tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בבשית הייתה אוכלוסייה של 936 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 333 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1,125 תושבים, כולם מוסלמים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי קרקעותיו היו 18,553 דונם ובשנת 1945 מנה 1620 נפשות.
במלחמת העצמאות במהלך מבצע ברק ב-11 במאי 1948 הכפר נכבש ותושביו ברחו או גורשו.
ב-1938 במהלך המרד הערבי הגדול תקפו חלק מתושבי הכפר בסיוע תושבי כפרים נוספים בסביבה את עובדי חברת החשמל הארצישראלית ונוטרים יהודיים במה שנודע כקרב צומת מסמיה.
בתחילת מלחמת העצמאות שהו בבשית לוחמים עיראקים שאימנו את צעירי הכפר וארגנו את השמירה בו.
ערביי בשית תקפו את התחבורה היהודית באזור.
חטיבת גבעתי שפעלה באזור, תכננה מבצע צבאי שכונה מבצע השמד.
מטרתו של מבצע זה הייתה לפגוע בתחבורה הערבית בכביש יבנה-איסדוד ולהשמיד את התגבורות הערביות שיבואו מכפרי הסביבה.
חלק מהכוחות מוקמו על גבעות ממערב לבשית למנוע התערבות של תגבורות מכפר זה.
הכוחות יצאו מקיבוץ יבנה בליל ה-30 במרץ 1948. המבצע לא עלה יפה.
המארב נתגלה על ידי הערבים שהפסיקו מיד את התחבורה בכביש.
לשמע היריות הוחשה תגבורת של 150 לוחמים מבשית להתקיף את כוחות גבעתי.
כוח אחד כמעט כותר אך הצליח לסגת לקיבוץ יבנה לאחר שנפלו שלושה לוחמים חברי קיבוץ גבעת ברנר.
שני הרוגים נשארו בשטח והוחזרו למחרת על ידי המשטרה הבריטית.
גופה אחת הייתה ערופת ראש וניכרו עליה סימני התעללות של ערביי בשית.
במבצע נהרגו כ-30 ערבים מקומיים, אך לא מתנדבים מ"צבא ההצלה" אשר בהם התכוונה הפעולה לפגוע.
במסגרת מבצע ברק, שאחת ממטרותיו הייתה לגרום לגירוש תושבי הכפרים מהאזור, הותקפה בשית ב-11 במאי 1948 על ידי כוחות מגדוד 52 ו-54 של חטיבת גבעתי.
לאחר קרב קשה הכפר נכבש ובתיו פוצצו.
בקרב נפלו ארבעה מלוחמי גבעתי.
על אדמות בשית הוקמו יישובי "מועצה אזורית גדרות": עשרת, כפר מרדכי, שדמה, משגב דב, כפר הנוער כנות, גן הדרום, כפר אביב, ומישר.
1200 דונם בקרבת גדרה חולקו על ידי הקרן הקיימת בין תושבי גדרה.
במרכז המושב עשרת נותר מסגד הכפר.
בשולי גבעת המסגד נמצא "גן דוד", אתר הנצחה לנופלים במערכות ישראל מישובי גדרות.
הגן על שם דוד מרכוס.
בשיקטש מילנגז (בטורקית: Beşiktaş Milangaz) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר איסטנבול, המתמודדת בליגת העל הטורקית וביורוקאפ.
הקבוצה, הוקמה בשנת 1933. בין השנים 1936-1940 הופסקה פעילות הקבוצה.
בעונת 1987/88 ירדה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת.
בעונת 1974/75 זכתה הקבוצה באליפות הליגה.
בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הטורקי, בו הפסידה לקבוצת פנרבחצ'ה אולקר.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1987/88 בגביע קוראץ' (רבע גמר 1999).
בעונת 2007/08 הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר של גביע יול"ב, לאחר שעברה את קבוצת הפועל ירושלים בשלב שמינית הגמר.
בעונת 2011/12, זכתה הקבוצה בתואר האירופאי הראשון שלה (גביע היורוצ'לנג').
לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלאן שאלון מצרפת 86-91. בסיום העונה זכתה הקבוצה גם בדאבל היסטורי, כשניצחה בגמר הגביע את קבוצת באנוויט 74-78 וזכתה בפעם הראשונה בתולדותיה ב"גביע הטורקי", ובסדרת הגמר של הפלייאוף ניצחה את אנאדולו אפס 2-4 וזכתה באליפות טורקיה.
בשילה היא שלב התפתחותי של תאים, שבו מתאפשרים תפקודים חדשים שלא היו אפשריים בשלבים הקודמים לה.
זאת להבדיל מ"גדילה", אשר מתייחסת לעלייה במספר התאים של איבר או איברים מסוימים, אשר אינה מביאה בהכרח לבשילה.
הבשילה היא אחד הגורמים החשובים בקביעת ההתפתחות, משום שהשינויים הפיזיולוגים שמתרחשים בתאים של האורגניזם במהלך הבשילה מאפשרים לו לעשות פעולות שלא היה מסוגל לעשות קודם לכן.
הבשילה מושפעת בעיקר מגורמים תורשתיים, בעוד שהגדילה מושפעת יותר מגורמים סביבתיים.
הבשילה של תאים היא תהליך קריטי שבו תאים עוברים שינויים פיזיולוגיים המאפשרים להם לבצע תפקידים ספציפיים וחדשים שלא היו אפשריים בשלבי ההתפתחות הקודמים.
שלב זה מתרחש כאשר תאים מקבלים את האותות הנכונים מהסביבה שלהם (כגון הורמונים או גורמים חיצוניים אחרים), לצד מידע גנטי פנימי.
במהלך הבשילה, תאים עשויים לעבור דיפרנציאציה, שבה הם מתמחים לתפקוד מסוים, כמו הפיכת תאי גזע לתאי שריר או תאי עצב.
תהליך הבשילה הוא אחד הגורמים המרכזיים בהתפתחות אורגניזמים, שכן הוא קובע את יכולת האורגניזם לבצע פעולות מורכבות, כמו תפקוד המערכת החיסונית או יצירת רקמות ספציפיות.
הבשילה גם קשורה להתפתחות איברים וליצירת מבנים מורפולוגיים מסוימים בגוף, תהליך שמכונה מורפוגנזה.
להבדיל מגדילה, שמתייחסת לריבוי תאים או הגדלת נפחם, בשילה מתמקדת בשינוי איכותי בתפקוד התאים, שבסופו של דבר משפיע על ההתפתחות הפיזיולוגית והפונקציונלית של האורגניזם כולו.
אצל היונקים, מינים המגיעים לבגרות מינית בגיל מבוגר יותר הם לרוב בעלי אסטרטגיית רבייה K, המקבילה להשקעה באיכות, בעוד שהמינים המגיעים לבגרות מינית בגיל צעיר יותר הם לרוב בעלי אסטרטגיית רבייה R, המקבילה להשקעה בכמות.
"בשירים עבריים", אשר יצא מאוחר יותר בשם "פרח הלילך", הוא אלבומה השלישי של חוה אלברשטיין, שיצא לאור ב-1967.
השירים הבולטים מן האלבום הם "כנרת" (מוכר גם כ"שם הרי גולן") מאת רחל המשוררת, שירו של חיים גורי "פנס בודד", "מקהלה עליזה" של לאה נאור שהולחן על ידי נורית הירש, "פרח הלילך", שכתב אורי אסף וגם אותו הלחינה הירש ו"מכתב ל" שנכתב על ידי אורי אסף, שהיה מפקדו.
בשורת הנער העמלקי היא סיפור מקראי המתואר בספר שמואל.
על פי המסופר, לאחר מות שאול במלחמה בגלבוע, הגיע אל דוד נער עמלקי והודה כי הרג את שאול.
משום ששאול ביקש כך לטענתו.
על כך, ציווה דוד להורגו.
כי לא יהרגו את משיח ה'.
על מות שאול ויהונתן בנו, קונן דוד את קינת דוד.
קינת דוד משמעותה שיר עצב.
במהלך המלחמה בהר הגלבוע, החלו הפלשתים לרדוף אחר ישראל, ובתוך כך הרגו את שלושת בני שאול: יהונתן, אבינדב ומלכישוע.
כשראה שאול שחיל הקשתים של הפלשתים עומדים להשיג אותו ולהתעלל בו, פנה לנושא כליו וצווה עליו לדקור אותו בחרב.
אולם נושא הכלים חשש והיסס, ואז תחב שאול את חרבו באדמה, ונפל עליה.
לאחר מכן גם נושא כליו נפל על חרבו.
בעקבות התבוסה, ברחו הישראלים מהערים שבבקעת בית שאן ובעבר הירדן, והפלשתים התיישבו בהן במקומם.
בתחילת ספר שמואל ב', מסופר שהגיע אל דוד נער עמלקי, שלטענתו לאחר שנפל שאול על חרבו, ביקש ממנו להמית אותו, והוא עשה כבקשתו.
בעקבות זאת דוד האשים את הנער בפגיעה במלך ישראל, והמית אותו בעוון פגיעה במלך.
בעקבות הבשורה על מות שאול ויהונתן, קונן עליהם דוד את קינת דוד, בה ספד להם וביכה את מותם ההרואי.
מעניין לשים לב, שהתיאור שמקבל דוד על מות שאול איננו תואם במדויק את התיאור של פרק ל"א על מותו של שאול.
ההבדל המרכזי בין שני התיאורים הוא בשאלה כיצד בפועל מת שאול.
לפי התיאור בפרק ל"א, שאול מת בנפילה על חרבו, והנער העמלקי אינו נזכר בו כלל.
ואילו לפי התיאור של הנער העמלקי, שאול ביקש מהנער
פרשנים רבים התחבטו בשתי השאלות העולות מהסיפור: ראשית - מדוע בסוף ספר שמואל א' מסופר ששאול שלח יד בנפשו, ואילו כאן מתואר שהנער העמלקי הוא שהרג אותו?
ושנית - מדוע הרג דוד את הנער העמלקי?
הרי לפי דבריו, שאול ציווה עליו להורגו והוא עשה כבקשתו.
פרופ' יהודה אליצור ז"ל (במאמר בספרו 'ישראל והמקרא') טוען שהנער העמלקי היה מחופש לחייל ישראלי ושימש למעשה כמרגל פלישתי, וכל סיפורו היה בדייה, ולכן הוא הומת.
בשיקטש (בטורקית: Beşiktaş) הוא רובע באיסטנבול, טורקיה, הממוקם על החוף האירופי של מצר בוספורוס.
אף על פי שמדובר ברובע קטן יחסית של איסטנבול, הן מבחינת האוכלוסייה והן מבחינת השטח, בשיקטש הוא אחד האזורים החשובים בעיר בשל אזורי העסקים והקניות, האתרים ההיסטוריים, האוניברסיטאות, הנופים של מצר בוספורוס והכבישים.
הרובע הוא גם המרכז הפיננסי המוביל של טורקיה.
בדירוג משנת 2013 של מחוזות טורקיה, מחוז בשיקטש היה במקום הראשון הכללי בשל איכות החיים הגבוהה, השגשוג והרמה התרבותית במחוז.
בשיקטש הוא גם המחוז הטורקי המדורג הגבוה ביותר במונחים של מדד הפיתוח האנושי, עם HDI של 0.864, תוך שהוא מדורג במקום הראשון במדדים האישיים להכנסה והשכלה.
הבוספורוס מיושב כבר זמן רב, ויש הרבה מקומות בעלי עניין היסטורי בבשיקטש.
היסטוריונים מאמינים שהאזור יושב על ידי קונסטנטינוס בתקופת שלטונו (306–337 לספירה).
חוף זה היה אטרקטיבי מאוד עבור השליטים של האימפריה העות'מאנית, שבנו באזור בקתות ציד ולאחר מכן ארמונות גדולים, לכן הרובע מכיל כיום כמה מהמבנים העות'מאניים החשובים והאטרקטיביים ביותר לרבות ארמון יילדיז.
האזור היה אפוא זירת אינטריגות גדולות של התקופה העות'מאנית המאוחרת כמו הדחתו של הסולטאן אבדילאזיז בארמון דולמאבהצ'ה בהפיכה ב-1876, ההכרזה על ייסוד האספה הכללית של האימפריה העות'מאנית ב-1908 והדחתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בארמון יילדיז בשנת 1909.
על פי הערכות של האימפריה העות'מאנית משנת 1882, אוכלוסיית בשיקטש כללה 28.777 תושבים שהורכבו מ-10.753 מוסלמים, 9.248 יוונים, 4.897 ארמנים, 3.057 יהודים, 601 קתולים ו-203 בולגרים לטיניים.
בשנת 1915 נפתח בשכונה בית הספר היהודי אולוס זהו בית ספר יהודי.
לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית ב-1923 גורשה המשפחה העות'מאנית, והארמונות והאחוזות לאורך החוף התרוקנו.
חלקם הוסבו למשרדי ממשלה חדשים, חלקם שימשו כבית ספר ומבני ציבור אחרים, ואחרים נהרסו.
כיום מקובל על תושבי האזור כי התושב המשמעותי ביותר של בשיקטש הייתה זוביידה האנים, אמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שגר ברובע העתיק בלב בשיקטש.
בשנים 2016 ו-2017 אירעו שני פיגועי טרור במחוז.
אחד היה מחוץ לאצטדיון והשני במועדון לילה.
האזור נותן את שמו למועדון הספורט הוותיק ביותר בטורקיה, בשיקטש, שנוסד בשנת 1903. קבוצת הכדורגל של המועדון היא אחד משלושת המועדונים המובילים בטורקיה, לאחר שזכה ב-16 תוארי אליפות ועם השתתפויות רבות במפעלים האירופים.
הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון אינני שנהרס ב-2013 והוחלף באותו שטח בוודאפון פארק עם 42,590 מושבים.
ברובע בשיקטש פועל גם מועדון כדורסל בשם זה.
בשיר בשיר (נולד ב-1976) הוא חוקר תיאוריה פוליטית מודרנית בתחום מדע המדינה, מכהן כפרופסור חבר במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל, הוא עמית מחקר בכיר במכון ון ליר בירושלים.
בשיר נולד בסח'נין לפאוזיה וברכאת.
התחנך בבית ספר תיכון סח'נין (התיכון היחיד שהיה קיים אז ביישוב).
לאחר סיום התיכון, עבר לירושלים ולמד לתואר ראשון בחוג למדע המדינה ובמחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא סיים תואר ראשון ב-1998.
בשנים 1999–2000 למד לתואר שני במחלקה לממשל בבית הספר לכלכלה של לונדון (The London School of Economics and Political Science – LSE).
בשנים 2001–2006 למד לימודי תואר שלישי באותו מוסד.
עבודת הדוקטור שלו עסקה בדמוקרטיה דיונית (דליברטיבית), חוסר צדק היסטורי, והפוליטיקה של פיוס, ונכתבה בהדרכת ופרופ' .
עם סיום לימודיו חקר והרצה בכמה מוסדות אקדמיים: בשנים 2005–2006 היה מרצה-אורח בקנדה, ב, בשנים 2006–2009 שהה באוניברסיטה העברית, בשנים 2010–2011 היה עמית באוניברסיטת סירקיוז, בארצות הברית, ובשנים 2012–2016 לימד במרכז ללימודי המרכז הקרוב של אוניברסיטת בריגהם יאנג (בירושלים).
בשנת 2012 החל לעבוד כעמית מחקר במכון ון ליר בירושלים, ובהמשך (ב-2018) התמנה לעמית מחקר בכיר שם.
בשנת 2016 התקבל כחבר סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה, ב-2019 התמנה שם לפרופסור חבר, ובשנים 2020–2021 כיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת.
תחומי מחקרו העיקריים של בשיר הם:
זיכרון השואה והנכבה – בנושא זה פרסם שני ספרים עם עמיתו פרופ' עמוס גולדברג
בשיר מתמקד כיום במחקרו בהצטלבויות בין "השאלה היהודית" לבין "השאלה הפלסטינית" ו"השאלה המוסלמית", וההשלכות של הצטלבויות אלה על הפוליטיקה של פלסטין/ישראל, על הלאומיות הערבית ועל האִסְלָאמוֹפוֹבְּיָה והאנטישמיות באירופה ובארצות הברית.
חלק ממחקר זה פורסם בספר The Arab and Jewish Questions שערך בשיר עם פרופ' לילה פארסך.
ספריו ומאמריו הופיעו באנגלית, עברית, ערבית, איטלקית וגרמנית.
בשיר בשיר ועמוס גולדברג (עורכים), השואה והנכבה: זיכרון, זהות לאומית ושותפות יהודית-ערבית, ירושלים, מכון ון ליר, 2015.
בשיר בשיר, גיא בן-פורת ויוסי יונה (עורכים), מדיניות ציבורית ורב-תרבותיות, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
בשיר כתב כ-40 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים.
"בשורות טובות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט, בהשתתפות אושיית הרשת הפשוטע.
הוא יצא לאור ב-6 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים Y.V פרודקשנס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הישראלי של המדיה פורסט.
השיר נכתב על ידי הפשוטע, שיר הדס מאיר, רון ביטון וסתיו בגר, שגם הפיק אותו.
בוחבוט הצהירה כי הרווחים מתוך השיר נתרמו עבור בית דרור, בית מחסה עבור נערים על הקשת הלהט"בית.
הווידאו קליפ הרשמי של פורסם ב-6 ביוני 2022 בערוץ היוטיוב הרשמי של בוחבוט.
בקליפ השתתפו מספר שחקנים ישראלים ביניהם אורנה בנאי, ענת מגן-שבו, אוריאל יקותיאל, עידו ברטל, בן יוסיפוביץ', שחר טבוך, בר מיניאלי, ציונה פטריוט, קיי לונג, טליה ברטפלד, אוריאן ספיבק, סוזי בום, טלולה בונט, וג'ונה ראס.
נכון לנובמבר 2022 מונה סרטון הקליפ למעלה מ-4 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםעולם6 ביוני 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתY.V פרודקשנס
בשיר בן סעיד הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית ובנבחרת תוניסיה.
בן סעיד החל את הקריירה המקצוענית שלו בגאבס מליגת העל התוניסאית.
בשנת 2018 חתם במונסתיר מליגת העל התוניסאית.
ב-2024 עבר לאספראנסה דה תוניס.
בן סעיד נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022. ב-12 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 1-0 לנבחרת מאלי במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
הוא ערך חמש הופעות בטורניר.
בשירות הוד מלכותה הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1963, ה-11 בסדרת ספרי ג'יימס בונד.
בספר זה, בונד יוצא למרדף אחר הפושע הבינלאומי ארנסט סטאברו בלופלד.
הספר זכה להצלחה רבה, ותוך חודש נמכרו בבריטניה למעלה מ-60,000 עותקים.
עוד באותה שנה הוא עובד לסיפור בן שלושה חלקים בפלייבוי, ולרצועת קומיקס בדיילי אקספרס בין 1964–1965. ב-1969 עובד הספר לסרט באותו השם.
השישי בסדרת הסרטים והיחיד בו גילם ג'ורג' לייזנבי את ג'יימס בונד.
ב-2014 עובד הספר למחזה ב-BBC רדיו בכיכובו של טובי סטיבנס.
במהלך מבצע כדור הרעם, גילה ה-MI6 לראשונה על קיומו של ארגון הפשע ספקטרה והעומד בראשו ארנסט סטאברו בלופלד.
מאז, M הורה על בונד ללכוד את בלופלד ולהרוס את ספקטרה בכל מחיר.
לאחר חיפוש ארוך, בונד לא מצליח למצוא שום עקבות לבלופלד או לספקטרה, ומגיע למסקנה שהארגון התפרק.
עוד לפני שבונד מספיק לכתוב את מכתב ההתפטרות, הוא פוגש לפתע בנערה בשם טרייסי די ויצ'נזו שמנסה להתאבד.
בונד מציל את חייה פעמיים, אולם נחטף בידי מרק דראקו, מנהיג ארגון הפשע הגדול באירופה.
דראקו חושף שהוא אביה של טרייסי, ושבריאותה הנפשית לקויה.
הוא סבור שהדרך היחידה לשמור על טרייסי היא למצוא גבר חזק שיגן עליה, ומבקש מבונד להתחתן אתה.
הוא מציע לו נדוניית ענק, אולם בונד מסרב.
למרות זאת, הוא מסכים להישאר באחוזתו של דראקו ולטפל בטרייסי שבריאותה הנפשית משתפרת בהדרגה.
דראקו גומל לבונד ומצליח לגלות שבלופלד מסתתר בשווייץ.
במקביל, המודיעין הבריטי מגלה שבלופלד מתחזה לרוזן בלתזר דה בלוויל והוא מנסה לקבל הכרה רשמית בתואר שלו מה-College of Arms.
בונד מתחזה לסר הילרי בריי - נציג ה-College of Arms, ומבקש להיפגש עם בלופלד כדי לקבוע האם הוא זכאי לתואר.
בונד מובל אל המאורה של בלופלד בפיץ גלוריה ומגלה שהוא עבר ניתוח פלסטי כך שהוא לא ניתן לזיהוי.
בונד פוגש גם את אהובתו של בלופלד, אירמה בונט.
בונד מגלה שבלופלד ובונט הקימו בפיץ גלוריה מכון המרפא נשים מאלרגיות שונות.
למעשה, הם שטפו להן את המוח כדי שיישאו עמן נגיפים קטלניים בחזרה לארצותיהם.
בונד נמלט מפיץ גלוריה תוך כדי שאנשי ספקטרה רודפים אחריו.
למרגלות האלפים, בונד פוגש את טרייסי שהגיעה לשם כדי לחפש אותו.
היא מסייעת לו להימלט ולהגיע אל שדה התעופה.
בונד מתאהב בה ומציע לה נישואין.
היא מסכימה והם חוזרים יחד לבריטניה.
אנשיו של דראקו תוקפים את המכון של בלופלד בפיץ גלוריה, אולם בלופלד מצליח להימלט.
בונד וטרייסי נוסעים לגרמניה ושם נישאים.
הם יוצאים לירח דבש, אולם כמה שעות לאחר החתונה מופיעים לפתע בלופלד ובונט ויורים למוות בטרייסי לנגד עיניו של בונד.
בשורות טובות הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי.
השיר נכתב והולחן על ידי בן ארי, והופק ועובד בידי המוזיקאי הישראלי אייל מזיג.
הוא יצא לאור כסינגל ב-20 במרץ 2018 ונכלל באלבום האולפן השני של הזמר, "לא לבד", שיצא באפריל 2018. נכון לאוגוסט 2025 לשיר זה יש מעל 3.3 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב־19 במרץ 2018 חשף בן ארי כי למחרת הוא יפרסם סינגל חדש תוך שהוא חושף את עטיפת הסינגל.
ב-20 במרץ פורסם השיר, ובן ארי כתב טקסט המסביר על משמעותו:
לאחר שהסינגל נכלל באלבום האולפן השני של הזמר, "לא לבד", שיצא באפריל 2018, כתב בן ארי על השיר:
"בשורות טובות" הוא שיר באורך של 3:43, בו פונה הכותב אל בת זוגו ומציע שתבשר לו בשורות טובות תוך שהוא מפרט מגוון של בשורות כאלה.
את השיר שר הזמר בן ארי, בליווי גיטרות בביצוע אבי סינגולדה ועומרי אגמון, תופים בידי רון אלמוג, בס בידי אייל מזיג, ופסנתר וקלידים בידי איתמר גרוס.
כמו כן נשמעים קולות סקסופון ובריטון בביצוע עופר פלד, וקולות טרומבון בידי יאיר סלוצקי.
מבקרת המוזיקה תימורה לסינגר כתבה בגלובס כי בן ארי, בעל הסטנדרטים הגבוהים, ויתר לעצמו בכתיבת שיר זה כשחרז בבנאליות את המילה "אמש" עם "שמש".
אורי קול מעיתון הארץ כתב כי הסינגל של חנן בן ארי הוא קריאה מזויפת לאחדות.
"בשל תפוח" הוא שיר אהבה שנכתב על ידי חיים נחמן ביאליק, בהשראת שירו של המשורר הצרפתי אלפונס דודֶה "Les Prunes" (בעברית: "השזיפים").
שלמה ארצי כתב את הלחן לשיר, עבור תוכנית בטלוויזיה הישראלית, "רסיסי לילה תלויים", שהוקדשה לשירים מולחנים של ביאליק.
השיר יצא לאור באלבומו הרביעי של ארצי, "אומרים ישנה ארץ" משנת 1973.
ביאליק חיבר את "בשל תפוח" ב-1897 ופרסם אותו בכתב-עת יחסית זניח בשם "האשכול", בניגוד לשיריו הלאומיים, אותם היה מפרסם בכתב העת הנפוץ "השילוח".
ביאליק שהתעניין ביצירותיו של המשורר הצרפתי אלפונס דודה, התבסס על שיר האהבה שכתב, "Les Prunes", לעומת שירו של דודה שכלל שמונה בתים בני שמונה שורות, בשירו של ביאליק יש שבעה בתים בני שבע שורות בלבד.
המעבד המוזיקלי יאיר שרגאי זכה להצלחה במצעדים השנתיים בעיקר משיתוף פעולתו עם שלמה ארצי בשנות השבעים ותחילת שנות השמונים של המאה העשרים.
שרגאי היה גיטריסט בלהקת הליווי של ארצי בשנות השבעים, "גברת תפוח", ויחד עם חברי הלהקה עיבד בשנת 1974 את שירו של ארצי "בשל תפוח".
במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל צעד השיר 10 שבועות לפחות, בערך מיולי 1974 ועד 28 באוקטובר 1974. ב־19 באוגוסט 1974 כבש את פסגת המצעד, ושהה שם שלושה שבועות רצופים.
במצעד השנתי תשל"ד (1974) של התחנה דורג השיר במקום ה־18.
בשיר ברגותי היה עיתונאי ומנהיג קומוניסטי פלסטיני, שכיהן כשר התעשייה בממשלה הראשונה של הרשות הפלסטינית.
ברגותי נולד בכפר דיר ע'סאנה שבמחוז רמאללה ואל-בירה.
הוא למד בתיכון אל-בירה וברמאללה, וסיים את לימודיו שם ב-1949. ב-1956 סיים בהצלחה לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
במשך תקופה מסוימת עבד כמורה בכווית.
לאורך השנים חי ברגותי בירדן, שם ייסד את העיתון "אל-ג'מאהיר" של , והצטרף לאיגוד הכללי של סטודנטים פלסטינים.
בשנת 1957 נסגר העיתון על ידי השלטונות הירדניים וברגותי נעצר ונכלא ב.
כאשר שוחרר ב-1965, רישיון העיתונות שלו נשלל על ידי ממשלת ירדן, אך הוא המשיך לכתוב תחת שם בדוי.
לאחר מלחמת ששת הימים טען שהוא מתנגד לזכותו של חוסיין, מלך ירדן לדבר בשם הפלסטינים.
ב-1974 חזר ליהודה ושומרון באמצעות איחוד משפחות והפך לדמות בולטת במפלגה הקומוניסטית שם.
הוא ייסד את העיתון אל-פג'ר, אותו ערך בין השנים 1975-1977. בפברואר 1977 התחוללה מחלוקת פוליטית בינו ובין תנועת הפת"ח, וברגותי עזב בפברואר 1978 את מערכת העיתון והקים את העיתון בירושלים.
ישראל הכניסה את ברגותי למעצר בית בין השנים 1980–1982. ב-1982 הפכו סניפי ה-JCP ביהודה ושומרון למפלגה עצמאית, וברגותי הפך למזכיר הכללי של מפלגת הקונגרס העממי (המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית).
ב-1987, לאחר שמפלגת הקונגרס העממי הצטרפה לארגון לשחרור פלסטין, נכנס ברגותי לוועד הפועל של אש"ף.
ברגותי היה דמות דומיננטית בתקופת האינתיפאדה הראשונה, ונטען כלפיו שהוא הקים את הוועדה העממית הראשונה.
הוא הצליח לתווך בהסכם בין פת"ח להחזית העממית לשחרור פלסטין.
הוא גם היה דמות מפתח בגיבוש הסכם אוסלו א'.
ביוני 1996 מונה לשר התעשייה בממשלת הרשות הפלסטינית הראשונה.
בשנת 1997 הוא לקה בשבץ מוחי חמור, ממנו לא התאושש.
ברגותי נפטר ב-9 בספטמבר 2000. בתקופה שלפני פטירתו מונה לתפקיד שר של כבוד.
בשם ההסתברות הוא כשל לוגי המניח שכיוון שמשהו עשוי להתרחש הוא גם עתיד להתרחש בוודאות, בלי קשר למידת סבירותו.
כשל זה משמש לעיתים קרובות, ביחד עם כשלים אחרים, כדי לנצל פחד או לעורר פרנויה.
"יש כל כך הרבה האקרים באינטרנט.
לכן, אם לא תשתמש ב'חומת אש' כשאתה גולש, באופן בלתי נמנע תפגע על ידי האקרים".
"חברה א משיגה בביצועים את חברה ב בשנים האחרונות.
בתוך כמה שנים הם ישתלטו על השוק וחברה ב תפשוט את הרגל".
בשם האב הוא סרט דרמה משפטי-ביוגרפי משנת 1993, שבוים על ידי ג'ים שרידן, ועובד לסרט על ידי שרידן וטרי ג'ורג', שהסתמכו על האוטוביוגרפיה "הוכח כחף מפשע" משנת 1990 של ג'רי קונלון, שנאשם בפיצוץ של פאב גילפורד, וזוכה שנים לאחר מכן מכל אשמה.
עם זאת, הסרט אינו מבוסס על הסיפור האמיתי של קונלון, אלא על חלק מהאירועים הפוליטיים שהתרחשו בתקופה.
כך שהספר של קונלון, יותר משעובד לסרט, שימש לו כהשראה.
דניאל דיי-לואיס מככב בסרט כג'רי קונלון, צעיר אירי המואשם על לא עוול בכפו בפיצוץ בפאב גילפורד.
לצדו מופיעים פיט פוסלתווייט בתפקיד אביו של ג'רי – פטריק קונלון, ואמה תומפסון כעורכת הדין גארת' פירס – דמות אמיתית שהייתה חלק משמעותי מהמאבק לזיכויו של קונלון.
פירס היא עורכת דין בריטית שפעלה למען אסירים שהורשעו על סמך הודאות שווא והליכים פגומים, ועסקה רבות גם בתיקים שנגעו לקורבנות עוול על רקע פוליטי.
תומפסון גילמה את דמותה בעיבוד חופשי, וזכתה לשבחים על כך.
הסרט זכה לשבחים רבים, והיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר עבור שחקן ראשי (דניאל דיי-לואיס) שחקן משנה (פיטי פוסטלטוויט), שחקנית משנה (אמה תומפסון), בימוי, עריכה, תסריט מעובד ומועמדות נוספת עבור הסרט הטוב ביותר.
הסרט מגולל את סיפורו של ג'רי קונלון, צעיר בוהמייני תמים יחסית מבלפסט, שחי עם משפחתו הקתולית הענייה בתקופה מתוחה של הסכסוך בצפון אירלנד.
לאחר שהוא מסתכסך עם לוחמי ה-IRA, אביו שולח אותו ללונדון, שם הוא שוהה עם חברים, עוסק בגנבות קטנות ומבלה את לילותיו ברחובות העיר.
זמן קצר לאחר מכן מתבצע הפיגוע בפאב גילפורד, בו נהרגו חמישה אנשים ונפצעו עשרות, והמשטרה הבריטית, בלחץ ציבורי ותקשורתי, עוצרת את ג'רי, את חבריו, שכונו לאחר מכן "רביעיית גילפורד" ואת בני משפחתו, משפחת מקגווייר.
הוא נחקר באכזריות ומודה תחת לחץ כבד בביצוע הפיגוע – הודאה שנמסרה מבלי שסופק לו ייעוץ משפטי.
אף על פי שג'רי אינו חבר ב-IRA ואינו מעורב ישירות באירועים פוליטיים, הוא מואשם כטרוריסט ונשלח לכלא למאסר עולם.
בנוסף לו, נעצרים ומורשעים גם בני משפחתו המכונים "שבעת המקגווירים" (McGuire Seven).
ביניהם גם אביו, פטריק (ג'וזפה) קונלון, אדם מבוגר, שקט וחולה, שנכלא אף הוא באשמה מופרכת כי סייע לבנו ולשותפיו.
ההאשמות נגד בני המשפחה מתבססות, בין השאר, על שאריות חומר נפץ שנמצאו לכאורה על בגדיהם.
ג'רי ואביו נכלאים באותו בית כלא, שם נרקם ביניהם קשר עמוק המלווה ברגשות אשם, תקווה ומאבק לצדק.
במשך השנים, מתגלות סתירות בראיות והסתרת מידע על ידי הרשויות.
בעזרת עורכת דין המתעקשת לחשוף את האמת, מתחולל מאבק משפטי ממושך לשחרורם ולזיכוי שמם.
העלילה מתמקדת ביחסי אב ובן, בחוסר הצדק של מערכת החוק, ובמאבק האנושי לחשיפת האמת.
האב נפטר בכלא, אך מותיר בג'רי כוחות חדשים להילחם כדי להוכיח את חפותו.
כעבור שנים, לאחר מאבק משפטי ממושך, ובעזרתה של עורכת הדין גארת' פירס, מצליח ג'רי לחשוף את עיוותי הדין, והכרעת הדין מתבטלת.
דניאל דיי-לואיס - ג'רי קונלון
פיט פוסלתווייט - פטריק "ג'וזף" קונלון
אמה תומפסון - גארת' פירס
ג'ון לינץ' - פול היל
קורין רדגרייב - המפקח רוברט דיקסון
ביטי אדני - קרול ריצ'רדסון
ג'ון בנפילד - מפקד המשטרה בארקר
מארי ג'ונס - שרה קונלון
ג'רארד מקסורלי - הבלש פאביס
פרנק הרפר - רוני סמאלס
מארק שפרד - פאדי ארמסטרונג
דון בייקר - ג'ו מק'אנדרו
טום וילקינסון - גרנט ריצ'רדסון
דניאל דיי-לואיס ירד כ-13 קילוגרם והתכונן לתפקידו בצורה קיצונית – הוא ישן בתא כלא אמיתי על הסט, בזמן שחברי הצוות שפכו עליו מים וקיללו אותו כדי לדמות את התנאים שעבר ג'רי קונלון.
הוא אף שמר על המבטא האירי הצפוני לאורך כל תקופת הצילומים, גם מחוץ לסט.
למרות שגילמו אב ובן, פיט פוסלתווייט היה מבוגר מדיי-לואיס ב-11 שנים בלבד.
במציאות, ג'רי וג'וזפה קונלון כלל לא נכלאו יחד, אלא הוחזקו בדרך כלל בבתי כלא שונים.
הדמות של פקד דיקסון מבוססת על מספר קציני משטרה אמיתיים.
על אף ששימש כמפיק בפועל, השחקן גבריאל ביירן התרחק מהפרויקט בשל החופש האמנותי הרחב שנטל עליו הבמאי ג'ים שרידן.
בירן רכש את הזכויות לספרו של ג'רי קונלון והתכוון לגלם את הדמות הראשית בעצמו, אך העדיף לבסוף להעביר את התפקיד לדניאל דיי-לואיס.
ג'וני דפ היה מועמד מועדף לגלם את קונלון לאחר שהשניים התיידדו, ואף כתב את ההקדמה לספרו של קונלון.
בונו נדחה מהתפקיד של פול היל בגלל לוח הופעות צפוף של U2. הסרט כולל את ההופעה היחידה של פוסלתווייט שהביאה למועמדות לפרס האוסקר.
העלילה שונתה במידה רבה מהמציאות:
משפטם של רביעיית גילפורד ושל משפחת מגווייר התקיימו בנפרד, והדמות "ג'ו מקאנדרו" מבוססת על טרוריסט אמיתי מה-IRA, אך הוא לא נכלא עם הקונלונים.
גם עורכת הדין גארת פירס לא ייצגה את ג'וזפה קונלון, ולא הציגה את התיק בבית המשפט – הדבר נעשה על ידי הפרקליט מייקל מנספילד, בהתאם לכללי המשפט הבריטי.
על אף שהודאה של חוליית ה-IRA האמיתית באשמה התקבלה במהלך "מצור רחוב בלקום" כבר בשנת 1975, הרשויות הבריטיות לא פעלו לשחרור החפים מפשע, והם נשארו כלואים במשך שנים רבות.
הגרסה הקולנועית עוררה ביקורת בשל עיוותים עובדתיים אלה ואחרים, אך סייעה בהעלאת המודעות לעוול שנעשה.
בשעה אחת הוא סיפור קצר בן י"ג פרקים, מאת ש"י עגנון, שנכלל בקובץ עיר ומלואה, שראה אור בהוצאת שוקן.
הסיפור התפרסם לראשונה בעיתון "הארץ" בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955).
עלילת הסיפור עוסקת ביום אחד, ט"ו באב, בחיי יהודי ביטשאטש, עיר הולדתו של עגנון.
אברהם דוד, תושב ביטשאטש ירא שמים, הוא סוחר עורות, ואשתו שרה עוזרת לו בחנות העורות.
לזוג בן יחיד, מנחם (בנים שנולדו אחריו נפטרו בילדותם).
מנחם מקדיש את כל זמנו ללימודים בבית המדרש, שבהם הוא עושה חיל.
ביום התרחשות הסיפור, ט"ו באב, מלאו למנחם 15 שנה, וכדברי המספר, "כבר הגיעה שעתו של מנחם לישא אשה ולהוליד בנים".
גם הוריו סבורים כך, כדברי שרה אמו לאביו, "זכורה אני כשהגעת לשנותיו של בננו כבר השיאך אביך אשה וכבר נולד לך מנחם".
כיוון שהביא אחד הגויים לחנות שק של שורשי צמחים המשמשים לעיבוד עורות, החליט אברהם דוד להביא את השק לחרצקי שבכפר פידלש, המעבד את עורותיו.
הציעה שרה לבעלה לקחת איתו את מנחם, כדי שינוח מעט מתלמודו וינשום אוויר צח.
מרחק ההליכה, מציינת שרה, הוא "תחום שבת וחצי" לכל כיוון.
שמע אברהם דוד בקולה, הלך לבית המדרש והזמין את מנחם להצטרף אליו להליכה לפידלש.
באותו היום התקיימו חופות אחדות בביטשאטש.
מאיר יונה, שמש בית הכנסת, סיפר לאברהם דוד ולמנחם שעדיין חופה אחת לפניו, שבה תינשא בתו של רבי משה תענית לחתן זר שהגיע לעיר.
המשיכו אברהם דוד ומנחם בדרכם, ובהליכתם סיפר אברהם דוד לבנו על אחדים מבני העיר שנישאו צעירים, ובהם מי "שבו ביום שנתעטר בתפילין, בו ביום נתעטף בטלית ואין עטיפת טלית נוהגת במדינות שלו אלא בנשואים".
הגיעו לביתו של חרצקי בפידלש, "חרצקי גוי כשר היה", מתאר אותו המספר.
לאחר שכילו מעשיהם אצל חרצקי, החלו האב ובנו את דרכם חזרה.
עם כניסתם לביטשאטש, ראו את נזקי השרפה הגדולה שפקדה את העיר, הרסה רבים מבתיה ורוששה את יושביהם.
סיפר אברהם דוד לבנו למה שימשו הבתים החרבים שבדרכם.
בהמשך דרכם שמעו צווחות מחצר בית הכנסת הגדול, והתברר להם שהסיבה לכך היא שלאחר כל ההכנות לחופה הודיע החתן של ייכנס לחופה אלא אם יקבל מיד במזומן את כל הנדוניה שהובטחה לו.
כיוון שאבי הכלה אמר שלכשירחיב יתן, "הלך לו החתן ונתעלפה הכלה".
"אמר לו אברהם דוד לבנו, אמרו בגמרא, יש קונה עולמו בשעה אחת.
אם אתה נותן קידושין לנערה זו אתה מחזיר לה את נשמתה.
מנחם בני כלום יש מצווה גדולה מלקיים נפש מישראל.
וכאן אתה מקיים שלוש נפשות אותה ואת אמה ואת אביה." הסכים הבן להצעה, ושמחה רבה פשטה בעיר.
מקול השמחה התעוררה הכלה מעלפונה, ועדיין הייתה חלשה מחמת הרעב.
נתן לה אברהם דוד רקיק שנתנה לו שרה אשתו קודם שיצא לדרך, ואכלה אותו.
קולות השמחה הגיעו גם אל שרה, ואף שלא ידעה את סיבתם, יצאה מחנותה והלכה עם כל השמחים לחצר בית הכנסת הגדול, ובדרכה אמרו לה, "מזל טוב שרה, מזל טוב מחותנת" אך היא תמהה, "מה מחותנת אני לכם".
לבסוף התבררה לה סיבת השמחה, והיה הזיווג נאה בעיניה.
העמידו חופה וקידושין ונשא מנחם לאישה את בתו של משה תענית.
ומסיים המספר את סיפורו: "וכל הנושא אשה לשם שמים הווים לו בנים בני תורה.
הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה, ומהם נודעים בשערים המצוינים בהלכה, עד שבא האויב וכילה את כולם."
הסיפור מתרחש במשך יום אחד, ט"ו באב.
יום זה הוא יום חג הבא לאחר שלושה שבועות של אבל על חורבן ירושלים המסתיימים בתשעה באב.
בדרכם לפידלש מספר אברהם דוד לבנו על הרב בעל "חסד לאברהם".
ספר זה יצא לאור בשנת 1857 ובמהדורה שנייה שנה לאחר מכן.
השרפה הגדולה, שכילתה בתים רבים בבוצ'אץ', ששרידיהם מתוארים בסיפור, התרחשה בשנת 1865, ומכאן שזמן הסיפור הוא בחצי השני של שנות ה-60 של המאה ה-19.
על היום שבו מתרחש הסיפור, ט"ו באב, מעיר שלמה דב גויטיין שהוא הגיבור של הסיפור, "הוא וכל הכרוך בו וכל הכלול בו מהווים את ה'סיטואציה', את המצב המיוחד, שבו נתונים כל האנשים.
תגובתם עליו גם יוצרת את העלילה, גם מגלה את טיב האנשים הפועלים בה וגם מפיקה לנו מוסר השכל היוצא ממנה." הוא מוסיף ומסביר: "מחמת אבלה של ירושלים אין עורכים חתונות באותם שלושה שבועות הקודמים לתשעה באב.
כנגד זה, חמישה עשר באב הוא יום מזומן ומיועד לחתונות." שמואל ורסס מצטרף לפרשנות זו ואומר: "הזמן המסוים של ט"ו באב מכתיב את מכלול ההרהורים של הדמויות, את מהלך ההתרחשות העלילתית שבסיפור ואף את פרשנותו של 'המספר' עצמו."
אברהם דוד, שרה ומנחם בנם
שתי הדמויות העיקריות בסיפור הן אברהם דוד, סוחר עורות כבן 30, ובנו מנחם בן ה-15, המתמיד בלימודו בבית המדרש.
גם לאם, שרה, מקום נכבד.
התלמוד הוא חלק מעולמם של שני הגברים, וגם אל האם מגיעים דבריו.
ורסס ציין בעניין זה: "הטקסטים התלמודיים הם המשפיעים בסיפור זה על הדמויות ואף מטביעים את חותמם על עולמן החווייתי ועל אורח תגובתן במבחני חייהן".
כאשר אברהם דוד נכנס לבית המדרש כדי לקחת איתו את מנחם, הוא לומד מעט במסכת תענית, "שהתחיל בה בתשעת הימים כדי לעשות סיום, כדי לאכול בשר, ולא סיימה, כדי שלא יאכל בשר, שמרוב הצרות שנזכרו בגמרא מכוער היה בעיניו להיטיב לבו בבשר." באותו זמן עיין מנחם במסכת קידושין.
בקיאותו של הבן עולה על זו של אביו.
כאשר אברהם דוד רוצה לשכנע את מנחם לשאת את הכלה המעולפת, הוא מביא חיזוק מהתלמוד, "יש קונה עולמו בשעה אחת" (ציטוט שהעניק לסיפור את שמו), אך אינו מציין את המקור המדויק.
בהמשך אותה שיחה הוא מספר לבנו: "מעשה אדם אחד היה מהלך בשוק ובתו עמו.
אמרה לו אבא צמאה אני.
ומתה." מנחם מגיב: "הלוא ירושלמי מפורש הוא", ואביו עונה לו, "ייתכן".
בשלב זה ציין מנחם שהסיפור מופיע במסכת יומא והתחיל לומר בקירוב את לשון הירושלמי.
מנחם מכבד את אביו ומציית לו, ואפילו על הצעה כבדת משקל כהצעה לשאת לאישה את הכלה המעולפת אינו מערער כלל, ורק מציין "אולי צריכים להודיע לאמא", ובכך הוא מקיים מצוות כיבוד אב ואם על שני מרכיביה.
עם זאת, במשפט הסיום מתברר לקורא שהמספר אינו אחד מהחבורה שבה עוסק הסיפור, אלא משקיף על המאורעות ממרחק של דורות אחדים.
עקב כך, הסיום המאושר בעיני בני דורו של מנחם - "הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה", הופך בין רגע לסוף מר בעיני הצופה שחי דורות אחדים אחר כך - "עד שבא האויב וכילה את כולם".
המספר משתף את הקורא בהחלטותיו על מבנה הסיפור, כגון: "כאן הזכרתי את הבן כלאחר יד, אחר כך אספר עליו בפרוטרוט", והוא אכן מקיים הבטחה זו, ומציין: "על אברהם דוד ועל שרה אשתו וכן על פרנסתם הרי סיפרתי.
על מי לא סיפרתי, על הבן.
על כן עוזב אני את אביו ואת אמו ומספר עליו."
את הסיפור מסיים המספר בהבטחה: "ואם יזכני השם בחיים ויתן בי כח ומנוחת הנפש אספר כמה מעשים טובים, שטובים שבישראל היו עושים בזמן שהיה הקדוש ברוך הוא טוב לישראל וישראל אהובים בעיני השם".
את הגשמתה של הבטחה זו השלימה אמונה ירון, בתו של עגנון, בפרסום הספר "עיר ומלואה".
על ראשיתו של הסיפור סיפר עגנון בכתב לשלמה דב גויטיין:
כמשתמע מדברי עגנון, הסיפור התפרסם לראשונה בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955) של "הארץ", ובהמשך אותה שנה יצא לאור כתדפיס עצמאי.
הסיפור נכלל בכרך עיר ומלואה, שאותו ערכה בתו של עגנון, אמונה ירון, ויצא לאור בשנת 1973, כשלוש שנים לאחר פטירתו של עגנון.
בשם שמים – טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים - הוא ספר מאת אבירם ברקאי, אשר יצא לאור ב-2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן, ומתאר את קורותיה במלחמת יום הכיפורים של טייסת 201, טייסת פנטומים מבסיס חיל האוויר חצור.
הספר מבוסס בעיקרו על עדויות וראיונות אישיים שקיים המחבר עם הלוחמים והמפקדים שהשתתפו בקרבות.
לצד הסיפור האישי ותיאורי הקרבות שניהלו אנשי צוות האוויר של טייסת 201, מתייחס הספר למלחמה הכוללת.
לכול אורך הספר מציג המחבר את המתרחש במפקדות צה"ל ובקרב מקבלי ההחלטות הראשיים.
הספר כתוב בצורה כמעט אישית, כאשר המחבר מנסה להיכנס לנבכי הדמויות שמרכיבות את הטייסת.
הסיפורים האישיים, ההלצות והפחדים של אנשי הטייסת, מביאים תיאורים של אירועי המלחמה.
כשאלו לעיתים אירועים קשים, של נטישות באוויר, נפילה בשבי האויב ואף נפילה בקרב של אנשי צוותות האוויר.
הספר בנוי בצורה כרונולוגית מהתקופה שקדמה למלחמה, כאשר בחלקו הראשון הוא מתמקד בתקופה שבה הגיע לישראל מטוס הפנטום ("קורנס" בעברית).
המטוס, שעשה את טבילת האש הראשונה שלו במלחמת ההתשה, היה נכס גדול לחיל האוויר הישראלי.
זאת מפני שלראשונה היה בידי חיל האוויר מטוס על-קולי בעל יכולת נשיאה מרובה של חימוש וטווח טיסה גדול.
הספר מציג את הבעיות שצצו בפני מקבלי ההחלטות בישראל לאחר הצבת כוחות הנ"מ רבים על ידי מצרים וסוריה בגבולות, שיצרו אזור מוכה טילים בו גם הפנטומים התקשו לפעול.
מטרתו היא להכין את הקרקע עבור הקורא לאתגרים הקשים שתציב מלחמת יום הכיפורים בפני חיל האוויר הישראלי בכלל ובפני טייסת 201 בפרט.
חלק הארי של הספר עוסק במאורעות המלחמה, והוא מחולק לימי הלחימה, בהם נעשה ניסיון לתאר את פעילות הטייסת בזירות הלחימה השונות.
בָּשְׂמַת היא דמות מקראית, המוזכרת בספר בראשית כבתו של ישמעאל ואשת עשו.
לבשמת היו 12 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש וקדמה.
ב, מופיע שמה של בָּשְׂמַת כבתו של ישמעאל.
ב, מופיע שמה והכתוב מציין כי היא בתו של אילון החיתי.
ב מופיע שמה של מחלת כבתו של ישמעאל, במקום שמה של בָּשְׂמַת אשר מוצאה חיתי.
לדעת משה ויינפלד נפלה טעות מעתיק בהעתקת רשימות היוחסין הללו ומכאן נובע הקושי.
יש הסוברים כי שמות נשותיו של עשו ב הם השמות הממשיים ואילו שמות הנשים ב ו אלו כינוייהן.
לפי הכתוב ב, בשמת היא אמו של רעואל.
ברשימה זו של נשותיו של עשו היא מופיעה שנייה ועל כך דורש אברהם בן הרמב"ם: .
ב, מציין הכתוב כי בָּשְׂמַת היא אחות נביות.
קשר נישואין זה מעיד על קשר בין אדום וישמעאל.
על-פי פשוטו של מקרא, עשיו נשא את בשמת על-מנת לרצות את הוריו שלא ראו בעין יפה את נישואיו לנשים כנעניות.
בַּשְנֶפְט היא חברת נפט וגז רוסית שנוסדה ב-1946. היא נוצרה בתחילה על ידי העברת נכסי נפט של משרד הנפט הסובייטי בבשקורטוסטן לממשל האזורי של "הרפובליקה של בשקורטוסטן" על ידי בוריס ילצין.
לאחר מכן הופרטה בשנים 2002–2003 על ידי מורטזה רחימוב, מושל בשקורטוסטן.
החברה היא ממפיקות הנפט הגדולות ברוסיה עם כ-140 מתקני נפט וגז ועם הפקה שנתית של 16 מיליון טונות.
לחברה גם שלוש מזקקות נפט באופה וכ-100 תחנות דלק.
במשך כשנתיים (בשנים 2010—2012) החברה הייתה לספונסר הראשי של קבוצת הכדורגל צסק"א מוסקבה והיא אחת מהחברות הגדולות בבשקורטוסטן.
"בשנה הבאה" הוא שיר עברי, שכתב אהוד מנור והלחינה נורית הירש.
השיר בוצע לראשונה בראשית שנת 1970 על ידי הצמד אילן ואילנית והיה ללהיט.
הוא אחד השירים שהכי מזוהים בישראל עם ראש השנה.
השיר נכתב על ידי אהוד מנור לזכרו של אחיו הצעיר, , שנהרג במלחמת ההתשה בשנת 1968 (לזכרו כתב קודם לכן את השיר "אחי הצעיר יהודה").
השיר מתאר את כמיהתו של מנור לבלות זמן נוסף עם אחיו המנוח, בדומה לשיר Sunny, שכתב בובי הב בשנת 1963 בעקבות הירצחו של אחיו הגדול הרולד.
אהוד מנור מסר את השיר לנורית הירש על מנת שתלחינו, לפי בקשתו של שלמה צח, אמרגנה של אילנית.
הירש הלחינה את השיר עם לחן אלגי ועגום, במקצב 6/8. צח סבר שהשיר איננו מתאים לאילנית בנקודה בה נמצאה הקריירה שלה, וביקש מהירש ומנור ליצור גרסה שמחה ומלאת תקווה.
הירש שינתה את הלחן בהתאם, והחליפה את מקצב השיר ל-4/4. במקביל, ערך מנור שינויים במילות השיר.
במקור, סיים מנור את השיר במילים: ; תיאור המציאות הנשקפת ממרפסת ביתו, הפונה מכתף הכרמל אל המערב.
לבקשתה של הירש, בחר מנור בניסוח החליפי והאופטימי, .
את השיר ביצעו לראשונה הצמד אילן ואילנית והוא זכה להצלחה רבה.
במשך השנים בוצעו לשיר גרסאות כיסוי רבות, בהן של עוזי חיטמן, גלי עטרי, אושר כהן ושירי מימון.
כמו כן בוצעו גרסאות כיסוי של השיר בשפות אחרות, כגון צרפתית (על ידי ריקה זראי), באנגלית (על ידי שרי צוריאל בתור קיפי בן קיפוד), גרמנית (על ידי דליה לביא), יפנית (על ידי הצמד חדוה ודוד) ופרסית (על ידי Aref).
לשיר שלושה בתים בני ארבע שורות כל אחד, בחריזה מסורגת.
לאחר כל בית מופיע פזמון חוזר בן שלוש שורות.
"בְּשִׂמְלָה אֲדֻמָּה" הוא שיר שכתבה רותי ספרוני, שהלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת הנח"ל.
השיר נכתב במקור כשיר מחאה על הסיבות לרוע בעולם בהשראת אורח מארצות הברית שהתלונן על החיים בישראל.
לאחר שרוזנבלום קרא את מילותיו, הוא ביקש מרותי ספרוני לשנות את השורה הראשונה כדי שיוכל להלחין אותו ללהקת הנח"ל.
בקשתו נענתה, ומשפט הפתיחה של השיר המקורי הוחלף מ"העולם עצר נשימתו" ל"בשמלה אדומה ושתי צמות".
השיר נכלל בתוכניתה ה-21 של להקת הנח"ל, "קרנבל בנח"ל".
סולן השיר היה מוטי פליישר, ושאר הזמרים היו מירי אלוני, מאיר פניגשטיין, דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, אלי מגן, אופירה גלוסקא ועמוס טל שיר.
השיר יצא לאור בתחילת 1969, ובפברואר 1969 הגיע לראש מצעד הפזמונים העברי השבועי של גלי צה"ל.
במצעד השנתי תשכ"ט של קול ישראל דורג במקום ה־11. להקת הנח"ל זכתה באותו מצעד בתואר "להקת השנה".
השיר נכלל בפסקול הסרט "הלהקה", שיצא לאקרנים בשנת 1978, ומבוצע על ידי כל חברי הלהקה, כאשר הסולו הפותח מבוצע על ידי ששי קשת בדמותו כמפקד הלהקה.
הכוריאוגרפיה של השיר, כאשר בנות הלהקה רוקדות בפנטומימה כבובות על חוט ומוחזקות על ידי בני הלהקה שמדמים משחק בבובות, הפכה למזוהה מאוד עם הסרט.
הפתיח של השיר היה מושמע לעיתים בקול ישראל בלופ, כדי למלא את הזמן שנותר לפני מהדורת החדשות.
להקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר" ביצעה את השיר בעיבוד חדש.
השיר שולב בשיר בשם "את לא מבינה", שכתבו והלחינו שי להב ואורן ברזילי ועיבדו דודי לוי וכל חברי הלהקה.
השיר נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "מופע הארנבות של ד"ר קספר", והגיע למקום ה-21 במצעד השנתי תשנ"ג (1993).
נוסף על כך נעשה שימוש בפתיח של השיר בפזמון של השיר "יהיה פיצוץ" של שב"ק ס'.
השיר נכלל בפרסומת לגבינת "נעם" של טרה, בכיכובו של מנשה נוי.
כמו כן ביצועים נוספים לשיר היו בין היתר של מיכל ינאי ויעל בר זוהר, ששרו אותו במסגרת אחת התוכניות של "קצפת", ושל רותי ספרוני עצמה.
השיר מתאר ילדה קטנה השואלת שאלה תמימה: "למה?", אך כל המבוגרים אינם יודעים את התשובה:
וכל הרי הגעש וכל הסערות
עמדו מזעפם ולא מצאו תשובה
עמדו מזעפם ולא מצאו תשובה.
בְּשֵׁם בִּתִּי הוא סרט דרמה בהפקה צרפתית-גרמנית משנת 2016. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי – פרשת קלינקה במברסקי, שתחילתה בשנת 1982.
בשנת 1982, מקבל אנדרה במברסקי הודעה טלפונית מאת גרושתו על דבר מות בתם בת הארבע-עשרה קלינקה, בזמן ששהתה ביחד עם אחיה בגרמניה אצל אמה, הנשואה בשנית לרופא בשם דיטריך קרומבך.
נאמר לו כי הילדה מתה כתוצאה מתאונה, אך האב חושד ומבקש לחקור את סיבת המוות.
כאשר במברסקי מבקש להגיש כתב אישום ברצח נגד האב החורג מסתבר שאין אפשרות לתבוע אותו בגרמניה.
במשך שלושה עשורים הוא מקדיש את חייו לתביעה זו.
בשליחות נועזת הוא ספר ריגול שכתב הסופר אליסטר מקלין תחת השם איאן סטיוארט.
הספר נכתב ב-1961 ומתאר פרשיית ריגול שבמהלכה מנסה איש ביון בריטי לפענח תעלומה הקשורה לטכנולוגיית טילים ולהיעלמותם של מדעני טילים בריטים.
הפרשיה מתרחשת באי אקזוטי בדרום מזרח אסיה וזאת בניגוד לרבים מספריו של מקלין בהם העלילה מתרחשת בסביבה של קור וקרח.
אליסטר סטיוארט מקלין נולד ב-1922 בגלאזגו שבסקוטלנד.
שירת בתקופת מלחמת העולם השנייה בחיל הים הבריטי (דבר שמסביר את מספר הספרים הרב שכתב שקשור בים).
כתב מספר רב של ספרי הרפתקאות (שניים מהם תחת השם "איאן סטיוארט").
הספר נכתב בתקופה בה החלו מדינות המערב לחשוש מעלייתן של מדינות מזרח אסיה וכן משקף הספר את הפחד מפני השונה ולכן מתוארת בו מעצמה אסייתית הפועלת לחיסול מדינות המערב
גיבור הספר הוא סוכן ביון בריטי בשם ג'ון בנטאל והספר כתוב בגוף ראשון מנקודת מבטו של הגיבור.
לאורך הספר עובר הגיבור (ואיתו הקורא) תהפוכות רבות וכמו בצל הוא חושף שכבה אחר שכבה עד הגיעו לאמת.
הספר נפתח בפגישה אישית של בנטאל עם מנהל הסוכנות קולונל ריין.
בפגישה זו מספר ריין על גורם עלום שם במזרח הרחוק שמגייס מדענים בריטים מתחום בשכר גבוה למטרה לא ברורה.
לדברי ריין אותם שמונה מדענים שכבר נענו להצעה נעלמו בדרכם ליעדם באוסטרליה.
ריין מציע שבנטאל יענה על אחת ממודעות ויציע את שירותיו.
ומכיוון שהמודעה דרשה זוגות מגויסת סוכנת בשם מרי הופמן בתור "אשתו" של בנטאל.
ה"זוג" המגויס ממריא מלונדון דרך ניו יורק וסן פרנסיסקו לאיי פיג'י שם הם נוחתים בעיר הבירה סובא שבאי ויטי לוו ומתאחסנים במלון המפואר גראנד פאסיפיק.
בשעות הלילה פורצת כנופיה, בפיקודו של קפטן פלק, לחדרם וחוטפת אותם לאונייתו של פלק שעוגנת בנמל שם הם נכלאים בתא קטן ומלוכלך.
זמן קצר לאחר הגיעם מפליגה האונייה לדרכה.
במהלך ההפלגה חוקרים בנטאל והופמן את תאם ומגלים בו ציוד שיכול לעזור להם במקרה של בריחה.
הם מגלים שמתאם ניתן לשמוע את הקורה בתא הקשר וכך הם שומעים על הכוונה להרגם לאחר שזה שהזמין את חטיפתם אינו זקוק להם יותר.
מידע זה מביא אותם לברוח, במהלך הלילה, מהאונייה ולשחות עד הגיעם לאטול.
עם בוקר מגיע הזוג לכפר קטן במרכז האטול שם יושבת משלחת חפירות ארכאולוגית בראשות פרופסור וית'רספון כשיד ימינו הוא ענק בשם יואל ולידם קבוצת סינים שעוזרים בחפירה.
הזוג מתקבל בכבוד מלכים ומקבל בקתה משלו ואף זוכה בסיור באתר החפירות במעבה ההר.
למרבה צערו של בנטאל אין באי אונייה שתאפשר לצאת מהאי וגם המשדר מקולקל.
על אף האווירה הפסטורלית מתעורר חשדו של בנטאל שמשהו אינו כשורה באי וביושביו.
תחושה זו מתחזקת בו כי כבר בתחילת השהות על האי מנסים פרופ' וית'רספון ויואל לנטרל את בנטאל על ידי הפלת כספת על רגלו בתקווה שתישבר.
בנטאל חושד במהלך ומצליח למקם את רגלו כך שלא תישבר אבל יוצר תחושה אצל מנהלי הכפר שהוא אינו כשיר יותר ללכת.
ובמהלך הלילות הבאים יוצא בנטאל לסיורים בכפר ובמנהרות המכרה שם הוא מאשש את תחושותיו.
הוא מגלה בביתו של הפרופסור משדר רב עוצמה תקין.
הוא מגלה שבצידו השני של האי קיים בסיס של הצי הבריטי.
בסיירו במנהרות המכרה מגלה בנטאל שאחת המנהרות מגיעה כמעט עד צידו השני של ההר ושבמקצה של מנהרה אחרת נמצאת גופתו של פרופסור וית'רספון האמיתי וכן גופתו של מנהלו של בנטאל במכון המחקר.
כמו כן מגלה בנטאל שמנהרה נוספת משמשת כבית כלא לנשות המדענים שנענו למודעות העבודה.
בנטאל משדר אות מצוקה למפקדיו ממכשיר הקשר של הפרופסור המזויף (שמתברר בהמשך ששמו לקלרק) וכדי שייצא מביתו הוא מצית את אחד הצריפים של הפועלים.
לאורך ימי שהותם על האי נוצר קשר חזק בין מרי לבנטאל, קשר שהופך לאהבה שגורמת לשניהם לרקום תוכניות על עתיד משותף לאחר שיחזרו ללונדון.
לאור התחושה שלקלרק וצוותו יפעלו בקרוב בורחים בנטאל ומרי לבסיס הצי בצידו השני של האי שם הם נתפסים על ידי קציני הצי ומספרים את סיפורם.
בבסיס הצי הם פוגשים גם את שמונת המדענים שנעלמו ובנטאל מספר להם את כל ממצאיו ואת הימצאות נשותיהם בשבי במעבה ההר.
עוד לפני שהצות מספיק להוציא אל הפועל את תוכנית ההגנה שלהם משתלטים לקלרק ויואל על מחנה הצי ושובים את המדענים וחיילי הצי.
מהמידע שמקבל בנטאל מהמדענים מסתבר ששני טילים כבר מוכנים למעט חיבור מערכת הצתת הדלק.
בנטאל מנסה להסתיר את מומחיותו בנושא (מתקופת עבודתו במכון המחקר) אולם לקלרק חוקר את המדענים, מגלה את המומחיות של בנטאל ומאלץ אותו לחמש את שני הטילים תוך מעקב קפדני אחרי כל צעד שלו.
על אף המעקב הצמוד מצליח בנטאל לדרוך את מנגנון ההשמדה העצמית בטיל השני.
לקלרק מנסה את הטיל הראשון בהצלחה ומתכוון למחרת הניסוי לקחת איתו מהאי את הטיל השני.
במהלך אותו יום מצליח בנטאל לגייס לטובתו את קפטן פלק (שחטף אותו בפיג'י) וזה עוזר לבנטאל, למדענים, לנשותיהם ולחיילים לברוח בלילה לכוון המנהרה שחפרו לקלרק ועוזריו מצידו השני של ההר.
בנטאל מנסה להגיע למקום כלאה של מרי אך נורה ברגלו ומתעלף.
נסיונותיו של לקלרק לפרוץ למנהרה עולים לו בחיי מספר מאנשיו (כולל עוזרו יואל) והוא מחליט לברוח מהאי על ספינת מילוט עליה הוטען הטיל השני.
לקלרק לוקח איתו את שארית אנשיו וכן את מרי הופמן.
בנטאל מגיע למרכז הפיקוד של מתקן השילוח ומפעיל מרחוק את מנגנון הפיצוץ של הטיל והאונייה מתפוצצת על כל יושביה וביניהם גם מרי הופמן שהשאירה אחרי לבנטאל פתק שהיא מסכימה להינשא לו.
בשלב הזה מבין כבר בנטאל את כל התמונה ושכל החוטים מוליכים למפקד שלו קולונל ריין המשמש כסוכן של אותה מעצמה במזרח אסיה.
בנטאל מגיע למשרדו של ריין ופורש בפניו את סיפור בגידתו של ריין.
בנטאל מספר על כל החיסולים שביצע ריין בדרכו לצמרת ארגון הביון ועל פעילותו לגנבת "השביט השחור" וכשהיה צורך לשלוח מרגלים לבדיקת העלמות המדענים בחר בבנטאל ומרי בתור הזוג עם הסיכויים הכי נמוכים לברר את האמת.
בנטאל מגלה גם שריין הוא זה שארגן את חטיפתו שלו ושל מרי והוא זה שארגן את השתלטותו של לקלרק על כפר המשלחת הארכאולוגית והוא זה שדאג שיתעלמו משדר המצוקה שנשלח מהאי.
בסיום חשיפת כל הפרטים מנסה ריין לשלוף אקדח אולם בנטאל מקדים אותו, יורה בו למוות והופך את זירת האירוע לזירת התאבדות.
בשם העם (בסינית מפושטת: 人民的名义) היא סדרת טלוויזיה סינית משנת 2017 המבוססת על ספר באותו שם מאת ז'ואו מייסן.
הסדרה צולמה והופקה בשנת 2016 ועלתה לשידור במרץ 2017. בסדרה כיכבו לו יי, ז'אנג פנגווי, וו גאנג, הו יאג'ון, ז'אנג ז'יג'יאן, קה לאן, הו ג'ינג, ז'אנג קאילי, דינג האיפנג, גאו יאלין.
העלילה מספרת על מאמצי משרד התובע המחוזי במיגור השחיתות בעיר מודרנית בסין.
הסדרה זכתה להצלחה רבה ופופולריות גדולה בעיקר עקב תוכנית המלחמה בשחיתות שהריץ מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של סין, שי ג'ינפינג.
זו הדרמה הפוליטית הראשונה מסוגה בסין.
חלק גדול מתקציב ההפקה הגיע ממשרד התביעה העממית העליונה, הגוף הממשלתי למלחמה בשחיתות בסין.
עקב מעורבות הממשלה בהפקה, הצנזורה לא הייתה מסיבית כל כך.
הסדרה הוזכרה בתקשורת של מדינות המערב בתור הגרסה הסינית לסדרה בית הקלפים.
בסדרה מככבים לו יי בתור הבלש הו ליאנגפינג, הו יאג'ון בתפקיד האנטגוניסט קי טונגוויי וז'אנג פנגיי כשה רואיג'ין, מזכיר הוועדה העירונית של המפלגה.
באפריל 2004 המינהל הלאומי לרדיו וטלוויזיה הורה לכלל תחנות הטלוויזיה ברחבי סין שלא לשדר דרמות קולנוע וטלוויזיה בנושא אלימות ברצח בפריים טיים.
כך, בשנים 2004 עד 2014 שודרו סדרות טלוויזיה בודדות בלבד בנושא שחיתות.
רק לאחר התכנסות הקונגרס הלאומי ה-18 בשנת 2013 שדנה בין השאר במאבק בשחיתות, הפך הנושא לנושא החם.
בנובמבר 2014 הזמין פאן זיבן, את הסופר והתסריטאי ג'ואו מייסון ליצור דרמה נגד שחיתות המשקפת את המציאות בסין.
לאחר שנתמך על ידי לי ג'ינגשנג, מנהל המחלקה לדרמה בטלוויזיה של המינהל הכללי לרדיו וטלוויזיה, לאחר פסטיבל האביב בשנת 2015, החל ג'ואו מייסון לאסוף חומרים.
הוא ערך ניתוח מפורט של מקרה אמיתי של מאבק בשחיתות וכתב רומן של 300,000 מילים ב-9 במרץ ושכתב אותו לתסריט עבור סדרת טלוויזיה בת 600,000 מילים.
הסדרה מציגה את מאבק הכוחות הפנימי בתוככי המפלגה הקומוניסטית הסינית בעיר הבדיונית ג'ינגז'ו, מחוז האנדונג, המציג סיפורים על פוליטיקה סינית שלעיתים קרובות מדברים עליהם אך מעולם לא נראים בטלוויזיה המרכזית.
בשעה שהקדימו תרע"ב (בעגה החב"דית נקרא המשך ע"ב) הוא 'המשך' של מאה ארבעים וארבעה מאמרי חסידות שנאמרו או נכתבו על ידי אדמו"ר הרש"ב במהלך שנות תרע"ב – תרע"ו.
המשך זה הוא מהיסודיים והעיוניים בכתבי חב"ד.
הספר מורכב ממאה ארבעים וארבע מאמרים שנאמרו על סדר השנה, מחג השבועות תרע"ב ועד פרשת וירא תרע"ו, בכתיבתם האריך הרבי הרש"ב יותר מהנאמר.
המאמרים הם רצף עניינים הכרוכים זה בזה, ועוסקים באותו עניין, ולכן נקראים בשם 'המשך'.
מלבד מאמרי ההמשך שאמר האדמו"ר הרש"ב ברבים, ישנם דרושים שלא נחלקו למאמרים ואף לא נאמרו ברבים אלא נכתבו על ידו.
המאמרים והכתבים היו אצל בנו האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון, אך למרות שחלק מהמאמרים פורסמו, ההמשך לא נדפס במשך שנים רבות, למרות בקשות החסידים במשך השנים מהאדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון.
בכ' בכסלו תשל"ז בהתוועדות לכבוד חג הגאולה, סיפר הרבי בהפתעה על המשך המאמרים שנמצאים אצלו בשלמותם, עם חלוקת הפרקים והקיצורים, כולל החלק שלא נאמר.
בדבריו סיפר שפעם חותנו היה צריך לנסוע מביתו, וחיפש מישהו שיוכל לסמוך עליו ולהשאיר בידו את הכתבים על מנת להחזירם בשלמות, והוא מסרם בידו.
ר' מנחם מנדל ניצל את ההזדמנות וצילם את ההמשך.
בשלב זה הסכים הרבי שידפיסו את ההמשך, ובתנאי שכל החסידים ישתתפו בעלות ההדפסה בסכום סמלי של דולר אחד.
כן ביקש שבספרים לא יוזכרו שמות המדפיסים והמשתתפים בלבד שמו של אדמו"ר הרש"ב ובנו רבי יוסף יצחק.
לאחר שיחתו של הרבי, נדפס הספר לראשונה בשלושה חלקים בשנת תשל"ז בהוצאת קה"ת.
הספר חזר ונדפס בשנת תשנ"ב עם הוספות, כולל סקירת המאמרים ותיאור כתבי היד.
בסוף הכרך השלישי מובאת תמצית כללית של ההמשך ('תוכן קצר').
לכבוד מאה שנה למסירת המאמר, החלו בשנת תשע"ב לעבוד על הוצאת מהדורה חדשה של הספר עם תיקונים והוספות שתכלול שבעה כרכים, ונכון לשנת תשפ"א יצאו ארבעה כרכים.
הרב יצחק ערד, שיעורים בהמשך המאמרים תער"ב, ט"ז חלקים, ה'תשע"ב-ה'תשפ"ד.
בשנייד (בהונגרית: Besenyőd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בבשנייד חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום היה בית קברות יהודי.
משנת 1885 היו יהודי המקום כפופים לקהילה היהודית בנירבאטור.
בשנת 1944 יהודים רבים מבשנייד נרצחו בשואה.
בשנייטלק (בהונגרית: Besenyőtelek) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבשנייטלק מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מהמאה ה-13, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1278 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יהודים חיו בבשנייטלק במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
בשנוזאורוס (שם מדעי: Bashanosaurus; מילולית: "לטאת הבשן") הוא סוג של דינוזאור מהאינפרא-סדרה הסטגוזאוריה, אשר התקיים במשך היורה התיכון בצ'ונגצ'ינג שבסין, מה שהופך אותו לסטגוזאור הידוע הקדום ביותר, קדום אף יותר מהצ'ונגצ'ינגוזאורוס והמונקונוזאורוס.
הבשנוזאורוס מוכר משני שלדים חלקיים, יחד עם חוליה שמגיעה מפרט שלישי; שרידים אלו נשתמרו כמאובנים במוזיאון הדינוזאורים של זיגונג יחד עם דגימה נוספת, גולגולת חלקית, חוליה גב ופיסת שריון עורי (CLGPR V00006).
החלקים נמצאו באתר חפירות בצ'ונגצ'ינג בשנת 2016, שהגיעו מתצורת שקסימיאו.
במאמר משנת 2022 הדגימות קיבלו את השם Bashanosaurus primitivus, המתייחס לשם הישן של צ'ונגצ'ינג.
ההולוטיפ CLGPR V00006-1, כולל עצמות גפיים, חוליות גב וזנב, לוחיות ודרבן.
הדגימה השנייה, CLGPR V00006-2, מורכבת מחמש חוליות, חלק תחתון מהרגל הימנית ולוחית.
הדגימה השלישית, CLGPR V00006-3, מכילה חוליית גב אחת.
נמצאה גם דגימה רביעית, CLGPR V00006-4, שלד חלקי עם גולגולת, אך לא נוצר קשר בין הדגימות מפני שהיא אינה חולקת תכונות ייחודיות עם ההולוטיפים האחרים.
המתארים שלו מעריכים שההולוטיפ היה באורך 2.8 מטרים, אך בהתחשב בעובדה שהדגימות הן תת-בוגרות, ייתכן בהחלט שהבשנוזאורוס היה משמעותית גדול יותר.
"בשנה הבאה" הוא המיני-אלבום השני של הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית.
את האלבום הוציאה לאור בינואר 1970 חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג BMN-674 – האלבום הראשון של הצמד שיוצא בהוצאה זו.
הוא כולל את השיר "בעקבותייך", שנכלל באלבום סביב לעולם וזכה להצלחה במצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל.
בשם האהבה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1994 בבימויה של עידית שחורי, עם שפרה מילשטיין ומיכל ורד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי עידית שחורי וציפורה דולן והוא מבוסס על המחזה "צלקת" שהן כתבו ועידית שחורי ביימה בפסטיבל עכו בשנת 1991.
העלילה מתרחשת בדירה אחת בליל קיץ לוהט בה נפגשים חמישה אנשים: בת אחת, אם אחת, שני מאהבים ואישה נבגדת, אשר כל אחד מהם שואף לממש את האהבה הגדולה של חייו ונאלץ לבגוד ולפגוע ביקרים לו ביותר.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה וזכה לפרס הסרט הטוב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במיניאפוליס - סיינט פול.
לאורך הסרט נשמעת נגינת נוקטורנים לפסנתר של פרדריק שופן.
גליה (דורי נאומנקו) נשואה למושיק (דן תורג'מן) ויש להם בת קטנה.
מושיק הוא עורך דין שהתקדם במקצועו לאחר שאביה של גליה קבל אותו כשותף במשרד עורכי הדין שלו.
חיי הנישואין שלהם התנהלו בסדר עד שהיא הביאה את חברתה מהלימודים שמעונה (מונה) (מיכל ורד) ומושיק התאהב בה.
הרומן הזה נמשך כבר שלוש שנים והם עומדים לפני גירושים אך גליה לא מעוניינת להתגרש ומגיעה לחנה (שפרה מילשטיין), אמה של שמעונה, כדי שתשפיע על בתה שתפסיק את הקשר עם מושיק.
שמעונה מגיעה ומתחילה להתווכח עם גליה על אהבתה למושיק.
היא גם מגלה לה כי היא בהיריון ממושיק וגליה מפצירה בה לעבור הפלה מלאכותית.
כשגליה עוזבת נשארות חנה ושמעונה ומתחילות לריב.
חנה אומרת לשמעונה כי היא לא הצליחה בכל מה שלמדה וכי כעת יש לה אפשרות להקים משפחה.
שמעונה מטיחה באמה כי לא הראתה לה אף פעם יחס של אהבה וכי הייתה מכה אותה בילדותה ובאחת הפעמים בה ברחה ממנה, היא נפלה ונזקקה לאשפוז.
לדירה מגיע ידיד המשפחה, רובין (יעקב אלפרין) שהוא אחיו של בעלה המנוח, פסח.
שמעונה מגלה מכתבים שכתב רובין לחנה ומגלה שבין רובין וחנה היה רומן.
פסח היה ניצול שואה שבור בנפשו שאשתו וילדיו נרצחו בשואה והוא לא הפסיק לחפש אחריהם.
רובין לעומתו היה צעיר ומלא מרץ והיא נמשכה אחריה ללא ידיעתו של פסח.
שמעונה בטוחה שהיא בתו של רובין אך חנה לא מוכנה להודות בכך.
לדירה מגיע מושיק ומשתף את שמעונה בהתלבטויות שלו בקשר לאשתו ובתו.
הם מקיימים סקס (סצנה אירוטית) ולאחר מכן הוא עוזב ומנתק את הטלפון בדירתו.
חנה ושמעונה מותשות מהריב, שמעונה רוצה לישון וחנה מודיעה לה כי תלווה אותה לוועדה להפסקת היריון.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותשפרה מילשטייןחנהמיכל ורדשמעונהדורי נאומנקוגליהיעקב אלפריןרוביןדן תורג'מןמושיק
בשם האב היא סדרה תיעודית ישראלית, העוסקת בקהילת ברסלב "היכל הקודש" ביבנאל לאחר מותו של רב הקהילה אליעזר שלמה שיק.
מאז, במשך חמש שנים שמעו הבמאית בת דור אוז'לבו, יחד עם היוצרים גל גופר ויואב לשם, עשרות עדויות של אנשים מתוך הקהילה או שיצאו ממנה.
הסדרה פורסמה לאחר סכסוך משפטי ארוך שנים בין משה שיק לבין קהילתו של אביו ביבנאל.
הבן טען שהוא צריך לרשת את כסאו של אביו, והציג צוואה שבה אביו ממנה אותו לנהל את עמותות הקהילה.
אך הקהילה התנגדה לכך והציגה הקלטה מימיו האחרונים של הרב שיק, בה אמר על בנו מילים חריפות, וכן הציגה צוואה חלופית בה כל נכסיו של הרב שיק שייכים לקהילה היות שנבנו מתרומות הציבור.
בפסק דינו של השופט צבי טל נמתחה ביקורת חריפה על החוזה שנחתם בין שתי עמותות בקהילה לבין משה שיק, לפיו יקבל 20,000 דולר בחודש בתמורה ל'שירותי ייעוץ' שאותם לא סיפק מעולם, ולמעשה ניתנו לו כדי להימנע מעימות.
השופט אף קבע כי ההסכם בין הצדדים נחתם מתוך עושק וכפייה ולכן דינו להתבטל.