tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הליגה מנוהלת כיום על-ידי פדרציית הכדורגל של אריתריאה, הכפופה לCAF.
קבוצת רד סי היא המועדון המצליח ביותר באריתריאה, עם 14 זכיות באליפות.
אחריה ניצבת קבוצת דנדן עם 10 אליפויות.
נכון לעונת 2025 משתתפות בליגה 9 קבוצות.
בסיום העונה הסדירה מתקיימים משחקי חצי הגמר ולאחריהם הגמר לקביעת האלופה.
קבוצה עיר מס' אליפויות שנה של אליפות האחרונה רד סי אסמרה 14 2023דנדןאסמרה102025 אדוליס אסמרה 3 2006 אסמרה ברוורי אסמרה 1 2008אנסבההקרן12003 חינטסה אסמרה 1 2001
ליגת העל הבוטסואנית היא ליגת הכדורגל הבכירה בבוטסואנה.
פדרציית הכדורגל של בוטסואנה הוקמה בשנת 1966, עם קבלת עצמאותה של המדינה.
עד לשנת 1978 התקיימה במדינה "הליגה של איחוד בצ'ואנלנד האפריקאי בכדורגל" ("Bechuanaland Union African Soccer League"), שבה זכתה קבוצת "גבורונה יונייטד" שלוש פעמים.
כיום מנוהלת הליגה על ידי פדרציית הכדורגל של בוטסואנה, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
"טאונשיפ רולרס" היא הקבוצה המעוטרת ביותר בבוטסואנה, עם 16 זכיות באליפות הליגה.
הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת בוטסואנה ומעפילה למוקדמות גביע הקונפדרציה האפריקאי.
הקבוצות המסיימות במקומות 14–16 יורדות לליגת המשנה – "הליגה הראשונה" – הפועלת במתכונת אזורית (צפון ודרום).
עונת המשחקים נערכת מאוגוסט ועד מאי.
ליגת העל הבחריינית היא ליגת הכדורגל הבכירה בבחריין.
הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של בחריין, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
בהתאם לדירוג ה-AFC, הליגה מדורגת במקום ה-16, ומכוח דירוג זה היא זכאית לשלוח שתי נציגות לליגת האלופות האסייתית עילית.
אל מוחארק היא הקבוצה המעוטרת ביותר בבחריין, עם 35 זכיות באליפות הליגה.
התחרות כוללת 22 מחזורים בשיטת משחקי בית וחוץ.
עונת המשחקים נערכת מספטמבר ועד מאי-יולי.
הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת בחריין ומעפילה, יחד עם סגניתה, לליגת האלופות האסייתית עילית.
הקבוצות המסיימות במקומות ה-11 וה-12 יורדות לליגת המשנה – "הליגה השנייה".
הקבוצות המסיימות במקומות 9–10 משתתפות במשחקי מבחן מול קבוצות מליגת המשנה.
ליגת העל (בגאורגית: ეროვნული ლიგა, אוּמָר'לֶסי ליגָה) היא ליגת הכדורגל הבכירה בגאורגיה.
בשנים 1927 ועד 1989 הטורניר נערך במסגרת תחרות אזורית כמחוז בברית המועצות, בעוד הקבוצות הטובות מהמחוז, היו עולות לשחק בליגת העל הסובייטית (כמו דינמו טביליסי, שזכתה ב-2 אליפויות בליגה זו).
לאחר התפרקות ברית המועצות, הליגה העצמאית של גאורגיה הוקמה בשנת 1990, והיא מפוקחת על ידי התאחדות הכדורגל הגאורגית.
בשנים 1990 ו-1991 הליגה שוחקה מהאביב עד הסתיו של אותה השנה והיו בה 17–20 קבוצות.
כמות קבוצות בכל עונה בליגה העליונה מאז הקמתה הוא כדלהלן:
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הגאורגית בעונת 2026:
קבוצהעיראצטדיוןמספר מושביםאיבריה 1999טביליסיאצטדיון מיקהייל מקשי25,453גאג'רהטביליסידויד פטרשווילי ארנה1,000דילה גוריגוריאצטדיון טנגיז בוריאנאדזה8,230דינמו בתומיבתומיצ'לה ארנה6,000דינמו טביליסיטביליסיאצטדיון בוריס פאיצ'דזה54,549טורפדו כותאיסיכותאיסיאצטדיון רמאז שנגאליה19,400משאחטה טקיבוליטקיבוליאצטדיון ולדימיר בוצ'ורישווילי6,000סמגוראלי צקאלטובוצקאלטובואצטדיון 26 במאי3,500ספאריטביליסיאצטדיון ספארי2,500רוסתווירוסתוויהמרכז הטכני של רוסתווי1,000
אליפות הליגה האזורית של גאורגיה הסובייטית, והיתחרות הקבוצות הגאורגיות בליגת העל הסובייטית (1927 - 1989)
בזמן שליטת ברית המועצות בגאורגיה SSR, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית.
הקבוצות הגאורגיות כמעט ולא הצליחו להעפיל לליגה הבכירה, (רק 5 קבוצות עשו זאת) וקבוצה אחת הצליחה להתבלט מעל כולם, דינמו טביליסי שזכתה ב-2 אליפויות ליגת העל הסובייטית, וסיימה 5 פעמים כסגנית האלופה, ו-13 פעמים במקום השלישי.
זוכות בליגת העל הגיאורגית האזורית בתקופה הסובייטית
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הגאורגי הסובייטי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפות גאורגיה בכדורגל (החל מ-1990)
עם תהליך התפרקות ברית המועצות, הקימה ב-1990 גאורגיה ליגה עצמאית שנקראה "אומגלסי ליגה" שהתחילה במרץ 1990 ונמשכה עד נובמבר 1990. גאורגיה אומנם הייתה עדיין רשמית חלק מברית המועצות, אבל המועדונים הגאורגים פרשו ממערכת הליגות הסובייטית והקימו לעצמם ליגה בת 18 קבוצות תחת ההתאחדות הגאורגית.
איבריה טביליסי (כיום נקראת "דינמו טביליסי") זכתה באליפות הראשונה.
הליגה בעונה הבאה של 1991, נפתחה במרץ 1991, וכחודש לאחר מכן, באפריל הכריזה גאורגיה עצמאות ופרשה רשמית מברית המועצות.
החל מעונת 1991/1992 ועד 2015/2016 קיימה גאורגיה ליגה מקיץ של שנה אחת לקיץ של שנה עוקבת במקום ליגה של שנה אחת.
ב-1993/1994 שינתה ההתאחדות את המתכונת וקיימה ליגה של שני בתים שלאחר מכן התפצלו לבית אליפות ובית הישרדות.
מתכונת זאת החזיקה שנה בלבד ולאחר מכן חזרה למתכונת של ליגה סדירה בלבד, עד 1999/2000 אז התחילה לקיים שוב את המתכונת החלוקה לבתים פעם נוספת עד 2003/2004, ואחר כך חזרה למתכונת ליגה שוב.
כמות הקבוצות בליגה הצטמצמה בהדרגה מ-18 ל-16 ולאחר מכן ל-14 ו-12 ולבסוף בעונת 2009/2010 שיחקו רק 10 קבוצות בליגה הבכירה.
בהמשך הורחבה הליגה ל-12, 14 ו-16 קבוצות בחזרה.
בשנת 2016 בוצעה רפורמה נוספת בליגה שחזרה ללוח הזמנים הישן של עונה בת שנה אחת שמתקיימת ממרץ ועד דצמבר.
בנוסף הליגה צומצמה לאחר עונת מעבר, וחזרה לכלול 10 קבוצות בלבד.
דינמו טביליסי היא הקבוצה הבולטת ביותר בליגה עם יותר מחצי מהאליפויות בליגה עד היום.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הגאורגי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
ליגת העל הכוויתית נקראת מסיבות מסחריות גם STC פרימייר ליג היא ליגת הכדורגל הבכירה בכווית.
הליגה הוקמה בשנת 1961, והזוכה הראשונה בתואר הייתה אל-ערבי .
ליגה מנוהלת על ידי פדרציה הכדורגל של כווית שהיא החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
בהתאם לדירוג של AFC נכון לשנת 2025 הליגה מדורגת במקום ה-21. בהתאם לכך היא זכאית לשלוח נציג לליגת האלופות האסייתית השנייה.
התיעודים הראשונים לליגה כלשהי היא ליגה שהתקיימה במשך 8 שנים ללא הכרה רשמית (מ-1951 ועד 1959), בה שיחקו קבוצות שלא נרשמו תחת ההתאחדות.
הליגה הכיוותית לכדורגל התחילה רשמית בעונת 1961/1962, ובעונה הראשונה השתתפו 8 קבוצות (ביניהן: אל-ערבי, אל-קדיסיה, אל-כווית, קבוצת הכדורגל של תיכון קיפאן, קבוצת הכדורגל של בית הספר שוויקה, קבוצת הכדורגל של המכללה התעשייתית, וקבוצת הכדורגל של המשטרה הכוויתית).
אל-ערבי זכתה באליפות הראשונה של ליגה זו ללא הפסד.
בעונת 1965/1966 הוסרו מהליגה קבוצות הכדורגל של בתי הספר, וקבוצות חדשות הצטרפו במקומם: אל-שלמיה, אל-פאחאהיל, ואל-שבאב.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 שלטו בליגה בעיקר "שלוש הגדולות": אל קדיסיה, אל-ערבי ואל-כווית, למעט אל-שלמיה שזכתה ב-1980/1981, קאזמה שזכתה ב-2 אליפויות באמצע שנות ה-80, ואל ג'אהרה שזכתה באליפות הראשונה והיחידה שלה ב-1989/1990. ב-1990/1991 לא התקיימה ליגה עקב מלחמת המפרץ ופלישת כוחות עיראקיים לכווית שעצרו את הליגה.
בהמשך העשור האליפות התפצלה בין ארבע הזוכות מהעשורים הקודמים.
בשנות ה-2000 שלטו בליגה בעיקר אל-קדיסיה ואל-כווית שזכו ב-8 אליפויות בעשור זה.
בשנות ה-2010 שלטה אל כווית שזכתה ב-6 אליפויות נוספות, כשהזוכה השנייה בשאר 4 האליפויות בעשור היא אל-קדיסיה.
הליגה כוללת 10 קבוצות המתחרות ביניהן לאורך עונה הכוללת שני מפגשים אחד בבית ואחד בחוץ (18 מחזורים).
קבוצה מקבלת שלוש נקודות על ניצחון, נקודה אחת על תוצאת תיקו ואפס נקודות על הפסד.
הקבוצות מדורגות לפי: נקודות, הפרש שערים ולאחר מכן שערים שהובקעו.
אם בכל הפרמטרים הנ"ל ישנו שוויון בין קבוצות, הן חולקות ביניהם את המקום הגבוהה.
אם יש שוויון בין הטוענות לאליפות (מקום ראשון ושני), או בין הטוענות להישארות בליגה (מקומות 8–10) או במיקום לכרטיס לגביע בינלאומי, משוחק משחק פלייאוף נוקאאוט בודד במיקום נייטרלי לקביעת המיקומים.
הקבוצות שדורגו לבסוף ב-2 המקומות האחרונים יורדות לליגת המשנה הירדנית שנקראת "הליגה הכוויתית הראשונה", ובמקומן עולות שתי הקבוצות הראשונות בליגת המשנה.
הקבוצה שזוכה במקום הראשון ובאליפות הליגה מעפילה לשלב המוקדמות של ליגת האלופות האסיאתית השנייה.
הקבוצות הכיוותיות הן בין המצליחות ביותר בגביע ה-AFC עם 4 זכיות בסך הכל.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע האמיר הכוויתי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
ליגת העל הטורקית (בטורקית: Süper Lig) היא ליגת הכדורגל הבכירה בטורקיה.
הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הטורקית.
הליגה נערכת מדי שנה בין אוגוסט למאי.
כל קבוצה משחקת נגד הקבוצות האחרות בבית ובחוץ, ובסך הכל נערכים 34 מחזורים.
בתום כל עונה שלוש הקבוצות האחרונות בטבלה יורדות לליגת המשנה, ושלוש הקבוצות הראשונות בליגת המשנה עולות לליגה הטורקית הבכירה.
בתום כל עונה מעפילות האלופה והסגנית לליגת האלופות, כאשר האלופה מעפילה אוטומטית לשלב הבתים ואילו הסגנית מעפילה לשלב ההעפלה השני מתוך שלושת שלבי ההעפלה.
הקבוצה שסיימה שלישית בטבלה, וכן זוכת הגביע הטורקי, מעפילות לליגה האירופית.
הליגה הוקמה בשנת 1959 בניסיון לאחד את הליגות האזוריות שהיו נהוגות לפני כן.
עם התפתחות הקמת ערוצי טלוויזיה פרטיים בשנות ה-90 התחזקו זמני השידור והפרסום לה זכתה הליגה הטורקית והוזרמו משאבים וכסף רבים יותר לליגה והיא התפתחה מאוד בתקופה זו.
שלושת המועדונים הבכירים בטורקיה הם פנרבחצ'ה, גלאטסראיי ובשיקטש.
שלוש הקבוצות, הפועלות בעיר איסטנבול, זכו כל אחת במספר רב של אליפויות (גלאטסראיי 25, פנרבחצ'ה 19 ובשיקטש 16), והן גם שלוש הקבוצות היחידות בטורקיה שמעולם לא ירדו לליגה השנייה.
המועדונים היחידים הנוספים שזכו באליפות הטורקית הם טרבזונספור (6 אליפויות), בורסאספור ואיסטנבול בשאקשהיר (אליפות אחת שתיהן).
התקופה המוקדמת עד להקמת הליגה המקצוענית
שורשי המשחק בטורקיה החל במאה ה-19, כאשר מהגרים אנגלים הביאו איתם את משחק הכדורגל בזמן שחיו באזור סלוניקה תחת האימפריה העות'מאנית.
בהמשך הליגה הראשונה שהתקיימה הייתה ליגת הכדורגל של איסטנבול שהחלה בעונת 1904/1905. מעט לאחר מכן הוקמה פדרציית הכדורגל הטורקית (ה-TFF), ומספר ליגות מחוזיות אחרות הוקמו בנוסף לליגת איסטנבול בערים הגדולות: אנקרה (ב-1922), אדנה (1924), בורסה (1924), אשקשהיר (1924), איזמיר (1924) וטרבזון (1922).
התחרות הראשונה שהביאה לבמה את התחרות הארצית הייתה "אליפות הכדורגל הטורקית" שהחלה ב-1924 והמשיכה עד 1951. התחרות הייתה למעשה מבוססת נוקאאוט של הקבוצות שזכו באליפות המחוזית באזורם, אולם בחלק מהעונות התחרות לא התקיימה מפאת חוסר בתקציבים.
ב-1937 החלה להתקיים בנוסף לאליפות הכדורגל, "הליגה הלאומית הטורקית" בכדורגל, בה התחרו הקבוצות החזקות ביותר מהערים הגדולות אנקרה, איסטנבול ואיזמיר, וליגה זו התקיימה עד 1950.
מ-1940 ועד 1950 התקיימו במקביל שתי תחרויות אלו, מה שיצר מצב שישנן שתי תחרויות כדורגל ארציות לאומיות בטורקיה בשנה.
מאחר שהליגה הלאומית הארצית הייתה בפורמט ליגה עם משחקי בית וחוץ, ועם כמות משחקים גדולה יותר - הייתה תחרות זו היותר פופולרית ויותר תחרותית מ"אליפות הכדורגל הטורקית" והעפילה עליה.
ב-1951 ה-TFF הביאה את הכדורגל הטורקי לרמה המקצוענית, ועזרה למועדונים לשדרג את עצמם.
לאחר שמועדונים כאלה נרשמו כמקצוענים תחת ההתאחדות לכדורגל הטורקית, הם לא יכלו להשתתף יותר בתחרות הנוקאאוט של "אליפות הכדורגל הטורקית" ועל כן תחרות זו איבדה ממעמדה בשנים אלו עד שהתפרקה לחלוטין.
+קבוצהעיראצטדיוןקבולתאיסטנבול בשאקשהיראיסטנבולאצטדיון בשקשהיר פתיח תרים17,156איופספוראיסטנבולאצטדיון רג'פ טאיפ ארדואן14,234אלניהספוראלניהאצטדיון בשאקשהיר אוקולורי10,130אנטליהספוראנטליהאצטדיון אנטליה32,537בשיקטשאיסטנבולוודאפון פארק42,590גזטפהאיזמיראצטדיון גורסל אקסל19,713גזיאנטפגזיאנטפאצטדיון גזיאנטפ החדש33,502גלאטסראייאיסטנבולאצטדיון טורק טלקום52,650גנצ'לרבירליאנקרהאצטדיון ה-19 במאי20,560טרבזונספורטרבזוןאצטדיון סנול גונש40,782סמסונספורסמסוןאצטדיון סמסון33,919פנרבחצ'האיסטנבולאצטדיון שיקרי סראג'ולו47,834פתיח קארגומרוקאיסטנבולאצטדיון אטאטורק75,145קוניאספורקוניהאצטדיון עיריית מטרופוליטן קוניה42,000קוג'אליספוראיזמיטאצטדיון קוצ'לי34,829קייסריספורקייסריאצטדיון קדיר הס32,864קסימפאשהאיסטנבולאצטדיון רג'פ טאיפ ארדואן14,234ריזספורריזהאצטדיון ריזה אתאתורכ15,583
לאחר מספר שנים של הכנות ותכנון, הוקמה ליגה לאומית בכירה לכדורגל בטורקיה בשנת 1959 שנקראה "Millî Lig" ("הליגה הלאומית").
לליגה הצטרפו תוך זמן קצר מהקמתה הקבוצות הבכירות ביותר ששיחקו בליגות האזוריות באנקרה, איסטנבול ואיזמיר.
עונת הבכורה שוחקה בשנה קלנדרית אחת בלבד (1959), כיוון שמשחקי הדירוג לשיבוצים במערכת הליגות החדשה נערכו ב-1958, והליגה עצמה נערכה ב-1959.
הקבוצות ששיחקו בעונת הבכורה הן: אדלט, בשיקטש, גלאטסראיי, בייקוז, קרגומורוק, פנרבחצ'ה, איסטנבולוספור, וופה (מאיסטנבול); אנקרגוג'ו, אנקרה דמירספור, גנצ'לרבירלי, האסטפה (מאנקרה); אלטאי, גוזטפה, איזמיריספור, קרסיקה (מאיזמיר).
האלופה הראשונה הייתה פנרבחצ'ה, ומלך השערים (ה"גול קראלי") הראשון היה מאטין אוקטאי.
ליגת המשנה ה"ליגה השנייה" נוצרה בעונת 1963/1964, והליגה הבכירה (שנודעה עד אז בתור "הליגה הלאומית") הפכה ל"ליגה הראשונה".
לאחר יצירת הליגה השנייה החדשה בשנת 2001, הליגה השנייה הפכה ל"ליגה הטורקית הראשונה" והליגה הבכירה הפכה ל"סופר ליג הטורקית" - ליגת העל הטורקית.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הטורקי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף לאליפות ולגביע, בסופר קאפ הטורקי באותה העונה והשלימה טרבל מקומי.
ליגת העל ההולנדית (בהולנדית: Eredivisie) היא ליגת הכדורגל הבכירה בהולנד, ובמסגרתה משחקים המועדונים המובילים המתחרים על תואר האליפות.
הליגה מדורגת במקום ה-6 בדירוג אופ"א לשנת 2024.
מאז הקמת הליגה בעונת 1956/1957 שלטו בה באופן כמעט בלעדי 3 קבוצות, אייאקס עם 28 זכיות, פ.ס.וו.
איינדהובן עם 23 זכיות ופיינורד עם 11 זכיות, שזכו בכל אליפויות הליגה למעט זכיות בודדות של קבוצות אחרות.
קבוצהעירמחוזאצטדיוןתכולהמקום בעונה הקודמתעונה ראשונה בליגת העלמספר עונות בליגת העל סה"כעונת תחילת רצף נוכחירצף עונות נוכחיאליפויות ליגת העלאליפות הולנד קודם לליגת העלזכייה אחרונהאוטרכטאוטרכטאוטרכטאצטדיון חאלחנווארט23,75041970/1971561970/19715600 - אייאקסאמסטרדםצפון הולנדיוהאן קרויף ארנה55,88521956/1957701956/1957702792022א.ז.
מבנה הליגה והמשתתפות במפעלים האירופיים
הליגה מורכבת מ-18 מועדונים המשחקים ביניהם במהלך החודשים אוגוסט - מאי כאשר, כמו רוב הליגות באירופה, הליגה עוצרת לכחודש בתקופת חג המולד.
בתום כל עונה הקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 בטבלה יורדות לליגה ההולנדית השנייה ואילו שתי הקבוצות במקומות 1 ו-2 בליגה השנייה עולות לליגה הראשונה.
כמו כן, הקבוצה שמסיימת במקום 16 בליגה הראשונה משחקת במשחקי גומלין נגד שלוש הקבוצות הטובות ביותר שהעפילו מפלייאוף הליגה השנייה, למעט הראשונה והשנייה שעולות אוטומטית, כאשר בסוף המשחקים הטובה עולה/נשארת בליגה הראשונה ושאר הקבוצות יורדות/נשארות בליגה השנייה.
בתום כל עונה, אלופת הליגה וסגניתה מעפילות לשלב הבתים בליגת האלופות הקבוצה במקום ה-3 משתתפת בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, הקבוצה במקום הרביעי משתתפת בסיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית ומחזיקת הגביע משתתפת בשלב הבתים של הליגה האירופית.
התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית הציגה בעונת 2005/2006 שיטה חדשה לשילוב הקבוצות השונות בליגה בליגות האירופיות השונות.
בסוף שורת משחקי גומלין מסודרים לפי מקומות, מקבלת הקבוצה הטובה ביותר במשחקים אלו כרטיס לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ההולנדי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף בסופר קאפ ההולנדי (מגן יוהאן קרויף) באותה העונה והשלימה טרבל מקומי.
ספונסרים של הליגה לאורך השנים
בין השנים 1990 ו-1998 היה שם הליגה "PTT טלקומפטיטי" על שם הספונסר הראשי של הליגה, PTT טלקום ושונה בשנת 1999 ל-"KPN טלקומפטיטי" ול-"KPN ארדביזיה" בשנת 2000. בין השנים 2002 ו-2005 שונה שם הליגה ל"הולנד קזינו ארדביזיה".
מעונת ואילך ממומנת הליגה על ידי "ספונסורלוטרי", חברת הלוטו בהולנד אך מסיבות חוקיות בהולנד אין אפשרות לשנות את שם הליגה לשם זה.
+ עולות ויורדות עונה עולות ישירות מהליגה השנייה עולות מהפלייאוף יורדות ישירות לליגה השנייה יורדות מהפלייאוף2024/25פולנדם, אקסלסיור רוטרדםטלסטאר ספורטקלאבאלמיירה סיטי, ואלבייקוילם II 2023/24 וילם II, חרונינגןנאק ברדהויטסה ארנהם, פולנדם אקסלסיור רוטרדם 2022/23 זוולה, הראקלס אלמלואלמיירה סיטיקמבור, חרונינגןאמן 2021/22 אמן, פולנדםאקסלסיור רוטרדםוילם II, זוולההראקלס אלמלו 2020/21 קמבור, גו אהד איגלספ.צ.
טילבורך פ.צ סיטארד, פולנדםבלו וויט אמסטרדם 1958/59 פולנדם, פ.צ סיטארד ט.ס.ו.
טילבורך, הולנד ספורט 1957/58 SHS וילם II BVV חרונינגן 1956/57 ADO דן האג, בלו וויט אמסטרדם מועדון הכדורגל איינדהובן, וילם II
ליגת העל ההונגרית (בהונגרית: Magyar labdarúgó-bajnokság) היא ליגת הכדורגל הבכירה בהונגריה.
הליגה הוקמה בשנת 1901, כשהונגריה עוד הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית והמשיכה לפעול, לעיתים במתכונת של חלוקה על שתי שנים (קיץ עד אביב) ולפעמים במתכונת של שנה שלמה (אביב עד סתיו), אך נפסקה במהלך מלחמת העולם הראשונה ופעלה כרגיל במהלך מלחמת העולם השנייה.
מטעמים מסחריים שמה הרשמי של הליגה היה בעבר Borsodi Liga, וכיום "ליגת מוניקומפ" (Monicomp Liga).
כיום בליגה מתחרות 12 קבוצות, המשחקות זו מול זו במשך שלושה סיבובים, פעם אחת בחוץ, פעם אחת בבית, ועוד פעם בשלב הסיבוב השלישי כאשר המארחת נקבעת על פי המיקום בליגה בסוף שני הסיבובים הקודמים.
בסוף העונה הקבוצה שסיימה במקום הראשון וזכתה באליפות מעפילה למוקדמות ליגת האלופות, והקבוצות שסיימו במקום השני והשלישי, בנוסף לזוכה בגביע ההונגרי מעפילות למוקדמות הליגה האירופית.
שתי הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים יורדות לליגת המשנה, ומוחלפות בשתי הקבוצות שסיימו במקום הראשון בליגה זו.
האליפות הראשונה בליגה ההונגרית התקיימה בשנת 1901, כשהונגריה עוד הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובעונת הבכורה התחרו: בודפשט TC, מגיאר, פרנצווארוש, מוגייטמי, ו-SC בודפשט.
בשתי האליפויות הראשונות זכתה בודפשט TC, אך בהמשך העשור זכו פרנצווארוש ו-MTK בודפשט.
מ-1908 ועד 1913 זכתה פרנצווארוש ב-5 אליפויות ברצף.
לאחר מכן מ-1913 ועד 1923 זכתה MTK בודפשט ב-10 אליפויות ברציפות, וקבעה את רצף האליפויות הכי גדול בהיסטוריה של הכדורגל ההונגרי מאז ומעולם עד היום.
בהמשך זכתה פרנצווארוש בעוד 3 אליפויות ובודפשט הוסיפה עוד אליפות, כך שעד ל-1929 זכתה MTK בודפשט ב-13 אליפויות, ופרנצווארוש ב-11 ושלטו לחלוטין בכדורגל ההונגרי.
בעונה שפתחה את שנות ה-30 הצטרפה למירוץ האליפויות גם אויפשט שזכתה ב-5 אליפויות בעשור זה.
ב-6 השנים הבאות זוכה הונבד ב-5 אליפויות שרק MTK הורסת לה את הרצף.
שנות ה-90 התאפיינו בחוסר יציבות בליגה ומתוך 11 האליפויות הבאות זוכות 6 אלופות שונות, כולל 2 אלופות בכורה: ואץ סמסונג ודונפר.
בהמשך מצטרפת גם זלאגרסגי ט.א.
בתווך זוכה וידאוטון ב-2 אליפויות ומוסיפה את השלישית ב-2017/2018. לקראת סוף העשור מחזקת את מעמדה פרנצווארוש כאשר היא זוכה באליפות מעונת 2018/2019 עד 2024/2025 ברציפות.
+קבוצהעיראצטדיוןתכולהאויפשט בודפשטאצטדיון פרנץ סוסה12,670גיורגיור ETO פארק15,600דברצן ו.ס.ק.דברצן אצטדיון נאג'רדאי20,340דיושג'רמישקולץאצטדיון דיושג'ר מישקולץ15,532זלאגרסגי ט.א.זאלאגרסגZTE ארנה11,200מ.ט.ק.
בודפשטבודפשטאצטדיון הידגקוטי נאנדור12,700נירג'האזהנירג'האזהאצטדיון וארושי8,150פושקש אקדמיהפלצ'וטפנצ'ו ארנה3,816פקשיפקשאצטדיון פהרוואר יוט6,150פרנצווארושבודפשטאצטדיון גרופאמה22,043קזינצברציקהקזינצברציקהקולורסיטי ארנה8,000קישווארדהקישווארדהאצטדיון ורקרטי2,750
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ההונגרי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
ליגת העל הלוקסמבורגית (בלוקסמבורגית: Fussball Nationaldivisioun) היא ליגת הכדורגל הבכירה בלוקסמבורג.
בזמן הכיבוש הגרמני בלוקסמבורג הקבוצות המקומיות שיחקו במערכת ליגות הכדורגל של גרמניה הנאצית.
הליגה כללה 12 קבוצות עד עונת 2005/2006, ובסיום אותה עונה הורחבה ל-14 קבוצות, והפכה את שמה ל"ליגת הBGL", באמצעות הורדת שתי קבוצות לליגת המשנה והעלאת ארבע קבוצות מאותה הליגה, כך היא משחקת עד היום.
להלן הקבוצות בליגה לעונת 2024/2025
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הלוקסמבורגי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
ליגת העל הדנית או הסופרליגה הדנית (בדנית: Superligaen) היא ליגת הכדורגל הבכירה בדנמרק.
הספונסר הראשי של הליגה היא סקנדינביאן איירליינס סיסטם ולכן השם המסחרי של הליגה הוא "SAS ליגה".
הליגה עברה מספר גלגולים עם השנים.
היא הוקמה בשנת 1912, בשם "טורניר הכדורגל הלאומי" ומשנת 1928 נקראה "הטורניר הדני".
בעונת 1930 שונה שם הליגה "צ'אמפיונשיפ ליג" עד לשנת 1941, אז שונה השם ל"טורניר המלחמה" שכן דנמרק הייתה באותה עת תחת שליטת גרמניה הנאצית, השם החזיק עד לשנת 1945 עם שחרור דנמרק על ידי בעלות הברית.
בשנת 1946 ניתן לליגה השם "הדיוויזיה הדנית הראשונה", שם שהחזיק עד לשנת 1990, אז השם ניתן לליגה השנייה ואילו הליגה הבכירה קיבלה את השם הנוכחי, "הסופרליגה הדנית".
בליגה מתמודדות 12 קבוצות (מאז שנת 1996 היו בה 12 קבוצות, בעונת 2016/2017 הוגדלה הכמות ולאחר מכן הוקטנה שוב).
הקבוצות משחקות אחת נגד השנייה בבית ובחוץ, ובסך הכל 26 מחזורים בעונה הרגילה.
לאחר מכן מחולקת הליגה לפלייאוף עליון (שש הקבוצות הראשונות, אשר משחקות ביניהן בבית ובחוץ, ובסך הכל 36 מחזורים בעונה כולה), ולשני בתים של פלייאוף תחתון, אשר בסיומו יורדות שתי קבוצות לליגת המשנה.
אלופת הליגה מעפילה אוטומטית לשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות, ואילו הקבוצות שהגיעו למקום השני והשלישי, ביחד עם זוכת הגביע הדני, מעפילות למוקדמות הליגה האירופית.
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הדנית בעונת 2025/2026
מועדוןעירמגרשתכולהאודנסה בולקלובאודנסהאצטדיון אודנסה15,633אורהוסאורהוסאצטדיון אורהוס20,032ברונדביברונדביאצטדיון ברונדבי29,000ויבורג ויבורגאנרג'י ויבורג ארנה9,566ויילה בולקלובויילהאצטדיון ויילה11,060מיטיולןהרנינגMCH ארנה11,800נורשלןפארוםרייט טו דרים פארק9,900סונאוסקה פובולדהאדרלסבסידבנק פארק10,100סילקבורסילקבורJYSK פארק10,000פרדרישיהפרדרישיהמוניאסה פארק6,000קופנהגןקופנהגןאצטדיון פארקן38,065ראנסראנסביונוטריה פארק ראנס12,000
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הדני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
ליגת העל הטג'יקית היא ליגת הכדורגל הבכירה בטג'יקיסטן.
הליגה הוקמה בשנת 1992, בשנה בה הוקמה טג'יקיסטן לאחר התפרקות ברית המועצות.
הקבוצה שזכתה במרב תוארי האליפות היא קבוצת איסטיקלול דושנבה (12 פעמים).
הליגה מנוהלת בחסות מפעילת הסלולר מגאפון.
ליגה מנוהלת על ידי מנהלת הליגה ופדרציית הכדורגל של טג'יקיסטן, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
בהתאם לדירוג של AFC הליגה מדורגת במקום ה-25. בהתאם לכך היא זכאית לשלוח נציג לליגת האלופות האסייתית השנייה.
הקבוצה החזקה הייתה צסק"א פאמיר דושנבה שנכללה בליגה הבכירה של ברית המועצות.
אליפות הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית הייתה מיועדת לקבוצות בדרג נמוך.
הליגה הטיג'יקית בכדורגל הוקמה בשנת 1992 אחרי התפרקות ברית המועצות, ופירוקה של ליגת העל הסובייטית.
בעונת הבכורה של הליגה השתתפו 8 מועדונים, והאלופה הראשונה הייתה פאמיר דושנבה.
לאחר מכן הוגדלה הליגה ל-10 קבוצות.
הקבוצות משתתפות ב-22 מחזורים בשיטת משחק בית/משחק חוץ.
העונה מתחילה במרץ ומסתיימת בנובמבר.
הקבוצה שזכתה במקום הראשון מוכתרת אלופה ומעפילה ביחד עם סגניתה לליגת האלופות האסייתית השנייה.
הקבוצה שסיימה במקום האחרון יורדת לליגת משנה ("הליגה הראשונה").
הקבוצה שסיימה במקום ה-11 משחקת משחקי מעבר עם הקבוצה הראשונה של ליגת המשנה.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הטג'יקי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
עונהאלופהליגת העל הטיג'יקית1992פאמיר דושנבה1993סיטורה דושנבה1994סיטורה דושנבה1995פאמיר דושנבה1996דינמו דושנבה1997וח'ש קורגונטפה1998וארזוב דושנבה1999וארזוב דושנבה2000וארזוב דושנבה2001רגאר-תדאז תורסונזאדה2002רגאר-תדאז תורסונזאדה2003רגאר-תדאז תורסונזאדה2004רגאר-תדאז תורסונזאדה2005וח'ש קורגונטפה2006רגאר-תדאז תורסונזאדה2007רגאר-תדאז תורסונזאדה2008רגאר-תדאז תורסונזאדהעונהאלופה2009וח'ש קורגונטפה2010איסטיקלול דושנבה2011איסטיקלול דושנבה2012רבשאן קולוב2013רבשאן קולוב2014איסטיקלול דושנבה2015איסטיקלול דושנבה2016איסטיקלול דושנבה2017איסטיקלול דושנבה2018איסטיקלול דושנבה2019איסטיקלול דושנבה2020איסטיקלול דושנבה2021איסטיקלול דושנבה2022איסטיקלול דושנבה2023איסטיקלול דושנבה2024איסטיקלול דושנבה
הסופר ליג היווני היא ליגת הכדורגל הבכירה ביוון.
בליגה מתמודדות 14 קבוצות כאשר בתום העונה שתי הקבוצות מתחתית הטבלה יורדות לליגת המשנה ומוחלפות על ידי שתי הקבוצות המובילות בליגה השנייה.
האלופה היוונית וסגניתה מעפילות למוקדמות ליגת האלופות.
הקבוצה הזוכה בגביע היווני וכן הקבוצות במקומות השלישי עד החמישי בטבלה מעפילות למוקדמות ליגה האירופית.
מקור הכדורגל ביוון הוא במועדוני האתלטיקה שהיו קיימים בסוף המאה ה-19 שהתחילו להתחרות בינם לבין עצמם בשנת 1894, עם קבוצות כדורגל מאולתרות שהם בנו מהאתלטים והספורטאים של תחומים אחרים.
תחום זה התפתח מאוד לאחר אולימפיאדת אתונה ב-1896, שכללה גרסאות מסוימות של כדורגל.
אליפות הכדורגל הראשונה ביווןעונהאלופה1898מועדון הרכיבה אתונה1899פאנליניוס
אליפות איגוד הכדורגל ואיגוד חובבי האתלטיקה היווני
בין 1905 ועד 1912 התקיימה האליפות הפאן-הלנית שאורגנה על ידי "התאחדות האתלטיקה החובבנית ההלנית" ( SEGAS = Hellenic Amateur Athletic Association).
התחרות הייתה למעשה תחרות מקומית-אזורית בין מועדונים בולטים בערים הגדולות אתונה ופיראוס.
לאחר מכן המשחקים נפסקו כליל בעקבות מלחמות הבלקן ולאחר מכן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת יוון-טורקיה שהתחוללו באזור, ומנעו קיום ליגה סדירה.
אליפות הכדורגל הפאן-הלנית בין השנים 1905 - 1913 (אליפות SEGAS)
גמר זה לא התקיים בשנים הבאות מאחר שליגת ה-EPSAP פוצלה לליגת ה-EPSP (פיראוס) וליגת ה-EPSA (אתונה) בעקבות סכסוכים מתמשכים, ועד לעונת 1927 התקיימו שלוש תחרויות שונות לכל אזור, עם 3 אלופות שונות.
האלופות המחוזיות בין השנים 1921 - 1927 (אליפות ה-FCA)
עונהEPSAP (הליגה של פיראוס ואתונה)1921/1922פאנליניוסעונהאלופת ה-EPSAPאלופת ה-EPSM1922/1923פיראיקוס סינדסמוסאריס סלוניקיבגמר הארצי מנצחת פיראיקוס את סלוניקי וזוכה באליפות ה-FCA
אזור ה-EPSAP (שכלל את אתונה ופיראוס) התפצל ל-EPSA (אתונה) ו-EPSP (פיראוס).
עד 1927 היו 3 אלופות בכל עונה במקביל שלא התחרו ביניהן.
EPSA (אתונה)עונהאלופה1923/1924אפולון אתונה1924/1925פנאתינאיקוס1925/1926פנאתינאיקוס1926/1927פנאתינאיקוסEPSP (פיראוס)עונהאלופה1923/1924איי.פי.אס פיראוס1924/1925אולימפיאקוס1925/1926אולימפיאקוס1926/1927אולימפיאקוסEPSM (סלוניקי)עונהאלופה1923/1924אריס סלוניקי1924/1925לא התקיימה1925/1926אריס סלוניקי1926/1927אירקליס סלוניקי
ב-1927, אורגנה אליפות כלל-ארצית ביוון שהייתה למעשה טורניר אליפות קצר בין אלופות המחוזיות של שלוש הערים הגדולות (פיראוס, אתונה וסלוניקי).
אתונה סירבו בתוקף להצטרף לטורניר הזה, מה שגרם לכך שאריס סלוניקי זכתה באליפות הראשונה שהתקיימה בעונת 1927/1928, כשהקדימה את אתניקוס פיראוס ואטרומיטיס.
כך התקיימה הליגה עד ל-1959.
רק בשנת 1959 הוקמה ליגת ה"אלפא אתניקי" שהיא הליגה הארצית הבכירה הראשונה שהתקיימה (קדמה לסופר-ליג היווני שיש היום).
דרישות המדינה ובעיקר דרישות אופ"א היו כי תתקיים ליגה בכירה אחת ממנה מוכרזת אלופת הליגה, ולא המבנה ששוחק עד אז עם חלוקה לבתים אזוריים (מה שמקובל רק בליגות הנמוכות יותר במדינות אחרות).
בעונת הבכורה שיחקו בליגה 16 הקבוצות שסיימו ראשונות בבית המחוז שלהם בעונת 1958/1959:
ארבע הראשונות ממחוז אתונה: פנאתינאיקוס, פאניוניוס, א.א.ק.
ארבע הראשונות ממחוז פיראוס: אולימפיאקוס, אתניקוס פיראוס, AE ניקאיה ופרודפטיקי
ארבע הראשונות ממחוז סלוניקי (מקדוניה): אריס סלוניקי, פאוק סלוניקי, אפולון קלמאריס ואיראקליס
2 הראשונות ממחוז צפון: דוקסה דראמה ומגאס אלכסנדרוס קטראיני
2 הראשונות ממחוז דרום: פנקורינתיאקוס ופאנגיאליוס
ב-25 באוקטובר 1959 יצאה הליגה החדשה האלפא אתניקי לדרך, כאשר פנאתינאיקוס זוכה באליפות בעונת בכורה זו.
ב-1979 החליט הפרלמנט היווני כי קבוצות הכדורגל היווניות יהפכו לחברות תחת מנהלת כדורגל שאיגדה את כולן והייתה תחת ה-HFF (התאחדות הכדורגל היוונית).
מנהלת זו אחראית מאז על ליגת הכדורגל העליונה ביוון.
מאז נרכשו קבוצות יווניות על ידי אנשי עסקים וחברות מה שמיסחר את הליגה והפכה אותה לריווחית הרבה יותר ממה שהייתה.
למשך עונה אחת ב-2000/2001 כונתה הליגה "הליגה העליונה".
בהמשך ביולי 2006 הוקמה ה"סופר-ליג" (ליגת העל) היוונית שהורכבה מחברות שהיו באלפא אתניקי.
כיום ישנם 14 קבוצות המתחרות בליגת הסופר-ליג היוונית, כאשר הן משחקות אחת נגד השנייה במשך 26 מחזורים (בבית ובחוץ).
בסוף שני הסיבובים, מחולקת הליגה ל-2 פלייאופים: 6 הקבוצות הראשונות מקיימות פלייאוף אליפות ביניהן, בסיבוב בן 10 סיבובים שיכריע מי היא אלופת המדינה ולקבוע את המיקומים להעפלה לתחרויות האירופאיות ליגת האלופות (האלופה והסגנית) והליגה האירופית (מקומות 3,4 ו-5).
8 הקבוצות האחרונות מקיימות פלייאוף הישרדות לקביעת היורדות ל"סופר ליגה השנייה" במקומן נכנסות שתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגת המשנה.
אתונהאתונהאצטדיון איה סופיה31,100אולימפיאקוספיראוסאצטדיון קאראיסקאקיס33,334אטרומיטוסאתונהאצטדיון פריסטרי10,050אסטרס טריפוליסטריפוליאצטדיון קולוקוטרוניס7,442אריס סלוניקיסלוניקיאצטדיון קליאנתיס ויקלאידיס22,800וולוסוולוסאצטדיון פנתסליקו22,700OFI כרתיםהרקליוןאצטדיון תיאודורוס ורדינוגניס9,088לאריסה לאריסה AEL ארנה16,118לבדיאקוסליבאדיההאצטדיון העירוני ליבאדיה5,915פאוק סלוניקיסלוניקיאצטדיון טומבה28,703פאנטוליקוסאגריניואצטדיון פאנטוליקוס7,321פאנסארייקוססרסהאצטדיון העירוני סרס9,500פנאתינאיקוסאתונההאצטדיון האולימפי 69,618קיפסיהקיפסיהאצטדיון זיריניו1,050
אליפויות ליגת העל היוונית לפי עונה
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע היווני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפויות ליגת העל לפי קבוצות
עיראליפויותקבוצות1פיראוס48אולימפיאקוס (48)2אתונה 34פנאתינאיקוס (20), א.א.ק.
אתונה (14)3סלוניקי 6אריס סלוניקי (3), פאוק סלוניקי (3)4לאריסה 1לאריסה (1)
מחוזאליפויותקבוצות1אטיקה 80אולימפיאקוס (48), פנאתינאיקוס (20), א.א.ק.
אתונה (12)2מרכז מקדוניה 6אריס סלוניקי (3), פאוק סלוניקי (3)3תסליה 1לאריסה (1)
הליגה הוקמה בשנת 1923 עם הקמת ממלכת יוגוסלביה לאחר מלחמת העולם הראשונה והתקיימה, עם הפסקה בשנת 1934, עד לכיבוש חלק משטח המדינה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1941. הליגה הוקמה שנית בשנת 1945 עם הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית והתקיימה עד לשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה למספר מדינות.
מליגה זו יצאו הליגות הבאות: ליגת העל של סרביה ומונטנגרו (שהפכה לאחר מכן לליגת העל הסרבית וליגת העל של מונטנגרו), ליגת העל הקרואטית, ליגת העל הסלובנית, ליגת העל המקדונית, ליגת העל של בוסניה והרצגובינה וליגת העל הקוסוברית בכדורגל.
המפעל המקביל לתחרות הכדורגל של יוגוסלביה היה הגביע היוגוסלבי ששוחק באותן השנים.
בסיומה של עונת 1990/1991 הוצאו מסבב הליגות של יוגוסלביה כל הקבוצות מקרואטיה וסלובניה (דינמו זאגרב, היידוק ספליט, אוסייק, רייקה, ואולימפיה לובליאנה) והחלפו בקבוצות מסרביה, מונטנגרו, מקדוניה ובוסניה והרצגובינה.
צעד זה סימן את פירוקה של יוגוסלביה, עת סלובניה וקרואטיה הכריזו על עצמאותן ובשל כך לא השתתפו בליגה זו.
עונת 1991/1992 הייתה לעונה האחרונה בתולדותיה של הליגה הבכירה ביוגוסלביה, עד שזו פורקה בשל המלחמה ובשל עצמאותן של המדינות השונות שהיו חלק מהמדינה היוגוסלבית.
הקבוצות שנטלו חלק בעונה האחרונה (1991/1992) לפני פירוק יוגוסלביה היו: הכוכב האדום בלגרד, פרטיזן בלגרד, סרייבו, ז'לייזניצ'אר סרייבו, ולז' מוסטר, בודוצ'נוסט טיטוגרד, וויבודינה נובי סאד, רדניצ'קי ניש, ספרטק סובוטיצה, סלובודה טוזלה, וארדאר סקופיה, OFK בלגרד, זמון, סוטייסקה ניקשיץ', פרולטר זרניאנין, ראד בלגרד, בוראץ באניה לוקה, פליסטר.
הקבוצה שזכתה הכי הרבה פעמים בתואר אליפות הליגה היוגוסלבית היא הכוכב האדום בלגרד, אשר זכתה ב-19 אליפויות, כולל בשלוש העונות האחרונות של הליגה.
פרטיזן בלגרד זכתה ב-11 אליפויות, ובסך הכל זכו הקבוצות הסרביות ב-32 אליפויות.
הקבוצות הקרואטיות זכו ב-11 אליפויות והקבוצות הבוסניות זכו בשלוש אליפויות.
ההישג הגדול ביותר של קבוצה יוגוסלבית במפעלים האירופים הוא זכייתה של הכוכב האדום בלגרד בגביע אירופה לאלופות בעונת 1990/1991.
שם הליגה שימש גם את ליגת הכדורגל של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בין השנים 1991 ל-2003, עד שזו שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו ושם הליגה שונה לליגת העל של סרביה ומונטנגרו.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע היוגוסלבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
מחוזאליפויותקבוצות1 סרביה31 ׁ(32)הכוכב האדום (18/19), פרטיזן (11), וויבודינה (2)2 קרואטיה11היידוק ספליט (7), דינמו זאגרב (4)3 בוסניה והרצגובינה3סרייבו (2), ז'לייזניצ'אר (1)4 מקדוניה05 מונטנגרו06 סלובניה0
בוסניה והרצגובינה ← ליגת העל של בוסניה והרצגובינה (הוקמה רשמית בשנת 2000; לפני כן התקיימה ליגה לא רשמית מפוצלת בשנים 1994–2000)
קרואטיה ← ליגת העל הקרואטית (החל משנת 1992)
מקדוניה ← ליגת העל המקדונית (החל משנת 1992)
מונטנגרו ← ליגת העל של סרביה ומונטנגרו (1992–2006) ← ליגת העל של מונטנגרו (החל משנת 2006)
סלובניה ← ליגת העל הסלובנית (החל משנת 1991)
קוסובו ← ליגת העל הקוסוברית בכדורגל (החל מ-2016 קמה ליגה מקצוענית מוכרת על ידי פיפ"א; לפני כן התקיימה כליגה לא מקצוענית בשנים 1991–2016)
הפרמייר-ליג הגאנאי היא ליגת הכדורגל הבכירה בגאנה, שהוקמה בשנת 1956, ומשתתפות בה 16 קבוצות.
הליגה התחילה אף לפני כן בתחרות שנקראה "תחרות חוף הזהב לקבוצות" בעונת 1953/1954, ואחרי שנתיים נוסדה באופן רשמי על ידי ההתאחדות המקומית.
הליגה כיום מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הגנאית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2020/2021, בליגה 18 קבוצות, כאשר הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) מעפילה לליגת האלופות האפריקאית.
הקבוצות שמסיימות במקומות 14-18 יורדות ל"ליג 1", ליגת המשנה בגאנה.
קבוצת אסאנטה קוטוקו היא הקבוצה המצליחה ביותר בגאנה, עם 25 זכיות באליפות הליגה.
שנייה בדירוג היא אקרה הארטס אוף אוק עם 21 אליפויות, ויחד הן הקבוצות הבולטות ביותר בליגה ושולטות בה.
הליגה דורגה בעבר במקום ה-11 באפריקה (בדירוג ה-5 שנתי של CAF), ודורגה במקום ה-65 בעולם בין השנים 2001-2010, אך מאז דעכה משני הדירוגים.
נכון לעונת 2025/2926 ליגה מדורגת במקום ה-14 באפריקה בדירוג של CAF.
נכון לעונת 2025/2026, בליגה 18 קבוצות, כאשר הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) מעפילה לליגת האלופות האפריקאית.
הקבוצות שמסיימות במקומות 16-18 יורדות ל"ליג 1", ליגת המשנה בגאנה.
התחרות כולל 17 מחזורים משחקי בית ומשחקי חוץ.
על ניצחון מוענקות שלוש נקודות ועל תיקו נקודה בודדת.
העונה מתחילה בספטמבר ומסתיימת ביוני.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע ה-FA הגנאי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
ליגת העל הברזילאית בכדורגל, הנקראת רשמית סרייה א' של האליפות הברזילאית בכדורגל (בפורטוגזית: Série A do Campeonato Brasileiro de Futebol), ומכונה גם "הברזילאי הגדול" (Brasileirão), היא ליגת הכדורגל הבכירה בברזיל.
משתתפות בליגה 20 קבוצות ברזילאיות, כאשר בסוף כל עונה ארבע הקבוצות מתחתית הטבלה יורדות ל"סרייה ב'" (ליגת המשנה בברזיל) ואילו ארבע הראשונות בטבלת ליגת המשנה עולות לסרייה א'.
כמו כן, קובעת ליגת העל 4 מתוך 5 המשתתפות ברזילאיות בגביע ליברטדורס.
עד שנת 2011, המפעל גם קבע את כל 8 המשתתפות הברזילאיות בגביע סודאמריקנה של השנה שאחרי, אבל בשנת 2012 תפקיד זה עבר לגביע הברזילאי.
בגלל גודלה של ברזיל והמרחק הרב בין עריה, תחרויות הכדורגל ברמה הלאומית לא התאפשרו באופן מעשי לפני שנות ה-60. במשך רוב המאה ה-20, התחרויות החשובות בברזיל נערכו ברמה של מדינות, כאשר החשובות והוותיקות ביניהן הן אליפות סאו פאולו ואליפות ריו דה ז'ניירו.
גם לאחר ייסוד התחרויות הלאומיות המשיכו האליפויות של המדינות להתקיים והן מוסיפות גם היום להיות תחרויות חשובות בברזיל.
האליפות של מדינה מסוימת מאורגנת על ידי פדרציית הכדורגל של אותה המדינה.
הפדרציות של המדינות כפופות לקונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
בזכות התחרויות הללו התפתחו יריבויות מסורתיות בין קבוצות גדולות בתוך המדינות.
משחקי הדרבי בין הקבוצות הגדולות מאותה המדינה נקראים בז'רגון הברזילאי "קלסיים" (Clássicos) והם מושכים קהל רב לאצטדיונים.
בריו דה ז'ניירו, למשל, ה"קלסי סבא" (Clássico Vovô) בין פלומיננסה ובוטפוגו הוא הוותיק ביותר וה"קלסי של המיליונים" (Clássico dos Milhões) בין פלמנגו וואסקו דה גאמה הוא המושך את הכמות הגדולה ביותר של אוהדים.
משחקי דרבי "קלסיים" נוספים הם ה"סאן-סאו" (San-São, שם שהוא גם התעתיק בפורטוגזית של שמשון) בסאו פאולו בין סנטוס וסאו פאולו, "גְרֶנַל" (Grenal) בריו גראנדה דו סול בין גרמיו ואינטרנסיונל, "אָתְלֶ-טיבָּה" (Atle-tiba) בפרנה בין אתלטיקו פרנאאנסה וקוריטיבה ואחרים.
בשנת 1933 נערכה תחרות בה השתתפו קבוצות ממדינות סאו פאולו וריו דה ז'ניירו, בה זכתה קבוצת פלסטרה איטליה מסאו פאולו.
לטורניר זה, שנקרא "טורניר ריו-סאו פאולו", לא הייתה המשכיות בשאר שנות ה-30 והוא חזר רק בשנת 1940. אך עונה זאת בוטלה באמצע עם עזיבת קבוצות סאו פאולו מהתחרות בזמן שהובילו הקבוצות פלומיננסה ופלמנגו מריו דה ז'ניירו.
העונה הבאה הייתה זאת של 1942, אך במתכון מצומצם, כאשר חמש קבוצות בלבד השתתפו בה.
אלופת הטורניר ב-1942 הייתה קורינתיאנס.
טורניר ריו-סאו פאולו הוסדר למעשה בשנת 1950, בעקבות אירוח גביע העולם בכדורגל בברזיל.
החל משנה זו, התחרות נערכה מדי שנה עד 1966. הקבוצות אשר זכו במספר הרב ביותר בטורניר בין 1950 ל-1966 היו סנטוס וקורינתיאנס, עם 4 זכיות כל אחת.
אחריהן באות בוטפוגו, עם 3 זכיות, פלומיננסה, ואסקו דה גאמה, פלמיירס ופורטוגזה, עם 2 זכיות כל אחת, ופלמנגו עם זכייה אחת.
בהיעדר אליפות ברמה לאומית, ובזמן שהכדורגל הברזילאי נשלט על ידי קבוצות שתי המדינות הללו, היווה טורניר ריו-סאו פאולו למעשה מין אליפות ברזילאית.
טורניר ריו-סאו פאולו חזר מאוחר יותר בשנת 1993 (בו זכתה פלמיירס), כבר בעידן האליפות הברזילאית הרשמית, כטורניר נוסף.
הטורניר שוב הוסדר בשנת 1997 ושוחק עד 2002, עם זכיות של סנטוס, בוטפוגו, ואסקו דה גאמה, פלמיירס, סאו פאולו וקורינתיאנס, פעם אחת כל אחת.
בשנת 1967 הוחלט להרחיב את טורניר ריו-סאו פאולו על מנת לכלול אף קבוצות ממדינות אחרות בברזיל.
גרסה מחודשת זאת של טורניר ריו-סאו פאולו נקראה "טורניר רוברטו גומס פדרוזה", על שם השוער לשעבר של נבחרת ברזיל בגביע העולם 1934, אשר הלך לעולמו ב-1954 עת שכיהן כנשיא התאחדות סאו פאולו.
בשנת 1968 הטורניר החל להקרא גם "גביע הכסף".
טורניר רוברטו גומס פדרוזה (או "רוברטאו" כפי שכונה) שוחק עד לשנת 1970 והיווה הגרעין לייסוד הליגה הלאומית.
באותה התקופה היא הייתה התחרות החשובה בברזיל, לצד האליפויות של המדינות, וקבעה (יחד עם טאסה ברזיל בחלק מהשנים) את נציגות ברזיל בגביע ליברטדורס.
מהקמת האליפות הברזילאית עד לשנת 1986
האליפות הברזילאית בכדורגל נוסדה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית בשנת 1971 כהמשך טבעי לטורניר רוברטו גומס פדרוזה.
האליפות התאפיינה לאורך השנים באי-יציבות ואי-סדרים.
שינויים קיצוניים בפורמט וקריטריוני ירידה לסדרה ב' היו נפוצים.
כמעט כל עונה סבלה ממחלוקות ו/או תביעות משפטיות.
חלק מהמחלקות ומהתביעות קשורות ללחץ מצד קבוצות גדולות במטרה למנוע ירידתן לליגה ב' או מלחצים פוליטיים אחרים.
כל המועדונים הגדולים מסאו פאולו, למעט פלמיירס, פרשו מהאליפות בעונת 1979, כמחאה נגד הכללים שהרשו לגוארני ופלמיירס, אלופה וסגניתה בעונה הקודמת, להיכנס לאליפות בשלבים המאוחרים שלה.
ב-1983, סנטוס הוזמנה על ידי הקונפדרציית הכדורגל להשתתף בליגה, למרות שלא השיגה את התוצאות הנדרשות להשתתפות באליפות לפי הקריטריונים שהונהגו בשנים הקודמות.
ב-1984, ז'ובנטוס, מועדון קטן מפנים מדינת סאו פאולו, לא הועלתה לליגה הבכירה, למרות שהייתה אלופת סדרה ב' בשנה הקודמת.
במקומה, הובאו לסדרה א' ואסקו דה גאמה וגרמיו שלא הצליחו באליפויות המקומיות (אחד מהתנאים דאז להשתתפות בליגה).
ב-1986, איחדה קונפדרציית הכדורגל את הסדרות א', ב' ו-ג' (שנקראו אז "גביע זהב", "גביע כסף" ו"גביע ארד") לליגה אחת שמנתה 80 קבוצות.
בהתאם לכללים, 32 קבוצות היו אמורות להעפיל לשלב השני של התחרות.
ואסקו דה גאמה שלא הצליחה להכלל בין ה-32, תבעה בבית משפט אזרחי את ביטול החלטת בית המשפט העליון לספורט (STJD) להעניק 2 נקודות נוספות לז'וינווילי במשחקה נגד סרז'יפה בגלל שימוש בסמים.
עם ביטול ההחלטה, ואסקו הייתה נכללת בין המעפילות.
על כן, גם ז'וינווילה הגישה תביעה לבית המשפט כנגד.
כתוצאה, החליטה הקונפדרציה להעביר את שתי הקבוצות לשלב השני, על חשבון קבוצת פורטוגזה ממדינת סאו פאולו.
בעקבות איום מצד מספר קבוצות מסאו פאולו לעזוב את התחרות כתמיכה בפורטוגזה, החליטה הקונפדרציה להעלות את מספר המעפילות ל-33 ובכך להכליל גם את פורטוגזה.
בגלל הקושי בסידור טבלת המשחקים עם מספר אי זוגי של קבוצות, הכריזה הקונפדרציה בהמשך על העפלתן של 3 קבוצות נוספות, וכך התחיל השלב השני עם 4 בתים של 9 קבוצות, במקום 4 בתים של 8 קבוצות כפי שתוכנן בהתחלה.
הסיבות לכך לא ברורות ויש הטוענים כי מדובר בלחץ מצד קבוצות שנשארו מחוץ למיזם, בראשן אמריקה (מקום רביעי בליגה בשנת 1986) וגוארני מסאו פאולו (סגנית האלופה ב-1986).
הקבוצות שנקבעו לשחק את המודול הצהוב היו: אמריקה ובאנגו (מריו דה ז'ניירו); גוארני, אינטרנסיונל ופורטוגזה דה דספורטוס (מסאו פאולו); אתלטיקו פרנאאנסה (מפרנה); ספורט ונאוטיקו (מפרנמבוקו); ז'ויינווילי וקריסיומה (מסנטה קטרינה); ויטוריה (מבאהיה); ריו בראנקו (מאספיריטו סאנטו); אתלטיקו גויאניינסה (מגויאס); סיארה (מסיארה); טרזה (מפאראיבה) ו-CSA (מאלגואס).
קבוצת אמריקה, שסברה שאין סיכוי שקבוצות המודול הירוק ישחקו בטורניר ההצלבה, החליטה להחרים את התחרות ולא הופיעה למשחקים.
הכרעה סופית לסוגיה באה רק בשנת 1997, כאשר המקרה הגיע למערכת המשפט הברזילאי, שקבעה באופן סופי כי ספורט היא אלופת ברזיל ב-1987.
ב-21 בפברואר 2011 שינתה הקונפדרציה את החלטתה והחליטה להכריז על פלמנגו וספורט כאלופות ברזיל בעונת 1987.
השלכותיה של משבר "קופה אוניאו" הורגשו גם לאורך שנות ה-90 ושנות ה-2000, בהקשר ל"גביע הכדורים".
גביע הכדורים (בפורטוגזית: Taça das Bolinhas), או בשמו הרשמי גביע ברזיל (Copa Brasil), היה הגביע שהוענק לאלופת ליגת העל הברזילאית מדי שנה.
עם ייסוד אליפות ברזיל, הכריזה קונפדרציית הכדורגל כי הגביע יועבר מאלופה לאלופה עד שקבוצה תזכה באליפות חמש פעמים או שלוש פעמים ברציפות, אז תזכה אותה הקבוצה בגביע לצמיתות.
בשנת 1992, זכתה פלמנגו בליגת העל, כאשר קודם לכן זכתה באליפות בשנים 1980, 1982 ו-1983 וכן בקופה אוניאו ב-1987. על כן, דרשה פלמנגו מהקונפדרציה את גביע הכדורים.
אך נענתה הקונפדרציה בסירוב בטענה כי אלופת ברזיל ב-1987 הייתה קבוצת ספורט קלוב רסיפה ולא פלמנגו .
כתוצאה, הייתה פלמנגו על פי הקונפדרציה אלופה ארבע פעמים ולא חמש.
במשך שנים הפעילה פלמנגו לחץ על הקונפדרציה לחזור בקביעה ולהעניק לה את הגביע, ללא הצלחה.
המשבר קיבל מימד נוסף בשנת 2007, כאשר קבוצת סאו פאולו זכתה בליגת העל בפעם החמישית שלה ודרשה אף היא את החזקת הגביע לצמיתות.
המשבר והוויכוח המשיכו עוד מספר שנים והסתיימו באופן רשמי ב-13 באפריל 2010, כאשר המחלקה המשפטית של קונפדרציית הכדורגל קבעה באופן סופי שהגביע תוענק לצמיתות לסאו פאולו.
זאת אף על פי שפלמנגו הוכרזה על ידי הקונפדרציה בפברואר 2011, פחות משנה מאוחר יותר, כאלופת ברזיל של 1987 יחד עם ספורט.
בשנת 1988 חזרה קונפדרציית הכדורגל לארגן את ליגת העל באופן מלא ומועדון ה-13 נהיה ארגון ניהולי בלבד, המתעסק בזכויות שידור עבור חברי המועדון.
עד לשנת 1993 לא נרשמו תקלות מיוחדות בליגת העל, במיוחד בשנים 1991 ו-1992 בהם מספר הקבוצות וכללי האליפות היו סבירים ומוצלחים.
אך בשנת 1993 חוסר היציבות שוב חזר.
קונפדרציית הכדורגל העלתה את מספר המשתתפות בליגת העל מ-20 ל-32 והכריזה כי בתום העונה אף חברה במועדון ה-13 לא תרד לסדרה ב', ללא קשר למקומן בטבלה.
ככל הנראה, המהלך נבע מלחץ מצד מועדון ה-13, ראשית כל על מנת לחלץ את גרמיו משהיה שנייה בסדרה ב' (היא ירדה בתום 1991 ולא הצליחה לעלות בכוחות עצמה בעונת 1992).
והסיבה השנייה היא למנוע מ-16 הקבוצות הגדולות (חברות במועדון ה-13) לרדת מליגת העל.
בתום העונה הייתה אתלטיקו מיניירו בתחתית הטבלה, וכפי שמובטח על ידי הכללים, נשארה בליגת העל.
בשנת 1996, סיימו פלומיננסה וברגנטינו בתחתית הטבלה וכתוצאה היו אמורות לרדת לסדרה ב' ב-1997. קונפדרציית הכדורגל שנתה את הכללים והכריזה על תחרות עם 26 משתתפות (שתיים יותר מאשר בשנה הקודמת), ועל כן, לא היו יורדות מליגת העל באותה השנה.
ככל הנראה, המוטיבציה הייתה להציל את פלומיננסה מהירידה.
ב-1999, שוב שונה קריטריון הירידה לסדרה ב'.
הפעם, הממוצע המשוקלל של נקודות בעונות 1998 ו-1999 הוא שאמור היה לקבוע את היורדות בעונת 2000. בתום עונת 1999, בוטפוגו הייתה בין היורדות ואילו הקבוצה הקטנה גאמה מהמחוז הפדרלי הייתה בין הנשארות בליגת העל.
אך, החלטת בית המשפט העליון לספורט (STJD) להעניש את סאו פאולו בגלל גיל בלתי חוקי של אחד משחקניה (ונקודות המשחקים בהם השתתף השחקן ניתנו ליריבותיה של סאו פאולו), המצב התהפך ובוטפוגו נצלה מירידת ליגה, על חשבון גאמה.
בהמשך, גאמה הגישה תביעה לבית המשפט האזרחי נגד הירידה וזה הוביל למשבר של שנת 2000 – גביע ז'ואאו אבלנז'ה.
התביעה המשפטית שהוגשה על ידי גאמה (בגין הירידה השנויה במחלוקת בעונה הקודמת) התארכה ועל כן לא יכלה קונפדרציית הכדורגל לפתוח את עונת 2000 של אליפות ברזיל.
כפתרון למשבר, פנתה הקונפדרציה למועדון ה-13 ובקשה ממנו לארגן את הליגה באותה השנה.
מועדון ה-13 נענה וקראה לתחרות בשם גביע ז'ואאו אבלנז'ה (בפורטוגזית: Copa João Havelange), על שם נשיא הקונפדרציה לעבר ז'ואאו האבלנז' (שכיהן אף כנשיא פיפ"א).
על מנת למנוע קשיים משפטיים נוספים, גביע ז'ואאו אבלנז'ה הכיל את כל הסדרות של אליפות ברזיל בתחרות אחת, ועל כן הייתה עונת 2000 הגדולה בתולדות האליפות מבחינת מספר קבוצות משתתפות.
לא פחות מ-116 קבוצות השתתפות בגביע ז'ואאו אבלנז'ה.
הקבוצות חולקו לארבעה מודולים: "המודול הכחול" היה שקול לליגת העל (25 קבוצות), "המודול הצהוב" היה שקול לסדרה ב' (36 קבוצות) והמודולים "ירוק" ו"לבן" (28 ו-27 קבוצות, בהתאמה) היו שקולים לסדרה ג'.
נוכחותן של פלומיננסה ובאהיה במודול הכחול הייתה שנויה במחלוקת, מאחר ששתיהן היו אמורות לשחק בסדרה ב' על פי התוצאות של עונת 1999. על פי צו בית המשפט, צורפה גאמה לתחרות, כשהיא במודול הכחול, ובהמשך משכה גאמה את התביעה המשפטית, לפני שהיא הגיעה לסיומה.
השלב השני של גביע ז'ואאו אבלנז'ה היה טורניר סיום בשיטת גביע ששוחק בין 16 קבוצות: 12 מהן העפילו מהמודול הכחול, 3 מהמודול הצהוב ואחת מהמודולים הירוק והלבן ביחד.
ב-30 בדצמבר, במהלך משחק הגמר בין ואסקו דה גאמה וסאו קייטנו, גדר ההפרדה של אצטדיון סאו ז'נואריו (המגרש הביתי של ואסקו דה גאמה) התמוטטה ו-168 אוהדים נפצעו.
שעתיים אחרי האירוע, עדיין לא פונו כל הפצועים והמשחק הופסק, לאחר התערבות מושל מדינת ריו דה ז'ניירו, אנטוני גרוטיניו.
לאחר 2003: חוק הגנת האוהד והשגת יציבות
ב-15 במאי 2003 חוקק הקונגרס הלאומי של ברזיל את "חוק הגנת האוהד" (Estatuto do Torcedor).
מטרת החוק הוא להגן על זכויות אוהדי הספורט בברזיל, כשהוא כופה על ההתאחדויות האחראיות על קידום ענפי הספורט השונים לארגן תחרויות ואירועים ספורטיביים באופן מסודר, שקוף, נקי וצודק.
החוק גם יוצר את דמות הנציב קבילות הציבור בכל ענף ספורט, אשר משמש כמקשר בין האוהדים וארגוני הספורט.
החוק בא בראש ובראשונה לסדר את הכדורגל בברזיל, לאחר עשרות שנים של אי-סדרים ואי-יציבות.
למעשה, החוק השיג את המטרה הזאת.
החל משנת 2003, נקבע פורמט חדש לליגת העל והפורמט הזה נשמר מאז ללא כל שינוי (למעט כוונון הדרגתי של מספר הקבוצות המשתתפות).
קריטריון הירידה לסדרה ב' לא השתנה, גם כאשר קבוצות הנחשבות גדולות נאלצו לרדת ליגה: שיחקו בסדרה ב' פלמיירס (2003), גרמיו (2005), אתלטיקו מיניירו (2006), קורינתיאנס (2008), וואסקו דה גאמה (2009).
לא נרשמו כל תקלות מאז 2003 במישור הארגוני.
יחד עם זה, לא הייתה התחרות פטורה לחלוטין מפרשיות נוספות במישורים אחרים.
בשנת 2005, אחד עשר משחקים בוטלו בשל שערוריית מכירת המשחקים על ידי אחד השופטים בהתאחדות ונאלצו להיות משוחקים בשנית.
ב-21 בדצמבר 2010 הודיעה התאחדות הכדורגל הברזילאית על איחוד התארים הברזילאים מאז שנת 1959. זוכות טאסה ברזיל (1959–1968) ואלופות טורניר רוברטו גומס פדרוזה (1967–1970) נחשבות באופן רשמי מאותו רגע אלופות ברזיל, בדיוק כמו זוכות ליגת העל מאז 1971.
משתתפות בתחרות 20 קבוצות, אשר משחקות כל אחת נגד כל קבוצה אחרת פעמיים, פעם במגרשה הביתי ופעם במגרשה של היריבה.
על כן, כל קבוצה משחקת 38 משחקים בעונה, עם סך כללי של 380 משחקים.
בחצי הראשון של התחרות כל קבוצה משחקת נגד כל קבוצה פעם אחת ובחצי השני מתקיימים המשחקים החוזרים.
אלופת ברזיל היא הקבוצה אשר משיגה את הניקוד הגבוה ביותר בסיום כל התחרות.
הפורמט הנוכחי תקף מאז שנת 2003. קודם לכן מספר רב של פורמטים הונהגו וברוב רובם היה שלב נוקאאוט, הכולל משחקי גמר בסיומו.
מאז 2003 התחרות בצורת ליגה באופן טהור, ללא שלבי נוקאאוט או משחקי גמר.
המועדון היחיד שזכה באליפות ברזיל מבלי להפסיד ולו משחק אחד הוא אינטרנסיונל, ב-1979, עם 15 ניצחונות ו-7 תוצאות תיקו.
בנוסף, במשחק בין גויאס לקרוזיירו, באותה העונה, 14 שחקנים הורחקו במהלך המשחק.
רוברטו דינמיטה הוא השחקן בעל מספר השערים הגבוה ביותר בליגה הברזילאית הבכירה בהיסטוריה.
נכון ל-2017, רק קרוזיירו ופלמנגו השתתפו בכל הגרסאות השונות של הסרייה א'.
עידן טורניר רוברטו גומס פדרוזה
שנהזוכהסגניתהערותקבוצות משתתפות1967פלמיירסאינטרנסיונלפלמיירס זכתה באותה העונה גם בטורניר הטאסה דה ברזיל, מה שנחשב למעשה כדאבל.151968סנטוסואסקו דה גאמה171969פלמיירסקרוזיירו171970פלומיננסהפלמיירס17
שנהזוכהסגניתהערותקבוצות משתתפות1971אתלטיקו מיניירוסאו פאולונערך גמר לשלוש קבוצות.
בוטפוגו סיימה לבסוף שלישית.201972פלמיירס0 - 0בוטפוגופלמיירס הוכרזה כאלופה בשל הישגים טובים יותר לאורך העונה261973פלמיירססאו פאולוגמר של ארבע קבוצות.
פלמיירס סיימה בתיקו 0-0 עם סאו פאולו בשלב הסופי401974ואסקו דה גאמה2 - 1קרוזיירו גמר של ארבע קבוצות.
באותה העונה זכתה קרוזיירו בטרבל העונתי היחיד בהיסטוריה הברזילאית:
מעבר לאליפות ליגת העל, היא זכתה גם בליגה המקומית של מינאס ז'ראיס, ובקופה דו ברזיל.242004סנטוס (89)46אתלטיקו פרנאאנסה (86)242005קורינתיאנס (81)42אינטרנסיונל (78) פרשת הטיית משחקים גרמה לשינוי תוצאות משחקים שתוצאותיה מסובכות להערכה 222006סאו פאולו (78)38אינטרנסיונל (69)202007סאו פאולו (77)38 סנטוס (62) סאו פאולו הפכה רשמית לקבוצה הראשונה בברזיל שזוכה ב-5 אליפויות רשמיות.
כתוצאה מכך, הקבוצה קיבלה את החזקת גביע האליפות ("גביע הכדורים") לצמיתות.
אליפויות טאסה ברזיל מסומנות ב-*, אליפויות טורניר רוברטו גומס פדרוזה מסומנות ב^
מדינהמספר אליפויות סאו פאולו 32 ריו דה ז'ניירו 17(1) (2) מינאס ז'ראיס 6 ריו גראנדה דו סול 5 באהיה 2 פרנה 2 פרנמבוקו 1(1)
<div id="1">1אליפות 1987 שנויה במחלוקת, לאחר ופלמנגו הייתה אלופת "קופה אוניאו", אך קונפדרציית הכדורגל הכירה עד פברואר 2011 בקבוצת ספורט כאלופה ברזיל באותה עונה, בעקבות המשבר עם "מועדון ה-13".
בפברואר 2011 הכריזה הקונפדרציה על פלמנגו וספורט כאלופות ברזיל בעונת 1987 גם יחד.
<div id="2">2 עונת 2000 לא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל, אלא על ידי מועדון ה-13.
ליגת העל הוולשית (נקראת גם "קַמְרִי פרימייר", באנגלית: Cymru Premier) היא ליגת הכדורגל הלאומית הבכירה בוויילס, ומשתתפות בה כיום 12 קבוצות.
הליגה הוקמה באוקטובר 1992 והיא מקצוענית למחצה.
עד 2002 קראו לליגה "הליגה של ויילס" (League of Wales או LoW), ושינתה את שמה בעקבות הסכם חסות ל"ליגת העל הוולשית", והחל מ-2019/2020 שינתה את שמה ל"קַמְרִי פרימייר" (Cymru Premier) כאשר "Cymru" הוא השם הולשי של ויילס.
קבוצה עיר אצטדיון תכולהבאלה טאוןבאלהמאיס טגיד3,000בארי טאון יונייטדבאריאצטדיון ג'נר פארק2,650בריטון פרי לנסאוולבריטון פריאולד רואד2,300דה ניו סיינטס אוסווסטריפארק הול2,034הוורפורדווסט קאונטיהוורפורדווסטאצטדיון ברידג' מדו2,100ל'אנל'י טאוןל'אנל'יסטבונהית' פארק3,700פלינט טאון יונייטדפלינטקיי-אי-קסטל3,000פניבונטברידג'אנדאצטדיון SDM גלאס3,000קארדיף מטרופוליטן יוניברסיטיקארדיףקמפוס סינקויד1,620קולווין בייקולווין בייל'נאל'יאן רואד3,000 קרנַארבוֹן קרנארבון האובאל3,000קונאס קוואי נומאדסקונאס קוואיאצטדיון דיסייד3,000
על כן יצרה ההתאחדות ליגת כדורגל שהחלה לפעול בעונת 1992/1993, ויצאה לדרך ב-15 באוגוסט 1992. עד אז ארגנה ההתאחדות רק את הגביע הוולשי.
הקבוצות החזקות ביותר בוויילס באותה תקופה היו: אברדייר אתלטיק, קארדיף סיטי, מרתיר טאון, ניופורט קאונטי, סוונסי סיטי ורקסהאם שהתחרו בליגות האנגליות של הפוטבול ליג עד עתה, בעוד קבוצות וולשיות אחריות התחרו בליגת הפרמייר ליג הצפונית ובליגת הפוטבול ליג הדרומית.
מהלך הקמת "הליגה של וויילס" התחיל סכסוך בין התאחדות הכדורגל של וויילס (FAW) לבין אותם מועדונים וולשים שרצו להישאר חלק מפירמידת הכדורגל האנגלית.
מועדונים אלו כונו ה-"Irate Eight" ("השמינייה הזועמת"), וכלל את בנגור סיטי, בארי טאון, קרנארבון סיטי, קולווין ביי, מרטיר טידפיל, ניופורט, ניוטאון ורילי.
באותה תקופה, קרדיף סיטי, סוונסי סיטי ורקסהאם שיחקו בליגת הכדורגל האנגלית, וההתאחדות הוולשית החליטה לאפשר לאותן קבוצות להמשיך לשחק במערכת האנגלית (שם הם משחקות עד היום), אף על פי שהמשיכו להתחרות בגביע הוולשי עוד כמה עונות.
הצלחתם של מועדונים אלה בגביעי הוולשית גרמה לכך שהם התמודדו לעיתים קרובות בגביע אירופה למחזיקות גביע למרות העובדה שרקסהאם מעולם לא שיחק מעל הליגה השנייה וסוונסי בילתה שתי עונות בלבד בליגה הראשונה בתחילת שנות ה-80, ואילו קרדיף הייתה קבועה למחצה של הדיוויזיה הראשונה רק משנות העשרים ועד שנת 1962.
הליגה עברה שינוי בעונת 2010/2011 כך שבמקום ליגה אחת בת 18 קבוצות, התפצלה הליגה לליגה עליונה של 10 קבוצות וליגה תחתונה של 10 קבוצות לפי המיקומים בעונת 2009/2010, כמו כן ההתאחדות הוולשית תהיה אחראית בלעדית לליגות האלה במקום חברת ה"פוטבול ליג של ויילס" שתפורק.
ביוני 2009 התקבלה ההצעה על ידי רוב הקבוצות בליגה וולשית אך הוחלט שבמקום 10 קבוצות בהצעה המקורית, בליגה העליונה ישחקו 12 קבוצות, כך משחקים שם מאז.
קבוצה בכתב מודגש זכתה בגביע הוולשי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף גם בסופר-קאפ הוולשי באותה העונה והשלימה טרבל מקומי.
ליגת העל הדרום-אפריקאית , או בשמה המסחרי Betway Premiership, היא ליגת הכדורגל הבכירה בדרום אפריקה, אשר הוקמה ב-1996. הליגה מכונה לעיתים בשם PSL, כראשי התיבות של מִנְהֶלֶת הליגה: "ליגת הכדורגל הבכירה" (The Premier Soccer League), המנהלת את הטורניר, והיא גם כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
עונת הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר, ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה האחרונה מפאת מגפת הקורונה בדרום אפריקה, הליגה לעונת 2019/2020 הסתיימה רק בספטמבר).
נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי.
הקבוצות שמסיימות במקומות 15 ו-16 יורדות ל"GladAfrica צ'מפיונשיפ", ליגת המשנה בדרום אפריקה.
נכון ל-2025 קבוצת ממלודי סאנדאונס מממלודי היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בדרום אפריקה, עם 15 זכיות באליפות הליגה.
שניות בדירוג הן הקבוצות אורלנדו פירטס וקייזר צ'יפס עם 4 אליפויות, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות המוצלחות ביותר בכדורגל הדרום אפריקאי.
הליגה מדורגת באופן קבוע בין עשרת המקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי).
הליגה הוקמה מתוך מיזוגן של ליגת הכדורגל הלאומית וליגת הכדורגל הלאומית המקצוענית בשנת 1996.