tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1 באוקטובר 2010 שיגרה סין את צ'אנג-אה 2 אשר צפויה לפעול עד סוף 2012. צ'אנג-אה 3 הכוללת רובר שינחת על הירח, שוגרה ב-1 בדצמבר 2013. רכב המחקר נחת ב"ים הקשתות" על הירח ב-14 בדצמבר.
הגשושיות הם חלק מתוכנית החלל הסינית לחקר הירח (CLEP) אשר מטרתה היא הנחתת טייקונאוטים על הירח לא לפני שנת 2020.
ב-8 בנובמבר 2011 שיגרה סין את הגשושית יינגהו-1 (גחלילית-1) על גבי הגשושית פובוס-גרנט הרוסית.
מטרת הגשושית הייתה להקיף את מאדים למשך שנתיים ולחקור את פני הקרקע, האטמוספירה, היונוספירה והשדה המגנטי של מאדים.
זמן קצר לאחר שיגור שני הגשושיות הייתה פובוס-גרנט אמורה לבצע שתי הפעלות מנוע שישגרו את שני הגשושיות אל עבר מאדים אך המנועים לא הוצתו ושתי הגשושיות נשארו במסלול סביב כדור הארץ.
ב-17 בנובמבר 2011 הודיעה סין כי המשימה מוגדרת ככישלון.
ב-23 ביולי 2020 שוגרה חללית נוספת למאדים, טיאנוון-1.
סמליל הארגון דומה לסמליל תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין.
החץ באמצע דומה לאות הסינית 人 שפירושו 'אדם' או 'אנשים', כדי לקבוע שבני האדם הם המרכז של כל חקר החלל.
שלוש האליפסות הקונצנטריות מייצגות שלושה סוגים של מהירות מילוט שהם אבני דרך של חקר החלל.
הטבעת השנייה מצוירת בקו מודגש, כדי לציין שסין עברה את השלב הראשון של המחקר (כדור הארץ) והיא עוברת לשלב השני (מערכת השמש).
הדמות 人 ניצבת מעל שלוש הטבעות כדי להדגיש את יכולתה של האנושות לשגר ולחקור.
ענפי זית נוספו כדי לציין כי חקר החלל של סין הוא שלוו באופיו.
מינהל החלל הסיני מאורגן בשש מחלקות:
המחלקה למדע, טכנולוגיה ובקרת איכות
מינהל תרבות ואמנות (עם הקמתו במסגרת משרד החינוך והתרבות כונה "אגף התרבות") של משרד התרבות והספורט אחראי על קידום ותמיכה של היצירה והיוצרים בישראל בכל תחומי התרבות והאמנות.
בראש המנהל בשנים 2011 עד 2014 עמד שמעון אלקבץ.
הוא התפטר באוגוסט 2014, עת מונה למנהל קול ישראל.
לאחר מכן כיהנה בראש המינהל גלית והבה שאשו, עד לדצמבר 2023. ביוני 2024 מונה לתפקיד רן שפירא.
המינהל פועל בתחומים רבים האמורים להקיף את עולם התרבות והאמנות בישראל: מוזיקה, תיאטרון, מחול ואמנות בינתחומית, ספרות, אמנות פלסטית, קולנוע, בתי ספר לאמנות, מוזיאונים, ספריות, תרבות ערבית, תרבות דרוזית וצ'רקסית, תרבות חרדית, תרבות בקהילה וחובבים, מחקר ומורשת, אירועים ספרותיים, זמר עברי ופסטיבלים.
במקביל למינהל קיים גוף סטטוטורי בשם המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, שבראשה עומד כיום ד"ר חיים פרלוק.
המועצה, יחד עם מספר מועצות ייחודיות נוספות כגון מועצת הקולנוע ומועצת המוזיאונים (בקשר לתחומים עליהם כל אחת מהן אמונה), בעלת סמכות לייעץ לשר התרבות והספורט בהתוויית המדיניות בתרבות.
בנוסף, המועצה ומדוריה נוטלים חלק פעיל בבחינת בקשות גופי התרבות לתמיכה.
המינהל אחראי על הענקת הפרסים הבאים (בעבר, כאשר משרד החינוך והתרבות היו מאוחדים במשרד ניתנו במסגרת פרס מש767
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית
פרס ליוצרים בתחומי האמנות הפלסטית
הוא גוף הפועל עבור מנהל התרבות ומטרתו לנתח את העשייה התרבותית בישראל.
המרכז מנהל מאגר נתונים על פעילות מוסדות תרבות מאז שנת 1994 כגון מספר ההפקות, מאפיינים אמנותיים, שיעור היצירות הישראליות, שיעור הפקות חדשות, היקפי צריכת התרבות, היקף פעילות במרכז ובפריפריה ועוד.
המרכז מופעל על ידי חברת פילת ומנוהל על ידי ד"ר אברהם כרמלי.
מינהל הכנסות המדינה הוא אגף במשרד האוצר העוסק בגיבוש מדיניות המסים (להבדיל מרשות המיסים בישראל, העוסקת במימוש מדיניות זו).
בשנת 1957, במסגרת ארגון מחדש במשרד האוצר, הוחלט על העברת האחריות לכל התשלומים והתקבולים של משרדי הממשלה לידי מינהל הכנסות המדינה.
מינהל הכנסות המדינה היה אחראי לכל גביית המיסים בארץ, תפקיד הממולא כיום על ידי רשות המיסים.
בשנת 1963 הוחלט למנות מומחה מיוחד לתכנון ארוך טווח של מדיניות המיסים.
בשנת 1995 אוחדו מינהל הכנסות המדינה ואגף הכלכלה במשרד האוצר, לאחר שהוחלט למנות את ציפי גל ים, ראש אגף הכלכלה, לממונה על הכנסות המדינה.
אולם האיחוד כמעט לא הורגש ושני האגפים התנהלו כמעט בנפרד.
בשנת 2001, החליט שר האוצר, סילבן שלום, לפצלם בחזרה.
בשנות ה-90 עבדו במינהל מעל 50 עובדים.
אולם עם הזמן ירד קרנו של המינהל ובשנת 2003 עבדו בו 15 עובדים ומשרד האוצר שקל לסגור את המינהל.
מינהל הכנסות המדינה נקט במשך שנים רבות בתמיכה במדיניות מס שוויונית והתנגדות לפטורים לגורמים שונים.
למשל, בוועדת אשר, התנגדו נציגי מינהל הכנסות המדינה למע"מ מוקטן על מוצרים חיוניים.
עמדה נוספת של מינהל ההכנסות היא שיש להציע שיעורי מס נמוכים כדי להעמיק את הגבייה.
בראש מינהל הכנסות המדינה עומד הממונה על הכנסות המדינה.
הממונה הראשון היה ד"ר ארתור ברגמן.
בשנת 1953 החליף אותו ד"ר קורט מנדלסון.
בשנת 1954 מונה לתפקיד זאב שרף.
בשנת 1961 התפטר שרף מהתפקיד ובמקומו מונה אריאל אריאלי.
בשנת 1964 נכנס לתפקיד שמחה גפני.
בסוף 1968 מונה לתפקיד משה נוידרפר שהוביל בשנת 1975 את מימוש הרפורמה במיסים שהוצעה על ידי ועדת בן-שחר.
בתחילת 1979 מונה אוריאל לין לתפקיד.
אחרי לין מונה לתפקיד משה ברטוב, שהוחלף ב-1984 בידי ישראל ברון.
בתחילת שנות ה-90 כיהן יורם גבאי בתפקיד הממונה.
בשנת 1995 פרש גבאי וציפי גל ים מונתה לתפקיד.
גל ים החזיקה בתפקיד עד שנת 2001 והוחלפה בידי מאיר קפוטא.
לאחר פרישתו של קפוטא, בסוף 2006, מונה לתפקיד יהושע ויטה.
אולם מיד לאחר מכן נפתחה נגדו חקירה גלויה והוא הושעה מתפקידו למשך מספר שנים, בהן כיהנה בתפקיד פרידה ישראלי.
באוגוסט 2012 מונה לתפקיד ד"ר מיכאל שראל, אשר התפטר במרץ 2014, על רקע הודעת שר האוצר, יאיר לפיד, על כוונתו להנהיג פטור ממע"מ על דירות לרוכשים דירה ראשונה.
במסגרת המינהל פועל גם המוזיאון למיסים.
מינהל המודיעין הראשי או גה-אר-יו בראשי התיבות של שמו , היה שירות המודיעין הצבאי של צבא ברית המועצות והיה האגף העיקרי במטה הכללי הסובייטי.
הגה-אר-או הוקם לפי פקודת לאון טרוצקי ב-5 בנובמבר 1918 ותפקידו היה לנהל את כל המודיעין הצבאי.
הוא פעל מתחנות בכל העולם, בהן תחנת הסיגינט (מודיעין אותות) בלורדס שבקובה, וכן במדינות הגוש המזרחי לשעבר, בעיקר בליטא, בלטביה ובאסטוניה.
הגה-אר-או היה עצמאי לחלוטין ממרכזי כוח אחרים בברית המועצות.
בעת הקמתו הורה לנין לצ'קה (שהפכה מאוחר יותר לק.ג.ב.) שלא להתערב במבצעי הגה-אר-או.
בתקופה הסובייטית היה קיים מתח רב ויריבות גדולה בין הגה-אר-או לק.ג.ב..
בדצמבר 1991 פורקו הכוחות המזוינים של ברית המועצות וכוחו של הגה-אר-או הסובייטי הצטמצם.
במאי 1992 הוקם משרד ההגנה הרוסי והגה-אר-או הוקם מחדש כמינהל המודיעין הראשי של צבא רוסיה.
מינהל המודיעין של הצבא האדום הוקם בנובמבר 1918, שהפך כעבור זמן לגה-אר-או והיה המחלקה השנייה במטכ"ל הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה רשת בניהולו של לב סרגייב פעלה בארצות הברית והעבירה למוסקבה למעלה מ-20 אלף גיליונות של מסמכים חשאיים.
פיוטר פופוב היה בין אנשי הארגון הראשונים שפעלו לטובת המודיעין האמריקאי.
הוא התחיל את פעילתו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, נחשף והוצא להורג בשנת 1960.
קיומו של הגה-אר-או לא פורסם בזמן השלטון הסובייטי.
הארגון נעשה ידוע ברחבי ברית המועצות והמערב מחוץ לקהילת המודיעין בזמן הפרסטרויקה, בעיקר הודות לכתביו של "ויקטור סובורוב" (ולדימיר רזון), סוכן גה-אר-או שערק לבריטניה בשנת 1978 וכתב על חוויותיו בצבא הסובייטי ובשירותי הביון שלו.
לפי סובורוב, אפילו המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית לא יכול היה להיכנס למפקדת הגה-אר-או ללא סריקה ביטחונית.
מינהל העיר סבסטופול, רשמית: ממשלת סבסטופול , היא הרשות המבצעת והגוף הניהולי של העיר סבסטופול, שבין 1991 ועד 2014 נודעה בשם "האדמיניסטרציה העירונית".
בראש המינהל עומד מושל העיר.
המחלקה לפרויקטים מועדפים לפיתוח העיר
המחלקה לפיתוח אזורי וקשר עם ארגוני השלטון המקומי בעיר
מחלקת אבטחת בתי משפט השלום
מחלקת התחבורה ופיתוח תשתיות התחבורה
מושל סבסטופול הוא ראש הרשות המבצעת של העיר סבסטופול העומד בראש ממשלת סבסטופול, מאז 2014. בזמן השלטון הקומוניסטי כונה ראש עיריית סבסטופול "המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית" ובשנים 1992 - 2014 כונה בשם "ראש האדמיניסטרציה העירונית של סבסטופול".
ב-2014 הוענק לעיר מעמד של עיר פדרלית ותפקיד ראש העיר הפך למושל עם הפיכת העירייה לממשלת העיר.
מינהל הביטחון הפדרלי (בספרדית: Dirección Federal de Seguridad, בקיצור DFS) היה סוכנות הביון והביטחון המקסיקנית, שפעל כמשטרה חשאית.
הוא נוסד בשנת 1947 על ידי מיגל אלמאן ולדס במטרה להגן ולשמור על היציבות הפנימית של מקסיקו ולפעול נגד כל צורה של חתרנות ואיומי טרור.
הארגון פורק בשנת 1985 והפך למינהל הכללי לחקירה וביטחון הלאומי (Dirección General de investigación y seguridad nacional), שהפך למרכז לחקירה וביטחון לאומי ב-1989.
בשנים 1968–1970 מינהל הביטחון הפדרלי הואשם בביצוע מעצרים לא חוקיים, עינויים, חיסולים והיעלמויות.
לפחות 347 תלונות התקבלו על ידי האו"ם הקשורות בפשעי מדינה שביצעה מקסיקו בשנים 1960-1980.
מינהל הביטחון הלאומי (בפאשטו: د ملي امنیت ریاست, בדארי: ریاست امنیت ملی) היה שירות המודיעין של אפגניסטן והגוף העיקרי לביצוע פעילות המודיעין משנת 2002 עד 2021.
היה מדווח ישירות לנשיא האספה הלאומית של אפגניסטן והיווה לזרוע הממשלתית לענייני ביון וביטחון.
לגוף היו כשלושים יחידות טריטוריאליות ברחבי אפגניסטן והוא מנה בין 15,000 ל-30,000 איש, שהוכשרו על ידי המשרד לביטחון המולדת האמריקאי ובמרכזי ההדרכה של ברית נאט"ו.
הגוף פעל בכפיפות לכוחות הביטחון הלאומיים ודיווח ישירות לנשיא אפגניסטן.
בקיץ 2021 איבד מכוחו עם כיבוש קאבול במהלך מתקפות הטליבאן.
ב-26 באוקטובר 2021 משטר הטליבאן הודיע על הקמת מינהל המודיעין הכללי (בפאשטו: ریاست عمومی استخبارات), כגוף יורש למינהל הביטחון הלאומי.
מוחמד עריף סרווארי (אוקטובר 2001 — פברואר 2004)
איברהים ספינזאדה (יוני 2010 יולי 2010)
מוחמד מאסום סטנאזקאי (מאי 2016 - ספטמבר 2019)
מינהל הביון הצבאי הוא גוף של ממשלת צרפת, הפועל כסוכנות הביון ומשימתו לאסוף ולרכז את תחום המודיעין הצבאי עבור הכוחות המזוינים.
הגוף נוצר בשנת 1992 והוא מקביל לגופים כמו DIA (ארצות הברית), DI (הממלכה המאוחדת), או GRU (רוסיה).
ה-DRM מדווח ישירות לרמטכ"ל ולנשיא צרפת, המתפקד כמפקד העליון של צבא צרפת.
ה-DRM מהווה חלק מקהילת המודיעין הצרפתית.
מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי הוא הגוף שאחראי לגיבוש תמונת המודיעין בזירה הימית שבה פועל הצי הרוסי והעברתה לגורמי הפיקוד והתכנון במפקדת הצי וליחידות הלוחמות של החיל.
הגוף משתף פעולה בהרכבת תמונת המודיעין הכוללת שמגבש המינהל הראשי במטה הכללי של הכוחות המזוינים.
המינהל הוקם בשנת 1917 בשם "שירות הרישום הימי של המטה הכללי" (морская регистрационная служба Морского Генерального штаба) כמקור העיקרי למודיעין הימי.
מאז מלחמת האזרחים ברוסיה התרחבה משימת הארגון כך שיכלול דיווחים בזמן אמת על התפתחויות ופעילויות של ציים זרים; שמירה על המשאבים והאינטרסים הימיים; מעקב והתמודדות עם איומים ימיים לאומיים; מתן תמיכה טכנית, מבצעית וטקטית לצי; מעקב אחר הסביבה הימית העולמית והפעלת כוחות, דוגמת יחידת הקומנדו הימי.
במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה, הצי הרוסי אורגן ככלי ימי רב-עוצמה, אך קטן בעשרות מונים לעומת הצי האדום; במסגרת הרפורמה הוקטנו מספר היחידות בצי ולפיכך גדל היקף עבודת המודיעין הימי, על מנת לספק את התמיכה המבצעית הטובה ביותר ואת המודיעין הטוב ביותר, ותפקידו של המודיעין הימי הורחב להפעלת כוחות הקומנדו הימי.
הגוף מקביל למספן המודיעין הישראלי ולמשרד מודיעין הצי האמריקני.
ארגון הכיסוי המבצעי הכולל לנתיבי ים, נמלים, בסיסים ימיים, פוטנציאל מחקר והצי הרוסי, לביצוע, תוך שיתוף פעולה עם משרד הפנים ושירות הביטחון הפדרלי, לערוך דו"חות על תשתיות נמל סחר עולמי ויצירת עבודת ניתוח שיטתית עבור הצי.
מעקב בזמן אמת אחר זרימת מטען העוברת בתקשורת ימית עולמית;
זיהוי ספינות תובלה גדולות של ציי מדינות נאט"ו להובלת כלי נשק ומטען צבאי מיוחד לאזורי עימות;
רישום כלי שיט של ארגוני פשיעה, טרור, והברחות לא חוקיות, תוך יידוע ארגוני אכיפת החוק בעת הצורך;
מעקב מבצעי של בעלי חברות ספנות גדולות בעולם, בנקים שמשתפים פעולה עם יריב פוטנציאלי; רישום אוסף מגוון הבסיסים הימיים של נאט"ו ונמלי המדינות החברות;
חיזוק הצי באמצעות רכישת ספינות סיור של והכנסת ספינות סיור ופיקוד חדשות;
תכנון ויישום עצמאי של פעולות מידע-פסיכולוגיות שמטרתן העלאת מורל כוח האדם בצי;
הקמת מסד נתונים על כל יחידות הלחימה והסיור של צי האויב הסביר, כמו גם על אוניות הסוחר וצי הדייג של נאט"ו.
בשנת 1992 אורגן הגוף כמינהל הביון של מטה הצי הרוסי, ומאז הוא משמש כגוף המודיעין הימי של רוסיה.
ראשי המודיעין הימישםשם בשפת המקורתקופת כהונההערותאין נתונים על השנים 1917–1938 אלכסנדר יאקימיצ'ב Якимычев (Якимичев) Александр Михайловичינואר – אפריל 1938במהלך הטיהורים הגדולים נעצר ב-30 באפריל 1938 וחוסל בירייה ב-22 באוגוסט באותה שנה.
ניקולאי זויקוב Зуйков Николай Иванович מרץ 1938 – ספטמבר 1941קודם לדרגת פיקוד על האקדמיה של הצי.
מינהל התעופה האזרחית של סין, לשעבר המינהל הכללי של התעופה האזרחית של סין, היא רשות התעופה הממשלתית שפועלת תחת משרד התחבורה של הרפובליקה העממית של סין.
תפקידה לפקח על התעופה האזרחית ולנהל חקירת תקריות תעופה.
כרשות התעופה האחראית על סין, היא מסכמת הסכמי תעופה אזרחיים עם רשויות תעופה אחרות, כולל אלה של אזורי המינהל המיוחדים בסין המסווגים כ"אזורי טיסה פנים מיוחדים".
היא הפעילה באופן ישיר את חברת התעופה שלה, שהייתה מונופול התעופה של סין, עד 1988. מטה הסוכנות ממוקם במחוז דונגצ'נג, בייג'ינג.
המינהל אינו חולק את האחריות של ניהול המרחב האווירי של סין עם הוועדה הצבאית המרכזית על פי התקנות בחוק התעופה האזרחית של הרפובליקה העממית של סין (中华人民共和国 民用 航空法).
מינהל התעופה האזרחית הוקם ב-2 בנובמבר 1949, זמן קצר לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין, לניהול כל התעופה הלא צבאית במדינה, וכן לספק שירותי טיסה כללית ומסחרית (בדומה לאיירופלוט בברית המועצות).
תחילה הוא נוהל על ידי חיל האוויר של צבא השחרור העממי.
בשנת 1963, סין רכשה שישה מטוסי וויקר וויסקונט מבריטניה, ובעקבות זאת רכשה בשנת 1971 ארבעה מטוסי הוקר סידלי טרידנט מחברת פקיסטן איירליינס.
באוגוסט 1971 רכשה חברת התעופה שישה Trident 2Es ישירות ממפעלי ווקר סידלי.
המדינה גם הזמינה שלושה מטוסי קונקורד.
עם ביקורו של ניקסון בסין בשנת 1972, הורתה המדינה על רכישצ 10 מטוסי בואינג 707. בדצמבר 1973 ננקט צעד חסר תקדים של הלוואת 40 מיליון ליש"ט מהבנקים המערביים למימון רכישת 15 מטוסי טריידנט נוספים.
מטוסי איליושין Il-62 שנבנו ברוסיה שימשו לנתיבי טיסה בעלי טווח ארוך בשנות השבעים והשמונים.
בשנת 1980 חברת התעופה הממשלתית הועברה לשליטה ישירה של מועצת המדינה.
בשנת 1988 CAAC איירליינס (חברת התעופה הממשלתית) התחלקה למספר חברות תעופה אינדיבידואליות, שכל אחת מהן נקראה על שם אזור בסין שבה היה מרכז שלה.
מאז, המינהל פועל כסוכנות ממשלתית בלבד ואינה מספקת עוד שירותי טיסה מסחריים.
במרץ 2008 הפכה המינהל לחברה בת של משרד התחבורה החדש שנוצר ושמה הסיני הרשמי הותאם מעט כדי לשקף את היותו לסוכנות כפופה למשרד.
שמו הרשמי באנגלית נותר "מינהל התעופה האזרחית של סין".
ב-11 במרץ 2019, המינהל היה הרשות הראשונה לתעופה אזרחית שהקימה מסוף לקליטת מטוסי בואינג 737 MAX.
לאחר מכן, מרבית רשויות התעופה בעולם הצטרפו למהלך, כולל הסוכנות לבטיחות תעופה של האיחוד האירופי למחרת.
כיום מהווה המינהל מחלקה ממשלתית המיועדת בעיקר לפיקוח על שוק התעופה.
מינהל לסיוע בדיור (נקרא גם אגף אכלוס) הוא אגף במשרד הבינוי והשיכון האחראי על תחום הסיוע בדיור.
המינהל מטפל בזכאות לקבלת דיור ציבורי, סיוע בשכר דירה, מתן הלוואות לרכישת דירה, סיוע לשיפוץ דירה לנכים, וזכאויות במסגרת תוכנת מחיר למשתכן.
נכון להיום (2020) עומד בראש המינהל מר יעקב שנרב, המשמש גם כמשנה למנכ"ל המשרד.
המינהל אחראי על הנפקת הזכאות לקבלת דיור ציבורי, על ניהול תור הממתינים, על מתן אישור להחלפת דירה לדיירי הדיור הציבורי, ועל מתן אישור לדייר ממשיך למגורים בדירת ההורים אם זכאי.
כמו כן המינהל רוכש דירות חדשות למלאי הדיור הציבורי, דירה אחת על כל מספר דירות ציבוריות שנמכרו לזכאים בהנחה במסגרת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה).
המינהל אחראי גם על מתן זכאות לקשישים חסרי דירה המתקיימים מקצבת השלמת הכנסה, לקבלת מגורים בבתי גיל הזהב.
נכון לשנת 2020 ישנם 12,000 יחידות דיור בבתי גיל הזהב של משרד הבינוי והשיכון.
המינהל מעניק סיוע בשכר דירה לזכאים, למשפחות הזכאיות לפי מבחן הכנסה מזכה, לנכים, לעולים ולקשישים.
סך הסיוע בשכר דירה עומד על כשתי מיליארד ש"ח בשנה (נכון לשנת 2020).
קבלת הזכאות לסיוע בשכר דירה מבוצעת באמצעות חברות ההרשמה לסיוע בדיור: מילגם, מ.ג.ע.ר ועמידר.
בשיתוף עם משרד הבריאות מסייע משרד הבינוי והשיכון למימון שיפוץ דירה לנכים בניידות.
הסיוע ניתן חלק כמענק וחלק בהלוואה, בכפוף להכנסות הזכאי.
הסיוע ניתן לבניית מעלון, להרחבת פתחים בדירה וכיוצא בזה.
המינהל אחראי על מתן הלוואות לדיור.
כספי זכאות ניתנים לזכאים על ידי הבנק מכספי המדינה.
גובה הזכאות נקבע לפי ניקוד הזכאי.
הריבית לכספי זכאות היא חצי אחוז פחות מהריבית הממצעת למשכנתאות המתפרסמת מדי חודש על ידי בנק ישראל.
המינהל נמצא במשרד הראשי בקריית הממשלה במזרח ירושלים, וב-7 מחוזות: ירושלים, גוש דן, שרון, רחובות, דרום, גליל, חיפה.
כמו כן המינהל עובד ביחד עם החברות הממשלתיות לדיור: עמידר, עמיגור (בבעלות הסוכנות היהודית), חלמיש (החברה האחראית על תל אביב-יפו), שקמונה (החברה האחראית על חיפה), ח.ל.ד (החברה האחראית על פתח תקווה).
הוועדה הציבורית לערעורים היא ועדה המתכנסת מדי שבוע ודנה בערעורים המוגשים אליה בנושא סיוע בדיור.
הוועדה מורכבת מאנשי ציבור מחוץ למשרד המקבלים את המינוי משר הבינוי והשיכון.
מינהל הכבאות של ארצות הברית הוא מחלקה של הסוכנות הפדרלית לניהול חירום, אשר בתורה מנוהלת על ידי המחלקה לביטחון המולדת הממוקמת במחוז פרידריך בשטח גלילי במרילנד, ליד אמיטסבורג.
מחברי הדו"ח העריכו ששריפות גרמו ל־12,000 הרוגים ו-300,000 פציעות קשות מדי שנה בארצות הברית, בשילוב עם אובדן רכוש שנתי בשווי 11.4 מיליארד דולר.
בין 90 מהמלצותיו, הציע הדו"ח להקים סוכנות פדרלית שתסייע להילחם בבעיה הגוברת של שריפות קטלניות המתרחשות ברחבי המדינה.
ב-11 באפריל 1975 הודיע הנשיא ג'רלד פורד על מינויו של מרשל הכבאות של מדינת אוהיו, דייוויד א לוץ', לתפקיד החדש של סגן מנהל המינהל FEMA והמנהל הלאומי למניעת אש ובקרה.
ב-24 ביולי 1975, מינה הנשיא ג'רלד פורד את הווארד ד.
טיפטון, שכיהן כמנכ"ל הוועדה הלאומית למניעת ובקרת אש, לעמוד בראש הסוכנות החדשה כמנהל.
רשות הכבאות מתמקדת במגוון משימות לשיפור בטיחות הציבור והתמודדות עם סכנות הקשורות באש
פיתוח אסטרטגיות להפחתת הסיכון לשריפות בבתי מגורים, תעשיות ומתקנים ציבוריים.
קידום מודעות ציבורית והסברה על מניעת שריפות.
הכשרה מקצועית לצוותי חירום וכבאים.
פיתוח תקנים ונהלים לתגובה יעילה במקרי חירום.
מימון ותמיכה במחקרים על הגורמים לשריפות, טכנולוגיות כיבוי חדשניות ואמצעים להגנה על חיי אדם.
הפעלת מאגר הנתונים הלאומי לשריפות (National Fire Incident Reporting System - NFIRS) המנטר נתונים על שריפות ברחבי המדינה.
שיתוף פעולה עם רשויות וארגונים מקומיים ובינלאומיים.
מינהל התכנון הוא גוף האחראי על תכנון פרויקטים שונים במדינת ישראל – תכנון למגורים ותשתיות, רגולציה ורישוי בבינוי, והכנת תקנות ותוכניות אסטרטגיות בהתאם לחוק התכנון והבנייה.
המועצה הארצית לתכנון ולבנייה – הוקמה בפברואר 1966. אמורה לייעץ לממשלה ולמשרד הפנים בכל הקשור לביצוע חוק התכנון והבנייה.
בנוסף על כך, המועצה אחראית על תכנון תוכניות מתאר ארציות ומחוזיות.
מורכבת משש ועדות משנה: עררים, בנייה ותקנות, הקלות מתשתיות תחבורה, קידום תוכניות, מתחמי רעש מטוסים ואישור תוכניות עבודה למשק הגז.
הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים – הוקמה בשנת 1953, תפקידה לבחון האם התוכניות המוגשות לה שומרות על השטחים הפתוחים והקרקעות החקלאיות.
הוועדה לתשתיות לאומיות – הוקמה בשנת 2002, על מנת לזרז הליכי תכנון של תשתיות המוגדרות "תשתיות לאומיות".
הוועדה לשמירת הסביבה החופית – הוקמה בשנת 2004 מתוקף חוק שמירת הסביבה החופית.
משנת 2007 פעילות הוועדה חלה גם על חופי מפרץ אילת ומשנת 2008 גם על חופי הכנרת.
הוועדה למתחמים מועדפים לדיור – הוקמה בשנת 2014, מתוקף חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים (הוראת שעה).
מינהל המודיעין הצבאי הייתה מחלקה של משרד המלחמה הבריטי שעסקה באיסוף מודיעין צבאי משנת 1873 (כאגף הביון של משרד המלחמה) עד 1964. במהלך שנות קיומו עבר המינהל מספר שינויים ארגוניים, אך רק בשנת 1964 הארגון פורק לגמרי ועל בסיסו הוקם מודיעין ההגנה המודרני.
הארגון הראשון של מודיעין צבאי בריטי שהפך מאוחר יותר ל-DMI היה מחלקת טופוגרפיה וסטטיסטיקה (Department of Topography & Statistics), שהוקמה על ידי תומאס בסט ג'רוויס, מחיל המהנדסים של בומביי, בשנת 1854 בשלבים הראשונים של מלחמת קרים.
בשנת 1873 הוקם אגף המודיעין (Intelligence Branch) בתוך מחלקה של המטה הכללי עם צוות ראשוני של שבעה קצינים.
בתחילה אגף המודיעין עסק אך ורק באיסוף מודיעין, אך בהנהגתו של הנרי ברקנברי, בן חסותו של השופט המשפיע הכללי לורד וולסלי, הוא דאג יותר ויותר להוספת משימות תכנון.
עם זאת, למרות צעדים אלה, אגף המודיעין נותר גוף מייעץ בלבד, דבר שהגביל את השפעתו בצורה חדה.
האגף הועבר למחלקת המטה הכללי בשנת 1888 ותוארו של ברקנברי שונה למנהל המודיעין הצבאי.
לאחר מינויו של וולסלי למפקד הכוחות בשנת 1895 הוא הפך את מנהל המודיעין הצבאי לגוף שהוא אחראי עליו ישירות.
עם פרוץ מלחמת הבורים השנייה בשנת 1899 היו לאגף המודיעין 13 קצינים.
לפני המלחמה הוא הפיק סיכום מדויק ביותר של הפוטנציאל הצבאי של הרפובליקות הבוריות והיה החלק היחיד במשרד המלחמה שחמק מביקורת בוועדת החקירה המלכותית שהוקמה.
מיד לאחר מלחמת הבורים הורחב אגף המודיעין וראשו כונה מנכ"ל הגיוס והמודיעין הצבאי.
בעקבות דו"ח משנת 1904 משרד המלחמה אורגן מחדש באופן דרמטי.
תפקידו של מפקד הכוחות בוטל והוחלף על ידי ראש המטה הכללי.
תכנון ומודיעין היו באחריות מינהל המבצעם הצבאיים.
כאשר הפך משרד המלחמה למשרד ההגנה בשנת 1964, ה-DMI נקלט כצוות מודיעין ההגנה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, חולקו השירותים החשאיים הבריטיים למחלקות ממוספרות בשם מודיעין צבאי (Military Intelligence), מחלקה מספר x, בקיצור MIx, כגון MI1 לניהול מידע.
מספרי האגף, המחלקה, המדור ויחידת הסמך השתנו לאורך השנים, אולם הדוגמאות כוללות את:
שם מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה מצב נוכחי MI1 מזכירות, לרבות:
MI1c: מחלקת החוץ של לשכת השירות החשאי.
אדמיניסטרציהאורגן מחדש בשנת 1919MI1b היא קודמתה של GCHQ MI2 מידע גאוגרפי (יבשת אמריקה, אמריקה הלטינית, הבלקן, האימפריה העותמאנית, עבר הקווקז, חצי האי ערב, אפריקה) מידע על המזרח התיכון והמזרח הרחוק, סקנדינביה, ארצות הברית, ברית המועצות, מרכז ודרום אמריקה.
משימות אלה הועברו לידי MI3 ב-1941. MI3 מידע גאוגרפי (על שאר מדינות אירופה) מידע על מזרח אירופה והמחוזות הבלטיים (לרבות ברית המועצות וסקנדינביה לאחר קיץ 1941).
משימות אלה הועברו לידי MI6 ב-1945 MI4 מידע טופוגרפי ומפות צבאיות מיפוי גאוגרפי הועבר לידי המבצעים הצבאיים באפריל 1940 MI5 סיכול ריגול ומדיניות צבאית באוכלוסייה האזרחית (לשעבר מחלקת הפנים של לשכת השירות החשאי) קישור עם שירות הביטחון (סיכול ריגול) פעיל MI6 מחלקה כלכלית ומשפטית העוסקת במימון ובמודיעין כלכלי ורישום סגל.
קישור עם MI5 פעיל MI7 תעמולה וצנזורה תעמולה ועיתונות הועבר לאחריות משרד המידע במאי 1940. MI8 צנזורת כבלים מודיעין אותות וביטחון תקשורת.
באביב 1943, תפקיד זה הועבר לידי משרד האווירייה ו-MI15 הפך למודיעין הגנה אווירית.
פעל בתקופת מלחמת העולם השנייה.
MI17 מזכירות מנהל המודיעין הצבאי, משנת 1943. MI18 לא היה בשימוש MI19 תחקור אסירי אויב (נוסד מתוך MI9 בדצמבר 1941).
מחלקות אחרות MIR: מידע על רוסיה, סיביר, מרכז אסיה, פרס, אפגניסטן, סין, יפן, סיאם והודו MI (JIS): ″צוות תכנון בעלות הברית″ היה כפוף לצוות המודיעין המשולב.
שני שמות מדורים של MI נותרו בשימוש נפוץ, MI5 ו-MI6, בעיקר בגלל השימוש בהם בספרות הריגול ובתקשורת החדשות.
"MI5" משמש כשמו המקוצר של שירות הביטחון, והוא כלול בלוגו של הסוכנות ובכתובת האינטרנט שלו.
MI6 נכלל ככינוי לשירות המודיעין החשאי, אם כי הקיצור הרשמי, SIS, הוא השולט והמוכר יחסית.
בעוד הכינויים נותרו בעינם, הסוכנויות כפופות כעת למחלקות ממשלתיות שונות, MI5 למשרד הפנים ו-MI6 למשרד החוץ.
1940–1944 פרנסיס הנרי נורמן דוידסון
מינהל השיכון הפדרלי הוא סוכנות ממשלתית במחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית והוקמה על ידי פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1934.
הסוכנות מבטחת משכנתאות שנעשו על ידי מלווים פרטיים עבור נכסים משפחתיים, ביטוח משכנתא, בניית נכסים להשכרה במחירים סבירים ועוד.
הממונה על הסוכנות מאז יולי 2020 היא דנה ט.
ב-1934 חוקק חור הדיור הלאומי, שבעקבות העברתו הקים נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט את "מינהל השיכון הפדרלי".
הכוונה של הסוכנות הייתה להסדיר את שיעור הריבית ותנאי המשכנתא שבטיחה.
עם זאת, הנוהג היה תקף רק לאמריקאים לבנים, עם קבלת ההחלטה של מינהל השיכון הפדרלי, מספר האמריקאים הלבנים שיכלו להרשות לעצמם מקדמה על בית גדל.
ב-1935, הוקם בארלינגטון שבוירג'יניה פרויקט הדיור להשכרה הראשון שהוקם בביטוח מינהל השיכון הפדרלי.
גם במהלך מלחמת העולם השנייה מימן מינהל השיכון הפדרלי מספר פרויקטים של דיור עובדים.
ב-1965 הפך מינהל השיכון הפדרלי לחלק ממחלקת השיכון והפיתוח עירוני.
מינהל הטילים והארטילריה הראשי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית , הוא מחלקה של משרד ההגנה הרוסי (לפני כן הסובייטי), שהיה כפוף לראש מינהל החימוש של הכוחות המזוינים הרוסים, המכהן במקביל כסגן שר ההגנה.
הקמת הארגון מתוארכת לשנת 1577 עם הקמת "פריקאז התותחים", בשנת 1862 זו הפכה ל"מינהל הארטילריה הראשי" (Главное артиллерийское управление, בראשי תיבות ГАУ).
בפרט, המינהל אחראי על הקצאת מדדים לתחמושת וציוד של הצבא הרוסי.
על פי קומרסאנט ב-2005, היו למינהל כוללים גדודים צבאיים בקלוגה, רז'ב, סרפוחוב דרומית למוסקבה ובוולגה והרי אורל.
מינהל קידום העבודות היה רשות פדרלית אמריקאית שהוקמה במסגרת הניו דיל.
המינהל העסיק מיליוני דורשי עבודה (בעיקר גברים ללא השכלה פורמלית) לביצוע עבודות ציבוריות כגון בניית מבני ציבור וסלילת כבישים.
הוא הוקם ב־6 במאי 1935, בצו נשיאותי, כחלק מרכזי בתוכנית הכלכלית שנקראה "הניו דיל השני".
ההקצאה הראשונה עבור המינהל, בשנת 1935, הייתה בסך 4.9 מיליארד דולר (כ־15 דולר לאדם בארצות הברית, וכ־6.7 אחוזים מהתמ"ג של 1935).
בראשו הוצב עובד ציבור בשם הארי הופקינס.
המינהל סיפק למובטלים עבודה בשכר במהלך השפל הגדול בארצות הברית, תוך בניית תשתיות ציבוריות בארצות הברית, כגון פארקים, בתי ספר, וכבישים.
רוב המשרות היו בתחום הבנייה והסלילה, ובמסגרתן נסללו יותר ממיליון קילומטרים של רחובות ויותר מעשרת אלפים גשרים, שדות תעופה רבים, והרבה יחידות דיור.
מיזם הבנייה האחד הגדול ביותר שבנה המינהל הוא רשות עמק טנסי.
בשיא פעולתו, בשנת 1938, סיפק המינהל עבודה בשכר לשלושה מיליון גברים ונשים מובטלים, וכן לבני נוער בחטיבה נפרדת, בשם "מינהל הנוער הלאומי".
בתקופה בין 1935 ל־1943 העסיק מינהל קידום העבודות סך של 8.5 מיליון בני אדם.
השכר לשעה שהציע המינהל היה בדרך כלל הרבה מתחת למקובל בתעשייה.
מטרת המינהל לא הייתה להגיע לתעסוקה מלאה של אוכלוסיית גיל העבודה (מטרה שהושגה בשנת 1942, והפכה יעד לאומי לטווח ארוך בשנת 1944), אלא לספק משרה אחת בשכר לכל המשפחות שבהן סבלו המפרנסים מאבטלה ממושכת.: 64, 184
אחד המיזמים המפורסמים ביותר של המינהל היה מיזם בשם "מיזם פדרלי מספר 1".
במסגרתו העסיק המינהל מוזיקאים, אמנים, סופרים, שחקנים, ובמאים במיזמי אמנויות, תיאטרון, תקשורת, ואוריינות.
חמשת התת־מיזמים שהוקדשו לאלה היו: מיזם הסופרים הפדרלי (FWP), סקר הרשומות ההיסטוריות (HRS), מיזם התיאטרון הפדרלי (FTP), מיזם המוזיקה הפדרלי (FMP) ומיזם האמנות הפדרלי (FAP).
בסקר הרשומות ההסיסטוריות, למשל, ראיינו עובדי המינהל עבדים־לשעבר רבים בדרום ארצות הברית; למסמכים שהופקו חשיבות עצומה להיסטוריוגרפיה האמריקאית.
להקות תיאטרון ומוזיקה ערכו מסעי הופעות ברחבי ארצות הברית וקיימו יותר מ־225,000 הופעות.
מחקרים ארכאולוגיים שהתקיימו במסגרת המינהל תרמו משמעותית לגילוי מחדש של תרבויות ילידיות פרה-קולומביאניות, ולהתפתחות הארכאולוגיה המקצועית בארצות הברית.
אחד ממיזמי המינהל היה פרויקט ספריית סוסי המשא שהעסיק מספר קטן יחסית של כ-200 עובדים ועובדות בשנים 1935-1943 אך תרם תרומה משמעותית לאוכלוסייה באזורים ההרריים של קנטקי.
מינהל קידום העבודות היה תוכנית פדרלית שהפעילה מיזמים משלה בשיתוף עם ממשלות מקומיות של מדינות הברית, אשר סיפקו מצידן בין 10 ל־30 אחוזים מהעלויות.
בדרך כלל, הממשל העירוני או המדינתי סיפק קרקעות, ולעיתים קרובות גם משאיות ואספקה, ואילו מינהל קידום העבודות שילם את שכר העובדים (וכן את שכר המפקחים, שלא היו נתמכי סעד).
במקרים מסוימים קיבל המינהל על עצמו את האחריות על תוכניות סיוע מדינתיות ומקומיות מוקדמות יותר, שמקורן בתאגיד מימון הבנייה מחדש (Reconstruction Finance Corporation, RFC) או בתוכניות של המינהל הפדרלי לסעד חירום (Federal Emergency Relief Administration, FERA).: 63  ב־30 ביוני 1943 בוטל המינהל, עקב האבטלה הנמוכה במהלך מלחמת העולם השנייה.
לפי סיכומו רוברט ד' ליינינג'ר: "מיליוני אנשים נזקקו להכנסה מינימלית.
סעד בצורת תעסוקה נתפס כעדיף על דמי אבטלה, מכיוון ששמר על כבוד עצמי, חיזק את מוסר העבודה, ושמר על מיומנויות וכושר.": 228
האגף להנדסה ובינוי, אשר תכנן ופיקח על מיזמי בנייה לרבות שדות תעופה, סכרים, כבישים מהירים, ומערכות תברואה.
האגף למיזמים מקצועיים ושירותיים (שמו הפך ל"האגף למיזמי נשים ומיזמים מקצועיים" בשנת 1937), שהופקד על מיזמי צווארון לבן, בהם תוכניות חינוך, תוכניות פנאי ובידור, ומיזמי אמנויות.
מאוחר יותר הפך שמו ל"האגף לתוכניות שירות קהילה", ואחר כך "אגף השירות".
אגף החקירות, שהיה יורשו של אגף מקביל במינהל הפדרלי לסעד חירום (FERA), ועסק בחקירות הונאה, שימוש לרעה בכספים, ומעילה.
אגף הסטטיסטיקה, המכונה גם האגף למחקר חברתי.
אגף בקרת מיזמים, שבחן וטיפל בהצעות למיזמים.
אגפים נוספים, ובהם אגף התעסוקה, אגף ההנהלה, אגף הבטיחות, אגף האספקה, ואגף ההדרכה וההעסקה מחדש.
בין המובטלים שהועסקו על ידי המינהל נמנים גם:
הסוציולוג רוברט ד' ליינינג'ר סיכם: "למוסדות של ממשל פרנקלין ד' רוזוולט היה משקל עצום, שרובנו לא מכירים בו, בעיצוב המרחב הציבורי שבו אנו חיים כעת.
בתקופה קצרה של עשר שנים, מינהל העבודות הציבוריות, מינהל קידום העבודות, וחיל השימור האזרחי בנו מתקנים כמעט בכל יישוב בארץ.
רובם עדיין בשירות פעיל כעבור חצי מאה.
הגיע הזמן שנכיר במורשת זו וננסה להבין את הקשר שלה למצבנו העכשווי." : 226
מינהל המודיעין הראשי של המטה הכללי הבלארוסי הוא שמו הנפוץ של המודיעין הצבאי הבלארוסי (בבלארוסית: Галоўнае разведвальнае ўпраўленне Генеральнага штаба Узброеных сіл Рэспублікі Беларусь) והוא שירות המודיעין הצבאי של צבא בלארוס, הנחשב לאחד מגופי הביון החשאיים בעולם.
הארגון הוקם מתוך הגה-אר-או הסובייטי בשנת 1992 והוא הסוכנות הראשית למודיעין צבאי של בלארוס.
המינהל מפעיל את הכוחות למבצעים מיוחדים של הצבא הבלארוסי.
המודיעין הצבאי הבלארוסי הוא יורש האגף הבלארוסי של הגה-אר-או הסובייטי, שהוקם ב-1992, בהתאם לדוקטרינה הצבאית שנוסחה באותו הזמן וקבעה כי על המודיעין הצבאי לנהל מבצעי איסוף מודיעין למען שמירת הריבונות הבלארוסית והגדלת הידע שלה אודות צבאות זרים.
לאחר עלייתו לשלטון של אלכסנדר לוקשנקו בשנת 1994, המודיעין הצבאי תועל לאיסוף מודיעין צבאי כנגד מדינות נאט"ו ופעל לשיתוף פעולה נרחב עם המודיעין הצבאי הרוסי.
באפריל 2011 יחידות של המודיעין הצבאי הבלארוסי אימנו את שכירי החרב של מועמר קדאפי, לאחר שנודע כי 500 אנשי שטח של הביון הצבאי הבלארוסי כבר שוהים במדינה תקופה ארוכה ומספקים סיוע למודיעין הלובי.
אנשי יחידת 334 של הספצנאז הבלארוסי, שבסיסם ממוקם במרינה הורקה סמוך למינסק נשלחו לסייע לכוחותיו של קדאפי.
כמעט דבר לא ידוע על סוכנות המודיעין הצבאי של בלארוס.
נוסף למודיעין אנושי, עוסק הארגון בהפעלת אמצעים אלקטרוניים ואיסוף מודיעין אותות והוא גם אחראי על פיצוח צפנים ואיסוף מודיעין ממגוון מקורות.
סוכני המינהל עוברים הכשרה מקצועית הכוללת לימוד מספר שפות זרות, בעיקר אנגלית ופולנית.
מינהל השירותים הכלליים הוא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית האחראי על ניהול ורכישת נכסים ושירותים עבור כל סוכנויות הממשל הפדרלי.
מינהל השירותים הכלליים מספק מגוון רחב של שירותים חיוניים, התומכים במשימות המגוונות של הממשל הפדרלי ומקדמים יעילות וחיסכון בעלויות.
מינהל השירותים הכלליים מנוהל על ידי מנהל הממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומאושר על ידי הסנאט.
המנהל נתמך על ידי סגן מנהל וצוות של סמנכ"לים.
מינהל השירותים הכלליים מחולק למספר מחלקות, כל אחד מהן אחראית על תחום פעילות ספציפי.
מינהל השירותים הכלליים מעסיק למעלה מ-11,000 עובדים ברחבי ארצות הברית.
ניהול נכסים: מינהל השירותים הכלליים מנהל למעלה מ-12,000 נכסים פדרליים ברחבי ארצות הברית, כולל בנייני משרדים, מחסנים, מתקני מחקר ומבנים היסטוריים.
מינהל השירותים הכלליים אחראי על תחזוקת הנכסים, שיפוצם, ניהול האנרגיה בהם ושמירה על ביטחונם.
רכישות: מינהל השירותים הכלליים רוכש מוצרים ושירותים בסך של למעלה מ-50 מיליארד דולר מדי שנה עבור כל סוכנויות הממשל הפדרלי.
מינהל השירותים הכלליים משתמש במגוון שיטות רכישה, כולל מכרזים פומביים, חוזים פתוחים וקניות קטנות.
מינהל השירותים הכלליים מבטיח רכישות יעילות, הוגנות ושקופות תוך שמירה על איכות גבוהה ותמיכה בעסקים קטנים.
טכנולוגיות מידע: מינהל השירותים הכלליים מספק שירותי טכנולוגיות מידע (IT) לכל סוכנויות הממשל הפדרלי.
שירותים אלה כוללים תשתית רשת, אבטחת מידע ופיתוח תוכנה.
מינהל השירותים הכלליים אחראי על פיתוח וניהול מערכות IT חיוניות, הגנה על נתוני הממשל מפני מתקפות סייבר וקידום חדשנות טכנולוגית.
נסיעות: מינהל השירותים הכלליים מנהל את תוכנית הנסיעות הפדרלית, המאפשרת לעובדי ממשל לנסוע בעבודה במחירים מוזלים.
מינהל השירותים הכלליים אחראי על קביעת מדיניות נסיעות, ניהול חוזים עם ספקי נסיעות ופיתוח תוכניות חיסכון בעלויות.
ניהול חירום: מינהל השירותים הכלליים אחראי על תיאום התגובה הפדרלית לאסונות טבעיים ואסונות אחרים.
מינהל השירותים הכלליים מספק סיוע חירום, כולל מקלט, מזון ומים, לאזורים שנפגעו.
מינהל השירותים הכלליים גם תומכת בסוכנויות פדרליות אחרות במאמצי החילוץ והשיקום.
עם חקיקת חקיקה הממוקדת בשיפור תהליך המעבר לנשיאות, תפקידו של מינהל השירותים הכלליים גדל והתפתח.
חוקים אלו העניקו ל- מינהל השירותים הכלליים סמכויות נוספות ומשאבים רבים יותר כדי להבטיח מעבר חלק ויעיל.
לדוגמה, חוק המעבר הנשיאותי משנת 2001 הרחיב את סמכותו של מינהל השירותים הכלליים לספק תמיכה למועמדים לנשיאות ולסגן הנשיאות, וכן העניק לו סמכויות נוספות לתאם את המעבר בין-סוכנויות.
מינהל השירותים הכלליים משחק תפקיד חיוני בפעילות הממשל הפדרלי.
הוא תורם רבות ליעילות, לחיסכון בעלויות ולביטחון הממשל.
פעילותו של מינהל השירותים הכלליים משפיע ישירות על חיי האזרחים האמריקאים, ומבטיח שהממשל יוכל לספק שירותים חיוניים בצורה יעילה ואיכותית.
מאז חקיקת חוק המעבר לנשיאות משנת 1963, מינהל השירותים הכלליים ממלא תפקיד קריטי בהבטחת מעבר חלק ויעיל בין ממשלים חדשים.
לאחר הבחירות המינהל מכיר בזוכה בבחירות באמצעות פתיחת התקציבים הפדרליים לנשיא הנבחר וצוותו.
תפקיד זה התרחב והתפתח לאורך השנים, תוך התאמה לחקיקה חדשה ולצרכים המשתנים של תהליך המעבר:
תמיכה בנשיא וסגן הנשיא הנבחר
לאחר הבחירות, מינהל השירותים הכלליים עובד בצמוד עם הנשיא הנבחר וסגן הנשיא הנבחר כדי להכין אותם לתפקידיהם החדשים.
מינהל השירותים הכלליים אחראי על תיאום המעבר של סמכויות ותפקידים בין הממשל היוצא לממשל הנכנס.
סיוע בפתרון בעיות אדמיניסטרטיביות ולוגיסטיות.
מינהל השירותים הכלליים אחראי על ארגון והפקת טקס ההשבעה של הנשיא החדש.
תמיכה בנשיא וסגן הנשיא היוצאים
מינהל השירותים הכלליים מספק תמיכה לנשיא וסגן הנשיא היוצאים לאחר עזיבתם את תפקידיהם.
מנהל הכבישים הפדרלי היא סוכנות בממשל הפדרלי של ארצות הברית, הכפופה למחלקת התחבורה של ארצות הברית.
תפקידה המרכזי של הסוכנות הוא לתכנן, לפתח, ולתחזק את מערכת הכבישים הפדרלית, תוך שיתוף פעולה עם מדינות, מחוזות, רשויות מקומיות וגורמים פרטיים.
מטה מינהל הכבישים הפדרלי ממוקם בוושינגטון הבירה, והוא פועל באמצעות משרדים אזוריים ומחלקות במדינות השונות בארצות הברית.
בראש הסוכנות עומד מנהל (Administrator), הממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומאושר על ידי הסנאט.
מנהל הכבישים הפדרלי נוסד רשמית ב-15 באוקטובר 1966, אך שורשיו החלו עוד בשנת 1893, עם הקמתו של משרד החקירות לכבישים (Office of Road Inquiry).
בשנת 1905 שונה שם המשרד למשרד הכבישים הציבוריים, והוא הפך לחלק ממחלקת החקלאות של ארצות הברית.
בשנת 1915 שונה שמו שוב ללשכה לכבישים ציבוריים, ובשנת 1939 הפך למנהל הכבישים הציבוריים, אשר עבר לפעול תחת הסוכנות לעבודות ציבוריות פדרליות.
לאחר פירוקה של הסוכנות לעבודות ציבוריות בשנת 1949, חזרה הלשכה לכבישים ציבוריים לפעול תחת מחלקת המסחר של ארצות הברית, שוב תחת השם הלשכה לכבישים ציבוריים.
בשנת 1966 הוקם מנהל הכבישים הפדרלי (FHWA), ובשנת 1967 הועברו כלל תפקידי הלשכה לכבישים ציבוריים למנהל הכבישים הפדרלי.
תכנון, בנייה ושדרוג של כבישים מהירים, גשרים ותשתיות תחבורה נוספות כחלק ממערכת הכבישים הלאומית.
ניהול ותיאום של מימון פדרלי לפרויקטי תחבורה במדינות השונות, כולל חלוקת מענקים ותמיכה כלכלית.
קידום טכנולוגיות חדשות, חקר פתרונות תחבורה חכמים ושיפור בטיחות בדרכים.
פיקוח על תקנות וסטנדרטים הנוגעים לתכנון ובנייה של כבישים וכלי תחבורה.
שיתוף פעולה עם רשויות מקומיות לצורך יישום פרויקטים תחבורתיים.
מינהל הבריאות של המחלקה לענייני חיילים המשוחררים היא הסוכנות הפדרלית הגדולה ביותר בארצות הברית המספקת שירותי בריאות.
היא מהווה חלק מהמחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית ואחראית למתן שירותים רפואיים ופסיכולוגיים לאזרחים ששירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מנהלת הבריאות של חיילים משוחררים התפתחה מהמתקן הפדרלי הראשון לחיילים, שהוקם עבור ותיקי מלחמת האזרחים של צבא האיחוד.
ב-3 במרץ 1865, חודש לפני סיום מלחמת האזרחים ויום לפני השבעתו השנייה, חתם הנשיא אברהם לינקולן על חוק להקמת מקלט לאומי לחיילים ומלחים.
בשנת 1873 שונה שמו ל"בית הלאומי לחיילים מתנדבים נכים", והיה למוסד הממשלתי הראשון שהוקם במיוחד עבור חיילים מתנדבים ששוחררו בכבוד.
הבית הלאומי הראשון נפתח ב-1 בנובמבר 1866, ליד אוגוסטה, מיין.
בתחילת המאה ה-20, המערכת הפדרלית של הבתים הלאומיים גדלה ל-11 מוסדות שקיבלו ותיקי כל המלחמות האמריקאיות, כולל נשים.
מלחמת העולם הראשונה הובילה להקמת מערכת בתי החולים השנייה בגודלה עבור ותיקי המלחמה.
בשנת 1918, הקונגרס הטיל על שתי סוכנויות של משרד האוצר – הלשכה לביטוח סיכוני מלחמה ושירות הבריאות הציבורי, להפעיל בתי חולים במיוחד עבור ותיקי מלחמת העולם הראשונה החוזרים.
כיום, ה-VHA, הגדולה מבין שלוש המנהלות המרכיבות את מחלקת החיילים המשוחררים (VA), ממשיכה לענות על הצרכים הרפואיים, הכירורגיים ואיכות החיים המשתנים של הוותיקים.
תוכניות חדשות מספקות טיפול בפציעות מוח טראומטיות, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, מניעת התאבדויות, ותיקות נשים, ותיקים חסרי בית ועוד.
ה-VA פתחה מרפאות חוץ והקימה שירותי טלה-רפואה ושירותים נוספים כדי להתאים לאוכלוסיית הוותיקים המגוונת, וממשיכה לטפח מחקר רפואי וחדשנות לשיפור חייהם של הפטריוטים האמריקאים.
ה-VHA מפעילה אחת ממערכות הבריאות הגדולות בעולם ומספקת הכשרה לרוב אנשי הרפואה, הסיעוד והבריאות הנלווית בארצות הברית.
כ-60% מכלל המתמחים הרפואיים מקבלים חלק מהכשרתם בבתי החולים של ה-VA; ותוכניות המחקר הרפואי של ה-VA מועילות לחברה כולה.
נכון ל-2024 מערכת הבריאות של ה-VA גדלה מ-54 בתי חולים בשנת 1930 ל-1,600 מתקני בריאות כיום, כולל 144 מרכזים רפואיים של ה-VA ו-1,232 אתרי טיפול חוץ ברמות מורכבות שונות.
המִינוֹטַאוּרוס (וכן המינוטאור; ביוונית עתיקה: Μῑνώταυρος) הוא מפלצת מן המיתולוגיה היוונית המתוארת כיצור כלאיים שחציו אדם וחציו שור – גוף אנושי עם ראש וזנב של שור.
הוא שכן בלבירינת – מבוך נרחב ומשוכלל שנבנה בבקשת מינוס, מלך כרתים, על ידי הממציא דדלוס, במטרה לכלוא את המפלצת.
מִנְחה של שבעה עלמים ועלמות תשלח למינוטאורוס כל תשע שנים (או לפי גרסה אחרת, כל שנה) בצו המלך מינוס.
המינוטאורוס הומת, בסופו של דבר, על ידי הגיבור היווני תסאוס.
לפני שמינוֹס היה למלך כרתים, הוא התפלל לאל פוסידון, וביקש סימן שיאשש שהוא זה שצריך לקבל את כס המלכות, ולא אחיו.
בתמורה, הוא הבטיח להקריב לפוסידון את היצור שייצא מהים.
פוסידון שלח לו פר לבן ויפהפה, אך מינוס, שרחמיו נכמרו על היצור המופלא, הקריב במקומו שור רגיל.
פוסידון, נזעם מהפרת ההבטחה, גרם לפסיפאה אשתו של מינוס להזדווג עם הפר, וכתוצאה מכך נולד המינוטאורוס – יצור כלאיים של שור ואדם.
זהו מקור המלה מינוטאורוס, שפירושה ביוונית: השור של מינוס.
המינוטאור היה יצור אכזר ופראי שהטיל את חיתתו על תושבי כרתים, ולכן מינוס, בעצתו של האורקל מדלפי, כלא אותו בלבירינת.
באותה תקופה הכריז מינוס מלחמה על אתונה, כיוון שרצה לנקום באתונאים שרצחו את בנו.
אתונה נוצחה במלחמה, וכעונש, נדרשה לשלוח, מדי תקופה קבועה, שבעה נערים ושבע נערות אל תוך הלבירינת, כדי שיהיו טרף עבור המינוטאורוס.
בהמשך, תסאוס, בנו של מלך אתונה, התנדב להישלח אל תוך המבוך, במטרה לשים קץ ליצור ולהורגו.
למרבה מזלו של תסאוס, לפני שהוא נשלח ללבירינת, אריאדנה, בתו של המלך מינוס, התאהבה בו וגמרה אומר לסייע לו להשמיד את המינוטאורוס.
היא העניקה לו פקעת חוטים, כדי שיוכל לשוב על עקבותיו ולצאת מן המבוך.
תסאוס אכן הרג את המינוטאורוס, והוביל את שאר האתונאים החוצה מן הלבירינת.
מינוס, בזעמו על תסאוס שהצליח לברוח מן הלבירינת, החליט להעניש את דדלוס על כישלונו בבניית הלבירינת כמקום ללא מוצא, וכלא אותו ואת בנו איקרוס במבוך.
עם זאת, בזכות תושייתו וכושר המצאתו של דדלוס, הצליחו השניים למצוא את דרכם מחוץ למבוך בעזרת כנפיים שבנו לעצמם מנוצות ושעווה.
במהלך המעוף, ניתכה השעווה בכנפיים שנשאו את איקרוס.
הן קרסו והוא נפל למותו לנגד עיניו של אביו, דדלוס.
המיתוס אודות המינוטאורוס וקטילתו על ידי תסאוס נושא, ככל הנראה, הדים לשינויים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים.
לפי פרשנות אחת, המינוטאורוס טורף האדם הוא סמל לפולחן דתי שכלל קורבנות אדם, שהתקיים בתקופות ברבריות (בדומה לעבודת המולך שנפוצה בכנען ובסביבותיה), אך הריגתו על ידי תסאוס מסמלת את ביטולו של הפולחן הדתי הספציפי הזה, ומעבר לציוויליזציה מתקדמת יותר.
לפי פרשנות אחרת, שמתמקדת בהיבט הפוליטי, המיתוס מתייחס לשחרורם של האתונאים, או של היוונים ככלל, מעולם של הכרתים.
אזכור שכיח למינוטאורוס נמצא בספרי פנטסיה שם מוזכרים המינוטאורים בדרך כלל כעם (ולא כדמות יחידה) גס, חסר תרבות ובעל כבוד מפוקפק, אך כיצורים חזקים מאוד ולוחמים מסורים.
דמויות של מינוטאורים מופיעות, בין היתר, במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים" ובסדרת הספרים "נרניה".
בספר פרסי ג'קסון וגנב הברק המינוטאור רדף אחרי פרסי עד שהגיע למחנה החצויים בפעם הראשונה.
ובספר החמישי הוא היה אחד המפקדים בצבא של קורנוס.
נדמויות של מינוטאורים נמצאות גם במשחקי וידאו של סוגת הפנטסיה, דוגמת Heroes of Might and Magic.
דמויות מצוירות של מינוטאורים מופיעות ביצירות רבות של פבלו פיקאסו, בעיקר משנות ה-30 של המאה העשרים.
מספר תמונות מציגות את המינוטאורוס כאנס וכרוצח, אך תמונות אחרות דווקא מציגות אותו כמאהב ולא כמפלצת.
דמויות הקרובות למינוטאורוס נפוצות בתרבות הפופולרית, דוגמת הדמות המצוירת "מוש השור".
אם כי במקרה זה מדובר פשוט בשור ההולך על שניים.
במוזיקה, מינואט הוא מחול ממקור צרפתי שמשקלו משולש (3/4) ומהירותו בינונית.
שמו נגזר מן המילים minuetto באיטלקית ו-menuet, menu בצרפתית (קטן, זעיר) ומתייחס לאופי הצעדים הזעירים והמדודים (pas menus) הנדרשים לביצועו.
ראשיתו במחצית השנייה של המאה ה-17 כריקוד כפרי בצרפת משם הוא הובא לחצרו של המלך לואי ה-14 ושל האריסטוקרטים האחרים.
מצרפת התפשט לחצרותיהם של האצילים בכל רחבי אירופה.
מכיוון שכך, המינואט, כריקוד, הפך לסמל של טעם איכותי והוכנס לתוך רשימת הריקודים המובחרים המהווים את הסוויטה.
לבסוף, המינואט הוכנס לפתיחות, לסונאטה ואף לסימפוניה.
כעבור כמאה שנה, בסוף המאה ה-18, ירדה קרנו של המינואט ובטהובן החליף אותו בסקרצו בעל האופי הסוער והמסובך יותר.
מלחינים החלו כותבים מינואטים עצמאיים שהושמעו בהפסקות בין קונצרטים או בין קטעים של סולנים.
(אחד ממלחיני העולם המפורסמים שכתב מנואט הוא באך).
ריקוד המנואט כתוב בקצב 3/4.
בתחילה, נכתב המינואט בצורה שניונית (בינארית), כלומר מורכב משני חלקים כאשר כל חלק מושמע פעמיים וגודלו, בדרך כלל, 8 תיבות.
הצורה הסכמטית היא א-א ב-ב.
אך עם הזמן החלק השני גדל והתרחב בצורת פיתוח של החלק הראשון ונוסף לו חלק שלישי הזהה לחלק הראשון וכך התפתח המינואט לצורה שלישונית.
החלק השני (האמצעי), נכתב בדרך כלל בניגודיות לחלק הראשון מבחינת סולם ותזמור.
מתקופתו של מלחין הבארוק הצרפתי ז'אן-בטיסט לולי, נהוג היה להוסיף למינואט, מינואט שני, בעל חומר מוזיקלי חדש, במבנה הדו-חלקי או התלת חלקי.
לרוב, המינואט השני שימש כקונטראסט למינואט הראשון מבחינת סולם או טמפו.
מינואט שני זה נכתב בהתחלה לשלושה כלי נשיפה – שני אבובים ובסון – ועל כן נקרא שמו טריו.
השם נשאר גם כאשר, לאחר מכן, ניגנו אותו כלים אחרים או אפילו יותר משלושה כלים.
לאחר הטריו (המינואט השני) נהוג לנגן את המינואט הראשון אך הפעם ללא חזרות.
הצורה הסכמתית המושלמת הפכה ל-א-א בא-בא ג-ג דג-דג א בא.
בתקופה הקלאסית, הפכו המינואט והטריו לפרק סטנדרטי בסימפוניה בת ארבעה פרקים, ומאוחר יותר התפתח המינואט בסימפוניה לסקרצו, שינוי שהכניס לראשונה לודוויג ואן בטהובן.
מוצרט משתמש במחול המינואט כדי לייצג את מעמד האצילים באופרות שלו (למשל: בתמונת הנשף בדון ג'ובאני ובאריה של פיגארו "אם תרצה לרקוד" מתוך נישואי פיגארו), ובעקבותיו עושה זאת גם ורדי, בתמונת הנשף מתוך ריגולטו.
לשם הדגמה של מינואטים "מושלמים" יש להאזין למינואט מסימפוניה "הפנר" של מוצרט ולמינואט וטריו מתוך "מוזיקת לילה זעירה" של אותו מלחין.
מִינוֹס היה מלך כרתים על פי המיתולוגיה היוונית.
התרבות המינואית, שהתקיימה בין המאות ה-30 ל-11 לפנה"ס, נקראה על ידי ארכאולוגים על שמו.
אל למחצה, בנם של זאוס ואירופה ואביהם של אריאדנה, אנדרוגאוס, דיאוקליון (en:Deucalion of Crete), פדרה, גלאוקוס, קטראוס ורבים אחרים.
מינוס, יחד עם אחיו, רדמנתיס וסרפדון, גודל על ידי המלך אסטריון מכרתים.
עם מותו של אסטריון כס המלוכה עבר למינוס שגירש את אחיו סרפדון (לפי חלק מהגרסאות גירש גם את רדמנתיס).
מינוס שלט על כרתים ועל האיים האגאיים שלושה דורות קודם למלחמת טרויה.
הוא חי בעיר קנוסוס למשך תקופות של תשע שנים, כאשר בסוף כל תקופה כזו הוא פרש למערה קדושה, שם קיבל מזאוס הוראות ביחס לחוקים שחוקק באי.
זה כלל את ייסוד יחסי מין בין גברים כדרך לשלוט בגידול האוכלוסייה באי: [הם] "הפרידו את הנשים ויסדו יחסי מין בין גברים כך שנשים לא תוכלנה ללדת.".
בנוסף, הוא היה מחבר חוקתה של כרתים והמייסד של צי הספינות.
בתרבות האתונאית, מוצג מינוס כרודן אכזר, התובע ברשעות מס בדמות צעירי אתונה שישמשו כמאכל למינוטאור.
נראה שילדים אכן הוקרבו כחלק ממופעי הזוועות שנערכו בזירות השוורים המינואיות.
על מנת ליישב את המחלוקת בין שני הצדדים השונים של הדמות, וגם על מנת להסביר איך ייתכן שמלך על פני מספר רב כל כך של דורות, נטען שהיו בעצם שני מלכים בשם מינוס ולא אחד.
לפי טענה זו המלך מינוס הראשון היה בנם של זאוס ואירופה ואחיהם של רדמנתיס וסרפדון.
זה היה מינוס ה"טוב", והוא נתפס ככזה גם על ידי האלים האולימפיים שלאחר מותו מינו אותו כשופט המתים בשאול, יחד עם אחיו רדמנתיס ואחיו החורג איאקוס.
אשתו של מינוס הראשון הייתה איתון (בתו של ליקטיוס) או כרית (נימפה, או לחלופין בתו של אביו החורג אסטריון), היה לו בן אחד בשם ליקסטוס, שהיה יורשו כמלך כרתים.
לליקסטוס היה בן שנקרא גם הוא מינוס, על שם סבו, הוא נולד לליקסטוס ולאשתו אידה, בתו של קוריבס.
מינוס השני – מינוס ה"רע", הוא בנו של ליקסטוס, והיה הרבה יותר ססגוני מאביו ומסבו.
זהו אותו המינוס שמיוחסות לו המיתולוגיות של תזאוס, פסיפאה, המינוטאור, דדלוס, גלאוקוס וניסוס.
שלא כמו מינוס הראשון, למינוס השני היו מספר ילדים, ביניהם אנדרוגאוס, קטראוס, דיאוקליון, אריאדנה, פדרה וגלאוקוס, כולם נולדו לו ולאשתו פסיפאה.
הוא היה גם סבו של אידומנאוס, שהוביל את אנשי כרתים למלחמת טרויה.
עקב ההשפעה הפיניקית שסייעה להתפתחות של כרתים, מינוס מתואר לעיתים כפיניקי.
אין ספק שישנם אלמנטים היסטוריים באגדות, שרומזות שלא רק אתונה אלא גם מיקנה בעצמה היו תחת שלטון המלכים של קנוסוס, שמביניהם מינוס היה הגדול מכולם.
ככל הנראה מותו של מינוס התרחש בקמיקוס שבסיציליה, לשם הגיע במרדפו אחר דיידלוס, שנתן לאריאדנה את הרמז שעזר לתזאוס לעבור את המבוך.
הוא נהרג בידי בתו של קוקאלוס, מלך אגריגנטום, ששפכה עליו מים רותחים בזמן שהתרחץ.
שרידיו של מינוס נשלחו בחזרה לכרתים, שם הם הוטמנו בסרקופג, עליו נכתב: "קברו של מינוס, בנו של זאוס".
במיתולוגיה הקדומה יותר מינוס מתואר כמושל הגומל חסדים, מחוקק ומדכא גנבות ומעשי שוד.
החוקה שלו הייתה ככל הנראה הבסיס לליקורגוס.
לפי סברה זו הוא נעשה לאחר מותו לשופט את המתים בשאול.
בגרסאות מאוחרות יותר איאקוס ורדמנתיס מונו לשופטים לצידו של מינוס.
מינוס מופיע על מטבעות מכרתים כמזוקן, לבוש בעטרה, בעל שיער מקורזל, גאה ומרשים, כמו בדיוקנאות של אביו המפורסם זאוס.
על ואזות וסרקופגים נמצאו תבליטים של מינוס אשר מופיע בדרך כלל עם אחיו איאקוס ורדמנתיס כשופטי העולם התחתון ובהקשר למינוטאור ותזאוס.
אסטריון, מלך כרתים, אימץ את שלושת הבנים של זאוס ואירופה, מינוס, סרפדון ורדמנתיס.
בבגרותם, נער יפה תואר בשם מילטוס, ששלושתם התאהבו בו, גרם להם לריב זה עם זה.
מילטוס היה בנם של אפולו ואתנה.
העלם הצעיר העדיף את סרפדון מבין השלושה, וכתגובה על כך מינוס יצא למסע נקמה וכבש את האי כולו.
סרפדון ובן זוגו ברחו לליציאה (שנמצאת באנטליה שבטורקיה), שם מילטוס הקים עיר על שמו.
ישנם חוקרי מיתולוגיה הטוענים שהנער היה אטימניוס, בנם של זאוס וקסיופיאה.
יום אחד, בזמן ששיחק גלאוקוס הצעיר עם כדור (או עכבר) נעלם לפתע.
הוריו הלכו לנביא בעיר דלפי שאמר להם "יצור נפלא נולד ביניכם: מי שימצא את היצור ימצא גם את הילד".
הם קישרו את דברי הנביא לעגל שנולד לפני זמן לא רב בעדרו של מינוס.
שלוש פעמים ביום העגל שינה את צבעו מלבן לאדום ולשחור.
פולידוס הבחין בדמיון להבשלת תותי העץ (או אוכמניות) ומינוס שלח אותו למצוא את גלאוקוס.
בחיפושיו אחרי הילד, ראה פולידוס ינשוף מבריח דבורים ממרתף יינות בארמונו של מינוס.
בתוך מרתף היינות הייתה חבית של דבש, ובתוכה שכב מת גלאוקוס.
מינוס דרש שגלאוקוס יוחזר לחיים, למרות התנגדותו של פולידוס.
התעקשותו של מינוס הייתה מוצדקת, שכן הנביא הדלפי אמר שהנער יוחזר לחיים.
מינוס כלא את פולידוס במרתף היינות עם חרב.
כשהופיע לפתע נחש בקרבת מקום, פולידוס הרג אותו בעזרת החרב.
נחש נוסף בא בעקבות הראשון, ואחרי שראה שחברו מת, ברח הנחש השני וחזר עם צמח מרפא שהחזיר לחיים את הנחש המת.
כשראה זאת פולידוס, השתמש גם הוא בצמח על מנת להחיות את גלאוקוס.
מינוס סירב לתת לפולידוס לעזוב את כרתים עד שילמד את גלאוקוס את אמנות גילוי העתיד.
פולידוס לימד אותו, אבל אז, רגע לפני שעזב, ביקש מגלאוקוס לירוק לתוך פיו.
גלאוקוס עשה כן ושכח את כל מה שלימד אותו.
כאשר מינוס נקרא תיגר בתור מלך הוא התפלל לפוסידון לעזרה.
פוסידון שלח פר לבן ענק שיצא מתוך הים.
בתחילה תכנן מינוס להקריב את הפר לפוסידון, אבל אז התחרט והקריב פר אחר במקומו.
פוסידון בכעסו קילל את פסיפאה, אשתו של מינוס, בזואופיליה (משיכה מינית לבעלי חיים).
דדאלוס (הנקרא גם דיידלוס), שהיה רב-אמן, לבקשתה, בנה לה פרה מעץ, ופסיפאה התחבאה בתוכה.
כאשר הפר הלבן הזדווג עם הפרה העשויה עץ, נכנסה פסיפאה להיריון ממנו והולידה מפלצת נוראית, המינוטאור (חצי אדם וחצי פר).
מינוס סירב להכיר במינוטאור כבנו, ולכן ביקש מדדאלוס לבנות לו מבוך מסובך הנקרא לבירינת, ולתוכו הכניס מינוס את המינוטאור.
זמן מה לאחר מכן אנדרוגאוס, בנו של מינוס, נהרג באתונה בזמן שהשתתף בקרב מול שור אימתני.
מינוס ברוב זעמו כבש את אתונה, שכן היה זה מלך אתונה איגיאוס ששלח את אנדרוגאוס לקרב.
מינוס התכוון למחות את אתונה מעל פני האדמה אלא אם כן ישלחו שבעה בחורים צעירים ושבע עלמות בתולות להאכיל את המינוטאור אחת לתשע שנים.
מנהג אכזרי זה נמשך עד שתזאוס הרג את המינוטאור בעזרתה של אריאדנה, בתו של מינוס.
מינוס הבין שתזאוס הצליח לצאת מהמבוך הודות לעזרתו של דדאלוס ולכן כלא אותו ואת בנו איקארוס בתוך המבוך.
דדאלוס ואיקארוס עפו אל מחוץ למבוך בעזרת כנפיים שבנה עבורם דדאלוס, אך כנפיו של איקארוס נמסו מפני שהתקרב יותר מידי לשמש ואיקארוס נפל לים וטבע.
מינוס מוזכר גם בסיפורו של ניסוס מלך מיגארה.
לניסוס היה בין שערותיו הלבנות תלתל אחד בצבע ארגמן, וכל עוד היה התלתל לראשו ניסוס היה בלתי מנוצח.
מינוס תקף את מיגארה אבל ניסוס ידע שלא יוכל להיות מובס, מפני שהתלתל האדום נמצא עדיין בין שערותיו.
סקילה, בתו של ניסוס, התאהבה במינוס ועל מנת להוכיח את אהבתה אליו גזרה את התלתל האדום של אביה והביאה אותו כמתנה למינוס.
מינוס נזדעזע לשמע הסיפור וגירש את סקילה מעל פניו.
כאשר נכבשה העיר וסופחה לכרתים, והלוחמים עמדו לשוב לכרתים, רצה אל החוף סקילה אל אהובה ועלתה על ספינתו.
לפתע הגיח נשר גדול מהשמיים ועט לעברה, היה זה ניסוס אביה שהאלים הפכוהו לנשר.
סקילה עמדה ליפול לתוך המים, אלא שאז ריחם עליה אחד האלים והפך אותה גם לעוף.
אותו האל ריחם עליה למרות בגידתה, משום שהסיבה לחטאה הייתה האהבה.
לאחר שלא מצאו, פרסם חידה (כיצד ניתן להשחיל חוט דרך קונכייה בצורת ספירלה?), ביודעו כי ישנו רק אדם אחד המסוגל לפתור אותה – דיידלוס.
דיידלוס שהתחבא בסיציליה אכן פתר את החידה: הוא ניקב את הקונכייה במרכזה.
לאחר מכן לקח נמלה וקשר אליה חוט, הנמלה הלכה דרך הקונכייה עד שיצאה.
כאשר שמע מינוס שמישהו פתר את החידה ידע מיד שהיה זה דיידלוס ודרש מהמלך קוקאלוס שימסור אותו לידיו.
קוקאלוס הצליח לשכנע את מינוס ללכת להתרחץ קודם.
בזמן שהיה באמבטיה בנותיו של קוקאלוס, שאהבו מאוד את דיידלוס, הכניסו שלוש פניני זהב לאמבט שלו ומהפנינים יצאו חוטי זהב אשר קשרו את מינוס והוא הפך למומית ארד כך מינוס מצא את מותו.
לאחר מותו, מינוס הפך להיות שופט המתים בשאול יחד עם איאקוס ורדמנתיס.
לאחר מותו הפך "מלך הרפאים" ששלט בנשמות ככל יכולתו (הקטנה),קיווה לצאת מהשאול לנקום בדיידלוס.
באיניאדה של ורגיליוס מינוס הוא זה השופט את אלו שנידונו בטעות לעונש מוות – מינוס יושב במרומים ומחליט האם הנשמה תלך לגן העדן (שדות האיליסיום) או לגיהנום (שדות הייסורים או אף טרטרוס), בעזרתם של חבר מושבעים שקט.
רדמנתיס אחיו הוא השופט בגיהנום המחליט על העונש הראוי לכל אחד מהחוטאים.
בקומדיה האלוהית של דנטה מינוס יושב בכניסה למעגל השני בגיהנום (Inferno), שנמצא בתחילתו של הגיהנום.
שם הוא שופט את החוטאים של כל נשמה ושולח אותה אל המעגל שבו העונש המתאים.
הוא עושה זאת על ידי סיבוב הזנב שלו מסביב לגופו מספר פעמים כמספר המעגל.
לעיתים הוא אף מדבר, כדי להבהיר לנשמה המסוימת לאיזה מעגל התכוון כשסובב את זנבו
מינוף תפעולי הוא מדד פיננסי להערכת המידה בה משפיע גידול במחזור הפעילות של החברה (גידול בפדיון) על ההכנסה התפעולית של החברה (הכנסות לאחר הוצאות תפעוליות).
לחלופין נמדד המינוף התפעולי כיחס שבין ההוצאות הקבועות להוצאות המשתנות של החברה.
על פי רוב, יחס זה משקף עד כמה גידול בפדיון משפיע על ההכנסה התפעולית.
הלכה למעשה, המינוף התפעולי של החברה משקף עד כמה היא משקיעה בנכסים קבועים לעומת השקעה בשירותים שוטפים.
לדוגמה חברה המשתמשת בפס ייצור יקר וגדול, תתאפיין בדרך כלל במינוף תפעולי גבוה, לעומת חברת המשתמשת במיקור חוץ למרבית שרותיה, תתאפיין בדרך כלל במינוף תפעולי נמוך.
מינוי פגרה מתרחש כאשר נשיא ארצות הברית מבצע מינוי למשרה בממשל הפדרלי במהלך פגרה של הסנאט, האחראי על אישור המינויים הפדרליים בדרך כלל.
על המינוי לקבל את אישור הסנאט עד סוף המושב (נמשך כשנה), שאם לא כן, האוחז בתפקיד מאבד אותו.
מינויי פגרה מותרים על פי סעיף 3 בחלק השני של פרק 2 של חוקת ארצות הברית.
עד שנות ה-40 של המאה ה-20 מינוי במהלך פגרה שמתקיימת במהלך המושב היה בלתי מקובל, נדיר ועורר ביקורת חריפה בסנאט; רק מינויים בפגרה הארוכה שבין המושבים היו מקובלים.