tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1957-1956 בעזרת מלגת פולברייט נסע וולצר לאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה כדי לחקור את ההיסטוריה של אנגליה במאות ה-16 וה-17 תחת הדרכתו של ג'פרי אלטון.
באנגליה השתתף וולצר במפגשים של חוגי השמאל החדש ובהזדמנות זו הכיר את ראלף מיליבנד ואת איזק דויטשר.
בשובו לארצות הברית למד וולצר באוניברסיטת הרווארד וכתב את עבודת הדוקטורט שלו בתחום ההיסטוריה האנגלית שהתחילה למעשה בקיימברידג' - "מהפכת הקדושים".
בהרווארד, הושפע במיוחד מכמה ממוריו - סמואל בר , שהדריך את עבודת הדוקטורט, לואיס הארץ וברינגטון מור.
את תואר הדוקטור קיבל וולצר ב-1961.
בין השנים 1962- 1966 לימד באוניברסיטת פרינסטון, אחר כך עבר ללמד בהרווארד עד שנת 1980 אז הפך לחבר קבוע בסגל בית הספר למדעי חברה של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
וולצר מזוהה בדרך כלל עם הפילוסופיה הקהילתנית במדע המדינה, לצד פילוסופים כמו אלסדייר מקינטייר ומייקל סנדל.
הקהילתנות מדגישה את מרכזיות הקהילה בגיבוש אופיו של כל אדם - ובפרט, חייו המוסריים.
כמו כן, הגישה מתנגדת לתאוריות ליברליות עכשוויות, כגון זו של ג'ון רולס, ומשום שהיא מעמידה במרכז את הקהילה ולא את האינדיבידואל, היא נחשבת לשמאלית וביקורתית.
על אף שהוא נחשב לאחד מאבות הגישה, וכמו סנדל ומקינטייר, וולצר אינו אוהב את התווית "קהילתן".
כן טען כי הצדק הוא תקן מוסרי במסגרת חברה מסוימת או אומה מסוימת, ולא ניתן להפוך אותו להפשטה אוניברסלית.
בחיבורו המפורסם "מלחמות צודקות ובלתי צודקות" קבע וולצר כי "דוקטרינת המלחמה הצודקת" רק כמלחמת מגן או מלחמת אין־ברירה, ורק בתנאי שתגובת הנתקף הולמת בממדיה את התוקפנות.
עם זאת הוא מוכן להצדיק פעולת תגמול במגבלות מסוימות, וכל עוד ארגון האומות המאוחדות אינו יכול לאכוף את החוק הבינלאומי.
לשיטתו הוא מגנה ללא סייג פעולות תגמול דוגמת פעולת קיביה והפצצת מפקדות אש"ף בבירות על ידי צה"ל, פעולות בהן נהרגו עשרות חפים מפשע.
וולצר סבר שגם בעידן שלאחר כינון האו"ם קיימת הצדקה להענשת מדינה תוקפנית בידי המדינה הנפגעת ואף בידי כל מדינה ריבונית שכן התוקפנות מהווה פגיעה בחברה כולה.
לפי גישתו של וולצר כאשר בוצעה הפרה בוטה ואכזרית של "כללי המלחמה הצודקת" ראוי להפר אותם בחזרה, כדי לחזק את ההרתעה ולהבטיח את המשך קיומם בעתיד.
וולצר מנמק זאת בהצדקה תועלתנית לפיה רק כך יימנעו מעשי אכזריות קשים עוד יותר.
וולצר מזוהה עם עמדות שמאליות מובהקות אך מתונות.
הוא התנגד בנחרצות למלחמת עיראק, ואף האשים את גרמניה וצרפת שברפיסותן כלפי עיראק אפשרו לנשיא בוש להוביל למלחמה.
וולצר תמך במלחמת אפגניסטן שאותה ראה כמלחמה צודקת.
באשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, הצביע על קיומן של ארבע מלחמות נפרדות הכמוסות בו: מלחמת ישראל על קיומה, מלחמת הפלסטינים על עצמאותם, מלחמת ישראל לשלוט בשטחים ומלחמת הפלסטינים להשמיד את ישראל.
רק לשתי המלחמות הראשונות הוא מוצא הצדקה.
מנגד, אמר כי תחושתו היא שהשמאל באירופה מתייחס לישראל ביתר עוינות מאשר למדינות הנוקטות צעדי כיבוש חמורים יותר.
הוא יצא נגד הקמפיין ה-BDS להחרמת ישראל המתבסס על החרם שהונהג נגד משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, אך תומך בחרם על מוצרים מההתנחלויות.
בשנת 2017 העביר ביקורת על החוק האוסר על זרים הקוראים לחרם על ההתנחלויות להיכנס לישראל, לטענתו החוק עוזר מאוד לתנועת ה-BDS, מפני שאנשים שהיו ביקורתיים כלפי הממשל בישראל אך גם נגד ה-BDS יחשבו כעת שהחרם עובד, כי הממשלה בישראל מפחדת.
1971 - חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2003 - תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת תל אביב
אפריל 2008 - הפרס "עדשת שפינוזה" (Spinoza Lens), פרס דו-שנתי הולנדי לאתיקה
פרופסור אמריטוס במכון למחקר מתקדם בפרינסטון
2016 - חבר מתכתב של האקדמיה הבריטית
מלחמות צודקות ולא צודקות, תרגום - יורם ברונובסקי, הוצאת עם עובד, ספרית אפקים, 1983.
יציאת מצרים כמהפכה, תרגום - שושנה צינגל, הוצאת ידיעות אחרונות, 1993.
על הסובלנות, תרגום - עמנואל לוטם, הוצאת משרד הביטחון, 1999.
לאומיות ואוניברסליזם, תרגום ומבוא - אריאל שריד, הוצאת שלם, 2009.
בצלו של אלוהים: פוליטיקה במקרא, הוצאת כתר, 2016.
מייקל טילסון תומאס הוא מנצח, פסנתרן ומלחין יהודי אמריקאי.
תומאס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, שם למד באוניברסיטה של דרום קליפורניה, אצל אינגולף דאהל בין היתר.
הוא בנו של מנהל במה בברודוויי, טד תומאס, ונכדם של כוכבי תיאטרון היידיש הנודעים בוריס ובסי טומשבסקי.
אמו, רוברטה תומאס, הייתה מורה להיסטוריה בחטיבת ביניים.
בשנת 1969 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של בוסטון, כמחליפו של ויליאם שטיינברג, שחש ברע באמצע קונצרט.
תומאס נשאר עם ההרכב הבוסטוני כעוזר מנצח עד 1974. הוא שימש מנהל מוזיקלי בתזמורת הפילהרמונית של באפלו משנת 1971 עד 1979, ומשנת 1971 עד 1977 ניצח על סדרה של קונצרטים לנוער בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק.
משנת 1981 עד 1985 היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, ומשנת 1986 עד 1995 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון, והיה למנצח מעוטר בהמשך.
בשנת 1995 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
תומאס הוא גם מייסד ומנהל אמנותי של תזמורת העולם החדש של מיאמי, שהיא למעשה אקדמיה תזמורתית שמקום מושבה במיאמי, פלורידה, הפועלת כבסיס הכשרה למוזיקאים צעירים.
תומאס מנצח על מוזיקה מסוגים שונים ורבים, ומעודד במיוחד ביצוע יצירות אמריקאיות מודרניות.
הוא הקליט את כל הסימפוניות של צ'ארלס אייבס ואת קלטת הבכורה של "מוזיקת המדבר" של סטיב רייך.
הוא התפרסם גם כמפרש יצירותיו של מאהלר.
בין היצירות שחיבר: "מיומנה של אנה פרנק"; "שואה", המנציחה את יום השנה החמישים להפצצת הירושימה; שירים של אמילי דיקינסון; ו"אגדה אורבנית".
באפריל 2005 ניצח בקרנגי הול על ביצוע הבכורה של "זיכרונות מתיאטרון היידיש של טומשבסקי".
באפריל 2009 ובמרץ 2011 השתתף בתזמורת הסימפונית של יוטיוב.
הוא היה המנצח של התזמורת, וזכה להצלחה רבה.
בספטמבר 2020 תומאס סיים את תפקידו בתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו לאחר 25 שנות כהונה בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת.
יורשו בתפקיד הוא המנצח הפיני אסה-פקה סאלונן.
כיום מייקל טילסון תומאס הוא מנהל מוזיקלי כבוד של תזמורת סן פרנסיסקו.
מייקל טילסון תומאס החליט לפרוש מניצוח בשנת 2025 עקב מאבקו במחלת הגליובלסטומה מולטיפורמה.
מייקל טיפט היה מלחין בריטי הנחשב לאחד המלחינים הבריטים הבולטים במחצית השנייה של המאה ה-20.
בהיותו נער שמע קונצרט תזמורתי בניצוחו של מלקולם סרג'נט, שהביא להחלטתו להיות מלחין.
בשנת 1923 נרשם לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם למד קומפוזיציה מראלף ווהן-ויליאמס וניצוח מאדריאן בולט עד שנת 1928. באותה תקופה החל להלחין אבל גנז את יצירותיו.
ב-1930 שב לקולג' המלכותי לתקופת לימודים נוספת, והתרכז במוזיקה האנגלית של המאה ה-16, וביצירות באך ובטהובן.
בתקופה זו התגבש סיגנונו הקונטרפונקטי האופייני, שבא לביטוי ביצירתו המוצלחת - קונצ'רטו לתזמורת מיתרים כפולה (1938).
טיפט היה פציפיסט ללא פשרות.
הוא התייחס למצב הפוליטי בעולם ביצירת המופת שלו - האורטוריה "ילד בן זמננו" ("A Child of Our Time" 1939 -1940).
בשנת 1943 נידון לתקופת מאסר של שלושה חדשים בעקבות סירובו לשרת כחייל בלתי קרבי, כמו שנדרש בזמנו מסרבני גיוס מטעמי מצפון.
משנת 1940 עד 1951 שימש טיפט כמנהל מוזיקלי ב-Morley College.
פרסומו של טיפט החל בתקופה מאוחרת בחייו.
ב-1945 השלים את הסימפוניה הראשונה שלו וב-1952 השלים את האופרה הראשונה שלו - "נישואי אמצע הקיץ".
מכאן ואילך החל להלחין באינטנסיביות אופרות, סימפוניות ועוד, וזכה בתהילה בארצו ובעולם.
ב-1966 קיבל תואר סר וב-1983 התקבל כחבר ב"מסדר ההוקרה".
בנובמבר 1997 נסע לסטוקהולם להשתתף בקונצרט חגיגי לסיכום כל יצירותיו לתזמורת, וחלה שם בדלקת ריאות.
הוא הספיק להתאושש ולחזור לארצו שם נפטר בשלווה בגיל 93.
5 אופרות, טיפט כתב גם את הליברית ליצירותיו:
יצירות למקהלה ותזמורת, אורטוריות ויצירות תזמורתיות שונות.
זו היצירה המפורסמת ביותר של טיפט.
היא נכתבה בשנים 1939–1940 בעקבות מאורע שהסעיר אותו מאד.
טיפט היה כאמור פציפיסט והתנגד לכל אלימות ועוולות.
בשנת 1938 רצח הנער היהודי הרשל גרינשפן דיפלומט נאצי בפריז, ועורר גל רדיפות אנטישמי נגד היהודים בגרמניה, שנודע כליל הבדולח.
טיפט חיבר גם את המילים.
הטקסט משקף את אמונתו של טיפט בפאציפיזם וכי הטבע האנושי מכיל אורות וצללים.
האורטוריה כתובה ל-4 סולנים, מקהלה ותזמורת.
זו אורטוריה הומניטרית על דגם הפאסיונים של באך, עם שילוב ספיריצ'ואלים שחורים המחקים את הכוראלים של באך.
ורטן ידוע מתפקידו בין היתר בתור מייקל ווהן (אנ') בסדרה "זהות בדויה" (2001–2006), בשל הופעתו בתור טום וייקפילד בדרמה הרפואית "הות'ורן" (אנ') (2009–2011) מבית רשת הטלוויזיה TNT, ובזכות תפקידו בתור טרנס אנדרסון בדרמה של "יחסים בהסכמה" (אנ') (2017–2018).
מייקל ורטן נולד בקומונה בשם בולון-ביאנקור שבאו-דה-סן, צרפת.
הוא בנם של אדמונד "אדי" ורטן (אנ'), מוזיקאי צרפתי יליד בולגריה, ודוריס (לבית פוצ'ר), ציירת ואמנית אמריקאית ילידת פולין.
דודתו מצד אביו היא זמרת הפופ הצרפתייה סילבי ורטן (אנ') ואביו החורג הוא הסופר האנגלי איאן לה פרנה (אנ').
סבו מצד אביו היה ממוצא ארמני ובולגרי, בעוד שסבתו מצד אביו הייתה מרקע יהודי-הונגרי.
אמו של מייקל היא מהגרת יהודייה פולנית לארצות הברית.
ורטן אמר על הרקע הצרפתי שלו כי "הדבר המצחיק הוא בעצם שאני יהודי-פולני שנולד במקרה בצרפת.
אמא שלי פולנייה ואבא שלי בולגרי.
אין לי גרם של דם צרפתי.
אבל אני עובד על זה".
הוא הצהיר שהוא נוטה להיחשב כצרפתי בארצות הברית ואמריקאי בצרפת.
הוריו התגרשו כשהיה בן חמש והוא עבר לארצות הברית עם אמו, שם התחתנה אמו בשנית עם הסופר האנגלי .
הוא חזר לצרפת כדי להיות עם אביו עד שנות התיכון שלו, וגדל "ב"סביבה פשוטה" בפלורי (אנ'), מאנש; עיירה קטנה בנורמנדי.
בגיל שמונה עשרה, חזר ורטן עם אמו ללוס אנג'לס, ואמר לה שהוא רוצה להיות אמן, כי הוא לא רוצה למלא את שירות החובה הצבאי הנדרש בצרפת.
בלוס אנג'לס, הוא למד בבית ספר למשחק לאחר שנאמר לו שיש לו כישרון משחק.
ורטן מחשיב את עצמו כעת כאמריקאי והצהיר בתוכנית האירוח 'Rove' שהוא רוצה שאוסטרליה תהיה הבית השני שלו.
הוא דו לשוני, שולט בצרפתית ובאנגלית.
לאחר תפקידים קטנים במספר סרטים צרפתים, קיבל ורטן תפקידי משנה בסרטים אמריקאים כמו "על חברים ולוויה אחת" (1996), "תיגע בי" (1997), "אף פעם לא התנשקה" (1999); "לחיות בתמונות" (2002); ו"חותנת בהפרעה" (2005).
ב-2001 הופיע בתפקיד לנסלוט במיני-סדרה "ערפילי אבלון".
תפקידו המפורסם ביותר הוא גילום דמותו של מייקל ווהן בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "זהות בדויה" (2001–2006).
לאחר שהופיע בסדרה כשחקן קבוע בארבע העונות הראשונות, חזר ורטן לעונה החמישית בתפקיד אורח במספר פרקים לאחר שהמוות של דמותו בעונה הקודמת התגלה כקנוניה.
מייקל ורטן הופיע כשחקן אורח בסדרות כמו "חברים" כד"ר טים בורק, הבן של דמותו של טום סלק; בסדרה "אלי מקביל" כג'ונתן באסט; ובסדרה "סודות המטבח" כשף צרפתי.
ב-2007 שיחק ורטן בתפקיד הראשי בסדרה "תותחים" שירדה מן המרקע לאחר עונה אחת.
ב-2008 שיחק בסרט "ג'ולין" לצדה של ג'סיקה צ'סטיין.
בשנים 2009–2011 שיחק בדרמה הרפואית "הות'ורן" של רשת TNT, למשך שלוש עונות לצידה של ג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 2011 כיכב בסרט האקשן של לוק בסון "קולומביאנה" לצדה של זואי סלדנה.
בשנת 2012, התארח בפרק בסדרה "תתקדם" בתפקיד עצמו,.
בשנת 2014, שיחק בשישה פרקים בסדרה "בייטס מוטל".
בשנת 2017 שיחק את הבלש סקוט קרופורד במותחן "פשע בעיירה קטנה" לצד ג'ון הוקס.
ורטן החל לצאת עם השחקנית ג'ניפר גארנר, באמצע 2003. לאחר מספר חודשים של שמועות, הפרידה שלהם אושרה באוגוסט 2004.
במרץ 2010, ורטן הכריז על אירוסיו ללורן סקאר, אותה פגש בחניון של הול פודס מרקט בלוס אנג'לס ב־2009. בני הזוג נישאו ב-2 באפריל 2011, באתר הנופש פליקן היל בניופורט ביץ', קליפורניה.
סקאר הגישה בקשה לגירושין ביולי 2014, תוך ציון הבדלים בלתי ניתנים לגישור.
+שנהסדרהתפקידהערות1989The Black Leather Jacketילד האופנועסרט טלוויזיה של ערוץ 41993Spenderפול דושייןפרק: "Puck"Fallen Angelsהארי סטוןפרק: "Murder, Obliquely"1997חבריםד"ר טים בורקפרק: "The One with Chandler in a Box"2000אלי מקבילג'ונתן באסט2 פרקים2001ערפילי אבלון (אנ')סר לנסלוט דו לאקמיני-סדרה2001–2006זהות בדויהמייקל ווהן (אנ')תפקיד ראשי (5 עונות); 96 פרקים
מייקל טרי היה ויולן יהודי-אמריקאי.
לימודיו העיקריים של מייקל טרי התנהלו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, ומורו לכינור ולוויולה היה אפרם צימבליסט.
בגיל 20 הופיע לראשונה ברסיטל בקרנגי הול בניו יורק ואחר כסולן בכינור ובויולה עם תזמורות חשובות, ביניהן: תזמורת פילדלפיה, תזמורת בולטימור, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס והתזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי.
כחבר מייסד בשלישיית מרלבורו וברביעיית גוארנרי, הופיע ברחבי העולם והקליט יותר מ-80 יצירות מוזיקה קאמרית.
בין אלה בולטות עשר רביעיות וחמישיות פסנתר עם ארתור רובינשטיין.
טרי היה חבר בסגל המורים של מכון קרטיס למוזיקה, הקונסרבטוריון למוזיקה של בארד קולג', בית הספר מנהטן למוזיקה, בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מרילנד ואוניברסיטת רטגרס.
הוא הופיע דרך קבע בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו.
טרי ניגן בויולה מסביבות 1750 של דומניקוס בוזאן מוונציה, איטליה ובוויולות מתוצרת בונה הכינורות המודרני, הירושי איצוקה היפני.
אלה הן ההקלטות של מייקל טרי, נוסף להקלטות המוזיקה הקאמרית עם רביעיית גוארנרי:
בטהובן, סרנדה לחליל, כינור וויולה עם יוג'יניה
בולקום, "יבוא הערב" עם בניטה ואלנטה וסינתיה ריין (סנטאור)
ברהמס, סונאטות לוויולה עם ריצ'רד גוד (נונסאץ') (1981)
ברהמס, שלישיית קרן עם מיירון בלום ורודולף סרקין (סוני קלאסיקל)
ברהמס, חמישיית ויולה בסול מז'ור עם אייזק שטרן, צ'ו-ליאנג לין, חיימה לארדו ויו-יו מה
ברהמס, שישיות מיתרים עם אייזק שטרן, צ'ו-ליאנג לין, חיימה לארדו, יו-יו מה ושרון רובינזון (סוני)
מנדלסון, שמינייה עם חיימה לארדו, אלכסנדר שניידר, ארנולד שטיינהארדט, ג'ון דאלי, סמיואל רודז, לסלי פרנס ודייוויד סויר.
מוצרט, דואטים לכינור וויולה עם הכנרת טושייה אטו (נונסאץ')
מוצרט, קונצ'רטנטה עם חיימה לארדו, כינור ובניצוח אלכסנדר שניידר על תזמורת פסטיבל מרלבורו (קולומביה)
שמידט, חמישיית פסנתר עם לאון פליישר (פסנתר), ג'ואל סמירנוף, ג'וזף סילברסטיין ויו-יו מה.
מייקל-הקים ג'ורדן הוא מאמן וכדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
ג'ורדן החל להשתמש בשמו המלא, מייקל הקים, לאחר שמאס בהשוואות לשחקן ה-NBA הידוע מייקל ג'ורדן.
ג'ורדן התבלט לראשונה במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פנסילבניה, שם אף זכה לתואר "שחקן השנה של ליגת הקיסוס" במהלך עונת .
לאחר שסיים את לימודיו ניסה את מזלו בליגות החצי-מקצועניות של ארצות הברית.
בשנת 2000 ניסה להתקבל לקבוצות ה-NBA פילדלפיה 76' ובוסטון סלטיקס, אך לא נבחר בדראפט וכשל במאמציו אלו.
במקום זאת החל ג'ורדן לשחק בקבוצות אירופיות ודרום אמריקאיות מהליגות העליונות המקומיות.
בין השאר שיחק בקבוצות כגון ארטלנד דרגונס הגרמנית, שרלרואה הבלגית, קאנטו האיטלקית ופאוק סלוניקי היוונית.
ב-2008 הצטרף לקבוצת עירוני אשקלון בליגת העל בכדורסל, אך עזב אותה באמצע העונה לקלן מליגת העל הגרמנית בכדורסל.
מייקל מרדכי גרשון הרפז הוא זמר, רקדן ושחקן ישראלי.
הרפז נולד בדטרויט מישיגן שבארצות הברית.
עד גיל 17 כיכב בלמעלה מ-100 הפקות מוזיקליות.
הרפז החל את דרכו בעולם הבידור כשהגיע לביקור בישראל ב-1995. הוא ניגש למבחן קבלה ללהקת בנים בהפקתם של טבת סרטים והד ארצי.
הוא נבחר ואף המציא את שם הלהקה - "היי פייב".
הוא היה אחראי לכתיבת מספר שירים של הלהקה.
בשנת 1999 הודיע כי הוא עוזב את הלהקה ובשנת 2000 הודיעה הלהקה על פירוקה.
ב-2005 חזר הרפז לישראל והתחתן עם חברתו נטלי ביטון.
שנה לאחר מכן כתב את הפסקול לגרסה האנגלית לסרטו של מנחם גולן, "ימים של אהבה".
ב-2007 יצא סרט נוסף של מנחם גולן בשם "ריקוד מסוכן" וגם עבורו כתב הרפז את הפסקול ואף ביצע את השירים.
באותה שנה הופיע הרפז בתפקיד אורח בסדרה "הבורר".
ב-2009 התארח הרפז בסינגל של הראפר שי 360 שנקרא "מי זה?" והצטרף לסיבוב ההופעות שלו.
באותה שנה הופיע מייקל הרפז במחזמר "ספר הג'ונגל" בבימויו של אמיר פיי גוטמן.
הרפז כתב והלחין עשרות שירים וג'ינגלים בישראל ומחוצה לה, מבצע קאברים לפרסומות.
הרפז הלחין את תפילת ההבדלה, לחן המושר בקהילות יהודיות בכל רחבי העולם.
הרפז מנחה ומופיע באירועים של פרויקט תגלית.
בספטמבר 2010 ההרכב "טוקבק" מארחים את הרפז ואת הראפר איתמר אליאסי בסינגל השלישי שלהם שנקרא Turn U up
מתוך אלבומם החדש שנקרא "פריצת דיסק".
הרפז גם שותף לכתיבת המילים של השיר יחד עם ההרכב טוקבק ואיתמר אליאסי.
באותה שנה כתב מוזיקה לעונה השנייה של סדרת הנוער "חצויה".
באותה שנה החל להופיע בהצגה מסילה לדמשק של התיאטרון הלאומי הבימה.
בנוסף הופיע הרפז בתפקידי אורח בסדרות הילדים "מותק של יום הולדת עם שי ורועי" ו"מנדלבאום בלש פרטי".
הוא הגיע לגמר וסיים במקום השני.
באוקטובר 2011 יצא הרפז במופע חדש במשותף עם הזמר אדם והזמרת אילנה אביטל, חבריו לתוכנית "היכל התהילה".
באותו חודש עלתה לשידור סדרת האנימציה המצליחה "סמסון וניאון" בדיבוב לעברית בערוץ ניקלודיאון ישראל, בה מדבב הרפז את החייזר ניאון, אחת משתי הדמויות הראשיות בסדרה.
בשנת 2020 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick.
ב-2016 שיחק בסרט "רוח חדשה" של דורון ערן.
מופיע עם ההרכב "קליינטה" עם הזמר גבריאל בטלר באירועים וחתונות.
ב-2025 השתתף בכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026 והודח ברבע הגמר.
סר מייקל פרנסיס אדיסון וודרוף היה רופא מנתח וחוקר אנגלי הזכור במיוחד בזכות מחקריו בתחום השתלת איברים.
וודרוף, יליד לונדון, בילה את שנות נעוריו באוסטרליה, שם סיים לימודי הנדסת חשמל ורפואה.
עם סיום לימודיו, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, וודרוף הצטרף לחיל הרפואה האוסטרלי.
הוא נפל בשבי הכוחות היפניים והוחזק במחנה שבויים.
בעודו שבוי הוא פיתח שיטה מקורית להפקת חומרי מזון מפסולת חקלאית, זאת כדי למנוע תת-תזונה בקרב חבריו השבויים.
עם תום המלחמה וודרוף שב לאנגליה והחל בקריירה ארוכה כחוקר רפואי, תוך שהוא משלב את עבודתו המעשית כמנתח עם מחקריו.
עיקר עניינו היה בתחום דחיית שתלים ודיכוי המערכת החיסונית.
עבודתו בתחומים אלה הביאה אותו, ב-30 באוקטובר 1960, לבצע את ניתוח השתלת הכליה הראשון בבריטניה.
בעבור הישגו זה והישגיו המדעיים האחרים הוא נבחר בשנת 1968 כחבר החברה המלכותית ובשנת 1969 העניקה לו מלכת בריטניה תואר אבירות.
אף שפרש מעבודתו כמנתח בשנת 1976, הוא המשיך לפעול בקהילה המדעית הבריטית, במחקר בתחום הסרטן ובשרות בוועדות מדעיות שונות.
הוא הלך לעולמו בשנת 2001 בגיל 89.
מייקל גרג וילסון הוא מפיק ותסריטאי של רבים מסרטי ג'יימס בונד.
מייקל וילסון הוא בנו החורג של מפיק ג'יימס בונד אלברט ברוקולי ואחיה למחצה של ברברה ברוקולי, שותפתו הנוכחית בהפקת הסרטים.
אביו הוא השחקן לואיס וילסון.
וילסון סיים ללמוד הנדסת חשמל בקולג' הארוי מוד Harvey Mudd College ב-1963. אחרי כן הוא למד משפטים באוניברסיטת סטנפורד.
אחרי שסיים ללמוד, עבד וילסון עבור ממשלת ארצות הברית ומאוחר יותר בחברה שמקום מושבה בוושינגטון די.
וילסון זכה בתואר מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בעת Queen's New Years Honours, 2008, לצד אחותו, ברברה ברוקולי, שותפתו להפקת ג'יימס בונד.
מייקל וילסון הצטרף לחברת ההפקות EON Productions ב-1972, זו חברת ההפקות האחראית על סדרת סרטי ג'יימס בונד הרשמיים מאז 1962. אותה ייסדו אביו החורג, אלברט ברוקולי והארי זלצמן.
וילסון עבד במחלקה המשפטית של EON Productions עד שהתחיל לקחת תפקיד פעיל יותר בהפקה כעוזרו של קובי ברוקולי בסרט "המרגלת שאהבה אותי" (1977).
ב-1979 נעשה ברוקולי המפיק בפועל של הסרט "מונרייקר" ומאז הוא המפיק בפועל או המפיק של כל סרטי ג'יימס בונד, כיום שותף בהפקה עם אחותו החורגת ברברה.
וילסון השתתף חמש פעמים בכתיבת התסריט לסדרה ביחד עם התסריטאי הוותיק של סרטי ג'יימס בונד ריצ'רד מייבאום, בכך הוא התחיל בסרט "לעינייך בלבד".
ב-1981. ב-1989 אולץ וילסון לסיים את התסריט של הסרט "רישיון להרוג" לבד בגלל שביתת גילדת התסריטאים של אמריקה Writers Guild of America, west שמנעה ממייבאום כל מעורבות נוספת.
בנוסף להפקת הסדרה, וילסון נוהג להופיע הופעות אורח רבות (כשהוא מדבר וכשאינו מדבר) בסרטי ג'יימס בונד.
הופעתו הראשונה, הרבה לפני שהיה מפיק, הייתה ב"גולדפינגר", שבו שיחק חייל.
וילסון שיחק בהופעות אורח בכל סרט בסדרה הרשמית של ג'יימס בונד שהופק מאז שנת 1977.
גולדפינגר (1964) – חייל בפורט נוקס (לא ניתן קרדיט)
המרגלת שאהבה אותי (1977) – אדם בקהל בתצוגת הפירמידה (לא ניתן קרדיט)
מונרייקר (1979) – תייר בוונציה; טכנאי בנאס"א (לא ניתן קרדיט)
לעינייך בלבד (1981) – כומר בחתונה יוונית (לא ניתן קרדיט)
אוקטופוסי (1983) – חבר במועצת הביטחון הסובייטית; תייר השט בסירה בהודו (לא ניתן קרדיט)
רצח בעיניים (1985) – משמיע קול כשבונד נכנס לאולם עיריית סן פרנסיסקו (לא ניתן קרדיט)
007 באזור המסוכן (1987) – אדם היושב בקהל באולם האופרה של וינה (לא ניתן קרדיט)
רישיון להרוג (1989) – קול של סוכן במחלק הסמים בקטע שלפני שיר הפתיחה "אם הם ימהרו, אולי הם יצליחו לתפוש את המנוול" והידיים שמחזיקות במפה (לא ניתן קרדיט)
גולדן איי (1995) – חבר במועצת הביטחון הרוסית (לא ניתן קרדיט)
מחר לנצח (1997) – תום ואלאס, עובד של קארבר, מופיע בסצנת בוועידת הווידאו "תחשיב אותו כמחוסל" (לא ניתן קרדיט)
העולם אינו מספיק (1999) – עובד בקזינו בבאקו לא ניתן קרדיט)
למות ביום אחר (2002) – גנרל צ'נדלר (ניתן קרדיט); תייר הגוחן לעבר מכונית בהוואנה (לא ניתן קרדיט)
קזינו רויאל (סרט, 2006) – מפקד המשטרה המונטנגרי המושחת (ניתן קרדיט)
קוונטום של נחמה (2008) – אדם הקורא בעיתון בלובי מלון בהאיטי (לא ניתן קרדיט)
מייקל ויק הוא שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בליגת ה-NFL בעמדת הקוורטרבק בקבוצות אטלנטה פלקונס, פילדלפיה איגלס, ניו יורק ג'טס ופיטסבורג סטילרס.
בעקבות מעורבותו בארגון קרבות כלבים הושעה מהליגה ואף ישב במאסר במשך עשרים ושלושה חודשים.
ויק ידוע באתלטיות הרבה במשחקו המתבטאת בשילוב מרובה של ריצות והתחמקות משחקני הגנה בנוסף למסירות.
ויק נולד בעיר ניופורט ניוז מאזור המפטון רודס שבמדינת וירג'יניה, הבן השני מארבעה, לברנדה ויק ומייקל בודי, אז זוג מתבגרים לא נשואים וקשיי יום, הוא גדל בשיכון ציבורי בסביבה ענייה ורווית פשיעה.
בתיכון בלט כישרונו האתלטי והוא הצטיין בשורות נבחרת הפוטבול של בית הספר, הישגיו הביאו אותו לקבלת מלגת ספורט באוניברסיטת וירג'יניה טק ב-1998.
כבר במשחקו הראשון בווירג'יניה טק הצטיין ויק כשמסר ל-3 טאצ'דאונים בפחות ממחצית משחק אחת, ובמהלך העונה כולה הוביל את הקבוצה למאזן של 11 ניצחונות ללא אף הפסד ולהעפלה לגמר אליפות המכללות, באותה עונה הוא היה הקוורטרבק בעל מדד יעילות המסירה הגבוה ביותר בכל ה-NCAA.
בעונתו השנייה הוליך את וירג'יניה טק למאזן 11–1, לניצחון 41–20 על אוניברסיטת קלמסון בגייטור בול (אחד ממשחקי האליפות של המכללות) ונבחר ל-MVP של המשחק.
בתום העונה בחר להפסיק את לימודיו ולצאת לדראפט ה-NFL.
ויק נבחר במקום הראשון בדראפט 2001 על ידי אטלנטה פלקונס.
ויק לא פתח בהרכב של אטלנטה במשחקים הראשונים של עונת הרוקי שלו, את הטאצ'דאון הראשון שלו בריצה השיג במחזור השמיני, ואת הראשון במסירה השיג במשחק הראשון שלו כפותח, במחזור השמיני.
בעונתו השנייה הפך ויק לקוורטרבק הפותח הקבוע של הפלקונס, בתום העונה רשם 2,936 יארדים במסירה עם 16 טאצ'דאונים ו-8 חטיפות, ובנוסף השיג 777 יארדים ו-8 טאצ'דאונים בריצה.
בניצחון על מינסוטה ויקינגס באותה עונה, השיג ויק 173 יארדים בריצה, שיא NFL לקוורטרבק.
ויק הוליך את הפלקונס למאזן של 9 ניצחונות מול 6 הפסדים ותיקו אחד, ולהעפלה לפלייאוף בו הפתיעו בחוץ את גרין ביי פאקרס אך הפסידו בחצי גמר ה-NFC לפילדלפיה איגלס.
באותה עונה נבחר ויק לראשונה למשחק הפרובול.
בעונת 2003 שיחק ויק בחמישה משחקים בלבד, לאחר שהחמיץ את פתיחת העונה בשל סדק בעצם השוקית שלו.
בעונת 2004 הוביל את הקבוצה ל-11 ניצחונות בעונה הסדירה, מסר ל-2,313 יארדים ו-14 טאצ'דאונים ורץ ל-902 יארדים עם 3 הבקעות.
בפלייאוף גברו הפלקונס בסיבוב הראשון על 47–17 על סנט לואיס ראמס כשויק מצטיין עם שתי מסירות לטאצ'דאונים ו-119 יארדים בריצה.
בסיבוב השני הפסידו פעם נוספת לאיגלס.
בשתי העונות הבאות שלו בפלקונס לא הצליח להעפיל עימם לפלייאוף, ב-2005 מסר ל-2,412 יארדים ו-15 טאצ'דאונים, ורץ 597 יארדים עם 6 הבקעות ובעונת 2006 מסר ל-2,474 יארדים עם 20 טאצ'דאונים, כשבאותה עונה רץ ל-1,039 יארדים, שיא בתולדות ה-NFL לקוורטרבק, שנשבר בעונת 2019 על ידי למאר ג'קסון.
ויק לא שיחק ב-NFL ב-2007 וב-2008 לאחר שהורשע בפלילים בעקבות פרשת קרבות הכלבים וההימורים בהם היה מעורב, נבדק ונמצא שהוא השתמש במריחואנה והושעה על ידי הקומישינר של הליגה, רוג'ר גודל.
לקראת עונת 2009 חתם על חוזה בפילדלפיה איגלס ושיחק באופן מועט כמחליפם של הקוורטרבקים האחרים בקבוצה: דונובן מקנאב וקייל קולב.
בעונת 2010 סבל קולב, הקוורטרבק הפותח של האיגלס, מזעזוע מוח במהלך המשחק הראשון של העונה, ויק נכנס כמחליף, הצטיין באותו משחק ובמשחקים הבאים עד שנפצע בצלעותיו במחזור הרביעי ונאלץ להיעדר מהמגרש.
הוא שב לפתוח במחזור השמיני ומאז הפגין יכולת שיא, כולל ניצחון 59–28 על וושינגטון רדסקינס במשחק בו רשם 6 טאצ'דאונים, ארבעה במסירה ושניים בריצה.
בהנהגתו סיימו האיגלס בראשות הבית והעפילו לפלייאוף.
ויק נבחר למשחק הפרובול, כשהוא זוכה במספר הקולות הגבוה ביותר מלבד טום בריידי.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הודחו ויק והאיגלס לאחר הפסד ביתי 16–21, כששניות לסיום נחטפת מסירה של ויק שעשויה הייתה להביא לניצחון.
ב-2014 עבר לניו יורק ג'טס ועונה לאחר מכן חתם בפיטסבורג סטילרס.
באפריל 2007 נערך חיפוש בשטח אחוזה השייכת לויק, במסגרת חקירה משטרתית כנגד בן-דודו שנחשד בסחר בסמים.
החיפוש העלה כי במתחם נוהלו קרבות כלבים אכזריים.
ביולי אותה שנה הוגשו כנגד ויק ושלושה מקורביו כתבי אישום פדרליים על עבירות של התעללות בבעלי חיים, ארגון קרבות כלבים, הימורים בלתי חוקיים והוצאות להורג אכזריות של כלבים שכללו הטבעה, ירייה, תלייה וחשמול.
ויק והנאשמים האחרים הורשעו במסגרת עסקת טיעון עימם בניהול הקרבות ובהריגת כלבים בתקופת ההמתנה לגזר הדין, שוחרר ויק בערבות, אך לאחר שנבדק ונמצא שהשתמש במריחואנה נקבע שישהה במעצר בית.
בנובמבר החל ויק לרצות תקופת מאסר מוקדמת על מנת שתיזקף לזכותו ובדצמבר נידון ל-23 חודשי מאסר בכלא פדרלי ביולי 2009 שוחרר ממאסר.
בעקבות הסתבכותו איבד ויק את כל חוזי הפרסום שלו, ונתבע גם על ידי אטלנטה פלקונס להחזיר חלק ניכר מבונוס החתימה שלו בסך 37 מיליון דולר שקיבל ב-2004, ויק נאלץ להחזיר לבסוף כ-7 מיליון דולר.
ויק נאלץ לשלם מיליוני דולרים נוספים לסוכניו לשעבר, לבנקים ולנושים נוספים ונכנס להליכי פשיטת רגל.
לקראת עונת 2011 חתם ויק על חוזה ל-6 שנים בסך של 100 מיליון דולר, מתוכם 40 מיליון דולר מובטחים.
הכנסות אלו צפויות לכסות בשנים הבאות את כלל חובותיו לנושים.
מייקל "מייק" וינסנט ונדן הוא שחיין עבר מאוסטרליה.
אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 מזהב ושיאן העולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
ונדן נולד בסידני ניו סאות' ויילס.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ונדן ב-4 מדליות מהן 2 זהב.
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.8 דקות, את משחה החופשי הוא שחה בזינוק שליחים בתוצאה של 51.4 שניות.
באולימפיאדת מינכן (1972) לא הצליח ונדן להגן על תואריו, את מקומו תפס השחיין היהודי מארצות הברית ספיץ.
הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.40 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.41 שניות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי 7:48.66 דקות ובמקום 9 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:00.16 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה ונדן בשתי מדליות.
מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.65 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:33.22 דקות ולפני מערב גרמניה 7:43.68 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.22 שניות, אחרי ג'ים מונטגומרי מארצות הברית (51.70 שניות) ומישל רוסו מצרפת 52.08 שניות.
ונדן זכה להיות אחד משמונת הספורטאים האוסטרלים שהובילו את הדגל האולימפי באצטדיון באולימפיאדת סידני (2000).
בסך הכל שבר ונדן 6 שיאי עולם חדשים בשחייה.
בשנת 1979 זכה ונדן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
מייקל הרסט , שחקן ניו זילנדי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כאיאולאוס חברו הטוב של הרקולס, בסדרה המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys).
מייקל יליד אנגליה עבר עם משפחתו בגיל שבע לעיר קרייסטצ'רץ' שבחבל קנטרברי בניו זילנד, שם לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת קנטרברי עבר לתחום המשחק.
מייקל הרסט שחקן דרמה וקומדיה, ידוע גם בתפקידיו השונים בתיאטרון שייקספירי.
מגוון רחב של תפקידים בוצע על ידיו במהלך השנים כגון "אסירים" (Prisoners), "נפגעי השלום" (Casualties of Peace), "גיבורים" (Heroes), "איש הצעדים" (The Footstep Man).
עם השנים גילם מייקל את תפקידו המפורסם בסדרה הידועה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys), שם שיחק את איאולאוס חברו הטוב של הרקולס ושותפו להרפתקאות הרבות.
בשנת 1993 גילם את ויליאם פויסר בסרט הדרמה "תקנות נואשות" לצד קליף קרטיס וקווין סמית'.
בשנת 2004 שיחק בסרט הדרמה "שֶׁבֶר", שוב לצד קליף קרטיס.
בשנת 2012 ביצע הופעת אורח בסדרת הפנטזיה "The Almighty Johnsons" בדמותו של קבסיר, אל במיתולוגיה הנורדית.
בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרת הפשע "אלכסה קרואו: בלשית פרטית" (אנ'); הוא אף ביים ארבעה פרקים מתוך הסדרה.
בשנת 2024 גילם את וולט בעונה השלישית של הסדרה "סוויט טות': נער עם קרניים" מבית "נטפליקס", המבוססת על קומיקס באותו השם מאת ג'ף למיר.
בשנת 1988 התחתן מייקל עם השחקנית הניו זילנדית ג'ניפר וורד לילנד, להם נולדו שני בנים.
לאחר שנים של משחק זכה מייקל בפרס הקרן לאומניות של ניו זילנד (Arts Foundation of New Zealand), על משחקו בטלוויזיה וכן בתיאטרון.
מייקל יורק הוא שחקן בריטי.
מייקל יורק נולד בשם מייקל יו ג'ונסון בפולמר, ג'ררד קרוס שבבקינגהמשייר באנגליה.
אמו, פלורנס אדית מיי הייתה מוזיקאית ואביו, ג'וזף גוויין ג'ונסון, היה קצין ממוצא ולשי ברגימנט הארטילריה המלכותי ומנהל במרקס אנד ספנסר.
ליורק אחות מבוגרת ממנו, פנלופי אן, ושתי אחיות תאומות צעירות ממנו, שאחת מהן נפטרה שעות אחדות אחרי לידתה.
הוא גדל בבורג'ס היל שבסאסקס והתחנך בבית הספר לבנים "ברומלי" בלונדון.
אחר כך למד ב"יוניברסיטי קולג'" באוקספורד.
את הקריירה שלו החל ב-1956 כשהופיע במחזה "The Yellow Jacket".
ב-1959 הופיע לראשונה בווסט אנד, בתפקיד קטן בהפקה של "המלט".
ב-1964 סיים את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד עם תואר בספרות אנגלית.
לפני כן היה בסיור הופעות עם "תיאטרון הנוער הלאומי" (National Youth Theatre), ושיחק ב"אגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד" (Oxford University Dramatic Society) ועם "שחקני קולג' האוניברסיטה" (University College Players).
אחר כך הופיע ב"תיאטרון הרפרטוארי של דנדי" (Dundee Repertory Theatre) במחזה "בן ערובה" מאת המחזאי האירי ברנדן ביהן (Brendan Behan) והצטרף לתיאטרון המלכותי הלאומי, שם עבד עם פרנקו זפירלי בהפקה בימתית של "מהומה רבה על לא דבר".
ב-1967 הופיע יורק בסדרת הדרמה "ההגדה לבית פורסייט" בתפקיד ג'וליון (ג'ולי).
תפקיד הבכורה שלו בקולנוע היה באותה שנה בסרטו של זפירלי "אילוף הסוררת" בדמות לוצ'נטיו.
ב-1968 לוהק בתפקיד טיבלט בעיבוד הקולנועי של זפירלי ל"רומיאו ויוליה", בכיכובם של לאונרד ויטינג ואוליביה האסי.
יורק גם כיכב בסרט "הגורו", הפקה מוקדמת של מרצ'נט ואייבורי משנת 1969. הוא שיחק בדמות נווד ביסקסואלי לא מוסרי בסרטו של הרולד פרינס "Something for Everyone" לצידה של אנג'לה לנסברי, שגילמה דמות של רוזנת השוכרת אותו כמשרת.
ב-1972 כיכב לצידה של לייזה מינלי בסרטו של בוב פוסי, "קברט".
הוא גילם את בריאן רוברטס, דמות בדיונית המבוססת על כריסטופר אישרווד, שספרו "פרידה מברלין" היווה מקור למחזמר קברט.
ב-1977 חזר לעבוד עם זפירלי במיני סדרה "ישו מנצרת" בתפקיד יוחנן המטביל.
יורק גילם את דארטניאן בעיבוד משנת 1973 ל"שלושת המוסקטרים".
באותה שנה הופיע לראשונה בברודוויי במחזה של טנסי ויליאמס "Out Cry".
שנה לאחר מכן יצא לאקרנים "ארבעת המוסקיטרים", סרט ההמשך של "שלושת המוסקטרים", שעלילתו מבוססת על חלקו השני של הספר.
שני הסרטים פופולריים עד היום ונחשבים לעיבוד הקולנועי הטוב ביותר לספר ההרפתקאות של דיומא.
חמש עשרה שנה אחר כך השתתף רוב צוות השחקנים בסרט המשך שלישי, "שובם של המוסקטרים", המבוסס על ספר ההמשך של דיומא "אחרי עשרים שנה".
ב-1976 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "מרוץ לחיים" (Logan's Run) וב-1977 בסרט "האי של ד"ר מורו" לצידו של ברט לנקסטר.
מאז תחילת הקריירה שלו מופיע יורק במגוון סרטי קולנוע וטלוויזיה ועל במת התיאטרון.
הוא השתתף בשני פרקים בסדרה "הדרך לאבונלי", על פי ספריה של לוסי מוד מונטגומרי, בתפקיד שומר המגדלור של אבונלי ואביו המאמץ של גאס פייק.
בברודוויי הוא שיחק בין השאר במחזות "עקומים" (1980), "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר (1992), "Someone Who'll Watch Over Me" (1993), ובהפקה הכושלת של המחזמר "הנסיך הקטן והטייס" (1982).
יורק הוא גם קריין של ספרי שמע והקליט בין השאר את "האריה, המכשפה וארון הבגדים" של סי אס לואיס.
יורק הופיע כשחקן אורח בסדרת המדע הבדיוני בבילון 5, וכן בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה בנות גילמור בתפקיד פרופ' אשר פלמינג, פרופסור בן 60 מאוניברסיטת ייל וחבר של סטודנטית מייל.
הוא דיבב את הדמות ארס בסדרת האנימציה "Justice League Unlimited", את דוקטור מונטיגיו קיין ב"באטמן: איש העטלף" ואת קאנטו ב"סופרמן - הסדרה המצוירת".
הוא כיכב בתפקיד סטון אלכסנדר במותחן "The Omega Code" ובסרט ההמשך "Megiddo: The Omega Code 2".
בסדרת הטלוויזיה "seaQuest DSV" גילם יורק את דמותו של אלכסנדר בורן נשיא מקרונזיה, ובסדרת הסרטים "אוסטין פאוורס" שיחק בתפקיד באזיל אקספוזישן.
בסדרה "משפחת סימפסון" הופיע כמייסון פיירבנקס, מי שייתכן שהוא אביו של הומר סימפסון.
בסדרה "גולשים בזמן" גילם דמות המזכירה את ד"ר מורו.
ב-2006 השתתף בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית" כשהוא מגלם את ברנרד פרימונט בן דמותו של הרוצח הסדרתי צ'ארלס סובראג'.
הוא גם הופיע בתפקיד עצמו במספר פרקים בעונה השלישית של הסדרה "תרגיע".
ב-2008 שיחק בהופעת אורח ב"מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים".
ב-2006 ו-2007 שיחק במחזמר "קמלוט" בתפקיד המלך ארתור.
ב-2008 השתתף יורק בתוכנית של בי-בי-סי ויילס, "Coming Home" על ההיסטוריה של משפחות ולשיות.
יורק חי בקליפורניה ובעל אזרחות אמריקאית.
ב-27 במרץ 1968 התחתן עם פטרישיה מק'קלום.
בנו החורג הוא ריק מק'קלום המפיק של "מלחמת הכוכבים".
אדוארד מייקל טרוקו הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ומוזיקאי אמריקאי.
המוכר בשל תפקידיו בתור סמואל ט.
אנדרס בסדרת המדע הבדיוני "בטלסטאר גלקטיקה", בתור ניק פודרוטי בסדרה "איך פגשתי את אמא" ובתור שון דל מונטה בסדרה "הטירון".
טרוקו נולד בסן מתאו, קליפורניה ולמד בתיכון ג'וניפרו סרה.
אביו של טרוקו הוא שוטר ובעקבות כך גם הוא עצמו שאף להצטרף לשורות המשטרה.
בקולג' השתתף בקורסי תיאטרון בד בבד עם לימודי משפטים.
לימודי המשפטים לא צלחו והוא החליף את המקצוע הראשי לתיאטרון וקיבל תואר מאוניברסיטת סנטה קלרה.
טרוקו הפך להיות שחקן טלוויזיה פעיל בסוף שנת 1990 בהופעה בתוכניות הטלוויזיה: מגע של מלאכים, בוורלי הילס 90210, ד"ר קווין רופאה במערב.
הוא המשיך להופיע עד שנת 2000 בסדרות כגון: רפואה שלמה, CSI, CSI: מיאמי ועוד.
הוא שיחק בתפקיד קופר לי במשך שישה פרקים בסדרה מגרש ביתי ב-2005 עד 2006.
בשנת 2002 כיכב טרוקו בסרט "אדון המשאלות 4: הנבואה התגשמה".
ב-2005 הוא הצטרף לסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" בתור סמואל ט.
אנדרס המכונה "לונגשוט" - שחקן פירמידה מפורסם שהפך למנהיג המחתרת בקאפריקה.
לאחר היעלמותה של אשתו קארה "סטארבאק" ת'רייס הוא מצטרף לשורות הצבא כקצין, והופך לטייס ראפטור ווייפר.
לאחר שנורה בראשו הוא הופך להייבריד ושולט בתפקודה של גלקטיקה ומטיס את גלקטיקה וספינות הצי הריקות אל השמש.
טרוקו גם השתתף בסרט הטלוויזיה "בטלסטאר גלקטיקה: התוכנית" ובסדרת הרשת: "בטלסטאר גלקטיקה: המחתרת".
בשנת 2008 השתתף כאורח בסדרות של רשת NBC: "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"המפץ הגדול" ובסדרה של רשת ABC - "קאסל" בשנת 2010. בערוץ USA השתתף בסדרה "Fairly Legal".
בשנת 2011 השתתף טרוקו בסדרה "איך פגשתי את אמא" ב-7 פרקים.
בשנת 2014 שיחק בתור בילי, אחיה של מולי פארקר (טרישה הלפר) בסדרת הפשע האמריקאית "Killer Women" ברשת ABC, שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2017 שיחק בסרט "The Bye Bye Man", אימה-על-טבעית לצד קארי-אן מוס, ושיחק בסדרה הקומית של נטפליקס "הפוכים" בכיכובה של קתי בייטס.
ב-2018 השתתף בסרט "לצוד את האויב", לצד ג'רארד באטלר.
ב-2019 גילם את אית'ן מרפי בעונתה השלישית של סדרת הדרמה הרפואית "הרופא הטוב" ברשת ABC.
בשנת 2021 החל טרוקו לשחק בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית "טקס חצות" שיצר מייק פלנקאן עבור נטפליקס.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרה הדרמה והמשטרה "כבאי קליפורניה" של רשת CBS; שם גילם את דמותו של לוק לאון.
טרוקו הוא גיטריסט בלהקה "Simpleworld".
ב-2 בדצמבר 2007, טרוקו היה מעורב בתאונת דרכים ביחד עם חברו כאשר מכונית הפרארי 360 בה נהגו בדרך מדינת קליפורניה מספר 1 במאליבו, קליפורניה התהפכה.
טרוקו נפצע קשה בתאונה וסבל משברים בעמוד השדרה בעוד חברו לא נפגע כלל.
הוא העיד כי בעקבות פציעתו הוא איבד תחושה בזרועותיו.
הוא חולץ במסוק ונותח בהצלחה.
טרוקו נשוי לשחקנית סנדרה הס.
מייקל ג'ורג' פרנסיס ונטריס היה בלשן, אוטודידקט ואדריכל בריטי, מגיל צעיר הקדיש את עצמו לחקר התרבות המינואית והמיקנית ויחד עם ג'ון צ'דוויק ואליס קובר הביא לפיענוחו של הכתב הליניארי ב', כתב קדום שנמצא בקנוסוס על ידי ארתור אוונס.
ונטריס נהרג בתאונת דרכים שבועות אחדים לפני פרסום מאמרו הראשון בתחום - "מסמכים ביוונית מיקנית".
מייקל ונטריס נולד בלונדון בשנת 1922 כבן יחיד למשפחה מבוססת של אנשי צבא.
אביו, אדוארד פרנסיס ורקר ונטריס הגיע לדרגה של לוטננט קולונל (סגן-אלוף) בצבא הבריטי בהודו ("הצבא ההודי") אך נאלץ לפרוש אחרי שחלה בשחפת.
הסב מצד האב, המייג'ור ג'נרל (אלוף) פרנסיס ונטריס כיהן בסוף הקריירה הצבאית שלו כמפקד הכוחות הבריטים בהונג קונג.
האם, אנה דורוטה (דורה) לבית יאנאש, הייתה בתו של בעל אחוזות אמיד ממוצא פולני שהיגר לאנגליה.
שם משפחת ונטריס ידוע באנגליה החל מן המאה ה-12, ומקורו במילה "Adventurous" ("הרפתקני") שבאה מצרפתית ולטינית.
מייקל ונטריס ספג תרבות עוד בבית הוריו.
הוא ביקר במוזיאון הבריטי ונסע לארצות רבות.
משיקולי בריאות (מייקל היה חולה אסתמה מילדותו) המשפחה שהתה לאורך כשמונה שנים בשווייץ, שנחשבה לארץ בעלת אוויר בריא ושהייתה עתירת בתי הבראה (ספא).
הוא התחיל את לימודיו בבית ספר בגשטאט, שבו שפות ההוראה היו גרמנית וצרפתית.
הוא למד את שתי השפות הללו על בוריין ובנוסף את הניב האלמאני האופייני לשווייץ.
בזכות כישרונו לשפות הצליח תוך זמן קצר ללמוד תריסר שפות, ביניהן הפולנית, שפת אמו, ושוודית אותה רכש בעת שהות בת כמה שבועות בשוודיה.
כבר בגיל 8 קרא את ספרו של אדולף ארמן, ההירוגליפים (Die Hieroglyphen) בגרמנית.
בשנת 1931 חזרה המשפחה ללונדון.
הוריו של מייקל נפרדו בפועל בשנת 1932 והתגרשו רשמית ב-1935 כשהילד היה בן 13. מצב בריאותו של האב הלך והידרדר עם השנים.
הבן המשיך את הלימודים בבית הספר ביקלי היל בסטו אחר כך זכה למלגה בפנימיית "סטו סקול", ששכנה בקינגהאם, בקינגהמשייר, בבית אחוזה מן המאה ה-18. שם למד הנער לטינית ויוונית קלאסית.
כבר באותה תקופה התחיל לעסוק באינטנסיביות בכתב הליניארי ב', לפעמים עד השעות הקטנות של הלילה, לאורו של פנס כיס.
בימי החופשות גר עם אמו בבתי מלון על החוף ואחרי שנת 1935 בבתי דירות המודרניסטים "הייפוינט" שבנה ברתולד לובטקין בהייגייט.
בעזרת רווחיה מהאחוזות בפולין ניהלה האם בדירתם סלון תרבותי אותו פקדו באותן ימים אמנים וסופרים רבים, ביניהם בן ניקולסון, הנרי מור, נאום גאבו .
ונטריס האב הלך לעולמו בשנת 1938 כשמייקל היה בן 16. דורה ונטריס לקחה לידיה את ניהול אחוזת המשפחה.
בעקבות הפלישה הנאצית לפולין האם איבדה את אחוזות המשפחה וכל הכנסותיהן.
דורה ונטריס שקעה בדיכאון קליני ובלעה מנה קטלנית של ברביטורטים.
אחרי אובדן אמו מייקל ונטריס אימץ לעצמו סגנון חיים נמרץ ותוסס שקנה לו ידידים רבים.
מצד שני, לפי עדותם, היה אכול לא פעם בלבטים וליוותה אותו הרגשה שהוא "זיוף" ולא גאון אמיתי.
ידיד המשפחה, הפסל היהודי יליד רוסיה נאום גאבו, לקח אותו תחת חסותו.
מאוחר יותר סיפר ונטריס כי גאבו העניק לו את ההרגשה האמיתית ביותר של משפחה.
בבית הפסל התחיל ללמוד רוסית.
באותה תקופה החליט ללמוד אדריכלות ונרשם לבית הספר לאדריכלות של אגודת האדריכלים.
שם פגש והתחתן עם לואיס (או כפי שהיא אהבה להיקרא - בטי), צעירה יפה וחברותית, "בת טובים", שטיילה כמוהו באירופה והתעניינה באדריכלות.
ונטריס לא השלים את לימודיו בשל מלחמת העולם השנייה.
הוא גויס מרצונו בשנת 1942 לחיל האוויר המלכותי.
הוא העדיף להיות נווט מאשר טייס, ועבר אימונים מייגעים למטרה זו בקנדה.
ב-1944 סיים אותם עם דרגת סרג'נט (סמל).
באותו זמן שכלל את שליטתו בשפה הרוסית.
בהמשך הוא שירת על מטוס הנדלי פייג' הליפקס בטייסת 76, בהתחלה בבסיס ברייטון ולאחר מכן בהולם-און-ספלדינג מור.
במסגרת שירותו השתתף בהפצצות האוויריות על גרמניה.
אחרי תום המלחמה נשלח לשרת עד סוף השירות על הקרקע בגרמניה, דווקא בזכות ידיעתו את השפה הרוסית.
לא ידוע בבירור מה היו משימותיו.
חבריו הניחו שאלו היו משימות מודיעין.
עד ימינו אין הוכחה לכך, כפי שאין כל עדות למעורבותו בפיצוח קודים של האויב, שלא כמו במקרה של צ'דוויק.
רבים בציבור האמינו שפיצוח קודים בצבא הכין אותו להישגיו בפיענוח הכתב הליניארי ב'.
אחרי המלחמה ונטריס עבד לזמן קצר בשוודיה ולמד מספיק שוודית כדי שיוכל לתקשר בשפה זו עם עמיתים חוקרים.
אחר כך השלים בהצטיינות יתרה את לימודי האדריכלות בשנת 1948. כאדריכל קיבל תפקידים ניהוליים וזכה למלגת מחקר של כתב העת Architects' Journal.
יחד עם לואיס אשתו התחיל לעבוד כאדריכל: עיצב בתי ספר עבור משרד החינוך.
יחד עם אשתו עיצב אף בית משפחתי עבור עצמם בהמפסטד.
במקביל הגביר את מאמציו בנושא הכתב הליניארי ב'.
בסופו של דבר בשיתוף פעולה עם צ'דוויק גילה כי מדובר בכתב יווני.
איש לא חשד עד אז, אף הוא עצמו, כי הייתה זו הצורה הקדומה ביותר של כתב יווני.
בהתחלת המאה ה-20 הארכאולוג ארתור אוונס התחיל את חפירותיו בקנוסוס, עיר עתיקה באי כרתים.
במהלכן הוא גילה כמות גדולה של לוחות כתובות בכתב לא ידוע.
חלקן היו עתיקות יותר וכתבם נקרא "ליניארי א'".
רובן היו מתקופה יותר מאוחרת וכתבם כונה, "ליניארי ב'".
אוונס ניסה במשך עשורים לפצח כתבים אלה ולא הצליח.
בשנת 1936 אוונס אירח תערוכה של ארכאולוגיה מכרתים בבית ברלינגטון בלונדון, שהוא מושב האקדמיה המלכותית.
התערוכה נפתחה לרגל מלאת יובל (50 שנה) לבית הספר הבריטי לארכאולוגיה באתונה שהיה אז הבעלים של האתר קנוסוס וניהל אותו.
בית הספר קיבל את האתר מידי אוונס שנים אחדות קודם לכן.
וילה אריאדני, ביתו של אוונס שם, הפך לחלק מבית הספר.
תלמידי בית הספר "סטו סקול" השתתפו אז בהרצאה ובביקור בתערוכה בהדרכתו של אוונס עצמו, שהיה אז בן 85.
מייקל ונטריס, בן 14, נכח בסיור וזכר איך אוונס התהלך בעזרת מקל.
זה היה ללא ספק אותו מקל הקרוי פרודג'ר בו השתמש אוונס כל חייו כדי שיעזור לו משום קוצר ראייתו וקשייו בראיית לילה.
בעת הסיור המודרך, הראה אוונס לתלמידים לוחות כתובים בכתבים הליניארים המסתוריים.
בשיחה שהתקיימה אחרי ההרצאה הצהיר ונטריס שידוע לו כי הכתב הליניארי ב' עוד לא פוצח ושהוא נחוש לעשות זאת.
ההשערה הראשונית של אוונס הייתה כי הכתב הליניארי ב' צריך להיות קשור לכתב האטרוסקי וקשר זה עשוי לספק מפתח לפתרון.
אף על פי שהסתבר כי השערה זו הייתה שגויה, הקשר בין שני הכתבים המשיך להיחקר עד שנות ה-1950 המוקדמות.
זמן קצר אחרי מותו של אוונס חוקרת בשם אליס קובר גילתה כי למלים מסוימות בכתב הליניארי ב' יש סיומות שונות, ככל הנראה לפי הטיה דומה לזו שביוונית או בלטינית.
בעזרת כלי זה בנה ונטריס סדרות של טבלאות שבהן צירף סמלים מן הלוחות הקדומות אל עיצורים ותנועות.
עדיין טיבם של עיצורים ותנועות אלה נותר לא ידוע.
אך ונטריס למד כבר הרבה על מבנה השפה הכתובה הזאת כדי שיוכל לתת ניחושים.
כמה מהלוחות בכתב ליניארי ב' נתגלו ביוון היבשתית (למשל על ידי קארל בלגן בפילוס), והיה ניתן לשער כי שרשראות סמלים מסוימות שהופיעו בלוחות ציינו שמות של מקומות או אנשים.
ונטריס שם לב כי שמות מסוימים הופיעו רק בלוחות מכרתים.
הוא העלה את הסברה שהתבררה כנכונה כי שמות כאלה מציינים ערים באי.
בעזרת סמלים שהצליח לפצח בשיטה זו, עלה בידו של ונטריס לפענח טקסטים נוספים.
תגלית זו סתרה את התאוריות של אוונס על ההיסטוריה המינואית והייתה בסיס לקביעה כי תרבות כרתים, לפחות בתקופות המאוחרות יותר שבהן נעשה שימוש בכתב הליניארי ב', הייתה חלק מהתרבות המיקנית.
אחרי פגישה עם מפיקה של שידורי BBC הידיעה על התגלית התבשרה לעולם בערוץ 3 בתאריך 1 ביולי 1953.
ג'ון צ'דוויק, חוקר צעיר של שפות קלאסיות, שמע זאת ויצר קשר עם ונטריס על מנת שישתפו פעולה.
בעזרת הידע הלשוני של צ'דוויק, התחזקה אמונתו ששפת הכתב הליניארי ב' היא לא אחרת מצורה ארכאית של היוונית.
אחרי פיענוח הכתב הליניארי ב' בשנים 1953-1951, ב-6 בספטמבר 1956 קיפד ונטריס את חייו באופן פתאומי, בגיל 34, בתאונת דרכים.
אחרי שיצא מהבית בלילה נסע לכיוון מעבר בארנט ורכבו התנגש עם משאית חונה.
בהתחשב באישיותו, היו שחשדו שהיו לו מחשבות אבדניות, אך לא נמצאו סימוכין לכך.
Documents in Mycenaean Greek, ("מסמכים ביוונית מיקנית"), תוצר עבודתם המשותפת של ונטריס וצ'דוויק, פורסם באותה שנה, כמה שבועות אחרי מותו של ונטריס.
עבודתו סללה דרך שבה הלכו חוקרים רבים, ובראשם ג'ון צ'דוויק, שהמשיכו במאמצי הפיענוח והסיווג של האוצר הלשוני מכרתים הקדומה ובחקר היחסים בין התרבות המינואית ובין זו המיקנית.
חבר לשם כבוד של יוניברסיטי קולג' לונדון
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אופסלה
מייקל אנתוני טרבינו הוא שחקן אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של טיילר לוקווד בסדרה "יומני הערפד" ובגילום דמותו בשל קייל ולנטי בסדרה "רוזוול, ניו מקסיקו".
טרבינו נולד בעיר מונטבלו, קליפורניה ומאוחר יותר עברה משפחתו לעיר סנטה קלריטה בקליפורניה.
אמו ילידת העיר סקטקס במקסיקו ואביו נולד בעיר פרזנו שבקליפורניה למהגרים מקסיקנים.
בתחילת הקריירה שלו ביצע טרבינו הופעות אורח בסדרות כמו "גבירתי הנשיא", "ללא עקבות", "CSI: מיאמי" ו"בונז".
מאוחר יותר הוא גם השתתף בסדרות "מכושפות" ו-"90210".
החל משנת 2009 טרבינו גילם את דמותו של טיילר לוקווד בסדרת הדרמה העל-טבעית "יומני הערפד" ברשת The CW, את תפקיד זה עשה למשך כל שמונה עונותיה של הסדרה עד לסיומה ב-2017. בשנת 2013 שב להופעת אורח בדמותו של טיילר לוקווד בסדרת ההמשך "המקוריים".
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-48 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2010, שנה לאחר מכן עלה בדירוג למקום ה-21. ב-2012 דורג במקום ה-38 ברשימה.
החל משנת 2019, משחק טרבינו בסדרת הדרמה והמדע-בדיוני "רוזוול, ניו מקסיקו" של רשת The CW, המבוססת של סדרת הספרים "תיכון רוזוול" מאת הסופרת מלינדה מץ.
טרבינו מגלם בסדרה את קייל ולנטי, רופא ובנה של השריף המקומית.
ביוני 2025 נישא לבת זוגו, הדוגמנית ההולנדית, ברגיה היינן.
+שנהסרטתפקידהערות2012The Factoryטד 2017Out of Control בנט קייזר
תפקיד אורח (עונות 8-7); 143 פרקים2013המקוריים2 פרקים2017Sunset Parkג'ינוסרט טלוויזיה של טובי2019-הווהרוזוול, ניו מקסיקוקייל ולנטיתפקיד ראשי (3 עונות); 39 פרקים
מייקל טוקורה הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר.
כנער, שיחק טוקורה בקבוצת ספורטס ג'וס מניגריה, ובשנת 2007 החל לשחק כדורגל מקצועי וחתם בקבוצה הניגרית וויקי טיוריסטס.
בקיץ 2008 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הכח עמידר רמת גן בהשאלה עד תום העונה.
ב-13 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד בני יהודה תל אביב.
בסוף העונה סיימה הכח עמידר רמת גן אחרונה בטבלה וירדה בחזרה לליגה הלאומית, וטוקורה חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת, שעלתה לליגת העל לאחר שניצחה את הכח עמידר רמת גן בפלייאוף.
בעונת כבש טוקורה שער אחד ב-24 הופעות במדי נצרת, ובאפריל 2010 חתם בקבוצת ונטספילס מליגת העל הלטבית.
טוקורה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ונטספילס במשחק נגד SK בלזמה.
ב-2 ביוני 2010 כבש את שערו הראשון בקבוצה, במשחק נגד FK דאוגבה.
בסך הכל ערך טוקורה בעונה זו 14 הופעות, בהן כבש שער אחד.
באוגוסט 2011 הושאל לרובין קאזאן הרוסית, אך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון, וכעבור מספר חודשים חזר לוונטספילס.
ביולי 2012 עבר לשחק בקבוצה הרומנית וסלוי.
בעונת חזר טוקורה להכח עמידר רמת גן ושימש כקפטן הקבוצה.
ב-11 ביולי 2014 חתם לעונה אחת בהפועל פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל.
ב-9 במאי 2015 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–4 על מועדון ספורט אשדוד, אך בתום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
ב-13 ביולי 2015 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת חזר לקבוצת הפועל פתח תקווה, אך משלא הצליחו להשיג עבורו אשרת שהייה, שוחרר השחקן מבלי שלבש את מדי המועדון פעם נוספת.
מייקל לאונרד ויליאמס היה שחקן אנגלי ששיחק בתפקידים קלאסיים וגם קומיים.
ויליאמס היה בעלה של השחקנית דיים ג'ודי דנץ'.
ויליאמס נולד בליברפול, לנקשייר, ולמד בבית הספר הקתולי "קולג' סנט אדוארד".
לפני שפנה לקריירת משחק עבד כשמאי ביטוח.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1962, ובהמשך הרבה להופיע בטלוויזיה (היה לו תפקיד בולט בסדרת הדרמה "Elizabeth R") ובקולנוע הבריטי בסרטים כגון "לחנך את ריטה" מ-1983, וב"הנרי החמישי" יחד עם דנץ' ב-1989. בסרט זה גילם את דמות השייקספירית ששמה כשמו "מייקל ויליאמס".
ב-1967 השתתף בסרט הדוקומנטרי "Benefit of the Doubt" של פיטר וייטהד על המחזה האנטי-וייטנאמי של פיטר ברוק "US", יחד עם פיטר ברוק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ויליאמס גילם תפקידים רבים בתסכיתי רדיו.
בין השאר את הכתב הפלילי ג'ורג' קרייג בעיבודים לרומן "In the Red" והמשכיו, וכן את ד"ר ווטסון בעיבודים של ה-BBC לספרי שרלוק הולמס.
הוא דיבב בסדרת האנימציה "צ'ארלי צ'וק" שיצר אייבור ווד עבור חברת "Woodland Animations".
ב-5 בפברואר 1971 הוא נשא לאישה את ג'ודי דנץ', באותה שנה כיכב בהפקה בימתית של "הדוכסית ממאלפי" מאת ג'ון ובסטר.
לבני הזוג ויליאמס נולדה בת אחת, טרה קרסידה ויליאמס (נולדה ב-1972) והיא שחקנית ידועה בשם פינטי ויליאמס.
לפינטי יש בן סם ויליאמס שנולד ב-1997.
ויליאמס היה יו"ר האגודה הבריטית קתולית של אנשי הבמה במשך מספר שנים עד שנבצר ממנו לשמש בתפקיד בגלל מחלה.
הוא היה נשיא גילדת השחקנים הקתולים.
הוא היה תומך נלהב של מיזם ההקמה של "Blackfriars Playhouse" בסטאונטון, וירג'יניה.
לוחית הנצחה על תרומתו נקבעה בבנין התיאטרון אחרי שהושלם.
זמן קצר לפני מותו של ויליאמס מסרטן הראות בגיל 65, הוא התמנה ל"אביר סנט גרגורי" (KSG) מטעם האפיפיור יוחנן פאולוס השני על תרומתו לחיים הקתוליים בבריטניה.
התואר הוענק לו באופן רשמי בביתו ב-10 בינואר 2001, יום לפני מותו.
מייקל טינסלי הוא אתלט אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן אלוף עולם (מוסקבה 2013) בריצת 400 מטר משוכות.
טינסלי נולד בליטל רוק שבארקנסו.
למד באוניברסיטת המדינה בג'קסון שבמיסיסיפי והתחרה בנבחרת האוניברסיטה.
הוא סיים שלישי בריצת 400 מטר משוכות באליפות ה-NCAA ב-2005 בזמן של 48.55 שניות וזכה באליפות ב-2006 עם שיא אישי של 48.25 שניות.
במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008 סיים במקום הרביעי.
ב-2010 סיים שלישי באליפות ארצות הברית באתלטיקה.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה במדליית כסף בשיא אישי של 47.91 שניות, לאחר המנצח פליקס סאנצ'ס (47.63 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה 2013 קבע שיא אישי של 47.70 שניות וסיים שני לאחר ג'הו גורדון שקבע 47.69 שניות.
ב-2014 זכה באליפות ליגת היהלום עם ניצחונות בתחרויות בשאנגחאי, פריז וסטוקהולם, מקום שני בלוזאן ובניו יורק ושלישי בגלאזגו.
טינסלי הוא אב לבן משותף עם האתלטית ניה אלי.
סר מייקל הרדי בויס היה עורך דין, שופט ומשפטן ניו זילנדי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד בשנים 1996–2001.
מייקל הרדי בויס התחנך בבית הספר הטאיטאי ובבית הספר התיכון Wellington College שבוולינגטון.
הוא למד באוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון ורכש שם בוגר אוניברסיטה ותואר בוגר במשפטים (LL.B).
ב-1957 הוא נשא לאישה את מרי זוהרב.
כעורך דין במקצועו, מונה הרדי בויס ב-1980 לשופט בבית המשפט הגבוה של ניו זילנד (High Court of New Zealand) וב-1989 הוא קודם לתפקיד שופט בבית המשפט העליון לערעורים ולחבר במועצה המלכותית.
ב-1994 הוא נבחר כחבר של כבוד באכסניית המשפט, גרייז אין וב-1995 הוא היה לחבר של כבוד בוולפסון קולג' בקיימברידג'.
בערב ראש השנה 1995 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-1996 (אז כבר כמושל הכללי) הוא היה האדם הראשון שהוענק לו התואר אביר עמית גדול של מסדר ההצטיינות של ניו זילנד.
כמו כן הוענק לו התואר אביר של מסדר ג'ון הקדוש.
ב-21 במרץ 1996 מונה הרדי בויס על ידי המלכה אליזבת השנייה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ים בולגר, לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
באותה השנה גרם הרדי בויס למחלוקת כאשר הביע את התנגדותו להצעת השרה לענייני נוער, דבורה מוריס, שלבני הנוער תהיה גישה לאמצעי מניעה.
מאוחר יותר, ב-2001, הוא עורר סערה נוספת כאשר תקף במרומז את ממשלת הלן קלארק על סגירת מערך ההגנה האנטי-אווירית של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד.
לאחר סיום כהונתו ב-21 במרץ 2001 הוענקו לו ולרעייתו התארים עמיתי מסדר שירות המלכה.
מאז פרישתו מתפקיד המושל הכללי שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של קיריבטי.
ב-2004 הוא הודיע על התנגדותו למהלך הפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה ובריאיון עיתונאי אמר: "אם זה לא מקולקל, אל תתקנו זאת".
מייקל יאנג הוא כרונוביולוג אמריקאי.
זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2017, על מחקריו בתחום השעון הביולוגי, יחד עם ג'פרי סי.
מייקל יאנג נולד במיאמי, פלורידה.
אביו עבד בחברת "Olin Corporation" - תאגיד כימי גדול במיזורי, שם עסק בשיווק ומכירה של מטילי אלומיניום ליצרנים שונים באזור הדרום-מזרחי של ארצות הברית.
אמו הייתה מזכירה במשרד עורכי דין.
אף על פי שהוריו של יאנג היו חסרי השכלה מדעית ורפואית, הם עודדו את בנם ללכת בעקבות אהבתו המדעית, תוך שהם רוכשים לבנם מיקרוסקופים וטלסקופים, שסיפקו ליאנג עניין רב בילדותו.
משפחתו של יאנג התגוררה בסמיכות לגן חיות פרטי, ופעמים אחדות, כמה מהחיות הצליחו להימלט ישירות אל החצר האחורית שלהם, תוך שהן מספקות ליאנג הזדמנות מלהיבה להכיר וללמוד מקרוב את עולם החי.
כשהיה יאנג נער צעיר, עברה משפחתו להתגורר בדאלאס, טקסס, שם הוא למד בבית הספר התיכון.
באותה תקופה, הוריו של מייקל הביאו לו את אחד מספריו של צ'ארלס דרווין על אבולוציה ומסתורין ביולוגי.
הספר תיאר שעונים ביולוגיים שהסבירו את תופעת הסגירה והפתיחה של הפרחים של צמחים כתלות במחזור היממה.
אז החלה התעניינותו של יאנג בשעונים הביולוגים.
בעת שעבד בתור סטודנט לתואר שני באוניברסיטת טקסס באוסטין, פגש יאנג את אשתו לעתיד לורל אקהארט.
בשנת 1975 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת טקסס.
מאוחר יותר, שניהם עברו לאוניברסיטת סטנפורד, שם עבד יאנג כפוסט-דוקטורט, ולורל המשיכה בלימודי הדוקטורט בהנחיית פרופ' ליאונרד הרזנברג.
כיום, היא פרופסור לביולוגיה במכללת האנטר בניו יורק.
החל משנת 1978, יאנג הוא חבר סגל באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
יאנג ואשתו, לורל, משתפים פעולה זה עם זה גם בעבודתם האקדמית.
הול ומייקל רוסבאש, שעבדו בשיתוף פעולה הדוק באוניברסיטת בוסטון, יחד עם מייקל יאנג, באוניברסיטת ניו יורק, הצליחו לבודד ולזהות את הגן השולט במקצב הביולוגי.
השעון הביולוגי ביצורים החיים משפיע על ויסות תפקודים חיוניים בגוף, ביניהם: טמפרטורת הגוף, הפרשת הורמונים, חילוף חומרים, ומצבי ערנות ושינה.
יש רמזים לכך שחוסר איזון כרוני בין אורח החיים לבין המקצב המוכתב על ידי השעון הפנימי קשור לסיכון מוגבר להפרעות בתפקוד הקוגניטיבי, הפרעות ביפולריות, בעיות זיכרון, הפרעות שינה, דיכאון, ואף להתפרצותן של זיהומים, ומגוון מחלות שונות לרבות סרטן ומחלות ניוון.
עמית באקדמיה האמריקנית למיקרוביולוגיה (2007)
חבר באקדמיה הלאומית למדעים (2007)
מייקל טאבס הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית סטוקטון שבקליפורניה.
הוא האדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד והאפרו-אמריקאי הראשון.
היה ראש העיר הצעיר ביותר בארצות הברית מבין ראשי הערים שבהן מעל 100,000 תושבים.
טאבס נולד בסטוקטון לאם בת 16 ואב שהיה כלוא במוסד לנוער עברייני בעת לידתו והמשיך בחיי הפשע גם לאחר מכן.
הוא למד באוניברסיטת סטנפורד וסיים תואר ראשון במחקרים השוואתיים בנושא גזע ואתניות ותואר שני בלימודי מדיניות, מנהיגות וארגון.
במהלך הלימודים זכה למלגת טרומן הפדרלית ולפרס דינקלספיל מטעם האוניברסיטה.