tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבור יום הולדתו השמונים של וילהלם פיק, למשל, הילדים אספו חומרי אשפה בערך של 1.5 מיליון מארק מזרח גרמני.
הכסף שנאסף מהפעילות הזאת הלך לבניית ספינת סחר אשר נקראה "הפיונרים של תלמאן".
ב-1957 נאספו אבנים וסלעים בכל רחבי גרמניה המזרחית כדי לבנות מזח חדש בנמל רוסטוק.
ארגון הפשע נחודקינסקאיה או ארגון הפשע וופסובסקאיה הוא ארגון פשע גדול, שפעל בשנים 1992–1994 בשטח העיר נחודקה, שברוסיה.
מייסדי ארגון הפשע, יורי דוידקין ואנדריי ויטיראילוב, בכינוי "וופס", שוחררו מכלא בשנת 1992. בשנת 1988 נגזרו עליהם 8 שנות מאסר כל אחד, אך מסיבות לא ידועות ריצו שלוש שנים בלבד.
לדוידקין ולויטיראילוב היה שם גדול בעולם הפשע.
דוידקין וויטיראילוב היו ילידי נחודקה.
כשחזרו לעיר הולדתם, הם גילו שבמהלך הזמן שחלף מאז ששהו בכלא הרבה השתנה – בכל מקום היו חנויות וחברות פרטיות, מכוניות זרות, היה מספר עצום של ספינות סחר זרות בנמל, סינים וקוריאנים פתחו את אוהליהם בכל מקום.
מנהיג ארגון פשע מצ'צ'ניה, שנועדה להפוך לאויב העיקרי לארגון הפשע של אנדריי ויטיראילוב, היה אסלנבק חטוייב, איש משכיל למדי בעל השכלה גבוהה במומחיות "היסטוריון".
בסוף שנות השמונים הוא עבר מעיר גרוזני לנחודקה, רכש נדל"ן והעביר לשם קרובי משפחה רבים.
עד מהרה, כאשר נוצר אזור כלכלי חופשי בנחודקה על ידי צו של הסובייט העליון של ברית המועצות, חאטוייב היה הראשון שהשתלט על נמל הים של העיר, כמו גם על רוב חברות המסחר והמתווך.
כתוצאה מכך, חלק ניכר מחיי העסקים של נחודקה, שדרכו עברו סכומי כסף אדירים, הגיע לידי הגולים מקווקז.
בדצמבר 1992 אירע העימות הראשון בין אנשי וופס וחטוייב.
אז ירו הרוצחים האלמונים במקורביו הקרובים של האחרון.
בסתיו 1993 הגיעה הקרב המכריע בין הארגונים.
בתחילה נזרקו לבית של חטוייב רימונים, אך הבעלים ניצל, ולאחר מכן הקיף אותו בגדר של שלושה מטרים.
במשך מספר חודשים בשנת 1994, ארגון הפשע של ויטיראילוב שלט למעשה בחיי העיר נחודקה.
בפברואר 2003 גזר בית המשפט 9 שנות מאסר על ויטיראילוב.
הצדדים לא ערערו על פסק הדין.
בשנת 2010, המנהיג לשעבר של ארגון הפשע השתחרר והפך לאיש עסקים.
ארגון המיילדות בישראל הוא הארגון הרשמי אשר מייצג את מיילדות ישראל.
הארגון הוקם בשנת 1978 במטרה לתרום לקידומן המקצועי של המיילדות, לחזק את מקצוע המיילדת ואת העשייה המיילדותית ולשפר את הטיפול בנשים במעגל החיים.
ארגון המיילדות בישראל יצא לדרך בשנת 1978. הטריגר להקמת הארגון היה הרצון לארח את כנס ארגון המיילדות העולמי (ICM) בישראל.
בשנת 1978 התארח בישראל הכנס הבינלאומי ה-18 של ארגון המיילדות הבינלאומי.
האירוח נתן רוח גבית לחיזוק הארגון ולביסוס מעמדו בקהילה הרפואית.
על מנת לקדם את נושא המיילדות בישראל, פועל ארגון המיילדות במספר מישורים:
קידומן המקצועי של המיילדות בישראל
שיפור הטיפול בנשים במעגל החיים
חיזוק וביסוס מעמדן של המיילדות בקהילה הרפואית
קידום תחום ליווי הריון רציף על ידי מיילדת בישראל
עדכון הידע וההבנה בנושאי פריון, ילודה ותכנון המשפחה
ייצוג ארגון המיילדות במועצה הלאומית למיילדות, גינקולוגיה, ניאונטולוגיה וגנטיקה
ארגון המיילדות בנוי מיושבת ראש הארגון, גזברית ויושבות ראש הוועדות השונות (תרבות, הסברה, מדיה, מחקרים).
בנוסף מליאת הארגון בנויה מנציגות כלל בתי החולים, נציגת קהילה ונציגת מיילדות הבית.
יושבות ראש הארגון במהלך השנים
ארגון העמים ולאומים שאינם מיוצגים הוא ארגון בין-לאומי שהוקם כדי להשמיע את קולם של לאומים ועמים בלתי מיוצגים ברחבי העולם.
הארגון הוקם בארמון השלום בהאג, הולנד, ב-11 בפברואר 1991.
הארגון מייעץ, מכשיר ופועל מול הקהילה הבין-לאומית בנוגע לזכויותיהם של העמים ולאומים שאינם מיוצגים בארגונים בין-לאומיים והוא מייצג מעל 45 קבוצות אתניות, הכוללות מעל 300 מיליון איש ברחבי העולם.
חלק מחברי הארגון זכו להכרה ועצמאות ופרשו מהארגון לאחר קבלתם לאומות המאוחדות, כמו: ארמניה, אסטוניה, לטביה, גאורגיה, מזרח טימור, פלאו.
מטרת יסוד מרכזית של הארגון הייתה, ונשארה, להעביר מסר בסיסי של אי-אלימות וסובלנות בין-אתנית לנוכח דיכוי שקיים מול מיעוטים.
מטרתו העיקרית של הארגון היא לקדם את הזכות הבסיסית לאוטונומיה ולהגדרה עצמית של כל עם, לאום וקהילה, תוך שאיפה לעולם שבו קולה של כל אומה ועם יישמע, יוערכו ויזכה לכבוד.
הארגון חותר לעתיד שבו זכויות יסוד ובהן החופש לקבוע את המעמד הפוליטי ולחתור לפיתוח כלכלי, חברתי ותרבותי, יובטחו לכל בני האדם באשר הם.
כדי להגשים את יעדיו, מקדם UNPO סולידריות והחלפת ידע בין עמים חסרי ייצוג, באמצעות פלטפורמה גלובלית ייחודית.
הארגון מחזק יוזמות בין-אזוריות ונוטל חלק בדיאלוג עם הקהילה הבין-לאומית, ובכך תורם לבניית עולם של שלום, דמוקרטיה, שוויון וקיימות.
פעילות הארגון מדגישה את חשיבות ההתנגדות הבלתי-אלימה לדיכוי, תוך מתן דגש מיוחד לשילוב קבוצות מודרות, ובפרט צעירים ונשים, בתהליכי קבלת החלטות וכן להשתתף בדיון העולמי בנושאים סביבתיים וגאופוליטיים שעל המדוכה.
UNPO יוזם שיתופי פעולה אסטרטגיים עם גופים שותפים, מוסדות אקדמיים וגורמים בין-לאומיים, כדי להגביר את המודעות להפרות שלזכויות אדם ומסייע לחבריו להשמיע את קולם בזירה הבין-לאומית.
חברי הארגון מחויבים לחמשת העקרונות המעוגנים באמנתו:
זכות שווה להגדרה עצמית: הזכות להגדרה עצמית היא זכות אדם בסיסית, המאפשרת לעמים לעצב את עתידם הפוליטי, החברתי והתרבותי.
שמירה על סטנדרטים בין-לאומיים של זכויות אדם: זכויות האדם הן נורמות אוניברסליות שמגינות על כל פרט מהפרות פוליטיות, משפטיות וחברתיות.
קידום פלורליזם דמוקרטי ודחיית טוטליטריות וחוסר סובלנות דתית: פלורליזם דמוקרטי מדגיש אחריות, שקיפות, שיתוף ודיאלוג בין דעות שונות.
עידוד אי-אלימות ודחיית טרור כאמצעי מדיני: הארגון מקדם התנגדות שקטה וסובלנות בין-אתנית במקום אלימות פוליטית.
הגנה על הסביבה הטבעית: שמירת הסביבה היא הבטחת המשכיות תרבותית, והקהילות המקומיות הן השומרות הטבעיות של הידע האקולוגי.
חברים שהוכרו על ידי לפחות מדינה אחת החברה באומות המאוחדות מסומנות ב-(*)
עדנה אדן איסמעיל – (סומלילנד) מאז 2022
מרסה מוניה קאנו – (קטלוניה) 1 באוקטובר 2021 – נוכחי (משמש כמזכיר כללי זמני מאז 2023)
ארגון הספורט אמורי הוא ארגון ספורט פרטי שנוסד בשנת 1992, ומהווה חלק מקבוצת התקשורת הצרפתית הפרטית .
הארגון מנהל את הטור דה פראנס ומרוצי אופניים אחרים, וכמו גם אירועי גולף, ריצה, שייט וספורט מוטורי בשטח במשך 250 ימי תחרות בשנה, עם 90 אירועים ב-30 מדינות.
נשיא ה-ASO הוא ז'אן-אטיין אמורי, בנו של ונכדו של מייסד ה-EPA, .
הטור דה פראנס נוסד על ידי העיתון L'Auto בשנת 1903. העיתון נסגר לאחר מלחמת העולם השנייה בשל קשריו עם הכיבוש הנאצי, ועיתון חדש, ל'אקיפ תפס את מקומו.
ל'אקיפ ארגן את סיבוב ההופעות ובשנת 1965 נרכש על ידי אמיליאן אמורי.
ל'אקיפ ארגן את המרוץ עד להשתלטות של חברת האם, ASO.
נכון לשנת 2022 ASO טוענת שהיא המובילה העולמית בארגון מרוצי אופניים עם 132 ימי תחרות בכל שנה.
נכון לשנת 2022 ASO מארגנת את אירועי האופניים הבאים:
ארגון טרור הוא ארגון צבאי או מעין צבאי, שמבצע פעולות אלימות בכדי להשיג את מבוקשו.
למשל, ניסיון מכוון לרצח של אזרחים או חטיפת אזרחים והחזקתם כבני ערובה תוך איום לרוצחם, במטרה להטיל אימה ולזרוע בלבול, פחד ודמורליזציה בקרב אזרחים, ובכך להפעיל לחץ על שליטי המדינה בה הוא פועל, או לגרום למדינות אחרות להיענות לתביעותיו הפוליטיות: לאומיות, דתיות, אידאולוגיות, חברתיות.
פעולות טרור בדרך כלל אינן ממוקדות, כלומר אינן מכוונות כלפי אדם מסוים, אלא כלפי אוכלוסייה שלמה, כך שהטרוריסט לרוב אינו מייחס חשיבות לזהות קורבנותיו ופוגע באופן אקראי.
ארגונים שונים מוגדרים "ארגוני טרור" על ידי מדינות או גופים בין-לאומיים כאשר הם נעדרים זכות לגיטימית להפעיל כוח, וכאשר כוחם מופנה בעיקר כנגד אזרחים.
הגדרות אלו שנויות לעיתים קרובות במחלוקת, בעיקר בגלל אי הבהירות השוררת לעיתים קרובות סביב השאלה מיהו בעל הזכות הבלעדית והלגיטימית להפעיל אלימות ביחידת שטח, והאם פעולותיו של ארגון מסוים מכוונות בעיקר נגד האזרחים.
טענה רווחת נוספת היא כי מידת התקפות של ההגדרה מעורערת כי המניעים להגדרת ארגונים מסוימים "ארגוני טרור" והימנעות מהגדרה כך של ארגונים דומים יסודה במניעים פוליטיים של הגופים המגדירים.
לעיתים קרובות, הגדרת ארגון מסוים כ"טרוריסטי" מבוצעת על ידי בתי משפט במדינה או בארגון בין-לאומי, שסמכותם יונקת מסמכות השלטון באותה מדינה – סמכות שיש המערערים עליה.
כמעט כל הארגונים המוגדרים "ארגוני טרור" חולקים על קביעה זו ומגדירים את עצמם "לוחמי חופש" או "ארגון גרילה".
הגדרה זו מבוססת בעיקר על דחיית הלגיטימיות של הפעלת האלימות על ידי המדינה האויבת – לעיתים קרובות בטענה כי הארגון אינו מכיר במדינה או בלגיטימיות של השלטון הקיים בה; ובדרך כלל גם על הטענה שכל או רוב אזרחי מדינת האויב הם חלק מהכוח הלוחם נגדו.
דוגמה מוקדמת בולטת לחילוקי־הדעות ביחס להגדרת ארגונים כ"ארגוני טרור" הן מחתרות האצ"ל והלח"י שפעלו בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל.
ממשלת בריטניה ושלטונות המנדט הבריטי הגדירו את שני הארגונים כ"ארגוני טרור", אף כי ארגונים אלו פעלו כמעט באופן בלעדי נגד מטרות צבאיות, ולכן אינם עומדים בתנאים המקובלים לארגון טרור על־פי המשפט הבין-לאומי או במדינת ישראל שהוקמה אחר־כך בחלק משטח המנדט.
בעקבות רצח הרוזן ברנדוט הכריזה ממשלת ישראל על לח"י כארגון טרור.
במקרים אחרים, כוחות הצבא ומוסדות השלטון אינם מזוהים באופן ברור ונדמים לאזרחים רגילים, מצב המקשה לקבוע אם הפעולה נגדם כוונה להטיל אימה באוכלוסייה האזרחית, או לפגוע במטרה צבאית.
דוגמאות אחרות בהן קשה מאוד להגדיר ארגון כ"ארגון טרור" הן כאלו בהן נחתם הסכם בין מדינה לארגון מסוים (לדוגמה, בין בריטניה למחתרת האירית), ובעקבותיו משונה הגדרת הארגון; תדירות, מלווה ההסכם בהכרה בארגון או בנציגיו כשליטים ביחידת שטח, קשירת קשרים דיפלומטיים, וכדומה.
לעיתים, הגדרתו של ארגון עשויה להשתנות לאורך זמן.
כך, לדוגמה, המגעים בין נציגי מדינת ישראל לראש ארגון אש"ף, יאסר ערפאת הובילו ב-1995 לשינוי הגדרתו של אש"ף כ"ארגון טרור" והענקת לגיטימציה לשליטתו בחלק משטחי הגדה המערבית ורצועת עזה.
סדרה ארוכה של פעולות נגד אזרחי מדינת ישראל הובילה בתחילת שנות ה-2000 לשינוי נוסף בהגדרתו של יאסר ערפאת, שהוצג פעם נוספת על ידי ממשלת ישראל כ"טרוריסט".
הבעייתיות הכרוכה בהגדרת השליט הלגיטימי ביחידת שטח מסוימת הובילה את חלק מהגורמים המגדירים ארגוני טרור להתעלם משאלה זו, או לבסס את ההכרעה בה על קונצנזוס בין-לאומי מסוים (הכרה בין-לאומית רחבה), ולהתמקד בעיקר בתנאי השני: הפעולה המכוונת בעיקר נגד אזרחי מדינה מסוימת.
חוליית טרור: קבוצה קטנה של מחבלים שמתאגדת אד הוק לביצוע פיגוע.
תא טרור: קבוצה קטנה ולרוב ממודרת שבדרך כלל מופעלת על ידי ארגון טרור גדול יותר.
כנופיית טרור: קבוצה של כמה עשרות חמושים שבנוסף לטרור עוסקת בפשע ואלימות.
ארגון טרור: המונח מתייחס בדרך כלל לארגון טרור בגודל מלא, ולעיתים לכל סוג וגודל של התארגנות טרור.
מיליציית טרור: המונח מתייחס לארגון טרור גדול מאוד (המונה אלפי פעילים ויותר) שמאורגנים ופועלים כמיליציה.
צבא טרור: המונח מתייחס למיליציית טרור גדולה מאוד המונה עשרות אלפי פעילים, מאורגנת ופועלת כמו צבא וחמושה בנשק כבד כולל טילים, ארטילריה, כלי רכב, כלי טיס בלתי מאוישים וכלים נוספים שמאפיינים צבאות סדירים.
– ארגון שיעי שבסיסו בלבנון ונתמך על ידי איראן ובעבר על ידי סוריה
(אלג'מאעה אלאסלאמיה) – פועל במצרים וקשור לחמאס
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה (לבנון) – שלוחה של תנועת האחים המוסלמים
– ארגון פוליטי-צבאי מוסלמי ששולט באפגניסטן מ-2021 ושלט בה בין השנים 1995–2001
– ארגון שיעי-זיידי הפועל בתימן ונתמך על ידי איראן
הג'יהאד האסלאמי המצרי – פלג של האחים המוסלמים שהיה אחראי לרצח של אנואר סאדאת, נשיא מצרים
– ארגון שהוקם בינואר 2009 ומהווה מיזוג של שלוחות אל-קאעידה בתימן ובערב הסעודית
– פעיל באלג'יריה, מרוקו, לוב, מאוריטניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה וצ'אד
עצבת אל-אנצאר – ארגון לבנוני שקשור לאל-קאעידה
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה – ארגון המסונף לאל-קאעדה הפעיל בעיקר באינדונזיה
– ארגון המסונף לאל-קאעדה הפעיל במזרח התיכון, בסוריה, מצרים ולבנון.
– ארגון סומלי המסונף לאל-קאעידה
ג'בהת פתח א-שאם – ארגון סוני, המהווה שלוחה של אל-קאעידה בסוריה
אל קאעדה בבלאד אלשאם (אל קאעידה בסוריה הגדולה) – פעיל בסוריה (שיגר קטיושות לעבר קריית שמונה בשנת 2005 ופגע ביחידה ספרדית של יוניפי"ל בדרום לבנון)
איחוד הג'יהאד האסלאמי – פעיל באוזבקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, טורקמניסטן, קזחסטן, אפגניסטן, פקיסטן ורוסיה
(ידוע גם בשם דאעש, או ISIS באנגלית) – ארגון סוני פונדמנטליסטי הפועל בעיראק ובסוריה.
בעבר היה מסונף לאל קאעידה והתפצל ממנה
– (ג'מאעת אהל א-סונה ל-דעוה ואל-ג'יהאד) – ארגון סוני, מבני שבט האוסה הפועל בצפון-מזרח ניגריה, צפון קמרון וניז'ר
– ארגון הפועל מחצי האי סיני, מאז החלה ההפיכה במצרים נגד שלטון חוסני מובארכ בפברואר 2011
, בפיליפינים – נוסד במטרה להקים מדינת הלכה אסלאמית.
אנצאר א-שריעה (לוב) – ארגון הפועל בלוב
אנצאר א-שריעה (תוניסיה) – ארגון הפועל בתוניסיה
– ארגון הפועל באזוואד, צפון מאלי
קונגרס עמי אישקריה ודגסטאן – ארגון קווקזי המבקש לייסד מדינת הלכה אסלאמית בתחומי צפון הקווקז
IHH – ארגון טרור טורקי-אסלאמי התומך בארגוני טרור אחרים באזורי מלחמה תחת מעטה של סיוע הומניטרי באותם אזורים
החזית הקווקזית – ארגון צ'צ'ני המאגד שורת ארגוני טרור אזוריים והמוביל את דגל המאבק באימפריאליזם הרוסי
התנועה האסלאמית של מזרח טורקיסטן (ידועה גם בתור המפלגה האסלאמית של טורקיסטן או התנועה האסלאמית של טורקיסטן) – ארגון מוסלמי-סיני אשר נוסד בידי בני המיעוט האויוגרי.
עיקר פעולתו של הארגון מתרכזת במחוז האוטונומי שינג'יאנג שבמערב סין
– ארגון בלוצ'י-סוני הפועל בבלוצ'יסטן (מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן ובמחוז הפקיסטני בלוצ'יסטן).
– ארגון פקיסטני הפועל באזור קשמיר במטרה לשחרר את החבל מידי הודו ולהקים מדינה איסלאמית בכל רחבי דרום אסיה.
, בראשות אחמד ג'יבריל: עזבה את אש"ף.
(היו חלק מהחטיפה וכנראה גם חלק ברצח שירי, אריאל, וכפיר ביבס).
צבא האסלאם (עזה) – ארגון טרור עזתי קטן המסונף לאל-קאעידה
– ארגון טרור ג'יהאדיסטי אסלאמיסטי פלסטיני סלפי שבסיסו ברצועת עזה.
הצבא האירי הרפובליקני (IRA), באירלנד והממלכה המאוחדת
כוח המתנדבים מאלסטר (UVF), באירלנד – קבוצה פרוטסטנטית התומכת בהמשך השלטון הבריטי
משמר השריעת של צ'צ'ניה בצפון הקווקז שברוסיה
, הפועל נגד השלטון האיסלאמי באיראן
(החזית המהפכנית לשחרור העם) הפועל בטורקיה
, חזית השחרור העממית שלחמה לשחרור אלג'יריה מידי הצרפתים בשנים 1954–1962.
הבריגדות האדומות, באיטליה של שנות השבעים.
("באדר מיינהוף") בגרמניה של שנות השבעים.
מאו מאו ארגון השחרור הקנייתי
טיגריסי השחרור של טאמיל אילם, בסרי לנקה ודרום הודו (התפרק ב-2009 והוצא רשמית מרשימת ארגוני הטרור ב-2017).
רוב מדינות המערב חוקקו חוקים נגד ארגוני הטרור ונגד מימון וסיוע לאותם ארגונים.
בחלק מהמדינות נחקקו חוקים המאפשרים גם להחרים כספים ורכוש של ארגוני טרור.
בישראל משמש לכך חוק המאבק בטרור, התשע"ו-2016.
ארצות הברית מנהלת רשימה של ארגונים זרים המוכרזים על ידיה רשמית כ"ארגוני טרור" ואשר ניתן לנקוט נגדם הליכים כמפורט בחוקים למניעת טרור.
ברשימה מופיעים כמעט כל הארגונים הפלסטיניים, אל-קאעדה, חזבאללה, תחנת הטלוויזיה אל-מנאר ואף ארגון כך בארצות הברית.
ארצות הברית, באמצעות מחלקת המדינה האמריקנית, אף מנהלת רשימה של מדינות התומכות בארגוני טרור המכונה "מועדון השבע" וכולל את המדינות: איראן, סוריה, עיראק, לוב, סודאן, קוריאה הצפונית וקובה, מתוכן הגרעין הקשה שכונה "ציר הרשע", כלל את סוריה, איראן וקוריאה הצפונית.
ארגון התקינה הבין-לאומי הוא גוף בין-לאומי הקובע תקנים.
ISO הוא בא־כוחם של גופי תקינה לאומיים ברחבי העולם, אשר מגדיר תקנים תעשייתיים ומסחריים בין-לאומיים.
החלטה על הקמת הארגון התקבלה ב-14 באוקטובר 1946 באספת המומחים מ-25 מדינות שהתקיימה בלונדון.
הארגון הוקם בפועל תוך כשנה.
לציון אירוע זה, 14 באוקטובר הוכרז כיום התקנים העולמי.
ISO אומנם מגדיר את עצמו כארגון בין-לאומי לא-ממשלתי, אך יכולתו להציב תקנים, אשר באופן תדיר הופכים לחוק דרך חוזים או תקנים לאומיים, הופכת אותו לבעל השפעה משמעותית בתחומים רבים.
בפועל, הוא פועל כקונסורציום עם קשרים חזקים לממשלות.
בנושאים הקשורים בהנדסת חשמל ומחשבים, פועל ISO בשיתוף פעולה צמוד עם הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה (IEC).
הארגון ידוע יותר בשמו המקוצר ISO (הגייה: אַיי-סוֹ, בעברית הוגים אִיזוֹ).
הפירוש הרשמי של השם המקוצר הוא שאילה מהמילה היוונית isos, אשר משמעותה "שווה".
אך בזמן ההחלטה על השם הסבר זה כלל לא עלה.
תקני ISO ממוספרים, ובעלי מבנה מהצורה "ISO nnnnn:yyyy: Title" כאשר "nnnnn" הוא מספר התקן, "yyyy" הוא שנת ההוצאה של תקן זה, ו"Title" מתאר את נושא התקן.
הרבה קובצי דמות של תקליטורים מסתיימים בסיומת "ISO" כדי להראות שהם משתמשים בתקן ISO 9660 למערכות קבצים.
ארגון זכויות האדם ביש"ע היה ארגון זכויות אדם שפעל מ-2004 ועד 2012 להגן על זכויותיהם של מתנחלים, שלדברי הארגון אינם זוכים להגנה מצד ארגוני זכויות האדם המזוהים עם השמאל.
הארגון נעזר בייעוץ משפטי של עורכי דין ושיתף פעולה עם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל.
במהלך שנות פעילותו של הארגון עמדה בראשו אורית סטרוק.
הארגון נוסד על ידי אורית סטרוק בעקבות פינוי לבנת עוזרי וחמשת ילדיה מגבעה 26, סמוך לקריית ארבע, ב-2002. הארגון לא נרשם כעמותה, ומלבד סטרוק עבדו בו עוד ארבע נשים, מהבית.
רף הפעילות של הארגון עלה בתקופת המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות, ומטרתו הייתה להגן על זכויות האדם של המפגינים והמתנחלים מפני השלטונות והמשטרה.
בעקבות תלונת הארגון נגד שני שוטרי יס"מ מתל אביב שתקפו את עקיבא ויתקין כשנעצר במהלך הפגנה נגד ההתנתקות, הורשעו השוטרים בעבירות של תקיפה ופוטרו מהמשטרה.
בנוסף, בהסכם פשרה שולמו לתובע 45,000 ש"ח.
בנוסף לתביעות שהגישו משתתפים בהפגנות, הגישו סטרוק וארגון זכויות האדם ביש"ע שתי קובלנות פליליות נגד עורכי דין שייצגו נאשמים בתקיפה של משתתפים בהפגנות נגד תוכנית ההתנתקות.
בתי המשפט פסקו שיש לבטל קובלנות אלה, וחייבו את הקובלים בהוצאות משפט.
הארגון פעל גם נגד צווי הרחקה שהוציא אלוף פיקוד המרכז יאיר נוה לתשעה תושבי יצהר בשנת 2006. הפעילות כללה עתירות לבג"ץ ומשמרות מחאה שבועיות מול ביתו של נווה בגבעת שמואל.
לאחר אירועי עמונה נטל הארגון על עצמו לסייע בהגשת תלונות נגד שוטרים באשמת הפעלת אלימות בניגוד לחוק.
הארגון אסף עדויות ותלונות של מפגינים וכן תמונות וקטעי וידאו.
במספר מקרים הצליח הארגון לזהות שוטרים וחיילים שהפעילו אלימות, לעיתים לאחר שמח"ש הפסיק לנסות לזהותם וסגר את התיק.
באחד המקרים הביא הארגון להגשת כתב אישום נגד שוטר אלים עוד לפני שאותר הנער שהותקף ולענישת השוטר; הרשעתו של השוטר בוטלה בערעור והומרה בשעות שירות למען הציבור ובפיצוי כספי לנער שבו נגח.
במקרה אחר הוגש כתב אישום נגד קצין משטרה שצולם מכה באלה מפגינים שישבו באופן פסיבי, לאחר שאחד הנפגעים הגיש כנגד הקצין תביעה נזיקית, בעזרת הארגון.
בתביעה האזרחית חויבה המשטרה לשלם 230 אלף ש"ח כפיצוי לנזק הגופני שגרם הקצין.
בהליך הפלילי הורשע השוטר בתקיפה ונגזרו עליו 6 חודשי עבודות שירות.
במקרה שלישי זיהה הארגון פרש משטרה שהכה מפגינים באלה ורמס מפגינים אחרים בסוסו, לאחר שמח"ש לא זיהתה אותו.
עוד קודם לכן קיבל בג"ץ את עתירת הארגון והורה להרחיק את הפרש ממגע עם מפגינים עד להכרעת הדין במשפטו.
בינואר 2007 הגיש הארגון למבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס דין וחשבון מפורט, הנוגע לתפקוד המשטרה בעת פינוי עמונה.
כלקח מאירועי עמונה נכחו פעילי הארגון בזירת הפינוי של מפגיני הימין מהריסות ההתנחלות חומש, מצוידים במצלמות לתיעוד אלימות אפשרית כלפי מפגינים.
לאחר הפינוי טענה אורח סטרוק כי פעילותו של הארגון שם מנעה הישנות של מקרי אלימות.
באוקטובר 2007 קיבל היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז את עמדת הארגון והורה להעניק חסינות לעדים בעניין חטיפת מצלמות של מפגינים בידי שוטרים בחומש ובסביבתה, כדי להעלים ראיות מצולמות לגבי אלימות של שוטרים.
ההחלטה כוללת גם עדויות ביחס למעשה כזה של מפקד משמר הגבול ביהודה ושומרון, תנ"צ שלומי אבן פז.
בעידוד הארגון החל בשנת 2007 הליך חקיקה בכנסת המבטל את הרישום הפלילי לבני נוער שהואשמו בפלילים במסגרת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
ב-25 בינואר 2010 אושר בכנסת חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התש"ע-2010, המבטל ביצוע גזר דין או החלטה שניתנו בעבירה על רקע התנגדות לתוכנית ההתנתקות (למעט עבירות חמורות מסוימות), ונמחק הרישום הפלילי.
בנוסף, נזקפת לזכות הארגון החלטת פרקליטות המדינה, לסגור את תיקם הפלילי של כ-60 קטינים, שהשתתפו במחאה כנגד תוכנית ההתנתקות, הן בחסימות כבישים והן במאבק בכפר דרום.
בהחלטת הפרקליטות תמך גם שר המשפטים, דניאל פרידמן.
בדצמבר 2008 פרסם הארגון דו"ח שלפיו קיימת אכיפת חוק סלקטיבית לרעת היהודים המתגוררים ביהודה ושומרון.
לדברי מחברי הדו"ח "מצבת כח האדם המשטרתית במחוז ש"י חריגה ביותר, גם ביחס לאזורים הידועים ברמת פשיעה גבוהה", כאשר השוטרים עוסקים באכיפת חוק על ישראלים בלבד במחוז זה, כיוון שהצבא הוא זה המופקד בעיקר על אכיפת החוק כלפי פלסטינים.
בנוסף, הנהלים המחייבים של פרקליטות המדינה כלפי היהודים בשטחים, לטענת הארגון, הם כאלה המיועדים להכביד מראש על חייה של אוכלוסייה מסוימת המתוייגת כבעלת גוון פוליטי ואידאולוגי, ללא קשר ופרופורציה להפרת החוק על ידי אוכלוסייה זו.
לראייה מציג הדו"ח כי בניגוד לנתון הכלל ארצי המעיד כי 97% מכתבי האישום מסתיימים בהרשעה, ביו"ש הנתון עומד על 54% בלבד.
על פי נתוני הארגון, הוגשו למח"ש כמאה תלונות של מפגינים על אלימות שוטרים.
הארגון פעל בעיקר באיסוף עדויות על אלימות שוטרים נגד מתנחלים ומפגינים השייכים לימין ביש"ע.
לצורך זה, הפעיל הארגון בשלב ראשון צוות תחקירנים, המצליבים תמונות, סרטים ועדויות אישיות של מפגינים, הטוענים שהופעלה נגדם אלימות משטרתית.
בשלב השני פעל הארגון בארבעה מישורים:
מניעה: הארגון ניסה למנוע הפרת זכויות אדם ביש"ע באמצעות הסברה בקרב חיילים ושוטרים.
מרצים מטעם הארגון הוזמנו להרצות בפני חיילים על ידי מחלקת החינוך בצה"ל.
המישור הפלילי: הגשת תלונות למחלקה לחקירת שוטרים, על סמך העדויות שאספו תחקירני הארגון, מתוך מטרה להביא להגשת כתבי אישום כנגד שוטרים אשר נהגו באלימות כלפי מפגינים.
המישור המשמעתי: פעילות להשעיית שוטרים אשר הוגשו נגדם תלונות למח"ש, עד אשר יוחלט אם להגיש נגדם כתב אישום אם לאו.
המישור הנזיקי: הגשת תביעות נזיקין אזרחיות כנגד שוטרים אשר הפעילו אלימות כנגד מפגינים, מתוך מטרה לגרום לשוטר שפעל באלימות לשלם על כך מכיסו.
לדברי יו"ר הארגון סטרוק, כמחצית מכלל התלונות שהגיש הארגון למח"ש מתגבשות לכלל כתב אישום כנגד שוטרים (זאת בהשוואה לכשני אחוזים מכלל התלונות המגיעות למח"ש המתגבשות לכלל כתב אישום).
ארגון טודט היה ארגון ממשלתי בגרמניה הנאצית, שהוקם בשנת 1933. הארגון תכנן, ניהל ובנה מיזמי בנייה גדולים, בעלי חשיבות אסטרטגית.
הארגון נקרא על שם מייסדו, פריץ טודט, המפקח על הדרכים ושר החימוש והתחמושת בגרמניה הנאצית.
לאחר מותו של המייסד ב-1942, בהתרסקות מטוסו, מונה אלברט שפר לתפקיד.
פרנץ זאבר דורש היה מהנדס ראשי של הארגון.
הארגון השתמש בפועלי כפייה, אסירים ממחנות ריכוז ושבויי מלחמה משטח הכיבוש הנאצי.
בשיא פעילותו היה הארגון אחראי ל-1,300,000 איש שפעלו במסגרתו, מתוכם מיליון עובדי כפייה.
ב-1941 עקב קשיים שהתגלו במהלך מבצע ברברוסה הוקמו יחידות ניידות של הארגון שליוו את הכוחות הלוחמים.
הארגון היה בנוי כגוף צבאי.
בראש כוחות המשימה עמדו מפקדים שנקראו "פרונטפירר".
בראש היחידות הבסיסיות שהרכיבו כוח משימה יחיד, עמד מפקד שתוארו היה "באופירר".
רק לאזרחים גרמנים שהוגדרו על פי חוקי הגזע כטהורים מותר היה ללבוש את מדי הארגון.
לארגון התגייסו אף עובדים זרים (Frontarbeiter) שנשבעו אמונים לגרמניה הנאצית ומנהיגה.
עובדים אלו לבשו סרט דרגה על זרועם וסמל נאצי על כובעם.
קבוצה נוספת שלא נדרשה להישבע אמונים הייתה מורכבת מבני עמים אחרים (Einsatzarbeiter).
עובדים אלו הוכנסו ליחידה שהוגדרה כיחידת מתנדבים.
קבוצה זו לבשה סרט זרוע חום בלבד.
מעבר לכך השתמש הארגון בפועלי כפייה.
לפני המלחמה סייע הארגון מ-1933 ועד 1941 בהקמת הרייכסאוטובאן (Reichsautobahn), מערכת הכבישים המסועפת בגרמניה.
בין השנים 1938 ועד 1942 הארגון הקים בין השאר את מערכת הביצורים בגבול גרמניה-צרפת, ששמה "החומה המערבית" ומאוחר יותר, החל משנת 1942, את "החומה האטלנטית".
הארגון אף בנה את "החומה הדרומית-מזרחית".
הארגון הקים את המפעל התת-קרקעי הענק בו ייצרו ציוד צבאי חשוב ("המיטלוורק") ושדות תעופה תת-קרקעיים (שדות יגר).
מיזמי הבנייה התת-קרקעיים היו חשובים עד מאוד ליציבות המאמץ המלחמתי הגרמני שנפגע מהפצצות אוויריות של בעלות הברית.
בעת מבצע ברברוסה בנה הארגון את התשתית התחבורתית שהיוותה בסיס לוגיסטי למבצע.
לצורך המבצע הוקמו 20 כוחות משימה (Einsatzkommando) ניידים.
לתוכנית להקמת יחידות ניידות חמושות ניתן השם "מבצע יעקב" (Einsatz jacob).
היחידות היו אמורות לשפץ ולבנות מחדש את מערכת הכבישים והרכבות ההרוסה, בשטח שנכבש.
מבצע זה נחל קשיים רבים ונחשב לכישלון יקר.
ארגון יוצאי מרכז אירופה הוא עמותה ישראלית הפועלת למענם של יוצאי ארצות מרכז אירופה - גרמניה, אוסטריה, צ'כיה, שווייץ וצאצאיהם, אשר גרמנית היא שפתם ומורשת תרבותם.
הארגון נוסד ב-1932, בתקופת העלייה החמישית, כארגון עולים ונשא אז את השם 'התאחדות עולי גרמניה'.
"המפעל לעזרה הדדית" - (מ.ע.ה.), של ארגון יוצאי מרכז אירופה (שהוקם בשנת 1941 ואוחד עם הארגון בשנת 2019) מקיים מגוון פעילויות בתחום הרווחה עבור חברי קהילת יוצאי מרכז אירופה בני הגיל השלישי והרביעי וזאת בעזרת צוות סוציאלי מקצועי הפועל בסניפי הארגון (ת"א וירושלים) וגם מקיים ביקורי בית ברחבי הארץ.
רבים מהנתמכים מבוגרים מאוד, ניצולי שואה, עריריים וחולים.
כמו כן, תומך המפעל לעזרה הדדית בקשישים הנמצאים בבתי ההורים של הארגון.
המפעל עובד בשיתוף ועידת התביעות העולמית של הארגונים היהודיים ומוכר על ידה כארגון המטפל ומסייע ליוצאי אוסטריה בתביעות לפיצויים ממשלת אוסטריה.
הארגון היה בין חלוצי הטיפול הגריאטרי המודרני בחברה הישראלית וכבר בשנות ה – 50 של המאה הקודמת הקים הארגון רשת ענפה של בתי-הורים ובתי-מגורים המנוהלים על ידי "חברת מעונות הורים" (ירושלים, רמת גן) ו"חברת בתי הורים" (חיפה).
כיום ישנם 3 בתי הורים ונמצאים בירושלים וברמת גן (של חברת מעונות הורים) הנמצאים בבעלות ארגון יוצאי מרכז אירופה.
בבתי ההורים קיים דיור לדיירים עצמאיים, מחלקות תומכות לאוכלוסייה הזקוקה להשגחה מוגברת ומחלקות סעודיות.
הארגון מפעיל כיום שני סניפים הפועלים בשתי הערים הגדולות, תל אביב וירושלים.
בערים אלו מרכזים את עיקר פעילות הארגון בקהילה ומהווים את המרכז החברתי - תרבותי לחברי הארגון.
פעילויות הסניפים מיושמות בשיתוף חברי הארגון ובהתאמה לתחומי העניין שלהם/ן.
הפעילויות כוללות מפגשים קהילתיים, סיורים, טיולים, ביקורים בתערוכות נבחרות, האזנה לקונצרטים, השתתפות בקורסי גרמנית למתחילים ולבעלי שליטה בשפה וכן הרצאות העשרה במגוון נושאים.
הארגון גם פועל במרחב הווירטואלי ומעניק שירותי תרבות הכוללים הרצאות שונות ומפגשי שיחה בגרמנית יקית באמצעות הזום.
בעבר הרחוק, באמצע שנת 1942 נוסדה מפלגת "עלייה חדשה" כגלגול למפלגה פוליטית של "התאחדות עולי גרמניה ועולי אוסטריה" (העגוע"א) הא-פוליטית.
בראש המפלגה עמד פנחס רוזן שגם היה יו"ר "התאחדות עולי גרמניה ועולי אוסטריה".
באוקטובר 1948 התאחדה המפלגה עם תנועת העובדים הליברלית העובד הציוני ועם סיעה א' של הציונים הכלליים ליצירת המפלגה הפרוגרסיבית.
נוע"ם (נוער עולי מרכז אירופה), היא זרוע של ארגון יוצאי מרכז אירופה שהוקמה ב-1998 במטרה לתת מענה מתאים וסיוע בקליטה על פי המאפיינים הנדרשים לעולים חדשים מארצות מרכז אירופה דוברות גרמנית.
בנוע"ם חברים כיום כ-800 עולים צעירים.
פעילות נוע"ם מכוונת לקהל העולים החדשים יוצאי הארצות דוברות גרמנית וכן לשוהים בארץ באופן ארעי כסטודנטים, לבני משפחות העולים בקהילות בחו"ל ולמתעניינים בעליה.
הארגון, באמצעות המפעל לעזרה הדדית, מעניק מדי שנה מלגות לימודים לסטודנטים ותלמידי מחקר בני הדור השני והשלישי.
מקבלי המלגות מתחייבים בתמורה ל-45 שעות עבודה למען הקהילה.
הביטאון MB-יקינתון נוסד ב-1932 והודפס במכונת כתיבה הידיעון הראשון של התאחדות עולי גרמניה MB MitteilungsBlatt.
ה-MB - שנוסד עם בואם של העולים הראשונים מגרמניה ומאוסטריה בעלייה החמישית, שימש בעיקר כאמצעי להעברת מידע חשוב ליוצאי הארצות אלו.
עם עולי גרמניה ואוסטריה שהיו חברי הארגון, נמנו אנשי רוח, עיתונאים וסופרים אשר ביקשו לכתוב בשפה הגרמנית.
הם פרסמו ב-MB - מאמרים רבים שעסקו בפרשנות פוליטית ובזהות היהודית-ציונית של בני העלייה החמישית.
מאז ועד היום ה-MB-יקינתון יוצא לאור 5 פעמים בשנה ונכתב בשפה העברית והגרמנית.
הכתבות בביטאון העוסקות בנושאי חברה ותרבות, בנושאי מורשת וסיפורים אישיים.
כמו כן מקדם הביטאון טיפול בנושאים חברתיים, מעודד פעילות התנדבות, מספק מידע שוטף על פעילות הארגון.
מקור ראשי התיבות MB במילה MitteilungsBlatt (המילה הגרמנית ל"ידיעון"), שהיה שמו של העיתון עד 1985.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הוציא הארגון כתב עת שנקרא "עמודים".
עורכו היה דר' משה טאובר (לימים תבור).
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוציא הארגון עיתון יומי בשפה העברית בשם "זמנים".
עורכו של העיתון היה אורי אפשטיין, העיתון יצא באופן סדיר עד 1955 ואחרי תקופה בה הופיע באופן לא סדיר - נסגר.
אחת מפעילויותיו המרכזיות של ארגון יוצאי מרכז אירופה היא הנצחת מורשת יהדות מרכז-אירופה והנחלת ערכיה לשיח הציבורי בישראל.
במסגרת זאת מקיים הארגון שותפות מבורכת עם 'המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית', שהיה ממוקם בגוש תפן בגליל המערבי וניפתח מחדש בשנת 2025 במוזיאון הכט שבאוניברסיטת חיפה.
זאת ועוד הארגון יוזם פעולות של תיעוד המורשת ושימורה כגון אירוע האזכרה השנתי לפוגרום "ליל הבדולח", אירוע "פורום צאצאי היקים" עבור דור ההמשך, השקות ספרים וימי עיון העוסקים במורשת הייקית ומתקיימים לאורך כל ימות השנה.
בנוסף, הארגון פועל לתיעוד סיפורי הקהילה באתר הארגון ולחברי הקהילה ניתנת האפשרות להעלות את סיפורי קורות משפחותיהם מדורי-דורות ולכלול את שמות בני המשפחה ב"ספר הייקים".
סיפורי התיעוד כוללים סיפורי משפחות וקורותיהן בארצות מוצאן, תיאור מהלך העלייה והקליטה בארץ וכן את סיפור תרומתן לחברה ולמדינה.
הארגון גם מתחזק את קבוצת הפייסבוק שלו - 'הופה הופה רייטר Hoppe hoppe Reiter', המונה למעלה מ-12,000 חברים.
החברים מעלים שאלות ומשתפים בנושאי מורשת מגוונים.
בתחילת ספטמבר 2023, קיים הארגון אירוע קהילה גדול לצאצאי הייקים ורבים מקבוצת הפייסבוק הצטרפו ובאו לביתה של יו"ר הפורום לצאצאי הייקים, ד"ר נאוה מיכאל צברי לבית משפחת שטראוס.
באירוע נכחו מאות צאצאים והביעו עניין בהשתתפות באירועים עתידיים של הארגון.
מאז ספטמבר 2023 הארגון מקיים מדי שנה בחודש ספטמבר את אירוע "פורום צאאצי הייקים".
כמו כן מקיים הארגון שיתופי פעולה פוריים עם גופים נוספים הקרובים לו או משיקים לתחומי פעילותו, כגון ייזום הקמת מכון ליאו בק על ידי יוצאי גרמניה, שיתוף פעולה באירועי תרבות עם משכנות שאננים, בית התפוצות, מכון גתה, מוסדות אקדמיים שונים, וכיוצא בזה.
ארגון יוצאי מרכז אירופה מתייחד בכך שפועל על פני רצף של עשרות שנים תוך גילוי יכולת התאמה לנסיבות משתנות אולם בלי לוותר על עקרונות היסוד שלו.
הארגון מצליח לסייע באופן משמעותי בהתמדה וברצף, לאלפי נזקקים.
הארגון מהווה מקום מפגש לאנשים מרקע סוציואקונומי מגוון, מערים מרכזיות ומהפריפריה ומתחומי השכלה ועיסוק מגוונים.
המשותף לאנשים אלה הוא סולם הערכים של יוצאי מרכז אירופה ויישום ערכים אלה בפעילות התנדבותית, תוך הקפדה על סולידריות חברתית ושותפות במפעל הציוני כולו.
הארגון מעודד פעילות התנדבות, משמר ומפתח בהצלחה במשך עשרות רבות בשנים פעילות זו, כולל הנחלתה לדורות השני והשלישי.
כמו כן מצליח הארגון לאורך עשרות שנים לגייס לפעילות התנדבות אנשים ידועים ובעלי השפעה מכל תחומי העשייה: הכלכלה והתעשייה, האמנות והתרבות, המשפט, המדע, האקדמיה והחינוך, הביטחון הדיפלומטיה והמנהל הציבורי, התקשורת וכיוצא בזה.
הארגון מצליח להשפיע על עיצוב ויישום מדיניות וחקיקה ופועל בהצלחה למימוש זכויותיהם של ניצולי שואה ועולים ותיקים בארץ ובעולם.
נציג מטעם הארגון הוא חבר קבוע ב"פורום הארגונים להשבת רכוש נפגעי השואה", שקידם את החקיקה העוסקת בהשבת רכוש נפגעי השואה.
הארגון מקיים פעילות בנושאי הנחלת מורשת עולי מרכז אירופה, בה משתתפים עשרות אלפי אנשים במסגרות השונות.
יו"ר נשיאות הארגון לשעבר, ראובן מרחב, נבחר ליו"ר האקזקוטיבה של ועידת התביעות העולמית (ההתארגנות המרכזית של העם היהודי למימוש תביעות מממשלות וגופים באירופה לשם מתן סיוע וטיפול לניצולי השואה).
סניפי הארגון ומרבית המתנדבים בירושלים ובתל אביב והמרכז.
מקבלי סיוע - בכל רחבי הארץ: בערים, ביישובי הפריפרייה, במושבים ובקיבוצים.
פעילות לעידוד וקליטת עולים מתבצעת בישראל ומחוצה לה בקהילות בארצות דוברות גרמנית.
מאז תחילתו התמנה ד"ר תאודור זְלוֹציסטי כיו"ר הארגון וכיהן עד 1935 כשארנסט לוי נמצא לצידו.
ב-1935 על רקע ריצת ההתאחדות לבחירות עירוניות בעיריית תל אביב ופרישתו של זלוציסטי, קורט בלומנפלד נבחר לכהן כיו"ר הארגון, מקס קרויצברגר נהיה למזכ"לו וארנסט לוי התחיל לעסוק בתחום הסוציאלי של הארגון.
ב-1948 התמנה הנס טרמר למזכ"ל במקום מקס קרויצברגר שעזב.
נשיאת הארגון כיום היא דבורה הברפלד, מנכ"לית הארגון החל מחודש ספטמבר 2022 היא ליאורה שוהם פיטרס.
חוברת "העלייה החמישית: 60 שנה לעליה ממרכז אירופה", ארגון עולי מרכז אירופה, תל אביב, תשנ"ד, 1993
ארגון התיירות העולמי הוא סוכנות של האומות המאוחדות העוסק בנושאי תיירות.
מטה הארגון שוכן במדריד, בספרד.
ארגון התיירות העולמי אחראי לעריכת דירוג התיירות העולמי.
ארגון התיירות העולמי מהווה גורם מרכזי בתחום התיירות בעולם במיוחד באיסוף נתונים סטטיסטיים על תנועת התיירות.
הארגון מייצג גופי תיירות ציבוריים מרוב מדינות העולם והנתונים שהוא מפרסם מאפשרים עריכת השוואת גידול התיירות ומגמותיה בעולם כולו.
לארגון תפקיד מרכזי בקידום פיתוח תיירות אחראית, בת-קיימא ונגישה לכל, מתוך גישה מיוחדת לאינטרסים של מדינות מתפתחות.
הארגון מקדם את ישומו של "הקוד האתי העולמי לתיירות", מתוך רצון להבטיח כי המדינות החברות, יעדי התיירות ועסקי התיירות יפיקו את המרב מן היתרונות הכלכליים, חברתיים ותרבותיים שבתיירות, בעוד שימזערו ככל הניתן את ההשפעות החברתיות והסביבתיות השליליות שבתיירות.
ארגון התיירות העולמי מחויב ל"מטרות הפיתוח של המילניום" (Milennium Development Goals) שאת השגתן התחייבו 189 מדינות חברות באו"ם להגשים עד שנת 2015.
את ניצניו של ארגון התיירות העולמי ניתן למצוא עוד בשנת 1925 כאשר נוסד בהאג הקונגרס הבינלאומי של הארגונים הרשמיים לזרימת תיירות (International Congress of Official Tourist Traffic Associations, ר"ת ICOTT).
לאחר מלחמת העולם השנייה ולאור העלייה בתיירות הבינלאומית, שב והתארגן האיחוד הבינלאומי של ארגוני תעמולת תיירות, תחת השם האיחוד הבינלאומי של ארגוני הנסיעות הרשמיים (International Union of Official Travel Organizations, ר"ת IUOTO).
ארגון זה פעל כארגון טכני, לא ממשלתי, והורכב מארגוני תיירות לאומיים, קבוצות בתעשיית התיירות וארגוני צרכנים.
מטרותיו של ארגון IUOTO היו לא רק בקידום התיירות באופן כללי, אלא אף למצות את המיטב מן התיירות כמרכיב בסחר העולמי וכאסטרטגיה כלכלית למדינות מתפתחות.
בשלהי שנות ה-60 נוכח ארגון IUOTO בצורך בשינוי נוסף כדי לקדם את תפקידו ברמה הבינלאומית.
באספה ה-20 של ה-IUOTO שנערכה בטוקיו בשנת 1967, הוכרז על הצורך ביצירת גוף בין-ממשלתי עם היכולות לפעול ברמה הבינלאומית בשיתוף פעולה עם סוכנויות בינלאומיות, ובמיוחד עם האומות המאוחדות.
לאורך כל שנות קיומו קיים ה-IUOTO קשרים הדוקים עם האומות המאוחדות והועלו הצעות להפיכת הארגון לחלק מן האומות המאוחדות.
אולם בסיום הכינוס הוחלט כי אף על פי שהארגון יקיים קשרים הדוקים עם ארגון האומות המאוחדות, הוא ימשיך לשמור על אוטונומיה ניהולית וכלכלית.
ארגון התיירות העולמי נוסד בסופו של יום בהמלצת האומות המאוחדות, בהחלטה 2529 של האספה ה-24 של האו"ם.
בשנת 1970 הצביעה האספה הכללית של ה-IUOTO בעד הקמת ארגון התיירות העולמי אשר יהיה מבוסס על החוקה של ה-IUOTO ולאחר שההחלטה אושררה על ידי 51 מדינות, ב-1 בנובמבר 1974 נוסד ארגון התיירות העולמי.
בשנת 1980 הארגון תמך בהכרזת יום התיירות הבין-לאומי.
באספה ה-15 של הארגון בשנת 2003 החליטה המליאה להפוך את הארגון לסוכנות של האומות המאוחדות.
לדברי המזכיר הכללי של הארגון, צעד זה בא כדי להגביר את המודעות העולמית לארגון ואת ההכרה לחשיבותו, זאת כדי שתיירות תתפוס את מקומה כשוות ערך לפעילויות אנושיות מרכזיות אחרות.
נכון לשנת 2008 חברות בארגון 154 מדינות בעולם.
עוד משתתפים בארגון כ-350 מוסדות חינוכיים, אגודות תיירות מקומיות וגופים פרטיים.
מדינת ישראל חברה בארגון התיירות העולמי החל משנת 1975.
במשך שנים שרר בלבול לעיתים תכופות בין ארגון התיירות העולמי לבין ארגון הסחר העולמי, כיוון ששני הארגונים חלקו באותן ראשי תיבות: WTO.
מצב זה פסק באופן רשמי ב-1 בדצמבר 2005, כאשר האספה הכללית של ארגון התיירות העולמי אישרה את הוספת האותיות UN לתחילת ראשי התיבות של שם הארגון באנגלית וברוסית: UNWTO.
בצרפתית ובספרדית נותרו ראשי התיבות של הארגון כשהיו: OMT .
המזכיר הכללי של ארגון התיירות העולמי מאז שנת 2010 הוא טאלב ריפעי, יליד ירדן, בעל תואר דוקטור בתכנון אזורי מאוניברסיטת פנסילבניה.
ד"ר ריפעי ביקר בישראל פעמים רבות.
אחת מפעולות ארגון התיירות העולמי היא מעקב מתמיד אחר מגמות התיירות בעולם.
אלה מתפרסמות במה שהארגון מכנה בשם "ברומטר" התיירות העולמי (UNWTO World Tourism Barometer).
במסגרת ה"ברומטר" מתפרסם דירוג יעדי התיירות בעולם, לפי מדינות.
דירוג אחרון של מדינות מכיל נתוני תיירות לשנת 2006:
ארגון יוצאי קרקוב בישראל הוא איגוד יוצאיה של העיר קרקוב שבפולין בישראל.
הוא נוסד בשנת 1936, ופועל ברצף מאז ועד היום.
בשנים הראשונות להקמתו, טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתו המרכזית לשמש מעין "מרכז קהילתי" לצעירים הציוניים שעזבו את ביתם ועלו לארץ ישראל.
עם פרוץ המלחמה, ולאחריה, השתנו מטרותיו העיקריות של הארגון, ומשימותיו העיקריות הפכו להנצחת זכרה של הקהילה היהודית בקרקוב, עברה המפואר והטרגדיה אשר פקדה אותה, ובנוסף פעילות חברתית-ציבורית וסיוע לניצולי השואה בני העיר.
נכון ל-2009, חברים בארגון למעלה מ-1,500 איש – כמחציתם בני ה"דור הראשון" והאחרים בני דורות ההמשך – ואלה משתתפים בפעילויות החברתיות ובאזכרה השנתית, המתקיימת ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשיתוף עם תלמידי בית הספר המאמץ של הקהילה, תיכון עירוני ה' בתל אביב.
במהלך השנה מקיים הארגון מספר התכנסויות, ובהן אירוע בחודש דצמבר לציון פעולת המרד "ציגנריה" של תנועות הנוער היהודי הלוחם בתקופת הגטו בעיר, הרצאות על מורשת יהודי העיר ומפגשים עם אורחים מקרקוב הפעילים בשימור מורשת יהדות קרקוב.
אחת לשנה מצטרפת קבוצה מחברי הארגון למצעד זיכרון המתקיים מדי שנה בקרקוב, ביום ראשון הסמוך לתאריך חיסול הגטו (13–14 במרץ 1942), וביחד עם מאות אנשים מפולין ומחוצה לה צועדים כולם מככר גיבורי הגטו שברובע פודגוז'ה אל האנדרטה שהוקמה במקום בו פעל מחנה הריכוז פלשוב.
הזרוע המבצעת של הארגון היא הוועד, שבו חמישה חברים, הנבחרים אחת לשנה באספה הכללית של הארגון, וכן ועדות אד הוק לביצוע החלטות הוועד.
ארגון יוצאי קרקוב בישראל יוזם גם תערוכות ואירועים כלל ארציים, החורגים מהפעילות השוטפת; כך למשל התקיימו אירועים במסגרת אלף שנות יהדות פולין שבע מאות שנות יהדות קרקוב, שכללו הרצאות וסימפוזיונים.
אירוע הסיכום התקיים בנוכחותם של שני חתני פרס נובל על במה אחת: שמעון פרס וויסלבה שימבורסקה.
הוצגה תערוכה על תרומתם של החיילים היהודיים בצבאות פולין ותערוכת צילומים על חייהם של יהודי קרקוב בין שתי מלחמות העולם, בשיתוף עם המרכז הבינלאומי לתרבות בקרקוב.
כמו כן הושלם תיעוד בית הקברות היהודי ברחוב מיודובה בקרקוב, אשר בוצע יחד עם משלחות של תלמידי בתי ספר.
בסיומו של פרויקט התיעוד הוצא לאור ספר – בעברית, אנגלית ופולנית – המתעד שמות שנמצאו על גבי למעלה מ-7,500 מצבות בבית הקברות.
ארגון הקולג'ים הבין-לאומיים הוא ארגון חינוך בין-לאומי הכולל 18 בתי ספר ברחבי העולם המוקדשים לפיתוח הבנה בינלאומית וסובלנות דרך דו-קיום וחינוך.
במסגרת התוכנית, תלמידים בגילאי 16–19 (כיתות י"א-י"ב) המגיעים מלמעלה ממאה מדינות חיים ולומדים יחד במשך שנתיים, בסביבה שמטפחת מעורבות חברתית, מנהיגות, סובלנות, שיתוף פעולה, מצוינות והתפתחות אישית.
עיקרון חשוב בקולג'ים הוא קבלת התלמידים הנבחרים לתוכנית על בסיס מלגה (מלאה או חלקית), הכוללת לימודים ומחייה, ולא על בסיס יכולתם הכלכלית או מעמדם.
כל תלמיד בקולג' מגיע בזכות יכולותיו, אישיותו, מעורבותו החברתית בארץ המוצא שלו ויכולתו ורצונו לעסוק בישום ערכי שוויון וסובלנות.
הארגון הוקם בתחילת שנות השישים על בסיס חזונם של שניים: סר לורנס דרוול וד"ר קורט האן.
החזון היה ליצור סביבת חיים בה נוער מכל רחבי תבל יוכל להתחנך במסגרת שיתופית המורכבת ממגוון רחב של עמים, תרבויות, דתות ואמונות.
באמצעות החיים יחד ודרך פעילויות יום-יומיות משותפות אשר יצרו מפגש תרבויות יוצא דופן, רצו השניים לפתח את מנהיגות העתיד שתאופיין בסובלנות ובהבנה בינלאומית.
בשנים 1967 עד 1978 עמד בראש הארגון הלורד לואי מאונטבאטן.
בשנים 1978 עד 1995 עמד בראש הארגון הנסיך צ'ארלס.
החל משנת 1995 עומדת בראש ארגון ה-UWC המלכה נור מירדן (כאשר נלסון מנדלה עמד בראש הארגון יחד איתה החל משנת 1995 ועד מותו בשנת 2013).
מנהלתו הבינלאומית של הארגון נמצאת בלונדון.
הארגון הוא ארגון עצמאי, ואינו משויך לאף מדינה או לאף מוסד בין לאומי.
הארגון מתקיים מתרומות של מדינות, חברות ואנשים פרטיים, בהם גם בוגרים רבים של אותם הקולג'ים.
לארגון הקולג'ים הבינלאומיים ישנם 18 בתי-ספר ברחבי העולם.
בכל אחד מבתי-הספר חיים ולומדים בין 200 ל-300 תלמידים מעשרות מדינות במשך השנתיים האחרונות של הלימודים התיכוניים.
ברחבי העולם פועלים 18 קולג'ים:
סינגפור: קולג' דרום מזרח אסיה
ארצות הברית (מדינת ניו מקסיקו): ארמנד המר קולג'
סווזילנד (דרום אפריקה): קמבלה קולג'
ונצואלה: סימון בוליבר קולג' - נסגר ב-2012
במרבית הקולג'ים לומדים 300-200 תלמידים (ישנם קולג'ים המחוברים לחטיבת ביניים ובית ספר יסודי ובהם יש יותר תלמידים בקמפוס, כמו הקולג' בסינגפור בו 4,000 תלמידים).
עיקרון מרכזי בחיי הקולג' הוא שירות לקהילה ולסביבה הכולל מגוון פעילויות בקהילה בתחומים שונים.
התלמידים גרים במעונות, 5-2 בחדר, ואוכלים בחדר אוכל.
שנת הלימודים כוללת חופשת חורף בת כחודש.
חופשת הקיץ אורכת כשלושה חודשים ובה שבים בדרך כלל התלמידים לבתיהם.
חיי התלמידים מלאים, בנוסף לחובות הלימודיות, בעיסוקים כגון פעילויות מאורגנות (צלילה, קיאקים, מחנאות והישרדות, תיאטרון, צילום ועוד מגוון רחב של עיסוקים) וערבים חברתיים בהם מציגים התלמידים את תרבויותיהם.
התלמידים עצמם אחראים גם על שעות הפנאי, בהם הם יוזמים אירועים, מסיבות וטיולים.
נוסף על כך, לוקח כל תלמיד בקולג' חלק בפעילות התנדבותית בקהילה במהלך לימודיו בקולג'.
תוכנית הבגרות הנלמדת בקולג'ים היא תעודת בגרות בינלאומית, הידועה בקיצור IB.
דיפלומת ה-IB מוכרת ומקובלת על ידי כל האוניברסיטאות בעולם.
שפת הלימוד העיקרית בכל הקולג'ים היא אנגלית.
תוכנית הלימודים כוללת מקצועות מ-6 קטגוריות שונות (שפה ברמת שפת אם, שפה שנייה, מתמטיקה, מקצועות הומניים, מקצועות ריאליים ומקצועות בחירה), כאשר על כל תלמיד ללמוד 3 מקצועות נבחרים ברמה מוגברת, ו-3 מקצועות ברמה רגילה.
באופן זה משיגה התוכנית פשרה בין ההתמקדות במקצועות מסוימים שמאפיינת מספר תוכניות לימוד והפיזור הרב שבאחרות.
המקצועות המוצעים בתוכנית הלימודים (ההיצע המדויק משתנה בין בתי-הספר):
שפה ראשונה: כל תלמיד לומד ספרות מקור בשפתו או בשפה אותה הוא דובר ברמה גבוהה.
שפה שנייה: אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, איטלקית, סינית ועוד.
מדעי החברה והרוח: היסטוריה, כלכלה, פילוסופיה, אנתרופולוגיה, דתות העולם ועוד.
מדעים מדויקים: פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מדעי הסביבה ועוד.
מתמטיקה: ברמה בסיסית, רגילה או מתקדמת.
מקצוע בחירה: תיאטרון, אומנות, מוזיקה, או לחלופין מקצוע נוסף מקטגוריה קודמת.
בכל מדינה השולחת תלמידים לקולג'ים השונים יש ועדה לאומית אשר לרוב מורכבת מבוגרי הארגון ומתנדבים.
ישנן כ-130 ועדות לאומיות במדינות שונות.
בישראל, הוועדה הלאומית היא עמותה רשומה (העמותה הישראלית של הקולג'ים הבינלאומיים, ע"ר) המורכבת ממגוון רחב של בוגרי UWC ומתנדבים אשר מקדמים את ערכי ה-UWC בישראל.
כחלק מפעילויותיה המרכזיות העמותה מקיימת את תהליך המיון וחלוקת המלגות, (הוועדה הישראלית שולחת בכל שנה בין 10-18 תלמידים לקולג'ים השונים ברחבי העולם) מכינה את התלמידים לחוויה, מלווה את התלמידים הישראלים בקולג'ים במהלך השנתיים ותומכת בגוף הבוגרים של הארגון.
עם בוגרי ה-UWC נמנים וילם-אלכסנדר (מלך הולנד), פבלוס (נסיך הכתר של יוון), אליזבת (נסיכת בלגיה), ז'ולי פאייט, אקיהקו הושידה, דאגלס אלכסנדר, סוצ'יל טורס סמול.
בין הבוגרים הישראליים: אייל עופר, ליעד אגמון, גלעד צוקרמן.
תהליך המיון של הוועדה הישראלית מורכב משלושה שלבים:
השלב הראשון הוא הגשת מועמדות על ידי מילוי טופסי המועמדות הכוללים כתיבת חיבורים, שאלות פתוחות, המלצות ואישורים.
את טופסי המועמדות בוחנים בוגרי הארגון.
השלב השני הוא מחנה בן יומיים אליו מגיעים בין 70–80 מועמדים.
במהלך היומיים המועמדים מתחלקים לקבוצות ועוברים פעילויות הכוללות דינמיקה חברתית, ראיונות והרצאות.
השלב השלישי הוא ראיון מול מספר בוגרי הארגון.
אל שלב זה מגיעים בין 20–30 מועמדים.
בתום השלב השלישי נבחרים בין 10 ל-25 תלמידים שיצטרפו לארגון וילמדו בקולג'ים ברחבי העולם.
המספר משתנה בהתאם למלגות שמוקצות לישראל מכל בתי הספר באותה השנה.
לאחר בחירת התלמידים נערכת חלוקת מלגות מלאות או חלקיות בהתאם לקריטריונים כלכליים.
מיון המועמדים מתרחש בכיתה י' ולא בכיתה י"א בשל ההתנגשות עם הגיוס לצה"ל, אך במקרים מיוחדים, בהם ידוע כי מתמודד בכיתה י"א יהיה פטור מגיוס, תישקל מועמדותו.
הארגון מקיים תוכניות נוספות לקידום ערכי הארגון בעולם.
לדוגמה, מקיים הארגון "קורסים קצרים".
אלה הן תוכניות קצרות (של בין שבועיים לשלושה) אשר מתקיימות במדינות שונות, לרוב בקיץ, ובהן בני נוער ממדינות שונות נפגשים ומיישמים את ערכי ה-UWC.
ארגון הרוקחות בישראל הוא ארגון מקצועי המייצג ומאחד את מגזרי הרוקחות השונים בארץ.
הארגון נוסד בשנת 1997 ומטרתו העיקרית היא לקדם את מקצוע הרוקחות ולשפר את מעמדם של הרוקחים בישראל.
בין חברי הארגון נמנים רוקחים מכל מגזרי הרוקחות בארץ - רוקחות קהילתית (רשתות הפארם ובתי מרקחת פרטיים), רוקחות קלינית ובתי חולים, תעשייה וסטודנטים לרוקחות.
לפי הצהרת הארגון, הארגון פועל לחיזוק מעמדם ותדמיתם של הרוקחים ומקצוע הרוקחות בעיני הציבור בישראל ולרווחת אזרחי ישראל וקידום הבריאות.
הארגון פועל להעמקת הידע המקצועי, העיוני והמעשי, של הרוקחים ויישומו הלכה למעשה בכל תחומי העשייה הרוקחית בהתאם להתפתחויות המקצועיות, הרפואיות והחברתיות בארץ ובעולם.
אחת לשנתיים מתנהלות בחירות כלליות, בהן רשאים להצביע כל חברי הארגון, ובהן נבחרת מועצת הארגון אשר מונה 15 חברים.
מתוך המועצה נבחרת ההנהלה הכוללת יו"ר, גזבר, מזכיר הארגון ושני חברי הנהלה נוספים.
לצורך פעילותו קיימות בארגון ועדות שונות, כגון:
חטיבת התוכן אשר מרכזת את כלל התוכן המקצועי המועבר לרוקחים וחברי ארגון: מבזק שבועי הנשלח דרך דואר אלקטרוני, כתב העת של הארגון "הקפסולה", אתר האינטרנט של הארגון, ערבי פארמה קלאב, לימודי המשך וכנסים.
הוועדה לקידום רוקחות מייעצת אשר עוסקת בהגדרת הרוקחות המייעצת וניסוח ניירות עמדה ופילות למען חקיקה בנושא.
ועדה מקצועית אשר עוסקת בקידום פעולות חקיקה והגדרות מקצועיות.
הארגון מקדמת חקיקה בנושאים מקצועיים אשר מטרתה להרחיב את סמכויות הרוקח ולשפר את איכות השירות הרוקחי בארץ וכתוצאה מכך את תנאי ההעסקה של הרוקחים.
בנוסף הארגון מקיים כנסים וימי עיון, קורסים מקצועיים, ופרסום עדכונים מקצועיים בדואר אלקטרוני ובכתב העת של הארגון.
ארגון הרובאים הריבוני הקנדי נוסד ב-1868 במטרה לקדם ולעודד את תחום הקלעות בקנדה.
בהיותו גוף ממשלתי, בניגוד למקבילים לו במדינות אחרות, הוא מתרכז בקידום הקלעות הצבאית (Fullbore Target Shooting – קטגורית קליעה במדינות חבר העמים הבריטי, העושה שימוש בנשקים צבאיים, בדרך כלל בקוטר 7.62x51 NATO), אותה היא מחשיבה לתרומה לאומית וחיובית למדינה.
תחום פעילות נוסף של הארגון הוא החדרת נושא בטיחות כלי נשק למודעות החברתית.
ארגון השוטרים הבין-לאומי הוא הארגון הגדול ביותר של השוטרים בעולם.
מייסדו היה ארתור טרופ (1914–2000), סמל משטרה מלינקולן שבמחוז לינקולנשייר באנגליה.
הארגון נוסד ב-1 בינואר 1950 תחת המוטו: "Servo per Amikeco" (בשפת אספרנטו: "שירות באמצעות חברות") כדי ליצור קישורים ידידותיים ולעודד שיתוף פעולה בין שוטרים בכירים ברחבי העולם.
כיום חברים בארגון כ-400,000 שוטרים ויש לו סניפים ב-64 מדינות.
המשרדים הראשיים של הארגון (IAC) נמצאים בעיר נוטינגהאם, הממלכה המאוחדת.
לארגון ניתן מעמד מייעץ אצל המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות בשנת 1967. מעמד זה הוסר בשנת 1985.
סניף ישראלי של הארגון הוקם בשנת 1963. לסניף הישראלי הוקמו שלוחות מקומיות, בין השאר ברחובות שפעל בבית יד לבנים.
הסניף הישראלי של הארגון פועל מכלא רמלה.
בעבר הוא שכן בשלוחת המטה הארצי ביפו.
הסניף הישראלי פעיל בארגון פעולות התנדבותיות כמו אימוץ פצועי צה"ל ומוסדות יתומים.
בשנת 1979 הגיעו סכסוכים סביב הבחירות להנהלת הארגון לבית המשפט.
הסניף אירח כינוסים של הארגון הבינלאומי בשנים 1968, 1978 ו-1983.
בשנת 1971 נבחר אריה איבצן לנשיא הארגון ונעמי שדמי נבחרה לסגניתו.
בשנים 1972–1982 היה דוד קראוס נשיא הסניף הישראלי.
בסוף שנת 1983 נבחר שלמה פריירמן לנשיא הסניף הישראלי.
ארגון התעשיות האוויריות של איראן (בפרסית: سازمان صنایع هوایی ایران, מכונה: IAIO שהם ראשי תיבות של The Iran Aviation Industries Organization) נוסד בשנת 1966 כדי להוביל את התכנון הניהול והשליטה על תחום התעשיות האוויריות של איראן.
הארגון כפוף למשרד ההגנה האיראני וכולל חמישה ארגונים מרכזיים: SAHA, HESA, PANHA, GHODS ותעשיית שאהיד באשיר.
חמשת הארגונים בעלי תחומים שונים ומשלימים זה את זה בתעשייה האווירית הצבאית והאזרחית של איראן, והתפתחו (להוציא את GHODS) ממתקני תיקון ותחזוקה למפעלים גדולים עם אלפי עובדים בכל אחד.
SAHA (בפרסית: صها; ראשי תיבות של: صنایع هواپیمایی ایران) או IACI (ראשי תיבות של: Iran Aircraft Industries) נוסדה בשנת 1961 כמפעל מרכזי לתיקון מטוסים צבאיים ואזרחיים מסוגים שונים.
עם השנים הפכה SAHA לאחת מחמש התעשיות האוויריות החזקות במדינה תחת IAIO.
ב-1998 החלו לייצר באיראן חלקים מורכבים.
SAHA מתוכננת לייצר מנועי TV-3 למטוסי Iran-140 .
SAHA ייצרה ייצור המוני של מטוסי Toloue-4 ומסוגלת לבצע תיקונים במטוסי בואינג 747.
HESA (בפרסית: هسا; קיצור של شرکت صنایع هواپیماسازی ایران) הוא מפעל לייצור כלי טיס שנוסד בשנת 1976 באספהאן.
המפעל הראשוני, שנבנה על ידי טקסטרון היה מיועד לייצור מסוקי בל 214s מתצורות שונות באיראן בעסקה שכללה כמה מאות מסוקים והעברת מידע טכנולוגי.
החוזה היה כה גדול עד שחטיבה שלמה של טקסטרון הוקמה כדי לטפל בדרישות איראן עם הגנרל דלק אודן כנשיאה.
העסקה הגיעה לסיומה עם המהפכה האיראנית והעיצומים שהוחלו על איראן.
המפעל אחראי על פיתוח וייצור את טיל השיוט הכראר.
אחרי המהפכה באיראן בשנת 1979, אמברגו הנשק על איראן ומלחמת איראן–עיראק, החלה פעילות PANHA עם מטרה לתמוך ולתחזק מסוקים במלחמה.
לאחר כמה שנים, כבר היו מסוגלים לבצע תיקונים ואחזקה שוטפת עבור כל מסוקי איראן.
בשנת 1986, לאחר הצלחתה, התרחבה פעילותה לתחומים אחרים כגון תקשורת, נפט, אנרגיה ועוד.
המפעל גם מייצר בעצמו מספר מסוקים, מרביתם על בסיס מסוקי בל האמריקאים.
GHODS או Qods (בפרסית: صنایع هوایی قدس) הוא מפעל אוויוניקה שנוסד ב-1985 ומבין המוצרים המפותחים בו:
מל"טים: אבאביל, Saeghe ,Talash, מוהאג'ר וככה"נ גם הפוטרוס.
מצנחים ורחפנים ממונעים מבוססי מצנח.
עמדות קרקעיות לשליטה במערכות לא מאוישות, שליטה ובקרה, מערכות עקיבה אופטיות, מערכות אלקטרוניות, איתור מטרה ועוד.
תעשיית שאהיד באשיר היא חברה המתמחה בייצור מוצרי אוויוניקה שנוסדה בשנת 1987. כיום היא מייצרת מעל 5,000 חלקים שונים לציוד צבאי ואזרחי.
היא פועלת בשיתוף עם אוניברסיטאות, מוסדות מחקר וחברות פרטיות ברחבי העולם כדי לשפר את יעילות החלקים המיוצרים.
ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית (במקור: Israeli Leadership Council) הוא ארגון ללא מטרות רווח הממוקד בבניית קהילה ישראלית-אמריקאית בארצות הברית.
יו"ר הוועד המנהל הוא נתי סיידוף.
בספטמבר 2023 אילן קאר מונה למנכ"ל הארגון.
מטרת הארגון היא לבנות קהילה ישראלית-אמריקאית מאוחדת ומעורבת שפועלת לחיזוק הזהות הישראלית והיהודית של דורות העתיד, הקהילה היהודית-אמריקאית, והקשר שבין העם האמריקאי והעם בישראל.
הרעיון להקמת הארגון נולד בקיץ 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה כאשר אובחן הצורך לגוף מאחד ומרכז לקהילה הישראלית בארצות הברית.
קונסול ישראל בלוס אנג'לס, מר אהוד דנוך, פנה למספר אנשי עסקים ופילנתרופים וגייס אותם לטובת רעיון הקמת "מועדון" אשר יחבר בין הישראלים-אמריקאים המתגוררים באזור ויתמוך בקהילה המקומית.
מועצת המנהיגות הישראלית , הוקם ב-2007 על ידי אנשי עסקים וחברי קהילה משפיעים ביניהם דני אלפרט, אלי מרמור, שהם ניקולט, אלי טנא, סטיב ארדמן, אדם מילשטיין, יוסי רבינוביץ', שון אבן-חיים ונתי סיידוף.
ועד זה מינה את דני אלפרט ואלי טנא כיושבי ראש, ואת שהם ניקולט כמנכ"ל-מייסד.
החברים המייסדים הונעו מאותם עקרונות וערכים: דאגה לזהות הישראלית-יהודית של הדור השני והשלישי של ישראלים שהיגרו לארצות הברית, חיזוק מדינת ישראל, וחיבור משמעותי לקהילה היהודית-אמריקאית.
החזון שלהם היה לבנות מודל חדש, שיהיה ניתן בעתיד לשכפל בכל ארצות הברית.
הפוטנציאל שהקבוצה המייסדת זיהתה היה ב"זהות ההיברידית" של הישראלים-אמריקאים.
היכולת של מהגרים מישראל לדבר את השפה התרבותית הישראלית והאמריקאית מהווה פוטנציאל היסטורי לשמש כגשר חי בתוך העם האמריקאי בכלל, והקהילה היהודית-אמריקאית בפרט.
החיבור הייחודי למדינת ישראל, השפה העברית והתרבות וההוויה הישראלית, הופך את הישראלים-אמריקאים לנכס אסטרטגי למדינת ישראל והעם היהודי.
בשנת 2008 נערך האירוע הקהילתי הגדול הראשון של ה-ILC.
נכחו בו 1,800 חברי קהילה ומנהיגים מובילים שהגיעו לערב הזדהות והתרמה למען תושבי שדרות.
באותה שנה נולדה גם התוכנית הראשונה של הארגון, "צו 8", המארגנת ומשנעת אנשים בקהילה האמריקאית לתמיכה בישראל.
עד סוף 2008, יותר מ-25,000 איש השתתפו בפעילויות השונות של הארגון.
בארבע השנים הבאות, היקף הפעילות והתוכניות של הארגון השפיעו על עשרות אלפי משפחות ועוררו השראה ביוזמות קהילתיות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2013, בעקבות החלטה על מיתוג מחדש של הארגון, ה-ILC שינה את שמו לשם הנוכחי – ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית (The Israeli American Council) כדי לשקף את העובדה שמהגרים מישראל הם חלק בלתי נפרד מהאומה האמריקאית והקהילה היהודית-אמריקאית, ולכן גם קיימת חשיבות בבניית תשתית קהילתית עם מבט אסטרטגי לעתיד.
השם החדש הוכרז במהלך אירוע הגאלה השנתי ב-2013. יום לאחר ההכרזה על שינוי שם הארגון, הפילנתרופים ד"ר מרים ושלדון אדלסון פנו לארגון מתוך רצון לתמוך בהרחבת הארגון והצהירו על התחייבותם לתמוך בארגון במטרה להופכו לארגון כלל ארצי.
תוכנית ההתרחבות הארצית של הארגון הושקה, כשהיא מציעה מודל אשר יאחד תחת מטרייה ארגונית אחת ישראלים-אמריקאים מכל רחבי ארצות הברית.
תוכנית ההתרחבות של הארגון הושקה.
עד שנת 2015, נפתחו 7 משרדים אזוריים: לוס אנג'לס (המטה המרכזי), ניו יורק, וושינגטון הבירה, לאס וגאס, מיאמי, בוסטון וניו ג'רזי.
הוועד הארצי של הארגון התרחב וקיבל לשורותיו נציגים מכל האזורים.
בשנים 2016-2017 התווספו לארגון 6 סניפים נוספים: אריזונה, שיקגו, פילדלפיה, סיאטל, קולורדו וסן פרנסיסקו.
ארגון הקהילה הישראלית אמריקאית (IAC) מציע תוכניות ופעילויות רבות לקידום מטרותיו: חיזוק
זיקתם של בני הדור השני לישראל ולעם היהודי, חיזוק הקהילה היהודית בארצות הברית
ותמיכה במדינת ישראל בנוסף, הארגון מציע
מגוון רחב של תוכניות תרבותיות, חינוכיות, תוכניות פיתוח מנהיגות, הסברה ופעילויות
לכל המשפחה הן בעברית והן באנגלית, המיועדות לכלל הגילאים.
קהילה פעילה של ישראלים-אמריקאים ויהודים-אמריקאים שמתחברים דרך השפה העברית, התרבות הישראלית וערכים יהודיים.
כל שנה נבחרים בקפידה ספרי ילדים הכתובים על ידי מיטב הסופרים הישראלים להיות הבסיס לפעילויות התוכנית.
הספרים שנשלחים מדי חודש לאלפי משפחות ברחבי ארצות הברית, משקפים את התרבות הישראלית, ומטרתם חיזוק הזהות הישראלית ויהודית של דור העתיד.