tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עורכת ומפיצה הודעות לתקשורת, משיבה לשאילתות הנוגעות לגופים היושבים תחת משרד ראש הממשלה, מתדרכת כתבים ועוסקת בהפקת אירועי ראש הממשלה בהיבט התקשורתי.
לשכת העיתונות הממשלתית (בראשי תיבות: לע"מ) – אחראית מטעם משרד ראש הממשלה על תיאום התקשורת בין ממשלת ישראל ובין קהילת העיתונאים ואנשי התקשורת הפועלים בארץ.
עבור העיתונאים הזרים מהווה לע"מ ממשק מרכזי להתנהלות מול מוסדות המדינה והצבא.
בין היתר, לע"מ אחראית גם על צילומי אישים ואירועים ממלכתיים.
מנהל הלשכה מאז 2012 הוא ניצן חן.
מערך הגיור אחראי על הגיור הממלכתי במדינת ישראל.
הפעלת והכוונת בתי הדין לגיור.
נתן הכוונה וסיוע למתגיירים במהלך תהליך הגיור.
המערך קובע את תוכני הלימוד, ואחראי על כך שיושג הידע הנדרש להגשה לבית הדין לגיור.
המערך מכווין ומסייע למתגיירים במהלך כל תהליך הגיור.
מערך הגיור פועל ב-4 מחוזות ובתי דין מיוחדים לגיור הפרושים ברחבי הארץ – ירושלים, תל אביב, חיפה וקריית גת.
בנוסף המערך פועל במרכזי קליטה בהם שוהים עולים מאתיופיה הפרוסים ברחבי הארץ בחיפה והצפון ובדרום.
הנפקת תעודות הגיור על ידי המערך נעשית לאחר אישור הרב הראשי ונשיא בית הדין הגדול.
זוגות שנרשמו דרך המערך יקבלו תעודת המרה המעידה על כניסתם ליהדות ותעודת נישואין רשמית של מדינת ישראל.
ממלא מקום ראש המערך הוא: הרב יהודה עמיחי.
(בעבר: אגף למדיניות רגולציה בתוך אגף ממשל וחברה) הרשות הוקמה בשנת 2022 מכוח חוק עקרונות האסדרה.
לייעץ לממשלה בנוגע לקידום מדיניות רגולציה יעילה ועריכת מחקרים ופיתוח שיטת העבודה של הממשלה בעניינים אלה.
לקדם תהליכי תכנון בתחום, לסייע בהנגשת רגולציה לציבור, לקדם תיאום ושיתוף פעולה בין רגולטורים וליישב מחלוקות ביניהם.
לבצע בחינה, מדידה והערכה של רגולציה קיימת, ולגבש המלצות בעניינה.
לייעץ לרגולטורים לעניין האיכות של תהליכי הערכת השפעות הרגולציה שביצעו.
ראש הרשות הוא: יואל בריס
אמון על אבטחת מתקני משרד ראש הממשלה, עובדיו ומבקריו, בידוק הקהל וכבודתו, ביצוע סריקות נגד פעילות חבלנית עוינת, ביצוע התאמה ביטחונית לעובדי המתקנים ולמבקרים בהם, אבטחת שרי הממשלה ובכירים נוספים.
סוכנויות ביצוע נוספות הכפופות למשרד
נציבות שירות המדינה – אחראית על ביצוע מדיניות הממשלה בתחומי המנהל ומשאבי האנוש.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ("המוסד") – ארגון ביון הממונה על איסוף מידע מסוג מודיעין אנושי ומשימות חשאיות מחוץ לגבולות המדינה.
שירות הביטחון הכללי (השב"כ) – גוף מודיעין הפנים של ישראל.
אחראי בין היתר גם על סיכול טרור פנימי, אבטחת אישים ועוד.
מערך הסייבר הלאומי – גוף ביטחוני ממלכתי, מבצעי וטכנולוגי האמון על הגנת מרחב הסייבר הלאומי ועל קידום וביסוס עוצמתה של ישראל בתחום.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – לשכה שמטרתה איסוף וניתוח של מידע סטטיסטי אודות מדינת ישראל, כבסיס מידע למקבלי ההחלטות וכשירות לציבור.
המשרד לעניינים אסטרטגים – אחראי על משרדים בתוך משרד ראש הממשלה כמו המוסד לתפקידים מיוחדים ולשכת העיתונות הממשלתית.
ארכיון המדינה – הארכיון הממלכתי של מדינת ישראל.
ועדת השמות הממשלתית – ועדה שקובעת שמות עבריים במפת הארץ והחלטותיה מחייבות את מוסדות המדינה.
לשכת הפרסום הממשלתית – לשכה המשמשת כמשרד פרסום והפקה עבור משרדי הממשלה, חברות ממשלתיות וגופים ציבוריים.
הוועדה לאנרגיה אטומית – אחראית על הפעילות בתחום הגרעין במדינת ישראל.
הרשות לפיתוח כלכלי חברתי ביישובים הדרוזים והצ'רקסיים – מטרתה להביא למיצוי הפוטנציאל החברתי והכלכלי של האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית.
הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי – אמונה על הפיתוח הכלכלי, החברתי וצמצום הפערים בחברה הישראלית בין האוכלוסייה החרדית לציבור הכללי במדינת ישראל.
הרשות לזכויות ניצולי השואה – אחראית על הטיפול בהענקת תגמולים והטבות לניצולי השואה ולאוכלוסיות נוספות.
חיזוק יכולות הניהול והמטה במשרד
בשנים האחרונות חל חיזוק הדרגתי במעמדו וביכולות הניהול של משרד ראש הממשלה, והוא נתפס יותר ויותר כגוף המטה המרכזי בממשלה אשר עליו האחריות לממש את אג'נדת ראש הממשלה הנבחר.
השינוי בא לידי ביטוי גם בגיוסם של אנשי מקצוע בתחומי המדיניות וההערכה, אשר עובדים בצמוד לאנשי אמונו של ראש הממשלה, וגם בשורה של שינויים מבניים שהוטמעו בפעילות המשרד.
בעוד המטה לביטחון לאומי הוקם על ידי בנימין נתניהו בשנת 1999, פעילותו הועברה פיזית לבניין משרד ראש הממשלה בירושלים בשנת 2006 במהלך כהונתו של אהוד אולמרט, וכוח האדם בו הורחב משמעותית.
אולמרט, יחד עם רענן דינור כמנכ"ל משרדו, הביאו גם להקמתם של המועצה הלאומית לכלכלה, האגף לממשל וחברה ומערך ההסברה הלאומי וביססו אותם כגופי מטה מרכזיים בתחומי הכלכלה, החברה, הממשל וההסברה.
בנוסף, הוגדר מחדש תפקידו של האגף לתיאום, מעקב ובקרה במשרד.
כתוצאה משינויים אלה, החל משרד ראש הממשלה לתכנן ולהוביל בעצמו שורה של מהלכי מדיניות לאומיים, וזאת תוך שיתוף פעולה והפעלה של יתר משרדי הממשלה, המחזיקים בידע המקצועי בתחומים השונים.
בעוד בעבר הובילו משרדי ממשלה שונים את תהליכי התכנון וההחלטה בנושאים אלה, כיום גופי המטה הפועלים במשרד הם מובילי התהליך, בהתאם להנחיות ראש הממשלה.
הוועדה לבחינת מטה ראש הממשלה
בפברואר 2012 מינתה ממשלת ישראל השלושים ושתיים ועדה לבחינת מטה ראש הממשלה בראשות יוסי קוצ'יק.
הוועדה בחנה סוגיות שונות, בהן ייחודו של מטה ראש הממשלה, הבניית מטה כלכלי חברתי במטה ראש הממשלה, עיגון מנגנון הכרעה במחלוקות בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מודל השירות הציבורי בישראל, משרות האמון במטה ראש הממשלה, והגישה את מסקנותיה באפריל 2012. הממשלה קיבלה שתי החלטות לאימוץ הצעות שונות של הוועדה.
בראשית ימי המדינה שכן משרד ראש הממשלה בבית וילהלם אברלה בקריה בתל אביב.
בדצמבר 1949, על רקע החלטת האו"ם לבינאום ירושלים, הועבר משרד ראש הממשלה בבהילות לירושלים, אם כי הלשכה התל אביבית בקריה לא נסגרה והמשיכה לשמש את כל ראשי הממשלות כלשכה משנית.
נשקלו אפשרויות שונות לשכן את משרד ראש הממשלה, בהן בית טליתא קומי, ונבחרה הצעת הסוכנות היהודית לשכן את משרד ראש הממשלה באגף החדש שהיה אז לקראת סיום הבנייה, בבית המוסדות הלאומיים.
ב-20 בדצמבר 1949 כבר התקיימה ישיבת הממשלה בבית המוסדות הלאומיים.
בסוף אוגוסט 1962 עבר המשרד לקריית הממשלה בגבעת רם.
במאה ה-21 הוגברה האבטחה סביב בניין זה, והוא מאובטח יותר מאשר יתר המשרדים הממשלתיים.
בין היתר הכביש הסמוך נסגר לתנועה חופשית של מכוניות.
תפקידו של מנכ"ל המשרד היא להוביל את עבודת המטה ומדיניות הפנים המתבצעת שנקבעה על פי ראש הממשלה במכלול הנושאים הכלכליים, החברתיים והאזרחיים.
ריכוז עבודת המטה הממשלתית בנושאים אלו, מטעמו של ראש הממשלה, והוא מוביל ושותף מרכזי בפרויקטים לאומיים גדולים שעל סדר יומה של הממשלה ושל ראש הממשלה.
משרוקית היא כלי שבאמצעותו ניתן להפיק צלילי שריקה באמצעים מלאכותיים.
במשרוקית, נוצר הצליל מפיצול של זרם האוויר על פני חיץ או מכשול חד, כך שנוצרות מערבולות אוויר שהדהודן בתיבת תהודה יוצר את גל הקול.
בדומה לשריקה באמצעות השפתיים, משמשת המשרוקית לתקשורת בלתי-מילולית.
יתרונה הוא בעוצמתה הגבוהה, ובתפעולה שאינו דורש מיומנות מיוחדת.
משרוקית משמשת, בין השאר, שופטי ספורט - למתן מסרים לספורטאים; פקחים וכרטיסנים בתחנות רכבת - להעברת מסר לנהג הקטר; שוטרים - לאזהרת עבריינים, שומרים - להזעקת עמיתיהם בעת סכנה, וכדומה.
בחילות הים של מדינות שונות משתמשים במשרוקית מיוחדת הקרויה "משרוקית רב המלחים" (Boatswain's pipe; מבטאים "בוסן פייפ" - Bosun pipe).
המשרוקית שימשה בעבר להעברת פקודות בספינה, וכיום למחוות כבוד והצדעה לאורחים רמי מעלה העולים לסיפון הספינה.
משרד פרסום הוא עסק הנותן שירותי פרסום ללקוחות.
השירותים כוללים לרוב מחקרי שוק ובחירת קהלים, בחירת מסרים פרסומיים וניסוח שלהם באופן יצירתי, מילולי וגרפי, הפקת קמפיין (תשדירים, מודעות או פרסומות מסוג אחר) והפצה שלו ועוד.
במשרד פרסום לרוב יהיו קיימים תפקידים אלו (או חלקם) במחלקות שונות:
המחלקהשם התפקידתיאור התפקידהערותמחלקת לקוחותתקציבאי במסגרת התפקיד התקציבאית או התקציבאי אחראיים על הקשר עם הלקוח ועל התיאום בין המחלקות השונותסופרוייזר אחריות על מספר תקציבאיםמחלקת רעיונאות (קריאייטיב)מנהל קריאייטיבאחראי על צוותי הרעיונאות.
התקשרות הלקוחות עם משרד פרסום מתבצעת בדרך כלל באמצעות צוות קבוע במשרד הפרסום שכולל נציגים שונים מכל מחלקה במשרד, כאשר כל מחלקה אחראית על שלב כלשהו בתהליך העבודה.
ההתנהלות של משרד הפרסום מול הלקוחות תהיה בדרך כלל באחריות של מחלקת ניהול לקוחות (תקציבאות), שאמורה לנהל את עבודת הלקוח בתוך המשרד תוך הקפדה על איכות התהליך והתוצרים הסופיים וכן עמידה בלוחות הזמנים שהוגדרו מראש.
עבודה על קמפיין פרסומי מתחילה בדרך כלל מתוך דרישת הלקוח (זאת יכולה להיות עקב השקת מוצר חדש, צורך בקמפיין עונתי, פעילות פרסומית נקודתית, או מכרז בו הלקוח בוחר את משרד הפרסום שלו).
הלקוח מעביר למחלקת הלקוחות בריף לקוח, הכולל את עיקרי הנתונים אודות הצרכים והתוצאות אותן הוא מבקש.
בשלב שני מחלקת הפלנינג (תכנון) עושה חקר שוק, חוקרת את קהלי היעד ומחליטה באמצעות איזה מסר יש לפנות אל אותם קהלים על מנת להשיג את התוצאות הרצויות.
התוצר של שלב זה הוא בריף אסטרטגיה.
בשלב שלישי מחלקת האסטרטגיה מסבירה את בריף האסטרטגיה לצוות הרעיונאות או הקריאייטיב (בפגישת "בריפינג") אשר מנסח את המסר הפרסומי בצורה קריאייטיבית (במילים אחרות איך להגיד את המסר).
לאחר אישורים פנימיים מתבצעת פרזנטציה ללקוח לשם קבלת אישורו לתוצרים הקריאייטיבים.
עם אישור הקמפיין מופקים בריף מדיה המורה למחלקת המדיה להחליט איזו מדיה לרכוש, ובריף ביצוע המועבר לסטודיו או למחלקת ההפקה בהתאם לתוצר הביצועי של הקמפיין.
לאחר עליית הקמפיין לאוויר, מבצעת מחלקת הפלנינג מחקר אודות אפקטיביות הפרסום על מנת להפיק לקחים ולאשר אפקטיביות של הקמפיין.
משרדי פרסום ראשונים החלו לקום בארץ בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בסוף שנות ה-80 ובעיקר בתחילת שנות ה-90 (לאחר הקמת ערוץ טלוויזיה מסחרי בישראל) התרחב תחום הפרסום ובמקביל החל להתערער מעמדם של משרדי הפרסום הוותיקים.
פרסומאים רבים פרשו ממשרדי הפרסום הוותיקים והקימו משרדים צעירים.
תהליך זה התרחש במקביל לכניסתם למשרדי פרסום בינלאומיים גדולים לישראל – הן באמצעות הסכמי ייצוג והן באמצעות רכישת משרדים מקומיים.
מאז, רובם של משרדי הפרסום הפעילים בישראל, מקושרים בדרך זו או אחרת לתאגידי הפרסום הבינלאומיים.
בשנת 2015 בערך עבר התחום בארץ משבר בעקבות תהליכים שונים והתפתחויות בעולם המדיה, שהביא לשינויים מבניים בענף, בין היתר למיזוגים של משרדי פרסום שנחשבו בעבר מובילים בתחום.
רוב משרדי הפרסום בישראל מאוגדים תחת איגוד הפרסום הישראלי.
במהלך העשור האחרון עם התקדמות הטכנולוגיה והתגברות הפרסום הדיגיטלי תופס תחום הפרפורמנס נתח גדול מתקציבי הפרסום בישראל ואיתו קמו דור צעיר של חברות פרסום.
משרה היא עבודה שמבחינת היקף משימותיה נועדה לאיוש על ידי עובד אחד.
כלל המשרות שהוקצו ליחידה ארגונית מסוימת הוא התקן של יחידה זו.
משרה מתאפיינת במקצוע של המשרה ובשיבוץ הספציפי בארגון.
המשרה של מזכירת מנכ"ל, למשל, היא משרה שהמקצוע הנדרש בה הוא מזכירה, והשיבוץ הספציפי הוא בלשכת המנכ"ל.
בתקן של יחידה ארגונית מוגדרות לעיתים משרות זהות אחדות.
בסניף בנק, למשל, ניתן למצוא 10 משרות של טלר.
משרה מלאה היא משרה שהעובד המועסק בה עובד את מכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה.
לפי חוק שעות עבודה ומנוחה, בישראל משרה מלאה לא תעלה על 42 שעות עבודה בשבוע.
היקף שעות העבודה במשרה מלאה גבוה בישראל בהשוואה בין-לאומית.
משרה חלקית היא משרה שהעובד המועסק בה עובד פחות ממכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה.
נושא משרה הוא אדם המאייש משרה מסוימת, ומתוקף כך חלות עליו זכויות וחובות הכרוכות במשרה זו.
רבים מחוקי מדינת ישראל עוסקים בנושאי משרה הרלוונטיים לחוקים אלה, ובחובות וזכויות החלות עליהם.
חוק החברות, למשל, עוסק בנושאי משרה הבאים: "מנהל כללי, מנהל עסקים ראשי, משנה למנהל כללי, סגן מנהל כללי, כל ממלא תפקיד כאמור בחברה אף אם תוארו שונה, וכן דירקטור או מנהל הכפוף במישרין למנהל הכללי".
חוקים רבים אחרים מסתמכים על הגדרה זו ולעיתים מרחיבים אותה כך שתכלול נושאי משרה נוספים.
בהכרעת הדין בפרשת פלד גבעוני קבע בית המשפט המחוזי שאחד הנאשמים, טל יגרמן, שפורמלית הוגדר כ"יועץ כלכלי חיצוני" לחברות, קבע בית המשפט שיש לראותו כנושא משרה בכל אחת מחברות הקבוצה, ולכן רלוונטית האשמתו בעבירות הנוגעות לנושא משרה בתאגיד.
קביעה זו נומקה בכך שהמושג "נושא משרה" מחייב פרשנות מהותית, ובחינה כזו של תפקודו של יגרמן בחברות הקבוצה מובילה למסקנה שיש לראות בו נושא משרה בקבוצה.
בית המשפט קבע כי יגרמן היה, לכל הפחות, סמנכ"ל הכספים של הקבוצה בכלל, ושל כל אחת מהחברות הציבוריות בפרט, זאת בהתחשב במעמד הרם שהיה לו בקבוצה, מעמד שהקנה לו השפעה על הדירקטוריונים בחברות הקבוצה ועל בעלי השליטה בהן.
גישה זו אושרה בבית המשפט העליון, שדן בהרחבה בסוגיה זו במסגרת הערעור שהוגש לו.
חוקים אחרים מטילים אחריות על נושאי משרה רלוונטיים, בלי להשתמש במושג נושא משרה.
חוק שעות עבודה ומנוחה, למשל, קובע:
חברה, אגודה שיתופית או כל חבר אנשים אחר, שהעסיקו בניגוד לחוק זה או שלא בהתאם לתקנות או להיתר שניתנו לפיו, רואים כאחראי לעבירה גם כל חבר הנהלה, מנהל או פקיד של אותו חבר אנשים ואפשר להביאו לדין ולהענישו כאילו עבר הוא את העבירה, אם לא הוכיח אחד משני אלה:
(1) שהעבירה נעברה שלא בידיעתו;
(2) שנקט בכל האמצעים הנאותים כדי להבטיח שהוראות חוק זה בקשר לעבירה הנידונה יקוימו.
אחריותו של שר לנעשה במשרדו לא נקבעה בחקיקה, אך נקבעה במסקנותיהן של ועדות חקירה, בפרט ועדת אגרנט וועדת כהן, שקבעו "אחריות מיניסטריאלית" של שר לנעשה במשרדו, מתוקף המשרה שהוא נושא בה.
אחריות אישית למעשה או למחדל של השר עצמו.
אחריות כוללת של השר לכל מעשה או מחדל של פקידיו, אפילו נעשו שלא בהסכמתו ובלא ידיעתו.
משרד עורכי דין (או: פירמת עורכי דין) הוא משרד המספק שירותי עריכת דין ללקוחותיו.
לעיתים מופעל משרד עורכי דין על ידי עורך דין יחיד, אך פעמים רבות מתאגדים עורכי דין אחדים למשרד משותף, המסוגל להציע מגוון רחב יותר של התמחויות.
גודלו של משרד עורכי דין עשוי להגיע למאות עובדים ואף יותר.
ריבוי התמחויות בהיבטים שונים של המשפט האזרחי מאפשר למשרד לתת מענה שלם בפעולות מורכבות, המצריכות התייחסות משפטית משולבת.
עסקת מיזוגים ורכישות, למשל, מצריכה ידע בדיני חברות, דיני מיסים, דיני עבודה ועוד.
הלקוח הזקוק לשירות בתחום זה יוכל לקבלו במשרד גדול אחד, או בשיתוף פעולה בין משרדים קטנים אחדים.
התקשרות של לקוח עם משרד עורכי דין נעשית בשתי דרכים עיקריות:
התקשרות חד-פעמית, לשם קבלת שירות משפטי לבעיה מסוימת.
דוגמה: אדם המוכר את דירתו, וזקוק לעורך דין למימוש העסקה.
התקשרות ארוכת-טווח, לשם קבלת שירות משפטי שוטף.
דוגמה: יזם בנייה, הזקוק באופן שוטף לשירותיו של עורך דין לטיפול בחוזים עם רוכשי הדירות, מוכרי הקרקע וקבלנים.
העובדים במשרד עורכי דין הם מסוגים אחדים:
שותפי הון (Equity), שלכל אחד מהם חלק בבעלות על המשרד.
מתמחים - מי שסיימו לימודי משפטים, אך טרם הוסמכו כעורכי דין.
עובדי מנהלה: מזכירות, פקידים וכיוצא בזה.
לעיתים אלו בעלי השכלה משפטית אך לרוב לא.
לחלק מעורכי הדין במשרד עורכי דין יש לפעמים גם הסמכה כנוטריונים.
עו"ד יעקב נאמן, שותף בכיר במשרד "הרצוג, פוקס, נאמן ושות'", שהוא מהמשרדים הגדולים בישראל, עמד על תהליך המעבר משכיר לשותף במשרדו: "בדרך כלל אחרי חמש שנים, לפעמים יותר לפעמים פחות, מחליטים אם לקדם אותו כשותף או לשלוח אותו לדרכו.
מי שאינו מתאים להיות שותף אין טעם שיישאר במשרד.
היום זה נמשך שש או שבע שנים כי תקופת ההתמחות קוצרה.
אנחנו רוצים להכיר את האנשים, להיווכח בבשלות וביכולת שלהם לטפל כעצמאים בלקוח ובתיק."
כלי עזר מרכזי במשרד עורכי דין הוא הספרייה המשפטית, הכוללת בראש ובראשונה פסקי דין של בית המשפט העליון, וכן ספרים וכתבי עת בתחום התמחותו של המשרד.
אף שכרכים של פסקי דין מפארים רבים ממשרדי עורכי הדין, אבד עליהם הכלח, משום שעם התפתחות המחשוב הועברו פסקי הדין לאחסון ב-CD-ROM, ולאחר מכן הוחלפו בשירות אינטרנט, שבו מוצגים פסקי הדין סמוך מאוד לנתינתם.
בישראל צורת ההתאגדות המקובלת למשרד עורכי דין היא שותפות.
צורת התאגדות נוספת היא הקמת חברה בלתי מוגבלת במניות, שהיא חברה מקצועית מיוחדת של עורכי דין, רופאים, רואי חשבון ודומיהם שאיננה חברה מוגבלת במניות.
כאשר אחריותו המקצועית של עורך הדין, החבר בחברה כזו, כלפי לקוחותיו וחובתו לפצותם בגין נזקים שנגרמו עקב רשלנות מקצועית, היא אחריות אישית ואיננה מוגבלת למספר המניות שהוא מחזיק.
לפי נתוני דן אנד ברדסטריט לשנת 2008, בישראל פעילים כ-3,000 משרדי עורכי דין.
25% ממשרדים אלה מעסיקים 5 עורכי-דין ומעלה.
במשך שנים אחדות היה משרד "הרצוג, פוקס, נאמן ושות'" המשרד הגדול ביותר בישראל.
בשנת 2008 הועסקו בו 170 עורכי דין, מתוכם 60 שותפים, וכן 30 מתמחים.
בשנת 2013 היה המשרד הגדול ביותר גולדפרב זליגמן ובשנת 2014 מיתר ליקוורניק גבע לשם טל.
בשנת 2015 שב הרצוג פוקס נאמן למקום הראשון עם 265 עורכי דין, ונכון לשנת 2020 עדיין היה המשרד הגדול בישראל עם כ-417 עורכי דין.
בשנת 2022 היה משרד עורכי הדין מיתר במקום הראשון, והרצוג פוקס נאמן במקום השני.
לאחר השלמת המיזוג בין משרד גולדפרב זליגמן לבין משרד גרוס בשנת 2023, הפך המשרד המאוחד (גולדפרב גרוס זליגמן) למשרד הגדול בישראל עם 533 עורכי דין, מתוכם 224 שותפים.
בשנת 2025, שב משרד עורכי הדין מיתר להיות במקום הראשון עם 537 עורכי דין, מתוכם 184 שותפים, ומשרד הרצוג פוקס נאמן שב למקום השני עם 512 עורכי דין, מתוכם 214 שותפים.
מִשְׂרְפוֹת מַיִם (בכתיב חסר: מִשְׂרְפֹת מַיִם) או מִשְׂרְפוֹת, הייתה עיר בצפון ארץ ישראל בתקופת המקרא.
בספר יהושע מסופר על יהושע בן נון וצבאותיו, שרדפו אחרי יבין מלך חצור וצבאות עמי כנען, עד סביבות "משרפות מים", הסמוכה לצידון:
בהמשך מתוארת "משרפֹת מים" (בכתיב חסר) כמצויה, על פי נבואת יהושע, בגבולות הארץ המובטחת לעם ישראל:
יש הסבורים כי שם האתר מעיד על מפעל להפקת מלח, משאב יקר ערך בעת העתיקה, בבריכות אידוי מי הים באמצעות השמש.
חוקר המקרא מרטין נות הציע לתקן את הניקוד בכתובים אלה ולגרוס מִשְׂרְפוֹת מִיָּם, כלומר ממערב.
לפי זה שם המקום הוא מִשְׂרְפוֹת.
יואל אליצור (חוקר מדעי היהדות) גורס כי המקום מצוי בגב ההר ולא בחוף כלשהו ובשל כך מציע לפרש על פי הפועל הערבי בהגיית אָשָׁרפֲ (أَشْرَفَ) שעינינו בראייה והסתכלות, הצירוף משרפות-מים מתייחס למעיין או מקור נחל שופע שהיה בקרבתו.
במאה ה-20 הוצע לזהות את משרפות מים באתר חָרְבַּת מַשְׂרֵף, הממוקמת דרומית לראש הנקרה וקילומטר אחד צפונית לחוף בצת, על רצועת החוף שממול לכפר הנופש ראש הנקרה.
ברחבי האתר ניתן להבחין במשטחי כורכר מרובעים רבים החצובים בסלע, אשר חלקם הגדול מצופה בטיח.
החוקרים סבורים כי משטחים אלה נוצרו בתקופה העתיקה בעקבות כריית אבן הכורכר לשם בניין.
לאחר מכן שמשו בתור בריכות לאידוי מי הים לטובת הפקת מלח, וייתכן שגם לגידול חלזונות הארגמן מהם הפיקו הפיניקים, תושבי המקום, את צבע הארגמן, בדומה לנעשה בעכו, תל שקמונה ותל דור.
בסביבות האתר נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו ממצאים מתקופת הברונזה (ועד התקופה הצלבנית).
מַשְׁר֫וּעְ לַ֫יְלַה היא להקת רוק אלטרנטיבי לבנונית.
הלהקה הוקמה בשנת 2008 באוניברסיטה האמריקנית בביירות, כאשר שלושה נגנים, הקלידנית אוּמַ֫יַה מַלַ֫אעֶבּ, נגן הכינור האיג פאפאזיאן, והגיטריסט אנדרה שדִ֫יד, חיפשו נגנים נוספים שינגנו איתם.
הם התחברו עם עוד ארבעה מוזיקאים, וביחד הקימו את להקת "משרוע ליילה".
הלהקה הופיעה בחג המוזיקה בביירות בשנת 2008.
הלהקה נודעת בשיריה הביקורתיים על החברה והפוליטיקה בלבנון בפרט ובעולם הערבי בכלל, בין היתר באשר לאפליה כלפי הומואים ולסביות (בעיקר כשחאמד סינו, סולן הלהקה, הוא הומוסקסואל מוצהר).
הלהקה מנסה לשבור מוסכמות בעולם הערבי ולחולל שינוי בקרב האוכלוסייה על ידי שיריה, תוך שימת הדגש על האוכלוסייה הערבית הצעירה, המהווה את רוב מעריציה.
ביקורתה החברתית, והעיסוק בשוויון בין נשים וגברים ובחופש מיני מעוררים התנגדות ממסדית כלפי הלהקה; ב-29 באפריל 2016 מנעה ממשלת ירדן הופעה של משרוע ליילה בקונצרט בעמאן.
הרשויות הירדניות אף אסרו על חברי הלהקה להופיע בעתיד על אדמת הממלכה.
כעבור יומיים, בעקבות לחץ ציבורי שאיים להוציא המוני אנשים לרחובות, חזרה בה הממשלה מן האיסור, והלהקה תוכל להופיע בעתיד בירדן.
הלהקה אכן נחשבת כפופולרית, בעיקר בקרב הצעירים בעולם הערבי, אך לא רק.
ישנם מעריצים רבים ללהקה מחוץ לעולם הערבי, והלהקה מרבה להופיע מחוץ לעולם הערבי על מנת להגיע למעריצים אלה.
ב-14 באפריל 2016 הוציאה הלהקה את הסרט הקצר הראשון שלה (אורכו כ-13 דקות), בהשראת השיר Aoede מהאלבום Ibn El Leil.
הסרט מספר כמחאה על משבר הפליטים הסורים במזרח התיכון בכלל ובלבנון בפרט, על זוג המורכב מלבנונית ופליט סורי; הסורי עוזב את לבנון ומהגר באופן לא-חוקי לספרד.
הסרט גם ממחיש את הפרידה בין השניים, את קשיי הסורי בבריחתו לספרד ואת הקשיים שחווה הלבנונית לאחר שהיא מבינה שלא תראה אותו עוד לעולם.
בנוסף, הקטע אף מציג בעיות פוליטיות וחברתיות שונות בחברה הלבנונית, כגון משבר הזבל שהחל מקיץ 2015, שחיתות בממשלת לבנון, ואף מדגיש את ההבדל באיכות החיים בין אזרח לבנוני ממוצע לבין פליט סורי החי במדינה.
בשנת 2017 נאסרה הופעתה של משרוע ליילה בירדן.
ההודעה יצאה על ידי משרד הפנים הירדני.
חברי להקה קודמים אשר פרשו מהלהקה:
משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים היה ארגון שהוקם ב-1930 על ידי חבר הלאומים ונקרא על שמו של פריטיוף ננסן, זמן קצר לאחר מותו והיה אחראי מבחינה בינלאומית על פליטים מאזורי מלחמה בין השנים 1930 – 1939. הארגון ידוע בעיקר בשל דרכוני ננסן שהנפיק ושאפשרו לאנשים חסרי לאומיות לעבור ממדינה למדינה.
הארגון קיבל את פרס נובל לשלום ב-1938.
משרד ננסן הבינלאומי לפליטים הוקם ב-1930 על ידי חבר הלאומים, זמן קצר לאחר מותו של פריטיוף ננסן כדי להמשיך את פועלו הבינלאומי המוצלח לסיוע לפליטים.
לפיכך הוא המשיך את פועלו של הארגון שננסן הקים בז'נבה, שווייץ ב-1921. חבר הלאומים גם מימן את ההוצאות המנהלתיות של המשרד לפליטים, שכן הוצאותיו היו רק על הנפקת הדרכונים ופעולות הרווחה שלו מומנו על ידי תורמים פרטיים.
תפקידו של הארגון היה לספק תמיכה פוליטית וחומרית לפליטים.
פליטים מגרמניה הנאצית או ממלחמת האזרחים בספרד לא יכלו לקבל סיוע מהארגון, אף על פי שמדינות רבות סירבו לקבל את הפליטים הללו.
למרות בעיות אלו, הוענק פרס נובל לשלום לארגון ב-1938 עבור פועלו, אך עקב פירוקו זמן קצר לאחר מכן, כספי הפרס הועברו לארגון הפליטים החדש של חבר הלאומים.
במהלך כהונתו בת שמונה שנים משרד ננסן צמצם את מספר הפליטים מיותר מ-1,000,000 ל-500,000. השיטות לסייע לפליטים כללו עזרה חומרית ומינהלית כאחד; המשרד נתן הלוואות לקידום עזרה עצמית וסייע לפליטים באבטחת מסמכים כמו אישורי עבודה ושהייה.
שירות נוסף של המשרד היה להגן על פליטים מגירוש ועוולות אחרות מסוג זה.
בסך הכל, משרד ננסן התערב ביותר מ-800,000 מקרים.
משרד הפליטים הצליח להגיע לכמה הישגים בשנות קיומו.
דוגמה אחת היא שהמשרד היה אחראי לאימוצה של אמנת הפליטים של 1933 על ידי 14 מדינות.
המשרד סייע במציאת מקלט במבנים שהוקמו לשם כך בסוריה ובלבנון עבור 40,000 פליטים ארמנים, וזאת לאחר יישובם של 10,000 פליטים נוספים בירוואן.
משרד הפליטים היה גם אחראי להצלחה של יישוב פליטי חבל הסאר בפרגוואי לאחר 1935.
משרט הוא כלי ידני המשמש בעיבוד מתכות.
הוא משמש לסימון, בעיקר של קווים, על החומר, לפני עיבוד נוסף שלו.
המשרט הוא עזר חשוב בהעברת התוכנית, או תבניות התכנון, אל החומר הגולמי.
הוא משמש במקום סימונים בעפרון או בדיו מפני שבמתכות סימונים כאלו פחות מדויקים בגלל הרוחב שלהם, מטשטשים ונמחקים מהר.
בניגוד לכך, סימוני המשרט הם באופן ניכר מאוד דקים ועמידים יותר.
כאשר המתכת אינה מצופה, סימני צבע יכולים להגדיל את הניגודיות של סימוני המשרט, בלי לפגוע בדיוק ובעמידות של הסימון.
המשרט עשוי ממוט מתכת עם קצה מפלדה יצוקה, מוקשחת, ומעובדת בחום.
החוד בקצה, המייצר את הסימון בפועל, מחודד לזווית של 30 או 40 מעלות.
יש משרטים עם קצה מחודד יחיד, וישנם שבכל קצה שלהם יש נקודת חוד.
משיכת חוד המשרט על פני המתכת מייצרת שריטה שטחית מאוד על פני השטח.
בשימוש בסיסי, כדי לסמן קו, מושכים את המשרט לאורך מוט, למשל סרגל מתכת.
הכלי משמש לסימון קווים במרחק שנקבע מקו הבסיס.
החלק המעובד מושם על יחידה משופעת, כך שהאזור בו נדרש הסימון יהיה מאונך לפני משטח קבוע (למשל שולחן עבודה) והקו שיש לסמן יהיה מקביל למשטח של שולחן העבודה.
את משרט הגרירה מכוונים לגובה הקו הרצוי.
קו הסימון מתקבל על ידי גרירת משרט הגרירה על שולחן העבודה במקביל לאזור בו נדרש הסימון, באופן שהחוד יצור את קו הסימון הרצוי.
משרד רואי חשבון הוא משרד המספק שירותי ראיית חשבון ללקוחותיו.
השירותים כוללים תחומים עיקריים, אחדים: ביקורת חשבונות, מסים, חוות דעת כלכליות וייעוץ ארגוני.
לעיתים מופעל משרד רואי חשבון על ידי רואה חשבון יחיד, אך פעמים רבות מתאגדים רואי חשבון אחדים למשרד משותף, המסוגל להציע מגוון רחב יותר של התמחויות.
גודלו של משרד רואי חשבון עשוי להגיע למאות עובדים ואף יותר.
לקוח הזקוק לשירות בתחום זה יוכל לקבלו במשרד גדול אחד, או בשיתוף פעולה בין משרדים קטנים אחדים.
התקשרות של לקוח עם משרד רואי חשבון נעשית בשתי דרכים עיקריות:
התקשרות חד-פעמית, לשם קבלת שירות לבעיה מסוימת.
דוגמה: גוף הזקוק לביקורת חקירתית יתקשר עם משרד רואי חשבון למטרה זו.
התקשרות ארוכת-טווח, לשם קבלת שירות חשבונאי שוטף.
דוגמה: חברה זקוקה באופן שוטף לשירותיו של משרד רואי חשבון לשם הגשת דו"חותיה הכספיים.
העובדים במשרד רואי חשבון הם מסוגים אחדים:
שותפים, שלכל אחד מהם חלק בבעלות על המשרד.
מתמחים - מי שסיימו לימודי חשבונאות, אך טרם הוסמכו כרואי חשבון.
עובדים בתחומים משיקים, כגון מנהלי חשבונות, יועצי מס ומבקרי מערכות מידע.
עובדי מנהלה, חסרי השכלה משפטית.
צורת ההתאגדות המקובלת למשרד רואי חשבון היא שותפות.
הביג פור הם ארבעת משרדי ראיית החשבון הבין-לאומיים הגדולים ביותר.
ארבעת המשרדים אמונים יחד על רוב עבודת הביקורת של חברות ציבוריות ושל חברות פרטיות ברחבי העולם.
לוגו משרד מחזור הכנסות מספר עובדים דלויט טוש טומטצו Deloitte Touche Tomatsu 67.2 מיליארד דולר 460,000 פרייס ווטרהאוס קופרס PriceWaterhouseCoopers - PwC 55.4 מיליארד דולר 370,000 ארנסט אנד יאנג Ernst and Young 51.2 מיליארד דולר 392,995 KPMG 38.4 מיליארד דולר 275,288 <small>נכון לשנת 2024 (מחזור הכנסות ומספר עובדים).
בישראל, על פי דירוג "Dun's 100" של דן אנד ברדסטריט, חמישה משרדים גדולים מייצגים יחדיו כ-90% מהחברות הציבוריות בישראל.
משרד ראש הממשלה החלופי היה משרד ממשלתי ומקום לשכתו של ראש הממשלה החלופי.
המשרד פעל בממשלת ישראל השלושים וחמש ובממשלת ישראל השלושים ושש.
בשנת 2020, עם הקמת ממשלת החילופים הראשונה, החליטה הממשלה על הקמת משרד ראש הממשלה החלופי.
המשרד כולל מנכ"ל, לשכה ויועצים בדומה ללשכת ראש הממשלה, והוא נועד לניהול אדמיניסטרטיבי ופוליטי של הממשלה.
חוסן לישראל17 במאי 202013 ביוני 2021השלושים וחמש2יאיר לפיד
מנכ"לי משרד ראש הממשלה החלופי
משרד משאבי המים היה משרד של ממשלת ישראל, הממונה על כלל תחום המים במדינת ישראל.
המשרד הוקם על ידי ממשלת ישראל השלושים וחמש, כחלק ממהלך של הקמת שישה משרדי ממשלה חדשים, באמצעות הוצאת תחום המים ממשרד האנרגיה.
על המשרד מונה לראשונה השר זאב אלקין, בנוסף לתפקידו כשר ההשכלה הגבוהה והמשלימה.
ב-23 בדצמבר 2020 הודיע על התפטרותו מהממשלה.
ראש הממשלה בנימין נתניהו מילא את מקומו עם כניסת התפטרותו של אלקין לתוקף.
המשרד התנהל בעזרת אגפים, מינהלים, רשויות וחברות ממשלתיות.
למשרד היו תאגידים וחברות ממשלתיות הכפופות לו מקצועית ומיניסטריאלית, וביניהן החברות הממשלתיות:
חברת מקורות והמכון לחקר ימים ואגמים
ויחידת הסמך: הרשות הממשלתית למים ולביוב
לאחר המשבר הפוליטי בישראל במסגרת הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש מינה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את זאב אלקין לשר משאבי המים.
תחומי האחריות של המשרד נלקחו ממשרד האנרגיה בהם רשות המים, מקורות, תאגידי מים וביוב וכל נושאי המים שהיו באחריות משרד האנרגיה.
לקראת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, נקבע בהסכם הקואליציוני בין יש עתיד לימינה כי המשרד משאבי המים ייסגר וסמכויותיו ישובו אל משרד האנרגיה.
בהתאם להחלטת הממשלה ב-19 ביולי 2021, המשרד נסגר ב־3 באוגוסט.
מספרתמונהשם(תקופת חיים)סיעהתחילת הכהונהסיום הכהונהממשלהזאב אלקין
(1971-) הליכוד1 ביוני 2020 27 בדצמבר 2020ממשלת ישראל השלושים וחמשיובל שטייניץ
מספר שם תחילת כהונה סיום כהונה1 חזי ליפשיץ 2 ביוני 2020 3 באוגוסט 2021
משרד ענבר הוא בית במרכז דמשק העתיקה, סוריה.
המשרד ממוקם ממזרח למסגד האומיי בדמשק, ובמקור הוא היה בית שנבנה בסגנון הדמשקאי.
הבית נבנה כבית מגורים פרטי על ידי יהודי דמשקאי אמיד בשם יוסף אפנדי ענבר, באמצע המאה ה-19. הבית הוחרם מאוחר יותר על ידי הממשלה העות'מאנית לאחר פשיטת הרגל של ענבר ושימש שנים רבות כבית ספר.
צורתו של המשרד מלבנית בשטח של 5,000 מ"ר והוא מחולק לשלושה חלקים, לכל קטע יש חצר משלו המוקפת בחדרים, בסך הכל 40 המפוזרים על פני שתי קומות.
הבית בנוי סביב שלוש חצרות, בכניסה יש את חצר הקבלה הרשמית, מאחוריה עזרת הנשים, ולבסוף חצר המשרתים.
החוקרים חלוקים לגבי שנת בניית הבית - חלק מהחוקרים סבורים שהבית נבנה בשנת 1872 ואחרים סבורים כי נבנה ב-1867. בבניית הבית הושקעו 43 אלף לירות לירות סוריות.
ענבר הרוויח את כספו במזרח הרחוק, ולאחר חזרתו לדמשק בנה את הבית.
הוא הלווה כסף רב לסולטאן טורקיה שסירב אז להחזיר לו.
משפחת ענבר פנתה לקיסר גרמניה להתערב, והוא עשה זאת.
הסולטן זעם כל כך שהוא מעולם לא החזיר את הכספים ומר ענבר פשט רגל ואיבד את הבית ב-1887. בהמשך, המשפחה היגרה לאלכסנדריה במצרים.
הממשל העותמאני השלים את הבנייה לאחר פשיטת הרגל של ענבר והפך את הבניין לבית הספר המכינה האזרחית בדמשק, שהיה בית ספר יוקרתי, יקר ומבוסס על שכר לימוד לבניהם של המשפחות העשירות בדמשק.
מנהיגים לאומניים סורים רבים בשנות המנדט הצרפתי בסוריה היו בוגרי ענבר.
במאה ה-20, הפכה הממשלה הסורית העצמאית את הבניין לבית ספר לבנות ולאחר מכן ננטש.
הבית נרכש על ידי משרד התרבות בשנת 1976 ששחזר אותו לאחר שהיה במצב קשה.
כעת יש בו אולם תצוגה, ספרייה, מוזיאון וסדנאות יצירה.
כיום המשרד משמש כמפקדת הוועדה להגנת העיר העתיקה של דמשק, והאזור בו הוא נמצא נקרא על שמו.
הסרט "משרד ענבר" יצא גם במסגרת הסדרה התיעודית "טביעת אצבע של מקום" שהוצגה לרגל חגיגת דמשק בירת התרבות הערבית.
משרדי ממשל ארצות הברית הן היחידות העיקריות של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
המשרדים מקבילים למשרדים המקובלים במערכות פרלמנטריות או נשיאותיות למחצה (ארצות הברית היא מערכת נשיאותית), אך הם מובלים על ידי ראש ממשלה שהוא גם ראש המדינה.
המחלקות הביצועיות הן הזרועות הניהוליות של נשיא ארצות הברית.
כיום פועלות 15 מחלקות ממשלתיות.
ראשי המחלקות מקבלים את התואר מזכיר המחלקה, למעט התובע הכללי העומד בראש משרד המשפטים (ומנהל הדואר הכללי שהיה עד 1971 ראש מחלקת הדואר).
ראשי המחלקות המבצעות ממונים על ידי הנשיא ונכנסים לתפקידם לאחר אישורם על ידי הסנאט של ארצות הברית ומשרתים את הנשיא.
ראשי המחלקות הם חברי הקבינט של ארצות הברית, גוף מבצע הפועל בדרך כלל כגוף מייעץ לנשיא.
בפרק 2, חלק שני, סעיף 1 לחוקה האמריקנית, ראשי המחלקות המבצעות מכונים "פקיד ראשי בכל אחת מהמחלקות המבצעות".
ראשי המחלקות המבצעות נכללים בסדר הירושה לנשיא, במקרה של נבצרות בנשיאות, אחרי סגן הנשיא, יושב ראש הבית והנשיא הזמני של הסנאט.
מערך ניהול דומה גם במקסיקו, בה משרדי הממשלה הן מחלקות וראשיהן מכונים מזכיר.
+מחלקות הממשלה הפדרלית של ארצות הבריתמחלקהסמלדגלתאריך ייסודמועסקיםתקציב כולל
חותם מחלקה הקמה ביטול הוחלף על ידי מזכיר אחרון דְיוֹקָן שם מלחמה 7 באוגוסט 1789 18 בספטמבר 1947 מחלקת הצבאמחלקת חיל האוויר קנת סי רויאל צבא 18 בספטמבר 1947 10 באוגוסט 1949 מחלקת ההגנה(כמחלקת ביצוע)הפכה למחלקה צבאית גורדון גריי חיל האוויר וו.
סטיוארט סימינגטון הצי 30 באפריל 1798 פרנסיס פ.
מתיוס דואר 20 בפברואר 1792 1 ביולי 1971 שירות דואר ווינטון מ.
משרד משק הבית הקיסרי הוא גוף ממלכתי של האימפריה הרוסית שהיה מעורב בהבטחת פעילותה של החצר הקיסרית וביצע מספר תפקידים נוספים.
המשרד הוקם ב-22 באוגוסט 1826 תחת השם "משרד החצר הקיסרית".
עם הפלת המלוכה איבד המשרד את מטרת הקיום העיקרית שלו, אך תהליך חיסולו התארך עד תחילת 1918.
המשרד איחד את כל חלקי הנהלת החצר והמשק שמחוץ לשליטת הסנאט או כל מוסד עליון אחר.
בראשו עמד שר החצר, שהיה בפיקוח ישיר של הריבון.
שר החצר הקיסרי קיבל את כל הצווים ישירות מהריבון, ובעניינים המחייבים את האישור הגבוה ביותר, הייתה לו גם הזכות לדווח ישירות לריבון.
מעמד זה של המשרד מוסבר בכך שלמושאי פעילותו לא היה אופי לאומי, אלא נוגעים אך ורק לענייני החצר הקיסרית.
בשנת 1858 צורפה משלחת לענייני טקסים ובשנת 1859 - הוועדה הארכאולוגית הקיסרית פעלה תחתיו.
בתקופת שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי עבר המשרד שינויים משמעותיים על כל חלקיו: העיקרון הקולגיאלי, ששלט עד אז במוסדות משרד החצר הקיסרית, הוחלף בעקרון יחיד.
שינויים אלה הושלמו עם פרסום המוסד החדש של המשרד ב-16 באפריל 1893. על פי החקיקה החדשה, שר החצר הקיסרי הוא המפקח הראשי על כל חלקי מחלקת החצר ובמקביל היה בדרגת שר.
תחום השיפוט העיקרי של המשרד כלל אחריות על האקדמיה הקיסרית לאמנויות והחברה לאמנות של מוסקבה.
בשנת 1893 הוקם תפקידו של עוזר שר משק הבית הקיסרי.
על פי צו מ-11 באוקטובר 1905 המשרד היה אחראי גם על הנהלת מפקד הארמון, ראש משטרת הארמון היה כפוף למשרד זה.
תהליך פירוקו לאחר מהפכת פברואר נמשך עד פברואר 1917.
אדוארד ברנוב - מנהל זמני בשנים 1871–1874
משרוקית יונים היא מכשיר המחובר ליונה כך שהוא פולטת שריקות בזמן מעוף היונה.
המשרוקיות היו בשימוש באסיה, במיוחד בסין למטרות בידור, מעקב וכדי להרתיע מתקיפות של עופות דורסים.
השימוש במשרוקיות היה נפוץ בעבר, אך עם השנים הוא הרבה פחות נפוץ בגלל העיור והצמצום בגידול היונים בערים המודרניות.
גרסה מודרנית של המכשיר נבנתה על ידי המוזיקאי נתנאל מאן, על בסיס דוגמאות הנמצאות במוזיאון פיט ריברס שבאוקספורד, אנגליה.
מאן הציג את המכשירים המחוברים ליוני מרוץ בפסטיבלים ברחבי הממלכה הבריטית המאוחדת.
משרוקיות יונים הן מכשירים קטנים המותאמים ליונים הפולטים צליל אאולי או שריקה כשהיונה עפה בדומה לצליל המופק כשנושפים בכלי נשיפה כמו חליל, משרוקית וכדומה.
הם היו בשימוש נרחב בסין, שם הם ידועים בשם ג'לינג או ג'שאו.
לאומנות הכנת משרוקיות יונים יש היסטוריה ארוכה למדי בסין.
קיים תיעוד המתאר כיצד צבא ממלכת שיה המערבית השתמש בשריקות יונים כאותות צבאיים בעת תקיפת צבא סונג.
בעידן שושלת סונג הדרומית (1127–1279), משרוקיות יונים כבר התפשטו בקרב פשוטי העם.
בתקופת שושלת צ'ינג (1644-1912) שבה לא היו מלחמות חיילי הצבא הפכו את השימוש במשרוקיות היונים ככלי בידורי שהתפתח מאוד עם השנים.
במקביל השימוש במשרוקיות היונים למטרות בידור התפשט ביפן וגם באינדונזיה.
באופן מסורתי המשרוקיות היו עשויות מבמבוק קל משקל או מדלעת.
היו מצמידים אותן לזנב היונים על ידי מוט חיבור דק שמקבעים בין נוצות הזנב, מבלי לגרום נזק ליונים.
המשרוקיות משמשות להרתעת עופות דורסים, כאמצעי בידור וכאמצעי לבעלי היונים לזהות את להקות היונים שלהם.
בטאיוואן השתמשו במשרוקיות יונים שהותקנו על יוני מרוץ והיו גם בשימוש הצבא האמריקאי.
יוני הדואר ששימשו את הבנקים בפקין להעברת דוחות, צוידו במשרוקיות מורכבות במיוחד שהיו מגולפות בעיצוב של ראשי בעלי חיים והיו מסוגלות לפלוט מספר גוונים שונים של צלילים בבת אחת.
במהלך ביקורה של המלכה אליזבת השנייה בסין בשנת 1986 שוחררה להקת יונים מצוידת במשרוקיות בכיכר טיין-אן-מן.
בבייג'ינג כינו את להקות היונים שנשאו משרוקיות "יונים מסובבות הראש" כי האנשים ברחוב היו מרימים את ראשיהם להביט ביונים החגות במעגלים מעל העיר לפחות פעמיים ביום.
בשל התקדמות הפיתוח העירוני והרגולציה ההולכת וגוברת צלילי שריקת היונים הפכה נדירה בערי סין המודרניות, הצלילים העירוניים שהיו בערים עד שנות ה-90 של המאה העשרים הלכו ונעלמו כמעט לחלוטין.
בעוד שבשנות ה-70 היו אולי 5–6 אנשים בכל רחוב בבייג'ינג שהחזיקו יונים עם משרוקיות, בעיר המודרנית, נדיר למצוא אפילו אדם אחד שמשתמש במשרוקיות יונים ברובע שלם.
השימוש במשרוקיות יונים בערים הסיניות תועד על ידי קולין צ'ינרי, יועץ בריטי שביצע הקלטות קול של שריקות המשרוקיות עבור תערוכות במוזיאון התרבויות בבייג'ינג המסורתית ברובע דונגצ'נג.
במוזיאון פיט ריברס הממוקם באוקספורד ישנן דוגמאות של משרוקיות יונים סיניות ואינדונזיות מסורתיות (כולל אחת המותקנת על יונה מפוחלצת) כמו גם סוגים מודרניים יותר.
נתנאל מאן , שהיה מלחין וגר בסמוך למוזיאון פיט ריברס באוקספורד נתקל במשרוקיות היונים לראשונה בתחילת שנת 2000 בארון ויטרינה במוזיאון והוא רצה לשמוע איזה צליל הן משמיעות.
בשנת 2010 הוא החל לעסוק וללמוד אודות אוסף משרוקיות היונים של המוזיאון.
הוא פרסם מודעה במגזין יוני המרוץ הבריטי British Homing World , שהוא מעוניין ביונים כדי שיוכל להצמיד אליהן משרוקיות, אך לא קיבל תגובה.
כעבור זמן איגוד היונים הלאומי הבריטי קישר אותו עם פיט פטרביציוס Petravicius (המכונה "היונה פיט"), שהיה מגדל יוני מרוץ.
עם יצירת הקשר הראשוני פטרביצ'יוס חשב שהשיחה עם מאן זו מתיחה; עם זאת, הם החלו בשיתוף פעולה.
מאן ניסה בהתחלה להרכיב על יונים כמה משרוקיות העשויות מעץ שהוא הביא מג'אווה, אך אלה התגלו ככבדות מדי.
הוא ניסה לייצר משרוקיות משלו שהיו עשויות מכדורי פינג פונג, משרוקיות כלבים, משרוקיות ממכלי פלסטיק ועוד.
הוא גם ניסה לבנות משרוקיות המודפסות במדפסת תלת־ממד.
מאן הצמיד את המשרוקיות שלו ליונים על ידי הצמדת שתיים מנוצות הזנב שלהן ואבטח אותן באמצעות מוט.
פטרביצ'יוס היה האדם היחיד בבריטניה שאימן יונים לחזור לשובך נייד שהורכב על הטוסטוס שלו.
אימון היונים לחזור לשובך הנייד היה חיוני מאוד להופעות שהוא ביצע עם היונים, שכן אחרת היונים היו חוזרות במהירות לשובך הביתי שלהן, ומשאירות את קהל שלו מאוכזב.
פטרביצ'יוס השתמש ביונים מסוג ברמינגהאם רולר שהתאימו היטב להופעות הבידור שלו.
מכיוון שהן היו מסוגלות לבצע סלטות מהירות ואקרובטיות במהלך ההופעות.
משרוקיות היונים שהוצמדו להן השמיעו צלילי שריקה שהשתנו בהתאם לתנועת הכנפיים, תאוצת היונה, מהירות הרוח, כיוון הרוח ומיקומן של היונים בתוך הלהקה.
הופעות היונים של מאן ופטרביצ'יוס תוארו כ"הופעות שאין דבר דומה להן".
בהופעות מאן לווה את מעוף להקת היונים בשירי עם, הקהל התבקש לשכב על הדשא עם הפנים לשמים כדי לחוות את ההופעה.
בחודש מאי 2013 ובשנת 2014 מאן קיים שיתוף פעולה עם אמנית המיצג האמריקאית בייבי די .
ביצוע הופעת הבכורה שלהם היה בפסטיבל ברייטון במאי 2013 ובשנת 2014 הצמד זכה בפרס באטרוורת' להלחנה בהופעה בה מאן שילב את צלילי משרוקיות יונים, שנשאו היונים לצלילי המנגינות.
בפוליטיקה, "משרוקית כלבים" (dog whistle באנגלית) היא שימוש בשפה מקודדת או מרומזת במסרים פוליטיים, כדי לזכות בתמיכתה של קבוצה מסוימת מבלי לעורר התנגדות מקבוצות אחרות.
המושג נקרא על שם משרוקיות כלבים על-קוליות, שכלבים מסוגלים לשמוע, אך לא בני-אדם.
"משרוקיות כלבים" משתמשות בשפה שנראית רגילה לרוב האנשים, אך מתקשרת מסרים מסוימים לקהלים המיועדים לכך.
לרוב משמשות "משרוקיות כלבים" להעברת מסרים שנויים במחלוקת מבלי למשוך תשומת לב שלילית.
דוגמה אחת היא שימוש במונח "ערכי משפחה" בארצות הברית, על מנת לסמל למצביעים נוצרים שמועמד בבחירות יתמוך בצעדי מדיניות המקדמים ערכים נוצריים והדרת אנשים שלא חיים במשפחות הטרונורמטיביות, מבלי להרחיק תומכים לא-נוצרים.
המונח המתורגם "משרוקית כלבים" לא משמש כיום באופן נרחב בעברית, אלא נאמר בלועזית ("דוג-וויסל").
לפי הסופר ויליאם ספיר, ייתכן שהשימוש במונח "dog whistle" בהקשר פוליטי נגזר מהשימוש בו בתחום הסקרים.
ספיר מייחס לריצ'רד מורין, עורך ראשי של סקרים בעיתון הוושינגטון פוסט, את הציטוט:שינויים קלים בבחירת מילות השאלה עשויים לספק תוצאות שונות בתכלית ...
חוקרים קוראים לתופעה "אפקט משרוקית הכלבים": נסקרים שומעים בשאלה משהו שהסוקרים לא שומעים בה.ספיר משער שעובדי קמפיינים פוליטיים אימצו את המונח מסוקרים פוליטיים.
בספרה של האקדמאית אמנדה לוהרי משנת 2006, Voting for Jesus: Christianity and Politics in Australia, כותבת לוהרי שמטרתה של "משרוקית כלבים" היא להשיג את תמיכתם של כמה שיותר בוחרים, תוך ניכור של המספר המינימלי שלהם.
היא משתמשת בדוגמה של "ערכי משפחה", שמקובלים באופן רחב, אבל נושאים ערך נוסף עבור נוצרים.
כך ניתן להימנע משימוש בערכי מוסר נוצריים מפורשים, שעלולים להרחיק מצביעים לא-נוצרים.
תאורטיקן מדעי המדינה האוסטרלי רוברט גודין טוען שהבעיה עם שימוש ב"משרוקית כלבים" היא פגיעתה בדמוקרטיה.
לדבריו, שוני בין מצביעים בהבנה של מסרי קמפיין, גורם לכך שמראית העין של תמיכה במסרים משותפים היא "חסרת פשר מבחינה דמוקרטית", ולא נותנת בידי המשתמש ב"משרוקית הכלבים" מנדט לגיטימי לקביעת מדיניות.
המונח זכה לשימוש לראשונה בפוליטיקה האוסטרלית באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ושימש לעיתים קרובות לתיאור הקמפיין של ג'ון הווארד.
במהלך 11 שנותיו כראש ממשלת אוסטרליה, ובעיקר בכהונתו הרביעית, הווארד הואשם בהעברת מסרים שנועדו למשוך מצביעים אוסטרליים באמצעות מילות קוד כמו "un-Australian" ("בלתי-אוסטרלי"), "מיינסטרים" ו-"illegals" ("לא-חוקיים").
דוגמה מוכרת אחת נגעה למסרי ממשל הווארד ביחס להגעת פליטים לאוסטרליה.
מדיניותה הנוקשה של ממשלת אוסטרליה ביחס להגירה הייתה פופולירית בקרב מצביעים.
אבל בצד זאת, הממשלה הואשמה גם בשימוש במסרים חבויים של תמיכה במצביעים בעלי נטיות גזעניות, תוך שימור האפשרות להכחשת התמיכה באמצעות הימנעות משימוש בשפה גזענית מפורשת.
דוגמה נוספת נגעה לפרסום מבחן האזרחות האוסטרלי בשנת 2007. נטען שבעוד שהמבחן נראה סביר לכאורה, הוא נועד לרצות את המתנגדים להגירה מאזורים גאוגרפיים מסוימים.
במהלך בחירות 2015 לממשל הפדרלי הקנדי, מנהיג המפלגה השמרנית, ראש הממשלה המכהן סטיבן הרפר, הואשם בשימוש ב"מילות קוד" במהלך עימות בחירות, כדי לרצות את גרעין תומכי המפלגה.
במהלך קמפיין הבחירות שכרה המפלגה את שירותיו של יועץ הבחירות לינטון קרוסבי, לאחר שהמפלגה הידרדרה למקום השלישי בסקרים, אחרי המפלגה הליברלית והמפלגה הדמוקרטית החדשה.
בעימות בחירות טלוויזיוני, במהלך דיון בנושא החלטת הממשלה השנויה במחלוקת למנוע ממהגרים ומבקשי מקלט מסוימים גישה לביטוח הבריאות הלאומי הקנדי, טען הרפר ש-"Old Stock Canadians" ("קנדים ישנים") תומכים בעמדת הממשלה.
מנהיגים באופוזיציה, כמו חברת הפרלמנט הליברלית מרלין ג'נינגס, קראה לדבריו של הרפר גזעניים ומפלגים, משום שהם שימשו על מנת שלא לכלול קנדיים שאינם לבנים.
המונח "זכויות מדינות" ("States' Rights"), המתייחס, באופן מילולי, לזכויותיהן של ממשלות במדינות בתוך ארצות הברית (בניגוד לממשל הפדרלי של כל ארצות הברית), תואר בשנת 2007 על ידי דייוויד גרינברג במגזין המקוון Slate כ"מילות קוד" לגזענות ממוסדת והפרדה גזעית (סגרגציה).
"זכויות מדינה" היו הסיסמה של קבוצות הטענו ב-1955 נגד ביטול ההפרדה הגזעית בבתי ספר.
בשנת 1981, היועץ האסטרטגי לשעבר של המפלגה הרפובליקנית, לי אטווטר, העריך בראיון אנונימי שעסק באסטרטגיה של נשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון במדינות דרום ארצות הברית, כי המונח "זכויות מדינות" שימש כ"משרוקית כלבים":You start out in 1954 by saying, "Nigger, nigger, nigger." By 1968, you can't say "nigger" – that hurts you.
אבל איאן האני לופז, פרופסור אמריקאי למשפטים וכותב הספר Dog Whilstle Politics משנת 2014, תיאר את התייחסותו של רייגן ל'"מלכות רווחה" ("Welfare Queens") נוהגות בקדילאקים ו-"Strapping Young Bucks" שקונים סטייקים עם תלושי מזון' במהלך הקמפיין שלו, כדוגמה לשימוש ב"משרוקית כלבים".
לופז טוען שהשימוש ברטוריקה הזו דוחף אמריקאים לבנים ממעמד הביניים להצביע נגד האינטרסים הכלכליים שלהם, כדי להעניש "מיעוטים לא ראויים", שהם מאמינים שמקבלים יותר מדי תמיכה ציבורית על חשבונם.
לפי לופז, שמרנים לבנים ממעמד הביניים, ששוכנעו על ידי כוחות כלכליים חזקים שמיעוטים הם האויב, תמכו בפוליטיקאים שמבטיחים לצמצם הגירה לא-חוקית ולנקוט ביד קשה נגד פשיעה.
אבל אגב כך הצביעו אותם פוליטיקאים בעד מדיניות שנתנה עדיפות לעשירים-ביותר, כמו קיצוץ במיסים למאיונים העליונים, העברת שליטה רגולטורית בתעשייה ובמסחר לתאגידים, פירוק איגודי עובדים, קיצוץ בפנסיה לעובדי ציבור, צמצום תקצוב לבתי ספר ציבוריים, ופירוק מדינת הרווחה.
לופז טוען שאותם מצביעים לא יודעים לקשר בין האי-שוויון הגדל שהשפיע על חייהם עם האג'נדות בהן תמכו, לטענתו, הדבר גרם להעברה של הון עצום למאיון העליון בארצות הברית מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.
בארצות הברית, המונח "בנקאים בינלאומיים" הוא "משרוקית כלבים" מוכרת ליהודים.
השימוש הזה נגזר מהמידע המזויף האנטישמי מהפרוטוקלים של זקני ציון.
שדר הרדיו תומך הפאשיזם צ'ארלס קולין הרבה להשתמש במונח בתוכניתו ששודרה בכל ארצות הברית.
השימוש החוזר במונח הזה תרם להחלטת רשת התקשורת CBS לא לחדש את החוזה שלו.
העיתונאי קרייג אונגר כתב שנשיא ארצות ג'ורג ו.
בוש והיועץ הפוליטי קארל רוב השתמשו בשפה מקודדת במהלך הקמפיין שלהם, שיועד לגרעין הבוחרים הנוצרי האוונגליסטי.
ויליאם ספיר נתן כדוגמה את הביקורת שהעביר בוש במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות של 2004 על פסק הדין של בית המשפט העליון בעניין דרד סקוט, שדחה את מעמדו האזרחי של כל האפריקנים-אמריקאים.
ספיר כתב שלרוב השומעים נשמעה הביקורת תמימה, אבל "שומעים חדי אוזניים" יכלו לשמוע שהכוונה היא לציין שהחלטות בית המשפט העליון יכולות להיהפך, ולרמוז שאם ייבחר מחדש, ימנה שופטי עליון שיבטלו את פסק דינו של בית המשפט העליון בעניין רו נגד ווייד, שהכיר בזכות החוקתית של נשים להפלה.
טענות דומות הושמעו גם על ידי פיטר וולסטן.
במהלך הקמפיין של ברק אובמה לנשיאות, מספר פרשנים פוליטיים מהצד שמאלניים תיארו שלל אמירות על אובמה כ"משרוקיות כלבים" גזעניות.
במהלך הפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, הכותבת אניד לינט לוגן ביקרה את הקמפיין של הילרי קלינטון על הישענותו על מילות קוד ורמיזות, שנראה שנועדו לסמל את מוצאו האתני של אובמה כבעייתי.
לוגן טענה שאובמה תואר על ידי הקמפיין של קלינטון ותומכיו המרכזיים כ"אנטי-לבנים" בגלל קשריו לכומר ג'רמייה רייט, ותואר כמי שיוכל למשוך מצביעים שחורים בלבד, כאנטי-פטריוטי, כצורך סמים ואולי אף סוחר סמים, וכמי שנשוי לאישה שחורה כועסת וכפוית טובה.
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות של 2016, ובמספר מקרים לאורך הכהונה שלו, דונלד טראמפ הואשם על ידי פוליטיקאים וערוצי תקשורת מרכזיים בשימוש ב"משרוקיות כלבים" אנטישמיות.
כך האשים טראמפ את יריבתו הדמוקרטית הילרי קלינטון שהיא משתפת פעולה עם התקשורת ועם "בנקאים בינלאומיים" כדי לפגוע באומה האמריקאית ולהשתלט על העולם - מינוחים המזכירים את אלו שבפרוטוקולים של זקני ציון, ומהווים "משרוקית כלבים" מוכרת בחוגים אנטישמיים ונאו-נאציים.
השימוש במונח "משרוקית כלבים" בהקשרו הפוליטי אינו נפוץ בישראל, אך נעשו בו שימושים ספורדיים.
חלק מהמבקרים טוענים שקשה לקבוע האם אמירות מסוימות שמסווגות כ"משרוקיות כלבים" הן אכן כאלו.
רוברט הנדרסון ואלן מקריידי טענו ש"יכולת הכחשה מתקבלת על הדעת" ("plausible deniability") היא מרכיב מפתח של "משרוקית כלבים".
מארק ליברמן טען שלעיתים קרובות דיבור או כתיבה יכללו מסרים שיעברו רק לחלק מהקהל, אבל שבדרך כלל אין משמעות הדבר שהדובר מתכוון להעביר מסר כפול.
סטיבן פינקר טען שהמונח "משרוקית כלבים" מאפשר לאנשים לטעון כל דבר ביחס לכל אחד, משום שניתן לשמוע בקלות "משרוקיות כלבים" שאינן מופיעות למעשה בדברים שנאמרו למעשה.
משרד נציגות הוא משרד או ארגון המשמשים כנציגות דיפלומטית ללא הגשת כתב האמנה למדינה בה הם מוצבים.
משרד נציגות מוקם בהיעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים בין מדינות, בדרך כלל על ידי מדינות שאין להן הכרה דיפלומטית מלאה, אזורים אוטונומיים או שטחים שהריבונות עליהם שנויה במחלוקת.
במקרים מסוימים, ניתנת חסינות דיפלומטית למשרד נציגות.
צורה נוספת של ייצוג ללא כתב האמנה היא הקמת מדור אינטרסים בשגרירות של מדינה שלישית המשמשת כמעצמה מעניקת חסות, כשהנציגים נהנים מחסינות דיפלומטית הנתונה לשגרירות.
עם התגבשות כללי הפרוטקול הדיפלומטי במאה ה-18 (קונגרס וינה) והכללים להכרה דיפלומטית, נוצר גם מעמד הנציגים הלא מאושרים שהמדינה אליה נשלחו סירבה לקבלם.
כך לדוגמה, ב-1780 במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שיגרה ארצות הברית את פרנסיס דיינה כשגריר לאימפריה הרוסית, שסירבה לקבלו.
ממשלות של מדינות שאינן מוכרות על ידי המדינה המקבלת ושל טריטוריות שאינן טוענות להיות מדינות ריבוניות רשאיות להקים משרדים שאין להם מעמד דיפלומטי רשמי כפי שהוגדר באמנת וינה.
דוגמאות כוללות את משרדי הנציגות הכלכלית והתרבותית של טאיפיי; משרדי הנציגות של סומלילנד בלונדון, אדיס אבבה, רומא, וושינגטון די.
סי.; משרדי הכלכלה והמסחר של הונג קונג המייצגים את ממשלת האזור המיוחד של הונג קונג; ובית גיברלטר, בית ברמודה ובית פוקלנד בלונדון, המייצגים את שלושת הטריטוריות בארץ האם.
משרדים כאלה נוטלים חלק מהפונקציות הלא-דיפלומטיות של נציגויות דיפלומטיות, כגון קידום אינטרסים מסחריים ומתן סיוע לאזרחיה ולתושביה.
למרות זאת, הם אינם נציגויות דיפלומטיות, אנשי הצוות שלהם אינם דיפלומטים ואין להם דרכונות דיפלומטיים, אם כי עשויה להיות חקיקה מקומית המספקת להם חסינות אישיות והטבות מס.
חלק ממשרדי הנציגויות מוסמכות להעניק אשרות באופן עצמי, וחלקן מעבירות בקשות ויזה לשגרירות או לקונסוליה הקרובה אליהן.
הצורה המקובלת ביותר של משרד נציגות הוא משרד קישור, המאויש על ידי דיפלומטים.
בראש משרד קישור יעמוד קצין קישור.
משרד סחר, או משרד כלכלי הוא נציגות העוסקת בנושאים כלכליים ומנוהלת על ידי נספח כלכלי.
לפעמים משמש ככיסוי למשרד קישור.
משרד סחר יכול להיות גם נציגות לא-דיפלומטית של מדינה, הפועלת לחיזוק קשרים כלכלים בין מדינות המקיימות קשרים מלאים.
כך ברזיל מחזיקה במשרד סחר בירושלים, בנוסף לשגרירותה בתל אביב.
מדור אינטרסים הוא מחלקה בשגרירות של מדינה המתפקדת כמעצמה מעניקת חסות עבור מדינה אחרת עמה ניתקה המדינה המארחת את היחסים הדיפלומטיים, אשר אחראית לאזרחי המדינה ולנכסיה.
המעצמה המגנה אחראית לכל התקשורת הדיפלומטית מטעם המעצמה מקבלת חסות.
כשהמצב ישתפר, ייתכן שהמדינות יהיו מוכנות לקבל דיפלומטים מהמדינה האחרת על בסיס לא רשמי, והשגרירות המקורית תתפקד כמדור אינטרסים בשגרירות המעצמה המגנה.
כאשר היחסים מתוחים במיוחד, כמו בזמן מלחמה, מדור האינטרסים מאויש על ידי דיפלומטים מהמעצמה מעניקת החסות.
לדוגמה, כאשר עיראק וארצות הברית ניתקו את היחסים הדיפלומטיים עקב מלחמת המפרץ, פולין הפכה למעצמה מעניקת החסות של ארצות הברית, ובראש מדור האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות פולין בעיראק עמד דיפלומט פולני.
עם זאת, לפרקים מדור אינטרסים מאויש על ידי דיפלומטים מהמדינה השולחת.
כך בין ניתוק היחסים בין ישראל ברית המועצות ב-1967 עד לחידוש היחסים ב-1992, שימשה שגרירות הולנד במוקסב כמעצמה מעניקת חסות לנציגות ישראל.
משרדי נציגות של מדינות בעלות הכרה מוגבלת
לאחר ביקורו של ריצ'רד ניקסון בסין, הסכימו ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין לפתוח משרדי קישור בוושינגטון ובבייג'ינג ב-1973, שתוארו על ידי מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר כ"שגרירויות לכל דבר מלבד השם".
עם יצירת יחסים דיפלומטיים מלאים בין ארצות הברית לסין בינואר 1979 הפך המשרד לשגרירות רשמית.
בשל חשיבותה הכלכלית ובשל היותה מוכרת בעבר כמדינה ריבונית, טאיוואן מחזיקה בכמות הרבה ביותר של נציגויות דיפלומטיות ללא מעמד רשמי, עקב התנגדות הרפובליקה העממית של סין להכרה בטאיוואן.
כאשר ארצות הברית הכירה ברפובליקה העממית של סין כישות הלגיטימית היחידה של סין ב-1979, היא הקימה גוף לא ממשלתי בשם המכון האמריקאי בטייוואן, כדי לייצג את האינטרסים שלה באי.
מדינות אחרות היו מיוצגות על ידי גופים המופעלים פרטיים; הממלכה המאוחדת הייתה מיוצגת באופן לא רשמי על ידי ועדת הסחר האנגלית-טייוואנית, בעוד שצרפת יוצגה על ידי משרד הסחר.
מאוחר יותר שונה שמם של אלה ל"משרד המסחר והתרבות הבריטי" ו"המכון הצרפתי" בהתאמה, ובראשם הועמדו דיפלומטים.
בהמשך שונו למשרד הבריטי והמשרד הצרפתי.
גם מדינות אחרות שניתקו את היחסים הדיפלומטיים עם טאייוואן הקימו נציגויות דומות.
בשנת 1972 הקימה יפן את איגוד הסחר היפני בראשות נציגים בחופשה ממשרד החוץ היפני.
הצורה נודעה כ"הנוסחה היפנית", והיא אומצה על ידי מדינות אחרות כמו הפיליפינים ב-1975, שהקימה את מרכז הסחר האסייתי, שהחליף את שגרירותה.
טייוואן מחזיקה בנציגויות במדינות שאינן מכירות בה באופן רשמי, המטפלות בבקשות ויזה וכן בקשרים עם הרשויות המקומיות.
נציגויות אלה קרואות הנציגות הכלכלית והתרבותית של טאיפיי.
השימוש בטאיפיי במקום טאיוואן או הרפובליקה הסינית, נועד שלא לרמז כי טאיוואן היא מדינה נפרדת מסין, על מנת למנוע קשיים למדינות המארחות.
היחסים בין טייוואן וסין מתנהלים באמצעות שני ארגונים סמי-רשמיים, הקרן לסחר מצרים של טאיוואן בבייג'ינג, והאגודה ליחסים מעבר למצרי טייוואן (ARATS) של הרפובליקה העממית של סין בטאיפיי.
מכיוון שהרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, שהכריזה עצמאות ב-1983, מוכרת כמדינה עצמאית רק על ידי טורקיה, הנציגויות בדיפלומטיות שלה (למעט טורקיה) הן משרדי נציגות.
גרמניה המערבית סירבה להכיר בגרמנית המזרחית, ובהתאם לדוקטרינת הלשטיין אף קבעה כי גרמניה המערבית לא תקיים יחסים דיפלומטיים עם מדינה שתכיר בגרמניה המזרחית.
לעומת זאת, גרמניה המזרחית הכירה בגרמניה המערבית כמדינה נפרדת.
שתי המדינות הקימו נציגויות הקבועות בהתאם לאמנה שנחתמה ביניהם בשנת 1972, אך בעוד שהנציגות המזרח-גרמנית בבון הייתה מואמנת לקנצלר של מערב גרמניה, מקבילתה המערב-גרמנית בברלין המזרחית הואמנה למשרד החוץ של מזרח גרמניה.
גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית היו מיוצגות כל אחת על ידי שליחות קבועה ("Ständige Vertretung"), בברלין המזרחית ובבון.
בראש אלה עמד נציג קבוע, ששימש כשגריר בפועל.
גרמניה המזרחית הפעילה משלחות לא רשמיות במדינות מערביות, כמו בריטניה, שם הוקמה KfA בע"מ, סוכנות של (המחלקה לסחר חוץ של משרד החוץ המזרח גרמני), בשנת 1959. בתחילת שנות ה-70, החלה לתפקד כשגרירות מזרח גרמניה בפועל בלונדון, כולל דיפלומטים בצוות שלה.
בופוטאצוואנה, הגדולה בארצות מולדת העצמאיות שנוצרו על ידי דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, לא הוכרה על ידי אף מדינה פרט לדרום אפריקה.
בהתאם לכך, היו לה יחסים דיפלומטיים מלאים רק עם דרום אפריקה, שהחזיקה שגרירות בממבאטו, בירתה.
עם זאת, היא הקימה משרדי נציגויות בלונדון ובתל אביב.
בשנת 1985 נפתח בתל אביב בית בופוטצואנה, בבניין ברחוב הירקון ליד שגרירות בריטניה.
למרות התנגדות משרד החוץ הישראלי, הונף דגל בופוטאצוואנה על הבניין.
רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית טוענת לריבונות על סהרה המערבית, אשר נמצאת ברובה בשליטת מרוקו.
חלק ממדינות העולם מכירות בה ומקיימות יחסים דיפלומטיים עמה, בעוד חלקן מקיים רק יחסים על ידי משרד נציגות.
סומלילנד, אשר אינה מוכרת על ידי אף מדינה בעולם, מחזיקה משרדי נציגות במספר מדינות, בהם אתיופיה וארצות הברית.
משרדי נציגות של אזורים אוטונומיים
בשל מעמדה של הונג קונג כאזור מנהלי מיוחד, ממשלת הונג קונג מחזיקה במשרדי כלכלה וסחר.
בעקבות חשיבותה הכלכלית, נהנות נציגויות אלו מכמה הרשאות וחסינות שוות לאלו של נציגות דיפלומטית בכמה מדינות בהם בריטניה, קנדה ואוסטרליה.
משרדים אלו הופעלו לראשונה תחת הממשל הבריטי, אז היו ידועים כמשרדי ממשלת הונג קונג, ובראשם עמד נציב.
מקאו, גם היא אזור מינהלי מיוחד, גם מחזיקה בזכות להקים משרדי כלכלה וסחר של מקאו ברחבי העולם, הנהנים מכמה הרשאות וחסינות השקולות לאלו של נציגות דיפלומטית במספר מדינות, בהם פורטוגל ובלגיה.
משרדי ממשלת קוויבק הם הנציגויות הרשמיות של ממשלת קוויבק בעולם.
הרשת כוללת 33 משרדים ב-18 מדינות, בהם שמונה משלחות כלליות, חמש משלחות, שלוש עשרה לשכות ממשלתיות, חמישה משרדי סחר ושני תחומי ייצוג בעניינים רב-צדדיים.
הממשלה האזורית של כורדיסטן העיראקית מחזיקה נציגויות ב-13 מדינות ובאיחוד האירופי.
שלושת הממשלים האוטונומיים בבריטניה מקיימים כל אחד רשת משלהם של נציגויות סחר ותרבות.
ממשלת סקוטלנד מחזיקה בשמונה נציגויות בעולם, ממשלת ויילס מחזיקה ב-21 נציגויות ב-12 מדינות.
וצפון אירלנד מחזיקה משרדים בבריסל, בייג'ינג ובוושינגטון די.סי.
בעת הרחבת הסמכויות של הקהילה האוטונומית של קטלוניה ב-2006, הוכרה זכותה של ממשלת קטלוניה להקים משלחות בחו"ל על מנת לבצע פעולת חוץ לא-דיפלומטית משלה, בעוד שענייני החוץ נותרו באופן בלעדי באחריות ממשלת ספרד.
נכון לעכשיו, משרד החוץ ואירופה של קטלוניה מחזיק 17 משלחות בעולם, כולל אחת לאיחוד האירופי.
בין השנים 2000 עד 2006, מונטנגרו, שהייתה חלק מרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ולאחר מכן של סרביה ומונטנגרו, קיימה מדיניות חוץ עצמאית, עם משרד חוץ בפודגוריצה ונציגויות סחר בחו"ל שפעלו למעשה כשגרירויות.