tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המאמן אלף ראמזי העלה את סאמרבי בהרכב למשחקה של הנבחרת מול במסגרת אליפות הבית הבריטית, ששימשה אז גם כמוקדמות יורו 1968. המשחק הסתיים בשוויון 1-1. סאמרבי פתח גם בניצחון 1-0 על בפלייאוף ההעפלה ליורו, ובכך היה שותף להעפלתה של הנבחרת לטורניר הגמר כאחת מארבע הנבחרות המעפילות.
סאמרבי זומן על ידי ראמזי לסגל הנבחרת לקראת היורו, אך לא שותף בהפסד 1-0 ל בחצי הגמר, ולא זכה לדקות גם בניצחון 2-0 על במשחק על המקום השלישי.
ב-10 בנובמבר 1971, כשלוש שנים וחצי מאז הופעתו הקודמת במדי אנגליה, חזר סאמרבי להרכב של ראמזי במשחק מוקדמות יורו 1972 מול , וכבש את שערו היחיד במדי הנבחרת כבר בדקה התשיעית (1-1 בסיום).
משחקו האחרון במדי אנגליה היה ב-10 ביוני 1973 בניצחון החוץ 2-1 על ברית המועצות במוסקבה, בו עלה כמחליף.
בסך הכול כבש סאמרבי שער אחד בשמונה הופעות במדי אנגליה.
ג'יימס מייקל "מייק" סקוט הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בוילרבאן מליגת העל הצרפתית ומהיורוליג.
סקוט נולד וגדל בעיר צ'ספיק שבווירג'יניה, ובין השנים 2007–2012 למד באוניברסיטת וירג'יניה.
במשחק העשירי של עונת 2010/2011 נפצע בקרסול רגלו השמאלית, ומכיוון שנאלץ להחמיץ את המשך העונה קיבל זכאות להמשיך לעונה חמישית בליגת המכללות ("Redshirt").
בעונת 2011/2012 חזר לכשירות מלאה, והוביל את קבוצת הכדורסל של וירג'יניה עם ממוצעים של 18.0 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז החוף האטלנטי (ACC) לאחר שהוביל את כל שחקניה באחוזי קליעה מהשדה עם 56.3%.
לאורך תקופתו בווירג'יניה שיתף פעולה, בין היתר, עם סילבן לנדסברג, ג'ו האריס ומלקולם ברוגדון.
בדראפט ה-NBA 2012 נלקח סקוט בבחירה ה-43 על ידי אטלנטה הוקס, במדיה שיחק ב-5 עונותיו הראשונות בליגה.
לאורך עונתו הראשונה באטלנטה נשלח מספר פעמים לקבוצת בייקרספילד ג'אם מליגת הפיתוח של ה-NBA, ובשבעת משחקיו בקבוצה קלע 18.1 נקודות והוריד 8.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת הציג יכולת טובה עם ההוקס כמחליפו מהספסל של פול מילסאפ, עם ממוצע של 9.6 נקודות למשחק, ובסיומה חתם על הארכת חוזה בקבוצה ל-3 עונות נוספות עבור כ-10 מיליון דולר.
בעונת העפיל עם ההוקס לגמר האזור המזרחי, אך קבוצתו הפסידה מול קליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4.
ביולי 2015 נעצר סקוט בצפון ג'ורג'יה בגין אחזקה בלתי חוקית של כ-11 גרם של הסם MDMA וכ-35 גרם של מריחואנה.
על אף שעמד בפני האשמות שהיו עלולות להביא למאסר של עד 25 שנים, במאי 2017 בוטלו כל ההאשמות בשל ראיות המצביעות על דפוס של אפליה גזעית על ידי המשטרה במחוז.
בעונת שותף ב-18 משחקים בלבד עם ההוקס, ונשלח מספר פעמים לשחק עבור לונג איילנד נטס ודלאוור 87' מליגת הפיתוח.
ב-23 בפברואר 2017 הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, אשר שחררה אותו למחרת מבלי ששיחק במדיה.
ביולי 2017 חתם סקוט על חוזה בוושינגטון ויזארדס.
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס.
ב-6 בינואר 2019 נשלח בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם טוביאס האריס ובובאן מריאנוביץ', בתמורה ללנדרי שאמט, וילסון צ'נדלר, מייק מוסקאלה ו-4 בחירות דראפט עתידיות.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בפילדלפיה לשנתיים נוספות עבור כ-10 מיליון דולר.
מייקל "מייק" מילר הוא מאמן כדורסל אמריקאי.
בעונת שימש כמאמנה הראשי של קבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA במשך 44 משחקים.
מילר נולד וגדל בעיר מונמות' שבאילינוי, ובין השנים 1983–1987 למד באוניברסיטת טקסס A&M בקומרס.
בשנת 1989 החל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מערב אילינוי, ובשנה העוקבת החזיק בתפקיד דומה באוניברסיטת סם יוסטון.
בין השנים 1991–1994 היה עוזרו של ג'ים וולרידג' באוניברסיטת המדינה של טקסס ("טקסס סטייט"), ובקיץ 1994 החליף אותו כמאמן הראשי של הקבוצה.
ב-6 עונותיו כמאמן טקסס סטייט העפילה הקבוצה פעם אחת לטורניר אליפות המכללות (ב-1997), ורשמה מאזן כולל של 87 ניצחונות ו-79 הפסדים.
בשנת 2000 עזב את תפקידו וחזר לשמש כעוזרו של וולרידג', הפעם באוניברסיטת המדינה של קנזס ("קנזס סטייט").
בין השנים 2005–2012 היה המאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת מזרח אילינוי, אשר רשמה תחתיו מאזן כולל של 75 ניצחונות ו-130 הפסדים.
בעונת 2012/2013 היה עוזרו של וולרידג' באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד.
באוקטובר 2013 מונה מילר לעוזר מאמן בקבוצת אוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הטורוס מאזן ניצחונות חיובי 51–49.
לקראת עונת 2015/2016 מונה למאמן הראשי של קבוצת וסטצ'סטר ניקס מליגת הפיתוח.
ב-3 מתוך 4 עונותיו בקבוצה העפילו הניקס לשלב הפלייאוף, ולאורך התקופה העמידו מאזן של 108 ניצחונות לעומת 92 הפסדים.
בעונת 2018/2019 השיגה וסטצ'סטר את המאזן השלישי בטיבו באזור המזרחי, עם מאזן 29–21, ובסיום העונה זכה מילר בפרס "מאמן העונה של ליגת הפיתוח".
לקראת עונת מונה מילר לעוזר מאמן בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, תחת המאמן דייוויד פיזדייל.
ב-6 בדצמבר 2019, כאשר עמד מאזן הקבוצה על 4 ניצחונות ו-18 הפסדים, פוטר פיזדייל מתפקידו ומילר מונה למחליפו כמאמן הראשי של הקבוצה.
בסיום אותה עונה מונה טום ת'יבודו במקומו של מילר כמאמן הראשי של הניקס.
מייקל טד "מייק" לוין הוא פוליטיקאי, יזם וסביבתן אמריקאי ממוצא יהודי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-49 של מדינת קליפורניה.
מחוז קונגרס זה כולל בשטחו את מרבית צפון מישור החוף של מחוז סן דייגו, וחלקים מדרום מחוז אורנג'.
מייקל טד לוין נולד באינגלווד, קליפורניה שבארצות הברית, וגדל בעיר לייק פורסט שבדרום מחוז אורנג'.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, סבו מצד אביו, טד לוין, שירת בזירת מזרח אסיה והאוקיינוס השקט כתותחן בטייסת ההפצה ה-847 של חיל האוויר של ארצות הברית.
אמו נוצרייה ממוצא מקסיקני ואביו הוא יהודי ממוצא אשכנזי, וסיפר כי הוא גדל הן על ברכי דת היהדות והן על ברכי הנצרות הקתולית.
בטרם החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, למד לוין בבית הספר התיכון לויולה שבלוס אנג'לס.
כסטודנט באוניברסיטת סטנפורד, שימש גם כנשיא התאחדות הסטודנטים של האוניברסיטה.
מאוחר יותר, למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק שבדרהאם, קרוליינה הצפונית.
לוין הקים את חברת "CleanTech OC", עמותת סחר באנרגיה ירוקה בתחומי מחוז אורנג'.
הוא היה מנהל המחלקה לעניינים ממשלתיים בחברת FuelCell Energy בשנים 2014–2017. כמו כן, היטה לוין סגן נשיא חברת בטר אנרג'י סיסטמס (Better Energy Systems), חברת סטארט-אפ בתחום הטכנולוגיה הירוקה השוכנת בברקלי, ובמועצת המנהלים של "המרכז לאנרגיה בת-קיימא", ארגון סביבתי שבסיסו בסן דייגו שבקליפורניה.
בתפקיד זה, התנגד לוין לפיתוח מחדש של תחנת הכוח אנקינה וטען כי "המפעל הזה בעיר קרלסבד מנוגד לסדרי העדיפויות שקבעה קליפורניה כדי לצמצם את הזיהום ברחבי מדינתנו מכיוון שישתמש בבעירה במטרה לייצר אנרגיה".
לוין היה חבר בוועד המנהל של המפלגה הדמוקרטית במחוז אורנג' ושירת בוועדה הפיננסית הלאומית של מטה הבחירות של הילרי קלינטון במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016.
ב-8 במרץ 2017 הודיע לוין על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-49 של מדינת קליפורניה במטרה להחליף את נציג המחוז המכהן דארל עיסא.
מבחינה היסטורית, מחוז קונגרס זה נחשב לאחד ממחוזות הקונגרס הרפובליקניים ביותר בדרום קליפורניה, אך לאחר שהמחוז נספר מחדש במפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010 התערער מעמד המחוז כמעוז רפובליקני, ונהפך למושא של תחרות בין הרפובליקנים לדמוקרטים.
עיסא כמעט והפסיד את ייצוג המחוז בבית הנבחרים כאשר הילרי קלינטון ניצחה במחוז בבחירות 2016. באירוע בחירות שערך עיסא ב-11 במרץ, התעמת לוין בפומבי עם עיסא והזכיר ספר ששלח לעיסא ב-2016 תחת הכותרת "שינוי אקלים למתחילים".
לוין גרס כי הפתרון של עיסא להתחממות עולמית "הוא לבנות יותר מפעלי גז טבעי ולהשאיר את מפעלי האנרגיה הגרעינית פעילים לאורך זמן".
באותה נשימה הוסיף לוין כי מבחינתו הצעה שכזו בלתי נתפסת עבור מקום מתקדם וידידותי לסביבה כמו סן דייגו.
ב-10 בינואר 2018, הודיע עיסא על פרישתו מהקונגרס של ארצות הברית.
בשל אופיו התחרותי של המירוץ לבית הנבחרים במחוז הקונגרס ה-49, כמו גם פרישתו של חבר בית הנבחרים המכהן, 16 מועמדים התמודדו בבחירות המקדימות.
בבחירות המקדימות ב-5 ביוני, הגיע לוין למקום השני לאחר יושבת ראש מועצת מדינת קליפורניה לשוויון דיאן הרקי, ובעקבות זאת עלה להתמודדות מולה ביום הבחירות הכלליות בנובמבר.
נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה הביע את תמיכתו בלוין כמו גם במועמדים אחרים.
לוין זכה גם לתמיכת קרן הפעולה של ליגת בוחרי הסביבתנות (LCV).
בבחירות הכלליות גבר לוין על הרקי, ונהיה לדמוקרט הראשון שייצג את מחוז קונגרס זה מאז 1972.
מייקל "מייק" ניולין הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1982. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 14.9 נקודות, 4.0 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
ניולין נולד בפורטלנד שבאורגון, וגדל בעיר לה קניאדה פלינטרידג' שבקליפורניה.
בין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת יוטה, ובכל שלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את קלעיה, עם ממוצע כולל של 23.1 נקודות בממוצע למשחק.
מאמן הקבוצה באותה תקופה היה חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד ג'ק גארדנר.
בדראפט ה-NBA 1971 נבחר ניולין בבחירה ה-24 על ידי יוסטון רוקטס, אשר עברה באותו הקיץ מסן דייגו ליוסטון.
בעונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של הרוקטס, לצדם של רודי טומג'נוביץ', קלווין מרפי ומוזס מלון, והשתתף עם הקבוצה בפלייאוף ה-NBA בעונות , ו-.
בפלייאוף 1977 גברה יוסטון על וושינגטון בולטס (4–2), בדרך להעפלה הראשונה בתולדותיה לגמר האזור המערבי; בסדרת גמר המערב עצמה, הפסידו הרוקטס מול פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4.
באוקטובר 1979, לאחר 8 עונות ביוסטון, הועבר ניולין בטרייד לניו ג'רזי נטס תמורת בחירת דראפט עתידית.
בשתי עונותיו עם הנטס הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצעים של 20.9 ו-21.4 נקודות למשחק, בהתאמה, אולם את שתי העונות סיימה ניו ג'רזי במקום העשירי (מתוך 11) באזור המזרחי.
ב-16 בדצמבר 1979 קלע שיא קריירה של 52 נקודות בהפסד קבוצתו מול בוסטון סלטיקס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לשחקן העונה השנייה מייק וודסון.
בעונתו היחידה עם הניקס קלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, ובקיץ 1982 שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 33.
ב-9 מתוך 11 עונותיו ב-NBA היה אחד מעשרת קלעי העונשין הטובים ביותר של העונה, ובעת פרישתו ניצב במקום הרביעי בתולדות הליגה באחוזי קליעה מהעונשין לאורך הקריירה (אחרי ריק בארי, קלווין מרפי וביל שרמן), עם 87.0%.
מייקל פיטר "מייק" מוסקאלה הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
כשחקן גבוה בעל יכולת קליעה טובה מעבר לקשת השלוש, תפקד לעיתים קרובות כ"סטרץ' פור".
מוסקאלה נולד בעיר סנט לואיס פארק שבמינסוטה, ובשנת 2009 החל ללמוד באוניברסיטת באקנל אשר בלואיסבורג, פנסילבניה.
בעונותיו השנייה והרביעית בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 2011 ו-2013, זכה בתואר שחקן העונה של "מחוז Patriot" לאחר שהוליך את קבוצתו לטורניר אליפות המכללות בפעם החמישית והשישית בתולדותיה, בהתאמה.
במהלך עונתו האחרונה בליגת המכללות, בה קבע שיאי קריירה של 18.7 נקודות, 11.1 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-2.4 חסימות למשחק, הפך לקלעי המוביל בתולדות המועדון, עם 2,036 נקודות בסך הכול.
בדראפט ה-NBA 2013 נבחר מוסקאלה בבחירה ה-44 על ידי דאלאס מאבריקס, ומיד הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס.
משום שלא זכה לחוזה באטלנטה הצטרף לקבוצת אוברדוירו מליגת העל הספרדית, בה נשאר לשחק עד לפברואר 2014. ב-20 משחקיו בליגה הספרדית רשם ממוצעים של 14.6 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק.
ב-27 בפברואר 2014 עזב את אוברדוריו וחתם על חוזה באטלנטה הוקס.
בעונת היה שותף להעפלתה של אטלנטה לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, בפעם הראשונה של המועדון מזה 45 שנים.
ב-28 ביולי 2018 קלע שיא קריירה של 24 נקודות בהפסד קבוצתו מול מינסוטה טימברוולבס.
לאורך 5 עונותיו עם ההוקס שותף ב-243 מתוך 410 משחקי הקבוצה, ותרם 5.4 נקודות ו-3.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר לפילדלפיה 76' במסגרת טרייד משולש, בו הייתה מעורבת גם אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-6 בפברואר 2019, לאחר 47 משחקים בפילדלפיה, הועבר לצד וילסון צ'נדלר, לנדרי שאמט ו-4 בחירות דראפט עתידיות בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לטוביאס האריס, בובאן מריאנוביץ' ומייק סקוט.
יום לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף, ללוס אנג'לס לייקרס, תמורת איביצה זובאץ ומייקל ביזלי.
ביולי 2019 חתם מוסקאלה על חוזה לשנתיים באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
בינואר 2023 חתם מוסקאלה בבוסטון .
ב-13 ביולי 2024 הודיע מוסקאלה על פרישה.
מייקל דייוויד "מייק" מק'ריידי הוא מוזיקאי אמריקאי, המשמש כגיטריסט המוביל של להקת הגראנג' פרל ג'אם, שהוא אחד ממייסדיה.
מק'ריידי היה חבר במקביל לפעולתו בפרל ג'אם בלהקת מד סיזן ובסופר גרופ טמפל אוף דה דוג.
הוא נחשב לאחד מהגיטריסטים המובילים של סצנת הגראנג'.
מק'ריידי נולד בעיר פנסקולה שבפלורידה ובהיותו תינוק משפחתו עברה לסיאטל שבוושינגטון, בה העביר את שנות נעוריו.
בגיל צעיר מק'ריידי התחיל לנגן בגיטרה, ובילדותו הוא האזין למוזיקאי רוק שונים כדוגמת להקות קיס ואירוסמית' ולגיטריסטים ג'ימי הנדריקס וקרלוס סנטנה.
בתיכון הוא היה חבר בלהקה בשם Shadow שהקים ביחד עם חבריו לספסל הלימודים.
לאחר שסיים את התיכון מק'ריידי וחברי הלהקה נסעו ללוס אנג'לס בניסיון להשיג חוזה מקצועי ללהקה ולנסות לפרוץ לסצנת הרוק.
ב-1988 הלהקה התפרקה ומק'ריידי חזר לסיאטל.
לאחר התפרקות הלהקה, מק'ריידי ויתר למשך תקופה על חלומו להיות מוזיקאי והלך ללמוד בקולג' קהילתי ולפרנסתו עבד בספריית וידאו.
מק'ריידי החליט לחזור לנגן בגיטרה ולנסות להצליח בתחום המוזיקה לאחר שנכח בהופעה של סטיבי ריי וון ובעזרת חבר מהקולג' ששכנע אותו לחזור לנגן.
מק'ריידי הצטרף ללהקה בשם Love Child, ושימש כגיטריסט של הלהקה.
באחת ההופעות של הלהקה נכח סטון גוסארד, הגיטריסט של להקת הגראנג' מאת'ר לאב בון מסיאטל שהתפרקה בשל מותו של סולן הלהקה, אנדרו ווד, ממנת יתר.
גוסארד התרשם ממק'ריידי והציע לו לנגן ביחד, לאחר כמה חודשים שהשניים ניגנו ביחד הם התחברו עם ג'ף אמנט שהיה בסיסט מאת'ר לאב בון.
השלושה הקימו ביחד עם סולן להקת הגראנג' סאונדגארדן, כריס קורנל, ומתופף סאונדגרדן, מאט קמרון, את ההרכב טמפל אוף דה דוג שמטרתו להקליט אלבום להנצחתו של אנדרו ווד.
במקביל להקלטת האלבום של ההרכב טמפל אוף דה דוג, מק'ריידי, גוסארד ואמנט חיפשו סולן ללהקה שהם מתכננים להקים.
השלושה צירפו את אדי ודר, ששימש כסולן משנה לקורנל, באלבום טמפל אוף דה דוג.
ודר הפך לסולן ההרכב החדש, פרל ג'אם.
ללהקה הצטרף המתופף דייב קרוסן, שעזב זמן קצר לאחר הקלטת האלבום הראשון.
האלבום הראשון, "Ten", נחשב לאחד מהאלבומים הטובים בסצנת הגראנג' ועד היום על ידי רבים נחשב לאלבום המצליח ביותר של הלהקה.
מק'ריידי ביסס את מעמדו כאחד הגיטריסטים המובילים בסצנת הגראנג' והוא לקח חלק בכל אלבומי הלהקה, בהם לרוב הוא הגיטריסט הראשי.
במקביל להצלחתו עם פרל ג'אם, בשנת 1994 מק'ריידי הקים ביחד עם ליין סטאלי, סולנה של להקת הגראנג' המתחרה אליס אין צ'יינס את להקת מד סיזן.
הלהקה הוציאה אלבום אחד בשם "Above" שמהווה שילוב בין גראנג' לבלוז, האלבום זכה להצלחה.
הלהקה התפרקה בסוף שנות ה-90 לאחר מותו של בסיסט הלהקה ג'ון בייקר סאונדרס כתוצאה ממנת יתר ובשל ההתמכרות הקשה לסמים של ליין סטיילי.
לאחר פירוק הלהקה, ומק'ריידי חזר להשקיע את זמנו רק בהצלחת פרל ג'אם.
בשנת 2017, מק'ריידי וחבריו לפרל ג'אם זכו להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
לאורך שנותיו בפרל ג'אם מק'ריידי ניגן במגוון גיטרות.
בתחילת דרכו בלהקה הוא ניגן בעיקר בפנדר סטראטוקסטר, אך בהמשך ניגן גם בגיטרות שונות כמו גיבסון לס פול.
בנוסף, מק'ריידי גם החליף סוגים שונים של מגברים במהלך הקריירה שלו; הוא השתמש במגברים שונים של פנדר וגם במגברי וינטג' של חברת אורנג'.
עם הזמן מק'ריידי תרם יותר ויותר מילים ולחנים לשירים של פרל ג'אם.
התרומה המוזיקלית הראשונה של מק'ריידי ללהקה היה כתיבת המוזיקה ביחד עם ג'ף אמנט לשיר "Yellow Ledbetter" (מהסינגל "Jeremy"), והשיר הפך מאז לשיר שסוגר את הופעות הלהקה באופן כמעט קבוע.
לאחר שהוא השתתף בהלחנה בחלק משירי האלבום "Vs" ובהלחנת השיר "Present Tense" מהאלבום "No Code", הוא הלחין שלושה שירים לאלבום "Yield".
אחד מהם, "Given to Fly", הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה.
המלים הראשונות שכתב מק'ריידי ללהקה היו לשיר "Inside Job" מהאלבום "Pearl Jam" משנת 2006.
לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים בסיאטל.
מק'ריידי חולה במחלת המעיים האוטואימונית קרוהן ממנה הוא סובל מגיל 21. לאורך השנים, מק'ריידי פועל רבות להעלאת המודעות למחלה ומעורב בפעילויות צדקה שונות שמטרתם להעלות את המודעות לקרוהן.
בשנת 2012 הוא הופיע בסרטון ובו הוא מביע תמיכה בתוכנית ביטוח הרפואה של אובמה.
מייק מקמהן הוא תסריטאי קומדיות ומפיק טלוויזיה אמריקאי, יוצר הסדרות "הפכים סולארים" (בשיתוף עם ג'סטין רוילנד) ו"מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים".
עבודת ההפקה הראשונה של מקמהן, יליד שיקגו, הייתה בתפקיד עוזר מפיק במועדון הסטנדאפ .
לאחר מכן שכרה אותו חברת ההפקה של סקוט רודין כעוזר מפיק, שם עבד על הסדרות "דירת המצוירים" ו"סאות' פארק".
בשנת 2018 זכה מקמהן בפרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת אנימציה על עבודתו בכמפיק האחראי בפרק "Pickle Rick".
ב-28 באוגוסט 2018 הודיע שירות הסטרימינג הולו שהזמין את הפקת הסדרה "הפכים סולארים" שנכתבה על ידי הצמד מקמהן ורוילנד.
הסדרה עלתה לשידור ב-8 במאי 2020.
באוקטובר 2018 הוכרז שמקמהן ייצור עבור שירות הסטרימינג CBS All Access של רשת CBS סדרת אנימציה שמתרחשת ביקום "מסע בין כוכבים" ששמה יהיה "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים".
הסדרה עלתה לשידור ב-6 באוגוסט 2020. בהמשך השנה חתם עם רשת CBS על חוזה כולל במסגרתו ייצור תכנים לרשת במשך מספר שנים באופן בלעדי.
חלק ניכר מפרסומו של מקמהן החל מערוץ טוויטר פופולרי בשם "" שבו כתב תקצירי פרקים אפשריים לכאורה אך מגוחכים והומוריסטיים לעונה שמינית תאורטית של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
מייקל אוקרלנד "מייק" ליוויט הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל יוטה בשנים 1993–2003, כמנהל הסוכנות להגנת הסביבה בשנים 2003–2005 וכמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בשנים 2005–2009.
מייקל אוקרלנד ליוויט נולד בסידר סיטי, יוטה שבארצות הברית, לאמו פיליס אן (לבית אוקרלנד), ולאביו דיקסי ל.
לליוויט יש תואר במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת דרום יוטה .
הוא נוצרי-מורמוני (חבר כנסיית ה-LDS).
ליוויט נשוי לג'קלין סמית', ולהם יש חמישה ילדים.
הקריירה העסקית של ליוויט החלה עם הצטרפותו לקבוצת ליוויט , חברת ביטוח אזורית שהוקמה על ידי אביו, הוא נבחר להיות נשיא ומנכ"ל החברה.
לאחר מכן הוא מונה לדירקטוריונים של חברות מקומיות ואזוריות רבות, כולל חברות הכוח והחשמל של יוטה, וכן חבר במועצת המנהלים של מדינת יוטה.
כעוצר, הוא עזר לפקח על תשע המכללות הציבוריות והאוניברסיטאות ביוטה.
במשך ארבע שנים הוא כיהן כיושב ראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת דרום יוטה.
בשנת 1976 סייע ליוויט לאביו אז סנטור מטעם מדינת יוטה, בקמפיין בחירות למושל יוטה, שלא-צלח.
בשנות ה-80 ליוויט עבד גם בקמפיין בחירות של סנאטורים נוספים, כגון ג'ייק גארן ואורין האץ'.
ליוויט רץ לראשונה לתפקיד מושל יוטה בשנת 1992. הייתה לו תחרות קשה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם ריצ'רד אייר , שהיו לו יותר נציגים שהצביעו עבורו בכנס הרפובליקני במדינה.
הוא ניצח בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה העצמאית מריל קוק ואת המועמד הדמוקרטי סטיוארט הנסון ונבחר למושל ה-14 של מדינת יוטה.
מעט לפני הצהריים ב-15 בדצמבר 1993, פרצה שרפה באחוזת מושל יוטה השרפה הרסה חלק ניכר מהאחוזה, אך לא גבתה קורבנות בנפש, (ג'קלין ליוויט וכמה מבני משפחת ליוויט וצוות התחזוקה של האחוזה שהו בבית בזמן השרפה).
ליוויט נבחר לקדנציה נוספת ב-1996 עם סך הקולות הגדול ביותר בתולדות המדינה.
בשנת 1997 בעת כהונתו כמושל, הוא ורוי רומר מקולורדו היו שני המייסדים המרכזיים של אוניברסיטת המושל המערבי , אחד ממוסדות הלימוד המקוונים הראשונים ביוטה.
בנוסף לליוויט ורומר 17 מושלים אחרים חתמו על חקיקה שיצרה את בית הספר כאוניברסיטה פרטית ללא כוונת רווח.
ליוויט ספג ביקורת חריפה בשנת 1998, לאחר שנשאל מדוע לא מעמידים לדין לעיתים קרובות עברייני פוליגמיה (ריבוי-נשים) ואמר כי אינו בטוח, אולם "הדבר עלול להשפיע על חופש הדת במדינה." מאוחר יותר הוא נאלץ להתנצל על דבריו וטען כי פוליגמיה צריכה להיות אסורה לפי חוק.
בשנת 2000 ליוויט נבחר לכהונה נוספת וכך הפך למושל השני בתולדות יוטה שנבחר לכהונה שלישית.
כמושל מילא תפקידי מנהיגות בארגונים לאומיים ואזוריים, כגון מועצת ממשלות המדינה , אותן ניהל במשך שנה.
ב-11 באוגוסט 2003, נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש מינה את ליוויט למנהל הסוכנות להגנת הסביבה במסיבת עיתונאים באורורה, קולורדו.
המינוי אושר על ידי הסנאט ב-28 באוקטובר 2003 ברוב של 80 סנאטורים.
ב-5 בנובמבר, לאחר שהתפטר מתפקיד המושל, הושבע ליוויט כמנהל העשירי של הסוכנות להגנת הסביבה.
כמנהל הסוכנות להגנת הסביבה הוא יישם תקנים גבוהים יותר עבור אוזון, דלקים סולריים ומזהמי אוויר אחרים.
הוא ארגן וניהל תוכנית שיתוף פעולה פדרלית לפיתוח וניקוי הימות הגדולות.
ב־13 בדצמבר 2004, ליוויט הועמד על ידי בוש לרשת את טומי תומפסון כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש, המינוי אושר על ידי הסנאט בהצבעה קולית ב-26 בינואר 2005.
בחודש יוני 2006, הועברה על ליוויט ביקורת על כך שהשתמש במטוס ה-Gulfstream III של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), לקידום רפורמת המדיקר.
המבקרים טענו שליוויט השתמש במטוס ללא אחריות החל מינואר 2006, תוך שהוא רושם זמן טיסה בשווי של יותר מ-700,000 דולר במטוס הפרטי בעל 14 המושבים.
בלשכתו של ליוויט טענו כי השימוש בכלי הטיס היה הכרחי וחוקי מאחר שוועדת ההקצאות של הסנאט אישרה את השימוש בכלי הטיס, מכיוון שהטיסות המסחריות לא יכלו לעמוד במועדים של הפגישות שערך בנושא.
לוויט תיאר את וירוס שפעת העופות כאיום החמור ביותר לביטחון האמריקאי.
ליוויט ציטט את עבודתו של ד"ר מייקל מקוי מארגון הבריאות העולמי, כעבודה המדעית המשכנעת ביותר בנושא איום שפעת העופות.
זה עודד את ליוויט לגייס את צוות המוכנות למגפה במדינה להביא לתצורה מחודשת של תוכניות החירום הרפואיות של המדינה.
בשנת 2013, ליוויט שיתף פעולה עם הגברת הראשונה של יוטה לשעבר, נורמה מת'סון ואשת העסקים גייל מילר , כדי להשיק את "Count My Vote", מיזם דו-מפלגתי שנועד להוביל לשינוי שיטת הבחירות ביוטה.
יחד הם קידמו בהצלחה חוק חדש המאפשר בחירות מקדימות פתוחות במדינה.
מייקל קית' סימפסון הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת איידהו, ברציפות מאז 1999. סימפסון, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה בבחירות 1998 כמחליפו של מייק קראפו.
טרם היבחרו לקונגרס היה חבר בית הנבחרים המדינתי של איידהו בשנים 1984–1998, ובשש השנים האחרונות לכהונתו שם היה יו"ר בית הנבחרים (1992–1998).
סימפסון, יליד בורלי (Burley), גדל בבלקפוט שבאיידהו שם אביו אביו היה רופא שיניים.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בלקפוט בשנת 1968, וב-1972 היה לבוגר אוניברסיטת המדינה של יוטה.
בשנת 1977 השלים את לימודיו הגבוהים בבית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
סימפסון עסק ברפואת שיניים בבלקפוט עד להיבחרו אל הקונגרס בבחירות 1998. הוא נבחר למועצת עיריית בלקפוט ב-1980, וכעבור ארבע שנים ב-1984 נבחר אל בית המחוקקים המדינתי באיידהו.
בשנים 1992–1998 היה יושב ראש בית הנבחרים של איידהו.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1998 סימפסון נכנס לבחירות אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של איידהו, אחרי שנציג המחוז המכהן מייק קראפו עזב את בית הנבחרים כדי להתמודד במסע הבחירות שלו לסנאט האמריקאי.
ביום הבחירות הכלליות גבר סימפסון על ריצ'רד ה.
מאז נבחר אל בית הנבחרים כתריסר פעמים נוספות, כשהאחרונה בהן היא בבחירות 2020.
בשעה שהמפלגה הרפובליקנית הייתה סיעת הרוב בבית הנבחרים, שימש סימפסון פעמים תכופות כיו"ר הזמני של בית הנבחרים האמריקאי, במיוחד במהלך דיונים הנוגעים לחקיקה מעוררת במחלוקת, בשל שליטתו ברזי הכללים הפרלמנטריים.
ידוע כי סימפסון שבר לוחות תהודה אחדות בשעה שהכה בפטיש יושב הראש בזמן שתבע לסדר במליאת בית הנבחרים.
בובדה זו נתנה השראה לסימפסון להשתמש בספר לוחות קהודה תוצרת באיידהו, אותם הציג בפני כבדיחה ב.
פני דניס הסטרט, שכיהן אז כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
סימפסון הוא תומך נלהב של יצרני סלק סוכר ומגדלי תפוחי אדמה מקומיים באיידהו.
בשנת 2010 חבר סימפסון לעמיתו הדמוקרטי באותם ימים וולט מיניק , שהיה נותן החסות הראשי להצעת החוק, בתמיכה לחקיקה שתבטיח תקן שלישי לשופט פדרלי באיידהו.
סימפסון מתנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והצביע בעבר לבטלו.
באוגוסט 2010 חתם על מכתב ידיד בית המשפט בתיק "District of Columbia v.
Heller" של בית המשפט העליון של ארצות הברית, בו הביע תמכיה בהכרת התיקון השני לחוקה כזכות פרטית.
באוקטובר 2013 הצביע בעד סיום השבתת הממשל בארצות הברית.
הוא היה ועודנו בן ברית קרוב ונאמן של יו"ר בית הנבחרים לשעבר ג'ון ביינר.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות העניק לסימפסון דירוג בן 13 נקודות על דפוס הצבעותיו בנושא זכויות אזרח.
הקמפיין לזכויות אדם לעומת זאת העניק לו דירוג בן 0% על עמדותיו בנושא זכויות להט"ב בארצות הברית.
סימפסון מתנגד לנישואים של בני-זוג מאותו המין ותומך באיסור על הומוסקסואלים לאמץ ילדים בוושינגטון הבירה.
הוא גם תומך בתנועות נגד הפלות ובאי-לגליזם של חילול דגל ארצות הברית.
במאי 2021 נמנה סימפסון בין 35 רפובליקנים בבית הנבחרים שתמכו בהקמת ועדת חקירה לאירועי ההסתערות על הקפיטול.
מייק סטרן (נולד ב-10 בינואר 1953) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי.
לאחר שניגן עם להקת "דם יזע ודמעות", עבד בין השנים 1981 ל-1983 ושוב ב-1985 עם המתופף בילי קובהאם, אחר כך עם החצוצרן מיילס דייוויס.
אחר מכן החל בקריירת סולו, והוציא יותר מתריסר אלבומים.
סטרן נבחר על ידי המגזין " Guitar Player" לגיטריסט הג'אז הטוב ביותר בשנת 1993. בפסטיבל הבינלאומי azz de Montréal ביוני 2007 הוענק לו פרס מיילס דייוויס, שנוצר כדי להכיר באמני ג'אז עטורי שבחים בינלאומיים, שעבודתם תרמה באופן משמעותי לחידוש הז'אנר.
סטרן נולד כמייקל סדוויק בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של הלן שטרן (לבית הלן פיליפס בורוז), פסלת ופטרונית אמנות, והנרי דווייט סדגוויק החמישי.
אביו החורג המאמץ היה פיליפ מ.
שטרן, בנו של איש העסקים אדגר ב.
שטרן והפילנתרופית אדית רוזנוולד שטרן, ונכדו של הנדבן ג'וליוס רוזנוולד.
אחותו הולי היא אם השחקן הקנדי-אמריקאי פיליפ נוזוקה והזמרים ג'ורג 'נוזוקה, ג'סטין נוזוקה והנרי נוזוקה.
אחותו השנייה (למחצה) היא השחקנית קירה סדג'וויק.
סטרן נשוי לגיטריסטית והסולנית לני סטרן.
סטרן גדל בוושינגטון הבירה ולמד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
כשהיה בן עשרים ושתיים הוא הפך לחבר בלהקת דם יזע ודמעות- (Blood, Sweat & Tears) וניגן יחד שלוש שנים עם הלהקה, והופיע באלבומים More Than Ever ו-Brand New Day.
בשנת 1979 הצטרף ללהקת הפיוז'ן של המתופף בילי קובהם.
שנתיים לאחר מכן הצטרף למיילס דייוויס, והופיע לראשונה בציבור בשנת 1981, הופעה שהוקלטה באלבום הכפול We Want Miles.
הוא נשאר עם דייוויס עד 1983 עד שהוחלף על ידי הגיטריסט ג'ון סקופילד.
באותה תקופה, שטרן היה שתיין אלכוהול כבד והשתמש בהרואין.
בראיון שנערך בשנת 2009 הוא אמר, "אם מיילס רוצה להכניס אותך לגמילה, אתה יודע שמשהו לא בסדר אצלך".
בין השנים 1983–1984 הוא סייר עם המוזיקאי והבסיסט ג'אקו פסטוריוס (תקופה, שהתאפיינה אף היא בשימוש כבד בסמים) ובשנת 1985 חזר לסיור עם דייוויס.
שטרן ואשתו עברו גמילה ושיקום; הם נעזרו גם על ידי נגן הסקסופון מייקל ברקר ואחרים.
הופעת סולו הבכורה של שטרן, Upside Downside, עם ג'קו פסטוריוס, והסקסופוניסטים דייוויד סנבורן ובוב ברג, פורסמה בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס בשנת 1986. בין השנים 1986 ל-1988 הוא היה חבר בחמישייה של מייקל ברקר, והופיע באלבום " Don't Try This at Home ".
באלבום השני של חברת אטלנטיק, "Time in Place" בשנת 1988, הופיעו פיטר ארסקין בתופים, ג'ים בירד בקלידים, ג'ף אנדרוז בבס, דון אליאס בכלי הקשה ודון גרולניק בעוגב.
אלבומו הבא, Jigsaw, הופק על ידי הגיטריסט סטיב חאן וכלל את השיר "צ'יף", מחווה של סטרן למיילס דייוויס.
בשנת 1989 הקים סטרן להקה עם בוב ברג, דניס צ'יימברס ולינקולן גואינס.
הם נשארו יחד עד שנת 1992 והם הופיעו באלבום Odds or Evens.
בשנת 1992 הצטרף סטרן ללהקת "האחים ברקר" למשך שנתיים.
אלבומו עטור השבחים משנת 1993, (Standards and Other Songs), הביא לכך שקוראיו ומבקריו של המגזין הפופולרי Guitar Player בחרו בו לתואר "נגן גיטרת הג'אז הטוב ביותר" השנה.
הוא המשיך עם הסרט "Is What It Is" ב-1994 ו- " Between the Lines," משנת 1996, שניהם קיבלו מועמדות לפרס הגראמי.
בשנת 1997 הוא הוציא לאור את Give and Take, עם הבסיסט ג'ון פטיטוצ'י, המתופף ג'ק דז'ונט, נגן ההקשה דון אליאס והאורחים המיוחדים מייקל ברקר ודייוויד סנבורן.
הוא זכה בפרס "אורוויל וו.
גיבסון" לגיטריסט הג'אז הטוב ביותר.
לאחר חמש עשרה שנה עם אטלנטיק, חתם שטרן בחברת ESC Records להוצאת " These Times" שנת 2004, אלבום אקלקטי שכלל הופעות אורח של הבסיסט ריצ'רד בונה, הסקסופוניסט קני גארט ונגן הבאנג'ו בלה פלק.
באוגוסט 2009 הוציא סטרן את אלבום הסולו ה-14 שלו, Big Neighborhood, שהיה מועמד לפרס גראמי ל"אלבום הג'אז העכשווי הטוב ביותר".
ב-21 בינואר 2018 הוענק לו "פרס האגדה המוסמך" (The Certified Legend Award) על ידי מגזין Guitar Player.הפרס ניתן בערב הופעה של נגנית הגיטרה מוריאל אנדרסון, שם הופיע עם נגן הגיטרה לי ריטנור.
גיטריסטים נוספים שזכו בפרס כללו את לס פול, דואן אדי, דיק דייל, לארי קרלטון וטומי עמנואל.
ביוני של אותה שנה הוציא סטרן את האלבום All Over the Place, בהשתתפות החצוצרן רנדי ברקר, הסקסופוניסטים קני גארט, כריס פוטר, בוב פרנצ'יני ובוב מלאך, המתופפים דייב וקל, קית' קרלוק, ליונל קורדו, אל פוסטר, קים תומפסון, הקלידן / מפיק.
ג'ים בירד, ואשתו של סטרן, הגיטריסטית והסולנית לני שטרן.
כמו כן, השתתפו מספר בסיסטים בהם: נגנית הבס האקוסטי והחשמלי והזמרת אספרנסה ספולדינג, ריצ'רד בונה, ויקטור ווטן, אנתוני ג'קסון, דייב הולנד, טום קנדי, וויל לי וויקטור ביילי.
בשנת 2014 סייר שטרן עם הגיטריסט אריק ג'ונסון בסיור Eclectic Guitar Tour.
הם הקליטו אלבום באותו שם.
בקיץ 2016 נפצע סטרן קשות בכתפיו ובזרועו הימנית לאחר מעידה ונפילה.
כתוצאה מכך הוא נאלץ לסיים את סיבוב ההופעות האירופי שלו, והיה צריך לשנות את טכניקת הנגינה שלו כדי להמשיך ולהופיע.
בקיץ 2017 חזר לאירופה בסיבוב הופעות עם הרכב חדש בשם "להקת מייק שטרן ורנדי ברקר", בהשתתפות רנדי ברקר (חצוצרה), טיימור פיל (גיטרה בס) ולני ווייט (תופים).
בשנת 2017 הקליט סטרן את "Mike Stern: Burn with Stern!", סדרת סרטוני הדרכה לגיטרת ג'אז עבור חברת TAGAPublishing.com.
בשנת 2008 הופיע מייק סטרן בפסטיבל הג'אז באילת
הגיטרה העיקרית בה השתמש בהתחלה הייתה גיטרת פנדר טלקסטר משנות החמישים והשישים, שהייתה בבעלותם של הגיטריסטים רוי ביוקנן ודני גטון, שנגנבה ממנו בשוד מזוין בבוסטון.
גיטרה זו היא הבסיס לגיטרה בהזמנה אישית שנבנתה על ידי מייקל ארונסון, בונה כלי המיתר מבוסטון.
הגיטרה העיקרית שעליה מנגן מייק סטרן כבר שנים רבות, היא גיטרת מייק סטרן סיגנצ'ר בסגנון טלקסטר (Mike Stern's Telecaster Signature), מסדרת פסיפיקה של חברת ימהה.
המגברים העיקריים בהם משתמש סטרן הם Fender 65 Twin Reverb ו-Yamaha G100-212 וסט של אפקטים, בעיקר של חברת Boss.
הצליל המוכר של סטרן נוצר בחלקו על ידי גיטרת ימאהה SPX-90, מפוצל לסטריאו.
לוח הדוושות שלו מורכב בעיקר מדוושות חברת "בוס".
מועמדויות לפרס הגראמי לאלבום הג'אז העכשווי הטוב ביותר:
גיטריסט הג'אז הטוב ביותר, פרס אורוויל וו.
מייק מָנִיַאן הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת השוער במילאן מהסרייה א' ובנבחרת צרפת.
מניאן נולד בקאיין שבגינאה הצרפתית, לאב צרפתי ולאם מהאיטי.
כילד עבר עם משפחתו לפריז, שם התחיל לשחק בקבוצה מקומית.
בגיל 14 הצטרף לאקדמיה של פריז סן ז'רמן ושיחק בקבוצות הנוער של המועדון בתור שוער.
ביוני 2013 חתם על חוזה מקצועי שאפשר לו לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, שזכתה באליפות צרפת.
הוא נכלל מספר פעמים בסגל של פריז סן ז'רמן למשחקי גביע ואף ליגה, אבל לא ערך הופעה אחת במדי הקבוצה.
באוגוסט 2015 חתם בליל תמורת מיליון אירו.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ובכלל בקריירת המשחק שלו, כשנכנס כמחליף במשחק הליגה מול ראן לאחר ההרחקה של השוער וינסנט אניימה.
עם כניסתו למשחק, עצר בעיטת עונשין.
בעונת 2017/2018 קודם על ידי מאמן ליל, מרסלו ביילסה, לעמדת השוער הבכיר של המועדון, באותה עונה נהנה מיכולת טובה שבמהלכה שמר על 17 משחקים עם שערים נקיים, זכה בתואר השוער המצטיין בצרפת ועזר לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה ולהבטיח מקום בליגת האלופות.
בעונת 2020/2021 היה גורם משמעותי בזכייתה המפתיעה של ליל באליפות צרפת, זכייה שהובטחה במחזור האחרון של העונה.
הוא סיים את העונה עם 21 משחקים ללא ספיגה.
ב-27 במאי 2021 חתם במילאן סגנית אלופת איטליה על חוזה לחמש שנים עבור 13 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 באוגוסט 2021 בניצחון 0–1 על סמפדוריה, ב-13 באוקטובר עבר ניתוח בפרק כף היד שהשבית אותו למשך שישה שבועות.
כבר בעונתו הראשונה זכה באליפות איטליה כשהוא שומר על רשת נקייה 17 משחקים.
מניאן ייצג את כל הנבחרות הצעירות של צרפת ובמאי 2019 קיבל זימון בכורה לסגל הנבחרת הבוגרת, למשחקי מוקדמות יורו 2020. ב-7 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד אוקראינה שהסתיים בניצחון 1–7 עבור צרפת.
מייקל כריסטופר מאנינג הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מפיק, מנחה ופעיל חברתי אמריקאי.
מייקל כריסטופר מאנינג נולד בת'ורנטון, קולורדו.
הוריו הם מייקל וסוזן מאנינג.
הוא הבכור מבין שלושה ילדים; יש לו אח צעיר בשם ג'ונתן ואחות צעירה בשם אליסה.
הוא התחיל לשחק בתיכון בהפקות כמו "And They Dance Real Slow" והמחזמר "אוליבר!" המבוסס על הסיפור הקלאסי של צ'ארלס דיקנס.
קריירת הטלוויזיה של מאנינג החלה ב-2009 בגיל 22, כשהשתתף בתוכנית המציאות "The Real World: D.C", בעונה העשרים ושלוש, שעבורה נבחן עם חבר.
לאחר שיצא לאחרונה כביסקסואל, הגילוי גרם לעימות עם כמה מחבריו.
אף על פי שמאנינג עצמו הזדהה כביסקסואל, בלוגרים ומגיבים רבים בבלוגים טענו שהוא הומו.
יתר על כן, בעוד שבתוכנית מאחורי הקלעים של MTV ובראיונות שנערכו לאחר התוכנית נחשף כי הן למנינג והן לעמיתתו לסדרה אמילי שרום היו מפגשים עם גברים ונשים כאחד במהלך התוכנית, התוכנית נערכה כדי להיראות כאילו היו רק עם גברים.
בראיונות שלו לפני התוכנית, תיאר מאנינג את עצמו כ"ערימה של סתירות", וציין כי תקופתו ב-DC מהווה נקודת מפנה עבורו ותהה האם משפחתו תקבל את המיניות שלו.
מאנינג סיפר בהופעת הבכורה של העונה שהוא הולך לכנסייה בכל יום ראשון.
קו העלילה שלו תיאר גם את חייו החברתיים, ואת דאגתו בנוגע למשפחה והתלבטותו בנושא הדת.
מאנינג הצטרף לצוות התכנית מתוך כוונה לפעול למען איכות הסביבה, אך באופן בלתי צפוי הפך גם לפעיל למען זכויות להט"ב, ועבד עבור הקמפיין לזכויות אדם ו-Energy Action Coalition.
במהלך עבודתו למען קמפיין זכויות האדם, נפגש מאנינג עם חבר הקונגרס ג'ארד פוליס מקולורדו ועם חבר הקונגרס ג'יימס פ.
מורן מווירג'יניה, והשתתף בארוחת הערב של ה-HRC ב-10 באוקטובר 2009, בה נאם הנשיא ברק אובמה.
במהלך פגישה מחודשת עם שחקני התכנית שהוקרנה לראשונה ב-31 במרץ 2010, לאחר סיום העונה, מאנינג ציין שהוא משתתף בלימוד תנ"ך, ולאחרונה התקבל לעבודה כמנחה בתוכנית טלוויזיה.
מאז התוכנית, הצהיר מאנינג כי השתתפותו בתוכנית "העולם האמיתי DC" עזרה לו להבין את כוחה של הטלוויזיה לעזור להשפיע על דעת הקהל וליצור שינוי חברתי, ובסופו של דבר היה לכך חלק גדול בהחלטתו לסייע בהקמת חברת ההפקה Chhibber Mann הפקות.
כשחקן, מאנינג ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסרט המקורי של ערוץ דיסני, קלאוד 9, שהוקרנה בבכורה ב-17 בינואר 2014. מאנינג גילם את ניק סוויפט אלוף סנובורד, ואומן על ידי חברים לשעבר בנבחרת הסנובורד האולימפית של ארצות הברית לתפקיד.
מאנינג הופיע בסרט הקולנוע eCupid, שהוצג בבכורה בפסטיבל הקולנוע של הונולולו.
הוא גם הופיע בסרט "I Do", שהוקרן בבכורה ברחבי העולם ב-18 ביולי 2012. ביוני 2012 כיכב מאנינג לצד דין קיין וקריסטי סוונסון בסרט "Operation Cupcake" בהפקת ערוץ הולמרק.
בשנת 2013 הופיע מאנינג בפרק בסדרת הטלוויזיה של CBS, "הוואי חמש-אפס", בו גילם סטודנט צעיר.
הוא גם כתב, הפיק ושיחק בסרט האימה הקצר "Campsite Killer".
מאנינג הופיע בסדרה "Party Crasher", של "Crash & Bernstein" של Disney XD, כשגילם את החבר האוסטרלי של הדמות הראשית אמנדה.
הוא הופיע במחזה "CLIMAX" של ליסה פיליפס ויסקה, בבכורה בתיאטרון פלייהאוס בסנטה מוניקה בסנטה מוניקה, קליפורניה.
מאנינג שיחק בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה "זאב צעיר".
הוא הופיע בעונות החמישית והשישית של סדרת הדרמה של אמזון פריים "המפרץ" (שאותה גם הפיק), ולימים יופיע בעונה הראשונה של סדרת הספין-אוף "yA", שהבה הופיעו אותן דמויות.
סדרת הטלוויזיה "המפרץ" הייתה מועמדת לשבעה פרסי אמי לשנת 2020, כולל "צוות כתיבה מצטיין לסדרת דרמה דיגיטלית", ו"צוות בימוי מצטיין לסדרת דרמה דיגיטלית", וזכתה בקטגוריית "סדרת דרמה דיגיטלית יוצאת דופן".
באותה שנה, פורסם שמאנינג הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "ימי חיינו" בתפקיד צ'רלי דייל.
באוגוסט 2019, דיווח המגזין "דדליין הוליווד" שמאנינג יפיק ויופיע ב-"Slapface", עיבוד עלילתי לסרט האימה הקצר של ג'רמיה קיפ מ-2017 באותו שם, בו יגלם את טום, אחיו הגדול של הגיבור הראשי, לוקאס, בגילומו של אוגוסט מאטורו.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סינקווסט ב-20 במרץ 2021.
במאי 2021 לוהק מאנינג לתפקיד שיין קולינס בדרמת האינדי "The Way Out", שנכתבה ובוימה על ידי בארי ג'יי, ומתוכננת לצאת לאקרנים ב-2022. ב-25 בינואר 2022, פורסם שמאנינג לוהק לעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה "החיים עצמם" של NBC, בתפקיד חוזר.
ב-11 בפברואר 2022, מאנינג הצטרף לצוות השחקנים של סרט האימה-אקשן "The Bell Keeper", שביים קולטון טראן.
בשנת 2014, מייק ייסד יחד עם השחקן/מפיק ויני צ'יבר את חברת ההפקות "Chhibber Mann Productions".
חברת ההפקה הייתה מעורבת בהפקת הסרט "Folk Hero Funny Guy", אותו ביים ג'ף גרייס.
בסרט מככבים השחקנים ואייט ראסל, אלכס קרפובסקי ומלאני לינסקי, ובמרכזו סיפור על שני חברים הטובים ביותר, אחד הוא קומיקאי מתקשה ואחד הוא זמר-יוצר מצליח.
באתר חברת Chhibber Mann Production כתוב שהמשימה שלהם כחברה היא ליצור תוכן "כדי לחבר בין קהלים, ולהפיק פרויקטים עם היבט של שינוי חברתי חיובי.
מאנינג הוא אחד ממפיקים בפועל של הסרט התיעודי "Kidnapped for Christ".
הסרט שופך אור על שיטות שנויות במחלוקת לשינוי התנהגות בהם משתמשים על ילדים, שנשלחו על ידי הוריהם לבית ספר הרפורמי נוצרי אוונגליסטי "Escuela Caribe" הממוקם ברפובליקה הדומיניקנית.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סלמדאנס בפארק סיטי, יוטה בסוף ינואר 2014. טום דסנטו, המפיק בפועל של סרטי אקס-מן והרובוטריקים היה מעורב גם הוא בפרויקט.
הסרט נמכר לשואוטיים והוקרן לראשונה בטלוויזיה ב-10 ביולי 2014. כחלק מקידום מכירות לסרט, הקימה ההפקה אתר האינטרנט, המכיל חומרים הקוראים לעידוד העברת חוק לעצור התעללות בילדים בתוכניות מגורים לבני נוער משנת 2013. הצעת החוק תנקוט צעדים להסדרה נגד הזנחה והתעללות בתוכניות מגורים כמו Escuela Caribe.
מאנינג נהיה מעורב בסרט רק בגלל חברותו עם הגיבור הראשי, וכעת הוא עובד על הפקת סרט דוקומנטרי נוסף עם הבמאית קייט לוגן בשם "An Act of Love", סיפורו של הכומר פרנק שייפר שהודח על ידי הכנסייה המתודיסטית המאוחדת.
פאולי פרט, הידועה בעיקר בתפקידה כ"אבי סקיוטו" בסדרת הטלוויזיה של CBS, NCIS, היא גם מפיקה בפועל של הסרט.
"An Act of Love" הוצג בבכורה עולמית ב"פסטיבל הסרטים מיל ואלי" ב-9 באוקטובר 2015, וזכה בפרס הכסף לסרטים תיעודיים לשנת 2015. מאנינג הפיק גם את הסרט הקצר "Campsite Killer" וכן את הסרט העלילתי "לבבות שחורים".
"לבבות שחורים" זכה בפרס "הקומדיה הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של Laughlin באוקטובר 2013.
מאנינג הוא מפיק של הסרט התיעודי העלילתי "אבודים באמריקה", סרט העוקב אחר הבמאי רותימי ריינווטר, צעיר לשעבר חסר בית, ברחבי ארצות הברית כדי לבחון את הסוגיות סביב חסרי בית של צעירים.
הסרט מופק על ידי השחקנית רוזריו דוסון והזמרת ג'ול, ומשתתפים בו השחקנים האלי ברי, טיפאני האדיש והזמר ג'ון בון ג'ובי.
הסרט הופק בשיתוף עם חברת ההפקות של מאנינג.
הוא נהנה מפעילויות חוצות, כולל סקי, ווייק-בורדינג וגלישה.
ביוני 2021 בטקס פרסי האמי ביום, הזכיר מאנינג במהלך נאום הקבלה שלו שהוא נשוי, אך לא חלק את שמו של בעלו, שעובד בתעשיית הפיננסים, מטעמי פרטיות.
ב-11 ביוני 2010, זכה מאנינג בפרס האומץ לשנת 2011 על ידי הארגון LifeWorks בלוס אנג'לס, על מסירותו לתוכניות פיתוח וחינוך לנוער.
הוא גם שגריר הנוער הרשמי של ארגון האנטי-בריונות Boo2Bullying.
ביולי 2018, זכה מאנינג בפרס דיימונד לשחקן הטוב ביותר בפרסי לוס אנג'לס לסרטים קצרים על הסרט "Words Left Unsaid".
ביוני 2020, מאנינג וצוות ההפקה של "The Bay" זכו פרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לסדרות יוצאות דופן בטקס פרסי האמי ה-47. ב-18 ביולי 2021, מאנינג זכה בפרס אמי לשעות היום על הופעה יוצאת מן הכלל בקטגוריית שחקן המשנה בתוכניות יומיות בטקס פרסי האמי ה-48.
מייק נאוורוצקי (בפולנית: Maik Nawrocki; נולד ב-7 בפברואר 2001) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הנובר 96 בהשאלה מסלטיק.
נאוורוצקי הוא החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ורדר ברמן.
הוא התקדם עד לקבוצת המילואים של המועדון, ובפברואר 2020 חתם על חוזה מקצועי בוורדר ברמן.
נאוורוצקי הצטרף לוארטה פוזנן בהשאלה בפברואר 2021. הוא רשם 3 הופעות בליגה הפולנית הבכירה והבקיע שער אחד.
ב-15 ביוני 2021, הוכרז כי נאוורוצקי יחזור לפולין ויצטרף לאלופה הפולנית באותה תקופה, לגיה ורשה בהשאלה לעונת 2021/2022, עם אופציה לרכישה.
הוא הצטרף לקבוצה באופן קבוע על חוזה לשלוש שנים ב-28 במאי 2022.
ב-5 ביולי 2025 הושאל להנובר 96 לעונה אחת.
נאוורוצקי יצג את פולין בנבחרות הצעירות שלה, החל מהנבחרת עד גיל 15 ועד הנבחרת עד גיל 21.
מייק נאוורוצקי נכלל בסגל הזמני של פולין למונדיאל 2022, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי של 26 שחקנים.
מייקל וינסנט לולר הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של ניו יורק מאז 2023. לולר, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה חבר האספה של מדינת ניו יורק מהמחוז ה-97.
לולר נולד במחוז רוקלנד, וסיים את לימודיו בתיכון סופרן.
הוא קיבל תואר ראשון בחשבונאות ומימון ממכללת מנהטן בשנת 2009.
לולר היה שותף בחברת התקשורת הפוליטית Checkmate Strategies מ-2018 עד 2022. הוא עבד בעבר כמנכ"ל המפלגה הרפובליקנית במדינת ניו יורק.
לפני שניצח בבחירות, הוא שימש כסגן המפקח על העיר אורנג'טאון, ניו יורק מטעם המפלגה.
הוא נבחר לאספה של מדינת ניו יורק בשנת 2020 לתקופת כהונה של שנתיים, כשגבר על היריבה הדמוקרטית המכהנת אלן ג'פי.
לולר היה המועמד הרפובליקני בבחירות הכלליות של 2022 עבור מחוז הקונגרס ה-17 בניו יורק, לאחר שזכה בפריימריז באוגוסט 2022. הוא ניצח את שון פטריק מלוני בבחירות הכלליות בנובמבר.
הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023. בקונגרס ה-118 הוא חבר בוועדה לעניינים פיננסיים ובוועדת החוץ.
לולר מתנגד להפלה למעט מקרים של אונס או גילוי עריות או אם חיי האם בסכנה.
הוא גם מתנגד לאיסור פדרלי על הפלות.
על רקע מלחמת חרבות ברזל הושחט משרדו בידי מפגינים פרו פלסטינים בשל תמיכתו בישראל.
בשנת 2024 הצליח להעביר בבית הנבחרים את החוק שקידם כנגד אנטישמיות.
לולר הוא קתולי, גר בפרל ריבר עם אשתו דוינה ובתם.
מייקל ג'וזף מנספילד היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית במהלך כהונתו בקונגרס.
הוא ייצג את מדינת מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית (1943–1953) ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית (1953–1977).
הוא כיהן כמנהיג הרוב בסנאט במשך 16 שנים – הכהונה הארוכה ביותר במפלגה כלשהי עד 2023, עת נשבר שיא זה בידי מיץ' מקונל.
מנספילד נולד בברוקלין שבניו יורק, וגדל במונטנה.
הוא שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן היה פרופסור להיסטוריה ולמדע המדינה באוניברסיטת מונטנה.
הוא נבחר לבית הנבחרים במהלך מלחמת העולם השנייה, ובהמשך לסנאט בשנת 1952. כמנהיג הרוב הוביל את אישור תוכניות "החברה הגדולה" של הנשיא לינדון ג'ונסון, ותמך בסיום המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.
לאחר פרישתו מהסנאט כיהן כשגריר ארצות הברית ביפן (1977–1988), תפקיד בו החזיק יותר מכל שגריר אחר.
עם פרישתו, קיבל את מדליית החירות הנשיאותית ועבד כיועץ בכיר לענייני מזרח אסיה בתאגיד גולדמן זקס.
מנספילד נולד ב-1 במרץ 1903 ברובע ברוקלין שבניו יורק.
הוא היה בנם של המהגרים האירים פטריק ג'.
אביו נאבק לפרנס את המשפחה ונאלץ לעבוד בכמה עבודות שונות החל מפועל בניין, סבל בבית מלון ואיש תחזוקה.
לאחר שאמו של מנספילד נפטרה מדלקת ריאות ב-1906, שלח אביו את מנספילד ושתי אחיותיו לגור עם דודתו ודודו בגרייט פולס שבמונטנה.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים, ועבד במכולת השכונתית של קרובי משפחתו.
בילדותו נטש את ביתו והתדרדר לרחובות, ואפילו חי בבית יתומים מדינתי בעיירה טווין ברידג'ס שבמונטנה במשך כחצי שנה.
בגיל 14 נשר מנספילד נשר מבית הספר ושיקר לגבי גילו כדי להתגייס לצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא נשלח למספר משימות מעבר לים על הסיירת הממוגנת "USS Minneapolis (C-13)", אך שוחרר משירות צבאי לאחר שהתגלה גילו האמיתי.
מנספילד היה יוצא צבא ממלחמת העולם הראשונה הידוע האחרון שנפטר לפני שהגיע לגיל 100 ויוצא הצבא האחרון מהמלחמה שכיהן בסנאט האמריקאי.
לאחר שחרורו מהצי, הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת כטוראי מ-1919 עד 1920.
מנספילד היה טוראי מדרגה ראשונה בחיל הנחתים של ארצות הברית בין השנים 1920–1922. הוא שירת בחטיבת הגיוס המערבית בסן פרנסיסקו עד ינואר 1921, אז הועבר לבסיס חיל הנחתים פוג'ט סאונד שבמדינת וושינגטון.
בחודש שלאחר מכן נותק לפלוגת המשמר "צריפי הים" בבסיס מארה איילנד שבקליפורניה.
באפריל 1921 הוצב על הספינה "USAT Sherman" ששטה אל הפיליפינים, וב-5 במאי אותה שנה הגיע ליעדו באולונגאפו שבפיליפינים.
שנה לאחר מכן שובץ לפלוגה A בסוללה הימית של כוחות הצי האמריקאי באסיה.
בסיור קצר עם הצי האסייתי שירת מנספילד לאורך חופי הרפובליקה הסינית ואלרח מכן שב לאולונגאפו בשלהי מאי 1922. במהלך שירותו באסיה פיתח אהבה גדולה לתרבות האסייתית.
באוגוסט 1922 חזר מנספילד לפרובינציית קאוויט שבמחוז קאלאברזון כהכנה לשיבתו אל ארצות הברית ובסופו של דבר לשחרורו מהצבא.
ב-9 בנובמבר 1922 שוחרר בדרגת טוראי מדרגה ראשונה עם השלמת שירותו המלא.
על שירותו הצבאי עוטר במדליית ההתנהגות הטובה.
בשובו למונטנה בשנת 1922, עבד מנספילד ככורה נחושת ושפך עפר ופסולת במכרות בביוט במשך שמונה שנים.
מאחר שמעולם לא למד בתיכון, הוא נבחן בבחינות כניסה ללימודים בבית הספר למכרות של מונטנה (1927–1928), שם למד להיות מהנדס מכרות.
מאוחר יותר פגש מנספילד מורה מקומית, מורין הייז, שלימים תהיה לו לאישה, והיא עודדה אותו להמשיך בלימודיו.
בעזרת תמיכתה הכספית, למד מנספילד באוניברסיטת מונטנה שבמיזולה, שם למד קורסים ברמת תיכון ובמקביל קורסים אקדמיים.
הוא היה גם חבר באחוות אלפא טאו אומגה.
מנספילד השלים לימודי תואר ראשון בשנת 1933 והוצע לו תפקיד עוזר הוראה, במסגרתו לימד שני קורסים באוניברסיטת מונטננה.
במקביל עבד במשרה חלקית במשרד הרישום של האוניברסיטה.
בשנת 1934 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת מונטנה עם עבודת תזה בנושא "יחסי הדיפלומטיה האמריקאית עם קוריאה, 1866–1910".
בין השנים 1934–1942 לימד היסטוריה של מזרח אסיה ואמריקה הלטינית, ובחלק מהשנים גם הרצה על היסטוריה של יוון העתיקה והיסטוריה של האימפריה הרומית הקדושה.
הוא גם למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בין 1936 ל-1937.
בשנת 1940 התמודד מנספילד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד בפריימריז לג'רי ג'.
אוקונל , שכיהן בעבר בתפקיד.
בבחירות הכלליות ניצחה הרפובליקנית ג'נט רנקין, שהייתה האישה הראשונה בבית הנבחרים האמריקאי כבר ב-1916. מנספילד התמודד שוב בבחירות הבאות ב-1942 וניצח את איש העסקים הווארד ק.
הייזלבייקר, לאחר שרנקין, שהתנגדה לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, בחרה שלא להתמודד לכהונה נוספת.
עם כניסתו לבית הנבחרים, זוהה מנספילד כתומך במדיניות החוץ של ממשל רוזוולט אך כבעל ביקורת על לחלוקת משאביה של ארצות הברית לסין במסגרת החוק השאל-החכר, ועל מה שתפס כנטייה של הממשל להעדיף את האוקיינוס האטלנטי על פני האוקיינוס השקט ולראות בסין בעלת ברית מדרגה שנייה.
גישתו הפרו-סינית הדגישה יחס ביקורתי כלפי הממלכה המאוחדת בנושא זה.
מנספילד כיהן חמש כהונות בבית הנבחרים, ונבחר בזכות שירותו הצבאי וניסיונו האקדמי, מה שהעניק לו מושב בוועתד החוץ של בית הנבחרים.
בשנת 1944 נשלח למשימה מיוחדת בסין מטעם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, וב-1948 היה נציג בכנס הבין-אמריקאי התשיעי בקולומביה.
בשנת 1951 מונה בידי הנשיא הארי טרומן כציר למושב השישי של האומות המאוחדות בפריז.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים הביע תמיכה בפיקוח על מחירים, העלאת שכר המינימום, תוכנית מרשל, ומתן סיוע חוץ ליוון וטורקיה.
מנספילד התנגד לוועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית, לחוק טאפט-הארטלי ולתיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית.
בשנת 1952 נבחר מנספילד לסנאט של ארצות הברית לאחר שניצח בקושי (ברוב של 2.19%) את הסנאטור הרפובליקני המכהן זיילס אקטון, עם 50.75% מהקולות.
הוא שימש כמצליף הרוב בסנאט תחת מנהיג הרוב לינדון ג'ונסון בשנים 1957–1961. בשנת 1961, לאחר שג'ונסון התפטר מהסנאט כדי להתמנות לסגן נשיא ארצות הברית, נבחר מנספילד פה אחד למנהיג הסיעה הדמוקרטית בסנאט ולמנהיג הרוב.
הוא כיהן בתפקיד זה במשך 16 שנים עד לפרישתו ב-1977, והיה למנהיג הרוב שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר בתולדות הסנאט.
ה"וושינגטון פוסט" השווה את סגנונו של מנספילד כמנהיג רוב לזה של ג'ונסון, וציין: "במקום טקטיקות הכפייה של ג'ונסון, מנספילד הוביל באמצעות דוגמה אישית של ענווה והתחשבות".
מנספילד מתח ביקורת על מעורבותה הצבאית של ארצות הברית בלאוס, וב-28 בדצמבר 1960 ציין כי הסיוע האמריקאי ללאוס הוביל ל"כאוס, אי שביעות רצון, צבאות משולחי רסן, ומשלחת גדולה של מאות פקידים בוויינטיאן".
בהתחלה תמך מנספילד בנו דין דיים, אך לאחר ביקור בווייטנאם בשנת 1962 שינה מנספילד את דעתו לגבי המלחמה.
ב-2 בדצמבר 1962 דיווח לנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי כי הכסף שהועבר לממשלת דיים מתבזבז, וכי על ארצות הברית להימנע מהמשך מעורבות בווייטנאם.
הוא היה הפקיד האמריקאי הראשון שהשמיע ביקורת, אפילו מתונה, על מצב המלחמה.
ב-25 בספטמבר 1963 הציג מנספילד את קנדי בהופעה משותפת בפארק התערוכה של מחוז ילוסטון.
לאחר מכן הביע קנדי את הערכתו למנספילד ואמר:
תחת ממשל ג'ונסון, מנספילד, אשר האמין שהמלחמה בווייטנאם הייתה שגיאה למרות כוונותיה הצודקות, הפך לספקן לגבי המעורבות האמריקאית במלחמה.
בפברואר 1965 התנגד להסלמת ההפצצות האוויריות בצפון וייטנאם בעקבות המתקפות בפלייקו, והזהיר במכתב לנשיא שפעולה זו תוביל להגדלת הכוחות המזוינים של ארצות הברית בווייטנאם.
בשנת 1964, כמנהיג הרוב בסנאט, הגיש מנספילד בקשה פרוצדורלית להביא את חוק זכויות האזרח של 1964 לדיון במליאת הסנאט, במקום להעבירו לוועדת המשפט שהכשילה חקיקה דומה שבע שנים קודם לכן.
מנספילד הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1964 ו-1968, ובעד חוק זכויות ההצבעה 1965 והתיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית.
הוא תמך גם בתיקון חוק זכויות האזרח של 1957, אך נמנע מהצבעה על תיקונים אחרים באותו חוק ובחוק זכויות האזרח של 1960.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968 בירך מנספילד על ממשלו המתגבש של ריצ'רד ניקסון, ובפרט על "דוקטרינת ניקסון" מ-1969, שהבטיחה כי ארצות הברית תכבד את כל התחייבויותיה החוזיות, תספק הגנה גרעינית לבעלות בריתה ותספק נשק וסיוע טכני ללא שליחת כוחות קרביים.
ניקסון מצידו פנה למנספילד לייעוץ פוליטי וכדי שישמש כמתווך בינו לבין הסנאט בנוגע לווייטנאם.
מיד עם כניסתו לתפקיד החל ניקסון בצמצום הכוחות הצבאיים האמריקאים והחלפתם.
מנספילד תמך במדיניות זו, שבסופה צומצמו הכוחות האמריקניים ב-95%, והחיילים האחרונים עזבו במרץ 1973.
ב-17 בנובמבר 1976 השתתף מנספילד בפגישה בין הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ימי קרטר לבין מנהיגים דמוקרטיים בקונגרס, שבה ביקש קרטר את תמיכתם בהצעה להשבת סמכות הנשיא לארגן מחדש את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, תוך אפשרות שהקונגרס יוכל להטיל וטו על כך.
שני תיקונים שנויים במחלוקת פרי הגייתו של מנספילד, שהגבילו מימון צבאי למחקר, התקבלו בקונגרס של ארצות הברית:
תיקון מנספילד של 1969 – כחלק מחוק אישור התקציב הצבאי לשנת הכספים 1970, התיקון אסר על מימון צבאי למחקר ללא קשר ישיר או ברור לפעילות צבאית מסוימת.
בעקבות התיקון, הופנתה מחלקת ההגנה של ארצות הברית למימון מחקר יישומי לטווח קצר באוניברסיטאות שונות.
תיקון מנספילד של 1973 – תיקון זה הגביל במפורש את תקציבי המחקר של הסוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים למיזמים בעלי יישום צבאי ישיר.
תיקון זה הפחית משמעותית את מימון הפרויקטים האקדמיים בתחום מדעי המחשב, מה שדחף מומחים רבים לעבור לתעשייה הפרטית, כמו למרכז המחקר Xerox PARC.
עם זאת, יש המייחסים לתיקון תרומה משמעותית להתפתחות תעשיית טכנולוגיות המחשב המודרנית.
תיקון נוסף, מ-1971, קרא לצמצם בחצי את מספר הכוחות הצבאיים של ארצות הברית המוצבים באירופה.
מחליפו ביפן, מייקל ארמקוסט, ציין בזיכרונותיו שאמירה זו הייתה כמעין "מנטרה" עבור מנספילד.
בתקופת כהונתו טיפח מנספילד גם את הקשרים בין מדינתו מונטנה לבין יפן, כשבירת מונטנה, הלנה, הפכה לעיר תאומה של קומאמוטו שבאי קיושו.
ספריית מורין ומייק מנספילד באוניברסיטת מונטנה שבמיזולה נקראה על שמו ועל שם רעייתו, מורין, לפי בקשתו.
הספרייה כוללת גם את מרכז מורין ומייק מנספילד, המוקדש ללימודי אסיה ולשיפור ההבנה ושיתוף הפעולה בין ארצות הברית לאסיה, וכן את קרן מנספילד שפועלת למטרות דומות.
בשנת 2002 נקרא על שמו "הבניין הפדרלי ובית המשפט של ארצות הברית על שם מייק מנספילד" שבעיר ביוט.
המפלגה הדמוקרטית של מונטנה מקיימת מדי שנה ארוחת ערב בשם "Mansfield-Metcalf Dinner" לכבודו ולכבוד דמויות מפתח נוספות בפוליטיקה המדינתית.
במרוצת השנים הוענקו למנספילד פרסים רבים:
פרס ג'ון היינץ לשירות הציבורי הטוב ביותר בשנת 1977.
מדליית להטאר מאוניברסיטת נוטרדאם ב-1977, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר לאמריקאים חברי הכנסייה הרומית-קתולית.
מדליית החירות הנשיאותית ב-1989, שניתנה לו ולג'ורג' שולץ על ידי הנשיא רונלד רייגן.
ב-1990 הוענק לו פרס סילוונוס תאייר מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית, וחברות במסדר השמש העולה בידי ממשלת יפן, העיטור הגבוה ביותר ביפן עבור מי שאינו ראש מדינה.
בשנת 1999 נבחר מנספילד לדמות המשפיעה ביותר במונטנה במאה ה-20 על ידי העיתון "Missoulian".
בשנים האחרונות לחייו התגורר מנספילד בוושינגטון הבירה, נשאר פעיל ציבורית והמשיך להרצות גם בשנות התשעים לחייו.
הוא עבד במשרדו בחברת גולדמן זקס עד לשבוע שלפני מותו.
רעייתו, מורין, נפטרה ב-20 בספטמבר 2000. מנספילד נפטר מאי-ספיקת לב במרכז הרפואי הצבאי וולטר ריד ב-5 באוקטובר 2001, בגיל 98. הוא הותיר אחריו בת אחת, אן פיירקלו מנספילד (1939–2013), ונכדה אחת.
קברו של מנספילד ורעייתו נמצא במקטע 2, ציון 49-69F, בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מייקל ג'ון סאליבן הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויומינג ה-29 בשנים 1987–1995, וכשגריר ארצות הברית באירלנד בשנים 1998–2001.
סאליבן נולד באומהה, נברסקה כבן למשפחה מעורבת בפוליטיקה, שרבים מבניה כיהנו בבית המחוקקים של ויומינג, וגדל בעיר דאגלס שבוויומינג.
הוא התחנך בבית הספר התיכון של מחוז קונברס, ולמד באוניברסיטת ויומינג.
הוא עסק בעריכת דין, והיה מעורב בפוליטיקה המקומית במסגרת שירותו במועצת המנהלים של בית החולים נטרונה.
הוא ניצח בבחירות למשרת המושל של 1986 ושל 1990 על אף שהוציא פחות כספים על מסעות הבחירות שלו בהשוואה ליריביו פט סימפסון ומרי מיד.
במהלך תקופת כהונתו כמושל היה סאליבן למושל הראשון בוויומינג שהחלטות הווטו שלו נעקפו.
הוא מינה שלושה שופטים לבית המשפט העליון של ויומינג, בתקופתו בוצעו עונשי המוות האחרונים במדינה, הוא העביר את החוק לציון יום מרטין לותר קינג, והיה יושב ראש אגודת המושלים של המערב.
בבחירות של 1994 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית, וב-1998 מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כשגריר באירלנד.
הוא היה המושל הראשון שהביע את תמיכתו בקלינטון בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית של הדמוקרטים ב-1992, והיה יושב ראש שותף למסע הבחירות של קלינטון בוויומינג בשתי מערכות הבחירות בהן התמודד לנשיאות.