tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"דיאלוג עם הזמן", תערוכה העוסקת ב-זקנה, בשיח בן דורי ובגילנות ומודרכת על ידי מדריכים זקנים בגילי 70 עד 92 .
מוזיאון הטבע והאדם (בספרדית: Museo de la Naturaleza y el Hombre), הוא מוזיאון הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה והוא הגדול והחשוב במוזיאונים שבאיים הקנריים.
הוא מכיל ממצאים ארכאולוגיים חשובים רבים ונחשב לאוסף הטוב ביותר של חפצים מהתקופה הפרה-היספנית של האיים הקנריים.
המוזיאון משמש גם בית לאוספים משמעותיים בתחומי הפלאונטולוגיה, בוטניקה, אנטומולוגיה ובעלי חוליות ימיים ויבשתיים.
המוזיאון משמר את האוספים במצב מעולה ונחשב לספריית הטבע של האיים הקנריים.
המוזיאון מכיל בתוכו את מוזיאון הארכאולוגיה של טנריף, את המכון הקנרי הביו-אנטרפולוגי והמוזיאון למדע הטבע של טנריף.
המוזיאון ממוקם באזור מרכז העיר של סנטה קרוז, בבניין בסגנון נאו-קלאסי ששימש כבית חולים אזרחי לשעבר.
המוזיאון נוסד בשנת 1958 ונחשב למוזיאון החשוב ביותר בקבוצת האיים של מקרונזיה.
למוזיאון יש את אוסף המומיות גואנצ'יות הגדול ביותר.
אוסף המוזיאון כולל אבן זנאטה שהתגלה בשנת 1992 מהווה ממצא לתרבות ילידי האי.
מוזיאון החלל של הונג קונג הוא מוזיאון חלל ואסטרונומיה הממוקם ברחוב סאלסבורי בצים שא צוי שבדרום קאולון בהונג קונג והוא מנוהל וממומן על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של הממשל המקומי.
הרעיון להקים בהונג קונג פלנטריום הוצע לראשונה בשנת 1961 על ידי המועצה העירונית של הונג קונג.
ממשלת הונג קונג החליטה להקים את הפלנטריום בצים שא צוי במטרה שישמש בסיס למוזיאון חלל.
בשנת 1974 נרכש פלנטריום מחברת קארל זיס (Carl Zeiss AG) במחיר של 3,050,000 דולר הונג קונגי.
הקמת המבנה החלה בשנת 1977 והמבנה נפתח ב-8 באוקטובר 1980.
באגף המזרחי מצוי הפלנטריום וכן אולם תצוגה בנושא החלל ומשרדים.
האגף המערבי נבנה בשלב מאוחר יותר ובו אולם תצוגה בנושא אסטרונומיה, חדר הרצאות וחנות.
שטחו של הפלנטריום 8,000 מ"ר, ולו כיפה דמוית ביצה.
מוזיאון החלל הרוסי הוא מוזיאון במוסקבה, רוסיה, המוקדש לחקר החלל.
הוא ממוקם בתוך בסיס אנדרטת כובשי החלל בנפת אוסטנקינו.
המוזיאון מכיל מגוון רחב של תערוכות בנושא החלל, ומודלים המאפשרים לחקור את ההיסטוריה של הטיסה והאסטרונומיה בחקר החלל וגם טכנולוגיות בתחום החלל, וחלל בתחום האמנות.
על פי לוח התיירות הרוסי באוסף המוזיאון ישנם כ-85,000 פריטים שונים, ו-300,000 מבקרים בשנה
הקמת האנדרטה החלה בשנת 1964 אולם מוזיאון החלל שבתוכו נפתח רק שבע שנים מאוחר יותר.
בטקס הפתיחה שהתקיים ב-10 באפריל 1981 לציון 20 שנה לטיסתו של יורי גאגרין לחלל, שהפך להיות האדם הראשון שהגיע לחלל, הוכרז "יום יורי גאגרין" בטקס מיוחד.
במקור המוזיאון התמקד באופן כמעט בלעדי על תוכנית החלל הסובייטית עם נושאים מרכזיים כגון הקוסמונאוטים הסובייטיים: "יורי גגרין וסרגיי קורוליוב, והחלליות ספוטניק ו-סויוז.
המוזיאון הוא אחד האהובים על סטודנטים ברחבי העולם וגם אחת האטרקציות התיירותיות של העיר.
מוזיאון היסטורית המחשב הוא מוזיאון המוקדש לשימור והצגת היסטוריית המחשוב והמחשב, והשפעתו על החיים.
המוזיאון במאונטיין ויו שבקליפורניה, ארצות הברית.
בשנת 1968 החל גורדון בל לחפש ולאסוף נושאים הקשורים למחשב, פעולות אלו קרמו עור וגידים לתערוכה הראשונה שהייתה בשנת 1975. התערוכה שהתפתחה לאיטה למוזיאון, נדדה במספר מקומות, עד שבשנת 2003 נפתח משכן המוזיאון הרשמי בבנין חדש במאונטיין ויו.
המוזיאון הוא אחד הגדולים בעולם בתחומו ומצויים בו כ-90,000 חפצים הקשורים להיסטוריית המחשב, ובהם חפצים נדירים מתקופת ראשית פיתוח המחשב.
שטח המוזיאון 2,300 מטרים מרובעים.
מוזיאון היהדות והסובלנות הוא מוזיאון בעיר מוסקבה בירת רוסיה המוקדש להיסטוריה של העם היהודי מתקופת הבריאה עד לתקופת התפרקות ברית המועצות, במוזיאון ישנם תערוכות מתחלפות, מרכז לילדים, מרכז לאומנות מודרנית, חנות מזכרות ובית קפה.
המוזיאון מכיל תערוכות על התרבות והמסורת היהודית וחוקר את חיי היהודים ברוסיה.
מבנה המוזיאון שוכן בבניין ששימש בעבר כמוסך במרינה רושצ'ה, שבצפון-מזרח מוסקבה.
עלות הקמתו נאמד בכ-60 מיליון דולר, בין התומכים בהקמתו נמנים ממשלת רוסיה, הקונגרס הציוני העולמי, אנשי עסקים ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שאף תרם משכורת חודשית שלו למימון המוזיאון.
המוזיאון נחנך ב-8 בנובמבר 2012 בטקס בהשתתפות נשיא המדינה שמעון פרס ושר החוץ של רוסיה סרגיי לברוב.
המוזיאון נחשב למוזיאון היהודי הגדול מסוגו באירופה.
שטח הצגת המוצגים משתרע על פני 4,500 מטר רבוע וסך כל השטח מגיע לכדי 8,500 מ"ר.
המבנה המשמש את המוזיאון נבנה בשנים 1925-1927 כמוסך בחמטייבסקי ששימש כאנדרטה לקונסטרוקטיביזם הסובייטי.
זהו המוזיאון הטכנולוגי ביותר ברוסיה, כאשר מוצגי התערוכה אינם מתבססים רק על מוצגים פיזיים אלא אף על מידע המוצע באופן אינטראקטיבי ומאפשר למבקר ליטול חלק בהליך המחקרי על תולדות יהדות רוסיה.
תערוכות המוזיאון מסודרות על פי נושאים המוצגים במסמכים, תמונות ומכתבים אודות חיי היהודים ברוסיה החל מתקופת סוף המאה ה-19 ועד לימינו אנו.
הביקור במוזיאון נפתח באולם מעוגל ובו המבקרים צופים בסרט ארבע-ממדי המוקדש לימים הראשונים של בריאת העולם ומספר אודות הקמת הדתות העיקריות עד לחורבן בית שני ותקופת הגלות, וצפייה בסיור בבית המקדש השני ב-360 מעלות, באמצעות טכנולוגיית virtual reality (מציאות מדומה).
על שולחן אינטראקטיבי מוצגת מפת תולדות ההגירה היהודי, נגיעה על כל חלק במפה תציג את חיי הקהילות היהודיות בכל מדינה.
בתערוכה זו מוצג אורח החיים של יהודי האימפריה הרוסית.
בתערוכה זו מוצגת אווירת בית קפה באודסה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. באולם פזורים שולחנות ובכל אחד מהם ניתן לראות את הקשיים שבהם נתקלו יהודי התקופה.
התערוכה מוקדשת למהפכה הרוסית, מלחמת האזרחים ברוסיה וחלקם של יהודי רוסיה באירועים אלה.
בנוסף מוצגת בתערוכה זו הצהרת בלפור, שנתנה ליהודים להאמין שיוכלו להקים "בית לאומי" בארץ ישראל.
האולם בנוי באופן סמלי כשעל תקרתו מורכב כוכב אדום מחומש שמתחתיו מוצגים סרטוני התקופה ותולדות אישיים יהודים מאותה התקופה כדוגמת מדענים, פוליטיקאים ואמנים.
על מסכים ענקיים מוצגים סרטונים, תמונות, ראיונות עם ותיקי מלחמת העולם השנייה, אסירי גטאות לשעבר ומחנות הריכוז הנאציים.
באולם זה ישנו דגש מיוחד על זיכרון וזכר הנרצחים.
זהו אולם אבל ובו מדליקים נרות לזכר נרצחי השואה ומלחמת העולם השנייה.
באולם חשוך על הקיר מופיעים כוכבים מדי שנייה ונעלמים, כשכל כוכב הוא קורבן המלחמה.
תערוכה זו מוקדשת לאנטישמיות בברית המועצות, סיפור משפט הרופאים, מלחמת ששת הימים ומשה דיין, תנועת אסירי ציון, העלייה מברית המועצות בשנות ה-70 והעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. אחד האלמנטים המעניינים בתערוכה הוא שחזור המטבח הסובייטי חרושצ'ובקה ששיחק תפקיד משמעותי בחיי התושבים בשנות ה-60 וה-70 בברית המועצות.
החלק האחרון מוקדש לתקופת שיקום רוסיה החדשה והתחזקות יהדות רוסיה שהפכה לקהילה משגשגת הזוכה לתמיכת השלטונות באופן חסר תקדים בתולדות רוסיה.
המוזיאון נפתח ב-8 בנובמבר 2012 בטקס חגיגי במעמד נשיא מדינת ישראל שמעון פרס ושר החוץ סרגיי לברוב.
יוזמי הקמת המוזיאון היו הרב הראשי לרוסיה ברל לזר ונשיא פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה אלכסנדר בורודה.
בשנת 2001 שטח מוסך בחמטייבסקי הועבר לידי הקהילה היהודית של מרינה רושצ'ה במוסקבה.
משנת 2002 החלו בפיתוח המוזיאון ובשנת 2004 נבחרה חברת Ralph Appelbaum Associates האמריקאית לעיצוב המוזיאון.
בשנת 2007 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העביר לקרן בניית המוזיאון את משכורתו החודשית, ומנהל שירות הביטחון הפדרלי ניקולאי פטרושב העביר לידי המוזיאון 16 מסמכים המכילים נתונים על ראול ולנברג שהיה אסיר בכלא לוביאנקה והציל אלפי חיי יהודים בשואה.
בשנים 2008-2011 שכן גם מרכז התרבות המודרנית גאראז' בבנין זה.
במרץ 2008 הוצג לראשונה פרויקט המוזיאון.
ב-13 ביוני 2013 נפתחה במוזיאון מחלקה של הספרייה הממלכתית של רוסיה והועברו אליה ספרי "אוסף שניאורסון" מספריית חב"ד שהיו שמורים בספרייה הממלכתית.
נשיא רוסיה עצמו נכח בטקס פתיחת המחלקה.
ההחלטה על פתיחת המחלקה והעברת ספרי חב"ד אליה התקבלה עוד ב-19 בפברואר 2013. הגישה אל הספרים מתאפשרת רק לאחר קבלת כרטיס קורא מהספרייה הממלכתית של רוסיה.
בשנת 2016 המוזיאון קיבל את פרס אונסק"ו לקידום סובלנות ואי האלימות.
ב-27 בינואר 2017 (יום הזיכרון הבינלאומי לשואה) ביקר במוזיאון ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב.
ב-29 בינואר 2018 ביקר במוזיאון ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ביחד עם נשיא רוסיה פוטין.
מוזיאון הילדים של שיקגו הוא מוזיאון ילדים, הנמצא בפתח המתחם הנייבי פיר, על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו.
השטח הבנוי של המוזיאון הוא 5.3 דונם (למוזיאון אין גינה) והוא תופס חלק מקומת הכניסה ומהקומות שמעליה, בתחילת המבנה המרכזי, של פתח הנייבי פיר.
חלק מהתערוכות במוזיאון הן קבועות יחסית (מתחלפות או מקבלות שיפות משמעותי בערך פעם בעשור) ואחרות מתחלפות פעם בכמה חודשים.
התערוכות עוסקות בנושאים הקוסמים לילדים, בתחום החינוך לשעת חירום, השכלה כללית, מדע, היסטוריה, בידור, תחבורה, פנטזיה ומשחקי ילדים.
המוזיאון משרת יותר מ-650,000 איש בשנה, כולל אלו המבקרים בתערוכות נודדות היוצאות ממנו.
המוזיאון הוקם בשנת 1982, בידי אגודת הליגה הצעירה (Association of Junior Leagues International, Inc.), כתגובה לקיצוץ בתקציבי החינוך הממלכתי.
משכנו המקורי של המוזיאון היה בשני אולמות בספרייה הציבורית המרכזית של העיר, תוך הוצאה של תערוכות ניידות לאתרים שונים.
המוזיאון עבר מאז בין מספר בניינים עד שהשתכן, בשנת 1995, במשכנו הקבוע.
בזמן מעבר המוזיאון למשכן הקבע שלו, הוא היה מוזיאון הילדים הגדול ביותר בארצות הברית.
בין השנים 2006 עד 2012, המוזיאון בדק אפשרויות ותכנן תוכניות לפתיחת סניף נוסף או למעבר לאתר אחר בפרוורי שיקגו, אך התוכניות בוטלו.
למרות שהמוזיאון גובה בדרך כלל דמי כניסה ופתוח במרבית ימי השבוע עד שעה 17:00, בימי ה' הוא פתוח עד 20:00 ואינו גובה דמי כניסה ממבקרים המגיעים אחרי 17:00, שגילם מתחת לגיל 15. (עד לפני שנים אחדות, הכניסה בימים ובשעות אלו הייתה בחינם לכול אדם).
המוזיאון מאפשר כניסה חינם גם בימי ראשון, הראשונים של כל חודש.
זאת ועוד – המוזיאון חבר בהסכמי מנויים עם מוזיאונים גדולים אחרים, באזור שיקגו, הקוסמים לילדים ומי שמנוי, למשל, למוזיאון הילדים על שם קוהל או למוזיאון המדע והתעשייה (שיקגו), אינו מחויב בדמי כניסה אליו.
מוזיאון הכוחות המוטסים הרטנשטיין נמצא בעיירה אוסטרבייק (Oosterbeek) בהולנד, כ־5 ק"מ מערבית לארנהם.
המוזיאון מוקדש לתיעוד הקרב על ארנהם במלחמת העולם השנייה שהיה במסגרת מבצע מרקט גארדן בתאריכים 17 בספטמבר 1944 - 26 בספטמבר 1944.
במקום זה לחמה האוגדה המוטסת הראשונה של הצבא הבריטי בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט ארקהרט בכוחות גרמנים של קורפוס הפאנצר אס אס ה־2. ארקהרט קבע את מפקדתו במלון הרטנשטיין.
הבניין נבנה ב־1865 כחלק מחווה פרטית.
הבניין נפגע בקרב וב־1949 שוקם והפך שוב לבית מלון.
לבסוף נרכש על ידי הרשות הציבורית והפך למוזיאון.
הפתיחה הייתה ב־11 במאי 1978 בנוכחות מפקד האוגדה רוברט "רוי" ארקהרט.
במוזיאון יש תצוגה של כלי נשק מקוריים, מדים, מפות וסרטים על הקרב על ארנהם מנקודת מבטם של הבריטים, הגרמנים ואזרחי הולנד שנדרשו על ידי הגרמנים לפנות את ארנהם וסביבתה ורבים מהם נהרגו.
ב־2008 עבר המוזיאון שיפוץ נרחב ונפתח בו אגף של "החוויה המוטסת" עם דיורמות המשחזרות את זירת הקרב.
בקרבת המוזיאון נמצא בית הקברות הצבאי ארנהם־אוסטרבייק בו קבורים מאות מחללי הקרב.
מדי שנה נערך ליד המוזיאון כנס ומצעד של ותיקי החיילים שהשתתפו בקרב.
מוזיאון הטנק לשעבר 'מוזיאון הטנק בובינגטון', הוא מוזיאון צבאי בשטחי מחנה בובינגטון, מחוז דורסט בדרום-מערב אנגליה.
עם קרוב ל-300 כלי שריון, המוזיאון מכיל את אוסף הטנקים הגדול בעולם ואוסף הרק"מ השני בגודלו.
אוסף הכלים המשוריינים של המוזיאון כולל כלים מ-26 מדינות ברחבי העולם, בין היתר הוא כולל מספר טנקים במצב נסיעה ממלחמת העולם הראשונה והשנייה.
בין היתר מכיל המוזיאון את אב-הטיפוס של הטנק 'וילי הקטן', הטנק המבצעי הראשון בעולם הסימן 1 וטיגר מס' 131 שהוא כיום הטיגר היחיד בעולם במצב נסיעה תקין.
המוזיאון מקיים אירוע שנתי (TankFest; 'פסטיבל טנקים') שבו מספר טנקים היסטוריים משוחזרים נוסעים אל מול קהל מבקרים, לצד תצוגה של יכולות כוחות השריון המודרניים.
בנוסף מכיל המוזיאון ארכיון נרחב ללימוד ומחקר אודות ההיסטוריה של השריון ויחידות השריון הבריטיות, מספר חוקרים עובדי המוזיאון אף מפרסמים מעת לעת ספרים ומחקרים הקשורים לנושאים אלו.
בשנת 1899 נפתח מחנה בובינגטון כמחנה אימון לחיל הרגלים הבריטי, עם קליטת הטנקים הראשונים במהלך מלחמת העולם הראשונה, הפך המחנה בשנת 1916 למחנה אימון ללוחמת שריון.
המחנה שירת את הכוח המשוריין הבריטי, שבתחילה היה חלק מקורפוס המקלעים, בהמשך הפך לרגימנט הטנקים המלכותי ובתקופת מלחמת העולם השנייה עם יסוד חיל השריון המלכותי המחנה שירת את כלל כוחות השריון של הצבא.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוחזרו הכלים המשוריינים משדות הקרב חזרה לבסיס השריון בבוינגטון.
כלים בודדים נשמרו בסדנאות הרכב כדי שצוותי השריון ומפתחי הטנקים יוכלו להתרשם מההיסטוריה המוקדמת של התפתחות השריון.
בשנת 1923, בביקורו במחנה, העיר הסופר רודיארד קיפלינג כי צריך להפוך את אוסף הטנקים למוזיאון שריון.
בסיום מלחמת העולם השנייה, אוסף כלי השריון גדל באופן משמעותי עם עשרות טנקים וכלי שריון בריטים, לצד טנקי אויב שנפלו שלל והגיעו למחנה לבחינה.
בשנת 1947 נפתח האוסף לקהל הרחב בתור מוזיאון שריון, מאז הוא גדל באופן משמעותי וכיום מכיל את אוסף הטנקים הגדול בעולם ואוסף הרק"מ השני בגודלו בעולם.
האולם מכיל פריטים רבים המציגים את התפתחות השריון הבריטי לאורך המלחמה, לצד מספר כלים משוריינים ממדינות אחרות במלחמה.
בין היתר מוצג בו אב הטיפוס הראשון של הטנק "וילי הקטן", לצד טנקים ששירתו במלחמה בהם הסימן 1, סימן A ויפט, סימן 5 (אחד מהבודדים בעולם שמנועו עובד).
בנוסף מכיל האולם תצוגה המוקדשת לחיו של לורנס איש ערב, אשר שירת תקופה קצרה בחיל השריון ובמחנה בובינגטון.
באולם ישנו גם אזור המוקדש לחוויית הלחימה בחפירות, בו המבקרים יכולים להסתובב בשדה קרב משוחזר.
תצוגת כלים המדגישה את ההתפתחות המהירה ברק"מ וטנקים בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
בין היתר מוצגים באולם; שריונית רולס-רויס, טנק שיוט סימן 1, שריונית קרדן לוויד, שריונית לנקסטר 6X4 ושריונית פיירלס.
החלק הגדול ביותר במוזיאון, אשר כולל גם את אוסף הכלים הגדול ביותר במוזיאון, מוקדש לשריון מתקופת מלחמת העולם השנייה.
אולם טמייה ואולם הפלדה הבריטית
שני אולמות אשר מכסים ביניהם את התקופה המודרנית של הכלים המשוריינים, החל מסוף מלחמת העולם השנייה, התפתחות טנק המערכה, תקופת המלחמה הקרה ועד לשריון המודרני של ימינו.
אולם טמייה (בחסות חברת הדגמים להרכבה טמייה) מציג את התקופה מיד לאחר סוף המלחמה ומתמקד בטנקי המערכה העיקריים שפותחו בשנים שלאחר המלחמה, בהם הצנטוריון הבריטי, הM-60 פאטון האמריקאי וה-T-72 הסובייטי.
בין היתר ניתן לראות בשני האולמות מספר כלים בהם; טורטויס, T-55/54, צנטוריון, AMX-30, צ'יפטיין, BMP-1, צ'אלנג'ר 1, צ'אלנג'ר 2, M41 ווקר בולדוג, M103 והסטרידסואגן 103.
מרכז שימור הרכבים הוא אגף חדש במוזיאון שנפתח לציבור באופן רשמי בשנת 2013. האולם משתרע על כ-3,700 מ"ר ומכיל כ-100 כלים בבעלות המוזיאון, אשר לא נותר להם מקום באולמות הראשיים.
מרכז השימור מאפשר למבקרים לראות כמות גדולה של כלים שבעבר היו סגורים לציבור.
מוזיאון הטבע התנ"כי הוא מוזיאון טבע חינוכי בנושא בעלי חיים בתנ"ך שנמצא באזור התעשייה הר-טוב.
כחלק מהמוזיאון יש במקום גם גן חיות ופינת חי.
המוזיאון הוקם בשנת 2014 על ידי ד"ר נתן סליפקין, ושוכן באזור התעשייה הרטוב שבמועצה אזורית מטה יהודה.
בעבר שכן באזור התעשייה הצפוני של בית שמש בקרבת תחנת הרכבת בית שמש.
מוזיאון להיסטוריה של הטבע בתנ"ך מתמקד ברובו בהצגת מגוון של בעלי החיים המוזכרים במקרא ובתלמוד, וגם כאלו שלא (למשל: גולגולת של אליגטור אמריקני או חט של חדשן).
במוזיאון ישנו מגוון רחב של בעלי חיים גדולים המוצגים בתור פוחלצים לעומת בעלי החיים הקטנים הנמצאים בתצוגות חיות לילדים.
המוזיאון כולל מספר אולמות תצוגה, בהם:
אודיטוריום ובו מוקרנים סרטים וניתנות הרצאות.
בנוסף יש בו שלד של דוב מערות, אקווריום ובו צב נשכן, אקווריום עם צבגון אדום-אוזן, פוחלץ של טווס הודי ורפליקות של חטי שנהב ענקיים.
בעלי חיים במקרא ובו אוסף פוחלצים, בעיקר של יונקים המוזכרים בתנ"ך (כגון אריה, ברדלס, זאב ושועל מצוי) וכן מספר פוחלצי עופות כגון נשר מקראי.
בנוסף יש באולם דגמים של תנין היאור והיפופוטם.
אוסף השופרות העוסק בפריים בעלי קרניים והתאמתם להכנת שופר, ומראה גם דוגמאות ל"קרניים" שאינן באמת קרניים למרות דמיון שיטחי במורפולוגיה.
הגדרת סימני כשרות ובו מוצגים בעלי חיים כשרים וטמאים, ומגוון פוחלצי עופות שליד כל אחד מצוין השם המודרני והשם שהוא נקרא בו בתנ"ך (למשל: הכחל נקרא במקרא "רחם").
פינת חי בה יש בעלי חיים קטנים כגון ארנבונים, מכרסמים, זוחלים וחרקים.
סרפנטריום בו יש נחשים חיים, בהם פיתון בורמזי גדול שאפשר להצטלם איתו.
אולם נפלאות הבריאה ובו אוסף כללי של בעלי חיים, חיות ים (כולל חט של חדשן, מזיפה של לווייתן ו"מסור" של דג מסור), תצוגת קונכיות, דגם בגודל כמעט מלא של פיל אפריקני ואוסף תיבות נח.
הביקור במוזיאון נעשה בקבוצות מודרכות עם מדריך מטעם המוזיאון.
ד"ר סליפקין מרצה במסגרת המוזיאון ומכונה "רב גן החיות".
ביולי 2023 נפתחה תערוכת קבע של כ-100 מיניאטורות המציגות את תיבת נח, אותן אסף סליפקין מכל רחבי העולם.
על אף שבעבר עורר סליפקין מחלוקת בקהילה החרדית על רקע העיסוק הזהיר שלו בתאוריית האבולוציה ובגיל היקום, הבהיר כי הוא מעוניין שהמוזיאון לא יהיה מעורר מחלוקת.
לפיכך, המוזיאון איננו כולל אזכורים לדינוזאורים, ואיננו כולל אזכור של תורת האבולוציה.
כשנשאל לגבי הנושא הבהיר סליפקין כי המוזיאון מבקש להציג בעלי חיים המופיעים בתורה, ודינוזאורים אינם מופיעים בתורה.
מוזיאון הטבע התנ"כי ממומן על ידי הקרן לתורה ולטבע ופועלים בו תלמידים ובני נוער העוסקים בהתנדבות והדרכה.
מוזיאון החשיש, המריחואנה והקנאביס (בהולנדית: Hash Marihuana & Hemp Museum) הוא מוזיאון ברובע דה ואלן באמסטרדם שבהולנד.
לפי פרסומי המוזיאון, ביקרו בו למעלה משני מיליון איש מאז פתיחתו בשנת 1985. המוזיאון מתמקד בשימושיו ההיסטוריים והמודרניים של הקנאביס, ובכלל זה שימושים למטרות רפואיות, רוחניות ותרבותיות.
המוזיאון עוסק גם בשימושים חקלאיים ותעשייתיים של קנבוס.
בשנת 2010 פתח המוזיאון שלוחה בברצלונה.
המוזיאון כולל גן שבו מוצגים צמחי קנאביס בשלבי התפתחות שונים, אוספים של ג'וינטים ומקטרות, ספר ביבליה משנת 1836 העשוי מסיבי קנבוס תעשייתי, ואביזרים נוספים שיוצרו מקנבוס.
המוזיאון מציג גם אומנות חזותית, כגון ציורו של דוד טנירס הבן, "איכרים מעשנים קנאביס בבית עישון".
בנוסף, מוצגת במוזיאון אחת מתעודות הזהות המזויפות ששימשו את מבריח הקנאביס המפורסם הווארד מרקס .
בסך הכל כולל האוסף של המוזיאון יותר מ-7000 פריטים.
מוזיאון הטבע זֶנקֶנבֶּרג () בפרנקפורט הוא מוזיאון הטבע השני בגודלו בגרמניה.
המוזיאון פופולרי במיוחד בקרב ילדים, הודות לאוסף הדינוזאורים העצום והנרחב שלו: מוזיאון זנקנברג מכיל את התצוגה הגדולה ביותר באירופה של דינוזאורים גדולים, כולל מאובן שבו טביעת העור השתמרה בסלע.
בנוסף, המוזיאון מכיל את האוסף הגדול והמגוון ביותר בעולם של עופות מפוחלצים, ובו כאלפיים פריטים.
בניין המוזיאון הוקם בשנים 1904–1907 מחוץ למרכז פרנקפורט באזור של אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, שנוסדה ב-1914. המוזיאון נמצא בבעלות החברה לחקר הטבע זנקנברג, המתפעלת אותו.
המוזיאון והחברה נקראים על שם יוהאן כריסטיאן זנקנברג, שתרם להם.
בחזית המבנה מוצבים פסלים בגודל טבעי של דינוזאורים, ושביל שבו טבועות עקבות טיטנוזאורוס מוביל לתצוגת הדינוזאורים של המוזיאון.
אף על פי שרוב המבקרים באים למוזיאון בזכות הדינוזאורים, למוזיאון תצוגות רבות נוספות, בהן אוספים גדולים של בעלי חיים, פוחלצים, מאובנים ודגמים של בעלי חיים מכל תקופות החיים.
בין השאר המוזיאון כולל מוצגים מקוריים מבור מסל, בור זפת בו נקברו עכברי שדה, זוחלים, דגים ואבות הקדומים של הסוסים שחיו כ-50 מיליון שנה לפני זמננו.
המוזיאון כולל שלדים של לווייתן מצוי (בעל החיים השני בגודלו, קטן רק מלווייתן כחול), קטלן וחדשן ותצוגות פילים הכוללת בין השאר פיל אפריקני, ממותה אמריקנית ומסטודון.
אוסף העופות של המוזיאון הוא מבין הגדולים בעולם וכולל פרטים רבים ומינים רבים.
בתצוגה לקהל הרחב יש רק חלק קטן ממנו, אך חלק זה כולל עופות רבים בהם אמו, קזואר, יען, טווס קונגו, טווס ירוק, מונאל ההימלאיה, ארה כחולה-צהובה, ארה ארגמנית, ארה צבאית, ארה ירוקת-כנף, מיני תוכאים, דוכיפת מצויה, כחל מצוי, שרקרק מצוי, שרקרק גמדי, שלדג לבן-חזה, קוליברי ועוד.
המוזיאון כולל גם יציקה בדמות השלד לוסי, אדם קדמון מהמין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס.
בקומות העליונות נמצאים ארונות קבינט היסטוריים בהם פוחלצים רבים של בעלי חיים, בהם פוחלץ של קואגה, שנכחדה ב-1883.
ב-2003 עבר המוזיאון שיפוץ וחידוש, ותצוגת הזוחלים החדשה המציגה גם את המגוון הביולוגי של דו-חיים וזוחלים וגם את הנושא של שימור הטבע.
תצוגה נוספת כוללת דיורמה של יער גשם וגישה לדגם עץ המציג את כל רבדיו של יער הגשם: מהקרקע ועד הצמרת.
מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט או המרכז הלאומי לחקר המגוון הביולוגי, הפועל במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הוא המוקד הגדול והפעיל ביותר של תיעוד ומדע בתחומי המגוון הביולוגי בישראל.
המרכז כולל מוזיאון טבע הצמוד לאוניברסיטה ופתוח לקהל הרחב.
האוספים מתעדים את עולם החי והצומח באזור ישראל והמזרח התיכון לאורך אלפי שנים, כמו גם את ההתפתחות ההיסטורית והתרבותית של המין האנושי.
בניין המוזיאון שוכן במזרח קריית אוניברסיטה תל אביב, מול שער בית התפוצות, צמוד לגנים הבוטניים ולגן למחקר זואולוגי.
המוזיאון נפתח לקהל בקיץ 2018, ופועל בחסותה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יו"ר המוזיאון היא פרופסור תמר דיין, מהמחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמנהל הוא אלון ספן.
אדריכלי המוזיאון הם משרד קימל אשכולות אדריכלים.
המוזיאון תוכנן להיראות כ"תיבת אוצרות" או "תיבת נוח" ומשתרע על פני 9,620 מ"ר בחמש קומות.
חללי התצוגה מתפרשים על פני כ-1,700 מ"ר.
אוספי המוזיאון משרתים מדי שנה מאות מדענים ואנשי מקצוע מן הארץ ומן העולם למחקר בסיסי ויישומי ולפיתוח ידע וכלים לניהול המערכת האקולוגית ושימורה בד בבד עם ניצול משאבים בר-קיימא.
יותר מ-100 תלמידי מחקר משתמשים באוספי הטבע בעבודות המחקר שלהם לתוארי מוסמך ודוקטור מדי שנה.
אלפי פריטים מתוך האוסף, המשמש בעיקרו למחקר, מוצגים לקהל הרחב במסגרת תערוכות בחלקו הציבורי של המוזיאון.
בשבע תערוכות נושא: נדידת ציפורים, בתי גידול של המגוון הישראלי, חרקים ופרוקי-רגליים; בעלי חיים בחושך; צורה, מבנה ותפקוד של בעלי חיים; השפעות האדם על הסביבה; קשרים והשפעות בין יצורים שונים; והצצה אל אוצר אוספי הטבע.
המוזיאון מוכר כמפעל לאומי על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כתשתית מחקר לאומית על ידי המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי וכמרכז ידע תשתיתי בתחומי החקלאות והסביבה על ידי משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.
מסע בין יבשות: תערוכה העוסקת בנדידת עופות.
במבואת הכניסה, על התקרה תלויים פוחלצים של עופות נודדים בהם חסידה וכחל מצוי.
ארץ, חי, צומח: תערוכה העוסקת בבתי גידול ישראליים.
ברמפת הכניסה מוצגות מספר דיורמות שטוחות של המגוון הביולוגי (פאונה) האופייני לבתי גידול בישראל בהם מדבר, חולות, יערות שניטעו על ידי האדם, חורש טבעי, בית גידול מימי (מים מתוקים) והר החרמון.
חרקים וקרובים: בקומת הכניסה, כוללת מספר טרריומים בהם נמצאים פרטים חיים של חרקים ופרוקי-רגליים אחרים בהם עכבישים ועקרבים, בנוסף ללוחות שעליהם נעוצים חרקים משומרים מאוספי המוזיאון.
צורה, מבנה, תפקוד: תערוכה המציגה כיצד מבנה גופם של בעלי החיים מתאים לתפקודם, כוללת שלדים רבים ובהם רפליקות של שלד ולוצירפטור ושלד של פטרוזאור.
בין השלדים והפוחלצים נמצאים דרבן מצוי, צב יבשה ענק, צבי הנגב, ברכייה, עטלף השועל המעופף, קנגורו ועוד.
מגע יד אדם: תערוכה העוסקת בהשפעות האדם על הסביבה.
תערוכה הכוללת בעיקר הסברים ומיצגים דיגיטליים המסבירים על השפעות האדם (בעיקר השליליות שבהן) על הסביבה.
מארג החיים: תערוכה העוסקת בקשרים והשפעות בין יצורים שונים.
תערוכה הנפתחת בתצוגת בית הגידול של עץ השיטה ושלל בעלי החיים שהוא מושך עליו, וממשיכה בפוחלצים רבים המדגימים קשרי גומלין בין בעלי חיים.
אוצר האוספים: תערוכה המציגה מגוון מאוספי הטבע של המוזיאון.
בתערוכה מגוון פוחלצים ושלדים (בעיקר עופות ויונקים), וכן חסרי חוליות ימיים (סרטנים, רכיכות וקווצי עור), כולל האוסף של האב שמיץ ובו תנין היאור האחרון שחי בטבע בארץ ישראל וניצוד על ידו.
ממצאים פרהיסטוריים והעתקים של עצמות אדם הממחישים את האבולוציה של האדם וההתפתחות להומו ספיינס.
קומה 3 מוקדשת לתערוכות מתחלפות.
Microsculpture חרקים ובגדול - צילומי מאקרו גדולים במיוחד של חרקים שנעשו באמצעות טכניקה מיוחדת ועדשת מיקרוסקופ על ידי הצלם לבון ביס.
שירת האלמוגים – תערוכת פיסול המדמה את שונית האלמוגים.
רחבת הכניסה למוזיאון מציגה אף היא תערוכות מתחלפות.
היוזמה לטקסונומיה בישראל, אשר נוסדה ופועלת בהובלת מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדרט, היא מפעל משותף של מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, משרדי הממשלה ומכוני מחקר.
היא הוקמה כדי לקדם את הכשרתו של דור חדש של טקסונומים ולהעשיר את הידע הבסיסי על המגוון הביולוגי של ישראל.
מטרת היוזמה היא להחיות את הטקסונומיה בישראל ולהרחיב את ההבנה של המגוון הביולוגי, ובכך להעמיק את תרומת המדע למחקר, להגנה ולניצול בר-קיימא של המערכות האקולוגיות של ישראל.
המוזיאון קלט ומשלב את הפעילות החינוכית שהתבצעה במסגרת אוניברסיטת תל אביב, קמפוס טבע,
בנוסף, שיתוף פעולה עם הפורום הישראלי לתזונה בת קיימא נועד לסייע בארגון כנסים ומפגשים בתחומי הסביבה, המזון והקיימות.
במסגרת שיתוף הפעולה נערך כנס השקת דו"ח EAT-Lancet בישראל, בו מתוארת דיאטה פלנטרית שתאפשר להזין את אוכלוסיית העולם בשנת 2050 בצורה בריאה ומקיימת.
בשנת 2022 יזם והפיק המוזיאון אלבום מוזיקה בשם "אגדה חיה" אותו כתב, הלחין וביצע שחר אבן צור.
כל שיר באלבום מוקדש לבעל חיים אחר בארץ ישראל (כחל, עטלף נשפון פגום-אוזן, קרקל, מלפפון ים, קוצן זהוב, בריום, נוטריה, אילנית מצויה, שממית חרמונית).
הקליפ לשיר בית משוגעים של הזמר והשחקן רן דנקר צולם במוזיאון.
מוזיאון היהלומים ע"ש הארי אופנהיימר הוקם ב-1986 במתחם בורסת היהלומים ברמת גן, ונסגר בתחילת 2018. המוזיאון הציג תערוכות קבע ותערוכות מתחלפות בנושאי יהלומים, אבני חן ומינרלים.
המניע להקמת המוזיאון היה הרצון להציג את השימושים המגוונים הנעשים ביהלומים ובאבני חן ואת תרומתם לחברה ולתרבות האנושית לאורך הדורות.
יו"ר מועצת המנהלים האחרון של מוזיאון היהלומים היה שמואל שניצר.
בינואר 2018, המוזיאון נסגר לאחר כ-31 שנות פעילות.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הגה משה שניצר את הרעיון להקמת מוזיאון אשר יתעד את תולדות תעשיית היהלומים ויציג את הענף בפני קהל המבקרים.
המוזיאון שנחנך ביולי 1986 התבסס על חזונו של שניצר ונועד לשמש חלון הראווה של ענף היהלומים הישראלי.
בטקס חנוכת המוזיאון אמר משה שניצר "הקמת מוזיאון היהלומים הייתה התגשמות אחד החלומות הגדולים שלי...
יזמתי את המוזיאון כי רציתי לאפשר לציבור הרחב להכיר את המקצוע...
היחיד מבין התעשיות שאי אפשר להציג אותו לקהל בגלל שיקולי ביטחון...
אי אפשר להכניס אנשים לבורסה או למפעלים...".
משה שניצר קיבל החלטה מפתיעה לקרוא למוזיאון היהלומים על שמו של הארי אופנהיימר , יו"ר סינדיקט היהלומים דה-בירס.
קריאת המוזיאון על שמו לא נועדה לצורכי מימון אלא הייתה ביטוי לרצונו של שניצר להביע כלפי אופנהיימר רגשי הערכה עמוקים על כך שגילה מחויבות כלפי ענף היהלומים הישראלי.
הארי אופנהיימר, נרגש מהמחווה הישראלית, הגיע לטקס פתיחת המוזיאון.
מוזיאון היהלומים היה המוזיאון היחידי בארץ המוקדש לחומר הקשה ביותר בטבע – היהלום.
המוזיאון נחנך במסגרת כנס הפדרציה העולמית של בורסות היהלומים שהתקיים לראשונה בישראל בשנת 1986. אורח הכבוד הישראלי בטקס חנוכת המוזיאון היה שר הביטחון יצחק רבין.
לאחר 20 שנות פעילות, בשנת 2007, עבר המוזיאון מתיחת פנים עיצובית.
המבקרים במוזיאון נחשפו לתהליך המתאר את דרכו של היהלום ממעמקי כדור הארץ עד לשיבוצו בתכשיטים ובאביזרי נוי, ולשימושיו המגוונים בענפי התעשייה.
סיפורם של היהלום ושל ענף היהלומים הישראלי הומחש באמצעים מגוונים המשלבים מוצגים ומכשירים אותנטיים, עמדות מידע, וסרטי וידאו בשפות עברית, אנגלית, רוסית וסינית.
גלגולו של יהלום תצוגת הקבע "גלגולו של יהלום" עקבה אחר מסלול היהלום ממעבה האדמה, שם הוא נוצר בתנאי לחץ וטמפרטורה קיצוניים, דרך השיטות השונות של הכרייה, שלבי המיון והעיבוד מגלם למלוטש ותהליך המסחר.
התצוגה המחישה את השימושים השונים הנעשים ביהלומים תוך ניצול תכונותיהם לנוי, לתעשייה ולמדע, וכן את תפקידה המרכזי של בורסת היהלומים הישראלית.
באמצעות תצוגת הקבע התגלה עולם רב תחומי הקושר את היהלום עם תחומי תוכן רבים: גאוגרפיה ואיכות סביבה, מדע וטכנולוגיה, כלכלה ושיווק, היסטוריה ותרבות.
אוסף הראל למינרלים ואבני חן בשנת 2004 נפתחה במוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר תצוגת קבע מאוסף המינרלים ואבני החן על שם בן-ציון ושרה הראל, הכוללת מעל ל-200 מינרלים ואבני חן מרחבי העולם.
כוח מגן: חרפושיות מצריות מאבני חן (נובמבר-יוני 2016)
יהלומים על 45: יהלומים כמחוללי מוזיקה (יוני- אוקטובר 2015)
הכל אודות יהלומים (יולי 2011)
ונתת באבן נשמה (ספטמבר 2010)
על חודו של יהלום (ינואר 2010)
60 יהלומים ועוד אחד (ספטמבר 2009)
תפוחי זהב במשכיות כסף (ספטמבר 2008)
שאגת היהלום (פברואר- אפריל 2008)
אגדה הודית: תכשיטי יהלומים מג'יאפור, הודו (אפריל - יולי 2005)
"הו בוכרה היפה בעירי ברוכת השמש...", תכשיטים וצבעים מבוכרה (אוקטובר 2002)
שטרן - שישה עשורים של עיצוב" (ספטמבר 2001)
מאוצרות פראג (מאי - ספטמבר 1994)
תערוכת אוצרות רוסיה (מרץ 1993)
מעצבי תכשיטים מגרמניה מציגים תכשיטי יהלומים (יולי 1992)
תערוכת צורפות בוגרי בצלאל (מאי 1991)
תכשיטים בעיצובה של איילה וייסר (מאי 1990)
"אישה - פנים רבות לה" פני האישה באר - נובו, אוסף י, בנימינוף (אוקטובר עד ינואר 1990)
"כל בול - יהלום" יהלומים ואבני חן על בולי העולם (מרץ - יוני 1989)
הרי את מקודשת לי: 600 שנות טבעות קידושין (ינואר 1989)
יהודי עיר היהלומים אמסטרדם (יוני - דצמבר 1988)
תכשיטים מארצות המזרח, אוסף י' בנימינוף (מרץ - מאי 1988)
תכשיטים בעיצוב של מריה אנטואנטה דה מיטרו, איטליה (פברואר - מרץ 1988)
חושן המשפט של הכהן הגדול - השקפתו של האמן דוד כץ (אוקטובר 1986)
מחלקת החינוך של המוזיאון הציעה למורים וצוותים חינוכיים סיורים מודרכים המבוססים על מערכי הדרכה מגוונים המבטאים את עולם התוכן הרב תחומי של יהלומים ואבני חן.
מערכי ההדרכה שילבו בין התכנים המוצגים במוזיאון לבין תוכניות הליבה הנלמדות בבית ספר בכיתות ד'-יב' בתחומי דעת שונים כגון מדעים וטכנולוגיה, גאוגרפיה, מדעי הסביבה, כימיה, כלכלה ושיווק.
חצר ראשונים היא מוזיאון העוסק בתולדות ההתיישבות החלוצית, הקיבוצית, בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל.
המוזיאון ממוקם בקיבוץ עין שמר, בתחום של חצר ששימשה את המתיישבים הראשונים בשטח עליו קיים כיום הקיבוץ.
המוזאון תוכנן בידי האדריכל יעקב (קובה) גבר.
מ-1977, יובל 50 לקיבוץ עין שמר, כשנתיים לאחר שעבר חדר האוכל של הקיבוץ למשכנו החדש והמותאם יותר לגודל אוכלוסיית הקיבוץ, חשבו בקיבוץ מה לעשות בשטח החצר הישנה.
3 חברי קיבוץ היו בראש התומכים להקמת בית, מוזיאון, שיספר את סיפור התיישבות הקיבוץ.
היו אלה: יצחק (איגנץ) פלגי, ממייסדי הקיבוץ, רן חדוותי ואדם זרטל, בני הדור השני בקיבוץ.
ההחלטה עברה וב-1988 נחנך המוזיאון במעמד נשיא המדינה דאז חיים הרצוג ושר החינוך יצחק נבון.
1913 – ארגון השומר - מקים נקודת שמירה בח'ירבת כרכור על אדמות כרכור (על הגבעה שכיום נמצא בית הקברות של מושב גן השומרון).
1913-1921 – כ-3 קבוצות באות והולכות – קבוצות אלה נאחזות באדמה ומעבדות אותה, אך החוסר המתמיד במים, באדמה לחקלאות ובכסף, והיעדר חיים חברתיים ותרבותיים גורמים להם, בסופו של דבר, לעזוב את המקום.
במשך הקיץ של תרפ"א שלחה פלוגת ראש אל-עין חברים למקומות חדשים.
ביניהם לכרכור, לעבודת הבניין" מציין מזכיר הגדוד, יהודה קופלביץ (אלמוג) בדו"ח שפרסם.
אנשי גדוד העבודה המשיכו את קבוצת "כרכור" שכבר החלה בבניית חומת האבן.
אנשי אלה ממשיכים את בניית החומה בחצר ובונים את הקומה הראשונה של בית האבן.
אהרון להב, ממקימי קיבוץ תל-יוסף, מספר: "עם סיום העבודה בסוף הקיץ 1921 עברנו, 14 חברים מהפלוגה ובתוכם 2 חברות, לכרכור כקבוצת בניין בכדי להתמחות בבניין.
הייתי בן 17, הצעיר שבחבורה.
מצאנו חצר שסביבה הוחל בבנית חומת האבנים.
ובתוך החצר בגודל של 70X70 מ' היו מספר צריפים עלובים אשר שימשו לדיור, חדר-אוכל ומטבח.
כמו כן נמצאו אורווה עם 6 סוסים, ברווזייה עם 25 עופות ושובך יונים.
תנאי החיים היו קשים ביותר.
בדידות, יום עבודה ארוך מחושך עד חושך, כלכלת רעב והיעדר כל חיים תרבותיים-חברתיים...
הביאו אותם בחביות על גבי עגלה מהבאר לרגלי "החירב'ה" בתוך כרם הזיתים של שלזינגר.
מקור מים זה, תוך הובלה מתמדת, סיפק את כל הצרכים של החי והבניין".
אהרון מתאר בכתביו גם את צוות הבנייה.
"צוות העובדים היה רב גוני מבחינת העדה והדת.
שמעון כהן – הסתת המומחה, איש חיפה.
המנצח על הבניה הוא ג'ורג' – ערבי ירושלמי, נוצרי, שולט בשפה העברית ומתלוצץ ביידיש עסיסית על חשבון "הירוקים": "תחוסו על הרצל – לו היה רואה את עבודתכם היה מתהפך בקברו".
את סודות העבודה באבן רכשו החברים בעיקר ממנו".
"מומחה אחר, מנדל שמו, היה אחראי על טיב החומרים, טיט ובטון.
מסתבר שבהשפעת הכשרתו המקצועית בצרפת עימו גם את סגנון הבניה הכפרית הנהוגה בדרומה של הארץ.
ביטויה הם הם החומה, השער ובית האבן".
המקום נבנה כנקודה אסטרטגית בין מרכז הארץ, יהודה והשומרון לעמק והגליל.
על מנת לשמור על ביטחון החברים נוצקו שברי זכוכיות על חלקה העליון של החומה ונוצרו גם חרכי ירי.
בנוסף הייתה מוסתרת באורווה חבית סליק עם רובים שונים.
לאחר גמר החומה ויציקת התקרה לקומת הקרקע של הבית סיימה הפלוגה את עבודתה אחרי 4 חודשים שהות במקום והמשכנו לדרכינו החלוצית כמתיישבים הראשונים בעמק.
אנשי גדוד העבודה לא מחפשים לעצמם מגורים או פרנסה, כל מטרתם היא בניית הארץ.
נמצאים בנקודה מספטמבר 1921 ועד ינואר 1922. ומכאן עוברים להקים את תל-יוסף.
קיץ 1922 - קבוצת "אחדות" – תחילת המנדט הבריטי בא"י, קבוצת אחדות מגיעה, כגרעין תוסס, לחצר ומקימה קואופרטיב חקלאי במקום.
הקבוצה, כ-30 במספר, מגיעה מפולין, ב-1921, ישר לחדרה.
זמן קצר לאחר הגעתם לחדרה נוצר סכסוך בין איכרי העיר לאנשי "אחדות" באי רצונם להעסיק פועלים יהודים.
על כן החליטו החברים לעזוב את חדרה בקבוצות קטנות לשלושה מוקדים: כרכור, קיסריה וגן שמואל.
לרשות הקבוצה עמדו 250 דונם אדמה בלבד, ממזרח לחצר לגידולי פלחה.
"היה מוסכם" כותב יעקב שמואלי, חבר הקבוצה, "שאין מים בכרכור וכמעט שאין תקווה להגיע אליהם בזמן מן הזמנים".
כמו אנשי גדוד העבודה הביאו חברי "אחדות" את המים גם כן על גבי עגלה רתומה לשני סוסים, מהבאר הסמוכה.
אנשי אחדות משלימים את בניית הקומה השנייה של בית האבן.
בית האבן שימש לעיתים כחאן לאלה המעוניינים להגיע מיהודה וסביבות ירושלים לעמק יזרעאל.
התנאים קשים מנשוא ללא מים וללא חשמל וב-1925 הקבוצה נוטשת את המקום.
1925 – קבוצת "ברנר" – חבריה עלו ארצה מפולין כחברים בשומר הצעיר בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. קבוצה זו מקימה נקודת התיישבות בחצר ואיתם אדם בשם שמואל שועלי – "ראשון ראשוני עין שמר".
לאחר תקופה קצרה התברר שלא ניתן להרחיב את התקציב להתפתחות המשק (בעיקר רכישת אדמה נוספת לחקלאות ועוד) והחלו ויכוחים מה יהיה עתידה של הקבוצה.
הועלו כמה הצעות כמו: השלמת קבוצת דגניה, איחוד עם קיבוץ "הרצליה" (לימים קיבוץ מרחביה) או הצטרפות לקבוצת עין גנים בכרכור.
7 חברים מתוך ה-15 שהיו מגליציה העדיפו להתאחד עם מרחביה, שמוצאם דומה והיתר העדיף להתאחד עם קבוצת עין-גנים.
הקבוצה נוטשת את המקום בשל תנאי החיים הקשים והמחלוקות האישיות.
ותיקי עין שמר מספרים כי שועלי וחברים מעטים נוספים נותרו בחצר לאחר נטישת הקבוצה, וכשקבוצת עין גנים מגיעה אל המקום, שועלי פותח בפניהם את שער האבן.
1925 - במאי 1925 החלו עולים לארץ ישראל מהעיר לודז', פולין, חוליית הנחשון של "קבוצת השומר הצעיר מלודז'" (לימים קבוצת "עין גנים").
ביום חמישי, 28 במאי 1925, עולה החבורה הראשונה, עם מיטלטליהם ברכבת לירושלים, ישירות עד לנחל-שורק, שם בנו את ביתם הראשון - סוכת-צל, בסמוך לשדה טבק, בו עבדו.
כאן החלו את חייהם כפועלים ארצישראליים.
תוך זמן קצר, עקב ירידה משמעותית בביקוש לטבק, נשלחו החבורה על ידי המרכז החקלאי של ההסתדרות למושבה פתח-תקווה.
לקראת סוף הקיץ בנו שוב את סוכתם, הפעם במושב הפועלים עין-גנים שבסמוך לה.
מכך נגזר שמה של הקבוצה.
1927 - קבוצת "עין גנים" - בחג השבועות עולה על הקרקע ומקימה בחצר את קיבוץ עין שמר.
1932 - קבוצת "בנימינה" - (חניכי השומר הצעיר מהעיר ורשה) מצטרפת לקיבוץ עין שמר.
בהמשך נוצר פילוג בין קבוצת עין גנים לקבוצת בנימינה ורוב חברי בנימינה עזבו את עין שמר והצטרפו לקיבוץ גן שמואל השכן.
1932 - יציאה מהחומה - הקיבוץ מתרחב מעבר לחומת האבן.
1933 - קבוצת "שומריה" - מצטרפת לקיבוץ עין שמר.
חבריה באו מוורשה, לודז', גרודנו (אז חלק מפולין, היום בלרוסיה) ווילנה (בירתה של ליטא).
הקבוצה מנתה כ-80 חברים שעלו ב-1929-30, תחילה לחדרה, לשכונת ברנדס, במטרה להקים קיבוץ מראשיתו.
אך צו התנועה ("הקיבוץ הארצי", אליה השתייך הקיבוץ ואף היה בין 4 הקיבוצים שהקימו אותה ב-1927) הורה להם להשלים את קבוצות עין-גנים ובנימינה, שנקראו אז גם קבוצת כרכור.
אלה נזקקו בדחיפות לידיים עובדות נוספות על מנת לשרוד.
1934 - קבוצת "בדרך" מצטרפת לקיבוץ.
חברי קבוצה זו, בשונה מיתר קבוצות החלוצים שהשלימו עד אז את הקיבוץ, הגיעו מעיירות קטנות מרחבי פולין ולא מהערים הגדולות.
1934 - הקמת תשתית חשמל בקיבוץ.
1935 - גילוי וחפירת באר המים הראשונה הפעילה בקיבוץ.
1937 - בנית מגדל המים שבחצר.
1988 - הקמת מוזיאון הקיבוץ - בחצר ההיסטורית.
בשנת 1921 הגיעו לשטח עליו קיים כיום קיבוץ עין שמר קבוצה של אנשי ארגון השומר במטרה להקים במקום נקודת שמירה.
בין אזור יהודה, עמק יזרעאל והגליל.
בעקבות התנאים הקשים לא שרדו המתיישבים במקום.
בשנת 1917 התיישבו במקום עשרה מחברי קבוצת "אחדות" שהתגוררו בשני צריפים ועסקו בחקלאות.
ב-1921 נבנתה על ידי אנשי גדוד העבודה חצר מבוצרת ששטחה ארבעה דונם.
החצר הוקפה בחומה בגובה של שני מטרים ובה חרכי ירייה, שער ברזל גדול ובית אבן בן שתי קומות.
אנשי גדוד העבודה לא הצליחו להחזיק במקום והוא ננטש על ידם.
בשנת 1927 התיישבו במקום אנשי השומר הצעיר ושנה זו נחשבת לשנת ייסודו של קיבוץ עין שמר.
ב-1934 חוברה החצר לרשת החשמל ושנה לאחר מכן התגלו בה מים.
החצר שוחזרה ובשנת 1983 נפתח במקום מוזיאון החצר הישנה.
במוזיאון תצוגת טרקטורים ישנים ומופעלת "רכבת האלונים", קטע בין 1100 מטרים היוצא מן החצר ועובר בשטחי הקיבוץ.
הרכבת נוסעת על קטע ששימש את הרכבת בזמן השלטון העות'מאני בארץ ישראל.
הרכבת נקראת רכבת האלונים על שום עצי האלון שהוסעו בעבר ברכבת.
דמויות ברוח התקופה מוצבות לצידי המסילה.
במקום מתקיימות כיום פעילויות שונות לילדים בהתאם לחגים השונים ופעילויות אחרות כגון אפיית לחמניות, מסיק זיתים ופעילות בבית בד.
ב"מוזיאון חצר ראשונים" בקיבוץ, קיים מסלול של רכבת האלונים החוצה את שדות הקיבוץ.
הנסיעה בקרון הרכבת ליד מרעה הסוסים, הרפת ועל גשרון מעל נחל קטן, היא מעין סיור מודרך ברכבת הטורקית, מסילת הרכבת החיג'אזית.
הקשר של עין שמר לרכבת החיג'אזית אשר שימשה את הטורקים בימי מלחמת העולם הראשונה הוא במיקום יער האלונים בסביבה, ששרידים ממנו אפשר למצוא עד היום בשמורת אלון.
האנגר מיכאל - מוזיאון הטרקטורים
בשנות ה-90, ביוזמת רן חדוותי - חבר הקיבוץ, איש המועצה לשימור אתרי מורשת ומומחה עולמי לשיקום ושימור מיכון חקלאי היסטורי, הוקם מוזיאון טרקטורים היסטוריים וסדנת שועלי לשימור (על שם שמואל שועלי) לצידה של המוזיאון.
במוזיאון קיימת תצוגה ייחודית של כ-30 טרקטורים וציוד חקלאי מראשית המאה העשרים.
הטרקטורים ושאר הציוד החקלאי מהתצוגה שופץ, שוקם ושומר בסדנת שועלי.
התצוגה נמצאת בתוך מבנה היסטורי - האנגר מיכאל.
ההאנגר הוא מבנה קשתי מפח גלי הבנוי בסגנון ההאנגרים למוסכים ומיכון שנבנו בראשית המאה העשרים בישראל.
מוזיאון הידידות הבין-לאומית (הנגול: 국제친선전람관) הוא מוזיאון הממוקם מצפון לפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית.
המוזיאון מציג אוסף של מתנות אשר הוענקו במרוצת השנים לשני המנהיגים העליונים של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג ובנו קים ג'ונג-איל, מטעם נכבדים זרים אשר ביקרו במדינה.
המוזיאון, אשר מעוצב בהתאם למסורת הצפון-קוריאנית, נפתח לקהל הרחב ב-26 באוגוסט 1978, וכולל למעלה מ-150 אולמות תצוגה המשתרעים על שטח כולל שבין 28,000 ל-70,000 מ"ר.
על פי אגדה מקומית, המנהיג העליון של קוריאה הצפונית לעתיד, קים ג'ונג-איל, סיים את בניית המוזיאון בתוך 3 ימים בסך הכל.
זאת אף שבהתאם לעדויות, בניית המוזיאון נמשכה בפועל כשנה.
לפי הערכות עדכניות, המוזיאון כולל בין 60,000 ל-200,000 מתנות שונות שהוענקו לפקידים ולמנהיגים צפון-קוריאנים לאורך השנים.
בעת כניסתם למוזיאון, המבקרים נדרשים להסיר את נעליהם, וכן להשתחוות לפני דיוקנאות של קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל.
לפי תמונות לוויין שצולמו בשנת 2017, קיימת עדות לפעילות מורחבת באתר המוזיאון, מה שמצביע על אפשרות להרחבה עתידית של המוזיאון.
ממשלת קוריאה הצפונית עושה שימוש במיצגי המוזיאון כאמצעי תעמולה אשר מטרתו היא להמחיש את התמיכה לה זוכה המשטר הצפון-קוריאני מצד גורמי חוץ מכל רחבי העולם.
במהלך ביקור במוזיאון, נאמר למבקרים כי המספר הרב של המתנות המוצגות בו מהווה "הוכחה לאהבה ולכבוד האינסופיים כלפי המנהיג הגדול".
רוב המתנות המוצגות במוזיאון התקבלו מצד מדינות קומוניסטיות ובעלות קרבה למשטר הצפון-קוריאני.
ראש מפוחלץ של דב - מתנה ממנהיג רומניה הקומוניסטית ניקולאה צ'אושסקו.
פסל של פרש שחמט - מתנה ממנהיג לוב, מועמר קדאפי.
מזוודה העשויה מעור תנין - מתנה ממנהיג קובה, פידל קסטרו.
חרב טקסית מצופה כסף ומשובצת יהלומים, וכן דגם מיניאטורי של מסגד עשוי מדר - מתנה מנשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת.
גרמופון עתיק - מתנה מראש ממשלתה הראשון של סין העממית, ג'ואו אנלאי וכן קרון רכבת משוריין - מתנה מיו"ר המפלגה הקומוניסטית של סין, מאו דזה-דונג.
כדורסל חתום על ידי מייקל ג'ורדן - מתנה ממזכירת המדינה של ארצות הברית, מדליין אולברייט, במסגרת ביקורה במדינה.
לימוזינה חסימת כדורים - מתנה מהמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, יוסיף סטלין.
מארז סיגריות מזהב מיוגוסלביה, מיניאטורה סובייטית מברונזה מגרמניה המזרחית וזוג מקלות אכילה מכסף ממונגוליה
מוזיאון החלל והטילים של חיל האוויר האמריקאי הוא מוזיאון שנפתח לקהל הרחב בשנת 1966 וממוקם בנמל החלל קייפ קנוורל במחוז ברווארד, בתוך אתר שיגור 26 בפלורידה שבארצות הברית.
הוא מציג לקהל טילים, רקטות וחפצים שהיו בתוכניות חלל אמריקאיות מוקדמות.
ליד המוזיאון נמצאים גן טילים ושני אתרי שיגור, אתר שיגור 26 ואתר שיגור 5/6, שמהם שוגרו חלק מהטילים, הרקטות והלווינים האמריקאיים הראשונים מסוגם.
המוזיאון נגיש לקהל הרחב במשך ארבעה ימים בשבוע באמצעות אתר המבקרים של מרכז החלל קנדי.
המוזיאון מציג לקהל מספר רב של טילים ורקטות, תווכים להם ולחלליות, מאיצי צד, מנועים וחפצים שהיו על שיגורים אמריקאיים מוקדמים.
בין היתר, ניתן למנות את:
הטיל הבליסטי הבין-יבשתי האמריקאי המבצעי הראשון, Snark
טיל הטיטן 1 שהיה הטיל האמריקאי הראשון בעל מספר שלבים
טיל ה-Jupiter , שהיה הטיל הבליסטי לטווח בינוני הראשון של חיל האוויר האמריקאי שיכל לסחוב ראש נפץ גרעיני
רדסטון, הטיל הראשון שנשא פצצה גרעינית "חיה"
המנוע הרקטי של הטיל הבליסטי הראשון בעולם, V-2 (תוצרת גרמניה הנאצית)
שבר ממשגר הלוויינים ג'ונו 2
המשגר Arcas, שיכל לאסוף מידע על מזג האוויר בגובה גבוה
קפסולת ג'מיני, שהיוותה סימולציה של שליטה בידי 2 אסטרונאוטים בטיסה הראשונה שלה, ובדקה מגן חום חיוני בשנייה
זרקור השימש לסריקת השמיים לחיפוש אחרי מטוסי אויב מתקרבים
אנטנת הרדאר Mod II, שהיה רדאר המעקב המבצעי בתחום גלי המיקרו המוצלח הראשון
ניתן להגיע אל המוזיאון דרך סיור אוטובוס היוצא ממרכז החלל קנדי הנקרא "קייפ קנוורל: אז והיום" הנמשך כשעתיים וחצי וכרוך בתשלום.
ליד המוזיאון, נמצא מרכז ההיסטוריה המשמש כהרחבה שלו, ומכיל היסטוריה למבקרים על כל אחד מאתרי השיגור בנמל החלל קייפ קנוורל, תצוגות ותמונות היסטוריות מאתר השיגור.
בסמוך למוזיאון נמצאים שני אתרי שיגור, אתר שיגור 5/6, ואתר שיגור 26 שמכיל את המוזיאון.
מוזיאון הטנקים בקובינקה הוא מוזיאון צבאי גדול בעיר קובינקה, במחוז המשנה אודינצובסקי שבפרברי מוסקבה, רוסיה שבו מוצגים לראווה טנקים, כלי רכב משוריינים והמידע הרלוונטי לגביהם.
המוזיאון מורכב מתערוכות קבועות באוויר הפתוח של טנקים ומשוריינים רבים מהמאות ה-20 וה-21 (משנת 1917 עד ימינו).
המוזיאון ידוע ככזה שמשכן ומציג כלי רכב צבאיים ייחודיים רבים, כמו פאנצר סימן 8, הטנק הנאצי הכבד, אובייקט הטנק הקל 279 קוטין, מערך הארטילריה קרל גרט ודגמי אב טיפוס אחרים מברית-המועצות וגרמניה הנאצית.
מוזיאון הטרקטור נמצא במושב עין ורד שבלב השרון, הוא מוזיאון הטרקטורים והמיכון החקלאי הגדול במזרח התיכון.
במוזיאון תצוגת קבע של כ-200 טרקטורים ומאות כלי עבודה חקלאיים שהיו בשימוש בארץ ישראל.
בנוסף במוזיאון מגוון כלי רכב צבאיים וכן תצוגה של פריטי אספנות שונים ששימשו את היישוב העברי בארץ מתחילת הציונות ועד ימנו מתחומי החיים ובעלי מקצוע שונים כגון ספר, נגר, רופא ואופה.
מאחר שלארץ ישראל הגיעו כלים חקלאיים מארבע כנפות תבל, המגוון המגוון במוזיאון רחב לעומת אוספי טרקטורים מקבילים בעולם.
האחד שיקום ושיפוץ טרקטורים המבוצע על ידי קבוצה של כמאה מתנדבים, רובם פנסיונרים ופעילות לציבור הרחב, בדרך כלל קבוצות של תלמידים, ילדים ובני נוער אך גם קבוצות חיילים שבאים ללמוד על ההיסטוריה המוטורית החקלאית.
מוזיאון הילדים הלאומי הוא מוזיאון ילדים ומוזיאון מדע, הממוקם בוושינגטון די.
המוזיאון מיועד לילדים ומשפחות, ומכיל תערוכות אינטראקטיביות העוסקות בתחומי המדע, טכנולוגיה, הנדסה, אמנות ומתמטיקה.
המוזיאון נוסד בשנת 1974, ונקרא "מוזיאון הילדים בבירה".
בשנת 2009 הועתק המוזיאון למרילנד, וסגר את שעריו בשנת 2015. בשנת 2020 נפתח המוזיאון מחדש בבניין רונלד רייגן בוושינגטון.
המוזיאון סגור בימים אלה בשל מגפת הקורונה.
מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי (בהונגרית: Magyar Műszaki és Közlekedési Múzeum) שעדיין מכונה לעיתים קרובות בשמו הקודם, Közlekedési Múzeum ("מוזיאון התחבורה"), הוא מוזיאון בבודפשט, הונגריה, המחזיק באחד מאוספי התחבורה העתיקים ביותר באירופה.
במוזיאון ישנו אוסף ייחודי של קטרים וקרונות רכבת.
משמעות הדבר היא כי קטר למשל באורך של 10 מטרים משוכפל עם כל הפרטים בדגם באורך 2 מטרים.
הדגמים מייצגים מגוון רחב של טכנולוגיות רכבת.
המוזיאון מציג גם קטר ועגלה בגודל אמיתי עם תחנת רכבת מהעשור הראשון של המאה ה-20.
ההיסטוריה של התנועה בכבישים: כלי רכב רתומים לסוסים ומכונות, בניית כבישים וגשרים עם אוסף של מכוניות, אופנועים ואופניים ישנים.
ההיסטוריה של השיט (שיט מפרשיות): הפלגותה מהתקופות הפרהיסטוריות; ההיסטוריה של ייצור הסירות ההונגריות, המוצגת על ידי דגמים.
במיקום עמוק יותר בפארק יש תערוכת קבע על תולדות הטיסה והטיסות לחלל, כולל מטוסים הונגריים וזרים מקוריים, כולל Junkers F-13, מטוס התובלה הראשון עשוי מתכת.
יש בו גם את תא הנוסעים של האסטרונאוט ההונגרי הראשון, ברטלן פרקש.
מודגמים גם פיתוח של מנועים ומכשירים וטכניקות הנדסת רקטות מודרניות.
ההיסטוריה של התחבורה העירונית מראה את התנועה הציבורית בבודה ובפשט לפני הופעתם של החשמלית והאוטובוס.
המוזיאון מחזיק גם באוסף המטוסים בארופארק (Aeropark), מוזיאון תעופה המוקדש להיסטוריה של התעופה האזרחית ההונגרית, הנמצא ליד נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט.
מוזיאון היידי הורטן הוא מוזיאון לאמנות מודרנית ולאמנות עכשווית הממוקם באינרה שטאדט, וינה סמוך לאלברטינה ולבית האופרה.
המוזיאון נפתח ביוני 2022 ומציג את אוסף האמנות הפרטי של היידי הורטן, מיליארדרית אוסטרית ואספנית אמנות.
האוסף כולל מאות יצירות מופת מהמאה ה-20 וה-21, בהן עבודות של אמנים כמו קלימט, וורהול, פיקאסו, וז'אן מישל בסקיה.
המוזיאון שוכן במבנה היסטורי ששופץ והותאם למטרה זו, ומשלב ארכיטקטורה מודרנית עם אלמנטים קלאסיים.
אוסף היידי הורטן החל להתגבש בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר היידי גס-הורטן, אלמנתו של איש העסקים הלמוט הורטן, החלה לרכוש יצירות אמנות.
הורטן, שהייתה אחת הנשים העשירות באירופה, בנתה אוסף מגוון שכלל ציורים, פסלים ויצירות גרפיות.
חלק מהאוסף הוצג בתערוכות זמניות לפני פתיחת המוזיאון הקבוע, בהן תערוכה במוזיאון לאופולד בשנת 2018.
הרעיון להקמת מוזיאון קבוע עלה בעקבות רצונה של הורטן להנגיש את האוסף לציבור.
המוזיאון נפתח רשמית ב-10 ביוני 2022, זמן קצר לפני מותה של הורטן.
מאז הפתיחה, המוזיאון מארח תערוכות מיוחדות, כגון "קלימט וורהול" (KLIMT⇄WARHOL), שמדגישה קשרים בין אמנים מודרניים.
האוסף כולל כ-700 יצירות אמנות, רובן מהמאה ה-20, ומתמקד במודרניזם ואמנות עכשווית.
בין האמנים הבולטים: גוסטב קלימט – יצירות אייקוניות מהתקופה הווינאית, אנדי וורהול – סדרות פופ ארט, פבלו פיקאסו – ציורים ופסלים מהתקופה הקוביסטית, פרנסיס בייקון ולוסיאן פרויד דיוקנאות אקספרסיוניסטיים וכן אמנים עכשוויים כמו דמיאן הירסט וג'ף קונס.
האוסף כולל גם גן פסלים.
המוזיאון שוכן בפאלאיס גס-הורטן (Palais Goëss-Horten), מבנה היסטורי מהמאה ה-19 ששימש בעבר כמשרדים של ארכידוכסית.
המבנה שופץ על ידי משרד האדריכלים The Next Enterprise, ששילב אלמנטים מודרניים כמו חזית זכוכית וחללי תצוגה מוארים והוא כולל ארבע קומות תצוגה, חנות ובית קפה.
מקור עושרה של היידי הורטן, שירשה את רכוש בעלה הלמוט הורטן, מעורר מחלוקת.
הלמוט הורטן רכש חנויות כלבו מידי בעלים יהודים בתקופת הנאצים, תחת לחץ של אריזציה.
בעקבות זאת, מכירות תכשיטים מעיזבונו של הורטן בבית המכירות כריסטי'ס ב-2023 עוררו ביקורת, והובילו לתרומות לחינוך על השואה.
המוזיאון עצמו התמודד עם שאלות דומות בעת הפתיחה.
מוזיאון הלובר בפריז שבצרפת הוא אחד המוזיאונים הוותיקים, הגדולים והמפורסמים ביותר בעולם.
ההיסטוריה של המבנה החלה במאה ה-12, וכבר מאז שלט בנוף של מרכז פריז.
המבנה הנוכחי התפתח מארמון שהחל להיבנות במאה השש-עשרה בימי שלטונו של פרנסואה הראשון.
המוזיאון שוכן במרכז פריז, בגדה הימנית שברובע הראשון של העיר בין הנהר סן לרחוב ריבולי, ובין גני טווילרי לכנסיית סן-ז'רמן ל'אוקסרואה ומעל לתחנה של המטרו של פריז.
המוזיאון נוהל זמן רב על ידי מדינת צרפת, תחת "איגוד המוזיאונים הלאומיים" (Réunion des Musées Nationaux).
לאחרונה השיג האתר כוח ניהול עצמי רב יותר כ"מוסד ציבורי אוטונומי" (Établissement Public Autonome - תאגיד בבעלות ממשלתית), במטרה לשפר את ניהול הרחבתו.
הלובר, ששמו נגזר מהמילה הפרנקית leovar או leower, אשר מציינת מקום מבוצר, על-פי ההיסטוריון הצרפתי אנרי סובל (Henri Sauval 1623-1676), היה מקום מושבו של הריבון בצרפת, עד העברת המושב המלכותי לוורסאי בשנת 1682 על ידי לואי הארבעה-עשר.
הלובר נותר מקום מושבו של הממשל עד סוף ימי המשטר הישן.
הלובר הוא מוזיאון האמנות עם מספר המבקרים השנתי הגדול ביותר בעולם (8.7 מיליון ב-2024).
הוא גם המונומנט עם מספר המבקרים השנתי הגדול ביותר בפריז.
הלובר הוא המוזיאון הגדול ביותר בפריז, ושטחו 100,160 מטרים רבועים, מהם 58,470 מוקדשים לתצוגות.
ללובר היסטוריה אמנותית, אדריכלית ופוליטית ארוכת שנים, שראשיתה בשושלת הקאפטינגית.
ציוני דרך רבים בהיסטוריה של פריז משיקים להיסטוריה של הלובר.
פסל הפרש של לואי הארבעה עשר נחשב כנקודת המוצא של האקס היסטוריק, ואולם הארמון אינו שוכן בתוואי הציר.
מצודת הלובר הראשונה הוקמה בידי פיליפ אוגוסט בשנת 1190, כמבצר התוחם את חומת העיר ומגן על הכניסה המערבית לפריז דרך הנהר, במטרה להגן עליה מפני יריביו, בעיקר האנגלים.
האוצר המלכותי עבר לשכון בלובר בשנת 1317, והמבנה הורחב תחת שארל החמישי.
בשנת 1528 נהרסה "המצודה הגדולה" על ידי פרנסואה הראשון, ובשנת 1546 החלה הפיכת המבצר לארמון מגורים מלכותי מפואר.
האדריכל פייר לסקו (Pierre Lescot), הממונה על עבודת הבנייה, הביא לפריז את שפת העיצוב החדשה של הרנסאנס, שהחלה להתפתח בטירות עמק הלואר.
העבודה המשיכה בזמן שלטונם של אנרי השני ושל שארל התשיעי.
אנרי הרביעי (1589–1610) החליט לאחד את ארמון הלובר עם ארמון טווילרי, שנבנה על ידי קטרינה דה מדיצ'י.
היה זה "העיצוב הגדול" של הלובר, שהשלב הראשון בו היה בניית הגלריה הגדולה.
אנרי הרביעי, תומך נלהב באמנויות, הזמין מאות אמנים ובעלי מקצוע לגור ולעבוד על הקומות הנמוכות של המבנה.
תוספת גדולה זו נבנתה לאורך גדות הסן, והייתה בזמנו המבנה הארוך ביותר בעולם.
לואי השלושה עשר (1610–1643) השלים את האגף שבנייתו החלה ב-1560, בתקופתה של קטרינה דה מדיצ'י, והוא עתיד להיקרא על שם דנון.
לואי השלושה-עשר גם בנה את אגף רישלייה, ששימש בעבר את משרד הכלכלה הצרפתי.
בשנות ה-80 של המאה העשרים שופצו האגפים כחלק מתוכנית השיפוץ הגדולה של הלובר.
משרד הכלכלה הועבר ממקומו והאגף הפך לגלריה שנחנכה בשנת 1993, שנת יובל המאתיים לפתיחת חלקים מהארמון לציבור כמוזיאון ב-10 באוגוסט 1793, בזמן המהפכה הצרפתית.
בזמנם של לואי השלושה עשר ושל לואי הארבעה עשר נוספה גם החצר המרובעת , תחת פיקוחם של האדריכלים ז'אק למרסייה ואחריו לואי לה וו, שרבעו את מידת החצר הרנסאנסית הישנה.
עיטורי ופיתוחי הארמון הופקדו בידיהם של ציירים כניקולא פוסן, ג'ובני פרנצ'סקו רמנלי ושארל לה ברון.
אך כל אלו הופסקו באחת כאשר החליט לואי הארבעה עשר להפוך את ורסאי למרכז הכוח ולמקום המשכן המלכותי בשנת 1678. הלובר נותר, אם כן, זמן רב כמות שהוא.
רק במאה ה-19 חודשו מבצעי הבנייה, בעיקר בידי אנז'-ז'אק גבריאל וז'אק-ז'רמן סופלו (Soufflot), והושלם "העיצוב הגדול".
נפוליאון הראשון הורה על הקמת שער הניצחון של קרוזל בשנת 1806, לזכר ניצחונותיו הצבאיים.
באותם הזמנים היה גן זה הכניסה לארמון טווילרי.
ללובר נוספו חלקים גם בתקופת שלטונו של נפוליאון השלישי.
האגף החדש של השנים 1852–1857, שתוכנן בידי האדריכלים ויסקונטי (Visconti) ואקטור לפיאל (Lefuel), מדגים את המראה הנאו-בארוקי של עידן הקיסרות השנייה, המלא בפרטים ועמוס בפסלים.
העבודות נמשכו עד שנת 1876.
הרעיון להפוך את ארמון הלובר למוזיאון עלה בתקופתו של לואי החמישה עשר.
הוא יצא לפועל בעת המהפכה.
הכול החל בתערוכה של מיטב הציורים מהאוסף המלכותי, שהתקיימה בארמון לוקסמבורג בשנים 1750–1785, וזכתה להצלחה עצומה.
המרקיז דה מריני (Marquis de Marigny), המנהל הכללי של "מבני המלך", ויורשו הרוזן ד'אנז'יבייה (Comte d'Angiviller), תכננו את פרויקט הפיכת הלובר למוזיאון עם תצוגת קבע.
הפרויקט השתנה בחוק של 6 במאי 1791 ובזה של 10 באוגוסט 1793, בעת חנוכת המוזיאון החדש, שנבנה תחילה כאתר יצירה עבור אמני התקופה, שהיו היחידים שהורשו – עד שנת 1855 – להיכנס לשם, בעוד שלהמון הותר להיכנס רק בימי ראשון.
בתקופת הקיסרות הראשונה קיבל המוזיאון את השם מוזיאון נפוליאון (Musée Napoléon).
ויוואן דנון היה המנהל הראשון; הוא הפך את המקום למוזיאון הגדול ביותר בעולם (בעזרתו הפעילה של נפוליאון, שבזז את הארצות שכבש) וכיהן בתפקידו עד נפילת הקיסרות (בשתי הפעמים).
יורשו בתפקיד, אוגוסט דה פורבן, שיקם והגדיל את האוספים שנידלדלו בעקבות החזרת אוצרות האמנות לבעליהם בתקופת הרסטורציה.
המוזיאון הורחב בפעולת האדריכלים שארל פרסייה (Percier) ופייר-פרנסואה-לאונר פונטן (Fontaine), שבנו את האגף שעל רחוב ריבולי.
שינויים נוספים התחוללו תחת נפוליאון השלישי, בעיקרם ביצוע "העיצוב הגדול".
אך בשנת 1871 הוצת המוזיאון בידי הקומונה הפריזאית, והאדריכל אקטור מרטן לפיאל (Hector-Martin Lefuel) שיחזר חלק מהמבנה.
אזור הטווילרי לא שוחזר מעולם, ולאחר שנות דיונים ארוכות גולח אזור ההריסות ב-1882.
בזמן כהונתו הראשונה של פרנסואה מיטראן, התקבלה החלטה להעניק למוזיאון את אגף רישלייה, שבו שכן עד אז משרד האוצר (שהועבר כתוצאה מכך לבניין חדש באזור ברסי).
להחלטה זו התווספה החלטה על ארגון מחדש של האוספים ועל שינוי ארכיטקטוני של מבני המוזיאון.
העבודות נמשכו בין השנים 1981–1999, תחת ניהולו של האדריכל הסיני-אמריקאי איי אם פיי.
הפן הבעייתי שעורר את הוויכוחים הרבים ביותר היה בנייתה של פירמידת זכוכית במרכז "חצר נפוליאון".
ראש עיריית פריז הסקפטי, ז'אק שיראק, ביקש למתוח כבלים שידמו את מראה הפירמידה, כך שהציבור יוכל לתת דין וחשבון על השינוי המוצע.
הפירמידה משמשת כיום כחלל הכניסה למוזיאון ומאפשרת להאיר את המבואה התת-קרקעית העצומה ממנה נפרשות הכניסות לכל חלקי המוזיאון.