tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המפגשים ביניהם מתקיימים בחדרו ובגינת הבית.
שׁוֹ (שון בגרסה האנגלית) – גיבור המשנה של הסרט.
שו הוא נער צעיר שמתגורר אצל דודתו והוא הראשון שמגלה את קיומם של הלקחנים.
שו חולה במחלת לב אך בסוף הסרט הוא עובר טיפול שעשוי להצילו.
פּוֹד – אביה הקפדן והקשוח של ארייטי, ובעלה של הומילי.
הומילי – אמה של ארייטי.
הומילי היא פחדנית ומודאגת כרונית.
הומילי נלכדת במהלך העלילה על ידי המשרתת הארה ובעקבות כך ארייטי ושו חייבים להציל אותה.
ספילר – לקחן יתום שמצטרף אל המשפחה.
סאדאקו מאקי (ג'סיקה בגרסה האנגלית) – דודתו של שו.
הארו (הארה בגרסה האנגלית) – האנטגוניסטית העיקרית בסרט.
הארו היא המשרתת בביתו של שו, ובהמשך העלילה היא מנסה להיפטר מהלקחנים.
הלקוח הוא סרט מותחן משפטי אמריקאי משנת 1994 בבימויו של ג'ואל שומאכר, ובכיכובם של סוזן סרנדון, טומי לי ג'ונס, בראד רנפרו, מרי-לואיז פרקר, אנתוני לה פגליה, אנתוני אדוארדס, ואוסי דייוויס.
הסרט מבוסס על הרומן המפורסם של ג'ון גרישם באותו השם.
הסרט יצא בארצות הברית ב-20 ביולי 1994.
מארק סוויי (בראד רנפרו), ילד בן 11, וריקי (דייוויד ספק), אחיו הצעיר, מעשנים סיגריות ביער שליד ביתם כאשר הם נתקלים בג'רום "רומי" קליפורד (וולטר אולקביץ'), עורך דין של המאפיה.
קליפורד אומר למארק שהוא עומד להרוג את עצמו מאחר שהוא עומד להירצח על ידי המאפיונר בארי "הלהב" מולדאנו (אנתוני לפאליה), אחיינו של הגנגסטר הידוע לשמצה ג'וני סולארי (רון דין).
ריקי נכנס למצב של קטטוניה לאחר שהיה עד להתאבדות והוא מאושפז בבית החולים סנט פיטר.
הן רשויות החוק והן המאפיה מבינים כי ייתכן שקליפורד שוחח עם מארק לפני שהתאבד, וסיפר לו היכן קבורה גופתו של הסנאטור של לואיזיאנה שנרצח על ידי מולדאנו.
מארק פוגש את רג'ינה "רג'י" לאב (סוזן סרנדון), עורכת דין ואלכוהוליסטית לשעבר, שמסכימה לייצג אותו.
השניים מוצאים עצמם מתעמתים עם "הכומר" רוי פולטריג (טומי לי ג'ונס), תובע פדרלי יהיר שמעוניין להשתמש בתיק זה כמקפצה למען שאיפותיו הפוליטיות.
בינתיים, נחשף כי סולארי מעולם לא אישר למולדנו להרוג את הסנאטור והוא רוצה שמולדנו יגלה מה בדיוק מארק וריקי יודעים.
ג'וני מורה למולדנו להעביר את הגופה ממקום מחבואה הנוכחי, אך הוא איננו מסוגל לעשות זאת באותה העת, כיוון שהיא נמצאת בבית הסירות של קליפורד, והמשטרה עדיין נמצאת במקום על מנת לחקור את התאבדותו.
פולטריג ממשיך להשתמש באמצעים משפטיים כדי לגרום למארק לחשוף היכן מסתתרת הגופה, ואילו סולארי מורה למולדנו להרוג את הילדים ואת רג'י.
הוא גם מורה להעביר את הגופה לאחר סיום החקירה בביתו של קליפורד.
במעלית בבית החולים, המאפיונר פול גרונקי (קים קואטס) מאיים על חייו של מארק, שבעקבות כך מסרב לדבר עם פולטריג.
מארק ורג'י נוסעים לניו אורלינס כדי לוודא שהגופה אכן נמצאת בבית הסירות של קליפורד.
רג'י מתכוונת להשתמש במידע זה על מנת לתווך עסקה עם פולטריג, שבתמורה יעניק טיפול רפואי לריקי ויכניס את כל המשפחה לתוכנית להגנת עדים.
רג'י ומארק מגיעים לביתו של קליפורד באותו לילה שבו גם מולדאנו ושותפיו מגיעים למקום.
הם חופרים את הגופה ומאיימים להרוג את רג'י ואת מארק, אך רג'י מפעילה את אזעקת השכנים, שמבריחים מהמקום את מולאדנו ושותפיו.
פולטריג נענה לכל דרישותיה של רג'י בתמורה למידע על מיקום הגופה.
שלושת בני משפחת סוויי עוזבים על מטוס פרטי לפיניקס על מנת להתחיל מחדש את חייהם בזהות חדשה.
מולדנו מתעמת עם סולארי, שאומר שהוא לא ייתן לו לסכן את המשפחה, ובכך רומז שהורה לגרונקי לחסל אותו.
לאחר מציאת הגופה, פולטריג עורך מסיבת עיתונאים ומשוחח עם רג'י, מספר לה שהוא מתכוון להתמודד על תפקיד מושל לואיזיאנה, וכי ישמח אם תעבוד עבורו.
המטוס של מארק ממריא אל עבר השקיעה, והוא מנופף לשלום לרג'י דרך החלון.
מייסי גרינוויי רופא בבית החולים
הסרט זכה להצלחה כלכלית, והרוויח 92,115,211 דולר במכירת כרטיסים בקופות בארצות הברית ועוד 25,500,000 דולר במכירות כרטיסים מחוץ לארצות הברית, ובסך הכל הכנסות של 117,615,211 ברחבי העולם.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות.
רוג'ר אברט העניק לסרט ציון של 2.5 מתוך 4 והניו יורק טיימס כינה את הסרט "קצבי, חסר שטויות ו[בעל] שלוש מערכות מנצחות ...
שבצורה הברורה ביותר מהדהדות את סגנונו הפשוט והנמרץ של גרישם".
עם זאת, הארגון Common Sense Media מזהיר כי "איומים על אלימות ומוות, המכוונים לעיתים קרובות נגד ילד בן 11" מוצגים בסרט.
על הופעתה בסרט זה בתפקיד עו"ד רג'י לאב, סוזן סרנדון זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי וכן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אותו הפסידה לג'סיקה לאנג על הופעתה בסרט שמיים כחולים, לצידו של טומי לי ג'ונס).
בעקבות הצלחת הסרט, נוצרה סדרת טלוויזיה באותו השם בכיכובם של ג'ו בת' ויליאמס וג'ון הרד בתור רג'י לאב ורוי פולטריג, בהתאמה.
אוסי דייוויס שב לגלם בסדרה זו את דמות השופט הארי רוזוולט, אותה גילם בסרט הקולנוע.
הלצ'קרפטור (שם מדעי: Halszkaraptor; מילולית: "השודד של הלצ'קה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר התקיים באזור מונגוליה של ימינו בתור הקרטיקון, לפני 71–75 מיליון שנה.
דינוזאור זה קרוי על שם החוקרת ההונגרית הלצ'קה אוסמולסקה , אשר חקרה מאובנים רבים במדבר גובי.
שם המין נקרא על האספן פרנסיס אסקווילי (François Escuillié), אשר נתן את הממצאים למוזיאון.
מאובני ההלצ'קרפטור נתגלו במונגוליה, כאשר נאספו בצורה לא חוקית ונמכר ליפן ובריטניה לאוספי מאובנים.
המאובנים נאספו בידי חברת סוחרים והובאו למוזיאון הטבע של בלגיה, שם הם נחקרו.
השלדים שנמצאו היו במצב שלם יחסית, בדומה למאובנים רבים שנתגלו במדבר גובי.
מבנה גופו של דרומזאור זה הגיע לגודל של ברכייה ורימז שבעליו היה יצור חצי-מיימי, בעל מבנה הדומה לעופות מים מודרניות.
אורך הראש הגיע לשבע ס"מ, אורך הצוואר 20 ס"מ והיו לו טפרים בכפות רגליו בדומה לוולוצירפטור.
הדינוזאור היה כנראה מכוסה בנוצות ששמרו על בידודו במים.
הוא היה בעל צוואר כמו של ברבור ומבנה הגפיים היה קצר וייתכן שדמה לכנפי פינגוויניים.
הזנב שלו היה קצר וגם מבנה עמוד השדרה רמז שהיה חסר יציבות ביבשה.
ההלצ'קרפטור היה, ככל הנראה, שחיין זריז אשר רדף אחרי דגים במימי המדבר הקדום (שבעבר היה הרבה פחות יבש והכיל מקווי מים שונים סביבו).
עם זאת, הוא נע גם על היבשה וקינן על אדמה יבשה, דבר שהופך אותו לדינוזאור התרופוד היחיד שחי במקווי מים, לצד בני משפחת הספינוזאוריים.
הלר היה מטבע גרמני ששוויו מוערך בחצי פפניג.
שמו לקוח מהעיר הול אם קוכר (כיום שוואביש האל).
מכבשי מטבעות יצרו את המטבע מתחילת המאה ה-13, על בסיס פפניג כסף שהופק בעבר (Häller Pfennig, המכונה לעיתים Händelheller על פי תיאור של יד על צידו הקדמי).
אמנם, הרכב המטבע הידרדר אט אט עקב ערבוב נחושת, כך שכבר לא נחשב למטבע כסף.
הלרים היו אדומים, לבנים ושחורים.
החל מימי הביניים הם הפכו לסמל של ערך נמוך.
אמירה גרמנית נפוצה על המטבע היא: "kein (red) Heller Wert", כלומר: לא שווה הלר (אדום), או "לא שווה סנט אדום".
שם המטבע נכנס לשימוש נרחב כשם למטבעות בעלי ערך זעום ברחבי מדינות גרמניה עד 1873, לאחר איחוד גרמניה הנהיג ביסמרק את המארק ואת הפפניג כמטבע הרשמי בכל רחבי האימפריה הגרמנית.
באימפריה האוסטרו-הונגרית, הלר היה גם המונח ששימש בחצי האימפריה האוסטרית עבור כ-1/100 מהכתר האוסטרו-הונגרי (השני היה פילר במחצית ההונגרית), המטבע היה בשימוש משנת 1892 ועד לאחר קריסתה של האימפריה (1918).
המונח Heller (בצ'כית: Haléř, בסלובקית: Halier) שימש גם כן למטבע ששוויו מוערך ב-1/100 מקורונה (כתר) בצ'כיה (קורונה צ'כית) וסלובקיה (קורונה סלובקית), כמו גם בצ'כוסלובקיה לשעבר (קורונה צ'כוסלובקית).
המטבע מופיע לצד עוד מטבע בשיר השתייה הגרמני: Ein Heller und ein Batzen.
ההֶלְקָרַקְסֶה או "הקרח השוחק" ("The Grinding Ice") בספרי הפנטזיה של ג'.
טולקין הוא מעבר קפוא אשר עשוי משברי קרח בין ארץ אמן לארץ התיכונה.
מעט ידוע אודות מקום זה, אחת הפעמים שבו הוא מוזכר הוא כמקום מעברם של הנולדור מאמן לארץ התיכונה.
ההלקרקסה נמצא בקצהו הצפוני של ים בלגיר.
ההלקרקסה הוזכר לראשונה כשנחצה על ידי מלקור ואונגוליאנט לאחר שהרסו את שני העצים.
לאחר שננטש על ידי בית פאנור באראמן, פינגולפין ואנשיו התמודדו עם השממה המסוכנת והקפואה הזו במסעם לארץ התיכונה.
הם סבלו מקשיים גדולים במסע ואיבדו רבים, כולל אלנווה, אשתו של טורגון שנספתה במעבר.
המסע בהלקרקסה גרם למותם של עלפים רבים וצימצם את מספקרה המקורי של קבוצת הצולחים עד שהגיעו סוף סוף לארץ התיכונה עם עליית הירח הראשונה.
ההלקרקסה חדל להתקיים לאחר מלחמת החרון בסוף העידן הראשון.
הלשכה הבין-לאומית לענייני סמים ואכיפת חוק היא סוכנות הכפופה לשר המשנה לביטחון אזרחי, דמוקרטיה וזכויות אדם במחלקת המדינה של ארצות הברית.
תחת מטריית המשימה הכללית שלה לפתח מדיניות ותוכניות למלחמה בסמים ובפשיעה בין-לאומיים, הלשכה ממלאת תפקיד בהכשרת כוחות הביטחון הלאומיים של בעלות בריתה של ארצות הברית.
תוכניות הלשכה תומכות בשניים מהיעדים האסטרטגיים של מחלקת המדינה של ארצות הברית:
צמצום כניסת הסמים הבלתי חוקיים לארצות הברית.
מזעור השפעת הפשע הבין-לאומי על ארצות הברית ואזרחיה.
תוכניות נגד סמים ופשע משלימים גם את מאמצי הלוחמה בטרור, הן במישרין והן בעקיפין, על ידי קידום מודרניזציה ותמיכה בפעולות של מערכות משפט פלילי זרות וסוכנויות אכיפת חוק המופקדות על משימת הלוחמה בטרור.
ראש הלשכה הוא עוזר מזכיר המדינה לענייני סמים ואכיפת חוק בין-לאומיים, טוד ד.
הלשכה מנהלת את תוכנית התגמולים בסמים של משרד החוץ ותוכנית התגמולים של הפשע המאורגן בתיאום עם משרד המשפטים, המחלקה לביטחון פנים, אכיפת מכס והגירה (ICE), המנהל לאכיפת הסמים (DEA), משרד החקירות הפדרלי (FBI), וסוכנויות אמריקאיות אחרות.
במסגרת התוכנית הלשכה מציעה פרסים כספיים על מידע או על סיוע באכיפת הסחר בסמים.
הלשכה אינו ארגון אכיפת חוק אך הוא מתמחה בניהול תוכניות הכשרה גדולות לאכיפת חוק, למשל באפגניסטן, קולומביה ועיראק.
אגף התעופה של מחלקת המדינה מספק את שירותי התעופה ללשכה, בעבור מבצעי משלחות בחו"ל, סיוע באכיפת חוק ותמיכה בפעולות נגד סוחרי סמים.
ללשכה יש יותר מ-200 מטוסים ומסוקים (כולל מטוסי OV-10, AT-802 ו- C-27 ומסוקי סיקורסקי UH-60 בלאק הוק, בל UH-1 אירוקוי ו-K-Max) המעורבים בתוכניות תעופה של הלשכה, כמחציתם בקולומביה, והיתר בפרו, בוליביה, גואטמלה, פקיסטן, קוסטה ריקה ואפגניסטן.
בפועל התמיכה מסופקת על ידי חברת DynCorp , כקבלן עבור ממשלת ארצות הברית.
הלשכה האמריקנית לסיוע רפואי לסין , אשר בהמשך נקראה גם הלשכה האמריקנית לקידום רפואה בסין (American Bureau for Medical Advancement in China), הייתה ארגון פילנתרופי אמריקני שהוקם בשנת 1937 במהלך מלחמת סין–יפן השנייה לצורך גיוס סיוע רפואי לסין והכשרת עובדי מערכות הבריאות במטרה להביא את הרפואה המודרנית לסין בזמן מלחמה.
הלשכה הוקמה על ידי אמריקנים ממוצא סיני ובוגרים של בית הספר לרפואה של Peking Union Medical College.
בתחילה הועבר הסיוע של הארגון לידי הצלב האדום, ובהמשך במימון ישיר של תוכניות הכשרה.
במהלך המלחמה גייסה הלשכה למעלה מ-10 מיליון דולר אמריקני, ולאחריה התמקדה במימון תוכניות השתלמות בארצות הברית לחברי סגל משישה בתי ספר לרפואה, ובמקביל שלחה מרצים לאותם שישה מוסדות וסיפקה ספרי לימוד וציוד למעבדות.
בשנת 1949, בעקבות הקמת הרפובליקה העממית של סין ומשטרה הקומוניסטי, העבירה הלשכה את תמיכתה לטאיוואן.
הלשכה סיימה את פעילותה בשנת 2003.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (בראשי תיבות: למ"ס) היא יחידת סמך במשרד ראש הממשלה וגוף מחקר ממלכתי שמטרתו איסוף, עיבוד, ניתוח ופרסום מידע סטטיסטי על אודות מדינת ישראל, כבסיס למקבלי ההחלטות וכשירות לציבור.
הלשכה פועלת מכוח פקודת הסטטיסטיקה (נוסח חדש), התשל"ב-1972. משרדה הראשי נמצא בירושלים ושלוחות שלה נמצאות בתל אביב ובחיפה.
בראש הלשכה עומד הסטטיסטיקן הלאומי ירון פלוס.
הלמ"ס הוקמה חודשים אחדים לאחר הקמת מדינת ישראל, בהמשך לפעילותן של המחלקה לסטטיסטיקה של ממשלת המנדט והמחלקה לסטטיסטיקה של הסוכנות היהודית.
פרופ' רוברטו בקי, מייסד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עבד במחלקה לסטטיסטיקה של ממשלת המנדט בארגון מפקד האוכלוסין שתוכנן לשנת 1946. הוא עזב את המחלקה כאשר התברר לו שעקב המצב הפוליטי בארץ-ישראל לא היו סיכויים לעריכת מפקד זה.
באותה שנה הוא התחיל להרצות באוניברסיטה וכעבור שנה התמנה לפרופסור לסטטיסטיקה ולדמוגרפיה בשני החוגים שייסד, לימים המחלקה לסטטיסטיקה ב.
בזמן המצור על ירושלים ארגן בקי את מפקד האוכלוסין של ירושלים היהודית, אשר נערך בהתנדבות על ידי אנשי משמר העם.
תפקידו היה לקבוע את רשימת התושבים הגרים בכל דירה ובניין (למקרה של הפצצה), למצוא מועמדים לגיוס ולסייע בחלוקת מזון.
בתחילת שנת 1948 התבקש פרופסור בקי לעמוד בראש ועדה קטנה שהכינה תוכנית לארגון השירותים הסטטיסטיים של המדינה היהודית העשויה לקום.
הוועדה הציעה להקים לשכה מרכזית הכוללת את כל ענפי הסטטיסטיקה והפועלת במתכונת המבטיחה את עצמאותה המדעית ואי-תלותה בכל גוף פוליטי, עקרונות אשר נשמרו עד היום הזה.
בזמן ההפוגה הראשונה של מלחמת העצמאות הוזמן בקי על ידי בן-גוריון לתל אביב, מושבה הארעי של ממשלת ישראל הזמנית, שם ביקש ממנו שר האוצר אליעזר קפלן, בשם ממשלת ישראל, להקים את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
הוא קיבל את ההזמנה תוך הבנה כי ימשיך במקביל את עבודתו באוניברסיטה וכי מדובר בתפקיד זמני.
מכורח המציאות, עם זאת, הוא שימש מנהל הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ישראל והסטטיסטיקן הממשלתי במשך 23 שנים.
הלשכה, בימיה הראשונים בבירה, הייתה מוסד צנוע ומנתה שמונה עובדים בלבד.
היא שכנה בצריף מול בית החולים ביקור חולים ברחוב שטראוס, שם הניח פרופסור בקי את היסודות לעבודת הלשכה, פיתח אותה והכשיר את טובי תלמידיו להמשיך בדרכו.
הוא ניהל את הלשכה במקצועיות ובמסירות ונאבק על עקרונותיו ודעותיו.
לאחר סיום תפקידו המשיך בעבודתו המדעית עד ימיו האחרונים.
בשנת 1995 נערך בישראל מפקד האוכלוסין המקיף האחרון במתכונת המלאה (מפקד בו מתבקשים כל משקי הבית במדינה למלא שאלון).
במפקד הבא, שנערך בין דצמבר 2008 ליולי 2009, השתנתה מתכונת המפקד והוא הוגדר כ"מפקד משולב", שבו נאספו נתונים רק מ–20% ממשקי הבית בישראל באמצעות ראיונות פנים-אל-פנים שבהם נכללו כ-400 אלף משקי בית, בנוסף לסקר טלפוני שנערך בקרב 250 אלף איש.
לנתונים אלה צורפו נתונים מינהליים המבוססים על מרשם התושבים של משרד הפנים.
מאז שנת 2002 מבצעת הלשכה אחת לשנה סקר חברתי המספק מידע על תנאי החיים של האוכלוסייה בגיל 20 ומעלה ובוחן את עמדות הפרטים לגבי היבטים שונים של חייהם.
הסקר מבוסס על מדגם חדש בכל שנה ומאפשר מידע מעודכן על רווחת האוכלוסייה בישראל.
חלק מהנסקרים מתנגדים למסור את פרטיהם האישיים בטענה כי שמירת המידע בסודיות על ידי המדינה אינה מובטחת וכי השאלות המופנות אליהם מהוות חדירה לחיי הפרט.
עמדה זו מצויה בסתירה עם שני מרכיבי-מפתח של תקנת החוק בנוסחה העדכני: החובה המונחת על הלשכה לנהל את הנתונים באנונימיות מוחלטת ובשמירת סודיות המחייבת את אחרון העובדים מצד אחד, וחובת ההשבה החלה על הגופים והאזרחים שהלשכה פונה אליהם, מן הצד האחר.
ב-2025, בעקבות הליך בכנסת, התווסף לעקרונות המנחים את ביצוע הסקרים העיקרון המאפשר למשיבים לעיין ברשומות בנתונים שמסרו.
הלמ"ס היא גוף חשוב בניהול של כלכלת ישראל משום שהיא מספקת את הנתונים העיקריים שביסוד קבלת ההחלטות בידי משרדי הממשלה לרבות האוצר ובנק ישראל ואף חברות עסקיות רבות, ופרסומיה הם בסיס בעיצוב מדיניות ציבורית.
אמינות הלמ"ס, הנולדת בין השאר מאי-תלות פוליטית ארוכת-שנים, נחשבת אבן יסוד ביכולתה לזכות בלגיטימציה ציבורית ולקבל מידע המאפשר ניהול החלטות שקוף ורציונלי, וחשובה לצורך הפצתו של המידע בצורה נכונה ויעילה.
הלמ"ס מפרסמת נתונים כלכליים קריטיים כמו מדד המחירים לצרכן, נתוני אבטלה ואינפלציה ונתוני צמיחה, ומשמשת חוקרים בארץ ובעולם הלומדים על החברה הישראלית.
ראש הלשכה הוא הסטטיסטיקן הלאומי.
עד יולי 2016 תואר התפקיד היה ה"סטטיסטיקן הממשלתי".
תפקידיו של הסטטיסטיקן נקבעו בסעיף 2 לפקודת הסטטיסטיקה (נוסח חדש) התשל"ב-1972: "הסטטיסטיקן יעמוד בראש הלשכה וינחה את המערכת הסטטיסטית במוסדות המדינה".
הסטטיסטיקן הממשלתי ממונה על ידי הממשלה, ותפקידו הוא לפעול משיקולים מקצועיים בלבד.
מנהל את הלשכה באמצעות המשנה לסטטיסטיקן ושני סגנים: סמנכ"ל למינהל וסמנכ"ל מקצועי.
מנהלי האגפים הבכירים כפופים, אף הם, לסטטיסטיקן הראשי.
הנתון הסטטיסטי המוכר ביותר שמפרסמת הלשכה הוא מדד המחירים לצרכן בישראל, המתפרסם מדי 15 בחודש ומשקף את השינוי במחירי המוצרים הקמעונאיים בחודש החולף.
מדדי מחירים נוספים הם "מדד תשומות הבנייה" ו"מדד מחירים סיטונאיים".
חוזים רבים במשק מתבססים על הצמדה לאחד ממדדים אלה.
נתון נוסף שזוכה לתשומת לב רבה הוא "השכר הממוצע למשרת שכיר" (ידוע יותר בשם "השכר הממוצע במשק").
גם מדד זה מתפרסם אחת לחודש, והוא משקף את השינויים בשכר הממוצע, בכלל המשק ולפי ענפים.
בין הפרמטרים שמפרסמת הלשכה, נמנים התוצר המקומי הגולמי, המודד את קצב הצמיחה במשק הישראלי, וכן הצריכה הפרטית לנפש, המלמדת על רמת החיים.
הירחון הסטטיסטי לישראל: פרסום חודשי ובו מידע סטטיסטי במבחר תחומים: מחירים, עבודה ושכר, סחר חוץ, בריאות, שוקי הכספים ועוד.
שנתון סטטיסטי לישראל: פרסום שנתי ובו מידע סטטיסטי וגאוגרפי, תרשימים ועוד.
סטטיסטיקה של עבודה ושכר המכילה ירחון לסטטיסטיקה של שכר ורבעון לסטטיסטיקה של כוח אדם.
הודעות יום-יומיות לתקשורת המפרטות את המידע העדכני ביותר שהלשכה מפרסמת.
מידע על מועד כל הודעה נקוב מראש ומופיע באתר הלמ"ס.
הלשכה עורכת סקרים שוטפים שנתיים וחודשיים, ומבצעת סקרים ייעודיים (בנושאים מצומצמים) אחת למספר שנים.
מדי כעשור עורכת הלשכה את "מפקד האוכלוסין והדיור", שבו משקי הבית בישראל נדרשים להשיב לשאלון המשמש, לאחר עיבודו, למתן מידע דמוגרפי מקיף על תושבי המדינה.
נתונים אישיים שנאספים במפקד זה נשמרים בסודיות מלאה, ורק התוצר הסטטיסטי המופק מהם מוצג לציבור.
בישראל נערכו מפקדי אוכלוסין בשנים: 1948, 1961, 1972, 1983, 1995, 2008 ו-2022. בעבר כלל המפקד את כל משקי הבית במדינה, ובגרסה האחרונה, שהטמיעה את ההתפתחות הטכנולוגית, נפקדו בין 10% ל–20% מכלל משקי הבית.
"סקר כוח אדם": סקר חודשי שוטף – הגדול מכלל סקרי הלמ"ס השוטפים.
מטרת הסקר לעקוב אחר תכונות כוח העבודה בישראל כמו: השתתפות בכוח העבודה, תעסוקה, אבטלה, ענפי הכלכלה ומשלחי היד העיקריים של מועסקים והיקף המשרה.
אומדני שיעורי האבטלה והתעסוקה שהלמ"ס מפרסמת הם על בסיס סקר זה.
בגרסתו הנוכחית (משנת 2012), נאספים נתוני הסקר בשמונה שלבים (שמונה "ביקורים"): בשלב הראשון נערך ריאיון פנים אל פנים באמצעות שאלון ממוחשב, ובשבעת השלבים העוקבים נערך ריאיון טלפוני.
הנדגמים מרואיינים במשך ארבעה חודשים רצופים, הפסקה של שמונה חודשים וארבעה ראיונות נוספים בארבעת החודשים שלאחר מכן.
בכל חודש נפקדות 12 אלף דירות.
סקר הוצאות והכנסות: סקר שנתי שוטף.
מטרת הסקר לקבל מידע על רמת החיים, על הכנסות, על הוצאות, על בעלות על מוצרים ועל תנאי הדיור של משקי הבית בישראל.
על בסיס סקר זה מחשבים את סל המוצרים והשירותים לשם חישוב מדד המחירים לצרכן, ואת מרכיב הצריכה הפרטית בתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג).
עד שנת 2012 הלמ"ס היה מבצע שני סקרים נפרדים, סקר הכנסות וסקר הוצאות ובשנת 2012 הם אוחדו לסקר אחד.
"סקר חברתי": סקר שנתי שמטרתו לספק מידע על תנאי החיים ועל רווחת האוכלוסייה בישראל.
הסקר החברתי מורכב מחלק קבוע וחלק משתנה.
החלק הקבוע, כולל מגוון שאלות בעלות מאפיינים סוציאליים בתחומי הבריאות, הדיור, התעסוקה והמצב כלכלי; החלק המשתנה חוקר בהרחבה בכל שנה נושא אחר.
זהו "סקר נפשות" ונכללים בו כ-9,500 נדגמים.
"סקר ארוך-טווח": סקר רב-שנתי, העוקב אחר מדגם קבוע לאורך שנים.
מטרתו תיאור והבנת תהליכים חברתיים וכלכליים לשם תכנון מדיניות ומחקר.
הסקר מתמקד בתהליכים העוברים על משקי בית בישראל בתחומים שונים לאורך זמן במעגל החיים, כגון השכלה, תעסוקה, בריאות ודיור.
הסקר הוא פרויקט משותף של הלמ"ס ובנק ישראל, ביטוח לאומי, משרד האוצר ומשרד החינוך.
"סקר ביטחון אישי": סקר שנתי שוטף שמזמין המשרד לביטחון פנים, שנערך לראשונה בשנת 2014. מטרת הסקר היא לקבל מידע על היקף הנפגעים מעבריינות באוכלוסייה, וללמוד על הנזק שנגרם לנפגעי עברה, על סוגי העברות השונות, ועל דפוסי פניית הנפגעים למשטרת ישראל ולגורמים נוספים.
מטרה נוספת היא לבדוק את תחושת הביטחון האישי של האוכלוסייה.
זהו סקר נפשות, המייצגות את אוכלוסיית הסקר, והוא כולל כ-7,150 נדגמים בשנה.
הנתונים נאספים בשאלון למילוי עצמי באינטרנט והשלמת הפקידה נעשית בטלפון.
"סקר אמון צרכנים": סקר חודשי שוטף הכולל את נדגמי הסקר החברתי בשנה שקדמה.
מטרתו לספק מידע על עמדות הציבור וציפיותיו, בנוגע למצב הכלכלי במדינה ומצב משק הבית הנדגם.
הסקר הוא בסיס לאינדיקטורים של אמון הצרכנים במשק הלאומי, ומשמש להשוואות בין-לאומיות.
הלשכה עורכת מספר סקרים שוטפים למעסיקים, ביניהם: סקרי מדדי מחירים, סקר "משרות פנויות", סקר "מגמות בעסקים" וסקר בנייה (התחלות בנייה, גמר בנייה ומכירת דירות).
ללמ"ס מספר סקרים מתמשכים או תקופתיים הנעשים מול גופים ציבוריים ורשויות מקומיות, בהם העוסקים בדפוסי מיחזור וקיימות, ומוסדות לינה.
"סקר הנדסה אזרחית", המלקט נתוני עבודות בתחומיהן של הרשויות, תאגידי המים והכבישים, נערך עד לשנת 2025 במתכונת של איסוף ישיר מול מחלקות ההנדסה, ואז הועבר לאיסוף מינהלי מרוכז ושנתי.
הלשכה עורכת מספר סקרים ייעודיים וקצרי-טווח כדוגמת סקרי בריאות, סקר מקבלי תואר ראשון לבחינת שביעות רצונם ("סקר השכלה גבוהה"), וסקר מיומנויות; בעת מגפת הקורונה בישראל ומבצע עם כלביא נערכו סקרי-בזק במטרה למדוד את תגובת המשק ושיקוף החוסן האזרחי בעיתות משברים בסדרי גודל אלה.
במאי 2014 פרסם מבקר המדינה דו"ח המבקר את עבודת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ובדגש על שיתוף פעולה חסר עם משרדי ממשלה שונים.
בדו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת מדצמבר 2020 נאמר כי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נמנעת מאיסוף נתונים על אוכלוסיית הלהט"ב בישראל מחשש לפגיעה ברגשות חלק מהסוקרים, בעיקר חרדים וערבים.
בינואר 2021 טענה הלשכה כי מדובר בבעיה הקיימת בכל העולם, והזמינה את נציגי ארגוני הקהילה הגאה בישראל למפגש מתוך נכונות לשנות את פני הדברים.
לק"ם או הלשכה לקשרי מדע הייתה גוף ביון ישראלי שפעל במסגרת משרד הביטחון בשנים 1957 עד 1986. הלשכה הוקמה כדי לאבטח את הקריה למחקר גרעיני (קמ"ג), וכדי להשיג טכנולוגיות רגישות ומודיעין טכנולוגי שאי אפשר היה להשיג באופן גלוי.
עם השנים התפתחה הלק"ם לזרוע מודיעינית לצד המוסד, השב"כ ואגף המודיעין.
היא התפרסמה ונסגרה בעקבות חשיפתו של ג'ונתן פולארד שריגל מטעמה בארצות הברית וסמכויותיה הועברו לממונה על הביטחון במשרד הביטחון.
בזמן פעולתה נחשבה הלק"ם לגוף המודיעין הסודי והמסתורי ביותר.
ראשיתה של הלק"ם בהחלטת ממשלת ישראל בתחילת שנות החמישים להשיג יכולת גרעינית.
מנכ"ל משרד הביטחון דאז, שמעון פרס קשר קשרים עם ממשלת צרפת שסיפקה ידע רב ואף את הכור הגרעיני המופעל בקריה למחקר גרעיני (קמ"ג) בדימונה.
כדי לאבטח את הפרויקט ולעזור בהשגת מידע הוקמה במשרד הביטחון הלק"ם.
יש הטוענים כי גוף זה הוקם במקביל לשב"כ כדי לא לאפשר דריסת רגל בפרויקט לאיסר הראל, ששלט בקהילת המודיעין הישראלית.
בראשית דרכה היו ללשכה שמות שונים, ביניהם "מפעלים מיוחדים" ו"המשרד לתפקידים מיוחדים", ורק מאוחר יותר שונה שמה ללק"ם.
באותם ימים עמד בראשה בנימין בלומברג, ששימש גם כקצין הביטחון הראשי של משרד הביטחון וראש אגף בשב"כ.
הלק"ם הייתה אחראית על אבטחת העבודות להקמת הכור ובדיקת העובדים בו בשנים 1961-1960. לפי מספר פרסומים היא הייתה גם הגוף האחראי על השגת אורניום להפעלת הכור.
כך למשל בשנת 1968 במסגרת "מבצע פלומבט", רכשה מדינת ישראל 200 טונות של אורניום טבעי, המכונה בעגה המקצועית "עוגה צהובה" מחברה בלגית שכרתה אותו בקונגו.
מלבד הקמ"ג הייתה הלשכה אחראית גם למרכז למחקר גרעיני (ממ"ג) בנחל שורק (ליד יבנה).
עם השנים הרחיבה הלק"ם את המנדט שניתן לה והפעילה סוכנים שעסקו בהשגת מידע טכנולוגי ומודיעיני במדינות זרות.
בתוך הלשכה הוקם גם המלמ"ב, הגוף שירש את השב"כ באחריות על הביטחון של משרד הביטחון והתעשיות הביטחוניות.
בשנת 1974 הוצא המלמ"ב מהלק"ם והפך להיות גוף עצמאי במשרד הביטחון.
הלק"ם הייתה מעורבת גם בעקיפת אמברגו הנשק הצרפתי שהוטל על ישראל בעקבות מלחמת ששת הימים על ידי הברחת ספינות שרבורג.
לצורך הסוואת המילוט הוקמה כשנה לפני המילוט עצמו, בעזרתו של מילה ברנר, מבעלי החברה הימית להובלת פרי וקשריו עם איש הספנות הנורווגי סיים, חברת קש נורווגית לחיפושי נפט בשם "סטארבוט", שנרשמה בפנמה.
אנשי החברה היו סוכני מוסד מן הלק"ם תחת פיקודו של בנימין בלומברג.
כמו כן היה הלק"ם מעורב בהשגת תוכניות המיראז' 5, שיוצר אחר כך בתעשייה האווירית תחת השם "נשר".
התוכניות הושגו בעזרתו של המהנדס אלפרד פראונקנכט שעבד בדאסו תעופה והעביר אותן לנחמיה קין.
בעקבות זאת הוכרז קין כאישיות בלתי רצויה בשווייץ.
בשנת 1981 הוחלף ראש הלק"ם בנימין בלומברג ברפי איתן, ששימש גם כיועץ לענייני טרור לראש הממשלה מנחם בגין.
החל משנת 1984 הפעילה הלק"ם את ג'ונתן פולארד כסוכן בארצות הברית.
פולארד העביר לישראל מידע שאליו נחשף במסגרת שירותו כקצין במודיעין הצי האמריקאי.
הוא הופעל במשך שנה וחצי על ידי אביאם סלע, אלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי ששהה בארצות הברית בחופשת לימודים.
על פעילות זו אמר האלוף שלמה גזית: "אני רוצה להבהיר - אם עליי לבחור בין הרווח המודיעיני שבקבלת ידיעות מאנשי קשר כאלה לבין הסכנה הפוליטית של התפוצצות הפרשה, אין לי ספק שאני מוותר לגמרי על כל המידע שקיבלנו או שאנו עשויים לקבל בעתיד."
בנובמבר 1985 נעצר פולארד על ידי הרשויות האמריקאיות.
אביאם סלע הצליח לחמוק ארצה, אך קידומו בחיל האוויר נחסם עקב לחץ כבד של ארצות הברית.
הפרשה גרמה נזק גדול ליחסים בין ישראל לארצות הברית, ועלתה השאלה כיצד אושרה פעילות כזו.
בישראל הוקמו שתי ועדות חקירה שקבעו כי פולארד הופעל על ידי הלק"ם ללא ידיעת שרי הביטחון, יצחק רבין ומשה ארנס.
כתוצאה ממסקנותיהן של ועדות חקירה אלו פורקה הלק"ם וסמכויותיה הועברו לממונה על הביטחון במשרד הביטחון.
הלשכה המרכזית להגירת יהודים הייתה מוסד בתקופת השואה בחסות וניהול האס אס שיועד להאיץ את גירושם של יהודים ממדינות שעליהן השתלטה גרמניה הנאצית.
המעמד של יהודי אוסטריה היה שונה ממעמדם של היהודים בארצות אחרות שזכו לעצמאות לכאורה בזכות הכובש הגרמני וזאת מכיוון שעמים או ראו ביהודים, או בחלק מהם, נציגים של השלטון הקודם שהיה שנוא עליהם.
משרד דומה הוקם בברלין ב-11 בפברואר 1939 בהוראתו הישירה של גרינג, כדי לזרז את הגירת יהודים מגרמניה.
הלשכה בווינה הייתה הסמכות היחידה המוסמכת לתת היתרי יציאה מיידית ליהודים מאוסטריה בשנים 1938–1941.
לאחר כיבוש פראג הועמד אייכמן בראש "מרכז הרייך להגירת יהודים" וניהל את שתי הלשכות הללו.
לאחר כיבוש פולין הטיל היידריך על אייכמן את הטיפול בפינוי היהודים מהמרחב המזרחי בפולין.
הם (Heme) הוא שם של מספר תרכובות אורגנו-מתכתיות בעלות תפקידים חשובים בתאיהם של כל היצורים החיים.
מבחינה כימית, הם מורכב ממבנה טבעתי שבמרכזו אטום ברזל.
קבוצות ההם השונות הן התרכובות החשובות ביותר בעולם החי המכילות ברזל.
קבוצת ההם קשורה תמיד לחלבון כלשהו, ופעולתה הפיזיולוגית מתאפשרת רק כשהיא קשורה לַחלבון.
המבנה הטבעתי של ההם, ללא אטום הברזל, קרוי פורפירין.
הוא מורכב מארבע טבעות מחומשות (ארבעה פורפובילינוגנים) המכילות כל אחת אטום חנקן והקשורות האחת לשנייה.
ארבעה אטומי החנקן של הטבעות מופנים אל תוך הטבעת ואליהם נקשר אטום הברזל.
מבנה ההם דומה במקצת למבנים של מולקולות חשובות אחרות בטבע, כגון כלורופיל, ויטמין B12 ופיטוכרום.
הם מסונתז בגוף האדם מחומצת האמינו הפשוטה ביותר, גליצין.
פירוק קבוצת ההם מביא ליצירת מספר תרכובות בעלות צבע, בהן בילירובין.
הלה מופרש מהגוף בצואה, והוא זה הנותן לה את צבעה האופייני.
קיימות מספר תרכובות שונות בקבוצת ההם, כשהן נבדלות ביניהן במתמירים שונים של מבנה הפורפירין.
תרכובות ההם השונות מצוינות באות לטינית מוטה: הם a, למשל.
ההם הפשוט, הנפוץ והחשוב ביותר הוא הם b.
להלן נוסחאותיהם הכימיות של ארבעה המים חשובים, בצירוף קישור למבנה הכימי שלהם:
הם נוסחה מבנה כימי הם a C49H56O6N4Fe מבנה הם b C34H34O4N4Fe מבנה הם c C34H36O4N4S2Fe מבנה הם o C49H58O5N4Fe מבנה
הם מהווה חלק מכמה מהחלבונים ומהאנזימים הבסיסיים והחשובים ביותר בעולם החי.
החלבון הידוע ביותר המכיל הם הוא המוגלובין, החלבון אשר נושא את החמצן בדמם של בעלי החיים.
המוגלובין קיבל את שמו מקבוצת ההם; בנוסף, מושגים רבים הקשורים לדם קרויים אף הם על שם קבוצת ההם: המטולוגיה ואנמיה, למשל.
קבוצת ההם היא זו הנותנת להמוגלובין, ולכן גם לדם, את צבעו האדום.
להלן סיכום של מספר חלבונים ואנזימים חשובים הנושאים קבוצות הם:
ציטוכרום c רדוקטאז: יחידה אחת של הם c ושתי יחידות של הם b.
ציטוכרום c אוקסידאז: שתי יחידות של הם a.
ציטוכרום c פרוקסידאז: הם b.
ציטוכרום P450 אוקסידאז: הם b.
פעולותיה הפיזיולוגיות של קבוצת ההם נובעות מיכולתו של אטום הברזל לקשור מולקולות קטנות (מולקולה דו-אטומית של חמצן, למשל), וכן לחזר ולחמצן (לתרום אלקטרונים ולקבל אלקטרונים, בהתאמה) תרכובות אחרות.
הם הוא, כאמור, קבוצה פרוסתטית - תרכובת קטנה המהווה חלק מחלבון.
על אף שאטום הברזל הוא זה שתורם או קולט אלקטרונים, הרי שדבר זה מתאפשר רק בזכות הקרבה של חומצות אמינו מסוימות של החלבון העוטף את קבוצת ההם.
הלשכה לתערוכות הבין-לאומיות היא הגוף המנהל של התערוכות העולמיות (אקספו).
הלשכה נוסדה באמנה בינלאומית שנחתמה בפריז ב־22 בנובמבר 1928. מטרותיה של הלשכה, כפי שנוסחו באמנה, הן:
לפקח על לוח הזמנים, המכרז, הבחירה והארגון של התערוכות העולמיות;
ליצור מסגרת המאפשרת למדינות לשתף פעולה תחת התנאים הטובים ביותר כמארגנות של תערוכות עולמיות או כמשתתפות בתערוכות אלה באמצעות ביתנים לאומיים.
הלשכה מפקחת על שני סוגי תערוכות: תערוכות בין-לאומיות רשומות (הנקראות בדרך כלל תערוכות עולמיות) ותערוכות בין-לאומיות מוכרות (הנקראות בדרך כלל תערוכות נושא/תערוכות מיוחדות, או תערוכות בין-לאומיות).
תערוכות עולמיות מתקיימות כל חמש שנים ונמשכות כשישה חודשים.
בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות.
הנושאים של תערוכות עולמיות חייבים להיות נושאים מקיפי עולם והמשתתפים חייבים לעצב ולהקים את ביתניהם.
גודל הביתנים נקבע על ידי הגוף המנהל ואין הגבלה על גודל שטח התערוכה.
הערים המארחות מקוות בדרך כלל לנצל את אירוח התערוכה כמנוף להתחדשות עירונית.
תערוכות נושא מתקיימות בין שתי תערוכות עולמיות ונמשכות שלושה חודשים.
בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות, ככל שהתצוגות עולות בקנה אחד עם נושא התערוכה.
ביתני התצוגה נבנים על ידי המדינה המארחת ולא על ידי הגופים המשתתפים ואין המדינה גובה דמי שכירות או תשלום אחר עבור השימוש בביתן.
הביתן הגדול ביותר בתערוכה בינלאומית מוגבל לשטח של 1,000 מ"ר ושטח התערוכה כולה אסור שיעלה על שטח של 250 דונם.
הערים המארחות מבקשות בדרך כלל לנצל את התערוכה כדי לחזק את תדמיתן בזירה הבינלאומית.
מדינת ישראל חתמה על אמנת הלשכה לתערוכות בין-לאומיות והצטרפה לארגון ב־31 במאי 1952. ישראל הפסיקה חברותה ב־18 בפברואר 1988 ושבה והצטרפה לארגון ב־10 ביוני 1997.
התערוכה הבינלאומית הראשונה בארץ נקראה בשם: "אקספו 1953 ירושלים - לכבוש את המדבר" והיא נערכה בשנת 1953 בבנייני האומה בירושלים.
התערוכה הבינלאומית השנייה שהתקיימה בארץ והוכרה באופן רשמי על ידי הלשכה לתערוכת בין-לאומיות הייתה:
כיבוש השממה (או בשמה הרשמי: תערוכת אקספו "ירושלים 1953") הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בירושלים, ישראל במרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה בין התאריכים ה־22 בספטמבר 1953 ל־14 באוקטובר 1953. התערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה שנערכה בישראל, התערוכה הוכרה על ידי ה־BIE.
בתערוכה השתתפו 13 מדינות וביקרו בה כמיליון וחצי מבקרים.
בחודש מאי 1956 נערכה בבית דגן תערוכה מיוחדת, שהוכרה על ידי ה־BIE, בנושא: "גידול הדרים", בשם: התערוכה הבינלאומית לחקלאות במסגרת פרויקט "הקונגרס הבינלאומי הרביעי של מגדלי פרי הדר התיכון" שהתקיימה בין התאריכים 21 במאי ל־20 ביוני 1956.
נכון לשנת 2021, חברות בלשכה 168מדינות בעולם:
הלשכה הציבורית (ברוסית - "Общественная палата, ОП РФ") היא גוף בפדרציה הרוסית בו 168 חברים, שנוצר ב-1 ביולי 2005 ביוזמת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על מנת לבחון ולנטר את חקיקת הפרלמנט, הממשלה ושאר גופים ציבוריים בכל הסובייקטים הפדרליים של הפדרציה הרוסית.
באופן רשמי תפקידה הוא כשל ועדת ביקורת אך לה כוחות מייעצים בלבד.
משך כהונתה של מושב הלשכה הוא שלוש שנים (עד 2012 זה היה שנתיים).
את רעיון הלשכה הציע ולדימיר פוטין ב-13 בספטמבר 2004 בעקבות משבר בני הערובה בבסלאן, במטרה להגביר את פיקוח הממשל המרכזי על הסובייקטים הפדרליים השונים, ובכך, בין היתר, לסייע במלחמה בטרור.
ב-16 במרץ 2005 אישרה הדומה, הפרלמנט הכל רוסי, את החוק הפדרלי שיצר את הלשכה הציבורית, וב-23 במרץ אושר החוק על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה.
ב-23 במרץ חתם פוטין על החוק בתפקידו כנשיא רוסיה, והחוק נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2005.
על פי החוק, מינה הנשיא ב-30 בספטמבר 2005, 42 חברים בלשכה וזאת בשל היותם בעלי תכונות מצוינות בכל הנוגע למדינה ולחברה.
אותם 42 חברים בחרו 42 סגנים מאגודות ציבוריות לאומיות ברוסיה, וב-23 בדצמבר בחרו 84 חברים אלו 42 נציגים נוספים מאגודות ציבוריות אזוריות.
הם היו עשרה הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1960 ונחשב לאחד הסרטים החשובים בתולדות הקולנוע הישראלי.
את הסרט ביים ברוך דינר והופיעו בו בין היתר עודד תאומי, בומבה צור, ליאו פילר, גבריאל דגן, יהודה גבאי, ניסים עזיקרי, איתן פריבר, ישראל רובינצ'יק ונינט דינר.
את התסריט כתב דינר יחד עם גבריאל דגן ומנחם שובל.
הסרט התאפיין במיעוט שימוש באביזרים, בצוות שחקנים קטן ובצילום איטי.
ערכה את הסרט הלגה קלר.
הסרט צולם ליד המושב שגב.
הצגת הבכורה של הסרט נערכה בקולנוע "הבירה" בירושלים, בנוכחות נשיא־המדינה יצחק בן צבי וראש עיריית־ירושלים מרדכי איש שלום.
פסקול הסרט יצא לאור על תקליט של חברת "הד ארצי", וכלל 3 שירים המושרים בסרט על ידי שמעון ישראלי.
"הם היו עשרה" היה הסרט הראשון שקיבל תמיכה כספית מהקרן לעידוד הסרט הישראלי.
עלילת הסרט עוסקת בחבורת חלוצים המקימים מושב שיתופי בארץ ישראל.
בחבורה תשעה גברים ואישה - מניה.
הסרט עוסק באתגרים העומדים בפני הקבוצה: יחס השלטונות העות'מאנים, יחס השכנים הערבים, בעיות קיומיות (מלריה, מחסור במים) וגם היחסים הפנימיים בקבוצה.
על הסרט נכתבו פרשנויות וניתוחים רבים.
החוקרת אלה שוחט מציינת, כי השימוש בשפות המקוריות של כל אחת מן הדמויות (החלוצים מדברים רוסית, הערבים ערבית), וניסיונם של החלוצים לתקשר בערבית מסמל את פתיחותם.
חוקר קולנוע נוסף, ניצן בן שאול, ניתח את הסרט בהשוואה לסרט "צבר", וטוען, כי בעוד שהקונפליקט בין יהודים לערבים ב"צבר" עוסק במשאבים; ב"הם היו עשרה" הוא קונפליקט על חוק וסדר, הטומן בחובו אפשרות לפתרון.
מבקר הקולנוע אורי קליין כתב כי "המושגים בית וקהילה, כפי שהם מתוארים ב("הם היו עשרה"), מעורערים: הבית הוא ארעי, הקהילה מורכבת מיחידים שאינם משתלבים לקולקטיב, למרות הטקסים החברתיים שהם משתתפים בהם הכוללים קטעי שירה משותפת ואפילו קטע של ריקוד חסידי בעת הקציר".
הלשכה להערכות לאומיות של ניו זילנד היא אחת מסוכנויות הביון של ניו זילנד הכפופה למחלקת ראש הממשלה והקבינט של ניו זילנד.
הארגון אחראי על ניתוח מידע על נושאי חוץ.
חלק נכבד מהמידע שהוא מלקט נאסף בסיוע שירות הביון והביטחון של ניו זילנד (NZSIS), הלשכה הממשלתית לביטחון תקשורת של ניו זילנד (GCSB) ומשרד החוץ והסחר הניו זילנדי.
הלשכה עצמה אינה אוספת מודיעין אלא מנתחת ומעריכה מידע שאספו סוכנויות הביון האחרות של ניו זילנד.
בשונה משאר ארגוני הביון במדינה, הלשכה אינה כפופה לוועדה הפרלמנטרית לביטחון ומודיעין ואינה מפוקחת על ידי מפכ"ל המודיעין והביטחון.
הלשכה הוקמה בתור משרד המודיעין המשולב ב-1949 במשרד ההגנה הניו זילנדי.
ב-1953 הפכה ללשכת המודיעין המשולבת וב-1975 הפכה לארגון אחר בשם "לשכת ביון חוץ" ותפקידיה פוצלו בין משרד החוץ והסחר ומשרד ההגנה.
הלשכה היא חלק ממחלקת רה"מ והקבינט מאז 1991 והיא מחויבת למסור דו"חות קבועים לראש ממשלת ניו זילנד.
הלשכה מונחית על ידי הוועדה להערכות לאומיות, תת-ועדה בוועדה לתיאום ביטחון פנים וחוץ.
במרץ 2010, הלשכה שינתה את שמה ל"לשכה להערכות לאומיות" והתמקדה בביטחון פנים.
הלשכה לביטחון לאומי של פולין (בפולנית: Biuro Bezpieczeństwa Narodowego, BBN) היא סוכנות ממשלתית בפולין הכפופה לנשיא פולין שאחראית לביטחון לאומי.
הארגון נחשב לארגון מסייע למועצה הפולנית לביטחון לאומי.
הוקם ב-31 בינואר 1991. הארגון כפוף למשרד נשיא רפובליקת פולין באמצעות משרד המדינה לביטחון לאומי.
הלשכה להגנת החוקה של לטביה (לטבית: Latvijas Republikas Satversmes Aizsardzības Birojs) הוא שירות הביטחון הלטבי האחראי לאכיפת החוק במדינה ואבטחת הסדר החוקתי.
זהו הארגון העיקרי במדינה האחראי לחקירת אישים בכירים ומאבק בשחיתות הציבורית.
שירות הביון הלטבי הוא שירות המודיעין והניתוח של לטביה שהוקם באפריל 2003 במסגרת הרפורמה המודיעינית שנחשבת לרפורמה הגדולה ביותר בקרב הרפובליקות הסובייטיות לשעבר.
הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה היא הגוף האחראי לאיסוף ניתוח והצגה של מידע סטטיסטי מטעם הרשות הפלסטינית.
הלשכה הוקמה בשנת 1993 על ידי חסן אבו ליבדה כלשכה סטטיסטית עצמאית.
בשנת 2000 חוקק "חוק הסטטיסטיקה הכללי", שאושר על ידי יאסר ערפאת, אשר נתן ללשכה מעמד רשמי.
הלשכה מפרסמת מדי שנה נתונים סטטיסטיים עדכניים על האוכלוסייה הפלסטינית.
המשרד הראשי של הלשכה נמצא במרכז רמאללה.
הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת מדי שנה נתונים סטטיסטיים עדכניים על האוכלוסייה הפלסטינית.
מפקד האוכלוסין הפלסטיני הראשון נערך בשנת 1997. המפקד גרם למחלוקת עם ישראל עקב הניסיון הפלסטיני לשלב את מזרח ירושלים במפקד, שישראל התנגדה לו.
תוצאות המפקד הראו כי בגדה המערבית (כולל מזרח ירושלים) חיו 1.9 מיליון פלסטינים, בעזה כמיליון, ובסך הכל כ-2.9 מיליון פלסטינים בתחומי שטחים אלו.
בשנת 2007 נערך מפקד שני, ובו הסוקרים פקדו גם חלק מתושבי מזרח ירושלים.
שני מפקדי האוכלוסין נעשו בפיקוח ממשלת נורווגיה.
הלשכה גם עוקבת אחר מדדים שונים בשטחי הרשות: מדד המחירים לצרכן, מדד תשומות הבנייה, מדד עבודות דרך, מדד תשתיות המים ומדד תשתיות הביוב.
בנוסף לסטטיסטיקה כללית מבצעת הלשכה פרויקטים מיוחדים.
לדוגמה, בשנת 2003 פרסמה הלשכה דו"ח מיוחד בשם "השפעת חומת ההפרדה על המקומות הסמוכים לה".
בין הדו"חות שפורסמו בשנת 2014 אפשר למצוא דו"ח על ביטחון תזונתי, דו"ח על רישיונות בניה, דו"ח על תשתית התיירות בשטחי הרשות, דו"ח על מגוון ביולוגי ודו"ח על שילוב הנוער הפלסטיני בשוק העבודה.
חילוקי דעות על נתוני הלשכה
"מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים" כינס בשנת 2005 צוות חוקרים אמריקני-ישראלי בראשות בנט צימרמן שנועד להעריך את מקורותיהם ואמינותם של דיווחי הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה בעניין גודל האוכלוסייה הפלסטינית, בין הירדן לים.
בסיס הנתונים של מפקד האוכלוסין הפלסטיני 1997 מנופח, משום שנכללו בו 325,000 פלסטינים שאינם חיים בשטח הרשות, חלקם מזה שנים רבות.
בפברואר 1998 הודה חסן אבו ליבדה, מנהל הלשכה דאז, במסיבת עיתונאים באל-בירה, בעיוות נתוני המפקד: "פקדנו 325,000 אנשים המתגוררים מחוץ לאדמות פלסטין זה יותר משנה".
בסיס הנתונים כולל פעם נוספת את 210,000 הערבים ממזרח ירושלים שכבר נמנו במפקד הישראלי.
יש בו גידול בלתי מוסבר של 113,000 נפש לעומת רשומות הלמ"ס הישראלי המעודכנות לשנת 1995, שזכו לאישוש ועדת הבחירות המרכזית של הרשות הפלסטינית מ-2005. הועלה חשד שמא הנתונים סולפו בכוונה כדי להציג את האוכלוסייה הפלסטינית כגדולה בהרבה מכפי שהיא במציאות.
תחזיות המודל של הלשכה הפלסטינית בנוגע לילודה והגירה על בסיס מפקד 1997, לא התממשו בשנה כלשהי בין 1997 ל-2004, בהשוואה לדיווחי אמת על לידות פטירות והגירה של משרדים רשמיים פלסטינים וישראלים.
צוות החוקרים בראשות צימרמן העריך את גודל האוכלוסייה הפלסטינית בין הירדן לים ב-2.49 מיליון נפש בלבד (נכון ל-2004) לעומת 3.83 מיליון נפש על-פי האומדן הפלסטיני, פער של 1.34 מיליון נפש - סלע מחלוקת הידוע בשם "פער המיליון".
הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה דחתה את טענות הצוות הישראלי וטענה שהמחקר מוטה פוליטית.
סרג'ו דלה-פרגולה ביקר גם הוא את צוות החוקרים האמריקאי-ישראלי ואמר שניתן להניח כי מניעיהם של מבצעי המפקד הפלסטיני מקצועיים, אך גם להערכתו גודל האוכלוסייה הפלסטינית נמוך מזה שפרסמה הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה.
פרופ' ארנון סופר פרסם, עם יניב גמבש, מסמך בשם "תעתועי פער המיליון", שמתייחס לטענות צוות החוקרים האמריקני-ישראלי.
על פי סופר, ממצאי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה הם מדויקים, ולפיהם בגדה המערבית חיים 2.7-2.6 מיליון פלסטינים, וברצועת עזה כ-1.7 מיליון פלסטינים.
תגובתו של יורם אטינגר לארנון סופר וגמבש התפרסמה ב-2008 במסמך "ארנון סופר טועה ומטעה".
הלתרסס היה נביא מהמיתולוגיה היוונית.
הלתרסס מוזכר באודיסיאה השנייה של הומרוס, כאשר שני נשרים עפים באולם בו מכנס טלמאכוס בנו של אודיסאוס את מחזרי אמו, פנלופה ונוזף בהם על חיזורם ועל כך שהם מבזבזים את רכוש אביו.
הלתרסס ניבא את הבשורה הרעה שעתידה להיות למחזרים.
הָם הייתה עיר מקראית בהרי הגלעד בעבר הירדן.
העיר נזכרת פעם יחידה בתנ"ך, כאחת מערי הרפאים בסיפור מסעו של כדרלעומר מלך עילם לארץ כנען: .
אתר ח'רבת האם שבהרי הגלעד הצפוניים, כחמישה וחצי ק"מ דרומית מערבית לעיר אירביד, שבו אותרו שרידי ביצורים מתקופת הברונזה הוא מיקומה המשוער של הם המקראית.
יש חוקרים הסבורים כי העיר נזכרת כבר במקורות מצריים קדומים, כגון כתבי המארות מן המאה ה-19 לפני הספירה, אך אחרים מטילים בכך ספק.
עיר ששמה הום נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל של תחותמס השלישי אבל מסתבר שמקומה של זו בסביבות יקנעם .
במגילה החיצונית לבראשית (דף כא, שו' 29) המקבילה ל"הזוזים בהם" היא "זומזמיא די בעמן" (הזמזומים אשר בעמון).
הלשכה הלאומית לחקירת תקריות ותאונות אוויריות של אוקראינה (באוקראינית: НБРЦА, Національне бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами) הוא גוף חקירות ממשלתי, הכפוף לממשלת אוקראינה, האחראי לחקירות אסונות תעופה בשטחי אוקראינה ומתמקדת בחקירת תאונות תחבורה אזרחיות, תאונות אוויריות.
הלשכה-הגדולה 'ירושלים', או בשמה המלא: "הלשכה-הגדולה 'ירושלים' של בונים חופשיים קדמונים ומקובלים במדינת ישראל" היא לשכה גדולה של בונים חופשיים בישראל.
במאי 2012, אירע קרע בלשכה הגדולה למדינת ישראל, אשר הביא להקמת "הלשכה-הגדולה ירושלים של בונים חופשיים קדמונים ומקובלים במדינת ישראל".
הקרע גדע בבת אחת חלק מראש הפירמידה בלשכה גדולה זו.
בראש האחים שפרשו, עמד מוטי צבירן, מי שהיה סגן נשיא-גדול.
אליו הצטרפו אחים כמו ארנסט לב, מי שהיה המפקח-הראשון הגדול, אילן הרשטיין מי שהיה השומר הגדול, אלי איתן, מי שהיה גבאי הצדקה הגדול, ומשה אקסלרוד ואבנר אלמליח, מי שהיו מפקחים אזוריים (כל אלה היו בוועד הגדול, כלומר הגוף המוביל).
כמו כן יצאו מבין המובילים, יצחק (בנדה) בן דוד, מי שהיה נשיא לשכת חרמון, ועוד אחים רבים אחרים.
האחים שפרשו החלו להתארגן לקראת הקמת מסדר חדש, לו קראו: "הלשכה-הגדולה ירושלים של בונים חופשיים קדמונים ומקובלים במדינת ישראל".
העבודה כללה בניית הנהגה ארצית, בחירת נושאי המשרה (הנהלת "הלשכה-הגדולה ירושלים"), הקמת ועדות, וכן כתיבת חוקה, חוקים, תקנות ונהלים.
כל אלה ואחרים, בוצעו בין מאי 2012, לבין ינואר 2013.
ההכרה הבינלאומית בלשכה הגדולה ירושלים
עם הקמתה, זכתה הלשכה הגדולה ירושלים להכרה מטעם הלשכה הגדולה של הנאורות החדשה ברומניה.
לאחר מכן, זכתה בהכרה הדדית של הקונפדרציה של הלשכות הגדולות באמריקה.
ללשכה הגדולה ירושלים אין הכרה מטעם הלשכה הגדולה באנגליה והלשכות הגדולות הסמוכות לה.
ב-31 בינואר 2013, התקיימה הוועידה הראשונה של "הלשכה-הגדולה ירושלים" בנתניה.
בוועידה זו הובאו לאישור החוקה והחוקים.
כמו כן, הותקן מוטי צבירן לנשיא הגדול הראשון של המסדר החדש ("הלשכה-הגדולה ירושלים").
כן הותקנו בהנהגה: המשנה לנשיא הגדול, ארנסט לב, סגן הנשיא הגדול אלי איתן, מפקח-ראשון-גדול, יצחק (בנדה) בן דוד, מפקח שני-גדול, דב גפני וגבאי הצדקה הגדול, נחום פרל.
שני נושאי משרה נוספים לבונים החופשיים, מונו על ידי הנשיא הגדול: למזכיר גדול מונה האח פיני ברז"ל.
לגזבר הגדול מונה האח אילן הרשטיין.
ב-31 בינואר, הוכרזו הלשכות הראשונות של המסדר:
"לשכת נחשון" מספר-1, מאזור המרכז.
לנשיאה של הלשכה נבחר האח משה אקסלרוד, שהוחלף אחר כך על ידי האח אילן הרשטיין.
"לשכת ארזים" מספר-2, מאזור המרכז.
לנשיאה נבחר האח יצחק (בנדה) בן דוד, שהוחלף מאוחר יותר על ידי האח דוד לאופר.
"לשכת מאורות" מספר-3, מאזור המרכז, לנשיאה נבחר האח דוב גפני, שהוחלף מאוחר יותר על ידי האח עובד כהן.
"לשכת כרמים" מספר-4, מכרמיאל, לנשיאה נבחר האח שר שלום כהן.
ביולי 2013, הצטרפו גם הלשכות "אירוס הארגמן" מנתניה, שנשיאה הוא האח דולפי כץ (עם מספר לשכה 5).
ואחר כך גם לשכה בעיר חיפה, "אייל הכרמל" (עם מספר לשכה 6).
בשנת 2016 הוקמה לשכת נשיאים מספר 7, על שם אלי כהן, שהיה בונה חופשי.
כנשיא הלשכה נבחר האח דוב גפני, שהוחלף אחר-כך באברהם כהן, אחיו של אלי כהן.
בשנת 2018 הוקמה לשכת "הרמוניה", מספר 8, העובדת בשפה הרוסית, אותה ייסד נשיאה, בוריס וינוגרדצקי.
בין החידושים שנעשו במסדר, היו חידושים מבניים, וחידושים רעיוניים.
החידושים המבניים כללו בין השאר: בחירת צירים, המייצגים את אחי הלשכות-בת, הכנת ספרים חדשים המשמשים בטקסי המסדר, הכנת טקסים ייחודיים למסדר, ממקורות עתיקים, וברוח הליברלית החדשה, התאמת מושגים המהווים את "השפה" של הבונים החופשיים, לתקופתנו.
נכתבו ואושרו חוקה, חוקים ותקנות חדשים.
במסדר הוחלט להתקין משרה של "מידען גדול", אשר יהיה אחראי על כל המידע המסוני, הכולל מאמרים וספרים בתחום, הרצאות, ניהול לשכה וירטואלית בינלאומית, קשרים בינלאומיים ועוד.
בכל לשכה מונה "מידען" לשכתי.
משרה זו אוישה על ידי האח זהר ברונשטר ולאחר מכן בעת שזהר ברונשטר נבחר למפקח-ראשון-גדול, זכה בתפקיד "המידען הגדול", האח לירן רנרט.
החידושים הרעיוניים כללו שימת דגש על זכויות האדם והאזרח, על בסיס הנאורות הקלאסית, וכן אימוץ של מרכיבים מן הנאורות החדשה.
התוצאה, ביטוי בהתנהגות המסדר וביציאתו אל הקהילה, במגמה לסייע ככל האפשר, לשפר את איכות הסביבה, ולהתמקד בנושאים חינוכיים ועידוד המאבק בבורות ובבערות.
פריצת דרך אחת לדוגמה, היא קבלת אחים לקויי ראייה למסדר.
בפרק א' של חוקת "הלשכה הגדולה ירושלים", תחת השם "ערכים", מופיע החזון של המסדר, וכך כתוב בו:
יחידות משנה בלשכה הגדולה 'ירושלים'
על פי החוקה, ללשכה הגדולה 'ירושלים' יש מספר יחידות משנה, כדלהלן:
"מכון ללימוד ומחקר של הבנייה החופשית על שם מוטי צבירן" האחראי על תחומי הלימוד וההדרכה במסדר, וזאת על פי הרוח של הנאורות הקלאסית והחדשה, הרואה בהשכלה ובידע מרכיב חשוב ביותר.
בראש "המכון" עמד האח משה אקסלרוד, שהוחלף על ידי האח יואב מדינה.
"מרכז לחברה וקהילה", האחראי על הפעילות ההתנדבותית בקהילה, נושא נוסף החשוב לבונים החופשיים.
בראש "המרכז", עמד האח שייקה (ישעיהו) זילברקלנג, שהוחלף על ידי האח ניר ווילד.
"יחידה לפרויקטים מיוחדים", שמתפקידה להעמיד כוח אדם ולסייע לפרויקטים של המסדר, בכל התחומים.
בראש "היחידה" עמד האח יואב מדינה, שהוחלף על ידי האח מיקי יוסף.
נוסף על פעילות הלשכות, כל אחת בתחומה, פעלה "הלשכה-הגדולה-ירושלים" בהענקת מנות מזון לנזקקים במרכז ובצפון, תרומה לארגון בר מצווה לילדים, פעילות בתוך בתי ספר, עזרה לניצולי שואה, סיוע שבועי לנגמלי סמים ועוד.
אתר אינטרנט והקמת ספרייה מסונית ממוחשבת
"הלשכה-הגדולה-ירושלים" הקימה אתר באינטרנט אשר הגישה אליו היא באמצעות: https://jgl.org.il/.
כמו כן קיים גם אתר בפייסבוק.
את האתר הקימו האח אבישי מאור מלשכת מאורות והאח מיקי יוסף, שהקים גם את הספרייה המסוניית הכוללת גם ספריית וידאו.
בנוסף, הוכנה גם תוכנה רחבת היקף, על ידי אחים שלנו, בהובלת האח גיל חרוט, המטפלת בספרייה ממוחשבת ובה אלפי כותרים ומאמרים בתחום הבנייה החופשית, רשימות כול האחים בחתכים שונים, ועוד, אשר מאפשרים שליטה טובה מאוד בפעילות המסדר המגוונת.
טקס הכרזת אנשי השנה של הלשכה-הגדולה ירושלים
ב-8 באפריל 2014, התקיים טקס שבו הוכרז על האישים הבאים כאנשי השנה: פרופ' שלמה גיורא שוהם, בתחום המדעי, לימודי.
העיתונאית, הגב' כרמלה מנשה בתחום התקשורתי חברתי.
והאח יוסלה בר ציון בתחום הגישור בין המרכיבים האנושיים במדינה ומחשבת ישראל.
בטקס הופיע "האנסמבל של יוצאי תזמורת צה"ל, ע"ש יצחק גרציאני", בניצוחו של האח רפי פרימו.
האח מוטי צבירן, הנשיא הגדול, הציג בקצרה, מצגת המסבירה את העקרונות של הבנייה החופשית ו"הלשכה-הגדולה-ירושלים".
ב-30 במאי 2015 התקיים טקס נוסף, בו הוענקו פרסים לעמיר פרץ, כרמלה מנשה ודן שכטמן.
בטקס קיבל ישראל זינגר, רא העיר רמת-גן את אות יקיר הלשכה הגדולה ירושלים.
בטקס הופיע זמר הטנור יותם כהן.
ב-22 בדצמבר 2016 התקיים טקס "איש ואשת השנה" ברמת גן.
בטקס קיבלו פרסים: חיים טופול, אסתר רוט-שחמורוב ודורון אלמוג, חתני פרס ישראל.
"הלשכה-הגדולה-ירושלים" מתכוונת להתמקד בתחום החינוך והידע, מאחר שהבנייה החופשית כיוונה לכך מאז הקמתה.
הוראה, הדרכה, עזרה בשעורי בית, הרצאות, קידום הידע הכללי, אלה הם חלק מתוכנית הפעולה של המסדר, על פי העקרונות של הנאורות הקלאסית והחדשה ואף תקופת הרנסאנס.
תחום המחקר והלימוד המסוני ילך ויתפתח.
קיימת התארגנות לקראת ביצוע מחקרים מסוג זה.
היום, האחים מתקדמים בדרגות המסדר, רק אם השלימו, בנוסף לדרישות מתאימות, גם דרישות של לימוד והשכלה.
לכך פותחה תוכנה מיוחדת העוקבת אחרי כל אח ואח בהתפתחותו הרעיונית ומנקדת זאת, וקובעת מתי הוא יכול להתקדם.
מכלול הלשכות יחדיו מאוגדות בהנהגתה של לשכה-גדולה, המכונה גם "מסדר", הדומה במבנה שלה ללשכה רגילה, אך נושאי המשרה שלה מקורם בלשכות מקומיות רבות.
לנושאי המשרה של הלשכה-הגדולה מוסיפים אחרי שם משרתם את המלה "גדול" (כמו "הלשכה-הגדולה", במקום "לשכה" בת) שהיא תרגום של המושג הלועזי "Grand".
כך במקום נשיא, יהיה נשיא-גדול של הלשכה-הגדולה, מפקח-ראשון יהיה מפקח-ראשון-גדול, וכדומה.
במסגרת הלשכה-הגדולה ישנן שתי משרות חשובות: משנה לנשיא-גדול וסגן נשיא-גדול.
אמנם ייתכן שבלשכה מקומית (המכונה כאמור גם לשכה-בת) יהיו משנה וסגן לנשיא, אך ברוב המקרים אלו הן משרות כבוד.
לעומת זאת בלשכה-הגדולה שתי המשרות של משנה או סגן קיימות כדי ליצור המשכיות למשרת הנשיא-הגדול.
בטקס שנערך בינואר 2017, מונתה הנהלה נבחרת חדשה ללשכה הגדולה ירושלים, בראשות הנשיא הגדול, יצחק (בנדה) בן דוד, משנה לנשיא גדול: פיני ברז"ל וסגן נשיא גדול: דוד לאופר.
שנתיים לאחר מכן, בינואר 2019, מונה כנשיא גדול דוד לאופר.
ב-21 במרץ 2022, הותקן כנשיא גדול אלון גרוס.
הבונים החופשים ב"לשכה הגדולה ירושלים", בדומה לגופים אחרים של הבונים החופשיים (מסדרים), פועלים במסגרת של "לשכות" מקומיות, (כמו מדינה, מחוז וכדומה).
בראש כל לשכה עומד נשיא, ומסייעים לו נושאי משרה, שחלקם עוסקים באדמיניסטרציה וחלקם לוקחים חלק חשוב בהתנהלות הטקסים הייחודיים של הבונים החופשיים.
שני נושאי המשרה החשובים לצידו של הנשיא הם: המפקח-הראשון והמפקח-השני, שיחדיו הם שלושת מובילי הלשכה, הן מן הצד הטקסי והן מן הצד האדמיניסטרטיבי.
בחלק האדמיניסטרטיבי והטקסי יחדיו, משתלבים גם מזכיר הלשכה וגזבר הלשכה.
הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות אוויריות היא סוכנות חקירות ממשלתית בגרמניה, האחראית לניהול חקירות של אסונות תעופה בגרמניה ומתמקדת בחקירת תאונות תחבורה אזרחיות ותאונות אוויריות.
הסוכנות כפופה למשרד התחבורה הפדרלי.
גרמניה המערבית הצטרפה לאמנה הבינלאומית לתעופה אזרחית הכוללת תקנים והמלצות בתחום תקריות אוויריות בשנת 1956 ובתחילה גוף החקירה היה כפוף למשרד התעופה הפדרלי (Luftfahrt-Bundesamt) לפני שהלשכה הועברה לאחריות משרד התחבורה והפכה לגוף בעל סמכויות בשנת 1998.
סעיף 26 באמנת שיקגו משנת 1944 קובע כי על החקירות להתנהל על ידי כל מדינה בה מתרחשת תאונה אווירית וגם מדינות בהן ייצרו את המטוסים שהתרסקו, יכולות ליטול חלק בחקירה, כשמטרת החקירה היא למנוע תאונות נוספות ולהגדיל את בטיחות הטיסה.
פיקוח התנועה האווירית מבוצעת על ידי גוף עליון בתחום.
על מנת לעמוד בתקנים אלה הועבר חוק בגרמניה ב-26 באוגוסט 1998 שנכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר אותה שנה ולמעשה מסמיך את הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות אוויריות לנהל תקריות בתחום זה.
הלשכה הלאומית למלחמה בשחיתות (באוקראינית: Національне антикорупційне бюро України, בראשי תיבות НАБУ) היא גוף אכיפת חוק של ממשלת אוקראינה שהוקם באפריל 2015 כארגון חקירות עצמאי בעל סמכויות מורחבות האחראי למלחמה בשחיתות השלטונית.
הלשכה המדינית של חמאס היא הזרוע הפוליטית של ארגון הטרור הפלסטיני חמאס.
במרוצת השנים הפכה לגוף הדומיננטי המשפיע על קבלת ההחלטות בארגון.
היא אמונה על יחסי החוץ שלו, בעיקר ב וב, ומספקת מקורות מימון לפעילויות הטרור של הארגון.
הלשכה המדינית של חמאס הוקמה בשנים 1992–1993 ובהדרגה נטלה את הבכורה בהנהגת הארגון.
הלגיטימציה הבין-לאומית של הלשכה והשפעתה גדלו בעקבות ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל, שנכשל.
הלשכה המדינית הוקמה על ידי גולים פלסטינים שהתגוררו מחוץ לארץ ישראל, אך עם השנים גדל ייצוגם של נציגים מתוך יהודה ושומרון ורצועת עזה, עד שבשנת 2009 חלקם בלשכה המדינית הגיע לכ-50%.
שמותיהם של הנציגים מיהודה ושומרון אינם מתפרסמים, מחשש למעצרם בידי ישראל.
בשנת 2017 עברה הנהגתה של הלשכה המדינית מידי המזוהים עם האחים המוסלמים לידי המזוהים עם איראן, עם בחירתו של אסמאעיל הנייה ליושב ראש הלשכה.
תהליך ההשתלטות של איראן על הלשכה הושלם בשנת 2021, עם צירופם ללשכה של חברים נוספים המזוהים עם איראן ודחיקתם של החברים המזוהים עם האחים המוסלמים.
בשנה זו נותרו רק מוסא אבו מרזוק וח'אלד משעל מבין המזוהים עם האחים המוסלמים.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היה מושבה של הלשכה המדינית בירדן, לאחר מכן בדמשק, והחל משנת 2012 בקטר עד שנת 2024. והחל משנת 2024 באנקרה.
במבצע צוק איתן נקטה הלשכה קו אגרסיבי כלפי ישראל, גם כשהנהגת חמאס בעזה חתרה להפסקת אש.
המהלך גרר ביקורת כלפי ניתוק ההנהגה בקטר.
מס'שםתקופת כהונההערות1מוסא אבו מרזוק199219962ח'אלד משעל19966 במאי 20173אסמאעיל הנייה6 במאי 201731 ביולי 2024חוסל במלחמת חרבות ברזל4יחיא סינוואר6 באוגוסט 202416 באוקטובר 2024חוסל במלחמת חרבות ברזל5ח'אלד משעל, זאהר ג'בארין, ח'ליל אל-חיה, מוחמד אסמאעיל דרוויש וניזאר עוודאללה16 באוקטובר 2024מכהניםהנהגה משותפת
מדי ארבע שנים מתקיימות בחירות בתנועת חמאס, בארבע זירות פעולתה המרכזיות: רצועת עזה, הגדה המערבית, חו"ל (הפזורה) ובתי הכלא בישראל.
בסיום התהליך נבחרים חברי וראשי הלשכה המדינית ומועצת השורא של חמאס.
הלשכה המדינית מונה 15 חברים, הנבחרים על ידי מועצת השורא.
בעבר גם מוסא אבו מרזוק, ח'אלד משעל, עיזאת א-רישק, מוחמד נזאל, באסם נעים, חוסאם בדראן, מוסא דודין, עטאללה אבו א-סבח (נפטר ב-2026), מוחמד אל-ג'מאסי (חוסל במרץ 2025), יאסר חרב מוסא (חוסל במרץ 2025) ואחמד כורד (נפטר ב-2020) היו חברים בלשכה.
סאלח אל-עארורי, אשר הצטרף ללשכה בשנת 2010, ומונה לסגן יושב הראש באוקטובר 2017 נהרג ברובע הדאחייה בלבנון ב-2 בינואר 2024. יחיא סינוואר אשר מונה בשנת 2024 ליו"ר הלשכה המדינית של חמאס ונהרג בתל א-סולטאן ברפיח ב-16 באוקטובר 2024.
באוקטובר 2024 מונו ח'אלד משעל, זאהר ג'בארין, ח'ליל אל-חיה, מוחמד אסמאעיל דרוויש וניזאר עוודאללה להנהיג במשותף את הלשכה המדינית של חמאס.
מחמוד א-זהאר היה חבר הלשכה משנת 2009.
הרכב הלשכה ברצועת עזה מנה 17 חברים מן המניין בבחירות שהתקיימו במרץ 2021, ועוד 3 חברים שלא מן המניין.
חוסלה במלחמת חרבות ברזלראזי חמדקטראיסמעיל ברהוםעזהחוסל במלחמת חרבות ברזלסוהייל אל-הינדיחו"ל זכריא אבו מועמרעזהחוסל במלחמת חרבות ברזלג'ואד אבו שמאלהעזהחוסל במלחמת חרבות ברזלכמאל אבו עוןחו"לעיסאם א-דעאליסעזהחוסל במלחמת חרבות ברזלאוסאמה מזיניעזהיו"ר מועצת השורא ברצועת עזה; אינו מן המניין.
חוסל במלחמת חרבות ברזלעז אל-דין כסאבעזהמונה לתפקיד בין 2021 ל־2023. חוסל במלחמת חרבות ברזלמאהר צברהעזהאינו מן המנייןפאטמה שראב אל-אח'רסעזהאינה מן המניין; אחראית מגזר הנשים בחמאס
הלשכה הלאומית למחקר כלכלי הוא ארגון אמריקאי פרטי ללא כוונת רווח, ועוסק בחקר הכלכלה, ובפרט הכלכלה האמריקנית.
הארגון הוא ארגון המחקר הכלכלי הגדול ביותר בארצות הברית.
רבים מחברי הארגון קיבלו פרס נובל לכלכלה.
הלשכה לחקירת תאונות ותקריות תחבורה (בלטבית: Transporta nelaimes gadījumu un incidentu izmeklēšanas birojs) היא סוכנות ממשלתית של לטביה שחוקרת תאונות ותקריות בתחבורה.
זו סוכנות שמתפקדת באופן עצמאי וכפופה לסוכנות התעופה האזרחית של לטביה.
הסוכנות נמצאת תחת פיקוחו הישיר של שר התחבורה מאז הקמתה.
ב-21 בדצמבר 2005 הקבינט הלטבי הנפיק צו מספר 822, אשר קרא להקמת סוכנות לחקירת תאונות תעופה.