tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הזדמנות כזאת הופיעה כשהורדוס התרגז מאוד, לאחר שספג גידופים ממרים על כך שרצח את סבה (הורקנוס השני בשנת 30 לפנה"ס) ואחיה.
שלומית ניצלה את המהומה ושלחה את שר המשקים לספר להורדוס, שמרים פיתתה אותו להכין איתה "שיקוי אהבה" בשביל הורדוס והוא לא יודע מה יש בדיוק בשיקוי.
בעקבות האשמה זו, של ניסיון התנקשות בהורדוס, מרים נידונה למוות.
לאחר מכן הורדוס שינה את דעתו וחשב לכלוא אותה באחת המצודות, אבל שלומית ואנשיה שכנעו את הורדוס, שהשארת מרים בחיים תעורר מהומות ויש לבצע את גזר הדין (29 לפנה"ס).
שלומית הצליחה לסלק מדרכה את יריבתה הנצחית, אבל לא חסרו יריבים נוספים.
כשחזרו אלכסנדרוס השלישי ואריסטובולוס הרביעי, בניה של מרים, מאיטליה לאחר לימודיהם, חששו שלומית ואנשי סיעתה האחראים על ההאשמות שהביאו את עונש המוות למרים, שכשהבחורים יגיעו לשלטון יצטרכו שלומית ואנשיה לתת את הדין על פשעם.
לכן הפיצו סיפורים חדשים, על כך שהבחורים לא אוהבים את העובדה שהם חיים בביתו של הורדוס, רוצח אימם.
התככים והמריבות המשפחתיות קיבלו רובד נוסף, כשהגיעו בני מרים לפרקם, אז השיא להם הורדוס נשים: ברניקי, בתם של שלומית וקוסטובר, לאריסטובולוס, וגלפירה, בתו של ארכילאוס מלך קפדוקיה, לאלכסנדרוס.
המריבה בבית המלך החמירה עוד יותר, כששלומית העבירה את שנאתה למרים, אל בניה של מרים ועשתה כמיטב יכולתה לא להשאיר אף צאצא של מרים, שיוכל לנקום את מותה.
בניה של מרים לא נשארו חייבים וביטאו את שנאתם לשלומית ופרורא בגלוי.
אלה, מצדם, קיוו שכעסם של הצעירים יוביל אותם לאלימות כלפי הורדוס עצמו ומיהרו להזהיר אותו מפני נקמתם של בניו.
אנטיפטרוס, בנו של הורדוס מדוריס, החל להתקרב לשלומית ותרם גם הוא לסכסוך בינה לבין שני אחיו בני מרים, מתחריו לירושת כס המלוכה.
גלפירה, ששנאה את שלומית כאשה נאמנה לבעלה אלכסנדרוס, התנשאה על בתה ברניקי והרגיזה את שלומית כשהרבתה לדבר על ייחוס משפחתה, לעומת מוצאה הנחות של משפחת הורדוס.
גם אריסטובולוס, חתנה, הפך עצמו למושא שנאתה של שלומית, לאחר שבתה ברניקי בכתה לפניה שבעלה בז לה כי מוצאה ממשפחה נחותה, בעוד אחיו נישא לבת מלכים.
שלומית לא התאפקה ומיהרה לספר הכל להורדוס, שנתן אמון בדבריה על בנו.
מתוך שנאתה, שלומית לא הרשתה לבתה להפגין חיבה לאריסטובולוס בעלה, אלא פיתתה אותה לדווח לה כל מה שנאמר ביניהם.
כך הפכה את ברניקי לאויבת לבעלה, שכדי לגרום לאמה קורת-רוח, הייתה מספרת לה שהאחים שונאים את הורדוס אביהם ומאיימים שאם יגיעו לשלטון, יתנקמו בנשים האחרות של הורדוס ובניהם.
שלומית מיהרה לספר על כך להורדוס כמובן, אבל לא הסתפקה בכך והכניסה אפילו את הורדוס לעלילותיה, כשפרורא סיפר לאלכסנדרוס, ששמע משלומית, שהורדוס מאוהב בגלפירה "וקשה לו לכבוש את יצרו".
כששמע הורדוס את הדבר מאלכסנדרוס, התעמת על כך עם פירורא, שהאשים מצדו את שלומית כמקור העלילה.
שלומית, שהייתה נוכחת בשיחה, הכחישה מיד תוך ש"מרטה את שערותיה וטפחה על שדיה" כדי ליצור אמינות, וטענה שכולם מנסים לגרום להורדוס לשנוא אותה, בגלל שהיא אוהבת אותו וצופה את הסכנות האורבות לו.
המריבה גדלה והלכה עד שהורדוס שלח את אחיו ואחותו בכעס ושיבח את בנו על שבא לספר לו.
נשי המלך שנאו את שלומית "משום שידעו שהיא מרשעת גמורה" והיו מדברות אל הורדוס נגדה.
כך קרה ששולי הנבטי (ביוונית סילאיוס), צעיר ויפה שניהל את ענייניו של עבדת מלך ערב, ראה את שלומית בזמן שישב לסעודה אצל הורדוס.
כשנודע לו שהיא אלמנה, פתח איתה בשיחה.
שלומית מצדה פיתחה רגש הדדי כלפיו ורצתה להינשא לו.
כשהגיעו בינתיים הנשים למשתה, הן ראו את מה שמתפתח בין השניים ודיברו עם הורדוס על חוסר הצניעות שלהם.
הורדוס ביקש מפרורא שישים לב להתנהגותם וזה סיפר לו "ששניהם לא הסתירו את חשקם, לא בתנועותיהם ולא במבטיהם".
כעבור זמן מה, חזר סילאיוס להורדוס וביקש את ידה של שלומית, והוסיף שלנישואין יהיה ערך פוליטי, כשהוא יהפוך למלך ערב.
הורדוס שאל את שלומית והיא הסכימה מיד, אבל כשהודיע הורדוס לסילאיוס שהתנאי לכך הוא "שיקבל על עצמו את מנהגי היהודים", סירב וטען שאם יעשה כך "ירגמוהו הערבים באבנים".
זמן מה אחר כך, סיפר פרורא להורדוס, ששלומית כבר התארסה עם שולי, "המשנה לעבדת מלך הערבים", שבינתיים הפך לשונא נפשו של הורדוס.
ההאשמה התגלתה אמנם כנכונה, אבל שלומית זכתה לחנינה מהורדוס, מה שלא מנע מפרורא והנשים לטפול עליה עלילה, שכבר "נזדווגה לו לערבי".
קשרי הנישואין בתוך משפחת המלוכה המשיכו להסתעף ולהתהדק, כשבניו ובנותיו של הורדוס משמשים אמצעי לכח פוליטי הנובע מהקירבה אליו.
הורדוס אירס את בתו הבכורה לפרורא, שהתחמק מלהתחתן איתה כי חזר לאשתו הקודמת.
אז ביקשה אותה שלומית בשביל בנה אנטיפטרוס והורדוס הסכים, אבל פרורא שכנע אותו שאנטיפטרוס לא יאהב אותה בגלל מות אביו קוסטובר (מידיו של אביה הורדוס) וראוי יותר שתינשא לבנו שלו.
הנערה נישאה לבנו הצעיר של פרורא.
בסופו של דבר, השיא הורדוס לאנטיפטרוס בנה של שלומית את בתו קיפרוס.
יחסיה של שלומית עם בני מרים המשיכו להתדרדר.
אלכסנדרוס ניסה לנקום באויביו וכתב נגדם ספרים, בהם סיפר שהיה שותף לקשר נגד הורדוס בו היו שותפים גם פרורא ואנשיו והוסיף ש"שלומית נכנסה אליו בלילה כדי להזדווג לו שלא ברצונו".
אריסטובולוס מצדו, הזהיר את שלומית שהורדוס מתכוון להרוג אותה, לאחר שהתחדשו השמועות על כוונתה להינשא בסתר לסילאיוס הערבי ולגלות לו את סודותיו של הורדוס.
שלומית מיהרה לספר על אזהרתו של אריסטובולוס להורדוס, שציווה מיד לאסור את שני האחים.
כשעמדו האחים למשפט ביריחו, פנה אריסטובולוס לשלומית והתריס בפניה שגם היא הייתה בסכנת מוות כשסיפרו שמסרה לסילאיוס מידע פנימי מתוך תקוה להינשא לו.
שלומית מיד סיפרה גם את זה להורדוס, שציווה לאסור אותם בנפרד.
שני האחים נשפטו בביירות שלא בפניהם, אבל בנוכחות שלומית ופרורא, ובסופו של דבר הוצאו להורג (7 לפנה"ס).
יחסיה עם אנטיפטרוס בן הורדוס
שלומית הרבתה להתחנן להורדוס, שיתן לה להינשא לסילאיוס הערבי, ואפילו ביקשה לשם כך את עזרת ליוויה אשת הקיסר אוגוסטוס.
אבל הורדוס סירב וחיתן אותה בעל-כורחה עם אחד מקרוביו, אלכסא.
ליוויה היא ששכנעה את שלומית שלא תסרב לנישואין עם אלכסא, כי הורדוס נשבע שישנא אותה אם לא תסכים.
נישואיה של שלומית לאיש החשוב ביותר בקרבתו של הורדוס, גרמו לאנטיפטרוס (בנו של הורדוס) לעשות ככל יכולתו להתקרב אליה.
הוא ניסה בעזרת מתנות לקנות את לבה, אבל שלומית הכירה את אופיו האמיתי ולא הלכה שולל אחר מזימותיו.
למרות זאת, הצליח להשיא את בתה ברניקי (אלמנת אריסטובולוס), לדודו תאודיון, אחיה של אימו דוריס.
בתה האחרת של שלומית נישאה לבנו של אלכסא.
היריבות עם קבוצת אנטיפטרוס ופרורא
אנטיפטרוס ופרורא מילאו את מקומם של בני מרים כאויביה העיקריים של שלומית.
שלומית השתדלה לסכסך ביניהם, כי חשבה שהידידות ביניהם רעה להורדוס.
היא סיפרה לו על פגישותיהם הסודיות וטענה שהן נועדו לפגוע בו, שאם לא כן, היו נפגשים בגלוי.
האגף הנשי של הברית הזאת כלל את אשת פרורא, אימה ואחותה, יחד עם דוריס, אמו של אנטיפטרוס.
אלו הפכו לדומיננטיות בחצר המלוכה, כשרק שלומית עומדת בדרכן.
"המרגלת" דאגה לדווח להורדוס על מעלליהן ודיברה רעות על אשת פרורא, כדי להחשיד אותה בקשירת קשר.
לאחר שמנהיגי הפרושים סירבו להישבע אמונים לקיסר ולרומא, קנס אותם הורדוס, ואשת פירורא, שכמו שאר הנשים בבית המלוכה הייתה אוהדת שלהם, שילמה את הקנס עבורם.
אלה "גמלו לה" וניבאו ששלטון בית הורדוס יעבור למשפחת פרורא.
כששלומית שמעה על כך, סיפרה למלך, שהרג את הפרושים שהודו בכך.
גם אנטיפטרוס הסתבך, כשנתפס בעלילה שרקם נגד שלומית.
הוא שיחד את אקמי, המשרתת היהודיה של ליוויה אשת הקיסר, כדי שזו תשלח מכתב להורדוס ובו העתק מזויף של איגרת שנשלחה כביכול על ידי שלומית אל ליוויה ובה שלומית כותבת דברי שטנה נגד הורדוס, בגלל שרצתה להינשא לסילאיוס.
העדות המרשיעה נתפסה בכיס פנימי תפור לבגדו של השליח.
היה זה מכתב נוסף, שנשלח על ידי אקמי לאנטיפטרוס, בו כתבה שהיא "מאמינה כי לא יחמול המלך על אחותו בהיודע לו הדבר הזה" והדגישה שהאיגרת המזויפת שכתבה בשם שלומית, נכתבה ע"פ פקודתו וכך גם המכתב להורדוס, שם ציינה ששלומית משתדלת תמיד להתנכל לו.
כששלומית שמעה זאת, מיד פתחה במפגן היסטריה "כשהיא טופחת על שדיה" ואמרה להורדוס שיהרוג אותה אם ימצא הוכחה לעלילה נגדה.
כשהבין הורדוס ששלומית חפה מפשע, מיהר להודיע לקיסר על מעלליה של אקמי נגד אחותו, ובעודו מתכונן להעניש את אנטיפטרוס, תקפה אותו מחלה קשה.
על משכב חוליו ביריחו ציווה הורדוס לכנס בהיפודרום יהודים חשובים מכל הארץ.
לשלומית ואלכסא הסביר שהוא עומד למות ומעציב אותו שמותו לא ילווה בקינה הראויה למלך, כי חשב שהיהודים ישמחו על מותו.
הוא התחנן לשלומית ואלכסא, שברגע שימות, יעמידו את הצבא סביב ההיפודרום, מבלי לספר שהמלך מת, ויתנו פקודה בשמו להרוג את העצורים.
כך יהיה אבל אמיתי בכל רחבי הארץ.
מיד כשהורדוס מת (4 לפנה"ס), לפני שנודע הדבר לאנשי הצבא, שלחו שלומית ואלכסא את העצורים בהיפודרום בחזרה לביתם, כביכול בפקודתו, בטענה שהורדוס שינה את דעתו.
רק לאחר שחרורם, הודיעו שלומית ובעלה לאנשי הצבא שהורדוס מת וכנסו אותם יחד עם עוד אנשים רבים באמפיתיאטרון ביריחו, שם קראו מכתב תודה מהורדוס לחיילים על נאמנותם ואהבתם, שנועד גם לגרום להם להישאר נאמנים ליורשו, בנו ארכלאוס.
מיד אחר כך נקראה גם הצוואה.
בצוואתו השאיר הורדוס לשלומית את "יבנה ואשדוד ופצאליס...ו-50 ריבוא מטבעות-כסף".
כדי לרשת את המלוכה, היה על ארכלאוס לקבל קודם את אישור הקיסר.
עד קבלת האישור, נאלץ להתמודד עם מהומות שפרצו בהר הבית בזמן חג הפסח, שעלולות היו לגלוש למרד.
כיאה לבנו-יורשו של הורדוס, ארכלאוס דיכא אותן באכזריות רבה.
מיד לאחר שהבריח את ההמונים שגדשו את בית המקדש, הפליג ארכלאוס לרומא.
שלומית הצטרפה אליו עם בניה וקרוביה, כביכול כדי להיאבק לצדו על המלוכה, אך בעצם כדי לפעול נגדו ולהתלונן לקיסר על הטבח שעשה בבית המקדש.
לצורך כך, שלומית הייתה זקוקה לבן ברית, בו תוכל לתמוך כמועמד לירושה במקום ארכלאוס.
בן ברית כזה היא מצאה בהורדוס אנטיפס, בנו של הורדוס ואחיו של ארכלאוס מאותה האם (מלתקי השומרונית).
עוד לפני שיצאו לדרך, הבטיחה לו שלומית שתתמוך בו ברומא במאבק על המלוכה.
בעקבות הבטחותיה, הפליג גם אנטיפס לרומא כדי לתבוע את השלטון.
כשהגיע אנטיפס לרומא, עברו כל קרובי המשפחה לצדו.
בדיון שנערך בפני הקיסר, העבירה לו שלומית מכתב מלא האשמות נגד ארכלאוס, שנכתב על ידי סבינוס, נציב (פרוקורטור) סוריה.
ראשון הדוברים היה אנטיפטרוס, בנה של שלומית, נואם מוכשר שדיבר בשם המתנגדים לארכלאוס.
אנטיפטרוס האשים אותו בנטילת השלטון לפני הסכמת הקיסר ובשימוש בכח מופרז כלפי המפגינים בחג על הר הבית.
החלטת הקיסר קבעה פשרה בין בניו של הורדוס.
ממלכת יהודה חולקה ביניהם ואף אחד מהם לא קיבל את התואר "מלך".
בנוסף למה שקיבלה ע"פ צוואת הורדוס - השליטה על הערים יבנה, אשדוד ופצאליס - קיבלה שלומית גם את בית המלך באשקלון, בתחום שלטונו של ארכלאוס.
הכנסתה השנתית מכל נכסיה הסתכמה ב-"60 כיכר".
שלומית נפטרה בתקופת נציבותו של מרקוס אמבּיבוּלוּס ביהודה (9–12 לספירה).
היא הורישה את מחוז (טופרכיה) יבנה והערים פצאליס וארכלאיס (בבקעת הירדן), שהיו כולם תחת שליטתה, לליוויה, אשת הקיסר אוגוסטוס.
בנה (אנטיפטרוס) ובתה (ברניקי) של שלומית מקוסטובר, נישאו לבתו (קיפרוס) ובנו (אריסטובולוס) של אחיה הורדוס מיריבתה המושבעת, מרים החשמונאית.
לאנטיפטרוס וקיפרוס נולדה בת, קיפרוס.
לברניקי ואריסטובולוס נולדו אגריפס הראשון (מלך יהודה), הורדוס (מלך כלקיס), אריסטובולוס, הירודיה ומרים.
שלומי חסקי (נולד ב-4 ביולי 1965) הוא משורר, סופר ועורך ספרות ישראלי.
שלומי חסקי נולד וגדל בבת ים.
את שירותו הצבאי עשה במסגרת הנח"ל בגרעין שיועד לקיבוץ מעיין ברוך.
חסקי הוא בוגר החוגים ספרות עברית והיסטוריה של ארץ ישראל באוניברסיטת תל אביב; לימודי עריכה לשונית באוניברסיטת בר-אילן; לימודי מידענות; כיתת שירה של הליקון; התוכנית להכשרת מנחי סדנאות-כתיבה (שירה ופרוזה) מטעם מתא"ן.
בשנת 1998 הקים שלומי חסקי את אות למופת – שירותי כתיבה ועריכה, ובמסגרת זו הוא עוסק כבר למעלה משלושה עשורים בעריכת תוכן ספרותי ובעריכת לשון במגוון ז'אנרים: החל בספרות יפה ובשירה, דרך ספרות עיון-אקדמית, וכלה בספרות הדרכה מקצועית.
שלומי חסקי עוסק שנים רבות כסופר צללים ובכתיבה אוטוביוגרפית של ספרים בשלל נושאים, בהנחיה ובליווי של כותבים בעת תהליך יצירתם, בחוות דעת מקצועית על כתבי-יד טרם שליחתם להוצאות לאור (לקטורה), וכן בהרצאות על אודות "תולדות שירת המחאה הישראלית".
שיריו התפרסמו באנתולוגיות, בכתבי העת הספרותיים: עתון 77, שְבו, הליקון, עמדה, מאזנים וגג, בעיתונים היומיים: הארץ, מעריב, ידיעות אחרונות וישראל היום ובערוצי הרדיו: גלי צה"ל, 103FM, קול ישראל, הרשות השנייה ועוד.
בין השנים 2009–2015 לימד חסקי בקתדרה במכללת תל-חי, ובסדנאות כתיבה לנוער ולמבוגרים ביישובי אצבע הגליל.
חסקי, אב לארבעה, מתגורר בגני תקווה.
האקדמיה ללשון מגומגמת, הוצאת כרמל-עמדה, 2008.
בקרן הרחובות המקבילים, הוצאת עמדה, 2013. (בשנת 2012, טרם הוצאת הספר לאור, זכה קובץ שירים זה בציון לשבח בתחרות השירה על שם המשורר והמתרגם פסח מילין, מטעם איגוד כללי של סופרים בישראל.)
סיכול מנוקד, הוצאת טקסט-רץ, 2021.
בשנת 2013 ראה אור ספר העיון שכתב שלומי חסקי: "מיידנצ'יק – הקטר של חב"ד".
בספר מובא סיפורו של הרב המנוח שלמה מיידנצ'יק, איש הקשר והסוד של הרבי מלובביץ' עם מנהיגי ציבור, צבא וביטחון ישראליים במשך כ-40 שנים.
שלומי חסקי ומיכאל הרצוג (עורכים), לוחם יהודי: חיים הרצוג - חייל ומפקד, הוצאת ידיעות ספרים, 2021.
שלומי אלדר, להכיר את חמאס, הוצאת כתר, 2012 (זוכה פרס יצחק שדה לספרות צבאית, 2013).
אריה אליאס, דבש תמרים, הוצאת אות למופת, 2005.
אהוד ערן, תמצית געגוע – סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, הוצאת ידיעות ספרים, 2007.
בועז ביסמוט, עובר כל גבול, הוצאת אגם, 2012.
סינה ג'טר נסלנד, אשת אחאב, הוצאת מודן, 2001.
אברהם בורג, לנצח את היטלר, הוצאת ידיעות ספרים, 2007.
אביחי כהן, גבולות ההרתעה – פעולות התגמול בעשור השני לקיומה של מדינת ישראל, הוצאת רסלינג, 2017.
דן שילון, תגובה רועמת, הוצאת ידיעות ספרים, 2006.
יואב אבן, ברווזים, הוצאת אסטרולוג, 2002.
אורי וינבלט, המשבר של הבנים, הוצאת פוקוס, 2020.
אלי אבידר, התהום – מה באמת מפריד בינינו לעולם הערבי?
רופרט תומסון , קל, הוצאת כנרת, 2000.
דו"ח סיכוי 2006, הוצאת העמותה לקידום שוויון אזרחי, 2007.
איאן פירס, מקרה ידוע מראש,הוצאת כנרת, 2001.
עדנה לאודן, ברכה לב, אורה מירוז, עברית מאל"ף ועד תי"ו, הוצאת דיונון, אוניברסיטת תל אביב, 1998.
שיריו של שלומי חסקי באנתולוגיות
מנחם בן ודורון קורן (עורכים), השירים הכי יפים בעברית: מאה שנות שירה ישראלית, הוצאת ידיעות ספרים, 2013.
דורית ויסמן, גלעד מאירי ונועה שקרג'י, מחאת כפיים – אנתולוגיית שירה חברתית, הוצאת מקום לשירה, 2014.
דוד שליט, אולם שכולו טוב – זיכרונות הקולנוע של הישראלים, הוצאת פרדס, 2011.
ננופואטיקה-6 – כתב עת לספרות קצרה, הוצאת מקום לשירה, 2016.
הלילה הזה כולו שירה – שירה ישראלית המתכתבת עם ההגדה ועם יציאת מצרים, הוצאת חבר לעט, 2016.
שירון המהפכה – שירת האוהלים, הוצאות: אתגר, מעיין, הכיוון מזרח, דקה, גרילה תרבות, 2011.
אדומה – אנתולוגיית שירה מעמדית, הוצאות: אתגר, מעיין, הכיוון מזרח, 2007.
דו"ח העוני האלטרנטיבי, ארגון לתת, 2005.
רן יגיל וירון אביטוב (עורכים), הקשב!
אנתולוגיה של סיפורי צבא, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
לאה צבעוני (עורכת), עורי שפת עבר – אלפיים שנות שירה על השפה העברית, הוצאת צבעונים, 2018.
עמי פרידמן, "כולנו הלומי קרב", תרבות היום, ישראל היום, 13 באפריל 2021.
'"נציב הדורות הבאים"', זמן תל אביב, מעריב, 18 בדצמבר 2003.
"המומלצים | שירים", סלונט, 8 באוקטובר 2021.
"מחוץ לבימה, מתחת לשולחנות ובין השירים".
ישראל היום, תרבות, י"ג בחשון תשס"ט, 11 בנובמבר 2008, עמ' 28 (ריאיון עם המשורר).
שְׁלוֹמִית הוא יישוב קהילתי דתי שנמצא בחבל שלום במועצה אזורית אשכול.
היישוב מונה כ-536 נפשות, ושותפים להקמתו מועצה אזורית אשכול, החטיבה להתיישבות, תנועת אמנה והמשרד לפיתוח הנגב והגליל.
היישוב נמצא במרחק של כ־1.5 קילומטר מגבול ישראל–מצרים וכ־7 קילומטר מרצועת עזה.
זהו היישוב השני המערבי ביותר בישראל, אחרי קיבוץ כרם שלום הסמוך.
במאי 2001 ממשלת ישראל הסכימה על הצעת ההחלטה שהביא לממשלה שר התשתיות אביגדור ליברמן, בגיבוי ראש הממשלה אריאל שרון, על תוכנית להקמת 5 יישובים בחולות חלוצה.
זאת לאחר שעלתה אפשרות שהאזור ישמש כחלק ממדינה פלסטינית עתידית במסגרת חילופי שטחים, ותיתן מענה לצפיפות האוכלוסין ברצועת עזה.
מייד הוחל בתכנון שלושה יישובים: שלומית, ניצנית וחלוצית והוקמה ועדת היגוי.
בינואר 2005 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה אשכול את התוכניות להקמת שלומית, בה בשלב הראשון ייבנו 1,500 יחידות דיור.
בפברואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה הפקידה תוכנית מפורטת ליישוב, בה רק 500 יחידות דיור שנועדו למפוני רצועת עזה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות.
באוגוסט 2011 אוכלס המקום לראשונה על ידי גרעין של בוגרי מכינה קדם-צבאית עצם, שהתגוררו במבנים יבילים עד להשלמת בניית מבני הקבע.
בקיץ 2014 נרכשו 28 מגרשים ראשונים ביישוב, וביולי 2015 החלה בניית בתי הקבע.
נכון למאי 2020, ביישוב יש כ-50 בתי קבע מיושבים ומקצתם בתהליכי בנייה.
במתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023, כעשרה מחברי כיתת הכוננות של שלומית התגייסו לטובת ישוב פרי גן הסמוך, שהותקף בקרב פרי גן בידי שמונה מחבלים שחדרו ליישוב.
הם הצליחו להציל את פרי גן מטבח.
ארבעה מחברי כיתת הכוננות נהרגו (שניים - בכור סויד ואוריאל ביבי - בהיתקלות באזור צומת מגן, ושניים - ראובן שישפורטיש ואביעד גד כהן - בהיתקלות בפרי גן), ארבעה נפצעו בינוני-קשה.
רב היישוב הוא הרב אריאל אברהם איגרא, בנו של הדיין הרב אליעזר איגרא.
שלומיה קרייזל (1920–1942) הייתה משוררת עברייה.
קרייזל נולדה בגליציה המזרחית שבפולין לר' אברהם קרייזל מקוסוב.
אביה הציוני קרא לה 'שלומיה' בעקבות חוזה ורסאי והצהרת בלפור.
קרייזל התחילה לכתוב שירה בגיל 8. בשנת 1937 שלחה מבחר משיריה מן השנים 1928-1937 לאחיה הצעיר אייזיק סדומי, שעלה לארץ ישראל כחלוץ.
חלק גדול משיריה נקבץ לאסופה, אשר ראתה אור לימים בכותר "שמש ועבים".
במכתבה לאחיה נתנה טעם נוסף לשם האסופה – "מפני שתוכן שירי הוא כאן עצוב, כאן שמח!".
קרייזל המשיכה לשלוח לאחיה שירים עד הירצחה בידי הנאצים בגיל 22. בסך הכל כתבה שלומיה כמאה חמישים שירים.
חלק משיריה נדפסו גם בעלון הפנימי של קיבוץ לביא, "אצלנו".
שלומיה, שמש ועבים: שירים; הביא לבית הדפוס: אייזיק סדומי; עיטורים: אילנה (דוד) סדומי, תל אביב: ארגון יוצאי קוסוב בישראל, תשל"ה.
שלמה (שלומי) משה שטרן (נולד בי' באדר ב' ה'תשכ"ה, 14 במרץ 1965 בתל אביב) הוא סופר, משורר ושחקן ישראלי חוזר בתשובה.
על ספרו "איש אקורדיון" זכה בפרס קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
ב-2009 הקים עם אשתו ארגון לאהבת ישראל בשם "הרכבת שנוסעת", ובמשך 4 שנים הם פעלו בתחנת רכבת סבידור, תחנת הרכבת המרכזית בתל אביב, ומאז הוא מכונה "האדמו"ר מהרכבת".
ב-2016 הוציא לאור את הספר "סיפורים מהדוכן ברכבת בתל אביב".
אביו נפתלי, יליד פרנקפורט שבגרמניה, היה ניצול שואה יחיד ממשפחתו שעלה בגיל 7 עם אימו לישראל בסיוע הברון רוטשילד - שפרש את חסותו על קבוצת ילדים יתומים ניצולי שואה.
משפחתה של אורה, אימו של שלומי, היא ממייסדי העיר תל אביב: סבה, אליהו הכהן - שהיה מזכיר הנגרים הראשון של העיר תל אביב וגר ליד הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשכונת נווה צדק - נורה על ידי ערבי ועקבותיו לא נודעו.
בן דודה של אימו הוא עולה הגרדום אליהו בית צורי.
דודו של שלומי הוא המשורר והפסיכולוג זוכה פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ישראל בר-כוכב.
ב-2003 נישא בשנית לענבר-רות (לבית כהן) ולהם שבעה ילדים (מתוכם חמישה משותפים).
נולד בתל אביב וגדל ברמת גן.
למד בבית הספר היסודי "פרדס" ברמת גן.
בנערותו היה פעיל שנים רבות בתנועת הנוער "הצופים" ואף שימש כראש שבט בסניף שכונת קריית קריניצי ברמת גן.
את לימודי התיכון למד במגמת אומנות בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב.
בשירותו בצה"ל שירת בבריאות הנפש בבסיס קליטה ומיון תל השומר, שם עסק בעיקר בטיפול ועידוד נוער שוליים, והיה שותף להקמת המיזם הצבאי "נערי רפול".
למד שירה אצל המשורר רוני סומק.
במשך שנים פורסמו שיריו בעיתונים וירחוני שירה שונים.
השתייך לקבוצת "עכשיו" אותה הנהיג פרופ' גבריאל מוקד.
לאחר מכן נכנס לעולם הפרסום, תחילה עבד בחברת "אינדקס פרסומים", לאחר מכן עבר לפרסום "דחף" שם יזם ירידי תעסוקה בשיתוף משרד העבודה, ומשם עבר לידיעות אחרונות שם מילא תפקידים שונים בקבוצת המקומונים – "ידיעות תקשורת".
לאחר מכן הקים חברת פרסום בשם "קומפוזיציה" שהתמחתה בעיקר בשוק ההון והנדל"ן ועבדה עם חברות גדולות כגון: שיכון עובדים, סולל בונה, אליעזר פישמן, ועוד.
עד היום קמפיינים שונים בתחומי המגורים מבוססים על רעיונותיו, לרבות השימוש באפקט לילה בהדמיה ממוחשבת והקמת דירה לדוגמה כמקור משיכה למתבונן בהם.
בעקבות המיתון הגדול שפקד את השווקים בשנת 2000 חברתו התרסקה ושטרן נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות.
בעת התרסקותו הכלכלית החל במסע רוחני לדתות וזרמים רוחניים מעבר ליהדות וכמעט התנצר.
הוא למד רפואה אלטרנטיבית, הילינג, טיפול באבני קריסטל, הוסמך למאסטר ברייקי, ושימש כמדריך שיטות המדיטציה של אושו במרכז רוחני בתל אביב.
היה שותף בהקמת פסטיבל בומבלה - שם התוודע לקבלת שבת נוסח קרליבך שהתקיימה במתחם "הכפר היהודי" בפסטיבל.
דמותו של שלמה קרליבך משכה אותו במיוחד והוא הפך אותו למנהיגו הרוחני.
בעקבות מפגש אקראי עם אחד מספריו של המורה הרוחני המפורסם אושו התוודע לבעל שם טוב והוא החל בבדיקת דרך החסידות - בין השאר חסידות חב"ד וחסידות ברסלב.
הוא החל לעבוד בחנות לממכר ספרי מיסטיקה ברמת-גן, וכך התוודע ל"מכון אסנט" שמפעילים חסידי חב"ד בצפת.
הוא נסע לשם ונמשך לחסידות חב"ד.
בעת מצוקתו הכלכלית הוא נחשף לרב שלום ארוש והוא התקרב לחסידות ברסלב.
דמותו של הרב שלמה קרליבך משכה אותו במיוחד והוא הפך למנהיג הרוחני שלו.
בעקבות תחושת השליחות שנולדה בליבו והרצון להידמות לקרליבך, הקים בשנת 2009 עם אשתו ארגון לאהבת ישראל בשם "הרכבת שנוסעת", ובמשך 4 שנים הם פעלו בתחנת רכבת סבידור, תחנת הרכבת המרכזית בתל אביב.
בתשעה באב 2013 החליטה הנהלת רכבת ישראל לסלק את דוכני המכירות מהתחנה, והם סולקו יחד עם עוד כ-40 בעלי עסקים קטנים.
שטרן הוביל מאבק מול החלטת הנהלת הרכבת והשיג את תמיכתו של חבר הכנסת משה גפני שהעביר את הנושא לשר התחבורה ישראל כץ.
בין השנים 2002–2006 הגיש בהתנדבות תוכנית רדיו לילית בשם "עת לשוב" ברדיו קול חי.
ב-2013 יצא לאור ספרו "בגן הלב שכנה נקודה" (המבוסס על תורה רפ"ב בליקוטי מוהר"ן), ועם הספר הוא מסתובב ברחבי הארץ בשילוב הרצאתו "המזוודה" המספרת את סיפור חייו.
בשנת 2014 לימד מתורותיהם של רבי נחמן מברסלב והרב שלמה קרליבך בבית מדרש שיקומי במרכז "מעלות - בריאות הנפש בקהילה" בבני ברק.
ב-2020 עיצב תליון בצורת ארץ ישראל בשם "התכללות", וב-2022 עיצב בית מזוזה דומה.
ב-2014, לאחר סגירת הדוכן ברכבת, הגה שטרן את השליחות הבאה שלו, "סבי נחצ'ה" - דמות רוחנית מחנכת המבוססת על תורותיו של רבי נחמן מברסלב.
הרעיון העומד מאחורי הדמות הוא להטמיע את ערכי מעשים טובים ואהבת הזולת תוך עבודה מעשית על ערכים אלה במשך ההפעלה המוגשת דרך סיפור הצגה ומשחק בהשתתפות הילדים.
ב-2017 העלה את ההרצגה (שילוב של הרצאה והצגה) "הגרביים של נפתלי שהפכו לכדורי סמיילי" המבוססת על סיפורו האישי, ואת המופע "רישיון לאהבת חסד".
ב-2016 גילם את הקבצן המושיע בעונה הרביעית של הסדרה "עלילות ארץ גושן" בערוץ מאיר לילדים, שכתבו אסי צובל ואלון רותם וביים יואב אליצור.
ב-2019 גילם את הרב יצחק גינזבורג בסרט "ימים נוראים" שכתב רון לשם וביים ירון זילברמן.
ב-2021 גילם את יוס'ל שוורץ בקליפ "ThankYouHashem: From The Verge" של ליפא שמלצר.
באותה שנה שיחק לצידה של עדן הראל בקליפ "ככה באתי אני" שכתבה הלחינה והפיקה חגית סאסי בשיתוף עם עלם - עמותה לנוער במצבי סיכון.
ב-2023 השתתף בתוכנית המציאות "לצאת מהקופסה" בכאן 11. ב-2024 גילם את הרב שלמה בסדרה אנדרגראונד מאה שערים ששדורה בכאן דיגיטל.
שטרן מיוצג בסוכנות השחקנים "take2".
בגיל 16 הוציא את קובץ השירה הראשון שלו, "התלבטות".
בשנת 1989 הוציא את קובץ השירה השני שלו, "איש אקורדיון" בעריכת המשורר רוני סומק.
הספר יצא בהוצאת "קבוצת אמנות וחברה" וזכה בפרס קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
בשנת 2013 הוציא את הספר "בגן הלב שכנה נקודה" – מעשייה רוחנית לכל המשפחה שנכתבה בהשראת תורה רפ"ב בליקוטי מוהר"ן.
הספר יצא בהוצאת סלומון שטרן (ע"ש סבו של שלומי שנרצח בשואה).
הספר קיבל הסכמה מהרב שלום ארוש.
רן שריד כתב על הספר:
בשנת 2016 הוציא את הספר "סיפורים מהדוכן ברכבת בתל אביב וקצת שירה" ובו סיפורים שהתרחשו במהלך עבודת הפצת היהדות ואהבת האדם בדוכן בתחנת הרכבת תל אביב מרכז.
בסוף הספר ישנם מספר שירים שכתב.
הספר יצא בהוצאת סלומון שטרן.
דוד שמחון, מבקר הספרים של העלון "עולם קטן", כתב על הספר:
ב-8 באוקטובר 2023 יצא לאור ספרו "מעשה בשני אליהו" - ספר קומיקס היסטורי המספר על אליהו חכים ואליהו בית-צורי שיצא לאור בהוצאת בית ספר שדה כפר עציון.
את הספר אייר ג'קי ירחי.
הספר קיבל דברי ברכה מעזרא יכין, נתנאל אפשטיין,ליאור אנגלמן ודנה ורון.
הספר נבחר למצעד הספרים לשנת ה'תשפ"ה.
שלמה "שלומי" הרוש (נולד ב-3 בנובמבר 1987) הוא שחקן כדורסל ישראלי, המשחק בעמדת הקלע בקבוצת מכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית, גובהו 1.88 מטר.
הרוש החל את דרכו בכדורסל בעיר הולדתו, כפר סבא וב-2011 החלק לשחק בליגת העל בקבוצת הפועל חולון, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 2017/2018. כמו כן שיחק הרוש בהפועל אילת, עירוני רמת גן, מכבי אשדוד, אליצור "איתו" אשקלון והפועל כפר קאסם.
הרוש נולד בכפר סבא והחל לשחק כדורגל וכדורסל בקבוצות הנוער של הפועל כפר סבא.
כמו כן שיחק בקבוצת הכדורסל של תיכון כצנלסון במסגרת ליגת העל לתיכונים.
הרוש החל את קריירת הבוגרים שלו בהפועל כפר סבא בליגה הארצית, אחר כך עבר לשחק בכוכב יאיר בליגה הלאומית וכאשר כוכב יאיר התאחדה עם הפועל כפר סבא, השתלב הרוש בקבוצה המאוחדת.
בעונתו האחרונה בליגה הלאומית השיג הרוש ממוצעים של 13.1 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים בכ-30 דקות משחק.
ב-2011 זומן הרוש לנבחרת האולימפית שהשתתפה במשחקי האוניברסיאדה שנערכה בסין.
פיני גרשון, מנג'ר הפועל חולון ומאמנה דן שמיר התרשמו ממנו לטובה וצירפו אותו לקבוצה לקראת עונת 2011/2012.
בתחילת עונת 2011/2012 הצטייר הרושם שהרוש לא אמור לקבל דקות משחק רבות אך דן גרונפלד לא עבר בבקרה התקציבית והרוש זכה ליותר דקות משחק מאשר היה צפוי.
הרוש הפגין יכולת טובה כבר במשחק הראשון כאשר סייע לקבוצה לגבור על מכבי ראשון לציון עם 6 נקודות ו-6 חטיפות.
כמה שבועות אחר כך השיג טריפל דאבל במשחק במסגרת גביע המדינה בכדורסל נגד נס ציונה ששיחקה אז בליגה הלאומית, ובסוף החודש הראשון של העונה נבחר לשחקן הצעיר המצטיין של החודש על ידי מנהלת הליגה.
הרוש סיים את העונה הסדירה עם ממוצעים של כ-5 נקודות למשחק בכ-17 דקות בעוד הפועל חולון הגיעה באותה עונה לחצי גמר הפיינל פור וחצי גמר גביע המדינה (והודחה על ידי מכבי תל אביב בשתי המסגרות).
בעונת 2012/2013 עלו הממוצעים של הרוש ל-6 נקודות ב-22 דקות משחק אולם הפועל חולון נקלעה למאבקי תחתית והצליחה להבטיח את הישארותה בליגה רק לקראת סיום העונה.
בתחילת עונת 2013/2014 מונה הרוש לקפטן הקבוצה על ידי מאמנה החדש ליאור ליובין וזכה לדקות משחק רבות יותר.
בסדרת הפלייאוף מול הפועל ירושלים, אותה הפסידה חולון 1:3, רשם ממוצעים של 8.5 נקודות בכ-24 דקות משחק.
הרוש פתח בחמישייה ב-27 משחקים מתוך 33 בעונה הסדירה בעונת 2014/5 אותה סיים עם ממוצעים של כ-9 נקודות בכ-27 דקות משחק.
במשחק במסגרת המחזור ה-18 נגד מכבי חיפה קלע הרוש סל ניצחון בשנייה האחרונה.
הרוש נפצע במהלך סדרת רבע גמר הפלייאוף והחמיץ את אחד המשחקים בסדרה אותה הפסידה חולון למכבי ראשון לציון 1:3.
הרוש וחולון לא הגיעו להסכמות לגבי המשך ההתקשרות ביניהם ולקראת עונת 2015/16 הצטרף הרוש להפועל אילת.
הרוש לא הצליח לשחזר את יכולתו משנים קודמות, בין השאר בשל פציעה וב-11 משחקים רשם ממוצעים של 3.6 נקדות וב-17 דקות משחק.
הרוש שוחרר מאילת לאחר כחצי עונה ובינואר 2016 שב להפועל חולון.
הרוש שותף ב-18 משחקים במדי הפועל חולון עד סוף עונת 2015/16 בהם רשם בממוצע כ-9 נקודות בכ-20 דקות משחק.
הרוש רשם את עונתו הטובה ביותר מבחינה סטטיסטית בעונת 2016/17 כאשר שיחק כ-27 דקות וקלע כ-11 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2017/2018 ירדו ממוצעיו לכ-15 דקות וכ-5 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2018 זכה עם חולון בגביע המדינה בכדורסל.
הרוש הגיע עם חולון לגמר הפיינל פור שם הפסידה למכבי תל אביב.
במהלך עונת 2018/19 שיחק הרוש כ-19 דקות בממוצע במהלך העונה הסדירה וקלע כ-6 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת סוף העונה, בשל פציעות של מספר שחקנים של הפועל חולון, קיבל הרוש יותר דקות משחק ובסדרת רבע גמר הפלייאוף, בה הפסידה חולון למכבי ראשון לציון, שיחק הרוש 34 דקות וקלע כ-10 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2019 הוארך חוזהו של הרוש בחולון לשנתיים נוספות.בעונת 2019/20 העמיד הרוש ממוצעים של כ-6 נקודות בכ-18 דקות משחק.
הרוש השתתף ארבע פעמים במשחק האולסטאר של ליגת העל בכדורסל, בשנים 2013–2015 ו-2017.
בקיץ 2020, לאחר עזיבתו של הבעלים שלמה אייזיק, שוחרר הרוש מהפועל חולון והצטרף למכבי עירוני רמת גן מהליגה הלאומית.
הרוש הגישה תביעה כנגד הפועל חולון בטענה כי סיום דרכו במועדון לא היה חוקי.
בעקבות התבטאויות של הרוש באמצעי התקשורת הגישה חולון תביעת דיבה כנגד הרוש, אשר בתגובה טען כי מדובר בתביעת השתקה.
ביוני 2021 הוחלט בבית משפט השלום בתל אביב למחוק את תביעת הדיבה.
באפריל 2021 שוחרר ממכבי רמת גן וחתם במכבי אשדוד באר טוביה מהליגה הלאומית, אשר בתום העונה הודחה בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
בנובמבר 2021 הצטרף הרוש להפועל כפר סבא מהליגה הארצית.
הרוש העפיל עם כפר סבא לגמר הליגה הארצית שם הפסידה כפר סבא לאליצור שומרון.
הרוש נבחר על-ידי אתר ספסל לשחקן העונה של המחוז הצפוני.
ב-13 ביולי 2022 חתם באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית בכדורסל.
הרוש קלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק והגיע עם הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף.
עונה לאחר מכן חתם בהפועל כפר קאסם.
בשתי עונותיו בקבוצה הוא קלע כ-9 נקודות בממוצע למשחק.
בתום עונת 2025/26 התפרקה הקבוצה.
בתאריך 26 בדצמבר 2025 חתם במכבי קריית מוצקין.
ביוני 2016 נישא שלומי ללירון גריסרו.
ביוני 2018 נולדה בתו הבכורה.
שלומי כהן (נולד ב-1968) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת אלכסנדרוני במלחמת לבנון השנייה.
כהן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בחטיבה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד, וכקצין האג"ם של החטיבה.
בשנת 1995, בהיותו סגן מפקד גדוד 51, פיקד כהן על כוח מן הגדוד אשר הרג חמישה פעילי חזבאללה שארבו לכוחות צה"ל בקרבת הכפר רב א-תלאתין הסמוך לטייבה שבלבנון.
אלוף פיקוד הצפון העניק לכהן תעודת הערכה על שום אומץ הלב שגילה בלחימה.
לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל, מונה למפקד גדוד 12 (ברק), והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת גולני.
בשנת 2000 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הצפון.
לאחר מכן שימש כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת חיל רגלים במילואים, והוביל אותה בלחימה בגזרה המערבית בדרום לבנון במרחב הכפרים רג'מין, שיח'ין וג'יבין במשך חמישה עשר ימים.
במהלך הלחימה הרגו לוחמי החטיבה עשרות מחבלים, שבו שלושה מחבלי חזבאללה והשמידו אמצעי לחימה רבים.
כמו כן כבשה החטיבה בזמן קצר את הצומת המקשרת בין הכפרים רג'מין ושיחין, שטח מפתח אוגדתי שאפשר את הכרעת הקרב במרחב, וסיפקה סיוע הומניטארי לכמה עשרות אזרחים לבנונים, ובכלל זה מתן סיוע רפואי.
לאחר המלחמה שימש כראש מטה עוצבת המפץ.
לאחר תאונת אימונים בה נהרג חייל המילואים הואשם בהתרשלות יחד עם מפקד הכיתה, המ"פ והמג"ד.
בתפקידו הבא שימש כנספח צה"ל ברומניה, והיה אמון על השבת גופות חללי צה"ל לאחר התרסקות מסוק יסעור של חיל האוויר בעת תרגיל משותף עם חיל האוויר הרומני.
בשנת 2013 הורשע בהתרשלות ונגזר עליו חודש וחצי מאסר על תנאי.
בשנת 2014 נבחר כחבר במועצת עיריית חיפה מטעם סיעת "מהפך בחיפה" בראשות יעקב בורובסקי.
ביולי 2016 מונה למנכ"ל קניון נהריה.
בוגר קורס חי"ר מתקדם בצבא ארצות הברית (פורט בנינג) בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים.
שלומי שוב (נולד ב-25 בספטמבר 1971) הוא רואה חשבון, ראש תוכנית חשבונאות וסגן דיקן בית הספר אריסון למנהל עסקים, אוניברסיטת רייכמן.
עומד בראש פורום שווי הוגן (Fair Value Forum), ומחבר ספרים בתחום החשבונאות הפיננסית.
שלומי שוב נולד בתל אביב.
בוגר תואר ראשון בחשבונאות ומנהל עסקים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל ובשנת 1998 הוסמך כרואה חשבון על ידי מועצת רואי החשבון בישראל.
באותה השנה סיים בהצטיינות לימודי תואר שני M.B.A במנהל עסקים, בבית הספר למנהל עסקים, אוניברסיטת בן-גוריון.
כיהן עד שנת 2006 בתפקידי ניהול במשרדי רואי החשבון פאהן קנה ושות', ליובושיץ קסירר ו-KPMG סומך חייקין ושות'.
בשנת 2006 הקים את חברת IFRS קונסלטינג בע"מ, המספקת שירותי ייעוץ בתחום IFRS לחברות מדווחות, לרואי חשבון ולגופים ציבוריים.
בשנת 1996 החל ללמד במסלול האקדמי המכללה למנהל, בית הספר למנהל עסקים, והפך למרצה בכיר.
בשנת 2006 הקים את החוג לחשבונאות באוניברסיטת רייכמן (לשעבר המרכז הבינתחומי הרצליה), בה הוא משמש כאחראי אקדמי משותף על קורס דירקטורים ונושאי משרה, ומשנת 2010 משמש כסגן דיקן בבית הספר אריסון למנהל עסקים.
כיום משמש שוב גם כאחראי אקדמי של קורסי החשבונאות הפיננסית באוניברסיטה הפתוחה, המחלקה לניהול וכלכלה.
ספרו "חשבונאות פיננסית חדשה: IFRS" (המהדורה המעודכנת "חשבונאות פיננסית חדשה: IFRS 2020") זכה בפרס לשכת רואי החשבון והוכר כספר לימוד רשמי בקורסים לחשבונאות פיננסית באוניברסיטה הפתוחה.
פעילותו של שוב בתחום הפכה אותו למומחה בתחום, והובילה לבחירתו על ידי 50 רואי חשבון בכירים כאחד ממומחי ה-IFRS המובילים בארץ, בסקר שפורסם בעיתון כלכליסט.
בהמשך סיפק ראיונות רבים בתחום ה-IFRS בעיתונות הכלכלית ובמסגרת כתבות ופרשנויות, וכן במסגרת טור דעה שבועי שהתפרסם בעיתון דה-מרקר.
שוב מכהן כדירקטור חיצוני, חבר ועדת ביקורת, ויו"ר ועדת מאזן וועדת תגמול בחברת אלוני חץ.
הוא מכהן גם כדירקטור חיצוני וחבר בוועדה המקצועית של חברת מידרוג.
שוב מעורב בפעילות ציבורית רחבת היקף: הוא שימש בעבר כיושב ראש הוועדה לדיווח כספי הלכה למעשה מטעם לשכת רואי החשבון, היה חבר בוועדת היגוי מטעם משרד החינוך וכן לקח חלק כנציג ציבור בוועדה המייעצת למנהל רשות המיסים בנושא הדיבידנד הכפוי.
בנוסף, הוא חבר בוועדה לכללי חשבונאות ודיווח של לשכת רואי חשבון בישראל ובוועדה המקצועית של המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות, וכיהן כיו"ר ועדת היגוי לבחינת עתיד מקצוע רואי החשבון.
בשנת 2011 ייסד ביחד עם פרופ' אמיר ברנע את פורום שווי הוגן FVF (Fair Value Forum), והוא עומד בראשו.
הפורום תורם לאיכות המידע בשוק ההון ומשפיע על סדר היום הכלכלי, בין היתר באמצעות סיקור דיוניו בתקשורת.
ספריו של שוב הפכו לחלק מהספרות המקצועית בתחום החשבונאות בישראל, ומשמשים כמקור מידע לאנשי מקצוע וגופי הרגולציה.
משנת 2010 הוכנסו ספרי "חשבונאות פיננסית חדשה: IFRS" לתוכנית הלימוד של האוניברסיטה הפתוחה.
(מחבר ראשי) תאוריה חשבונאית (הוצאת המכון למחקרי משפט וכלכלה, מהדורה ראשונה, 2003)
תאוריה חשבונאית (הוצאה לאור פלס בע"מ, מהדורה שנייה, 2005)
דיווח כספי בישראל – הלכה למעשה, לשכת רואי החשבון בישראל, עורך ראשי (2002–2005)
חשבונאות פיננסית חדשה: IFRS, כרכים א' - ב' (2007, הוצאת גלובס)
(מחבר משותף) מכשירים הוניים לתגמול עובדים (יוני 2010, הוצאת רונן)
תורת המספרים של עולם העסקים: ניתוח דוחות כספיים והערכות שווי, מהדורה שלישית (מרץ 2021)
שלומי מיכאל (נולד ב-1964) הוא קצין במשטרת ישראל בדימוס בדרגת ניצב.
כיהן כמפקד מחוז ש"י וכמפקד הימ"מ.
שלומי נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב.
בפברואר 1983 התגייס לצה"ל והוצב בחטיבת גולני בגדוד 12 (ברק).
בגולני עבר מיכאל מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
לאחר שחרורו מצה"ל התגייס למשמר הגבול ב-1985 כלוחם בימ"מ, הוא שימש בהמשך מפקד צוות, מפקד פלגת לוחמים וקצין אג"ם בימ"מ.
בין הפעולות בהן השתתף היה פיקוד על כוח הפריצה לאוטובוס האמהות במרץ 1988 וחיסול חמישה מחבלים חמושים שהתבצרו בבית בטייבה.
לאחר מכן שימש מפקד יחידת הגדעונים (יחידת מסתערבים של משטרת ישראל).
ב-2008 מונה למפקד ימ"ר מחוז תל אביב.
החקירה הבולטת בתקופת כהונתו כמפקד היחידה הייתה של הרצח בברנוער.
חקירה נוספת הובילה למעצרו של גואל רצון.
ב-2009 העניק נשיא המדינה את עיטור המאבק בסחר בבני אדם למחלק חקירות א' במפלג התשאול של ימ"ר תל אביב.
מיכאל שירת בתפקיד עד 2011 ויצא לתקופת לימודים.
במאי 2012 מונה למפקד הימ"מ.
תחת פיקודו השתתפה היחידה במבצעים רבים, על פעילותה בתחום לוחמה בטרור בשנים 2013–2014 קיבלה היחידה צל"ש ממפכ"ל המשטרה.
בין הפעולות אותן ביצעה היחידה בתקופת פיקודו היו חיסול רוצחי שלושת הנערים ושולחיהם, חיסול המתנקש ביהודה גליק ומעצר רוצחו של ניצב משנה ברוך מזרחי.
בפברואר 2015 מונה למפקד מחוז ש"י בדרגת ניצב.
בנובמבר 2015 הודיע על פרישתו מהמשטרה, ב-16 במאי 2016 סיים את תפקידו כמפקד המחוז.
שלומי מיכאל נשוי ואב לארבעה, והוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
שלומי צ'רקה (נולד ב-19 ביוני 1979) הוא קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
שלומי צ'רקה נולד ב-19 ביוני 1979 בפתח תקווה.
למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה ובישיבת ההסדר קריית שמונה.
את לימודיו המקצועיים החל בשנת 2002 במחלקה לאנימציה בבצלאל, שם סיים בשנת 2005.
יצירותיו הראשונות פורסמו בעיתונים אותיות וכולנו כשהיה בן אחת-עשרה.
את קריירת האיור המקצועית שלו החל צ'רקה בשנת 2004 בעיתון עכבר כל העיר (ירושלים), שם פרסם עמודי קומיקס ברוח פילוסופית, ללא דמויות קבועות.
רבים מעמודי הקומיקס הנ"ל ראו אור שלוש שנים לאחר מכן בחוברת הקומיקס שלו - "הצינורות המקובלים".
לאחר מכן פרסם מספר סדרות קומיקס בעיתון הילדים הדתי אותיות ובעיתון הילדים מקור ראשון לילדים.
בין הסיפורים "הרפתקה בים המלח", "הרפתקה בממד השמיני" וגם סדרות הקומיקס "זוקי –מדריך בגן החיות" ו-"לודוויג – מסע בעקבות הרש"ר הירש" שיצאו לאחר מכן כספרים בהוצאת ספריית בית-אל.
בנוסף, יצר צ'רקה סדרות קומיקס לעיתונים "ישראלי", "מקור ראשון", "אסימון", "מבראשית", "מחר", "דעות", "קפטן-קידס" ו-"מעריב לילדים" ואייר לעיתונים "בשבע", "אותיות" ו"עולם קטן".
החל משנת 2022 מאייר צ'רקה את טורו של אראל סג"ל במוסף הפוליטי של "ישראל היום".
ברשת יצר שלומי צ'רקה סדרות קומיקס לאתרים "השרת העיוור", "בית אבי-חי" ואת סדרת הקומיקס "שאינו משיב כהלכה" (2014-2016) שמתפרסמת באתר "וואלה!".
כמו כן יצר איורים לאתרים "929" ו"צו פיוס".
שלומי צ'רקה נמנה בין מייסדי קבוצת היוצרים הדתית "ארמדיל" שהוקמה בשנת 2005.
בשנת 2007 ביים שלומי צ'רקה וידאו-קליפ מונפש לשיר "מרפסת" של להקת "ג'ירפות".
עיצב ואייר עטיפות אלבומים לזמר-יוצר חמי רודנר וללהקת "פרה אדומה".
בשנים 2013–2014 ערך צ'רקה סדרת ראיונות עם יוצרים (מאיירים, קריקטוריסטים ויוצרי קומיקס) עבור אתר האינטרנט של המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון.
צ'רקה מרצה ומעביר סדנאות, בבמות שונות, על קומיקס, קריקטורה ואנימציה ואף מלמד קומיקס במסגרות קבועות כגון מכללת אמונה, אמן (השלוחה החרדית של בצלאל) ובתי-ספר למחוננים.
החל משנת 2015 משמש שלומי צ'רקה כלקטור ויועץ אמנותי לגופים שונים בענייני קומיקס ואנימציה.
בין השנים 2017 - 2023 נמנה שלומי צ'רקה בצוות הניהול האמנותי של הפסטיבל השנתי "אנימיקס" (הפסטיבל לאנימציה קומיקס וקריקטורה).
כמו כן צ'רקה משמש כשופט בתחרויות הקומיקס השנתיות ע"ש דודו גבע וע"ש אריה נבון מטעם דיזנגוף סנטר ועיריית ת"א ובתחרות הקריקטורות ע"ש דן פתיר.
אחיו שי אף הוא קומיקסאי ומאייר.
אל תפני מבטך לאחור (עריכה והפקה)(שירים בקומיקס, 2008)
הפח נמלט ואנחנו נשברנו (חוברת, 2010)
זוקי – מדריך בגן החיות (לילדים, 2011)
לודוויג – מסע בעקבות רש"ר הירש (לילדים, 2012)
בבלים טיפשים (2014, עם קבוצת ארמדיל)
שאינו משיב כהלכה (ספר קומיקס דיגיטלי, 2015)
חלקי חילוף (שירים בקומיקס, 2016)
שיבושים (שירים שנכתבו על פי קומיקס, 2018)
ספירלה (שירים של נעה א.ג שנכתבו על פי קומיקס, 2020)
זוקי II - מדריך בגן החיות ומחוצה לו (לילדים ונוער, 2024)
2008 - ציון לשבח של 'מועצת הפיס לתרבות ואמנות' (בעקבות הספר "אל תפני מבטך לאחור – שירים בקומיקס")
2022 - "זוקי" - תערוכת קומיקס לילדים בספריית מעלה אדומים.
2022 - יצירות על פי המחזה "הדיבוק" - תערוכה קבוצתית באוניברסיטה העברית ובתיאטרון ירושלים.
2021 - אנימיקס - סינמטק ת"א - תערוכת מחווה ללאה גולדברג.
2021 - הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית.
2020 - אאוטליין - איור ומילים בירושלים, תערוכת מחווה ללאה גולדברג.
2019 - 'המלך קינג ג'ורג' פינת קיבוץ גלויות', מוזיאון היכל שלמה, ירושלים.
2019 - שיבושים - שירים שנכתבו על פי קומיקס-קולאז'י, גלריה על הצוק, נתניה.
2018 - 'לילה בלב עיר', איור ומילים בירושלים.
2018- 'קריקטורה במדים', המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון.
2018 - שיבושים - שירים שנכתבו על פי קומיקס-קולאז'י, מתחם התחנה, י-ם.
2017 - אאוטליין - איור ומילים בירושלים
2017 - נונסנס ויהדות - תערוכה קבוצתית בפ"ת.
2014 - תערוכת קומיקס קבוצתית בינלאומית ביריד ספרי האמן בברלין.
2013 - הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית.
2012 - 'Ordinary', גלריית לורבר, 'שנקר', בי"ס גבוה להנדסה ולעיצוב, רמת גן.
2011 - "תסבוכת", הגלריה של סדנאות האמנים בתלפיות, ירושלים
2010 - 'X+'Y קומיקס ישראלי 1995–2010, המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון.
2010 - 'אשת העשור שלי', גלריית בית יד לבנים, רמת השרון.
2009 - '2009 השנה שהייתה!', המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון.
2009 - 'אמנות בשדרות', יצירות אמנות במרחב הציבורי, שדרות תל אביב.
2007 - 'שירה ואמנות', הגלריה העירונית, רעננה.
שלומית אברהם גלוברזון היא מנהלת לשעבר של חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי.
שלומית אברהם גלוברזון נולדה בשדרות וגדלה בקריית אתא.
בשנים 1995–1998 עבדה בשורה של תפקידים ברדיו.
היא הפיקה תוכניות אקטואליה ויומנים במחלקת החדשות של רשת ב'.
הייתה ממקימי רדיוס 100FM ושימשה מפיקה ראשית בתחנה.
בשנים 1999–2007 עבדה בחברת החדשות, שבה מילאה שורה של תפקידי עריכה ובהם עריכת התוכנית "שש עם".
כמו כן הייתה דוברת חברת החדשות.
בין היתר הייתה העורכת הראשית של התוכניות "אנשים" ו"מה קורה".
בשנים 2012–2013 הייתה עורכת אתר האינטרנט mako.
ב-2016 שימשה כמנהלת חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי.
כחצי שנה לאחר מינויה עזבה את התפקיד על רקע חילוקי דעות עם מנכ"ל תאגיד השידור אלדד קובלנץ.
לאברהם גלוברזון תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת תל אביב.
שלומי סנדק (נולד בירושלים ב-5 באוקטובר 1959) הוא פעיל חברתי ישראלי, מראשוני המאבק לרישוי קנאביס רפואי במדינת ישראל וממייסדי מפלגת עלה ירוק לצד בועז וכטל.
שלומי סנדק, החל במאבק במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. שלומי פרץ לתודעה הציבורית באוגוסט 1994 עת תועד בתוכנית הטלוויזיה "הלילה עם גבי גזית", אשר שודרה בפריים טיים של ליל שישי, כשהוא מגלגל ומדליק ג'וינט ומסביר למראיינת שבעצם לא מדובר בסם אלא בתרופה.
העילה לכתבה – חוברת בשם "עשב השדה – מריחואנה, תרופת הפלא של המאה ה-21" אותה כתב והפיץ סנדק.
מאוחר יותר הסביר סנדק כי בהיעדר תקציבים ומשאבים כלכליים, לא נותר לו ברירה אלה להשתמש בפרובוקציות כדי לפרוץ אל המודעות הציבורית באמצעות התקשורת: "האם הם עדיין היו מוכנים לשדר כתבה על החוברת ועל הסגולות הרפואיות של הקנאביס לולא הייתי מציע להם שאגלגל ואדליק ג'וינט מול המצלמה?" אמר סנדק.
בעקבות התוכנית היה ממקימי העמותה לשינוי חוקי הסמים בישראל שפעלה למען לגליזציה של סמים קלים.
פרסום החוברת גרר הד תקשורתי.
בין היתר רואיין שלומי סנדק על ידי אברי גלעד, שעתיד להיות אחד התומכים הבולטים במאבק לקנאביס רפואי, ושלי יחימוביץ'', לימים יו"ר מפלגת העבודה, שעתידה להתוודות על צריכת קנאביס.
ההד התקשורתי הוביל לזימונו של סנדק להופיע בפני הוועדה למאבק בנגע הסמים של הכנסת בראשותו של חבר הכנסת רפאל איתן.
בהמשך היה סנדק בכנסת פעמים רבות, במסגרת הופעותיו בפני הוועדות השונות.
מדי פעם המשיך סנדק להשתמש בנשק בפרובוקציות, כשמצא זאת חיוני לקידום העניין.
בשנת 1999, נענה להצעתו של בועז וכטל אשר הקים את מפלגת עלה ירוק והצטרף למפלגה, אשר חרתה על דגלה את הלגליזציה של הסמים הקלים.
סנדק היה מועמד מספר 2 של המפלגה בבחירות שנערכו באותה שנה.
כ-8,000 קולות בלבד היו חסרים למפלגה כדי להיכנס לכנסת.
סנדק היה שוב מועמד לכנסת מטעם המפלגה (במקום השני) בבחירות של 2006 ושל 2009, לאחריהן החליט לפרוש מהמפלגה ומפוליטיקה על מנת לאפשר לו לפעול באופן חופשי יותר, ללא הזהות הפוליטית.
באותה שנה קיבל שלומי סנדק רישיון לשימוש בקנאביס רפואי עקב כאבי הגב מהם סבל מילדות, עקב כך הוא הקים את "המרכז הישראלי לקנאביס רפואי" במסגרתה סייע לאלפי חולים ישראלים לקבל רישיון שימוש בקנאביס רפואי.
בשנת 2013 גייס כסף באתר מימון המונים לצורך כתיבת ספרו "המסע לשחרור הקנאביס", אשר היווה למעשה מעין כתב אישום נגד מנכ"ל משרד הבריאות, הפרופ' רוני גמזו.
בשל אחריותו, כך לדבריו של סנדק, למשבר החוקי סביב צמח הקנאביס וליחס השלילי המתמשך לו זוכים מטופלי הקנאביס הרפואי.
בשנת 2017 יצר הבמאי מוריס קנדיוטי את הסרט "עלה ירוק", ששודר בערוץ yes דוקו, העוקב אחרי סיפור חייו של סנדק ומלחמתו מול הממסד למען לגליזציה של קנאביס בישראל ועל הטרגדיה שפקדה אותו.
שלומי פוגל (נולד ב-3 במאי 1955) הוא איש עסקים ישראלי, מבעלי קבוצת אמפא, תעשיות מספנות ישראל וקבוצת גולד בונד.
נולד ב-1955 בתל אביב להורים ניצולי השואה.
שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים.
סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 עבד פוגל עבור חברת "דובר טאוור" שקיבלה זיכיון לחמש שנים על ייצוא מכוניות סקודה לישראל ומספר מדינות באפריקה.
בשנת 1990, עם התחממות יחסי ישראל–צ'כיה פעל פוגל למצוא יבואן רשמי של סקודה לישראל וקשר קשרים עם שלמה שמלצר.
בשנת 1991 הקים פוגל שותפות עם שמלצר להפצת רכבי סקודה בישראל.
ב-1995 רכש את מספנות ישראל יחד עם שלמה שמלצר וסמי קצב ב-40 מיליון שקל.
בסוף שנות ה-90 נכנס כשותף לאמפא יחד עם האחים נקש, והיה אחד ממובילי תוכנית להתייעלות החברה, שכללה פיטורי 2,500 עובדים מחברת אמקור.
פוגל הוא חבר הליכוד מ-2007. פוגל נחשב כידיד ומקורב של בנימין ושרה נתניהו.
ב-2021 הוא ארגן לבניהם יאיר ואבנר נתניהו פגישה עם יו"ר בורסת הסחורות של דובאי, אחמד בן סוליים.
בסוף ינואר 2023 כאשר החלה המחאה נגד הרפורמה המשפטית, ארגן פוגל פגישה בין בכירי המשק לבנימין נתניהו.
בפגישה ניסה פוגל להרגיע את אנשי העסקים ולשכנע אותם להימנע מפעולות מחאה כנגד נתניהו.
פוגל קידם את הגישה לניהול המצב בעזה המבוססת על פיתוח כלכלי של הרצועה תוך שימור שלטון חמאס ובידוד הרשות הפלסטינית.
בין השנים 2014–2018 קידם בשיתוף עם קטר מיזם להקמת תחנת כוח סולארית לעזה בהיקף של כ-140 מיליון דולר, שאותו הציג גם לנתניהו, אך הפרויקט לא אושר.
הוא תמך בהזרמת כסף קטרי לעזה וטען שמדובר במימון פרויקטים אזרחיים, והודה בקיום קשר עם נציגי חמאס לצורך עסקיו.
ביולי 2017 מסר פוגל עדות במשטרה במסגרת תיק 3000 ("כלי השיט"), שם חשף את קשריו העסקיים עם ממשלת קטר ואת ייעוצו לנתניהו בענייני המזרח התיכון.
פוגל קיים שותפות עסקית עם תא"ל במיל' ד"ר שמעון שפירא, לשעבר ראש המטה של נתניהו במשרד החוץ, במיזם להקמת תחנת כוח המבוססת על גז טבעי באזור הסחר החופשי בגבול ירדן ושניהם פרסמו ב-2018 נייר עמדה משותף המציג יוזמות תשתית לעזה דרך מצרים.
במרץ 2025 פרסם העיתונאי גור מגידו בדה מרקר כי פוגל תיווך בזירוז העברת משלוחי הכסף המזומן מממשלת קטר לחמאס בעזה, לבקשת חמאס.
פוגל ניהל קשר רציף עם מוחמד אל-עמאדי, ראש הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה, ונפגש גם עם בכירים אחרים בממשל הקטרי.
לפי תחקיר הארץ ממאי 2025 לקח פוגל חלק ביוזמה ישראלית לחלוקת סיוע הומניטארי לרצועת עזה.
פוגל היה מעורב בהליך הבחירה, במסגרתה נבחרו החברה האמריקנית SRS (Safe Reach Solutions) וקרן הסיוע GHF לבצע את החלוקה, בהליך חשאי שהיה ממודר מצה"ל ומשרד הביטחון.
פוגל הכחיש את הקשר שלו לנושא.
אמפא בע"מ היא חברת החזקות ישראלית פרטית בבעלות קבוצת פוגל ומשפחת נקש.
נדל"ן: אמפא נדל"ן עוסקת ביזום, פיתוח וניהול פרויקטים בתחום הנדל"ן, ומחזיקות במספר רב של נכסים מניבים בישראל.
אמפא ישראל עוסקת ביזום, ניהול וביצוע פרויקטים בתנועה הקיבוצית וההתיישבותית.
מימון חוץ בנקאי: אמפא קפיטל היא מהחברות המובילות בישראל בתחום של מימון חוץ בנקאי והלוואות חוץ בנקאיות.
תעשייה: אמרז פועלת בתעשיית הפלסטיק מאז 1939. החברה מתמחה בייצור אריזות פלסטיק ומוצרים מוגמרים ממגוון רחב של חומרי גלם תרמופלסטיים ובקשת רחבה של שיטות עיבוד.
חקלאות: אגרקסקו כרמל, הבית של החקלאים משנת 1956, משווקת את מוצריה לעשרות יעדים ברחבי העולם ובארץ תחת המותג הבינלאומי כרמל.
באמצעות החברה הבת כרמל סטרוברי, מבצעת אגרקסקו כרמל מחקר, פיתוח והפצה של זני תות שדה מובחרים.
מלונאות: הקבוצה שותפה במספר בתי מלון בישראל וכן במספר מיזמים תיירותיים.
אנרגיה: אמפא שותפה יחד עם אלומיי קפיטל בפרויקט אגירה שאובה בצוק מנרה.
תעשיות מספנות ישראל בע"מ היא חברה פרטית בשליטת שלומי פוגל, שלמה החזקות וסמי קצב.
מספנות ישראל: המספנה הגדולה בישראל ואחת המספנות בבעלות פרטית הגדולות במזרח התיכון.
החברה מתמחה בפיתוח, תכנון, בנייה, אחזקה, ותיקון כלי שיט צבאיים ואזרחיים – בישראל ומחוץ לה, וכן בייצור והקמת קונסטרוקציות פלדה גדולות ומורכבות לתחנות כוח, מתקני התפלה, צנרת לחץ גבוה, עגורני נמל ותשתיות לנמלי ים ותעופה ועוד.
מתקני החברה ומשרדיה ממוקמים בחלקו המזרחי של נמל הקישון בחיפה על שטח של 335 דונם.
נמל מספנות ישראל: הנמל הפרטי הראשון בישראל.
החל משנת 2008 פועל הנמל בפריקת כל סוגי המטענים, כשברשותו רציפים באורך של כ־1,000 מטרים, כוח עבודה מיומן וציוד פריקה וטעינה ייעודי.
סימנט: בשנת 2016, הקימה מספנות ישראל תשתית ליבוא צמנט (חומר גלם למלט) ושיווקו.
החברה פועלת בשותפות עם קבוצת לאפארג' הצרפתית.
קבוצת גולד בונד בע"מ היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב, בשליטת שלומי פוגל, שמלצר החזקות ומסופי ספנות בע"מ.
באמצעות החברה הבת קונטרם, קבוצת גולד בונד מפעילה מסוף מטענים ומחסנים חופשיים באשדוד, סמוך לשטח נמל אשדוד.
פעילות קונטרם נחלקת לארבעה מגזרים:
פעילות מסוף מכולות מלאות (FCL), הכוללת מתן שירותי מסוף ואחסנת מכולות מלאות ליבוא ויצוא, לרבות מכולות קירור ומכולות ריקות.
פעילות מסוף מטענים - מכולות לריקון (LCL), הכוללת קליטת מכולות ריקות, פריקת וריקון המכולות ופיצול המטענים לפי הלקוחות.
פעילות חופשית הכוללת שירותי אחסנה, הפעלת מרכז לוגיסטי והובלת מכולות.
לשלומי ואשתו טניה הבריטית ארבע בנות.
שלומי קודש (נולד ב-17 בנובמבר 1966) הוא רופא ישראלי, מומחה ברפואה פנימית.
מנהל משנת 2018 את המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע.
קודש נולד בארצות הברית, ועלה ארצה בשנת 1971. לאחר שנה בקיבוץ גבעת ברנר השתקעה משפחתו בבאר שבע והוא תושב האזור מאז.
סיים את לימודיו בתיכון מקיף ה' בבאר שבע, והתגייס ושירת כחובש בחיל השריון.
לאחר שירותו הצבאי החל בלימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון ולאחריהם התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי סורוקה.
בשנים 2004–2006 היה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל באינפורמטיקה רפואית.
בעל תואר מוסמך בבריאות הציבור במגמת מנהל רפואי מאוניברסיטת בן-גוריון, בהצטיינות.
בשנת 2006 מונה למנהל תחום אינפורמטיקה רפואית בחטיבת בתי החולים בהנהלת שירותי בריאות כללית ובשנת 2007 לסגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים.
במקביל ניהל בשנים 2011–2015 את הטמעת התיק הרפואי הממוחשב ברשת בתי החולים של כללית.
בשנת 2015 מונה למנהל הרפואי של מחוז דרום בכללית וב־2018 למנהל המרכז הרפואי סורוקה.
בתקופת כהונתו התמודד בית החולים עם מגפת הקורונה ועם הטיפול בנפגעי טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל.
ב 19 ביוני 2025, במהלך "מבצע עם כלביא", פגע בסורוקה טיל בליסטי שנורה מאיראן וגרם להרס רב.
קודש הוא פרופסור חבר במחלקה למדיניות וניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
קודש תושב היישוב מיתר, נשוי לאיריס, רופאת ילדים ואב לשלושה.
2001 פרס רונן למתמחה מצטיין ברפואה פנימית, מרכז רפואי סורוקה
2014 מרצה מצטיין, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2016 פרס גלאט על מצוינות בהוראה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2023 פרס בית החולים המצטיין של כללית לשנת 2022
2024 פרס Jerusalem Post לחוסן בעת משבר
2024 פרס נשיא אוניברסיטת בן-גוריון (בשם סורוקה)
2024 מגן שר הבריאות למוסד מקדם בריאות (בשם סורוקה)
2025 פרס יגאל אלון למופת חברתי חלוצי (בשם סורוקה)
שלמה קונסטנטיני (נולד ב-24 בנובמבר 1955) הוא נוירוכירורג ישראלי, פרופסור מן המניין קליני בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומנהל המחלקה הנוירוכירורגית בבית חולים דנה-דואק לילדים, מרכז רפואי תל אביב.
קונסטנטיני נולד וגדל בתל אביב.
התגייס לצה"ל בשנת 1973 ושירת כקצין צנחנים.
בשנים 1977–1983 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
את עבודת הדוקטור כתב על הובלת גלוקוז במערכת העצבים של חולדות רגילות והסובלות מסוכרת.
בנוסף לכך, השלים ב-1984 תואר שני בנוירו-ביולוגיה.
למד לקורסים בתחומי רפואה רבים, לדוגמה: אלקטרופיזיולוגיה של ההיפוקמפוס, התמרה חושית, נוירוטראומטולוגיה ושבץ, התנסות קלינית בקרדיולוגיה, בנפרולוגיה ובמחלקת ריאות.
למד בקורס מטעם האגודה האירופאית למדעים הנוירולוגיים: גידולים סופרה-טנטוריאליים; קורס מטעם האגודה האירופאית למדעים הנוירולוגיים: גידולים אינפרא-טנטוריאליים; קורס במיקרו-נוירוכירורגיה.
קיבל מלגת מחקר קלינית בנוירוכירורגית ילדים; קורס בנוירו-אנדוסקופיה.
בשנים 1990–1997 היה מרצה לנוירוכירורגיה בבית הספר לרפואה הדסה, באוניברסיטה העברית בירושלים.
עד שנת 2003 היה מרצה בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2002–2003 היה פרופסור אורח בבית החולים לילדים בטורונטו, קנדה.
בשנים 2003– 2014 היה פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ומשנת 2015 הוא פרופסור מן המנין קליני.
משנת 1996 מנהל קונסטנטיני את המחלקה הנוירו-כירורגית בבית החולים דנה דואק לילדים; משנת 2006 מנהל המרכז הישראלי והבינלאומי לנוירופיברומטוזיס ע"ש גילברט (IINFC) בבית החולים דנה.
קונסטנטיני מנהל את המחלקה הגדולה ביותר לנוירוכירורגית ילדים בישראל ובאזור.
תחומי העניין הקליניים העיקריים של קונסטנטיני הם טיפול בגידולי מוח וחוט שדרה מורכבים, מומים מולדים, אנדוסקופיה מוחית והפרעות בכלי דם.
כמו כן משמש מבקר ב"מערכת העצבים של הילד", כתב העת לנוירוכירורגיה; "נוירוכירורגיה".
בשנת 2013 היה ממקימי מפלגת יש עתיד.
ב-2013, בעקבות כתבת תחקיר בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" בערוץ 2, הודיע מנהל בית חולים איכילוב, פרופ' גבי ברבש, כי בכוונתו לפתוח בהליכי השעיה נגד קונסטנטיני לאחר שתועד דורש עשרות אלפי שקלים עבור טיפול ב"תיירי מרפא".
ב-2016, המשטרה המליצה להעמיד לדין את קונסטנטיני, יחד עם פרופ' צבי רם וד"ר יוסי פז, בגין שוחד ומרמה.
ב-10 באפריל 2019, פרקליטות מחוז תל אביב הודיעה כי החליטה לסגור את התיק בעקבות גילוי ראיות חדשות והעמימות בחוק לגבי ההתנהלות מול "תיירי מרפא".
קונסטנטיני פרוד ואב ל-7 ילדים.
אחותו, פרופ' מירי סורוז'ון, הייתה פרופסור מן המניין במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
חבר מייסד ונשיא לשעבר בפדרציה הבינלאומית לנוירו-אנדוסקופיה (IFNE).
סגן נשיא לשעבר בהתאחדות האירופאית של האיגוד לנוירוכירורגיה (EANS).
מזכ"ל לשעבר באיגוד הבינלאומי לנוירוכירורגית ילדים (ISPN).
חבר באיגוד הישראלי לנוירוכירורגיה ובקונגרס לנוירולוגיה.
שלומי טפיארו (נולד ב-4 במרץ 1980) הוא שחקן ישראלי.
טפיארו הוא בן למשפחה דתית בת חמישה ילדים.
הוא נולד באילת וגדל בנתניה, וכשהיה בן 6 עברה משפחתו לאלפי מנשה.
אמו מזל, ילידת הארץ ממוצא אלג'יראי, היא לבורנטית.
אביו אבי, עלה ממרוקו בגיל חמש ועבד בבגרותו במוטורולה.
בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" (סיים בשנת 2006).
לאחר לימודי המשחק שיחק בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2007 השתתף בקלטת ה-DVD לילדים "איך בוחרים שם לאחותי הקטנה?" (המבוססת על שיריו של אהוד מנור).
בשנת 2011 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "בנות הזהב" בתפקיד ג'לי.
בשנת 2014 שיחק את אלכס איקס בסדרה "זגורי אימפריה" ובנוסף שיחק את רם בסדרה "עממיות".
בשנת 2017 שיחק בעונה השישית של סדרת הנוער "ראש גדול", בתפקיד אלמוג.