tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבריטים שלחו סיירות למעברי הים ממערב וממזרח לאיסלנד, כדי לנסות ולגלות את האוניות הגרמניות.
זו הייתה הדרך היחידה, מכיוון שמטוסים בריטיים לא יכלו להגיע לטווח זה.
ב-23 במאי בסביבות 20:30 הבחינו הסיירות הבריטיות סאפוק (Suffolk) ונורפוק (Norfolk) בשייטת הגרמנית במצר דנמרק.
הן המשיכו לעקוב אחריהן מטווח בטוח, ודיווחו על מיקומן לאדמירליות הבריטית.
ביום ראשון 24 במאי בשעה 5:30 לפנות בוקר, לקראת יציאתן של האוניות הגרמניות ממצר דנמרק, גילו מכשירי ההאזנה הגרמניים את נוכחותן של שתי אוניות אחרות באזור.
כרבע שעה לאחר מכן כבר היו האוניות בטווח ראייה, ומאוחר יותר גילו הגרמנים שמדובר בשייטת בריטית ובה אוניית המערכה הבריטית החדשה אה"מ פרינס אוף ויילס וסיירת המערכה אה"מ הוּד.
ב-5:49 הורה האדמירל הבריטי, לנסלוט הולנד, לפתוח באש מטווח של כ–20 קילומטרים על האונייה הגרמנית המובילה, "פרינץ אויגן", שזוהתה בטעות כ"ביסמרק".
לאחר כמה דקות התבררה הטעות, והירי עבר למטרה הנכונה ה"ביסמרק", והאוניות הבריטיות החלו בתמרון שנועד לקרב אותן לגרמנים ולמיקום נוח ביותר מבחינתן.
כשתי דקות לאחר מכן השיבו הגרמנים באש לעבר אה"מ "הוד".
בשעה 6:00, כעשר דקות לאחר תחילת הקרב, ירתה "ביסמרק" את המטח החמישי שלה אל אה"מ "הוד" מטווח של כ-15 קילומטר.
"הוד" נפגעה מפגז אחד לפחות באמצעיתה.
סילון עצום של אש עלה ממנה, ולאחריו אירע פיצוץ גדול, שבעקבותיו נבקעה האונייה הענקית לשניים.
תוך שלוש דקות טבעו שני חלקיה.
רק שלושה מ-1,415 אנשי צוותה שרדו, וחולצו כשעתיים לאחר מכן בידי משחתת בריטית.
האדמירליות הבריטית הגיעה למסקנה לאחר הקרב ש"הוד" נפגעה במחסן התחמושת שלה.
אה"מ "פרינס אוף ויילס" נאלצה לפנות לכיוון האוניות הגרמניות כדי שלא להיפגע משרידיה של הוד, ונפגעה שוב מתותחיהן.
בשל פגיעות אלה, ותקלות מכניות שעדיין לא נפתרו (האונייה הבריטית הייתה עדיין בשלבי הרצה, ולא הייתה מוכנה לגמרי לפעילות), יצאו כמעט כל תותחיה מכלל פעולה.
לכן פנתה אה"מ "פרינס אוף ויילס" וניתקה מגע, תוך שהיא יוצרת מסך עשן כבד כדי לחפות על נסיגתה.
מפקד "ביסמרק" רצה להמשיך אחרי אה"מ "פרינס אוף ויילס" ולהטביע אותה, אך האדמירל ליטיינס דחה את הרעיון; מטרתה של השייטת הגרמנית הייתה לפגוע באוניות הסוחר של בעלות הברית ולא להתעמת עם אוניות הקרב הבריטיות.
הקרב נמשך פחות מעשרים דקות, ובמהלכו הצליחו הגרמנים להטביע סיירת מערכה אחת ולהניס אוניית מערכה שנייה – הישג חסר תקדים.
למרות שמחת הניצחון על סיפונה של "ביסמרק", היא לא הייתה במצב בטוח.
"ביסמרק" נפגעה מפגזי האוניות הבריטיות שלוש פעמים: פגז אחד הרס את אחת מסירות ההצלה, פגע במעוט שעל הסיפון, ונפל לים; פגז שני פגע במרכז האונייה, חדר אליה מתחת לחגורת השריון, הרס את אחד מהגנרטורים, והשבית את אחד מחדרי הדוודים.
הפגיעה השלישית, החמורה ביותר, הייתה בצד השמאלי של החרטום.
הפגז חדר בגובה פני הים לשני מכלי דלק, ויצא מצידו השני של החרטום מבלי שהתפוצץ.
חלק מהדלק דלף מהמכלים החוצה, ומי ים חדרו למכלים וזיהמו אותם.
מעבר לכך, נפגעה מערכת היניקה, ובשל כך לא ניתן היה להעביר עוד כאלף טון של דלק למנועים.
המים שחדרו לאונייה גרמו לשקיעת החרטום בשתיים עד שלוש מעלות, דבר שהביא גם לנטייה שמאלה של תשע מעלות, וליציאתו של המדחף הימני מהמים.
מפקד האונייה, לינדמן, הורה על הצפת מכלים בצד הנגדי של האונייה כדי לאזן את הנטייה, והמהירות המקסימלית ירדה ל-28 קשרים.
נעשו תיקונים שונים כדי לנסות ולמנוע חדירת מים, ולאחר עבודה של צוללנים בתוך המכלים המוצפים, הצליח הצוות לשאוב חלק מהמים החוצה והחרטום החל לעלות מחדש.
למרות התיקונים היה ברור לאדמירל ליטיינס ולמטהו שבמצבה של האונייה – ללא אחד מחדרי הדוודים, במהירות מופחתת, הצפה של כמה מדורים, אובדן דלק ושובל של דלק שנמשך למרחק רב מאחורי האונייה – לא ניתן יהיה לבצע את משימתה המקורית של האונייה ללא תיקונים משמעותיים במבדוק.
הייתה אפשרות לחזור לנורווגיה, אך לצורך כך היה על האוניות לחצות שוב את מצר דנמרק או לעבור בין איסלנד לאיי פארו כאשר הצי הבריטי כולו בכוננות עליונה.
האדמירל ליטיינס החליט שעדיף להפנות את האונייה לסן-נאזר שבצרפת, כדי להכניס אותה למבדוק הגדול שהיה שם.
למרות המרחק הגדול יותר לשם היה בכך יתרון, שכן האונייה הייתה יכולה לחמוק בשטחי האוקיינוס העצומים.
יתרון נוסף היה שעם סיום התיקונים בצרפת תהיה "ביסמרק" מוצבת קרוב לנתיבי השיט באוקיינוס, ותוכל לחזור במהירות למשימתה.
הסיירות הבריטיות, יחד עם "פרינס אוף ויילס", המשיכו לעקוב אחרי "ביסמרק" ו"פרינץ אויגן" שנעו דרומה.
ליטיינס החליט לשחרר את הסיירת לפעולה עצמאית, כדי שלפחות אונייה זו תשיג הישג כלשהו נגד השיירות במשימה זו.
הוא המתין עד שהאוניות נכנסו לערפל, ואז פנה באופן פתאומי צפונה ופתח באש על האוניות הבריטיות.
הבריטים התפזרו כדי שלא להיפגע, ו"פרינץ אויגן" חמקה בחסות האש.
הטבעתה של אה"מ "הוד" זעזעה את הצי הבריטי, והייתה מהלומה מורלית קשה למדינה כולה.
ראש הממשלה הבריטי הורה: "הטביעו את הביסמרק!" ().
המטרה כעת הייתה לא ניטרול האיום הגדול על השיירות, אלא גם נקמה והחזרת תחושת הביטחון הלאומי.
כל כלי השיט הגדולים שהיו באזור בריטניה - אוניות מערכה, סיירות כבדות, משחתות ונושאות מטוסים - הופנו למרדף אחרי "ביסמרק".
גם אוניות מאזור גיברלטר ואוניות מלחמה שליוו שיירות הופנו למרדף.
התקפה אווירית ראשונה על האונייה הגרמנית נערכה עוד באותו ערב (24 במאי) על ידי מפציצי טורפדו מסוג פיירי סורדפיש שהוזנקו מנושאת המטוסים אה"מ ויקטוריוס (Victorious).
רק טורפדו אחד פגע ב"ביסמרק", אך לא הסב נזק ישיר (אם כי איש צוות אחד נהרג).
ואולם נזק עקיף נגרם בשל הזעזועים הכבדים שעברו על האונייה - ירי התותחים, תנועות ההתחמקות החדות, והזעזוע מפגיעת הטורפדו - גרמו להתפרקות חלקית של התיקונים שבוצעו בחרטום.
שוב חדרו מים לחרטום, האונייה חזרה לנטייתה הקודמת, והיה צורך להוריד שוב את מהירותה ל-16 קשר.
למרבה דאגתם של מפקדי הצי הבריטי, הצליחה "ביסמרק" לחמוק מהאוניות שעקבו אחריה עוד באותו לילה.
ב-25 במאי לפנות בוקר עברו האוניות הבריטיות לשיט בזיגזג מחשש לתקיפת צוללות; "ביסמרק" ניצלה את ניתוק המגע הזמני של הבריטים והצליחה לחמוק, ובמשך 31.5 שעות לא ידעו הבריטים היכן נמצאת האונייה הגרמנית.
יחד עם זאת, הגרמנים לא הבינו שהצליחו לחמוק מהמעקב הבריטי.
מכשירי גילוי המכ"ם שעל הביסמרק זיהו שידורי מכ"ם עוינים באזור, והסיקו בטעות שהבריטים עדיין עוקבים אחריהם באמצעות מכ"ם, אך הם לא הבינו שההחזרים חלשים מדי מכדי שיפוענחו על ידי המכשירים הבריטיים.
ב-25 במאי בשעות הבוקר, שידר אדמירל ליטיינס שדר ארוך, בן למעלה מחצי שעה, למפקדה הגרמנית.
הוא סבר שהבריטים יודעים ממילא על מיקומו, ולכן אין מניעה לשידור.
הבריטים יירטו את השידור ופיענחו אותו, אך בשל טעות בחישוב מיקומה של "ביסמרק" נשלחו אוניות בטעות לאזור צפוני מדי.
היה זה יום הולדתו של האדמירל ליטיינס, וצוות האונייה, מפקד הצי רֶדֶר ואף היטלר עצמו, בירכו אותו.
רק למחרת בבוקר, 26 במאי, הצליחו הבריטים לאתר את האונייה.
ספינה מעופפת מדגם קטלינה של פיקוד החופים הבריטי (Coastal Command), שהמריאה מצפון אירלנד הצליחה לאתר את האונייה הגרמנית, על ידי מעקב אחר פס הדלק שהותירה מאחוריה.
"ביסמרק" התגלתה במרחק של כ-300 קילומטרים ממזרח לאירלנד בתנועה מזרחה.
זמן קצר לאחר מכן התגלתה "ביסמרק" גם על ידי הסיירת הבריטית הקלה אה"מ שפילד.
רוב אוניות השטח הבריטיות היו ממערב ל"ביסמרק"; התקווה הבריטית הייתה תלויה כעת בכוח H, השייטת שהייתה בדרכה מגיברלטר, ובמרכזה נושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל (Ark Royal) וסיירת המערכה אה"מ רינואון (Renown).
הכוח היה כבר מדרום-מזרח ל"ביסמרק", והתקרב אליה.
ב-26 במאי 1941 בצהריים יצא גל מטוסים ראשון מנושאת המטוסים אה"מ "ארק רויאל" לתקיפת "ביסמרק".
אולם מטוסי ה"פיירי סורדפיש" טעו בזיהויה, ותקפו את הסיירת הקלה שפילד.
טילי הטורפדו לא התפוצצו, משום שהמרעומים שבהם חומשו היו מגנטיים, ולא פעלו.
בשעות הערב המריא גל תקיפה נוסף של חמישה עשר מטוסי "סורדפיש" לעבר "ביסמרק".
הפעם תקפו המטוסים את מטרתם, וטילי הטורפדו היו מצוידים במרעומי מגע.
שניים או שלושה טילי טורפדו פגעו באונייה, ואחד מהם הסב לה את הנזק הגורלי: הטורפדו פגע בהגה הכיוון שלה, וגרם לה לאובדן יכולת התמרון.
מהירותה ירדה לשבעה קשרים, והיא נעה למעשה במעגל גדול, ללא יכולת לשלוט בכיוון שיוטה.
אוניית המערכה הגדולה והמשוכללת בעולם הפכה למטרה נייחת, בשל פגיעה יחידה של מטוס דו כנפי מיושן.
צוות "ביסמרק" ניסה להתגבר על התקלה, והצליח לשחרר במידה מסוימת את הגה הכיוון, אך מסלולה של האונייה נותר מפותל ובלתי נשלט.
ניסיונות להוריד צוללנים כדי לתקן את התקלה לא הועילו, בשל הים הסוער.
במשך הלילה תקפו משחתות בריטיות את האונייה הגרמנית ללא הרף.
הן לא הצליחו לפגוע בה, אך ההתקפות הבלתי פוסקות התישו את הצוות הגרמני וערערו את ביטחונו.
בשעה 23:58 שלח אדמירל ליטיינס את הודעתו האחרונה לפיקוד הגרמני:
בבוקר 27 במאי הגיעו אוניות השטח הבריטיות אל האזור שבו הייתה "ביסמרק".
אוניות המערכה אה"מ קינג ג'ורג' החמישי ואה"מ רודני, עם הסיירות הכבדות אה"מ נורפוק, אה"מ דורסטשייר ואה"מ שפילד.
בשעה 8:47 בבוקר הורה אדמירל טובי לאוניותיו לפתוח באש על "ביסמרק".
האוניות הבריטיות ירו מטח אחר מטח, תוך שהן מצמצמות את הטווח אל האונייה הגרמנית המשותקת.
בתוך זמן קצר יצאו תותחיה של "ביסמרק" מכלל פעולה, ומרבית קציניה הבכירים נהרגו לאחר שגשר הפיקוד נפגע בפגיעה ישירה.
חמש אוניות הקרב הבריטיות המטירו על הביסמרק 2,876 פגזים, בהם פגזי "16 מאה"מ "רודני" ופגזי "14 מאה"מ "קינג ג'ורג' החמישי".
ואולם למרות ההרעשה הכבדה, המשיכה "ביסמרק" לצוף.
לאוניות המערכה הבריטיות לא היה דלק רב וגם תחמושת חסרה להם.
כשעה וחצי לאחר תחילת הקרב, כאשר היה ברור ש"ביסמרק" לא תצליח לחזור לנמל, הן פנו חזרה לבריטניה.
אז ירתה הסיירת הכבדה אה"מ "דורסטשייר" כמה טורפדו על האונייה הגרמנית.
"ביסמרק" התהפכה וטבעה ב-10:39 בבוקר, 27 במאי 1941. מתוך כ-2,200 מלחים וקצינים שהיו על סיפונה, שרדו כ-800, אך האוניות הבריטיות משו מן המים רק 110 איש לפני שעזבו את המקום מחשש לתקיפת צוללות.
מאוחר יותר משתה אונייה גרמנית חמישה ניצולים נוספים כולל סאם הבלתי-ניתן להטבעה.
אדמירל ג'ון טובי (Tovey), מפקד צי הבית הבריטי, שהיה אחראי לאיתורה ולהטבעתה של "ביסמרק", כתב בזיכרונותיו: .
האדמירל רצה להציג את רגשותיו בגלוי, אך הוזהר על ידי האדמירליות ש
היטלר מתח ביקורת חריפה על תפקודו של חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, שלא הצליח לסייע ל"ביסמרק" בקרב האחרון.
לופטפלוטה 3, הצי האווירי השלישי, אחת מהיחידות האוויריות של הלופטוואפה, ידע על כוונותיה של "ביסמרק" כבר ב-24 במאי.
ביחידה זו היו מפציצים מדגם היינקל He 111 שהטווח שלהם היה כ-2,800 קילומטרים.
ב-27 במאי הייתה ביסמרק מרוחקת כ-1,100 קילומטר מחופי צרפת.
מפציצים אלו היו יכולים גם לפעול נגד נושאת המטוסים אה"מ "ארק רויאל" ולמנוע את ההתקפות הגורליות על האונייה.
הלופטוואפה הוציא רק 218 גיחות לסיוע במבצע רייניבונג, ורק אונייה בריטית אחת הוטבעה מתקיפה אווירית – המשחתת אה"מ מָשׁוֹנָה (Mashona) שהוטבעה יום לאחר הקרב ליד חופי אירלנד.
מטוס סיור מדגם פוקה-וולף Fw 200, "קונדור", גילה את אוניית המערכה הבריטית אה"מ "רודני", אך בהיעדר מכ"ם לא יכול היה לדווח את מיקומה המדויק, וכך נמנעה אפשרות לתקיפתה בידי הלופטוואפה או הצוללות.
גילוי שרידי האונייה והוויכוח על טביעתה של ביסמרק
לאחר המלחמה הפכה האונייה לאחד מסמליה המפורסמים של מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1960 יצא לאקרנים הסרט "להטביע את הביסמרק!" ().
באותה שנה התפרסם גם שיר קאנטרי מצליח באותו שם.
ב-8 ביוני 1989 נמצאו שרידיה של האונייה על קרקעית הים, בעומק של כ-4,700 מטר.
האונייה נמצאה על ידי האוקיינוגרף ד"ר רוברט בלארד, שנודע בגילויה של הטיטניק.
האונייה נמצאה ישרה, במרחק כ-650 קילומטרים ממערב לברסט.
הצילומים הראו נזק כבד מאוד למבנה העילי של האונייה, ונזק קטן יותר לגוף האונייה כתוצאה מפגיעות טורפדו.
הדבר נתן מקום לטענתם של הניצולים הגרמניים, שצוות האונייה הוא זה שהטביע אותה, ולא הפגיעות הבריטיות.
באלארד שמר בסוד את מיקומה של האונייה, כדי למנוע מצוללנים אחרים לקחת ממנה מזכרות, דבר שבאלארד ראה בו מעין שוד קברים.
בשנת 2001 נערך מסע חקר אמריקני-בריטי נוסף אל שרידיה של "ביסמרק".
אותה משלחת גם מצאה את שרידיה של אה"מ "הוד".
משלחת זו הגיעה למסקנה שהאונייה טובעה בשל הפגיעות הרבות שספגה מהאוניות הבריטיות.
באלארד מתח ביקורת על ממצאי המשלחת, וטען שהם מונעים ממניעים לאומיים, ומבוססים על מחקר היסטורי מצומצם ומוטה.
ממצאי המשלחת הוצגו בסרט תעודה בשם "הקרב של הוד וביסמרק" (The Battle of Hood and Bismarck) משנת 2002.
משלחת שלישית שהגיעה לאתר השתמשה בצוללות מחקר רובוטיות קטנות וחדישות יותר, שאפשרו גם כניסה אל תוך שרידיה של האונייה.
הסרט שצילמה המשלחת שודר בשידורי ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
מחקר זה לא מצא חדירות של פגזים למבנה המשוריין של האונייה מתחת לקו המים, ורק ארבעה חורי כניסה של פגזי 16 אינץ' מתותחיה של אה"מ "רודני" מעל קו המים.
הסתבר ששריון האונייה ספג את פגיעות הטורפדו והאונייה עצמה לא נפגעה מהם.
המשלחת הסיקה שהאונייה הגרמנית יכולה הייתה לצוף לפחות יום נוסף, ושהבריטים היו יכולים ללכוד אותה.
לדבריהם, האונייה טבעה בשל פתיחת השסתומים בחדר המכונות על ידי הצוות.
סרט דוקומנטרי שנוצר בשנת 2002 בשם "משלחת: ביסמרק" (Expedition: Bismarck), בבימוי ג'יימס קמרון, מציג שוב את ממצאי המחקר, הקובע שאכן לא היה די נזק מתחת לקו המים כדי לגרום לטביעתה של האונייה, ובכך נתמכה טענתם של ניצולי האונייה.
אוסתד ביסמילה חאן (Ustad Bismillah Khan Sahib; 21 במרץ 1916 - 21 באוגוסט 2006) מוזיקאי הודי, נגן וירטואוז בשהנאי (כלי נגינה דומה לאבוב).
בתואר "אוסתד" או "פנדיט" בקשר למוזיקה הודית קלאסית משמעו "רב-אמן" או "גורו".
ביסמילה חאן היה המוזיקאי הקלאסי השלישי שקיבל את אות הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בהודו, הבהרט רטנה (בשנת 2001).
עוד מייחדת אותו העובדה, שהוא בין האנשים הספורים, שקיבלו את כל ארבעת אותות הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר בהודו.
אבותיו היו מוזיקאי חצר בנסיכות דומראון במדינת ביהר, שבהודו.
את השכלתו המוזיקלי קיבל מדודו, נגן שהנאי במקדש וישוואנאת ב-ואראנאסי.
הוא ניגן במקדשים שונים ועל גדות הנהר גנגס בוואראנאסי.
אוסתד ביסמילה חאן הוא אולי האחראי העיקרי, אם לא היה היחיד, להפיכת השהנאי לכלי קלאסי מפורסם.
הוא הביא את השהנאי אל חזית המוזיקה ההודית בקונצרט בוועידת המוזיקה ההודית בקולקטה, בשנת 1937. חלקו לו את הכבוד הנדיר לנגן בחגיגות העצמאות של הודו בשנת 1947, כאשר דגל הודו הונף על המבצר האדום ההיסטורי בדלהי העתיקה.
נגינתו בשהנאי הייתה לחלק בלתי נפרד מחגיגות העצמאות, ב-15 באוגוסט מדי שנה, לאחר נאום ראש הממשלה.
מסורת זו נמשכה מאז ימיו של נהרו.
אוסטד ביסמילה ניגן באפגניסטן, איראן, עיראק, הונג קונג, יפן, בערים שונות באירופה, בקנדה, בארצות הברית, בברית המועצות ובמערב אפריקה.
על אף פרסומו הרב, שמר על אורח חיים פשוט וצנוע והקפיד על פרטיותו.
דעתו הייתה, שמוזיקאים צריכים להישמע אך לא להיראות.
עם היותו מוסלמי שיעי אדוק, האמין, כמוהו כמוזיקאים הודים רבים, בלי קשר לדתם, באם סאראסוואטי.
אוסתד חאן ייזכר כאחד מטובי הנגנים במוזיקה הקלאסית ההודית בתקופה שלאחר קבלת העצמאות וכמופת לאחדות הינדו-מוסלמית בהודו.
בניגוד לשיטת המעמדות והכיתות הרווחת עד היום בהודו, נהג להביע את דעתו, כי "המוזיקה אינה יודעת כיתות".
אוסתד ביסמילה חאן נפטר ב-21 באוגוסט 2006, מאוטם שריר הלב.
השאיר אחריו חמישה בנים ושלוש בנות.
ממשלת הודו הכריזה על יום אבל לאומי.
R-40 (קוד נאט"ו: AA-6 אקריד) הוא טיל אוויר-אוויר ארוך טווח שפותח בברית המועצות בשנות השישים לחימוש מיירטים מגביהי טוס.
זהו טיל גדול ממדים יחסית וארוך טווח.
משרד התכנון ביסנובאט החל בפיתוח טיל אוויר-אוויר ארוך טווח בשנת 1962. טיל ה-R40 שפותח שולח עם מערכת המכ"ם "סמרץ'-A" של המיג 25. נבנו לטיל גרסאות מונחות מכ"ם חצי-אקטיבי (R-40R) ומונחות אינפרה אדום (R-40T).
לאחר עריקתו של טייס ה-PVO ויקטור בלנקו במיג 25 ליפן בשנת 1976, מונתה חברת וימפל לעדכן את תכנון הטיל כדי להופכו לעמיד יותר בפני אמצעי שיבוש ולשפר את הנחייתו ודיוקו.
לדגמי הטיל המשופרים הוספה הסיומת D או D1.
ייצור הטיל הסתיים ב-1991, אך הטילים שנותרו שמישים עדיין מחמשים את מטוסי המיג 25 ו-31 בחבר המדינות.
ביסקוויט (מצרפתית: Biscuit, על פי האקדמיה ללשון העברית: מַרְקוֹעַ) הוא עוגייה פריכה, בעלת מתיקות מתונה, שטוחה, לרוב מלבנית או עגולה, לעיתים מצופה למחצה או לגמרי בשוקולד.
ביסקוויטים נאכלים פעמים רבות לצד קפה, תה ומשקאות חמים אחרים.
יש הנוהגים לטבול את הביסקוויט במשקה החם לפני אכילתו, ואחרים מורחים על הביסקוויט חמאה, ריבה או שוקולד למריחה.
בישראל מגוון גדול של סוגי ביסקוויטים שונים מיצור תעשייתי, חלקם בסיסיים ואחרים בטעמי חמאה, קפה, קינמון ועוד.
המונח "ביסקוויט" משמש כמעט תמיד לציון המוצר התעשייתי.
לצד אכילתם כשלעצמם, משמשים ביסקוויטים לעיתים תכופות בעוגות קרות (ללא אפייה).
פירורי ביסקוויטים משמשים חומר גלם להכנת כדורי שוקולד או כקלתית (בסיס) לעוגות.
ביסקוויט ניתן למצוא גם בתחתית הקרמבו ומשני צידיה של גלידת "סנדוויץ'" ("קסטה").
ביסקוויטים מיוחדים מיוצרים על ידי חברות מזון לתינוקות.
ביסקוויטים אלו נועדו לתינוקות בראשית שלבי הסתגלותם למזון מוצק, גם בטרם צמחו שיניהם.
ביסקוויטים מסוג אחר מייצרות חברות מזון לכלבים.
אלו משמשים מעדן לכלבים וגם כעזר באילוף בהיותם מעדן נכסף, הניתן לכלב רק לאחר שביצע מטלה כנדרש.
הגדרת ביסקוויט בישראל צרה בהשוואה להגדרתו במדינות אחרות, וביסקוויטים מעוטרים בשבבי שקדים או המכילים אגוזים, פתיתי שוקולד, וכדומה יוגדרו בישראל בדרך כלל עוגיות.
ביסקוטי (באיטלקית: Biscotti מלטינית: bi scoctus - "נאפה פעמיים", ובצורת יחיד באיטלקית: ביסקוטו - biscotto), הידועות גם בשם קנטוצ'יני (Cantuccio), הן סוג של עוגיות איטלקיות המכילות אגוזים.
מקורן של העוגיות בעיר פראטו שבטוסקנה.
עוגיות הביסקוטי מוכנות על ידי הכנת עוגת אגוזים - בדרך כלל שקדים, פיסטוקים או צנוברים, פריסתה לפרוסות ואפייתה בשנית עד לייבוש הפרוסות.
העוגה מכילה קמח, סוכר, ביצים, אבקת אפייה, וטעמים שונים כגון אניס, שוקולד או אגוזים.
האפייה הכפולה של העוגיות מאפשרת שמירתן לזמן רב, ולכן נהגו להכין עוגיות אלה כצידה לדרך למסעות ארוכים.
באזורי איטליה השונים התפתחו וריאציות של עוגיות אלה, ואופן התיבול שלהם שונה.
בטוסקנה נהוג לאכול את העוגיות בליווי וין סזאנטו (יין מקומי).
עם התפשטות רשתות מכירת האספרסו בעולם המערבי ובפרט בארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו רשתות אלה להגיש ביסקוטי עם האספרסו, דבר שהביא לעליית הפופולריות של העוגיות.
ביסקו הַטוֹרי (נולדה ב-30 באוגוסט 1975 במחוז סאיטאמה ביפן) היא אמנית מאנגה (מאנגקה) יפנית.
ניתן לסווג את מרבית עבודותיה כ"שוג'ו", מאנגה המיועדת לילדות או לנערות.
עבודת המאנגה הראשונה של הטורי ביסוקי פורסמה במגזין לה לה בשנת 1999 והייתה סיפור קצר בן 40 עמודים.
בשנת 2001 פרסמה לראשונה עבודה ארוכה במסגרת לה-לה.
יצירה זו עסקה בנערה חולת לב, המעוניינת להינשך על ידי ערפד, על מנת להפוך לערפדית (בעלת חיי נצח) בעצמה.
ב-2002 החלה לפרסם את הסדרה שהקנתה לה את פרסומה, Ouran High School Host Club, העוסקת בנערה אשר מצטרפת למועדון נערים אקסקלוסיבי בבית ספר יוקרתי.
עד היום, נמכרו כמה מיליוני עותקים מספרי הסדרה, שמספר העמודים המצטבר שלהם עומד על מעל ל-1000. מאז אפריל 2006 מופקת גם סדרת אנימה על בסיס ספרי הסדרה.
ביספנול איי (BPA, Bisphenol A) הוא חומר כימי בשימוש בתעשיית הפלסטיקה.
משמש בעיקר כאחד מאבני הבניין (מונומר) בפוליקרבונט, וכן להכנת שרף אפוקסי.
על פי מחקרים שונים שהתפרסמו בתחילת המאה ה-21, החומר חשוד בפגיעה בפוריות של נשים ובשיבוש פעילות הורמונלית אצל תינוקות והאצת התפתחותם המינית, גרימת הפרעות בגדילה והשמנת יתר.
עם זאת, ארגון בריאות האוכל של האיחוד האירופי קבע כי רמות החשיפה לבני אדם הן נמוכות כל כך, כך שאין סכנה מהחומר לבני אדם.
מוצרים שונים מפוליקרבונט המשמשים גם לתינוקות: בקבוקים, נשכנים, מוצצים ועוד.
שרפים אפוקסיים משמשים להכנת נייר תרמי (המשמש לדוגמה להדפסת קבלות בחנויות) וכציפוי לאריזות מתכתיות למזון ושתייה (לדוגמה פחיות שימורים).
בשנות ה-30, סונתז כימיקל זה כתרופה הורמונלית לנשים, חומר הדומה לאסטרוגן.
החשד לנזקים הנגרמים כתוצאה מהשימוש בחומר
במחקרים שונים נמצא, כי מינונים קטנים ביותר של ביספנול A בחיות, יכולים לגרום לשינוי במבנה המוח, וכתוצאה מכך, בהתנהגות ובתגובה החיסונית.
היצרנים וחברות המשמשות צרכנים של הכימיקל, טענו, בהסתמך על מחקר שנערך על 19 נחקרים באוניברסיטת הרווארד, שהכימיקל אינו מזיק לבני אדם במינונים אלו.
באוקטובר 2008 קבעה ממשלת קנדה מפורשות כי ביספנול A הוא חומר רעיל והודיעה כי היא מתעתדת לקיים חקיקה, אשר תאסור שיווק בקבוקים לתינוקות המכילים את החומר.
במרץ 2009 החליטו ששת היצרנים הגדולים של בקבוקי התינוקות בארצות הברית, אוונט, גרבר, פלייטקס, ד"ר בראון, דיסני פירסט יירס ואיבנפלו, לחדול מרצונן משימוש בחומר זה.
משרד הבריאות הורה לבתי החולים להפסיק להשתמש בבקבוקים המכילים את הכימיקל ביספנול A להאכלת תינוקות מאושפזים ויילודים.
זאת לדברי משרד הבריאות בשל "עיקרון הזהירות המונעת" ולא בשל הוכחות מדעיות חדשות.
בקנדה ובאיחוד האירופי נאסר השימוש לחלוטין.
בפברואר 2022, עתרו ארגונים שונים, ביניהם האגודה האמריקאית לאנדוקרינולוגיה (Endocrine Society), למנהל המזון והתרופות האמריקאי בבקשה למשוך את האישורים שניתנו לשימוש ב-BPA לצרכים שונים, ובכלל זאת להגביל את השימוש בחומר באריזות מזון.
הפנייה נעשתה לאחר שפאנל מומחים של הארגון האירופי לבטיחות במזון (EFSA) מצא שנזק מחשיפה לחומר יכול להיגרם כתוצאה מרמת חשיפה נמוכה בהרבה ממה שהיה נהוג לחשוב קודם לכן.
ביסקוויט פסחא הם מאכל מסורתי במטבח האנגלי.
מאכל זה ניתן לרוב כמתנה ומוגש לאורחים ביום ראשון של חג הפסחא.
מקורו של הביסקוויט, כמו גם של המנהג לאכלו בפסחא, באזור "הארץ המערבית" של אנגליה.
הביסקוויט עשוי קמח, חמאה, ביצה, אבקת אפיה וסוכר.
מתכונים מסורתיים כוללים גם שמן קינמון.
צורתו של הביסקוויט עגולה, והוא גדול מהביסווקיטים הנמכרים בחנויות בדרך כלל (קוטרו של הביסקוויט 10 ס"מ).
בִּיסְק הוא סוג של מרק חלק, קטיפתי ומתובל מאוד.
מוצאו במטבח הצרפתי, ולרוב הוא מבוסס על רוטב מסונן ומתומצת מסרטנים.
הוא יכול להיות עשוי ממגוון פירות ים: לובסטר, סרטן, שרימפס או סרטני נהרות (Crayfish).
לעיתים, מרקים מוקרמים העשויים מירקות קלויים שעובדו למחית נקראים ביסק, הנפוצים שבהם הם קישואים, פטריות ועגבניות.
אולם השימוש אינו מדויק, ומרקים אלה אמורים להיקרא "מרקים מוקרמים".
הביסק הוצג לראשונה למטבח הצרפתי על ידי השף פרנסואה פייר לה וארן.
הכנת הביסק מאפשרת מיצוי של כל הטעמים מהסרטנים.
יש ביסקים המעובים באמצעות אורז אשר ניתן לסננו החוצה, כך נותר בביסק רק העמילן.
אפשרות אחרת היא להפוך את האורז למחית בשלב הסופי של ההכנה.
ביסק פירות ים מוגש באופן מסורתי בקערית או ספל נמוכים בעלי שתי ידיות.
הסברה טוענת כי השם ביסק הוא נגזרת של ביסקאיה (Biscay), כדוגמת מפרץ ביסקאיה.
אולם אפשרות אחרת היא בהתייחסות לסרטנים כ"מבושלים פעמיים", נגזרת מהמילים בלטינית "bis" - פעמיים, ו"coquere" - לבשל (באנלוגיה לביסקוויט), היות שהסרטנים מבושלים תחילה במעטפת שלהם, ולאחר מכן הם מבושלים ביין ובמרכיבים ארומטיים אחרים, ולאחר מכן הם עוברים סינון ותוספת של שמנת.
בֵּיסַמוּן הוא אתר פרהיסטורי בעמק החולה 12 ק"מ מדרום לקריית שמונה, מצפון וממערב לתל אל-מלחה, לרגלי התל.
האתר הוא חלק מאתר גדול המשתרע על פני שטח של 100 דונם.
האתר התגלה בעת ייבוש החולה.
במקום התגלו שרידי בנייה בעומק של 70 ס"מ.
הממצאים שנמצאו בעת הגילוי היו מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב', וחרסים מתקופת ואדי רבה והתרבות הירמוכית.
בשנת 1972 נערכה באתר חפירת הצלה.
בחפירה זו נחפר שטח של 70 מ"ר בשלוש שכבת ארכאולוגיות בהם התגלו שרידי מבנה מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב'.
מתחת למבנים הייתה קרקע בתולה המעידים שלא הייתה התיישבות במקום בתקופות קדומות יותר.
בתוך המבנה ומתחתיו נמצאו קבורות אדם.
בשכבה I נחשפה קבורה משותפת בכניסה לבית.
הממצאים כללו שרידים של תשעה בוגרים ושרידי ארבעה תינוקות.
במרחק קטן מהקבורה המשותפת נמצאו שתי גולגולות מכוירות.
אחת הגולגולות נמצאה במצב השתמרות טוב ואילו השנייה פגועה.
ליד הגולגולת נמצאו כלי צור ולהבים.
מחקר טכנולוגי שעשה פרופ' יובל גורן על הגולגולות המכוירות גילה שפניה של הגולגולת האחת עוצבו בסיד ואילו פניה של השנייה כוירו בטין, דבר המסביר את ההבדלים ברמת השימור.
תופעה זו גם מעלה את האפשרות שהגולגלות כוירו כנראה בידי אנשים שונים ואולי גם בזמנים שונים, וקבורתן המשותפת נעשתה לאחר זמן.
בשכבה II נחשפו קבורה משותפת של שני בוגרים וקבורת ולד או עובר.
באתר נמצאו כ-4,000 פריטי צור וכן מעט פריטים מאובסידיאן שמקורו באנטוליה.
בנוסף נמצאו שברי קערות וצלחות עשויות אבן גיר.
בשנת 2007 נערכה באתר חפירת הצלה בניהולם של חמודי חלאילה ועמרי ברזילי.
בחפירות נחשפו שרידי בנייה וממצא רב המתאורך לתרבות הירמוכית.
גודל ההתיישבות שנחשפה כ-20 דונם.
בין הממצאים באתר נמצאו עצמות בעלי חיים, אבני שחיקה ומכלול של כלי צור הומוגני, בו להבי מגל משוננים שינון עמוק וקטומים, ראשי חץ גדולים וגרזנים רבים שלחלקם חורפה (חוד) מלוטשת.
החוקרים הסיקו כי הבסיס הכלכלי של תושבי האתר התבסס מחד על ציד וגידול בעלי חיים מבויתים כמו עזים, כבשים, בקר וחזירים, ומאידך על חקלאות, דבר הנלמד מריבוי להבי המגל והגרזנים.
ביספוספונטים אלו תרופות המונעות את איבוד מסת העצם ומיועדות לטיפול בדלדול עצם ומחלות נלוות, כגון מחלת פאג'ט של העצם ופרכת.
התרופות נקראות כך משום שהן מכילות שתי קבוצות פוספנט (PO3) והן כוללות, בין היתר, את התרופות Alendronate (בישראל משווק תחת השמות פוסלן, מקסיבון, אלנדרונאט) ו- Risedronate (בישראל, אקטונל, התרופה מאושרת גם לצורך מניעה של דלדול עצם כתוצאה משימוש בסטרואידים).
תרופות אלו מהוות את התרופות העיקריות לטיפול בדלדול עצם, אולם קיימות גם תרופות נוספות ממשפחה זו.
תרופות אלו הראו ירידה משמעותית בסיכון לשברים אוסטאופורוטיים.
כך למשל, המחקר Fracture Intervention Trial אשר כלל צריכה יומית של התרופה אלנדרונאט למשך מעל לשנתיים, הראה ירידה בסיכון לפתח שברי חוליות בכ-50% וירידה של 50% בשברי צוואר הירך.
מחקרים אחרים הראו תוצאות דומות גם בטיפול הניתן אחת לשבוע עם מינון גבוה יותר.
לכן, נכון ל-2012 ההמלצה היא טיפול אחת לשבוע, המגביר את היענות החולה ליטול את התרופה.
על התרופה להילקח בבוקר עם כוס מלאה מים ועל קיבה ריקה, משמע לפני ארוחת הבוקר.
זאת מאחר שהתרופה איננה נספגת היטב במערכת העיכול ועל כן יש למקסם את ספיגתה.
על המטופלים להישאר זקופים למשך חצי שעה לאחר נטילת התרופה כדי להימנע מגירוי הוושט.
מכיוון שהתרופה עלולה לגרות את הוושט, אין לתת אותה לחולים הסובלים מהיצרויות של הוושט או מהתרוקנות לא תקינה שלו.
ביספוספונטים אלו תרופות אשר באופן ספציפי מונעות את הפעילות של אוסטאוקלסטים (תאים הורסי עצם) וכן מורידות את מספרם, בין היתר, על ידי ביצוע אפופטוזה (הרג מתוכנן של התא).
תופעות לוואי נפוצות יחסית כוללות חוסר נוחות בקיבה או גירוי של הוושט, שניתן לרוב למנוע אותן במידה והתרופה נלקחת בהתאם להוראות נטילתה (כלומר להישאר זקופים למשך לפחות חצי שעה לאחר נטילת התרופה).
תופעת לוואי בעייתית אולם נדירה יותר היא נמק עצם של הלסת (osteonecrosis of the jaw), בעיקר של הלסת התחתונה.
בִּיסלַמָה (Bislama באנגלית, Bichelamar בצרפתית) היא שפה קריאולית, אחת משלוש השפות הרשמיות של ונואטו, בצד האנגלית והצרפתית, והיא שפת ההמנון של ונואטו.
השפה החלה להיווצר בסוף המאה ה-19. הכתב נעשה בסימני האלפבית הלטיני.
רוב רובן של המילים בשפה זו מקורן באנגלית, ומקצתן – בשפות של בני האיים; מילים ספורות הגיעו מצרפתית.
ביסלמה מצויה בשימוש נרחב במרכזים העירוניים של המדינה.
באיי מדינת ונואטו נמנו למעלה ממאה שפות שונות, וצפיפות השפות בה היא הגבוהה בעולם – כ-2,000 נפש לשפה בממוצע.
בהיותה לינגואה פרנקה ביסלמה מגשרת בין דוברי השפות השונות במדינה, אך השימוש הגובר בשפה המשותפת דוחק בהדרגה את השפות האחרות.
חלקן מצויות על סף הכחדה ודובריהן סְפורים.
השפעתן של השפות המקומיות על אוצר המילים קטנה, ומילותיהן משמשות בעיקר בשמות החי והצומח.
הדקדוק והתחביר של ביסלמה מושתתים על אלה של משפחת השפות האוסטרונזיות.
רק ב-1995 ראה אור מילון לשפה זו, והוא תורם להאחדה בכתיב שלה.
ביסקופיצה (בפולנית: Biskupice; ביידיש: ביסקיביץ, או:ביסקוביץ) הוא כפר במחוז סווידניק שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נוסד באמצע המאה ה-15 בידי הבישוף של קרקוב, והיה בבעלות הכנסייה.
ליישוב ניתנו זכויות עיר, ואלה ניטלו ממנו בשנת 1870.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מאמצע המאה ה-18, אז נמנו במקום 16 משפחות יהודיות.
טרם מלחמת העולם הראשונה התגוררו ביישוב כמה מאות יהודים.
לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה, עזבו את היישוב רבים מיהודיו.
בינואר 1922 פרצה ביישוב שרפה, שכילתה את בתי היהודים במקום.
משנת 1924 ועד מלחמת העולם השנייה כיהן כרב הקהילה הרב צבי הירש פרידלינג.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים ממערב פולין ומקרקוב, ובמרץ 1941 הגיע מספר היהודים בכפר לכ-650. בשל תנאי הצפיפות והרעב הכבדים שהתפתחו במקום נפטרו כ-200 מיהודי היישוב.
עד ראשית 1942 פעל ביישוב סניף של ארגון יס"ס.
בינואר 1942 הוקם ביישוב גטו אליו הועברה האוכלוסייה היהודית, ובסוף מרץ 1942 גורשו כל יושבי הגטו למחנה השמדה, ככל הנראה מיידאנק.
ביסקוויט לייבניץ או עוגיות לייבניץ הוא מותג מזון גרמני המיוצר על ידי חברת באלזן מאז שנת 1891.
המוצר נקרא על שמו של הפילוסוף והמתמטיקאי הגרמני גוטפריד לייבניץ, למרות שהקשר היחיד בין השניים הוא העיר הנובר, שבה ממוקמים מפעלי החברה ושלייבניץ הוא אחד מבניה המפורסמים ביותר.
הביסקוויט הומצא לראשונה על ידי מייסד החברה במטרה לשמש כמזון יבש בעל חיי מדף ארוכים עבור חיילים.
בתקופה שבה החל ייצורו של הביסקוויט מקובל היה לקרוא למוצרי מזון בשמם של בני התקופה המפורסמים, כמו, למשל, השוקולד "מוצרט-קוגל" על שמו של מוצרט, המלחין בן העיר זלצבורג.
ביסקוויט לייבניץ הוא ביסקוויט חמאה הדומה בצורתו ובטעמו לביסקוויט הפתי בר הצרפתי שנוצר לראשונה מספר שנים לפניו, בשנת 1886. לביסקוויט מגוון רב של גרסאות שונות: בהירות, כהות, ובטעמים שונים, וכן גרסאות המצופות בצדו האחד בשוקולד במגוון טעמים: לבן, חלב, מריר, ועוד.
עיצובו של הביסקוויט עצמו קבוע וייחודי, ולא השתנה מאז יוצר לראשונה.
הביסקוויט בצורת מלבן מוקף במסגרת של 52 "שיניים", ועליו מוטבע שם המותג "LEIBNIZ BUTTERKEKS" באותיות רישיות.
עיצוב זה הוזכר על ידי העיתון הגרמני "זידדויטשה צייטונג" כ"אנדרטה של עיצוב גרמני", אף על פי שהושפע באופן ניכר מעיצוב הביסקוויט הצרפתי שהומצא מספר שנים לפניו.
בשנת 2024 התנצלה החברה על כך שהעסיקה כ-800 עובדי כפיה בזמן השלטון הנאצי.
ביסמאק ביומבו סומבה הוא כדורסלן קונגולזי, המשחק בעמדת הסנטר בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
ביומבו נולד בעיר לובומבאשי שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בגיל 16 הרשים את מאמן הכדורסל הספרדי מריו פאלמה בטורניר כדורסל בתימן, והוזמן להתאמן תחתיו בספרד.
בעונת 2009/2010 החל לשחק עבור קבוצת "פואנלברדה-חטאפה" מליגת הכדורסל הרביעית של ספרד, ובמהלך העונה עבר לקבוצת "CB אילייסקאס" מהליגה השלישית.
בעונת 2010/2011 רשם ממוצעים של 9.0 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק עבור אילייסקאס, ובמהלך העונה העוקבת עבר לשחק בפואנלברדה מליגת העל הספרדית.
ב-14 משחקיו בקבוצה העמיד 6.4 נקודות ו-5.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את הליגה עם ממוצע של 2.3 חסימות למשחק.
בשנת 2011 הוזמן להשתתף במשחק נייקי הופ סאמיט, בו מתמודדים שחקני נבחרת ארצות הברית הצעירה מול שחקני תיכון מצטיינים מרחבי העולם.
במשחק יצג ביומבו את "נבחרת העולם", ורשם את הטריפל דאבל הראשון בתולדות משחק הראווה, עם 12 נקודות, 11 ריבאונדים ושיא טורניר של 10 חסימות.
ביומבו נבחר בבחירה השביעית של דראפט 2011 על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס, ונשלח בערב הדראפט לשארלוט בובקאטס, כחלק מטרייד משולש עם מילווקי באקס.
בשתי עונותיו הראשונות בשארלוט שימש כשחקן רוטציה קבוע וקלע כ-5.0 נקודות ב-25.5 דקות למשחק, אך בעונתו השלישית נפגע מעמדו עם הצטרפותו של הסנטר אל ג'פרסון, וביומבו שותף ל-13.9 דקות למשחק בלבד.
באותה עונה עזר ביומבו להורנטס להעפיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 4 עונות, אך קבוצתו הודחה בסיבוב הראשון מול מיאמי היט בתוצאה 0–4. בעונת חל שיפור קל במעמדו של ביומבו, בין היתר בשל פציעות שונות של ג'פרסון, והוא הוצב כסנטר הפותח של ההורנטס ב-21 משחקים.
לקראת עונת עזב ביומבו את שארלוט כשחתם בטורונטו ראפטורס על חוזה לשנתיים עבור כ-6 מיליון דולר.
לאורך העונה שימש כמחליף של הסנטר יונאס ולנצ'יונאס, וקבע שיאי קריירה של 5.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-17 במרץ 2016 קלע שיא קריירה של 16 נקודות והוריד שיא מועדון של 25 ריבאונדים בניצחון קבוצתו על אינדיאנה פייסרס.
את העונה הסדירה סיימה טורונטו עם המאזן הטוב בתולדותיה, 56-26, שדירג אותה במקום השני באזור המזרחי (אחרי הקאבלירס).
בסיבוב הראשון של פלייאוף 2016 גברו הראפטורס על אינדיאנה בתוצאה 4–3, ובסיבוב השני התמודדו מול מיאמי היט שדורגה שלישית במזרח.
במשחק השלישי של הסדרה נפצע ולנצ'יונאס, וביומבו נכנס לנעליו כסנטר הפותח של טורונטו בארבעת המשחקים הבאים.
במשחק השביעי והמכריע של הסדרה רשם ביומבו שיא קריירה של 17 נקודות, אליהן הוסיף 16 ריבאונדים, ועזר לקבוצתו לנצח במשחק ולהעפיל לראשונה בתולדותיה לשלב גמר המזרח.
לאורך כל סדרת גמר המזרח, מול קליבלנד קאבלירס, המשיך ביומבו לשמש כסנטר הפותח של הראפטורס, שהפסידה לקליבלנד בתוצאה 2–4. במשחק השלישי בסדרה שבר ביומבו את שיא המועדון של הראפטורס כשהוריד 26 ריבאונדים בניצחון קבוצתו 99–84.
לאחר עונה במדי הראפטורס חתם על חוזה לארבע עונות בקבוצת אורלנדו מג'יק תמורת 72 מיליון דולר.
ביולי 2018, לאחר שתי עונות באורלנדו כמחליפו מהספסל של ניקולה ווצ'ביץ', הועבר ביומבו בטרייד לשארלוט הורנטס, במדיה שיחק ב-4 עונותיו הראשונות ב-NBA.
ב-1 בינואר 2022 חתם ביומו לעשרה ימים בפיניקס סאנס.
ביומבו הוא טבעוני מטעמי בריאות, ומקפיד על תזונה המבוססת בעיקר על מזונות לא מעובדים.
בריאיון ב-2020 סיפר כי באמצעות תזונה זו הצליח להעלות כ-9 ק"ג של מסת שריר.
ביסמוט סובסליצילאט הוא תרכובת כימית של הביסמוט מקבוצת הסליצילאטים.
הוא משמש כתרופה (נוגדת שלשול ונוגדת חומציות) בטיפול בתסמינים זמניים בקיבה ובמעיים, כמו שלשולים, "קלקול קיבה", צרבת ובחילות.
ידוע בדרך כלל כ"ביסמוט ורוד", הוא מהווה מרכיב פעיל ב"קאופקטאט" (Kaopectate) (קפליות 262 מ"ג וכו') וב"פפטוביסמול" (Pepto-Bismol) (נוזל, טבליות ללעיסה, קפליות).
בישראל - משווק כ"קלבטן" או כמרכיב של "קלבטן פורטה" (קפליות 524 מ"ג).
לביסמוט סובסליצילאט הנוסחה האמפירית C7H5BiO4. הוא חומר קולואידי המושג באמצעות הידרוליזה של ביסמוט סליצילאט (Bi{C6H4(OH)CO2}3).
המבנה האמיתי שלו אינו ידוע והניסוח הוא אפרוקסימטיבי בלבד.
מחקרים אחרונים מצביעים על היותו מורכב ממבנה גרעיני של ביסמוט חמצני עם יוני סליצילאט דבקים בשטחו.
המבנה שהוצע לאחרונה נראה כלהלן: Bi38O44{C6H3(OH)CO2}26.
הביסמוט סובסליצילאט הוא מוצק, חסר ריח ובלתי מסיס במים ובאתנול.
הוא מסיס במים רותחים ובחומרים אלקליים.
כנגזרת של החומצה הסליצילית, לביסמוט סליצילאט יש פעילות אנטי-דלקתית ובקטריצידי (קוטל בקטריות) ואף פונגיצידית (קוטלת פטריות).
כמו כן הוא פועל כנוגד חומצה.
לביסמוט סובסליצילאט יש מספר השפעות לוואי.
הוא יכול אצל משתמשים אחדים לצבוע בשחור את הלשון ("לשון שחורה") ואת הצואה, כשהוא מתחבר עם עקבות גופרית שברוק ובמעי הגס ויוצר ביסמוט גופריתי (bismuth sulfide).
הביסמוט הגופריתי הוא מלח שחור מאוד בלתי מסיס, והשינוי המוזכר בצבע הוא זמני ולא מזיק.
שימוש ממושך (מעבר ל-6 שבועות) מביא להצטברות ולרעילות.
ישנם סיכונים מסוימים של סליציליזם (כולל טנטון) גם בשימוש בביסמוט סובסליצילאט.
נאסר על ילדים המחלימים משפעת או מאבעבועות רוח ליטול תרופות המכילות ביסמוט סובסליצילאט,
מכיוון שקיימות עדויות אפידמיולוגיות על קשר מסוים בין השימוש בתכשירים המכילים סליצילאטים (לרבות אספירין) בעת זיהומים וירליים מסוימים להתחלת תסמונת ריי.
מאותן סיבות מומלץ מאוד שאמהות מיניקות לא תשתמשנה בתרופות המכילות ביסמוט סובסליצילט מפני שכמויות קטנות של התרופה מופרשות בחלב ומעמידות את התינוקות היונקים בסיכון תאורטי לתסמונת ריי.
הסליצילאטים רעילים מאוד לחתולים ולכן גם הביסמוט סובסליצילאט אסור לשימוש בטיפול בחתולים.
אפיון תכונותיו של הביסמוט סובסליצילאט היה קשה בגלל אי מסיסותו במים ובאתנול ובגלל ההידורליזה החלקית שלו.
יש סבורים כי ההרכב האחרון יוצר את הראשון, ומכאן החוקרים מאמינים שבאופן דומה נוצרים גם הרכבים יותר גדולים מאלו.
זה יכול להיות הבסיס לאי מסיסותו הקיצונית של הביסמוט סובסליצילאט במים ובאתנול.
המונח "סוב-" בשם הכימי של החומר מתייחס לכמות הגבוהה של חמצן שבמולקולה ולנוכחותן של מחצות Bi-O.
קרבוקסילאטים אחרים של ביסמוט נלכדו בדרך כלל בעזרת אמינים כלאנטים כמו ביפירידין.
ניסיונות לפעול כך במקרה הביסמוט סובסליצילאט גרמו לאיבוד החלק "סוב-" של המולקולה.
הביסמוט סובסליצילאט משמש כנוגד חומצה נוגד שלשולים, וכן בטיפול בתסמינים אחרים של מערכת העיכול כמו בחילות.
באיזה מנגנון בדיוק הוא פועל עדיין אינו ידוע.
משערים כי שילוב של פעולות כגון:
עיכוב (איחור) הפרשת הנוזלים לתוך מערכת העיכול מן הרקמות המגורות, על ידי "ריפודם".
הגברת ספיגתם של נוזלים ושל אקלטרוליטים על ידי קיר המעי (פעילות נוגדת הפרשתיות)
כסליצילאט - פעילות נוגדת דלקות וגירוי של קירות הקיבה והמעי, על ידי עיכוב של האנזים פרוסטגלינדין G/H סינתאז 1/2
לכידת רעלנים הנוצרים על ידי אשריכיה קולי
פעילות בקטריצידית (קוטלת חיידקים) של כמה מתת-מרכיביו, כולל החומצה הסליצילית
פעילות בקטריצידית באמצעות מה שנקרא אפקט אוליגודינמי שבו כמויות קטנות של מתכות כבדות כמו ביסמוט הן רעילות לגבי סוגים מסוימים של חיידקים.
נתונים In vitro ו־In vivo מצביעים על כך שהביסמוט סובסליצילאט עובר הידרוליזה בתוך המעי והופך לביסמוט אוקסיכלוריד ולחומצה סליצילית ופחות שכיח - לבסימוט הידרוקסיד.
בקיבה מתרחשת ככל הנראה הידרוליזה שבה החומצתיות משחקת תפקיד קטליזטור (זרז).
החומצה הסליצילית נספגת ואחרי מתן ביסמוט סובסליצילאט ניתן לגלות בדם ריכוזים טיפוליים של חומצה זו.
לביסמוט אוקסיכלוריד ולביסמוט הידרוקסיד מייחסים השפעות בקטריצידיות.
אותו דבר לגבי החומצה הסליצילית כנגד החיידק אשריכיה קולי האנטרוטוקסיגנית, האחראית בדרך כלל ל"שלשולי הנוסע".
החומרים הביסמוט-אורגניים שימשו בעבר בתרביות גדילה לצורך בידוד סלקטיבי של מיקרו-אורגניזמים.
מלחים כאלה הוכחו כמעכבים את התרבותם של ההליקובקטר פילורי, של חיידקים אנטריים אחרים, ושל פטריות מסוימות.
הביסמוט סובסליצילאט הוא המרכיב הפעיל היחיד בתרופה לממכר ללא מרשם היכול להשאיר סיג מבריק של תחמוצת מתכתית אחרי ששורפים אותה בעזרת מנורת .
בדרך כלל כל סיג מכיל רק חמרים בלתי פעילים כמו סיליקון דו-חמצני (סיליקה), אלומינה או תחמוצות ברזל.
גם הסיג של פפטו-ביסמול הוא בדרך כלל מבריק בהשוואה לתוצרי פירוק אחרים.
בעוד שמלחי הביסמוט היו כבר בשימוש באירופה בשלהי המאה ה-18, התרכובת של ביסמוט סובסליצילאט ומלחי האבץ לצורך חיזוק הלכידה, עם פניל סליצילאט ("סלול") שימשה בתחילת שנות ה-1900 כתרופה נגד שלשולים מסכני חיים אצל ילדים חולי כולרה.
בהתחלה היא נמכרה ישירות לרופאים ושווקה לראשונה בשנת 1918 תחת השם ביסמוסל" (Bismosal).
ה"פפטו-ביסמול" נמכר לראשונה בשנת 1901 על ידי רופא בניו יורק.
חברת נורוויץ' (Norwich Pharmacal Company) שיווקה אותו כתרופה לשלשולי תינוקות תחת השם "ביסמוסל:מיקסטורה כולרכה אינפנטום) (Bismosal: Mixture Cholera Infantum).בשנת 1919 שמה הוסב בחזרה ל"פפטו-ביסמול".
חברת נורוויץ' נקנתה בשנת 1982 על ידי חברת "פרוקטר וגמבל".
בימינו פפטו ביסמול היא תרופה ללא מרשם המיוצרת על ידי חברת פרוקטר וגמבל בארצות הברית, קנדה ובריטניה.
היא בצורת טבליות לעיסות, כמוסות הניתנות לבליעה (1983).
ובעיקר בצורתה המקורית של נוזל סמיך.
לנוסחה מקורית זו צבע ורוד בינוני עם נינוח חזק של וינטרגרין ושל דובדבנים.
בפרק "Where the Buggalo Roam" של הסדרה "פיוצ'רמה", מתואר פפטו-ביסמול כחומר המלווה את הרוטב ברביקיו.
בפרק "The Shoes" של הסדרה "סיינפלד", ג'ורג' מציע פפטו-ביסמול לראסל שמקיא כתוצאה מאכילת פסטה פרימה-וורה.
ביסקו פוינט או נקודת ביסקו הוא כף באנטארקטיקה, המהווה את צדו הדרום-מזרחי של מפרץ ביסקו, צפונית לנקודת אקסס בצדו הדרומי של האי אונוור בארכיפלג פאלמר.
שטח בן 630 דונם (63 הקטאר) בכף הוגרד כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 139) בשל ערכיו הביולוגיים.
הוא מכיל חלקות משמעותיות של שני זני הצמח הפורח של היבשת, Deschampsia antarctica|Antarctic ו-Colobanthus quitensis, עם מינים אחדים של טחב וחזזית.
עוד יש על הכף מושבות של פינגווין אדלי ופינגווין לבן-אוזן.
ביסקווטר 100, 200 (בספרדית: 200 ,Biscúter 100, קרוי גם: biscuter-zapatilla) הם דגמים של מכוניות מיקרו במספר תצורות מתוצרת יצרנית מכוניות המיקרו הספרדית Auto Nacional, SA אשר יוצרו בין השנים 1953–1960 בספרד.
"Biscuter 100" – דגם קבריולה
"Biscúter 200 R" – דגם קבריולה
"Biscúter 200 C" – דגם סטיישן
"Biscúter 200 I" – דגם מסחרית
המילה "Biscúter" נלקחה מהשפה האנגלית: "BiScooter", בתרגום ופרוש לעברית: קטנוע עם 4 גלגלים, (Bi) הכוונה כפול.
דגמי הקבריולה היו מכוניות מינימליות, ללא דלתות או חלונות (חלון קדמי רוחבי בלבד) או הילוך אחורי.
2 מושבים (דגמי קבריולה וקופה).
גוף הרכב היה בנוי מאלומיניום (נעשה בהמשך שימוש בפלדה).
הבלימה נעשתה על ידי מערכת תלת-נקודתית לא רגילה שכללה הילוכים וקווי כבלים לשני הגלגלים האחוריים.
מערכת חשמל – 12 וולט.
ביסמרקיוגנד הייתה תנועת הנוער של מפלגת העם הלאומית הגרמנית.
התנועה נוסדה ב-1922 והייתה מיועדת לנערים ונערות בין הגילאים 14–25. הארגון היה בעל אופי צבאי, ונועד לחנך את חבריו לשמרנות ומלוכנות.
הארגון נקרא "נוער ביסמרק" על שם אוטו פון ביסמרק.
בית ביסמרק העניק הסכמה רשמית לשימוש בשם.
בשנותיו הראשונות לא זכה הארגון לפופולריות רבה.
מפלגת העם הלאומית הגרמנית הייתה מזוהה בעיקר עם ערכי הדור הישן, ופחות הצליחה לקרוץ לדור הצעיר.
עם זאת, בהדרגה הצליחה המפלגה להפיץ את רעיונותיה הלאה, וב-1928 כבר היו לביסמרקיוגנד 800 סניפים בכל רחבי גרמניה, אשר בהם היו חברים 42,000 נערים ונערות.
הביסמרקיוגנד היה תנועת הנוער השנייה בגודלה בגרמניה, אחרי הנוער העובד הסוציאליסטי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
באותה שנה ערך הארגון טקס אזכרה בפרידריכסרוה לציון יום השנה ה-30 למותו של ביסמרק.
עיקר ההתגייסות לארגון הייתה באזורים פרוטסטנטיים בצפון.
בדרום הקתולי זכה הארגון לתמיכה פחותה.
מרבית חניכי הארגון היו בני המעמד הגבוה, או אפילו האצולה.
מקרה חריג היה הסניף הגדול של הארגון בברלין אשר היה מורכב רובו ככולו מבני מעמד הפועלים.
ב-1933 נחתם הסכם בין המפלגה הנאצית למפלגת העם הלאומית, אשר במסגרתו התפרקה מפלגת העם הלאומית.
ב-1935 הוצאו מחוץ לחוק כל תנועות הנוער בגרמניה למעט ההיטלריוגנד, ולבישת מדי הביסמרקיוגנד הפכה לעבירה פלילית.
בִּיסְק היא עיר במחוז אלטאי שברוסיה.
זוהי העיר השנייה בגודלה לאחר ברנאול.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-210,115 תושבים.
בשנים 1708–1709 הוקם באזור אוסטרוג.
זאת לאור הצו שחתם הצאר הרוסי פיוטר הגדול ב-1708. עם זאת, בשנת 1710 הוחרב האוסטרוג.
בשנת 1718 הוקם המבצר מחדש, ושמו שונה לביסקאיה () בשנת 1732. בהדרגה הפכה ביסק ממתחם צבאי למרכז מסחרי שבסופו של דבר קיבל מעמד של עיר ב-1782. בשנת 1797 בוטל מעמד העיר של המקום, אך ב-1804 ניתן לביסק מעמד של אוייזד.
התעשייה של העיר צמחה במהירות, במיוחד לאחר שמספר מפעלים פונו לאזור ממערב ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה העיר הייתה מרכז חשוב לפיתוח נשק (כולל מנוע דלק מוצק).
בעיר יש גם מטה של חברת אובלאר, אחת מחברות התרופות הגדולות ברוסיה.
ביסקאיה (בספרדית: Vizcaya; בבסקית: Bizkaia) הוא מחוז בספרד וטריטוריה היסטורית של חבל הבאסקים, טריטוריה שנשלטה החל מן המאה ה-11 ועד למאה ה-19 בידי הלורד של ביסקאיה.
המחוז שוכן על החוף הדרומי של מפרץ ביסקאיה.
בירת המחוז והעיר הגדולה בו היא בילבאו.
ביסקאיה הוא אחד המחוזות הידועים והמשגשגים ביותר של ספרד.
לאורך ההיסטוריה המחוז היה מרכז מסחר בולט באוקיינוס האטלנטי מאז ימי הביניים.
בתקופות מאוחרות יותר, הוא הפך לאחד ממרכזי התעשייה והפיננסים המובילים של חצי האי האיברי.
מאז הפחתת התיעוש הנרחב שהתרחש לאורך שנות ה-70, כלכלת המחוז עברה להתבסס יותר על מגזר השירותים.
מקובל בבלשנות שמקור השם הבסקי ביזקאיה הוא תולדה של "ביזקר", כששתי הגרסאות לשם המקום מתועדות היטב בכל ארץ הבאסקים ומחוצה לה, שמשמעותו 'רכס נמוך' או 'בליטת קרקע' (השם Iheldo bizchaya תועד בשנת 1141 כמתייחס למונטה איגואלדו סן סבסטיאן).
הכתיב "Bizkaia" הוא שמו הרשמי של המחוז והוא משמש במסמכים רשמיים של השלטון המקומי.
זהו גם השם הנפוץ ביותר בשימוש התקשורת הספרדית בחבל הבאסקים.
זהו גם השם המשמש בנוסח הבאסקי של החוקה הספרדית ובנוסח הבאסקי של חוק האוטונומיה של חבל הבאסקים.
Bizkaia היא השם הרשמי היחיד בספרדית, או באסקית, שאושר לכינוי השטח ההיסטורי על ידי המועצה הכללית של המחוז וחוקי ספרד.
"Vizcaya" הוא הכתיב הספרדי למחוז המומלץ על ידי האקדמיה הספרדית המלכותית.
כתיב זה משמש במסמכים לא רשמיים.
זהו גם השם הספרדי המופיע בנוסח הספרדי של החוקה הספרדית ובנוסח הספרדי של חוק האוטונומיה של חבל הבאסקים.
אזור ביסקאיה היה מיושב מאז התקופה הפלאוליתית התיכונה, כפי שמעידים השרידים הארכאולוגיים וציורי המערות שנמצאו במערות הרבות באזור.
לנוכחות הרומית בחצי האי האיברי הייתה השפעה מועטה באזור, והשפה והמסורות הבאסקיות שרדו עד היום.
ביסקאיה מופיעה במסמכים מימי הביניים, כטריטוריה הכפופה לממלכת פמפלונה (המאה ה-11) שהפכה לאוטונומית ולבסוף לחלק מכתר קסטיליה.
האזכור הראשון של השם ביסקיה מופיע ברישום תרומה שניתנה למנזר ביקגא, הממוקם בלשון הים של מונדקה.
ההיסטוריון אנטון ארקורקה, כותב כי לוויקינגים היה שם מרכז מסחרי בביסקאיה, ממנו גורשו לפני שנת 825. הריא של מונדקה היא הכניסה הנוחה ביותר לנהר אברו ובקצהו, יציאה לים התיכון והמסחר המתרחש בו.
בעידן המודרני המחוז הפך לאזור מסחר ותעשייה בולט.
נמל בילבאו היה לשער הראשי של קסטיליה לאירופה.
מאוחר יותר, במאות ה-19 וה-20, מרבצי עפרות ברזל באיכות מעולה באזור והיעדר תופעת הצמיתות אפשרו תיעוש מהיר.
קיימות ראיות להתיישבות אנושית (של האדם הניאנדרטלי) בביסקאיה כבר בתקופה זו של הפרהיסטוריה.
ממצאים התרבות המוסטרית נמצאו בשלושה אתרים בביסקאיה: בנטה לאפרה (Karrantza), קורטזיה (Getxo) ומורואה (Duangoaldea).
שרידים מהתרבות Châtelperronian ( מזוהה בדרך כלל עם ניאנדרטלים) נמצאו במערת מערת סנטיממיניה (קורטסובי Kortezubi).
בין היישובים החשובים ביותר של בני אדם מודרניים (אדם):
התרבות האוריניאקית : בנטה לאפרה, קורצטיה ולומנצה (לקיטיו)
התרבות הסולוטרנית : סנטימיניה ובולינקובה
במחוז נמצאו גם דוגמאות לאמנות פלאוליתית.
הציורים העתיקים ביותר נמצאו במערת בנטה לאפרה, מן התקופה האוריג'נסית או הסולוטרנית.
בציורים מופיעים ביזון ודוב לצד סימנים מופשטים.
ציורי הקיר של ארנזה (גלדמס) וסנטימיניה נוצרו בתקופות מאוחרות יותר (מגדלנית).
בארנזה ציורי נקבות הצבי הן המוטיב השולט; במערת סנטיממיניה יש ציורי ביזונים, סוסים, עיזים וצבאים.
תקופה זו מאופיינת בביסקאיה בתרבות האזילית.
הכלים בשימוש בני תרבות זו היו קטנים ומעודנים יותר, עדיין נמצאו שרידי כלי ציד, אולם כלי דיג ואיסוף פירות הים דומיננטיים יותר.
נמצאו שרידים המעידים גם על צריכת פירות בר.
מערת סנטיממיניה הוא אחד האתרים החשובים ביותר בתקופה זו, אולם קיימים מספר אתרים ארכאולוגיים נוספים מאותה תקופה במחוז ביסקאיה.
ראיות ארכאולוגיות ראשונות להשפעה נאוליתית בחבל הבאסקים נמצאו החל מן האלף הרביעי לפני הספירה, אולם רק בתחילת האלף השלישי החל שינוי הדרגתי, ללא שינויים קיצוניים, בגידולים חקלאיים וביות כבשים.
השפעת שינוי זה בביסקאיה הייתה מוגבלת וניתן לציין רק שלושה אתרים בהם ממצאים מתקופה זו: ארנזה, סנטימיניה וקוביאגה (Ea).
השפעת התרבות הניאוליטית הייתה כנראה מוגבלת בתחילה לגידול כבשים, עיזים וייצור כלי חרס.
לצד התפתחות טכנולוגיות נאוליתיות נמצאו גם שרידי מגליתים.
הייתה זו צורת הקבורה הנפוצה ביותר באזור ( דולמן פשוט) עד 1500 לפני הספירה .
בעוד שהתיישבות תחת כיפת השמיים (להבדיל ממערות) החלה להיות נפוצה ככל שהאוכלוסייה גדלה, השימוש במערות ובמקלטים טבעיים בביסקאיה היה עדיין נפוץ בתקופה הכלקוליתית ובתקופת הברונזה.
עיסוק בציד הפך למקור פחות חשוב לחלבון, כיוון שאנשים הסתמכו יותר על גידול כבשים, עיזים ואף בקר.
כלי מתכת הפכו נפוצים יותר אך עדיין היה שימוש רחב בכלי אבן.
אתרים ארכאולוגיים מתקופה זו התגלו בכל שטחה של ביסקאיה, רבים מהם יישובים תחת כיפת השמיים, אך המערות החשובות ביותר של התקופה הפלאוליתית היו עדיין בשימוש גם בתקופה זו.
מספר מועט של אתרים ארכאולוגים נמצאו מתקופת הברזל.
רוב ההתיישבות במערות ננטשה, אולם עדיין נמצאו שרידים אף לתקופת הברזל במערות.
המערות העיקריות של הפרהיסטוריה (ארנזה, סנטימיניה, לומנטסה) עדיין היו מאוכלסות.
גאוגרפים רומיים זיהו שני שבטים בטריטוריה הידועה היום כביסקאיה: הקאריסטי והאוטריגונס.
הקריסטים שכנו בביסקאיה הגרעינית, מזרחית לאזור פירטה של העיר בילבאו, ותחום מושבם השתרע גם על צפון אראבה וכמה אזורים של ג'יפוזקואה, עד לנהר הדבה.
האוטריגונים ישבו בחלק המערבי ביותר של ביסקאיה ואראבה, וגם במחוזות קנטבריה, בורגוס ולה ריוחה.
בהתבסס על עדויות היסטוריות וארכאולוגיות, ההערכה היא ששבטים אלה דיברו בשפה הבאסקית.
נראה כי הגבולות של הניב הביסקאי של הבאסקית הם אלה של הטריטוריה הקריסטית.
לא נמצאו ראיות היסטוריות להתנגדות מקומית לכיבוש הרומי בכל אזור הבאסקים (למעט אקיטן) עד לתקופה הפיאודלית המאוחרת.
מקורות רומיים מזכירים כמה עיירות באזור, פלביובריגה ופורטוס אמנוס, שמות מקומות שעדיין לא זוהו.
באתר של Forua, ליד גרניקה, נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המעידים על נוכחות רומית
בתקופה הרומית המאוחרת, ביסקיה ככל הנראה התקוממה נגד השלטון הרומי, יחד עם שאר חבל הבאסקים והאוכלוסייה המקומית אופיינה בשלטון פיאודלי.
ההיסטוריה של ביסקאיה בתחילת ימי הביניים לא ניתנת להפרדה מן ההיסטוריה של חבל הבאסקים כולו.
האזור היה עצמאי דה-פקטו למרות שהוויזיגותים והפרנקים ניסו להשתלט על האזור מעת לעת.
בעימותים בין הוויזיגותים והבאסקים בדרך כלל הובסו הבאסקים.
הוויזיגותים הקימו מוצב ביישוב שהפך לעיר בת-זמננו ויטוריה, כדי להתמודד עם פלישות והגירה של הבאסקים מאזורי החוף צפונה.
בשנת 905, דברי ימי לאון מתארים לראשונה את ממלכת פמפלונה ככוללת את כל מחוזות הבאסקים המערביים, כמו גם את אזור ריוחה.
אותם שטחים שלימים יהיו חלק מביסקאיה, היו חלק מאותה מדינה.
בסכסוכים שהיו לממלכת קסטיליה הצעירה ופמפלונה/נבארה במאות ה-11 וה-12, נתמכו הקסטיליאנים על ידי בעלי אחוזות רבים מלה ריוחה, שביקשו לגבש את אחזקותיהם במסגרת החוק הפיאודלי הקסטיליאני.
אותם בעלי אחוזות תומכי קסטיליה הונהגו על ידי בית הארו, שבסופו של דבר קיבל את השלטון על ביסקאיה החדשה שנוצרה, שהורכבה בתחילה מהעמקים של Uribe, Busturia, Markina, Zornotza ו־Arratia, בתוספת מספר עיירות והעיר אורדוינה.
המועד המדויק לשינוי זה לא ברור.
על פי המסורתאיניגו לופז היה הלורד הראשון של ביסקאיה ב-1043.
את תואר האבירות ירשו צאצאיו של איניגו לופז עד 1370, אז עבר התואר לחואן הראשון, מלך קסטיליה.
בעידן המודרני ענף המסחר קיבל חשיבות רבה באזור זה, במיוחד מסחר שהתנהל דרך נמל בילבאו.
הנמל קיבל מעמד מלכותי מיוחד, בשנת 1511, לסחר עם נמלי האימפריה הספרדית.
אותה עת נמל בילבאו כבר היה הנמל הראשי של קסטיליה, ממנו נשלח צמר לפלנדריה, וסחורות אחרות יובאו.
בשנת 1628 סופחה הטריטוריה של דורנגו לביסקאיה.
באותה מאה, בתאריכים שונים, שולבו גם רשויות מקומיות עצמאיות ממערב לתוך ביסקאיה.
לערי החוף בביסקאיה היה צי ספינות משלהן, שהיה מורכב בעיקרו מספינות דיג ומסחר.
פעילות ספינות אלה הפסיקה במידה רבה את ענף דיג לוויתן בלנה שחורה במפרץ ביסקאיה.
לאחר המלחמות הנפוליאוניות מחוז ביסקאיה, יחד עם שאר המחוזות הבאסקיים האחרים, סבלו מאיום להפסקת השלטון המקומי על ידי קורטס חנרלס.
פעילות פלגים שתמכו במפלגות שונות לכס המלכות, לצד הרצון הזה לשמור על זכויות הבאסקים תרם לפרוץ המלחמות הקרליסטיות.
ממשלת ביסקאיה ומחוזות באסקיים אחרים תמכו בקרלוס החמישי, שייצג מלך אוטוקרטי אשר קיוו שישמור על המסורת.
עם זאת, עיירות רבות ובילבאו הזדהו עם הממשלה הליברלית של מדריד.
בסופו של דבר, לאחר ניצחון האנטי-קרליסטים, חל קיצוץ הדרגתי באוטונומיה הרחבה שהייתה לביסקאיה ושאר המחוזות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 התגלו בביסקאיה מרבצי עופרת ברזל גדולים באיכות מעולה.
גילוי המרבצים הביא השקעות זרות רבות בעיקר מאנגליה וצרפת.
פיתוח משאבים אלה הוביל להגברת התיעוש במחוז.
תיעוש זה הפך את ביסקאיה לאחד המחוזות העשירים ביותר בספרד.
במהלך הרפובליקה הספרדית השנייה, המפלגה הלאומית הבאסקית (PNV) שלטה במחוז.
כאשר פרצה מלחמת האזרחים בספרד ב-1936, ביסקאיה תמכה בצד הרפובליקני ונלחמה נגד הצבא והאידאולוגיה של פרנסיסקו פרנקו.
זמן קצר לאחר מכן, הרפובליקה הכירה בחוק האוטונומיה של מדינת הבאסקים, אולם אוטונומיה זו הייתה קצרת ימים.
כשהצבא הפשיסטי התקדם מערבה מנווארה, הוקמו קווי הגנה סביב בילבאו, שכונו "חגורת הברזל".
אולם המהנדס שהיה אחראי לבנייתם, José Goicoechea, ערק ללאומנים וקווי ההגנה שלא הושלמו הפכו חסרי ערך.
בשנת 1937, מטוסים גרמניים, בשליטתו של פרנקו, הפציצו את העיר ההיסטורית גרניקה.
כמה חודשים לאחר מכן נפלה בילבאו לידי הפשיסטים.
הצבא הבאסקי ( Eusko Gudarostea ) נסוג לסנטוניה, מעבר לגבולות ביסקאיה.
שם הם נכנעו לכוחות האיטלקיים.
כוחות רפובליקנים אחרים ראו בכניעה, מעשה בגידה מצד הבאסקים.
תחת שלטונו הדיקטטורי של פרנקו, ביסקאיה וגיפוזקואה הוכרזו "מחוזות בוגדים" בגלל התנגדותם לשלטונו ובוטלה לחלוטין האוטונומיה שהוענקה להם בעבר.
רק לאחר מותו של פרנקו בשנת 1975, וחקיקת חוקת 1978, החוקים הבאסקיים ( fueros ) קיבלו הכרה.
בשנת 1979 אושר חוק גרניקה לפיו מחוזות ביסקאיה, אראבה וגיפוזקואה מהווים את הקהילה האוטונומית של חבל הבאסקים, שלה פרלמנט אוטונומי.
מאז הכרה מחודשת זו באוטונומיה של חבל הבאסקים, מועמדי המפלגה הלאומית הבסקית זכו בעקביות בבחירות בביסקאיה.
ביסקאיה גובלת בקנטבריה ובמחוז בורגוס (בקסטיליה וליאון) במערב, במחוזות הבאסקיים גיפוזקואה במזרח ובאלבה בדרום, ובים הקנטברי (מפרץ ביסקאיה) בצפון.
אורדוניה (Urduña) היא מובלעת ביסקאית הממוקמת בין מחוזות אלאווה ובורגוס.
האקלים במחוז הוא ימי, עם משקעים גבוהים כל השנה וטמפרטורות מתונות, המאפשרות לצמחייה השופעת לצמוח.
הטמפרטורות קיצוניות יותר באזורים הרריים יותר של ביסקאיה, שם השלג נפוץ יותר במהלך החורף.
הטמפרטורות הגבוהות הממוצעות בעיר בילבאו 13 מעלות בינואר ו-26 באוגוסט.
המאפיינים הגאוגרפיים העיקריים של המחוז הם:
רכסי ההרים גבוהים בדרום המחוז, הם חלק מההרים הבאסקיים, היוצרים מחסום יבשתי רציף עם מעברי הרים הגבוהים מ-600 מ' מעל פני הים, היוצרים את קו פרשת המים של אגן האוקיינוס האטלנטי והים התיכון.
חלקו האמצעי של המחוז מאופיין בעמקי הנהר הראשי.
נהר אראטיה זורם צפונה מגורבייה ומצטרף לאיביזבל.
כל עמק מופרד על ידי הרים.
אזור החוף: שמאפייניו העיקריים הם שפך בילבאו שבו הנהרות הראשיים נשפכים לים ושפך גרניקה (Urdaibai).
לאורך החוף יש מצוקים ומפרצונים קטנים.
בעידן שלאחר 1978 מחוז ביסקאיה מחולק לשבע נפות, שלכל אחת יש עיר בירה; הנפות מחולקות לרשויות מקומיות.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, בביסקאיה היו 1,155,772 תושבים.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 519.9 תושבים לקמ"ר.
צפיפות אוכלוסייה שלישית בספרד אחרי מדריד וברצלונה .
ב-1981 הייתה ביסקאיה המחוז הספרדי החמישי בגודל אוכלוסייה.
המעבר לשלטון דמוקרטי הביא משבר דמוגרפי במחוז חי ולירידה בגודל האוכלוסייה.
ביסקאיה מחוברת לשאר המחוזות בשני כבישים מהירים, הכביש המהיר קנטברי, המחבר את בילבאו ודורנגו עם הגבול הצרפתי, עם גישה באייבר, זראוץ ודונוסטיה (שלושתם במחוז גיפוזקואה ), והכביש המהיר בין חבל הבאסקים לאראגון, המחבר את בילבאו עם סרגוסה.
נמל התעופה של ביסקאיה הוא נמל התעופה בילבאו, שהוא שדה התעופה החשוב ביותר בצפון ספרד.
הוא ממוקם בעיריות לויו וסונדיקה .
במחוז ביסקאיה רשת מסילות רכבת עליה פועלות מספר חברות המפעילות שירותי רכבות נוסעים.
Renfe, חברת הרכבות הלאומית, מפעילה רכבות מהירות מבילבאו למדריד, ברצלונה וערים גדולות נוספות.