tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאוחר יותר ביטל שנברג את הטונאליות לחלוטין ויצר מוזיקה אטונאלית.
הסיבה לביטול הטונאליות נבעה כנראה אצל שנברג מרצון ליצור משהו חדשני על פני המוזיקה הרומנטית, אשר לדידו מיצתה את עצמה.
כמו כן, הוא התייחס להתפתחות השפה המוזיקלית מהטונאליות הפשוטה בקלאסיקה דרך הכרומטיקה הרומנטית ועד לביטול מרכז טונאלי לחלוטין.
מניעו השני נבע מתפיסתו האסתטית האקספרסיוניסטית, המביאה נושאים קשים באופן מוזיקלי; אשר דרש מרכיב דיסוננטי ומחוספס.
רעיונותיו של שנברג - המורה הפליגו בשנות העשרים של המאה ה-20, כאשר הוא המציא את שיטת שנים-עשר הטונים.
זאת דואגת מראש, שלא יהיה צליל אחד חשוב מהאחרים ביצירה, על ידי סידור הצלילים בשורה או סדר כלשהו שאין בו תחושה טונאלית – ומתוך כך שתיווצר יצירה ללא מרכז טונאלי.
המוזיקה האקספרסיוניסטית היוותה נקודת ציון משמעותית לכל מלחיני העולם, בדומה למה שעשתה המוזיקה של "טריסטן ואיזולדה" מאת ואגנר.
שני תלמידיו של שנברג - ברג ווברן - המשיכו כל אחד בדרכו את רעיונות מורם.
עם הופעת 'האובייקטיביות החדשה' יוצרי המוזיקה האקספרסיוניסטית פנו לכיוון יותר שימושי - ויצרו את מושג ה-'gebrauchsmusik'.
מוזיקה זו הושפעה מהג'אז ומהקברט.
בין אמניה נמנים אוסקר שלמר, פאול הינדמית, קורט וייל, אשר עבד עם ברכט.
המוזיקה האקספרסיוניסטית השפיעה גם על האופרה: שנברג כתב 'משה ואהרון' וכן 'מהיום למחר', אבל האופרה המזוהה ביותר עם הזרם האקספרסיוניסטי היא 'ווצק' מאת אלבן ברג, שהתבסס על מחזהו של גאורג ביכנר.
באופרה זו הופעלו כל האמצעים המוזיקליים, שהיו בשימוש מאז הקלציסיזם.
ביצירה זו משולבת מוזיקה טונאלית ולא טונאלית, רצ'יטטיב ומוזיקה כלית, מוזיקה עממית ומוזיקה מתוחכמת עם קונטרפונקט דיסוננטי.
אמצעים מוזיקליים 'משוגעים' אלו תורמים לביטוי הפסיכולוגי החזק של הדמות, המביעה בצורה סימבולית את פנימיותה של אישיות בלתי יציבה על רבדיה התת-הכרתיים.
יצירה נוספת מאת ברג היא 'לולו', שבה נוכחים בנטישת האקספרסיוניזם.
בין יוצרי האופרה הנוספים נמנים פרנץ שרקר, ארנסט קרנק, אריך וולפגנג קורנגולד, ארווין שולהוף, ברתולד גולדשמידט, וויקטור אולמן.
רובם היו יהודים ונרדפו בידי הנאצים.
ויקטור אולמן בכלל הציג במחנה הריכוז טרזינשטט את יצירתו החשובה 'קיסר אטלנטיס', והוצא להורג במחנה אושוויץ.
פרנץ שרקר יצר את 'המסומנים', שהיא יצירה מורכבת, שבה השתתפה תזמורת של 120 נגנים.
בולטת בה אווירת הנכאים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
המוזיקה מתאפיינת בחדשנות, בצבעוניות הנועזת, ברדיקליות ובאניגמטיות שלה.
ארנסט קרנק יצר את ג'וני פוצח בשיר'; ומשום שהוא נתפס כאמן דקדנטי הוא ברח לארצות הברית.
קורנגולד יצר את היצירה האפית והארוטית 'הנס של הליאן'.
'להבות' מאת שולהוף, היא עיבוד של 'דון ג'ואן', אשר הושפע מהתיאטרון הסיני ומהאופרה הצרפתית (דביסי ומיו בעיקר).
יצירה זו שופעת במצבים פרדוקסליים ואבסורדים, החורגים מהמציאות ודמויי חלום.
המחול האקספרסיוניסטי למעשה התנתק מהבלט הקלסי.
בהשפעת התיאוריות הפסיכואנליטיות של פרויד, הוא דגל בחופש ובשחרור התנועה ממוסכמות הקצב והאסתטיקה: לעיתים הריקוד בוצע ללא מוזיקה, ותוך אבדן מכוון של שיווי המשקל.
הודגש אצלו הביטוי העצמי של הגוף וכן קשרו למרחב.
המחול האקספרסיוניסטי מתאפיין בזיקתו לאבסטרקטי וכן בשיתוף של כל הגוף ובכך שהוא נעשה כשהרקדן יחף, ומחובר לאדמה.
רודולף לאבאן הוא כוריאוגרף שביקש לשלב בריקוד גוף ונפש.
עבודתו הניחה את היסודות לשיטת "ניתוח תנועה לאבאן" לתיאור ופירוש תנועה אנושית.
הוא תרם גם לפיתוחים נוספים בשיטות הסמלה של תנועות ריקוד וניתוחן.
לאבאן טען כי ניתוח תנועה (כתב מחול) הוא: "...מעין דקדוק ותחביר של השפה של התנועה, העוסקים לא רק במבנה החיצוני של התנועה כי אם בתוכן המנטלי והרגשי שלה.
הסדר הכוריאולוגי נשמע לחוקים והמבנים הנסתרים של התנועה, אשר כשהם מוכרים לנו באופן מודע – הופכים את התנועה לבעלת משמעות מובנת."
אחת הביילרינות המפורסמות היא מרי ויגמן; אשר הקימה בית הספר בדרזדן, ש התקיים משנת 1920 עד 1942. סטודיו זה המשיך לפעול תחת השלטון הנאצי, ובהתאם להנחיות הממשלה פיטרה את הרקדנים והרקדניות היהודים שעבדו עבורה.
בריקוד שלה היא נתנה מקום של כבוד לאימפרוביזציה.
יצירותיה מתאפיינות בריבוי במחוות הגופניות, ובשימוש יתר באיפור – למען הדגשת ההבעה.
אקספלורר 1 הוא הלוויין הראשון ששיגרה ארצות הברית בהצלחה לחלל.
הטיל ששימש לשיגור, "ג'ונו 1" (על בסיס "יופיטר C") פותח על ידי הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים בצוות של ורנר פון בראון והיה גרסה משופרת של הטיל הבליסטי יופיטר, שהותאם לצורך שיגור הלוויין.
הלוויין פותח על ידי המעבדה להנעה סילונית, בפסדינה שבקליפורניה, בראשותו ותחת פיקוחו של ד"ר ויליאם פיקרינג, בתוך שלושה חודשים, במסגרת היריבות שהתפתחה בין ארצות הברית וברית המועצות וכונתה "המירוץ לחלל".
השיגור לחלל התרחש בליל 31 בינואר 1958 מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה.
הלוויין נכנס למסלול סביב כדור הארץ בין גובה של 360 ק"מ בנקודה הנמוכה ביותר ו־2,534 ק"מ בנקודה הגבוהה ביותר והשלים הקפה סביב כדור הארץ כל 100 דקות בערך.
ד"ר ג'יימס ואן אלן היה מבוני הציוד שהותקן בלוויין, שבאמצעותו אושרה התאוריה לגבי קיומן של חגורות הקרינה הקוסמיות המקיפות את כדור הארץ.
חגורות אלו נקראו מאוחר יותר על שמו של ואן אלן.
הלוויין חדל מלפעול ב־23 במאי 1958 כאשר התרוקנו מצבריו, והמשיך להקיף את כדור הארץ עד שנשרף באטמוספירה ב־31 במרץ 1970, אחרי שעשה יותר מ־58,000 הקפות.
באופן שלא תוכנן, אקספלורר 1 שינה את ציר הסיבוב שלו לאחר כניסתו למסלול סביב כדור הארץ.
גופו המוארך של הלוויין תוכנן להסתובב סביב צירו הארוך, אך בשל תכנון לקוי הדבר לא קרה.
במקום זאת, הלוויין חג באופן שחרטומו וזנבו נעים קדימה ואחורה חליפין.
ב־1952 הכריזה המועצה הבינלאומית של איגודים מדעיים על התקופה שבין 1 ביולי 1957 לבין 31 בדצמבר 1958 כ"שנה הגאופיזית הבינלאומית" (שג"ב) ובאוקטובר 1954 קראה לשיגור לחלל של לוויינים מלאכותיים במהלך השג"ב לצורך מיפוי של כדור הארץ.
ביולי 1955 הודיע הממשל האמריקאי על כוונתו לשגר לוויין לחלל כחלק מתרומתה של ארצות הברית לשג"ב.
ברית־המועצות הודיעה גם היא באותה שנה על כוונתה לשגר לוויין.
בין התוכניות ששקל הממשל האמריקאי היו ההצעה של הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים להשתמש בגרסה ארבע־שלבית של טיל הרדסטון לשיגור הלוויין, הצעת חיל האוויר להשתמש בטיל הבליסטי הבין־יבשתי "אטלס" שהיה עדיין בפיתוח, והצעת מעבדת המחקר הימי לשימוש בגרסה תלת־שלבית משופרת של טיל־המחקר "ויקינג", שתיקרא ונגארד.
לבסוף, בעיקר עקב החלטתה של ארצות הברית להשתמש בפיתוח לא־צבאי למטרה זו, ההצעה שנתקבלה הייתה ההצעה של מעבדת המחקר הימית ואנשי הצוות של פרויקט ונגארד החלו לעבוד במרץ על פיתוחו של הלוויין שהיה אמור להיות הלוויין הראשון שישוגר לחלל.
שיגורו של הלוויין הרוסי "ספוטניק 1" לחלל על ידי ברית־המועצות לפני שיגורו של לוויין אמריקאי גרם לשינוי התוכניות האמריקאיות, ולאחר שניסוי, שהוקדם, לשיגור הוונגארד נכשל, "הוצאה מהארון" התוכנית של סוכנות הטילים הצבאית ואקספלורר 1 שוגר בהצלחה לחלל.
הציוד שהותקן על הלוויין נבנה תחת פיתוחו של ד"ר ג'יימס ואן אלן וכלל את הפריטים הבאים:
חיישן טמפרטורה פנימי ושלושה חיישני טמפרטורה חיצוניים.
שני משדרים: משדר של 60 מיליוואט ומשדר של 10 מיליוואט, לשידור המידע מהציוד לקרקע.
סוללות ניקל־קדמיום סיפקו חשמל למשדרים.
לאחר הגעתו של הלוויין לחלל, מתקני גילוי הקרינה הקוסמית אישרו את קיומן של חגורות ואן אלן.
אקספרס של חצות הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי מסוגת דרמה משנת 1978. הסרט, בבימויו של אלן פארקר, עוקב אחר סיפורו של צעיר אמריקאי שנתפס בטורקיה בעת ניסיון להברחת משלוח של חשיש ונשלח לכלא.
בסרט מככבים השחקנים בראד דייוויס, רנדי קווייד, ג'ון הרט, פול ל.
התסריט נכתב על ידי התסריטאי והבמאי אוליבר סטון ("פלאטון", "וול סטריט", "JFK תיק פתוח"), בהשראת ספרו האוטוביוגרפי של בילי הייז, אם כי חלק מפרטי העלילה שונו.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה נוספים, וכן זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב.
הפירוש של שם הסרט, "אקספרס של חצות", הוא בלשון הסלנג של הכלא - בריחה מבית הסוהר.
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1970, עת גיבור הסרט, בילי הייז, נתפס על ידי שלטונות טורקיה בעוון הברחת חשיש.
הייז נשלח לכלא הטורקי לתקופת מאסר בת ארבע שנים.
הייז מתרגל לכלא, נהיה אסיר טוב וממושמע ומתיידד עם אסירים מערביים אחרים.
הייז מתכנן ומבצע עם ידידיו ניסיון בריחה דרך המנהרות התת-קרקעיות של הכלא, אך הם נאלצים לחזור על עקבותיהם כשהתברר להם שהן אטומות.
לקראת תום תקופת המאסר לה נידון הייז, זוכה התביעה בערעור על עונשו בבית הדין הגבוה, וזה גוזר על הייז תקופת מאסר של לא פחות מ-30 שנה.
הייז אינו זוכה למשפט הוגן, ונראה כי מערכת המשפט בטורקיה רוצה את הייז כשעיר לעזאזל במשפט הראווה הזה, כדי להוכיח לעולם שהיא נלחמת בנגע הסמים.
חלק גדול מהמשפט, כמו גם דיון המעצר שקדם לו, מתנהלים בשפה הטורקית, אשר אותה הוא אינו מבין (ואינה מתורגמת גם לצופי הסרט).
בנוסף לכל צרותיו של הייז, סניגורו הטורקי התגלה כנוכל ורמאי.
במהלך תקופת המאסר חווה הייז התעללות פיזית ונפשית קשה מצד הסוהרים.
עם הזמן מגלה הייז שאסיר אחר, ריפקי (פאולו בונצ'לי), משתף פעולה עם הסוהרים, ושבגלל הלשנותיו הסוהרים הכו למוות את חברו לתא, ג'ימי בות' (רנדי קוויד), והכו בצורה קשה את חברו השני - מקס (ג'ון הרט).
הייז נתקף בזעם ומחליט "לסגור חשבון" עם האסיר המלשין, והחל להתנפל עליו ולהכותו בצורה קשה, ובסופן של המכות הוא אף נושך את לשונו של האסיר המלשין ותולש חלק ממנה.
בעקבות המעשה נשלח הייז לאגף חולי הנפש בכלא.
שם, חמש שנים לאחר תחילת מאסרו, כשמצבו הנפשי הידרדר מאוד, ולאחר שכבר איבד צלם אנוש, מתכנן הייז בריחה נוספת, הפעם תוך כדי מתן שוחד לסוהר הראשי, חמידו (פול ל.
סמית'), כדי שיוציא אותו מהאגף לחולי נפש וישלח אותו לעבודות בחדר החולים של בית הסוהר - שם יהיה לו הרבה יותר קל לברוח.
הסוהר לוקח את הייז למלתחות של הסגל ומנסה לאנוס אותו אך זה הורג אותו.
הייז מנצל את ההזדמנות ומנסה להימלט מהכלא כשהוא לובש את בגדיו של הסוהר המת.
בספטמבר 1991, כ-13 שנה לאחר יציאת הסרט "אקספרס של חצות" נפטר השחקן הראשי בראד דייוויס שגילם את ויליאם הייז, והוא בן 41.
בסרט, בילי הייז שהה עם חברתו בטורקיה בעת שנעצר.
בילי אמנם בילה 17 ימים באגף הפסיכיאטרי בשנת 1972, אך הוא מעולם לא נשך ותלש לשון של אף אחד, מה שלפי הסרט הוביל להעברתו לאגף לחולי נפש.
הספר מסתיים בכך שהייז מועבר לכלא "אימפרלי" שנמצא על אי, וממנו בסופו של דבר בורח בתהליך שכלל גניבה של דוגית וחתירה של 27 ק"מ בים מרמרה בעיצומה של סופה, הגעה לאיסטנבול ברגל ובאוטובוס, וחציית הגבול ליוון.
בסרט, הקטע הוחלף בתקרית אלימה בה הייז בטעות הורג את הסוהר הראשי שמתכונן לאנוס אותו.
לפי הספר, חמידו, הסוהר הסדיסט, נרצח ב-1973 על ידי אסיר משוחרר על-תנאי, אשר ראה אותו שותה תה בבית-קפה מחוץ לכלא, וירה בו שמונה פעמים.
בספר לא נטען על אלימות מינית בידי הסוהרים הטורקים, או האסירים.
הייז מעיד שלקח חלק בפעילות הומוסקסואלית מתוך הסכמה בתקופת מאסרו.
הסרט זכה לתגובות נזעמות מצד טורקים רבים, אשר טענו כי הוא מגזים בדרך תיאורו את הכלא הטורקי ואת אכזריותם של הסוהרים בו.
הסרט פגע בשמה הטוב של טורקיה.
גורמים רשמיים בטורקיה טענו שבעקבות הסרט יצא שם רע לטורקיה, וכי מאז יציאת הסרט לאקרנים יש ירידה חדה בתיירות לטורקיה.
אוליבר סטון, אשר זכה בפרס אוסקר על התסריט, התנצל בשנת 2004 וטען כי התסריט לא פורש כהלכה.
אקסקליבר (גם קליבורן או קלדבולך; באנגלית עתיקה: Excalibur, "חותך פלדה"; בוולשית: Caledfwlch) היא החרב האגדית של המלך ארתור.
היא מוזכרת פעמים רבות בהקשר של העצמאות של בריטניה הגדולה.
לאחר שנים הצליח בנו, ארתור, לשלוף את החרב מהאבן וכך הפך למלכה של בריטניה.
על פי "מות ארתור" מאת תומאס מלורי, קיבל ארתור את החרב מגבירת האגם שבאי הקסום אבלון.
גבירת האגם סיפרה לארתור שהחרב חושלה עבורו, ובבוא הזמן היא תדרוש ממנו משאלה תמורתה.
מרלין אמר לארתור שכל עוד החרב תהיה איתו, הוא לא ידמם גם אם ייפצע - וכך אכן היה.
לאחר קרב קמלן ציווה ארתור על נושא כליו, בדיוור, להשליך את החרב לאגם.
יד הושטה מן המים ותפסה את החרב, וארתור שט באגם אל אבלון, שם מת.
בסרט הקולנוע האפי-פנטסטי "אקסקליבר", החרב אקסקליבר היא חרב קסומה שחושלה בידי הדרקון ומשמשת כחרב בסלע.
אקסקליבר היא בעלת יכולת לשבור כל כלי נשק ולחדור כל שריון, כולל את שריון הלוחות המכושף שהעניקה מורגן לה פיי לבנה מורדרד.
בסיום הסרט משליך סר פרסיבל את החרב לאגם שם היא נלקחת על ידי הגבירה של האגם.
בסדרת הספרים "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" מופיעות חרבות כוח, בהן אקסקליבר חרב הקרח.
בסדרת הטלוויזיה "מרלין" אקסקליבר היא חרב, שחושלה על ידי הדרקון האגדי קילגארה, וניתנה למלך ארתור על ידי מרלין הקוסם הצעיר, כיוון שהחרב הייתה רבת עוצמה מרלין היה צריך להחביא אותה במקום שאף אחד לא יוכל למצוא, לכן נעץ אותה באבן בעזרת קסם.
על שם החרב קרוי מלון אקסקליבר בלאס ווגאס.
בספר "ערפילי אבלון" מוזכר שהחרב עשויה מברזל מטאוריטי.
אקסקליבר אם-982 הוא פגז ארטילרי בקליבר 155 מ"מ, ארוך-טווח ומונחה.
הפגז פותח על ידי חברת ריית'יאון (Raytheon) האמריקנית וחברת BAE Systems הבריטית וחברת Bofors השוודית.
פגז האקסקליבר מיועד לירי לטווחים של עד 40–57 ק"מ (תלוי בתצורת הפגז) ובעל דיוק פגיעה במטרה של כ-10 מטרים (CEP).
הטווח הגדול מושג באמצעות סנפירים מתקפלים, המאפשרים לפגז לגלוש אל המטרה משיא גובה המסלול הבליסטי.
רמת הדיוק הגבוהה מושגת באמצעות מערכת ניווט לוויינית (GPS) המותקנת על גבי הפגז.
לשם ההשוואה, פגזי 155 מ"מ סטנדרטיים פוגעים במטרה בדיוק של 200–300 מטרים (פגז ראשון לפני טיווח ו-10–50 אחרי טיווח) ומגיעים לטווחים של עד כ-28 ק"מ בלבד.
הפגז מפותח בתקציב של 55.1 מיליון דולר.
שוודיה עתידה להצטייד בפגז החל משנת 2010. לפי הערכה משנת 2007, עלות של פגז אקסקליבר (במסגרת ייצור סדרתי) תעמוד על כ-39,000 דולר.
פגז אקסקליבר עבר טבילת אש ראשונה, כאשר נורה על ידי כוחות אמריקניים בעיראק.
תוצאות הירי היו מוצלחות ביותר (92 אחוזים מהפגזים פגעו עד 4 מטרים מהמטרה) ובצבא האמריקני הוחלט על הגברת קצב ייצור הפגז מ-18 ל-150 פגזים בחודש.
יוני 2005 – חברת ריית'יאון חותמת על חוזה בשווי 22.1 מיליון דולר לייצור ראשוני של הפגז.
ספטמבר 2005 – ניסוי מוצלח בירי בשטח ניסוי באריזונה.
יוני 2006 – חברת ריית'יאון חותמת על חוזה בשווי 42.7 מיליון דולר לייצור 335 פגזים.
אוגוסט 2006 – בשל קשיים טכניים נדחה תאריך קליטת הפגז בצבא האמריקני לאביב 2007.
ספטמבר 2006 – ירי מוצלח במסגרת ניסוי (הושג דיוק של פחות מ-5 מ' מהמטרה).
מאי 2007 – ירי מבצעי ראשון בעיראק.
אוקטובר 2007 – צבא אוסטרליה מבקש לרכוש את הפגז.
שווי החוזה המשוער – 40 מיליון דולר.
אפריל 2008 – צבא אוסטרליה מגדיל את היקף החוזה לשווי משוער של 58 מיליון דולר.
הנחיה: ניווט לוויני (GPS) או ניווט אינרציאלי.
עלות זו עתידה לרדת עם התחלת הייצור הסדרתי.
לפגז אקסקליבר קיימות 3 גרסאות:
בלוק I: בעל ראש נפץ חודר-שריון:
בלוק Iאיי-1: בעל טווח מוקטן.
בלוק Iאיי-2: בעל טווח מוגדל.
בלוק Iבי: בעל יכולות מלאות ומחיר מופחת (במסגרת ייצור סדרתי).
בלוק II: בעל 64 פצצונות מצרר (DPICM) או 2 פצצונות נ"ט מסוג SADARM.
בלוק III: מיועד לשאת חימוש מתקדם (עתידי) בעל יכולת זיהוי מטרות.
הפגז עתיד להרכש על ידי המדינות הבאות:
: דגם ראשון כבר בשימוש מבצעי.
ניתן לירות את הפגז מהפלטפורמות הבאות:
תותח M198 (תותח אמריקני נגרר).
תותח M777 (תותח נגרר בריטי).
אקסרכיה היא שכונה במרכז העיר אתונה שביוון, הקרובה למבנה ההיסטורי של האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה.
השכונה מפורסמת בשל הימצאותם של אנרכיסטים יווניים רבים באזורה.
השכונה נקראת על שמו של סוחר מפורסם בשם אקסרכוס, שפתח חנות גדולה באזור.
אקסרכיה גובלת ממזרח בשכונת קולונקי, ונמצאת בין שדרות פאטיסיון, פנפיסטימיו ואלכסנדרס.
באקסרכיה ממוקמים מספר אתרים חשובים, ובהם המוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה, האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה וגבעת סטרפיס.
הכיכר המרכזית מכילה בתי קפה ופאבים, וחנויות מחשבים רבות.
האזור מכונה גם "עמק הסיליקון היווני".
עקב האופי הפוליטי והאינטלקטואלי של האזור, אפשר למצוא גם חנויות ספרים רבות, חנויות סחר הוגן וחנויות של מזון אורגני.
מחוז אקסרכיה נוצר בין שנת 1870 לשנת 1880 בקצה העיר, והוא מילא תפקיד משמעותי באופי החברתי והפוליטי של יוון.
שם החלה ההתקוממות כנגד השלטון הצבאי בשנת 1973. באזור זה חיים אינטלקטואלים ואמנים רבים, וכן קבוצות אנרכיסטיות ושמאלניות רבות מתאכסנות באזור, כגון ארגון רוביקון.
תחנות משטרה וסמלים נוספים של סמכות (וקפיטליזם) כגון בנקים, הם לרוב מטרה לקבוצות אנרכיסטיות ואנטי-סמכותניות.
כמו כן, הכיכר המרכזית משמשת גם כמרכז אומנותי בו מתקיימות הופעות רחוב רבות ומופעי מוזיקה.
בדצמבר 2008, נורה ונהרג נער בן 15 בידי המשטרה באקסרכיה, מה שהוביל למהומות ממושכות ברחבי יוון.
בשכונה ישנם ציורי גרפיטי רבים של דגל הרשות הפלסטינית, וביוני 2025 רוססו בשכונה כתובות "אין כניסה לתיירים ציונים, עצרו את רצח העם בעזה, פלסטין תהיה חופשית".
השכונה נחשבת כיום לשכונה עוינת לישראלים.
אקסצנטריות היא התנהגות אנושית שונה מהנורמה.
אנשים המתנהגים באקסצנטריות בתדירות גבוהה מכונים "אקסצנטרים".
אקסצנטריות מתקשרת באופן אסוציאטיבי לטירוף או לגאונות ויצירתיות.
התנהגות אקסצנטרית עשויה להיות ביטוי חיצוני לאינטליגנציה ייחודית או לדחף יצירתי.
לפיכך, ההרגלים האקסצנטריים אינם מובנים לעיתים לא מכיוון שהם אינם הגיוניים או שהם תוצאה של טירוף, אלא כיוון שהם נובעים מחשיבה כה מקורית שהיא אינה יכולה לעמוד בנורמות החברתיות.
אדית סיטוול, מבקרת ומשוררת בריטית, כתבה: "אקסצנטריות אינה, כמו שאחדים עלולים להאמין, צורה של טירוף.
לעיתים קרובות היא צורה של גאווה פשוטה, כאשר הגאון והאריסטוקרט נתפסים כאקסצנטריים רק מכיוון שהם פשוט אינם מפחדים ואינם מושפעים מדעותיו של ההמון ומגחמותיו."
התנהגותו של אדם הנמצא מחוץ לסביבתו הטבעית אינה יכולה להיות מוגדרת כאקסנצטרית, כיוון שייתכן שבסביבתו הטבעית היא תיחשב רגילה.
רק השוואה לנורמה שבסביבתו של האדם תוכל לקבוע אם התנהגותו יכולה להיחשב לאקסצנטרית.
אקסצנטריים עשויים להבין או לא להבין את נורמות ההתנהגות של החברה בה הם חיים – בין כך ובין כך, הם פשוט לא מוטרדים מאי-קבלת התנהגויותיהם או אמונותיהם בחברה, ומתנהגים באינדיבידואליות קיצונית.
רבים מהמוחות המבריקים בהיסטוריה הציגו מגוון של התנהגויות ואמונות לא רגילות.
אקסצנטריים מסוימים נחשבים לתמהונים ולא לגאונים.
התנהגות אקסצנטרית נחשבת פעמים רבות לחריגה, אף על פי שהיא עלולה גם להטריד.
רבים מהאנשים שנחשבו לאקסצנטריים בלבד אובחנו מאוחר יותר כחולים במחלות נפש שונות, דוגמת הפרעה טורדנית-כפייתית.
לאחרים עשוי להיות טעם אקסצנטרי בתחום מסוים של חייהם: אנשים עשויים להתלבש לבוש אקסצנטרי, או לעסוק בתחביב אקסצנטרי.
התנהגויות אקסצנטריות קושרו לאפיון פסיכולוגי המזהה פיצוי יתר, חוסר ביטחון, סוגיות ילדות לא פתורות, פרישות לא רצונית וסוגיות מיניות אחרות, אהבה נכזבת או לא נענית וסוגיות רומנטיות אחרות, רגשות מודחקים, מגושמות חברתית, שגעון לדבר אחד ומגוון סוגיות פסיכולוגיות-חברתיות אחרות – גם אם האדם לא יאובחן כלוקה בהפרעה נפשית.
אפיונים פסיכולוגיים המקושרים לעיתים לאקסצנטריות הם תסביך נפוליאון, תסמונת פיטר פן, הפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעות הקשת האוטיסטית ובאופן מובהק ביותר תסמונת אספרגר.
התנהגות אקסצנטרית אף קושרה לשימוש בסמים.
חלק מהאקסצנטרים עשויים להצהיר על אקסצנטריות או ליצור רושם של אישיות אקסצנטרית באופן מודע ומכוון, בניסיון להבדיל את עצמם מהנורמה החברתית ולהציג את אישיותם כייחודית (בין השאר בעקבות הסטריאוטיפ החיובי שנוצר לעיתים לאקסצנטריות בתרבות הפופולרית ובקרב דמויות בדיוניות).
אקסטרווגנטיות היא סוג של אקסצנטריות הקשורה לבזבוז וגודש יתר.
הפסיכולוג דייוויד ויקס מציין שאנשים עם פגיעה מנטלית "סובלים" מהתנהגותם, בעוד אקסצנטריים בריאים מאושרים למדי.
הוא גם מציין שאקסצנטריים פחות פגיעים לפגיעה מנטלית מאחרים.
זאת אפשר לקשר לכך שבעלי אישיות מופנמת סובלים מפגיעות מנטליות יותר מהמוחצנים, הנוטים לגרום לאנשים שסביבם לסבול.
לפי ויקס, ישנם ארבעה עשר מאפיינים העשויים להבדיל בין אדם אקסצנטרי בריא לבין אדם רגיל או לבין אדם בעל פגיעה מנטלית.
חמשת הראשונים נפוצים בקרב הנחשבים לאקסצנטריים:
מודעות לשונות כבר בילדות המוקדמת
הרגלי חיים או אכילה לא רגילים
חוסר עניין בדעתם של אחרים ובחברתם
אקפולקו (בספרדית: Acapulco, משפת הנאוואטל - Aca-pōl-co) או בשמה הרשמי "אקפולקו דה חוארס" (בספרדית: Acapulco de Juárez) היא העיר הגדולה ביותר ונמל עיקרי במדינת גררו במקסיקו, על חוף האוקיינוס השקט, 300 קילומטרים דרומית לבירת מקסיקו מקסיקו סיטי.
העיר שוכנת במפרץ עמוק, בצורת חצי עיגול.
היא משמשת כנמל מסחרי ונמל לספינות נופש על המסלול שבין פנמה וסן פרנסיסקו.
בשנת 2005 גרו בעיר 616,394 אנשים, ושטחה המוניציפלי היה 1,882.6 קמ"ר, וכלל מספר רשויות מקומיות קטנות הסמוכות לעיר.
השם "אקפולקו" מקורו בשפת הנאוואטל, ופירושו "מקום הקנים הגדולים".
היישוב במקום קיים לפחות מהמאה השמינית.
העדויות המוקדמות ביותר הן של אולמקים שישבו במקום.
מאוחר יותר החלה השפעה של טאוטיווקאנים ובהמשך של בני המאיה.
ב החלו להגיע לאזור עמי הנאהוה, שהיו אבותיהם של האצטקים.
ב אקפולקו הפכה לחלק מהאימפריה האצטקית, אחרי מלחמה בת ארבע שנים.
ישנן שתי גרסאות לסיפור גילוי העיר בידי הספרדים.
לפי הראשונה, ב-1523, כשנתיים לאחר כיבוש מקסיקו, הרנאן קורטס שלח משלחת למערב מקסיקו כדי שיחפשו זהב, אשר מצאה את היישוב הילידי.
לפי הגרסה השנייה, העיר התגלתה על ידי ספינה קטנה בשם אל טפצ'ה סנטיאגו ב-1526. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-16 קורטס ייסד יישוב ספרדי באקפולקו במטרה להפוך אותו לעיר נמל מרכזית באזור.
אקפולקו קושרה בדרך למקסיקו סיטי ב-1531, ורציף הנמל נבנה ב-1533.
אקפולקו הפכה לחלק מרכזי בכלכלת מלכות המשנה של ספרד החדשה הודות לכך שהנמל שלה שירת את המסחר הספרדי במזרח הרחוק.
ספינות גליאון ספרדיות החלו להגיע לנמל העיר מאסיה מ-1550, וכמו כן באותו זמן נשלחו לעיר כ-30 משפחות ספרדיות ממקסיקו סיטי כדי שיהיה בעיר בסיס קבוע של מתיישבים אירופאים.
במהלך הזמן אקפולקו הפכה לנמל השני בחשיבותו באזור מקסיקו, אחרי וראקרוס, הודות למסחר הישיר שלה עם הפיליפינים במסגרת הגליאון של מנילה, עליו היא קיבלה מונופול ב-1573.
הסחורה היקרה שהובאה לאקפולקו משכה שודדי ים אנגלים והולנדים, כמו פרנסיס דרייק והנרי מורגן.
כדי להגן על הספינות ומטענן הוקם מבצר סן דייגו.
למרות הקמת המבצר ב-1615 צי הולנדי פלש לאקפולקו והשמיד את מרבית העיר והמבצר לפני שנאלץ לעזוב.
המבצר נהרס ברעידת אדמה ב-1776 והוקם מחדש ב-1783.
בעקבות צו של המלך קרלוס הרביעי ב-1799 הפכה העיר למרכז חשוב של הכתר הספרדי.
עם זאת, כעבור שנים ספורות, ב-1810 החלה מלחמת העצמאות של מקסיקו.
באותה שנה, תקף כוח בהנהגתו של חוסה מריה מורלוס את העיר ושרף אותה, לאחר שהביס את מפקד המלוכנים באזור.
בעקבות עצמאות מקסיקו ב-1821 נפסק המסחר עם הפיליפינים וחשיבות אקפולקו כנמל ירדה.
חשיבותה עלתה מחדש במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה באמצע המאה ה-19, כששימשה תחנה בנתיב מהחוף המזרחי לקליפורניה דרך פנמה.
ב-1911, במהלך המהפכה המקסיקנית, השתלטו כוחות המהפכנים על הכיכר הראשית באקפולקו.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, שיפר נשיא מקסיקו, מיגל אלמאן ולדס, את התשתיות של נמל העיר והדרכים בתוך העיר, וכמו כן סלל כביש מהיר מאקפולקו למקסיקו סיטי.
בשנות ה-70 הורחב הנמל משמעותית.
הכלכלה צמחה וכמו כן ההשקעות הזרות בעיר.
במהלך השנים צמחה גם תעשיית התיירות בעיר והיא הפכה ליעד תיירותי מרכזי במקסיקו.
הנמל המשיך לגדול וב-1996 הוקמה חברה פרטית לניהול הנמל.
ב-1997 פגע בעיר הוריקן פאולין והותיר אחריו למעלה מ-100 הרוגים.
המלחמה בסחר בסמים במקסיקו שהתחילה ב-2006 משפיעה לרעה על התיירות בעיר.
בתאריכים 22 עד 25 באוקטובר 2023 פגע בעיר הוריקן אוטיס () בעוצמה רבה.
ההוריקן לווה ברוחות בעוצמה של כ-270 קמ"ש (165 מייל לשעה), שהגיעו ממערב לאקפולקו, פגעו קשות בעיר, והחריבו רבים מהבניינים.
במקביל לסופה הטרופית ניתך גשם כבד שהותיר אחריו מפולות והצפות.
החשמל ואמצעי התקשורת נותקו למספר ימים, דבר שהיקשה גם על קיום מי שתיה בעיר.
ממשלת גררו גייסה אלפי אנשי צבא כדי לסייע לניצולים ולסייע במאמצי החילוץ.
ההוריקן גרם לפחות ל-52 הרוגים והותיר 32 נעדרים.
רבים מהתושבים שבתיהם חרבו הפכו בן לילה לחסרי בית.
כ-80% מהמלונות העיר חרבו או ניזוקו במידה שלא מאפשרת שימוש בהם.
רבים ממבני הציבור ומהחנויות והעסקים שנפגעו גם נבזזו, בהיעדר כוחות ביטחון ושיטור מספקים.
הנזק הכולל מהוריקן אוטיס נאמד ב-15 מיליארד דולרים.
נראה כי שיקום העיר יארך זמן.
אקפולקו שוכנת לחוף האוקיינוס השקט.
במדינת גררו, שבה נמצאת אקפולקו, שורר אקלים טרופי, המאופיין בטמפרטורות גבוהות וקבועות יחסית לאורך השנה.
הטמפרטורה הממוצעת לחודש היא לעולם גבוהה מ-18° צלזיוס, יחד עם לחות גבוהה וגשמים כבדים, היורדים בעיקר בקיץ.
האקלים באקופלקו הוא אקלים סוואנה טרופי, שהחורף בו הוא עונה שחונה, ללא משקעים.
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על הנמל שלה ועל התיירות בה.
בנוסף יש ברמה פחותה יותר תעשייה, הכוללת ייצור בקבוקים, מוצרי חלב, קרח וייצור אנרגיה, כרייה וחקלאות, הכוללת גידול עגבניות, תירס, אבטיחים, שעועית ועוד.
ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל חואן נ.
אלברס, הנמצא במרחק של כ-26 קילומטרים מהעיר, ומציע טיסות ליעדים שונים במקסיקו וכמו טיסות לערים בארצות הברית וקנדה.
אקסקליבר-אלמאז הייתה חברה פרטית המפתחת חללית מאוישת לטיסות חלל מסחריות, תוך התבססות על חללית מאוישת מתקופת ברית המועצות, שכונתה TKS.
החברה הייתה רשומה באי מאן, ושותפות בה חברות מארצות הברית, רוסיה ובריטניה.
החללית TKS פותחה בברית המועצות על ידי משרד התכנון משינוסטרויניה של ולדימיר צ'לומיי, כמתחרה לחללית סויוז ופרוגרס אותה פיתח סרגיי קורוליוב.
החללית נועדה לספק מצרכים שונים לתחנות החלל הצבאיות של הסובייטים וכן להעלות צוותים לחלל ולהשיבם לכדור הארץ.
תא החזרה לכדור הארץ היה ניתן לשימוש חוזר.
צורת העגינה של החללית בתחנת החלל הכתיבה יצירת פתח במגן החום של החללית, תצורה חריגה ביחס לחלליות אחרות.
החללית עברה מספר טיסות ניסוי מוצלחות אך לא הופעלה באופן סדיר.
החללית אקסקליבר-אלמאז מורכבת מתא צוות שאפשר לעשות בו שימוש חוזר, וצורתו קונית, דומה לחלליות אפולו או לחללית העתיד של ארצות הברית, אוריון.
לחללית צמוד מכלול מסלולי, המאפשר מרחב פעילות לצוות בעת שהותו בחלל.
כמו כן כוללת החללית יחידת שירות, ובה מערכת הנעה, מערכות קיום לאסטרונאוטים, תאים סולאריים לייצור חשמל ומערכות נלוות נוספות.
שתי היחידות הצמודות לחלק שנועד לחזור אל כדור הארץ מופרדות ממנו בטרם השיבה לקרקע, נופלות ונשרפות באטמוספירת כדור הארץ (במובן זה דומה התכנון הכללי של החללית לחללית הרוסית הוותיקה סויוז).
החללית הייתה מיועדת לשיגור לחלל באמצעות מגוון של משגרים, בהם המשגרים הרוסיים שתוכננו מלכתחילה לשאת את החללית לחלל (המשגרים פרוטון וסויוז).
החברה שקלה גם להשתמש במשגר שמפתחת חברת Space X, הפאלקון 9.
אקספרס הכדור האדום היה השם שניתן למערכת תובלת חירום שהפעיל צבא ארצות הברית בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה, במטרה להעביר אספקה מספקת לכוחותיו, אשר התקדמו במהירות מחופי הפלישה בנורמנדי אל תוך מרחבי צרפת.
במסגרתה הוקם נתיב נסיעה דו-סטרי לכלי רכב שהובילו אספקה מנורמנדי ועד לקרבת פריז ואף מעבר לה, ומשם בחזרה לנקודת המוצא.
נתיב הנסיעה היה שמור לרכבי האספקה בלבד, שנסעו בו במשך 24 שעות ביממה.
מערכת זו פעלה מה-25 באוגוסט 1944 ועד ה-16 בנובמבר באותה שנה.
ב-6 ביוני 1944 פלשו צבאות בעלות הברית לחבל נורמנדי שבצרפת.
במהלך חודשי יוני ויולי הרחיבו כוחות בעלות הברית באיטיות את ראש החוף שהקימו נוכח התנגדות גרמנית עיקשת.
רק בשלהי יולי, במהלך מבצע קוברה האמריקני, התמוטטה ההגנה הגרמנית והתקפת האמריקנים החלה להתקדם במהירות רבה.
ב-1 באוגוסט פרצו הכוחות האמריקניים מנורמנדי אל מרחבי צרפת.
האמריקנים תקפו מזרחה, לעבר נהר הסן, וכן מערבה, אל תוך חבל ברטאן.
ב-25 באוגוסט הגיעו כוחות צרפתים ואמריקניים אל פריז והמשיכו להתקדם במהירות אל עבר גבול צרפת-גרמניה, בקצב פעולה אשר לא נחזה מראש.
האספקה עבור כוחות בעלות הברית הובאה בדרך הים מבריטניה לחופי נורמנדי, והחל מתחילת חודש אוגוסט – גם לנמל שרבור, שנכבש מידי הגרמנים.
כל עוד הייתה התקדמות כוחות בעלות הברית איטית, היה המרחק בינם לבין מצבורי האספקה קטן והוא לא הציב קושי בהבאת האספקה אליהם.
כאשר החלה התקפת בעלות הברית להתקדם, גדלו במהירות המרחקים בין מצבורי האספקה והכוחות הקדמיים (כך, בשבוע הראשון של ספטמבר כבר נמצאו כוחות אמריקניים קדמיים במרחק של 750 קילומטר מנמל שרבור).
עקב התארכות המרחק נוצר קושי גדל והולך להביא אליהם את האספקה בהיקף שנדרש להם.
כבר באמצע אוגוסט התחולל עקב כך משבר אספקה חריף – בעיקר מחסור בדלק - אשר האט את התקדמות כוחות בעלות הברית בצרפת.
תשתית הרכבות הצרפתית הייתה הרוסה, באופן שתובלה ברכב הייתה האפשרות היחידה שעמדה לרשות בעלות הברית באותו זמן.
על מנת לאפשר הזרמת אספקה רבה ככל האפשר בעיצומו של משבר האספקה, נקבעו שני נתיבי תנועה מיוחדים עבור כלי רכב נושאי אספקה בין נמל שרבור לבין הבסיס הלוגיסטי הקדמי שהקים הצבא האמריקני בעיר שארטר, כ-80 קילומטר מדרום מערב לפריז.
בנתיב הצפוני מביניהם נעה התנועה מזרחה בלבד, והתנועה החוזרת מערבה נעה בנתיב האחר.
שני נתיבי התנועה נסגרו בפני כלי רכב אזרחיים.
אורך הנתיב היה כ-300 קילומטר לכל כיוון.
בהמשך הוארך הנתיב מזרחה והשתרע לאורך של למעלה מ-600 קילומטר (יש לציין שהתארכות הנתיב הגדילה את צריכת הדלק של שיירות האספקה עצמן, באופן שהתועלת שהופקה מפעולתן מבחינת הובלת האספקה קדימה הלכה ופחתה).
נקבע כי כלי רכב נושאי אספקה ינועו בנתיבי התנועה בשיירות של חמישה כלי רכב לפחות, כשהם מלווים בג'יפים מלפנים ומאחור.
בפועל נעו בנתיב גם משאיות בודדות.
על הנהגים היה לשמור מרווח של 60 יארד (כ-54 מטר) בין כלי הרכב, ולקיים מהירות קבועה של 40 קילומטר לשעה (בפועל, חלק מן הנהגים נהגו מהר יותר ואף נטרלו את המנגנון במנועי משאיותיהם אשר הגביל את מהירותן המקסימלית).
הנהיגה בשעות החושך נעשתה על אף הקושי שיצרו הוראות ההאפלה.
לצורך הפעלת המערכת גויסו נהגים מיחידות צבא עורפיות, כאשר כשלושה רבעים מן הנהגים שהפעילו את משאיות הנתיב היו אפריקאים אמריקאים.
נעשה מאמץ לאייש כל כלי רכב בשני נהגים, על מנת שיוכל לנוע במשך זמן רב ככל האפשר.
הנהגים נצטוו לעצור את רכביהם למנוחה ל-10 דקות לפני כל שעה עגולה (כלומר למנוחה של 10 דקות בכל 60 דקות).
כמו כן הוקמו אזורי מנוחה באתרים שונים לצידי הנתיבים, שבהם יכלו הנהגים לעצור כדי לנוח ולאכול ארוחה חמה.
בסיוע לכלי הרכב פעלו יחידות הנדסה אשר תיחזקו את נתיבי הנסיעה, ושוטרים צבאיים אמריקאיים אשר כיוונו את התנועה בה בנקודות מפתח.
כלי רכב שהתקלקלו נדחפו אל שולי הדרך ותוקנו שם על ידי מכונאים.
שלטים מאירי עיניים הוצבו לאורך נתיבי התנועה כדי לכוון את הנהגים, והם שימשו גם כדי לפרסם את הטונאז' היומי שהובילה המערכת.
בשיא פעולתה של המערכת פעלו במסגרתה 132 פלוגות הובלה – כ-6,000 כלי רכב - אשר הובילו מדי יום 12,500 טון אספקה.
בסך הכל הובילה המערכת בתקופת פעולתה 412,000 טון אספקה.
שיירות אקספרס הכדור האדום היו חשופות להתקפות גרמניות מן האוויר, אך אלו היו מעטות.
הגורמים המשמעותיים שהפריעו לפעולת מערכת האספקה היו הבלאי הגדול של כלי הרכב שפעלו במסגרתה והצורך שלהם בתחזוקה עקב כך, הקושי לגייס נהגים במספר מספיק והמחסור שלהם בשעות מנוחה מן הנהיגה.
בעיה נוספת הייתה מחסור בג'ריקנים – כלי חיוני בהובלת דלק באמצעות מערכת זו - אשר הושלכו על ידי הכוחות הלוחמים בחוסר תשומת לב לכל אורך הנתיב מחופי הפלישה ועד מזרח צרפת (עד כדי כך שהצבא פרסם פניה לאזרחים הצרפתים ללקט ולהביא אליו ג'ריקנים נטושים, ואף הציע להם תמריץ כספי לכך).
פעולת מערכת האקספרס האדום גררה תשומת לב אליה מצד נציגי כלי התקשורת של בעלות הברית שסיקרו את המלחמה בצרפת, תופעה שאנשי הדרגים העורפיים לא היו רגילים אליה.
מערכת אקספרס הכדור האדום נועדה לפעול רק עד לתחילת ספטמבר 1944. בפועל היא המשיכה לפעול לאחר מועד זה ופעולתה הופסקה רק ב-16 בנובמבר, לאחר פתיחתו לשימושן של בעלות הברית של נמל אנטוורפן בבלגיה.
בשנת 1952 הופק סרט הקולנוע Red Ball Express, שעלילתו הייתה מבוססת על פעולת מערכת אקספרס הכדור האדום.
אקספרס הכדור האדום באתר Skylighters.
אקספלויט (Exploit) הוא קטע תוכנה או מידע המנצלים פרצת אבטחה או באג בתוכנה או בחומרה.
מטרת האקספלויט היא לשנות את ההתנהגות המתוכננת של הרכיב עליו הוא מופעל בהתאם לצורכי המפעיל ולרצונותיו.
שימוש באקספלויטים נפוץ על ידי האקרים למטרות הפעלת קוד תוכנה זדוני (לדוגמה, התקנת נוזקה), הסלמת הרשאות, הפיכת המכשיר לזומבי ושימוש בו בהתקפות מניעת שירות ועוד.
אקספלויטים נכתבים ברחבי העולם בידי האקרים בעלי ידע בשפות תכנות שונות, ובחלק מהמקרים הם ניתנים להורדה חופשית ברשת האינטרנט באתרים ייעודיים לנושא.
באתרים האלה קיימים בדרך כלל הסברים על מטרת האקספלויט ואופן הרצתו, עניין המייתר במידת מה את הצורך בידיעת שפות תכנות כדי לבצע התקפות האקינג אלו.
לכתיבת האקספלויט ולפרסומו קודם מחקר שתכליתו מציאת חולשה באופן הפעולה של המערכת הרצויה, אשר מאפשרת לנצל אותה לצורכי התוקף.
במקרים מסוימים, בעת פרסומו האסקפלויט ינצל חולשת Zero-Day.
במקרים כאלה הוא עלול להוות סיכון גבוה על המערכות הרלוונטיות, מכיוון שטרם הופץ עבורו טלאי מתאים.
בשנים האחרונות מוצעים "אקספלויט כשירות" (Exploit as a Service – EaaS) על ידי חבורות פושעי סייבר.
דרכי הפעלת האקספלויטים הן רבות ובהן:
הרצה רגילה על המחשב המותקף על ידי התוקף (בדומה להרצת כל תוכנה אחרת).
דרך פעולה זו שימושית בין היתר עבור הסלמת הרשאות.
הרצה מתוך פלטפורמת תוכנה מתאימה, לדוגמה Metasploit.
דרך פעולה זו שימושי בין היתר עבור ניצול פרצות בתוכנות שרת מרוחקות.
התקפות אקספלויטים על מחשבים מרוחקים מאופיינות לעיתים קרובות באינטראקציה מסוימת עם המשתמש המותקף או עם המערכת המותקפת, ניצול שדות קלט בעלי יכולת חדירה למחשב מקבל הקלט, וכן שימוש בטכניקות הנדסה חברתית.
במקרים מסוימים, בהתאם לסוג הפרצה שנמצאה במערכת המותקפת, האקספלויט יכול להכיל גם Shellcode.
כאשר הוא קיים, ה-Shellcode מאפשר לתוקף לקבוע את הפעולות שיתבצעו על המערכת המותקפת לאחר שנוצלה הפרצה על ידי האקספלויט.
סיווג האקספלויטים מתבצע בדרך כלל על-פי הפרמטרים הבאים:
חולשה לדוגמה שניתן לנצל היא גלישת חוצץ.
תאימות האקספלויט למערכות תוכנה שונות.
מטרת פעילותו ותוצאתה: הסלמת הרשאות, מניעת שירות ועוד.
אקסקליבר היא קבוצה בדיונית של גיבורי-על מוטאנטים שמופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס, כספין אוף של קבוצת האקס-מן.
הופעתה הראשונה הייתה בחוברת Excalibur Special Edition #1 מאפריל 1988, והיא נוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר אלן דייוויס.
בסיסה היה ממוקם בממלכה המאוחדת.
קבוצת אקסקליבר המקורית כללה את גיבור-העל הבריטי בריאן בראדוק, שידוע בכינויו קפטן בריטניה, את אהובתו מגאן ושלושה חברים לשעבר מקבוצת האקס-מן - נייטקרולר, שאדוקאט ופניקס.
סדרת הדגל של הקבוצה החלה בהרצה שנמשכה מאוקטובר 1988 ועד לאוקטובר 1998 למשך 125 חוברות.
הכרך השני של סדרת הדגל נמשך מפברואר למאי 2001 למשך ארבע חוברות, וכלל בנוסף לבריאן בראדון ומגאן גם את בטסי בראדוק, קולוסוס והאביר השחור.
הסדרה המקורית כללה מסעות בין-ממדים ואלמנטים מהמיתוס סביב דמותם של קפטן בריטניה ושל האקס-מן.
לאחר אירועי "בית אם", קפטן בריטניה הקים מחדש את הקבוצה כדי להגן על לונדון בסדרת החוברות New Excalibur בהרצה שנמשכה מינואר 2006 ועד דצמבר 2007 למשך 24 חוברות, כאשר הוחלפה בתקופת פלישה סודית בסדרת החוברות Captain Britain and MI-13''' (יולי 2008 - ספטמבר 2009, 15 חוברות).
לפני התפרקותה של אקסקליבר והקמתה מחדש, מייסד האקס-מן פרופסור אקס וידידו הוותיק מגנטו ניסו לבנות מחדש את אי המוטאנטים ג'נושה ואספו יחדיו קבוצה שנשאה את השם "אקסקליבר", אך לא היה לה קשר לקבוצה המקורית (כרך שלישי מיולי 2004 ועד יולי 2005 למשך 14 חוברות).
כחלק מההרצה המחודשת של כותרי האקס בסוף 2019 נוצרה קבוצת אקסקליבר חדשה בראשותה של בטסי בראדוק.
הצוות היצירתי המקורי של קבוצת אקסקליבר, כריס קלרמונט ואלן דייוויס, כלל בסדרת החוברות שני אלמנטים של כותרי מארוול - האקס-מן וקפטן בריטניה.
האקס-מן הם חבורת מוטאנטים - בני אדם מפותחים שנולדו עם יכולות מופלאות - שמשתמשים ביכולותיהם כדי להגן על חברה ששונאת אותם ומפחדת מהם.
מאז החל קלרמונט לכתוב את סדרת הדגל של האקס-מן בשנת 1976, הוא הביא לפופולריותה ולקח ממנה ארבע דמויות לקבוצת אקסקליבר לאחר שטעו לחשוב שקבוצת האקס-מן מתים.
נייטקרולר (קורט ווגנר) - מוטאנט ממוצא גרמני בעל היכולת להשתגר ממקום למקום, מסוגל להסתתר בצללים ויש לו חזות של שד.
פניקס (רייצ'ל סאמרס) - נערה צעירה מעתיד דיסטופי בעלת כוחות טלקינזיס וטלפתיה.
מארחת של כוח הפניקס, ישות קוסמית עוצמתית שאחזה בעבר באמה ג'ין גריי.
שאדוקאט (קיטי פרייד) - נערה צעירה ומומחית למחשבים בעלת היכולת לעבור בין אובייקטים מוצקים.
לוקהיד - דרקון חייזרי קטן המשמש כחיית המחמד של קיטי.
קפטן בריטניה היה פרי יצירתו של קלרמונט משנת 1976 בחותם Marvel UK ושימש כמגן הממלכה המאוחדת לאחר שהוענקו לו כוחות בידי המכשף האגדי מרלין.
במהלך שיתוף הפעולה הקצר בין אלן דייוויס לאלן מור בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נקבע שקפטן בריטניה של יקום מארוול הוא רק אחד מתוך רבים אחרים שמקורם מיקומים אחרים ואשר תפקידו הוא להגן על המגדלור שממוקם בהצטלבות של המציאויות הרבות.
הקבוצה, שכללה גם את מגאן בעלת הכוחות לשינוי צורה, התאספה לראשונה בחוברת Excalibur Special Edition #1 משנת 1988 ועד מהרה החלה הרצתה של סדרה חודשית.
לקבוצה עוזר רובוט קטן ומשוגע המקפץ בין עולמות בשם ווידג'ט - שהכיל למעשה את מוחה של קיטי פרייד מיקום ימי עבר עתידי - וביחד הם יוצאים להרפתקאות משותפות ברחבי עולמות מקבילים.
לאחר שהחל לכתוב את הסדרה לסירוגין מחוברת מספר 26, קלרמונט עזב את הסדרה בחוברת מספר 34 (1991).
דייוויס לעומתו חזר לסדרה בחוברת מספר 42 גם כמאייר וגם ככותב, ופתר כמה קצוות עלילה שנותרו פתוחות עם עזיבתו של קלרמונט.
הוא גם הוסיף מספר חברים בקבוצה, ביניהם פרון האירי בעל כוחות המיסטיקה, הלוחם הסקוטי קיילון, החייזרית סריז מאימפריית השי'אר וסוכן סוכנות הביון הבריטית סקוט רייט שידוע בכינויו מיקרומקס ובעל הכוחות לשינוי מצב גופו.
עם תחילת הרצתו של סקוט לובדל ובשינוי פתאומי של חברת מארוול, קפטן בריטניה הלך לאיבוד, מגאן נותרה במצב קטטוני לאחר שאיבדה אותו וחברי הקבוצה החדשים נשלחו לאי מיואר הממוקם לחופי סקוטלנד.
סדרת אקסקליבר כללה יותר אלמנטים ממיתוס האקס-מן ונפטרה מהאלמנטים הקשורים בקפטן בריטניה.
פניקס נכתבה אל מחוץ לסיפורים, וכאשר קפטן בריטניה חזר הוא נקרא בשם "בריטניק".
לובדל הציג גם דמות בשם דאגלוק, מיזוג בין שתי דמויות מתות של המוטאנטים החדשים - החייזר הטכנו-אורגני וורלוק ודאג רמזי מומחה השפות.
לקבוצה מצטרפת גם אהובתו של נייטקרולר, אמנדה ספטון המיסטיקנית.
שינויים שבוצעו תחת כתיבתו של וורן אליס כללו את חזרתו של בריטניק לשם הקוד קפטן בריטניה ואת הוספתו של פיט ויזדום, מרגל בריטי ציניקין שמסוגל לשלוט באנרגיה סולארית ותיעולה כ"סכינים חמים" הנורים מקצות אצבעותיו.
אליס גם פיתח מערכת יחסים רומנטית בין ויזדום לבין קיטי פרייד.
לבקשתה של חברת מארוול, אליס הוסיף גם את דמותה של וולפסביין לקבוצה, נערה סקוטית צעירה מקבוצות המוטאנטים החדשים ואקס פורס המסוגלת לשנות את צורתה לזאב דמוי אדם, ואת קולוסוס, אקס-מן רוסי המסוגל להפוך את עורו לפלדה אורגנית.
מכירות הסדרה כשלו ומארוול ביטלה את הכותר, בעיקר כדי להחזיר את נייטקרולר, שאדוקאט וקולוסוס לקבוצת האקס-מן.
הסדרה הסתיימה בחוברת מספר 125 (1998) לאחר חתונתם של מגאן וקפטן בריטניה מחוסר הכוחות.
בשנת 2001 החלה הרצתה של מיני-סדרה בת ארבע חוברות בכיכובם של קפטן בריטניה, מגאן, פסיילוק, האביר השחור, סר בנדיקט, קפטן UK וקרוסיידר אקס, והיא מתארת את עלייתו של קפטן בריטניה למלוכה על ממלכת העולם החיצון החוץ-ממדית.
השער הבלתי מודפס לחוברת הראשונה כלל תחפושת חדשה לקפטן בריטניה, שהייתה שונה מזו שהשתמשו בה במהדורה המודפסת.
בשנת 2004 החלה הרצה חדשה של אקסקליבר, אשר מתמקדת במאמציהם של פרופסור אקס ומגנטו להקים מחדש את אומת המוטאנטים החרבה ג'נושה, וזאת לאחר שהושמדה במהלך הרצת סדרת האקס-מן של גרנט מוריסון.
חברי קבוצה נוספו באותה עת כללו את קאליסטו, מנהיגה לשעבר של המוטאנטים התת-קרקעיים הידועים כמורלוקים, וחברים חדשים כוויקד, פריקשואו, שולה אינקוסי וקארימה שאפאנדר.
בסדרה זו השתתפו גם ארכאנג'ל והאסק, אך האווירה הייתה שונה לגמרי מזו של סדרת הדגל אקסקליבר.
סדרה זו נמשכה כ-14 חוברות עד למאי 2005, כאשר אירועי "בית אם" סיימו למעשה את השותפות בין פרופסור אקס למגנטו.
לאחר מכן, חברי הקבוצה הופיעו במיני-סדרה "בנו של אם" והתברר שהם איבדו את כוחותיהם כתוצאה מההשמדה.
אולם, הם השתמשו בענני הטריגן הגנובים של קוויקסילבר כדי להשיב לעצמם את כוחותיהם, אך מצב זה גרם להם לאבד שליטה והשפעותיו התפוגגו לאחר זמן קצר.
למרבה האירוניה, מספר חוברות של Uncanny X-Men בזמן זה חלקו אלמנטים משותפים עם קבוצת אקסקליבר המקורית - ביניהם סיפורים קלילים של כריס קלרמונט, אמנות של אלן דייוויס ומארק פרמר, דמויות כמו נייטקרולר ורייצ'ל סאמרס והופעת קמע של קפטן בריטניה.
מדור המכתבים למערכת שבסוף החוברת האחרונה לכרך השלישי הודיע על הרצה מחדש בנובמבר 2005 של סדרת החוברות בתור "אקסקליבר החדשה".
גלגול זה של הקבוצה נכתב בידי קלרמונט, והיה לו מכנה משותף לסדרה המקורית מאשר לסדרה הג'נושית, משום שכלל את קפטן בריטניה ואת פיט ויזדום כדמויות ראשיות והתרחש בלונדון.
דמויות נוספות כללו את הנבל שחזר למוטב ג'אגרנוט ונשות האקס-מן לשעבר סייג' ודאזלר וכן נוקטורן מקבוצת אקסיילז.
כמו שאר חוברות האקס של סוף שנת 2005, גם סדרה זו דנה בהשלכות אירועי "בית אם", בהם האקס-מן איבדו את כוחותיהם.
ארבע חוברות של Uncanny X-Men הניחו את היסוד לסדרת אקסקליבר החדשה, וקפטן בריטניה איחד מחדש את הקבוצה בחוברת מספר 5 לאחר התקפתם של לב-ארי, אלביון וזאבי המלחמה.
לאחר מכן, הקבוצה התמודדה עם התקפה של סוכנות הביון הממשלתית "בלאק אייר" ושל טום קאסידי השחור מחוסר הכוחות.
אליזבת "בטסי" בראדוק, אחותו של בריאן אשר ידועה בכינוי פסיילוק, הצטרפה לקבוצה ועזרה להם להדוף מתקפה של מלך הצללים והאקס-מן האפלים שלו שאדו-אקס.
פסיילוק שיספה את אקסבייר האפל בעזרת החרב שלה והצילה את אקסקליבר החדשה, אך נעלמה בהבזק אור.
קפטן בריטניה האמין שהיא מתה, אך לא היה מודע שהיא למעשה הצטרפה לקבוצת אקסיילז.
מאז תקרית זו, אקסקליבר החדשה נתקלה במוטאנט צ'יימבר שכוחותיו שבו אליו, ביקרו בקמלוט והצילו אותה בעזרתו של האביר השחור, וכן עזרו לג'אגרנוט כאשר החלו לו בעיות עם כוחותיו שנבעו מאבן הארגמן של סיטוראק.
בהמשך, אלביון מספר ללב-ארי את סיפורו - שהוא גרסה חלופית של קפטן בריטניה מעולם אחר שבו מלחמת העולם הראשונה מעולם לא הסתיימה, ושהוא בחר בחרב מאשר בקמע והביא שלום לעולמו, אך האנשים עדיין נותרו מורעבים וגססו למוות.
כאשר הוא פגש בקפטן בריטניה חלופי, הוא הגיע עמו לעולמו וערך שם מסע קטל בחיל קפטן בריטניה.
מאז, הוא הצטרף לשאדו-אקס ולסוכנת של בלאק אייר והתכוונו להשתלט על אקסקליבר החדשה.
סדרת החוברות הסתיימה בחוברת מספר 24, וקצוות העלילה הפתוחים המשיכו במיני-סדרה Excalibur: Die by the Sword''.
כחלק מסיפור "שחר אקס" מאוקטובר 2019, הרכב הקבוצה החדשה כלל את בטסי בראדוק בתור מנהיגת הקבוצה, ואת גמביט, רוג, ג'ובילי, ריקטור ואפוקליפס.
אֶקְסְפֵּרִימֶנְט הייתה אוניית מלחמה מסוג סקונר של הצי האמריקני, אשר השתתפה במלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת בשנים 1799–1800.
"אקספרימנט" הושקה ב-1799 בבולטימור, מרילנד, והחלה את שירותה המבצעי בשלהי נובמבר 1799 תחת פיקודו של לוטננט ויליאם מֶלי (W.
היא צורפה לשייטת בפיקודו של קפטן סיילס טולבוט, שפעלה מתחנת הצי בסנטו דומינגו.
במשך שבעה חודשים תרה האונייה את הים הקריבי בחיפוש אחר פריבטירים צרפתיים והצליחה לתפוס שלל כמה אוניות.
ב-1 בינואר 1800, בעודה עומדת ללא תנועה בדממת-רוח במפרץ לאוגן (Léogâne) יחד עם ארבע אוניות סוחר אותן ליוותה, הותקפה "אקספרימנט" על ידי 11 סירות חמושות שהניפו את דגל צרפת ובהן כמה מאות פירטים האיטיים, מאנשיו של אנדרה ריגו, שכינויים פיקארונים (Picaroons).
נתלקח קרב ימי שנמשך שבע שעות, במהלכו פשטו הפיקארונים על אחת מאוניות הסוחר, הרגו את רב החובל שלה, וגררו שתי אוניות אחרות שמלחיהן נטשו אותן.
"אקספרימנט" הטביעה שתיים מספינות הפיקארונים והרגה ופצעה רבים מביניהם, בעוד לה פצוע אחד בלבד.
אוניית השלל נשלחה לפילדלפיה, וביולי אותה שנה שוחררה שם על ידי בית המשפט הפדרלי בשבתו כבית משפט למלקוח ימי.
ב-4 בפברואר תפסה שלל את הסקונר "אמפיתיאטר" (Amphitheater).
בסוף אותו חודש צורפה "אמפיתיאטר" כאוניית ליווי (tender) לפריגטה "קונסטיטושן".
באותו יום לכדה גם סקונר דני שהוביל חיילים ואספקה לצבא אנדרה ריגו , ממנהיגי מרד העבדים בהאיטי.
החיילים והאונייה פורקו מנשקם, והסקונר הוחרם ונשלח למשמורת בנמל.
עוד באותו יום, בסביבות 11 לפני הצהריים, נתקלה "אקספרימנט" באונייה שזהותה לא ידועה, אך לא הצליחה להשיגה בשל מחסור באנשי צוות, שנשלחו כצוות מלקוח (prize crew) עם הסקונר הדני.
ב-14 בפברואר לכדה "אקספרימנט" את הבריגנטינה הספרדית "לוס אמיגוס" (Los Amigos).
אוניית המלקוח נשלחה לפילדלפיה, אך בספטמבר שוחררה על ידי בית המשפט למלקוח ימי.
ב-18 בפברואר 1800 לכדה את הסקונר הצרפתי החמוש "ל'לגרה" (L'Legere).
ב-29 במרץ תפסה שלל את הבריג הספרדי "סן מיגל" (San Miguel).
ב-8 באפריל לקחה שלל את הסקונר הספרדי "אל כרמינה" (El Carmine), משום שלא נשאה מסמכים המאשרים את זהותה.
ב-15 במאי תפסה שלל את הסקונר "מרקטור" (Mercator).
ב-25 ביוני לכדה בחופי קובה אוניית עבדים אמריקאית, הסלופ "בטסי" (Betsy).
בתחילת חודש יולי 1800 הפליגה "אקספרימנט" אל נהר דלאוור כדי להצטייד מחדש ואחר כך שבה אל איי הודו המערבית בפיקודו של לוטננט צ'ארלס סטיוארט.
הסיורים שערכה ללכידת אוניות צרפתיות נחלו הצלחה, והיא תפסה שלל כמה ספינות סוחר חמושות שאחת מהן הובילה קצין צבא צרפתי רם דרגה.
כמו כן חילצה משבייה אוניות סוחר אמריקניות אחדות.
בינואר 1801 הצילה 65 מלחים ספרדיים מן האונייה "אליזה" (Eliza) שעלתה על שרטון ונטרפה ליד האי סָאוֹנָה.
"אקספרימנט" חזרה אל נורפוק בתחילת פברואר 1801, הוצאה משירות פעיל והושמה בעתודה.
באוגוסט אותה שנה הפליגה לבולטימור, ובאוקטובר נמכרה.
אקסצ'יינג' פלייס 20 , המוכר גם בשמו הקודם City Bank-Farmers Trust Building, הוא גורד שחקים מוקדם השוכן ברחוב אקסצ'יינג' פלייס 20 ברובע הפיננסי של מנהטן בניו יורק שבארצות הברית.
הבניין מתנשא לגובה של 225.86 מטרים, והוא בעל 57 קומות מעל מפלס הרחוב.
הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים קרוס אנד קרוס בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1930–1931.
תכנון בניין אקסצ'יינג' פלייס 20 החל בשנת 1929 במטרה שיהיה לבניין הגבוה בעולם.
הוא תוכנן תחילה לגובה 258 מטרים עם פירמידה בראשו, בתקציב של 9.5 מיליון דולר אמריקאי, אולם באותה שנה פרץ השפל הגדול, ותקציבו צומצם עקב כך.
עם סיום בנייתו היה לבניין הרביעי בגובהו בעיר ונשאר בעשירייה הפותחת עד 1970.
בשנת 1996 הוכרז כבניין לשימור מטעם ועדת השימור של העיר ניו יורק (LPC).
אקסקליבר הוא סרט דרמת פנטזיה משנת 1981 שבויים על ידי ג'ון בורמן המספר את קורותיו של המלך ארתור ואבירי השולחן העגול.
הסרט מבוסס על הרומן "מות ארתור" שנכתב במאה ה-15 על ידי סר תומאס מלורי, אך ללא סיפורי החסד הנוצריים המתלווים לו.
הוא מתמקד בקו העלילה העיקרי: חייו, עלייתו ונפילתו של ארתור.
הסרט נוקט גישת פנטזיה אל-זמנית ומספר את הסיפור כמיתוס שבו יש כישוף והדרואידים הם מכשפים שיכולים לבצע נסים.
אף שהאגדה המקורית מתרחשת במאה ה-5 לספירה, בסרט השריונות, כלי הנשק והטירות לקוחים משלהי ימי הביניים (המאה ה-15): האבירים לבושים בשריון לוחות נוצץ ואקסקליבר היא חרב ארוכה.
אותר פנדרגון, ברון ומצביא בריטני, גובר בקרב על גורלואה, הדוכס של קורנוול בעזרתו של המכשף מרלין הדרואיד שהעניק לו את חרב המלכים - אקסקליבר וקרא לעזרתו ל"דרקון".
אותר וגורלואה חותמים על הסכם שלום שם מציג גורלואה את אשתו איגריין בפני אותר.
אותר הוכה הלם מיופייה המסחרר של איגריין וחש כלפיה תשוקה בוערת.
הוא פונה אל מרלין כדי שיעזור לו לממש את תאוותיו.
מרלין מסכים, אך דורש ממנו את תוצר האהבה בינו לבין איגריין.
אותר מסכים ומרלין משנה את מראהו של אותר לזה של גורלואה.
הסוד מתגלה וגורלואה הזועם תוקף את מחנהו של אותר, אך נפצע פצעים אנושים ומת.
תשעה חודשים לאחר מכן, איגריין יולדת את ארתור ומרלין לוקח אותו.
אותר מותקף על ידי אביריו של גורלואה ובשארית כוחותיו נועץ את אקסקליבר בסלע ומת.
את החרב לא ניתן לחלץ ומרלין מתנבא כי מי שישלוף את החרב מן הסלע יהא מלך.
סר אקטור אימץ את ארתור בסתר ושנים לאחר מכן, הוא לוקח אותו לתחרות הפלה ברומח כדי להיות נושא הכלים שלו ושל בנו הטבעי קיי.
המנצח הוא לאודגראנס והפרס הוא הזכות לנסות לשלוף את אקסקליבר מן הסלע, אך לאודגראנס כושל.
חרבו של קיי נגנבת וארתור שרודף אחרי הגנב שולף את אקסקליבר מן הסלע ונותן אותה לקיי.
השמועה מתפשטת ומרלין מכריז לקהל כי ארתור הוא בנו של אותר ולכן בעל זכות לשלוט.
לאודגראנס מכריז מיד על נאמנותו למלך החדש, אך לא כולם מסכימים.
כשפורץ ויכוח, מרלין לוקח את ארתור למעבה היער ואומר לו כי הוא המלך החדש וכי המלך והארץ הם אחד.
ארתור ההמום שוקע בשינה וכשהוא מתעורר הוא אץ לעזור ללאודגראנס שמתנגדיו של ארתור, בהנהגת יורינס, צרים על טירתו.
ארתור מביס את יורינס בקרב ודורש ממנו להצטרף אליו.
יורינס אומר כי הוא לא ישתחווה לנושא כלים.
ארתור מבין כי יורינס צודק ונותן לו את חרבו ואומר לו למשוח אותו לאביר.
יורינס ההמום נופל על ברכיו ומצהיר על נאמנותו, ובכך גם אחרון המתנגדים עושה כמוהו.
ארתור פוגש בגווינביר - ביתו של לאודגראנס - ומתאהב בה, אך מרלין צופה כי הדבר יגרום לבעיות בעתיד.
שנים לאחר מכן, ארתור ואביריו תרים את הארץ ומגיעים לגשר עליו שומר סר לנסלוט מן האגם.
לנסלוט לא מוכן לסור מדרכם עד שלא יובס, כך ימצא מלך שיהא ראוי לחרבו.
לנסלוט מביס את ארתור ברומח ובסייף, וארתור קורא לכוחה של אקסקליבר ומכה את לנסלוט לקרקע, אך החרב נשברת.
ארתור חש אשמה על שהשתמש באקסקליבר לשם יוהרתו ומשליך את החרב השבורה למים.
גבירת האגם מתקנת את החרב, לנסלוט מתאושש ומצטרף לאביריו וביחד הם מאחדים את הארץ.
ארתור בונה את השולחן העגול וסביבו את טירת קמלוט.
ארתור נושא את גווינביר לאישה, אך לנסלוט מתאהב בגווינביר.
מורגנה, אחותו למחצה של ארתור, היא מכשפה צעירה שזוכה להערכתו של מרלין ומקווה ללמוד ממנו את קסם היצירה.
מורגנה נוטרת טינה לארתור על נסיבות לידתו שגזלו ממנה את אביה.
בגלל שבועותיו כאביר, יודע לנסלוט כי לא יוכל לממש את תשוקותיו, ועל כן הוא מתרחק מקמלוט, כדי לא לפגוש בגווינביר.
לנסלוט נרדף על ידי מחשבותיו ומוצא את עצמו בקרב עם אביר.
האביר פוצע אותו ברגלו ולנסלוט הורגו, ומגלה בתוך קסדתו את פניו שלו.
מתברר כי הוא פצע את עצמו בחרבו שלו.
הוא פוגש בפרסיבל, נער איכרים, ולוקח אותו לקמלוט כדי להפוך לשוליית אביר.
עם הגעתו, סר גאווין, שנמצא תחת השפעת כישופה של מורגנה מאשים את גווינביר שהיא הגורם לריחוקו של לנסלוט בגלל תשוקתה.
לנסלוט נאלץ להגן על כבוד מלכתו וקורא לו לדו-קרב.
לנסלוט הפצוע מאחר לדו-קרב וארתור מושח את פרסיבל לאביר כדי שיוכל להילחם בגאווין.
לנסלוט מופיע ברגע האחרון ומביס את גאווין שמכריז כי המלכה חפה מפשע, אך כמעט ומת מפצעיו.
מרלין מרפא את פצעיו של לנסלוט והלה רוכב חזרה אל מעבי היער.
גווינביר עוקבת אחריו והם מתנים אהבים.
מרלין שחושד במורגנה, מפתה אותה להגיע אל מלכודת שהכין לה בחשדו שהיא זוממת כנגד ארתור.
ארתור יצא לחפש את אלופו ואשתו ומצא את השניים ישנים יחדיו, חבוקים ועירומים.
הוא נועץ את חרבו עמוק באדמה ודעתו של מרלין מוסחת מפני שחש בכך.
מורגנה מנצלת את ההזדמנות ולוכדת את מרלין בתוך קריסטל.
מורגנה עוטה את מראה של גווינביר ומפתה את ארתור לשכב עימה.
היא יולדת בן בשם מורדרד ומפאת חטא לידתו בגילוי עריות הארץ מוכה ברעב ומחלות.
מורגנה מטפחת את בנה להיות מצביא וקוסמת כי שריונו הזהוב יהא בלתי חדיר לכלי נשק שחושלו בידי בני אדם.
ארתור מוכה הצער שולח את אביריו למסעי תלאות כדי למצוא את הגביע הקדוש ומקווה כי בעזרתו תחלים הארץ.
רבים מאביריו מכושפים על ידי מורגנה שלוכדת גם את פרסיבל.
פרסיבל מצליח להימלט בקושי רב ופוגש בגבר זקן, כעור ומזוקן שעוטה שריון תחת גלימות בלויות.
האביר הבלוי אומר כי הארץ נפלה בשל חטא הגאווה.
פרסיבל מזהה לבסוף כי זהו לנסלוט.
הוא מנסה לשכנעו לבוא לעזרתו של ארתור, אך הוא ותומכיו משליכים את פרסיבל לנהר.
פרסיבל ההוזה רואה חיזיון של הגביע הקדוש ומבין כי ארתור והארץ הם אחד.
פרסיבל פתר את החידה ומבין שכדי לרפא את הארץ יש לרפא את ארתור.
הוא לוקח את הגביע מן החיזיון ונותן לארתור לשתות ממנו והארץ פורחת.
ארתור מוצא את גווינביר במנזר והם משלימים.
היא נותנת בידיו את אקסקליבר עליה היא שומרת מהיום בו נמלטה.
מרלין שהיה קפוא בתוך הקריסטל כל השנים, מתעורר לאחר שארתור קורא לו לעזר.
מרלין מופיע בחלומה של מורגנה וגורם לה לכסות את הארץ בערפל כנגד תוכניותיו של מורדרד.
מורדרד נכנס לאוהלה של אימו, אך הקסם ששמר את מראה צעיר תש והיא נראית כזקנה ובלה ומורדרד הורג אותה במו ידיו.
כוחותיהם של ארתור ומורדרד מתנגשים בקרב קמלן והערפל מסתיר את מספרם הקטן יותר של כוחותיו של ארתור.
לנסלוט מופיע לפתע ומשנה את מהלך הקרב וגורם לכך שידו של ארתור תהא על העליונה, אך מתברר כי הוא מעולם לא החלים מן הפצע הישן שגרם לעצמו והוא מתמוטט ומת.
ארתור ומורדרד נלחמים האחד בשני ומורדרד נועץ חנית בגופו של אביו.
ארתור משפד את עצמו על החנית כדי להתקרב למורדרד והורג אותו בעזרת אקסקליבר.
ארתור מבקש מפרסיבל להשליך את אקסקליבר לאגם.
הוא מסכים, אך בהגיעו לאגם אינו מסוגל להגשים את משאלתו של ארתור בסרבו לאבד את חרב המלכים היקרה.
הוא חוזר לארתור ומדווח לו על כישלונו ואילו ארתור אומר לו כי יום יבוא ומלך חדש יגיע, אז החרב תשוב.
פרסיבל משליך את החרב לאגם של מים שקטים וצופה בידה של הגבירה מן האדם תופסת את החרב ומושכת אותה למעמקי האגם.
פרסיבל שב לארתור ורואה כי הוא שוכב על סירה ומטופל על ידי שלוש נשים העוטות לבן ומשיטות אותו אל האי אבלון.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד.
האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 82%, המבוססת על ידי 38 מבקרים.
אקספיניטי מובייל ארנה הוא אולם ספורט בפילדלפיה המארח כיום את פילדלפיה 76', פילדלפיה פליירס, פילדלפיה סול ואת קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וילאנובה "וילאנובה ויילדקאטס" בתור אולם אלטרנטיבי.
ביולי 2016 נערכה באולם ועידת המפלגה הדמוקרטית שבה נבחרה הילרי קלינטון כמועמדת המפלגה בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בנובמבר 2016.
אקספלורר 6 היה לוויין אמריקאי ששוגר ב-7 באוגוסט 1959, בנמל החלל קייפ קנוורל (קייפ קנדי) שבארצות הברית על ידי משגר חלליות תור-אייבל.
אקספלורר 6 הוא לוויין קטן בצורה של כדור פחוס שעוצב על מנת לאסוף מידע על קרינה לכודה של אנרגיות שונות, קרינה קוסמית גלקטיות, שדה מגנטי, התפשטות גלי רדיו באטמוספירה העליונה ושטפי מיקרו מטאוריטים.
הלוויין שימש לבחינת התקני סריקה שעוצבו כדי לצלם את המעטפת של כדור הארץ ושידר את התמונות הראשונות שלו תוך כדי הקפות כדור הארץ.
הלווין שוגר למסלול אליפטי עם זמן שהייה בחלל בסדר גודל של 2,100 שעות.
ללוויין אקספלורר 6 היו ארבעה משטחים של תאים סולריים שנמצאו מכל עברו במטרה לטעון את סוללות האחסון שלו.
ללוויין היו שלוש יציאות, דיגיטליות ואנלוגיות.
משדר UHF ששימש לטלמטריה דיגיטלית ושידורי טלוויזיה.
שני משדרי VHF שמשו להעברת האות האנלוגי.
משדר UHF הופעל רק לכמה שעות בכל יום אך משדרי VHF הופעלו ברציפות.
משדר VHF אחד נכשל ב-11 בספטמבר 1959.
הלוויין אקספלורר 6 תוכנן ללמוד על השדות החשמליים והמגנטיים על פני כדור הארץ ולבחון את המכשירים לכיסוי ענני סריקה.
במהלך 60 ימים של המבצע הוא סיפק את המידע המקיף ביותר (בתקופה זאת) של החגורות, הקרינה והשדה המגנטי של כדור הארץ, כמו כן תמונות עננות טלוויזיוניות ראשונות.
במוזיאון קליפורניה למדע והתעשייה ישנו דגם בקנה מידה מקורי של הלוויין אקספלורר 6. התמונה הראשונה של כדור הארץ מלוויין במסלול בחלל הייתה מאקספלורר 6 שהשיקה ארצות הברית ב-7 באוגוסט 1959. בתמונה, היה מראה של אזור שמש מואר של האוקיינוס השקט המרכזי וכיסוי הענן שלה.
התמונה שודרה כ- 17,000 קילומטר מעל פני כדור הארץ ב 14 באוגוסט 1959. בזמן שהלוויין חצה את מקסיקו התקבלו אותות בתחנת המעקב בדרום פוינט, הוואי.
תוכנית לווייני אקספלורר היא תוכנית חקר החלל של ארצות הברית, המספקת הזדמנויות חקר חלל לפיזיקה, גאופיזיקה, וחקירות אסטרופיזיקה מהחלל.