tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל אחד מהם מספק השערה לא בדוקה, שאם היא נכונה, הופכת משהו לא סביר למשהו סביר למדי.
הספר מתמקד גם בקשיים הניצבים בפני המאמצים הנוכחיים של תאוריות האיחוד של הפיזיקה והגישות למכניקת הקוונטים.
פרסומו של הספר "הבעיה עם הפיזיקה" חולל מחלוקות וויכוחים בדבר המעלות של תאורית המיתרים, כאשר על הספר נמתחה ביקורת מצידם של פיזיקאים של תורת המיתרים בכללם ג'וזף פולשינסקי
סמולין הביע את הדעה שמכניקת הקוונטים אינה "התאוריה הסופית".
"אני משוכנע שמכניקת הקוונטים אינה התאוריה הסופית.
אני מאמין בכך מכיוון שמעולם לא נתקלתי בפרשנות של הנוסחה הנוכחית של מכניקת הקוונטים שנשמעה לי הגיונית.
למדתי את רובן לעומק והשקעתי מחשבות רבות עליהן, ובסיומן עדיין איני יכול לקבל מושג ממשי של תאוריית הקוונטים כפי שהיא כעת.
הוא עסק המחקרים בתחום טריאנגולציה דינמית סיבתית.
סמולין רכש את חינוכו בקולג' המפשייר ולמד בצוותא עם הפיזיקאי הנודע הרב ברנשטיין.
הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת הרווארד.
אימו היא המחזאית פאולין סמולין, בעוד שאביו מיכאל סמולין הוא מהנדס סביבה.
סמולין, הוא פרופסור בבית הספר למשפטים של קמברלנד בבירמינגהאם, אלבמה.
לאחר מכן התפרסם תודות לתפקידו בתור ג'ו מק'מילן בסדרת הדרמה התקופתית "קוד שרוף" (2017-2014) ברשת AMC.
פייס נולד בעיר צ'יקשה, אוקלהומה שבארצות הברית.
אמו, שרלוט, הייתה מורה בבית ספר ואביו, ג'יימס היה מהנדס בתחום הנפט, ועקב כך בילה חלק מילדותו בערב הסעודית.
לאחר שהמשפחה שבה לארצות הברית, הם התיישבו ביוסטון, טקסס.
פייס למד בתיכון קליין ביישוב ספרינג, טקסס, פרבר של יוסטון, לצד השחקן מאט בומר.
פייס הפסיק לזמן קצר ללמוד בתיכון כדי לשחק בתיאטרון הסמטה של יוסטון לפני שחזר לסיים את לימודיו.
בסמטה הוא הופיע בהפקות של "The Spider's Web" ו-"The Greeks".
בשנת 1997, הוא החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד כחבר בקבוצה 30 (1997–2001), שכללה גם את השחקנים אנתוני מאקי וטרייסי תומאס.
בעת לימודיו הוא השתתף במספר מחזות, כולל "רומיאו ויוליה" בתור רומיאו, "ריצ'רד השני" בתפקיד הראשי, ובמחזה "יוליוס קיסר" בתור גאיוס קסיוס לונגינוס.
הוא סיים את לימודיו בג'וליארד עם תואר ראשון באמנויות הדרמה.
בשנת 2001, התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר".
בשנת 2003, פרץ לתודעה עם השתתפותו בסרט הטלוויזיה של שואוטיים "נערתו של חייל", שם גילם את השחקנית קלפרניה אדמס אשר שירתה כחובשת בחיל הים ובחיל הנחתים האמריקאי ובמהלך שנת השירות האחרונה שלה, היא יצאה כטרנסג'נדרית.
עבור משחקו בסרט, זכה פייס לשבחי המבקרים וקיבל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, פרס אינדפנדנט ספיריט ופרס סטלייט.
בשנת 2006, שיחק בסרט "ידוע לשמצה,.
עוד ב-2008, שיחק בסרט "מיס פטיגרו".
בשנת 2009 שיחק בסרטים: "סינגל מן" בכיכובו של קולין פירת' ובסרט האימה "נרדפת" בכיכובה של שרה מישל גלר.
בשנת 2010, שיחק לצדה של קריסטן בל בסרט "להתאהב ברומא".
בשנת 2011, שיחק בסרט "הדיירת" בכיכובה של הילרי סוונק.
בשנת 2014 השתתף בסרט "שומרי הגלקסיה" בתפקיד הנבל הראשי רונאן המאשים, באותה שנה, החלה לשחק את דמותו של ג'ו מקמילן בסדרת הטלוויזיה "קוד שרוף" במשך שלוש עונות.
בשנת 2015 גילם את השחיין האמריקאי ביל סטייפלטון (אנ') בסרט "התוכנית" והתארח בפרק בסדרה "מינדי".
בשנת 2017, שיחק את דמותו של ד"ר דייוויד דניאלס בסרט "הספר של הנרי".
אל תפקידו של רונאן הוא שב ב-2019 עם "קפטן מארוול".
באותה שנה שיחק גם בסרט "האוטו של השכן".
בשנת 2021 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "המוסד" של רשת אפל TV פלוס המבוססת על סדרת ספרים באותו השם.
בשנת 2022, שיחק פייס בסרט האימה "Bodies Bodies Bodies".
בשנת 2012, נטייתו המינית של פייס הפכה לנושא לדיון ציבורי לאחר שהוצא בטעות כהומוסקסואל על ידי איאן מקלן, שעבד איתו בסרטי "ההוביט".
בשנת 2018 יצא מהארון וסיפר לניו יורק טיימס שהיה במערכת יחסים גם עם גברים וגם עם נשים.
הוא נשוי למת'יו פולי, מנהל בכיר בחברת טום בראון.
שנהסדרהתקפידהערות2001חוק וסדר: מדור מיוחדבנג'מין טאקרפרק: "Guilt"2003נערתו של חיילקלפרניה אדמססרט טלוויזיה של שואוטיים
לי נה (סינית : 李娜; פין-יין : Lǐ Nà; ) היא טניסאית עבר מהרפובליקה העממית של סין.
דורגה בשיאה (17 בפברואר 2014) במקום שני בעולם, ובעת פרישתה (ספטמבר 2014), דורגה במקום שישי בעולם בסבב העולמי לנשים (WTA).
הישגי השיא של לי הן, שתי זכיותיה בטורנירי גראנד סלאם, הראשונה באליפות צרפת הפתוחה בשנת 2011, והשנייה באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2014. היא האסיאתית הראשונה שזכתה בתואר גראנד סלאם ליחידים (גברים ונשים).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה לי במקום רביעי לאחר שהפסידה במשחק על מדליית הארד לוורה זבונרבה מרוסיה 6-0, 7-5. היא ניצחה את סבטלנה קוזנצובה במשחק הראשון בשתי מערכות, איומי מוריטה מיפן בסיבוב השני ובקאיה קאנפי מאסטוניה בסיבוב השלישי.
בשלב רבע הגמר היא ניצחה את ונוס ויליאמס מארצות הברית.
לאחר מכן היא הפסידה בשלב חצי הגמר לדינארה סאפינה מרוסיה.
בינואר 2011 זכתה בטורניר סידני לאחר שניצחה בגמר את קים קלייסטרס, 6:7, 3:6. אולם בהמשך החודש הפסידה לקלייסטרס ב-3 מערכות 3-6, 6-3, 6-3 בגמר הגראנד סלאם של אליפות אוסטרליה הפתוחה.
היה זה גמר הגראנד סלאם הראשון בקריירה של לי.
באליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה היא זכתה בטורניר הגראנד סלאם הראשון שלה לאחר שניצחה בשלב הגמר את פרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה (5 בעולם) בשתי מערכות.
במהלך הטורניר היא ניצחה את ברבורה זאלבובה-סטריקובה מצ'כיה (49 בעולם), סוראנה צ'ירסטה (99 בעולם), פטרה קביטובה מצ'כיה (9 בעולם), ויקטוריה אזרנקה מבלארוס (4 בעולם) ומריה שראפובה (8 בעולם).
ב-28 באוקטובר 2013 דורגה לי במקום השלישי בעולם, דירוג השיא שלה.
בעונה זו הרוויחה לי 3,982,485 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
ב-25 בינואר 2014, זכתה לי נה בטורניר גראנד סלאם נוסף, אליפות אוסטרליה הפתוחה, כשגברה במשחק הגמר על דומיניקה ציבולקובה מסלובקיה 6-7(3), 0-6.
לי שיחקה בנבחרת סין בין השנים 1999 ו-2008. מאזנה עומד על 32 ניצחונות (24 במשחקי יחידות ו-8 במשחקי זוגות) ו-10 הפסדים (4 במשחקי יחידות ו-6 במשחקי זוגות).
תוצאהשנהתחרותיריבהתוצאהגמר2011אליפות אוסטרליה הפתוחה קים קלייסטרס6–3, 3–6, 3–6זכייה2011אליפות צרפת הפתוחה פרנצ'סקה סקיאבונה6–4, 7–6(7–0)רמר2013אליפות אוסטרליה הפתוחה ויקטוריה אזרנקה 6–4, 4–6, 3–6זכייה2014אליפות אוסטרליה הפתוחה דומיניקה ציבולקובה 7–6(7–3), 6–0
לי עברון (נולדה ב-6 באוקטובר 1975) היא סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.
עברון, ילידת ירושלים, היא בתם של איש התרבות והטלוויזיה רם עברון ושל העיתונאית ואשת הרדיו עדנה עברון.
עברון היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ובלימודים כלליים (כולל חטיבות בספרות אנגלית וצרפתית) באוניברסיטה העברית בירושלים.
למדה לימודי תעודה בתרגום ועריכה במכללת עלמא.
בשנים 1992–1998 הייתה כתבת ומבקרת תיאטרון במקומון "ירושלים" של רשת ידיעות תקשורת, ובשנים 2005–2007 כתבה ביקורות ספרות בעיתון מעריב.
בשנים 05–2012 שימשה עורכת לשונית בהוצאת כתר ספרים.
כיום מתרגמת באורח עצמאי ספרות יפה מאנגלית ומצרפתית.
בשנת 2019 הקימה יחד עם בת-זוגה, הסופרת ציפור פרומקין, את "'צילי' - הוצאה קטנטנה לספרי ילדים ונוער".
עברון פרסמה ארבעה ספרי ילדים, שלושה ספרי שירה ('עד תפארת חיזורנו', גוונים, 1999; 'יבשות נעות', פרדס, 2012; 'דבר בלתי נראה', פרדס, 2015; 'אבטיח עם זנב', קתרזיס, 2023) וקובץ סיפורים קצרים ('התעוררות', גוונים, 1999).
כמו כן פרסמה שירים וסיפורים בכתבי-העת עתון 77, אב, זוטא, החוטם ואחרים.
בשנת 2022, תרגמה מצרפתית את 'התעלומה של חדר 622' מאת ז'ואל דיקר.
בנוסף, עברון כתבה ותרגמה תסכיתי רדיו ששודרו בקול ישראל וכתבה מילים למוזיקה עבור מספר מלחינים, בהם דוד הרשל.
בשנת 2010 הועלתה בתיאטרון מראה הצגת ילדים פרי עטה בשם "התרנגול", בבימויו של עופר שמר.
ההצגה מבוססת על מעשה בבן מלך שנפל לשיגעון מאת רבי נחמן מברסלב.
באוגוסט 2020 ראה אור ספרה "העולם שמתחת לשטיח", בהוצאת טל-מאי.
הספר זכה בפרס גפן מטעם האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה ופרס דבורה עומר לשנת 2022.
לי (לִי-אֵל) קוֹרְזִיץ (נולדה ב-25 במרץ 1984) היא גולשת רוח ישראלית שזכתה בהישגים בולטים בתחרויות גלישה בינלאומיות, היא ארבע פעמים אלופת העולם בגלישת רוח (2003, 2011, 2012 ו-2013).
קורזיץ נולדה ביישוב חופית למיכל (מיקי) ולששון, שחיינית וגולש גלים.
כשהייתה בת 7 עברה משפחתה ליישוב מכמורת.
היא למדה בבית הספר שבקיבוץ עין החורש וכנערה התבלטה בענפי ספורט האקסטרים.
קורזיץ החלה לעסוק בגלישת גלים כבר כשהייתה בכיתה א'.
בגיל 8 הצטרפה למועדון השיט המקומי המכשיר את ילדי עמק חפר בגלישה ובשיט.
לאחר כשנתיים עזבה את המועדון והחלה להתאמן בג'ודו עד לזכייתה באליפות ישראל בג'ודו לגילאי עד 14, זכייה שאחריה פרשה מהענף.
היא חזרה למועדון השיט והחלה לגלוש באופן תחרותי בדגם הגלשנים התואם את גילה.
בשנת 2000, בצירוף נסיבות שנבעו מפרישתה של השייטת ענת פבריקנט, צורפה קורזיץ כבת זוג ללינור קליגר מהפועל תל אביב בסירה מדגם 470. בשנה העוקבת היא השיגה את המקום השני באליפות ישראל בדגם קטמרן, יחד עם השייטת שני קדמי.
ב-2002 חזרה קורזיץ לגלוש גלישת רוח, והחלה באימונים אינטנסיביים עם גולש הצמרת גל פרידמן, בגלשן מדגם מיסטרל.
פרידמן תמך בה מקצועית, ובתקופה זו הגיעה לתחרויות בינלאומיות והישגיה השתפרו מתחרות לתחרות.
היא נמנתה עם נבחרת ישראל בשיט, בקטגוריית גלישת רוח בוגרות.
מהזכייה באליפות העולם ב-2003 ועד הזכייה ב-2013
בשנת 2003, כשהיא בת 19, השתתפה קורזיץ בתחרות גלישת רוח בדגם מיסטרל באליפות העולם בשיט שנערכה בקדיס שבספרד.
היא זכתה במקום הראשון והייתה לגולשת הצעירה ביותר שזכתה בתואר אלופת העולם.
לאחר הזכייה התברגה קורזיץ בסגל האולימפי הישראלי.
בשנת 2004, בעת שעסקה בהכנות למשחקי אתונה, זכתה במקום הרביעי באליפות העולם שהתקיימה בטורקיה.
גם בתחרות הקדם אולימפית זכתה במקום הרביעי.
באולימפיאדת אתונה הגיעה למקום ה-13. באותה שנה היא נמנתה בין מדליקי המשואות בחגיגות הממלכתיות לציון יום העצמאות.
ב-2005 הייתה קורזיץ חלק מקומונת הגולשים בבת גלים.
היא חלקה דירה עם גולשי הרוח ארנון דגן ואלכס חבנר, ועמדה במוקד המאבק לשימור החוף.
בשלהי 2007 הצטרפה לסבב הגלישה המקצוענית של ה-Professional Windsurfers Association) PWA), לצדו של דגן, וכעבור שנה דורגה במקום החמישי בעולם במסגרת הסבב העולמי, בתחום גלישת רוח סלָלוֹם.
קורזיץ לא צלחה את תחרויות המבחן שנועדו לקבוע את הרכב הסגל למשחקים האולימפיים בבייג'ינג ב-2008, ולמעשה כבר ב-2006 הודיעה על רצונה לפרוש מפעילות אולימפית, על רקע סכסוך עם ראשי הענף בארץ.
עיסוקיה של קורזיץ מתרכזים רובם ככולם סביב גלישת רוח מקצוענית בקטגוריות "סללום", "ווייב" ו"פאן".
לקראת סבב 2009 של ה-PWA הקדישה את מרב תשומת לבה לזכייה והתאמנה ב ובהוואי.
ב-1 באפריל 2009, במהלך צילומים בהוואי, נפצעה קורזיץ סמוך לעמוד השדרה, כשגולש ישראלי לא הבחין בה וחרטום הגלשן שלו פגע בעוצמה בגבה.
היא שברה שתי צלעות ורגל ואושפזה בטיפול נמרץ בהוואי.
לאחר שיקום בישראל שבה לגלוש.
ביולי 2010, באליפות אירופה שהתקיימה בפולין, חוותה קורזיץ פציעה נוספת, כאשר גולשת צרפתייה התנגשה בה.
קורזיץ צללה ונתקעה מתחת למפרש.
היא חולצה על ידי אחד המאמנים כשהיא מחוסרת הכרה.
באליפות העולם שנערכה בקרטמינדה שבדנמרק, בספטמבר 2010, סיימה קורזיץ במקום השישי, לאחר שדורגה במקום השני לפני השיוט האחרון.
ביוני 2011 זכתה במדליית ארד בתחרות גביע העולם בוויימות', האתר שאירח את התחרויות באולימפיאדת לונדון.
באליפות אירופה שנערכה בבורגס, בספטמבר אותה שנה, זכתה קורזיץ במדליית הכסף.
בדצמבר 2011 זכתה במדליית הזהב באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה, והייתה לספורטאית הישראלית הראשונה שזכתה בשתי אליפויות עולם בענפים אולימפיים.
במרץ 2012 זכתה בפעם השלישית במדליית זהב באליפות העולם שנערכה בקדיס, ספרד.
ביוני 2012 זכתה במדליית ארד בגביע העולם בווימות'.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קורזיץ במקום השישי.
במהלך כל התחרות דורגה בין 3 הראשונות עד לשיוט המדליות שבו סיימה במקום תשיעי.
בשני שיוטים סיימה ראשונה (שיוט 1 ושיוט 8), ב-3 שיוטים סיימה שנייה (שיוט 4, שיוט 5 ושיוט 7) ובשיוט 2 סיימה שלישית.
במרץ 2013 זכתה בפעם הרביעית (והשלישית ברציפות) במדליית הזהב באליפות העולם שנערכה בברזיל.
בריאיון עיתונאי שפורסם ב-17 באוגוסט 2012 חשפה קורזיץ את דבר היותה חולה במחלה שבהמשך צוינה כפוליציטמיה ורה, מחלת דם בה מייצר מח העצם שלה יתר כדוריות דם אדומות (אריטרויטים).
כתוצאה מהמחלה היא סובלת מכאב עז ומטופלת בתרופה כימותרפית.
בראיון מאוחר יותר תיארה קורזיץ כי היא סובלת ממחלה במח העצם שנגרמה ממוטציה בגן JAK2 (Janus kinase 2), וכי כתוצאה מכך נפסקו לה 97% נכות לצמיתות.
קורזיץ אובחנה כחולה במחלה בהיותה בת 15. ב-2016 נותחה בניסיון לבנות לה שלפוחית שתן חדשה, לאחר שעברה כריתה של שלפוחית השתן שנפגעה קשות, ככל הנראה כתוצאה של חומציות יתר של גופה שנגרמה מהתרופה הכימית שלקחה.
בשנים האחרונות מתמודדת קורזיץ עם מחלת הסרטן.
ביולי 2022, נפתח קמפיין מימון המונים לשיקומה.
ביולי 2023 פרסמה סטטוס בדף הפייסבוק שלה ובו בישרה לעוקביה כי חלתה בלוקמיה קשה.
לי אהרן סגל (5 בפברואר 1932 – 31 בינואר 2005) היה מתמטיקאי ופרופסור במכון ויצמן, מחקריו עסקו בביולוגיה מתמטית.
לי סגל נולד בפרבר של העיר בוסטון.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד (1953) דוקטורט מ-MIT בשנת 1959 תחת הנחיית פרופסור סי.
בשנת 1960 הוא הצטרף לסגל "Rensselaer Polytechnic Institute" בניו יורק, שם עסק בבעיות של מכניקת הרצף.
בשנת 1973 עלה לישראל והחל לעבוד במכון ויצמן ולעסוק בנושאים של ביולוגיה מתמטית, בין התחומים שהוא מידל היו בקטריולוגיה, אבולוציה, אימיונולוגיה, נוירולוגיה.
לאחר מותו החל מכון ויצמן לחלק מדי שנה פרס ע"ש לי סגל, בשם "הפרס לביולוגיה מתמטית".
נפטר ב-31 בינואר 2005. היה נשוי לרותי ואב לארבעה ילדים.
מחותנו היה המתמטיקאי פרופ' הרי דים.
לי מרדכי ספטנר היה פיזיקאי ישראלי-אמריקאי, שהיה מוכר בזכות התנגדותו לתורת האבולוציה המודרנית, בין השאר בספרו משנת 1996, "Not By Chance!
ספטנר, יליד סנט לואיס, שירת בשנים 1943–1945 בצי האמריקאי.
ספטנר היה בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס משנת 1945 ודוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת MIT משנת 1950. הוא לימד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, באוניברסיטת הווארד ובמכון ויצמן.
בשנים 1970–1990 עבד כמנהל טכני בחברת אלג'ים, כיום חברת בת של אלביט מערכות.
עבודתו הייתה בתחום המערכות האלקטרוניות.
נפטר בירושלים ב-9 באוגוסט 2024.
לי קווינסי קלהון , היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות בריצת 110 מטר משוכות ושיאן עולם בריצה זו.
קלהון נולד וגדל בלורל מיסיסיפי.
הוא למד באוניברסיטת מרכז צפון קרולינה.
הוא זכה פעמיים ברציפות, באליפות NCAA, בשנים 1956 ו-1957 בריצת 120 יארד משוכות ו-3 פעמים באליפות האיחוד אתלטים חובבים (AAU) בשנים 1956 ו-1959 בריצת 110 מטר משוכות ובשנת 1957 בריצת 120 יארד משוכות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה קלהון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 13.70 שניות, לפני ג'ק דייוויס (13.73 שניות) וג'ואל שנקל (14.25 שניות) שניהם מארצות הברית.
בשנת 1958 הושעה קלהון מתחרויות ספורט לאחר שהשתתף בשעשועון טלוויזיה "חתן וכלה" וקיבל מתנות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בשנת 1959 זכה קלהון במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.7 שניות, אחרי בן ארצו הייס ג'ונס (13.6 שניות).
תוצאות אלו נקבעו בסיוע רוח גבית.
בתחרות שנערכה בברן, שווייץ ב-21 באוגוסט 1960 השווה קלהון בריצת 110 מטר משוכות את שיא העולם כשרץ בתוצאה של 13.2 שניות.
שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת רומא (1960) הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.98 שניות, מאית השנייה לפני וילי מיי (13.99 שניות) והייס ג'ונס (14.17 שניות), שניהם מארצות הברית ובכך הגן על תוארו.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי שימש קלהון כמאמן אתלטיקה באוניברסיטת גרמבלינג סטייט, אחר כך באוניברסיטת ייל ולבסוף באוניברסיטת מערב אילינוי.
בשנת 1976 שימש כעוזר מאמן בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
בשנת 1989 נפטר קלהון בארי, פנסילבניה בגיל 56.
בשנת 1974 נבחר קלהון להיכל התהילה באתלטיקה של ארצות הברית.
לי קה שינג הוא מיליארדר ופילנתרופ הונג קונגי.
ברשימת האנשים העשירים בעולם של פורבס, במרץ 2024, דורג לי במקום ה-38 בעולם עם שווי נקי של 37.3 מיליארד דולר.
לי משקיע במגוון רחב של תעשיות, כולל תחבורה, נדל"ן, שירותים פיננסיים, קמעונאות, אנרגיה ותשתיות.
חברת ההחזקות שלו, "צ'אונג קונג הולדינגס" , משקיעה במגזרים רבים בכלכלת הונג קונג והיוותה 4% משווי השוק הכולל של בורסת הונג קונג בשנת 2023. כיהן כיושב ראש תאגיד "האצ'יסון ומפואה", אחת החברות הגדולות בעולם להפעלת נמלים ומסופי מטען.
לחברות בבעלותו גם פעילות רבה בישראל, בין השאר היה המשקיע העיקרי ובעל המניות הגדול ביותר בחברת "פרטנר תקשורת".
לי ומשפחתו נמלטו להונג קונג בשנת 1940 כפליטים ממלחמת סין–יפן השנייה.
עקב מות אביו משחפת, הוא נאלץ לעזוב את בית הספר בגיל 15 ומצא עבודה בחברת סחר בפלסטיק, שם עבד 16 שעות ביום.
בשנת 1950 הוא הקים חברה משלו, "צ'אונג קונג תעשיות", לייצור פלסטיק.
לי פיתח את החברה שלו לחברת השקעות נדל"ן מובילה בהונג קונג, אשר הונפקה בבורסה לניירות ערך של הונג קונג בשנת 1972. "צ'אונג קונג" התרחבה על ידי רכישת "האצ'יסון ומפואה" ו-Hongkong Electric Holdings בשנת 1979 ו-1985 בהתאמה.
באמצעות רכישות אלו נכנס לענפי התחבורה (ניהול נמלים), סחר וקמעונאות וייצור חשמל.
רשת החנויות "AS Watson" היא הקמעונאית הגדולה בעולם למוצרי בריאות ויופי.
בסוף שנות ה-80 נכנס לראשונה לעסקי התקשורת, בשנת 1987 רכש כ-5% ממניות תאגיד התקשורת הרב-לאומי "כייבל אנד ויירלס".
באותה עת מוזגה הפעילות המקומית של "כייבל אנד ויירלס" בהונג-קונג עם חברה מתחרה, ליצירת חברת "הונג-קונג טלקום", שהיה לה מונופול על שירותי התקשורת במדינה במשך שנים רבות.
ביולי 1991 רכשה "האצ'יסון טלקום", חברה בת בריטית של "האצ'יסון ומפואה", את השליטה בחברת "מיקרוטל תקשורת" הבריטית, שלה היה רישיון מפעיל סלולרי בבריטניה.
לי גם נכנס לעסקי הטכנולוגיה והאינטרנט, ב-1999 הקים את חברת האינטרנט "טום.
שנה אחרי הקמתה, באפריל 2000, היא גייסה 2.6 מיליארד דולר הונג קונגי (335 מיליון דולר) בהנפקה בבורסה והפכה מפורטל אינטרנט לחברה עם פעילות ענפה בתחום ההוצאה לאור בסין, המדיה, הספורט והבידור.
בהמשך הקים את קרן הון הסיכון "Horizons Ventures", שהתמקדה בהשקעות בחברות סטארט-אפ בתחום האינטרנט והתקשורת.
בין השאר, בדצמבר 2007, השקיע 60 מיליון דולר בחברת "פייסבוק", בעת שהייתה עדיין סטארט-אפ בתחילת דרכו.
בנוסף השקיעה 50 מיליון דולר בשירות המוזיקה המקוון "ספוטיפיי" ובאפליקציה Siri שנרכשה על ידי אפל.
ב-2011 חברת "האצ'יסון וואמפואה" פיצלה את עסקי הנמלים שלה לחברה ציבורית נפרדת בשם "Hutchison Port Holdings" , החברה החזיקה באותה עת ב-305 מעגנים ב-51 נמלים ב-25 מדינות שונות, כולל שני הנמלים, הנמצאים בשני קצותיה של תעלת פנמה.
לי קה שינג נכנס לפעילות בישראל בשנת 1997, כאשר חברת "האצ'יסון ומפואה" הצטרפה לקבוצת "פרטנר תקשורת" במטרה להתמודד במכרז שפרסם משרד התקשורת להקמת מפעיל סלולרי שלישי בישראל.
באוגוסט 2009 מכרה האצ'יסון ומפואה את חלקה בחברה, תמורת 5.29 מיליארד שקל, לקבוצת "סקיילקס" שבשליטת איש העסקים הישראלי אילן בן דב, שהפך להיות בעל השליטה בפרטנר והיו"ר שלה.
בנובמבר 2021 נרכשו מניות "האצ'יסון" בחברה על ידי אבי גבאי, שלמה רודב וקבוצה של משקיעים}.
קרן ההון סיכון של "לי קה שינג", "Horizons Ventures", השקיעה בשורה של חברות ההזנק בישראל, בהם:
בספטמבר 2011 השקיע בחברת ההזנק "מג'יסטו" (Magisto) שפיתחה טכנולוגיה לעריכת סרטי וידאו באופן אוטומטי,.
ביוני 2012 השקיע גם בחברת ההזנק "Wibbitz" שפעלה בתחום דומה.
בסוף שנת 2011 השקיע 30 מיליון דולר בחברת ההזנק הישראלית waze.
בינואר 2012 הוביל סבב גיוס של 10 מיליון דולר והשקיע בחברת ההזנק "אונבו", שנמכרה באוקטובר 2013, תמורת כ-150 מיליון דולר, ל"פייסבוק" בה גם השקיע.
באפריל 2012 השקיע 3.5 מיליון דולר בחברת ההזנק הישראלית Everything.me.
באוגוסט 2012 השקיע 5 מיליון דולר בחברת ההזנק הישראלית "ג'ינג'ר סופטוור".
באוגוסט 2013 השתתף בסבב גיוס של חברת הזרעים הישראלית "קיימא", בסך 65 מיליון דולר.
באוגוסט 2014 הוביל גיוס בסך 6.5 מיליון דולר חברת הזנק הישראלית "FeeX"
באפריל 2015 השקיע מעל 10 מיליון דולר בחברת הזנק הישראלית "Windward" שהוקמה בשנת 2009.
בספטמבר 2015 השתתף בסבב גיוס הון של חברת ההזנק הישראלית "Hola".
בספטמבר 2013 העניק תרומה של 130 מיליון דולר עבור הקמת שלוחה של הטכניון בסין, מאחר שסבר שמוסד אקדמי כזה עשוי לסייע לצמיחת חדשנות במשק הסיני.
סכום שהיה לתרומה הגבוהה ביותר של תורם יחיד שניתנה לטכניון מאז הקמתו, ואחת הגדולות שניתנו לאקדמיה בישראל.
השלוחה נפתחה בדצמבר 2017, בשם מכון גואנדונג-טכניון (GTIIT), בעיר שנטאו במחוז גואנדונג.
ב-2010 התעניין בכריית פצלי שמן בישראל.
לי פרידלנדר הוא צלם ואמן אמריקאי ממוצא יהודי.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, עבד פרידלנדר בעיקר עם מצלמות 35 מ"מ וסרט צילום שחור-לבן, ופיתח שפה חזותית משפיעה של "נוף חברתי" אורבני, שזכתה לחיקויים רבים.
רבות מתמונותיו כוללות חלקי-השתקפויות בחלונות ראווה, מבנים ממוסגרים בגדר, כרזות ושלטי רחוב, בניסיון לשקף את מראה החיים המודרניים.
פרידלנדר נולד ב-1934 באברדין שבוושינגטון, בנם של מהגר יהודי-גרמני ומהגרת פינית לותרנית.
למד צילום בקולג' ארט סנטר לעיצוב (Art Center College of Design) בפסדינה, קליפורניה.
ב-1956 עבר לניו יורק, שם צילם מוזיקאי ג'אז לעטיפות אלבומים.
עבודתו המוקדמת מושפעת מיוצרים כמו אז'ן אטז'ה, רוברט פרנק וווקר אוונס.
ב-1960, הוענקה לו מלגת גוגנהיים כדי שיוכל להתמקד ביצירת אמנות מקורית (כמו גם בשנים 1962 ו-1977).
כמה מתמונותיו המפורסמות יותר התפרסמו במגזין פלייבוי מספטמבר 1985, תמונות שחור-לבן של מדונה משנות השבעים המאוחרות.
עבור הסט שצולם ב-1979 קיבלה הזמרת, שהייתה אז סטודנטית, שכר של 25$.
ב-2009 נמכרה אחת מהתמונות ב-37,500$ במכירה פומבית בכריסטי'ס.
ב-1963 הציג המוזיאון הבינלאומי לצילום בבית ג'ורג' איסטמן את תערוכת היחיד הראשונה שלו, פרסומו בעולם התרחש ב-1967, כאשר ג'ון זרקובסקי בחר בו, יחד עם דיאן ארבוס וגארי וינוגרנד לתערוכה המרכזית "New Documents" ("תיעודים חדשים") במוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק.
ב-1973 זכתה עבודתו להקרנה בפסטיבל Rencontres d'Arles הצרפתי.
ב-1990 העניקה לו קרן מקארתור חברות בעמיתי מקארתור.
ב-2003, הוא זכה במדליה ובחברות מטעם ה-Royal Photographic Society בזכות תרומה קבועה ומשמעותית לאומנות הצילום.
ב-2005 הוצגה תערוכה שלמה של יצירתו במוזיאון לאומנות מודרנית, שכללה 400 תמונות, החל משנות החמישים עד לימינו.
הוא זכה בפרס הסלבלד באותה שנה.
התערוכה הוצגה מחדש ב-2008 במוזיאון לאומנות מודרנית בסן פרנסיסקו.
צילומי רחוב מהווים מרכיב מרכזי בעבודותיו של פרידלנדר, הוא הושפע רבות מראשון המאסטרים של צילומי הרחוב אז'ן אטז'ה.
גם אצל פרידלנדר מבחינים בקווים הסוריאליסטיים שמאן-ריי זיהה בעבודיו של אטז'ה.
מספר מאפיינים של צילומי הרחוב של פרידלנדר
בצילומי השתקפויות (חלונות ו/או מראות) מופיעים שכבות מורכבות, הצופה נדרש למאמץ כדי להבין מה שייך למה.
לעיתים קרובות, ההשתקפות היא מזוויות נמוכות המאפשרת הצצה להשתקפויות של עצמים גבוהים (לדוגמה, בניינים גבוהים שמעבר לרחוב).
לעיתים קרובות משתקפים גם הולכי רגל.
יש והולכי הרגל מתקשרים עם הדמויות שבחלון.
לעיתם הצלם או חלקו משתקפים גם הם.
תלת-המימד בתמונה מודגש (בדרך כלל באמצעות עדשות רחבות ואלמנט קרוב להדגשת עומק הפרספקטיבה).
אלו צילומי שחור/לבן, בדרך כלל בפורמט של 35 מ"מ (3:2) אך לעיתים פורמט של 6X6 ס"מ (1:1)
לי קאון-הו (בקוריאנית: 이근호, נולד ב-11 באפריל 1985) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני.
כנער, לי שיחק בנבחרת בית הספר התיכון בו למד.
בשנת 2004 התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת אינצ'ון יונייטד מעיר הולדתו.
באינצ'ון לי לא זכה לדקות משחק רבות ובשלוש עונות בקבוצה הבוגרת הופיע בשני משחקים בלבד.
עם זאת, הוא שיחק באופן קבוע בקבוצת המילואים של אינצ'ון ואף היה מועמד לתואר שחקן העונה בליגת קבוצות המילואים הדרום קוריאנית.
לקראת תחילת עונת לי חתם בטגו.
ב-2 עונות בקבוצה לי הופיע ב-64 משחקים, בהם כבש 25 שערים.
בדצמבר 2008 תם חוזהו של לי בטגו, ובכך הפך לשחקן חופשי.
לי קיבל הצעות מקבוצות אירופאיות שונות, בין היתר מבלקברן רוברס, אך דחה את ההצעות.
באפריל 2009 לי חתם בג'ובילו איוואטה היפנית על חוזה לתשעה חודשים.
הוא כבש שישה שערים ובישל ארבעה שערים בשמונת משחקי הליגה הראשונים שלו בקבוצה.
מספר כלי תקשורת קישרו אותו למעבר לפריז סן-ז'רמן הצרפתית, אך בסופו של דבר העסקה לא יצאה לפועל.
ביוני 2010 לי חתם בגמבה אוסקה.
בעונת הוא כבש 15 שערים ב-32 הופעות בליגת העל היפנית.
בינואר 2012 לי חזר לקוריאה וחתם באולסן יונדאי.
באותה שנה זכה עם המועדון בליגת האלופות האסיאתית.
הוא זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר ואף זכה בתואר הכדורגלן האסייתי של השנה.
ב-1 בינואר 2013 לי הושאל לקבוצת הצבא הדרום קוריאני סנג'ו סנגמו, במסגרת חוק גיוס חובה החל בקוריאה הדרומית.
בשנת 2005 לי נכלל בסגל קוריאה הדרומית לגביע העולם עד גיל 20, אך ברוב המשחקים נשאר על הספסל.
הוא גם זומן לסגלי הנבחרת לגביע אסיה 2007 ולאולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008.
ב-29 ביוני 2007 לי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות נגד , כאשר נכנס כמחליף במחצית השנייה.
במשחק זה הוא גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
לי סייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2010 בכך שכבש שלושה שערים בקמפיין המוקדמות.
למרות זאת, הוא לא זומן לסגל הנבחרת לטורניר הגמר.
ב-26 במרץ 2013, במסגרת הסיבוב הרביעי של מוקדמות מונדיאל 2014 באסיה, לי כבש שער בניצחון 1-2 את , מה שסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2014 בזכות הפרש שערים גבוה יותר בשער אחד משל .
לי נכלל בסגל הסופי של נבחרתו למונדיאל.
הוא כבש במשחק הראשון של נבחרתו בטורניר, במשחק התיקו 1-1 נגד .
הליגה הצבאית השנייה של קוריאה:
השחקן המצטיין בליגת האלופות האסיאתית:
הרכב העונה בליגת העל של קוריאה הדרומית: , , , 2017
השחקן המצטיין בליגה הצבאית השנייה של קוריאה:
מלך השערים בליגה הצבאית השנייה של קוריאה:
לי קאסיארו (Lee Casciaro; נולד ב-29 בספטמבר 1981) הוא שחקן גיברלטרי המשחק בקבוצת לינקולן מליגת הכדורגל של גיברלטר ובנבחרת .
קאסיארו הוא שחקן חצי-מקצועני העובד כשוטר במשטרה המלכותית של גיברלטר.
הוא משחק בקבוצת לינקולן מליגת הכדורגל של גיברלטר משנת 2006, וזכה איתה ב-9 אליפויות מקומיות משנת 2006 ועד 2014 ברציפות.
הוא שיחק עם קבוצתו במוקדמות ליגת האלופות בשנת 2014, משחק ראשון של קבוצה מהליגה הגיברלטרית בגביע אירופי.
קסיארו שיחק בחמשת המשחקים הרשמיים הראשונים של גיברלטר החל מ-2014 במוקדמות יורו 2016, והיה לכובש השער הרשמי הראשון של גיברלטר ב-29 במרץ 2015 בהפסד 1–6 לנבחרת .
את התקדמותו בשורות המפלגה עשה לי ב'ליגה הצעירה הקומוניסטית', עד שהגיע להיות המזכיר הראשון שלה.
לי שימש כמושל ומזכיר המפלגה בחנאן בשנים 1998–2004, כמזכיר המפלגה בליאונינג ב-2004–2007, וכסגן הראשון לראש הממשלה בשנים 2008–2013, תחת ראש הממשלה וון ג'יאבאו.
כסגן ראש הממשלה טיפל לי במגוון נושאים כלכליים, בהם פיתוח כלכלי, שוק ההון ושינויי אקלים.
לי התמנה לראש ממשלה ב-15 מרץ 2013 ומאז הוביל את העברת הדגש בכלכלת סין, מצמיחה שמבוססת על ייצוא לצמיחה שמבוססת על צריכה פנימית.
מייחסים ללי תפקיד חשוב ביישום "הרפורמות העמוקות המקיפות", שהוכרזו ב-2014.
לי נולד בבדינגיואן, מחוז אנחווי למשפחת איכרים סינים (האן), ובימי מהפכת התרבות בסין בשנים 1974–1976 נשלח במסגרת בריגדה לחינוך הנוער לבצע עבודות פיזיות ביישוב דמיאו בנפת פנגיאנג במחוז הולדתו, אנחווי.
בשנת 1982 הוא סיים ארבע שנות לימודי משפטים באוניברסיטת בייג'ינג.
הוא התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית בסין בשנת 1976 ובימי לימודיו עלה בהיררכיה של ברית הנוער הקומוניסטי.
בשנת 1982 נבחר בוועד המרכזי לענייני חינוך.
כפקיד בכיר בברית הנוער הקומוניסטי בימי אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989) העריך כי מחאות הצעירים נבעו ממניעים "פטריוטיים".
בשנים 1988–1994 למד כלכלה באוניברסיטת בייג'ינג וסיים תואר מאסטר ואחר כך דוקטור בכלכלה.
בשנת 1991 למד גם בבית הספר המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
בשנים 1993–1998 כיהן כמזכיר ראשי של ברית הנוער הקומוניסטי המונה כ-70 מיליון חברים.
בשנים 1998–2004 כיהן כמושל המחוז חנאן ובשנים 2004–2008 היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית במחוז ליאונינג.
בשנים 2008–2013 לי היה הסגן הראשי של ראש הממשלה הסינית.
בתקופה זו, כיד ימינו של ראש הממשלה וון ג'יאבאו, עסק רבות בפיתוח הכלכלי (בקורת המחירים), פיננסים, שינויי האקלים, וניהול המקרו-כלכלה.
הוא נחשב ברפובליקה העממית של סין לאחד מנציגי "הדור החמישי של מנהיגות".
משנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב לי בן ברית של המנהיג הסיני לשעבר חו ג'ינטאו.
בימי הממשלה בראשותו הוביל לי קצ'אנג תפנית בסדר העדיפויות מהדגש על צמיחה המבוססת-יצוא אל התמקדות בעיקר בצריכה הפנימית.
מייחסים לו תפקיד חשוב ביישום "הרפורמות המעמיקות המקיפות" שהתבשרו בסתיו 2014.
באוקטובר 2022, הודח משורות ההנהגה הבכירה של המפלגה הקומוניסטית הסינית, במסגרת הקונגרס הלאומי ה-20. כהונתו כראש ממשלה הסתיימה במרץ 2023, לאחר עשור בתפקיד ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין.
לי קצ'יאנג היה נשוי לצ'נג הונג, פרופסור באוניברסיטת הבירה לכלכלה ולמנהל עסקים בבייג'ינג.
חמיו היה בעבר סגן מזכיר של ברית הנוער הקומוניסטי.
לי סינג-מן (בקוריאנית: 이승만; ) היה מדינאי קוריאני שכיהן כנשיא הראשון של הממשלה הזמנית של קוריאה וכנשיא הראשון של רפובליקת קוריאה, שמה הרשמי של קוריאה הדרומית.
נשיאותו, שהתמשכה על פני שלוש תקופות כהונה מאוגוסט 1948 ועד אפריל 1960, הושפעה מאוד מהמתיחויות של המלחמה הקרה בחצי האי קוריאה.
רי, שנחשב כאנטי-קומוניסט וכמנהיג סמכותני, הנהיג את קוריאה הדרומית במהלך מלחמת קוריאה.
תקופת נשיאותו באה לקיצה עם התפטרותו בעקבות מחאות המונים כנגד מערכת בחירות שנויה במחלוקת.
הוא מת בגלות בהונולולו שבהוואי.
לי נולד במחוז הואנג-הה (כיום בקוריאה הצפונית), כבן יחיד למשפחת חקלאים מעוטת אמצעים.
מוצאה של משפחתו מהמלך טאג'ונג משושלת ג'וסאון (מלך 1418-1400).
הוא עצמו היה הדור ה-16 לנסיך ינגניונג.
ב-1877, בהיותו בן שנתיים, הוא עבר עם משפחתו לסיאול.
בסיאול קיבל לי חינוך קונפוציאני מסורתי.
הוא תואר כמועמד פוטנציאלי לגשת למבחנים לשירות הציבורי (גווגאו – 과거).
בהיותו בן תשע הוא כמעט ולקה בעיוורון כתוצאה ממחלת האבעבועות השחורות שלקה בה ובזכות הטיפול שקיבל מהרופא המיסיונר האמריקאי, הוראס ניוטון אלן, הוא נרפא.
ב-1894, כאשר בוטלו בחינות הגווגאו בעקבות רפורמות, נרשם לי ללימודים בבית ספר מתודיסטי אמריקאי, שם למד אנגלית.
בסוף שנת 1895 הוא הצטרף למועדון היובסונג שהוקם על ידי סו ג'אי פיל ששב מארצות הברית.
הוא עבד כעורך וככותב העיקרי של העיתון של המועדון ושל העיתון מאיל שינמון, העיתון היומי הראשון בקוריאה.
במהלך תקופה זו, הוא השתכר משיעורי קוריאנית שנתן לאמריקאים.
הוא המיר את דתו לנצרות.
ב-1895 הוא סיים את לימודיו בבית הספר המתודיסטי.
לי היה מעורב במזימה לנקום את רציחתה של הקיסרית מיאונגסונג, אך רופאה אמריקאית סייעה לו להימנע מאישום פלילי.
בנקודת זמן זו הוא המיר את דתו לטאואיזם.
לי היה אחד ממבשרי התנועה השורשית של קוריאה.
הוא ארגן כמה פעולות מחאה כנגד השחיתות והשפעתן של האימפריה היפנית והאימפריה הרוסית.
לאחר שנכנס לשירות הממשלתי, הוא היה פעיל בקשר להפלתו של המלך גוג'ונג על ידי גיוסו של פארק יונג יו.
כתוצאה מכך בינואר 1899 הוא נאסר.
מקורות אחרים מציינים ששנת מאסרו הייתה 1897, או 1898.
ביום העשרים למאסרו ניסה לי להימלט, אך הוא נתפס ונדון למאסר עולם.
בעת מאסרו הוא עסק בכתיבה.
ב-1904, עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן, שוחרר לי מכלאו בסיועו של מין יונגהואן.
בנובמבר אותה שנה, בסיועם של מין ושל האן גיוסול, עבר לי לארצות הברית.
באוגוסט 1905, נפגשו לי ויון בונגג'ו עם מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון היי ועם נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט, לשיחות שלום בפרוטסמות', ניו המפשייר וניסו לשכנע את ארצות הברית לסייע לשמירת עצמאותה של קוריאה, אך ניסיון זה לא נחל הצלחה.
לי נשאר בארצות הברית ושהותו תוארה כגלות.
ב-1907 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וב-1908 לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד.
ב-1910 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת פרינסטון, כשנושא עבודת הדוקטורט שלו היה "השפעת הנייטרליות על ארצות הברית".
באוגוסט 1910, שב לי לקוריאה, שהייתה אז בשילטון יפני.
הוא שירת כמתאם וכמיסיונר של YMCA.
ב-1912 הוא היה מעורב במה שכונה "תקרית 105 האנשים" ונאסר לזמן קצר.
באותה שנה הוא נמלט לארצות הברית במסווה של השתתפות בוועידה של המתודיסטים במיניאפוליס כנציג של קוריאה.
בארצות הברית ניסה לי לשכנע את הנשיא וודרו וילסון לסייע למעורבים בתקרית ה-105, אך הדבר לא עלה בידו.
זמן קצר לאחר מכן הוא נפגש עם פארק יונג מאן, שהיה בנברסקה באותה תקופה.
ב-1913, כתוצאה מאותה פגישה, הוא עבר להונולולו.
בהוואי הוא החל לפרסם את "עיתון האוקיינוס השקט".
ב-1918 הוא ייסד את כנסיית הנלן.
באותה תקופה הוא התנגד לעמדותיו של פארק יונג מאן בנוגע ליחסי החוץ של קוריאה וגרם לפילוג בקהילה הקוריאנית.
בדצמבר 1918, הוא נבחר על ידי האגודה הלאומית הקוריאנית להיות אחד מנציגיה של קוריאה לוועידת השלום בפריז, אך הוא לא הצליח להשיג אישור נסיעה לפריז.
לאחר שוויתר על הגעתו לפריז, ניהל לי את הקונגרס הקוריאני הראשון שהתקיים בפילדלפיה, שבו הותוו התוכניות להכרזת העצמאות של קוריאה.
לאחר אירועי ה-1 במרץ 1919, נבחר לי להיות שר החוץ וראש הממשלה של הממשלה הזמנית בנוריונג והנשיא של הממשלה הזמנית הגולה בשאנגחאי.
כמו כן, הוא מונה להיות הנשיא של הממשלה הגולה בהנסונג.
עם זאת, הוא נתקל בקשיים לתפקד כנשיא עקב עימותים פנימיים בתוך הממשלה הגולה בשנגחאי.
ב-25 באוגוסט אותה שנה, הוא הקים את "הוועדה הקוריאנית לאמריקה ולאירופה".
באוקטובר 1920 הוא שב לארצות הברית כדי להשתתף בוועידה הימית בוושינגטון שנפתחה בנובמבר שנה לאחר מכן.
במהלך הוועידה הוא ניסה להעלות על סדר היום שלה את שאלת העצמאות של קוריאה, אך שוב ללא הצלחה.
בספטמבר 1922, הוא שב להוואי כדי להתמקד בפעילויות הוצאה לאור, חינוך ודת.
בנובמבר 1924 מונה לי להיות נשיא לכל ימי חיו של "מפגש האחווה הקוריאני".
במרץ 1925 הודח לי מתפקידו כנשיא הממשלה הזמנית בשאנגחאי עקב האשמות על שימוש לרעה בסמכויותיו.
אף על פי כן, הוא המשיך לטעון למעמד הנשיא בממשלה הזמנית של האנסונג והמשיך בפעילויות למאבק על העצמאות במסגרת "הוועדה הקוריאנית לאמריקה ולאירופה".
בראשית 1933, הוא השתתף בכינוס חבר הלאומים בז'נבה כדי להעלות את שאלת העצמאות הקוריאנית.
בנובמבר 1939 עזבו לי ואשתו את הוואי ועברו לוושינגטון.
כחלק מתוכניתו, הוא שיתף פעולה עם אסטרטגיות אנטי-יפניות שנוהלו על ידי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS).
ב-1945, הוא השתתף בוועדת האומות המאוחדת בנושא מוסד בינלאומי, בסן פרנסיסקו, שבו נוסחה מגילת האומות המאוחדות, שם הוא עמד בראש קבוצה של נציגים קוריאנים כדי לדון בשאלת השתתפותה של הממשלה הקוריאנית הזמנית בארגון החדש.
לאחר כניעת האימפריה היפנית ב-2 בספטמבר 1945, הוטס לי לטוקיו על ידי מטוס צבאי אמריקאי.
למרות ההתנגדויות שהובעו על ידי מחלקת המדינה, התיר הממשל הצבאי האמריקאי ביפן ללי לשוב לקוריאה והנפיק לו באוקטובר 1945 דרכון.
ההיסטוריון הבריטי, מקס הייסטינגס, כתב ש"לכל הפחות הייתה מידה של שחיתות בביצוע עסקה זו", כאשר סוכן ה-OSS, פטרסון גודפלוו, שסיפק ללי את הדרכון, שאפשר לו לשוב לקוריאה, קיבל ככל הנראה הבטחה מרי, שאם הוא יעלה לשלטון, הוא יגמול לגודפלוו באופן כספי.
לאחר קבלת העצמאות הקוריאנית, ולאחר פגישה סודית עם הגנרל דגלאס מקארתור, הוטס לי באמצע אוקטובר 1945 לסאול באמצעות מטוסו האישי של מקראתור, "The Bataan".
לאחר שובו לקוריאה, קיבל לי את תפקידי נשיא "הוועדה המרכזית לקידום העצמאות", יושב ראש "המועצה המחוקקת של הנציגים הדמוקרטים של העם הקוריאני" ואת תפקיד נשיא "מטה האיחוד".
בנקודת זמן זו הוא היה אנטי-קומוניסטי, והתנגד להתערבות חיצונית בענייניה של קוריאה.
הוא התנגד להצעות של ברית המועצות וארצות הברית בוועידת מוסקבה ב-1945 לחלוקת קוריאה לארבעה חלקים ולשיתוף פעולה בין המפלגה הקומוניסטית לבין המפלגה הלאומית.
הוא גם סירב להצטרף לוועדת שיתוף הפעולה האמריקאית-סובייטית וכן למשא ומתן עם הצפון.
התנועה הלאומית הקוריאנית הייתה במשך שנים רבות מפולגת ונתונה למאבקים פנימיים ורוב מנהיגי תנועת המאבק לעצמאות שנאו זה את זה לפחות באותה מידה בה הם שנאו את היפנים.
רי, שחי במשך שנים רבות בארצות הברית, היה דמות שלא הייתה מוכרת כל כך בקוריאה ולפיכך היחס אליו היה פחות או יותר כאל מועמד של פשרה עבור הגורמים השמרנים.
יותר מכך, לי דיבר אנגלית שוטפת שלא כמו אף אחד מיריביו ולפיכך הוא היה הפוליטיקאי הקוריאני שזכה למידת האמון הגבוהה ביותר מצדם של שלטונות הכיבוש האמריקאים ביפן.
הדיפלומט הבריטי, רוג'ר מקינס, נזכר מאוחר יותר: "הנטייה של האמריקאים הייתה לתמוך באישיות ולא בתנועה פוליטית, בדומה לתמיכתם באנרי ז'ירו בצרפת ב-1942 ובצ'יאנג קאי שק בסין.
הם תמיד העדיפו את הרעיון של שיתוף פעולה עם מנהיג שאותו הם יכלו לזהות 'כאיש שלהם'.
הם חשו הרבה פחות נוח להתעסק עם תנועות".
בהמשך הוסיף מקינס שבמקרה של לי היה הסיפור דומה, שכן אמריקאים מעטים שלטו בשפה הקוריאנית בשנות הארבעים או ידעו הרבה על קוריאה, והיה זה הרבה יותר קל עבור שלטונות הכיבוש האמריקאים להתעסק עם "האיש שלהם", מאשר להבין בעצמם את הנעשה בקוריאה.
לי היה "חריף, עוקצני ובלתי מבטיח" והיחס אליו במחלקת המדינה, לאור המגעים הממושכים איתו בעבר, היה כאל "סכסכן מסוכן", אך הגנרל האמריקאי, ג'ון ר.
הודג', החליט שלי הוא האיש הטוב ביותר עבור האמריקאים שיגבה אותם בשל האנגלית השוטפת שלו ויכולתו לשוחח בסמכותיות עם קציני הצבא האמריקאים על נושאים אמריקאים.
החל מאוקטובר 1945, כאשר היה ברור שלי הוא הפוליטיקאי הקוריאני המועדף על האמריקאים, פינו מנהיגים שמרנים אחרים את הזירה בפניו.
הייסטינגס כתב: "בחברה האסיאתית, בה פוליטיקאים מונעים על ידי הרצון העז ביותר להיות מגובים על ידי כוח חזק, הגיבוי שלי קיבל מהממשל הצבאי היה הגורם המכריע מאחורי עלייתו לשלטון".
כאשר הסתיימה הישיבה הראשונה של הוועדה לשיתוף פעולה אמריקאי-סובייטי, החל לי לטעון ביוני 1946 שממשלת קוריאה חייבת לקום כישות עצמאית.
באותו חודש הוא הכין תוכנית המבוססת על רעיון זה ושהה בוושינגטון מדצמבר 1946 ועד אפריל 1947 כדי לקדם את התמיכה ברעיון שלו.
במהלך ביקורו, יושמו רעיונותיו האנטי-קומוניסטים של לי על ידי מדיניות תורת הבלימה של הנשיא הארי טרומן ודוקטרינת טרומן שעליהן הוכרז במרץ 1947.
בנובמבר 1947, הכירה העצרת הכללית של האומות המאוחדות בעצמאותה של קוריאה והקימה את "הוועדה הזמנית לקוריאה של האו"ם" (UNTCOK) באמצעות החלטה 112. במאי 1948 התקיימו הבחירות לאספת החוקה של קוריאה הדרומית, תחת פיקוחה של UNTCOK.
לי נבחר ללא מתחרים להיות חבר באספה הלאומית וכתוצאה מכך נבחר להיות יושב ראש האספה הלאומית.
לי היה בעל השפעה מרובה בתהליך קביעות המדיניות שעל פיה נשיא קוריאה הדרומית ייבחר מקרב חברי האספה הלאומית.
ב-17 ביולי 1948 כוננה החוקה של הרפובליקה של קוריאה.
ב-20 ביולי 1948, נבחר לי להיות נשיא הרפובליקה של קוריאה.
בבחירות הוא גרף 92.3% מקולות הבוחרים בעוד שהמועמד השני, קים גו, קיבל 6.7% מהקולות.
ב-15 באוגוסט הוכרז באופן רשמי על הקמתה של הרפובליקה של קוריאה (קוריאה הדרומית) ולי הושבע כנשיאה הראשון.
לי עצמו היה פעיל למען עצמאותה של קוריאה והיחסים שלו עם האליטות של משתפי הפעולה עם היפנים היו, כפי שההיסטוריון הקוריאני, קיונג מון הוונג, תיאר לעיתים קרובות, "יחסי התכתשות", אך בסופו של דבר הושגה הבנה בין הצדדים, הואיל ובתמורה לתמיכתם, ויתר לי על מהלכי טיהור פוליטי בקרב האליטות הללו.
במיוחד, אותם קוריאנים ששירתו במשטרה הלאומית של העידן הקולוניאלי ושאותם המשיכו האמריקאים להעסיק לאחר אוגוסט 1945, קיבלו הבטחה מלי שמשרותיהם לא תהיינה תחת סכנה.
עם ההכרזה על עצמאותה של קוריאה ב-1948, 53% משוטרי משטרת קוריאה הדרומית, היו כאלה ששירתו במשטרה הלאומית בתקופת הכיבוש היפני.
זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו, הפעיל לי חוקים שדיכאו כל התנגדות פוליטית.
רבים ממתנגדיו מהצד השמאלי של המפה הפוליטית נעצרו ובמקרים מסוימים היו ביניהם כאלה שנהרגו.
ב-26 ביוני 1949 נרצח יריבו הפוליטי הגדול ביותר של רי, קים קו.
המתנקש תואר על ידי מקס הייסטינגס כאחד מאנשיו של רי.
עד מהרה נעשה ברור שסגנון משטרו של לי הופך להיות משטר סמכותני.
הוא התיר לכוחות ביטחון הפנים (בראשות יד ימינו, קים צ'אנג ריונג) להחזיק במעצר ולענות חשודים בקומוניזם וסוכנים צפון קוריאנים.
ממשלתו של לי הייתה אחראית גם לכמה מעשי טבח, כולל דיכויה של מרידת ג'ג'ו, באי ג'ג'ו, שם דווח על 14,373 קורבנות, ש-86% מתוכם נהרגו על ידי כוחות הביטחון ו-13.9% נהרגו על ידי מורדים קומוניסטים.
הן לי והן קים איל-סונג שאפו לאחד את חצי האי הקוריאני, כל אחד תחת שלטונו, אך ארצות הברית סירבה לתת לקוריאה הדרומית כלי נשק כבדים מסוג כל שהוא כדי להבטיח שניתן יהיה לעשות שימוש בצבא הדרום רק לצורכי שמירה על שקט פנימי ולצורכי הגנה עצמית.
בניגוד לכך, קוריאה הצפונית צוידה היטב במטוסים ובטנקים מתוצרת סובייטית.
על פי ג'ון מריל, "למלחמה קדמו התקוממויות רציניות בדרום וסדרה של התנגשויות קשות לאורך קו רוחב 38 צפון", ו-100,000 איש נהרגו כתוצאה מ"מהומות פוליטיות, לוחמת גרילה ותקריות גבול".
כאשר פרצו מעשי האיבה, ב-25 ביוני 1950, הוכתה כל ההתנגדות הדרום קוריאנית על קו הרוחב 38 על ידי המתקפה הצפון קוריאנית תוך שעות ספורות.
ב-26 ביוני, היה ברור שצבא קוריאה הצפונית יכבוש את סיאול.
רי, שפחד מהתקוממות רבתי בסיאול, אסר על אנשי צבאו לחשוף את הנעשה ותחת זאת עזב את העיר ב-27 ביוני עם רוב שלי ממשלתו.
בחצות ה-28 ביוני, הרס צבא קוריאה הדרומית את גשר האן, ובכך מנע מאלפי אזרחים להימלט מהעיר.
באותו יום נכבשה העיר על ידי חיילי הצפון.
במהלך כיבוש העיר על ידי צפון קוריאה, הקים לי ממשלה זמנית בפוסן ויצר חגורת הגנה מסביב לבליטה של נקטונג.
התנהלה סדרה של קרבות, שמאוחר יותר נודעו בשם הכללי, הקרב על בליטת נקטונג.
לאחר הקרב על אינצ'ון בספטמבר 1950, הוכרע צבאה של קוריאה הצפונית וכוחות האו"ם, שהחלק הגדול מהם היה חיל המשלוח האמריקאי והדרום קוריאנים, לא רק ששחררו את כל שטחה של קוריאה הדרומית, אלא גם פלשו לחלק גדול משטחה של קוריאה הצפונית.
האזורים של קוריאה הצפונית שנכבשו על ידי כוחות האו"ם היו אמורים להיות מנוהלים על ידי האו"ם ובהמשך היו אמורים להתקיים שם בחירות.
תחת זאת, ניהול השטחים נמסר לקוריאה הדרומית.
לאחר הצטרפותה של סין בנובמבר 1950, החלו כוחות האו"ם לסגת.
במהלך תקופת משבר זו, הורה לי על מעשי הטבח של דצמבר.
במהלך המלחמה, עמדה משכורתו הרשמית של לי על שווי של 37.50$ לחודש (במונחי 1950).
הן אז והן בשנים שלאחר מכן, הועלו השערות רבות על האופן שבו הצליח לי לחיות ממשכורת בסדר גודל כזה.
משטרו של לי היה ידוע לשמצה בשל השחיתות שפשתה בו וכל אחד בממשלה מהנשיא ועד אחרון הפקידים גנב ככל יכולתו הן מכספי הקופה הציבורית והן מכספי הסיוע האמריקאי, ובכך הפכה ממשלתו של לי לאחת המושחתות ביותר בהיסטוריה של קוריאה הדרומית.
בעיות המוסר הירוד בצבא קוריאה הדרומית התאימו לשחיתות במשטרו של לי.
השערורייה הגרועה ביותר בתקופת המלחמה ובכל תקופת משטרו של לי, הייתה תקרית גיס ההגנה הלאומיים.
לי הקים את הכוח הזה בדצמבר 1950, מתוך כוונה להפכו למיליציה צבאית למחצה, שתכלול גברים שלא שירתו בצבא או במשטרה ושגויסו לכוח למשימות ביטחון פנים.
בחודשים הבאים, אלפים מאנשי הגיס, גוועו ברעב או קפאו למוות במבני המחנות הבלתי מחוממים כשלא סופקו להם מדי חורף.
אפילו לי לא היה יכול להתעלם ממותם של רבים כל כך מכוחות ההגנה והורה על עריכת חקירה.
בחקירה התגלה שמפקד הגיס, הגנרל קים יון גון גנב סכומים שהסתכמו במיליוני דולרים שהיו מיועדים לחימום מבני המחנות ולאספקת מדים ומזון לאנשים שתחת פיקודו.
קים וחמישה קצינים אחרים הוצאו להורג בעיר טגו על ידי כיתת יורים ב-12 באוגוסט 1951, לאחר שהורשעו בשחיתות.
באביב 1951, לי, שזעם על פיטוריו של מקארתור על ידי הנשיא טרומן, השתלח בריאיון עיתונאי בבריטניה שאותה הוא האשים בגרימת פיטוריו של מקארתור.
לי ראה את עצמו מחויב לאיחודה של קוריאה תחת שלטונו והיה תומך נלהב בקריאתו של מקארתור למלחמת חורמה כנגד סין, אפילו במחיר של הצתת מלחמה גרעינית כנגד ברית המועצות.
לי הכריז: "הכוחות הבריטים כבר לא רצויים בארצי".
זמן קצר הוא אמר לדיפלומט אוסטרלי על כוחות הצבא האוסטרליים שנלחמו עבור ארצו: "הם לא רצויים כאן יותר.
הכוחות האוסטרלים, הקנדים, הניו זילנדים והבריטים, כולם מייצגים ממשלה שכעת מחבלת במאמצים של האמריקאים לשחרר ולאחד את האומה המדוכאת שלי".
בשל אי שביעות הרצון הנרחבת מהשחיתות ומהדיכוי הפוליטי של רי, לא נראה היה סביר שהוא יוכל להיבחר מחדש לאספה הלאומית.
כדי לסכל זאת, ניסה לי לתקן את החוקה כך שיתאפשר לו לקיים בחירות לנשיאות בבחירה ישירה.
כאשר האספה דחתה את התיקון הזה, הורה לי על מעצרים המוניים של פוליטיקאים מהאופוזיציה ואז, ביולי 1952, הוא העביר את התיקון שבו חפץ.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו לאחר מכן הוא זכה ב-74% מקולות הבוחרים.
ביולי 1953, לאחר תום המלחמה, החלה קוריאה הדרומית לשקם את עצמה לאחר החורבן שהמיטה המלחמה בכל רחבי המדינה.
קוריאה הדרומית נותרה מדינה ברמת פיתוח של העולם השלישי והיה עליה להיסמך באופן נרחב על הסיוע האמריקאי.
ב-1956 נבחר קי מחדש למה שנראה ככהונה האחרונה שלו לנשיאות, מאחר שהחוקה של 1948 הגבילה את כהונת הנשיא לשתי תקופות רצופות.
עם זאת, זמן קצר לאחר שהושבע, הוא תיקן את החוקה כך שיתאפשר לנשיא המכהן, הוא בעצמו, להתמודד על מספר בלתי מוגבל של תקופות כהונה.
ב-1960, ניצח לי בן ה-84 בבחירות לתקופת הכהונה הרביעית שלו כאשר גרף 90% מקולות המצביעים.
ניצחונו הובטח לאחר שיריבו העיקרי מהאופוזיציה, צו ביונג אוק, מת זמן קצר לפני הבחירות שהתקיימו ב-15 במרץ.
לי שאף לכך שבן חסותו, לי קי פונג, ייבחר למשרת סגן הנשיא, תפקיד נפרד מתפקיד ראש הממשלה על פי החוקה שהייתה נהוגה אז.
כאשר רי, שהתמודד על המשרה מול צ'אנג מיון (מי ששימש כשגריר קוריאה הדרומית בארצות הברית בתקופת מלחמת קוריאה והיה חבר במפלגת האופוזיציה), זכה בבחירות בהפרש גדול, טענה המפלגה הדמוקרטית שבאופוזיציה שהבחירות זויפו.
הדבר עורר את זעמם של חלקים בציבור הדרום קוריאני ב-19 באפריל.
כאשר המשטרה ירתה במפגינים בעיר מסאן, נאלץ לי להתפטר ב-26 באפריל עקב הפגנות סטודנטים.
ב-28 באפריל, הוטס לי בחשאי על ידי מטוס דאגלס DC-4 של ה-CIA אל מחוץ לקוריאה הדרומית, כאשר מפגינים צרו על הבית הכחול (מעון הנשיאות בסיאול).
במהלך הטיסה, לי ואשתו האוסטרית נגשו לתא הטייס כדי להודות לצוות המטוס.
אשתו של רי הציעה לטייס טבעת יהלום, אך הוא סירב באדיבות.
הנשיא לשעבר, אשתו ובנו המאומץ עברו לחיות בגלות בהונולולו שבהוואי.
בפברואר 1933, פגש לי לראשונה את פרנצ'סקה דונר האוסטרית בז'נבה.
באותה עת השתתף לי בכינוס חבר הלאומים ודונר עבדה שם כמתורגמנית.
באוקטובר 1934 הם נישאו בניו יורק.
לי סינג-מן מת כתוצאה משבץ מוחי ב-19 ביולי 1965. שבוע לאחר מכן הועברה גופתו לסיאול והוא נקבר בבית הקברות הלאומי של העיר.
לי סונג-יאול (בקוריאנית: 이성열; ) נודע יותר בשם סונג-יאול ובכינוי צ'ודינג .
כינוי זה ניתן לו בשל התנהגותו הילדותית אך החביבה בכל הנוגע לתחרותיות.
הוא זמר ושחקן דרום קוריאני.
הוא משמש כזמר בלהקת הבנים הדרום-קוריאנית אינפיניט, הנמצאת בניהול חברת התקליטים וולים אנטרטיינמנט ועשתה את הופעת הבכורה שלה ב-2010. סונג-יאול יחד עם חברי הלהקה, אל וסונג-ג'ונג עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-להקה, אינפיניט F בנובמבר 2014 עם הוצאתו לאור של האלבום שלהם, Azur.
לי סונג-יאול נולד וגדל ביונגין, קוריאה הדרומית ב-27 באוגוסט 1991. יש לו אח אחד קטן יותר בשם לי דה-יאול.
ב-15 בפברואר 2013 סיים סונג-יאול את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד איתו בתוכנית, אל, הו-יא, דונג-וו וסונג-קיו.
סונג-יאול יחד עם חבריו ללהקה, אל וסונג-ג'ונג עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה אינפיניט F.
זוהי תת-הלהקה השנייה של הלהקה.
הם הוציאו לאור את האלבום שלהם ששמו Azur בשנת 2014.
לי סונג-ג'ונג (בקוריאנית: 이성종; ) הוא זמר דרום קוריאני וחבר בלהקת הבנים הדרום-קוריאנית אינפיניט, הנמצאת בניהול חברת התקליטים וולים אנטרטיינמנט ועשתה את הופעת הבכורה שלה ב-2010. סונג-ג'ונג הוא הצעיר ביותר מבין חברי הלהקה ולכן מכונה לעיתים קרובות כמאקנה (צעיר בקוריאנית).
סונג-ג'ונג יחד עם חברי הלהקה, אל וסונג-יאול עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-להקה, אינפיניט F בנובמבר 2014 עם הוצאתו לאור של האלבום שלהם, Azur.
לי סונג-ג'ונג נולד וגדל ביונגין, קוריאה הדרומית ב-3 בספטמבר 1993.
ב-15 בפברואר 2013 סיים סונג-ג'ונג את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את הפרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי הלהקה אינפינט שלמדו יחד אתו בתוכנית, אל, הו-יא, דונג-וו וסונג-קיו.
סונג-ג'ונג עשה את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית, אינפיניט בשנת 2010. הוא משמש כראפר ראשי ורקדן מוביל של הלהקה.
סונג-ג'ונג יחד עם חבריו ללהקה, אל וסונג-יאול עשו את הופעת הבכורה שלהם כתת-הלהקה אינפיניט F.
לי סימה פלקון (נולדה ב-7 במאי 1992 במשמר העמק) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת בעמדת קשרית התקפית.
פלקון היא בין שחקניות הכדורגל הראשונות מישראל שניהלו קריירה בינלאומית.
פלקון החלה לשחק כדורגל בגיל 8 במסגרת חוג כדורגל של מועצה אזורית מגידו.
מגיל 12 עד 15 שיחקה בקבוצת בנות טבעון אך לא התחרתה במשחקים רשמיים מכוון שלא הייתה ליגה מסודרת לנערות בגילה.
בגיל 15 שיחקה עונה אחת עם קבוצת בנות טבעון ובגיל 16 עברה לקבוצת אס"א תל אביב.
בגיל 21 נסעה להתרשמות בקבוצת SC סאנד מהבונדסליגה אך לאחר מספר חודשים חזרה ארצה.
לאחר משחק של נבחרת ישראל מול נבחרת דנמרק בדנמרק בו ישראל ניצחה 1:0 משער של פלקון, הוזמנה למבחנים בקבוצת ברונדבי הדנית, חתמה בקבוצה ושיחקה בה לעונה אחת.
עונה לאחר מכן חתמה ב-דיסבורג מהבונדסליגה.
לאחר שנתיים בליגה הגרמנית חתמה בקבוצת Western Sydney Wanderers בליגה האוסטרלית (w -league).
מאמנת בטורניר השנתי בקיבוץ משמר העמק את נבחרת החינוך.
לי צ'ונג-יונג (בקוריאנית: 이청용; נולד ב-2 ביולי 1988) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת אולסן יונדאי.
לי התחיל את הקריירה שלו בליגת התיכונים במדי תיכון דובונג מידל.
בשנת הצטרף לסיאול כחלק מפרויקט לקידום צעירים.
בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון.
בשנת מונה שנול גינס לאימון סיאול, ותחתיו הפך לי לשחקן הרכב.
את העונה הוא סיים עם 15 הופעות ו-3 שערים.
ב-7 במרץ 2009 הבקיע שלושער במשחק הליגה נגד צ'ונאם.
ב-14 באוגוסט 2009 חתם צ'ונג-יונג בבולטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת 2.2 מיליון פאונד.
למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לסנדרלנד.
ב-26 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד בירמינגהאם סיטי.
בסיום העונה נבחר לכדורגלן העונה של בולטון.
ב-30 ביולי 2011 שבר את רגלו, והערכה הראשונית הייתה שסיים את העונה.
אולם, בסוף אפריל חזר לאימונים וב-6 במאי 2012 חזר לשחק לראשונה מאז הפציעה.
ב-2 בפברואר 2015 חזר צ'ונג-יונג לפרמייר ליג, וחתם בקריסטל פאלאס לשלוש עונות וחצי.
בספטמבר עזב את אנגליה, וחתם בבוכום מהבונדסליגה השנייה.
ב-4 במרץ 2020, צ'ונג-יונג חתם באולסן יונדאי.
בצעירותו, שיחק צ'ונג-יונג בנבחרות הצעירות של קוריאה הדרומית, והשתתף עם הנבחרת הצעירה באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ב-31 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. במשחק הגומלין שנערך ב-5 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו הנבחרת.
במונדיאל 2010 הבקיע שני שערים נגד ו בהתאמה.
אתר ספורטס אילוסטרייטד בחר בו כאחד מעשרת כוכבי המונדיאל.
מלך הבישולים של גביע הליגה הקוריאני:
נבחרת העונה בליגת העל של קוריאה הדרומית:
לי קוכמן (נולד ב-18 באפריל 1995) הוא ג'ודוקא ישראלי, סגן אלוף אירופה (2019) ואלוף ישראל.
מחזיק במדליית ארד אולימפית מטוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
נולד לדלית ואורון קוכמן, שניהם אנשי קבע בצה"ל.
גדל בעיר רמת גן והתחנך בבית הספר התיכון בליך בעיר.
בשנת 2011, זכה קוכמן במדליית ארד באליפות אירופה לקדטים שנערכה בשלוש הערים שבמלטה.
בנובמבר 2014, הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בוורוצלב שבפולין.
ב-14 ביוני 2015, זכה קוכמן במדליה הראשונה שלו בטורניר מהסבב העולמי לבוגרים כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי בודפשט לאחר שניצח את מארק אודנטל הגרמני.
בספטמבר 2016, זכה במדליית כסף בגראנד פרי זאגרב לאחר שניצח 3 מתוך 4 קרבות.
באפריל 2018 זכה קוכמן במדליית ארד בגראנד פרי טביליסי.
באליפות אירופה בשנת 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה קוכמן במדליית כסף.
קוכמן החל את סבב הקרבות עם ניצחון באיפון על מיכאל קוזלובסקי הפולני בחלוף 3:56 דקות.
לאחר מכן המשיך באיפון נוסף על רפאל שוואנדינגר מליכטנשטיין בתום 3:11 דקות.
בשמינית הגמר גבר קוכמן ביתרון של עונשים על יריבו ההונגרי כריסטיאן טוט.
ברבע הגמר קוכמן גבר שוב ביתרון של עונשים על מילאן רנדל הסלובקי שספג עונש שלישי לחובתו בתום 1:56 דקות.
בחצי הגמר קוכמן פגש את ההולנדי נואל ואן 'ט אנד וניצח באיפון 37 שניות לסיום הקרב.
בגמר התמודד קוכמן מול מיכאיל אוזרלר הסלובני-טורקי והפסיד בעונשים לאחר שספג את העונש השלישי לאחר 3:21 דקות.
באולימפיאדת טוקיו 2020, קוכמן זכה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג, קוכמן הודח בשלב שמינית הגמר.
הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום ה-20 מבין המתחרים והחל את דרכו בסיבוב הראשון מול דויד קלמרט הצ'כי, אותו ניצח באיפון לאחר כעשר דקות של קרב.
בשמינית הגמר הוא הפסיד באיפון ללאשה בכאורי הגיאורגי והודח.
באליפות גראנד סלאם אנטליה 2021, זכה במדליית הארד.
באליפות גראן פרי אוסטריה 2024, זכה במדליית הארד לאחר ניצחון על פלורנטינו מהרפובליקה הדומיניקנית בבית המפסידים.
מינסק 2019 בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
לי סונג-וו (בקוריאנית: 이승우; נולד ב-6 בינואר 1998) הוא כדורגלן דרום-קוריאני המשחק בעמדת החלוץ בסוואן.
לי התחיל את הקריירה שלו באינצ'ון יונייטד ובגיל 13, הצטרף לקבוצת הילדים של ברצלונה.
בעונתו הראשונה, לי היה מהשחקנים המובילים בקבוצה וכבש 39 שערים ב-29 משחקים ואף כונה "מסי הקוריאני".
בשנת , נאסר עליו לשחק בליגה כיוון שהעברתו לא הייתה חוקית.
ב-13 במרץ 2016, ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק בהפסד 0–2 לליידה.
ב-31 באוגוסט 2017, לי חתם לארבע שנים בהלאס ורונה, תמורת 1.5 מיליון אירו, עם אופציה של ברצלונה לרכוש אותו אחרי שנתיים.
ב-24 בספטמבר 2017, לי ערך הופעת בכורה של בקבוצה במשחק הליגה נגד לאציו.
ב-6 במאי 2018, לי הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה בהפסד 1–4 למילאן.
לי היה שותף לירידה של ורונה לסרייה ב', אך גם לחזרה שלה לסרייה א' כעבור עונה.
ב-30 באוגוסט 2019, לי חתם בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
ב-26 בדצמבר 2019, לי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ואסלנד-בוורן.
ב-1 בפברואר 2021, לי הושאל לפורטימוננסה מליגת העל הפורטוגלית.
בשנת חזר לקוריאה וחתם בסוואן.
לי, שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קוריאה הדרומית.
בשנת , השתתף עם נבחרת הנערים באליפות אסיה בכדורגל עד גיל 16. למרות שסיים כמלך השערים וכשחקן היעיל של הטורניר, זכתה נבחרתו במקום השני.
ב-28 במאי 2018, לי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית, בניצחון 0–2 נגד .
לי, זכה עם הנבחרת במשחקי אסיה בשנת .
בנוסף, לי השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018 ובגביע אסיה בכדורגל 2019.
השחקן היעיל של גביע אסיה בכדורגל עד גיל 16:
מלך שערי גביע אסיה בכדורגל עד גיל 16:
מבקיע שער העונה בקוריאה הדרומית:
לי נעים (נולדה ב-9 בנובמבר 1984) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת ככתבת לענייני משפט ומבזקנית בחברת החדשות.
נעים נולדה וגדלה ברעננה למשפחה ממוצא טריפוליטאי שמקורה מהמושב בית עזרא.
בשנת 2003 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל החינוך כקצינת חינוך ביחידת מגלן ובא"ח נח"ל.
היא השתחררה משירותה הצבאי בשנת 2006 בדרגת סגן.
נעים היא בוגרת אוניברסיטת בן-גוריון בהצטיינות בפסיכולוגיה והיסטוריה של מדינת ישראל, ובעלת תואר שני במנהל עסקים ומנהיגות חברתית, מתוכנית משולבת של מכון מנדל ואוניברסיטת בן-גוריון.
נעים החלה לעבוד כעיתונאית בזמן לימודיה בשנת 2007, עם הצטרפותה לרדיו דרום, ככתבת תרבות ומפיקה.