tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלק מלימודיו ואימוניו כללו מספר הכשרות באנגליה, תחת מוסדות שונים, ביניהם המכללה המלכותית למהנדסים צבאיים, בית הספר למחקר, בית הספר ההודי של צבא ההנדסה והמכללה המלכותית למחקרי ביטחון.
אובסנג'ו שירת בגדוד החמישי של הצבא הניגרי בין השנים 1958–1959. הוא קיבל דרת סגן-משנה בשנת 1959, ודרגת סגן בשנת 1960. בשנה זו, שירת אובסנג'ו ביחידה של כוח האומות המאוחדות בקונגו.
מאוחר יותר הוא הצטרף ליחידת ההנדסה של הצבא הניגרי, ובשנת 1963 הוא עמד בראשה.
בשנה זו, הוא קודם לדרגת סרן בצבא ניגריה.
אובסנג'ו סופח לבית הספר להנדסה של צבא הודו בשנת 1965, ובאותה שנה קודם לדרגת רב-סרן.
בשנה זו הוא למד במכללה לשירותי הביטחון "וולינגטון" שבהודו, וזכה לשבחים מאת מפקדים בכירים ממנו אשר טענו כי הוא אחד הקצינים הטובים ביותר שנשלחו עד אז מצבא ניגריה.
אובסנג'ו קיבל דרגת סגן-אלוף בשנת 1967, ובתפקיד זה פיקד על אזור נרחב בניגריה.
בשנת 1969, הוענקה לאובסנג'ו דרגת אלוף-משנה.
בין השנים 1969–1970 היה מפקד חטיבת חיל הרגלים השלישית של צבא ניגריה.
מאוחר יותר הוא הפך למפקד חטיבת הקומנדו השלישית של חיל הים הניגרי, תפקיד אשר בו כיהן במהלך מלחמת האזרחים הניגרית, שנערכה נגד רפובליקת ביאפרה.
רפובליקה זו הייתה מדינה שלא הצליחה להתקיים זמן רב.
היא החלה לבסס עצמה בדרום מזרח ניגריה בשנת 1967, וכבר בשנת 1970, לאחר מלחמת האזרחים הניגרית, נכנעה בפני אובסנג'ו והביאה לסופה של מלחמת האזרחים.
במהלך השנים 1970–1975 אובסנג'ו פיקד על יחידות ההנדסה של צבא ניגריה, כאשר בשנת 1972 הוא הועלה לדרגת תת-אלוף.
בינואר 1975, גנרל יעקובו גואון (Yakubu Gowon), ראש המדינה של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה, מינה את אובסנג'ו כנציב הפדרלי האחראי על תחומי העבודה והדיור.
תחת תפקיד זה, אובסנג'ו היה אחראי על פיתוחם של כבישים, גשרים, חשמל, תאורת רחוב ודיור במדינה.
ב-29 ביולי 1975, כאשר גנרל מורטלה מוחמד (Murtala Mohammed) עלה לשלטון כראש המדינה בהפיכה צבאית, התמנה אובסנג'ו כרמטכ"ל של צבא ניגריה.
ב-13 בפברואר 1976, גנרל מורטלה מוחמד נרצח בהתנקשות צבאית יחד עם אנשי צבא בכירים נוספים.
המדיניות הביטחונית הרעועה שהונהגה על ידי גנרל מורטלה היא שאפשרה לקושרים לבצע את ההפיכה הצבאית.
אמנם, הקושרים לא הצליחו להשתלט על כל אמצעי התקשורת במדינה, אבל כן הצליחו להשתלט על תחנות הרדיו ובכך להכריז על ניסיון ההפיכה.
ההפיכה נכשלה משום שהקושרים לא הצליחו להתנקש באובסנג'ו ובגנרל בכיר נוסף, תיאופילוס דנג'ומה (Theophilus Danjuma), שהצליחו להימלט.
אובסנג'ו ודנג'ומה החלו לבסס שרשרת פיקודית לאחר ההפיכה, והחזירו את הביטחון בלאגוס.
בכך, השיבו את השליטה לידיהם.
לאחר ההפיכה, אובסנג'ו, שהיה סגנו של מורטלה, נבחר להמשיך את דרכו של גנרל מורטלה כראש המדינה על ידי המועצה הצבאית העליונה.
הוא התחייב להמשיך את התוכנית לשיקום ממשלה אזרחית ולהמשיך לקדם את הרפורמה למען שיפור איכות השירות הציבורי במדינה וכן קידם את תוכנית החזרת השלטון האזרחי בניגריה.
הוא כיהן כראש המדינה עד שנת 1979. בשנה זו אובסנג'ו ויתר על מקומו לטובת הנשיא שנבחר בבחירות אזרחיות, שהו שגארי(Shehu Shagari).
ניגריה התברכה באוצרות טבע רבים, ביניהם בארות נפט עשירות אשר מצויות בעיקר בדרומה של המדינה.
בשנות ה-70 ניגריה הייתה אחת מיצואניות הנפט הגדולות בעולם.
באותן שנים עלו מחירי הנפט מאוד, ובכך הביאו לניגריה רווחים עצומים.
המשטר הצבאי של אולוסגון אובסנג'ו נהנה מההכנסות הרבות למדינה בעקבות הנפט.
הכנסות רבות אלו אפשרו לממשלה להשקיע כסף בתשתיות ושיפורים בקנה מידה גדול.
עם זאת, עלתה ביקורת בפני אובסנג'ו כי תכנון התשתיות היה לקוי, וכי התוכנית התרכזה יותר מדי באזורים עירוניים.
התעשייה בניגריה, אשר גדלה אט אט לאחר מלחמת העולם השנייה, במהלך מלחמת האזרחים הניגרית, שגשגה בשנות ה-70 של המאה ה-20, וזאת למרות מגבלות רבות של תשתיות במדינה.
הצמיחה הכלכלית הייתה בולטת במיוחד בייצור והפקה של מוצרי צריכה, ביניהם כלי רכב, סבונים, משקאות קלים, בירות, תרופות, צבע וחומרי בנייה.
הממשלה ברשות אובסנג'ו השקיעה רבות בתשתיות המדינה, וגדל שיתוף הפעולה בין הממשלה לבין חברות פרטיות במדינה.
ניתנו צווים לקידום יוזמות המסחר בניגריה בשנת 1977, דבר אשר עודד את צמיחת מעמד הביניים.
הממשלה תכננה להשקיע משאבים רבים בייצור פלדה במדינה.
באמצעות סיוע סובייטי תוכננה הקמה של בית חרושת לפלדה בעיר אג'אוקוטה בקוג'י, לא רחוק מהעיר אבוג'ה.
ההשקעה בחקלאות ובפרויקטים הקשורים אליה פחתה, אך עם זאת הממשלה המשיכה להשקיע בפרויקט השקיה נרחב באמצעות תמיכה של הבנק העולמי.
במהלך כהונתו של אובסנג'ו התרחשו גם התפתחויות בתחום החינוך.
בתחילת מלחמת האזרחים היו קיימות בניגריה רק חמש אוניברסיטאות, וב-1975 גדל מספר האוניברסיטאות ל-13. כמו כן, במהלך השנים שלאחר מכן נוספו מספר אוניברסיטאות נוספות.
התקדמויות דומות התרחשו גם בתחום החינוך היסודי והתיכוני, בעיקר במדינות הצפוניות שפיגרו מאחור בתחום זה.
בתקופת השלטון של אובסנג'ו, החינוך האוניברסלי היסודי הונהג ברחבי ניגריה כולה ואפשר את החינוך היסודי לחופשי וזמין לילדים בגילאים 6–15 מכל רחבי המדינה.
אובסנג'ו הואשם באחריות לדיכוי פוליטי.
באחד המקרים, בשנת 1977, פלה קוטי (Fela Kuti), שהיה מוזיקאי ניגרי ידוע ופעיל פוליטי, הוכה באכזריות לאחר שחברים בקומונה אליה השתייך היו מעורבים בסכסוך עם אנשי צבא.
פלה ובני משפחתו הוכו ונאנסו, ואמו, פונמילאיו רנסון-קוטי (Funmilayo Ransome Kuti), שגם היא הייתה פעילה פוליטית, נזרקה מהחלון ונהרגה.
ארונה של רנסון-קוטי הועבר ליד הבסיסים הצבאיים של אובסנג'ו, וזאת על-מנת למחות נגד הדיכוי הפוליטי האכזרי.
באחד המקרים, בשנת 1977, החוקה הרפובליקנית, שאומצה בשנת 1979, עוצבה על פי חוקת ארצות הברית והורתה על כהונת נשיא, סנאט ובית נבחרים.
המדינה התכוננה לקראת בחירות מקומיות, ומאוחר יותר לבחירות לאומיות, אשר בסופן תחזור ניגריה לשליטה דמוקרטית ושלטון אזרחי.
באוקטובר 1979, לאחר הבחירות הדמוקרטיות, נבחר שהו שגארי כנשיאה של ניגריה.
אובסנג'ו העביר לשגארי את השליטה על המדינה, ובכך הפך לשליט הצבאי הראשון שהעביר את השלטון למשטר אזרחי בדרכי שלום.
במהלך הדיקטטורה של השליט סאני אבאצ'ה, בשנים 1993–1998, טען אובסנג'ו כנגד הפרת זכויות אדם של המשטר הדיקטטורי, ונכלא בשנת 1995 על-כך שהשתתף לכאורה בהפיכה כנגד אבאצ'ה.
אובסנג'ו שוחרר רק לאחר מותו הפתאומי של אבאצ'ה ב-8 ביוני 1998. במהלך שהותו בכלא, אובסנג'ו חווה חוויה רוחנית של "לידה מחדש", והתקרב אל הנצרות.
בהתייחסו לחוויה שלו במהלך המשפט שנערך בנושא ההפיכה, אובסנג'ו סיפר: "היום העצוב ביותר בחיי היה כאשר ישבתי מול פאנל צבאי שהוקם על ידי ראש המדינה לשעבר, סאני אבאצ'ה, אשר ניסה להאשים אותי בהפיכת שווא.
ניתן לי גזר דין מוות ולאחר מכן העונש הומר ב-30 שנות מאסר".
בבחירות של 1999, הראשונות מזה שש עשרה שנים, אובסנג'ו החליט לרוץ לנשיאות כמועמד של המפלגה הדמוקרטית העממית.
הוא ניצח עם 62.6% מהקולות, כאשר הוא דיכא את דרום מזרח המדינה הנוצרי ואת רוב הצפון המוסלמי.
הוא איבד את אזור הבית שלו, שנמצא בדרום מערב המדינה, ליריבו – ולאולו פאלה (Olu Falae), המועמד הנוסף היחיד.
ב-29 במאי 1999 אובסנג'ו נבחר כראש המדינה הראשון בבחירות דמוקרטיות על ידי האזרחים בניגריה לאחר 16 שנים של שלטון צבאי.
כיום התאריך הזה הוא יום הנצחה לדמוקרטיה, יום חג בניגריה.
במהלך יום הדמוקרטיה, הניגרים עורכים ארוחות חג ופסטיבלים ברחבי המדינה, נהנים עם משפחותיהם, עם חבריהם ומרבים לאכול.
אובסנג'ו בילה את רוב הקדנציה הראשונה שלו בנסיעות לחו"ל.
הוא הצליח להשיג תמיכה של חלק ממדינות המערב לחיזוק הדמוקרטיה המתהווה בניגריה.
אובסנג'ו זכה בשבחים בינלאומיים על תפקידה של ניגריה במשימות של שמירה על השלום האזורי בסיירה לאון ובליבריה אשר היו שרויות באותה התקופה במלחמות אזרחים קשות.
מספר אנשי ציבור כמו יו"ר האספה הלאומית ונשיא הסנאט היו מעורבים בעימותים עם הנשיא, בשל אי ביצוע התקציבים שהוגדרו והן בשל ביצוע פעולות צבאיות פנימיות שגרמו למותם של אזרחים רבים.
אובסנג'ו הצליח לשרוד את ההאשמות ומונה לנשיא פעם נוספת.
אובסנג'ו נבחר פעם נוספת בבחירות סוערות בשנת 2003, שהיו בעלות מאפיינים אתניים ודתיים אלימים.
מתנגדו העיקרי, השליט הצבאי לשעבר, הגנרל מוחמדו בוהארי (Muhammadu Buhari), היה מוסלמי שזכה לתמיכה בעיקר מהצפון.
בזכייתו ב-61.8% מהקולות, אובסנג'ו הביס את בוהארי ביותר מ-11 מיליון קולות.
בנובמבר 2003 נמתחה ביקורת על החלטתו של אובסנג'ו להעניק מקלט לנשיא הליברי המודח, צ'ארלס טיילור (Charles Taylor) אשר בשל אחריותו לפעולות אכזריות ולשפיכות הדמים בליבריה ובסיירה לאון, הוצא נגדו כתב אישום על פשעים כנגד האנושות.
ב-12 ביוני בשנת 2006 אובסנג'ו חתם על הסכם עם נשיא קמרון, פול בייה, ששם קץ באופן רשמי למחלוקת הגבול של חצי האי בקאסי.
אף על פי שהסנאט הניגרי קיבל החלטה לפיה הנסיגה של הכוחות הניגרים מחצי האי הייתה בלתי חוקית, אובסנג'ו נתן פקודה להמשיך את הנסיגה כמתוכנן.
הודות לרווחים העצומים של המדינה בעקבות הנפט, אובסנג'ו פיתח במדינה מספר תחומים.
ראשית, הוא יצר את "ועדת פיתוח הדלתא הניגרית", שהייתה אחראית על חינוך יסודי אוניברסלי בניגריה – חינוך חינם לילדים בין הגילאים 6–15. בכך, קידם אובסנג'ו את רמת ההשכלה במדינה.
שנית, אובסנג'ו פעל למען מיגור השחיתות במדינה.
הוא הקים שתי ועדות אשר תפקידן היה לטפל בשחיתות ובפשעים כלכליים ופיננסיים.
בנוסף לכך, באמצעות הרווחים אובסנג'ו חידש את פעילות החברה הלאומית לדשן אשר פעלה בשתי ערים מרכזיות בניגריה: האחת מהן היא קדונה – אשר שוכנת בצפון-מרכז ניגריה, ומשמשת מרכז מסחרי וצומת דרכים תחבורתי של אזורים חקלאיים רבים, והשנייה היא פורט הרקורט – העיר החמישית בגודלה במדינה הממוקמת בדרום.
בנוסף לפיתוחיו שהתאפשרו בעקבות הכנסות הנפט, אובסנג'ו המשיך להגדיל את ההכנסות למדינה בעקבות ייצוא הנפט.
לפני הממשל של אובסנג'ו, צמיחת התמ"ג בניגריה משנת 1987 הייתה איטית מאוד, ועלתה רק בשלושה אחוזים בין השנים 1999–2000. לעומת-זאת, תחת שלטונו של אובסנג'ו, התמ"ג הכפיל עצמו משלושה לשישה אחוזים, וזאת רבות הודות לייצוא הנפט אותו קידם אובסנג'ו.
בעקבות עליה זו בתמ"ג, עלו יתרות מטבע החוץ של ניגריה מ-2 מיליארד דולר בשנת 1999 ל-43 מיליארד דולר בשנת 2007, כאשר אובסנג'ו סיים את תפקידו.
בכך, התאפשר למדינה להחזיר את חובותיה החיצוניים על סך 18 מיליארד דולר לבנקים בלונדון ובפריז, ו-18 מיליארד דולר של חובות נוספים.
רוב החובות הללו לא נצברו בעקבות שחיתות של המדינה, אלא בגלל מדיניות שהנהיג הבנק המרכזי של ניגריה בין השנים 1982–1985: הבנק המרכזי פיקח על ערכו של המטבע המקומי של ניגריה, נאירה, באמצעות קביעת שערי חליפין לעסקאות במטבע.
ערכו של המטבע המקומי נשאר גבוה באופן מלאכותי, ועל כן נאלצה ניגריה לשלם סכומים גבוהים מאוד במטבע המקומי בכל עסקאות הייבוא.
עקב ירידת מחירי הנפט בין השנים 1982–1986, התמעטה יתרת מטבע החוץ, ולא נותרו לבנק המרכזי מספיק מטבעות חוץ כדי לשלם עבור הייבוא.
מצב זה גרם לפיגור בתשלום עסקאות לטווח קצר של המדינה, בסכום ממוצע של 3 מיליארד דולר לשנה, וליתרת חוב גבוהה.
הממשל הצבאי ששלט באותה התקופה, גרם לירידה מלאכותית בערך המטבע המקומי.
החל משנת 1986, ממשלת ניגריה הפסיקה את מדיניות ההתערבות בשער החליפין בשוק, ובכך אפשר לכוחות השוק לפעול באופן עצמאי וללא התערבות, וערך המטבע המקומי עלה.
אג'נדת הכהונה השלישית שהוביל אובסנג'ו הייתה תוכנית לשינוי החוקה אשר הכילה חוק המגביל לשתי קדנציות נשיאותיות בלבד.
התוכנית הייתה לשנות את החוק בצורה כזו שתאפשר לו להמשיך לכהונה שלישית של ארבע שנים כנשיא ניגריה.
האג'נדה לוותה במחלוקות רבות והובילה לסערה תקשורתית ופוליטית בניגריה שהובילה לכך שההצעה לא אושרה על ידי האספה הלאומית.
כתוצאה מכך אובסנג'ו לא יכול היה לרוץ לבחירות הכלליות בשנת 2007 אשר בסופם פינה את תפקידו כנשיא לאומרו יראדואה.
בראיון בלעדי שנתן לטלוויזיית הכבלים, אובסנג'ו הכחיש את מעורבותו באג'נדת הכהונה השלישית.
והאשים את האספה הלאומית בכך שכללה את הארכת הקביעות בין הסעיפים של החוקה שעמדו בפני תיקון.
במהלך ההתרעמות על אג'נדת הכהונה השלישית, אובסנג'ו גונה על ידי רבים בזירה הפוליטית.
הסנטור קן נמאני (Ken Nnamani), נשיא הסנאט הניגרי לשעבר, טען שאובסנג'ו הודיע לו על כוונותיו כבר כשהפך לנשיא הסאנט.
כמו כן, הוא גם רמז כי שמונה מיליארד נריה הושקעו לטובת שכנוע מחוקקים כדי שיתמכו באג'נדה.
נאמאני טען בנוסף לכך, כי נשיא ארצות הברית באותה התקופה, ג'ורג' בוש (George W.
Bush), הזהיר את אובסנג'ו ועודד אותו לזנוח את תוכניתו לכהונה שלישית.
אובסנג'ו מונה ליו"ר של חבר המושבעים של המפלגה הדמוקרטית העממית.
במסגרת תפקיד זה הייתה לו שליטה על מועמדים למשרות ממשלתיות ואף על מדיניות ואסטרטגיה.
נאמר עליו שהוא מתכנן להחזיק בעמדה הזאת על-מנת להישאר מאחורי הקלעים ולקחת שליטה על הנהגת ניגריה, אם יהיה בכך צורך.
הוא התפטר מיוזמתו מתפקידו כיו"ר בחבר המושבעים של המפלגה באפריל 2012 ולאחר מכן הוא פרש מעבודה פוליטית במסגרת המפלגה.
במרץ 2008 אובסנג'ו לכאורה הועמד לדין על ידי ועידה של הפרלמנט הניגרי באשמת מתן חוזי אנרגיה בשווי של 2.2 מיליארד דולר במהלך שלטונו בן 8 השנים.
חקירה זו לא התקבלה על ידי הפרלמנט הניגרי כולו בשל התערבות בוטה בתהליך מצד ההנהגה של ועידת החקירה האנרגטית.
אין כל מסמך רשמי אשר מוכיח כי הנשיא הועמד לדין.
אובסנג'ו מונה על ידי המזכיר של האו"ם, גנרל באן קי מון (Ban Ki-Moon), לשליח מיוחד לענייני הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אשר הייתה מוכה במלחמה.
אובסנג'ו ערך פגישות נפרדות לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'וזף קבילה (Joseph Kabila), ומנהיג המורדים, לורן נקונדה (Laurent Nkunda).
במאי 2014 אובסנג'ו כתב מכתב רשמי לנשיא גודלאק ג'ונתן (Goodluck Jonathan) וביקש ממנו לקחת תפקיד כמגשר בשם הממשלה הניגרית לשחרורן של "נערות צ'יבוק" (276 תלמידות שנחטפו בלילה שבין ה-14 וה-15 באפריל 2014) שהוחזקו על ידי המיליטנטים של ארגון הטרור בוקו חראם.
ב-16 בפברואר 2015, פרש אובסנג'ו מהמפלגה השולטת לאחר חילוקי דעות מהותיים.
אובסנג'ו ביקר את המפלגה והעומד בראשה בשחיטות והם מצידם רצו לסלקן מהמפלגה מאחר שלא ראו אותו נאמן לה.
בצעד דרמטי ואמיץ ביקש אובסנג'ו מראש המפלגה הדמוקרטית העממית לקרוע את כרטיס החברות שלו במפלגה במהלך פגישת עיתונאים.
לאחר מכן הוא נודע כדמות מרכזית במפלגת האופוזיציה החדשה.
בדף הטוויטר שלו נכתב מאוחר יותר הציטוט הבא: "אני מעדיף לקרוע את כרטיס חבר המפלגה שלי מאשר לשבת בצד ולתת למפלגה ולשחיתות לקרוע את המדינה האהובה שלי לגזרים" .
ב-24 בינואר 2018, הוא כתב לנשיא המכהן מוחמדו בוהארי (Muhammadu Buhari) והדגיש לו את נקודות החולשה שלו לפי תפיסתו, וכן נתן לו עצות כיצד לרוץ לבחירות ב-2019. ב-31 בינואר 2018, התנועה הפוליטית שלו נקראה "הקואליציה של ניגריה".
באוגוסט 2021 מינה האיחוד האפריקאי את אולוסגון אובאסאנג'ו כנציג גבוה לשלום בקרן אפריקה.
אולוסגון אובסנג'ו נישא במהלך חייו לארבע נשים: אסתר אלורמי (Esther Oluremi) (גרושתו); לינדה (linda) (נפטרה); מוג'יוסולה אדקונל (Mojiosola Adekunle) (נפטרה); וסטלה אבאבא (Stella Abebe) (נפטרה).
לאובסנג'ו יש עשרים ילדים: ביסוי, ביאי, בוקולה, בוסולה, דמילולה, דייאר, דאיו, דיבויי, פונק, פונסו, גאבינגה, לאיאבו, ג'ואון, קופו, קונל (אחיינו שאומץ כבנו), אולו, סיגון, סיאון וטויוסי.
בנו דייאר, עובד כמנהל תוכנה ראשי בחברת מיקרוסופט.
בשנת 1987, אשתו השנייה לינדה, נקלעה לתקרית אלימה כאשר הוצאה מרכבה על ידי קבוצת אנשים חמושים ונורתה משום שלא נשמעה להוראותיהם.
בתאריך 23 באוקטובר 2005, הנשיא אובסנג'ו איבד את אשתו, סטלה אובסנג'ו, עקב ניתוח פלסטי להצרת היקפי הבטן שהסתבך, אותו ביצעה בספרד.
בשנת 2009, הורשע הרופא שביצע את הניתוח באשמת רשלנות רפואית, ונגזרו עליו הן שנת מאסר בפועל בכלא הספרדי והן פיצויים ששולמו לבנה של סטלה בסך 176,000 דולרים.
בנוסף לתוארי הצ'יף השונים שהוענקו לו, מחזיק אובסנג'ו בתואר "באלוגון" (כינוי ניגרי לתואר "שר מלחמה" בשפת היורובה (שפה המדוברת במערב אפריקה) של ממלכת אווי, ובתואר "אקרין באלוגון" של שבט האגבה השייך לאזור יורובה-לנד שבמערב אפריקה.
בדצמבר 2017, הציג אובסנג'ו את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה הלאומית הפתוחה של ניגריה.
כעת אובסנג'ו מחזיק בתואר דוקטור לתאולוגיה לאחר שהשלים גם את תוארו השני באותו הנושא.
לאולוסוגון אובסנג'ו הוענקו מספר פרסים ומדליות:
המפקד העליון של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה (GCFR)
כוכב על שירות ראוי לשבח (MSS)
נילס אולה טויבונן (בשוודית: Nils Ola Toivonen; נולד ב-3 ביולי 1986) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי וחלוץ לסירוגין.
במשך מעל לעשור ערך 64 הופעות במדי נבחרת שוודיה.
טויבונן נולד בדגרפורס לאב פיני.
טויבונן התחיל את הקריירה שלו בקבוצה המקומית, ובעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בעונת הצטרף לארגריטה, עימה ירד בסיום העונה לליגה השנייה.
בסיום השנה נבחר לשחקן הצעיר של השנה בשוודיה.
בתחילת עונת חתם במאלמה לארבע שנים תמורת 1.1 מיליון דולר, ובכך הפך לשחקן השני היקר בתולדות המועדון.
בעונתו הראשונה הבקיע שלושה שערים.
בעונת רשם 14 שערים, 7 בישולים ב-27 משחקי ליגה.
ב-24 בינואר 2009 טויבונן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד נאק ברדה.
ב-8 בפברואר 2009 הורחק בניצחון 3-5 נגד פולנדם והורחק לשני משחקים.
עד לסיום העונה, טויבן הבקיע 6 שערים ב-14 משחקים.
ב-8 בנובמבר 2009 הבקיע רביעייה בניצחון 1-5 נגד דן האג.
ב-20 בינואר 2014 חתם בסטאד רן מליגת העל הצרפתית תמורת 2.5 מיליון אירו.
ב-28 באוגוסט 2015 הושאל לסנדרלנד מהפרמייר ליג עד לסיום העונה.
ב-4 באוגוסט 2016 חתם בטולוז.
ב-31 באוגוסט 2018 חתם במלבורן ויקטורי האוסטרלית.
ב-8 ביוני 2020, טויבונן חתם במאלמה.
בצעירותו, טויבונן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שוודיה ובנוסף הוא מלך שערי הנבחרת הצעירה בכל הזמנים עם 13 שערים.
ב-14 בינואר 2007 טויבונן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 ל.
ב-29 במאי 2010 טויבונן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד .
טויבונן השתתף עם הנבחרת ביורו 2012 ונכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
אולה כריסטיאן סלנס (בנורווגית: Ole Kristian Selnæs; נולד ב-7 ביולי 1994) הוא כדורגלן נורווגי שמשחק בקבוצת הכדורגל רוזנבורג מליגת העל הנורווגית בתפקיד קשר הגנתי.
הוא בנו של שוער רוזנבורג לשעבר, איוואר סלנס.
הוא נולד בטרונדהיים, אבל חי בלילסטרום כאשר אביו איוואר מונה למאמן הראשי של מועדון סקייטן והיה משחק במחלקת הנוער של אותו מועדון.
משפחתו מאוחר יותר חזרה לטרונדהיים והוא הצטרף קבוצת סוורסבורג.
כאשר הצטרף לרוזנבורג ב-2009, הוא בלט בבעיטות רגל שמאל המדויקות שלו, מה שאיפשר לו להתפתח בתור קשר הגנתי.
ב-2011, הוא היה מעורב בזכייה של רוזנבורג באליפות הלאומית לנוער למרות שעדיין בקושי היה ידוע מחוץ למועדון, הוא כבר היה מוכר בתוך הקבוצה כחלק אינטגרלי ממנה בתחילת עונת 2012. הוא תוגמל על פתיחת העונה המרשימה שלו כאשר ב-25 במרץ, הוא חתם על חוזה מקצועי עם המועדון.
הוא התחיל את העונה כגיבוי לצמד הקשרים מוחמד אוול עיסא ומרקוס הנריקסן, אבל עד מהרה הפך לבחירה הראשונה ליד הנריקסן.
הופעת הבכורה המקצועית שלו בקבוצה הבוגרת היה נגד לילסטרום ב-1 אפריל 2012, כאשר עלה להחליף את עיסא.
בשבוע שלאחר מכן, הוא עלה לראשונה בהרכב הפותח במשחק הבית נגד סוגנדל.
אחרי ארבעה משחקי ליגה הוא אוזכר בתור הכישרון הגדול ביותר בסקנדינביה על ידי אתר האינטרנט scan-scout.com, מה שלא הפתיע את מאמן רוזנבורג יאן יונסון שאמר ש"הוא התפתח מהר מאוד, אבל אני לא מופתע."
סלנס הפך לשחקן הרכב קבוע ברוזנבורג במהלך המחצית הראשונה של עונת 2012, אבל לאחר מכן איבד את מקומו עקב פציעה.
לאחר התאוששותו, רוזנבורג רכשה את טארק אל-יונסי, כריסטיאן גמבואה וג'יימי אלאס וסיכויו של סלנס לבלוט שוב הוגבלו.
אבל הוא הצהיר בריאיון לרשת NRK בספטמבר 2012 כי "אני רק בן 19 ויש לי שפע של זמן, נעבוד קשה כדי לקבל יותר הזדמנויות עבור הקבוצה הבוגרת".
סלנס חתם בסנט אטיין לשנתיים ב-31 בינואר 2016. הוא שיחק במועדון הצרפתי שלוש עונות.
סלנס ייצג את המדינה בנבחרת עד גיל 16 ובנבחרת נורווגיה עד גיל 21.
נכון למאי 2020, הוא עשה 32 הופעות במדי הנבחרת הבוגרת.
אביו איוואר סלנס היה שוער כדורגל ברוזנבורג.
אחיו, אריק כריסטופר סלנס הוא מאמן באחת מקבוצות הליגה השלישית בנורווגיה.
אולה ווייגרסטורפר היא מנחת טלוויזיה, שחקנית ודוגמנית אוסטרית, מיס עולם לשנת 1987.
בשנת 1987 נבחרה למיס עולם אוסטריה בתחרות דוגמנות, הבוחרת את נציגת אוסטריה למיס עולם, בתחרות מיס עולם שנערכה באלברט הול נבחרה במקום הראשון מבין 87 מתמודדות מרחבי העולם.
באפריל 1988 הצטלמה בעירום למגזין פלייבוי האמריקאי.
ב-1991 התארחה בפרק של הקומדיה הגרמנית-אוסטרית "Ein Schloß am Wörthersee".
מ-1991 ועד 1998 הייתה בתפקיד קבוע בסדרה "Tohuwabohu" של רשת השידור האוסטרית הציבורית "ORF".
ב-1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Quintett komplett".
מ-1998 ועד 1999 גילמה שוטרת באופרת הסבון המשטרתית "Kaisermühlen Blues".
ב-1999 שיחקה בפרק של הסדרה המפקח רקס.
היא הגישה תקופה מסוימת תוכנית ספורט ברדיו, מ-2003 ועד 2009 עבדה במרכז לרכיבת סוסים באוסטריה תחתית.
אולה פון בויסט הוא פוליטיקאי גרמני, אשר כיהן כראש עיריית המבורג והיה נשיא הבונדסראט.
אולה פון בויסט נולד בהמבורג.
לאימו שורשים יהודים ובתקופת הנאצים היא סבלה מחוקי נירנברג.
בשנת 1971 התקבל למפלגה הנוצרית-דמוקרטית והחל לפעול במסגרתה.
בשנת 1975 החל לימודי משפטים באוניברסיטת המבורג.
בשנת 1978 נכנס לפרלמנט העירוני.
בשנת 1983 סיים את לימודי המשפטים והחל לעבוד בתחום.
בשנת 2001 נבחר לראשות העיר המבורג במקום אורטווין רונדה.
בשנת 2003 הוא פיטר את סגנו פיטר שיל ממפלגת אופנסיבה D.
הדבר גרם למשבר פוליטי והוביל לבחירות חדשות.
בשנת 2004 הוא נבחר מחדש, כאשר מפלגתו זכתה לרוב בפרלמנט העירוני.
בשנת 2008 הוא נבחר בפעם השלישית, אך מפלגתו נזקקה להקמת קואליציה.
בשנת 2010 החליט לעזוב את הפוליטיקה ועזב את התפקיד.
הוא פתח משרד עורכי דין ועסק בתחום היועץ עסקי.
בראיונות אביו ציין שבויסט הוא הומוסקסואל.
כאשר שואלים את בויסט בנושא, הוא מפנה את המראיין לאביו.
אולה נורדמן (בנורווגית חדשה: Ola Nordmann) הוא ההאנשה הלאומית של הנורווגים, ניתן להשתמש בדמות גם כמקבילה לאנשים פרטיים או באופן קולקטיבי.
המקבילה הנשית לאולה נורדמן היא קארי נורדמן, ובאופן קולקטיבי הם מכונים אולה וקארי נורדמן - "Ola og Kari Nordmann"
התקשורת מרבה להשתמש ב"אולה נורדמן" לתיאור מגמות באוכלוסייה.
לדוגמה: כותרת בעיתון שמציינת: "נורווגים צורכים פחות חלב" יכולה באותה מידה לציין: "אולה נורדמן צורך פחות חלב".
קריקטורות של אולה נורדמן כאישיות לאומית של נורווגיה מתארות אותו בדרך כלל כגבר בלונדיני לבוש בלבוש עממי מסורתי דמוי בונאד וחובש כיפת צמר בצבע אדום - כיסוי ראש מסורתי של גמד נורווגי או גנום.
כיסוי ראש זה נחבש גם על ידי החקלאי הנורווגי המסורתי, בעיקר בתקופה הפיאודלית הישנה.
בתקופה הלאומית הרומנטית, האיכר הגיע לעיתים קרובות לייצג את העם הנורווגי בכללותו, ומכאן הייצוג.
אולה הוא שם פרטי גברי נפוץ בנורווגיה (נגזר מאולב / אולף), ונורדמן הוא "איש הצפון" - סקנדינביה ונורווגיה בפרט, כלומר, "אולה איש נורווגיה".
המקבילה או הגרסה הנשית מאופיינת כקארי נורדמן, "קארי ואולה נורדמן" משמשים לעיתים קרובות יחד לתיאור המשפחה או משק הבית הנורווגי הארכיטיפי.
אולוביו אדפמי היה כדורגלן ניגרי ששיחק בעמדת המגן בנבחרת ניגריה ובמספר קבוצות בישראל ובאירופה.
אדפמי החל את הקריירה המקצוענית שלו במספר קבוצות מקומיות בניגריה.
בין השנים 2004–2008 שיחק בישראל, בקבוצות הפועל ירושלים, הפועל תל אביב, הכח עמידר רמת גן והפועל בני לוד.
עם הפועל תל אביב הוא זכה בגביע המדינה לעונת 2004/2005. לאחר שעזב את ישראל שיחק בראפיד בוקרשט מרומניה, בריינדורף אלטאך מאוסטריה ובבולון מצרפת.
קבוצתו האחרונה הייתה סקודה קסנתי מיוון, במדיה הספיק לערוך לפני מותו 24 הופעות ליגה ולהבקיע שני שערים.
אדפמי היה חלק מהסגל הניגרי לטורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג 2008, בה זכתה נבחרתו במדליית כסף.
ב-29 במאי 2009 ערך אדפמי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אירלנד במשחק ידידות.
הוא ערך חמש הופעות במדי נבחרת ניגריה.
אדפמי נהרג ב-18 באפריל 2011 בתאונת דרכים כאשר נהג ברכבו באגנטיה אודוס שליד העיר קוואלה שביוון.
הוא היה בדרכו לניגריה על-מנת לסגור עניינים הקשורים בחתונתו.
מדליית כסף במשחקים האולימפיים (1): אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אולומואוצקי טברוז'ק (בצ'כית: Olomoucký tvarůžek) הוא גבינה רכה בשלה המיוצרת בעיירה לושטיצה, שבמחוז אולומואוץ שבצ'כיה.
הגבינה היא בעלת ניחוח חזק ומובחן, טעם חריף ייחודי וצבע צהוב.
התוך רך מן המעטפת וגונו בהיר יותר.
הגבינה מיוצרת באופן מסורתי בצורה עגולה.
מקור השם טברוז'ק מכוון למוצר חלב שלא עבר יישון אשר מהווה תוצר ביניים בתהליך הכנת הגבינה.
התיעוד הראשון של הגבינה הוא משנת 1452 על ידי אדם בשם קוקס, אך רק בשנת 1583 נזכר לראשונה השם טברוז'ק כאשר הוא מופיע ברשימת נכסים באולומואוץ.
בהמשך סוחרים בירידים ובשוקי איכרים הוסיפו את ציון מקורה של הגבינה לשם שנקרא מאז "אולומואוצקי טברוז'ק".
עד המאה ה-19 הגבינה יוצרה בכפרים המקיפים את אולומואוץ והיא נחשבה למאכל של איכרים.
החל מאותה תקופה החלו לכנות אותה גם בשם גבינת אולומואוץ.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו במוראביה 120 מחלבות שיתופיות של חקלאים אשר יצרו כ-3,000 טונות של גבן.
המחלבה של חברת A.W רכשה את מרבית התוצרת ונעשתה ליצרנית הגדולה ביותר של גבינת טברוז'ק.
כיום A.W היא היצרנית היחידה של גבינת טברוז'ק.
לאורך המאה ה-19 הייתה העיירה הנווטין מרכז ייצור הגבינות העיקרי אך בהמשך הפכה לושטיצה ליצרנית המובילה.
הסברה המקובלת היא כי אישה בשם אנה סקנינובה שהגיעה מהנווטין היא שהביאה עימה את סוד ייצור הגבינה.
היא חברה לסוחר בשם פרידמן שביחד הקימו את מחלבת הטברוז'ק הראשונה בעיירה.
בתחילה הייתה הובלת הגבינה לשם מכירתה נעשית באמצעות מנשאים ייעודיים או בעגלות הרתומות לסוסים, אך עם התפתחות מסילות הברזל התרחב השיווק אל רחבי צ'כיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין יצרני הגבינה היו משפחות מן הקהילה היהודית בלושטיצה בטרם נשלחו אל הגטאות: לנגר, אקשטיין, וישניצר וקליין.
בשנת 2010 ניתן לגבינת טברוז'ק מעמד גאוגרפי מוגן על פי תקנות האיחוד האירופי ולפיכך רק גבינה המיוצרת באזור זה יכולה להיקרא אולומואוצקי טברוז'ק.
כמו כן, נחשבת הגבינה מוצר של מזון איטי.
גבינת טברוז'ק מיוצרת מחלב פרה דל שומן ללא תוספת של אנזים הגבנה, חומרי טעם וצבע או חומר מייצב והיא מכילה רק חצי אחוז שומן.
משום שאין בה מייצב היא מאבדת לעיתים את צורתה המקורית.
באופן מסורתי מלאכת יצור הגבינה נעשתה בידי נשים.
הן השתמשו בכלי עץ מיוחדים שהעניקו לגבן צורה של גלגל.
עקרון הייצור לא השתנה עד היום, מלבד החלפת העבודה הידנית במכונות מודרניות.
אל הגבן מוסף מלח ולאחר השהייה קצרה הוא נטחן ומעוצב לצורת עיגול, טבעת או גליל.
לאחר מכן הגבינה מועברת ליישון בתנור למשך מספר ימים.
בשלב הבא הגבינה נשטפת ומועברת להמשך הבשלה על מדפי הייבוש ולאחריו הגבינה מועברת לארגז ומאוכסנת בחדר קר למשך יומיים.
מוזיאון המוקדש לגבינת טברוז'ק נפתח בלושטיצה בשנת 1994 בשטח המפעל המקורי של חברת A.W.
במוזיאון מוצגת ההיסטוריה וההתפתחות של ייצור הגבינה.
במוזיאון מוצגים מסמכים היסטוריים שבהם התייחסות לגבינה וכן מצויים בו מכשירי ייצור מסורתיים מעץ.
בצמוד למוזיאון מצויה חנות המוכרת את מוצרי הגבינה של החברה וכן קונדיטוריה שבה עוגות גבינת טברוז'ק, פנקייק תפוח אדמה וגבינה ועוד.
בתי קפה נוספים בלושטיצה מציעים מנות וקינוחים המבוססים על גבינת טברוז'ק.
אולה קירק כריסטיאנסן (7 באפריל 1891 – 11 במרץ 1958) היה איש עסקים, יזם ונגר דני.
ב-1932 הקים את חברת הצעצועים "לגו", מחנות קטנה לעיבוד עץ שמכרה מוצרים ביתיים, ליצרן צעצועי עץ.
השם של החברה ניתן לה בשנת 1934. לאחר שפרצה שרפה בסדנה שלו ושרפה את כל המוצרים ב-1942, החברה רכשה בשנת 1947 מכונת הזרקת פלסטיק ועברה לייצור אבני משחק עשויות פלסטיק, שהיו עמידות ובטוחות יותר למשחק של ילדים.
ניהול החברה עבר לבנו גודפרד (אנ'), כאשר נפטר.
כריסטיאנסן נולד וגדל בפילסקוב, ילד עשירי למשפחה עניה ביוטלנד.
אף על פי שהמשפחה הייתה ענייה, הוא זכה לקבל השכלה תיכונית בסיסית.
כבר מגיל שש עבד כחקלאי וסייע בפרנסת המשפחה.
הוא למד בבית ספר יומיים בשבוע.
בשנת 1905, בהיותו 14, החל לעבוד כשוליה אצל אחיו הבכור.
ב-1911 עזב את דנמרק לגרמניה ושם עבד בנגרות במשך כחמש שנים.
בשנת 1916 קנה כריסטיאנסן חנות נגרות בבילונד, מרכז יוטלנד בכסף שחסך לאורך השנים.
בשנות ה-20 המאוחרות, התמקד העסק בשיקום ופיתוח מבנים חדשים, וכן בייצור מוצרי בית עבור הקהילה המקומית.
בשנת 1924 נשרפו בית המלאכה ובית המשפחה בגלל שני בניו שהתעסקו בשבבי עץ והעסק שלו כמעט נהרס.
למרות כל הקשיים לאורך השנים, תקופת השפל הגדול וכיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הוא הצליח לשמור על עסק שלו.
הוא החליט בעיקר לייצר צעצועי עץ, כמו יו-יו, חיות הנמשכות באמצעות חבל ומשאיות מעץ.
בכך קיבל את ההחלטה למקד את מוצריו בהתפתחות ילדים.
ב-1942 גרם קצר חשמלי לשריפה שהביאה לאובדן המפעל שלו וכן כל המלאי והשרטוטים שלו.
עם זאת, הוא החליט להתחיל מחדש.
בשנת 1944 המפעל החדש שילב פס ייצור.
בסוף מלחמת העולם השנייה, לא היו זמינים חומרים מסורתיים רבים ששימשו לייצור מוצרים, ולכן הוא חיפש חלופות זולות אחרות מפלסטיק.
בשנת 1947 רכשה החברה שלו מכונת הזרקת פלסטיק.
המעבר הזה לייצור צעצועים מפלסטיק היה מאתגר עבורו מאחר שכל חייו עסק בעבודה עם עץ.
ב-1916 התחתן עם קירסטין סורסן, בתו של יצרן גבינות.
לזוג נולדו ארבעה ילדים: יוהנס, קארל גיאורג, גודפרד וגרהרדט.
קריסטין נפטרה בשנת 1932. שנתיים לאחר מכן, הוא התחתן עם סופי יורגנסן ונולדה להם בת אחת בשם אולה.
אוֹלֶהּ רוֹמָנוֹבִיץ' פְּסְיוּק (באוקראינית: Олег Романович Псюк; נולד ב-16 במאי 1994), ידוע גם בשם הבמה פְּסְיוּצִ'י סִין (Псючий Син), הוא ראפר ופזמונאי אוקראיני, המקים והסולן של להקת הראפ קאלוש, אשר זכתה במקום הראשון באירוויזיון 2022, עם השיר "Stefania".
אולה פסיוק נולד בעיר קאלוש במחוז איוואנו-פרנקיבסק, אוקראינה, לאב מהנדס מכונות ואם אשת מכירות.
שם הבמה שלו, פסיוצ'י סין, הוא הלחם של שם משפחתו עם הביטוי "בן זונה" באוקראינית (су́чий син, סוּצִ'י סִין).
אחרי שסיים את לימודיו בבית הספר עבד בבנייה.
הוא בוגר המכללה הפוליטכנית של קלוגה ואוניברסיטת לביב ליערנות.
בזמן הלימודים הוא עבד במפעל ממתקים.
בריאיון למגזין "פורבס" סיפר כי חלום הילדות שלו הוא להקליט שיר עם הראפר האמריקאי אמינם.
פסיוק כותב שירי ראפ מאז שנת 2009. מאז שנת 2019 הוא הסולן של להקת הראפ קאלוש.
בשנת 2021 הקימה קאלוש להקת-בת בשם קאלוש אורקסטרה.
הלהקה נבחרה לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2022 שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Stefania".
זמן קצר לאחר שרשות השידור האוקראינית, UA:PBC, אישרה רשמית את זכייתם, התרחשה הפלישה הרוסית לאוקראינה, ופסיוק ושאר חברי הלהקה נשארו לכודים במדינה.
פסיוק הוביל קבוצה של 20 אנשים שסייעו לאזרחים, בעוד האחרים הצטרפו לכוחות ההגנה הטריטוריאלית של אוקראינה.
לבסוף, חברי קאלוש אורקסטרה הצליחו לעזוב את המדינה ולאשר את השתתפותם באירוויזיון.
שירם, "Stefania", אותו הקדיש פסיוק במקור לאמו, הפך לסמל לעם האוקראיני, וקיבל משמעות חדשה כמחווה למולדת ולאמהות שאיבדו את ילדיהן בסכסוך.
ב-14 במאי הופיעה הלהקה פעם נוספת עם שירם בגמר האירוויזיון, וזכתה במקום הראשון עם 631 נקודות (192 מהשופטים ו-439 מהקהל).
אולה סלבאג סולבאקן (בנורווגית: Ola Selvaag Solbakken; נולד ב-7 בספטמבר 1998 במלהוס שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת קשר הכנף בנורשלן ובנבחרת נורווגיה.
סולבאקן גדל במחלקות הנוער של מלהוס ורוזנבורג.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ברנהיים במסגרת ליגת העל הנורווגית, במדיה ערך 37 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-18 בדצמבר 2019 חתם סולבאקן על חוזה לשתי עונות בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 63 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים, וזכה בשתי אליפויות נורווגיה.
ב-23 בנובמבר 2022 חתם סולבאקן על חוזה לארבע עונות וחצי ברומא מהסרייה א', שיחל ב-2 בינואר 2023, עם תום חוזהו בבודה/גלימט.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל סולבאקן לאולימפיאקוס לעונה אחת.
במדי הקבוצה ערך 5 הופעות ליגה.
בינואר 2024 הושאל לאוראווה רד דיימונדס היפנית עד לסוף העונה.
ב-14 באוגוסט 2024 הושאל לאמפולי לעונה אחת.
ב-4 באוגוסט 2025 חזר לנורווגיה וחתם בנורשלן.
ב-13 בנובמבר 2021 ערך סולבאקן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת לטביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נהר אולואה (בספרדית: Ulúa) הוא נהר במערב הונדורס.
הוא מתחיל מהאזור ההררי המרכזי של המדינה, קרוב ללה פאס ומתמשך צפונה כ-240 קילומטר, עד לקצה המזרחי של מפרץ הונדורס.
עמק נהר אולואה מפורסם בכלי הקלציט המעוטרים שלו, המתוארכים לתקופת המאיה.
אחד מהם נמצא באוסף של המוזיאון הבריטי.
האָוּלוֹנִיאַדוֹת (יוונית עתיקה: Αὐλωνιάς מהיוונית הקלאסית αὐλών "עמק, גיא") היו נימפות שנמצאו במרעה הרים ובעמקים, לעיתים קרובות בחברת פאן, אל הטבע.
אורידיקה, שעבורה נסע אורפיאוס אל השאול האפל, הייתה אולוניאדה.
המפגש ביניהם היה בעמק הנהר פניוס שבתסליה שבו פגשה את מותה, בעקיפין, בידי אריסטיוס, בנו של האל אפולו והנימפה קירנה.
רצונו של אריסטיוס היה להלהיב את אורידיקה, אבל גועל או פחד גרמו לה לברוח ממנו, בלי להסתכל לאן היא הולכת.
אורידיקה דרכה על נחש ארסי ומתה.
אולוף גרהרד טיכסן היה הבראיסט, מרצה, נומיסמטיקאי, פלאוגרף, מתרגם ותאולוג פרוסי, חבר האקדמיה הפרוסית המלכותית למדעים.
הוא היה בקי בספרות תורנית וככל הידוע הוא הגוי היחיד בהיסטוריה שהחזיק, לדבריו, בתעודת סמיכה לתואר הרבני "חבר".
נולד ב-1734 בעיר טונדר שבדוכסות שלזוויג.
בצעירותו למד בבית הספר "Christianeum" באלטונה והכיר את רב העיר יהונתן אייבשיץ שעזר לו בלימוד השפה העברית.
הוא למד תקופה קצרה באוניברסיטת פרידריך שילר בעיר יֶנָה ובשנת 1756 עבר ללמוד באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם השתלם גם בשפות שמיות ובספרות תורנית.
לאחר שסיים את לימודיו הוכשר כמיסיונר ובשנים 1759–1760 יצא למסעות מיסיון כושלים בקרב היהודים בדנמרק ובסקסוניה התחתונה, שבמהלכם אף גורש מבית הכנסת בהמבורג כשניסה למסור שם דרשת שכנוע להתנצרות.
משנת 1763 שימש כמרצה לשפות מזרחיות באוניברסיטת בוצ'וב שבדוכסות מקלנבורג-שוורין.
בין תלמידיו, פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין שלמד אצלו עברית בשנת 1769. הוא שימש גם כרקטור וכספרן בספריית האוניברסיטה.
באפריל 1789 אוחדה אוניברסיטת בוצ'וב עם אוניברסיטת רוסטוק ומאז שימש שם טיכסן כפרופסור וכמנהל הספרייה.
בין השאר עסק בפלאוגרפיה והניח יסודות לפענוחו של כתב היתדות, ולהיסטוריה של הכתב הערבי.
כמו כן חקר את נוסח המקרא בעזרת כתבי יד יהודיים ושומרוניים.
טיכסן החזיק גם באוסף ספרים פרטי שכלל כ-10,000 כרכים וכן באוסף מטבעות.
בספר שהוציא טיכסן המאגד מכתבים שנשלחו אליו, ישנו העתק של תעודת הסמכה לרבנות משנת 1759. בתעודה הוא הוסמך על ידי הרב משה לופשיץ מקירכהיים לתואר "חבר", תואר כבוד רבני שהוענק ביהדות אשכנז למי שהקדיש שנים רבות ללימוד תורה.
בתעודה מודגש שהסמיכה ניתנת לו על אף ש"אינו נימול".
אם לא מדובר בזיוף של טיכסן עצמו זהו המקרה היחיד בהיסטוריה שבו ידוע על הענקת הסמכה רבנית לאדם שאינו יהודי.
טיכסן שלט היטב בעברית רבנית וביידיש, ובספריית אוניברסיטת רוסטוק שמורים למעלה מ-1,000 התכתבויות שלו עם יהודים שאף הכתירו אותו בתארים מופלגים.
בהתכתבויות עם יהודים היה חותם "הק' טיכסין פראפסור הישיבה ביטצוי".
אחד מתלמידיו של טיכסן, בנו של הרב פנחס משה חריף מלבוב, קיבל ממנו כתב סמיכה לתואר דוקטור בעברית רבנית, וב-1783 הופיע "הערר פראפעסאר טיכסן" ברשימת הפרענומעראנטן של הביאור.
ב-19 בפברואר 1772 שלח טיכסן מכתב לתלמידו לשעבר פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ובו כתב כי יש לבטל את מנהג היהודים שלא להלין את המתים לפני הקבורה מחשש שמנהג זה מביא לקבורת אנשים בעודם חיים.
טיכסן פרט במכתב את המקורות התורניים לזירוז הקבורה אך טען שהדברים שייכים רק למדינות חמות שבהן הגופה נרקבת במהירות אך לא למקומות קרים כמו גרמניה.
הדוכס קיבל את דעתו של טיכסן וב-30 באפריל הוציא צו האוסר על יהודי מקלנבורג-שוורין לקבור את מתיהם לפני שעברו שלושה ימים משעת המוות.
ההוראה עוררה פולמוס בקהילות היהודיות באירופה, ובין השאר פעלו בנושא גם רבי יעקב עמדן ומשה מנדלסון.
טיכסן חיבר מספר ספרים ביניהם חיבורו בן ששת הכרכים Die Bützowschen Nebenstunden, שנכתב בין השנים 1766–1769 הנחשב כיצירתו העיקרית ומהווה מקור חשוב להיסטוריה יהודית.
בשנת 1766 תרגם לגרמנית מכתב יד חיבור מאת הרב בעניין תחיית המתים, ופרסם אותו בשם Die Auferstehung der Todten aus dem Gesetz Moses bewiesen.
חיבור נוסף שלו עסק בדיני ירושה במשפט העברי.
אולה דידריק בלומברג (בנורווגית: Ole Didrik Blomberg; נולד ב-12 ביוני 2000) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת הקיצוני בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית.
בלומברג שיחק ב־Gneist IL בליגות הנמוכות לפני שעבר לאוסנה.
הוא סייע לאוסנה לעלות מהליגה הנורווגית השלישית לליגת המשנה הנורווגית ב-2019. לאחר שהציג יכולת טובה, נרכש על ידי בראן, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הנורווגית באוקטובר 2020 נגד מולדה.
ב-13 בינואר 2025 עבר בלומברג מבראן לבודה/גלימט, שגם היא משחקת בליגת העל הנורווגית.
אולוס (בטורקית: Ulus) הוא רובע באנקרה, טורקיה, הממוקם במרכז עיר הבירה.
הרובע שימש בעבר בתור לבה של אנקרה העתיקה.
משמעות השם בטורקית היא "שבט" או "אומה".
כיום זהו אזור מסחרי ותיירותי בעיקרו, המורכב מבנקים, קניונים, חנויות, בתי מלון, עסקים, מסעדות ואתרים היסטוריים רבים.
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה התכנסה כאן לראשונה ב-1923 בבניין הפרלמנט בכיכר אולוס, אשר עדיין עומד על תילו בצורתו המקורית.
מול בניין הפרלמנט ההיסטורי נמצא המלון העתיק ביותר בעיר, אנקרה פאלאס, בו נהג לשהות אטאטורק.
מצודת אנקרה, אטרקציה היסטורית נוספת, ממוקמת ממזרח לאולוס, בסמוך לה.
במרכז כיכר אולוס ניצבת אנדרטת הרפובליקה, שהוקמה ב-1927 כסמל למלחמת העצמאות של טורקיה.
פסל הניצחון בכיכר אולוס הופיע בצד האחורי של שטרות ה-2 וחצי לירה טורקית בשנים 1939–1952, ועל שטרות ה-50 לירה בשנים 1951–1979.
קניון הממוקם לצד כיכר אולוס היה יעד לפיגוע טרור ב-22 במאי 2007.
תיאטרון רומא העתיק של אנקרה
מוזיאון הארכאולוגיה והאמנויות של ארימטן
בית מרחץ רומי (המאה ה-3 לספירה)
כנסיית סנט תרזה הקתולית, אנקרה
מוזיאון מלחמת העצמאות - במקור בניין הפרלמנט הראשון
פלמה נולד בסטוקהולם בשנת 1927. הוא למד בארצות הברית, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת סטוקהולם.
נבחר לפרלמנט השוודי מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, שירת כשר התקשורת ואחר כך כשר החינוך.
הוא זכה בראשות מפלגתו ומונה לראש הממשלה ב-1969. בשנת 1976 הוא הובס בבחירות, וב-1982 נבחר שוב לראשות הממשלה.
בשנות כהונתו הנהיג מדיניות רווחה, במודל של תעסוקה מלאה, הנהגת הסכמות בין ארגוני עובדים ומעסיקים, וחיזוק הלאומיות השוודית.
עם זאת נתפס פלמה כאישיות שנויה במחלוקת בקרב חברי המפלגה השמאלית, על רקע מוצאו הבינוני-גבוה.
את עמדותיו הסוציאליסטיות רכש במסעותיו להודו ולארצות הברית לאחר לימודיו.
מדיניותו השמאלית על רקע המשבר הכלכלי שפקד את שוודיה, עוררה ביקורת ציבורית.
פלמה הוביל לחקיקת חוק בשם "קרנות השקעה של מרוויחי המשכורת" במטרה למנוע פיטורים נרחבים במשק, באמצעות שחיקת שכר השכירים.
החוק הקים קרנות בשליטת איגודי העובדים, שכספיהם יושקעו חזרה למשק השוודי במטרה להבטיח את המשך הצמיחה ולמנוע פיטורין.
במסגרת חוק זה נקבע כי לכל חבר במשק השוודי יהיה סף עליון של רווחים, אשר כל רווח נוסף לו ייכנס אף הוא לקרן.
על חוק זה נמתחה על פלמה ביקורת חריפה מצד תעשיינים.
מדיניות החוץ שעיצב אולוף פלמה
אולוף פלמה נקט במדיניות של מעורבות רבה בסוגיות חוץ, תוך מתיחת ביקורת חריפה על מה שראה כעוולות.
כך למשל מתח ביקורת על מלחמת וייטנאם והשווה את הפצצת הירושימה ונגסאקי לפשעי הנאצים.
בעקבות דבריו קראה ארצות הברית לשגרירה לעזוב את שוודיה.
היחסים בין ישראל ושוודיה התקררו ואף הגיעו לשינוי חד ביחסים ביניהם בעקבות בחירתו של אולוף פלמה כראש ממשלת שוודיה בשנת 1969 בעקבות התקפותיו על מדיניות ישראל בסוגיה הפלסטינית.
הרחבה על מדיניות החוץ שלו בכלל ובהקשר הישראלי קראו בערך יחסי ישראל-שוודיה.
ב-28 בפברואר 1986, בעודו מכהן בכהונתו השנייה כראש ממשלה, צעד פלמה עם אשתו ליסבת פלמה ברחוב בלב סטוקהולם בשעת ערב מאוחרת, לאחר צפייה בסרט קולנוע, ללא ליווי שומרי ראש.
הוא נרצח ביריות אקדח על ידי מתנקש אלמוני, שנעלם מן המקום.
בשנת 1992 נאסר כריסטר פטרסון כחשוד ברצח.
הוא הועמד לדין, הורשע ונדון למאסר עולם, אך ערעורו התקבל בבית המשפט לערעורים והוא זוכה ושוחרר.
מאז, במשך שנים רבות, לא התגלה כל חשוד נוסף והועלו השערות שונות לגבי מניעי הרוצח.
עלתה השערה על מעורבות איראנית ברצח, בסיוע המחתרת הכורדית (PKK), על רקע התבטאויותיו של פלמה נגד משטר האייתוללות, וכן על מעורבות של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה בארגון הרצח על רקע הביקורת החריפה שהפנה פלמה כלפי משטר זה, וקשריו עם מנהיג מפלגת ה-ANC אוליבר טמבו.
ביוני 2020 הודיעה התביעה בשוודיה על זיהוי הרוצח, סטיג אנגסטרם, מעצב גרפי ששנא את ראש הממשלה והיה חובב כלי נשק.
אנגסטרם התאבד בשנת 2000, ובני משפחתו מכחישים שהוא הרוצח.
משנת 2021 זמינה בנטפליקס סדרת פשע שוודית בת שישה פרקים - "רוצח בלתי אופייני" (Den Osannolika Mördaren) - המאמצת את הגרסה לפיה אנגסטרם הוא הרוצח.
משפחתו של פאלמה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימו קרן לזכרו.
הקרן מעניקה בכל שנה את "פרס אולוף פאלמה" לאישים הפעילים בעידוד השלום, בטיפוח הסובלנות ונגד גזענות.
בכל שנה אירועי אחד במאי בסטוקהולם מתחילים בהנחת זרים על קברו הנמצא בכנסיית אדולף פרדריק.
אולטימייט פריזבי ובקיצור אולטימייט הוא משחק תחרותי, ללא מגע בין שחקנים, ובו משתמשים בפריזבי במקום בכדור.
מטרת המשחק היא להעביר את הפריזבי משחקן לשחקן עד לסוף המגרש, באופן שמזכיר שילוב של כדורסל ופוטבול.
המשחק פופולרי מאוד בארצות הברית ובאירופה.
אליפויות עולם ותחרויות אזוריות מתקיימות באופן סדיר.
בישראל קיימות מספר קבוצות תחרותיות ומספר קבוצות עממיות, מתקיימים משחקי ליגה סדירים, וטורניר שנתי על גביע המדינה.
נבחרות לאומיות בקבוצות גיל שונות מייצגות את ישראל בתחרויות בינלאומיות.
על אף שקיימת אי הסכמה בנוגע למקורותיו האמיתיים של המשחק, סברה מקובלת היא שהמשחק נולד על ידי חבורת בני נוער מתיכון קולומביה שבמייפלווד, ניו ג'רזי.
החבורה נהגה לשחק משחק דמוי-אולטימייט בשעות הערב.
ג'ואל סילבר הציע להקים קבוצת אולטימייט בסתיו 1968. באביב של אותה חבורת בני נוער התאספה, ושיחקה את המשחק באופן מאורגן לראשונה.
סילבר כינה את המשחק "חוויית ספורט אולטימטיבית".
המשחק ששיחקו היה מבוסס על גרסה של פוטבול-פריזבי שאותה למד סילבר מג'רד קס, במחנה במסצ'וסטס.
קס המציא את השם "אולטימייט", לאחר שתלמיד במחנה שאל אותו מהו הספורט האולטימטיבי לדעתו.
קס המציא את הפוטבול-פריזבי עם חבריו בקולג' אמהרסט.
הנערים ששיחקו את המשחק בבית הספר ושהגדירו את חוקי האולטימייט היו חבורה מגוונת של תלמידים, בעלי תחומי עניין שונים.
על אף שהחוקים בנוגע לתנועה ובנוגע לניקוד לא השתנו במשך השנים, ממדי המגרש של התלמידים מתיכון קולומביה הוגדרו על פי גודלו של מגרש החנייה, ומספר השחקנים בכל קבוצה השתנה בהתאם לביקוש.
בחוקים שקבעו, מגע בין שחקנים היה אסור, והשיפוט היה עצמי.
גם היום אין שופטים גם ברמות גבוהות של המשחק.
האולטימייט מגיע לקולג' - 1970
מועדון האולטימייט במסגרת הקולג' הראשון הוקם ב-1970 על ידי ג'ואל סילבר כשהגיע לקולג' לאפייט.
תחרות האולטימייט הראשונה בין קולג'ים נערכה בקמפוס ניו ברנסויק שבאוניברסיטת ראטגרס.
התחרות נערכה ב-6 בנובמבר 1972. באותו יום נערך משחק הפוטבול בין הקולג'ים, זו השנה ה-103.
ב-1975, כבר לעשרות קולג'ים היו קבוצות אולטימייט.
הטורניר המאורגן הראשון באולטימייט התקיים ב-25 באפריל 1975 ונקרא "אליפות המכללות הלאומית".
בטורניר זה השתתפו שמונה קבוצות והוא נערך באוניברסיטת ייל.
קבוצת אוניברסיטת רטגרס ניצחה במשחק הגמר את המכון הפוליטכני רנסלר בתוצאה 24–28. הטורניר התרחב בשנה שלאחר מכן ושמו שונה ל"אליפות האולטימייט פריזבי הלאומית".
בטורניר זה שוב זכתה אוניברסיטת רטגרס.
אירוע זה היווה ציון דרך חשוב בהתפתחות האולטימייט כספורט תחרותי מאורגן.
ב-1976, הוקמו לראשונה קבוצות שלא בצפון-מזרח ארצות הברית.
טורניר של 16 קבוצות נערך באמהרסט, מסצ'וסטס.
13 קבוצות הגיעו מהחוף המזרחי, ו-3 נוספות ממרכז ארצות הברית.
ראטגרס שוב זכו, אחרי שניצחו בגמר את קולג' המפשיר.
אוניברסיטת מדינת פנסילבניה ואוניברסיטת פרינסטון הגיעו לחצי הגמר.
לראשונה הגיעה הבשורה גם אל החוף המערבי, והוקמו קבוצות באזור לוס אנג'לס וסנטה ברברה.
אוניברסיטת פנסילבניה אירחו את האליפות האזורית הראשונה, במאי 1979. השתתפו בתחרות חמישה אזורים, שיוצגו על ידי שלושה קולג'ים ושני מועדונים.
השתתפו באליפות אוניברסיטת קורנל (צפון מזרח), אוניברסיטת רוואן (מזרח), אוניברסיטת מישיגן (מרכז), מועדון אולטימייט מאורלנדו (דרום) ומועדון אולטימייט מסנטה ברברה (מערב).
רוואן ניצחו בגמר את סנטה ברברה, וזכו באליפות.
הם זכו שנית שנה מאוחר יותר, ב-1980.
התרחבות המשחק למועדונים - 1976
החלו להיפתח מועדוני אולטימייט בקליפורניה, בעיקר באזור לוס אנג'לס וסנטה ברברה.
במזרח, שבו המשחק פותח בעיקר ברמת תיכונים וקולג'ים, בוגרי הקולג'ים החלו להקים מועדוני אולטימייט, בפילדלפיה, וושינגטון, ניו ג'רזי ובוסטון.
באותה השנה, הופיעו מועדוני אולטימייט אף בבריטניה באוניברסיטת ווריק, באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לייסטר.
המשחק מתנהל על מגרש דשא (לרוב) בגודל דומה למגרש כדורגל, בו שני שטחי הבקעה הסמוכים לצלעותיו הצרות, בדומה למגרש פוטבול.
מטרת כל צד במשחק היא להעביר את הפריזבי אל תוך שטח ההבקעה הנגדי.
אין תנועה עם הפריזבי (רגל ציר נטועה במקומה ללא תנועה, אבל הרגל השנייה ושאר הגוף יכולים לנוע לכל כיוון, כל עוד רגל הציר לא זזה ממקומה).
מרגע תפיסת הפריזבי, יש לשחקן עשר שניות בהם עליו להעבירו בזריקה לשחקן מקבוצתו.
(היוצא מהכלל הוא כשאין לידו שחקן הגנה.
הספירה מתחילה בידי המגן כאשר הוא קרוב למחזיק הצלחת)
מטרת המשחק היא אל שטח ההבקעה כששחקן מהקבוצה תופס את הפריזבי בשטח ההבקעה (end zone).
שחקני ההגנה מקשים על הנ"ל, ללא מגע.
על ידי חסימת חלקים מהמגרש וכיווני זריקה וכו'.
כאשר הפריזבי נופל לקרקע, מופל על ידי שחקן הגנה או נתפס על ידו, הוא שייך לקבוצה היריבה.
גם נפילה מחוץ למגרש (גם אם נקלטה שם בידי שחקן מהקבוצה), מעבירה את הזכות לקבוצה היריבה.
כשהפריזבי עובר צד, המגינים בלבד יכולים להרים אותו והם הופכים לתוקפים ושואפים להגיע לכיוון ההפוך מזה שהתקיפה אליו ההתקפה קודם לכן.
בכל קבוצה משחקים 7 שחקנים או שחקניות.
ניתן לבצע חילופים ללא הגבלה אך רק לאחר שבוצעה נקודה או אם שחקן נפצע על המגרש.
במשחקי חוף או אולמות סגורים, בדרך כלל משחקים 5 שחקנים בקבוצה.
אפשר לשחק גם עם קבוצות קטנות יותר.
כדי להבקיע, על השחקן התוקף לתפוס את הפריזבי באזור סוף המגרש ("שטח ההבקעה" או end zone).
בתחילת המשחק כל קבוצה עומדת בשורה על הקו הקרוב למרכז של שטח ההבקעה שלה (end-zone).
שחקן מתוך הקבוצה המגנה נבחר לזרוק את זריקת הפתיחה (ה-"Pull").
הקבוצה המתקיפה מרימה את הפריזבי, והמשחק מתחיל.
כאשר שחקן אוחז בפריזבי אסור לו לזוז (אלא אם רגל אחת שלו סטטית) אלא רק למסור אותה.
כאשר שחקן זורק את הפריזבי והוא פוגע בקרקע, מכל סיבה שהיא, הפריזבי עובר לקבוצה השנייה.
שחקנים מגינים יפילו את הפריזבי ואז הוא שייך לקבוצתם, בנוסף הם יכולים לתפוס את הפריזבי ולהתחיל את ההתקפה שלהם מיד.
אסור לחטוף את הפריזבי מידיו של שחקן או ליצור מגע עמו או עם הפריזבי שבידיו.
לאחר כל הבקעה, הצד המבקיע נשאר בצד ההבקעה, הקבוצה השנייה חוזרת לצד השני, הקבוצה המבקיעה מעבירה את הפריזבי לצד השני של המגרש בזריקה אחת ("Pull") והמשחק מתחיל משם על ידי הקבוצה השנייה.
מותר להצר את האפשרויות של השחקן האוחז בפריזבי ללא מגע.
על השומר להיות במרחק העולה על קוטר הפריזבי מהשחקן האוחז בו.
למגן אחד מותר להיות כמעט צמוד לשחקן אך הגנה על ידי יותר ממגן אחד אסורה אלא אם כן: 1) המגן רחוק ממחזיק הפריזבי כ-3+ מטר (עשרה רגל).
או 2) שחקני התקפה אחרים קרובים מאוד למחזיק הפריזבי שאז מגנים נוספים רשאים להגן עליהם.
אלמנט ייחודי באולטימייט בכך שהוא מתנהל על ידי שיפוט עצמי של השחקנים על המגרש.
דבר זה מתאפשר בזכות רוח המשחק.
בליגה המקצועית בארצות הברית (AUDL) השיפוט נעשה בידי שופטים.
ויש תחרויות בהם נעזרים ב'משקיפים', ללא סמכויות שיפוט פורמליות, אשר עוזרים להחלטות כאשר קשה לשחקנים להחליט בינם לבין עצמם.
סוגה של המשחק משוחקת על חול (בחוף בדרך כלל), ללא נעליים ועם חמישה שחקנים.
אליפויות ותחרויות בינלאומיות קיימות גם בגרסת החוף.
רוח המשחק : אולטימייט מבוסס על רוח ספורטיבית אשר מטילה את האחריות למשחק הוגן על השחקן.
רוח המשחק מעודדת תחרותיות, אך לעולם לא על חשבון כבוד הדדי בין המתחרים, דבקות בחוקים המוסכמים וחדוות המשחק.
שמירה על מרכיבים חיוניים אלה נועדה למנוע התנהגות בלתי ספורטיבית במגרש האולטימייט.
פעולות כגון התגרות בשחקנים יריבים, תוקפנות מסוכנת, התנהלות מאיימת, עבירות מכוונות או התנהגות שמטרתה "לנצח-בכל-מחיר" נוגדות את רוח המשחק ועל כל השחקנים להימנע מהן.
ישנן 3 זריקות בסיסיות לאולטימייט:
Backhand - הזריקה הבסיסית ביותר.
הצלחת מוחזקת כהמשך טבעי של כף היד, כאשר האצבע המורה מונחת על השוליים, האגודל מונח על הצד העליון ושלוש האצבעות המורות מחזיקות את הצלחת מהצד התחתון.
הצלחת נזרקת בתנועה "החוצה" כאשר התנועה באה בעיקר מפרק כף היד והאמה ולא מהגוף.
באופן עקרוני, הצלחת צריכה להיזרק בזווית של 90 מעלות מהקרקע.
Forehand - זריקה בסיסית אך קשה במעט, למרות שבפועל זריקה זו משמשת לקרוב לחצי מהזריקות.
הצלחת מוחזקת כדלהלן: האגודל מונח על הצד העליון של הצלחת, האמה מחזיקה את הצלחת לאורך הדופן הפנימי, האצבע המורה ניצבת אליה בזווית קהה כמה שפחות.
השחקן צריך לזרוק את הצלחת בתנועה "פנימה" בד בבד עם תנועה קדימה של הרגל המקבילה, בזווית של 90 מעלות מהקרקע.
Hammer - זריקה יחסית נדירה אולם לא נדירה מאוד.
אותה האחיזה של הפורהאנד, אבל הזריקה שונה.
תנועת הזריקה מתחילה כשהצלחת נמצאת בזווית של 45 מעלות לרצפה - כאשר הצד העליון שלה מופנה אל צד הראש של השחקן.
השחקן צריך לזרוק את הצלחת קדימה וגבוה.
תנועת ותנוחת הזריקה גורמים לצלחת לעוף גבוה, להתהפך באוויר וליפול הפוכה.
ענף האולטימייט בישראל התפתח עם השנים וכיום קיימות עשרות קבוצות ברחבי הארץ .
ההתאחדות הישראלית לענפי הפריסבי מנהלת משחקי ליגה סדירים וכן את תחרות גביע המדינה למועדונים .
החל משנת 2011, ישראל שולחת נבחרות המשתתפות באליפויות בין לאומיות באופן סדיר.
בשנים האחרונות נשלחות בכל שנה לאליפויות כמה נבחרות: נבחרת של בנים עד גיל 17, נבחרת של בנים עד גיל 20, ונבחרת של בנות עד גיל 20. בנוסף, נבחרת הבוגרים מגיל 20 ומעלה יוצאת לתחרויות מספר פעמים בשנה.
שחקני פריסבי מצטיינים מקבלים מעמד של ספורטאי פעיל בצה"ל כדי שיוכלו להמשיך את אימוניהם הסדירים, ולייצג את המדינה.
קבוצות אולטימייט פריזבי בליגה בישראל:
הגמלים המעופפים Flying Camels (באר שבע)
סקייליין Sky Line (תל אביב)
ניו אייג' New Age (רעננה)
האקינג קרייזי Hucking Crazy (חיפה)
הישגי נבחרות ישראל בתחרויות בין לאומיות
בשנת 2024 בשל אנטשמיות באזור, הוציאו את הנבחרות מהתחרות
בשנת 2020 לא התקיימו תחרויות בין לאומיות בשל מגפת הקורונה
בשנים 2019--2014 נבחרות ישראל השתתפו בתחרויות בין לאומיות, אך לא זכו להישגים יוצאי דופן.
בשנת 2013 הנבחרת הצעירה של עד גיל 20 לקחה את המקום השישי באליפות העולם אחרי שהפסידה בבתים לשווייץ (שחזרה בקאמבק במחצית השנייה) ולגרמניה האלופה הבלתי מנוצחת כבר כמה שנים ברציפות.
בשנת 2012 נבחרת הנוער שיפרה את מקומה וזכתה במדליית ארד אחרי שניצחה בדרך גם את האלופה המכהנת גרמניה אך פגשה אותה שוב בחצי הגמר והפסידה לה וזכתה בארד במשחק צמוד נגד צרפת.
בשנת 2011 נבחרת ישראל עד גיל 17 זכתה במקום 5 באליפות אירופה.
הישגי מועדוני פריזבי ישראלים בתחרויות בינלאומיות
בישראל קיימים כמה מועדני פריזבי ותיקים, ביניהם ניו-אייג', אלמנט ושדה בוקר.
בשנת 2019 מועדון ניו-אייג' השתתפו בתחרויות בין-לאומיות באיטליה (בה זכו במקום השני) ובבלגיה.
אוּלוּרוּ (Uluru) הוא צורה מסלע טבעי הממוקמת בפארק הלאומי אולורו-קאטה ג'וטה שנמצא במרכז יבשת אוסטרליה, והוא אחד המונוליתים הגדולים בעולם.
הפארק נמצא בחלקה הדרומי של הטריטוריה הצפונית, כ-335 ק"מ בקו אווירי מהעיר הקרובה ביותר (אליס ספרינגס), או 450 ק"מ בנסיעה בתוואי הרגיל (שלא לרכבי 4X4).
שתי האטרקציות המרכזיות בפארק הן סלע אולורו וקאטה-ג'וטה (Kata-Tjuta), אשר ידוע גם בשם "הרי האולגה" (The Olgas).
אולורו בנוי מאבן חול (מסוג ארקוזה) אחת שהמינרל העיקרי בה הוא פצלת השדה, גובהו 348 מטר מעל פני השטח ו-863 מטר מעל פני הים.
אולורו מכונה גם "איירס רוק" (Ayers Rock) - "סלע איירס" - על שמו של הנרי איירס, ראש ממשלתה לשעבר של דרום אוסטרליה.
האירופאי הראשון שהגיע למקום היה ארנסט ג'יילס (Ernest Giles) בשנת 1872.
אולורו נחשב קדוש לתרבות האבוריג'ינית, וניתן לראות מסביבו ציורים אבוריג'יניים רבים.
בשנת 1985 הוחזר האתר לחזקת האבוריג'ינים, ואלה החכירו אותו לממשלת אוסטרליה.
כיום, 25 אחוזים מההכנסות מדמי הכניסה לאתר מועברים לקרנות למען רווחת הקהילות האבוריג'יניות באזור.
המקום הוא אתר תיירות פופולרי ורבים מטפסים עליו מדי שנה לאורך נתיב תלול שאורכו הלוך וחזור 1.6 ק"מ, וזאת למרות בקשת האבוריג'ינים שלא לטפס על הסלע, הן משום שהוא אתר קדוש להם והן בשל מקרי המוות והפציעות הרבות שנגרמו לאורך השנים בשל הטיפוס הלא בטוח על הסלע.
מאז שהחלו רישומים מסודרים, 35 מטפסים קיפחו את חייהם בטיפוס על אולורו.
החל מ-26 באוקטובר 2019 הטיפוס על אולורו נאסר, וזאת לפי החלטה שהתקבלה פה אחד בוועדה משותפת לאבוריג'ינים המקומיים ולממשלה.
לפני כן עלתה עליו משלחת עם מאות משתתפים במה שהיה הטיפוס האחרון.
מקורות שונים טוענים שדווקא הר אוגסטוס שבאוסטרליה המערבית, הגדול פי 2.5 מאולורו, הוא המונולית הגדול בעולם, אולם הר אוגסטוס הוא מונוקלינה, קמט גאולוגי, ואינו מונולית כלל.
בשנת 1987 הכריז אונסק"ו על אולורו כאתר מורשת עולמית, וב-1994 הורחבה ההכרזה לפארק שמסביבו.
אולטימייט מארוול הוא חותם של חוברות קומיקס בהוצאת מארוול קומיקס, שלוקח דמויות פופולריות של חברת מארוול, ומציג להן היסטוריה שונה, שמתאימה יותר לשנות האלפיים.
בין גיבורי-העל להן יצאה גרסת אולטימייט נמנים ספיידרמן, אקס-מן, האוונג'רס, קפטן אמריקה, תור, איירון מן, הוקאיי, הענק הירוק, וולברין, ארבעת המופלאים, דרדוויל ואלקטרה.
לדמויות יש סיפורי מקור חדשים, מה שמשחרר אותן מסיפורי רקע ישנים השייכים לגרסאותיהן המקוריות ביקום מארוול.
היקום בו מתרחשים הכותרים נקרא "ארץ-1610".
יקום אולטימייט החל בהרצה בשנת 2000 עם פרסומו של הכותר "אולטימייט ספיידרמן", כאשר שנה לאחר מכן פורסמה הראשונה בסדרת חוברות "אולטימייט אקס-מן", בשנת 2002 פורסמה הראשונה בחוברות "אולטימייטס" (גרסת אולטימייט מארוול להאוונג'רס) ולבסוף בשנת 2004 פורסמה הראשונה בסדרת החוברות "אולטימייט ארבעת המופלאים".
גרסאות הגיבורים ביקום זה פועלים מחוץ להמשכיות "ארץ-616" הרגילה, ואינם מתקשרים עם הדמויות הרגילות של החברה.
אספקט נוסף של חוברות אולטימייט מארוול הוא בגרסאותיהן הצעירות של רבים מגיבורי-העל.
בין הכותבים התורמים מכישרונם לקו החוברות נמנים בריאן מייקל בנדיס, ג'ף לואב, אורסון סקוט קארד, ג'יי מייקל סטרזינסקי, דיימון לינדלוף, וורן אליס ומארק מילר.
חותם אולטימייט מארוול כולו אותחל מחדש בשנת 2009 מיד לאחר סיום אירועי "אולטימטום", ונקרא כעת "אולטימייט קומיקס".
באוגוסט 2011, חברת מארוול אתחלה את חותם אולטימייט פעם נוספת, עם סיום קשת הסיפור "מותו של ספיידרמן", הפעם תחת השם "אולטימייט קומיקס: יקום נולד מחדש" ואז אותחל מחדש ב-2014 לאחר אירועי "הסיכוי האחרון של האולטימייטס" אולטימייט מארוול עכשיו!
לאחר 15 שנים שבהן היה קיים החותם, יקום אולטימייט מארוול הגיע לקיצו כאשר התנגש עם יקום מארוול באירועי מלחמות סודיות של שנת 2015. אולם, הכותב בריאן מייקל בנדיס קבע במיני-סדרה "אנשי העכביש 2" משנת 2017 כי יקום אולטימייט עדיין קיים.
Battleworld: Ultimate End (יולי 2015-פברואר 2016) - הסדרה האחרונה של יקום אולטימייט, חלק מאירועי מלחמות סודיות.
Ultimate Comics: All-New Spider-Man #1-28 (2011–2013) - סדרה בהרצה חודשית שמביאה את הרפתקאותיו של מיילס מוראלס, אפרו-אמריקני שמשמש כספיידרמן החדש, לאחר שפיטר פארקר נהרג לכאורה במאורעות "אולטימייט: מותו של ספיידרמן".