tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסך הכול ישנם בטיל 12 כנפונים, כאשר ארבעת האחוריים הם זנבוני ייצוב, ארבעת האמצעיים נועדו לצורכי ניהוג רגיל, וארבעת כנפוני הקנרד על ראש הביות מיועדים לעזור בניהוג בזווית התקפה גבוהה (הקדמיים מכונים destabilizers, כלומר - "מונעי ייצוב").
התצורה הזאת חדשנית וראשונה מסוגה, ולאורה פותחו דורות מתקדמים של טילי אוויר-אוויר, כגון הווימפל R-73 והפיתון הישראלי.
בהתחשב בכך שהרוסים נהגו לפתח את מרבית טילי האוויר-אוויר שלהם עם אפשרות להחליף את ראש הביות (ממחפש חום למכ"ם חצי אקטיבי, ולהפך), הוערך בקרב נאט"ו שתהיה לאפיד גרסת מכ"ם חצי אקטיבי, אך מעולם לא נחשף דגם כזה.
על פניו, ניתן להעריך שהממדים הקטנים של הטיל מנעו אפשרות הרכבת אנטנת מכ"ם על ראש הביות (שגם כך ממדיו הוקטנו בעזרת ראש ביות ללא צינון).
ראש ביות מחפש חום תת-אדום ללא צינון, מסוג קומאר .
ראש קרב של 3 ק"ג בלבד (רסס מוטות פלדה).
על פי מקורות רוסיים, טווח הפעולה היעיל של האפיד - כ-4 ק"מ, על אף שהטווח המוצהר כפול (בגובה גבוה).
הטיל מהיר ובעל יכולת תמרון של 7g כנגד מטרות המתמרנות ב-8g.
הטיל נדרך לאחר כ-300 מטר (שיפור לעומת טילים אחרים).
המגבלה הגדולה של הטיל היא הרש"ק הצנוע שלו, שמחייב פגיעה ישירה על מנת להפיל כלי טיס, בעוד טילים בעלי רש"ק בגודל מקובל (מעל 10 ק"ג) יכולים להסתפק בפגיעה בסביבה הקרובה של כלי הטיס.
לאפיד-א' פותח דגם אימונים, המכונה UZ-62 ו-UZR-60.
גרסה משודרגת, הנקראת R-60M, שהוצגה בשנת 1982.
ראש ביות מצונן חנקן, עם זווית ראייה מוגדלת כ-±20% (חרף השיפור בראש הביות, עדיין היה לרב"ת טווח חיפוש מוגבל).
טווח הפעולה של הטיל הוגדל, וכעת יכול להתפוצץ גם לאחר כ-200 מטר.
מרעום קרבה חדש בעל הגנה מתקדמת נגד לוחמה אלקטרונית, אם כי עדיין ניתן היה להשתמש במרעום האופטי ובמרעום המכ"ם (דגם כזה כונה R-60KM).
גרסאות מסוימות נשאו רש"ק מורחב, בעל 1.6 ק"ג נוספים של אורניום מדולדל, על מנת לשפר את יכולת החדירה של הטיל.
דגם האימונים של האפיד-ב' מכונה R-60MU.
כיום משמש הטיל וימפל R73 כטיל אוויר-אוויר לטווח קצר בקרב המדינות המשתמשות בכלי טיס מתוצרת רוסיה, אך כמויות גדולות של טילי אפיד עדיין בשימוש מבצעי פעיל ברחבי העולם.
ב-1999 נכנסה לשירות ביוגוסלביה מערכת נגד מטוסים מדגם M55A3B1, שאליה צורפו טילי אפיד שעברו שינוי לצורך שימוש כטיל קרקע-אוויר.
R-36 הוא שם כללי לקבוצת טילים בליסטיים בין-יבשתיים ורכבי שיגור טילים שתוכננו ויוצרו על ידי ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה.
לטיל המקורי ניתן הכינוי SS-9 Scarp על ידי נאט"ו והוא יוצר בברית המועצות תחת הכינוי 8K67. לגרסה המודרנית של הטיל, ה-R-36M, ניתן הכינוי SS-18 Satan (שטן) ובברית המועצות הוא כונה 15A14 ו-15A18.
כמה טילים מהדגם SS-18 עברו שדרוג כך שיכנסו למסלול סביב כדור הארץ ויוכלו לשאת לוויינים קלים, כולל לוויינים של מדינות זרות תמורת תשלום.
צוות התכנון האוקראיני יוז'נוי ממשיך לייצר רכבי שיגור המבוססים על הדגם SS-18 הנקראים דנייפר.
ברית המועצות וחיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה היו המפעילים היחידים של הטיל R-36.
הטיל R-36 הוא טיל דו-שלבי המונע על ידי דלק נוזלי והוא נושא את אחד מארבעת ראשי הנפץ שתוכננו בשבילו.
הדגמים Mod 1 ו-Mod 2 היו רכבי חדירה לאטמוספירה שיכלו ליצור פיצוץ בעוצמה של 18 ו-25 מגה-טון, בהתאמה.
ראש הנפץ המשולש והרב שלבי היה Mod 4, בעוד שהדגם Mod 3 היה דגם מוצע שלא התקבל.
הטיל R-36M דומה במראו לטיל R-36, אבל הייתה לו היכולת לשאת ראש נפץ שיפיק פיצוץ בעוצמה של 20 מגה-טון או ראש נפץ רב שלבי שמכיל 10 ראשי נפץ, כל אחד יכול היה להפיק פיצוץ בעוצמה הנעה בין 550–570 קילו-טון, אף על פי שמשקל הטיל הוא רק 8,800 קילוגרם.
עובדה זו הופכת את הטיל הסובייטי R-36 לטיל הבליסטי הבין-יבשתי הכבד ביותר בעולם.
לשם השוואה, הטיל הרב-שלבי האמריקאי הכבד ביותר יכול לשאת 10 ראשי נפץ של 330 קילו טון כל אחד, בעוד שהטיל עצמו שקל 4,000 קילו.
בשלב הראשון מופעל מנוע בעל ארבעה תאי שרפה וזרבוביות המספק דחף בעוצמה של 4.5 מגה-ניוטון.
בשלב השני מופעל מנוע דחף בעל תא יחיד שמייצר 775 קילו-ניוטון של דחף.
כל הדגמים של הטיל R-36 תוכננו להיות משוגרים מאתרי שיגור הנמצאים באזורים שונים ומוגנים.
הטיל R-36M הוצב באתרי השיגור שלו בעומק של 39 מטר במכל שיגור.
במהלך השיגור הטיל נורה מחוץ למכל.
המנוע הראשי של הטיל נדלק בגובה של עשרות מטרים מעל הקרקע, דבר שמנע נזק לציוד הפנימי של אתר השיגור עצמו מפני ההתפרצות הלוהטת של מנוע הטיל.
"שיגור קר" זה מאפשר הסרה מהירה של מכל טיל ריק מבור השיגור, טעינה של טיל שני לתוך מכל משלו, וכך שיגור שני לפני שמתקפת הנגד הצפויה תגיע.
הודות ליכולת השיגור השנייה הזאת, המערכת יכולה לשגר מספר כפול של טילים לפני שראשי הנפץ של היריב יוכלו להגיע לאתר השיגור של הטיל R-36M.
על בסיס טיל זה פותחה מערכת הפצצה במסלול כבידתי חלקי.
בשנת 2015 הופסק שיתוף הפעולה בתחזוקת היחידות עם המפעל האוקראיני, והאחריות על התחזוקה עברה למשרד התכנון מאקייב.
הפיתוח של ה-R-36 החל בשנת 1962 על ידי הצוות OKB-586 (יוז'נוי בדנפרופטרובסק אוקראינה), ובנייתו החלה במקביל לפרויקט R-16. המהנדס הראשי היה מיכאיל יאנגל.
הפיתוח הראשוני כלל גרסאות קלות, כבדות ומסלוליות, כשמבחני השיגור נערכו בין השנים 1962 ל-1966, אז הושגה יכולת מבצעית התחלתית.
הידיעות על פיתוח גרסה בין-יבשתית של הטיל גרמה לפאניקה במערב מכך שיש סבירות שהסובייטים יוכלו לשגר מספר גדול של טילים גרעיניים מחוץ לאטמוספירת כדור הארץ, כך שלא יהיה ניתן ליירט את כולם.
התחזיות האלו, לגבי הנשק גרעיני המשוגור לחלל, דחפו את שני הצדדים לחתום על הסכם האוסר על השימוש בנשק להשמדה המונית בחלל.
בשנת 1970, החל פיתוח של הגרסה הרביעית, המסוגלת לשגר מספר ראשי נפץ, ומבחן שיגור נערך בשנה שלאחר מכן.
שיפור נוסף של הטיל R-36 הוביל לתחילת התכנון של הטיל R-36M בשנת 1969, שמטרתו, לטענת מקורות מערביים, הייתה לאפשר יכולת תקיפה ראשונית שתאפשר את השמדתם של הפירים ואמצעי השיגור של טילי ארצות הברית, כגון טילי LGM-30 מיניטמן, בטרם תוכל ארצות הברית להשיב באש.
ברית המועצות והפדרציה הרוסית הכחישו טענות אלה.
התכנון הראשוני של הטיל R-36M הוביל לייצור של ראש נפץ כבד שיכול להפיק פיצוץ בעוצמה של 12 מגהטון TNT ולהגיע למרחק של עד 10,600 ק"מ.
הטיל נוסה לראשונה בשנת 1973 אך הניסוי נכשל.
לאחר מספר עיכובים נכנס הטיל R-36M לשירות מבצעי בדצמבר 1975. דגם זה שכונה "Mod-1" כלל ראש נפץ יחיד שיכל לספק עוצמה של 18–20 מגה-טון והטווח שלו היה קצת מעל 11,000 ק"מ.
הגרסה החדשה קיבלה את קוד דיווח נאט"ו: SS-18 Satan (שטן).
ה-SS-18 עבר 6 שינויים נפרדים, כאשר השינוי הראשון (Mod-1) בוטל בשנת 1984. השינוי האחרון (Mod-6) שכונה R-36M-2 "וואוודה", נכנס לשירות מבצעי באוגוסט 1991, והאריך את טווח הטיל למרחק של 16,000 ק"מ.
השינויים שקדמו לשינוי Mod-6 התאפיינו בעיקר בראשי הנפץ המתפצלים.
טילים אלה (mod-2,4 ו-5) עקפו את יריבם המערבי – הטיל האמריקאי LGM-118 Peacekeeper - מבחינת עוצמת הפיצוץ, טווח השיגור ויכולת הישרדות.
הטילים ממשפחת R-36M/SS-18 מרובי ראשי נפץ.
טילים אלו מעולם לא הוצבו בכני השיגור עם יותר מעשרה ראשי נפץ, אבל בהתחשב ביכולת המרבית שלהם (נשיאה של 8.8 טון של ראשי נפץ על פי האמנה לצמצום הנשק האסטרטגי) הם יכלו לשאת הרבה יותר מכך.
בין המיזמים שברית המועצות שקלה באמצע שנות השבעים היה המיזם של הטיל 15A17 – שדרוג של הטיל 15A18 (R-36MUTTH).
הטיל היה יכול לשאת משקל גדול מתמיד – 9.5 טונות, וכך היה יכול לשאת מספר גדול מאוד של ראשי נפץ.
חמש גרסאות שונות של הטיל הוצעו.
שלוש גרסאות נשאו ראשי נפץ רגילים – 38 ראשים של 250 קילו-טון, 24 ראשי של 500 קילו-טון או 15–17 ראשים של 1 מגה-טון.
שני השדרוגים הנוספים היו אמורים לשאת ראשי נפץ מונחים – 28 ראשים של 250 קילו-טון או 19 ראשים של 500 קילו-טון.
עם זאת, אף אחד מהשדרוגים הללו מעולם לא פותח.
אמנת צמצום הנשק השנייה, שנחתמה בשנת 1979, אסרה להגדיל את מספר ראשי הנפץ שטילים בליסטיים בין-יבשתיים יוכלו לשאת.
עם זאת, מנקודת מבט אסטרטגית, ריכוז מספר רב של ראשי נפץ על טילים מבורות שיגור לא היה כדאי, מפני שזה היה מביא לכך שמספר גדול של ראשי נפץ של ברית המועצות היו פגיעים בפני מתקפת נגד.
הפריסה המבצעית של הטיל R-36M/SS-18 כללה את הטיל R-36MUTTH, שנשא עשרה ראשי נפץ של 500 קילו-טון, והגרסה העוקבת לו, הטיל R-36M2) 15A18M), שנשא עשרה ראשי נפץ של 800 קילו-טון.
בתקופה מסוימת היו גם גרסאות שכללו ראש נפץ יחיד בעוצמה של 8.3 מגה-טון או 20 מגה-טון.
כדי להערים חלקית על הסכמי האמנה, הטיל שיכל לשאת רק 10 ראשי נפץ לפי המגבלה, צויד ב-40 פיתיונות כבדים (ראשי נפץ ריקים).
הפיתיונות האלו היו נראים לכל מערכת הגנה כראשי נפץ רגילים, מה שהיה מקשה על יירוט הטיל שכעת נראה שהוא נושא 50 ראשי נפץ, וכך מערכות הטיל נגד טילים נהיו לא יעילות.
בפריסה מלאה, לפני התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, 308 בורות שיגור של הטיל R-36M היו במצב מבצעי.
לאחר פירוק ברית המועצות, 204 מהם מוקמו בשטח הפדרציה הרוסית ו-104 האחרים מוקמו בשטח של קזחסטן החדשה והעצמאית.
בשנים הבאות רוסיה הפחיתה את מספר בורות השיגור של הטיל R-36M ל-154 בלבד, כדי לציית לאמנת צמצום הנשק האסטרטגי.
הטילים בקזחסטן הוצאו מכלל שימוש בשנת 1995. האמנה השנייה לצמצום הנשק האסטרטגי נועדה לסלק את כל טילי ה-R-36M, אבל היא לא יצאה לפעול והטילים נשארו בשירות המדינה.
בעשור האחרון החלו כוחות הצבא של רוסיה לצמצם בהדרגה את מספר הטילים מדגם R-36M שבשירות, על ידי הוצאת הטילים שפג משך חייהם המבצעי.
נכון לאמצע שנת 2005 היו עדיין בשירות כ-85 טילים.
המאמץ של רוסיה לשמור על הטילים התגבר מפני שמתקן ייצור הטילים העיקרי ממוקם כעת באוקראינה.
RAH-66 קומאנצ'י היה אב-טיפוס של מסוק חמקן מתקדם שתוכנן עבור צבא ארצות הברית מתוצרת בואינג/סיקורסקי, ויועד לתפקיד הסיור החמוש.
לצבא ארצות הברית יש מסוק סיור חמוש - ה-OH-58D קיואה ווריור - אך מסוק זה מבוסס על מסוק סיור מימי מלחמת וייטנאם.
בניגוד לקיואה ווריור, הקומאנצ'י תוכנן במיוחד למטרות סיור חמוש.
המסוק קטן וקל מה-AH-64 אפאצ'י - אורכו 14.29 מ' ומשקלו 3,500 ק"ג לעומת 17.7 מ' ו-5,200 ק"ג של ה-AH-64 אפאצ'י - ושלדת המסוק, העשויה מחומרים מרוכבים, כללה מאפיינים חמקנים, כמו נשק הנכנס לגוף המסוק, גוף המסוק הבנוי ממשטחים ישרים וחומרים סופגי מכ"ם.
כמו כן, הקומאנצ'י שקט באופן ניכר ממסוקים אחרים.
מערכות הגילוי והניווט המתוחכמות של הקומאנצ'י היו אמורות לסייע לו בפעולות בחשכה ובמזג אוויר סוער.
המסוק תוכנן להתאים למטוסי תובלה ולספינות תובלה בקלות.
צבא ארצות הברית תכנן לרכוש כמעט 1,300 מסוקי קומאנצ'י למטרות סיור והתקפה קלה.
המסוק הראשון היה אמור להיכנס לשירות ב-2004. אב הטיפוס הראשון (מבין שניים) יוצר במפעל של סיקורסקי במאי 1995, וטס לראשונה בדצמבר 1995. שני אבות הטיפוס נבחנו במהלך שנת 1998.
ב-23 בפברואר 2004, צבא ארצות הברית הכריז על ביטול תוכנית הקומאנצ'י במטרה לספק מימון למסוקים הקיימים.
סיבה נוספת לביטול הפרויקט היא העלייה בפופולריות של כלי טיס בלתי מאוישים והצלחתם באפגניסטן ובעיראק.
עד לשלב ביטול התוכנית הושקעו בתוכנית 8 מיליארד דולר, ו-450-680 מיליון דולרים נוספים נדרשו כדמי ביטול פרויקט לשתי השותפות העיקריות בפרויקט, בואינג וסיקורסקי.
הטכנולוגיה שפותחה בשביל הקומאנצ'י תשולב במסוקי האפאצ'י ובמסוקים נוספים.
חלק מתפקידיו של המסוק ימולאו על ידי ה-בל ARH-70, מסוק סיור חמוש המשתמש בחלקים קיימים.
RAID, או בשמה המלא Recherche Assistance Intervention Dissuasion היא יחידת עילית ללוחמה בטרור ובפרט יחידת השתלטות של המשטרה הלאומית של צרפת.
היחידה אחראית על אזור פריז ופרווריה, על פעולות נגד חטיפת מטוסים, הגנה על כורים גרעיניים, מנהרת התעלה, אבטחת רכבות ואתרים אסטרטגיים אחרים.
יחידות עילית נוספות של צרפת ללוחמה בטרור הן GIPN, הגדולה ממנה, וה-GIGN של הז'נדרמריה.
היחידה הוקמה ב-1985 על ידי רובר ברוסאר כיחידת השתלטות כנגד פיגועי מיקוח, מצבים של בני ערובה ומעצר מחבלים ופושעים מסוכנים.
ב-13 במאי 1993 אדם מעורער בנפשו החזיק כבני ערובה 21 ילדים בעיר ניי-סיר-סן כאשר הוא חמוש בחומר נפץ.
ראש העיר באותה תקופה, ניקולא סרקוזי, הצליח לשחרר חלק מהילדים במשא ומתן.
אחרי שהחוטף נרדם, התגנבו לוחמי RAID אל המבנה, שחררו את 6 הילדים הנותרים והרגו את החוטף בירי 3 כדורים בראשו כאשר ניסה לפוצץ את חומרי הנפץ.
הפעולה הסתיימה בהצלחה ואף שוטר או בן ערובה לא נפגע.
ב-1994 ערכה היחידה גל פשיטות ומעצרים כנגד ארגון טרור אלג'יראי.
בפשיטות נתגלו מצבורי כלי נשק.
היחידה השתתפה בדיכוי המהומות בצרפת ב-2005 ו-2006.
בעקבות שרשרת פיגועי הירי בדרום צרפת במרץ 2012, איתרה המשטרה הלאומית של צרפת את המחבל, מוחמד מראח', ולוחמי RAID שמו מצור על הדירה בה התבצר.
אחרי משא ומתן כושל ומצור ממושך של כ-30 שעות פרצו לוחמי היחידה למבנה.
מראח' הצליח לפצוע 3 שוטרים, לפני שנהרג כאשר קפץ מהחלון ונורה על ידי צלף של המשטרה.
RAID כוללת כ-180 אנשי צוות, המחולקים ל-3 מחלקות בנות 60 איש כל אחת.
המחלקה הראשונה - הכוח המבצעי שתפקידיו כוללים השתלטות, לוחמה בטרור ואבטחה.
המחלקה השנייה - מחקר ופיתוח.
המחלקה השלישית - ההיבטים הפסיכולוגיים של השתלטות ומצבי בני ערובה: משא ומתן, איומי התאבדות ניהול משברים ועוד.
המחלקה מספקת גם תמיכה פסיכולוגית ללוחמי היחידה וכן לשאר שוטרי המשטרה הלאומית.
היא כוללת גם מומחה לזיהוי פלילי, פסיכולוג ורופאים.
כדי להצטרף ליחידה על המועמד להיות קצין בעל ותק של 5 שנים במשטרה הלאומית, ולעבור מבחן מקיף.
אם הוא עובר את המבחן הוא מתקבל ליחידה למשך 5 שנים, וממשיך ל-5 שנים נוספות רק אם הוא מקבל המלצה.
כל הלוחמים חייבים לפרוש מהיחידה הטקטית אחרי 10 שנות שירות.
קצינים מעל גיל 40 אינם יכולים להתקבל ליחידה.
באימוני היחידה מושם דגש על כושר גופני.
רוב אמצעי הלחימה של RAID הם נשק קל מתוצרת אירופה.
רובה סער G36 של הקלר וקוך
רובה סער HK53 של הקלר וקוך
רובה צלפים PSG-1 של הקלר וקוך
אקדח תופי מנורהין MR 73
רובה צלפים נגד חומרים PGM Hecate II
רובה סער זיג זאואר SG553
"" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה, בשיתוף עם הראפר טייני טמפה.
השיר יצא לאור ב-6 במאי 2012, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, Ora.
השיר נכתב במקור לריהאנה, אך בהמשך בוצע על ידי אורה עצמה.
השיר דורג במקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ובמצעד הסינגלים הבריטי.
באוסטרליה הגיע השיר למעמד פלטינה.
הקליפ לשיר צולם בלונדון שבאנגליה ופורסם ב-4 באפריל 2012.
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000בריטניה (BPI)פלטינה600,000דנמרק (IFPI Denmark)זהב15,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
RADIUS (ראשי תיבות באנגלית: Remote Authentication Dial In User Service) או רדיוס הוא פרוטוקול תקשורת המספק ניהול מרכזי של אימות, הרשאה, ואחריותיות ) עבור משתמשי הרשת.
RADIUS פותח על ידי תאגיד לווינגסטון בע"מ (Livingston Enterprises, Inc) בשנת 1991 כפרוטוקול אימות ופיקוח על חשבונות לשרתי גישה ולאחר מכן הפך לתקן בינ"ל בידי ה-IETF (כוח המשימה ההנדסי של האינטרנט).
הודות לשימוש הנרחב והתמיכה הניתנת לו, הוא משמש לעיתים קרובות אצל ספקיות אינטרנט וארגונים גדולים לבקרת כניסת משתמשים לאינטרנט, רשתות פנימיות ואלחוטיות, ושירותי דואר אלקטרוני, ללא תלות בדרכי ההתקשרות ברשת (בין אם דרך מודמים, VPN, DSL, שרתי ווב וכיוצא בזה).
זהו פרוטוקול שרת-לקוח אשר עובר בשכבת היישום מעל UDP.
צד הלקוח רץ אצל רכיבי גישה לרשת (כגון נתב או שרת VPN) המבקשים לזהות את הנכנסים בשעריהם.
הלקוח פונה לצד השרת הרץ כתהליך-רקע בשרתי חלונות או יוניקס.
ניתן לחלק את הדרך בה שרתי רדיוס מנהלים גישה לרשתות לשני שלבים של החלפת אינפורמציה והוראות עם המשתמש באמצעות "פעולות AAA".
השלב הראשון מכסה את אימות והרשאה המתרחש טרם כניסת המשתמש לרשת וקובע בעצם מיהו המשתמש ומהי הרשת אליה הוא מורשה להיכנס, והשני את ניטור ובקרת (מעין ראיית חשבון) המשתמש בזמן חיבורו.
לכל שלב מוקדש תקן נפרד: ו- בהתאמה.
המשתמש או המכשיר שולח בקשה לשרת גישה מרחוק (RAS - Remote Access Server) - למשל נתב אלחוטי - על מנת לקבל גישה למשאבי רשת מסוימים בעזרת אמצעי-הזיהוי (credentials) שלו.
הבקשה מועברת בפרוטוקול שכבת קו כגון PPP עבור ספקי חיוג או DSL, או על ידי פרוטוקול גבוה יותר כמו דף אינטרנט מאובטח (באמצעות פרוטוקול HTTPS).
השרת בתורו שולח בקשת גישה לשרת הרדיוס בה הוא מציג את אמצעי הזיהוי של המשתמש ומבקש לאמתם.
אמצעים אלו יכולים להיות שם משתמש וסיסמה, או תעודה דיגיטלית החותמת את זהות המשתמש.
אליהם יכולים להצטרף לבקשה פרטים נוספים אותם יודע השרת על המשתמש כגון נקודת החיבור הפיזית שלו לרשת, כתובת הרשת או מספר הטלפון שלו.
שרת הרדיוס בודק את המידע שהתקבל באמצעות שיטות אימות כגון: פרוטוקול אימות סיסמה (PAP), פרוטוקול אימות אתגר (CHAP) או פרוטוקול אימות מורחב (EAP).
כך ניתן לאמת את זהות המשתמש ובמקרה הצורך אף ניתן לקבל מידע נוסף הקשור לבקשה כפי שהוזכר קודם.
לצורך כך זקוק השרת לבסיס נתונים של המשתמשים אשר לעומתו תתבצע השוואת פרטי המשתמש הנכנס.
בעבר היה בסיס הנתונים מאוחסן מקומית על גבי השרת, אולם בשרתים מודרניים נהוג לפנות למאגרי נתונים חיצוניים כדוגמת שרתי LDAP ,Active Directory, או SQL.
בסיס הנתונים יכול לכלול אישורי / מניעות גישה עבור שירותים ומשאבי רשת מסוימים.
כך למשל, ייתכן שמשתמש כלשהו מורשה להיכנס לרשת האלחוטית של הארגון ויחד עם זאת אינו מורשה להשתמש בשירות ה-VPN.
שרת הרדיוס משיב ל-RAS אחת משלוש תשובות: 1) דחייה, 2) אתגר, 3) קבלה.
דחייה (Access Reject) פירושה מניעת כל גישה עבור המשתמש לרשת.
היא יכולה לנבוע מאמצעי-זיהוי לא מספקים או חשבון משתמש שאינו פעיל.
אתגר (Access Challenge) פירושו בקשת פרטים נוספים מהמשתמש כגון סיסמה נוספת או קוד (PIN), על מנת שיהיה ניתן לאמת את זהות המשתמש באמצעות מנגנוני אבטחה נוספים.
שימוש נוסף בבקשת אתגר נעשה כאשר תהליך האימות מורכב יותר וכולל העברת מידע בערוץ ישיר ומאובטח בין המשתמש לשרת הרדיוס, באופן שבו אמצעי הזיהוי חבויים משרת ה-RAS.
קבלה (Access Accept) פירושה שהמשתמש מאומת ומורשה, דהיינו, הוא אכן מי שהוא טוען שהוא (במובן זה שאמצעי הזיהוי שלו תואמים לחשבון המוגדר במערכת) ועל כן הוא רשאי לגשת למשאבים אותם הוא מבקש.
כל אחת מהתשובות הנ"ל עשויה לכלול הסברים נוספים (attributes) עבור המשתמש כמו סיבת הדחייה, שאילתת אתגר או הודעת כניסה, המוצגים כדף אינטרנט.
ההסברים הללו משותפים עם שרת ה-RAS לצורך עדכון פרטי המשתמשים.
לדוגמה קבלה עשויה לכלול את הפרטים הבאים: כתובת IP או מאגר כתובות המוקצה למשתמש, משך הזמן בו מותר לו לשהות ברשת, פרמטרים ל-VLAN או QoS וכיוצא בזה.
במהלך חיבורו של המשתמש שולח שרת ה-RAS לשרת הרדיוס בקשות חשבונאות (Accounting requests) המכילות מידע על שימוש המשתמש ברשת.
שרת הרדיוס מאשר את קבלתן באמצעות תשובות חשבונאות (Accounting responses).
מעבר לאיסוף נתונים על המשתמש לצורכי סטטיסטיקה וניטור הרשת, ניתן גם לגבות ממנו תשלום עבור קבלת גישה לרשת, בהתאם לאופי והיקף השימוש בה.
כאשר מוענקת למשתמש גישה לרשת, שרת ה-RAS שולח לשרת הרדיוס רשומת התחל חשבונאות (Accounting Start) המודיעה על כניסתו של המשתמש לרשת.
רשומת התחל חשבונאות כוללת בדרך-כלל את זהות המשתמש, כתובתו, נקודת התחברותו, ומזהה שיחה ייחודי (session id).
שרת ה-RAS עשוי לשלוח רשומות עדכון ביניים (Interim Update) המודיעות על מצב השיחה.
רשומות אלו כוללות בדרך-כלל את משך החיבור הנוכחי וכן מידע על שימוש ותעבורת הנתונים של המשתמש.
לבסוף, כאשר נסגר חיבור המשתמש לרשת, שרת ה-RAS שולח לשרת הרדיוס רשומת עצור חשבונאות (Accounting Stop), המספקת מידע סופי על שימוש המשתמש ברשת: הזמן, סוגי הנתונים וחבילות המידע, סיבת הניתוק ונתונים נוספים אודות חיבור המשתמש.
R5 היא להקת פופ-רוק אמריקנית שהוקמה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 2009, ומורכבת מרוס שור לינץ', רייקר אנטוני לינץ', רוקי מארק לינץ', ריידל מארי לינץ' ואלינגטון לי ראטליף.
מקור השם הוא העובדה ששמם הפרטי של כל חמשת חברי הלהקה מתחיל באות R חוץ מאלינגטון שאצלו שם המשפחה מתחיל באות R.
בשנת 2010, הוציאה הלהקה EP (מיני-אלבום) ראשון באופן עצמאי תחת השם "Ready Set Rock".
באפריל 2012, הלהקה הודיעה באמצעות אתר האינטרנט שלהם כי הם חתמו על חוזה הקלטות עם חברת הוליווד רקורדס.
הלהקה הוציאה ב-22 בפברואר 2012 EP נוסף בשם "Loud" שכלל חמישה שירים.
האלבום המלא הראשון של הלהקה, "Louder", יצא ב-16 בספטמבר 2013 וכלל לא רק את חמשת השירים מ-Loud אלא גם שבעה שירים חדשים.
ב-24 ביולי 2014 הוציאה הלהקה את ה-EP השני שלה, "Heart Made Up On You", כהכנה לאלבום האולפן השני שלה, שצפוי לצאת במרץ 2015.
ב-9 ביולי 2015 הוציאה הלהקה את האלבום sometimes last night הכולל בתוכו 19 שירים בניהם גם ארבעה שירים מה־EP השני של הלהקה.
לאחר הוצאת האלבום יצאו R5 לסיבוב הופעות הנקרא sometimes last night tour שנערך כמה חודשים סביב יבשת אמריקה בתוך בערך שלושים מדינות.
ב-12 במאי 2017 הוציאה הלהקה את המיני אלבום New Addictions, שכולל בתוכו 5 שירים ובניהם קאבר לשיר Need You Tonight של הלהקה INXS שיצא בשנת 1987.
הלהקה יצאה ב-2018 להפסקה, אך רוקי ורוס לינץ', פתחו הרכב שנקרא The Driver Era.
רוס שור לינץ (Ross Shor Lynch, נולד ב-29 בדצמבר 1995): הצעיר ביותר בלהקה.
זמר, גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית, קלידים ותופים.
רייקר אנטוני לינץ' (Riker Anthony Lynch, נולד ב-8 בנובמבר 1991): המבוגר ביותר הלהקה.
קולות, גיטרת בס, גיטרה קלאסית.
רוקי מארק לינץ' (Rocky Mark Lynch, נולד ב-1 בנובמבר 1994): גיטרה קלאסית, גיטרה אקוסטית, קולות, קלידים.
ריידל מארי לינץ' (Rydel Mary Lynch, נולדה ב-9 באוגוסט 1993): הבת היחידה בלהקה.
קולות, קלידים כלי הקשה ותופי מרים.
אלינגטון לי ראטליף (Ellington Lee Ratliff, נולד ב-14 באפריל 1993): היחיד שלא ממשפחת לינץ' בלהקה.
קולות, קלידים, תופים וכלי הקשה נוספים.
R5 הופיעו בשישה סיבובי הופעות ביניהם הופיעו גם בישראל בתאריך 8 בפברואר 2014.
R136a1 הוא הכוכב המסיבי ביותר שנצפה ומסתו מוערכת ב-265 מסות שמש.
הוא גם הכוכב בעל עוצמת ההארה הגדולה ביותר, פי 8,700,000 מעוצמת ההארה של השמש.
הכוכב הוא מטיפוס נדיר מאוד, הדומה לכוכבי וולף-ראייה אך בניגוד להם הוא כוכב צעיר שעדיין מתיך מימן בליבתו.
R136a1 נמצא בענן המגלני הגדול, בקבוצת כוכבים דג זהב.
הוא חלק מצביר כוכבים R136 המכיל כוכבים מסיביים ביותר וצעירים, בני כמה מיליוני שנים בלבד.
כמו כוכבים היפר מסיביים אחרים, לR136a1 אין צורה מוגדרת, ועם שינויי קונבקציה בחלקו הפנימי נפלטות שלוחות גדולות של מעטפת, שלאחר מכן חוזרות ושוקעות.
כמו כוכבים מסיביים אחרים הקרובים לבהירות אדינגטון, גם R136a1 איבד חלק ניכר ממסתו הראשונית בקרינה וברוח השמש.
מעריכים כי מסתו הראשונית הייתה כ-320 מסות שמש והוא איבד כ-50 מסות שמש במיליון השנים האחרונות.
עם זאת, תאוריות חדשות טוענות כי אף כוכב אינו יכול להיווצר במסה של מעל 150 מסות שמש ועל כן מעריכים שכוכבים היפר-מסיביים כמו R136a1 נוצרו ממיזוג של כמה כוכבי ענק.
צביר הכוכבים R136 נחשב בעבר לעצם מסיבי יחיד שמסתו הוערכה בין 1,000 ל-3,000 מסות שמש.
טבעו של הצביר נחשף על ידי אינטרפרומטריית כתם () כצביר כוכבים צפוף המכיל מספר כוכבים בעלי טמפרטורת שטח פנים הגבוהה מ-40,000 מעלות קלווין שהם יותר מפי 7 מהשמש, כמו כן כוכבים אלו בהירים פי כמה מיליונים מהשמש שלנו.
לפחות ל-3 מכוכבים אלו מסה הגבוהה מ-150 מסות שמש.
R136a1 צפוי לסיים את חייו בהיפרנובה, התפוצצות עצומה החזקה פי 100 מסופרנובה.
זו תהיה היפרנובה אנרגטית במיוחד שבפיצוצה תשתחרר אנרגיה בכמות של .
ייתכן ויסיים את חייו מוקדם יותר בתהליך אי יציבות זוגית.
ליבת הכוכב צפויה לקרוס לחור שחור.
R-160 (רנתיסי-160, בערבית: رنتيسي-160) היא רקטה ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון חמאס.
לטענת חמאס, טווח הרקטה הוא 160 קילומטר.
הרקטה נחשפה לראשונה במסגרת מבצע צוק איתן ביולי 2014. בעורף הישראלי חשבו תחילה כי מדובר ברקטת M-302, רקטה סורית בעלת טווח דומה שנמצאה בספינה קלוז סי שיורטה על ידי צה"ל במרץ 2014 במסגרת מבצע חשיפה מלאה.
ככל הנראה מדובר בחיקוי של רקטה זו שיוצר באופן מקומי על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם.
שם הרקטה מייצג את טווח ההגעה שלה בצירוף שם משפחתו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, ממייסדי תנועת חמאס, שנהרג בסיכול ממוקד על ידי צה"ל בשנת 2004.
ב-18 באפריל 2016 הופץ סרטון בידי חמאס שחשף טילים המסוגלים לפגוע בחיפה ותל אביב בעלי "טכנולוגיה חדישה" ובו הוצגו בפועל רקטות ה-R-160. על פי הערכות גורמי המודיעין בישראל הרקטה דומה לרקטות M-302 הסורית, ומבוססת על רקטת פאג'ר 5 האיראנית.
הרקטה נכנסה לשימוש לראשונה ב-9 ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן, עת שוגרו שתי רקטות לעבר חיפה לטענת חמאס, מרחק של כ-120 ק"מ.
לפי התקשורת הישראלית נמצאו שברי הרקטות באזור חדרה ועתלית, כ-30 ק"מ דרומית לחיפה.
יכולת השיגור של חמאס לעבר יישובי הצפון הפתיעה את צה"ל, שלא הזהירה כנגד יכולת זו את הרשויות המקומיות.
בשיגור הראשון לא הופעלה אזעקה בחדרה.
ב-11 ביולי בוצע שיגור נוסף של הרקטה לעבר חיפה והיא יורטה מול חופי עתלית.
במהלך המבצע צוק איתן שוגרו מספר רקטות R-160, מרביתן נורו לעבר חיפה אך נחתו בשטחים פתוחים באזור זכרון יעקב וחדרה, ששוכנות כ-30–40 ק"מ דרומית לחיפה.
ביומו האחרון של המבצע נפלה רקטה כזו באשקלון, הערכה היא כי הרקטה שוגרה לעבר תל אביב כשראש הנפץ הכיל כ-60 ק"ג וכי היא נפלה בדרך.
ב-25 במרץ 2019, על רקע מתיחות בין חמאס לישראל, שוגרה מרפיח רקטה לטווח של 120 ק"מ ופגע בבית מגורים במושב משמרת.
בנוסף להרס הבית בו פגע, גרם ההדף מהרקטה לנזק ל-30 בתים נוספים במושב.
אף וייתכן שמדובר ברקטה M-75 משופרת, עקב הטווח הארוך ההערכה ע"פ גורמי המודיעין הייתה כי מדובר ברקטה מסוג R-160.
בסביבות השעה 18:40 ביום ה-11 באוקטובר 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל נשמעו אזעקות צבע אדום באזור מועצה אזורית חוף הכרמל.
ארגון החמאס לקח אחריות על הירי וטען כי מדובר ברקטה מסוג R-160.
ב-17 באוקטובר בשעה 20:00, שיגר החמאס רקטה מסוג R-160 לכיוון שטח ישראל אך היא נפלה בים מול חופיה של חיפה, רקטה אחרת של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נחתה בבית החולים אל-אהלי בעזה וגרמה לפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי.
ב-25 באוקטובר בסביבות השעה 13:01, שיגר החמאס רקטה נוספת מסוג זה מעזה.
הרקטה התפוצצה מעל דאלית אל-כרמל.
R136c הוא כוכב הממוקם בצביר הכוכבים R136 (צביר בעל מסה של 450,000 מסות שמש שבו כ-10,000 כוכבים) בערפילית הטרנטולה שבענן מגלן הגדול.
R136c הוא כוכב וולף-ראייה מסוג ספקטרלי WN5h עם טמפרטורה של 51,000 קלווין.
הכוכב בעל מסה של 230 מסות שמש ועוצמת הארה הגדולה פי 5 מיליון מזו של השמש.
הכוכב מפיק את האנרגיה שלו מהיתוך מימן במחזור CNO בליבת הכוכב, כך שהוא עדיין נחשב לכוכב הסדרה הראשית.
הכוכב מאבד מסה של 1/100,000 מסות שמש בשנה שנפלטת כרוח שמש במהירות של 2,000 ק"מ לשנייה.
קרינת X חזקה הנפלטת מהכוכב מצביעה על נוכחות של בן זוג עמום בהרבה שמייצר גם כן רוח שמש חזקה ומהירה והתנגשות החלקיקים הנפלטים מהכוכבים בהמהירויות גבוהות יוצרת קרינה זו.
למרות גילו הצעיר שמוערך במיליוני שנים בודדים, R136c איבד כבר חלק ניכר ממסתו בשל רוח השמש העזה שלו.
סופו של הכוכב יקבע לפי כמות המסה שתישאר בכוכב כאשר לא יישאר מספיק מימן בליבתו על מנת להפיק את כמות האנרגיה שנדרשת כדי לאזן את המסה הגדולה שלו וליבתו תקרוס תחת משקלה.
ככל הנראה הכוכב יסיים את דרכו בסופרנובה, שייתכן ותלווה בהתפרצות גמא, והוא יהפך לחור שחור.
R136b הוא כוכב וולף-ראייה הממוקם באזור R136 בצביר הכוכבים NGC 2070 בערפילית הטרנטולה שבענן מגלן הגדול.
הכוכב הוא אחד הכוכבים הכבדים ביותר והבהירים ביותר הידועים לאדם.
R136b בעל סיווג ספקטרלי הנע בין O לסיווג ספקטרלי של כוכב וולף-ראיה עם שילוב של קווי פליטה ובליעה.
בדומה לכוכבי וולף-ראייה צעירים, ספקטרום הקרינה שלו מראה נוכחות של הליום וחנקן על פני המעטפת שלו, תוצאה של התכת מימן בליבתו באמצעות מחזור CNO, כך שהוא עדיין נחשב לכוכב הסדרה הראשית.
מסתו מוערכת בקרוב ל-100 מסות שמש ועוצמת הארתו היא קרוב לפי 2 מיליון מעוצמת ההארה של השמש, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של יותר מ-40,000 קלווין כמעט כל הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל-סגול.
הוא קיצור של המילה הלטינית Rex (רקס, מלך) או Regina (רגינה, מלכה).
בסימון זה נעשה שימוש בעיקר בהיסטוריוגרפיה ובמשפט בארצות הכתר הבריטי.
בסימן זה נעשה שימוש בהיסטוריוגרפיה לציון שנות מלוכה בניגוד לשנות חיים, לדוגמה: אל-חאפיז ( 1076 – 8 באוקטובר 1149), מציין את שנות חייו של אל-חאפיז, ואילו: אל-חאפיז ( 1130–1149), מציין את שנות שלטונו.
במשפט בארצות הכתר הבריטי, נעשה שימוש בקיצור "R נגד פלוני" לייצוג תביעות של המדינה או של בית המלוכה, כאומר: הכתר נגד פלוני.
במדינות בהן הריבון הרשמי אינו מונרך, הסמכות התובעת היא של המדינה עצמה ולכן נעשה שימוש בשם המדינה בכתבי התביעה: "מדינת ישראל נגד פלוני" או "ארצות הברית נגד פלמוני".
R-29, מכונה "ויוסטה" היא משפחה של טילים בליסטיים שיוצרו על ידי ברית המועצות ומופעלים על ידי רוסיה.
הם מיועדים לשיגור על ידי צוללות, תוכננו על ידי מאקייב.
כל הגרסאות הם נשק מונחה ומשתמשות במערכות ניווט אינרציאליות ולא אינרציאליות, כולל שימוש ב־GLONASS ו־GPS.
גרסה חדשה בשירות משנת 2014
RAF-977 היא מכונית בתצורות: מסחרית, ומיניבוס, בעלת הנעה 4x2, מתוצרת יצרנית הרכב Riga Autobus Factory (RAF) (בלטבית: Rīgas Autobusu Fabrika, ברוסית: Рижская автобусная фабрика) מהעיר ילגבה, לטביה, אשר יוצרה בין השנים 1958–1976.
דגם המיניבוס תוכנן ל-10 נוסעים.
ראשי תיבות שם החברה: "RAF"
R.E.M (בעברית: רע"מ – ריצודי עיניים מהירים) הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Sweetener.
השיר יצא לאור ב-17 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס והופק על ידי פארל ויליאמס.
השיר הגיע למקום ה-72 במצעד הבילבורד הוט 100.
"R.E.M" הוא שיר R&B עכשווי המכיל פעמה דו-וופ.
השיר הוא במשך 4 דקות ושש שניות.
השיר "Wake Up" הוקלט במקור כהדגמה של הזמרת-יוצרת האמריקאית ביונסה.
גרנדה שמרה על הפזמון אך שינתה את מילות השיר.
היא בתצוגה מקדימה את "R.E.M" לפני שחרורו של האלבום הנוכחי.
הכותרת של השיר מתייחסת לפעולה שמתרחשת כאשר בני האדם ישנים ונוצרת בעיניהם תנועת עיניים מהירה.
והוא על "מערכת יחסים מטשטשת בין עולם החלומות למציאות".
גרנדה אמרה ש-"R.E.M" הוא על "לחלום על מישהו בתוך חייך".
השיר הוא האהוב על גרנדה מתוך האלבום Sweetener.}
בשנת 2018, קומפלקס דירגה את השיר במקום השלישי ברשימה "השירים של אריאנה גרנדה הטובים ביותר בעולם".
כריסטופר רוסה מגלומר קראה למילים של השיר "טד גנרי".
ארגוןמקוםרשימהשנת פרסוםמקורComplex16השירים הטובים ביותר לשנת 201818 בדצמבר 2018
גרנדה הופיעה עם קטע קצר מהשיר בתוכנית The Tonight Show Starring Jimmy Fallon בתאריך ה-16 באוגוסט 2018. השיר יצא לאור בשידור חי שלושה ימים לאחר מכן ב"The Sweetener Sessions".
בנוסף, גרנדה הופיעה עם השיר בשידור חי ב-BBC Radio בספטמבר 2018, ובספיישל של שעה אחת "אריאנה נמצאת בBBC" אשר הוקלט ב-7 בספטמבר 2018, ויצא לשידור ב-1 בנובמבר.
"" (ראשי תיבות של: "Rest in peace"; בעברית: "נוח על משכבך בשלום") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת סופיה רייס, ביחד עם הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה והזמרת הברזילאית אניטה.
השיר יצא לאור ב-15 במרץ 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד השירים הדיגיטליים שבפורטוגל.
השיר נכתב והופק על ידי סופיה רייס, ריטה אורה, הפליפטונס, מרקו מאסיס, שרי לין שורט, עומר טברז ותומאס אוגוסטו.
שיתוף פעולה זה הוא הראשון בין השלוש.
ב-20 בפברואר 2019, פרסמה רייס בטוויטר שלה כי עתיד לצאת השיר.
איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי העניק בשנת 2019 את תואר הפלטינה המשולשת לשיר, על מכירות של למעלה מ-120,000 עותקים במדינה.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סופיה רייס ב-14 במרץ 2019. הקליפ בוים על ידי איף ריוורה.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את השלוש בתוך ג'ונגל כשמסביבם אנשים החובשים מסכות שונות.
נכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-145 מיליון צפיות.
RAI (באיטלקית: RAI - Radiotelevisione italiana ידועה בראשי התיבות באופן מסחרי בשם Rai מאז 2000; הייתה ידועה עד שנת 1954 כ-Radio Audizioni Italiane) היא חברת השידור הציבורית הלאומית של איטליה, שבבעלות משרד הכלכלה והאוצר.
RAI מפעילה ערוצי טלוויזיה אזוריים רבים ותחנות רדיו.
זהו גוף שידור הטלוויזיה הגדול ביותר באיטליה ומתחרה עם Mediaset, רשת טלוויזיה ורדיו קטנה יותר.
ל-RAI יש נתח גבוה יחסית של קהל צופים העומד על 33.8%.
שידורי RAI נקלטים גם במדינות השכנות, כולל אלבניה, בוסניה, קרואטיה, מלטה, מונקו, מונטנגרו, סן מרינו, סלובניה, ותיקן, שווייץ, תוניסיה ובמקומות אחרים בעיקר בטלוויזיה בתשלום.
מחצית מההכנסות של RAI מגיעות מאגרת שידור והשאר ממכירת זמן פרסום.
ב-1950, RAI הייתה לאחד מ-23 ארגוני השידור שייסדו את איגוד השידור האירופי.
R.W.D-13 הוא מטוס תיור וקישור קל מתוצרת פולין שהיה בשירות חיל האוויר הישראלי.
המטוס נרכש ב-1938 על ידי חברת אווירון שהיא חברת התעופה העברית הראשונה בארץ ישראל.
מטרת הרכישה הייתה לצורכי הדרכה תובלה ותיור וגם לפעולות ביטחון.
חברת אווירון השתמשה במטוס כמעט עשור וב-1947 המטוס נמכר ליזמים.
באותה השנה המטוסים עברו לשרת את ההגנה והם פעלו במלחמת העצמאות במשימות תובלה סיור פינוי נפגעים וסיוע בתקיפות.
ב-17 בדצמבר 1947 פנחס בן-פורת הטיס את המטוס הזה בפעולה לפינוי פצועים שנפגעו מהתקפה של ערבים אבל כשהוא הגיע לבית אשל הבין שלא צריך לפנות את הפצועים וטס לנבטים ששם הערבים תקפו.
הוא המריא עם עוד בחור ועם מקלע ורימונים וטסו לנבטים ושם הם הצליחו באמצעות התקפה אווירית להבריח את הערבים.
מטוס יצא משירות אחרי מלחמת העצמאות.
(בעברית: ורד) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הבריטית ג'סי ג'יי.
האלבום יצא לאור בין התאריכים 22 במאי ל-25 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, בארבעה חלקים שונים, כאשר כל חלק יצא ביום אחר כמיני-אלבום.
ראשי התיבות של האלבום הם: "Realisations" (הבנה), "Obsessions" (קיבעון), "Sex" (יחסי מין) ו-"Empowerment" (העצמה).
כל אחד מחלקי האלבום קרוי באחד והשמות האלה ויחד הם יוצרי את ראשי התיבות (שפירושו גם ורד בעברית).
ג'יי הייתה שותפה לכתיבת כל שירי האלבום, תוך שהפיקה כמה מהם.
על מנת להפיק את שאר השירים, עבדה עם מפיקים כמו די ג'יי קמפר וקוק הארל.
מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים אשר יצאו לפני האלבום עצמו: "Real Deal", "Think About That", "Not My Ex" ו-"Queen".
באוגוסט 2017, הוציאה ג'יי את הסינגל הראשון מהאלבום "Real Deal" כאשר על מנת לקדם אותו שיתפה פעולה עם קמפיין של חברת M&M's ולאחר מכן הוציאה לאור גם את הסינגלים "Not My Ex", "Queen" ו-"Think About That".
בנוסף לסינגלים, יצאה ג'יי גם לסיבוב הופעות במטרה לקדם את האלבום.
שם סיבוב ההופעות הוא "R.O.S.E Tour", והוא החל בספטמבר 2017, והתמשך עד שנת 2018. לאור הביקוש, הוסיפה ג'יי מספר מופעים נוספים בלונדון.
R-Pharm היא חברת תרופות רוסית, אחת מחברות התרופות הגדולות ברוסיה.
החברה הוקמה בשנת 2001 על ידי איש העסקים הרוסי אלכסיי רפיק.
החברה מתמחה בפיתוח, ייצור ואספקה של תרופות לטיפול רפואי באשפוז (למרכזי מחקר רפואי, בית חולים צבאי, בתי חולים קליניים, מוסדות רפואיים ברוסיה).
החברה מייצרת תרופות שונות עבור חולים הזקוקים לטיפול מיוחד, כולל אונקולוגי, המטולוגי, קרדיולוגי, אימונולוגי, אנטיבקטריאלי, תרופות בשימוש בהשתלות איברים, לטיפול בטרשת נפוצה וסוכרת, ועוד.
בשנת 2002 החלה החברה במשלוחים למרפאות ומכוני מחקר רוסיים.
בשנת 2003 נוצרה רשת סניפים אזוריים.
בשנת 2007 הפכה החברה לאחת הספקיות במסגרת התוכנית הממשלתית למתן תרופות נוספות.
בשנת 2009 החלה בניית מפעל תרופות בעיר ירוסלבל.
החברה התחילה בייצור מורשה בשטח הפדרציה הרוסית של מספר תרופות זרות.
בשנת 2010 רכשה החברה מניות של חברת Novosibkhimpharm שנמצאת בנובוסיבירסק.
R-Farm ו-KhimRar הודיעו על הקמת מיזם משותף.
באותה שנה רכשה החברה רישיון לייצור תרופות בקוסטרומה.
החברה עבדה בתחום אבחון מעבדתי וייצור ציוד רפואי לאבחון מחלות כמו סוכרת, סרטן צוואר הרחם, מחלות זיהומיות (HIV, זיהומים בנוסוקומיום, ToRCH ועוד).
בינואר 2011 הוקמה חברת המחקר R-Pharm Overseas, Inc.
בסן דייגו, ארצות הברית והקימה מרכז למחקר פרה-קליני ופיתוח תרופות בטומסק בשווי 300 מיליון רובל.
באותה שנה, בחסות הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, הקימה החברה קרן ל"קידום פעילויות בתחום מניעה והגנה על בריאותם של אזרחי רוסיה".
בשנת 2012, ברוסטוב (מחוז ירוסלבל) החלה החברה בבניית מיזם משותף, פארמוסלבל, לייצור רכיבים תרופתיים פעילים בעלי אופי כימי.
המפעל הוא חלק מפארק התעשייה רוסטוב.
באותה שנה, "R-Farm" החלה להכשיר מומחים למפעלים בתחום התרופות והביוטכנולוגיה על בסיס האוניברסיטה הפוליטכנית של טומסק.
בשנת 2014 נרכש מפעל פייזר בגרמניה והחלה פעילות החברה בארצות הברית וביפן.
בשנת 2015 מרחיבה החברה את נוכחותה ופותחת סניפים חדשים בקזחסטן, בלארוס ואזרבייג'ן.
בשנת 2016 נפתח קו ייצור חלבון טיפולי במפעל ירוסלב.
באותה שנה החלה הקמת מפעל תרופות משותף רוסי-אזרי.
בשנת 2017 התאגיד היפני מיצוי ושות' בע"מ.
רוכש נתח של 10% ממניותיה של R-Pharm.
בשנת 2020 במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הודיעה החברה על כוונתה לסייע בייצור המוני של החיסון לנגיף COVID-19 שפיתחו באוניברסיטת סצ'נוב בשיתוף עם מכון גאמליה (Gam-COVID-Vac) וכי קיבלה רישיון לייצר את החיסון הבריטי שפותח באוקספורד בשיתוף פעולה עם АstraZeneca.
החברה גם ייצרה את התרופה Coronavir.
בדצמבר 2020, R-Pharm ומרכז גאמליה חתמו על מזכר הבנות עם AstraZeneca הבריטית לשיתוף פעולה בנושא פיתוח החיסון לקורונה ועריכת ניסויים משותפים בחיסון הבריטי ובחיסון הרוסי.
RAF-2203 (ברוסית : РАФ-2203) - הוא כלי רכב שיוצר בתצורות : מסחרית, ומיניבוס, בעל הנעה 4x2, מתוצרת יצרנית הרכב Riga Autobus Factory (RAF) (בלטבית: Rīgas Autobusu Fabrika, ברוסית: Рижская автобусная фабрика) מהעיר ילגבה, לטביה, אשר יוצרה בין השנים 1997–1976
מיניבוס - 11 נוסעים + נהג
"RAF-2203 Latvija" - מסחרית למטרות הובלה, 4 דלתות
"RAF-2203 Latvija" - אמבולנס ניידת טיפול נמרץ קרדיאלי, 4 דלתות
"RAF-2203 Latvija GAI" - ניידת משטרה, 4 דלתות
"RAF-2203 Latvija" - מסחרית להעברת חבילות דואר, 4 דלתות
"RAF-2203 Latvija VAI" - ניידת משטרה צבאית, 4 דלתות
פאדיל אל ע'ול , המוכר תחת שם הבמה R3hab (לעיתים מסוגנן כ-R3HAB; מבוטא כ-"rehab"), הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר ותקליטן מרוקאי-הולנדי.
נכון ל-2020, הוא מדורג במקום ה-13 ברשימת 100 התקליטנים של DJ Mag.
הוא הוציא מספר רב של גרסאות רמיקס שירים לאמנים, כמו , קייטי פרי, ליידי גאגא, טיילור סוויפט, דייוויד גטה, ריהאנה, רמשטיין, סטיב איוקי, הצ'יינסמוקרס ו-KSI.
R3hab החל את הקריירה שלו בסוף 2007 בזמן שהפיק, יחד עם הארדוול, את הסינגל "Mrkrstft".
לאחר שהוציא, יחד עם אפרוג'ק, את הסינגל "Prutataaa" ב-2011, הוא הוחתם בחברת התקליטים ספינין' רקורדס.
ב-4 בדצמבר 2012, הוא התארח, יחד עם פרופהט, בסינגל "Big Banana" של הוואנה בראון.
ב-20 בינואר 2014, הוא הוציא, יחד עם NERVO ואומט אוזג'ן , את הסינגל "Revolution".
הסינגל הגיע, בשיאו למקום השלישי במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי של בילבורד, למקום ה-12 במצעד הדאנס הבריטי, למקום החמישי בפולין, למקום ה-25 בסקוטלנד, למקום ה-26 בפלנדריה, ולמקום ה-37 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-8 בספטמבר 2017, הוא הוציא, יחד עם קווינטינו, את הסינגל "I Just Can't".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-22 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
ב-15 בספטמבר 2017, הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, Trouble.
ב-20 באוקטובר 2017, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Power" של אקסו.
ב-26 בינואר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מייק ויליאמס , את הסינגל "Lullaby".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השביעי בנורווגיה, למקום ה-66 בשוודיה ולמקום ה-27 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
ב-4 במאי 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קונור מיינרד, את הסינגל "Hold On Tight".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-23 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני, ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-24 באוגוסט 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, The Wave.
ב-5 באפריל 2019, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Around the World (La La La La La)" של להקת הפופ הגרמנית, ATC, תחת השם "Around The World (La La La)".
גרסת הרמיקס הגיעה, בשיאה, למקום החמישי בוולוניה, למקום העשירי בפינלנד, למקום השישי בהונגריה, ולמקום השישי בהולנד.
ב-12 באפריל 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אנדי גרמר, גרסת רמיקס לשיר "Don't Give Up on Me".
ב-10 במאי 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם יולי ברגן, את הסינגל "Don't Give Up on Me Now".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-30 בנורווגיה.
ב-15 בנובמבר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם זאין מאליק וג'אנגלבוי, את הסינגל "Flames".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השביעי בשוודיה, למקום העשירי בצ'כיה ולמקום ה-22 בניו זילנד.
ב-20 באפריל 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם GATTÜSO ומריה סמית', גרסת רמיקס לסינגל "Creep" של רדיוהד.
גרסת הרמיקס הגיעה, בשיאה, למקום ה-95 בבלגיה.
ב-18 ביוני 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קלווין ג'ונס, את הסינגל "Downtown".
ב-20 באוגוסט 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סיגלה וג'ייפי קופר את הסינגל "Runaway".
ב-10 בספטמבר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ונאס בלו, אווה מקס וקיילי קנטרל את הסינגל "Sad Boy".
רשימת 100 התקליטנים של DJ Mag
r/place הוא פרויקט וניסוי אינטרנטי חברתי שהתקיים ברשת החברתית רדיט שלוש פעמים: פעם אחת באחד באפריל 2017, פעם שנייה באחד באפריל 2022 ופעם שלישית ביולי 2023. הניסוי כלל קנבס מקוון בגודל 1,000 על 1,000 פיקסלים, ובניסוי השני והשלישי הקנבס אף הורחב.
המשתמשים הרשומים יכלו להניח כל פיקסל שמתחשק להם מתוך פלטה של 16 צבעים.
לאחר שהם הניחו פיקסל אחד, טיימר מנע מהמשתמשים להמשיך לבצע שינויים בקנבס במשך פרק זמן שנע בין 5ל-20דקות.
הניסוי החברתי הסתיים לאחר 72 שעות, ב-3 באפריל 2017. למעלה ממיליון אנשים שונים השתתפו בניסוי החברתי ושינו צבעים של פיקסלים בקנבס ופיקסלים הונחו 16 מיליון פעמים.
כ-90,000 אנשים השתתפו בניסוי במקביל לקראת סיומו.
הניסוי זכה לשבחים רבים, ותמונת הקנבס שיצאה אף הודפסה במקומות רבים.
ב-1 באפריל 2022, הניסוי התחיל מחדש והסתיים ב-5 באפריל 2022. הוא היה גדול יותר ו-6 מיליון משתמשים השתתפו בו לעומת מיליון בלבד באחד שקדם לו.
במשך הניסוי, פלטת הצבעים ואף הקנבס עצמו הורחב, כשבסוף הניסוי בתור "מתיחה", הוחלט לצמצם את פלטת הצבעים לצבע אחד בלבד, לבן, מה שבסופו של דבר גרם לתמונת הקנבס להפוך לריקה.
הניסוי חודש פעם נוספת ב-20 ביולי 2023.
הניסוי התקיים ב-subreddit (תת-פורום באתר Reddit) בשם r/place, שבו משתמשים רשומים יכלו למקם פיקסל בודד (או "אריח") על קנבס ריק של מיליון (1000x1000) פיקסלים, והם היו צריכים להמתין עד שהם יכלו למקם פיקסל נוסף.
זמן ההמתנה השתנה בין 5 ל-20 דקות לאורך הניסוי, והמשתמש היה יכול לבחור את צבע הפיקסל שלו מתוך פלטה של שישה עשר צבעים.
בהתחלה אנשים שמו פיקסלים באופן רנדומלי בניסיון ללמוד איך הניסוי עובד, אך מהר מאוד אנשים הקימו קבוצות במטרה לצייר תמונות וציורים משותפים.
בשעות הראשונות של הניסוי, הוקמה קבוצה בשם "Blue Corner" שהמטרה שלה הייתה לצבוע את כל הקנבס בצבע כחול, והוקמה לאחר מכן קבוצה נוספת שניסתה לצייר פוקימונים.
מהר מאוד, אנשים התחילו להתאגד לקבוצות שונות וניסו להשתלט ולהראות נוכחות בקנבס.
בקנבס היו משחקי מחשב, קבוצות ספורט, אידאולוגיות פוליטיות ואף דגלי מדינות.
על הקנבס הופיעו מספר יצירות אמנות, דגלי גאווה, תופעות אינטרנט ומחוות לאנשים שמתו או לארגונים.
מהר מאוד, התחילו סכסוכים בתוך הקנבס.
חברי דגל גרמניה נאבקו עם חברי דגל צרפת, חברי דגל הגאווה נאבקו עם חברי קהילה הומופובית מאתר הפורומים 4chan שניסו להרוס את דגלם, ובהמשך התחיל גם סכסוך בין חברי דגל ישראל לחברי דגל פלסטין.
באותה עת, מעין "כתות" ניסו "לכבוש" ולשבש ציורים אחרים, כך הושמד למשל דגל הגאווה, פרצופה של המונה ליזה וציורים נוספים.
הניסוי החברתי הסתיים בפתאומיות ב-3 באפריל 2017. כ-90,000 משתמשים השתתפו בפרויקט לקראת סיומו במקביל, ומיליון משתתפים הניחו 16 מיליון פיקסלים.
בתאריך 1 באפריל, הניסוי התחיל מחדש ב־subreddit ב-r/place.
בשנה זו משתמשי האתר ארגנו קבוצות ותוכניות מפורטות הכוללות רובוטים להשלמת היצירות אותם הם רצו לבצע.
הקנבס הכפיל את עצמו בכל 24 שעות, כך שלאחר יממה נוצר קנבס נוסף מצדו הימני של המסך בגודל של מיליון (1000x1000) פיקסלים נוספים, והמשתמשים יכלו ליצור יצירות חדשות ואף להגדילן.
היצירה הראשונה שנמחקה הייתה דגל צרפת שנצבע כולו בלבן במהרה.
בעולם התקשורת התלהבו מהניסוי החברתי.
עיתונאי בעיתון "הארץ" כתב: "(המתנדבים) הולידו עולם שלם של יוזמות, בריתות, מלחמות ויצירות".
ב-Gizmodo נכתב: "הוכחה לכך שהאינטרנט יכול לשתף פעולה".
R101 הייתה אחת מתוך שתי ספינות אוויר בריטיות שבנייתן הושלמה ב-1929 כחלק מהתוכנית האימפריאלית לספינות האוויר.
מטרת התוכנית הייתה לייצר ספינות אוויר אזרחיות שיטוסו למרחקים ארוכים ברחבי האימפריה.
כלי הטיס תוכנן ויוצר על ידי צוות של משרד האוויר, ומולו התחרתה ספינת האוויר שנבנתה באופן פרטי ובתמיכה ממשלתית – ה-R100. בעת בנייתה, הייתה ספינת האוויר הגדולה ביותר בעולם, באורך 223 מטרים, ועקפה אותה רק ספינת האוויר הינדנבורג שנבנתה ב-1937.
אחרי שורה של טיסות מבחן שכללו התאמות והארכה נוספת של הספינה בעוד 14 מטרים כדי להוסיף תא אוויר, ה-R101 התרסקה בצרפת במהלך טיסה ב-5 באוקטובר 1930. מתוך 54 נוסעים, 48 נהרגו בהתרסקות.
בין ההרוגים היה שר האוויר הלורד כריסטופר תומסון שיזם את התוכנית, וכן כמעט כל צוות המתכננים.
התרסקות ה-R101 סיימה דה פקטו את מאמצי הממשלה הבריטית לפתח ספינת אוויר, והייתה בין התאונות האוויריות הקשות ביותר בשנות ה-30.
ספינת האוויר R101 נבנתה כחלק מיוזמת הממשלה הבריטית לפתח כלים לתחבורת נוסעים ודואר בין חלקי האימפריה הבריטית, לרבות הודו, אוסטרליה וקנדה, אזורים שהיו מרוחקים מכדי לאפשר טיסות.
יוזמת ברני מ-1922 הציעה שיתוף פעולה בין הממשלה לחברה פרטית כדי לפתח את הכלי הנדרש.
היוזמה צברה תמיכה ממשרד האוויר, שהציע לבנות יותר ספינות אוויר ולהקים בסיסים בהודו; האדמירליות הוסיפה כי הדבר יאפשר לה לוותר על כמה סירות קלות מאוד וקצרות.
עם זאת, ממשלת לויד ג'ורג' פסלה את התוכנית בטענה כי אין ביכולתה לתמוך בפיתוח.
אחרי הבחירות הכלליות של 1923, ראש הממשלה החדש, רמזי מקדונלד, לצד שר האוויר, לורד כריסטופר תומסון, הציעו את היוזמה החדשה, במקום יוזמת ברני.
מטרת הממשלה הייתה לבנות שני דגמים של ספינות אוויר: ה-R101 שנבנתה באמצעות משרד האוויר, וה-R100, שנבנתה על ידי חברה פרטית בהסכם עם הממשלה.
הן כונו ספינת האוויר "הסוציאליסטית" ו"הקפיטליסטית" בהתאמה.
בנוסף לבניית ספינות האוויר, היוזמה הממשלתית כללה הקמת תשתיות נחוצות לתפעולן; לדוגמה, מגדלי נחיתה והמראה הוקמו בקרדינגטון, באיסמאעיליה, בקראצ'י ובמונטריאול, וכמו כן פותחו אמצעי חיזוי האוויר.
ספינות האוויר ענו על דרישות משרד האוויר הבריטי, שכללו נפח של לפחות 140 אלף מטר רבוע ומשקל גוף של לא יותר מ-90 טון.
הספינות הכילו 100 נוסעים ודלק ל-57 שעות טיסה, טסו במהירות של 101 קמ"ש ובמהירות מרבית של 110 קמ"ש.
בזמני מלחמה, תוכננו ספינות האוויר לשאת 200 חיילים.
את צוות תכנון ה-R101 ניהל ברנס וויליס, בעל ניסיון רב בתכנון ספינות אוויר קשיחות.
מטרת ה-R101 הייתה לנסות טכנולוגיות חדשות ולשפרן.
לוח הזמנים לספינת האוויר היה אופטימי מאוד.
ספינת האוויר תוכננה להיבנות ביולי 1925 ולהשלים ביולי 1926, ולפי התכנון טיסת מבחן להודו תוכננה להיערך בינואר 1927. עם זאת, בניית ספינת האוויר, יחד עם ה-R100, התעכבה ואף אחת מהן לא החלה בטיסות עד 1929.
כלל תכנון ספינות האוויר היה בניהולו של מנהל פיתוח ספינות האוויר (DAD).
העבודות התקיימו ב-Royal Airship Works שבקרדינגטון, שבמקור הוקמה כדי לבנות העתקים של ספינות אוויר גרמניות שנתפסו.
ה-R101 תוכננה להיבנות רק אחרי השלמת תוכנית מחקר ובדיקה מקיפה במעבדה הפיזיקאית הלאומית (NPL).
במסגרת המחקר, מימן משרד האוויר את עלויות השיפוץ והטיסה של ה-R33 כדי לאסוף נתונים על עומסים מבניים וזרימת האוויר סביב כלי הטיס.
במחקר נמצא שספינת אוויר בצורה דמוית דמעה תייצר את כמות הגרר המינימלית.
נושא חשוב נוסף היה הבטיחות, שהשפיעה במידה רבה על בחירת סוג המנועים.
אחת ההחלטות המוקדמות שהתקבלו הייתה לבנות את ספינת האוויר בעיקר מפלדת אל חלד, ולא מסגסוגות קלות כמו דוראלומין.
תכנון המבנה העיקרי בוצע על ידי יצרנית המטוסים בולטון ופול, שהיה לה ניסיון רב בשימוש בפלדה.
הקורות יוצרו על ידי היצרנית, ורק לאחר מכן הועברו לספינת האוויר בקרדינגטון.
התכנון לבנייה טרומית של ספינת האוויר דרש סבלנות רבה ונתפס כמוצלח.
משרד האוויר ציין מנועי דיזל בדרישותיו, בשל התכנון לטוס להודו, מה שגרר מצד המשרד חשש שהבנזין יתלקח בקלות רבה יותר.
פיצוץ בנזין גרם להרוגים בהתרסקות ה-R38 ב-1921.
החישובים הראשוניים הסתמכו על השימוש בשבעה מנועי דיזל בעלי שישה צילינדרים, שצפויים היו לשקול טון ולספק 600 כוח סוס כל אחד.
כשהתגלו קשיים בפיתוח מנועים אלה, הוצע להשתמש במנוע בעלי שמונה צילינדרים ששילב שני מנועי 4 צילינדרים, ויועד לרכבות.
בגלל המשקל הגדול יותר של המנועים, הוחלט להשתמש בחמישה צילינדרים בלבד, וכך ההספק הכולל ירד מ-4,200 כוח סוס ל-3,500.
בטיסה רגילה, הייתה צפויה הספינה להכיל 42 אנשי צוות, שכללו שתי משמרות של 13 אנשים תחת פיקוד קצין השמירה, תפקיד שחולק בין שלושת קציני הספינה.
בנוסף, היו על הסיפון נווט ראשי, קצין מטאורולוגי, הגאי ראשי, מהנדס ראשי, קצין אלחוט ודייל, שהיו במשמרת לפי הצורך.
כן היו על הסיפון שלושה מהנדסים נוספים וקשר שנועדו לעבוד בעת שנדרש, וכן עוזר דייל, טבח ונער גליאה שהיו במשמרת בין השעות 06:30–21:30. הצוות המינימלי שנדרש כלל 15 אנשים.
קרון השליטה של הספינה הכיל קצין תורן וכן אנשי היגוי ששלטו על ההגה והגובה באמצעות הגה דומה להגה ספינה.
המנועים הופעלו באופן עצמאי על ידי מהנדס בכל אחד מתאי המנועים, והוראות ההפעלה הועברו בטלגרף.
תא הנוסעים כלל שני סיפונים ובתכנון הראשוני כלל 50 תאים שיכלו להכיל עד 4 נוסעים כל אחד, חדר אוכל ל-60 סועדים, שני שבילי הליכה עם חלונות, טרקלין מרווח בגודל 510 מ"ר, וחדר עישון ל-24 אנשים.
רוב חלל הנוסעים התרכז בסיפון העליון, כשתא העישון, המטבח, השירותים ומגורי הצוות היו בסיפון התחתון.
חדר השליטה מוקם מתחת לחלקו הקדמי של הסיפון התחתון.
תהליך ניפוח בלוני המימן של ספינת האוויר החל ב-11 ביולי 1929 והסתיים ב-21 בספטמבר.
לאחר השלמת הניפוח, החלו בניסויי הרמה של הספינה, שאכזבו בתוצאותיהם.
הצפי היה ליכולת נשיאה של 151.8 טון וכן משקל כולל של 105 טון למעטפת.
בנוסף, זנב הספינה היה כבד מהמשוער, ועל כן טיסה להודו נפסלה, שכן אובדן העילוי בטמפרטורות גבוהות נאמד ב-11 טון.
ב-2 באוקטובר הוזמנו עיתונאים לצפות בספינת האוויר שבנייתה הושלמה.
עם זאת, תנאי מזג האוויר לא אפשרו להוציאה מחוץ לסככה עד 12 באוקטובר, אז היא הוצאה באירוע שמשך צופים רבים.
הספינה שעגנה המשיכה למשוך קהל גם אחר כך, ומוערך שכמיליון צופים נסעו למתחם בו עגנה כדי לצפות בה עד סוף נובמבר.
תוכנית הטיסה הושפעה מהצורך של משרד האוויר בפרסום חיובי.
נואל ארתרסטון, הקצין הראשון, כתב ביומנו כי "כל פעלולי החלונות ונסיעות השמחה לפני שהספינה קיבלה אישור הם די שגויים, אבל אין אף אחד שיש לו את האומץ להתעקש שהניסויים יהיו נקיים".
באחת הפעמים נערכה על הסיפון ארוחת צהריים של צירים בוועידה שהתקיימה, מה שגרם לקצין הראשון לכתוב את דברים אלו.
ה-R101 טסה לראשונה ב-14 באוקטובר.
לאחר סיבוב קצר מעל בדפורד, היא טסה לכיוון לונדון, שם עברה מעל ארמון וסטמיניסטר, קתדרלת סנט פול והסיטי ולאחר מכן חזרה לקרדינגטון בטיסה שארכה 5 שעות ו-40 דקות.
בטיסה זו לא נעשה שימוש בסרוו והיא עברה ללא תקלות מיוחדות.
טיסה שנייה נערכה ב-18 באוקטובר וארכה 9 שעות ו-38 דקות, בסופן חזרה להתאמות במנועים.
טיסה שלישית נערכה ב-1 בנובמבר, אז היא טסה 7 שעות ו-15 דקות, בהן הגיעה למהירות המקסימלית שלה: 110.2 קמ"ש, וגם במהירות זו לא נדרש שימוש בסרוו.
למחרת נערכה טיסת לילה ראשונה.
במהלך הניסויים נגרמה אכזבה משברים שנוצרו במערכת הקירור של שני מנועים, בעיה שנפתרה על ידי החלפת הצינורות לאלומיניום.
במהלך הנחיתה נגרם נזק קל לחרטום.
ב-8 בנובמבר בוצעה טיסה קצרה – למטרות יחסי ציבור – שכללה 40 נוסעים, ביניהם ראש עיריית בדפורד.
כדי להכיל את העומס, הספינה נופחה באופן חלקי לגובה של 150 מטרים, ולפי הקצין הראשון ארתרסטון, היא "התנדנדה מסביב לבדפורד במשך כמה שעות" לפני שעגנה.
יומיים מאוחר יותר השתנה מזג האוויר והיה צפי לסופות.
ב-11 בנובמבר, הגיעה מהירות הרוח ל-134 קמ"ש, עם מקסימום של 143 קמ"ש.
למרות שהתנהגות הספינה בסופה הייתה טובה, עדיין עלו מספר חששות.
תנודות הספינה גרמו לתנועה ניכרת של בלוני הגז, מה שגרם לשפשוף במסגרת ולחורים בגוף הספינה.
ב-14 בנובמבר בוצעה טיסה נוספת, כדי לבדוק את התיקונים בבלוני הגז, כשהיא נושאת 32 נוסעים, ביניהם 10 חברי פרלמנט.
ב-16 בנובמבר תוכננה טיסת הדגמה ל-100 חברי פרלמנט, מתוך ציפייה שחלקם יסרבו.
אולם מזג האוויר היה לא נוח והטיסה נדחתה.
למחרת הספינה יצאה לטיסה של 30 שעות ו-41 דקות, במהלכה לא התגלו בעיות מעבר למשאבת הדלק, שהתקלקלה מספר פעמים.
טיסת חברי הפרלמנט נדחתה ל-23 בנובמבר.
בשל לחץ ברומטרי נמוך, לא היה לה מספיק כוח עילוי לשאת 100 נוסעים, חרף שינויים שבוצעו במשקלה, והטיסה בוטלה עקב קשיי מזג אוויר.
חברי הפרלמנט שכבר הגיעו אכלו ארוחת צהריים בזמן שהספינה קשורה לתורן.
היא נשארה קשורה עד 30 בנובמבר, אז הורדה והוחזרה לסככת התחזוקה.
במהלך טיסות הניסוי הראשונות, בחן הצוות את בעיית כושר העילוי של הספינה, ומחקרים הראו חיסכון אפשרי של 3.16 טון.
במהלך דצמבר בוצעו מספר שינויים בספינה, שכללו את החלפת חלונות הזכוכית, הורדת טנקי מים והוצאת מנגנון הסרוו בהגה ובמכשירי העילוי.
הכיסוי החיצוני של הספינה עורר דאגה.
בבדיקה שנערכה ב-20 בינואר 1930 התגלתה שחיקה משמעותית של הבד בחלקה העליון של הספינה באזורים בהם הצטברו מים גשמים, והוחלט להוסיף רצועות חיזוק.
בדיקות נוספות הראו שהחבל נחלש.
בבדיקה נוספת ב-2 ביוני התגלו קרעים קטנים רבים, והוחלט להחליף את הכיסוי העליון.
ביוני ביצעה ה-R101 שלוש טיסות שארכו בסך הכל 29 שעות ו-34 דקות.
ב-26 ביוני במהלך טיסה קצרה נבדקו הפקדים ונמצא שהם מתפקדים היטב ללא הסרוו.
בתום הטיסה התגלו קשיים בנחיתה בשל משקל יתר והושלכו 2 טון סולר.
הקושי יוחס לשינויים בטמפרטורת האוויר.
כמטוס ניסיוני, ה-R101 פעלה תחת אישור זמני.
מקווייד שפיקח על הספינה שלא להאריך את האישור ולא לתת אישור מלא, תוך שהוא עוקף את הממונה עליו.
חששותיו נגעו לכך שהריפוד לא הספיק כדי למנוע את שפשוף בלוני הגז.
הוא גם חשש מכך שהריפוד לא מספק בכך שהוא מקשה על בדיקת השלדה וכן סופח לחות, מה שמעלה את הסיכוי להיווצרות קורוזיה.
משרד האוויר גיבש לוח זמנים לביצוע הטיסה להודו בתחילת אוקטובר, על מנת שהטיסה תתקיים במהלך הוועידה האימפריאלית שתוכננה להתרחש בלונדון.
במשרד ציפו שהטיסה תניב פרסום חיובי לתוכנית ספינות האוויר.
טיסת הניסוי האחרונה לפני הטיסה להודו תוכננה ל-26 בספטמבר, אך רוחות עזות עיכבו אותה עד 1 באוקטובר, אז היא טסה במשך 16 שעות ו-51 דקות, בתנאי מזג אוויר כמעט אידיאליים, אם כי בגלל כשל במצנן השמן באחד המנועים, לא הושלמו כל הניסויים הנדרשים.
הטיסה קוצרה כדי להכין את ספינת האוויר לטיסת ההשקה.
למרות שלא בוצעו מבחני סיבולת ומהירות מלאים, וכן העובדה שחקירה מלאה לא הושלמה, ניתן אישור מלא ב-2 באוקטובר, בו הביע הפיקוח על הספינה את שביעות רצונו.
האישור נמסר ביום הטיסה להודו.
ה-R101 יצאה מקרדינגטון ב-4 באוקטובר 1930 בדרכה לקראצ'י, דרך תחנת תדלוק באיסמעיליה שבמצרים.
תחזית מזג האוויר האירה פנים, וחזתה רוחות דרום מערביות במהירות של בין 32–48 קמ"ש, מעל צפון צרפת, וכן שהתנאים ישתפרו מעל דרום צרפת ובים התיכון.
למרות שתחזית אמצע היום הצביעה על הרעה במצב מזג האוויר, הדבר לא עורר מספיק דאגה כדי לבטל את הטיסה.
אחר הצהריים החל לרדת גשם, בשעה שכל הצוות והנוסעים נערכו על הסיפון להמראה.
בשעה 18:36 שוחררה הספינה מהתורן שהייתה קשורה אליו והחלה לטפס לקול תרועות הקהל.
היא טסה בתחילה מעל בדפורד בטרם ביצעה פנייה של 180 מעלות.
בשעה 19:06 דיווח המהנדס התורן על בעיית לחץ שמן שנראתה.
בשעה 19:16 כובה המנוע והחלו בהחלפת מד השמן, שכן לא נמצאה תקלה במנוע עצמו.
בזמן זה ירדה מהירות הספינה ב-6 קמ"ש.
בסביבות 19:19, אחרי 47 ק"מ, אולם רק 13 ק"מ מקרדינגטון, נקבע המסלול ללונדון, זאת מבלי להזכיר את הבעיה במנוע.
טיסת ספינת האוויר נראתה מעל לונדון, ורבים יצאו כדי לצפות בה.