tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך 2010 עברה המשטרה במסגרת "ניצן – מכשירי קשר דיגיטליים" לרשת Astro-25 אותה סיפקה מוטורולה.
מערכת הקשר, דיבור והנתונים המשודרגת למשימות קריטיות תוכננה ופותחה במיוחד עבור ארגוני חירום והצלה.
המערכת מבוססת על תקשורת אלחוטית דיגיטלית P-25 (תקן לפרוטוקול תקשורת המשמש את הגופים העוסקים בתחום הביטחון האישי של האזרח בארצות הברית ומדינות נוספות) ומספקת כיסוי קשר ויכולת עבודה בשילוב עם כוחות נוספים (מחוץ למשטרה).
במקביל בינת תקשורת מחשבים הטמיעה במשטרת ישראל את מערכת התקשורת IPICS של סיסקו מערכות.
המערכת מאפשרת תיאום בין היחידות במשטרה באמצעות העברת תקשורת הרדיו של מכשירי הקשר לפרוטוקול IP (פרוטוקול אינטרנט).
חבלני משטרת ישראל מצוידים באמצעים מתקדמים לחבלה וסילוק פצצות.
אמצעים אלה כוללים רובוטי חבלה ממספר דגמים, כאשר הידועים שבהם הם האנדרוס וולברין הגדול (מסדרת רמוטק אנדרוס), והבמבי הקטן והוותיק שיוצא בהדרגה משירות.
בנוסף מצוידים החבלנים ברכבים ומשאיות עם כולא-פיצוץ, מעין "כספת" עשויה פלדה עבה שבה ניתן לפוצץ בביטחה מטען חבלה או נפל תחמושת, או להעבירה לשטח פתוח ובטוח בה ניתן לפוצצה מרחוק ללא סכנה לעוברי אורח ורכוש.
במשך שנים המשטרה התקשתה לגייס כח אדם מספק למילוי משימותיה.
הגם שהמשטרה ציינה את השליטה המלאה בעברית בקריאה ובכתיבה, יחד עם גובה של מעל מטר ושבעים ובריאות סוג א', בין התנאים הרצויים של השוטרים, בשנת 1957 כ-80% מהנבחנים שבין המתגייסים למשטרה נכשלו בידיעת הלשון.
בראשית ימי המדינה נדרשו השוטרים להיות בעלי השכלה עממית, ודפ"ר של לפחות שלוש, אך באמצע שנות ה-60 הועלה הרף לעשר שנות לימוד או השכלה מקבילה ולפחות דפ"ר חמש.
כן החלה המשטרה במאמץ לגייס בוגרי תיכון, כך שממוצע שנות הלימוד עלה משנת 1965 לשנת 1967 מ-7.2 ל-8.6. בתקופת המיתון של אמצע שנות ה-60 הצליחה המשטרה למלא את התקן, אולם בראשית שנות ה-70 חסרו למשטרה כ-1,000 שוטרים מהתקן, בגלל החלטה שלא לגייס מועמדים בלתי מתאימים.
ממועמדים נדרש להיות ברמה המתאימה להיות קצינים בצה"ל.
בשנת 1971, מתוך מעל 4,500 בקשות להתגייס, רק 934 נמצאו ראויים לגיוס.
המשטרה התבססה בעיקר על עולים חדשים, ואף ניהלה אולפן לעולים חדשים המתעתדים להתגייס למשטרה.
בראשית שנות ה-70 רק 30% מהשוטרים היו ילידי ישראל.
מתוך 7,648 שוטרים, מעל 1,600 עלו ממרוקו, כ-850 היו עולים מרומניה, ומעל 700 היו יוצאי עיראק.
מארצות הברית היו במשטרה 5 שוטרים בלבד.
בסוף שנות ה-70 הועלה הרף הנדרש ממתגייסים ל-11 שנות לימוד.
מאז עלו הדרישות והשוטרים נדרשים ל-12 שנות לימוד והמשטרה פועלת להגברת הגיוס של אקדמאים.
מיד עם הקמת משטרת ישראל גויסו נשים למשטרה, במספר קטן, לתפקידי תנועה וסדרנות במשרדי ממשלה.
במהרה נסגרו יחידות השוטרות והניסיון לגייס שוטרות קוטלג ככישלון של המשטרה שלא הכשיר את המועמדות כיאות.
מעבר לכך המשטרה נמנעה מגיוס שוטרות ונשים שרתו במשטרה רק כפקידות וכסוהרות בבתי מעצר לנשים.
ניצב מתתיהו סלע הסביר את עמדת המשטרה: "שוטרות ממהרות להתחתן, ואם נגייס למשטרה בחורות יפות, יתאהבו בהן גם עבריינים, ועוד נחיש את קצב פרישתן מן המשטרה; ואם נגייס רק מכוערות, נהיה לצחוק".
הסיבות להתנגדות לגייס שוטרות לתפקידי שיטור היו מגוונות כמו:
הגברים השוטרים לא יאהבו את זה ויכשילו את השוטרות.
הציבור לא יקבל מרות של אישה – שוטרת.
הנשים – שוטרות לא יוכלו לעמוד במעמסת התפקיד מבחינה נפשית ופיזית.
אולם בגלל המחסור בשוטרים, וביוזמת עמוס בן-גוריון, מפקד מחוז תל אביב, ששב מסיור בבריטניה, שם התרשם משילוב שוטרות במשטרה הבריטית ומיעילות פעולתן, הוחל בסוף שנות ה-50 בגיוס שוטרות, תחילה לתפקידי תנועה ובהמשך לתפקידי סיור, בעיקר במחוז תל אביב.
בעקבות השתפרות אחוזי הגיוס, הוחלט בשנת 1966 להקפיא את מספר השוטרות במשטרה כדי לשמור על איזון בין מספר הגברים והנשים בשירות.
עם השנים נפתחו יותר תפקידים לנשים במשטרה ונקבעו כללים לפתיחת כל המקצועות במשטרה לנשים.
ב-1974 הוחלט לאפשר לשוטרות להשתתף בקורס קצינים.
בשנת 1980, כ-15% מהשוטרים היו נשים והן שרתו כמעט בכל התפקידים במשטרה, למעט יחידות החבלה, היחידות ללוחמה בטרור ויחידת הכלבנים.
עם זאת, בשנות ה-90 אישרה המשטרה כי: "בחינת המצב בשטח העלתה, כי בפועל נמנע גיוסן של נשים למקצועות מסוימים, לעיתים בשל דרישות סף, ולעיתים – בשל היעדר שליטה על יישום בשטח של המדיניות המוצהרת, לגבי המגזר הייעודי".
בשנת 1996 הגישה האגודה לזכויות האזרח בישראל עתירה לבג"ץ נגד המשטרה בדרישה לדאוג לגיוס שוויוני של נשים למשטרה.
לאחר שהמשטרה עשתה צעדים שונים בכיוון, העתירה נדחתה.
נכון לשנת 2020, במשטרת ישראל משרתים 32,387 שוטרים, מתוכם 4,613 שוטרי חובה.
בנוסף משרתים עוד 25,070 מתנדבים במשמר האזרחי, כמתנדבי אבטחה, מתנדבים במדים, מתנדבי יחידות מיוחדות ומתנדבים בעלי מומחיות מקצועית.
נכון ל-2022 כ-86% משוטרי הקבע הם יהודים.
הדרגות במשטרה מקבילות במבנה שלהן לדרגות בצה"ל, ובאופן דומה הן נחלקות לשני מסלולים: בד"א (בעלי דרגות אחרות) וקצינים.
בראש משטרת ישראל עומד קצין בדרגת רב ניצב ותפקידו קרוי בשם "המפקח הכללי של משטרת ישראל" ובקיצור "מפכ"ל משטרת ישראל".
בניגוד לצה"ל, בו המפקד העליון הוא שר הביטחון, מפכ"ל המשטרה אינו כפוף פיקודית לשר, ומשמש בתור המפקד העליון של המשטרה.
דבר זה נובע מהיותה של המשטרה תאגיד סטטוטורי.
המכללה הלאומית לשוטרים מרכזת את פעילות ההדרכה וההכשרות במשטרת ישראל.
המכללה נחנכה בסוף 2014 וממוקמת בשטח העיר בית שמש.
ליד המכללה נמצא בית מורשת משטרת ישראל הפתוח לקהל.
ב-1 ביוני 1992 נחנכה ב שבקריית אתא אנדרטה לחללי משטרת ישראל, בעיצובו של האדריכל יוסף אסא.
האנדרטה מורכבת משני אלמנטים מבטון המתנשאים לגובה 17 מטר עליהם מוטבע סמל המשטרה.
גרם מדרגות מוביל למרפסת תצפית על עמק זבולון.
ליד האנדרטה ממוקמים קירות הנצחה ועליהם שמות הנופלים.
המקום שימש כאתר זיכרון מרכזי לחללי משטרת ישראל עד לינואר 2015 אז נפתחה המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש.
פעילות חינוכית – עדים במדים
משטרת ישראל מוציאה מזה שנים רבות משלחות של "עדים במדים".
במהלך המסע השוטרים לוקחים חלק בהכנת הטקסים במחנות וביערות.
השוטרים מכלל המחוזות והאגפים נוסעים במדי משטרת ישראל ולוקחים חלק רגשי וערכי.
משטרת ישראל מבצעת מעקבים סביב חשודים כמעקב סמוי כמו באופן כללי על האוכלוסייה בישראל כמעקב המונים, במטרה לזהות מגמות.
מהצורך לשמור על הזכות לפרטיות עיקר המעקב ההמוני מתבצע בניטור עקבות דיגיטליים אזוריים ותוך מעקב אחר מידע המועבר דרך אנטנות ראשיות אזוריות.
במקרה ועולה מאלו מידע בעניין תקשורת או התקשרות בעייתית מצמצמים את אזורי החיפוש עד לאיתור הגורם מעביר התקשורת הבעייתית.
משטרת הפארקים של ארצות הברית היא רשות אכיפת החוק הפדרלית לובשת המדים הוותיקה ביותר בארצות הברית.
היא מתפקדת כרשות אכיפה מן המניין, בעלת תחומי אחריות, חוקים וסמכויות משלה באותם אזורים של שירות הפארקים הלאומיים, הממוקמים בעיקר באזורי וושינגטון די.סי., סן פרנסיסקו וניו יורק ובאזורים ממשלתיים מסוימים אחרים.
לשוטרי משטרת הפארקים של ארצות הברית יש סמכות שיפוטית באזורי המטרופולינים שמסביב לשלוש הערים העיקריות בהן היא פועלת, כלומר יש להם סמכות מדינתית ופדרלית כאחד.
בנוסף לביצוע תפקידי מניעת פשע, חקירה וביצוע תפקידי כוח משטרה עירוני, משטרת הפארקים אחראית לשיטור בשטחים הכפופים אליה.
כמו כן, אמונה משטרת הפארקים גם על שימור ותחזוק אנדרטאות, פארקים ושטחים בעלי חשיבות היסטורית בארצות הברית.
משטרת הפארקים כפופה לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אזור הבילוי של גשר שער הזהב
המשרתים במשטרת הפארקים חייבים להיות בעלי אזרחות אמריקאית בין הגילאים 21 ל־37 ביום גיוסם, בעלי לפחות 60 נקודות אקדמאיות או לחלופין שנתיים בשרות אחת מזרועות צבא ארצות הברית.
מחלקת המשטרה של העיר ניו יורק היא גוף אכיפת החוק והחקירה בתחומי העיר ניו יורק.
המחלקה הוקמה בשנת 1844, והיא כיום מחלקת המשטרה המקומית הגדולה ביותר בארצות הברית.
מטה המשטרה ממוקם בכיכר המשטרה 1 (1 Police Plaza), במנהטן תחתית.
משטרת העיר ניו יורק הוקמה ב-1844 ובאותה עת אוכלוסיית העיר הייתה 320,000 תושבים.
באותה עת פעלו משמרות פטרול ליליות וכמה קציני שיטור שלא אורגנו לכוח שיטור מוניציפלי.
את המשימה להקים כוח שיטור כלל-עירוני, הטילו רשויות העיר על פיטר קופר.
המשטרה הוקמה ככוח שיטור עירוני ב-7 במאי 1844 בתקופת ראש העיר ויליאם הוומייר (William Frederick Havemeyer).
ב-1857 נעשו רפורמות שהביאו לפירוק המשטרה המוניציפלית והקמת משטרת המטרופולין ובחלוף השנים הלך כוח השיטור והתרחב לאיטו, תוך מאבק בעלייה ברמת הפשיעה בעיר.
במאה ה-20, נאלצה משטרת העיר להיאבק בפשיעה הגוברת בשכונת הברונקס וסביבותיה, שרמת הפשיעה בה החלה לעלות לקראת אמצע שנות ה-40, עם העמקת ההפרדה הגזעית בארצות הברית בין השחורים ללבנים.
במקביל לכך, התמודדה המשטרה גם עם בעיית השחיתות שהלכה וגאתה בכל זרועות השיטור כשקצינים פעלו לעיתים עבור אנשי המאפיה וקיבלו מהם שוחד.
בשנות ה-90, ביצע ראש העיר רודולף ג'וליאני רפורמה בשיטור העירוני תוך העמקת הענישה על פשעים קלים, תוך ניסיון להגביר את האכיפה בשכונות הבעייתיות של העיר.
בנוסף ג'וליאני יצר מהפכה בתחום האכיפה והביא ביטחון לתושבי העיר בכך שהציב כמעט כל 10 מטר שוטר במקומות בעלי פשיעה גבוהה המוטו שעמד לנגד עיניו היה אפס סובלנות כנגד פשיעה קלה ולקראת סוף העשור הפכה משטרת העיר ניו יורק והייתה לאחת הטובות והמתקדמות בעולם.
אחד הכלים שיושמו במשטרת ניו יורק בתקופה זו למיפוי האזורים הבעייתיים היה ה-COMPSTAT, שפותח בתקופת כהונתו הראשונה של נציב המשטרה ויליאם בראטון (1994-1996), על ידי מי שהיה אז סגנו ג'ק מייפל.
נציב המשטרה: ג'סיקה שרה טיש (מ-25 בנובמבר 2024)
סגן ראשון: טניה קינסלה (מ-17 בניולי 2023)
מפקד המשטרה: מייקל ג'יי לי-פטרי (מאוקטובר 2025)
יחידת התעופה (Aviation Unit), שבראשה עומד קולונל ג'פרסון דה מונט תומפסון.
היחידה הוקמה ב-1928 וטוענת להיות ליחידה המשטרה האווירית הוותיקה בעולם.
מטה היחידה ממוקם בברוקלין ומתוקף תפקידה מבצעת סיורים אוויריים ומענה מהיר במקרי חירום.
מאז פיגועי 11 בספטמבר היחידה זכתה למימון רב והצטיידה במסוקים רבים.
יחידת שירותי החירום (New York City Police Department Emergency Service Unit) - היחידה אחראית לתיאום עבודות החילוץ וההצלה בין כוחות המשטרה ושירותי הכיבוי של העיר ניו יורק.
הלשכה לשליטה בפשע המאורגן (NYPD Organized Crime Control Bureau) - יחידת אכיפה האחראית לחקירה ומניעת פשע מאורגן והסלמתו בעיר ניו יורק.
היחידה מפעילה בלשים ומודיעים חשאיים בקרב משפחות הפשע הגדולות ביותר בעיר.
בראש היחידה עמד אנתוני איזו.
כוח המשימה המשולב ללוחמה בטרור של הלשכה משתף פעולה עם חטיבת השדה של ניו יורק מטעם ה-FBI במאבק נגד הפשע המאורגן.
היחידה נאבקה באופן חזיתי מול המאפיה הרוסית בלונג איילנד, המאפיה הסינית, המאפיה האיטלקית ושאר ארגוני הפשיעה האתניים הפועלים בעיר.
הלשכה פורקה במרץ 2016. אחריותה נטמעה בלשכת הבילוש, בראשות ראש הלשכה ג'וזף קני, אשר מכהן בתפקיד מאז ספטמבר 2023.
מרכז פשיעה בזמן אמת - אחראית על רשת המצלמות הפזורות ברחבי העיר
חטיבת הקורבנות המיוחדת - עוסקת בחקירת ופענוח פשעי אונס והטרדה מינית
יחידת הנמל - אחראית לאבטחת נמל ניו יורק
משטרת העיר ניו יורק זכתה לסיקור והנצחה בספרות האמריקאית ובסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, להלן רשימה של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה על משטרת העיר ניו יורק:
מחלקת המשטרה של לוס אנג'לס היא מחלקת המשטרה של העיר לוס אנג'לס בקליפורניה.
מחלקת משטרה זו הוקמה ב-1853.
עם קרוב ל-9,900 שוטרים ויותר מ-3,000 מתנדבים, אחראית משטרת לוס אנג'לס על שטח של 473 קמ"ר, ובתחום זה חיים יותר מ-3.8 מיליון בני אדם.
מחלקת המשטרה של לוס אנג'לס היא סוכנות אכיפת החוק החמישית בגודלה בארצות הברית, והשלישית בגודלה כגוף משטרתי עירוני לאחר NYPD (משטרת ניו יורק) ו-CPD (משטרת שיקגו).
ראשיתה של משטרת לוס אנג'לס ב-1853, עם הקמת גוף של סיירים מתנדבים שסייע לרשויות אכיפת החוק באזור.
גוף זה וגופים אחרים שפעלו בעקבותיו הוכחו כבלתי יעילים, עד שב-1869 הוקם כוח משטרתי בשכר, שהחל מגרעין של שישה שוטרים, וב-1903 התרחב לכ-200.
ב-1992 עמדה משטרת לוס אנג'לס במרכזה של שערורייה שזכתה לשם "מהומות רודני קינג".
ארבעה שוטרים צולמו כשהם מכים נער שחור בשם רודני קינג מכות נמרצות, והאירוע עורר מהומות בעיר שנמשכו שישה ימים, במהלכן נהרגו 53 אנשים ונגרם נזק לרכוש שנאמד בכמיליארד דולר.
משטרת לוס אנג'לס נוסדה לראשונה ב-1853 כלוס אנג'לס ריינג'רס, כוח מתנדבים שסייעו לכוחות השיטור של המחוז.
בחלוף השנים, הריינג'רס הפכו למשמר של העיר לוס אנג'לס ובתחילה הכוח לא היה יעיל במיוחד, ונודע ברמת האלימות שנקט.
ב-1869, שישה שוטרים הקימו כוח שיטור שפעל בכפיפות למרשל העיר, ויליאם וורן.
בשנת 1903, הכוח גדל ל-200 והפך למחלקת השיטור של העירייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כוח האדם הידלדל בשל גיוסם של רבים מאנשי הכוח לצבא.
למרות המאמצים לשמור על מספר שוטרים, המשטרה לא יכלה לעשות הרבה כדי לשלוט במהומות ההמוניות שפרצו ב-1943.
בשנות ה-50 וה-60 פעלו מפקדי המשטרה להתמקצעות המשטרה והאוטונומיה שלה בעיר.
אך בשל אלימות משטרתית גוברת, הלך המוניטין שלה והורע, כשאזרחים חששו לפנות למשטרה בשל האלימות שנקטה.
לקראת סוף שנות ה-70 הוקמה יחידת ה-SWAT הראשונה.
בשנות ה-90 התרחשה שערוריית רמפרט.
בשנת 1997 התרחש בעיר הירי בצפון הוליווד שהיה שוד בנק שהסתבך.
במהלך האירוע נפגעו אזרחים ושוטרים ועל בסיסיו אף צולם סרט.
ב-2009, מרבית מחלקות המשטרה עברו למבנה חדש, כשבמטה הישן נותרו מחלקות בודדות.
ב-2010 נערך שינוי ארגוני נרחב בתוככי המשטרה, במסגרתו הוקמו מחלקות חדשות ומוזגו מחלקות קיימות.
משטרת לוס אנג'לס מפוקחת על ידי מועצת נציבי המשטרה של לוס אנג'לס (Los Angeles Board of Police Commissioners), ואחראית גם לניהול מבצעים.
מפקד המשטרה אומנם מדווח למועצה, אך שאר מחלקות המשטרה מדווחות למפקד המשטרה בלבד.
מרכז פארקר, ששימש כמטה המשטרה בעבר, נקרא על שם ויליאם פארקר, מפקד משטרת לוס אנג'לס לשעבר.
המטה הנוכחי שוכן ברחוב 1, 100 מערב, דרומית לבניין עיריית לוס אנג'לס, והוא נפתח רשמית באוקטובר 2009.
משרד מפקד המשטרה (The Office of the Chief of Police) הוא הגוף הניהולי של המשטרה שהעומד בראשו הוא מפקד המשטרה.
המשרד מורכב ממשרד דובר המשטרה, חטיבת ייעוץ משטרתי, החטיבה לניהול סיכונים, חטיבת המחקר והתכנון, חטיבת הפיקוח, לשכת התקנים המקצועיים – הכוללת גם את החטיבה לענייני פנים, חטיבת המבצעים המיוחדים, חטיבת כוח החקירה, החטיבה לניתוח ותגובה קריטית שהוקמה ב-2006 וכוללת יחידות מיוחדות וחטיבות בילוש למניעת פשיעה.
משרד המבצעים של משטרת לוס אנג'לס מעסיק כ-10,000 שוטרים.
המשרד הוקם ב-2010 ובראשו עומד עוזר מפקד המשטרה.
המשרד כולל חטיבת רכוש, חטיבת הכלא ואחרים.
לשכת הבילוש של משרד המבצעים המיוחדים מורכבת מהחטיבות הבאות:
חטיבת פשעי מסחר והפשע המאורגן (Commercial Crimes Division)
הלשכה אחראית לאספקת משאבים טקטיים למשטרת לוס אנג'לס ותמיכה במבצעים ופעילויות שטח.
היחידה עוסקת במקרים של איום טרור בקנה מידה גדול.
הלשכה הוקמה ב-2010 ממיזוגן של לשכת המודיעין המשטרתי והלוחמה בטרור עם הלשכה למבצעים מיוחדים.
הלשכה כוללת את החטיבות הבאות:
פלוגה A – תכנון מבצעים ומינהלה
פלוגה D – טקטיקות ואמצעים מיוחדים – יחידת ה-SWAT
פלוגה E – יחידת הפרשים
K-9 – יחידת הכלבנים (K9 מבוטא כ־Canine)
המשרד הוקם ב-2010 והוא מורכב מהמחלקות והשירותים הבאים:
משטרת מוסקבה , בשמה הרשמי: המינהל הראשי לענייני פנים של העיר מוסקבה הוא גוף האכיפה והשיטור בעיר מוסקבה, זוהי המשטרה הגדולה ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה.
משטרת מוסקבה הוקמה לראשונה ב-19 בינואר 1722 וכיום המשטרה היא האחראית הבלעדית על אבטחת העיר בעת שנערכים בה אירועים בינלאומיים גדולים.
מטה המשטרה ממוקם ברחוב פטרובקה 38, שהפך לכינוי כולל של משטרת מוסקבה.
מפקד משטרת מוסקבה מתמנה ומפוטר על ידי נשיא רוסיה על פי המלצת שר הפנים הממונה על המשטרה.
לפני מינויו של מפקד המשטרה נוהג הנשיא להתייעץ בראש עיריית מוסקבה.
מפקד משטרת מוסקבה הנוכחי הוא אולג בראנוב, שהחליף בשנת 2016 את אנטולי יאקונין שכיהן בתפקיד משנת 2012. על משטרת מוסקבה מפקחים משרד הפנים הרוסי, ראש עיריית מוסקבה והפרלמנט העירוני של מוסקבה.
במשטרה משרתים למעלה מ-50,000 שוטרים.
משטרת העיר מוסקבה הוקמה ב-19 בינואר 1722 ובראשה עמד האובר-פוליצמייסטר המוסקבאי שמונה על ידי המושל הכללי של מוסקבה.
המשטרה נחשבה עוד בתקופת האימפריה הרוסית לאחת המשטרות האזוריות הטובות במדינה, לצד משטרת הבירה.
באוקטובר 1917 הסובנרקום (מועצת הקומיסרים העממיים) הקימה את מיליציית הפועלים של מוסקבה, שעל ארגונהּ היה אחראי מיכאיל רוגוב, ראש העיר הקומוניסטי הראשון של מוסקבה.
ב-1946 הקומיסרים העממיים הפכו לשרים ממשלתיים ומשטרת העיר הפכה למינהל לענייני פנים של הוועד הפועל העירוני של מוסקבה (Управление внутренних дел Мосгорисполкома).
ב-1973 המינהל הפך למינהל הראשי לענייני פנים של מוסקבה, והמשיך לשאת שם זה עד לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-2011 המיליציה הפכה למשטרה (Полиция) שוב והמינהל הראשי לענייני לפנים של מוסקבה כונה המינהל הראשי של משרד הפנים במוסקבה שמכונה לעיתים בשמו הצארי "המשטרה המוסקבאית" (Московская полиция).
ב-11 בדצמבר 2010 התמודדה המשטרה עם אחת ההפגנות הגדולות ביותר בשנים האחרונות, כאשר מפגינים לאומנים רוסים הפגינו בכיכר המנז' במוסקבה נגד הקווקזים, לאחר ששבוע קודם נרצח אוהד של ספרטק מוסקבה בידי קווקזי.
ההפגנות שהיו אלימות במיוחד הביאו למעצרם של מאות לאומנים ואוהדי ספרטק מוסקבה שהביעו הזדהות לרצח האוהד.
המשטרה דיכאה את ההפגנות ביד קשה.
ב-22 בינואר 2011, הנשיא מדבדב פיטר את מפקד משטרת התנועה של מוסקבה הוותיק, סרגי קזאנצב, שעמד בראש המינהל המוסקבאי של משטרת התנועה הרוסית מאז 2001. במקומו מונה אלכסנדר אילין, שכיהן בתפקיד 4 שנים.
מאז דצמבר 2011 המשטרה התמודדה עם הפגנות של ארגוני אופוזיציה שונים.
בנוסף, דווח כי בשנת 2011 המשטרה טיפלה בכ-173 אלף אירועי פשע.
משטרת מוסקבה כוללת 10 יחידות אזוריות ומחלקות מרכזיות הממוקמות במטה:
מינהל ביטחון פנים - חקירות פנים
מחלקת קשר עם הציבור - דוברות המשטרה
המחלק הפלילי המוסקבאי (Московский уголовный розыск, МУР) היא המחלקה לחקירות פליליות שמכונה לעיתים בשם הבולשת המוסקבאית ונחשבת לאחת הטובות ברוסיה.
מינהל ביטחון כלכלי ומאבק בשחיתות -לוחמה בהונאה כלכלית והלבנות הון
מינהל אבטחת בטיחות בדרכים - שמה הרשמי של משטרת התנועה המוסקבאית
מינהל מאבק בקיצוניות - מאבק בפשיעה מאורגנת וטרור
המינהל הראשי ללוחמה בסמים (יורשת השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה)
מינהל קרימינליסטיקה ומומחים - מעבדת הזיהוי הפלילי
מינהל אבטחת סדר ברכבת תחתית
משטרת התיירות (Туристическая Полиция; הוקמה בשנת 2014)
בעבר התקיימו גם הכוחות המיוחדים של משטרת מוסקבה, הוקמו ב-23 באוקטובר 1987 בתור אומו"ן מוסקבה.
תפקידם היה למנוע הפגנות אלימות ולבצע השתלטויות מהירות במקרי חטיפה ובני ערובה המוניים.
ב-2011 כוחות אומו"ן של משטרת מוסקבה אוחדו עם המרכז למטרות מיוחדות ותגובה מהירה של משרד הפנים וב-2016 הוכפפו למשמר הלאומי של רוסיה.
המשטרה נועדה להגן על חייהם, בריאותם, זכויות האדם וחירויותיהם של האזרחים הרוסים, אזרחים זרים ואנשים חסרי אזרחות, והיא עוסקת בעיקר בלחימה בפשע, בטיחות רכוש הציבור וביטחון הציבור.
המשטרה מבצעת את צווי נשיא הפדרציה הרוסית או את הנחיותיו של שר הפנים.
בראש המשטרה עומד שר הפנים הרוסי, האחראי לניהולה.
מטה המשטרה נמצא בבניין משרד הפנים ברחוב ז'יטנאיה 16 במוסקבה.
המשטרה ברוסיה היא עתיקת יומין והוקמה לראשונה על ידי פיוטר הגדול ב-7 ביוני 1718 כמשטרת סנקט פטרבורג, למפקד משטרת סנקט פטרבורג הראשון מונה יהודי מומר בשם אנטון דיווער, שנחשב לראש המשטרה הראשון.
ב-19 בינואר 1722 הוקמה משטרת מוסקבה והחל מ-1755 הפרלמנט הרוסי החל למנות מפקדי משטרה עירוניים.
בשנת 1862 במשטרת סנקט פטרבורג הוקמה מחלקה לחקירות פליליות ובתחילת המאה ה-20 מחלקות אלו היו קיימות בכל הערים הגדולות.
בתקופת האימפריה הרוסית לא הייתה משטרה ארצית אלא משטרות עירוניות שעסקו גם במבצעי חילוץ, כבאות והצלה כאשר משטרות אלה הוכפפו ב-1802 למשרד הפנים הרוסי ובשנים 1880–1917 הוכפפו למחלקת המשטרה של משרד הפנים.
המשטרה ברוסיה המשיכה להיקרא משטרה (Полиция) עד פרוץ מהפכת אוקטובר, שהביאה לרפורמה כוללת במערך הארגוני של הממשלה כולה.
מחלקת המשטרה (Департамент полиции) הייתה מחלקה במשרד הפנים הרוסי האחראית לניהול כל גופי המשטרה באימפריה הרוסית משנת 1880 ועד 1917. המחלקה הוקמה ב-6 באוגוסט 1880 כיורשת המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר ונודעה תחילה בשם מחלקת משטרת המדינה .
המשטרה הייתה אחראית על יחידות השיטור השונות ברחבי המדינה, מחלקות הבילוש וגדודי הכבאות וההצלה.
המחלקה פורקה לאחר פרוץ מהפכת פברואר ב-10 במרץ 1917 ובמקומה הוקם המינהל הזמני לענייני משטרת הציבור ולאבטחת רכוש וחיי האזרחים וב-19 ביוני אותה שנה הפכה למינהל הראשי לענייני המיליציה (Милиция).
המשטרה הקיסרית פורקה סופית ב-25 באוקטובר 1917 וחדלה להתקיים החל מתאריך זה.
בנובמבר 1918 הקומוניסטים החלו בהקמת זרועות ה"מיליציה" שהחלה לפעול כמשטרת העם, ותִפקדה כמשטרה כלל ארצית בברית המועצות שפולגה למינהלי פנים עירוניים ומינהלי מחוזות, שפעלו כמשטרות אזוריות.
ב-1990 קודמה הצעת חוק לשינוי שם המיליציה חזרה ל"משטרה", אך עד מהרה התפרקה ברית המועצות ל-15 רפובליקות והרעיון נזנח.
המיליציה המשיכה לתפקד כמשטרת המדינה ברוסיה עד לשנת 2011.
המשטרה הפדרלית (רפורמה שלא מומשה)
לראשונה החלו דיונים על רפורמה במשטרה הרוסית בסתיו 2002, במסגרתה הוצע להקים את המשטרה הפדרלית (Федеральная полиция) ו"משטרה מוניציפלית".
על פי התוכניות, שיזם שר הפנים, המשטרה הרוסית תוכננה להתפצל לשני גופי שיטור ולדעת ראש סגל הקרמלין, דמיטרי קוזאק, הדבר היה מיישם בפועל את זכותם החוקתית של מחוזות רוסיה להפעיל בעצמם כוחות שיטור.
בסוף 2003 תוכנן לאחד בין חוקרי המשטרה, משרד הפנים, שירות הביטחון הפדרלי ומשטרת המס הפדרלית לצורך יצירת גוף חדש בשם שירות החקירות הפדרלי (Федеральная служба расследований).
אלא שהצעדים הראשונים לרפורמה שכזו לא היו מוצלחים, לאחר שהשר בוריס גריזלוב יזם את פירוקה של המינהל האזורי למלחמה בפשע המאורגן (РУБОП), בעקבות רמת שחיתות גבוהה בארגון והוא משך את ידיו מתמיכה ברפורמה משטרתית לפיצול המשטרה.
במקום זאת, הוא קידם צעדים להפיכתה לממוזגת יותר ולאיחוד שירותים אל תוכה.
אף שצצו דיווחים על יצירת משטרה פדרלית ברוסיה ובתוכה "משטרת פלילים", "משטרת ביטחון הציבור" ו"משטרת הגירה" בפועל הרפורמה הוקפאה.
ב-2010 יצאה לדרך הרפורמה המשטרתית ברוסיה, שהושלמה עד 2012 וכבר ב-1 במרץ 2011 הפכה ה"מיליציה" ל"פוליציה" (בשמה ההיסטורי).
הרפורמה במשטרת רוסיה (Реформа МВД, הרפורמה במשרד הפנים הרוסי) יצאה לדרך באוגוסט 2010. הרפורמה שנועדה להשיב את אמון הציבור הרוסי במשטרה, כללה את שינוי שמה של המשטרה מ"מיליציה", כפי שנקראה, ל"פוליציה" ("משטרה", בפשטות) – שמה של המשטרה הרוסית עוד מתקופת הצאר.
הצעת החוק פורסמה באינטרנט בספטמבר 2011 לצורך דיונים ציבוריים לפני הגשתה לאישור הפרלמנט.
הצעת החוק זכתה לתמיכה ציבורית לאחר שכללה תנאי קבלה מחמירים של שוטרים וחיוב כל שוטר לשאת תג על חזהו, כנהוג במרבית משטרות המערב.
בינואר 2011 החוק אושר על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה ובפברואר אותה שנה גם על ידי הדומה, וב-1 במרץ 2011 החוק החדש "אודות המשטרה" נכנס לתוקף והרפורמה המשטרתית נכנסה להילוך מהיר.
ביולי 2011 הוועדה להכשרת שוטרים סיימה את עבודתה לאחר שעסקה בהכשרתם המחודשת של שוטרי רוסיה, לקראת החלת הרפורמה המשטרתית.
הוועדה, שהוקמה בפברואר 2011 כצעד משלים לקראת השלמת הרפורמה במשטרה, הצליחה להעביר הכשרה מחודשת בקרב כמיליון שוטרים, כאשר 183,000 שוטרים פוטרו על ידי הנשיא, וכוח האדם במשטרה קוצץ ב-22%, כשהמטרה הייתה להפחית את כמות השוטרים מ-1,280,000 שוטרים ל-1,100,000 עד 2012. נכון ל-2014, שירתו במשטרה כ-914,000 שוטרים.
בשל השחיתות הגבוהה במשטרה וחוסר האמון הציבורי בה הוגשה הצעת חוק נשיאותית להקמת משטרה חדשה, תחת החוק "אודות המשטרה", שבמסגרתו הוחלט להעניק עזרה סוציאלית לשוטרים במצוקה, ולהעלות את שכרם ב-30%, כאשר סגן במשטרה מרוויח בין 33,000 ל-45,000 רובל בחודש, לעומת 10,000 רובל בחודש לפני הרפורמה.
הוחלט כי כל שוטר בעל עבר פלילי לא יוכל לשרת במשטרה, ושוטרים שהואשמו בפלילים יפוטרו מהארגון.
באפריל 2016 נערך ארגון מחדש במבנה המשטרה, כאשר הוקמו בו 2 יחידות חדשות: היחידה למלחמה בסמים (שירשה את פסק"ן) והיחידה לענייני הגירה (יורשת שירות ההגירה הפדרלי שפורק).
בנוסף, חיל הפנים של משרד הפנים הרוסי פורק כולו ועל בסיסו הוקם המשמר הלאומי של רוסיה שהפך לגוף עצמאי הכפוף לנשיא בלבד, כל יחידות המשטרה המיוחדות הועברו לאחריות המשמר הלאומי.
בספטמבר 2016 הוכרז על פיטורם של 163,000 שוטרים וקיצוץ מצבת כוח האדם במשטרה ל-904,871 שוטרים.
במרץ 2017 נודע כי במסגרת רפורמה מתמשכת במשטרה ישנה תוכנית לפיה משטרת התנועה תפורק ותמוזג אל תוך המשטרה עצמה ותהווה חלק משירות הסיור של המשטרה והמינהל הראשי להבטחת ביטחון הציבור ותיאום בין ארגוני הרשות המבצעת במחוזות רוסיה, בפועל תוכנית זו הוקפאה אף היא.
מפקד משטרת רוסיה הוא שר הפנים של רוסיה.
בתקופה הצארית, בעת קיומה של מחלקת המשטרה, מנהל מחלקת המשטרה כיהן כמפקד משטרת הצאר והיה ממונה לתפקיד על ידי שר הפנים.
לאחר התפרקות ברית המועצות שר הפנים הוא מפקד המשטרה בפועל.
המשרד הראשי של המשטרה כולל:
המינהל הראשי לאבטחת הסדר הציבורי ותיאום עם ארגוני הרשות המבצעת בשלטון המקומי של רוסיה
המינהל הראשי לביטחון פנים - מח"ש הרוסית
המינהל הראשי לחקירות פליליות - מחלקת בילוש מרכזית
המינהל לאיתור מבצעי של משטרת הפדרציה הרוסית - מודיעין משטרתי
המינהל הראשי לשליטה בסמים (יורש השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה)
מינהל К - היחידה למאבק בפשע מקוון, הגנת סייבר ואבטחת מחשבים
הלשכה הלאומית המרכזית של האינטרפול
המינהל לאבטחת אירועי ספורט גדולים ובינלאומיים
מרכז שירות הכלבנים - יחידה של כלבי משטרה הפועלת מאז 21 ביוני 1909.
בנוסף לכך קיימים סניפים אזוריים כמקובל, המכונים מינהלים ראשיים.
המינהל הראשי אחראי על ניהול הכוח משטרתי בישות הפדרציה הרוסית בה מתגוררים מעל 2 מיליון תושבים או שהוא בעל מעמד מיוחד (למשל המינהל הראשי של מוסקבה או המינהל הראשי של מחוז מוסקבה).
בראש המינהל הראשי עומד קצין בכיר בדרגת גנרל-לויטטנט או גנרל-קולונל.
המינהל אחראי על ניהול הכוח המשטרתי ביתר הישויות של הפדרציה הרוסית או ביחידות מינהליות מחוזיות (למשל מינהל מחוז טולה, מינהל מחוז דרום-מערב מוסקבה וכולי').
בראש המינהל עומד קצין בדרגת קולונל.
מחלקת משרד הפנים מהווה יחידה משנית של המינהל ואחראית על הכוח המשטרתי בעיר בינונית או באזור של עיר גדולה.
המדור המשטרתי הוא היחידה האזורית בתוך מחלקת משרד הפנים.
משטרת רוסיה כוללת 22 משרדי פנים ברפובליקות של רוסיה, 19 מינהלים ראשיים של משרד הפנים במחוזות רוסיה, 42 מינהלי משרד הפנים במחוזות.
סמל עיר גוף השיטור אלטאי מינהל משרד הפנים במחוז אלטאי קמצ'טקה מינהל משרד הפנים במחוז קמצ'טקהחברובסקמינהל משרד הפנים במחוז חברובסקקרסנודרמינהל משרד הפנים במחוז קרסנודרקרסנוירסקמינהל משרד הפנים בקרסנוירסקפרםמינהל משרד הפנים במחוז פרם פרימוריה מינהל משרד הפנים במחוז פרימורסקסטברופול מינהל משרד הפנים במחוז סטברופולמחוז עבר הבאיקל מינהל משרד הפנים בעבר הבאיקל
סמל עיר גוף השיטור מוסקבה מינהל משרד הפנים במוסקבה סבסטופול מינהל משרד הפנים בסבסטופול סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד מינהל משרד הפנים בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד
תמונהדגםייצורסוגקליברהערותАКС-74Уרובה אוטומטי5,45 × 39 מ"מאקדח מקארובאקדח9 מ"מגז מדמיענשק לא קטלני —אלה משטרתיתנשק לא קטלני —
משמשת גם להעברת אסיריםGAZel-Next, GAZon NEXT רכב תובלהמשמש להובלת אסירים
בשנת 2018 משטרת התנועה הרוסית החלה להצטייד בדגמי BMW X5 xDrive35i F15, קיה סורנטו, פיאט דובלו פנורמה, טויוטה לנד קרוזר 200, Mercedes-Benz GLE 400 d V167, אאודי A6 C8, פורד אקספלורר ספורט.
שוטרים משק"ים דרגות כתףתלבושת רגילה דרגה שוטר סרגינט זוטר סרגנט סרגנט בכיר סטרשינה פרפורשצ'יק פרפורשצ'יק בכיר
קצינים זוטרים קצינים בכירים פיקוד עליון דרגות כתףתלבושת רגילה דרגהלוטננט זוטרלוטננטלוטננט בכירקפיטןמייג'ורלוטננט-קולונלקולונלגנרל-מייג'ורגנרל-לוטטנטגנרל-קולונלגנרל משטרה
הצעת החוק הנשיאותית משנת 2011 של דמיטרי מדבדב להפיכת המיליציה למשטרה ספגה ביקורת נוקבת בטענה שהרפורמה נועדה לבצע שינויים קוסמטיים בלבד ולא שינוי של ממש - נטען ששינוי שם הארגון מ"מיליציה" ל"פוליציה" ("משטרה") לא באמת ישנה משהו במערך הניהולי והתפקודי וכי עדיין תסבול המשטרה הרוסית מדימויה כגוף משטרה מושחת וכושל.
חרף זאת, כשעלתה ההצעה לראשונה והחלו דיונים קדחתניים בנושא, ציפיות רבות נתלו ברפורמה ורבים קיוו שהרפורמה אכן תסייע להפוך את המשטרה לגוף משטרה מודרני.
נודעה אז הצעת המיתוג מחדש למשטרה שהציע משרד המיתוג SmartHeart המוסקבאי עוד בנובמבר 2011 ועורר התעניינות רבה, אך הצעות הסגנון והמיתוג מחדש שהוגשו על ידי המעצבים לידי משרד הפנים נדחו בשאט נפש.
משטרת לטרון היא תחנת משטרה שהוקמה בשנת 1940 בלטרון על ידי שלטונות המנדט הבריטי, כאחת מ-11 מצודות טגארט שנבנו בתחילת מיזם מבני המשטרה (Police Building Programme) שיזם סר צ'ארלס טגארט.
התחנה שלטה על הדרך מתל אביב לירושלים.
ב-18 במאי 1948 השתלט הלגיון הערבי על בניין המשטרה הבריטית, ששלט על הכביש היחיד המקשר את אזור השפלה לירושלים והיה לפיכך בעל חשיבות אסטרטגית בקרב על ירושלים.
בין 25 במאי ו-18 ביולי 1948 התנהלה במקום סדרה של קרבות עזים בין חטיבות ההגנה וצה"ל לבין הלגיון הערבי שבהם ניסתה ישראל לכבוש את משטרת לטרון, אך נכשלה.
מבצע בן נון א': בלילה שבין 24 במאי 1948 ל-25 במאי נערך ניסיון ראשון לכבוש את לטרון.
הכוח התוקף, בפיקודו של שלמה שמיר, כלל את חטיבה שבע (1450 לוחמים), שאך זה הוקמה, מתוגברת בגדוד 32 מחטיבת אלכסנדרוני (450 לוחמים).
הכוח נכשל בניסיונו לכבוש את הנקודות השולטות ברכס לטרון ונסוג לאחר שספג אבדות קשות.
מבצע בן נון ב': ב-30 במאי נערך ניסיון שני לכבוש את מתחם לטרון, על ידי חטיבה שבע בסיוע גדוד מחטיבת גבעתי.
במהלך המבצע הצליח צוות קרב משולב מגדוד 73 של חטיבה 7 לפרוץ את טבעת ההגנה החיצונית של תחנת המשטרה, אך ניסיונו לפוצץ פרצה בקיר המשטרה נכשל, והוא נסוג לבסוף לאחר שהושמד כמעט לחלוטין.
בחצר המשטרה נותרו 31 הרוגים ישראלים וארבעה זחל"מים.
מבצע יורם: המבצע נערך בלילה שבין 8 ביוני ל-9 ביוני 1948, בהשתתפות כוחות מחטיבת הראל ומחטיבת יפתח, שניסו לכבוש משלטים של הלגיון הערבי באזור לטרון.
ב-18 ביולי 1948 לקראת כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, בוצע ניסיון לכבוש את תחנת המשטרה.
המשימה הוטלה על פלוגה של חטיבת יפתח ועל מספר זחל"מים וטנק קרומוול של חטיבה 8. הטור המשוריין יצא מאל-קובאב והתקדם לעבר תחנת המשטרה בלטרון.
כאשר הגיעו לתחנת השאיבה במחצית הדרך פתח הטנק באש על המשטרה.
בעת שילוח הפגז השלישי נתקע התרמיל בקנה והטנק נסע אחורה כדי לתקן את התקלה.
לאחר כישלונות אלה נותרה לטרון בשליטת ירדן עד למלחמת ששת הימים.
ב-6 ביוני 1967, היום השני למלחמת ששת הימים, כבשה חטיבת קרייתי, בפיקודו של משה יטבת, את מתחם לטרון, בקרב שנמשך כשעתיים, ללא הרוגים לצה"ל.
בשנת 1978 החלה היוזמה להקמת "יד לשריון" במקום - אתר הנצחה לחללי חיל השריון במערכות ישראל.
לשם כך הוקמה "העמותה להקמת יד לשריון", שעסקה במימוש היוזמה במשך שנים אחדות.
אתר "יד לשריון" כולל מוזיאון לתולדות השריון ואוסף של כלים משוריינים הכולל טנקים, גשרים ניידים, זחל"מים, נגמ"שים ושריוניות.
אוסף זה הוא מהגדולים בעולם ומכיל מעל מאה פריטים, ביניהם טנקי המרכבה (סימן 1-4) של צה"ל, כלי שלל שנתפסו מצבאות ערב במלחמות ישראל וכלים מיוחדים שנקנו לצורך התצוגה.
מחלקת המשטרה של העיר מיאמי הוקמה בשנת 1864 והיא מחלקת המשטרה הגדולה ביותר במדינת פלורידה, ארצות הברית.
מחלקת המשטרה של מיאמי אחראית לאכיפת החוק והחקירה בתחומי העיר מיאמי והיא אחת ממחלקות המשטרה העירוניות הוותיקות ביותר בארצות הברית.
בעיר פועלת גם מחלקת המשטרה של מחוז מיאמי-דייד ונבדלת ממנה בצבע מדיה התכולים.
כ-1,100 שוטרים משרתים במשטרת מיאמי.
משטרת העיר מיאמי זכתה לסיקור והנצחה בספרות האמריקאית ובסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, להלן רשימה של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה על משטרת מיאמי:
דקסטר, דקסטר הוא שוטר במחלקה לזיהוי פלילי במשטרת מיאמי
סוכן מחוק, הסדרה מתרחשת בעיר מיאמי ובשיתוף הפעולה של הגיבור עם המשטרה בעיר
בחורים רעים, בחורים רעים 2, בחורים רעים 3
משטרת העזר הליטאית הייתה כוח צבאי-למחצה בתקופת הכיבוש הנאצי של ליטא שיועד להלכה לסייע לשלטון הגרמני בשמירה על מקומות בעלי חשיבות אסטרטגית שהיה לו חלק נכבד בסיוע ובביצוע רצח יהודים.
בין יוני 1941 לאוקטובר אותה שנה עסקו גדודי משטרת העזר ברצח שיטתי של יהודי ליטא (בין השאר רצח יהודי וילנה בפונאר).
לאחר חיסול כמעט כל יהדות ליטא, הועברו על ידי הגרמנים לשטחי הכיבוש במזרח אירופה וחלקם שימשו כשומרים במחנות הריכוז.
בעת המלחמה הוקמו כשלושים גדודים, 25 בטליוני משטרת עזר ועוד חמישה גדודי בנייה ויחידות מקומיות למטרות מיוחדות, בשני גדודים ליטאיים שירתו גם חיילים מעמים אחרים.
מספור הגדודים, הרכבם והיקפם לא היה קבוע והשתנה מדי פעם.
רבים מחיילי משטרת העזר נהרגו בקרבות עם פרטיזנים סובייטיים והצבא האדום.
משטרת העזר לא תועדה כדבעי.
פעולות הרצח שלה תועדו בדו"ח יגר.
לפי המסמכים שנמצאו בארכיוני ליטא, רוסיה וגרמניה שירתו בבטליונים ביום ה-26 באוגוסט 1942 8,388 ליטאים ובהם 341 קצינים, 1772 נגדים ו-6,275 חיילים.
לפי המשוער נהרגו או מתו עד אותו תאריך כ-2,000 חיילים.
המשטרה כללה גם כוח פרשים, תזמורת ופלוגת-ייצוג של חיילים מרשימים וגבוהי-קומה (פלוגה זו השתתפה ברצח יהודי איישישוק).
ב-15 ביוני 1940, כחלק מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, פלשו כוחות ברית המועצות לליטא במסגרת כיבוש המדינות הבלטיות וכשבוע לאחר מכן נוסדה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, כגרורה של ברית המועצות.
הוחלו בה חוקי הבולשביזם, בעלי הון ואדמות נעצרו ורכושם הולאם.
ליטאים לאומנים ירדו למחתרת וייסדו ארגון ללוחמת גרילה נגד השלטון הסובייטי בשם "הפרטיזנים" שמנה כ-100,000 איש.
ב-17 בנובמבר 1940 ייסדו גולים ממגוון מפלגות ליטאיות בגרמניה את "ליגת האקטיביסטים הליטאית" (או חזית הפעילים הליטאית, LAF - Lietuvos Aktyvistų Frontas), חזית לאומנית, אנטי-סובייטית ואנטישמית שתמכה בציוד ובתעמולה במחתרת הליטאית וסייעה לאבווהר במשימות מודיעין צבאי.
בעלון בכותרת "הוראות ליום שחרור ליטא" שפרסמה החזית ב-24 במרץ 1941 נכתב: "כשהצבא האדום יגורש מליטא...
חשוב מאד לנצל את ההזדמנות להיפטר מיהודים".
כשנה לאחר פלישת ברית המועצות, פלשו כוחות גרמניה הנאצית לליטא, במסגרת מבצע ברברוסה.
ה"פרטיזנים" הלאומנים ראו בכוחות הגרמניים משחררים.
בתחילה הכירה הממשלה הזמנית של ליטא העצמאית (שהתקיימה כחודש בלבד) בפרטיזנים והעניקה להם רשות לנהוג ביהודי ליטא ככל העולה על רוחם.
הדבר פתח פתח לעשרה ימים של פוגרומים, רצח, אונס וביזה.
בלילה שבין ה-25 וה-26 ביוני נרצחו על ידי הפרטיזנים בסלובודקה 1,500 יהודים והם שרפו רובע שלם, בלילות שלאחר מכן נרצחו 2,300 יהודים נוספים.
הדבר לא נשא חן בעיני מפקדי הכיבוש הגרמני ובעצה אחת עם הממשלה הליטאית הוחלט להקים במקום כנופיה פרועה, "גדודי אבטחה" מסודרים.
אחת הסיבות להקמת הגדודים הייתה לארגן ולמשטר את רצח היהודים על מנת שיתבצע באופן יעיל ולא בראש חוצות.
מבחינת הליטאים הלאומנים התקבל הדבר בברכה כיוון שהם ראו באותה תקופה את הגדודים כגרעין לצבא עתידי של מדינתם העצמאית.
הגדוד הראשון (בטליון מספר 1) הוקם ב-28 ביוני 1941 בקובנה בפיקודו של אנדריוס בוטקונאס, אנשי הבטליון ענדו סרט לבן על זרועם.
הבטליון מנה 150 קצינים וחיילים בחמש פלוגות.
מאוחר יותר הורחב הגדוד לשבע פלוגות.
שר המשטרה של הממשלה הזמנית, ויטאוטאס רייוויטיס, העביר את משימות הרצח של הבטליון למושלה הצבאי של העיר קובנה והמחוז, יורגיס בוביאליס והוא העביר את ההוראות לבטליון.
משימתו הראשונה של הגדוד הייתה חטיפה וריכוז יהודים מקובנה במצודת הפורט השביעי והריגתם.
באותו יום הוקם גם הבטליון הראשון של משטרת העזר בווילנה.
בפקודת יום שפרסם מפקד הבטליון הראשון לפיקודיו עם הקמת הבטליון, אמר:
הממשלה הזמנית של ליטא פוזרה על ידי השלטון הגרמני בראשית אוגוסט 1941. מסלול הפיקוד של הבטליונים שהוכפף לממשלה העצמאית, שלא הייתה קיימת עוד, בוטל ובוטקונאס ובוביאליס פוטרו.
למפקד הכללי של הבטליונים מצד הגרמנים התמנה מאיור הגסטפו לכטהאלר.
כבר ב-6 באוגוסט פירק לכטהאלר את הבטליון הראשון הגדול של קובנה, הקים שני בטליונים תחתיו והוסיף בטליון שלישי בשאנצ'אי (פרבר של קובנה).
שלושה שבועות לאחר מכן הוקם בקובנה בטליון רביעי וכעבור שלושה ימים - בטליון חמישי.
המגויסים לבטליונים היו אנשי הפרטיזנים הלאומנים, "אקטיביסטים" מקומיים ועריקים מן הצבא האדום.
הבטליונים הראשון והשני בקובנה הועסקו ברצח יהודים שיטתי בפורטים (מצודות) הרביעי, השביעי והתשיעי.
היו אלה אנשי הבטליון הראשון שרצחו של יהודי גטו קובנה וביצעו את "האקציה הגדולה" בגטו זה ב-28 באוקטובר 1941. הבטליון השני הועבר לאחר מכן לבלארוס ומספרו שונה ל-12. בנובמבר 1941, לאחר שהרציחות בפורט התשיעי הושעו, הועבר הבטליון הראשון לרוסיה ומספרו שונה ל-13. בטליונים נוספים שהוקמו הופנו לרוסיה, אוקראינה ופולין.
וילנה השתייכה לאזור ממשל צבאי שונה מקובנה וגם בה הוקמו באותה עת חמישה בטליוני משטרת-עזר שמוספרו 1-5. בווילנה ניסו הלאומנים הליטאים בשלב הראשון להילחם לא רק ולא בעיקר נגד יהודים אלא בעיקר נגד "זיהומים" אחרים של האופי הליטאי ובהם פולנים, שהיוו למעלה ממחצית מתאוכלוסיית העיר.
עם הקמת הבטליונים בווילנה התפרסמה פקודת היום החגיגית הבאה:
גדודי וילנה השתתפו, בין השאר, ברצח יהודי וילנה בפונאר.
באוקטובר הועברו הגדודים השני והשלישי לפולין, ואנשיהם הוצבו לשמירה במחנות הריכוז אושוויץ, בירקנאו ומיידאנק.
הגדודים הווילנאיים שהושארו באזור וילנה נוצלו לשמירה על מתקנים אסטרטגיים, בעיקר מסילות ברזל ורכבות ובמלחמה נגד הפרטיזנים הרוסים והיהודים.
יונאס ז'מייטיס, מפקדו הליטאי של גדוד משטרת העזר הווילנאי השני, הועלה עקב הצטיינותו לדרגת שטנדרטנפיהרר (מקבילה לקולונל) באס אס ופיקד על הבטליון השביעי בחיסול גטו ורשה.
הבטליון הווילנאי ה-15 פעל בבלארוס ובסיסו היה בעיר ברנוביץ' משימתו הייתה שמירה על מסילת הברזל מינסק-וילנה והוא פעל גם ברצח יהודים יחד עם הבטליון ה-12. הבטליון ה-14 חיסל את גטו זאגר.
יחידות מיוחדות במסגרת משטרת העזר
יחידת הקומנדו הממונעת של המן ושיטת פעולתה
יחידת הקומנדו הממונעת של המן מנתה 58 חיילים מהפלוגה הרביעית של הבטליון הראשון, יחד עם 8 חיילי איינזצגרופן בפיקודו של אוברשטורמפירר (סגן) יואכים המן (Hamann), עוזרו של האס אס–שטנדרטפיהרר קרל יגר.
תפקידה היה רצח יהודים בערי השדה ובעיירות.
היחידה מה-7 ביולי 1941 ועד ה-2 באוקטובר 1941 (כלומר, הן בתקופת הממשלה הזמנית של ליטא העצמאית והן לאחר מכן) ורצחה, לפי דו"ח יגר, כ-70,000 יהודים בליטא, ב-46 מקומות שונים (בהם יהודי פוניבז', וילקומיר, אוטנה, מריאמפולה, יאנובה, אליטא ועוד).
היחידה נעזרה ב"אקטיביסטים" מקומיים ששמחו לסייע לה בריכוז היהודים.
יהודי כפרים ועיירות קטנות הועברו לעיירות וערים שכנות, שם רוכזו בבית הכנסת, קסרקטין צבא או מתקן עזוב ושם החלה התעללות שכללה עינויים, גזיזת זקנים, הרעבה ומניעת מים, מכות, אונס ורצח על ידי ה"אקטיביסטים" ומתנדבים מקומיים.
לאחר מכן נכנסה לפעולה יחידת הקומנדו שהובילה את היהודים הנותרים לבורות חפורים מראש, שם הם נורו למות.
מספורו של הבטליון הקובנאי השני השתנה באוקטובר 1941 ל-12. מפקדו כמעט לכל אורך קיומו היה המאיור אנטאנאס אימפולוויצ'יוס (Antanas Impulevičius).
בשיאו שירתו בו כ-1,000 חיילים ו-80 קצינים.
הבטליון הועסק ברצח יהודי קובנה ובאוקטובר 1941 נשלח למינסק על מנת "לייצג שם את העם הליטאי בהשמדת הבולשביזם היהודי".
בחודש נובמבר 1941 לבדו השתתף הבטליון ברצח 11,000 יהודי גטו מינסק וכן חיסול יהודי סלוצק, בוריסוב וערים נוספות ורצח כ-2,000 שבויי מלחמה ופרטיזנים (סך הכל למעלה מ-34,000 איש בחמישה שבועות).
היינריך הימלר וריינהרד היידריך, שקיבלו דיווחים על יעילות הכוח הליטאי, עודדו שילוב שלו עם האיינזצגרופן והאס אס, דבר שהוביל להכפפת הבטליון ישירות למפקדת משטרת הביטחון בליטא.
בהמשך הועבר הבטליון גם לאוקראינה והוחזר לגטו מינסק, שהתמלא מחדש ביהודים שגורשו מגרמניה על מנת לחסלו כליל.
כמעט איש מאנשי הבטליון לא נשפט על מעשיו.
המפקד אימפולוויצ'יוס נמלט לאחר המלחמה לארצות הברית ומת שם בשנת 1970 בגיל 63, לאחר שארצות הברית סירבה להסגיר אותו לברית המועצות.
"היחידה המיוחדת" הייתה מורכבת מקבוצה של כ-200 מתנדבים שהתגבשה בראשית הפלישה הגרמנית והייתה מורכבת מרוצחים ואנשי העולם התחתון.
היחידה פעלה בווילנה עוד לפני שהגיעה לשם יחידת איינזצקומנדו 9 ולאחר שליטא עברה לשליטה גרמנית, הוכפפה למשטרת הביטחון.
אנשי היחידה סיירו ביער פונאר הסמוך לווילנה וזיהו שם בורות שנחפרו על ידי הסובייטים לשם הטמנת מכלי נפט גדולים.
כבר בראשית הפלישה נורו אל בורות אלה 300 מנכבדי הקהילה היהודית.
אנשי היחידה היו מוצבים בפונאר ליד הבורות וביצעו את הרצח בפועל, כאשר "אקטיביסטים" מקומיים ("כאפונעס"), אנשי איינזצקומנדו ומשטרה אחרים (מהבטליון הווילנאי השני והמשטרה העירונית) מרכזים ומובילים את היהודים, שנחטפו מן הרחוב או מבתיהם, אל האתר.
בנוסף עסקו אנשי היחידה בשמירה על האתר מפני התקרבות "סקרנים".
ביוני-יולי 1943 חיסלו אנשי היחידה, יחד עם אנשי הגדוד הווילנאי הראשון את מחנות העבודה בליטא.
עד ספטמבר אותה שנה סייעו בידי הגרמנים בחיסול כל היהודים הבלתי כשירים לעבודה בכל גטאות ליטא, כולל גטו וילנה, בירי או בסיוע לגירושם לסוביבור.
יהודים כשירים לעבודה נשלחו למחנה הריכוז קלוגה ולאושוויץ.
הבטליון השביעי, בפיקודו של גריניוס שמסקה (Grinius Shemaska), עריק פולני שחבר לגרמנים, מנה כ-700 חיילים ופעל בעיקר באוקראינה ובחיסול גטו ורשה.
בחורף 1942 צורף הבטליון לארמייה השישית של הוורמאכט בפיקודו של פרידריך פאולוס וביצע פעילות השמדת יהודים בשטחי אוקראינה מוויניצה עד חרקוב.
כאשר נכנע פאולוס, הצליח הבטליון לפרוץ חזרה אל הקווים הגרמניים, תוך איבוד כמחצית מחייליו, וזכה לאות "צלב הברזל" מאת היטלר.
לאחר מכן הועבר הבטליון לוורשה ובסוף 1944 נלחם בקרבות בלטביה.
שמסקה נמלט, אך נתפס על ידי הפולנים והוצא להורג בתליה.
ראשי הכנסייה הקתולית בליטא ובראשם ראש הכנסייה, הארכיבישוף יוזפאס סקווירצקס (Juozapas Skvireckas) והבישוף וינצ'נטאס בריזגיס (Vincentas Brizgys), הזדהו, ככלל, עם הרייך השלישי.
הבטליונים יצאו למלאכתם תוך ברכה של כמרים והיו אף כמרים שארגנו את הרציחות בפועל בתחום הדיוקסיה שלהם.
ידועים במיוחד הכמרים שאנטארס (Šantaras) ויאנקוס (Jankus), שהיו חלק חיוני בארגון ההשמדה בצפון ליטא.
עם זאת, היו גם כמרי קהילות קטנות שסייעו בהצלת יהודים וחלקם נרצחו בידי משטרת העזר.
רוב אנשי משטרת העזר נמלטו יחד עם הכוחות הגרמנים הנסוגים וחלקם הסתתרו ביערות.
חלק מהם מצאו מקלט במדינות המערב, כפליטים הנרדפים בשל פעילות אנטי-סובייטית ורק חלק קטן מהם הוסגר או הועמד לדין בשל פשעי מלחמה.
אנשי משטרת העזר שנותרו בליטא ונתפסו ושלא הוכח כי היו מעורבים בהריגת חיילים סובייטים לא הועמדו כלל לדין.
גם אנשי משטרת העזר שנכלאו עקב הריגת חיילי הצבא האדום או פרטיזנים רוסים בעת המלחמה יצאו לחופשי כאשר קיבלה ליטא עצמאות.
יתרה מזו, ליטא העצמאית העניקה (זיכוי מאשמה, טיהור, החזרת מוניטין והחזרת זכויות שנשללו) לכל אנשי משטרת העזר.
בליטא שלאחר המלחמה, נתפס נושא רצח היהודים כעניין גרמני.
לפי הנרטיב הרשמי, אכן היו ליטאים שהשתתפו ברצח יהודים אך הם היו מעטים יחסית, אולצו לעשות כן על ידי הגרמנים, היו אנשים משולי החברה או שסבלו קשות מידי סוכני NKVD יהודים בעת הכיבוש הסובייטי.
לפיכך יש לראות במשתפי הפעולה הליטאים קורבנות ולא אשמים.
נרטיב זה נפוץ בעיקר בקרב מהגרים ליטאים למערב, בפרט בארצות הברית, שם נתפס כל ערעור על נרטיב זה כתעמולה קומוניסטית.
בכינוס היסוד של האגודה לתרבות יהודית-ליטאית בשנת 1989 התנצל נציג הפרלמנט של ליטא העצמאית בפני היהודים על החלק שנטלו משתפי פעולה ליטאים בשואה.
ב-1991, ביום השנה לחיסול גטו וילנה שב ראש ממשלת ליטא, גדימינס וגנוריוס וחזר על ההכרה בשואה ועל ההתנצלות.
ב-1995, בעת ביקורו בישראל שב נשיא ליטא, אלגירדס ברזאוסקאס וחזר על ההצהרה וטען שהשואה הייתה גם טרגדיה לליטא, הוא אף טען שחקירת האמת דרושה לליטא על מנת שתוכל להתקבל לאיחוד האירופי.
אולם, הצהרות פוליטיות אלה לא זכו לתמיכה ציבורית רחבה.
להפך, הן עוררו גל זעם בעיתונות שטענה שהליטאים התנצלו יותר מדי ושהגיעה העת לשכוח מהעניין.
הגישה המקובלת היא שבליטא בוצע "ג'נוסייד כפול" הן של ליטאים על ידי הסובייטים והן של היהודים על ידי הנאצים.
ועדת המחקר לאירועי מלחמת העולם השנייה בליטא אף נקראת "הוועדה לחקר רצח העם הנאצי והסובייטי".
מאז ראשית המאה ה-21 נערכים יותר ויותר מחקרים בנושא ונפתחים ארכיונים ויומנים אישיים המגלים את היקף ההשתתפות של משטרת העזר הליטאית בהשמדה.
בציבוריות הליטאית נטוש ויכוח בין אלו הטוענים שיש לפתוח ולחקור הכל ולהכיר את האמת הקשה, ושרק צעד זה יוביל להתקבלות של ליטא למשפחת העמים לבין אלו הטוענים כי מחקרים המאירים את ליטא באור שלילי רק מחזקים את הקונספירציה נגדה הרואה בה עם של פושעי מלחמה.
משטרת לַצֵיפָר (לוציפר; תעתיק: אל-עַצֵיפִיר) היא מבנה הנמצא בגבולות היישוב בית יתיר בדרום הר חברון ושימש כמשטרה ירדנית וחלק מקו משטרות בדרום יהודה.
המשטרה הוקמה בתקופת המנדט כחלק ממערך שמירה על צירים מרכזיים (במקרה זה על הציר ירושלים-חברון-נגב).
המשטרה הוקמה בתבנית "מיקי מאוס".
לאחר סיום המנדט הועבר המבנה לידי צבא הממלכה ההאשמית של ירדן והוא שימש את המשמר הלאומי (המקבילה למשמר הגבול) ואת המשטרה הירדנית.
הכוחות שימשו לשמירת הגבול עם ישראל אך גם לפעילות נגד הבדואים.
ב-13 בנובמבר 1966 ביצע צה"ל את פעולת סמוע והכוחות פעלו גם במשטרה.
לאחר מלחמת ששת הימים ננטש המקום וב-1983 התיישב במשטרה ובסביבתה גרעין של בוגרי ישיבת מרכז הרב וארגון "אמנה".
בהמשך הקים גרעין זה את היישוב בית יתיר.
ב-1991 התיישבה בבניין המכינה הקדם-צבאית יתיר אותה ייסד תושב בית יתיר, הרב משה הגר-לאו.
המבנה ממוקם בנקודה הצופה על מדבר יהודה, בקעת ערד והנגב הצפוני והוא נמצא על תוואי הדרך הרומית מירושלים לאילת.
בקרבת המשטרה נמצאת חורבת לציפר הכוללת ממצאים מהתקופה הביזנטית (גדרות, מערות ועוד).
משטרת הקפיטול של ארצות הברית היא כוח משטרה של ממשלת ארצות הברית, המופקד על שמירת הסדר והביטחון, חקירת פשעים וניהול התנועה בתחומי קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית בעיר וושינגטון די.
כמו כן מופקדת משטרת הקפיטול על הגנתם של חברי הקונגרס של ארצות הברית, עובדיו ובני משפחותיהם.
משטרת הקפיטול הוקמה על ידי הקונגרס בשנת 1828, בעקבות התקפה על אחד מבניו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס בבניין הקפיטול.
משימתה המקורית הייתה הגנת בניין זה, והיא התרחבה בהדרגה עם השנים.
בשנת 2003 מוזגה לתוכה משטרת ספריית הקונגרס.
כיום מפעילה משטרת הקפיטול עמדות שמירה ויחידות ניידות רגליות וממונעות.
היא כוללת בין היתר כוח התערבות בחירום, יחידת כלבנות ויחידה להתמודדות עם חומרים מסוכנים או מטעני חבלה.
יש לה סולם דרגות משלה.
משטרת הקפיטול כפופה לוועדת המשטרה של הקפיטול, שבה חברים אדריכל הקפיטול ורבי הסמלים (Sergeant at Arms) של הסנאט ושל בית הנבחרים.
המפקח הכללי של משטרת הקפיטול מדווח לוועדה זו.
ב-24 ביולי 1998 נהרגו שניים משוטרי משטרת הקפיטול ואחד נפצע במהלך מילוי תפקידם.
הם נורו על ידי תוקף בעת שמילאו משימות אבטחה באחת מהכניסות לבניין הקפיטול.
ב-14 ביוני 2017 נפצע אחד משוטרי משטרת הקפיטול כאשר הגן על חבר בית הנבחרים, בעת שהוא ואחרים הותקפו ביריות במהלך אימון ספורטיבי בווירג'יניה.
בינואר 2021 מת מפצעיו אחד משוטרי הקפיטול שנפצע במסגרת הפריצה לקפיטול של מפגינים תומכי טראמפ.
באפריל נהרג שוטר נוסף בפיגוע דריסה בקפיטול.
לשוטרי משטרת הקפיטול יש סמכויות שיטור שונות:
סמכות בלעדית בכל המבנים והשטחים הפתוחים הכלולים בקומפלקס הקפיטול בוושינגטון.
סמכות מקבילה לשוטרי משטרת הפארקים של ארצות הברית ולשוטרי משטרת מחוז קולומביה בשטח של עד 200 גושי בתים סביב קומפלקס הקפיטול
סמכות לערוך פעולות משטרה בכל רחבי מחוז קולומביה במהלך שעות עבודתם אם הבחינו בביצוע מעשה פשע או נמסר להם עליו
סמכות להגן על חברי הקונגרס, עובדיו ובני משפחות אישים אלו בכל רחבי ארצות הברית.
משטרת העזר האוקראינית הייתה כוח צבאי-למחצה בתקופת הכיבוש הנאצי של אוקראינה במלחמת העולם השנייה שיועד להלכה לסייע לשלטון הגרמני בשמירה על מקומות בעלי חשיבות אסטרטגית ולמעשה היה כוח שיועד ללכידת פרטיזנים ולריכוז ורצח יהודים באוקראינה, מזרח גליציה ובוקובינה.
מיליציות של אוקראינים לאומנים החלו להיווצר כבר בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה הגרמני לכיבוש ברית המועצות (קיץ 1941) ביוזמות מקומיות, על מנת לפגוע בכוחות הצבא האדום ולסייע לגרמנים "לשחרר" את אוקראינה.
קבוצות אחרות, שהתגבשו בקרב אוקראינים שגלו לפולין לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה נקראו "קבוצות ניידות" (Pokhidni Grupy) הגיעו לאוקראינה יחד עם הצבא הגרמני המתקדם.
משימתן של קבוצות אלה הייתה לארגן את הממשל והמשטרה האוקראינית מקרב נאמני התנועה הלאומנית בכול יישוב.
לאחר השלמת הכיבוש הגרמני של אוקראינה, סרקו אנשי האס דה (המודיעין הצבאי הנאצי) את אנשי המיליציות הללו, על מנת לוודא את נאמנותם, לוודא שאין להם קשר לקבוצות קומוניסטיות ושאינם יהודים.
ב-27 ביולי 1941 הוקמו על סמך המיליציות גדודי משטרה (בטליונים), שהוכפפו בהוראת היינריך הימלר לנציבות הרייך אוקראינה.
הגדודים היו ניידים, שוכנו במחנות ובנקודות מפתח והועסקו בלכידת פרטיזנים.
כל גדוד הוכפף למפקד משטרת הסדר הגרמנית בעיר הבסיס שלו או למפקד הז'נדרמריה בעיירות השדה.
ציוד המשטרה כלל נשק שלל סובייטי, מדים שחורים ומגפיים.
סכומי כסף שנועדו לציוד הכוח נגבו מיהודי הגטאות ככופר.
ב-1942 הוחלפו כוחות צבאיים גרמניים בגדודי משטרה באזור אוקראינה, לשם כך גויסו אוקראינים מקומיים לשורות המשטרה, אך אלו לא השתייכו לגדודי משטרת העזר המקורית.
השוטרים האוקראינים השתתפו עוד בטרם הקמתה המסודרת של המשטרה בפוגרומים בגליציה המזרחית ובאזורי לבוב וווהלין.
הם הועסקו בשמירה על גטאות וכמלווי שיירות של יהודים שיצאו מהם לעבודה, כאשר הם יורים בכל הנחשלים בדרך או המבקשים לחמוק או לברוח.
במסגרת זו תקפו לא אחת את היהודים, ביצעו התעללויות שונות ואף ירי סתמי.
כוחות המשטרה השתתפו בטבח בבאבי יאר ובמקומות נוספים, כשומרים היקפיים על אזור הטבח, על מנת לבודד אותו ולשמור שאיש לא יימלט.
בעת אקציית ארנטפסט השתתפו כוחות משטרת העזר האוקראינית בחיסול הגטאות, בריכוז היהודים במהלך אקציות, בחיפוש אחר מסתתרים ובציד אחר בורחים.
נוסף על פעילות נגד יהודים, ביצעו אנשי המשטרה גם מעשי טבח בפולנים שחיו באזור גליציה המזרחית, שהשתייכה, לפי הלאומנים, לאוקראינה.
עם התחלת הנסיגה הגרמנית מתחומי ברית המועצות בפברואר 1943 הורו ראשי הארגון הלאומני האוקראיני על הקמת 'צבא השחרור האוקראיני' (Armyia Vysvolna Ukrainska) ששמו הוחלף עד מהרה ל'צבא המתקוממים האוקראיני' (Ukrayins'ka Povstans'ka Armiya - UPA, אופ"א).
שוטרים רבים של משטרת העזר ברחו על נשקם והצטרפו לאופ"א.
ביולי 1944 נוצרה מתוך גדודי המשטרה 57,61,62,63 בריגדה שנקראה Schutzmannschaft-Brigade Siegling, שפעלה החל מאוגוסט אותה שנה במסגרת דיוויזיית הגרנדירים ה-30 של הואפן אס אס יחד עם גדודים ממשטרת העזר של ביילורוסיה.
היחידה פעלה במסגרת מבצע בגרטיון, בדיכוי מרד ורשה ולאר מכן הועברה לצרפת כתגבורת לארמייה ה-19.
התקן המלא של כל גדוד מנה 507 איש בשלוש פלוגות בנות 150 איש ו-57 אנשי סגל.
גדודי המשמר 57,61,62,63 - יצרו ביולי 1944 את בריגדת זיגלינג (Schutzmannschaft-Brigade Siegling) במסגרת הוואפן אס-אס
גדוד 115 - הוקם ביולי 1942 והועבר לביילורוסיה
גדוד 118 - הוקם בקייב בנובמבר 1942 ומנה 500 איש משלוש קבוצות: 100 חיילים מגדוד 115, מתנדבים אוקראינים מבוקובינה ושבויי מלחמה אוקראינים ששירתו בצבא האדום וגויסו ממחנות שבויים.
הגדוד שולב ב-1944 בבריגדת זיגלינג
גדוד 201 - הוקם על בסיס אנשי המתנדבים האוקראינים לוורמאכט בראשית הפלישה לפולין בראשותו של סטפן בנדרה, גדוד נכטיגל וגדוד רולאנד.
ממאי 1943 שולבו בדיוויזיית הגרנדירים ה-14 "גליציאן" של הואפן אס אס.
משטרת מצרים היא הגוף האחראי על האכיפה ושמירת הסדר במצרים.
משטרת מצרים כפופה למשרד הפנים המצרי.
בראש המשטרה עומד שר הפנים ותחתיו קצינים בדרגת ליווא, דרגה המקבילה לדרגת ניצב במשטרת ישראל או למייג'ור גנרל.
המשטרה המצרית החלה את פעילותה תחת האימפריה העות'מאנית ופעלה במשך 4 שנים תחתיה.
ב-1882 הועברה לחסות האימפריה הבריטית.
עד הכרזת העצמאות של מצרים ב-1922 פעלה המשטרה המצרית כמשטרת יישוב.
כאשר מצרים הייתה מדינת חסות של האימפריה הברטית, מפקד המשטרה היה המפקח הכללי והיה כפוף למשרד הפנים הבריטי.
לאחר הקמת מצרים כמדינה, הוכפפה המשטרה למשרד הפנים ופעלה לאורך השנים תחת שרי פנים שונים.
חלק משרי הפנים ניצלו את סמכותם על מנת לרדוף יריבים פוליטיים וחלק מראשי הממשלה מינו עצמם לשרי הפנים על מנת לשלוט במשטרה.
שר הפנים הראשון של מצרים (ומתוקף תפקידו גם ראש המשטרה) היה סעד זע'לול, שכיהן גם כראש הממשלה המצרי הראשון.
תפקיד שר הפנים ואיתו הנהלת המשטרה עברו טלטלה עד מינוי אחמד לוטפי א-סייד באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. משנות ה-30 ועד מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, שימשו בתפקיד שר הפנים אישים אשר לא היו בעלי רקע צבאי אלא בעלי רקע אזרחי.
לאחר המהפכה מינה גמאל עבד אל נאצר את עצמו לתפקיד שר הפנים כדי לשלוט במשטרה.
נאצר גם שינה את תקנון המשטרה וקבע שעל מנת לשמש כשר הפנים צריך המועמד רקע ביטחוני או משטרתי.
ב-2007 שונתה שיטת העבודה עקב העומס הרב בעבודת שר הפנים.
בעקבות כך מונו ארבעה סגני שרים למשרד הפנים, אשר מחלקים ביניהם את התפקידים השונים: שר הפנים אחראי באופן כללי על הביטחון הלאומי, וכל סגן שר אחראי על תחום מסוים.
סגן שר ראשון - אחראי על ביטחון הציבור
אבטחת נמלי הים, האוויר והיבשה
תחום החקירות הפלילות והזיהוי הפלילי
סגן שר שני - יחידות מיוחדות
אבטחת אתרי שימור טבע, אתרי תירות ואתרי עתיקות (יחידה זו דוברות מספר שפות: אנגלית, רוסית ועברית)
תחבורה משטרתית- הסעת עצירים ושינוע כוחות משטרה.
סגן שר שלישי - מטה
כוח אדם - שלישות לשוטרים ואזרחים בשרות המשטרה
ארגון הספורט - שמירה על כושר ודאגה לתוכנית אימונים ספורטיבית.
סגן שר רביעי - לוגיסטיקה
יחידת הלוגיסטיקה-אספקה של מזון וציוד
בכל מחוז במצרים מפקד על המשטרה קצין בדרגת ליווא אשר מפקד על המשטרה המקומית, הקצין כפוף ומדווח למושל המחוז, מושל המחוז מדווח לסגן שר הפנים הרלוונטי.
בנפות המצריות מפקדים קצינים בעלי דרגה נמוכה יותר אשר כפופים לקצין המחוזי.
המשטרות העירוניות נחשבות למתקדמות בהרבה מהמשטרה הכפרית והמדברית, כאשר למשטרה העירונית ציוד מתקדם כגון מחשבים וציוד אלקטרוני איכותי ורכבים חדישים, במשטרת הכפר לרוב הציוד הוא ישן ומבוסס על עודפים כגון מכשירי קשר ישנים ורכבי שטח ישנים.
בערים קיימות יחידות אופניים אשר משמשות להגעה מהירה באזורים צפופים כגון פארקים או סמטאות.
הכשרת הקצינים המצרים מתבצעת באקדמיה המשטרתית המצרית כאשר תקופת הכשרת קצין היא 4 שנים והיא כוללת מסלול עיוני ומעשי.
בין השאר לומדים החניכים את התחומים הבאים:
שוטרים אשר מיועדים להתמחות מיוחדת יעברו קורסים נוספים.
הכשרת שפות זרות: אנגלית וצרפתית ומיעוט השוטרים ילמדו רוסית ועברית.
כל קצין יכול להתקדם עד לדרגת ראאד (מקביל לרב פקד) באופן אוטומטי, כדי להתקדם לדרגת הוגש (סגן ניצב) על הקצין לעבור הכשרה נוספות של שלושה חודשים.
הדרגות מחולקות לשוטרים ולקצינים כאשר דרגות הקצינים מקבילות לדרגות הצבא המצרי.
סמל צוות- מקביל לתפקיד סמל
דרגהלוטננט (ملازم)ראשית (ملازم أول)קפטן (نقيب)ראאד (رائد)הוגש (مقدم)קולונל (عقيد)דיקן (عميد)ליווא (لواء)הדרגה המקבילה במשטרת ישראלמפקח משנהמפקחפקדרב פקד (רפ"ק)סגן ניצב (סנ"צ)ניצב משנה (נצ"מ)תת ניצב (תנ"צ)ניצבסמל הדרגה
מדי השוטרים הרגילים הם בצבע חאקי בדומה למדי הצבא המצרי אך שוטרים מסוימים לבושים בבגדים ירוקים או כחולים כהים, קציני משטרה חמושים לובשים בגדים שחורים עם מעיל צמר בחורף ובגדים לבנים קצרים בקיץ.
חלק מהחיילים נעים עם כומתות בצבע ירוק כהה, אפור או כחול על ראשם לרוב באזורים תיירותיים.
למשטרה המצרית מגוון כלי נשק המשמשים ביחידות שונות בהן משטרת הגבולות, משטרת התנועה, המשטרה העירונית, משטרת התיירות והיחידות המיוחדות.
בין היתר משתמשת המשטרה בכלי הנשק שבטבלה.
סוג שם אקדח גלוק ,CZ75, MP, זיג זאואר, USP רובי סער AK-47 תת-מקלע FN P90, הקלר וקוך UMP, MP5 רובים אחרים M1 קרבין צלפים רמינגטון מודל 700, רובה M14
משטרת הפרשים הוא שמה של סדרת דרמה קומית-סאטירית רוסית.