tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי האגדה, אגתה הקדושה הופיעה שם במאה ה-9 לבתולה מפלסן, שנמלטה מהרוזן של קנמרלנד.
בשנת 1276 העניק פלוריס החמישי, רוזן הולנד לבוורווייק זכויות שוק, ובשנת 1298 העניק לה יאן הראשון, רוזן הולנד זכויות עיר, שניהם כיהנו כרוזני הולנד.
במאה ה-17 סוחרים עשירים מאמסטרדם בנו באזור את אחוזותיהם, כמו Huize Akerendam, Huize Westerhout ו-Huize Scheijbeeck, באזורים הציוריים שמסביב לבוורווייק.
אחרים הסבו מבצרים ישנים לאחוזות נופש, כמו טירת אדריכם.
לפני ייבוש מפרץ איי IJ, הנקודה הצרה ביותר של חצי האי צפון הולנד הייתה בוורווייק.
לכן, בשנת 1800, לאחר קרב קסטיקום ב-1799, נבנתה שם מערכת ביצורים.
בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, ערכו הגרמנים פשיטה מבית לבית בוורווייק ובפלסן-נורד, ועצרו כמעט 500 בני אדם כבני ערובה כדי להכריח את רוצחיהם של שלושה משתפי פעולה להסגיר את עצמם.
בסופו של דבר, 63 מהם לא חזרו.
סביב שנת 1977 נפתחו חנויות הרהיטים הראשונות לאורך דרך פרלל, ויצרו את "שדרת הרהיטים" הראשונה בהולנד.
מדרום לשדרת הרהיטים הוקם שוק בוורווייק בשנת 1980.
ב-23 במרץ 1997 אירחה בוורווייק משחק בין שתי קבוצות יריבות של אוהדי כדורגל.
תומכי קבוצת אייאקס נפגשו עם אוהדי פיינורד במה שמכונה "קרב בוורווייק".
במהלך התקרית, אחד מאוהדי אייאקס הוכה למוות.
מאז 1997 קרן הג'ודו לצרכים מיוחדים מארגנת את טורניר הג'ודו השנתי (Open Beverwijk G-judo), בקיצור OBG, באולם הספורט דה וולוויס, בהשתתפות למעלה מ-1,000 ג'ודאים בעלי צרכים מיוחדים מכל העולם.
הטורניר מתקיים מדי שנה באפריל.
קים-ליאן ואן דר מיי (נולדה ב-1980) שחקנית מוזיקלית, מנחה וזמרת-יוצרת
ניקי טרפסטרה (נולד ב-1984) רוכב מרוצים הולנדי
ארתור ניומן (נולד ב-1969) כדורגלן הולנדי לשעבר עם 436 משחקי מועדון
בוז'ים (בבוסנית וקרואטית: Bužim) הוא יישוב ורשות מקומית בצפון מערב בוסניה והרצגובינה, חלק מקנטון אונה-סאנה.
המרכז המנהלי של הקהילה הנושאת את אותו שם.
היא ממוקמת בחלק הצפון-מערבי של המדינה בעמק נהר בוז'יניצה באזור ההיסטורי של קראינה הבוסנית, בגובה של כ-180–400 מטר מעל פני הים.
התבליט מאופיין ברכסי הרים נמוכים מיוערים המתנשאים לגובה של 630 מ' (הר רדוטס).
בירת הקנטון, ביחאץ', נמצאת במרחק של כ-30 ק"מ משם.
המרחק בין זאגרב לבוז'ים הוא 85 ק"מ.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2013, אוכלוסיית העיר כללה 19,340 איש.
בוז'ים מוזכרת לראשונה בשנת 1334. המצודה מימי הביניים הורחבה בשנת 1484 ולאחר מכן שוחזרה מספר פעמים.
היא מילאה תפקיד חשוב במערכת ההגנה של אזור הגבול הקרואטי מפני התקפות עות'מאניות והייתה מושבה של משפחת האצולה הקרואטית ילאצ'יץ', שנציגה המפורסם ביותר, יוסיפ ילאצ'יץ' בוז'ים, נחשב לגיבור לאומי בקרואטיה.
העות'מאנים כבשו את המצודה בשנת 1576.
במהלך מלחמת בוסניה (1992–1995), בוז'ים כמעט ולא נפגעה מהלחימה.
מקור הפרנסה העיקרי של העיר להיום הוא בעיקר גידולים חקלאיים כמו: פטל וערמונים אכילים.
יעקב בלאזביץ' (1912–1996) – מדינאי קרואטי יוגוסלבי, יושב ראש הפרלמנט של הרפובליקה הפדרלית של קרואטיה (1967–1974).
יושב ראש נשיאות הרפובליקה הפדרלית של קרואטיה (1974–1982).
איזט נאניץ' (1965–1995) – מפקד חטיבה בוסנית בצבא הבוסני במהלך מלחמת בוסניה והרצגובינה.
בוזוקי הוא כלי מיתר בעל ארבעה זוגות מיתרים המשמש במוזיקה היוונית, הים תיכונית והאירית.
הבוזוקי הוא פיתוח מאוחר של הבגלמה, כלי מיתר מונגולי שהובא אל אגן הים התיכון עם מסעות הכיבוש המונגולים בימי הביניים.
במזרח התיכון שונה מבנה תיבת התהודה והוספו סריגים.
השם בוזוקי שנבחר לכלי גזור מהמילה "בוזוק" שמשמעותה "צוואר" וזאת משום צווארו הארוך והצר של הבוזוקי.
נגני בוזוקי הם מהמוזיקאים המוערכים ביותר ביוון ובקהילה היוונית בישראל, והם נמדדים בין השאר במהירות נגינתם.
בבוזוקי היווני המסורתי יש שלושה זוגות מיתרים.
בשנת 1955 החלו לייצר בוזוקי שבו ארבעה זוגות מיתרים, האחראי לכך היה נגן הבוזוקי הידוע, מנוליס חיוטיס.
שינוי זה הפך את הבוזוקי לכלי שניתן לנגן בו אקורדים כמו בגיטרה, ונגינת קטעים מלודיים בווירטואוזיות רבה.
ביוון יש עדיין נגני בוזוקי רבים שמשמרים את הנגינה בבוזוקי שבו שלושה מיתרים ובכך שומרים את המסורת של מוזיקת הרמבטיקו.
חלק מנגני המוזיקה הים-תיכונית מוסיפים לצוואר הבוזוקי סריג ביניים צף (לא מקובע לצוואר), בדומה לאופן שבו נעשה הדבר על גיטרה חשמלית.
הסריג הצף מאפשר לנגן גם רבעי טונים, בדומה לעוד ולבגלמה הטורקית ובניגוד לסריגים הרגילים של הבוזוקי, שמאפשרים לנגן רק חצאי טונים.
בישראל נגינת הבוזוקי תפסה תאוצה עוד בשנות ה-70 המוקדמות.
נגני בוזוקי ליוו זמרים מהז'אנר אשר השתמשו בלחנים יוונים עליהם כתבו מילים בעברית, דוגמת זוהר ארגוב שבין שיריו המוכרים היו אלינור ועינייך החומות.
בישראל מספר רב של נגני בוזוקי מקצועיים כחלק מפופולריות שצברה המוזיקה היוונית בישראל.
בוזונים הם חלקיקים נושאי כוח שהספין שלהם הוא מספר שלם (בניגוד לפרמיונים).
חלקיקים אלו עשויים להיות חלקיקים אלמנטריים או מורכבים מתת-חלקיקים אחרים.
חלקיקים אלו לרוב מאפשרים העברת כוח בין פרמיונים שהם חלקיקי חומר.
הבוזונים קרויים על שמו של סאטינדרה נאת בוז.
על פי תורת השדות הקוונטית והמודל הסטנדרטי, ארבעת הכוחות היסודיים בטבע (הכוח הגרעיני החזק, הכוח הגרעיני החלש, הכוח האלקטרומגנטי וכוח הכבידה) נישאים על ידי ארבע משפחות של בוזוני כיול, שהם 13 חלקיקים תת-אטומיים אלמנטריים:
פוטונים - בעל ספין 1, נושא את הכוח האלקטרומגנטי.
גלואון - בעל ספין 1, נושא את הכוח החזק.
בוזוני W ו-Z - בעלי ספין 1, נושאים את הכוח החלש (ישנם שני סוגי W וסוג אחד של Z).
הגרביטון המשוער - בעל ספין 2, נושא את כוח הכבידה.
לפי המודל הסטנדרטי קיים גם בוזון היגס, בעל ספין 0 הקובע את מסתם של שאר החלקיקים.
קיומו של בוזון היגס עמד כהשערה משך מספר שנים, אך ביולי 2012 הוכרז במסגרת ניסוי שנערך בשווייץ על ודאות של 99.99995% לקיומו.
מזונים הם בוזונים נוספים, שהם חלקיקים תת-אטומיים שאינם אלמנטריים, המורכבים מקווארקים, ובעלי ספין שלם.
חלקיקים המורכבים מבוזונים (או ממספר זוגי של פרמיונים), גם הם בוזונים.
כך אטומי הליום-4 או פונונים, למשל, הם בוזונים.
בניגוד לפרמיונים, מספר בוזונים יכולים להימצא באותו מקום ובאותו מצב פיזיקלי.
במקרה כזה אין דרך להבדיל ביניהם - אין לחלקיק אחד זהות שונה מזו של החלקיקים האחרים.
למעשה, בוזונים אף נוטים להימצא באותו מצב פיזיקלי .
הסיבה לכך שמספר בוזונים נוטים להימצא באותו מצב פיזיקלי (ושבמקרה כזה אין ביניהם שום הבדל) היא שלבוזונים יש מצב קוונטי סימטרי.
מכך נובע גם שבוזונים מקיימים את סטטיסטיקת בוז-איינשטיין.
זהו בוזון (כלומר חלקיק בעל ספין שלם) שהוא קוונטום של שדה היגס.
השדה והחלקיק מספקים השערה הניתנת לאישוש למקור המסה בחלקיקי היסוד.
החלקיק קרוי על שמו של המדען הבריטי פיטר היגס.
במשך מספר שנים קיומו של החלקיק היה היפותזה בלבד, אך ב־4 ביולי 2012, שתי קבוצות המחקר העיקריות במאיץ החלקיקים LHC שב־CERN, דיווחו בנפרד על קיום חלקיק במסה התואמת את הערך הצפוי לבוזון היגס.
ב־14 במרץ 2013 הודיעו הפיזיקאים במאיץ החלקיקים בשווייץ כי הם משוכנעים במידה רבה שהחלקיק אותו הם גילו הוא אכן בוזון היגס.
בעקבות הגילוי, פרס נובל לפיזיקה הוענק לפיטר היגס ופרנסואה אנגלר על ניבוי קיומו של החלקיק.
פיזיקת החלקיקים קובעת שהחומר עשוי מחלקיקים יסודיים אשר האינטראקציות ביניהם מתווכות על ידי חלקיקים נושאי כוח.
בתחילת שנת 1960 התגלו באופן תאורטי מספר חלקיקים המתאימים לכך.
אולם התאוריות המציעות כיצד הם קשורים זה לזה היו חסרות.
אחת הסיבות לכך הייתה כי לא יכלו להסביר את מקור המסה כתכונה של החומר.
משפט גולדסטון, הנוגע לסימטריות רציפה, שלל מספר הצעות לכך בחלק מהתאוריות.
מנגנון היגס הוא תהליך תאורטי בו בוזונים וקטוריים יכולים להשיג מסת מנוחה ללא שבירת תורת הכיול.
ההשערה על קיום בוזון היגס הועלתה בשנת 1964 על ידי החוקרים היהודים רוברט בראוט ופרנסואה אנגלר, מהאוניברסיטה החופשית של בריסל במסגרת מנגנון היגס.
בעוד שהמנגנון הוכח כמתאר היטב את המציאות, הבוזון עצמו – אבן יסוד של התאוריה – טרם נצפה בזמנם וקיומו לא אושר.
גילוי החלקיק היה עשוי לאשר את נכונות המודל הסטנדרטי מכיוון שבוזון היגס היה החלקיק היסודי האחרון שנחזה על ידיו אך לא נצפה.
היו שחששו שהחלקיק גם לא ימצא לעולם, ולכן הם הציעו מודלים אחרים של מנגנון היגס שאינם נזקקים לבוזון היגס - "מודלים חסרי היגס", למשל מודל הטכניקולור - כך שאם קיומו יישלל, הם יוכלו להחליפו.
במודלים אשר אינם כוללים שדה היגס־בוזון או שדה היגס, אינטראקציות חזקות הן האחראיות לריק השובר את הסימטריה האלקטרו־חלשה.
ההצעה עבור מנגנון שבירת סימטריה ספונטנית הוצעה לראשונה על ידי פיליפ אנדרסון ב־1964 והתפתחה באופן נפרד, כמעט בו־זמנית, על ידי שלוש קבוצות פיזיקאים: פרנסואה אנגלר ורוברט בראוט; פיטר היגס; וג'רלד גורלניק, קרל ר.
מאפייני המודל יוחסו עוד בשנת 1965 לגורלניק ובשנת 1966 להיגס.
מאמרים הראו כי כאשר תאוריית הכיול משולבת עם שדה נוסף אשר באופן ספונטני שובר את הסימטריה, בוזונים יכולים באופן עקבי לרכוש מסה סופית.
בשנת 1967 סטיבן ויינברג ועבדוס סלאם ייחסו את מנגנון היגס לשבירת הסימטריה האלקטרו־חלשה.
הם הראו כיצד המנגנון יכול להיות משולב בתוך התאוריה של שלדון גלשו והסימטריה האלקטרו־חלשה, ובכך הפכו את המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
במאמרים שלאחר מכן הראה היגס את מנגנון הדעיכה של הבוזון.
לטענתו, "רק בוזון מסיבי יכול לדעוך, והדעיכה יכולה להוכיח את המנגנון".
במשפט הסיום של אחד ממאמריו כתב כי "מרכיב חיוני" של התאוריה הוא "חיזוי של כפל שלם של סקלר ווקטורי בוזון".
בשנים 2009 ו־2011 קבע גורלניק כי במודל GHK, בוזון הוא חסר מסה רק בקירוב הנמוך ביותר בסדר, אבל טענה זו אינה כפופה לאף אילוץ והחלקיק מקבל מסה בסדר גבוה יותר.
כמו כן, לדבריו מאמרו היה היחיד שהראה שאין חלקיקי ה"נאמבו־בוזוני גולדסטון" חסרי מסה במודל, וכי הוא נותן ניתוח מלא של המנגנון הכללי של היגס.
בנוסף להסבר כיצד המסה מושגת על ידי בוזונים וקטוריים, מנגנון היגס מנבא את היחס בין בוזוני W ו־Z בעלי מסה, וכן את הצימודים שלהם זה לזה, עם קווארקים ולפטונים במודל הסטנדרטי.
רבות מתחזיות אלו אומתו על ידי מדידות מדויקות שבוצעו ב־LEP וב־colliders SLC, דבר המאשר כי מנגנון היגס כלשהו מתקיים בטבע, אך אינו קובע את האופן המדויק שבו זה קורה.
בוזון היגס הוא חלקיק מסיבי ועל כן הוא דועך כמעט מיד לאחר שנוצר, על כן דרוש מאיץ חלקיקים בעל אנרגיה גבוהה מאוד על מנת לצפות בו ולתעד אותו.
בשנת 2010 החלו ניסויים לאישור וקביעת ערכו של בוזון היגס במאיץ החלקיקים LHC במרכז המחקר CERN.
ניסויים נוספים נערכו גם במאיץ החלקיקים "טבטרון" באילינוי עד לסגירתו בסוף 2011. המודל הסטנדרטי דורש שמנגנון יצירת מסות ייראה באנרגיות של TeV 1.4. על כן במאיץ שנבנה האנרגיה של הפרוטונים הנעים בצינורות מגיעה ל־TeV 7 (שבעת אלפים מיליארד אלקטרון וולט; פי 7,461 מאנרגיית המנוחה של הפרוטון).
על מנת להוכיח את קיומו של בוזון היגס יש צורך לייצר בוזון היגס ממשי (לא וירטואלי) ולגלות את תוצרי ההתפרקות שלו.
ב-4 ביולי 2012, שתי קבוצות המחקר העיקריות במאיץ החלקיקים LHC של CERN, קבוצות ATLAS ו-CMS, דיווחו בנפרד על קיום חלקיק במסה של 125 GeV/C2 (מסה של 133 פרוטונים, סדר גודל של 10-25 ק"ג), דבר המתיישב עם הערך הצפוי לבוזון היגס.
החוקרים ציינו שדרושה עבודה נוספת כדי לאשר שזהו אכן בוזון היגס ולא חלקיק לא-מוכר אחר בעל תכונות הדומות לתכונות תאורטיות של בוזון היגס.
ב-14 במרץ 2013 הודיעו הפיזיקאים במאיץ החלקיקים בשווייץ כי הם משוכנעים במידה רבה שהחלקיק אותו הם גילו הוא אכן בוזון היגס.
ב-8 באוקטובר הודיעה קרן נובל על הענקת פרס נובל לפיזיקה לפיטר היגס ופרנסואה אנגלר על גילוי החלקיק.
המודל הסטנדרטי צופה את קיומו של שדה היגס אשר מאפיין את החלל.
בחלל הריק יש משרעת שונה מאפס.
קיומה של ציפייה למשרעת שונה מאפס שוברת באופן ספונטני את תורת הכיול והסימטריה האלקטרו־חלשה אשר בתורה מחזקת את מנגנון היגס.
זהו התהליך הפשוט ביותר המאפשר לייחס מסה לבוזוני הכיול, תוך שמירה על תאוריות הכיול.
אפשר לתאר את השדה כבריכת מולסה הנדבקת לחלקיקים יסודיים חסרי מסה אחרים הנעים דרכה, וממירה אותם בחלקיקים בעלי מסה היוצרים את מרכיבי האטום.
נושא הכוח הצפוי של שדה זה יהיה בוזון סקלרי, המכונה "בוזון היגס".
במודל הסטנדרטי, שדה היגס מורכב משני שדות נייטרליים חשמלית, ושניים טעונים.
שני הרכיבים הטעונים ואחד מהנייטרליים הם בוזוני גולדסטון, הפועלים בתחום הקיטוב השלישי ברכיבי האורך של בוזוני W ,-W+ ו־Z.
הקוונטיות של הרכיב הנייטרלי הנותר מתאימה לתאוריית המאסיביות של חלקיקי בוזון היגס.
מאחר ששדה היגס הוא שדה סקלרי, לבוזון היגס אין ספין ולכן גם אין לו תנע זוויתי פנימי.
בנוסף, בוזון היגס הוא מעולם האנטי־חלקיקים, הוא בעל שבירת סימטריה CP זוגית והוא אף חסר מטען.
המודל הסטנדרטי אינו מנבא את המסה של בוזון היגס.
אם המסה היא בין 115 לבין 180 GeV/c2, אזי המודל הסטנדרטי יכול לקבל תוקף בסקאלות האנרגיה עד לסולם פלנק (1016 TeV).
תאורטיקנים רבים מצפים מהפיזיקה החדשה שמעבר למודל הסטנדרטי לצאת מסקאלת ה־TeV המבוססת על מאפיינים שאינם משביעי רצון במודל הסטנדרטי.
היקף המסה האפשרית לחלקיק בוזון היגס (ולכמה ממנגנוני השבירה האחרים של סימטריית הגל האלקטרו־חלש) הוא 1.4 TeV.
מעבר לנקודה זו, המודל הסטנדרטי הופך להיות לא־עקבי והיחידות מופרת בתהליכי פיזור מסוימים.
בתאוריה, המסה של החלקיק בוזון היגס ניתנת להערכה באופן עקיף.
במודל הסטנדרטי, לבוזון היגס יש מספר השפעות עקיפות, שרובן אובחנו.
לולאות היגס תורמות תיקונים זעירים במסה של בוזוני W ו־Z.
מדידות של פרמטרים בגל האלקטרו־חלש, כגון קבוע פרמי ומסות בוזוני W/Z, יכולות להוות מגבלה על מסת בוזון היגס.
מדידות שנערכו החל מיולי 2011 לימדו כי מסת החלקיק נמוכה יותר מאשר 161 GeV/c2 בדיוק של 95%.
הגבול העליון גדל ל־185 GeV/c2 כאשר כולל החיפוש LEP 2 ישירה מגבולו התחתון של 114.4 GeV/c2. אילוצים אלה מסתמכים על ההנחה כי המודל הסטנדרטי הוא הנכון.
ייתכן כי עדיין אפשר לגלות בוזון היגס מעל 185 GeV/c2 אם הוא מלווה בחלקיקים אחרים מעבר לאלה שחזו המודל הסטנדרטי.
הרחבות של המודל הסטנדרטי כוללות סופר סימטריות (SUSY) הצופות את קיומן של משפחות חלקיקי בוזון היגס, בשונה מתאוריית חלקיק ההיגס הבודד של המודל הסטנדרטי.
לצד תיאורית SUSY בסופר־סימטריה המינימלית המודל הסטנדרטי (MSSM), מנגנון היגס מניב את מספר בוזוני היגס הנמוך ביותר.
יש שני צמדי היגס, המובילים לקיום חמישיית חלקיקי הסקלר.
שני חלקיקים בעלי שבירת סימטריה CP זוגית, h0 ו־H0, חלקיק בעל שבירת סימטריה CP אי־זוגית A0, ושני חלקיקי היגס טעונים H+ ו־H-.
מודלים סופר־סימטריים רבים צופים שהחלקיק הקל מבין בוזוני היגס יהיה בעל מסה בסביבת גבולות הניסוי הנוכחיות 120 GeV/c2.
פיטר היגס היה כאמור אחד משישה פיזיקאים בשנות ה־60 של המאה ה־20 שכתבו מאמרים פורצי דרך בהם ניסחו את מנגנון היגס ותיארו את שדה היגס והבוזון.
במסגרת המודל הסטנדרטי, בוזוני W ו־Z, הגלואונים והפוטון ההתחלתיים מתוארים כבוזוני כיול חסרי מסה, שקיומם נדרש כדי להבטיח שימור של סימטריות הכיול.
מנגנון היגס מניח את קיומו של חלקיק בעל ספין 0 - בוזון היגס.
חלקיק זה מקיים אינטראקציות חלשות עם חלקיקי "החומר" - הפרמיונים, שעקב האינטראקציה מקבלים מסה במודל הסטנדרטי.
בניגוד לשאר חלקיקי המודל הסטנדרטי, לחלקיק זה יש ערך תצפית שונה מאפס במצב היסוד שלו.
המשמעות היא שלבוזון היגס יש ערכים נמדדים שונים מאפס בריק - כלומר המרחב מלא ברקע של שדה היגס גם בריק מוחלט.
האינטראקציה בין שדה הרקע של בוזון היגס לבין חלקיקי המודל הסטנדרטי שוברת את הסימטריה כך שנוצרות מסות לבוזוני הכיול W ו־Z, ובנוסף נוצרות האינטראקציות המאפשרות מסה לפרמיונים.
בוזון היגס אינו משתתף באינטראקציה האלקטרו־מגנטית ולא באינטראקציה החזקה, ולכן הוא לא שובר אותן ולא משפיע על מסת הפוטון והגלואונים הנושאים כוחות אלו.
חלקיק היגס מכונה לעיתים "החלקיק האלוהי".
מקור הכינוי הוא בכותרת ספר מדע פופולרי של לאון לדרמן על פיזיקת החלקיקים: "החלקיק האלוהי: אם היקום הוא התשובה, מה היא השאלה?" (1993).
לטענת לדרמן, החלקיק קיבל את כינויו עקב היותו "מרכזי כל כך למצב הפיזיקה היום, כה חיוני להבנת מבנה החומר, אך עדיין חמקמק כל כך".
בבדיחות הדעת הוסיף כי הסיבה האמיתית היא כי "המוציא לאור לא נתן לנו לקרוא לזה החלקיק הארור ("The Goddamn Particle"), על אף שזה עשוי היה להיות כותרת הולמת יותר, בהתחשב בהוצאות שהוא גורם".
אף על פי שהשימוש בכינוי תרם להתעניינות תקשורתית מוגברת, מדענים רבים אינם אוהבים אותו וטוענים כי יש בכך הפרזה מטעה אשר מעצימה את חשיבותו יתר על המידה.
בתחרות שמות שנערכה על ידי כתב המדע של עיתון "הגרדיאן" הבריטי נבחר השם "בוזון בקבוק השמפניה" כטוב ביותר מבין ההצעות.
ההשראה לשם התקבלה מצורת גרף האנרגיה הפוטנציאלית של בוזון היגס, המזכירה תחתית בקבוק שמפניה.
בוזוני W ו-Z הם חלקיקים יסודיים הנושאים את הכוח החלש.
חלקיקים אלו נחזו על ידי המודל הסטנדרטי בפיזיקת החלקיקים והתגלו באופן ניסיוני ב-CERN בשנת 1983.
בוזון W נקרא על שם הכוח החלש (weak).
נאמר שחלקיק Z נקרא כך משום שהוא החלקיק האחרון שנותר לגלותו, והאות Z היא האחרונה באלפבית האנגלי.
הסבר אחר הוא שבוזון Z קיבל את שמו מהסיבה שמטענו החשמלי הוא אפס (zero).
ישנם שני סוגי בוזוני W, אחד בעל מטען חשמלי +1 והשני בעל מטען חשמלי -1; הבוזון W+ הוא האנטי-חלקיק של ה-W−.
בוזון Z (או Z0) נייטרלי מבחינה חשמלית והוא האנטי-חלקיק של עצמו.
אורך החיים של כל שלושת החלקיקים הוא קצר מאוד, כ- שניות.
הבוזונים הללו כבדים באופן יחסי לשאר החלקיקים היסודיים.
עם מסה של 80.4 ו-91.2 GeV/c2, בהתאמה, מסתם של בוזוני W ו-Z גדולה פי 100 משל הפרוטון - וכבדה יותר מאטום הברזל.
מסתם של בוזוני W ו-Z חשובה מכיוון שהיא מגבילה את טווח הכוח החלש.
לכוח האלקטרומגנטי, לעומת זאת, יש טווח אינסופי מכיוון שלבוזון שלו (הפוטון) אין מסה כלל.
בוזוני W ו-Z הם הנשאים של הכוח החלש, כמו שהפוטון הוא נשא הכוח האלקטרומגנטי.
בוזון W ידוע בעיקר בגלל תפקידו בהתפרקות גרעינית.
לדוגמה התפרקות של קובלט-60, תהליך חשוב בהתפוצצויות סופרנובות ופצצות נייטרון:
התגובה אינה מערבת את כל הנוקליאונים של הקובלט-60, אלא משפיעה רק על אחד מ-33 הנייטרונים שלו.
נייטרון זה הופך לפרוטון, ובו בזמן גם פולט אלקטרון (הנקרא חלקיק בטא בהקשר זה), ואנטי-נייטרינו:
הנייטרון אינו חלקיק יסודי אלא שילוב של חלקיק אחד מסוג קווארק למעלה (u) ושני חלקיקים מסוג קווארק למטה (d), כך שהרכבו הוא udd.
למעשה, אחד מקווארקי למטה הוא זה המגיב עם בוזון W, בהופכו לקווארק למעלה, ובכך יוצר פרוטון - uud.
ברמה הבסיסית ביותר, אם כך, הכוח החלש משנה את טעמו של קווארק יחיד:
ומיד אחר-כך באה ההתפרקות של ה-−W עצמו:
מכיוון שבוזון Z הוא האנטי-חלקיק של עצמו, כל הערכים הקוונטיים שלו הם אפס.
משום כך, העברה של בוזון Z בין חלקיקים, הקרויה בשם זרם נייטרלי (weak neutral current), משאירה אותם ללא שינוי, מלבד העברת תנע.
שלא כמו קרינת בטא, צפייה באינטראקציות זרם נייטרלי דורשת השקעה אדירה במאיצי חלקיקים ובחיישנים, הנמצאים בהישג יד רק במספר מועט של מעבדות בעולם העוסקות בפיזיקה באנרגיות גבוהות.
בהמשך להצלחה המדהימה של האלקטרודינמיקה הקוונטית בשנות ה-50, נעשו מאמצים ליצור תאוריה דומה לכוח החלש.
מאמץ זה הגיע לשיא בשנת 1968 בתאוריה מאוחדת של הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש, כפי שנוסחה על ידי שלדון גלאשו, סטיבן ויינברג ועבדוס סלאם, שזכו על כך בפרס נובל לפיזיקה.
התאוריה האלקטרו-חלשה שלהם דרשה לא רק את קיומו של בוזון W, שהיה צריך להיות קיים כדי להסביר את התפרקות הבטא, אלא גם את התקיימות בוזון Z חדש, שטרם נצפה עדיין.
העובדה שלבוזוני W ו-Z יש מסה בעוד שלפוטונים אין הייתה אבן דרך חשובה בפיתוח התאוריה האלקטרו-חלשה.
חלקיקים אלו מתוארים במדויק בתורת הכיול (SU(2, אך בוזונים בתורת כיול חייבים להיות נטולי מסה.
כך לדוגמה, לפוטון אין מסה כתוצאה מכך שהאלקטרומגנטיות מתוארת על ידי תורת כיול (1)U.
דרושה מכניקה מסוימת כדי לשבור את סימטריית תורת הכיול (SU(2 בכל הנודע לבוזוני W ו-Z על-מנת לתת להם מסה.
הסבר אחד, מכניקת היגס, הוצע על ידי ברוט ואנגלר וקודמה על ידי פיטר היגס בשנות ה-60 המאוחרות.
מכניקה זו מנבאת את קיומו של חלקיק נוסף, בוזון היגס, אשר התגלה גם הוא ב-CERN בשנת 2012.
השילוב של תיאורית הכוח (SU(2 של הכוח החלש, הכוח האלקטרומגנטי ומכניקת היגס ידועה בשם מודל גלאשו-ויינברג-סלאם.
בימים אלו המודל מקובל בתור אחד מעמודי התווך של המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
גילוי בוזוני W ו-Z הוא סיפור הצלחה גדול שניתן לזקוף לזכותן של מעבדות CERN.
בתחילה, בשנת 1973, הגיע החיזוי של הזרם הנייטרלי על ידי התאוריה האלקטרו-חלשה.
תא בועות אדיר ב-CERN, גרגמל שמו, צילם את מסלוליהם של כמה אלקטרונים שלפתע פתאום החלו לנוע בהתאמה.
דבר זה פוענח כנייטרינו המגיב עם האלקטרון בהעברת בוזון Z בלתי נראה.
אלמלא כך, הנייטרינו היה בלתי ניתן לגילוי, כך שההשפעה הנראית היחידה היא העברת המומנטום לאלקטרון.
גילוי חלקיקי ה-W וה-Z עצמם נאלץ לחכות לבנייתו של מאיץ חלקיקים חזק דיו כדי ליצור אותם.
המכונה הראשונה מסוג זה שהייתה מוכנה לפעולה הייתה ה-SPS (סופר פרוטון סינכרוטרון) ב-CERN, היכן שאותות בוזון W ברורים נקלטו בינואר 1983 במהלך סדרת ניסויים שנוהלו על ידי קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר (הניסוי הראשון היה ניסוי UA1).
הניסויים גילו את בוזון Z מספר חודשים מאוחר יותר, במאי 1983. על תגליתם זו, רוביה וואן-דר-מר זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-1984.
בוזוני כיול הם חלקיקים מקבוצת הבוזונים המתנהגים כנושאי כוחות היסוד.
לפי תורת השדות הקוונטית, חלקיקים אלמנטריים מפעילים כוחות האחד על השני על ידי החלפת בוזוני כיול.
על־פי המודל הסטנדרטי, קיימים שלושה סוגים של בוזוני כיול, המשויכים לכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש.
פוטונים הם בוזוני הכיול של הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החלש מועבר באמצעות בוזוני W ו-Z, ונושאי הכוח הגרעיני החזק הם הגלואונים.
בגלל הכליאה, גלואונים אינם יכולים להימצא לבדם, ועל־כן מתקבלים כדורי גלואונים מסיביים במקום, או מזונים, המורכבים כל אחד מקווארק ואנטי קווארק.
קיימת השערה כי קיים סוג רביעי של בוזון כיול, גרביטון, הנושא את כח הכבידה.
ואולם התצפית בו קשה מאוד, ועצם קיומו לא הוכח ניסיונית.
השדה הקוונטי המתאים לבוזון כיול נקרא שדה כיול, ותכונותיו נקבעות לפי תורת הכיול המתאימה.
בוחן בר-אור הוא מבחן לכושר גופני אשר הומצא בידי פרופסור עודד בר אור.
מטרתו כפולה: לתת אמצעי לפיקוד לוודא רמת כשירות סבירה לחייליו, ולתת לחייל משוב בנוגע למצב כושרו העכשווי.
בעבר נבדקו בבוחן מספר כפיפות הבטן (15 נקודות מקסימום) שמסוגל הנבחן לבצע, כמה שכיבות סמיכה מסוגל הנבחן לעשות (15 נקודות מקסימום), ומשך זמן הריצה למרחק של אלפיים מטר (70 נקודות מקסימום).
החל משנת 2014 בוטל תרגיל כפיפות הבטן (מסיבה בריאותית בטענה שהתרגיל עלול לפגוע בגב), וביחידות השדה הוחלף בתרגילי מקבילים ועליות מתח עם אפוד, בנוסף מבצעים ריצות ספרינטים קצרות בין קונוסים.
כמו כן, הוארכה הריצה למרחק של 3000 מטר.
הציון נקבע על סמך זמן הריצה בלבד, ובשאר התרגילים יש לבצע את מספר החזרות הנדרש ללא קבלת ציון עליהם.
במבחני מיון ליחידות שדה בצה"ל נעשה שימוש רב במבחן הבר-אור, והוא נועד להוות כלי מיון.
הבוחן משמש לבחינת שיפור כושר החייל לאורך מהלך קורסים שונים (בהם טירונות וקורס קצינים).
על פי רוב המבחן מתבצע במהלך קורסים אלו שלוש פעמים: בתחילת הקורס, באמצעו ובסיומו.
באופן זה ניתן לראות את התקדמות הכושר לאורך הזמן.
במספר קורסים משמש מבחן הבר-אור ככלי למדידת עמידה ברף הכושר הנדרש.
לדוגמה, במיוני גיבושים ובקורס הקצינים יש לצבור לפחות 55 נקודות על מנת לעבור את תנאי הסף.
הצטיינות בבוחן בר-אור מזכה את החייל בסיכת "מצטיין בר-אור".
הניקוד המינימלי הדרוש לקבלת סיכת ההצטיינות הוא 90.
ממוצע הניקוד בקרב מתגייסים ליחידות קרביות הוא 60 ובקרב מתגייסים ליחידות מובחרות הוא 90.
על לוחמים לעמוד בדרישות הבאות:
ועל חיילים עורפיים לעמוד בדרישה הזו:
טבלת ניקוד תוצאות ריצת 3000 מטר ללוחמים
שיטת החישוב הישנה (לפני 2014)
טבלת ניקוד תוצאות שכיבות סמיכה וכפיפות בטן
טבלת ניקוד תוצאות ריצת 2000
החל משנת 2014 הדרישה מחיילות עורפיות היא 6 שכיבות סמיכה בלבד.
ריצת בר אור 3000 מטר בזמן הנמוך מ-20:20 דקות מזכה בציון עובר, כאשר על מנת לקבל ציון 100 על החיילת לרוץ את המרחק ב-14:20 דקות ומטה.
בימינו נקרא הבוחן בוחן כושר גופני ומחולק לשניים: בוחן כש"ג כוח שמורכב מעליות מתח, מקבילים וסקוואט עם משקל, ובוחן כש"ג ריצה שמורכב מריצת 3000 מטר וספרינטים של 150×2 מטר.
בוחוש או בוהוש (ברומנית: Buhuşi, ביידיש: באָהוש), עיר קטנה במחוז בקאו ברומניה.
בוחוש שוכנת במפגש הנחל ביסטריצה עם יובלו, רומין (Români), במרחק 24 קילומטרים מהעיר בקאו.
בוהוש מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1438 בשם בודשט (Bodeşti).
בשנת 1457, ביישוב אורביק, שמהווה היום רובע בעיר בוהוש, נערך קרב בו שטפן הגדול ניצח את פטרו ארון.
המקום היה אחוזה של בויאר בשם בוהוש, לכן נקרא החל משנת 1800 "בודשטי של בוהוש", "בודשטי של בוחושואיה" ולבסוף "בוהוש".
בשנת 1819 המקום הוכרז כיריד.
ב-1823 בעלת האחוזה קאטינקה בוהושואיה (Catinca Buhusoaia) קיבלה הרשאה מאת הנסיך סטורזא (Sturza) בה נקבע שמתיישבים במקום יזכו למגרשים.
בשנת 1831 היו כל התושבים הנוצריים בבוהוש איכרים מהאחוזה.
החל משנת 1832 החלו להיפתח במקום בתי מלאכה של בעלי מקצוע.
קהילה יהודית מאורגנת נוסדה בעיר בשנת 1860. בוהוש קיבלה מעמד של עיר ב-1921.
בעיר היה המפעל הגדול ביותר לטקסטיל באזור דרום-מזרח אירופה, אך פעילותו הצטמצמה לאחר שנת 1989 וכיום הוא מעסיק פחות מ-200 עובדים.
בעיר יש חמישה בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון אחד.
אוכלוסיית העיר גדלה באופן הדרגתי והגיעה לשיאה בשנת 1992 כאשר נמנו בה 21,621 תושבים.
מאז סובלת העיר מירידה דמוגרפית, ובשנת 2011 נמנו בה 14,562 תושבים בלבד.
הרוב המכריע של האוכלוסייה הם נוצרים אורתודוקסים.
בית הכנסת הראשון שהוקם בבניין אבן, נבנה בתחילת המאה ה-19, ונקרא "בית המדרש שול".
ב-1840 נבנה בית כנסת נוסף קטן יותר, וכן מקווה ובית עלמין.
הקהילה היהודית התארגנה באופן פורמלי בשנת 1860. בית הספר העממי של הקהילה נוסד ב-1897. הקהילה הקימה את חברת "אהבת ישראל" לעזרה הדדית (נוסדה ב-1880) ואת חברת "ביקור חולים" (1882).
ב-1905 שובשה הפעילות הסדירה של הקהילה לתקופה של 6 שנים, בשל מריבות פנימיות בתוך הנהגת הקהילה.
בוהוש הייתה אחד משלושת מרכזי החסידות שבנסיכויות רומניה: פעלה בה שושלת בוהוש, שתחילתה באדמו"ר רבי יצחק פרידמן.
חלק מבניה היו בין מייסדי ראש פינה.
ב-1908 פתחו רבי מנחם מנדל פרידמן וגיסו, הרב דוד טברסקי (Tverski), ישיבה ב"חצר הרבי", שבה למדו רבים מרבני רומניה, ולימדו בה גם מקצועות כלליים.
באותה שנה נוסדה גם ישיבה בשם "אור חדש לבני ציון".
תיאור של החיים בישיבה זו ניתן בספרו של הסופר העברי, יוחנן טברסקי, בשם "מעולם לעולם".
המשכה של חסידות זו מכונה כיום חסידות בוהוש והיא עברה לעיר תל אביב בשנת 1951.
בשנת 1910 היו בקהילה היהודית בבוהוש 201 סוחרים, 51 סנדלרים, 11 חייטים, ,4 נגרים, 3 פחחים, ו-68 בעלי מקצועות אחרים.
לפי נתונים סטטיסטים משנת 1915 היו כל הפחחים, הזגגים, עושי הסבון, השענים ושואבי המים בבוהוש יהודים.
כן היו בין היהודים : 41 חנוונים, 31 סוחרי אריגים, 11 חייטים, 8 אופים, 8 קצבים, 6 סוחרי תבואה ,5 רבנים, 5 מורים לעברית, 5 סוחרי עור, 3 סוחרי ברזל ועוד.
בחודשים הראשונים לאחר עלייתם לשלטון של אנשי "משמר הברזל", אולצו יהודי בוהוש לשלם להם סכום של 400,000 ליי.
בימי הטבח בבוקרשט (24-20 בינואר 1941) רצו פעילים פשיסטים להרוג ביהודי בוהוש, אך מפקד "משמר הברזל" התנגד לכך, מחשש שיהיה עליו בעתיד לתת את הדין על מעשי ההרג.
הוא הסתפק בכך שסחט מהיהודים כסף רב וגייס אותם לעבודות כפייה.
יהודים נשלחו לגדודי עבודה במרחק רב מהעיר.
על תושבי העיר היהודים הוטלו הגבלות שונות: הם הורשו לצאת מבתיהם רק בין השעות 10 בבוקר ועד 6 בערב.
לקראת פרוץ המלחמה נגד ברית המועצות, במסגרת ההכנות למבצע ברברוסה, פקד הממונה על מחוז פיאטרה-ניאמץ, ב-18 ביוני 1941, להביא את כל הגברים היהודיים מגיל 16 ועד 60 למחנה הריכוז טרגו ז'יו (Târgu-Jiu), אך הפקודה בוטלה והיהודים לא גורשו.
באביב 1944, כשחזרו היתומים מטרנסניסטריה, הובאו כשבעים מהם לבוהוש והקהילה דאגה לצרכיהם עד שהועברו למקום אחר.
ערב יום שביתת הנשק, ב-22 באוגוסט 1944, נתפס בית-הכנסת של הרב בידי 200 חיילים גרמניים שנסוגו מכוחות הצבא הסובייטי המתקדמים.
בהלה אחזה בקהילה עקב נוכחות הגרמנים, אך למחרת כששמעו החיילים הגרמנים על שביתת הנשק הם ברחו מהעיר, והקהילה היהודית ניצלה.
לאחר השחרור עלה במקצת מספר היהודים בבוהוש, מכיוון שחלק ממגורשי הכפרים החליטו להישאר בעיר.
בשנות החמישים והשישים בזמן השלטון הקומוניסטי היגרו רוב יהודי בוהוש מרומניה לישראל ומקומות אחרים בעולם.
בוזג'אאדה (בטורקית: Bozcaada, ביוונית: Τένεδος - "טנדוס") הוא אי בצפון-מזרח הים האגאי השייך לנפת צ'נקלה בטורקיה.
האי הוא השלישי בגודלו בטורקיה ואחד משני האיים המיושבים בים האגאי השייכים לה.
האי האחר והגדול מבין השניים הוא גקצ'אדה (בטורקית: Gökçeada, ביוונית: Ίμβρος - "אימברוס") השוכן מצפון לבוזג'אאדה, ושני האיים הממוקמים באופן אסטרטגי מול הכניסה הדרומית למצרי הדרדנלים מחלקים היסטוריה משותפת.
שטחו של האי שצורתו כשל משולש הוא 37.6 קמ"ר, אורכו המרבי הוא כ-10 ק"מ ורוחבו המקסימלי הוא כ-4 ק"מ.
בשנת 2000 התגוררו 2,427 תושבים באי, רובם המכריע טורקים.
היישוב העיקרי הוא הכפר הנושא את שמו של האי וממוקם על חופו הצפון-מזרחי.
תושבי האי עוסקים בדיג ובתיירות, וכן ידוע האי בגפנים הגדלים בו וביין המיוצר בו.
עוד ידוע האי בטירה הניצבת סמוך לנמל והדומה עד מאוד לטירת בודרום.
הומרוס הזכיר את בוזג'אאדה (בשם טנדוס) כבר באיליאדה (המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס) כאתר פולחן לאל אפולו.
לפי המיתולוגיה היוונית מקור שמו של האי הוא בשמו של טֳנֳס, שליטו בתקופת מלחמת טרויה, ולפי אגדה אחרת בשם נכדו של פוסידון שנזנח על ידי אביו בתיבה בלב ים וזו נפלטה אל חופיו.
ורגיליוס ציין באיניאידה כי במפרץ באי החביאו האכאים את ספינותיהם בעת שהותירו את הסוס הטרויאני מחוץ לשערי טרויה לקראת סיום המלחמה.
באי התקיים יישוב איולי והוא היה אתר הקרב הימי בין לוקולוס שליחו של לוקיוס קורנליוס סולה לבין מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בעת מלחמת מיתרידטס הראשונה במאה ה-1 לפנה"ס.
ונציה קיבלה את השליטה באי מהאימפריה הביזנטית ב-1377, אך עקב מחלוקת בינה לבין ג'נובה, היא פינתה אותו ב-1381. המצודה באי נהרסה, כ-4,000 איש הוגלו ממנו לכרתים ולאֶוּבּוֹיָה והאי נותר בשיממונו.
בתקופת העותמאנית יושב האי מחדש ואוכלוסייתו הייתה טורקית ויוונית החל במאה ה-14. שמו הטורקי של האי נזכר לראשונה במאה ה-16 וסולימאן הראשון הקים את הטירה באי מחדש.
הוונציאנים השתלטו על האי שוב לזמן קצר במאה ה-17, אך לאחר מכן חזרה השליטה בו לידי העות'מאנים.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה השתלטו הרוסים על האי מספר פעמים והשתמשו בו כבסיס צבאי, אך הם לא הצליחו להחזיק בו באופן קבוע.
לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נותרו בוזג'אאדה וגקצ'אדה בשליטת העות'מאנים בזמן שכל יתר איי הים האגאי עברו לשליטת יוון, להוציא את האיים הדודקאנסיים שנכבשו בידי איטליה במהלך מלחמת טורקיה-איטליה.
עם זאת, הסכם סוור שנחתם ב-10 באוגוסט 1920 מסר את השליטה בשני האיים ליוונים.
לאחר מלחמת יוון–טורקיה הכיר הסכם לוזאן בריבונותה של טורקיה בשני האיים והם הוכרו כאזור אוטונומי מיוחד.
עוד פטר הסכם לוזאן את 8,200 תושביהם היוונים של שני האיים מההסכם לחילופי אוכלוסייה בין יוון וטורקיה, והעניק להם זכויות מיעוטים מיוחדות.
עם זאת, ב-17 בפברואר 1926 ביטלה טורקיה את זכויות המיעוטים בניגוד לאמור בהסכם לוזאן.
עם המתיחות הגואה בין טורקיה ויוון בסוגיית קפריסין בשנות השישים של המאה ה-20, היגרו מטורקיה רוב היוונים שהתגוררו בה, ובין אלה גם תושבי שני האיים.
כיום מונה האוכלוסייה היוונית בבוזג'אאדה עשרות בודדות.
בקרבת העיר נמצא אתר ארכאולוגיה אלכסנדריה טרואס.
בוחן ביצועים הוא מונח בתחום המחשבים המציין מבחן להערכת והשוואת ביצועי מחשב, או אחד מרכיביו.
רוכשי מחשבים ורכיבי מחשב מעוניינים לקבל מדד לביצועים של המוצר, הן מבחינת ביצועים מרביים שיכולים להיות אפשריים בתנאים מסוימים, והן בהשוואה יחסית למוצרים מקבילים תחת תנאים דומים.
בוחני ביצועים מאפשרים הערכת ביצועים באמצעות כלי אחיד או כלי השואף להיות מציאותי או הוגן בין תנאי בדיקה שונים.
יצרני המחשבים מפרסמים אמנם תוצאות בדיקות שהם עצמם מבצעים למוצריהם, אולם בדיקות אלו לא נעשות בתנאים זהים, ורוכשי המחשבים מפקפקים באובייקטיביות של מבחני היצרן.
לכן, נוהגים גופים חיצוניים הנחשבים כאובייקטיביים לבצע מבחני השוואה.
רוב עיתוני המחשבים המקצועיים עורכים בדיקות בוחן ביצועים ויש גיליונות אשר מבחנים אלו וניתוחם הוא עיקר תוכן הגיליון.
מדידת ביצועיו של מחשב אינה פשוטה, ומצריכה הגדרה מדויקת של אופן המדידה.
מדידה פשוטה יחסית היא מספר פקודות המכונה שמבצע המחשב בשנייה.
אלה נמדדו בשתי יחידות מידה: MIPS או FLOPS.
מהירות השעון של המחשב משמשת אף היא להערכת ביצועי המעבד.
בנוסף על האמור לעיל, משתמשים במונח בנצ'מרק גם כשיטה מובנית לשיפור הביצועים בארגון בדרך של הבנת תהליכים ושיטות עבודה המתבצעים בגופים אחרים או ביחידות אחרות שבאותו ארגון והטמעתם בארגון.
בּוּזְקָאשִי או קוֹקבּוֹרוּ הוא ספורט קבוצתי מסורתי במדינות מרכז אסיה.
הבוזקאשי הוא הספורט הלאומי של אפגניסטן, והוא נחשב לספורט הפופולרי ביותר בקירגיזסטן.
מטרתו של כל שחקן המשתתף במשחק היא ללקט פגר של עז או עגל ערוף ראש מהאדמה תוך כדי רכיבה על סוס ולהעבירו אל מעבר לקו המטרה או למעגל מטרה המסומנים בקרקע, וכן למנוע משחקני הקבוצה היריבה לעשות כן.
מקורו של הספורט ביכולתם של תושבי הערבות באזור לאסוף עזים ועגלים תוך כדי רכיבה.
תחרויות בוזקאשי נכללות במשחקים הנומדים העולמיים.
למשחק שמות שונים בקרב עמי האזור.
בוזקאשי הוא השם המקובל בפרסית (بزکشی) ובטג'יקית (бузкашӣ) ופירושו "הרמת עזים".
באוזבקית, טטרית וטורקמנית, נקרא המשחק קוקבורו (kökbörü), בקזחית קֶקְפָּאר (көкпар) ובקירגיזית אוּלָאק טָארְטִיש.
למשחק שתי שיטות עיקריות: טוּדָבָּרָאִי וקָרָגָ'אִי.
בשיטת הטודבראי, יש להרחיק את הפגר לנקודה כלשהי הרחוקה מיתר המשתתפים.
בשיטת הקרג'אי, יש לשאת את הפגר לנקודה ספציפית בקצה המגרש, המסומנת בדגל, להקיף את הדגל, ואז להטילו במרכז מעגל המכונה "מעגל הצדק", בצידו השני של המגרש.
הבוזקאשי הוא משחק קשוח, שכן למשתתפים בו מותר לנקוט בכל דרך אפשרית לשם השגת הניצחון במשחק.
כל רוכב נושא עמו שוט, שלעיתים נאחז בשיניים.
על מנת להגן על עצמם מבעיטות ומהצלפות של שחקני הקבוצה היריבה, לבושים הרוכבים שכבות ביגוד רבות.
פגרי העגלים או העזים בהם משתמשים במשחק הם בדרך כלל ערופי ראש, גפיהם נכרתות מתחת לברכיהם, ומעיהם מוצאים מהם.
הם מושרים במים קרים במשך 24 שעות לפני המשחק, ולעיתים הם ממולאים בחול, על מנת להגדיל את משקלם.
השימוש בעגלים נפוץ יותר מאשר בעזים, משום שהם נוטים פחות להתפרק במהלך המשחק.
נשיאת הפגרים חייבת להיות באמצעות הידיים, ואין לקשור אותם לגוף או לסוס.
המשחק אינו מוגבל בזמן, והוא יכול להימשך אף מספר ימים, עד להשגת הניצחון.
הקבוצה המנצחת זוכה בפרס, בדרך כלל כסף, בגדים או טורבנים.
השגת המיומנות במשחק נמשכת שנים רבות, ורבים מהשחקנים הגדולים ביותר (המכונים "צָ'פָּנְדָאז"), הם מעל גיל ארבעים.
גם הסוסים צריכים להיות מאומנים היטב, ואימוניהם נמשכים לעיתים למעלה מחמש שנים.
במובן מסוים, מזכיר הבוזקאשי את הפולו, אלא שבאחרון משתמשים השחקנים בכדור, ומשכו מוגבל בזמן.
בוחן מסלול או בעגה צהלית בחמ"ס, הוא בוחן כושר גופני בהכשרות שונות בצה"ל.
הבוחן כולל ריצת 1,500 מטרים בלבוש צבאי מלא, עם אפוד ועם נשק, המחולקת לשלושה חלקים:
מסלול מכשולים באורך 500 מטר.
מסלול המכשולים כולל מעבר קיר, חבל טיפוס בגובה 3 מטרים, זחילה, מקבילים, מדרגות ומכשולים נוספים.
לעיתים הבוחן כולל בסופו ירי לאחר מאמץ (בוחן סמל).
כדי שהנבחן יעבור את הבוחן, המסלול צריך להיעשות בזמן מוקצב, המשתנה בהתאם לסוג ההכשרה הצבאית.
בקורס מ"כים נקרא בוחן זה הכולל ירי לאחר מאמץ "בוחן סמל", ומהווה תנאי הכרחי להסמכה כמפקד כיתה (מ"כ).
במהלך שנת 2017 בוטל בהדרגה בוחן המסלול בגדודים המעורבים.
לאחר טענות על חוסר שוויון בין המינים בגובה קיר הטיפוס, מספר המחסניות ועוד, ביטל מפקד מערך האיסוף הקרבי תא"ל מרדכי כהנא את קיר הטיפוס, ולאחריו ביטל בהדרגה את הבוחן כולו בגדודים המעורבים.
בוחן מציאות או ביקורת מציאות הוא כינוי פסיכיאטרי ליכולתו של האדם להעריך נכונה את אופי הסביבה הפיזית והחברתית שלו.
אדם בעל בוחן מציאות תקין הוא אדם שמחובר למציאות ותופס באופן מדויק את המצבים והסביבה שבהם הוא נמצא.
פגיעה בבוחן המציאות הוא המאפיין המובהק של פסיכוזה.
המונח נמצא בשימוש נרחב בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה בהערכת מאפיינים והתנהגויות של אנשים הלוקים בהפרעות נפשיות.
למשל, אחד הקריטריונים המרכזיים לאבחון סכיזופרניה הוא בוחן מציאות לקוי.
הדבר עשוי להתבטא בהזיות קוליות או ויזואליות של אנשים או אירועים שלא קיימים במציאות.
פגיעה בבוחן המציאות קיימת לעיתים גם בקרב הלוקים בהפרעת אישיות גבולית, והיא עשויה להתבטא בהבחנה פגומה של האדם בין "עצמי" ל"לא עצמי".
במהלך ההערכה הפסיכולוגית, חשוב להבחין בין בוחן מציאות לקוי לבין חוויה סובייקטיבית שעשויה להתקיים במצבים נורמליים שונים וכן במצבי דחק זמניים או בהפרעות אישיות שונות.
מבחני אישיות דוגמת מבחן כתמי הדיו של רורשאך הם בין הכלים האבחוניים המשמשים לבדיקת בוחן המציאות.
עם זאת, ישנם לעיתים חילוקי דעות בנוגע להגדרת בוחן מציאות תקין.
דעות חלוקות אלו באו לידי ביטוי, למשל, בעת אשפוז כפוי של אנשים שהביעו דעות שונות לאלו שהיו מקובלות בחברה בתקופתם (ובחלקן נתפסות מציאותיות כיום), וכך נוצר מצב של כפיית מציאות, שלעיתים נוצלה לצרכים פוליטיים.
לדוגמה, בארצות הברית במאה ה-18 אושפזו עבדים אפרו-אמריקאים במוסדות פסיכיאטרים בתואנה שלקו בסוג של שיגעון, אחרי שניסו לברוח לחופשי ממעבידיהם ולזכות בחירותם.
המחלוקת לגבי הגדרת בוחן מציאות תקין - ובהתאם לכך, הגדרת אדם כבריא או חולה בנפשו - היא אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקות תנועות אנטי פסיכיאטריה, שקמו בשנות ה-60 ואילך.
בוחן פטנטים הוא אדם אשר מועסק על ידי רשות הפטנטים במדינתו ותפקידו לקבוע את היקף הפטנט (אם יוענק) של המצאה.
בוחן פטנטים נדרש להיות בעל תואר במדעי הטבע או הנדסה ממוסד להשכלה גבוהה.
הבוחן בודק את עמידת הבקשה לפטנט (אשר הוגשה לרשות על ידי ממציא פרטי או עורך פטנטים אשר מייצג את הממציא פרטי) בתנאי הדין.
ישנם כמה תנאים מצטברים ונפוצים בעולם שבהם המצאה צריכה לעמוד על מנת לקבל פטנט:
ההמצאה תיחשב ככשירה לפטנט אם היא קשורה לתחום טכנולוגי ובמהותה היא מוצר או תהליך.
ההמצאה חדשה, כלומר ההמצאה לא התפרסמה בעבר.
ההמצאה מתקדמת המצאתית, כלומר בעל מקצוע ממוצע בתחום ההמצאה לא היה מצליח להגיע להמצאה שעליה מבוקש הפטנט (בתאריך הגשתו לרשות הפטנטים), מכאן שיש בהמצאה ניצוץ המצאתי אשר אינו מובן מאליו.
אין בבקשה ריבוי המצאות, כלומר הפטנט (אם יוענק) יהיה על המצאה אחת בלבד.
אם הבוחן מחליט שאין בהמצאה מסוימת משום טעם להענקת פטנט, הוא מודיע על כך למבקש הפטנט והלה יכול לנסות ולשכנע את הבוחן שהוא כן זכאי לפטנט או לתקן.
בוחן הפטנטים מבצע את עבודתו תוך כדי חיפוש במאגרי מידע.
כמו כן, הבוחן מסווג את ההמצאה לתחום טכנולוגי מסוים.
לרוב הבוחן צריך לעמוד במכסת בחינות שקובעת הרשות בה הוא עובד.
קיומה של מכסה כזו מחויבת המציאות עקב הצורך במדידת עבודתו של הבוחן וצמצום הפיגור של הרשות בבחינת הבקשות.
עם זאת, מכסה כזו יכולה לפגוע באיכות הבחינה של הבקשה ובעקיפין בציבור אשר ייאסר עליו לנצל את ההמצאה עליה ניתן פטנט.
בישראל ישנם מעל ל-100 בוחני פטנטים אשר מועסקים על ידי רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר.
בשנים האחרונות הרשות מבצעת גיוס עובדים במחזורים של כ-15 בוחנים למחזור.
בזדאויפלו (מהונגרית: Bözödújfalu; ברומנית: Bezidu Nou, בֶּזִידוּ נוֹאוּ) היה כפר בטרנסילבניה אשר הוצף באופן יזום בשנת 1989.
טרם מלחמת העולם השנייה, שימש הכפר כמרכז של שומרי השבת, תנועה דתית של נוצרים אשר שמרו את חוקי ההלכה היהודית.
בשנת 1867 רבע מתוך 700 תושבי הכפר היו שייכים לתנועה.
בסוף המאה ה-19 התגיירו חלקם על ידי רבנים אורתודוקסים מבודפשט והרב יששכר דוב קאהן.
לאחר הגיור התפצלה הקהילה שומרת ההלכה בכפר לשתי קבוצות, הראשונה יהודית, שנקראה "קהילת גרים, קהל ישורון, בוזודויפאלו", והשנייה של שומרי שבת שלא גוירו כהלכה.
במהלך מלחמת העולם השנייה רבים מחברי הקהילה נרצחו על ידי הנאצים ובשנת 1944 נשלחו רובם לגטו בעיירה טרגו מורש.
בשנת 1989 בתקופת השלטון של ניקולאה צ'אושסקו הוצף הכפר באופן יזום למטרות בניית הסכר שיועד למנוע שיטפונות באזור.
ההצפה הייתה חלק מתוכנית רחבה יותר של הצפות כפרים, אולם התוכנית בוטלה לאחר נפילת שלטון צ'אושסקו כחודש לאחר הצפת בזדאויפלו.
כיום נותרו באזור רק שני בתים מהכפר וכן שאריות של בית הקברות היהודי.
בוחוס ג'וג'וסיאן (במקור: גאגוסיאן, 1 באפריל 1936 – 4 בדצמבר 2024) היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק כחלוץ במכבי יפו ובנבחרת ישראל.
ג'וג'וסיאן נולד בדמשק (אז בסוריה המנדטורית) למשפחה ממוצא ארמני אשר מקורה במראש (כיום קהרמאנמרש) והתגוררה בעיר עד 1915. בזמן רצח העם הארמני ברחה המשפחה לדיר א-זור שבצפון מזרח סוריה, ומשם הגיעה לדמשק והתיישבה ברובע הנוצרי שבעיר.
המשפחה חייה בעוני כאשר אביו של בוחוס התפרנס בדוחק למחייתו כסנדלר.
בקיץ 1946 לאחר סיומו של המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, החליט אב המשפחה לעזוב את סוריה ולעבור לארמניה תחת ברית המועצות, אך שוכנע לעבור לארץ ישראל בהשפעתו של סוחר בדים מתל אביב, שהיה איש המוסד לעלייה ב' אשר העביר את בוחוס, אחיו ואביו דרך מרג' עיון לארץ ישראל.
הם התיישבו בשכונת אגרובנק בחולון, הסמוכה ליאזור, ובה הקימו בית מלאכה לנעליים.
אימו של ג'וג'וסיאן הצטרפה אליהם שנה מאוחר יותר.
במהלך מלחמת העצמאות עברה המשפחה למנזר ניקולאס הקדוש ביפו, כשהמצב התייצב חזרה המשפחה לחולון ופתחה מחדש את בית המלאכה.
לאחר מכן עבר ג'וג'וסיאן לעבודה במכונאות במוסך שברחוב סלמה בתל אביב, שלקוחות רבים יוצאי בולגריה פקדו אותו, וניסו לשכנע את ג'וג'וסיאן הצעיר להצטרף לקבוצת מכבי יפו.
המאמן ג'רי בית הלוי צרף את ג'וג'וסיאן לסגל מכבי יפו, והוא שיחק כמגן ובהמשך כחלוץ.
הוא שיחק בקבוצת מכבי יפו בין השנים 1955–1966 ולו 184 הופעות במשחקי ליגה.
ג'וג'וסיאן כבש את שער השוויון לרשת הפועל פתח תקווה, במשחק גמר גביע המדינה בכדורגל ב-1957, אשר הסתיים בניצחונה של פתח-תקווה.
במהלך עונת 1961/1962 בליגה הלאומית נאבקו מכבי יפו והפועל פתח תקווה על האליפות.
במשחק הראשון ביניהן שהתקיים במגרשה של פתח תקווה, גברה מכבי יפו 1–2 כאשר את השערים ליפו כבש ג'וג'וסיאן, ובמשחק השני שנערך ב"מגרש הפחים" ביפו, ניצחה הפועל פתח תקווה 0–1 משער של בועז קופמן.
ג'וג'וסיאן החטיא במשחק זה בעיטת עונשין מ-11 מטרים בדקה ה-88, והייתה זו בעיטת העונשין היחידה מ-11 מטרים, שהחטיא במהלך הקריירה שלו.
ב-15 במאי 1966 פרש ג'וג'וסיאן ממשחק פעיל.
באפריל 1967 נערך משחק הוקרה לכבודו בין מכבי יפו לבני יהודה תל אביב ובמסגרתו התקיים טקס פרידה מג'וג'וסיאן.
הוא העניק את חולצתו למי שראה כממשיך דרכו, משה אוננה.
ב-1957 צורף לסגל נבחרת ישראל, והיה בן המיעוטים הראשון אשר שיחק בשורותיה.
בספטמבר 1957 שיחק במדי "נבחרת ישראל הצעירה" במשחקי המכביה החמישית.
במשחק שנערך מול "מכבי צרפת" ב"מגרש הפחים" ביפו, ניצחה נבחרת ישראל 0–10 כאשר ג'וג'וסיאן כבש חמישה שערים.
במשחק מול "מכבי אנגליה" שהסתיים בתוצאה 3-3, כבש את כל שלושת השערים לנבחרת ישראל.
במשחק הבכורה שלו בנבחרת, אשר נערך ב-8 באוקטובר 1957, כבש צמד שערים בהפסד 4–5 ל.
בסך הכל ערך חמש הופעות במדי הנבחרת, כולל משחק אחד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958.
בראשית 1966 אימן למשך תקופה קצרה את קבוצת הנוער של מכבי יפו והעלה לקבוצה הבוגרת את משה אוננה ומוני ניניו שההפכו לשחקנים בולטים בקבוצה.
בהמשך אימן את קבוצות: הפועל כפר שלם, איחוד צעירי יפו, ובעונת 1977/78 אימן את הפועל אזור והעלה אותה מליגה ג' לליגה ב' שהייתה הליגה השלישית בישראל בתקופה זו.
ג'וג'וסיאן התגורר במרבית שנותיו ביפו.
היה נשוי לאסטריג, לזוג שני בנים ובת, נכדים ונינים.
נפטר בבית החולים רמב"ם בחיפה ב-4 בדצמבר 2024, לאחר התמודדות עם מחלה ממושכת.
ארמאסאו דוש בוזיוס (בפורטוגזית: Armação dos Búzios), המכונה לעיתים קרובות רק בוזיוס, היא עיירת נופש השוכנת במרחק 170 ק"מ מריו דה ז'ניירו, ברזיל.
בוזיוס הוא מפלט פופולרי מהעיר, ואתר תיירות ידוע, בעיקר בקרב ארגנטינאים וברזילאים.
הוא חצי אי, ומוקף בכ-26 חופים מגוונים ויפים.
חלקם מאוד תיירותיים ועמוסים, חלקם שקטים יותר ומרוחקים.
בחופים אפשר לגלוש, לצלול, לעשות שנורקלינג, וסיורי באגי (Buggy) בין החופים או שיט בין החופים במוניות ימיות.
בשנת 1900, בוזיוס הייתה פופולרית בקרב אנשי החברה הגבוהה של ריו זה ז'ניירו, שרצו לברוח מחיי העיר הבעייתיים שם וליהנות מהחופים.
לאחר מכן המקום שימש כעיירת דייגים קטנה שהלכה והתפתחה עם השנים והפכה לאתר נופש פעיל.
היא עברה התפתחות תיירותית גדולה ונפתחו אופציות שונות למטיילים.
חופיה בצד המזרחי, מול הים הפתוח, פראיים יותר, מושכים גולשים, חובבי ספורט ומים.
בלילה, הרחוב הראשי של בוזיוס, Rua das Pedras, מציע למבקרים חיי לילה פעילים ומגוון גדול של קניות ומסעדות.
בוח'תָר (בטג'יקית וברוסית: Бохтар; בפרסית: باختر, תעתיק: באח'תר; עד שנת 2018 נקראה קורגונטפה (בטג'יקית: Қурғонтеппа; בפרסית: قرغانتپه, תעתיק: קרע'אנתפה; ברוסית: Курган-Тюбе - קוּרְגָן-טְיוּבֶּה)) היא בירת מחוז ח'תלון בדרום-מערב טג'יקיסטן והעיר השלישית בגודלה במדינה (אחרי דושנבה וח'וג'נד).
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2024 אוכלוסיית העיר מונה כ-130,800 בני אדם והיא מרוחקת כ-80 ק"מ דרומית לבירה דושנבה.
העיר הייתה בתחומי אמירות בוכרה וסופחה לרוסיה הסובייטית בשנת 1920.
בוזלודז'ה (בבולגרית: Бузлуджа) היא אחת מהפסגות בהרי הבלקן שבבולגריה, שגובהה כ-1441 מטר מעל פני הים.
בשנת 1868 היה במקום הקרב האחרון בין כוחות האימפריה העות'מאנית לבין המורדים הבולגרים.
כיום מוכרת הפסגה גם בזכות המבנה של המפלגה הקומוניסטית שנבנה בפסגתה.
המבנה נבנה במטרה להנציח את האירועים שהתרחשו במקום בשנת 1891, כאשר סוציאליסטים בהנהגתו של דימיטר בלאגוב, נפגשו מקום במטרה לייסד את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בולגריה, קודמתה של המפלגה הקומוניסטית של בולגריה.
האתר נבנה במשך חמש שנים, ונפתח בשנת 1981. במהלך חמש שנות הבנייה תרמו אזרחי בולגריה שבועיים של עבודה באתר למען המשטר הקומוניסטי.
האתר ידוע בזכות מנורת הכוכב האדום שנמצא בראש המגדל שהיה אבן האודם הגדולה בבלקן ואומרים שהאירה עד לצפון יוון.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בבולגריה אנשים בזזו את הכוכב ומכרו את אבני האודם, האתר הפסיק להיות מתוחזק וכיום הוא נטוש והרוס, וסגור לכניסת קהל.
בּ֫וּזָה (בערבית الآيس كريم واللبن "גלידת חלב" بوظة) הנקראת גם גלידה מסטיק ערבית היא גלידה סיבית ואלסטית, ברמת דביקות גבוהה שאמורה לעכב את המסתה בארצות ערב החמות, וגם קלה יותר מן הגרסה הטורקית, דונדורמה.
בסוריה ובמדינות ערביות הכנת הגלידה נחשבת לאומנות.
המוכרים מכינים את הגלידה לעיני הלקוחות במכלים עמוקים.
כאשר מרקם הגלידה מתקשה הם נעזרים במכתש ועלי גדולים עשויים עץ.
כתישת הגלידה מתבצעת תוך כדי ניגון ותיפוף.
בעיראק נהוג לאכול את הגלידה במקלות עץ מרובעים.
נפוצה בעיקר בסוריה ולבנון בגלל הקרבה אל אזורי הגידול של עץ אלת המסטיק.
ישנם מוכרי גלידה מסטיק ערבית הנוהגים לערוך מופע לתיירים בו הם טוחנים את המסטיקא בכלי עלי ומכתש תוך כדי שירה וניגון.
בעיר העתיקה של דמשק ישנה גלידרייה הנקראת "בקדש", והיא מפורסמת בכל רחבי העולם הערבי בזכות גלידת המסטיק הערבית שלה והיא מוקד משיכה פופולרי לתיירים.
בוחינסקה ביסטריצה (בסלובנית: Bohinjska Bistrica, בגרמנית: Wocheine Feistrit) היא עיירה ברשות המקומית בוחין, באזור קרניולה עילית שבצפון מערב סלובניה.
היישוב ממוקם באזור האלפים היוליאניים דרומית מערבית להר טריגלב ומישור פוקליוקה, בעמק סאבה בוהיניקה בין נהר הדוברבה וגבעות אידבוסקי גראדץ לערוצים ביסטריצה ובליצה.
אגם בוהין ניצב מערבית ליישוב.
בעיירה תחנת רכבת בקו יסיניצה-טרייסט.
הדרך המובילה אל תחנת הרכבת ביישוב מחלקת את היישוב לשניים: החלק העליון זגרוניה ואס (Zgornja vas) והחלק התחתון ספודניה ואס (Spodnja Vas).
ביישוב נמצא מוזיאון תומאז' גודץ, הניצב בבית הולדתו של תומאז' גודץ, שהיה בורסקאי, גולש סקי ופרטיזן במהלך מלחמת העולם השנייה.
במוזיאון תערוכה המציגה את ההיסטוריה של האזור, מן התקופה הפרהיסטורית ועד לשתי מלחמות העולם.
בוזיאטה (באיטלקית: busiate) הם סוג של מקרוני ארוכים, במקור מנפת טרפאני, וטיפוסיים לכל קלבריה וסיציליה.
שמם מגיע מהמילה הסיציליאנית busa שפירושה גזע של אמפלודסמו (ampelodesmos mauritanicus), מין דשא מקומי, אשר משמש ביצירת צורת הסליל שלהם.
השם "busiate" יכול לשמש לתיאור שתי צורות שונות, אף ששיטת יצירת הסליל שלהן דומה:
, שמכינים באופן מסורתי על ידי ליפוף באלכסון של חוט פסטה סביב ענף של אמפלודסמו.
מפותלים אנכית על פין ארוך, כגון מחט סריגה.
הצורה שלהם קרוב יותר לזו של בוקטיני.
בוזיאטה מוגשים באופן מסורתי עם פסטו בנוסח טרפאני, רוטב שעשוי משקדים, עגבניות, שום וריחן.
בוזמא הוא נווה מדבר במדבר לוב במחוז כופרה בלוב, כ-150 ק"מ צפונית-מערבית לכופרה.
בנוי בצורת חצי עיגול סביב אגם מלח באורך 18 ק"מ.
בוזמא שוכן בתחתית רכס הרים שבו נראים שרידי מערכת ביצור שלב בני הטואבו.
עצי נווה המדבר, דקל, תאנה, אשל ושיטה, מניבים פרי רב בגלל שפע המים המתוקים.
בחוף הצפון מערבי של האגם שוכן כפר.
בוזמן היא העיר הרביעית בגודלה במונטנה שבארצות הברית, עם כ־53,293 תושבים (נכון ל־2020).
העיר קרויה על שם ג'ון מ.
בוזמן, ממייסדי העיר באוגוסט 1864.
במשך שנים רבות נדדו באזור ילידי ארצות הברית, וכינו אותו "עמק הפרחים".
ויליאם קלארק ביקר באזור ביולי 1806, ותיעד אותו.
ההתיישבות האירופאית באזור החלה באמצע המאה ה-19. ב-13 בספטמבר 1871 פורסם השבועון העירוני הראשון.
בית הקברות הראשי נחנך בשנת 1872 הספרייה הראשונה בעיר הוקמה באותה השנה.
ב-1883 העיר חוברה למסילת הרכבת והיא התאגדה כעירייה.
אוניברסיטת מונטנה סטייט הוקמה בשנת 1893 כמכללה חקלאית.
בשנת 1965 המכללה הפכה לאוניברסיטה.
בית הספר התיכון הראשון של בוזמן נבנה ברחוב הראשי המערבי ב-1902. הבניין הפדרלי ובניין הדואר הראשון נבנו ב-1915.
מוזיאון הרי הרוקי נחנך ב-1957 כחלק מאוניברסיטת מונטנה סטייט ותחת הסמית'סוניאן.
הפליאונטולוג ג'ק הורנר היה האוצר הראשון של המוזיאון.
במהלך המאה ה-20 בוזמן הפכה ליעד תיירותי פופולרי.
בין השאר בזכות הקרבה לפארק הלאומי ילוסטון.
הסרט "הלוחש לסוסים" צולם בסמוך לעיר.
בארבעים השנים האחרונות, בוזמן גדלה והפכה מהעיר השישית לרביעית בגודלה במונטנה.
הצמיחה בעיר הובילה גם להגדלתו של נמל התעופה הסמוך, נמל התעופה הבין-לאומי בוזמן ילוסטון.
בוזמן בולטת בצמיחתה, וייתכן כי היא תעבור גרייט פולס כעיר השלישית בגודלה במונטנה עד 2025.
צפיפות האוכלוסין הייתה 1,950 נפש לקמ"ר.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.17 נפשות במשק בית, וגודל המשפחה הממוצע היה 2.80 נפשות במשפחה.
ההרכב המגדרי של העיר היה 52.6% גברים ו-47.4% נשים.
2.1% משני גזעים או יותר
היספנים או לטינים מכל גזע היו 2.9% מהאוכלוסייה.
הגיל החציוני בעיר היה 27.2 שנים.
בוחופלביה (שם מדעי: Bojophlebia) הוא סוג נכחד של חרק מכונף שהתקיים במשך הקרבון הפנסילבני.
חרק זה נחשב לפי ההערכות לקרוב של הבריומאים ואולי קרוב מעט לשפיראים, כשהוא השתייך לקבוצה אודונטופטרה.
הסוג תואר ב-1985 בידי החוקר Kukalová-Peck ונכלל בו מין יחיד - Bojophlebia prokopi.
מספר חוקרים רואים בו קרוב יותר של הסדרה שנכחדה Hydropalaeoptera.
המאובנים של חרק זה התגלו במוראביה, צ'כיה ומאובני חרק נוסף מהאזור בתחילה הוגדרו בסוג זה אך בהמשך הועברו לסוג נפרד - Carbotriplura.
אלה הוערכו כשייכים לאחד מגדולי החרקים, על פי מוטת הכנפיים באורך של 45 מ"מ, מה שהופך אותו לאחד מגדולי החרקים שהתקיימו.
מאפייניו של החרק מראים שהיה פרימיטיבי והיה כנראה בעל גבעולי עיניים ומחושים, אם כי בדומה למאובני חרקים אחרים שהמאובנים המקוריים אינם מכילים מידע מובהק על שיוכם אלא רק על דמיונו של החוקר, כפי שקרה במיון של החרקים: Carbotriplura ו-Gerarus.
בוזוקי אירי (באירית: búsúcaí) הוא כלי מיתר המבוסס על הבוזוקי היווני .
בוזוקי הטטרצ'ורדו היווני החדש יותר (4 זוגות של מיתרים) הוכנס למוזיקה המסורתית האירית באמצע שנות ה-60 על ידי ג'וני מויניהאן מלהקת הפולק Sweeney's Men, אשר כיוון אותו מחדש מהכיוון היווני המסורתי שלו C³F³A³D⁴ ל-G²D³A³D⁴ ,כפי שהיה לו בעבר על המנדולינה שלו.
אלק פין, תחילה בלהקת Cana ולאחר מכן ב-De Dannan, הציג את הבוזוקי הטריכורדו היווני (3 זוגות של מיתרים) הראשון למוזיקה האירית.
בתחילת שנות ה-70, אנדי אירווין, שהיה חבר ב-Sweeny's Men עם ג'וני מויניהן, נתן בוזוקי טטרצ'ורדו יווני לטכנאי גיטרה שלו, שהחליף את מיתרי האוקטבה התחתונים של G ו-D במיתרים אוניסוניים, ובכך חיזק את התדרים הנמוכים שלהם.
זמן קצר לאחר מכן, בביקור עם אירווין בבית המלאכה של פיטר אבנט, הזמין לוני בוזוקי בן 4 זוגות מיתרים.
זה היה הבוזוקי הראשון שנבנה במיוחד עבור מוזיקה אירית.
מאז, הכלי הותאם על ידי בוני כלים רבים לסגנונות איריים מסורתיים ואחרים של מוזיקת עם.
נגנים ישראלים בולטים הם אהוד נתן מלהקת קטיפה שחורה וזיו תמרי.
פרנסיס בוזלי קראות'ר ג'וניור היה מבקר קולנוע אמריקאי.
בוזלי קראות'ר נולד ב-13 ביולי 1905 ב, מרילנד, השני מבין שלושת ילדיהם של אליזה היי לייזנרינג ופרנסיס בוזלי קראות'ר.
בשנת 1911 עברו בני המשפחה לווינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית, ובשנת 1921 החלו להתגורר בוושינגטון די.
קראות'ר החל ללמוד לתואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת פרינסטון, שם כתב עבור העיתון המקומי "The Daily Princetonian" ומשך את תשומת הלב של "הניו יורק טיימס".
הוא הועסק במגוון תפקידים במערכת העיתון לפני שמונה למבקר הקולנוע של "הניו יורק טיימס" ב-1940.
עד סיום עבודתו ב"ניו יורק טיימס" בשנת 1967 כתב קראות'ר עבור העיתון כ-200 ביקורות סרטים ו-50 מאמרים בשנה.
בנוסף כתב שני מחזות וחמישה ספרים, ונבחר לכהן כנשיא חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק שלוש פעמים.
ב-7 במרץ 1981 מת קראות'ר בניו-יורק מאי-ספיקת לב, והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
בּוֹט (מאנגלית: bot, קיצור של robot) הוא תוכנה המבצעת פעולות אוטומטיות דרך האינטרנט.
בשונה מתוכנה המבוססת על מענה לפניות של משתמשים ועל פעולות פנימיות במערכת, בוט מבצע פעולות יזומות בנכסים מקוונים שאינם בבעלות מפעיליו.
מנועי חיפוש, לדוגמה, משתמשים בבוטים כדי לסרוק את דפי האינטרנט ולשמור את מילות המפתח שלהם.
יש להבחין בין בוט ובין צ'אטבוט המבצע שיחות אוטומטיות במסגרת שירות מקוון.
עדכון אתרי אינטרנט ומאגרים המכילים ריכוז מידע ממאגרים אחרים, כגון מנועי חיפוש, מדריכים ואף ויקיפדיה העברית (לדוגמה: בוט שמעדכן את רשימת חברי הכנסת לפי אתר הכנסת)
איתור עסקאות כדאיות על ידי סריקת אתרי מסחר
הפצת מסרים במדיות חברתיות באמצעות בוטים חברתיים
אתרים המעוניינים לוודא שהמשתמש מולם הוא אדם ולא בוט, נותנים למשתמש מבחן טיורינג, שאדם יעבור אותו בקלות, אך בוט יתקשה בכך.
טכניקה נפוצה לכך היא הצגת טקסט קצר בגופן משובש, תוך דרישה להקליד את הטקסט בשדה המתאים (CAPTCHA).
המילה "רובוט" הופיעה לראשונה בהצגה שנערכה בפראג בינואר 1921 (ובעברית ביוני 1928 בעיתון דבר)
את המילה המציא יוזף צ'אפק
המילה רוֹבּוֹט נגזרה מהמילה רוֹבּוֹטָה
רובוטים הפכו כה נפוצים, עד שבשפה האנגלית נולדה הסיומת "בוט"
בעוד שקארל צ'אפק שכתב את המחזה נחשב לממציא המילה הקרדיט למעשה מגיע לאחיו הצייר יוסף צ'פק.
השתלשלות האירועים הייתה שקרל הגיע לסטודיו של יוסף וסיפר לו על הרעיון למחזה בעוד שיוסף המשיך בציור הציורים ששאל אותו קרל כיצד יש לכנות את העובדים המלאכותיים פלט רובטי.
אף על פי שרבים חושבים שהמילה רבוטה מגיעה מהשפה הרוסית בה משמעות המילה רבוטה היא עבודה.
המילה נגזרה מצ'כית שמשמעותה עבודות כפייה שהוטלו על אריסים באימפריה האסטרו הונגרית.
המילה "בּוֹט" במשמעות הנוכחית קיימת כבר כ-30 השנה והופיעה בדפוס לראשונה במשמעות זו החל מ-1996 (בעברית נדמה שבשנת 2000, בפוסט בבלוג "הידען".
בתחילת העשור הראשון של האלף הנוכחי, בוטים היו בעיקר תוכנות מחשב שאפשר היה להתכתב עמן, אבל עם הופעתם של פייסבוק וטוויטר הופיעו שם גם הבוטים הראשונים — חשבונות המפיצים תוכן באופן אוטומטי.
בעשור השני של המאה ה-21 תופעת הבוטים ברשתות החברתיות הפכה לנפוצה במיוחד, כאשר במקרים שונים מופעלות רשתות-בוטים, ובהן מאות רבות של בוטים שפועלים ביניהם בתיאום, בניסיון להגביר את השפעתם באופן סינרגי.
פעמים רבות מאחוריי רשתות הבוטים המתקדמות ביותר עומדות מדינות.