tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1886 הקימה מארי אלפונסין בית ספר לבנות בבית סאחור ולאחר מכן הקימה בתי ספר דומים נוספים בשכם ובעיר סַלְט שבירדן.
בריאותה התערערה והיא שבה לירושלים, אולם לאחר שהתחזקה הקימה בית ספר נוסף בעיירה א-זבאבדה שבשומרון.
קהילת אחיות הרוזרי הקימה בהשראתה בתי ספר, תוכניות ללימוד נצרות, מרפאות ובתי יתומים בכל רחבי המזרח התיכון, שאותם היא מפעילה עד היום.
מארי אלפונסין הקימה סניף של המסדר בעין כרם, למרגלות כנסיית הביקור, שבו התגוררה באחרית ימיה.
היא נפטרה בביתה שבעין כרם במהלך חג הבשורה, ב-25 במרץ 1927 בגיל 83. ביתה הפך לאתר צליינות ותיירות וב-2015 אף נקבע על חזיתו השלט "בית מארי אלפונסין".
היא הפכה לדמות מופת בקהילה המקומית ומחרוזת התפילה ששימשה אותה בחייה מוצגת כחפץ קודש במנזר.
ההכרה בחשיבותה בהקמת מסדר אחיות הרוזרי
כדי לשכנע את הוותיקן ב"כשרות" מסדר אחיות הרוזרי, הוא הוצג מלכתחילה כפרי יוזמתו וביצועו הבלעדיים של יוסף טאנוס, ולמעשה עד שנת 1968 איש לא ידע כלל על מעורבותה הרבה של מארי אלפונסין.
הדברים החלו להתבהר רק לאחר מחקר שערך נזיר בנדיקטיני בשם סטולץ (Stolz) שהתעניין בסיפורה, ליקט את הפרטים מאחיות המסדר וקיבל לידיו את יומנה האישי.
הוא פרסם את ממצאיו בספר שחולל מהפכה בתפיסת מקומה של מארי אלפונסין כאדם וכאישה.
חשיבותה של מארי אלפונסין בקרב הקהילה הערבית-קתולית בארץ הביאה למאמץ גדול במשך שנים לשכנע את הוותיקן להכריז עליה באופן רשמי כקדושה.
הקדשה בכנסייה הקתולית (קאנוניזציה) נעשית בתום תהליך קפדני וממושך, שבו נבדקים אישיותו ומעשיו של המועמד לתואר, תוך דגש מיוחד על נסים שחולל.
האחיות במסדר הרוזרי היו מעורבות מאוד בקידום תהליך הקאנוניזציה של מארי אלפונסין ואף נסעו לרומא כדי לספר על נִסֵי ריפוי והצלה שחוללה.
המפורסם שבהם התחולל בכפר יפיע בשנת 1886, כאשר תלמידת בית ספר ניגשה לשאוב מים מבור, אך מעדה ונפלה לתוכו.
עד שהגיעה עזרה וחבל שולשל פנימה, כבר הייתה הנערה ללא הכרה, אולם מארי אלפונסין ששהתה במקרה באותה עת בבית הספר נזעקה למקום, השליכה אל הבור את המחרוזת שלה ונשאה תפילה למריה.
בתוך זמן קצר נאחזה הנערה בחבל ונמשתה מן הבור, כשמחרוזת התפילה תלויה על צווארה.
באתר המוקדש עד היום לזכרה של מארי אלפונסין בלב הכפר יפיע ניצב בור המים בלב מבנה קטן המשמש כבית תפילה, ועל משקוף הפתח נכתב בערבית "תפילתה הטובה של מארי אלפונסין".
על פתח הבור עצמו תלויה מחרוזת תפילה וכן דמות דיוקנם של מארי אלפונסין ויוסף טאנוס.
נסים נוספים המיוחסים למארי אלפונסין לאחר מותה התחוללו בבית לחם, כאשר אדם עיוור נרפא מעיוורונו לאחר שהונחה על עיניו המחרוזת שלה.
אדם אחר שמת קם לתחייה, לאחר שנגעו בו במים קדושים ובמחרוזת שלה.
בנובמבר 2009 הוכתרה מארי אלפונסין בתואר "מבורכת", בטקס שנערך בכנסיית הבשורה בנצרת על ידי הפטריארך הלטיני של ירושלים.
במאי 2015 קידם אותה האפיפיור למעמד "קדושה" ואחריה זיכה בתואר זה נזירה פלסטינית אחרת בשם מרים בוארדי, שייסדה במאה ה-19 את המנזר הכרמליתי בנצרת.
אלפי מאמינים נוצרים מהמזרח התיכון נכחו בטקס ההקדשה ברומא, ובהם אבו מאזן ולצדו באסל גטאס, שהוא בן משפחה רחוק של מארי אלפונסין.
גטאס עמד על הקשר בין ההכתרה ובין העובדה שארבעה ימים קודם לכן הודיע הוותיקן על הכרתו במדינה הפלסטינית.
לאחר הכתרתה הועברו שרידי עצמותיה של מארי אלפונסין לאולם התפילה של הכנסייה במנזר אחיות הרוזרי ברחוב אגרון בירושלים, שם הם מוצגים בתוך ארון בנישה עגולה, כשמעליהם פסל של מארי אלפונסין.
הכנסייה והמנזר כולו מלאים בדיוקנאות של מארי אלפונסין, הנחשבת לפטרונית המסדר.
מארי הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1985 המבוסס על מקרה אמיתי, עם סיסי ספייסק בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על הרומן Marie: A True Story מאת פיטר מאס משנת 1983 המתאר את מאבקה של מארי רג'אנטי נגד שחיתות בממשל במדינת טנסי שהצליח לאחר משפט מתוקשר.
פרד תומפסון ייצג אותה במשפט והוא מופיע בסרט בתפקיד עצמו.
זו הייתה הופעתו הראשונה בקולנוע ולאחר מכן הופיע עוד בקולנוע ובטלוויזיה.
מארי רג'אנטי (סיסי ספייסק) היא אם יחידנית הגרה עם שלושת ילדיה אצל אמה בנאשוויל טנסי לשם ברחה מבעל מכה.
לפרנסתה היא עובדת כמלצרית ובאותו הזמן היא לומדת באוניברסיטת ואנדרבילט ומסיימת תואר ראשון בפסיכולוגיה וספרות אנגלית.
היא נפגשת במקרה עם ידי שלה מהאוניברסיטה, אדי סיסק (ג'ף דניאלס) המשמש יועץ משפטי למושל טנסי ריי בלנטון.
סיסק הוא איש אמונו של המושל וממלא את רצונותיו לטוב ולרע.
הוא ממנה את מארי לקצינת הסגרה מטעם הממשל ולאחר מכן למקשרת בין הממשל לוועדת השחרורים והחנינות שבראה עומד צ'ארלס טרובר (מורגן פרימן).
תוך עבודה היא מקבלת כל הזמן בקשות מסיסק על טיפול שונה אצל שפוטים שונים לפי בקשתו של המושל שחלק מהם היו קשורים למערכת הבחירות שלו.
בהתחלה היא משתפת פעולה למרות תהיות.
היא מתקבלת לריאיון עם המושל (דון הוד) שמתרשם ממנה ובטוח שתמלא את תפקידה לפי רצונו.
הוא ממנה אותה לראש ועדת השחרורים והחנינות של טנסי.
מארי מתחילה לגלות שחיתות ומתן שוחד לאנשי ממשל ובראשם סיסק המפעיל עליה לחצים למתן חנינות ושחרורים מוקדמים לנותני השוחד.
היא פונה בחשאי ל-FBI שמתחיל בחקירה חשאית אבל הדבר מודלף לתקשורת.
המושל מפטר את מארי בנאום משודר בטלוויזיה בגלל פגמים שנתגלו בעבודתה כמו דיווח שגוי על חופשות ושעות עבודה.
מארי מחליטה לתבוע את המושל על פיטורים שרירותיים.
אחד מעמיתיה לעבודה, קווין מקורמק (קית' שרבייקה) מתנדב לשמש לצידה כעד מרכזי היות שיש לו חומר מפליל על השחיתות בשלטון אבל הוא נמצא חנוק בחדרו.
למרות שמצבה חסר סיכוי היא מחליטה להמשיך במשפט בו מייצג אותה עורך הדין פרד תומפסון (פרד תומפסון בתפקיד עצמו).
בסיום המשפט קובע חבר המושבעים כי אכן פיטוריה של מארי היו שרירותיים.
בסוף הסרט מופיעות כתוביות המתארות כי לאחר שזכתה מארי במשפט פתחה הבולשת הפדרלית בחקירה.
ב-1981 נשלח אדי סיסק לכלא על קבלת שוחד לחנינות.
המושל בלאנטון הודח מכהונתו על הפרות חוק החנינה וב-1983 נשפט ונשלח למאסר באשמת שחיתות.
מארי-קסטי מנסיון-שאר היא במאית קולנוע, מפיקה ותסריטאית צרפתייה.
מארי-קסטי מנסיון-שאר הגיעה לתחום הקולנוע מתחום התקשורת, אחרי שעבדה 12 שנה בעיתונאות חוקרת בארצות הברית.
התחילה את הקריירה שלה כמפיקת סרטים בחברת VedrediFilms.
בהמשך הקימה את אולפן ההפקות שלה, Loma Nasha Films.
בשנת 2003 היא הפיקה את הסרט הראשון שלה, Monsieur N4.
בשנת 2009 כתבה את התסריט הראשון לסרט Première Étoile.
בשנת 2016 הפיקה את הסרט Le ciel attendra המוקדש לסוגיית הרדיקליזציה האסלאמיסטית אצל נערות בצרפת.
ב-2020 ביימה את הסרט "A Good Man" שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 2022 ביימה את הסרט "המנצחת" המתאר את חייה של המנצחת הצרפתייה ממוצא אלג'יראי זאהאיה זיואני .
2015 - פרס CRIF (הוועד המייצג של המוסדות היהודים של צרפת) עבור סרטה Les Heritiers (סיפור מהחיים)
2012 Ma première fois - סרט מלודרמטי ששאב השראה מקשר זוגי ראשון של הבמאית, והופק לזכר החבר שלה המנוח
2012 - Bowling - קומדיה חברתית - קשורה למאבק ביישוב קארז במחוז פיניסטר שבחבל ברטאן נגד סגירת מחלקת היולדות במקום.
בסרט, שגיבוריה נשים, נשמעים גם שיחות בשפה הברטונית
2014 - Les Héritiers - על כיתה מרדנית ובעלת הישגים נמוכים בתיכון "לאון בלום" בקרטיי, שבו התלמידים והתלמידות, רובם מקהילות אפריקאיות וערביות, חלקן מוסלמיות, מגויסים על ידי מורה אידיאליסטית להשתתף בתחרות ארצית בנושא הרזיסטנס והשואה
2009 - La Première Étoile - יחד עם לוסיין ז'אן-בטיסט
2014 - Les Héritiers - ידוע בעברית כ"סיפור מהחיים"
2017 - La deuxieme etoile - עם לוסיין ז'אן -בוטיסט
מארי-קלמנס פייס היא מפיקה ובמאית קולנוע צרפתית-מדגסקרית.
בקרדיטים של סרטים מסוימים, היא רשומה עם השם קלמנס פייס.
בשנת 1988, מארי-קלמנס פייס הקימה עם קיסר פייס (במאי קולנוע ברזילאי-צרפתי) חברת הפקה עצמאית ליצירת סרטים.
היא הפיקה וביימה סרטים תיעודיים רבים, שעוסקים בנושאים חברתיים ונלחמים בקלישאות.
בסרטים המעורבים האלה, למוזיקה היה תפקיד חשוב, והשתמשו בה לעיתים קרובות כאלמנט רלוונטי.
הסרטים אלה זכו במספר פרסים בפסטיבל "קולנוע אמיתי" .
בשנת 2012, מארי-קלמנס פייס לקחה חלק בבימוי הסרט התיעודי "L'Opéra du bout du monde" (בתרגום חופשי לעברית: אופרה בסוף העולם), סרט תיעודי זה מספר על יצירת אופרה עכשווית, המספרת על בואם של הקצינים של לואי הארבעה עשר באיי האוקיינוס ההודי.
כיום, מארי-קלמנס פייס מתגוררת בפריז.
2012: "L'opéra du bout du monde", סרט תיעודי עלילתי באורך 96 דקות.
2004: "Mahaleo", סרט תיעודי באורך 102 דקות, של הבמאים סזאר פייס וריימונד רג'ונריבלו .
2006: "Batuque, l'âme d'un peuple", סרט תיעודי של הבמאי חוליו סילבאו טאבארס.
מארי-לואיז שטיינבאואר היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה גרמנייה.
שטיינבאואר נולדה בקלן, היא למדה בבתי ספר בברלין ובבידגושץ' ולאחר מכן עברה ללמוד בפנימייה.
היא למדה בבית ספר למתורגמנים וקיבלה דיפלומה באנגלית ובצרפתית, היא עבדה תקופה בתחום התרגום במפעל המכוניות פורד בקלן.
לקחה חלק בכתיבת שלושה ספרים שיצאו לאור.
בתחילת דרכה בדוגמנות שטיינבאואר עבדה כדוגמנית עבור צלם אופנה בקלן.
היא הצטלמה למגזין "Film und Frau" העוסק באופנה ובקולנוע.
לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית בפריז, רומא ולונדון, היא התגוררה גם ארבע שנים בניו יורק ובמהלכן חתמה על חוזה עם סוכנת הדוגמניות איילין פורד.
בהיותה בניו יורק הכירה שטיינבאואר עיתונאי העובד ב-"NDR", רשת שידור ציבורית גרמנית ודרכו נכנסה לתחום הטלוויזיה.
מ-1965 ועד 1975 הגישה את מגזין הבידור "Aktuelle Schaubude".
ב-1969 ו-1970 הנחתה את אירוע המוזיקה הבוחר את נציג גרמניה לאירוויזיון.
באירוויזיון 1970 הייתה גם הפרשנית של הטלוויזיה הגרמנית.
מ-1982 ועד 1991 לקחה חלק בהנחיית תוכנית האירוח "NDR Talk Show" שזכה לפופולריות בגרמניה.
נישאה להלמוט פרנקנברג, יזם בעסקי הקוסמטיקה וב-1957 נולדה בתם., לאחר שנה של נישואין הזוג התגרש.
מארי אלנרידר הייתה ציירת גרמנית, שנודעה בזכות דיוקנאותיה וציוריה הדתיים.
אלנרידר נולדה בקונסטנץ, גרמניה בשנת 1791, בתם של קונרד ואנה מריה הרמן, ונכדתם של פרנץ לודוויג הרמן.
מארי בילתה את ימי הלימודים עם הדומיניקנים בבית הספר במנזר זופינגן בקונסטנץ.
היא נחשבה לאמנית האישה הגרמנית החשובה ביותר בזמנה.
בשנת 1813 נרשמה לאקדמיה לאמנות יפה במינכן.
היא למדה אצל צייר המיניאטורות יוזף איינזל.
הדיוקנאות המוקדמים שלה היו דומים בסגנונם לאלו של אנג'ליקה קאופמן והיו בעלי מבע נינוח יותר מהמקובל בפורטרטים גרמניים של אז.
בין השנים 1822 ו-1824, במהלך טיול לימודים ברומא, פגשה אלנרידר את תנועת הנצרתיים והפכה לתלמידתו של יוהאן פרידריך אוברבק.
מטרת הנצרתיים הייתה להביא לחידוש האמנות הדתית ברוח צייר הרנסאנס האיטלקי רפאל.
אלנרידר אימצה גישה זאת כסגנון הציור האידיאלי עבורה.
ב־1 ביולי 1824 היא עזבה את רומא ונסעה עם חברתה קתרינה פון פרדל לפירנצה, שם התגוררו שתיהם עם החרט וסוחר האמנות יוהאן בפטיסט מצגר.
היא עבדה ולמדה שם למעלה משנה והכינה גם עותקים של רפאל ופרוג'ינו.
לאחר מסע זה, והשפעה נוספת מהפטרון הברון פון וסנברג, היא החלה לצייר דימויים דתיים בסגנון הרנסאנס האיטלקי, כולל קדושים מעונים של כנסיית סנט סטפן בקארלסרוהה בשנת 1828.
בשנת 1829 מינה לודוויג אותה לציירת החצר שלו, שמשמעותו בנוסף לתואר גם שכר שנתי של 300 גילדן.
בשנת 1832 הוזמנה לצייר תמונה משפחתית גדולה שתוצג לדוכסית הגדולה סופי עם ילדיה.
האמנית נאלצה לנסוע לקרלסרוהה ולשהות בה במשך שנתיים כדי לבצע את ההזמנה הזאת.
הציור, הושלם בשנת 1834, נתלה מאוחר יותר במוזיאון זאהרינגר בבאדן.
אלנרידר חזרה לעיר מגוריה בשנות ה-40 והמשיכה לצייר ציורים דתיים.
שני ציוריה " ישו בן 12 במקדש" 1849 "פליסיטס הקדושה ושבעת בניה" משנת 1847 נרכשו על ידי המלכה ויקטוריה, שהכירה את עבודתה על ידי הנסיך קונסורט, אשר פגש באמנית במסעותיו לרומא.
הם עכשיו חלק מהאוסף המלכותי בבית אוסבורן.
מארי אלנרידר נפטרה ב־5 ביוני 1863 בגיל 72 מסיבוכים בגלל הצטננות.
היא קבורה בבית העלמין המרכזי בקונסטנץ.
מארי אליזבת' ברבר הייתה מדענית חובבת חלוצית של המאה התשע עשרה.
ללא השכלה פורמלית, היא קנתה לעצמה מוניטין בבוטניקה, אורניתולוגיה ואנטומולוגיה.
היא הייתה גם משוררת וציירת מוכשרת ואיירה את תרומותיה המדעיות שפורסמו על ידי חברות מלומדות כמו האגודה האנטומולוגית המלכותית בלונדון , הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו, והאגודה הלינאית של לונדון.
היא נבחרה לחברה האורניתולוגית ההונגרית וכמה ממאמריה תורגמו להונגרית.
ברבר נולדה כמארי אליזבת' בוקר בכפר דרום ניוטון, וילטשייר שבאנגליה ב-5 בינואר 1818. היא הייתה התשיעית מתוך אחד עשר ילדים ובתם הראשונה של מיילס ואנה מריה בוקר.
כשברבר הייתה בת שנתיים משפחתה עברה למושבת הכף שבדרום אפריקה יחד עם מתיישבים בריטים אחרים.
אלו רצו לנצל את הצעת ממשלת בריטניה של 100 דונם אדמה לכל אדם מעל גיל 18 שהסכים להגר למושבת הכף.
משפחת באוקר קיבלה אדמות באלבני, ליד גרהאמסטאון והתיישבה בחוות ת'רפילד באלבני תחתית.
ברבר קיבלה השכלה בסיסית בבית ספר חווה שהוקם על ידי אביה ופיתחה עניין בחקר הטבע ולאחר מכן בארכאולוגיה.
המנטור שלה במהלך נעוריה היה אחיה הגדול, ג'ון מ.
בווקר, שאיתו היא חקרה את הגאולוגיה והמאובנים המקומיים.
היא חלקה את תחומי העניין שלה גם עם קרובי משפחה אחרים, במיוחד אחיה הצעיר ג'יימס הנרי באוקר .
שניים מאחיה הגדולים, תומאס הולדן באוקר ואוקטביוס, הפכו מאוחר יותר לאספנים מוקדמים של חפצים ארכאולוגיים.
היא חלקה את אהבתה לטבע עם כל משפחתה, אך פרסום הספר "סוגים של צמחים דרום אפריקאים", שנכתב על ידי הבוטניקאי האירי ויליאם הנרי הארווי בשנת 1838, שינה את חייה.
היא הוקסמה מהפרקים על מבנה הצמחים וטקסונומיה לינאית, ונענתה לבקשת המחבר לדגימות כדי שיוכל להתחיל לתעד את צמחיית מושבת הכף.
ההתכתבויות המתמשכות שלה עם הארווי התרחשו בתקופה בה לא היה מקובל בדרך כלל לנשים לנהל דיון מדעי.
אכן, בהתחלה היא לא חשפה את היותה אישה.
היא נהנתה מחופש חסר תקדים מבחינה זו, בין השאר משום שהיא שוחררה מהתרבות הוויקטוריאנית המגבילה יחסית במדינת מולדתה, אך גם בגלל עידודו של אביה והאידיאלים הטרם וויקטוריאניים שהוא נשא מתקופה בה נשים נהנו מקול חופשי יותר.
היא הפכה לאחת הספקיות העיקריות של הארווי של צמחים מדרום אפריקה וסייעה לו גם במתן שמות וסיווגם של מינים רבים.
במהלך התכתבות של כמעט 30 שנה, היא שלחה להארווי כ-1,000 מינים עם הערות על כל אחד מהם.
ברבר בשנת 1845 וזמן מה לאחר מלחמת הגבול השביעית (1846–1847) הם התיישבו בחוות היילנדס, ליד גרהאמסטאון.
ברבר תרמה רבות למדע הבוטני של התקופה באמצעות אוספיה ותצפיות מדעיות על החי והצומח בדרום אפריקה.
כתוצאה מכך נקראו כמה מיני צמחים על שמה.
היא ואחיה ג'יימס, שלחו מינים רבים של צמחים שלא היו ידועים בעבר לעשבייה בטריניטי קולג', ולגנים הבוטניים המלכותיים שבשכונת קיו.
הצמח "ברברה אלואידנדרון" (עץ אלוורה) התגלה לראשונה על ידי ברבר, שאספה צמחים בטרנסקאי לשעבר (נכון ל-2021 חלק מדרום אפריקה).
היא שלחה דגימות של הצמח ופרחיו לגנים הבוטניים המלכותיים בשכונת קיו, ושם, בשנת 1847 ויליאם טרנר ת'יסלטון-דייר נתן לצמח שם זה לכבודה.
בנוסף, היא גילתה את הפרח "Lotononis harveyi " שמכונה גם "היופי של גברת ברבר" אשר נקרא על שמה.
ברבר פיתחה עניין באנטומולוגיה, ויחד עם אחיה, ג'יימס הנרי בוקר, היא החלה בתיעוד עשים ופרפרים.
היא יצרה קשר עם האנטומולוג רולאן טרימן בשנת 1863 כדי לחלוק איתו את תגליותיה.
תצפיותיה וכתביה תרמו לדיוניו של צ'ארלס דרווין על תפקיד העש בהאבקת סחלבים.
הוא אף ביקש את עזרתה במחקריו על ביטוי הרגשות אצל אנשים ובעלי חיים והיא קיבלה ממנו עותק של ספר בנושא שהוא פרסם בשנת 1872.
מארי אליזבת' ברבר נפטרה בפיטרמריצבורג שבדרום אפריקה ב-4 בספטמבר 1899, כשהיא בת 81.
מארי-לואיזֶה יאן הייתה רופאה גרמנייה וחברה בתנועת ההתנגדות האנטי-נאצית הוורד הלבן.
יאן נולדה בסנדלאק שבפרוסיה המזרחית (כיום סדלאווקי, פולין), שם גדלה.
בין השנים 1934–1937 למדה בבית הספר בברלין והחלה את לימודיה בכימיה באוניברסיטת מינכן בשנת 1940, שם הפכה יאן לחברה קרובה של הנס קונרד לייפלט וחברה בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן.
לאחר שסופי שול, אחיה הנס, וכריסטוף פרובסט נעצרו, המשיכה לפרסם את עלוני התנועה ואספה כסף כדי לסייע לאלמנתו של קורט הובר.
באוקטובר 1943 נעצרה על ידי הגסטפו, ונידונה ל-12 שנות מאסר על ידי בית הדין העממי של גרמניה הנאצית בשנת 1944.
לאחר שחרורה למדה רפואה באוניברסיטת טיבינגן ועבדה כרופאה בבאד טלץ.
בשנת 1987 הייתה חברה מייסדת בקרן הוורד הלבן, וחברה בוועד המנהל עד שנת 2002.
היא נפטרה ב-22 ביוני 2010 בבאד טלץ.
מארי-לואיז לאשאפל הייתה מיילדת צרפתייה שפיתחה שיטות חדשות בתחום עיסוקה.
מארי-לואיז לאשאפל נולדה בפריס למשפחה שעסקה בתחום מיילדות כבר מספר דורות.
היא למדה אצל אימה וכבר בגיל 12 הייתה מסוגלת לעבוד באופן עצמאי.
היא עבדה לצד אימה בבית חולים "הוטל דיה", בין הוותיקות בפריז.
במקביל היא המשיכה ללמוד אצל מומחים מובילים בתחום פריז.
בשנת 1797 מארי-לואיז לאשאפל מונתה למנהלת מחלקת מיילדות בבית חולים במקום אימה שלה שנפטרה.
בין התלמידות שלה הייתה מארי בואבה שבהמשך עבדה לצידה.
מארי-לואיז לאשאפל פנתה למשרד הפנים הצרפתי עם בקשה לארגן מסגרת לימודי מיילדות ובית חולים חדש לילדים.
בעקבות התשובה החיובית היא נשלחה להידלברג להשתלמות.
כאשר היא חזרה היא מונתה למנהלת מחלקת מיילדות בבית חולים החדש.
במהלך עבודתה מארי-לואיז לאשאפל טיפלה בלידת כ-40 אלף תינוקות.
מארי-לואיז לאשאפל הייתה בדעה שצריך להתערב במהלך לידה רק במקרים קיצוניים.
היא הכירה בחשיבות תיעוד המקרים וניתוח סטטיסטי של הממצאים.
מארי-לואיס לאשאפל נפטרה ממחלת הסרטן.
גנרל של ארמייה מארי אז'ן דבני היה גנרל בצבא צרפת שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
דבני נולד ב-5 במאי 1864 בעיר בורק-אן-ברס, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה.
הוא התחנך ב, ובשנת 1886 הצטרף כקצין ל.
בין השאר הוא שימש כעוזר לאלכסיס הגרון, וכמדריך באקול סופריור דה גר.
עם פרוץ המלחמה הוא מונה לראש מטה הארמייה הראשונה בפיקודו של אוגוסט דובאי.
הוא שימש גם כראש המטה בפיקודו של דובאי כאשר האחרון הפך למפקד העליון של קבוצת הארמיות המזרחית.
במאי 1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-57, ולאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-25. באפריל 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-38, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-32, עמו לחם במהלך הקרב על הסום.
בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הארמייה השביעית שנפרסה בהרי הווז', ובאפריל 1917 מונה לראש המטה של פיליפ פטן.
בדצמבר 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הראשונה, אותה הוביל עד תום המלחמה, ובלל זה בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה, מונה דבני למפקד האקול דה גר.
לאחר מותו של אדמונד בואט בדצמבר 1923, הוא מונה לרמטכ"ל הצבא.
דבני נהרג ב-6 בנובמבר 1943 בגיל 79 בהתנקשות של המחתרת הצרפתית.
בנו ויקטור דבני היה גנרל דה דיוויזיה, מנהל שירות שביתת הנשק ולאחר מכן שלישו של המרשל פטן.
אוליב מארי אוסמונד היא זמרת, שחקנית, סופרת, פילנתרופית, מנחת אירוח וחברה בהרכב המוזיקלי האמריקאי האוסמונדס .
אף על פי שמעולם לא הייתה חלק מההרכב המוזיקלי של משפחתה, היא זכתה להצלחה כאמנית מוזיקת קאנטרי ופופ ומארחת תוכנית שונות בטלוויזיה בשנות ה-70 וה-80. השיר הידוע ביותר שלה הוא עיבוד מחודש לבלדת הפופ הקאנטרי "Paper Roses".
מ-1976 עד 1979, היא ואחיה הזמר דוני אוסמונד הנחו את תוכנית הטלוויזיה דוני ומארי.
אלבום הבכורה שלה, Paper Roses, משנת 1973 הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי, והנפיק את הלהיט הבין-לאומי "Paper Roses", שהצליח להגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי ומצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
כמו כן, הצליח להגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100.
מארי אנטואנט היא סדרת דרמה תקופתית צרפתית-בריטית שנוצרה ונכתבה על ידי דברה דייוויס, ומבוססת על חייה של מארי אנטואנט, שהייתה למלכת צרפת האחרונה לפני פרוץ המהפכה הצרפתית.
הסדרה עלתה לשידור ב-31 באוקטובר 2022, ועונתה הראשונה כוללת שמונה פרקים.
אמיליה שול – מארי אנטואנט
לואי קנינגהם – לואי השישה עשר, בעלה של מארי.
ג'ק ארצ'ר – לואי השמונה עשר, רוזן פרובנס
ג'סמין בלקבורו – מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל, אשת סודה של מארי.
גאיה וייס – מאדאם דו בארי, פילגשו של לואי החמישה עשר.
ג'יימס פיורפוי – לואי החמישה עשר, מלך צרפת, סבו של לואי השישה עשר.
מרתה קלר – מריה תרזה, אמה של מארי אנטואנט.
ניית'ן וילקוקס – פלורימונד קלוד, הרוזן דה מרסי-ארגנטו
קריסטל שפרד-קרוס – מארי אדלייד, נסיכת צרפת
קרוליין פיט – ויקטואר, נסיכת צרפת
אוסקר לסאז' – לואי פיליפ השני, דוכס שארטר, דודנו של לואי השישה עשר, אשר תומך במהפכה הצרפתית.
ליאה אופרי – יולנדה דה פולסטרון
יולי פולר – שבלייה דה סן ז'ורז'
מרטין לייקמאייר – אקסל דה פרסן
ג'ונאס בלוקה – יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
לאחר שידור עונתה האחרונה של "ורסאי", נמסר כי חברת ההפקה של הערוץ הצרפתי "" הזמינה מהתסריטאית דברה דייוויס סדרה בת שמונה פרקים, במרכזה תעמוד המלכה מארי אנטואנט.
במקביל לשיתוף פעולה עם חברות ההפקה "Banijay Studios" ו-"CAPA Drama", תכננה חברת ההפקה הצרפתית ליצור סדרה בשפה האנגלית, במטרה להפיץ אותה לקהל בינלאומי רחב באופן דומה להפצת הסדרה "ורסאי".
באוקטובר 2021, נמסר כי "BBC" קנתה מראש את הסדרה וכי "חבר השידור הבריטי" יהיה חלק מתהליך ההפקה וההפצה.
מ"ווג" ו"וראייטי" נמסר כי את הסדרה תכתוב צוות תסריטאיות בלבד, שיציגו "נקודת מבט פמיניסטית" על חייה של מארי אנטואנט.
בספטמבר 2021, נמסר על ליהוקו של צוות השחקנים המלא.
את דמותה של מארי אנטואנט מגלמת השחקנית הגרמנייה אמיליה שול, ולצדה מככבים לואי קנינגהם, ג'ק ארצ'ר, ג'סמין בלקבורו, גאיה וייס, ג'יימס פיורפוי, מרתה קלר, רוקסן דוראן, קריסטל שפרד-קרוס, קרוליין פיט, אוסקר לסאז', ליאה אופרי, ג'ונאס בלוקה, ניית'ן וילקוקס, פול בנדי, לורה בנסון ויולי פולר.
בספטמבר 2021, נמסר על תחילת צילומי הסדרה באולפני "ברי-סור מארן".
בנוסף, צילומי הסדרה התקיימו גם באתרים היסטוריים, בהם ארמון ורסאי, וו-לה-ויקונט, טירת פונטנבלו, ושאטו דה שאן-סור מארן.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה בערוץ הצרפתי "" ב-31 באוקטובר 2022.
ביולי 2022, נמסר כי באוסטרליה הסדרה תשודר דרך ערוץ "BBC First" ותופץ בשירותי הזרמת המדיה "Foxtel" ו-"Binge".
עם זאת, טרם ידוע מועד עליית הסדרה לשידורים בבריטניה, אוסטרליה ובשווקים בינלאומיים נוספים.
מארי אדלה בלאג הייתה אסטרונומית אנגליה, דמות מובילה בתחום האסטרונומיה שהותירה חותם על הבנתנו את הירח והיקום.
עבודתה המוכרת ביותר היא מיפוי הצד הגלוי של הירח והגדרת מינוחים שאומצו באופן רשמי לשימוש אוניברסלי על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי עם יסודו בשנת 1920.
מארי אדלה בלאג הייתה בתם של ג'ון צ'ארלס בלאג, ופרנס קרוליין פוטיט.
היא נולדה בסטפורדשייר, אנגליה, בשנת 1858 ושם חייה כל חייה.
במהלך שנות הארבעים לחייה פיתחה עניין רב באסטרונומיה בעקבות הרצאות ששמעה באוניברסיטה.
למרות שלא רכשה השכלה פורמלית בנושא, סקרנותה הטבעית והתשוקה לגרמים השמימיים הובילו אותה להתעמק בכך.
תרומתה הבולטת ביותר של בלאג לתחום האסטרונומיה, הייתה עבודתה פורצת הדרך בנושא מינוח הירח.
בתקופה שבה לא הייתה מערכת סטנדרטית למתן שמות למאפייני הירח, בלאג אספה ואימתה בקפידה מידע על כל תצורות הירח הידועות.
עבודתה הגיעה לשיאה בפרסום הקטלוג המקיף שלה, "הרשימה המאוחדת של תצורות ירח" בשנת 1913. רשימה זו, הכוללת את כל תכונות הירח הידועות בשם, הוכרה מיד כציון דרך ונמצאת בשימוש עד היום.
בנוסף, הם פרסמו יחדיו סדרה של מאמרים על ניתוח תצפיות בכוכבים משתנים.
הם גם עבדו על התיקון של מערכת מינוח הירח, שהביא לפרסום הקטלוג "תצורות ירח בשמות" ב-1935.
לאורך הקריירה הפורה שלה באסטרונומיה, מארי בלאג כתבה למעלה מ-200 מאמרים, המקיפים מגוון רחב של תופעות שמימיות.
המאמרים שלה הציגו ניתוח תובנות והצגה ברורה של נושאים מורכבים.
ב-1913 היא פרסמה את עבודתה פורצת הדרך, "הרשימה המאוספת של תצורות ירח", שתיעדה את השמות, המיקומים והתיאורים של כל מאפייני הירח הידועים.
קטלוג מקיף זה הפך לאסמכתא המובהקת עבור אסטרונומים ברחבי העולם, ויצר בסיס למערכת סטנדרטית למתן שמות וזיהוי תצורות ומאפיינים על פני הירח.
העניין של בלאג במינוח הירח התרחב מעבר להרכבת רשימה של תכונות ירח.
היא גם התעמקה במקורות ובמשמעויות של מונחי ירח, וחקרה את ההקשר ההיסטורי והלשוני של מינוח הירח.
עבודתה בתחום זה סיפקה הסברים לגבי המשמעות התרבותית וההיסטורית של מונחי הירח.
המאמרים הבאים שפרסמה עסקו בכוכבים משתנים, גופים שמימיים המפגינים תנודות בבהירות לאורך זמן.
היא ערכה תצפיות וניתוחים נרחבים של כוכבים משתנים, ותרמה משמעותית להבנתנו על התופעות הללו.
המאמרים שלה על כוכבים משתנים סיפקו תובנות לגבי סיווג, דפוסי השונות והמנגנונים הפיזיים הבסיסיים שלהם.
לפני עבודתה של בלאג על חוק טיטיוס-בודה, החוק נחשב באופן נרחב לייצוג מדויק של המרחקים של הפלנטות מהשמש.
הוא קבע שניתן להעריך את המרחק של כל כוכב לכת מהשמש על ידי נוסחה פשוטה הכוללת את המרחקים של כוכבי הלכת הפנימיים, מרקורי, נוגה וכדור הארץ.
עבודתה ערערה את ההשקפה הזו.
היא בחנה מחדש את הנתונים ומצאה שהנוסחה לא מתאימה במדויק למרחקים הנצפים של כוכבי הלכת החיצוניים, במיוחד אורנוס ונפטון.
היא הציעה גרסה שונה של הנוסחה ששיפרה את ההתאמה, אך עדיין לא סיפקה התאמה מושלמת.
היא הסיקה שהחוק אינו עיקרון בסיסי של תנועה פלנטרית, אלא קשר אמפירי שהתקיים לגבי כוכבי הלכת הפנימיים אך אינו קביל עבור כוכבי הלכת החיצוניים.
מסקנה זו נתמכת כיום הודות להבנתנו על תהליכי היווצרות של כוכבי הלכת, אשר הראתה כי התפלגות כוכבי לכת אינה נשלטת על ידי נוסחה פשוטה אלא היא תוצאה של תהליכים דינמיים מורכבים.
מאמריה של בלאג על "תצורות ירח" התמקדו במאפיינים הגאולוגיים והמורפולוגיים של פני הירח.
היא תיארה תצורות ירח שונות, כולל מכתשים, הרים, ועמקים, וסיפקה תובנות לגבי היווצרותם והתפתחותם.
עבודתה תרמה להבנתנו את ההיסטוריה הגאולוגית של הירח ואת תכונות פני השטח הייחודיות שלו.
בנוסף לעבודתה בתחום האסטרונומיה, בלאג הייתה ידועה גם בפעילות התנדבותית רבה, ביניהן טיפול בילדי פליטים בלגים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא מיעטה להשתתף בכנסים, אך תרומתה לתחום האסטרונומיה הייתה גדולה ללא ספק.
היא נפטרה ב-14 באפריל 1944 בביתה שבצ'ידל.
מארי-לואיזה אטה (בגרמנית Marie Louise-Eta; נולדה ב-7 ביולי 1991) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה בעמדת הקשרית בבונדסליגה לנשים.
אטה פרשה ממשחק פעיל בשנת 2018 בגיל 26.
בשנת 2023 היא מונתה לתפקיד עוזרת המאמן מרקו גרוטה בקבוצת אוניון ברלין.
בכך הפכה אטה לאישה הראשונה שהיא עוזרת מאמן בבונדסליגה, כמו גם לאישה הראשונה בתפקיד זה בקבוצה שמשתתפת בליגת האלופות.
בינואר 2024 הפכה לאישה הראשונה שניהלה משחק בבונדסליגה.
מאמן אוניון ברלין ננאד בייליצה הושעה, ואטה נקראה להחליפו.
במשחקה הראשון כמאמנת ראשית בבונדסליגה, אטה הובילה את קבוצתה לניצחון על קבוצת דרמשטאט 98.
מארי לואיז שרפנטייה, הידועה גם בשם לילי שרפנטייה , הייתה אחות, עובדת סוציאלית וחברה פעילה בתנועת ההתנגדות הצרפתית בבריטני במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא הסתירה אישה יהודייה ושני נכדיה מן הנאצים והסדירה את מעברם הבטוח לקרובים בדרום צרפת.
על כך הוכרה כ"חסידת אומות העולם" בשנת 1990 על ידי מכון יד ושם.
תוך סיכון חייה, שרפנטייה עבדה עם הרזיסטנס בעיר רן הכבושה בידי הגרמנים.
בין היתר חילקה עלונים בעזרת ד"ר מנון, שמת בהפצצת בעלות הברית במאי 1943, הצילה זוג פולני מגירוש; וסייעה לצעירים להימלט משירות חובה על ידי מתן תרופות רגע לפני הערכתם על ידי רופאים גרמנים.
כאשר גרמניה סיפחה את צרפת ב-1940, בני המשפחה הנותרים (מלכה אנגלשטיין, בעלה פישל, כלתם ושני ילדיה הקטנים) ברחו ממץ ומצאו מקלט ברן שבמערב צרפת.
אולם ביום זה בשנת 1943 הופיעו בביתם סוכני גסטפו, הרסו הכל ולקחו משם את הסב פישל וגם את כלתה, ואיימו לשוב בשביל הסבתא ונכדיה.
שרפנטייה עזבה מיד עם הסבתא כדי למצוא את שני הילדים הקטנים: קתרין אנגלשטיין בת השלוש ואחיה בן השנתיים ריימונד, והוציאה אותם מיד מהבית (לאחר מכן נודע לה שסוכני הגסטפו חזרו, לשווא, לקחת את שלושת בני המשפחה הנותרים).
שרפנטייה לקחה את שלושת היהודים לחווה של חבר כחמישה עשר קילומטרים מרן.
האיכר הסכים לשכן אותם זמנית, אך רק בתנאי ששרפנטייה תיקח אחריות מלאה לצורכיהם.
שלושת הפליטים התגוררו בחווה כחודש, ובכל יום, אחיה של שרפנטייה הביא להם אוכל בעזרת שני חברים.
בחיפוש אחר פתרון בר-קיימא ובטוח יותר, החליטה שרפנטייה לשלוח אותם להסתתר אצל פעילים בהתנגדות בפריז, וארגנה את עזיבתם, בעזרת הארכיבישוף קלמאן רוק (Clement Roques).
אנגלשטיין לא דיברה צרפתית ולא הייתה מסוגלת להתחזות לאזרחית צרפתית, ולכן קיבלה על עצמה להתנהג כאישה חירשת המלווה בשני הילדים.
את הקבוצה ליוו שני צעירים שרצו להצטרף לכוחותיו של הגנרל דה גול במערכה בצפון אפריקה.
בעוד מסעם התקדם, שרפנטייה המתינה בקוצר רוח להגעת המברק עם הקוד המוסכם על סיום הנסיעה; זה הגיע לבסוף, "חמשת הארנבים הגיעו".
כשהם בטוחים בפריז, חברי הרשת החשאית העבירו בשלום את שלושת היהודים לקרוביה של אנגלשטיין בדרום צרפת.
אנגלשטיין והילדים שרדו את השואה, אך הסבא פישל אנגלשטיין מת ברכבת הטרנספורט לאושוויץ.
הכלה, שנלכדה על ידי הגרמנים, שרדה את מחנה הריכוז ברגן בלזן בצפון גרמניה וחזרה לצרפת בתום המלחמה, אך לפי הדיווחים היא הייתה "שבורה פיזית ומנטלית".
היא שמחה למצוא את בעלה וילדיה בחיים, ואף הלכה לפגוש את שרפנטייה כדי להודות לה על שהצילה את ילדיה הקטנים.
עם זאת, היא מעולם לא התאוששה מהזוועות שחוותה במהלך המלחמה, ומתה חמש שנים לאחר מכן.
בשנת 1989, חוותה מארי-לואיז שרפנטייה את "השמחה הגדולה של המפגש עם קתרין", האישה הבוגרת המתקרבת לגיל 60, שהייתה פעם הילדה בת השלוש שעזרה להצילה.
בשנת 1990 הוענק לשרפנטייה התואר "חסידת אומות העולם" מטעם ארגון יד ושם.
מארי-לואיז שרפנטייה הייתה הצעירה במשפחה בת תשעה ילדים שהתגוררה ברן, צרפת.
היא נולדה ב-26 בנובמבר 1905. היא קיבלה את התעודה שלה בסיעוד לפני שהפכה לעובדת סוציאלית.
מארי-תרזה אובסט (בגרמנית ובנורווגית: Marie-Therese Obst; נולדה ב-7 בינואר 1996) היא אתלטית נורווגית-גרמנייה, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בהטלת כידון.
אובסט נולדה בברלין שבגרמניה, ובגיל תשע עברה עם משפחתה לאוסלו שבנורווגיה.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 63.50 מטר, אחרי ויקטוריה הדסון מאוסטריה (64.62 מטר) ואדריאנה וילאגוש מסרביה (64.42 מטר).
מארי אנטואנט הוא סרט דרמה היסטורית אמריקאי משנת 2006, שנכתב ובוים על ידי סופיה קופולה.
הסרט עוקב אחר חייה של מארי אנטואנט, מלכת צרפת, בשנים שקדמו למהפכה הצרפתית.
את דמותה של המלכה מגלמת השחקנית קירסטן דנסט.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הקולנוע בקאן, שם התמודד על פרס דקל הזהב.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-79.
הסרט נפתח עם הצגת דמותה של מארי אנטואנט (מגולמת על ידי קירסטן דנסט) כנערה צעירה, יפהפייה ונאיבית, בתה של הקיסרית מריה תרזה (מריאן פיית'פול).
בגיל 14, היא נשלחת מאוסטריה לצרפת על מנת להינשא ללואי דופן צרפת (אותו מגלם ג'ייסון שוורצמן), במטרה לחזק את היחסים בין המדינות.
עם הגעתה לצרפת, מארי אנטואנט נפרדת ממשפחתה ומדינת הולדתה.
היא פוגשת את מלך צרפת, לואי ה-15 (ריפ טורן) ואת בעלה לעתיד.
ככל שעובר הזמן, מארי אנטואנט חווה תחושת ניכור ובדידות הולכת וגוברת בחצר המלוכה.
אנשי החצר מזלזלים בה ומאשימים אותה בכישלון בהבאת יורש.
הלחץ הציבורי והביקורת הגוברת גורמים למארי אנטואנט להרגיש מבודדת ומותקפת.
היא מוצאת מפלט בחברת מעגל קטן של חברים, ביניהם מריה תרזה, נסיכת למבל (מרי ניי) .
מארי אנטואנט, בתור נערה צעירה מתקשה להסתגל לחיים הנוקשים והטקסיים של החצר הצרפתית והיא מביעה את חוסר שביעות רצונה מהפרוטוקול המחמיר וההתנהגות הפורמלית, ומעדיפה לבלות את זמנה בפעילויות פנאי ובבילויים.
התנהגותה זו נתפסת כבוז למסורת ולמלוכה, ומחריפה את הביקורת עליה.
בנוסף אנטואנט מסרבת בתוקף לפגוש את מאדאם דו בארי, פילגשו של לואי ה-15 (אותה מגלמת אסיה ארג'נטו) .
מריה תרזה, אמה של מארי אנטואנט, ממשיכה לשלוח מכתבים לבתה, בהם היא מעניקה עצות שונות כיצד לשפר את נישואיה ולזכות בחיבתו של לואי.
העצות אינן עוזרות למארי אנטואנט, שמתקשה ליישם אותן והתסכול הגובר מהמצב מוביל אותה לחפש נחמה בפעילויות אחרות כגון הימורים ואופנה.
חוסר היכולת של מארי אנטואנט ולואי להביא ילדים יוצר לחץ עצום על הזוג הצעיר.
האשמה מוטלת על כתפיה של מארי אנטואנט, שנתפסת כאשמה בכישלון הנישואים.
הלחץ החברתי והפוליטי גובר, והיעדר יורש מאיים על השושלת.
בשנת 1778, מארי אנטואנט ילדה בת, מארי תרז על שם אמה.
ככל שמארי אנטואנט מתבגרת, היא מוצאת נחמה ופרטיות בטירת פטיט טריאנון, אחוזה קטנה ואינטימית בורסאי.
פטיט טריאנון משמש כמקום מפלט עבור המלכה, שם היא יכולה להתרחק מהפרוטוקול הנוקשה של החצר ולבלות זמן עם חבריה הקרובים.
מארי פוגשת את אקסל פון פרסן (ג'יימי דורנן), ברון שוודי הצעיר והנאה ובין השניים מתפתח קשר רומנטי עמוק, שמספק למארי אנטואנט את תשומת הלב והחיבה שהיא מחפשת אך גם מעורר שמועות ורכילות בחצר.
בזמן שמארי אנטואנט נהנית מחייה הראוותניים, המצב בצרפת הולך ומחמיר.
המחסור במזון, העלייה במחירי הלחם וההתפרעויות ברחובות מעידים על משבר כלכלי וחברתי עמוק.
התדמית הציבורית של מארי אנטואנט נפגעת קשות, והיא נתפסת כמלכה אדישה לסבלם של העם.
כשהמהפכה הצרפתית פורצת עם נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי 1789, משפחת המלוכה מחליטה להישאר בצרפת, בניגוד לרוב אנשי החצר.
הפריזאים המתפרעים מאלצים אותם לעזוב את ורסאי לפריז.
הסרט מסתיים עם העברה של משפחת המלוכה לטווילרי.
סצנת הסיום של הסרט היא חדר השינה של מארי אנטואנט בוורסאי, שנהרס על ידי פורעים זועמים.
קירסטן דנסט בתפקיד הראשי כמארי אנטואנט
ג'ייסון שוורצמן בתפקיד לואי ה-16
ג'ודי דייוויס בתפקיד אשת אצולה ומנהלת חצר המלוכה
ריפ טורן בתפקיד לואי ה-15
אסיה ארג'נטו בתפקיד מאדאם דו בארי
אלכסנדר וויבר בתפקיד שארל אחיו של לואי
רוז ביירן בתפקיד יולנדה דה פולסטרון, אשת סודה וחברתה של מארי אנטואנט
שרה אדלר בתפקיד מריה תרזה, נסיכת סבויה
סבסטיאן ארמסטו בתפקיד לואי השמונה עשר
דני יוסטון כיוזף השני אחיה של מארי אנטואנט
ג'יימי דורנן בתפקיד אקסל פון פרסן
מרי ניי בתפקיד מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל
הסרט פתח בצורה מרשימה בארצות הברית ובקנדה, עם הכנסות גבוהות בימים הראשונים להקרנה.
עם זאת, ההצלחה הזו לא נמשכה לאורך זמן, והסרט דעך במהירות בקופות והכניס 15,962,471 דולר בצפון אמריקה ו-60,917,189 דולר ברחבי העולם, מול תקציב הפקה של 40 מיליון דולר בעוד שהשוק הבינלאומי הגדול ביותר של הסרט היה ביפן, שם הוא הרוויח הכנסות של למעלה מ-15 מילון דולר.
מארי-רוז טסייר הייתה האדם החי השני בגילו בעולם, אישה צרפתייה שהפכה לאדם החי המבוגר ביותר בצרפת מאז מותה של לוסיל רנדון ב-17 בינואר 2023.
טסייר נולדה ב-21 במאי 1910 בבורפייר , שבצרפת.
טסייר הייתה הצעירה מבין ארבעת ילדיהם של בני הזוג והילדה היחידה.
היא לא הכירה את סבה וסבתה שלה, בגלל שמתו לפני לידתה, בסביבות גיל 40–50.
אביה, אלכסיס אוגוסט בוסו (שנולד בשנת 1868 ונפטר בשנת 1935) היה חקלאי ואימה, מארי ארנסטין רוז דוראנד (שנולדה בשנת 1876 ונפטרה בשנת 1962), הייתה עקרת בית.
ב-14 בנובמבר 1927 נישאה לאוגוסט צ'ארלס טסייר (שנולד בשנת 1904 ונהרג בשנת 1944).
מנישואיו נולדו להם שתי בנות, דניס מארי רוז אוגוסטין (שנולד בשנת 1928 ונפטר בשנת 2020) ואיווט לואיז אוג'ני (שנולדה בשנת 1929 ונפטרה בשנת 2010).
ב-18 באפריל 1944, כשהייתה בגיל 33, התאלמנה מבעלה שמת מפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה באן (פיקרדי) שבצרפת.
טסייר התגוררה ב-(איל ווילן), ולאחר מכן עברה ללה סאבל ד'אולון .
לאף אחד מבני משפחתה לא הייתה אריכות ימים מיוחדת.
אביה נפטר בגיל 66. אמה הייתה מעל גיל 80, כמו גם שניים משלושת אחיה, שמתו בגיל 86 ו-93.
בשנת 2010 עברה לבית אבות.
בעקבות מותה של לוסיל רנדון ב-17 בינואר 2023 הפכה לאדם המבוגר ביותר בצרפת.
מארי-ז'ולי בונן היא אתלטית צרפתייה, אלופת עולם באולם (נאנג'ינג 2025) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה במוט.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בבורוס שבשוודיה ביולי זכתה במדליית כסף בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 4.16 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום שישי בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 4.55 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ סיימה במקום 16 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.30 מטר.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באספו שבפינלנד ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום 29 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.35 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום 20 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.40 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.60 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.70 מטר, אחרי אנגליקה מוזר משווייץ (4.80 מטר) וטינה שוטיי מסלובניה (4.75 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין בהמשך החודש זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.75 מטר השווה לשיא צרפת, לפני טינה שוטיי (4.70 מטר) ואנגליקה מוזר (4.70 מטר).
מארי פול דג'ג' אוקרי היא אגרונומית פעילת זכויות אדם מחוף השנהב.
זוכת פרס סימון דה בובואר לשנת 2024.
אוקרי נולדה ב-1993 באיסיה , חוף השנהב, לאביה היו 14 ילדים.
אמה הייתה חסרת השכלה אך אביה דחף אותה ואת שאר אחיה ואחיותיה ללמוד.
כשהייתה נערה נפטר אביה אך דודיה המשיכו לעזור לה להשלים השכלה גבוהה.
אוקרי היא אגרונומית בהכשרתה ויועצת אגרואקולוגיה.
היא למדה חקלאות טרופית עם התמחות בגידול צמחים באקדמיה הבין-לאומית למדעים וטכנולוגיה באביג'אן והוכשרה כמהנדסת חקלאות במכון הפרטי לחקלאות טרופית בין השנים 2022 עד 2024.
ב-2020 הקימה את עמותה בשם הליגה לזכויות נשים של חוף השנהב, שהתחילה כפעילות ברשתות החברתיות.
שם היא נאבקת למען העצמאות הכלכלית והפיננסית של נשים באזורים כפריים.
הליגה מעודדת נשים לעזוב את המגזר הבלתי פורמלי ולעסוק בפעילויות מניבות הכנסה, בעיקר במגזר החקלאי.
עצמאות כלכלית נתפסת כדרך להילחם באלימות במשפחה על ידי מתן אמצעים לנשים לברוח מבית אלים.
בנוסף היא מקדמת השכלה לילדות ונערות ברחבי חוף השנהב, בעיקר באזורים הכפריים.
המחויבות הפמיניסטית שלה היא חלק מנקודת מבט אפרו-פמיניסטית המכירה את המאבקים הספציפיים של נשים אפריקאיות.
מארי-פול אוקרי אינה מחשיבה את הפמיניזם כמאבק אוניברסלי אלא כמאבק בהקשר, תוך התחשבות במציאות ובמסורות המקומיות.
בינואר 2024 זכתה בפרס סימון דה בובואר עבור פעילותה לשוויון מגדרי.
מארי הוא כפר בלבנון הממוקם בדרום לבנון.
משערים שמקור השם מארי הוא מילה ארמית - סורית שמשמעותה אדונים, רבנים ומנהיגים.
שרידים עתיקים מתקופות שונות נמצאו באדמות הכפר.
הכפר מארי נכלל במחוז מנהלי בשם מחוז חאצביא בדרום לבנון.
הכפר ממוקם כ-9 ק"מ מצפון לקיבוץ דן, כ-3 ק"מ מזרחית לעיירה אל-ח'יאם, וכ-114 ק"מ מהבירה ביירות.
נמצא בגובה 450 מטר מעל פני הים.
זהו הכפר הדרומי ביותר בוואדי א-טיים, קרוב לנהר חצבאני.
תושבי הכפר מתפרנסים מגידולי זיתים, תאנים, ענבים, חיטה ובצל, וכן ייצור מן החי כגון חלב, מוצרי חלב, ביצים וסוגים שונים של עופות.
אוכלוסיית הכפר מונה כ-852 תושבים (2014), כולל 184 מצביעים, רובם דרוזים.
המשפחות הבולטות ביותר בכפר הן:
דרוזים: אבו חמאד, אבו דאוד, אבו אלאלא, אבו קמאר, אלבת'ש, אלחסבני, חממוד, דיאב, זרקאטה, זייוד, שרה, סמור, אלשרקאווי, שמס, עותמאן, אלאנצ, פיאד, קדסף, קדסף, ק'אסף.
נוצרים: איברהים, חנה, חורי, סעדה, שתילה, סאפי, אסף.
מארי גל-מאן היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1969 על עבודתו בתאוריית החלקיקים האלמנטריים.
נודע בין השאר בשל גילוי הקווארק.
גל-מאן נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מצ'רנוביץ, בשנת השפל הגדול (1929) בארצות הברית.
בבגרותו, שינה את שם משפחתו מ"גלמן" ל"גל-מאן", במטרה לטשטש את מוצאו היהודי.
אביו, ארתור גלמן, שהיגר מאוסטרו-הונגריה, פתח בית ספר לשפות שבו ניסה ללמד מהגרים לדבר אנגלית רהוטה.
בבית הספר לימדו גם צרפתית, ספרדית, איטלקית ופורטוגזית.
אולי זו אחת הסיבות לכך שגל-מאן שלט במספר רב של שפות.
לפי עדותו, כאדם קפדן הוא נטה לתקן שגיאות בצרפתית וספרדית בתפריטי מסעדות אמריקניות.
אחיו בן הצית בו את הסקרנות להתבוננות בטבע.
אף על פי שגדלו בניו-יורק, הם הצליחו למצוא איים ירוקים שבהם שרדו בעלי חיים וניתן היה לעקוב אחרי התפתחותם.
יחד עם אחיו, גילה את הרבגוניות שבטבע ואת הצורך להגן עליו.
המראה של אזורי טבע מועטים בסביבת ניו-יורק, ההולכים ונכבשים על ידי כבישים ובתי מגורים, הוליד בו את המודעות לסופיותו של כדור הארץ ולפגיעתם של מעשי אדם בחברות החי והצומח.
מכאן, צמח אצלו הצורך לפעול כדי להגן על המין האנושי וכדור הארץ מפני נטיית האדם להשמיד מינים רבים של בעלי חיים וצמחים.
את לימודיו באוניברסיטת ייל התחיל בגיל 15, ובשנת 1948 קיבל בה תואר ראשון בפיזיקה.
בשנת 1951, קיבל תואר דוקטור לפיזיקה מ-MIT, על עבודה בהנחיית ויקטור וייסקופף.
את הפוסט-דוקטורט עשה במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון.
בשנים 1952–1954 לימד באוניברסיטת שיקגו.
בתקופה זו הציע תאוריה חדשה לסיווג חלקיקי הקרינה הקוסמית קאון והיפרון שהתגלו אז.
במסגרת תאוריה זו, הציע גל-מאן כי המספר הקוונטי מוזרות משתמר תחת הכוח החזק וכוח אלקטרו-מגנטי, אך לא תחת הכוח החלש.
בשנת 1955 מונה לפרופסור חבר במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
משנודע לאנשי המכון הטכנולוגי שאוניברסיטאות אחרות מחזרות אחר גל-מאן, הוא קודם החל מ-1 ביולי 1956 לפרופסור מן המניין, וכך הוא נשאר במכון הטכנולוגי עד לפרישתו ב-1993. גל-מאן היה הראשון שמונה על ידי המכון לפרופסור מן המניין בגיל כה צעיר.
בשנת 1956 תואר גל-מאן בעיתונות:
"גלמן הצעיר נתפרסם בעולם המדעי באמריקה בחריפותו הבלתי־רגילה ובבהירות ההרצאה גם כאשר הוא מטפל בנושאים המורכבים ביותר של הפיזיקה הגרעינית.
הודות לתכונותיו אלו סולחים לו הפרופיסורים הקשישים ממנו גם על שנינות לשונו שאינה חסה על איש.
הדעה הכללית היא, שגלמן הוא גאון שעוד נכונו לו עתידות בתחום המדע הגרעיני."
בסוף 1957, לאחר שיגור ספוטניק 1 והחשש בארצות הברית מפני פיגור מדעי לעומת ברית המועצות, הוזכר שמו של גל-מאן כתקווה של ארצות הברית, יחד עם ג'ק שטיינברגר, ריצ'רד פיינמן ואגה בוהר.
בשנת 1960 נמנה גל-מאן על ידי כתב העת הכלכלי "פורצ'ן" ברשימת 11 הפיזיקאים הגדולים של ארצות הברית
בשנת 1958 גל-מאן וריצ'רד פיינמן, במקביל לצוות של ג'ורג' סודרשן ורוברט מרשק, גילו את המבנה הכיראלי של הכוח החלש.
רעיון נוסף שלו הוא נוסחת גל-מאן-אוקובו שהתבססה על תוצאות אמפיריות, ובהמשך קיבלה הסבר תאורטי במודל הקווארק שלו.
גל-מאן ואברהם פאיס היו מעורבים במתן הסבר לתופעות חידתיות הקשורות בחלקיקים אלה.
בהמשך פיתח את נוסחת גל-מן-נישיג'ימה.
בשנת 1960 פרסם, יחד עם מוריס לוי, את סיגמה מודל של הפאיונים, שהסביר אינטראקציות באנרגיה נמוכה של פאיונים.
בשנים 1960–1961 פיתח במקביל לעבדוס סלאם, יובל נאמן וג'ון וורד תאוריה סימטרית למבנה החלקיקים היוצרים את הכוח החזק, המסביר את קיומם ותכונותיהם של החלקיקים התת-אטומיים בעזרת מודל המבוסס על חבורת הסימטריה , שאותו כינה "דרך השמונה" (The Eightfold way).
בשנת 1962 הציע גל-מאן על סמך מדידות במעבדה, במקביל להצעה של יובל נאמן על סמך ניתוח תאורטי, להוסיף חלקיק נוסף, את האומגה מינוס, לחלקיקים שנכללו בתאוריה עד אז.
גילוי חלקיק במעבדה הלאומית ברוקהייבן בראשית 1964, שקיומו ותכונותיו נחזו על ידי המודל של גל-מאן ושל נאמן אישש את המודל וריכז אל התאוריה תשומת לב ציבורית.
יחד עם נאמן פרסם את הספר "The Eightfold Way", שכלל את מאמריהם בתחום זה.
בשנת 1963 גל-מאן וג'ורג' צווייג שיערו שניתן להסביר את כלל החלקיקים התת-אטומיים כמורכבים ממספר מועט של חלקיקים יסודיים.
גל-מאן כינה חלקיקים יסודיים אלו בשם קווארקים.
השם לקוח מ"אשכבה לפינגאן" של ג'יימס ג'ויס: "שלושה קווארקים למר מארק!" , למילה בהקשרה המקורי לא הייתה משמעות ברורה.
בשנת 1969 זכה גל-מאן בפרס נובל לפיזיקה על חלקו בסיווג החלקיקים האלמנטריים ופעולותיהם ההדדיות.
בשנת 1972 פיתח יחד עם הפיזיקאים הרלד פריטש והיינריך לויטוויילר את הרעיון של מטעני צבע כמקור לשדה החזק, ובכך הניחו את היסודות לכרומודינמיקה קוונטית.
בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 נמנה עם תומכי תורת המיתרים, שנחשבה באותן שנים לתאוריה שולית.
בשנת 1984 נמנה עם קבוצת המדענים שהקימה את מכון סנטה פה למחקר בינתחומי של מערכות מורכבות מסתגלות.
לאחר פרישתו מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה כפרופסור אמריטוס וכן היה פרופסור באוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי ובאוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 1994 יצא לאור ספרו "הקווארק והיגואר", שיצא לאור גם בתרגום לעברית.
בספרו תיאר גל-מאן אוסף של קשרים מיוחדים בין מודלים פיזיקליים לבין תופעות טבע ותחומי עיסוק אנושיים.
הוא טען שרוב האנשים רואים את חוקי הפיזיקה כמדויקים וככאלה שכמעט שאינם ניתנים לשינוי, בעוד שתחומים כמו: ארכאולוגיה, בלשנות, חקר הטבע, היסטוריה - עוסקים בחוקים מקורבים בלבד.
הספר בוחן, בין השאר, מה מייחד מערכות סתגלניות מורכבות, העוברות תהליכים מורכבים, כגון: למידה ואבולוציה, בניגוד למערכות שאינן סתגלניות, אך מורכבות ביותר, כגון: כוכבים וגלקסיות.
דוגמאות למערכות סתגלניות מורכבות ניתן למצוא החל ברמת המיקרו, כגון מערכות וירוסים או חיידקים הלומדים להתנגד לאנטיביוטיקה, ועד למערכות מאקרוסקופיות, דוגמת ילד, מושבת נמלים ומערכות מחשב.
גל-מאן טען שמערכת החוקים הפיזיקלית, עד כמה שהדבר נראה מוזר, היא מערכת פשוטה, המאפשרת את צמיחתן של מערכות מורכבות וסתגלניות.
מחקרו בשנותיו האחרונות התמקד בקשר שבין הפשוט למורכב.
בשנת 1955 נישא למרגרט דאו, שנפטרה בשנת 1981. נולדו להם בן ובת.
בשנת 1992 נישא למרשה סאות'וויק, ממנה התגרש.
על שמו נקרא אחד הרחובות בשכונת "קריית חתני פרס נובל" שבמערב ראשון לציון (איות שם הרחוב על השלטים ובמפות הוא "מוריי גלמן").
אמנזיית גל-מאן היא התופעה בה מומחים מודעים לשגיאות מהותיות בדיווחי תקשורת מתחום ההתמחות שלהם אך ממשיכים לייחס אמינות גבוהה לשאר הדיווחים בתקשורת.
לאחר ששוחח איתו עליה, הסופר מייקל קרייטון בחר לקרוא לתופעה על שם גל-מאן כדי להקנות לה נופך סמכותי.
מארי דה מדיצ'י הייתה מלכה, בתור אשתו של מלך צרפת אנרי הרביעי; היא הייתה אמו של לואי השלושה עשר.
מארי נולדה בעיר פירנצה שבאיטליה לפרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (1541- 1587) וליוהנה מאוסטריה, הדוכסית הגדולה של טוסקנה (1548-1578), בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בדצמבר 1600 נישאה מארי לאנרי הרביעי מלך צרפת, לאחר שבוטלו נישואיו לאשתו הראשונה מרגרט, בתו של אנרי השני מלך צרפת, שלא ילדה לו ילדים.
מארי דה מדיצ'י ילדה לאנרי הרביעי שישה ילדים, ובהם לואי, שירש אותו אחרי רציחתו ב-1610. למלך אנרי הרביעי היו גם מאהבות רבות, ובהן גבריאל ד'אסטרה, שילדה לו שלושה ילדים ומתה ב-1599. היה לו גם ילד נוסף ממאהבתו הנרייט, שהתגוררה בטירה קרובה לארמון המלכות של מארי דה מדיצ'י.
המלך אנרי הרביעי גידל את כל ילדיו יחדיו, דבר שגרם למריבות בין מארי דה מדיצ'י לבין הנרייט.
ב-14 במאי 1610 נרצח המלך אנרי הרביעי בפריז ושעות אחדות אחרי כן הכריז הפרלמנט של פריז על מארי דה מדיצ'י כעוצרת בשמו של בנה, לואי השלושה עשר, שהיה בן תשע שנים בלבד.
מכוח תפקידה כעוצרת, מינתה מארי דה מדיצ'י את קונצ'ינו קונצ'יני, בעלה של בת-לווייתה ליאונורה גליגאי שהיה יועצה, לשר הצבא של צרפת, ובהשפעתו פיטרה מתפקידו את הדוכס מסולי, שהיה יד ימינו של המלך אנרי הרביעי.
בעזרתה של מארי דה מדיצ'י, קיוו חוגי הכנסייה הקתולית לדכא את ההוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים).
היא נקטה במדיניות של התקרבות לספרד, והשיאה את בנה לואי לאן מאוסטריה, בתו של פליפה השלישי מלך ספרד, ואת בתה אליזבט לבנו בכורו של פליפה השלישי.
האצולה הצרפתית האשימה את מארי דה מדיצ'י בבזבוז כספי המדינה, ודרשה את כינוסה של אספת המעמדות הצרפתית (1614-1615).
ב-1617 בנה לואי, שבינתיים הגיע לפרקו כמלך לואי השלושה עשר, הורה בסתר לרצוח את קונצ'יני.
כן העמידו למשפט את גליגאי באשמת כשפים והמרת דתה ליהדות, והוציאוה להורג.
כאשר מחתה מארי על הרצח, גירש אותה המלך הצעיר לארמון בלואה שעל גדות נהר הלואר.
ב-1619 היא נמלטה משם, ועודדה את בנה גאסטון דוכס אנז'ו, שהיה בן אחת עשרה שנה בלבד, למרוד במלך - מרידה שכוחותיו של המלך דיכאו עד מהרה.
בתיווכו של החשמן רישלייה הושגה פשרה בין המלך לואי השלושה עשר לבין אמו, והיא הורשתה לתפוס את מקומה במועצה המלכותית ב-1621. ב-1624, בהמלצת אמו, מינה המלך את רישלייה לראש ממשלתו.
אך מאוחר יותר מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו של רישלייה וקשרה קשר לרוצחו.
ב-12 בנובמבר 1630 נראה היה ליום אחד שמאמציה הוכתרו בהצלחה, כאשר המלך שנתן את הסכמתו לפטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי.
המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של מארי דה מדיצ'י, הגלה אותה ל וציווה עליה לפרוש מן הפוליטיקה.
ב-1631 היא ברחה לפלנדריה, הקימה בבריסל חצר מלכות משלה, ולא ראתה עוד את בנה.
מארי דה מדיצ'י נפטרה בעיר קלן שבגרמניה ב-1642 ונקברה בבסיליקה של סן דני בפריז.
מארי דה גיז הייתה רעייתו של ג'יימס החמישי, מלך ממלכת סקוטלנד, ואמה של מרי מלכת הסקוטים.
דה גיז הייתה עוצרת ממלכת סקוטלנד בין השנים 1554–1560.
מארי, בתם הבכורה של קלוד, דוכס גיז, ראש בית גיז הצרפתי, ושל אנטואנט דה בורבון, נולדה בבאר-לה-דוק, לורן ב-4 באוגוסט 1534. בהיותה בת שמונה-עשרה נישאה ללואי מאורליאן, דוכס לונגוויל.
נישואיהם היו מאושרים, ובנם הבכור פרנסואה נולד ב-30 באוקטובר 1535. בחורף שנת 1536 נכחה מארי בטקס נישואיו של בעלה לעתיד, ג'יימס החמישי מסקוטלנד, לבתו הבכורה של מלך צרפת, מאדלן דה ולואה, בקתדרלת נוטרדאם בפריז.
ב-9 ביוני 1537 מת לואי בעיר רואן.
מארי הייתה לאלמנה בגיל עשרים ואחת.
ב-4 באוגוסט ילדה את בנה השני, לואי.
ג'יימס החמישי, אשר אשתו הראשונה מאדלן מתה משחפת בחודש יולי, חיפש, באותו זמן, כלה צרפתייה נוספת, על מנת לחזק את הברית הסקוטית-צרפתית נגד ממלכת אנגליה.
המשא ומתן על נישואיו התמקד במארי.
דודו של ג'יימס, הנרי השמיני, מלך אנגליה, ביקש את ידה של מארי, על מנת למנוע נישואים מסוכנים אלו.
פרנסואה הראשון, מלך צרפת, העדיף את הצעת הנישואין של ג'יימס על פני הצעתו של הנרי, ודיווח זאת לאביה של מארי; היא קיבלה את הידיעה בהלם ובחשש.
האפשרות כי תעזוב את משפחתה ואת ארצה לא שימחה את מארי, אשר שכלה את בנה לואי, בן ארבעת החודשים, באותה תקופה.
אביה נקלע לתסבוכת דיפלומטית; הוא ניסה לעכב את תוכניות הנישואין ככל האפשר.
ג'יימס, שחש, כנראה, באי-רצונה של מארי, כתב לה מכתב בו פנה אליה בבקשה לעצה ולתמיכה.
מארי קיבלה את הצעת הנישואין, ומיהרה להסדיר את ענייני הנסיעה.
ב-18 במאי 1538 נישאו ג'יימס החמישי ומארי בקתדרלת נוטר דאם, באמצעות בא-כוח, רוברט, לורד מקסוול.
מארי עזבה את צרפת ביוני, מלווה בצי ששלח ג'יימס; היא נאלצה להשאיר את בנה הקטן פרנסואה בצרפת.
ב-10 ביוני הגיעה מארי לפייף, שם קידם ג'יימס את פניה.
הם נישאו, פנים מול פנים, לאחר כמה ימים, בסנט אנדרוז.
מארי הוכתרה למלכת סקוטלנד ב-22 בפברואר 1540, במנזר הולירוד.
שני בנים נולדו לה ולג'יימס: ג'יימס וארתור (רוברט); ג'יימס חי במשך פחות משנה, וארתור במשך שמונה ימים בלבד.
בתם מרי נולדה ב-8 בדצמבר 1542; ג'יימס מת כעבור שבוע, ומארי נהייתה לעוצרת.
הייתה זו מארי אשר שלטה, למעשה, בסקוטלנד, בשמה של המלכה מרי, אשר נשלחה לצרפת בגיל חמש, כדי לחיות לצד בעלה לעתיד, בנו של אנרי השני, מלך צרפת.
מארי נהגה תמיד להתייעץ עם שני אחיה רבי העוצמה - שארל, הקרדינל מלורן, ופרנסואה הדוכס מגיז, אשר נשאו בתפקידים בממשלה הצרפתית.
סקוטלנד וצרפת פעלו כבעלות ברית בכל הנוגע ליחסיהן עם אומות אחרות.
השפעתם ההולכת וגוברת של הפרוטסטנטים הסקוטים, אשר נתמכו בחשאי בידי מלכת אנגליה, אליזבת הראשונה, ערערה את יציבות שלטונה של מארי.
הם הדיחו אותה, למעשה, בגלל סיבות דתיות.
לאחר מותה של מארי, שאירע ב-10 או ב-11 ביוני 1560, נלקחה גופתה לצרפת.
היא נקברה במנזר סן-פייר בעיר ריימס, אשר אם המנזר שלו הייתה אחותה, רנה.
בעת המודרנית הועלתה השערה כי אליזבת הראשונה הורתה להרעיל את מארי למוות.
להשערה זו, המופיעה בסרט "אליזבת" ובספרה של פיליפה גרגורי, "מאהבה של הבתולה", אין כל בסיס; מותה של מארי היה אחד ממקרי המוות הבודדים של בני מלוכה במאה ה-16 שבני תקופתה הפרנואידים לא ייחסו להרעלה.
מארי גאלאנט הוא אי בים הקריבי המהווה חלק מקבוצת איי גוואדלופ שבאנטילים הקטנים.
האי מהווה חלק ממחוז צרפת מעבר לים גוואדלופ.
מספר התושבים באי הולך ופוחת עקב הגירה שלילית: בשנת 1961 התגוררו באי 16,431 תושבים ובשנת 1991 כ-12,488 תושבים.
נכון לשנת 2006 צפיפות האוכלוסין באי היא 76 נפשות לקמ"ר.
האי מחולק אדמיניסטרטיבית לשלוש קומונות (communes):
קפסטר דה מארי גאלאנט (Capesterre-de-Marie-Galante) ששטחו 46.19 קמ"ר ומתגוררים בו 3,559 תושבים (1999).
מָארִי דֹה פְרֹנְס הייתה המשוררת הצרפתייה הראשונה, אשר כפי הנראה חיה באנגליה במהלך המאה ה-12. היא חיברה תריסר פואמות ברטוניות, הקרויות "Breton lais" – שירים קצרים עלילתיים, ששאבו השראה ממקורות ארתוריאניים ומהאהבה החצרונית.
בנוסף, תרגמה מארי קובץ משלים ימי-ביניימי, המכיל כמאה משלים המיוחסים ל"איזופוס הקטן" ("איזופט" בלשונה); את אגדת "כור המצרף של פטריק הקדוש"; ואת ההגיוגרפיה (ביוגרפיה של קדוש דתי) של אודרי הקדושה.
ההתייחסויות השונות המצויות בפואמות שלה למשוררים גדולים אחרים (דוגמת סנקה ואובידיוס), כמו גם תרגומיה מלטינית ומאנגלית לניב האנגלו-נורמני, מעידים על השכלתה הרחבה כאישה ממעמד האצולה בימי הביניים.
מארי דה פראנס היא המשוררת הראשונה שכתבה בשפה הצרפתית המוכרת לנו כיום.
באפילוג שלה לקובץ המשלים "איזופט", כתבה: "Marie ai nun, se sui de France" ("מארי הוא שמי, אני מצרפת").
הדגשתה את ארץ מוצאה תרמה להנחה הרווחת שחיה באנגליה, בחצרו של המלך הנרי השני, ואף כתבה עבורו את העלילות הברטוניות.
כינויה מארי דה פראנס ("מארי בת צרפת") נטבע על ידי קלוד פושה, שסבר ב-1581 שמארי היא "ילידת צרפת".
למרות שארבע יצירותיה של מארי השתמרו היטב, לא ידוע לבטח דבר על זהותה ועל חייה, מלבד שמה וארץ מוצאה.
במשך השנים, חוקרים רבים ניסו להתחקות אחר עקבותיה ולזהותה עם מספר נשים צרפתיות אחרות בשם מארי, אך ללא הצלחה.
מארי זוהתה בין היתר עם:
מארי דה שמפיין (Marie de Champagne), בתם של אלינור מאקוויטניה ושל לואי השביעי, מלך צרפת;
אם המנזר מארי משפטסברי (Shaftesbury), אחותו למחצה של הנרי השני מצד אביהם, ג'פרי מאנז'ו;
אם המנזר מארי מבולון (Boulogne), בתם של סטיבן מלך אנגליה ומתילדה מבולון;
מארי דה מולאן (Meulan), בתו של הברון הנורמני גלרן דה מולאן, ואשתו של יו טלבוט, ברון קלוביל.
שתיים מיצירותיה של מארי מכילות פרולוג, בו ציינה את האצילים להם הוקדשו היצירות, ואפילוג, בו חתמה את שמה.
זיהויים החלקי של האצילים המוזכרים בפרולוג סייע בתארוך יצירותיה המשוער.
שירי העלילה הברטוניים הוקדשו ל-"nobles reis" ("מלך אצילי") – ככל הנראה מלך אנגליה דאז, הנרי השני.
על כן, ייתכן שהם חוברו במהלך השנים 1160 עד 1189, היא שנת מותו של הנרי השני.
כל עלילה ברטונית עוסקת, בדרך כזו או אחרת, במשולשי אהבה רומנטיים, בהשפעת האהבה החצרונית (fin'amor באוקסיטנית – "אהבה טהורה").
המונח תיאר אהבה אידיאלית, "באמצעותה היטהרו האוהבים עצמם".
זו האחרונה הייתה לתמה המרכזית בשיריהם של טרובדורים וטרוברים בימי הביניים.
כמו כן, בשיריהם נתפשה התשוקה ככוח הרסני ומסוכן.
מארי, כבת צרפת בתקופה זו, הושפעה ככל הנראה מתפישות אלו.
סדר העלילות מובא כאן לפי הופעתן בכתב היד Harley 978, העותק הישן ביותר בו מובאות כל עלילותיה של מארי.
("גיז'מר") Guigemar – האביר הצייד גיז'מר, שמעולם לא התאהב, נפצע אנושות במהלך מסע ציד.
נודע לו כי רק הייסורים הנחווים באהבת אישה יוכלו לרפאו, אך האישה המיועדת היא מלכה הנשואה למלך קנאי.
למרות זאת, הצליחו האוהבים לנהל מערכת יחסים במשך כשנה.
כשנחשפה אהבתם האסורה עליהם להיפרד, אך התאחדו שוב לאחר מספר שנים.
("אקיטן") Equitan – המלך אקיטן מנהל רומן עם אשת המושל הנאמן לו.
הם זוממים לרצוח את הבעל הנבגד, אך לבסוף מתים בדרך בה תכננו להורגו.
La Fresne ("המילה") – בת אצולה היולדת תאומות מחליטה לנטוש אחת מהן, ומשאירה אותה תחת לעץ מילה (ומכאן שמה).
לה פרן גדלה במנזר ומתחבבת על אציל הבא לבקרה לעיתים תכופות, ורוצה לשאתה לאישה.
חבריו מייעצים לו לשאת אישה ממעמד גבוה יותר, וכך הוא עושה.
חמותו לעתיד חושדת בלה פרן ובטיב הקשר שהיא מנהלת עם חתנה.
לבסוף היא מגלה כי לה פרן היא אותה בת שנטשה, ואהובה עומד להתחתן עם אחותה התאומה.
אמה של לה פרן מחליטה להשיאה לאציל.