tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מודיע נפגעים הוא מי שתפקידו להודיע לבני משפחתו של הרוג או פצוע קשה על שאירע ליקירם.
התפקיד, הנחשב לקשה ורגיש, קיים באופן רשמי בצה"ל, במשטרת ישראל, במחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות, ובמספר צבאות בעולם.
אזכורים לפעילות זו קיימים לכל אורך ההיסטוריה, כולל בתנ"ך.
הודעות על מוות היו קיימות משחר האנושות בכל הקהילות.
בהיעדר אמצעי תקשורת אחרים ההודעות הועברו מפה לאוזן, ממשפחה קרובה לחברים, למכרים, לקרובי משפחה רחוקים והלאה.
בקהילות קטנות ומרוחקות אחת מהשנייה כאשר כל החברים היו גרים בקרבה, היה ניתן פשוט ללכת מבית לבית ולספר את ההודעה.
עם התפתחות החברה והתרבות האנושית, פותחו אמצעים מתוחכמים יותר להפצת הבשורה הקשה, ולעיתים הפך התפקיד למקצוע.
בתנ"ך מופיעים מספר מקרים של הודעות על מות אדם קרוב:
- ההודעה (השקרית) ליעקב על מציאת כתונת הפסים של יוסף מגואלת בדם, המעידה שמת לכאורה.
אחי יוסף, שביקשו לחפות על מכירתו, ניסו להימנע משקר מפורש, על ידי אי אמירת הדברים באופן ישיר.
הם שמרו על שתיקה מכל אמירה ברורה, והובילו את יעקב להסיק בעצמו שיוסף נטרף.
- הודעת המבשר לעלי על מות בניו במלחמת אבן העזר והילקח ארון האלוהים בשבי הפלשתים.
איש בנימין מגיע ופותח בפרטים לכאורה מיותרים ורחוקים מן העיקר, שמהווים פתיחה בתקשורת עם עלי, וגורמים לעלי לבקש עוד פרטים.
לאחר מכן הוא מתחיל בבשורות הרעות מהקל לכבד, קודם באופן כללי על המערכה, ואז מתמקד על בני משפחתו של עלי ורק אחר כך הוא מודיע על הילקח ארון ה'.
למרות המאמץ של המודיע להקל עד כמה שאפשר את קבלת הבשורה הקשה - עֵלי נופל ומת.
- הודעת המבשר לדוד על מות שאול ויהונתן.
המודיע לא טורח לברר את מערכת היחסים הרגשית בין דוד לבין זה הנתפש כאויב, ומיד לאחר דו-שיח קצר הוא מוסר בגסות, ללא פרטים, על מות שאול ויהונתן בנו.
דוד מגיב בקריעת בגדיו רק אחר מסירת כל הפרטים, ורק לאחר שהוא רואה בעיניו הוכחות מוחשיות התומכות בדברי העמלקי – עד אז הייתה קיימת הכחשה, המתאימה למצב בו אין המקבל מעוניין להשלים עם אובדן של קרוב.
- ההודעה לדוד שמת בנו מבת שבע
עבדי המלך נרתעים מלהגיד למלך את מה שהוא חושש לשמוע.
ההודעה מגיעה אל דוד באופן לא ישיר, כאשר דוד שומע את האחרים מתלחשים והוא מבין מה אירע.
דוד שואל שאלה ישירה לגבי גורלו של בנו, ועבדיו רק מאשרים את מה שהוא עצמו אמר.
- ההודעה לדוד על מות אבשלום.
שני המודיעים לא קולטים את הקשר הרגשי העמוק שנותר בין דוד לאבשלום למרות המרד.
אחימעץ מרכך את המכה על ידי בשורה שמשהו אכן התרחש אך מתחמק מהעברת תוכן האירוע.
הכושי בחוסר רגישות פותח בשבח המעשה אשר נעשה.
שני השליחים מחזקים איש את דברי רעהו, אך התגובה של דוד נדחית עד אחרי סיום דברי האחרון, ומתבטאת ברוגז ולאחריו בבכי ומספד.
השליח הראשון מתחיל בסיפור סתמי על שיגרת הבהמות במרעה, ורק אז הוא עובר לתיאור עימות עם אויב והפגיעות בעובדים וברכוש; השני והשלישי מדברים מיד על הפגיעות הקשות, בלי הקדמות מיותרות; ורק הרביעי מספר על הרוח הגדולה והפגיעה בנפשות ביתו.
רק כאשר איוב מעכל היטב שהוא כעת אדם מוכה - מגיעים בהדרגתיות לפגיעה בגופו.
בנוסף, כדי שלא ניתן יהיה לפקפק באמיתות הדברים, הידיעות מגיעות ממספר שליחים, כדי שאי אפשר יהיה לטעות ולחשוב שמא נפלה כאן טעות.
- הודעת רב לרבי חייא על פטירת אחיו ואחותו.
במקום לענות ישירות על השאלה - המבשר עונה רטורית, כדי שהשואל יבין בעצמו שאחיו ואחותו כבר אינם בין החיים.
מדרש משלי לא, י - ברוריה מגלה לבעלה רבי מאיר על מות שני בניהם.
ההודעה נמסרת בצורה מחוכמת ומתוכננת היטב, המקנה למבשרת את התואר "אשת חיל".
לפי ההלכה היהודית, במסירת בשורה קשה יש לדאוג שהמסר ברור ולא משתמע לשתי פנים ושהוא נקלט היטב.
אסור בשום פנים ואופן לשקר ("מדבר שקר תרחק" שמות כ"ג, ז').
בסולם הערכים היהודי אין דבר נעלה יותר מן האמת (רמב"ם, מורה נבוכים, חלק ראשון, פרק ג').
לא חייבים למסור הודעה לאדם אם קיים חשש לשלומו ובריאותו.
צריך לבשר בנחת ובהכנה ולא בפתאומיות.
בניסוח הדברים הקשים יש להקדים עניינים עקיפים וכלליים, ורק אז להוביל לחלק הקשה יותר, בהדרגתיות שתואמת כל מקרה לגופו.
יש להתחיל בפרטים הפחות קשים לעיכול, ואז להוביל לחלק המר ביותר.
מותר להודיע בשבת כדי למנוע הגעה של מידע למשפחה באופן בלתי מבוקר, אך יש להסיע את חוליית המודיעים לבית המשפחה על ידי נהג נכרי בלבד.
עם קבלת בשורה רעה על מות אדם קרוב יש להגיד את הברכה "ברוך דיין האמת".
מותר להודיע על מוות רק לבני משפחה של הנפטר.
אסור להכריז על מוות אם זה עלול לגרום להתאספות כמות גדולה של אנשים.
יש איסור (חראם) להודיע על מוות מהמסגדים או באמצעות מגביר קול.
בתרבויות מסוימות התפקיד של מסירת הודעה על מוות הוטל על אנשים נבחרים שקיבלו כינוי שליחי המוות.
הם לבשו שחור ועברו מדלת לדלת עם הודעה קבועה שרק אותה הורשו להגיד.
באירופה וגם באמריקה היה נהוג לצלצל בפעמונים כדי לבשר על מוות.
הביטוי "למי צלצלו/מצלצלים פעמונים" (For Whom the Bell Tolls) שנלקח ביצירותיו של המשורר האנגלי מהמאה ה-17 ג'ון דאן, מבטא אחדות האנושות אל מול המוות.
בקהילת ביתא ישראל משנודע על פטירתו של אחד מבני העדה, נשלחו שליחים להביא את הבשורה המרה לקרוביו בכל כפרי האזור.
לפעמים היו השליחים עוברים ברגל מרחקים של עשרות קילומטרים.
כלי תקשורת שונים שימשו מאז המצאתם להעברת הודעות.
בין היתר אלה היו גם הודעות על מוות.
מתחילת המאה ה-20 הרבה תחנות רדיו מתחילות שידורי הבוקר שלהן בהודעות על מוות וזמני הלוויות.
בצורה דומה מפרסמים מודעות אבל בעיתונים.
בארצות הברית ובאירופה לא היה נהוג להגיע ללוויה ללא הזמנה.
הזמנה הייתה מגיעה במכתב עם מעטפה בעלת מסגרת שחורה.
מטרת מכתב זה היה להודיע על מוות וגם להודיע על זמן ומקום הלוויה.
מכתבים דומים היו נשלחים על ידי צבא בעתות מלחמה כאשר לא היה ניתן להודיע על מות החיילים באופן פרטני.
צה"ל מפעיל צוותים של מודיעי נפגעים למשפחות חללי צה"ל, הפועלים במסגרת מנהל הנפגעים וקציני הערים של אגף כוח האדם.
הודעות למשפחות של פצועים קשה ולמשפחות של שבויים וחטופים נמסרות לרוב בשיטה דומה.
רוב המודיעים הם אנשי מילואים מיומנים, המתנדבים לתפקיד.
בזמן הכוננות הם נושאים עימם מדים, ומוכנים לקריאה.
צוות מודיעים מתארגן במהירות בנקודת מפגש הסמוכה למקום מגורי משפחת ההרוג.
לרוב מצטרף אליהם רופא או צוות מד"א, ולעיתים רחוקות, אם מתאפשר - מצטרף לצוות נציג היחידה הצבאית.
הצוות מגיע במהירות אל המשפחה, מתוך מטרה להיות ראשונים לבשר את הבשורה באופן מוסמך וישיר, לפני שהמשפחה תהיה חשופה לשמועות או לדיווחים או פניות של אמצעי תקשורת (עיתונאים, צלמים).
מסיבה זו ההודעה נמסרת גם בלילה, בשבת ובחג.
במקרים מיוחדים נמסרת ההודעה למשפחה על ידי בכירי צה"ל, ובהם ראש אכ"א והרב הצבאי הראשי.
צה"ל פונה לעיתים לעיתונות, לדחות ידיעות על נפילת חיילים, כדי לאפשר מתן הודעה מוסמכת למשפחה לפני שתשמע על כך בחדשות.
מקרה ידוע יוצא דופן, הוא ההודעה שנמסרה על נפילת הטייס אסף רמון, בנו של אילן רמון.
מפקד חיל האוויר עידו נחושתן הגיע להיות המודיע הראשון, אך קדמו לו צלמי עיתונות רבים שהתגודדו בפתח הבית.
בעקבות המקרה רונה רמון כתבה מכתב לחברי הכנסת שמפציר בהם לתמוך בחוק שיאסור על כלי התקשורת להטריד אנשים בשעתם הקשה ביותר.
בעקבות מבצע צוק איתן, שבו לחללים אחדים היו חברות (שלא במעמד של ידועות בציבור) ואף ארוסות, עדכן צה"ל את הנהלים, כך שגם חברות יקבלו הודעה על מות חברן, וחברות חיילות תהיינה זכאיות לחופשה של שבוע למשך ימי השבעה.
מודיעי נפגעים נקראים למשימה במקרים של חלל, פצוע קשה, שבוי ונעדר.
במקרה של חלל ההודעה נמסרת ללא קשר לסיבת המוות.
זאת יכולה להיות פגיעה בזמן לחימה, תאונת אימונים, תאונת דרכים, מוות ממחלה, התאבדות ואפילו אירוע פלילי - צה"ל מחויב להודיע בכל מקרה.
כמו כן אין חשיבות למקום האירוע או האם זה קרה בזמן חופשה (אפילו חופשת שחרור) או במהלך שהות ביחידה.
נוסח ההודעה משתנה בהתאם לנסיבות.
בנוסף להבאת הבשורה הקשה לכל בני משפחה מקרבה ראשונה, בתפקידו של המודיע לתאם לוויה, לסייע בביצועה וללוות את המשפחה עד תום השבעה.
כאשר נפטר אזרח עובד צה"ל ביחידה צבאית, במתקן צבאי או בעת מילוי תפקידו מחוץ ליחידה, מי שצריך להודיע על כך למשפחת הנפטר הוא מפקד היחידה (לבד או בליווי מודיע נפגעים).
במקרה של פצוע קשה ההודעה מתבצעת במהירות המרבית כדי להביא את קרובי המשפחה של החייל הפצוע לבית חולים בזמן הקצר ביותר.
אם מדובר בפציעה קשה, אף שהחייל הפצוע לעיתים נמצא בהכרה ומסוגל להתקשר הביתה, צה"ל מעדיף לבצע הודעה למשפחה.
בין היתר על מנת למנוע נהיגה לא זהירה של בני משפחה ותאונות דרכים אפשריות.
במקרים של שבוי ונעדר, מיד אחרי מתן ההודעה הטיפול במשפחה עובר לידי יחידת אית"ן (איתור נעדרים בצה"ל).
אם סטטוס השבוי ישתנה (שחרור או מוות), אותו צוות מודיעים יודיע על כך למשפחה.
מערך טיפול בנפגעים הוקם לראשונה ב-1948 באגף כוח אדם של ההגנה.
עם הקמת צה"ל האחריות עברה לענף נפגעים באכ"א ולקציני ערים.
מאז מלחמת העצמאות משפחות של כל החללים של צה"ל קיבלו הודעה על כך על ידי נציג קצין העיר.
היו מקרים שההודעה האישית הגיעה למשפחה באיחור, אחרי ששם החלל כבר פורסם במשרד הביטחון.
יש עדויות שמודיע נפגעים היה מלווה על ידי רופא שנתן זריקת הרגעה לבני משפחה.
במלחמת יום הכיפורים מודיעי הנפגעים היו לרוב חסרי ניסיון, רבים מהם גויסו למשימה לראשונה לאחר פרוץ הקרבות.
כבר אחרי מספר ימי מלחמה המודיעים הגיעו לבתי משפחות של הרוגים, פצועים קשה ונעדרים.
באותה תקופה למודיעים לא הייתה הכשרה מתאימה למשימה ולא היה ליווי מקצועי.
הם למדו תוך כדי ביצוע איך מוסרים את הבשורה הקשה, איך מארגנים לוויות ואיך מלווים משפחות בשבעה.
כחלק מלקחי המלחמה, ב-1975 הוקם בצה"ל מנהל הנפגעים וקציני הערים.
במרכזה של מחלקת הנפגעים של המנהל נמצא חמ"ל המאויש 24 שעות ביממה ואחראי על קבלת הודעות על נפגעים ותפעולן.
החמ"ל מעביר הודעות לגורמים הרלוונטיים ומנחה כיצד לפעול.
בין היתר החמ"ל אחראי על תיאום והפעלה של מודיעי נפגעים באמצעות קציני ערים.
ב-2016 פורקו כל יחידות קציני הערים.
האחריות להפעלת המודיעים עברה לראשי זירות שכפופים למנהל הנפגעים.
כל מודיעי הנפגעים בצה"ל הם אנשי מילואים מתנדבים.
בדרך כלל מגיעים לתפקיד זה בהמלצת מודיע ותיק או איש מערך הנפגעים בשיטת חבר מביא חבר.
משנת 2010 אנשי החוליה הפסיכולוגית עושים מבחני מיון למועמדים על מנת לבצע סינון ראשוני.
רוב המודיעים הם גברים נשואים אחרי גיל שלושים (זה הרף התחתון של הגיל).
מתחילת המאה ה-21 יותר ויותר נשים מתנדבות לתפקיד.
נכון לשנת 2013, נשים מהוות כ-10% מכל המודיעים הפעילים בצה"ל.
ניתן לפגוש בין המודיעים אנשים מכל העדות, בני מיעוטים, צעירים ומבוגרים (אין רף עליון).
אחרי תחילת ההתנדבות כל המודיעים חייבים לעבור קורס מודיעים שיכין אותם לביצוע התפקיד בפועל.
בקורס נלמדים נושאים עיוניים רגישים כגון הודעה לילדים וגם מבוצעות סימולציות של הודעות.
קורס מודיעי נפגעים הראשון התקיים ב-1994.
מעבר לקורס הראשוני, במהלך השנים המודיעים משתתפים בימי עיון ופגישות למידה.
המודיעים הוותיקים עוברים קורס מפקדי צוותים אשר מעמיק את הידע ונותן כלים נוספים.
ב-2008 הוקם בצה"ל בית ספר להכשרת קציני נפגעים.
עד אז, קציני נפגעים שתפקידם ללוות את משפחות החיילים ההרוגים, לא קיבלו הכשרה מסודרת למקצוע.
לפי פקודות משטרת ישראל החובה למסור הודעה על פטירת שוטר לקרובי משפחתו נופלת על מפקד היחידה.
כללים דומים קיימים בשירות בתי הסוהר וברשות הארצית לכבאות והצלה.
באחריות השב"ס גם להודיע למשפחת אסיר שהיה במאסר על פטירתו.
לפי פקודות השב"ס מפקדת בית הסוהר תמסור הודעה למשפחה באמצעות הזמנת המשפחה לבית הסוהר או על ידי ביקור בבית משפחת הנפטר.
מבין כל כוחות הביטחון של ישראל רק לצה"ל יש מערך מסודר של מודיעי הנפגעים.
באסון הכרמל, כאשר אוטובוס שלם של שירות בתי הסוהר עלה באש, לשב"ס לא היה מערך מודיעי נפגעים, והצבא לקח על עצמו את ההודעה לכל משפחות הנספים.
מאותה הסיבה, הודעות למשפחות חללים בשב"כ ובמוסד נמסרות על ידי המודיעים של צה"ל.
במרבית המדינות האחרות קיימים נהלים דומים של הודעה למשפחות שוטרים.
למשל, במשטרת אוסטרליה מפקד היחידה צריך למסור את ההודעה באופן אישי או בליווי קצין משאבי אנוש וכומר משטרתי.
בצבא ארצות הברית קיים תפקיד הדומה למודיע נפגעים שנקרא "קצין הודעות נפגעים" (Casualty Notification Officer או CNO).
בשונה מצה"ל אלה קצינים בקבע ולא במילואים שתפקידם למסור הודעה לקרוב המשפחה של החייל ההרוג.
לפי הנהלים יש לעשות זאת תוך 4 שעות מאז שנודע על המקרה, משעה 6 בבוקר עד 10 בלילה.
במקרים שזה אפשרי, לקצין CNO מתלווה איש דת שנותן תמיכה רוחנית למשפחה ולקצין עצמו.
במלחמת העולם השנייה הודעות על מות חיילים נשלחו במברק, באופן שנתפס כקר ומנוכר.
אחרי המלחמה זרועות שונים של צבא ארצות הברית עשו ניסיונות של מסירת הודעות נפגעים בצורה אנושית, פנים מול פנים, אך התפקיד "קצין הודעות הנפגעים" נוצר באופן רשמי רק בשנות ה-80.
בסרטו של אורן מוברמן "השליח" מוצגת עבודתם של קציני הודעות הנפגעים בארצות הברית והקשיים הפסיכולוגיים הקשורים בה.
בצבא קנדה לפי הנהלים מפקד יחידת האם של החייל בליווי כומר צבאי צריך להודיע תוך 24 שעות לקרוב משפחת החייל.
ההודעה מתבצעת באופן אישי לפי הכתובת למקרה אסון שהשאיר החייל.
אם אין יחידה צבאית קרובה, משימת ההודעה מועברת למשטרה מקומית או לאנשי כנסייה.
תפקיד דומה ל-CNO קיים בצבא הממלכה המאוחדת.
הקצין מופקד להיות מודיע על סמך קריטריונים של קרבה גאוגרפית לקרובי המשפחה, מיחידה או מחיל של ההרוג, בדרגת קפטן לכל הפחות ובעדיפות לבעלי ניסיון קודם בהודעות.
לקצין המודיע מתלווה עוזר, כומר או עובד סוציאלי.
לפעמים לצורך הודעה משתמשים בקציני משטרה.
בצבא בלגיה הודעת נפגעים ועזרה למשפחות מתבצעת על ידי עובדים סוציאליים מ"שירות החברתי המרכזי" (De Centrale Dienst voor Sociale en Culturele Actie - CDSCA).
השירות שייך למשרד הביטחון הבלגי אך העובדים הם אזרחים, עובדי מדינה ללא מדים.
בכוחות המזוינים של הולנד הודעת נפגעים מתבצעת בצורה דומה על ידי עובד סוציאלי ממשרד הביטחון.
בצבא גרמניה אין תפקיד מיוחד של מודיע נפגעים.
לפי הפקודות, ביצוע של המשימה מוטלת על מפקד יחידת האם של החייל.
המפקד בצוות עם פסיכולוג או כומר צריך להודיע לשני אנשים "שאר הבשר" שהחייל עצמו הגדיר ככאלה.
בצבא של שווייץ גם כן מפקד היחידה הוא זה שמודיע אך בלי להיעזר באנשים נוספים.
גם בצבא פורטוגל מפקד היחידה הוא זה שמבצע הודעה לבני משפחה של החייל ההרוג.
בצבאות אירופיים אחרים מי שממונה על הודעות הוא כומר צבאי.
בצבא האדום כמו בצבאות אחרים בעבר ובעתות מלחמה היו מודיעים באמצעות מכתב או מברק.
לעיתים מי שכתב את המכתב לקרובי ההרוג היה קצין המפקד הישיר, אולם, הרבה פעמים נשלחה הודעה פורמלית בלבד.
כך גם בצבא רוסיה: הנוהל הרשמי הוא הודעה לקרובי משפחה באמצעות מברק או בטלפון.
בצבא אוקראינה, נציגי המחוז צבאי בו התגורר החייל ההרוג, מודיעים אישית למשפחה, בהרכב של 2 עד 3 חיילים שנשלחים לבית המשפחה.
בצבא יוגוסלביה גם הודיעו למשפחות באמצעות מכתב או מברק.
בסרביה עדיין ממשיכים להודיע בצורה כזאת.
בצבא מקדוניה לעומת זאת, הגורם האחראי להודיע למשפחות הוא קצין יחסי ציבור של יחידת האם (במקדונית - офицер за односи со јавноста).
הודעות למשפחות הרוגי תאונות דרכים
צורך דומה, לשלוח מודיעי נפגעים, אשר יבשרו ראשונים למשפחות הרוגים, קיים גם במקרה של הרוגי תאונות דרכים.
בשנת 2002 התקבל בכנסת חוק נפגעי תאונות דרכים (סיוע לבני משפחה), התשס"ב-2002. במסגרת חוק זה נקבע בין היתר:
בעקבות חוק זה הוקם במשטרת ישראל מדור נפגעי תאונות דרכים, המפעיל שישה קציני נפגעים בכל הארץ, ואלו נעזרים בצוותי מתנדבים של זק"א ובעובדים סוציאליים.
על פי החוק הוקמו מרכזי הסיוע למשפחות נפגעי תאונות דרכים.
בפקודות של המפקח הכללי של משטרת ישראל כתוב:
במקרה של מוות באתר התאונה, אמור נציג הרשות המקומית להתלוות לקצין המשטרה המודיע על כך למשפחה.
במרבית הרשויות נלווה אל קצין המשטרה עובד סוציאלי מטעם המחלקה לשירותים חברתיים.
מרכז הסיוע מפעיל קורסים והכשרות לתפקיד המודיע באמצעות בית הספר המרכזי לעובדים בשירותי הרווחה.
ברוב מדינות העולם המערבי אחד מתפקידי משטרה הוא להודיע למשפחות נפגעי תאונות דרכים ואירועי מוות שבחקירה.
השוטרים ברוב המקרים לא מקבלים הכשרה מיוחדת לתפקיד זה ואין להם מיומנויות להתמודד עם מגוון התגובות של בני המשפחה.
במקומות מסוימים קיימים פרויקטים ותוכניות שנועדו לפתור את הבעיה.
במדינות מסוימות אנשי משטרה לא מבצעים את ההודעה בעצמם אלא מעבירים אותה לידי כומר מקומי.
הצורך שנפגעים (לא רק בתאונות דרכים) ומשפחותיהם יזכו ליחס דומה ליחס שמקבלות משפחות נפגעי וחללי צה"ל הביא ליוזמות פרטיות.
ישנן חברות שמטרתן לסייע להתמודד עם מקרי אסון בהם יש נפגעים, לרבות העברת הודעות על מקרי אסון למשפחות הנפגעים.
באחריות משטרת ישראל להודיע לבני משפחה של אדם שנהרג או נפצע, כאשר האירוע שבו נפגע, נמצא בבירור המשטרה או בטיפולה.
במקרה של פציעה קשה או מוות של תלמיד בעת פעילות במסגרת בית הספר, הצוות המודיע מורכב מנציג המשטרה, מנהל בית הספר ואיש מקצוע ממחלקת הרווחה ברשות המקומית.
בעקבות החלטת הממשלה הוקם ב-2010 במשרד הרווחה מערך של תמיכה טיפולית וסיוע למשפחות נפגעי עבירות רצח והריגה.
חלק מהמערך הם צוותי "ההודעה המרה" ברשויות המקומיות, המורכבים משוטר, נציג הרשות המקומית ונציגי גורמים אחרים, לפי הנדרש בנסיבות העניין.
צוותי מודיעים של הרשויות המקומיות מופעלים גם במקרים של פיגוע טרור לפי נוהל חבצלת פיגועים.
לעיתים נאלצים רופאים בבתי חולים להודיע לחולים או לבני המשפחה שלהם בשורות קשות.
לפי הקוד האתי של רופאים ובפרט בישראל לפי חוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996, הרופא מחויב למסור את מלוא המידע לחולה ולמשפחתו.
ישנם קורסים וסדנאות שנועדו ללמד רופאים כיצד למסור בשורה מרה כאשר החשיבות העיקרית היא בכך שהבשורה תימסר במתכונת המתאימה, בפרטיות, עם מלווה קרוב ולפי רצון המטופל.
במקרה של מות חולה במוסד רפואי, מנהל המוסד הרפואי או מנהל מחלקה חייבים להודיע על כך לבן משפחה תוך 24 שעות מרגע הפטירה.
תפקיד מודיע נפגעים כרוך בהתמודדות עם לחץ נפשי רב.
מודיעים שבאים במגע עם המשפחות השכולות יכולים לעבור תהליך המקביל לאבל שחווה המשפחה עצמה.
המודיעים עלולים לחוש את כאב המשפחה, להזדהות עם האובדן.
לפי עדות של אחת המודיעות, במקרה אחד היא התחילה לבכות יותר מהמשפחה ובני המשפחה היו צריכים לנחם אותה.
לדברי רס"ן (מיל') ד"ר אתי אבלין: "כבר פגשתי מודיעים שחיו בתחושה של פחד, של בהלה, שלא היו מסוגלים לחיות את החיים שלהם.
התפקיד של הצבא, כמי ששלח אותם למשימה הזאת, הוא לשמור עליהם."
למנהל נפגעים מצורפים מספר פסיכולוגים ועובדים סוציאליים שנקראים "חוליית חוסן".
החוליה מורכבת ממילואימניקים שתפקידם בין היתר הוא לתמוך במודיעים.
ב-2010 אנשי החוליה סיימו קורס ראשון מסוגו שנועד לאפשר להם לספק תמיכה למודיעי הנפגעים.
אנשי החוליה עושים שיחות תקופתיות עם המודיעים, כולל שיחות אישיות.
הם מנסים לאתר אנשים במצוקה ולהפנותם לטיפול המתאים.
תפקידם הוא לתחזק את המודיעים, לתרום לבריאותם הנפשית.
בדרך עקיפה העבודה שלהם תורמת גם למשפחות שזקוקות למודיעים חזקים שמסוגלים לבצע את תפקידם ולעזור להם.
יחד עם כל המאמצים להקל על עבודת המודיעים, במערך הנפגעים מדגישים כי "אסור לשכוח שהקושי והכאב האמיתיים מצויים בצדה האחר של הדלת, אצל ההורים המקבלים את הבשורה המרה מכל."
היחס למודיעי נפגעים מצד משפחות שכולות נע בין אלימות לידידות.
יש משפחות שנוצר איתן קשר חם, והוא נשמר גם בהמשך.
קשרי ידידות בין מודיעים למשפחות השכולות כוללים לפעמים הזמנות לאירועים משפחתיים והבעת תודה על היחס החם והאמפתיה.
יחד עם זה, יש מודיעים שמשתדלים להתנתק ולא לשמור על קשר.
דורון רובין, מודיע ותיק, מסביר: "כאשר אנחנו באים לשם, אנחנו מתחברים חיבור אינטימי, ממקום של שבר עמוק, ולהפוך את זה אחר כך לחברות זה לא נכון, כי החברות תצמח ממקום לא נכון".
במקרים אחדים ההורים תקפו את המודיעים באלימות פיזית.
לפעמים מודיעים נאלצים לספוג האשמות, גידופים וקללות: "כשבאתי להודיע לאחת האמהות, היא פנתה אליי ואמרה: 'חבל שבאת להודיע עליו ולא הוא עליך'." יחס מסוג זה כלפי מביאי בשורות רעות היה קיים לכל אורך ההיסטוריה האנושית.
לעיתים סופגים מודיעים כינויים פוגעניים כגון "מלאכי המוות" או "סיירת איוב".
יש אנשים שמנסים לא לתת למודיעים להיכנס לבית כאילו דחיית קבלת הבשורה הקשה יכולה לשנות את המציאות.
אפשר לראות בזה מנגנון הגנה פסיכולוגי של הדחקה או הכחשה.
השיר "הודעה נמסרה למשפחה", מילים יואב גינאי, לחן יהודה פוליקר, ביצוע ירדנה ארזי.
השיר נכתב על בנו של דויד גרוסמן, , שנהרג במלחמת לבנון השנייה.
השיר "ברית דמים", מילים עמנואל צבר, לחן יאיר רוזנבלום, הושר במקור על ידי מירי אלוני.
המשפט , המופיע בשיר, מתאר במקור את הבשורות שנפלו על איוב בזו אחר זו – ובשיר, את הבשורות שהתבשרו הורי החייל יובל הראל: תחילה כי בנם נהרג, לאחר מכן הודיעו להם כי נפלה טעות, ושעות מעטות לאחר מכן נאמר להם כי בנם אכן נהרג.
"אשה בורחת מבשורה", ספרו של דויד גרוסמן על אישה שיוצאת לטיול ברחבי ישראל כדי "לברוח" מהבשורה על מות בנה, החייל המשתתף במבצע צבאי.
תוך כדי כתיבת הספר שכל הסופר את בנו, אורי, במלחמה והאסון האישי שלו מתבטא בספר.
"האסונות של נינה", סרטו של שבי גביזון.
באחת הסצנות המרכזיות בסרט מגיע צוות מודיעים לדווח על מות בעלה של נינה, אך בעוד האמא מתייפחת על בנה, מתבררת טעות קשה, ומסתבר שהמנוח גר בכניסה ב', כלומר בדירה הסמוכה.
"השליח", סרטו של אורן מוברמן על צוות מודיעי נפגעים בצבא ארצות הברית.
המערכה הראשונה של הסרט "פוקסטרוט" של שמוליק מעוז, מתארת בהרחבה ובצורה אינטימית את ההתמודדות של משפחה עם קבלת בשורת השכול, כולל דגש על האינטראקציה בין צוות מודיעי הנפגעים למשפחה.
"Final Salute", ספרו של ג'ים שילר (Jim Sheeler), זוכה פרס פוליצר לשנת 2006. הספר מתאר את עבודתו של מייג'ור סטיב בק, מודיע נפגעים בצבא ארצות הברית, שמחזיק בתא המטען של המכונית שלו מדי א' מצוחצחים ומוכן לקבל קריאה ולצאת להודיע למשפחה אמריקאית שהנורא מכל קרה.
השיר "נקישה בדלת", מילים ולחן דני רובס.
השיר עוסק במותו של אחיו של דני רובס, יואב, ברגע שהמודיעים מגיעים לבית הוריו כדי לבשר את ההודעה.
הסרט "דפיקה בדלת" (כאן, 2022) שיצרו אוהד מילשטיין ואיה אליה, אחותו של רב-סמל איתמר אליה שנפל באסון השייטת, עוסק בסיפור המשפחה במקביל לסיפורם של המודיעים ושל קצינות הנפגעים.
מודיעין טכנולוגי הוא תחום במחקר המודיעין הצבאי העוסק בגילוי, הבנה וניתוח השפעתן הפוטנציאלית של מערכות נשק הנמצאות בידי האויב או שידוע כי הוא שואף להשיגן (לפתחן או לרוכשן).
במסגרת זו מתבצע גם ניתוח אודות טכנולוגיות, יכולות ותשתיות מו"פ וייצור של מדינות זרות.
כמו כן, סדרי העדיפויות בין הפרויקטים הטכנולוגים של המדינה ויכולתה הכלכלית לתמוך בהם; זאת במטרה להתריע על התפתחויות מדעיות וטכנולוגיות העשויות להוות בסיס לאמצעי לחימה חדשניים, למנוע "הפתעה טכנולוגית" ולאפשר פיתוח כלים יעילים כנגדם.
מודיעין מדעי - תחום העוסק בגילויים מדעיים של היריב בתחום מדעי הטבע והמדעים מדויקים כמו פיזיקה, כימיה, מתמטיקה ומדעי כדור הארץ.
על אף שנבדל ממנו, העוסקים בו יפעלו לעיתים תחת מסגרת "המודיעין הטכנולוגי".
זאת ועוד, המודיעין מאפשר אימוץ טכנולוגיות שפותחו בידי מדינה זרה.
אין לבלבל בין מודיעין טכנולוגי למודיעין שהתקבל באמצעים טכניים (בדומה לסיגינט וויזינט).
איסוף – מידע טכנולוגי יכול להתקבל ממגוון מקורות.
מידע רב מתקבל ממקורות גלויים: פרסומים בתקשורת על התפתחויות טכנולוגיות, מצעדי ראווה צבאיים, ספרות מקצועית, תערוכות צבאיות, כתבי עת מדעיים ועלוני מידע מטעם יצרניות אזרחיות.
מקורות גלויים עלולים לכלול טעויות ואף להכיל מידע מוטה במתכוון כחלק מהונאה.
דרך מקובלת נוספת לאיסוף מידע היא על בסיס אמש"ט (איסוף מסמכים ושלל טכני) שהתקבל לאחר שליטה בשטח האויב או כ"נפל" בשטח המדינה.
הגורמים העומדים במרכז הצי"ח (ציון ידיעות חיוניות) למעקב מודיעיני הם התעשיות הביטחוניות והאוניברסיטאות של המדינה היריבה.
כמו כן, מתקיים לעיתים מעקב אחר חברות יצרניות פרטיות שמוצרן משמשות באמל"ח.
הכשרה – קציני המודיעין נדרשים להיכרות מעמיקה הן בהיבט המודיעיני והן בהיבט הטכנולוגי ובחידושים המדעיים.
כמו כן, נדרש מהחוקרים חשיבה רב תחומית שכן פיתוח של מערכות נשען לרוב על היכולת לשלב מגוון רחב של טכנולוגיות (כגון אלקטרוניקה, אופטיקה, בליסטיקה, חומרים, מחשבים, אווירודינמיקה, בינה מלאכותית, גרעין וכו').
שיח מול דרג צבאי בכיר ומקבלי החלטות – קיים קושי מובהק בהבהרת ממצאי המודיעין הטכנולוגי לקברניטים, שאינם מומחים לתחום מדעי או טכנולוגי, באופן שבו יבינו בצורה איכותית את ההשלכות והמשמעויות העתידיות לשדה הקרב.
על אף שמדובר בפרטי מידע טכנו-טקטיים, בשל חשיבותם והשפעתם מיוחסים לרוב כמודיעין אסטרטגי.
לאורך ההיסטוריה יצאו לפועל מספר רב של מבצעים במטרה לאסוף מודיעין טכנולוגי אודות יכולות היריב.
"מבצע בייטינג" – פשיטה של כוחות בריטיים משולבים לתפיסת רכיבי רדאר וירצבורג בברונוואל שבצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה אשר נערכה ב-27–28 בפברואר 1942.
"מבצע פייפרקליפ" – מבצע שביצעו אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים של ממשלת ארצות הברית מיד לאחר מלחמת העולם השנייה לאיתור וגיוס מדענים בכירים נאצים בגרמניה, בברית המועצות ובמדינות נוספות, כדי לשלב אותם במחקרים בארצות הברית, בתקופת המלחמה הקרה.
"תרנגול 53" – מבצע בו השתלטו כוחות צה"ל על תחנת מכ"ם מצרית בראס ע'אריב, והביאו את המתקן לישראל לצורך ניתוח.
הפעולה נערכה במהלך מלחמת ההתשה, בלילה שבין 26 ו-27 בדצמבר 1969, והשתתפו בה יחידות מחטיבת הצנחנים (גדוד 50 וסיירת צנחנים) ומחיל האוויר, והיא נחשבת לאחת הפעולות הנועזות והיצירתיות בתולדות צה"ל.
ערצב 19 – במסגרת הכנות למבצע המוסד אסף מודיעין על מערכת ה-SA-6. בכיר המוסד נחיק נבות כתב:
ב-2007 הרפובליקה העממית של סין, ככל הנראה, ביצעה מתקפת סייבר כנגד חברת לוקהיד מרטין ואספה מידע סודי על מטוסי ה-F-35. בהמשך אף נטען שאלו השתמשו במידע 7 שנים מאוחר יותר במסגרת פיתוח המטוס J-20.
"הפתעה טכנולוגית" הוא ביטוי להופעתו או חשיפתו של אמצעי לחימה או תו"ל לחימה חדש בידי יריב, שעלול להגדיל באופן משמעותית את הפער במאזן הכוחות בין הצדדים ולגרימת אבדות רבות.
הפתעה טכנולוגית יכולה לנבוע מכך ש:
המודיעין גילה אודותיו אך נכשל בניתוח משמעות האיום שלו
המודיעין גילה אודותיו אך משמעות האיום לא הועברה לדרג הבכיר ומקבלי החלטות או הועברה אך אלו לא נקטו פעולות לצמצום האיום עקב סיבות פוליטיות, פער טכנולוגי או כל סיבה אחרת.
חשיפת אמצעי הלחימה אינה חייבת להתקיים בשדה הקרב על מנת להגדיל את מספר האבדות, אלא יכולה דווקא להתקיים טרם פרוץ המלחמה ליצירת לחץ פסיכולוגי על היריב לסגת מהרצון לבצע תקיפה.
הופעת המיג-15 כנגד המטוסים אמריקאים במלחמת קוריאה והשימוש של המטוס הרוסי במנועי סילון בריטים.
פענוח התקשורת הגרמנית שהוצפנה באמצעות מכונת ההצפנה "אניגמה" במלחמת העולם השנייה על ידי הבריטים (להרחבה - אולטרה).
השימוש ברכבי "דגן", בעלי אמצעי לראיית לילה תרמיים שהיוו כלי יעיל לזיהוי במסגרת מארבים שהתקיימו 1968–1970 בבקעת הירדן.
במסגרת מלחמת יום הכיפורים התקיימו מספר הפתעות טכנולוגיות:
צבאות ערב ובמיוחד צבא מצרים, עשו שימוש נרחב בטילי הסאגר - טילים נגד טנקים שהצליחו לפגוע ביעילות בכוחות המסתערים של צה"ל.
חיל השריון הישראלי, שהופתע מצורת ההפעלה המאסיבית של הנשק, לא היה מתורגל להתמודד עם האיום החדש ונאלץ לפתח תוך כדי הקרבות שיטות התמודדות עם הטיל.
הפעלת מערכות הטק"א SA-6, היעילות נגד מערכות הטסות בגובה נמוך, כנגד חיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים היוו הפתעה לעומת הערכת המודיעין כי באלו לא יעשה שימוש.
בזירה הימית, חיל הים הישראלי גיבש מענה טקטי רחב כנגד טיל הים-ים SS-N-2 סטיקס שהיה בשימוש הצבא המצרי.
המענה הטכנולוגי כלל פיתוח ויישום של מערכת "שלדג", לגילוי מכ"ם, "אבשלום", רקטה לפיזור מוץ להטעיית מכ"ם האויב, ומערכת "אמנון", להגנה עצמית.
בישראל הגוף האמון על מחקר זה הוא "זירת מודיעין טכנולוגי" תחת חטיבת המחקר באגף המודיעין של צה"ל.
בארצות הברית ישנם מספר גוף האמונים על מודיעין טכנולוגי:
המרכז הלאומי לביון רפואי והמרכז מודיעין החלל והטילים, הכפופים לסוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני (DIA)
המרכז הלאומי למודיעין אוויר וחלל (NASIC) תחת חיל האוויר של ארצות הברית
המרכז הלאומי למודיעין קרקעי (NGIC) הכפוף לפיקוד המודיעין והביטחון של צבא ארצות הברית
עד 2003 פעל ברוסיה גוף מרכזי אחד למודיעין טכנולוגי: הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית.
במרץ 2003 נערכה רפורמה פדרלית בגופי הרשות המבצעת ומאז ישנם מספר גופים במדינה האמונים על מודיעין טכנולוגי:
המינהל הששי של המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי
מחלקה X בסוכנות הביון הרוסית
המרכז לביטחון מידע הכפוף לשירות הביטחון הפדרלי
השירות לתקשורת מיוחדת ומידע של שירות האבטחה הפדרלי
לגופים אלה נוספה גם היחידה למבצעי מידע הכפופה למשרד ההגנה של רוסיה.
מודיעין אווירי הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הרוסי, האחראית ליצירת תמונת המודיעין למשימות חיל האוויר ומשתתף ביצירת תמונת המודיעין הכוללת, כחלק מקהילת המודיעין.
מודיעין האוויר הרוסי הוא אחד הוותיקים בעולם והחל לפעול עוד בשנת 1911.
הגוף כולל מספר יחידות לאיסוף ומחקר מודיעין אודות נושאים שונים הקשורים ללוחמה אווירית ומשתף פעולה עם גופי המודיעין הצבאי של רוסיה.
המודיעין האווירי ברוסיה הוקם בשנת 1911 במסגרת חיל האוויר הרוסי הקיסרי.
בשנים 1912–1913, במלחמת הבלקן הראשונה ביצעו יחידות תעופה רוסיות בפיקודו של סרן שצ'טינין (Щетинин), לצד בולגריה, משימות סיור אוויריות עם צילומי מצודות ששימשו את המודיעין האווירי.
רק במלחמת העולם הראשונה החל לפעול כיחידה עצמאית של חיל האוויר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, 12% מהמטוסים הסובייטים יצאו למשימות סיור אווירי מודיעיני.
עם העלייה בהיקף האיבה גברה גם עוצמת הסיור האווירי.
הסיור האווירי לא רק השיג נתונים על האויב, אלא השלים ותיעד את הנתונים על סוגים אחרים של מודיעין לשימוש הצבא האדום.
בסביבה המשתנה במהירות, סיור אווירי היה לרוב האמצעי היחיד להשגת נתוני אויב עבור פיקוד הצבא.
לדוגמה, בחורף 1942 ובחורף 1943. רק סיור אווירי הצליח בזמן לחשוף את העברתן של שתי אוגדות שריון גרמניות מצפון קווקז לאזור קוטלניקובו למטרת חסימת התקדמות הכוחות ליד סטלינגרד.
במהלך הכנת מבצע ויסלה-אודר משנת 1945, מודיעין אווירי מילא תפקיד מרכזי בגילוי קווי הגנה של האויב הנאצי.
בזמן המלחמה הקרה, גוף זה פעל כחלק מחיל האוויר הסובייטי.
לאחר התפרקות ברית המועצות המודיעין האווירי שיתף פעולה עם חיל הלוחמה האלקטרונית ומפעילים יחד את הכטב"מים הרוסיים.
מודיעין מיראקל הייתה קבוצת בייסבול ישראלית ממודיעין שהתמודדה בליגת הבייסבול בישראל.
המיראקל סיימה את עונת הבכורה 2007 במקום השלישי, ואחרי שניצחה את קבוצת לייטנינג בתל אביב בחצי הגמר, הפסידה לבית שמש בלו סוקס של רון בלומברג 3:0 במשחק על האליפות.
השם מיראקל (נס באנגלית) הוא התייחסות לנס מרד המכבים (שהחל באזור המכונה כיום מכבים, מחוץ למודיעין) והניצחון על אנטיוכוס הרביעי אפיפנס בשנת 167 לפני הספירה מכאן השימוש בחנוכיה בלוגו הקבוצה, אובייקט הקשור בדרך כלל לניצחון המכבים על היוונים.
ב-26 בפברואר 2007 הוכרז כי שחקן ה-MLB ארט שמסקי מ"מטס" יאמן את הקבוצה.
צבעי הקבוצה משקפים גם את תקופת שמסקי עם הניו יורק מטס, כאשר בכירי הליגה ניסו ליצור יריבות בין הבלו סוקס של בית שמש (שצבעיהם היו דומים לניו יורק יאנקיז) לבין מיראקל.
מודיף הוא מבנה מסורתי המשמש את ערביי הביצות (המכונים "מעדאן", معدان) באזורי הביצות שבין נהרות פרת וחידקל בדרום עיראק.
בתי המודיף בנויים מקנים ומסוף המכסים שטחים גדולים בתחומי מחייתם.
המודיף הוא בית טקסי גדול המשמש להארחה או כמקום התכנסות לחתונות, לוויות וכדומה, והשימוש בו נעשה עבור תשלום לשייח' שהקימו.
מבני מודיף נבנו על ידי תושבי הביצות בדרום עיראק עוד בימי קדם.
הגבהה מגולפת של מבנה כזה, המתוארכת לאמצע האלף השלישי לפנה"ס,;התגלתה בעתיקות אוּרוּכּ, וכיום נמצאת באוספי המוזיאון הבריטי בלונדון.
מודיף הוא סוג מיוחד של "סריפה", בתים צפים על משטחים עשויים גזעי עצים, קנים ובוץ, המשמש להתכנסות.
סוגים אחרים של בתים בנויים מקנים הם ה"ראבה" (עם כניסות בשני הקצוות המשמשים כבית משפחתי) או "ביית" (המכיל חדר אחד בלבד).
אלה בדרך כלל קטנים יותר ממודיף ומשמשים למגורים או לאחסון.
לכל שייח' מודיף המסוגל להכיל לפחות עשר נפשות.
מספר הקשתות המשמשות במודיף מוכתב על ידי השבט וקבוצת המשפחה.
לעיתים עוטר המודיף בצרורות קנים נוספים, המסודרים בתבניות קישוטיות וקבועים בחזית כדי לשמש כמזהה שבטי.
הכניסה למודיף פונה תמיד לעיר מכה.
מודיעין ההגנה הוא ארגון בקהילת המודיעין הבריטית, המתמקד באיסוף וניתוח מודיעין צבאי עבור הצבא הבריטי.
זהו גוף שונה מסוכנויות הביון הבריטיות האחרות (כדוגמת MI6, GCHQ ו-MI5) בכך שהוא חלק בלתי נפרד ממשרד ההגנה (MoD) ולא ארגון עצמאי.
הארגון מעסיק תערובת של צוות אזרחי וצבאי והוא ממומן במסגרת תקציב הביטחון של בריטניה.
הארגון היה ידוע בעבר כמטה המודיעין הביטחוני (DIS), אך שינה את שמו בשנת 2009 והוא הגוף העיקרי בבריטניה למודיעין צבאי.
התפקיד העיקרי של מודיעין ההגנה הוא ניתוח מודיעין ושאיבת מידע ממגוון מקורות גלויים וסמויים כדי לספק את המודיעין הדרוש לתמיכה בפעולות צבאיות, בתכנון מבצעים וכדי להודיע על מדיניות הביטחון והחלטות הרכש.
שמירת היכולת לתת אזהרה אסטרטגית בזמן על התפתחויות פוליטיות-צבאיות ומדעיות וטכניות עם פוטנציאל להשפיע על האינטרסים של בריטניה היא חלק חיוני בתהליך.
ההערכות של מודיעין ההגנה משמשות את ועדת המודיעין המשותפת (JIC) ומסייעות בעבודתם של מחלקות ממשלתיות אחרותושותפים בינלאומיים (כגון נאט"ו והאיחוד האירופי).
איסוף מודיעין כללי היא זו שמבדילה את מודיעין ההגנה מארגונים אחרים כגון SIS ו-GCHQ המתמקדים באיסוף מודיעין אנושי (HUMINT) ומודיעין אותות (SIGINT), בהתאמה.
ככזה מודיעין ההגנה תופס תפקיד ייחודי בקהילת המודיעין בבריטניה.
הארגון הוקם בשנת 1873 כאגף הביון של משרד המלחמה הבריטי (Intelligence Branch of the British War Office).
בשנת 1888 הוא הפך למינהל המודיעין הצבאי (Directorate of Military Intelligence) שהתקיים עד 1964. במקביל לו פעלה הוועדה להגנת האימפריה, שהוקמה ב-1902 ונועדה לתאם בין זרועות הצבא בניהול הערכות מודיעין ואסטרטגיה צבאית.
כאשר משרד ההגנה (MOD) הוקם בשנת 1964 במקום משרד המלחמה, המודיעין הימי, המודיעין הצבאי והמודיעין האווירי אוחדו יחד כדי להקים את צוות מודיעין ההגנה (DIS).
אף על פי שה-DIS התמקד בתחילה בסוגיות המלחמה הקרה, עם הזמן תשומת ליבו עברה לתמיכה בפעולות מעבר לים, לניטור כלי נשק להשמדה המונית ולפעילות בינלאומית נגד טרור לתועלת הצבא הבריטי.
בראש מודיעין ההגנה עומד מפקד מודיעין ההגנה (Chief of Defence Intelligence, או CDI) שהוא קצין צבאי מכהן בדרגת שלושה כוכבים ואשר אחראי גם על התיאום הכולל של פעילויות המודיעין בתוככי כוחות הצבא ופקודות שירות בודדות.
הוא נתמך על ידי שני סגנים – אזרחי וצבאי.
כדי לתמוך במשימתה, למודיעין ההגנה יש ארבעה תפקידים חיוניים:
תמיכה במבצעים: הגוף ממלא חלק בלתי נפרד בתהליך התכנון בכל שלבי הפעולות הצבאיות, על ידי מתן איסוף וניתוח מודיעיני ברמה הטקטית, המבצעית והאסטרטגית.
דוגמאות לתמיכה שסיפק לפעולות הן:
משימות הקואליציה בעיראק מאז 2004
סיוע לנאט"ו בהובלת כוחות באפגניסטן ובבוסניה
פעולות הומניטריות ותומכות שלום של האו"ם בסיירה לאון, ליבריה, קפריסין, אריתריאה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הגוף פרס אנליסטים מודיעיניים, בלשנים וחיילים מעבר לים, ומספק תמיכה גאוגרפית על ידי אספקת מיפוי סטנדרטי והתמחות למבצעים מעבר לים.
תמיכה בתכנון מבצעים: הגוף מספק מידע מודיעיני והערכות המסייעות בהכנות למצבים עתידיים פוטנציאלים, בהתאם לדרישת כוחות הצבא בבריטניה.
המידע שנאסף, מכסה התפתחויות פוליטיות וצבאיות, מידע ארצי ותרבותי, תשתיות קריטיות וביטחון פנים, כולם כחלק מתכנון למקרי סיוע.
מתן אזהרה מוקדמת: אחריות מהותית של מודיעין ההגנה היא להזהיר שרים, רמטכ"לים, בכירים ומקבלי החלטות בתחום הביטחון מפני משברים קרובים ברחבי העולם.
אזהרה כזו חיונית לתכנון לטווח הקצר והבינוני.
הגוף ממלא משימה זו על ידי התמקדות בתחומים עכשוויים ובנושאים חשובים, הדגשת ההשפעות של נסיבות משתנות, חיזוי מגמות ביטחון ויציבות והערכת האופן בו מגמות אלו עשויות להתפתח.
ההערכות מופצות למקבלי ההחלטות בקרב משרד ההגנה, הכוחות המזוינים, מחלקות ממשלתיות אחרות, בעלות ברית ושגרירויות בריטניה והוועדות הבכירות.
מתן ניתוח לטווח ארוך יותר של איומים מתעוררים: מודיעין ההגנה מספק הערכות לטווח ארוך יותר של תרחישים סבירים ברחבי העולם בהם כוחות הצבא בבריטניה עשויים להזדקק להפעלת הציוד העומד בפניהם.
הוא גם מספק תמיכה טכנית בפיתוח ציוד צבאי עתידי ובפיתוח אמצעי נגד מערכות שעלולות להיות עוינות.
מודיעין אקוסטי ימי או אקינט הוא תהליך של איסוף, ניתוח ופירוש תופעות אקוסטיות (מבוססות צליל) כדי להשיג מודיעין בסביבות ימיות.
זהו תת-תחום של מודיעין אותות (SIGINT), המתמקד ספציפית באותות שמע שאינם קשורים לתקשורת, בעיקר מתחת למים.
הוא בעל תפקיד קריטי בלוחמה ימית היות שהוא מאפשר גילוי, זיהוי ומעקב אחר כלי שיט ימיים, במיוחד צוללות, באמצעות החתימות האקוסטיות הייחודיות לכלי השיט.
גלי קול נעים רחוק יותר במים מאשר באוויר, בעיקר בגלל שבתווך המים, יש פחות ניחות (אובדן הדרגתי של אנרגיה ככל שגל נע) מאשר בתווך האוויר.
באוויר, גלי קול נספגים מהר יותר על ידי מולקולות גז, לחות, שינוי טמפרטורה, ורוחות.
לעומת זאת מים, ובמיוחד מים עמוקים, הם אחידים יותר, וגלי קול שעוברים בהם שומרים על האנרגיה שלהם הרבה יותר זמן, כך שהם יכולים לנוע מאות קילומטרים בלי לאבד מאיכות הצליל.
באוקיינוס יש אפילו שכבה המכונה , שבה בשל שילוב ייחודי של לחץ, טמפרטורה ומליחות, גלי קול נעים למרחקים של אלפי קילומטרים בלי לאבד מאיכותם.
בלוחמת צוללות נעשה שימוש במאפיינים אלה שכן הסביבה התת-ימית חוסמת את רוב שיטות החישה האחרות (כמו מכ"ם או אור נראה), מה שהופך את האקוסטיקה לצורה הדומיננטית של איסוף מודיעין תת-ימי.
צוללות מזהות את הקולות והרעשים האופיינים לכלי שיט שונים בים וכך מסוגלות לבנות פרופיל קול ייחודי ולזהות מי ניצב מולן.
כל כלי שיט, בין אם הוא ספינה או צוללת, מייצר צלילים אופייניים עקב הבדלים בצורת גוף הספינה, מערכות ההנעה שלה, רמת התחזוקה, מהירות הפעולה שלה, ועוד.
צלילים אלה מהווים חתימה אקוסטית ייחודית שניתן לזהות ולאפיין.
ניתן לזהות את סוג כלי השיט, לקבוע את מדינת המוצא שלו, להעריך את התנהגותו המבצעית (למשל, תמרונים אגרסיביים, סיורים, הסתתרות), ולעיתים אף להצביע על כלי שיט מסוים בעל מתווה זיהוי ייחודי.
לאחר איסוף הצלילים, נעשה סינון של רעשי הרקע (גלים, בעלי חיים, ועוד), ואז ניתן ליצור הדמיה של האות (כצורות גל או ספקטרוגרמות) ולהשוות אותה לחתימות אקוסטיות ידועות.
כך מתקבלים הסוג, הגודל, המהירות ודפוסי התנועה של המטרה וניתן לזהותה במידה רבה של ביטחון.
יכולות ACINT הן מסווגות, ומדינות אינן חושפות הספריות האקוסטיות שלהן.
הנתונים האקוסטיים נאספים באמצעות הידרופונים, מערכות סונאר נגררות, חיישנים תת-ימיים קבועים, ומצופים סונוגרפיים מוטסים.
לאחר האיסוף, אותות אלה מעובדים ומנותחים כדי להפיק מודיעין שימושי.
מודיעין אקוסטי ימי מופק מחיישני קול תת-ימיים המאתרים צלילים שונים בתווך הימי באמצעות הידרופונים.
ההידרופון ממיר את הצלילים לאות חשמלי המועבר לעיבוד ולמחקר.
ציים שונים משתמשים בחיישני קול פסיביים בלוחמה נגד צוללות גם בתחום הטקטי וגם באסטרטגי.
בתחום הטקטי, הידרופונים פסיביים ניידים (על גבי כלי שיט) או נייחים (במצופים מוטלים מהאוויר) נמצאים בשימוש נרחב בלוחמה זו.
אמצעים אלה יכולים לאתר מטרות בטווח גדול יותר מאשר טווח הגילוי של סונאר אקטיבי וזאת ללא חשיפת מיקומם שלהם.
עם זאת, סונאר אקטיבי יהיה מדויק יותר במיקום המטרות.
ניתוח הקלטת הצלילים בפס רחב נוגע לרעש הכללי שנוצר על ידי כלי השיט, והוא שימושי לאיתור כל כלי שיט במרחק רב.
לעומתו, ניתוח הפס הצר מאפשר בחינת משרעת האנרגיה שהתקבלה בצורה מדויקת יותר עד לזיהוי חד-ערכי ברמת "טביעת האצבע" של המטרה, למשל כמה מדחפים יש למטרה, מספר הלהבים במדחף של כל ציר והפרעות בולטות אחרות.
המידע עשוי לכלול גם את פליטות הרעש הבסיסיות המבוססות על צריכת החשמל של כלי השיט וכן הילוכי המנוע והעברת הכוח למדחפים ואף את מספר השיניים בגלגלי השיניים המעבירים את הכוח למדחף.
נתיב הצוללת, עומקה ומהירותה מוערכים על סמך השהיית הזמן ואפקט דופלר של הצליל.
כנגד כלי שיט גרעיני, ניתן לאתר תדירות הפעלת המשאבות של המטרה.
מומחה המודיעין יזהה את כלי השיט על פי יחס ההילוכים של הכוח המניע את כלי השיט מהמנוע ועד למדחף.
גם תקלות בייצור המדחפים קטנות ככל שיהיו, יוכלו לשמש בזיהויו הייחודי והבדלתו מכלי שיט אחרים מאותה משפחה.
ניתן להפיק מודיעין אקוסטי גם מול מטוסים מנמיכי טוס ומסוקים, אז ייקרא התחום ACOUSTINT כשהקול נע בתווך התת-קרקעי או באטמוספירה.
טווח הגילוי יהיה בין מספר מטרים לקילומטרים ספורים.
שני תחומי איסוף מודיעין אלו נכללים בדרך כלל תחת MASINT (אמצעי מדידה וחתימה - Measurement and Signature Intelligence) שהוא אחת מצורות איסוף המודיעין השונות.
מודינת א-סליה הוא שמו של אתר ארכאולוגי במרכז ממלכת ירדן ובו שרידי מבצר גדול מהתקופה ההלניסטית המאוחרת והרומית.
האתר נמצא כ-25 ק"מ דרום מזרחית לדיבון ו-60 ק"מ דרומית לעמאן, בין הנחלים ואדי-סליה וואדי-סיידה, הנשפכים אל נחל ארנון.
האתר הוא חלק ממכלול אתרים המכונה "חורבת אל-מודינה" הכולל 6 אתרים ארכאולוגים.
באתר, הנמצא על ראש הר מבודד התגלה שרידי ביצור, שזמן בנייתו מתוארך על ידי החוקרים לתקופת החשמונאים.
באתר ביקר לראשונה החוקר האוסטרי אלואיס מוסיל, שפרסם את רשמיו בשנת 1908. נלסון גליק ביקר באתר בשנת 1934, ובסקר שערך באתר דיווח על אתר נבטי עם חומות רחבות ומגדלים, הוא זיהה גם מספר חרסים המתוארכים לתקופה הנבטית.
האב הדומיניקני פליקס-מארי אבל ביקר באתר בשנת 1938. חוקר התנ"ך ג'יימס מקסוול מילר חקר את האתר במסגרת מחקריו על נחל ארנון , וכך גם חיים בן-דוד ממכללת כנרת .
בשנות ה-90 החלו סקרים ארכאולוגיים על ידי חוקרים מאוניברסיטת לה-סיירה בארצות הברית.
באתר נמצאו חרסים מהתקופה הרומית הקדומה, הנראים זהים לאלו האופייניים לירושלים מימי הבית השני.
באתר נמצאה בריכה קטנה מדורגת ומטויחת, אשר לדעת חלק מהחוקרים היא ככל הנראה מקווה טהרה.
לאור הדמיון הרב למבצרי החשמונאים ובייחוד למכוור, מתבקש לכלול מבצר זה בין יתר המבצרים שנבנו על ידי החשמונאים, אך אי אזכורו במקורות ההיסטוריים וריחוקו היחסי מגבולה המוכר של הפראיה היהודית, מעלה שאלות בדבר זהותו של המקום וטיב האוכלוסייה.
החוקרים סבורים כי זהו מבצר חשמונאי לא מזוהה, כפי שבשנים האחרונות נחשפו מבצרים נוספים המיוחסים לחשמונאים שאינם מוכרים בשמם ובתפקידם בספרות ההיסטורית.
ככל הנראה, ההתיישבות הראשונה באתר הייתה בתקופת הברזל, ולאחריה בסמוך להקמת המבצר במכוור הוקם גם המבצר במודינת-א-סליה.
בניגוד ליתר מבצרי החשמונאים שהוקמו לשימושים שונים, המבצר הוקם מטעמים אסטרטגיים וביטחוניים בלבד כדי לשלוט על גבול המדבר הערבי ועל דרך-המדבר, נתיב סחר נבטי חשוב ששימש גם את הצבא הנבטי, ובכך החשמונאים השיגו שליטה על המרחב כנגד התקפות הנבטים.
לאור הממצאים הללו, עולה שהגבול בין ממלכת החשמונאים לנבטים היה גמיש והשתנה תכופות לאורך שנות שלטונם, אך המבצר ככל הנראה היה מחוץ לגבולות הברורים לכל אורך קיומו.
ריחוקו היחסי מריכוז ההתיישבות היהודית בעבר הירדן והיעדר ממצאים המעידים על הקמת ארמונות באתר או מחסנים מעידים גם הם שהמבצר היה בסיס צבאי בלבד.
מודיעין פיננסי (FININT) הוא איסוף מידע על העניינים הכספיים של גורמים בעלי עניין, במטרה להבין את טבעם ויכולותיהם ולחזות את כוונותיהם.
המונח מתייחס בעיקר בהקשר של אכיפת חוק ופעילויות קשורות.
אחד המטרות העיקריות של מודיעין פיננסי היא זיהוי עסקאות כספיות שעשויות לכלול הונאת מס, הלבנת הון או פעילות פלילית אחרת.
כמו כן, מודיעין פיננסי יכול להיות מעורב בזיהוי מימון של ארגונים פליליים וטרוריסטיים.
מודיעין פיננסי מחולק לשני תחומים עיקריים: איסוף וניתוח.
האיסוף נעשה בדרך כלל על ידי סוכנות ממשלתית, המכונה יחידת מודיעין פיננסי (FIU).
הסוכנות אוספת מידע גולמי על עסקאות ודיווחים על פעילות חשודה (SAR) המסופקים בדרך כלל על ידי בנקים וגורמים אחרים כחלק מדרישות רגולטוריות.
הנתונים עשויים להיות משותפים עם מדינות אחרות דרך רשתות בינלאומיות.
הניתוח עשוי לכלול בדיקה מדוקדקת של נפח גדול של נתוני עסקאות באמצעות טכניקות כריית נתונים או התאמת נתונים כדי לזהות אנשים שעשויים להיות מעורבים בפעילות מסוימת.
ניתן גם לבדוק דיווחים על פעילות חשודה ולקשר אותם עם נתונים אחרים במטרה לזהות פעילות ספציפית.
מודיעין פיננסי כולל בדיקה מדוקדקת של נפח גדול של נתוני עסקאות, המסופקים בדרך כלל על ידי בנקים וגורמים אחרים כחלק מדרישות רגולטוריות.
בנוסף, ניתן להשתמש בטכניקות כריית נתונים או התאמת נתונים כדי לזהות אנשים שעשויים להיות מעורבים בפעילות מסוימת.
במדינות רבות יש דרישות רגולטוריות לדיווח מצד המוסדות הפיננסיים שלהן.
ייתכן שלארגון מודיעין פיננסי תהיה גישה לנתונים גולמיים במוסד פיננסי.
מהבחינה המשפטית, סוג זה של איסוף יכול להיות מורכב מאוד.
לדוגמה, ה-CIA השיג גישה לזרמי הנתונים של SWIFT דרך תוכנית המעקב אחרי מימון טרור, אך פעולה זו הפרה את חוק הפרטיות בבלגיה.
דרישות דיווח עשויות לא להשפיע על מערכות העברת ערך בלתי רשמיות (IVTS), שהשימוש בהן עשוי להיות נוהג תרבותי מקובל, ובסכומים שלא היו דורשים דיווח אם היו במוסד פיננסי קונבנציונלי.
מערכות IVTS יכולות לשמש גם למטרות פליליות של התחמקות מפיקוח.
דוגמאות לניתוח מודיעין פיננסי עשויות לכלול:
זיהוי דיירים בעלי סיכון גבוה על בסיס היסטוריית שכירות קודמת.
גילוי נמנעי מס המנסים להימלט מחובותיהם הפיננסיות באמצעות העברת נכסים בסתר מחוץ לאזורי שיפוט ממסים.
זיהוי מקומות מחסה בהם פושעים מסתירים את הכנסות הפשע.
מעקב אחר כיצד סכום גדול של כסף שנמסר ליחיד ממוקד נעלם.
בדיקה אם יחיד מושחת חווה כלפתע הכנסות בלתי מוסברות.
גילוי קשרים בין תאי טרור באמצעות העברות כספים.
מודיעין News הוא עיתון (מקומי) ואתר אינטרנט ישראלי שקם בשנת 1996. בעלי העיתון הוא אלי דנון, ועורכו הוא ערן קמינסקי.
העיתון מופץ אחת לשבוע, ויוצא להדפסה בבית הדפוס של עיתון ישראל היום בעיר תל אביב-יפו.
העיתון מחולק באופן חינמי לתושבי העיר מודיעין ולתושבי האזור אחת לשבוע, על ידי מערך הפצה מתקדם.
מודיקה (באיטלקית Modica, ו-Muòrica בסיציליאנית, השפה המקומית) היא עיר וקומונה בדרום מזרח האי סיציליה.
מודיקה הוכרה ביחד עם שבעה יישובים אחרים על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
העיר הוכרה על-ידי אונסק"ו בשנת 2002 כאתר מורשת עולמית, ביחד עם יישובים נוספים באזור ואל די נוטו (עמק הנוטו).
ההכרה הייתה לפי קריטריונים מספר: 1 ,2 ,4, ו-5. אחד הנימוקים להחלטה היה שחזור מעולה של הערים בסגנון הבארוק המאוחר, לאחר רעידת אדמה הרסנית.
שבעת היישובים האחרים שזכו בהכרה ביחד עם מודיקה הם: נוטו (שעל שמה נקרא העמק), קלטג'ירונה (Caltagirone), קטניה (Catania), רגוזה (Ragusa), שיקלי (Scicli), פאלאצולו אקריידה (Palazzolo Acreide), ו-מיליטלו אין ואל די קטניה (Militello in Val di Catania).
לשם מודיקה היו גלגולים רבים במהלך השנים, ואין הסכמה ביחס למקורו הוודאי.
לפי האגדה, הרקולס הקים את העיר ונתן לה את השם מוטיה (Motia), כאות כבוד לנימפה יוונייה, שסייעה לו לקבל חזרה שור שנגזל ממנו.
הפיניקים כינו את העיר מוטיקה (Mùtika) שמשמעותו הייתה משכן, או מלון.
היוונים העתיקים כינו אותה מוטואוקה (Μότουκα), ואילו הרומאים קראו לה מוטיקה (Mothyca).
שמה של העיר בסיציליאנית היה מוריקה (Mùrika) במשמעות אדמה סלעית שאינה ניתנת לעיבוד חקלאי.
היו לעיר גם שמות נוספים, המכנה המשותף לכל השמות הוא הצליל הדומה ל"מודיקה", שמה של העיר, שעם הזמן הפך לשם העכשווי.
מודיקה נמצאת בדרום מזרח סיציליה, האי הגדול בים התיכון.
סיציליה מהווה גם את המחוז השלטוני של העיר.
העיר נמצאת בנפת רגוזה, ורגוזה היא עיר הנפה אליו מודיקה משויכת.
העיר בנויה על מורדות הרי אִיבְּלֵיי (Iblei).
הים התיכון נמצא כ-10 ק"מ דרומית לעיר.
המרחק לעיר הנפה רגוזה כ-16 ק"מ בלבד לכיוון צפון, לעיר נוטו מרחק הנסיעה הוא כ-35 ק"מ, לסירקוזה כ-70 ק"מ ואל פלרמו בירת סיציליה כ-270 ק"מ, בדרך הקצרה ביותר.
גובהה הממוצע של העיר מעל פני הים מסתכם ב-296 מטרים.
בעיר קיימים שני מוקדים עירוניים, העיר הישנה מודיקה עילית (Modica Alta) במעלה ההר, והחלק העירוני האחר הנמוך יותר, מודיקה תחתית (Modica Bassa).
תקופות הקיץ חמות, לחות וכמעט ללא משקעים, ותקופות החורף קרירות ומתונות.
בחודשי יולי ואוגוסט ממוצע הטמפרטורות הגבוה ביותר בשעות היום, 30 מעלות צלזיוס.
בשעות הלילה הממוצע ביולי הוא הגבוה ביותר, 21 מעלות.
ינואר ופברואר הם החודשים הקרים ביותר בשנה, עם ממוצע 13 מעלות בימים ו-6 מעלות בלילות.
השמים מעל העיר בהירים לרוב, בכל חודשי השנה אחוז כסות העננים פחות מ-50%, וביולי-אוגוסט השמים בהירים כמעט לגמרי, עם 3-7% כסות עננים בלבד.
ממוצע כמות הגשם הרב שנתית עומדת על 369.9 מ"מ.
שלגים באזור נדירים ואין נתונים סטטיסטיים אודות כמויות השלג.
הרוחות באזור מתונות, וגם בחודשי החורף מהירות הרוח הממוצעת פחותה מ-20 קמ"ש.
באזור מודיקה הייתה פעילות אנושית מתועדת בתקופות קדומות מאד, ממצאים ארכאולוגיים מעידים על-כך, גם אם לא הייתה התיישבות של קבע באתר שבו נמצאת מודיקה העכשווית.
נקרופוליס קואטריצ'ו (Quartiriccio) שבאזור מתוארך ל-2200 לפני הספירה.
גם במערת איספיקה (Cava Ispica) הממוקמת בין הערים ומודיקה, נמצאו שרידים פרהיסטוריים וגם קטקומבות נוצריות.
נמצאו ממצאים גם במערת לזרוס (Lazarus).
מודיקה נוסדה על ידי שבטים סיציליאניים עתיקים הסיקלי (Sicel).
בתקופות מאוחרות יותר נשלטו העיר והאזור על-ידי הרומאים, נורמנים, ערבים, שוואבים וספרדים.
בשנת 845 כבשו ערבים את מבצר מודיקה.
במאה ה-11 העיר נכבשה בידיי הנורמנים והתפתחה למרכז חשוב של מסחר וצברה עושר כספי, שאפשר פיתוח עירוני ובניית מבנים מרשימים, הן מבני ציבור והן מבנים פרטיים.
בשנת 1296 מינה המלך פרדריקו השני מארגון (King Frederick II of Aragon), את מנפרדי קיארמונטה (Manfredi Chiaramonte) לרוזן מחוז מודיקה.
תחתיו הפכו העיר והמחוז לחלק מרכזי וחשוב בדרומה של סיציליה, ושל האי כולו.
בשנת 1481 עברה העיר לידיי משפחת אנריקה דה קאבררה (Enríquez de Cabrera) והתפתחה גם למרכז משמעותי של תרבות ודת.
משנה זו והלאה התבססו בעיר ארגוני מדע והשכלה, כמו גם ארגונים דתיים דוגמת כרמליטים, ישועים ודומיניקנים.
בשנת 1693 אירעה רעידת האדמה הגדולה.
העיר נפגעה גם בשיטפונות חמורים והצפות, שאירעו בשנים 1833 ו-1902. ב-1860 אוחדה העיר בתהליך איחוד איטליה, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
בתאריך 11 בינואר 1693 אירעה באזור מודיקה רעידת אדמה חזקה מאד, המוערכת בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר.
ברעידה נהרסו באזור יישובים שלמים, וישובים אחרים נפגעו מאד, אך לא ברמת הרס מוחלט.
מניין ההרוגים באזור נאמד בכ-60,000 בני אדם.
בסיציליה נפגעו מהרעידה 45 יישובים.
הרעידה הגדולה לוותה בעוד 1,500 רעידות משנה, שנמשכו שנתיים אחריה.
הרעידה הגדולה השפיעה גם על אזורים שמחוץ לסיציליה, על מלטה ועל אזורים נרחבים של איטליה הדרומית.
מודיקה נפגעה ברעידת האדמה פגיעה קשה, אך לא עד כדי הרס מוחלט.
מספר הנפגעים בעיר הוערך בכ-3,400. לאחר התוצאות הקשות המיידיות של רעידת האדמה, התפתחה תוצאה אחת חיובית, שהיא בניה מחדש של ערי עמק הנוטו והסביבה, בסגנון הבארוק המאוחר, בנייה שזיכתה אותן (ובכללן את מודיקה) בהכרה של אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
מאז הרעידה הגדולה פקדו את האזור רעידות אדמה חזקות נוספות, לרבות רעידה בדצמבר שנת 1990, בדרגה 4.8 בסולם ריכטר.
המוזיאון האזרחי: המוזיאון (Museo Civico) ממוקם במבנה שהיה בעבר מנזר, ונקרא "ארמון התרבות" (Palazzo della Cultura).
במוזיאון מוצגים ממצאים ארכאולוגיים רבים.
המוצג המפורסם ביותר במוזיאון הוא פסלון ברונזה של הרקולס הנקרא הרקולס ממודיקה, או הרקולס מקפאו.
את הפסלון מצאו ב-1967 מתחת לשמונה מטרים של סחף.
הפסלון מהתקופה ההלניסטית ומציג את הרקולס הלבוש בעור של אריה שהרג.
במוזיאון מוצגים גם ממצאים ממערת לזרוס
שוקולד: העיר היא מיצרניות השוקולד הוותיקות והידועות ביותר באירופה.
השוקולד של מודיקה המיוצר בתהליכים מקומיים ייחודיים, זכה מאז שנת 2018 להגנת סימון PGI שפירשו, שרק שוקולד המיוצר במקום יכול להשתמש בסימן המסחרי של שוקולד שיוצר במודיקה (Protected Geographical Indication).
מוזיאון השוקולד: מוזיאון השוקולד חולק את מבנה ארמון התרבות עם המוזיאון האזרחי.
המוזיאון מוקדש כולו לשוקולד המקומי, המתייחד בתחילת יצורו לפני שנים רבות, ובדרך יצור בטמפרטורות נמוכות שאינן עולות על 40 מעלות.
במוזיאון מוצגים פסלי שוקולד, וכן מיניאטורה של איטליה באורך 9 מטרים, העשויה כולה משוקולד.
תיאטרון גריבלדי: התיאטרון על שם גריבלדי (Teatro Garibaldi) נבנה בין השנים 1815-1820, ושודרג בשנת 1844. לאחר איחוד איטליה, הוא נקרא על שמו של ג'וזפה גריבלדי.
פנים התיאטרון מעוטר עם כלי נגינה מפוסלים.
התיאטרון מארח מגוון מופעים, קונצרטים, אופרות ותערוכות.
גאורגיוס: כנסיית גאורגיוס הקדוש (Duomo di San Giorgio), היא אחת משתי הכנסיות הראשיות (קתדרלות) בעיר.
היא בנויה בעיר התחתית מעל הרחוב הראשי, קורסו ויטוריו אמנואלה.
בעיר כולה קיימות למעלה ממאה כנסיות.
הכנסייה נבנתה מחדש לאחר רעידת האדמה הגדולה, במשך המאה-18 עד אמצע המאה ה-19. לפני חזית הכנסייה יש מדרגות רבות ופסלי קדושים של הדת הנוצרית.
פטרוס: קתדרלת פטרוס הקדוש (Duomo di San Pietro), היא הכנסייה הראשית האחרת במודיקה.
גם היא נבנתה מחדש בסגנון הבארוק המאוחר, לאחר רעידת האדמה ב-1693. מדרגות רבות מובילות אליה.
ארמון הרוזנים: הארמון (Castello dei Conti) נמצא מעל העיר, על צוק הצמוד אליה.
שימש במשך הדורות כמשכן לרוזנים השליטים, וגם כמבצר שהגן על העיר והאזור.
בצריח של הארמון מקובע שעון אנלוגי גדול, הנראה למרחקים.
מערות איספיצה: במערות (Cava d'Ispica) נמצאים ממצאים מהתקופה הנאוליתית וגם מתקופות מאוחרות הרבה יותר.
חופי הים: במרחק מה מהשטח העירוני נמצאים חופי הים של מודיקה, חופי רחצה מוכרזים עם השירותים הנלווים.
הקהילה היהודית שהייתה: לא לגמרי ברור מתי הגיעו יהודים למודיקה.
סבורים, כי ראשיתה של הקהילה היהודית בסיציליה היה כפי הנראה כבר בימיי בית שני.
היהודים במודיקה התרכזו באזור במרכז העיר שנקרא "איל קרטלונה" (Il Cartellone), שפירושו לוח מודעות, כפי הנראה עקב קיומו של לוח כתוב גדול שהודיע על המעבר מאזור כללי של העיר, לאזור היהודי.
הטבח ביהודי העיר: לאחר תקופה של פריחה וחירות יחסית שניתנה ליהודים, שהורשו לעסוק אפילו בפרקטיקה רפואית ולתת שירותים גם לנוצרים, החלה במחצית השנייה של המאה ה-15 תקופת נסיגה, הטלת הגבלות וליבוי שנאה כלפי היהודים.
השנאה לובתה בידיי מטיפים מזרמים נוצריים שונים (בעיקר נזירים פרנציסקנים ודומיניקנים), והוגברה על-ידי גורמים כלכליים ופוליטיים.
טבח היהודים התרחש בעיר ב-15 באוגוסט 1474, יום ציון עליית מריה אם ישו לשמים.
בכנסייה בעיר נאספו הפורעים, פרצו לאזור היהודי, פרעו, הרסו והרגו ללא הבחנה גברים, נשים וטף.
360 יהודים נטבחו במודיקה במהלך היום.
הטבח לא היה בלעדי למדיקה, באותו היום נטבחו כחמש מאות יהודים גם בעיר הקרובה נוטו.
היחס ליהודים בתקופה שלאחר הטבח החמיר והקצין, ובתאריך 3 במאי 1492 גורשו כל היהודים מסיצילה.
כחלוף קצת יותר מ-550 שנים מהטבח, בתאריך 22 בספטמבר 2022, נקבע במודיקה לוח זיכרון המאזכר ומנציח את הטבח, במגמה לשמר את האירוע החמור בתודעה הציבורית.
יליד העיר שזכה בפרס נובל: המשורר והסופר סלווטורה קווזימודו (Salvatore Quasimodo) נולד בעיר בשנת 1901. קואזימודו זכה בפרס נובל לספרות בשנת 1959. בית ילדותו במודיקה מתפקד כמוזיאון.
במוזיאון מוצגים חפצים ויצירות, ומושמע קולו של המשורר, לרבות נאומו בעת קבלת פרס נובל.
אתר הסרטה: סדרת הטלוויזיה "המפקח מונטאלבנו" (Inspector Montalbano) הוסרט באתרים באזורים ובערים הסמוכות למודיקה, ברגוזה, שיקילי, איבלה (Scicli, Ragusa, Ibla) ובאתרים קרובים אחרים.
מתקיימים סיורים מודרכים לאתרי ההסרטה, היוצאים בדרך כלל מהעיר נוטו.
פסטיבל השוקולד: פסטיבל השוקולד של מודיקה "שו֗קו֗מו֗דִיקָה" (Chocomodica), נערך בדרך כלל בשבוע האחרון של חודש נובמבר, ובשבוע הראשון של דצמבר.
שוק פשפשים: בכל יום ראשון האחרון בחודש מתקיים במודיקה שוק פשפשים, במסגרתו נמכרים חפצים ישנים מסוגים שונים.
חלק מרכזי מכלכלת מודיקה מבוסס על חקלאות.
חקלאות ישירה של גידול בקר, דגנים לסוגיהם, חרובים וזיתים.
החקלאות המגוונת באזור יצרה תעשיות הקשורות לחקלאות, דוגמת מפעלים לעיבוד בשר בקר.
פלח אחר בכלכלת העיר הוא המסחר בין תושבי העיר וגם עם יישובים סמוכים קטנים יותר.
ענף כלכלי המתפתח מאד הוא ענף התיירות, המנצל את פרסומה כאתר מורשת עולמית, ואת מגוון ההיצע לתיירים בעיר, ביישובי עמק הנוטו שבאזור, בחופי הים שבסביבה, ובסיקרוזה שאינה רחוקה.