tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרגיטאי נישאה בשנת 2004 לשחקן ולתסריטאי פיטר הרמן (שגילם את עו"ד לנגרן) אותו הכירה על סט הסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", את בנם (אוגוסט) של הזוג ילדה הרגיטאי בניתוח קיסרי ב-28 ביוני 2006. למרישקה ולבן זוגה שני ילדים מאומצים נוספים.
ב-14 בספטמבר אותה שנה הלך אביה של הרגיטאי לעולמו לאחר שחלה במיאלומה נפוצה.
בסוף 2008 החלה לסבול מחזה אוויר בעת צילומי הסדרה, עקב כך עברה ניתוח וחזרה לעבוד מיד לאחר תקופת ההחלמה.
ב-2009 הובהלה הרגיטאי בפעם השנייה לבית החולים לאחר שחשה כאבים בחזה, אף על פי שנאלצה לעבור ניתוח נוסף החמיצה הרגיטאי רק יום צילומים אחד בעונה העשירית של הסדרה.
בעקבות תפקידה בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", הקימה הרגיטאי קרן תמיכה לנפגעי אונס ותקיפה מינית.
באוקטובר 2022 בעקבות ההתקפה של קניה וסט על הקהילה היהודית הביעה תמיכה ברשתות החברתיות בחבריה היהודים ובקהילה היהודית.
מרית (כלי מטבח), או בשמה הנוסף לַקְקָן, היא כלי לניקוי משטחי העבודה, לגריפה והוצאת תכולה מקערות ותבניות, או להחלקה של קרמים, למשל בציפוי עוגה.
מכונה לפעמים ספצ'ולה, לפי השם באנגלית.
בציבור דוברי העברית בימינו יש המכנים את המרית "כלי המשמש להפיכת מאכלים בעת טיגונם" וכן "כלי המשמש לפריסת עוגות ולהגשתן", כנראה בשל צורתו הדומה לשפכטל.
מָרִית (שם מדעי: Anvillea) הוא בן שיח מעוצה ממשפחת המורכבים.
שם הסוג, מרית, נגזר מצורתם של עליו.
בסוג זה מספר מינים בודדים כאשר בישראל צומח מין אחד בלבד - מרית מדברית.
מרית מייסלר (נולדה ב-1974) היא מעצבת תעשייתית ואומנית ישראלית.
מייסלר נולדה ביפו העתיקה והיא בוגרת המחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאומנות ועיצוב בבצלאל בירושלים (2000).
ב-1995 למדה במרכז לעיצוב בתל אביב (ויטל) שנה כללית בעיצוב, וב-1996 למדה שנה כללית ב-Central Saint Martins בלונדון.
לימדה במחלקה לעיצוב מוצר באוניברסיטת Pratt שבניו-יורק, בשנקר בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב ובבצלאל אקדמיה לאומנות ועיצוב בירושלים.
כיהנה כיושבת ראש ועד איגוד עמיתי ההוראה והמרצים מן החוץ שנקר.
בשנת 2006 הקימה את חברת העיצוב ceMMent Design בברוקלין ניו-יורק.
לאחר שהייה של שש שנים בניו-יורק חזרה לישראל וכיום ממוקמת ביפו העתיקה.
העיצובים שלה בסמנט מיוצרים מבטון ומתכת ומשלבים איכויות ארכיטקטוניות בפריטים שימושיים.
עבודותיה מוצגות במוזיאון היהודי של ניו יורק, ברלין, מינכן, סן פרנסיסקו, פילדלפיה ועוד.
נרכשו על ידי המוזיאון היהודי בניו-יורק לאוסף הקבוע של המוזיאון.
מייסלר מרית היא בתו של האמן פרנק מייסלר.
משנת 2019 ממשיכה את מפעל חייהם של הוריה – פרנק ובתיה מייסלר.
כבעלים של "גלריה פרנק מייסלר" ובית המלאכה, היא ממשיכה לייצר פסלים מהסדרות שתכנן ויצר אביה, יוצרת סדרות של פסלי מתכת חדשים לגלריה, ומקבלת הזמנות מיוחדות.
כמעצבת ואומנית, מייסלר יוצרת גם סדרות אומנות עכשווית.
האומנות שלה נמצאת בדיאלוג עם מורשתו של אביה והיא מייצרת רפרנסים לנושאים בהם עסק, לחומריות ולטכנולוגיות שעימן יצר ויוצרת אומנות אישית ועכשווית.
היצירות מוצגות בגלריה בישראל ובארצות הברית.
1997 – פרס למצוינות בעיצוב תעשייתי המחלקה לעיצוב תעשייתי, האקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל.
1998 – פרס ברדנבורג המחלקה לעיצוב תעשייתי, האקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל.
2001-2003 – קרן התרבות אמריקה-ישראל פרס לעיצוב תעשייתי.
2010 – יודאיקה טוויסט, חדשנות בעיצוב יודאיקה, בית התפוצות, תל אביב
2010 – Design Edition JM, מוזיאון ליהדות בניו-יורק לצד ריצ'רד מאיירס, קרים רשיד, אדם טיהאני, ג'ונתן אדלר ועוד
מרית־פְתָח (משמעות השם: "אהובת האל פתח") מתוארת בספרות הפופולרית המודרנית כרופאה ומדענית בתקופת מצרים העתיקה, בסביבות שנת 2700 לפנה"ס – הרופאה הראשונה הידועה ואחת המדעניות הראשונות בהיסטוריה.
אולם על פי מחקר של ההיסטוריון הרפואי יאקוב קצ'ינסקי דמות כזאת לא הייתה קיימת ומדובר בערבוב של מספר דמויות עתיקות.
המקור לסיפורים הוא ספר שחיברה ההיסטוריונית הרפואית קייט קמפבל הרד־מיד , שסקר את ההיסטוריה של נשים ברפואה.
הרד־מיד ציינה חפירה של קבר בעמק המלכים (שם נקברו בימי הממלכה החדשה) במצרים, שבו נמצאה "תמונה של אישה רופאה בשם מרית־פתח, אמו של כהן גדול, שכינה אותה 'הרופאה הראשית'".
היא הזכירה גם ללא שם רופאה מתקופת השושלת החמישית (של תקופת הממלכה הקדומה).
מאוחר יותר נוצר בלבול ביניהם.
על פי תאורים בספרות המודרנית מרית־פתח פעלה בתקופת השושלת השנייה או השלישית במצרים.
משמעות שמה, "מרית־פתח", הוא "האהובה על האל פתח".
השם מורכב מתחילית "מר" שפירושה "אהובה", ומסיומת "פתח", המתייחסת לאל פתח, אל הבריאה המצרי.
בניגוד לאימפריות אחרות בעת העתיקה, במצרים הותר לנשים לרכוש השכלה ולעסוק במדע באופן חופשי.
השכלתה של מרית־פתח ומעמדה היו זהים לרופאים אחרים במצרים והיא פעלה לצידם.
בעבודתה הרפואית נהגה לעסוק במיילדות.
כנהוג בתקופת מצרים העתיקה, שילבה מרית־פתח בעבודתה פעילות רוחנית ודתית לצד ריפוי וטיפול רפואי.
תמונתה של מרית־פתח נמצאת על קבר בבית הקברות שליד הפירמידה של סקארה, עיר הקברים של ממפיס.
לצד התמונה מופיע כיתוב בכתב חרטומים, המתאר אותה כרופאה.
בנה של מרית־פתח, שהיה איש דת, תיאר את אמו כ"רופאה ראשית".
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי העניק למכתש פגיעה על פני כוכב הלכת נוגה את השם "מרית־פתח" על שמה.
מרכב היא ספינת מטען שהייתה נפוצה ביותר בקווים שבין טורקיה, סוריה, לבנון, מצרים, ובראשית מאה ה-20 גם בקווים שקישרו בין מדינות אלה לבין ארץ ישראל.
ידועה גם בכינוי "סקונר לבאנטיני" (סקונר - ספינת סוחר קלה בעלת שני תרנים).
בדגם זה מותקן מנוע, בנוסף על מפרשים.
מרכבה המצביעה דרומה הייתה מרכבה סינית עתיקה בעלת שני גלגלים שכללה מחוון כיוון שהצביע תמיד על כיוון הדרום, לא משנה כיצד המרכבה נעה.
בדרך כלל, מחוון הכיוון היה בעל צורה של בובה או דמות עם זרוע שנמתחת כלפי חוץ.
במרכבה נעשה שימוש כסוג של מצפן לצורך ניווט, וייתכן כי היו לה גם שימושים אחרים.
הסינים העתיקים המציאו כרכרה משוריינת וניידת שנעשה בה שימוש במאה ה־5 לפנה"ס ונקראה Dongwu Che.
בכרכרה נעשה שימוש לצורך הגנה על לוחמים בשדה הקרב.
כרכרת המלחמה הסינית תוכננה כסוג של כרכרה הגנתית ניידת עם גג דמוי־סככה.
היא שימשה במתקפות על ביצורי ערים כדי לספק הגנה לחבלנים החופרים מתחת לחומה במטרה להחליש את יסודותיה.
כרכרות המלחמה הסיניות המוקדמות שימשו פלטפורמת בסיס לטכנולוגיות של המרכבה המצביעה דרומה.
קרוב לוודאי שהיו מספר סוגים של מרכבות המצביעות דרומה, אשר פעלו לפי עקרונות שונים.
במרביתן, גלגלי המרכבה המסתובבים הפעילו מכנית מנגנון גלגלי שיניים אשר שמר על מחוון הכיוון מצביע דרומה.
למנגנון הזה לא היה מגנטים, ונדרש לכוונו ידנית בתחילת המסע לכיוון דרום.
מרגע שהחל לפעול, כל רגע שהמרכבה הסתובבה (שינתה את כיוון תנועתה), המנגנון סובב את מחוון הכיוון בזווית שקיזזה במדויק את סיבוב המרכבה (כלומר במגמה הפוכה למגמת סיבוב המרכבה, ובזווית שווה), מה שגרם למחוון הכיוון להצביע בכיוון קבוע.
מרכבות עם גלגלי שיניים דיפרנציאליים
המרכבה המצביעה דרומה היא אחד היישומים הידועים הראשונים בגלגלי שיניים דיפרנציאליים, ובכך היא מהווה אבן דרך בהתפתחויות טכנולוגיות מוקדמות – הן משום שהיא מתעדת למעשה את ההמצאה של העיקרון של גלגלי שיניים דיפרנציאליים, והן משום שהיא מהווה יישום מרהיב של העיקרון הזה לצורך פתירת בעיה טכנולוגית תחבורתית.
להלן מובא רקע רעיוני קצר על גלגלי שיניים דיפרנציאליים.
ישנה השערה נפוצה שרבות מהמרכבות המצביעות דרומה, אם לא כולן, פעלו באמצעים של גלגלי שיניים דיפרנציאליים.
דיפרנציאל הוא מערך של גלגלי שיניים, שבימינו נעשה בו שימוש בכל כלי התחבורה (למעט כלי תחבורה חשמליים והיברידים), אשר לו שלושה צירים שמחברים אותו לעולם החיצון.
הצירים מתויגים באופן מוסכם באותיות A,B ו־C.
מערך גלגלי השיניים גורם למהירות הסיבוב של הציר A להיות פרופורציונלי לסכום מהירויות הסיבוב של הצירים B ו־C.
ייחודו של המערך הדיפרנציאלי הוא שמאפשר לממש פעולות בינאריות על מהירויות זוויתיות של שני גלגלי שיניים; הווה אומר, אם המהירויות הזוויתיות של שני גלגלי השיניים הם , הדיפרנציאל מאפשר, תוך שימוש בתמסורת מתאימה, לייצר מהירות זוויתית שהיא צירוף ליניארי שלהן: .
לכן הוא שונה מרכבת גלגלי שיניים רגילה, אשר מסוגלת לפעול רק על קלט אחד (מהירות זוויתית אחת) ולכפול אותו בסקלר מסוים.
בכך הוא מעניק מנעד ביטוי רחב בהרבה למנגנונים מכניים מבוססי גלגלי שיניים.
הרעיון מאחורי פעולת הדיפרנציאל מבוסס עקרונית על מתן חופש סיבוב לציר הסיבוב עצמו של גלגל שיניים מסוים.
כלומר אחד מגלגלי השיניים רשאי להסתובב סביב ציר מסוים, בעוד שציר זה חופשי להסתובב סביב ציר סיבוב נוסף.
ציר הסיבוב של ציר גלגל השיניים מחובר ל"בית" של הדיפרנציאל, בעוד גלגל השיניים, שהוא מסוג עטרת (Crown), נושק לשני גלגלי שיניים זהים, כמוראה באיור משמאל.
אילו שני גלגלי השיניים אליהם הוא נושק סובבים במהירות זוויתית זהה, גלגל השיניים האמצעי לא יסתובב סביב צירו, והתנועה תועבר לציר הסיבוב של גלגל שיניים זה, כך שבית הדיפרנציאל ינוע כולו כמקשה אחת.
במערך גלגלי שיניים "רגיל", כלומר אילו ציר הסיבוב של גלגל השיניים האמצעי לא יכל להסתובב, הגלגל הזה היה "תוקע" את המערכת כולה ומונע כל תנועה סיבובית.
כעת נניח כי שני הגלגלים הצידיים נעים במהירויות זוויתיות שונות.
במצב זה, מתמטיקה פשוטה מראה שהמהירות הזוויתית של בית הדיפרנציאל תהיה ממוצע המהירויות, כלומר , בעוד גלגל השיניים האמצעי, "המתווך" ביניהם, ינוע במהירות זוויתית , כלומר מחצית ההפרש ביניהם.
אילו היינו מוסיפים גלגל שיניים הופך כיוון כתמסורת בין אחד מהגלגלים הצידיים לגלגל האמצעי, אז הסיטואציה תתהפך – הבית ינוע במהירות זוויתית שהיא מחצית הפרש המהירויות ואילו גלגל השיניים האמצעי ינוע במהירות זוויתית שהיא הממוצע שלהן.
המימוש הקינמטי של עקרון הדיפרנציאל
במכונית, ציר A מחובר למנוע (דרך התמסורת), בעוד צירים B ו־C מחוברים לשני הגלגלים הצמודים לכביש, משני צדדיו.
כאשר כלי הרכב מסתובב, הגלגל שנמצא בחלקו החיצוני של עקום הפנייה חייב לגמוע מרחק רב יותר ולכן להסתובב מה יותר מהגלגל הפנימי.
הדיפרנציאל מאפשר לזה לקרות בעוד ששני הגלגלים מונעים בידי המנוע.
אם סכום מהירויות הסיבוב של הגלגלים קבוע, מהירות הפעולה של המנוע לא משתנה.
במרכבה המצביעה דרומה, ציר B היה מחובר לגלגל אחד בעוד ציר C היה מחובר דרך גלגל שיניים הופך כיוון לגלגל האחר.
זה גרם לציר A להסתובב בקצב שפרופורציונלי להפרש בין מהירויות הסיבוב של שני הגלגלים.
הבובה המצביעה הייתה מחוברת (ייתכן שדרך גלגלי ביניים) לציר A.
כאשר המרכבה נעה בקו ישר, שני הגלגלים סבבו בקצב זהה, והבובה לא הסתובבה כלל.
כאשר המרכבה הסתובבה, הגלגלים הסתובבו בקצב שונה, כך שהדיפרנציאל גרם לבובה להסתובב במגמה הפוכה למגמת סיבוב המרכבה, תוך פיצוי על סיבוב המרכבה עצמה.
אף על פי שמוערך שגם מנגנון אנטיקיתרה עשה שימוש בגלגלי שיניים דיפרנציאליים, הראשון שהגדיר במדויק את התפקיד הפונקציונלי שלהם ועשה בהם שימוש היה ז'וזף ויליאמסון ב־1720. הוא השתמש בגלגלי שיניים דיפרנציאליים כדי לממש את משוואת הזמן בשעון מכני שהציג הן זמן שמשי והן זמן מקומי ממוצע.
תכונות גאומטריות של פעולת המרכבה
אפילו אם המרכבה המצביעה דרומה הייתה נבנית באופן מושלם, באמצעות גלגל דיפרנציאלי, והייתה נעה על כדור ארץ שהיה חלק באופן מושלם, היא לא יכלה לשמש עקרונית לניווט מדויק לטווחים ארוכים (מאות קילומטרים ומעלה).
המרכבה היא סוג של מצפן מכני שמעתיק כיוון, המצוין על ידי אמצעי ההצבעה, לאורך המסלול בו היא נעה.
מתמטית, המרכבה מבצעת העתקה מקבילה לאורך המסלול בו היא נעה.
ניתן להיעזר במרכבה כדי לזהות קווים ישרים או גיאודזות.
נתיב על משטח בו המרכבה נעה הוא מסילה גיאודזית אם ורק אם אמצעי ההצבעה לא מסתובב ביחס לבסיס המרכבה.
בגלל העקמומיות של פני כדור הארץ, המרכבה לא תמשיך באופן כללי להצביע דרומה (לכיוון הקוטב הדרומי) כאשר היא נעה.
לדוגמה, אם המרכבה נעה לאורך מסילה גאודזית (מעגל גדול), אמצעי ההצבעה יישאר בזווית קבועה ביחס למסלולה.
כמו כן, אם שתי מרכבות ינועו במסלולים שונים בין אותה נקודת התחלה ואותה נקודת סיום, אמצעי ההצבעה שלהן, אשר כוונו לאותו כיוון בהתחלה, לא יצביעו לרוב באותו כיוון בסיום.
בדומה לכך, אם מרכבה כלשהי תנוע לאורך לולאה סגורה, כלומר כך שמסלולה יתחיל ויסתיים באותה נקודה על פני כדור הארץ, אמצעי ההצבעה שלה לא יצביע בנקודת הסיום לאותו כיוון כמו בהתחלה.
ההבדל הוא ההולונומיה של המסלול, והוא יחסי לשטח התחום בלולאה.
אם המסעות קצרים בהשוואה לרדיוס כדור הארץ, הסטיות הללו קטנות ואין להן חשיבות מעשית.
עם זאת, הן מראות שעקרונית, סוג זה של מרכבה יהיה מצפן לא מושלם אפילו אם היו נבנות במדויק והיו משמשות בתנאים אידיאלים.
מכונות אמיתיות לעולם אינן נבנות בדיוק מושלם.
אם בתחילה הדמות מצביעה דרומה, אז לאחר הטיול באורך קילומטר היא תצביע כמעט דרומה־דרום מזרחה או דרומה־דרום מערבה, תלוי איזה גלגל גדול יותר.
אם המרכבה תנוע תשעה קילומטרים, הדמות תצביע בסיום המסע כמעט צפונה.
פגמים אלו מצביעים בבירור שמצפן מכני כזה יהיה חסר שימוש כמצפן המצביע דרומה.
כדי שיהיה שימושי כאמצעי ניווט, הדמות תצטרך להסתובב בלא יותר ממעלות בודדות לאורך מסע בן מאה קילומטרים, אולם זה יצריך ששני הגלגלים יהיו זהים עד כדי מיליונית הקוטר שלהם.
אפילו אם תהליך ייצור הגלגלים היה מסוגל להגיע לרמת דיוק כזו (רמת דיוק שבוודאות לא הייתה בהישג ידיהם של הסינים הקדמונים), זה מוטל בספק ששוויון הגדלים של הגלגלים יישמר לאורך מרחק רב כאשר הם נתונים לשחיקה הרבה שמסע במדינה גורם.
אי סדירויות בקרקע יכולות להוות גורם שגיאה נוסף.
דרך אחת להתמודד עם בעיות אלו היא חיבור הבובה המצביעה לדיפרנציאל רק כאשר נהג המרכבה יודע שעליו לבצע פנייה.
כלומר מפעילי המרכבה יכלו לנתק את הבובה מהדיפרנציאל כל עוד הם נעים בקו ישר, תנועה שמהווה את מרבית הדרך, ולחבר אותה קצת לפני שהם מבצעים פנייה.
אם הפניות היו קצרות ונדירות, טכניקה זאת תפחית בכמה סדרי גודל את שגיאות ההצבעה, שכן השגיאות יצטברו רק במשכי הזמן הקצרים שבהם הבובה והדיפרנציאל היו מחוברים.
עם זאת, הדבר מעלה את הבעיה כיצד ניתן יהיה לדעת שהמרכבה נעה בקו ישר לאורך מרחק רב מבלי להשתמש בבובה המצביעה (דבר שהמפעילים היו צריכים להרגיש בעצמם).
אם תכליתה האמיתית של המרכבה הייתה יותר שעשוע והרשמת מבקרים זרים, מאשר לשמש לניווט למרחקים גדולים, אז חוסר הדיוק שלה לא אמור להוות בעיה חשובה.
מרישין (בפולנית: Marysin) היא שכונה ברובע באלוטי בצפון העיר לודז' שבפולין.
גבולות השכונה הם הרחובות ורשבסקה (Warszawska) ולגייבניצקה (Łagiewnicka) וכן יער לגייבניצקי (Łagiewnicki).
אופייה הארכיטקטוני של השכונה הוא בתים בודדים, בעיקר וילות.
לצד שכונת מרישין בצפון לודז' נמצאות השכונות רוגי (Rogy) ויוליאנוב (Julianów) .
אחד הנהרות של לודז' - סוקולובקה - זורם דרך מרישין.
לפני עשרות שנים היו בריכות בשכונה זו, לשם שחיה, דיג וספורט ימי, כולל חתירה בקיאקים.
היום אין זכר לכך, למעט אגן קטן שבו עמדו בעבר מים.
הנהר הפך לחלק ממערכת הביוב העירונית.
בדצמבר 2012 הושלמה בנייתה של בריכת "Staw Wasiaka" על הסוקולובקה, הסמוך לרחובות שכונת מורלובה בלודז' (Morelowa, Deczyńskiego, Rybacka ו-Kryzysowa).
בשכונה קיימת תחנת רכבת - לודז' מרישין.
בתקופת השואה הייתה מרישין חלק מגטו לודז'.
במאי 1940 הוקם אגף לטיפול בגנים ובחלקות החקלאיות בגטו.
לאחר מכן החלה החכרת חלקות אדמה לעיבוד חקלאי במרישין.
מטרת הקמת האגף הייתה כפולה: האחת לקדם אידאולוגיה של ערכי הציונות - עבודת אדמה והחיבור לאדמה.
השנייה, לייצר מזון עשיר ונוסף (ירקות ובשר) כדי לספקו לאנשי הגטו.
זאת תוך כדי לימודים והכשרה חקלאית לילדים ונוער.
מדריכי תנועות נוער הקימו במרישין קיבוצי הכשרה בהם ניסו לקיים פעילות תנועתית ותרבותית.
ראש היודנרט, מרדכי חיים רומקובסקי תמך בכך ויזם הקצבות מזון גדולות יחסית לחברי ההכשרות במרישין.
רומוקוסקי ראה בפעילות תנועות הנוער, את המשך ההכשרה של הנוער הציוני לקראת העלייה לארץ ישראל.
בקיץ 1940 היו במרישין מעל עשרים קבוצות ציוניות ובהן כמעט אלף חברים, וכן קבוצות לא ציוניות של צוקונפט (תנועת הנוער של הבונד) ושל אגודת ישראל.
במרישין קמו גם קבוצות נוער על סמך היכרות מבית הספר, רובן ציוניות.
חלקם הקימו תנועה בשם "חזית דור בני המדבר" (חדב"מ).
חברי ההכשרות עסקו בעיבוד אדמה, בהדרכה בבתי יתומים, סיוע בבתי חולים ובתי תמחוי ובסלילת דרכים.
הם קיימו פעילות תרבותית וחינוכית בהתאם לאופי הרעיוני של הקבוצה, בעיקר לימוד עברית והיסטוריה יהודית.
מאות מצעירי הגטו הגיעו לפעולות במרישין.
נערכו ערבי שירה וריקוד וכן אזכרות לאישים.
בסוף 1940 שבו רבים לבתי הוריהם בגטו עקב הרעב.
במקביל החלו רבים לעבוד בגטו במפעלים ("רסורטים").
עד מרס 1941 פורקו הקיבוצים במרישין.
ב-1943 פסקו הגירושים והפעילות התנועתית התחדשה עד לתום ימי הגטו.
במרישין קיימת אנדרטה שנבנתה ב-2005 לזכר קורבנות גטו לודז'.
מרית (שם מדעי: Spatula; מילולית: "ספטולה", כלומר, "מרית"), הוא סוג של עופות מים מתת-משפחת ברווזים מצויים שבמשפחת הברווזיים.
חלק מהחוקרים אינם מסכימים על קיומו של סוג זה ומסווגים את המינים שלו בסוג המקורי - ברווז (Anas).
סוג זה תואר כבר ב-1822 בידי החוקר הגרמני "פרדריך בואי" (Friedrich Boie) אותו הוא נתן למין מרית צפונית.
במשך שנים נחשבו מיני המרית לחלק מהסוג ברווז אך על פי בדיקות מולקולריות שנערכו ב-2009 סיווגו חלק מהחוקרים את המריות לקבוצה נפרדת, שנהפכה בהמשך לסוג נפרד.
המאפיין העיקרי של סוג זה הוא צורת המקור הרחבה והארוכה, הדומה לכלי מרית.
תפקיד המקור המוזר הוא לסנן מזון מתוך בוץ בצורה יעילה.
בסוג זה מסווגים 10 מינים:
לעיתים נדירות נראה במזרח ארצות הברית ברווז כחול-כנפייםSpatula discorאמריקה הצפונית מדרום אלסקה עד נובה סקוטיה ודרומה עד לצפון טקסס מרית הכףSpatula smithiiלאורך אפריקה הדרומית מרית אוסטרליתSpatula rhynchotisאוסטרליה, טסמניה וניו זילנד מרית צפוניתSpatula Clypeataאירופה וצפון ומרכז אסיה וכן לאורך אמריקה הצפונית.
לעיתים נודדת לאזורים דרומיים יותר
מרישה מרים אייזנשטט (בפולנית: Marysia Ajzensztadt; נולדה בוורשה ב-1921, ונפטרה באומשלאגפלאץ ב-1942, ברציף רכבת הגירוש לטרבלינקה) הייתה יהודייה-פולנייה, זמרת בגטו ורשה שזכתה לפופולריות.
התפרסמה בזכות הקול והשירה שלה כשהייתה בלהקה שנועדה להרים את רוחם של היהודים.
עוד בצעירותה היה לה כישרון מוזיקלי מיוחד וזכתה לחינוך מוזיקלי בביתה.
אביה היה מלחין ידוע ומנצח בבית-הכנסת הגדול ברחוב טלומצקה בורשה זאת הייתה פרנסתו.
ארגוני פועלים הכירו אותו כמארגן של מקהלת הנוער והמחנך שלהם.
בהיותו תמיד שקוע בעבודתו הרבה לא הספיק לפרסם בדפוס אף אחת מיצירותיו.
כשגדלה הלכה ללמוד באקדמיה למוזיקה שבוורשה, היא השתלמה בזימרה, למדה להכיר קולגות חשובות במוזיקה הרומנטית וטיפחה רפרטואר של שירים יהודיים עממיים.
לאחר שהסינגוגה ברחוב טלומצקה, יחד עם בניין המכון למדעי היהדות ועם הדירות שהשתייכו אליה, הופקעו מתחומי הגטו באביב שנת 1942, עבר אייזנשטט יחד עם אשתו ובתם לדירה שברחוב אוגרודובה.
לאחר שלושה חודשים החלה אקציית הגירוש, בשבוע השני או השלישי לאקציה סחבו לאומשלאגפלאץ ("כיכר השילוח") כמעט את כל התושבים שלא הספיקו לברוח.
השאירו רק כמה יוצאים מן הכלל כמו מרישה אייזנשטט, הצעירים המוכשרים לא נלקחו לעבודה.
אייזנשטט הייתה זמרת צעירה, בקושי בת 20 וברוכת כישרון, במלחמה התגלה כשרונה בשירה בפולנית, עברית ויידיש.
הצליחה לכבוש את ורשה במופעים אומנותיים וספרותיים גדולים, בהם היא הייתה כוח המשיכה העיקרי.
נעשתה דמות פופולרית ומקובלת ביותר.
מרישה השתתפה ברוב האירועים המוזיקליים שמוסדות התרבות ארגנו בגטו.
מרצ'לי רייך סיפר על אייזנשטט שהיא הייתה התופעה הגדולה בין הסולנים בגטו, היו לה קול נהדר, דיקציה מצוינת, מוזיקליות נדירה ובייחוד יכולת פרשנות מעמיקה ביותר.
אלה הגורמים שסייעו לזמרת לזכות עד מהרה בפופולריות בכל הגטו.
לדברי ניישטט בספרו "חורבן אין אויפשטאנד פון די יידן אין ווארשע", מילאו מעריציה את האולם והיו 1000 בכל הופעה.
היא הופיעה גם עם התזמורת הסימפונית ולכן בקונצרטים שאנשי המחתרת ארגנו בגטו.
בדרך כלל בהופעות שלה ליווה אותה הפסנתרן איגנצי רוזנבאום, מוזיקאי בעל שם עולמי.
במהלך שהותה בוארשה בחודש אוגוסט בשנת 1942 חטפו אותה הגרמנים לאומשלאגפלאץ שם הציל אותה ואת ההורים שלה בחור בשם רמבה מקרון מהמוות ועוד אנשים רבים אחרים.
במהלך הפעולה איש ס"ס הרגיש "בהברחה" זו חזר והדף את משפחת אייזנשטט במכות אימים.
לאחר כישלון זה רמבה ניסה שוב את מזלו להציל את המשפחה, הוא שלח את אנשיו, בעקבות המכות מרישה הייתה מטושטשת, למרות זאת ניסתה את מזלה בשנית.
היא נורתה באומשלאגפלאץ בעת שהתנגדה לאנשי הס"ס לנגד עיני הוריה, שנשלחו באותו טרנספורט לטרבלינקה.
מַ֫רְכַּבַּא הוא כפר בדרום לבנון, במחוז א-נבטיה, בקרבת מרג' עיון.
גרים בו כ-3,250 תושבים, אך בחודשי הקיץ מגיעים אליו תושבים ומספר תושביו יכול להגיע ל-10,000.
מרכבא נמצא דרומית לרב א-ת'לאת'ין, מזרחית לבני חיאן וצפון מזרחית לטלוסה.
הוא ממוקם 4 קילומטרים מקיבוץ משגב עם, בתוך ישראל.
לאורך השנים הוא היה אתר חיכוך בין כוחות צה"ל לכוחות ערביים שונים, עוד ממלחמת העצמאות של ישראל.
חלק מחמולות הכפר הן: חמוד, עטווי, זראקט, שחימי, שמס א-דין, חיידר, יונס, נור א-דין, מובארכ, שהלה, בייד֗ון, ס֗אלח, עוואד֗ה, פהדא, קריאני, אל-ח'ליל, בורג'י, ח'מיס, מוראד, רע'דא, אל-חוסייני, קשמר, אל-אשקר, ריד֗א, דקיק, נור א-דין ומוסלמאני.
השם מרכבא מגיע מארמית, והוא מצוין בתלמוד.
החוקר אדווארד פאלמר טוען שמקור שמו של הכפר בשמו של אדם פרטי, או מלשון המילה "לרכב" או "לשקר".
הכפר מתועד מהתקופה העות'מאנית בסקר של שנת 1596. באותו זמן הוא נקרא גם "מרג' קבא", במחוז (נאחיה) תיבנין, בתת-מחוז (סנג'ק) צפת.
הכפר מתועד עם 15 בתי אב, ששילמו מס של 25% על רווחיהם מחקלאות ורעיית צאן.
רווחי הכפר מתועדים ב-5,110 אקצ'ות עות'מאניות.
בשנת 1875 החוקר הצרפתי ויקטור גרן תיעד שהוא מצא בכפר מרכבא 150 תושבים מוסלמים שיעים.
הוא גם ציין כי בכפר יש מסגד, שמחליף כנסייה או בית כנסת עתיק במקום, שבו היו שברי עמודים ואבנים חצובות טוב, וכעשרים בורות חצובים בסלע וסרקופג.
אלו מוכיחים, לטענתו, את חשיבות הכפר בזמנים עברו.
בשנת 1881 הקרן לחקר ארץ ישראל תיעדה את הכפר: כפר בנוי אבן, המכיל כ-400 שיעים, ממוקם על ראש גבעה, מוקף תאנים, זיתים ואדמה מעובדת, ובסמוך לו צלע, בורות מים ומעיין.
גם נרשם כי הכפר מכיל שרידים של כנסייה נוצרית מוקדמת.
ישנה כתובת יוונית על אבן, וצלב על אבן אחרת.
ליד הכפר יש בית יין, בורות מים חצובים ודולמן.
במהלך מלחמת העצמאות מיליציית צבא ההצלה של קאוקג'י התבססה בכפר, ויצאה ממנו לתקוף יישובים יהודים באצבע הגליל.
ב-22 באוקטובר 1948 כוחות צה"ל יצאו לתקוף את המשלט ליד הכפר אך נכשלו.
במבצע חירם הצליח צה"ל לכבוש את דרום הגליל (עד לגבול הבין-לאומי), וגרם לנסיגת צבא ההצלה למדינת לבנון.
במהלך המבצע, ב-30 באוקטובר יציאה פלוגה מגדוד 22 של חיל המשמר וכבשה את מרכבא.
בשעה 17:00 תושבי הכפר נכנעו ללא התנגדות.
לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק מרכבא נשארה בשטח לבנון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה התרחשו בסביבת הכפר קרבות קשים, שנהרגו בהם שבעה לוחמי צה"ל – בתקרית אחת נורה נ"ט לעבר כוח של חיילי גולני, ומהירי נהרגו שלושה לוחמים, ובתקרית אחרת נורה טיל נ"ט לעבר טנק, וארבעת החיילים ששהו בו נהרגו.
במהלך מלחמת חרבות ברזל צה"ל ביצע הפצצות בכפר והרג פעילי חזבאללה.
ב-14 באוקטובר 2024, במסגרת התמרון הקרקעי של צה"ל בלבנון, התחיל בכפר קרב מרכבא.
לפי ניתוח תצלומי לוויין שנערך בדצמבר 2024, במהלך המלחמה נהרסו לחלוטין כ-37% מהמבנים בכפר (340 מבנים מתוך 926), וכ-1% נהרסו חלקית (8 מבנים).
הכפר שוכן בגובה 950 מטר מעל פני הים, על כן מזג האוויר בכפר יבש בקיץ וגשום בחורף.
בחורף מזג האוויר יכול להגיע ל-0 מעלות צלזיוס, ובקיץ לשיא של 35 מעלות צלזיוס.
רוב תושבי הכפר, כמו רוב הכפריים בלבנון, עוסקים בחקלאות: גידול עצי זית, חיטה וטבק.
כסף מגיע לכפר גם מתושבים שעברו לחו"ל או מתושבי הכפר שעובדים בערים הגדולות.
מָרִית היא כלי בעל להב רחב, שטוח וגמיש המשמש לערבב, להפיץ ולהרים חומר כמו מזון, תרופות, טיח וצבעים.
ביישומים רפואיים, "מרית" עשויה לשמש גם שם נרדף ל"מקל" לשון (המשמש לבדיקות בחלל הפה).
השם מָרִית משמש גם כתרגום לשם כלי העבודה שְפַּכְטֶל (מגרמנית: Spachtel), המשמש בעיקר בעבודות בנייה, למריחה ויישור של חומרים שונים.
השם מָרִית משמש גם לכלי המטבח המכונה בעגה לַקְקָן, ומשמש למריחה ולהחלקה של חומרים נוזליים.
אגודת העגלונים העבריים "מרכבה" נוסדה במרץ 1931 על ידי ראשוני נהגי כרכרות הדיליז'אנס בתל אביב.
מטרתה המוצהרת היתה: "להיטיב את מצב העגלונים העברים ולאמץ עזרה הדדית עבור חברים".
מייסדי האגודה שימשו כמנהליה האחראים, וגם שימשו כבעלי תפקידים פעילים בה:
+ תפקידי מייסדי האגודה התפקיד שמות ממלאי התפקידים נשיא אייזן יוסף מזכיר יהושע הרמז סדרנים מלך משה, דוז'י יואל גזברים פרידמן שכ' ברזילי, מילשטין מנשה
נהגי כרכרות הדיליז'אנס היו מחלוצי התחבורה הציבורית בת"א (ובארץ ישראל).
בקיץ 1933 הפכו לקואופרטיב של נהגי המוניות הראשונים בארץ ישראל.
מרכבות האלים הוא ספר וסרט תיעודי (המבוסס על הספר) מעוררי מחלוקת של הסופר השווייצרי אריך פון דניקן, ובהם טוען פון דניקן כי התרבות האנושית החלה כתוצאה מביקורם של חייזרים קדומים בכדור הארץ.
הספר יצא לאור בשנת 1968, תורגם ל-28 שפות והפך מיד לרב-מכר בארצות הברית, גרמניה ו-38 מדינות נוספות.
מאז פרסם פון דניקן מעל 20 ספרים באותו נושא שנמכרו בכ-60 מיליון עותקים בעולם.
בשנת 1970 הופק בגרמניה סרט תיעודי באורך מלא בשם "מרכבות האלים" המבוסס על הספר ועל ספר ההמשך "אלים מן החלל החיצון".
הסרט נערך מחדש בארצות הברית בשנת 1973 כסרט לטלוויזיה בשם: "בעקבות אסטרונאוטים קדומים" (In Search of Ancient Astronauts).
הצלחת הספר והסרט גררה חיקויים רבים שהידועים בהם הם ספריו של זכריה סיטשין.
בשנת 1996 הפיקה חברת הטלוויזיה האמריקאית ABC סרט טלוויזיה תיעודי המבוסס על הרעיונות שבספר בשם "מרכבות האלים – התעלומות נמשכות" (Chariots of the Gods - The Mysteries Continue).
בקיץ 2003 החלה הקרנת סדרת מדע בדיוני בשם "מרכבות האלים" שהיא שילוב בין סוגת (ז'אנר) החקירה הרפואית בנוסח סדרת הטלוויזיה CSI והרפתקאות נוסח אינדיאנה ג'ונס.
לפי פון דניקן, אסטרונאוטים חייזרים הגיעו לכדור הארץ כמה פעמים במהלך ההיסטוריה האנושית.
בביקוריהם אלה הם התקבלו כאלים על ידי האוכלוסייה המקומית.
החייזרים בחרו את האינטליגנטי מבין האוכלוסייה המקומית כ"מלך" וסיפקו לו אמצעי להתקשרות עם האלים ("מכשיר רדיו").
הם לימדו את בני המקום אורחות ציוויליזציה בסיסיות ביותר וכן כמה ערכי מוסר, במגמה לאפשר את התפתחותו של סדר חברתי.
החייזרים היפרו כמה נשים שנבחרו במיוחד ובכך יצרו גזע חדש שדילג על שלב בסולם האבולוציה הטבעית.
בביקוריהם החוזרים נבדקו תוצאות ההפריה.
המשפחות הלא מוצלחות הוכחדו או הועברו לאזור אחר ונשים נבחרות הופרו שוב.
כשהחייזרים עזבו הם השאירו אחריהם סימנים שרק חברה מפותחת מבחינה טכנית ומתמטית תוכל להבינם שנים רבות אחר כך.
מהלך כזה של ההיסטוריה מתיימר להסביר את תעלומת הופעתו של האדם המודרני, האדם החושב (הומו-סאפיאנס) שאין יודעים בוודאות מאין הופיע, ואת תעלומת היעלמו של האדם הניאנדרטלי שנעלם תוך 5,000 עד 10,000 שנה לאחר הופעת האדם המודרני (לפני כ-30,000 שנים).
שתי תופעות אלה אינן מתיישבות לחלוטין עם העובדות הידועות למדע כיום.
כמו כן, הספר בא ליישב תעלומות שונות בתנ"ך ובברית החדשה, שנראות סתומות לקורא הממוצע.
תמצית ההוכחות על פי הספר
השמדת אוכלוסייה לא רצויה: סיפור נח והמבול, סיפור סדום ועמורה.
את תיאור השמדת שתי הערים החוטאות בבראשית יט מפרש פון דניקן כפיצוץ אטומי, ואת סיפור אשת לוט מייחס דניקן להשפעת הקרינה הרדיואקטיבית: "וַיַּשְׁכֵּם אַבְרָהָם, בַּבֹּקֶר: אֶל-הַמָּקוֹם--אֲשֶׁר-עָמַד שָׁם, אֶת-פְּנֵי ה'.
עלילות גילגמש – אפוס הרואי שנתגלה בתל נינווה בספרייתו של המלך האשורי אשורבניפל.
גילגמש היה תערובת של שני שלישים אל ושליש אדם (רמז להפריית הגזע האנושי).
ידידו של גילגמש אֶנקידוּ מתאר מסע לחלל שבו הוא אחוז בציפורני פליז של אל השמש בדמות "נשר", מה שלטענת פון דניקן מוכיח את טענותיו.
"אבי האדם" - אותנפישתים מתאר את המבול הגדול וכיצד ה"אלים" הזהירו מפניו וציוו עליו לבנות ספינה ששימשה מחסה למשפחתו ולאומנים מכל הסוגים.
כמו סיפור נח הוא משתמש בעורב וביונה לראות "הכלו המים" ולבסוף כשירדו המים, התייצבה הספינה על ראש הר (מפורש כהכחדת הגזע הבלתי רצוי).
המהאבהארטה – אפוס הודי עתיק המזכיר מכונות מעופפות הקרויות: "וימאנאס".
ציטוט: "בהימא עופף עם הווימאנא שלו על קרן עצומה שהייתה מבהיקה כשמש, והעלה רעש כרעם הסערה".
כמו כן יש רמזים לנשק מסתורי הגורם לנשירת שערות וציפורניים (נטען בספר כי מדובר ברדיואקטיביות), ותיאור של השמדת העיר המשולשת מקליע שנורה מווימאנא וגרם לעשן לוהט בהיר פי אלף מזוהר השמש והפך את העיר לעפר ואפר (לטענת המחבר מדובר בפצצת מימן).
כמו כן מוזכרים קטעים מכתבי הקודש הטיבטיים, המצריים, הנורווגים ואפילו ממגילות מדבר יהודה, אשר כולם באים לתמוך בתאוריות השונות המבואות בספר.
אנכרוניזם: פון דניקן מציג שורה של ממצאים ארכאולוגיים הנראים על פניהם כמייצגים טכנולוגיה מתקדמת בהרבה ממה שהייתה אמורה להיות בתקופה שממנה באו ממצאים אלו:
מפת פירי ראיס – אדמירל טורקי מהמאה ה-16 שבעיזבונו נמצאה מפה ששורטטה ב-1513. המפה מראה לכאורה את יבשת אנטארקטיקה, 300 שנה לפני שנתגלתה.
קווי נסקה - גאוגליפים הנמצאים במדבר נסקה, רמה גבוהה וצחיחה המשתרעת לאורך 85 קילומטר בקרבת חוף האוקיינוס השקט בין העיירות נסקה ופאלפה בחבל הארץ פמפס דה חומאנה (Pampas de Jumana – ערבות חומאנה), כ-400 קילומטרים דרומית ללימה, בירת פרו.
יוצרי הקווים השתייכו לתרבות נסקה המתוארכת לתקופה בין 200 לפנה"ס לשנת 600 לספירה.
הקווים יוצרים מאות תצורות שמורכבותן משתנה מקווים פשוטים וישרים שאורכם מגיע עד 20 קילומטרים, למשולשים, טרפזים, צורות מורכבות ומסוגננות של בעלי חיים כדוגמת קוליברים, עכבישים, קופים לטאות ולווייתנים ואף דמויות אנושיות.
לא ניתן לזהות את קווי נסקה כצורות בעלות משמעות אלא מצפייה בהם מהאוויר.
מתוך הנחת היסוד שבני נסקה לא ראו מעולם את עבודתם מנקודת תצפית זו נולדו השערות מרובות על יכולות הבנאים ומטרותיהם.
השערת פון דניקן היא שמדובר בשדה־תעופה קדום.
מנגנון אנטיקיתרה - מתקן מסתורי שנשלה מהים ב-1900 משרידי ספינה טרופה ליד האי היווני אנטיקיתרה, ומתוארך למאה הראשונה לפני הספירה.
המתקן מוצג כיום במוזיאון הלאומי היווני שבאתונה.
המתקן מורכב ממחוונים, גלגלי שיניים, וחוגות.
על המתקן הייתה לוחית ברונזה עם הסברים לתפעול המתקן.
הפרופסור סולה פרייס מאוניברסיטת ייל, טען כי באמצעות המתקן ניתן היה לצפות את התנועות של השמש והירח.
הדבר מוכיח לטענתו של פון דניקן כי גורמים שונים בנו את המתקן, כלומר חייזרים.
הסוללה החשמלית מבגדאד - מתקן הדומה במרכיביו לסוללה חשמלית מודרנית שנתגלה בחפירות ליד בגדאד ומתוארך בין 250 לפנה"ס ל-250 לספירה, שבהנחה שבני האדם לא יכלו לבנות דבר כזה, טוען המחבר כי החייזרים אשר ביקרו כאן לטענתו, הם אלו שבנו אותה.
מבנים מהתקופה הקדומה שלא ייתכן שנבנו על ידי בני התקופה בטכנולוגיה שהייתה בידיהם:
פסלי הענק של אי הפסחא: פון דניקן טוען כי לא ייתכן שבאי קטן שבו לא יותר מ-2,000 תושבים הצליחו התושבים המעטים, תוך שימוש בכלי־עבודה פרימיטיביים, לחצוב מהסלע הוולקאני הקשה כפלדה דמויות ענק, להסיע אותם מרחק ניכר ממקום החציבה, כשאין באי עצים שמהם ניתן ליצור גלילי עץ הדרושים לכך.
מבני הענק של טיוואנאקו: העיר מתוארכת לתקופה שבין המאה השנייה לפני הספירה ועד שנת 1100 וכוללת כמה מבנים מרשימים: שער השמש שהוא מונולית (כלומר עשוי מאבן אחת בלבד) שמשקלו 10 טון.
מבנים אחרים בעיר מורכבים מגושי אבן־חול במשקל של 10 טון האחת.
ציורים פרימיטיביים של אנשים שלראשיהם קסדות עם אנטנות ממקומות שונים בעולם.
תבליט מ"פלאנקה", עיר של המאיה, המראה איש בתנוחת המראה של אסטרונאוט (ראה העטיפה המצולמת).
סימנים לפיצוץ אטומי במקומות שונים בעולם.
במיוחד אירוע טונגוסקה שהתרחש בסיביר ב-1908.
לבסוף, פון דניקן מתרץ את העובדה שאין שום זכר מפורש בכתובים לביקורם של החייזרים בכך שרוב הספריות של התרבויות הקדומות בפרגמון, באפסוס, באלכסנדריה ובירושלים הושמדו בכיבוש או כתוצאה משריפת ספרים מכוונת בידי קנאים דתיים.
רעיונותיו של פון דניקן אינם חדשים.
קדמו לו החוקר והסופר האמריקאי צ'ארלס פורט, וסופר המדע הבדיוני ארתור סי.
בשנה שבה יצא "מרכבות האלים" לאור, יצא לאקרנים סרט המדע הבדיוני 2001: אודיסיאה בחלל, שגם הוא מבוסס על הרעיון שישות זרה התערבה באבולוציה והפכה את הקוף הפרימיטיבי ל"הומו סאפיאנס".
כיום נוהגים לכנות רעיונות אלה בשם "פלאוקונטקט" (Paleocontact, כלומר מפגש קדום).
בין הביקורות על התאוריה שבספר:
כיצד ייתכן שגזע זר מכוכב אחר מסוגל להפרות את תושבי כדור הארץ?
הסתירה מתרחבת לאור טענתו של פון דניקן עצמו בתחילת הספר, שההנחה שחיים בכלל וחיים אינטליגנטיים בפרט חייבים להיות מבוססים על תנאים דומים לאלו שבכדור הארץ, בטעות יסודה.
כלומר, על פי הגיונו החייזרים שהפרו את בנות האדם היו בכלל בעלי כימיה שונה משלנו.
כיצד הוא מעלה את התמיהות בנוגע לאי הפסחא?
מדוע דבק פון דניקן בעובדה שאין עצים באי הפסחא כיום ומתעלם מתוצאות החפירות הארכאולוגיות המוכיחות שבעבר אי הפסחא היה מיוער, ולכן היה לתושבי האי הקדומים עץ הנדרש לעבודות הבנייה?
פון דניקן טוען כי: "העובדה שהמצרים הקדמונים השתמשו בלוח שנה המבוסס על הכוכב סיריוס מתמיהה כיוון שסיריוס נראה רק עם שחר ורק על קו האופק".
לטענת המתנגדים לרעיונותיו, זוהי דוגמה להטעיה.
לדבריהם, סיריוס הוא אחד הכוכבים הבוהקים בשמים ונראה במצרים היטב במרכז השמים.
פון דניקן מזכיר בפליאה את יכולתם של המאיה לחשב את שנת נוגה בת 584 הימים.
אולם, האמת היא ששנת נוגה היא בת 225 ימים בלבד.
המספר 584 מתאר את המחזור של שנת נוגה כפי שצופה מכדור הארץ יראה אותם, וכל שהמאיה היו צריכים לעשות הוא לספור ימים עד שנוגה חזר לאותה נקודה בשמים.
בנקודה האחרונה טמונה בעצם עיקר חולשתו של הספר.
אין ספק שפון דניקן אינו מקבל את העיקרון שבבסיס תערו של אוקאם שהוא כלי בסיסי בידי אלו המחפשים אחר הסברים לתופעות שונות.
כלומר, פון דניקן אינו מסכים כי "כאשר ישנם שני הסברים שווי ערך לאותה תופעה, ההסבר הפשוט יותר הוא הנכון" כפי שגורס העיקרון.
למעשה, חולשתו העיקרית היא העובדה שיש דרכים פשוטות יותר להסביר את התופעות עליו מדבר הספר.
הספר מתבסס על תאוריות שאינן ברורות מאליהן ואינן אינטואיטיביות, גם במקרים בהם קיימים הסברים פשוטים יותר, והעובדה שהספר הולך בדרך של תאוריות לא שגרתיות לכל אורכו הוא למעשה נקודת התורפה שלו.
הסתייגותה של הקהילה המדעית מפון דניקן הייתה אחד הגורמים לפרסומו ב-1976 של הספר "The Space-Gods Revealed" ("חשיפת אלי-החלל") מאת רונלד סטורי.
הספר מפריך ביסודיות, עמוד אחר עמוד כמעט, את הטענות והראיות בספר "מרכבות האלים".
חרסים עם ציורי "צלחות מעופפות", אשר טען כי באו מחפירות ארכאולוגיות, נוצרו למעשה על ידי קדר בן-זמננו.
מרכבים היא חברה ישראלית לייצור רכבי תחבורה ציבורית ובפרט מיניבוסים, אוטובוסים נמוכי רצפה, אוטובוסים עירוניים, אוטובוסים תיירותיים, אוטובוסים ממוגני ירי, ואף אוטובוסים להובלת אסירים בבתי הכלא בישראל.
חברת מרכבים שייכת לחברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות הישראלית וחברת וולוו העולמית.
המפעל הראשי שלה נמצא באזור התעשייה של קיסריה.
חברת מרכבים בונה אוטובוסים מדגמי שלדות הבאים: וולוו, מרצדס-בנץ, מאן, דאף וסקאניה.
החברה מייבאת את השלדות מחו"ל ובונה את המרכבים בישראל.
החברה נוסדה בשנת 1946 באזור התעשייה רמת סיב בפתח תקווה בשם "מגן-צ'טווד", כשותפות בין חברת "מפעלי מגן" לייצור כספות מברזל ומפלדה שהקים התעשיין יעקב גולדמן, והחברה הבריטית לכספות "צ'טווד" (Chatwood).
הקמת המפעל נמשכה כשנה וחצי במהלכם יובא ציוד וחומרי גלם ממפעלי "צ'טווד" בבריטניה, כולל מבנה המפעל ששימש להרכבת טנקים בזמן מלחמת העולם השנייה.
המפעל תוכנן לייצר, בנוסף לכספות, גם ריהוט משרדי ממתכת ושלדות של אוטובוסים.
המפעל החל לפעול בפברואר 1948.
במפעל "מגן-צ'טווד", הורכבו אוטובוסים של חברת "ליילנד" הבריטית וייצרו קרונות משא עבור רכבת ישראל.
בשנת 1956 עבר המפעל לבעלות קונצרן כור תעשיות, זרוע התעשייתית של חברת העובדים של ההסתדרות ושם החברה שונה ל"מרכבים".
הרכישה לא כללה את קו הייצור לכספות, אותו המשיך להחזיק יעקב גולדמן בשם חדש - "מגן גולדמן".
גולדמן נפטר בשנת 1969 ומפעל "מגן גולדמן" פשט את הרגל בשנות ה-80. ב-1969 העסיק המפעל כ-250 עובדים.
בשנת 1996 מכרה כור תעשיות 49% ממניות החברה לחברת וולוו העולמית, ויבואנית וולוו מאיר חברה למכוניות ומשאיות בשנת 1999 מכרה כור תעשיות את יתרת מניותה בחברה למאיר חברה למכוניות ומשאיות.
חברת וולוו העולמית המשיכה להחזיק 26% ממניות החברה.
בשנת 2000 עבר המפעל לפארק תעשייה קיסריה.
מארס - אוטובוס לקווי תחבורה ציבורית בין עירוניים ולהסעות פרטיות.
שלדות מתאימות: וולוו (B11R,B8R,B12B, B7R, B12B6X2), מאן, VDL Bus and Coach, מרצדס או סקאניה
מארס מונגש - אוטובוס בינעירוני שכולל מעלון נכים בדלת האחורית (אין דלת נוספת שלישית למטרה זאת).
שלדות וולוו, מאן, מרצדס, סקאניה או VDL Bus and Coach.
MAN NL323F - נמוך רצפה.
קיים גם בגרסה של שלוש דלתות.
אוטובוס מפרקי - שלדת MAN-NG-363F יורו 6, מכיל עד 133 נוסעים בו-זמנית (53 בישיבה ו-80 בעמידה)
אפולו פרימיום - שלדות מתאימות: וולוו מאן, מרצדס וסקאניה
מארס דיפנדר - סרן אחורי כפול
City 22 - מיניבוס עירוני נמוך כניסה (רצפה גבוהה בחלקו האחורי) עם שלדת מרצדס ספרינטר.
Topical - מיניבוס בינעירוני עם שלדת מרצדס ספרינטר.
פיוניר חשמלי - נמוך רצפה על שלדת גולדן דרגון, הייגר, BYD.
פיוניר מפרקי חשמלי - על שלדת גולדן דרגון.
מרכוס (מרדכי) הרץ (גרמנית: Markus Herz; 17 ביוני 1747 - 19 בינואר 1803) היה רופא ומרצה לפילוסופיה, יהודי-גרמני, מאנשי החברה הגבוהה בברלין, ידידם של עמנואל קאנט ומשה מנדלסון.
נולד למשפחה מעוטת יכולת, אביו היה סופר סת"ם שייעד אותו להיות סוחר.
ב-1762 בא לקניגסברג והחל ללמוד שם באוניברסיטה.
הוא היה תלמידו וידידו של עמנואל קאנט והמשיך לעמוד איתו בקשר גם בשנים הבאות.
בשל מחסור באמצעים הפסיק את לימודיו ונסע לתקופה קצרה לרוסיה כמזכירו של סוחר יהודי עשיר.
ב-1770 חזר לגרמניה והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת האלה.
קיבל את התואר דוקטור לרפואה ב-1774 ובאותה שנה בא לברלין וכיהן כמנהל בית החולים היהודי שם (Jüdische Krankenhaus Berlin, ובראשי תיבות JKB).
ב-1777 החל להעביר הרצאות פומביות ברפואה, מדעי הטבע ופילוסופיה לאנשי העילית החברתית של ברלין, יהודים ולא-יהודים, ובהם בני המשפחה המלכותית של פרוסיה.
ב-1779 נישא להנרייטה דה-למוס, היא אשת הסלונים הנרייטה הרץ; ביתם היה למקום מפגש אקסקלוסיבי של סופרים, מדינאים והוגי דעות ברלינאים.
הרץ היה גם ידידו, תלמידו ורופאו האישי של משה מנדלסון, והשתתף ברבות מפעולותיהם של אנשי תנועת ההשכלה; בין השאר היה מראשי המדברים בפולמוס הלנת המתים, שבו הביע בתוקף את דעתו המקצועית בעד הלנת המתים לפני קבורתם.
ב-1791 קיבל מהמלך פרידריך וילהלם השני תואר פרופסור, והיה היהודי הראשון בפרוסיה שקיבל תואר זה.
חיבר ספרים רבים בגרמנית בענייני רפואה ופילוסופיה, וכן תרגום לגרמנית, לבקשתו של מנדלסון, את הספר "לתשועת ישראל" של מנשה בן ישראל.
חליפת המכתבים בינו ובין עמנואל קאנט היא בעלת חשיבות רבה להכרת התפתחות השקפותיו של קאנט, וכן להכרת מערכת היחסים בין קאנט לשלמה מימון.
נקבר בבית הקברות היהודי הישן בברלין.
"תפילת הרופא" יוחסה לרמב"ם, אך קרוב לוודאי שחוברה על ידי הרץ.
התפילה הופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1793, תורגמה לאנגלית בידי הארי פרידנוואלד ופורסמה בעלון של בית החולים ג'ונס הופקינס (Bulletin of the Johns Hopkins Hospital) בשנת 1917.
ארתור למרכוס בנקס השלישי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.
בנקס שיחק באוניברסיטת לאס וגאס (UNLV), במדיה זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה.
בנקס נבחר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA לשנת 2003 על ידי ממפיס גריזליס, ממנה הועבר לבוסטון סלטיקס בתמורה לקנדריק פרקינס.
בסלטיקס, הציג בנקס את יכולות ההגנה הטובות שלו, אך ב-26 בינואר 2006 עבר למינסוטה טימברוולבס.
ב-18 ביולי 2006, הוא שוחרר ממינסוטה ופיניקס סאנס החליטה להחתימו על חוזה רב עונתי.
ב-6 בפברואר 2008 נשלח יחד עם שון מריון למיאמי היט בתמורה לשאקיל אוניל, ובפברואר 2009 הועברו השניים לטורונטו.
מרכול, סופרמרקט (מאנגלית: Supermarket) ובקיצור סופר הוא חנות לממכר מזון ומוצרי מכולת שונים בשיטת שירות עצמי.
לרוב מרכול פועל בשטח רחב ידיים על פני קומה אחת.
בשנת 1963 חידש הלשונאי יצחק אבינרי את המילה "מַרְכּוֹל".
היא חודשה מן השורש ר.כ.ל, הקשור למסחר, כמו במילים רוכל ומרכולת.
המילה מרכול מצטלצלת עם המילה כֹּל, שהרי בחנויות מסוג זה אמור להיות כל מצרך הנדרש לחיי היומיום.
בתקופה שקדמה להקמת המרכולים הכלליים היו בכל עיר חנויות רבות בהן ניגשו לקוחות לדלפק, ביקשו מהפקיד העומד בו את המוצרים להם הם נדרשים, או מסרו לו רשימת מוצרים נדרשים, הוא חיפש אותם במחסן בחלקה האחורי של החנות, ושב עם המוצרים לדלפק.
שיטה זו הייתה איטית ויקרה מאוד כיוון שדרשה שעובדי המכולת יבצעו את איסוף המוצרים עבור הקונים.
נוסף על כך, החנויות התמקצעו לרוב בתחומים מסוימים, כללו מגוון מוצרים מצומצם והחזיקו רק במוצרים בעלי חיי מדף ארוכים.
(מוצרי חלב למשל, אשר חיי המדף שלהם היו קצרים יותר, נמסרו לרוב ישירות לבית הלקוח על ידי החלבן)
הקונספט של חנות לממכר מוצרים כלליים, במחירים נמוכים יותר תוך התבססות על היתרון לגודל הועלה לראשונה על ידי וינסנט אסטור, אשר הקים מרכול בניו יורק בפינת הרחובות ברודוויי והשדרה ה-95 ומכר בו בשר, פירות וירקות ופרחים.
המגוון המוצע למכירה במרכול כולל מוצרים רבים, לעיתים אלפים.
על מנת להקל על הקונים את איתור המוצרים המבוקשים, מאורגן המרכול לפי מחלקות.
המחלקות כוללות בדרך כלל את רוב או כל הקטגוריות הבאות: מוצרי חלב, מזון יבש ארוז, מזון מצונן ארוז, מזון קפוא ארוז, מזון משומר, פירות וירקות טריים, בשר ודגים טריים, מוצרי מאפה, משקאות, מוצרי ניקיון והיגיינה, מוצרים לאחזקת הבית, מוצרים לטיפול בתינוקות, מוצרים לחיות מחמד ומוצרי נייר לבית.
להבדיל מחנות מכולת ומשוק פתוח, המרכול מבוסס בעיקר על שירות עצמי של הקונים, אשר מתהלכים בשטח החנות עם עגלת קניות ומלקטים בעצמם את המוצרים מהמדפים.
עם זאת, רוב המרכולים מציעים גם מעדניות (Deli), שבהן מוצבים נותני שירות אשר מספקים לקונים מזון טרי לפי משקל או לפי דרישה.
המעדניות כוללות בדרך כלל קצביה לבשר טרי, מעדניית גבינות וסלטים, מאפייה ללחם ומוצרי מאפה טריים, מעדניית פיצוחים ופירות יבשים ולעיתים גם קצביה לדגים טריים.
להבדיל מחנות היפרמרקט, במרכול מגוון מוגבל של מוצרים שאינם מזון (Non-Food).
בעיקר מוצרי היגיינה וכלי אוכל חד פעמיים.
בדרך כלל לא יותר מ-30% מסך כל הפריטים הנמכרים בחנות.
מרכולים יכולים להיות משכונות מגורים ובמרכזי הערים, אך הגדולים שבהם ממוקמים בדרך כלל מחוץ למרכזי הערים, שם מתאפשר הקמת מרכולים גדולים וחניה זמינה לכלל הקונים.
בדרך כלל המרכולים מחוץ לערים זולים יותר מאלו שבתוכן.
המרכולים פועלים משעת בוקר מוקדמת ועד לשעות הערב, כדי לאפשר נוחות לקונים.
מבנה המרכול נועד להאריך את משך הביקור של הקונה בחנות ולחשוף אותו למגוון מוצרים גדול ככל האפשר כדי להגביר את סיכויי הקנייה האימפולסיבית (הלא מתוכננת).
פירות וירקות טריים ממוקמים בדרך כלל בכניסה למרכול, על מנת לשוות לחנות מראה של "שוק פתוח" לכאורה ולהאט את קצב הליכתו של הקונה.
מוצרי חלב ולחם, שהם חלק קבוע ברוב סלי הקניות, ממוקמים בדרך כלל בירכתי החנות כדי להבטיח שרוב הקונים יחצו את החנות כולה בכל ביקור שלהם בחנות.
בחזית המרכול נמצא קו הקופות.
מרכולים פועלים על פי רוב במסגרת רשת שיווק קמעונאית המונה שתי חנויות או יותר.
רשת המרכולים הגדולה בעולם, קרפור (Carrefour), שמשרדיה הראשיים בצרפת, מונה כ-2,400 מרכולים (ועוד כ-10,000 חנויות אחרות).
רשת אושאן כללה נכון לשנת 2011 639 היפר-מרקטים ו-2,412 מרכולים ב-12 מדינות.
רשת המרכולים הגדולה בישראל, שופרסל, מונה כ-230 סניפים.
גודלן של רשתות המרכולים והיקף המכירות הגדול שלהן מאפשרים להן לקנות מוצרים מהיצרנים והספקים בעלויות טובות יותר מאלה של חנויות המכולת הפרטיות הקטנות.
הפצה עצמית של המוצרים לחנויות (ללא תלות בספקים) וניהול יעיל של שרשרת האספקה מאפשרים לרשתות להפחית עלויות לוגיסטיות.
עקב כך, רשתות המרכולים יכולות להציע לקונים מחירים זולים יותר מאשר חנויות מכולת פרטיות, או לחלופין ליהנות משיעורי רווחיות טובים יותר על מכירה של אותם מוצרים.
כלפי המרכולים נטען ששיטת השירות העצמי, גודלן של החנויות והתחלופה הגבוהה של העובדים בהן אינם מאפשרים היכרות עם הלקוחות הקונים בחנות ופוגעים באיכות חוויית הקנייה של הלקוחות.
כמו כן, נטען שרשתות המרכולים פוגעות בפרנסתם של קמעונאים פרטיים אשר ממשיכים להפעיל חנויות מכולת שכונתיות.
בתקופת המנדט הבריטי פעלו ביישוב היהודי מכולות וצרכניות.
את הבריטים שירתה רשת ספיניס, אשר סיפקה מצרכי מזון לבריטים בשטחי המנדט ובכללם בארץ ישראל.
לרשת היו בין השאר סניפים בחיפה ובירושלים ומפעל לבקבוקי מים מינרלים בעכו.
בשנת 1950 כבר מנו בתי הכל-בו של המשביר לצרכן 17 סניפים ברחבי הארץ, ומיעוטן של הצרכניות פעל בשירות עצמי בשנים אלה.
ב-1957 יזמה חברת "שופרסל" ש74% מהונה נשען על השקעות חוץ ו-26% על הקיבוץ "נאות מרדכי", את הקמתו של המרכול הראשון בישראל.
משא ומתן עם המרכז החקלאי על שותפות בהקמת מרכול לא צלח מכיוון שהמשקיעים של שופרסל לא הסכימו לחלוקת בעלות שווה של המרכול ודרשו זכויות רוב בחברה.
בעקבות התנגדות ההסתדרות, חברה "חברת העובדים" לשותפות עם המשקיעים הפרטיים במקום "נאות מרדכי" לצורך הקמת מרכול הסתדרותי.
חילוקי דעות עקרוניים בענייני שיווק ומכירה, טרפדו את המיזם, שכבר הגיע לשלבי ביצוע ב-1959.
ב-28 באוגוסט 1958 נפתח המרכול הגדול הראשון של חברת "שופרסל" ברחוב בן-יהודה בתל אביב.
המרכול השתרע על שטח של 1300 מ"ר.
הימים שקדמו לפתיחה לוו במסיבת עיתונאים ובהפגנות מצד סוחרים מענפי המזון ובעלי מכולות.
ביום הפתיחה התקיימה שביתת חנווני המכולות, הירקות והאיטליזים בת"א עד השעה 16.00. מיד לאחר מסיבת עיתונאים, וגזירת הסרט הכחול, נפתחו דלתות המרכול, וזרם גדול של צרכנים נכנס פנימה, כשהמשטרה מכוונת אותו, וקהל סוחרי המזון מלווה אותו בקריאות בוז ואיומים.
כ-2500 קונים ביצעו קניות בו ביום הזה בסכום כולל של 20,000 לירות.
המגמה החדשה עוררה התנגדות בקרב המתחרים.
קמעונאי המכולת הביעו באוקטובר 1958 התנגדות נמרצת להקמתם של מרכולים.
בשנת פתיחת המרכול הראשון, כבר היו ברחבי ישראל יותר מאלף צרכניות.
כמה עשרות מתוכן בשירות עצמי.
במרץ 1960 נפתח מרכול "שפע חן", שהיווה את גולת הכותרת של הצרכניות בשירות עצמי מטעם אגודות הצרכנים.
ההבדל ביחס לצרכניה טיפוסית היה בעיקר בממדים: שטח המכירה היה 480 מ"ר.
פתיחת המרכול עוררה הסתערות לקוחות: 2,100 איש פקדו אותו ביום הראשון, ומחזור המכירות הגיע ל-20,000 ל"י בקרוב.
עד שנת 1963 נפתחו שישה מרכולים נוספים של שופרסל.
מחזור מכירות המזון של חנויות המזון המוכרות בשיטות "מודרניות" נאמד בשנת 1962 בכ-90 מיליון ל"י מתוכן הצרכניות בשירות עצמי: 60 מיליון ל"י; חנויות "שופרסל": 17 מיליון; שק"ם: 15 מיליון.
התחרות על הצרכן הולידה כבר ב-1963 מלחמת מחירים בין הצרכניות הגדולות בעלות השירות העצמי לבין מרכולי "שופרסל".
המהלך התעורר בעקבות נזיפתם של ספיר ואשכול על שאין הצרכנים רואים הבדלי מחירים בין הצרכניות לחנויות המכולת.
בשנת 1979 הוכנס לרשת שימוש בקופה רושמת לראשונה בארץ בסניפי שופרסל.
בשנות ה-80 מגמות שונות שינו במעט את התחום, ונפתחו סניפים שפתוחים 24 שעות, סניפים שונים החלו למכור מאפים טריים ואוכל מוכן, וכן רשתות שונות החלו לקבל תשלום באמצעות כרטיסי אשראי, ולהציע שירות משלוחים ללקוחות מטלפנים.
בשנות ה-90, על רקע עלייה המונית מברית המועצות שהגדילה את השוק ויצרה שינויים בביקושים, חווה התחום בישראל צמיחה משמעותי.
בשנים אלו נוסדו הרשתות טיב טעם, יוחננוף, יינות ביתן ומחסני השוק, וכן התרחבה מאוד רשת מגה קמעונאות שפתחה רשת דיסקאונט "סופר-סנטר" ואת רשת ההיפרמרקטים "מגה".
בשנת 1999 נוסדה רשת קלאבמרקט על ידי מיזוג בין שלוש רשתות מרכולים - קו-אופ צפון, סופרשוק וגרינברג - שיצר רשת של 140 סניפים.
בשנת 2005 נכנסה הרשת לחדלות פרעון ונקנתה על ידי שופרסל, בשלב זה הרשת הגדולה בישראל.
כחלק מההתפתחות הטכנולוגית החלו להיכנס בעשור השני של המאה ה-21 קופות עצמאיות.
המרכולים הקצו מקום מיוחד באזור הקופות לקופות עצמאיות בהן הקונים מעבירים בעצמם את המוצרים בקופות.
במקום המיוחד נמצאות קופאיות שמשגיחות ומסייעות בעת הצורך.
הקונה המשלם בקופה עצמאית מאשר שהוא מודע לכך שהרכישה שלו תעבור בדיקה מדגמית.
שיטת הבדיקה אינה זהה בכל המרכולים.
למשל בשופרסל ומחסני השוק, השקילה של המוצר נעשית על דלפק הקופה ונשקלים רק מוצרים ברי שקילה ירקות ופירות.
ואילו ברמי לוי, המאזניים נמצאים על הדלפק משמאל לקופה ויש לשקול כל מוצר ומוצר כולל חלב, לחם וכו' גם אם אין צורך בכך לצורך התשלום.
התהליך הוא חלק ממערכת בקרה למניעת גניבות.
אצל רמי לוי נעשות גם בדיקות אקראיות של הרכישות כמו אצל שופרסל.
בשנת 2001 נוסדה רשת AM:PM, שהחלה להתפתח כרשת מרכולים בתל אביב שסניפיה פתוחים 24 שעות.
במקביל לצמיחת הרשת, פתחו גם תחנות הדלק חנויות נוחות, שחלקן מתפקדות כמרכולים של ממש, שגם הן פתוחות מסביב לשעון.
הצלחתן של חנויות הנוחות ושל AM:PM גרמה לפתיחתן של רשתות נוספות בסגנון דומה.
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 חלה התחזקות במותג פרטי שמשווקות רשתות המרכולים בעצמם.
התחזקותם של מותגים פרטיים של הרשתות המובילות בתחילת המאה, שופרסל ומגה קמעונאות, הובילה בשנת 2006, קבוצה של רשתות פרטיות - "מחסני השוק", "מחסני להב", "סופר דוש", "ויקטורי", "ח.
כהן סיטונאות מזון" ו"רמי לוי שיווק השקמה" - להקים יחד מותג פרטי שיתחרה במותגיהן של הרשתות הדומיננטיות.
בעקבות התחזוקתם של אתרי השוואות מחירים באינטרנט ושינויים במגמות צרכנות, עלתה גם העדיפות של יותר משקי בית לביצוע משלוחים, פעולה שהפכה בהדרגה לפשוטה יותר בעקבות שיפורים בממשקי משתמש באתרי האינטרנט של רשתות המזון.
תופעה זו גרמה לרשתות מזון מסוימות לתת דגש דווקא בהקשר זה.
תופעה נוספת שצברה תאוצה היא הופעתן של רשתות דיסקאונט מצליחות בפריסה ארצית, כאשר בשנת 2007 הונפקה רשת רמי לוי בבורסה, בשנת 2009 נוסדה אושר עד, בשנת 2011 הונפקה גם ויקטורי, ובשנת 2015 נפתחה רשת המרכולים של קופיקס - כולן ממתגות עצמן כרשתות דיסקאונט.
בשנת 2011 החלה בישראל המחאה החברתית שעסקה בין היתר גם ביוקר המחיה של המזון המקומי.
ועדת קדמי לבחינת התחרותיות בענף המזון, שקמה בעקבות המחאה, מצאה בין השאר כי בשנים 2005–2008 עלו מחירי המזון בישראל בשיעור שנתי 7% לעומת שיעור שנתי ממוצע של 4% במדינות ה־OECD.
מסקנות הוועדה הובילו לחוק המזון שנחקק בשנת 2014.
במספר בדיקות שנעשו בשנת 2020, בחלוף 5 שנים מכניסתו של החוק לתוקף, עלה שבמקרים רבים הוחרגו מהחוק ספקים שונים, וחלק מסעיפיי החוק לא נאכפו בפועל.
עוד עלה כי החוק אמנם חסך עלויות לרשתות המזון, אולם בפועל לא גולגל החיסכון לצרכנים, אלא הגדיל את הרווח של הרשתות.
בשנת 2015 נקלעה מגה קמעונאות, מרשתות המרכולים המובילות בתקופה זו בישראל, למשבר כלכלי, הגיעה להסדר חובות ונאלצה לסגור עשרות סניפים שנמכרו לרשתות מתחרות.
את עיקר סניפי מגה קנתה רשת יינות ביתן, שהפכה לאחר המהלך לרשת הקמעונאות השנייה בגודלה בישראל אחרי שופרסל.
נכון לשנת 2019 שופרסל היא רשת המזון הגדולה ביותר בישראל (במונחי מחזור שנתי) עם 272 סניפים, אחריה רמי לוי שיווק השקמה עם 59 סניפים, ולאחר מכן יינות ביתן על אף 185 סניפיה.
מרכוס פיטר פרנסיס דו סוטוי (Marcus Peter Francis du Sautoy; נולד בלונדון ב-26 באוגוסט 1965) הוא פרופסור אנגלי למתמטיקה, ראש הקתדרה להבנה ציבורית של המדע באוניברסיטת אוקספורד.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם תורת החבורות ותורת המספרים.
הוא מוכר כסופר מדע פופולרי ועוסק בעיקר בפופולריזציה של המתמטיקה.
פרסם מאמרים וספרים רבים בנושאים מתמטיים, ובשנת 2001 זכה בפרס בריק (Berwick Prize) שמעניקה החברה הלונדונית למחקר הטוב ביותר למתמטיקאי שטרם מלאו לו ארבעים.
מרכוס דו סוטוי גדל בהנלי שעל נהר התמזה בדרום אוקספורדשייר.
הוא סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד בהצטיינות, והמשיך שם לדוקטורט בהנחיית דניאל סגל.
בדצמבר 2006 נשא דו סוטוי את הרצאת חג המולד של החברה המלכותית (Royal Institution Christmas Lectures) תחת הכותרת "The Num8er My5teries".
בשנת 2008 נבחר דו סוטוי להחליף את ריצ'רד דוקינס כראש הקתדרה להבנה ציבורית של המדע על שם צ'ארלס סימוני באוניברסיטת אוקספורד.
דו סוטוי הוא אתאיסט מוצהר, אולם הבטיח שבמסגרת התפקיד יעסוק יותר בהנחלת מדע מאשר בהפרכת הדת.
דו סוטוי הוא שחקן כדורגל חובב ואוהד ארסנל.
בנוסף הוא פעיל בארגון עזרה לאנשים בגואטמלה.
דו סוטוי מקדיש חלק ניכר מעבודתו להנגשת המתמטיקה לציבור הרחב.
הוא כותב מאמרים לגארדיאן ולטיימס ומופיע רבות בטלוויזיה וברדיו.
בין השאר הנחה תוכנית של ה-BBC בשם Mind Games.
בנוסף הוא מקדם את האתר Mangahigh.com שמטרתו לימוד מתמטיקה בעזרת משחקים.
הוא כתב שלושה ספרי מדע פופולרי על מתמטיקה.
בשנת 2010 הנחה מרכוס את הסרט התיעודי "כיצד נוצר גאון?" בהפקת ה-BBC.
הוא נשוי לשני, אותה פגש בישראל, בעת ששהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים.
הם מתגוררים בסטמפורד היל שבצפון לונדון.
המוזיקה של המספרים הראשוניים (2003), ספרי עליית הגג, תרגם: אוריאל גבעון (2006)
סימטריה: מסע אל מרחבי התבניות של הטבע (2007), ספרי עליית הגג, תרגם: אוריאל גבעון (2011)
מסתורי המספרים: אודיסאה מתמטית של החיים היום יומיים (2009), ספרי עליית הגג, תרגם: אוריאל גבעון (2018)
תוכנת היצירתיות (2022), ספרי עליית הגג, תרגמה: מיכל קירזנר-אפלבוים.
מרכוס ג'יימס בראון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
לאחר 4 עונות בהן שיחק עבור נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת מוריי סטייט מקנטקי, נבחר בראון בסיבוב השני של דראפט 1996 על ידי הפורטלנד טרייל בלייזרס מה-NBA.
בראון שותף בעונתו הראשונה ב-21 משחקים בלבד, בהם קלע בממוצע 3.9 נקודות בפחות מ-9 דקות למשחק.
בעונתו השנייה חתם בונקובר גריזליס אך לא שותף באף משחק ושוחרר במהלך העונה.
לקראת עונת 1999–2000 הוחתם על ידי דטרויט פיסטונס, אך שוחרר לאחר ששותף בשישה משחקים בלבד בהם לא בלט.
לאחר ששוחרר מהגריזליס חתם בראון ב-1998 בקבוצת פו אורטז מליגת העל הצרפתית, הוא הוליך אותה לזכייה באליפות ואף נבחר ל-MVP של הליגה.
בשנת 2000 חתם בבנטון טרוויזו מליגת העל האיטלקית ששיחקה באותה עונה גם ביורוליג.
בראון קלע בממוצע 17.2 נקודות למשחק בליגה האיטלקית ו-19.9 ביורוליג.
לאחר עונה זו חתם בראון באפס פילזן מליגת העל הטורקית בה שיחק במשך שנתיים וזכה עימה בשני גביעים ושתי אליפויות.
ב-38 משחקיו ביורוליג עם פילזן קלע בראון 18.6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2003 עבר בראון לצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית, ברוסיה שיחק במשך שתי עונות בהן זכה עם צסק"א בשתי אליפויות, גביע אחד והגיע עימה פעמיים לפיינל פור של היורוליג.
בשתי עונותיו במועדון נבחר בראון ל-MVP של הליגה הרוסית ופעם אחת לחמישיית העונה של היורוליג, הוא קלע בממוצע 16.6 נקודות למשחק בליגה המקומית, ו-17.2 ביורוליג.
ב-2005 הצטרף לאוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, יחד עם מלאגה זכה באליפות ספרד לעונת 2005–2006, אך בעונתו שנייה במועדון נפצע ושיחק ב-13 משחקים בלבד בליגה.
ב-2007 חתם בז'לגיריס קובנה מליטא וסייע לה לזכות באליפות, הוא עזב את הקבוצה בעקבות קשיים כלכליים שחוותה והצטרף באוקטובר 2008 לשורות מכבי תל אביב.
לאחר עונה אחת במדי מכבי חזר בראון לקבוצת ז'לגיריס קובנה, הוא זכה עימה באליפות וגביע הליגה הבלטית, ובמאי 2010 מונה למאמנה לאחר שדריוש מסקוליונאס פוטר במהלך סדרת הגמר נגד ריטאס וילנה.
באוקטובר 2011 פרש מכדורסל מקצועני.
מרכוס אייזיאה האטן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
האטן נולד וגדל בבולטימור שבמרילנד והחל את הקריירה בשנת 1999 כשייצג את בית ספרו בליגת התיכונים.
עם סיום לימודי התיכון, התקבל לקבוצת הכדורסל של המכללה הקהילתית של טלהאסי בה שיחק כ-70 משחקים והעמיד ממוצעים של כ-20 נקודות למשחק.
לאחר כשלוש שנים עבר לשחק באוניברסיטת סנט ג'ונס בניו יורק ששיחקה בליגת הביג איסט, זכה עמה באליפות ה-NIT, נבחר לחמישיית העונה ולשחקן המצטיין של הליגה.
עם סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA, שיחק בליגת ה-CBA עם קבוצת לוס אנג'לס קליפרס אך לא נבחר.
בשנת 2003, חתם בקבוצת סטאל אוסטרוב ויאלקופולסקי, אך שוחרר ממנה וחתם בקבוצת יובי לה פאלמה, בסוף העונה חתם בקבוצת דנוור נאגטס.
רמת השרון, שיחק איתה במסגרת היורופליג וסייע לה להישאר בליגת העל בכדורסל.
בעונת 2005/2006 חתם בקבוצת גוארוס מליגה המשנה הספרדית, אך שוחרר לאחר כחצי שנה בעקבות סכסוך עם הצוות המקצועי.