tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דגם מספרם בצי תכולת מושבים הערות סאאב 340 12 33 סאאב 2000 4 50 שכורים מ-Golden Air ATR 72 2 72 שכורים מ-Golden Air
אוויטה (במקור: Evita) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1996 בבימויו של אלן פארקר בכיכובם של מדונה, אנטוניו בנדרס, ג'ונתן פרייס וג'ימי נייל.
עלילת הסרט מתארת את סיפור חייה ומותה של אווה דוארטה, לימים - אווה דוארטה דה פרון, החל מהיותה ילדה צעירה מן המעמד הנמוך, ועד להפיכה לגברת הראשונה ולמנהיגה הרוחנית של ארגנטינה.
הסרט, אשר מורכב כמעט כולו שירה, מבוסס על המחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס.
הסרט מתחיל בתאריך 26 ביולי 1952, עם ההודעה על מותה של אווה פרון (מדונה), הגברת הראשונה של ארגנטינה, הלוויה ציבורית והצגת דמותו של צ'ה (אנטוניו בנדרס), דמות המספר, בפני קהל צופי הסרט.
צ'ה, אשר מתאר לאורך הסרט את סיפור עלייתה של אווה לשלטון, מחלתה ומותה, מופיע בתחפושות שונות ומשמש כמצפון של אווה וכמבקר שלה.
הסרט חוזר אל ילדות של אווה, כאשר היא נערה צעירה המנסה להשתתף בהלוויה של אביה בעיירה קטנה אשר בבואנוס איירס, עם אמה ואחיה.
אבל אשתו האחת של אביה ובני משפחתה (אשר מעמדם החברתי גבוה יותר) אוסרים על אווה מלהיכנס ומוציאים אותה החוצה, כשהיא צורחת כי זהו אביה.
בשנת 1934, בהיותה בת 15, אווה מחליט לעזוב את העיירה, ולחפש חיים טובים יותר.
היא תופסת טרמפ לבואנוס איירס ביחד עם זמר טנגו אוגוסטין מגאלדי (ג'ימי נייל), שאיתו היא מנהלת רומן.
לאחר שמגאלדי עוזב אותה, היא מתקדמת, באמצעות קיומן של מספר מערכות יחסים עם גברים, כאשר בכל פעם - הגבר הבא הוא אדם בעל יותר ויותר השפעה מהקודם.
אווה הופכת לדוגמנית ולשחקנית רדיו, עד למפגש הגורלי שלה עם הקולונל חואן פרון (ג'ונתן פרייס), בשעת אירוע התרמה.
הקשר שלו עם אווה פרון מקנה לו פופולריות בקרב הציבור, שכן היא ממעמד הפועלים (כפי שפרון עצמו).
אווה מנצלת את תוכנית הרדיו שלה על מנת לקדם את פרון, גם כאשר הממשל כולא אותו, בניסיון לגמד את המומנטום הפוליטי שלו.
גלי התמיכה שמייצרת אווה מאלצים את כוחות הממשלה לשחרר פרון, וביחד עם אווה הם זוכים לתמיכה ציבורית מהעם.
פרון זוכה בבחירות לנשיאות בשנת 1946, ואווה מבטיחה כי הממשלה החדשה תשרת את "חסרי החולצות" (עובדים עניים).
אווה מקימה תשתית ומפיצה סיוע, בעוד מקורביו של פרון בוזזים את הקופה הציבורית.
החברה הארגנטינית היא מאוד מעמדית, ולכן הקצונה הצבאית והאליטות החברתיות מתעבים את השורשים המשותפים של אווה ואת זיקתה לעניים.
אוויטה, במהלך סיור בעולם, הופכת חולה וממהרת לשוב לארגנטינה.
לקראת סוף חייה, היא מבינה כי היא חולה סופנית, וטוענת כי החיים שלה היו קצרים כי היא זרחה כמו "אש מבריקה" ומסייעת לפרון להתכונן להמשך חייו בלעדיה.
קהל גדול מקיף את קאסה רוסאדה במשמרת נרות תפילה להחלמתה, עד אשר האור של החדר שלה נכבה, דבר המסמן את מותה, בגיל 33. ההלוויה של אווה מוצגת שוב.
צ'ה מתקרב אל הארון שלה, ומנשק אותו/אותה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערות מדונה אווה פרון אנטוניו בנדרס צ'ה דמות המספר ג'ונתן פרייס חואן פרון ג'ימי נייל אוגוסטין מגאלדי
הסרט זכה לביקורות מעורבות, ציון 61% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 31 ביקורות.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, מתוכם זכה באחד: השיר המקורי הטוב ביותר, You Must Love Me, שבוצע בידי מדונה.
זכייה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הטוב ביותר, שיר הנושא והשחקנית הטובה ביותר.
אוויה סולושנז גרופ ארנה (בליטאית: Avia Solutions Group arena; עד נובמבר 2020 – סימנס ארנה) הוא אולם ספורט רב-תכליתי הנמצא בבירת ליטא, וילנה.
המתקן הוא השני בגודלו בליטא, אחרי ז'לגיריס ארנה, ונחנך ב-30 באוקטובר 2004. האולם משמש גם כאולמה הביתי, בחלק מהמשחקים, של קבוצת הכדורסל המקומית, ריטאס וילנה.
האולם הוא אחד המבנים החשובים מבחינת אירועי הספורט והתרבות בליטא.
ב-2004 הוא נבחר למבנה הספורט הטוב ביותר של השנה בליטא, ובאותה השנה אף נבחר לארח חלק ממשחקי אליפות אירופה בכדורסל 2011.
אוויאנקה אל סלבדור (לשעבר: TACA Airlines) הוא השם המסחרי של קבוצת חמש חברות תעופה עצמאיות במרכז אמריקה.
לחברה יעדים בדרום אמריקה, מרכזה וצפונה, וכן לאיים הקריבים.
החברה נוסדה בשנת 1931 על ידי לוול ירקס הניו זילנדי.
כוונתו של ירקס הייתה להקים חברת תעופה בשם זה בכל אחת ממדינות אמריקה הלטינית, אך רק זו שהוקמה באל סלוודור שרדה.
עד 1980 הייתה החברה באחזקה אמריקאית וההנהלה שלה הייתה בניו אורלינס, עד שבאותה שנה רכשה משפחה מאל סלוודור את כל מניות החברה והחזירה את משרדי ההנהלה לסן סלוודור.
בין 1989 ל-1995 החלה Taca במהלך לרכישת חברות תעופה מרכז אמריקאיות: "אוויאטקה" מגואטמלה, "לאקסה" מקוסטה ריקה ו"ניקה" מניקרגואה.
בהמשך רכשה את מניותיהן של מספר חברות תעופה קטנות נוספות בהונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה, וכן הקימה את חברת הבת "TACA פרו" בפרו.
בשנת 2009 התמזגה החברה עם החברה הקולומביאנית "אוויאנקה", כך שנוצרה ברית של 129 מטוסים שמשרתים יותר מ-100 יעדים באמריקה ובאירופה.
בשנת 2010 הכריזה ברית חברות התעופה "סטאר אלייאנס" כי קבוצת אוויאנקה-טאקה תהיה חברה מלאה בברית עד אמצע 2012.
במהלך כל שנות פעילות החברה היו לה ארבע תאונות.
אוויקולריה (שם מדעי: Avicularia) הוא סוג של טרנטולות ממשפחת הפרווניתיים.
בסוג זה כמה עשרות מינים.
סוג זה של טרנטולות חי באזורים הטרופיים של דרום אמריקה.
לכל המינים בסוג זה קצות הרגליים ורודות, דבר המקל על זיהויין.
אחד המאפיינים הבולטים בסוג זה של טרנטולות הוא הדרך שבה הן מגינות על עצמן.
כשהן חשות מאוימות הן יבחרו לקפוץ או לרוץ הרחק ממקום הסכנה תחילה, אך לעיתים ישגרו סילון של הפרשות לכיוון האיום.
הטרנטולות הבוגרות מסוגלות לדיוק רב ממרחקים של חצי מטר עד מטר.
כשרונן לקפוץ הוא כנראה המקור לאגדות על "עכבישים מעופפים" ביערות הגשם שבהן חיים מיני האוויקולריה השונים.
כשרונן לקפוץ מוגבל על ידי מבנה רגליהן שאינו מאפשר להן לקפוץ לגובה.
הטרנטולה ורודת הבהונות היא אחד המינים הפופולריים אצל מגדלים, ונחשבת לחיית מחמד מבוקשת.
Avicularia alticeps (קייזרלינג, 1878) — אורוגוואי
Avicularia avicularia (לינאוס, 1758) — קוסטה ריקה עד ברזיל, טרנטולה ורודת בהונות
Avicularia gamba ברטני ופוקושימה, 2009 — ברזיל
Avicularia hirschii בולמר, ת'ירר-לוץ ושמידט, 2006 — אקוודור
Avicularia parva (קייזרלינג, 1878) — אורוגוואי
Avicularia rapax (אאוסרר, 1875) — דרום אמריקה
Avicularia rufa שייפלי וגרכמן, 1945 — ברזיל
Avicularia sooretama ברטני ופוקושימה, 2009 — ברזיל
Avicularia versicolor (ולקנייר, 1837) — גוואדלופה, מרטיניק
אוויאן הוא מותג מים מינרליים צרפתי ממקורות מים באזור אגם ז'נבה.
החברה מייצרת גם משקאות קלים נוספים, ונמצאת בבעלות חברת דנונה הצרפתית.
מוצרי החברה בישראל משווקים על ידי חברת יורוסטנדרט בע"מ.
המים המינרליים של אוויאן ידועים כמוצר פרימיום והם מוגשים לעיתים קרובות במסעדות ובתי מלון יוקרתיים.
המותג נוהג לערוך שיתופי פעולה עם מעצבי אופנה עילית שמעצבים עבורו בקבוקי זכוכית ייחודיים הנמכרים במהדורה מוגבלת, וכן עם ידוענים כגון דואה ליפה ושחקנית הטניס אמה רדוקנו.
עם תחילת שיווקם של מים בבקבוקים גם בארצות הברית, נודעה האימרה המבוססת על אנגרמה לשם המוצר "אביאן זה נאיב (פתי) מהסוף להתחלה" בלגלוג על רוכשי המוצר.
בקבוקי זכוכית מעוצבים במהדורה מוגבלת בשיתוף מעצבי אופנה היוצאים אחת לשנה, בנפח 750 מ"ל.
מים מינרליים מוגזים, בפחית (330 מ"ל) ובבקבוק פלסטיק (1 ליטר).
ספריי מים מינרליים לפנים, במכלי אלומיניום בנפח 50 מ"ל, 150 מ"ל ו-300 מ"ל.
אוויאן טונון גאייאר הוא מועדון כדורגל צרפתי ממחוז סבואה עילית אשר מארח את משחקיו הביתיים בפארק דה ספור שבעיר אנסי.
המועדון קרוי על שם הערים אוויאן ותונון שלחוף אגם ז'נבה וגאייאר שליד ז'נבה.
בעונת 2010/2011 העפילה הקבוצה לראשונה לליגת העל הצרפתית.
בעונת 2012/2013 העפילה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת בורדו.
נכון לעונת 2021/2022 הקבוצה משחקת בליגה הלאומית השלישית שהיא הליגה החמישית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל בצרפת.
אוויירו (בפורטוגזית: ) היא עיר בצפונה של פורטוגל, ידועה בזכות חוף הים שלה והתעלות הציוריות החוצות אותה שבזכותן היא מכונה "ונציה של פורטוגל".
אוויירו הוא גם שמה של רשות מקומית הכוללת את איירו עצמה וגם יישובים נוספים.
בשנת 1973 בעיר הוקמה אוניברסיטה.
העיר ידועה בקינוח מסוג אובוש מולש.
אוויירו שוכנת על לגונה לשפת האוקיינוס האטלנטי, בגדה השמאלית של נהר אוויירו (Ria de Aveiro).
היא נמצאת בצפונה של פורטוגל 216 קילומטרים צפונית לבירה ליסבון ו-50 קילומטרים דרומית לפורטו.
אוֹוִין גלינדוּר (בוולשית: Owain Glyndŵr) או בשמו המלא אווין אפ גריפיד' (Owain ap Gruffydd; כנראה 28 במאי 1354 - 1416 לערך) היה אציל וולשי ונסיך ויילס האחרון לאחר שעמד בראש מרד וולשי נרחב כנגד השלטון האנגלי בוויילס.
גלינדור נולד לתוך משפחת אצולה אנגלו-וולשית חשובה עם קשרי דם לנסיכי ויילס ההיסטוריים.
בשנת 1400 לאחר שנים של נאמנות לכתר האנגלי ואף שירות בצבא האנגלי, עמד גלינדור בראש מרד וולשי נרחב ואף הכתיר את עצמו נסיך ויילס בבירתו בטירת הרלך.
לאחר מערכה עקובה מדם שבה היו מעורבים גם כוחות צרפתיים לצד הוולשים, הצליחו האנגלים לדכא את המרד בשנת באופן סופי ב-1415. בשנה זו נראה גלינדור בפעם האחרונה, אך ההערכה היא כי נפטר כשנה לאחר מכן כשהוא במחבוא לא ידוע.
אווין גלינדור נולד ככל הנראה ב-28 במאי 1354, אם כי מקורות אחרים מעלים מגוון תאריכים אפשריים בין 1349 ל-1359. הוא נולד למשפחת אצולה אנגלו-וולשית בספר הוולשי בסיקארת', על הגבול בין ויילס לאנגליה, בשטחי ממלכת פוויס ההיסטורית בחלק הצפוני של הגבול.
גלינדור היה יורש העצר לשושלת פוויס פאדוג וגלינדוודווי מצד אביו ומקורב לשושלת דהייברת' בדרום-מערב ויילס, המעמד המשפחתי כ-'אדוני הספר' הפך אותם לחלק באצולה האנגלית כאשר רבים מבני המשפחה שירתו בתפקידי ממשל וחוק אנגליים, מצד שני השושלות הוולשיות העתיקות הקנו למשפחה מעמד בצמרת החברה הוולשית.
אביו של גלינדור נפטר כשהיה סביב גיל 16 ולאחר מכן נשלח ללימודי משפט בלונדון וככל הנראה עבר התמחות של מספר שנים באכסניות המשפט.
בשנת 1383 גלינדור חזר לוויילס והתחתן עם מרגרט ביתו של דוויד הנמן, שופט אזורי שייתכן שגידל את גלינדור בשנים שלאחר מות אביו הביולגי.
שנה לאחר מכן התגייס גלינדור ליחידת צבא אנגלית ונשלח לשרת על הגבול האנגלו-סקוטי תחת פיקודו של הקצין הוולשי סר גרגורי סייז, במרץ 1387 גלינדור היה נוכח בקרב בדרום-מזרח אנגליה כנגד הצי הצרפתי-ספרדי-פלמי.
באותה שנה נפטר חמו הנמן והוא חזר לנהל את אחוזתו ואדמותיו בצפון ויילס, בתקופה זו הוא גם קיבל תואר אבירות על שירותו לכתר האנגלי.
בשנת 1378 נרצח אווין לווגוך, יורש העצר לבית אברפראו שושלת שליטי ויילס.
עם מותו של לווגוך, גלינדור היה הקרוב ביותר לקו הירושה ובנוסף לכך היה יורש העצר לשושלות החשבות פוויס ודהייברת' מצד אימו ואביו - כך שאווין הפך לדמות העיקרית בצמרת האצולה הוולשית.
לראשונה מזה מספר דורות עלה אדם שהיה במעמד ולגיטימיות לעמוד בראש ויילס כולה.
בשנת 1399 גלינדור ניהל אחוזה מוצלחת ורווחית (שטחי האחוזה הכניסו כ-300 מארק בכל שנה) אך ניכנס למאבק משפטי על חלק מאדמותיו עם ברון רית'ין לורד גריי, גלינדור ניסה לפתור את המחלוקת בערוצים משפטיים על פי חוק אך מערכת המשפט האנגלית לא הייתה מוכנה לדון בבעיה.
מספר חודשים לאחר מכן הברון גריי הודיע לגלינדור באיחור שהכתר דורש את גיוסו לקרבות בסקוטלנד, האיחור בהודעה הפך את גלינדור לפורע חוק כנגד הכתר.
לגלינדור נותר מעט מאוד שיכל לעשות כדי לפתור את המחלוקת בינו לבין גריי, במיוחד נוכח העובדה שהברון גריי היה ידיד וותיק של המלך האנגלי החדש הנרי הרביעי.
בשנת 1400 הוכתר גלינדור על ידי קבוצה קרובה של תומכים כנסיך ויילס ותנועת עצמאות וולשית החלה במהרה לצבור תנופה ברחבי צפון ויילס.
לאחר 15 שנות מרד, ויילס נותרה במצב כלכלי עוד יותר קשה משהייתה בו לפני, עיירות רבות נבזזו ומספר מבצרים נחרבו לחלוטין.
הכלכלה הוולשית שנשענה על המסחר עם אנגליה נכנסה לתקופה של האטה משמעותית שליוותה אותה עוד עשרות שנים אחרי המרד, בשל ערעור היחסים עם אנגליה משפחות אצולה וולשיות רבות איבדו קרקעות ונכסים וכך גם נפגעו התושבים שחיו על אדמות אלו.
מספר הגבלים וחוקים נחקקו כנגד הוולשים במטרה למנוע את הסכנה למרד נוסף, אלו הוסרו רק כארבעים שנים מאוחר יותר עם עלייתו לשלטון של הנרי השביעי (המלך האנגלי הראשון עם דם וולשי והיחיד שנולד בוויילס).
אוויה D (בצ'כית: Avia D) היא סדרת משאיות בגודל בינוני, מתוצרת יצרנית המשאיות אוויה אשר מיוצרת משנת 2000 ועד היום.
מטה ומפעל החברה ממוקם בפראג ברובע "Letňany" .
בשנת 2013 הייצור עבר להודו, על ידי יצרנית הרכב הכבד "Ashok Leyland Boss." בהודו יוצרו דגמי ה"אביה D" ב-3 קטגוריות משקל: 9.6 טון, 11.9 טון ו-12.9 טון.
בספטמבר 2017 ייצור הדגם חזר לצ'כיה, לאחר שחברת " Czech company CSG" רכשה את אוויה.
משנת 2017 דגמי המשאיות מורכבות על פי תקן זיהום אוויר המחמיר "יורו 6" (euro-6").
אוויאפארק הוא מרכז קניות בן שש קומות הנמצא בצפון מוסקבה.
הקניון נמצא על שטח של 390,000 מ"ר מתוכם 230,000 מ"ר מיועדים לקמעונאות מה שעושה אותו לאחד הגדולים באירופה.
הוא נפתח בנובמבר 2014 והוא כולל יותר מ-500 חנויות ואקווריום גלילי בן ארבע קומות המתנוסס מהרצפה ועד לתקרה.
האקווריום הוכר על ידי ספר השיאים של גינס כ"אקווריום הגלילי הגבוה ביותר בעולם"
אווינה ואן דיסהוק (בהולנדית: Ewine van Dishoeck; 13 ביוני 1955, ליידן, הולנד).
היא אסטרוכימאית הולנדית, פרופסור לאסטרופיזיקה מולקולרית במצפה הכוכבים של אוניברסיטת ליידן.
ואן דיסהוק נולדה בליידן ב-23 ביוני 1955.
היא נשואה לטים דה זאוב (Tim de Zeeuw) גם הוא פרופסור לאסטרונומיה.
ואן דיסהוק למדה כימיה ומתמטיקה לתואר ראשון (1977), תואר שני בכימיה, בהצטיינות יתרה, (1980), ודוקטורט באסטרוכימיה, בהצטיינות, (1984).
את כל לימודיה עשתה באוניברסיטת ליידן.
בשנים 1984 עד 1987 הייתה פוסט דוקטורנטית באוניברסיטת הרווארד.
בשנת הלימודים 1987/8 שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון.
מ-1988 עד 1990 הייתה פרופסור משנה לאסטרוכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
ב-1990 חזרה להולנד, לאוניברסיטת ליידן.
ב-1995 מונתה שם לפרופסורית לאסטרופיזיקה מולקולרית תפקיד בו היא משמשת עד היום (אוגוסט 2018).
במקביל הייתה ב-2000 פרופסורית אורחת בברקלי.
ואן דיסהוק היא מחלוצות מדע האסטרוכימיה.
הדיסרטציה שלה לדוקטורט הייתה בנושא "פוטוליזה ועירור של מולקולות בתווך בין-כוכבי.
מחקריה מתמקדים בלימוד המבנה של גופים קוסמיים על פי ספקטרום הפליטה המולקולרי שלהם.
המחקרים משלבים בין התחומים הבאים:
תהליכים פיזיקליים וכימיים בהיווצרות כוכבים ופלנטות.
תצפיות אסטרונומיות בתחומי התת אדום הבינוני והרחוק.
מעבר הקרינה של קרינה רציפה וקוית.
ואן דיסהוק כתבה, או הייתה שותפה בכתיבה של 562 מאמרים מדעיים.
מעל 450 מאמרים לכינוסים מדעיים, 25 מאמרים פופולריים וערכה 2 ספרים.
ואן דיסהוק היא המדען המצוטט ביותר בתחום האסטרופיזיקה המולקולרית.
מדד הירש שלה הוא 97.
נשיאת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי 2021-2018.
פרס קוולי לאסטרופיזיקה - 2018.
פרס ג'יימס קרייג ווטסון להשגים באסטרונומיה - 2018
פרס אלברט איינשטיין להישגים במדע - 2015
חברת אקדמיה לאופולדינה הגרמנית - 2013.
חברת חוץ של מכון מקס פלאנק לאסטרופיזיה - 2007
חברת האקדמיה ההולנדית למדעים - 2001.
מדליית בורק של החברה המלכותית הבריטית לכימיה - 2001
חברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
פרס שפינוזה המכונה "פרס נובל ההולנדי" - 2000
מדליית הזהב של האגודה המלכותית ההולנדית לכימיה - 1994.
פרס מריה גופרט מאייר של האגודה האמריקאית לפיזיקה - 1993.
האסטרואיד 10971 קרוי על שמה.
אוויה (בצ'כית: Avia) היא חברה צ'כית שהחלה כחברה לייצור מטוסים ובהמשך עברה לייצור משאיות.
החברה הוקמה בפראג בשנת 1919.
החברה הוקמה בשנת 1919 על ידי מספר מהנדסים ויזמים.
בשנת 1928 היא הפכה לחלק מסקודה.
באותה תקופה הוקם מפעל גדול בפרבר של פראג.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 היא הפכה ליצרן המטוסים הגדול של המדינה.
לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית החברה החלה לייצר מטוסים ללופטוופה.
לצורך כך למפעל הועברו תוכניות של "מסרשמיט Bf 109".
לאחר סיום המלחמה ייצור נמשך תוך שינויים קטנים תחת דגם "אוויה S-199", שהיה המטוס הראשון של חיל האוויר.
על בסיס תוכניות מטוס מסרשמיט Me 262 החל ייצור מטוס S-92 שסופק לחיל האוויר הצ'כי החל משנת 1948. בהמשך החברה קיבלה רישיון לייצור מטוסים שתוכננו בברית המועצות כמו "מיג-15" (נבנו מעל ל-3,000 מטוסים), "איליושין Il-10" ו-"איליושין Il-14".
בשנת 1960 הוחלט להפסיק ייצור מטוסים ולעבור הסבה לייצור משאיות.
בשנת 1961 החל ייצור משאית מדגם Praga V3S.
ייצור דגם זה נמשך עד לשנת 1988. בשנת 1968 החל ייצור דגמי משאיות על בסיס רנו שקיבלו שמות Avia A30 ו-Avia A15. הייצור הגיע לרמה של 17 אלף משאיות בשנה.
במרוצת השנים על בסיס דגמים אלו תוכננו ועברו לייצור דגמים נוספים.
בשנות ה-90 הוחלט להפריט את החברה והכוונה הייתה להגיע להבנות עם חברת רנו.
בסופו של דבר חברת "דייהו" הדרום קוריאנית רכשה מעל ל-50% ממניות החברה.
בשנת 1997 סדרת A עברה שדרוג בפעם האחרונה.
הייצור הופסק בשנת 2000 לאחר ייצור של כ-250 אלף משאיות.
בשנת 1999 לאור בעיות כלכליות של חברת "דייהו", חברת "אוויה" הפכה לעצמאית וסיימה את תכנון סדרה D החדשה תוך שימוש במנוע הדרום קוריאני.
בשנת 2004 החברה נכנסה לקשיים וחלק של "דייהו" נרכש על ידי משקיעים צ'כים.
ייצור של מנועים דרום-קוריאנים הופסק וסדרת D צוידה במנוע מתקדם אחר.
בשנת 2006 רוב המניות נמכרו לחברה Ashok Leyland מהודו.
החברה הגדילה את הייצור והצליחה להשיג נתח משמעותי של השוק במספר מדינות.
למרות ההצלחות בשנת 2013 Ashok החליטו להעביר את הייצור להודו.
בשנת 2016 קבוצת משקיעים מאוסטרבה רכשו את החברה.
הפעילות במפעל היסטורי של החברה ליד פראג לא חודשה ובמקומו הוקם מפעל באזור פרדוביצה.
בשנת 2017 חודש ייצור של סדרת D עם כוונות להגיע לייצור של עד 400 יחידות בשנה.
אווין סבסטיאן יומן הוא שחקן וולשי.
הוא יידוע בתפקידיו בסדרות "התשעה", "המרגלים של וושינגטון" (בתפקיד בנדיקט ארנולד) ו"דור מזוין".
בנוסף, הוא גילם את סוכן ה-CBI וויין ריגסבי בסדרה "המנטליסט" ואת בני גלאגר ב-"Emergence".
יומן נולד וגדל בצ'פסטו, מונמות'שייר, ויילס, שם עדיין מתגוררים הוריו, מייקל והילרי.
הוא סיים תיכון בגלוסטרשייר, שם גילה עניין רב בשפה האנגלית, ספרות אנגלית והיה מעורב בהפקות התיאטרון החובבניות של בית ספרו.
הוא למד ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד כחבר במכללת ברסנוס, וסיים תואר ראשון, שהבשיל לתואר שני.
באותן שנים היה חבר באגודת התיאטרון של אוקספורד ובאגודה הקומית של אוקספורד-Oxford Revue.
הוא תכנן להמשיך ללימודי דוקטורט אך לא הצליח להשיג מלגה.
במקום זאת הוא עבד זמן מה בבנק בקנרי וורף, לונדון לפני שנרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה על מנת ללמוד משחק.
יומן ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע ב-2004 בתור ליסנדרוס בסרט המועמד לאוסקר "טרויה" בכיכובו של בראד פיט.
עוד ב-2004 הוא הופיע בהופעת אורח בפרק של רציחות במידסומר ששמו "מתים במים".
יומן שיחק תפקיד קטן בסרטו של Broken Lizard, פסטיבל הבירה ב-2006.
ב-2008 הוא שיחק את סמל אריק קוצ'ר במיני-סדרה של HBO, "דור מזוין" במשך מספר פרקים.
באותה שנה הוא גילם את הנבל הגדול, טרמינטור סייבורגי דגם T-888 בשם "קרומארטי", בפרק הפיילוט של "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור" תפקיד אותו גילם בפועל גארט דילהאנט בסדרה עצמה.
לפרסומו הוא זכה החל מ-2008 כאשר גילם את וויין ריגסבי בסדרה המאד מצליחה "המנטליסט", הוא כיכב בכל פרק עד לעונה השישית, לצד סיימון בייקר, רובין טוני, אמנדה ריגטי וטים קנג.
בשנת 2013 אושר כי יומן וריגטי עוזבים את המנטליסט בסוף העונה השישית.
הוא כיכב בתפקיד אורח בשני פרקים (10 ו-11) של הסדרה "אקסטנט" ב-2014. באותה שנה הוא גילם חייל אמריקאי בעיראק בסרט "צלף אמריקאי".
מ-2015 עד 2017, הוא גילם את הגנרל בנדיקט ארנולד בעונות 2–4 של סדרת הטלוויזיה "המרגלים של וושינגטון".
ב-2015 הוא גילם את ורטוקס בפיילוט של סדרת הטלוויזיה של DC קומיקס "סופרגירל".
ב-2019 הופיע בתפקיד ראשי כבני גלאגר בסדרה "Emergence" אשר בוטלה אחרי עונה אחת בלבד.
ב-2022 הופיע בסרט "הצילו את הקולנוע" .
יומן היה נשוי לשחקנית לוסי דייוויס מדצמבר 2006 עד אוקטובר 2011. נישואיו הראשונים התקיימו בקתדרלת סנט פול, לונדון.
דייוויס ויומן הורשו להתחתן שם מכיוון שאביה רוברט (הידוע יותר בשם הבמה שלו ג'ספר קארוט) זכה בתואר מסדר האימפריה הבריטית בשנת 2002.
ב-7 בספטמבר 2013 התחתן יומן עם מעצבת התכשיטים ג'יג'י יאלוז באחוזה פרטית במאליבו, קליפורניה.
יש להם בת אחת בשם אוור בל.
יומן הוא צמחוני והצטלם לקמפיין הצמחונות של PETA.
שנה סרט תפקיד הערות 2004 טרויה ליסנדר 2006 פסטיבל בירה ספן אוסטרלי מס' 1 2011 Chromeskull: Laid to Rest 2 מלך 2014 צלף אמריקאי ריינג'ר 2016 הניסוי של בלקו טרי ווינטר 2020 ברהמס: הילד 2 שון 2021 SAS: Red Notice אולי 2022 Save the Cinema דייוויד אוונס
סר אווין טיודור (בוולשית: Owain ap Maredudd ap Tudur; בערך 1400 – 2 בפברואר 1461) היה איש חצר וולשי ובעלה השני של המלכה קתרין מוולואה (1401–1437), אלמנתו של הנרי החמישי, מלך אנגליה.
הוא היה סבו של הנרי השביעי, מלך אנגליה, מייסד שושלת טיודור.
אווין היה צאצא למשפחה בולטת מפנמיניד שבאי אנגלסי, אשר מתחקה אחר השושלת שלה עד אדניפד פיכאן (נפטר ב-1246), פקיד ולשי ושר בחצר ממלכת גוויניד'.
סבו של טיודור, טידיר אפ גורונווי, התחתן עם מרגרט, בתו של תומאס אפ ל'ואלין אב אווין מקרדיגנשייר, הזכר האחרון בענף הבכיר של ממלכת דהייברת'י.
אחותה הבכורה של מרגרט נישאה לגריפיד' פיכאן מגלינדוודווי, שבנו היה אווין גלינדור.
אביו של אווין, מרדיד' אפ טידיר, ודודיו היו בולטים במרד של אווין גלינדור נגד השלטון האנגלי (1400–1415).
היסטוריונים מחשיבים את צאצאיו של אדניפד פיכאן, כולל אווין טיודור, כאחת המשפחות החזקות ביותר בוויילס של המאה ה-13 עד ה-14. צאצאיהם של בניו הרבים היו 'אצולה מיניסטריאלית' עשירה, ופעלו כמשרתים מובילים לנסיכי גוויניד', ומילאו תפקיד מפתח בניסיונות ליצור נסיכות ולשית מאוחדת.
הפריבילגיה הזו נמשכה לאחר כיבוש ויילס על ידי אדוארד הראשון כשהמשפחה המשיכה להוות כוח משפיע בשם מלך אנגליה, בתוך ויילס.
עם זאת, נותרה מודעות למורשת הוולשית של המשפחה והנאמנויות הנלוות הביאו אותם לקחת חלק בהתקוממות גלינדור שנכשלה.
העובדה שמעט ידוע על ראשית חייו של טיודור ושהוא הפך בעיקר למיתולוגי מיוחסת לחלקה של משפחתו בהתקוממות גלינדור.
הכרוניקאי הוולשי בן המאה ה-16, אליס גריפיד', ציין שהוא היה שוטף הכלים שלה (מי שמניח כלים על השולחן וטועם אותם) ומשרתה.
עם זאת, ידוע שלאחר התקוממות גלינדור כמה ולשים קיבלו משרות בחצר, ובמאי 1421 הצטרף אווין מרדית' לפמלייתו של סר וולטר הונגרפורד, הברון הראשון הונגרפורד, המנהל של משק בית המלך מ-1415 עד 1421.
הנרי החמישי, מלך אנגליה מת ב-31 באוגוסט 1422, והותיר את אשתו, המלכה קתרין, אלמנה.
המלכה האלמנה גרה בתחילה עם בנה התינוק, המלך הנרי השישי, לפני שעברה לטירת ולינגפורד בתחילת שלטונו.
על פי השמועות, קתרין ניהלה רומן עם אדמונד בופורט, דוכס סאמרסט השני.
שמועות אלו, על אף שהתבססו על ראיות מפוקפקות, עוררו תגובה של העוצרים של בנה, אשר התנגדו לסאמרסט כבעל אפשרי שכן הוא היה בן דודו השני של הנרי החמישי דרך ענף בופורט צאצאי ג'ון מגונט.
חוק פרלמנטרי המסדיר את נישואין מחדש של מלכות אלמנות עבר.
לאחר מכן היא נישאה לאווין טיודור וילדה שלושה בנים: אדמונד, ג'ספר ואדוארד (ראה להלן).
האריס הציע שהרומן עם בופורט הביא ללידתו של אדמונד טיודור.
האריס כתב, "מעצם טבען הראיות להורות של אדמונד טיודור אינן חד משמעיות, אבל עובדות כאלו, כפי שניתן להרכיב, מאפשרות אפשרות מקובלת שאדמונד 'טיודור' ומרגרט בופורט היו בני דודים ראשונים ושבית המלוכה של 'טיודור' צץ למעשה מבית בופורט משני הצדדים".
החיים לאחר מותה של קתרין
לאחר מותה של המלכה קתרין, אווין טיודור איבד את ההגנה מהחוק על נישואין מחדש עם המלכה האלמנה ונכלא בכלא ניוגייט.
ב-1438 הוא נמלט אך מאוחר יותר נתפס מחדש והוחזק במעצר בטירת וינדזור.
בשנת 1439, הנרי השישי, מלך אנגליה העניק לו חנינה כללית, והחזיר לו את רכושו ואדמותיו.
בנוסף, הנרי השישי העניק לו פנסיה של 40 פאונד לשנה, סיפק לו תפקיד בבית המלוכה, ומינה אותו לשומר הפארקים של המלך בדנביג.
בשנת 1442, הנרי השישי קיבל את פני שני אחיו למחצה, אדמונד וג'ספר, לבית המלוכה.
בנובמבר 1452, הם קיבלו את התארים של רוזני ריצ'מונד ופמברוק עם ההכרה שהם אחיו למחצה של המלך.
בשנת 1459 הוגדלה הפנסיה של טיודור ל-100 פאונד לשנה.
אווין וג'ספר הוזמנו לעצור את משרתו של ג'ון דאון מקידוולי, יורקיסט, ומאוחר יותר באותה שנה, גילה טיודור עניין באחוזות המעוקלות של יורקיסט אחר, ג'ון, לורד קלינטון.
ב-5 בפברואר 1460, טיודור וג'ספר קיבלו מענקים בלורדות דנביג' של הדוכס מיורק, כהקדמה לתפיסתם מאוחר יותר כלורדות.
אווין טיודור היה מהנפגעים הראשונים במלחמות השושנים (1455–1487) בין בית לנקסטר לבית יורק.
הוא הצטרף לצבאו של בנו ג'ספר בוויילס בינואר 1461, כוח שהובס בקרב צלב מורטימר על ידי אדוארד מיורק.
ב-2 בפברואר, אווין טיודור נתפס וראשו נערף בהרפורד.
אווין טיודור ציפה שיכלא, אולם במקום זאת הוא הוצא להורג.
רגעים לפני הוצאתו להורג הוא הבין שהוא עומד למות ומלמל "שהוא ישכב על המלאי שהיה רגיל לשכב בחיקה של המלכה קתרין".
גופתו נקברה בקפלה בצד הצפוני של כנסיית גרייפדריאר בהרפורד.
לא הייתה לו הנצחה עד שבנו הלא חוקי, דייוויד, שילם עבור קבר לפני פירוק המנזר.
לאווין נולדו מאשתו קתרין מוולואה הילדים הבאים:
אדמונד טיודור, רוזן ריצ'מונד הראשון (בערך 1430 – 1 בנובמבר 1456), אביו של הנרי השביעי, מלך אנגליה
בנוסף, היה לו בן נוסף מפילגש לא ידועה:
סר דייוויד אווין (נולד ב-1459)
אוויקה סיליניה (בלטבית: Evika Siliņa; נולדה ב-3 באוגוסט 1975) היא פוליטיקאית לטבית, המכהנת כראש ממשלת לטביה מאז 15 בספטמבר 2023, והיא האישה השנייה בתפקיד זה.
היא כיהנה בעבר כשרת הרווחה בקבינט השני בראשות קרישיאניס קרינש.
סיליניה נולדה בריגה ב-3 באוגוסט 1975. היא למדה משפטים באוניברסיטת לטביה משנת 1993 עד 1997. היא קיבלה תואר ראשון במשפטים, והוסמכה כמשפטנית.
לאחר מכן השלימה תואר שני במדעי החברה, המשפט הבינלאומי והמשפט האירופי.
משנת 2003 עד 2012 היא עבדה כעורכת דין, המתמחה בדיני עסקים בינלאומיים ומקומיים.
בתקופה זו עבדה סיליניה עם השירותים המשפטיים של חברות תקשורת אלקטרונית ציבורית (טלקומוניקציה, אינטרנט), כמו גם הקמה וייעוץ של ארגונים לא ממשלתיים.
במהלך הבחירות לפרלמנט בלטביה ב-2011, סיליניה הציגה את עצמה כמועמדת ל"מפלגה הרפורמית של זטלרס" בריגה, אך לא נבחרה.
בין השנים 2011–2012 שימשה יועצת משפטית של משרד הפנים הלטבי.
סיליניה כיהנה כמזכירה פרלמנטרית במשרד הפנים הלטבי מינואר 2013 עד 23 בינואר 2019. בנוסף ייצגה את המשרד בכמה ארגונים בינלאומיים כמו האו"ם והאינטרפול.
לאחר אישור קבינט השרים בראשות ראש הממשלה קרישאניס קרינש ב-23 בינואר 2019, היא קיבלה את תפקיד העוזרת הפרלמנטרית של ראש הממשלה.
סיליניה התמודדה כמועמדת בבחירות לפרלמנט בלטביה ב-2022 ממפלגת האחדות החדשה ונבחרה במקום ה-14.
ב-6 בדצמבר 2022 הוכרזה סיליניה כשרת הרווחה בממשלת קרישאניס קרינש.
הקבינט החדש הושבע ב-14 בדצמבר.
כשרה, העלאת הכנסת המינימום הייתה אחת ממטרותיה העיקריות.
ב-23 בפברואר 2023 היא מונתה על ידי ראש הממשלה כחברה בוועדה הנושאית החדשה שהוקמה על קרנות האיחוד האירופי.
ב-4 ביולי 2023, משרדה הביא לסאימה את אשרור אמנת איסטנבול עם הסתייגויות מסוימות ואי-תמיכה של השותפה הממשלתית הברית הלאומית.
ב-16 באוגוסט 2023, לאחר התפטרותו של קרישיאניס קרינש, מפלגת "האחדות החדשה" מינתה את סיליניה כמועמדת לתפקיד ראש הממשלה.
ב-24 באוגוסט, היא התבקשה על ידי הנשיא אדגארס רינקביצ'ס להרכיב ממשלה.
ב-29 באוגוסט, הרשימה המאוחדת סירבה להיות חלק מממשלת קואליציה בת ארבע מפלגות.
ב-1 בספטמבר ציינה סיליניה כי בכוונתה ליצור רוב פרלמנטרי חדש עם איחוד הירוקים והחקלאים (ZZS) והפרוגרסיבים (P).
12 ימים לאחר מכן היא חשפה את הרכב הממשלה החדשה, שבה היו ל"אחדות החדשה" (JV) שבעה משרדים, לאיחוד הירוקים והחקלאים (ZZS) ארבעה ולפרוגרסיבים (P) שלושה, כאשר ארטורס קרישאניס קרינש ישמש כשר החוץ.
הקואליציה הממשלתית בראשות סיליניה זכתה באמון הרוב הפרלמנטרי בסאימה ב-15 בספטמבר 2023, וקיבלה 53 קולות.
היא הצהירה כי תשאף להכללת המיעוט דובר הרוסית, ותקדם את לימוד הלטבית במערכת החינוך.
הממשלה גם שואפת להגדיל את התקציב הצבאי ולהשלים את בניית המכשול בגבול המדינה עם רוסיה ובלארוס.
סיליניה היא האישה השנייה שהפכה לראש ממשלת לטביה, אחרי לאימדוטה סטראויומה שכיהנה בשנים 2014–2016.
סיליניה נשואה לאַיְגַרְס ולבני הזוג שלושה ילדים.
בנוסף לשפת האם שלה לטבית, סיליניה שולטת באנגלית וברוסית שוטפת.
אווין "גוויניד'" אפ גריפיד' (בוולשית: Owain ap Gruffudd; בערך 1100 – 23 או 28 בנובמבר 1170), הידוע גם בכינוי אווין הגדול (Owain Fawr), היה מלך ממלכת גוויניד' בשנים 1137 עד למותו ב-1170.
בתקופת שלטונו המשיך אווין את המאמצים של אביו לבסס את ממלכת גוויניד' ככוח העיקרי בוויילס, ואף היה לראשון המתועד שעשה שימוש בתואר "נסיך ויילס" (לפני שזו הפכה רשמית לנסיכות).
הוא נחשב לאחד מהמלכים הצפון-וולשים המוצלחים ביותר עד לעלייתו לשלטון של נכדו ל'ואלין הגדול שביסס בפועל את נסיכות ויילס.
אווין נולד סביב שנת 1100, הבן השני למלך גוויניד', גריפיד' אפ קינן יורש העצר לבית אברפראו וצאצא של רודרי הגדול, ואנגהרד פרץ' אווין ממשפחת אצולה צפון-מזרח וולשית.
ב-1132 אחיו הבכור של אווין, קדוולון, נהרג בקרב לצד כוחות ממלכת פוויס כנגד כוחות נורמנים באזור מריונד' (דרום מחוז גוויניד' של ימינו) מה שהעביר את ירושת כס המלכות לאווין.
לאורך שלטונו של אביו בין 1081 למותו ב-1170, הוא פעל להרחיב את ממלכת גוויניד' ולהילחם בכוחות האנגלו-נורמנים מדרום וממזרח ולחם בסדרה של מערכות צבאיות ברחבי ויילס.
החל מ-1120 לערך, אווין עמד בראש צבא גוויניד' לצד אחיו קדוולון ולאחר מותו של זה, אחיו הצעיר קדוולדר.
בין היתר הנהיג אווין את כוחות גווניד', לצד גריפיד' אפ ריס מממלכת דהייברת', בקרב קריג מאוור ב-1136 בו הביסו את הכוחות האנגלו-נורמנים העדיפים תחת רוברט פיץ מרטין וסיפחו את ממלכת קרדיגיון לטובת גוויניד'.
עם מותו של אביו ב-1137, בהתאם לחוקי הירושה הוולשים, ממלכת גוויניד' עברה בירושה לשני האחים קדוולדר ואווין שהתחלקו בה.
ב-1143 הואשם קדוולדר בקשר למותו של נסיך דהייברת' אנוורד אפ גריפיד' ואווין שלח את בנו הוול להתעמת איתו ולקח את אדמותיו ותאריו.
האחים אומנם השלימו בהמשך, אך בפועל אווין שלט ברוב המכריע של שטחי הממלכה וב-1155 אף הוגלה קדוולדר לאנגליה, שם קיבל אדמות מהנרי השני, מלך אנגליה בשרופשייר.
אווין ניצל את תקופת האנרכיה באנגליה ויצא לסדרת מערכות צבאיות להרחיב ולחזק את אחיזתו במזרח הממלכה.
ב-1146 כבש את טירת מולד (כיום במולד, פלינטשייר) וב-1150 את טירת ריד'לן (כיום בריד'לן, דנבישייר), מה שהוביל ב-1157 לפלישה של הכוחות האנגלים לצד כוחות ממלכת פוויס ואף אחיו של אווין קדוולדר.
לאחר מסע כיבוש במזרח גוויניד', שני הצדדים נפגשו בקרב אוולו בו כוחותיו של גוויניד' הצליחו להכריע את הכוחות האנגליים, מלך אנגליה הנרי השני אף כמעט נפל בשבי במהלך הקרב.
למרות הניצחון על האנגלים בקרב והצלחה של הוולשים בהדיפת פלישה אנגלית ימים באנגלסי, אווין הסכים לוותר על חלק מאדמות הממלכה ואף על טירת רוד'לן.
ב-1160, עם מותו של מלך פוויס מאדוג אפ מרידיד', הצליח אווין להשתלט על שטחים נוספים במזרח וב-1163 הוא איחד כוחות עם ריס אפ גריפיד' מדהייברת' במאבקו כנגד התבססות כוחות נורמנים בדרום-מערב ויילס.
כתגובה לכך, המלך הנרי פלש שוב לוויילס ב-1165, הפעם דרך אוסווסטרי ורכס הרי ברווין, מול הצבא האנגלי התייצב כוח מאוחד של כלל שליטי ומלכי ויילס, כאשר אווין גוויניד' עומד בראשם.
הפלישה האנגלית הסתכמה בקרב מצומצם בעמק קריוג (כיום במערב מחוז רקסהאם שבו אף נפלו שניים מבניו של אווין, אך מזג אוויר גשום מנע מהאנגלים להתקדם עוד לתוך ויילס.
לאחר כישלון הפלישה האנגלית, כתב אווין מכתב ללואי השביעי, מלך צרפת, בו הוא הציע להיות וסאל של המלך הצרפתי בתמורה לסיוע במערכה כנגד אנגליה, במכתב זה הוא כינה את עצמו "נסיך ויילס" (Waliarum princeps).
בשנת 1167 הצליח אווין לכבוש מחדש את ריד'לן ולייצב את הגבול האנגלו-ולשי הצפוני, בעוד הכוחות האנגלים לא פלשו שוב לוויילס.
ב-28 בנובמבר 1170 נפטר אווין, ולמרות סכסוך בינו לבין הארכיבישוף מקנטרברי תומאס בקט סביב כס הבישוף בבנגור וסביב נישואיו השניים לבת דודתו, הוא נקבר בתוך קתדרלת בנגור בחלקת קבר מפוארת סמוך למזבח הגבוה, שם נמצא גם כיום.
במהלך שנות שלטונו של אווין גוויניד' ויילס אוחדה מבחינה רעיונית והממלכות הוולשיות השונות כולם התאחדו תחת מנהיג אחד, שהיה כאמור, הראשון לעשות שימוש בתואר נסיך ויילס.
לאחר מותו בניו ירשו את חלקי ממלכתו וויילס שוב התפצלה.
רוב המידע המועט שיש על קורות חייו מגיעה עודות המכתבים שהוא היה שולח לשני בניו: אגריקולה ואקדיקיוס.
הוא נולד בקלרמונט שבגאליה והיה בן אצולה גאלו-רומית לאב שהיה סנטור.
הוא התנגד נחרצות לכך שרומא המערבית תצמצם את שטחה לחצי האי האפניני ותוותר על החיזתה במחוזות המערביים שהיה מקום מוצאו הולדתו.
במהלך חייו הוא זכה להיות מצביא צבאי מוכשר וקונסול על אף הקושי שנגרם לו מצד הקונסולים הרומאים-איטלקיים שראו בו זר בגלל מקום הולדתו הגאלי.
מה שבעתיד עתיד יסייע לו להתקדם לכיסא הקיסר.
אם התחוללות המאבק על ירושת השלטון ברומא המערבית.
הסנאטור פטרוניוס מקסימוס, תפס את השלטון, אך כעבור זמן קצר נהרג בעת ביזת רומא על ידי המלך הוונדלי גאיזריק במאי 455. ובעוד אוויטוס משמש כדיפלומט בחצרו של תיאודוריץ', הגיעו ידיעות בדבר מות הקיסר, הוא החל את דרכו לרומא, בעוד הוא עובר דרך נוריקום כדי לדכא מהפכה.
עם הגעתו, בסיוע הוויזיגותים והמלצאת הסנאט הוכתר לקיסר וזכה לשבחים בתור קיסר מצדת קבוצת לוחמים גאלים.
עם הגעתו לרומא, מינה אוויטוס את ריקימר כמפקד האימפריה המערבית, שבשלב זה הצטמצמה לאיטליה וחלק מדרום גאליה.
צבא וצי חדשים גויסו מבין השבטים הגרמאניים.
ובזמן מלכתו שעמדה על פחות משנה אחת הוא יצר ברית עם הוויזיגותים.
הוא לא הצליח לעצור את פלישות הונדאלים, והתמודד עם מחסור במזון ואוצר ריק.
ועל כן עם האשים את אוויטוס, וכפה עליו לסלק מן העיר את שכירי החרב הגאלים שחנו בה, כדי שיהיו בה פחות פיות להאכיל.
אוויטוס גם נאלץ להוציא צו למכירת הברונזה שהסיר ממוסדות ומבנים לסוחרים, מאחר שהזהב שבאוצר האימפריה אזל.
בנוסף הוא קידם את הגאלים לתפקידים גבוהים, מה שיצר מתח והתנגדות ציבורית.
לבסוף הוא הופל בזמן מרד בראשות ריקימר יחד עם הגנרל מיוריאנוס, שכבר לא היו צריכים לחשוש משכירי החרב שכבר עזבו את העיר רומא.
השניים דלקו בעקבותיו והביסו את כוחותיו בכמה קרבות ליד פיאצ'נזה (פלקנטייה), שבסיומם אסרו את אוויטוס.
ולבסוף הוא ויתר על כיסאו ובתמורה והודח רשמית מכסאו (בערך ב-17 באוקטובר 456), ובתמורה כניחומים על כך הוא מונה לבישוף העיר פיאצ'נצה.
סיבת מותו וזמנה אינה ברורה, אך לרוב הדעות זאת מתקשרת למותו כשנה לאחר ירידתו מהשלטון ובגלל העובדה שמוצאו גאלי.
ולאלן מספר סיבות אפשריות לפי מקורות שונים: מותו ניגרם עקב האדתו בקרב הגאלים שהמשיכו לראות בו המנהיגם ומחשש למרד שהתרחש לבסוף או לא, אוויטוס מת במהלכו או קודם לכן כדי למנוע זאת וייתכן כי הוא הורעל.
מקור אחר גם מזמנו, גורס כי הוא הוצא להורג מיד לאחר ירידתו מהכס על אף ההבטחות שניתנו לו או מת בדרכו חזרה לגאליה.
גאיוס אווידיוס קסיוס היה מצביא ואוזורפטור סורי רומי, טוען לכתר הקיסרות הרומית.
אווידיוס קסיוס נולד בקירהוס שבצפון פרובינקיה סוריה.
הוא היה בנם של גאיוס אווידיוס הליודורוס ויוליה קסיה אלכסנדרה (Julia Cassia Alexandra).
אמו של אווידיוס קסיוס הייתה מבית האב של קסיי (Cassii), ומכאן כינויו "קסיוס".
היא הייתה נינתה של יוניה לפידה , שהייתה בעצמה נינה של הקיסר הרומי הראשון, אוגוסטוס.
היא הייתה גם צאצאית של הורדוס מלך יהודה דרך אביה, גאיוס יוליוס אלכסנדר ברניקיאנוס .
קסיוס היה גם צאצא רחוק של המלך הקליינט של רומא, אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה, שהודח מכסאו חצי מאה קודם לכן.
לא ידועים פרטים על חינוכו של אווידיוס קסיוס או על דרכו אל המגיסטרטורות הגבוהות, אך ברור שהיה בכוחו של בית הוריו להעניק לו השכלה גבוהה.
קסיוס ככל הנראה החל את הקריירה שלו בתקופת שלטונו של הקיסר אנטונינוס פיוס.
ייתכן שהוא מונה לקוואיסטור בשנת 154. הוא ככל הנראה הפך ללגאטוס (legatus legionis) של אחד מהלגיונות שהיו מוצבים במואסיה תחתית, ששמר מפני הסרמטים במהלך השנים המאוחרות של שלטון פיוס (138–161), וידוע בוודאות שהוא היה לגאטוס בשנת 161 לכל המאוחר, השנה האחרונה לשלטון פיוס.
בשנת 162–163 מונה אווידיוס לקונסול מוסף (consul suffectus).
בשנת 164 נשלח ככל הנראה אל הפרובינקיה סוריה כנציב במעמד של "שליח הקיסר בסמכויות פיקוד של פרוקונסול" (Legatus Syriae proconsulare).
בסוף קיץ 164 מינה אותו הקיסר לוקיוס ורוס למצביא עליון על כל החילות במזרח (rector totius Orientis).
הוא עלה לגדולה במהירות במהלך המלחמה הפרתית של לוקיוס ורוס (תחת שלטון הקיסרים המשותפים לוקיוס ורוס ומרקוס אורליוס), בה שירת כ-legatus legionis, מפקד הלגיון השלישי גאליקה.
עוד בשנת 164 בלם את התקפות צבא הפרתים של המלך וולוגסס הרביעי , הוביל את הלגיון במורד נהר הפרת, והביס את הפרתים על יד דורה אירופוס.
בשנת 165 צעדו קסיוס והלגיון שלו דרומה, חצו את מסופוטמיה בנקודה הצרה ביותר שלה, ותקפו ובזזו את הערים הפרתיות התאומות של נהר החידקל: סלאוקיה על הגדה הימנית, וקטסיפון בגדה השמאלית, שהייתה בירת הפרתים.
לאחר שכבש את קטסיפון, שרף את ארמון וולוגסס הרביעי.
למרות שסלאוקיה נכנעה לרומאים, הוא החריב גם אותה, והצדיק זאת בטענה שהאוכלוסייה המקומית הפרה את ההסכם.
בעקבות ניצחונותיו של אווידיוס, התכבדו שני הקיסרים בתואר "אימפרטור", ולוקיוס ורוס נקרא "פרתיקוס מקסימוס" (Parthicus Maxumus).
על פי מסורת קדומה, שלח אווידיוס אל הסנאט ברומא, באמצעות טריבון בשם יוניוס מקסימוס, איגרת קשורה בענף עלי דפנה (litterae laureatae), שמשמעותה איגרת המבשרת על ניצחונות מכריעים.
בעבור זה זכה בהעלאה לסנאט.
חלק ניכר מהצלחתו נזקף לזכות הקיסר לוקיוס ורוס, שלמרות שהיה מפקד מצוין בעצמו, לא פחד מהאצלת משימות צבאיות למצביאים מוכשרים יותר.
בשנת 166 חזרו כוחותיו ממסופוטמיה אל הבסיסים שבפרובינקיה סוריה.
דרכם הייתה קשה ביותר בשל מצוקת מזון ותחלואי "המגפה האנטונינית".
קסיוס צעד בחזרה לסוריה, כשהוא נושא עמו את השלל שנלקח ממסעו.
כפרס על הישגיו של אווידיוס, הגדיל לוקיוס ורוס את מרחב פיקודו על כל אסיה.
מינוי זה לא ביטל את סמכויותיהם של המושלים בפרובינקיות המזרחיות, אבל אווידיוס נעשה עתה הסמכות הצבאית העליונה בנושאי הביטחון בגבולות האימפריה באסיה.
במאי 166 מונה קסיוס לקונסול, תפקיד בו כיהן בעודו מוצב מחוץ לרומא.
במהלך אותה שנה, לוקיוס ורוס וקסיוס פתחו במערכה חדשה נגד הפרתים, ופלשו על פני הקטע הצפוני של נהר החידקל, אל מדי .
במהלך תקופה זו, הגיעה לרומא שמועה שקרית שקסיוס הוביל את הלגיון השלישי גאליקה אל מעבר לנהר האינדוס.
בסוף שנת 166 מונה קסיוס ללגאטוס קיסרי של פרובינקיה סוריה.
בשנת 172–173 עמד אווידיוס בראש צבא שדיכא מרד באזור הדלתא של הנילוס במצרים, שראשיתו אולי בחיל מקומי שנזכר ביוונית בשם "בוקולים" (Bucolici), רועי בקר.
ייתכן שמדובר ביחידה נייחת שכונתה כך משום שאנשיה גידלו בקר לפרנסתם.
מרידה זו איימה להתפשט ובכך לסכן את משלוח התבואה הסדיר ממצרים אל רומא.
המרד התרכז באזור הפנטפוליס של מצרים התיכונה, והונע על ידי עלייה מהירה במחירי התבואה באזור.
הבוקולים היו קרובים לכיבוש אלכסנדריה, אך נעצרו על ידי חייליו של קסיוס, שהצליח לדכא את המרד בשנת 175, לאחר שהשתמש באסטרטגיה של חלוקת בני השבטים המתקוממים השונים, ולאחר מכן כיבושם.
בסוף אפריל 175 הכריז על עצמו אווידיוס קיסר.
לפי קסיוס דיו, הסיבה לכך הייתה שפאוסטינה הצעירה , אשת הקיסר מרקוס אורליוס, פחדה שבעלה ימות לפני שבנה קומודוס יתעטף בטוגה של גבר, ומצב זה היה מוביל כנראה לכך שאוזורפטור יתפוס לעצמו את כס הקיסרות.
לפיכך פנתה אל אווידיוס קסיוס, שהיה הבולט במצביאים, והציעה לו עסקה, לפיה אם מרקוס אורליוס ימות, ייקח אותה אווידיוס מיד לאישה ואת השלטון יחד איתה.
כשהגיעה אל סוריה שמועה כוזבת על כך שמרקוס אורליוס מת, מיהר אווידיוס להכריז על עצמו קיסר.
הוא טען כי חייליו של אורליוס בפאנוניה, לשם הוביל את החיילים במסגרת המלחמה המרקומנית , בחרו בו לקיסר.
הוא אף הכריז על מרקוס אורליוס מואלל (כינה אותו "אלוהי"), מתוך כוונה לנהל את הסדרי השלטון כמקובל.
אולם גם כאשר נודע לו כי מרקוס אורליוס חי, הוא לא רצה או סבר כי אין ביכולתו לסגת מהכרזתו, והחל להיערך למלחמה.
התאריך המדויק של מרידתו אינו ידוע, אם כי ידוע כי הוא מרד לכל היותר עד 3 במאי, בשל מסמך על קיסרותו מאותו תאריך.
פפירוס אחד מפפירוסי אוקסירינכוס הראה שקסיוס היה בטוח בתמיכה בו במצרים כבר באפריל או אפילו במרץ.
לצדו נטו אישים בולטים מן המנהל הקיסרי במזרח, ובהם פרייפקטוס מצרים, פלוויוס קוויסיוס.
רבים מתושבי המזרח תמכו בו: קיליקים, סורים, יהודים ומצרים.
היו לו ידידים גם ברומא, וייתכן שגם הסופיסט האתונאי טיבריוס קלאודיוס אטיקוס הרודס נמנה עם תומכיו, וזאת על סמך איגרת ששיגר אליו ובה שלוש מילים: "הרודס לקסיוס: השתגעת!" (פילוסטרטוס, חיי סופיסטים ב, 1, 3).
קסיוס זכה לתמיכה גדולה בפרובינקיות המזרחיות, במיוחד במולדתו סוריה, בשל שילוב של מוצאו המלכותי הרחוק, ניצחונותיו במלחמה הפרתית והמלחמה הבוקולית.
הוא קיבל תמיכה בפרובינקיות מצרים, סוריה, סוריה פלשתינה וערביה, מה שהעניק לו כוח פוטנציאלי של שבעה לגיונות: שלושה מסוריה, שניים מסוריה פלשתינה, אחד מערביה ואחד ממצרים.
קסיוס קבע את בסיס הפעילות שלו במצרים, כאשר שני בסיסים חשובים מחוץ למצרים היו אנטיוכיה וקירוס, שניהם מרכזים צבאיים חשובים.
גאיוס קלוויסיוס סטטיאנוס (Gaius Calvisius Statianus), הנציב של מצרים, הוציא צו, אשר שרד במצב מקוטע, המורה לאוכלוסיית מצרים לשמוח על כניסת קסיוס לכהונתו כקיסר.
אורליוס ניסה למנוע את החדשות על המרד, אך כאשר הן התפשטו ברחבי מחנהו, בחר להתייחס לכך בנאום.
הנוסח המדויק של נאומו אינו ידוע, שכן התיעוד שניתן על ידי קסיוס דיו הוא כנראה יצירה חופשית, שרק עקבה אחר קווי המתאר של נאומו האמיתי של אורליוס.
בתיעוד זה, אורליוס מקונן על בגידתו של חבר יקר, ואומר שאם הסכנה הייתה לו בלבד, הוא היה מוכן להסדיר את העניין בפני הסנאט והצבא, והיה מוסר את האימפריה לקסיוס, אם הסנאט והצבא היו רואים בו מנהיג טוב יותר.
הוא גם תועד כאומר שהוא מקווה שקסיוס לא ייהרג או יתאבד, כדי שיוכל לגלות רחמים.
ההיסטוריה אוגוסטה מציינת שאורליוס הקים ועדת שלום מבין יועציו.
למרות שליטתו בכמה מהחלקים החשובים ביותר של המזרח הרומי, במיוחד במצרים, שהייתה ספקית חיונית של תבואה לעיר רומא, קסיוס לא הצליח לזכות בתמיכה רחבה במרד שלו.
אצילים רבים ברחבי האימפריה התנגדו למרד, כגון אטיקוס הרודס, שהביע את דעתו על המרד באיגרת ששלח אל קסיוס.
הסנאט הרומי הכריז במהירות על קסיוס כאויב המדינה.
בירת רומא נכנסה לפאניקה, מה שאילץ את אורליוס לשלוח את גאיוס וטיוס סביניאנוס יוליוס הוספס , מושל פאנוניה תחתית , עם כוחות לאבטחת העיר.
פובליוס מרטיוס ורוס , נציב קפדוקיה , שהתנגד נחרצות למרד, גייס תמיכה ציבורית באורליוס.
לקסיוס היה קשר לליקינים של ליקיה דרך נישואי בתו אווידיה אלכסנדרה עם טיטיוס קלאודיוס דריינטיאנוס אנטוניוס, כולל אביו של זה, טיבריוס קלאודיוס אגריפינוס, שהיה קונסול .
הליקינים בני האצולה היו אחת המשפחות הידועות ביותר בליקיה.
לא ידוע מה התפקיד שמילא קלאודיוס דריינטיאנוס במרד, אך ידוע שיש שחשבו אותו כשותף לפשע של קסיוס.
קלאודיוס דריינטיאנוס ואווידיה אלכסנדרה זכו לחנינה על ידי מרקוס אורליוס, למרות שאחוזתו של קלאודיוס דריינטיאנוס הוחרמה לאחר מותו.
אורליוס צבר כוחות והתכונן לצאת למזרח כדי להדיח את קסיוס.
הוא נאלץ בשל כך לסגת מהמערכה שלו נגד היזיגים ולסיים את המלחמה המרקומנית.
כמה שבטים ברברים שלחו הצעות לסייע לו, כולן סורבו.
הוא הזדרז לערוך הסדרים עם היזיגים ויצא למזרח כדי לצרף את כוחותיו לכוחות הנציבים שנותרו נאמנים לו, ובהם נציב ביתיניה קלודיוס אלבינוס ונציב קפדוקיה פובליוס מרטיוס ורוס.
למרות פיקודו של קסיוס על שבעה לגיונות, עד מהרה היה ברור שאורליוס נמצא בעמדה חזקה יותר, עם הרבה יותר לגיונות זמינים לו מאשר לקסיוס.
בתחילת אוגוסט 175, לפני שהצדדים נערכו לקרב הכרעה, קנטוריון (שר מאה) ודקוריון (מפקד יחידת פרשים) מאחד מלגיונותיו של קסיוס דקרו את קסיוס למוות.
הקנטוריון שלח את ראשו אל אורליוס כהוכחה לכך שהרגו.
אורליוס סירב לראותו, והורה לקבור אותו.
סביר להניח שהוא נהרג לכל המאוחר עד סוף יולי 175, שכן מצרים בחרה להכיר שוב באורליוס ב-28 ביולי 175. קסיוס מרד במשך שלושה חודשים ושישה ימים לפני שנהרג, שבמהלכם לא נטבעו מטבעות הנושאים את דמותו.
לאחר מותו של קסיוס, השתלט פובליוס מרטיוס ורוס במהירות על סוריה, ושרף את כל התכתובות של קסיוס.
גם לאחר שהידיעה על מותו של קסיוס הגיעה למרקוס אורליוס, אורליוס עדיין היה נחוש לבקר במזרח.
הוא יצא לדרך עם גוף של יועצים, יחד עם אשתו, פאוסטינה, שמתה בדרך, בכפר בדרום קפדוקיה, כ-20 קילומטרים מדרום לטיאנה, הנקרא Halala.
שמה של העיירה שונה לפאוסטינופוליס , לכבודה ולכבוד בנו, קומודוס.
לאחר מותה של פאוסטינה, כתב אורליוס לסנאט וביקש דיווח על תומכיו של קסיוס, אך ציין במפורש שאינו רוצה שפיכות דמים כדי להעניש אותם, שכן מספר פעולות נקמה כבר בוצעו בשמו, ביניהן הריגתו של אווידיוס מקיאנוס, בנו של קסיוס.
אורליוס הורה לגרש את אווידיוס הליודורוס, בן נוסף של קסיוס.
אווידיה אלכסנדרה, בתו של קסיוס, ובעלה, הושמו תחת הגנתו של "דוד מנישואים", שסבורים כי הוא קלאודיוס טיטיאנוס, סנאטור מליקיה.
אורליוס נמנע ממשפט ראווה ופעולות נקמה.
בשנת 176 הוא הטביע מטבעות שהודיעו על מידת הסלחנות (Clementia) שלו, ותיקן בחוק, שלא ישמש אדם נציב בפרובינקיה שבה הוא נולד.
קסיוס דיו אמר על קסיוס שהוא "אדם טוב", שאשמתו היחידה הייתה שאביו, הליודורוס, קיבל את תפקיד ה-Praefectus augustalis רק בגלל יכולות הדיבור שלו.
הוא תויג כאיש משמעת קפדני בתקופתו כמפקד הלגיון השלישי גאליקה.
קסיוס היה נשוי לוולוסיה וטיה מאיקיאנה (Volusia Vettia Maeciana), בתו של לוקיוס וולוסיוס מאיקיאנוס , והיו לו לפחות שלושה ילדים (ההיסטוריה אוגוסטה מרמזת שאולי היו לו יותר):
אווידיוס הליודורוס – בנו הראשון של קסיוס, אשר גורש בפקודת הקיסר.
אווידיוס מאיקיאנוס – בנו השני של קסיוס, שנהרג לאחר שהמרד דוכא.
אווידיה אלכסנדרה – בתו של קסיוס, שנאלצה לחיות בחסותו של דודה, לצד בעלה, טיטיוס קלאודיוס דריינטיאנוס אנטוניוס.
לאווידיה ולקלאודיוס היו ארבעה ילדים:
קלאודיוס קסיוס אגריפינוס – הוא הפך לסנאטור והיה "ad honores admissus".
קלאודיה דריאנטילה פלטוניס (Claudia Dryantilla Platonis) – אחת הנשים שהשתתפו במשחקי המאה של שנת 204. היא נישאה לקורנליוס אופטאטוס (או אופטטיאנוס), שהיה או קונסול או "adlectus inter consulares".
אווירונאוטיקה הוא המדע העוסק בהיבטים המתמטיים והמכניים של טיסה, ובפרט בכלי טיס כגון מטוסים, מסוקים ומערכות מוטסות כגון רקטות, טילים ולוויינים.
תחום משמעותי באווירונאוטיקה הוא תחום האווירודינמיקה ופעמים רבות מתבלבלים ביניהם.
בעוד שאווירונאוטיקה עוסקת בכלל התחומים הקשורים לטיסה ומערכות מוטסות תחום האווירודינמיקה נוגע באינטראקציה שבין האוויר לגופים הנעים בתוכו.
הנדסת אווירונאוטיקה עוסקת בפיתוח, תכנון ובקרה של כלי טיס ומערכות מוטסות וכיום נהוג לצמד אותה לתחום החלל.
בישראל הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון היא המקום היחיד שבו ניתן ללמוד תחום הנדסה זה, אך ניתן ללמוד תתי נושאים שונים של הנדסת אווירונאוטיקה וחלל תחת הנדסת מכונות גם במוסדות אקדמיים אחרים.
נהוג לחלק את תחום האווירונאוטיקה לשני ענפים עיקריים:
תעופה – ענף העוסק בכלי טיס מסוג מטוסים, כדורים פורחים וספינות אוויר.
טילאות – ענף העוסק בכלי הטיס המונעים באמצעות מנוע רקטי.
אווירודינמיקה היא ענף פיזיקלי העוסק בתנועה של גוף בזרם, בעיקר באינטראקציה בין גוף מסוים (לרוב מוצק) לגז והכוחות הפועלים על גופים העוברים דרכו.
לאווירודינמיקה יישומים רבים בתחומי ההנדסה, בדגש על הנדסת הרכב והתעשיות הצבאיות.
ניסויי ההתנגדות האווירית בוצעו על ידי חוקרים במאה ה-18 והמאה ה-19, בסיוע בניית מנהרת הרוח הראשונה ב-1877. בספרו "הידרודינמיקה", תיאר דניאל ברנולי קשר בסיסי בין לחץ, מהירות וצפיפות, הנקראים כיום העיקרון של ברנולי.
בשנת 1799, ג'ורג' קיילי זיהה את ארבעת הכוחות הבסיסיים של אווירודינמיקה – עילוי, דחף, גרירה, ומשקל ואת הקשר ביניהם.
ב-17 בדצמבר 1903 הטיסו וילבור ואורוויל רייט את המטוס הראשון המוצלח.
הטיסה והפרסום שקיבלו הובילו לשיתוף פעולה מאורגן יותר בין טייסים ואווירודינמיסטים, שהובילו את הדרך לאווירודינמיקה המודרנית.
ההתפתחויות התאורטיות באווירודינמיקה נעשו מקבילות לתהליכים מעשיים.
בשנת 1757 פרסם לאונרד אוילר את משוואות אוילר, והרחיב את עקרונו של ברנולי למשטר הזרימה הדחיסה.
בתחילת המאה ה-19, הפיתוח של משוואות סטוקס הרחיב את משוואות אוילר כדי להסביר את השפעת הצמיגות.
במהלך הטיסה הראשונה, כמה חוקרים פיתחו תאוריות עצמאיות לחיבור זרימת להרים.
לודוויג פראנדל הפך לאחד האנשים הראשונים שחקרו שכבות גבול בתקופה זו.
משקל – כוח הכבידה שעובד על כל גוף.
כוח זה מושך גוף למטה.
עילוי – כוח הניצב לכיוון ההתקדמות.
על מנת שכלי יתרומם כוח העילוי עליו חייב להיות גבוה יותר ממשקלו.
גרר – התנגדות האוויר לתנועת הגוף.
כוח זה מקביל והפוך לכוח הדחף.
דחף – כוח הדוחף גוף בכיוון ההתקדמות.
על מנת שגוף יוכל להתקדם, כוח הדחף שלו חייב להיות גדול מכוח הגרר שלו.
האווירודינמיקה של כלי טיס, בין שהוא בעל כנף קבועה – מטוסים או בעל כנף-סובבת – מסוקים, עוסקת בהגדרה וחיזוי הכוחות האווירודינמיים הפועלים על כלי הטיס.
המשקל הוא הכח הנוצר כתוצאה מכח המשיכה והדחף הוא הכוח שנוצר על ידי המנוע.
עילוי וגרר הם כוחות הנוצרים כתוצאה מהתנועה היחסית של הגוף באוויר.
עילוי מוגדר ככח אווירודינמי הפועל בניצב לזרימה היחסית של האוויר ואילו הגרר מוגדר ככח האווירודינמי הפועל במקביל לזרימה היחסית.
העילוי מוגדר כחיובי כאשר הוא פונה בניצב למהירות כלפי מעלה ואילו הגרר מוגדר כחיובי כאשר הוא מופעל נגד כיוון המהירות.
בענף הרכב מבחינה אווירודינמית מתמקדים ביצירת כוח עילוי שלילי בשביל שלמכונית תהיה יותר אחיזה בקרקע.
תכונה זו קריטית עבור מכוניות מרוץ – זאת מאפשרת להן לבצע סיבובים חדים ולא להתהפך על אף התאוצות גבוהות.
תחום נוסף שבו מתמקד הענף הוא הקטנת הגרר שיוצרת המכונית.
בכך היא מגדילה את היעילות האנרגטית וחוסכת בדלק.
עיצוב הנדסי – אווירודינמיקה היא חלק חשוב בעיצוב רכבים, בנוסף כחלק בצפיית תנועות של כלי שיט.
אווירודינמיקה משמשת גם בעיצוב דיסקים קשיחים, בניינים, גשרים וטורבינות רוח.
עיצוב סביבתי – אדריכלים משתמשים באווירודינמיקה על מנת להגביר נוחות במרחבים שבחוץ.
שימוש נוסף באווירודינמיקה הוא בשביל ליצור אקלימים אורבניים אשר מורידים את זיהום האוויר בקרב מבנים.
תחום האווירודינמיקה הסביבתית מתאר דרכים בהן גזי חממה באטמוספירה (שפולטים אנרגיית חום לאוקיינוס ולמשטח כדור הארץ) ומכניקת טיסה משפיעים על המערכת האקולוגית.
משחקי כדור – אווירודינמיקה היא חלק חשוב בענפי ספורט כמו כדורגל, קריקט וגולף, בהם שליטה על הכדור היא חלק חשוב במשחק.
משוואות אווירודינמיות משמשות לחישוב תחזית מזג האוויר.
נפח בקרה (Control Volume) – חלל בעל גבולות שרירותיים שמיקומו וצורתו יכולים להשתנות בזמן.
משטח בקרה (Control Surface) – שטח הפנים של נפח הבקרה.
לפתרון בעיות אווירודינמיות נגדיר תנאי גבול ותנאי התחלה על נפח הבקרה ומשטח הבקרה.
אוולד-היינריך הרמן קונרד אוסקר אולריך וולף אלפרד פון קלייסט-שמנצין היה לויטננט (סג"ם) בוורמאכט שהיה מהפעילים בקשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר.
בנו של עורך הדין אוולד פון קלייסט-שמנצין, אשר היה ידידו של קרל פרידריך גרדלר (מראשי המתנגדים למשטר הנאצי), ושותף פעיל בניסיונות להפיל את היטלר משנת 1938, עת יצא ללונדון בשליחות האופוזיציה הגרמנית אשר נועדה להשיג תמיכה לקושרים אם היטלר יודח.
בחודש ינואר 1944 פנה אליו הקולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג, שהיה אז ראש הקשר כנגד היטלר, וביקש ממנו ללבוש חגור ממולכד, וכאשר אדולף היטלר יסקור הדגמה של מדים חדשים, יהיה עליו להתפוצץ יחד עמו.
קלייסט הסכים לכך, אך בשל נסיבות שונות בוטלה ההדגמה ברגע האחרון.
לאחר כישלון קשר העשרים ביולי לרציחת היטלר, נעצרו האב ובנו.
האב נשפט בבית הדין העממי הידוע לשמצה, והוצא להורג.
קלייסט נחקר, אך לא נמצאו הוכחות לקשריו עם הקושרים.
הוא נשלח לחזית, ושרד במלחמה.
לאחר המלחמה הוביל מהלך להקמת פורום בינלאומי למניעת סכסוכים דומים והיה ממייסדי כנס מינכן לביטחון.
אווירון (במקור: אוירון חברה ארצישראלית לתעופה בע"מ או Aviron Aviation Company LTD) הייתה חברת התעופה הראשונה שהוקמה ביישוב למטרת טיסות פנים ולמעשה כזרוע האוויר הביטחונית של היישוב.
החברה נוסדה בשנת 1936, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, כחברת תעופה ראשונה ביישוב, שהפעילה טיסות בקווי פנים בארץ בין תל אביב, חיפה וטבריה.
מקימי החברה - הסוכנות היהודית, ההסתדרות הכללית והוועד הלאומי, ראו בה חברת תעופה בשירות משימות הביטחון של היישוב.
החברה הקימה בשנת 1938 בית ספר לטייס בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן, וב-20 ביולי 1939 נערך טקס ענידת הכנפיים לתשעת הבוגרים הראשונים.
במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הופעלו מטוסי החברה במשימות סיור וקישור, התרעה מפני מתקפות של כנופיות ערבים, העברת ידיעות ליישובים מבודדים ופינוי נפגעים.
בנובמבר 1947 הועברו מטוסי החברה לרשות "שירות האוויר" של ההגנה, היחידה שהיוותה יסוד לחיל האוויר, והוטסו משדה התעופה בלוד לשדה דב שבתל אביב.
ביוני 1936 יצא מייג'ור דז'מבינסקי, טייס פולני שהיה מיודד עם איש הקלוב הארצישראלי לתעופה צבי הלברשטט, מפולין במטוסו הפרטי כדי להגיע לארץ ישראל ולהתעניין בנושא התעופה האזרחית המתפתחת במקום.
תחת זאת, דווקא אצל תושבי הארץ התעורר עניין בנושא בזכות נחיתתו רבת-הרושם בפאתי תל אביב.
דז'מבינסקי הופגש עם ראשי 'ההגנה' אליהו גולומב ודב הוז, שהתרשמו מאוד מיכולתו של האווירון לגמוא מרחק רב ולנחות במגרש שהוכן עבורו בזריזות.
גולומב והוז התרשמו עד כדי כך שבאותו החודש חתמו על חוזה רכישה של שני דאונים ומטוס קל מתוצרת פולנית.
לאחר הזמנת המטוס, על רקע מאורעות תרצ"ו, דב הוז ויצחק בן-יעקב, שני אנשי 'ההגנה' שהתעניינו בתעופה, רשמו תוכנית להקמת חברת תעופה עברית שתפעל בחסות המוסדות הלאומיים.
למעשה תהיה החברה המסחרית רק כיסוי למטרתה האמיתית, שהיא סיוע אווירי במצבי חירום ליישובים מנותקים (כאמור, החשאיות הייתה נחוצה מתוקף היותה של ארץ ישראל שטח מנדט בריטי).
בעיצומם של המאורעות, ביולי 1936, המוסדות הלאומיים אישרו את תוכניתם של הוז ובן יעקב, והוקמה חברת 'אווירון' בראשותם.
למעשה, הייתה זו התגשמות תוכניתו של יצחק צ'יזיק, שנפסלה שנתיים קודם לכן נוכח עדיפותה הכלכלית של תוכניתו של רוטנברג.
באופן סמלי המטוס שרכש צ'יזיק עם דב הוז ונותר בלונדון יובא לארץ ישראל עם הקמת 'אווירון', והוא עמד לרשות החברה יחד עם המטוס הפולני שנרכש לאחר נחיתתו של דז'מבינסקי בתל אביב.
יצחק בן-יעקב, שותפו של דב הוז להנהלת 'אווירון', הבין עם הקמת החברה כי ההון החומרי שיועמד לרשותו לא יהיה גדול, ולכן פנה להון האנושי של החברה - כלומר, הכשרת טייסים.
קורס הטיס הראשון של החברה נפתח במרץ 1938 ליד קיבוץ אפיקים שבעמק הירדן (הרחק מעיניהם הבולשות של השלטונות), וחניכיו היו חברי הקלוב הארצישראלי לתעופה שעסקו בדאייה כהכנה להכשרתם כטייסים (בכך באה לידי מימוש אסטרטגיית השלבים של נדב - דאייה, ואחריה טיסה - ומוצה הקשר בין הקלוב לבין 'אווירון').
חרף קשיים לוגיסטיים ופיננסיים שפקדו את הקורס, ביולי 1939 סיימו תשעה חניכים את קורס הטיס העברי הראשון.
ההצלחה הביאה לפתיחתו של הקורס השני, שבמהלכו פרצה מלחמת העולם השנייה והוצאה פקודה מטעם ממשלת המנדט שאסרה כל טיסה אזרחית בשמי הארץ (למרות האיסור התירו הבריטים לקורס להסתיים).
קורסי הטיס של 'אווירון' התחדשו רק בשנת 1943 בשדה התעופה רמלה, ונמשכו עד פירוק החברה בשנת 1948, ובסיכומם הוכשרו כ-130 טייסים ארצישראליים.
מלבד קורס הטיס של 'אווירון', הופעלו מטוסי החברה גם במשימות אחרות.
כאמור, מראשית דרכה היו לחברה יעדים לאומיים, והרווח הכלכלי היה יעד משני בחשיבותו.
הצד המסחרי של החברה כלל רק קו סדיר אחד בין לוד לבין חיפה, וכן שירות 'טקסי אווירי' (שירות טיסות מיוחדות, ששימש אף הוא למשימה לאומית - הטסת מנהיגי היישוב ליעדים שונים בעולם).
עם שכוך המאורעות בשנת 1939, חברת התעופה נדרשה פחות להגנת היישוב.
בנוסף, התפרקותן של חברות התעופה הביא להגדלת צי המטוסים של 'אווירון'.
שני הגורמים הללו אפשרו לחברה לפתח יותר את הצד המסחרי שלה.