tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאורך שלטונו הוא שינה צדדים פעמים רבות, והיה אחד מאילי המלחמה החשובים ביותר בפוליטיקה הסינית.
בשנת 1928, בחזרתו ברכבת מפגישה עם צ'יאנג קאי שק, פוצצו היפנים את הרכבת והביאו למותו, לאחר שחשדו שלא יוכלו לסמוך על שיתוף הפעולה שלו.
לאחר רציחתו בנו הבכור ג'אנג שוליאנג החליף אותו כשליטה של מנצ'וריה, וכונה "המרשל הצעיר".
ג'ובאני (ג'אני) אניילי (באיטלקית: Giovanni (Gianni) Agnelli; 12 במרץ 1921 – 24 בינואר 2003) היה תעשיין איטלקי ונשיא חברת ההחזקות המשפחתית של משפחת אניילי, אשר כללה בעלות על חברת הרכב פיאט, קבוצת הכדורגל יובנטוס, העיתון לה סטמפה ועוד.
אניילי נחשב לאיטלקי העשיר ביותר בהיסטוריה המודרנית של איטליה ואיש שכונה "המלך הבלתי מוכתר" של איטליה, עקב השפעתו על חיי הכלכלה, החברה והפוליטיקה במדינה.
אניילי נולד בשנת 1921 בעיר טורינו.
הוא נקרא על שם סבו ג'ובאני, שהיה ממייסדי תעשיית הרכב "פיאט" ובעל השליטה המרכזית בחברה, אך כדי להבדיל בין השניים, הוא נודע בשם הפרטי ג'אני.
אניילי הוכשר מאז ילדותו להיות היורש של נכסי המשפחה.
בשנת 1966 התמנה אניילי להיות נשיא תעשיית הרכב "פיאט".
במהלך נשיאותו הרחיב ג'אני אניילי את פעילותה העסקית של החברה.
חברת "פיאט" החלה להקים מפעלים מחוץ לגבולות איטליה, בעיקר בארצות אמריקה הלטינית וברוסיה.
במהלך משבר הנפט העולמי בתחילת שנות ה-70 נאלץ אניילי למכור חלק ממניות "פיאט" לחברת השקעות לובית, בבעלות מועמר קדאפי.
מאוחר יותר רכש אניילי בחזרה מניות אלה.
במהלך שנות ה-80 כאשר באיטליה התרבו השביתות הכלליות הצליח אניילי לשבור את כוח הוועדים בחברת "פיאט" וגרם לכך שמפעלי החברה שבראשותו ימשיכו לתפקד כרגיל.
צעדו של אניילי גרם לכך שהוא ומנהלי החברה הפכו יעד להתנקשויות מצד ארגון הטרור הבריגדות האדומות.
בשנת 1991 מונה אניילי על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית לכהן בסנט האיטלקי כסנאטור לכל חייו.
לאחר התאבדותו של בנו היחיד ומותו ממחלה של אחיינו החליט אניילי להוריש את חברת ההחזקות שבבעלותו לנכדו ג'ון אלקן.
אניילי מת בשנת 2003 מסרטן הערמונית.
דמותו מופיעה בסרט "פרארי" (2023).
ג'אנגו ללא מעצורים הוא מערבון שנכתב ובוים על ידי קוונטין טרנטינו, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2012. עלילת הסרט מתרחשת בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים האמריקנית, ומציגה בצורה בוטה וגרפית את היחס האלים במדינות דרום ארצות הברית כלפי העבדים השחורים.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר, גלובוס הזהב ובאפט"א.
בשלושת הטקסים זכה הסרט באותן קטגוריות: התסריט הטוב ביותר (טרנטינו), ושחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטוף ואלץ).
עיקר עלילת הסרט מתרחשת כשנתיים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית בדרום ארצות הברית.
ג'אנגו (ג'יימי פוקס) הוא עבד שחור, שמובל יחד עם עוד עבדים אחרים בעודם יחפים וללא חולצות בשממה של ארצות הברית.
בעת שמובילים אותו לבעליו החדשים, נתקלת השיירה בצייד הראשים הגרמני ד"ר קינג שולץ (כריסטוף ואלץ), צייד ראשים ההורג לפרנסתו פושעים נמלטים.
שולץ רודף אחר האחים בריטל הרצחניים, ומאחר שאינו יודע כיצד הם נראים, הוא מחפש את האדם האחרון שראה אותם - ג'אנגו.
שולץ מציע לשלם לשני האחים שמובילים את השיירה (אייס ודיקי) עבור ג'אנגו, אך מתפתח עימות ובו שולץ הורג את אחד מסוחרי העבדים, ואת השני מותיר ירוי לכוד מתחת לסוסו, ולבסוף (לאחר עזיבת שולץ עם ג'אנגו) לחסדיהם של שאר העבדים.
הוא לוקח את ג'אנגו איתו ומבטיח לשחררו לאחר שילכדו את האחים בריטל, חיים או מתים.
ג'אנגו ושולץ מגיעים לאחוזתו של ספנסר "ביג דדי" בנט (דון ג'ונסון) ומציעים לו מחיר גבוה במיוחד עבור אחד מעבדיו.
בזמן ששולץ ובנט נכנסים לבית, לפי בקשתו של שולץ, ג'אנגו מובל ברחבי אחוזתו של בנט להתרשם ממנה.
בעת סיורו הוא מזהה את האחים בריטל והורג שנים מהם.
את השלישי הורג שולץ שממהר לאזור.
בנט ואנשיו מגיעים אף הם, עצבניים ונושאים רובים, אולם שולץ מדגיש בפניהם שהוא צייד ראשים של פושעים נמלטים, ולפיכך הוא וג'אנגו הם למעשה נציגי החוק, ולכן אסור לפגוע בהם.
בלית ברירה, בנט מאפשר להם לקחת את הגופות של הפושעים, ומורה להם להסתלק מאדמותיו.
לאחר הצלחתם במשימה, שולץ עומד במילתו, ומשחרר את ג'אנגו, אולם מציע לאחרון הצעה במסגרתה יעזור לו לשחרר את רעייתו ברומהילדה, המוחזקת כשפחה באחוזה במיסיסיפי, אם יהיה מוכן להישאר איתו בזמן החורף ולתפוס פושעים נוספים.
בהמשך ג'אנגו, אשר רכש כישורי צליפה מרשימים, מחסל מן המארב את הפושע המבוקש סמיטי באקול, עליו מוצע פרס של 7,000 דולר, אף שהאחרון נמצא ליד בנו בשדה, ולאחר מכן גם את שלושת אנשי חבורתו, המבוקשים אף הם.
שולץ מעניק לו את מודעת ה"מבוקש" של באקול, באומרו שזה סימן למזל לשמור את המודעה של הפושע הראשון שהוא תפס.
עם תום החורף, ג'אנגו ושולץ יוצאים לחפש את ברומהילדה.
החיפוש של ג'אנגו ושולץ מוביל אותם לקלווין קנדי (לאונרדו דיקפריו), הבעלים של אחוזת "קנדילנד".
הם פוגשים את קנדי בזמן שהוא צופה בהיאבקות מנדינגו, בה עבדים נלחמים אחד בשני עד מוות לשעשוע בעליהם.
שולץ וג'אנגו מציגים עצמם כסוחרי לוחמי מנדינגו, ומציעים לקנדי סכום מופרז של 12,000 דולר (שווה ערך לכחצי מיליון דולרים היום), עבור מתאבק מנדינגו טוב.
קנדי מסוקרן וניאות להזמין את השניים לאחוזתו.
במהלך ההליכה מצליח שולץ לוודא כי ברומהילדה אכן נמצאת באחוזה.
עם ההגעה לאחוזה, החלפת מבטים בין ג'אנגו לבין השפחה ברומהילדה, מעוררת את חשדו של סטיבן (סמואל ל.
ג'קסון), עבדו הנאמן של קנדי.
סטיבן חולק את חשדותיו עם אדונו, בסצנה שמבהירה שלמעשה סטיבן הוא זה ששולט בקנדי ולא ההפך.
קנדי הנסער חוזר לשולחן הארוחה וחושף שהוא יודע את האמת, תוך איומים על ג'אנגו ושולץ.
תחת איומיו של קנדי, ג'אנגו ושולץ רוכשים את ברומהילדה במחיר מופקע, ומקבלים את שטר המכירה שלה.
כאשר קנדי מתעקש לחייב את שולץ ללחוץ את ידו כדי לחתום את העסקה סופית, המצב מתדרדר לקרב יריות, במהלכו נהרגים שולץ, קנדי ורבים נוספים מבני הבית.
לאחר קרב ממושך, ג'אנגו נלכד, ובעצתו של סטיבן, מוחלט שהוא יימכר לחברת כריה אכזרית, שם יעבוד עד מוות.
בזמן הנסיעה של ג'אנגו ועבדים נוספים שמוגלים מאחוזת קנדילנד למכרות, משכנע ג'אנגו את מוביליו לשחרר אותו, תוך שהוא גורם להם להאמין שבאחוזת קנדילנד מסתתרים חבורת סמיטי באקול, אותה ג'אנגו מנסה לצוד.
עם שחרורו ג'אנגו הורג את המובילים, משחרר את העבדים שנסע עימם וחוזר לקנדילנד כדי לשחרר את ברומהילדה.
עם הגיעו לקנדילנד, ג'אנגו הורג את הלבנים שנותרו בחיים ואת סטיבן, ומשחרר את אשתו ברומהילדה.
שניהם רוכבים אל עבר האופק כשברקע אחוזת קנדילנד מתפוצצת ונשרפת.
לעומת סרטיו הקודמים של טרנטינו, המבנה של הסרט הוא ליניארי והוא מחולק לשלוש מערכות, כפי שעושים בקולנוע ההוליוודי.
המערכה הראשונה - שולץ משחרר את ג'נגו והצופים רואים את המטמורפוזה שעובר ג'אנגו - מעבד שחור לצייד ראשים תחת הדרכתו של ד"ר שולץ.
המערכה השנייה - מכניסתו של קלווין קנדי לעלילת הסרט ועד מותו.
פה למעשה מתרחשת תפנית אצל ד"ר שולץ.
כמו הצופה המודרני, הנאור - ד"ר שולץ האירופי המנומס יוצא למסע בתוך נבכיה האפלים של אמריקה טרום מלחמת האזרחים.
האירועים להם הוא עד, בעיקר ההתייחסות הסדיסטית של קלווין לנתיניו העבדים, מזעזעים אותו, אפילו כצייד ראשים.
זעזוע זה מוביל לאירוע המכונן בסוף המערכה השנייה: ד"ר שולץ מעדיף למות מאשר ללחוץ את ידו של קלווין קנדי.
במערכה השלישית - ג'אנגו נותר לבדו וכעת מגיע למעשה לסיפור העיקרי - הנקמה שלו.
שולץ אומר לג'נגו בתחילת הסרט, כשהוא מלמד אותו את רזי מקצועו - יש "דמות" שהוא אמור לשחק, דמות שהוא אמור לשמור עליה עד שישיג את האיש שהוא מחפש.
אבל במהלך המערכה השנייה של הסרט, שולץ שובר אותה – לעומת ג'אנגו ששומר אותה לכל אורך הדרך.
אפשר להבחין בכך בסצנה שבה קנדי מנסר גולגולת ונואם אודות נחיתותו של האדם השחור.
ד"ר שולץ נראה מבועת, ואילו ג'אנגו שומר על קור רוח.
במובן מסוים, תפקידו של ד"ר שולץ בסרט הוא לחנוך את ג'אנגו, ללמד אותו להיות אדם חופשי ולדאוג לעצמו.
כאשר תפקיד זה מסתיים, שולץ נהרג.
עוד דמות שזכתה ליחס וביקורת מיוחדת היא סטיבן (סמואל ל.
ג'קסון), עבדו הזקן והשפוט של קלווין קנדי.
סטיבן, על אף היותו שחור, נוהג בגזענות כלפי העבדים השחורים, מרבה לקלל, ללעוג, להפחיד, להשפיל אותם ולאיים עליהם כדי למצוא חן בעיני אדוניו קנדי ושאר האנשים הלבנים.
סמואל ג'קסון נבחר בכוונה לגלם דמות זו הנוגדת את אישיותו הפוליטית שכן ג'קסון היה פעיל בתנועה לזכויות האזרח ואף בתנועה קיצונית יותר - הפנתרים השחורים.
דמות זאת מביעה מחאה (לדברי ג'קסון) כנגד שחורים המוכרים את זהותם ואת גזעם על מנת להתחנף לאנשים לבנים.
בסוף הסרט ג'אנגו יורה בברכיו של סטיבן ומשאיר אותו למות לאחר שהוא מפוצץ את קנדילנד.
ג'יימי פוקס - ג'אנגו פרימן, עבד לשעבר אשר יוצא לשחרר את אשתו.
כריסטוף ואלץ - ד"ר קינג שולץ, רופא שיניים וצייד ראשים.
לאונרדו דיקפריו - קלווין קנדי, איש כריזמטי, אכזר, גזען וסדיסט.
הבעלים של "קנדילנד", שם מוחזקת אשתו של ג'אנגו.
ג'קסון - סטיבן, עבד ויד ימינו של קלווין קנדי.
קרי וושינגטון - ברומהילדה, אשתו של ג'אנגו, מוחזקת כשפחה בקנדילנד.
וולטון גוגינס - בילי קראש, מאמן עבדים שחורים ב"קנדילנד" לקראת קרבות מוות.
דניס כריסטופר - לאוניד מוגוי, עורך דינו של קלווין קנדי.
דון ג'ונסון - ספנסר "ביג דדי" בנט, בעל אחוזת העבדים.
ג'יימס רימר - אייס ספיק, פושע המחזיק את ג'אנגו כאסיר.
ג'ונה היל - אחד מהפושטים של ספנסר "ביג דדי" בנט.
עוד ב-2007 טרנטינו החל לדבר על ג'אנגו ללא מעצורים, בריאיון עם הדיילי טלגרף דיבר על הרעיון של מערבון ספגטי, "אני רוצה לעשות סרט על העבר הנוראי של אמריקה עם העבדות אבל לעשות את זה כמו מערבוני ספגטי".
ב-2 במאי 2011 אושר שהכותרת של הסרט תהיה Django Unchained ויציג את נקמתו של עבד לשעבר במעביד.
טרנטינו סיים את התסריט ב-26 באפריל 2011.
צילומי הסרט החלו ב-27 בינואר 2012 והסתיימו ביוני 2012.
הסרט התקבל בביקורות חיוביות והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, מתוכן זכה בשתי קטגוריות, התסריט הטוב ביותר ושחקן המשנה כריסטוף וולץ.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברובן עם 88% ביקורות חיוביות מתוך 209 מבקרים.
ביקורות הגולשים אף נתנו לסרט ציון גבוה יותר של 94%.
ב-IMDb, הסרט קיבל ציון של 8.5 מתוך 10, בממוצע מלמעלה מ-800,000 גולשים.
רוב הביקורות, החמיאו על הסגנון של הסרט והתסריט השנון של טרנטינו, כמו גם על הפסקול.
מבקרים כגון רוג'ר איברט, אמרו שמדובר באחד מהסרטים הטובים של השנה.
בראיון למגזין "וייב" ביקר הבמאי ספייק לי את הסרט ואמר "העבדות באמריקה לא הייתה מערבון ספגטי של סרג'יו ליאונה, היא הייתה שואה".
באפריל 2013, מספר סצנות בסרט נערכו מחדש, כדי להתאים לצנזורה הסינית.
אך הקרנות הבכורה בסין בוטלו במפתיע ברגע האחרון.
המוזיקה והפסקול של הסרט מנו מגוון אמנים ושירים משנות ה-60 וה-70 וקומץ נעימות של אניו מוריקונה - מלחין וכותב מוזיקה גדול של סרטי מערבונים.
ג'אנגו ללא מעצורים: פסקול הסרט המקורי
ג'אנג שיאנליאנג (1936 – 27 בספטמבר 2014) היה סופר ומשורר סיני אשר היה אסיר פוליטי ובמשך עשרים ושלוש שנים לסירוגין היה כלוא במחנות כפייה, עבודה וחינוך מחדש בסין.
ספריו תורגמו לשפות רבות ולעברית.
הוא נולד ב-1936 בנאנג'ינג, למשפחה מהמעמד הבינוני.
אביו היה חבר בקוומינטנג של סין, הוא היה תעשיין ומוכר כאיש ימין.
בעקבות עליית המפלגה הקומוניסטית של סין לשלטון ב-1949 נכלא אביו של הסופר בכלא הסיני, הוא הואשם בריגול ומת בכלא.
ב-1949 בהיותו בן שלוש עשרה החל ג'אנג לפרסם את שיריו ובשנת 1957 בעקבות פרסום שירו הרוח הגדולה בעיתון סיני Yan River השיר עורר את אהדת הקוראים וזכה להצלחה רבה ומאידך המשורר הואשם בכך ששיריו אנטי קומוניסטים וימניים.
הוא נשלח ונכלא במחנה עבודה לחינוך מחדש ב-נינגשיה.
משנת 1957 עד 1979 החל הסופר להיכלא בבתי כלא ומחנות עבודה לחינוך מחדש, לתקופות של שלוש שנים ויותר, בין היתר הוא הואשם בקונטרה- רבולוציונריות.
ב-1970 אף בוימה הוצאתו להורג.
ב-1979 בעקבות מדיניותו של מנהיג סין דנג שיאופינג, טוהר הסופר מפשעיו, וכבר לא נחשב בעיני השלטון לאויב העם הסיני, הוא שוחרר מהכלא.
ב-5 ביוני 1993 נעצר שוב על רקע כוונתו לקיים טקס זיכרון ביום השנה הרביעי לטבח בכיכר טיאננמן.
בלא משפט נגזרו עליו שלוש שנות מאסר.
לחיות את המוות, מאנגלית צילה אלעזר, ספרית מעריב, 1993
חצי גבר הוא אישה, תרגום: יותם ראובני, ספרית מעריב.
עץ המשי, תרגום: חנוך ברטוב.
ג'אנט קראקסטון הייתה אבובנית ומורה אנגליה.
ג'אנט הייתה הצעירה בשישה ילדים ובתו היחידה של הפסנתרן והמורה הרולד קראקסטון.
אחד מאחיה היה הצייר ג'ון קראקסטון.
היא נישאה למלחין אלאן ריצ'רדסון בשנת 1961.
קראקסטו הייתה סולנית מבוקשת מאוד וניגנה בהשמעות בכורה עולמית יצירות משל ראלף ווהן ויליאמס, לנוקס ברקלי, אלאן רואוסתורן, אליזבת לוטיינס ועוד.
גָ'אנְגְגְ'יָאגְ'יֵה (בסינית מפושטת: 张家界; בסינית מסורתית: 張家界; בפין-יין: Zhāngjiājiè) היא נציבות עירונית במחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ־1.517 מיליון תושבים, מתוכם 578,452 בשני רבעים.
בג'אנגג'אג'יה אוכלוסיות מיעוטים משמעותיות, שמהוות מעל 75% מאוכלוסיית העיר.
המיעוטים הבולטים הם , ומְיָאוֹ.
בעיר נמצא אזור הנוף ווּלִינְגְיְוֵּ'אן, אשר מאז 1992 מכיר בו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
בעקבות ההכרזה, הרשויות בסין החליטו לחזק את מעמדה של העיר ובין היתר שינו את שמה לג'אנגג'יאג'יה.
ניתן לתרגם את השם כ"מולדת משפחת ג'אנג".
העיר נקראה בעבר דָאיוֹנְג (大庸), והוזכרה בכתב כבר בשנת 221 לפנה"ס.
הנציבות העירונית משתרעת על פני 9,540 קמ"ר בצפון־מערב מחוז חונאן וגובלת בנציבויות העירוניות צָ'אנְגְדֶה ו ממזרח ומדרום בהתאמה, בנציבות האוטונומית של הטוג'יה והמיאו ממערב ובמחוז חוביי מצפון.
העיר שוכנת על גדת הנהר לִישְׁווֵי, כ־260 ק"מ צפון־מערבית לבירת המחוז צָ'אנְגְשָׁה.
האקלים בעיר סובטרופי גשום עם ארבע עונות וכ־1,400 שעות שמש בשנה.
הטמפרטורה הממוצעת היא 16 מעלות צלזיוס, ויורדים 1,400 מ"מ גשם בשנה.
הנציבות העירונית ג'אנגג'יאג'יה מחולקת לשני רבעים ושתי נפות:
מפהשםבסיניתבפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע יונגדינג永定区Yŏngdìng Qū517,5952,182237.2רובע וולינג-יו'אן武陵源区Wŭlíngyuán Qū60,857395.7153.8נפת 慈利县Cílì Xiàn562,4933,497160.9נפת סאנגג'ה桑植县Sāngzhí Xiàn376,0823,466108.5
הערים התאומות של ג'אנגג'יאג'יה הן:
ג'אנג יון-ג'ין (בקוריאנית: 장은진; ) היא סופרת דרום קוריאנית.
ג'אנג, ילידת קוואנגג'ו, ג'אולנאם-דו, למדה באוניברסיטת צ'אונאם בקוואנגג'ו והשלימה תואר ראשון בגאוגרפיה.
עד כה פרסמה ארבעה רומנים ואסופות סיפורים קצרים.
היא זכתה בשלושה פרסים: פרס צ'ונאם אילבו לסיפור קצר חדש בשנת 2002; פרס העיתון Jooggang Daily בתחרות הכתיבה לסופרים חדשים בשנת 2004, עבור יצירתה הראשונה "키친 실험실" ("מעבדות המטבח"), שיצאה בספר בשנת 2008; ופרס מונהאקדונגנה בשנת 2009.
ג'ובאני וינצ'נצו "ג'אני" אינפנטינו (באיטלקית: Giovanni Vincenzo "Gianni" Infantino; נולד ב-23 במרץ 1970) הוא מנהל כדורגל שווייצרי ממוצא איטלקי.
היה המזכיר הכללי של אופ"א מאז 2009. ב-26 בפברואר 2016 נבחר לנשיא פיפ"א, במקום ספ בלאטר המושעה.
ב 16 במרץ 2023 נבחר שוב וממשיך לכהן כנשיא פיפ"א עד הבחירות הבאות שיתקיימו בשנת 2027.
אינפנטינו נולד בבריג-גליס למשפחה איטלקית שהגיעה מקלבריה ולומברדיה.
הוא למד משפטים באוניברסיטת פריבור.
היה יועץ משפטי של מספר קבוצות כדורגל בליגה האיטלקית, השווייצרית והספרדית.
כן כיהן כמזכ"ל המרכז הבינלאומי ללימודי ספורט של אוניברסיטת נשאטל בשווייץ.
בשנת 2000 החל לעבוד באופ"א, במגוון תפקידים בתחום המשפטי, המסחרי והמקצועי.
אינפנטינו כיהן בוועדת הרפורמה של פיפ"א.
ב-2023 נבחר שוב וימשיך לכהן עד הבחירות הבאות שיתקיימו בשנת 2027.
אינפנטינו נשוי ללינה אל-אשקר, ממוצא לבנוני, ואב ל-4 ילדים.
ג'אנט וולס (Jeannette Walls נולדה ב-21 באפריל 1960) היא סופרת ועיתונאית אמריקאית, התפרסמה כמחברת הספר טירת הזכוכית, ספר זיכרונות על ילדותה במשפחת נוודים, אשר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 300 שבועות ברציפות.
וולס נולדה בפיניקס שבאריזונה לרקס ורוז מרי וולס, הורים משכילים שהתעקשו לחיות ולגדל את ילדיהם לורי, ג'אנט, בריאן ומורין, מחוץ לתלם.
ילדותה עברה עליה בבתים שונים באריזונה, קליפורניה, נבאדה ווירג'יניה המערבית.
לאחר שנים של נדודים התיישבה המשפחה בבית מוזנח בעיירת הולדתו של אביה, וולץ' שבדרום וירג'יניה המערבית.
בהגיעה לגיל 17 עקרה וולס לניו יורק בעקבות אחותה לורי, וסיימה תיכון בעיר.
ובעזרת מלגות והלוואות המשיכה ללימודים בברנארד קולג', שלוחת הנשים של אוניברסיטת קולומביה, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1984.
בשנת 1988 נישאה וולס לאריק גולדברג, הזוג התגרש בשנת 1996. היא מתגוררת בחווה סמוכה לעיר קולפפר שבוירג'יניה, יחד עם בעלה השני העיתונאי ג'ון ג'יי טיילור, ואמה רוז מרי.
וולס החלה כמתמחה בעיתון "הפניקס" שיצא בברוקלין, ולבסוף הפכה לכתבת במשרה מלאה בעיתון.
מ-1987 עד 1993 כתבה טור בניו יורק מגזין, בין 1993–1998 כתבה במגזין אסקווייר, ובין 1998 עד 2007 כתבה באתר MSNBC.com ובעיתון USA Today.
במרץ 2005 יצא לאור ספר הזיכרונות שלה טירת הזכוכית (The Glass Castle).
הספר נמכר בלמעלה מ-2.7 מיליון עותקים, ותורגם ל-22 שפות, בעברית יצא הספר בהוצאת מודן.
על ספרה זה קיבלה וולס את "פרס כריסטופר" ואת "פרס אלכס" הניתן על ידי איגוד הספריות האמריקאי.
חברת ההפקה סרטי פרמאונט רכשה את זכויות העיבוד לסרט, והוא יצא ב-11 באוגוסט 2017.
באוקטובר 2009 יצא לאור ספרה השני Half Broke Horses, רומן המבוסס על חיי סבתה לילי קייסי סמית'.
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2011 בהוצאת מודן.
בשנת 2013 יצא לאור ספרה השלישי The Silver Star.
בשנת 2014 יצא לאור התרגום בעברית "כוכב הכסף", גם הוא בהוצאת מודן.
ג'אנט ליפה נורווד הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית, האישה הראשונה שכיהנה כנציבת הלשכה לסטטיסטיקת עבודה של ממשלת ארצות הברית.
נורווד נולדה וגדלה במדינת ניו ג'רזי.
היא קיבלה תואר ראשון בכלכלה ממכללת ניו ג'רזי לנשים (כיום חלק מאוניברסיטת ראטגרס) ב-1945. לאחר מכן קיבלה תוארי מוסמך ודוקטור בכלכלה מאוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס.
לאחר מכן לימדה במכללת ולסלי והייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת טאפטס.
ב-1963 החלה לעבוד בלשכה לסטטיסטיקה של נתוני עבודה של ממשלת ארצות הברית (BLS).
היא התקדמה בסולם הדרגות, ב-1979 מונתה לתפקיד נציבת הלשכה על ידי הנשיא קרטר.
כהונתה כנציבה הוארכה פעמיים על ידי הנשיא רייגן.
כן כיהנה תחת הנשיא ג'ורג' בוש.
במהלך עבודת בלשכה הייתה אחראית במשך כ-10 שנים על הפיתוח והאמידה של מדד המחירים לצרכן בארצות הברית, וכן של המדד הבינלאומי המקביל.
היא הייתה אחראית להשקה של סקר המחירים שלפיו חושב המדד.
כנציבה טיפחה את הקשרים בין הלשכה ובין קהילת המחקר האקדמית, ואת שיתוף הפעולה עם ארגונים פדרליים אחרים שעסקו בסטטיסטיקה לאומית, וביניהם לשכת מפקד האוכלוסין והמרכז הלאומי לסטטיסטיקה של נתוני בריאות.
במהלך 13 שנות הכהונה שלה כנציבה העידה בפני הקונגרס 137 פעמים.
נורווד לא היססה למתוח ביקורת על אישי ציבור כאשר היה צורך בכך.
במקרה אחד התעמתה עם הנשיא ניקסון כאשר ניסה לגרום לשינוי נוסח של פרשנות לנתונים בהודעה לעיתונות לה הייתה אחראית.
כן פרסמה הודעה בה ביקרה אמירה של הנשיא רייגן שאמר כי "כאשר אנשי הלשכה אינם אוהבים את הנתונים הם משנים אותם", בהתייחסו לנתוני האבטלה.
נורווד הבהירה כי אי ההבנה של הנשיא נובעת מכך שהלשכה מפרסמת שתי סדרות של נתונים: האחת ללא תקנון, והשנייה עם תקנון להשפעות עונתיות.
ב-1991 פרשה נורווד מתפקידה כנציבת הלשכה והייתה לחוקרת בכירה במכון המחקר Urban Institute, שם עבדה עד 1999. במקביל, מונתה ב-1993 על ידי הנשיא בוש ליושבת ראש הוועדה המייעצת לעניין דמי אבטלה, כהונתה בתפקיד זה הוארכה על ידי הנשיא קלינטון, והיא שירתה בו עד 1996.
נורווד סיכמה את שנות עבודתה בממשל הפדרלי ואת חזונה לעתיד הסטטיסטיקה בממשל בספר שהוציאה לאור בשנת 1995.
נורווד נבחרה כעמיתת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1974 והייתה נשיאת האיגוד בשנים 1989–1990. כן הייתה עמיתה בחברה המלכותית לסטטיסטיקה וחברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה.
הוענקו לה תוארי דוקטור כבוד מטעם אוניברסיטת קארנגי מלון, האוניברסיטה הבינלאומית של פלורידה, אוניברסיטת ראטגרס ואוניברסיטת הארוורד.
בשנת 2002 הכריז בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם כי פרס על שמה יוענק מדי שנה לסטטיסטיקאית בעלת הכרה בינלאומית שתרמה תרומה משמעותית לסטטיסטיקה.
ג'אנג סונג-הו (בקוריאנית: 장성호; נולד ב-12 בינואר 1978) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
ג'אנג התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים.
בסידני 2000 הוא הודח בסיבוב הראשון, באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, ובבייג'ינג 2008 הוא סיים במקום השביעי לאחר שהודח בשלב רבע הגמר.
ג'אנג מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (1999) ומדליית ארד (2001).
במשחקי אסיה הוא זכה בשתי מדליות, מדליית זהב (2006) ומדליית כסף (2002).
באליפויות אסיה ג'אנג מחזיק בשש מדליות.
במהלך הקריירה זכה ג'אנג במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי, וביניהן מדליות בטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
ג'אנגל קרוז הוא סרט הרפתקאות אמריקאי המבוסס על אטרקציה באותה השם המופיעה בפארקים שונים השייכים לחברת וולט דיסני.
הסרט מבוים על ידי הבמאי ז'אומה קולייט-סרה ומככבים בו דוויין ג'ונסון, אמילי בלאנט וג'ק וייטהול בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים ב-30 ביולי 2021. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-29 ביולי 2021.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, קפטן של סירת נהר באמזונאס בשם פרנק משתכנע להשיט את המדענית הבריטית לילי ואת אחיה מקגרגור אל תוך מעבה הג'ונגל על מנת למצוא עץ עתיק, שעל פי האגדות והאמונות, נושא ביכולות ריפוי עוצמתיות.
במהלך משימתם, השלישייה נאלצת להתמודד מול סכנות וכן מול משלחת גרמנית יריבה שנחושה להגיע לעץ העתיק לפניהם.
דוויין ג'ונסון – פרנסיסקו לופז דה הרדיה/פרנק וולף, קפטן של ספינת נהר שמסכים להשיט את לילי ואחיה במסע אל עץ החיים הנמצא בג'ונגל.
מתגלה כאל-מת של לוחם ספרדי.
אמילי בלאנט – לילי הוטון, מדענית שנחושה למצוא את העץ החיים, עליו מספרים שהוא נושא יכולות ריפוי.
ג'ק וייטהול – מקגרגור הוותון, אחיה הצעיר של לילי.
אדגר רמירז – לופה דה אגירה, כובש ספרדי שיצא בעבר למסע אחר כוחו של עץ החיים, אך קולל בחיי נצח בעקבות רשעותו.
ג'סי פלמונס – הנסיך יואכים, אריסטוקרט גרמני מטורף ושאפתן, שמממן ומוביל משלחת חיפוש צבאית אחר כוחו של עץ החיים.
פול ג'יאמטי – נילו נמולטו, מאפיונר המנהל את הנמל בה ספינתו של פרנק עוגנת.
ורוניקה פלקון – טריידר סם, מנהיגת שבט הפוקה מיצ'ונה המגן על עץ החיים.
דני רובירה – סנצ'ו קאפור
אנדי ניימן – סר ג'יימס הובס-קאנינגהאם
בספטמבר 2006, הוכרז שסרט שמבוסס באופן רופף על מתקן השעשועים "מסע בג'ונגל" יפותח עבור "Mandeville Films", עם תסריט מאת אלפרד גו ומיילס מילר.
שום פרט לא היה ידוע על הפקת הסרט, למעט העובדה שעלילתו תתרחש בתקופת המאה ה-20.
בפברואר 2011, הוכרז שכוכבי זיכיון "צעצוע של סיפור" טום הנקס וטים אלן יככבו בסרט בעל אורך מלא שיבוסס על המתקן עם תסריט מאת רוג'ר ס.
ב-9 באוגוסט 2015, הוכרז שחברת וולט דיסני תעבד ותפיק מחדש עיבוד לסרט שלה שיתבסס על מתקן שעשועים שמופיע ברבים מהפארקים שלה, בכיכובו של דוויין ג'ונסון.
התסריט נכתב על ידי ג'ון רקה וגלן פיקרה, והסרט מופק על ידי ג'ון דייוויס וג'ון פוקס.
הסרט נועד לחזור לשורשי התקופה של האטרקציה.
באפריל 2017, ג'ונסון הביע את התעניינותו בכך שפאטי ג'נקינס תוביל את הפרויקט.
ביולי 2017, ז'אומה קולייט-סרה הוכרז כבמאי, שנשר מהפקת "יחידת המתאבדים 2" לשם השתתפות בהפקת הסרט.
בינואר 2018, דווח שמייקל גרין שיכתב מחדש את התסריט, שנכתב בעבר על ידי פטריק מקאיי וג'יי.
בדצמבר 2018, אושר כי דמותו של השחקן ג'ק וייטהול תהיה הומוסקסואלית ושתתקיים במהלך הסרט סצנת יציאה מהארון בין דמותו לדמותו של דוויין ג'ונסון.
עבור חברת וולט דיסני, מדובר בפעם השנייה שהיא מציגה דמות גאה בסרטיה, כשהראשונה הייתה דמותו של לה-פו בגילומו של ג'וש גד, בעיבוד הלייב אקשן של "היפה והחיה".
התגובות לליהוקו של וייטהול לדמות גאה היו חריפות ומלוות בהלם מועט מכך ששחקן הטרוסקסואלי לוהק לדמותו של הומוסקסואל.
בינואר 2018, אמילי בלאנט הצטרפה לצוות השחקנים הראשי לצידו של ג'ונסון.
במרץ 2018, ג'ק וייטהול הצטרף לצוות השחקנים ולוהק לדמותו של אחיה של בלאנט, אף על שהתקבלו תגובות חריפות מהקהילה ההומוסקסואלית על כך ששחקן הטרוסקסואלי לוהק ל"דמות הומוסקסואלית וקאמפית".
באפריל 2018, אדגר רמירז וג'סי פלמונס הצטרפו לצוות השחקנים בתפקיד הנבלים של הסרט, ותוארו כ"אנשים עם רקע של כיבושים".
במאי 2018, פול ג'יאמטי הצטרף לצוות השחקנים ולוהק לדמותו של "קברניט קוצני".
ביוני 2018, קווים גוטיירז הצטרף לצוות השחקנים כאחד הנבלים של הסרט.
תהליכי ההפקה הראשיים של הסרט החלו ב-14 במאי 2018 בהוואי, וג'ונסון ציין שהצילומים יתחילו שבוע לאחר מכן.
צילומי הסרט תמו ב-14 בספטמבר 2018.
הסרט יצא לאקרנים ב-30 ביולי 2020, תחת הפקתם והפצתם של חברת וולט דיסני.
במקור, הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-11 בספטמבר 2019, אך ב-19 באוקטובר 2018, ג'ונסון הודיע שיציאת הסרט תדחה לשנת 2020. ב-3 באפריל 2020 נחשף כי בעקבות מגפת הקורונה, עלייתו של הסרט לאקרנים נדחתה ל-30 ביולי 2021.
ג'אנג יִמינג (בסינית: 张一鸣; פיניין: Zhāng Yīmíng, נולד בשנת 1983) הוא יזם אינטרנט ומיליארדר סיני.
הוא ייסד את "ByteDance" בשנת 2012, הוא פיתח את אתר כותרות החדשות "Toutiao" ואת פלטפורמת שיתוף הווידאו TikTok (או Douyin).
נכון ל-2019, עם יותר מ-1 מיליארד משתמשים מדי חודש, ByteDance מוערכת ב-75 מיליארד דולר, מה שהופך אותה לחברת ההזנק היקרה בעולם.
הונו האישי הוערך בפברואר 2020 במעל 16 מיליארד דולר, ובמרץ 2021 במעל 60 מיליארד דולר (במקום ה-20 בעולם).
ג'אנג היה ברשימת ה-"30 מתחת ל-30 של 2013 בסין" שנערכת על ידי המגזין פורבס.
ב-20 במאי 2021 הודיע ג'אנג כי יפרוש מהחברה, וכי מנהל אגף כוח האדם, רובו ליאנג, יחליף אותו.
גָ'אנְג שׁוּאֶלְיַאנְג (במנדרינית: 張學良; ), שנודע בתואר "המרשל הצעיר", היה מצביא ואיל מלחמה סיני בתקופת המצביאים אשר ירש מאביו ג'אנג דזוו-לין את שלטון הקליקה המשפחתית על גבי מנצ'וריה.
בסוף שנת 1928 הורה להוריד מהתורן בבירתו (במחוז ליאונינג) את דגל ממשלת בייאנג ולהעלות את דגל הרפובליקה הסינית, פעולה זו סימנה את איחוד צפון-מזרח סין עם שאר שטחי ממשלת הקוומינטנג וזו נחשבת לסופה של המשלחת הצפונית.
בשנת 1936, לאחר שעלה בדרגות צבא הקוומינטנג, ג'אנג איחד כוחות עם מאו דזה-דונג במסגרת מלחמת האזרחים הסינית ופיקד על תקרית שיאן בה הורה לפקודיו לחטוף את נשיא הרפובליקה הסינית, צ'יאנג קאי שק.
לאחר התקרית הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית של סין חברו בברית צבאית נגד האימפריה היפנית.
עקב בגידתו בממשל הקוומינטנג ג'אנג נכנס ל-50 שנים במעצר בית, תחילה בסין היבשתית ומאוחר יותר באי טאיוואן.
לאחר סיום מלחמת סין–יפן השנייה עם כניעת האימפריה היפנית בסוף מלחמת העולם השנייה, נפתחה מחדש מלחמת האזרחים הסינית.
במהלך המלחמה ממשלת הקוומינטנג נסוגה לאי טאיוואן, ואיתה הועבר גם ג'אנג במסגרת מעצר הבית שלו.
רק בשנות ה-80 המאוחרות החל שינוי בתפיסת שואליאנג – מדמות של בוגד לדמות של פטריוט שפעל למען אחדות סין מול כובש זר.
שינוי זה איפשר את שחרורו לבסוף.
בשנת 1990, לאחר יותר מ-50 שנות מעצר בית, ג'אנג שוחרר ועבר להוואי בארצות הברית, שם חי עם אשתו השנייה עד שנת 2001, אז נפטר והוא בן 100.
ברפובליקה העממית של סין מוכר ג'אנג כגיבור מלחמה על פועלו בתקרית שיאן.
ברגע שג'אנג נחת בנאנג'ינג, צ'יאנג הורה למשטרה הצבאית לעצור אותו.
ג'אנג כתב לצ'יאנג מכתב בו הביע התנצלות עמוקה.
אף על פי שהוא מעולם לא התכחש לתפקידו בתקרית שיאן, הוא הודה כי מעשיו היו בגדר פשע וביקש שיענישו אותו.
הוא התכוון שהמכתב יהיה הבעת נאמנות פרטית כלפי צ'יאנג, אך צ'יאנג פרסם את המכתב בכדי להכפיש אותו.
לאחר מכן, לי לִיֶיג'וּן ניהל משפט ראווה שהרשיע את ג'אנג בחטיפה ובניסיון לשנות את מדיניות הממשלה, וגזר עליו עשר שנות מאסר.
צ'יאנג חנן אותו כמה ימים לאחר מכן, ב-4 בינואר 1937, אך בתנאי שלא יקבל בחזרה את זכויותיו האזרחיות, וכי יישאר תחת מעצר בית.
בשנים הראשונות למאסרו של ג'אנג, הוא הועבר באופן קבוע ממקום למקום בסין היבשתית תחת השגחתו הצמודה של צ'יאנג קאי-שק.
הוא עבר בין מחוזות ג'ג'יאנג, אנחווי וסצ'ואן.
מטרת ההעברות התכופות הייתה לשמור על סודיות מקום הימצאו, ולהקשות על תומכיו ליצור עמו קשר.
עד מהרה הצטרפה אליו אשתו הראשונה, יו פֶנְגְגִ'י.
בני הזוג החלו להתגורר עם משפחתו של אחד משומריו, ליו ייגוואנג.
ג'אנג הורשה לגשת לחשבון הבנק שלו, אך נדרש לשלם עבור רוב ההוצאות הקשורות למעצרו.
בשנת 1940 חלתה יו פנגג'י בסרטן השד וקיבלה אישור לנסוע לארצות הברית לקבלת טיפול.
אף על פי שהם שמרו על חיבה הדדית במכתביהם זה לזו, בני הזוג לא התראו שוב לעולם.
עם נסיגת ממשלת הקוומינטנג לטאיוואן ב-1949, הועבר ג'אנג יחד איתם לאי והמשיך להיות נתון למשטר השגחה מחמיר.
כדי להתמודד עם הבדידות וההגבלות הקשות שהוטלו עליו, הפך ג'אנג את המעצר לתקופה של לימוד אינטנסיבי.
הוא הקדיש את זמנו לקריאת הקלאסיקות הסיניות, היסטוריה וספרות, כדרך להבין את מקומו המורכב בהקשר ההיסטורי הרחב של סין.
בנוסף, הוא עסק באופן קבוע באמנות הקליגרפיה והציור, שסיפקו לו פורקן יצירתי ואמצעי לשמר את התרבות הסינית המסורתית.
חלק ניכר מזמנו הוקדש ללימוד ספרות שושלת מינג ושפת המאנצ'ו, ולאיסוף ציורי מניפות סיניים, קליגרפיה ויצירות אמנות אחרות של אמנים מפורסמים.
לצד השינוי הרוחני, חלו גם שינויים בחייו האישיים.
לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה ב-1964, נישא לאדית צ'או (גָ'או יִידִייֵה), והם חלקו יחד את שנות המעצר הנותרות.
השניים מצאו נחמה ותמיכה הדדית בדת, והפכו למאמינים נוצרים אדוקים, דבר שסייע להם להתמודד עם הקשיים והבידוד המתמשך.
ג'אנט מילס היא עורכת דין ופוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, אשר מכהנת מאז ינואר 2019 כמושלת מיין.
היא האישה הראשונה שמחזיקה בתפקיד זה.
בעבר כיהנה פעמיים כתובעת הכללית של מיין (2009–2011, 2013–2019) וכחברה בבית הנבחרים המקומי.
מילס נולדה במערב מיין ב-30 בדצמבר 1947. אמה הייתה מורה ואביה היה עורך דין.
בצעירותה הייתה משותקת כשנה למיטה בעקבות עקמת חמורה.
בשנת 1970 סיימה תואר ראשון באמנויות.
בשנים שלאחר מכן מיילס למדה משפטים באוניברסיטת מיין והתמחתה באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
לאחר הלימודים עבדה כתובעת הפלילית הראשונה במיין.
בשנת 1994 ניסתה מילס להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ולהחליף את אולימפיה סנואו, אך נכשלה.
בשנת 1998 הקימה את שדולת הנשים של מיין.
כארבע שנים לאחר מכן נבחרה לבית הנבחרים של המדינה.
ביולי 2017 הכריזה מילס כי היא מתמודדת לתפקיד המושלת.
ביוני 2018 ניצחה בפריימריז הדמוקרטיים, לאחר שקיבלה כ-54% מהקולות.
בבחירות אשר נערכו בנובמבר של אותה השנה, מילס קיבלה כ-50.9% מהקולות והיא הושבעה לתפקיד כחודשיים לאחר מכן.
בספטמבר 2019 מילאה מילס את בקשתו של מזכיר האומות המאוחדות אנטוניו גוטרש ונאמה מול העצרת הכללית בנוגע לההתחממות הגלובלית.
היא המושלת הראשונה ממיין שנואמת מול קהל זה.
ג'אנדי נלסון היא סופרת ילדים ונוער אמריקאית.
ג'אנדי נלסון נולדה וגדלה בניו יורק.
היא סיימה לימודים באוניברסיטת קורנל ובהמשך עשתה תואר שני באוניברסיטת בראון.
לפני תחילת קריירה כסופרת ג'אנדי נלסון עבדה כסוכנת ספרות ב Manus & Associates Literary Agency במשך 13 שנים.
ספרה "The Sky Is Everywhere" פורסם בשנת 2010 והוא מתאר ילדה בת 17 שצריכה להתמודד עם פטירת אחותה.
הספר זכה להצלחה ועד לשנת 2015 יצא לאור ב-20 ארצות.
ספרה השני "אתן לך את השמש" יצא לאור בשנת 2014. הוא נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וזכה במספר פרסים ספרותיים נוספים.
תוך זמן קצר הוא יצא לאור ב-25 ארצות וזכויות הסרטה נקנו על ידי אחים וורנר.
ב-2018, הספר תורגם לעברית על ידי כנרת זמורה-ביתן דביר.
ג'אנג יופיי (בסינית מפושטת: 张雨霏; בפין-יין: Zhāng Yǔfēi; נולדה ב-19 באפריל 1998) היא שחיינית סינית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) במשחים ל-200 מטר פרפר ול-4x200 מטר חופשי, סגנית האלופה האולימפית ואלופת העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-100 מטר פרפר.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 היא זכתה בשתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר פרפר ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.51 דקות, נצומי הושי מיפן (2:05.56 דקות) וקמיל אדמס מארצות הברית (2:06.40 דקות).
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.10 דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה (2:02.15 דקות) וקלסי וורל מארצות הברית (2:02.89 דקות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם קנדה בתוצאה של 3:41.25 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:38.56 דקות ואוסטרליה (3:41.21 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.06 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.51 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.80 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות 3:45.58 דקות ולפני איטליה (3:51.38 דקות).
באולימפיאדת טוקיו זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.64 שניות, אחרי מרגרט מקניל מקנדה (55.59 שניות) ולפני אמה מקיאן מאוסטרליה (55.72 שניות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.12 שניות, לפני מרגרט מקניל מקנדה (56.45 שניות) וטורי הסק (56.61 שניות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם שו ג'יאיו, שין האיאנג וצ'נג יוג'יה בתוצאה של 3:38.57 דקות, לפני אוסטרליה (3:39.03 דקות) וארצות הברית (3:40.19 דקות).
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה ב-6 מדליות, 1 כסף ו-5 ארד.
מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.55 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:37.43 דקות ולפני אוסטרליה (3:38.76 דקות).
ג'אנג יאונג-ג'ין (בקוריאנית: 장영진; נולד ב-1958/1957) הוא סופר ועריק צפון קוריאני הידוע כעריק ההומוסקסואל הגלוי היחיד בהיסטוריה של המדינה.
יאונג-ג'ין גדל בצ'ונגג'ין, עיר בחוף המזרחי של קוריאה הצפונית.
במהלך ילדותו התאהב יאונג-ג'ין בנער שהיה חבר שלו בשם סון-צ'אול, ידידות שנמשכה עד לבגרותו במהלכה היו ג'ין וצ'אול היו מחזיקים ידיים וחולקים מיטות יחדיו.
יאונג-ג'ין וסון-צ'אול עבור מאוחר יותר לבירה פיונגיאנג עבור למידה במכללות שונות.
הם הופרדו ב-1976 כאשר שניהם הצטרפו לצבאה של קוריאה הצפונית אשר מחייב ניהול אורח חיים צליבט לאורך 10 שנות גיוס החובה.
לדברי יאונג-ג'ין, "בחורף, כאשר חיילים קיבלו רק שתי שמיכות מרופטות כל אחת ומעט חום, היה מקובל שמצאנו בן זוג וישנו מחבקים זה את זה בלילה כדי להתחמם.
ראינו את זה חלק ממה שהמפלגה כינתה "חברות מהפכנית'".
יאונג-ג'ין הצהיר גם כי ביחידה הקדמית שלו, חיילים וקצינים בכירים שיחדו אותו בתפוחים ומזון אחר כדי לפתות אותו "להיכנס לשמיכותיהם".
בשנת 1982, יאונג-ג'ין שוחרר מהצבא לאחר שחלה בשחפת.
לאר מכן החל לעבוד בצ'ונגג'ין כפקיד תקשורת אלחוטית.
בשנת 1987, יאונג-ג'ין התחתן עם מורה נקבה למתמטיקה בנישואים מאורגנים, אך לא נמשך אליה או לנשים באופן כללי.
לאחר שנים של נישואים ללא ילדים, הזוג ביקר רופא על לבחינת בעיות פיזיות.
יאונג-ג'ין ראה בעבר נוירולוג בזמן שלמד באוניברסיטה כי תהה "למה הוא כל כך שונה מאחרים" אם כי לדבריו "ברגע שהתחלתי לדבר על הרגשות שלי, נאלצתי לברוח מהמשרד כי הרופא התחיל לצעוק עליי".
יאונג-ג'ין הגיש מאוחר יותר תביעת גירושים אם כי נדחה.
מחשש לאבד את עבודתה כמורה, אשתו של יאונג-ג'ין ביקשה ממנו להישאר נשוי לה.
יאונג-ג'ין יצר מחדש את קשריו עם בן זוגו לשעבר, סון-צ'אול, שחזר מהצבא, התחתן עם אחות והביא לעולם שני ילדים.
השניים ביקרו זה את זה מדי פעם ונשותיהם הניחו להם לישון יחד, מתוך מחשבה שזהו "הרגל מילדותם".
עריקתו, מעברו לקוריאה הדרומית ונישואיו
בחורף 1996, יאונג-ג'ין נמלט מקוריאה הצפונית על ידי חציית גבולה של המדינה עם סין על פני נהר קפוא, אם כי לא הצליח להגיע לקוריאה הדרומית מסין.
לאחר מכן נכנס שוב לשטחי קוריאה הצפונית ולאחר חמישה ימי נסיעה, נמלט לדרום קוריאה ב-27 באפריל 1997 בזחילה דרך האזור המפורז הקוריאני (DMZ), מה שהפך אותו לאחד האנשים הבודדים שעשו זאת בהצלחה.
עריקתו של יאונג-ג'ין עלתה לכותרות ומשפחתו נענשה על מעשיו, כשהיא גורשה לכפר נידח בצפון.
לאחר הגעתו, גורמים רשמיים בדרום קוריאה תחקרו את יאונג-ג'ין במשך חמישה חודשים לפני ששחררו אותו לאחר שדיבר על נישואיו הקשים בצפון קוריאה.
יאונג-ג'ין לא יבין עד תום את נטייתו החד-מינית עד תחילת 1998, כאשר גילה שהוא הומוסקסואל מקריאת מאמר מגזין על זכויות להט"ב וגברים הומוסקסואלים שהוצא לאור.
המאמר הראה תמונות של זוג מאותו המין מנשקים אחד את השני ודיווח על כך שישנם ברים הומוסקסואלים בבירת קוריאה הדרומית, סיאול.
בשנת 2004, יאונג-ג'ין התאהב בדייל אוויר מקומי אותו הכיר לו הבעלים של הבר האהוב עליו.
לאחר שלושה חודשים של היכרויות, יאונג-ג'ין נתן לדייל את כל חסכונותיו, חפציו, ובית להשכרה כדי שיוכל לקנות להם בית גדול יותר לחיות בו.
למרות ההבטחה להיות בן זוגו, יונג-ג'ין לא ראה שוב את הדייל וניסה לדווח עליו למשטרה במשך חמישה עשר ימים רצופים אם כי המשטרה הודיעה ליאונג-ג'ין לוותר.
תקרית זו הפחיתה את האמון של יאונג-ג'ין באנשים אחרים על פי דבריו.
לאחר מכן, יאונג-ג'ין חלה ואושפז למשך חודש, אירוע אשר הוביל לאיבוד המפעל בו עבד, מה הפך אותו לחסר בית.
לאחר מכן יצר קשר עם פעילי זכויות להט"ב עבור עזרה.
באותו הזמן, ליאונג-ג'ין נודע ששלושה מאחיו ואחת מאחיותיו בצפון קוריאה נפטרו לאחר שגורשו מהכפר שלהם לאחר שערק מהמדינה.
עריק צפון קוריאני אנונימי שהכיר את משפחתו של יאונג-ג'ין הצהיר שגם אשתו גורשה מהכפר שלה לאחר עריקתו, אך לאחר מכן הוחזרה.
מאוחר יותר מצא יאונג-ג'ין העבודה כמנקה והצליח לחסוך לשכירת בית חדש.
לאחר מכן החל לבלות את זמנו הפנוי בכתיבה ובסוף אפריל 2015, פרסם אוטוביוגרפיה בשם "A Mark of Red Honor", שתורגמה מאוחר יותר לאנגלית ב-2017. במאי 2015, יאונג-ג'ין הצהיר כי הוא כותב רומן בדיוני "על נשים בצפון קוריאה, כמו אימו ואחיותיו".
החל מיוני 2015, עבד כמנקה בבניין במרכז סיאול.
בראיון בפברואר 2016, יאונג-ג'ין אמר שהוא עזב את עבודתו כמנקה עבור "התמקדות לחלוטין בכתיבה".
בשנת 2020, פגש את בעל המסעדה הקוריאנית-אמריקאית מין-סו באתר היכרויות.
ארבעה חודשים לאחר מכן, יאונג-ג'ין פגש את מין-סו בארצות הברית וחודשיים לאחר מכן, הציע לו מין-סו נישואים.
בני הזוג דיווחו כי הם מתכננים להינשא מאוחר יותר ב-2021.
ג'אנג נאן (בסינית: 张楠; בפין-יין: Zhāng Nán; מוכרת בשם קלי ג'אנג), היא אשת עסקים סינית, המשמשת כאחראית פיקוח התפעול והניהול של תיק ההשקעות של חברת "ByteDance" הסינית, הכוללת את פלטפורמת שיתוף הווידאו TikTok (או Douyin) ואת אתר החדשות "Toutiao".
ג'אנג למדה ציור בילדותה ובשנת 2003 השלימה את לימודיה באוניברסיטה עם תואר באמנות יפה.
לאחר סיום לימודיה, עבדה במשך שלוש שנים על תכנון ועיצוב מוצר בסטודיו למשחקים לניידים Digital Red.
בשנת 2006 עזבה את Digital Red והחלה לעבוד ב-Qianchi Unlimited כמפתחת אפליקציות מדיה חברתית.
בפברואר 2013 יצרה אפליקציית שיתוף תמונות בשם Tuba, אשר צברה כמעט 500,000 משתמשים בששת החודשים הראשונים שלה.
ב-2014 נרכשה Tuba על ידי ByteDance, וג'אנג החלה לעבוד שם כמנהלת המוצר.
לאחר מכן הפכה ג'אנג לאחראית על עסקי התוכן של ByteDance.
במרץ 2018 הפכה למנכ"לית של חברת "Douyin", הגרסה הסינית של טיקטוק.
במרץ 2020 הפכה למנכ"לית העסקית של ByteDance בסין.
בינואר 2021 הייתה אחראית על השקת Douyin" Pay", שירות מובנה המאפשר למשתמשי Douyin לקנות מוצרים ושירותים בתוך האפליקציה.
בשנת 2020 הייתה במקום ה-62 ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס ובמקום ה-45 ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורצ'ן, ובשנת 2021 הייתה במקום ה-48 ברשימה זו של מגזין פורצ'ן ובמקום ה-11 ברשימת 100 נשות העסקים הטובות ביותר של 'פורבס סין'.
ג'אנג יאנג (בסינית מפושטת: 張楊, נקרא גם ז'ישו; נרצח ב-198) היה פוליטיקאי ומצביא סיני שחי בתקופת שושלת האן המזרחית.
ג'אנג נולד בצפון מחוז יוּנצ'ונג (מחוז היסטורי שנמצא בצפון שאנשי של היום), ובמהלך חייו הוא הפך למנהיג דה פקטו של מחוז חנוי (גם הוא מחוז היסטורי, נמצא בצפון חנאן של היום).
למרות שאוים פעמים רבות על ידי מצביאים חזקים כמו צאו צאו ויואן שאו , ג'אנג עדיין סיפק מקלט עבור קיסר סין שְׂייֵן דִי מספר פעמים, מה שזיכה אותו בדרגה הנחשבת מרשל הגדול (大司馬).
ג'אנג יאנג היה ידוע באומץ ליבו, ושימש בתחילת דרכו בתפקידים בינוניים בפרובינציית בינג (אזור שאנשי של היום).
בהנחיית הגנרל דינג יואן , ג'אנג שירת תחת הסריס ג'יאן שואו , ולאחר מותו ועלייתו של הגנרל הו ג'ין , ג'אנג נשלח להילחם בשודדים במחוז שאנגדנג (נמצא באזור דרום-מערב חביי של היום).
לאחר מותו של הגנרל הו ג'ין ועלייתו של הגנרל דונג ג'וו , ג'אנג החליט לנסות להשתלט על מחוז שאנגדנג, אך הוא לא צלח בניסיון ההשתלטות.
כשהמצביא יואן שאו פתח בקמפיין נגד הגנרל דונג ג'וו, ג'אנג הצטרף למאבקו, אך לא הוטלו עליו משימות משמעותיות.
בשנת 191, יוּפֿוּלְווֹ , מנהיג השיונגנו, התקומם כנגד יואן שאו וביקש את תמיכתו של ג'אנג, ג'אנג סירב לבקשת העזרה מה שהוביל לחטיפתו.
לבסוף, כוחותיו של יואן שאו הביסו את יופולוו ושחררו את ג'אנג.
לאחר שחרורו, מונה ג'אנג על ידי הגנרל דונג ג'וו להיות מנהל מחוז חנוי, תפקיד אותו מילא עד שנת 196.
בשנת 192, ג'אנג עזר לחברו לוּ בּוּ , שהנתקש בחיו של הגנרל דונג ג'וו, להתחבא מפני לי ז'ו , יורשו של דונג ג'וו שרצה לנקום את מותו.
לוּ בּוּ עזב לתקופה קצרה כדי להתחבא אצל יואן שאו, אך חזר בשנת 193 אל ג'אנג.
בשנת 194, שאל לוּ בּוּ את ג'אנג אם הוא מתכנן לבגוד בו ולהצטרף ללי ז'ו, ג'אנג הודה כי אכן בכוונתו לבגוד בו, אך עדיין להגן עליו בסתר מפני לי ז'ו.
בכל מקרה, לא מעט אחרי לוּ בּוּ עזב סופית את ג'אנג ועבר אל המצביא ג'אנג מיאו .
בשנת 195, הגנרל דונג צ'נג הביא את קיסר סין, שְׂייֵן דִי , למחוז חנוי בכדי להתחמק מכוחותיו של לי ז'ו.
סיועו של ג'אנג לקיסר זיכה אותו בדרגת גנרל אנגאו (安國將軍, מילולית: "הגנרל שמרגיע את המדינה").
במשך כל אותה שנה, המליץ ג'אנג לקיסר כי כדאי לו לחזור לבירה לוו-יאנג, אך פמליית הקיסר סירבה לחזור.
לבסוף, בשנת 196, ג'אנג ליווה את הקיסר בחזרה ללוו-יאנג.
ובניגוד למצביאים אחרים בתקופתו, שנשארו קרובים לקיסר בשביל רווחם הפוליטי, ג'אנג חזר למחוז חנוי לאחר מילוי משימתו.
על מעשיו זכה בתואר מרשל הגדול (大司馬).
בשנת 198, בזמן שצאו צאו התכונן לצאת לקרב כנגד לוּ בּוּ, ג'אנג התכונן גם הוא כדי לסייע ללוּ בּוּ.
אולם ההכנות הללו נקטעו לאחר שנרצח על ידי פקודו יאנג צ'ו (楊醜) שניסה לאחר מכן להיכנע לצאו צאו אך נרצח.
ג'אני ורנטי (באיטלקית: Gianni Vernetti; נולד ב-27 בנובמבר 1960) הוא סופר, פוליטיקאי ופרשן פוליטי איטלקי, שנבחר ב-2001 וב-2006 ל.
ג'אני ורנטי נולד ב-1960 בעיר טורינו.
בשנת 1985 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה הפוליטכנית בטורינו ובשנת 1987 קיבל תואר דוקטור בתחום האקולוגיה העירונית מטעם האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו.
בין השנים 1993–1996 הוא כיהן כסגן ראש עיריית טורינו.
בשנת 2001 נבחר ג'אני ורנטי כחבר בבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי.
בתקופתו כחבר בה, קידם יוזמות רבות בתחום האנרגיות המתחדשות.
כמו כן, היה חלק מהמפלגה האירופאית הדמוקרטית ובמקביל היה חבר ברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה בפרלמנט האירופי.
בשנת 2006 הוא נבחר לסנאט האיטלקי וכיהן כתת-מזכיר שר החוץ והתמקד ביחסים הבילטרליים בין איטליה למדינות אסיה והפסיפיק.
התחומים בהם טיפל היו נושאי דמוקרטיה וזכויות אדם, קידום יוזמות לגבי אפגניסטן דרך חברותה של איטליה בארגון בנאט"ו.
בנוסף הוא יישם ויזם תוכניות פיתוח איטלקיות במזרח אסיה, במדינות כמו קוריאה הדרומית, סרי לנקה, אינדונזיה ופקיסטן.
בשנת 2008 נבחר לקדנציה שלישית כחבר בבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי מטעם המפלגה הדמוקרטית האיטלקית.
בשנה זו גם לקח חלק ממשלחת ועדת החוץ לאספה הפרלמנטרית של נאט"ו.
בהמשך אותה שנה, החל לכהן במקביל כנשיא האגודה הפרלמנטרית איטליה – טיבט וכסגן נשיא האגודה הפרלמנטרית של איטליה – ישראל.
בשנת 2013 ג'אני ורנטי החליט לא לרוץ לקדנציה רביעית, לעזוב את החיים הפוליטיים ולהתמקד יותר בפיתוח יזמות אישית.
הוא הקים חברה לפיתוח אנרגיה סולארית במדינות אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית.
החל משנת 2017 הוא מנהל בלוג עצמאי העוסק בתחומי הגאופוליטיקה ופוליטיקה עולמית.
מאז 2018 כותב טורים בנושאי מדיניות החוץ עבור העיתון האיטלקי לה סטמפה.
מאז שנת 2020, כותב טורי דעה בנושאי יחסי חוץ, זכויות אדם וביטחון עבור הפינגטון פוסט, אתר חדשות אמריקאי.
באותה השנה החל לכתוב עבור לה-רפובליקה האיטלקי, תוך שהוא עורך ראיונות, מפרסם דיווחים וכתבות עומק בנושאי אקטואליה, המשברים והחיכוכים בזירה העולמית.
מאז 2021 מכהן כנשיא חברת AccessiWay, חברה המתמחה בנגישות רשתית.
במרץ 2022 התפרסם באיטליה ספר הביכורים שלו "Dissidenti" for Rizzoli" ובו הוא מנתח את העימות המתגבר בין דמוקרטיות לאוטוקרטיות.
ג'אני נשוי לעיתונאית לורה דה דונטו ולהם ארבעה ילדים.
ג'אנגל פופ הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של פופ רוק וקולג' רוק עם הדגשה של צלילי ג'אנגל של גיטרות חשמליות ומנגינות פופ בסגנון של שנות ה-1960.
תת-ז'אנר זה בדרך כלל מיושם על להקות של סוף שנות ה-1970 ותחילת שנות ה-1980 שצמחו מסצנת הפוסט-פאנק.
עם זאת, המונח זכה לפופולריות רק במהלך שנות ה-1980, לאחר צאתו של גרסת הכיסוי של הבירדס ל-"Mr.
בין המוזיקאים מהז'אנר המוכרים ניתן למנות את אר.אי.אם., ביג סטאר, הסמית'ס והבאנגלס.
ג'אנגפנג ג'או (בסינית: 赵长鹏, פיניין: Zhào Zhǎngpéng), הידוע גם בכינוי CZ, הוא מיליארדר קנדי יליד סין.
ג'או הוא מייסד ומנכ"ל לשעבר של בינאנס, בורסת מטבעות הקריפטו הגדולה בעולם הוא התפטר מתפקיד המנכ"ל בנובמבר 2023 לאחר שהודה באשמת הלבנת הון בארצות הברית.
שווי הונו הוערך בכ 78 מיליארד דולר (נובמבר 2026)
ג'או נולד בליאניונגאנג במחוז ג'יאנגסו בסין.
בסוף שנות ה-80, כשהיה בן 12, היגר עם משפחתו לקנדה, והתיישב בוונקובר, קולומביה הבריטית.
הוריו היו שניהם מורים בסין.
אביו עבד כמדריך באוניברסיטה לפני שסומן כ"אינטלקט פרו-בורגני" והוגלה לאזורים כפריים זמן קצר לאחר לידתו של ג'או.
במהלך שנות העשרה שלו בקנדה, ג'או עזר לפרנס את משפחתו בכך שהחזיק במספר עבודות שירות, כולל עבודה כפקיד מזון מהיר במסעדת מקדונלד'ס ובתחנת דלק.
ג'או למד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קוויבק, שם התמחה במדעי המחשב.
בשנת 2005, ג'או עבר לשנגחאי כדי להשיק את הקריירה העסקית שלו, שם הקים את חברת הסטארט-אפ הטכנולוגית הראשונה שלו בשם Fusion Systems, אשר הייתה ידועה ב"כמה מפלטפורמות המסחר האוטומטיות בתדירות גבוהה והמערכות המהירות ביותר עבור ברוקרים".
ג'או שמע לראשונה על ביטקוין בשנת 2013 כששיחק פוקר עם בובי לי (אחיו של צ'רלי לי) שלימים ימשיך לייסד את BTCC.
לי יעץ לג'או לשים 10% מכספו בביטקוין.
ג'או במקום זאת "הלך על הכל" ומכר את דירתו בשנגחאי והשקיע את כל הונו בביטקוין, למורת רוחה של משפחתו.
בשנת 2013, ג'או היה חבר בצוות שפיתח את Blockchain.info והוא שימש גם כמנהל הטכנולוגיה הראשי של OKCoin.
בשנת 2022, ג'או השקיע 500 מיליון דולר דרך Binance כדי לממן את רכישת טוויטר על ידי אילון מאסק.
לאחר השקתה ביולי 2017, בורסת המטבעות הקריפטוגרפיים Binance הצליחה לגייס 15 מיליון דולר בהנפקת מטבע ראשונית, והמסחר החל בבורסה כעבור אחד עשר ימים.
בתוך פחות משמונה חודשים, ג'או הגדיל את Binance לבורסת מטבעות הקריפטו הגדולה בעולם.
ג'או השיק גם את Binance Coin ב-2017 זהו אסימון שירות המעניק לבעליו הטבות שונות, כגון הנחות על עמלות מסחר.
באפריל 2019 Binance השיקה את Binance Smart Chain, בעלת פונקציונליות חוזים חכמים והיא מתחרה ב-Ethereum.
בפברואר 2018, פורבס הציב אותו במקום השלישי ברשימת "האנשים העשירים במטבעות קריפטו", עם שווי נקי מוערך של 1.1-2 מיליארד דולר.
בשנת 2019, ג'או השיק את הסניף האמריקאי של בינאנס: Biunance US.
ב-27 במרץ 2023, הוועדה למסחר בחוזים עתידיים בסחורות (CFTC) הגישה תביעה נגד Binance ו-ג'או לבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז הצפוני של אילינוי, בטענה להתחמקות מכוונת מהחוק האמריקאי והפרה לכאורה את כללי הנגזרים.
הוועדה האשימה את Binance בהפרת כללים שנועדו לסכל פעולות הלבנת הון, והצביעה על תקשורת פנימית המתארת עסקאות של חמאס, חזבאללה, וארגוני טרור נוספים בשווי של יותר ממיליארד דולר, אשר תרמו לפי טענת התביעה למימון טבח השבעה באוקטובר, בנוסף לכ-50 מיליון דולר שהועברו בין הארגונים גם לאחר המתקפה.
ביוני 2023, הרשות לניירות ערך בארצות הברית (SEC) תבעה את ג'או ואת Binance בגין 13 אישומים על הפרות לכאורה של כללי ניירות ערך בארצות הברית.
בנובמבר 2023, ג'או הסכים להתפטר מבינאנס ולשלם קנס של 50 מיליון דולר כחלק מהודאה באשמה באישומים הפדרליים של ארצות הברית.
בינאנס הסכימה גם להודות באשמה, ולשלם קנסות של 4.3 מיליארד דולר.
ז'או הוחלף כמנכ"ל על ידי ריצ'רד טנג.
ג'או הודה באשמה בהפרת חוק סודיות הבנקים האמריקאי על ידי מתן עדיפות לצמיחה של Binance על פני עמידה בדרישות של רשת אכיפת הפשעים הפיננסיים לאיסור הלבנת הון.
אף על פי שג'או הודה אישית רק באשמה פלילית בודדת, כחלק ממשא ומתן על הסדר טיעון, ג'או הסכים שבינאנס תודה גם בהפעלת עסק להעברת כספים ללא רישיון ובהפרת חוק הכוחות הכלכליים לשעת חירום הבין-לאומי.
באפריל 2024, ג'או נידון לארבעה חודשי מאסר לאחר שהודה באשמה של הלבנת הון.
מכיוון שג'או אינו אזרח ארצות הברית, הוא אינו כשיר לרצות את עונשו בכלא ביטחוני מינימלי.
התובעים ביקשו שלוש שנות מעצר.
סנגוריו של ג'או ציינו שמייסד BitMEX, ארתור הייז, קיבל מאסר על תנאי רק על פשע דומה וטענו שחוסר כשירותו של ג'או למאסר מינימלי אבטחה מסכנת את ביטחונו.
ג'או החל לרצות את עונשו ב-22 באוגוסט 2024, וריצה ארבעה חודשי מאסר.
באוקטובר 2025 קיבל ג'או חנינה מנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ג'או הוא אזרח קנדי ואיחוד האמירויות.
נולד בסין ב-1977, ג'או רכש ויזה לקנדה ב-1989 ועזב את סין באותה שנה לאחר אירועי כיכר טיאננמן.
בשנת 2022, ג'או אמר שהוא רכש אזרחות קנדית כ-30 שנה לפני כן, בסביבות 1992. בשנת 2005, הוא חזר לסין, בסופו של דבר היה בעל דירה בשנחאי.
ב-2015 הוא מכר את דירתו בשנחאי והשתמש בכספים לרכישת ביטקוין.
ג'או נשאר בסין עד שממשלת סין אסרה על חילופי קריפטו בסוף 2017. כיום הוא גר בדובאי.
ג'או הכיר את אשתו יאנג וייצ'ינג ב-1999 והם נישאו ב-2003. יש להם שני ילדים.
למרות שעדיין נשוי ליאנג, ג'או נמצא במערכת יחסים "שותפה לחיים" עם שותפתו העסקית ועמיתתו המייסדת של בינאנס, He Yi, מאז שנפגשו ב-2014. יש להם שלושה ילדים משותפים.
ג'אנג שין (בסינית מפושטת: 张欣; בסינית מסורתית: 張欣; בפין-יין: Zhāng Xīn; באנגלית: Zhang Xin; נולדה ב-24 באוגוסט 1956) היא אשת עסקים סינית ומיליארדרית.
את עיקר הונה צברה בתחום הנדל"ן.
יחד עם בעלה פאן שי-יי, היא ייסדה את חברת SOHO China, העוסקת בפיתוח מגדלי משרדים בסין, וכיהנה בעבר כמנכ"לית החברה.
ב-7 בספטמבר 2022 פרשה מתפקידה כמנכ"לית על מנת להתמקד בקידום תחום האמנות ובעשייה פילנתרופית.
לאחר פרישתה, החלה לשמש כמייסדת חברת Closer Media, חברת הפקה ומימון סרטים הממוקמת בניו יורק.
ג'אנג שין גדלה בתנאי עוני בבייג'ינג ובהונג קונג, שם עבדה תקופה מסוימת כפועלת במפעל.
בהמשך דרכה הפכה לבעלת חברות האחראיות לעשרות פרויקטי נדל"ן בבייג'ינג ובשאנגחאי.
באמצע שנות העשור הראשון של המאה ה-21 עברה ג'אנג למודל עסקי חדש: מעבר מהקמה ומכירת נכסים לרכישתם והשכרתם.
בנוסף, רכשה אחוזים משמעותיים בבניין פארק אווניו פלאזה ובבניין ג'נרל מוטורס בניו יורק.
לצורך כך השיקה בפברואר 2015 את תחום חללי העבודה המשותפים SOHO 3Q.
בשנת 2014 דורגה במקום ה-62 ברשימת הנשים החזקות בעולם של פורבס, והיא מוגדרת לעיתים קרובות כאחת מנשות העסקים מעורכות בעולם.
ג'אנג ובעלה נכללו גם בדירוג "הזוגות החזקים בעולם" של פורבס.
כמי שנחשבת לאחת היזמיות הידועות ביותר בסין, לג'אנג יש קהל עוקבים של כ-10 מיליון משתמשים ברשת החברתית הסינית סינה וייבו ( Weibo ).
ג'אנג ובעלה פאן הקימו בשנת 2005 את קרן סוהו צ'יינה (SOHO China Foundation) כארגון פילנתרופי שמטרתו לקדם יוזמות חינוכיות להפחתת העוני.
בשנת 2014 השיקה הקרן את מלגות סוהו צ'יינה, שנועדו להעניק סיוע כספי לסטודנטים סינים לתואר ראשון באוניברסיטאות מובילות בעולם.
במסגרת המלגות זוכים כ-50 סטודנטים סינים ללימודי תואר ראשון באוניברסיטאות הרווארד, ייל ואוניברסיטת שיקגו.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, הוריה של ג'אנג שין, בני הדור השני למהגרים סינים מבורמה, עזבו את בורמה והיגרו לסין.
בסין הם עבדו כמתרגמים בהוצאת Foreign Languages Press.
במהלך מהפכת התרבות בסין הם נפרדו.
ג'אנג שין נולדה בבייג'ינג בשנת 1965. לאחר פרידת הוריה, היא נשארה עם אמהּ, ובגיל 15 עברה יחד איתה להונג קונג, שם התגוררו בחדר קטן שהספיק בקושי לשתי מיטות קומתיים.
כדי לחסוך כסף ללימודים בחוץ לארץ, עבדה במשך חמש שנים במפעלי טקסטיל ואלקטרוניקה קטנים.
בגיל 19 חסכה די כסף לכרטיס טיסה ללונדון ולמחייתה במהלך לימודי אנגלית בבית ספר למזכירות באוקספורד.
בזמן שהותה בבריטניה, עבדה ב"חנות פיש אנד צ'יפס מסורתית בבעלות זוג סיני".
היא אימצה לעצמה את ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר כמודל לחיקוי, ובמקביל פיתחה "קסם כלפי האינטלקטואלים השמאליים הבריטיים."
בשנת 1987, בזמן שלמדה בלונדון, זכתה ג'אנג שין במלגה שאיפשרה לה להתחיל ללמוד כלכלה באוניברסיטת סאסקס, שם קיבלה תואר ראשון (בוגר אוניברסיטה).
בשנת 1992 סיימה תואר מוסמך בכלכלה לפיתוח באוניברסיטת קיימברידג', שם כתבה את עבודת המאסטר שלה בנושא ההפרטה בסין.
בשנת 2013 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סאסקס.
עם סיום לימודיה, נשכרה ג'אנג שין לעבודה בחברת ברינגס (Barings PLC; לימים ברינגס בנק), אשר חיפשה בקיימברידג' סטודנטים בעלי ידע בתחום ההפרטה בסין, ושכרה את ג'אנג בעקבות עבודת המאסטר שכתבה בנושא.
היא חזרה להונג קונג והחלה לעבוד שם, אך בשנת 1993 נרכשה היחידה שלה בברינגס על ידי גולדמן זקס, וג'אנג הועברה לניו יורק.
שם עסקה בסיוע בהנפקת מפעלים סיניים מופרטים בבורסה.
בעקבות התעניינותה בגידול האורבני המהיר בסין, חזרה לעיר הולדתה, בייג'ינג, שם פגשה את בעלה, אשר לפי הדיווחים הציע לה נישואין ארבעה ימים בלבד לאחר שהכירו, בשנת 1994. באותה שנה החלו בני הזוג בפרויקט פיתוח משולב על קרקע לא מבוקשת, שנקרא "ניו טאון".
בשנת 1995 ייסדה ג'אנג שין יחד עם בעלה פאן שיה־יי את חברת "הונגשי ( Hongshi )" (משמעות השם: "אבן אדומה"), אשר לימים הפכה ל-SOHO China.
בעשור שלאחר מכן יזמו השניים שישה פרויקטים נוספים בסין, בהם פרויקט מגורים בעיר בואאו שבאי האינאן, ופרויקט "הקומונה על יד החומה הגדולה" – מלון בוטיק מנוהל בבייג'ינג, שכלל עבודות עיצוב של שנים־עשר אדריכלים אסייתים שג'אנג גייסה בעצמה.
בראשית נישואיהם ושותפותם העסקית, חוו בני הזוג מתחים עקב חילוקי דעות בנוגע לאופן ניהול העסק.
בעקבות זאת, חזרה ג'אנג לאנגליה לתקופה מסוימת כדי לחשוב ולבחון את צעדיה.
בסופו של דבר החליטה לחזור אל בעלה, אך עזבה את ניהול העסק לזמן מה, ושבה לעסוק בעיקר בהיבטים העיצוביים כאשר פעילות החברה גדלה.
בתוך עשר שנים מהקמת החברה על ידי ג'אנג שין ופאן שיה־יי, הפכה החברה ליזם הנדל"ן הגדול ביותר בסין, וג'אנג זכתה לכינוי "האישה שבנתה את בייג'ינג".
בשנת 2008 תיאר העיתון הבריטי "הטיימס" את בני הזוג כ"טייקוני הנדל"ן הבולטים והצבעוניים ביותר בסין".
בשנת 2011 החלה ג'אנג במעבר ממודל עסקי של פיתוח ומכירת נכסים, למודל של רכישת נכסים והשכרת שטחים.
באותה תקופה גם החלה להתרחב מחוץ לסין, כאשר רכשה נתח של 600 מיליון דולר בבניין פארק אווניו פלאזה בעיר ניו יורק.
בשנת 2014 השתתפה ברכישת נתח של 40 אחוזים בבניין ג'נרל מוטורס במידטאון מנהטן, בעסקה ששוויה המדווח עמד על כ-1.4 מיליארד דולר.
באותה עת הייתה ג'אנג, באמצעות חברת SOHO China, מעורבת ב-18 פרויקטים בבייג'ינג וב-11 פרויקטים נוספים בשאנגחאי.
בשנת 2014 השיקו ג'אנג שין ובעלה יוזמה פילנתרופית בסך 100 מיליון דולר, בשם "מלגות SOHO China", במטרה לממן לימודים לסטודנטים סינים מעוטי יכולת במוסדות מובילים ברחבי העולם.
במסגרת היוזמה ניתנו תרומות של למעלה מ-10 מיליון דולר לאוניברסיטת ייל, מעל 15 מיליון דולר לאוניברסיטת הרווארד, ו-10 מיליון דולר לאוניברסיטת שיקגו.
התרומות עוררו מחלוקת בקרב מבקרים שסברו כי הכספים היו יכולים לשמש לשיפור מערכת החינוך בסין.
מלגות SOHO China תומכות בכ-50 סטודנטים סינים הלומדים לתואר ראשון באוניברסיטאות השותפות ליוזמה.