tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם המעבר לשימוש בזוגות שזורים היה צורך בהתקן שיאפשר תקשורת של מספר התקנים על מדיה משותפת, לשם כך נוצרו משחזרים רב-ערוציים הידועים בשמם רכזות (hubs).
כיום נפוץ יותר השימוש במתגים המשמשים כרכזות חכמות.
ישנם מספר תקנים של כבלים עבור אתרנט, שם התקן הוא מהצורה NBase-X כאשר:
X – מייצג את סוג הכבל.
הסוג הנפוץ הוא T שמייצג Twisted pair – זוג שזור.
סוג נפוץ נוסף הוא F המייצג סיב אופטי.
N – מייצג את המהירות המקסימלית בכבל (10 מייצג 10 מגה סיביות בשנייה, 100 מייצג 100 מגה סיביות בשנייה וכו').
לדוגמה, 10BASE-T הוא כבל העשוי זוגות שזורים (T), המאפשר קצב נתונים מרבי של 10 מגה סיביות לשנייה.
הכבל כולל בתוכו ארבעה זוגות חוטי נחושת השזורים בזוגות בלתי-מסוככים.
הכבל קיים בשני סוגים: UTP – Unshielded Twisted Pair ו-Shielded Twisted Pairs-STP, שההבדל ביניהם הוא שכבת סיכוך נוספת המגנה על הכבל מהפרעות אלקטרומגנטיות.
כבל מסוג CAT5 מוגבל באורכו לשימוש זה – אורכו המקסימלי הוא 100 מטר.
הסיבה להגבלה זו היא דעיכת המתח החשמלי בין שתי נקודות עם התארכות המרחק ביניהן, עד שבמרחק של כ-100 מטר לא ניתן יהיה לפענח את האותות המתקבלים.
בנוסף, בגלל השתהות המידע על הכבל עלול להיווצר שיהוי גדול בין המשדר למקלט ובכך תיגרם בעיית תזמון.
בשני הקצוות של הכבל קיים מחבר הנקרא 8P8C, RJ45 (דומה למחבר טלפון מסוג RJ11, אך מעט גדול יותר).
מחבר זה מתחבר למשדר/מקלט (Transciever) ברכיב הרשת.
בני עדות המזרח מתחילים באמירת הסליחות (ואם חל בשבת – מתחילים ימי הסליחות ביום ראשון, ג' באלול)
ה'תרפ"ד – הוועידה העולמית הראשונה של תנועת "השומר הצעיר" נערכה בדנציג
ה'תשל"א – בירושלים נערכה הפגנה ראשונה של "הפנתרים השחורים", בה ניתן ביטוי לרגשות של אפליה על רקע עדתי
ה'תשל"ח – מנחם בגין ואנואר סאדאת מתחילים בשיחות שלום בקמפ דייוויד
ה'תשמ"ו – 22 אנשים נהרגו בבית הכנסת "נווה שלום" באיסטנבול, בידי מחבלים מארגון הטרור של אבו נידאל
ה'תשנ"ג – נחתם בחשאי הסכם אוסלו א' בין ישראל לאש"ף
ה'תשנ"ז – חמישה הרוגים בפיגוע התאבדות כפול במדרחוב בן-יהודה בירושלים
ה'תרע"ג – הרב שמואל הלוי ואזנר, מחשובי הפוסקים החרדים וראש ישיבת "חכמי לובלין" בבני ברק (נפטר בניסן ה'תשע"ה)
ה'תרצ"ח – אליוט גולד, שחקן קולנוע אמריקאי
ה'תשל"ד – אהרון רזאל, מלחין וזמר חסידי
ה'תשל"ח – דודי קאליש, זמר ומלחין חרדי
ה'תקס"ט – רבי מיכל שייאר, ראש ישיבה במיינץ, ואב"ד וורמס ומנהיים.
ה'תרצ"ה – הרב ציון כהן יהונתן, בעל "ציון במשפט תיפדה", "שערי ציון", ועוד
ה'תש"ב – רבי אברהם יעקב פרידמן, האדמו"ר מבויאן למברג) בעל "נחלת יעקב"
ה'תש"ו – רבי אליעזר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, בעל "דמשק אליעזר"
ה'תשל"ג – אברהם הרצפלד, מראשי תנועת העבודה והמרכז החקלאי, ממחוללי ההתיישבות החקלאית העברית, חתן פרס ישראל
ה'תשס"ו – יוסף הדר, מלחין ישראלי (נולד ב-ה'תרפ"ז)
א' באלול – ג' באלול
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' אדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תרומה.
אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה פשוטה מקביעות השא או שנה מעוברת מקביעות השג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת תצוה.
עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת פקודי.
אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
ה'תר"ך – נוסדה חברת כל ישראל חברים (כי"ח, "אליאנס")
ה'תש"ח (אדר ב') – מלחמת העצמאות: ההגנה משתמשת לראשונה בדוידקה, בהתקפה על שכונת אבו כביר ביפו
ה'תשל"ח (אדר ב') – 35 הרוגים בפיגוע אוטובוס הדמים בכביש החוף
ה'תשמ"ו (אדר א') – פעיל זכויות האזרח, נתן שרנסקי מגיע לישראל לאחר תקופת מאסר של כ-9 שנים בברית המועצות
ה'תש"ד – רון לאודר, איש עסקים יהודי-אמריקאי
ה'תש"ז – יהונתן גפן, משורר, מחזאי, סופר, פזמונאי, פובליציסט, מתרגם וסאטיריקן ישראלי (נפטר ב-ה'תשפ"ג)
ה'תשכ"ב (אדר א') – שולי רנד, זמר ושחקן ישראלי
ה'תשל"ד – גילה גמליאל, שרת המודיעין וחברת הכנסת מטעם הליכוד
ה'תש"ם – טל בורשטיין, כדורסלן ישראלי
ה'תע"ח (אדר א') – רבי גבריאל אסקלס, אב"ד ומרא דאתרא בפראג, במץ ובניקולשבורג.
ה'תקצ"ג – הרב הלל פריד, חתנו של רבי חיים מוולוז'ין והמשנה לראש ישיבת וולוז'ין
ה'תקס"ב (אדר א') – רבי יום טוב אלגאזי, 'המהרי"ט אלגאזי', הראשון לציון שד"ר, וראש ישיבת המקובלים בית אל.
ה'תקע"ג (אדר א') – רבי אהרן אריה לייב, האדמו"ר השני מפרמישלאן (נולד ב-ה'ת"ק)
ה'תרס"ח (אדר ב') – הרב יהושע לאנג רב בכמה קהילות בליטא, מחבר הספרים "ענף יהושע", "פרי יהושע", "כרם יהושע" ו"חיבת הקודש" (נולד ה'תקצ"ז)
ה'תרפ"ה – יצחק אבן, סופר, עיתונאי, מחנך ועורך (נולד ה'תרכ"ב).
ה'תש"א – הרב יעקב יחזקיה גרינוולד (ה"ויגד יעקב") רבה של קהילת עץ חיים בפאפה שבהונגריה וראש הישיבה בה (נולד ה'תרמ"ב)
ה'תשל"ד – בנימין זאב פון וייזל, ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית (נולד ה'תרנ"ו).
ה'תשל"ז – רבי ישראל אלתר, האדמו"ר הרביעי של חסידות גור (נולד ה'תרנ"ה).
ה'תש"ם – נתן ילין-מור, ממנהיגי הלח"י וחבר הכנסת בכנסת הראשונה (נולד ה'תרע"ג).
ה'תש"ם (אדר א') – רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (ירושלים), ראש ישיבת בריסק (נולד בתמוז ה'תרע"ו)
ה'תשמ"ט (אדר ב') – הרב צבי מגנצא רב קהילת "בית המדרש הגדול" בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית, מחבר ספר "מגן צבי – ספר קדושת הארץ" העוסק בעניינים הקשורים בארץ ישראל (נולד כ' בתמוז ה'תרע"ד)
ה'תשנ"ד – שמחה הולצברג, אבי הפצועים (נולד ה'תרפ"ה).
ימי בין המצרים והיום השני של תשעת הימים שלפני תשעה באב, בימים אלה נהוג שלא לאכול בשר ולא לשתות יין כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש
ה'תש"ב – מצוד ולודרום דהיב בתקופת השואה: בפקודת משטר וישי בראשות פייר לאוואל, המשטרה הצרפתית מרכזת 13,000-20,000 יהודים וכולאת אותם באצטדיון מרוצי החורף בפריז
ה'תשי"ד – יצחק אולשן ממונה לנשיא בית המשפט העליון
ה'תש"ל – שרי גח"ל פורשים מ"ממשלת הליכוד הלאומי" עקב התנגדותם לתנאי הפסקת האש במלחמת ההתשה
ה'תרס"ד – יצחק בשביס-זינגר, סופר, חתן פרס נובל לספרות 1978 (נפטר ב-ה'תשנ"א) (הערה: תאריך לידה זה מוטל בספק)
ה'תשל"ג – רינת גבאי, זמרת, מוזיקאית, מלחינה, כותבת, מדבבת ושחקנית ישראלית
ה'תשל"ה – רב-סרן רועי קליין, קצין צה"ל שנהרג בקרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה, לאחר שזינק על רימון יד
ה'ת"ן – הרב אהרן תאומים, רב בוורמייזא ובקראקא ומחבר פירוש "מטה אהרון" על הגדה של פסח
ה'תע"ג – הרב שמואל הצרפתי, ראש ישיבה ודיין בפאס שבמרוקו, מחבר "דברי שמואל" על התלמוד, "נמוקי שמואל" על התורה, וספרים נוספים
ה'תשנ"ז – הרב משה שטרן, רב בדברצן שבהונגריה ולאחר השואה מגדולי הפוסקים בארצות הברית, מחבר ספר התשובות "באר משה"
ה'תש"ס – הרב יוסף צובירי, רב עדת יהודי תימן בתל אביב ומחבר ספרות תורנית
ה'תשע"ח – הרב שריה דבליצקי, פוסק, מקובל ומדקדק, מחבר תורני פורה
ה'תשפ"ב - הרב יצחק טוביה וייס, גאב"ד העדה החרדית בירושלים וראש ישיבת חכמת התורה בירושלים
היום השבעה עשר של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
בשנה שה' באייר חל ביום שבת יחול ביום זה יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל
ב'תתקכ"ח (על פי המסורת) – שלמה המלך מתחיל לבנות את בית המקדש הראשון
ה'ק"ט – אנטישמיות בימי המוות השחור: פרעות ביהודי וירצבורג.
בני הקהילה שרפו עליהם את בתיהם כדי לא ליפול לידי הפורעים.
ה'ת"ש – מלחמת העולם השנייה: גרמניה פולשת להולנד, לבלגיה, ללוקסמבורג ולצרפת.
ה'תש"ה – מלחמת העולם השנייה: מחנה ברגן-בלזן משוחרר על ידי בעלות הברית.
ה'תש"ח – הוועד הערבי העליון קורא לכל האליטה הפלסטינית שנמלטה לשוב לקראת הקמת מדינה עצמאית.
ה'תש"י – מבצע עזרא ונחמיה: תחילת מבצע ההטסה הגדול בתולדות המדינה – בתקופה של כשנה וחצי הוטסו כ-120,000 יהודי עיראק למדינת ישראל.
ה'תשל"ה – מלחמת אזרחים פורצת בלבנון בעקבות סכסוכי דת בין הנוצרים והמוסלמים במדינה.
ה'תשמ"ט – הוקם היישוב בת עין, בידי תלמידי הרב יצחק גינזבורג.
ה'תשנ"ד – פיגוע התאבדות באוטובוס בחדרה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל 5 הרוגים ו-30 פצועים.
ה'תקכ"ו – רבי יעקב קופל אלטנקונשטט (או: אלטנקונשטאדט;) נודע בכינוי ר' קופל חריף; תלמידו של הנודע ביהודה, ומחבר הספר "חידושי יעב"ץ" (נפטר כ"א בכסלו ה'תקצ"ו)
ה'תקצ"ד – רבי שמואל שניאורסון, האדמו"ר הרביעי בחסידות חב"ד (נפטר בה'תרמ"ג)
ה'תרמ"ח – עמנואל אולסבנגר, משורר, מתרגם, בלשן ופעיל ציוני, יוזם עלייתם של יהודי קוצ'ין (נפטר ה'תשכ"א)
ה'תרפ"ג – גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת פוניבז' בבני ברק, ראש מועצת גדולי התורה של דגל התורה ונשיא ועד הישיבות (נפטר ב-ה'תשפ"ג)
ה'תש"ג – הרצל בודינגר, מפקד חיל האוויר הישראלי
ה'תשי"ד – דוד אזולאי, חבר הכנסת מטעם ש"ס
ה'תש"ז – שמואל רוזנטל, כדורגלן ישראלי
ה'תשמ"ז – שחר פאר, טניסאית ישראלית
ה'תרס"ט – הרב אברהם יצחק גליק, רב בטולצ'בה שבהונגריה ומחבר השו"ת "יד יצחק" (נולד ב-ה'תקפ"ו).
ה'תרע"ה – הרב משה זקן מאזוז מג'רבה.
ה'תש"ז – משה ברזני (נולד ב-ה'תרפ"ו), לוחם בלח"י, ומאיר פיינשטיין (נולד ב-ה'תרפ"ח), לוחם באצ"ל, התאבדו זמן קצר לפני עליתם לגרדום.
ה'תשע"ג – הרב יעקב יוסף, בנו הבכור של הרב עובדיה יוסף ורב שכונת גבעת משה בירושלים (נולד ב-ה'תש"ז).
ה'תשפ"ד – רבי בן ציון רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא ובעל ספרי מבשר טוב.
א' באייר – ג' באייר
חיפה היא עיר בעלת היסטוריה עוד מהתקופה הפרה-היסטורית.
במהלך השנים התפתחה העיר ונבנו בה רבעים רבים ובהם מבנים ואתרים בעלי עניין.
היו בחיפה מספר מוקדי יישוב בחלקים שונים של העיר הנוכחית.
בחלקם התקיים יישוב במקביל וחלקם היו בודדים לזמנם.
בחלקם היישוב היה רציף ובחלקם היישוב התקיים לסירוגין.
בנוסף לאתרים העתיקים בשטח השיפוט של חיפה היו גם אתרים סמוכים כמו נחל מערות (מערת הנחל, מערת טבון, מערת גדי ומערת גמל) ומערות נוספות בהן נמצאו שרידים לאדם הקדמון כגון מערת כבארה, נחל אורן ונחל ספונים.
אתרים המתוארכים לתקופה מאוחרת יותר כמו מחצבות קדומים וחורבת כרך.
בין האתרים הנמצאים בשטח השיפוט של חיפה:
מערת גאולה - מערה קטנה בתחום שכונת גאולה, בה נחפרו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה (התרבות המוסטרית): כלים מסותתים מצור, עצמות בעלי חיים ועצמות אדם.
קיר העורבים - אתר התיישבות מרכזי מהתקופה הפרה-היסטורית למרגלות שכונת רמת אלון.
המתחם כולל מערה וכן מספר גומחות במצוק, בהן נמצאו כלים המתוארכים ל 10–16 אלף שנה לפני זמננו, כלי קרמיקה ומטבעות וחווה חקלאית מהתקופה ההלניסטית.
תל אבו הואם, לצד מפרץ חיפה, מתחם זה היה מיושב מתקופת הברונזה המאוחרת (המאה ה-15 לפנה"ס) ועד התקופה ההלניסטית - הרומאית.
בתקופה זו קו המים של המפרץ הגיע עד התל ולמרגלות התל התקיים נמל.
התל היה בתחומי חיפה מדרום לנחל הקישון באזור שפך הקישון ונחל סלמאן, במרחק 1.5 ק"מ מחוף המפרץ.
בתל שקמונה התקיים יישוב מהמאה ה-14 לפנה"ס (אם כי לא ברציפות) עד המאה ה-7 לספירה.
בחורבת קסטרא התקיים יישוב מהתקופה הביזנטית, האתר נמצא בצלע ההר בדרום-מערב העיר.
חיפה אל עתיקה ליד שכונת תחנת הכרמל נחשבת ככגרעינה של חיפה העתיקה וכמקום בו החלה ההתיישבות בעיר.
מבצר ראש מיה בגן הארכאולוגי בשכונת רוממה מכילה שרידי מצודה מימי הצלבנים.
במקום שבו ישבה המצודה היה יישוב יהודי עתיק מתקופת החשמונאים, שנמצא בסביבת ראש הוואדי (היום נחל הגיבורים) ובמורדו, והיא נקראת על שמו.
חיפה שוכנת על הכרמל, על כן יש בה שטחים ירוקים טבעיים, בהם גאיות, מדרונות ההר, שטחים שטרם נבנו וכן שטחים שהוכרזו כשמורות טבע.
קיימים בחיפה מסלולי הליכה רגליים כמו מסלול "אלף המדרגות" המורכב ממספר קטעים המוליכים את הטייל ממרכז הכרמל דרך הדר הכרמל אל העיר התחתית וכך הוא עובר מספר תקופות - מהמודרנית לעתיקה.
לצד המסלולים והטיילות הרשמיות נסללו מספר טיילות מקומיות, בהן טיילת ליד אצטדיון הכדורגל בקריית אליעזר וטיילת בחוף הכרמל.
בנוסף על הגנים הבהאיים, חיפה משובצת בגנים ציבוריים, החל בגנים גדולים כמו גן הזיכרון וגן האם, דרך גנים בעלי גודל בינוני כמו גן בנימין וגן חסידי אומות העולם וכלה בגנים וגינות המפוזרים במקומות שונים בעיר.
פארק הכרמל - הפארק הוא רצף של גנים לאומיים ושמורות טבע על הר הכרמל, כניסה לפארק אפשרית מאזור אוניברסיטת חיפה ושם נמצא גם חי-בר כרמל מצדו השני של הכביש נמצאים מצוק הארבעים וחורשת הארבעים.
הפרק נפגע פעמיים בשריפות, ב-1989 בשרפה בכרמל (1989) ובדצמבר 2010 הפארק והחי-בר שבו נפגעו קשות בשרפה בכרמל (2010)
פארק הכט - רצועה ארוכה על שטח של 75 דונם ובאורך של 1.2 ק"מ הנמתחת לאורך מערב חיפה בין כביש 4 למסילת הברזל, בפארק שבילי הליכה עם תצפית לים הסמוך ולאורכם נקודות פיקניק ומתקני ספורט.
הפארק, שנקרא על שמו של ד"ר ראובן הכט, נחנך במהלך שנת 2008
פארק הקישון - פארק מעגן הדייג באזור שפך הקישון
פארק קיסלק בשטח הטכניון, תוכנן כריאה הירוקה של הטכניון ומיועד לנופש ומנוחה לסטודנטים.
גן האם - גן ציבורי במרכז הכרמל.
בגן יש מדשאה, במה להופעות ציבוריות ודוכני מזון.
במהלך השנה מתקיימות בגן הופעות שונות וקונצרטים בחסות עיריית חיפה.
גן האם נמצא ליד התחנה העליונה של הכרמלית, ובתחומו נמצאים גן החיות והמכון הביולוגי של חיפה הכולל את המוזיאון הפרהיסטורי
גן הפסלים של אורסולה מלבין בשדרות הציונות הוא גן שמשמש גם כתצפית אל הנמל והמפרץ.
פסלי הברונזה בו, תרומת האמנית, מציגים דמויות אנושיות במגוון סיטואציות
גן הזיכרון - גן מטופח בהדר, מול בניין העירייה, ובו שבילים ומזרקה גדולה, והוא מאפשר תצפית אל מרכז העיר והנמל שתחתיו
גן חסידי עולם בשכונת רמת אלון, נועד להנציח את חסידי אומות העולם שהתגוררו בחיפה.
בגן מונצחים 18 איש ואשה, בהם ראול וולנברג
גן שמואל בכיכר היינריך היינה בסמוך למלון וילה כרמל ותחנת הכיבוי השכונתית.
טיילת לואי - ברחוב יפה נוף (פנורמה) ממלון נוף עד הכניסה לגנים הבהאיים
טיילת בת גלים - לאורך החוף בבת גלים
מצפור על שם דוד שטסל בקצה העליון של שדרות הציונות, משקיף על מפרץ חיפה והרי הגליל המערבי
מצפור גן הפסלים במרכז שדרות הציונות, תצפית לעיר התחתית, לנמל ולמפרץ חיפה
מצפור הגפן, מרפסת תצפית בחלק התחתון של הגנים הבהאיים
מסלול המצפורים "דרך נוף חיפה" היא מסלול נסיעה תיירותי שאורכו 60 קילומטרים והוא מחבר בין 21 מצפורים על רכס הכרמל ובנקודות שונות בעיר.
בחיפה, כמו בכל עיר, יש מבנים יפים ומבנים בעלי נוכחות ארכיטקטונית.
נבנו בחיפה מבני דת שונים, מסגדים, כנסיות, בתי כנסת ומבנים בהאים, שבעת בנייתם ניסו ליצור להם ייחוד.
מגדל השעון בחזית מסגד אל-ג'ארינה בעיר התחתית.
בנייתו הושלמה ב-1899 (1316 להיג'רה) לציון מלאת 25 שנות שלטון של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני
תחנת הרכבת חיפה מזרח, נבנתה ב-1904 כתחנה המערבית של רכבת העמק (מסילת הרכבת החיג'אזית).
טחנת הרוח הטמפלרית בבת גלים ומבנים סמוכים, שריד להתיישבות טמפלרית במקום: בית הספר הטמפלרי, בית העם, בית דיק, בית שומאכר.
בניין הקזינו בבת גלים ומבנים לאורך הטיילת
בית הגפן – מרכז יהודי-ערבי לתרבות, בוואדי ניסנאס.
המבנה נבנה בסוף המאה ה-19, בתחילת המאה ה-20 שימש כבית מלון, בתקופת המנדט שימש כבית ספר, בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך למרכז תרבות.
מעברו השני של הכביש נמצאת הספרייה לילדים ע"ש קלור שנבנתה בתחילת המאה ה-20 כבית מגורים.
המבנה שיכן בית חולים ממשלתי ובתי ספר עד שצורף לבית הגפן.
מרכזית בת גלים – תחנת האוטובוסים המרכזית ששכנה בבת גלים אינה מתפקדת כתחנה מרכזית מאז הקמת התחנות מרכזית המפרץ ומרכזית חוף הכרמל.
מגדל המשרדים, אשר בעבר שכנו בו משרדי אגד וחברת החשמל, נטוש וכך גם מרבית החנויות במתחם.
בית חברת הנפט, צמוד לבית הגפן, כיום בית חולים גריאטרי-סיעודי סיעודי "נוף הגפן" - מבנה שנבנה על ידי עזיז כיאט.
הבניין הושכר לחברת הנפט הארץ ישראלית IPC ומאוחר יותר נמכר לחברת של.
במשך שנים רבות שכנה במבנה, לצד הנהלת פז, גם מחלקת החינוך של עיריית חיפה
מוזיאון חיפה לאמנות הבניין נבנה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 כבית ספר אנגליקני לבנות.
עם קום המדינה שימש כבית עולים ואחר כך כבית ספר.
משנת 1978, ואחרי שיפוץ נרחב, משמש כמוזיאון
בניין הטכניון הישן בהדר הכרמל, תוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד בנייתו הושלמה ב-1913, כיום שוכן בו המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל
בניין בית הספר הריאלי הישן, תוכנן אף הוא על ידי ברוולד, בנייתו הושלמה ב-1913
בית המשפט המחוזי (הישן) - נבנה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות בממשלת המנדט, אוסטין הריסון.
ב-2003 עבר בית המשפט המחוזי להיכל המשפט החדש.
אחרי התלבטות ארוכה בדבר ייעודו של המבנה הוחלט שישמש את משרדי מבקר המדינה בחיפה.
הבניין שופץ ואוכלס בקיץ 2010
בניין עיריית חיפה - תוכנן על ידי האדריכל בנימין חייקין בסגנון מנדטורי בריטי.
המבנה נחנך ב-29 ביוני 1942 ומשמש מאז כבניין העירייה.
בית הקרנות (על שם הקרן הקיימת וקרן היסוד) - נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון הבינלאומי על ידי האדריכל יוסף קלרווין, כבניין בעל קומה אחת בפאתי גן הטכניון (ועל שטחו).
בשנות החמישים נוספה קומה והותקנו בו המדרגות הנעות הראשונות בחיפה במתחם ציבורי.
בית ההסתדרות ומועצת הפועלים יחד עם אולם המופעים והקולנוע "אמפיתיאטרון" הצמוד, נבנו בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 והיו מרכז הכוח של "חיפה האדומה".
אולם הקולנוע נסגר ב-1987, נהרס ובמקומו יש חניון, המבואה משמשת כחנויות.
מועצת פועלי חיפה (מפ"ח) הוקמה במרץ 1921, ב-1923 הונחה אבן הפינה לבית הפועלים על שם נחמן סירקין.
אלכסנדר ברוולד תכנן בית גדול, אך מפאת מצוקה תקציבית הושלם ב-1927 מבנה קטן יותר בן 3 קומות.
שתי קומות נוספות הושלמו ב-1953.
מקדש הבאב (כיפת הזהב) - מקדש בהאי השוכן במתחם הבהאי והפך לאחד מסמליה של העיר
מנזר גבירתנו של הכרמל - מנזר נשים כרמליטי השוכן ברחוב טשרניחובסקי בכרמל הצרפתי, המנזר המקורי שהיה במתחם בית חולים רמב"ם נחנך ב-1892 לאחר כעשר שנות בנייה, בתקופת מלחמת העולם הראשונה עזבו הנזירות את חיפה, וכששבו בשנת 1936 הקימו את המנזר הנוכחי בסגנון גותי
מתחם סטלה מאריס ובו מגדלור, מנזר וכנסייה השייכים למסדר הכרמליתי
מגדל המים בנווה שאנן וצנרת ההולכה אליו וממנו הוקמו בשנת 1925 על ידי ועד השכונה.
בשלוש השנים שלפני הקמתו נאלצו תושבי השכונה להביא מים ממעין רושמיה על גבי חמורים.
אל מגדל המים נשאבו מים ממעין סעדיה שבסמוך לצומת הצ'ק פוסט.
בשנות ה-30 סגר ועד השכונה את החלל שמתחת לבריכת המים ושיכן שם את משרדיו.
על גג הבריכה הוקמה עמדת תצפית ואיתות.
מגדל המים ואספקת המים היו הדרך של האגודה לארגן את התושבים במסגרת מחייבת.
מי שלא התאגד ולא שילם את מסי האגודה - לא קיבל מים
מגדלי פנורמה - זוג גורדי שחקים הממוקמים במרכז הכרמל בחיפה.
אחד המגדלים הוא מגדל דירות יוקרה בן 24 קומות המתנשא לגובה של 88 מטרים.
מגדל זה הוא מגדל המגורים הגבוה ביותר בחיפה.
במגדל השני נמצא מלון דן פנורמה בן 23 קומות השייך לרשת מלונות דן.
המלון מתנשא לגובה של 85 מטרים והוא המלון הגבוה ביותר בעיר
מלון דן כרמל אף כי אינו עונה להגדרה הטכנית של גורד שחקים, מיקומו על קו הרכס גורם לו להתבלט בנוף ולהחשב ככזה.
מגדל אשכול - הוקם בשנת 1978, נמצא בקמפוס אוניברסיטת חיפה.
התכנון למגדל צר וגבוה, המתנשא מעל משטח אופקי רחב, היה על פי הצעתו של האדריכל אוסקר נימייר
מגדל חברת החשמל - בניין המשרדים הראשי של חברת החשמל לישראל, ממוקם במבואות הדרומיים של חיפה, סמוך לגבולה עם טירת כרמל וממזרח לאזור התעשייה פארק מתם
מגדל המפרש ("מגדל הטיל", או בשמו הרשמי "מגדל קריית הממשלה על שם יצחק רבין" או מגדל C) - המרכיב הבולט מקרב המבנים המרכיבים את קריית הממשלה המחוזית, שנועדה לרכז את פעילות משרדי הממשלה במחוז חיפה המגדל עצמו הוא בן 29 קומות מעל הקרקע ו-8 נוספות מתחתיה.
גובהו הכולל, לרבות הצריח דמוי זוג המפרשים שבראשו, הוא 137 מטרים.
מגדל ארמון - מגדל משרדים שנבנה ב-1998 בשכונת הדר, גובהו 71 מטרים ו-18 קומות.
מערת אליהו היא מערה בצלע הר הכרמל שבה, לפי המסורת העממית הסתתר אליהו הנביא בברחו מפני מלכי ישראל
הגנים הבהאיים המרכז העולמי של הדת הבהאית שנמצא בחיפה.
בית הכנסת המרכזי (או בית הכנסת הגדול) של חיפה שוכן בין רחוב הרצוג לרחוב הרצל.
בית הכנסת נבנה ב-1937 על ידי חברת פיק"א, אולם התפילה מחופה בתקרת עץ, החזית הפונה לרחוב הרצל מעוטרת במנורה, סמלי שנים עשר השבטים ואיור של אליהו הנביא ובכניסה מרחוב הרצוג קשתות המוחזקות על ידי עמודים עם זוג אריות וביניהם לוחות הברית.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 היה בית הכנסת המרכזי שוקק חיים ורבים התפללו בו, עד שהוחלט לסגור את קטע הרחוב בחזית בית הכנסת לתנועה בשבתות ומועדי ישראל והתנועה הועברה לרחוב החלוץ הסמוך.
במהלך השנים התמעטו המתפללים עד שבית הכנסת כמעט נעזב מיושביו.
מסגד אל-ג'רינה נקרא גם "המסגד הגדול", נבנה במאה ה-18 בעיר התחתית ושימש כמסגד הראשי של ערביי חיפה עד מלחמת העצמאות.
בצידו הדרומי של המסגד נבנה מגדל שעון העשוי מאבן כורכר
מנזר סטלה מאריס - המנזר נבנה ב-1767 ונהרס ב-1831. ב-1827 החל האב קאסיני חבר המסדר הכרמליתי ואדריכל, לבנות מחדש את המנזר.
הכנסייה נפתחה ב-1836, והבנייה הושלמה ב-1853. המקום שימש כמנזר, בית חולים ואכסניה.
ב-1839 העניק האפיפיור גרגוריוס השישה עשר לכנסייה תואר כבוד של "בזיליקה מינור", כאות לכך שהכנסייה נחשבת "כנסיית אם" של המסדר.
בתקרת הכנסייה ציורי קיר העוסקים בסיפורי התנ"ך אגף אחר של המנזר משמש כבית מלון לצליינים.
מקדש הבאב ("כיפת הזהב") - מקדש בהאי השוכן במתחם הבהאי על מורדותיו הצפוניים של הכרמל.
במקדש שמורים שרידיו של עלי מוחמד שיראזי, הבאב מייסד הבאביזם ומבשר הדת הבהאית.
הגנים הבהאיים – גנים אלה, המוכרים גם כ"גן הפרסי", הם הגדולים שבין האתרים הבהאיים בישראל, וידועים בכל העולם כסמל הדת הבהאית וכסמלה של חיפה.
אולם, אין הם גנים ציבוריים
המושבה הגרמנית - המושבה נבנתה על ידי גרמנים חברי כת הטמפלרים בשנת 1868, והייתה הראשונה, בגל השני, מבין המושבות שבנו הטמפלרים בארץ ישראל
גן החיות - גן חיות הכולל גם מוזיאונים שונים
טיילת לואי - טיילת לאורך מרכז הכרמל והגנים הבהאיים עם נוף למפרץ חיפה, הקריות, הגליל המערבי, הגליל וצפון ישראל.
שדרות בן-גוריון והמושבה הגרמנית המושבה הגרמנית בחיפה, ובליבה שדרות בן-גוריון הנחשב כאחד הרחובות היפים בישראל.
סטלה מאריס ורכבל חיפה מנזר סטלה מאריס והרכבל הישן של חיפה, המוביל מסטלה מאריס לשכונת בת גלים.
גן הפסלים גן פסלים של האמנית אורסולה מלבין בשדרות הציונות.
נחל שיח ובוסתן כיאט נחל שיח היורד משכונת כרמליה שבכרמל אל השכונות התחתונות, ובוסתן כיאט בסוף הנחל אשר הוא מעיין מהתקופה העות'מאנית.
מוזיאון ההעפלה וחיל הים ע"ש דוד הכהן - סוקר את ההיסטוריה הימית הצבאית של מדינת ישראל - מימי ההעפלה - העלייה הבלתי ליגאלית לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ודרך ההיסטוריה של חיל הים הישראלי מאז הקמתו ועד ימינו
המוזיאון הימי הלאומי - המוזיאון מוקדש לתולדות הספנות באגן הים התיכון, בים סוף ועל גדות הנילוס ותצוגתו משקפת חמשת אלפים שנות היסטוריה ימית.
אוספי מוזיאון חיפה לאמנות עתיקה שנסגר הועברו למוזיאון הימי ולעיתים נערכות תצוגות מאוספים אלו
מוזיאון הכט - נמצא באוניברסיטת חיפה, נקרא על שם מקימו, ד"ר ראובן הכט מייסד "ממגורות דגון".
המוזיאון מתמקד בארכאולוגיה של ארץ ישראל ובאמנות, בעיקר אמנות יהודית ואמנות של יהודים שנספו בשואה
המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בניין ההיסטורי של הטכניון - מיועד לקרב את המדע והטכנולוגיה לקהל הרחב ובעיקר לילדים ולבני נוער
מוזיאון העיר חיפה - בית העם, מוזיאון העוסק בתיעוד ובהצגת ההיסטוריה של העיר חיפה, המוזיאון נפתח בנובמבר 2000, והוא ממוקם במבני בית העם הטמפלרי ובית הספר הטמפלרי, במושבה הגרמנית
מוזיאון חיפה לאמנות - פועל בבניין שבואדי ניסנאס במבנה אבן ייחודי שנבנה בשנות השלושים כבית ספר והוכרז כאתר לשימור.
זהו אחד משלושת המוזיאונים לאמנות הגדולים בישראל, מתמקד בהצגת אמנות עכשווית, ישראלית ובינלאומית
מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית - מוזיאון המוקדש באופן בלעדי לתצוגה ושימור של אמנות יפנית
המוזיאון לטבע - נמצא בבית פנחס של המכון הביולוגי בגן החיות הלימודי חיפה, מציג פוחלצים במספר נושאים, ותצוגת חוליות ולסתות לווייתנאים
המוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס - נמצא בבית פנחס של המכון הביולוגי בגן החיות, נועד להצגת ממצאים מתקופות פרהיסטוריות וכן כדי לשמש מרכז למחקר מדעי על תקופות אלה.
מוזיאון מאנה כץ - המוזיאון שוכן בבית בו התגורר מאנה כץ בארבע השנים האחרונות לחייו.
המוזיאון מתמקד ביצירותיו של מאנה כץ ובאלו של "אסכולת פאריס היהודית" שבין שתי מלחמות העולם, אליה השתייך מאנה כץ
מוזיאון רכבת ישראל - מוזיאון הרכבת הלאומי הישראלי.
ממוקם בתחנת הרכבת חיפה מזרח, אשר הייתה בעבר תחנת הרכבת העיקרית בחיפה
מוזיאון דגון - מוזיאון לתולדות הדגן ומוצריו השוכן במבנה המשרדים של ממגורות דגון.
אתר היסטורי או אתר מורשת הוא אתר מוגן בעל חשיבות היסטורית ביבשת אנטארקטיקה, או באיים הסמוכים לה.
רשימת האתרים ההיסטוריים נעשתה לראשונה בשנת 1972, ומאז הורחבה לכלול 92 אתרים, העדכונים האחרונים של הרשימה פורסמו בשנת 2015. חמישה אתרים הוסרו מהרשימה במהלך השנים מסיבות שונות.
אתרים היסטוריים ואתרי מורשת אלה מוגנים תחת אמנת אנטארקטיקה כאחד משלושה סוגים של אזורים מוגנים אנטארקטיים.
התנאים לרישום אתר הוא שעליו לעמוד באחד או יותר מהקריטריונים הבאים:
אירוע באתר אירוע היסטורי בעל חשיבות;
האתר משויך לפעילות של אדם בעל חשיבות בהיסטוריה של אנטארקטיקה;
האתר שייך לאירוע של התמודדות מיוחדת או הישג מיוחד;
האתר מייצג פעילות בעל חשיבות לפיתוח או למחקר של אנטארקטיקה;
מדובר במבנה בעל חשיבות טכנולוגית, היסטורית, תרבותית או אדריכלית מיוחדת;
לאתר חשיבות סמלית לאישים ממדינות שונות.
הגלעד הוקם ב־11 בינואר 1961 על ידי עמיתיו למשלחת.
/ Rec VII-9גלעד מוסון באי פרוקלמיישן HSM3גלעד אבנים שהוקם באי אי פרוקלמיישן בארץ אנדרבי בינואר 1930 לזכרו של דאגלס מוסון.
האי התגלה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בראשה עמד מוסון.
הגלעד ממוקם באתר בו ב־13 בינואר 1930 הכריז דוסון על האי כשטח האימפריה הבריטית.
/ Rec VII-9אנדרטת לנין HSM4פסל ראשו של ולדימיר לנין בראש מבנה תחנה, וכן שלט זיכרון לזכר הגעת משלחת סובייטית אל הקוטב הבלתי נגיש בשנת 1958./ Rec VII-9גלעד מוסון בכף ברוס HSM5גלעד אבנים ושלט זיכרון שהוצב על ידי דאגלס מוסון בכף ברוס על מנת לציין את נחיתתו על חוף זה.
/ Rec VII-9גלעד וילקינס HSM6גלעד אבנים שהוצב על ידי יוברט וילקינס בסלעי ווקאבאוט בגבעות וסטפולד שבארץ הנסיכה אליזבת על מנת לציין את הגעתו לאתר.
/ Rec VII-9סלע חמארה HSM7אנדרטה ועליה שלט המציין את שמה, במצפה מירני שבנקודת מאבוס.
האנדרטה הוצבה לזכרו של אייבן חמארה אשר נספה בעת מילוי תפקידו בתחנה, בשנת 1956./ Rec VII-9אנדרטת שגלוב HSM8אנדרטה העשויה מזחלת מתכת בתחנת מירני שבנקודת מאבוס.
המערה נבנתה במרץ 1912 על ידי ויקטור קמפבל, שעמד בראש משלחת החקר הצפונית של משלחת טרה נובה.
המשלחת נאלצה לשהות באי בחורף 1912. באתר שלט עץ לזכר האירוע./ Rec VII-9הצריף של שקלטון HSM15 צריף בכף רוידס שבאי רוס, שנבנתה בפברואר 1908 על ידי משלחת נמרוד בפיקודו של סר ארנסט שקלטון.
הצלב הוקם על ידי משלחת רוס, בפיקודו של רב חובל אנאס מקינטוש (חלק ממשלחת שקלטון), לזכרם של שלושה מחברי המשלחת שנפלו חלל בסמוך לאתר בשנת 1916; האתר מוגן במסגרת ASPA 155 (אזור אנטארקטי מוגן במיוחד מספר 155).
/ Rec VII-9צריף סקוט (משלחת דיסקברי) HSM18 צריף בנקודת האט שבאי רוס.
הצלב הוקם בפברואר 1904 על ידי משלחת דיסקברי לזכרו של ג'ורג' וינס (George Vince), חבר המשלחת, אשר נפל חלל בסמוך למקום./ Rec VII-9צלב גבעת אובזרביישן HSM20 צלב זיכרון בגבעת אובזרביישן שבאי רוס.
הצלב הוקם בינואר 1913 על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית לזכרו של קפטן רוברט פלקון סקוט (Robert F.
צלב ושלט הנצחה מחוברים לסלע./ Rec VII-9גלעד אמונדסן HSM24 גלעד אבנים, הממוקם על הר בטי, בהרי המלכה מוד.
הגלעד הוקם על ידי רואלד אמונדסן ב־6 בינואר 1912, בשובו מהקוטב הדרומי./ Rec VII-9תחנת המחקר הנטושה סן מרטן HSM26 תחנת המחקר הנטושה "חנרל סן מרטן" הארגנטינאית, שעל האי בארי במרכז איי דבנהאם שבמפרץ מרגריט.
בשרידי התחנה מצוי צלב, תורן דגל, ומונולית זיכרון שנבנה בשנת 1951./ Rec VII-9גלעד שארקו 1909 HSM27 גלעד אבנים שעליו העתק של כיתובת העופרת שהוצב בגבעת מגאלסטריס, שבאי פטרמן בשנת 1909 על ידי משלחת החקר הצרפתית השנייה לאנטארקטיקה, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
(הלוח המקורי ממוקם בארכיון המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (Museum National d'Histoire Naturelle) הממוקם בפריז, בירת צרפת) ./ Rec VII-9גלעד שארקו 1904 HSM28 גלעד אבנים בנמל שארקו, שבאי בות'.
הגלעד כולל עמוד עץ, ולוח זיכרון המנציח את אנשי משלחת החקר הצרפתית הראשונה לאנטארקטיקה, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אשר חרפה באתר זה בשנת 1904, על גבי האונייה "Le Français"./ Rec VII-9מגדלור פרימרו דה מאיו HSM29 מגדלור שהוקם על האי למדא, באיי מלכיור, שבארכיפלג פאלמר.
המונולית היה נקודת ייחוס בסקרים ההידרוגרפיים שערכה צ'ילה./ Rec VII-9מחסה גונזלס פאצ'קו HSM33מחסה שבראשו צלב הממוקם בסמוך לבסיס קפיטאן ארטורו פראט שבאי גריניץ' באיי שטלנד הדרומיים.
המחסה נקרא על שמו של לוטננט קומנדר גונזלס פאצ'קו (González Pacheco) אשר מת בעת מילוי תפקידו בשנת 1960 עת שהיה מפקד הבסיס./ Rec VII-9פסל קפיטן ארטורו פראט HSM34 פסל (פרוטומה) של קפיטן ארטואו פראט בבסיס קפיטאן ארטורו פראט שבאי גריניץ' באיי שטלנד הדרומיים.
הפסל הוא פסלו של הגיבור הצ'יליאני ארטורו פראט (Arturo Prat).
הפסל הוקם בשנת 1947, על מנת לציין את תפעילות המחקר באנטארקטיקה בתקופות שלפני השנה הגאופיזית הבינלאומית; לפסל חשיבות סמלית וארכיטקטונית./ Rec VII-9לוח הזיכרון משלחת דאלמן HSM36 שחזור של לוח הזיכרון) שהציב אדוארד דאלמן במפרצון פוטר, באי המלך ג'ורג' שבאיי שטלנד הדרומיים.
הלוח הוצב להנציח את הגעת משלחת החקר הגרמית שהוא עמד בראשה, לאי, ב־1 במרץ 1874.(/)/(/) Rec VII-9
חברת אתרים בחוף תל אביב - חברה לפיתוח אתרי תיירות בתל אביב-יפו בע"מ (ידועה בשם חברת אתרים או אתרים) היא חברה עירונית בבעלות של עיריית תל אביב-יפו, עוסקת בתכנון, פיתוח, תחזוקה, השכרה וניהול של אתרי תיירות בעיקר באזור החוף של העיר.
חברת אתרים הוקמה בשנת 1968 והייתה בבעלות משותפת של מדינת ישראל באמצעות משרד התיירות (50%) ושל עיריית תל אביב-יפו (50%).
עם הקמתה החלה החברה לעסוק בתכנון אזור החוף של תל אביב, כולל נמל יפו ונמל תל אביב שנסגרו בשנת 1965 עם פתיחת נמל אשדוד.
תוכנית הפיתוח של "אתרים" התבססה על תוכנית מתאר מקומית לחוף תל אביב של האדריכל האיטלקי לואיג'י פיצ'ינטו, שאושרה בשנת 1965. פיצ'ינטו יצר פרוגרמה שכללה שדרת בתי מלון מודרניים, טיילת לאורך החוף, הסדרת התנועה לאורך החוף, בניית כיכר דמוית פיאצה איטלקית ומתחם מרינה.
במסגרת פרויקט הפיתוח הוחלט לפנות לבנות בשטחה של שכונת מחלול מרכז תיירותי שיקשר בין בתי המלון, החופים ושדרות בן-גוריון, ויכלול גם כביש ראשי מקביל לחוף ומגרש חניה.
ובמקום שכונת מנשייה הוחלט להקים מרכז עסקים ראשי חדש לעיר.
על התכנון המפורט של הפרויקטים השונים הופקדו ארבעה משרדי אדריכלים: "רכטר-זרחי-פרי"(יעקב רכטר, משה זרחי ומיכה פרי) משרד אברהם יסקי, משרד "ניב-רייפר" (רפי רייפר, אמנון ניב) ומשרד ""נדלר, נדלר, ביקסון" (מיכאל נדלר, שולמית נדלר, שמואל ביקסון).
בשנת 2005 מונה במכרז איתמר שמעוני לתפקיד מנכ"ל החברה, אך הועלו טענות נגד המינוי, הטיית המכרז ושינוי תוצאות בדיקת תנאי הסף שלו, שבהם שמעוני לא עמד.
אך שר התיירות, אברהם הירשזון, אישר את המינוי.
המינוי הביא גם לחקירת משטרה שנסגרה מחוסר ראיות.
במאי 2012 הוגשה עתירה לבג"ץ, בבקשה לפתוח שוב את תיק החקירה נגד המינוי.
מתשובת המדינה, על ידי רשות החברות הממשלתיות והיועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין הודתה המדינה שנפלו פגמים במינויו, אך היא אינה מעוניינת להפסיק את העסקתו.
בשנת 2011 החל מהלך של איחוד הבעלות במתחם חצי האי הירקוני תחת חברה אחת.
חברת "אתרים" (שכבר החזיקה בחלק הצפוני של חצי האי הירקוני) רכשה את "החברה לפיתוח תל אביב" שהחזיקה בשטח יריד המזרח.
ביוני 2016 חתמו רשות החברות הממשלתיות ועיריית תל אביב על עסקת הפרדת החזקות, לאחר תהליך ממושך של משא ומתן.
המתחמים בניהול או בבעלות החברה כוללים, מצפון לדרום:
בנתה את טיילת תל אביב
אתת הוא אדם שעיסוקו בקיום תקשורת באמצעות מכשירי איתות, כגון הליוגרף ומנורת איתות, המשמשים להעברת מסרים בקוד מורס, וסמפור, סימנור ודגלים, המשמשים להעברת מסרים בקודים משלהם.
אתתים שימשו בתקשורת צבאית ובתקשורת אזרחית.
מכשירי האיתות מבוססים על קו ראייה בין שני האתתים, ולכן הם מוגבלים מאוד מבחינת המרחק בין האתתים ומספר המשתתפים בתקשורת (בדרך כלל רק שניים).
להתגברות על הטווח המוגבל שימשו "תחנות ממסר", שהעבירו את האות הלאה, עד שהגיע ליעדו.
כשהעבירו באמצעות סמפור הודעה מפריז לליל, מהלך של 193 קילומטר, נעשה שימוש ב-15 תחנות.
המעבר לתקשורת אלקטרונית, בקשר רדיו ובקשר קווי, הפטורה ממגבלות אלה, צמצם מאוד את הצורך באתתים, והוא נותר בעיקר למצבי חירום.
אתתים פעילים גם כיום בהנחיית תנועתן של רכבות ובהנחייתם של מפעילי עגורנים.
הכשרה של אתת לתפקידו כללה לימוד של התפעול הטכני של מכשיר האיתות ולימוד שיטת הקידוד המתאימה.
בישראל רישוי אתתים לרכבת נעשה בהתאם ל ורישוי אתתים לעגורן נעשה בהתאם ל.
הרמה התחתונה של תפעול הרכבות היא השליטה המתבצעת על ידי האתתים - עובדי רכבת אשר הוסמכו להפעיל מערכות איתות לשם הנחיית תנועת הרכבות.
בין היתר האתת הוא הגורם האחראי על בטיחות תנועת הרכבות, הוא בעל הסמכות העליונה בתפעול ליקויים/שיבושים במסילה מול הגורמים בשטח.
בתפעול השוטף האתתים מבצעים בפועל את הוראות הפיקוד ומכוונים את תנועת הרכבות על מנת שכל רכבת תגיע ליעדה על פי לוח הזמנים.
האתתים אחראים לוודא שהרכבות נוסעות בהתאם ללוח הזמנים ולהוראות הסימנורים.
אֵיְאִיצִ'י נֶגִישִׁי (ביפנית: 根岸 英一; 14 ביולי 1935 – 6 ביוני 2021) היה כימאי מנצ'ורי-יפני, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2010 ביחד עם אקירה סוזוקי וריצ'רד הק, "על תגובות מצומדות מזורזות פלדיום בסינתזה אורגנית".
אי איצ'י נגישי נולד בצ'אנגצ'ון שבמנצ'וקוו.
בגיל שנה עבר להתגורר עם משפחתו לחרבין וכמספר שנים מאוחר יותר עברה המשפחה לאינצ'ון.
בשנת 1945 עברה המשפחה ליפן.
בשנת 1958 סיים אי איצ'י נגישי את התואר הראשון באוניברסיטת טוקיו, ובשנת 1963 הפך לדוקטור באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1966 החל לעשות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרדו, שם עבד עד שנת 1972. בשנה זו עבר אי איצ'י נגישי ללמד באוניברסיטת סירקיוז.
בשנת 2010 קיבל אי איצ'י נגישי את האות מסדר התרבות.
הוא היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האקדמיה הלאומית למדעים והחברה המלכותית לכימיה.
נפטר באינדיאנפוליס, אינדיאנה שבארצות הברית ב-6 ביוני 2021.
אתרים נוצריים נסתרים בחבל נגסאקי (ביפנית: 長崎と天草地方の潜伏キリシタン関連遺産) הם קבוצה של שנים-עשר אתרים במחוזות נגסאקי וקוממוטו שבדרום יפן, המתייחסים להיסטוריה של "הנוצרים הנחבאים" ביפן.
כנסיות נגסאקי מתייחדות בכך, שכל אחת נוגעת לנקודה אחרת בתולדות הנצרות במדינה: מהופעתה במאה ה-16, עבור בתקופה הארוכה של דיכוי ורדיפות, וכלה בקבלה מצד הרשויות במאה ה-19.
קבוצת האתרים הוצעה במשותף בשנת 2007 כמועמדת להיכלל ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשם "כנסיות ואתרים נוצריים בנגסאקי", והוכרה כאתר מורשת עולמית ב-30 בינואר 2018.
המועמדות הראשונית כלל 26 אתרים; עם זאת, לאחר בדיקה מחודשת צמצם מחוז נגסאקי את המונומנטים ל-13 אתרים, כשלבסוף התקבלו 12 אתרים.
חששות לגבי האתרים הנוצרים הנסתרים באזור נגסאקי נדונו בהרחבה בספרות האקדמית.
הנצרות הגיעה ליפן ב-1549 עם המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר.
האמונה החדשה זכתה למאמינים רבים כשהתפשטה מנגסאקי, כולל מספר דאימיו.
טויוטומי הידיושי, ואחריו טוקוגאווה איאיאסו, רדפו את המתנצרים.
לאחר מרד שימבארה של 1637–1638, שולב הדיכוי הרשמי של הפולחן הנוצרי עם מדיניות של הסתגרות לאומית שנמשכה למעלה ממאתיים שנה.
עם פתיחתה מחדש של יפן בלחץ מעצמות המערב בשנות ה-50 של המאה ה-19, והרפורמות של רסטורציית מייג'י, חודשה הפעילות המיסיונרית.
נוצרים שחיו בהיחבא, לרוב בכפרים נידחים, החלו לגלות את נוכחותם בציבור.
בשנת 1864 נבנתה כנסייה ראשונה ביפן לאחר יותר ממאתיים שנה, .
ב-1873 הוסר האיסור על הדת הנוצרית ביפן.
"הנוצרים הנסתרים", צאצאי המומרים מן המאה ה-17, נחלקו לשלוש.
חלק הסתפחו לכנסייה הקתולית, שחידשה את נוכחותה במדינה, אחרים סירבו לסור למשמעתה והתמידו בדת המשפחתית-עממית שהתפתחה במחתרת, וחלק נוסף בחר לאמץ את אמונת הרוב היפני, ונעשה בודהיסטי או שינטואיסטי.
הרשימה כוללת עשרה כפרים, טירה אחת וקתדרלה אחת מהמאות ה-17 וה-19. הרשימה משקפת את השלבים השונים בתולדות הנצרות ביפן: הגעת המיסיונרים, המרות ראשונות, האיסור על הכנסייה ורדיפת מאמיניה, הקיום בסתר, ולבסוף תחיית הכנסייה לאחר צו הסובלנות ב-1873.
את 12 האתרים האלו (הממוספרים בהתאם בטבלה להלן) אפשר לסווג לארבעה שלבים, המקבילים לארבע תקופות בהתפתחות הנצרות החשאית ביפן:
האיסור על קיום נוצרי בגלוי שהוביל להתפתחות "נצרות נחבאת" במחתרת, המומחש על ידי אתר אחד (מספר 001).
אסטרטגיות ההגירה בהן השתמשו הנוצרים הנסתרים כדי לשמור על הקהילות הדתיות שלהם, המומחשות על ידי ארבעה אתרים (007, 008, 009, ו-010).
הקץ לקיום הנסתר והסובלנות הרשמית (011 ו-012).
סידורי שם מיקום תיאור קואורדינטותתמונה001שרידי טירת הארה(原城跡) בטירה זו התבצרו כ-20,00 איכרים במהלך מרד שימבארה.
לאחר נפילת הטירה, הוציאו חיילי השוגון להורג את כל המורדים.
ראשו של מנהיג המרד, אמקוסה שירו, נערף ונלקח לנגסאקי להצגה פומבית.
טירת הארה נשרפה עד היסוד, עם הגופות.השוגונות חשדה בכנסייה הקתולית בליבוי המרד, וגירשה את כל הסוחרים הפורטוגזים.
מדיניות ההסתגרות של יפן נאכפה ביתר שאת, ואיתה גם מדיניות רדיפת הנוצרים.
לפיכך, נאלצו הקירישיטן, הנוצרים היפנים, לרדת למחתרת, והפכו לקקורה קירישיטן.
002הכפר קאסוגה (春日集落) והמקומות הקדושים בהיראדו (הכפר קאסוגה והר יאסומנדקה (安満岳)) היראדו שוכן בחוף המערבי של האי היראדו.
בכפר קאסוגה, ישנם שרידים של קברים קתולים בגבעת מרויאמה, המתוארכים לראשית הנצרות ביפן באמצע המאה ה-16, ובתים שבהם נשמרו בחשאי כלי קודש מאז אותה תקופה.
הקהילות המקומיות קיימו את דתן באתרי טבע, דוגמת הר יאסומנדקה (הממוקם ממזרח לכפר קאסוגה), שנחשבו כקדושים על ידי הבודהיסטים והשינטו זמן רב לפני הגעת הנצרות.
003כפר קאסוגה והמקומות הקדושים בהיראדו (האי נאקנושימה (中江ノ島)) היראדו באי נאקנושימה הוצאו נוצרים להורג במהלך רדיפות הדת הראשונות 004כפר סקיצו (崎津集落) באמאקוסה כפר דייגים שהוקם במאה ה-15 הממוקם בחלקו המערבי של האי אמקוסה שימושימה.
כאן הסתירו הנוצרים הנסתרים את אמונתם, על ידי החלפת פריטים יומיומיים ששימשו בפרנסתם בכלי קודש נוצריים במהלך האיסור על הנצרות.
האתר כולל את בית מיזוקאטה, בו נשמרו כלי קודש של נוצרים נסתרים, כגון פסלים של אלים יפנים שלהם סגדו כ"דאוס" (שיבוש מקומי של ישו).
בכפר נמצא מקדש השינטו סקיצושאווה, ששימש אתר לתפילה.
בביתם של ראשי הכפר, ממשפחת יושידה, התקיים טקס הדריכה על צלמים נוצריים, שחשודים בנצרות נאלצו לקיים.
בשנת 1888 נבנתה בכפר כנסיית סקיצו, לאחר שהנוצרים הנסתרים הצטרפו מחדש לכנסייה הקתולית שנכנסה שוב למדינה.
005כפר שיצו בסוטומה נגסאקי הכפר ממוקם באזור סוטומה בחוף המערבי של חצי האי נישסונוגי.
האתר כולל כמה בתים שבהם נשמרו צלמי קודש סודיים של נוצרים נסתרים, כמה בתי קברות נוצריים נסתרים, משרד המושל ששלט בכפר בזמן האיסור על הנצרות, והחוף בו נחתו מיסיונרים קתולים לאחר היוודע קיומם של נוצרים חבויים.
כן ישנה כנסייה שנבנתה לאחר ביטול האיסור ב-1882, עם הרחבות ותוספות מבניות שנוספו ב-1891 וב-1909. 006כפר אונו (大野集落) בסוטומה נגסאקי ממוקם על גבעה תלולה מול ים סין המזרחי, בחוף המערבי של חצי האי נישסונוגי.
האתר כולל כמה מקדשים שבהם קיימו נוצרים נסתרים את פולחני השינטו והבודהיזם כלפי חוץ.
עם זאת, הם הציבו צלמים ופסלים שייצגו את דתם המוכמנת, בתוך אתרי הפולחן שחלקו עם יתר היפנים, והתפללו להם.
ישנם גם בתי קברות של נוצרים נסתרים.
007כפרים על האי קורושימה (黒島) ססבו האי ממוקם ממערב לחלק הצפון-מערבי של האי קיושו.
האתר כולל שטחי מרעה-לשעבר, שעובדו על ידי הנוצרים הנסתרים שנמלטו מסוטומה; מקדש בודהיסטי שבו סגדו נוצרים נסתרים למה שנראה כפסל הבודהיסטווה גואן-יין, אך ייצג את מרים.
נבחרו לשימור גם אתרי הבתים של מנהיגים נוצרים נסתרים, בתי הקברות של קהילותיהם, ומקום לשכת המושל בו התקיים טקס הדריכה על צלמים.
בססבו כנסייה שנבנתה לאחר ביטול האיסור בין 1880 ל-1902. 008שרידי כפרים על האי נוזאקי (野崎島の) האי נוזאקי משתרע על פני 6 קילומטרים מצפון לדרום ו-1.5 קילומטר ממזרח למערב בחלק הצפוני של טריטוריית איי גוטו.
האי כולל את מקדש אוקינוקוג'ימה, בו השתתפו הנוצרים הנסתרים בפולחן השינטו המקומי כדי להסתיר את דתם.
באי נמצאים מגוריהם של כוהני השינטו שניהלו את המקדש, קרקע חקלאית עם קירות תמך מאבן, כנסיית נוקובי ואתר כנסיית סטוואקי שנבנו לאחר ביטול האיסור.
הנוצרים הנסתרים באי נוזאקי הצטרפו מחדש לכנסייה הקתולית לאחר הסרת האיסור על הנצרות.
הם בנו את כנסיית סטוואקי ב-1881 (בכפר פונאמורי) ואת כנסיית נוקובי ב-1882 (כפר נוקובי).
009כפרים על האי קשיראגשימה (頭ヶ島) אי קטן הממוקם בחלק הצפוני של איי גוטו.
האתר כולל שרידי בית קברות המעיד על הגירתם של הנוצרים הנסתרים לאי, שהיה תחנת הסגר לאבעבועות שחורות.
במקום מצויים קברו של הבודהיסט שניהל את ההגירה והעיבוד של האי, אתר הכנסייה הזמנית שנבנתה שם, וכן כנסיית קשיראגשימה, שנבנתה לאחר תום האיסור ב-1887 ושימשה עד 1914. 010כפרים על האי היסאקה (久賀島の集落) גוטו אי בצורת פרסה בחלק הדרומי של איי גוטו.
באי זה עוד ישנם שדות אורז, שעובדו בעבר על ידי הנוצרים הנסתרים שהיגרו לשם במסגרת הסכם בין האדונים הפיאודליים.
אתר הרוקורובה מעיד על יחסי שיתוף הפעולה שלהם עם קהילות דייגים בודהיסטיות.
כפר אגאמי הוקם על רצועת אדמה צרה בעמק הפונה לחוף הצפון-מערבי של האי.
כנסיית אגאמי נבנתה בשנת 1918 על שטח קרקע מישורי בצידו הדרומי של העמק הקטן הזה, עם כספים שנאספו מדיג הרינג.
כנסיית אגאמי נחשבת לדוגמה הטובה ביותר, מבחינת עיצוב ומבנה, לטיפוס כנסיות העץ שנבנו באזור נגסאקי מהמאה ה-19 ואילך.
012 (大浦天主堂) נגסאקי ממוקמת על גבעה מול נמל נגסאקי בדרום אזור נגסאקי.
המתחם כולל את בית הקהילה, בניין הכנסייה שנבנה בתחילה עבור זרים בתוך מובלעת הברברים של נגסאקי, סמינר לכמרים ובית-ספר נוצרי (ששניהם הוקמו לצורך מיסיון לאחר ביטול האיסור על הנצרות).
קתדרלת אואורה נבנתה בשנת 1864, על ידי מיסיונרים שבאו ליפן לאחר פתיחת נמלי המדינה לסחר חוץ באמצע המאה ה-19. היא הוקדשה לעשרים ושישה הקדושים שנרצחו בנגסאקי במאה ה-16. בקתדרלת אואורה התרחש "גילוי הנוצרים הנסתרים": תריסר מקומיים ניגשו לאב פוטיז'אן וסיפרו לו על דתם הסודית.
הישרדותם של נוצרים ביפן עוררה רעש גדול במערב, והביאה לקץ המסורת הנסתרת שלהם ולפתיחת שלב חדש בתולדות ה"קקורה קירישטן".
האתרים הקדושים באסלאם על כל פלגיו הם מתחם מסגד אל-חראם בעיר מכה ובתוכו הכעבה (האתר נחשב לראשון במעלת הקודש), מסגד הנביא בעיר מדינה, ומתחם מסגד אל-אקצא שבירושלים.
אתרים אלה מקודשים בכל הזרמים גם באסלאם הסוני וגם באסלאם השיעי.
בנוסף לשלושת האתרים האלה נודע בחשיבותו גם המסגד האומיי שבדמשק.
באסלאם השיעי, בנוסף לשלושת האתרים המקודשים, גם האתרים הבאים נחשבים למקודשים: מסגד האימאם עלי בנג'ף, מקדש האימאם חוסיין בכרבלא, ומקדש פאטמה מעצומה בקום.
בסופיות יש אתרים רבים הנהנים ממעמד מקודש בשל קשריהם עם מורים ומנהיגים סופים, הייחודיים לכל מסדר.
האתרים הקדושים לכל זרמי האסלאם
מכה נחשבת לעיר הקדושה ביותר לאסלאם ובה נמצא האתר הקדוש ביותר לאסלאם - הכעבה ('הקוביה'), הניצבת במסגד אל-חראם ("המסגד הקדוש").
רק מוסלמים רשאים להיכנס למתחם הכעבה.
אזור העיר מכה, כולל הר ערפאת הסמוך, והאתרים מינא ומוזדליפה, הם בעלי חשיבות לכל המוסלמים שלוקחים חלק בחג' ("עלייה לרגל"), אחד חמשת עמודי האסלאם.
העיר מדינה שבערב הסעודית נחשבת לעיר השנייה בקדושתה באסלאם, לאחר מכה.
מסגד הנביא ממוקם בעיר מדינה.
מדינה שימשה כמקום מגוריו האחרון של הנביא מוחמד, ובה שוכן קברו.
בנוסף למסגד הנביא, במדינה שוכן גם מסגד קובא ומסגד אל-קיבלתין ("מסגד שתי הקיבלות").
בנוסף, שני בני הלוויה אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב קבורים בבית הקברות אל-באקי הממוקם מדרום מזרח למסגד הנביא.
קברו של חסן בן עלי נמצא גם הוא בבית הקברות אל-באקי.
מסגד אל-אקצא בירושלים הוא האתר השלישי בקדושתו באסלאם.
המסגד נמצא בהר הבית בצדו הדרומי.
מבנה המסגד היה במקור בית תפילה קטן שהוקם על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני של ח'ליפות ראשידון.
המסגד זוכה להערכה בקרב רובה המוחלט של הקהילה המוסלמית, בעיקר בשל ההיסטוריה שלו כמקום פולחן של אבראהים (אברהם), דאוד (דוד), סולימאן (שלמה), אליאס (אליהו) ועיסא (ישו).
על פי המסורת סולימאן (שלמה) היה זה שבנה במקור את המבנה בו נמצא המסגד כיום.
המסגד יכול להכיל כ-5,000 מתפללים.
לפי האסלאם ב-27 ברג'ב (לילת אל-מעראג') בשנת 621 לספירה מוחמד נלקח ממסגד אל-חראם שבמכה, לביקור קצר במסגד אל-אקצא שבירושלים, שם הוא הוביל את התפילה ולאחר מכן נלקח השמיימה.
מסגד אל-אקצא מוזכר בפסוקים הבאים של הקוראן:
פסוק 12 בפרק מספר 5 (סורת אל-מאאידה)
פסוק 1 בפרק מספר 17 (סורת אל-אסראא)
פסוק 51 בפרק מספר 21 (סורת אל-אנביאא')
פסוק 10 בפרק מספר 34 (סורת סבא)
בנוסף לשלושת האתרים לעיל, באסלאם השיעי קיימים מקומות קדושים נוספים המזוהים עם האמאמים ומשפחת הנביא: מסגד האימאם עלי בנג'ף, מקדש האימאם חוסיין בכרבלא, ומקדש פאטמה מעצומה בקום.
מסגד האימאם עלי בנג'ף שבעיראק הוא האתר הקדוש ביותר לפי האסלאם השיעי בעיקר משום שהאימאם עלי היה השיעי הראשון שנקבר במתחם המסגד.
באתר מבקרים מדי שנה לפחות 8 מיליון עולים לרגל - מספר אשר לפי ההערכות צפוי לגדול בשנים הבאת לכ-20 מיליון עולים לרגל מדי שנה.
מקדש האימאם חוסיין בכרבלא שבעיראק הוא האתר השני בקדושתו למוסלמים השיעים.
האתר מכיל את קברו של חוסיין בן עלי.
המסגד הוקם במקום בו נקבר במקור חוסיין בן עלי, באתר בו הוא נהרג במהלך קרב כרבלא בשנת 680. בסביבות מיליון עולי רגל מבקרים באתר לרגל יום השנה למותו של חוסיין אבן עלי.
מקדש פאטמה מעצומה בעיר קום שבאיראן מכיל את קברה של פאטימה בינת מוסא, אחותו של האימאם השיעי השמיני, עלי אל-רידה.
האתר ממוקם בקום שבאיראן ונחשב לאתר השלישי בקדושתו באסלאם השיעי.
אתרים נוספים הנחשבים לקדושים בשיעה התריסרית כוללים את מקדש האימאם א-רידא במשהד; מתחם כאזמיה בקרבת בגדאד (שם קבורים האמאמים מוסא אל-כאזם ומוחמד א-תקי; מסגד אל-עסכריה בסאמרא, בו קבורים האמאמים עלי אל-האדי וחסן אל-עסכרי; ומסגד ג'מכראן בקום, המזוהה עם האמאם ה-12 מוחמד אל-מהדי.
בבתי הקברות בקיע במכה וג'נת אל-מועלא במדינה נמצאים קבריהם של אישים ודמויות מפתח באסלאם השיעי, ולכן זוכים למידה רבה של קדושה.
בסופיות רווחת תפיסה של מקומות מקודשים הקשורים לרוב עם מנהיגי המסדרים או עם דמויות דתיות אחרות (לדוגמה, נביאים).
מקומות אלה מכונים לרוב "מקאם", "מקבר", "משהד" או "מזאר".
בין המקומות המקודשים האלה ניתן למנות את
המאוזוליאום של עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני בבגדאד, את קברו של בהא א-דין נקשבנד בבוכרה ואת מתחם הקבר של רוכן-י עאלם במולטאן.
"אתרים של רע" הוא פסל מאת האמן הישראלי דב אור-נר.
בשנת 1988 התקיימה תחרות הצעות להקמת פסל בחזיתו של "מגדל רסקו" (לימים "מגדל דניאל פריש" בתל אביב-יפו.
המגדל היה באותה עת בבעלות חלקית של הקיבוץ הארצי, ועל כן השתתפו בתחרות עשרה אמנים חברי קיבוצים מרחבי הארץ.
ב-11 ביולי 1988 נפתחה תצוגה של הדגמים בלובי המבנה.
לצד הצעתו של אור-נר הוגשו הצעות של אמנים כמשה שק, דב הלר, יעקב חפץ ואחרים.
למרות שעלות הפסל לא פורסמה, הועלו הערכות כי הקמתו עלתה בין עשרים לארבעים אלף דולר.
שמו של הפסל - "אתרים של רע" - מרמז אל רע, אל השמש המצרי, ואל ארבעת האתרים שהוא חוצה בדרכו המחזורית מהמזרח אל המערב.
הפסל תוכנן כמבנה סולרי עשוי פלדת אל-חלד.
הוא מורכב מעמוד או מגדל שבראשו משטח תאים פוטו-וולטאים.
סביבו הוקמה בריכה קטנה שמימיה מוזרמים אל בריכה אחרת, הנמצאת מתחת למבנה דמוי בית.
הפסל חשוף לשמש במשך של כ-3 שעות ביום.
במהלכן הוא אמור לספוג מספיק אנרגיה סולארית על מנת להפעיל תאורת פלואורסצנט ומנוע המעביר מים בין שתי הבריכות.
נכון ל-2025 המערכת אינה פעילה.
ב-72 לא הייתה מלחמה הוא סרט ישראלי אוטוביוגרפי משנת 1995 המבוסס על סיפור ילדותו של הבמאי והתסריטאי דוד קריינר שעלילתו מתרחשת בשנת 1972, שנה לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
שיר הנושא של הסרט, "אבא תרנגול", נכתב על ידי יהונתן גפן והולחן ומבוצע על ידי בנו, אביב גפן.
הסרט מתחיל בפורים 1968, שנה לאחר האופוריה שבה היו יוני בן ה-10, שני אחיו הקטנים והוריהם אחרי הניצחון על הערבים ושחרור ירושלים והכותל המערבי במלחמת ששת הימים.
הסרט קופץ ארבע שנים לאחר מכן, בפסח 1972. כעת, יוני הוא נער מתבגר בודד בן 14 הלכוד בבית בעייתי.
כשהוא נקרע בין אמו המתוסכלת ואביו האלים, איש עסקים במקצועו, הוא יוצא נגד סמכות מוריו.
כשהתנהגותו המרדנית וציוניו השליליים מביאים לסילוקו מבית הספר, הוריו נוקטים עמדה קשה: הם יחליטו על הדרך הנכונה בשבילו.
אביו של יוני מכה אותו ולמורת רוח האם, מכריח אותו לצאת לעבוד כדי לחנכו.
האם מחפשת בתי ספר אחרים עבור בנה, אך אף אחד מהם לא מסכים לקבלו.
הוא מחפש מקלט במוזיקה, במיקי חברו הטוב ביותר ובשכנתו רותי ההופכת לאהבתו הראשונה.
כשהם מחפשים תשובות בכיוונים שונים, ההורים מתמודדים עם הקונפליקטים בין עצמם ומתאחדים בפשרה מחרידה יותר ממה שיוני יכול היה לדמיין.
הם מסכימים לשלוח את יוני לפנימייה צבאית בראשון לציון כדי לטפל במרדנות שלו, אך יוני רואה זאת כדבר גרוע יותר מגלות.
יוני מגלה שאמו בוגדת באביו עם גבר אחר והוא מלשין עליה לאביו.
הוא נאלץ לעזוב את הילדות שלו מאחור ולוותר על כל מה שחשוב לו, כולל המוזיקה שבלעדיה הוא לא יכול לחיות.
לאחר שיוני מגיע לפנימייה, הוא מבקש מאביו כסף כדי לקנות משהו, ולאחר שאביו נוסע, הוא בורח לכפר נוער.
כעבור שנה ב-1973 האופוריה נהרסת כשישראל מופתעת מפריצת מלחמת יום הכיפורים.
שחקן תפקיד אדם אבולעפיה יוני שמואל אדלמן אבא של יוני אווה חדד אמא של יוני נטלי עטיה רותי אי"ש חזן שאול מיטלפונקט איילת גבאי-יגודה אלון עייש מאיה דוניץ יוסי סגל מנהל הפנימייה עבד מואסי חאלד רומי אבולעפיה
היום השני של ראש השנה
היום השני של עשרת ימי תשובה
היום השביעי למעשה בראשית, בו שבת הקב"ה מכל מלאכתו - דהיינו השבת הראשונה, על פי דעת רבי אליעזר בן הורקנוס
ה'תמ"ג – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תרפ"ה – נוסדת תנועת הנוער העובד, שהפכה מאוחר יותר לתנועת הנוער העובד והלומד.
ה'תש"ב – הנאצים מבצעים ניסויים ראשוניים בגז במחנה ההשמדה אושוויץ
ה'תשמ"ז – העיתון הבריטי "סאנדיי טיימס" מפרסם מאמר על סודות הגרעין של מדינת ישראל בעקבות המידע שמסר מרדכי ואנונו לעיתונאי פיטר הונאם
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה.
לעומת זאת, אם ראש השנה חל ביום חמישי או בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו.
ה'תר"ל – ישראל בנימין רוזוב, פעיל ציוני באימפריה הרוסית, תעשיין ובנקאי ביישוב (נפטר ה'תש"ח)
ה'תרנ"א – אביגדור המאירי, סופר ומשורר עברי (נפטר ה'תשל"א)
ה'תר"ס – הרב יחיאל מיכל חרל"פ - מרבני יהדות ארצות הברית.
ה'תרפ"ד – מרדכי בן-פורת, פעיל ציוני ופוליטיקאי ישראלי
ה'תש"ה – אפרים סנה, חבר הכנסת
ה'תשי"ב – יצחק כהן, חבר הכנסת מטעם ש"ס ושר בממשלות ישראל
ה'תרפ"ב – רבי ישראל פרלוב 'הינוקא' או 'דער פרנקפורטער', האדמו"ר השישי בשושלת חסידות קרלין
ה'תש"א – הרב סלמאן אליהו.
רבם של יוצאי עיראק בישראל.
ה'תשל"ז – הרב יוסף רוזובסקי
ה'תשמ"ח – אבא קובנר, מנהיג פרטיזנים ומשורר עברי (נולד ה'תרע"ח)
א' בתשרי – ג' בתשרי
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' חשוון היא פרשת לך לך, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת נח אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או שבת.
– ירושלים נכבשה על ידי צלאח א-דין, מאז הותרה הכניסה לירושלים ליהודים.
ה'שנ"ו – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תרס"ו – פרוץ פרעות "המאות השחורות" ביהודי אודסה, לאחר כישלון מהפכת 1905
ה'תרע"ד – הקמת קבוצת כנרת
ה'תש"ב – אקציה שנייה מבוצעת ביהודי פודהייצה וחלקם מועברים למחנה ההשמדה בלז'ץ
ה'תש"ה – גירוש אנשי אצ"ל ולח"י למחנות מעצר באפריקה
ה'תשי"ב – מוקם קואופרטיב "אגד" לתחבורה ציבורית בישראל
ה'תש"ך – מפא"י בראשות דוד בן-גוריון זוכה בבחירות לכנסת הרביעית
ה'תש"ט – שאול מופז, הרמטכ"ל ה-16, שר הביטחון לשעבר ויו"ר קדימה
– רבי שמואל די-מודינה (המהרשד"ם) (נולד ב-ה'רס"ו)
ה'תרצ"ב – הרב אליעזר שולביץ, מייסד וראש ישיבת לומז'ה (נולד ב-ה'תר"ח)
ה'תשכ"ד – רבי ברוך הגר מייסד חסידות סרט-ויז'ניץ (נולד ב-ה'תרנ"ה)
ה'תשל"ז – הרב נפתלי צבי יהודה ריף, רב ליטאי אמריקאי, נינו של הנצי"ב
ה'תשנ"ג – הרב אלעזר שמחה וסרמן (נולד ב-ה'תרנ"ח), היה בנו של רבי אלחנן וסרמן, מייסד ישיבת אור אלחנן בארצות הברית ובישראל.
ה'תשס"ה – עוזי חיטמן, זמר ומלחין ישראלי (נולד ב-ה'תשי"ב)
א' בחשוון – ג' בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' כסלו היא פרשת ויצא, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת תולדות אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שלישי, שני או שבת.
ה'רפ"ג – הושלמה הדפסתו המלאה הראשונה של התלמוד הבבלי: בוונציה מדפיס דניאל בומברג את ש"ס ונציה, מהדורה מלאה של התלמוד הבבלי עם פירוש רש"י ותוספות.
במהדורה זו נקבעה לראשונה "צורת הדף", ועליה התבססו כמעט כל מהדורות התלמוד מאז ועד היום, לרבות ש"ס וילנא.
ה'תקצ"ה – הפעם האחרונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בתאריך זה
ה'תרצ"ג – נוסד העיתון "הפלסטיין פוסט"
ה'תש"ג – גרמניה הנאצית משלימה את כיבוש צרפת
ה'תש"ג – "פורים היטלר", יהודי קזבלנקה שבמרוקו ניצלו מידי הנאצים ולזכר המאורע חיברו מגילה בשם מגילת היטלר וקבעו את היום לפורים שני
ה'תשע"ו – רצף של מעשי טרור מתוזמנים בפריז, שדוגמתם לא חוותה צרפת נהרגו 129 בני אדם ויותר מ-350 נפצעו
ה'תרנ"ח – שמחה בלאס, מתכנן מפעלי מים עיקריים של היישוב ושל מדינת ישראל (נפטר ב-ה'תשמ"ב)
ה'תשכ"ט – רבי יעקב יוסף הגר, האדמו"ר מויז'ניץ מונסי בבורו פארק
ה'תשל"ה – גלעד שגב, זמר ישראלי
ה'תשל"ט – ציפי חוטובלי, חברת כנסת מהליכוד וסגנית שר התחבורה
ה'תש"ב – הרב יהודה אבר, ראש ישיבת "תומכי תמימים" בנוול, וורשה ואוטבוצק
ה'תש"ה – אנצו סרני, מצנחני היישוב, הוצא להורג בידי הנאצים (נולד ב-ה'תרס"ה)
ה'תש"ך – רבי עקיבא סופר-שרייבר, רב בברטיסלאבה (פרשבורג) שבסלובקיה ומחבר הספר "דעת סופר" (נולד ב-ה'תרל"ח)
ה'תשכ"ג – הרב אהרן קוטלר, מייסד ישיבת לייקווד בארצות הברית (נולד ב-ה'תרנ"ב)
ה'תשנ"ט – הרב נתן מאיר וכטפוגל, משגיח בישיבת לייקווד (נולד ב-ה'תר"ע)
א' בכסלו – ג' בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בב' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש.
אולם, אם בר המצוה חל בשנה שראש השנה שלה חל בשבת או בשנה חסרה שראש השנה שלה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת מקץ.
נר שמיני (ובשנים חסרות – נר שביעי) של חנוכה – "זאת חנוכה"
ד'תתקמ"ט – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'של"ז – הפעם הראשונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בתאריך זה
ה'תרמ"ג – עלייתם לקרקע של מתיישבי ראש פינה, בני העלייה הראשונה
ה'תשכ"ט – הטלוויזיה הישראלית החלה את שידוריה הסדירים
ה'תשנ"ו – דורית ביניש מושבעת לכהונת שופטת בבית המשפט העליון
ה'תקל"ב – שלום הכהן, משורר עברי יליד פולין, איש תנועת ההשכלה (נפטר ה'תר"ה)
ה'תש"ב – שלמה ניצן, שחקן וזמר ישראלי
ה'תש"י – דב גליקמן, בדרן ושחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי
ה'תש"י – אורי שבח, זמר, מלחין ומוזיקאי ישראלי
ה'תשי"ד – רונית תירוש, חברת כנסת מקדימה
ה'תשט"ז – דני אילון, פוליטיקאי ישראלי וסגן שר החוץ לשעבר
ה'תשמ"א – שפרה קורנפלד, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו, בעלת טור, תסריטאית וסופרת ישראלית
ה'תשמ"ג – אלירז שדה, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, פזמונאי
ה'תקי"ג – רבי יעקב אבן צור, פוסק, מקובל, דרשן ופייטן, אב בית דין ומרא דאתרא ביהדות פאס, ומראשי רבני יהדות מרוקו (נולד בכ"ז באייר ה'תל"ג)
ה'תשנ"ו – עמנואל לוינס, פילוסוף יהודי-צרפתי (נולד ה'תרס"ו)
ה'תשנ"ח – פרופסור יהודה אליצור, חוקר מקרא (נולד ה'תרע"א)
ה'תשס"ה – הרב אבבה ברהן (יאיר בן אורי), איש חינוך בגונדר וממנהיגי קהילת ביתא ישראל באשדוד
ה'תשע"א – דב שילנסקי, יושב ראש הכנסת השתים עשרה
ה'תשע"ה – יהושע מונדשיין, היסטוריון, ביבליוגרף, חוקר חסידות וספרן מומחה במחלקת כתבי-היד והארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים
ה'תשפ"ג – הרב חיים דרוקמן, ראש ישיבת אור עציון, ח"כ וסגן שר מהמפד"ל וראש ישיבות בני עקיבא (נולד בה'תרצ"ג).
ה'תשפ"ה – אגנס קלטי, מתעמלת הונגרייה-ישראלית שזכתה ב-10 מדליות אולימפיות (נולדה בה'תרפ"א)
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בב' שבט היא ברוב השנים פרשת בא.
אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.