tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצרנית הרכב הרוסית לאדה (המכונה AvtoVAZ) התמודדה באליפות העולם למכוניות תיור והכניסה לראשונה בשנת 2008 את הלאדה 110. לאדה סיפקה תמיכה בשנת 2009, כאשר הקבוצה ניהלה שלוש מכוניות ושדרגה את רכב הלאדה פריאורה במהלך העונה כרכב מרוצים.
ההופעות הטובות ביותר של הקבוצה היו צמד המקומות השישי של ג'יימס תומפסון במירוץ איטליה.
לאחר מכן לאדה פרשה מהאליפות, אך חזרה בשנת 2012, ונכנסה ל-WTCC עם לאדה גרנטה.
בשנת 2015 לאדה פרשה מהתחרויות
מאז 2018, רוסיה סופגת ביקורת על סימום שיטתי בספורט הרוסי, שהביא לכך ש-47 מדליות אולימפיות ועשרות אליפויות עולם נלקחו ממאזן הספורטאים הרוסים - יוצר מכל מדינה בעולם ויותר מ-30% מהסך העולמי.
ברוסיה יש גם הכי הרבה ספורטאים שנתפסו עם סמים במשחקים האולימפיים, עם יותר מ-200 ספורטאים.
הסמים הרוסיים נבדלים מסמים במדינות אחרות מכיוון שברוסיה סופקו על ידי המדינה סטרואידים ותרופות אחרות לספורטאים.
בשל הפרות סימום נרחבות, כולל ניסיון לחבל בחקירות מתמשכות באמצעות מניפולציה של נתוני מחשבים, בשנת 2019 הסוכנות העולמית למלחמה בסמים בספורט אסרה על רוסיה מכל אירועי הספורט הגדולים במשך ארבע שנים, איסור זה צומצם מאוחר יותר לשנתיים בשנת 2020 על ידי בית המשפט לבוררות בספורט.
מועדוני הספורט המוצלחים ביותר מאז 1991
מועדוני ספורט שזכו במרב האליפויות הלאומיות
ענףמועדוןכמות זכיות באליפותכדורסלצסק"א מוסקבה26כדורידהדובים מצ'כוב23כדורמים נשיםקינ"ף סורגוטנפטגז קירישי19הוקי שדהדינמו קאזאן17פוטבולהפטריוטים מוסקבה15כדורסל נשיםאוגמ"ק יקטרינבורג14כדורעף נשיםאורלוצ'קה14כדורמיםספרטק וולגוגרד12הוקי קרח נשיםסקי"ף ניז'ני נובגורוד12כדוריד נשיםוולגוגרד12קטרגלדינמו מוסקבה11רוגבייניסיי-STM, קרסני יאר10כדורגלספרטק מוסקבה10כדורעףזניט קאזאן10בייסבולטורנדו MGU בלאשיחה10קטרגל נשיםרוקאדה וולגוגרד8בנדיוודניק ארכנגלסק7כדורגל נשיםזבזדה 20056הוקי קרחדינמו מוסקבה, מטאלורג מגניטוגורסק6מועדונים רוסיים בולטים שזכו בטורנירים יבשתיים
ספורטאקדמקלוב הוא מועדון כדורגל רוסי ממוסקבה.
נוסד בשנת 1992 ובשיאו התמודד בליגת המשנה הרוסית בכדורגל, השנייה בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה.
הישגי השיא של המועדון הם מקום 15 בליגה הראשונה בעונת 2008 והעפלה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי בעונת 2009.
מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1992. באותה שנה, בעיר סרגייב פוסאד שליד מוסקבה, המועדון אורגן תחת השם "משינוסטרויטל" בחסות מפעל מקומי לבניית מכונות.
בשנת 1992, מועדון "משינוסטרויטל" השתתף בטורניר לקבוצות חובבניות וסיים במקום השמיני בבית "מרכז-A".
בשנה שלאחר מכן זכה משינוסטרוטל באליפות בית מרכז B וסיים במקום השני בטורניר הגמר של הליגה.
בשנת 1994, המועדון השתתף בליגה השלישית.
בסוף 1996, התקשה המפעל לתחזק את מועדון הכדורגל.
בנוסף, העירייה התחלפה וחדלה לתמוך בספורט בסרגייב פוסאד.
מנהלי האקדמיה הממלכתית הרוסית לתרבות גופנית, שתלמידיה היוו את עמוד השדרה של "משינוסטרוטל", גילו עניין באחזקת המועדון.
הם הקימו על בסיס משינוסטרויטל את מועדון ספורטאקדמקלוב שהחל לייצג את מוסקבה.
בשנת 1997 המועדון החדש סיים במקום התשיעי בליגה השלישית.
מאז 1998 שיחק "ספורטאקדמקלוב" בליגה השנייה.
התוצאה הטובה ביותר הייתה המקום הרביעי בשנת 1999.
במשך זמן רב המועדון לא הציב יעדים גבוהים ובעיקר הריץ שחקנים מבטיחים צעירים, והעביר את הטובים שבהם למועדונים עשירים יותר.
אבל בעונת 2007, "ספורטאקדמקלוב" הצליח לגבור על מוליכת הטבלה, ספרטק קוסטרומה.
לאחר שהשיג תשעה ניצחונות זכה המועדון באליפות הליגה, מחזור אחד לפני סיום העונה, כך לראשונה בתולדות המועדון העפיל לליגה הראשונה בסוף העונה, מאמן ספורטאקדמקלוב קונסטנטין סרסניה, שהיה גם מנהלה הספורטיבי של זניט, אמר שכדאי לחשוב ברצינות על העברת המועדון ממוסקבה לסנקט פטרבורג.
בעונה שלאחר מכן, המועדון, שהפך לקבוצת בת של זניט, ירד בחזרה לליגה השנייה, אחרי שבתחילת 2009, בגלל בעיות כלכליות, סירב להשתתף בליגה הראשונה והועברה לליגה השנייה.
שנה לאחר מכן (17 באוקטובר 2010), לאחר שהפסיד בבית ללוקומוטיב-2 בתוצאה 0:2, המועדון סיים במקום האחרון באזור המערבי של הליגה השנייה, ומעונת 2011/12 מתמודד בליגה השלישית.
המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון איזמאילובו במוסקבה.
ממוקם באזור איזמאילובו במחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי.
על פי התוכנית הכללית לשיקום מוסקבה בשנת 1935, איזמאילובו וסביבותיה היו אמורות להפוך לאחד המרכזים החשובים.
הרעיון של בניית אצטדיון הוצע במחצית הראשונה של שנות השלושים על ידי סטלין, שבעקבות ההכנות של גרמניה למשחקים האולימפיים ב-1936 החליט ליצור מבנה הדומה לאצטדיון האולימפי של ברלין.
בברית המועצות הייתה חשיבות רבה לספורט, אך האצטדיון הגדול ביותר באותה תקופה, אצטדיון דינמו יכול היה להכיל 30-40 אלף איש בלבד ולא התאים להיות אצטדיון בינלאומי.
האצטדיון תוכנן על ידי סטרוידומביורו, ארגון כפוף לנ.ק.ו.ד.
האצטדיון היה אמור לשלב בין תפקידיו כמתקן ספורט וגם אזור לחגיגות ומצעדים צבאיים.
הוא תוכנן להקיף את החלל הפנימי של האצטדיון ביציעים משלושה צדדים בלבד.
בנוסף לזירת הספורט המרכזית, תוכנן לבנות למעלה מ-40 מבנים שונים, כולל מגרשי ספורט, וולודרום, בסיס סקי מים על שפת הבריכה ומבנים נוספים.
המתחם היה אמור לתפוס שטח של 300 דונם.
המטרה הרשמית של בניית האצטדיון הייתה הכנה לקראת משחקי הספרטקיאדה של עמי ברית המועצות.
האצטדיון תוכנן להכיל 120 אלף איש, ובמידת הצורך 200 אלף איש.
סביב האצטדיון היו אמורים להיבנות בניינים של אולמות אימונים, מעונות לספורטאים ומגרשי ספורט רבים.
הבנייה החלה בשנת 1933 עם עבודות עפר, וכתוצאה מכך השטח הפך למערכת של טרסות היורדות לבריכה.
העבודות על בניית היציעים החלו בשנת 1936, אך הושעו בשנת 1939 עקב פרוץ המלחמה הסובייטית-פינית.
בשלב זה הצליחו לבנות יציע אחד עבור 10 אלף צופים ומבנים תת-קרקעיים, שכללו את הבונקר של סטלין.
אך הבנאים לא חזרו לחידוש הבנייה גם לאחר תום המלחמה.
בשנות השישים הושלם הבניין על פי פרויקט שפושט באופן משמעותי על ידי האדריכל בוריס איופאן, תוך שימוש בשלדים של היציעים שלפני המלחמה.
המגרש מול היציע החל לשמש להכשרה וללימודים של המכון לחינוך גופני הסמוך, והמבנים התת-קרקעיים שימשו כמחסנים.
ספורט לחימה היא קטגוריה הכוללת מספר ענפי ספורט תחרותיים הכוללים קרב אחד על אחד.
בענפי ספורט קרב רבים, מתחרה מנצח על ידי הכנעת היריב, על ידי השבתתו (תוצאה המכונה לרוב נוקאאוט) או על ידי צבירת נקודות, לרוב רק כאשר התנאים הקודמים לא התמלאו, אם כי ישנם ענפי לחימה שזו צורת ההכרעה העיקרית בהם.
ספורטי לחימה קשורים הדוקות לאמנויות לחימה, וחלקם צאצאים ישירים של אמנויות לחימה.
חלק מענפי הלחימה התפתחו בעקבות צניחת נחיצות אמנויות הלחימה במאות השמונה עשרה והתשע עשרה, אך קיימים גם ענפי לחימה ספורטיביים עתיקים, לדוגמה פאנקרטיון בה התחרו במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, וגם סוגים שונים של היאבקות עממית, לדוגמה היאבקות בשמן זית.
ענפי קרב נפוצים כוללים אגרוף, קיקבוקסינג, היאבקות, סומו, סיף, אמנויות לחימה משולבות, כמו גם סוגים רבים של אמנויות לחימה מסורתיות שהפכו לספורט, כגון קראטה, סבאט, אגרוף תאילנדי, טאקוונדו, קפוארה, ג'ו ג'יטסו ברזילאי ועוד.
ענפי הלחימה השונים נבדלים רבות בחוקים שלהם, הן ביחס לטכניקות המותרות והן ביחס לשיטת הכרעת הקרב ולציוד, ולכן שיטות האימונים והקרב שונות מאוד בין ענפים שונים, גם כאלה הנחשבים דומים.
באגרוף לדוגמה מותרות רק מכות בכף יד סגורה ורק מעל לחגורה, אסורות אחיזות חניקות או בריחים, בזמן שקרטה מותרות גם בעיטות מתחת לקו חגורה ואסורים אגרופים לפנים ולראש.
בג'ודו אסורות הכאות בכלל ומותרות אחיזות ובריחים למיניהם, אך רק מעל לקו חגורה, בעוד שבג'וג'יטסו ברזילאי מותרות כל האחיזות, הבריחים והחניקות.
ישנם ענפי לחימה הכוללים כלי נשק ומיגון, לדוגמה סיף וקנדו.
ישנם מספר ענפי לחימה אולימפיים, ביניהם סיף, טאקוונדו, ג'ודו, ושתי שיטות של היאבקות.
ספורט קבוצתי כולל כל ספורט שבו אנשים מאורגנים בקבוצות יריבות שמתחרות על ניצחון.
חברי הקבוצה פועלים יחד למען מטרה משותפת, לרוב להשיג נקודות דרך קליעה לשער או סל הקבוצה היריבה.
חברי הצוות מגדירים מטרות, מקבלים החלטות, מתקשרים, מנהלים קונפליקטים ופותרים בעיות באווירה תומכת ובוטחת על מנת לממש את מטרותיהם.
דוגמאות לענפי ספורט קבוצתיים הן כדורסל, כדורעף, רוגבי, כדורמים, כדוריד, לקרוס, קריקט, בייסבול, כדורגל, פוטבול, טניס זוגות , הוקי קרח, הוקי שדה ועוד.
ספורט קבוצתי משוחק בין קבוצות יריבות, כאשר השחקנים בדרך כלל מקיימים אינטראקציה ישירה ובו-זמנית ביניהן כדי להשיג מטרה.
המטרה כוללת לעיתים קרובות חברים לקבוצה המקלים על תנועת כדור או חפץ אחר בהתאם למערכת חוקים, על מנת לצבור נקודות.
שיטה זו אמנם נאסרה בפורמולה בין 2002 ל-2010, אך התקנות הוסרו החל מעונת .
ריצה כספורט קבוצתי תועדה כבר לפני אלפי שנים, למשל במערת לאסקו שבצרפת, שעל קירותיה מצוירים אנשים רצים אחרי בעלי חיים או להפך.
אתלטיקה מאורגנת ביוון מתוארכת באופן מסורתי לשנת 776 לפנה"ס, עם פעילות שוטפת שנרשמה עד 393 לפנה"ס.
המשחקים האולימפיים העתיקים בדקו את כישורי הלוחמים והורכבו מריצה, קפיצה לרוחק, אגרוף, היאבקות, פאנקרטיון (ספורט קרבי), זריקת דיסקוס והטלת כידון.
במחוז באיינחונגור במונגוליה, ציורי מערות מהתקופה הנאוליתית המתוארכים לשנת 7000 לפני הספירה מתארים קרב היאבקות מוקף בהמונים.
ציורי מערות פרהיסטוריים ביפן מראים ספורט הדומה להיאבקות סומו.
בוואדי סורה, ליד גילף כביר בלוב, ציור סלע נאוליתי במערת השחיינים מציג עדויות לשחייה וקליעה בחץ וקשת מסביבות שנת 6000 לפני הספירה.
כל ענפי הספורט הקבוצתיים המשוחקים במסגרת המשחקים האולימפיים כוללים תחרויות לגברים ולנשים כאחד.
הוקי קרח וקרלינג הם ענפי ספורט חורף קבוצתיים המשוחקים באולימפיאדת החורף יחד עם תחרות מזחלות בוב, שם באירוע הגברים יש מקצים למזחלות שניים או ארבעה בגברים, אך בנשים יש מזחלות לשתיים בלבד.
ספורט גברים נשים מהדורה ראשונה מהדורות מהדורה ראשונה מהדורותמזחלות בוב 1924 שאמוני 24 2002 סולט לייק סיטי 4קרלינג 1924 שאמוני 5 1998 נאגנו 4הוקי קרח 1924 שאמוני 21 1998 נאגנו 4
במרילנד מספר מועדוני ספורט מקצועיים, גדולים וקטנים.
שתי קבוצות פוטבול מליגת ה-NFL משחקות במרילנד, וושינגטון קומנדרס ובולטימור רייבנס, וקבוצת הבייסבול מליגת ה-MLB, בולטימור אוריולס, משחקת גם היא במדינה.
בסך הכל למדינה שלוש קבוצות בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה.
מספר ספורטאים גדולים בהיסטוריה גדלו במרילנד.
הבולט מביניהם הוא בייב רות', שנחשב לשחקן הבייסבול הטוב בהיסטוריה ושיחק באוריולס כששיחקו במינור ליג, בבוסטון רד סוקס ובניו יורק יאנקיז.
עוד ספורטאים שגדלו במדינה הם השחיינים קייטי הוף ומייקל פלפס (שנחשב לשחיין הטוב בהיסטוריה והספורטאי המעוטר בתולדות המשחקים האולימפיים) והכדורסלנים מאגסי בוגס ורוברט הורי.
מאז 1962, הספורט המדינתי הרשמי של מרילנד הוא תחרות הפלה ברומח, ולקרוס הוא הספורט הקבוצתי הרשמי של המדינה מאז 2004. בשנת 2008, מתוך כוונה לקדם כושר גופני לכל הגילאים, הכריזה מרילנד על הליכה על תרגיל ההתעמלות הרשמי של המדינה והפכה למדינה הראשונה עם תרגיל מדינתי רשמי.
+קבוצות ממרילנד בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקהקבוצהליגהעונה ראשונה במרילנדאצטדיוןבולטימור אוריולסMLB1954אוריול פארק בקאמדן יארדסבולטימור רייבנסNFL1996אצטדיון בנק M&Tוושינגטון קומנדרסNFL1997מגרש פדקס
למרילנד קבוצות ספורט מקצועיות בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה בעיר בולטימור ובפרוורי וושינגטון די.
שתי קבוצות משחקות בבולטימור - בולטימור רייבנס מה-NFL ובולטימור אוריולס מה-MLB.
בנוסף, קבוצת ה-NFL בולטימור קולטס שיחקה בבולטימור מ-1953 עד 1983 לפני שעברו לאינדיאנפוליס, אינדיאנה.
הוושינגטון קומנדרס (לשעבר וושינגטון רדסקינס) מה-NFL משחקים בלנדובר, מרילנד.
הוושינגטון קפיטלס מה-NHL והוושינגטון ויזארדס (לשעבר בולטימור בולטס, ואז וושינגטון בולטס) שיחקו במרילנד לפני שעברו ב-1997 לקפיטל ואן ארנה שנבנתה במרכז וושינגטון.
בעיר שיחקה גם קבוצת הכדורסל בולטימור בולטס המקורית, שבימיה האחרונים התחרתה ב-NBA והתפרקה בסוף עונת 1953/54. הקבוצה זכתה באליפות ליגת ה-ABL בעונת 1947/48 לאחר ניצחון על פילדלפיה ווריורס בגמר.
במרילנד משחקות קבוצות בעיקר מליגות חובבניות ממגוון ענפי ספורט: כדורסל, בייסבול, פוטבול, הוקי קרח, כדורגל, קריקט, אולטימייט, סופטבול, טניס ורוגבי.
במרילנד מספר מכללות ואוניברסיטאות, וכמקובל בארצות הברית, לכל אחת מועדון ספורט בעל קבוצות מענפים שונים המתמודדות בליגות ה-NCAA.
במדינה 9 מכללות הנמצאות בחטיבה I של ה-NCAA, והן יכולות להעניק מלגות לספורטאים על מנת שישחקו בקבוצות שלהן.
הדבר נכון גם לגבי בתי הספר התיכונים במדינה, אף על פי שהם מתחרים במסגרת שונה ולא יכולים להעניק מלגות.
הספורט בערב הסעודית הוא חלק חשוב מהתרבות הסעודית והמדינה משתתפת בתחרויות ספורט בין-לאומיות רבות.
כדורגל הוא ספורט פופולרי במיוחד ונבחרת ערב הסעודית זכתה בגביע אסיה שלוש פעמים, בעוד שענפי ספורט אחרים כמו קריקט וכדורסל זוכים גם הם למעקב נרחב.
ההגבלות על ספורט נשים במדינה הוקלו מעט בעשור השני של המאה ה-21, אך השתתפות נשים בספורט נותרה שנויה במחלוקת.
בדצמבר 2019, הוועד האולימפי של ערב הסעודית אישר את השקתן של חמש התאחדויות ספורט חדשות להוקי, לקרוס, רוגבי, בייסבול וסופטבול, ובכך נקטה צעד נוסף לגיוון הספורט במדינה.
כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בערב הסעודית.
בשנים האחרונות הספורט גדל בפופולריות, וכמה כדורגלנים סעודים משחקים כיום בליגות הכדורגל באירופה.
נבחרת ערב הסעודית בכדורגל מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסעודית (SFF), מארגנת את הליגות המקומיות, כולל ליגת העל הסעודית, ואת גביע המלך של ערב הסעודית.
ערב הסעודית משתתפת באופן קבוע גם בגביע המפרץ לאומות, ליגת האלופות האסיאתית ובגביע הערבי.
ב-30 בדצמבר 2022 חתם כדורגלן העל הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו בקבוצת ליגת העל הסעודית א-נסר, והפנה את אור הזרקורים העולמי לליגה.
עונהזוכהפול פוזישןהקפה מהירה2021 לואיס המילטון לואיס המילטון לואיס המילטון2022 מקס ורסטאפן סרחיו פרס שארל לקלר
קריקט הוא הספורט השני הפופולרי ביותר בערב הסעודית, בעיקר בשל המספר ההולך וגדל של גולים מדרום אסיה שמשחקים במשחק בזמנם הפנוי.
עם זאת, במהלך השנים האחרונות הקריקט יצר עניין בקרב מקומיים ערבים רבים.
כיום ישנם למעלה מ-8,000 שחקני קריקט סעודים, כאשר כמעט 20 אחוז מהם הם ערבים מקומיים, ורוב השאר מגיעים ממדינות כמו פקיסטן, הודו וסרי לנקה.
הניצחון הגדול ביותר של ערב הסעודית בקריקט היה בספטמבר 2016, אז ניצחה נבחרת נמיביה ב-141 הפרש.
חודשיים לאחר מכן הם גם זכו בטורניר המייג'ור הראשון שלהם, לאחר שניצחו בסדרה נגד נבחרות קניה, אוגנדה וקטר.
לפי העמוד הרשמי של רשות הספורט הסעודית, אין קיום של פדרציית, איגוד או נבחרת קריקט סעודית.
כדורסל גם הוא ספורט פופולרי בסעודיה.
בקבוצות ליגת העל הסעודית שיחקו כדורסלנים שהתחרו באליפות אסיה ואפילו שחקני NBA לשעבר כמו מחמוד עבדול-ראוף נבחרת ערב הסעודית מעולם לא העפילה לגביע העולם או לטורניר הכדורסל האולימפי.
מלבד כדורסל "רגיל", גם כדורסל 3x3 צובר פופולריות גדלה והולכת במדינה.
הרוגבי יוניון בערב הסעודית הוא ענף ספורט זוטר אך צומח, אשר משוחק כבר כמה עשורים בממלכה.
רבים ממועדוני הרוגבי במדינה הוקמו בסוף שנות ה-70.
הוקי קרח גם הוא ענף ספורט שולי בסעודיה, ששיחקה את משחקה הראשון בשנת 2010 במסגרת אליפות המפרץ בהוקי קרח.
היאבקות מקצועית הייתה ענף מינורי בערב הסעודית.
המדינה אירחה אירוע אחד של הארגון האמריקאי WWE בג'דה ב-27 באפריל 2018, שכונה הרויאל ראמבל הגדול ביותר.
החברה המשיכה לעוד שלושה אירועים באצטדיון המלך פהד בריאד, שנקראו היהלום שבכתר (ב-2018, 2019 ו-2021).
ענפי ספורט פאראלימפי הם ענפי ספורט הנכים המשוחקים במשחקים הפאראלימפיים, הן בקיץ והן בחורף.
נכון לשנת 2020 ישנם 22 ענפים במשחקי הקיץ הפאראלימפיים ושישה במשחקי החורף.
במשחקים הפאראלימפיים משתתפים ספורטאים עם מוגבלות פיזית או לקות אינטלקטואלית, בהם ספורטאים מוגבלות בניידות, קטיעות, לקות ראייה או שיתוק מוחין.
ספורט פאראלימפי מתייחס לפעילויות ספורט תחרותיות מאורגנות כחלק מהתנועה הפראלימפית העולמית.
ענפי ספורט אלו מאורגנים ומתנהלים בפיקוח הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי.
ספורט מאורגן לאנשים עם מוגבלות פיזית פותח מתוך תוכניות שיקום.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כמענה לצרכים של מספר רב של פצועים, הוצג ספורט נכים כחלק מרכזי בשיקום, בתחילה למטרות פנאי ולאחר מכן לספורט תחרותי.
חלוץ גישת ספורט הנכים התחרותי היה לודוויג גוטמן מבית החולים סטוק מנדוויל באנגליה, שב-1948, בזמן שהמשחקים האולימפיים נערכו בלונדון, ארגן תחרות לספורטאים עם פגיעה בחוט השדרה המתניידים בכיסא גלגלים.
זה היה מקורם של משחקי סטוק מנדוויל.
ב-1952 הצטרפו גם ספורטאים מהולנד לאירוע, שנהפך לראשונה לבין-לאומי.
ב-1960 התקיימו המשחקים ברומא, איטליה, לצד האולימפיאדה שהתקיימה שם, והם נחשבים ל הראשונים.
מאז נערכים משחקי סטוק מנדוויל (לספורטאים המתניידים בכיסא גלגלים בלבד) כל שנה או שנתיים בעיירה בשם זה באנגליה, והמשחקים הפאראלימפיים כל ארבע שנים בעיר בה נערכים המשחקים האולימפיים.
ב-1972 נערכו משחקי החורף הפאראלימפיים הראשונים בהיידלברג, שוודיה.
הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי הוא הארגון המוביל לספורט נכים בעולם.
הוא הגוף המנהל של תשעה ענפי ספורט ותחת חסותו נערכים המשחקים הפאראלימפיים ואירועי ספורט פאראלימפי אחרים.
ארגונים בין-לאומיים אחרים בספורט הנכים כוללים את הפדרציה הבין-לאומית לספורט כיסאות גלגלים וקטועי רגליים , המארגנת את משחקי סטוק מנדוויל, הפדרציה הבין-לאומית לספורט עיוורים , הפדרציה הבין-לאומית לספורט לאנשים עם מוגבלות שכלית והתאחדות הספורט והנופש הבין-לאומית לשיתוק מוחין .
תחרויות פאראלימפיות נוספות הן ספיישל אולימפיקס ומשחקי אינוויקטוס.
בנוסף ישנם גופים מנהלים לכל ענף ספורט, בין אם במסגרת התאחדות ספורט "רגילה", למשל טניס נכים המנוהל על ידי הפדרציה הבין-לאומית לטניס, או כגוף מנהל מיוחד לספורט נכים, כגון כדורסל נכים המנוהל על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכדורסל בכיסאות גלגלים .
ברמה הלאומית קיים מגוון רחב של ארגונים הנוטלים אחריות על הספורט הפאראלימפי בארצם, למשל ועדים פאראליפמיים לאומיים החברים בוועד הבין-לאומי כדוגמת הוועד הפאראלימפי הרוסי או ארגונים אחרים כגון ההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
ספורטאים המשתתפים בספורט פאראלימפי מחולקים לעשר קטגוריות עיקריות, בהתאם לסוג המוגבלות שלהם:
ליקוי פיזי - ישנם 8 סוגים שונים של ליקויים פיזיים המוכרים על ידי התנועה הפאראלימפית:
פגיעה בכוח השרירים - הכוח שנוצר על ידי השרירים מופחת, למשל עקב פגיעה בחוט השדרה, ספינה ביפידה או שיתוק ילדים.
טווח תנועה פסיבי לקוי - טווח התנועה במפרק אחד או יותר מצטמצם בצורה שיטתית.
מצבים חריפים כגון דלקת מפרקים אינם כלולים.
אובדן איבר או חוסר גפה - היעדר מוחלט או חלקי של עצמות או מפרקים מאובדן חלקי או מוחלט עקב מחלה, טראומה או מחסור מולד בגפיים.
הבדל באורך רגליים - קיצור עצם משמעותי ברגל אחת עקב מחסור מולד או טראומה.
קומה נמוכה - גובה העמידה מצטמצם עקב קיצור רגליים, זרועות וגזע, הנובעים מחוסר שריר-שלד של מבני עצם או סחוס.
היפרטוניה - עלייה חריגה במתח השרירים והפחתת היכולת של השריר להימתח כתוצאה מפציעה, מחלה או מצבים הכרוכים בנזק למערכת העצבים המרכזית (למשל שיתוק מוחין).
אטקסיה - ליקוי המורכב מחוסר קואורדינציה ותיאום של תנועות השרירים (למשל שיתוק מוחין או אטקסיית פרידרייך).
אתטוזיס - תנועות לא מאוזנות, לא רצוניות וקושי לשמור על יציבה סימטרית (למשל שיתוק מוחין או כוריאוטוזיס).
לקות ראייה - החל בראייה חלקית המספיק כדי להיחשב עיוורון מבחינה חוקית, ועד לעיוורון מוחלט.
ליקויים אלו כוללים פגיעה במרכיב אחד או יותר של מערכת הראייה (מבנה העין, הקולטנים, מסלול עצב הראייה וקליפת הראייה).
מדריכי הראייה לספורטאים עם לקות ראייה הם חלק כה צמוד ומהותי בתחרות עד שהספורטאי עם לקות הראייה והמדריך נחשבים לצוות, והחל משנת 2012 המדריכים הללו, יחד עם שוערים רואים בכדורגל 5x5, זכאים לקבל מדליות משלהם.
מוגבלות שכלית - ספורטאים עם עיכוב התפתחותי או פגיעה משמעותית בתפקוד האינטלקטואלי ומגבלות נלוות בהתנהגות הסתגלותית.
הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי משרת בעיקר ספורטאים עם מוגבלות פיזית, אך קבוצת מוגבלות אינטלקטואלית, רק ספורטאי עילית עם מוגבלות שכלית שאובחנו לפני גיל 18, גם היא חלק מהמשחקים הפאראלימפיים.
עם זאת, משחקי העולם של ספיישל אולימפיקס, המוכרים על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי, פתוחים לכל האנשים עם מוגבלות שכלית.
קטגוריית המוגבלות קובעת מול מי הספורטאים מתחרים ובאילו ענפי ספורט.
ענפי ספורט מסוימים פתוחים למספר קטגוריות מוגבלות (למשל רכיבה על אופניים), בעוד שאחרים מוגבלים לאחד בלבד (למשל כדורגל 5x5 המיועד רק ללקויי ראייה).
בענפי ספורט מסוימים מתחרים ספורטאים מקטגוריות מרובות, אך רק בתוך הקטגוריה שלהם (למשל אתלטיקה), ובאחרים ספורטאים מקטגוריות שונות מתחרים זה בזה (למשל שחייה).
מרכיב מרכזי בספורט הפראלימפי הוא סיווג, המספק מבנה המאפשר לספורטאים להתחרות מול אחרים עם מוגבלויות דומות או רמות דומות של תפקוד גופני.
במטרתו דומה הסיווג לדרגות המשקל או קטגוריות הגיל המשמשות בענפי ספורט "רגילים".
ספורטאים מסווגים באמצעות מגוון תהליכים התלויים בקבוצת המוגבלות שלהם ובספורט בו הם משתתפים.
הערכה עשויה לכלול בדיקה גופנית או רפואית, הערכה טכנית של האופן בו הספורטאי מבצע פעולות גופניות מסוימות הקשורות לספורט ותצפית בתחרות ומחוצה לה.
לכל ענף ספורט מערכת סיווג ייחודית לו המשפיעה על התנאים להשתתפות בתחרות הפאראלימפית.
אירועים באולימפיאדת הנכים מסומנים בדרך כלל עם קטגוריית המוגבלות הרלוונטית, כגון שחייה חופשית לגברים S1, המציינת ספורטאים עם ליקוי פיזי חמור, או טניס שולחן לנשים 11, המציין ספורטאיות בעלות מוגבלות שכלית.
נכון ל-2024 ישנם 22 ענפי ספורט קיץ פאראלימפיים.
ענףקטגוריות מוגבלותגוף מנהלסטטוס במשחקים הפאראלימפייםפיזיתראייתיתשכליתכדורסל לאנשים עם מוגבלות שכליתINAS-FIDספורט קיץ (1992, 2000)כדורגל לאנשים עם מוגבלות שכליתINAS-FIDספורט קיץ (1992)כדורגל 7x7CP-ISRAספורט קיץ (1984–2016)כדורת דשאהוועד הפאראלימפי הבין-לאומיספורט קיץ (1968–1988, 1996)שיטההתאחדות הבין-לאומית לשיט נכיםספורט קיץ (2000–2016)סנוקרIWASספורט קיץ (1960–1976, 1984–1988)קשתות חיציםהוועד הפאראלימפי הבין-לאומיספורט קיץ (1960–1980)הרמת משקולותהוועד הפאראלימפי הבין-לאומיספורט קיץ (1964–1992)היאבקותספורט קיץ (1980–1984)
ענףקטגוריות מוגבלותגוף מנהלסטטוס במשחקים הפאראלימפייםפיזיתראייתיתשכליתסקי אלפיניהפדרציה הבין-לאומית לסקיספורט חורף (מאז 1976)פארא הוקי קרחהוועד הפאראלימפי הבין-לאומיספורט חורף (מאז 1994)סקי נורדיביאתלוןאיגוד הביאתלון הבין-לאומיספורט חורף (מאז 1988)קרוס קאנטריהפדרציה הבין-לאומית לסקיספורט חורף (מאז 1976)קרלינג נכיםהתאחדות הקרלינג הבין-לאומיתספורט חורף (מאז 2006)סנואובורדהפדרציה הבין-לאומית לסקיספורט חורף (מאז 2014)
ענףקטגוריות מוגבלותגוף מנהלסטטוס במשחקים הפאראלימפייםפיזיתראייתיתשכליתמרוץ מזחלות קרחספורט חורף (1980–1988, 1994–1998)
הספורט הימי בישראל מצומצם יחסית, בשל הזמינות הנמוכה של חופים ביחס לדרישות.
למרות הזמינות הנמוכה של החופים, מזג האוויר מאפשר פעילות במשך רובה של השנה.
בנוסף על כך, הספורט הימי הניב כ-4 מתוך 13 המדליות של ישראל במשחקים האולימפיים:
קאנו/קיאק – מדליית ארד אחת (מיכאל קולגנוב באולימפיאדת סידני).
שיט תחרותי – גל פרידמן (מדליית ארד באולימפיאדת אטלנטה ומדליית זהב באולימפיאדת אתונה) ומדליית ארד אחת שקיבל שחר צוברי באולימפיאדת בייג'ינג.
מבחינה ארגונית, הארגון הבולט והיציג בתחום הוא איגוד השייט בישראל שהוקם ב-1960. האיגוד מאגד כ-1,350 ספורטאים מהם כ-726 ספורטאים פעילים (מהם 34% נשים) ב-13 מועדונים.
העיסוק בתחום בארץ החל בשנות ה-20 של המאה ה-20 ופתחה משמעותית על ידי ד"ר דוריאן פסקוביץ בשנות ה-50. מספר הגולשים בישראל מוערך בכ-40 אלף גולשים ובכל שנה גדל מספר זה.
התחרויות נערכות בקטגוריות: ילדים, נוער ובוגרים.
מועדוני החתירה הבולטים הם מועדון השייטים תל אביב, מועדון החתירה חיפה ומועדון השיט טבריה.
צליחת הכנרת היא אירוע השחייה במים פתוחים העממי הגדול והמתמיד ביותר בארץ (מאז 1954) המתקיים מדי שנה בספטמבר או באוקטובר.
אורך המסלולים נע בין קילומטר וחצי ל-5 קילומטרים.
שיוט הערים הוא תחרות שיוט עממי לאורך חופי המדינה המתקיים מאז שנת 1939.
ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים הוא השם שניתן למסגרת ייצוגית לספורטאים מרוסיה ומבלארוס, שאושרו להשתתף בשנת 2024 באולימפיאדת פריז.
על פי החלטת הוועד האולימפי הבין-לאומי, רוסיה ובלארוס לא רשאיות להיות מיוצגות כמדינות במשחקים האולימפיים, עקב פלישת רוסיה לאוקראינה ומעורבות בלארוס במלחמת אוקראינה–רוסיה .
במשלחת "ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים" יישתתפו ספורטאים מעטים מרוסיה (16) ומבלארוס (15) אשר אושרו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ואישרו את הגעתם.
הספורטאים שאושרו לא שרתו בצבא רוסיה או בצבא בלארוס.
הקוד של מסגרת ייצוגית זו הוא AIN, לפי ראשי תיבות בצרפתית Athlètes Individuels Neutres.
ספורטאים אלו לא יצעדו במצעד המשלחות בטקס הפתיחה.
הם לא יורשו להשתמש בדגל או בהמנון של מדינתם.
דגל מיוחד עוצב עבורם בצבע טורקיז ובמרכזי עיגול לבן עם האותיות AIN.
לחן מיוחד הולחן שישמש כהמנון בלי מילים לספורטאים אלה.
ספורט נכים בישראל הוא ספורט המבוצע על ידי אנשים בעלי מוגבלויות בישראל.
ארבעה גופים עיקריים עוסקים בקידומו של ספורט נכים בישראל:
ארגון נכי צה"ל - מרכזי בית הלוחם מופעלים על ידו.
איל"ן, ארגון ישראלי לילדים נכים, מסייע לנכים באמצעות מגוון פעילויות ספורטיביות ייעודיות, פיזיותרפיה ופעילויות חברתיות במוקדיו השונים.
מרכז הספורט לנכים ברמת גן הוקם על ידו בשנות השישים.
עמותת אתגרים, עמותת ספורט אתגרי לנכים, מסייעת לשילובם בחברה של נכים, באמצעות פעילות ספורטיבית מגוונת הכוללת שיט, סקי, צלילה, גלישה ואופניים.
ההתאחדות הישראלית לספורט נכים - הוקמה ב-1985 ואמונה על ניהולם של כ-20 ענפי ספורט פאראלימפים.
בארץ פועלות כמה מקבוצות ספורט נכים מן הטובות בעולם, ביניהן ספיבק, איל"ן קריית חיים, "אתגרים" ובית הלוחם חיפה.
ישראל משתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מראשיתם במשחקים הפאראלימפיים רומא (1960), והשתתפה לראשונה במשחקי החורף במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022).
ציפי רובין היא הספורטאית הפאראלימפית המעוטרת ביותר בישראל עם 30 מדליות פאראלימפיות בארבעה ענפי ספורט שונים, מהן 15 זהב, 8 כסף ו-7 ארד.
משנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה משמעותית בהישגיהם של הספורטאים הנכים מישראל.
הגוף האחראי על הנושא הוא הוועד הפאראלימפי הישראלי שנוסד ב-1989, לאחר הענקת האמנה הפאראלימפית הבין-לאומי להתאחדות הישראלית לספורט נכים.
ישראל הצטרפה לארגון הספיישל אולימפיקס בשנות ה-70 לארגון תחת דגל אקים.
בתחילה ישראל התחרתה בעיקר בענפי השחייה, כדורגל וכדורסל.
ב-1987 נוסד ארגון מתנדבים בישראל לניהול הפעילות בישראל.
הארגון פורק ב-2017 והוקם מחדש בשנה שלאחר מכן.
ב-2023 הארגון הוכר במייצג את כלל הספורטאים עם לקות קוגניטיבית.
ספורטאים פאראלימפיים ניטרליים הוא השם שניתן למסגרת ייצוגית לספורטאים פאראלימפיים מרוסיה ומבלארוס, שאושרו להשתתף בשנת 2024 במשחקים הפאראלימפיים.
בדומה להחלטת הוועד האולימפי הבין-לאומי כך גם הוחלט ב, שרוסיה ושבלארוס לא רשאיות להיות מיוצגות כמדינות ב, עקב פלישת רוסיה לאוקראינה ומעורבות בלארוס במלחמת אוקראינה–רוסיה .
במשלחת "ספורטאים פאראלימפיים ניטרליים" יישתתפו ספורטאים פאראלימפיים מעטים מרוסיה ומבלארוס אשר אושרו על ידי הוועד הפאראלימפי הבינלאומי ואישרו את הגעתם.
הקוד של מסגרת ייצוגית זו הוא NPA, לפי ראשי תיבות באנגלית Neutral Paralympic Athletes.
ספורטאים אלו לא יצעדו בטקס הפתיחה.
דגל מיוחד עוצב עבורם בצבע לבן ובמרכזי האותיות NPA.
בטקס הענקת מדליית זהב לספורטאי פאראלימפי נייטרלי, ינוגן ההמנון של הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי.
הספורט בכורדיסטן (בכורדית: وەرزشی کوردستان) מתייחס לתחומי הפעילות והתרבות הספורטיביות באזורים השונים, שבהם מתגוררים הכורדים.
הספורט באזורים אלו מושפע מהתרבות הכורדית הייחודית, מההיסטוריה ומהתנאים הגאופוליטיים.
מבין ענפי הספורט, משחק הכדורגל הוא הנפוץ והפופולרי ביותר בקרב האוכלוסייה הכורדית.
ענפי ספורט נוספים הנהנים מתפוצה רחבה הם היאבקות מסורתית (מכונה גם היאבקות עם צ'וקה), צ'יריט שהוא ספורט מסורתי הכולל הטלת כידון תוך כדי רכיבה על סוס, ג'ורבין, ענף ספורט עתיק ובאזורים הכפריים נפוצים מאוד מרוצי גמלים ומרוצי סוסים.
כורדיסטן היא חבל ארץ גאוגרפי הכולל חלקים בצפון עיראק, הרי הזגרוס במערב איראן, הרי הטאורוס בדרום-מזרח אנטוליה שבטורקיה, צפון-מזרח סוריה, מערב ארמניה, ואזורים סמוכים נוספים.
רוב האוכלוסייה הכורדית מתגוררת ברציפות גאוגרפית באיראן, עיראק וטורקיה, וכן באזור סוריה ובאזור ח'וזסתאן הנמצא בצפון-מזרח איראן.
ניתן לראות שהכורדים מתגוררים בעיקר באזורי ההרים, והם המיעוט האתני הלאומי הגדול ביותר במזרח התיכון הערבי.
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20, הייתה האוכלוסייה הכורדית ברובה כפרית, אך מאז חלה מגמת עיור מואצת והיא מהווה יותר מ-75% אוכלוסייה עירונית.
בעיראק מתגוררים בצפון ההררי כ-5 מיליון תושבים רובם כורדים מוסלמים סונים לצד מיעוטים טורקמנים.
הם יושבים במספר מחוזות: ארביל – בירת ממשלת כורדיסטן האזורית, דוהוכ, סולימניה וקירכוכ.
בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין נהרסו כ־90% מהכפרים הכורדיים בעיראק, מה שהוביל לתהליך עיור מואץ והעתקת האוכלוסייה הכפרית לערים.
בנוסף, מתגוררים בכורדיסטן העיראקית גם מיעוטים אתניים ודתיים אחרים ביניהם נוצרים, טורקמנים, פליטים ועקורים.
השפות הרשמיות הן כורדית וערבית.
כורדיסטן הטורקית, מתייחסת לחלקים של טורקיה בדרום-מזרח ובמזרח אנטוליה.
מבחינה היסטורית, מרוכזת האוכלוסייה הכורדית באזורים אלו.
היא מהווה את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בטורקיה ואחד המיעוטים המופלים ביותר במדינה הטורקית.
מצבה הידרדר עוד יותר לאחר פרוץ המלחמה שאירעה בשנת 1984 בין הממשלה הטורקית למפלגת הפועלים של כורדיסטן – ה-PKK, שהיא קבוצה חמושה שנלחמה למען הגדרה עצמית (המפלגה התפרקה בפברואר 2025, לאחר 41 שנות לחימה בטורקיה).
רוב האוכלוסייה היא מוסלמית סונית, אך יש בה גם עלווים.
הכורדים דוברים את השפה הכורדית אשר מחולקת לקורמנג'ית, זאזא וניבים אחרים.
הרס של 3,428 כפרים כורדים בטורקיה בשנות ה-90 של המאה ה-20, גרם ליציאתם של כורדים רבים אל העיר.
בשנת 2016, נמנו בטורקיה כ-12.2 מיליון כורדים, כאשר איסטנבול נחשבה לעיר בעלת מספר התושבים הכורדי הגדול בעולם.
ערים נוספות שבהן מתגוררת אוכלוסייה כורדית גדולה נמצאות בצפון: דיארבקיר (1.5 מיליון תושבים), אנטפ ואורפה.
בסוריה מתגוררים בין 2.5 ל-3.5 מיליון כורדים, רובם מוסלמים סונים, הדוברים כורדית בניב קורמנג'י, אם כי מרביתם שולטים גם בשפה הערבית.
שליש מהאוכלוסייה הכורדית בסוריה מתגורר למרגלות הרי הטאורוס מצפון לחלב, שליש נוסף מתגורר לאורך הגבול הטורקי באזור ג'זירה.
כ-10 אחוזים מתגוררים בסביבת ג'ראבולוס (Jarabulus) צפונית-מזרחית לחלב, וכ-10–15 אחוזים מתגוררים ברובע הכורדים "היי אל-אכרד" (Hayy al-Akrad) שבדמשק.
מלחמת האזרחים בסוריה, שיבשה לחלוטין את האיזון הדמוגרפי במחוזות הכורדים המרכזיים: ג'זירה, קובאנה, עפרין וקמישלי.
הכורדים באיראן מהווים כ-10–12.5 אחוז מאוכלוסיית איראן.
מוצאם מקבוצות אתניות שונות בעלות רקע לשוני ותרבותי מגוון.
הם מתרכזים בעיקר לאורך הגבולות המערביים של המדינה עם עיראק וטורקיה.
במחוזות כורדסטאן, כרמנשאהאן, אילאם (Ilam), מערב אזרבייג'ן במחוז ח'ורסטאן וטהרן, וכן בחבל מהאבאד שהוא אזור כורדי מובהק.
בקרב הכורדים באיראן, קיימים מספר ניבים מרכזיים של השפה הכורדית שהבולטים בהם: קרמנג'י, סוראני וקלהורי.
ענף הכדורגל נחשב לענף הספורט הפופולרי ביותר בכורדיסטן, ומשמש כאמצעי לביטוי הזהות הכורדית.
במובנים רבים מסמלים מועדוני הכדורגל הכורדים את חוסן ואחדות העם הכורדי הממשיך לטעון לזהותו על מגרש הכדורגל ומחוצה לו.
נבחרת הכדורגל של כורדיסטן מפעילה ליגת על כורדית משלה, ומתחרה בטורנירים של קבוצות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א.
בכורדיסטן העיראקית פועלות ליגות כדורגל מקומיות ובהן קבוצות בולטות כגון דוהוכ זאכו וארביל המשתתפות גם באליפות עיראק.
לצד זאת, פועלת בעיראק נבחרת כורדית לא רשמית, המשתתפת בטורנירים בינלאומיים שאינם מוכרים על ידי פיפ"א.
בשנת 2016, השתתפה נבחרת הכדורגל שבארביל בגביע העולם בכדורגל של התאחדויות הכדורגל העצמאיות (ConIFA World Football Cup), שהוא טורניר הכדורגל לנבחרות המייצגות עמים חסרי מדינה, טריטוריות שקיימת עליהן מחלוקת, מדינות לא מוכרות ואזורים בעלי זהות תרבותית ייחודית.
נבחרת הכדורגל התמודדה מול נבחרת חבל סקלי (Székely Land), המייצגת את המיעוט ההונגרי המתגורר במובלעת בתוך רומניה ודורגה במקום החמישי מתוך 23 משתתפות.
בשנה זו (ֿ2016) השתתפו בטורניר 12 קבוצות בלבד, הואיל חלק מהקבוצות האחרות החברות בקוניפ"א לא הגיעו לטורניר בשל בעיות כלכליות או לוגיסטיות.
מועדון הספורט של ארביל שזכה בעבר באליפות עיראק, נהנה מתמיכה קבועה של קהל אוהדים נלהב.
בנוסף, אליו התפתחו מאוד גם מועדוני כדורגל אחרים, כמו מועדון הספורט דוהוכ שסיים את עונת משחקי הכדורגל במקום שמיני, מועדון הספורט ניורוז המייצג את העיר סולימניה וידוע בקהל האוהדים שלו שסיים במקום ה-12 בליגת הכדורגל.
ענף הכדורגל עבר מהפך משמעותי והוא ממשיך לפרוח בכורדיסטן, האצטדיונים מלאים באוהדים שמעורבותם גוברת.
תרבות זו התרחבה לערים נוספות בעיראק וכוללת גם הגעה של משפחות למשחקים, מה שתורם לאווירת חג ומגביר את המשיכה הציבורית.
קבוצות כדורגל כורדיות מקומיות זוכות להכרה לאומית ובינלאומית, והכדורגל שזכה בעבר לבילוי צנוע, משמש כוח תרבותי וכלכלי משמעותי.
מגמה זו יצרה הזדמנויות מסחריות, והובילה לצמיחתם של מועדוני כדורגל מקומיים המבקשים להפוך לעצמאיים כלכלית ולתרום לפיתוח האזור.
ליגת העל של כורדיסטן כוללת 15 קבוצות כדורגל, והספורט הפך לחלק בלתי נפרד מהתרבות, הכלכלה והזהות הכורדית.
הכדורגל בעיראק הגיע כנראה בתחילת המאה ה-20 בתקופת המנדט הבריטי, שהחל בשנת 1920. חיילים בריטיים שיחקו במשחק כאשר האוכלוסייה המקומית צפתה בהם.
משחק הכדורגל הראשון המתועד בעיראק התקיים בשנת 1921, וסימן את תחילתו של הכדורגל המאורגן במדינה.
הכדורגל צבר פופולריות במהירות במיוחד בקרב הצעירים, שראו בו סוג של בילוי.
בשנת 2007, ניצחה נבחרת עיראק בכדורגל את נבחרת ערב הסעודית בגביע אסיה של קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) וזה הביא לא רק שמחה אלא גם חוסן ואחדות בעם העיראקי.
כך איחד המשחק אנשים מרקעים אתניים ודתיים שונים והדגים את כוחו של הכדורגל לאחד חברה מפולגת.
למרות חוסר היציבות בעיראק, שחיתות ותשתיות לא מספקות נמשכה התשוקה לספורט ופותחו תוכניות עממיות לפיתוח כישרונות צעירים.
כמו כן, הוקמו מועדוני כדורגל באזור כורדיסטן העיראקית שתרמו לאפשרות של תחרות מוגברת וחשיפה למשחק.
בשנת 2006, נוסדה התאחדות הכדורגל הכורדית בעיראק.
המשרד הראשי שלה ממוקם בארביל.
בשנת 2012, זכתה נבחרת כורדיסטן בגביע העולם VIVA בכורדיסטן, לאחר שניצחה את צפון קפריסין.
בתחרות גביע העולם בשנת 2014, סיימה הנבחרת הכורדית במקום החמישי.
הסכסוך בן עשרות השנים בין הטורקים לכורדים מתבטא בספורט.
במשחקי הכדורגל מגדפים פעמים רבות אוהדי מועדון הכדורגל הטורקי את יריביהם, שחקני הכדורגל הכורדים.
מועדון קבוצת הכדורגל אמדספור מהעיר דיארבקיר הידועה גם כ"בירת הכורדים" של טורקיה, מתמודד פעמים רבות עם סנקציות חוזרות ונשנות כלפיו מצד התאחדות הכדורגל הטורקית.
הקבוצה פופולרית מאוד בקרב הכורדים בטורקיה, אך שנואה מאוד בקרב שאר האוכלוסייה שאינה כורדית.
כאשר מתקיים משחק כדורגל בין מועדון הכדורגל אמדספור לבין קבוצת כדורגל טורקית באיסטנבול, הוא מתקיים תחת אבטחה של מספר שוטרים רב.
זו הזדמנות לאוהדי הקבוצה הכורדית להגיע לאיסטנבול ולצפות בקבוצתם, נסיעה שנאסרת עליהם לעיתים קרובות על ידי הרשויות מטעמי ביטחון.
במשחק, לובשים השחקנים הכורדים חולצות לבנות עם פסים אדומים וירוקים שהם צבעי הדגל של כורדיסטן.
בשנת 2015, זכתה נבחרת הנשים של כורדיסטן באליפות איראן בכדורגל לנשים.
מאמנת הנבחרת, מוטראם היידרי (Mohtaram Heidari), התבטאה בראיונות נגד אפליית נשים בספורט בכורדיסטן, וציינה כי השליטה ברוב תחומי הספורט לרבות ספורט נשים, נתונה בידי הגברים.
ספורט הנשים לדבריה נדחק לשוליים בשל השקפות אידאולוגיות הטוענות, שמקומן של הנשים הוא רק במרחב הביתי וכך מוגבלת השתלבותן בפעילות ספורטיבית.
היא הוסיפה ואמרה כי, המסורת היא הכובלת את הנשים הואיל והסמכות העליונה היא בידי גברים, וכתוצאה מכך תקציבים המוקצים לספורטאיות אינם מגיעים.
בנוסף, לא רק שהן לא מקבלות תקציבים, אלא גם מותקפות ומושפלות.
עוד ציינה היידרי, כי בקבוצת הכדורגל של מחוז כורדיסטן קיימת קבוצת שחקניות מתנדבות בגילאי 16–23, אשר אינן מקבלות מהרשויות מזון או ביגוד מתאים, לעומת קבוצות כדורגל אחרות שאינן ממוצא כורדי.
מחוז כורדיסטן היה בליגת העל של איראן מאז שנת 2004, אך עקב מחסור בספונסרים ושחקניות מקצועיות, פורקה הקבוצה בשנת 2010. באותה שנה ייסדו שני המאמנים רחמטי (Rahmati) והיידרי, קבוצת כדורגל, שהתבססה על על תרומות של חברים וקרובי משפחה לצורך הקמת קרן זעומה לפעילות הקבוצה.
למשחק הכדורגל יש קשר רב לסכסוכים המלווים במטען רגשי ובהם סוגיות של דת, פוליטיקה, זהות וכו'.
בסוריה, נקט השלטון הסורי, במדיניות מפלה ומדכאת כלפי הכורדים, וגרם לחיכוכים בינם לבין האוכלוסייה הערבית.
העוינות בין המיעוט הכורדי לערבים בסוריה גרמה לכעס אצל הכורדים, והניצוץ לחיכוך זה היה משחק הכדורגל בעיר קמישלי, שבה מתגוררת אוכלוסייה כורדית, הגדולה ביותר בסוריה.
העיר קמישלי הפכה למרכז המאבק וההתנגדות של הכורדים כלפי הערבים.
בשנת 2004, פרצו מהומות בעיר קמישלי, במהלך משחק כדורגל בין קבוצת אל-ג'יהאד (Al-Jihad), מועדון כורדי מקומי, לבין קבוצת הכדורגל אל-פטווה (Al-Fotuwa) ממועדון כדורגל ערבי מהעיר דיר א-זור.
במהלך המשחק, הניפו אוהדי קבוצת הכדורגל הכורדית את הדגל הכורדי ואוהדי קבוצת הכדורגל אל-פוטווה השמיעו קריאות פוגעניות כלפי מנהיגים כורדים ובהם מסעוד ברזאני.
בנוסף, הציגה הקבוצה הערבית תמונות של סדאם חוסיין ברחבי קמישלי.
סדאם חוסיין נחשב לדמות שנואה בקרב הכורדים, הואיל וטבח בהם בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. האירוע הסלים לכדי עימותים קשים ואלימים בעיר, והדגים את הפוטנציאל של משחק הכדורגל לשמש זירה לעימותים פוליטיים וחברתיים.
בחודש מאי 2025, הוקם פרויקט "ליגת התקווה" ("Hope League"), שהוא יוזמה בינלאומית משותפת עם "קרן ברצלונה" של מועדון הכדורגל ברצולנה.
הפרויקט הוקם במטרה לנצל את משחק הכדורגל, לבנייה מחדש ולשיקום המרקם החברתי וכן לגרום לדו-קיום בצפון-מזרח סוריה ובכורדיסטן העיראקית.
במסגרת התוכנית, יוקמו בתי ספר קהילתיים לכדורגל, שיקדמו דיאלוג של שלום ודו-קיום בין קבוצות אתניות שונות.
היוזמה להקמת הפרויקט שואפת לנטרל נרטיבים של שנאה ואלימות לפני שהם משתרשים, תוך דגש על העצמת ילדים ובני נוער, במיוחד בנות בקהילות של מיעוטים אתניים, עקורים, פליטים ותושבים כפריים.
יוקמו בתי ספר ב-6 מקומות: קובאנה, חסכה, א-ראקה וטיברספיה בצפון מזרח-סוריה; ארביל וסולימניה בכורדיסטן העיראקית.
קבוצות המשתתפים יקיימו מפגשים קבועים החל מיוני 2025 עד אוקטובר 2026, כאשר היעד הוא שילובם של למעלה מ-600 ילדים ובני נוער בגילאים 8–14, בהתאם לקריטריונים שיבטיחו שוויון מגדרי, גיוון אתני והכללת פליטים ואוכלוסיות כפריות, שיתאספו מדי שבוע למשחק כדורגל.
משחק הג'ורבין (בכורדית: جۆربین), נשמר בקרב הכורדים כספורט מסורתי ועתיק, אשר קשור עמוקות במורשת התרבותית והזהות הלאומית הכורדית, בשל היותם מיעוט במדינות שבהם הם מתגוררים ודחיקתם בתוך מדינות אלה.
בעידן המודרני עדיין משחקים במשחק והוא ממשיך להיות פופולרי בקרב הקהילות הכורדיות.
הכבוד שמייחסים הכורדים למסורתם ומורשתם זוכה להערכה גם בקרב מדינות נוספות במזרח התיכון.
זקני העדה בקהילות הכורדיות נוטים לשייך את ראשיתו לימי קדם, ממסופוטמיה הקדומה.
אולם, אין תיעוד כתוב היכול להעיד על מקורו.
המשחק נחשב ל"משחק מורשת", שמטרתו חיזוק הקשרים החברתיים והיכרות הדדית בין המשתתפים ולא רק בידור.
לפי המסורת שבעל פה, פותח המשחק בלילות החורף הארוכים בכפרים הכורדיים, כאשר לא נותרו אמצעים אחרים להעביר את הזמן.
כך נוצר משחק מעניין ותחרותי, שבסיסו החלפת רעיונות והכרת האחד את השני.
המשחק מתבצע באמצעות גרביים מיוחדות שנסרגות על ידי נשים ואינן מיועדות ללבישה.
הוא מתקיים בין שתי קבוצות, שכל אחת מהן כוללת 5–7 שחקנים ולעיתים אף יותר (המספר הנפוץ בדרך כלל הוא 5 שחקנים), נדרשים 5–10 זוגות גרביים המונחים בשתי שורות על הקרקע ואין מגבלות גיל או מגדר להשתתפות.
בתחילת המשחק מטיל השופט מטבע, והקבוצה שזוכה במטבע מקבלת את "עץ התפוח" שהוא מקל עץ קטן, המוחבא במהלך המשחק באחת הגרביים.
שחקן מנוסה מהקבוצה מסדר את הגרביים לפניו ומחביא את "עץ התפוח" ביד אחת באחת הגרבים (אסור להשתמש בשתי הידיים).
פעולת ההסתרה דורשת תחכום, שכן יריב מתוחכם עשוי לזהות רמזים שיעידו על מיקום החפץ.
לאחר מכן, מנסה הקבוצה היריבה לגלות את "עץ התפוח".
אם אחד מחבריה מצליח לזהות את הגרב הנכונה בניסיון הראשון, לאחר שהכריז "גול" ו"תקף" את הגרב, מקבלת הקבוצה 10 נקודות.
אולם, במהלך המשחק מופיעים מצבים שבהם נדרשים ניסיונות נוספים לגילוי החפץ, והמשחק נמשך על פי כללים נוספים המוכתבים על פי המסורת המקומית.
הרכיבה על סוסים היא מסורת רבת שנים בכורדיסטן, הנפוצה בעיקר בכפרים, באירועי תרבות ופסטיבלים.
ביות בעלי חיים על ידי האדם באזור הרי הזגרוס, בהם מתגוררים הכורדים, החל לפני אלפי שנים.
הקאסיטים (Kassites), ששלטו בבבל לאחר נפילת האימפריה הבבלית הראשונה (בערך 1531 לפנה"ס עד בערך 1155 לפנה"ס), היו בין הראשונים שגידלו סוסים באזור.
גזע הסוסים הכורדי ידוע ביופיו ובעצמתו, ומקורו באזורים הכורדיים של איראן, שם הטופוגרפיה ההררית והאקלים הקר עיצבו את אוכלוסיית הסוסים הייחודית, העמידה לתנאי סביבה קשים.
הסוסים היו חלק בלתי נפרד מחיי היומיום של קהילת הנוודים בכורדיסטן.
במהלך ההיסטוריה, היו הסוסים חלק בלתי נפרד מהמהפכות הכורדיות.
כאשר שימשו כאמצעי תחבורה עיקרי להובלת נשק, מזון ולוחמים בשעה שהאפשרות היחידה ללחימה הייתה לוחמת גרילה בסביבה הקשה של ההרים מקום מושבם של הכורדים.
מאוחר יותר, בשתי המהפכות החשובות של הכורדים בעיראק – מהפכות איילול וגולאן, מילאו הסוסים תפקיד מרכזי במאבק, כשהם נושאים לוחמים, נשק, מזון וציוד עבור כוחות הפשמרגה ("peshmerga forces").
אחת הדמויות הבולטות בהיסטוריה הכורדית המודרנית, מוסטפא בראזאני (Mustafa Barzani), היה ידוע כחובב סוסים והיה בעלים של חוות הרבעה לסוסים.
המסורת שהנחיל ממשיכה עד היום באזור בארזאן (Barzan area) שבכורדיסטן.
אליפויות רכיבה ואירועים לבחירת הסוסים האלגנטיים ביותר הם פרקטיקות נפוצות בכורדיסטן, וכמה מועדוני רכיבה מזמינים אליהם את המתעניינים ברכיבה הן כספורט מקצועי והן כבידור.
ארביל היא ביתו של אחד ממועדוני הרכיבה המקצועיים ביותר לא רק בחבל כורדיסטן אלא גם בכל עיראק.
קרואן בראזאני, מנהל מועדון הרכיבה הבינלאומי של ארביל, הסביר כי הצעדים הראשונים להכנסת הרכיבה כספורט מקצועי ננקטו בשנת 2008, כאשר ייסדו מועדון קטן באזורים ההרריים של בארזאן, מצפון-מזרח לארביל.
עם זאת, המאמצים זכו לתשומת לב מצד הציבור, עד שבשנת 2013 הוחלט להקים בארביל מועדון רכיבה בינלאומי.
מועדון הרכיבה הבינלאומי בארביל מושך אליו רוכבי סוסים מכל רחבי אזור כורדיסטן, עיראק והעולם, לאליפויות במרוצי מכשולים ובמרוצי שטח.
עם זאת, לדברי קרואן ברזאני, נותרו עדיין אתגרים בהכנסת גזע הסוסים הכורדי לאליפויות בינלאומיות מחוץ לעיראק, מכיוון שחל איסור על העברת סוסים מעיראק למדינות אחרות.
"מחלות בעלי חיים, וסביבות טבעיות אלימות בעיראק, הן הסיבות העיקריות לכך שמדינות אחרות אינן מאפשרות להעביר ולהכניס סוסים מעיראק ומאזור כורדיסטן לאירועים".
עם פריחת ספורט הרכיבה על סוסים כספורט מקצועי וכתחביב אישי, גם מחירי הסוסים עולים.
סאטר אחמד, מגדל סוסים כורדי מארביל, אומר שמחיר של סוס יכול להגיע עד 8,500 דולר, והסוסים הערביים הם הסוסים הפופולריים והיקרים ביותר בשוק שבאזור כורדיסטן, אחריהם מספר גזעים שונים של סוסים צרפתיים.
גזע הסוסים הכורדי, אינו מתחרה במחיר מכיוון שהוא משמש גם לתחבורה ולחקלאות באזורים כפריים.
בעוד שהרכיבה על סוסים צומחת בחבל כורדיסטן, שוק חדש צץ ויצר מקומות עבודה נוספים.
על פי הנתונים הסטטיסטיים הרשמיים של שנת 2022, יובאו לחבל כורדיסטן 239 סוסים ממדינות אחרות.
כדי לפקח על תהליך היבוא ולמנוע התפרצויות של מחלות, אוכפות הרשויות תקנות וטרינריות מחמירות במעברי גבול ובשדות תעופה.
משחק הפולו, (בפרסית: chogan – چُگان), (בכורדית: gog – گوگ), מקורו במרכז אסיה, והחל באיראן במאה ה-6 לפני הספירה עד המאה ה-1 לספירה.
בתחילה שימש המשחק כאמצעי אימון ליחידות פרשים, במיוחד לחיילי משמר המלך או לחיילים מיחידות עילית נוספות, כאשר בכל קבוצה השתתפו עד 100 שחקנים.
במשך הזמן הפך הפולו לספורט לאומי פופולרי בפרס, והתפשט גם למדינות אחרות כמו ערב הסעודית, טיבט, סין ויפן.
לשיא הפופולריות שלו הגיע בתקופת האימפריה הסאסנית (651-224 לספירה), והיה נפוץ גם בקרב חצרות הנסיכויות הכורדיות במשך מאות שנים.
הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי (Evliya Çelebi), שביקר בכורדיסטן במהלך המאה ה-17, מתאר בספרו "סיאחת נאמה" (Siyahatnamah), משחק פולו שנערך בקרב הכורדים בטירת ביטליס (Bitlis Castle) בעת ביקורו השלישי במקום.
משחק הפולו לפי תיאורו של צ'לבי היה מחזה מרהיב, אשר שימש מבחן לעוצמה, סבלנות ומיומנות הרכיבה של המשתתפים בו.
גם כיום נחשב משחק הפולו לספורט מוערך ואהוד בכורדיסטן ובאיראן.
צ'יריט הוא משחק רכיבה מסורתי שהגיע לאנטוליה במאה ה-11 על ידי הטורקים.
המשחק שימש ככלי אימון לפרשים ולשיפור כישורי הרכיבה אצל הטורקים.
מקורו של המשחק הוא מרכז אסיה.
בהמשך, הפך המשחק לענף ספורט, וכיום אינו נפוץ כמו בעבר, אך עדיין משחקים בו באזורים שמתגוררת בהם אוכלוסייה כורדית: בסיירט (Siirt), בדיארבקיר (Diyarbakır), בפרובינציה המרכזית של אנטוליה, בקוניה (Konya Province).
באזורים אלה משחקים בו לרוב בהקשרים חגיגיים כמו חתונות או אירועים קהילתיים.
אגודות ספורט מקומיות מנסות לשמרו באמצעות ארגון טורנירים.
המשחק נחשב לתחרות המבטאת אומץ לב.
המשחק מתקיים בין שתי קבוצות פרשים יריבות, והאדם שאחראי על מתן האות לפתיחת המשחק נקרא "צ'אווש".
כל קבוצה מורכבת מ-6, 8 או 12 שחקנים, העומדים משני צידי מגרש המסומנים בתוך מרובע שאורכו 130 מטר ורוחבו 70 מטר.
בקצותיו של המגרש שלושה "אזורי סיום" כל אחד משתרע לאורך של כ-6 מטרים, המהווים את אזור ההמתנה של הקבוצה, המחולק לשניים: אזור נייטרלי ואזור הטלת המקל של הקבוצה היריבה.
התכונות הדרושות מהסוסים למשחק: גילם צריך להיות יותר מ-4 שנים, וגובהם עדיף שיהיה בגובה בינוני, הואיל וסוסים גבוהים אינם מתאימים לתמרון מהיר, לכן המתאימים ביותר הם סוסים ערבים וטורקומנים.
הציוד המרכזי במשחק הוא מקלות עץ (צ'יריטים), באורך של 70–100 ס"מ ובקוטר של 2–3 ס"מ.
קצותיהם קהים כדי למנוע פגיעה חמורה.
לכל אחת מהקבוצות המתחרות מקל תמר מיובש או אלון או צפצפה.
במקור היו המקלות עשויים מעץ צפצפה אשר היו הופכים קלים ונוחים יותר לאחר ייבוש.
כל רוכב מחזיק מספר מקלות.
המשחק נפתח במרכז המגרש בטקס של היכרות ולחיצות ידיים, במצעד של הקבוצות עם דגליהן, התזמורת מנגנת מוזיקה צבאית של חיל היניצ'רים ומוזיקה מקומית עם תופים.
השחקנים בודקים את המגרש ואת הסוסים, וכל קבוצה חוזרת לחלק שלה.
הרוכבים לבושים בתלבושות אזוריות מסורתיות, לאחר מכן הם עולים על הסוסים.
ביד ימין אוחזים במוט הראשון אותו הם זורקים, תוך שהם אוחזים ביד שמאל בשאר המוטות.
מהלך המשחק מבוסס על עקרון של קריאה לאתגר את היריב, רדיפה והטלת מקלות: רוכב מקבוצה אחת (נהוג שהפרש הצעיר ביותר יפתח את המשחק) דוהר לעבר הקבוצה היריבה, עוצר במרחק של 30–40 מטר וקורא בשמו של שחקן יריב, מניף לעברו את אחד ממקלותיו ומאתגר אותו להיכנס למשחק.
לאחר מכן חוזר לפינה שלו בעוד השחקן המאותגר עוקב אחריו וזורק מוטות על השחקן שבורח.
המשחק נחלק לשניים כאשר כל חלק נמשך 45 דקות.
המטרה, לפגוע ביריב במקל מבלי לפגוע בסוס.
פגיעה בסוס נחשבת עבירה חמורה המביאה להרחקת השחקן.
הניקוד במשחק כולל: נקודות חיוביות – פגיעה ביריב, עקיפה, תפיסת מקל באוויר.
נקודות שליליות – יציאה מגבולות המגרש, פגיעה מכוונת בסוס, נפילה מסוס, או הטלת המקל ממרחק קצר של פחות מ-5 מטר.
השופטים המוצבים בקו האמצע ובקצות המגרש, הם לרוב שחקני עבר בצ'יריט, מעניקים את הנקודות באמצעות הרמת דגלים.
ההיאבקות הכורדית הידועה גם בשם היאבקות עם צ'וקה (Choukhe), נחשבת כאחת מענפי הספורט הקשוחים ביותר, אך גם המסורתיים, הכפריים, העתיקים והפופולריים ביותר באיראן.
כיום, היא מתקיימת על משטחי היאבקות מוסדרים, ומוכרת כספורט בין-לאומי רשמי.
מקורה של ההיאבקות הכורדית באזור צפון ח'וראסאן (Khorasan) שבאיראן ומשם התפשטה לאזורים נוספים, ואף לארצות אחרות כמו אוזבקיסטן, קזחסטן וטטרסטן, בהן היא מכונה בשמות מקומיים שונים.
שמו של ענף ספורטיבי זה, ניתן לו בשל מעיל הצ'וקה שאותו לובשים המתחרים במהלך התחרות.
ענף ההיאבקות הכורדי ממלא תפקיד תרבותי וחברתי בקרב הקהילות הכורדיות, ומתקיים לעיתים קרובות כחלק מטקסים ציבוריים, מסיבות, חתונות, אירועים המתקיימים בחוץ ובטבע, על דשא או אדמה רכה בכפרים וביישובי נוודים.
התחרות מתקיימת בזירה עגולה שקוטרה 10 מטר, מלווה בצלילי תופים וריקודים מקומיים.
המתחרים מחולקים ל-4–5 קבוצות משקל, ונפגשים על המגרש תוך לחיצות ידיים ונשיקות על הלחיים.
הקרב נמשך 10 דקות ללא הפסקה, ואם לא הוכרע, מוסיפים 5 דקות עם הפסקה של 2 דקות.
המשחק מתקיים על הקרקע ללא נעליים, הואיל ובמסגרת התחרות, לרגליים תפקיד חשוב בטכניקות ההיאבקות.
הניצחון מושג באמצעות מגוון שיטות הדורשות מיומנות.
השיפוט בתחרות מופקד בידי מתאבקים ותיקים ומנוסים.
המתחרים לבושים בבגדים מיוחדים: מכנסיים שאורכם מגיע עד הברכיים או מכנסיים ארוכים מקומיים המקופלים עד הברכיים, מעילי צמר או כותנה מקומית ארוכים ללא שרוול המכונים צ'וקה ורדיד בד הנקשר על המותניים.
ברחבי העולם מתקיימות ריצות מרתון רבות, שבחלקן הם שמות מוכרים בעולם הספורט, כמו מרתון לונדון או מרתון בוסטון.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 מתקיימות תחרויות ריצת מרתון בערים גדולות בעיראק, כמו ארביל וסולמאניה, כחלק מהמאמצים לעודד ספורט עממי ובריאות הציבור.
בעיר ארביל מתקיים כל שנה בסוף חודש נובמבר מרתון ארביל (International Erbil Marathon) ומגיעים אליו משתתפים מקומיים ובינלאומיים.
מטרה נוספת למרתון היא להעלות את המודעות לשמירה על סביבה נקייה בעיר ארביל.
התחרות בת 21 ק"מ, מתקיימת סביב פארק סמי עבדולרחמן (Sami Abdulrahman Park).
5 הרצים הראשונים המסיימים את המרוץ מקבלים פרס כספי בנוסף למדליות, שאר המשתתפים מקבלים מדליות.
האירוע הפך במשך השנים לאירוע ספורט חשוב במחוז כורדיסטן.
בחודש נובמבר 2018, התקיים מרתון האופניים הבינלאומי הראשון בארביל, שהיה אירוע האופניים הראשון בהיקפו באזור כורדיסטן בעיראק ומטרתו הייתה לאחד את חברי הקהילה לפעילות ספורטיבית וחברתית כאשר כותרתו הייתה "אחדות בגיוון".
רעיון מרתון האופניים היה של שתי נשים, יזמיות צעירות מקומיות שהשתתפו בתוכנית חילופי מנהיגים צעירים עיראקיים.
האירוע אורגן בשיתוף פעולה עם ארגון IOM, ממשלת אזור כורדיסטן (KRG), ערוץ הטלוויזיה Kurdistan 24, וחברי הקהילה המקומית.
הוא נתמך על ידי משרד החוץ האמריקאי, לשכת האוכלוסין, הפליטים וההגירה.
במרתון השתתפו מאות רוכבי אופניים ביניהם רוכבי אופניים מקצועיים, חברי הקהילה המקומית, עקורים עיראקיים ופליטים סורים.
אורך המסלול היה 3.2 ק"מ, שהחל מקצה שכונת איינקאווה (Ainkawa) ההיסטורית והסתיים במצודת Citadel, שהיא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
טקס הסיום כלל מוזיקה מסורתית, מופעי ריקודים ונאומים בפארק באקי שאר (Bakhi Shar) ליד המצודה.
במרתון השתתפו למעלה מ-250 איש כולל נשים.
הרכיבה על האופניים נועדה להעצים נשים על ידי אספקת אופניים ועידודן להשתתף ולשמש כהשראה לנשים ברחבי עיראק.
בשנת 2025, הגיע למשחקי המגרשים בכורדיסטן ספורט חדש, עם פתיחתו של World of Padel.
זהו מתקן הפאדל המקורה הראשון באזור כורדיסטן.
מטרת הקמתו הייתה להפוך למקום של קירוב אנשים, טיפוח אורח חיים בריא והשארת המורשת.
מאחורי הפרויקט פורץ הדרך הזה עומד עדנאן צ'אלי, מהנדס כורדי ותיק ומפתח עסקי שעבד בחברות מובילות ברחבי העולם, אך תמיד היו לו חלומות גדולים עבור מולדתו.
הפדאל הוא ספורט מחבט שהומצא לפני כ-50 שנה במקסיקו.
הספורט מכונה גם טניס פאדל, ומשחקים בו בדרך כלל בזוגות או בקבוצות של זוגות.
הפאדל משוחק על מגרש שקט, שיטת הניקוד בו זהה לשיטת הניקוד בטניס, אך הכללים, החבטות והטכניקות שונות.
הוא נחשב לעיתים קרובות לשילוב של טניס וסקווש.
מיקום מגרש הפאדל הוא בלב שדרת ארביל, בשכונה שיש בה מבחר של מסעדות בינלאומיות ידועות, בתי קפה ועסקים.
הטאקוונדו, הוא אמנות לחימה קוריאנית מודרנית, והוא ספורט חדש יחסית שהגיע לכורדיסטן.
ספורטאים ומאמנים כורדים החלו להשתלב בזירה הבינלאומית, ולצד זאת מקדמים את הענף ברמה המקומית תוך שימת דגש על שוויון מגדרי, מצוינות מקצועית והעצמה קהילתית.
אחת הדמויות הבולטות הוא הספורטאי ומאמן הטאקוונדו הכורדי חמין מהדי קאדר (Hemin Mehdi Qadir) אשר קיבל חגורה שחורה דאן 7, והפך לספורטאי הראשון בהיסטוריה של עיראק וכורדיסטן שהגיע לדרגה גבוהה כזו.
חמין מהדי קאדר התחייב להשתמש בקידומו כדי לפתח את ספורט הטאקוונדו ולעורר השראה לדור חדש של מתאמנים.
מאמן נוסף הוא חוסיין עבד אל רחמן (Hussein Abdulrahman), מייסד בית הספר "האולר טאקוונדו" (Hawler Taekwondo) בארביל, שהיה חבר נבחרת איראן בטאקוונדו, אך מכיוון שהיה פליט לא הייתה לו אזרחות איראנית ולכן לא יכול היה להשתתף במשחקים אולימפיים.
לדבריו, אין הבדל בין גברים לנשים באמנויות הלחימה, כולם מתאמנים יחד.
הוא אימן את קפטנית נבחרת הטאקוונדו העיראקית זינה אזאדין ג'בארי (Zena Azadeen Jabarri).
בשנות ה-20 של המאה ה-21 חלה עלייה ניכרת בפעילות הספורטיבית של הנשים הכורדיות בעיראק, טורקיה, איראן וסוריה.
על אף האתגרים הפוליטיים, התרבותיים והתשתיתיים העומדים בפני הנשים הכורדיות, ספורט הנשים מצליח להתבסס ולצבור תאוצה, הן במסגרת ענפי ספורט מודרניים והן במסגרות של ספורט מסורתי.
הפעילות מתקיימת ברמות שונות: החל מהשתתפות אישית, דרך קבוצות מקצועיות, ועד ייצוג בתחרויות לאומיות ובינלאומיות.
בעיראק, בירת ספורט הנשים היא ארביל, ומתקיימת בה פעילות ספורטיבית עֲנֵפָה.
נשים כורדיות מהאזור נוטלות חלק מרכזי בתחרויות לאומיות ובינלאומיות.
שני ענפי ספורט שבהם קיימת נוכחות נשית בולטת הם כדורעף עם 11 קבוצות נשים, וכדורסל עם 4 קבוצות נשים.
בנוסף, נשים כורדיות משתתפות בנבחרת רכיבת האופניים של עיראק.
אך לעומת הפעילות הספורטיבית הנשית העֲנֵפָה בארביל, ב-15 מחוזות אחרים במדינה, הספורט הנשי קיים, אך נאלץ להתמודד עם קשיים בגיוס כספים וציוד.
המאמצים לקידום שוויון מגדרי בספורט נשענים גם על תמיכה מוסדית ובינלאומית.
בשנת 2024, השיק ארגון הנשים של האו"ם (UN Women) תוכנית פעולה אזורית בכורדיסטן בהתאם להחלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, בהצגת תוכנית מקומית למחוז דוהוק.
התוכנית פותחה כפיילוט בשיתוף פעולה הדוק בין המועצה העליונה לנשים ולפיתוח, מועצת UNSCR1325 בכורדיסטן, גורמים אזרחיים וממשלתיים ותמיכת משרד מושל דוהוק.
בחודש מרץ 2025, התקיימה פגישה בין ליילה מוחמד אמין (Layla Mohammed Amin), חברת הוועד המנהל של הוועד האולימפי הלאומי של עיראק ויו"ר ועדת השוויון המגדרי, לבין סרדאר איסמעיל (Sardar Ismail), המנהל הכללי של הספורט בחבל כורדיסטן שבעיראק.
במסגרת הפגישה נידונו יוזמות לעידוד השתתפות נשים בספורט ולחיזוק מעמדן של נשים ספורטאיות.
שני הצדדים החליטו לקיים פסטיבל ספורט נשים במחוז ארביל עוד באותה שנה, במטרה להפוך את הפסטיבל למסורת שנתית.
גם בענפי אמנויות הלחימה ובפרט בטאקוונדו משתתפות נשים.
אחת הבולטות היא קפטנית נבחרת הטאקוונדו העיראקית, זינה אזאדין ג'בארי (Zena Azadeen Jabarri).
ג'בארי הצטרפה לנבחרת הטאקוונדו בשנת 2003, זכתה באליפות הארצית ולאחר מכן מונתה לקפטנית נבחרת עיראק.
היא ממשיכה להתחרות ולשמש מאמנת, מתוך מחויבות להעברת הידע שלה בספורט זה לאחרים.
באיראן קיימת נבחרת כדורגל נשית, שזכתה בשנת 2015, באליפות איראן, נבחרת זו זכתה בכבוד עבור מחוז כורדיסטן בצפון-מערב המדינה, כבוד שקבוצות כדורגל של גברים לא זכו.
אך אף גורם רשמי מרשות הספורט באיראן לא הגיע לקבל את פני הספורטאיות.
בטורקיה בשנת 2009, הוקמה קבוצת כדורגל לנשים מטעם עיריית דיארבקיר, אשר איחדה נשים צעירות שגדלו ושיחקו ברחובות העיר לכדי מסגרת קבוצתית.
בשנת 2011, הצטרפה הקבוצה לליגת הנשים הטורקית והעפילה לליגה הראשונה בשנת 2017. בשנת 2014, אימצה הקבוצה את השם "אמדספור", שם שהדגיש את זהותה הכורדית, וחשף אותה לאפליה ולעוינות, במיוחד בעת ששיחקו במשחקים במערב טורקיה.
קבוצת הנשים זכתה לתמיכה ציבורית מועטה על אף שזכתה בשתי אליפויות רצופות.