tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012 החל שכטר לגלם את הדמות בסדרת מערכונים חדשה במסגרת התוכנית "צחוק מעבודה".
האחים שעשוע (עונה ראשונה - בחלק השני) – צמד אחים (אורי גוטליב וקובי פרג') שפותחים עסק שונה בכל פרק ומאופיינים במשפט "זה טעים החרא הזה!".
תעשו לי טובה (עונה ראשונה) – פינה בה אורי גוטליב נותן מונולוג על אירוע גדול שקרה השבוע, במהלכו "מתעצבן" עליו, ונותן את דעתו עליהם, בשילוב קטעי וידאו משעשעים וחזרה רבה על המשפט "תעשו לי טובה!".
סמלת נטלי (עונה ראשונה) – מגולמת על ידי שני כהן.
חיילת שמאופיינת בדיבור מהיר ולא ברור, הנוטה להשתמש בתכיפות בצמד המילים: "סבבה?
סבבה!" ומסיימת את רצף הדיבור המהיר והלא-ברור שלה במילים "יו, בא לי טוסט" או "איך בא לי סושי" כאשר המשפט הלא ברור שהיא אומרת מסתיים למשהו דומה.
התארחה פעם נוספת בעונה השנייה, השוטרת במשטרת ההגירה.
חמ-חמאס (עונה ראשונה - בחלק השני והשלישי) – ערוץ רדיו עזתי, פרודיה על גלגלצ.
בתוכניות הרשת מתארחים אורחים ישראלים.
את השדרנים ברשת מגלמים קובי פרג' ושני כהן.
מרסל אוזן (עונה ראשונה - החל מהחלק השני/ והעונה השנייה) – פעילת ליכוד אשדודית.
מגולמת על ידי רותם אבוהב.
ואם אני אגיד לך ש...", "בסדר, בסדר.
אבל אין כמו ביבי!" ועוד.
בסוף העונה הראשונה החלה להעריץ את ליברמן, ובעונה השנייה מעט נזנח הקשר הפוליטי של הדמות.
אורן חריף (עונה ראשונה) – פרודיה על המטפל בשיטת הפסיכוקנזיס אורן זריף.
דרלה ומוזלי (עונה ראשונה - בחלק השלישי) – זוג תרמילאים המושפעים מאזהרות משרד החוץ לגבי יעדים מסוכנים בעולם ומטיילים במקומות מוזרים בישראל (עם שני כהן, עידן אלתרמן ודוד קיגלר).
משפטים חוזרים: "זה בום עליך, אח שלו" ו"צ'אקרה לכל היקום".
בסוף העונה הראשונה מוזלי מציע נישואין לדרלה והם מתחתנים.
קתרינה דמידובה (עונה ראשונה - בחלק השלישי) - מגולמת על ידי שני כהן.
ידועה באפקטים הדרמטיים של התיאטרון שהיא מביאה ובמשפט הידוע שמסיים כמעט כל משפט שלה – "סוף סצנה, מסך".
בעונה השנייה הופיעה בתור מאמנת במכביה.
בפרק אחר התארחה לאחר שבנה התגייס לצה"ל ובנוסף, כל דבר שקורה היא מסבירה איך הוא היה ברוסיה.
מנשה גולן (עונה ראשונה) – פרודיה של קובי פרג' על במאי הקולנוע מנחם גולן.
משפטים חוזרים שלו: "תראה...", "אי אפשר לפספס פה", "וזה עוד כלום", "ותסלח לי אם אעשה פה ספוילר, אבל בא לי".
אחת הדמויות היחידות שהופיע בתוכנית הראשונה לעונה והמשיך עד לסופה.
טקס הפרסים הקטנים של השבוע (עונה שנייה) – טקס שבו מחולקים פרסים על אירועים שוליים של השבוע (למשל: פרס ע"ש שרה נתניהו שהוענק לשרה נתניהו).
בדרך כלל אורי גוטליב מנחה את הפרסים הקטנים אך לעיתים הפרסים מחולקים גם על ידי עפר שכטר ורותם אבוהב.
100 שנה לתל אביב (עונה שנייה) – פינה שבה מספר אחד מוותיקי העיר על אירוע מעברו שקשור בתל אביב כגון: הדיסקוטק הראשון בתל אביב, המציל הראשון בחופי תל אביב והקיוסק הראשון בעיר.
מפוטרים (עונה שנייה) – פרודיה על הסדרה "מסודרים", בה נשמעים המשפטים החוזרים: "...כאילו.../...ז'תומרת...", "אתה יודע שיש לך משהו נורא עצוב בעיניים?".
ספיר (עונה שנייה) – מגולמת על ידי שני כהן.
ספיר היא קופאית נודניקית ש"מנסה" לעזור לאנשים.
נוטה לומר שמות כינוי משונים למספר פריטים (כגון "הד" על טלוויזיה באיכות גבוהה – HD או "לג" במקום LG).
משפטיה החוזרים הם "זה לא ענייני, זה לא עניינה, וזה לא ענייננו", "א-דוניי שפירא" ו"במה אוכל לסייע?".
מחליפה עבודה לעיתים קרובות, אך ללא הצלחה.
הדמות כיכבה בהמשך גם במופע לזכרו של מוטי קירשנבאום ובתוכנית "אחת שיודעת" בכיכובה של שני כהן עצמה.
שמרית גולן פיטוסי (עונה שנייה) – מגולמת על ידי רותם אבוהב.
שמרית היא אזרחית שחיה את חייה "הפשוטים".
בני ונעמי כץ (עונה ראשונה - בעיקר בחלק השלישי/ שנייה) – מגולמים על ידי דוד קיגלר ורותם אבוהב.
בני ונעמי הם הזוג העממי.
האפיונים העיקריים שלהם: בטטות כורסה (ובעיקר בני), חוסר רצונו של בני לקיים משגל עם אשתו (למרות רצונה העז) ובכל פעם שהם באולפן (בעיקר בעונה השנייה), הם חושבים שהם נמצאים באולפן של תוכנית אחרת.
ציון בורקס (עונה שנייה) – מגולם על ידי קובי פרג'.
ישראלי מציק שמטייל כל הזמן בחו"ל ומציק לישראלים שנופשים שם.
מופיע כל פעם כשמתחילים להזכיר את הביטויים "אין פה ישראלים" או "בלי ישראלים".
הסימן הקבוע שמתריע על בואו הוא הפתיחה של השיר 'הפרח בגני' של זוהר ארגוב.
ילדי האימו (עונה שנייה) – מגולמים על ידי שני כהן, עפר שכטר ודוד קיגלר.
חבורת של ילדי אימו שמעבירים את זמנם בקניון באפס מעשה.
צער (שני כהן) היא אחת הדמויות הידועות בין השלושה והיא מרבה להגיד: "כאילו, כאילו, כאילו...".
עור (עפר שכטר) הוא הדמות השקטה והאפלה ביותר מביניהם שממעיט במילים.
אופל (חנן) (דוד קיגלר) הוא החנון והפראייר של עור וצער והוא תמיד מנסה לעזור להם להשיג סיגריות בלא הצלחה (בגלל גילם הצעיר מדי).
הם לבושים בדיוק כמו להקת טוקיו הוטל.
בסוף העונה השנייה היו פרקים שבהם צער הופיעה כאורחת בפאנל.
לקראת העונה השלישית עברה התוכנית שינויים, ולפאנל שנשאר (קובי פרג' ועפר שכטר, ומדי פעם הופיע גם אלי יצפאן) הצטרפו מיה דגן, הדר לוי, יוסי מרשק, שלומי קוריאט, שי אביבי, רועי בר נתן ושירי גדני.
שינוי זה נגרם עקב תגובות המבקרים מצד אחד ותגובות התקשורת מהצד השני.
חזרתה של התוכנית המתחרה "ארץ נהדרת" (שעליה בוסס הפורמט הקודם) אל המרקע, ועזיבתה של שני כהן אל התוכנית המתחרה, היוותה את תהליך השינוי.
מיד לאחר שני כהן, עזבו גם אורי גוטליב, רותם אבוהב, דוד קיגלר, מיקי גבע ועידן אלתרמן.
התוכנית החדשה נקראת "שבוע סוף החדש" והיא בנויה על מערכונים בלבד, המבוססים על דמויות עממיות.
רוב המשתתפים עזבו אל תוכנית חדשה בשם "קצר משפחתי" הנותנת פתרונות הומוריסטיים לבעיות משפחתיות.
הפורמט החדש בוסס על תוכנית הבידור האמריקנית המצליחה "סאטרדיי נייט לייב".
אולפן התוכנית חולק ל-4–5 סטים מתחלפים, סט מרכזי (בו נמצאת להקת הבית בהנהגתו של אלרן דקל) וקהל.
בכל תוכנית, מגיע אורח אל התוכנית, והוא משתתף במספר מערכונים ואף מופיע בפרומו התוכנית ביציאה לפרסומות.
התכנית התנהלה באופן דומה לסאטרדיי נייט לייב.
כל מערכון מבוצע בסט מתחלף שונה, הנבנה במהלך ביצוע המערכונים האחרים.
בין כל מערכון מוצג מערכון שצולם מראש, על מנת להשיג יותר זמן.
במרץ 2010, לאחר ארבע תוכניות בלבד, הוחלט ברשת להוריד את התוכנית מהמסך בטרם עת וזאת עקב נתוני רייטינג נמוכים, ביקורות לא מפרגנות, ועלותו הגבוהה במיוחד של כל פרק, עלות שנעה בין 150–200 אלף דולר לפרק.
בלולו – מגולם על ידי שלומי קוריאט.
בלולו מרבה ללכלך על מעשים האופייניים לישראלי המכוער בלי לשים לב שהוא עושה אותם בעצמו.
מרבה להתחנף לאנשים כאשר הוא אומר להם "מספר אחת אתה, באמא שלי!".
המחבלים – מגולמים בידי קובי פרג', עופר שכטר ושלומי קוריאט.
שני מחבלי חמאס (פרג' ושכטר) ומפקד בכיר (קוריאט) המנסים למצוא דרך לפוצץ את ישראל בדרכים לא מוצלחות.
פקידות המכס – מגולמות על ידי הדר לוי ומיה דגן.
זוג פקידות מכס בנמל תעופה, אשר מטרטרות ידוענים רק כדי להתחכך עימם.
אולפן שלישי - פינת ההמשך של חדשות השבוע.
פינה המוגשת בידי מיה דגן ושי אביבי יחד עם חברים אחרים בקאסט (בחילופים).
מהדורת חדשות פארודית בעלת מבנה קבוע: בשלב הראשון, מיה ושי מדווחים על מבזקי השבוע באופן הומוריסטי.
בשלב השני, ישנו ריאיון עם כתבת בדיונית בשם נועה בר-שביט (הדר לוי) אשר טוענת כל מהדורה כי כל הכתבות הן בעלות אותן מבנה ואף ממחיזה אותן על רגל אחת כאשר היא מגלמת את העיתונאי, המרואיינים ואפילו אנשים אשר אינם קשורים (כגון ילדה קטנה העוברת ליד).
ב-2011 הפיקה רשת גרסה מחודשת ל-2 העונות הראשונות של "שבוע סוף" שיועדו לשידור בערוץ החדש הוט קומדי סנטרל.
מבנה התוכנית כולל בעיקר מערכוני חוץ ולעיתים כלל חלק ממערכוני האולפן שנשארו אקטואליים.
"מערכונים סוף" כוללת 17 פרקים.
עונתה הראשונה של התוכנית לא עלתה כלל לאתר וערוץ היוטיוב של רשת, וממנה הועלו מספר קטעים מכל תוכנית.
העונות השנייה והשלישית עלו לאתר רשת אך קטעים רבים מכל תוכנית הוצאו ממנה טרם העלייה, ואילו מרבית הקטעים שנותרו נערכו מחדש באופן אשר שינה מספר דברים (כגון שינוי המוזיקה, קיצור פאנלים, עריכת דיאלוגים, גניזה מוחלטת של מספר מערכונים ועוד).
בשנת 2023 עלו הפרקים של עונות 1-3 של התוכנית לאתר ולאפליקציית רשת 13.
נכון לשנת 2024 מרבית התכנית נחשבת לאבודה מאחר שלא ניתן לצפות בה בצורה מוסדרת.
רק ארבע תוכניות מלאות מהעונה השנייה זמינות לצפייה בערוץ היוטיוב של רשת ומספר מערכונים מועט משלוש העונות שנערכו מחדש.
שבוע הדופלגנגר הוא אירוע מקוון המתרחש בשבוע הראשון בחודש פברואר, מיום ראשון ועד יום שבת, ובמסגרתו מחליפים משתמשים ברשתות חברתיות מקוונות את תמונת הפרופיל שלהם בזו של ידוען הדומה להם במראהו.
נהוג לייחס את ייסוד המנהג לאדם בשם בוב פאטל, שהחליף את תמונת הפרופיל שלו לזו של השחקן טום סלק, לאחר ריבוי הערות מצד חבריו בנוגע לדמיון הפיזי בינו לבין סלק.
יחד עם זאת, בתגובה לראיון שכביכול נערך עם פאטל באתר The Huffington Post, נרמז על ידי עורך הראיון כי מדובר בדמות פיקטיבית.
התיעוד הראשון למנהג זה הוא בעמוד הפייסבוק "Doppelgänger Week" שנוצר ב-2 בפברואר 2010.
בישראל צוין שבוע הדופלגנגר בשנים הראשונות לקיומו באופן מצומצם יחסית.
רק בשנת 2013 החל האירוע לקבל תפוצה רחבה בקרב משתמשי הרשתות החברתיות בישראל וזכה לסיקור באמצעי התקשורת המקומיים.
ב-4 בפברואר 2013, שינה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את תמונת הפרופיל בעמוד הפייסבוק שלו לזו של השחקן מריאנו אידלמן, המחקה את נתניהו בתוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת.
בעמוד הפייסבוק הרשמי של דובר צה"ל תת-אלוף יואב מרדכי הוחלפה תמונתו בזו של חבר הגשש החיוור שייקה לוי ובעמוד הפייסבוק של חבר הכנסת אביגדור ליברמן הוחלפה התמונה לזו של שון קונרי.
כמו כן החליפה הזמרת נורית גלרון את תמונת הפרופיל שלה בזו של יהודית רביץ.
המילה "דופלגנגר" בגרמנית (Doppelgänger) משמעותה "כפיל" ומקורה בהלחם של המילים Doppel ("העתק") ו-Gänger ("מישהו אשר מתהלך במקום מסוים").
שבוע האפרטהייד הישראלי הוא אירוע שנתי הנערך על ידי קמפיין BDS שבו מתקיימות במשך שבוע סדרה של הרצאות ועצרות שנערכות לגינוי ישראל בשל מדיניותה בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
האירוע מתקיים או בחודש פברואר או במרץ.
לדברי BDS, מטרת האירוע הוא "להביא לתודעת הציבור את טבעה של ישראל כמערכת שלטון אפרטהייד, ולקיים חרם וסנקציות כחלק מפעולות תנועת BDS ההולכת וגוברת".
הארגון החל את פעילותו בטורונטו בשנת 2005, ועד לשנת 2010 האירוע מצוין בכ-55 ערים ברחבי בעולם, בין השאר בקנדה, בריטניה, ארצות הברית, דרום אפריקה, מקסיקו, אוסטרליה, נורווגיה, יהודה ושומרון ועוד.
האירוע עצמו כולל הרצאות ומיצגים המבוססים על תעמולה פלסטינית ובהם מוצגת ישראל כמדינת אפרטהייד המפירה באופן שיטתי את זכויות האדם של הפלסטינים.
ראשי הארגון טוענים כי לאירוע יש "תפקיד חשוב בהעלאת המודעות על הציונות והמאבק לשחרור פלסטין והדמיון שלו עם מאבק ריבונות הילידים בצפון אמריקה וכן עם התנועה נגד אפרטהייד בדרום אפריקה".
קמפיין החרם ומשיכת ההשקעות הבינלאומי שפרסמו, צבר תאוצה על ידי יותר מ-170 קבוצות פלסטיניות שקראו לחרם, הימנעות השקעות וסנקציות על ישראל.
לדברי הארגון, הקמפיין אף עורר תשומת לב רבה במדינות כמו דרום אפריקה, בריטניה, קנדה וארצות הברית.
ב-2017 ביטלו שתי אוניברסיטאות בריטיות את "שבוע האפרטהייד הישראלי" בקמפוס שלהם בעקבות פעילות תעמולה ישראלית והגדרתה של ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי לאנטישמיות שכוללת את האנטישמיות החדשה.
כתגובת נגד מתקיים בשבוע העוקב "שבוע השלום הישראלי", אירוע שנתי המציג בקמפוסים ברחבי העולם את ישראל כמדינה החותרת לשלום עם שכניה.
שבוע השלום הישראלי מאורגן באופן עצמאי על ידי סטודנטים בקמפוסים שבהם מתקיימת הפעילות החל משנת 2010. בשנת 2011 הוא צוין ביותר מ-54 קמפוסים, ביניהם בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
שבועה היא הצהרה של אדם על דברי אמת, אשר במסגרתה מתחייב הנשבע בשם דברים שונים לרוב בשם אל בו הוא מאמין, בחייו, בכבודו או בחיי אחרים כי כל טענותיו אמת.
במשפט המקובל נהוג שהעדים נשבעים כי עדותם אמת, לרוב הם נשבעים בשם האל בו הם מאמינים ותנאי זה הכרחי לתקפות העדות.
על מנת שהשבועה תהיה בבחינת כלי משפטי יעיל לבירור האמת, על הנשבע להאמין הן בקיום האל והן ביכולת האל להענישו אם ישבע לשקר.
בתורה מופיע האירוע בו נשבעו אברהם ואבימלך וכרתו ברית ביניהם, תוך מתן תוקף על ידי הצגת שבע כבשים.
אירוע זה התקיים בבאר שבע, ועל שם מעמד שבועה זה נקבע שמו – "באר שבע".
מאז ומתמיד הייתה השבועה מתן תוקף מיוחד להתחייבות או לאמת דבר שבפי האדם.
נראה שהרמת היד בשבועה מקורה כבר בזמן העתיק, להורות שנשבעים באל שבשמיים, כפי שניתן לראות משבועה נוספת של אברהם ומחזיונו של הנביא דניאל.
השתלשלות מעמד השבועה ככלי משפטי בדין הישראלי
השבועה שימשה מקדמת דנא כאחד מהכלים החזקים, הנתונים בידי בית הדין, לחקר האמת.
כיום ניכרת מגמה להימנע משימוש במנגנון השבועה במערכת בתי המשפט ובתי הדין הרבניים בישראל, ולהעדיף קבלת תצהיר.
הוכחה לצמצום השימוש בשבועה היא חקיקת חוק לתיקון דיני ראיות (אזהרת עדים וביטול שבועה), תש"ם-1980 (להלן: "החוק"), שביטל את השימוש בשבועה בבתי המשפט, והותיר זאת למקרים בהם סבור השופט, תוך הפעלת שיקול דעתו, כי הדבר עשוי לסייע לגילוי האמת.
בדברי ההסבר להצעת החוק הוסבר כי הסיבה לירידת קרנה של השבועה היא שאנשים המדקדקים במצוות התורה ומאמינים בחומרת השבועה לא עושים בה שימוש, ומוצאים לה תחליף על ידי הצהרה ב"הן צדק".
מנגד, מי שעושה שימוש בשבועה הוא דווקא הציבור שלא מאמין בחומרתה, ובכך בעצם מוחמצת מטרת השבועה ככלי משפטי.
סיבה נוספת לצמצום השימוש בכלי השבועה ככלי משפטי בבתי הדין הרבניים היא חומרתה הרבה והפורענות שעלולה להיגרם אם תוכן השבועה שקרי.
סעיף 19 לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971, מקנה סמכות לבית המשפט או שופט בית משפט השלום, בכל עניין שאין לגביו הוראה על כך בחיקוק אחר, להשביע אדם או לקבל ממנו תצהיר במספר מקרים:
הדבר נדרש לבית משפט או לעניין אחר בישראל, או לבית משפט או לרישום מסמך מחוץ לישראל;
האדם חייב שבועה או תצהיר;
האדם רוצה למסור הודעה בשבועה או בתצהיר;
האדם רוצה לערוך בפניו מסמך שעריכתו מחייבת שבועה או תצהיר.
בשנת 1980 התקבלה בחוק עמדת המשפט העברי השוללת באופן עקרוני את שבועת העדים ונחקק סעיף 5 לחוק דיני הראיות (אזהרת עדים וביטול שבועה) המקנה לבעל הדין זכות לסרב להישבע מטעמי דת או מצפון
במקרה זה יוכל להישבע בהן צדק.
הסעיף קובע חריג, לפיו מקום שבית משפט משוכנע שהסירוב לשבועה אינו בתום לב, לא יהא רשאי העד שלא להישבע.
נוסח השבועה שנקבע בסעיף 5 הוא: "אני נשבע באלוהים, כי עדותי בבית משפט זה היא עדות אמת, האמת כולה, והאמת בלבד".
כיום נדירים מאוד המקרים בהם נמסרות שבועות בבית המשפט, וכיום מזהירים את העד כי הוא חשוף לעונשים הקבועים בחוק.
שבועה במקרא ובחוקי המזרח הקדום
במקרא, שבועה מופיעה פעמים רבות בסיטואציות בין אישיות בעלות אופי משפטי אך מחוץ לכותלי בית הדין.
בסיטואציות של שבועת אלוהים לאדם לא נעסוק, נתמקד בדינים בהם המערכת המשפטית דורשת מאיש או מאישה העומדים בפני בית הדין להישבע.
הדוגמה הראשונה לכך במקרא נמצאת בפרשת סוטה שם נדרשת האישה הסוטה להישבע על ידי הכהן.
מקבצי חוקים נוספים אנו מקבלים את הרושם שעדות בשבועה נמצאת בשימוש נרחב למדי בעת העתיקה.
בחוקי אשנונה (מהאלף השני לפנה"ס) כתוב: "אם בית האיש התמוטט...
ונעלם הפיקדון אשר נמסר לו, ישבע בעל הבית באלוהים בשר היכל תישפך לאמר: יחד עם רכושך אבד רכושי, לא פעלתי אוון או מעשה תרמית.
אין לבעל הפיקדון דברים עליו".
באופן דומה מוזכר בספר החוקים החתי: "איש כי יאסור שור, סוס,..., ומת בהמה כמוה ייתן תחתיה.
אך אם יטען "בידי שמיים מתה" – ישבע" גם בלוחות של חוקי אשור התיכונה יש ביטויים למעמדה הקובע של שבועה בסיטואציות משפטיות, למשל – "אם אישה הנשואה לאיש גנבה מאומה מביתו של איש אחר,..., בעל הרכוש הגנוב ישבע "מעולם לא הרשיתי לה לקחת" ...
בעל הרכוש הגנוב אותה ייקח ואת אפה יקטום".
גם אצל השבטים הבדואים יש הסתמכות רבה על שבועות כתחליף לדרכים אחרות להצדקת תביעות.
במכתבי לכיש נמצא פעמיים הביטוי "חי יהוה" כשבועה, ואף הקיצור "חיהוה" המעיד על תפוצת הביטוי בשפת הדיבור, למשל: .
הקיצור "חיהוה" מופיע גם במכתבי ערד.
הביטוי נפוץ מאוד גם בתנ"ך.
השבועה מורכבת משלושה יסודות מהותיים:
פנייה לאלוהים לשמש ערובה להתחייבות;
הפקרת עצמו לענישה ודאית אם יכזב.
אלמנטים מס' 2 ו-3 הם בעלי גוון דתי מובהק, המבוססים על האמונה כי קיימת ישות עליונה המופקדת על הסדרת העולם באופן מוסרי.
ניתן לראות כמה היבטים אפשריים להיות השבועה כלי דתי:
האחד, הליך בו מזמנים את האל באופן מודע כדי שישפוט, ואם הנשבע נמצא משקר, על האל להענישו.
בזאת משתקפת הנכחת האל בהליך השפיטה.
דבר השפיטה והענשה נלמד מהביטוי "כה יעשה" ובביטוי "עד ה'" בהם אנו מבקשים להנכיח את האל בהליך השפיטה.
השני, בקשה להשוואה בין אמיתות תוכן העדות לבין אמיתות מציאות וחיות האל.
הדבר נלמד מהביטוי: "חי ה'", קרי, הצהרה שאם הנשבע מוסר דברי כזב, הרי שמטיל הוא דופי הן במציאות האל והן בהיות האל חי וקיים.
השלישי, בשבועה בשמו של האל, הנשבע מביע את אמונתו באל ודבקותו בו, שנאמר: "אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ תִּירָא אֹתוֹ תַעֲבֹד וּבוֹ תִדְבָּק וּבִשְׁמוֹ תִּשָּׁבֵעַ"
הרביעי, השבועה מהווה מעשה בית דין במסגרתה האל מעניש את הנשבע אם נמצא משקר.
המכילתא למדה מהמילים: "ונקרב בעל הבית אל האלוהים" שהנשבע פונה לאל, בדומה לפניה לאל באמצעות האורים ותומים על ידי הכהן לבירור שאלות.
משמע, הנשבע מודע לכך שאם ימצא משקר, הרי שייענש על ידי האל'''.
ניתן אפוא לראות קשר בין השבועה לבין האורים ותומים, ובכך לראות בשבועה כלי לבירור אלוהי בידי בית הדין.
שבוע פריון הייצור היה שבוע שהוקדש בישראל מדי שנה להעלאת המודעות לצורך בהגברת פריון הייצור במשק הישראלי.
ראשיתו של שבוע פריון הייצור ביום פריון הייצור שנקבע על ידי המכון לפריון העבודה והייצור ל-כ"ב בתמוז, יום פטירת שר האוצר אליעזר קפלן בשנת 1956. ביום זה חולק פרס קפלן, שודרו תוכניות מיוחדות בקול ישראל על פריון הייצור ומשפחות העובדים הוזמנו לבקר במפעלים.
לקראת יום הפריון הראשון נקבע הסיסמה: "גם פריון הוא נשק".
במפעלים התקיימו כינוסים ומסיבות בהם הוקרנו סרטים על חשיבות הפריון.
כינוסים התקיימו לא רק במפעלי תעשייה, אלא גם במקומות עבודה אחרים כמו בבנק לאומי.
בכינוסים רבים השתתפו שרים וחברי הכנסת.
היום צוין מדי שנה, ומשנת 1960 היה ל"שבוע הפריון", שלעיתים נמשך כשבועיים.
מזכ"ל ההסתדרות הציע להפוך את יום פריון הייצור לחג לאומי.
בשנת 1967, נדחה שבוע פריון הייצור לספטמבר, בגלל מלחמת ששת הימים, וטקס מרכזי התקיים על הר הצופים.
שבוע הפריון המשיך להיות מצוין אל תוך שנות ה-70, אך החל משנת 1972 הוא נקרא שבוע הייעול, הוקדם בחלק מהשנים למאי-יוני וכנסים התקיימו בעיקר בבתי מלון וכוונו יותר ליועצי ניהול ומנהלים.
שבוע האופנה בניו יורק הוא סדרה של אירועי אופנה המתקיימים פעמיים בשנה – בסתיו ובאביב, והוא אירוע האופנה המתוקשר והמפורסם ביותר.
במהלך שבוע האופנה בניו יורק מוצגות קולקציות בינלאומיות לאנשים מתחום תעשיית האופנה, לעיתונאים ולקהל הרחב.
שבוע האופנה בניו יורק הוא אחד מארבעת אירועי האופנה הגדולים ביותר בעולם, בהם שבוע האופנה בפריז, בלונדון ובמילאנו והוא האירוע הפותח את סבב אירועי האופנה בעולם.
שבוע האופנה בניו יורק החל בסביבות אמצע המאה ה-20. בכל סתיו ואביב (פברואר וספטמבר) מתכנסים לאירוע זה אלפי אנשים מכל העולם בחוף המזרחי של אמריקה הצפונית, ומשם עוברים מערבה, לבריטניה כעבור שבוע נודדים אירועי האופנה למילאנו ולפריז.
בשבוע האופנה מתכנסים אלפי אנשים מתעשיית האופנה – מעצבים, דוגמנים, קניינים, וכן עיתונאים, כוכבי קולנוע וסלבריטאים.
ברשימת הסלבריטאים המוזמנים לתצוגה מופיעים אנשים בעלי השפעה גדולה בתעשיית האופנה הבינלאומית.
המוזמנים לשבוע האופנה עוברים מאירוע אחד למשנהו ומקדישים ימים רבים לטובת אירוע זה.
בעבר התמקד האירוע בתצוגות אופנה בלבד, אולם בשנים האחרונות האירוע התרחב והפך להיות מתוקשר יותר.
בתי אופנה גדולים משקיעים הרבה באירוע.
עיצוב המסלולים, שכירת שירותים של יחסי ציבור, דוגמניות, ספרים, מאפרים, צלמים ובעלי מקצוע נוספים, שמעורבים בהפקה מחייבים השקעה כספית גדולה.
אך לצד ההשקעה הרבה יש גם רווחים.
הצגת האוספים (קולקציות) והאופנות העכשוויות (טרנדים) עדיין בלב העניין, והתחרות בין בתי האופנה והמעצבים עדיין מרכזת את מרב תשומת הלב.
מרצדס בנץ, חברת המכוניות היוקרתית, היא החברה הראשונה שנתנה חסות לשבוע האופנה בניו יורק כדי לקבל פרסום.
היא גם זו המעניקה את החסות הגדולה ביותר לאירוע זה, ועל שמה נקרא האירוע בשם "שבוע האופנה של מרצדס בנץ בניו-יורק".
מרצדס בנץ הצליחה לגייס נותני חסות גדולים נוספים לאירוע בניו יורק בתמורה לפרסום המותג שלהם.
חלק מנותני החסות שמשקיעים מיליוני דולרים בשנה כדי להיות נותני חסות לאירוע הם אמריקן אקספרס, DHL, סמסונג, אי-ביי ו"הניו יורק טיימס".
הפקת שבוע האופנה, מהדוגמניות והמאפרים ועד לחשיפה לתקשורת יקרה מאוד ועשויה להגיע למיליוני דולרים.
בתי האופנה הגדולים והמוכרים מורגלים בהוצאות הרבות על שבוע האופנה.
בעלי מקצוע רבים שלוקחים חלק בהפקת שבוע האופנה מקבלים שכר גבוה על השתתפותם בשבוע האופנה, לעומת זאת בשנים האחרונות הדוגמניות שמשתתפות באירועי האופנה אינן מוכרות לציבור, ולכן הן מקבלות שכר נמוך.
ההשקעה הכספית בשנים האחרונות מתרכזת בעיקר באנשי ציבור, בעיתונאים, שמפרסמים את האירוע לפני שהוא מתקיים, ובאנשים המפורסמים שבאים לתצוגות ויושבים בשורה הראשונה.
אירועי האופנה אמנם זוכים לפרסום רב והם נושאים רווחים, יחד עם זאת מופנית כלפיהם גם ביקורת.
המבקרים את שבוע האופנה בניו יורק טוענים כי המעורבים באירוע זה, כלומר אנשי תעשיית האופנה, מעצבים ואנשי ציבור, משתתפים בשבוע האופנה בניו יורק, ולאחר מכן הם עוברים לאירועי האופנה במילאנו, לונדון ופריז, וזאת תוך זמן קצר.
יש הטוענים כי שבוע האופנה כבר אינו ממלא את התפקיד שנועד לו: הצגת האופנה החדשה, משום שבעידן הטכנולוגי המידע על אופנת העונה הבאה מגיע במהירות ללקוחות.
כמו כן יש הטוענים כי שבוע האופנה בניו יורק חל במועדם של חגים יהודיים ונוצרים כאחד, ויש התנגשות בין צורכי העבודה לבין חיי המשפחה.
שבוע המודעות לא-מיניות הוא שבוע מודעות של הקהילה הא-מינית שמצוין באופן שנתי החל משנת 2009. שבוע זה מצוין בחציו השני של חודש אוקטובר והוא נוצר על מנת לקדם מודעות ולחגוג גאווה א-מינית, א-רומנטית, דמיסקסואלית ועוד נטיות אחרות על הקשת הא-מינית.
המטרות לציון שבוע זה כוללות את הסיבות הבאות:
לקדם את התפיסה שנטיות רומנטיות ומיניות כגון א-רומנטיות, א-מיניות וכולי, אכן קיימות.
לעזור לאנשים שנטיותן המיניות/רומנטיות נופלות תחת התחום האפור להבין שהם אינם לבד, שאין דבר "מקולקל" בהם (בניגוד לסטיראוטיפ הקיים).
לעזור לאנשים להבין מהי המשמעות האמיתית של נטיות א-מיניות, ולעמעם אי-הבנות בנושא.
לקדם את התפיסה שאהבה ויחסי מין אינם מקושרים והעדר של אחד מהם לא הופך את השני לפחות חשוב או משמעותי.
לקדם את התפיסה שא-רומנטיים אכן חווים רגשות אהבה אפלטוניים, שהם אינם חסרי רגש.
להפיץ שאנשים שנופלים תחת התחום האפור אכן חווים לעיתים אפליה ואלימות.
לעזור לצמצם את האלימות שהם חווים, כגון אונס מתקן.
לעזור לאנשים שאינם נופלים תחת הקשת הא-מינית להבין כיצד הם יכולים לתמוך בקבוצה זו.
לפרסם קבוצות תמיכה לאנשים א-מיניים, לאלו שאולי זקוקים לכך.
שבוע המודעות לא-מיניות הוא שבוע בינלאומי המאורגן על ידי ארגון "שבוע המודעות לא-מיניות" (AAW) הנוצר על מנת לעורר את המודעות לנטיות הרומנטיות והמיניות שנופלות תחת הקשת הא-מינית, הכוללות א-רומנטיות, דמיסקסואליות, א-מיניות ועוד.
שבוע המודעות לא-מיניות נוצר כדי לקדם את המודעות לאותם סטראוטיפים שגויים שאנשים תחת הקשת הא-מינית חווים.
הם מקיימים את מטרתם ברובה דרך שיתוף תכנים א-מיניים במדיה - סרטונים, כתבות, ראיונות, סרטי תעודה ועוד פלטפורמות שונות ברשת ואמצעי התקשורת.
בנוסף מתנדבי הארגון מרחבי העולם מקיים אירועים קהילתיים הכוללים קורסים, הרצאות או פרזנטציות בנוגע לא-מיניות, הסברה בנוגע לאפליה והשמצת א-מיניים בתרבות הפופ ובמדיה.
בישראל, בדומה לפעילות בעולם רובה מתבצעת במדיה - ראיונות לתקשורת, רדיו וטלוויזיה.
שבוע המודעות הטרנסג'נדרי הוא מועד בינלאומי המצוין בשבוע שמוביל ליום הזיכרון הטרנסג'נדרי, הנערך ב-20 בנובמבר.
במהלך השבוע נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולהגברת המודעות לנושאים הקשורים בטרנסג'נדריות.
המשתתפים בשבוע המודעות הטרנסג'נדרי מתבקשים לארגן אירועים המשתמשים כהזדמנויות חינוך לקהילה.
אירועים כאלה עשוים לכלול סרטים בנושאי טרנסג'נדריות, כמו פריז בוערת, עדויות אישיות של טרנסג'נדרים מקומיים והקשיים בהם הם נתקלים כתוצאה מזהותם המגדרית.
כמו כן, משתתפיו עורכים דיונים על ספרים, תערוכות או מופעים על הנושא.
1952: כריסטין יורגנסן מופיעה בתקשורת הלאומית האמריקאית.
הופעתה סיפקה למספר רב של אנשים מידע לגבי בעיות של טרנסג'נדריות בפעם הראשונה, שכן הייתה האמריקאית הראשונה שהייתה ידועה בציבור שבתור מי שעברה שינוי מין.
1954: החדשות על הטרנסית הבריטית המוצהרת הראשונה, רוברטה קאוול, התפרסמו וזכו לעניין ציבורי ברחבי העולם.
1964: איש הטרנס האמריקאי ריד אריקסון יוצר את "הקרן לחינוך אריקסון" - הקרן הראשונה שתרמה מיליונים לקידום שוויון עבור טרנסג'נדרים והומואים.
1972: שוודיה הופכת את השינוי המגדרי לחוקי ובכך, הופכת למדינה הראשונה שמאפשרת באופן חוקי לאזרחים לשנות מין.
1975: מרפאת הדיספוריה המגדרית בבית החולים קווין ויקטוריה, מלבורן מוקמת על ידי ד"ר טרודי קנדי וד"ר הרברט באוור.
1979: הקואליציה הטרנסקסואלית הוויקטוריאנית וההתאחדות הטרנסקסואלית הוויקטוריאנית נוסדות, ארגוני זכויות הטרנסג'נדרים וההסברה הראשונים של אוסטרליה.
1979: A Change of Sex, הסרט התיעודי של הרשת "BBC" על טרנסג'נדרית אשר עברה שינוי מין מזכר לנקבה, ג'וליה גרנט יוצא לאור.
1986: לו סאליבן מייסד את "FTM הבינלאומית - קבוצת התמיכה הראשונה לגברים טרנסג'נדרים", אשר מטרתה הייתה לקרוא תיגר על הרעיון הפופולרי שכל הגברים הטרנסים היו לסביות לפני מעברם לזכר.
1998: רצחה של הטרנסג'נדרית ריטה הסטר באלסטון, מסצ'וסטס מתקיים ב-28 בנובמבר בשל זהותה הגדרית, אשר לציונה נערכה משמרת נרות ב-4 בדצמבר.
מותה הוביל השראה להקמת רעיון יום הזיכרון הבינלאומי הטרנסג'נדרי שהחלה האישה הטרנסית גוונדולין אן סמית' המנציח את קורבנות הרצח ברחבי העולם כתוצאה מטרנסופוביה.
1999: מתקיים רצחו של הטוראי מדרגה ראשונה, בארי וינצ'ל בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית על ידי חבריו ליחידה על מערכת יחסיו עם הסופרת, שחקנית והמוזיקאית האמריקאית-טרנסג'נדרית, קלפרניה אדמס.
1999: ציונו הראשון של יום הזיכרון הטרנסג'נדרי הבינלאומי להנצחת קורבנות פשעי שנאה נגד טרנסג'נדרים מתקיים ב-20 בנובמבר.
2002: נוסד המרכז המשפטי הטרנסג'נדרי במטרה לשנות חוקים ודעות קדומות בנוגע לטרנסג'נדרים עבור יצירת חיי יום יום ללא אפליה על רקע זהות מגדרית.
2002: המרכז לסיוע משפטי על שם סילביה ריברה נוסד.
2003: המרכז הלאומי לשוויון טרנסג'נדרי נוסד, ארגון ללא מטרת רווח נוסד על ידי הפעילה הטרנסג'נדרית מארה קייזלינג - המספק שירותים משפטיים וחינוכיים ופועל לשינוי מדיניות במטרה לקדם את שוויון הטרנסג'נדרים בארצות הברית.
2009: ציונו הראשון של יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי מתקיים אשר נוצר על ידי פעילה הטרנסג'נדרית של מישיגן, רייצ'ל קראנדל, כדי לשמש כמקביל חיובי ליום הזיכרון הטרנסג'נדרי המעלה את המודעות לנושאים טרנסג'נדרים ב-20 בנובמבר.
2010: מדיניות כוחות ההגנה של אוסטרליה החלה לאפשר לאוסטרלים טרנסג'נדרים לשרת בגלוי בצבא המדינה.
2010: מרכז הבריאות למגדר בסקרמנטו, קליפורניה, ארצות הברית פתח את שעריו.
2012: הוועדה לשוויון הזדמנויות בעבודה מכריזה על טרנסג'נדרים כמוגנים מפני אפליה תעסוקתית בשל הפרות של סעיף VII לחוק זכויות האזרח משנת 1964.
המשתתפים בשבוע המודעות הטרנסג'נדרית מוזמנים לארגן אירועים המשמשים הזדמנויות חינוכיות לקהילה בהם הקרנת סרט חוצה נושאים, כגון פריז בוערת, המדגיש את נשף התרבות הטרנסג'נדרית בניו יורק.
אירוע חינוכי נוסף הוא עדויות אישיות של טרנסג'נדרים מקומיים והנושאים שהם מתמודדים איתם בגלל זהותם המגדרית.
בציונו נהוג להקרין את אוסף הסרטונים, "I AM: Trans People Speak" הנוגעים לעדויות אישיות של אנשים טרנסג'נדרים.
אירועים פוטנציאליים אחרים עשויים לסובב סביב הדיון בספר חוצה נושאים או תצפית על מופע אמנות.
בסן פרנסיסקו הורחב שבוע המודעות הטרנסג'נדרית לכדי כל חודש נובמבר החל משנת 2018 על ידי ראש העיר לונדון בריד, קלייר פארלי ומנהל משרד היוזמות הטרנסג'נדריות בעיר.
בנובמבר 2019, כל חבר מועצת המפקחים של סן פרנסיסקו העניקו ציון לשבח לחברים פורצי דרך בקהילה הטרנסית.
מחקר שערך מכון ויליאמס בשנת 2016 הגיע למסקנה כי 0.6% מאוכלוסיית ארצות הברית (כ-1.4 מיליון איש) מזהים את עצמם כטרנסג'נדרים.
בשנת 2008, רק 8% מהאמריקאים דיווחו שהם יודעים או עובדים עם מישהו שהוא טרנסג'נדר, נתון זה עלה נכון לשנת 2015, ל-16%, על פי סקר של "האריס", אך הוא עדיין נמוך בהרבה ממספר האמריקאים שמכירים מישהו שהוא הומוסקסואל או לסבית (כ-87%, נכון לשנת 2013, על פי סקר של "Pew").
טרנסג'נדרים מתמודדים עם נושאים רבים בתוך הקהילה שלהם שגורמים להם להרגיש שהם בסכנה או אינם בטוחים.
סקר מצא כי 50% מהאנשים הטרנסים טענו כי נאנסו או הותקפו על ידי בן זוג רומנטי.
טרנסג'נדרים ותומכיהם מתאחדים לעיתים זה עם זה ומתייצבים נגד אפליתם על ידי קיום הפגנות.
שבוע המודעות הטרנסג'נדרית הוקם כתגובה לרציחותיהם וכליאות טרנסים בעבר בהווה במקומות שונים בעולם במטרה להדגיש את האתגרים העומדים בפניהם.
שבוע החינוך המדעי הישראלי נוסד ב-2015 ביוזמת מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, ומתקיים כל שנה בשבוע שלפני חופשת פסח במערכת החינוך ובכלל המדינה.
שבוע החינוך המדעי הוא שבוע שיא המאגד גופים אשר מאמינים בחשיבות החיבור בין אנשים למדע.
אלו גופים אשר מארגנים, מפעילים ותומכים בתוכניות לקידום החינוך המדעי במדינת ישראל
שבוע החינוך המדעי הראשון התקיים בין 22 ל-29 במארס 2015 ונוסד לכבוד חגיגת 50 שנה לתחילת הפעילות של מכון ויצמן למדע בתחום החינוך המדעי בישראל.
האירוע הפך למסורת ומדי שנה גופים רבים מציינים אותו במגוון רחב של אירועי מדע כגון הרצאות, ניסויים, כנסים, ימי עיון למורים פעילויות ברשתות החברתיות, תחרויות ועוד.
השבוע מסוקר בהרחבה בתקשורת הארצית.
בין הגופים המשתתפים באירועי שבוע החינוך המדעי - משרד החינוך, מט"ח, spaceil, הספארי ברמת גן ועוד.
את האירועים מרכז מכון דוידסון לחינוך מדעי.
אירועי שיא בשבוע החינוך המדעי
טורניר הפיזיקה ע"ש שלהבת פריאר (טורניר הכספות) - תחרות בינלאומית בה תלמידים מכל העולם מנסים לפרוץ לכספות שנבנו בידי תלמידים אחרים ופתרונן מבוסס על עיקרון פיזיקלי כלשהו.
התחרות מתקיימת מאז שנת 1995 והגמר שלה נערך בשבוע החינוך המדעי.
ניסוי המוני - מדי שנה נערכים מספר ניסויים בשיתוף הקהל הרחב כגון ניסוי חצאי הכדור של מגדבורג שנערך ב-2016 ובמסגרתו ניסו המשתתפים לשחזר ניסוי מהמאה ה-17 בו מומחש כוחו של לחץ האוויר.
שיעור ופאנלים מקוונים - שיעורים מקוונים המועברים בידי מדענים בכירים וחתני פרס נובל במסגרתם ניתנת לתלמידים אפשרות לשאול את המדענים שאלות.
אפליקציית המוח - ב-2015 הושקה, במגרת אירועי שבוע החינוך המדעי הראשון, אפליקציית "המוח".
משחק ישראלי הבוחן ידע, הבנה וחשיבה מחוץ לקופסה במדע.
שבוע האופנה בפריז הוא אירוע חצי שנתי שמתקיים בפריז וכולל סדרת תצוגות אופנה של חברות שונות במהלך כמה ימים.
האירוע נערך בשתי תצוגות שונות: "מוכן ללבוש" ו-"הוט קוטור".
שבוע האופנה הפריזאי נערך בשני מועדים שונים; מועד סתיו/חורף ומועד אביב/קיץ.
כל מועד מכיל את שני סוגי האופנה המוזכרים לעיל, בתאריכים נפרדים.
כל שבוע אופנה מביא עמו טרנדים חדשים בעולם העיצוב, דגמים חדשים וכמובן קולקציות מבתי המעצבים הגדולים.
תצוגות האופנה הראשונות, עוד לפני שקיבלו את השם "שבוע האופנה" התרחשו בארצות הברית, בעיר ניו יורק בשנת 1903. בשנת 1920 מופעי האופנה הפכו לאירועים מרכזיים יותר ויותר בחברה והתבצעו בבתי מלון בעיקר.
רק בשנת 1943 עלה הרעיון להקים שבוע אופנה מלא בעיר פריז.
למעשה, שבוע האופנה הראשון בעיר פריז התרחש בשנת 1945 בתצוגת ההוט קוטור בלבד אך בתלבושות "יום" ותלבושות "ערב".
בין בתי האופנה והמעצבים אשר מציגים במסגרת שבוע האפנה ניתן למנות את לואי ויטון, ז'יבנשי, ולנטינו, שאנל, סטלה מקרטני, הרמס, אלכסנדר מקווין וכמו כן גם רשתות האפנה המתמחות בייצור המוני כגון H&M.
הפדרציה הצרפתית לתפירה ואופנה עילית
"הפדרציה הצרפתית לתפירה ואופנה עילית" הוא הארגון אשר מנצח על שבוע האופנה הפריזאי.
הארגון נוסד בשנת 1868 ואז היה נקרא בשם: "Chambre Syndicale de la Couture".
הצוות המקצועי של הפדרציה הצרפתית אחראי על הנושאים שכלולים בשבוע האופנה.
הצוות מונה 6 חברים: נשיא, סגן נשיא וארבעה חברי צוות נוספים, שנבחרים על ידי הנשיא וסגנו.
חלק מחברי הצוות של הפדרציה הצרפתית הם ראשי בתי אופנה גדולים - כמו 'שאנל', 'הרמס' וחברות נוספות.
כיום, מאז שנת 1973 האירוע עבר לניהול על ידי ה"פדרציה הצרפתית לאופנה".
במהלך תצוגת חורף 17–2016 הייתה גליה להב לישראלית הראשונה שהציגה במסגרת תצוגות ההוט קוטור בשבוע האופנה בפריז.
הד מיינר מעצב האפנה לגברים היה לישראלי השני שהציג בשבוע האופנה את תצוגותיו לקיץ 2018 אשר נערכה ביולי 2017.
שבוע האיור הוא יריד ישראלי העוסק בתחום האמנות והתקשורת החזותית בפרט.
היריד הראשון היה בחודש מאי בשנת 2014 והתקיים במסגרת המחלקה לאמנויות של עיריית תל אביב יפו וביוזמתו של המעצב והעיתונאי יובל סער.
התערוכות שהתקיימו במהלכו עסקו בנושא הנגשת תחום האיור הישראלי לקהל הרחב דרך תערוכות, סדנאות ברחבי העיר תל אביב יפו בהשתתפות גלריות, מוזיאונים, אקדמיות לעיצוב ועוד.
מאז היריד הראשון בשנת 2014, החלה להתקיים מסורת, והיריד זכה לשם שבוע האיור.
האירועים המתקיימים בשבוע האיור קיבלו את הכותרת "אוהבים אמנות.
עושים אמנות" ויריד המאיירים הפך למסורת המתרחבת משנה לשנה בעיר תל אביב ואפילו מחוצה לה.
שבוע האיור הרביעי, שהתקיים בשנת 2017, כלל מספר אירועים גם בעיר ירושלים.
החל מיוזמה של המעצב והעיתונאי יובל סער בנובמבר 2012, כאשר החל לעבוד על תערוכת איור בשם "אומת האיור" והייתה עתידה להיות מוצגת בבית האמנים בתל אביב בחודש מאי 2014.
התערוכה הייתה אמורה לעסוק בפריחה של האיור הישראלי בעולם להציג ולהכיר לקהל המקומי את תחום האיור והמאיירים הישראליים.
סער פעל מתוך אמונה כי ישראל מהווה מעצמת איור המושפעת באופן ישיר מהאקדמיות המקומיות לעיצוב אשר בשילוב עם העידן הדיגיטלי שמקצר את המרחקים ופותח דלתות חדשות.
למרות השגשוג הגדול של האיור הישראלי שהיה קיים בעולם, במרחב הציבורי בארץ לא היה כלל ביטוי לעניין.
במטרה לעורר ולחשוף את ציבורי הקוראים שלו, החל סער בפרסום שבועי של ראיונות עם מאיירים ישראלים במגזין פורטפוליו.
העניין צלח ולאחר שעורר מספיק עניין וסקרנות בקרב הקהל פורסם קול קורא לאיסוף עבודות לתערוכה.
כשנה לאחר מכן באוקטובר 2013, כבר הייתה בעיה להכיל את כמות העבודות בחלל התצוגה של בית האמנים, ופורסמה הודעה נוספת במגזין פורטפוליו.
הפעם במטרה לפתור את בעיית המקום הפיזי להצגת עבודות בנוסף להצעה ראשונית של קיום יריד שיכלול מספר אירועים בתחום.
לאחר ההצעה מספר גורמים, בראשם מסלולי האיור באקדמיות לאמנות ועיצוב, הביעו את נכונותם בעניין.
עקב כך, נקבעה פגישה עם ראש אגף תרבות בעיריית תל אביב, איריס מור, בה הוצע לקיים את שבוע האיור בתל אביב.
ההצעה זכתה לתמיכה והחלה לעבור גיבוש ויישום עם צלילית בן נבט, מנהלת המחלקה לאמנויות של העירייה.
שבוע האיור, שהפך למסורת ויצר פלטפורמה לתצוגת איור שלא הייתה קיימת בעבר, חושף את הקהל הציבורי ליוצרים הישראלים ומציג את המרחב שבו נעים המאיירים - בין התפקיד המסורתי של האיור כמתן פרשנות לטקסט, לבין איורים שזכות קיומם טמונה בכוונה האמנותית של היוצרים שלהם.
הצלחתו והשפעתו של שבוע האיור ניכרת עד מאוד וניתן לזהות זאת דרך כמות היוצרים והיצירות הגדלה לאורך השנים, דרך הפרסים הבין- לאומיים שמאיירים זוכים על עבודות שהוצגו בשבוע האיור ודרך שיתופי הפעולה והצעות העבודה הרבות שהיוצרים מקבלים במסגרת השבוע.
לאחר ההצלחה של שבוע האיור הראשון הוקם אתר לשבוע האיור והתחיל לצאת קול קורא לקראת אלו הבאים אחריו.
הקול קורא פנה אל מאיירים בבקשה לעבודות אשר יוצגו כאשר יש שני סעיפי חובה הראשון הוא בקשה לעבודות חדשות שהוכנו במיוחד לשבוע האיור והשני הוא בקשה לעבודות טובות.
לקראת שבוע האיור השני יצאו קולות קוראים נוספים אשר ביקשו הצטרפות של גלריות אמנות עצמאיות ובנוסף קמו יוזמות והתארגנויות ספונטניות של מאיירים צעירים.
לקראת שבוע האיור השלישי התווסף במסגרת האירועים קבלת פרס חביב הקהל של ערוץ העיצוב של Xnet ובנוסף הגיעה והשתתפה אורחת הכבוד אנל מילר, יו"ר אגודת המאיירים האמריקאית.
לקראת שבוע האיור הרביעי הוקם מרכז מבקרים באברהם הוסטל שכלל את אפטרסקול, בית ספר פופ־אפ למאיירים שקיים סדנאות וכיתות אמן על ידי מיטב המרצים ומאיירים בארץ במהלך אירועי השבוע.
יובל סער מכהן בתור היזם הראשי והמנהל האמנותי של שבוע האיור.
עידית שילוח אחראית על הניהול והאסטרטגיה.
צלילית בן נבט, משמשת הגשר מול עיריית תל אביב יפו במסגרת תפקידה כמנהלת המחלקה לאמנויות.
רוב המשתתפים במסגרת שבוע האיור הם מאיירים ישראליים צעירים, כאשר לאורך השנים מצטרפים אמנים, מעצבים ויוצרים מתחומים נוספים.
שבוע האיור מתקיים בחללים רבים במרחב העיר כמו אקדמיות, מוזיאונים, גלריות עצמאיות, חללי תצוגה אלטרנטיביים, ברים ובתי קפה, בתי מלון, מרכזים קהילתיים ועוד.
שבוע האופנה בתל אביב הוא אירוע המציג עיצובים על ידי מעצבים שונים מדי שנה בישראל, האירוע מתקיים ביוזמת והפקת מוטי רייף בעל חברת ההפקה "Reif Entertainment", לצד המפיקה דניאלה בסל.
האירוע מתקיים במשך ארבעה ימים במהלכם מתקיימות 22 תצוגות בעיר.
ב-1965 נערך לראשונה "שבוע האופנה הישראלי", במהלך שבוע זה ביקרו בישראל נציגים רבים של בתי אופנה מרחבי העולם, בשבוע הזה התקיימו תצוגות אופנה במלון הילטון, בשנים מסוימות חלק מאירועי שבוע האופנה נערכו בירושלים, אירועים אלו הופסקו להתקיים בשנות השמונים.
ב-2004 השחקנית והדוגמנית סמדר קילצ'ינסקי והמעצב יובל כספין הנחו את אירועי שבוע האופנה והתצוגות שודרו בערוץ האופנה.
שבוע האופנה החל בגרסתו הנוכחית בשנת 2011 בתל אביב.
שבוע האופנה הראשון התקיים במתחם התחנה בתל אביב.
החל משנת 2012, שבוע האופנה התקיים במאהל ענק שהוקם במיוחד על אתר הבנייה שעליו עומד כיום קניון TLV.
מאז ועד שנת 2018 אירוע זה המשיך להתקיים שם.
בשנת 2018, שבוע האופנה חזר להתקיים במתחם התחנה.
בשנת 2019, עבר האירוע להאנגר 11 בנמל תל אביב.
בשנים 2013 ובשנת 2016 לא התקיימו תצוגות שבוע האופנה בתל אביב.
שינוי אידיאל היופי במסגרת שבוע האופנה
תהליך שינוי אידיאל היופי החל בשנת 2017 והדגש בו הורחב בשנים 2018 ו-2019. בשנת 2018 החליט רייפ, לעסוק ולהוביל את תפיסת שינוי "אידיאל היופי החדש".
במהלך שנה זו נעשה תהליך שינוי אידיאל היופי בשיתוף עם הרשות לקידום מעמד האישה בעזרת תצוגות שבהן מופיעים דוגמנים ודוגמניות בעלי מידות שונות ומגוונות.
בניגוד לשנים הקודמות נוספו גם פריטי לבוש המציגים את האהבה לארץ, וכמו כן הוצג אידיאל יופי אחר כגון סנדלי שורש הפופולריים בקרב הציבור בישראל.
בראיון שנערך עמו עם פתיחת שבוע האופנה של 2019 אמר מוטי רייפ: "גם השנה אנו ממשיכים לקדם את נושא "אידיאל היופי" המשתנה עם השתתפותם של דוגמניות ודוגמנים בכל הגילאים, המידות, הגבהים, הצבעים והדתות.
זאת על מנת להמשיך ולקחת חלק בשינוי המהותי המתקיים היום בעולם ולתת לגיטימציה שאופנה שייכת לכולם".
בשנת 2019 ערוץ האופנה הישראלי החדש שידר במשך ארבעת ימי שבוע האופנה את התצוגות בשידור חי והועבר ב-"yes" וב-"hot".
כל שנה מציגים אמנים ומעצבים שונים את העבודות שלהם, בשנת 2019, כחלק מההובלה של שינוי אידיאל היופי בשבוע האופנה דגמנו בין השאר מפורסמים כגון: נטע ברזילי, נטע אלחמיסטר, נטלי דדון.
מפורסמים נוספים הופיעו בתצוגת האופנה לכבוד 20 שנה לתוכנית הטלוויזיה המצוירת "בובספוג"- אירוע שהוקדש לתנועת הנוער "כנפיים של קרמבו".
25 מעצבים שונים יצרו עיצובים בהשראת הסדרה.
(בובספוג בתצוגת האופנה בשנת 2019- כאן).
באירוע דגמנו דוגמנים מפורסמים בארץ כגון: מאיה ורטהיימר, אליאנה תדהר, ארבל קינן, עומר חזן, רוסלנה רודינה ועוד.
שבוע האופנה בשנת 2019 עבד בשיתוף עם מטה כחול לבן במשרד הכלכלה והתעשייה כדי לעודד רכישה של אופנה ישראלית.
רונית אלקבץ, שהייתה שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית השתתפה בשבוע האופנה בשנת 2015, אחד האירועים שמאז הפכו לזכורים ביותר במסגרת השבוע האופנה.
רונית, שכבר חלתה בסרטן הריאות באופן סופני, דגמנה במסלול זמן קצר לפני מותה ב-19 באפריל 2016.
בשנת 2019 נפתחה לראשונה מכירת כרטיסים לשבוע האופנה בשיתוף עם משרד הכלכלה והתעשייה - אגף כחול לבן.
האירוע חולק למספר מיקומים שמחירם משתנה בהתאם.
המחירים בשבוע האופנה נעו בין 55–160 שקלים לכרטיס.
ב-10 במרץ 2019 נערך ערב הצדעה למעצב גדעון אוברזון שפרש אחרי 57 שנות עשייה.
שבועיים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, ביחד עם הראפר מרק קקון, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, חופשייה.
השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2019, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
השיר נכתב והולחן על ידי דיקלה, דולב רם ופן חזות והופק על ידי רוני בראון ואיתי צוק.
בראיון שנערך עם דיקלה, היא אמרה כי האלבום החדש אותו תוציא, יכיל שירים בסגנונות שונים, אשר "לא חוזרים על עצמם".
כמו כן, מכיל השיר קטע ראפ בשפה הערבית, אותו מבצע מרק קקון, אשר מתארח בשיר.
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דיקלה ב-19 באוגוסט 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את דיקלה, כשהיא נשענת על קיר המכוסה בציורי גרפיטי.
בפחות משבוע, צבר הקליפ למעלה מ-150 אלף צפיות.
"שבועה" הוא סינגל מאת ריטה ורמי קלינשטיין, שיצא לאור בספטמבר 1986, ונכלל באלבומו הראשון של קלינשטיין ביום של הפצצה ומאוחר יותר באלבום האוסף של ריטה תחנות בזמן.
השיר נכתב על ידי יעל טבת, הולחן ועובד על ידי רמי קלינשטיין.
בשנת 1987 הקליטה ריטה גרסה אנגלית לשיר בשם "Making Life" לאלבום הבין-לאומי הראשון שלה בלועזית "Breaking Those Walls".
שבוע האופנה במילאנו היא סדרת אירועי אופנה הנערכים במילאנו, איטליה.
שבוע האופנה החל להתקיים ב-1958, כחלק מהקמת ארבעת שבועות האופנה המובילים בעולם, ביחד עם שבוע האופנה בניו יורק, שבוע האופנה בלונדון ושבוע האופנה בפריז.
בין המארגנים של השבוע היא "הלשכה הלאומית לאופנה איטלקית" (Camera Nazionale della Moda Italiana) ארגון ללא מטרת רווח הבא לקדם את האופנה באיטליה.
במסגרת שבוע זה נערכים מעל ל-40 תצוגות אופנה ואירועים אלו מושכים תיירים רבים אל העיר.
מלבד מעצבים ובתי אופנה איטלקיים רבים ממעצבי האופנה המובילים ברחבי העולם מציגים את יצירותיהם במהלך השבוע, לאירוע תפקיד מרכזי בכלכלה האיטלקית.
בשבוע האופנה של 2012 התעוררה שערורייה כאשר גוצ'י, אחד ממותגי האופנה הגדולים במדינה החליט להקדים את התצוגה שלו ליום הפתיחה של השבוע, דבר הדרש מדוגמניות רבות להקדים את הגעתן למילאנו לפני שהסתיים שבוע האופנה הלונדוני.
בשבוע האופנה של 2017 התאחדו לתמונה משותפת הדוגמניות המובילות של שנות התשעים וביניהן קלאודיה שיפר וסינדי קרופורד לתצוגת איחוד משותפת, בנוסף האירוע נערך לציון 20 שנה לרצחו של ג'אני ורסצ'ה.
שבוע טוב הוא סינגל של הזמר הישראלי אברהם טל, שיצא לאור ב-15 באפריל 2020.
השיר הוא שיר פופ קצבי שנכתב על ידי טל עצמו, יחד עם הזמר בניה ברבי והפזמונאי אבי אוחיון, והולחן על ידי השלושה, יחד עם מתן דרור, שהפיק את השיר.
על הפצתו של השיר במהלך משבר הקורונה בישראל אמר טל: "תקופה לא קלה, שונה ומאתגרת עוברת על כולנו.
כמו סיר לחץ של אנרגיה שרוצה לפרוץ.
זו מהות השיר הזה, פרץ של שמחה.
כמה אפשר לנוח, לשמוע מוזיקה רגועה?
חייבים לקפוץ, לרקוד, גם אם זה לבד בבית".
עוד סיפר כי השיר הוא "לא שיר סטנדרטי" שלו, ואמר: "האמת, שלא חשבתי בכלל לשחרר אותו, אבל השמעתי את השיר לאמא של חברה ירושלמית והיא הפילה לי את האסימון… שמחה זו שמחה וקדימה להוציא.
בצאתו, זכה השיר להצלחה, תוך שהגיע היישר אל המקום החמישי במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, וצבר באותו השבוע כ-99 השמעות בתחנות הרדיו בישראל.
גם במצעד הרשמי של גלגלצ זכה השיר להצלחה, כשהגיע בשיאו למקום הרביעי.
ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, נכון לאוגוסט 2020, צבר השיר כ-688 אלף השמעות.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר את השיר באתרו "יוסמיוסיק", כשאמר: "טל התנדב אולי ראשון בעת הזו לפתוח את הסגר בשיר אסקפיסטי.
דמעות עושות לו מנגינות, מנגינות מייצרות קצב: תוכן?
שתשאל בחלומות מה יהיה עליהם גם בעצב וגם בשמחות.
הוא אוהב לראות אותה רוקדת (למה היא גונבת שמיכות?) ולמרות הטעויות – יד אוחזת ביד ו'שיהיה לנו שבוע טוב / כל מה שנשאר זה לאהוב'.
חולף עם רוח השמחה", ונתן לשיר כארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
את הווידאו קליפ של השיר פרסם טל בערוץ היוטיוב שלו ב-7 ביוני 2020, כחודשיים לאחר צאת הסינגל.
בקליפ מופיעים אביו של טל וסַפָּרו.
נכון לספטמבר 2025, לקליפ של השיר כ-9.9 מיליון צפיות, ולאודיו הרשמי שלו כ-17 מיליון.
שבוע הנראות הביסקסואלי או שבוע המודעות הביסקסואלית , הידוע גם בשם #BiWeek, הוא שבוע חגיגות שנתי שמתקיים ב-16–23 בספטמבר.
השבוע הוא הרחבה ליום הנראות הביסקסואלי, המתקיים מדי שנה ב-23 בספטמבר.
החגיגה מקדמת קבלה תרבותית של הקהילה הביסקסואלית, וכן ניסיונות לעודד זכויות ביסקסואליות.
על פי סקר של מרכז המחקר של Pew מ-2013, ביסקסואלים מייצגים כ-40% מהקהילה הגאה.
שבוע הנראות הביסקסואלי הוא פלטפורמה לזיהוי תמיכה ביסקסואלית ולהט"בית לאורך ההיסטוריה.
שבוע הנראות הביסקסואלי נוסד על ידי GLAAD ו-BiNet USA , בשביל ללמד אנשים על המכשולים העומדים בפני הקהילה הביסקסואלית, וכן לקבוע מדיניות שתבטיח קבלה ביסקסואלית ושילובם החברתי.
שבוע האופנה בלונדון הוא אירוע אופנה המתקיים בלונדון פעמיים בשנה, בפברואר ובספטמבר.
במסגרתו מוצגים מעל 250 מעצבים לקהל עולמי של אנשי תקשורת משפיעי וקמעונאים.
הוא אחד מרביעיית שבועות האופנה הגדולים והמרכזיים לצד שבוע האופנה בניו יורק, מילאנו ופריז.
השבוע מאורגן על ידי מועצת האופנה הבריטית ונערך לראשונה ב-1983, האירוע מסוקר רבות בכלי התקשורת השונים, חלק מהתצוגות הנערכות בו משודרות בשידור ישיר באינטרנט.
בפברואר 2018, התארחה לראשונה המלכה אליזבת השנייה בשבוע האופנה, כדי להעניק פרס חדש על שמה לעיצוב בריטי, וישבה בתצוגת אופנה לצדה של עורכת ווג אנה ווינטור.
שבוע המכשפות הוא רומן פנטזיה מאת הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס שיצא לאור בבריטניה על ידי הוצאת מקמילן ב-1982, ובעברית על ידי הוצאת כתר ב-2006. זה הספר השלישי בסדרת העולמות של קרסטומנסי.
שבוע המכשפות קורה בפנימיית בית לארווד באנגליה, בעולם מקביל לשלנו.
לאנשים רבים בעולם זה יש כוחות קסם, אולם שימוש בהם נחשב פשע שמוענש בהעלאה על המוקד.
הספר מתחיל בדילמה של מורה בפנימייה שמגלה פתק שעליו כתוב: "מישהו בכיתה הזאת עוסק בכישוף".
"שבוע המכשפות" מתרחש בבריטניה הגדולה חלופית, זהה לעולם שלנו למעט נוכחות של כישוף.
אף על פי שכישוף הוא נפוץ, הוא בלתי חוקי ונענש בשריפה, מה שנאכף על ידי אינקוויזיציה מודרנית.
בבית לארווד, פנימייה שאליה נשלחים רבים מהילדים של מכשפים ומכשפות שהוצאו להורג, פתק שלפיו "מישהו בכיתה הזאת עוסק בכישוף" נמצא על ידי מורה.
הוא פותח בחקירה פנימית של כמה תלמידים לא פופולריים בכיתה (נאן פילגרים וצ'ארלס מורגן), שמשלימים בהדרגה עם העובדה שהם בעלי כוחות קסם.
מהומה מתרחשת בהדרגה כאשר קסם גורם לציפורים להופיע בכיתה, לגשם של נעליים, לקללה על תלמיד בכיתה שדבריו תמיד יתגשמו ומתיחות נוספות.
כשהקסם יוצא לגמרי משליטה, אחד התלמידים בורח ומשאיר פתקים המאשימים את המכשפ/ה בשליטה בו.
מנהלת בית הספר פונה לאינקוויזיטורים כדי למצוא את התלמיד הנעדר ולאתר את מקור הצרות.
ארבעה תלמידים נוספים בורחים מבית הספר, שניים מהם מבקשים עזרה ממערכת מחתרתית שעוזרת למכשפות לברוח לעולם אחר שבו כישוף חוקי.
במקום זאת הם מקבלים כישוף שנועד לזמן עזרה ממקום לא ידוע, וכל חמשת התלמידים מגיעים למקום שבו הם אמורים להשתמש בו, ומזעיקים את הקוסם קרסטומנסי.
הוא והילדים מסיקים שעולמם סטה מעולם 12B (שלנו) בתאונה היסטורית, שקשורה למזימת אבק השרפה.
הם פועלים להערים על האינקוויזיציה המקומית ולמזג את ההיסטוריה שלהם, ובכך את עולמם, עם שלנו.
מסתבר שרוב תלמידי בית הספר הם בעלי כוחות קסם וכולם יאבדו את כוחותיהם על ידי תיקון ההיסטוריה בדרך זו.
שבוע הספרים האסורים הוא קמפיין מודעות שנתי שנועד לחגוג את חופש הקריאה ולהפנות את תשומת הלב לספרים שפרסומם נאסר בעקבות צנזורה מסיבות פוליטיות, חוקיות או מוסריות.
האירוע מנוהל על ידי איגוד הספריות האמריקאי ואמנסטי אינטרנשיונל.
הקמפיין נערך במהלך השבוע האחרון של ספטמבר מאז שנת 1982, והוא מדגיש את חשיבות החופש לקריאת נקודות מבט לא פופולריות ואת הדרישה לשמור חומר זמין לציבור, על מנת לאפשר לאנשים לפתח מסקנות ודעות משלהם.
את האירוע יזמה לראשונה הספרנית ג'ודית קרוג בשנת 1982, ברוח התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
בריאיון טענה קרוג שאיגוד המו"לים האמריקאי יצר איתה קשר בעקבות האיסור שהוטל על ספרים רבים באותה השנה.
קרוג העבירה את המידע לוועדה לחופש אינטלקטואלי של איגוד הספריות האמריקאי, ושישה שבועות לאחר מכן צוין שבוע הספרים האסורים הראשון.
בשנת 2011, האגודה האמריקאית לספרני בתי ספר (AASL) קבעה את היום הרביעי של שבוע הספרים האסורים כיום המודעות לאתרים אסורים.
בסקר הלאומי של AASL משנת 2012, 94% מהמשיבים ציינו כי בית הספר שלהם השתמש בתוכנת סינון אתרים, כאשר רוב האתרים החסומים הם רשתות חברתיות, תוכנות צ'אט, משחקים ושירותי וידאו כמו יוטיוב.
עמדת ה-AASL גורסת כי ההיבט החברתי של הלמידה חשוב לתלמידים במאה ה-21 וכי בתי ספר רבים מקפידים מעבר לדרישות רשות התקשורת הפדרלית כמצוין בחוק הגנת האינטרנט לילד.
הטלת איסור על ספרים בארצות הברית
ספרים מוכרזים כאסורים בארצות הברית ממגוון סיבות, בעיקר מסיבות מיניות, פוליטיות ודתיות.
האיסור גורר חרמות קריאה בבתי ספר ובספריות.
חלק מהאיסורים מוטלים בעקבות בקשות של הורים שחששו כי לספרים מסוימים תהיה השפעה שלילית על ילדיהם מבחינה מינית, מוסרית וחברתית.
לדוגמה הספר "יומנה של אנה פרנק" נאסר מסיבות מיניות (מחשבותיה של נערה מתבגרת), הספר "הרפתקאותיו של הקלברי פין" מאת מארק טוויין נאסר בגלל גזענות (ניצול עבדים ושימוש בכינויי גנאים לשחורים).
ספרי מבוגרים נאסרים אף הם מסיבות דומות.
לדוגמה, הספר "פאני היל, או קורותיה של אשת התענוגות" מאת ג'ון קלילנד נאסר מסיבות מיניות.
הספרים "למי צלצלו הפעמונים" מאת ארנסט המינגוויי, "ענבי זעם" מאת ג'ון סטיינבק, ו"בית מטבחיים חמש" מאת קורט וונגוט נאסרו בגלל היותם פוליטיים מדי.
ספרים שנאסרו מסיבות דתיות הם "מוצא המינים" מאת צ'ארלס דרווין ו"שר הטבעות" מאת ג'.ר.ר.
החל משנת 1982 נערך האירוע השנתי במהלך השבוע האחרון של ספטמבר.
שבוע הספרים האסורים לא רק מעודד את הקוראים לבחון יצירות ספרותיות מאותגרות, אלא גם מקדם חופש אינטלקטואלי בספריות, בתי ספר וחנויות ספרים.
מטרתו היא ללמד את חשיבות הזכויות שנחרתו בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית ואת כוחה של הספרות, ולהפנות את תשומת הלב לסכנה הקיימת כאשר מוטלות מגבלות על זמינות המידע בחברה חופשית.
איגוד הספריות האמריקאי מציע ערכות לשבוע הספרים האסורים, וכן מוכר כרזות, כפתורים וסימניות כחלק מציון האירוע.
מוסדות חינוכיים רבים מנכיחים גם הם את קיומם של ספרים אסורים ומאתגרים במהלך שבוע זה, ולעיתים קרובות יוצרים תצוגות ותוכניות סביב מסע המודעות.
בנוסף, מוכרי ספרים שונים נותנים חסות לפעילויות ולאירועים שמטרתם לתמוך בשבוע הספרים האסורים.
ישנם קמעונאים שמעטרים את חלונות הראווה שלהם כחלק מציון השבוע, בעוד אחרים הולכים מרחיקים לכת, ומזמינים מחברים של חומרים אסורים ומאתגרים לבוא אל חנויותיהם ולדבר, ואף מממנים תחרויות חיבור שנתיות על חופש הביטוי.
מוסדות חינוכיים ומוכרי ספרים נותנים חסות גם לקריאה, ומאפשרים למשתתפים לקרוא בקול קטעים מתוך הספרים האסורים האהובים עליהם.
אמנסטי אינטרנשיונל מציינת את שבוע הספרים האסורים על ידי הפניית תשומת הלב לאנשים שנרדפים בגלל הכתבים שהם מפיקים, מפיצים או קוראים.
אתר האינטרנט של אמנסטי מתעד מדי שנה מקרים של אנשים שעל פי דיווחים נהרגו, נכלאו או הוטרדו בדרך אחרת על ידי רשויות לאומיות ברחבי העולם, וקוראת לאנשים לנקוט פעולה כדי לעזור בשיתוף עם רשת הפעולה הדחופה שלה, על ידי פנייה לרשויות בנוגע להפרות זכויות אדם.
אמנסטי מספקת גם עדכונים למקרים משנים קודמות, ומציגה את ההיסטוריה והמעמד הנוכחי של אלה שנרדפו לכאורה בשל כתביהם.
המקרים כוללים אנשים מאזרבייג'ן, סין, קובה, מצרים, גמביה, איראן, מיאנמר, רוסיה וסרי לנקה.
האירוע זכה לשבחים בשל חגיגת החופש שמעניק התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
אירועים ציבוריים שבהם קוראים בקול רם ספרים אסורים ומאתגרים מתקיימים בדרך כלל על מנת לציין את האירוע.
האירוע הבינלאומי שערך אמנסטי אינטרנשיונל זכה אף הוא לשבחים על כך שהוא מזכיר את המחיר שחלק מהאנשים משלמים על הבעת דעות שנויות במחלוקת.
, בעל טור בעיתון בוסטון גלוב, ציין כי הרוב המכריע של הספרים ברשימה הם ספרים שאותגרו (בעיקר על ידי הורים בשל אלימות, שפה, מיניות או התאמה לגיל), אך לא הוסרו.
מיטשל מאנסי, הכותב בוול סטריט ג'ורנל, טען כי הצנזורה שעליה הקמפיין מוחה איננה קיימת באמת, וכי ספרים אינם אסורים בארצות הברית.
קמילה אלייר, נשיאה לשעבר של ALA, הגיבה כי שבוע הספרים האסורים מדגיש את מאות הניסיונות המתועדים לדכא גישה למידע והמתרחשים מדי שנה ברחבי ארצות הברית, וכי כאשר הספרייה מתבקשת להגביל את הגישה לאחרים, הבקשה משקפת ניסיון לצנזורה.
"Focus on the Family" , ארגון נוצרי ימני, מאתגר בקביעות את שבוע הספרים האסורים, בטענה שספרים לא באמת אסורים, ושמדיניות הספריות היא אנטי-משפחתית.
טום מינירי, סגן נשיא למדיניות ציבורית, אמר כי "ה-ALA ביצע בחוסר אחריות את שקר הספרים ה'אסורים' במשך זמן רב מדי.
שום דבר אינו 'אסור', אבל מדי שנה מנסה הארגון הזה להפחיד ולהשתיק כל הורה, מורה או ספרן שמביע דאגה לגבי התאמת הגיל של חומר בעל אופי מיני מפורש או אלים עבור תלמידי בית ספר".
קנדי קושמן, אנליסטית החינוך של ארגון "Focus on the Family", אמרה כי להורים יש כל הזכות והאחריות להתנגד לכך שילדיהם יקבלו ספרות מינית מפורשת ופרו-הומוסקסואלית ללא רשותם, במיוחד במסגרת בית ספרית.
היא הצביעה על כך שספר הילדים "And Tango Makes Three", על הורי פינגווינים חד מיניים, היה אחד הספרים בראש הרשימה המאתגרת ביותר של ALA, ומתחה ביקורת על כך שבאירוע קיים קידום הומוסקסואליות לילדים בני 6 או 7 בניגוד לרצונם.
הקבוצה האנטי-הומוסקסואלית "הורים וחברים של הומוסקסואלים והומוסקסואלים-לשעבר" () מתחה ביקורת דומה על ה-ALA על כך שלא השתמשה באירוע כדי לקדם ספרי הומוסקסואלים-לשעבר או ספרים המתנגדים לנישואים חד מיניים בארצות הברית.
שבוע הספרים האסורים ספג ביקורת על ידי רות גרהם מהמגזין סלייט, אשר טענה שהרטוריקה סביב האירוע מבלבלת לעיתים קרובות בין סוגיות כמו איסור על ספרים בספרייה ציבורית לעומת ספריית בית ספר.
כמו כן, היא הוסיפה שהשיח לא מבחין בין אי הכללת חומר בתוכניות הלימודים לבין זמינות כללית בספרייה.
גרהם סבורה שאמנם כדאי להדגיש מקרים של צנזורה, אבל יש לציין בחיוב גם את המספר הקטן של ספרים אסורים.
בתגובה, יצאה מאדי קרום מהפינגטון פוסט להגנת שבוע הספרים האסורים, ואמרה כי חגיגת שבוע הספרים האסורים מעלה את התודעה לחשיבות חופש הביטוי בחברה.
היא שיבחה את תפקידם של הספרנים וכתבה כי הם עושים את העבודה מאחורי הקלעים שמבטיחה כי אתגור הספרים לא יהפוך לאיסור.
שבוע ויום הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2016 בבימויו של אסף פולונסקי, עם שי אביבי, יבגניה דודינה ותומר קאפון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי אסף פולונסקי והעלילה היא על זוג הורים שצריכים לחזור לתפקוד ביום שאחרי השבעה על מות בנם.
האב מבטא את יגונו במעין מרד נעורים מאוחר בעזרת שכן צעיר.
העלילה מתרחשת ביום האחרון לשבעה וביום למחרת ומכאן שם הסרט.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן במסגרת שבוע המבקרים, שם אף זכה בפרס יוקרתי להפצה בצרפת.
אסף פולונסקי זכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בפרס ענת פרחי לסרט ביכורים ובפרס ע"ש ענת פרחי לתסריט ובפרס פדרציית מבקרי הקולנוע הבינלאומית (FIPRESCI) לסרט ביכורים ישראלי.
בטקס פרסי אופיר לשנת 2016 היה הסרט מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, לפרס אופיר לבמאי הטוב ביותר, לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר (שי אביבי), לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (יבגניה דודינה), לפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר (אסף פולונסקי), ולפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר (טלי הלטר-שנקר).
תומר קאפון זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
המלחין רן בגנו שילב בפסקול הסרט שירים של תמר אפק ובביצועה.
אייל ספיבק (שי אביבי) ואשתו ויקי (יבגניה דודינה) מקבלים בביתם ידידם שבאו לנחם אותם על מות בנם רוני מסרטן.
כעת היום האחרון לשבעה והאורחים נפרדים מהם.