בתפקיד: דינה סטנדיש.
1982 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("העולם על פי גארפ")
1983 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("החברים של אלכס")
1984 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("הטוב מכולם")
1987 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר ("חיזור גורלי")
1988 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר ("יחסים מסוכנים")
2011 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר ("אלברט נובס")
2018 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר ("האישה")
2021 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("יומני האפלצ'ים")
1984 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה ("משהו בקשר לאמיליה")
1985 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע מוזיקלי או קומי ("מאקסי")
1987 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע דרמטי ("חיזור גורלי")
1991 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה ("שרה, פשוטה וגבוהה")
1995 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה ("לשרת בדממה: סיפורה של מרגרט קאמרמייר")
1995 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע מוזיקלי או קומי ("101 כלבים וגנבים")
2003 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה ("אריה בחורף")
2005 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה דרמטית ("המגן")
2007 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה דרמטית ("נזקים")
2009 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה דרמטית ("נזקים")
2011 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע דרמטי ("אלברט נובס")
2011 - מועמדת - השיר המקורי הטוב ביותר ("אלברט נובס")
2012 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה דרמטית ("נזקים")
2018 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע דרמטי ("האישה")
2021 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע ("יומני האפלצ'ים")
1984 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("משהו בקשר לאמיליה")
1991 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("שרה, פשוטה וגבוהה")
1993 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("העפרוני")
1995 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("לשרת בדממה: סיפורה של מרגרט קאמרמייר")
1997 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("שעת הדמדומים")
2002 - מועמדת - השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרה קומית ("ויל וגרייס")
2003 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("אריה בחורף")
2005 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ("המגן")
2008 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ("נזקים")
2009 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ("נזקים")
2010 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ("נזקים")
2012 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ("נזקים")
1997 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה ("שעת הדמדומים")
2007 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה ("נזקים")
2009 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה ("נזקים")
2010 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה ("נזקים")
2011 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע ("אלברט נובס")
2011 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה ("נזקים")
2018 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע ("האישה")
1980 - מועמדת - השחקנית הטובה ביותר במחזמר ("בארנום")
1984 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במחזה ("הדבר האמיתי")
1992 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במחזה ("העלמה והמוות")
1995 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במחזמר ("שדרות סאנסט")
1982 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במחזה ("חייו המיוחדים של אלברט נובס")
1985 - מועמדת - אלבום הספוקן וורד הטוב ביותר
1988 - מועמדת - אלבום הילדים הטוב ביותר
1989 - מועמדת - אלבום הילדים הטוב ביותר
גְּלֶן לִי בֶּק הוא מגיש של תוכנית טלוויזיה ותוכנית רדיו, סופר, פרשן פוליטי ויזם אמריקאי.
בק מזוהה עם הימין השמרני ומגיש את תוכנית הרדיו "The Glenn Beck Program", אשר משודרת בסינדיקציה ברחבי ארצות הברית ברשתות הרדיו הגדולות וזוכה למיליוני מאזינים.
בנוסף, בק הגיש עד יוני 2011 גם תוכנית אקטואליה אישית בערוץ פוקס ניוז.
כסופר, בק זכה להצלחה רבה כאשר חמשת ספריו כיכבו בעבר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
שכרו השנתי מוערך ב-23 מיליון דולר.
בק הוא גם המייסד והמנכ"ל של חברת "Mercury Radio Arts", חברת ההפקה שדרכה הוא מפיק תכנים עבור הרדיו, הטלוויזיה, המדיה המודפסת, והאינטרנט.
בק הפך עם השנים לדמות ציבורית ידועה, כאשר השקפותיו הפוליטיות זיכו אותו בהכרה ופופולריות רבה בתקשורת האמריקאית לצד ביקורת כלפיו.
אירועים פומביים שאותם הוא מארגן סוחפים קהל רב.
תומכיו מאמינים שבק מגן על הערכים האמריקאיים המסורתיים של ליברליזם, ואילו מבקריו טוענים כי הוא מקדם תאוריות קונספירציה וכי הוא נוהג להשתמש ברטוריקה מתסיסה באופן קבוע וכי תוכניותיו מכוונות להשיג אחוזי צפייה גבוהים גם במחיר איכותן.
בשנת 2011 הקים בק רשת טלוויזיה שמרנית הנקראת "TheBlaze".
בק נולד באוורט, וושינגטון לוויליאם ומרי בק.
הוא גדל בבית נוצרי קתולי ולמד בילדותו בבית הספר הקתולי הפרטי בעיירה מאונט ורנון שבוושינגטון.
בגיל 13 זכה בק בתחרות אשר אפשרה לו באופן חד-פעמי להיות די.ג'יי בתחנת הרדיו המקומית KBRC.
בשנת 1977, הגיש אביו תביעת גירושין מאמו של בק עקב התמכרותה לאלכוהול.
גלן ואחותו הגדולה עברו בעקבות כך יחד עם אמם לעיר סאמנר שבוושינגטון.
האדם אשר לקח אותה לשייט בסירה טבע גם הוא.
בראיונות טלוויזיה ושידורי רדיו ציין בק כי אמו התאבדה.
לאחר מות האם, עברו הוא ואחותו הגדולה לגור בבית אביהם בעיר בלינגהאם שבוושינגטון.
ביוני 1982 סיים בק את לימודיו בתיכון סיהום.
בעקבות מותה של אמו ובעקבות התאבדותו של אחיו החורג לאחר מכן, ציין כי החל לשתות אלכוהול על מנת להתמודד עם המשבר בחייו.
בגיל 18, לאחר סיום לימודיו בתיכון, עבר לעיר פרובו שבמדינת יוטה שם עבד בתחנת הרדיו KAYK.
בק הרגיש כי לא השתלב שם, עזב את יוטה לאחר שישה חודשים, והחל לעבוד בתחנת הרדיו WPGC שבוושינגטון בפברואר 1983.
בעת שעבד בתחנת הרדיו WPGC, פגש את אשתו הראשונה, קלייר.
הזוג נישא ונולדו להם שתי בנות, מרי והאנה.
מרי נולדה בשנת 1988 עם שיתוק מוחין.
בני הזוג התגרשו בשנת 1994. בנוסף להיותו אלכוהוליסט מחלים, ובעל התמכרות לסמים קלים, אובחן בק גם כבעל הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
הוא ציין בעבר כי בזכות השתתפותו בפעילות הארגון אלכוהוליסטים אנונימיים הוא הצליח להיגמל מאלכוהוליזם ומעישון חשיש.
בשנת 1996, בעת שעבד בתחנת רדיו בניו הייבן, התקבל ללימודים באוניברסיטת ייל.
בק השתתף בקורס תאולוגיה אחד ולאחר מכן הפסיק את לימודיו במוסד.
בשנת 1999 נישא בק לאשתו השנייה, טניה.
באוקטובר של אותה השנה הצטרף הזוג ל"כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים" (אחת מתוך כנסיות המורמונים).
בהמשך נולדה לזוג ילדה וכמו כן הם אימצו ילד.
כיום הם מתגוררים בעיירה ניו כנען שבקונטיקט.
בק מזדהה כשמרן בעל נטייה לליברטריאניזם.
הערכים העיקריים בהם בק דוגל כוללים אחריות אישית של אזרחים על מעשיהם, צדקה ביוזמה פרטית (בניגוד למדינת רווחה), הזכות לחיים ולביטחון (מתנגד להפלות מלאכותיות), חופש דת ומניעת דעות קדומות לגבי מורמונים, הגבלת מעורבות הממשלה הפדרלית, חוב ציבורי נמוך וחשיבות המשפחה כיסוד החברה.
בק תומך בזכות החוקתית של כל אזרח בארצות הברית לשאת כלי נשק להגנה עצמית ומתנגד לחקיקה שתגביל זכות זו.
בק סבור כי אין מספיק ראיות המצביעות באופן חד משמעי כי פעילות האדם היא הגורם העיקרי להתחממות כדור הארץ, אף כי הוא מאמין שהתחממות כהתקררות הם דברים שבאים במחזוריות.
הוא גם טוען כי חוק ההתחממות הגלובלית והאנרגיה הנקייה (American Clean Energy and Security Act) הוא רק צורה לחלוקה מחדש של הון, ואף קידם עצומה לביטול פרוטוקול קיוטו.
גלן בק תומך נלהב במדינת ישראל.
הוא טוען שהעולם נוהג בצביעות כלפי ישראל, בין היתר, ממניעים אנטישמיים.
במהלך תוכניותיו ברדיו ובטלוויזיה הוא מרבה להפגין תמיכה בעם היהודי ובמדינת ישראל.
לאחר אירוע המשט לעזה ב-2010, כאשר ישראל ספגה ביקורת על פעולתה, הקדיש בק שתי תוכניות רצופות כדי להוכיח את הקשר שבין מארגני המשט לטרור האסלאמי הערבי, וטען כי יש קשר היסטורי בין סוציאליזם, פשיזם, אנטישמיות, נאציזם והטרור האסלאמי, וכי המשט לעזה הוא המשך לכל אלה.
בק גם טען שהיתקלות של כל צבא אחר בספינה כזו עם "פעילי שלום" שכאלה, היה מסתיים בהטבעת הספינה.
בתוכניתו ב-17 במאי 2011 הודיע על "עצרת החזרת האומץ" שתתקיים באוגוסט באותה השנה בירושלים ומטרתה הבעת תמיכה והזדהות עם מדינת ישראל והעם היהודי אך בעיקר הבעת התנגדות לתוכנית חלוקת ירושלים.
ב-11 ביולי 2011 ביקר בכנסת והשתתף בישיבת ועדת העלייה והתפוצות בנושא המאבק בדה-לגיטימציה לישראל בעולם באמצעות גיוס ידוענים לטובתה.
בק מתח ביקורת על אמצעי התקשורת הבין-לאומיים שאינם מספרים את הסיפור האמיתי על ישראל אלא פועלים בצביעות, כגון אי סיקור רצח בני משפחת פוגל באיתמר שסותר את הנרטיב שהם מציגים.
לדבריו, הוא היה "אמריקאי רגיל, עד הפיגוע במגדלי התאומים.
האמנתי למה שהתקשורת האמריקאית אמרה על ישראל – אבל אז הלכתי לעשות שיעורי בית".
בק אמר כי הסכסוך הישראלי-ערבי הוא מלחמה על קיומה של ישראל ועל אורח החיים המערבי.
בכנס של ארגון ציוני אמריקה שנערך בנובמבר 2011 הוענק לבק אות "מגן ישראל" של מרים ושלדון אדלסון.
תוכנית הרדיו של בק משודרת בימי חול ולמעלה מ-8 מיליון מאזינים לה.
החצי הראשון של התוכנית הוא מונולוג של בק בנושאים פוליטיים ובנושא המוסריות של מדיניות ציבורית, בדגש על אירועים אקטואליים.
לאחר מכן הוא משוחח עם מאזינים.
ב-8 במאי 2006 החל בק להגיש תוכנית פרשנות לאירועים חדשותיים בשם "Glenn Beck" בערוץ CNN.
התוכנית שודרה במהלך ימי השבוע בשעה 19:00 ובשידור חוזר בשעה 21:00 ובחצות.
ב-21 ביולי 2008, בק אף מילא את מקומו של לארי קינג בתוכנית האירוח הפופולרית שלו "לארי קינג לייב" בערוץ CNN.
ב-16 באוקטובר 2008, יצאה הודעה רשמית על כך שבק עוזב את צוות החדשות של ערוץ CNN וכי הוא יצטרף לצוות החדשות של ערוץ פוקס ניוז.
בפוקס ניוז, החל בק לשדר תוכנית משלו בשם "The Glenn Beck show" אשר שודרה החל מ-19 בינואר 2009 בימי חול בשעה 17:00 ובסופי השבוע.
כמו כן, בק קיבל גם פינה קבועה בתוכניתו של ביל אוריילי "The O'Reilly Factor" אשר משודרת בימי שישי בערוץ פוקס ניוז.
בק זכה לרייטינג גבוה בזכות אמירותיו הנוקבות (שבר את שיאי הרייטינג לשעה שבה התוכנית משודרת).לאורך הדרך תוכניתו הביאה לו אהדה רבה ואף הערצה מצידה הימני של המפה הפוליטית בארצות הברית ושמו הועלה כאחד המועמדים לרוץ לנשיאות (גלן טען שהוא אינו מעוניין בפוליטיקה).
מנגד תוכניותיו הפכו אותו לשנוי במחלוקת וליעד לביקורת גדולה מצד גורמים שונים אשר טענו בין היתר כי הוא מקדם תאוריות קונספירציה וכי הוא נוהג להשתמש ברטוריקה מתסיסה באופן קבוע בתוכניותיו במטרה להשיג אחוזי רייטינג גבוהים.
ב-6 באפריל 2011 פרסמו פוקס ניוז וחברת ההפקה של בק הצהרה משותפת שתוכניתו הנוכחית "המופע של גלן בק" תרד מלוח השידורים של רשת פוקס ניוז בהמשך השנה אך שיתוף הפעולה ביניהם ימשיך בדמות תכנים טלוויזיוניים ואינטרנטים חדשים שבק יפיק בעבור רשת הטלוויזיה.
השידור האחרון של תוכנית הטלוויזיה התקיים ב-30 ביוני 2011.
משנת 2003 ועד היום בק הספיק להוציא לאור עשרה ספרים שהפכו לרבי מכר בעקבות הפרסום הרב לו זכה.
The Real America: Messages from the Heart and Heartland – פורסם על ידי הוצאת "Pocket Books" בשנת 2003. הרעיון לספר הגיע לבק בעת שנסע באוטובוס בין עצרות שערך כדי להביע הזדהות עם צבא ארצות הברית ערב הפלישה לעיראק.
An Inconvenient Book: Real Solutions to the World's Biggest Problems – פורסם על ידי הוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2007. ספר זה היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-9 בדצמבר 2007 ונשאר בראש הרשימה במשך 17 שבועות.
The Christmas Sweater - יצא לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר בשנת 2008. ספר זה הוא אוטוביוגרפי למחצה ועוסק באירועים משמעותיים מילדותו של בק דרך דמותו של נער בדיוני.
הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-30 בנובמבר 2008 ועד 25 דצמבר 2008.
Glenn Beck's Common Sense: The Case Against an Out-Of-Control Government, Inspired by Thomas Paine – יצא לאור בהוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2009. הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-26 ביוני 2009 ועד 18 באוקטובר 2009.
הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס החל מ-30 בספטמבר 2009 ונשאר בראש הרשימה במשך שלושה שבועות.
The Christmas Sweater: A Picture Book – פורסמה על ידי הוצאת "Threshold Editions" בשנת 2008. הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ב-15 בנובמבר 2009.
זהו מותחן פוליטי אשר שואב השראה בעיקר מהשקפותיו של בק לגבי האקלים הפוליטי בממשל הפדרלי הנוכחי של ארצות הברית.
הספר היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ב-25 ביוני 2010.
כמו כן, פרסם בק גם שלושה ספרים בפורמט אודיו בלבד:
Idiots Unplugged – פורסם על ידי הוצאת "סיימון אנד שוסטר" בשנת 2010.
GlennBeck.com, אתר הדגל של חברת ההפקות של בק, מכיל גם תוכן פרימיום אשר זמין למנויים בלבד.
באוגוסט 2010 השיק בק אתר עצמאי נוסף בשם "The Blaze".
החל משנת 2005, בק נוהג לערוך מופע יחיד בערים שונות בארצות הברית פעמיים בשנה.
במהלך ינואר ופברואר 2010, בק וביל אוריילי הופיעו בערים שונות בארצות הברית במופע משותף בשם "The Bold and Fresh Tour 2010".
במהלך המופע, בק ואוריילי נאמו כל אחד בנפרד במשך 30–40 דקות והציעו פרשנות משלהם למגוון סוגיות שונים.
לאחר מכן, לקראת סיום המופע הופיעו בק ואוריילי יחד על הבמה במשך כ-30 דקות, ענו על שאלות מהקהל ודנו בהשקפותיהם לגבי סוגיות שונות.
המחאות של פרויקט 9–12 ותנועת מסיבת התה
בק הוא היוזם של המניפסט הפוליטי וקבוצת הפעילים הפוליטיים המכונה "פרויקט 9–12".
המניפסט הוצג לראשונה בתוכניתו של בק ב-13 במרץ 2009. לדברי בק, מטרת הפרויקט היא לקרב את כל האמריקאים לתחושת האחדות אשר בה אמריקה הייתה שרויה ב-12 בספטמבר 2001, יום לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
המניפסט נקרא על שם 9 העקרונות ו-12 הערכים אשר לדעתו של בק ייצגו את הלך רוחו של העם האמריקאי יום לאחר פיגועי 11 בספטמבר (וכמובן מציין את התאריך המדובר, 12/09).
פרויקט 9–12 הוא למעשה חלק מתנועת מסיבת התה.
אנשי התנועה וקבוצת פעילי "פרויקט 9–12" אינם מזדהים עם אף אחת מהמפלגות הפוליטיות הגדולות, על אף שהן נחשבות לתנועות אמריקאיות שמרניות ואפילו אנטי ממשלתיות.
בק תמך בהפגנות "מסיבת התה" בתוכניותיו ואף דרבן אנשים לצאת ולהשתתף בהן.
באפריל 2009 שודרה תוכניתו של בק מעצרת מחאה של מפגיני "מסיבת התה" בסן אנטוניו.
פרויקט 9–12 ספג ביקורת רבה כאשר מתנגדיו טענו כי הוא משמש לצורך הסתה ודוגל תיאוקרטיה, תוך ניצול פיגועי 11 בספטמבר למטרות רווח פוליטי.
ב-28 באוגוסט 2010 ערך בק עצרת בשם "עצרת הֲשָׁבַת הכבוד" (Restoring Honor rally) לצד אנדרטת לינקולן בוושינגטון די.
מלבד בק, נאמו בעצרת המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית, שרה פיילין ואחייניתו של מרטין לותר קינג, אלבדה קינג.
העצרת ספגה ביקורת רבה מצד מנהיגי זכויות אזרח אמריקאים, ואנשי תקשורת שונים, בעיקר מכיוון שהתקיימה ביום השנה לנאום ה"יש לי חלום" של מרטין לותר קינג ובאותו המקום שבו מרטין לותר קינג נאם את הנאום ההיסטורי.
במהלך נאומו של בק בעצרת, הוא הדגיש כי על האמריקאים מכל הדתות לחדש את אמונתם באל, ולחזור לערכים והעקרונות המשותפים לעם האמריקאי.
בק קרא לאמריקאים להתאחד למרות חילוקי הדעות הפוליטיים והדתיים.
בסוף העצרת עלו לבמה 240 אנשי דת אמריקאיים שונים מדתות שונות.
במהלך אוגוסט 2011 ערך בק עצרת בשם "הֲשָׁבַת האומץ" (Restoring Courage) בירושלים שמטרתה הפגנת תמיכה בעם היהודי.
בעת שהודיע על כוונתו לערוך את העצרת ציין בק כי לפי דעתו פתרון שתי המדינות יחתוך את ירושלים, ואת העיר העתיקה, משאר העולם.
כמו כן, הוא ציין כי סידורי ביטחון והלוגיסטיקה בעיר העתיקה יהוו אתגר ממשי לעריכת העצרת והדגיש כי הוא סבור ש"שערי הגיהנום יפתחו נגדנו".
חברת ההפקה של בק "Mercury Radio Arts" הפיקה שלושה אירועים שונים במסגרת עצרת "השבת האומץ", בהם עצרת שנערכה ב-24 באוגוסט בכותל הדרומי של הר הבית.
בנוסף לכך, בק שידר את התוכנית שלו מאושוויץ במסגרת עצרת "השבת האומץ".
במהלך שהייתו בישראל ביקר בק באתרים היסטוריים שונים ברחבי ישראל אשר קדושים הן ליהודים והן לנוצרים.
כמו כן הוא ביקר את תמר פוגל, אשר הוריה ושלושת אחיה נרצחו בפיגוע באיתמר.
ב-2006 עורר בק ביקורת מצד ארגונים מוסלמים כאשר פקפק בשידור בנאמנותו של קית' אליסון לארצות הברית.
במהלך 2009 בעקבות פרשת מעצרו של פרופסור שחור מאוניברסיטת הרווארד ובעקבות תגובתו של הנשיא אובמה אשר ציין כי "המשטרה נהגה בצורה מטומטמת" בק טען כי הנשיא ברק אובמה חושף עצמו שוב ושוב כבעל "שנאה עמוקה לאנשים לבנים ותרבות לבנה", ובנוסף ציין כי "אני לא אומר שהוא לא אוהב אנשים לבנים.
אני אומר שיש לו בעיה.
הבחור הזה, אני מאמין, הוא גזען." דבריו עוררו סערה רבה בתקשורת האמריקאית אשר הובילה לכך שחברות מסחריות רבות הודיעו כי יפסיקו לפרסם בתוכניתו של בק על מנת למנוע שיוך של המותגים שלהם עם תוכן שעלול להיחשב לפוגעני בקרב קהל הלקוחות הפוטנציאלי שלהם.
בק עורר ביקורת רבה בשימוש הרב שלו בהשוואות של יריבים לנאצים.
בדיילי שואו הוא הוצג כמי שיש לו "טורט-נאצי".
הוא טען כי רפורמת הבריאות שיזם אובמה תוביל לתוצאה דומה לתוכנית T4 הנאצית לחיסול נכים וחולי נפש.
אחרי הטבח בנורווגיה בקיץ 2011, בו נרצחו עשרות משתתפים במחנה קיץ של מפלגת העבודה הנורווגית, אמר בתוכנית הרדיו שלו: "היה ירי במחנה פוליטי, שנשמע קצת כמו מחנה הנוער ההיטלראי.
מי מקיים מחנה לילדים שכולו עוסק בפוליטיקה?"
ביקורת בקהילה היהודית בארצות הברית
ב-2010 האשים בק את המיליארדר היהודי ג'ורג' סורוס בסיוע למשלוח יהודים הונגרים למחנות השמדה בתקופת השואה.
בתגובה פרסמה הליגה נגד השמצה הודעה שבה היא מוקיעה את הקשר שיצר בק בין סורוס, שהיה ילד קטן בתקופת השואה, לבין פעולותיהם של אחרים ששלחו יהודים למחנות השמדה.
במהלך ינואר 2011 כ-400 רבנים רפורמים אמריקנים חתמו על מכתב שפורסם בתשלום בוול סטריט ג'ורנל ובו מחו על כך שלפי דעתם בק נוהג להתייחס לעיתים רבות לשואה ולנאצים באופן שאיננו הולם ואף מוזיל את זכר השואה.
פרסום המכתב מומן על ידי הארגון "Jewish Funds for Justice" אשר קרא בעבר לפיטוריו של בק מערוץ פוקס ניוז.
באתר האינטרנט של הארגון נטען כי נדמה שבק "שואב את החומר שלו הישר מן המסמך האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון".
במכתב נאמר כי בק ופוקס ניוז " ...ממעיטים בזכר ובמשמעות של השואה, כאשר הם משתמשים במונח על מנת לערער על כל אדם או ארגון שעימו הם אינם מסכימים." בתגובה, מנהל פוקס ניוז, ציין בפני סוכנות רויטרס כי המכתב נבע מ"ארגון פוליטי שמאלני אשר נתמך על ידי ג'ורג' סורוס".
ב-22 בפברואר 2011, במהלך דיון בתוכנית הרדיו של בק אשר התמקדה בפולמוס סביב הערותיו הקודמות של בק על סורוס, ציין בק כי "רבנים רפורמים הם בדרך כלל פוליטיים מטבעם.
במידה רבה, באותו האופן שהאסלאם הרדיקלי מתמקד פחות בדת ויותר בפוליטיקה".
בק ספג לביקורת רבה על דבריו מצד אישים רבים בתקשורת בהם שמרנים אמריקנים אחרים ורבנים יהודים.
הליגה נגד השמצה ציינה בתגובה כי דבריו של בק הם "דברי בורות של קנאים".
ב-24 בפברואר התנצל בק על דבריו והסכים כי אלו היו "דברי בורות".
גלן מקלאוד קופר ג'ונסון הוא כדורגלן עבר אנגלי אשר שיחק בעמדת המגן הימני.
סגנון משחקו של ג'ונסון התאפיין בתמיכה רבה בהתקפות קבוצתו ולעיתים הוא תפקד גם כקשר.
ג'ונסון נולד בגריניץ' שבלונדון והחל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וסטהאם יונייטד, אליה הצטרף בשנת 2000, בגיל 15. באוגוסט 2001 הוא חתם על חוזה מקצועני לשלוש שנים במועדון בגיל 16 בלבד, וקיבל את החולצה מספר 23 בקבוצה הבוגרת.
במהלך עונת שיחק ג'ונסון בקביעות במדי קבוצת המילואים של וסטהאם, אך לא ערך אף הופעה בקבוצה הבוגרת.
לאחר שלא שותף בקבוצה גם בתחילת העונה הבאה, הוא הושאל ליריבתה העירונית של וסטהאם, מילוול, אשר שיחקה בליגה השנייה בחשיבותה.
במדי מילוול ערך ג'ונסון את הופעת הבכורה שלו בקריירת הבוגרים, ולאחר שבעה חודשים בקבוצה עבר בחזרה לווסטהאם שהייתה זקוקה לו בסגלה.
הוא שיחק לראשונה במסגרת הפרמייר ליג בינואר 2003, כאשר נכנס כמחליף לאדוארדו סיסה במשחק בו הפסידה קבוצתו לצ'רלטון אתלטיק.
עד לסיום עונת שיחק ג'ונסון 15 פעמים בליגה במדי וסטהאם, והלך ונעשה לשחקן חשוב יותר בקבוצה ככל שהלכה והתקדמה העונה.
אף על פי כן, הקבוצה ירדה בסיום העונה לליגת המשנה.
על אף שחתם על חוזה מחודש בווסטהאם במהלך אותה שנה, הצטרף ג'ונסון ביולי 2003 לצ'לסי, ששילמה תמורתו 6 מיליון לירות שטרלינג.
הוא היה שחקן הרכש הראשון של הבעלים החדש רומן אברמוביץ', אשר שאף להפוך את הקבוצה לאחת מהחזקות באנגליה.
את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי הוא ערך במשחק החוץ מול מ.ש.ק.
ז'ילינה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, ואת שער הבכורה שלו הבקיע במשחק הגומלין של אותו מפגש.
במשך עונות ו- ערך ג'ונסון 63 הופעות במשותף בכל המסגרות.
בעונה השנייה מביניהן הוא היה שותף לזכייתה של צ'לסי באליפות הפרמייר ליג הראשונה בתולדותיה לאחר ששיחק ב-17 משחקים, וכן בגביע הפוטבול ליג בו נכנס כמחליף במשחק הגמר וסייע לקבוצתו לנצח את ליברפול לאחר הארכה.
הוא סייע לקבוצה להעפיל גם לחצי גמר ליגת האלופות.
במשחק מול ניוקאסל יונייטד במסגרת הגביע האנגלי באותה עונה החליף ג'ונסון את קרלו קודיצ'יני שנפצע בעמדת השוער, מאחר שהקבוצה השתמשה בכל שלושת חילופיה ולא הייתה יכולה להעלות את פטר צ'ך מהספסל.
במהלך עונת שותף ג'ונסון על ידי המאמן ז'וזה מוריניו בארבעה משחקי ליגה בלבד.
על אף שהיה המגן הימני הטבעי היחיד בסגל הקבוצה לצד פאולו פריירה, מוריניו פתח בקביעות עם פריירה בעמדה זו, וגם התחרות שנתן ז'רמי המגוון על דקות המשחק בעמדה זו לא הטיבה עם ג'ונסון.
מאחר שלא הגיע למספר המשחקים הנדרש, הוא לא לקח חלק בטקס המדליות של צ'לסי בזכייתה השנייה הרצופה באליפות.
כתוצאה מהפיחות במעמדו בצ'לסי הושאל ג'ונסון לפורטסמות' ביוני 2006. הוא חזר לצ'לסי כעבור עונה אחת והשתתף עמה במשחק מגן הקהילה, אך ב-31 באוגוסט 2007 חתם על חוזה לארבע שנים בפורטסמות', ששילמה תמורתו 4 מיליון ליש"ט.
כבר מפתיחת דרכו בפורטסמות' הפך ג'ונסון לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה.
בסיום עונתו הראשונה הוא זכה עם הקבוצה בגביע האנגלי, לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר נגד קארדיף סיטי.
בעונת הצטיין ג'ונסון במיוחד במדי פורטסמות' וסייע לה להימנע מירידה לליגת המשנה.
הוא נבחר לנבחרת העונה בליגה האנגלית מטעם איגוד שחקני הכדורגל ולשחקן השנה של פורטסמות', ושערו מול האל סיטי בנובמבר 2008, אשר הובקע ממרחק של 30 יארד מן שער היריבה, זיכה אותו בפרס "שער השנה" בפרמייר ליג.
באפריל 2009 הוא נכלל ברשימת חמישים השחקנים הגדולים בתולדות פורטסמות' מטעם המגזין הטיימס, והיה השחקן הצעיר ברשימה, בגיל 24 בלבד.
ביוני 2009 עבר ג'ונסון לליברפול בתום משא ומתן מתמשך, תמורת סכום של 18 מיליון ליש"ט.
בדצמבר אותה שנה הוא מתח רצועה בברכו במשחק מול אסטון וילה, מה שהוביל להערכת מאמנו, רפאל בניטס, כי הוא ייעדר לחודש לפחות, כשבפועל שב לשחק רק בחודש מרץ.
ג'ונסון היה שותף לכישלונה של ליברפול באותה עונה, שהודחה כבר בשלב הבתים של ליגת האלופות וסיימה במקום השביעי בלבד בפרמייר ליג.
ב-12 ביולי 2015 חתם לשנתיים בסטוק סיטי.
בצעירותו ערך ג'ונסון 14 הופעות בנבחרת אנגליה עד גיל 21, בה שיחק בשנים 2003–2006. בנובמבר 2003 הוא הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת של אנגליה, במשחקה מול נבחרת דנמרק, כאשר נכנס כמחליף 16 דקות מהפתיחה במקומו של גארי נוויל הפצוע.
לאחר שהפגין יכולת חלשה במשחק ידידות מול דנמרק באוגוסט 2005, איבד ג'ונסון ללוק יאנג את מקומו כמחליף של גארי נוויל בנבחרת.
הוא לא נכלל בסגל אנגליה למונדיאל 2006, ומאז אותו משחק לא זומן כלל לנבחרת בשארית תקופתו של המאמן סוון יוראן אריקסון או תחת סטיב מקלארן.
הוא הוחזר לסגל הנבחרת בינואר 2008, לאחר מינויו של פאביו קאפלו לתפקיד.
תחת קאפלו הפך ג'ונסון לשחקן קבע בנבחרת אנגליה וסייע לה להעפיל לטורניר מונדיאל 2010. במשחק מול נבחרת אנדורה הוא מסר ארבעה בישולים ונבחר לשחקן המצטיין בניצחון 0-6. הוא השתתף גם בניצחון 1-5 על נבחרת קרואטיה שהבטיח לאנגליה את ההעפלה לטורניר.
נבחרת העונה בליגה האנגלית: 2008/2009
שחקן השנה של פורטסמות': 2009
רונלד גלן דייוויס הוא כדורסלן עבר אמריקאי שגובהו 2.06 מטר.
שיחק בעמדות פאוור פורוורד וסנטר, בבוסטון סלטיקס עמה זכה באליפות, באורלנדו מג'יק ובלוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA.
כמו כן שיחק גם בקבוצת סיינט ג'ונס אדג' מליגת הכדורסל הקנדית.
דייוויס למד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, ב-2006 נבחר לשחקן השנה על ידי מאמני ה-SEC (חטיבת המכללות אלייה משתייכת לואיזיאנה).
באותה עונה הוביל את המכללה שלו להופעה ראשונה מאז 1986 בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה ל-UCLA (אוניברסיטת קליפורניה לוס אנג'לס) כשדייוויס הוביל את קבוצתו עם 17 נקודות.
ב-20 במרץ 2007 דייוויס נבחר בדראפט ה-NBA על ידי הסיאטל סופרסוניקס (כיום האוקלהומה סיטי ת'אנדר), והועבר מיד בטרייד ביחד עם ריי אלן לבוסטון סלטיקס תמורה לוולי זרביאק, דלונטה וסט והבחירה ה-5 באותו דראפט ג'ף גרין.
בעונתו הראשונה (2007-2008) שיחק דייוויס 70 משחקים (פתח בחמישייה פעם אחת) שותף ב-13.6 דקות בממוצע למשחק וקלע 4.5 נקודות.
בפלייאוף של אותה עונה שיחק 17 משחקים, קלע רק 2.3 נקודות ושותף ב-8 דקות בלבד, אך זכה עם בוסטון סלטיקס באליפות ה-NBA כשהסלטיקס ניצחו את הלוס אנג'לס לייקרס.
בעונתו השנייה, , שיחק דייוויס 76 משחקים (פתח בחמישייה 16 פעמים) קיבל 21.5 דקות בממוצע וקלע 7 נקודות למשחק.
בפלייאוף הגיע עם הסלטיקס לחצי גמר אזור המזרח בו הודחו על ידי האורלנדו מג'יק.
באותה סדרה נגד המג'יק דייוויס אף קלע סל ניצחון לסלטיקס במשחק החמישי.
ממוצעיו ב-14 משחקי הפלייאוף היו 15.8 נקודות ב-36.4 דקות בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית בסלטיקס, , דייוויס נפצע ובסלטיקס הוחתמו הרבה שחקנים שמשחקים בעמדה שלו כמו קווין גארנט, קנדריק פרקינס, ראשיד וולאס, שלדן ויליאמס וטוני גפני ובעקבות זאת שיחק רק 54 משחקים ופתח רק באחד.
גם ממוצעיו ירדו, כשב-17.3 דקות בממוצע הוא קלע 6.3 נקודות.
בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק ב-24 משחקים ופתח בחמישייה באחד, וממוצעיו עמדו על 7.3 נקודות ב-20.1 דקות.
דייוויס היה שותף בפלייאוף הזה לעליה שנייה בשלוש שנים של הסלטיקס לגמר ה-NBA, שבו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס.
ב-12 בדצמבר 2011 הועבר דייוויס במסגרת טרייד לקבוצת אורלנדו מג'יק.
ב-21 בפברואר 2014 שוחרר מהמג'יק בתמורה לתשלום שארית חוזהו.
ב-24 בפברואר 2014 חתם דייוויס בלוס אנג'לס קליפרס, בשורותיה שיחק עד ספטמבר 2015, אז הפך לשחקן חופשי, כאשר פציעת קרסול השביתה אותו לכתריסר שבועות.
בספטמבר 2018 סיכם דייוויס בזדאר הקרואטית, אך עזב את הקבוצה בטרם חתם בשל חילוקי דעות עם הנהלת המועדון.
ב-5 בדצמבר 2018 חתם דייוויס בקבוצת סיינט ג'ונס אדג' מליגת הכדורסל הקנדית.
דייוויס מכונה "ביג בייבי" בשל הניגוד בין ממדי גופו הגדולים ופניו הילדותיים.
גלן וארן בוארוק הוא אקדמאי אמריקאי שמתמחה בעולם הקדמון, והיסטוריה של יוון העתיקה, רומא העתיקה והמזרח התיכון.
בואורוק נולד בפרובידנס, רוד איילנד, ולמד בבית הספר ריבר בוויסטון, מסצ'וסטס.
הוא קיבל את התואר B.A בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת הרווארד ב-1957.
תואר B.A נוסף קיבל מאוניברסיטת אוקספורד ב-1959, ותואר M.A ב-1962 קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה מאוקספורד.
מאז קיבל מספר תוארי דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות:
בית הספר היישומי ללימודים גבוהים 1999 צרפת,
בנוסף לזה הוא עמית בבייליול קולג של אוניברסיטת אוקספורד 2004.
מרצה בהיסטוריה קדומה בביילול בשנים 1960–1962 ופרופסור להיסטוריה בהרווארד בשנים 1962–1980. מ-1980 עד 2006 היה פרופסור במכון למחקר מתקדם.
הוא כתב למעלה מ-12 ספרים ופרסם למעלה מ-300 מאמרים בנושא יוון, רומא, ההיסטוריה והתרבות של המזרח התיכון.
בזמן הקריירה שלו בהרווארד (בשנים 1962–1980) היה פרופסור להיסטוריה וקלאסיקה, יושב ראש המחלקה הקלאסית וחבר סגל אומנות ומדעים.
ב-1989 נבחר להיות חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית, שהיא קבוצת דיונים הוותיקה ביותר בארצות הברית.
הוענק לו פרס ג'יימס הנרי ברסטד מהאגודה ההיסטורית האמריקאית עקב ספרו תרבות יוון העתיקה.
אורגן כנס לכבודו באוניברסיטת פרינסטון ב-7 באפריל 2006 תחת השם "מזרח ומערב – כנס לכבוד גלן וארן בוארוק".
קסנופון, Constitution of the Athenians, תרגום ועריכה, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1968
Hellenism in Late Antiquity [הרצאות ג'רום] (הוצאות אוניברסיטת קיימברידג' ומישיגן, 1990)
Fiction as History, from Nero to Julian [ההרצאות הקלאסיות של סיית'ר ] (הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 1994).
גרסה מקוונת ב-eScholarship באתר אוניברסיטת קליפורניה.
Martyrdom and Rome [הרצאות ויילס] (הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1995)
Roman Arabia, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1983, 1994 (מהדורה בכריכה רכה)
Late Antiquity: A Guide to the Postclassical World, עריכה יחד עם פיטר בראון ואולג גרבר, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1999
לורנצו ואלה, On the Donation of Constantine, עריכה ותרגום, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 2007
The Crucible of Islam, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 2017
גלן מקווין היה אנימטור קנדי שעבד בחברת PDI ובסטודיו ההנפשה פיקסאר.
במהלך חייו עבד מקווין כאנימטור בסרטי ההנפשה באג לייף, צעצוע של סיפור, מכוניות, מוצאים את נמו ומפלצות בע"מ.
גלן מקווין נולד ב-24 בדצמבר 1960 בטורונטו, אונטריו, קנדה.
ב-1985 סיים מקווין את לימודיו במכללה הקנדית "מכללת שרידן", לאחר שסיים את לימודיו קיבל מהמכללה מלגה וטס למכון למעבדות גרפיקה, מחשבים וטכנולוגיה שבניו יורק, שם עבד כראש מחלקת ההנפשה הממוחשבת.
ב-1991 הצטרף מקווין לחברת "PDI" ושם עבד כאנימטור במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
ב-1994 עזב את "PDI" והצטרף לסטודיו ההנפשה "פיקסאר", במהלך עבודתו בפיקסאר פיקח על עבודת ההנפשה של סרטים רבים שהיוו את ההצלחה המוקדמת של פיקסאר כגון צעצוע של סיפור, צעצוע של סיפור 2, באג לייף ועוד.
בנוסף, מקווין שימש עד מותו כחבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע.
מקווין מת ממלנומה באוקטובר 2002 במהלך עבודת ההנפשה על הסרט מוצאים את נמו.
עמיתיו לפיקסאר בחרו להנציח את מקווין במספר דרכים.
הסרט מוצאים את נמו שעליו עבד בימיו האחרונים הוקדש לזכרו ובמהלך הקרדיטים הופיעה מחווה למקווין.
מקווין זכה לעבוד מעט על הסרט מכוניות לפני מותו וחבריו החליטו לקרוא לדמות הראשית על שמו, לייטינג מקווין.
מייסד פיקסאר, ג'ון לאסיטר, אמר על מקווין לאחר מותו כי הוא "הלב והנשמה של מחלקת ההנפשה" וגם כי "גלן לא נעלם מאיתנו, הוא עדיין אצל כל אחד מאיתנו בחיים".
גלן לותר מרטין היה אחד מחלוצי התעופה, טייס, מהנדס-אוטודידקט ובונה מטוסים ומאז 1912 ועד מותו בעל חברת גלן ל.
מרטין נולד במקסבורג (Macksburg), איווה.
בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו לסלינה, טקסס שם ניהל אביו חווה חקלאית.
כבר בגיל צעיר החל להתעניין בעפיפונים, הצטיין בבנייתם ואף ייצר עפיפונים תמורת שכר לחבריו הילדים.
מרטין למד מנהל עסקים בקולג' בקנזס לפני שעבר ב-1905 עם משפחתו לסנטה אנה (קליפורניה).
מיד כאשר נודע לו על טיסתם של האחים רייט ועל הצלחתו של גלן קרטיס להקים חברה לבניית מטוסים, החליט מרטין לבנות מטוס דומה בעצמו.
מרטין למד בעצמו את עקרונות הטיסה ובניית המטוסים וב-1909 בנה מטוס מבמבוק ומשי, שהתרסק בטיסתו הראשונה.
ב-1910 ביצע את טיסתו המוצלחת הראשונה וב-10 במאי 1912 שבר את שיא הטיסה הארוכה ביותר במטוס ימי, כאשר טס מניופורט ביץ' (ליד לוס אנג'לס) לאי סנטה קטלינה כאשר עבר את 109 הקילומטרים ב-37 דקות.
מרטין זכה בפרס מיוחד של 100$ אולם הוא מעולם לא התעניין בטיסה גרידא, אלא שאף להקמת חברה לייצור מטוסים.
על מנת לגייס כסף להקמת המפעל ביצע מרטין פעלולי-אוויר שונים בירידים, חילק עיתונים, הוביל דואר ועוד.
ב-1915 ענה למודעת דרושים להשתתפות טייס בעל מטוס בסרט הוליוודי ושיחק לצד מרי פיקפורד בסרט האילם A Girl of Yesterday.
ב-1912 הקים מרטין מפעל לייצור מטוסים בלוס אנג'לס וזכה בחוזה לאספקת מטוסי אימון לצבא ארצות הברית.
בספטמבר 1916 פנה אליו אורוויל רייט והציע לו למזג את חברותיהם.
החברה המאוחדת, חברת Wright-Martin, ייצרה מטוס דו-כנפי יחיד, מודל V, לפני שהתפרקה כשנה מאוחר יותר.
לאחר הפירוק עבר מרטין לקליבלנד, אוהיו וב-1928 העביר את מפעליו סמוך לבלטימור, מרילנד.
בעת מלחמת העולם הראשונה פיתחה החברה את המפציץ מרטין MB-1 כמפציץ קרקעי ומפציץ טורפדו, שהפך מבצעי רק לאחר תום המלחמה.
לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה התמקדה החברה בייצור מפציצים ומטוסים ימיים.
בשנות השישים חדלה החברה לייצר מטוסים והפכה למובילה בייצור משגרי לוויינים וחלליות וטילים מונחים.
ב-1995 התמזגה עם לוקהיד ליצירת החברה הגדולה בעולם לתעשיית אוויר וחלל ותעשייה ביטחונית, חברת לוקהיד מרטין.
אחת מיכולותיו, כאדם חסר הכשרה טכנית, הייתה בגיוס ורתימת מהנדסים מוכשרים לחברה והצבת חזון ואתגרים למימוש.
עם מותו ב-5 בדצמבר 1955 ספד לו הניו יורק טיימס במילים "אדם שהחל בבניית עפיפונים ב-25 סנט וסיים בעבודה על לוויין מלאכותי".
גלן פריי היה זמר, נגן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי, שנודע כאחד ממייסדי להקת האיגלס.
פריי כתב, הלחין ושר ברבים מלהיטי הלהקה.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר פירוק האיגלס, החל פריי בקריירת סולו ופרסם שורת להיטים ובכללם "The Heat Is On", שנכלל בפסקול הסרט השוטר מבוורלי הילס.
גלן פריי זכה ב-6 פרסי גראמי ו-5 פרסי המוזיקה האמריקאית.
בגיל חמש החל בלימודי נגינה, בתחילה למד פסנתר ובהמשך גיטרה.
במהלך לימודיו בתיכון החל לנגן בהרכבים שונים.
בסוף שנות ה-60 עבר ללוס אנג'לס.
ב-1970 ניגן עם דון הנלי, רנדי מייזנר וברני לידון כהרכב ליווי של לינדה רונסטאדט.
ב-1971 הקימו ארבעתם את להקת האיגלס, וחתמו על חוזה עם אסיולם רקורדס של דייוויד גפן.
עד לפירוקה בראשית שנות ה-80, הפיקה הלהקה שורה ארוכה של אלבומים ולהיטים מצליחים, ופריי כתב ושר ברבים מהם.
לאחר פירוק האיגלס החל פריי בקריירת סולו וזכה להצלחה יחסית.
שיתוף פעולה עם הרולד פאלטרמאייר הוביל לשני להיטים: "The heat is on" (1984) מתוך פסקול הסרט "השוטר מבוורלי הילס", והשיר "You Belong to the City" (1985) מתוך פסקול הסדרה מיאמי מחלק מוסר, אשר הגיעו למקום השני בבילבורד הוט 100. פריי כתב שירים לפסקולי הסרטים מכסחי השדים 2 ו-תלמה ולואיז.
ב-2012 פרסם את אלבומו האחרון "After Hours".
פריי הופיע כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה כגון: מיאמי מחלק מוסר (1985) סוכן סמוי (1987) ו"נאש ברידג'ס" וכן הופיע בסרטי קולנוע כגון: "Let's Get Harry" (1986) וג'רי מגווייר (1996).
בין 1983 ל-1988 ומ-1990. מנישואיו השניים נולדו לו שלושה ילדים, בת ושני בנים.
פריי סבל מדלקת מפרקים שיגרונית ומצבו הרפואי החמיר.
הוא לקה בקוליטיס כיבית ובדלקת ריאות, אושפז ונזקק לניתוח.
בינואר 2016 נפטר מסיבוכי מחלתו.
גלן אלן רובינסון הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הסמול פורוורד.
ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 20.7 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
בנו הבכור, גלן רובינסון השלישי, נבחר בדראפט 2014 ומשחק עבור קבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
רובינסון נולד בעיר גארי שבאינדיאנה, ולמד ב"תיכון תאודור רוזוולט" המקומי.
בשנת הלימודים האחרונה שלו, 1990/1991, הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לאליפות התיכונים של אינדיאנה, וזכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של המדינה ("Indiana Mr.
בסיום העונה השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ובשנת 2012 נבחר כאחד מ-35 השחקנים הגדולים בתולדות משחק הראווה היוקרתי.
בשנת 1992 החל רובינסון ללמוד באוניברסיטת פרדו שבאינדיאנה, אך בעקבות ציוניו הנמוכים לא הורשה לקחת חלק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
בעונה הבאה הצטרף לקבוצה, והוביל אותה להופעה בטורניר ה-NCAA עם 24.1 נקודות ו-9.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בתום העונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Big Ten, ולחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.
בעונת ה שלו הוביל את מחוז ה-Big Ten בממוצע ריבאונדים (11.2), ואת ליגת המכללות כולה בממוצע נקודות (30.3), וכן קבע את שיא המחוז לנקודות בעונה בודדת, עם 1,030 נקודות בסך הכול.
באותה עונה העפילה פרדו לשלב "8 הגדולות" (Elite Eight) של טורניר ה-NCAA, בפעם השלישית בלבד בתולדות האוניברסיטה.
בסיום העונה זכה רובינסון בפרס נייסמית' ופרס ג'ון וודן המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות, והפך בכך לשחקן הראשון מאוניברסיטת פרדו הזוכה בתואר מאז ג'ון וודן עצמו.
בתקופת המכללות שלו קיבל רובינסון את הכינוי "Big Dog" ("כלב גדול"), המרמז על סגנון המשחק האנרגטי והאגרסיבי שלו.
רובינסון נבחר על ידי מילווקי באקס בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA לשנת 1994. לפני תחילת העונה חתם רובינסון בבאקס על חוזה הרוקי העשיר בתולדות הליגה - 68 מיליון דולר ל-10 עונות.
בעונתו הראשונה במילווקי הוביל את כל מחזור הרוקיז עם 21.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בהצבעה לתואר רוקי השנה סיים רובינסון במקום השלישי, אחרי ג'ייסון קיד וגרנט היל שחלקו בפרס.
בשלוש עונותיו הראשונות הוביל את הקבוצה לצד הפאוור פורוורד וין בייקר, ובעונות הבאות היה חלק מקו אחורי דומיננטי לצד הקלע ריי אלן והרכז סם קאסל.
בעונת שיחק לראשונה בשלב הפלייאוף, תחת מאמן הקבוצה החדש ג'ורג' קארל, אך הבאקס הודחו כבר בסיבוב הראשון מול אינדיאנה פייסרס (3-0).
בעונות ו- נבחר רובינסון להשתתף במשחק האולסטאר, יחד עם ריי אלן, בפעמיים היחידות בקריירה.
בפלייאוף 2001 הובילו רובינסון, אלן וקאסל את מילווקי לשלב גמר המזרח, לראשונה מאז פלייאוף , לאחר שגברו על אורלנדו מג'יק (3-1) ושארלוט הורנטס (4-3) בשני הסיבובים הראשונים.
בגמר המזרח התמודדו הבאקס מול פילדלפיה 76' של אלן אייברסון, והפסידו לה בשבעה משחקים.
בשמונה עונותיו במילווקי רשם רובינסון ממוצעים של 21.1 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, ובשבע מהעונות קלע מעל 20 נקודות למשחק.
12,010 הנקודות שקלע במדי הבאקס הציבו אותו, נכון לאותו זמן, כקלע השני בתולדות המועדון, אחרי כרים עבדול-ג'באר (כיום במקום הרביעי).
לקראת עונת נשלח רובינסון בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לטוני קוקוץ' ובחירת דראפט עתידית.
הוא המשיך ביכולתו הטובה באטלנטה, כשקלע 20.8 נקודות למשחק, והרכיב לצד ג'ייסון טרי ושריף עבדור-רחים שלישיית סקוררים שקלעו יחד כ-58 נקודות בממוצע למשחק.
עם זאת, ההוקס סיימו את העונה במאזן שלילי 35–47 שהשאיר אותם מחוץ לפלייאוף.
בסיום אותה עונה הועבר לפילדלפיה 76' כחלק מטרייד בין ארבע קבוצות ששלח את קית' ואן הורן (מפילדלפיה) לניו יורק ניקס, את לטרל ספריוול (מהניקס) למינסוטה טימברוולבס ואת טרל ברנדון (ממינסוטה) לאטלנטה.
בעונת הוא הוגבל, בעקבות פציעות ברכיים, ל-42 משחקים בלבד, בהם קלע 16.6 נקודות למשחק, ופילדלפיה פספסה את שלב הפלייאוף לראשונה מזה 6 עונות.
הוא לא שותף לאורך מרבית העונה הבאה בשל פציעתו, ולקראת סוף העונה, ב-24 בפברואר 2005, נשלח בטרייד לניו אורלינס הורנטס עבור הפורוורדים ג'מאל משבורן ורודני רוג'רס.
כשבוע לאחר הטרייד שוחרר רובינסון מהקבוצה, וב-4 באפריל חתם על חוזה עד סיום העונה בסן אנטוניו ספרס.
בתשעת המשחקים האחרונים של העונה הסדירה שימש כמחליפו של הסמול פורוורד הפותח ברוס בואן, וקלע 10.0 נקודות למשחק.
בפלייאוף ה-NBA שותף ב-13 ממשחקי קבוצתו, ועזר לספרס לזכות באליפות ה-NBA לאחר שגברו בסדרת הגמר על דטרויט פיסטונס בתוצאה 3–4. בתום העונה הודיע על פרישה ממשחק, בשל הפציעות החוזרות בברכיו.
גלן מייקל וולטרס הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל ששירת כסגן מפקד חיל הנחתים של ארצות הברית.
מכהן מאז 2018 כנשיא המכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית ("סיטאדל").
וולטרס למד תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה במכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית ("סיטאדל").
את הלימודים עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל הנחתים.
ב-1979 סיים את לימודיו והחל לשרת כמפקד מחלקה בפלוגה מסייעת של דיוויזיית הנחתים השנייה.
עבר קורס טיס, הוכשר כטייס AH-1T קוברה ושירת בטייסת המסוקים 169. ב-1986 עבר לשרת בגדוד הסיור הראשון של חיל הנחתים כקצין מבצעים ותיאום אוויר.
ב-1987 עבר הסבה למסוקי AH-1W סופר קוברה והוצב בכוח משימה אווירי-קרקעי על גבי אוניית הסער האמפיבית "USS אוקינאווה" בים הערבי.
ייעוד הכוח היה הגנה על מכליות נפט מפני תקיפות אירניות על רקע מלחמת איראן–עיראק.
בשובו לארצות הברית שימש עוזר קצין מבצעים וקצין לוגיסטי בטייסת 169.
ב-1990 עבר הכשרה בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי.
שירת כטייס ניסוי, השתתף בבחינת מערכות לשילוב במסוקי הסופר קוברה ולאחר מכן כמדריך להטמעת אמצעי ראיית לילה.
ב-1995 מונה לקצין מבצעים בטייסת 369 שהוצבה באוקינאווה וב-1996 מונה לסגן מפקד הטייסת.
בשנים 1997–1999 שירת כמפקד טייסת האימונים 303 ולאחר מכן שירת כסגן מפקד להק 39. באפריל 1999 הוצב במטה חיל הנחתים כראש ענף תכנון במחלקת האוויר.
במרץ 2001 עבר לשרת במשרד תת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית ושהה בפנטגון בזמן פיגועי 11 בספטמבר.
באוגוסט 2003 מונה למפקדה הראשון של טייסת הבל-בואינג V-22 אוספריי, מטוס-מסוק שהיה בתקופת ניסויים לקראת הכנסתו לשירות מבצעי.
ב-2006 מונה לראש ענף דרישות במחלקת האוויר במטה חיל הנחתים ולאחר מכן שימש ראש ענף תוכניות, מדיניות ותקציב ועוזר ראש מחלקת האוויר.
באוגוסט 2008 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ועבר לשרת באגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטות המשולבים.
בנובמבר 2010 מונה למפקד כוח הפריסה הקדמי באפגניסטן של כנף הנחתים השנייה.
במאי 2012 מונה למפקד הכנף.
ביוני 2013 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף תוכניות ומשאבים במטה חיל הנחתים.
באוגוסט 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה לסגן מפקד חיל הנחתים, הוא שירת בתפקיד עד אוקטובר 2018.
לאחר פרישתו מהשירות הצבאי מונה לנשיא המכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית.
גלן טרוויס קמפבל (22 באפריל 1936 – 8 באוגוסט 2017) היה זמר, גיטריסט, פזמונאי, מנחה טלוויזיה ושחקן אמריקני.
גלן קמפבל גדל בארקנסו והחל את הקריירה המקצועית שלו כנגן אולפן בלוס אנג'לס.
לאחר שהפך לסוליסט, הוא הכניס 80 שירים שונים לבילבורד של מוזיקת הקאנטרי, לבילבורד הוט 100 ולמצעד השירים העכשוויים למבוגרים, כאשר 29 מהם הגיעו לעשיריה הראשונה ותשעה הגיעו למקום הראשון לפחות באחת הרשימות האלה.
הלהיטים הידועים ביותר של קמפבל הם:
בשנת 1967 זכה קמפבל בארבעה פרסי גראמי בקטגוריות פופ וקאנטרי.
שלושה מלהיטיו זכו אחר כך בפרסי היכל התהילה של גראמי (2000, 2004, 2008), ואילו קמפבל עצמו זכה ב-2012 בפרס גראמי על מפעל חיים.
גלן הנסרד הוא כותב שירים, זמר ושחקן אירי.
מאז 1990, הוא היה הסולן של להקת הרוק האירית "The Frames", אשר איתה הוציא שישה אלבומי אולפן שארבעה מהם הגיעו לעשירייה הראשונה במצעד האלבומים האירי.
בשנות ה-2000, הוא היה עם מרקטה אירגלובה בצמד הפולק רוק "The Swell Season" לפני שהוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Rhythm and Repose" ב-2012. האלבום השני שלו, "Didn't He Ramble", מ-2015 היה מועמד לפרס הגראמי לאלבום הפולק הטוב ביותר.
הוא שיחק וכתב מוזיקה לסרטים.
הוא הופיע בסרט זוכה פרס הבאפט"א "הקומיטמנטס" (1991) וכיכב בדרמת המוזיקה האירית "פעם אחת" (2007), עליה זכה בכמה פרסים כולל פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר על "Falling Slowly" יחד עם אירגלובה.
הסרט עובד אחר כך למחזמר זוכה פרסים.
הנסרד עזב את בית הספר בהיותו בן 13, והיה מנגן ברחובות דבלין.
בשנת 1990 הוא הקים את הלהקה "The Frames" אשר זכתה להצלחה באירלנד.
הנסרד התפרסם בעולם לאחר הופעה בסרט "הקומיטמנטס" של אלן פארקר מ-1991. הוא אמר שהוא מתחרט שהוא לקח את התפקיד מכיוון שהוא הרגיש שזה הסיח את דעתו מהקריירה המוזיקלית שלו.
ב-2003, הוא הציג את תוכנית הטלוויזיה "Other Voices: Songs from a Room" אשר הציגה אומנים מוזיקליים אירים.
ב-22 באפריל 2006 הוא הוציא את האלבום הראשון שלו ללא "The Frames" בשם "The Swell Season" בחברת אוברקואט רקורדינגס יחד עם מרקטה אירגלובה, מרג'ה טוקאנן וברטרנד גאלן.
הנסרד גם בילה חלק משנת 2006 בצילומי הסרט האירי "פעם אחת", שבו הוא מגלם נגן רחוב שמופיע ברחוב בדבלין ובו אירגלובה מגלמת מוכרת רחוב מהגרת.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2017 וזכה בפרס הקהל לקולנוע עולמי.
במהלך מסע הפרסום של הסרט, הוא ואירגלובה החלו לצאת.
הנסרד הקליט גרסת כיסוי ל-"You Ain't Goin' Nowhere" של בוב דילן לסרט "אני לא שם" ב-2007. ב-2009, הנסרד אמר שהוא ואירגלובה כבר לא במערכת יחסים.
באותה שנה, הנסרד השתתף באלבום הצדקה של אוקספם "The Cake Sale".
הוא הקליט כמה גרסות כיסוי לפרויקט "Even Better than the Real Thing" של תחנת הרדיו האירית Today FM, כולל גרסת כיסוי ל-"Cry Me a River" של ג'סטין טימברלייק ו-"Everytime" של בריטני ספירס.
גם ב-2009, הוא השתתף בפרק של משפחת סימפסון כנגן רחוב אירי.
ב-27 באוקטובר 2009 ההרכב " The Swell Season" של הנסרד ואירגלובה הוציא אלבום בשם "Strict Joy" בחברת אנטי-.
בקיץ של 2011 הוא הצטרף לאדי ודר בסיבוב ההופעות לקידום האלבום "Ukulele Songs".
הוא הופיע בפתיחה של תערוכת גיבורי הגיטרה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק במאי ובקייפ קוד בקייפ סינימה ב-17 ביוני.
ב-19 ביוני 2012 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, "Rhythm and Repose".
השיר של הנסרד "Take the Heartland" הופיע בפסקול של הסרט "משחקי הרעב" מ-2012. לשיר נוסף שהוא כתב, "Come Away to the Water" מארון 5 ורוזי קריין עשו גרסת כיסוי והיא מופיעה באלבום.
הוא הופיע בפרק של הסדרה "Parenthood" ושיחק את עצמו כשהוא מבצע את השיר "High Hope".
הוא וליסה האניגן הקליטו את השיר "On Love" לפסקול הסרט "הנביא".
הוא שר את השיר "Coyote" של ג'וני מיטשל בהופעת יום ההולדת "ג'וני 75: חגיגת יום הולדת" בלוס אנג'לס בדצמבר 2018.
בין האמנים והלהקות שהשפיעו על הנסרד נמצאים לאונרד כהן, ואן מוריסון ובוב דילן.
"The Frames" היו מופע חימום של דילן באוסטרליה ובניו זילנד באוגוסט 2007 והנסרד מבצע הרבה פעמים שירים של ואן מוריסון בהופעות שלו.
הנסרד מאמין בתנועה הבין-לאומית למען תודעת קרישנה והופיע בהופעה לכבוד יום ההולדת ה-80 של סוואמי פרבהופאדה בלונדון.
ב-2016, הנסרד היה חבר בולט ב-"Home Sweet Home Group", קואליציה של פעילים וחסרי בית.
הקבוצה פרצה לאפולו האוס בדבלין והתגוררה בו באופן לא חוקי.
בסופו לש דבר הם היו צריכים לפנות את המקום בגלל הסגת גבול.
הנסרד מארגן אירוע צדקה שנתי בערב חג המולד בדבלין של שירה ברחוב למען חסרי רחוב.
בין המשתתפים באירוע לאורך השנים נמנים סולן U2 בונו וגיטריסט U2 דה אדג' ודמיאן רייס.
+שםפרטיםRhythm and Reposeתאריך יציאה: 19 ביוני 2012
חברה: אנטי-Didn't He Rambleתאריך יציאה: 18 בספטמבר 2015
חברה: אנטי-Between Two Shoresתאריך יציאה: 19 בינואר 2018
חברה: אנטי-This Wild Willingתאריך יציאה: 12 באפריל 2019
+שנהשםתפקידהערות1991הקומיטמנטסאאוטספאן פוסטר2007פעם אחתבחור2011Ballymun Lullabyעצמוסרט תיעודי2011The Swell Seasonעצמוסרט תיעודי2013In the Deep Shadeעצמוסרט תיעודי2021סיראנושומר 1
+שנהשםתפקידהערות2009משפחת סימפסוןבחור איריעונה 20, פרק 14: "In the Name of the Grandfather"2010Parenthoodעצמועונה 4, פרק 10: "Trouble in Candyland"
גלן אלן רובינסון השלישי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והקלע.
בנו של שחקן העבר גלן רובינסון.
רובינסון נולד בעיר גארי שבאינדיאנה, ובשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (ה"וולברינס") סייע לה להעפיל לפיינל פור טורניר אליפות המכללות לראשונה מזה 20 שנה.
במשחק חצי הגמר קלע רובינסון 10 נקודות בניצחון קבוצתו מול אוניברסיטת סירקיוז, ובמשחק הגמר קלע 12 נקודות, אך מישיגן הפסידה מול אוניברסיטת לואיוויל בתוצאה 76–82. לאורך אותה עונה היה רובינסון הקלעי השלישי של קבוצתו, אחרי טריי ברק וטים הארדוויי הבן, עם ממוצע של 11.0 נקודות למשחק.
בעונת 2013/2014 שוב היה אחד השחקנים המובילים של מישיגן, הפעם לצד ניק סטאוסקאס וקאריס לוורט, כשקלע 13.1 נקודות למשחק והוביל את קבוצתו לשלב רבע גמר אליפות המכללות.
במשחק רבע הגמר הפסידו הוולברינס מול אוניברסיטת קנטקי, בתוצאה 72–75. באפריל 2014 הודיע על העמדתו לבחירה בדראפט ה-NBA, לאחר שנתיים בלבד במישיגן.
בדראפט ה-NBA 2014 נלקח רובינסון על ידי מינסוטה טימברוולבס, בבחירה ה-40. ב-25 משחקיו בקבוצה מיעט לשחק וקלע 1.2 נקודות בממוצע למשחק בלבד, בטרם שוחרר ב-5 במרץ 2015.
מיד לאחר שחרורו ממינסוטה חתם רובינסון על חוזה בפילדלפיה 76'.
עד לסיום העונה קלע 4.4 נקודות למשחק עבור פילדלפיה.
לקראת עונת חתם באינדיאנה פייסרס על חוזה ל-3 עונות, בסך כ-3.5 מיליון דולר.
בסוף-שבוע האולסטאר 2016 זכה רובינסון בתחרות ההטבעות, בה גבר על ארון גורדון, דיאנדרה ג'ורדן ודריק ג'ונס.
ב-25 בנובמבר 2016 קלע שיא קריירה של 20 נקודות במשחק מול ברוקלין נטס.
באוקטובר 2017 נפצע בקרסול רגלו השמאלית והושבת ממשחק למשך 4 חודשים.
בכל 3 עונותיו באינדיאנה העפיל עמה לשלב הפלייאוף, ובשלושת המקרים הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון.
לאורך התקופה רשם ממוצעים של 5.0 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק.
ביולי 2018 חתם על חוזה בדטרויט פיסטונס, ובעונתו היחידה במדיה קלע 4.2 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
בפברואר 2020 הועבר יחד עם אלק ברקס בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה ל-3 בחירות דראפט עתידיות.
לקראת עונת חתם רובינסון על חוזה בסקרמנטו קינגס.
גלן גילברטי הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WCW, שבו הופיע תחת שם הבמה דיסקו אינפרנו (או בקיצור דיסקו) בין השנים 1995 ל-2001.
במהלך שש שנותיו ב-WCW, גילברטי היה פעם אחת אלוף משקל בינוני, פעמיים אלוף הטלוויזיה ופעם אחת אלוף הזוגות ביחד עם אלכס רייט.
בשנים האחרונות, גילברטי עוסק בפודקאסטים בנושא היאבקות.
אליפות הזוגות של GCW (פעם אחת) - עם ג'וני סווינגר
אליפות הטלוויזיה של GCW (3 פעמים)
אליפות ג'וניור ארצות הברית במשקל כבד של GCW (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של MEWF (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NGWA (פעם אחת) - עם אשלי קלארק
אליפות במשקל כבד של PPCW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-85 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 1999
אליפות במשקל כבד של SWF (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Thrash Wrestling
אליפות במשקל בינוני של WCW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של WCW (פעם אחת) - עם אלכס רייט
אליפות הטלוויזיה של WCW (פעמיים)
גלן ואנהרק הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, כיהן כמפקד פיקוד צפון של ארצות הברית ומפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה.
הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת מיזורי והתגייס ב-1987 לחיל האוויר של ארצות הברית.