tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסדרת המנגה והאנימה וואן פיס מאת אייצ'ירו אודה, הדמות אקס-דרייק הוא פיראט שאכל פרי שנותן לו את הכוח להפוך להיות אלוזאורוס.
בנוסף הוא המאובן הלאומי של יוטה ועד 2018 היה גם הדינוזאור הלאומי, אז הוחלף ביוטרפטור.
באנימה וואן פיס הפיראט אקס דרייק שהוא מארין בחשאי מסוגל להפוך לאלוזאורוס.
אלוורה או אַלְוַי אמיתי (שם מדעי: Aloe vera (L.) Burm.f) הוא מין צמח סוקולנט בסוג אַלְוַי שמונה 594 מינים ומשויך כיום למשפחת העיריתיים (.Asphodelaceae Juss).
מוצאו מדרום-מערב חצי האי ערב.
קיימים מאות מינים בסוג אלוויי, דבר המקשה לעיתים על הזיהוי של האלוויי המכונה "אמיתי" (vera בלטינית) שפריחתו צהובה, לעומת פריחת מינים שונים, שהיא לעיתים כתומה.
הצמח מצוי כרכיב במוצרי צריכה רבים: משקאות, תחליבי עור, קוסמטיקה ומשחות לכוויות קלות.
ישנן ראיות מעטות ליעילות ובטיחות השימוש בתמציות אלוורה לצורך קוסמטי או רפואי.
החל מראשית המאה ה-18 רשמו רופאים באירופה מיצוי מקליפת עלה האלוורה כדי להתגבר על בעיות עצירות.
בשנת 2002 קבע מנהל המזון והתרופות האמריקאי כי משלשלים מצמח אַלְוַי אינם נחשבים יותר כבטוחים לחלוטין, ומאז לא נמכרים מוצרים המכילים אלואין בארצות הברית ללא מרשם.
השימוש באלוורה הן חיצוני והן פנימי.
הג'ל שמופק מהחלק הפנימי של העלים עשיר בחומרים רבים כמו ויטמינים, מינרלים, חומצות אמינו וחומרים המשפיעים על מערכת העיכול.
קיימים מחקרים רבים על הפעילות הרפואית של ג'ל האלוורה ואחדים מהם מצביעים על כך שהג'ל המופק ממרכז העלה של הצמח מאיץ את תהליך ההתחדשות בתאים פגועים ולכן יעיל לטיפולים ברפואת שיניים.
מחקרים אחרים הוקדשו לבדיקת הפעילות הפנימית של ג'ל האלוורה להקלה בסוכרת ומחלות נוספות, אחת מהידועות בהן היא דלקת כיבית של המעי הגס.
מחקר שנערך בבי"ס לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג בארצות הברית הראה שחומרים המופקים מהאלוורה מסוגלים לעזור בטיפול בנפגעים בשדה הקרב.
מחקר בנושא השפעת האלוורה על המערכת החיסונית הראה כי החומרים באלוורה מחזקים את פעילות המערכת החיסונית כנגד גורמים זרים (אנטיגנים), כך שהחומרים באלוורה עשויים להיחשב כחומרים אנטי סרטניים.
המחקר בוצע בכלבים ובחתולים, והנושא בשלבי ניסויי והתאמה לבני אדם (D).
מחקר נוסף, שנעשה בחולי קוליטיס, הראה כי שתיית ג'ל אלוורה הפחיתה רגישויות ודלקות אצל חולי קוליטיס (E).
ישנה סכנה בשימוש פנימי במיצוי שהופק מהשכבות החיצוניות של העלה, דבר שהיה מקובל ברפואה עד לאמצע המאה העשרים.
השכבות הללו של עלה האלוורה מכילות חומרים, לדוגמה אלואין, העלולים לגרום הקאות, שלשולים ונזק בלתי הפיך למערכת העיכול.
כיום אין משתמשים כמעט במיצוי הזה ובמקומו נפוץ שימוש אחר לחלוטין בג'ל המופק ממרכז העלה ושאינו מכיל חומרים משלשלים.
בהתייחסות לשימושים שנעשים באלוורה ישנה הפרדה עקרונית בין מיצוי שהופק מהג'ל שבמרכז העלה לבין חומרים שהופקו מהקליפה והשכבות החיצוניות.
נטען כי ג'ל מפנים האלוורה מקל ומרפא פגעי עור שונים כמו כוויות, עקיצות וגירויים.
נטען גם כי אלוורה יכול לעזור גם במקרים של אקזמה, פסוריאזיס ומחלות פטרייתיות.
שימוש נוסף הוא לטיפוח העור והשיער.
אף-על-פי שישנן עדויות מעטות ליעילות או בטיחות תמציות אלוורה בשימוש קוסמטי או רפואי, תעשיות הקוסמטיקה והרפואה האלטרנטיבית ממשיכות לטעון כי לצמח תכונות משככות, מלחלחות ומרפאות.
לטענה כי אלוורה יעילה לטיפול בפצעים או כוויות אין אישוש במחקר, וגם לא להרפס באברי המין ובפסוריאזיס.
סקירת קוקרן משנת 2014 לא מצאה ראיות מספקות לשימוש באלוורה לטיפול או למניעת פלביטיס.
הוגו אלוור הנריק אלטו (או אלבר, בפינית: Alvar Aalto או בשמו המלא: Hugo Alvar Henrik Aalto; 3 בפברואר 1898 – 11 במאי 1976) היה בכיר האדריכלים הפינים במאה ה-20, ואחד מגדולי האדריכלים המודרניסטיים בתקופתו, לצד לה קורבוזייה, ולטר גרופיוס, לודוויג מיס ון דר רוהה ופרנק לויד רייט.
במקביל לקריירה פורייה כאדריכל, ידוע אלטו גם כמעצב בולט בתחום הריהוט ומוצרי הטקסטיל והזכוכית, וכאמן - צייר ופסל.
רהיטיו עדיין פופולרים וחלקם אף נמכרים בשינויים קלים בקטלוג איקאה מזה שנים רבות.
אלטו היה חבר באקדמיה של פינלנד (Suomen Aketemia) ויושב ראש שלה בשנים 1968–1973. אלטו כיהן כפרופסור לאדריכלות ב-MIT בארצות הברית.
אלטו נולד בקוּאוֹרטנה שבדוכסות הגדולה של פינלנד, ב-1898, אז חלק אוטונומי של האימפריה הרוסית, הבכור מארבעה.
אביו, יוהאן הנריק אלטו, בן של יערן, היה מודד, בן למשפחה דוברת פינית.
משמעות שם המשפחה אלטו בפינית הוא "גל".
אמו של אלטו, סלי (סלמה) מטילדה לבית האקסטדט, הייתה מנהלת דואר דוברת שוודית.
כשמלאו לאלוור חמש שנים, עברה המשפחה לגור באלאירווי ואחר כך לייבסקילה במרכז פינלנד.
אלטו גדל באווירה ליברלית דו-לשונית ובשעות הפנאי למד ציור (אצל אמן מקומי בשם יונאס הייסקה) ונגינה בפסנתר.
הוא למד בתיכון ביובסקילה, שהיה התיכון הראשון בשפה הפינית, וסיים את מבחני הבגרות בשנת 1916. בקיץ עבד כדי להשתלם במשרד האדריכל טויבו סאלרבו שביקש להניא אותו מללמוד אדריכלות והמליץ שיעסוק בעיתונאות.
אף על פי כן נרשם אלטו ללימודי אדריכלות באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה.
זו הייתה תקופה בה הלימוד ממוסד ואקדמי של המקצוע היה בחיתוליו.
מוריו באוניברסיטה היו ארמאס לינדגרן, אוסקו ניסטרם וקרולוס לינדברג.
לימודיו הופסקו על ידי מלחמת האזרחים הפינית.
הוא התגייס כחייל לצבא הלבן והשתתף בקרבות בלנקיפוהיה ובטמפרה.
את עבודת האדריכלות הראשונה ביצע עוד כסטודנט כשבנה את בית הוריו החדש "מאמולה" באלאירווי.
השלים בהמשך את לימודיו וסיים את התואר בשנת 1921.
אחרי מסע לריגה, בקיץ 1922, התגייס לשירות הצבאי הסדיר של פינלנד העצמאית הצעירה, סיים אחר כך בית ספר לקציני מילואים בהאמינה וביוני 1923 קיבל את דרגת לוטננט משנה.
אחרי שלא הצליח להגשים את תוכניתו לעבוד כאדריכל בהלסינקי, בשנת 1923 חנך אלטו את משרדו הראשון במרתף של בית מלון בייבסקילה.
בשנה העוקבת, בשנת 1925 נשא לאישה את איינו מרסיו, אדריכלית ומעצבת פינית.
יחד איתה הקים את חברת ארטק לעיצוב רהיטים ומוצר, ויחד הם יצרו חלק מהרהיטים הידועים ביותר בתקופתם, חלקם נמכרים עד ימינו אנו.
למשך 4 שנים הוציא אלטו לאור תחת שם העט "רמוס" עיתון יומי מקומי בשם Sisä-Suomi ("פינלנד המרכזית").
את ירח הדבש בילה הזוג הצעיר באיטליה.
באוגוסט 1926 נולדה להם ילדה בשם חני.
גרו בהתחלה בבית משפחתי, שתוכנן על ידי ויוי לן.
כעבור זמן קצר בנו לפי תוכניתה של אינו, בית קיץ בשם "וילה פלורה" באלאיירבי.
ב-1926 ביקר אלטו בדנמרק ובשוודיה, שבהן התרשם מאוד מנוחות הבתים של הבורגנות הזעירה.
בסטוקהולם הכיר את סוון מרקליוס ואת גונאר אספלונד, איתו נקשר בידידות ארוכת שנים.
ב-1927 העביר אלטו את משרדו לטורקו.
באותה שנה יחד עם אינו ערך ביקורים בשוודיה, בדנמרק, בצרפת ובהולנד.
התוודעו בהזדמנות זו לקורבוזיה, ליוהאנס דייקר, לזיגפריד גידיון, לפרנאן לז'ה וללסלו מוהולי-נג'י.
לרגל הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית (CIAM) הכירו גם את ולטר גרופיוס ואת קרל מוזר.
הם קישרו קשר ידידות עם אגדה ואריק בריגמן, איתם היו להם פרויקטים משותפים.
השנים 1927–1929 היו מכריעות בקריירה של אלטו.
הוא קיבל אז הזמנות לתכנונם של שלושה בניינים חשובים שזיכו אותו במעמד האדריכל המוביל של פינלנד והעלו את קרנו בעולם.
שני הראשונים היה בית מערכת העיתון "טורון סאנומט" בטורקו וספריית העיר ויפורי.
ב-1929 זכה אלטו במכרז לבניית בית הבראה בפאימיו.
בפרויקט זה השתמש אלטו בשיטת הבנייה ה"אורגנית" שאותה המשיך לפתח בהמשך.
באותו זמן עיצב את כיסאות "פאימיו" הידועים.
ב-15 באוקטובר אותה שנה הקים הזוג אלטו יחד עם מאירה גוליכסן ונילס גוסטב האהל את החברה לייצור רהיטים "ארטק".
ב-1933 ושוב ב-1935 נדחתה מועמדותו למשרת פרופסור באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה.
החל משנת 1940 לימד אלטו כפרופסור לאדריכלות ב-MIT בקיימברידג' שבארצות הברית.
היה מעורב בכמאתיים פרויקטים, מהם כמחצית הגיעו לידי מימוש.
ב-1959 זכה אלטו לפרס ראשון על בניין בית האופרה בעיר אסן בגרמניה המערבית.
בסופו של דבר בניין זה נבנה רק 12 שנה אחרי מותו על ידי האדריכלים הרלד דיילמן ואלמנתו אליסה.
רעייתו הראשונה איינו נפטרה מסרטן בשנת 1949. בשנת 1952 נישא אלוור אלטו לאלסה קייסה מקיניימי (פינית: Elsa Kaisa Mäkiniemi), ארכיטקטית שעבדה במשרדו, ששינתה את שמה לאליסה אלטו (Elissa Aalto), ויחד תכננו והקימו במרכז פינלנד בחוף המערבי של האי מוראטסאלו בית קיץ שנקרא "בית ניסויי".
לסירתם שם בשנת 1955 אלטו קרא "nemo propheta in patria" כלומר - "אין נביא בעירו".
אלוור אלטו נפטר בשנת 1976 בהלסינקי והובא לקבורה בבית הקברות הייטאניימי בעיר.
ב-1978, המוזיאון לארכיטקטורה פינית בהלסינקי ארגן תערוכה גדולה של יצירותיו של אלטו.
אלטו נודע ברחבי תבל בשל גישתו ההומניסטית ונחשב אחד מאבות האדריכלות והעיצוב הנורדיים של המאה העשרים.
הוא מוכר ברחבי סקנדינביה, ובעיקר במולדתו פינלנד, כ"אבי המודרניזם".
היה חבר בקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית, שיוסד בשווייץ בשנת 1928 על ידי לה קורבוזיה.
אנקדוטה פינית מספרת כי האגרטל בעיצובו, המוכר ברחבי העולם ואשר קרוי על שמו "אגרטל אלטו", נפוץ בבתים פיניים כמעט כמו הסאונה הפינית.
אגרטל זה, לצד כלי זכוכית אחרים שעוצבו בידי אלטו ורעייתו, נמכרים עד עצם היום הזה.
יש מחלקים את שלבי יצירתו לכמה תקופות.
אחרי תקופה נאו-קלאסית בהשפעת הקלאסיציזם הצפוני בצעירותו (מועדון הפועלים ביובסקילה, 1923, בניין הגנה האזרחית על יד סיינאיוקי, 1924–1929), באה התקופה הפונקציונליסטית או תקופת "הלבן" שאחד מציביוניה היה שליטת הצבע הלבן כסמל לטוהר ולאווירת מדיטציה.
היא באה לידי ביטוי בעבודות כמו: הספרייה בעיר ויפורי בשנים 1927–1935, בית העיתון "טורון סאנומט" (1929–1930), הסנטוריום פאימיו לחולי שחפת (1929–1933) ועוד יצירות שנבנו עד שנות ה-1950.
ההזמנה הראשונה שקיבל אלטו מחוץ לפינלנד הייתה בניית בית בייקר - מעונות סטודנטים ב-MIT בקיימברידג'.
בנה באותה תקופה גם את בית פדרציית הברזל בהלסינקי (1951–1955), את האוניברסיטה הפדגוגית ביובסקילה (1950–1957), את המטה ובית התרבות של המפלגה הקומוניסטית הפינית (1955–1958) ואת הווילה של לואי קארה בבאזוש שבצרפת.
בשנים 1960–1970 באה לידי ביטוי תקופה "איטלקית" או תקופת הקרמיקה והשיש, הנחשבת יותר מנייריזטית.
בתקופה זו עשה שימוש בעיקר בשיש לבן ובלבני קרמיקה כחולות ובצורות החביבות עליו מזה כבר - צורות מקוטעות, עקומות גליות, זוויות לא ישרות, בייחוד בבניית כנסיות ואודיטוריומים.
בין עבודותיו החשובות: היכל פינלנדיה בהלסינקי משנת 1971, קמפוס אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה, ובניינים רבים נוספים.
בדומה למספר אדריכלים ויוצרים אחרים בני תקופתו, שמהם הבולט הוא לה קורבוזיה השווייצרי, גם על אלטו השאירה חותם רב התרבות הים-תיכונית.
1962 - פרס סונינג - של אוניברסיטת קופנהגן
1957 - מדליית הזהב של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA)
1963 - מדליית הזהב של המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA)
1967 - מדליית אלוור אלטו
1969 - עיטור המסדר להצטיינות במדעים ובאמנויות
יושב ראש האקדמיה של פינלנד
פרס מדליית אלוור אלטו, אחד מפרסי האדריכלות החשובים בעולם, נושא את שמו.
אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה שבה למד, נקראה על שמו - אוניברסיטת אלטו.
1976 - בשנת מותו הנפיק הדואר של פינלנד בול לזכרו.
במונקיניימי קמה קרן אלוור אלטו.
ביתו של האמן במונקיניימי שופץ ונהפך למוזיאון.
1979 - לאונרדו מוסו ואחרים הקים בפינו טורינזה באיטליה את המכון אלוור אלטו.
2016 - נבנה המוזיאון אלוור אלטו של מרכז פינלנד ביובסקילה.
אלווריון היא חברת טכנולוגיה ישראלית המספקת פתרונות Wi-Fi לערים חכמות, לארגונים גדולים ולעסקים, ופתרונות תקשורת אלחוטיים בפס רחב.
לחברה יש פרויקטים בלמעלה מ-95 מדינות.
החברה הייתה חברה ציבורית שנסחרה בבורסת נאסד"ק ובבורסה בתל אביב.
אלווריון הוקמה בשנת 1992 בשם בריזקום (BreezeCOM).
בשנת 2001 התאחדה עם חברת פלאוור (Floware Wireless Systems) ושם החברה שונה לאלווריון.
בריזקום הוקמה על ידי מיכאל רוטנברג, במימון ראשוני של חברת "לננט" שהייתה אז בשליטת האחים יהודה זיסאפל וזהר זיסאפל, בה רוטנברג שימש כמנהל הפיתוח.
בריזקום הונפקה בבורסת נאסד"ק בנובמבר 1999 וגייסה 20 מיליון דולר.
בין בעלי המניות בחברה היו קרנות ההון סיכון "סטאר" ו"מופת", קונצרן כלל, חברת אמפל, בני הניגאל ורוברט מאדג'.
פלאוור הוקמה בשנת 1993 על ידי אמנון יעקובי, שגם עבד לפני כן בחברה של האחים זיסאפל.
פלאוור הונפקה בבורסת נאסד"ק באוגוסט 2000 וגייסה 58 מיליון דולר.
בעלת המניות הגדולה בחברה הייתה חברת סימנס.
בשנת 2003 הוערך שווי החברה ב-1.6 מיליארד דולר.
בעקבות המשבר בשנת 2013 הוערך שוויה במיליונים בודדים בלבד.
משרדי החברה היו במשך 12 שנה בבית אלווריון בתל אביב, עקב הצטמצמות החברה הועברו משרדיה בשנת 2013 לראש העין.
בפברואר 2013, חטיבת ה־WiMAX של אלווריון נמכרה לחברת טלרד תמורת 6 מיליון דולר.
ב-12 ביולי 2013 הגיש הבנק האמריקני SVC בקשה לבית המשפט בתל אביב לכינוס נכסי אלווריון ו-Wavion בגין הלוואה בגובה 3,000,000 דולר שהחברה עוד לא החזירה, ולטענת הבנק היא חדלת פרעון ולא מסוגלת להחזיר.
ב-15 ביולי קיבל בית המשפט את הבקשה והחליט על מינוי כונס לנכסיה של אלווריון.
בספטמבר 2013, כחלק מתהליך כינוס הנכסים והסדרת חובותיה, מכרה החברה את כל נכסיה ופעילותה לחברת InTechnology בבעלות פיטר ווילקינסון תמורת 38 מיליון ש"ח.
פעילות החברה המשיכה תחת הבעלות החדשה.
לאחר שינוי הבעלות, מונה גיורא לוי למנכ"ל החדש של אלווריון.
החברה התחילה בגיוס עובדים, ותוך פחות משנה וחצי גדל מספר העובדים בחברה מ-30 בעת הרכישה, לכ-100 עובדים.
אלווריון פעלה יחד עם InTechnology Wi-Fi כדי להציע פתרונות לערים חכמות ולאירועים חיים רבי משתתפים.
בשנת 2015, עקב החלטה על שינויים בתוכנית האסטרטגית של החברה, פיטרה החברה כשליש מעובדיה באותה עת.
בשנת 2016 פיטרה החברה כמה מאנשי ההנהלה הבכירה, בהם המנכ"ל.
בעקבות המהלך, חורחה פיניאבסקי, שכיהן כיו"ר החברה וכנציג הבעלים, נכנס לתפקיד המנכ"ל באופן זמני.
ביוני 2016 נמכרה אלווריון לחברת סופרקום הישראלית כחלק מההחלטה האסטרטגית של סופרקום להרחיב את פעילותה בתחום ה-IoT המאובטח.
בעקבות זאת עברו משרדי החברה להרצליה פיתוח.
במסגרת פעילותה תחת סופרקום, אלווריון מפתחת פלטפורמת תקשורת Wi-Fi מאובטחת, המאפשרת ניהול וניטור בטוחים של המשתמשים ברשת ה-Wi-Fi של הארגון.
כמו כן, נרשמו לזכות אלווריון מספר פטנטים בתחום הביצועים של רשתות סלולריות.
לאחר מכירת נכסי ופעילות החברה, הגיעה החברה להסדר נושים במרץ 2014, אך באוקטובר אותה שנה בוטל ההסכם, עקב אי-עמידתה של החברה בתנאי ההסכם.
באוגוסט 2015 הגישה החברה בקשה לאישור הסדר נושים חדש, הכולל בין היתר מכירת החברה כשלד בורסאי.
ב-12 בינואר 2016 אושר ההסדר על ידי בית המשפט המחוזי.
החברה נסחרה בעבר בבורסת נאסד"ק ובבורסה בתל אביב, אך החל מינואר 2014 הושעה המסחר במניית החברה בשתי הבורסות עקב אי-עמידה בדרישות מחיר מינימלי למניה, ובספטמבר 2014 נמחקה מניית החברה מנאסד"ק.
בינואר 2016, עקב חלוף שנתיים מאז הושעה המסחר בה, נמחקה מניית החברה מהבורסה בתל אביב.
החברה מספקת פתרונות Wi-Fi לערים חכמות, למפעילים סלולריים, לארגונים, למוסדות לימוד, לעסקים ולאירועים רבי משתתפים.
החברה משווקת מערכות לספקי שירותי טלפון ואינטרנט (ISP) ולמפעילי רשתות פרטיות, ומציעה גם פתרונות לכיסוי המתרחב של רשתות סלולריות ניידות במדינות מתפתחות ואזורים אחרים בהם קיימת בעיית נגישות.
מוצריה של אלווריון מאפשרים לספק גישה בפס רחב לבתי עסק ובתי מגורים, רשתות VPN תאגידיות, טלפוניה איכותית בתשלום, הזנת תחנת בסיס ניידת, שלוחות כיסוי hotspot, חיבורים קהילתיים הדדיים, תקשורת לבטיחות הציבור, וקול ונתונים ניידים.
אלווריון הייתה אחת החברות הראשונות שייצרו ציוד LAN אלחוטי בתקן IEEE 802.11 ותרמה לפיתוח תקן זה.
אלווריון מפתחת גם סטנדרטי WiMAX 802.16x IEEE והיא אחת היצרניות הראשונות שסיפקו מערכות WiMAX ניידות.
לאחר רכישת Wavion Wireless בשנת 2011 התמקדה אלווריון באספקת פלטפורמות מבוססות Wi-Fi בתקן IEEE 802.11ac סטנדרטי.
פלטפורמת ה-Wi-Fi הראשונה הייתה WBS בתמיכת 802.11g IEEE עם טכנולוגית Beamforming.
החברה גם פיתחה אלגוריתם להפחתת רעש וממשיכה לספק שירות בסביבה רועשת.
אלווירה פופסקו (ברומנית: Elvira Popescu, בצרפתית: Elvire Popesco; 10 במאי 1894 – 11 בדצמבר 1993) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע ובמאית רומנייה שפעלה ברומניה ובעיקר בצרפת.
השחקן, הבמאי והמחזאי סאשה גיטרי אמר עליה: "היא איננה צרפתייה, אבל היא פריזאית".
במהלך הקריירה ארוכת השנים שלה שיחקה במחזות רבים בעיקר מן ה"ז'אנר" הקרוי "קומדיית בולוואר" וכו'.
כונתה, בין היתר, "נוטר דאם של התיאטרון "Notre Dame du Théâtre או "מלכת הבולוואר" La reine du boulevard..באמצעות נישואיה האחרונים הייתה לרוזנת דה פואה (De Foy).
נולדה בבוקרשט בדיוק בחג הלאומי של רומניה באותם הזמנים, 10 במאי, בשנת 1894.
הוכיחה כישרונות בימתיים מילדותה - זריזות ודיוק בדיקציה, כישרון חיקוי חריף ומשעשע, תנועות מלאות חן, הליכה אלגנטית.
דוד שלה, השחקן יון ניקולסקו, עודד אותה לממש כישרונות אלה וללמוד את אמנות המשחק.
סיימה בהצטיינות את לימודיה ב"קונסרבטוריון" (האקדמיה) לאמנויות הבמה בבוקרשט אצל מורים כמו קונסטנטין נוטארה ואריסטיצה רומנסקו.
בגיל 16 התקבלה לעבוד בתיאטרון הלאומי של בוקרשט.
מהר זכתה לשחק בתפקידים ראשיים - כמו איליאנה במחזה "Înşir-te mărgărite" מאת ויקטור ייפטימיו (1912) או טופאנה ב"תשוקה האדומה" מאת מיכאיל סורבול.
בשנת 1914 כבר הייתה חברה קבועה בלהקת התיאטרון הלאומי.
יחד עם עמיתיה יון מנולסקו ואלכסנדרו מיכאילסקו ייסדה בשנת 1919 את התיאטרון "אקסלסיור".
כעבור שנתיים, ב-1921 הקימה וניהלה גם את "התיאטרון הקטן" ("תיאטרול מיק") בבוקרשט.
בשנת 1912 הופיעה בסרט ראינוע פטריוטי רומני "עצמאות רומניה" בבימוי השחקן אריסטיד דמטריאדה ובהפקתו של גריגורה ברזיאנו.
בשנת 1923 שיחקה בסרט רומני נוסף, "הצוענייה מחדר המיטות" בבימויו של אלפרד האלם.
אלווירה פופסקו נישאה שלוש פעמים.
מנישואיה לבעלה הראשון, אורל אתנאססקו (1965-1890), נולדה בת, טטיאנה.
כעבור שנים אחדות התגרשה פופסקו והתחתנה עם הפוליטיקאי הליברלי יון מנולסקו-סטרונגה (1889–1951) שכיהן, בין השאר, כשר התעשייה והמסחר בשנים 1934- 1935) (נפטר בכלא הקומוניסטי בסיגט בשנות החמישים).
אחרי 13 שנים של חיים בצוותא עם המחזאי והשחקן לואי קולן די בוקאז', שהיה ידוע בשם העט "לואי ורני" (1893-1952) ממנו נפרדה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בעלה הרשמי השלישי היה הברון, אחר כך הרוזן, הצרפתי, מקסימיליאן סבסטיאן דה פואה (1900 - 1967).
רכילויות סיפרו שבזמנו מלך רומניה פרדיננד הראשון התאהב בה נואשות.
ניצלה את חן שיערה הבלונדיני העדין ומבטאה האקזוטי בגילום תפקידים של אצילות זוהרות אך מרוּששות שהתגלגלו מרוסיה הרחוקה למרכז עיר האורות.
למעשה המחזאי לואי ורניי Louis Verneuil היה זה שהתלהב מהמשחק שלה במחזה "התשוקה האדומה" (של המחזאי הרומני מיכאי סורבול) בתיאטרון דה ל'אוור (Théâtre de l'Oeuvre) בפריז.
וקרא לה לבוא לצרפת כדי שתחליף שחקנית שחלתה, בקומדיה שלו, "הדודנית שלי מוורשה" שהפכה לשוברת קופות.
הופעתה הראשונה במחזה זה ב-22 בדצמבר 1923 ב"תיאטרון מישל" נחקקה בזיכרון מעריציה.
פרט לתקופה של 13 שנים של שותפות לחיים, הקשר המקצועי והידידותי בין השניים נמשך כשלושה עשורים.
למעשה גם סרטיה המוצלחים ביותר היו העיבודים לפי מחזותיו של ורניי, ביניהם "הבגד הירוק" (1937).
ורניי לקה בדיכאון, אומרים שבעקבות פרידתו מפופסקו ב-1940, ובשנת 1952 שם קץ לחייו על ידי חתך בעורקי הצוואר, במלון "טרמינוס - סן לזאר" בפריז.
החיטוטים של העיתונאים בפרשה הכאיבו לאלווירה פופסקו שעדיין שמרה לאורך השנים על רגשות מיוחדים למנוח.
הוא ערך לפני מותו שלוש צוואות, כולן באוקטובר 1952, ובשתיים מהן הוריש לשחקנית את רוב נכסיו.
צוואה אחרת הייתה לטובת ידידה קודמת של המחזאי, קלר טמבור.
בית דין שדן במימוש הצוואות פסק לטובת אלווירה פופסקו.
בין השנים 1956–1965 הייתה אלווירה פופסקו מנהלת שותפה של ה"תיאטר דה פארי" ואחר כך - החל מ-1965 - של ה"תיאטרון מריניי" (Théâtre Marigny)
היא פרשה סופית מהבמה בגיל 86, עקב מחלת פרקים, כשמשחקה האחרון היה ב"לה מאמה" מאת אנדרה רוסן.
בקולנוע זכתה בפחות הצלחה: שיחקה בסרטים רבים, רובם מבוססים על מחזות צרפתים:
כמו "הזרה" לפי מחזה של אלכסנדר דיומא הבן (1930), "הדודנית מוורשה" (לאוי ורניי) (1931), "אֶסֶבּ חבר בפרלמנט" לפי מחזה של טריסטן ברנאר, (1937) בבימוי אנדרה ברטומייה, "הנשיאה" של פרנאן ריוור (1938), "טריקוש וקאקולה" בבימוי של פייר קולומבייה, (1938), "הם היו תשעה רווקים"- של סאשה גיטרי,
הפסיקה לשחק בסרטים בשנת 1942, פרט להופעתה בקטעים של אוסטרליץ של אבל גאנס, 1959, וב"שמש מלאה" - של רנה קלמאן, 1959.
בין השנים 1930 - 1988 הייתה לאלווירה פופסקו וילה מודרנית ביישוב מזי-סיר-סן (מחוז איוולין) על יד פריז (Mézy-sur-Seine).
בווילה זאת ובסלון שלה בשדרות פוש בפריז הייתה מארחת את "כל המי ומי" של החברה עד לשנת 1985, לרבות ולרי ז'יסקאר ד'אסטן, ז'אק שיראק, פייר קרדן, המחזאי אנדרה רוסן, הבנקאי גי דה רוטשילד.
אלווירה פופסקו נפטרה בפריז בגיל 99 ב-11 בדצמבר 1993 והובאה לקבורה בבית הקברות פר לשז.
בלווייתה ב-14 בדצמבר 1993 השתתף נשיא צרפת לשעבר, ז'יסקאר ד'אסטן.
(בתרגום מרומנית: הצועניה מחדר המיטות)
1930 : L'Étrangère (האישה הזרה) בבימוי גסטון ראבל Gaston Ravel
(לפי מחזה של אלכסנדר דיומא הבן)
בבימוי קרמין גאלון Carmine Gallone (לפי המחזה של לואי ורניי)
בבימוי פייר קולומביה Pierre Colombier
1934 : Une femme chipée, במאי:פייר קולומביה
1936 : Le Roi (המלך), במאי : פייר קולומביה (לפי מחזה של פלר וקאיאווה)
במאי: ז'ולייאן דיביבייה Julien Duvivier
במאי: אנדרה ברטומייה André Berthomieu
1938 : Tricoche et Cacolet (טריקוש וקאקולה), במאי:פייר קולומביה
1938 : La Présidente היושבת ראש, במאי:פרנאן ריוור (לפי מחזה מאת מוריס אנקן ופייר ובר)
במאי: אלכסנדר אסוויי Alexander Esway (לפי מחזה מאת מוריס דונה)
1938 : Eusèbe député אסב (אוסב), חבר בפרלמנט
1939 : Le Veau gras Serge de Poligny (העגל השמן) לפי מחזה מאת ברנאר צימר
1970 עיטור לגיון הכבוד של צרפת
1987 פרס מולייר לתיאטרון - על מפעל חייה
1989 עיטור לגיון הכבוד בדרגת מפקד
אחד משני אולמות ה"תיאטרון מאריני - רובר הוסן" בפריז נקרא לזכרה "אולם פופסקו".
אולם הקולנוע של המכון הצרפתי בבוקרשט נקרא על שמה.
זן של ורדים אדומים - הגדל בגנים ציבוריים בז'נבה, קיבל את שמה
(שארל פור - אלווירה פופסקו, מלכת הבולוואר)
רומניה, הוצאת ז'ונימיה, יאש, 2006 ברומנית)
אלוט בע"מ היא ספקית של פתרונות בינת רשת ואבטחה לספקיות תקשורת בעולם, המשמשים לניטור וניתוח נתוני רשתות ושימוש ביישומים, אבטחת מידע מבוססת רשת, שיפור ביצועי הרשת, ועוד.
הפלטפורמות של אלוט משמשות יותר מ-500 ספקיות תקשורת, סלולרית, תקשורת נייחת ושירותי ענן, ומעל 1,000 ארגונים נוספים.
אלוט היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
מניית החברה כלולה במדד תל אביב 100 ובמדד תל אביב טק-עילית.
אלוט תקשורת נוסדה בשנת 1996 על ידי מיכאל שורמן ויגאל יעקובי אשר שימש יו"ר ומנכ"ל החברה עד שנת 2006. יעקובי הקים בעבר גם את חברת ארמון רשתות שנמכרה לחברת ביי נטוורקס עבור 33 מיליון דולר בשנת 1996.
עד 2006 גייסה אלוט כ-50 מיליון דולר בעיקר מקרנות הון סיכון תמיר פישמן, ג'מיני, ג'נסיס, פרטק אינטרנשיונל ו-JVP.
בשנת 2006 מונה רמי הדר לנשיא ומנכ"ל החברה, והחברה יצאה בהנפקה ראשונית לציבור וגייסה 78 מיליון דולר לפי שווי שוק של 290 מיליון דולר.
בדצמבר 2010 רשמה אלוט את מניותיה גם למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשלהי 2011 פורסם שציוד של החברה לניטור ומעקב הגיע לאיראן, בתיווך דני.
בינואר 2012 נסגרה חקירת משרד הביטחון נגד החברה, לאחר שנמצא כי אלוט לא הייתה מודעת לכך שהציוד שמכרה החברה הגיע לידיים איראניות.
בשנת 2014, Allot שיתפה פעולה עם MRV Communications, ספק שירותי חבילות ואופטיים מהיישום, להצגת פתרון מכשיר מקור לקוח וירטואלי (vCPE) המופעל על ידי SDN להבאת מודעות אפליקציה לרשתות גישה של ספקי שירות.
ביוני 2015, Vodafone Germany בחרה ב-Allot WebSafe Personal עבור ההצעה שלה ל-Secure Net, פונקציית Security-as-a-Service (SECaaS) המבוססת על רשת עבור משתמשי נייד.בשנת 2016 נכנסה קרן ההשקעות.
בשנת 2016 נכנסה קרן ההשקעות של ג'ורג' סורוס להשקעה באלוט ורכשה בהדרגה 16% ממניות החברה.
בשנת 2017, החברה מינתה את ארז אנטבי לתפקיד המנכ"ל.
גם בשנת 2017, Worldwide Flight Services (WFS) הטילה ביישום הפתרון המאוחד של שער השירות המאובטח של Allot Secure Service Gateway (SSG)עבור אינטליגנציית רשת בזמן אמת, בקרה ואבטחה ברשת שלהם כולה.
בנובמבר של אותה שנה, Allot ושותפתה Openet שדרגו את Allot Service Gateway שירות עם Allot Service Gateway 9500 (SG-9500) והרחיבו את הפריסה שלו לכל שלושת יחידות העסקים של TELE-POST לשליטה מורחבת על מדיניות וחיוב.
ביולי 2018 החברה חתמה על הסכם הפצה עם Lifeboat Distribution, מפיץ בינלאומי של טכנולוגיות חדשות וחברת בת של Wayside Technology Group, לספק את Allot Secure Service Gateway (SSG) אל שלה North American Enterprise וספק שירותי אינטרנט ללקוחות (ISP).
באוגוסט 2018, Allot שיתפו פעולה עם McAfee ביחד עם Telefonica כדי לספק מוצר לעסקים קטנים ובינוניים (SMBs) שמכסה גם רשתות ניידות וקבועות וגם אבטחת מכשירים (מחשבים ומכשירי ניידים).
באוקטובר 2018 שינתה החברה את שמה לאלוט בע"מ.
באוקטובר 2018, Allot Communications עשו שותפות עם Swiftel Networks, ספק של רשת גלובלית ו-IP transit, כדי ליצור את שירות ה-DDoS המאובטח במיוחד עבור Swiftel.
באותה שנה, KPN, AMTEL-SVYAZ ו-Telefonica España שילבו את מוצרי Allot לתוך הפעילות שלהם.
במרץ 2019, Allot חתמו על שותפות עם Mobileum, ספק של שירותי נדידה (Roaming) וניתוח נתונים בארצות הברית, כדי לשפר את שירותי הנדידה עבור אופרטור ממשק ראשון בארצות הברית.
ב-2019, החברה הגדילה את צוות העובדים בישראל בצוות המפתח את מערכת HomeSecure, פתרון הגנה ברשת מבוסס בית על מכשיר הנתב.
ב-2020, Allot הרחיבו את שותפותם עם Telefónica ביחד עם McAfee כדי לשפר את התשתיות לשירותי הסייבר בין עסקים קטנים ובינוניים בספרד, עקב הגבלות נסיעות ופעילות מרחוק בזמן המשבר שנגרם עקב מגפת הקורונה (Covid-19).
2021 בינואר, הוצג מוצר חדש, Allot DNS Secure.
DNS Secure מספקת פתרון אבטחה ללקוחות של ספקי שירותי תקשורת (CSPs) ומנוי פס רחב קבוע.
בשנת 2022, החברה קיבלה מימון פרטי של 40 מיליון דולר על ידי Lynrock Lake Master Fund LP.
בחודש מאי, חתמה אלוט על הסכם שותפות עם קונצרן הטלקומוניקציה Singtel שבסיסו בסינגפור, להציע שירותי אבטחת סייבר ללקוחות Singtel Small Medium Sized Business (SMB).
בשנת 2002 רכשה אלוט את חברת נטריאליטי (NetReality) הישראלית.
בשנת 2008 רכשה אלוט את חברת אספיון (Esphion) הניו זילנדית, שעסקה במתן שירותי אבטחת רשת.
בשנת 2012 רכשה אלוט את חברת אורטיבה ווירלס (Ortiva Wireless) האמריקאית, שעסקה באופטימיזציית וידאו.
ביולי 2012, אלוט רכשה את Oversi Networks, ספקית של פתרונות שמירת מדיה עשירה ומסירת תוכן עבור וידאו באינטרנט ותעבורת (PEER-TO-PEER (P2P.
בשנת 2015 רכשה אלוט את חברת אבטחת ה-IT העולמית Optenet, שהרחיבה את הצעות ה'אבטחה כשירות' של החברה.
בינואר 2018 רכשה אלוט את Netonomy Ltd, מפתחת אבטחת סייבר מבוססת תוכנה לבית המחובר.
אלוורו ז'ואקים דה מלו סיזה ויאיירה (פורטוגזית: Álvaro Joaquim de Melo Siza Vieira; נולד ב-25 ביוני 1933) הוא אדריכל פורטוגלי זוכה פרס פריצקר, הידוע בסגנונו הפואטי אשר מגשר בין הסגנון המודרני ובין מוצאו הים-תיכוני שממנו הוא מושפע.
רבות מעבודותיו הזכורות מצויות בפורטוגל וחלק נכבד מהן בעיר פורטו.
סיזה נולד במטוסיניוש הסמוכה לפורטו.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר לאמנויות יפות של אוניברסיטת פורטו בשנת 1955. כבר שנה קודם לכן השלים את בניית הפרויקט הראשון שלו, ארבעה בתים בעיר הולדתו; והקים את משרדו העצמאי בפורטו.
סיזה הצטרף לסגל בית-הספר ולימד בו בין השנים 1966 ו-1969, וכן בשנת 1976. במקביל לכך הוזמן כמרצה אורח באוניברסיטאות נחשבות בעולם ובהן הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה והאקול פוליטיק נסיונל בלוצרן.
בין שלל עבודותיו, ידועות במיוחד אלו שייצגו את הביתן הפורטוגלי בתערוכות אקספו 98' שנערכה בליסבון ואקספו 2000 בהנובר.
לפי דבריו, סגנונו מושפע מזה של האדריכל המקסיקני הנודע לואיס ברגאן.
תערוכתו הגדולה הראשונה בארצות הברית עלתה בשנת 1987 ביוזמתו של דיקן בית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד, האדריכל הספרדי רפאל מונאו.
בשנת 1992 זכה סיזה בפרס האדריכלות החשוב ביותר, פרס פריקצר, כהכרה בעבודת השימור והתכנון ברובע ההיסטורי של העיר ליסבון.
אלווירה לינדו (בספרדית: Elvira Lindo; 23 בינואר 1962), קדיס היא עיתונאית וסופרת ספרדייה.
בגיל 12 הגיעה עם הוריה למדריד אחרי שהמשפחה התגוררה בכמה מקומות בספרד קודם לכן.
במדריד חייתה את רוב חייה הבוגרים.
היא התחילה בלימודי עיתונאות באוניברסיטת קומפולטנס (Compultense) אך לא סיימה אותם משום שהתחילה ב-1981 לעבוד בטלוויזיה וברדיו כקריינית, שחקנית ותסריטאית.
הרומן הראשון שלה היה מבוסס על גיבורים דמיוניים של תסכית ברדיו, הילד ממדריד מנוליטו גפוטס (Manolito Gafotas) שנעשה קלסיקה של ספרות ילדים ספרדית.
יצאו שישה ספרים בסדרה על מנוליטו.
בנוסף לכך היו שני סרטים על פי הסדרה שיצאו ב-1999 ו-2004 וכן סדרת טלוויזיה.
לינדו כתבה גם רומנים למבוגרים וכן מחזות.
הרומן הראשון שלה "השכונה האחרת" (El otro barrio) יצא ב-1998 ויצא גם כסרט בבימויו של סלבדור גרסיה רואיס.
היא כתבה את התסריט לסרט "הלילה הראשון בחיי" (La primera noche de mi vida).
היא שיתפה פעולה עם הבמאי מיגל אלבדלחו (Miguel Albadalejo) על עיבוד לקולנוע של מנוליטו גפוטס.
היא גם עיבדה את ספרו של בעלה אנטוניו מוניוס מולינה, "ירח מלא" (Plenilunio) לקולנוע.
מאז שבעלה התמנה למנהל מכון סרוונטס בניו יורק חיה לינדו בניו יורק.
היא כותבת, לעיתים קרובות, לעיתון הספרדי אל פאיס.
כמו כן היא כותבת ככתבת עצמאית עבור כתבי עת ועיתונים אחרים.
ב-2005 את פרס הספרייה הקטנה (Biblioteca Breve) על הרומן שלה למבוגרים "מילה אחת שלך" (Una palabra tuya).
אלוטאו (Alotau) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מפרץ מילן (Milne Bay) בדרום-מזרח המדינה.
אוכלוסיית העיירה מנתה 12,628 תושבים בשנת 2011.
אלוטאו שוכנת באזור בו הצבא היפני הקיסרי ספג את תבוסתו הראשונה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ב-1942, לפני קרב שביל קוקודה.
פארק זיכרון באתר הקרב מנציח את האירוע.
אלוטאו הפכה לבירת המחוז ב-1969 במקום סאמראי (Samarai).
12 ק"מ מאלוטאו שוכן שדה התעופה גרני (Gurney Airport) שקרוי על שם מפקד הטייסת של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, צ'ארלס ריימוד גרני, שנהרג באזור ב-1942. העיירה מהווה נקודת מעבר לכמה מהאיים הנידחים שנמצאים בתחומי המחוז.
מפרץ מילן ידוע בשוניות האלמוגים שבו המהווים אתרי צלילה פופולריים.
אלוטאו היא גם מקום הכינוס השנתי של שרי ממשלות אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה.
אלוויר ראחימיץ (Elvir Rahimić, נולד ב-4 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר בוסני.
ראחימיץ' החל את הקריירה שלו בסלבן ז'יבינצה.
בשנת עבר לאינטרבלוק לובליאנה מליגת העל הסלובנית, ולאחר מכן בצד אוסטרי וורוואץ שטייר.
בשנת הצטרף לצסק"א מוסקבה, בשנת זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א אחרי ניצחון נגד ספורטינג ליסבון במשחק הגמר.
ברוסיה הוא מכונה לעיתים קרובות "איש ברזל", בגלל היציבות המדהימה שלו, ובכל שנותיו במדי צסק"א היה שותף ללמעלה מ-50 משחקים בכל עונה.
ראחימיץ' נחשב לאחד השחקנים המעוטרים ביותר בבוסניה, לאחר שזכה 17 גביעים עם צסק"א מוסקבה.
ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה בניצחון נגד .
ראחימיץ' היה שותף בהעפלה של נבחרת בוסניה למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה.
אַלוּוַמְנָה או אַלוּוַמְנַש היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, באמצע המאה ה-15 לפנה"ס.
אלוומנה נישא להראפסקי, בתו של המלך תלפינו, ולפיכך היה בעל סיכויים טובים ביותר לרשת את הכתר.
עם זאת, מסיבות שאינן נהירות כל צרכן, גרש תלפינו את אלוומנה ואשתו מן הממלכה.
עם מותו של תלפינו בשנת 1500 לפנה"ס מתחילה התקופה הידוע בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים.
יש הסוברים שהוא חזר לחת והשתלט על השלטון מיד עם מות חמיו, בעוד אחרים סוברים שהוא עשה זאת רק לאחר מותו של מלך אחר בשם תחורוילי.
כך או כך, בנו היה חנתילי השני, אשר ירש את הכתר בצורה מסודרת.
אלווירה סחיפזאדובנה נביאולינה היא כלכלנית ופוליטיקאית רוסייה המכהנת כנגידת הבנק המרכזי של רוסיה החל מיוני 2013.
אלווירה נולדה באוקטובר 1963 בעיר אופה שבבשקיריה לאביה סחיפזאדה סאיטדאדאייביץ', שעבד כנהג הובלות.
אמה, זולייכה חמאטנורובנה, עבדה כפקידה במפעל לבניית רכיבים.
אלווירה למדה בבית הספר 31 בעיר אופה.
אלווירה השלימה את לימודיה בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת מוסקבה ב-1986.
לאחר שהשלימה תואר שני ב-1990,התקבלה לעבוד כמומחית ראשית בוועדה לניהול המדע והתעשייה, שלאחר התפרקות ברית המועצות הפכה לאיגוד הרוסי של אנשי העסקים והתעשיינים והייתה אחראית ליישום רפורמות כלכליות ועבדה באיגוד עד 1994.
בשנת 1994 מונתה לסגנית ראש המחלקה לרפורמות כלכליות במשרד הכלכלה, ב-1996 מונתה לראשות המחלקה ולאחר שצברה די מוניטין מונתה ב-1997 לתפקיד סגנית שר הכלכלה.
לאחר פיטורי ממשלת צ'רנומירדין עברה למגזר העסקי ועבדה כסגנית יו"ר דירקטוריון פרומטורגבנק בשנים 1998–1999.
ב-1999 חזרה לממשלה ומונתה למנהלת מחלקה במשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
עד שנת 2000 כיהנה כסגנית נשיא קרן המרכז ליישומיים אסטרטגיים.
באותה שנה מונתה לכהן כסגנית השר לפיתוח כלכלי ומסחר.
בשנת 2003 התמנתה לנשיאת המרכז ליישומים אסטרטגיים, עד 2005 כשמונה לראשת המועצה המומחית להבטחת ארגון פסגת G-8 ברוסיה ב-2006.
לאחר מינויו של ויקטור זובקוב לראש ממשלת רוסיה וכינונה של ממשלת זובקוב, היא מונתה לתפקיד השרה למסחר ולפיתוח כלכלי, תפקיד שמילאה גם בתקופת ממשלת פוטין השנייה מספטמבר 2007 ועד מאי 2012.
במקביל כיהנה בתפקיד בכיר בחברת רוסטך והייתה חברת מועצת הדירקטוריון בגזפרום בשנים 2008–2011.
לאחר מינויו של ולדימיר פוטין לנשיא רוסיה היא מונתה לעוזרתו לענייני כלכלה.
ב-12 במרץ 2013 הועמדה כמועמדת לתפקיד נגידת הבנק המרכזי של רוסיה, באפריל 2013 מועמדותה אושרה על ידי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית וב-24 ביוני 2013 מונתה לנגידה-אישה הראשונה ברוסיה.
ב-22 במרץ 2017 אושרה כהונתה לקדנציה נוספת.
בתקופת כהונתה הצהירה שבכוונתה לפעול לחיזוק מעמדו של הבנק המרכזי כרגולטור ולהגדיל את הפיקוח על הבנקים הלאומיים.
מאז יולי 2013 שלל הבנק המרכזי בראשותה את רישיונותיהם של 324 בנקים ומוסדות אשראי רוסיים.
בשנת 2013 פעלו ברוסיה 956 מוסדות אשראי, נכון למאי 2017 פעלו ברוסיה 600 מהם.
מבין הבנקים שרישיונותיהם נשללו, 12מהם היו ברשימת מאה הבנקים הגדולים ביותר במונחי רכוש.
בעקבות הירידה במחירי הנפט בסתיו 2014 והיחלשות מטבע הרובל, הבנק המרכזי החל במכירת דולרים לצורך ייצוב המטבע, ועד פברואר 2015 הבנק מכר 44.5 מיליארד דולרים בשוק המטבע הזר.
בנוסף, בתקופתה הבנק המרכזי החליף את יעד האינפלציה כדי לתחזק את מטבע הרובל ולהביא לייצוב מחירים, ב-2013 האינפלציה השנתית עמדה על 6.5% ועלתה ל-11.4% ב-2014 וטיפס ל-12.91% ב-2015. ברם ב-2016 האינפלציה ירדה ל-5.4%.
בשנת 2015 הוכתרה נביאולינה על ידי Euromoney magazine לנגידת הבנק המרכזי הטובה ביותר בעולם, וב-2016 שיבח ה"וול סטריט ג'ורנל" את עבודתה וכינה אותה "האישה שהחייתה את שוקי רוסיה".
בתקופת כהונתה ספגה ביקורת רבה על כך ש-19 בכירים בבנק המרכזי ובדירקטוריון הבנק קיבלו העלאה בשכרם.
בימי הפלישה הרוסית לאוקראינה ביקשה להתפטר מתפקידה עקב התנגדותה למהלך, אך התפטרותה לא התקבלה והיא נבחרה לקדנציה נוספת.
בתקופת לימודיה באוניברסיטת מוסקבה נישאה לירוסלב קוזמינוב, שעובד כדיקן של בית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה.
לזוג בן בשם וסילי, יליד 1988.
אלוויס טקטיקה היא משאית משוריינת, בעלת הנעה כפולה 4x4, ולדגמים מסוימים הנעה 4x6, אשר מיוצרת על ידי החברות "GKN plc", "Alvis plc" ומשנת 2005 על ידי "BAE Systems Land & Armaments" בבריטניה משנת 1988 ועד היום.
דגמי "אלוויס טקטיקה" יוצרו לשימוש צבאי ואזרחי.
דגמי "אלוויס טקטיקה" יוצרו במספר גרסאות שונות, כולל רכב קרבי משוריין, ורכב לבקרת התפרעויות כולל סיוע בפיזור הפגנות.
3 רכבים של הצבא הנורווגי מתפקדים כאמבולנסים.
מספר מקומות : 10 (אנשי פטרול מצוידים בציוד קרבי מלא)
מדינות אשר רכשו את דגמי "אלוויס טקטיקה"
נורווגיה (12 יחידות, 3 מתוכן מתפקדות כאמבולנסים)
אלוויס TF 21 היא מכונית סלון, 2 דלתות, בתצורות: קופה וקבריולה, אשר יוצרה על ידי חברת Alvis Car and Engineering Company הבריטית בין השנים 1966–1967.
סך הכול יוצרו 106 יחידות.
אלוויס פיירבירד היא מכונית סלון בעלת 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת Alvis Car and Engineering Company הבריטית בין השנים 1935–1936.
דגמי "אלוויס פיירבירד" יוצרו במספר תצורות נוספות של 2 ו-4 דלתות.
סך הכול יוצרו 449 יחידות.
אלווירה מטורו (בספרדית: Elvira de Toro; 1038 – 15 בנובמבר 1099) הייתה נסיכה ספרדייה.
בתו של פרננדו הראשון, מלך לאון ואחותם של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה גרסיה השני, מלך גליסיה ואלפונסו השישי, מלך לאון.
אלווירה נולדה בשנת 1038 או 1039 בעיר לאון.
הייתה לה אחות מבוגרת בשם אוראקה אח גדול בשם סנצ'ו ושני אחים צעירים: גרסיה ואלפונסו.
כעת הכריז סנצ'ו מלחמה על אלווירה וכבש את עירה טורו.
נדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו.
אולם בקרב נגד אוראקה סנצ'ו הובס ואלפונסו חזר ותפס את השלטון.
אלווירה חזרה לשלוט בטורו בשמו.
מקורות מסוימים מציינים שאלווירה הייתה נשואה, אולם הדבר אינו ודאי.
אלווירה נפטרה ב-15 בנובמבר 1099 והורישה את מרבית רכושה לכנסייה.
היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אוראקה ואחיה גרסיה.
אלוזאוריים (שם מדעי: Allosauridae) היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת התרופודה שחיו ביורה העליון.
בני המשפחה היו טורפי על ענקיים כשהאלוזאורוס הגיע לאורך של 9 מטר ושקל 2 טונות.
לבני המשפחה היו לסתות גדולות שנועדו לרסק עצמות ושיניים חדות כמו סכינים.
הגולגולת הייתה קצרה עם עיניים בעלות בליטה קרנית.
הרגליים היו עבות וחסונות והזנב הארוך עזר בהיגוי.
ואולם מעריכים שהאלוזאוריים לא רדפו אחרי טרפם שהיה מהיר אלא ארבו לו וחיכו שהתקרב לפני שתפסו אותו.
זאורופגנקס (Saurophaganax) - בעבר היה שייך לסוג אלוזאורוס.
צ'ילנטאיזאורוס (Chilantaisaurus) - עבר למשפחת הנאוונאטוריים
מספר סוגים נחשבים לקרובים למשפחה זו וחלקם מכונים בטעות "אלוזאורוס", אך לא קשורים אליה, למשל האוסטרלונטור.
אלוויס TE 21 היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Alvis Car and Engineering Company (שם קיצור: "Alvis") אשר יוצרה בין השנים 1963–1966.
סך הכול יוצרו 352 יחידות.
אלוויר אדג'ימונסי היא יוצרת קולנוע, שחקנית, עיתונאית ומפתחת תרבות מבנין.
היא ידועה בעיקר בשל סרטיה התיעודיים, ועבודתה בייסוד וניהול פסטיבלי קולנוע ותרבות ברחבי אפריקה.
אדג'מונסי נולדה בבנין, וסיימה תואר בתקשורת ויזואלית במכון הפאן-אפריקאי לפיתוח (IPD) בבורקינה פאסו.
עם סיום לימודיה, יצרה את סרטה התיעודי הראשון, בן 26 דקות, על המיני-סכרים בבורקינה פאסו, בשם "De l'eau toute l'année".
התסריט שלה, "BIDOSSESSI", זכה בפרס מקום שני בתחרות APROMEDIA, שנערך בשיתוף עם ארגון "אליאנס פראנסז" - Alliance Française de Bangui.
התסריט נבחר בשנת 2004 להשתתפות בסדנאות פיתוח של Sud Ecriture במרוקו ובטוניסיה, בתמיכת קרן אובר בול, הארגון הפרנקופוני הבינלאומי, והמועצה הלאומית לקולנוע.
ב-2010 היא כתבה את הסרט הקצר העלילתי הראשון שלה, "La Maudite" (המקוללים), אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים הפרנקופוני הראשון באטאקפאמה (טוגו), ואחריו סרט קצר נוסף, "Cica la petite Sorcière" (סיקה המכשפה הקטנה).
לאחר מכן, חזרה לתחום התיעוד, ויצרה את הסרט "TOLEGBA", על האליל הבנינזי אשר נחשב לשד, אך בפועל מגן על בני העם.
היא השתתפה במספר סדרות וסרטי טלוויזיה כשחקנית, הבולטות מביניהן הסדרות "Un tour de vis" ו-"Baobab", אשר שודר ברחבי אפריקה.
היא גם שימה תקופה כעוזרת במאי בערוץ 2 (La Chaîne 2 (LC2)) בבנין.
בנוסף לעבודות אלה, היא החלה לעבוד כעיתונאית ומעצבת.
היא עובדת במערכת כתב העת AFIAVI, וככתבת ומעצבת מן החוץ במגוון עיתונים בבנין, ביניהם Le Progrès, l'Aurore, Fraternité, ו-Le Béninois.
אדג'מונסי נודעת במיוחד עבור עבודה בייסוד וניהול פסטיבלי קולנוע, תיאטרון ומוזיקה ברחבי אפריקה.
בין אלה שפעלה לייסודם: LAGUNIMAGE (בנין, 2000), Les Journées Théâtrales en Campagne (פואנט-נואר, 2003–2004); Le Ngombi (באנגי, 2001) ; FITHEB (בנין, 2006); NSANGU NDJINDJI (פואנט-נואר, 2008); FITHA (קוט ד'יוואר), RCG (קינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו); Wedbinde à Kaya (בורקינה פאסו); JOUTHEC (פואנט-נואר, קונגו-בראצה) ו-@fricourt.
היא ארגנה בשנת 2016 פסטיבל בובות תיאטרון וכן פסטיבל אמנות רחוב.
עיקר עבודתה של אדג'מונסי מסתכם בפיתוח תרבותי, ובמסגרת זו היא עובדת עם תזמורות, להקות תיאטרון ותיאטראות, מוסדות תרבות, חברות הפקה ורשויות שידור.
מטרתה היא להפוך את אפריקה למרכז תרבות עולמי.
אלוזאורים (שם מדעי: Allosauroidea) היא על-משפחה גדולה של דינוזאורים תרופודים מקבוצת הקרנוזאוריה שחיו בין היורה התיכון לקרטיקון העליון.
בני הקבוצה הם דינוזאורים הקרובים לאלוזאורוס ובעלי תכונות דומות, בין השאר מבנה לסתות רחב, חלל עיניים גדול ולעיתים בליטה מעל העיניים ועצמות רגליים גדולות.
דינוזאורים אלה היו טורפי-על בולטים שכנראה צדו ממארב או שניזונו מנבלות.
הם כללו כמה מהגדולים שבדינוזאורים הטורפים כמו הגיגאנוטוזאורוס והקרכרודונטוזאורוס ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים.
הם היו נפוצים במרבית אסיה, חלק מאירופה, אמריקה הצפונית והדרומית וכמה מינים חיו באפריקה, לרוב ליד מקווי מים.
אלוורו קסוטו (בפורטוגזית: Álvaro Cassuto, נולד ב-17 בנובמבר 1938) הוא מנצח ומלחין יהודי פורטוגזי.
קסוטו נולד בפורטו שבפורטוגל ולמד בליסבון ובברלין, הוא סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ליסבון, ולאחר שנה סיים תואר שני בקונסרבטוריון של וינה.
כמלחין, הוא קיבל עמלות ממוסדות מוזיקליים בפורטוגל ובארצות הברית.
התפוקה שלו היא בעיקר תזמורתית.
עם התזמורת הסימפונית של ברוואס (1959–1960) הוא הפך להיות המלחין הפורטוגזי הראשון שאימץ שיטות סריאליזם אינטגרלי.
הוא עבד עם קרלהיינץ שטוקהאוזן, ג'רג' ליגטי ואוליבייה מסייאן במהלך הקורסים בשנים 1960 ו-1961. בשנות ה-70 הוא חקר שיטות נאו-טון פוסט-מודרניות.
בשנים האחרונות לוח הזמנים שלו מוקדש לניצוח על חשבון הלחנה.
קסוטו היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של רדיו פורטוגל, התזמורת הפילהרמונית הפורטוגזית החדשה, התזמורת הסימפונית הפורטוגזית, תזמורת אלגארבה ותזמורת המטרופוליטן של ליסבון.
הוא הקליט תקליטורים רבים מוצלחים ביותר עבור תוויות של שטראוס, פורטוגלסום, מרקו פולו ונקסוס, בעיקר סדרה של הקלטות של מלחינים פורטוגזים עבור נקסוס עם התזמורת הסימפונית של בורנמות', תזמורת סינפוניה של לונדון, הסינפוניה הצפונית, התזמורת הלאומית של אירלנד והתזמורת הסקוטית הלאומית.
בשנת 2001 התמנה למנהלה המוזיקלי של תזמורת סימפונט רעננה, אך פוטר על ידי הנהלת התזמורת בשנת 2002 וזאת לאחר שביטל את בואו לישראל מספר פעמים בעקבות המצב הביטחוני שהיה אז באותה התקופה.
קסוטו הוא בן למשפחה יהודית ידועה וחשובה, שעליה נמנה, בין היתר, גם משה דוד קאסוטו, מפרשני התנ"ך החשובים בעולם.
אלפונסו קאסוטו, אביו של המנצח, היה אספן יודאיקה ידוע שאוספיו משמשים עד היום חוקרי תרבות והיסטוריה ברחבי העולם.
אֶלְוִיסֶה טַלְיָאפְּיֶטְרָה (באיטלקית: Alvise Tagliapietra ; 1670, ונציה – 1747, ונציה) היה פסל איטלקי בסגנון הבארוק.
בין השנים 1705–1711 טליאפייטרה והסטודיו שלו פיסלו מספר דמויות שיש עבור המזבח המרכזי של כנסיית כריסוגונוס הקדוש בזאדאר.
ההיסטוריון ומחבר ספרי המסע ג'ון ג'וליוס נוריץ' כתב על פסל שמעון הקדוש של טליאפייטרה שזהו פסל בלתי נשכח בזכות יציבת הקונטרה פוסטו המוגזמת והבגד האקזוטי שלו.
טליאפייטרה יצר זמן קצר לאחר מכן פסלים עבור צארסקויה סלו ברוסיה.
פסל המיוחס לו נמצא בכנסית דומיניקוס הקדוש בספליט.
פיסל יחד עם בניו אמברוסיו (יליד 1701) וג'וזפה (יליד 1711) עבור כנסיית סנט ג'ורג' וכנסיית אופמיה הקדושה ברוביני.
טליאפייטרה יצר בוונציה עיר מולדתו פסלים עבור כנסיית סנטה מריה דל רוסריו – ג'זואטי, עבור כס המטיף ובית הטבילה של כנסיית משה הקדוש, עבור בית הטבילה של אורטוריו די סן מרטינו בקיוג'ה, ותבליטים עבור קפלת שיח הוורדים בבזיליקת סן ג'ובאני אי פאולו.
אלוון פישר היה מחלוצי ציור הנוף ויצירות ז'אנר בארצות הברית.
הוא נולד בנהאם, מסצ'וסטס, הרביעי מבין ששת בניהם של אהרון ולוסי (סטדמן) פישר.
הוא עבר עם בני משפחתו לדדאם, מסצ'וסטס, בסביבות 1805, שם עבד כפקיד בחנות של אחיו.
הוא תמיד החשיב את דדאם כביתו.
בגיל שמונה עשרה הוא החליט בתמיכת משפחתו, להפוך לצייר והחל תקופת חניכות אצל ג'ון ריטו פנימן בבוסטון, מסצ'וסטס, יחד עם אמנים צעירים אחרים כמו צ'ארלס קודמן.
שם למד ציור דיוקנאות תוך כדי סיוע לפנימן בקישוט כרכרות ובציור שלטים מסחרי.
בשנת 1815, בגיל עשרים ושתיים, החל את הקריירה המקצועית שלו, כשפתח אולפן ברחוב סקול בבוסטון.
במהלך עשר שנותיו הראשונות כצייר, הוא קבע את הכיוון לכל הקריירה שלו.
הוא נסע הרבה וצייר נופים, מראות כפריים, דיוקנאות של בעלי חיים ודיוקנאות של אנשים.
הפופולריות הגוברת של ציור נוף וז'אנר חפפה את האוכלוסייה הגדלה של ארצות הברית ועליית מעמד בינוני מבחינה כלכלית.
התקופה הייתה עידן היווצרות הדמוקרטיה ואנשים רצו אמנות המתארת את חייהם העכשוויים.
פישר טייל ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית וחיפש אתרים של נופים יפים כמו בספרינגפילד, הרטפורד, פרובידנס והנוף המרהיב של ההרים הלבנים של ניו המפשייר.
הוא שרטט בחוץ והחל לצייר את הסצנות הפסטורליות באולפן שלו לפני שתומאס קול, תומאס דיוטי, אשר דיורנד או אחרים מאסכולת נהר הדסון נתנו תשומת לב רצינית לטבע.
ציורי מפלי ניאגרה, בהזמנת השופט דניאל אפלטון ווייט מסאלם, מסצ'וסטס, הושלמו לאחר ביקורו שם בשנת 1820. התעניינותו בתיאור נושאים טופוגרפיים גדלה כאשר קיבל את המשימה לצייר תצוגות של מכללת הרווארד.
ציורים אלה בוצעו במפורש לצורך הוצאת תחריטים להפצה רחבה לציבור.
תמונותיו של הרווארד שוחזרו אחר כך על כלי חרס המודפסים על ידי Stafforshire שהועברו על ידי כמה חברות אנגליות לשוק האמריקאי.
הוא הוזמן על ידי צ'ארלס הנרי הול, הבעלים של חוות הארלם להרבעה בניו יורק, לצייר דיוקנאות של סוסי הגזע האמריקאים המפורסמים של אותה התקופה.
הוא השלים לפחות שישה דיוקנאות של סוסים בין 1822 ל־1823. הדפסי ליתוגרפיה שנעשו מציורים אלה שימשו את המגזין הראשון שניסה לשפר את גידול הסוסים הגזעיים באמריקה.
באפריל 1825 הפליג פישר לסיור במרכזי האמנות הגדולים של אירופה.
הוא היה צייר הנוף האמריקני החשוב הראשון שערך סיור כזה.
הוא ביקר באנגליה, צרפת, איטליה ושווייץ, מדינות שנחשבות חשובות למעמדו המקצועי של כל אמן והתבגרותו האמנותית.
בלונדון הוא ביקר באוספים פרטיים והיה בהשראת הקומפוזיציה ונושא הנופים של קלוד לוריין.
בפריז למד רישום ועשה עותקים מיצירותיהם של האמנים הגדולים בלובר.
כשבפריז הצטרף אליו אחיו הצעיר, ג'ון דיקס פישר, בוגר בית הספר לרפואה של הרווארד שהיה שם כדי לחקור את ההשפעות של חיסונים באבעבועות שחורות.
(ד"ר פישר נודע בעבודתו בנושא אבעבועות שחורות והיה מייסד בית הספר לעיוורים בוואטרטאון, מסצ'וסטס.)
כמו כן, בפריז, אלוון פישר פגש את הגנרל לאפייט בשנת 1824 כשלאפייט עצר בדדאם במהלך סיבוב הניצחון שלו בארצות הברית.
פישר קיבל אישור להשלים ציורים של שאטו לה גראנג', האחוזה של לאפייט מחוץ לפריז.
ארבעה ציוריו של האחוזה נחרטו בליטוגרפיות בצרפת על ידי הליטוגרף הנודע איסאדור דרוי, והובאו להדפסה באחד מבתי הדפוס הליטוגרפיים הראשונים בארצות הברית.
הדפסים אלה נמכרו כמזכרת הבנויה על הפופולריות של הגנרל לאפייט.
לאחר שובו מאירופה בסתיו 1826, החלה הקריירה הבוגרת של פישר.
הוא פתח סטודיו ברחוב וושינגטון בבוסטון.
בשנת 1827 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי כבוד.
בשנת 1828 החל המוזיאון בבוסטון לרכוש ציורים לתערוכה ורכש את הקומפוזיציה שלו מנוף מדינת ניו יורק תמורת 350 דולר, אז היה המחיר הגבוה ביותר שהוצע לציור.
במהלך החודשים הראשונים של 1834, הוא התחבר עם תומאס דיוטי, צ'סטר הרדינג, פרנסיס אלכסנדר ותורמים מקומיים אחרים לפתיחת תערוכת האמנים בגלריה של הרדינג, שם הציג ארבעים ושלושה ציורים במגוון נושאים - נופים, סצנות ז'אנר, דיוקנאות, וציורים של סצנות ימיות.
תערוכה זו נתנה לציבור הזדמנות ייחודית להעריך את רוחב כישרונו האמנותי.
בשנת 1837, נערך יריד אומנות ויצירה נוסף.
בניגוד לכל תערוכה קודמת בבוסטון, זאת פנתה לקהל רחב שמילא את הגלריות של אולמות פאני וקווינסי לראות את התערוכות.
הוא זכה לשבחים על התצוגה שלו.
אוסף העבודות שלו זכה במדליית הזהב של MCMA.
במהלך תקופה זו, הפרסום התכוף של תמונותיו כאיורי ספרי מתנה היה אולי הגורם החשוב ביותר שתרם לפופולריות הגוברת שלו.
"ספרי המתנות" הללו עוטרו באלגנטיות והיו קטנים כך שיוחזקו בנוחות ביד.
תחריטים מציוריו המקוריים שימשו להמחשה כשהוא פנה לקהל שקנה ספרי מתנות.
בשנת 1840 עברו פישר ואשתו, לידיה (אליס) פישר, מבוסטון לבית בדדאם הסמוך למקום בו התגורר כנער.
הוא צבר עושר משמעותי מהאמנות שלו וגם מהחוש העסקי שלו.
הוא ואחיו השקיעו בקרקע במיין והוא צבר גם מניות בטחנות טקסטיל, במכרות נחושת ובמסילות ברזל.
הוא ניצל את העושר הזה כדי להרחיב את אחוזתו ברחוב סקול בדדאם ולהקים שם את הסטודיו שלו.
זה היה המקום בו עשה את מרבית ציוריו משנות ה-1850 ועד מותו.
הוא המשיך להשלים דיוקנאות כמקור הכנסה אך אהבתו העיקרית הייתה לנופים ולסצנות ימיות.
לאורך הקריירה שלו הוא שיווק את עבודותיו במגוון דרכים: הוא ארגן מכירות פומביות כדי להיפטר מעודפי מלאי, עודד את הלקוחות לקנות בתשלומים, ושלח עבודות עד למיסיסיפי.
הוא נפטר בדדאם, מסצ'וסטס ב־13 בפברואר 1863, ונקבר בבית הקברות העתיק של דידהם.
אולי ההכרה הגדולה ביותר במיומנותו כאמן נוף הגיעה מאה שנה לאחר מכן כאשר הגברת הראשונה ג'קלין קנדי בחרה בציור שלו, "שריד השבט", לתלות בחדר הירוק של הבית הלבן.
בחברה ההיסטורית של דדאם יש אוסף של ציורים, רישומים וחומר ביוגרפי שלו.
אלווקריה (שם מדעי: Alwalkeria) הוא סוג של דינוזאור קדום ביותר, אשר השתייך לקבוצה בעלי אגן דמוי לטאה והוא חי בסוף הטריאס לפני 228 מיליון שנה בהודו.
היצור הקרוב ביותר אליו הוא האאורפטור, ושניהם נחשבים לדינוזאורים הקדומים ביותר בעולם.
במקור סוג זה נקרא בידי החוקר ההודי סנקאר צ'אטרג'י בשם Walkeria לכבוד הפלאונטולוג הבריטי אליק ווקר , אך שם זה הועבר בידי ארגון ICZN לסוג של חיטחבים.
במקום נתנו החוקרים צ'אטרג'י ועמיתו בן קרייזלר (Ben Creisler) את השם הנוכחי, גם הוא מבוסס על שמו של אליק ווקר.
הסוג כלל מין אחד – Alwalkeria maleriensis, הקרוי על שם תצורת מאלרי שבאנדרה פרדש, דרום הודו בהם התגלו ממצאיו.
יצור קדום זה היה בעל גולגולת קטנה באורך 4 סנטימטרים, ובמראהו הזכיר את האאורפטור יותר מכל דינוזאור אחר.
הוא היה קטן מאוד באורך 1.5 מטר ומשקל מוערך של 2 קילוגרם, והיה דו-רגלי זריז שנע אחרי טרף במהירות.
מבנה שיניו היו מעוקלות מעט אך דקיקות בצורתם ובזוויתם, מה שאומר שהדינוזאור לא היה קרניבור ולא אוכל צמחים אלא אוכל כל שכנראה צד חסרי חוליות כמו חרקים או חולייתנים קטנים ואולי אף צמחים.
מבנה רגליו הכיר מעט כמה מקרובי התנינאים הקדומים יותר מדינוזאור.
ככל הנראה היה זה לצד האאורפטור מראשוני הדינוזאורים האמיתיים.
הוא התקיים רק בסוף הטריאס לפני 228 מיליון שנה ואולי התפתח לתרופודים וקרוביהם.
אֶלוז' קופי יאו גי הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת המגן הימני והבלם.
יאו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הנערים של פארמה ובגיל 16 הצטרף לנוער של אינטר מילאנו.
ב-10 ביולי 2015, יאו הושאל מקרוטונה מהסרייה ב'.
ב-9 באוגוסט, יאו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד פרלפיסאלו במסגרת הקופה איטליה.
ב-21 ביולי 2017, יאו חתם לשנתיים בלגאנו מליגת העל השווייצרית.
ב-20 באוגוסט, יאו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד פ.צ.
ב-14 בספטמבר, יאו ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 1–2 להפועל באר שבע.
ב-14 בינואר 2021, יאו חתם בשנה וחצי ברג'יאנה מהסרייה ב'.
ב-11 באוגוסט 2021, יאו חתם בהפועל ירושלים מליגת העל.
ב-12 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד בית"ר ירושלים, שהבטיח להפועל ניצחון ראשון בדרבי הירושלמי אחרי 31 שנה.
ב-3 במאי 2025 שיחק יאו את משחקו האחרון במדי הפועל ירושלים, לאחר שסיים את חוזהו.
אלווש (בפורטוגזית: Elvas ) היא עיר ומועצה עירונית ב, חלק ממרחב אלנטז'ו, כ-200 קילומטרים מזרחית לליסבון בפורטוגל.
העיר שוכנת על גבעה החולשת על המישור, כ-15 קילומטרים מערבית לעיר בדחוס בספרד, על מסילת הרכבת מדריד-בדחוס-ליסבון.
בשנת 2011 התגוררו במועצה 23,078 תושבים, בשטח של 631.29 קילומטרים רבועים.
מבחינה מנהלית מחולקת המועצה העירונית ל-7 קהילות אזרחיות (פרגזיה)
אלווש היא בין הדוגמאות הטובות ביותר לשימוש אינטנסיבי במצד כוכב באדריכלות צבאית, והיא מוכרת כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו מאז 30 ביוני 2012 בשם "עיר חיל המצב והגבול אלווש וביצוריה".
הממצאים העתיקים ביותר מגיעים מהתקופה הפלאוליתית, אך מעל לכל 23 הקברים (בפורטוגזית Antas) מהתקופה הכלקוליתית המוקדמת מתעדים את ההתיישבות הפרהיסטורית באזור במשך כ-6,000 שנה.
היישוב המבוצר הראשון קם כאן בתקופת הברזל.
בתקופת , היה אז סחר קבוע עם אזור הים התיכון.
כלי חרס פיניקים ויוונים נמצאו בקשטרו דה סגוביה (Castro de Segóvia) בין אלווש לקמפו מאיור.
במהלך מסעות הכיבוש שלהם בתחילת המאה ה-2 לפני הספירה, הרומאים הכניעו גם את היישובים המקומיים של ה, שהפכו אז לחלק מהפרובינקיה הרומית לוסיטניה.
הרומאים ביצרו את המקום, שהיה עמדת ביטחון בנתיב המסחר בין אמריטה אוגוסטה (היום מרידה) דרך אבּוּרה (היום אבורה) לאוליסיפו (היום ליסבון).
החפירות החשובות ביותר מימי הרומאים כוללות כאן, בין היתר.
23 וילות, 15 קברים ושתי מחצבות אבן.
מסביבות שנת 470 לספירה פלשו שבטים גרמניים למחוזות הרומאים בחצי האי האיברי.
מאמצע המאה ה-6 היה אזור אלווש תחת שלטון הוויזיגותים, אך יש מעט ממצאים מאותה תקופה.
שני עמודי שיש מיוחסים להם כאן.
הערבים כבשו את חצי האי האיברי משנת 711. היישוב הקודם לא היה קיים בדיוק על הגבעה שעליה קם הכפר הערבי לאחר 884. לכן, אלווש נתפסת לרוב כמיזם ערבי ובהקשר זה נחשבת למודל חי של תכנון ערים אסלאמי בפורטוגל.
המייסד המקומי כנראה שיקם את היישוב המקומי וביצר את שרידי הביצורים הרומיים, כמקום אסטרטגי בשם אילבקס או יאלבס, ליד בירתו בבטאליאו (כיום בדחוס).
בסביבות 913 הוקם באילבקס מבצר מחוזק.
במאה ה-11 נוספה חומת עיר שנייה עם מספר שערי עיר.
הסיבה הייתה הגידול באוכלוסייה כתוצאה מחשיבותה ההולכת וגוברת.
העיר הייתה על נתיבי המסחר האזוריים, בעיקר לאורך הדרכים הרומיות המקוריות, בין בטאליאו (בדחוס), אל-קוסר (), צ'נטיריין או סנטרין (סנטרם) ואושבונה או אל-אוסבונה (ליסבון).
הגאוגרף מוחמד אל-אדריסי תיאר את המקום כמבוצר חזק, כמעט בלתי חדיר, עם מסחר נמרץ ונשים יפות.
מהמאה ה-12, איאלבקס הייתה יעד להתקפות נוצריות במהלך הרקונקיסטה.
המורים כבשו מחדש את העיר בשנת 1166 לאחר שנכבשה לראשונה על ידי המלך אפונסו אנריקש.
רק לאחר מצור מוצלח באופן זמני בלבד בשנת 1226 על ידי סנשו השני, מלך פורטוגל, נפלה אלווש לידי הצבאות הנוצרים בשנת 1229 (מקורות אחרים טוענים שהכיבוש סופי היה רק בשנת 1230).
מהכיבוש הנוצרי ועד השבת המלוכה ב-1640
אלווש קיבלה את זכויות העיר הראשונות שלו בשנת 1229, אשר אושרו בשנת 1263, לאחר נסיגת הערבים וסיום הרקונקיסטה הפורטוגלית.
אלווש הפכה למקום מושבו של מחוז בדיוקסיה של אבורה עם ארבע קהילות.
הביצורים הערביים הקיימים הורחבו ונבנו מחדש במאה ה-14 לאחר שסבלו מהזנחה.
לדוגמה, המלך אפונסו הרביעי הורה על הקמת חומת מבצר שלישית סביב המקום לאחר ששהה כאן זמן מה.
היא הושלמה בתקופת שלטונו של המלך פרננדו הראשון והיו בה 22 מגדלים ו-11 שערים.
במהלך העימותים בין מלך פורטוגל פרננדו הראשון לבין ממלכת קסטיליה, הייתה אלווש יעד להתקפות של קסטיליה בשנת 1381. הודות לביצוריה, עמדה העיר במצור של 25 יום שמנע מהצבא הצרפתי-ספרדי להתקדם הלאה אל ליסבון.
כתוצאה מכך, כוחות אנגלים שהוזעקו לעזרה בפיקודו של אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק הצליחו להגיע לשם באין מפריע ולסייע לאלווש הנצורה.
לאחר התכתשויות קלות, נמנע קרב בין הצבאות שנפגשו כאן כתוצאה מחתימת הסכם השלום ב-17 ביולי 1381. הסכסוכים המזוינים הבאים לאחר שעוררה מלחמת אזרחים ומלחמה עם קסטיליה, הסתיימו לאחר קרב אלז'וברוטה ב-14 באוגוסט 1385, והחל שלב של התאוששות ושלום.
ממלכת פורטוגל המאוחדת התפתחה לאחר מכן, התעצמה, והפכה למעצמה ימית.