tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בספטמבר 2014 הוציא ההרכב את אלבומו השני, The Paris Session.
אלבום זה היה אמור להיות מקולט במאלי, אולם אי שקט פוליטי ודתי מנע את קיומו.
במקום זאת, הקליטו את האלבום בפריז.
שירים באלבום זה מושרים בצרפתית, במברה, סונגהאי ועברית.
טורה דל אורו או מגדל הזהב (בספרדית: Torre del Oro; בערבית: برج الذهب) הוא מגדל שמירה צבאי על בסיס בעל שתים עשרה צלעות הממוקם בסביליה שבספרד.
מגדל השמירה הוקדם בשליש הראשון של המאה ה-13 על ידי אל-מוואחידון, במטרה לשלוט על הגישה לסביליה דרך הנהר גואדלקיביר.
המבנה שימש כבית סוהר בימי הביניים.
מה-24 ביולי 1944, המגדל משמש גם כמוזיאון.
המפלס הראשון הוא על בסיס דודקהדרון, והוא נבנה ב-1220 בצו של ומושל סביליה מטעם אל-מוואחידון, אבו אל-אולא.
המפלס השני שגובהו 8 מטרים בלבד, גם הוא על בסיס דודקהדרון, נבנה על ידי פיטר מקסטיליה במאה ה-14, השערה שאושרה על ידי מחקרים ארכאולוגיים.
המפלס השלישי הוא על בסיס מעגל, והוא נוסף לאחר שהמפלס השלישי הקודם, אלמהאד, נפגעה מרעידת האדמה בליסבון ב-1755. בניית המפלס השלישי בוצע על ידי המהנדס הצבאי של בריסל, סבסטיאן ואן דר בורכט, ב-1760.
הטורה דה לה פלאטה , מגדל שמירה על בסיס מתומן, ממוקם בסמוך לטורה דל אורו, וכי יש המאמינים שהוא נבנה באותה תקופה שנבנה טורה דל אורו.
טורה דל אורו היה אחד מ-2 נקודות עיגון, שהייתה מסוגלת לחסום את הנהר גואדלקיביר.
נקודת העיגון השנייה נהרסה מאז או נעלמה, ואולי קרסה במהלך רעידת האדמה בליסבון ב-1755. חסימה זו שימשה להגנת העיר נגד הצי הקסטיליאני-רקונקיסטה של ראמון דה בוניפז ב-1248. בוניפז שבר את חסימה זו ובודד את סביליה מטריאנה .
טורה דל אורו נבנה על בסיס של דודקהדרון ב-1220–1221, בהוראת מושל סביליה מטעם אל-מוואחידון, אבו אל-אולא.
זה מנע את הדרך לרובע ארנל עם קטע חומה המצטרף אליו לטורה דה לה פלאטה , חלק מחומות העיר שהגן על שער סביליה .
המגדל ניזוק קשות מרעידת האדמה בליסבון ב-1755, והמרקיז ממונטה ריאל הציע להרוס אותו כדי להרחיב את הדרך לאוטובוסים וליישר את הגישה לגשר טריאנה.
עם זאת, אנשי סביליה התנגדו למהלך הזה ופנו למלך פורטוגל, ז'וזה הראשון שהתערב.
ב-1760, המבנה שוחזר ובוצעו תיקונים בקומה התחתונה של המגדל, כמו כן חיזוק המבנה, ויצירת גישה ראשית חדשה דרך המעבר לשביל סביב החומה.
באותה שנה, נבנה המפלס העליון על ידי המהנדס הצבאי, סבסטיאן ואן דר בורכט, שעבד גם במפעל הטבק המלכותי .
עבודות אלו שינו את מראה המגדל בהשוואה למה שנראה בתחריטים מהמאה ה-16 או ה-17.
המגדל מוזכר בשירו של דייוויד ברוזה, "בנהר של סביליה".
טורגון הוא מלך בדיוני, המופיע בסיפורי הלגנדריום של טולקין.
טורגון היה מלך גונדולין ועלף מן הנולדור.
טורגון היה בנו השני של פינגולפין, אחיהם של פינגון, ארד'ל, ואביה של ידריל.
בבלריאנד, טורגון היה מלך גונדולין והמלך העליון לנולדור לאחר מות אחיו פינגון.
במשך מאות שנים של העידן הראשון, טורגון נשאר מוסתר בהצלחה ממורגות עד שבגידה מתוך גונדולין הביאה את נפילתה.
באלדמר טורגון היה שרוי בידידות עם בניו של פינרפין, והתנגד לתוכניתו של פאנור לרדוף אחרי מורגות לאחר גניבת הסילמרילים, אך בסופו של דבר בחר ללכת אחריהם לארץ התיכונה והפך לאחד הגולים.
אשתו אלנווה אבדה כאשר חצתה את ההלקרקסה אך טורגון ובתו ידריל הגיעו לנברסט, שם בנה את וינימר ואסף אליו שליש מהנולדור מעדת אביו פינגולפין ומספר גדול של עלפי סינדר.
בשנת 50 לעידן הראשון, טורגון הונחה על ידי הולאר אולמו לייסד ממלכה חשאית ונתגלה בפניו העמק הנסתר של טומלדן בהרי אכוריאת (ההרים המקיפים).
לאחר 52 שנים של עבודה חשאית, הוביל טורגון את עמו לגונדולין, שם שלט למעלה מ-500 שנה, תוך התעלמות רבה מאירועי מלחמות בלריאנד.
כמאתיים שנה לאחר ייסוד גונדולין נסעה אחותו של טורגון, ארד'ל, להיפגש עם בני פאנור.
אולם היא אבדה וחזרה עם בנה מיגלין כעבור כמה שנים.
לאחר מותם של אאול ושל ארד'ל, טורגון לקח את מיגלין תחת חסותו והפך אותו לבן טיפוחיו.
מיגלין אהב בחשאי את בתו של טורגון ידריל, אך היא דחתה אותו.
פאר שלטונו של טורגון בגונדולין לא הופרע עד לדאגור ברגולך, אז נשא טורגון את גופת אביו פינגולפין, שנהרג בידי מורגות, על ידי ת'ורונדור, שר העיטים.
שנתיים אחר כך ת'ורונדור הביא אליו את הורין ואת הואור, אותם טיפח במשך שנה ואז הרשה להם לחזור לדור-לומין.
בשלב זה, טורגון חזה את אבדון הנולדור, והוא שלח בחשאי ימאים מערבה בניסיון להשיג את רחמי הולאר.
אף אחת מהמשימות הללו לא צלחה ורק אחד הספנים שנשלחו, וורונווה, שרד את ים הצללים וסלל את הדרך לבואו של טואור לגונדולין.
בשנת 472 לעידן הראשון טורגון הצטרף לאיחוד מיד'רוס עם צבא של עשרת אלפים עלפים ולחם לצד אחיו פינגון בנירנת ארנוידיאד.
העלפים הובסו ופינגון נהרג, אך הקרבתם של הורין, הואור ובית הדור אפשרה לטורגון, שלאחר מות אחיו הפך למלך העליון על הנולדור, לסגת עם שרידי צבאו מבלי לחשוף את מיקומה של גונדולין.
כשטואור הגיע לגונדולין בשנת 496 לעידן הראשון, טורגון קידם את פניו בברכה כשליחו של אולמו וכבנו של הואור, אך בגאוותו ובהשפעתו של מיגלין, סירב להיענות לעצתו של אולמו לברוח לשערי הסיריון.
כעת הופנו מלוא זדונו ומחשבותיו של מורגות לעבר טורגון ועירו הנסתרת גונדולין, הנצר האחרון לבית פינווה ששלט בממלכה בארץ התיכונה.
לבסוף, בסיוע בגידתו של מיגלין, מורגות גילה את מיקומה של גונדולין, וטורגון נהרג בהגנה על העיר.
כמלך גונדולין, תואר כי טורגון היה לבוש "מלבושים לבנים, עם חגורה של זהב, ועטרת ספירים הייתה על ראשו".
מורגות חשש ממנו מאוד, ואומרים בוולינור שמורגות ידע עוד אז שמבית טורגון יגיע חורבנו.
ואמנם, נכדו של טורגון, אארנדיל היה זה שגרם בעקיפין לנפילתו במלחמת החרון.
הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי משנת 1970, המשחזר את מתקפת היפנים של פרל הארבור והאירועים שקדמו לה.
שם הסרט נגזר מהמילים שהיו הקוד לפתיחת המבצע.
טורה ביפנית זה נמר (טייגר) אבל הכוונה הייתה שתי המילים היפניות TOtsugeki RAigeki" (突撃雷撃), שמשמעותן "התקפת ברק".
התסריט מבוסס על הספר טורה!
של גורדון פרנג' (1963) ו"החותם השבור" של לדיסלאס פאראגו (1967).
את הצד היפני גילמו שחקנים יפנים שדברו יפנית בלבד בבימוי יפני של טושיו מסודה וקינג' פוקסאקו.
את הצד האמריקאי ביים ריצ'רד פליישר.
הבמאי אקירה קורוסאווה השתתף בהכנות שארכו כשנתיים ובכתיבת התסריט אך הודח על ידי המפיקים זמן קצר לאחר התחלת הצילומים והוחלף על ידי ריצ'רד פליישר.
נושאת המטוסים "יורקטאון" שימשה מודל לנושאת המטוסים היפנית "אקאגי" משם נוהלה ההתקפה.
אחת הטעויות הבולטות בשחזור המתקפה הייתה כאשר מטוסי התקיפה טסים מעל הרכס החולש על הנמל ועליו צלב גדול לזכר הנופלים האמריקאים בהתקפה הזאת.
האמריקאים ביקרו את הסרט כי לדעתם הציג את היפנים באור חיובי ואת האמריקאים כמבולבלים וחסרי ביטחון.
הסרט הצליח מאוד ביפן וגרף 194 מיליון ין.
היחסים בין יפן וארצות הברית הורעו לאחר שזו הטילה אמברגו על משלוחי נפט ליפן כדי לעצור את התפשטותה במזרח הרחוק.
בסרט מראים את חתימת חוזה ההגנה בין יפן, גרמניה ואיטליה (מדינות הציר).
על נושאת המטוסים אקאגי נמצאים אדמירל איסורוקו יממוטו (סו ימאמורה), אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, מפקד הצי האווירי הראשון (אג'ירו טונו), קומנדר מינורו גנדה, מתכנן המתקפה (טאטסויה מיהאשי) והטייס מיטסו פושידה (טקהירו טאמורה), מפקד מטוסי התקיפה.
הטייסים היפנים עוברים אימונים על מודלים של פרל הארבור והדרכות לזיהוי אניות הצי האמריקאי בשמותיהן.
גנרל שורט (ג'ייסון רוברדס) חושש מחבלה במטוסים על ידי גורמים עוינים באי ופוקד להוציא את המטוסים על מסלולי ההמראה כדי שיהיה אפשר להשגיח עליהם יותר טוב - החלטה הרת אסון.
מצליח מפקד המודיעין של גזרת המזרח הרחוק, קולנל בראטון (א.ג.
מרשל) לפענח בעזרת מכונת PURPLE תשדורת בעלת 14 סעיפים שהאחרון בהם היה מתן אולטימטום בשעה 13:00 למזכיר המדינה קורדל הול (ג'ורג' מקריידי).
ביחד עם עוזרו הקריפטולוג לויטננט קומנדר אלווין קרמר (וסלי אדי) הוא מגיע לפנטגון שכולו ריק מאנשים בגלל יום ראשון.
ראש המטות המשולבים, ג'ורג' מרשל יצא לרכיבה על סוס.
לבסוף הם מצליחים למצוא את מזכיר המדינה (ג'ורג' מקריידי), מזכיר המלחמה (ג'וזף קוטן), הרולד סטארק, ראש המבצעים הימיים (אדוארד אנדרוז) וגנרל מרשל (קית' אנדס).
מרשל נותן פקודת התראה אך בגלל קשיי קליטה בהוואי היא נשלחת כטלגרמה רגילה ומגיעה לאחר סיום ההתקפה.
היפנים שולחים את מכתב האולטימטום לשגרירם בוושינגטון אבל בגלל הצורך לפענח אותו הוא הגיע 55 דקות לאחר תחילת המתקפה וכך יכול היה רוזוולט להודיע כי ארצות הברית הותקפה ללא כל אזהרה.
אדמירל קימל (מרטין בלסם), מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית מוציא את נושאות המטוסים "אנטרפרייז" בפיקודו של ויליאם הולסי ו"יורקטאון" למשימות באוקיינוס השקט והן ניצלו מההתקפה.
כשעה לפני ההתקפה הוא מקבל הודעה על טיבוע צוללת יפנית זעירה בפתח הנמל ומגיע למפקדה בעת פתיחת ההתקפה.
לשם התראה מוקמת תחנת מכ"ם על אחת הפסגות, בתחילה ללא קשר קווי ואחר כך על ידי טלפון שדה.
החייל במשמרת מזהה במכ"ם מטוסים מתקרבים ומדווח אך במפקדה עונים לו שאלה כנראה מטוסי B-17 אמריקאים.
מדריכת טייס נתקלת לראשונה בקבוצת המטוסים ומצליחה בקושי להימלט מהם.
לבסוף נוחתים הטייסים על נושאת המטוסים ובראשם פושידה.
הם צוהלים ושמחים ובחדר המפקדה יושבים הקצינים הבכירים בראשותו של יממוטו ומאזינים להודעה מרדיו טוקיו המודיע על ההתקפה ומשבח את יממוטו.
כולם מוחאים לו כף אבל הוא נעמד חמור פנים ואומר: "מפני שתקפנו לפני הגשת האולטימטום אני חושש, הערנו ענק ישן שקם חדור כעס ומרץ להגיב נגדנו".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמרטין בלסםאדמירל האסבנד קימלמפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הבריתג'וזף קוטןהנרי סטימסוןמזכיר המלחמהג'יימס ויטמורתת אדמירל ויליאם הולסימפקד נושאת המטוסים "אנטרפרייז"ג'ייסון רוברדסגנרל וולטר שורטמפקד כוחות הצבא בהוואיא.ג.
מרשלקולונל רופוס בראטוןמפקד המודיעין של המזרח הרחוקוסלי אדילוטננט קומנדר אלווין קרמרקריפטולוגקית' אנדסג'ורג' מרשליושב ראש המטות המשולביםאדוארד אנדרוזאדמירל הרולד סטארקראש המבצעים הימייםג'ורג' מקריידיקורדל הולמזכיר המדינה של ארצות הבריתסו ימאמורהאיסורוקו יממוטומפקד הצי היפני המשולבאיג'ירו טונוצ'ואיצ'י נגומומפקד הצי האווירי הראשוןטאטסויה מיהאשיקומנדר מינורו גנדהמתכנן המתקפה על פרל הארבורטקהירו טאמורהמיטסו פושידהמפקד הכוח המוטס
טורה קולר (בשוודית: Tore Keller; 4 בינואר 1905 – 15 ביולי 1988) היה כדורגלן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קלר נולד בנורשפין שבשוודיה בשנת 1905, ולאורך כל הקריירה שיחק בסלייפנר עמו זכה בתור קפטן באליפות המקומית בעונת 1937/38. עם 150 שערי ליגה שכבש הוא ממוקם בין עשרת הכובשים הגדולים של הליגה השוודית.
במדי נבחרת שוודיה זכה במדליית ארד אולימפית באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז.
במהלך הטורניר כבש בניצחון 1–8 על בלגיה.
קלר היה חלק מהסגל במונדיאל 1934 ו-1938 בו סיים עמה במקום הרביעי.
ברבע הגמר של מונדיאל 1938 כבש בניצחון 0–8 על קובה.
בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 8 שערים.
טוּרָה אל-עַ'רְבִּיֶה הוא כפר פלסטיני בנפת ג'נין בצפון מערב השומרון, בסמוך לגדר ההפרדה.
הכפר בגובה של כ־385 מטר מעל פני הים.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 התגוררו בכפר כ-1,053.
מדרום-מזרח לכפר נמצא יישוב קטן הנושא את השם: טורה א-שרקיה (طورة الشرقية ובעברית: טורה המזרחית).
משמעות המלה "טור" או "טורה" היא "הר".
בסמוך ליישוב, מצדו הדרום מזרחי ישנו כפר זעיר בשם טורה.
וכדי להבדיל ביניהם, הוסיפו לשם טורה את המיקום היחסי.
זה נקרא "המערבית" (الغربية) והשני נקרא: טורה א-שרקיה (طورة الشرقية), כלומר טורה המזרחית.
במפקד האוכלוסין של 1945, בתקופת המנדט הבריטי, נקרא המקום ח'ירבת טורה אל-ע'רביה והוא נספר יחד עם ברטעה, הסמוכה ושני הכפרים – יחד מנו כ־1,000 תושבים, מוסלמים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עברה טורה אל-ע'רביה לשלטון ירדני .
מפקד האוכלוסין הירדני של 1961 מצא בכפר 336 תושבים.
אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967, טורה אל-ע'רבייה עברה לשליטה ישראלית.
מפקדי אוכלוסין – טורה אל-ע'רביהשנהתושביםמקורהערות1945בשל גודלו הקטן, הכפר נספר יחד עם ברטעה196133619823981987769199782820061,100לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
ממערב לכפר שוכנת שמורת הטבע "יער ריחן".
טורה אנדרה פלו (בנורווגית: Tore André Flo, נולד ב־15 ביוני 1973) הוא מאמן כדורגל ושחקן עבר נורווגי ששיחק בעמדת החלוץ המאמן כיום את קבוצת סוגנדל ב־Norwegian First Division.
היו לו 76 הופעות בנבחרת נורווגיה בכדורגל וכבש 23 שערים ושיחק בנבחרת במונדיאל 1998 וביורו 2000 והבקיע את השער הראשון לזכותה של נורווגיה בניצחון 2-1 נגד נבחרת ברזיל, ועזר לנבחרתו להעפיל לסיבוב השני במונדיאל 98.
במהלך הקריירה המקצועית שלו שיחק בסוגנדל, טרומסה ובראן בליגת העל הנורווגית, לפני שעבר לחו"ל ושיחק בצ'לסי.
לאחר תקופה מוצלחת במועדון האנגלי, הוא נמכר לגלאזגו ריינג'רס תמורת 12 מיליון פאונד והפך לשחקן הנורווגי היקר ביותר.
מאוחר יותר עבר פלו לשחק בסנדרלנד, רובור סיינה, וולרנגה ולידס יונייטד לפני שהודיע על פרישה במרץ 2008. מאוחר יותר הוא עשה שני קאמבקים: תחילה במילטון קינס דונס בנובמבר 2008 ולאחר מכן בקבוצת נעוריו סוגנדל במרץ 2011. באוגוסט 2012 הוא הודיע על פרישה ממשחק בפעם השלישית.
לאחר מכן הוא הצטרף מחדש לצ'לסי כחבר בצוות האימון שלהם.
טורה אנדרה פלו נולד בכפר פלו ממחוז סטרין בסון או פיורנה, נורווגיה.
הוא מגיע ממשפחה של כדורגלנים.
פלו החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל החובבנית המקומית סטרין (Stryn TIL).
ב־1993, הוא עבר לשחק בסוגנדל, כששיחק עם אחיו ג'וסטין וג'ארל.
פלו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הנורווגית ב־17 באפריל 1994 במשחק נגדת קבוצת טרומסה (Tromsø IL).
כאשר סוגנדל נשרה מהליגה, פלו הועבר לטרומסה.
הוא הבקיע 18 שערים בעונת 1995/1996, והיה מלך השערים של הקבוצה באותה עונה.
הופעותיו באותה עונה הגיעו לשיא, כאשר פלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה בכדורגל.
פלו עבר להתגורר בברגן ב־1996, על מנת לשחק בבראן.
הוא המשיך לשחק היטב, כאשר הבקיע 28 שערים כששיחק בבראן.
במהלך שנותיו בבראן, פלו הפך די במהרה לאחד הכובשים הטובים בנורווגיה.
במחצית הראשונה של עונת 1997, לעומת זאת, הוא לא נחל הצלחה גדולה בעיניהם של רוב אוהדי בראן, אולי בגלל שראשו כבר היה בצ'לסי, בה חתם בנסיבות שנויות במחלוקת.
עם זאת, הוא כבש שלושער במשחקו האחרון עבור בראן לפני שעזב לצ'לסי.
פלו נרכש על ידי צ'לסי מהפרמייר ליג בסכום של 300,000 פאונד בקיץ 1997. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי במשחק נגד קובנטרי סיטי, והבקיע בהפסד 3-2 של קבוצתו.
הוא כבש 15 שערים בעונת הבכורה שלו בצ'לסי, כולל שלושער בניצחון 6-1 על טוטנהאם הוטספר בוייט הארט ליין, וצמד בניצחון 6-2 על קריסטל פאלאס כאשר צ'לסי סיימה במקום הרביעי בפרמיירליג וזכתה בגביע הליגה ובגביע אירופה למחזיקות גביע.
פלו תרם תרומה חשובה במיוחד בשלבים המתקדמים של הטורניר, כשכבש שני שערי חוץ מול ריאל בטיס ברבע הגמר.
שנה לאחר מכן, כשצ'לסי קראה תיגר על תואר האליפות, פלו הבקיע עשרה שערי ליגה, אך לא הרבה לשחק בהרכב בשל מדיניות הרוטציה של מי שהיה מאמן הקבוצה באותה עת ג'אנלוקה ויאלי, ובשל החתמתו של החלוץ האיטלקי פיירלואיג'י קזיראגי.
הבלוז סיימו בסופו של דבר במקום השלישי, מה שאפשר להם לשחק בפעם הראשונה בליגת האלופות.
פלו הבקיע 19 שערים בעונת 1999/2000, מה שהפך אותו למלך השערים של צ'לסי, ועזר למועדון לזכות בגביע האנגלי ולהגיע לרבע גמר ליגת האלופות, שם כבש פעמיים בניצחון 3-1 על ברצלונה בסטמפורד ברידג'.
הוא הבקיע גם במשחק הגומלין נגד בארסה בקאמפ נואו, אך הקבוצה נוצחה בסופו של דבר 5-1 (התוצאה בתום 90 הדקות הייתה 3-1 לברצלונה, אך צ'לסי ספגה פעמיים בהארכה).
בתחילת עונת 2000/2001, צ'לסי החתימה את החלוצים ג'ימי פלויד האסלביינק ואיידור גודיונסן, ולמרות שכבש שני שערים ובישל אחד במשחק החוץ נגד מנצ'סטר יונייטד שהסתיים בתוצאה 3-3, הוא שוב סופסל, מה שהוביל לבקשתו לעזוב את צ'לסי.
הוא ערך 163 הופעות בקבוצה, (70 מתוכם כמחליף) והבקיע במדיה 50 שערים.
בנובמבר 2000, פלו נמכר לקבוצת גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית בסכום שיא דאז בעסקה של 12 מיליון פאונד (21,500,000 פאונד כיום), מה שהפך את פלו לשחקן הנורווגי היקר ביותר באותו זמן, ההחתמה היקרה ביותר של גלאזגו ריינג'רס, וההחתמה הגדולה ביותר של מועדון כדורגל סקוטי.
החתמתו יצרה ציפיות רבות, והוא החל את העונה היטב כאשר כבש בהופעת הבכורה שלו בניצחון 5-1 באולד פירם (הדרבי של גלאזגו) נגד סלטיק וכבש סה"כ 18 שערים ב־30 הופעות בליגה הסקוטית.
עונתו השנייה בריינג'רס נחשבה לטובה ביותר שלו בסקוטלנד, כאשר כבש 22 שערים ב־42 משחקים, כולל הגול הראשון בגביע הליגה הסקוטית במשחק נגד איר יונייטד (Ayr United).
פלו נמכר לסנדרלנד ביום האחרון של חלון ההעברות לעונת 2002/2003 בליגה האנגלית.
הגעתו של פלו הוכרזה ביחד עם החתמתו של החלוץ מרקוס סטיוארט, והעלות הכוללת של ההעברות נאמדה בכ-10 מיליון ליש"ט.
המחירים האישיים לא נחשפו על ידי סנדרלנד, אם כי נתון של 8.2 מיליון פאונד עבור רכישתו של פלו צוטט בהרחבה בתקשורת.
סנדרלנד אישרו בערוב הימים כי הוא נקנה תמורת 6.75 מיליון ליש"ט (11,700,000 ליש"ט כיום), מה שהפך אותו לרכישה השנייה היקרה ביותר של סנדרלנד.
מאמנה של סנדרלנד, פיטר ריד, ספג אש במהלך כל קדם העונה בגלל כישלונו לרכוש חלוץ בעל שם גדול כמחליף לטווח ארוך של ניאל קווין המזדקן.
תג המחיר הגבוה יחסית לשחקן ששיחק בסקוטלנד, והחתמתו ברגע האחרון, גרמה לאוהדים רבים ולא מעט מהפרשנים, ביניהם ג'ימי מונטגומרי, להאמין כי רכישתו של פלו ברגע האחרון הייתה מתוך פאניקה.
הוא שוב כבש בהופעת הבכורה שלו נגד מנצ'סטר יונייטד, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1.
היה מובן מהטקטיקה של סנדרלנד, כי המאמן פיטר ריד ציפה מפלו להיכנס למשבצת של קווין הוותיק (שפרש ממשחק פעיל בנובמבר 2002) כשחקן מטרה לכדורים ארוכים.
פלו לא חש בנוח בתפקיד זה, והוא התקשה ליצור שיתוף פעולה עם עמיתו לקבוצה, החלוץ קווין פיליפס.
כאשר ריד פוטר באוקטובר, והוחלף בידי הווארד ווילקינסון, פלו מיד סופסל במשחקו הראשון של ווילקינסון כמאמן הקבוצה, שכן ווילקינסון הטיל ספק בפומבי בכושרו של הנורווגי.
פלו הצליח לפלס את דרכו חזרה להרכב הפותח, עד לפיטוריו של ווילקינסון במרץ.
מחליפו של ווילקינסון, מיק מקארתי, לא נתן לפלו לשחק משחק שלם בכל אחד מתשעת המשחקים שנותרו לסיום העונה.
ב-33 הופעות בסנדרלנד, פלו הבקיע 6 שערים (4 מתוכם בפרמיירשיפ), וסיים רק 11 משחקי ליגה מתוך 23 בהרכב הפותח.
סנדרלנד נשרה אל הליגה הראשונה של הפוטבול ליג, ועם חובות עצומים נאלצה למכור או לשחרר את רוב השחקנים בעלי השכר הגבוה.
פלו שיחק משחק אחד בגביע הפוטבול ליג בעונת 2003/2004, אך בסתיו 2003, הוא נהפך להיות שחקן חופשי.
פלו ניסה את מזלו ועבר לשחק באיטליה, כשהצטרף לעולה החדשה לסרייה א', רובור סיינה, בהעברה חופשית ב־2003. פלו שיחק בסיינה במשך 2 עונות, נחל הצלחה בכדורגל באיטליה, ועזר לקבוצה לטפס לצמרת הליגה לראשונה בתולדותיהם.
הוא הראה רבגוניות מפתיעה, כאשר התבקש על ידי המאמן ג'וזפה פאפאדופולו לשחק בתפקיד נסוג של חלוץ שני, מאחורי אנריקו קייזה וניקולה ונטולה במקום בתפקידו הרגיל כחלוץ מרכזי.
הוא הצטיין בעמדה זו והיה נוכח תמיד עבור קבוצתו במהלך עונת 2003/2004, כשהבקיע 8 שערים, ועזר לסיינה להימנע מירידת ליגה.
הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצתו החדשה במשחק נגד אמפולי במחזור השלישי בליגה ב־20 בספטמבר.
הגול הבא הגיע במשחק נגד רג'ינה קלצ'ו במחזור השישי בליגה ב־18 באוקטובר.
לאחר מכן הוא הבקיע את שער הניצחון בניצחון הביתי 1-0 נגד אודינזה.
עונתו השנייה והאחרונה בסיינה הייתה פחות מוצלחת שכן פציעות ותחרות מול חלוצים אחרים גרמו לו לקבל פחות דקות משחק תחת הדרכתו של המאמן לואיג'י (ג'יג'י) סימוני.
הוא הצליח להבקיע רק 5 שערים מתוך 17 משחקים בהם פתח במשך עונת 2004/2005, ושיחק עוד 5 משחקים כמחליף, למרות ששוב עזר לסיינה להימנע מירידת ליגה.
הוא הבקיע את השער היחיד בניצחון ההיסטורי 1-0 שהיה הראשון אי פעם מול היריבה פיורנטינה.
הוא הציג עוד הופעה מבריקה בנובמבר מול הפיינליסטית רומא בניצחון החוץ 2-1 כאשר כבש את 2 השערים עבור קבוצתו.
הוא הבקיע צמד נוסף במשחק חוץ נגד קייבו ורונה בניצחון 3-1 בינואר, הוא גם כבש את ה-2-1 בתיקו 2-2 הביתי נגד מחזיקת הקופה איטליה, האלופה אינטר מילאנו.
פלו חתם במועדון השאפתני וולרנגה מעיר הבירה אוסלו ביולי 2005. הוא חתם על חוזה עד לסיומה של עונת 2006. תקופתו בוולרגנה אופיינה בפציעות רבות שמנעו ממנו להשפיע בצורה יוצאת דופן.
ולרנגה לא הציעה לו חוזה חדש בתום העונה, מה שהשאיר את פלו חופשי לחתום במועדונים אחרים.
ב-3 בינואר 2007, חברו לקבוצה לשעבר, דניס וייז, הביא את פלו בחזרה לאנגליה, הפעם ללידס יונייטד, עם חוזה שנמשך עד סוף עונת 2006/2007 בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
פלו ערך את הופעת הבכורה שלו בחוץ כמחליף במדי הקבוצה מיורקשייר בתבוסה 3–1 של לידס מול וסט ברומיץ' אלביון בגביע ה-FA.
שבוע מאוחר יותר, הבקיע פלו את שערו הראשון בלידס נגד אותה יריבה (ווסט ברום) אחרי 3 דקות בנגיחה במשחק ליגה שהסתיים בהפסד 3-2. הפציעה שהגיעה לאחר מכן מנעה מפלו להשפיע באופן משמעותי במהלך שאר העונה.
על פי ההערכה, פלו היה אמור לעזוב את לידס עקב סעיף בחוזה שלו, אבל לידס החתימה את פלו על חוזה לשנה אחת כדי לעזור להם כששיחקו בליגת הפוטבול ליג הראשונה בעונת 2007/2008. הוא הצליח להבקיע רק 3 פעמים במהלך העונה בליגה, והכל כשעלה כמחליף מהספסל.
פלו קיבל חסות מאוהדי לידס המפורסמים, הקייזר צ'יפס (להקה).
פלו הודה בעבר שלידס תהיה כנראה הקבוצה האחרונה שלו לפני הפרישה.
הוא הפך לחביב האוהדים גם מבלי לשחק כל כך הרבה עבור לידס.
במרץ 2008, הודיע פלו על פרישתו ממשחק פעיל.
ב-21 בנובמבר 2008, פלו חזר מפרישה וחתם על חוזה בקבוצת מילטון קינס דונס, שנמשך עד לסוף אותה עונה.
הוא שיחק את משחקו הראשון בקבוצה כמחליף במשחק נגד סקונת'ורפ ב-6 בדצמבר 2008. הוא לא פתח באף משחק עד המשחק השלישי האחרון של העונה נגד וולסל.
לפלו אף היה ביש מזל, כאשר החמיץ את הפנדל התשיעי בדו-קרב פנדלים מותח נגד סקונת'ורפ יונייטד, שמנע מ-MK דונס להגיע לגמר הפלייאוף של הליגה הראשונה ב-2009 בוומבלי.
ב־19 במאי 2009, פלו שוחרר מחוזהו במילטון קינס דונס.
ב-2011, שנתיים לאחר פרישתו, ביצע פלו במפתיע קאמבק שני למשחק פעיל במדי העולה החדשה לליגת העל הנורווגית סוגנדל.
משחקו הראשון היה כמחליף נגד רוזנבורג ב־30 ביולי.
במשחקו הראשון כשחקן הרכב במחזור האחרון לעונה, הוא הבקיע צמד בניצחון 2-1 על אלופת הליגה מולדה, שאומנה אז על ידי אולה גונאר סולשיאר.
פלו רשם 76 הופעות בנבחרת נורווגיה בכדורגל וערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0–0 עם נבחרת אנגליה בכדורגל.
הוא הבקיע 23 שערים, מה שהפך אותו למבקיע הרביעי בטיבו בנבחרת, ביחד עם אולה גונאר סולשיאר.
הוא זכה לכינוי "פלונאלדו" (משחק מילים מובהק על רונאלדו, אחד מהחלוצים הטובים בעולם) כאשר נורווגיה הביסה את ברזיל 4-2 במשחק ידידות.
פלו שיחק עבור נורווגיה במונדיאל 1998, והבקיע גול בניצחון 2-1 נגד מחזיקת הגביע ברזיל כאשר הם העפילו לסיבוב השני.
פלו בחר לפרוש מכדורגל בינלאומי ב-2004, והחליט להתמקד במשפחתו.
פלו היה חלוץ חזק, זריז, גבוה, עוצמתי ופיזי שלמרות גודלו, היה גם בעל טכניקת משחק טובה.
לאחר שפרש ממשחק פעיל ב־2012, פלו חזר לקבוצתו לשעבר צ'לסי כשגריר של המועדון וכמאמן באקדמיה של הקבוצה (צוות הפיתוח והאקדמיה של צ'לסי), ועבד עם צוותי הפיתוח שלהם לנוער, לרוב עד גיל 14. מאוחר יותר הוא קודם למאמן טכני של שחקנים מושאלים השייכים לצ'לסי.
ב-17 בנובמבר 2021, פלו הוכרז כמאמנה החדש של סוגנדל בנורווגיה בעונת 2022, בקבוצה בה החל וסיים את קריירת המשחק שלו.
פלו בא ממשפחה של כדורגלנים, כאשר שבעה מבני משפחתו שיחקו בליגת העל הנורווגית.
אחיו ג'וסטיין פלו ובן דודו הווארד פלו שיחקו גם הם במספר מועדונים בחו"ל וייצגו גם הם את נבחרת נורווגיה.
האחים קיין רון פלו וג'ארל פלו שיחקו בליגת העל הנורווגית במולדה וסוגנדל, בהתאמה.
נוסף על כך, בנו של קייל רון, אורליק פלו ואחיינו של הווארד פר-אגיל פלו (Per-Egil Flo) שיחקו גם הם בסוגנדל בליגת העל הנורווגית.
טורה אוהד של בירמינגהאם סיטי.
ב-2010 הקימו פלו ומאמן הכדורגל שון פוקנר אקדמיית כדורגל בברקשיר.
הם מאמנים ילדים בגילאי 5-17 בבתי ספר, מועדונים ומחנות בחופשות.
פלו אימן במשך מספר סשנים.
טורה (בהונגרית: Tura) היא עיירה במחוז פשט, בנפת אסוד; היא היישוב המאוכלס ביותר בנפה.
היישוב של אזור שיקווידק הוא 50 קילומטרים מבודפשט, לא הרחק מהמפגש של הרי המטרה, בקצה המזרחי של המחוז, בעמק גאלגה.
היישובים הגובלים ישירות הם: קרקהרסט מצפון, הטוון מצפון מזרח, בולדוג ממזרח (שלושתם כבר שייכים למחוז הווש), Jászfényszaru ממחוז יאס-נאג'קון-סולנוק ועוד.
על אף שקצה גבול היישוב נוגע גם כביש 3 בצפון לקטע קצר מאוד, ניתן להגיע למרכזו רק בכבישים צדדיים: כביש 3104 מ-גדלה-Vácszentlászló והטוון, כביש 3105 מאסוד - Galgahévíz וז'אמבק, וכביש 31 מבולדוג בכביש צדדי מספר 121; גם כביש 3106 נוגע בגבולו בדרום מזרח.
תוואי תעלת צ'רס, שנבנה על ידי הסרמטים בין השנים 324–337 ומחבר את הדנובה לנהר הטיסה, עובר מדרום ליישוב.
האזכור הידוע הראשון שלו מתוארך לשנת 1220, בתעודת ה־Váradi regestrum, הוא מוזכר כ-Thwra (כנראה מבולבל עם נירטורה של היום).
האזכור האמיתי הראשון שלו ידוע משנת 1394. זה היה רכוש אבות של משפחת אקוש, שנתרם למלך ההונגרי זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי צאצא של המשפחה בתמורה לנכסים אחרים ב-1425. משנת 1438 הפך לנחלת משפחת רוזגוני.
ליישוב הייתה הזכות לגבות מכס, ועל אף שהוא מוזכר במקום אחד כעיר שוק, לא הייתה כזאת.
בשנת 1544, לאחר נפילת הטוון, היא נפלה לידיים טורקיות, אך מעולם לא התרוקנה לחלוטין, והכנסייה שלה שרדה את התקופה העות'מאנית.
על אף שההוסרים של שימון פוראגץ' הביסו את הצבא הטורקי שבא ב-1594, באו בעקבותיו מאה שנים של הגמוניה עות'מאנית.
בשנים 1633–1634, במפקד המיסים הטורקי, הוא רשום בחלק פשט של סנדז'אק בודה.
שטח היישוב היה בבעלות משפחת אסטרהאזי עד שנת 1873, ממנה קנה אותו ז'יגמונד שוסברגר, שקיבל דרגת ברון.
היא קיבלה מעמד של עיר ב-2001.
אימרה היידו (במקור הירשלר, 1906 – 1977) היה רופא יהודי-הונגרי רדיולוג.
טירת בוטניק טורה - ידועה בעבר כטירת שוסברגר (תוכננה על ידי דיולה בוקוביץ'; נבנתה-1883).
הבניין החד-קומתי עם תוכנית קומה מורכבת ניצב באמצע פארק בשטח של מאה דונם.
נבנה בשנת 1808, זהו בניין בן שתי קומות עם גג גמלון, כיום בהריסות, ליד הטירה.
היא כמעט בת שבע מאות שנה ונבנתה מחדש מספר פעמים במהלך קיומה.
(ניתן למצוא את השרידים הגותיים מתחת למקדש הנוכחי) האזכור הראשון של הכנסייה מתוארך לשנת 1320 (הפנקס של Váci Diocese).
הוא נשרף במהלך מלחמת העצמאות של ראקוצי.
מאז 1702, היא הוכחה כקהילה עצמאית.
היא רכשה את צורתה הנוכחית ב-1911. בקצה הרחוק של סמטת ההקדשים עמד בית כנסת קטן עד מלחמת העולם השנייה.
הוקם בבית חווה עם גג קש ב-1989.
אובליסק לכבוד קרב טורה ב-1849. גובה 8 מטר.
בית העירייה: נבנה בשנת 1902, בן שתי קומות.
שמורת מרעה טורה : בשנת 1987 הוכרז בית הגידול של הרקפת בגבול המנהלי של טורה במישור הטוון כמוגן בשם שמורת מרעה טורה.
הצמח המשמעותי שלו הוא הפרח החד-ראשי, הידוע גם בשמו הנוסף (מוכר יותר באזור) קפיץ אביבי (Bulbocodium vernum), שמופיע גם בסמל היישוב.
אתר איסוף פסולת סלקטיבי: מרכז ניצול הפסולת שנבנה בשנת 1999 בשיתוף פעולה של כמה יישובים.
טורגוביצה (באוקראינית: Торговиця; בפולנית: Targowica; ביידיש: טירהאוויצא) הוא כפר במחוז קירובוגרד שבאוקראינה, לשעבר עיר בעלת חשיבות היסטורית ומרכז יהודי וחסידי.
בכפר הוקמה קונפדרציית טורגוביצה , שהייתה ברית של אצילים פולנים שנלחמו לצד האימפריה הרוסית בסוף המאה ה־18 והביאו לחלוקת פולין השנייה.
הכפר מצוי בקצה המערבי של מחוז קירובוגרד על הגבול עם מחוז צ'רקאסי על הכביש הראשי בין אומן לקרופיבניצקי על גדת נהר סיניובחה שהוא יובל של הבוג הדרומי.
אזור זה נחשב לגבול בין פודוליה לאזור הדנייפר.
גם מבחינה גאולוגית מהווה אזור הכפר גבול בין בלוק ווהלין-פודולסקי לבלוק קירובגרדסקי שהם שניים מתוך שבעת הקראטונים המרכיבים את השילד האוקראיני.
מדרום לכפר, על גדת הנהר ישנה מחצבה בה ניתן לראות סלעים מתקופת הפרקמבריון הקדום.
באזור נמצאו שרידי התיישבות מתקופת אורדת הזהב.
בשנת 1331 מופיע אזכור העיר ברשומת כתחנת מסחר חשובה בנסיכות גאליץ'-וולין.
באמצע המאה ה־16 נהרסה העיר על ידי הטטרים של חצי האי הקרים ולאחר נסיגת הטטרים עבר השטח לשליטת פולין.
בסוף המאה ה־17 הוקם באזור גדוד קוזקים בפיקודו של אבטים טורגוביצקי, והעיר נקראה על שמו.
החל משנת 1777, העיר הייתה בשליטתו של האציל הפולני סטניסלב צ'סני פוטוצקי.
בשנת 1791 פורסמה חוקה חדשה לפולין, שהגבילה את זכויות האצולה.
החוקה גרמה לתסיסה בקרב חלקים של האצולה הפולנית.
הצאריסה יקתרינה הגדולה רצתה לנצל את התסיסה הזו כדי להשתלט על שטחים נוספים באיחוד הפולני-ליטאי.
ב־14 במאי 1792 התכנסו בטורגוביצה אצילים פולנים וליטאים בראשות פוטוצקי ובהכוונת הגנרל הרוסי ואסילי פופוב והכריזו על "קונפדרציית טורגוביצה" שהייתה למעשה ברית צבאית שהתנגדה לחוקה הפולנית החדשה.
ארבעה ימים לאחר מכן פלשו צבאות האימפריה הרוסית לשטח האיחוד הפולני-ליטאי אליהם הצטרפו כוחות הקונפדרציה ויחד הנחילו תבוסה לפולנים.
חלק מהאצילים החברים בקונפדרציה הוצאו להורג באשמת בגידה.
לאחר חלוקת פולין עברה העיר לשלטון האיפריה הרוסית כחלק מנפת אומן .
ידוע על קהילה יהודית בעיר טוגרגוביצה מאז שנת 1742. בסוף המאה ה־19 מנו היהודים כשליש מהתושבים.
החל מאמצע המאה השבע עשרה כיהן כרב העיר יקותיאל לנדא שנודע בכינויו "המגיד מטירהוויצה" שהיה מתלמידי המגיד ממזריטש וחברו הטוב של מנחם נחום מצ'רנוביל (בעל "המאור עיניים").
בסוף ימיו הפך המגיד לחסידו של נחמן מברסלב ושמו מוזכר פעמיים בספר חיי מוהר"ן.
תחת הנהגתו הפכה טורגוביצה למרכז חשוב של חסידות ברסלב.
לאחר פוגרום בשנת 1919 נטשו רוב היהודים את העיר.
במהלך הכיבוש הנאצי, בחורף 1942, נרצחו בטורגוביצה כ־150 יהודים.
לאחר נפילת ברית המועצות, והקמת אוקראינה העצמאית, שופץ בית הקברות היהודי והוקמה מצבה לזכר חסידי ברסלב שהתגוררו בעיר.
במתמטיקה וגאומטריה, טורואיד הוא משטח סיבובי עם חור במרכז.
ציר הסיבוב עובר דרך החור ולכן אינו חותך את פני השטח.
לדוגמה, כאשר מסובבים מלבן סביב ציר המקביל לאחת מקצוותיו, נוצרת טבעת חלולה בעלת חתך מלבני.
אם הצורה המסובבת היא מעגל, אז העצם נקרא טורוס.
המונח טורואיד משמש גם לתיאור פוליהדרון טורואידי.
כמו כן, טורואיד אינו חייב להיות עגול ויכול להיות בעל מספר כלשהו של חורים.
טורואיד בעל g חורים ניתן לראות כמשטח שמקרב את צורתו של טורוס בעל גנוס טופולוגי g שהוא 1 או יותר.
האפיון של אוילר המסומן כ-χ, של טורואיד בעל g חורים הוא 2(1−g).
מבנים טורואידיים מופיעים הן בחומרים ותצורת טבעיות והן בחומרים סינתטיים.
טורואיד מוגדר על ידי רדיוס הסיבוב R הנמדד ממרכז החתך המסובב.
עבור חתכים סימטריים ניתן לחשב את הנפח ואת פני השטח של הגוף (עם היקף C ושטח A של החתך):
הנפח (V) ושטח הפנים (S) של טורואיד ניתנים על ידי המשוואות הבאות, כאשר A הוא שטח החתך הריבועי של הצלע, ו-R הוא רדיוס הסיבוב.
הנפח (V) ושטח הפנים (S) של טורואיד ניתנים על ידי המשוואות הבאות, כאשר r הוא רדיוס החתך המעגלי, ו-R הוא רדיוס הצורה הכוללת.
משפט פאפוס בנוגע למרכזי מסה מכליל את הנוסחאות כאן למשטחים סיבוביים כלליים.
טורה דל גרקו (באיטלקית: Torre del Greco; בניב נאפוליטני: Torre d' 'o Grieco; „מגדלו של האיש היווני") היא קומונה במטרופולין של העיר נאפולי שבאיטליה.
תושבי המקום מכונים לעיתים קוראליני Corallini, בשל שפע האלמוגים שהיו בעבר בחוף הים התיכון הסמוך, וכן משום שהעיר הייתה מאז המאה ה־17 יצרנית של תכשיטי אלמוגים וסיכות מסוג קמיאו .
התחקות אחר ההיסטוריה של טורה דל גרקו קשה, בשל היעדר כמעט מוחלט של מקורות תיעודיים היסטוריים.
על סמך ממצאים ארכאולוגיים, בתקופה הרומית הייתה טורה דל גרקו ככל הנראה פרוור של הרקולנאום, וכמו במקומות אחרים לחופי מפרץ נאפולי כגון אופלונטיס וסטאביה, וילות רבות של פטריקים נבנו לאורך קו החוף.
בשנת 79 לספירה, התפרצות הר הגעש וזוב קברה את האזור תחת אפר געשי.
וילת סורה הרומית הסמוכה הייתה אחוזה גדולה ומפוארת, בעלת טרסות היורדות אל החוף וחזיתות באורך כ־150 מטרים הפונה אל הים, המתוארכת למאה ה־1 לפנה"ס.
שרידי הטרסות שנחפרו ניתנים לצפייה במקום.
היא נבנתה במספר מפלסים בדומה לוילת הפפירוסים, ועל החוף שמתחתיה נמצאים שרידיו של מתחם מרחצאות רומי (טרמה ג'ינאסי), ולצדם היו ככל הנראה רציפים לאורך קו החוף.
הווילה עוטרה בתקופה הקיסרית המוקדמת והייתה בעיצומו של שיפוץ בשנת 79 לספירה, ככל הנראה בעקבות רעידת האדמה של שנת 62 לספירה, כפי שמעידים ערמות הסיד שנמצאו בחלק מן החדרים, רצפות מהודרות בלתי גמורות בסגנון אופוס סקטילה העשויות שיש מיובא, וגרפיטי שתיעד את מהלך העבודות במקום.
במקום נמצאו פסלים ופרסקאות מרהיבים רבים, שנחשפו לראשונה בחפירות הבורבוניות של המאה ה־18, המוצגים במוזיאונים כגון נאפולי ופלרמו.
גודלה ואיכותה של הווילה מעידים כי הייתה שייכת לדמות רמת־מעלה, ייתכן שאף מבני המשפחה הקיסרית, כפי שניתן להסיק מן הפרסקאות המרהיבות, אשר התגלו במהלך החפירות בשנת 1989. מפקח האזור סבר שהן קרובות יותר בסגנונן לדומוס אוראה הנרונית מאשר לבתי פומפיי.
האתר התגלה מחדש בשנת 1974 בידי קבוצת הארכאולוגיה GAV.
חפירות נוספות שנערכו בשנים 1989–1992 חשפו את האזורים שממזרח וממערב לאולם האפסידלי, ובהם מסדרונות שירות, חדרי קבלה, חדרי שינה מעוטרים בקפידה והשרידים נוספים שניתן לראות במקום.
נמצא כי הקומה העליונה קרסה בעקבות ההתפרצות, בעוד שהקומה התחתונה נקברה תחת שכבות האפר.
סמוך לחוף הים נמצאו שרידיה של וילה נוספת בתרמה־גימנסיו (Terma-Ginnasio); הווילה נבנתה במדרגות היורדות אל קו החוף והציעה תצפיות פנורמיות אל המפרץ, בדומה לווילה A באופלונטיס.
הווילה המכונה ווילה ברליה הייתה וילה חופית נוספת שנמצאה בחפירות חלקיות מתחת לתחנת הרכבת בשנת 1934.
בשנים מאוחרות יותר הוקמו באזור שני כפרים, סורה (Sora) וקלאסטרו (Calastro).
מצביא האימפריה הביזנטית בליסאריוס העביר את תושביהם לעיר נאפולי בשנת 535. סביב שנת 700 המקום היה ידוע גם בשם טוריס אוקטבה , שפירושו "המגדל השמיני" או "מגדל בעל שמונה צלעות", ככל הנראה בהתייחס למגדל שמירה חופי.
שמה הנוכחי מופיע לראשונה בשנת 1015; על פי המסורת, מקורו בנזיר יווני שנטה את מושבו במגדל, או בגידול גפן מסוימת שמוצאה מיוון.
טורה דל גרקו הייתה חלק מהאֲחוּזוֹת המלכותיות של ממלכת נאפולי, עד אשר המלך אלפונסו החמישי, מלך אראגון העבירה לידי משפחת קראפה (בית קראפה).
בשנת 1631 ניזוקה טורה דל גרקו שוב בעקבות התפרצות הר הווזוב.
בשנת 1699 תושבי המקום רכשו בחזרה את זכויותיהם לאחר ששילמו 106,000 דוקטים לבעל האדמות שהתיישב עליהם, המרקיז ממונפורטה, ומאז שגשגה העיר כעיר מסחר ימית ונמל דיג.
מסורת עיבוד האלמוגים בעיר מתוארכת לתקופה זו.
המרכז ההיסטורי של טורה דל גרקו נקבר בשנת 1794 תחת שכבת לבה בגובה של כעשרה מטרים.
בימי השלטון הצרפתי של ז'ואקים מירא מלך נאפולי, מנתה אוכלוסיית טורה דל גרקו כ־18,000 תושבים, והיא הייתה העיר השלישית בגודלה ביבשת לאחר נאפולי ופוג'ה, במסגרת ממלכת נאפולי.
החל מן המאה ה־16 הקימו משפחות עשירות ואף אצילים איטלקים ארמונות קיץ מפוארים בפרברי טורה דל גרקו.
מבין הבולטים שבהם ניתן לציין את פלאצו מטראצו (Palazzo Materazzo), ששופץ בשנות ה־70 של המאה ה־20 ושימש תחילה כבית ספר למחול, אך מאוחר יותר אוכלס בידי חסרי בית לאחר שרעידת האדמה באירפיניה (1980) הרסה את בתיהם של תושבים מעוטי יכולת רבים.
במאה ה־19, ונמשך גם בראשית המאה ה־20, הייתה טורה דל גרקו אתר נופש קיצי פופולרי בקרב עשירי איטליה.
בתקופת שיא פריחתה נודעה טורה דל גרקו בבתי הקפה ובמאכליה, ובייחוד בבית הקפה "גראן קאפה פאלומבו", בית קפה גדול בסגנון אר נובו ובו ביתן חיצוני רחב ידיים שהיה מפורסם בג'לאטו, גלידות, במאפים, ובמאכלים ומשקאות קפה.
השחקן הקומי טוטו נמנה עם אלו שנפשו בקיץ בעיר מדי שנה.
הפופולריות של טורה דל גרקו כעיר נופש נבעה מחופיה הנאים ומהאזור הכפרי שסביבה, שכלל אדמות חקלאיות פוריות וכרמים, וכן ממיקומה הקרוב להר הווזוב.
בהיותה העיירה הקרובה ביותר להר, שימשה טורה דל גרקו נקודת מוצא עיקרית למטיילים שביקשו לטפס אל הפסגה, דבר שהתאפשר באמצעות הפוניקולר (רכבל) של וזוב (Vesuvius Funicular), שהעלה את המטיילים אל פי לוע הר הגעש.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה טורה דל גרקו מחסן תחמושת של הצבא הגרמני, ועל כן הופצצה קשות בידי כוחות בעלות הברית.
העיר טורה דל גרקו היא היישוב הקרוב ביותר להר הגעש וזוב מצד מערב, בצמוד לפארק הלאומי, ומפרץ נאפולי.
כאמור היא חלק מהמטרופולין של נאפולי והיא נמצאת קרוב למרכז נאפולי, בכיוון דרום-מזרח.
המרחק המדויק תלוי בנקודת ההתחלה והסיום הספציפית ובאמצעי התחבורה, להלן נתונים בהתייחס למרחק בין מרכזי הערים:
המרחק הוא כ-12 עד 16 קילומטרים.
בקו אווירי: המרחק הוא כ-10 קילומטרים בלבד.
בטורה דל גרקו אקלים ים-תיכוני (Csa על פי סיווג האקלים של קפן), המתאפיין בקיץ קצר, חם, לח, יבש וברובו בהיר, ואילו החורף ארוך, קר, גשום, סוער ומעונן חלקית.
במהלך השנה הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין 7°C ל־31°C, ולעיתים רחוקות יורדת מתחת ל־3°C או עולה מעל 34°C.
העונה החמה נמשכת כ־3 חודשים, מ־17 ביוני ועד 12 בספטמבר, עם טמפרטורת שיא יומית ממוצעת העולה על 27°C.
החודש החם ביותר בשנה בטורה דל גרקו הוא אוגוסט, עם טמפרטורת שיא ממוצעת של 31°C וטמפרטורת מינימום ממוצעת של 22°C.
העונה הקרירה נמשכת כ־4 חודשים, מ־23 בנובמבר ועד 24 במרץ, עם טמפרטורת שיא יומית ממוצעת הנמוכה מ־17°C.
החודש הקר ביותר בשנה בטורה דל גרקו הוא ינואר, עם טמפרטורת מינימום ממוצעת של 7°C וטמפרטורת שיא ממוצעת של 13°C.
העונה הרטובה נמשכת כ־8 חודשים, מ־11 בספטמבר ועד 3 במאי, עם הסתברות יומית העולה על 22% לכך שיום נתון יהיה יום רטוב.
החודש עם מספר הימים הרטובים הגבוה ביותר בטורה דל גרקו הוא נובמבר, עם ממוצע של 10.4 ימים שבהם ירדו לפחות 0.04 אינץ' של משקעים.
העונה היבשה נמשכת כ־4 חודשים, מ־3 במאי ועד 11 בספטמבר.
החודש עם מספר הימים הרטובים הנמוך ביותר בטורה דל גרקו הוא יולי, עם ממוצע של 2.6 ימים שבהם ירדו לפחות 0.04 אינץ' של משקעים.
החודש עם מספר הימים הגבוה ביותר של גשם בלבד בטורה דל גרקו הוא נובמבר, עם ממוצע של 10.4 ימים.
על פי סיווג זה, צורת המשקעים הנפוצה ביותר לאורך השנה היא גשם בלבד.
נכון ל־31 בדצמבר 2023, אוכלוסיית הזרים בטורה דל גרקו מנתה 834 תושבים, שהם 1.33% מן האוכלוסייה.
טורה דל גרקו מוכרת כ"עירו של הוגה הדעות והמשורר ליאופרדי".
ג'אקומו ליאופרדי שהה בטורה דל גרקו זמן קצר לפני מותו, ושם כתב את היצירות "לה ג'ינסטרה La ginestra" ו"איל טראמונטו דלה לונה Il tramonto della luna שקיעת הלבנה", כאורח במתחם וילות המשתייך למשפחת רניירי, חברו הקרוב.
הנכס עבר לאחר מכן לידי משפחת קרפה ד'אנדריה, ובהמשך חולק לחלקות על ידי המדינה האיטלקית.
במקום נותרו רק וילת הג'ינסטרה שבה התגורר לבארדי, ושהפכה למוזיאון בשם "ווילה דלה ג'ינסטרה", ושתי הווילות הפרטיות "ווילה קרפה ד'אנדריה דה צ'יליס" ו"וללה דל'אורסו".
בעיר ישנם שני מוזיאונים הקשורים לאלמוגים: מוזיאון היסטורי הנמצא בתוך מכון האמנות הציבורי "פרנצ'סקו דגני", ומוזיאון פרטי קטן המכיל את אוסף ליברינו.
מאז 2006, ארגון ה-Pro Loco מארח מוזיאון קטן למשחקים ולצעצועים וינטג'יים.
מאז 2010, הסניף המקומי של הליגה הימית האיטלקית מארח מוזיאון ימי בסמוך לנמל, במבני תחנת הרכבת FS.
טורר דל גרקו ידועה ברחבי העולם בעיקר בזכות העיסוק באלמוגים, תכשיטי קמיאו ואֵם הַפְּנִינָה.
מסורת אמנותית זו, שהתפתחה מהמאה ה־17 ואילך, מועברת דרך בית הספר העתיק לגילוף, לחריטה ולעבודת אלמוגים, המשותף למוזיאון האלמוגים "פרנצ'סקו דגני Museo del Corallo Francesco Degni".
פעילות זו הולידה את הכינוי קוראלינו (Corallino), המונח שבו משתמשים תושבי טורה דל גרקו לתיאור עצמם.
עובדי האלמוגים הצטרפו למוסדות שסיפקו סיוע כלכלי וביטוח, אשר הפכו חוקיים בשנת 1825. ב-19 באפריל 1888 נוסדה בנק הקרדיט של טורה דל גרקו (Banca di Credito Popolare di Torre del Greco), אשר עדיין פעיל עם למעלה מ-64 סניפים ברחבי מחוז קמפניה.
בעיר קיימת תעשייה שהקימו, היורשים של שולי האלמוגים והפנינים, הכוללת שש חברות שילוח ימיות גדולות ועוד מספר חברות קטנות יותר.
בשנת 2012, פשיטת רגל של חברת Deiulemar גרמה משבר כלכלי בעיר, עקב מעורבותם של למעלה מ-10,000 משפחות מטורה דל גרקו שהחזיקו אג"ח של החברה; בעבר, כבר התרחשה פשיטת רגל נוספת בענף השילוח, של חברת Di Maio Line.
הפעילויות הכלכליות העיקריות בעיר הן:- עבודה בתחום הימי כגון דייג ושייט, עבודה במספנות הנמצאות בנמל, במרכז התחזוקה של רכבות המדינה האיטלקית בסנטה מריה לה ברונה, סדנאות לצורפים ולעובדי אלמוגים, ועסקים קטנים ובינוניים בתחום גידול הפרחים והירקות.
בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20 היוותה טורה דל גרקו כוח העבודה הגדול ביותר באיטליה בתחום המספנות לאוניות גדולות, הן אוניות נוסעים והן אוניות משא.
מספר יורדי הים שהיו רשומים בעיר עלה על 30,000, ויצר מצב של שפע ורווחה ייחודי בתולדות התעשייה הימית באיטליה.
בעקבות שינויים מבניים ברמה הלאומית והבין־לאומית, מספר העובדים בענף ירד בהמשך עד כדי 6,000 עובדים בלבד.
שרידים ארכאולוגיים רומיים, כולל מה שנקרא וילה סורה (מהמאה ה-1 לספירה), כנראה רכושם של הפלאבים.
מנזר זוקולנטי, ובו קלויסטר ובו 28 פאנלים מצוירים המתארים את חייו של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי.
כנסיית הקהילה סנטה קרוצ'ה, שמגדל הפעמונים הבארוקי שלה נקבר בלבה בשנת 1794.
כנסיית סן מישל מהמאה ה-17.
Villa delle Ginestre, בה שהה המשורר ג'אקומו לאופרדי .
צלילה לשם איסוף אלמוגים התקיימה בים התיכון עוד מימי רומא העתיקה, ובמאה ה־15 נודעה טורה דל גרקו בזכות צולליה שעסקו באיסוף אלמוגים אדומים.
עם זאת, רק במאה ה־17 החלה במקום מלאכת גילוף הקמיאות הראשונים, ורק בשנת 1815 העניק מלך נאפולי לעיר זיכיון ייחודי לייצור תכשיטי אלמוגים לתקופה של עשר שנים.
בטורה דל גרקו פועלות מאות חברות שבהן מועסקים אלפי עובדים בייצור תכשיטי קמיאו מאלמוגים וקונכיות.
החל מהמאה ה-21 מקור רוב האלמוגים המשמשים בתעשייה הוא באסיה, מאחר שמרבית אזורי הדיג בים התיכון הוכרזו כשטחים מוגנים.
היקף הפעילות של תעשייה זו נאמד בכ־225 מיליון דולר אמריקאי לשנה.
אישים ידועים מטורה דל גרקו
אטורה קפריולו, מתרגם איטלקי של פסוקי השטן מאת סלמאן רושדי
אנריקו דה ניקולא, הנשיא הראשון של איטליה
הספורט הפופולרי ביותר בעיר הוא כדורגל: המועדון הגדול ביותר הוא טוריס Turris, אשר מתחרה כבר בכמעט ארבעים עונות באליפויות בליגה מקצועית.
לצד המועדון הגדול פועלים מספר מועדונים מקומיים חובבניים, כאשר המועדון החובבני המרכזי הוא "Città di Torre del Greco", הפועל באליפויות חובבים מאז הקמתו בשנת 2001. בנוסף ענפי הספורט הפופולריים בעיר ברמה חובנית או חצי מקצועית.
הם:- כדוריד, רוגבי, כדורגלון (five-a-side), כדורסל, כדורעף, הוקי אינליין, ג'ודו, קראטה וטניס שולחן.
ב-9 ביולי 2017 אירחה טורה דל גרקו את שלב הסיום של ה-Giro Rosa (הגרסה הנשית של ג'ירו ד'איטליה) מרוץ האופניים האיטלקי לנשים.
טורה דל גרקו בברית ערים תאומות עם:
טורונטו היא עיר הבירה של פרובינציית אונטריו בקנדה.
עם אוכלוסייה של 2,794,356 תושבים (2021), זוהי העיר המאוכלסת ביותר בקנדה והרביעית בגודל אוכלוסייתה מבין ערי אמריקה הצפונית.
טורונטו רבתי מונה 6,712,341 תושבים.
טורונטו היא חלק מ"פרסת הזהב", אזור בעל אוכלוסייה של 9,765,188 תושבים (2021) בדרום אונטריו, בקצה המערבי של ימת אונטריו.
טורונטו היא מרכז בין-לאומי כלכלי, עסקי, אמנותי ותרבותי חשוב המאופיין ברמת חיים גבוהה, ברב-תרבותיות ובקוסמופוליטיות שלו.
תושבי טורונטו נקראים "טורונטוניאנים" (Torontonians; בצרפתית "Torontois").
בשנת 2015 דירג כתב העת האקונומיסט את טורונטו במקום הראשון בעולם ברשימת הערים שהטוב ביותר לגור בהן.
בסקר בין-לאומי שנערך בשנת 2010 ודירג ערי עולם על פי חשיבותן, דורגה טורונטו במקום השלישי בצפון-אמריקה (אחרי ניו יורק ולוס אנג'לס) ובמקום העשירי בדירוג העולמי.
טורונטו מהווה את מרכז הכלכלה של קנדה, וכן את אחד ממוקדי התרבות, האמנות והמדע בקנדה.
טורונטו היא אחת הערים הבטוחות בצפון אמריקה.
מדד הפשעים האלימים בה נמוך משמעותית בהשוואה לערים הגדולות בארצות הברית (U.S.
השטח עליו יושבת כיום טורונטו היה אזור הכניסה לאחד הנתיבים העיקריים לצפון-מערב אמריקה הצפונית, בו השתמשו בני האירוקוי, יורון (Huron) ואוג'יבה (Ojibwe) הילידיים, לכן היה לשטח מעמד אסטרטגי.
בשנות ה-60 של המאה ה-17 בני האירוקוי ייסדו בשטחה של טורונטו העתידית שני כפרים.
כתוצאה ממלחמה בין בני האירוקוי לקולוניאליסטים הצרפתיים, הם נאלצו לעזוב את השטח ופינו את מיקומם לבני המיסיסאוגה (בעלי בריתם של הצרפתים באותה העת).
בשנת 1750 סוחרים צרפתים הקימו בטורונטו העתידית תחנת סחר וקראו לה בשם "מצודת רוויל" (Fort Rouille).
עם תבוסתם במלחמת שבע השנים מידי הבריטים נאלצו הצרפתים ובעלי בריתם הילידים לעזוב את האזור בשנת 1759. החל משנת 1763 נהיה האזור לחלק מפרובינציית קוויבק הבריטית.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית הביאה להגירה גדולה של תומכי הכתר הבריטי מאזורי הלחימה אל האזור.
הממלכה הבריטית חילקה לאותם מהגרים אדמות כפיצוי על האדמות והרכוש שאלו נאלצו לעזוב מאחור.
החלה הקמתה של פרובינציה בריטית חדשה – "קנדה העליונה".
הפרובינציה החדשה נזקקה לעיר בירה ובשנת 1787 רכש לורד דורצ'סטר את השטח עליו תוקם טורונטו מידי בני המיסיסגואה.
השטח שנרכש נאמד בכ-1,000 קמ"ר.
טורונטו נוסדה בשנת 1793 על ידי ג'ון גרייבס סימקו על האדמות שנרכשו על ידי דורצ'סטר ונקראה בתחילה "יורק" על שמו של הנסיך פרדריק, דוכס יורק ואלבני.
גרייבס החליט להזיז את בירת "קנדה העליונה" מניאגרה-און-דה-לייק צפונית לאזורים החדשים שנרכשו מתוך אמונה שאלה יהיו פחות פגיע מהתקפות אמריקאיות.
בשנת 1796 הוכרזה העיר כמקום בירתה של הפרובינציה.
כחלק ממלחמת 1812 העיר נכבשה על ידי הצבא האמריקאי בשנת 1813. במהלך חמשת ימי הכיבוש השמידו האמריקאים את מרבית חילות המצב בעיר והעלו באש את בנייני הפרלמנט של הפרובינציה.
בתגובה לכך כבשו הבריטים את עיר הבירה האמריקאית וושינגטון די.
ב-8 במרץ 1834 שמה של יורק הוחלף רשמית לטורונטו והיא הוכרזה כעיר.
מקור השם טורונטו היה מן השפה הילידית שפירושו היה מקום מפגש או tkaronto ("המקום שבו עצים צומחים במים").
הפוליטיקאי והמהפכן ויליאם ליון מקנזי נהיה לראש העיר הראשון ובהמשך ניהל את המרד הכושל כנגד השלטון הבריטי בקנדה בשנת 1837.
העיר גדלה במהלך המאה ה-19 והתפשטה לכיוון צפון.
מהגרים רבים מבריטניה ואירלנד הרחיבו את אוכלוסיית העיר שהפכה בסוף המאה לכרך עירוני חשוב.
לאחר מלחמת העולם השנייה גברה ההגירה ההמונית לעיר מארצות אירופה המזרחית והמרכזית והחל משנות ה-70 גם ממדינות אסיה.
טורונטו הפכה לעיר הגדולה ביותר בקנדה.
בשנת 1954 נחנכה הרכבת התחתית בעיר.
בשנת 1965 נחנך בניין העירייה החדש בעל העיצוב המודרני והחדשני לזמנו.
בשנת 1998 מוזגו שש רשויות ויצרו את השטח השיפוטי של טורונטו: טורונטו הישנה, מזרח יורק, אטוביקוק, צפון יורק, סקרבורו ויורק.
ראש העיר הראשון של העיר הממוזגת היה מל לסטמן (Mel Lastman).
ראש העיר לפני המיזוג הייתה ברברה הול (Barbara Hall).
באוקטובר 2014 נבחר ג'ון טורי (John Tory) לתפקיד ראש עיריית טורונטו לאחר שהדגיש את חשיבות פיתוח תשתית התחבורה הציבורית בעיר.
העיר טורונטו נפרסת על שטח של 630 קילומטרים מרובעים התחום על ידי ימת אונטריו בדרום, נחל אייטוביקו וכביש 427 במערב, שדרות סטילס בצפון ונחל הרוג' במזרח.
בנוסף לנחלים הללו ישנם עוד שני נחלים החוצים את העיר, האחד במערב, נחל ההומבר, והשני במרכז, נחל הדון.
הריכוז והשימור של אזורים גדולים סביב הנחלים מאפשר עמקים מיוערים עם שבילי הליכה ורכיבה בתוך העיר.
מגוון האפשרויות לטיולים בטבע בתוך הכרך הגדול הוא אחד ממאפייניה של טורונטו.
האקלים בעיר מתון בעקבות מיקומו הדרומי בתוך קנדה וקרבתו לימת אונטריו.
אקלים העיר הוא מהמתונים ביותר ממזרח לרכס הרי הרוקי.
בטורונטו ישנן ארבע עונות שנה המובחנות היטב זו מזו.
מזג האוויר נתון לשינויים יומיים.
עונת הסתיו מאפיינת בירידה בטמפרטורות לאחר הקיץ.
רבים מהעצים מקבלים גוון זהב, אדום וכתום לפני נשירת השלכת.
השלג הראשון יורד בדרך כלל במהלך חודש נובמבר.
לעיתים ישנם ימים נעימים במהלך החורף (C° 5–10) שממסים את השלג וגורמים לתקופות נקיות משלג בשיא החורף.
עם זאת, לעיתים יש גם ימים של קור חזק המלווה ברוחות שבהן הטמפרטורה יורדת ל-C° 25−.
הטמפרטורה המרבית הממוצעת בחודש ינואר היא C° 2.1− והנמוכה ביותר היא C° 10.5−.
האביב מתאפיין בהתחדשות העלים על העצים ובעליית הטמפרטורות.
בקיץ יש ימים רבים עם מזג-אוויר נוח בסביבות C° 20–25 ולצדם גם ימים חמים ולחים עם טמפרטורות גבוהות יותר של למעלה מ-C° 28. מדי פעם יורד גשם בקיץ וכתוצאה מכך זו העונה הירוקה ביותר מבחינת צמחייה.
הטמפרטורה הממוצעת המרבית לחודש יולי היא C° 26.8 והמזערית היא C° 14.8.
אוניברסיטת טורונטו, היא הגדולה והוותיקה שבהן, עם כ-60,000 סטודנטים, וכ-9,000 עובדים.
לאוניברסיטה שלושה קמפוסים: קמפוס סיינט ג'ורג', שהוא העתיק והמרכזי מבין השלושה, קמפוס במיסיסוגה, וקמפוס סקרבורו.
האוניברסיטה נחשבת לאוניברסיטה בעלת הישגי המחקר הטובים ביותר בקנדה לצידה של אוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
שבעה מבין בוגרי ומורי האוניברסיטה זכו בפרסי נובל.
ספריית האוניברסיטה של טורונטו מכילה 16 מיליון פריטים והיא השלישית בגודלה בצפון-אמריקה.
האוניברסיטה השנייה בגודלה בטורונטו היא אוניברסיטת יורק עם כ-50,000 סטודנטים, וכ-7,000 עובדים.
האוניברסיטה כוללת שפע של מחלקות בנושאים שונים תוך דגש על תחומי מדעי הרוח, החברה, משפטים ומנהל עסקים.
היא מתמחה במחקר ובהוראה אינטרדיספלנריים.
הקמפוס הראשי ממוקם באזור צפון-יורק ליד רח' סטילס.
האוניברסיטה השלישית בגודלה והחדשה מבין האחרות, היא האוניברסיטה המטרופולינית של טורונטו עם כ-47,350 סטודנטים ו-65,400 סטודנטים בתוכניות ההסמכות המקצועיות.
האוניברסיטה ממוקמת בלב הדאון-טאון ובשנת 2008 רכשה מבנים רבים בלב העיר בשווי של 40 מיליון דולר להרחבת הקמפוס (כולל קומפלקס אולמי הקולנוע בכיכר דונדאס עם 1,200 מושבים).
בשנת 2009 למעלה מ-84,300 תלמידי תיכון הגישו מועמדות לתוכניות ללימודי התואר הראשון, מה שהציב את האוניברסיטה במקום השני בדירוג כלל האוניברסיטאות בקנדה כאפשרות הראשונה בהרשמה למוסדות להשכלה גבוהה.
בעיר ישנה רשת רחבה של ספריות ציבוריות המכילות ספרים, קלטות וידאו ופרטים נוספים להשאלה.
השימוש בספריות אלה הוא חינם לתושבי העיר או לאלה העובדים בה.
רבות מהספריות מכילות ספרים בשלל שפות בהתאם לאופייה הרב-תרבותי של העיר.
טורונטו היא בירתה של אונטריו, הפרובינציה הגדולה ביותר בקנדה במספר תושביה, המונה יותר מ-13 מיליון איש.
הפרלמנט של אונטריו המכונה האספה המחוקקת נמצא בקווינס-פארק במרכז העיר טורונטו קרוב לאוניברסיטת טורונטו והמוזיאון המלכותי של אונטריו.
בניין הפרלמנט הוקם בשנת 1892.
בפרלמנט יושבים 107 נציגים של אזורי הבחירה השונים הנבחרים בבחירות.
בפרלמנט נחקקים חוקים בנושאי פנים כמו בריאות, חינוך, תחבורה ונושאים נוספים הנתונים לסמכות הפרובינציה.
ביום העצמאות הקנדי, ביום הזיכרון וביום ויקטוריה נערכים טקסים ברחבה שלפני הפרלמנט.
דיוני הפרלמנט פתוחים לקהל הרחב ומשודרים גם בטלוויזיה בשידור ישיר.
ליד בניין הפרלמנט מצויים בנייני ממשלה שונים, בהם משרדו של ראש-ממשלת אונטריו.
בטורונטו נמצא גם בית המשפט העליון של אונטריו.
בית המשפט מטפל בשורה של תיקים בעלי חשיבות וגם משמש כבית דין לערעורים.
בניין בית-המשפט נמצא סמוך לבניין העירייה במרכז העיר.
טורונטו היא אחת מהערים הרב-תרבותיות בעולם.
קיימת אגדה אורבנית בקרב תושבי טורונטו ("הטורונטוניאנים") שאונסק"ו הכריז שטורונטו היא העיר הרב-תרבותית ביותר בעולם, אך למעשה אונסק"ו מעולם לא דירגה או הכריזה הכרזה כזו.
לפי מפקד אוכלוסין עירוני, חלק גדול מתושבי טורונטו מדווחים שמוצאם האתני מאנגליה, אירלנד, סקוטלנד, וויילס באופן חלקי או שלם.
לצידם, ישנן בעיר גם אוכלוסיות גדולות ביותר של איטלקים, וסינים, קהילות בינוניות של פורטוגזים, יוונים, ועוד קהילות קטנות יותר שמוצאן מרוב מדינות העולם.
רבים מתושבי העיר מדווחים על יותר ממוצא אחד במפקד האוכלוסין.
מפקד האוכלוסין שנערך ב-2001, מציג את הפילוג האתני של טורונטו רבתי באופן כמעט כ-20% מהאוכלוסייה היא מתחת לגיל 14, בעוד שאחוז האוכלוסייה מעל גיל 65 הוא 11.2%.
הגידול השנתי באוכלוסייה הוא 1.9%.
הכנסייה הקתולית היא הדת הגדולה בעיר, ואחריה הכנסייה האנגליקנית, אבל בעיר יש גם קהילות מבוססות של הינדו, מוסלמים, יהודים, בודהיסטים וסיקים.
השפה המדוברת ביותר היא אנגלית ולפי לשכת הסטטיסטיקה של קנדה קיימות שפות רבות נוספות אשר להם מספר רב של דוברים, כגון סינית ואיטלקית.
רק 1.4 אחוז מתושבי טורונטו מדווחים שצרפתית (אחת השפות הרשמיות של קנדה) היא שפת אמם.
צפיפות האוכלוסין של טורונטו רבתי 866.4 תושבים לקמ"ר.
השטח הכולל של המטרופולין הוא 5,901 קילומטר רבועים (כרבע משטחה של ישראל).
אוכלוסיית טורונטו גדלה בין השנים 1996 עד 2001 ב-4%.
בטורונטו קהילה ואוכלוסייה יהודית ותיקה.
וב-1961 88,600. אל העיר היגרו אחרי מלחמת העולם השנייה ניצולי שואה רבים.
בראשית המאה ה-21 מתגוררים בטורונטו רבתי כ-200 אלף יהודים ובה הקהילה היהודית הגדולה ביותר בקנדה.
בתחילת המאה ה-20 רוב היהודים התגוררו באזור שוק קנסינגטון במרכז העיר.
באזור פעלו מספר בתי כנסת.
ברבות השנים עברו יהודים רבים להתגורר באזורים צפוניים יותר של העיר לאורך ומשני צידי רחוב בת'רסט בו ניתן כיום למצוא בתי כנסת רבים, מסעדות יהודיות, ומרכזים קהילתיים בהן מתקייימים מגוון של פעילויות.
ישנם שלושה מרכזים יהודיים גדולים בטורונטו רבתי המקיימים פעילויות פנאי, ספורט, חברה ותרבות: קמפוס לובויק בצפון באזור טורנהיל, קמפוס שרמן במרכז הכולל גם מוזיאון לזכר השואה, ומרכז נאדל בדאון-טאון.
במקביל למערכת הציבורית יש גם בתי ספר יהודים בעיר, בתי ספר יומיים ובתי ספר של יום ראשון.
האוכלוסייה היהודית בעיר מגוונת וכוללת חילוניים, קונסרבטיבים, רפורמים ואורתודוקסים.
(בשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה מחצית האוכלוסייה היהודית בעיר מאוגדת בבתי כנסת.
מחצית זו התפלגה כך: 44% קונסרבטיבים, 38% אורתודוקסים ו-18% רפורמים).
יש בה יהודים שנולדו בקנדה ויהודים שהגיעו מישראל, רוסיה וארצות נוספות בעולם.
האוכלוסייה היהודית בעיר גדלה בעשרות השנים האחרונות עקב מעבר של יהודים דוברי אנגלית רבים ממונטריאול לטורונטו ועם התגברות ההגירה לקנדה של ישראלים ויוצאי חבר מדינות חבר-העמים.
היהודים בטורונטו מעורים היטב בחיי העיר, ושני יהודים שימשו בעבר אף בתפקיד ראש-העיר: נתן פיליפס (Nathan Phillips) שכיהן בשנים 1955 עד 1962 ומל לסטמן (Mel Lastman) שהיה בתפקיד בשנים 1998 עד 2003.
על פי הערכות שונות מתגוררים כיום בעיר כ-50 אלף ישראלים המהווים כרבע מכלל הקהילה היהודית.
הקהילה הישראלית בעיר היא מהגדולות בעולם, והיא מקיימת חיי קהילה בשפה העברית הכוללים אירועים לחגים ופורומים חברתיים.
רבים מהישראלים עוקבים אחרי הנעשה בארץ באמצעות ערוצי הטלוויזיה הישראלים המשודרים לחו"ל.
אמנים ישראלים רבים עורכים הופעות בעיר במסגרת מסעי הופעות בצפון-אמריקה.
בעיר טורונטו נמצאים מספר מוזיאונים חשובים והיא המרכז התרבותי של קנדה.
המוזיאון המלכותי של אונטריו (ROM) הוא המוזיאון הגדול ביותר בקנדה והוא משלב בין מחלקות לתרבויות העולם לבין מחלקות למדעי הטבע כולל אוסף דינוזאורים נרחב.
המחלקות לאמנות המזרח הרחוק ולמצרים העתיקה רחבות היקף ומושכות מבקרים רבים.
האגף החדש במוזיאון תוכנן על ידי האדריכל היהודי-אמריקני דניאל ליבסקינד.
מרכז המדע של אונטריו הוא אחד המוזיאונים הגדולים בעולם למדע והראשון שבהם שנבנה על רעיון הפעילות האינטראקטיבית.
המוזיאון נפתח בסוף שנות השישים והוא כולל אולם קולנוע במסך רחב IMAX ואגף לילדים.
הגלריה לאמנות של אונטריו (AGO) שתוכננה על ידי האדריכל היהודי-קנדי פרנק גרי, יליד טורונטו, משלבת בין יצירות ציירים מאירופה הקלאסית כמו פטר רובנס, פייר-אוגוסט רנואר, פבלו פיקאסו לבין יצירות של בכירי הציור הקנדי (קבוצת השבעה) ומחזיקה באוסף הגדול בעולם של הפסל הבריטי הנרי מור.
בעיר פועלות התזמורת הסימפונית של טורונטו ולהקת האופרה הקנדית ומספר תיאטראות.
חלק גדול מהם ממוקמים באזור רחוב קינג שהוא לב אזור האמנויות של העיר.
הרחוב משמש כשדרת הכוכבים של קנדה, ועל המדרכה מוטבעים שמותיהם של גדולי הקנדים בתחום המוזיקה והמשחק.
מדי שנה בספטמבר נערך בעיר פסטיבל הקולנוע החשוב ביותר בצפון-אמריקה, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ואל העיר מגיעים בכירי הבמאים והשחקנים.
זהו פסטיבל הסרטים הגדול ביותר בעולם.
ברחוב קינג ניצב בניין הפסטיבל המשמש כל ימות השנה האחרים כסינמטק המציג סרטים מובחרים מתקופות עבר, וסרטים חדשים ממדינות שונות.