tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הראשון שמפרש את נושא היבום כעניין של גלגול נשמות ומאמין בהישארות הנפש, בשכר ועונש לנשמות בעולם הבא ובתחיית המתים בימות המשיח.
בסוף המאה ה-13 מפתח ר' אברהם אבולעפיה את חוקי צירופי האותיות, המספרים והשמות הקדושים כדרך להשגת חוויה אקסטטית ומניח את התשתית למה שיכונה הקבלה הנבואית (לצד הקבלה העיונית-פילוסופית והקבלה המעשית-מאגית).
תורתו זוכה לפופולריות עצומה, אך מכל חיבוריו נותר רק אחד, ספר האות האפוקליפטי.
לדעתו, צירופי האותיות המיסטיים האלה הם-הם מעשה המרכבה האמיתי.
למעשה, השימוש בכוחן העצום של המילים אינו רחוק מהמאגיה השחורה והכישוף, שלהם אבולעפיה התנגד נחרצות.
לדעת גרשם שלום, דרך ההתבוננות פנימה של המאמין לפי שיטת אבולעפיה נעה על הגבול הדק שבין המיסטיקה לכישוף, וההדדיות בין התחומים עמוקה מכפי שנהוג לחשוב.
ואכן, רבים התבלבלו וציפו כי הדרך שמתווה אבולעפיה להתבוננות פנימית תיתן להם את הכוח לשנות את העולם החיצון.
ב-1274 מחבר יוסף ג'יקטיליה, תלמידו של אבולעפיה, את גינת אגוז, שכעשר שנים מאוחר יותר יהווה, לפי המקובל במחקר, השראה ליצירה הקבלית המפורסמת ביותר בכל הדורות, ספר הזוהר.
בסביבות 1280 רואה אור החיבור המשמעותי ביותר בתולדות הקבלה מאז ועד היום, הספר שאחרי התנ"ך והתלמוד נחשב למקור החשוב ביותר בספרות היהודית, ספר הזוהר.
סודות עולם הספירות, מצד אחד, וגורלם של היהודים, מצד שני; האל הבורא והמתגלה, והאדם ביחסו אליו - אלה ציריו של האוסף הגדול הזה, המכיל חיבורים שונים שמתייחסים לצד הסודי של היהדות.
למעשה, מורכב הספר משני תריסרי חיבורים, המבוססים על ספרי מיסטיקה יהודיים רבים שפורסמו בעבר, בהם גם ספרי סוד לא ידועים עד אותה תקופה.
בין אלה כאלה המיוחסים לתנא בן המאה ה-2, ר' שמעון בן יוחאי (רשב"י), מבכירי התלמידים של רבי עקיבא.
על פי שמועה שהילכה בין מקובלי ספרד, בתקופה שבה התחבא רשב"י מהרומאים במערה עם בנו, ר' אלעזר, נגלו אליו סודות ספר הזוהר מפי אליהו הנביא.
רשב"י החל מטיף את הדברים הללו (שזכו לכינוי "מדרש נעלם") בבית המדרש שלו, וכשבעים שנה אחרי מותו החלו תלמידיו לאסוף את עיקרי תורתו.
אלה היוו את השכבה השנייה של ה"זוהר", שהועברה מדור לדור.
כך נקבצו עוד ועוד משניות לכתבי הזוהר המקוריים.
על פי אותה מסורת, הוחבאו הכתבים בכוך, שם נותרו עלומים כאלף שנה.
עם כיבוש ארץ ישראל על ידי המוסלמים במאה ה-7 גילה אחד המלכים הערביים את הכתבים ושלח אותם לטולדו.
על פי גרסה אחרת, הכתבים הגיעו איכשהו לידי הרמב"ן, הלה שלח אותם לבנו שישב בקטלוניה, אבל הספינה תעתה בדרכה ובסופו של דבר הכתבים הגיעו לגוודלחרה, שם הביאם המוצא לידיו של המקובל הגדול ביותר באותה תקופה באותה עיר, ר' משה די ליאון.
בתוך זמן קצר הפך "ספר הזוהר" למרכזי בין ספרי הקבלה בספרד.
בניגוד לאבולעפיה, ל"זוהר" אין עניין בפילוסופיה של האקסטזה כדי להשיג את האל, אלא מעדיף את החשיבה החופשית, המדברת אל המאמין "בגובה העיניים", לאו דווקא בהרצאות מסודרות ושיטתיות.
פחדים, אקסטזה, אמוציות שמסוגלות לחבר את המאמין ישירות לאלוהות, ולא בדרך המופשטת של ספרות ההיכלות והמרכבה.
הספר מונה חמישה חלקים - שלושה המוקדשים לחמישה חומשי תורה; "תיקוני הזוהר" הדן בסודות שמאחורי המילה "בראשית"; ו"זוהר חדש" הכולל את "מדרש הנעלם".
גיבוריו של הספר הם גיבורי התנ"ך והתלמוד המקבלים כאן גוון מיסטי מיוחד: משה מלמד את התנאים והאמוראים, וראשי ישיבות מקבלים את פירוש דבריו מאחיו אהרון, אליהו והמלאכים מופיעים כאן לצד דמויות בדיוניות, והכל סובב סביב הגיבור העיקרי של הספר - רשב"י.
הלה מנהיג לתלמידיו כינוסי פולחן אקסטטיים אפופי סוד ("אידרות", מלשון גורן, בארמית).
זוהרם של משתתפי האידרות הוא שהיקנה לספר את שמו.
לפי האגדה נתן האל לאדם הראשון ספר ובו הסודות העליונים.
ספר זה עבר לחנוך וממנו לנח, ואחרי דורות רבים נמצא במערה על ידי רשב"י, שגילה בו את 72 אותיות השם הקדוש.
אולם כשהוא ותלמידיו התבוננו בשם הזה, יצאה אש והכתה בידיהם, וכך אבד הספר.
רוצה לומר - אין להמיר את החוכמה האלוהית בחוכמת המאגיה.
לעומת זאת, נאמר כי הספר שימש את אברהם כבסיס לכתיבת ספר יצירה.
אף על פי ששורשי הקבלה המוכרים נעוצים, כאמור, עוד בספר יצירה ובספר הבהיר, הרי מערכת הסמלים והמונחים המסורתית שלה מתאפיינת בבירור רק מפרסומו של ספר הזוהר, שהפך במהרה לספר היסוד של הקבלה.
מיסטר בִּין היא סדרת טלוויזיה קומית בריטית, בכיכובו של רואן אטקינסון.
היא מציגה את עלילותיו של מר בין, דמות אקסצנטרית, ילדותית ומיזנתרופית.
אטקינסון, בתפקיד שכמעט ואינו כולל דיבור, מופיע בתוכנית במעין מופע יחיד – מלבדו אין כמעט דמויות הממשיכות להופיע מפרק לפרק, ושאר התפקידים משניים.
התוכנית, ששודרה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, זכתה להצלחה גדולה בבריטניה, ויותר מכך מחוץ לבריטניה – במדינות מכל רחבי העולם.
עבור אטקינסון, דמותו של מר בין היא הדמות המזוהה עמו ביותר ברחבי העולם.
מעבר לתוכנית הטלוויזיה שבכיכובו של בין, הופקו שני סרטי קולנוע, "בין" (1997) ו"החופשה של בין" (2007), ואף סדרת אנימציה, המציגים את עלילותיה של הדמות.
דמותו של מיסטר בין הפכה למותג מסחרי מצליח הנמכר במגוון מוצרים, והיא שמרה על פופולריות גם שנים רבות לאחר שהסתיימה הפקת התוכנית.
כיום ישנו ערוץ ביוטיוב המכיל קטעים חדשים בכיכובו של מיסטר בין.
אטקינסון יצר את "מיסטר בין" במטרה להגיע לקהל הבינלאומי, ולהצליח גם מחוץ לגבולות בריטניה.
לשם כך, יצר דמות אילמת, בלי מגבלות שפה, מבטא או רקע תרבותי.
כמו כן, אופיין מיסטר בין באופי ילדותי, כשהסיבה לכך היא - לדבריו של אטקינסון - שילדים דומים בכל העולם, וההבדלים בין בני האדם מתחילים להיווצר רק כשהם מתבגרים.
ליצירת התוכנית הוא חבר למכריו ריצ'רד קרטיס (Richard Curtis) ובן אלטון, ששיתפו פעולה עמו עוד קודם לכן במספר פרויקטים, בהם "הפתן השחור".
את התוכנית ביים תחילה ג'ון הווארד דייוויס, שהיה קודם לכן ראש מחלקת הקומדיה ב-BBC והפיק את "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" ואת "המלון של פולטי".
התוכנית הופקה על ידי חברת Tiger Television (כיום Tiger Aspect Productions) עבור Thames TV, זכיינית שידור ברשת ITV הבריטית שמשדרת בלונדון ובסביבתה.
בנוגע לשאלה כיצד לקרוא לדמות, שקל אטקינסון תחילה את השם "מיסטר וייט" (Mr White, "אדון לבן"), אך לאחר מכן עבר לשקול שמות של ירקות במקום שמות של צבעים, ולבסוף בחר בשם "מיסטר בין" (Mr.
כמו כן, באנגלית "Bean" הוא כינוי חיבה ל"אדם חסר חשיבות".
דמותו של מיסטר בין והמערכונים הראשונים בתוכנית התבססו על מערכונים מהופעות חיות שערך אטקינסון מאז ימי לימודיו באוניברסיטת אוקספורד.
אטקינסון ביצע מערכונים בכיכובה של הדמות כבר בשנות ה-80 המוקדמות, בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו, וכן ב-1987, בפסטיבל Just For Laughs במונטריאול שבפרובינציית קוויבק בקנדה.
על עבודת הכתיבה של מערכוני התוכנית שקד אטקינסון לצד קרטיס ואלטון.
בהמשך החליף רובין דריסקול את אלטון בכתיבה, והשלושה (דריסקול, יחד עם קרטיס ואטקינסון) היו צופים בהופעותיו המוקדמות של אטקינסון כדי לחפש בהן חומר שניתן לעבדו לטלוויזיה.
עם זאת, מערכונים אחרים התבססו על רעיונות חדשים שהגו.
מאחר שהיה מדובר בקומדיה שאינה מילולית, אלא כזו המתבססת על תנועות והבעות גוף (Physical comedy) ועל חזותיות (Visual comedy), כאשר חיפש ריצ'רד קרטיס רעיונות למערכונים עתידיים של בִּין, הוא ניסה להמחיזם בפועל, במקום להעלות את הרעיונות על הכתב, בשונה מצורת העבודה המקובלת בתחום ובניגוד לאופן העבודה שהיה רגיל אליו.
משנת 1993 (החל מהפרק השמיני) ועד סיום התוכנית, עבדו על כתיבת המערכונים דריסקול ואטקינסון לבדם.
ברוס דסאו (Bruce Dessau), הביוגרף של רואן אטקינסון, ציין את הסדרה הבריטית The Optimist (האופטימיסט), הסיטקום הראשון של ערוץ 4 הבריטי ששודר לראשונה ב-1983, כמקור השראה אפשרי ל"מיסטר בין".
הסדרה, שעקבה אחר מעלליו של גיבורה האקסצנטרי בהוליווד, הייתה כמעט אילמת לחלוטין.
דסאו סייג זאת בכך, ששורשי דמותו של בין ניטעו הרבה לפני 1983. התסריטאי של "האופטימיסט", ריצ'רד ספרקס (Richard Sparks), מכרו של אטקינסון, שלל את הסברה כי אטקינסון גנב ממנו את הרעיון.
מעבר לכך, הגדיר דסאו את דמותו של בִין כ"הכלאה בין ז'אק טאטי, צ'ארלי צ'פלין ופרנק ספנסר" (האחרון הוא דמותו של מייקל קרופורד בסיטקום הבריטי Some Mothers Do 'Ave 'Em), כזו שהיוותה חידוש עבור צופים רבים.
רואן אטקינסון אף אמר כי דמותו של מסייה הולו, בגילומו של ז'אק טאטי, הייתה לו מקור השראה בפיתוח דמותו של בין.
הוא אף ציין כי ביסס את הדמות על עצמו בגיל תשע, ואמר כי "מהותו של מיסטר בין היא שהוא אנוכי לחלוטין, מרוכז בעצמו ולא בדיוק מכיר בעולם החיצוני.
הוא למעשה ילד בגוף של אדם מבוגר.
שזה בעצם הבסיס למרבית הקומיקאים החזותיים (visual comedians): סטן לורל, צ'פלין, בני היל".
שחקן קומי נוסף שאליו הושוותה דמותו של מיסטר בין הוא כוכב הראינוע באסטר קיטון.
התוכנית "מיסטר בין" שודרה לראשונה ב-1 בינואר 1990 ברשת הטלוויזיה ITV.
השידור זכה לנתוני צפייה גבוהים של כ-13 מיליון צופים.
בניגוד למרבית תוכניות וסדרות הטלוויזיה הכוללות בכל עונה כ-20 פרקים כשכל עונה משודרת במשך כשנה — יצאו בסך הכול 15 פרקים בלבד של "מיסטר בין", ששודרו כ"ספיישלים" טלוויזיוניים, ויצאו במרווחים גדולים במהלך השנים 1995−1990.
בישראל שודרה התוכנית בערוץ 2 במהלך שנות התשעים ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
בפתיח התוכנית יורד מר בין מהשמיים ונזרק על רצפת הרחוב באמצעות קרן אור, וברקע מושמעת שירת מקהלה, ששרה את אות הפתיחה בלטינית.
משמעות המילים שהיא שרה בפתיח היא: "הנה האיש שהוא שעועית [=הפירוש המילולי של 'בין']" (Ecce homo, qui est faba); באות הסיום שרה המקהלה "היה שלום, האיש שהוא שעועית" (Vale homo, qui est faba).
את המוזיקה חיבר הווארד גודל (Howard Goodall), ששיתף פעולה עם רואן אטקינסון עוד כשהופיע בהופעות קומיות בעת לימודיו באוניברסיטה.
גודל אף ליווה, בנגינה בסינתיסייזר, את הופעותיו החיות של אטקינסון, שבהן פיתח את הבסיס לדמותו של בין.
דסאו מפרש שפתיח התוכנית הוא "התייחסות מרומזת לתקופת חייו של אטקינסון כתלמיד בית ספר.
כשם שחבריו ללימודים כינוהו חייזר על שום מראהו החיצוני המוזר, כך יורד בִּין לארץ באמצעות קרן אור – כאילו היה אף הוא מכוכב אחר".
הדמות הראשית בתוכנית היא מיסטר בין בגילומו של רואן אטקינסון.
בין הוא אדם ילדותי ואנוכי, שמתנהל בחייו היומיומיים בצורה המעלה גיחוך, ובפרט נוטה לסבך מצבים פשוטים, ולהיחלץ מהסיבוך בדרכים עוקפות ויוצאות דופן.
הוא מתגורר בגפו בדירה לונדונית קטנה, ובדרך כלל חברתו היחידה היא בובת הדובי האהובה עליו, טדי.
הוא נוהג ללבוש תמיד ז'קט טוויד אפור, מכנסיים מעט קצרים מדי, חולצה לבנה ועניבה, וכמו כן שיערו מסורק תמיד לצד.
לבושו ותסרוקתו מזכירים מראה אופייני של תלמיד בבית ספר אנגלי בשנות ה-50. מיסטר בין כמעט שאינו מדבר, וכאשר הוא מוציא מילים מפיו, אלו מילים ספורות, שאותן הוא מבטא בקול לא ברור ונמוך באופן מוקצן וקומי.
שמו הפרטי ותחום עיסוקו, אם הוא אכן בעל תעסוקה, אינם מוזכרים כלל במהלך התוכנית (בפני אחרים הוא מציג את עצמו בשם "בין").
פעמים רבות נראה שמיסטר בין אינו מודע להיבטים בסיסיים הנוגעים לאופן שבו נוהג העולם, והמערכונים בתוכנית מציגים את דרכי ההתמודדות הייחודיות שלו עם פעולות שלרוב נחשבות טריוויאליות ופשוטות, כמו בילוי בבריכת שחייה, הפעלת טלוויזיה, צביעת הקירות בדירתו, או תפילה בכנסייה.
כך למשל, על מנת לצבוע את קירות דירתו, הוא מכסה את כל החפצים בדירתו, מלבד הקירות, בנייר עיתון, ומפוצץ פחית צבע באמצעות זיקוק, כך שנוזל הצבע מתפזר לכל עבר בדירה.
ההומור במערכונים נובע בעיקר מהפתרונות היצירתיים (והאבסורדיים לרוב) שבִּין מציג לבעיות בהן הוא נתקל, מהאנוכיות ומצרות המחשבה שהוא מפגין בפתרון הבעיות, ולפרקים מתעלוליו שפוגעים בזולת אך מסייעים לו.
במסיבת עיתונאים ב-2007 אמר רואן אטקינסון על מיסטר בין:
טדי הוא בובת הדובי של בין (באנגלית, בובת דובי נקראת "טדי בֵּר" – Teddy Bear).
טדי הוא בובת דוב חומה, רגליו עבות וכפתורים משמשים לו בתור עיניים.
לרוב הוא מהווה את חברתו היחידה של בין, ובין מתייחס אליו כאל "חברו" הטוב ביותר.
הוא נוהג בטדי כאילו היה יצור חי, וכך למשל הוא קונה לו מתנה בחג המולד או משתדל שלא להעירו בשעות הבוקר.
עם זאת, פעמים רבות התנהלותו של בין מביאה לכך שהדובי נקרע, או שראשו נערף, או שהוא נפגם בצורה זו או אחרת.
בנוסף, בין עושה בו שימוש רב-תכליתי בשעת הצורך.
למשל, הוא מחבר אותו לקצה מברשת צבע לשם צביעת הקירות בדירתו, או משתמש בו לניגוב כלים.
אירמה גוב היא חברתו של מר בין, והדמות האנושית היחידה, מלבד בין, שהופיעה ביותר מפרק אחד בתוכנית.
השחקנית הבריטית מטילדה זיגלר גילמה את דמותה.
בין אינו מפגין התחשבות רגשית כלפיה, והוא רואה בה כמי שמארחת לו חברה, יותר מאשר הוא רואה בה את מושא אהבתו.
אולם, הוא מקנא לה כאשר היא רוקדת עם גבר אחר במסיבת דיסקו.
בחג המולד היא מצפה שיציע לה נישואים, ולאחר שהוא לא עושה זאת היא עוזבת אותו.
דמותה של אירמה גוב מופיעה בשלושה פרקים בלבד, אך זיגלר הופיעה בפרקים נוספים בסדרה: בתפקיד מלצרית, בתפקיד אם של תינוק המסיעה עגלה ובתפקיד שוטרת.
בתוכנית האנימציה של "מיסטר בין" חזרה להופיע דמותה של אירמה גוב, כשבסדרה יש לה בובת דובי משלה שמשמשת כגרסה נשית של טדי בשם לוטי.
בין נוהג במכונית מיני של חברת British Leyland.
המכונית משמשת אביזר מרכזי במספר מערכונים ובדיחות בתוכנית, למשל בקטע שבו בין מתלבש בתוכה ונוהג בעזרת רגליו, בקטע שבו הוא נוהג במכונית בעזרת מערכת שאלתר בעודו יושב על כיסא הקשור לגג המכונית ועוד.
תחילה נהג בין במכונית BMC Mini MK II כתומה מודל 1969, אך מכונית זו נהרסה בתאונה לאחר צילומי הפרק הראשון.
מאז נהג בין במכונית British Leyland Mini 1000 מודל 1976–1980, בצבע ירקרק-צהוב עם חלק קדמי שחור.
המכונית אף מופיעה בסדרה המצוירת של מיסטר בין, אך בסרט "החופשה של בין" נוהג בין במכונית מיני אחרת.
לאחר שצילומי התוכנית הסתיימו, נמכרה מכונית המיני המקורית ששימשה בצילומים לחברת Kariker Kars שהציגה אותה באירועים שונים.
לאחר מכן הוצגה המכונית במשך תקופה מסוימת כאטרקציה מרכזית של מוזיאון Rover Group.
ב-1997 נמכרה המכונית למוזיאון Cars of the Stars Motor Museum ("המוזיאון המוטורי של מכוניות הכוכבים") בקסוויק (Keswik), קאמבריה (שבאנגליה), והוצגה בו במשך תקופה מסוימת, אך לאחר מכן היא נמכרה שוב.
במוזיאון הלאומי המוטורי בביולי (Beaulieu) בהמפשייר שבאנגליה, מוצגת מכונית שבה נעשה שימוש לקידום הסדרה המצוירת.
הסוציולוגית פטרישיה נוויל (Patricia Neville), שחיברה מאמר על מודל הגבריות שמייצג מיסטר בין, מנתחת את יחסו של בין כלפי טדי, דוב הצעצוע שלו:
נוויל משליכה מכך כי מודל הגבריות שמציג בין נוטה למבע רגשי מוגבל וחוסר יכולת לספק אהבה ותמיכה בצורה עקבית.
נוויל כתבה גם על יחסו של בין לחברתו:
המבקרים קיבלו את "מיסטר בין" בביקורות מעורבות - לצד מבקרים ששיבחו את התוכנית, היו גם מבקרים שלעגו לה.
אולם על ידי הקהל התקבלה התוכנית באהדה רבה – נתוני המדרוג של התוכנית היו גבוהים במיוחד.
ב-1990, שנת הבכורה הטלוויזיונית של "מיסטר בין", בעוד "הפתן השחור" עדיין טרי בזיכרונו של הקהל, זכה רואן אטקינסון בפרס "אישיות השנה" של ה-BBC.
גם התוכנית "מיסטר בין" זכתה בפרסים ובמועמדויות לפרסים, ובפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי רוז ד'אור (Rose d'Or) שנערך במונטרה ב-1990 זכה הפרק הראשון של התוכנית בשלושה פרסים: פרס העיתונות, פרס העיר ופרס הוורד המוזהב.
Bean" ("קללת מיסטר בין"), השלישי בתוכנית, היה מועמד למספר פרסי באפט"א ב-1991: "הופעת הבידור הקל הטובה ביותר" ו"הקומדיה הטובה ביותר" (תוכנית או סדרה).
בנוסף, אטקינסון היה מועמד על תפקידו כמיסטר בין לפרס "הופעת הבידור הקל הטובה ביותר" בשנים 1991 ו-1994.
ב-1991 נרכשו לראשונה הזכויות לשידור התוכנית מחוץ לבריטניה, ולאורך השנים נרכשו הזכויות לשידור ביותר מ-200 מדינות.
לאור הצלחת התוכנית, היא הופצה גם בווידאו החל משנת 1991. חברת Tiger Aspect סברה כי היקף המכירות הראשוני יהיה 50,000 קלטות, אך בפועל הגיע היקף המכירות עד ל-700,000 קלטות.
בסך הכול נמכרו לאורך השנים מעל 20 מיליון קלטות וידאו של "מיסטר בין".
כמו כן, פרקי התוכנית הופצו במהדורות שונות על גבי תקליטורי DVD, ביותר מ-45 מדינות ברחבי העולם.
ב-1993 החלו בחברת Tiger Aspect דיונים לגבי האפשרות להפוך את מיסטר בין למותג מסחרי, הנמכר במגוון מוצרים.
מי שהובילו את פיתוח המותג, ומובילים אותו גם כיום, הם רואן אטקינסון, פיטר בנט ג'ונס (Peter Bennett Jones), יו"ר חברת Tiger Aspect ומנהלו האישי של אטקינסון, והמפיקה קתרין סיניור (Katherine Senior).
תחילה אויר לוגו למותג, ונקבעה חתימתה של הדמות.
לאחר מכן החל השיווק של מגוון רחב של מוצרי "מיסטר בין": קלמרים, בובות פרווה, בובות בובלהד, חולצות, משחקי מחשב, מכוניות צעצוע, ספלים, פאזלים, קלפי משחק, פוסטרים, ספרי טלפונים ועוד.
כמו כן, שימש אטקינסון פרזנטור בדמותו של בין למוצרים וחברות, למשל לחטיף השוקולד M&M's ולחברת הצילום Fujifilm.
ב-1993 הופץ בחנויות הספר Mr Bean's Diary, שהיה כביכול יומן מאת מיסטר בין.
ב-1997 הוחלט להפיק סרט קולנוע בכיכובו של בין, בשם "בין".
הסרט היה להצלחה קופתית, ועם הכנסות של מעל 250 מיליון דולר ברחבי העולם היה לאחד מהסרטים הבריטיים הרווחיים ביותר בכל הזמנים.
לאחר שיצא הסרט לאקרנים התרחבה מאוד פעילות השיווק של המותג ופיתוחו, ומוצרי בין זכו להצלחה בחנויות ברחבי העולם.
באותה תקופה החלו דיונים על האפשרות להפיק תוכנית אנימציה בכיכובו של מיסטר בין.
הדיונים ותהליך המשא-ומתן נמשכו עד ל-2001, והפקת הסדרה ארכה שנתיים וחצי.
רואן אטקינסון השתתף בסדרה בדיבוב וכן במשחק מול המצלמה - האנימטורים נעזרו בקטעי הווידאו שהקליט לצורך תיאור הבעות הפנים האופייניות לבין ושפת הגוף שלו.
קהל היעד של הסדרה היה בתחילה ילדים ומבוגרים גם יחד, אך היא זכתה לפופולריות בעיקר בקרב ילדים, במיוחד בקבוצת הגיל 7–9. הסדרה, ששודרה לראשונה ב-2002, שמרה על קיומו של המותג ועל הפופולריות שלו, על אף שהפרק האחרון של הסדרה המקורית שודר ב-1995.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט שני בכיכובו של מר בין, "החופשה של בין", שהכניס 240 מיליון דולר בקופות הקולנוע, הגיע לראש רשימת הסרטים הרווחיים ביותר ברחבי העולם בעת הקרנתו ולראש רשימת הסרטים הנצפים ביותר בבתי הקולנוע ב-21 מדינות.
במשך שנים הייתה דמותו פופולרית במזרח התיכון - בישראל וכן במדינות ערב, כמו ערב הסעודית, עיראק ואיראן; באסיה, באירופה ובארצות הברית.
פטריק ברקהאם (Patrick Barkham) מעיתון "הגרדיאן" הבריטי כינה את בין "השגריר הבלתי רשמי שלנו" ו"הסמל לבריטיות ברחבי העולם".
כיום ממשיכה דמותו של מיסטר בין לשמור על פופולריות ברחבי העולם ובבריטניה, ובשנת 2008 דורג מיסטר בין כדמות הקומית הבריטית המצחיקה ביותר בכל הזמנים, בסקר של העיתון הבריטי "סאן".
בשנת 2011 היה עמוד הפייסבוק של מיסטר בין לעמוד הדמות הציבורית (public figure) הפופולרי ביותר של דמות בריטית, מבחינת מספר המעריצים, בין היתר בשל הפופולריות העולמית שלו: מתוך 15.7 מיליון מעריצים, נרשמו 1.1 מיליון מעריצים בהודו, מיליון מעריצים בבריטניה ומיליון מעריצים באינדונזיה.
סרטונים מתוך התוכנית "מיסטר בין" זוכים להצלחה גדולה באתר הסרטונים YouTube.
עד לשנת 2009 הועלו לאתר מעל 5,000 סרטונים מתוך "מיסטר בין" על ידי משתמשי האתר, ולגבי רובם אישרה חברת Tiger Aspect שיישארו באתר.
כמו כן נפתח באתר חשבון רשמי של "מיסטר בין", ובו פרקים מלאים של התוכנית ושל סדרת האנימציה.
דמותו של בין אף הפכה ב-2012 למם אינטרנט פופולרי באתר 9GAG.
ב-2011 אמר אטקינסון כי אין בכוונתו לגלם שוב את דמותו של מר בין: "יש לי הרגשה שכנראה לא אגלם שוב את הדמות.
לעולם אל תאמר לעולם לא, אבל אני מרגיש שאני נהיה מבוגר מדי לכך.
תמיד אהבתי לחשוב על מיסטר בין כמין דמות של סרטים מצוירים, שלא ממש מתבגרת".
אולם ביולי 2012 הפר "הבטחה" זו כאשר הופיע בדמותו של מר בין בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בבימויו של דני בויל, שבו הופיע מקבץ מבכירי הבדרנים והאמנים הבריטים.
בנובמבר 2012 חזר על דברים דומים, כשאמר בריאיון: "מתגברת תחושתי שאגלם הרבה פחות את תפקידיי שהצליחו ביותר מבחינה מסחרית - בעיקרון, תפקידים פיזיים, די ילדותיים...
מעבר לעובדה שהכושר הפיזי שלי יורד, אני חושב שזה די עצוב שמישהו בשנות ה-50 לחייו מתנהג בצורה ילדותית."
בספטמבר 2015 יצא סרטון ב-YouTube לציון 25 שנה לסדרה, ובו נראה מיסטר בין נוהג על המיני שלו (על כורסה שקשורה לגג המכונית) ברחובות לונדון, ומבקר, בין השאר, בארמון בקינגהאם.
מקומו של מיסטר בין בקריירה של אטקינסון
כאמור, לפני שעלתה התוכנית "מיסטר בין" לשידור, כבר היה רואן אטקינסון קומיקאי מוכר בבריטניה.
התוכנית עלתה זמן קצר לאחר סיום השידורים של "הפתן השחור", קומדיית מצבים היסטורית שהייתה להצלחה גדולה.
כשהתוכנית "מיסטר בין" עלתה לשידור, היו אלו דווקא מעריצי "הפתן השחור" שחשו אכזבה מהתוכנית החדשה.
ברוס דסאו מסביר זאת כך: "אם 'הפתן השחור' לא היה טבוע עד כדי כך בז'אנר ההיסטורי, ו'מיסטר בין' לא היה מהווה שינוי סגנוני כה דרסטי לעומתו, ייתכן שלא הייתה מופנית כלפיו ביקורת כה רבה".
"מיסטר בין" היה זה שהפך את רואן אטקינסון לאישיות מוכרת ברחבי העולם, בעקבות ההצלחה הבינלאומית שלה זכתה הדמות.
מעבר לכך, יצר את דמותו של המרגל ג'וני אינגליש, פרודיה על ג'יימס בונד, ששברה קופות ברחבי העולם בשלושה סרטים - "ג'וני אינגליש" (2003) ,"ג'וני אינגליש חוזר" (2011) ו"ג'וני אינגליש 3.0" (2018).
אולם, דמותו של מיסטר בין נותרה הדמות המזוהה ביותר עם אטקינסון בקרב הקהל הבינלאומי; בעוד שבבריטניה הוא ידוע גם בשל תפקידיו האחרים.
על כך עמד אטקינסון במסיבת עיתונאים ב-2007:
מס' פרק שם במקור תרגום שם הפרק במאי תסריטאים תאריך שידור 1 Mr.
Bean "מיסטר בין" ג'ון הווארד דייוויס בן אלטון, ריצ'רד קרטיס, רואן אטקינסון 1 בינואר 1990 בין ניגש למבחן במתמטיקה, מחליף בגדים בים לבגדי רחצה מבלי שיראו אותו ומנסה להישאר ער בדרשה בכנסייה תוך כדי שהוא מפריע לאיש שיושב לידו.
Bean "שובו של מיסטר בין" ג'ון הווארד דייוויס ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול, רואן אטקינסון 5 בנובמבר 1990 בין רוקד ברחוב כדי לשלם לנגן רחוב, משתמש בכרטיס האשראי החדש שלו בחנות כלבו, מזמין סטייק טרטר במסעדה ולאחר מכן מנסה בדרכים שונות להיפטר ממנו ולבסוף נוגח בטעות במלכת אנגליה.
Bean Goes to Town "מיסטר בין מגיע העירה" פול ויילנד, ג'ון בירקין ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול, רואן אטקינסון 15 באוקטובר 1991 בין קונה טלוויזיה ניידת אך מתקשה להשיג קליטה.
לאחר מכן המצלמה שלו נגנבת בפארק ובתחנת המשטרה הוא מוצא דרך ייחודית לזהות את הגנב.
לאחר שהוא מניח את הנעל שלו על גג מכונית, הוא מדלג לאורך הרחובות כדי לנסות להחזירה.
לבסוף הוא מוצא שימוש ייחודי לתא צילום תמונות, ולוקח את חברתו למופע קסמים.
Bean "צרות עם מיסטר בין" פול ויילנד, ג'ון בירקין ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול, רואן אטקינסון 1 בינואר 1992 בין מתעורר מאוחר, ובדרכו לתור אצל רופא שיניים, הוא מתלבש ומצחצח את שיניו תוך כדי נהיגה.
במרפאת השיניים הוא מזריק בטעות זריקת הרדמה לרופא השיניים, ומטפל בשיניו בעצמו.
לאחר מכן הוא מסייע לילד בפארק להפעיל את סירתו הממונעת בעזרת שלט רחוק, אך גורם לכיסא גלגלים בקרבת מקום לצאת מכלל שליטה.
לאחר מכן הוא מנסה להיאבק בזבובים המפריעים לו לערוך פיקניק שקט.
Bean Rides Again "מיסטר בין נוסע שוב" פול ויילנד, ג'ון בירקין ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול, רואן אטקינסון 17 בפברואר 1992 בין מנסה להציל אדם שלקה בהתקף לב אך כשהאמבולנס מגיע להסיע אותו לבית החולים, הוא מניע את מכוניתו עם כבלי התנעה בעזרת האמבולנס, ובכך גורם לאמבולנס שלא להניע.
לאחר מכן הוא מנסה לשלוח מכתב, ובתוך כך ננעל בתוך תיבת הדואר.
אחרי כן בין אורז מזוודה לחופשה, נוסע ברכבת אך שותפו לתא רועש ומוציא אותו משלוותו ולבסוף הוא מנסה למצוא דרך לבדר ילד חולה במטוס.
Bean "חג מולד שמח, מיסטר בין" ג'ון בירקין ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול, רואן אטקינסון 30 בדצמבר 1992 בין מבקר בחנות הכלבו היוקרתית הרודס ומוצא שם סצנה מיניאטורית של לידת ישו, שלה הוא מוסיף בובות חיילים ודינוזאורים שעמן הוא ממחיז את סצנת הלידה.
לאחר מכן הוא מנצח על תזמורת המנגנת ברחוב ומנסה לבשל תרנגול הודו, אך הוא מאבד בתוכו את שעון היד שלו, וכשהוא מחפש אותו בתוך העוף ראשו נתקע בפנים.
לאחר מכן הוא סועד לצד חברתו, אך מסתבר לו שלא קנה לה את המתנה שרצתה - טבעת יהלום.
Bean in Room 426 "מיסטר בין בחדר 426" פול ויילנד רובין דריסקול, רואן אטקינסון 17 בפברואר 1993 בין מתאכסן בבית מלון, אך הוא אינו מרוצה מהחדר שקיבל, והוא עורך בו שינויים רבים.
במהלך הלילה הוא סובל בשל כמות גדולה של צדפות מקולקלות שאכל במסעדת המלון.
לאחר מכן מעירים אותו רעשים מהחדר השכן, אך כשהוא יוצא מחדרו כדי להתלונן על כך הוא נועל את עצמו עירום מחוץ לחדרו.
לאחר מכן הוא מנסה לגשת לקבלה כדי לקבל מפתח חלופי תוך מאמץ שלא לחשוף את איבריו הצנועים.
Bean "מיסטר בין, עשה זאת בעצמך" ג'ון בירקין רובין דריסקול, רואן אטקינסון 10 בינואר 1994 זהו סוף שנת 1993 ובין מארח בביתו מסיבה לכבוד השנה החדשה, ובה שני מוזמנים.
בין מכין להם כובעי נייר ומגיש להם כיבוד מאולתר.
לא עובר זמן רב עד שהאורחים מגלים שבדירה הסמוכה מתקיימת מסיבה מהנה יותר, והם מוצאים דרך להערים על בין כך שיניח להם לפרוש מהמסיבה.
למחרת בבוקר בין מבקר בחנות כלבו וקונה פריטים שונים, אך מכיוון שאין מקום במכונית לכל הפריטים ולו עצמו, הוא מוצא דרך לנהוג במכונית כשהוא ישוב על הגג.
בדירתו הוא צובע את הקירות על ידי כיסוי כל החפצים בנייר עיתון ופיצוץ זיקוק בתוך פחית הצבע.
Bean "דאג לתינוק, מיסטר בין" פול ויילנד רובין דריסקול, רואן אטקינסון 25 באפריל 1994 בין מבקר בסאות'סי ובטעות גורר עם מכוניתו עגלת תינוק.
כשהוא יוצא מהרכב, אין לו מושג מאין או כיצד הגיע התינוק לידיו.
על כן הוא דואג לו במשך היום במהלך ביקורו ביריד.
איכשהו התינוק מצליח לשרוד את כל תקריותיו של בין עד שהוא מוחזר לאמו.
Bean "מיסטר בין חוזר לבית הספר" ג'ון בירקין רובין דריסקול, רואן אטקינסון 26 באוקטובר 1994 בין מבקר ביום פתוח בבית ספר ויוצר בלאגן בכיתות השונות שבהן הוא מבקר.
על אף שהוא נהנה ביום הפתוח, בסוף היום הוא מגלה לדאבונו שמכונית המיני שלו נדרסה על ידי טנק ראווה.
כל זאת מכיוון שנאמר לו שאסור לגעת בכדור ביד.
לבסוף, בשעות הלילה, בין מצליח להכניס את הכדור לחור, לאחר 3,427 חבטות.
Bean "לילה טוב, מיסטר בין" ג'ון בירקין רובין דריסקול, רואן אטקינסון 31 באוקטובר 1995 בין מנסה לעקוף את התור בחדר המתנה בבית החולים.
לאחר מכן הוא מנסה להציב את מצלמתו כך שתצלם אותו באופן אוטומטי לצד שומר ממשמר המלכה.
הוא מנצל את העובדה שלשומר אסור לזוז במהלך משמרתו, והוא משנה את חזותו של השומר בצורה קומית.
אולם עד שהוא לבסוף מחליט לצלם את התמונה, מתקיימים חילופי משמרות.
בסוף היום בין מנסה לטפל בבעיית נדודי השינה שלו במגוון דרכים יצירתיות.
Bean of London "מיסטר בין במספרה" ג'ון בירקין רובין דריסקול, רואן אטקינסון 26 באוגוסט 2006 בין מבקר במספרה, ובזמן היעדרותו של הספר הוא מספר כמה לקוחות, אך התוצאות מבישות.
לאחר מכן בין מבקר ביריד אך מרמה בכל המשחקים ורושם את טדי לתחרות כלבים.
אחר כך בין נוסע ברכבת אך מאבד את הכרטיס שלו, ומנסה דרכים שונות לעזוב את תחנת הרכבת מבלי להיראות על ידי השומרים.
ניסיונותיו כושלים ולבסוף הוא מוצא את עצמו על רכבת דואר למוסקבה.
Bean "מיסטר בין: המיטב" ג'ון הווארד דייוויס רואן אטקינסון, ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול ובן אלטון 15 בדצמבר 1995 פרק לקט.
זהו יום גשום, ובין עולה יחד עם טדי לעליית הגג כדי למצוא מטרייה.
בעודו מחפש את המטרייה בין חפציו, הוא נזכר בימים אחרים, כשהוא הלך לטיפול אצל רופא השניים, כשנכח בדרשת הכנסייה וכשמכונית המיני שלו נדרסה על ידי טנק.
בין השנים 2002–2004 הופיעה דמותו של בין בסדרת אנימציה בשם "מיסטר בין", שאופיינה גם היא בדיאלוג מועט ובמלמולים.
הסדרה, שכללה 26 פרקים (כל פרק בעל שני חלקים), הרחיבה את מגוון הדמויות של "מיסטר בין", והוסיפה את גברת ויקט, בעלת הדירה המרירה של בין, וחתולהּ שתום העין סקראפר.
בסדרה המצוירת חזרו להופיע טדי, דוב הצעצוע של בין, וחברתו אירמה גוב.
אטקינסון דיבב בסדרה את דמותו של בין, ועם שאר המדבבים נמנים ג'ון גלובר, רופרט דגאס, גרי מרטין ולורלי קינג.
ב-14 בדצמבר 2007 יצא לאור משחק וידאו בגוף שלישי, בשם Mr.
Bean's Wacky World ("עולמו המטורף של מיסטר בין"), המבוסס על הסדרה המצוירת.
המשחק יצאו בפורמט PAL בלבד, לפלטפורמות פלייסטיישן 2, נינטנדו DS ו-Wii.
שני סרטי קולנוע בכיכובו של מיסטר בין יצאו לאקרנים.
הראשון, "בין", יצא לאקרנים בשנת 1997. את הסרט ביים מל סמית', שותפו של אטקינסון לצוות השחקנים הקבוע בתוכנית "מבט הפוך" (1979–1982).
סרט זה חרג במבנה העלילה מהפורמט המקובל של תוכנית הטלוויזיה, בכך שהציג סיפור עלילה מגובש עם דמויות מפותחות יותר.
בניגוד לתוכנית הטלוויזיה שבה בין היה תמיד מושא תשומת הלב הבלעדי, בסרט מוצגת מערכת היחסים של בין עם משפחה מקליפורניה שבביתה הוא מתגורר, בעת שהוא ממלא משימה שהוטלה עליו על ידי הגלריה הלאומית של לונדון שבה הוא עובד - לפקח על ההעברה של הציור "אמו של ויסלר" לגלריה בלוס אנג'לס.
הסרט הכניס מעל 250 מיליון דולר ברחבי העולם (45 מיליון דולר בארצות הברית), עם תקציב משוער של 18 מיליון דולר.
במרץ 2005 פורסם כי סרט שני בכיכובו של מיסטר בין, "החופשה של בין", נמצא בשלבי פיתוח, ובו מופיע אטקינסון בתפקיד הראשי.
במהלך שלבי העבודה עליו שונה שמו של הסרט מספר פעמים, ונשקלו בין היתר השמות "בין 2" ו"בין הצרפתי".
הצילומים החלו ב-15 במאי 2006 ושלב הפוסט-פרודקשן החל באוקטובר 2006. ב-30 במרץ 2007 יצא הסרט לאקרנים בבריטניה, וב-17 ביולי 2007 נערכה הקרנת הבכורה שלו בצפון אמריקה, בפסטיבל Just For Laughs במונטריאול, קוויבק, קנדה.
במהלך הסרט יוצא בין לחופשה בריביירה הצרפתית, ובמהלכה הוא נקרה למסע בלתי מתוכנן ברחבי צרפת, שמסתיים בהקרנת יומן המסע שלו בפסטיבל קאן.
את הסרט ביים סטיב בנדלק (Steve Bendelack).
הכנסות הסרט ברחבי העולם הסתכמו ב-230 מיליון דולר.
The Story of Bean, 1997, תוכנית דוקומנטרית על "מיסטר בין", בבימויו של רופרט אדוורדס (Rupert Edwards)
מיסטיק פיצה הוא סרט קולנוע קומי רומנטי שיצא לאקרנים בשנת 1988. בסרט מככבות אנבת' גיש, ג'וליה רוברטס ולילי טיילור.
עלילת הסרט מתמקדת סביב התבגרותן של שתי אחיות: קאט ודייזי, וחברתן ג'וג'ו.
שלושתן עובדות כמלצריות בפיצרייה בשם "מיסטיק פיצה" הנמצאת בעיר מיסטיק שבמדינת קונטיקט בארצות הברית.
מיסטיק היא עיר דייגים לחוף האוקיינוס האטלנטי והיא עצמה מהווה למעשה אחת מגיבורות הסרט.
קאט ודייזי מתחרות אחת בשנייה, הן בעבודה, והן בחיים הרומנטיים.
קאט התקבלה ללימודים באוניברסיטת ייל ועובדת כל הזמן על מנת לחסוך ללימודים אלה, ואילו דייזי מעדיפה לבלות ולבזבז את משכורתה.
הסרט מציג את הבדלי התרבויות בין משפחתה של קאט – ממוצא פורטוגזי לבין מעסיקתה – משפחה ממוצא אנגלי.
שמו של הסרט מבוסס על שמה של פיצרייה בעיר מיסטיק שבקונטיקט, שכותבת התסריט אימי הולדן ג'ונס ראתה.
בעקבות הפצת הסרט זכתה הפיצרייה להצלחה רבה והפכה לאתר תיירות פופולרי בעיר.
סרט זה היווה קרש קפיצה לשני שחקנים ידועים.
בסרט זה הייתה הופעתו הראשונה של השחקן מאט דיימון.
תפקידו כלל למעשה שורה אחת בלבד: "Mom, do you want my green stuff?", אולם סרט זה הביא ל"גילויו" כשחקן.
גם לשחקנית ג'וליה רוברטס הקנה "מיסטיק פיצה" את פרסומה הראשוני.
דמותה בסרט זו היווה "קרש קפיצה" עבורה.
עבור תפקידה בסרט הרוויחה השחקנית 50 אלף דולר בלבד.
מיסטר ברוקס הוא סרט קולנוע שבוים על ידי ברוס א.
בסרט משתתפים השחקנים קווין קוסטנר וויליאם הרט.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 ביוני 2007.
הסרט עוקב אחר ארל ברוקס (קווין קוסטנר), אשר מנהל חיים כפולים.
במהלך היום הוא איש עסקים מצליח עם משפחה אוהבת, אך בלילה הוא רוצח המבוקש על ידי המשטרה שמבצע מעשי רצח על מנת לספק את הצד האפל שבו.
ארל ברוקס (קווין קוסטנר) הוא הבעלים של חברה מצליחה, בעל, ואב לנערה.
בתחילת הסרט זוכה ארל בפרס "איש השנה" בלשכת המסחר שבפורטלנד.
ארל ברוקס לוקה בפיצול אישיות, וה'אני' השני שלו הוא מארשל (ויליאם הרט), אשר מכור למעשי רצח.
ארל משוחח, מתייעץ ואף מתווכח עם מארשל, בתוך ראשו.
לאחר קבלת תואר "איש השנה", יוצא ארל ברוקס לרצוח של זוג רקדנים לאחר שלא רצח במשך שנתיים.
אף על פי שהתכנון של הרצח היה מושלם, הוא מבצע טעות ויורה למוות בזוג כאשר החלון שבחדרם לא כוסה בווילון.
ארל משתתף בפגישות של "אלכוהוליסטים אנונימיים" ואומר למארשל שזה מה שמנע ממנו לבצע מעשי רצח במשך שנתיים.
ביום שלמחרת, ג'יין, בתו של ארל, חוזרת לביתו ומודיעה שהיא נשרה מהלימודים ושהיא בהריון, אך ארל חושש שהיא מסתירה דבר רציני יותר.
במקביל, לחייו של ארל נכנס אדם המכנה את עצמו בשם "מיסטר סמית'", צלם חובב שנהג לצלם את זוג הרקדנים באקטים מיניים, וצילם את ארל בחדרם של הזוג במהלך הרצח.
"מיסטר סמית'" מודיע לארל שהוא יודע שארל הוא הרוצח הסדרתי הידוע בשם "רוצח טביעת האצבע".
מיסטר סמית' דורש מארל לקחת אותו לרצח הבא שיבצע, וארל מסכים בלית ברירה, אף על פי שלפני כן נשבע שלא ירצח יותר.
בינתיים, הבלשית טרייסי אטווד (דמי מור) לוקחת על עצמה את התיק של "רוצח טביעת האצבע" וניגשת מיד לתחקר את מיסטר סמית' (ששמו האמיתי הוא באפורד).
טרייסי מאמינה שהוא מסתיר פרט מסוים לגבי הרצח.
במקביל, טרייסי מתמודדת עם בעלה לשעבר אשר דורש פיצויי גירושין, ורוצח סדרתי שנמלט הידוע בשם "מיקס" אשר אותו טרייסי כלאה בעבר, וכעת מנסה לנקום בבלשית.
"מיקס" תוקף את טרייסי ברחוב, אך היא מצליחה להימלט.
בלשים מגיעים לביתו של ארל כדי לתחקר את בתו שעזבה את בית הספר מיד לאחר שתלמיד בבית ספרה נרצח באמצעות גרזן.
בתו מכחישה כל קשר לרצח, אך ארל חושש שהיא הרוצחת, וכמוהו, גם היא מכורה למעשי רצח.
כדי להצילה ממאסר, הוא נוסע לבית ספרה ורוצח תלמיד נוסף באותה דרך שבה נרצח התלמיד הקודם, בזמן שבתו נמצאת בביתו, כדי ליצור רושם שהמעשה בוצע על ידי רוצח סדרתי שנמצא באזור.
במקביל ארל ומארשל מתכננים כיצד להיות צעד אחד לפני מיסטר סמית', ולומדים כל מה שהם יכולים לגבי הבלשית טרייסי שרודפת אחריהם.
ארל מתחיל להעריך מחדש את חייו, ומגיע למסקנה שהפתרון הטוב ביותר הוא הרצח של עצמו, דבר המעורר את כעסו של מארשל.
תוכניתו היא לקחת את מיסטר סמית' לרצח הבא שלו כפי שהוסכם, בתקווה שמיסטר סמית' יאזור אומץ לרצוח את ארל לאחר מכן.
ארל ומיסטר סמית' מגיעים לזירת הרצח, ומתברר שהקורבנות שלו הם בעלה לשעבר של טרייסי ופרקליטתו.
מרוב פחד, מיסטר סמית' מרטיב את מכנסיו, ומותיר שלולית של שתן על רצפת הבית.
לאחר שארל רוצח את הקורבנות, מיסטר סמית' שמח ומאוחר יותר שלף אקדח אל עבר ארל במכוניתו.
ארל מציע לבצע את הרצח בבית קברות.
בבית הקברות מבקש ארל ממיסטר סמית' שירה בו כך שיפול לתוך קבר פתוח.
סמית' לוחץ על ההדק, אך האקדח אינו יורה.
ארל מגלה לסמית' שהוא חיבל באקדח, כדי שיוכל לשנות את דעתו בנוגע למותו.
ארל רוצח את סמית' ומשליך אותו לקבר.
דגימת ה-DNA של השתן בזירת הרצח האחרונה תעיד על כך שסמית' הוא למעשה "רוצח טביעת האצבע".
טרייסי עורכת חיפוש בדירתו של מיסטר סמית' אף על פי שלא קיבלה צו חיפוש, וחושדת שהוא "רוצח טביעת האצבע".
כשהיא נכנסת לדירתו, היא מוצאת דירה ריקה, והדבר היחידי שהיא מוצאת הוא הכתובת שאליה כל הרהיטים מובלים.
בשלב זה, נשלח בלש לעצור אותה בחשד לרציחתם של בעלה לשעבר ופרקליטתו.
היא נמלטת מהבלש ומגיעה לכתובתו החדשה של סמית', שם היא פוגשת במקרה את "מיקס".
במקום מתפתח קרב יריות שמסתיים בהתאבדותו של מיקס.
ארל לחייו הרגילים, ומתחייב לא לרצוח עוד.
כעת הוא חושש מבתו אשר לוקה באותה התמכרות, ועלולה לרצוח אותו.
במקביל ארל רומז לטרייסי ש"רוצח טביעת האצבע" אינו מי שהיא חושבת שהוא, ומוציא ממנה פרטים על חייה כמו גם מרמז שפגישתה עם "מיקס" בכתובתו החדשה באפורד לא הייתה מקרית אלא "ניתנה לה במתנה" על ידי ארל עצמו.
בסצנה האחרונה, ארל עולה לקומה השנייה לחדר השינה של בתו.
כאשר ארל מנשק את בתו הישנה, היא דוקרת אותו בגרון באמצעות מספריים וצופה בו מדמם למוות.
ארל מתעורר, ומתברר לו שזה היה רק חלום.
הסרט מסתיים בתפילה שבה הוא נפתח: "עזור לי לקבל את מה שאין ביכולתי לשנות".
שחקןתפקיד קווין קוסטנר ארל ברוקס ויליאם הרט מארשל דמי מור הבלשית טרייסי אטווד דיין קוק מיסטר סמית'/מיסטר באפורד מארג הלגנברגר אמה ברוקס דניאל פאנאבייקר ג'יין ברוקס טרייסי דינווידי שרה ליבס מאט שולץ מיקס רייקו איילסוורת' שילה
מיסטיק היא דמות בדיונית של נבלת-על מוטאנטית שמופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Ms.
Marvel #16 מאפריל 1978 ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר דייב קוקראם.
מיסטיק הוא כינויה של רייבן דארקהולם, מוטאנטית המסוגלת לשנות את צורתה לכל דמות אשר תחפוץ.
זוהתה מספר פעמים כסגניתו של מגנטו.
אף על פי כן, היא סייעה לאקס-מן מספר פעמים, ואף הצטרפה לקבוצה.
דמותה של מיסטיק מדורגת במקום ה-18 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותה המבוגרת של מיסטיק גילמה השחקנית רבקה רומיין בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן", בעוד את דמותה הצעירה גילמה השחקנית ג'ניפר לורנס בסרטים "אקס-מן: ההתחלה", "אקס-מן: העתיד שהיה", "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה".
לאחר שאולפני מארוול קנו חזרה את זכויות זיכיון האקס-מן מפוקס המאה ה-20, רומיין תשוב לגלם את דמותה של מיסטיק בסרט היקום הקולנועי של מארוול "Avengers: Doomsday".
כמעט דבר אינו ידוע על חייה הקודמים של רייבן דארקהולם, וזאת כי יכלה להעלים את סימני הזדקנותה באמצעות שינוי צורה.
רייבן עצמה חשפה כי כוחותיה התגלו לראשונה בגיל 12, וכי נולדה בחודש ספטמבר.
בשנת 1921, היא נתפסה במדבר סונורה, והובאה לפני כיתת יורים באמונה כי היא מכשפה לאור צבע-עורה הכחול.
היא הבחינה באדם נוסף לידה, אשר טען כי הוא גנב סוסים, והשתחררה בדיוק כאשר הכיתה החלה בהוצאה להורג.
בראותה כי האדם שלידה שרד, רייבן הציעה לאדם - אשר חשף עצמו כלוגאן - לבוא עמה לקנזס סיטי.
הוא הצטרף לצוותה המיוחד של דארקהולם, אשר רצו בו בידיעה שכוחותיו יועילו להם בשוד בנק.
לאחר שרייבן שכנעה את לוגאן להתחבר אליהם (סירובו נבע ממותם של הוריו, חברתו וסילבר פוקס בין היתר), לוגאן בגד בהם.
בתורה, רייבן נטשה את צוותה למותם, וברחה עם הכסף הגנוב.
בהמשך, רייבן ולוגאן נפגשו ברכבת, שם לאחר שיחה, רייבן זרקה את לוגאן מהרכבת.
בשלב מסוים בתחילת המאה ה-20, רייבן נפגשה לראשונה עם איירין אדלר, מוטאנטית בעל כוחות ראיית העתיד הידועה בשם דסטיני.
רייבן ואדלר נסעו למספר מקומות, ונתקלו בשאדוקאט ורייצ'ל סאמרס כאשר אלו האחרונות נסעו בזמן למניעת מזימה של ברון סטרוקר וניקולס גייסט מהמפלגה הנאצית ובעל בריתם, אמאל פארוק.
השלושה קשרו קשר להחלפת המלוכה הבריטית במפלגה הפשיסטית הבריטית של אוסוואלד מוסלי, באמונה כי הם יהיו בעלי ברית טובים לנאצים.
רייבן ואדלר סייעו לנוסעות בזמן וללוגאן למנוע זאת, ובמהלך המשימה, רייבן הציעה להרוג מנהיגים בולטים במפלגה הנאצית, ביניהם אדולף היטלר בשלב מסוים, רייבן ואדלר ניתקו קשר ביניהן.
רייבן נפגשה עם ויקטור קריד, הידוע גם כסייברטות'.
רייבן השתמשה בזהות הסוכנת החשאית הגרמנית לני זאובר, ולאחר הרפתקה ביחד, רייבן עזבה את קריד.
אף על פי כן, רייבן נכנסה להריון מקריד וילדה את בנה, גריידון.
למרות שנולד משני מוטאנטים, גריידון לא היה מוטאנט, ונשלח לאימוץ.
גריידון פיתח שנאה כלפי מוטאנטים, ולאחר שעמד בראש ארגון אנטי-מוטאנטי בשם "חברי האנושות", הפך לפוליטיקאי.
בשיא הקריירה הפוליטית שלו גריידון נהרג בהתנקשות.
מתגלה כי רייבן היא זו שהתנקשה בחייו, וזאת באמצעות מסע בזמן שעירב את ג'ין גריי, אייסמן, טואד וג'אגרנוט.
רייבן נישאה לברון הגרמני כריסטיאן וגנר, אשר היה בעל אוהב אך לא היה מסוגל להביא ילדים לעולם.
רייבן, המחפשת סיפוק מיני, פותתה על ידי עזאזל המוסווה והרתה ממנו.
כאשר כריסטיאן חשד, רייבן הרגה אותו וקברה את גופתו.
היא זרקה את בנה מצוק, אך עזאזל הציל את התינוק והביאו לתעלה.
שם, המכשפה הצוענית מרגאלי זארדוס מצאה ואימצה את התינוק בעל המראה הפיזי המשונה.
התינוק גדל תחת השם קורט וגנר, ונרדף בשל מראהו.
אימוצה של רוג, אחוות המוטאנטים, כוח החירות
רייבן מצאה את אנה מארי בת הארבע בשטח מיוער חמושה ברובה ציד, החליטה לאמץ אותה, והייתה אם מגוננת.
רייבן הייתה כה מיומנת בהסתרת כוחותיה, עד שהצטרפה ל-DARPA ונחשפה לסודות צבאיים רבים.
במצב זה, היא ניסתה לגנוב נשק מסוכנות S.H.I.E.L.D, ולאחר שהרגה את מאהבה, גברת מארוול נאבקה ברייבן.
רייבן הרכיבה צוות שני של אחוות המוטאנטים, עם עצמה כמנהיגה לצד בלוב, אוולאנש, אדלר ופיירו.
האחווה ניסתה להתנקש בחיי סנאטור רוברט קלי, פוליטיקאי אנטי-מוטאנטי.
האקס-מן סיכלו את ההתנקשות בחייו, ומתגלה שאם לאו, ההתנקשות הייתה גורמת לעתיד דיסטופי.
מאוחר יותר, רייבן אימנה את מארי, וצירפה אותה לאחווה תחת השם רוג.
בעזרת מארי, הצוות כמעט והביס את האוונג'רס.
לאחר שספגה את כוחותיה וזיכרונותיה של גברת מארוול, מארי ברחה מרייבן אל האקס-מן בבקשת עזרה.
בסופו של דבר, צ'ארלס אקסבייר שכנע את מארי להישאר עם האקס-מן.
למורת רוחה, רייבן אפשרה זאת.
בפנטגון, רייבן התעמתה עם גברת מארוול.
היא הובילה את האחווה נגד דאזלר והאקס-מן, וביקרה את פורג'.
בשלב מסוים, האחווה נשלחו על ידי המועצה לביטחון הלאומי ללכוד את מגנטו, ולאחר שהצליחו, האחווה קיבלו חנינה על פשעיהם והפכו ל"כוח החירות".
מטעם הממשלה, רייבן הובילה את כוח החירות נגד האוונג'רס, ומאוחר יותר לקרב נגד קבוצת אקס פקטור בניסיון ללכוד את ראסטי קולינס.
היא וכוח החירות נלחמו באקס-מן בדאלאס וצפו במותם לכאורה, נאבקו בסייקלופס וג'ין גריי, נלחמו בקבוצת המוטאנטים החדשים בניסיון נוסף ללכוד את קולינס, ובסוף הצליחו ללכוד את קולינס ואת סקידס.
בקרב נגד קבוצת הבוזזים באי מיואר, אדלר וחבר כוח החירות סטונוול נהרגו.
למרות שניסתה להסתיר זאת, רייבן מעולם לא התאוששה ממותה של אדלר.
רייבן כמעט נהרגה על ידי ולרי קופר אשר הייתה תחת שליטת מלך הצללים, ובסופו של דבר התחזתה לקופר.
היא הצילה את אקסבייר בהרג המארח האנושי של מלך הצללים, והתפייסה עם מארי.
היא סייעה ללוגאן - כעת וולברין - וספירל בסיכול תוכניותיו של מוג'ו, והפכה לאורחת באחוזת אקס.
אקס פקטור, סוכנת של אקסבייר, הצטרפות לאקס-מן
לאחר שניסתה לנקום בלגיון על מותה של אדלר, מתגלה כי פורג' השתיל במוחה של רייבן שבב המאפשר לממשלה לעקוב אחריה.
לאחר עזיבתה של וולפסביין, רייבן הצטרפה לקבוצת אקס פקטור ככפרה על תקרית בה נפל סכר.
מאוחר יותר, רייבן מגלה כי אדלר הקימה משפחה, וכי מוטאנט מתבגר הוכה על ידי כוחות אנטי-מוטאנטים.
למשמע זאת, רייבן התעניינה בהרג בנה, אך התחרטה כאשר גילתה שגריידון רוצה זאת על מנת להפוך לקדוש מעונה.
לאחר ההתנקשות בחיי גריידון, ויקטור קריד - חבר באקס פקטור תחת זהות סייברטות' - ניסה להרוג את חבריו לקבוצה, וכך התחילה עלילת "מבצע אפס סובלנות".
רייבן יורדת למחתרת, ומתחזה לסנאטור מלורי בריקמן במטרה להוביל את ה-FBI לוויקטור.
היא סייעה לאחוות המוטאנטים של טואד בפשיטה על בסיס ממשלתי, אך הפשיטה נכשלה הודות לאיש המכונה.
רייבן בורחת לאירופה, שם נעשית דוגמנית.
עם כספה החדש, רייבן חוזרת לניו יורק וקונה טלסקופ.
כאשר היא צופה בטעות בחייזרי גזע הסקרול הנאמנים לאפוקליפס, היא מופללת ברצח דיפלומט יפני.
בעזרת שאדוקאט ומארי היא מנוקה מאשמה, ועוזבת את העיר.
לפני שהיא עוזבת, שאדוקאט מצאה את אחד מיומניה של אדלר.
מאוחר יותר, צ'ארלס אקסבייר ממנה את רייבן לתפקיד הסוכנת שלו, היות שהקודמת נרצחה.
אקסבייר נאלץ להתחזות למגנטו על מנת להציל את רייבן מידי ג'וני קיטאנו, פעיל אנטי-מוטאנטי אשר עבר מוטציה בעצמו.
בשלב זה, רייבן הרכיבה את האחווה מחדש, ושלחה אותם לחדור לתאגיד אקס ולהתנקש בחיי מוירה מק'טאגרט.
כל עוד רייבן השלימה את משימותיו של אקסבייר ללא הרוגים, הוא מצידו הגן עליה מהרשויות.
מתגלה כי פורג', אשר ניהל רומן עם רייבן, עובד יחד עם אקסבייר.
לאר משימות רבות, רייבן מגלה כי אחד מאויביו של אקסבייר - האיש השקט - היא למעשה הסוכנת הקודמת של אקסבייר, פרודנס לייטון.
רייבן מציעה לה מכשיר אשר יגן עליה מהרשויות, בדומה לשלה.
היא מנסה לרקוח מזימה עם פנטומאקס להתנקש בחיי אקסבייר, אך למעשה תוכניתה היא לברר האם האיש השקט באמת ניסתה להרוג את אקסבייר.
למרות זאת, שאר האקס-מן האמינו כי רייבן ניסתה להרוג את אקסבייר, והחלו בחיפושים אחריה.
רייבן התעמתה עם מארי בוויכוח שהסתיים בבריחתה של רייבן מבית מתפוצץ, ולבסוף, רייבן הורגת את האיש השקט ומצילה את המטפל המוטאנט שורטפאק, ומגלה כי המכשיר של האיש השקט זויף.
רייבן מתעמתת עם פורג', והשניים מתנשקים.
רייבן מתחזה לנערה בשם פוקס, ומסתננת לאקס-מן.
היא מצורפת לכיתת ההדרכה של גמביט, ומנסה לקרב בין מארי למוטאנט צעיר בשם אוגוסטוס.
למרות שניסתה לפתות את גמביט, ניסיונות אלו כשלו.
בשלב מסוים, היא שינתה את צורתה לזו של מארי, וטענה כי היא "רוג ללא כוחות מוטאנטיים".
רייבן אומרת לגמביט כי טכנית, גם אם יקיים איתה יחסי מין הוא לא יבגוד במארי.
בשלב מסוים, אמה פרוסט מגלה כי פוקס היא רייבן, המתעמתת עם האקס-מן.
רייבן אומרת לאקס-מן כי היא באמת רצתה להצטרף אליהם, וכי גמביט ידע כי פוקס היא רייבן.
האקס-מן עורכים הצבעה, במהלכה רייבן נבחרת.
עקב בקשתו של נייטקרולר, רייבן עוזבת.
לאחר אירועי בית אם רייבן מצטרפת לאקס-מן ומביאה איתה את אוגוסטוס, השניים היוו חלק מרכזי בנפילתו של אפוקליפס.
תסביך משיח: המשוטטים, הייעוד הגלוי
באירועים המובילים לעלילת "תסביך משיח", רייבן מצטרפת לקבוצת המשוטטים הרצחנית.
היא לוקחת חלק במצוד אחר התינוקת המוטאנטית הראשונה שנולדה לאחר אירועי בית אם, ורקחה מזימה לרציחת מיסטר סיניסטר בעזרת תוכנית אשר עירבה את התינוקת ואת מגע המוות של מארי.
היא עבדה עם גמביט, גם הוא מעוניין לבגוד בסיניסטר, אשר נהרג כאשר רייבן דחפה אותו על מארי המורדמת.
בהמשך, רייבן גורמת לתינוקת לגעת במארי, בתקווה שזה ירפא אותה.
התינוקת לא מושפעת ומארי לא מתעוררת, מה שמותיר את רייבן וגמביט באבל.
מארי מתעוררת ומנסה להרוג את רייבן, המתחמקת.
עם זאת, חלק מאישיותה של רייבן נמצאת במוחה של מארי, המבודדת את עצמה מהשאר.
במהלך השלכות תסביך משיח, רייבן התחזתה לחברתו של אייסמן, אופאל טאנאקה.
היא משתילה פצצה בתוך "הציפור השחורה" של האקס-מן, וזורקת את אייסמן מהמטוס.
היא עוקבת אחר אייסמן לבית חולים, שם מזריקה לו רעלן תוצרת סיניסטר.
אייסמן הצליח להוציא את הרעל מגופו, ותוקף אותה.
היא בורחת, ומאוחר יותר מתחזה לאייסמן עצמו ואיימה לפוצץ את גשר שער הזהב.
הוא מקפיא את הפצצה, ורייבן לכאורה מתאבדת בקפיצה מהגשר.
אייסמן מודיע לסייקלופס ולחיה כי הוא יודע שהיא בחיים.
אוטופיה/שלטון אפל, מוות וחזרה לחיים, אקס פורס
רייבן מתגלה חברה בקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן, ומתחזה לצ'ארלס אקסבייר למטרות יחסי ציבור.
אוסבורן הזריק לה ננובוטים, במטרה שאם תעשה בניגוד לרצונו, יהפוך אותה לפצצה אנושית.
לאחר עריקתם של אמה פרוסט, נאמור והצמד מסווה ופגיון, רייבן מובילה את חברי הקבוצה הנותרים (מימיק, דארק ביסט ואומגה) בזהות ג'ין גריי.
בזהות זו, היא נאלצת להתמודד נגד נייט גריי.
רייבן מילאה תפקיד בשליחת נשמתו של וולברין לגיהנום.
כאשר חזר, הוא החליט לצוד אותה, ואכן הצליח להרוג אותה.
מאוחר יותר, גופתה נמכרה במכירה פומבית לארגון היד.
ככל הנראה, היד הקימו לתחייה את רייבן.
בצורתו של ויקטור קריד, היא לקחה מזוודה המלאה בכסף, ויצאה מהמקום בצורתה האמיתית.
כמו כן, התגלה כי היא וקריד עובדים בסניף היד היפני.
רייבן הצטרפה לאחוות המוטאנטים החדשה של דאקן, ומסייעת בתוכנית להבסת וולברין והאקס פורס והפיכת אוון סבאחנור לאפוקליפס.
היא התחזתה לפסיילוק כדי לפתות את פנטומאקס, אשר גילה על כך והחל במאבק.
רייבן הביסה את פנטומאקס, אשר נהרג אך לא על ידה.
עם סבאחנור, האקס פורס הביסו את מלך הצללים, אשר גרם לניטרול שבט אומגה.
כך, רייבן עזבה את האחווה עם התפרקותה.
לאחר הסכסוך בין האוונג'רס לאקס-מן, רייבן הרכיבה אחווה חדשה, היא כמנהיגה לצד סייברטות' וליידי מאסטרמיינד.
האחווה ביצעה פריצות רבות, בהן הופללו האקס-מן המקוריים (אשר הובאו מהעבר על ידי חיה) באמצעות אשליותיה של ליידי מאסטרמיינד.
היא ניסתה לזרוע בסייקלופס מהעבר חוסר אמון בשני צוותי האקס-מן (של וולברין וסייקלופס), והסתננה לסוכנות S.H.I.E.L.D בזהותה של דאזלר.
עם הכסף שהאחווה גנבו, רייבן רכשה את האי מדריפור מארגון הידרה, וניסתה להפוך אותו למקלט המיועד למוטאנטים.
כאשר הראתה זאת למגנטו, הוא מצידו זעם כאשר ראה שהאחווה מאפשרת שימוש חופשי בהורמון גדילה מוטאנטי.
הוא הכריח את הסמוראי הכסוף לדקור את רייבן, אשר נפצעה קשה.
בתחילת אירועי "הציר", מגנטו גייס את רייבן לקבוצת נבלי-העל שלו, וזאת כדי לנטרל את אונסלוט האדום וזקיפי סטארק שלו.
יחד עם שאר אלו שהיו על ג'נושה, רייבן הושפעה מכישוף ההיפוך של דוקטור דום ומכשפת השני.
מאוחר יותר, רייבן ושאר הצוות - ללא דדפול - התאסף בפקודתו של סטיב רוג'רס, וזאת כדי להציל את מנהטן מהאקס-מן ואפוקליפס.
מיסטיק ריבר הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט בוים על ידי קלינט איסטווד ומככבים בו שון פן, טים רובינס, קווין בייקון ולורנס פישבורן.
תסריט הסרט נכתב על ידי בריאן הלגלנד, ומבוסס על רומן שנכתב על ידי דניס ליהיין.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וזכה בשניים: שון פן זכה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר וטים רובינס זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
שון פן גם זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט.
ג'ימי מארקאם, שון דוויין ודייב בויל הם שלושה חברים שגדלו יחד באותה שכונה בבוסטון.
בסצנה הפותחת את הסרט רואים את שלושתם כילדים במהלך משחק ברחוב.
הם מבחינים ביציקת בטון טרי במדרכה הסמוכה ומחליטים לחרוט בו את שמותיהם.
ג'ימי כותב ראשון, אחריו שון, ולפני שדייב מספיק לסיים לכתוב את שלו נעצרת לידם מכונית וממנה יוצא גבר שעונד תג משטרתי.
האיש נוזף בהם ומורה לדייב להיכנס למכונית, לכאורה כדי להסיעו לביתו ולדווח לאמו על מעלליו.
למעשה דייב נחטף ונכלא במרתף במשך ארבעה ימים, במהלכם הוא נתון להתעללות מינית, עד שהוא מצליח להימלט.
עשרים וחמש שנים לאחר מכן, השלושה עדיין מתגוררים באותה השכונה.
ג'ימי (שון פן) הוא אסיר משוחרר אשר מנהל מכולת שכונתית, דייב (טים רובינס) הוא עובד צווארון כחול, שעדיין נושא עמו מטענים מעברו כנפגע אונס, ושון (קווין בייקון) משרת כבלש במשטרת מסצ'וסטס.
קייטי (אמי רוסום), בתו בת התשע עשרה של ג'ימי, יוצאת לבלות עם חברות בבאר מקומי.
למחרת מתגלה מכוניתה הנטושה עם סימני דם, ולאחר מכן נמצאת גם גופתה בחורשה סמוכה.
באותו לילה דייב חוזר לביתו בשעה מאוחרת, סובל מחתך בכף ידו, הוא מספר לאשתו סלסט (מרשה גיי הארדן) שנפצע במאבק עם שודד, וייתכן שאף הרג אותו, אלא שאירוע כזה לא דווח בעיתונות המקומית, וסלסט מתקשה להאמין לגרסת בעלה.
שון מופקד על ניהול חקירת הרצח יחד עם שותפו ווייטי פאוורס (לורנס פישבורן) וכתוצאה מכך מחדש את קשרי הילדות עם ג'ימי ועם דייב, שגם נחקר בהמשך באופן שגרתי כיוון ששהה בבר שבו בילתה קייטי בליל הרצח.
אך בשל גרסותיו הסותרות של דייב לנסיבות הפציעה בידו, (מקוצץ ירקות) והתנהגותו המוזרה חושד בו ווייטי, בניגוד לשון, שהוא קשור לרצח.
דייב עצמו מתחמק ומוטרד, עד שלבסוף משתכנעת גם אשתו סלסט, ממעורבותו האפשרית ברצח קייטי, הגם שללא מניע סביר, והיא מספרת על כך לג'ימי.
במהלך החקירה המשטרתית מצליחים שון ו-ווייטי לזהות ולאתר את האקדח שבאמצעותו התבצע הרצח, שייך לריי האריס, אביו של ברנדן, בן גילה של קייטי שמתגורר עם משפחתו באותה שכונה.
ברנדן שיצא עם קייטי בסתר, נחקר עוד לפני כן, ויצא נקי גם בבדיקת פוליגרף.
השניים אף תכננו לנסוע ללאס וגאס ולהינשא שם, ובכל מקרה ברור היה שאהב את קייטי.
ברנדן הכחיש אמנם את קיום האקדח, אבל כשחזר לביתו לבדוק במחבוא הסודי, נחרד לגלות שנשאר בו רק נרתיק אקדח ריק, ובעוד החוקרים מאזינים לקלטת השיחה בה דווח הרצח למוקד החירום, וברור שילדים מעורבים באירוע, מתיישב ברנדן להמתין לאחיו האילם.
האח אכן מגיע לבית ביחד עם חברו הטוב, ואז מתנפל עליהם ברנדן, מכה אותם בהאשמה שרצחו את קייטי, ונחלץ ברגע האחרון מאיומי האח החמוש על ידי השוטרים שהגיעו למקום.
במקביל, ג'ימי וחבריו לוקחים את דייב להשתכר בבאר מבודד יחסית על שפת הנהר, וכשדייב יוצא להקיא הם מכתרים אותו, וג'ימי מספר לדייב כיצד הרג את ריי האריס באותו מקום, כיוון שהלשין עליו וגרם לו להיכנס לכלא בתקופה שאשתו הראשונה גססה מסרטן.
ג'ימי כופה על דייב להתוודות ומבטיח לשחררו אם יודה ברצח קייטי.
דייב מתעקש שלא רצח אותה, ומספר שבאותו לילה נתקל בפדופיל עם ילד במכונית, איבד שליטה והכה אותו למוות.
ג'ימי מסרב להאמין לו, ומאיים שאם לא יודה כעת ברצח קייטי יהרוג אותו.
לבסוף דייב מודה ומסביר שלמראה קייטי וחברותיה בבר, נזכר בנעוריו שלא היו לו, עקב טראומת ילדותו.
בתגובה דוקר אותו ג'ימי בבטנו בסכין, ולאחר מכן יורה בו ומשליך את גופתו לנהר.
רק לפנות בוקר מוצא שון את ג'ימי יושב על המדרכה ליד ביתו ומעדכן אותו שקייטי נרצחה על ידי שני הילדים, שייתכן והתכוונו רק להפחידה באקדח, אבל הסתבכו והרגו אותה.
שון מספר לג'ימי שדייב מבוקש לחקירה בנוגע לרצח פדופיל מורשע, ושואל מתי לאחרונה ראה אותו.
"לפני עשרים וחמש שנה, ברחוב הזה, במכונית מתרחקת, אבל אולי אתה צודק, מי לעזאזל יודע?" משיב לו ג'ימי ופונה לדרכו.
שון מקבל שוב שיחה מאשתו שעזבה אותו לפני כמה חודשים כשהיא בהיריון, ומאז נהגה להתקשר אליו רק לשמוע את קולו, ולנתק מבלי לומר דבר.
הפעם הוא מתנצל על שגרם לה להתרחק ואז לראשונה הסכימה לספר על הבת שנולדה להם ולחזור הביתה.
ג'ימי מתוודה בפני אשתו אנבת על רצח דייב, שלא חטא במאומה, והיא תומכת בו, כי הוא אדם חזק שעושה כל מה שעליו לעשות, והוא לעולם לא טועה.
בסצנה האחרונה עובר ברחוב מצעד חגיגי ותושבי השכונה יוצאים לצפות בו, וביניהם סלסט המודאגת, שיוצרת קשר עין עם שון ועם אנבת, אך אף אחד מהם אינו פונה אליה, והיא מנופפת נואשות וקוראת לבנה הקטן על אחת המכוניות המשתתפות במצעד.
ג'ימי מצטרף לאנבת ולחבריו, וכששון מבחין בו ומסמן לכיוונו בתנועת ירייה באקדח, ג'ימי פורש ידיו בתגובת מה לעשות, וממשיך למחוא כפיים למצעד.
הסרט מסתיים בשוט של משטח הבטון הישן שבו חרוטים עדיין שמותיהם של ג'ימי ושון, ושמו הקטוע של דייב.
בסצנה שפותחת את הסרט נראים שלושת הילדים כשהם משחקים הוקי ברחוב, והכדור מחליק ונופל לתוך פתח ביוב.
שנים אחר כך עובר שם דייב עם בנו ומספר לו שאם היו פותחים את מכסה הביוב הסמוך אפשר היה למצוא שם עשרות כדורים שאבדו במהלך המשחקים.
הבור וכדורי המשחק משמשים כמטאפורה לטראומת הילדות של דייב, כשבנו מציע לו שיפתחו את המכסה אבל האב מתחמק וניתן לראות שהוא עדיין אינו מסוגל להתמודד עם עברו.
הדת תופסת מקום משמעותי במהלך הסרט.
קייטי בתו מנישואיו הראשונים נרצחת בליל שבת, וכבר ביום ראשון ג'ימי מבקר בכנסייה עם אשתו ושתי בנותיו ממנה.
בסצנה שבה ג'ימי מספר לה כי רצח את דייב הוא עומד ללא חולצה, ועל גבו מתגלה קעקוע בצורת צלב גדון.
לפני שהוא הורג את דייב, ג'ימי מתעקש לחלץ ממנו וידוי והודאה בפשע, ובכך הופך את עצמו למעין כומר, אם כי מסתבר לבסוף שהנחקר נאלץ להודות בפשע שלא ביצע, כפי שקרה גם בחקירותיה של הכנסייה הקתולית במהלך ההיסטוריה.
בכך נוצרת גם סימטריה מסוימת בין ג'ימי לבין החוטף הסוטה שמופיע בתחילת הסרט כשהוא עונד טבעת ועליה צלב גדול.
כמו כן הסרט מותח ביקורת חברתית על האופן שבו החזק לוקח לעצמו את זכות המשפט וההוצאה לפועל: ג'ימי נעזר בחבריו לנהל חקירה מקבילה לחקירה המשטרתית באופן כוחני ועממי, ואשתו אנבת מצדיקה לבסוף את הפשע שביצע בטענה ש"כולם חלשים...
ואתה יכול לשלוט בעיירה הזאת".
רשות האכיפה החוקית, המשטרה, כושלת למעשה בתפקידה כאשר שון מניח לג'ימי לחמוק ללא עונש על העבירה שביצע.
בשני המקרים הקורבן הוא דייב, שמייצג את החלש והפגיע שבחברה.
מרשה גיי הארדן כסלסט בויל
ספנסר טריט קלארק "ריי השקט" האריס
עלות הפקת הסרט הסתכמה בכ-30 מיליון דולר.
מיסטר מיקסזפיטליק (בקיצור: מיקסי; באנגלית: Mister Mxyzptlk) הוא דמות בדיונית של שדון נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Superman #30 מספטמבר 1944, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.
מיסטר מיקסזפיטליק הוא שדון מהממד החמישי, שהוצג לראשונה בתור הזהב של הקומיקס ומתואר לרוב כתכסיסן, במובן המיתולוגי של המילה.
הוא אינו מוגבל לפי החוקים הפיזיקליים הידועים, ולכן מעשיו נראים כמעשי קסם.
בתחילה, תוכניותיו של מיקסי היו לכבוש את העולם ולעשות בו כרצונו, אך בהמשך הוא הסתפק בהתעמרות בסופרמן כל אימת שניתנת לו ההזדמנות.
בין היתר, הוא העמיד פנים שפגעה בו משאית והרגה אותו, רק כדי להעלות את מסת גופו כשהאמבולנס הגיע, להתעורר ולהדהים את הפרמדיקים.
הוא ציין בפני סופרמן שהוא ליצן חצר בעולם ביתו, מה שמסביר מדוע הוא משתמש בכוחותיו כדי לבצע תכסיסים.
חולשותיו היחידות הן שהוא לא סובל את העובדה שהביכו אותו, וכן אם מערימים עליו להגיד את שמו או לאיית אותו במהופך, שולחים אותו חזרה לעולם ביתו בממד החמישי.
מעשה זה ישאיר אותו שם למשך 90 ימים.
אולם, מגבלה זו של הדמות הוסרה בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1986, ולאחריה הוא עוזב רק כאשר הוא מסכים לכך מרצונו ולאחר שתנאיו - אבסורדיים ככל שיהיו - מולאו.