tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההצעה זכתה לשבחים על כך שהרחיקה לכת מחוק האיחוד האזרחי האיטלקי, שאושר בשנת 2016, מכיוון שהוא יאפשר אימוץ ילדים חורגים.
בנוסף, ילדים שנולדו במהלך האיחוד האזרחי יוכרו כחוק כילדי שני ההורים, וילדים שנולדו בחו"ל יוכרו גם הם.
התייעצות ציבורית התקיימה ב-6 באפריל 2018. הממשלה ציינה כי תנסה להעביר את היוזמה בהקדם האפשרי.
ב-27 בספטמבר 2018, ועדת המועצה לעניינים חוקתיים אישרה את הצעת החוק בהצבעה עם מספר תיקונים.
בדצמבר 2017 אישר הפרלמנט, תיקון לחוק תקציב 2018 המוצע שיאפשר נישואים חד-מיניים לזרים.
עם זאת, על זוגות סמאמרינאסים עדיין ייאסר להינשא.
התיקון נעשה במטרה לעודד תיירות.
ב-15 בנובמבר 2018, המועצה הגדולה אישרה את הצעת החוק בקריאה שנייה ואחרונה.
החוק פורסם בעלון הרשמי ב-20 בנובמבר 2018 ונכנס לתוקף ב-5 בדצמבר 2018, אך טרם יושם במלואו, כאשר מנהלת הסטטוס האזרחי לורלה סטפנלי קבעה כי פברואר 2019 הוא מועד סביר לתחילתו, בהמתנה לגזירה מוסמכת המוסיפה את הבסיס המשפטי הדרוש ושורה של התאמות מנהליות.
בפברואר 2019 הצהיר גררינו זנוטי, חבר המועצה הגדולה והכללית ומזכיר המדינה לענייני פנים, כי הצו המוקצה יאומץ על ידי קונגרס המדינה תוך מספר ימים, ויאפשר למעמד האזרחי ליישם את החוק החדש.
הצו אושר ב-11 בפברואר 2019. ב-25 בפברואר 2019 התקיים טקס האיחוד האזרחי הראשון בין עמנואל לאוצי למרקו צ'רווליני, שהגישו בקשה ב-12 בפברואר.
ספרד הייתה למדינה השלישית בעולם שהכשירה נישואים חד-מיניים ב-3 ביולי 2005.
בשנת 2004 החלה הממשלה הסוציאליסטית שנבחרה לאחרונה, בראשות הנשיא חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, במסע לגליזציה נישואים חד-מיניים.
לאחר ויכוח רב, החוק שהתיר נישואים חד-מיניים הועבר על ידי הפרלמנט הדו-קאמרי בספרד ב-30 ביוני 2005. המלך חואן קרלוס חתם עליו ב-1 ביולי 2005 והוא נכנס לתוקף יומיים אחרי.
בסרביה, נישואים מוכרים רק בין גבר ואישה סעיף 62 לחוקה של סרביה קובע: "נישואים ייערכו על סמך הסכמתם החופשית של גבר ואישה בפני גוף המדינה".
הכרה בשותפויות חד-מיניות ממתינה לאישור בפרלמנט נכון לשנת 2021.
במאי 2013 הוכרז כי טיוטת חוק בנושא שותפויות חד-מיניות תוצג בפני הפרלמנט הסרבי ב-4 ביוני.
החוק יאפשר ביקור בבית חולים וזכויות בירושה לפנסיה עבור בני זוג מאותו המין, אם כי לא היה ידוע אם זה יהיה בצורה של מגורים משותפים לא רשומים או שותפות רשומה.
טיוטת הצעת החוק נתקעה ומעולם לא הגיעה להצבעה.
ביולי 2019, זוג לסביות מהעיר נובי סאד פתחו באתגר משפטי לזכות בהכרה משפטית לזוגות חד-מיניים.
בנות הזוג, ג'לינה דובובי וסונצ'יקה קופונוביץ', ביקשו לרשום שותפות אזרחית במשרד הרשם המקומי באפריל, אך נדחו.
ביוני 2019 הוכרז על תוכניות להכשיר שותפויות מקומיות בין זוגות חד-מיניים על ידי תיקון הקוד האזרחי, תוך מתן זכויות חוקיות לזוגות חד-מיניים, כולל רכוש משותף ומזונות.
בנובמבר 2020 הודיע השרה לזכויות אדם ומיעוט ודיאלוג חברתי גורדנה צ'ומיץ כי החוק בהכרה של שותפויות חד-מיניות יופיע בפרלמנט במחצית הראשונה של 2021. טיוטת החוק הוצגה להתייעצות ציבורית בפברואר 2021.
בפולין אין הכרה משפטית בזוגות חד-מיניים, אף על פי שזוגות חד-מיניים משותפים נהנים מהטבות מוגבלות מסוימות, כלומר בשכירות של משק בית משותף, הזכות שלא להעיד נגד השותף וזכויות תושבות על פי חוק האיחוד.
נישואים חד-מיניים אינם מוכרים, וחוקת פולין קובעת כי נישואים הם רק בין גבר לאישה.
פסק דין שנערך בשנת 2019 מבית משפט מנהלי הגיע למסקנה כי המלל בסעיף 18 אינו אוסר במפורש על נישואים חד-מיניים.
הצדקת הפסיקה בדבר משמעות סעיף 18 אינה מחייבת.
גזר הדין מחייב רק את הצדדים בהליך.
בפסקי דין קודמים של בית המשפט העליון, בית הדין החוקתי ובית המשפט לעניינים מנהליים העליון מצאו כי החוקה אוסרת על נישואים חד-מיניים על ידי הגדרת הנישואים כמוסד הטרוסקסואלי בלבד.
הצעת חוק לאיחוד אזרחי הוצעה לראשונה בשנת 2002. בשנת 2004, תחת ממשלת שמאל, אישר הסנאט את הצעת החוק המאפשרת לזוגות חד-מיניים לרשום את מערכת היחסים שלהם.
צדדים לאיחוד אזרחי במסגרת הצעת החוק היו מקבלים מגוון גדול של הטבות, הגנות ואחריות (למשל קרנות פנסיה, מס משותף והטבות הקשורות למוות), המוענקות כיום רק לבני זוג בנישואים, אם כי הם לא היו ניתנים לאמץ ילדים.
הצעת החוק בוטלה בבחירות הכלליות בשנת 2005.
ההתנגדות הגדולה להכנסת נישואים חד-מיניים או איגודים אזרחיים מגיעה מהכנסייה הרומית-קתולית, שהיא בעלת השפעה פוליטית, ומחזיקה במידה ניכרת בהשפעה במדינה.
הכנסייה נהנית גם מיוקרה חברתית עצומה.
הכנסייה גורסת כי הומוסקסואליות היא סטייה.
ב-23 בפברואר 2007 הכיר בית המשפט לערעורים בביאליסטוק במגורים משותפים חד-מיניים.
ב-6 בדצמבר 2007 אושר פסק דין זה על ידי בית המשפט העליון בוורשה.
אמנם בפולין אין חוק ספציפי בנושא מגורים משותפים, אך יש לה כמה הוראות במעשים משפטיים שונים או בפסיקת בית המשפט העליון, המכירים ביחסים בין שותפים לא נשואים ומספקים לשותפים האמורים זכויות וחובות ספציפיות.
לדוגמה, סעיף 115 (11) לחוק העונשין משתמש במונח "האדם הקרוב ביותר", המכסה יחסים רומנטיים שאינם רשמיים כחוק.
מעמדו של "האדם הקרוב ביותר" מקנה זכות סירוב להעיד כנגד בן הזוג.
המונח "בן זוג" כולל זוגות חד-מיניים.
החלטה של בית המשפט העליון מיום 28 בנובמבר 2012 על פרשנות המונח "אדם שחי בפועל במגורים משותפים עם הדייר" הוגשה בעניינו של הומוסקסואל שבן זוגו נפטר, הדייר הראשי של הדירה.
בית המשפט פירש את החוק באופן שהכיר בזוג השותף כמוסמך לזכאי על זכות השכירות.
בית המשפט קבע כי האדם שנשאר בפועל במגורים משותפים עם הדייר - כמשמעותו בסעיף 691 סעיף 1 לחוק האזרחי - הוא אדם שקשור לדייר בקשר בעל אופי רגשי, פיזי וכלכלי וכולל גם אדם מאותו המין.
בעבר, בחודש מרץ 2010, פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם, בפרשת קוזאק נגד פולין, כי לאנשי להט"ב יש זכות לרשת מבני ובנות זוגן.
בינואר 2013 דחה הסיים כחמש הצעות חוק שהיו מכניסות שותפויות אזרחיות הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים.
בית המשפט העליון הוציא מאוחר יותר חוות דעת לפיה הצעות החוק שהציעו מפלגות ברית השמאל הדמוקרטית, תנועתך והמצע האזרחי אינן חוקתיות, מכיוון שסעיף 18 לחוקה מגן על נישואים רק בין זוגות הטרוסקסואלים.
בדצמבר 2014 סירב הפרלמנט להעביר הצעת חוק לשותפות אזרחית שהציעה מפלגת תנועתך, כאשר 235 חברי פרלמנט הצביעו נגד דיון בהצעת החוק, ו-185 חברי פרלמנט הצביעו בעד.
במאי 2015 הפרלמנט שוב סירב לטפל בנושא, כאשר 215 חברי פרלמנט הצביעו נגד ו-146 בעד.
ראש הממשלה אווה קופאץ' אמרה כי שותפויות אזרחיות מהוות נושא לפרלמנט הבא להתמודד עמו.
הצעת חוק חדשה לשותפות הוצעה ב-12 בפברואר 2018 על ידי המפלגה המודרנית.
ב-5 ביוני 2018, בית הדין האירופי לצדק (ECJ) קבע כי על מדינות חברות באיחוד האירופי (כולל פולין) להכיר בחופש התנועה ובזכויות התושבות של בני זוג מאותו המין, בתנאי שבן זוג אחד הוא אזרח האיחוד האירופי.
ביולי 2020, בית הדין האירופי לזכויות אדם הודיע לממשלת פולין על תיקים שהגישו זוגות חד-מיניים פולניים, וקרא לממשלה להציג את עמדתה בנושא.
בהתבסס על התקדימים של אוליארי ואחרים נגד איטליה, בהם קבע בית המשפט כי "היעדר מסגרת משפטית המאפשרת הכרה והגנה על יחסי המבקשים פוגע בזכויותיהם על פי סעיף 8 לאמנה", ואורלנדי ואחרים נגד איטליה, בה קבע ארגון הבריאות האמריקאי כי על איטליה להכיר בנישואים חד-מיניים שבוצעו בתחומי שיפוט אחרים.
סקר של שנת 2019 מצא עלייה בתמיכת נישואים חד-מיניים בפולין עם 45% תומכים ו-50% מתנגדים (עלייה של 17% בתמיכה וירידה של 11% בהתנגדות משנת 2015).
פורטוגל הקימה איגודים דה פקטו הדומים לנישואים משותפים עבור שותפים למגורים משותפים בשנת 1999, והרחיבה את האיגודים הללו גם לזוגות חד-מיניים בשנת 2001. עם זאת, הארכת 2001 לא אפשרה אימוץ של זוגות מאותו מין, במשותף ולא ילדים חורגים.
ב-11 בפברואר 2010, הפרלמנט אישר הצעת חוק המתירה חוקי נישואים חד-מיניים.
נשיא פורטוגל הכריז על החוק ב-8 באפריל 2010 והחוק הנכנס לתוקף ב-5 ביוני 2010, מה שהפך את פורטוגל למדינה השמינית שמאפשרת נישואים חד-מיניים בפריסה ארצית.
שותפויות רשומות מאותו מין הפכו לחוקיות בפינלנד מאז 2002.
בשנת 2010 הודיעה שרת המשפטים טוויג'ה ברקס כי משרדה נערך לתיקון חוק הנישואים כדי לאפשר נישואים חד-מיניים עד שנת 2012. ב-27 בפברואר 2013 הצעת החוק נדחתה על ידי הוועדה לעניינים משפטיים של הפרלמנט הפיני בהצבעה של 9–8. יוזמת אזרחים הושקה להעלאת הנושא בפני הפרלמנט.
הקמפיין אסף כ-166,000 חתימות והיוזמה הוצגה בפני הפרלמנט בדצמבר 2013. לאחר שנדחתה על ידי הוועדה לענייני משפט פעמיים, היא עמדה בפני ההצבעה הראשונה בפרלמנט המלא ב-28 בנובמבר 2014, שהעבירה את הצעת החוק.
הצעת החוק עברה את ההצבעה השנייה והאחרונה ב-12 בדצמבר 2014, ונחתמה על ידי הנשיא ב-20 בפברואר 2015.
החוק נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2017. זו הייתה הפעם הראשונה שיוזמת אזרחים אושרה על ידי הפרלמנט הפיני.
לפני הבחירות באוקטובר 2017 פתחו פעילי זכויות להט"ב בצ'כיה בקמפיין ציבורי במטרה להשיג נישואים חד-מיניים בארבע השנים הבאות.
ראש הממשלה מאז נובמבר 2017 אנדריי באביש תומך בלגליזציה של נישואים חד-מיניים.
הצעת חוק להכנת נישואים חד-מיניים הוגשה לפרלמנט הצ'כי ביוני 2018.
מאז נובמבר 1999 קיימת בצרפת תוכנית איחודים אזרחיים המכונה ברית סולידריות אזרחית הפתוחה הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים.
ממשלת צרפת הציגה באספה הלאומית הצעת חוק להכנת נישואים חד-מיניים, הצעת חוק 344, ב-17 בנובמבר 2012. היא קיבלה את האישור הסופי באספה הלאומית בהצבעה ב-23 באפריל 2013. חוק מס 404–2013 מעניק לזוגות חד-מיניים המתגוררים בצרפת, כולל זרים בתנאי שלפחות לאחד מהשותפים יש מקום מגוריהם או מגוריהם בצרפת, זכות חוקית להתחתן.
החוק מאפשר גם הכרה בצרפת בנישואים של זוגות חד-מיניים שהתרחשו בחו"ל לפני חקיקת הצעת החוק.
הנשיא פרנסואה הולנד חתם עליו בחוק ב-18 במאי 2013.
החלת החוק חלה גם כן על טריטוריות מחוץ לצרפת בשליטתה כגון קלדוניה החדשה, ואליס ופוטונה, ופולינזיה הצרפתית ביבשת אוקיאניה, הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, מיוט, וראוניון ביבשת אפריקה וסן-פייר ומיקלון, גוואדלופ, מרטיניק, סן ברתלמי, סן מרטן, וגיאנה הצרפתית ביבשת אמריקה.
בשנת 2014 אמר נשיא בית המשפט החוקתי כי קוסובו דה יורה מאפשרת נישואים חד-מיניים.
סעיף 144 (3) לחוקת קוסובו מחייב את בית המשפט החוקתי לאשר כל תיקון בחוקה בכדי להבטיח שהם לא פוגעים בזכויות האזרח שהובטחו בעבר.
סעיף 14 לחוק המשפחה מגדיר את הנישואים כ"קהילה רשומה באופן חוקי של שני אנשים ממין שונה", אף שפעילי זכויות להט"ב בקוסובו טענו שסעיף זה סותר את נוסח החוקה ובכך קראו לזוגות חד-מיניים לערער על החוק בבית המשפט.
ב-7 ביולי 2020, שר המשפטים סלים סלימי הודיע כי הקוד האזרחי החדש יאפשר שותפויות אזרחיות חד-מיניות, אשר ממשלת קוסובו תכננה להנהיג בתוך מספר חודשים.
המהלך ספג ביקורת מצד קבוצות זכויות להט"ב משום שהוא ביצר את ההבחנה המשפטית בין זוגות הטרוסקסואלים לזוגות חד-מיניים.
החוק הנוכחי של קפריסין מכיר רק בנישואים כאיחוד בין גבר לאישה.
אין הכרה רשמית בנישואים חד-מיניים.
מאז 2015, זוגות חד-מיניים יכולים להכיר בזוגיות שלהם באמצעות איגודים אזרחיים.
בשנת 2010, המזכיר הקבוע במשרד הפנים, לזרוס סבווידס, הצביע על כך שממשלת קפריסין תתחיל לבחון את הנושא האם יש להפוך חוקי נישואים חד-מיניים למדינה.
בעקבות זאת, בשנת 2013 הודיעה שרת הפנים, אלני מאברו, כי פקידיה עובדים על הצעת חוק פרלמנטרית המציעה יצירת שותפויות אזרחיות, במקום להרחיב את הזכות להינשא לזוגות חד-מיניים.
לאחר מכן קיבלה ממשלת קפריסין את הצעת החוק.
במרץ באותה שנה אישר הנשיא הטרי, ניקוס אנסטסיאדיס, את תמיכתו בהצעת החוק.
בנובמבר 2013 אישר שר הפנים, סוקראטיס האסיקוס, כי הצעת החוק נותרה על סדר היום של הממשלה, עם טיוטה שהוכנה ונשלחה לבדיקה במשרדים אחרים.
הכוונה הייתה לקיים הצבעה פרלמנטרית באפריל 2014, אך עד ליוני 2014 הצעת החוק עדיין לא הוגשה.
לטענת המזכיר הקבוע של המשרד, קונסטנטינוס ניקולאידס, הצעת החוק הייתה אמורה להסתיים באפריל, אך עדיין נערכה.
ביולי 2014 הבהיר האסיקוס כי הצעת חוק המוצעת תצטרך הסכמה מכל הצדדים לפני שתמשיך הלאה.
הוא נתן לכל הצדדים עותק של הצעת החוק וביקש שילמדו אותה בזמן לפגישה שנייה באותו ספטמבר.
האסיקוס הדגיש כי לא יקיים הצבעה עד שהוא בטוח שכל המפלגות הן בעד.
ב-26 בנובמבר 2015 הועברה הצעת חוק לאיחוד אזרחי על ידי בית הנבחרים, החוק פורסם-9 בדצמבר 2015 ונכנס לתוקף באותו יום.
קפריסין הצפונית אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, באיגודים אזרחיים או בהטבות של שותפות מקומית.
ארגונים לא ממשלתיים נכשלו להכשיר נישואים חד-מיניים.
בשנת 2012, המפלגה הדמוקרטיה הקהילתית הציעה חוק שיאפשר לחוק נישואים חד-מיניים, אך מפלגת השלטון התנגדה לחקיקה.
קרואטיה מכירה בשותפויות חיים לזוגות חד-מיניים מאז 2003 שמעניק את אותן הזכויות והחובות שיש לזוגות נשואים הטרוסקסואליים, למעט היכולת לאמץ ילדים (אשר הותרה בשנת 2021) אך לא בנישואים חד-מיניים כתוצאה ממשאל עם שנעשה בשנת 2013.
מפלגות ופוליטיקאים רבים הביעו תמיכה בנישואים חד-מיניים בקרואטיה.
בעיקר חברי פרלמנט מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת העם הקרואטית, המפלגה הליברלית החברתית הקרואטית, הרשימה הירוקה, עובדי קרואטיה - מפלגת העבודה, כמו כן ווסנה פוסיץ' ומירלה הולי ונשיא קרואטיה לשעבר איוו יוסיפוביץ'.
במאי 2013, קבוצת יוזמות אזרחיות שמרניות "בשם המשפחה" אספה יותר מ-700,000 חתימות למשאל עם, שיגדיר באופן חוקתי את הנישואים כ"איחוד בין אישה לגבר".
הממשלה לא הסכימה לקבל את משאל העם, והאשימה את הכנסייה בהיותה הכוח העיקרי שעומד מאחורי היוזמה.
לכנסייה הקתולית אכן היה תפקיד מרכזי באיסוף חתימות שכן מתנדבים רבים התבססו מול כנסיות.
הממשלה טענה כי שאלת משאל העם אינה חוקתית בנוסף.
היוזמה חילקה את החברה הקרואטית ופתחה שאלות משפטיות רבות, כמו רפורמה בחוק בנושא משאלי עם.
על פי החוק הנוכחי, אחוז ההצבעה אינו תנאי למשאל עם מוצלח, ובכך מאפשר למיעוט המצביעים לשנות את החוקה.
נשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' גינה את משאל העם.
הפרלמנט הצביע בעד אי הצגת הצעת המשאל בפני בית המשפט החוקתי.
עם זאת, לאחר שהפרלמנט קבע את המועד למשאל העם, לכל אזרח קרואטי הייתה הזכות לעשות זאת.
בעתירת ארגוני זכויות להט"ב לבית המשפט נפסק כי אין להגדיר הנישואים כאיחוד בין אישה לגבר כהשפעה שלילית על החוקים העתידיים להכרה בזוגות חד-מיניים או זוגות שאינם נשואים.
הייתה התנגדות רבה למשאל העם בקרואטיה, כאשר כמה כלי תקשורת, כמו עיתון היומי "Jutarnji List", תרמו את שטח הפרסום שלהם לארגונים המתנגדים למשאל העם.
מלבד אנשי ציבור ידועים שהתנגדו בגלוי נגד משאל העם, הקהילה היהודית בזאגרב והכנסייה הלותרנית היו שני ארגונים דתיים שהתנגדו לכך גם בפומבי.
בדרנים קרואטים פופולריים, ארגנו קונצרט שהתכנס לאלפי אנשים לתמיכה בנישואים חד-מיניים בכיכר באן ג'לצ'יץ'.
פסיכולוגים קרואטיים וסטודנטים לפסיכולוגיה ארגנו עצומה לתמיכה בנישואים חד-מיניים.
ב-30 בנובמבר 2013, יום לפני משאל העם, צעדו כאלף איש בעיר זאגרב לתמיכה בנישואים חד-מיניים.
צעדות תמיכה התרחשו גם בפולה, ספליט ורייקה עם מאות אנשים.
עם זאת לאור התמיכה הרחבה, משאל העם התקיים ב-1 בדצמבר 2013 ובמהלכו כ-65.87% הצביעו בעד השינוי החוקתי, ו-33.51% הצביעו נגד.
אחוז ההצבעה היה נמוך, וכלל רק37.9% מהאנשים השתתפו.
עם זאת, לא כל המחוזות הצביעו בעד התיקון.
איסטריה ופרימוריה-גורה הצביעו נגד לצד ערים גדולות יותר כגון רייקה ופולה.
מרבית הערים בשני המחוזות הללו הצביעו נגד, כאשר בלאבין האחוז היה הגבוה ביותר עם 70.97%.
ערים שמחוץ לשני המחוזות הללו, ואראז'דין וצ'אקובץ הצביעו גם כן ברוב נגד התיקון החוקתי שכלל סעיף באומרו,
"המשפחה תיהנה מהגנה מיוחדת על המדינה.
נישואים הם איחוד חי בין גבר לאישה.
נישואים ויחסים משפטיים בנישואים, בנישואים משותפים ובמשפחה יוסדרו בחוק".
בעקבות משאל העם, ממשלת קרואטיה, בתמיכת חלק ממפלגות האופוזיציה, החלה לעבוד על שינויים בחוקה ובתהליך המשאל.
החלק המתייחס למשאל עם יגדיר בבירור אילו שאלות יכולות להיות או לא יכולות להיות כפופות למשאל עם.
יתר על כן, אם אזרחים רוצים לשנות את החוקה, אחוז ההצבעה חייב להיות מעל 50%.
שינויים חוקתיים דורשים כיום תמיכה של שני שלישים מחברי הפרלמנט.
הנשיא, יוזיפוביץ', הציע כי הגנת החוקה תגן על צורות אחרות של חיי משפחה מחוץ לנישואים כדי לאזן את העוול שיצר משאל העם על הנישואים, אך הצעתו נדחתה.
במאי 2018 השיקה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית יוזמה לתיקון החוקה למניעת משאלי עם שנועדו "לצמצם את זכויות האזרח וחירויות היסוד".
באפריל 2018 אישר הפרלמנט הקרואטי את אמנת מועצת אירופה למניעה ואלימות נגד נשים ואלימות במשפחה (המכונה גם אמנת איסטנבול) שנועדה לשמור על זכויותיהן של נשים מפני אלימות במשפחה, להגן על נפגעי אלימות במשפחה ולהעמיד לדין את העבריינים.
קבוצות ימין והכנסייה הקתולית התנגדו לאישור, והאמינו שהוא יוביל להתרת נישואים חד-מיניים.
ב-5 ביוני 2018, בית הדין האירופי לצדק (ECJ) קבע, במקרה שמקורו ברומניה, כי לזוגות חד-מיניים יש זכויות תושבות זהות לזוגות מינים שונים, כאשר אזרח במדינת האיחוד האירופי מתחתן בעודו תושב מדינה באיחוד האירופי שבה נישואים חד-מיניים הם חוקיים, ובן הזוג ממדינה שאינה איחוד האירופי.
בתחילה הוגש התיק לבית המשפט החוקתי ברומניה, שהחליט מאוחר יותר להתייעץ עם בית המשפט.
בהתאם לפסק הדין של בית הדין החוקי, בית המשפט החוקתי קבע ב-18 ביולי 2018 כי על המדינה להעניק זכויות תושבות לשותפים מאותו המין של אזרחי האיחוד האירופי.
ביוני 2019, ארגון הלהט"ב הרומני, "ACCEPT" ו-14 אנשים שהקימו שבעה זוגות חד-מיניים תבעו את רומניה מול בית הדין האירופי לזכויות אדם (ECHR), וביקשו להכיר במשפחותיהם ברומניה.
סקר דעה בשנת 2021 מצא כי 46% מהרומנים תמכו בהגנה משפטית כלשהי לזוגות חד-מיניים, כאשר 26% תומכים בנישואים.
נישואים חד-מיניים בשוודיה הפכו לחוקיים מאז 1 במאי 2009, לאחר אימוץ הפרלמנט השוודי את החוק חדש המציג נייטרליות מגדרית בנישואים ב-1 באפריל 2009, מה שהפך את שוודיה למדינה השביעית בעולם שפתחה נישואים לזוגות מאותו המין בפריסה ארצית.
החלת הנישואים החליפו את השותפויות הרשומות במדינה אשר היוו דרך להכרה בזוגיותם של זוגות חד-מיניים לפני החקיקה.
שותפויות רשומות קיימות בין זוגות חד-מיניים נותרו בתוקף עם אפשרות להמירם בנישואים.
שווייץ התירה שותפויות רשומות לזוגות חד-מיניים מאז 1 בינואר 2007, לאחר משאל עם משנת 2005. חקיקה להתרת נישואים חד-מיניים הונהגה בשנת 2013 ועברה ב-18 בדצמבר 2020 על ידי הפרלמנט השווייצרי.
המעשה הפך לכפוף למשאל לאחר שמפלגת האיחוד הפדרלי הדמוקרטי הימני (EDU), הנתמכת על ידי פוליטיקאים ממפלגת העם השווייצרית ומפלגת העם הנוצרית-דמוקרטית, אספו 61,027 חתימות עם הסיסמה "כן לנישואים ולמשפחה, לא לנישואים לכולם".
בתגובה, אספה המפלגה הליברלית "Operation Libero" למעלה מ-100,000 חתימות לתמיכה בנישואים חד-מיניים בסוף אפריל 2021. דעת הקהל תומכת ברוב מוחץ בתוקף בנישואים חד-מיניים, כאשר הסקרים הצביעו על תמיכה של כ-82% מהמצביעים נכון לשנת 2020 לצד 1% לא החלטיים ו-17% מתנגדים.
בספטמבר 2021 משאל העם התקיים ונישואים חד-מיניים אושרו.
רוב של 64.1% הצביע בעד נישואים חד-מיניים במשאל העם ואילו 35.9% התנגדו.
ההחלטה צפויה להיכנס לתוקף ב-1 ביולי 2022.
נישואים חד-מיניים ואיגודים אזרחיים בין זוגות חד-מיניים אינם חוקיים באיי בהאמה נכון ליולי 2021.
בשנת 2013, השופט הראשי של איי בהאמה לשעבר, מייקל לברנט, הצהיר כי "אין לי ספק שזה רק עניין של זמן בו בתי המשפט של איי בהאמה יתייחסו לנושא הנישואים מאותו המין.
אין לי גם ספק בהכרעה על הנושא יהיה לנו כבוד להחלטות הנובעות לא רק ממדינות חבר העמים כמו קנדה ואוסטרליה, אלא גם מהחלטות בתי המשפט של ארצות הברית של אמריקה".
באוגוסט 2016 הגיש עורך דין באל סלוודור תביעה לבית המשפט העליון במדינה וביקש לבטל את סעיף 11 לחוק המשפחה, המגדיר נישואים רק כאיגוד הטרוסקסואלי.
התביעה תיארה את החוק כמפלה והסבירה על היעדר מונחים מגדריים המשמשים בסעיף 34 לסיכום הנישואים של החוקה, ובכך דרשה את הזכות עבור זוגות חד-מיניים להתחתן.
ב-20 בדצמבר דחה בית המשפט העליון בסלבדור את התביעה בטענת "בעיות טכניות".
תביעה שנייה נגד איסור נישואים חד-מיניים הוגשה ב-11 בנובמבר 2016. ב-17 בינואר 2019 דחה בית המשפט העליון את התיק מ"טעמים פרוצדורליים".
באוגוסט 2019 התקבלה תביעה להכרה בנישואים חד-מיניים לדיון בפני בית המשפט החוקתי.
הראשונה במדינות ארצות הברית לאשר נישואים חד-מיניים הייתה מסצ'וסטס, במאי 2004, לאחר פסיקה של בית המשפט העליון במדינה.
במרץ 2007 רשם הקונסול הישראלי בבוסטון כנשואות שתי נשים אשר נישאו לפי חוקי מסצ'וסטס, ולהן בת משותפת.
בקונטיקט פסק בית-המשפט העליון ב-10 באוקטובר 2008 לטובתם של שמונה זוגות חד-מיניים, שטענו כי המדינה מפלה אותם באופן שאינו חוקתי בכך שאינה מאפשרת להם להינשא.
פסיקה דומה התקיימה באפריל 2009 במדינת איווה.
ורמונט הייתה ב-7 באפריל 2009 למדינה הראשונה בארצות הברית שבה הזכות לנישואים עברה בחקיקה בשני בתי הקונגרס, ולא בצו בית המשפט.
בעקבות ההחלטה הודיע מחוז קולומביה (הבירה) כי יכיר בנישואים חד-מיניים שנערכו במדינות אחרות.
גם מדינת רוד איילנד מכירה בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוץ למדינה; ב-28 במאי 2008 הורה מושל מדינת ניו יורק לרשויות במדינה להכיר גם הן בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוצה לה.
בית המשפט העליון במדינת ניו ג'רזי קבע ב-25 באוקטובר 2006 כי יש להשוות את זכויות ההומוסקסואלים לזכויות ההטרוסקסואלים בתחום ההכרה בזוגיות; ייתכן כי ההחלטה תאלץ את הרשויות במדינה לקיים נישואים חד-מיניים בה.
במשאל שנערך בקלפיות במהלך בחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 בנובמבר 2012, אושרו נישואים חד-מיניים בהצבעה במדינות מיין, וושינגטון ומרילנד בארצות הברית, וכן אושררו במינסוטה.
במינסוטה דחו המצביעים תיקון לחוקה שנועד לאסור על נישואים חד-מיניים.
ב-6 באוקטובר 2014 נערך תקדים בארצות הברית, כאשר בית המשפט העליון החליט שלא לקחת את התיק בו ערערו מספר מדינות על החלטת בתי המשפט הפדרליים המורה לבטל את האיסור על נישואים חד-מיניים, וכתוצאה מפסיקה זו מספר המדינות המאפשרות נישואים חד-מיניים עלה מ-19 ל-30 בתוך כשבוע.
בינואר 2015, החליט בית המשפט העליון של ארצות הברית לדון בערעור של ארבעה תיקים, העוסקים באיסור של המדינות מישיגן, אוהיו, קנטקי וטנסי על נישואים חד-מיניים, לאחר שבית משפט פדרלי מהמחוז השישי פסק לטובת האיסור.
מועד הדיון נקבע ל-17 באפריל 2015, ופסיקתו הסופית ניתנה ביוני באותה השנה .
הערעור דן בשאלה האם מדינות אלו יאשרו נישואים חד-מיניים, וכן בנושא הזכות החוקתית לזוגות חד-מיניים להינשא במדינה, אשר תהיה תקפה לכל המדינות הפדרליות בארצות הברית.
ב-26 ביוני 2015 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית פסיקה היסטורית, בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס, ברוב של 4–5 שופטים, כי נישואים חד-מיניים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה-14 לחוקה, וכך הוחלו נישואים חד-מיניים בכל מדינות ארצות הברית, כשמספר המדינות המאפשרות זאת גדל מ-36 מדינות באותה העת ל-50.
ביולי 2020 השיקה ממשלת ברבדוס את תוכנית הוויזה "חותמת קבלת פנים", המאפשרת לעובדים זרים להישאר בברבדוס עד שנה.
לאחר שקיבלה ביקורת על כך שהתוכנית מאפשרת רק לעובדים להביא איתם את בן / בת הזוג של המין השני (הטרוסקסואלים), הממשלה שינתה את כללי התוכנית כדי לאפשר גם בני זוג חד-מיניים.
ב-15 בספטמבר 2020 הודיעה הממשלה על כוונתה להעביר סוג של איחוד אזרחי, ולאחר מכן עריכת משאל עם בנושא נישואים חד-מיניים, במטרה להפסיק את האפליה באי.
בסקר שנערך על ידי "CADRES" בשנת 2016, 67% מהברבדים תיארו עצמם סובלניים כלפי קהילת הלהט"ב לצד 82% נוספים אשר התנגדו לאפליה נגד קהילת הלהט"ב.
נכון ליולי 2021, אין הכרה משפטית לזוגות חד-מיניים בצורה של נישואים חד-מיניים או בצורה מוגבלת יותר של איגודים אזרחיים או הסדרים של שותפות מקומית בגואטמלה, הכרה בזוגיות חד-מינית מוצעת.
הנשיא לשעבר אלווארו קולום תמך באיגודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים.
בדצמבר 2016 הכריזה הסגנית סנדרה מורן יחד עם קבוצות שונות על הצגת הצעת חוק לאיגודים אזרחיים בקונגרס גואטמלה.
מורן הודתה שקבוצות שמרניות מתחו ביקורת חריפה על הצעתה, אך טענה כי "החברה מורכבת לא רק מהאנשים כאלה" ודחקה בקידמה של גואטמלה בנושאים של הכרה ותמיכה לכל האזרחים.
בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד-מיניים.
פסק הדין קובע תקדים מחייב למדינות באמריקה הלטינית ובקריביים כולל גואטמלה.
בית המשפט קבע כי נישואים חד-מיניים הם זכות אדם.
אמנם הפסיקה התקבלה בברכה על ידי ארגוני זכויות אדם אך הכנסייה הקתולית, קבוצות דתיות וארגונים שמרניים הביעו התנגדות.
עורכי דין חוקתיים דחקו בממשלה לציית לפסק הדין.
בתגובה לפסק הדין של "IACHR", הציגו מחוקקים שמרנים הצעות חוק שתגדיל את העונשים על הפלות ותאסור במפורש על נישואים חד-מיניים אשר הייתה מפלילה נשים שעברו הפלות טבעיות (שעל פי נתונים סטטיסטיים מסוימים מהספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית היא עד 30% מכלל ההריונות), ותגדיר את המשפחה כ"אב ואם".
יתר על כן, הצעת החוק קובעת כי "חופש המצפון והביטוי" מגן על אנשים מפני "חובה לקבל התנהלות או פרקטיקות שאינן הטרוסקסואליות כרגיל".
היא ספגה ביקורת שלילית כיוון שהיא מתארת באופן שגוי ולא מדעי את ההומוסקסואליות כ"מנוגדת לביולוגיה ולגנטיקה".
הצעת החוק עברה את הקריאה הראשונה והשנייה, ודרשה קריאה שלישית אחרונה, הנשיא ג'ימי מוראלס הביע תמיכה בהצעה.
אם הייתה עוברת, הצעת החוק הייתה מפרה את החוק הבינלאומי בכל הנוגע לנישואים חד-מיניים, במיוחד האמנה האמריקאית לזכויות אדם.
פעילי להט"ב הודיעו כי בכוונתם לערער על ההצעה בפני בית המשפט החוקתי ובמידת הצורך בפני בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם.
בספטמבר 2018 נחסמה הקריאה השלישית של הצעת החוק ומאז לא נידונה בקונגרס הגואטמלי.
סקר ILGA שנערך בין התאריכים 18 באפריל ל-20 ביוני 2014 הראה כי 23% מאוכלוסיית גואטמלה תומכים בנישואים חד-מיניים.
גרינלנד אימצה את חוק השותפות הרשומה של דנמרק ב-1 ביולי 1996. הייתה התנגדות מסוימת לשותפויות רשומות של אנשי הדת והמחוקקים השמרניים, שבחרו מאוחר יותר להימנע מהצבעה.
הצעת החוק הועברה בפרלמנט גרינלנד ומאוחר יותר על ידי הפרלמנט הדני.
הזוג מאותו המין הראשון שנרשם עשה זאת בשנת 2002.
במרץ 2015 הציג חבר הפרלמנט ג'וסטוס הנסן, מהדמוקרטים, הצעת חוק לחוק נישואים חד-מיניים בגרינלנד.
הצעת החוק אושרה פה אחד על ידי הפרלמנט של גרינלנד ב-26 במאי 2015, אך נדרשה לאישור דנית לפני כניסתה לתוקף.
חלקי החוק הנוגעים לנישואים נכנסו לתוקף ב-1 באפריל 2016.
איגודים חד-מיניים אינם מוכרים כחוק בהונדורס.
בשנת 2005 תוקנה החוקה כדי לאסור במפורש על נישואים ועל איגודים בפועל בין אנשים מאותו מין.
התיקון החוקתי גם מסרב להכיר בנישואים או איגודים חד-מיניים שהתרחשו כדין במדינות אחרות (סעיף 112).
לפני הבחירות בנובמבר 2017, שלושה מועמדים מהמפלגה הלאומית והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הודיעו על תמיכתם בנישואים חד-מיניים, והוסיפו כי הם יהיו פתוחים להגיש הצעת חוק נישואים חד-מיניים לקונגרס הלאומי.
עם זאת, אף אחד משלושת המועמדים לא זכה למושב בקונגרס הלאומי.
ב-12 באוקטובר 2018 אמר נשיא הונדורס, חואן אורלנדו ארננדס, לעיתונאים במסיבת עיתונאים כי, "מערכת המשפט על פי החוק בהונדורס, צריכה לפסוק על זה.
ללא קשר להעדפות מיניות יש להתייחס לאנשים בכבוד, לא משנה מה נטייתם.
יש להתייחס לאנשים בכבוד והנושא הזה חשוב מאוד".
במאי 2018, בהסתמך על פסק הדין של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד-מיניים, הגישו פעילי להט"ב הונדוריים תביעה לבית המשפט העליון כדי להכשיר נישואים חד-מיניים בהונדורס.
תיק שני הוגש זמן קצר לאחר מכן אך נדחה בגלל שגיאות טכניות בנובמבר 2018. המקרה הראשון נותר תלוי ועומד.
בפברואר 2019 דווח כי בית המשפט העליון צפוי להכריע בתיק בתוך "הימים הקרובים", אך מאוחר יותר הוכרז במאי 2019 כי הם "צפויים לפסוק בהמשך השנה" בשני הנישואים החד-מיניים.
לאחר מכן, נדחו על ידי בית המשפט.
בדצמבר 2009 הייתה מקסיקו סיטי לעיר הראשונה באמריקה הלטינית שבה ניתן לקיים נישואים חד-מיניים וניתנים בה זכויות אימוץ לזוגות מאותו המין.
אחרי הבירה מקסיקו סיטי, מדינות במקסיקו החלו לאשר נישואים חד-מיניים.
הראשונה אחרי הבירה הייתה קינטנה רו ב-2012, כאשר אחריה הגיעו מדינות נוספות: קואווילה ב-2014, צ'יוואווה ונאיאריט ב-2015. במהלך השנים שאחר כך עוד ועוד מדינות במקסיקו אישרו נישואים חד-מיניים.
ב-3 ביוני 2015 פסק בית המשפט העליון של מקסיקו שהאיסורים על נישואים חד-מיניים במדינות מקסיקו שבהן ישנם איסורים כאלה, אינם חוקיים.
האיסורים לא מתבטלים אוטומטית בשל הפסיקה, אולם כעת זוגות חד-מיניים שלא איפשרו להם להתחתן בשל האיסורים יכולים לפנות לבתי המשפט ומובטח להם שבתי המשפט יאפשרו להם להינשא.
במהלך השנים עוד ועוד מדינות במקסיקו אישרו נישואים חד-מיניים.
באוקטובר 2022, ארבע המדינות האחרונות שנותרו אישרו נישואים חד-מיניים: מדינת מקסיקו, טבסקו, גררו וטמאוליפס.
בכך, ב-26 באוקטובר נישואים חד-מיניים אושרו במקסיקו כולה.
השינויים בחוקים של כל מדינה נכנסו לתוקף בזמן שונה בכל אחת מהמדינות.
ב-31 בדצמבר השינוי נכנס לתוקף במדינה האחרונה, גררו, ובכך נישואים חד-מיניים נעשו חוקיים במקסיקו כולה.
בפנמה נכון ליולי 2021 אין הכרה בזוגיות חד-מינית.
הצעה שתאפשר איגודים אזרחיים חד-מיניים הובסה בשנת 2004, בעיקר בגלל לחץ מצד הכנסייה הקתולית-רומית במדינה.
ב-17 באוקטובר 2016 הגיש זוג נשוי מאותו מין תביעה המבקשת להכיר בנישואים חד-מיניים שנערכו מחוץ למדינה.
השופט לואיס רמון פברגה הוטל על התיק כדי לקבוע אם להעביר את התיק לבית המשפט העליון בהקלטה של תשעה חברים.
בתחילת נובמבר התיק התקבל לבית המשפט העליון.
ב-24 במרץ 2017 הוגשה לבית המשפט העליון תביעה נוספת נגד סעיף 26 לחוק האזרחי בפנמה המפרט כי נישואים הם רק בין גבר ואישה, שהסכים לדון בתיק.
מקרה זה ביקש להכשיר נישואים חד-מיניים בפנמה.
ב־14 באפריל 2017, הכריזה סגנית הנשיא איזבל סנט מאלו על תמיכתה בזכויות נישואים שוות לזוגות חד-מיניים.
באמצע מאי פרסם היועץ המשפטי לממשלה ריגוברטו גונזלס הודעה לבית המשפט העליון וביקש ממנו להכשיר נישואים חד-מיניים.
בעודו מודה כי נישואים חד-מיניים היו נושא שנוי במחלוקת בחברה הפנמית, טען גונזלס כי עמדתו עולה בקנה אחד עם ערך הכבוד לכל בני האדם כמו גם לחוקה הפנמית.
באוקטובר 2017, שופט בית משפט עליון פרסם באופן ראשוני טיוטת פסק דין הדוחה את תיק הנישואים החד-מיניים.
ב-21 בדצמבר 2017, קבוצת זכויות הלהט"ב, "Fundación Iguales Panama" הציגה בקשה לביטול בפני בית המשפט העליון נגד השופט ססיליו סדליז, שדיבר נגד נישואים חד-מיניים בשנת 2015. תיק הנישואים הושהה, עד לתוצאה של בקשת הסירוב.
ב-15 בפברואר 2018 בוטלה טיוטת הפסיקה הנ"ל.
בית המשפט העליון ישקול כעת את פסיקתו של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם בהחלטתו כי נישואים חד-מיניים הם זכות אדם אשר חייבה את כלל מדינות יבשת אמריקה להישמע לפסק הדין.
פסק דין היה צפוי להיקבע ב-20 בדצמבר 2018, אך נדחה.
במאי 2018 דווח כי זוג לסביות הגישו תביעה לבית המשפט העליון על מנת להכיר בנישואיהן.
ב-16 בינואר הודיעה סגנית הנשיא איזבל סנט מאלו כי המדינה תציית לפסיקת בית הדין האמריקאי באופן מלא.
הודעות רשמיות המחייבות עמידה בפסיקה נשלחו באותו יום למחלקות ממשלתיות שונות.
ב-2 בפברואר הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי המדינה אינה יכולה להתעלם מפסיקת "IACHR", ובדבריו חזר כי הפסיקה מחייבת את פנמה לחלוטין.
בנשיאותו של לאורנטינו קורטיסו השמרני, אושר תיקון חוקתי על ידי האספה הלאומית ב-29 באוקטובר 2019, כדי להגדיר נישואים בחוקה רק בין גבר לאישה.
כדי להיכנס לתוקף, היה צריך להצביע שוב על התיקון בשנת 2020 ואז היה אמור להיות מוגש למשאל עם.
עם זאת, הפגנות בכל רחבי המדינה נגד תיקונים אלה ואחרים הביאו את הנשיא קורטיזו לבקר את המחוקקים, והוקמה ועדה לניתוח התיקונים השנויים במחלוקת.
התיקון בוטל לבסוף בגלל התנגדות ציבורית משמעותית.
החוקה הקובנית אסרה על נישואים חד-מיניים עד פברואר 2019. במאי 2019 הודיעה הממשלה כי איחוד משפטני קובה עובד על קוד משפחתי חדש, שיעסוק בנישואים חד-מיניים.
במרץ 2019 החלה הממשלה בהתייעצויות פופולריות לבחינת חוקיות של נישואים חד-מיניים בקוד המשפחתי.
ב-25 בספטמבר 2022 נערך משאל עם על הקוד המשפחתי החדש, הכולל נישואים חד-מיניים, והוא אושר ברוב של 66.85% מהמצביעים.
יומיים לאחר מכן, ב-27 בספטמבר נכנס החוק החדש לתוקף ובכך נישואים חד-מיניים נעשו חוקיים במדינה.
קמפיין ציבורי גדול של קבוצות להט"ב החל בסוף 2017 לתיקון החוקה כדי לאפשר נישואים חד-מיניים.
ביולי 2018 אישרה האספה הלאומית טיוטת חוקה חדשה אשר הכירה בנישואים חד-מיניים בסעיף 68. על רקע לחץ של כנסיות אוונגליסטיות שהתנגדו לנישואים חד-מיניים אף על פי שהנשיא מיגל דיאס-קאנל הביע את תמיכתו בנישואים חד-מיניים לאחר שאמר לערוץ הטלוויזיה טלסור כי הוא "תומך נישואים בין אנשים ללא כל מגבלות".
כתוצאה מהסרת הסעיף, נישואים חד-מיניים אינם אסורים ואינם מוסדרים על ידי החוקה הקובנית החדשה.
אילו היה הסעיף נשאר בטיוטה, היה עליו לעבור למשאל עם בפברואר 2019. אף על פי כן, כלי תקשורת דיברו על "מהפכה" ו"מהפכת קשת", והצביעו על כמה המהירות המדינית והחברתית לזכויות הלהט"ב השתנתה במדינה, שכן רק כמה עשורים אחורה קובה כלאה גברים הומוסקסואליים במחנות עבודה.
ב-10 בפברואר 2016, בית המשפט החוקתי בקוסטה ריקה הודיע כי ידון בתיק המבקש להכשיר נישואים חד-מיניים בקוסטה ריקה ויכריז על איסור נישואים חד-מיניים במדינה כלא חוקתי.
בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) פרסם חוות דעת מייעצת בנוגע לסוגיות הקשורות לנטייה מינית וזהות מגדרית, וקבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם כוללת הכרה באותו מין נישואים, במקרה שהביאה ממשלת קוסטה ריקה.
בבחירות הכלליות בקוסטה ריקה 2018, פסק הדין של "IACHR" בנושא נישואים חד-מיניים הפך לסוגיה בולטת.
קרלוס אלברדו קסאדה, התומך בזכויות להט"ב מלאות ומעדיף את יישום הפסיקה, ניצח בבחירות עם 60.7% מהקולות, כשהוא מנצח בהפרש גדול את פאבריו אלבאראדו, מתנגד קולני לזכויות הלהט"ב שהיה נגד יישום הפסיקה.
ב-8 באוגוסט 2018 קבע בית המשפט העליון של קוסטה ריקה כי האיסור על נישואים חד-מיניים בקוד המשפחה אינו חוקתי, מה שהקנה לקונגרס 18 חודשים לרפורמה בחוק או שהאיסור יוסר באופן אוטומטי.
מכיוון שהקונגרס לא פעל, נישואים חד-מיניים בקוסטה ריקה הפכו לחוקיים ב-26 במאי 2020 בהתאם לפסק הדין הנשיאה בעוד שהנשיאה לאורה צ'ינצ'ייה אישרה את החוק.
לשכת הצירים באורוגוואי העבירה הצעת חוק ב-12 בדצמבר 2012, להרחבת זכויות הנישואים לזוגות חד-מיניים.
הסנאט העביר את הצעת החוק ב-2 באפריל 2013, עם תיקונים קלים.
ב-10 באפריל 2013 העביר לשכת הצירים את הצעת החוק המתוקנת, הנשיא הכריז על החוק ב-3 במאי 2013 והוא נכנס לתוקף ב-5 באוגוסט.
במאי 2018 קבע בית המשפט העליון באקוודור, כי פסיקת הדין של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד-מיניים מחייבת את אקוודור לחלוטין וכי על המדינה ליישם את הפסיקה גם בבוא העת.
ביוני 2018, שני שופטים משפחתיים קבעו כי איסור נישואים חד-מיניים במדינה אינו חוקתי.
עם זאת, המרשם האזרחי ערער על פסק הדין, ומנע את כניסתם לתוקף.
ב-8 ביולי 2019, בעקבות פסק הדין של בית הדין החוקתי שהתקבל ב-12 ביוני 2019 נכנסו לתוקף נישואים חד-מיניים.
ב-15 ביולי 2010 אישר הסנאט הארגנטינאי הצעת חוק להתרת נישואים לזוגות חד-מיניים ובכך השווה את זכויותיהם בנושאי אימוץ ושירותי רווחה.
החוק נכנס לתוקף ב-22 ביולי 2010 עם פרסומו של נשיא ארגנטינה.
בכך הפכה ארגנטינה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית והעשירית בעולם שהפכה חוקית נישואים חד-מיניים.
ב-14 במאי 2013, המועצה הלאומית לצדק בברזיל הכשירה נישואים חד-מיניים בכל המדינה בפריסה ארצית על ידי מתן פסק דין המצווה על כל המרשמים האזרחיים במדינה לערוך נישואים חד-מיניים ולהמיר את כל האיחודים האזרחיים הקיימים לנישואים, אם בני הזוג רוצים בכך.
פסק הדין פורסם ב-15 במאי ונכנס לתוקף ב-16 במאי 2013.
בית המשפט העליון קבע במאי 2011 כי זוגות חד-מיניים זכאים כחוק להכרה משפטית באיגודים יציבים, אחד משני הגופים המשפחתיים האפשריים בחקיקה הברזילאית.
הוא כלל כמעט את כל הזכויות העומדות לרשות זוגות נשואים במדינה.
בין אמצע 2011 למאי 2013, זוגות חד-מיניים הותרו להינשא בכמה מדינות בברזיל באישור שופט ממלכתי.
כל הנישואים החוקיים בברזיל הוכרו תמיד בכל רחבי המדינה.
החלטה זו סללה את הדרך לחקיקה עתידית בנושא זכויות זוגיות חד-מינית.
לפני החקיקה הארצית, המדינות אלגואס, באהיה, קיארה, אספיריטו סאנטו, המחוז הפדרלי, מאטו גרוסו דו סול, פרעיבה, פאראנה, פיאאוי, רונדוניה, סנטה קטרינה, סאו פאולו וסרז'יפה, כמו גם העיר סנטה ריטה דו ספוקאי, כבר אפשרו נישואים חד-מיניים ומספר איגודים הוסבו לנישואים מלאים על ידי שופטי המדינה.
בריו דה ז'ניירו, גם זוגות חד-מיניים יכולו להינשא, אך רק אם שופטים מקומיים הסכימו לבקשתם.
באפריל 2016 הודיע בית המשפט העליון בוונצואלה כי ידון בתביעה המבקשת להכריז על סעיף 44 לחוק האזרחי כלא חוקתי בגין עבירה של אפליה באי הכללת נישואים חד-מיניים.
נשיא המדינה ניקולאס מדורו תומך בנישואים חד-מיניים, והציע לאספה הלאומית להסכים להכשיר אותם בשנת 2021.
ב-26 ביולי 2010 הודיע סגן חוסה ורגאס ממפלגת השלטון אליאנזה פופולרית רבולוקיונריה אמריקנה כי יגיש הצעת חוק שתתאפשר אישור לאיגודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים.
עם זאת, בתחילת 2011 הצעת החוק לא התקדמה בוועדת המשפטים מכיוון שחלק מחבריה סברו כי יהיה צורך לשנות את החוקה על מנת לאשר את החוק.
לפני הבחירות הכלליות בפרו בשנת 2011, הביעו שניים מהמועמדים לנשיאות, קייקו פוחימורי ואלחנדרו טולדו, את תמיכתם באיגודים אזרחיים עבור זוגות חד-מיניים, אך לא נבחרו.
הזוכה בבחירות, אויאנטה אומאלה, הצהיר כי הוא מתנגד להכרה משפטית לזוגות חד-מיניים.
באפריל 2014 קיבל המחוקק קרלוס ברוס עצומה עליה חתמו 10,000 איש בדרישה להתרת איגודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים.
ברוס, שהציע את שינוי החוק בספטמבר 2013, הביע את תקוותו כי הוא יקל על האפליה שעומדים בפני הפרואים הלהט"ב.
הצעת החוק תוכננה לדיון ב-7 באפריל מול נציבות הצדק וזכויות אדם, אך בסופו של דבר נדחתה לאחר חג הפסחא.
לאחר הדיון החליט הפוליטיקאי קרלוס ברוס, שהצהיר בפומבי שהוא הומו, כי יש להצביע על הצעת החוק המקורית של האיחוד האזרחי המספק לזכויות חד-מיניות זכויות מקיפות יותר בנפרד מההצעות האחרות.
יותר מהצעת חוק אחת המאפשרת הכרה במערכות יחסים חד-מיניות נקבעה לדיון במושב הפרלמנטרי הבא, שהחל באוגוסט, אם כי הדיון נדחה בסופו של דבר פעם נוספת.
באמצע דצמבר 2014, במהלך השבוע האחרון של שנת החקיקה 2014, הוכרז כי הצעת החוק תהיה הדבר הראשון שעל סדר יומה של הממשלה בישיבה הפרלמנטרית החדשה, שהחלה בתחילת מרץ 2015. ב-10 במרץ נדחתה הצעת החוק של האיחוד האזרחי של ברוס בוועדת המשפטים.
סנאטור אחד קרא לקונגרס לשקול מחדש את הצעת החוק וההצעה נקבעה להצבעה ב-17 במרץ, אך הפגישה הושעתה בגלל חוסר נוכחות מצד הסנאטורים.
על הפרק הייתה גם הצעה חלופית שנקראה איחוד סולידרי שתוכנן להצבעה תוך שבועיים, אם כי הישיבה מעולם לא התממשה.
ב-14 באפריל 2015 הצעת החוק נגנזה רשמית על ידי ועדת המשפטים לאחר שקיבלה שני קולות בלבד בעד הבדיקה המחודשת שלה.
חברי הקונגרס קרלוס ברוס ואלברטו דה בלונדה, ממפלגת המרכז הפרואנים לשינוי, החזירו מחדש הצעת חוק לאיחוד אזרחי בקונגרס בסוף נובמבר 2016. הצעת החוק נושאת את חתימותיהם של פוליטיקאים שונים, בהם ג'ינו קוסטה, סרחיו דאווילה, ויסנטה זבולוס, אנה מריה צ'וקואואנקה, גואידו לומברדי, ג'נט סאנצ'ס אלווה, חואן שפט וסגנית הנשיא מרצדס אראוז.
הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי הודיע על תמיכתו באיגודים אזרחיים חד-מיניים במהלך מסעו לנשיאות.
בפסק דין שפורסם ב-9 בינואר 2017, הורה בית המשפט החוקתי של לימה על המרשם הלאומי לזיהוי ומעמד אזרחי להכיר ולרשום את נישואיהם של בני זוג מאותו מין שהתחתנו בעבר במקסיקו סיטי.
ב-14 בפברואר 2017 הונחה בקונגרס הפרואני הצעת חוק המתירה נישואים חד-מיניים.
פסק הדין של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם משנת 2018 בדבר לגליזציה של נישואים חד-מיניים במדינות שאשררו את האמנה האמריקאית לזכויות אדם, חל על פרו.
ב-11 בינואר אותה שנה הצהיר נשיא בית המשפט העליון בפרו כי על הממשלה הפרואנית לציית לפסק הדין.
באוגוסט 2020 קבע משרד הכלכלה והאוצר כי שותפים חד-מיניים של עובדי שירותי הבריאות זכאים לרשת קצבאות.
ב-10 בדצמבר 2014, קבוצת סנאטורים ממפלגות שונות בצ'ילה הצטרפה לקבוצת זכויות הלהט"ב "MOVILH" בהגשת הצעת חוק להתרת נישואים חד-מיניים לקונגרס.
"MOVILH" ניהלה שיחות עם ממשלת צ'ילה לבקשת פתרון במעמד הנישואים העומד נגד המדינה בפני בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR).
ב-17 בפברואר 2015 נפגשו עורכי דין המייצגים את הממשלה ואת ארגון הלהט"ב כדי לדון בפתרון למעמד הנישואים של זוגות חד-מיניים.
הממשלה הודיעה כי תבטל את ההתנגדות לנישואים חד-מיניים.
הסכם פורמלי בין שני הצדדים לבין הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם נחתם באפריל 2015. ממשלת צ'ילה התחייבה להכשיר נישואים חד-מיניים.
ב-28 בינואר 2015 אישר הקונגרס הלאומי הצעת חוק המכירה באיגודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים המציעים חלק מזכויות הנישואים.
הנשיאה מיצ'ל בצ'לט חתמה על הצעת החוק ב-14 באפריל והיא נכנסה לתוקף ב-22 באוקטובר.
בספטמבר 2016 הצהירה הנשיאה בצ'לט בפני הרכב האספה הכללית של האו"ם כי ממשלת צ'ילה תגיש הצעת חוק לנישואים חד-מיניים לקונגרס במחצית הראשונה של 2017. הצעת החוק הוגשה בספטמבר 2017. הפרלמנט החל לדון בהצעת החוק ב-27 בנובמבר 2017, אך היא לא הצליחה לעבור לפני מרץ 2018, אז נחנכה ממשלה חדשה.
ב-16 בינואר 2020, הצעת החוק אושרה בסנאט בהצבעה ופנתה לוועדה החוקתית.
ב-7 בדצמבר 2021 ההצעה אושרה סופית על ידי שני בתי הפרלמנט.
בהמשך הנשיא פיניירה חתם על החוק והוא נכנס לתוקף ב-10 בדצמבר 2021.
בפברואר 2007, סדרה של פסקי דין של בית הדין החוקתי של קולומביה פירשה כי זוגות חד-מיניים יוכלו לבקש את כל הזכויות שיש לזוגות הטרוסקסואלים באיגודים דה פקטו.
ב-26 ביולי 2011, הורה בית המשפט החוקתי בקולומביה לקונגרס להעביר חקיקה המעניקה לזכויות חד-מיניות זכויות דומות לנישואים עד ל-20 ביוני 2013. אם חוק כזה לא היה מתקבל עד אז, לזוגות חד-מיניים היו מוענקות זכויות אלה באופן אוטומטי.
הקונגרס לא הצליח להעביר חקיקה לנישואים חד-מיניים, וגם הרישומים האזרחיים לא החלו להוציא רישיונות נישואים לזוגות חד-מיניים לאחר המועד האחרון.
ב־24 ביולי 2013, שופט בית משפט אזרחי בעיר הבירה בוגוטה הכריז על זוג מאותו מין נשוי מבחינה חוקית, לאחר פסק דין שהתקבל ב-11 ביולי 2013 בקבלת העתירה.
זה היה הזוג הראשון של אותו מין שהתחתן בקולומביה.
בספטמבר 2013 נישאו שני שופטים בבית משפט אזרחי שני זוגות חד-מיניים.
על הנישואים הראשונים ערערה קבוצה שמרנית, אשר בוטלה.
ב-28 באפריל 2016 נפתרה חוסר הוודאות המשפטית סביב איגודים חד-מיניים כאשר בית הדין החוקתי קבע כי זוגות חד-מיניים רשאים להיכנס לנישואים אזרחיים במדינה וכי נאסר על שופטים ונוטריונים לסרב לערוך חתונות חד-מיניות.
אין הכרה משפטית באיגודים חד-מיניים באינדונזיה.
סעיף 1 לחוק מס '1 לשנת 1974 בנושא נישואים קובע באופן חד משמעי שנישואים הם "קשר גופני ורוחני בין גבר לאישה כבעל ואישה, שמטרתם להקים משפחה המושתתת על האמונה באלוהים הכל יכול".
יתר על כן, סעיף 2 קובע כי נישואים הם חוקיים רק אם הם בהתאם לחוקי הדת של הצדדים בהתאמה.
נכון להיום, אינדונזים אשר נכנסו לנישואים חד-מיניים בחו"ל אינם רשאים לרשום את נישואיהם במדינה בשל סעיף 1 לחוק הנישואים.
משאל מקוון שערכה האגודה הבינלאומית (ILGA) באוקטובר 2016 נמצא כי 69% מהנשאלים מאינדונזיה היו נגד לגליזציה של נישואים חד-מיניים, בעוד 14% תמכו בכך ו-17% היו נייטרלים.
ב-3 ביולי 2017 הצהיר משרד המשפטים כי כל הנישואים הנערכים בחו"ל תקפים בארמניה, כולל נישואים בין אנשים מאותו מין.
לא ברור אם להצהרה יש השפעה מעשית כלשהי.
נכון לשנת 2021, עדיין לא תועדה הכרה כזו.
באוגוסט 2019 הצהיר שר המשפטים, רוסטם בדאסיאן, כי ארמניה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים.
בסוף 2017 הביע האב ווזקן מובסיאנסיאן מהכנסייה האפוסטולית הארמנית, חבר בכיר בכמורה, את תמיכתו האישית בנישואים חד-מיניים והפך לאחד התומכים הבולטים המוכרים בנישואים חד-מיניים בארמניה.
בהוטן אינה מספקת הכרה משפטית לזוגות חד-מיניים.
טאשי צנהן, מנהל ארגון הלהט"ב "קשת בהוטן", אמר כי הצעת חוק להכרה בזוגות חד-מיניים ובנישואים עם כינויי נייטרלי מגדרי הונחה במהלך המושב הפרלמנטרי בקיץ 2018, אך נדחתה עקב הבחירות לאספה הלאומית בהוטאנס 2018. עם ממשלת השמאל שנבחרה במקומה, צנהן והקהילה מאמינים כי השיחה סביב הצעות החוק יחודשו.
גאורגיה אינה מכירה באיגודים חד-מיניים, לא בצורה של נישואים או איגודים אזרחיים.
מאז שנת 2018, החוקה של המדינה הגדירה את הנישואים כאיחוד של אישה וגבר לצורך הקמת משפחה.
עם זאת, יש שיח פתוח להכיר באיגודים חד-מיניים על ידי הכנסת שותפות אזרחית לזוגות.
במרץ 2016 הציעה קואליציית החלום הגאורגי תיקון חוקתי, שיגדיר את הנישואים כאיחוד של גבר ואישה.
אף על פי שהקוד האזרחי של ג'ורג'יה כבר מגדיר נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי, ובכך למעשה מונע נישואים חד-מיניים, החוקה של גאורגיה הייתה נייטרלית מגדרית, וקבעה כי "הנישואים יהיו מבוססים על שוויון זכויות ורצון חופשי של בני זוג".
ניסוח נייטרלי-מגדרי גרם לגורמים שמרניים בחברה הגאורגית לדאוג שניתן יהיה לערער על הקוד האזרחי ולהפילו בבתי המשפט.
התיקון החוקתי המוצע גרם לתגובת תגובה מצד החברה האזרחית הגרוזינית וארגוני זכויות האדם, שתקפו את החקיקה כדרך לפוליטיזציה בנושא רגיש זה ולהשתמש בדעות קדומות חברתיות פופולריות לקראת הבחירות הפרלמנטריות הקרובות ב-2016. פעילי להט"ב ציינו כי הומואים בגאורגיה מתמודדים עם בעיות מיידיות וקיומיות הרבה יותר מנישואים, כמו "התעללות פיזית, פסיכולוגית ומילולית".
התיקון החוקתי גרם לפיצול בקואליציה השלטונית עצמה, כאשר חברי המפלגה הרפובליקנית הליברלית של גאורגיה נלחמו נגד היוזמה.
המתנגדים ציינו כי מלבד שיקולים מהותיים, האיסור החוקתי המוצע הוא מהלך חסר תועלת מכיוון שהוא ככל הנראה לא יצליח לצבור מספיק קולות בכדי לעבור, כפי שהיה במקרה של הצעה דומה בשנת 2014.
לאחר חודש של התייעצות ציבורית, ההצעה נשקלה בפרלמנט.
ישיבות פומביות בנושא האיסור נקבעו מאמצע מרץ עד 15 באפריל בערים שונות ברחבי הארץ.
ההצעה דרשה אז שלושה דיונים בשני מושבים שונים עם מרווח של שלושה חודשים לפחות ביניהם.
כדי שהאיסור יצליח, מינימום שלושת רבעי מהפרלמנט, או 113 מתוך 150 חברי הפרלמנט, חייבים להצביע לטובתו.
התיקון החוקתי עבר על ידי הפרלמנט ב-26 בספטמבר 2017, וקבע כי הנישואים קיימים אך ורק "איחוד בין אישה לגבר לצורך יצירת משפחה".
הוא גם מבטל בחירות ישירות לנשיא ועובר למערכת ייצוג פרופורציונלית בפרלמנט.
הנשיא ג'ורג'י מרגוולאשווילי הטיל וטו על התיקון החוקתי ב-9 באוקטובר, ותיאר אותו כ"חוקה נגד העם".
הפרלמנט ביטל את הווטו שלו ב-13 באוקטובר.
התיקונים החוקתיים נכנסו לתוקף לאחר הבחירות לנשיאות בגאורגיה 2018.
באפריל 2017, ארגוני זכויות אדם קראו לממשלת גאורגיה להכשיר שותפויות אזרחיות חד-מיניות.
באפריל 2018, נציב תלונות הציבור של גאורגיה קרא לממשלה לאפשר שותפויות אזרחיות לזוגות חד-מיניים.
בציטוטו של אוליארי ואחרים נגד איטליה, הוא הזכיר לממשלה כי אי הכרה ביחסים חד-מיניים מהווה הפרה של האמנה האירופית לזכויות אדם.
הוא גם מתח ביקורת על התיקון החוקתי האוסר על נישואים חד-מיניים וטען שהוא "יגביר את השנאה".
נישואים חד-מיניים אינם מוכרים כחוק בהודו אך מגורים משותפים לא רשומים מאז 2020. במדינה למעשה, אין חוק נישואים מאוחד.
לכל אזרח הודי יש את הזכות לבחור איזה חוק יחול עליו על פי הקהילה או הדת שלו.
אף על פי שנישואים מחוקקים ברמה הפדרלית, קיומם של דיני נישואים רובים מסבך את הנושא.
אף אחד ממעשי הנישואים המקודדים הללו לא מגדיר במפורש את הנישואים בין גבר לאישה, וגם מעשים אלה אינם אוסרים במפורש על איגודים חד-מיניים.עם זאת, לחוקים יש "תשתית הטרונורמטיבית" והם פורשו כך שהם אינם מכירים באיגודים חד-מינייים.
בשנת 2011, בית משפט בהריאנה העניק הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים בין שתי נשים.
כל הזוגות הנשואים זכאים לאמץ ילד.
נטייה מינית של הזוג הנשוי או של בני הזוג לא יהווה מניעה לזכותם לאימוץ וזוגות שאינם הטרוסקסואלים יהיו זכאים לאמץ ילד באותה מידה".
בית המשפט הגבוה במדרס הוציא פסק דין באפריל 2019 אשר התיר לנשים טרנסג'נדריות להינשא במסגרת חוק הנישואים ההינדי, 1955. ב-12 ביוני 2020, בית המשפט העליון באוטרקהאנד הודה כי אף על פי שנישואים חד-מיניים אינם חוקיים, "חיים המשותפים" ו"יחסים חיים" בין זוגות חד-מיניים מוגנים על ידי החוק.
בינואר 2020 הגישו בני זוג מקרלה, תביעה לבית המשפט העליון במדינה בטענה כי האיסור עליהם להתחתן על פי חוק הנישואים המיוחד, 1954, מפר את עקרון השוויון, אי-שרירותיות, אי-שרירות.
בתגובה לעתירה עורך הדין טושר מהטה המייצג את ממשלת הודו אמר כי נישואים מאותו מין מנוגדים לתרבות ההודית, והראו את גישת הכפיפה של הממשלה בנושא.
נכון ליולי 2021 ישנן כ-5 עתירות של הכרה נישואים חד-מיניים ברחבי המדינה ומחוצה לה אשר הוגשו לבתי המשפט ומחכות לפסיקה לאחר מספר דחיות שבית המשפט חייב את הממשלה להגיב בנושא.
הפיליפינים אינם מציעים הכרה משפטית כלשהי בנישואים חד-מיניים, באיגודים אזרחיים או בהטבות שותפות מקומית.
באוקטובר 2016 הודיע יו"ר בית הנבחרים פנטלאון אלווארז כי יגיש הצעת חוק לחוקי איגודים אזרחיים הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים.
עד 25 באוקטובר 2016, יותר מ-150 מחוקקים סימנו את תמיכתם הצעת החוק.
אלווארז הציג את הצעת החוק ב-10 באוקטובר 2017 בסנאט.
מספר סנאטורים השמרניים נשבעו לחסום את הצעת החוק אם היא תעבור לבית הנבחרים.
מצד שני, היא נתמכה על ידי הסנאטורים ריזה הונטיברוס וגרייס פו.
בעקבות דחיית הקונגרס והבחירות הכלליות הבאות של שנת 2019, הצעת החוק לאיחוד אזרחי הוצגה מחדש על ידי אלווארז במאי 2019.
מאז 2006 הוגשו לסנאט ולקונגרס שלוש הצעות חוק לנישואים נגד אותו מין.
בתחילת 2011 הגישה הנציגה רנה רלמפגוס מבוהול הצעת חוק לתיקון סעיף 26 לחוק המשפחה הפיליפינית לאיסור "נישואים אסורים".
באופן ספציפי, היא ביקשה למנוע מהפיליפינים להכיר בנישואים חד-מיניים שנחתמו מעבר לים.
בדצמבר 2014 התייחס הרמיניו קולומה ג'וניור, דובר ארמון הנשיאות, לנישואים חד-מיניים באומרו, "עלינו לכבד את זכויותיהם של יחידים להיכנס לשותפויות כאלה כחלק מזכויות האדם שלהם, עלינו רק לחכות להצעות בנושא בקונגרס".
ב-18 בפברואר 2016, במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות, הודיע רודריגו דוטרטה כי אם הוא ינצח בבחירות, הוא ישקול להכשיר נישואים חד-מיניים אם תוצג בפניו הצעה.
במרץ 2017, לעומת זאת, אמר כי הוא מתנגד אישית לנישואים חד-מיניים.
ב-17 בדצמבר 2017 שינה דוטרטה את עמדתו בנושא, והביע שוב את תמיכתו.
הוא הבטיח כי במהלך כהונתו, זכויותיהם של אנשי להט"ב בפיליפינים יהיו מוגנות.
ב-19 ביוני 2018, בית המשפט העליון דן בוויכוחים בעל-פה בתיק היסטורי המבקש להכשיר נישואים חד-מיניים בפיליפינים.
בית המשפט דחה את התיק מחוסר מעמד ב-ספטמבר 2019. בית המשפט הצהיר כי הוא יכול לקבל החלטה רק אם הוצגו "מצגות יריבות אמיתיות", וציין כי התובע אינו יכול לתבוע פגיעה מכיוון שהוא לא מבקש לעצמו נישואים או הציג מקרה בפועל.
אולם בית המשפט, הוסיף כי החוקה משנת 1987 בטקסט רגיל "אינה מטילה כל מגבלות על נישואים חד-מיניים".
המפלגה הקומוניסטית של הפיליפינים (CPP), בהתאמה לאגף החמוש שלה צבא העם החדש (NPA) אשר בסיסה בעיקר באזורים הכפריים בפיליפינים, קיימה נישואים חד-מיניים בין חבריהם מאז 2005 בשטחים שבשליטתם.
בשנת 2005 ביצעה את הנישואים ההומוסקסואליים הראשונים בהיסטוריה של הפיליפינים.
בניגוד לאופי הדתי העמוק של החברה הפיליפינית המרכזית, הנהגת האגף "NPA" מקבלת בגלוי אנשים הומוסקסואליים ולסבים לשירות צבאי לשורותיהם.
חוק הנישואים של הרפובליקה העממית של סין שאומץ במושב השלישי של הקונגרס הלאומי החמישי ב-10 בספטמבר 1980, מגדיר את הנישואים כאיחוד בין גבר לאישה.
ביוני 2009, הרחיבה ממשלת הונג קונג את ההכרה וההגנה המוגבלת על זוגות חד-מיניים המשותפים בפקודת האלימות במשפחה.
בייג'ינג מספקת מאז 2013 מעמד תושבות תלוי לשותפים חד-מיניים של תושבים חוקיים.
על פי הערכות מסוימות משנת 2010, כ-80% עד 90% מההומואים הסינים היו נשואים לנשים.
נישואים אלה, המכונים לעיתים קרובות "נישואי דמה", מיוחסים לעובדה שיש לחץ חברתי משמעותי מצד המשפחה להינשא ולהקים משפחה עם מישהו מהמין הזהה.
ברוב המקרים הללו הנשים לא מודעות לנטייתו המינית של בעלה.
ב-5 בינואר 2016, בית משפט בצ'אנגשה שבדרום מחוז חונאן, הסכים לדון בתביעה שהוגשה בדצמבר 2015 נגד הלשכה לעניינים אזרחיים במחוז פורונג.
התביעה הוגשה על ידי סון וונלין בת ה-26, שביוני 2015 סורבה על ידי הלשכה לקבל אישור להתחתן עם בת זוגה, הו מינגליאנג.
ב-13 באפריל 2016, עם מאות תומכי נישואים חד-מיניים מחוצה לו, פסק בית המשפט בצ'אנגשה נגד סון, שהודיעה כי תערער על פסק הדין.
ב-17 במאי 2016 נישאו סון והו בטקס פרטי בצ'אנגשה, והביעו את כוונתם לארגן עוד 99 חתונות חד-מיניות ברחבי המדינה על מנת לקדם את התרת הנישואים החד-מיניים בסין.
בדצמבר 2017, מאמר מערכת של דרום סין מורנינג פוסט הביע תמיכה בלגליזציה של נישואים חד-מיניים בהונג קונג, וקרא לממשלה להראות מחויבות רבה יותר לשוויון.
באפריל ובספטמבר 2017 קבעו בתי המשפט בהונג קונג כי על השותפים החד-מיניים של עובדי הממשלה לקבל את אותן ההטבות של בני הזוג כמו בני זוג הטרוסקסואלים, וכי לשותפים מאותו המין של תושבי הונג קונג יש זכות לחיות בשטח הונג קונג.
ביולי 2018 אישר בית הדין לערעורים הסופיים את פסק הדין בספטמבר וקבע כי לשותפים מאותו המין יש זכות לקבל אשרות תלויות, וככזו יכולים להתגורר באופן חוקי בהונג קונג.
כמו כן, ב-6 ביוני 2019, בית המשפט לערעורים הסופי אישר את פסק הדין באפריל, לאחר שבוטל בתחילה על ידי בית המשפט לערעורים.
ביוני 2018 הגישה אישה לסבית מהונג קונג תביעה נגד ממשלת הונג קונג בגין שלילת זכותה להיכנס לשותפות אזרחית עם בת זוגה, וטענה כי הופרה זכויותיה לפרטיות ושוויון, שהסתכם בהפרה של חוק יסוד הונג קונג ופקודת מגילת הזכויות בהונג קונג.
בג"ץ דן בתיק בדיון מקדים קצר בן 30 דקות באוגוסט 2018. דיון מלא התקיים ב-28 במאי 2019, אך בית המשפט דחה את התיק באוקטובר 2019.
באוקטובר 2017 תיקן הקונגרס העממי הלאומי את החוק הסיני כך ש"כל המבוגרים בעלי יכולת מלאה ניתנים לחופש למנות אפוטרופוסים משלהם בהסכמה הדדית".
המערכת, המכונה בשונה "אפוטרופסות חוקית" או "הסכם אפוטרופסות", מתירה אותו דבר.
שותפים חד-מיניים יכולים לקבל החלטות בנוגע לטיפול רפואי ואישי, מוות והלוויה, ניהול רכוש ושמירה על זכויות ואינטרסים.
במקרה שאחד מבני הזוג מאבד את היכולת לקבל החלטות מכריעות (כלומר מחלה נפשית או פיזית או תאונה), שלו או של האפוטרופוס שלו עשוי להחליט לטובתם.
מערכת היחסים המשפטית שלהם יכולה לכלול גם עושר וירושה, או פנסיה, תלוי במסמכים משפטיים נוספים שבני הזוג מחליטים לחתום עליהם, כגון צוואה.
החל מאוגוסט 2019 נחתמו הסכמי אפוטרופסות בג'יאנגסו, חונאן, סצ'ואן, גואנגדונג, שאנחאי, חוביי ובייג'ינג בין היתר.
בנובמבר 2018, המחוקק ההומוסקסואל הגלוי, ריימונד צ'אן צ'י-צ'ואן, הגיש הצעה לחקר איגודים אזרחיים עבור זוגות חד-מיניים, אך נדחתה על ידי היעדר 3 קולות, (27 - 24).
סקר דעות מקוון שערכה רשת פיניקס בדצמבר 2019, שגרף קרוב ל-10 מיליון קולות, הראה רוב של 67% בעד נישואים חד-מיניים בסין.
בינואר 2019, שני גברים פתחו באתגרים משפטיים נגד איסור הנישואים החד-מיניים של הונג קונג, וטענו כי הסירוב להכיר ולערוך נישואים חד-מיניים מהווה הפרה של חוק היסוד.
בית המשפט העליון בהונג קונג נתן היתר למקרה המשך.
ב-12 באפריל 2021, בית המשפט העממי לשניאנג במחוז ליאונינג קבע כי אישה בת 79 אינה יכולה לתבוע את בת זוגה מזה 50 שנה, אותה האשימה בגניבת 294,000 יואן מחשבון הבנק שלה, מכיוון שלא ניתן היה להכיר בקשר ביניהן כנישואים בסין.
בווייטנאם מוכרים כיום רק נישואים בין גבר לאישה.
ביוני 2013 הגיש משרד המשפטים הצעת חוק שתסיר את האיסור על נישואים חד-מיניים מחוק הנישואים והמשפחה ותספק זכויות מסוימות לזוגות חד-מיניים משותפים.
האספה הלאומית דנה בה באוקטובר 2013. בספטמבר 2013 הוציאה הממשלה צו לביטול הקנסות בגין קיום נישואים חד-מיניים.
ב-1 בינואר 2015 נכנס לתוקף חוק נישואים ומשפחה משנת 2014. הקובע כי בעוד וייטנאם מתירה חתונות חד-מיניות, היא לא תציע הכרה משפטית או הגנה לאיגודים בין זוגות מאותו המין.
ב־22 בינואר 2019, במהלך הסקירה התקופתית השלישית של המדינה שנערכה על ידי הוועדה לזכויות האדם של האו"ם, המליצו איסלנד, הולנד וקנדה על וייטנאם להכשיר נישואים חד-מיניים.
ב־4 ביולי 2019 הממשלה "ציינה" (דחתה) את ההמלצות.