tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקריאנוס גייס צבא גדול ויצא מערבה לממש את שאיפותיו.
קוויאטוס ובליסטה נשארו במזרח כדי להבטיח את שלטונם.
מקריאנוס האב ומקריאנוס הבן צעדו עם הצבא המזרחי מאסיה לאירופה.
לאחר מסע של מספר חודשים, הגיע מקריאנוס עד מרחב איליריה, אך בשנת 261 נכפתה עליו שם מלחמה נגד הצבא שבפיקוד אוראולוס, הוא הובס ונהרג.
על פי יואנס זונאראס, צבאם של מקריאנוס האב והבן הוקף על ידי אוראולוס ונכנע, למעט הלגיונות הפאנוניים.
מקריאנוס ביקש להיהרג יחד עם בנו כדי שלא להימסר לידי אוראולוס.
קוואיטוס נרצח מאוחר יותר על ידי אודינת מפלמירה.
מקריאנוס נזכר בין "שלושים הטיראנים" שמונה ההיסטוריה אוגוסטה.
טיטוס פולוויוס יוניוס מקריאנוס , הידוע גם כמקריאנוס הצעיר (Macrianus Minor), היה אוזורפטור רומאי, בנו של פולוויוס מקריאנוס.
מקריאנוס האב נולד ככל הנראה במשפחה רגילה, אך אמו של מקריאנוס הצעיר הייתה בעלת ייחוס וממוצא סנאטורי, וייתכן ששמה היה יוניה.
על פי ה"היסטוריה אוגוסטה", שלעיתים קרובות אינה אמינה, מקריאנוס הצעיר שירת כטריבון צבאי תחת הקיסר הרומי ולריאנוס.
אך היסטוריונים שוללים את אמיתותו של פרט המידע הזה.
מקריאנוס הצעיר, אביו ואחיו קוויאטוס, שהו במסופוטמיה בשנת 260, במהלך מסע המלחמה נגד הסאסאנים של הקיסר ולריאנוס, בו הובס הצבא הרומי והקיסר נפל בשבי.
בעזרת אביו, ששמר על אוצר הקיסרות, ובהשפעתו של בליסטה, הפרייפקטוס של ולריאנוס, זכה מקריאנוס הצעיר בקיסרות יחד עם אחיו קוויאטוס, באמצעות בחירת הצבא, בניגוד לקיסר החוקי גליאנוס, בנו של ולריאנוס וקיסר שותף לו, שהיה רחוק במערב.
שני הקיסרים האחים הוכרו בחלק המזרחי של האימפריה, ומעוזם היה במצרים, הפרובינקיה שסיפקה תבואה לעיר רומא.
לאחר שאבטחו זמנית את הגבול הפרסי, מקריאנוס האב ומקריאנוס הבן צעדו מערבה כדי לתקוף ולחסל את יריבם גליאנוס.
לאחר מסע של מספר חודשים, הגיעו עד מרחב איליריה, אך בשנת 261 נכפתה עליהם שם מלחמה נגד הצבא שבפיקוד אוראולוס, והם הובסו ומתו בשדות תראקיה.
מקריאנוס הצעיר נזכר בין "שלושים הטיראנים" שמונה ההיסטוריה אוגוסטה.
תוכנות מחשב רבות מאפשרות לבצע פעולות מסוימות הן באמצעות עכבר המחשב והן באמצעות הקשה על מקשי קיצור במקלדת.
היכרות עם שתי השיטות מאפשרת לכל משתמש לבחור את שיטת העבודה הנוחה לו על פי טעמו האישי, או במקרה של אדם בעל לקות – על פי יכולותיו.
למידה בעל-פה של צירופים רבים של מקשי קיצור אינה קלה.
אולם כשמכירים צירוף מקשי קיצור עבור פקודה מסוימת של המחשב, הדבר חוסך את זמן העברת היד מן המקלדת אל העכבר בזמן ההקלדה ועשוי להקל על מי שמתקשה באופן מיוחד בהפעלת העכבר או באיתור צלמיות על המרקע.
כמו כן, מקשי הקיצור נוחים ומייעלים את העבודה.
עבור אנשים עם לקויות יש גם תוכנות המוסיפות מקשי קיצור לתוכנות האחרות.
חלק מתוכנות אלה עוסקות רק בהוספת מקשי קיצור לתוכנות אחרות, ואחרות מספקות יתרונות נגישות נוספים למחשב, כמו התוכנה וירגו 4, המנגישה את המחשב לעיוורים מוחלטים.
פעולות באמצעות העכבר נעשות באמצעות בחירה מתפריט נגלל או לחיצה על צלמית.
פעמים רבות ניתן לבצע פעולות אלה באמצעות מקשי קיצור (צירוף של שניים או שלושה מקשים).
במערכת ההפעלה "חלונות", למשל, מתבצעת סגירת חלון באמצעות העכבר על ידי קליק על צלמית יציאה, או בחירה בתפריט בשורה "יציאה".
תוצאה זהה מושגת באמצעות לחיצה על צירוף המקשים Alt + F4 (כלומר לחיצה על המקש Alt, ובעודו לחוץ לחיצה קצרה על המקש F4).
אופן ההפעלה של צירופי מקשים אינו זהה.
צירוף של סגירת חלון, Alt+F4, דורש לחיצת Alt והחזקתו לחוץ ואז לחיצת F4. לעומת זאת צירוף המקשים לפתיחת התפריט, Alt+רווח אינו מחייב השארת Alt לחוץ, ודי בכך שהמקשים Alt ורווח יוקשו זה אחר זה.
דרכי יידוע המשתמש לרשימת מקשי הקיצור
לא בכל תוכנה יש דרך פשוטה לידע את המשתמש.
יידוע המשתמש בחלונות ברשימת מקשי הקיצור הוא על ידי אתר של חלונות בו מפורטים מקשי הקיצור.
רשימת קיצורים חלקית לחלונות של מיקרוסופט:
Ctrl+W: סגור כרטיסיית אינטרנט// קובץ אופיס (בלי לסגור את כל התוכנה)
Alt+Tab: העבר את המוקד לחלון הבא
shift alt tab: העבר את המוקד לחלון הקודם
Windows button+Tab: העבר את המוקד לחלון הבא
Alt+F4: סגור את החלון הנוכחי
;+Windows button: פותח חלונית דמוית מקלדת של רגשונים לשימוש.
הערה: הצירוף Ctrl+Alt+Delete, שבאמצעותו פותחים את חלון מנהל המשימות (Task Manager), איננו נחשב לקיצור בחלונות 95, כי זו הדרך היחידה לגישה אליו.
רשימת קיצורים חלקית למקינטוש X OS:
Command+w: סגור את החלון הנוכחי
לקיצורים נוספים במקינטוש ראו כאן (קישור חיצוני).
בטלפונים חכמים כדוגמת ה-אייפון לא מותקנים מראש מקשי קיצור, לרוב בשל היעדר מקלדת פיזית או לחצנים לתגובות מהירות בעלי פוטנציאל לשימוש נוח למטרה זו.
על אף נפוצות היעדר מקשי הקיצור ניתן לחזות במגמה מתרחבת מתחדשת של ניסיון לאימוץ כפתורים חיצוניים במידה פחות קונבנציונלית ושגרתית מבעבר לשימושים השונים מהשימושים המסורתיים המזוהים עם המחשב כדוגמת גישה מהירה למצלמה או יישום אחר ממסך הנעילה באמצעות כפתורי עוצמת הקול.
מְקָרֵר הוא מכשיר ביתי העושה שימוש בקירור כדי לסייע בשימור מזון או מוצרים רגישים אחרים.
מרבית המקררים פועלים על חשמל ומשתמשים במשאבת חום העובדת במעגל קירור.
מקרר עשוי להכיל תא קירור או תא הקפאה, או את שניהם יחדיו.
ערכי הקיבולת למקררים ביתיים רגילים נעים בין 400 לבין 800 ליטר.
כאשר בדרך כלל היחס בין תא הקפאה לתא הקירור הוא אחד לשלוש.
מקרר הוא אחד ממוצרי החשמל הביתיים הנפוצים ביותר בעולם.
בישראל כ-99.8% ממשקי הבית מחזיקים במקרר.
השיעור דומה בקרב משקי הבית האמריקאיים.
מקרר תעשייתי הוא מקרר המשמש לצורך מסחרי, כגון במסעדה או מרכול, לעיתים קרובות עם קיבולת גדולה יותר מאלו הביתיים.
בתי קרח היו קיימים במשך אלפי שנים ונועדו לספק קרח לשם קירור מזון בחודשי הקיץ.
רק בשנים האחרונות של המאה ה-19 החל השימוש בארונות קרח כאמצעי ביתי לקירור.
את הקרח היו רוכשים מיצרני קרח מסחריים.
המצאת המקרר הייתה תוצאה של תהליך של הבנה ופיתוח.
בשנת 1720 רופא סקוטי בשם ויליאם קאלן הציג את אפקט הקירור של ההתאיידות.
בשנת 1805 ממציא אמריקאי בשם אוליבר אוונס תכנן מכונת קירור באמצעות אדים במקום נוזלים.
בשנת 1835 ממציא בשם ג'ייקוב פרקינס רשם פטנט על מחזור דחיסת אדים באמצעות אמוניה נוזלית, המכונה לעיתים קרובות "אבי המקרר".
בשנת 1842 רופא אמריקאי בשם ג'ון גורי בנה מכונה דומה לזו שתכנן אוליבר אוונס.
בשנת 1856 יצר ג'יימס האריסון האוסטרלי את המקרר השימושי הראשון שפעל על עקרון דחיסת גזים.
מבשלת שיכר שכרה את שירותיו כדי שיבנה מכונה לקירור בירה.
ב-1857 הציגה תעשיית אריזת הבשר בשיקגו את הרכב המקורר הראשון, שנועד למנוע קלקול הבשר בזמן העברתו.
ב-1866 הוצג באילינוי קרון רכבת מקורר ראשון, שנועד להובלת פירות.
הקרון שימש להובלת תותי שדה.
המקרר הביתי הראשון יוצר כפי הנראה בשנת 1913 בידי פרד ו.
המכשיר לא רשם לזכותו הצלחה מסחרית.
הצלחה גדולה יותר נרשמה בשנת 1916, עת הציגה חברת Kelvinator של אדמונד קופלנד וארנולד גרוס מקרר, שמנגנון פעולתו מבוסס על משאבת חום, כמו מקררים בני ימינו.
המקררים הראשונים היו למעשה שדרוגים של ארונות קרח, אשר עליהם התקינו יחידת קירור.
המנוע, המדחס והמעבה הותקנו לצד הארון או במרתף הבית.
מקררים שיחידות הקירור שלהם מוכלות בתוכם יוצרו החל מ-1925.
היחידות הראשונות השתמשו בחומרים רעילים, בייחוד אמוניה, גפרית ומתיל כלורי כחומרים המשמשים לקירור.
המקרר הראשון שהייתה לו תפוצה רחבה היה דגם "Monitor-Top" של ג'נרל אלקטריק מ-1927. מעל 1,000,000 יחידות שלו יוצרו, וחלקן שרדו ופועלות עד היום.
רק ב-1931 יצרה חברת "דופונט" את המקרר הראשון שלא הכיל חומרים רעילים או דליקים.
בעשרות השנים שחלפו מאז נותר מנגנון הפעולה של המקרר ללא שינויים משמעותיים.
המקררים נבדלים לאורך הזמן זה מזה בעיקר בעיצוביהם, בחלוקת התאים שבהם, ובבקרות שונות אשר השתכללו בהם.
בחלק מהמקררים יש תוספות כמו בר חיצוני, קיוסק, ופיקוד שבת.
מקרר בעל שני תאים - לקירור והקפאה, הוצג לראשונה לשוק בשנת 1939 על ידי ג'נרל אלקטריק.
כיום ישנם מקררים המחולקים לארבעה תאים שונים: תא הקפאה (18°C-), תא בשרים (0°C), תא קירור (4°C), ותא ירקות (10°C).
הקירור נעשה על ידי ניצול התופעה הפיזיקלית שמתוארת במשוואת הגזים, לפיה ככל שגז נמצא בלחץ גבוה יותר כך הטמפרטורה שלו גבוהה יותר, ולהפך:
, כאשר P הוא הלחץ ו-T הטמפרטורה.
קרר מוזרם בצינורות בתוך המקרר במעגל סגור, ועובר ארבע תחנות:
המדחס - המדחס יונק את הקרר במצב גז ודוחס אותו לנפח קטן יותר בלחץ גבוה, וכתוצאה מכך טמפרטורה גבוהה.
מהמדחס הגז החם עובר למעבה.
המעבה - הוא רשת של צינורות בגב המקרר, שחשופים לטמפרטורת החדר.
הגז המגיע מהמדחס נמצא בלחץ גבוה ולכן טמפרטורת הרתיחה שלו (שהיא גם טמפרטורת העיבוי) גבוהה יותר מטמפרטורת החדר.
לכן במעבר בצינורות המעבה הגז הופך בהדרגה לנוזל.
מהמעבה יוצאת תערובת של נוזל וגז אל הצינור הנימי.
הצינור הנימי (capillary tube) - צינור דק וארוך שמגולגל לסליל, ותפקידיו:
להאט ולווסת את זרימת הקרר.
הצינור הנימי הוא בקוטר של פחות ממילימטר ואורכו כ-4 מטרים.
ירידת טמפרטורה גדולה נוספת מתרחשת כשהקרר יוצא מהצינור הנימי אל הצינור הרחב המחבר למאייד.
עקב ההתרחבות הקרר מתאדה, ומעבר הפאזה דורש השקעה של חום כמוס רב.
הקרר נכנס לצינור הנימי בטמפרטורה אופיינית של 30 עד 50 מעלות צלזיוס, ויוצא בטמפרטורה של בין מינוס 20 לפלוס 10 מעלות צלזיוס.
המאייד - הקרר הקר עובר מהצינור הנימי למאייד, שהוא רשת צינורות בתא המקרר.
הקרר נמצא בטמפרטורה נמוכה ורובו במצב של גז.
פנים המקרר הוא בטמפרטורה גבוהה יותר, וחום עובר מהמזון שבמקרר אל המאייד.
במקרר אל-כפור (No Frost), מאווררים מפזרים את האוויר הקר לתאים השונים.
במקרר רגיל, האוויר הקר מתפזר באופן טבעי.
כשהטמפרטורה במקרר עולה מעבר לסף שנקבע, התרמוסטט מפעיל שוב את המדחס ומתחיל פעולת קירור.
קררים הם גזים שטמפרטורת העיבוי שלהם בלחץ אטמוספירי 1 היא נמוכה.
לאחר הירידה בשימוש בפריאונים היה נוזל הקירור הנפוץ במקררים ביתיים , שטמפרטורת הרתיחה שלו היא 26.3°- מעלות צלזיוס.
כיום משימוש באיזובוטאן או פרופאן שההשפעה שלהם על אפקט החממה נמוך מאוד בהשוואה לפריאונים ול-R-134a, אבל הם גזים דליקים כך שצריך לנקוט זהירות במקרה של דליפה או דליקה.
המקרר פועל באופן קבוע, אך במשטרי עבודה שונים (כגון: קירור והפשרה).
הספקו הנקוב של המקרר הביתי משתנה בהתאם לאופן פעולתו וניפחו.
ככלל הספקם הנקוב של מקררי "No Frost" גדול יותר מהספקם של מקררים רגילים ולמשטרי העבודה השונים השלכה על צריכת החשמל של המקרר.
יעילות צריכת האנרגיה של המקררים מדורגת בין A (חסכוני) ל-G (בזבזני).
מקרר רגיל פועל בהספק שנע בין 70 ל-270 ואט וצורך בין 0.18 ל-2.67 קילוואט-שעה במשך יממה.
במהלך קירור פועל מקרר "No Frost" בהספק שנע בין 145 ל-420 ואט, במהלך הפשרה בהספק שנע בין 310 ל-775 ואט וצורך בין 0.55 ל-4.1 קילוואט-שעה במשך יממה.
צריכת החשמל של המקרר בזמן הפשרה, נובעת משימוש בגוף חימום למטרה זו.
לרמת האיטום של המקרר ולמיקומו בבית במקום מוצל או חשוף לאור השמש, השלכה על יעילות עבודתו וכפועל יוצא מכך על עלות צריכת החשמל.
המקרר החשמלי החל לחדור באופן משמעותי לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. באביב החם של שנת 1935 נרכשו בחודשיים כ-2000 מקררים חשמליים, דבר שהעלה תקוות להתבססות תעשיית ייצור המקררים החשמליים שהיה בחיתוליו.
כניסת המקררים החשמליים גם היווה איום על תעשיית הקרח והכריח את מוכרי הקרח להוריד מחירים, אך המקרר החשמלי עדיין נותר מוצר לאמידים.
במפקד שנערך בתל אביב בשנת 1946 נמצאו מקררים חשמליים בכ-10% מהבתים.
מחסור בקרח בתקופות חמות הוביל לעיתים לעימותים אלימים בהם נדרשה התערבות משטרתית.
המקרר החשמלי הפך נפוץ בישראל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בשנת 1956 היו ל-37% מהמשפחות היהודיות של שכירים בישראל ובשנת 1960 עלה השיעור ל-54%.
בשנת 2010 היה מקרר ב-99.8% ממשקי הבית בישראל.
כיום למקררים בעלי תו תקן ישראלי, הדלת ניתנת לפתיחה מבפנים, זאת כלקח ממקרים בהם ילדים נלכדו במקררים שהושלכו ונחנקו למוות.
מכיוון שבמקררים ישנים לא ניתן לפתוח את הדלת מבפנים, על פי סעיף 3 לחוק למניעת מפגעים (בטיחות מקררים), תשכ"ה-1965 לא יפקיר אדם מקרר, ולא יזניחנו, אלא לאחר שהוריד דלתו של המקרר.
מקרקעין כפי שמוגדרים בישראל בחוק המקרקעין, התשכ"ט-1969 הם:
קרקע, כל הבנוי והנטוע עליה וכל דבר המחובר אליה: חיבור של קבע או חיבור זמני.
בעלות במקרקעין היא זכות להחזיק במקרקעין ולעשות בהם כל עסקה לפי דין או לפי הסכם.
הבעלות על מקרקעין כוללת את העומק שמתחת לפני הקרקע (בעלות על מחצבים), וגם בתחום שמעל הקרקע למעט מעבר מעל הקרקע (טיסה).
המדינה שומרת לעצמה את הזכות על המשאבים הטבעים שלה כגון מחצבים ובסמכותה להפקיע את הקרקע.
מקרקעין קרויים גם נִכְסֵי דְלָא נָיְדֵי (ובראשי תיבות: נדל"ן), משום שמאפיין של נכסים אלה הוא חוסר היכולת להזיזם ממקומם (להבדיל ממיטלטלין - נכסים שניתן להעבירם ממקום למקום).
העברת הבעלות על המקרקעין נעשית באמצעות מכירתם.
בנוסף לכך מקובלות עסקאות נוספות במקרקעין, המקנות זכות שימוש בנכס בלא העברה של הבעלות.
שכירות במקרקעין היא זכות שהוקנתה בתמורה להחזיק במקרקעין ולהשתמש בהם לתקופה מוגבלת, כאשר שכירות מעל לתקופה של חמש שנים נקראת חכירה, ושכירות לתקופה שמעל לעשרים וחמש שנים נקראת חכירה לדורות.
דמי מפתח היא עסקת נדל"ן המהווה מעין הכלאה בין רכישת הנכס לשכירתו.
בעסקה זו הרוכש משלם מחיר נמוך (כמחצית משוויו המלא של הנכס), ובתמורה מקבל חזקה על הנכס וממשיך לשלם דמי שכירות נמוכים במיוחד.
בתמורה לתשלומים אלו, מקבל הדייר הגנה לזכויות המגורים שלו בנכס עד סוף ימיו.
הוא אף יכול להוריש זכות זו לקרוב משפחה מדרגה ראשונה אם התגורר עמו סמוך למועד פטירתו.
השיטה מעוגנת בחקיקה מיוחדת שעברה גלגולים רבים עד שנחתמה ונושאת את הכותרת: "חוק הגנת הדייר".
השלמתה של עסקת מקרקעין, כגון עסקה למכירת בית הנמצא בבנייה, עשויה להימשך זמן רב.
להגנת זכויותיו של הקונה בעסקה כזו משמשת הערת אזהרה, שהיא רישום במרשם המקרקעין בדבר התחייבות בכתב, של בעל המקרקעין או בעל הזכות במקרקעין, לעשות במקרקעין מסוימים עסקה או להימנע מלעשות בהם עסקה.
למנוע מבעל המקרקעין, שהתחייב לעשות עסקה עם קונה א', לעשות עסקה סותרת עם אדם ב' באותם המקרקעין, ללא הסכמתו של אדם א' או ללא קבלת צו מבית משפט.
בהערכת שוויו נכס מקרקעין, כבסיס לעסקה בנכס זה או לשם ביטוחו עוסק שמאי מקרקעין.
לעסקה במקרקעין אין תוקף ללא חוזה בכתב.
היטל השבחה הוא תשלום הנדרש מבעל מקרקעין לוועדה המקומית אשר אישרה תוכנית והביאה בכך לעליית שווי המקרקעין שלו.
היטל ההשבחה לוועדה המקומית מותנה בעליית ערך המקרקעין בעקבות מתן אחד מהאישורים הבאים על ידי אותה ועדה:
גובה ההיטל הוא מחצית מעליית השווי של המקרקעין, והוא משולם ביום מימוש הזכויות בקרקע.
גובה ההיטל נקבע על ידי שמאי מטעם הרשות המקומית אך ניתן לערער עליו תוך 30 יום.
מס ייחודי בגין רווח הון שהופק ממכירת זכויות במקרקעין בישראל וזכויות באיגוד מקרקעין.
מבחינה היסטורית מס שבח קיים בחוק נפרד - חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), תשכ"ג-1963 - ולא בפקודת מס הכנסה, אך מבחינה מהותית אין שום הבדל.
מס זה היה קיים עוד לפני שהיה קיים מס רווחי הון בפקודת מס הכנסה.
המס מוטל גם על מכירות מקרקעין של ישראלים בשטחים.
במסגרת מס זה קיימים אותם פטורים ממס על מכירות של דירות מגורים בישראל.
החוק עבר מספר רפורמות משמעותיות כאשר ביום 7 בנובמבר 2001 נכנסה לתוקף רפורמה משמעותית בעקבות ועדת רבינוביץ במסגרת תיקון מס' 50 לחוק.
בשנת 2013 אושרה רפורמה (תיקון 76 לחוק) אשר כללה שינוי משמעותית במודל המיסוי של דירות מגורים.
בארץ אי אפשר להעביר רישום בעלות על דירה בטאבו אם אין אישור ממס שבח ששולם המס או שיש פטור.
נוכח הדמיון בין השמות, קיימת בקרב הציבור נטייה להתבלבל בינו לבין היטל השבחה.
על פי החוק חייב כל רוכש מקרקעין בתשלום מס רכישה על פי מדרגות המתעדכנות אחת לשנה, בתאריך 16 בינואר.
את המס משלמים למס הכנסה תוך 50 יום ממועד החתימה על הסכם הרכישה.
על-פי חוק המקרקעין יש לקבל הסכמתם של 75% מהדיירים בבית משותף לצורך הרחבת דירה.
במקום זאת, ניתן גם להשיג רוב של שני שלישים מבעלי הרכוש המשותף.
בבניית תוספת ממ"ד ניתן להסתפק ב-60% מהדיירים.
עם זאת, אם ההתנגדות של השכנים אינה סבירה, ניתן להפעיל את תקנה 2ב לתקנות התכנון והבניה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות), התש"ל-1970, ולשלוח מכתבים רשומים למסרבים לחתום לשם שמיעת התנגדותם.
במקרה שההתנגדות אינה סבירה ייתכן כי הוועדה המקומית לתכנון ובניה תאשר בנייה גם ללא רוב זה.
המפקח על בתים משותפים במשרד המשפטים אחראי לבדיקת מצבים בהם יש ניגודי אינטרסים כאלה, והוא יושפע רבות מהעמדה התכנונית של הוועדה המקומית לגבי ההתנגדות.
כאשר נדרש מימון בנקאי על מנת להשלים את רכישת המקרקעין, הלווה יפנה לבנק לצורך קבלת משכנתא.
מימון זה ניתן על ידי הבנק תוך מישכון הנכס ושעבודו לבנק, תוך רישום הערת אזהרה במינהל מקרקעי ישראל/מרשם המקרקעין (המכונה טאבו).
מקשר הוא תוכנית מחשב בסיסית, שמטרתה חיבור של כמה תוכניות מחשב מהודרות (אשר עברו הידור לשפת מכונה) לכדי תוכנית אחת שניתנת להרצה על ידי מערכת הפעלה מסוימת.
תוכנית מחשב מורכבת בדרך כלל מרכיבים אחדים, ולכך סיבות אחדות:
התוכנית משתמשת ברכיבי תוכנה סטנדרטיים.
התוכנית גדולה ומורכבת ממשימות רבות, ולכן כתיבתה מחולקת בין מתכנתים אחדים, הכותבים כולם באותה שפת תכנות, או משתמשים בשפות תכנות שונות.
חיבור כל הרכיבים הללו לתוכנית אחת נעשה על ידי המקשר, בתהליך הקרוי קישור (linkage).
כאשר משתנה אחד מהרכיבים המרכיבים את התוכנית השלמה, אין צורך להדר את כל רכיביה, אלא די בהידור הרכיב שהשתנה, ובקישורו מחדש עם כל יתר הרכיבים.
בתוכנות גדולות שיטה זו חוסכת זמן רב בתהליכי בניית (הידור וקישור) התוכנה.
מקשר דינמי הוא סוג של טוען שטוען ומקשר בזמן הריצה (run-time) או הטעינה (load-time) ספריות משותפות (קובצי dll במערכת ההפעלה חלונות, so במערכת לינוקס) לתוכניות שנמצאות בזיכרון המחשב.
הספריות המשותפות נמצאות בדרך כלל בקבצים נפרדים על גבי הכונן הקשיח.
בזמן ההידור של תוכנה שמשתמשת בקישור דינאמי, מצטמצמת פעולת המקשר לרישום של שם הספרייה המשותפת ושם או מספר השגרה בספרייה שיש להפעיל.
בזמן הריצה של התוכנה, המקשר הדינמי מאתר את קטעי הקוד הדרושים בספריות המתאימות וטוען אותן לשטח הזיכרון המוקצה לתהליכים.
עיקר העבודה, אם כן, מתבצע בזמן הטעינה או זמן הריצה של התוכנה.
בשיטה הישנה, לאחר שכל הספריות המשותפות נטענו לזיכרון, החליפו את כל ההפניות לספריות משותפות במצביעים שהורו על מיקום הספריות בזיכרון המחשב.
בחלונות 3.11, לדוגמה, כל ההפניות לספריות היו מאורגנות ברשימות מקושרות, כך שניתן היה לעדכן את המצביעים לכל אחת מהספריות באופן סדרתי.
כיום, רוב המערכות שמשתמשות בקישור דינאמי משתמשות בטבלת סמלים שבזמן ההידור כל המצביעים שלה ריקים.
בזמן הטעינה, מעדכנים את המצביעים כך שיורו על מיקום הספריות בזיכרון.
החיסרון בשיטה זו לעומת השיטה הישנה הוא שכדי להפעיל בזמן ריצה שגרה בספרייה משותפת צריך קודם כל לאתר את מיקומה בזיכרון בטבלת הסמלים.
הספריות עצמן מכילות טבלאות קפיצה (jump table), שנקראות Procedure Linking Table (PLT), שמורות על מיקום השגרות בספרייה.
כדי להפעיל שגרה בספרייה מסוימת, יש לאתר את מיקומה בטבלת הקפיצה על מנת לדעת את מיקומה בזיכרון המחשב.
התקורה שנוצרת בשיטה זו בדרך כלל קטנה וזניחה.
Ctrl (נכתב לעיתים Ctl, קיצור של Control) הוא מקש במקלדת מחשב שפעולתו על פי רוב מגיעה לידי ביטוי בהקשה משולבת עם מקש נוסף (לדוגמה Ctrl+Alt+Delete).
בממשקים שונים עשויה הקשת Ctrl לגרום להקלדת תו גג.
מיקום המקש פיזית עשוי להשתנות, אך על פי רוב הוא קיים באחד או בשני צדי מקש הרווח שבתחתית המקלדת.
במערכות ההפעלה חלונות, KDE וב-GNOME קיימים שילובי המקשים הבאים:
CTRL+A = בחירת כל התוכן
CTRL+Y= בטל את CTRL+Z האחרון
CTRL+I= הפיכת טקסט מסומן לנטוי
CTRL+U= הפיכת טקסט מסומן למסומן בקו
CTRL+R= רענן את דף האינטרנט
CTRL+T= פתח כרטיסיית אינטרנט חדשה
CTRL+SHIFT+D= צור סימניה לכל הכרטיסיות
CTRL+SHIFT+Q= סגור כרטיסייה (כמו CTRL+W)
CTRL+SHIFT+N= פתח חלון גלישה בסתר
CTRL+SHIFT=עבור לצד אחר של הטקסט
Fn () הוא מקש במקלדות מחשבים בעלי פריסת מקשים קומפקטית (בדרך-כלל לפטופים ונטבוקים).
המקש מהווה מקש קיצור לשליטה במולטימדיה.
יכולות מקש ה-FN כוללות בדרך כלל חיבור המחשב למסך חיצוני, שינוי התאורה ועוצמת הקול, הרצת קובצי מולטימדיה קדימה ואחורה, מתן אפשרות לשימוש ברשת אלחוטית, וכדומה.
שם המקש הוא קיצור של המילה האנגלית Function - פונקציה.
מקרקעין (נדל"ן) הם נכסים שאינם מיטלטלין, דהיינו קרקע וכל הבנוי והנטוע עליה.
על פי רוב ההגדרות, המקרקעין כוללים כל דבר המחובר לקרקע חיבור של קבע, ויש אף הגדרות הכוללות דברים המחוברים חיבור זמני.
לישות בעלת הבעלות במקרקעין יש זכות להחזיק במקרקעין ולעשות בהם עסקאות.
הבעלות על מקרקעין חלה גם מתחת לפני הקרקע, וגם מעל הקרקע למעט מעבר אווירי מעל הקרקע.
מקרקעין קרויים גם נִכְסֵי דְלָא נָיְדֵי (ובראשי תיבות: נדל"ן), מונח שמקורו בשפה הארמית ותרגומו לעברית "נכסים שאינם נודדים/נעים", משום שמאפיין של נכסים אלה הוא חוסר היכולת להזיזם ממקומם.
בכל מדינות העולם המדינה שומרת לעצמה את הזכות על המשאבים הטבעיים שלה, כגון מחצבים, ובסמכותה להפקיע את הקרקע.
העברת הבעלות על מקרקעין נעשית באמצעות מכירתם.
קיימות עסקאות נוספות במקרקעין, המקנות זכות שימוש בנכס בלא העברה של הבעלות ובהן שכירות וחכירה, זכות שהוקנתה בתמורה להחזיק במקרקעין ולהשתמש בהם לתקופה מסוימת.
בישראל יש גם עסקאות מסוג דמי מפתח, עסקת נדל"ן המהווה מעין הכלאה בין רכישת הנכס לשכירתו.
בהערכת שווי נכס מקרקעין, כבסיס לעסקה בנכס זה, לשם ביטוחו או לחישוב היטל השבחה עוסק שמאי מקרקעין.
בטיפול משפטי של העברת נכס מקרקעין, רכישתו או מכירתו עוסק עורך דין המומחה במקרקעין.
בשיטות משפט שונות התחבטו מלומדים בשאלה מתי מיטלטלים המחוברים לקרקע נחשבים למקרקעין.
החוק בישראל מציג שתי הגדרות שונות למקרקעין.
בחוק מיסוי מקרקעין מופיעה ההגדרה:
"קרקע בישראל, לרבות בתים, בניינים ודברים אחרים המחוברים לקרקע חיבור של קבע."
בעוד בחוק המקרקעין הוגדר המקרקעין כ:
"מקרקעין" – קרקע, כל הבנוי והנטוע עליה וכל דבר אחר המחובר אליה חיבור של קבע, זולת מחוברים הניתנים להפרדה
בתי המשפט בישראל פסקו שאין להבין דברים אלו כפשוטם, בהתאם למבחן פיזי – האם המיטלטלים מחוברים או אינם מחוברים – אלא טענו למבחן ממבט כללי.
השופט יצחק עמית הציע כמה מבחנים להבחנה בין מחוברים הנחשבים למקרקעין ובין כאלו שלא:
מבחן הכוונה – האם הכוונה המקורית בעת חיבור האובייקט הייתה לחיבור של קבע או לחיבור ארעי.
מבחן זה הוא המבחן העיקרי ואת המבחנים להלן יש לראות כמבחני משנה או מבחני עזר.
המבחן הפיזי או מבחן הבורג – האם ניתן לנתק את האובייקט מבלי לגרום נזק ממשי לאובייקט או למקרקעין.
מבחן כלכלי – האם האובייקט יאבד באופן ניכר משוויו בעקבות ניתוקו.
מבחן אופי וזהות של האובייקט – האם האובייקט יאבד את זהותו ואת אופיו בעקבות ניתוקו.
מבחן זהות המקרקעין וערכם הכלכלי לאחר ניתוק האובייקט – האם ערך המקרקעין יאבד באופן ניכר, או שהמקרקעין יאבדו את זהותם ומאפייניהם.
מבחן השכל הישר וחוש המומחיות של המשפטן.
במשפט העברי קיימות הגדרות שונות להיקף המיטלטלים המחוברים הנחשבים למקרקעין, ואף קיימות מחלוקות בין החכמים בנושא.
במסכת שבועות רבי מאיר פוסק שענבים בשלים העומדים להיבצר אינם נחשבים למקרקעין, ולעומת זאת "חכמים אומרין, כל המחובר לקרקע, הרי הוא כקרקע".
מקש רווח הוא מקש במקלדת שמשמש בעיקר ליצירת מרווח בין סימנים כתובים ומילים.
כדי ליצור מרווח בין שתי המילים כותבים מילה, לוחצים על מקש הרווח, וכותבים את המילה הבאה, ובמשחקי מחשב מקש הרווח משמש לקפיצה, בראיית סרטים המקש רווח משמש לעצירה והמשך הסרט.
מקש הרווח ממוקם בחלק השמאלי של המקלדת ומצדדיו נמצאים שני מקשי "אלט" (Alt),
המקש עובד בחלק לכל האורך ולא רק באמצע.
צורתו של מקש הרווח היא מעֵין מלבן צר וארוך של כ-10 ס"מ.
מקש Alt (מהמילה האנגלית "Alternate", דהיינו "להחליף") הוא מקש במקלדת המחשב.
הוא משמש, בשילוב מקש אחר, ליצירת מקשי קיצור במחשב.
פונקציה דומה יש למקש מקש Ctrl, ולעיתים יוצרים שילוב של שני מקשים אלה עם מקש נוסף.
מקש Alt ממוקם בשני צדי מקש הרווח.
צורתו היא לרוב מרובעת ועליו כתוב באנגלית Alt.
במקלדות של חברת אפל המשווקות עם מחשבי מקינטוש, מקש Alt אינו מופיע, ובמקומו מופיע מקש בשם Option שתפקודו, לרוב, זהה לזה של מקש Alt.
בחלק ממקלדות המחשב, מקש ה־Alt הימני נקרא AltGr (קיצור של Alt Graph).
תפקידו של מקש זה לסייע בכתיבת אותיות ניקוד לטיניות (ä, ó, ö, æ וכדומה) וכן אותיות או סימנים ייחודיים לכל שפה.
במקלדת עברית, שימוש במקש ה־Alt הימני מסייע בכתיבת:
סמל השקל הישראלי החדש ( ← ₪)
Ctrl+Alt+Delete = אתחול המחשב או הצגת מסך תפריט המאפשר פונקציות אחדות, בהן אתחול המחשב.
Alt+Tab = מעבר בין חלונות פתוחים.
Alt + אות שמסומנת בקו תחתון = מעבר לתפריט הרצוי
מקש Page Up ומקש Page Down (כתיב מקוצר: PgUp ו-PgDn בהתאמה) הם מקשים המצויים בדרך כלל על מקלדות מחשב.
השימוש הראשי במקשים אלו הוא לגלול מסמכים קדימה או אחורה, אם כי מרחק הגלילה במסמך עשוי להשתנות ביישומים השונים.
במעבד התמלילים Word, לדוגמה, הם עשויים לדלג מדף לדף וגם מחלק אחד של דף לחלקו האחר.
כאשר המסמך הוא בן דף אחד, למקשים אלו אין פונקציונליות נראית לעין.
במערכות הפעלה המבוססות על שפה הנכתבת מימין לשמאל (כמו עברית), מקש עשוי לזוז למעלה או ימינה ומקש למטה או שמאלה, ובשפות משמאל לימין, להפך.
כאשר נורית Num Lock כבויה, מקש 9 משמש כ-, ומקש 3 כ- לכל עניין ודבר.
בצירוף עם המקשים המיוחדים, השימוש שלהם מורחב.
למשל, הצירוף משמש לסימון כל הטקסט ממיקום הסמן הנוכחי עד למיקומו, לו היה מוקש לבדו.
צירוף המקשים עם מקש בעת גלישה בדפדפן, יוצר מעבר בין הלשוניות הפתוחות בדפדפן בשני הכיוונים (ימינה או שמאלה, בהתאם).
מקשי החיצים הם מקשים במקלדת מחשב המשמשים להזזת אובייקטים על המסך.
בדרך כלל נמצאים מקשי החיצים בתחתית המקלדת, סמוך למקשי המספרים.
לרוב, הם מסודרים בצורת T הפוכה, אך ניתן למצוא גם מקלדות שבהן מקשי החיצים מסודרים בצורת מעוין או צלב.
דוגמאות לשימושים נפוצים במקשי החיצים הם ניווט במסמכים, הזזת הסמן בין סימנים כתובים או בין תאים של טבלה, והזזת דמויות במשחקי מחשב.
לפני המצאת העכבר, מקשי החיצים היו הדרך היחידה להזזת הסמן על המחשב, ובתוכנות מסוימות היה ניתן להזיז אובייקטים בעזרת ג'ויסטיק.
לחיצה בו-זמנית על שני מקשים לא מנוגדים (שמאל ולמעלה, שמאלה ולמטה, ימין ולמעלה, ימין ולמטה) גורמת ברוב היישומים והמשחקים לתזוזה אלכסונית בכיוון שנקבע, כך שארבעת המקשים מכסים בעצם את כל כיווני שושנת הרוחות מבלי שיהיה צורך בארבעה מקשים נוספים.
במחשב אפל מקינטוש המקורי לא היו מקשי חיצים, והתנועה במסך בוצעה באמצעות העכבר.
מקשי החיצים הוכללו במקלדות מאוחרות יותר של אפל (כמו גם מקשי המספרים בצד ימין)
ברוב המחשבים הניידים שאינם מחשבים אשר מיועדים לגיימינג המקשים של הלמעלה והלמטה מתפרסים על פני משבצת אחת בלבד, ובעצם במקום שלכל אחת מהן תהיה את המשבצת שלה, לקחו את המשבצת של הלמטה, חצו אותה לשתיים, והחלק התחתון של המשבצת החתוכה נקבע להיות הלמטה, כשההעליון נהיה הלמעלה.
וזה נעשה על מנת לחסוך מקום במקלדות וכדומה.
במקלדות ללא מקשי חיצים נהוג היה להשתמש באחת האלטרנטיבות הבאות:
מקשי WASD המסודרים בצורת T.
מקשי IJKL המסודרים בצורת T, שומש יותר בקרב משחקים בהם היו כמה אנשים משחקים על אותו מחשב.
מקשי 8462 המסודרים בצורת יהלום, שומש יותר בקרב משחקים בהם היו כמה אנשים משחקים על אותו מחשב.
במקלדת מחשב, מקש ה-Esc (קיצור של Escape – "בריחה"/"יציאה") הוא מקש המשמש כדי ליצור את תו ה-Escape (אשר יכול להיות מיוצג גם, למשל, באמצעות המספר העשרוני 27 בקוד ASCII).
תו ה-Esc, כאשר נשלח מהמקלדת למחשב, לעיתים קרובות מתפרש על ידי התוכנה הרצה כמו "עצור".
מקשים דביקים הם סדרת קיצורי מקשים בממשק הגרפי של מערכת ההפעלה המסייעים לבעלי מוגבלויות בהקשה על שני מקשים בו זמנית.
במערכת ההפעלה חלונות מבית מיקרוסופט ובמערכת MacOs מבית אפל שירות המקשים הדביקים נקרא Sticky Keys.
במערכות הפעלה יוניקס, השירות נמצא תחת תפריט הנגישות AccessX או Universal Access.
שירות המקשים הדביקים הוצג לראשונה במערכת ההפעלה Mac System 6 כחלק מתפריט הנגישות Easy Access.
בשנת 1994 הושק במערכת ההפעלה Solaris 2.4 כחלק מתפריט AccessX ובשנת 1995 במערכת ההפעלה חלונות 95.
שירות המקשים הדביקים מסייע למשתמשים בעלי מוגבלויות בהקשה על שני מקשים בו זמנית (Ctrl + Shift) ומאפשר למשתמש במערכת לבצע פעולות שונות בעזרת לחיצה על המקשים Alt, Shift, Ctrl, Win.
לחיצה על מקש בודד אחד ומיד אחריו על המקש השני תיצור רצף הקלדה למרות ששני המקשים כלל לא נלחצו יחדיו.
ניתן אף לתזמן את הלחיצה לזמן מוגבל שבו המקש יתפקד כלחוץ קבוע.
שירות המקשים הדביקים ניתן להפעלה בעזרת מספר דרכים:
חמש לחיצות רציפות על מקש Shift.
הפעלת השירות בתפריט הנגישות בלוח הבקרה.
בכדי לכבות את ה"מקשים הדביקים" בחלונות גרסה 11, ניתן ללכת לנגישות, להיכנס ל"לוח מקשים" ולכבות את "מקשי סינון".
הפעלת השירות בתפריט הנגישות Universal Access.
בחלק מהפצות היוניקס, ניתן להפעיל את המקשים הדביקים באמצעות חמש לחיצות רציפות על מקש Shift.
הפעלת השירות בתפריט Universal Access, לחיצה על מקלדת ולאחר לסמן את אפשרות המקשים הדביקים כפעילה.
לאחר הפעלת המקשים הדביקים, ניתן לבטל אפשרות זו בעזרת חמש לחיצות רציפות על מקש Shift.
מקש ה-Insert (לפעמים נקרא גם Ins) הוא מקש במקלדות מחשב המשמש למעבר בין מצבי עריכת טקסט שונים במחשבים אישיים (PC) או במעבדי תמלילים:
מצב שכתוב (Overtype) מצב שבו הסמן, בעת הקלדה, כותב על התו שעליו נמצא הסמן ומחליף אותו בתו אחר.
מצב הכנסה (Insert), שבו הסמן מוסיף תו אל המיקום הנוכחי של הסמן, ומעביר את כל התווים שאחריו מקום אחד קדימה.
המצבים אינם גלובליים בכל המחשב ואפילו לא ליישום אחד, אלא הם מקומיים לתיבת הטקסט שבו נלחץ מקש ה-Insert.
בסביבות המחשוב מבוסס הטקסט הישנות, כשהסמן היה נמצא במצב שכתוב, הסמן היה מיוצג במין בלוק שסימן את התו עליו הוא נמצא.
במצב הכנסה, הסמן מסומן בסרגל אנכי שנפוץ מאוד ביישומים המודרניים, או בקו תחתון מתחת לתו עליו הסמן נמצא.
מצב שכתוב מכונה גם מצב תסריט, ולפעמים מכונה גם כמצב אוברסטרייק, שהוא מונח בטיפוגרפיה.
בחלק מהמקלדות מקש הInsert נעדר ומקש ה-Delete ממלא את מקומו בגודל כפול.
יישומי מעבדי תמלילים מודרניים משתמשים במצב הכנסה כברירת מחדל, אבל אפשר לעבור למצב כתיבה על ידי הקשה על מקש ה-Insert.
יישומים מסוימים מסמנים במצב שכתוב את הסמן כעבה, בניגוד לסמן הצר הסטנדרטי.
אחרים משתמשים בסמן הצר עבור שני המצבים, ומציינים עם את מצב השכתוב עם המילה "OVR" בשורת המצב.
כשמקש ה-Insert נלחץ יחד עם מקש ה-Ctrl או מקש ה-Shift, יכול גם להעתיק או להדביק בWindows.
קוראי מסך משתמשים במקש ה-Insert בקיצורי המקשים לקריאת טקסט או לפתיחת תפריט ההגדרות של קורא המסך.
מקש Delete הוא מקש ברוב מקלדות המחשב ומשמש, בדרך כלל, למחיקה של התו שלפני או אחרי הסמן (במצב של עריכת טקסט), או למחיקה של האובייקט שנבחר כעת (במצב GUI).
המקש מכונה לעיתים מקש "מחיקה קדימה" ("forward delete").
הסיבה לכך היא שמקש Backspace מוחק אף הוא תווים, אולם רק את אלו שנמצאים מאחורי הסמן.
על מקלדות רבות, כגון רוב מקלדות אפל, המקש עם הפונקציה backspace זוכה גם הוא לכינוי "Delete".
המקש מופיע במקלדות מחשב תואמות IBM כ- או , ולעיתים מלווה בסמל חץ שמאלה.
עם זאת, לפעמים המקש שכותרתו מבצע את הפונקציה Backspace במקום זאת, לדוגמה, במקלדות מסוימות של Apple.
במקרים אחרים, המקש Delete נמצא במיקומו המקורי של מקלדת IBM, בשורה העליונה ומשמאל למקש Backspace.
מחשבים ניידים רבים מוסיפים שורות של מקשים קטנים יותר מעל שורת מקש פונקציה כדי להוסיף מקשים למקלדת בגודל לא סטנדרטי.
בשורה זו של מקשים קטנים יותר, המיקום של מקש Delete הוא ליד הקצה הימני.
במחשבים ניידים של אפל (למשל מקבוק ו-מקבוק פרו), את הפונקציה של מחיקה קדימה ניתן להשיג באמצעות שילוב .
המקש Delete הוא בדרך כלל קטן יותר וממוקם פחות בנוחות ממקש Backspace, ובמקלדות שבהן המקום מוגבל, לדוגמה, כאשר משמיטים את המקלדת הנומרית או את המקלדת הווירטואלית במכשירים ניידים, לעיתים קרובות הוא מושמט לחלוטין.
במקלדות קומפקטיות מסוימות (לדוגמה, Happy Hacking Keyboard בעלת 60 המקשים), מקש Delete מחליף את מקש Backspace המקובל, והפונקציה Backspace מושגת על ידי החזקת המקש Fn ולחיצה על Delete.
כאשר לוחצים על המקש במהלך עריכת טקסט או פקודה, מקש המחיקה ( או ), מוחק את התו שלפני המיקום של הסמן, ומזיז את כל התווים הבאים למקום אחד אחורה.
המקש משמש ביישום רבים בעלי ממשק גרפי כדי להורות על מחיקת האובייקט שנבחר כעת, לדוגמה במנהל הקבצים או בלוק טקסט במעבד תמלילים.
מקש המחיקה פועל, לעיתים קרובות, כפקודה כללית להסרת אובייקט שנבחר, כגון תמונה המוטבעת במסמך (ב- Apple Keyboards, למקש "המחיקה קדימה" ולמקש Delete יש השפעה זהה בעת הפעלה על אובייקט מסומן).
מקש המחיקה, על לוחות אם מודרניים רבים, פועל גם לפתיחת מסך הגדרת ה-BIOS בעת הפעלה של המחשב.
ביישומי GUI שבהם המפתח 'מחק' מופעל, במיוחד במנהלי קבצים, לחיצה עליו אינה בהכרח מוחקת באופן מיידי את האובייקט שנבחר, אך לעיתים קרובות תופיע תיבת דו-שיח לאישור כדי לאפשר למשתמש לבטל את המחיקה, או שהאובייקט עשוי להיות לעבור אל "סל המחזור" כך שניתן יהיה לשחזרו מאוחר יותר.
בהקשרים אחרים של יישומים עם ממשק משתמש, הפונקציה Undo ("בטל") יכולה לעיתים קרובות לשחזר את המחיקה.
כמו במקלדות אפל, למשתמשים רבים חסר מקש ייעודי לפונקציה "למחוק קדימה", משתמשי מקינטוש המבקשים לקבל מקש ייעודי למחיקה כזו יכולים להקצות מחדש את הפונקציה למקש אחר באמצעות יישומי צד שלישי שונים, כגון DoubleCommand, Karabiner או PowerKey.
לדוגמה, התקנה המאפשרת יישום DoubleCommand מאפשר למשתמש להשתמש ב- או במקלדת הנומרית כמקשים לביצוע מחיקה קדימה.
מקש Shift הוא אחד מ"מקשי הפקודה" שנמצאים במקלדת המחשב.
השימוש במקש, שבדומה לרוב מקשי המקלדת יובא ממכונות הכתיבה, הוא לרוב להחלפה זמנית בין אותיות קטנות לגדולות (או להפך, אם מקש Caps lock פעיל) כאשר האות הגדולה נכתבת על ידי לחיצה על המקש Shift יחד עם מקש האות הרצויה, ובאופן דומה לכתיבת סימנים (שנמצאים יחד עם מקשי הספרות).
עם זאת, עם התפתחותן של מערכות המחשב, נוספו למקש שימושים נוספים, ובנוסף הוא משמש לקיצורי מקלדת שונים.
ברוב המקלדות, סימון נפוץ למקש יהיה חץ עבה הפונה כלפי מעלה או המילה "Shift".
במקלדת עברית, שימוש במקש Shift יחד עם מקשי הספרות כאשר Caps lock פעיל, נותן למשתמש אפשרות להוסיף ניקוד לאותיות עבריות.
מצב עבודה "אלטרנטיבי" לחלק ממקשי הפקודה.
לדוגמה, אם Alt+Tab מאפשר למשתמש לדפדף בין חלונות ברשימה החל מהחלון השמאלי ברשימה, Alt+Shift+Tab יאפשר למשתמש לדפדף בסדר ההפוך (החל מהחלון הימני ברשימה).
ניתן להשתמש בצירוף Shift+חצים כדי לסמן טקסט.
בתוכנות גרפיות, החזקה של מקש Shift יחד עם אחד מכלי הציור תאפשר למשתמש לצייר צורה "משוכללת".
כלומר, שימוש במקש Shift יחד עם כלי האליפסה ייצור עיגול, שימוש במקש Shift יחד עם כלי המלבן ייצור ריבוע, שימוש במקש Shift יחד עם כלי הקו ייצור קו אופקי לחלוטין/אנכי לחלוטין/בזווית של 45 מעלות בהתאם לכיוון העכבר.
לחיצה על קישור בדפדפן יחד עם מקש Shift תפתח את הקישור בחלון חדש.
קיצורי מקלדת נפוצים בסביבת "חלונות" המערבים את מקש Shift:
Alt+Shift - החלפת שפת הקלט, אם מוגדרת יותר משפת קלט אחת.
Ctrl+Shift+Esc - פתיחת תפריט ההתחל בחלונות 9X.
החל מ-Windows 2000 והלאה: פתיחת מנהל המשימות.
(ב2000 ובXP המקשים Ctrl+Alt+Delete והמקש Ctrl+Shift+Esc עושים בדיוק את אותה הפעולה.
החל מחלונות ויסטה והלאה, Ctrl+Alt+Delete פותח במקום זה מסך "חירום" המאפשר למשתמש לבצע פעולות נוספות פרט לפתיחת מנהל המשימות, לדוגמה נעילת המחשב, החלפת משתמש, התנתקות או כיבוי)
Shift+Delete - מחיקת קובץ לחלוטין מהכונן הקשיח, בלי מעבר דרך "סל המיחזור".
במנהל המשימות עד חלונות 10, שימוש בצירוף הזה על תהליך היה הורג את התהליך ואת ה"בנים" שלו.
Shift+Tab - העברת הפוקוס לאלמנט הקודם בדף אינטרנט (בניגוד לTab שמעביר את הפוקוס לאלמנט הבא)
לחיצה על Shift כ-5 פעמים ברצף תפעיל את אפשרות מקשים דביקים.
לחיצה ממושכת על Shift לאורך 8 שניות תפעיל את אפשרות FilterKeys.
בסייר הקבצים, לאחר בחירת קובץ, לחיצה על Shift ותוך כדי זה בחירת קובץ אחר, תגרום לבחירת כל הקבצים שהיו ברשימה בין הקובץ שנבחר ראשון לקובץ האחר.
מקש חלונות, הידוע גם בשמות "WinKey", "Win", "מקש ההתחל", "מקש ווינדוס" או "Super Key" הוא מקש במקלדת המחשב, שהוצג לראשונה במקלדת הארגונומית של מיקרוסופט בשנת 1994 והפך מאז לסטנדרט בכל מקלדות המחשב האישי שיצאו לאחר מכן.
בחלונות, לחיצה על מקש זה מקפיצה את תפריט ההתחל, פעולה היכולה להתבצע גם על ידי צירוף המקשים Ctrl+Esc אם המקלדת חסרה מקש זה.
הוספת שני מקשי חלונות לרווח שבין מקשי Ctrl ו-Alt, יחד עם הוספת מקש התפריט, סימנה את המעבר מסטנדרט של מקלדות בעלות 101 או 102 מקשים, למקלדות בעלות 104 או 105 מקשים.
במקלדות המצויות במחשבים ניידים לרוב יהיה רק מקש חלונות אחד, לרוב בצידה השמאלי של המקלדת.
בחלונות 8 (ומאוחר יותר גם בחלונות 8.1), מקש זה שימש לשיגור מסך ההתחל, שהחליף את תפריט ההתחל הקלאסי.
כמו כן, מיקרוסופט חייבה יצרניות טאבלטים למקם את מקש ההתחל במקלדת בצורה מאוד ספציפית כדי שיהיו תואמים לגמרי לחלונות 8.
סמל מקש החלונות נקבע על פי תקן משנת 2003 שחייב את כלל יצרניות המקלדות תואמות-חלונות להחליף את הסמל על המקש בהתאם לסמל של מערכת ההפעלה העדכנית המשווקת על ידי מיקרוסופט.
כיוון שהסמל השתנה לא מעט פעמים לאורך השנים, בחינת סמל מקש החלונות על מקלדת המחשב היא דרך טובה למדי להעריך את גיל המקלדת.
בכל גרסאות חלונות, פרט לחלונות 8 בה הוסר תפריט ההתחל, לחיצה על מקש זה הייתה פותחת את תפריט ההתחל, וכן הייתה מציגה מחדש את שורת המשימות אם המשתמש בחר להסתירה.
כאמור לעיל, בחלונות 8, מקש זה היה מציג את מסך ההתחל, אך לא היה מציג את שורת המשימות, לכאורה כיוון שמסך ההתחל כבר לא "קשור" גרפית לשורת המשימות.
בנוסף לכך, ניתן להשתמש במקש זה לטובת קיצורי מקלדת המפעילים תוכנות ושירותים שונים של מערכת ההפעלה בהתאם לקיצור.
קיצורי המקלדת בחלונות 95 ו-NT 4.0
Win+D - הצגת שולחן העבודה.
Win+E - פתיחת סייר הקבצים בתצורת "סיור" (הצגת היררכיה של תיקיות בצד החלון)
Win+M - מזעור כלל החלונות, או הגדלה מחדש של חלונות שמוזערו בצורה זו קודם לכן.
Win+R - פתיחת מסך "הפעלה".
Win+U - פתיחת מסך הנגישות.
Win+Pause/Win+Break - פתיחת מסך מאפייני המחשב (שקולה ללחיצה ימנית על "המחשב שלי" ובחירה ב"מאפיינים").
Win+F1 - פתיחת מסך העזרה של חלונות.
Win+Ctrl+F - פתיחת מסך חיפוש מחשבים ברשת.
בחלונות XP והלאה, שימוש במקש זה מחייב תמיכה בActive Directory.
Win+Tab - מעבר בין כפתורים בשורת המשימות.
בחלונות ויסטה עד חלונות 8, המקש מתפקד בצורה זהה לAlt+Tab בתצוגת Aero.
בחלונות 10 צירוף זה מקפיץ מסך בו ניתן לבחור בין חלונות ובין שולחנות עבודה, וגם לנהל אותם ולקבוע לאיזה שולחן עבודה כל חלון יעבור.
Win+L - נועל את שולחן העבודה.
Win+B - בוחר את הסמל הראשון שמופיע באזור ההתראות בשורת המשימות.
Win+L - נועל את שולחן העבודה ומציג את מסך בחירת המשתמשים.
Win+רווח - מציג את הSidebar.
Win+G - בוחר ווידג'ט מתוך ה-Sidebar.
Win+X - מציג מסך שליטה עבור מחשבים ניידים, ממנו אפשר לכוון הגדרות הרלוונטיות למחשב נייד כגון בהירות, שימוש בסוללה וכדומה.
Win+Ctrl+Tab - דומה לWin+Tab רק שתצוגת ה-Aero שמאפשרת לבחור בין מסכים נשארת גם אם המשתמש שחרר את הצירוף.
Win+אחד ממקשי הספרות - מפעיל תוכנה שמוקמה באזור ה"הפעלה מהירה" בשורת המשימות.
בחלונות 7 והלאה, הצירוף אחראי על שיגורה של אחת התוכנות שננעצו לשורת המשימות בהתאם לספרה שנבחרה
Win+P - החלפה בין תצוגות.
נפוץ בעיקר אצל משתמשים המחברים מקרן שקופיות לכרטיס המסך של המחשב נוסף על המסך.
Win+חץ למעלה - הגדלת חלון.
Win+חץ למעלה - שחזור כלפי מטה של חלון שהוגדל, או מזעורו.
Win+אחד מהחצים הימני או השמאלי - הצמדת חלון לאחת מפינות המסך.
החזקת מקש Shift תזיז את החלון למסך נוסף אם חוברו מספר מסכים למחשב.
Win+T - מעבר בין פריטים בשורת המשימות משמאל לימין (או מימין לשמאל, בהתאם לשפת המערכת).
החזקת מקש Shift תעבור בין הפריטים בכיוון ההפוך.
Win+פלוס או Win+מינוס - הגדלה או הקטנה של פריטים במסך באמצעות כלי זכוכית המגדלת.
Win+Home - ממזער את כלל החלונות חוץ מהחלון הפעיל.
Win+C - פותח את חלונית ה-Charms (חלונית בצד המסך ובה מספר קיצורים כולל כפתור שיגור למסך ההתחל).
Win+F פותח את Charm החיפוש על מנת לחפש קבצים במחשב.
Win+Q פותח את Charm החיפוש על מנת לחפש אפליקציות במחשב.
Win+H פותח את Charm השיתוף.
Win+K פותח את Charm ההתקנים לצורך ניהול מדפסות, סורקים, התקני תצוגה ועוד.
Win+I פותח את מסך ההגדרות.
בחלונות 10 התפקודים של חלק ממקשים אלו עברו לתצורה חלונאית או דרך ה-Action center.
Win+X - פותח תפריט "קישורים מהירים" המכיל פונקציות שימושיות של מערכת ההפעלה, והחל מחלונות 8.1 ואילך, מכיל גם אפשרויות להפעלה מחדש וכיבוי המחשב.
Win+Z - פותח בקר שליטה עבור אפליקציות המשתמשות בעיצוב המחודש (יישומים שנבנו ב-Universal Windows Platform API, נקראו בעבר "יישומי Metro")
Win+Tab - מחליף בין אפליקציות Metro פתוחות.
Win+רווח - מקפיץ תפריט להחלפת שפת הקלט.
Win+Print Screen - שומר צילום מסך לתיקיית צילומי המסך בתיקיית התמונות של המשתמש.
Win+O - נועל את פריסת המסך (לאורך או לרוחב) (חלונות 8.1)
Win+V - דפדוף בין התראות.
Win+A - פתיחת מרכז ההתראות (Action center).
ניתן לדפדף בין התראות על ידי שימוש בצירוף המקשים Win+V בדומה לחלונות 8.1.
Win+C - מפעיל את קורטנה.
Win+G - מפעיל את בקרי השליטה של Xbox עבור משחקי מחשב.
Win+Alt+R מקליט את המסך בזמן משחק.
Win+Alt+G מקליט 30 שניות אחרונות בזמן שההקלטה מופעלת.
Win+Alt+T מציג או מסתיר את תצוגת זמן ההקלטה.
Win+PrtScr מצלם את המסך בזמן המשחק לתיקייה ייעודית.
Win+I - פותח את מסך ההגדרות (תחליף ללוח הבקרה)
Win+F - פותח את מסך המשוב, בו ניתן לשלוח משוב למיקרוסופט על פעולה מסוימת במערכת ההפעלה.
Win+Ctrl+D - יוצר שולחן עבודה חדש.
Win+Ctrl+Shift+B - משחרר תצוגה שנתקעה.
Win+Ctrl+F4 - בוחר את שולחן העבודה הפעיל.
Win+Ctrl+חץ ימינה או שמאלה - סיור בין שולחנות עבודה.
Win+נקודה או נקודה פסיק - פותח את תפריט האמוג'ים.
Win+H - פותח את מסך ההכתבה, בו ניתן "להכתיב" בעזרת המיקרופון מלל לתוך תיבת טקסט.
(לא נתמך בכל השפות, כולל עברית)
Win+P - פותח הגדרות לתצוגה מרחוק (מקרן או כל התקן אחר, כולל התקני תצוגה אלחוטיים)
שימוש בסביבה שאינה סביבת חלונות
בלינוקס ויוניקס, מקש חלונות נקרא "מקש Super", ומקורו במקש שהיה נמצא במקלדות של מחשבי יוניקס ייעודיים, והחליף את מקש ה-Meta במערכות יוניקס ישנות.
עם זאת, רוב סביבות שולחן העבודה הנפוצות עבור מערכות יוניקס מעדיפות להשתמש במקש זה כדי לשגר את תפריט ההתחל שלהן (ב-KDE, XFCE, Cinnamon למשל), או כל מסך דומה אחר, בהתאם לסביבה.
(ב-GNOME לדוגמה, מקש חלונות משגר את מסך ה-Activities).
חלק מסביבות שולחן העבודה גם יתמכו בקיצורי מקשים בסיסיים הדומים לאלו שבמערכות Windows.
חיבור מקלדת PC למחשב מקינטוש יגרום למקש חלונות לתפקד כמו מקש Command, ולחלופין, חיבור מקלדת מקינטוש למחשב PC המריץ חלונות או לינוקס יגרום למקש ה-Command לתפקד כמו מקש ההתחל.
במערכת Chrome OS המקש מפעיל את אפשרות החיפוש, ובכך הוא מתפקד כמו מקש ה-Search הנמצא במקלדות מחשבים ייעודיים ל-Chrome OS.
מקש Backspace (, מילולית: רווח אחורי) הוא מקש מקלדת המשמש לרוב למחיקת תווים.
לחיצה על המקש מזיזה את סמן התצוגה עמדה אחת לאחור, מוחקת את התו שנמצא באותו מיקום, ומעבירה אחורה בעמדה אחת את שאר הטקסט שנמצא לאחר התו המחוק.
במקור דחף את עגלת מכונת הכתיבה עמדה אחת לאחור.
השימוש הבסיסי הוא תיקון טעויות: אחרי הקלדת תו שגוי, "מוחקים" את השגיאה בעזרת שימוש בסרט מחיקה במקום סרט דיו.
אחרי החזרת העגלה בעזרת מקש backspace מחליף הקלדן, בדרך כלל בעזרת הסטת מנוף מתאים את הסרט, ומקיש שוב את האות השגויה ובכך מוחק אותה, מסיט את העגלה לאחור שוב, מחזיר את סרט הדיו, ולבסוף מקליד את התו הנכון.
במכונות שאינן מצוידות בסרט מחיקה, ניתן להחליף את המחיקה בעזרת "נייר נוזלי" (טיפקס ואמצעים דומים), עליו ניתן להקליד את התו הנכון.
מכונות כתיבה משוכללות יותר, ובפרט כדורית, מבצעות את כל הפעולות, עד להקשת התו הנכון באופן אוטומטי בעזרת הקשה על backspace.
במכונות כתיבה מסוימות, ניתן היה להקליד, למשל, אות a עם סימן הטעמה עילי (á) על ידי הקלדת , , ולאחר מכן .
טכניקה זו היא הבסיס לשינויי ריווח כאלה בערכות תווים ממוחשבות, אך כיום תהליך זה הוחלף במידה מסוימת במנגנון שילוב הסימנים הדיאקריטיים של יוניקוד.
תוכנות מסוימות כמו TeX או Microsoft Windows משתמשות בשיטה ההפוכה לסימנים דיאקריטיים, כלומר מיקום המבטא תחילה, ולאחר מכן הקלדת אות הבסיס.
אף על פי שהמונח "רווח אחורי" הוא השם המסורתי של המקש שמוחק את התו שמשמאל לסמן, הוא עשוי להיקרא במגוון דרכים, למשל הסר (delete), מחק (Erase), או עם חץ מצביע שמאלה.
סמל ייעודי עבור "Backspace" קיים בתור U+232B ⌫ אך השימוש בו כתווית מקלדת אינו אוניברסלי לכל המקלדות.
מקש ה-Backspace נבדל ממקש Delete, בכך שבעת השימוש בעבר בכרטיסים מנוקבים היה מחורר את כל החורים כדי למחוק תו, ובמחשבים מודרניים מוחק את הטקסט שמופיע אחרי הסמן, ולא לפניו.
כמו כן, מקש המחיקה פועל לעיתים קרובות כפקודה כללית להסרת אובייקט (כגון תמונה בתוך מסמך, או קובץ שלם במנהל הקבצים), בעוד שמקש ה-Backspace לרוב לא מבצע זאת.
במערכות מודרניות, מקש ה-Backspace ממופה לרוב לתו המחיקה (0x7f ב-ASCII או יוניקוד), אם כי פעולת המחיקה של התו שלפני הסמן נשארת.
בדפדפני אינטרנט או מנהלי קבצים, מקש Backspace משמש בדרך כלל כדי לחזור דף אחד אחורה או מעלה ברמה אחת (לתיקיית האם).
מקש Enter ומקש Return הם שני מקשים אשר לפחות אחד מהם מצוי במקלדת מחשב סטנדרטית, ולעיתים נקראים שניהם בשם "מקש Enter".
לרוב, לשני המקשים הללו תפקיד זהה, אך לעיתים ייתכנו הבדלים ביניהם בתלות במערכת ההפעלה או ביישום בו משתמשים.
מקורו של מקש ה-Return, הגדול יותר מבין השניים, הוא למעשה ממכונות הכתיבה בהן מצוי בקר שתפקידו הוא לבצע פעולת Carriage return , כלומר החזרת ראש הכתיבה לראשית השורה על מנת שהכותב יוכל לבצע פעולת שורה חדשה (line feed) על ידי הורדת המנוף בצידה השמאלי של המכונה.
במקלדות מחשב, מקש זה משלב את שתי הפעולות, ומאפשר ירידת שורה במסמך והחזרת סמן הטקסט לתחילת השורה החדשה.
בחלק ממעבדי התמלילים הממוחשבים, לחיצה על מקש Return מציינת דווקא ירידת פסקה על ידי הכנסת התו "¶" (הבלתי נראה) למסמך.
על מנת לבצע ירידת שורה רגילה במעבדי תמלילים אלו, יש להשתמש בצירוף המקשים Shift+Return.
במקור, למקש ה-Enter אשר נמצא סמוך למקשי הספרות, יועד תפקיד נפרד משל מקש ה-Return במקלדות המחשב הראשונות, כאשר תפקידו היה לוודא אישור של ביצוע פעולה מסוימת במחשב: ביצוע פקודה בשורת הפקודה, שליחת מידע בטופס חלונאי גרפי, אישור של תיבת דו-שיח, או כסימן שוויון (=) ביישומי מחשבון למיניהם.
ראשיתה של הפרדה זו מקורה במסופי המחשב מדגם 3270 ו-5250 של יבמ, ואומצה אף על ידי אפל במחשבי המקינטוש הראשונים.
למעשה, במקלדות המודרניות אין הבחנה בין שני המקשים, וניתן להשתמש בכל אחד משני המקשים לכל פעולה מהפעולות המפורטות להלן.
הדבר מאפשר גם ליצרני מחשבים ניידים, או יצרני מקלדות קומפקטיות ללא מקשי ספרות צדדיים, להכליל רק מקש יחיד המבצע את כלל התפקודים שפורטו לעיל.
מבחינה היסטורית, גישה זו אומצה ממחשבים ביתיים מיושנים דוגמת הקומודור, בהן לא היו קיימים מקשי ספרות צדדיים.
כיום, בחלונות כמעט ולא קיים הבדל בין שני המקשים, ובעת שימוש ביישומים כמו המקלדת הווירטואלית של חלונות ניתן לראות כי שני המקשים מתוייגים ויזואלית כ-Enter.
מערכות הפעלה אחרות, דוגמת macOS של אפל, משתדלות לשמור על ההפרדה הטכנית בין שני המקשים עד היום, ובעוד שכברירת מחדל המערכת אכן מקצה לשני המקשים את אותם התפקודים, היא מאפשרת ליישומים שונים להקצות תפקודים שונים לשני המקשים.
כך לדוגמה בתוכנת אדובי פוטושופ, בעת עריכת טקסט בתוכנה, ניתן להשתמש ב-Return על מנת לבצע ירידת שורה, וב-Enter על מנת לסיים את העריכה.
בעוד שלמקש ה-Enter מיקום קבוע במקשי הספרות הצדדיים של המקלדת, מתחת למקש "+" ומימין למקשי "3" והנקודה העשרונית, מיקומו וצורתו של מקש ה-Return עשויים להשתנות ממקלדת למקלדת, בהתאם לתקן המקובל ולעיתים גם בתלות במדינה בה יוצרה המקלדת.
צורתו של מקש ה-Return תהיה גדולה יותר מצורת שאר מקשי המקלדת, על מנת למנוע "החלקת אצבע" שתוביל לטעויות דפוס ולאישור שגוי של פעולות.
במקלדות הבנויות לפי תקן ISO/IEC 9995 (או בקיצור: מקלדות ISO), מקש ה-Return הוא מקש דו-שורתי אשר ממוקם מתחת למקש ה-Backspace ומעל למקש ה-Shift הימני.
צורתו דומה לאות "ך" או "ף".
צורה זו נפוצה גם במקלדות יפניות הבנויות לפי התקן הסטנדרטי JIS
במקלדות הבנויות לפי תקן ANSI, מקש ה-Return הוא מקש רחב יותר, אך חד שורתי, בניגוד למקלדות ISO.
המקש ממוקם מתחת למקש "לוכסן שמאלי/קו ניצב" (אשר נמצא מתחת למקש ה-Backspace), ומעל למקש Shift הימני.
תצורה נוספת, הנפוצה בעיקר במקלדות שמקורן במזרח אסיה, היא של מקש Return גדול במיוחד הבנוי בצורת L הפוכה (או בצורת "נ" גדולה).
תצורה זו, שלכאורה משלבת את תקן ANSI ותקן ISO, מחייבת הזזה של מקש ה"לוכסן שמאלי/קו ניצב" למקום אחר.
בחלק מהמקלדות, מקש ה-Backspace מוקטן מעט על מנת למקם את מקש ה"לוכסן שמאלי/קו ניצב" בינו לבין מקש ה"פלוס/שווה".
לעיתים נדירות המקש מוזז דווקא מתחת למקש ה-Return, על חשבון מיקומו לימין מקש Shift וקיצורו.
בקרב חלק מהמשתמשים, צורה זו נקראת בסלנג הוולגרי "BigAss".
ישנן גם מקלדות בהן מקש ה-Return צר יותר (Slim-ass), אך עדיין שומר על צורתו דמוית ה-L ההפוכה.
הסמל התקני עבור מקש ה-Return הוא ⏎ (ובקוד יוניקוד: U+23CE); חץ הפונה למטה ושמאלה.
בחלק מהמקלדות נפוץ דווקא השימוש בסמלים כמו ↵ (יוניקוד U+21B5) או ↩ (U+21A9).
סימול מקש ה-Enter נדיר יותר, ובעוד שתקן ISO 9995 מגדיר את הסמל ⎆ (יוניקוד U+2386) עבור המקש, במרבית המקרים הייצוג הוויזואלי שעל גבי המקש יסתכם בפשטות בכיתוב Enter.
הסמל הנ"ל נפוץ בעיקר במקלדות בפורמט צרפתי-קנדי.
במקלדות של חברת אפל נפוץ השימוש בסמל ⌤ (יוניקוד U+2324) או בסמל ⌅ (יוניקוד U+2305).
מקש End () הוא מקש מקלדת, המשמש למטרה ההפוכה ממקש Home, ומוביל לתחתית דף אינטרנט או עמוד במחשב באופן כללי.
במערכות הפעלה מסוימות, משגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה.
במקלדות קטנות בהן אין את המקש , ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +.
בתוכנות במחשבים מודרניים של Windows, מקש ה מוביל את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה.
כאשר סמן הטקסט מורה על טקסט שלא ניתן לערוך אותו, מקש ה יוביל לתחתית הדף.
בנוסף לכך, ניתן לסמן טקסט שבא אחרי סמן הטקסט בעזרת שילוב המקשים +.
ברוב תוכנות macOS, המקש פועל בצורה שונה ממה שהוא פועל במערכות הפעלה אחרות.
כאשר לוחצים על המקש, הוא יוביל לתחתית הדף, אך סמן הטקסט לא ישנה את מיקומו כלל.
במקלדות macOS שאין את המקש , ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +.
בשביל לעשות את הפעולה שניתן לעשות ב-Windows (לשגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהסמן מורה), ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +.
בלינוקס, המקש עושה את אותם הפעולות שהוא עושה בווינדוס, הוא משגר את סמן הטקסט לסוף המשפט שהוא מורה ומוביל לתחתית מסמך או עמוד באינטרנט.
בנוסף לכך, כמו בווינדוס, ניתן לסמן טקסט שבא אחרי סמן הטקסט אם לוחצים על בו-זמנית.
מקש פונקציה הוא מקש במקלדת מחשב אשר מיועד לביצוע פקודות במערכת ההפעלה, או לחלופין, לביצוע משימות מסוימות בתוכנות.
בחלק מן המקלדות, ישנן פעולות המוגדרות כברירת מחדל בעת עליית המערכת, אשר לא ניתן לשנותן.
במחשבים רבים, לחיצה על מקש ה-FN בצירוף עם מקשים שונים ממקשי הפונקציה, תבצע קיצורים לפעולות במחשב, כגון הפעלת מצב טיסה, השתקת השמע ונעילת משטח הנגיעה.
באם ניתן לבצע קיצורי פעולות מערכת, יופיעו אייקונים קטנים על המקש, שיסמנו את הפונקציה אותה יכול לבצע המקש.
בטרמינל ישמשו מקשי הפונקציות בדרך כלל כקיצור דרך ליצירת רצפי תווים המתחילים ברווח (לפי ASCII), אך ייתכן גם שימוש דיפולטיבי לשליחת תווים מיוחדים בטרמינל.
במקלדת סטנדרטית מקשים אלו יוצרים קוד בגודל בית אחד, על אף שזה מחוץ לטווח ה-ASCII הרגיל, בשל כך שזה מוגדר דרך מנהל ההתקן של המקלדת או על ידי התוכנה הפועלת.
ייתכנו קישורים וייצוגים פיקטוגרפיים למקשים אלו כעשיית פעולות כלליות כגון הדפסה ושינוי עוצמת בהירות הצג, לרוב הם ייוצגו על ידי האות "F", כקיצור למילה "פונקציה" (מאנגלית: Function), ועל ידה נמצאים מקשים מאחד עד שנים-עשר.
AltGr (קיצור של Alternate Graphic) הוא מקש משתנה (modifier) במקלדות מחשב, הנמצא בדרך כלל בצד ימין של מקש הרווח.
המקש משמש להזנת "תו שלישי" או "רביעי" המשויך למקש מסוים, כגון סימני מטבע, סימני פיסוק, תווים מודגשים או אותיות עם ניקוד.
לדוגמה, במקלדת ארצות הברית הבינלאומית, השילוב AltGr+e יפיק את התו © (תו שלישי), ואילו Ctrl+Alt+e יפיק את ¢ (תו רביעי).
ברוב המקלדות האירופאיות קיים מקש ייעודי בצד ימין של מקש הרווח.
במקלדות אמריקאיות רגילות אין סימון על מקש זה, אך ניתן להשתמש במקש Alt הימני כתחליף ל־AltGr.
במערכות Windows ניתן גם להשתמש בשילוב המקשים Ctrl+Alt.
המונח AltGr נטבע על ידי חברת IBM, כקיצור ל־"Alternate Graphic", והופיע כמנגנון להזנת תווים נוספים מהמקשים.
בעבר שימשו מקשים דומים לצורכי שרטוט גרפי במערכות DOS, אך עם הזמן נוצר צורך במקש ייעודי נפרד, מאחר ש־Alt כבר שימש לקיצורי מערכת.
ב־Windows: מאפשר הזנת תווים מורחבים כגון €, ™, ©, ® על ידי שימוש ב־AltGr או בשילוב Ctrl+Alt.
ב־מערכות UNIX/X11: ידוע גם כ־ISO_Level3_Shift, ונפוץ לשימוש עם "dead keys" או שילובים דיאקריטיים במערכות לינוקס ו־BSD.
במקלדת עברית תחת Windows או Linux, ניתן באמצעות AltGr להקליד ניקוד, תווי מטבע כגון ₪ ו־€, וכן סמלים כגון RLM (סימן כיווניות מימין לשמאל).
באיטלקית, ספרדית, דנית, פולנית ועוד: AltGr משמש להזנת אותיות עם סימני דיאקריטיים, כגון €, ŋ, ł, ß, ç ואחרים.
מאפיין AltGR Alt (Left) Ctrl תווים מאפשר 3-4-level מאפשר Shift-level (2) לא מיועד לשינוי תווים אלא פקודות מיקום פיזי ימין של הרווח צד שמאל שמאל ו/או ימין פונקציה עיקרית הזנת סימנים מיוחדים קיצורי-דרך מערכתיים קיצורי־מערכת, הדבקה, בחירה
במקלדת מחשב, מקש Home() הוא מקש המשמש למטרה ההפוכה ממקש End, ומוביל לראש דף אינטרנט או עמוד במחשב באופן כללי.
בתוכנות מסוימות, דוגמת מעבדי תמלילים, המקש משגר את סמן הטקסט לראש השורה בה הוא נמצא.
עקב פעולותיהם ההפוכות, שני המקשים ו- נמצאים לרוב בסמיכות זה לזה.
במקלדות קטנות (בעיקר במקלדות תוצרת אפל) החסרות את מקש , ניתן ללחוץ על שילוב המקשים +.
במרבית עורכי הטקסט ומעבדי התמלילים הפועלים בסביבת Microsoft Windows, ובאופן דומה גם בלינוקס, משמש המקש בעיקר לחזרה לראש השורה בה נמצא סמן הטקסט.
בדפדפני אינטרנט ותוכנות שונות המציגות טקסט לקריאה בלבד, לחיצה על המקש משמשת לחזרה לראש המסמך.
הפעולה אפשרית גם בזמן עריכת טקסט; על מנת לחזור לראש המסמך בשעת עריכת טקסט יש להשתמש בקיצור המקשים +.
כמו כן, ניתן להשתמש במקש לצורך סימון כל הטקסט שנמצא מראש השורה ועד המיקום בו הסמן נמצא.
לצורך כך יש להשתמש בקיצור המקשים +.
כאשר מעוניינים לסמן טקסט שנמצא במסמך לקריאה בלבד, יש ללחוץ עם העכבר על המיקום ממנו רוצים לסמן, ואז להשתמש בקיצור.
התנהגותו של מקש Home במקינטוש דומה להתנהגותו בסביבת חלונות אך ורק כאשר המשתמש נמצא בתוך פקד טקסט בעל שורה אחת.
בתוכנות ויישומים בהם יש פקד טקסט מרובה שורות (כגון עורך טקסט או מעבד תמלילים), לחיצה על מקש Home תחזיר את המשתמש לראש המסמך, כיוון שמערכת ההפעלה מקשרת את הלחיצה על המקש לחלון הפעיל, ולא לטקסט הנקרא/נערך בתוך תיבת הטקסט.
על מנת לגרום למקש להתנהג באותה צורה בה הוא מתנהג בחלונות (החזרת הסמן לראשית השורה) יש להשתמש בצירוף המקשים +.
מקש Home אינו בכל המקלדות של חברת אפל; במקרה שהמקש חסר, ניתן להשתמש בקיצור המקשים +.
הסמל התקני עבור מקש ה-Home הוא ⇱ (וביוניקוד: U+21F1).
הסמל נקבע לפי התקן הבינלאומי ISO/IEC 9995-7 .
הסמל אינו נפוץ, ובמקלדות בהן הוא מצוי הוא מחליף את הטקסט על גבי המקש.
מקרר קהילתי או מקרר חברתי הוא מקרר הממוקם במרחב ציבורי, כמיזם של עזרה הדדית המאפשר לחלוק מזון בקהילה.
לצד חלק מהמקררים הקהילתיים יש גם אפשרות אחסון מזון יבש.
מיזמים אלו מעודדים מסירת ואיסוף מוצרי מזון ללא הגבלה, ועוזרים להסיר את הסטיגמה הנלווית לקבלת צדקה.
המקררים מנוהלים בגישה מבוזרת, מתוחזקים לרוב על ידי רשת של מתנדבים, חברי קהילה, עסקים מקומיים וארגונים גדולים יותר.