tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא עבד כמתכנת במספר חברות תוכנה, כולל אמריקה און ליין, Palm ו־Blizzard, שם הוא עבד על פיתוח משחק המחשב Warcraft II: Tides of Darkness
ויר החל לכתוב מדע בדיוני בשנות העשרים לחייו.
בתחילה פרסם את עבודתו באתר האישי שלו.
בין השנים 2001 ו-2008 הוא פרסם קומיקס ברשת בידורי שנקרא בשם "קייסי ואנדי" המתאר הרפתקאות של דמויות בסגנון "מדען מטורף" המבוססות עליו ועל חבריו (כגון הסופרת ג'ניפר ברוזק).
כמו כן כתב קומיקס בשם חציית צ'שייר המתאר שילוב בין הרפתקאות אליס בארץ הפלאות, פיטר פן והקוסם מארץ עוץ.
ההכרה עבור כתיבת הקומיקס עזרה לו לפתח את הקריירה שלו כסופר.
הוא ניסה לפרסם ספר ראשון בשם "גניבת הגאווה" (Theft of Pride), אולם הסיפור הקצר "הביצה" (The Egg) הוא שהביא לו לראשונה תשומת לב ציבורית רבה.
הסיפור זכה למספר עיבודים לווידאו ב-YouTube, מחזה בן מערכה אחת, והוא גם הבסיס לקונספט של Everybody, האלבום השלישי של הראפר האמריקאי לוג'יק.
לבד על מאדים (The Martian)
הספר מתאר את עלילותיו של מארק וואטני, אסטרונאוט אמריקאי, שננטש לבד על מאדים, ועל מסעו וניסיונותיו לשרוד תקופה ממושכת.
ויר החל לכתוב את הספר ב-2009. כיוון ששאף שהספר יהיה מדויק ככל שניתן מבחינה מדעית ויתבסס על טכנולוגיות קיימות, וויר למד אסטרודינמיקה ומכניקת מסלולים, התנאים על פני השטח של מאדים, היסטוריית הטיסות לחלל, ובוטניקה.
בתחילה הספר פורסם בצורה סדרתית באתר בחינם באתר האינטרנט שלו, ואז חלק מהקוראים ביקש לקבל את כל הספר זמין דרך אמזון קינדל.
ויר מכר את הספר תמורת 99 סנט (כיוון שלא היה יכול למכור בחינם), והרומן הגיע לרשימת רבי המכר.
ב-2013 פנה אל ויר סוכן והוא מכר את הזכויות של הספר להוצאת ספרים.
הגרסה המודפסת, שעברה קצת עריכה מהמקור הקודם, הגיעה לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס היישר למקום 12. הספר זכה לשבחים רבים ועובד לסרט "להציל את מארק וואטני" בכיכובו של מאט דיימון ובבימויו של רידלי סקוט.
ספרו השני של ויר באורך מלא, ארטמיס, מתנהל בעיירה על הירח, בסביבות שנות 2080-2090. הספר מספר אודות אישה צעירה בשם ג'אז, אשר עובדת כנושאת ציוד בעיירה היחידה על הירח, וגם לעיתים בהברחת סחורות מכדור הארץ.
היא מוצאת את עצמה במרכזה של מזימה להשתלט על העיר.
ב-26 בספטמבר 2017 הוכרז כי נרכשו הזכויות ליצור סרט מדע בדיוני המבוסס על הספר, בבימוים של פיל לורד וכריסטופר מילר.
ספרו השלישי של ויר באורך מלא, הספר מגלגל את סיפורו של ריילנד גרייס שמוצא את עצמו ללא מודעות שהוא השורד היחיד במשימה נואשת להציל את כדור הארץ.
הוא אפילו לא זוכר את שמו, שלא לדבר על אופי המשימה.
כל מה שהוא יודע זה שהוא ישן הרבה זמן וכאשר התעורר מצא את עצמו בחללית במערכת שמש שכנה.
כשזיכרונו מתחיל להתאושש, גרייס מבין שלפניו משימה בלתי אפשרית: עליו לפצח תעלומה מדעית כדי להתגבר על אירוע הכחדה המאיים על קיום המין האנושי.
השעון מתקתק, האדם הקרוב ביותר רחוק ממנו שנות אור, והוא נאלץ לעשות הכול לבדו.
בשנת 2009 הוא פרסם רומן גרפי "Cheshire Crossing" שיצר ביחד עם שרה אנדרסן.
בשנת 2016, ויר פרסם ספרות חובבים בשם Larco שנחשב חלק מיקום העולם המתואר בספר שחקן מספר אחת ונחשב פריקוול למה שמתואר בספר.
ב-2016, ויר פרסם אוסף סיפורים קצרים בשם "עקרונות אי-הוודאות" על אפליקציית TAPAS לסיפורים קצרים.
ויר זכה בפרס על שם ג'ון קמפבל עבור הכותב החדש הטוב ביותר לשנת 2016.
בשנת 2017, CBS בחרה בפיילוט שכתב ויר הנקרא "Mission Control" (חדר בקרה) העוקב אחר קבוצה של אסטרונאוטים צעירים ומדעני נאס"א.
ויר גר במאונטיין ויו, קליפורניה.
בעבר הודה כי הוא סובל מפחד טיסה, ולכן לעולם לא ביקר בסט של הסרט "להציל את מארק וואטני", כיוון שהוא צולם ברובו בבודפשט, לאחר טיפול נפשי ב-2015, הוא היה מסוגל לטוס ליוסטון כדי לבקר במרכז החלל ג'ונסון, ולהשתתף בפסטיבל קומיק-קון בסן דייגו.
ויר הצהיר כי הוא אגנוסטיקן.
הוא תיאר את עמדותיו הפוליטיות כשמרן מבחינה כלכלית וליברלי מבחינה חברתית.
באתר של ויר נמצאת רשימה מעודכנת של היצירות שכתב, כולל גרסאות חינם של חלק מהסיפורים הקצרים שלו.
לבד על מאדים (The Martian, גרסת אינטרנט 2011; רנדום האוס 2014) תרגום לעברית: דידי חנוך, הוצאת הכורסא (2014).
ארטמיס (Artemis, רנדום האוס 2017) תרגום לעברית: דידי חנוך, הוצאת הכורסא (2018)
פרויקט הייל מרי (Project Hail Mary, ספרי בלנטיין 2021) תרגום לעברית: דידי חנוך, הוצאת הכורסה (נובמבר 2021)
Lacero, פריקוול לשחקן מספר אחת (ארנסט קליין, סופר שחקן מספר אחת, ערך.) 2016
עקרונות אי הוודאות: אסופת סיפורת בזק לספר אלקטרוני על אפליקציית TAPAS, פורסמה ב-2016. הכוללת את הסיפורים הבאים:
היום של אנני (Annie's day)
יורי גגארין מציל את הגלקסיה
בוני מקנזי: סיפור חייה של בת-ים
ג'יימס מוריארטי, ייעוץ פלילי (ספרות חובבים בעולם שרלוק הולמס)
דברי ימי רומנה / Xoloans (ספרות חובבים בעולם "דוקטור הו") - סיפור בהמשכים בארבעה חלקים
באקלי הוא שחקן קולנוע, תסריטאי וסוכן בורסה אמריקאי.
תפקידו המוכר ביותר הוא כדייוויד וואלאס בסדרה המשרד, לצד סטיב קארל.
הוא נולד בפברואר 1965 בסיילם, מסצ'וסטס לברברה ג' ולאנדרו פ.
יש לו שני אחים ואחות אחת.
הוא למד בבית הספר פיין קרסט שבפלורידה ואחר כך למד לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת סטנפורד, שבעמק הסיליקון, קליפורניה.
לצד לימודי התואר הוא למד משחק קומי והצטרף לקבוצת הקומיקאים "The Groundlings", לצד מליסה מקארתי ודקס שפרד.
באקלי נשוי למאמנת השחקנים ננסי בנקס ולהם 2 ילדים.
הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
לאורך השנים הוא הופיע במגוון סרטים ותוכניות טלוויזיה וכן שימש כתסריטאי, מאז 1990. סרטו הראשון היה Body Wave מ-1992, בו שיחק בדמות שנקראה בשמו (באקלי).
בשנת 1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס" בתור טוני.
לאחר שנתיים שיחק בסרט "היום הגדול", בו שימש גם כתסריטאי.
ושיחק סדרה הקומית "ג'ק וג'יל", בסדרת הדרמה "הבית הלבן" וגם בסדרת המשטרה "זירת הפשע".
בשנת 2002 שיחק בסדרה "NYPD Blue" בדמותו של מייק.
בין 2006 ל-2013 שיחק בסדרה הקומית "המשרד" בתור דייוויד וואלאס, הבוס של מייקל (סטיב קארל) עד לרכישת "דאנדר מיפלין" על ידי "סייבר".
תפקיד זה הפך למזוהה ביותר עמו.
ב-2009 שיחק בסדרת המתח "CSI: מיאמי".
שנה לאחר מכן שיחק בסרט "החבר'ה האחרים" של הבמאי אדם מקיי.
ב-2011 שיחק בסרט אלווין והצ'יפמאנקס 3 בתור קפטן קורלי.
באותה שנה החל לשחק למשך שלוש עונות בסדרה משחק השקרים בתור הרופא טד מרסר.
בשנה שאחריה הופיע בסדרה ויפ בתפקיד אורח.
ב-2013 הופיע בסרט עצבניות אש.
באותה שנה שיחק במשפחה בהפרעה ובסדרת הקומדיה הליגה.
ב-014 הופיע בסרט הקומי "איך להיפטר מהבוס 2", בסרט "תשאלו כל דבר", וגם בפרק אחד בסדרה "עמק הסיליקון" בתור קארל פלמינג.
ב-2015 שיחק בסרט המדע הבדיוני של קולין טרוורו "עולם היורה" את סקוט מיטשל, בעלה של קרן מיטשל (ג'ודי גריר).
ושיחק בסרט העצמאי "לשרוף את בודהי" לצד וירג'יניה מדסן.
באותה שנה דיבב את ד"ר מילר בסדרה "אבא אמריקאי, ושיחק בסדרה "קז'ואל" בתור פול שמידט.
והחל לשחק בסדרה הקומית "אמא יוצאת דופן" ברשת בראבו, למשך 3 עונות, ושיחק בתפקיד חוזר של ריצ'רד אליה בסדרת האקשן "צוות עקרב" ברשת CBS.
ב-2016 שיחק בסדרה "פילדלפיה זורחת" בתור אנדי.
שנה לאחר מכן הופיע בסרט "ליידי בירד" של גרטה גרוויג והופיע כסוכן FBI בסדרה "תרגיע".
ב-2018 הופיע בסרט הקומדיה "אפטר פרטי" וגם בסדרה הקומית "ויל וגרייס" ובסדרת הדרמה "מוקד 911".
באותה השנה השתתף גם בסדרה "חסרי בושה", בתפקיד רנדי, בעלה של ד"ר אינגריד ג'ונס, פסיכותרפיסטית הסובלת מהפרעות נפש קשות (מגולמת על ידי קייטי סגל).
ב-2019 שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה "פצצה", בכיכובן של ניקול קידמן ושרליז ת'רון.
בנוסף, שיחק בסרט "מיליון רסיסים קטנים" שמבוסס על הספר באותו שם מאת ג'יימס פריי.
בשנת 2020 השתתף בתפקיד הראשי בסרט "Most Guys Are Losers", המבוסס על ספרו באותו שם מאת מארק ברזינס.
בשנת 2023 שיחק בסדרה "פובאר" של נטפליקס.
אנדרו פיטר האריס הוא פוליטיקאי ורופא אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מרילנד מאז 2011. האריס הוא חבר הקונגרס הרפובליקני היחיד ממרילנד.
האריס נולד בינואר 1957 בניו יורק, וגדל ברובע קווינס שבעיר.
אביו, זולטאן האריס, היה רופא מרדים, יליד העיר מישקולץ בהונגריה, אשר היגר לארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20. אמו, אירנה, נולדה בפולין.
שני הוריו עזבו את אירופה בעקבות מלחמת העולם השנייה.
האריס למד בתיכון רג'יס שבמנהטן.
ב-1977 סיים לימודים לתואר בוגר אוניברסיטה בביולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וב-1980 הוסמך כדוקטור לרפואה באותה אוניברסיטה.
ב-1995 השלים לימודי תואר שני במדיניות בריאות וניהול, ב"בית הספר בלומברג להיגיינה ובריאות ציבורית".
במהלך מלחמת המפרץ שירת האריס בדרגת לוטננט קומנדר (מקבילה לרס"ן) בחיל הרפואה של צי ארצות הברית ובשירות המילואים של הצי.
ב-2010 השתחרר בדרגת קומנדר (מקבילה לסא"ל).
הוא עבד כרופא מרדים, כפרופסור עוזר להרדמה ורפואה דחופה, וכמנהל ההרדמה במחלקת היולדות בבית החולים ג'ונס הופקינס.
ב-1998 נבחר לסנאט של מרילנד מטעם המחוז התשיעי - מחוז בולטימור.
הוא הביס בבחירות המקדימות הרפובליקניות את הסנאטור המכהן פ.
ורנון בוזר, ובבחירות הכלליות גבר על יריבו מן המפלגה הדמוקרטית אנתוני א.
האריס שירת בסנאט של מרילנד עד השבעתו לבית הנבחרים האמריקאי ב-2011. ב-2010 נבחר האריס לייצג את מחוז הקונגרס הראשון של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובראשית ינואר 2011 הושבע לתפקיד.
לקראת הבחירות המיוחדות לסנאט של ארצות הברית באלבמה, שהתקיימו ב-2017 בעקבות מינויו של ג'ף סשנס ל, תמך האריס ברוי מור.
הוא לא הסיר את תמיכתו כאשר פורסמו ידיעות על התעללות מינית מצדו של מור, ואמר שימשיך לתמוך במור אלא אם כן ההאשמות נגדו יוכחו כנכונות.
האריס נחשב לתומך של נשיא הונגריה ויקטור אורבן, בן בריתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, אשר התחייב להפוך את ארצו ל"דמוקרטיה לא-ליברלית".
האריס התנגד למאמצים של מחלקת המדינה של ארצות הברית לתמוך בתקשורת חופשית ועצמאית בהונגריה.
במאי 2014 ביקר האריס בגוש עציון יחד עם עמיתו לבית הנבחרים רון דה-סנטיס מפלורידה.
זה היה ביקורו השני בישראל.
בפברואר 2019 ביקר פעם נוספת בגוש עציון, הפעם עם חבר בית הנבחרים אנדי בר מקנטקי.
במהלך הביקור הצהיר האריס: "העולם זקוק לתזכורת שישראל היא מדינה יהודית.
זוהי עובדה מבוססת היסטורית והדבר חשוב לשלום העולמי.
חבל שהעולם צריך תזכורת לגבי זה.
האריס חבר בוועדת התחבורה והתשתית של בית הנבחרים.
אנדרו שאול לוין הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת מישיגן.
הוא בנו של סנדר לוין ודודו הוא הסנאטור לשעבר קארל לוין.
לוין נולד בעיר ברקלי שבמישיגן, בנם של ויקי שלאפר וסנדר לוין.
אביו נבחר לבית הנבחרים האמיקאי לראשונה ב-1982, ואנדי גדל עם שתי אחיותיו ג'ניפר ומדלן ועם אחיו מתיו.
הוא למד בויליאמס קולג', והשלים לימודי תואר שני בשפות ותרבות אסייתיות באוניברסיטת מישיגן.
בנוסף, ישלו תואר דוקטור במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
ב-2006 התמודד לוין אל הסנאט של מישיגן מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך בבחירות הכלליות הפסיד למועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ון פאפאג'ורג' בפער של כ-0.6%.
אחרי הבחירות הוא ניהל את תוכנית "Voice@Work", מיזם העוסקת בהרחבת חברויות באיגודי עובדים.
ב-2007 מונה בידי מושלת מישיגן ג'ניפר גרנהולם לסגן מנהל מחלקת האנרגיה, העבודה והצמיחה הכלכלית של מישיגן (DELEG).
הוא פיקח על תוכנית "אף עובד לא נותר מאחור", אשר סיפק הכשרה מקצועית לעובדים מובטלים.
ב-2009 הודיעה גרנהולם כי בכוונתה למנותו לקצין כוח העבודה הראשי ב-DELEG.
ב-2010 הוא מונה למנהל ה-DELEG דה פקטו, והוא שימש בתפקיד עד לתום כהונת ממשל גרנהולם ב-2011. לוין ייסד את חברת האנרגיה הנקייה "לוין אנרג'י פרטנרס LLC" ושימש כנשיא חברת "לין & גרין מישיגן".
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית, התמודד לוין לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מישיגן, אותו היה מיוצג בשנים 2013–2019 בידי אביו, סנדר.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית גבר על חבר בית המחוקקים של מישיגן אלן ליפסון ועל עורך הדין מרטין ברוק.
בבחירות הכלליות ניצח את איש העסקים קלאודיוס סטרנס, ונבחר לבית הנבחרים.
ב-3 בינואר 2019 הושבע לתפקידו.
בבית הנבחרים הוא חבר בוועדה לענייני חוץ ובוועדת החינוך והעבודה.
בבחירות המקדימות לשנת 2022, הפסיד לוין את מועמדותו לעמיתתו הדמוקרטית היילי סטיבנס.
כציוני ולשעבר מנהיג בית כנסת הידוע בדעותיו הביקורתיות על ממשלת ישראל, איפא"ק סירבה לתמוך בהתמודדותו של לוין, גייסה סכומים ניכרים מתורמים תומכי דונלד טראמפ, ומימנה קמפיין נגטיבי בסך 4 מיליון דולר אמריקאי נגדו.
באיפא"ק הביעו תמיכה במועמדותה של סטיבנס, ואליהם הצטרפו ארגונים יהודיים אחרים בהם "Pro-Israel America" ,"Democratic Majority for Israel", ו-"Jewish Dems".
בינואר 2023 תמה כהונתו בקונגרס.
אנדרו גרהאם בישיר הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמושל קנטקי.
בישיר, חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא בנו של המושל לשעבר סטיב בישיר.
בישיר נולד בלואיוויל שבקנטקי לג'יין וסטיב בישיר, מושל קנטקי בשנים 2007–2015. ולמד בבית ספר התיכון הנרי קליי שבלקסינגטון.
בישיר למד באוניברסיטת ואנדרבילט, שם סיים את לימודיו בכבוד רב עם תואר ראשון במדע המדינה ובאנתרופולוגיה.
לאחר מכן המשיך ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, שם קיבל תואר במשפטים (Juris Doctor).
ב-2005 התקבל לעבודה במשרד עורכי הדין "Stites & Harbison".
בנובמבר 2013 הכריז בישיר על מועמדותו לתפקיד התובע הכללי של קנטקי בבחירות שייערכו ב-2015, בשאיפה להחליף התובע הכללי המכהן ג'ק קונווי, שלא היה יכול להתמודד פעם נוספת בשל הגבלת כהונה.
ביום הבחירות הכלליות גבר בישיר על מועמדת המפלגה הרפובליקנית ויטני וסטרפילד.
באפריל 2016 תבע בישיר את המושל מאט בווין על רקע הקיצוצים שערך בתקציב מערכת האוניברסיטאות של קנטקי, שלדברי בישיר בווין לא היה מורשה לעשות זאת.
בית המשפט העליון בקנטקי פסק ברוב של 2–5 לטובת בישיר וקבע לבווין לא הייתה הסמכות לערוך קיצוצים בתקציב ללא אישור האספה הכללית של קנטקי.
באפריל 2018 תבע בישיר את בווין בהצלחה פעם נוספת, בשל חתימתו על הצעת חוק 151 של הסנאט של קנטקי, תוכנית שנויה במחלוקת לרפורמה בפנסיות המורים.
בית המשפט העליון של קנטקי קבע כי הצעת החוק אינה חוקתית.
בדצמבר אותה השנה חבר בישיר ל-15 תובעים כלליים של מדינות אחרות בהתנגדות לפסק דין של שופט מטקסס שקבע כי חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה אינו חוקתי.
בישיר נימק את חבירתו לעמיתיו התובעים הכלליים באומרו כי "בעבור כל כך הרבה משפחות, חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה הוא עניין של חיים ומוות".
ב-9 ביולי 2018 הכריז בישיר על התמודדותו למועמדות הדמוקרטית למושלות קנטקי לקראת הבחירות לתפקיד בנובמבר 2019. עמיתתו למירוץ הייתה ז'קלין קולמן, אשת חינוך.
במאי 2019 זכה בישיר בבחירות המקדימות עם 38% מקולות הבוחרים כשהוא גובר על שני מועמדים אחרים.
בליל הבחירות ב-5 בנובמבר 2019, רשת הטלוויזיה "NBC News" קבעה כי בישיר גבר על המושל המכהן מאט בווין, אף על פי שסוכנות הידיעות "AP" קבעה כי המירוץ "צמוד מדי בשביל הכרעה" עם פחות מחצי אחוז המפריד ביניהם.
ג'ון היקס, מועמד המפלגה הליברטריאנית קיבל כמעט פי 5.5 יותר קולות מאשר פער הניצחון של בישיר.
ימים לאחר מכן, בווין לא הודה בהפסדו לבישיר וטען לאי סדרים בבחירות חרף העובדה שלא הציג ראיות לכך.
עם זאת, משרד מזכירת המדינה של קנטקי, אליסון לונדרגן גרימס, הכריז על בישיר כמנצח הבחירות.
בישיר גבר על בווין בקושי, בפער בן 0.4%.
הוא הושבע לתפקיד ב-10 בדצמבר 2019.
בבחירות נובמבר 2023, נבחר שוב לקדנציה שנייה אחרי שניצח את המועמד הרפובליקני עם 52.5% מהקולות.
אנדי דילור הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי, המשחק כחלוץ במועדון הכדורגל אז'אקסיו.
דילור שיחק בעבר בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 20, ואף ייצג את צרפת עם נבחרת כדורגל החופים שלה.
אך הוא לא שיחק בנבחרת הבוגרת והוא בחר לייצג את נבחרת אלג'יריה.
דילור נולד בעיר סט שבחבל אוקסיטיניה שבדרום צרפת, לאב צרפתי, ולאם צרפתית-אלג'יראית.
הוא התחיל את הקריירה שלו במועדון הנוער סט 34 FC.
ב-2008 הצטרף דילור לאז'אקסיו אך לא זכה להופיע בקבוצה הבוגרת אף על פי שהרשים בקבוצה הצעירה של אז'אקסיו עד גיל 19. בקיץ של אותה שנה הוא עורר עניין אצל בורדו ובורוסיה דורטמונד.
לאחר שנבחן בבורוסיה דורטמונד, יחד עם מריו גצה ושינג'י קגאווה, דורטמונד אף הציעה לו חוזה, אך הוא דחה את ההצעה בטענה שמדובר בזינוק מהיר מדי ובמקום זאת בחר להצטרף לנים אולימפיק מהליג 2.
דילור ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נים ב-30 באוגוסט 2009 כשנכנס כמחליף בדקה ה-53 מול מץ.
אך במהלך העונה הוא לא זכה לקרדיט רב בקבוצה הראשונה, ועלה כמחליף רק 3 פעמים.
ביוני 2010 שב דילור לאז'אקסיו המועדון בו הוא עלה לבוגרים לראשונה, ששיחק באותה תקופה בליג 2. את שעריו הראשונים בכדורגל המקצועני כבש דילור ב-15 בספטמבר 2010 במשחק מול לה האבר במסגרת גביע הליגה הצרפתי, ובנובמבר של אותה שנה כבש דילור גם במסגרת הגביע הצרפתי.
אך רק במהלך חודש דצמבר הגיעו שערי הבכורה שלו בליגה, שערים שתרמו לניצחונות על אנז'ה ו-FC איסטרה.
מה שהוביל את אז'אקסיו להחתים את דילור על החוזה המקצועני הראשון שלו ל-3.5 שנים בינואר 2011. ב-11 במרץ 2011, דילור היה שותף בקטטה המונית כאשר הוחלף במשחק מול נאנט.
כתוצאה מהתקרית, מספר שחקנים נענשו בהשעיה, ביניהם דילור וחברו לקבוצה קרל מדג'אני שנענשו בהרחקה מארבעה משחקים.
לאחר ההרחקה שב דילור לשחק, ובסוף העונה הוא עלה יחד עם המועדון לליג 1 לאחר שזה סיים במקום השני בליגה.
בעונת 2011/2012 בליג 1 לא הצליח דילור להשתלב, וב-31 בינואר 2012, הושאל למץ מהליג 2 בהסכם השאלה עד לסיום העונה.
שם כבש שער אחד ב-13 הופעות.
לקראת עונת 2012/2013 חזר דילור לאז'אקסיו, ואף כבש את שער הליגה הראשון שלו בליג 1 ב-27 באפריל 2013 בניצחון 2–1 על מונפלייה HSC.
באותה עונה רשם דילור 16 הופעות בליג 1. בנוסף הוא כבש 12 שערים ב-16 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון.
בקיץ 2013, חתם דילור בקבוצת טור מהליג 2, עונת 2013/2014 הייתה עונת פריצה מבחינת דילור, כשסיים כמלך השערים של הליג 2 עם 24 כאלה ב-36 הופעות.
כמו כן, הוא נבחר לנבחרת העונה בליג 2 והגיע שני במירוץ על התואר לשחקן העונה בליגה.
העונה המוצלחת במדי טור גרמה לסקאוטים מרחבי היבשת להביע עניין בדילור.
לאחר שלא הצליח להשתלב באנגליה, בתום מועד ההעברות של ינואר 2015 הצטרף דילור מחדש לטור בהשאלה עד סוף העונה.
כאשר במהלך זה ויתר דילור על 50% משכרו על מנת להשיג שוב דקות משחק.
ובשארית העונה בטור דילור הופיע ב-14 משחקים וכבש 2 שערים.
בסיום עונת ההשאלה נמכר דילור למועדון הצרפתי סטאד מאלרב קן מהליג 1. כבר בהופעת הבכורה שלו בקן, הוא כבש את שערו הראשון בניצחון 1–0 על אולימפיק מרסיי ב-8 באוגוסט 2015. גם שארית העונה הייתה מוצלחת מבחינתו כשהוא הופיע ב-36 משחקים וכבש 12 שערים.
אך בתחילת העונה שלאחר מכן, דילור סירב להשתתף באימונים בעקבות סאגת העברה ממושכת לקבוצת טיגרס UANL מליגת העל המקסיקנית.
ב-2 בספטמבר 2016 הוכרזה רשמית העברתו של דילור לטיגרס.
ודילור הפך לשחקן הצרפתי השני שמצטרף לקבוצה אחרי אנדרה פייר ז'יניאק.
הוא חתם על חוזה לארבע שנים, בעוד שדמי ההעברה ששולמו לקן מוערכים בכ-8.5 מיליון יורו.
ב-22 באוקטובר 2016 הוא כבש את שערו הראשון בליגה המקסיקנית, בניצחון 3–1 על אוניברסידד נסיונל, באצטדיון אולימפיקו אוניברסיטריו.
אך הוא בילה פחות מחצי שנה במועדון, לפני שחזר לצרפת כדי להצטרף לטולוז, במהלכה הופיע ב-14 משחקים וכבש 3 שערים.
ב-26 בינואר 2017, חזר דילור לצרפת, כשחתם בשורות טולוז מהליג 1 על חוזה לארבע שנים, כשזאת שילמה עבורו כ-6 מיליון יורו לטיגרס המקסיקנית.
גם בטולוז כבש דילור כבר במשחק הבכורה שלו שהסתיים בניצחון 4–0 על אנז'ה.
דילור הבקיע גם בשני המשחקים הבאים נגד פ.צ לוריאן ו-SC באסטיה, וסייע למועדון לסיים במקום ה-10 בסיום העונה.
גם את עונת 2017/2018, העביר דילור בטולוז, אך העונה הייתה פחות מוצלחת עבור המועדון שסיים במקום ה-18 בליגה שהוביל לפלייאוף נגד הירידה לליג 2, בסיומו הצליח המועדון לשרוד בליגה הראשונה.
ובסך הכל בעונה וחצי בטולוז, דילור הופיע ב-47 משחקים וכבש 10 שערים.
ב-24 ביולי 2018, הושאל דילור למונפלייה HSC עד סוף עונת 2018/2019 עם אופציה לרכישה.
עונת 2018/2019 הייתה מוצלחת מאוד עבור דילור.
מונפלייה סיימה במקום ה-6 בליגה כשדילור השתתף ב-36 משחקים וסיים כמלך שערי הקבוצה עם 14 שערים שהציבו אותו גם במקום ה-8 בטבלת מלך השערים של הליגה בסיום העונה.
ומספר שבועות לאחר סיום העונה ב-12 ביוני 2019, מימשה מונפלייה את סעיף הרכישה שלו.
גם עונת 2019/2020 הייתה מוצלחת עבור דילור כשהוא הופיע ב-26 משחקים וכבש 9 שערים.
בעונה שלאחר מכן עונת 2020/2021 שיפר דילור את מספריו כאשר כבש 15 שערים ב-30 הופעות בליגה, להם הוסיף 4 שערים נוספים בגביע.
אך מונפלייה סיימה רק במקום ה-8 והמאכזב מבחינתה.
את עונת 2021/2022 פתח דילור במונפלייה, ואף כבש שני שערים ב-3 המחזורים הראשונים, אך ב-28 באוגוסט 2021 חתם דילור על חוזה ל-4 שנים בניס ועבר אליה.
עונת הבכורה של דילור בניס הייתה חלומית, הוא כבש 16 שערים ב-32 הופעות בליגה, הוביל את ניס לגמר הגביע שם הפסידה לנאנט, והצליח במו רגליו במחזור הסיום של העונה לתת לניס את הכרטיס לליגה האזורית לאחר שכבש שלושער בתוך 7 דקות והחזיר את ניס מפיגור 0–2 לניצחון 3–2 על ריימס.
בעונה השנייה של דילור בניס הוא כבש 7 שערים ב-18 הופעות ובחלון ההעברות של ינואר הושאל לנאנט.
ב-30 בינואר 2023 לקראת תום חלון ההעברות הושאל דילור לנאנט בחוזה השאלה ל-6 חודשים עם התחייבות לרכישה בסיום ההשאלה.
את שער הבכורה שלו במועדון כבש דילור בפנדל במשחק רבע גמר הגביע הצרפתי שהתקיים ב-1 במרץ 2023, ואף השלים צמד בניצחון של נאנט 2–1 על לאנס.
ב-7 ביולי 2023 חתם דילור על חוזה לשנתיים במועדון אום סלאל מליגת העל הקטרית.
ב-18 באוגוסט 2023 ערך דילור הופעת בכורה במועדון בהפסד 1–3 לא-סד בו גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
ובעונתו היחידה בקבוצה שותף דילור ב-12 משחקים בהם כבש 5 שערים, אליהם הוסיף 4 שערים בגביע.
ב-11 בספטמבר 2024 חצם דילור חוזה לשנתיים במועדון MC אלג'יר מליגת העל האלג'יראית.
ב-27 בספטמבר 2024 ערך דילור הופעת בכורה במועדון בתיקו 1–1 עם פאראדו בו גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
דילור כבש 3 שערים ב-15 הופעות באלג'יר עד ינואר.
ב-29 בינואר 2025 הושאל דילור למונפלייה עד לסיום עונת 2024/2025 עם אופציית רכישה בתום העונה.
ב-31 בינואר 2025 הוא ערך בכורה מחודשת במונפלייה בהפסד 0–2 ללאנס.
הוא שותף בסך הכל ב-9 משחקים עד סוף העונה לא הצליח לכבוש וירד עם הקבוצה לליג 2.
בשנת 2009 שיחק דילור בנבחרת כדורגל החופים של צרפת תחת הדרכתו של המאמן ושחקן העבר אריק קאנטונה.
במהלך טורניר חובבים בעיר הולדתו סט הבחין בו לורן קסטרו, שביקש ממנו לשחק במוקדמות למונדיאל 2009. ובמהלך המוקדמות כבש דילור חמישה שערים.
בשנת 2011 זומן דילור לנבחרת צרפת עד גיל 20 למשחק מול נבחרת ארצות הברית שנערך ב-17 במאי 2011. לאחר מכן הוא זומן לנבחרת גם לטורניר טולון 2011 שנערך בחודש יוני, אך הוא נפצע ולכן לא הגיע לבסוף.
אימו של דילור היא ממוצא אלג'יראי, ודילור הביע עניין לייצג את נבחרת אלג'יריה בכדורגל באפריל 2019. וב-13 ביוני 2019, הכריזה נבחרת אלג'יריה על זימונו של דילור לסגל הנבחרת לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הוא ערך ב-16 ביוני 2019 במשחק ידידות נגד נבחרת מאלי שנערך בדוחה שבקטר.
הוא נכנס בדקה ה-75 במקום יאסין אבראהימי וכבש את שער הניצחון כעבור 5 דקות בניצחון 3 –2. וב-19 ביולי הוא זכה יחד עם נבחרת אלג'יריה בגביע אפריקה לאומות לאחר שהופיע ב-5 משחקים במהלך הטורניר.
ליגת העל המקסיקנית: אפרטורה 2016
לרר (ברומנית: Andi Z.Lehrer; 16 במאי 1930 יאשי - 6 בפברואר 2014) היה אנטומולוג רומני וישראלי.
עבד כחוקר בכיר וראש מעבדת האנטומולוגיה של המכון למחקרים ביולוגיים של האקדמיה הרומנית בעיר יאשי ובאוניברסיטת יאשי בשנים 1964–1996. החל משנת 1996 התיישב בישראל והיה עמית מחקר במעבדה לזואולוגיה של אוניברסיטת תל אביב.
למשך מעל 50 שנה חקר מינים מסדרת הזבובאים, ממשפחות זבובי הבשר- Sarcophagidae, הבוהקניים - Calliphoridae והאסטריתיים (זבובי הצאן) Oestridae ,הזריזבוביים -Tachinidae -ו -Bengaliidae מכל העולם.
לרר ערך לבד למשך 7 שנים את כתב העת Fragmenta Dipterologica שבו היה כותב הכמעט בלעדי.
לרר נולד ביאשי בשנת 1930 במשפחה יהודית.
הוא למד בשנת 1951 בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת "אלכסנדרו יואן קוזה" בעירו ובשנת 1954 סיים באותה האוניברסיטה את הפקולטה למדעי הטבע, כתלמידו של הפרופסור פטרו מ.
את מרבית פעילותו המדעית הקדיש לתחום האנטומולוגיה והביוקרטוגרפיה הבינלאומית UTM.
בשנת 1967 סיים את תואר הדוקטור למדעים ביולוגיים עם עבודה על הזבובאים ממשפחת הבוהקניים ברומניה.
אחרי שבשנת 1996 עלה לישראל, בה גרה בתו, עבד לרר בשיתוף פעולה עם המעבדה לזואולוגיה של אוניברסיטת לתל אביב כמומחה דיפטרולוג והמשיך במחקרים על משפחות שונות של זבובאים מאזורים גאוגרפיים שונים.
בשנים 2006–2013 ערך לבד בצרפתית את כתב העת Fragmenta dipterologica
בשנת 2005 סיווג לרר מחדש את הסוג Bengalia ב-11 מינים חדשים בתוך 4 תת-משפחות שהוא שייך למשפחה חדשה
שם המשפחה עורר את בקורתו של החוקר הדני קניוט רוגנס (2006) שציין שמדובר בשבט כבר ידוע Bengaliini ושסיווגו כמשפחה הופך את הבוהקניים לקבוצה פרפילטית.
כמו כן רוגנס סבר שכל המינים החדשים כשמות נרדפים ל-Bengalia.
מחקרו של לרר הוסיף 49 מינים ל-41 המינים המוכרים.
אולם רוגנס ביטל 18 מתוכם כבלתי תקפים.
כיום המקורות הראשיים לטקסונומיה של הזבובאים אינם מכירים את תקפותם של 10 מהמינים החדשים שתוארו על ידי לרר, ואף לא את 18 המינים החדשים שרוגנס ערער על תקפותם.
מינים מתוארים על ידי לרר שהוכרו כחדשים
50 סוגים ומעל 200 מינים
אנדי לרר היה נשוי פעמיים.
אשתו השנייה, מריה לרר, הייתה גם היא פרופסור וחוקרת בכירה במכון למחקרים ביולוגיים של האקדמיה הרומנית ביאשי.
בשנת 1996 עלה לרר לבד לישראל במטרה להיות קרוב לבתם, פרננדה איגנט (ילידת 1968), מורה בתיכון "עתידים" בכרמיאל, שלקתה במחלה קשה ושנפטרה כעבור חמש שנים בשנת 2011.
לרר שחי תקופה במעלות-תרשיחא, נפטר בשנת 2014. ביקש להיקבר על יד בתו.
2010 - יקיר החברה הישראלית לאנטומולוגיה
(הקוד הביוקרטוגרפי של היישובים העיקריים ברומניה)
(מיפוי החי והצומח של רומניה)
זיכרונותיו של ביולוג רומני - 4 כרכים (העורבים המכפישים, גנבי הרעיונות, תלייני המפלגה, האתניקה והגינות הברבריות)
אנדי ארנוביץ היא אמנית קונספטואלית ישראלית ממוצא אמריקאי, שעובדת במדיה מעורבת (דפוס, ציור ופיסול).
ארנוביץ מגדירה עצמה אמנית אקטיביסטית ויצירותיה עוסקות בסוגיות מגדריות, פוליטיקה, אקולוגיה ודת.
אנדי ארנוביץ נולדה בקנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית.
לאביה ולסבתה הייתה חנות בדים והיא שהתה שם שעות רבות בילדותה.
שנים לאחר מכן הבדים מילדותה היוו השראה ליצירותיה.
לדבריה "יש ביכולתו של בד אחד להעביר רבדים שונים של משמעות ולרמוז על היסטוריה, דיכוי, אמונה ואף ביטוי למחאה".
ארנוביץ סיימה תואר ראשון באמנות ועיצוב גרפי באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
עם סיום לימודיה עבדה בתור מנהלת אמנותית בחברת פרסום.
אחרי 13 שנה בתחום הפרסום היא החליטה להתרכז באמנות שלה ולמדה ציור והדפס.
נשואה לדייוויד ארנוביץ ולהם חמישה ילדים.
ב-1998 הם הגיעו לישראל לשנתיים ובסוף התקופה החליטו להשתקע בירושלים.
ארנוביץ שכרה סטודיו בסדנת ההדפס בירושלים והחלה לעבוד בטכניקות של הדפס ותחריט.
בתחילת דרכה כאמנית היא יצרה הדפסים עם דימויים רומנטיים של ירושלים, אבל מאורעות האינתיפאדה השנייה גרמו לה לנטוש את "היפה" עבור "הפוליטי" וכך הפכה לאמנית אקטיביסטית.
מלבד פוליטיקה, ארנוביץ, המגדירה עצמה דתייה פמיניסטית, מרבה לעסוק בעולם ההלכה היהודי ובמונופול של הרבנות במדינת ישראל, מתוך מבט חתרני וביקורתי אך גם מתוך זיקה עמוקה למסורת.
בסתיו 2005 הציגה ארנוביץ את העבודה "חגורת תהילים" בגלריה ארטספייס בירושלים, עבודה שנוצרה כ'תשובה יהודית' לחגורות הנפץ של המחבלים המתאבדים בתקופת האינתיפאדה השנייה.
החגורה עשויה דפים שעליהן מודפסים בטכניקות של מונוטייפ וליטוגרפיה צילומית קטעים מספר תהילים שארנוביץ גלגלה בקפידה.
את המגילות היא סידרה בצפיפות זו לצד זו כתגובת נגד למסמרים ולברגים הארוזים בגלילים סביב חגורת הנפץ של המחבל.
השימוש בגלילה, בעיטוף ובליפוף - מזכירים פעולות טקסיות מבית הכנסת.
עבור ארנוביץ הטקסט של תהילים משמש כתגובה יהודית למוות.
"אני מזדהה עמוקות עם הכאב והמחאה הפלסטיניים, אך פעולת מחבלים מתאבדים היא מעבר להבנתי.
תגובתי כאמנית וכאם, הייתה ליצור חגורות תהילים מהחומרים המהווים את הכלים היהודיים האידיאליסטיים האולטימטיביים: נייר ומילים".
בין השנים 2005 ו-2010 יצרה ארנוביץ את הסדרה "מעיל עגונה" שעוסקת בנשים שאינן יכולות לקבל גט מהאיש שהיו נשואות לו מאחר שנעלם או שאינו כשיר לכך מבחינה משפטית.
"מעיל עגונה" מורכב מפיסות של כתובות עתיקות שארנוביץ סרקה מהספרייה הלאומית ואז קרעה אותן והרכיבה מחדש למעילים.
כל מילה בכתובה כולאת את האישה העגונה שממתינה בקוצר רוח לגט שיגאל אותה.
שרוולי המעיל, הצווארונים והאמרות תפורים וסגורים, אבל החוטים לא נחתכו ומשמשים תזכורת לכך שהעגונה נותרת תלויה ובעלת מעמד לא מוגדר ולא ידוע, בעוד סוחבת את סבלה לכל מקום כמו מעיל כבד.
בשנים 2014–2015 ארנוביץ יצרה את הסדרה בשחור-לבן ואדום "אימהות ובנים".
באחד האיורים בסדרה מתוארת אישה שיושבת על כיסא וחוט אדום משתלשל בין רגליה, משתרך על האדמה ונקשר לטבור של חייל הניצב על גבי טנק.
באיור אחר מתוך הסדרה מתוארים קבוצת צנחנים שמרחפים באוויר כאשר הם מחוברים מקצה אחד למצנח ומהקצה השני לחבל טבור שמשתלשל מטה ומגיע אל קבוצת נשים שיושבות בציפייה דרוכה.
ארנוביץ מתמודדת בסדרה זו עם החרדה שחווה כל אם כשבנה מתגייס לצבא.
כמהגרת שאינה ילידת המקום, ארנוביץ לא הוכשרה מגיל צעיר לכך שבבוא היום תצטרך למסור את בנה בשביל המולדת ולא חונכה לקבל את הדין בשתיקה והיא קוראת על כך תגר בעבודתה.
2001 - "אמונות טפלות", גלריה ארטספייס, ירושלים
2005 - "בחזרה לסודות", גלריה ארטספייס, ירושלים
2008 - "עולמה של אמנית הדפס", גלריה פיין, אטלנטה, ג'ורג'יה
2010 - "קרע ואיחוי", גלריה קניזניק, אוניברסיטת ברנדייס, בוסטון
2011 - "קרע ואיחוי", גלריה ג'ורג' ביליס, לוס אנג'לס
2011 - "בגדי פיוס", גלריה לידס, ארלהם קולג', ריצ'מונד, אינדיאנה
2013 - "קרעים", הגלריה של המרכז היהודי בקנזס סיטי, מיזורי
2015 - "יופי מאוים", המוזיאון של ישיבה יוניברסיטי, ניו יורק
2015 - "תפסיק לדבר בבקשה!", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2015 - "יופי מאוים", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים
2015 - "פני המציאות הטורדנית", אוניברסיטת דרום קליפורניה
2017 - "הרשימה השחורה", בית האמנים, ירושלים
2017 - "דפים מזמינים", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2019 - "אני לא", הביאנלה של ירושלים
2020 - "בשיחה", מרכז Usina Del Arte, בואנוס איירס.
אנדי קיירה ייאדום הוא כדורגלן גנאי-אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני ברדינג.
ייאדום נולד בהולווי, לונדון רבתי להורים ממוצא גנאי.
הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ווטפורד.
בקיץ חתם בהייס אנד יידינג יונייטד מהליגה החמישית.
באוגוסט , ייאדום חתם בבריינטרי טאון.
ב-31 בינואר 2012 ייאדום חתם בבארנט מהפוטבול ליג השנייה.
ב-18 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לשרוסברי טאון.
ב-10 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד פורט וייל.
במאי , ייאדום חתם לשנתיים בבארנסלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-10 באוגוסט 2017 סיכם בהארדספילד טאון אך כעבור שבוע העסקה בוטלה.
ב-31 באוגוסט סיכם בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג, אך החוזה לא עבר בזמן ולכן נשאר בבארנסלי.
באותה עונה שימש כקפטן המועדון.
ב-17 במאי 2018, ייאדום חתם לארבע שנים ברדינג.
בצעירותו, שיחק בנבחרת אנגליה ג' במדיה רשם 4 הופעות וכבש 2 שערים.
בנובמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת גאנה.
ב-25 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה בהפסד 0–1 ל במסגרת גביע אפריקה לאומות 2017.
במהלך הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בשנים 2019–2021, היה יו"ר שדולת החירות בבית הנבחרים – המאגדת בתוכה את השמרנים ביותר שבחברי הסיעה הרפובליקנית בקונגרס.
אנדרו סטיבן ביגס נולד בנובמבר 1958 בטוסון שבאריזונה.
בצעירותו יצא ביגס לשליחות במיסיון של הכנסייה המורמונית ביפן, שם למד לדבר יפנית רהוטה.
בשנת 1982 השלים באוניברסיטת בריגהאם יאנג לימודי תואר ראשון בלימודי אסיה, וכעבור שנתיים קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת אריזונה.
ב-1999 היה למוסמך במדע המדינה מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
טרם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית עבד כעורך דין בחברה השוכנת בעיר הובס שבניו מקסיקו, זאת בטרם התיישב בפיניקס בירת אריזונה, שם עבד כתובע פלילי.
בשנת 1993 זכה ביגס בעשרה מיליון דולר אמריקאי בהגרלה של "American Family Publishers".
הוא הופיע בפרסומת טלוויזיונית עם דיק קלארק ואד מקמהון כדי לקדם את ההגרלות.
ביום הבחירות הכלליות נבחר אל בית הנבחרים של אריזונה והחל את כהונתו בינואר 2003. הוא הוסיף להיבחר בשנים שלאחר מכן, עד שב-2010 נבחר לסנאט של אריזונה.
בבחירות 2016 התמודד ביגס אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של אריזונה כדי להחליף את הנציג הפורש מאט סלמון .
המחוז כולל את רוב העמק המזרחי של אריזונה, מכסה את מרבית הערים מסה וצ'נדלר, את כל העיירה קווין קריק ואת עיר ביתו של ביגס, גילברט.
ביגס ניצח את כריסטין ג'ונס בפריימריז הרפובליקני בפער של 27 קולות בלבד, מה שהוביל לספירה אוטומטית חוזרת של הקולות בתומה הוכרז ביגס כמנצח.
ניצחונו בבחירות המקדימות הבטיח למעשה את היבחרו לקונגרס בבחירות הכלליות: מחוז הקונגרס החמישי יוצג בידי רפובליקנים בלבד, למעט קנדציה אחת בת שנתיים, ברציפות מאז 1953. עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הושבע לבית הנבחרים האמריקאי.
במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית התנגד ביגס לעטיית מסכות רפואיות כאמצעי לבלימת התפרצות מחלת נגיף קורונה 2019, ועודד את תושבי אריזונה שלא לעטות אותן.
ביולי 2020 צייץ בטוויטר כי לא ניתן לסמוך על אנתוני פאוצ'י או על דברה בירקס , קרא לפזר את כוח המשימה של הבית הלבן לנגיף הקורונה, והטיל ספק בנתונים על אודות האשפוזים של חולי קורונה תוך הגדרת הסגר בן-החודשיים שהטיל מושל אריזונה דאג דוסי כ"תוצאה של היסטריה של דמוקרטים שמאלנים".
בסוגיות אחרות, ביגס דוחה את הקונצנזוס המדעי בדבר שינוי האקלים וטען כי אינו מאמין בהתחממות הגלובלית.
הוא מתנגד להפלות, תומך בזכות לשאת נשק, והביע את תמיכתו בבניית חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו.
ביגס נמנה בין השמרנים שבחברי הקונגרס, ונחשב לתומך נלהב של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ.
בשנת 2020 הצטרף ביגס לעמיתו פול גוסאר בסרטון הטוען ללא ביסוס כי חלה הונאת בחירות נרחבת במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. הם טענו שנפל דופי במכונות ההצבעה באיזונה, וביגס טען שניתן היתר למשקיפי קלפיות להשתתף בספירות קולות בדטרויט.
השניים תבעו עריכת ביקורת על ספירת הקולות במחוז מריקופה, ובדצמבר 2020 נמנה בין 126 רפובליקנים שדרשו מבית המשפט העליון של ארצות הברית לבטל את תוצאות הבחירות בג'ורג'יה, ויסקונסין, מישיגן ופנסילבניה ובכך לדחות את ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות.
ב-27 בינואר 2025 הודיע ביגס על התמודדותו לתפקיד מושל אריזונה בבחירות 2026.
גארלנד הייל "אנדי" בר הרביעי הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של קהיליית קנטקי, מאז 2013. בר, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה טרם היבחרו לקונגרס בכיר בממשלו של מושל קנטקי ארני פלטשר.
בר נולד בלקסינגטון שבקנטקי, בנם של גרלנד הייל בר השלישי והדונה ר.
משפחת בר מיושבת בלקסינגטון מזה דורות, ורחוב בר בעיר זו נקרא ע"ש אחד מאבותיו הקדמונים של בר.
אביו ייסד שתי חברות בלקסינגטון – האחת בתחום ראיית חשבון והשנייה בתחום הרפואה, בעוד אמו הייתה דיאקון בדיוקסיה האפיסקופלית בלקסינגטון.
בר השלים ב-1992 את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון ע"ש הנרי קליי השוכן בעיר הולדתו.
הוא למד באוניברסיטת וירג'יניה, שם, כתורם לכתב העת השמרני של הקמפוס "The Virginia Advocate", מתח ביקורת רבה על נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על כך שהתחמק לכאורה מגיוס לצבא ארצות הברית.
בעת לימודיו הגבוהים התמחה אצל הסנאטור מיץ' מקונל, במשרדי הוועדה הרפובליקנית הלאומית וב"קרן המורשת".
בשנת 1996 סיים בכבוד רב את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה עם תואר ראשון בממשל ובפילוסופיה.
בשנים 1996–1998 עבד כעוזר פרלמנטרי עבור חבר הקונגרס ג'ים טאלנט ממיזורי, סייע לו בשירותו של טאלנא בכוח המשימה לרפורמה בבריאות של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 2001 קיבל בר תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת קנטקי, שם נבחר לנשיא האגודה הפדרליסטית.
עם תחילת עיסוקו בעריכת דין, הצטרף בר למדור עורכי הדין הצעירים של איגוד המשפטנים במחוז פאייט, שם הקים את "מועדון הצדקה לקסינגטון", מלכ"ר של צעירים המגייסים כסף למטרות צדקה.
כעבור זמן מה הצטרף לצוותו של התובע הכללי של קנטקי לשעבר סטיב בישיר, שדחק בו להצטרף לחיים הפוליטיים בקנטקי.
בשנת 2003 חבר בר למטה הבחירות של המועמד הרפובליקני לתפקיד מושל קנטקי ארני פלטשר, וטיפל בהאשמות כי עמיתו למירוץ של פלטשר, האנטר בייטס, לא עמד בדרישות החוק לזכאות לתפקיד סגן המושל.
שופט פסק נגד עמדתו של בייטס, והאחרון נאלץ לוותר על המועמדות.
לאחר שפלטשר ניצח בבחירות, נבחר בר לצוות המעבר הממשלתי בקבינט הגנת הציבור והרגולציה.
בהמשך מונה ליועץ כללי במשרד הפיתוח המקומי של המושל.
חיש מהר התברג בר בין מקורביו של המושל פלטשר ומילא בממשלו שורה של תפקידים, בהם סגן היועץ המשפטי של משרד המושל.
כאשר הפסיד ב-2007, הספיק פלטשר למנות את בר למועצת הסניגוריה הציבורית של קנטקי.
ב-10 בנובמבר 2009 היה בר למתמודד הרפובליקני הראשון שהכריז על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של קנטקי, וקרא תיגר על נציג המחוז המכהן בן צ'נדלר .
ביום הבחירות בנובמבר 2010 היה המירוץ בין השניים כה צמוד עד שרק לאחר מכן ימים אחדים נקבע כי צ'נדלר גבר במאומה על בר, שהודה בהפסדו.
לעומת זאת, כעבור שנתיים, בבחירות 2012 – ניצח בר את צ'נדלר בסיבוב חוזר משגרף 50.6% מקולות הבוחרים.
הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2013.
ב-22 באפריל 2025 הכריז בר על התמודדותו אל הסנאט של ארצות הברית למושבו של הסנאטור הפורש מיץ' מקונל.
אנדי דיוף הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אינטר מילאנו מהסרייה א'.
דיוף גדל במחלקות הנוער של גראן-קולומב, פריז סן-ז'רמן, בולון-ביאנקור וסטאד רן.
ב-9 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד פריז סן-ז'רמן במסגרת המחזור ה-36 בליגת העל הצרפתית לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-18 ביולי 2022 הושאל דיוף למשך עונה אחת לפ.צ.
הוא ערך 56 הופעות במדי המועדון בכל המסגרות.
ב-2 במאי 2023 חתם דיוף על חוזה לארבע שנים בפ.צ.
בזל, אולם ב-30 ביוני חתם על חוזה לארבע שנים בלאנס מליגת העל הצרפתית.
ב-22 באוגוסט 2025 חתם באינטר מילאנו תמורת 20 מיליון אירו.
ויליאם אנדרו אוגלס הרביעי הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת טנסי.
אוגלס, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כראש עיריית מורי קאונטי שבטנסי מ-2018 עד 2022.
אוגלס נולד ב-18 ביוני 1971. הוא מתאר את עצמו כ"יליד מחוז מורי עם שורשים משפחתיים עמוקים בטנסי עוד מימי הקמת המדינה".
הוא למד באוניברסיטת מערב קנטקי ובקולומביה סטייט קהילתית מ-1990 עד 1993, ולמד אמנויות שפות בעלות הברית ואנגלית.
מאוחר יותר למד אוגלס באוניברסיטת מדינת טנסי התיכון (MTSU), שם נכשל בכל קורס שנלמד בסתיו 1995 ובסתיו 1998. הוא חזר לאוניברסיטה ב-2007 וסיים את לימודיו עם ממוצע ציונים של 2.4, עם תואר ראשון במדעים בלימודים ליברליים.
בפברואר 2023 אמר שהקורסים שנכשל בהם באוניברסיטה נבעו מ"עניין משפחתי" שהוביל אותו לנטוש את לימודיו על מנת לתמוך כלכלית במשפחתו בתקופה קשה, ושבסופו של דבר סיים את לימודיו בקורסים מקוונים.
אוגלס עבד כמפעיל מסעדה וכמשקיע בנדל"ן.
מעורבותו בפוליטיקה החלה כאשר הפך למנהל הראשון של Americans for Prosperity, קבוצת תמיכה פוליטית שמרנית.
מאוחר יותר הוא התחבר למרכז לאפר, ארגון הדוגל במדיניות מס שמרנית.
אוגלס התמודד פעמיים ללא הצלחה למשרות ציבוריות לאחר הפסד בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית.
הוא ניסה להיבחר לנציג המחוז הרביעי באספה המדינית ב-2002 ולסנאט של טנסי ב-2006.
בספטמבר 2017, אוגלס הודיע כי יאתגר את הסנאטור המכהן בוב קורקר, שלדעתו אינו שמרני מספיק, בפריימריז של השנה שלאחר מכן.
חודשיים לאחר מכן, קורקר הודיע כי יפרוש מהמירוץ.
אוגלס נחשב בתחילה למתמודד פוטנציאלי בבחירות למושל טנסי 2018, במקום זאת ראה אוגלס את ההצלחה האלקטורלית הגדולה הראשונה שלו כשנבחר לראשות העיר של מחוז מורי בבחירות הכלליות ב-2 באוגוסט 2018, והביס את צ'רלי נורמן המכהן.
אוגלס הגיש בתחילה מועמדות לכהונה שנייה כראש עיריית המחוז, אך פרש על מנת להיכנס למירוץ אחר מושב בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של טנסי.
לאחר שהכריז על מועמדותו לקונגרס, חודש לפני הפריימריז הרפובליקני, הוא הטיל וטו על תקציב המחוז של אותה שנה, יחד עם תקציבי בתי הספר והספריות, על העלאת ארנונה של 31 סנט.
הוועדה המחוזית התלוננה כי לא הייתה מודעת לחששות שהיו לאוגלס בנוגע לתקציב, וציינה כי הוא מיעט להשתתף בפגישות ולא לקח חלק בתהליך התקציב.
אוגלס אמר שמכיוון שהוא לא יכול היה להצביע בישיבות, לא היה צורך בו להשתתף בהן וכי הוא התעדכן בכך שצפה בהן באינטרנט.
שבועיים לאחר מכן ביטלה הוועדה המחוזית את הווטו, תוך שהיא מציינת את מעמדו של מורי כמחוז הצומח ביותר במדינה.
כמה נציבים ואזרחים שהתייחסו באותה פגישה האשימו את אוגלס בכך שהטיל וטו על התקציב בעיקר כדי לחזק את אישורו כשמרן בפריימריז הקרוב.
אוגלס הודיע שגייס כמעט חצי מיליון דולר בחודש הראשון של הקמפיין, אולם כשדו"ח הגילוי שלו הוגש בפועל, שבוע לאחר המועד האחרון, הוא הראה שהוא גייס רק 264,400 דולר, למרות שאכן היו לו יותר מ-500,000 דולר בסך קבלות.
הוא הסביר שהוא לא ספר הלוואה אישית של 320,000 דולר לקמפיין.
ב-4 באוגוסט, אוגלס זכה בפריימריז המפלגתי.
אוגלס התמודד מול המועמדת הדמוקרטית היידי קמפבל בבחירות הכלליות בנובמבר.
המחוז היה בעבר מעוז דמוקרטי שבמרכזו נאשוויל, אך צויר מחדש כאזור שהצביע לדונלד טראמפ הרפובליקני ב-12 נקודות אחוז בבחירות לנשיאות ב-2020. כאשר הוכרזו גבולות המחוז החדשים, החליט הנשיא המכהן הדמוקרטי לפרוש, וכינה את המחוז החדש "בלתי ניתן לזכייה" עבור דמוקרט.
אוגלס זכה בבחירות הכלליות בנובמבר עם 56% מהקולות אל מול 42% של קמפבל, והפך לרפובליקני הראשון שייצג את המחוז ה-5 של המדינה מאז המאה ה-19, והותיר את נאשוויל ללא נציגים דמוקרטיים בקונגרס לראשונה בעידן המודרני.
אוגלס מתנגד להפלות ולנישואים חד מיניים.
הוא קרא להדחה של הנשיא ג'ו ביידן וסגנית הנשיא קמלה האריס, ולהגיש כתבי אישום בבגידה נגד מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית אלחנדרו מיורקס.
הוא גם קרא לבטל את מימון מחלקת החינוך של ארצות הברית.
הוא גם מכחיש את הלגיטימיות של תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020.
ב-21 בפברואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל נשאל על-ידי מפגינה פרו-פלסטינית על כך ש"כספי משלם המיסים האמריקאים משמשים לתקיפת ילדים עזתיים", והוא הגיב לה: "חמאס ביצעה מעשי אונס ורצחה תינוקות, ראיתי תיעוד", וכאשר היא השיבה כי מדובר בפייק ניוז, ענה לה אוגלס: "אני חושב שאנחנו צריכים להרוג את כולם".
הסרטון עורר גלים וצבר ויראליות רבה.
אחר כך הבהיר כי הוא התכוון למחבלי החמאס.
אוגלס גר בחווה בקולאוקה, טנסי עם אשתו, מוניקה, ושלושת ילדיהם.
אנדרו ג'יי הרצפלד הוא מהנדס תוכנה וחדשן אמריקאי יהודי שהיה חבר בצוות הפיתוח של המקינטוש בחברת אפל במהלך שנות ה-80.
ב-1978, החל לעבוד באפל (אז "אפל מחשבים") מאוגוסט 1979 ועד מרץ 1984 בתור מעצב למערכת ההפעלה של המקינטוש – "מערכת 7" .
לאחר שעזב את אפל, היה למייסד-שותף בשלוש חברות; חברת החומרה "Radius" ב-1986, חברת התוכנה והאלקטרוניקה "General Magic" ב-1990 שפיתחה קודמנים למכשירי קלט למחשבים, ו-"Eazel" ב-1999 שפיתוחה העיקרי היה נאוטיליוס תוכנת ניהול הקבצים של GNOME.
בתחילת שנות ה-2000, סייע למיץ' קאפור לקדם תוכנה ברישיון קוד פתוח תחת איחוד תוכנות הקוד הפתוח .
בין 2005 ל-2013 עבד בגוגל, ובין השאר היה המעצב הראשי של ממשק המשתמש של המעגלים ב-Google+.
ב-1975 קיבל תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בראון שברוד איילנד.
לאחר מכן, החל ללמוד לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1978, רכש מחשב Apple II והחל לפתח תוכנה עבורו מערכת ההפעלה שלו.
בהמשך, כתב במגזינים "Call-A.P.P.L.E." ו-"Dr.
Dobb's Journal" בנושא מחשבים ותוכנה, ומשך במהרה את תשומת הלב של חברת "אפל מחשבים".
אפל מחשבים החלה להעסיקו בתור מתכנת מערכות ב-1979, ובה פיתח את הקושחה למדפסת הראשונה של החברה, ול-, כרטיס תצוגה של 80 עמודות ל-Apple II.
בתחילת שנות ה-80, הזמין את חברתו מהתיכון, האמנית סוזן קאר להצטרף לאפל כדי לעזור לעצב את מה שלימים יהפוך לצלמיות של המקינטוש.
עם הגעת המקינטוש הראשון, הרצפלד פיתח עבור סוזן תוכנות לעיצוב צלמיות וגופנים.
הרצפלד היה חבר בצוות העיצוב למיזם מחשב המקינטוש בחברה, בייסודו של ג'ף רסקין.
לאחר טלטול בצוות ה-Apple II ועזיבתו הזמנית של סטיב ווזניאק את החברה בעקבות תאונת מטוס, המייסד-השותף סטיב ג'ובס תפס את ניהול המיזם בן השנתיים בפברואר 1981, וצירף אליו את הרצפלד, לבקשתו.
לאחר שעבד תחת בכירים באפל כגון באד טריבל ולצד ביל אטקינסון וברל סמית, הרצפלד הפך לארכיטקט תוכנה ראשי של מערכת ההפעלה של המקינטוש, Mac OS (לימים תכונה "Classic"), שנחשבה למהפכנית בשימושה בממשק משתמש גרפי (GUI) שאינו מבוסס טקסט .
בעקבות תרומתו הרבה של הרצפלד לתחום התוכנה באפל, כרטיס הביקור שלו נשא את התואר "אשף תוכנה".
הוא כתב חלקים רבים במערכת ההפעלה המקורית של המקינטוש – כולל חלק גדול מה-ROM, ערכת הכלים של מקינטוש ומספר מרכיבים חדשניים במערכת ההפעלה שכיום נחשבים סטנדרטיים בממשקי משתמש גרפיים, ביניהם ממשק הגדרות (או לוח בקרה).
לאחר שעזב את אפל ב-1984, הקים כמייסד-שותף שלוש חברות – "Radius" ב-1986, "General Magic" ב-1990 ו-"Eazel" ב-1999. ב-Eazel סייע לפתח את מנהל הקבצים "נאוליטוס" לסביבת העבודה GNOME של לינוקס.
הוא התנדב באיחוד תוכנות הקוד הפתוח מ-2002 עד 2003 בפיתוח אבות טיפוס מוקדמים של מערכת ניהול הידע האישי חוצת-הפלטפורמות .
ב-1996 התראיין לרוברט אקס קרינג'לי לתוכנית הטלוויזיה הדוקומנטרית "ניצחון החנונים" .
בתחילת 2004, הקים את האתר "Folklore", אתר אינטרנט המוקדש לסיפור סיפורים קולקטיבי הכולל עשרות אנקדוטות על פיתוח המקינטוש הראשון.
הסיפורים נאספו ויצאו לאור בספר "Revolution in the Valley" באוגוסט 2004.
באוגוסט 2005 הצטרף לגוגל כדי לסייע בפיתוח הרשת החברתית Google+, עליה הכריזה גוגל ביוני 2011 בניסיון להתחרות בפייסבוק ובטוויטר.
הרצפלד היה המעצב העיקרי של ממשק המעגלים (Circles) ב-Google+.
נוסף לרשת החברתית, עבד גם על תוכנת ארגון התמונות פיקאסה, ועל בורר תמונת הפרופיל של Gmail.
הרצפלד פרש מעבודתו בגוגל ביולי 2013.
הרצפלד מתאר את עצמו כ"האקר בגמלאות" בשורה הביוגרפית בטוויטר.
הרצפלד גולם ב-2013 על ידי אלדן הנסון בסרט הביוגרפי על סטיב ג'ובס, "ג'ובס".
ב-2015 גולם על ידי מייקל סטולברג בסרט "סטיב ג'ובס".
הרצפלד טען בנוגע לאחרון, כי "כמעט ודבר בו לא התרחש באמת", וכי בסופו של דבר הסרט לא כוון להיות נאמן במציאות.
הרצפלד ואשתו מתגוררים בפאלו אלטו שבקליפורניה.
אנדרו סמואל "אנדי" גריפית' היה שחקן, קומיקאי, זמר, מפיק טלוויזיה ותסריטאי אמריקאי.
גריפית' נודע במיוחד בזכות גילום השריף אנדי טיילור בסיטקום "המופע של אנדי גריפית'" (1960–1968) אשר הפכה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הפופולריות ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית.
אנדי גריפית' נולד במאונט איירי, קרוליינה הצפונית, ב-1 ביוני 1926, היה בנם היחיד של קרל לי גריפית' וז'נבה גריפית'.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון מאונט איירי ב-1944, גריפית' החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
גריפית' סיים את לימודיו שם ב-1949 עם תואר ראשון במוזיקה.
לאחר סיום הלימודים גריפית' לימד מוזיקה בבית הספר התיכון גולדסבורו במשך תקופה קצרה לפני שעבר לניו יורק על מנת ללמוד משחק.
הפריצה הגדולה של גריפית' הייתה בשנת 1955 כאשר כיכב במחזה "No Time for Sergeants" בברודוויי.
על תפקיד זה היה גריפית' בהמשך מועמד לפרס טוני.
בשנת 1960 גריפית' כיכב בתפקיד השריף החכם והחביב אנדי טיילור בסדרת הטלוויזיה "המופע של אנדי גריפית'" אשר מתרחשת בעיירה הבדיונית הקטנה מייברי שבקרוליינה הצפונית.
הסדרה זכתה להצלחה עצומה ולרייטינג גבוה.
לאחר סיום הסדרה, גריפית' המשיך להופיע לאורך השנים בתוכניות טלוויזיה וסרטים שונים.
הוא כיכב בדרמה המשפטית "מטלוק" בין השנים 1986 עד 1995, וזכה לשבחים על גילום הדמות הראשית עורך הדין בנג'מין מטלוק.
בנוסף במהלך הקריירה גריפית' קיבל פרסים רבים וכמו גם את מדליית החירות הנשיאותית אותה העניק לו נשיא ארצות הברית בשנת 2005 על תרומתו לתרבות האמריקאית.
גריפית' היה נשוי שלוש פעמים ונולדו לו שני ילדים.
אנדרו צ'ארלס גרמר , המוכר תחת שם הבמה אנדי גרמר (Andy Grammer) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ב-29 בספטמבר 2007, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, The World Is Yours.
ב-11 באפריל 2009, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Soft Lights on Bright Colors.
ב-15 בנובמבר 2010, הוא הוציא את הסינגל "Keep Your Head Up".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-53 בבילבורד הוט 100 ולמקום החמישי במצעד 40 השירים למבוגרים.
כמו כן, הסינגל זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-ARIA ו-RIAA.
גרסה מחודשת לשיר, בשיתוף פעולה עם מליסה נקודה , יצאה כ-"Relève la tête" ב-2012. הגרסה הגיעה בשיאה למקום ה-156 בצרפת.
ב-14 ביוני 2011, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Andy Grammer.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-105 בבילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד ה-Heatseekers.
בדצמבר 2011, הוא הוציא את הסינגל "Fine by Me".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-84 בבילבורד הוט 100 ולמקום העשירי במצעד 40 השירים למבוגרים.
כמו כן, הסינגל זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-RIAA.
ב-13 במרץ 2012, הוא הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, .
ב-21 במאי 2013, הוא הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, Crazy Beautiful.
ב-25 במרץ 2014, הוא הוציא את הסינגל "Back Home".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-21 במצעד 40 השירים למבוגרים.
כמו כן, האלבום זכה בתואר הקלטה מסוג זהב מ-ARIA.
ב-5 באוגוסט 2014, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Magazines or Novels.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-19 בבילבורד 200 ולמקום ה-12 במצעד האלבומים הדיגיטליים.
כמו כן, האלבום זכה בתואר הקלטה מסוג זהב מ-RIAA.
ב-11 בנובמבר 2014, הוא הוציא את הסינגל "Honey, I'm Good".
הסינגל הגיע בשיאו למקום התשיעי בבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד 40 השירים למבוגרים.
כמו כן, הסינגל זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה משולשת מ-RIAA.
ב-24 באוגוסט 2015, הוא הוציא את הסינגל "Good to Be Alive (Hallelujah)".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-62 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-12 במצעד 40 השירים למבוגרים.
כמו כן, הסינגל זכה בתואר הקלטה מסוג זהב מ-RIAA ו-Music Canada.
ב-29 ביולי 2016, הוא הוציא את הסינגל "Fresh Eyes".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-59 בבילבורד הוט 100 ולמקום התשיעי במצעד 40 השירים למבוגרים.
ב-1 במרץ 2017, הוא הוציא את המיני-אלבום החמישי שלו, Spotify Singles.
ב-1 בדצמבר 2017, הוא הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, The Good Parts.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-57 בבילבורד 200.
ב-13 בפברואר 2019, הוא הוציא את הסינגל "Don't Give Up on Me".
הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד השירים מתחת להוט 100 ולמקום ה-12 במצעד 40 השירים למבוגרים.
גרסת הרמיקס של R3hab לשיר יצאה ב-12 באפריל 2019. גרסה זו הגיעה בשיאה למקום ה-49 באוסטרליה.
ב-26 ביולי 2019, הוא הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, Naive.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-33 במצעד האלבומים הדגיטליים האוסטרלי ולמקום ה-29 בבילבורד 200.
ב-3 ביוני 2022, הוא הוציא את המיני-אלבום השישי שלו, The Art of Joy.
אנדי דיאס הרננדס (בספרדית ובאיטלקית: Andy Díaz Hernández; נולד ב-25 בדצמבר 1995) הוא אתלט איטלקי-קובני, זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024), אלוף עולם באולם (נאנג'ינג 2025) ואלוף אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה משולשת.
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיים במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.13 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום 15 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.37 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה שבפרו באוגוסט זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.83 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר סיים במקום 24 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.41 מטר.
דיאס היה אמור לייצג את קובה באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, אולם לא הופיע לתחרות מכיוון שסירב לייצג את קובה.
ב-23 בפברואר 2023 הפך לאזרח איטלקי.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.64 מטר, אחרי ג'ורדן דיאס מספרד (17.86 מטר) ופדרו פאבלו פיצ'רדו מפורטוגל (17.84 מטר).
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.71 מטר, לפני מקס הס מגרמניה (17.43 מטר) ובן ארצו אנדראה דלאוואלה (17.19 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין בהמשך החודש זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא איטליה חדש של 17.80 מטר, לפני ג'ו יאמינג מהרפובליקה העממית של סין (17.33 מטר) והוגו פבריס זנגו מבורקינה פאסו (17.15 מטר).
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן סיים במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.19 מטר.
אנדי לאו טאק-ווה (במנדרינית: 劉德華; נולד ב-27 בספטמבר 1961) הוא שחקן, זמר-יוצר ומפיק קולנוע מהונג קונג.
לאו נחשב לאחד מאמני הקולנוע המצליחים ביותר בסין.
בשנות ה-80 כונה "הנמר הרביעי" מתוך "חמשת הנמרים" של תחנת הטלוויזיה TVB, ובשנות ה-90 היה אחד מ"ארבעת מלכי השמים" של תעשיית המוזיקה בהונג קונג.
בשנת 2018 הצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובשנת 2024 נבחר לסגן יושב ראש האיגוד הסיני לקולנוע.
לאורך קריירה שנמשכת יותר מארבעה עשורים, לאו היה לאחד האמנים המצליחים ביותר מבחינה מסחרית וביקורתית בעולם הסיני.
אנדי לאו נולד כלאו פוק-ווינג בטאי פו, הונג קונג הבריטית, למשפחתו של כבאי בשם לאו לאי (1934–2023).
הוא הרביעי מבין שישה אחים ויש לו שלוש אחיות גדולות, אחות קטנה ואח צעיר בשם לאו טאק-סינג.
אף על פי שמשפחתו הייתה מבוססת כלכלית בזכות סבו, שהיה בעל קרקעות חקלאיות וכפרים, אביו העביר את המשפחה לשכונת העוני דיאמונד היל כשהיה בן שש, כדי שיוכל לקבל חינוך דו-לשוני ולשפר את שליטתו באנגלית.
האזור היה מלא בבתי עץ, שנשרפו כשלאו היה בן אחת עשרה.
במהלך ילדותו, נאלץ לאו להביא מים למשפחתו עד שמונה פעמים ביום מכיוון שביתם לא היה מחובר לאינסטלציה.
הוא גדל במשק בית בודהיסטי, והוא חסיד של מקדש הר לינגיאן בטייוואן.
בשנת 1980, אנדי לאו נרשם לתוכנית הכשרה לשחקנים של תחנת הטלוויזיה TVB וסיים את לימודיו בשנה שלאחר מכן, כשהוא חותם על חוזה עם התחנה.
לאו זכה לפרסום רב בזכות סדרת הטלוויזיה של TVB, "The Emissary" בשנת 1982. הפופולריות שלו זינקה בשנה שלאחר מכן כאשר גילם את יאנג גואו בסדרת הפנטזיה הלוחמת "The Return of the Condor Heroes".
בסוף השנה, לאו הופיע במופע הגאלה השנתי של TVB, לצד טוני לאונג, מייקל מיו, פליקס וונג, וקנט טונג.
מאז כונו יחד כ"חמשת גנרלים הנמרים של TVB".
במקביל, לאו החל גם את קריירת הקולנוע שלו.
הוא הופיע לראשונה בסרטון מוזיקה של סוזאנה קוואן בשנת 1981, שם תפס את תשומת ליבו של המנהל טדי רובין, שהעניק לו את תפקידו הראשון בסרט, "Once Upon a Rainbow".
לאחר מכן, לאו קיבל תפקיד בסרט "Boat People" שביימה אן הוי בשנת 1982. בשנת 1983, הוא קיבל את תפקידו הראשי הראשון בסרט האקשן "On the Wrong Track" שהופק על ידי אולפני שואו ברדרס.
TVB דרשה מלאו לחתום על חוזה בלעדי לחמש שנים, אך לאו סירב, והתחנה הכניסה אותו לרשימה השחורה.
בשנות ה-80 המאוחרות, לאו עזב את TVB והתמקד בקריירת הקולנוע שלו.
הוא התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים כמו "The Truth" (1988), "As Tears Go By" (1988) בבימוי וונג קאר-וואי, ו-"A Moment of Romance" (1990) בבימוי בני צ'אן.
פרס המשחק הראשון החשוב שלו הגיע עם הסרט "A Fighter's Blues", שבו זכה בפרס גולדן באוהיניה לשחקן הטוב ביותר.
הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפרסי הקולנוע של הונג קונג על הופעתו בסרט "Running Out of Time" (1999).