tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבנה חשוב נוסף בעיר הוא אוניברסיטת אלכסנדריה, האוניברסיטה השנייה בגודלה במצרים.
היהודים הראשונים התיישבו בעיר ב, בימי שלטון בית תלמי במצרים העתיקה.
הם זכו לאוטונומיה רחבה בניהול ענייניהם הפנימיים.
בראשם עמד אתנרך (נשיא העם) ולימים ניהלה את הקהילה מועצת הזקנים בת 71 איש.
הקהילה הייתה עשירה מאוד והקימה בית כנסת מפואר.
התפתחה בה ספרות יהודית-הלניסטית, ובה נעשתה ראשית מלאכת תרגום התנ"ך ליוונית ("תרגום השבעים").
בגמרא מוזכרים יהודי העיר, ונאמר שהשמן היחיד המצוי ברשות אנשי אלכסנדריה הוא שמן צנונות.
בין יהודי העיר המפורסמים מאותה התקופה היה הפילוסוף פילון האלכסנדרוני.
בתקופה הרומית היוו היהודים כ-40 אחוזים מתושביה של אלכסנדריה, והם חיו ברבעים מיוחדים משלהם (2 מתוך 5 רבעים).
התושבים האחרים היו בעיקר יוונים.
בשנת 38 לספירה פרעו תושבי העיר היוונים ביהודים, בסיועו של הנציב הרומאי, אאולוס אוויליוס פלאקוס.
בשנת 66, בפרוץ מרד היהודים ברומאים בארץ ישראל, התמרדו גם יהודי אלכסנדריה.
המרד דוכא ביד קשה, ורבבות יהודים נהרגו.
מרד נוסף, מרד התפוצות, פרץ ב-115. בתלמוד הירושלמי מוזכר המרד ונאמר שהדם הגיע בים עד קפריסין.
בשנת 414 גורשו כל היהודים מאלכסנדריה בידי שליטיה הביזנטיים.
ב ישבו בה רק 300 יהודים.
ב, עם חדירת האירופאים למצרים, שבה הקהילה היהודית וגדלה.
בין השאר כיהנו בה כרבנים ראשיים הרב ישראל משה חזן, הרב נתן עמרם, הרב משה פארדו, הרב פרופ' דוד פראטו והרב ד"ר משה ונטורה.
במקורות יהודים נהגו באותה תקופה לכנות את אלכסנדריה "נא אמון".
אחרי מלחמת העולם השנייה ישבו באלכסנדריה כ-15,000 יהודים.
בשנים שלאחר קום מדינת ישראל עלו רובם לישראל.
בית הכנסת אליהו הנביא, הגדול בעיר, שבשיאו מנה 1,000 מקומות ישיבה, קיים עד היום בעיר.
במאה העשרים הייתה בבית הכנסת מקהלה.
באלכסנדריה היה מועדון "מכבי" לנוער.
לאחר מלחמת סיני ב-1956 החלו שלטונות מצרים בגירוש יהודי אלכסנדריה.
גל נוסף של גירושים היה לאחר מלחמת ששת הימים.
הגברים בקהילה נעצרו, וחלקם, ובהם הרב נפוסי, עונו.
לאחר ששוחררו ממעצר, הותר להם לעזוב את מצרים, אך לא לעלות לישראל, ומבלי לקחת עם את רכושם.
גם תשמישי הקדושה לא הורשו לעזוב את מצרים.
היהודים שנותרו באלכסנדריה פוטרו ממקומות עבודתם.
ב-8 באוקטובר 2023, במקביל לטבח שבעה באוקטובר, התרחשה מתקפת טרור נגד תיירים ישראלים באלכסנדריה, כאשר שוטר מצרי שנשכר על ידם כמאבטח ירה על נוסעי האוטובוס.
בפיגוע נרצחו שני אזרחים ישראלים והמדריך המצרי, ואדם נוסף נפצע באורח בינוני ונפטר בהמשך מפצעיו.
הרב אלכסנדרי זוסלין (Süsskind) הכהן (הרב גם נודע בראשי תיבות מהרז"ך, רז"ך וגם מהרא"ך), פעל בגרמניה היה מחשובי הרבנים באשכנז במחצית הראשונה של המאה ה־14, מחבר ספר האגודה.
היו שהציעו שנולד בארפורט, אך הדבר לא הוכח.
חי בוורמס ובפרנקפורט ואולי גם במיינץ, ושימש כרב בקלן.
לבסוף הגיע לארפורט, ושם נהרג בפרעות.
ר' אלכסנדר מזכיר את מוריו בכינוי "רבותיי" במקומות רבים בספרו.
כשהיה בקלוני"א (ושימש בה כרב) הפנה שאלה לרבותיו "בגליל העליון" (דרום הריין), ויש מקום לשער שמדובר ברבותיו שבפרנקופרט, במיינץ או בוורמס (קלן נחשבה כחלק מ"גליל התחתון").
פעם אחת בספרו מוזכר שראה מעשה שעשה "מוהר"ר יצחק הלוי ז"ל".
ייתכן שהוא ר' יצחק בן יהודה הלוי, בעל ספר "פענח רזא", וייתכן שמדובר בר' יצחק מדורא, ממנו הוא מביא עוד שמועה ששמע (בלא ברכת המתים).
ר' יצחק זה נשא את ביתו של ר' יקר ב"ר שמואל בקלן, ומכאן ששהה בה, וייתכן ששם למד אצלו ר' אלכסנדר.
באגודה לעירובין, סימן צ, מוזכר פסק ששלח הרב בונפ"ט שמוזכר בברכת המתים.
נראה שהיה רבו או חברו.
גדול תלמידיו הוא מהר"ם הלוי מוינה שלמד אצלו ומביא ממנו פסקים ומנהגים.
גדול הדור בין מותו לבין עלייתו של תלמידו זה, היה ר' יצחק הלוי "אסיר תקווה".
בנוסף, ר' אברהם מזונשיין, מחבר ספר "תיקון תפילין" כותב בהקדמתו שאחד ממוריו הוא "ר' זוסלן", שייתכן כי הוא ר' אלכסנדר.
מצד שני, מוריו האחרים של ר' אברהם מזונשיין היו מהר"ם מרוטנבורג (שנפטר ב-1293) ורבנו פרץ מקורביל (שנפטר באזור 1299), כך שסדר הזמנים לא מתאים.
בספרו מוזכר בן אחד שלו (אגודה על יומא, פרק ח).
ר' אלכסנדר התפרסם בעקבות חיבורו 'ספר אגודה' שבו הוא מסכם את המסקנה ההלכתית של כל סוגיה בתלמוד, כולל סוגיות העוסקות בדיני טומאה וטהרה, קדשים והלכות זרעים – סיכום הלכתי שנחשב כנדיר לחכמי ישראל בזמן ההוא.
ר' אלכסנדר כתב את ספרו אחרי מות מהר"ם מרוטנבורג, אבל קודם גזירות ק"ט
ספר האגודה נועד להיות ספר הלכתי פרקטי, בדומה לספרו של הרא"ש, אבל הספר תמציתי יותר והמחבר מקצר ומשמיט את המשא ומתן התלמודי.
הספר הוא בין הספרים הבודדים שנכתבו בזמנו שכללו הלכות שאינן נוגעות לזמן הגלות, כגון הלכות קרבנות ומצוות התלויות בארץ.
מנהגו הוא להביא קטעים מרכזיים מהגמרא בסוגיה, להוסיף עליה את פירוש רש"י הנוגע לפסיקת ההלכה, וכן קטעים מהרי"ף ומהמרדכי.
רוב החכמים המוזכרים במפורש בשמם הם מבעלי התוספות, ובמיוחד נזכרים ר"ת, ר"י ומהר"ם מרוטנבורג, המכונה "הר"מ ז"ל".
ראשון המצטטים את ספרו הוא ר' ישראל מקרימז, בספרו הגהות אשרי, לפני 1353.
נראה שתשובה שלו הובאה בשו"ת ר' ישראל ברונא, סימן רנג.
גם תלמידו מהר"ם מוינה מביא כמה ממנהגיו.
ר' אלכסנדר נהרג בפרעות שהתחוללו בימי המוות השחור, ונספה יחד עם עוד כ־3,000 יהודים בשריפה בטבח ארפורט בשנת 1349 בפרעות שהתרחשו בזמן מגפת המוות השחור.
ר' ישראל ברבי יואל מארפורט, שניצל מן ההריגה, כתב קינה על האירוע, בשם: "ציון אֲרַיַוֵךְ בכי" ובה מוזכר ר' אלכסנדר זוסלין:
לעומת זאת, יש חולקים וסוברים כי לא נהרג על קידוש השם, וטענתם שרבנים בדורות שאחריו (כמו המהרי"ל וחבריו) אינם מזכירים אותו בתיאור "הקדוש" כפי מנהגם להזכיר אנשים שמתו על קידוש השם.
אלכסנדרוס ציוליס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ציוליס החל את הקריירה שלו בנוער של קבוצת אפולון ליטוקורו, שם שיחק עד 2002. פאניוניוס שלחה סקאוט לעקוב אחר ציוליס ולאחר שהרשים, עבר לקבוצה.
בפאניוניוס שיחק 3 עונות, הופיע 61 פעמים והבקיע שלושה שערים.
בפנאתינייקוס שיחק כבלם לצידו של לוקאס וינטרה.
בינואר 2009 הושאל לורדר ברמן.
ציוליס הושאל לברמן תמורת 1.6 מיליון יורו והוא השתכר 300,000 יורו לחודש למשך חצי שנה.
הוא שיחק עם הקבוצה בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, וב-20 במאי 2009 שותף במהלך משחק הגמר מול שחטאר דונצק כשעלה כמחליף בדקה ה-103, לאחר ששחטאר הבקיעה את השער השני.
בסיום המשחק הפסידה ברמן 2-1. ציוליס שותף גם בניצחון ורדר ברמן 0-1 מול באייר לברקוזן בגמר הגביע הגרמני וזה התואר הראשון בו זכה.
בשנת 2010 עבר לקבוצת סיינה והושאל לקבוצת ראסינג סנטנדר.
בשנת 2012 חתם בקבוצת מונקו והושאל לקבוצת אפואל ניקוסיה, בה שיחק ברוב משחקי הליגה וזכה עמה באליפות.
בשנת 2013 עבר לקבוצת פאוק סלוניקי והושאל לקבוצת קייסריספור מטורקיה.
ב-30 בינואר 2017 חתם בהארט אוף מידלות'יאן הסקוטית.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם באל פאייחה מליגת העל הסעודית.
אחרי שרשם 12 הופעות בנבחרת הצעירה עלה לנבחרת הבוגרת ואת הופעתו הראשונה ביצע ב-21 בינואר 2006.
ביורו 2008 שיחק משחק אחד בו הפסידה יוון 2-1 מול ולא עלתה משלב הבתים.
במונדיאל 2010 פתח בכל משחקי הנבחרת ששוב לא עלתה משלב הבתים.
לאחר מכן החליט מאמן הנבחרת, פרננדו סנטוש להדיח אותו והוא לא נכלל בסגל למשחקי יורו 2012. בעקבות הופעותיו הטובות במשחקי פאוק סלוניקי וקייסריספור, הוא הוחזר לסגל הנבחרת שהגיעה לשלב שמינית הגמר.
אלכסנדרופולי היא עיר הבירה של היחידה האזורית של אברוס שביוון, ובה 66,125 תושבים (נכון ל-2010).
העיר שוכנת 14.5 ק"מ מערבית לדלתה של נהר המריצה, כ-40 ק"מ מגבול טורקיה וכ-380 ק"מ מהעיר סלוניקי.
העיר מוקפת בכפרי דייגים וחופים המהווים מקור לתיירות.
בעיר אוניברסיטה אחת ורשת בתי ספר ציבוריים.
באזור העיר נמצאו שרידי התיישבות פזורה של בני אדם, אשר מתוארכים לתקופה הנאוליתית, באלף ה-5 לפנה"ס ושרידי התיישבות צפופה יותר, המתוארכים לתקופת הברונזה, באלף ה-2 לפנה"ס.
עוד במקום שרידי יישובים מתקופת האימפריה הרומית ומתקופת האימפריה הביזנטית.
העיר התפתחה מכפר דייגים ליישוב עם מאפיינים עירוניים במאה ה-19, כאשר מהנדסים מטעם האימפריה העות'מאנית עסקו בבניית מסילת הרכבת מאיסטנבול למקדוניה, שעברה דרך העיר דידימוטיכו ובסמיכות לאלכסנדרופולי, אשר נקראה בעת ההיא בטורקית Dedeağaç, דֶדֶאָגַאץ'.
בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית, נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי וקציניו החלו את תהליך העיור של היישוב, על ידי תכנון אורבני מסודר של הרחבת היישוב בסגנון אירופאי הכולל רחובות רחבים מאוד, בשונה מהארכיטקטורה העות'מאנית.
אף על פי שבסיום המלחמה הוחזרה העיר לעות'מאנים, התהליך היה בלתי הפיך.
בתקופת מלחמת הבלקן הראשונה הפך היישוב לעיר ובה מרכז מסחרי, אשר נסב סביב הפעילות בתחנת הרכבת והנמל.
בתאריך 8 בנובמבר 1912, נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי בעזרת סיוע מהצי היווני.
במלחמת הבלקן השנייה הפכו בולגריה ויוון ליריבות וכך בתאריך 11 ביולי 1913, נכבשה העיר על ידי הצבא היווני.
במסגרת הסכם בוקרשט, סוכם כי העיר תועבר לבולגריה יחד עם כל אזור מערב תראקיה.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה נחתם חוזה ניי ובמסגרתו הוחזרה העיר ליוונים ב-14 במאי 1920, תוך מתן זכויות שימוש בנמל לבולגרים.
במהלך מלחמת יוון–טורקיה הפכו העיר וסביבותיה לאזור קרבות, אך היא נשארה בשליטה יוונית בתום המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תמכה בולגריה בגרמניה הנאצית וקיבלה לחזקתה את חבל תראקיה ובכלל זה את העיר.
העיר הייתה בשליטה בולגרית מחודש מאי 1941 ועד ספטמבר 1944 ובתקופה זו סבלה נזקים כבדים ואוכלוסייתה הצטמצמה.
לאחר תום מלחמת האזרחים ביוון, עברה אלכסנדרופולי תנופת פיתוח והפכה למוקד תיירות ומסחר, כאשר מסילות רכבת מחברות בינה לבין ערי יוון והמדינות השכנות.
בעיר אלכסנדרופולי התגוררה קהילה יהודית ספרדית קטנה, אשר בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה 165 נפשות.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות, נערכה אקציה בכל רחבי תראקיה על ידי חיילים בולגרים אשר עצרו 42 מיהודי העיר, הובילו אותם לתוך שטח בולגריה וריכזו אותם במחסני טבק בערים בלגואבגרד ודופניצה.
בני הקהילה הוכו בידי החיילים הבולגרים, רכושם נבזז ובחלוף שבועיים הועלו על רכבות משא פתוחות, שיעדן העיר לום שעל גדת הדנובה.
בנמל לום הועלו על מעבורת לכיוון העיר וינה, שם הועברו לרכבות משא שיעדן העיר קטוביץ וממנה נשלחו למחנה טרבלינקה.
שאר יהודי העיר נמלטו לשטח שהיה נתון לשליטת האיטלקים וחלקם גורשו מאוחר יותר למחנות ההשמדה.
אלכסנדריה הוא פרוור בסידני שבמדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
אלכסנדריה מנוהלת על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
מחוז אלכסנדריה (Parish of Alexandria) הוקם בשנת 1835. בדומה לפרוור הסמוך וטרלו, הוא קרוי על שם ניצחונות מרכזיים של בריטניה על צבא נפוליאון - הניצחון בקרב אלכסנדריה (1801) והניצחון בקרב ווטרלו (1815).
הייתה קיימת בעבר סברה כי המקום קרוי על שם הנסיכה אלכסנדרה, אשתו של המלך אדוארד השביעי, שעמד בראש הכתר הבריטי בראשית המאה ה-20, אך הנסיכה נולדה רק לאחר מתן השם למחוז.
בשנת 1868 הוקם היישוב עצמו, באופן עצמאי מווטרלו הצמודה.
בשנת 1943 נודע אלכסנדריה כאזור התעשייה הגדול וההומה ביותר באוסטרליה, וזכה לכינוי "ברמינגהאם של אוסטרליה", עם 550 מפעלים ב-4 קמ"ר שייצרו סחורות שונות, מלבנים ועד חלקי מטוסים.
הפרוור עבר רשויות מקומיות שונות, והחל מ-1988 נמצא תחת שליטת עיריית סידני.
אלכסנדריה הוא עד היום אזור תעשייה ראשי בניו סאות' ויילס, ורק חלקים בודדים ממנו על גבולו הצפוני משמשים למגורים.
פרוור אלכסנדריה ממוקם כ-4 ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני.
הפרוור גובל במזרח בדרך בוטאני, בדרום בדרך גרדנרס, במערב בדרך מיטשל ופארק סידני ודרך הנדרסון בצפון.
אלכסנדריה הוא מהפרוורים הדרומיים ביותר בשטח שליטת עיריית סידני, כשמדרום מזרח לו מצויים הפרוורים זטלנד ורוסברי, ממזרחו ניוטאון ומצפון רדפרן, אווליי, ארסקינוויל ווטרלו.
באלכסנדריה מצוי אזור גרין סקוור (הכיכר הירוקה), אזור מסחרי מתחדש, שזכה גם לתחנת רכבת סמוכה, תחנת הרכבת גרין סקוור.
באלכסנדריה מספר פאבים בולטים, כגון מלון אלכסנדריה ומלון בקלנד, והוא קרוב לפארק סידני ולמספר מגרשי טניס וקריקט המצויים בארסקינוויל הסמוכה בצפון מערב.
אלכסנדרוס, מלך יוון מלך על יוון בין השנים 1917–1920, עד שמת בנסיבות הנחשבות ליוצאות דופן לאחר שלקה באלח דם בעקבות נשיכות שני קופים.
אלכסנדרוס נולד ב-1 באוגוסט 1893 באתונה, והיה בנם השני של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.
בשנת 1917 התעקש קונסטנטינוס הראשון כי יוון תישאר נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, בעוד ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס עמד על דעתו כי על יוון להצטרף למלחמה בתמיכה לברית המשולשת בריטניה-צרפת-רוסיה.
כוחות צבא צרפתים ובריטים נכנסו לשטח יוון בהזמנת וניזלוס ואילצו את המלך קונסטנטינוס הראשון ובנו, נסיך הכתר גאורגיוס לצאת לגלות.
אלכסנדרוס הצעיר, אשר תמך בשאיפות התפשטותה הטריטוריאלית של יוון, הומלך.
אולם במציאות הוא היה חסר כל סמכויות של ממש, ולמעשה היווה "חותמת גומי" לראש הממשלה החזק.
עיקר תפקידו היה לבקר בחזית ולעודד את כוחות הצבא.
בנושא אחד בלבד הוא הימרה את פיו של וניזלוס: ב-4 בנובמבר 1919 הוא נישא בנישואי בזק, לאספסיה מנוס (1896–1972), בת פשוטי העם, בתו של קולונל פטרוס מנוס, ובכך גרם לשערורייה שהרגיזה את וניזלוס.
אספסיה נאלצה להימלט מאתונה עד שהרוחות נרגעו והנישואים קיבלו גושפנקא חוקית, זאת מבלי שהוכרה כמלכה, אלא בכינוי "מאדאם מנוס".
שישה חודשים אחר כך עזב הזוג הצעיר לפריז, וזאת לאחר שהבטיחו כי לא ייסעו יחדיו ולא יראו יחדיו באירועים פומביים.
הסכם סוור שנחתם באוגוסט 1920, כלל תנאים טובים ביותר ליוון והעניק לה טריטוריות גדולות בתראקיה ובאזור איזמיר, ובכך התמלאה שאיפתו של אלכסנדר.
אלכסנדרוס נזכר בהיסטוריה כמלך ריקני, חובב חיות מחמד, אשר מת מנשיכת קוף מחמד.
ב-2 באוקטובר 1920, כאשר המלך טייל עם כלבו בגנים המלכותיים של אתונה, הותקף הכלב על ידי מקוק ברברי.
המלך ניסה להרחיק את הקוף באמצעות מקל, אולם במהלך המהומה נשך הקוף את המלך, נשיכה קלה בידו.
קוף נוסף הצטרף למתקפה, ובעת הניסיון להרחיקו ספג המלך נשיכה נוספת "אשר שרטה בלוטה." בתוך ימים פיתח המלך דלקת קשה, ולמרות סימנים ראשונים של התאוששות, ב-12 באוקטובר מצבו התדרדר.
ב-25 באוקטובר מת המלך אלכסנדרוס מאלח דם.
לאביו, קונסטנטינוס הראשון, הותר לשוב לכס המלוכה ביוון.
אביו הוביל בסופו של דבר את יוון למלחמת יוון–טורקיה, אשר הסתיימה במפלת יוון, וברבע מיליון חיילים ואזרחים הרוגים, ואף הביאה לסופם את רעיונות ההתפשטות הטריטוריאלית של יוון.
וינסטון צ'רצ'יל כתב מאוחר יותר כי "הייתה זו נשיכת קוף שעלתה בחייהם של 250,000 איש."
בתו היחידה של אלכסנדר, אשר נולדה לאחר מותו, הייתה אלכסנדרה נסיכת יוון (1921–1993), אשר נישאה לפטר השני, מלך יוגוסלביה.
לאחר מותו של אלכסנדר, העניק אביו קונסטנטין הראשון את התואר "הנסיכה אלכסנדרה" לאשתו.
העיר אלכסנדרופולי, על גבול יוון-טורקיה, נקראה על שמו בשנת 1920, בעת שביקר במקום.
מלכותו של אלכסנדר הייתה יוצאת דופן בכך שעלה למלכות לפני אחיו הבכור.
אחיו גאורגיוס השני, מלך יוון, אשר עלה למלכות לאחר אביו, ומלך על יוון באופן יוצא דופן לאחר מלוכת אחיו הצעיר.
אלקסנדרוס פנגוליס היה פעיל חברתי, משורר ופוליטיקאי יווני.
אביו של פנגוליס היה קצין בצבא יוון.
אחד משני אחיו נפל קורבן לדיקטטורה הצבאית.
פנגוליס למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה.
בצעירותו התחנך פנגוליס בתנועת הנוער "הנוער הדמוקרטי היווני".
בזמן שירותו הצבאי שקעה יוון בדיקטטורה המכונה גם "שלטון הקולונלים".
הוא ערק משורות הצבא והקים את הארגון "התנגדות לאומית".
ב-13 באוגוסט 1968 הוא ניסה להתנקש בחייו של גאורגיוס פאפאדופולוס, נתפס והתפרסם בגלל עמידתו האיתנה בעינויים שהופעלו עליו כשנחקר לאחר מכן.
בתגובה לעינויים כתב שירים בכלא.
על פנגוליס הוטל גזר דין מוות, אך ההוצאה להורג לא בוצעה בגלל לחץ בינלאומי, ודינו הומתק למאסר עולם.
הוא המשיך לעבור עינויים גופניים ונפשיים קשים.
ב-5 ביוני 1969 הוא הצליח לברוח מהכלא הצבאי, אך נתפס שוב.
הוא לא הפסיק לנסות לברוח, עד ששוחרר אחרי הפלת הדיקטטורה.
אוריאנה פלאצ'י ביקרה אותו בגליפאדה זמן קצר אחרי שחרורו לריאיון עיתונאי, והשניים פיתחו קשר זוגי, עליו מבוסס הרומן "איש" של פלאצ'י.
אחרי שהמשטר ביוון חזר להיות דמוקרטי ישב פנגוליס בפרלמנט מטעם "איחוד המרכז" ותקף בחריפות פוליטיקאים ששיתפו פעולה עם שלטון הקולונלים בגלוי או בחשאי.
בליל 1 במאי 1976 נהרג בתאונת דרכים, ימים ספורים לפני שהתכוון לפרסם מסמכים מארכיון המשטרה מזמן הדיקטטורה.
במסמכים אלה, שלא פורסמו, יש ראיות לשיתוף הפעולה של פוליטיקאים רבים עם הדיקטטורה.
נסיבות התאונה שנויות במחלוקת ורבים טענו שמדובר בהתנקשות.
הלווייתו הפכה להפגנה שהשתתפו בה מאות אלפי בני-אדם.
מיקיס תאודורקיס הלחין כמה משיריו.
אוריאנה פלאצ'י כתבה רומן עליו.
עבור יוונים רבים פנגוליס הוא סמל למאבק לחירות.
בשנת 1996 יצא כרטיס טלפון לזכרו ובשנת 1997 בול דואר.
רחובות, תחנות של תחבורה ציבורית ורחובות נקראו על שמו, כמו תחנת המטרו אלקסנדרוס פנגוליס באתונה.
אלכסנדריה היא עיר עצמאית בצפון מדינת וירג'יניה שבארצות הברית, הממוקמת בסמוך לוושינגטון הבירה ולגדתו המערבית של נהר הפוטומק.
מספר תושביה, על פי מפקד האוכלוסין של 2013, הוא 151,218 נפשות.
העיר, כמו שאר אזור צפון וירג'יניה ומרכז מרילנד, מושפעת מקרבתה לבירת ארצות הברית.
בעיר מתגוררים עובדים רבים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, עובדי הממשלה הפדרלית, אנשי צבא ועובדי תעשיות הביטחון.
אלכסנדריה הוקמה ב-1749 והוכרזה כעיר עצמאית בשנת 1870.
אלכסנדרוס צורבאס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת השוער.
צורבאס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פנאתינאיקוס.
אף על פי שנחשב להבטחה גדולה, הוא התקשה למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה הראשונה והושאל לאגיוס ניקולאוס, מרקופולו וטרסיוולוס.
בשנת שוחרר מפנאתינייקוס וחתם בOFI כרתים.
בסיום העונה הגיע למקום השני בתחרות שוער השנה ביוון.
את החודש הראשון שלו במועדון, הוא התחיל כשחקן ספסל ולאחר מכן הפך לשחקן הרכב.
בעונת זכה עם המועדון בדאבל.
ב-26 באוגוסט 2011 חתם בפלרמו לשנתיים תמורת 700 אלף אירו.
ב-11 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי פאלרמו בניצחון 3-4 נגד אינטר מילאנו.
לאחר מינויו של דאביס מנגייה למאמן, צורבאס ירד לספסל ובקיץ חתם בגנואה עד לסיום העונה אך גם בה שימש כשוער שני.
ב-17 במרץ 2013 צורבאס ערך את ההופעה היחידה שלו בגנואה נגד פיורנטינה.
ב-9 ביולי 2013 חזר ליוון וחתם לשנתיים באפולון סמירני ששיחקה אז בליגה השנייה.
לאחר שהרשים במדי סמירני, הוא אף הצליח לחזור לסגל נבחרת יוון אף על פי ששיחק בליגה השנייה בארצו.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם בנורת'איסט יונייטד מהסופר ליג ההודית.
ב-23 בדצמבר עזב את המועדון.
ב-21 במרץ 2008 זומן לראשונה לסגל נבחרת יוון לקראת משחק הידידות נגד .
ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
במונדיאל 2010 שימש כשוער הראשון של הנבחרת.
אולם לאחר שאיבד את מקומו בהרכב של פאלרמו, איבד גם את מקומו בהרכב הנבחרת.
אלכסנדרוס קוריזיס (Ἀλέξανδρος Κορυζής) (1885 - 18 באפריל 1941) היה פוליטיקאי וכלכלן יווני, שכיהן כראש ממשלת יוון במשך תקופה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנים 1901–1905 למד משפטים באוניברסיטת אתונה.
הוא החל לעבוד בבנק המרכזי של יוון והתקדם בתפקידים בבנק.
השתתף כקצין במלחמת הבלקן הראשונה וזכה לעיטור על שירותו.
לקוריזיס ולאשתו נולדו ארבעה ילדים.
ב-1936, לאחר כינון משטר 4 באוגוסט הדיקטטורי, מינה ראש הממשלה יואניס מטאקסס את קוריזיס לשר הרווחה בממשלתו.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 1939.
לאחר מותו של מטאקסס, בעיצומה של מלחמת איטליה–יוון, בחר המלך גאורגיוס השני כמחליפו בקוריזיס, ששימש באותה עת כנגיד הבנק המרכזי של יוון.
הוא החל בתפקידו ב-29 בינואר 1941 ושימש גם כשר החוץ וכשר המלחמה, אך בפועל היה הכוח הפוליטי במדינה נתון בידי המלך.
ב-6 באפריל 1941 דחה קוריזיס את האולטימטום שהגיש לו השגריר הגרמני ביוון להסיג ממנה את הכוחות הבריטים.
באותו יום החלה הפלישה הגרמנית ליוון.
ב-18 באפריל, בעת שהגרמנים קרבו אל אתונה, התאבד קוריזיס בירייה בביתו בעיר.
בתחילה דווח לציבור כי הוא מת מהתקף לב וזאת על מנת שלא לחולל פאניקה.
במקומו כראש הממשלה מונה עמנואל צודרוס (Emmanouil Tsouderos).
מוזיאון המוקדש לקוריזיס מצוי באי הולדתו פורוס.
אלכסנדריה אסחטה הייתה עיר שהוקמה על ידי אלכסנדר מוקדון באוגוסט שנת 329 לפני הספירה, כבסיסו הצפוני ביותר במרכז אסיה.
היא הוקמה בחלק הדרום-מערבי של עמק פרגנה בגדה הדרומית של נהר הסיר דריה.
כיום נמצאת באזור אלכסנדריה אסחטה העיר ח'וג'נד שבטג'יקיסטן.
אלכסנדר בנה חומת לבנים באורך 6 קילומטרים שהקיפה את העיר, שעל פי ההיסטוריונים מהעת העתיקה, נבנתה תוך 20 יום.
אלכסנדריה על האינדוס היא עיר שנוסדה על ידי אלכסנדר מוקדון בשפך של נהר צ'נאב לנהר האינדוס, בפקיסטן המודרנית.
דיודורוס סיקולוס כתב כי חיו בעיר כ-10,000 תושבים, אשר מרביתם היו תראקים ומקומיים.
מושל הגדה המערבית של האינדוס הופקד על בניית העיר.
אלכסנדרוס גאורגיוס פספאטיס היה בלשן יווני, רופא בהכשרתו, שחי ופעל בקונסטנטינופול, ונודע כאחד מחלוצי החקר של שפת רומאני ושל תולדותיהם ותרבותם של הצוענים.
כתב גם מחקרים בתחום התרבות וההיסטוריה הביזנטית.
פספאטיס היה גם אחד מחלוצי האפידמיולוגיה בקונסטנטינופול.
פספאטיס נולד באי כיוס, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, בשנת 1814, כבנם של גאורגיוס פספאטיס ומרוקה לבית סקיליציס.
הוא היה הבכור בין 8 ילדים.
בנסיבות הטבח הגדול באי כיוס בשנת 1822 בגיל 8 נלקח בשבי בטורקיה יחד עם עוד אח ואחות ונמצא על ידי אמו בשוק העבדים של איזמיר (סמירנה).
בעזרת ועד הנציבים האמריקאים לשליחויות בחו"ל שוחרר מהעבדות.
הגיעה עם אמו לאי מלטה, שם למד זמן מה בבית ספר של האבירים.
בהמשך נשלח באונייה יחד עם עוד 11 ילדים לבוסטון בארצות הברית, לשם הגיע אחרי מסע בן 120 יום.
הילדים חולקו בין משפחות אומנות של אוהדי יוון ("פילו-הלנים").
פספאטיס הגיע אל משפחה של אדם בשם מרשל פ.
גם אחותו השתחררה תמורת דמי כופר אולם האח ניקולאוס נשאר בטורקיה.
אלכסנדרוס התחנך בפנימייה לבנים "מאונט פלזנט" במכללת אמהרסט וסיים בהמשך תואר ראשון באותה מכללה.
לאחר מכן בשנים 1835–1839 למד רפואה באוניברסיטאות פריז ופיזה)
סיים בפיזה את התואר ברפואה ב-8 ביוני 1839. בעת לימודיו בפיזה עמד בראש אגודה פילולוגית של הסטודנטים היוונים בעיר.
בשנת 1840 חזר לים האגאי לאי סירוס, שבה קיבל ב ב-11 ביולי בעיריית העיר ארמופולוס את האזרחות יוונית.
בשנים 1840–1878 חי ועבד פספאטיס בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, הצטיין בעבודתו כרופא בבית החולים היווני "בלוקלי" שב"שבעת המגדלים" והיה למנהל המוסד הזה בשנים 1851–1856. באותה תקופה בשנים 1851 ו-1856 התמודדו תושבי המקום עם מגפות קשות של אבעבועות שחורות.
כמו כן חקר את ההיסטוריה והתרבות הביזנטית.
היה חבר תורם של אגודה לקידום לימודי יוון בצרפת.
בשנת 1861 הקים יחד עם מלומדים יוונים אחרים את האגודה הפילולוגית היוונית בקונסטנטינופול.
בדליקה ב-5 ביוני 1870 שהרסה חלק גדול משכונת בייולו (פרה), נשרפו עד לאפר גם ביתו וספרייתו העשירה של פספאטיס.
ב-1878 התיישב פספאטיס באתונה שבה לימד באוניברסיטה.
הוא כיהן כמנהל הראשון של בית החולים הפסיכיאטרי דרומוקטיו.
פספאטיס נפטר באתונה בשנת 1891.
חקר שפת הצוענים - רומאני - ותרבותם
תרומתו החשובה ביותר של פספאטיס הייתה בתחום חקר השפה והתרבות של הצוענים באימפריה העות'מאנית, כולל בבלקן ובנסיכויות הרומניות שהיו בנות חסות של העות'מאנים.
את מסקנותיו הוא פרסם בספר שלו "עיונים על הצוענים או הבוהמיאנים באימפריה העות'מאנית" (1870).
את עבודתו בתחום החל פספאטיס בשנות ה-1850 על ידי לימוד השפה רומאני ואיסוף עדויות וסיפורים מפי צוענים נוודים שחיו בפרברי קונסטנטינופול ובחלק האירופי של האימפריה העות'מאנית.
ספרו כולל מבוא, דקדוק קצר של שפת הרומאני, ומילון של השפה הזאת.
לספר נספח ובו שישה סיפורים מתוך תריסר שרשם פספאטיס מפי מוזיקאי צועני מיושב בשם לאון זפירי.
הסיפורים מובאים במקור ברומאני ותרגום לצרפתית לצידם.
פספאטיס שם לב לאחידותם היחסית של ניבי השפה רומאני ולקשרם לשפת הרומאני המדוברת על ידי צועני חצי האי פלופונסוס, מה שנקרא "הגרסה היוונית" של שפת הרומאני.
בגלל המורכבות של חקר תולדות הצוענים המפוזרים בארצות רבות, הונחה פספאטיס על ידי העיקרון "ההיסטוריה האמיתית של גזע הצוענים נמצאת בחקר שפתם".
פרט לחקר הצוענים, עסק פספאטיס בעיקר חקר העתיקות הביזנטיות.
יחד עם אפטימיוס אנטוניאדיס חקר פספאטיס את העתיקות הביזנטיות של קונסטנטינופול - בעיקר את שרידי הארמון הגדול של קיסרי ביזנטיון ואת כנסיית איה סופיה.
1886 - דוקטור לשם כבוד של מכללת אמהרסט (LL.D)
תזכיר על שפת הצוענים הנמצאת כיום בשימוש באימפריה הטורקית (הוצגה בפני החברה האמריקאית למזרחנות)
היה ניתוח של התחלואה והתמותה בקרב האוכלוסייה היוונית של קונסטנטינופול, המבוסס על הרישומים של בית החולים בשנים 1833–1859, סקירה ראשונה ביוונית של סטטיסטיקה וטופוגרפיה רפואית.
מחקר זה זכה להערכת המזרחן הגרמני אנדריאס דוד מורדטמן בכתב העת גרמני למזרחנות (Zeitschrift der Deutschen Morgenlandischer Gesellschaft)
1877 - עיונים טופוגרפיים והיסטוריים ביזנטיים מלווים באיורים -Βυζαντιναί μελέται Τοπογραφικαί και ιστορικαί
1885 - הארמונות הביזנטיים הגדולים של קונסטנטינופול
אלכסנדריה (ברומנית: Alexandria) היא עיר ברומניה, בחבל מונטניה, שמשמשת כבירת מחוז טלאורמן.
העיר שוכנת בדרום המישור הרומני, על הגדה הימנית של נהר ודאה.
העיר נמצאת בגובה 41 מטרים מעל פני הים ומשתרעת על פני 9.56 קילומטרים רבועים.
מספר התושבים, נכון לשנת 2011, הוא 45,434. העיר נוסדה ב-1834, בנסיכות ולאכיה, לפי תוכניות של המהנדס האוסטרי אוטו פון מוריץ.
שם העיר נבחר כמחווה לשליט ולאכיה באותה עת, אלכסנדרו דימיטריה גיקה, ששרידיו נמצאים בקתדרלה מקומית.
מעל 88% מהמקומיים הם רומנים וכ-2% צוענים.
אלכסנדריה הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בצפון מצרים.
מחוז אלכסנדריה נחשב למחוז החשוב ביותר במדינה לאחר מחוז קהיר.
הוא ממוקם על גדות הים התיכון, מה שהפך את המחוז למרכז חשוב של סחר ימי.
כיום, הנמל המקומי באלכסנדריה הוא החשוב ביותר במצרים.
בנוסף על כך, המחוז נחשב למרכז תעשייתי חשוב, ומתרכזים בו כ-40% מהתעשייה המצרית (בעיקר כימיקלים, מזון, אריגה וכן תעשיות דלק ודשנים).
בירת המחוז היא אלכסנדריה, העיר השנייה בגודלה במצרים, אשר שימשה כבירת הארץ עד הקמתה של קהיר.
המוסדות החינוכיים החשובים במחוז הם ביבליותיקה אלכסנדרינה ואוניברסיטת אלכסנדריה.
האתרים התיירותיים הפופולריים הם המגדלור באלכסנדריה המוזיאון היווני-רומי.
הקשר בין אזור אלכסנדריה לבין התרבות ההלניסטית החל מאות שנים לפני הופעתו של אלכסנדר הגדול.
בסביבה זו התקיים סחר מפותח מאוד עם יוון, מה שגרם ליחסים טובים בין המצרים ליוונים בתקופת ממלכת פרס ששלטה בעמק הנילוס.
בסתיו 332 לפנה"ס אלכסנדר הגדול כבש את האזור ללא קרב.
החקלאים המקומיים (אשר התעמתו עם הפרסים פעמים רבות) קיבלו את אלכסנדר בשמחה רבה ובאופוריה.
לאחר הכיבוש אלכסנדר הורה על הקמת עיר שתיקרא על שמו אשר הפכה בסופו של דבר לאלכסנדריה.
אלכסנדריה אוקסיו-קורטז היא פוליטיקאית אמריקאית פרוגרסיבית, חברת המפלגה הדמוקרטית ותנועת הסוציאליסטים הדמוקרטים של אמריקה.
בנובמבר 2018 נבחרה לנציגת המחוז ה-14 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, והיא האישה הצעירה ביותר שנבחרה לקונגרס בתולדות ארצות הברית.
היא נחשבת לחלק מ"הסקווד", קבוצה של חברי קונגרס פרוגרסיבים הכוללת אותה ואת אייאנה פרסלי, אילהאן עומאר, סאמר לי, רשידה טליב, דליה רמירז וגרג קסר.
אוקסיו-קורטז נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק, למשפחה קתולית.
אביה סרג'יו, יליד דרום ברונקס, היה אדריכל ושותף במשרד עיצוב ואמה בלנקה, ילידת פוארטו ריקו, הייתה עובדת ניקיון ונהגת הסעות.
לפי עדותה, מוצא משפחתה הוא מיהודים ספרדיים שנמלטו מן האינקוויזציה הספרדית והגיעו לפוארטו ריקו.
בגיל חמש עברה עם משפחתה להתגורר ביורקטאון הייטס שבמחוז וסטצ'סטר.
בזמן לימודיה בתיכון זכתה במקום שני בתחרות מדעים וכפרס כינה האיגוד האסטרונומי הבינלאומי אסטרואיד על שמה.
ב-2008 כשלמדה בשנתה הראשונה באוניברסיטת בוסטון, נפטר אביה ומשפחתה נקלעה למצוקה כלכלית.
היא סיימה תואר ראשון בכלכלה וביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון, במהלך לימודיה עבדה עבור הסנאטור טד קנדי.
לאחר הלימודים שבה לברונקס ועסקה בעבודות מזדמנות ובתחום החינוך.
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 עבדה בקמפיין של ברני סנדרס.
לאחר הבחירות יצאה עם שתיים מחברותיה למסע בארצות הברית, במהלכו ערכו ביקורים מתועדים בעיר פלינט במישיגן שתושביה סובלים מהרעלת עופרת, בפגישות עם בעלי עסקים קטנים ובינוניים באוהיו, עד שהתמקמו במשך שבועות במאהל מחאה נגד הנחת צינור הנפט בשמורת האינדיאנים סטנדינג רוק שבדקוטה הצפונית.
לאחר שובה לניו יורק פנה אליה ארגון "Brand New Congress" שנוסד על ידי תומכי סנדרס, במטרה להריצה לקונגרס.
ב-2018 התמודדה בבחירות המקדימות של המפלגה לנציגות המחוז ה-14 של ניו יורק בבית הנבחרים.
אוקסיו-קורטז זכתה לתמיכת ארגונים פרוגרסיביים וכן ארגוני זכויות האזרח, כגון Black Lives Matter, Justice Democrat, ו-, וגברה על ג'ו קראולי, ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס, ברוב של 57.1%.
במסגרת קמפיין הבחירות שלה, קראה בין השאר לביטול סוכנות ההגירה ואכיפת המכס של ארצות הברית (ICE), החזרת חוק גלאס-סטיגל לצורך "ריסון" וול סטריט, החלת תוכנית מדיקר לכלל התושבים, השמת תוכנית הבטחת תעסוקה על ידי הממשל הפדרלי, הסגת כוחות ארצות הברית מהמזרח התיכון וצפון אפריקה.
בראיון עמה ביולי 2018 ביקרה את מדיניות ישראל, אך הודתה כי אינה מומחית מספיק בנושא הסכסוך, והביעה תמיכה בפתרון שתי המדינות.
בחירתה של אוקסיו-קורטז החברה בתנועת הסוציאליסטים הדמוקרטים של אמריקה צוינה כמסמלת את הגל החדש במפלגה הדמוקרטית, נגד הממסד הוותיק ועם עמדות סוציאליסטיות, ועוררה תגובות נגד עזות בקרב גופים שמרניים.
בנובמבר 2018 ניצחה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים והיא האישה הצעירה ביותר שנבחרה לקונגרס בתולדות ארצות הברית.
בקונגרס ה-116 היא כיהנה כחברה בוועדת השירותים הפיננסים ובוועדת הפיקוח והרפורמות.
בפברואר 2019 הציגה את יוזמתה לתוכנית כלכלית חדשה בשם "הניו דיל הירוק" (Green New Deal), היוזמה כללה סעיפים שעוררו עליה ביקורת ולעג כגון הצבת מטרה לספק ביטחון כלכלי לכולם, כולל אלו שאינם מעוניינים לעבוד, העלמת מטוסים ופליטות גזים של פרות.
בתגובה לביקורת, הסירה אוקסיו-קורטז את המסמך מאתרה וטענה שמדובר בטיוטה בלבד.
בן זוגה מאז 2017 הוא ריילי רוברטס (Riley Roberts), מפתח יישומי תוכנה, והם מתגוררים בפארקצ'סטר, הברונקס, ניו-יורק.
נכללה ברשימת 40 האישים המשפיעים עד גיל 40 של מגזין פורצ'ן.
נבחרה בשנת 2019 על ידי השבועון "טיים" לאחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
הייתה מבין גיבורות הסרט התיעודי הדרך שלהן לקונגרס , אשר הופק על ידי נטפליקס.
מאז החלה את כהונתה ואף לפניה, ספגה אוקסיו-קורטז ביקורת רבה על ידע חלקי בענייני מדינה ובנושאים אחרים, החל מחברי מפלגתה, יריביה, מאמצעי התקשורת ואף מקרב הבוחרים במחוז כהונתה.
בין הנושאים הבולטים ניתן למנות את:
שותפותה במניעת הקלות מס לחברת אמזון, דבר שהוביל לביטול תוכניותיה של ענקית הקניות להקים בסיס במחוזה של אוקסיו קורטז ולאבדן של כ-25,000 מקומות עבודה.
היא זכתה לביקורות על כך וללגלוג על בורותה הפיננסית, לטענת מבקריה, כאשר פרסמה מה ניתן לעשות עם כספי ההקלות, מבלי להבין שהם אינם קיימים למעשה.
התייחסותה למתקני המעצר בגבול מקסיקו כאל "מחנות ריכוז" – טרמינולוגיה שיש הטוענים שהובילה פעיל שמאל קיצוני להתקיף את אחד מהמתקנים הללו בבקבוק תבערה ולהיהרג.
אוקסיו-קורטז סירבה להגיב לפרשה ולא חזרה בה מהצהרותיה.
היא ספגה על כך ביקורת רבה ובכללה גם מניצולי שואה.
פרסום סדרת תמונות שנטען שצולמו מחוץ למתקן מעצר שוהים בלתי חוקיים, בהן היא נראית מביטה אל המצלמה ואל הנעשה מאחורי גדר המתקן בבכי וזעזוע.
בסמוך לפרסום התמונות פורסמו תמונות נוספות מאותו המעמד שהראו כי זו למעשה גדר לכביש גישה ריק המוביל למתקן מעצר.
היא ספגה ביקורת מכל רחבי הקשת הפוליטית על ניסיון ציני לעשות הון פוליטי מנושא רגיש.
אוקסיו-קורטז הייתה מהבודדים מקרב חברי הקונגרס הדמוקרטים שהצביעו נגד אישור תקציב הומניטרי להטבת מצבם של השוהים הבלתי חוקיים במתקני המעצר .
ספגה ביקורות נוקבות על שימוש נרחב בכלי תחבורה צורכי דלק למרות עמדותיה בנושאים סביבתיים.
ספגה ביקורת בנושאים רבים מצד יושבת הראש הדמוקרטית של בית הנבחרים האמריקני ננסי פלוסי.
פלוסי התייחסה לבחירתה של אוקסיו-קורטז בביטול ואמרה כי גם כוס מים עם האות D (דמוקרטי) לידה הייתה מנצחת בבחירות לקונגרס במחוז שלה.
אוקסיו-קורטז האשימה את פלוסי בכך שהיא "נטפלת" רק לנשים שאינן לבנות.
בספטמבר 2019, לאחר שמתחה ביקורת על החלטותיה של ממשלת ישראל, עלו באינטרנט ובתקשורת קולות שהאשימו אותה באנטישמיות והציגו אותה כדוגמה לפנים החדשות של האנטישמיות החדשה בארצות הברית.
בריאיון לחדשות ערוץ 12 הכחישה אוקסיו-קורטז את ההאשמות, ואמרה שהביקורת שהביעה היא כלפי המדיניות של ממשלת ישראל ביהודה ושומרון ואינה אומרת שהיא נגד ישראל.
ב-25 בספטמבר 2020 נודע כי אוקסיו-קורטז תשתתף באירוע לזכרו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בארגונה של תנועת "שלום עכשיו".
באותו היום הכריזה כי תשקול מחדש את השתתפותה באירוע לאחר ששמעה על פועלו בשירותו הצבאי ועל אמרתו "לשבור להם את הידיים והרגליים" לגבי המתפרעים באינתיפאדה הראשונה.
הדבר גרם לתמיכה רבה מצד גורמים פרו-פלסטיניים, אך גם לביקורת מצד גורמים פרו-ישראליים.
ב-27 בספטמבר הודיעה תנועת "שלום עכשיו" בטוויטר כי אוקסיו-קורטז לא תשתתף באירוע.
ב-17 במאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לחמאס (מבצע שומר החומות), הודיעה אוקסיו-קורטז, כי "מדינות אפרטהייד אינן דמוקרטיות".
אמירה זו פורשה על ידי אתרי אל-ג'זירה ו"אינדפנדנט" בכך שכינתה את ישראל כ"מדינת אפרטהייד".
אמירה זו נשמעה לאחר שבמהלך אותו מבצע אוקסיו-קורטז ביקרה את ממשלו של הנשיא ג'ו ביידן בנוגע ליחסו לישראל.
על האשמה זו ועל ההאשמות החוזרות בדבר עמדותיה האנטישמיות הגיבה אוקסיו-קורטז לאחר התקיפות האנטישמיות בניו-יורק ב-21 במאי בציוץ: "לעולם לא נסבול אנטישמיות כאן בניו-יורק או בכל מקום אחר בעולם.
אנו עומדים לצד הקהילות היהודיות שלנו ומגנים את האלימות הזאת".
בספטמבר 2021 הצביעה נגד מתן סיוע של מיליארד דולר לישראל לחידוש מלאי המיירטים של כיפת ברזל.
בהצבעה על הסיוע התנגדה ואז שינתה את הצבעתה ל"נמנע".
אלכסנדרוס פאפאגוס היה פילדמרשל ופוליטיקאי יווני.
פאפאגוס נולד ב-9 בדצמבר 1883 באתונה, והתחנך באקדמיה הצבאית בבריסל ובבית הספר הפרשים באיפר.
כבר בשנת 1934 הוא מילא תפקיד חשוב במשא ומתן בין יוון לבין מדינות אירופאיות אחרות על בריתות צבאיות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה פאפאגוס ב-28 באוקטובר 1940 למפקד הכוחות היווניים, ובאותו היום התקיפו האיטלקים את יוון מכיוון אלבניה.
הצבא היווני לחם בעקשנות, הדף את האיטלקים וכבש כמעט שליש מאלבניה.
כאשר יוון נלחמה בפעם הראשונה נגד כוחות גרמנים ממרץ 1941 פאפאגוס תמך בהחלטה אסטרטגית זו, אם כי הוא גם העריך את הסיכויים הצבאיים נגד גרמניה כנמוכים מאוד.
כשהגרמנים הגיעו לשטח היווני, תפסו את קו מטאקסס וכבשו את סלוניקי, איפשר פאפאגוס את כניעת כוחות המבצר ב-10 באפריל 1941, אך רצה להמשיך במאבק עם שאר היחידות.
אך מפקדיהם באופן עצמאי סיכמו על הפסקת אש עם כוחות הציר.
פאפאגוס קיבל את התנאים החדשים וחתר לנסיגה בטוחה של שאר הכוחות הבריטים.
הוא עצמו דחה את ההצעה הבריטית לנסוע איתם לכרתים.
ביולי 1943 נעצר פאפאגוס וגורש למחנה הריכוז דכאו.
באפריל 1945 הוא היה יחד עם אסירים בולטים אחרים במחנה הריכוז דכאו שהובלו לנידרדורף (דרום טירול), שם שוחררו האסירים על ידי חיילי הוורמאכט, לאחר ששומרי האס אס עזבו.
לאחר מכן הוא נלחם שוב כמפקד העליון במלחמת האזרחים ביוון עם תמיכה אמריקנית משמעותית, נגד הפרטיזנים הקומוניסטים.
המלחמה הסתיימה בשנת 1949 עם התבוסה הסופית של הקומוניסטים, ופאפאגוס מונה לפילדמרשל הראשון של יוון.
בשנת 1951, לאחר התכתשות עם המלך, הוא התפטר כדי להקים מפלגה שמרנית חדשה, "האיחוד היווני" (Ελληνικός), אשר זכתה בבחירות 1952 ברוב גדול.
הוא היה ראש ממשלת יוון מ-19 בנובמבר 1952 עד מותו ב-4 באוקטובר 1955. בשנת שלטונו נפלה תוכנית שיקום מקיפה, ובשנת 1953 בוצעה הרפורמה במטבע.
במדיניות החוץ, למרות ברית משולשת שנחתמה בשנת 1954 עם יוגוסלביה וטורקיה, הסכסוך בקפריסין הביא להרעת היחסים עם טורקיה.
אָלֶכְּסַנְדְּרוֹס מָבְרוֹקוֹרדַאטוֹס היה מדינאי יווני וממנהיגי מלחמת העצמאות היוונית נגד שלטון האימפריה העות'מאנית.
לאחר המלחמה שימש כראש ממשלת יוון מספר פעמים תחת שלטון אותון, מלך יוון.
המדינאי חרילאוס טריקופיס היה אחיינו.
אלכסנדרוס היה יליד של בית אצולת פנרים היווני (בית אצולה אשר התגורר ברובע היווני של קונסטנטינופול), אשר זה זמן רב במובהק שימש לשירות הפאדישאה (סולטאן עות'מאני) הטורקי.
משנת 1812 היה אלכסנדרוס מזכיר במשרדו של יואן גאורגה קאראג'ה, שליט נסיכות ולאכיה אשר הייתה מדינת חסות לעות'מאנים, ומאוחר יותר יצא לגלות עם אדונו אשר ברח ממכווני החודים לכיסאו (בהם הרוסים אשר רצו להפילו ולהחליפו בשליט הנאמן לחסותם) אל פיזה.
בשנת 1821 הצטרף אלכסנדרוס לארגון פיליקי אטריה של מהפכנים ביוון שזה עתה מרדו בטורקים והחלו את מלחמת העצמאות היוונית; למרות החשדות של המורדים להימצאות מרגל בין בני משפחת פנרים (אשר כאמור רובם שמרו על אמון הטורקים), הוא התבסס במהרה כראש ממשלה אזורית במיסולונגי, במערב יוון.
במהלך דצמבר 1821 ועד ינואר 1822 אלכסנדרוס עמד בראש האספה הלאומית הראשונה, באפידאורוס, והוביל את עריכת החוקה.
אלכסנדרוס, לאחר שהשיג את אמון המורדים נבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה ההלנית הראשונה.
הממשלה החדשה הפעילה מעט כוח של ממש, ואלכסנדרוס חזר במהרה למיסולונגי, שם ניהל הגנה מוצלחת נגד הטורקים (נובמבר 1822 - ינואר 1823).
הוא ייצג את השלטון הלאומי כמושל כללי (1823-1825) במיסולונגי, וקיבל שם את ביקורו של לורד ביירון, המשורר-פרטיזן האנגלי המפורסם שתמך בעניין העצמאות היוונית.
מאוחר יותר אלכסנדרוס הפך למנהיג הראשי של המפלגה הפרו-אנגלית, אף שלא אישר את דרישת יוון להפוך למדינת חסות של האימפריה הבריטית.
לאחר שעבר התעלמות במהלך נשיאותו של הרוזן יואניס אנטוניוס קפודיסטריאס בין 1827-1831), מונה אלכסנדרוס לשר האוצר (1832) ולאחר מכן לראש ממשלת יוון (1833) תחת אותון, המלך הראשון של יוון.
בהמשך שימש כשליח יווני במינכן, ברלין, לונדון ולבסוף בקונסטנטינופול.
לאחר שנקרא בשנת 1841 בידי המלך אותון לשוב ולהנהיג את משרד החוץ, הוטל על אלכסנדרוס להקים ממשלה חדשה מתוך משבר פוליטי שהביא לקריסת הממשלה הקודמת.
הממשל הרפורמיסטי שלו התברר כחסר השפעה במהירות לנוכח האבסולוטיזם המלכותי, וב-20 באוגוסט 1841 הוא נאלץ להתפטר.
אָלֶכְּסַנְדְּרוֹס זַאִימִיס היה פוליטיקאי יווני, שכיהן כראש ממשלת יוון, שר הפנים, שם המשפטים והנציב העליון בכרתים.
זאימיס זכור בתור נשיא יוון האחרון מהרפובליקה ההלנית השנייה לפני שיבתו של גאורגיוס השני, מלך היוונים למלכות.
זאימיס הנהיג את הפלג המונרכיסטי בתקופת הרפובליקה השנייה והיה בעל תפקיד מפתח בהשבת ממלכת יוון.
זאימיס נולד ב-9 בנובמבר 1855 בבירת ממלכת יוון אתונה.
נצר למשפחה אריסטוקרטית שמילאה תפקיד מרכזי במלחמת העצמאות היוונית כמה שנים קודם לכן.
זאימיס למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובאוניברסיטת היידלברג.
השתלם בהמשך בלייפציג, פריז ובברלין.
הוא בילה חלק ניכר מחייו בשירות הציבורי.
תפקידו הראשון בממשלת יוון הגיע בשנת 1890, כשעבד במשך שנתיים כשר המשפטים במלוכת גאורגיוס הראשון, מלך היוונים וממשלת חרילאוס טריקופיס.
בשני העשורים שלאחר מכן הוא התמנה מספר פעמים לתפקיד ראש הממשלה, אך מעולם לא כיהן בתפקיד במשך זמן רב.
עם זאת, זאימיס נסע מוניטין שהכנה לו אמון מצד הציבור כמו גם מצדה של המלוכה היוונית.
נאמר כי בצוואתו המלך גאורגיוס הראשון יעץ ליורשו, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, להתייעץ עם זאימיס אילולא יקלע לקשיים שלטוניים.
בשנים 1906–1911 כיהן זאימיס בתור הנציב עליון בכרתים והיה בעל תפקיד מפתח בסיפוח האי לתוך ממלכת יוון.
בעודו מכהן בתור הנציב העליון בכרתים, למד זאימיס על עלייתו הפוליטית המפוארת של אלפתריוס וניזלוס, שחייו המקצועיים יצטלבו ללא הרף עם חייו של זאימיס.
בשנת 1913 כרתים הפכה רשמית לחלק מיוון, וזאימיס מילא תפקיד רב השפעה בנושא המדיני של המעבר הרשמי לריבונות יוונית.
בהמשך שנת 1913 היה זאימיס מושל הבנק הלאומי היווני, אך זמן קצר לאחר מכן שב לשרת בפוליטיקה היוונית.
בשנת 1915 נאלץ ראש הממשלה וניזלוס להתפטר לאחר חמש שנים בכוח; ושוב נקרא זאימיס להקים קבינט ולשמש כראש ממשלת יוון.
כהונתו הפעם הייתה קצרה, מכיוון שהוא מהר סירב לכבד את חובת הסיוע שהעניקה יוון לממלכת סרביה והביע תמיכה פסיבית בקיסרות הגרמנית במסגרת אירועי מלחמת העולם הראשונה.
במחלוקת שנוצרה כתוצאה ממשבר זה התפטר זאימיס מתפקידו.
לאחר שתי תקופות קצרות נוספות כראש ממשלה בשנות העשרים של המאה העשרים, שימש זאימיס בתפקיד נשיא הסנאט של יוון מהקמת הרפובליקה ההלנית השנייה (בהדחת המלוכה) במהלך שנת 1925 עד שנת 1929, אז מונה לנשיא הרפובליקה של יוון - תחת ממשלתו של ראש הממשלה וניזלוס, שחזר לשלטון שנה לפני כן.
זאימיס החזיק בתפקיד עד 1935, ונבחר פעם נוספת לראשות ממשלה, אך הותיר את יוון בסערה שהובילה לעלייתו של גנרל יואניס מטקסס שהיה לרודן.
במהלך שנותיו כנשיא פעל להשיב את המלוכה תחת גאורגיוס השני ליוון וויתר על תפקיד הנשיא בתמורה למלך יוון.
המדינאי זאימיס נסוג מיוון לאחר עליית הדיקטטורה.
לאחר שפעל בשירות הציבורי קרוב לחמישים שנה, נפטר בגלות ב-15 בספטמבר 1936 בווינה, אוסטריה, שם קיבל מקלט מידי אנגלברט דולפוס.
הקריירה הארוכה שלו הקיפה היבטים רבים של החיים הפוליטיים: מעורבות בהעברת חקיקות, הסדרים פרלמנטריים, קידום משטר דמוקרטי, ארגון הצבא, חלוקת קרקעות הנמצאות באחראיות לאומית לחקלאים חסרי אדמות, אישור תשתיות בנייה גדולות ועוד.
במהלך 50 שנות מעורבותו הפוליטית הוא ניסה לשמור על ממלכת יוון נייטרלית, ולהימנע מעימות הן עם שלוש המעצמות הגדולות (רוסיה, צרפת ובריטניה) והן עם המעצמות הקטנות של אותה תקופה.
בתקופה זו מילא מינויים שונים לתפקידי שרים 18 פעמים וכיהן פעמיים כנשיא הפרלמנט ההלני.
פעילותו הדיפלומטית קידמה את התמיכה הבינלאומית של המעצמות ביוון.
קומונדורוס נולד בעמק זארנאטה שבחצי האי מאני, פלופונסוס, חלק מהאימפריה העות'מאנית באותה העת.
הוא היה בנו של ביי מקומי ובמהלך שנות צעירותו התקיימה מלחמת העצמאות היוונית.
לאחר מלחמת העצמאות, עבר לנאפפליו שם למד בבית הספר, ולאחר מכן עבר לאתונה ללמוד משפטים.
אף על כך שהאמין כי אין זה הזמן עבור העם היווני לממש את רעיון יוון הגדולה, קומונדורוס השתתף בניסיון המהפכה הפרו-יוונית בכרתים ב-1841, אשר כשלה והסתיימה בהסדר מחודש של סמכויות השלטון העות'מאניות על האי.
לאחר תום המהפכה ושיבתו ליוון הוא התחתן עם יקטריני מאוורומיצ'אלי ונולדו לזוג בן, קונסטנטינוס, ובת, מריה.
יקטריני נפטרה צעירה וקומונדורוס התחתן עם אפתימיה פרוטי.
לזוג נולד בן אחד, ספירידונאס, בשנת 1858.
בינתיים מונה לתובע הציבורי בבית הדין של קלמטה, אך עד מהרה התפטר מתפקיד זה כדי להפוך לפוליטיקאי.
לראשונה הגיע קומונדורוס לידיעת התודעה הציבורית בשנת 1853 כאשר נבחר לסגן המחוז של מֶסֶנִיאָה (המחוז שכלל את קלמטה, בדרום-מערב פלופונסוס).
שנתיים לאחר מכן הוא הפך לנשיא הפרלמנט ההלני, ובשנה שלאחר מכן מונה לשר האוצר בממשלתו של דמיטריוס וולגאריס (אנ').
הוא שמר על אותה המשרה במשרד האוצר בממשלות החדשות של 1857 ו-1859. לאחר הדחתו של אותון, מלך יוון בשנת 1862 הוא מונה לשר המשפטים של הממשלה הזמנית.
הבחירות הראשונות לממשלה נבחרת לאחר נפילתו של אותון התקיימו בשנת 1863 וקומונדורוס נשאר כשר המשפטים, אולם אי יציבות הובילה לבחירות חדשות בשנה שלאחר מכן.
בממשלה היציבה שהוקמה בשנת 1864 בהנהגתו של קונסטנטינוס קנריס הועבר קומונדורוס למשרד הדתות והחינוך ומאוחר יותר למשרד הפנים.
ב-25 במרץ 1865 הוא היה לראש ממשלת יוון בפעם הראשונה ולאחר מכן נבחר לקדנציה נוספת עם ניצחונו בבחירות של 1866 מטעם המפלגה הלאומית.
על אף בחירתו לא נשאר ראש ממשלה לזמן רב.
ארבע שנים לאחר מכן, הוא שמר על תפקיד שר הצבא ושר הפנים, בנוסף לבחירתו המחודשת לראש ממשלה.
באוגוסט 1875, הוא הפך מונה למשרת נשיא הפרלמנט ההלני פעם נוספת ובבחירות של אותה שנה הוא מונה לראש ממשלת יוון פעם נוספת.
המשברים הפוליטיים הובילו לשלושה סבבי בחירות בשנת 1876 ואלכסנדרוס זכה בשתיים מהן.
הוא גם ניצח בהמשך במהלך הבחירות של 1878.
31 במרץ 1881 הגיע קומונדורוס להישג המרכזי והחשוב ביותר בקריירה המדינית שלו, כאשר - במהלך כהונתו האחרונה (העשירית) כראש ממשלה - לאחר משא ומתן דיפלומטי עם האימפריה העות'מאנית (ועידת קונסטנטינופול), הוא הצליח להביא לסיפוח אזורי תסליה וארטה (דרום חבל אפירוס) מצפון לשטחה המקורי של ממלכת יוון.
לאחר מכן, הוא קרא לבחירות חדשות על מנת שנציגי האזורים שסופחו זמן קצר קודם לכן יוכלו להיכנס לפרלמנט.
למרות הישגו, מועמד מפלגת האופוזיציה נבחר לנשיא הפרלמנט וקומונדורוס הפסיד בהצעת אי-אמון.
כתוצאה מכך, התפטר קומונדורוס ב-3 במרץ 1882 מראשות הממשלה.
הוא נפטר מספר חודשים לאחר מכן, ב-26 בפברואר 1883, בביתו בכיכר קומונדורוס על שמו (באתונה) ונקבר על חשבון כספי המדינה בבית הקברות הראשון של אתונה.
אלכסנדרטורטה כלומר עוגת אלכסנדר (בלטבית: Aleksandra kūka, Aleksandra torte) היא עוגה אשר נוצרה להנצחת ביקורו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בריגה, בירת לטביה של היום.
העוגה מורכבת מרצועות מאפה במילוי שימורי פטל או ריבת פטל, היא נאכלת באופן מסורתי כקינוח לאחר ארוחת צהריים או ערב, אך ניתן להגיש אותה גם בזמן התה.
כדאי להכין יום בערך לפני שמתוכנן להגשה, כי הציפוי חייב להיות קשה לפני שחותכים את העוגה.
קינוח דומה קיים בדנמרק, והוא ידוע בשם Hindbærsnitte.
באזור השפה הגרמנית קיימת עוגה בעלת אותו שם שמרכיביה העיקריים הם שקדים ויין.
הגרסה הפינית לקינוח נקראת בשם Aleksanterinleivos מנציח את אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה וונאפה מאז 1818.
אַלֶכְּסַנְדְרוֹס רִיזוֹס רַנְגַוִיס היה אינטלקטואל, סופר, משורר ומדינאי יווני.
רנגוויס היה בן למשפחת פנרים וגדל בבוקרשט בארמונו של נסיך ולאכיה, אלכסנדרוס סוצוס, שהיה קרוב משפחה, כמו גם בבראשוב ולבסוף באודסה, שם למד בתיכון.
משנת 1825 למד באקדמיית המלחמה הבווארית במינכן.
בשנת 1829 הצטרף לצבא יוון בנאפפליו כלוטננט ארטילריה, אך עד מהרה עזב את הצבא מכיוון שלא מונה לדרגה לה היה זכאי.
לאחר מכן כיהן בתפקידים ממשלתיים שונים: מ-1831 עד 1841 במשרד החינוך, שם עסק בארגון בתי ספר תיכוניים ואוניברסיטאות, ולאחר מכן עד 1844 במשרד החוץ, שם עסק בעיקר במאבק בפיראטיות.
באותה שנה הוא נאלץ לעזוב את שירות המדינה כי בתור לא יווני, מה שהוא היה רשמית, הוא לא הורשה לעבוד עוד בשירות המדינה והיה פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת אתונה.
בשנים שלאחר מכן עבד כמלומד וכסופר עד שהתמנה לשר החוץ היווני ב-1856, תפקיד שמילא עד 1859. מ-1845 היה חבר זר ב.
בשנת 1857 הוא נבחר כחבר מן החוץ ב.
משנת 1867 היה ברציפות שגריר יוון בוושינגטון הבירה (1867) - הראשון בארצות הברית, בקונסטנטינופול, בפריז (1868) ולבסוף בברלין (1874–1886), שם פקד, בין היתר, את הסלון של אליזה פון הוהנהאוזן, והיה אחד הנציגים היוונים בקונגרס ברלין ב-1878. בשנת 1878 הוא הפך לחבר מן החוץ באקדמיה הרוסית למדעים.
הוא התחתן עם קרוליין כריסטין סקין (Caroline Christine Skene), בתו של עורך הדין הסקוטי מרוביסלאו שליד אברדין, מנישואים אלו נולד השגריר היווני לעתיד קלאון רנגוויס (Κλέων Ῥίζος Ῥαγκαβής).
הוא פרש משירות החוץ ב-1887, והתגורר באתונה עד מותו ב-18 ביוני 1892.
הוא היה הנציג הראשי של אסכולה של סופרים, הידועה בשם , שמטרתה הייתה לשחזר ככל האפשר את השפה היוונית הקלאסית העתיקה (קאתארבוסה).
הוא גם היה חבר מייסד של .
רנגוויס הגיע לראשונה לתשומת לב הציבור בשנת 1831 עם שירו הרומנטי Δῆμος καὶ Ἑλένη ("דמוס ואלני").
מ-1847 עד 1849 הוא הוציא לאור את כתב העת הספרותי Ευτέρπη ("אטרפי") יחד עם .
מ-1851 ואילך הוא התרחק יותר ויותר מהתנועה הרומנטית, לאחר שהפרולוג שלו לדרמה שלו Φροσύνη ("חוכמה") מ-1837 נחשב במובנים מסוימים ל"מניפסט של רומנטיקה" בספרות היוונית.
מיצירותיו השונות, "עתיקות הלניות" (1842–1855, בעלות ערך רב למטרות אפיגראפיות), "ארכאולוגיה" (1865–1866), "לקסיקון ארכאולוגי" מאויר (1888–1891), וכן ה"היסטוריה של הספרות היוונית המודרנית" (1877).
הוא כתב גם את הקטעים הדרמטיים הבאים: "החתונה של קוטרוליס" (Του Κουτρούλη ο Γάμος', קומדיה שבה לגלג על המנהגים הפוליטיים ביוון), "דוקאס" (טרגדיה), "שלושים העריצים", "הערב" (של המהפכה היוונית); הרומנים: "הנסיך ממוראה", "ליילה" ו"הנוטריון מארגוסטולי"; ותרגם קטעים של דנטה, שילר, לסינג, גתה ושייקספיר.
מהדורה מלאה של יצירותיו הפילולוגיות בתשעה עשר כרכים פורסמה באתונה (1874–1890), וזיכרונותיו הופיעו לאחר מותו בשנים 1894–1895.
אלכסנדריה טרואס הוא אתר ארכאולוגי של עיר יוונית עתיקה השוכנת על יד הים האגאי בסמוך לקצה הצפוני של החוף המערבי של טורקיה.
האזור הידוע היסטורית כטרואד, מעט דרומית לטנדוס (בוז'ג'אאדה המודרנית).
הוא ממוקם דרומית מזרחית לדאליאן המודרנית, כפר במחוז אזינה של מחוז צ'אנקלה.
האתר משתרע על פני 1.54687 קילומטרים רבועים.
בין המבנים הבודדים שנותרו היום הם בית מרחץ הרוס, אודיאון, תיאטרון, מתחם התעמלות ואצטדיון שנחשף לאחרונה.
לפי סטראבון, אתר זה נקרא לראשונה סיגיאה (Σιγία);
בסביבות 306 לפני הספירה אנטיגונוס הקים את העיר מחדש כאנטיגוניה טרואס המורחבת הרבה על ידי יישוב תושבי חמש ערים אחרות בסיגיה, כולל העיר החשובה פעם ניאנדריה.
היא לא קיבלה את שמה עד ששמה שונה על ידי ליסימכוס לאלכסנדריה טרואס, בשנת 301 לפנה"ס, לזכרו של אלכסנדר השלישי ממקדון (פליניוס רק קובע, לדעתו, שהשם השתנה מאנטיגוניה לאלכסנדריה).
אולם השקפתו של פליניוס אינה נכונה, משום שהעיר המשיכה להיקרא אלכסנדריה טרואס, וכך נאמר גם במאה ה-4–5. כנמל הראשי של צפון-מערב אסיה הקטנה, המקום שגשג מאוד בתקופה הרומית, והפך ל"עיר חופשית ואוטונומית" כבר ב-188 לפני הספירה, והשרידים הקיימים מעידים מספיק על חשיבותו הקודמת.
בימי הזוהר שלה היו בעיר אולי כ-100,000 תושבים.
סטראבון מזכיר שמושבה רומית נוצרה במקום בתקופת שלטונו של אוגוסטוס, בשם קולוניה אלכסנדריה אוגוסטה טרואס (שנקראת פשוט טרואס בתקופה זו).
אוגוסטוס, אדריאנוס והמדקדק העשיר הרודס אטיקוס תרמו רבות לפיתוח העיר; אמת המים שעדיין נשמרה היא בזכות זו.
יוליוס קיסר וקונסטנטינוס שקלו אף להפוך את טרואס לבירת האימפריה הרומית.
בתקופה הרומית, זה היה נמל משמעותי לנסיעה בין אנטוליה לאירופה.
לפי הדיווח במעשי השליחים, פאולוס מטרסוס הפליג לאירופה בפעם הראשונה מאלכסנדריה טרואס וחזר לשם מאירופה (שם מסופר שהתרחש פרק העלאת אוטיכוס).
גם איגנטיוס מאנטיוכיה עצר בעיר זו לפני שהמשיך למות הקדושים שלו ברומא.
ידועים כמה מהבישופים המאוחרים של העיר: מרינוס בשנת 325; ניקוניוס בשנת 344; סילבנוס בתחילת המאה ה-5; פיוניוס בשנת 451; ליאו בשנת 787; פיטר, ידידו של הפטריארך איגנטיוס, ויריבו של מיכאל, במאה התשיעית.
במאה ה-10 טרואס ניתנה כסופרגן של קיזיקוס (באופן מובחן מטרויה המפורסמת Heinrich Gelzer, Ungedruckte ...
בבית הבישוף נותר כסאה של הכנסייה הקתולית תחת השם טרואס, פנוי מאז 1971.
טרואס הוא גם מושב של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית תחת הפטריארכיה האקומנית.
הבישוף סאבאס (זמבילאס) מטרואס שימש כהיררך מ-2002 עד 2011, ולאחר מכן הפך למטרופולין סאבאס (זמבילס) של פיטסבורג בארכידיוקסיה היוונית-אורתודוקסית של אמריקה.
הטורקומנים הקראסידים התיישבו באזור הטרוד במאה ה-14. הבייליק שלהם נכבש על ידי העות'מאנים ב-1336. חורבות אלכסנדריה טרואס נודעו בקרב הטורקים בשם אסקי סטמבול, "העיר העתיקה".
אבני האתר נשדדו רבות עבור חומרי בנייה (לדוגמה, מחמד הרביעי לקח עמודים כדי לעטר את מסגד יני ואלידה באיסטנבול).
החל מאמצע המאה ה-18 האתר שימש כ"מקום אורב לשודדים".
עד 1911, האתר היה מגודל באלונים ונבזז רבות, אך עדיין ניתן היה לאתר את מעגל החומות הישנות, ובכמה מקומות הם השתמרו היטב.
הם היו בהיקף של כעשרה קילומטרים, והיו מבוצרות במגדלים במרווחים קבועים.
באזור זה ניתן למצוא שרידים של מתחם מרחצאות ואולמות התעמלות עתיקים; בניין זה ידוע מקומית כ-Bal Saray (ארמון הדבש) ובמקור שם זה הוענק לו על ידי הרודס אטיקוס בשנת 135. טראיאנוס בנה אמת מים שעדיין ניתן לאתרה.
בנמל היו שני אגנים גדולים, עכשיו כמעט חנוקים בחול.
זה נושא למחקר של תחילת המאה העשרים ואחת של ארכאולוגים גרמנים שחופרים ומסקרים באתר כעת.
בחפירתם נחשפו שרידי אצטדיון גדול המתוארך לכ-100 לפנה"ס.
אלכסנדריה פרקינס היא שחיינית אוסטרלית, סגנית אלופת העולם (סינגפור 2025) וזוכת מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-50 מטר פרפר, זוכת מדליית ארד באליפות עולם (סינגפור 2025) וזוכת מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-100 מטר פרפר.
סגנית אלופת עולם (סינגפור 2025) במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
פרקינס נולדה וגדלה בסאות'פורט, קווינסלנד.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר 2022 היא זכתה בשתי מדליות כסף במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לארח ששחתה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 היא זכתה ב-4 מדליות במשחי שליחים, 1 זהב ו-3 כסף.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:36.93 דקות, אחרי הולנד (3:36.61 דקות) ולפני קנדה (3:37.95 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.02 שניות ובמשחי שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ומעורב לאחר ששחתה בהם בשלב המוקדמות.
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי אוגוסט היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט, הונגריה בדצמבר היא זכתה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:28.25 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:25.01 דקות ולפני קנדה (3:28.44 דקות), כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.68 שניות.
מדליות ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אוסטרליה של 24.68 שניות, אחרי גרטשן וולש מארצות הברית (24.01 שניות) ובריל גאסטאלדלו מצרפת (24.43 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אוסטרליה של 55.10 שניות, אחרי גרטשן וולש שקבעה שיא עולם חדש של 52.71 שניות וטסה חילה מהולנד (54.66 שניות).
באליפות העולם שנערכה בסינגפור ביולי 2025 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.33 שניות, אחרי גרטשן וולש שקבעה שיא אליפות חדש של 54.73 שניות ורוס פאנוטרדייק (55.84 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 56.19 שניות.
אָלֵל (allele) הוא אחד מתוך כמה צורות מולקולריות אפשריות של אותו גן המצוי באותו לוקוס (במיקום קבוע) בכרומוזומים הומולוגיים.
כל אלל הוא בעל רצף נוקלאוטידים ייחודי ועשוי להיות אחראי לביטוי שונה של אותה תכונה תורשתית.
בתוך תא דיפלואידי (diploid) יש שתי סדרות של כרומוזומים, כך שברוב המקרים, כל גן מופיע בשני עותקים.
אם שני העותקים של גן מסוים שנמצאים בתאיו של הפרט הם זהים (כלומר, אותו אלל מופיע בשניהם), אזי הפרט הוא הומוזיגוט (homozygous) לגן הזה – ואם העותקים שונים זה מזה (אללים שונים), הפרט הוא הטרוזיגוט (heterozygous).
ביטוי התכונה תלוי ביחסי דומיננטיות בין אללים של גן מסוים.
על פי כללי התורשה המנדלית, בדרך כלל אלל אחד דומיננטי יחסית לאלל אחר שאינו בא לידי ביטוי בגלל הדומיננטיות של הראשון.
האללים הם לפיכך משני סוגים:
אלל דומיננטי או שלטני (dominant allele): אלל השולט על ביטוי תכונות מסוימות, מהסיבה שאינו מאפשר לאלל אחר המצוי בכרומוזום ההומולוגי לבוא לידי ביטוי.
(האות A היא רק דוגמה זה יכול להיות כל אות באלף בית הלטיני).
אלל רצסיבי או נסגני (recessive allele): אלל שאינו בא לידי ביטוי, אלא במצב הומוזיגוטי, בגלל הדומיננטיות של האלל הדומיננטי.
אלל דומיננטי שיתופי (codominant allele): שני אללים שנמצאים במעמד שווה זה לזה, וכאשר מישהו יורש את שני האללים נוצר פנוטיפ שלישי, שנוצר בגלל שהגוף מייצר את שני החלבונים שהאללים מקודדים.
אללים שונים וחדשים נוצרים גם בעקבות מוטציות.
תא הפלואידי פשוט, שיש לו רק מערכת חד-כרומוזומלית, נושא רק אלל אחד של כל גן.
המילה "אָלֵל" היא צורה מקוצרת של אָלֵלוֹמוֹרְף (allelomorph, "צורה אחרת", מילה שהומצאה על ידי הגנטיקאים הבריטים ויליאם בייטסון ואדית רבקה סונדרס).
מילה זו שימשה בימים הראשונים של הגנטיקה לתיאור צורות שונות של הגן כדי להבחין בין גנוטיפים שונים.