tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין שתי המדינות שרר נתק מוחלט עד שנת 2019 בה החלו גישושים ומגעים בין מנהיגי שתי המדינות.
המגעים נשאו פרי ובסופו של דבר כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-11 ביולי 2019 בטקס חגיגי שנערך בשגרירות מונקו בפריז, בירת צרפת.
בטקס נכחו השגרירים של שתי המדינות בצרפת.
מיד לאחר הטקס נחתמו בין שתי המדינות שורה של הסכמים שמפתחים את היחסים.
ההסכם המפורט ביותר היה הסכם שיתוף הפעולה של שתי המדינות בשמירה על איכות האוקיינוסים בכדור הארץ.
מונקו אינה מיוצגת בקמבודיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קמבודיה אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קמבודיה מתעתדת להאמין את שגרירותה בפריז, בירת צרפת הסמוכה למונקו עליה.
יחסי מונקו–פולין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת פולין.
היחסים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת פולין כוננו ב-1990. בשנת 2007 רמת היחסים בין שתי המדינות שודרגה לשגרירויות כאשר האמינה פולין את שגרירותה בפריז, בירת צרפת על מונקו ומונקו האמינה את שגרירותה שבברלין, בירת גרמניה על פולין.
היחסים הקונסולריים שבין שתי המדינות נוסדו בשנת 2004.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר באופן רשמי בפולין בין ה-17 ל-19 באוקטובר 2012. ביוני 2015 נפגשה סגנית שר החוץ הפולני הנריקה מושצ'יקה-דנדיס עם מישל רוז'ר , ראש ממשלת מונקו ושר המדינה.
שיתופי הפעולה של שתי המדינות הם בעיקר בנושא התיירות וארגונים בינלאומיים כגון לה פרנקופוני והאומות המאוחדות.
הסחר בין שתי המדינות הוא מינורי וזניח.
פולין אינה מיוצגת במונקו הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
במקום זאת, האמינה פולין את שגרירותה בפריז, בירת צרפת הסמוכה גם על מונקו.
מונקו אינה מיוצגת בפולין בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגרירותה בברלין, בירת גרמניה הסמוכה אותה האמינה גם על פולין.
מונקו מיוצגת בפולין בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בוורשה, בירת המדינה.
יחסי מונקו–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין ממלכת ספרד.
בשנת 1876, אישר אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, את הקמת שגרירות מונקו הראשונה במדינה במדריד, בירתה.
נסיכות מונקו שמרה על ייצוג בספרד באופן רציף עד שנות השלושים של המאה העשרים.
לאחר ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד נסגרה השגרירות המונגאסקית במקום.
ב-1996 פתחה מונקו בשנית את שגרירותה בספרד והיא ממשיכה לפעול.
ב-2013 לראשונה האמינה ספרד על מונקו שגרירות (השגרירות הספרדית בצרפת הואמנה על מונקו).
הסכם בין ממלכת ספרד לבין נסיכות מונקו בנושא קידום התיירות - 1978
אמנת ההסגרה האירופאית ההדדית - 2009 (במונקו), 1982 (בספרד)
ספרד אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת, על מונקו הסמוכה לה.
מונקו מיוצגת בספרד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במדריד, בירת המדינה.
מונקו מיוצגת בספרד גם בדרג הקונסולרי באמצעות שבע קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: סנטה קרוס דה טנריפה, ברצלונה, בילבאו, איביזה, מאלגה, פלמה דה מיורקה, וולנסיה.
יחסי מזרח טימור–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים המתבססים על סיוע הומניטרי שווייצרי רחב למזרח טימור.
לאחר שלטון קולוניאלי בן 450 שנים של פורטוגל במקום ומלחמת אזרחים קצרה, מזרח טימור נכבשה על ידי אינדונזיה ב-1975 וקצת לאחר מכן הכריזה על עצמאותה.
ב-1999 לאחר אלימות רבה באזור, נכנסה המדינה לשלטון של האומות המאוחדות.
שווייץ סיפקה סיוע כלכלי לקורבנות ותרמה כספים גם לשומרי השלום של האומות המאוחדות שהתייצבו במדינה.
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שווייץ למזרח טימור כוננו בשנת 2002 עם חתימה על מזכר הבנות משותף על ידי נשיא הקונפדרציה השווייצרית ושר החוץ של מזרח טימור בשולי העצרת הכללית ה-57 של האומות המאוחדות.
שווייץ הייתה אחת מהמדינות האירופאיות שהשקיפו על הבחירות במזרח טימור בשנת 2007, היא שלחה שני משקיפים מטעמה.
שווייץ עשתה זאת שוב ב-2012 ושוב ב-2017. ב-28 בפברואר 2019 נפגשו נשיא מזרח טימור, פרנסיסקו גוטרש ושגריר שווייץ באינדונזיה.
אזרחי מזרח טימור המבקשים להיכנס, לבקר ולשהות בשווייץ, נדרשים להוציא אשרה לאזור שנגן כולו על מנת לעשות כן.
אזרחי שווייץ המבקשים להיכנס, לבקר ולשהות במזרח טימור, אינם נדרשים להוציא אשרה מראש.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו במזרח טימור תשעה אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת במזרח טימור, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבג'קרטה, בירת אינדונזיה הסמוכה, על מזרח טימור.
מזרח טימור אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי מזרח טימור–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין ממלכת ספרד.
בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין ממלכת ספרד מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ספרד כוננה לראשונה את יחסיה עם מזרח טימור ב-20 במאי 2002. נשיאת הסנאט הספרדי, אספרנסה אגירה , השתתפה בחגיגות העצמאות של מזרח טימור ב-20 במאי 2002 והיא עמדה בראש המשלחת הספרדית והמשלחת הכללית ששלח ארגון האיחוד האירופי למקום (נשיאת האיחוד האירופי הייתה ספרד באותה השנה).
נשיאת הסנאט נפגשה עם ראש הממשלה של מזרח טימור, מרעי אלכת'ירי , ועם שר החוץ, ז'וזה רמוס הורטה, והיא הביעה את הסולידריות של ספרד כלפי אנשי מזרח טימור.
ראמוס-הורטה נסע למדריד ב-5 ביוני 2002 על מנת להשתתף בפגישה של ארגון ASEM שנערכה במדריד.
במדריד נפגש ראמוס-הורטה עם שר החוץ הספרדי, ז'וזפ פיקה.
זהו היה הקשר הפורמלי רב הדרג הראשון של ספרד עם המדינה החדשה.
חברת בנייה ספרדית הייתה האחראית על בניית כביש מהיר בבירה של מזרח טימור, דילי.
ספרד אינה מיוצגת במזרח טימור בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת במזרח טימור בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בדילי, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבג'קרטה, בירת אינדונזיה הסמוכה, על מזרח טימור.
מזרח טימור אינה מיוצגת בספרד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מזרח טימור האמינה על ספרד את שגרירותה שבליסבון, בירת פורטוגל הסמוכה.
יחסי מונקו–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רומניה.
הדיאלוג הפוליטי-דיפלומטי שבין שתי המדינות הגיע לשיאו בשנת 2009 כאשר ביקר אלבר השני, נסיך מונקו ברומניה, בין ה-23 באפריל ל-24 באפריל.
היחסים שבין שתי המדינות כוננו בשנות התשעים של המאה העשרים לאחר נפילת משטר ניקולאי צ'אושסקו.
רומניה אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
רומניה האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת הסמוכה, על מונקו.
מונקו אינה מיוצגת ברומניה בדרג השגרירות.
מונקו מיוצגת ברומניה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בבוקרשט, בירת המדינה.
מונקו האמינה את שגרירותה ברומא, בירת איטליה, על רומניה.
יחסי מונקו–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה של פלאו.
ב-5 בפברואר 2012 ביקר נשיא פלאו ג'ונסון טוריביונג בנסיכות מונקו ונפגש עם אלבר השני, נסיך מונקו.
המפגש בין שני המנהיגים הללו הסתיים ביצירת מזכר הבנות בין שתי המדינות שמכונן יחסים דיפלומטיים ביניהן ובנוסף לכך מסדיר שיתופי פעולה ביניהן בתחום השמירה על הסביבה ובפרט על המשאבים שנמצאים באוקיינוס.
קרן הנסיך אלבר השני תומכת בממשלת פלאו ביוזמתה להקים אזור מוגן ושמורת טבע ימית שיכסה יותר מ-10 אחוזים מהשטח הימי של המדינה.
בנוסף לכך, קרן הנסיך אלבר השני תומכת בממשלת פלאו כספית ומעורבת במחקר שהחל בשנת 2018 בנוגע להשפעת חלקיקי הפלסטיק המצויים באוקיינוס על בריאות האלמוגים.
בחודש מרץ 2013 נסע הזוג המלכותי המונגאסקי לפלאו כחלק מפעילות הקרן.
הם נפגשו עם הנשיא טומי רמנגסאו בעת שהותם במדינת הארכיפלג.
מונקו אינה מיוצגת בפלאו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פלאו אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי מזרח טימור–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצרפתית לבין מזרח טימור.
שאנאנה גוסמאו , נשיא מזרח טימור וז'וזה רמוס הורטה, אז השר לענייני חוץ, ביקרו בצרפת בשנת 2003 וב-2006. שר החוץ ושיתוף פעולה, מר ז'וזה לואיש גוטרש, ביקר בצרפת בפברואר 2007.
שגריר צרפת בג'קרטה הוסמך למזרח טימור מאז דצמבר 2002 ונפתח משרד לשיתוף פעולה בדילי.
הסחר בין צרפת למזרח טימור נותר מוגבל מאוד.
שיתוף הפעולה הדו-צדדי מתמקד בקידום שלטון החוק (הכשרת עיתונאים), בקשר עם תורמים אחרים, כולל ארגונים בין לאומיים (UNDP).
צרפת מחזיקה במזרח טימור משרד לשיתוף פעולה בדילי, אולם מזרח טימור אינה מיוצגת כלל בצרפת.
יחסי מזרח טימור–צ'ילה הם יחסי החוץ בין מזרח טימור וצ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים בין מזרח טימור לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-16 בספטמבר 2002.
מזרח טימור מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מיוצגת במזרח טימור באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה.
יחסי מזרח טימור–סין הם יחסי החוץ בין מזרח טימור והרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בעקבות עצמאותה של מזרח טימור ב-20 במאי 2002. עם זאת, סין הקימה נציגות בדילי בשנת 2000, כשהייתה עדיין תחת ממשל האו"ם.
מאז עצמאותה של מזרח טימור, סין שילמה עבור בניית הארמון הנשיאותי בדילי, כמו גם משרד החוץ ומטה המגורים של צבא מזרח טימור.
בשנת 2003, בייג'ינג חתמה על הסכם עם קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, שמזרח טימור חברה בה, להגברת המסחר והפיתוח הכלכלי בין המדינות.
בשנת 2006, הנשיא שננה גוסמאו כינה את סין "ידידה מהימנה" והתחייב בשם מזרח טימור למדיניות סין אחת"
כאשר מזרח טימור הייתה תחת שלטון פורטוגזי, לטאיוואן, כ"הרפובליקה של סין", הייתה קונסוליה בדילי.
עם זאת, כאשר חזית פרטילין הכריזה באופן חד צדדי על עצמאות השטח כרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור, ב-28 בנובמבר 1975, הרפובליקה העממית של סין הייתה אחת המדינות הבודדות בעולם שהכירו במדינה החדשה.
לאחר הפלישה האינדונזית ב-7 בדצמבר 1975, סין, כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, תמכה בהחלטה 384 של מועצת הביטחון של האו"ם המצרה על הפלישה, תוך שמירה על זכות השטח להגדרה עצמית וקריאה לאינדונזיה לסגת.
ישנו גם שיתוף פעולה צבאי מוגבר בין שתי המדינות, עם רכישת שתי ספינות סיור מסוג שאנגחאי ב-2008 מחברה סינית.
סירות אלו היו אמורות להיות בתחילה מאוישות על ידי מלחים סינים, בעוד הסינים אימנו את הטימוראים לשמור על חופיהם.
בנוסף, סין חתמה על חוזה המעניק 9 מיליון דולר לבניית מפקדה חדשה לצבא במזרח טימור.
יחסי מזרח טימור–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לרפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הייתה המדינה הראשונה בעולם שכוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מזרח טימור לאחר עצמאותה ב-20 במאי 2002, בין השאר בשל קשרים חזקים ארוכי שנים וההקבלה ההיסטורית בין השתיים (בין היתר לשתיהן יש תנועות שחרור לאומיות, פרטילין וחזית פוליסריו).
שגרירות סהרה המערבית במזרח טימור נפתחה בדילי בשנת 2010, בתקופת ממשלתו של שננה גוסמאו .
יחסי מזרח טימור–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור למדינות המקסיקניות המאוחדות.
במהלך משאל העם לעצמאות מזרח טימור ב-1999, התגברה האלימות במזרח טימור.
לחץ פנימי הוביל את משלחת האומות המאוחדות במזרח טימור (UNAMET) לפרוס כוחות ברחבי המדינה עד 30 באוגוסט 1999, היום בו היה אמור להתקיים משאל העם.
כדי לנהל את משאל העם, האו"ם ביקש ממכון הבחירות הפדרלי של מקסיקו לספק סיוע טכני למזרח טימור בשני תחומים ספציפיים, ביצירת מרשם בחירות ובלוגיסטיקה לבחירות.
התמיכה של מקסיקו החלה ב-2 ביוני והסתיימה ב-30 באוגוסט של אותה שנה.
ב-20 במאי 2002, מזרח טימור קיבלה את עצמאותה מאינדונזיה.
בטקס העצמאות השתתף סגן שר החוץ של מקסיקו מיגל מרין בוש.
מקסיקו הכירה מיד בעצמאותה של מזרח טימור, והפכה למדינה השנייה באמריקה הלטינית שעושה זאת.
כחברה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, הצביעה מקסיקו בעד החלטה 1414 של מועצת הביטחון של האו"ם הממליצה לקבל את מזרח טימור לאומות המאוחדות.
ב-26 בספטמבר 2003, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
במאי 2008 ערך שר החוץ של מזרח טימור, זקריאס דה קוסטה, ביקור רשמי במקסיקו, והפך לפקיד הממשל הבכיר ביותר ממזרח טימור שביקר במקסיקו.
במהלך פגישה עם שרת החוץ המקסיקנית, פטרישיה אספינוסה קנטלאנו, שתי המדינות דנו בעניין חיזוק היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות.
שני השרים הסכימו לשתף פעולה במסגרת האו"ם, שם ניתן למצוא נושאים בעלי עניין משותף בין המדינות.
באפריל 2014, משלחת ממזרח טימור השתתפה במפגש הראשון בדרג הגבוה של הפסגה העולמית לשיתוף פעולה יעיל לפיתוח במקסיקו סיטי.
בשנת 2018, הסחר בין מזרח טימור למקסיקו הסתכם ב-287 אלף דולר.
היצוא העיקרי של מזרח טימור למקסיקו כולל חלקים למכשירי טלפון, וסחורה לקידום תעשיית הקפה.
למקסיקו אין יצוא רשום למזרח טימור.
מזרח טימור מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.
מקסיקו מיוצגת במזרח טימור באמצעות שגרירותה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
בנוסף מקסיקו מחזיקה בקונסוליית כבוד בדילי, בירת מזרח טימור.
יחסי מזרח טימור–מיאנמר הם היחסים הבין-ממשלתיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לרפובליקה של איחוד מיאנמר.
מזרח טימור ומיאנמר כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בספטמבר 2006.
זוכת פרס נובל לשלום ושר החוץ של מזרח טימור לשעבר, ז'וזה רמוס הורטה, קרא שוב ושוב לשחרר את זוכת פרס נובל לשלום אונג סן סו צ'י הכלואה במיאנמר.
בשנת 2011, כנשיא מזרח טימור, הבטיח רמוס הורטה תמיכה ברפורמות במיאנמר.
בנוגע לרדיפת בני ההרוהינגיה במיאנמר, רמוס-הורטה הגן באופן חלקי על ראש הממשלה בפועל ב-2017 אונג סן סו צ'י, ובהחלט נקט עמדה נגד הפרות זכויות אדם.
באוגוסט 2013, משלחת ממיאנמר ביקרה במזרח טימור כדי ללמוד על המערכת הפיננסית וניהול המשאבים בפרט.
ראש ממשלת מזרח טימור, שננה גוסמאו, ביקר במיאנמר בחודש שלאחר מכן.
היחסים בין שתי המדינות התדרדרו לאחר ההפיכה הצבאית במיאנמר בפברואר 2021. ב-3 באוגוסט 2023, הכריז סננה גוסמאו כי מזרח טימור, כמדינה דמוקרטית, לא תצטרף לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה כל עוד משטרים צבאיים, כמו במיאנמר, יתקבלו באיגוד.
בעקבות זאת גירש הממשל הצבאי במיאנמר את אוולינו פרננדס שימנס פריירה, שגריר מזרח טימור, מהמדינה.
ב-9 בדצמבר 2023, ממשלת האחדות הלאומית של מיאנמר מהאופוזיציה העלתה סרטון של נשיא מזרח טימור ז'וזה רמוס הורטה ברשתות החברתיות, בו קרא לחיילי צבא מיאנמר לנטוש את החונטה הצבאית ולהגן על העם.
החונטה הגיבה בכעס, וב-13 בדצמבר קבוצות לאומניות התומכות בצבא הפגינו נגד נשיא מזרח טימור מול בניין עיריית יאנגון.
העצרת אורגנה על ידי הנזיר הלאומני, שכבר הוביל הפגנות נגד סין ביאנגון בנובמבר.
דוברים המזוהים עם המשטר הצבאי וכלי תקשורת מתחו ביקורת על הנשיא.
עיתונים תיארו את מזרח טימור כ"מדינה קטנה ונחשלת" ללא היסטוריה.
מיאנמר היא חברה באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, שאליה מזרח טימור רוצה להצטרף.
בשנת 2018, הלשכה לסטטיסטיקה של מזרח טימור דיווחה על יבוא של רכיבי בניין לבתים ממיאנמר למזרח טימור בשווי 25 דולר.
כמו כן נרשם יצוא חוזר ממזרח טימור למיאנמר בהיקף של 13,000 דולר אמריקאי (מקום 23 בדירוג שותפות היצוא של מזרח טימור).
למזרח טימור יש שגרירות ביאנגון, בירת מיאנמר.
למיאנמר אין נציגות דיפלומטית במזרח טימור.
שגרירותה בג'קרטה (בירת אינדונזיה) אחראית על ענייניה במזרח טימור.
יחסי מזרח טימור–פקיסטן הם היחסים הבילטרליים בין מזרח טימור ופקיסטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר עצמאותה של מזרח טימור בשנת 2002. שתי המדינות נהנות מיחסים לבביים.
הדיפלומט הפקיסטני לשעבר מר ג'משד מרקר שניהל בהצלחה את משאל העם במזרח טימור כנציג המיוחד של מזכ"ל האו"ם נערץ מאוד בקרב הנהגת מזרח טימור.
באופן דומה, חברי כוחות ההגנה הפקיסטניים מילאו תפקידים חשובים כחלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם במזרח טימור.
ממשלת מזרח טימור העניקה עיטורים לרבים מקציני הצבא בשנים האחרונות, שהיו חלק מכוח שמירת השלום במזרח טימור.
ב-26 באפריל 2017, שגריר פקיסטן באינדונזיה קרא לסגן שר הבריאות של מזרח טימור שביקר בג'קרטה לתמוך במועמדותה של פקיסטן לארגון הבריאות העולמי (WHO).
קיימת קהילה קטנה של כ-100 פקיסטנים במזרח טימור.
רובם אנשי עסקים קטנים העוסקים בחייטות ולמעטים מהם יש משרות פרטיות במגזרים שונים.
לאחר ליברליזציה של הגבלות ויזה על ידי ממשלת אינדונזיה, פקיסטנים המתגוררים במזרח טימור יכולים כעת לנסוע בקלות דרך אינדונזיה בזמן שהם נוסעים מ/אל פקיסטן.
הקהילה הפקיסטנית גם הקימה את איגוד הפקיסטנים במזרח טימור (APTL) במאי 2017. הארגון עורך קבלות פנים בימים הלאומיים של פקיסטן ומזמין גם את הקהילה הדיפלומטית.
העמותה גם מסייעת בפתרון בעיות הקהילה.
יחסי הסחר בין שתי המדינות צוברים תאוצה.
הייצוא של פקיסטן למזרח טימור בשנת 2018 הסתכם ב-11.6 מיליון דולר, עלייה של 485% מאז השנים הקודמות.
המוצרים העיקריים הם דגנים, סוכר וממתקים, ירקות אכילים ומוצרים פרמצבטיים.
סך היבוא של מזרח טימור באותה שנה היה קצת יותר מחצי מיליארד דולר.
מזרח טימור מחזיקה בפקיסטן קונסוליית כבוד בקראצ'י.
פקיסטן מיוצגת במזרח טימור באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה.
יחסי מין (מלעז: סקס) הם פעילות מינית בין שני אנשים.
משמעותו הצרה של המונח היא הזדווגות, אך הגדרות רחבות יותר מתייחסות לכל מגע מיני פיזי בין אנשים הכולל את איבר המין של לפחות אדם אחד.
בדרך־כלל, המושג יחסי מין מתייחס למִשגל, כלומר לחדירה של הפין הגברי אל הפות הנקבי.
פעילות מינית זו היא הפעילות המינית השכיחה ביותר בין בני זוג הטרוסקסואלים.
עם זאת, יש המתייחסים למושג יחסי מין באופן רחב יותר כך שיכלול גם יחסי מין בין בני זוג מאותו המין וממין שונה, וגם יחסי מין המלווים בחדירה (וגינאלי או אנאלי) וגם יחסי מין ללא חדירה, כמו אוננות הדדית, ויחסי מין אוראליים.
יחסי אישות, הוא כינוי ליחסי מין, לרוב בהקשרים הלכתיים או משפטיים.
כאשר יחסי המין מתקיימים ללא הסכמת אחד הצדדים, הם מוגדרים כאונס, והדבר נחשב ברוב התרבויות כעבירה מוסרית וחוקית חמורה.
בחברות רבות יש איסור על קיום יחסי מין עם בעלי חיים.
לקיום יחסי מין ללא חשש מהיריון משתמשים באמצעי מניעה מסוגים שונים.
הקונדום משמש גם להגנה מפני הידבקות במחלות מין המועברות בעת קיום יחסי מין.
נהוג לחלק את יחסי המין לשלוש קטגוריות, בהתאם לאיברים המעורבים במעשה.
ביחסי מין וגינאליים הגבר מחדיר את הפין אל הווגינה הנשית.
בבני אדם התנוחה הנפוצה ביותר היא התנוחה המסיונרית, בה האישה שוכבת על גבה והגבר שוכב מעליה.
תנוחה זו נפוצה בתרבויות שונות.
למרות שכיחותה, התנוחה המסיונרית קשורה לשביעות רצון נמוכה יותר בקרב נשים ולקושי בהגעה לאורגזמה נשית.
זה נובע מכך שבתנוחה זו הנשים לא שולטות בעומק, זווית ומהירות החדירה, וכן שבתנוחה זו גירוי הדגדגן מופחת.
באופן כללי, נשים בדרך־כלל לא מגיעות לאורגזמה באמצעות מין ואגינלי, אלא אם מתווסף לו גירוי ידני או אוראלי של הדגדגן.
גם האורנגאוטן, הבונובו והגורילות משתמשים בתנוחה של פנים אל פנים, אך בשכיחות פחותה מזו של האדם.
לפעמים הזכר שוכב מעל לנקבה ולפעמים להפך.
השערה אחת טוענת שמין פנים אל פנים נברר יחד עם העלייה באינטליגנציה של הפרימטים.
מין וגינאלי באמצעות חדירה מאחור היא תנוחה פחות שכיחה בבני אדם ויותר שכיחה בפרימטים אחרים.
בתנוחה זו הנקבה עומדת על ארבע והגבר עומד מאחוריה.
בקרב הפרימטים, תנוחה זו מלווה לעיתים קרובות באחיזה של הנקבה בעזרת הרגליים או הידיים, במיוחד כאשר האקט המיני נמשך זמן רב.
ביחסי מין אנאליים, הפין חודר דרך פי הטבעת, אל החלחולת (רקטום) של האדם השני.
יחסים אלו מגרים את קצות העצבים של הנרתיק אצל נשים או את הערמונית אצל גברים, הסמוכים לדופן האחורי של החלחולת.
נשים מדווחות על כך שסוג זה של אקט מיני הוא הכי פחות מועדף ומספק.
בקרב פרימטים, מין אנאלי הוא נדיר ומתרחש בעיקר בין זוגות זכרים.
ביחסי מין אוראליים ישנו גירוי של איבר המין הנשי (קונלינגוס) או הגברי (מציצה ) בעזרת הפה.
חלק מהצעירים מעדיפים לקיים סקס אוראלי מכיוון שהוא נתפס בעיניהם כפחות בעייתי מבחינת התפיסה בציבור ומאפשר להם להמשיך ולהתייחס אל עצמם כאל בתולים.
במקרים רבים הסקס האוראלי אינו מהווה תחליף לסקס אחר, למשל וגינאלי, אלא מהווה פעילות הנלווית לו.
סקר אמריקאי מצא שכרבע מהצעירים מקיימים סקס אוראלי לפני או אחרי סקס אחר.
עבור גברים הומוסקסואליים, מין אוראלי נחשב למין הרצוי והשכיח ביותר.
סקס אוראלי אינו ייחודי לאדם והוא נפוץ למדי גם בקרב מינים אחרים כמו הבונובו, קופי מקוק קצרי זנב, למורים ואורנגאוטן.
סקס אוראלי במינים אלה מתקיים בדרך־כלל בין שני פרטים מאותו המין.
לא ברור מה התפקיד של התנהגות זו.
ייתכן שיש לה ערך חינוכי או חברתי.
בבני אדם, סקס אוראלי נפוץ בתרבויות רבות, זאת בשונה מנישוק, שקיים רק בחלק מהתרבויות.
הועלו מספר השערות ביחס לתפקיד האבולוציוני שסקס אוראלי יכול לשחק.
ההסבר הראשון הוא שסקס אוראלי לאישה יכול לסייע לגבר לזהות זרע גברי אחר שמסמן חוסר נאמנות מינית מצידה.
ההסבר השני הוא שסקס אוראלי לאישה ב־45 הדקות שלאחר סקס וגינאלי, יכול להגביר את קליטת הזרע הגברי, ואילו ההסבר האחרון הוא שסקס אוראלי מגביר את שביעות הרצון המינית או הזוגית.
בסלנג יחסים כאלו נקראים "ירידה", "מציצה" או "ליקוק".
מחקרים משנות ה־90 בארצות הברית מצאו שרוב הזוגות הנשואים מקיימים יחסי מין שבע פעמים בחודש.
עם זאת, קיימת שונות רבה בשכיחות של יחסי המין.
ישנם זוגות המתנזרים לחלוטין ממין, בעוד אחרים מקיימים יחסי מין באופן יומי.
עם הגיל, ובפרט משנות ה־40 ואילך, ישנה ירידה בפעילות המינית.
גורמים הקשורים לשכיחות יחסי המין כוללים שביעות רצון זוגית, אושר ובריאות גופנית.
ישנן עדויות לכך שבארצות הברית, הגיל בו מתחילים לקיים יחסי מין וגינאליים נמצא בעלייה.
בשנות ה־90 כ־20% מהצעירים דיווחו על קיום יחסי מין ואגינליים לפני גיל 15. הערכות משנת 2008 היו ש־11% מהנשים ו־14% מהגברים קיימו יחסי מין וגינאליים לפני גיל 15. מחקרים מאוחרים יותר הראו שהשכיחות לסקס בגיל צעיר נמוכה עוד יותר.
קיימים הבדלים תרבותיים גדולים בשכיחות של מין בגיל צעיר.
למשל, 40% מהגברים בברזיל ומעל 50% מהנשים בבנגלדש דיווחו על קיום יחסי מין וגינאליים לפני גיל 15.
מין ואגינלי הוא צורת המין הכי נפוצה בקרב זוגות הטרוסקסואליים.
סקר מצא ש־98.5% מהזוגות דיווחו על כך שקיימו יחסי מין ואגינליים בשלושת השבועות האחרונים.
גם מין אוראלי הוא נפוץ.
בארצות הברית מוערך שכ־80% מהמבוגרים מעל גיל 20 התנסו במין אוראלי.
השכיחות גבוהה במיוחד בקרב לבנים, משכילים וצעירים.
נראה שבקרב נשים לסביות מין אוראלי הוא הדרך המועדפת להגעה לאורגזמה, ואצל גברים הומוסקסואליים הוא סוג המין השכיח ביותר.
בניגוד לתפיסה רווחת בציבור, 20% מהגברים ההומוסקסואליים מדווחים שמעולם לא קיימו יחסי מין אנאליים.
בקרב זוגות הטרוסקסואליים בארצות הברית חלה עלייה בדיווח על קיום יחסי מין אנאליים מ־20% בשנות ה־90, לכ-35% בשנת 2013. סוג זה של מין נפוץ יותר בקרב אנשים משכילים ופחות דתיים.
התגובה הפיזיולוגית במהלך גירוי מיני דומה למדי בין גברים לנשים.
התגובה תוארה לראשונה על־ידי מאסטרס וג'ונסון, והיא כוללת ארבעה שלבים טיפוסיים:
עוררות - בשלב זה הגוף נערך ליחסי מין.
כתוצאה מכך עולים לחץ הדם, הדופק וקצב הנשימה.
הפנים ופלג הגוף העליון מאדימים כתוצאה מזרימת הדם.
בשלב זה אצל האישה יש סיכוך וגינלי ונפיחות של הדגדגן ואצל הגבר יש זקפה.
רמה - בשלב זה מתרחשת עלייה נוספת בדופק ובמתח השריר.
אצל האישה הסיכוך הנרתיקי גדל והדגדגן יכול לסגת מעט, אצל הגבר שלפוחית השתן נסגרת ונמנע מעבר של שתן.
אורגזמה - בשלב האורגזמה הנשימה מואצת במידה רבה ושרירי האגן עוברים סדרה של התכווצויות קצביות.
נשים רבות חוות גם התכווצויות של הרחם או הנרתיק .
שלב זה מלווה בהנאה עוצמתית.
סיום - בשלב הסיום השרירים נרפים, לחץ הדם יורד והגוף חוזר למצב מנוחה.
לאחר שלב זה גברים (וחלק מהנשים) לא יכולים לחוות אורגזמה נוספת למשך פרק זמן מסוים.
קיימים הבדלים בין אנשים באופן בו הם חווים את מעגל התגובה המינית.
בקרב נשים, למשל, כ־15% לא חוו מעולם אורגזמה.
נשים אחרות יכולות לעקוף את שלב הסיום, לחזור לשלב הרמה ולחוות אורגזמה נוספת אחת או יותר.
בשלב המשחק המקדים בני הזוג מגיעים לעוררות המינית הדרושה לקיום יחסי המין.
משחק מקדים יכול לכלול כל דבר שיוצר עוררות מינית, והוא שונה בין תרבויות באופן הגדרתו ואורכו.
במהלך הגירוי המיני הנלווה למשחק המקדים מתרחשת אצל הגבר זקפה שבה הפין מתקשה כתוצאה מזרימת דם לתוכו.
אספקת דם תקינה דרך העורקים
חסימה יעילה של הוורידים למניעת ניקוז הדם מהפין בזמן הגירוי
בקרה תקינה של מערכת העצבים
בשלב זה ישנה חדירה אל תוך הנרתיק או אל פי הטבעת, או מגע וחיכוך באיברי המין בצורות אחרות, דבר האמור לגרום להנאה אצל בני הזוג בשל האזורים הארוגניים שבפין, בנרתיק, בפי הטבעת או בשפתיים ובפה.
את המגע המיני ניתן לבצע בתנוחות מגוונות התלויות בסוג יחסי המין (וגינאליים, אוראליים או אנאליים), ובהעדפות של בני הזוג.
דיון נרחב בתנוחות שונות נמצא כבר בספר ההודי העתיק "קאמה סוטרה", ומעסיק את מרבית התרבויות.
התנוחה המיסיונרית: תנוחה שבה בני הזוג שוכבים זה על זה, לרוב פנים אל פנים.
ביחסי מין בין אישה וגבר מתייחסת תנוחה זו רק למקרים שבהם הגבר נמצא מעל האישה ובמקרה ההפוך נקראת התנוחה "האישה מעל".
חדירה מאחור: אחד מבני הזוג כורע על ארבע גפיו, ואילו בן הזוג השני חודר אל הנרתיק או אל פי הטבעת מאחור.
בסלנג אנגלי, המקובל גם בקרב דוברי עברית, קרויה תנוחה זו בשם doggy style, עקב דמיונה לדרך ההזדווגות של כלבים.
"כפיות": תנוחה שבה שני בני הזוג שוכבים על צדם, אחד מאחורי השני (בדומה לשתי כפיות צמודות) וישנה חדירה לנרתיק או לפי הטבעת.
69: תנוחת מין אוראלי שבה בני הזוג הפוכים זה לזה, כך שפיו של האחד נסמך אל איבר מינו של האחר.
רוב הנשים אינן מגיעות לאורגזמה מחדירה בלבד אלא מגירוי של הדגדגן.
ישנן תנוחות שמאפשרות גירוי שכזה במקביל לחדירה של הפין.
תנוחת ה"רוכבת" מאפשרת לאישה ליצור את התנועה, בזמן שהגבר יכול לגרות את הדגדגן באצבעותיו.
כמו כן, תנוחת ה"כפיות", כאשר האישה מעבירה את אחת מרגליה מעל רגליו של הגבר יוצרת אפשרות לגירוי מעין זה.
מחקר שבוצע בשנת 1991 תיעד באמצעות מכשיר דימות תהודה מגנטית את מיקום אברי הרביה הנקביים והזכריים בתוך גוף האישה במהלך קיום יחסי מין (בתנוחת כפיות).
במחקר התגלה גם כי שלפוחית השתן של האישה מתמלאת במהירות במהלך קיום יחסי מין .
אורגזמה יכולה להתרחש עם התקדמות המגע המיני, והיא מתבטאת בתחושת עונג.
קיימים הבדלים בין אורגזמה של הגבר ואורגזמה של האישה.
אצל הגבר האורגזמה מלווה בהתכווצויות שרירי בסיס הפין ופליטת נוזל הזרע המכיל תאי זרע, ואילו אצל האישה מתרחשות התכווצויות של הנרתיק.
ייתכנו מצבים של אי הגעה לאורגזמה, הן אצל גברים והן אצל נשים.
אצל הגבר יכול להיות מצב של כאבים בשלב זה.
האורגזמה של הגבר והאורגזמה של האישה אינן מתרחשות לרוב בו זמנית.
האישה יכולה לחוות מספר אורגזמות בזו אחר זו, ואילו הגבר זקוק לזמן מה לפני שיוכל להגיע שוב לאורגזמה.
מכיוון שיחסי מין הם פעילות מורכבת הכוללת אינטראקציה בין שני אנשים, ועשויה לכלול קשת רחבה של בעיות, מבעיות פיזיולוגיות ועד בעיות פסיכולוגיות, ישנם מומחים מהתמחויות שונות המטפלים בבעיות אלו.
בבעיות פיזיולוגיות מטפלים גינקולוג אצל נשים ואורולוג אצל גברים.
גם רופאי עור מטפלים בבעיות מין מסוימות.
אם הבעיה לא נעוצה בבעיה פיזיולוגית, ניתן לפנות לפסיכולוג המתמחה בטיפול מיני, שאמור לרדת לשורשי הבעיה הנפשית או התפיסתית שגורמת לבעיית התפקוד המיני אצל כל אחד מבני הזוג ואף לסייע בפתרון בעיות מיניות הנובעות ממערכת היחסים ביניהם.
פסיכולוגים כאלו קרויים לעיתים סקסולוגים.
על מנת למנוע היריון לא רצוי, נעשה שימוש במגוון אמצעי מניעה שתפקידם למנוע את ההפריה של הביצית באמצעות תא הזרע.
ניתן להשתמש בשיטות המבוססות על הקמת חיץ בין הזרע לביצית או בשיטות הורמונליות המשבשות את תהליך ההפריה.
אמצעי המניעה הנפוצים הם: קונדום, גלולה למניעת היריון, התקן תוך רחמי, דיאפרגמה, ספוגית למניעת היריון וקצף קוטל זרע.
לעיתים בני זוג משתמשים בשיטות "עממיות" שאינן יעילות כלל.
בשיטת "המשגל הנסוג" שבו הפין מוצא מהנרתיק לפני הפליטה קיים סיכוי להיכנס להיריון עקב פליטת זרע המתרחשת לפני האורגזמה.
"שיטת הימים הבטוחים" שבה קיום היחסים נעשה בתקופה שאין ביוץ אצל האישה אינה בטוחה משום שקשה לדעת בוודאות את הימים בהם מתרחש הביוץ.
על מנת למנוע היריון לא רצוי לאחר קיום יחסים ללא אמצעי מניעה יכולה האישה ליטול את "גלולת היום שאחרי" שהיא למעשה מינון גבוה של גלולה למניעת היריון.
אפשר לקחת אותה עד 72 שעות לאחר קיום היחסים.
אם האישה התעברה ניתן להפסיק את ההריון באופן מלאכותי.
הליך זה נקרא הפלה מלאכותית.
קיימות שתי דרכים לבצע הפלה מלאכותית: טיפול תרופתי או הליך כירורגי בשם גרידה.
גרידה היא בעצם סוג של ניתוח, כרוך בסיכון, יקר ואינו נעים.
כאשר הפלה מלאכותית מתבצעת בתנאים סניטריים נאותים ועל ידי רופא המוסמך לכך, הסיכונים נמוכים.
מצבים שונים, רפואיים ואחרים יכולים להפריע לקיום יחסי מין.
הפרעות בעוררות המינית - למשל הפרעה בזקפה
הפרעות באורגזמה - למשל אנאורגזמיה , שפיכה מוקדמת, או דיכאון אחרי סקס
הפרעות כאב ביחסי מין - למשל דיספראוניה, וגיניזמוס או וסטיבוליטיס
קיימות מחלות מידבקות מיוחדות המועברות בעת מגע מיני.
חלקן מחלות קלות יחסית, למשל יבלות עור (קונדילומה), כיני ערווה, גרדת והרפס; חלקן עלולות להוביל לעקרות, למשל זיבה וכלמידיה; וחלקן מחלות קשות שעלולות להיות אף קטלניות, למשל איידס ודלקת כבד נגיפית מסוג B (הפטיטיס B).
כדי להתגונן בפני מחלות אלה, שגורמות להדבקה על ידי העברת נוזלי גוף ועל ידי מגע בין השכבות הריריות של הגוף, הדרך הבטוחה ביותר, מלבד הימנעות מקיום יחסי מין, היא שימוש בקונדום.
רצוי להשתמש בו במיוחד כאשר יחסי המין הם אקראיים, וההיסטוריה הרפואית של בן הזוג לא ידועה.
על כל פנים, קונדום אינו מגן הגנה מלאה מפני מחלות מין מסוימות (למשל עגבת, הרפס, גרדת או הפטיטיס) שיכולות לעבור גם במגע עור לעור, פה לפה וכו'.
ביחסי מין וגינאליים, נשים רגישות יותר להידבקויות מאשר גברים, הואיל וזרע הגבר נשאר בנרתיק האשה.
היחס למין השתנה לאורך ההיסטוריה והוא תלוי תרבות ותקופה.
כך, למשל, ביוון העתיקה הייתה נהוגה גישה מתירנית כלפי מין, וכך גם ברומא העתיקה שתרבותה הושפעה עמוקות מזו של היוונים.
המתירנות ביוון העתיקה התבטאה, בין היתר, בזנות ממוסדת ואף באורגיות המוניות.
כמו כן ההומוסקסואליות הייתה מקובלת ונפוצה בקרב האליטות.
כדוגמאות נוספות ליחס כלפי המין בתרבויות שונות ניתן לציין את התרבות היפנית הקדומה, שבה היה מקובל לרצוח נשים שקיימו יחסי מין ללא נישואין או נשים שבגדו בבעליהן.
בחלקים של אפריקה השתרש המנהג לכרות את הדגדגן לבנות צעירות, תהליך של השחתת איבר המין הנשי, זאת כדי שהאישה לא תחווה הנאה מינית בהמשך חייה, ובכך להפחית את סיכויה לבגוד.
בארצות הברית היו כמה מדינות שבהן נאסרו יחסים אנאליים במה שמכונה "חוקי סדום".
רק ב-2004 ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית חוקים אלו, שכבר זמן רב קודם לכן לא נאכפו בפועל.
יחסי מין בין בני אותו מין זוכים כיום שוב ללגיטימציה רבה יותר ולהגנה חוקית מלאה בעולם המערבי.
לעומת זאת ברוב מדינות ערב ובעולם השלישי שני גברים שייתפסו מקיימים יחסי מין עשויים לקבל עונשים חמורים עד כדי מוות.
לשלוש הדתות המונותאיסטיות מסורת ארוכה של התנגדות ליחסים אלו.
האסלאם, הנצרות הקתולית והיהדות האורתודוקסית רואים בהם חטא חמור.
עם זאת, זרמים דתיים ליברליים כמו הכנסייה האנגליקנית, כנסיות הזרם המרכזי הפרוטסטנטיות בארצות הברית, היהדות הרפורמית והיהדות הקונסרבטיבית, מתייחסים בסובלנות ליחסים אלו ואף מעודדים את מיסודם במסגרת זוגית.
בקרב המקבלים את הערכים החברתיים והמשפחתיים שהתגבשו במערב לאחר המהפכה המינית, תרבות הנגד של שנות השישים ונגזרותיהן, רווחות גישות כלפי מין שראשית חלקן עוד בעידן הנאורות:
ערכים הומניסטים וליברלים, המקדשים את זכויות האדם, בייחוד הזכות לחירות, חופש הדת והזכות לפרטיות.
על פי ערכים אלו אין למקור סמכות חיצוני כלשהו, דתי או אחר, הזכות להכתיב את אופן ומועד יחסי המין, וכן אין לו זכות לאסור או להגביל יחסי מין בין אנשים בגירים, כל עוד יחסים כאלה מתקיימים מתוך בחירה חופשית וכבוד הדדי וללא פגיעה באנשים אחרים.
מערכים אלו נובעת למשל הלגיטימציה ליחסי מין בין אנשים לא נשואים, או ליחסים הומוסקסואליים.
גישות הומניסטיות אנתרופוצנטריות אשר חוגגות את היופי של גוף האדם, אפילו יופי ארוטי, ביצירות ספרות ואמנות, ורואות צרכים ויצרים אנושיים בסיסיים, כמו היצר המיני, כיצרים טבעיים אשר אין סיבה לדכאם או להתבייש בהם כל עוד אינם פוגעים באנשים אחרים.
מגישות כאלו נובעת למשל ההתנגדות לדיני צניעות רבים בהלכה היהודית, ושלילת הטומאה של דם הווסת.
תפיסות רומנטיות, הרואות במימושה של אהבה רומנטית כסיבה מרכזית לנישואים, ואת המגע הגופני בין בני הזוג, המשיכה המינית והסיפוק המיני ההדדי כמרכיבים מרכזיים בחיי הנישואים.
מתפיסות אלו נובע למשל הצורך לבדוק התאמה מינית בין בני זוג גם לפני הנישואים.
מחקר מדעי בתחומי הפסיכולוגיה והסקסולוגיה הביא לתגליות חדשות, למשל בדבר קיומה ומאפייניה של האורגזמה הנשית.
מחקרים אלו מדגישים את החשיבות של חינוך מיני ותקשורת פתוחה בין בני זוג על מנת לוודא סיפוק מיני.
בהתאם לכך יהודים חילוניים רבים אינם שוללים או אף רואים בחיוב שיחה גלויה על מין בין בני הזוג, גירוי מיני הדדי, קיום יחסים באור וללא כיסוי, ובכל תנוחה מינית המקובלת על שני בני הזוג.
מאז ראשית האמנציפציה ליהודים בשלהי מאה ה-18, נטשו מרבית היהודים את אורח החיים המסורתי, ובכלל זה איסורי ההלכה לגבי יחסי מין.
מנקודת הראות של ערכים וגישות כאלו, הלכות רבות הנוגעות ליחסי מין נתפסות כשרירותיות, שמרניות ואף בלתי-מוסריות, בעיקר אצל אנשים שאינם מאמינים בסמכות ההלכה מלכתחילה.
כמו כן, ככל שהיצר המיני משוחרר ללא רסן, ללא המטרות החיוביות שבו, וללא רגשות האהבה והקשר הבסיסי שבין בני הזוג – הרי זה מביא לאכזבות קשות, ולהפרעות בתפקוד המיני מסוג הפרעה בזקפה וקרירות מינית.
בספרו תולדות המיניות, יוצא חוקר התרבות והפילוסוף מישל פוקו נגד ההיפותזה שטוענת שהשיח על אודות המיניות החל מהמאה ה-17 היה דכאני ורק במאה העשרים החלה פתיחות בנידון.
פוקו טוען שהחברה המערבית אובססיבית בנושא המין, וזו אובססיה שהחלה עם המצאת הפרקטיקה הכנסייתית של הווידוי, והלכה והשתכללה עם הפסיכיאטריה והפסיכואנליזה.
לדידו המערב תופס את המין כסוד כמוס שנמצא בתוך כל אדם ומעניק לו משמעות.
היו תרבויות קדומות כמו התרבות הכנענית שבהן היו "כוהנות אהבה" במקדשים, וחלק מהפולחן היה לקיים איתן יחסים, ואף אורגיות במהלך עבודת האליל.
כמו גם פולחני מין בין כהני וכוהנות אלילים שונים במה שמכונה "חתונה קדושה".
היו מקומות בעולם בהם הגברים היו מאוננים על האדמה ו"מפרים" אותה כחלק מסימולציה פולחנית שתגרום לשנה ברוכה ביבול.
לעומתן קיימות תרבויות אליליות שמרניות מינית באופן בלתי מתפשר, המענישות בחומרה כל סטייה מהנורמות הנהוגות בהן.
מין פולחני מתואר בתנ"ך בכמה מקומות.
"כוהני אהבה" כאלו כונו בתנ"ך "קדש" או "קדשה", ואחת המצוות היא איסור על מין פולחני שכזה לצורך עבודה זרה: "לֹא תִהְיֶה קְדֵשָׁה מִבְּנוֹת יִשְׂרָאֵל וְלֹא יִהְיֶה קָדֵשׁ מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל" ()
היהדות רואה ביחסי מין מצווה, אך מבקשת לפקח עליהם ולהסדיר אותם.
המונח המקובל בספרות התורנית ליחסי מין הוא "ביאה".
יחסי מין בין איש לאשתו מכונה בדרך כלל "תשמיש המיטה" (בקיצור: "תשמיש").
הגישה החיובית ליחסי מין משתמעת מהמצווה הראשונה בתורה, היא מצוות "פרו ורבו".
בנוסף קיום יחסי מין הוא מצווה מפורשת: "שארה כסותה ועונתה לא יגרע" ("עונתה" פירושו קיום יחסי מין עם האישה), ואף חובה בסיסית שאין להשתמט ממנה, ("כל שאינו עוסק בפריה ורבייה כאילו שופך דמים") - כל זמן שהוא נעשה במסגרת משפחתית מסוימת (ובימים קדומים גם מוסד הפילגש) ובמסגרת מגבלות ההלכה.
עד כדי כך חשובה המצווה, שלכהן הגדול אסור לכהן בתפקידו אם איננו נשוי, ובתלמוד אף נאמר "כל אדם שאין לו אישה אינו קרוי אדם" ().
על פי הקבלה וספר הזוהר, בית שלא מתקיימים בו יחסי מין - אין השכינה שורה בו.
דוגמה מובהקת לגישה זו באה לידי ביטוי בביקורת המושמעת בקרב פרשני המקרא, למן תקופת התלמוד, על פרישתו של משה רבנו מאשתו ציפורה, על מנת להישאר במדרגתו הרוחנית.
בפרשה בה נענשת מרים, אחות משה, על הוצאת לשון הרע אודות משה, טוענים פרשני המקרא כי מרים מתחה ביקורת על פרישתו של משה מציפורה בניגוד להלכה, וכי נענשה על עצם מעשה הרכילות ולא על תוכן הדברים, מכיוון שלמעשה, הביקורת עצמה הייתה מוצדקת.
לעיתים, היו תלמידי חכמים שפרשו מאישה, והדוגמה המפורסמת ביותר לכך הוא רבי שמעון בן עזאי, מחכמי המשנה, אשר כל חייו שקד על לימודי התורה ולא נשא אשה בהסבירו כי "מה אעשה ונפשי חשקה בתורה.
אפשר לעולם שיתקיים על ידי אחרים" (בבלי, מסכת יבמות סג, ב).
קיום יחסי מין האסורים על פי ההלכה נחשב לאחד האיסורים החמורים ביותר ודינו עונש מוות, מלבד נידה, יחסים עם גויים והוצאת זרע לבטלה שעונשם בידי שמים.
להלן סוגי יחסי המין האסורים על-פי הדת היהודית:
ניאוף - יחסי מין בין גבר לבין אישה נשואה או מאורסת (מקודשת) לאחר.
איסור זה חמור במיוחד, שכן הוא אחד מעשרת הדיברות.
כמו כן הוא נכלל באיסורי גילוי עריות.
גילוי עריות - יחסי מין בין קרובי משפחה ובין אשה נשואה לגבר.
פירוט בהרחבה של מי בדיוק מוגדר כקרוב/קרובת משפחה לעניין זה מצוי בספר ויקרא.
איסור זה הוא אחד משלושת האיסורים החמורים של "ייהרג ובל יעבור".
משכב זכר - יחסי מין אנאליים בין שני גברים.
ומפרש רש"י "כמכניס מכחול בשפופרת".
משכב בהמה - יחסי מין בין אדם לבעל חיים.
קיום יחסים עם אישה נידה - אישה הנמצאת בזמן וסת ושבעה ימים אחריה.
מהמקרא האיסור היה מוגבל לשבעת ימים: (ויקרא, ט"ו, י"ט), וחז"ל הוסיפו "שבעת ימי ליבון" בשל חשש מטומאת זיבה.
זנות פולחנית / יחסי מין בין עבד לבן חורין - (דברים כ"ג י"ח)
קיום יחסי מין בין יהודים לגויים - אף שבית דין אינו עונש, קיימת הוראה לא מחייבת של "הבועל ארמית - קנאים פוגעים בו".
אונס - לאונס נקבעים סוגים שונים של עונשים, בהתאם למצבה המשפחתי של הנאנסת (נשואה, מאורסת או רווקה) ובהתאם למקום האונס (בעיר או בשדה), המשפיע על יכולת הנאנסת להזעיק עזרה.
שפיכת זרע לבטלה - פליטת זרע שלא במהלך יחסי מין עם אישה ובכללם אוננות.
איסור זה לא רשום באופן מפורש במקרא.
על פי הרמב"ם, בני הזוג יכולים לעשות ככל שיעלה על דעתם בינם לבין עצמם, כל עוד שהדבר נעשה בהסכמה וברצון ():
מין וגינאלי נקרא "ביאה כדרכה", ואצל בני זוג נשואים, אם אחד מהם אינו מוכן לקיים סוג כזה של יחסים, הוא נקרא "מורד" וזו עילה מוצדקת לגירושין.
ביאה שלא כדרכה - מין אנאלי הוא בגדר מותר, על פי הנאמר "משכבי אשה", מכאן שיש שני משכבים, ומין אנאלי נקרא בתלמוד "ביאה שלא כדרכה" או "הפיכת השולחן".
בעלי התוספות סוברים שאקט זה מותר רק כאשר אינו מוציא זרע או שעושה כך באקראי אף שמוציא זרע.
ביאה דרך איברים - מין אוראלי הוא חלק מ"ביאה דרך איברים" ואינו נחשב לקיום יחסים של ממש, ואינו נחשב לניאוף, אם כי לדברי הרמב"ם נחשב הדבר למעשה מכוער שלוקים עליו, כאשר הדבר נעשה במסגרת יחסים אסורים.
"קיצור שולחן ערוך" בעקבות התלמוד קובע מגבלות אחדות על קיום יחסי מין, ובהן:
השולחן ערוך (אבן העזר כה) קובע מגבלות נוספות על התנאים הסביבתיים של המיניות, ובהן איסור לקיים יחסים במקומות ציבוריים כשווקים, רחובות, גנות ופרדסים, ואיסור לקיים יחסים בפני אדם אחר אפילו ילד קטן.
הנצרות הקתולית ונגזרותיה נחשבות לדת, שהיחס שלה כלפי המין הוא השמרני והחריף ביותר.
המיניות נחשבת לחטא ואסמכתא לכך היא הפסוק בתהילים "הן בעוון חוללתי ובחטא יחמתני אימי" (תהילים פרק נ"א פסוק ז').
על פי הנצרות, קיום היחסים נועד להולדה והתרבות בלבד, ואסורים יחסים לשם הנאה בלבד.
לאנשי הדת של הנצרות הקתולית אסור להינשא, ובכנסייה האורתודוקסית רק לכמרים הזוטרים מותר להינשא.
התנזרות מיחסי מין נחשבת למעלה גדולה בנצרות.
באסלאם היחס למין יותר מתירני מאשר ביהדות, ויש היתר לפוליגמיה, אם כי יש איסור על מין אנאלי.
אין הבדל מבחינת האיסורים בין שני המינים אם כי בחברות שמרניות כדוגמת חברות ערביות ואפריקאיות יש זכויות יתר לגברים, אף על פי שהדת עצמה אינה מבדילה בין המינים.
לפי הקוראן, האהבה בין הגבר לאישה הוא מעשה ידי אלוהים.
גם הגבר וגם האישה צריכים להגשים את צורכיהם המיניים של האחר.
בזמן הווסת אסור לקיים יחסי אישות, אבל מגע מיני אחר, כגון נשיקות וכל פעילות מינית שאינה כוללת מגע בנרתיק - מותר במפורש.
בתרבויות אסלאמיות מסוימות, קיום יחסי מין שלא במסגרת נישואים עלול להוביל לרצח על חילול כבוד המשפחה של האישה, אף שאין לכך היתר רשמי בקוראן.
בבודהיזם, מי שבוחר לתרגל ושהוסמך להיות נזיר או נזירה, גם בוחר לחיות חיי פרישות, המניעה מיחסי מין נתפסת כצורך כדי להגיע להארה.
קיום יחסי מין הוא אחת מארבע עבירות עיקריות שיש על נזיר.
אמנם, בוג'ריאנה, קיום יחסי מין יכול אפילו להיות חלק מהדרך אל ההארה.
בודהיסטים הדיוטות (שאינם נזירים) אינם צריכים לפרוש מיחסי מין, שכן מין הוא חלק טבעי מאוד של חברה עם משפחה וילדים.
כמו כן, הבודהיזם אינו נכנס לפרטים לגבי מה נכון ומה לא נכון בתוך פעילויות החיים.
פרטים של התנהגות מקובלת או לא מקובלת ביחסי מין אינה מוזכרת במפורש באף אחד מהכתבים הדתיים.
בחוק העונשין מפורטות עבירות מין אחדות, שעיקרן קיום יחסי מין בכפייה, כולל מצבים של קיום יחסי מין עם קטין, שגילו מתחת לגיל ההסכמה, ויחסי מין בין מטפל נפשי למטופל.
החוק הישראלי מחלק את עבירות קיום יחסי מין בכפייה לפי סוגי האקטים המיניים שנכפו:
מין וגינאלי בכפייה מכונה בחוק העונשין הישראלי "אונס".
מין אנאלי או אוראלי בכפייה מכונה בחוק העונשין הישראלי "מעשה סדום" ודינו כאונס.
בפקודת החוק הפלילי, שנחקקה על ידי שלטונות המנדט הבריטי ועם הקמת המדינה נכללה בחוקי מדינת ישראל, ובחוק העונשין שהחליף אותה, נכללו איסורים על סוגים אחדים של יחסי מין, גם כאשר הם נעשים מרצון בין בוגרים.
זו לשונו של סעיף 351 לחוק העונשין (בגרסתו הראשונה, משנת 1977):
למעשה אסר סעיף זה יחסי מין הומוסקסואליים, וכן אסר מין אוראלי ומין אנאלי, גם במסגרת יחסי מין הטרוסקסואליים.
במסגרת תיקון מס' 22 לחוק העונשין, שאושר בכנסת בשנת 1988, בוטל איסור זה.
בהתאם לכך אסורה הפעלתם של בתי בושת ומכוני ליווי המספקים שירותי מין בתשלום, ואסור פרסום שירותי זנות בעיתונים.
חוק העונשין אוסר קיום יחסי מין עם קטין בתמות תשלום: קובע כי "המקבל שירות של מעשה זנות של קטין, דינו - מאסר שלוש שנים", וחוק איסור צריכת זנות מטיל עונש על צריכת שירותי זנות.
פתולוגיות מיניות, או הפרעות בהעדפות מיניות, מתייחסות לעניין מיני מתמשך ועז המופנה כלפי גירויים לא טיפוסיים.
ההתנהגויות הנלוות לכך, הפנטזיות או הדחפים יכולים ליצור מצוקה, קשיים בינאישיים וקשיים בתפקוד.
הם כוללים בדרך־כלל אנשים שלא מסכימים לאקט המיני, חפצים, קטינים או גרימה של בושה וסבל.
פדופיליה וזואופיליה הן פאראפיליות המוגדרות כסטיות מיניות ואסורות על פי חוק ברוב מדינות העולם, משום שהפרטנר אינו כשיר להביע הסכמה חוקית ליחסים אלה.
בנוסף לכך מימוש הפנטזיה הפדופילית בצורת יחסי מין עם ילדים עשויה לגרום נזק ארוך טווח לקורבן - הילד או הילדה.
פדופיליה נחשבת לפשע חמור הן בעיני החוק ברוב העולם והן מבחינה חברתית ותרבותית.
עם זאת, במדינות מסוימות, ניתנה גושפנקא חוקית לפדופיליה והותר להתחתן עם בנות צעירות במיוחד והן מותרות לבעליהן.
נקרופיליה נחשבת גם היא לסטייה מינית חמורה.
אקסהיביציוניזם היא פאראפיליה הנחשבת כסטייה מינית, ובמקרים מסוימים גוררת עונשים בחוק.
מציצנות, מעבר להיותה סטייה מינית, פוגעת בפרטיותו של הקורבן, וקבועים נגדה עונשים בחוק.
יחסים סאדו-מזוכיסטים אינם נחשבים כיום כסטייה, כל עוד הם לא גורמים למצוקה נפשית או גופנית.
אם יחסים אלו נעשים בהסכמה מלאה, הם אינם אסורים בחוק.
יחסי מין הומוסקסואליים בשירותים ציבוריים (מכונה בארצות הברית: Tea-room ובבריטניה: Cottage) היא התנהלות שהייתה נפוצה בקרב הקהילה ההומוסקסואלית בארצות המערב בשנים שקדמו ללגיטימציה שלה, בה קוימו יחסי מין אנונימיים בין גברים בשירותים ציבוריים או שנערך קרוזינג במטרה לקיים יחסי מין במקום אחר.
המילה "קוטג'" (מאנגלית: Cottage) כביטוי תועדה לראשונה בתקופה הוויקטוריאנית לתיאור שירותים ציבוריים, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 הביטוי הפך לסלנג של הקהילה ההומוסקסואלית.
שורשיו של המונח מקורם בחדרי השירותים החיצוניים שנבנו בבריטניה מחוץ לבתי המגורים, ונראו כמו מבני קוטג'.
רוב השימוש בביטוי היה באנגליה, שם המונח היה מזוהה כמקום קטן, נוח וכפרי, אם כי השתמשו בביטוי גם במקומות אחרים בעולם.
בארצות הברית משתמשים בביטוי "tea-room" כדי לתאר את התופעה.
חדרי השירותים הציבוריים בהם התופעה רווחת ממוקמים במקומות עם תנועה מאסיבית של אנשים, כמו תחנות אוטובוס, תחנות רכבת, שדות תעופה ואוניברסיטאות.
לעיתים, בין תאי השירותים קיים גלורי הול.
סימנים שונים משמשים כדי לרמוז לרצון באינטראקציה בין המבקרים.
בחלק מחדרי השירותים התפתח נוהג מקובל, לפיו יש אדם שמשמש כ"מתצפת", שאחראי להזהיר כשמגיעים אנשים מחוץ ל"סצנה" (דהיינו, מחוץ לקהילה ההומוסקסואלית).
לפני תנועת השחרור הלהט"בית בסוף שנות ה-60 בארצות הברית ואנגליה, חדרי שירותים ציבוריים פעילים היו מהמקומות הבודדים בהם גברים שהיו צעירים מכדי להיכנס לברים של הומואים, יכלו לפגוש אחרים ולדעת בבטחה שגם הם הומואים.
רוב ההומואים והביסקסואלים באותה תקופה היו "בָּאָרוֹן", וכמעט שלא היו קבוצות חברתיות לנוער שהיה צעיר מכדי לצרוך אלכוהול.
לאחר המהפכה הלהט"בית, שהפכה את ההומוסקסואליות ללגיטימית, נפתחו מועדוני מין - כגון סאונות, אשר העבירו את הפעילות המינית מהמרחב הציבורי למרחב הפרטי.
עם הפיכת האינטרנט לאמצעי תקשורת ואינטראקציה מרכזי בקהילה הגאה, פחת השימוש בחדרי השירותים הציבוריים כמקום מפגש.
החל משנות ה-80, הפכו הרשויות להיות מודעות לקיומם של חדרי שירותים הפעילים כמקום מפגש מיני והחלו לנקוט בצעדים שונים נגד העניין, כגון שינוי גובהי הדלתות, הסרת דלתות בחדרי שירותים פופולריים, וכן הנמכת המחיצות שבין התאים, על-מנת למנוע איתות בין התאים בעזרת הרגליים.
מעשים מיניים בשירותים ציבוריים עומדים בניגוד לחוק בהרבה מדינות.
מכיוון שיחסי המין מתרחשים מאחורי דלתות סגורות ובתוך התאים עצמם, הרי שבאנגליה, בארצות הברית ובקנדה המשטרה הפעילה לעיתים שוטרים סמויים, שהתחזו להומואים וניסו לשדל אנשים לקיים יחסי מין.
מי ששיתף פעולה עם השוטרים היה צפוי להיעצר ולהישפט.
בישראל התופעה הייתה קיימת בעיקר בתחנות אוטובוס מרכזיות, בהן התחנה המרכזית הישנה של תל אביב והתחנה המרכזית של באר שבע.
איתן פוקס, בסרטו הראשון "אפטר" (1990), עוסק במתח מיני בין חייל למפקדו, שלבסוף מקיימים יחסי מין בשירותים ציבוריים בגן העצמאות בירושלים.
+ הרכב המשתתפים זהות מינית % לא הומואים ולא ביסקסואלים 38% ביסקסואלים 24% הומואים בארון 24% הומואים מחוץ לארון 14%
Tearoom Trade (תעתיק: טירוּם טרייד) הוא מחקר של הסוציולוג רוברט אלן "לאוד" המפרייס.
המחקר עסק בניתוח פעילות מינית של הומואים בשירותים ציבוריים.
המחקר הוא אתנוגרפיה על יחסי מין בין גברים בשירותים ציבוריים.
המפרייס תיאר את התקשורת הבין-אישית המקובלת בחללים אלו, כגון שפת גוף, תנועות ידיים וכדומה.
כמו כן, הוא שם לב גם לתפקידים השונים אשר אנשים שונים מילאו, כאשר לרוב, במקביל לאנשים שקיימו יחסי מין היו אנשים ששימשו כ"תצפיתנים", שהיו מזהירים אם אנשים לא קשורים היו מתקרבים.
המפרייס הניח כי גברים המשתתפים בפעילות כזו מגיעים מרקעים חברתיים מגוונים, בעלי מוטיבציות שונות, וזהויות מיניות שונות: סטרייטים, ביסקסואלים או הומואים.
המחקר שאל לגבי הסטריאוטיפים אשר מקושרים לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים במקומות ציבוריים, והראה כי הרבה מן המשתתפים בפעילויות הללו מנהלים אורח חיים "נורמטיבי" למדי, בעלי משפחות ומקובלים בקהילתם.
בנוסף, המחקר הראה שבמעשיהם המיניים אין סכנה להטרדה מינית של גברים הטרוסקסואלים.
הממצאים של המחקר מראים כי 38% מהנחקרים לא היו הומואים ולא ביסקסואלים, 24% היו ביסקסואלים, 24% היו הומואים בארון ורק 14% ענו על התדמית של "הומו שהוא חלק מהקהילה הגאה" ומתעניין בקשרים עם גברים.
מכיוון שהמפרייס היה יכול לוודא כי 54% מנחקריו חיו כהטרוסקסואלים עם נשותיהם, המחקר הציג את חוסר ההתאמה בין העצמי הפרטי והעצמי החברתי אצל אנשים שהשתתפו בצורה הזו של סקס הומוסקסואלי.
בתחילת המחקר, המפרייס חשף את זהותו כחוקר בפני חלק מהמשתתפים; הוא שם לב כי אלו שהסכימו לדבר איתו היו רק ממעמד משכיל, יחסית.
כשהמשיך במחקר, החליט להסתיר את זהותו כחוקר, במטרה למנוע הטיה במחקר.
המפרייס הניח כי הסטיגמה הקשורה להומוסקסואליות והרצון של המשתתפים לאנונימיות מונעות ממנו לתצפת על המתרחש ולקיים ראיונות מעקב, כאשר הוא מציג עצמו כחוקר.
הביקורת על המחקר הייתה בעיקרה ביקורת אתית בנוגע להסתרת זהותו כחוקר ואי-קבלת הסכמה מהנחקרים לתצפית עליהם.
המפרייס היה ניתן בביקורת גם עקב המתודה שלו לראיונות המשך, בה מצא את כתובת הנחקרים דרך מספרי הזיהוי של מכוניותיהם, אותם העתיק.
ראיונות ההמשך, אף הם לא חשפו את מהות המחקר, ובהם הציג עצמו כחוקר שירותי בריאות, שמתעניין במוצא האתני שלהם, הסטטוס המשפחתי, עיסוקם ועוד.
מתנגדי הביקורת הצביעו על כך, שהמשתתפים ביצעו את מעשיהם במקום ציבורי וכי הונאת המשתתפים סביב הראיונות הייתה לא מזיקה, מכיוון שהמפרייס כיבד את רצונם לאנונימיות ולא פרסם את זהותם במחקרו.
יחסי מין בחלל הם בעלי מאפיינים ייחודיים ומצריכים התמודדות עם אתגרים פיזיקליים, פיזיולוגים ופסיכולוגים אשר שונים מסביבת כדור הארץ.
אף על פי שטיסות מאוישות לחלל מתקיימות זה מספר עשורים הרי שככל הידוע, נכון ל-2017, לא נוסו יחסי מין בחלל בקרב בני אדם.
משימות ארוכות טווח בחלל בעתיד יצריכו פתרונות לאתגרים השונים.
על פי החוק השלישי של ניוטון, גוף המפעיל כוח על גוף אחר, הגוף האחר יפעיל כוח השווה בעוצמתו אך מנוגד בכיוונו על הגוף הראשון.
על כן, בני זוג המחוברים זה לזה יפעילו תנועות מנוגדות.
שימוש בעצם שלישי יוכל לעזור להתמודד עם בעיה זו.
קשיים אחרים הם עצמים מרחפים בכיוון בני הזוג או תנועה יחסית לעצמים אחרים והתנגשות בהם.
לתופעות הייחודיות לשהות בחלל - כגון שינוי בכבידה, קרינה, רעש, רעידות, בידוד, הפרעת קצב היממה ומתח נפשי - ישנה השפעה פיזיולוגית.
ייתכן גם שתהיה להן השפעה על ההתעברות וההיריון.
החיים על פני כדור הארץ התפתחו תחת כוח כבידה של 1g.
כוח כבידה אחר עשוי להשפיע על הפריה, הריון, לידה והתבגרות.
מחקרים על רביית יונקים בתנאי חוסר כבידה נערכו על חולדות והראו מספר השפעות פיזיולוגיות.
החולדות חסרו יכולת לתקן את עצמם וסבלו משיעור הפריה נמוך.
עד כה לא נערך מחקר לאורך כל מחזור החיים של יונקים.
כיום, שהות בחלל כרוכה בשהות במרחב מחיה מצומצם לאורך זמן ועל כן ליחסי מין עלולה להיות השפעה שלילית על פרטיותם של חברי הצוות ועל מערכות היחסים ביניהם.
במסמך תואר ניסוי במעבורת חלל במסגרת משימה STS-75 אשר מטרתו הייתה לבחון את יעילותן של תנוחות מין בחוסר כבידה.
בניסוי נבדקו, לכאורה, עשר תנוחות, שש עשו שימוש בחגורה ובמנהרה מתנפחת והיתר נערכו בעמידה.
על פי המסמך הניסוי תועד בווידאו בן עשר שעות.
משימת STS-75 האמיתית התרחשה בשנת 1996 וכל חברי הצוות בה היו גברים.
בשל ההתייחסויות הרבות למסמך הוציאה נאס"א הודעה רשמית המסבירה כי מדובר באגדה אורבנית.
יחסי מיאנמר–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
מיאנמר מיוצגת בפורטוגל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בליסבון, בירת המדינה.
פורטוגל מיוצגת במיאנמר בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה ביאנגון, בירת המדינה לשעבר.
כלכלת מיאנמר נמצאת היום בשלב ביניים בין המצב הכלכלי שבו הייתה נתונה לאורך תקופת שלטון הגנרלים לבין האפשרויות שפותחת בפניה הסרת החרם הבינלאומי לאחר תחילת המעבר לדמוקרטיה.
החקלאות היא הענף הכלכלי העיקרי במיאנמר, ממנו מתפרנסים כשני שלישים מהתושבים.
שטחי החקלאות תופסים כשישית מאדמת המדינה.
הגידול המרכזי הוא האורז שתופס כמחצית מהשטחים המעובדים במדינה ונפוץ בעיקר באזורי הדלתה העשירים במים.
הדבר מתבטא גם בייצוא של מיאנמר לפורטוגל.
בשנת 2016 ייצאה מיאנמר לפורטוגל 643 אלף דולר אמריקאי של סחורה, 98 אחוזים מהסחורה היה אורז, 2 אחוזים מהסחורה (ככל הנראה ייבוא אישי) היה טקסטיל.
פורטוגל היא אחת המדינות הפחות עשירות במערב אירופה.
חלק גדול יחסית מאוכלוסייתה עוסק בחקלאות, בין השאר בגידול ירקות, פירות (בעיקר גפנים ליין ולצימוקים), זיתים ואלוני שעם, וכן דיג.
ענפי התעשייה העיקריים הם עיבוד תוצרת חקלאית, יצור סרדינים, צימוקים, יין ושמן זית.
משנות ה-60 חלה התפתחות ניכרת גם בענפי תעשייה שאינם מבוססים על חקלאות.
אוצרות הטבע של פורטוגל הם: פחם, ברזל, נחושת, טונגסטן ובדיל ששימשו יסוד להקמת תעשייה כבדה.
בערים פורטו ובראירו פותחה תעשיית ברזל ופלדה.
כן הוקמו בתי-זקוק לנפט ותעשייה פטרו-כימית.
ענף כלכלי חשוב בפורטוגל הוא הצי הסוחר.
שוב, הדברים מתבטאים בייצוא הפורטוגלי למיאנמר.
באותה השנה ייצאה פורטוגל למיאנמר סחורה בשווי 240 דולר אמריקאי, הסחורה הייתה מגוונת למדי וכללה פחם, ברזל, נייר, קרמיקה וטכנולוגיות שונות (מחשבים, טלפונים).
יחסי מין ללא חדירה הם פעילות מינית שבדרך כלל אינה כוללת חדירה וגינאלית, אנאלית או אוראלית, אך היא כוללת צורות שונות של מגע, כגון התחככות, אוננות הדדית, נשיקות, גיפופים וליקוק.
צורות מסוימות של מין ללא חדירה, במיוחד כאשר הן מכונות outercourse (בניגוד ל-intercourse - יחסי מין), כוללות היבטים חדירתיים כמו החדרת אצבעות או חדירה אוראלית.
גברים ונשים מקיימים יחסי מין ללא חדירה ממגוון סיבות, אם כסוג של משחק מקדים או כאקט המיני הראשי או המועדף.
זוגות הטרוסקסואלים מקיימים יחסי מין ללא חדירה כאלטרנטיבה לחדירת הפין לנרתיק כסוג של אמצעי מניעה, או על מנת לשמר את הבתולים.
זוגות חד-מיניים רבים מקיימים יחסי מין ללא חדירה כאקט המיני המועדף עליהם או כדי לשמר את הבתולים, כאשר גברים הומואים מקיימים יחסים אלה כחלופה לחדירה אנאלית.
מחלות המועברות במגע מיני כגון הרפס, נגיף הפפילומה האנושי וכיני ערווה, עלולות להיות מועברות דרך פעילות מינית שאינה כוללת חדירה כמו חיכוך של איברי המין זה בזה או חיכוך של איברי המין בגוף של הפרטנר המיני.
עם זאת, יחסי מין ללא חדירה יכולים לשמש גם כצורה של מין בטוח, מאחר שקיימת סבירות נמוכה יותר שנוזלי גוף (המקור העיקרי של מחלות המועברות במגע מיני) יוחלפו במהלך פעילות מינית ללא חדירה.
בעוד שיחסי מין ללא חדירה מוגדרים לרוב כפעילות מינית ללא חדירה של פין, חלק מהאקטים המיניים הללו יכולים לכלול מרכיבים של חדירה.
מין אוראלי למשל, שעשוי לכלול ליקוק איברי המין או חדירה של הלשון, יכול להיות מוגדר כמין ללא חדירה, רק משום שאינו כולל חדירה וגינאלית או אנאלית.
גיפוף מתייחס למגוון רחב של אקטים מיניים המוגדרים כ"משחק מקדים", ואשר מערבים לרוב גירוי וגינאלי, אך לא אקט ישיר של חדירה.
התגפפות או התחככות הם מושגים כלליים המתייחסים לחיכוך איברי גוף שונים (ישבן, שדיים, בטן, ירכיים וכו') באיברי מין של גבר או אישה אחרים.
גיפוף יכול להיעשות בעירום או בלבוש מלא או חלקי, ומכונה לעיתים "מין יבש".
גיפוף יכול לכלול גם חיכוך של איבר מין באיבר מין.
זוגות יכולים להתחכך זה בזה כצורה של משחק מקדים או על מנת להגיע לסיפוק מיני ללא חדירה וגינלית, אנאלית ואף ללא מין אוראלי.
לעיתים, התגפפות היא דרך לשמר את קרום הבתולים או לקיים מין בטוח.
המונח "Frottage" לקוח מהפועל הצרפתי frotter, שמשמעו להתחכך.
המונח כולל גם התייחסות ספציפית להתחככות של שני איברי מין גבריים זה בזה ללא חדירה (Frot).
כמו כן, המונח כולל גם וריאציה המגדירה פטיש להתגפפות או התגפפות אובססיבית, לעיתים ללא הסכמה.
אוננות הדדית (נקראת גם "לעשות ביד") לרוב מערבת גירוי ידני של אברי מין על ידי שני אנשים או יותר המגרים את עצמם או זה את זה.
אוננות הדדית מתקיימת לעיתים במצבים שבהם המשתתפים לא מרגישים מוכנים או מסוגלים פיזית או חברתית, לקיים יחסי מין עם חדירה, אך בכל זאת מעוניינים לקיים מגע מיני הדדי.
אוננות הדדית יכולה להיות גם משחק מקדים, בהאקט המיני העומד בפני עצמו.
אוננות הדדית כוללת גירוי מיני של הפין, פי הטבעת, הדגדגן הנרתיק, או חלקים אחרים בפות והחדרת אצבעות לווגינה או לפי הטבעת.
גירוי מיני של איברי המין על ידי כפות הרגליים (פוטג'וב) אף הוא חלק מאוננות הדדית.
אוננות הדדית יכולה להוביל לאורגזמה.
לעיתים, מטרתה היא שימור קרום הבתולים או מניעת היריון.
אם לא מוחלפים נוזלי גוף, אוננות הדדית היא צורה של מין בטוח, המקטינה באופן משמעותי את הסיכון להעברת מחלות המועברות במגע מיני.