tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1. חיזוק לב הנביא: ההשראה נמשכת ובה פתרונות לבעיות הצצות, הודעות לנביא ולמוסלמים שאללה שומר על נביאם ועל דתם.
2. הקלה בהבנת הקוראן, שינונו בעל פה ויישומו.
3. לצעוד צעד צעד בהלכות האסלאם וחוקיו.
4. הקוראן הורד בהתאם לשינויים ולתנאים הנמצאים.
6. בקוראן גם ההודעות על הצבועים והחנפנים שלא היו בתקופה הראשונה באסלאם במכה.
הפסוקים שהורדו במכה והפסוקים שהורדו באלמדינה
במכה: הפסוקים מהקוראן, שלפי התפיסה האסלאמית הורדו על מוחמד לפני ההגירה לאלמדינה, בין אם הפסוקים הורדו עליו במכה או בכל מקום אחר.
באלמדינה: הפסוקים מהקוראן, שלפי התפיסה האסלאמית הורדו על מוחמד מאללה באמצעות המלאך גבריאל לאחר הגירתו לאלמדינה, בין אם ההורדה הייתה באלמדינה או במקום אחר.
מאפייני פסוקי הקוראן שהורדו במכה:
בדרך כלל מתחילים בפנייה לאנשים ("הוי האנשים")
כל סורה שעוקבת אחרי הנביאים עליהם השלום ועמיהם, היא סורה שהורדה במכה, חוץ מסורת אלבקרה (פרק 2: הפרה)
כל סורה שיש בה "השתחוות" (סג'דה) הורדה במכה.
כל סורה שיש בה מילת "כָּלַא" (לא) הורדה במכה.
כל סורה המתחילה באותיות מפוזרות כמו חא.
מים הורדו במכה, חוץ מסורת אלבקרה (פרק 2: הפרה) ואל עמראן (פרק 3: בית עמרם).
בסורות ממכה יש דוגמאות מופלאות היצירה לעולם.
בסורות ממכה יש הרבה שבועות באללה, ברואיו, וביום הדין.
מאפייני פסוקי הקוראן שהורדו באלמדינה:
אם מתחילים בקריאה מתחילים ב"הוי המאמינים".
כל סורה שיש בה מצווה (תפילה או צום או עליה או רגל) או עונש (עונשו של הגנב וכו')
פסוקי הקוראן המדנים דיברו על הצבועים ועל הצביעות.
כל סורה שיש בה זכר של ויכוח עם "עם הספר".
התועלת שבהכרת ההבדלים בין מקומות הורדת הפסוקים על פי האסלאם
להיעזר בידיעה להסבר הקוראן והבנתו.
להיעזר בידיעה להבנת שיטות הקריאה לדרך אללה (הקריאה לאסלאם).
להיעזר בידיעה להבנת השתלשלות חיי מוחמד ושלביה.
על-פי האמונה המוסלמית, הקוראן הוא דבר אלוהים.
על כן התנהל באסלאם ויכוח תאולוגי בשאלה האם הקוראן "קדמון" (בא מן הנצח, או בערבית: أزلي "אזלי") או שהוא נברא.
במילים אחרות, האם הקוראן נברא בידי אללה כמו כל ישות אחרת בעולם, או שמא הוא היה קיים מאז ומעולם כמו אללה עצמו.
הרציונליסטים שבין חכמי האסלאם בימי הביניים, בעיקר אנשי זרם המעתזלה (المعتزلة) טענו כי מההנחה שהקוראן קדמון עולה כי הקוראן הוא מעין אל בפני עצמו, ולפיכך אללה אינו האל היחיד, דבר שהוא בגדר כפירה (شـِرْك "שִרְכ" – שיתוף, במובן של שיתוף אלים אחרים בפולחן, כפי שהיה מקובל בטרם האסלאם).
לפיכך הם טענו שהקוראן הוא נברא.
כנגדם טענו חכמי אסלאם אחרים, כי הקוראן הוא תואר של אללה וחלק ממנו, כלומר ביטוי של האל, ולפיכך הוא נצחי כמו האל עצמו, מבלי שתהיה בכך כפירה באחדותו של אללה.
הדעה האחרונה היא זו המקובלת היום על רוב המוסלמים, ולפיכך רוב המוסלמים מאמינים כי הקוראן לא נכתב במועד כלשהו אלא היה קיים מאז ומעולם, והורד אל מוחמד בלשון בני אדם במועד שבחר אללה.
בקוראן עצמו כתוב כי מקורו הוא ב"לוח הגנוז" (اللوْح المحفوظ, אללוח אלמחפוט'), השמור אצל אללה, ואשר הורד בלשון בני-אדם אל נביאים שונים במהלך ההיסטוריה האנושית.
בין הנביאים האלה נכללים רוב נביאי ישראל, דמויות מקראיות כגון אדם הראשון, נח, דוד המלך ושלמה המלך, ישו, וכן נביאים שלא נזכרים במקום אחר מלבד הקוראן (למשל: הנביא הוד).
(עוד בנושא, ראו בערך "נביאי האסלאם").
בתאולוגיה המוסלמית מקובלת ההנחה כי התנ"ך והברית החדשה היו בראשיתם ביטוי של "הלוח הגנוז" בדומה לקוראן, אולם הם שובשו וסולפו בידי היהודים והנוצרים, שסטו מדרך הישר, ועל כן נוצר צורך בהתגלות נוספת שבה הורד הקוראן אל מוחמד.
לפיכך, לפי המסורת המוסלמית, הקוראן הוא המקור האמין היחיד לדברי האל.
הקוראן לעומת כתבי הקודש היהודיים והנוצריים
הקוראן מאזכר דמויות ואירועים אשר מסופרים גם בספרי הקודש היהודיים והנוצריים – התנ"ך, הספרים החיצוניים והמדרש – אם כי הוא שונה בפרטים רבים.
מהתנ"ך מוזכרים אדם, חנוך, נח, אברהם, לוט, ישמעאל, יצחק, יעקב, יוסף, אהרון, משה, יתרו, דוד, שלמה, אליהו, אלישע, יונה, זכריה ואיוב.
מהברית החדשה מוזכרים יוחנן המטביל וישו.
ישו מוזכר בקוראן יותר פעמים מאשר מוחמד.
בנוסף, מרים, אם ישו, מוזכרת בקוראן יותר פעמים מאשר בברית החדשה.
כל הדמויות שמוזכרות, מוכרות באסלאם כנביאים שתיקשרו עם אלוהים ונשאו את דברו לאנושות, יחד עם מספר גדול (עשרות, ולפי מסורות מסוימות מאות ואלפים) של נביאים.
אולם 26 נביאים נזכרו בקוראן ומוחמד הוא חותם הנביאים, ולא צפוי לבוא נביא אחריו.
השיעה טוענת כי בין הדורות מאז אדם הראשון ישנו ניצוץ אלוהי ביכולת לפרש את אלוהים באופן מיוחד, ואפילו שאין נביא אחרי מוחמד, היכולת המשיכה לאימאמים ולאייתולות.
על-פי הקוראן, הן הקוראן עצמו והן כתבי הקודש היהודיים והנוצריים הועתקו ממקור שמימי שמכונה "הלוח הגנוז" (اللَّوْح المحفوظ).
הצורך בקוראן נבע, לדעת המסורת המוסלמית, משתי סיבות: תיקון שיבושים וסטיות שיצרו היהודים והנוצרים בטקסט המקודש, וכן הבאת הבשורה לשבטים הערביים שהיו עד אז עובדי אלילים.
היות שהיהודים, וכן גם הנוצרים, קיבלו את הדברים הכתובים ב"לוח הגנוז" והעלו אותם על הכתב, הם נקראים "אהל אל-כתאב" (עם הספר, בייחוד יהודים) ואינם נחשבים כופרים גם אם הם ממאנים להתאסלם, ובלבד שיקבלו עליהם את השלטון המוסלמי, ואז הם הופכים ל"בני חסות" ("ד'ימה") של המוסלמים.
בתור שכאלה, הם פסולים לעדות וצריך להתייחס אליהם במידה כלשהי של השפלה, אך מלבד זאת היחס כלפיהם במסורת ובחיי המעשה היה לרוב מתון.
בניגוד לתפיסה הרווחת, הגדרת "אהל אל-כתאב" מבוססת על עצם קבלת הבשורה האלוהית והעלאתה על הכתב, יותר משהיא תלויה במונותאיזם.
חוקרי אסלאם רואים בדמיון הרב שבין הקוראן לתנ"ך ולברית החדשה, כמו גם למדרשי אגדה יהודיים, השפעה של היהדות והנצרות על מוחמד.
ידוע כי מוחמד בא במגע עם יהודים ועם נוצרים שישבו בימיו בחצי האי ערב, ואכן אפשר למצוא הדים למסורות יהודיות מהתלמוד, וגם מסורות שהיו בידי אבות הנצרות.
הסיפורים על הדמויות המקראיות המפוזרים בקוראן מפוזרים ואינם אחידים, ולכן נהוג לחשוב כי כותבם של סיפורים אלה הניח כי לקוראים תהא עמם היכרות מוקדמת ממקורות אחרים.
ההתייחסות לדמויות המקראיות בקוראן אינה תואמת במקרים רבים את הטקסט המקראי, ודוגמה בולטת היא ההתייחסות אל מרים, אמו של ישו, כאחותו של אהרון הכהן (ככל הנראה כתוצאה מבלבול בין מרים הקדושה לבין מרים הנביאה).
דוגמה נוספת לעיוות של סיפור מקראי הבא בקוראן הוא זה של המן האגגי: בעוד בתנ"ך המן הוא יד ימינו של אחשוורוש, בקוראן המן הוא משרתו של פרעה, ומייעץ לו "לשׂרוף לִבְנֵי חֵמָר ולבנות מגדל", בהשפעת סיפור מגדל בבל.
הקוראן אף מעשיר את קורות חייהם של הדמויות המקראיות בהוסיפו סיפורים על אודותיהם, שאינם מופיעים בתנ"ך.
דוגמה לסיפור כזה הוא מעשה אברהם והצלמים: אברהם שרף את הצלמים של אביו עקב התנגדותו לפוליתאיזם.
אביו העניש אותו בהשליכו את בנו לכבשן האש, אך עקב דבקותו של אברהם באללה הלה ניצל.
הסיפור מופיע באופן דומה גם במדרש בראשית רבה.
התאולוגיה המוסלמית מסבירה את השוני בכך שהקוראן בא לתקן עיוותים שהכניסו היהודים והנוצרים בכתבי הקודש.
בקוראן מובאים גם סיפורים על עמים ודמויות שאינם מופיעים במקרא (עם עאד, בערבית "קדמון") אשר הוציא מתוכו את הנביא הוד, ועם ת'מוד (המזוהה עם תדמור המקראית) אשר הוציא מתוכו את הנביא צלאח), ואף על דמויות אלו ועמים אלו מספר הקוראן בדרך של משל ותוכחה.
היהודים נחשבים "עם הספר" ("אהל אל-כתאב") ולכן אינם מוגדרים ככופרים.
בתור ה"בשורה האלוהית", הקוראן מרבה להתייחס ליהודים, ומשה, לדוגמה, נזכר בקוראן 145 פעמים.
יחסו של מוחמד ליהודים לא היה חד-משמעי.
בתחילה חשב שהם יצטרפו אליו, לכן קרא לא לפגוע בהם ובפולחנם.
אולם כאשר היהודים התנגדו לדרכו, הוא נלחם בהם וקרא לקחתם כבני חסות מושפלים.
זו הסיבה שבקוראן קיימים פסוקים שחלקם מדברים בגנות היהודים וחלקם משבחים אותם.
בסורות ש"נתגלו" למוחמד במכה, ניכר יחס של אהדה ליהודים ואף הכרה בדתם כ"דת של ספר" הקרובה לאסלאם.
אולם בסורות שיצר במדינה, לאחר שהתאכזב מהדבקות העקשנית שלהם בדתם, יש ביטוי לשינוי יחסו אליהם ומרובים בהן הפסוקים המגלים שנאה עזה כלפיהם.
עם זאת, בקוראן, אלוהים החשיב את עם ישראל כעם הנבחר (לפני שאיבדו את מעמדם) מכל אומות העולם, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בפסוקים הבאים:
להלן ציטוטים נבחרים המדברים בשבחם ובגנותם של היהודים בעיני הקוראן.
"הילחמו באנשים אשר אינם מאמינים באלוהים...
ואינם מחזיקים בדת האמת – אלה בהם אשר ניתן להם הספר – עד אשר ישלמו את מס הגולגולת בעודם מושפלים." (סורה 9, 29)
"לא היה אברהם לא יהודי ולא נוצרי ואולם היה 'חניף', תמים עם אלוהים ולא היה מן המשתפים" (סורה 2, 135, משמעות המילה "חניף" אינה ברורה, אולם מקובל להבין אותה כ"מונותאיסט".
"משתפים" הוא כינוי מקובל לעובדי אלילים).
"[הם] הרגו את הנביאים בלא צדק.
נאמר להם: טעמו את עונש השריפה" (סורה 3, 181)
"לאלה אשר שלחו יד ביום השבת (הכוונה ליהודים) אמרנו שיהיו קופים מאוסים.
זאת עשינו כעונש וכלקח לבני דורם ולבאים אחריהם" (סורה 2, 65)
"אלה אשר הוטלה עליהם התורה ולא עמדו בה נמשלו לחמור נושא ספרים.
מה רעים הם אנשים כמותם, אשר מתכחשים לאותות האל.
האל לא ינחה את קהל בני העוולה" (סורה 62, 5)
"הוי בני ישראל, זכרו הטוב אשר עשיתי אתכם והקימו בריתי למען אקים בריתכם ואותי תיראו והאמינו באשר הורדתי לקיים את אשר בידכם ולא תהיו ראשונים לכחש בה" (סורה 2, 40).
"אם יש לך ספק כלשהו בדבר מה (מן הקוראן) שהורד אליך שאל את (בני ישראל) שקיבלו ולמדו את הספר לפניך." (סורה 10 פסוק 94).
"ובאמור ישו בן מרים: הוי בני ישראל, הנה אנוכי שליח אלוהים אליכם לקיים את אשר לפני מן התורה לבשר בוא שליח אחרי, אחמד שמו.
וכאשר בא אליהם במופתים אמרו: אלה כשפים גלויים" (סורה 61, 6).
המילה ירושלים אינה מוזכרת בקוראן ולו פעם אחת.
לפי טענה, ה"מסגד המרוחק" הכוונה למסגד בירושלים, אך זהו פירוש בלבד.
יחס הקוראן לקשר בין ארץ ישראל והיהדות
הקוראן מצטט את משה בכניסה לארץ ישראל: "משה אמר לבני עמו, בני עמי, זכרו את החסד שנטה לכם אלוהים, בהקימו בכם נביאים ובעשותו אתכם למלכים, ובנותנו לכם את אשר לא נתן לאיש משוכני העולמים.
בני עמי, הכנסו אל הארץ הקדושה אשר כתב לכם אלוהים, ואל תיסוגו אחור פן תלכו לאבדון" (סורה 5, 20–21).
עם זאת, לפי חלק מפירושי החדית' לילה אחד טס מוחמד על גבי אל-בוראק ממכה להר הבית שבירושלים, שם נמסרה לידיו הדת החדשה – האסלאם – שביטלה את היהדות והנצרות.
כך, על פי חלק מהמוסלמים, איבדו היהודים שלא הכירו במוחמד ובאסלאם כדת השמימית את זכותם על ארץ ישראל.
הנוצרים נחשבים כ"עם הספר" ("אהל אל-כתאב") ולא מוגדרים ככופרים.
ישו, או בשמו הערבי עיסא, מוכר כאחד הנביאים.
הקוראן לא מקבל את התאולוגיה של השילוש הקדוש.
הקוראן גורס כי ישו לא היה בן האלוהים, אלא נביא בשר ודם, אשר ירד מן השמים באחרית הימים ויבשר על יום הדין, ובמסורת המאוחרת יותר, על בואו של ה"מהדי": המשיח.
יש זרמים אסלאמים הרואים בישו לא רק את מבשר בואו של ה"מהדי" אלא את ה"מהדי" עצמו.
"האומרים כי אלוהים הוא המשיח בן מרים, כופרים הם" (סורה 5, 17).
"כופרים הם אלה אשר אמרו כי אלוהים הוא משיח בן מרים" (סורה 5, 72)
"אכן כפרו אלה אשר אמרו: אלוהים הוא המשיח בן מרים.
אכן כפרו אלה אשר אמרו: אלוהים שלישי הוא בשלושה.
אין כל אלוה מבלעדי אלוה אחד ואם לא יחדלו מדבריהם, יבוא על הכופרים עונש דאבה.
אין המשיח בן מרים בלתי אם שליח.
וכבר עברו חלפו לפניו השליחים ואמו צדקת" (סורה 5, פס' 72–75).
"ואשר יאמר מהם לאמור: אנוכי אלוה זולתו – הנה זה גיהנום גמולו.
"ואכן לא הרגוהו ולא צלבוהו, ורק כדמותו היה לפניהם" (סורה 4, 157).
"לפניו ניתן ספר למשה כהדרכה וחסד וספר זה מאשר אותו בשפה הערבית" (סורה 46,11).
"אללה הוא ריבוננו וריבונכם, אך לנו סדרינו לעבודתו ולכם סדרי עבודה שלכם" (סורה 42 פסוק 14).
"אל תתווכחו עם בני עם הספר אלא בצורה מהוגנת ואמרו להם: אנו מאמינים במה שהורד אליכם כי ריבוננו וריבונכם אחד הם ולו אנו מסורים" (סורה 29 פסוק 46).
"המאמינים, אל תיקחו לכם את השומרונים ואת הנוצרים לבעלי ברית, בעלי ברית הם זה לזה" (סורה 5, 51).
"אכן תמצא כי העזים בכל האדם בשנאתם למאמינים הם היהודים והמשתפים.
והקרובים לידידות את המאמינים הם אלה אשר אמרו: נוצרים אנחנו.
זאת באשר יש בקרבם כמרים ונזירים ובאשר לא גבה לבם, ובשמעם את אשר הורד אל השליח, תראה את עיניהם שטופות דמעה" (סורה 5, 82).
חקר הנסיבות ההיסטוריות שבהן נכתב הקוראן מתבסס בעיקר על מחקר פילולוגי של הקוראן עצמו ושל מסורות מוסלמיות.
הממצאים הארכאולוגיים הקשורים בהיסטוריה הערבית והמוסלמית אינם מספיקים כדי לקבוע באיזה אופן נכתב הקוראן.
גם מקורות היסטוריים זרים על-אודות ראשית האסלאם דלים מדי, ולפיכך מתרכזים ההיסטוריונים בחקר המסורות המוסלמיות, ומנסים באמצעות מחקר פילולוגי לברור מתוכן את העובדות ההיסטוריות.
המחקר הפילולוגי מאשר שלשונו של הקוראן ואופן הניסוח שלו מתאימים לשפה הערבית שהייתה מדוברת במכה במאה ה-7 לספירה.
המסורת המוסלמית מספרת שהקוראן הובא כנאומים שנשא מוחמד בעל-פה, וכי הוא נשמר ברובו בעל-פה בזיכרונם של תלמידי מוחמד ששיננו אותו.
היוזמה להאחדת הקוראן והעלאתו על הכתב מיוחסת לח'ליפה השלישי, עות'מאן בן עפאן.
הערכת החוקרים, הנשענת על המסורות המוסלמיות, מתארכת את מפעל האיסוף, ההאחדה וההעלאה על הכתב לשנים 650–656 לספירה, ומייחסת אותו לוועדה שאספה עדויות וחומר כתוב וגיבשה נוסח כתוב וקאנוני של הקוראן.
אחד מפרשני הקוראן הבולטים הוא האימאם אבו עבדאללה מוחמד בן אחמד אלאנסרי אלקורטובי, שמת בשנת 671 לספירה.
הוא כתב ספר מקיף ובו פרשנות מפורטת לכל הקוראן בעיקר החוקים שבו.
איסוף הקוראן והעלאתו על כתב
הקוראן עבר שלושה שלבים בעת עלייתו על הכתב:
1. השלב הראשון – תקופת הנביא מוחמד: שמירת הקוראן בשלב זה הייתה בשתי דרכים:
שינונו בעל פה – רוב חברי הנביא שיננו את הקוראן בעל פה.
2. השלב השני – תקופת אבו בכר: לאחר מותו של הנביא מוחמד, קיבל את תפקיד הח'ליף, חברו אבו בכר.
בתקופה זו, היו הרבה מלחמות הנקראות "מלחמות הרדה" ("מלחמות הרדה" – קרבות עם אלה שעזבו את האסלאם), ונהרגו רבים מחברי הנביא, אשר שיננו את הקוראן בעל פה.
למשל בקרב אל-יממא, נהרגו יותר משבעים ממשנני הקוראן בעל פה, לכן ייעץ עומר בן אל-ח'טאב לאבו בכר לאסוף את הקוראן בספר אחד, כדי שהקוראן לא יאבד.
אבו בכר דחה את הרעיון, אך במהרה חזר בו והשתכנע ברעיון, והטיל על זיד בן תאבת לאסוף את כל סורות הקוראן בספר אחד.
המשימה הייתה קשה מאוד, וזיד בן תאבת אמר "נשבע באללה, לו ביקשו ממני להעביר הר ממקומו, היה זה קל ממשימת איסוף הקוראן".
זיד היה מכותבי ההשראה האלוהית, ומשנני הקוראן בעל פה.
3. השלב השלישי – בזמן הח'ליף עות'מאן אבן עפאן: בתקופה זו, היו מחלוקות בין המוסלמים, איך לקרוא את הקוראן, מפני שהממלכה האסלאמית התרחבה מאוד, והלהגים שבה התרבו.
לכן הח'ליף השלישי ציווה על שלושה מחברי הנביא, את כתיבת ספר הקוראן במספר עותקים וחלוקתם בארצות האסלאם.
כמו כן הוא ציווה על שריפת כל עותק אחר של הקוראן, וכך התאחדו המוסלמים סביב ספר קוראן אחד, אחיד ויחיד, וכך הסתיימה גם המחלוקת.
זה נקרא "אלמצחף אלאמאם" (הספר המנהיג).
מזמן הנביא, עד זמן הח'ליף עות'מאן בן עפאן, נשאר הקוראן בלי ניקוד, וללא נקודות.
המוסלמים התרגלו לקרוא את הקוראן בלי נקודות ובלי ניקוד, וכשהאסלאם נפוץ בארצות רבות, בהתערבבות הערבים המוסלמים עם העמים האחרים וכניסת עמים לא ערבים לאסלאם, היה צורך בשימת נקודות והוספת ניקוד.
אפשר לסכם את שלבי ניקוד הקוראן ושימת נקודות עליו, בפרוגרמה הבאה:
שלבי הניקוד והנקודותשלב א': נקודות הניקודשלב ב': ניקוד האותיות הדומותשלב ג': שיטה חדשה לניקודההתפתחויות בכתיבת ספר הקוראן בתקופה זוהנקודות נוספו על המילים, במקום "פתחה", היה נקודה מעל לאות, ובמקום "כסרה", נקודה מתחת לאות, ובמקום "דמא" נקודה בתוך האות.
נקודות אלה היו באדום.האותיות הדומות, כמו ג'ים (ج), ח' (خ), ו-ח (ح), הושמה על האות השנייה נקודה באותו צבע.שמו א' (أ) קטנה על האות, על מנת להצביע שזה פתחה, או א' קטנה מתחת לאות, שזה כסרה.
ושמו "וו" (و) קטנה מעל האות, להצביע שזה צ'מא.סיבת ההתפתחותכניסת הלא ערבים לאסלאםהקושי בהבנת ההבדלים בין האותיות הדומותבגלל הקושי בשימוש בצבעים בכתיבה.האיש שביצע את ההתפתחותאבו אל-אסווד אל-דוולייחיא בן יועמר, נאצר בן עאסםאל-ח'ליל אבן אחמד אלפרהידיבזמן הח'ליפה
באיזה מאה לאסלאםזייד בן עבדאללה, מושל עיראק, בזמן השלטון האמייהח'ליף עבד אלמאלכ בן מרואןהמאה ה-2 להג'רה.
דיני האסלאם אוסרים על תרגום הקוראן.
הקוראן נחשב כיצירה מושלמת ומקודשת שבלתי אפשרי לחקות אותה, ואסור לנסות לכתוב יצירה הדומה לה (תפיסה המכונה בערבית: איעג'אז אל-קוראן إعجاز القرآن, "פלאיותו של הקוראן").
כיוון שתרגום הוא כעין ניסיון לחקות את הקוראן, נחשב הדבר אסור באופן עקרוני.
עם זאת, רוב המוסלמים בעולם, החל מסוף ימי הביניים וגם בראשית המאה ה-21, אינם ערבים ואינם דוברי ערבית.
לפיכך, תרגום הקוראן חיוני לשם העברת הטקסט לרוב המאמינים.
הפשרה המקובלת באסלאם בסוגיה זו, היא ראיית התרגום כפרשנות לקוראן ולא כתרגום ממש.
רוב המתרגמים המוסלמים של הקוראן נותנים לתרגומם את הכותרת "משמעות הקוראן" כדי להדגיש שהם מביאים מעין פירוש, ולא מנסים לחקות את הקוראן עצמו.
בכל מקרה, בשעת התפילה חובה לצטט מן הקוראן בערבית, על פי הנוסח המקורי, ואסור להסתפק בתרגום לשפה המקומית.
מרכזים מוסלמיים דתיים, כדוגמת אוניברסיטת אל אזהר במצרים, מקבלים תרגומים של הקוראן לשפות שונות ומאשרים אותם לאחר הכנסת תיקונים, כל זאת בכפוף לכך שהם יוצגו כפירושים ולא כטקסט הקוראני עצמו.
כיוון שכך, יש לשפה הערבית מעמד מיוחד בדת המוסלמית.
לשפת הקוראן, השפה הערבית הספרותית הקלאסית, מיוחסת מידה של קדושה באסלאם.
אסור לעטר את הקוראן באיורים, כיוון שהם מזכירים עבודת אלילים.
לפיכך הקוראן מעוטר באמצעות כתיבה קליגרפית של חלק מהפסוקים, ועיטורי ערבסקות בשולי העמודים.
תרגומים חילוניים או מדעיים של הקוראן נעשו כבר בימי הביניים.
מימי הביניים ידועים תרגומים של הקוראן ללטינית, לאיטלקית ולהולנדית, שנעשו בידי נוצרים, כנראה לצורכי פולמוס בין-דתי.
בימינו תורגם הקוראן בידי חוקרי אסלאם לפי קריטריונים פילולוגיים מדעיים למספר שפות מודרניות.
רוב התרגומים לעברית של הקוראן נעשו בידי יהודים חוקרי אסלאם, ואין נוסח מוסמך של הקוראן בעברית .
קטעים מן הקוראן תורגמו לעברית בידי אנשי העדה האחמדית (מרכזה של העדה בישראל הוא כבאביר שבחיפה), שרואים כמטרה את הפצת בשורת האסלאם בשפות שונות, אולם רוב המוסלמים אינם רואים בעדה זו חלק מן האסלאם.
לקוראן נעשו מספר תרגומים לעברית.
במאות ה-17 וה-18 נכתבו באירופה הנוצרית תרגומים עבריים לקוראן בידי יהודים, אולם הם לא נעשו מהנוסח הערבי, אלא מתרגומים לאיטלקית ולהולנדית.
ב-1857 תרגם צבי חיים הרמן רקנדורף את הקוראן לעברית מהנוסח הערבי.
זהו כנראה התרגום המלא הראשון של הקוראן מערבית לעברית.
הוא השתמש בשפה מקראית כמקובל בתקופתו, ויש המוצאים את התרגום קשה לקריאה.
רקנדורף ליווה את תרגומו בביאורים, חלקם ענייניים, אך חלקם מכילים דברי לעג וביקורת על הדת המוסלמית.
התרגום הראשון שיצא לאור במהדורה מדעית הוא זה של יוסף יואל ריבלין, "אלקראן", תל אביב 1936. ריבלין נצמד בתרגומו לטקסט הערבי ולכן תרגומו מליצי וקשה לקריאה שוטפת, אולם הוא מעיד על עצמו שהוא נאמן לכתוב כמעט ללא סטייה.
תרגום נוסף הוא זה של ד"ר אהרן בן-שמש, "הקראן: ספר הספרים של האסלאם", הוצאת "קרני", תל אביב 1978 (מהדורה ראשונה הוצאת מסדה 1971).
ב-2005 יצא לאור על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב "הקוראן", תרגומו של אורי רובין, ובו גם הערות, נספחים ומפתח.
תרגום זה נחשב שוטף ונהיר יותר לקריאה, בהשוואה לתרגומו הארכאי של ריבלין.
ב-2015 יצא לאור "הקוראן בלשון אחר" – תרגום לעברית בידי סובחי עלי עדוי, מלווה בהבהרות ופירושים, בהוצאת מרכז בַּיִנאת.
ב-2016 יצאה לאור מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת של תרגום הקוראן מאת אורי רובין, בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב.
ב-2017 יצא לאור "תרגום משמעויות הקוראן המבורך", שהוא תרגום לעברית של הקוראן שתורגם על ידי צוות של מומחים המתמחים בשפה הערבית, בשפה העברית ובשריעה.
תרגום זה יצא לאור על ידי דאר א-סלאם, המרכז להכרת האסלאם שבכפר קרע.
בשנת 2019, הוצאת Goodword books הבינלאומית הוציאה לאור מהדורה מיוחדת של התרגום הזה.
ב-25 באוקטובר 2009 הושק מנוע החיפוש הראשון בעולם לאתרי אינטרנט בנושאי קוראן.
המנוע, שהקימה איראן, מאפשר לגולשים לחפש בקלות מידע העוסק בהלכות אסלאמיות.
המנוע נועד לטפח את התרבות האסלאמית באמצעות מתן גישה נוחה לאתרי אינטרנט העוסקים במדעי הקוראן, למעלה מ-360 אתרי אינטרנט שונים.
הקופסה הכחולה הוא כינוין של קופות איסוף תרומות עבור הקרן הקיימת לישראל, אשר שימשו הן אמצעי מעשי לגיוס כספים והן כלי חינוכי להטמעת האידאולוגיה הציונית.
הקופסה הכחולה הייתה ברבות השנים לסמל ולמותג של הקרן הקיימת לישראל ושל הציונות.
הקק"ל נוסדה בקונגרס הציוני החמישי ב־1901, כשיעודה איסוף כספים מיהודים לשם קניית קרקעות בארץ ישראל והכשרתן להתיישבות יהודית.
שני האמצעים העיקריים לאיסוף הכספים היו הקופסה הכחולה ובולי קק"ל (שהונפקו החל משנת 1902).
הפרופסור והרב צבי הרמן שפירא, אבי רעיון הקרן הלאומית, הציע לעמיתיו כבר בשנת 1884 את השימוש ב"פושקע" (יידיש: קופסת פח) להתרמה לטובת הקרן.
שפירא הציג את רעיון הקרן בקונגרס הציוני הראשון, ב-1897, אך נפטר ב-1898, בטרם זכה לראות בהתממשותו.
גם חיים קליינמן מגליציה הציע שיטה זו לאיסוף התרומות.
במכתבו לעיתון הציוני "די ולט" הוא סיפר כי בעקבות פרסום ההחלטה על הקמת הקק"ל הציב בבנק בו עבד קופסת התרמה ל"קרן לאומית" ויוזמתו זכתה להיענות רבה.
בשנת 1904 החל ייצור תעשייתי של הקופה בארץ ישראל, שזכתה לכינוי "הקופסה הכחולה" בשל המתכת הכחלחלה שממנה יוצרה הקופה הראשונה.
היצרן הראשון של הקופסאות הכחולות בארץ הוא אלפרד זלצמן, יהודי אוסטרי שהיגר ארצה פתח בשכונת בקעה בירושלים מפעל ליצור מוצרי פח והיה ליצרן הרשמי של הקופסאות הכחולות, שלפני כן יוצרו בחו"ל.
אלפרד זלצמן היה מותג רציני, שבין היתר ייצר גם קופסאות למפעלי הביסקוויטים הנוסטלגיים 'פרומין' ו'הדר'"..זלצמן בנה את ביתו לא הרחק ממסילת הברזל ותחנת הרכבת - וילה בתכנון האדריכל פריץ קורנברג.
חזית המבנה פנתה לדרך בית לחם ומאחור תכננו וילהלם הקר ואליעזר ילין, בשיתוף עם קורנברג, מפעל גדול למוצרי פח שבו יוצרו בין השאר "הקופסאות הכחולות".
זלצמן בחר להעסיק במפעל הפח שלו פועלים יהודים וערבים, וכך ביקש לקרב בין הלאומים, ולהראות שיהודים וערבים יכולים לחיות ולעבוד זה לצד זה.
ברבות השנים נסגר המפעל, אך מוצריו ממשיכים להימכר היום בשוק העתיקות בסכומים גבוהים במיוחד.
עד היום חתימת שלו א.זלצמן על הקופסאות הכחולות מעידה על גיל הקופסאות ועל הסיפור החלוצי שמאחוריהן.
החל משנת 1904 יוצרו קופסאות שנשלחו לקהילות ברחבי העולם היהודי, ונפוצו ברבים מהבתים וממוסדות החינוך היהודיים.
השימוש בקופסה הכחולה התקבל והתפשט במהרה, גם משום היותה בת דמותה של קופת הצדקה המקובלת מדורי דורות בתרבות היהודית.
עד מלחמת העולם השנייה הופצו באירופה כמיליון קופסאות.
בשלושת העשורים הראשונים לקיומה לא היה עיצובה של הקופסה אחיד.
קופסאות רבות נשאו מגן דוד ואת הכיתוב "קרן קיימת לישראל" על רקע כחול, אך בשלל עיצובים וגוונים.
היו גם קופות בצבעים אחרים, למשל לבן או נחושת.
מלבד קופסאות פח יוצרו גם קופסאות בציפוי עור (בגרמניה) ואף קופסאות נייר מתקפלות (במרכז אירופה).
בשנות השלושים עוצבה "הקופסה החדשה" - הקופסה הרשמית בעיצוב המוכר - קופסת פח שמצידה האחד מגן דוד, מצידה השני מפת ארץ ישראל בצבע לבן על רקע כחול, השטחים שנרכשו על ידי הקק"ל מסומנים על גבי המפה, והכיתוב "קרן קיימת לישראל" בתחתיתה.
בבתים ובמוסדות חינוך רבים נוהל טקס שבועי סביב הקופסה הכחולה, כאשר ילדים עודדו לתרום חלק מדמי הכיס שלהם, תוך השתתפות פעילה של הוריהם ומחנכיהם.
מנהג זה חינך להשפעה ישירה של כל יהודי על עתיד העם בארצו ותרם תרומה עצומה לחיזוק הקשר בין יהודי הגלויות השונות לארץ ישראל.
הקופסה הייתה לסמלו של קשר זה, התגלמות התאחדותו של העם הפזור סביב תקוות הגאולה במולדת.
גם בארץ ישראל ניצבה הקופסה בכל כיתה, וטקס התרומות השבועי נמשך גם לאחר קום המדינה.
ברבות השנים ועם התבססותה של מדינת ישראל דעך המנהג והקופסאות הכחולות נעלמו מהנוף החינוכי.
בשנות ה-2000 הקק"ל מנסה להחיות את המותג ומאפשרת רכישת קופסאות כחולות במחיר סמלי.
באוקטובר 2006 התקיימה בשדרות רוטשילד בתל אביב תערוכת "קופסה בשדרה" - דגמי קופסאות כחולות בממדי ענק, אשר עוצבו על ידי אמנים שונים, ויועדו למכירה שהכנסותיה יופנו לשיקום היערות בצפון הארץ שניזוקו משרפות בעת מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006.
קופסאות כחולות מקוריות מוצגות בתצוגת קבע במוזיאון מועצת העם ומינהלתה אשר בבית קק"ל בתל אביב.
הקוקס הם להקת רוק אינדי בריטית.
הלהקה הוקמה בשנת 2004 במוסד למוזיקה מודרנית בברייטון באנגליה, שם חבריה היו תלמידים.
דרכה של הלהקה החלה כאשר פריצ'רד צירף את רפרטי לפרויקט בקולג'; אל אותו פרויקט צורפו אחר כך גם הריס וג'רד.
בהרכב זה בחרו חברי הלהקה את שמה בהשראת שיר של דייוויד בואי מתוך האלבום Hunky Dory.
עם הוצאת אלבום המיני הראשון, הופיעה הלהקה בפסטיבל מוזיקה בברייטון, ומיד הוחתמו על ידי וירג'ין רקורדס.
אלבום הבכורה הרשמי של הלהקה, Inside In/Inside Out, הופיע במצעד הבריטי רוב שנת 2006, מכר יותר ממילון עותקים, והגיע למעמד של אלבום פלטינה משולש; זאת בעיקר עקב שיר הנושא מהאלבום "Naïve", אותו פריצ'רד טוען כי כתב עוד בהיותו בן 16.
אלבומם השני "Konk" יצא באפריל 2008, ואלבומם השלישי "Junk of the Heart" יצא בספטמבר 2011.
האלבום הרביעי של הלהקה, ששמו "Listen" יצא בשנת 2014. הוא זכה לביקורות מעורבות.
האלבום החמישי "Let's Go Sunshine" יצא באוגוסט 2018.
לאחר הוצאת אלבום הבכורה, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית ומילאה אולמות בניו יורק ולוס אנג'לס.
הופיעו כלהקת חימום בקונצרט של הרולינג סטונז בווילס.
השתתפו בפרויקט "חי מאבי רוד" והקליטו הופעה חיה באולפנים.
אלבומם השני, "Konk", הצליח להגיע עד המקום השני, במצעד האלבומים הבריטי.
הקוצרים (פלמית: The Harvesters; 1565) הוא ציור שמן על לוח עץ מאת פיטר ברויגל האב.
זוהי יצירה גדולה, 119 × 162 ס"מ, ומהווה חלק מהסדרה המתארת את חודשי השנה.
מסדרה זו נותרו כיום חמש תמונות בלבד, המתארות תקופות שונות במהלך השנה.
תמונת הקוצרים מתארת את החודשים יולי-אוגוסט.
צבעי התמונה וסגנונה מעבירים לצופה את חום הקיץ המעיק: האיכרים תשושים מעבודה ומיוזעים, התבואה בוהקת בשמש וכמעט מסנוורת.
בין האיכרים הנחים מעבודתם ניתן לראות אחד השרוע למרגלות עץ כאשר פיו פעור; ובין האיכרים העובדים ניתן לראות איכר הנושא כד מים בידו, כנראה להשקיית האיכרים הנחים, כשגבו שפוף מעייפות ומאמץ.
הציור מתאר את השלבים השונים של קציר השיבולים.
כעשר אלומות כבר נקצרו ונאספו, חלקן עומדות וחלקן שוכבות, לצידם של האיכרים הנחים.
מעט שיבולים נמצאות בשדה, כשהן כבר קצורות והן שוכבות מחכות לאילום האלומות, וחלק מהשיבולים נמצאות בשדה וטרם נקצרו כלל.
כמו בציור קציר התבואה של ברויגל, גם כאן מוליכה הקומפוזיציה של הציור את עין המתבונן אל צידו הימני של הציור, ובכך מועצמת תחושת העומק של הציור.
הקורדטס הייתה להקת נשים פופולרית, אשר שרה לרוב שירי פופ בסגנון א-קפלה ללא ליווי כלי.
הקורדטס הייתה אחת מלהקות הא-קפלה המצליחות בכל הזמנים.
הלהקה אשר נוסדה בוויסקונסין בשנת 1946 הגיעה לשיא הצלחתה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
הלהקה נוסדה בוויסקונסין בשנת 1946. הלהקה פרצה לתודעת הציבור בשנת 1954 עם הלהיט "Mr.
בהמשך שנות החמישים ובמהלך שנות השישים המוקדמות הלהקה הצליחה להביא מספר שירים נוספים לצמרת מצעדים פזמונים, לרוב גרסאות כיסוי של שירי רוק אנד רול ושירי ריתם אנד בלוז – גרסת הכיסוי הנודעת והמצליחה ביותר שלהם הייתה לשיר "Lollipop", אותה ביצעה הלהקה בשנת 1958.
הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1961.
הקורטס של קדיס הוא שמו של הפרלמנט הספרדי המיוחד שהתכנס בעיר קדיס שבדרום מערב ספרד בין ספטמבר 1810 לבין ספטמבר 1813. תוצאת הכינוסים היא חקיקת החוקה של חודש מרץ 1812, וכן חוקים רבים אחרים שהפכו את המשטר ממשטר אבסולוטי למשטר של מונרכיה פרלמנטרית.
בתאריך 19 במרץ 1808 התחוללה הפיכה בארמון מלכי ספרד בארנחואס.
המלך קרלוס הרביעי והאיש החזק של המשטר מנואל גודוי נאלצו להתפטר, ובמקומו התמנה למלך בנו של קרלוס פרננדו (שלימים יקרא פרננדו השביעי, מלך ספרד).
נפוליאון בונפרטה שכוחותיו נמצאו באותה שנה בספרד לצורך מאבק בפורטוגל אשר סירבה לאכוף את הסגר היבשתי, ראה בהפיכה הזדמנות לכפות את רצונו על ספרד.
הוא הזמין את קרלוס המלך המפוטר ואת פרננדו המלך החדש לצרפת.
בהיותם בצרפת אילץ נפוליאון את שני המלכים לוותר על כתרם, לאחר מכן כינס אספה של אנשי ממשל ואינטלקטואלים ספרדים בעיר ביון שבצרפת.
אספה זו הכתירה את אחיו של נפוליאון ז'וזף למלך ספרד אשר כונה בשם חוסה הראשון.
אולם אינטלקטואלים רבים וכן המוני העם סירבו לקבל את השינוי שניסתה צרפת לכפות על ספרד.
ניסיונו של הצבא הצרפתי ב-2 במאי 1808 להוציא את משפחת המלוכה ממדריד הביא להתקוממות עממית בעיר.
ההתקוממות דוכאה עד מהרה אולם השמועות עליה התפשטו בכול ספרד, ובכל המחוזות נערכו ההתקוממויות נגד הצרפתים בשם פרננדו השביעי האסור על ידי נפוליאון.
יותר מאוחר נערכו התקוממויות אף ביבשת אמריקה.
עם הזמן הוקמה מועצה מרכזית אשר ייצגה את כל המתקוממים.
מועצה זאת ישבה בהתחלה בסביליה ועם התקדמות הצבא הספרדי הגיעה לבסוף לקדיס שמשום מצבה הגאוגרפי לא הייתה יכולה להיכבש ללא כוח ימי משמעותי.
לצרפת לא היה ב-1808 כוח ימי משמעותי שהיה יכול להתחרות עם בריטניה לאחר שהפסידה לבריטים בקרב טרפלגר ב-1805. בינואר 1810 התפטרה המועצה ומסרה את השלטון למועצת עוצרים.
כיוון שעל פי החוק שהיה נהוג באותה תקופה היה נדרש כינוסו של הפרלמנט הספרדי הוא הקורטס, לצורך ניהול ענייני המלחמה ואישור הטלת מיסים.
הורתה המועצה המרכזית, קודם שהתפטרה, על כינוס הקורטס.
השמרנים קיוו כי הקורטס שיכונס יתעסק רק בענייני ניהול המלחמה וגיוס מיסים, אולם הרפורמיסטים קיוו כי יוכלו לנצל את הקורטס לא רק למטרות ניהול המלחמה אלא למטרת ביצוע שינויים מהותיים במשטר והפיכתו ממשטר אבסולוטי הנשלט בידי המלך למשטר פרלמנטרי הנשלט על ידי האספה.
קבוצת הרפורמיסטים לקחה לעצמה את השם ליברלים.
משמעותו של המונח ליברל בספרדית של קודם המאה התשע-עשרה היה של אדם טוב לב ונדיב, כלומר המונח ליברל הצביע על תכונות אישיות.
הליברלים בספרד היו איפוא הראשונים באירופה אשר עשו שימוש בכינוי זה במשמעות חדשה פוליטית.
כינוי זה התפשט לאירופה ולאמריקה.
בשל מניפולציות שונות של הליברלים, הוחלט בסופו של דבר על כינוס הקורטס במושב אחד נוסח האספה הלאומית הצרפתית ולא בשני מושבים כפי שתכננו השמרנים.
החלטה זו נתנה לכינוס הקורטס גוון עממי ומנעה מן האצולה והכמורה להטיל וטו על החלטות הקורטס.
הקורטס התכנס בסוף ספטמבר 1810 בעיירה סן פרננדו דה קדיס ולאחר מכן בכנסיית סן פליפה נרי בעיר קדיס.
שם, במשך שלוש שנים עד ספטמבר 1813, שינו המחוקקים את פני המדינה והאימפריה הספרדית לחלוטין.
יש לציין כי הקורטס לא ייצג רק את ספרד.
לקורטס הגיעו גם נציגים מאמריקה ומהפיליפינים ומכול רחבי האימפריה הספרדית, מה שנתן לדיונים אופי בינלאומי.
הדיונים התחילו בתאריך 24 בספטמבר 1810. באותו תאריך הכריז הקורטס על ריבונותה של האומה הספרדית ועל עצמו כמיצגה של ריבונות זאת.
בכך הוכתה השיטה הפוליטית הקודמת שהאמינה כי המלך הוא נושא הריבונות מכה ניצחת.
אולם הקורטס היה צריך לענות על השאלה מהי האומה הספרדית שאותה מייצג הקורטס והתשובה הייתה כל תושבי האימפריה הספרדית.
הקורטס ביטל אם כך את המלכויות השונות שהיו שייכות למלך ספרד כגון המשנות למלך של מקסיקו ושל פרו, על מנת ליצור מכל אמריקה הספרדית מדינה אחת גדולה בשם ספרד, היא ספרד משני חצאי כדור הארץ.
האימפריה הספרדית לשעבר חולקה אם כך למחוזות אשר כל אחד מהם היה צריך לשלוח נציגים לקורטס.
הבחירות היו אמורות להתקיים כל שנתיים.
היה זה אולי ניסיון ראשון ליצור מדינה עולמית אחת גדולה.
הישגו הגדול ביותר של הקורטס הייתה חוקת מרץ 1812.
במקום מונרכיה אבסולוטית יצר הקורטס מונרכיה פרלמנטרית אשר הייתה מורכבת משלוש רשויות, פרלמנט הנבחר על ידי כלל תושבי המדינה החדשה, רשות שופטת אשר הורכבה משופטים אשר מונו לכול ימי חייהם ומלך שהיה הרשות המבצעת והיה צריך למנות את הממשלה.
למלך הייתה אפשרות להטיל וטו על החלטות הקורטס במשך שני מושבים של הקורטס, אך לא יותר מכך כיוון ששום גורם אינו יכול למנוע לעד את רצונה של האומה.
זכות הבחירה הייתה רחבה יחסית.
היא נתנה לכל הגברים מגיל 25 ומעלה, הוצאו מכלל זה העבדים וצאצאי העבדים השחורים באמריקה וכן אנשים ללא מקצוע או מקום מושב מוגדר או משרתי בית שהיה חשש שיהיו תחת השפעת אדוניהם בבואם להצביע.
כמו כן בוטלו הרוזנויות, המסדרים הצבאיים וכל הגורמים בעלי זכויות היתר המשפטיות שהושגו במשך שנים רבות, ואשר היורידיציה שבידם פגעה ביורידציה של האומה.
מטרת הקורטס הייתה למזג את כל המעמדות החברתיים הוותיקים כגון האצולה הגבוהה או הנמוכה במעמד חברתי אחד הוא האזרח בן האומה הספרדית, אשר ההבדלים בין אזרחיו נובע מהבדלים כלכליים ולא מהבדלים חוקיים.
כמו כן הובטחו הזכויות למשפט הוגן, לחיים ולרכוש וכן לחירות אזרחית.
המשפט נקבע כאחיד לכל האזרחים וכן היה צריך להיות גלוי.
בניגוד למקובל בליברליזם האירופי לא נתנה חוקת 1812 חירות דתית והדת היחידה המותרת בה הייתה הדת הקתולית.
הסעיף על בלעדיות הדת הקתולית, סעיף 12 בחוקה, נוסח בצורה שאינה משתמעת לשני פנים "דתה של האומה הספרדית הייתה ותהיה לנצח הדת הקתולית האפוסטולית הרומית, היחידה האמיתית".
עם זאת בוטלה האינקוויזיציה בתאריך 22 בפברואר 1813 מאחר שקיומה לא התאים לחוקה החדשה.
ההצבעה על הביטול נערכה בתאריך 22 בינואר 1813 שבו החליט הקורטס ברוב של תשעים נגד שישים לבטל את האינקוויזיציה משום אי התאמתה לחוקה.
לאחר הביטול הורה הקורטס להוציא מן הכנסיות את מלבושי הסנבניטוס של המורשעים בפשעי כפירה, אשר נתלו בכנסיות במשך שנים רבות ופגעו במשפחות רבות אשר היו צאצאי מורשעים אלו.
בראשית שנת 1814 שוחרר פרננדו השביעי מכלאו על ידי נפוליאון.
בבואו לספרד נתקל בבקשות רבות מצד השמרנים ותומכי האבסולוטיזם לבטל את תיקוני הקורטס של קדיס.
בקשה אחת הוגשה גם מצד כשליש מצירי הקורטס שהחליף את הקורטס של קדיס שנודעה בשם "המניפסט הפרסי".
במאי 1814 נענה המלך פרננדו השביעי לבקשות שהופנו אליו, ולאחר שקיבל את תמיכת ראשי הצבא הכריז על ביטול תיקוני הקורטס של קדיס.
מיד לאחריו התחילו רדיפות כנגד הליברלים.
הקורדילרה האמריקנית היא שרשרת של רכסי הרים (קורדילרה) הבנויה מרצף נמשך של רכסי הרים היוצר את "עמוד השדרה" של מערב אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, אמריקה הדרומית ואנטארקטיקה.
היא גם עמוד השדרה של הקשת הגעשית, המהווה את החלק המזרחי בטבעת האש שסביב האוקיינוס השקט.
מצפון לדרום, רצף זה של רכסי הרים חופפים ומקבילים מתחיל ברכס אלסקה (Alaska Range) ורכס ברוקס (Brooks Range) באלסקה וממשיך דרך טריטוריית יוקון ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
הקורדילרה האמריקנית ממשיכה דרך ההרים והאיים של רכסי החוף הפסיפי (Pacific Coast Ranges) יחד עם החלק העיקרי של הרי הרוקי דרך קולומביה הבריטית והאי ונקובר.
בארצות הברית הקורדילרה מתפצלת על מנת לכלול את הרי הרוקי, הסיירה נבדה, רכס קסקייד ורכסי החוף של המדינות וושינגטון אורגון (Oregon Coast Range) וקליפורניה (California Coast Ranges).
במקסיקו הקורדילרה נמשכת דרך רכסי ההרים של סיירה מדרה אוקסידנטל (Sierra Madre Occidental) וסיירה מדרה אוריינטל (Sierra Madre Oriental), כמו גם רכס ההרים במרכז חצי האי באחה קליפורניה.
רכסי ההרים של הקורדילרה ממקסיקו צפונה מכונים יחד הקורדילרה של אמריקה הצפונית (North American Cordillera) או הקורדילרה המערבית (Western Cordillera) בארצות הברית ובקנדה, והיא גם מכונה הקורדלירה הקנדית (Canadian Cordillera) או הקורדילרה הפסיפית (Pacific Cordillera) בקנדה.
הקורדילרה נמשכת דרך רכסי ההרים של אמריקה המרכזית בגואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה, והופכת להרי האנדים של אמריקה הדרומית.
הרי האנדים יחד עם שרשרות ההרים המקבילות ושרשרות האיים המקבילות שמול חופי צ'ילה נמשכים דרך קולומביה, ונצואלה, אקוודור, פרו, בוליביה, ארגנטינה וצ'ילה עד לנקודת הקצה של אמריקה הדרומית בארץ האש.
בנוסף, אפשר להתוות את המשך הקורדילרה דרך הרכס הקשתי של איי ג'ורג'יה הדרומית לאורך האוקיינוס הדרומי להרים של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי.
הקורדילרה הארקטית , היא שרשרת של רכסי הרים (קורדילרה), הבנויה מרצף נמשך של רכסי הרים היוצר את צפון החוף הארקטי של קנדה.
מדרום לצפון, רצף זה של רכסי הרים חופפים ומקבילים מתחיל בהרי טורנגת שבצפון חצי האי לברדור, ממשיך מעבר למצר הדסון בהרי באפין שבאי באפין.
משם הוא ממשיך בארכיפלג הארקטי הקנדי באיים ביילוט, דבון, אקסל הייברג, באת'רסט וואנייר ונגמר באי אלסמיר, שם הפסגה הגבוהה בקורדילרה - פסגת ברבאו.
הקורבטות מסדרת פלאואר היו סדרה של 267 קורבטות ששירתו בעיקר במלחמת העולם השנייה.
תפקידן העיקרי היה לוחמה נגד צוללות וליווי שיירות במהלך המערכה באוקיינוס האטלנטי.
כל אוניות הסדרה נקראו בשמותיהם של פרחים, ומכאן שמה של הסדרה.
רוב הקורבטות בסדרה נבנו בבריטניה ובקנדה ושירתו במלחמה בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי.
כמה מן הקורבטות הועברו לצי ארצות הברית במסגרת הסכם החכר והשאל, וכמה מאלה אוישו בידי צוותים של משמר החופים של ארצות הברית.
רוב הקורבטות שהועברו במסגרת זו נבנו בקנדה.
הקורבטות ששירתו בצי ארצות הברית נקראו ספינות התותחים לסיור מסדרת טמפטרס (Temptress, אישה מפתה) או מסדרת "אקשן" (Action, פעולה).
קורבטות מסדרת פלאואר שירתו גם בכוחות צרפת החופשית, בצי המלכותי ההולנדי, הצי המלכותי הנורווגי, הצי המלכותי ההודי, הצי היווני הצי המלכותי של ניו זילנד, ולאחר המלחמה בצי הדרום-אפריקאי.
לאחר המלחמה שירתו קורבטות שהוצאו מן השירות בציים אחרים ברחבי העולם, והיו גם שהוכנסו לשירות אזרחי.
בחיל הים הישראלי שירתו שתי קורבטות מסדרה זו: אח"י וג'ווד (ק-18, נקראה גם אח"י השומר) ואח"י הגנה (ק-20).
המונח 'קורבטה' הוא במקורו מונח צרפתי לאוניית מלחמה קטנה, מונעת במפרשים.
קורבטה, על פי ההגדרה, קטנה מפריגטה וגדולה מסלופ מלחמתי.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 אימץ הצי המלכותי הבריטי את המונח, להגדרת אוניות בגודל דומה, שמטרתן העיקרית הייתה הגנת אוניות סוחר.
בעשורים שלאחר מכן החלו אוניות מלחמה להיות מונעות באמצעות מנועי קיטור, שסובבו גלגלי משוטה ולאחר מכן מדחפים החלו להיבנות קורבטות מונעות במנועים כאלה, ומטרתן נשמרה.
הקורבטות החלו להיות גדולות יותר, בעלות כח רב יותר, וחימוש כבד יותר.
ב-1877 החליט הצי המלכותי לבטל את המונחים 'קורבטה' ו'פריגטה' ולאחד אוניות אלה תחת ההגדרה סיירת.
למעלה מחמישים שנים לאחר מכן, בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר היה ברור שמלחמה מתקרבת, חודד הצורך באוניית מלחמה קטנה שמטרתה תהיה הגנת אוניות סוחר.
האוניות החדשות שנבנו היו מבוססות על תכנון של לווייתנית בשם סאות'רן פרייד (Southern Pride, גאוות הדרום), והמונח 'קורבטה' חודש עבורן.
הקורבטות מסדרת פלאואר נחלקות לשתי קבוצות עיקריות: הסדרה המקורית, ובה 22 ספינות שהוזמנו בתוכניות הבנייה ב-1939 ו-1940, וסדרה משודרגת, שכללה 69 ספינות ונבנתה מ-1940 והלאה.
אוניות הסדרה המשודרגת היו גדולות מעט יותר וחימושן היה מעט יותר משופר.
בתחילת 1939 היה ברור לצי המלכותי הבריטי שסכנת המלחמה עם גרמניה הנאצית גוברת, וכי יהיה צורך באוניות ליווי נוספות כדי להתמודד עם האיום מצידן של צוללות הקריגסמרינה, הצי של גרמניה הנאצית, ובמיוחד לאורך החוף המזרחי של בריטניה.
לצי הבריטי היו משחתות רבות, אך היה ברור שאלו תידרשנה לליווי אוניות המלחמה הגדולות יותר, הסיירות, אוניות המערכה ונושאות המטוסים.
בשל כך בחן הצי הצטיידות באוניות ליווי קטנות יותר.
בניית מספר רב של משחתות נוספות לא הייתה פתרון מעשי, בשל מורכבותן שדרשה משך בנייה ארוך ולא התאימה לייצור המוני.
הפיקוד הבריטי העריך שהצורך יהיה באוניית ליווי למשימות לאורך החוף.
ניתן היה לגייס מספר רב של ספינות דיג ומכמורתניות, אך אלה היו קטנות מדי ולא היו יכולות לשאת את הציוד הנדרש ללוחמה נגד צוללות, וגם לא היו עמידות מספיק בפגעי מזג האוויר.
הדרישה הייתה לאוניות שתהייה גדולות ומהירות מאוניות מכמורת, שתוכלנה לפעול בכל מזג אוויר ותהיינה בעלות מהירות סבירה ויכולת תמרון טובה.
מנוע הספינה נדרש להיות אמין, וגוף הספינה היה צריך להיות גדול דיו לאכלס צוות גדול יחסית ולהכיל את מערכת ההנעה כך שתהיה שקטה ככל הניתן, כדי לא להפריע למערכות איתור הצוללות, המבוססות על קליטת גלי קול.
חשוב היה שהספינות תהיינה זולות דיין כדי שניתן יהיה לבנותן במספרים גדולים והייתה חשיבות גם לכך שתהיינה פשוטות לבנייה, כך שניתן יהיה לייצרן במספנות אזרחיות קטנות, מכיוון שהמספנות הגדולות תהיינה עסוקות בבנייה ושיפוץ של אוניות מלחמה גדולות ומורכבות יותר.
חברת "סמית' דוק" (Smiths Dock Company) ממידלסברו, שהתמחתה בבניית ספינות דיג, הציעה אונייה שהייתה מבוססת על לווייתנית שנבנתה במספנה בשם סאות'רן פרייד (Southern Pride, גאוות הדרום), ספינה בעלת הדחק של 700 טון שמהירותה 16 קשר (כ30 קמ"ש).
הספינה הייתה יכולה להפליג בכל מזג אוויר ולשאת מטען גדול וכבד של שומן לווייתנים, אותו ניתן היה להחליף במטען הנדרש בספינת המלחמה המתוכננת - תותחים, פצצות עומק וציוד צבאי נוסף.
לאחר כמה התאמות ניתן היה לייצר את הספינה במהירות, במחיר סביר, ובמספנות קטנות.
הספינה המתוכננת הייתה אמורה להיות רחבה וקצרה יחסית, ונועדו להיות אמינות ועמידות.
ההדחק שלהן עמד על 940 טון, אורכן כ-62.5 מטרים, רוחבן כ-10 מטרים, והשוקע שלהן היה 3.5 מטרים.
מנוע הקורבטות ייצר 2,750 כוחות סוס והיה מנוע קיטור ימי תלת דרגתי בעל ארבעה צילינדרים, שצרך 16 טון דלק ביום ממכלי דלק שהכילו 30 טון וסובב גל ארכובה יחיד.
מהירותן המקסימלית הייתה 16 קשרים (קרוב ל-30 קמ"ש).
החימוש שהותקן על הקורבטות בתחילה היה דל, וכלל תותח דו תכליתי (נ"מ ונגד מטרות שטח) בקוטר 4 אינץ' (101 מ"מ) שהותקן בקדמת הספינה ותותח 40 מ"מ (2 ליבראות) "פום פום" על "במת תזמורת", מעין הגבהה, מעל חדר המנועים.
תותח זה הוחלף לעיתים בשני מקלעי לואיס בקוטר 0.303 אינץ' (7.62 מ"מ).
בנוסף נשאה הספינה 40 פצצות עומק וציוד מצומצם לשליית מוקשים ימיים אקוסטיים.
מלבד המקלעים חסרו הקורבטות נשק נגד מטוסים, אך מכיוון שרוב שירותן היה באוקיינוס האטלנטי, מחוץ לטווח של רוב מטוסי הלופטוואפה, לא היווה חיסרון זה בעיה מרכזית.
קורבטות ששירתו בים התיכון צוידו בדרך כלל במקלעים נוספים נגד מטוסים.
אמצעי הגילוי של הקורבטות הסתכמו בתחילה במכשיר סונאר.
הסונאר הותקן בכיפה קבועה, שבדגמים מאוחרים יותר הייתה מתכנסת.
עם הזמן נוספו לקורבטות אמצעי גילוי נוספים: מגלה גלי רדיו בתדר גבוה (High Frequency Radio Detection Finder, ידוע בכינוי Huff-Duff) שנועד לגלות ממרחק שידורי רדיו של צוללות, ובעזרת חיתוך עם מכשירי גילוי נוספים יכול היה לגלות את מיקום הצוללות; וכן מכ"ם, שסייע מאוד בתנאי מזג האוויר הקשים בצפון האוקיינוס האטלנטי.
כאמור, הקורבטות מסדרת פלאואר תוכננו כך שניתן יהיה לבנותן גם במספנות קטנות, וגם השיפורים והשינויים שבוצעו במשך הזמן בוצעו באותן מספנות.
בכל מספנה בוצעו השינויים בדרך מעט אחרת, ועם הזמן נותר מצב שכל קורבטה הייתה למעשה שונה מחברתה, ולמעשה לא היה דגם אחיד וסטנדרטי של קורבטה מסדרת פלאואר.
עם זאת, ניתן למנות כמה שינויים שבוצעו בכל הקורבטות, והם מפורטים להלן לפי סדר הכרונולוגי שבו בוצעו:
תרנים - בתחילה נבנו הקורבטות עם שני תרנים, לאחר מכן הוחלפו שני התרנים בתורן אחד, שהותקן לפני הגשר, ובהמשך בוצע שינוי נוסף והתורן הועבר אל מאחורי הגשר, כדי לשפר את הראות ויכולת השליטה;
מטבח הספינה (Galley) הועבר מהירכתיים למרכז האונייה;
מתקונים לאחסון פצצות עומק נוספות הותקנו בירכתיים, ומאוחר יותר גם לאורך הספינה;
הותקנו מרגמות נגד צוללות, הדג'הוג (Hedgehog), שירו פצצות נגד צוללות אל מטרות בחזית האונייה, בניגוד לפצצות העומק שהוטלו אל מטרות מאחורי האונייה;
הותקן מכ"ם במתקן מכוסה מעל הגשר;
החל מ-1942 הוחל בייצור דגם משופר של הקורבטות מסדרת פלאואר.
הדגם המשופר כלל כמה שינויים נוספים:
המבנה העילי של האונייה הוארך עד אמצעיתה, כדי ליצור מקום נוסף לצוות ולשפר את כשירות האונייה לשיט.
בכמה מן הספינות הוארך המבנה העילי עד לשלושה רבעים ממנה;
חרטום הורחב יחסית לגוף הספינה, כדי לשפר את כשירותה לשיט;
הותקנו מספר שינויים בגשר הפיקוד;
נוספו מקלעי לואיס נוספים על גשר הפיקוד או מעל חדר המכונות;
לחלופין, הותקנו תותחי אורליקון בקוטר 20 מ"מ, שניים בגשר הפיקוד ונוספים מעל חדר המכונות, בהתאם לזירת הפעילות של הספינה/
כאמור, היו הבדלים רבין בין האוניות השונות, ולא כל השינויים הותקנו בכל האוניות, ובחלקן היה צירוף כלשהו של כל הפרטים.
בקורבטות ששירתו בצי הקנדי או בצי ארצות הברית היו שינויים והתאמות נוספים.
הצי המלכותי הבריטי הזמין ב-25 ביולי 1939 26 קורבטות, ו-30 נוספות הוזמנו ב-31 באוגוסט.
אוניות אלו הוזמנו במסגרת תוכנית בניין הכח שלפני המלחמה.
עם פרוץ המלחמה ב-1 בספטמבר הזמינה האדמירליות ב-19 בספטמבר 20 אוניות נוספות, הפעם כחלק מתוכנית בניין הכח המלחמתית.
כל האוניות הללו הוזמנו ממספנת הרלנד אנד וולף (Harland & Wolff).
יומיים לאחר מכן הוזמנו עשר אוניות נוספות מחברות אחרות.
ב-12 בדצמבר הוזמנו 18 נוספות וב-15 בדצמבר עוד שתיים, כולן מחברות בריטיות.
עשר אוניות אחרונות לשנת 1939 הוזמנו ממספנות קנדיות, ואלה נועדו לצי המלכותי הקנדי.
עד סוף חודש ינואר 1940 היו 116 אוניות בבנייה או מוזמנות.
בנוסף לאוניות אלה, הזמין הצי הצרפתי ארבע קורבטות מחברת סמית'ס דוק.
15 הקורבטות הנוספות הוזמנו במספנות קנדיות, ושמונה מהן הועברו מאוחר יותר לצי ארצות הברית במסגרת תוכנית השאל-החכר.
בסך הכל נבנו במספנות קנדיות 104 קורבטות עבור הצי הבריטי: 70 מן הטיפוס המקורי ו-34 מן הדגם המשופר.
שבע נוספות, מן הדגם המשופר, נבנו עבור צי ארצות הברית אך הועברו לצי המלכותי הבריטי במסגרת תוכנית השאל-החכר מכיוון שיכולות הבנייה של המספנות בארצות הברית הגיעה למלוא כושרה וצי ארצות הברית לא נזקק כבר לספינות שנבנו בקנדה.
היו כמה הבדלים קטנים בין הקורבטות שנבנו עבור הצי המלכותי הבריטי לאלה שנבנו עבור הצי המלכותי הקנדי, ובהן מיקום תותח 40 מ"מ ("פום פום"), שהועבר אל חלקו האחורי של המבנה העילי, והמטבח הועבר גם הוא למיקום קדמי יותר.
הצי הצרפתי הזמין 18 קורבטות מסדרת פלאואר, בנוסף לארבע שהוזכרו לעיל.
12 מן הספינות היו אמורות להיבנות במספנות בבריטניה ושש במספנות בצרפת: שתיים במספנות בשרבור וארבע בסן נאזייר.
בניית הקורבטות בשרבור בוטלה, אך ארבע האחרות נתפסו על ידי הגרמנים כאשר עדיין היו בשלבי בנייה.
שלוש מהן הושלמו ושירתו בקריגסמרינה בשנים 1943–1944, בו הוגדרו כספינות סיור מסדרת PA.
כאמור, הצי המלכותי הבריטי עשה שימוש נרחבות בקורבטות מסדרת פלאואר במהלך המערכה באוקיינוס האטלנטי, שנמשך מ-1939 עד סיום המלחמה ב-1945. קורבטות מסדרה זו שימשו, במספרים מצומצמים, גם בזירות אחרות.
הקורבטות שירתו גם בציים אחרים, ובהם הצי המלכותי הקנדי, צי ארצות הברית, וציים נוספים של בעלות הברית.
רוב אנשי הצוות של הקורבטות בצי המלכותי הבריטי היו אנשי מילואים, ורבים ממפקדיהן היו רבי חובלים בצי הסוחר הבריטי.
עבור צוות הספינות, השירות בקורבטות בצפון האוקיינוס האטלנטי היה בדרך כלל קר, רטוב, חד גוני ולא נוח.
הספינות היו צפופות מאוד וכל גל שהתנפץ על צור החרטום היה מלווה באשד מים ששטף את הספינה.
אנשי צוות שעמדו בעמדות קרב נרטבו עד לשד עצמותיהם ברסס מים, והמים חדרו לתוך תאי המגורים דרך כוות שנותרו פתוחות כדי לאפשר גישה למחסני תחמושת.
הסיפונים הפנימיים היו רטובים במשך רוב הזמן, גם כתוצאה מהתעבות מים בתקרותיהם.
בתי השימוש רוקנו בצינור שהוביל ישירות לים, ולעיתים אירע שגלים חדרו בכיוון ההפוך וזרם מים קפואים שטף את ישבניהם של המשתמשים.
צוות הקורבטות הלך וגדל עם הזמן והצפיפות הלכה וגדלה.
אנשי צוות נאלצו לישון על תאי אחסון ציוד אישיים (לוקרים) ואף על שולחנות ובכל מקום חשוך דיו שלא תוכנן לשינה ולא חומם.
לא היו אמצעים לשמור מזון מתכלה ולכן נאלצו אנשי הצוות להסתפק במזון משומר כמו קורנד ביף ואבקת תפוחי אדמה לכל הארוחות.
הקורבטות זכו לכינוי "הפקינז של הים".
הן נודעו בתכונות השיט הגרועות שלהן, שכללו גלגול לאורך ציר הרוחב, עד 40° לכל צד; נאמר עליהן כי הן מתגלגלות גם על דשא רטוב.
אנשי צוות רבים לקו במחלת ים קשה בשל התנועות החריפות של הספינה, מחלה שנמשכה לעיתים כמה שבועות, עד שהתרגלו לחיים על האונייה.
קרב אופייני בין קורבטה לצוללת החל בהסתערות של האונייה על הצוללת כאשר זו האחרונה עלתה על פני המים כדי לתקוף אוניות סוחר.
מטרתה של הקורבטה הייתה לאלץ את הצוללת לצלול וכך לאבד את המגע עם השיירה.
לאחר הצלילה הייתה הקורבטה מטילה פצצות עומק כדי למנוע ממנה לחדש את ההתקפה.
הקורבטות היו איטיות מכדי שתוכלנה לרדוף אחרי הצוללת, שמהירותה על פני הים הייתה כ-17 קשר (31 קמ"ש), לעומת מהירותה המקסימלית של הקורבטה, 16 קשר (פחות מ-30 קמ"ש).
עם זאת, מהירות זו הספיקה למרדף אחרי צוללות מתחת למים ולתמרון סביב אוניות השיירה, שמהירותן הממוצעת הייתה כ-8 קשרים (כ-15 קמ"ש) ובמזג אוויר קשה אף פחות מכך.
מהירותן האיטית גם הקשתה על הקורבטות לשוב ולחבור אל השיירה לאחר קרב עם צוללת.
משימתן של הקורבטות ושל שאר אוניות הליווי הפכה למורכבת עוד יותר כאשר עבר הקריגסמרינה לשיטה של תקיפה על ידי כמה צוללות בעת ובעונה אחת, שיטה שנקראה "להקת זאבים" (גרמנית: Rudeltaktik).
הצוללות ניסו לגרום לאוניות הליווי להתרחק מן השיירה, כדי שצוללות אחרות תוכלנה להתקרב ולהטביע את אוניות המשא.
ההתמודדות עם מתקפה כזו דרשה מקצועיות גבוהה מצד הצוות כולו, והייתה מתישה מאוד עבורם.
מטרתן של אוניות הליווי לא הייתה דווקא הטבעה אלא הדיפת ההתקפה על ידי הבאת הצוללת לנתק מגע עם השיירה, והצלחתן של אוניות הליווי צריכה להימדד לא במספר הצוללות שהוטבעו אלא במספר אוניות המשא והשיירות שהגיעו בשלום ליעדן.
ההתמודדות מול הצוללות נמשכה לאורך כל המערכה, והסתיימה כשידן של בעלות הברית על העליונה, בעזרת שיפור באמצעי הגילוי, בכלי הנשק, בהוספת ליווי אווירי, ועוד.
36 קורבטות מסדרת פלאואר הוטבעו במהלך מלחמת העולם השנייה.
רובן הוטבעו על ידי האויב: 22 הוטבעו מפגיעת טורפדו שנורה מצוללת, חמש ממוקשים ימיים, וארבע הוטבעו על ידי מטוסי אויב.
אוניות אחרות טבעו בשל התנגשות באוניות מלחמה אחרות או באוניות סוחר, ואחרות טבעו מסיבות נוספות.
לזכות הקורבטות נרשמו הטבעת 47 צוללות גרמניות וארבע צוללות איטלקיות.
קורבטות מסדרת פלאואר היוו חצי מכלל אוניות הליווי של בעלות הברית בצפון האוקיינוס האטלנטי במהלך המלחמה.
עם זאת, בשנים המאוחרות יותר של המלחמה הואט ייצורן, וניתנה עדיפות לסדרה משופרת יותר של קורבטות, סדרת קסל, ולפריגטות מסדרת ריבר.
הקופסונים הוא סרט אנימציה בטכניקת סטופ מושן עם בובות.
סרט יצא לאקרנים בשנת 2014 על ידי אולפני לייקה.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 בספטמבר 2014, בישראל ב-9 באוקטובר 2014, וקיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים.
הסרט הופק בתקציב של 60 מיליון דולר, והכניס 108 מיליון דולר.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לסרט האנימציה הטוב ביותר ופרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר.
בתחילת הסרט נחטף התינוק של משפחת טרובשאו, חטיפת התינוק גורמת לאנשי העיר להסתגר בלילות בבתים מאימת הקופסונים.
המדביר העירוני סנאצ'ר מבטיח להדביר את הקופסונים עד האחרון שבהם, בתנאי שיקבל בתמורה כובע לבן, שהוא סמל למעמד הגבוה וכרטיס כניסה לחדר טעימות הגבינה היוקרתי.
אגס הוא ילד שגודל על ידי הקופסון פיש, הם יוצאים למסע חיטוט בזבל בעיר, המדבירים רודפים אחריהם ותופסים את פיש.
אגס מחליט לחפש את פיש, הוא פוגש את וינפריד פורטלי, בתו של ראש העיר, שמספרת לו היכן שוכנים המדבירים.
אגס מגיע למשכנם של המדבירים ומגלה שסנאצ'ר מחזיק בקופסונים חטופים ומעסיקם בעבודות כפייה על מנת שיבנו לו משהו.
וינפריד מגיעה גם היא למקום וסנאצ'ר ואנשיו מאיימים עליה.
היא בורחת עם אגס למערת המגורים של הקופסונים.
וינפריד ואגס מנסים לגלות למר פורטלי את האמת - שסנאצ'ר מנצל את הקופסונים ושהם בכלל לא חטפו תינוק, אלא אגס הוא התינוק והוא נמסר להם בגלל איום מסנאצ'ר.
סנאצ'ר נכנס עם מכונה מפחידה שבנה לתוך מערת הקופסונים ולוכד אותם.
בסדנת עבודות הכפייה אגס פוגש את אביו שמסביר לו שהקופסונים בשלים להתמרד ולעמוד על נפשם.
ואכן אחרי שכבר היה נראה שהושמדו, הקופסונים יוצאים למאבק בסנאצ'ר ומתחילים לפרק את המכונה האימתנית שבנו עבורו.
עוזריו של סנאצ'ר שמטילים ספק במוסריות פקודותיו מתחילים לסייע לקופסונים.
סנאצ'ר חוטף את וינפריד ודורש ככופר גבינות משובחות.
פורטלי שדואג לביתו מספק לסנאצ'ר גבינות שגורמות לו התקף אלרגיה קטלני.
סדרת בראונשוייג K130 היא הסדרה החדשה ביותר של קורבטות המסוגלות לצאת לאוקיינוס בדויטשה מרינה.
הן נועדו להחליף את ספינות התקיפה המהירות מסוג שנמצאות כרגע בשירות.
בחודש מאי 2015 הזמינה ממשלת ישראל 4 ספינות סער 6, ספינות אלו התבססו על קורבטות בראונשוייג.
הספינות כוללות חתימות מכ"ם ואינפרא אדום מופחתות ("חמקנות" טובה מאשר בפריגטות מסדרת סקסן) וגם יצוידו בשני מסוקים בלתי מאוישים לחישה מרחוק.
לאחרונה, הזמין הצי הגרמני קבוצה ראשונה של 6 קאמקופטר S-100 לשימוש בספינות הבראונשוייג.
ההאנגר אומנם קטן מדי עבור מסוק סטנדרטי, אך המנחת גדול דיו עבור הסי קינג, הלינקס וה-NH90 המסוקים שנמצאים בשירות כעת בצי הגרמני.
במקור הייתה ה-K130 אמורה להיות מצוידת בגרסה הימית של ה, טיל מונחה סיב אופטי וטווח של 60 ק"מ, שבזמן פיתוח הספינה היה אף הוא בפיתוח.
אבל בשנת 2003 בוטל פרויקט פוליפם ועל כן המתכננים החליטו לצייד את הבראונשוייג בטילים מסוג RBS-15, שלמרות טווחם העדיף (250 ק"מ בגרסה 3 הנוכחית) נעדרת מהם כל סוג של אמצעי מניעה ללוחמה אלקטרונית.
כתשובה לבעיה זו הזמין הצי הגרמני RBS-15 גרסה 4, שיפותח מגרסה 3 ויכלול טווח משופר של 400 ק"מ ואמצעי מניעה ללוחמה אלקטרונית.
הספינות לא נבנו במספנה אחת אלא במקטעים.
כל מקטע נבנה במספנה אחרת בו זמנית ומאוחר יותר חוברו המקטעים השונים ליצירת הספינה המלאה.
הטבלה מציינת היכן נערך הטקס לתחילת הבנייה של הספינה המדוברת.
רשף הוא סדרת אוניות מלחמה חדשות, פרי פיתוח וייצור של מספנות ישראל לספינה בגודל מיני-קורבטה.
ספינות הרשף יחליפו את ספינות סער 4.5 מסוג "נירית", שגם החדשות מביניהן בנות יותר מ-20 שנה ומתקרבות לסוף שירותן בחיל הים וישרתו במקביל לספינות סער 5 וסער 6 בחיל הים.
מטרת כלי השיט היא הגנה על המים הכלכליים של ישראל ובהם מתקני הגז והנפט.
כל מערכות הלחימה בספינות רשף יהיו תוצרת התעשיות הביטחוניות בישראל.
הסדרה מבוססת על ספינת סער 72 אם כי ארוכה במקצת, 79 מטר.
מערכת ההנעה תהיה היברידית, ותשתמש בדיזל וגז בנוסף להנעה חשמלית.
החימוש יהיה על בסיס חימושים הקיימים בחיל ויכלול שדרוג של מערכות ההגנה האוויריות ברק 8 וכיפת מגן.
• - חיל הים הישראלי: בדצמבר 2024 משרד הביטחון פרסם שחתם על עסקה לרכישת 5 ספינות רשף לחיל הים בעלות של 2.8 מיליארד שקל, שיסופקו תוך 6 שנים.
העסקה אושרה על ידי ועדת השרים להצטיידות והוועדה המשותפת לתקציב הביטחון בכנסת.
חיל הים הקים מנהלת פרויקט אשר כפופה למטה חיל הים ומנוהלת על ידי קצין בדרגת סא"ל המכהן כמפקד המנהלת.
גוף המנהלת מורכב מקציני גוף ואדריכלות ימית, מהנדסי מכונה, מהנדסי חשמל ומהנדסי תוכנה, הפועלים יחדיו בתיאום מלא לפיקוח על תכנון, פיתוח וביצוע פרויקט ספינות הרשף, תוך שמירה על סטנדרטים טכניים, בטיחותיים ולוחות זמנים.
"הקופסה" הוא מארז תקליטורים המאגד שירים בולטים שהקליט הזמר שלום חנוך במהלך כל הקריירה שלו.
המארז מקיף את כל הקריירה הארוכה של חנוך החל משנות ה-60 ועד האלבום האחרון שהוציא לפני יציאת המארז, אלבום ההופעה "יציאה", המשותף לו ולמשה לוי.
דיסק 1 - מה שיותר עמוק יותר כחול (שנים 1970 - 1978) - שירים בולטים מתחילת הקריירה של חנוך באלבומים: "שבלול" ו"פלסלטינה" עם אריק איינשטיין, ובאלבום "סוף עונת התפוזים" עם להקת תמוז (1976).
בנוסף שירים מאלבומי הסולו הראשונים שלו "Shalom", "אדם בתוך עצמו" ו"בהופעה חיה".
דיסק 2 - תמונת מצב (שנים 1978 - 1983) - שנות סוף שיתוף הפעולה עם איינשטיין עם שיר מתוך הופעתם המשותפת, ועוד 3 שירים אחרים.
בנוסף שירים בולטים מהאלבומים "חתונה לבנה" ו"על פני האדמה".
דיסק 3 - כמה טוב שבאת הביתה (שנים 1985 - 1989) - שירים בולטים מהאלבומים "מחכים למשיח", "רק בן אדם" ו"רומן אמיתי".
דיסק 4 - ככה וככה (שנים 1991 - 1997) - שירים בולטים מהאלבומים "בגלגול הזה", מהאוסף המחודש "לא יכול לישון עכשיו", "א-לי-מות" ו"ערב ערב".
דיסק 5 - אהבת נעורי (שנים 1997 - 2004) - שירים בולטים מהאלבומים "ערב ערב", "מוסקט" ו"אור ישראלי", הביצועים לשיר "מציצים" ו"כהה כהה" מהפרויקט של רוני פיטרסון ושירים מאלבום ההופעה האחרון לפני יציאת האוסף "יציאה".
הקוראן הכחול הוא כתב-יד יחידאי של הקוראן, הנחשב לאחד מיקרי הערך בעולם האסלאמי.
המִצחָף, שכלל במקורו כ-600 דפים, נכתב בדיו מוזהבת על גבי קלף משוח באינדיגו.