tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אל-ביידא היא עיר מסחר ותעשייה בצפון חבל קירנאיקה שבמזרח לוב, ובירת מחוז אל-ג'בּל אל-אח'דר.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך בלוב בשנת 2010 נמנו בעיר כ-250,000 נפש, והיא הרביעית בגודלה בערי המדינה.
בשולי העיר מצוי קברו של אחד מבני לווייתו (צחאבה) של הנביא מוחמד, והיא נקראה בעבר על שמו – סידי ראפע.
אחרי הגעת הסנוסים במאה ה-19 והקמת הזאווייה שלהם נודעה העיר בשם אל-זאוִיָה אל-ביידא, ובקיצור אל-ביידא.
ב-1912 עברה לוב מידי העות'מאנים לשלטון איטליה, ובמקום נושבו איטלקים.
בתקופת השלטון הפאשיסטי האיטלקי (1922–1943) התרחבה העיר ושמהּ שונה ל-בֶּדָה ליטוֹריָה (Beda Littoria).
במלחמת העולם השנייה פעלו בה ובסביבתה מפקדות של צבאות הציר.
אחרי קבלת העצמאות ב-1951, כשהפכה לבירת הממלכה, התחוללה בעיר תנופת התחדשות.
נבנו בה בנייני ממשלה וארמון מלוכה (כיום מתחם אוניברסיטת עומר אל-מוח'תאר, בקרבת הזאווייה שבמערב העיר).
בעקבות מהפכת מועמר קדאפי ב-1969 שונה מעמדה.
בעבר הייתה במקום קהילה יהודית גדולה וחשובה בעלת היסטוריה ארוכה
אַל-בּוּכַּמַ֫אל (בערבית – البوكمال) היא עיר בסוריה, הידועה גם בשם אבו כמאל.
היא שוכנת במזרח סוריה, על גדות נהר הפרת בסמוך לגבול עם עיראק.
העיר משמשת מרכז אזורי לסביבתה החקלאית.
בסמוך לה נמצאות עתיקות דורה אירופוס והעיר העתיקה מארי.
בתקופת העות'מאנית אל-בוכמאל עוד הייתה כפר קטן, שהיה היישוב המרכזי של תת-מחוז (קאזה) בתוך מחוז זור סנג'ק, ונשאר כך עד סוף השלטון העות'מאני בשנת 1918. בשנת 1896 הועבר הכפר הישן, שהיה בנוי מבוץ, כקילומטר במעלה נהר הפרת מכיוון שהיה בסיכון להיהרס בהצפות.
הכפר החדש נבנה מאבן ונבנו בו רחובות רחבים ונוחים יותר.
הכפר והנפה שסביבו היו אזור התיישבות מרכזי של שבט אוקאידאת הערבי, והכפר כולו היה ברובו מוסלמי-סוני, מלבד קהילה נוצרית קטנה שמקורה היה בדיר א-זור ובמוסול.
בשנת 1890 נמנו בכל הקאזה של אל-בוכמאל כ-15,000 תושבים.
בראשית המאה העשרים התגוררו באל-בוכמאל כ-500 תושבים, והיו בנויים בה כשמונים מבני מגורים.
כמו כן שכנו בכפר משכנו של הקאימקאם (מושל הקאזה), תחנת המשטרה האזורית ומעבורת.
אל-בוכמאל נכללה במנדט הצרפתי בסוריה ולבנון החל משנת 1921, והצרפתים הפכו אותה למושב של חיל מצב גדול.
ב-1946 היא הפכה לחלק מסוריה העצמאית.
מיקומה הייחודי של אל-בוכמאל בגבול סוריה ועיראק הפך אותה למרכז מסחרי ופוליטי חשוב.
בסמוך לעיר, בצדו העיראקי של הגבול שוכנת העיר אל-קעיים, ששימשה לנקודת מעבר של מורדים זרים רבים מסוריה לעיראק במהלך המרד העיראקי, שפרץ לאחר פלישת הקואליציה לעיראק במלחמת המפרץ השנייה.
בשנת 2005 פעלה הקואליציה באל-קעיים במבצע מסך הפלדה, בעיקר בגלל היותה שער למעבר המורדים לעיראק.
ב-27 באוקטובר 2008, במהלך המלחמה, תקפו ארבעה מסוקי קרב אמריקאיים בכפר סוקאריה שבמחוז אל-בוכמאל.
לפי דיווחים בתקשורת נהרגו בתקיפה שבעה בני אדם, ארבעה מתוכם ילדים.
קיפה זו הייתה התקיפה הידועה הראשונה של ארצות הברית בסוריה.
שר החוץ הסורי וואליד מועלם טען, כי לפי המשפט הבינלאומי הרג אזרחים מהווה תוקפנות טרור.
בתחילת יולי 2014, כחלק המתקפה של ארגון המדינה האסלאמית כנגד כלל הכוחות הסוריים במחוז דיר א-זור, נכבשה אל-בוכמאל וסביבתה בידי הארגון.
ב-8 בנובמבר 2017 הודיעו צבא אסד והכוחות הנאמנים לו כי כבשו את אל-בוכמאל, אולם היא נכבשה מחדש על ידי המדינה האסלאמית כעבור יומיים.
עד 19 בנובמבר 2017 כבר כבשו שוב הכוחות הנאמנים לאסד את אל-בוכמאל.
ב-9 בספטמבר 2019 דווח בתקשורת על תקיפת מתקן טילים איראני הנמצא בעיירה על ידי כלי טיס, כנראה כטב"מ.
אותו בסיס צבאי שהותקף נשלט על ידי מיליציות פרו-איראניות ואנשי חזבאללה.
גורם ביטחוני סורי האשים את ישראל בתקיפה.
ב-29 בספטמבר 2019 נפתח מעבר הגבול בין סוריה לעיראק הסמוך לעיר, לאחר שהיה סגור במשך מאז 2012.
ב-27 באוקטובר 2023 ארצות הברית תקפה מספר בסיסים ליד אל-בוכמאל, שלטענתה היו בשימוש של משמרות המהפכה האיראניים.
ארצות הברית הצהירה שהתקיפות היו בתגובה להתקפות בגיבוי איראני על בסיסיה באזור.
ב-6 בדצמבר 2024, בעקבות מתקפת המורדים כוחותיו של צבא אסד נסוגו מן העיר והעבירו את השליטה בה לידי הכורדים.
אל-בכרי (בשמו המלא: אבו עביד עבדאללה בן עבד אל-עזיז אל-בכרי, בערבית: أبو عبيد عبدالله بن عبد العزيز البكري) היה היסטוריון וגאוגרף ערבי בן המאה ה-11 מן אל-אנדלוס.
אל-בכרי נולד בשנת 1014 בהואלבה שבמערב אל-אנדלוס לחופי האוקיינוס האטלנטי.
הוא בנו של מי שהיה לזמן קצר השליט של מחוז הואלבה.
לאחר הדחת אביו מהשלטון, עבר אל-בכרי לחיות בקורדובה, ולמד שם ביחד עם גאוגרפים והיסטוריונים ידועים נוספים בני זמנו כגון אבן חייאן .
הוא בילה את כל חייו באל-אנדלוס, לרוב בערים אלמריה וסביליה.
אל-בכרי מעולם לא נסע לאזורים המרוחקים שעליהם כתב.
מכתש קטן בירח בצפון-מערב "ים השלווה" שעל הירח קרוי על שמו.
אל-בכרי היה גאוגרף והיסטוריון שכתב על אירופה, צפון אפריקה וחצי האי ערב.
רק שתיים מעבודותיו השתמרו עד ימינו.
ספרו החשוב ביותר הוא "ספר הדרכים והממלכות" (كتاب المسالك والممالك כתאב אל-מסאלכ ואל-ממאלכ) אותו הוא סיים לחבר בשנת 1068. הספר מתבסס על תיאוריהם של סוחרים ומגלי ארצות כגון אברהם בן יעקב.
הספר הוא אחד מהמקורות החשובים ביותר להיסטוריה של מערב אפריקה, והוא מספק מידע יקר ערך על אימפריית גאנה, על שושלת אל-מוואחידון ועל סחר חוצה סהרה.
ספרו השני של אל-בכרי שהשתמר עוסק בחצי האי ערב ומספק מידע גאוגרפי ורשימת שמות של יישובים ומקומות בחצי האי.
אל-בּוּרֵ֫ייג' הוא מחנה פליטים פלסטינים הממוקם במרכז רצועת עזה, ממזרח לדרך צלאח א-דין, מדרום לנחל הבשור ומצפון למחנה הפליטים מע'אזי.
מהעבר השני של דרך צלאח א-דין שוכן מחנה נוסייראת.
המחנה משויך לנפת דיר אל-בלח.
שטחו של המחנה הוא כ-529 דונם, ונכון לשנת 2017 אוכלוסייתו מנתה 43,515 נפש.
מקור שמו של המחנה הוא מגדל הנמצא בסמוך לו.
המחנה נוסד בשנת 1949, ובעת הקמתו נמנו בו 13,000 פליטים מסביבות עזה רבתי.
אחוז קטן מהם התיישב בבסיס צבאי בריטי נטוש, ואילו רובו יושב באוהלים.
בשנת 1950 בנתה אונר"א מבני בטון עבור הפליטים.
כיום, רוב הפליטים, כמו במרבית מחנות הפליטים האחרים ברצועת עזה, חיים במבנים המאוכלסים בצפיפות.
למחנה אין מערכת לטיהור שפכים, ורוב האשפה מצטברת באפיק נחל הבשור, ויוצרת מפגע בריאותי.
רוב מי השתייה של המחנה מסופקים על ידי חברת מקורות הישראלית.
במחנה 5 בתי ספר יסודיים, ושני בתי ספר על יסודיים, שבהם למדו 9,306 תלמידים בשנת 2004. כל בתי הספר מופעלים על ידי אונר"א.
בליל 28 באוגוסט 1953, הותקף המחנה בירי ובפצצות על ידי כוח ישראלי.
לדברי ההיסטוריון יואב גלבר, כחודש לאחר הקמת יחידה 101, כוחות סיור של היחידה חדרו לרצועת עזה כאימון, נתקלו בפלסטינים ממחנה הפליטים אל-בורייג', ופתחו באש כהגנה עצמית, שכתוצאה ממנה 30 איש נהרגו ועשרות נפצעו.
לטענת עזמי בשארה, 43 פלסטינים, מהם 7 נשים נהרגו, ו-22 נפצעו.
ועדת שביתת הנשק דיווחה על מותם של 20, לצד 27 פצועים קשה ו-35 פצועים קל.
בקרב יחידת 101 עצמה היו שני פצועים, אחד מהם הוא אריאל שרון, מפקד ומקים היחידה, ולימים ראש ממשלת ישראל.
ועדת שביתת הנשק גינתה את הפשיטה, וכינתה אותה "מעשה מכוון ומזעזע שמטרתו רצח המוני".
לפחות שר אחד בקבינט המדיני-ביטחוני הישראלי גינה את הפשיטה.
בישיבת חירום של ועדת שביתת הנשק, קבעה הוועדה כי הפשיטה בוצעה על ידי ישראלים חמושים.
גנרל ואגן בניקה, שעמד בראש ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות, גרס כי "מהלך זה הוא סביר, לאור ריבוי התלונות הישראליות לגבי חדירות לתחום מדינת ישראל באזור זה, במהלך ארבעת השבועות האחרונים", זאת לעומת ההסבר שמדובר ב"פעולת תגמול חסרת רחמים".
בפברואר 1969 נרצח מוכתר המחנה על ידי רעולי פנים.
ב-22 באוגוסט 1988 נהרג תושב אל-בורייג' בתקיפת חיילי חטיבת גבעתי.
ב-4 באוקטובר 1989 נהרג תושב המחנה על ידי צה"ל בשעה שריסס כתובות במחנה.
ב-20 בספטמבר 1990, חייל ישראלי בשם , נקלע למחנה בטעות או בשל תקלה ברכבו, ובהיותו לבוש בגדים אזרחיים הלך למחנה, ושם בוצע בו לינץ'.
בעקבות האירוע, ביצע צה"ל מהלך של ענישה קולקטיבית, שכלל הריסת כל המבנים והחנויות ברחוב הראשי של המחנה.
במהלך ביצוע ההריסה הוגשה עתירה לבג"ץ אשר אישר את ההריסה בנימוק שהוא נדרש כדי לאפשר לצה"ל לשמור על הביטחון, ולהרתיע את תושבי המחנה.
מוחמד א-דורה, שנהרג ביום השני של האינתיפאדה השנייה, היה תושב המחנה.
ב-11 במרץ 2002, במהלך כינוס פלסטיני גדול, טנקים של צה"ל נכנסו למחנה והרגו שני אנשים.
ב-6 בדצמבר באותה שנה צה"ל פשט על המחנה בעזרת טנקים ומסוקים עם מכונות ירייה.
חקירת האו"ם העלתה ש-8 מהם היו אזרחים לא חמושים, מתוכם שני עובדי האו"ם.
ב-6 במרץ 2004, התקיימו חילופי אש במחנה, לאחר שכוח צה"ל שמטרתו מניעת פעילות טרור, חדר למחנה ונתקל בהתנגדות.
במהלך יולי 2007, כוח צה"ל שכלל כ-10 טנקים ושני דחפורים המגובים על ידי מסוקים, נתקל במארב של הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
בחילופי האש נהרג חייל ישראלי.
ב-6 באוקטובר 2007, כוח צה"ל פרץ לחלקו המזרחי של המחנה, פעולה שהובילה להתפרצות עימותים במחנה.
ב-27 בפברואר 2008 ביצע צה"ל סיכול ממוקד במחנה.
במהלך מבצע עופרת יצוקה נפצעו 10 אנשים בעת ששהו במרכז רפואי של האו"ם במחנה, ובאירוע אחר הופצץ שוק במחנה, וארבעה אנשים נהרגו לצד 16 אחרים שנפצעו.
בתחילה נטען בתקשורת הבין-לאומית שבאירוע נהרגו 40 איש ששהו בבית ספר.
במבצע צוק איתן תקף צה"ל את ביתו של ראש העיר, שמת לאחר מכן מפצעיו.
ב-20 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הפציץ חיל האוויר בית במחנה, ונהרגו שישה מבני משפחת זיאדה ואדם נוסף.
על פי צה"ל היעד היה חדר מלחמה של חמאס וארבעה מההרוגים היו פעילים צבאיים.
ב-2018 הגיש אסמאעיל זיאדה, אזרח הולנד ויליד המחנה, תביעה בבית המשפט המחוזי בהאג נגד בני גנץ ואמיר אשל, הרמטכ"ל ומפקד חיל האוויר בעת התקרית.
ב-2021 דחה בית משפט לערעורים את התביעה, בנימוק של חסינות תפקודית.
ב-17 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרג באל-בורייג' בסיכול ממוקד איימן נופל, מפקד חטיבת מחנות המרכז של החמאס.
באמצע דצמבר 2023 דרש דובר צה"ל מתושבי המחנה להתפנות ממנו, ולאחר מספר ימים נכנסה אוגדה 36 ללחימה במחנה.
ב-4 ביוני 2024 נכנסה אוגדה 98 ללחימה במחנה.
מוחמד אל-באג'י קאיד א-סבסי היה פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כנשיא תוניסיה מדצמבר 2014 ועד מותו.
קודם לכן כיהן כשר החוץ בין השנים 1981 ל-1986 וכראש הממשלה מפברואר 2011 ועד דצמבר 2011. א-סבסי הוא מייסדה של מפלגת נידא תוניס, שזכתה בבחירות הכלליות במדינה בשנת 2014. בדצמבר 2014 הוא ניצח בבחירות הראשונות לנשיאות מאז המהפכה במדינה והפך לנשיאה הראשון של תוניסיה הזוכה בבחירות חופשיות.
א-סבסי נולד ב-29 בנובמבר 1926 בעיירה סידי בו-סעיד שבתוניסיה למשפחת אצולת קרקעות.
אבי-סבו, איסמעיל קאיד א-סבסי, היה יליד סרדיניה שנחטף לתוניסיה בידי שודדי ים בֶּרְבֶּרִים, התאסלם והגיע למעמד רם בוילאית תוניסיה בתקופת האימפריה העות'מאנית.
לא-סבסי היו שני בנים ושתי בנות.
מעורבותו הראשונה של א-סבסי בפוליטיקה הייתה ב-1941, אז הצטרף לארגון הנוער של מפלגת החוקה החדשה בעיירה חמאם-ליף.
הוא למד משפטים בפריז והפך לעורך דין ב-1952, אז החל להגן על פעולותיה של מפלגת החוקה החדשה.
מאוקטובר 1971 עד ינואר 1972 הוא קרא לדמוקרטיה רחבה יותר בתוניסיה והתפטר מתפקידו, אז חזר לתוניס.
באפריל 1981 הוא שב לכהן בממשלה, הפעם כשר החוץ בממשלתו של מוחמד מזאלי, תפקיד שאותו מילא עד ספטמבר 1986.
ב-1987 הוא העביר את נאמנותו לזין אל-עאבדין בן עלי, שהדיח את בורגיבה מהשלטון ומונה לשגריר בגרמניה.
מ-1990 ועד 1991 הוא היה נשיא בית הנבחרים של תוניסיה.
ב-27 בפברואר 2011, אחרי המהפכה במדינה, התפטר ראש הממשלה מוחמד ע'אנושי מתפקידו לאחר יום של מהומות בבירה תוניס, שבמהלכן נהרגו חמישה מפגינים.
באותו יום, הנשיא בפועל פואד מבזע מינה את א-סבסי לראש הממשלה החדש ותיאר אותו כ"אדם שבחייו הפוליטיים והאישיים לא נדבק רבב, הידוע בפטריוטיות שלו, בנאמנות שלו ובהקרבה העצמית שלו למען שירות המדינה".
עם זאת, המפגינים לא התרצו ומחו נגד המינוי של א-סבסי, בטענה שהוא נעשה באופן חד-צדדי וללא התייעצות עמם.
ב-5 במאי טען שר הפנים לשעבר פרחאת א-ראג'חי כי מתוכננת הפיכה נגד האפשרות שמפלגת א-נהדה האסלאמיסטית תזכה בבחירות לאספה המכוננת בחודש אוקטובר ובעקבות זאת פרצו ברחובות מהומות קשות נגד הממשלה שנמשכו כמה ימים.
בריאיון שהופץ בפייסבוק, רג'חי כינה את א-סבסי "שקרן", שממשלתו נשלטת על ידי מעגלי הכוח הישנים של בן עלי.
א-סבסי גינה בחריפות את טענותיו של רג'חי וכינה אותן "שקרים מסוכנים וחסרי אחריות, שמטרתם להפיץ את הכאוס במדינה", ואף פיטר אותו מתפקידו כיו"ר המועצה הגבוהה לזכויות אדם ולחירויות בסיסיות – תפקיד שאותו קיבל אחרי שפוטר ממשרד הפנים ב-8 במרץ באותה שנה.
למרות זאת, ראש מפלגת א-נהדה, רשיד ע'אנושי, המשיך להתסיס את השטח כשטען כי "לתוניסאים יש ספק לגבי האמינות של ממשלת המעבר".
אחרי הבחירות באוקטובר, א-סבסי עזב את תפקידו ב-24 בדצמבר 2011, כשהנשיא הזמני החדש מונסף מרזוקי מינה לראשות הממשלה את חמאדי אל-ג'באלי ממפלגת א-נהדה, שזכתה במספר המושבים הרב ביותר בבחירות לאספה הזמנית.
אל-באג'י א-סבסי הושבע כנשיא ב-31 בדצמבר 2014. במהלך טקס ההשבעה הוא הבטיח להיות "הנשיא של כל התוניסאים והתוניסאיות ללא יוצא מהכלל" והדגיש את חשיבותו של "קונצנזוס בין כלל המפלגות והתנועות הפוליטיות".
ב-25 ביולי 2019, במהלך כהונתו כנשיא, נפטר א-סבסי בגיל 92.
בשנת 2021, לאחר שאחד ממנהיגי מפלגת א-נהדה האיסלאמיסטית טען שא-סבסי הורעל, שרת המשפטים לילה ג'פאל החליטה לפתוח בחקירה של נסיבות מותו ביולי 2019.
אל-בורג' הוא כפר פלסטיני, הממוקם כעשרים ק"מ מדרום-מערב לחברון.
הכפר נמצא בנפת חברון, בדרום מערב חבל יהודה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה האוכלוסייה בכפר כ-2,578 תושבים.
ב-1838, אל-בורג' תואר כמקום חורבות נטושות, כחלק מהאזור בין ההר לעזה, ותחת שליטת העיר חברון.
במפקד 1931 של ארץ ישראל נספרה אוכלוסיית אל בורג' תחת דורא.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן משנת 1949, עבר אל-בורג' לשליטה ירדנית.
בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה של אל בורג' 712 נפש.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אל-בורג' נמצא תחת שליטה ישראלית.
אל-באד'אן או אל-באדאן (בערבית الباذان או البادان) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון המשתייך לנפת שכם של הרשות הפלסטינית וממוקם 7 ק"מ מצפון-מזרח לשכם ו-1.5 ק"מ מצפון לאלון מורה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,422 תושבים באמצע שנת 2006.
סמוך לכפר נמצא ואדי אל-באד'אן (המכונה גם ואדי סג'ור), על הכביש המוביל אל בקעת הירדן.
האזור מאופיין במעיינות רבים ובגיוון של חיות בר.
האזור הוא אחד השטחים הטבעיים היפים ביותר ביהודה ושומרון וקיימת בו שמורת טבע לשימור חיות הבר.
חוקרים מזהים את אל-באד'אן עם היישוב השומרוני "בדן" (נכתב גם כ"באדן"), שנזכר במשנה ובתוספתא שנכתבו במאה השנייה לספירה, בהקשר לרימונים שנקראו על שם היישוב.
מספר מסורות שומרוניות חשובות נקשרו במקום, לפי אחת מהם, בני ישראל היטהרו בבדן לאחר מעבר הירדן ובדרכם להר גריזים.
בכפר יש כמה אתרים בעלי עניין ארכאולוגי, כולל 12 טחנות עתיקות.
חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן עבר באזור בשנת 1870, ותיאר את מאפייניו הגאוגרפיים.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר באד'אן לשליטה ירדנית.
בסקר האוכלוסין הירדני משנת 1961 נמנו בכפר 446 תושבים.
בעקבות מלחמת ששת הימים עבר אל-באד'אן משליטה ירדנית לישראלית.
על פי ארגון ARIJ, בעקבות הסכמי אוסלו הוגדרו 30% מאדמות הכפר כשטח A, ואילו 70% הנותרים הוגדרו כשטח B.
מאז 2003 מנוהל אל-באד'אן על ידי מועצת הכפר, הכוללת כיום עשרה חברים שמונו על ידי הרשות הפלסטינית.
אל-בֻּחַירה הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בצפון המדינה על גדותיו של הדלתא של הנילוס.
בירת המחוז היא העיר דמנהור.
עיר מרכזית נוספת היא כפר א-דוואר.
בנוסף על שתי ערים אלו, ישנן עוד כ-12 ערים במחוז.
בשנת 2017 נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי מינה מושלת למחוז, אירוע שלא קרה קודם לכן במצרים.
האוכלוסייה כפרית מאוד, כאשר 19.5% מהתושבים בלבד מתגוררים בערים.
באל-בֻּחַירה מתגוררים מעל 6 מיליון תושבים, והוא מתפרס על כ-10,130 קמ"ר, מה שהופך אותו למחוז החמישי במצרים בגודל האוכלוסייה והעשירי בשטחו.
המחוז נחשב לחשוב מאוד מבחינה תחבורתית.
הייצור המקומי כולל כותנה, כימיקלים, שטיחים, חשמל ודיג.
מועדון כדורגל אל-באטין הוא מועדון כדורגל סעודי מהעיר חפר אל-באטין.
המועדון נוסד בשנת 1979 וכיום משחק בליגת העל הסעודית.
המועדון החל לטפס במעלה הליגות בעונת 2007-08, כשהשיג את ההעפלה מליגת המשנה השלישית לשנייה, בעונת 2010-11, העפיל לליגת המשנה ראשונה ובתום עונת 2015-16, העפיל לליגת העל הסעודית לראשונה בתולדותיו.
אל-באב היא עיר, דה יורה שייכת מבחינה מנהלתית למחוז חלב בסוריה.
נכון לדצמבר 2016 העיר נמצאת בשליטת המיליציות הפרו-טורקיות, כחלק מכיבוש צפון סוריה על ידי טורקיה.
אל-באב נמצאת 40 ק"מ צפונית מזרחית לחלב, 30 ק"מ דרומית לגבול עם טורקיה.
אל-באב נמצאת ברמה בגובה 471 מטר מעל לפני הים.
על פי נתוני הלשכה המרכזית הסורית לסטטיסטיקה, אוכלוסייתה מנתה 63,069 בשנת 2004. האוכלוסייה עלתה לכ-100,000 תושבים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
לפני מלחמת האזרחים בסוריה, תושבי אל-באב היו מורכבים מרוב ערבי סוני עם מיעוט כורדי מחוץ למרכז העיר.
על פי הגאוגרף וההיסטוריון הערבי יאקות אל-חמאווי בשנת 1226, השם הוא קיצור של באב ביזאה (השער לביזעה).
ביז'אה (גם בוז'אה ובזעה) היא עיירה הממוקמת כ-10 קילומטרים ממזרח לאל-באב.
בתקופת האימפריה הרומית, אל-באב הייתה עיר-מדינה של המחוז הרומי בסוריה, המכונה בטנאי.
חורבות היישוב ההוא מונחות על גדות וואדי 1 קילמטר צפונית לעיר אל-באב המודרנית.
אין לבלבל בין עיר המדינה רומן בטנאי שהיא אל-באב לבין העיירה הרומית בטנאי שהיא סורוק המודרנית הנמצאת כ-70 קילומטרים מצפון מזרח לאל-באב, מעבר לגבול, בשטחה של טורקיה.
אל-באב נכבשה על ידי הצבא הערבי של ח'ליפות הראשידון בפיקודו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב במאה השביעית.
העיר קבלה את שמה שפירושו "השער", בתקופת השלטון האיסלאמי כיוון ששימש "השער" בין חלב לעיירה הסמוכה בוז'אה.
קברו ומקדשו של עקיל אבן אבי טאלב (אחיו של עלי) נמצא באל-באב.
עד לשלטונם של האיובידים במאה ה-13, אוכלסה העיר בעיקר במוסלמים שיעים מזרע האיסמעילי.
על פי ההיסטוריון והגאוגרף יאקות אל-חמאווי בשנת 1226, אל-באב הייתה עיירה קטנה במחוז חלב.
בעיירה היו שווקים מלאים במוצרי כותנה בשם קירבאס שיוצאו לדמשק ומצרים.
ההיסטוריון מהמאה הארבע עשרה, אבו אל-פידאא, כותב כי אל-באב הייתה עיירה קטנה עם שוק, בית מרחץ, גנים נעימים ומסגד (המסגד הגדול של אל-באב).
עד אפריל 2012, העיר אל-באב כמעט שלא נפגעה ממלחמת האזרחים בסוריה.
מאמצע מאי לאמצע יולי 2012 התמקמו בתוך העיר כ-15 קבוצות מורדים במטרה לכבוש את העיר.
המערכה לכיבוש אל-באב כללה סדרה של פשיטות ותקיפות על משרדי הממשלה בעיר במהלך חודשיים.
ב-18 ביולי הסתיימה המערכה כאשר המורדים תפסו סופית את מעוז הממשלה שהיה בתחומי העיר.
לטענת פעילי האופוזיציה, חיל מצב של הצבא נותר מחוץ לאל-באב והפגיז את עמדות המורדים.
ב-29 ביולי כוחות המורדים הדפו את היחידות של חיל המצב הזה בקצה הדרומי של העיר.
עם תפיסת העיר אל-באב, צברו המורדים בצפון חלב תאוצה ניכרת.
לכידת העיר העניקה לחמושים שליטה מלאה באזורים שמצפון מזרח לחלב.
עם זאת, בקיץ 2013 נכחה המדינה האסלאמית בעיר ובאמצע נובמבר 2013, ארגון הטרור שלט באופן מלא באל-באב.
לאחר לכידת הכוחות הסוריים הדמוקרטיים את מנבג' באוגוסט 2016, דווח כי אל-באב הוא המטרה הבאה של מסע הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF).
בדצמבר 2016 נקלעה אל-באב למתקפה של מורדים סורים בגיבוי טורקיה.
התקפות אוויריות של טורקיה ב-21 בדצמבר השמידו 67 יעדים של המדינה האסלאמית; על פי הדיווחים נהרגו 59 חיילים טורקים ומעל 200 מורדים.
אל-באב הייתה עיירה חשובה מבחינה אסטרטגית עבור טורקיה מכיוון שהיא לא רצתה ששני אזורי ה-SDF יתחברו.
ב-9 בפברואר 2017, בתקיפה אווירית רוסית נהרגו שלושה חיילים טורקים בטעות.
ב-23 בפברואר 2017, אל-באב נכבשה על ידי מורדים הנתמכים על ידי טורקים, והפכה לחלק מאזור הכיבוש הטורקי בצפון סוריה על אדמת סוריה.
ב-15 ביולי 2020 ביצעו מטוסים לא ידועים, החשודים כי הם רוסים, תקיפות אוויריות על העיר אל-באב.
בתקיפה נהרס מתחם דירות, אזרח אחד נהרג ולפחות 10 נוספים נפצעו.
זו הייתה התקיפה האווירית הראשונה על העיר מאז שנכבשה מידי דאעש.
תושבי העיר עובדים במסחר, בתעשייה ובחקלאות.
העיר אל-באב מייצאת את כל סוגי הגבינות והחלב לשאר הערים הסוריות.
בני העיר מפורסמים בזכות מומחיותם במלאכת הנפחות.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הסורית (CBS), מנתה העיר בשנת 2004 סך הכל 63,069 תושבים.
האוכלוסייה זינקה לכמאה אלף נפש במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
לפני מלחמת האזרחים בסוריה אוכלוסיית אל-באב הייתה מורכבת מערבים סונים וכורדים, ובכך הייתה הרבה יותר הומוגנית מבחינה אתנית מהעיר השכנה מנבג' שמצפון מזרח לאל-באב.
נכון לשנת 2008 אוכלוסיית העיר מנתה 300,889 תושבים.
כלכלת העיר מתבססת על חקלאות וגידול בעלי חיים.
אלה הם העיסוקים העיקריים ומקורות ההכנסה של האוכלוסייה, בנוסף להם ישנם כמה בעלי מקצועות חופשיים ומשרות ציבוריות ממשלתיות.
החקלאות נפוצה באופן נרחב במישור שמסביב לעיר אל-באב, בהם החקלאות מתבססת על חקלאות בעל ופלחה (גידולים המושקים על ידי הגשם).
שטחי הגידול סביב העיר מגיעים לשטח של 18,300 דונם של גידולי בעל.
הגידולים החשובים ביותר הם חיטה, שעורה וקטניות, בעוד חקלאות השלחין המבוססת על השקיה ממי בארות משתרעת על שטח של 1,915 דונם בלבד.
גידולי השלחין החשובים ביותר הם רימונים, פיסטוקים וזיתים ומעט ירקות.
העיר מפורסמת גם בגבינות ובמוצרי בחלב שלה, בנוסף למספר תעשיות אחרות.
העיר ניזונה מרשת מים השואבת את מימיה מנהר הפרת הזורם ב-50 קילומטרים ממזרח לעיר וממאגר מים ממערב לעיר.
השירותים הציבוריים הזמינים, כוללים: מרפאת בריאות הציבור, בתי ספר תיכוניים וכלליים, מוסדות צרכנות, משרדי ממשלה ותחנה מטאורולוגית.
העיר מחוברת לעיר חלב בדרך סלולה (אספלט), ויש תחבורה ציבורית סדירה בין חלב לאל-באב.
אל-באב מהווה את המרכז העיקרי של הקהילה הכפרית בסביבה במיוחד של תושבי העיירה השכנה תדף הנמצאת במרחק של כ-2 קילומטרים מדרום מזרח לעיר, המגיעים אליה בענייניהם העסקיים והמסחריים.
בפברואר 2017 הוצב באל-באב כוח משטרה שהתאמן בטורקיה של 2,000 איש.
מאז שפלשו הכוחות הצבאיים הטורקים לצפון סוריה באוקטובר 2019 גברה האלימות באל-באב, כולל התפוצצויות של מספר רכבי תופת.
בשנת 2019 הוכרז כי אוניברסיטת גזיאנטפ הטורקית פותחת פקולטה לכלכלה ומדעים אדמיניסטרטיביים באל-באב.
העיר שוכנת 38 קילומטרים צפונית מזרחית מהעיר חלב.
היא שוכנת בתחתית המדרון המזרחי של ההר בשם ג'בל אלשייך אקיל שגובהו 534 מ'.
בצפון, במזרח ובדרום משתרעות אדמות מישוריות המשתרעות לכיוון דרום, הכוללות את "עמק הזהב" ממזרח לעיר המשתרע מכיוון צפון לדרום לעבר אגם סלאלח אל-ג'אבול.
לאורכו נמצאים 157 כפרים, 52 חוות ושלושה מחוזות: תדף, דיר האפר ואל-ראי.
כ-50 ק"מ ממזרח לאל-באב זורם נהר הפרת מצפון לדרום.
העיר אל-באב מחולקת ל-5 אזורים עיקריים.
כוללת שלוש שכונות ובנוסף היא מכילה גם את המסגד הגדול (מסגד אומיה), השוק המקורה, בנוסף לקולנוע הישן ובית המרחץ הפופולרי.
כולל 4 שכונות ואת תחנת המטרו בכיכר השוק.
כולל 2 שכונות, את בית החולים הציבורי ואזור תעשייה.
כולל שכונה אחת ואת שוק הירקות והפירות הגדול.
כולל 4 שכונות, את האצטדיון העירוני, חטיבת הביניים לבנים, שרייה, בית הספר הגבוה לאמנות לבנות ועוד.
באל-באב אקלים צחיח למחצה עם השפעות של אקלים יבשתי במהלך החורף.
הקיץ יבש וחם וחורף קריר ומושלג מדי פעם.
הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בינואר היא C° 8.3. הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בחודש יולי היא C° 36.2. השלג יורד בדרך כלל בדצמבר או בינואר.
הטבלה המובאת למטה מבטאת את הטמפרטורות והמשקעים הממוצעים לתקופה שבין השנים 1961 ועד שנת 1999.
אל-בַּאחַה היא עיר באזור החג'אז שבדרום-מערב ערב הסעודית ובירת מחוז בעל שם זהה.
העיר מרוחקת כ-750 ק"מ דרום-מערבית לבירה ריאד וכ-230 ק"מ דרום-מזרחית לעיר מכה ונחשבת לאטרקציה תיירותית פופולרית מאוד.
האקלים בעיר נחשב ליחסית נעים, והיא מוקפת ביערות רבים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו באל-באחה 90,515 בני אדם.
אל-בוריימי היא עיר בעומאן, המשמשת כבירת המחוז אל-בוריימי .
העיר ממוקמת כ-277 ק"מ מבירת עומאן, מסקט.
בנוסף, העיר נמצאת ליד גבול איחוד האמירויות הערביות–עומאן.
החודש הכי חם הוא אוגוסט (37 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (17 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 92 מילימטרים בשנה.
חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (20 מ"מ גשם), וחודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (0 מ"מ גשם).
אל-בּוּקיעה הוא אשכול של כפרים פלסטיניים, הממוקם בנפת טובאס, בצפון בקעת הירדן לאורך עמק אל-בוקיעה (בקעת טמון) שלמרגלות רכס טמון, בין העיירה טמון במערב להתנחלות בקעות במזרח.
אשכול הכפרים כולל את ח'רבת עטוף במרכז העמק, חומסה אל-בֻּקיעה וחומסה אל-פוקא בדרום מזרח העמק, אל-חדידייה הממוקמת ממזרח להתנחלות רועי וח'אלת מכחול וח'רבת סמרה שמצפון לה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית ח'רבת עטוף מנתה 227 תושבים בשנת 2016 ואוכלוסיית חומסה 127.
הכפרים הם קהילות של פלאחים ורועי צאן המעבדים אדמות בעמק אל-בוקיעה, השייכות לבעלי אדמות מטובאס ומטמון, ומגדלים בהן בעיקר חיטה ושעורה מאז שלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל.
רובם נהגו לגור באוהלים ולנדוד בשטח עם עונות השנה, למעט קהילות ח'רבת עטוף וח'אלת מכחול שבהם הוקמו בתי קבע, ואחרים שהיו גרים במערות למרגלות ההרים באזור.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר האזור לשליטה ישראלית.
ב־1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר.
ביניהם "שטח אש 901" שמצפון לעמק אל-בוקיעה, ו"שטח אש 903" שמדרום לו.
מאז נאלצים התושבים לפנות את השטח כל פעם שצה"ל עורך אימונים, לעיתים מכריזים על האזור שטח צבאי סגור ומפנים את התושבים.
ב-1972 הופקעו אדמות בפתח עמק אל-בוקיעה לצרוך הקמת ההתנחלות בקעות.
ב-1976 הוקמה גם התנחלות רועי בסמוך.
בנוסף נסלל במרכז העמק הקצה הצפוני של ציר אלון (או "כביש אלון" שבקטע זה ממוספר ככביש 578).
ב-1997, הכפר אל-חדידייה, הסמוך להתנחלות רועי, נעקר ממקומו ועבר מערבה, בשל הכרזת שטחו כ"שטח צבאי סגור".
גם במקומו החדש סבל מצווי הריסה של המנהל האזרחי.
בפברואר ומרץ 2008 נהרסו בתיהם של 60 איש באל-חדידייה.
במקביל, צה"ל הטיל קנסות על רועי צאן מן הכפר, החרים ראשי צאן.
בנוסף חסם הצבא את כל דרכי העפר המובילות אליו.
בתי אל-חדידייה, שהם אוהלים ופחונים, שאת חלקם סיפק הצלב האדום הבין-לאומי, נהרסו שוב ב-2011, 2015 ו-2016.
ב-16 בספטמבר 2013 נכנס צה"ל לכפר ח'אלת מכחול שבו גרו 120 תושבים, ובעזרת שלושה דחפורים הרסו אותו עד היסוד.
צה"ל הרס כבר ב-1967 את כל הכפר על בתי האבן שלו, ומאז תושבי הכפר התגוררו במבנים ארעיים, פחונים ואוהלים.
לאחר ההריסה סירבו התושבים לעזוב ונשארו במקום ישנים תחת כיפת השמיים.
באפריל 2014 נהרסו בתיהן של ארבע משפחות שבהם גרו כ-30 איש בכפר חומסה.
ב-2 בנובמבר 2020 הרס צה"ל 18 מבנים בחומסה שבהם גרו 74 תושבים.
לאחר ההריסה הגיעה משלחת של דיפלומטים מהאיחוד האירופי לבקר במקום, והודיעה שההרס מנוגד למשפט ההומניטרי הבין-לאומי.
מאחר שהאזור מוגדר כשטח C, ומשטר התכנון אינו מאפשר לבנות באזור זה בתי ספר, ילדי הכפרים של אל-בוקיעה לומדים בבתי ספר בעיירות טובאס וטמון.
כדי להגיע אליהם הם נאלצים לנסוע בין 27 ל־45 ק"מ ולעבור באחד משני המחסומים אל תוך האזור (מחסום חמרה בדרום ומחסום תיאסיר בצפון).
רוב הילדים לומדים רק בבתי ספר יסודיים ואינם ממשיכים לתיכון.
אל-בילאל טורה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בשיקטש, בהשאלה מאטאלנטה ובנבחרת מאלי.
טורה נולד בחוף השנהב וגדל במחלקות נוער מקומיות.
ב-3 בינואר 2020 חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-1 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–4 על אנז'ה במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת 2019/2020. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך שבע הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, ובעונתו השנייה במועדון ערך 33 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם באלמריה מהלה ליגה.
בעונתו היחידה בקבוצה, 22/23, הבקיע טורה שבעה שערי ליגה, וסייע לקבוצתו להישאר בליגה.
ב-29 ביולי 2023 חתם באטאלנטה מהסרייה א' תמורת 28 מיליון אירו שהועברו לאלמריה, ההעברה היקרה ביותר בתולדות המועדון.
טורה ערך רק 11 הופעות ליגה בעונת 2023/24 במדי אטאלנטה, והבקיע בהן שני שערים, אך היה שותף לזכייה במפעל הליגה האירופית, שבו ניצחה אטאלנטה במשחק הגמר 3-0 את באייר לברקוזן.
טורה נכנס כמחליף לקראת סיום משחק הגמר.
בקיץ 2024 הושאל טורה לעונה אחת מאטאלנטה לשטוטגרט, עם אופציה לרכישה בסיום ההשאלה.
ב-27 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת לבשיקטש.
טורה זכה עם נבחרת מאלי עד גיל 20 בגביע אפריקה לאומות עד גיל 20 בשנת 2019.
ב-9 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, כשהבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 על נבחרת גאנה במשחק ידידות.
נבחרת מאלי עד גיל 20
אל-בויוכי (גם: אל-באיוכ, בערבית: البَيُوك) היה כפר ערבי בנפת רפיח שברצועת עזה.
שמו מגיע כנראה מהמילה 'ביי' הטורקית, שכנראה מעידה שמקימי הכפר היו בעלי תואר אצולה טורקי.
הכפר נמצא דרומית להריסות העיר רפיח, ונמצא במרחק קילומטרים בודדים מגדר הגבול עם ישראל.
על פי הלמ"ס הפלסטיני, בכפר גרים 5,648 אנשים נכון לשנת 2006.
הכפר יושב בצידו הדרום-מזרחי של ציר מעבר סופה, שבו השתמש צה"ל עד ההתנתקות בשנת 2005.
גרעין הכפר יושב על תל בשם תל אל כִרָד.
ב-1917 הכפר עבר לשלטון האימפריה הבריטית בעת כיבוש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העצמאות הכפר עבר, ביחד עם כל רצועת עזה, לשליטה צבאית מצרית.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר הכפר, ביחד עם כל רצועת עזה, לשליטה צבאית ישראלית.
ב-2007 חמאס השתלט על הכפר כחלק מההפיכה שביצע ברצועת עזה.
במהלך קרב רפיח השני במלחמת חרבות ברזל נחרב הכפר והוקם בסמוך לו ציר מורג, אולם חורבות הכפר משמשות כבסיס לפעולות טרור נגד כוחות צה"ל.
אל-בארקיה הוא כפר בצפון־מערב סוריה, במחוז טרטוס.
הכפר ממוקם דרומית־מזרחית לעיר טרטוס.
הכפר ממוקם בין סאפיתא ממערב, משתא אל-חלו מצפון ואזור ואדי אלנסרה מדרום.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה (CBS), במפקד האוכלוסין ב־2004 מנתה אל-בארקיה 3,627 תושבים.
הכפר הוא המרכז האדמיניסטרטיבי של נפת אל-בארקיה, שמורכבת משמונה יישובים עם אוכלוסייה כוללת של 7,336. רוב תושבי הכפר הם עלווים.
אבו רַיְחָאן מוחמד אבן אחמד אל-בירוני (בפרסית: ابوریحان بیرونی; בערבית: أبو الريحان البيروني; 973–1050 בערך), הידוע בשם אל-בירוני, היה חוקר ואיש אשכולות ממוצא איראני ח'וואראזמי בתקופת תור הזהב האסלאמי.
הוא נודע כמייסד האינדולוגיה, "אבי הדת ההשוואתית", "אבי הגיאודזיה המודרנית", והאנתרופולוג הראשון.
אל-בירוני נחשב לאחד המלומדים המוסלמיים החשובים בתקופת ימי הביניים, תחומי הבקיאות שלו היו פיזיקה, מתמטיקה, אסטרונומיה ומדעי הטבע.
בנוסף הוא נודע גם כהיסטוריון, כרונולוג ובלשן.
הוא למד כמעט את כל המדעים של ימיו וזכה בכבוד רב על מחקריו הבלתי נלאים בתחומי ידע רבים.
כמשפיע בזכות עצמו, אל-בירוני הושפע מחוקרים של עמים אחרים, כמו היוונים, מהם שאב השראה כשפנה ללימודי הפילוסופיה.
היה בלשן מוכשר, היה בקיא בח'ווארזמית, פרסית, ערבית, סנסקריט, וידע גם יוונית, עברית וסורית.
הוא בילה את רוב חייו בע'זני, אז בירת האימפריה הע'זנווית, במרכז-מזרח אפגניסטן של ימינו.
בשנת 1017 נסע אל-בירוני לתת-היבשת ההודית (האזור התרבותי הנוגע כיום באזור פקיסטן והודו) ולאחר שחקר את האמונה ההינדית המקומית הוא כתב חיבור על התרבות ההודית בשם "ההיסטוריה של הודו" (תחקיק מא לל-הנד, Taḥqīq mā li-l-hind).
יחסית לתקופתו הוא היה סופר חסר פניות לגבי המנהגים והאמונות של עמים שונים.
תיאורו המדהים של הודו המוקדמת של המאה ה-11 והאובייקטיביות המדעית שלו זיכו אותו בהוקרה ובתואר "המוסמך" (אל-אסתאד', al-Ustadh).
ח'ווארזם נמצא במערב מרכז אסיה ומהווה נווה מדבר רחב ממדים באמצע הרמה המדברית של האזור.
זהו אזור פורה בזכות הימצאותו בדלתת נהר האמו דריה, במקום בו נשפך בעבר לימת אראל לפני ייבושה.
הוא מתוחם בצפון על ידי שרידי ימת ארל, במזרח על ידי מדבר קיזילקום, בדרום על ידי מדבר קאראקום, ובמערב על ידי רמת אוסטיורט.
דרום ח'ווארזם שוכן בטורקמניסטן של המאה ה-20 וצפונה שוכן באוזבקיסטן.
שטחה של ח'ווארזם העתיקה מחולק באופן טבעי לשני אזורים.
בחלקו הצפוני, הגובל בנהר אמו דריה, קיימים עמקים ביצתיים רבים, מישורים עצומים המורכבים משטחי מרעה רחבים הנוטים לכיוון צפון וצפון-מזרח.
בחלקו הדרומי ישנן אדמות פוריות שנוצרו בחלקם של העמקים של נהרות מורגאב וטאג'אן.
אופי גאוגרפי זה קבע שני סוגי תרבויות שהתפתחו באזור: של שבטי ערבה שפרנסתם התבססה על גידול בהמות ושל קהילות בעלות תרבות חקלאית מתקדמת ומושרשת מהסוג המזרחי הקדום ביישובי קבע.
במהלך התקופה העתיקה התפתחו התרבויות של שני האזורים הללו באופן לא שוויוני, אם כי המסורת התרבותית והכלכלית של יישובי הדרום המתקדמים חלחלה בהדרגה לאוכלוסיית הערבות.
שתי התרבויות היו תמיד, כפי שעולה מהעדויות הארכאולוגיות, בקשר הדוק והעבירו זו לזו את הישגיהן התרבותיים והכלכליים.
ההיסטוריה של המקום שהשפיעה על ההתפתחות התרבותית שלה, הייתה ערש יצירתו.
מקומה המרכזי של ח'ווארזם על דרכי מסחר עיקריות, בנאת מדבר פורייה ומבודדת, יצר מצב שבו הייתה נתונה להשפעות שלטוניות ותרבותיות מגוונות.
היא נכבשה על ידי האימפריות שנאבקו על השלטון בסביבה והייתה תחת שליטים שונים.
יחד עם זאת, לרוב היא הייתה בעלת זכות לניהול עצמי והפגינה עוצמה אזורית תחת שלטונות אלו.
הבידוד היחסי של האזור, אפשר לה לשמר שפה ותרבות ייחודית גם זמן רב לאחר הכיבוש המוסלמי:
+סקירה היסטורית והשפעות תרבותיות לפני אל-בירוניתקופההשפעההמאה ה-5 לפנה"ס הממלכה האחמנית תחת דאריוס הראשוןכיבוש בידי הממלכה האחמנית מוביל נסיגה כלכלית כתוצאה מהכבדת עול מיסים.
מתרחשת החדרת השפה הח'ווארזמית העתיקה אשר יובאה לאזור על ידי האימפריה הפרסית האחמנית.
קיימת נסיגה בתרבות הח'ווארזמית.האימפריה הסאסאנית (224–651)משמשת בירה אזורית של האימפריה הסאסאנית כתוצאה מהמיקום המרכזי בדרכי המשי ח'ווארזם כחלק מהאימפריה הפרסית, מתקיים שימוש בא"ב הפרסי לצורך אדמיניסטרציה.השושלת האפריגית (305 ל-995)ממלכה תחת האימפריה הסאסאנית, האימפריה ההפתליטית, הגקטורקים, הח'ליפות האומיית, הח'ליפות העבאסית והאימפריה הסאמאנית.
שפתם של בני השושלת האפריגית הייתה ח'ווארזמית עתיקה אשר יובאה לאזור על ידי האימפריה הפרסית האחמנית.
בידודה הגאוגרפי של ח'ווארזם מאזורים אחרים של התרבויות השכנות, אפשר לה לשמר שפה ותרבות איראנית ייחודית נפרדת.
מקור הכתב שלה היה ארמית.
(שפה זו הייתה בשימוש באזור עד המאה ה-13 שאז הוחלפה על ידי פרסית).המאה ה-7 עד המאה ה-13 הכיבוש האסלאמיבשנת 712 נכבשה ח'ווארזם על ידי הח'ליפות הערבית (אומיים ועבאסים), עברה לשליטה מוסלמית תחת קוטאיבה אבן מוסלם.
השפה הח'ווארזמית האיראנית שהייתה שפת האם של אל-בירוני, וחלק מהתרבות של ח'ווארזם העתיקה, שרדה במשך כמה מאות שנים לאחר האסלאם עד לטורקיפיקציה של האזור.
היא שימשה רקע להשתמרות דמותו ומשנתו של אל-בירוני.
בסוף המאה ה-8 ותחילת המאה ה-9 המיר לראשונה שאה בן השושלת האפריגית את דתו לאסלאם.המאה ה-10 - האימפריה הח'ווארזמיתקמה אימפריה מקומית בעלת חוסר יציבות וחילופי שלטון של שושלות שונות: השושלת האפריגית, השושלת המאמונית, השושלת הסאמאנית והשושלת הע'זנווית.
במאה השמינית לספירה הייתה האימפריה המוסלמית הגדולה של בית עבאס בשיא פריחתה.
אימפריות מוסלמיות שלטו בכל המזרח התיכון, מרכז אסיה, צפון אפריקה וספרד.
תחת שליטים מוסלמים נבנו מוסדות לימוד והאוניברסיטאות הראשונות.
הח'ליפה אל-מאמון, משושלת בית עבאס, ייסד בבגדד את בית החוכמה, שהיה לאחד מסמלי תור הזהב של האימפריה המוסלמית.
הח'ליפים הראשונים שלה טיפחו ופתחו אותו.
חוקרים ומדענים רבים שלמדו ועבדו בבית החוכמה היו מרקע פרסי או נוצרי-מזרחי.
בספרייה של בית החוכמה תרגמו משכילים ערבים לערבית כתבי יד מדעיים מיוון, הודו, פרס ועוד.
זה היה מרכז מחקר תוסס וחדשני, שבו פעלו הוגי דעות חשובים.
לקראת סוף המאה העשירית נחלש כוחה של הח'ליפות העבאסית במרכז אסיה.
האזור כולו היה נתון לחוסר יציבות פוליטית עקב מאבקי שלטון בין כמה בתי מלכות מקומיים.
השליטים מקומיים קבעו במידה רבה את סדר היום.
חלקם השכילו ליצור מרכזי השכלה וידע חלופיים לאלה של הח'ליפות וראו בטיפוח קהילת מדענים שתפעל תחת חסותם סמל סטטוס וראייה לעוצמת שושלתם.
היו אלה דמדומי תור הזהב של האסלאם.
בסביבה הפוליטית הזו פעל אל-בירוני, והיא שתרמה לצורך שלו לנדוד באזורים שונים ולחפש חסויות אצל שליטים מתחלפים.
אל-בירוני נולד סמוך לגבול הצפון מזרחי של האימפריה, בפריפריה של העיר כאת', בירת ממלכת השושלת האפריגית שבח'ווארזם.
בהתאם לכך, שמו נגזר מהמילה הפרסית "פרבר" (bērūn או bīrūn).
העיר, הנקראת כיום בירוני, היא חלק מהרפובליקה האוטונומית של קאראקלפקסטן בצפון מערב אוזבקיסטן.
את עשרים וחמש השנים הראשונות לחייו בילה אל-בירוני בח'ווארזם, תחת חסותו של הח'ווארזם-שאה, המושל מהשושלת האפריגית, אבו נאסר מנצור (Abu Nasri Mansur ibn Ali ibn Iraq al-Jaʿdī), מתמטיקאי בזכות עצמו.
בח'ווארזם למד אל-בירוני תורת משפט אסלאמית, תאולוגיה, דקדוק, מתמטיקה, אסטרונומיה, רפואה, יוונית ופילוסופיה הוא התעסק ברוב תחומי המדעים, כולל פיזיקה.
השושלת האפריגית, הופלה על ידי השושלת היריבה המאמונית ב-995.
חוסר יציבות ואולי אהדתו וקשריו עם השושלת האפריגית, אילצו את אל-בירוני לברוח ולבקש חסות תחת השושלת הסאמאנית האימתנית יותר, ששלטה על האדמות המזרחיות העצומות של האסלאם, וכללו את מה שהיום הוא מזרח איראן וחלק גדול מאפגניסטן.
הוא נקלט בבירת השושלת הסאמאנית, בוכרה, אז תחת השליט הסאמאני מנצור בן נוח.
בבוכרה, הוא התכתב עם אבן-סינא, והתקיימו חילופי דעות בין שני החוקרים הללו.
בשנת 998, הוא הסתפח לחצר של האמיר קאבוס אבן וושמגיר (שלט 977–981 ו-997–1012) מהשושלת הזיארית שליט טברסטן וגרגאן, שלחופי הים הכספי, כיום בבאקו.
שם, כנראה בסביבות שנת 1000, הוא כתב בערבית את יצירתו החשובה הראשונה, "העקבות שנותרו ממאות השנים האחרונות", שתורגם גם כ"כרונולוגיה של אומות קדומות", או "מראות העבר" (al-Athar al-Baqqiya 'an al-Qorun al Khaliyyaala).
העבודה הכילה היסטוריה וכרונולוגיה מדעית (מאוחר יותר הוא ביצע כמה תיקונים בספר).
על פי אל-בירוני, השושלת האפריגית נוסדה על ידי אפריג בשנת 305, שירש את השושלת האגדית למחצה של "הסיאבושידים", שנוסדה על - ידי המלך האיראני האגדתי, כאי ח'וסרו.
עם זאת, ממצאים ארכאולוגיים סובייטיים נרחבים, בעיקר מטבעות מראים שלפני הופעת שושלת האפריגית, ח'ווארזם הייתה חלק מהאימפריה הפרתית.
בחצר האמיר אל-בירוני פגש באבן סינא.
הוא ביקר גם בחצרו של השליט בן השושלת הבוונדית אל-מרצובן, שהחצר שלהם בגרגאן הפכה למפורסמת בזכות אנשי המדע שנקבצו אליה.
בשנת 1017 מחמוד מע'זני תפס את המלוכה והפך את עז'ני לבירת השושלת.
רוב החוקרים, כולל אל-בירוני, נלקחו לע'זני.
בגיל 44 הוא ליווה את מחמוד בפלישותיו להודו, וחי בה כמה שנים.
אל-בירוני התוודע לכל מה שקשור להודו.
במהלך תקופה זו כתב את מחקרו על הודו, אותו סיים אותו בסביבות 1030. לצד כתיבתו, תוך כדי חלקו במשלחות, הקפיד אל-בירוני להרחיב את לימודיו לתחום המדע.
הוא ביקש למצוא שיטה למדידת גובה השמש, ויצר למטרה זו רביע מאולתר.
אל-בירוני הצליח להתקדם רבות במחקריו על רקע המסעות התכופים ברחבי ארצות הודו.
אל-בירוני שייך לזרם הסוני האשערי, אך הוא קשור גם לתאולוגים מאתורידיים.
הוא היה ביקורתי מאוד כלפי המועתזילה, ובמיוחד מתח ביקורת על אל-ג'היז ועל זורקאן.
הוא התנגד לדעותיו של אבן-סינא ביחס לנצחיות היקום.
במסעותיו הרבים ובתרגומיו תרם אבו אל-ריחאן אל-בירוני תרומה חשובה לידע האנושי לחקר העולם, הגאוגרפיה והתרבויות של זמנו.
מתוך 146 הספרים שנכתבו על ידי אל-בירוני, 95 מוקדשים לאסטרונומיה, מתמטיקה ולנושאים קשורים, כגון גאוגרפיה מתמטית.
הוא גם כתב עבודות חשובות בתחום ההיסטוריה, האנתרופולוגיה והכרונולוגיה.
אל-ברוני חי בתקופת תור הזהב האסלאמי, כאשר הח'ליפים העבאסים קידמו מחקר אסטרונומי, משום שלמחקר כזה היה מימד דתי בנוסף למימד המדעי שכן באסלאם פולחן ותפילה דורשים ידע מדויק של הכיוונים של המקומות הקדושים, ואותם ניתן לקבוע רק באמצעות שימוש בנתונים אסטרונומיים.
הוא כתב פרשנות נרחבת על האסטרונומיה ההודית בעבודתו שהיא בעיקר תרגום של עבודתו של אריאבהאטה (טהקיק מא לי-ל-הינד - Taḥqīq mā li-l-Hind, נכתב בערבית), שבו הוא מזכיר כי פתר את עניין סיבוב כדור הארץ ביצירה "מפתח לאסטרונומיה" (Miftah-ilm-alhai'a, נכתב בערבית) על אסטרונומיה.
תרומתו העיקרית של בירוני לאסטרונומיה היא בעבודתו "הקאנון המסאודי של האסטרונומיה" (al-Qānūn al-masʿūdī fi'l-hayʾa wa'l-nojūm' ,נכתב בערבית), המכסה את אותו תחום כמו האלמגסט של האסטרונום היווני תלמי, אך מציג חומר חדש.
רוב המושגים התאורטיים המקוריים של בירוני נמצאים בעבודה זו.
בדומה לאלמגסט, גם הקאנון מכיל נגזרות תאורטיות של פרמטרים אסטרונומיים, כמו גם פונקציות טבלאיות כדי להקל על חישוב מיקומם של כוכבי לכת.
בכך היא שונה מעבודותיהם של רוב קודמיו ובני דורו של בירוני שעסקו רק בבניית טבלאות אסטרונומיות המתאימות לחישוב מיקומם של כוכבי לכת, בדרך כלל ללא כל דיון בגזירת הפרמטרים שעליהם התבססו הטבלאות.
בעבודה זו, אל-בירוני הבחין בניגוד לתלמי, כי האפסיד של השמש (הנקודה הגבוהה ביותר בשמיים) ניידת ואינה קבועה.
אל-בירוני ניהל התכתבות ממושכת ולעיתים ויכוח סוער עם אבן-סינא, לגבי תנועות ספירות שמימיות.
אל-בירוני תוקף שוב ושוב את הפיזיקה השמימית של אריסטו: הוא הראה בניסוי פשוט שמצב הריק חייב להתקיים' טענתו של אריסטו נגד מסלולים אליפטיים של ספירות שמימיות, על הבסיס שתנועתם תיצור ואקום מסומנת על ידי אל בירוני כטיעון חלש ביותר.
הוא תוקף את הטיעון שהספירות השמימיות הן קבועות.
אל-בירוני הבחין גם כי כוכבי הלכת סובבים במסלולים אליפטיים לכאורה, במקום במסלולים המעגליים שתוארו על ידי היוונים, אולם הוא לא הצליח להסביר כיצד הם פועלים.
בכתביו של אל-בירוני קיים תיאור האצטרולב של .
אל-סיזי, החזיק בדעה בת זמנו שכדור הארץ הוא מרכז היקום, הוא מידל את מערכת השמש על פי הרעיון שכדור הארץ מסתובב על צירו ובכך הסביר את מה שנראה כתנועת הספירות השמימיות.
בתיאורו של אל-בירוני, יש ביקורת מרומזת לגבי קביעה זו של תנועה.אל-בירוני כתב חיבור על האצטרולב ובו ניסה לתעד ולסווג את כל השיטות הידועות בעבר עבור שימושי האצטרולב.
הוא הוסיף תיאור משל עצמו, כיצד להשתמש בו כדי לדעת את השעה וכמד גובה בתצפיות.
דיאגרמה מסוימת אחת של מכשיר בעל שמונה הילוכים יכולה להיחשב כאב קדמון של אצטרולבים ושעונים מוסלמים מאוחרים יותר.
לאחרונה, נתוני ליקוי הירח של אל-בירוני שימשו את האסטרונום הבריטי ריצ'רד דנטורן בשנת 1749 כדי לסייע בקביעת תאוצת הירח, והנתונים שלו לגבי זמני שוויון וליקויי הירח שימשו כחלק ממחקר של סיבוב כדור הארץ בעבר.
בביצוע מחקריו, אל-בירוני השתמש במגוון טכניקות שונות התלויות בתחום המחקר המסוים בו עסק.
בהתאם לכך עבודתו העיקרית בתחום האסטרולוגיה, היא בעיקר חיבור אסטרונומי ומתמטי.
ספרו בנושא,"ספר הדרכה ביסודות אמנות האסטרולוגיה" (Kitab al-Tafhim li Awa'il Sina'at al-Tanjim – כיתב-אל-תפהים), נכתב בערבית ובפרסית בע'זני בשנת 1029. בראשית מחקרו הוא הניח את היסודות לפרק האחרון בנושא, על פרוגנוסטיציה אסטרולוגית, שעליה הוא מעביר ביקורת.
הוא היה הראשון שעשה את ההבחנה הסמנטית בין אסטרונומיה לאסטרולוגיה, ובעבודה מאוחרת יותר הוא כתב הפרכה של האסטרולוגיה, בניגוד ליחסו למדע הלגיטימי של האסטרונומיה, שבו הוא מביע תמיכה חזקה.
יש הטוענים שהסיבות שלו להפרכת האסטרולוגיה מתייחסות לשיטות בהן השתמשו אסטרולוגים אסלאמיים המבוססות על פסאודו-מדע ולא על אמפיריציזם, וכן לקונפליקט בין השקפותיהם של האסטרולוגים לאלו של התאולוגים של האסלאם הסוני.
אף על פי שאל-בירוני לא כתב טקסטים על אלגברה או על גאומטריה ועבודותיו האריתמטיות לא שרדו, הוא הציג מושגים מתמטיים חדשים בעבודות שונות.
לדוגמה, בקאנון, במהלך דיון שהוקדש לפונקציות הטריגונומטריות המשמשות באסטרונומיה, הוא הגדיר את המספר האי-רציונלי פאי (π) כתוצאה מחלוקה של שני מספרים אחרים (היקף המעגל והקוטר), בעוד שקודמיו, כולל המחברים היוונים, הגדירו אותו כיחס גאומטרי.
בתחום הטריגונומטריה ניתן למצוא את תרומותיו העיקריות בספר "חיבור על אסטרונומיה" (Ketāb maqālīd ʿelm al-hayʾa, נכתב בפרסית), שבו התרכז בעיקר ביישומים של טריגונומטריה ספרית באסטרונומיה וסיפק סיווג מפורט של משולשים ספריים ופתרונותיהם.
ב"מסה ממצה על צללים" (Ketāb fī efrād al-maqāl fī amr al-ẓelāl, נכתב בערבית), פיתח עוד יותר את ההגדרות הטריגונומטריות המוכרות ויישם אותן על פרקטיקות דתיות כגון קביעת זמני תפילה ומציאת הכיוון של מכה.
בספר השלישי של הקאנון, הוא הציג משפטים טריגונומטריים שווי ערך לאלה הקשורים לסכומים ולהבדלים של זוויות.
בהקשר אחרון זה הוא פיתח את הפתרון שלו למשוואה האלגברית של המעלה השלישית כחלק מניסיון לחשב את הסינוס של 1°.
שיטת האיטרציה המשמשת בחישוב זה מתוחכמת לא פחות משיטות שפותחו על ידי מתמטיקאים תאורטיים מודרניים.
יתר על כן, בעבודות אלה, אל-בירוני לא רק הגדיר את כל הפונקציות הטריגונומטריות המשמשות כיום, אלא גם דן בשיטות חישובן ממעגל עם רדיוס R = 1 (שעדיין משמש למטרה זו).
הוא גם יישם שיטות מפותחות לחלוטין של אינטרפולציה מסדר שני לחישוב ערכי הביניים של פונקציות אלה, ובכך הפגין הבנה ברורה של יחסים פונקציונליים.
במקומות אחרים בקאנון, אל-בירוני הפגין תחכום דומה בטיפול ביחסים פונקציונליים על ידי מניפולציה של משוואות השמש והירח כך שהפונקציות יהיו תמיד חיוביות.
לעומת זאת, יחסים אלה נעו בין חיובי לשלילי באלמגסט של תלמי.
הוא חישב גם את צלעו של מתושע, בעיה שנבעה מניסיונו לחתוך זווית כדי לחשב את ערך הסינוס של 1°.
חישוביו הניבו את משוואת המעלה השלישית 1 + 3x = x3. שאותה פתר על ידי בדיקה של הצבת שורש.
הוא חיבר ספר על הוצאת שורשים (שלמרבה הצער לא היה קיים).
ההיבט החשוב ביותר של עבודה זו היה טמון ביכולתו של בירוני לחרוג מהגישה הגאומטרית הקפדנית של היוונים כדי להתמודד עם הבעיה של חיתוך זווית ובהכרתו בכך שפתרונות אלגבריים בעלי הדיוק הרצוי.
בתחום האנליזה הנומרית וטכניקות הקירוב, בקאנון הוא ערך חישוב של פונקציות הסינוס והטנגנס.
הטבלאות שלהן דרשו ממנו לפתח סכמת אינטרפולציה הכוללת הבדלים מסדר שני, שכן הוא היה מודע לכישלון של אינטרפולציה ליניארית פשוטה להסביר הבדלים קיצוניים בערכים פונקציונליים.
בדומה לחסידי האסכולה האשערית המאוחרים כגון אל-ע'זאלי, אל-בירוני מפורסם בהגנה נחרצת על עמדת הרוב הסוני כי ליקום יש התחלה, בהיותו תומך נלהב של (לטינית - creatio ex nihilo): "החומר אינו נצחי אלא נוצר על ידי אלוהים בנקודה קוסמית ראשונית".
הוא סתר בעיקר את הפילוסוף אבן-סינא וניהל אתו התכתבות מסיבית בנושא.
בנוסף הוא הצהיר כי אריסטו, שבטיעוניו השתמש אבן-סינא, סתר את עצמו כאשר קבע שליקום ולחומר יש התחלה בעוד הוא נאחז ברעיון שהחומר הוא קדם נצחי.
במכתביו לאבן-סינא, בהמשך הוא הציג את הטיעון של אריסטו, שיש שינוי בבורא.
בהמשך הוא טען כי קביעה שיש שינוי בבורא פירושה שיש שינוי בתוצאה (כלומר שיש שינוי ביקום) וכי היקום שנוצר לאחר שלא היה, הוא שינוי כזה (ולכן לטעון שאין שינוי, כלומר שאין התחלה – פירושו שאריסטו מכחיש את קיום היוצר).
אל-בירוני היה גאה בעובדה שהוא קיבל את אחת העדויות הטקסטואליות של הדת מבלי להיות מושפע מפילוסופים יוונים כמו אריסטו.
אל-בירוני תרם להחדרת שימוש בשיטות מדעיות לתורת המכניקה של ימי הביניים.
הוא פיתח טכניקות ניסוי לקביעת צפיפות חומרים, תוך שימוש בסוג מסוים של שיווי משקל הידרוסטטי.
שיטתו של אל-בירוני לשימוש בשיווי המשקל ההידרוסטטי הייתה מדויקת, והוא הצליח למדוד צפיפות של חומרים רבים ושונים, כולל מתכות יקרות, אבני חן ואפילו אוויר.
הוא כתב בהרחבה על נושא הצפיפות, כולל סוגי הצפיפות השונים ואופן מדידתן.
עבודתו בנושא הייתה בעלת השפעה רבה ומאוחר יותר שימשה מדענים כמו גלילאו וניוטון במחקריהם.
תפיסותיו של בירוני לגבי צורתו הכדורית של כדור הארץ ולגבי התפלגות המאפיינים הגאוגרפיים על פניו הן אלה של מדענים יוונים, ובמיוחד של תלמי, כפי ששונו על ידי גאוגרפים מוסלמים מוקדמים יותר.
הוא מסביר את התיאוריה של האסטרונומים היוונים לגבי כדור הארץ, אך מוסיף לדיון מידע חדש וכמה טיעונים שהוא מצא על התפלגות היבשה והים על פני שטחו.
במהלך הדיונים הללו, הוא מתייחס לשינויים באקלים ובתנאי השטח המבוססות על בחינה מדוקדקת של מאובנים, צדפים וסטרטיגרפיה.
בהודו הוא מתאר את התיאוריות של כדור הארץ הן של ה והן של האסטרונומים ההודים.
דאגתו העיקרית של אל-בירוני בתחום הגאוגרפיה הייתה מיקומם של מקומות קרובים זה לזה, קביעת קווי הרוחב והאורך שלהם, וחישוב האזימוט שלהם כדי למקם את הקיבלה (כיוון מכה).
אל-בירוני פיתח טכניקה חדשה למדידת הפרש קווי האורך בין שתי ערים נתונות: הוא התכתב עם אבו אל-וואפה של-בוז'אני, (אסטרונום בן המאה ה-10 שפעל מבגדד) שהיה במרחק 2,000 ק"מ מערבה, בבגדאד, כדי לתאם את תצפית בו זמנית על ליקוי ירח.
ב-24 במאי 997, על פי ספרו של אל-בירוני, הכרונולוגיה, הם זיהו ליקוי, מדדו את משכו ואת זווית הירח בשמיים כדי לחשב את קו האורך של כאת' בדיוק חסר תקדים.
בספרו "קודקס מסודיקוס" (הכינוי הלטיני לאל-קאנון אל-מסאודי, שנכתב בערבית ב-1037), הוא הגה והציג שיטה חדשנית לקביעת רדיוס כדור הארץ באמצעות תצפית על גובה הר.
דבר שנעשה על ידי מדידת זווית הגובה של האופק מראש הר והשוואתה לזווית הגובה של האופק ממישור סמוך.
הוא ביצע את המדידה במבצר ננדנה בפינד דאדן חאן (עיר בחבל פנג'אב שבפקיסטן) תוך שימוש בטריגונומטריה כדי לחשב את רדיוס כדור הארץ באמצעות מדידות של גובה גבעה ומדידה של נסיגת גובה האופק מראש אותה גבעה.
הרדיוס המחושב שלו עבור כדור הארץ של 6,322.74 קילומטר היה גבוה ב-2% מהרדיוס הממוצע בפועל של 6,192.43 קילומטר.
(ההערכה שלו ניתנה כ-12,803,337 אמות, כך שדיוק האומדן שלו בהשוואה לערך המודרני תלוי באיזו יחידת המרה משתמשים לאמות.
אורכה המדויק של אמה אינו ברור.
) בעיה משמעותית אחת בגישה זו היא שאל-בירוני לא היה מודע לשבירה אטמוספירית ולא התחשב בכך.
הוא השתמש בזווית נסיגה של 34 דקות קשת בחישובים שלו, אבל השבירה יכולה בדרך כלל לשנות את זווית הנסיגה הנמדדת בכ-1/6, מה שהופך את החישוב שלו למדויק רק בטווח של כ-20% מהערך האמיתי.
ב"קודקס מסודיקוס", אל-בירוני שיער את קיומו של גוש יבשתי לאורך האוקיינוס העצום שבין אסיה לאירופה, או מה שמכונה היום האמריקות.
הוא טען לקיומו על סמך הערכותיו המדויקות של היקף כדור הארץ וגודלו של הגוש אפרו-אירואסיה, שלדעתו משתרע על פני שתי חמישיות מהיקף כדור הארץ, בנימוק שהתהליכים הגאולוגיים שהולידו את אירואסיה, קרוב לוודאי שהולידו אדמות באוקיינוס העצום שבין אסיה לאירופה.
הוא גם העלה תאוריה שלפחות חלק ממסת היבשה הבלתי ידועה תמצא בקווי הרוחב הידועים שבני אדם יכולים להתגורר בהם, ולכן יהיה מיושב.
אל-בירוני כתב פרמקופיאה – ספר על הפרמקופאה של הרפואה, כיתב אל-סיידנה פי אל-טיב (Kitab-al-Saydanah fi Al-Tibb, נכתב בערבית).
הוא מציג מילים נרדפות לשמות תרופות ולרעלים בסורית, פרסית, יוונית, בלוצ'ית, אפגנית, כורדית וכמה שפות הודיות.
הוא מזכיר בעבודה זו 1197 תרופות.
הוא גם הגדיר את הקשר בין רוקחות ורפואה.
ב-1045, אל-בירוני הגדיר רוקח כ
כשכבר היה בן שמונים הקדיש אל-בירוני ספר בשם "סך הידע על אבנים יקרות", כתאב אל-ג'מאהר פי מרפת אל-ג'וואהר (al-Jamahir fi Ma'rifat al-Jawahir, נכתב בערבית) למינרלוגיה.
בעבודה זו, הוא הקדיש כ-200 עמודים לתיאור אבנים יקרות ומינרלים אחרים.
חיבוריו החלוציים על מינרלוגיה וגאולוגיה היו הרבה יותר שימושיים, מהמצוד של האלכימאים אחר זהב.
הודות למנגנון שבנה בעצמו, הוא הצליח לקבוע את הכבידה הספציפית של מספר מסוים של מתכות ומינרלים בדיוק יוצא דופן.
הוא השתמש באיזון הידרוסטטי כדי לקבוע את הצפיפות והטוהר של מתכות ואבנים יקרות וסיווג אבני חן לפי מה שנחשב בעיניו לתכונות הפיזיקליות העיקריות שלהן, כמו משקל סגולי וקשיות, במקום הנוהג הנפוץ בתקופה ההיא, של סיווגם לפי צבע.
באחת מעבודותיו טען כי המדבר היה מכוסה בעבר על ידי הים.
הוא תמך בתזה שנויה במחלוקת זו על-ידי תיאורים מפורטים של מאובנים שהשתמרו בצורה מושלמת, של דגים ויצורים ימיים אחרים, ובכך סלל את הדרך לפלאונטולוגיה.
המסה המרכזית של אל-בירוני על היסטוריה פוליטית, "ספר השיחה הלילית על ענייני ח'ווארזם " ,כיתב אל-מוסמרה פי אקבר ח'ווארזם, (Kitab al-Ahadith al-Layliyya fi Masa'ul Khwarizm, נכתב בערבית) ידועה כעת רק מהציטוטים ב"תולדות מס'אודי" (טאריחי מס אודי) של ההיסטוריון הפרסי בו המאה ה-11, .
הוא הכיר בכך שמשימה זו לעולם לא תוכל להתבצע במלואה, הן בשל מגבלות הזמן והמשאבים העומדים לרשות ההיסטוריון והן בשל אובדן או השחתה של חומר רלוונטי רב, אך חשב שזו חובתו לעשות את הניסיון לטובת החוקרים העתידיים.
ב"כרונולוגיה של אומות קדומות" שלו הוא ניסה לקבוע במדויק את אורכן של תקופות היסטוריות שונות.
התעקשותו של אל-בירוני על כך שההיסטוריון ישמור על חוסר משוא פנים בהתמודדות עם שתי מסורות היסטוריות סותרות ניכרת ביותר בחקירותיו על השקפות יהודיות ונוצריות שונות של הכרונולוגיה של התנ"ך.
שני הצדדים מקבלים ביקורת על המתודולוגיה ההיסטורית שלהם.
אל-בירוני תיאר את לוחות השנה, התרבות והדת של הבודהיסטים, היהודים, הנוצרים, המוסלמים, המניכאים ובני תרבויות נוספות.
הוא ניסה לאחד בדיוק כרונולוגי מלא בין לוחות השנה של העמים השונים.
לשם כך הוא בחן שוב ושוב את הנחות היסוד המתמטיות והגאוגרפיות שעל פיהן נקבעו החגים בתרבויות שצמחו באזורים גאוגרפיים שונים.
אל-בירוני נחשב לאחד מברי הסמכה המוסלמים החשובים ביותר בחקר ההיסטוריה של הדתות.
הוא ידוע כחלוץ בתחום הדת ההשוואתית במחקריו בהם סקר בין היתר את האמונות: ההזורואסטריות, היהדות, ההינדואיזם, הנצרות, הבודהיזם והאסלאם.
במחקריו, הוא הניח את קיום עליונות האסלאם: אולם הוא שמח מדי פעם להביע הערצה לתרבויות אחרות, וציטט ישירות מהטקסטים הקדושים של דתות אחרות כשהגיע למסקנותיו.
הוא השתדל להבין אותם בתנאים שלהם במקום לנסות להוכיח שהם טועים.
התפיסה הבסיסית שלו הייתה שכל התרבויות הן לפחות קרובי משפחה רחוקים של כל התרבויות האחרות מכיוון שכולן מבנים אנושיים.
לגבי ההינדים, אל-בירוני מחלק אותם למעמד משכיל ובלתי משכיל.
הוא מתאר את המשכילים כמונותיאיסטים, המאמינים שאלוהים הוא אחד, נצחי וכל יכול ונמנעים מכל צורות של עבודת אלילים.
הוא מכיר בכך שהינדים חסרי השכלה סגדו למספר רב של אלילים, אך מציין שאפילו חלק מהמוסלמים (כגון ה ) אימצו מושגים אנתרופומורפיים של אלוהים.
אל-בירוני כתב על העמים, המנהגים והדתות של תת היבשת ההודית.
אחמד, (אנתרופולוג וחוקר אסלאם פקיסטני-אמריקאי, סופר, משורר, מחזאי, קולנוען ודיפלומט לשעבר), הוא עסק בתצפיות על קבוצה נתונות רבות משתתפים של אנשים, למד את שפתם ולמד את הטקסטים העיקריים שלהם בדומה לאנתרופולוגים מודרניים.
הוא הציג את ממצאיו באובייקטיביות ובנייטרליות תוך שימוש בהשוואות בין-תרבותיות.
אחמד טוען כי אל-בירוני יכול להיחשב כאנתרופולוג הראשון, קיימים אחרים שמתנגדים לקביעה זו וטוענים כי אל-בירוני יכול להיחשב בדוחק כאנתרופולוג במובן המקובל.
אל-בירוני תיעד את רשמיו מהודו כשהתלווה אל צבא כיבוש פרסי של הסולטן הראשון של שושלת ע'זני, מחמוד מע'זני, שממלכתו הגיעה בשיאה מצפון מערב איראן עד חבל פנג'אב בהודו ושהביא חורבן ומוות על צפון הודו.
אל-בירוני מונה לאסטרולוג המלכותי, ונדרש מתוקף תפקידו להתלוות למלך במסעות כיבושיו.
בספרו תיאר בפרוטרוט את המערכת המעמדית הקשוחה של הקאסטות בצפון הודו, את תצורות הלבוש הטקסיות, את הגאוגרפיה ואת האסטרונומיה שעליה התבסס לוח השנה ההודי.
הוא גם ניצל את מסעותיו כדי ללמוד סנסקריט, והשתמש בידע הזה כדי לתרגם כתבי-יד מדעיים.
אינדולוגיה - חקר תת-היבשת ההודית
תהילתו של אל-בירוני כאינדולוג נשענת בעיקר על שני טקסטים: האחד הוא תרגום מסנסקריט לערבית של היוגה סוטרות של פטנג'לי, בשם "ספר פטנג'לי" (Tarjamat ketāb Bātanjalī fi'l-ḵalāṣ men al-ertebāk)
המוקד העיקרי של אל-בירוני במהלך מסעו בהודו, לא היו ההיסטוריה הצבאית והפוליטית: הוא החליט דווקא לתעד את ההיבטים האזרחיים והמדעיים של החיים ההינדיים, תוך בחינת תרבות, מדע ודת.
הוא חקר את הדת בהקשר תרבותי עשיר.
הוא מבטא את מטרתו ברהיטות פשוטה:
דוגמה לניתוח של אל-בירוני היא ההסבר שלו לסיבה בגינה הינדים רבים שונאים מוסלמים:
אל-בירוני מציין בתחילת ספרו כיצד התקשו המוסלמים ללמוד על הידע והתרבות ההינדית.
הוא מסביר שההינדואיזם והאסלאם שונים לחלוטין זה מזה.