tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא החל תקופה של הקלטות ויציאות לסיבובי הופעות שהיו מוערכות באופן ביקורתי, וב-1980 הוענק לתזמורת התואר "תזמורת לאומית" צרפתית.
מאז 1974, הפך תיאטרון ה"האלה אוק גרן" לאולם הקונצרטים הראשי של התזמורת.
האופי של פלאסון, ההתעקשות שלו לנגן ולהקליט רפרטואר צרפתי (במיוחד יצירות נדירות), וחוזה ההקלטות שלו עם EMI, השתלבו יחד והפכו את התזמורת למקצועית של ממש, עם כ-100 תקליטים שיצאו לאור.
הוא גם ייסד קבוצת גיוס כספים בשם 'אידה', שיש לה הרבה תורמים עסקיים גדולים, בולטים בהם חברת Airbus, כמו גם בנקים.
'אידה' תורמת ללוח ההופעות הבינלאומיות של התזמורת ולהקלטותיה.
בשלב מוקדם בתקופתו של פלאסון, התזמורת החלה לצאת לסיבובי הופעות בינלאומיים, והיא ממשיכה לסייר עד היום.
ב-9 במאי 2003, הודיע פלאסון על החלטתו שלא לחדש את חוזהו לאחר 31 באוגוסט 2003. הוא התלונן כי העבודות המתוכננות בתיאטרון האלה אוק גרן יפגעו בעונת הקונצרטים 2003 - 2004. באופן בלתי רשמי, עזיבתו נבעה מהסירוב של העיר להעלות את משכורות התזמורת.
ב-2004, הוענק לו התואר "מנצח כבוד" של התזמורת.
ב-2005, מינתה עיריית טולוז את טוגאן סוחייב כמנצח אורח ראשי ויועץ מוזיקלי של התזמורת.
טוגאן סוחייב הפך למנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת בספטמבר 2008. מבחינה אומנותית, סוחייב סחף את התזמורת ממסורת הצליל הצרפתי שנבנתה על ידי פלאסון.
ב-2011, העיתון הצרפתי "לה פיגארו" דירג את 25 התזמורות המובילות בצרפת.
תזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז נרשמה כאחת משלוש התזמורות הטובות ביותר בצרפת.
ב-2015, חתם סוחייב על חוזה חדש עם התזמורת עד 2019. במרץ 2022, התפטר טוגאן סוחייב ממשרת המנהל המוזיקלי של התזמורת, בטענה שהופעל עליו לחץ להוציא הצהרה פומבית בנוגע לפלישת רוסיה לאוקראינה ב-2022.
טארמו פלטוקוסקי ניצח לראשונה על התזמורת בספטמבר 2022, ושב להופעה נוספת כמנצח אורח באוקטובר 2022. בדצמבר 2022, הודיעה התזמורת על מינויו של פלטוקוסקי כמנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מעונת 2025 - 2026, עם חוזה ראשוני של ארבע עונות.
טארמו פלטוקוסקי (2025 - ממשיך)
תזמורת המצעדים הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2024 בבימויו של עמנואל קורקול על פי תסריט מאת קורקול, אירן מוסקרי, אוריאן בונדואול ומריאן טומרסי.
בסרט מככבים ו כאחים האבודים.
תיבו דזורמו (), מנצח תזמורת מצליח ובעל שם עולמי, קורס במהלך חזרה ונמצא כי הוא חולה בלוקמיה חריפה.
בבדיקת DNA לצורך מציאת תורם מתאים, הוא מגלה לתדהמתו כי הוא מאומץ.
תוך כדי החיפוש הוא יוצא למסע לצפון צרפת ופוגש את אחיו הביולוגי ג'ימי לקוק (), טבח בבית ספר וחבר בתזמורת מצעדים מקומית.
כאשר התזמורת מאבדת את המנצח שלה, תיבו מציע את עצמו כתחליף, ובמהלך העבודה המשותפת של שני האחים מתפתח ביניהם קשר חדש שמאחה פצעים ישנים ומאחד אותם דרך האהבה המשותפת למוזיקה.
ז'אק בונאפה בתפקיד גילברט ווזניאק
לודמילה מיקאל בתפקיד מאדאם דסורמו
המוזיקה המקורית נכתבה בידי המלחין .
הפסקול כולל שילוב של יצירות קלאסיות, ג'אז ושנסונים, וביניהן: קונצ'רטו לפיסנתר מס' 23 מאת מוצרט, הבולרו מאת ראוול, מרש הניצחון מתוך אאידה של ורדי, הסימפוניה השלישית של מאהלר, פרליוד מאת דביסי, ועוד.פקה והפצה
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב־19 במאי 2024 במסגרת פסטיבל קאןוזכה להצלחה קופתית גדולה – מעל 2.5 מיליון צופים בצרפת ויותר מ־400 אלף צופים בגרמניה.
בארץ הסרט מופץ על ידי קולנוע חדש בע"מ.
המשחק של השחקנים, במיוחד של לוטן ושל לוורן, זכה לשבחים.
תזמורת צועדת היא תזמורת המורכבת בעיקר מכלי נשיפה וכלי הקשה, כלים ניידים, בהם ניתן לנגן בעת צעידה.
מקובל לכנות תזמורת אלה "תזמורות מארש" ואת המוזיקה שהן מנגנות "מארשים", שמות אלה נגזרים מהשם הצרפתי לשיר לכת - Chanson de marche.
תזמורות צועדות היו הבידור ההמוני הראשון בארצות הברית.
התזמורות הופיעו בפארקים, ברחובות ראשיים ובטקסים חשובים.
מרבית הנגנים הגיעו מתזמורות צבאיות שהיו חלק חשוב ממנו בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
המוזיקה שניגנה תזמורת המארש הייתה לעיתים תובענית מבחינה טכנית, ושאבה חלק מגישתה מהמסורת המוזיקלית האירופית.
הנגישות של תזמורות אלה, שהופיעו בחוצות, תרמה לפופולריות שלהן.
ג'ון פיליפ סוזה נחשב למנצח הגדול של תזמורות המארש, הוא כתב 182 מארשים, בהם מספר מארשים שזכו לפרסום רב.
לכן הוא מכונה "מלך המארשים".
בישראל פועלות שתי תזמורות צועדות: תזמורת צה"ל ותזמורת משטרת ישראל.
תזמורת פילדלפיה , שמקום מושבה בפילדלפיה שבפנסילבניה, היא אחת מ"חמש הגדולות" מבין התזמורות הסימפוניות בארצות הברית ובדרך כלל נחשבת לאחת המעולות בעולם.
מאז 2001 היא מקיימת את סדרת הקונצרטים השנתית שלה במרכז קימל לאמנויות הבימה באולם וריזון, ליד האקדמיה למוזיקה, שם שכנה התזמורת במשך מאה שנים, מאז ייסודה בשנת 1900.
התזמורת נוסדה על ידי פריץ של, שגם שימש כמנצחה הראשון, בשנת 1900. בשנת 1907 החליף אותו במשרה זו קרל פוהליג, אבל היה זה לאופולד סטוקובסקי, מנצחה הראשי משנת 1912, שהביא את התזמורת למעמדה.
בניצוחו יצא לתזמורת שם של וירטואוזיות בנגינה.
בניצוחו של סטוקובסקי הופיעה התזמורת בסרטו של וולט דיסני משנת 1940, פנטסיה, שם מצולם סטוקובסקי לוחץ את ידו של מיקי מאוס, לאחר שזה סיים את תפקידו כשוליית הקוסם של פול דיקא.
בשנת 1936 הצטרף יוג'ין אורמנדי לארגון וחלק את משרת המנצח הראשי עם סטוקובסקי עד 1938, כשקיבל עליו את התפקיד במשרה מלאה.
הוא נשאר עם התזמורת למשך ארבעים שנה, ורבות מן ההקלטות המפורסמות ביותר של התזמורת נעשו תחת שרביטו.
אורמנדי לקח את התזמורת למסעה ההיסטורי בשנת 1973 בסין, התזמורת המערבית הראשונה שביקרה במדינה זו אחרי עשרות שנים.
התזמורת התקבלה בהתלהבות רבה וחזרה לסין לעוד שלושה ביקורים מוצלחים.
מנהלה הראשי של התזמורת בימים אלה הוא יאניק נזה-סגין.
תזמורת פילדלפיה יכולה להתגאות גם בשיא יוצא דופן של חלוציות תקשורתית.
הייתה זו התזמורת הסימפונית הראשונה שהופיעה בהקלטות חשמליות (בשנת 1925), הראשונה שהופיעה בשידור רדיו במימון מסחרי משלה (ברשת NBC בשנת 1929), הראשונה שביצעה פסקול של סרט קולנוע ("השידור הגדול" של חברת פאראמונט משנת 1937), הראשונה שהופיעה בשידור טלוויזיה ארצי (ברשת CBS, בשנת 1948).
התזמורת האמריקאית הראשונה שהקליטה את מכלול הסימפוניות של בטהובן על תקליטורים (בשנת 1988), והתזמורת הראשונה שניגנה קונצרט בשידור חי ברשת האינטרנט (בשנת 1997).
נוסף לביקורה ההיסטורי של התזמורת בסין בשנת 1973, היא הייתה גם התזמורת האמריקאית הראשונה שביקרה בווייטנאם, בשנת 1999 בניצוחו של וולפגנג סאוואליש.
תזמורת פילדלפיה מופיעה ביותר מ-130 קונצרטים בעונת המנויים שלה, מספטמבר עד מאי.
בחודשי יוני-יולי יש לה עונת קיץ של קונצרטים תחת כיפת השמיים, במרכז מאן לאמנויות הבימה בפילדלפיה, ובאוגוסט היא מופיעה במשך שלושה שבועות במרכז אמנויות הבימה סרטוגה בסרטוגה ספרינגס שבניו יורק.
באפריל 2011 הודיעה התזמורת על פשיטת רגל.
במהלך חודש יוני 2018 הופיעה התזמורת בסדרת קונצרטים בישראל תחת חסותה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
נגן הטרומבון הישראלי ניצן הרעוז הוא הנגן הראשי בקבוצת הטרומבונים בתזמורת משנת 1995.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס ג'ונואלבום השנה הקלאסי - אנסמבל גדולRachmaninoff: Symphonies Nos.
תזמורת קליבלנד היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בארצות הברית.
מקום מושבה הקבוע הוא בקליבלנד, אוהיו.
מבין "חמש התזמורות הגדולות" באמריקה, היא נחשבת לאירופאית ביותר.
רבים מונים אותה עם הטובות בתזמורות העולם.
ינואר 1994: טיים מגזין דירג את תזמורת קליבלנד כ"תזמורת הטובה ביותר בארץ".
דצמבר 1994: התזמורת דורגה בין עשר הראשונות ברשימת התזמורות המעולות בעולם בספר יפני בשם "התזמורות".
פברואר 2005: הניו יורקר דירג את התזמורת כ"מעולה ביותר באמריקה", אם כי הטיל בספק את יכולתה של תזמורת קליבלנד לשרוד את המאה הבאה.
התזמורת נוסדה בשנת 1918 על ידי אדלה פרנטיס יוז, עם ניקולאי סוקולוב כמנצחה הראשי.
החל בשלב מוקדם בקיומה, יצאה התזמורת למסעות קונצרטים במזרח ארצות הברית, הופיעה בשידורי רדיו והקליטה אלבומים רבים.
כיום מחזיק במשרת מנהל מוזיקלי פרנץ ולזר-מסט.
נוסף לקטלוג עצום של הקלטות שנוצר עם מנהלי המוזיקה של התזמורת, היו לה גם סדרות הקלטות תחת שרביטיהם של ולדימיר אשכנזי ואוליבר נאסן, כמו גם יצירות ספציפיות במשך השנים עם קורט זנדרלינג, יואל לוי, ריקרדו שאיי, מייקל טילסון תומאס ולואיס ליין.
במהלך חודשי הקיץ התזמורת מנגנת במרכז המוזיקה בלוסום במפלי קויאהוגה, אוהיו, חלק מהפארק הלאומי עמק קויאהוגה.
בחודשי החורף היא מופיעה בסוורנס הול בקליבלנד.
היא גם עומדת בקשרי הופעות ארוכי-ימים עם לוצרן, וינה, ניו יורק ומיאמי ויוצאת מפעם לפעם למסעות מרובי קונצרטים בחוף המערבי מאז שנות ה-60'.
הכנר הישראלי דוד רדזינסקי משמש בתפקיד הכנר הראשי של התזמורת החל משנת 2022.
תזמורת פילהרמוניה היא תזמורת סימפונית, שמשכן הקבע שלה הוא לונדון.
אכסניית הקבע שלה מאז 1995 היא ברויאל פסטיבל הול.
בבריטניה היא משמשת גם כתזמורת הבית באולם דה מונפור, לייסטר ובבורסת הדגן ואילו בצרפת היא מופיעה מדי שנה ב"תיאטר דה שאטלה" בפריז.
התזמורת נוסדה בשנת 1945 על ידי וולטר לג, ואף כי הופיעה מדי פעם בקונצרט חי, נועדה בעיקר לשמש תזמורת הקלטות בשביל EMI, שלג היה מנהלה.
תומאס ביצ'ם הציע לנצח על התזמורת, אך לג דחה את הצעתו.
בשנותיה הראשונות, באו מנצחים רבים, מן הראשונים במעלה בעולם, להקליט עם ההרכב, בהם ארטורו טוסקניני ווילהלם פורטוונגלר.
אבל היה זה הרברט פון קאראיין (שלא הורשה לעבוד בגרמניה או באוסטריה בשנים ההן בגלל עברו הנאצי) ששמו נקשר יותר מכל מנצח אחר עם הפילהרמוניה בשנים ההן.
קאראיין בנה את התזמורת לאחד ההרכבים המשובחים בעולם והקליט הקלטות לאין מספר, בהן כל הסימפוניות של בטהובן.
בשנת 1954 עזב קאראיין כדי לעמוד בראש הפילהרמונית של ברלין.
לג, בחיפושיו אחר מנצח חדש לתזמורת, פנה אל אוטו קלמפרר, שהקריירה שלו הייתה אז בדעיכה.
זו התגלתה כהחלטה רבת השראה, ושמו של קלמפרר נקשר לאין הפרד בזה של התזמורת במהלך קיץ אינדיאני של הקלטות מצוינות.
בשנת 1959 התמנה קלמפרר למנהל מוזיקלי לכל חייו.
ביום שלישי, 10 במרץ 1964 הודיע לג על כוונתו להשעות את תזמורת פילהרמוניה.
במפגש הקלטה עם אוטו קלמפרר כונסה אספה ובה הסכימו הנוכחים פה אחד, שלא יאפשרו לפרק את התזמורת.
קלמפרר הכריז בו במקום על תמיכתו וב-17 במרץ 1964 בחרו חברי התזמורת מוסד מנהל משל עצמם ואימצו את השם "תזמורת פילהרמוניה החדשה".
קונצרט הפתיחה של תזמורת פילהרמוניה החדשה כפטרונית לעצמה התקיים ב-27 באוקטובר.
בקונצרט בוצעה הסימפוניה התשיעית של בטהובן בניצוח קלמפרר, שהיה עכשיו נשיא כבוד של התזמורת.
התזמורת הופיעה עכשיו, בשלטונה העצמי, בהרבה יותר קונצרטים חיים מאשר בתקופת ניהולו של לג.
היא המשיכה בשם "תזמורת פילהרמוניה החדשה" ורכשה מחדש את הזכויות לשם "תזמורת פילהרמוניה" בשנת 1977. בשם זה היא נודעת מאז ועד היום.
קלמפרר פרש מניצוח בשנת 1971 אבל המשיך, באופן רשמי, לכהן כמנצחה הראשי עד מותו בשנת 1973. במשך השנתיים הללו החזיק לורין מאזל במשרת מנצח ראשי חבר (1971 - 1973) והיה, למעשה, המנצח בפועל.
קיבל עליו כריסטוף פון דוהנאני את המשרה.
אחרי פרישתו של דוהאני בשנת 2008 החליף אותו בתפקיד אסה-פקה סאלונן מפינלנד.
ב-2021 נכנס לתפקיד המנצח הראשי סאנטו-מתיאס רובלי.
הפילהרמוניה היא התזמורת המוקלטת ביותר בעולם, עם יותר מאלף הקלטות.
סאנטו-מתיאס רובלי (2021 - ממשיך)
תזמורת רדיו שטוטגרט הייתה תזמורת סימפונית, שמקום מושבה הקבוע הוא בעיר שטוטגרט בגרמניה.
היא נוסדה בשנת 1945 על ידי שלטונות הכיבוש האמריקאים.
כמו תזמורות שידור רבות בגרמניה, יצא לה שם כמבצעת מוזיקה בת זמננו והיא הקליטה עבור הלייבל הקלאסי-מודרני של חברת התקליטים ECM, ECM New Series.
ז'ורז' פרטר כיהן כמנצח הכבוד של התזמורת משנת 2003.
ב-2016 מוזגה עם התזמורת השנייה של רשת Südwestrundfunk, תזמורת רדיו דרום-מערב גרמניה, ליצירת התזמורת הסימפונית של SWR.
תזמורת סיאטל היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע בסיאטל, וושינגטון.
הופעתה הראשונה של התזמורת הייתה ב-29 בדצמבר 1903, בניצוח הארי וסט.
שם התזמורת, שנקראה בהיווסדה "הסימפונית של סיאטל", הוחלף ל"תזמורת הפילהרמונית של סיאטל".
בשנת 1919 התארגנה התזמורת מחדש בחוקי עזר חדשים, תחת השם "התזמורת הסימפונית של סיאטל".
אף על פי כן, במשך רוב 100 שנות קיומה, ובייחוד היום, ההרכב נודע בשם "Seattle Symphony".
יותר מ-300,000 איש באים מדי שנה לקונצרטים של התזמורת באולם בנארויה שבמרכז סיאטל.
העונה שלה נמשכת מספטמבר עד יולי (כמקובל בכל עונת קונצרטים של תזמורת).
בניצוחו של שוורץ, נודעה התזמורת בעיקר בביצוע יצירות של מלחינים מן המאה ה-20, בייחוד מלחינים אמריקאים נשכחים.
התזמורת, בניצוח שוורץ, הקליטה מספר נכבד של יצירות, בהן יצירותיו התזמורתיות החשובות של הווארד הנסון.
נוסף לקונצרטים שלה עצמה, התזמורת מנגנת ברוב ההפקות הבימתיות של האופרה של סיאטל, בהן ההצגות הקבועות של הלהקה לאופרות של ריכרד וגנר בכל קיץ.
בספטמבר 2019 נכנס המנצח הדני תומאס דאוסגור לתפקיד המנהל המוזיקלי החדש של התזמורת.
בספטמבר 2024, הכריזה תזמורת סיאטל על מינויה של המנצחת הסינית שיאן ג'אנג לתפקיד המנצחת הראשית של התזמורת והיא תתחיל את תפקידה החל מעונת 2025 - 2026.
תזמורת סנט לואיס, אשר מקום מושבה הקבוע בסנט לואיס, מיזורי, היא מן התזמורות החשובות בארצות הברית.
התזמורת נוסדה בשנת 1880 והיא השנייה לוותק בין התזמורות האמריקאיות, אחרי הפילהרמונית של ניו יורק.
התזמורת מופיעה דרך קבע ב"פאוול סימפוני הול", מבצעת קונצרט שנתי קבוע בקרנגי הול בניו יורק ויוצאת לסיורי קונצרטים סדירים מעבר לים.
היא מקליטה בחברה משלה, "ארק מדיה", הייתה מועמדת חמישים ושש פעמים לפרס גראמי וזכתה בו שש פעמים.
התזמורת מקיימת תוכנית חינוכית ענפה: נגניה מבצעים כ-350 הופעות בשנה ללא תשלום בבתי ספר ובמסגרות חינוכיות אחרות.
תזמורת סנט לואיס מקיימת שותפות עם התארגנות 25 כנסיות אפרו אמריקאיות מקומיות בשם "בקול אחד" (In Unison), אשר זמריה נוהגים להופיע עמה.
לצד התזמורת הסימפונית פועלות גם מקהלת סנט לואיס ותזמורת הנוער שלה.
מאז 2018 המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא סטפן דנב.
תזמורת רדיו בוואריה במינכן נוסדה בשנת 1949 על ידי אויגן יוכום, שהיה גם מנצחה הראשי עד 1960. מקובל לראות בה את אחת התזמורות הטובות בעולם והמעולה בתזמורות הרדיו.
בשנת 2006 קיבלה התזמורת את פרס גראמי על הביצוע התזמורתי הטוב ביותר.
אולם הקונצרטים העיקרי שלה הוא אולם הרקולס.
בשנת 2023 נכנס לתפקיד המנצח הראשי סיימון ראטל.
תזמורת פריז היא תזמורת צרפתית, שנוסדה בשנת 1967 ושוכנת דרך קבע בפריז.
מנהלה המוזיקלי הנוכחי הוא קלאוס מקלה.
בשנת 1967, בהמשך להתפרקות תזמורת הקונסרבטואר חברו יחד אנדרה מאלרו, שר התרבות, ומנהלו המוזיקלי, מרסל לנדובסקי, להזמין את המנצח שארל מינש
אלא שמינש הלך לעולמו ב-1968. הרברט פון קאראיין נשכר אז למלא את החלל כיועץ מוזיקלי (1969 - 1971).
כריסטוף פון דוהנאני היה יועץ אמנותי בתקופת ביניים נוספת, 1998 - 2000.
בשנת 1998 קנה משקיע פרטי את אולם פלייל, משכן התזמורת ואולם הקונצרטים הגדול היחיד בפריז, לקראת סגירתו והתזמורת נאלצה להתפנות.
רוב הקונצרטים שלה בימים אלה מתקיימים באולם הפילהרמונית של פריז.
תזמורת קול ישראל בערבית היא תזמורת שניגנה מוזיקה ערבית במסגרת שידורי קול ישראל בערבית בשנים 1948 עד 1993. רצועות השידור הפופולריות ביותר בקול ישראל בערבית היו תוכניות המוזיקה, בייחוד הקלטות התזמורת של קול ישראל בערבית.
התזמורת פעלה באופן מצומצם מראשית ימי הרדיו, אך עם הגעתו של המוזיקאי זוזו מוסא ממצרים בשנת 1956, הוקמה התזמורת במתכונתה הרחבה והמוכרת.
גלגול ראשון של התזמורת הוקם בידי עזרא אהרון, נגן עוד עיראקי-יהודי שהתפרסם בעיראק וב-1932 נבחר על ידי השלטונות העיראקים לעמוד בראש קבוצה של מוזיקאים שתייצג את מדינתו בקונגרס הבינלאומי הראשון למוזיקה ערבית, שהתקיימה בקהיר באותה שנה, שם הופיע בשם "עזורי אפנדי".
ב-1934 עלה אהרון לארץ והקים תזמורת חובבים שניגנו בה נגנים ירדנים ונגנים ערבים מירושלים.
ההיסטוריה של תחנת קול ישראל בערבית, או "בית השידור הישראלי", כפי שכונתה בערבית, מעולם לא סופרה במלואה.
גם המעט שנכתב ופורסם על אודות התחנה הציג תמונה מצומצמת המסכמת את כל פעילותה כמכשיר של תעמולה, לוחמה פסיכולוגית והסברה מדינית של ישראל.
הקו המנחה של מנהלי התחנה הראשונים היה ליצור מכשיר הסברה אשר יפעל לקידום מעמדה ודמותה של מדינת ישראל בשפה הערבית, וישמש כלי לעיצוב דעת הקהל במדינות ערב ובקרב האזרחים הערבים בישראל.
קול ישראל בערבית שימשה גם במה ליצירה מוזיקלית וספרותית ערבית מקורית: לוח השידורים כלל תוכניות מוזיקה מגוונות, במסגרת התחנה פעלה תזמורת קול ישראל בערבית, הולחנו ושודרו בה אלפי יצירות מוזיקליות חדשות (בעיקר על ידי מוזיקאים יהודים עיראקים ומצרים).
קול ישראל בערבית (רשת ד'), נוסד ככלי הסברה וכמכשיר תעמולה של מדינת ישראל, שהופנה כלפי העולם הערבי וכלפי ערביי ישראל.
בתחילה היו שידורי הערבית 45 דקות ביממה במסגרת הגל העברי, וב-1956 פוצל הגל העברי והגל הערבי כך שבשנות ה-60 קול ישראל בערבית שידר שבע וחצי שעות ביממה (כיום השידורים נמשכים 24 שעות ביממה).
הרחבת שעות השידור של התחנה התאפשרה בעקבות צירופם של עולים מעיראק לתחנה.
גם שעות השידור של התזמורת התפתחו ביחס לגידול בשעות השידור של הגל הערבי.
בתחילה התזמורת ניגנה קטעים במסגרת תוכניות חידונים מוזיקליים.
עם הזמן ניגנה מוזיקת רקע בתסכיתים, וקטעים מוזיקליים במסגרת תוכניות המוזיקה.
הרפרטואר של התזמורת כלל מוזיקה מוכרת מהעולם הערבי וכן חומר מקורי.
בין כותבי המוזיקה היו הנגנים, כדוגמת אלברט אליאס, וכן חברים אחרים בגל הערבי, כגון יצחק אביעזר, שהחל מ-1957 והיה במשך כארבעים שנה עורך המוזיקה של קול ישראל בערבית, בין השנים 1959 - 1985 היה מנצח התזמורת.
מנשה סומך מי שהיה מנהל מחלקת "ההסברה המדינית" של קול ישראל בערבית ספר כי בזכות התזמורת שליוותה את שידורי התחנה, התפרסם קול ישראל בערבית, בתזמורת ניגנו מוזיקאים יהודים מעיראק, ממצרים ומסוריה.
"היו ביניהם מוזיקאים בעלי שם, דבר שאיפשר להרכיב תזמורת טובה, לשדר תוכניות מוזיקליות בהפקה מקורית, ולעודד זמרים ומלחיינים מקומיים", אמר סומך.
עם השנים נעשתה התזמורת לאחד המוסדות החשובים בעיצוב המוזיקה הערבית והמזרחית בישראל והיו לה מאזינים רבים במדינות ערב ובקרב פלסטינים ומזרחים בישראל.
למרות החיבור המובהק להסברה ישראלית, הסיפור של קול ישראל בערבית פותח לנו צוהר להיסטוריה רחבה ומעמיקה יותר של הרדיו במזרח התיכון, היסטוריה של השפה הערבית בישראל, ההיסטוריה של המזרחים והשפה הערבית וההיסטוריה של התקשורת הפלסטינית והערבית בישראל.
התזמורת הייתה דלת תקציב ולחלק מהנגנים ניתן תשלום כ"עצמאים" או כפי שתיאר שלמה אל-כוויתי, בנו של דאוד אל-כוויתי, בסרט "התזמורת" הם הועסקו כפרילאנס, באו הקליטו ושולמו על ההקלטה שביצעו.
חלקם זכו לשיפור במעמדם התעסוקתי בתחילת שנות ה-60 והפכו לעובדי מדינה עם זכויות סוציאליות.
בשל כך הנגנים הופיעו גם במועדונים, בשמחות ובשאר אירועים.
יוצרי המוזיקה (הנגנים ואחרים) קיבלו תשלום על היצירות שחיברו.
התשלום שקבלו עבור היצירות הללו נחשב לתשלום מזערי באופן יחסי.
כל יצירה זכתה באקו"ם ל"ערך כלכלי" שהתבסס על מחקר שוק שקבע מהו הערך הכלכלי שלה בהתבסס על מגוון השימוש בה ברדיו, בטלוויזיה, במסעדות, חנויות וכו'.
למעשה מה שקובע את התעריף על יצירה הם סדרה של פרמטרים לפי כלל בסיסי של הקונפדרציה הבין-לאומית לאגודות יוצרים ומלחינים CISAC.
בעת ההיא שנות ה-60, בהתבסס על הפרמטרים שנמדדו, יצירה מוזיקלית בערבית דורגה נמוך באופן משמעותי בהשוואה ליצירה מוזיקלית בעברית.
בעשורים האחרונים נעשו כמה סרטים דוקומנטריים שהתמקדו בפעילות התזמורת: "טקאסים" ו"קפה נח" של דוקי דרור, "צ'לרי בגדד" של אייל חלפון, "אמא פאיזה" של סיגלית בנאי.
התערוכה "שמחה גדולה הלילה" של האמנית נבט יצחק התכתבה עם עבודת התזמורת ועם המחקר החלוצי של ענבל פרלסון.
לאחרונה ישנה גם שיבה למורשת המוזיקלית של התזמורת שהוביל במשך שנים יאיר דלאל ובעקבותיו גם דודו טסה, פירקת אלנור ועוד.
הסרט המסקרן של עופר פנחסוב "התזמורת" משנת 2023, מוסיף נדבך חשוב להיסטוריה המרתקת והלא מוכרת של תזמורת קול ישראל בערבית.
אחת העדויות המענינות בסרט היא של שלמה אל-כוויתי שאביו ודודו ניגנו ושרו בתזמורת כנגנים אורחים, לדבריו בשעת הופעתם של האחים דאוד וסאלח אל-כוויתי הרחובות בבגדאד היו ריקים מאדם.
תזמורת קול ישראל בערבית השתתפה בהקלטת "התמנון האיטר" של להקת כוורת (מתוך האלבום "פוגי בפיתה").
ב-1993, עם פרישתו לגמלאות של מנהל הלהקה זוזו מוסא, פורקה התזמורת.
חברי תזמורת קול ישראל בערבית
בתחילת דרכה מנתה התזמורת שלושה חברים.
אברהם דוד הכהן ניגן אף הוא על קאנון, אלברט אליאס ניגן על נאי ויוסף לוי ניגן על תוף מרים, יעקב מורד היה שר ומנגן על תוף וכן חברו אליה, המלחינים והנגנים סלים אל-נור, עזרא ברהום ויצחק אביעזר.
האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי הצטרפו לתזמורת קול ישראל בערבית כאמנים אורחים, שרו וניגנו מיצירותיהם, במסגרת תוכנית של שעה עם תזמורת קול ישראל בערבית.
בשנות ה-70 הצטרף לתזמורת המוזיקאי ונגן העוד, יוסף שם טוב.
הפופולריות של האמנים שניגנו ושרו בתזמורת במדינות המוצא שלהם הפכה את ערוץ השידור לערוץ מבוקש בקרב מאזינים במדינות ערב.
עד מהרה הפכו השידורים של תחנת קול ישראל לאיום האימתני ביותר שהסעיר את שליטי העולם הערבי.
השדרנים בה כונו על ידי תחנות הרדיו המתחרות جوقة الدعاية دار الاذاعة الاسراىيلية, תזמורת התעמולה של בית השידור הישראלי.
זוזו מוסא שעלה ממצרים היה מנצח התזמורת במשך שנים רבות, וגם ניגן בכינור.
תזמורת סיינט פול היא תזמורת קאמרית היושבת דרך קבע בסיינט פול (בירתה של מדינת מינסוטה), ארצות הברית.
היא התזמורת הקאמרית המקצועית היחידה באמריקה, ונחשבת למעולה בסוגה.
35 נגניה הווירטואוזיים פועלים בשיתוף עם שישה שותפים אמנותיים - רוברטו אבאדו, פייר-לורן איימר, ג'ושוע בל, דגלס בויד, ניקולס מקגגאן וסטיבן פרוטסמן ומופיעים בלמעלה מ-150 קונצרטים ותוכניות חינוכיות מדי שנה.
הם מגיעים גם אל יותר מ-65,000 מאזינים בכל שבוע באמצעות שידור ב-63 רשתות רדיו ציבוריות ברחבי ארצות הברית.
הקלטת התזמורת ל"אביב באפאלאצ'ים" של אהרן קופלנד הייתה אחת מהקלטות השמע הדיגיטליות הראשונות, שיצאו להפצה מסחרית.
החל בעונת 2004-2005 מגשימה תזמורת סיינט פול מודל אמנותי חדש, המתבטא בוויתור על משרת מנהל מוזיקלי ויצירת כמה שותפים אמנותיים (ביניהם, בשלב זה, הכנר ג'ושוע בל.
לפי מודל זה נהנים הנגנים ממידה רבה פי כמה של שליטה אמנותית.
במהלך עונת 2005-2006 יצרה תזמורת סיינט פול שתי שותפויות חדשות: חוזה הופעות בן שלוש שנים עם אוניברסיטת שיקגו ושיתוף פעולה רב-צדדי עם בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מינסוטה.
התוכנית החינוכית של תזמורת סיינט פול, "קונקט" שמה, זכתה בפרס והיא מגיעה אל 6,000 תלמידים בשנה, ב-16 בתי ספר במיניאפוליס ובסיינט פול.
סטניסלב סקרובצ'בסקי (יועץ מוזיקלי זמני, 1987-1988)
בובי מקפרין משמש יושב ראש יצירתי מאז 1994.
ניקולאס מקגגאן (2004 - נוכחי)
סטיבן פרוטסמן 2004 - נוכחי)
דניס ראסל דייוויס (מנצח) ותזמורת סיינט פול על: קופלנד: אביב בהרי האפלצ'ים (1980)
תזמורת קאמרית (מהמילה האיטלקית "קאמרה" - חדר) היא הרכב מוזיקלי קטן יחסית (בהשוואה לתזמורת סימפונית, למשל) ומכאן שמו.
בתזמורת קאמרית משתתפות כל משפחות הכלים, אך הצליל אינו עשיר ומלא באותה מידה כמו בתזמורת סימפונית, כיוון שקבוצות הכלים מצומצמות יותר.
לשם השוואה, בתזמורת סימפונית מלאה, קבוצת הכינורות הראשונים תמנה על פי רוב כ-16 נגנים, לעומת כ-6 בתזמורת קאמרית.
הרכב קאמרי שמספר נגניו קטן מ-10 אינו נעזר בדרך כלל במנצח; הנגן הראשי שלו ממלא תפקיד זה.
לתזמורת קאמרית שמספר נגניה הוא בין 10 ל-40, דרוש מנצח (אף כי יש כמה תזמורות המנגנות בקביעות ללא מנצח).
יותר מארבעים נגנים מהווים תזמורת מלאה, אם גם לא גדולה ביותר.
מתקופת הרנסאנס עד המאה ה-19 לא היו אולמות קונצרטים ציבוריים.
יצירות הוזמנו ונוגנו למען נסיכים ורוזנים באולם נשפים או בחדר מרווח בארמון (מכאן השם "קאמרית", מלשון "קאמרה" - חדר בלטינית) כדי לשעשע את האציל, בני משפחתו ואורחיו.
במאה ה-19 השתנה אופי המוזיקה יחד עם אופיים של המלחינים - רוח של חופש ועצמאות, שראשיתה בבטהובן, הניעה מלחינים לכתוב כחפצם בלי להיות תלויים בפטרון אציל ועתיר הון.
יצירות עדיין הוזמנו אצל מחבריהן, כפי שהן מוזמנות גם כיום, אבל המזמינים היו בעיקר נגנים וירטואוזיים, הרכבים קאמריים ותזמורות שונות.
המוזיקה התזמורתית נעשתה נפוצה יותר ומהרכבים קטנים, שהתאימו לחדרי ארמון, התפתחו תזמורות קאמריות, שדרשו אולמות מתאימים, תנאים אקוסטיים וקהל מאזינים.
מעתה יכלו גם פשוטי העם ליהנות מקונצרטים.
עם המעבר לאולמות גדולים יותר, נוצר הצורך בצליל חזק וברור יותר.
כמענה לצורך זה, הכפילו את מספר הנגנים שמנגנים אותו תפקיד.
כך נוצרו קבוצות כלים: קבוצות הכינור הראשון והשני, קבוצת הצ'לנים, קבוצות כלי הנשיפה וכו'.
גורם אחר להתפתחות זו היה הצורך באמצעים להבעה.
אחד מאמצעים אלה הוא הדינמיקה, שמעבריה יוצרים מתח, דרמה או פורקן ורגיעה.
התגברות הצליל (קרשנדו), החלשתו (דימינואנדו), הגברה פתאומית של הצליל ללא הכנה (ספורצנדו) ולהפך - הדממה פתאומית (סוביטו פיאנו) כל אלה יוצרים אווירה רגשית מגוונת.
עם הזמן נוצר צורך במצבי הביניים של עוצמות אלה וכדי להגביר את רישומם על המאזינים, הרחיבו את ההרכבים על ידי הכפלת מספר הנגנים.
כך נוצר מרחב גדול יותר של עוצמת צליל, המקיף יותר גוני ביניים בדינמיקה הניתנים להבחנה ושמיעה.
כיום נכתבות יצירות לתזמורות קאמריות, ותזמורות רבות כאלה פועלות ומופיעות ברחבי העולם.
תזמורת צה"ל היא יחידה בצבא הגנה לישראל המהווה תזמורת צבאית.
ביחידה משרתים נגנים וזמרים בשירות חובה אשר עברו בהצלחה את הבחינות המקצועיות לתזמורת טרם הגיוס לצה"ל.
עיקר פעילות התזמורת מתבטא בהופעה בטקסים צבאיים, ביקורים רשמיים ומשמרות כבוד, אך לצד כל אלה נוהגת התזמורת גם להופיע בפני הציבור במסגרות שונות של תרומה לקהילה.
תזמורת צה"ל היא התזמורת היחידה בצבא ההגנה לישראל ומנהלה המוזיקלי הוא רום שמיר.
התזמורת הוקמה ב-1948 על ידי המלחין עמנואל עמירן פּוּגָצ'וֹב, בשמשו כקצין האחראי על נושא המוזיקה בצה"ל.
לדבריו של עמירן פוגצקוב, בראיון שקיים איתו שמשון חלפי, ההופעה הראשונה של התזמורת הייתה באי סדר מוחלט, בעת קבלת השגריר הרוסי על ידי דוד בן-גוריון בקריה בתל אביב, עם מדים מאולתרים והופעה מאולתרת.
וכך תיאר את האירוע עמנואל עמירן פוגצוב, כפי שמתברר מהראיון בכתב שנחשף על ידי מכון גנזים.
תזמורות אלו היוו את היסודות לתזמורת צה"ל, אותה יסד עמירן יחד עם רב-סרן יעקב נעים.
לפני הקמת המדינה, קדמו לתזמורות אלו "תזמורת ההגנה" שנהגה לקיים חזרות בבניין בית הספר "תל חי".
מנצחה הראשון של התזמורת היה יצחק מוזה, נגן כלי נשיפה ועולה חדש מברית המועצות.
מוזה היה בוגר קורס יוקרתי לניצוח על תזמורות צבאיות בלנינגרד ועלה לארץ בינואר 1949. ב-4 במאי 1949, השתתפה התזמורת במצעד שלא צעד.
לאחר מספר חודשים בניצוחו של יצחק מוזה, עבר שרביט הניצוח לשלום רונלי-ריקליס, ששימש בעבר כמנצחה של תזמורת הבריגדה.
רונלי-ריקליס הקפיד על קשת רחבה של רפרטואר, מיצירות קלאסיות ועד מודרניות וגם מוזיקה קלה, וכיהן בתפקיד עד 1961. בשנים 1953–1955 שימש נעם שריף, במהלך שירות החובה שלו, כעוזרו של רונלי-ריקליס.
לאחר פרישתו של רונלי-ריקליס החליף אותו מי שהיה מימיה הראשונים של התזמורת מעבדה ומתזמרה הראשי, יצחק "זיקו" גרציאני.
גרציאני ניצח על התזמורת במשך שנים רבות (1962–2003) והיה למעשה אחד מסמליה.
גרציאני היה נגן חצוצרה, ושירת בעצמו כחייל בתזמורת צה"ל, בין השנים 1948 ו-1952 וסיפק שירותים גם בתקופה שבין 1952 ל-1962, כאיש מילואים.
כשלושה חודשים לפני שנפטר, בשנת 2003, פרש גרציאני משירותו ארוך השנים בצה"ל.
החליף אותו סא"ל מיכאל יערן, שניצח על התזמורת מאז ועד לפרישתו לגמלאות בשנת 2013.
ב-29 ביולי 2013 הועבר שרביט המנצחים לרס"ן נועם ענבר, שניצח על התזמורת מאז ועד להתפטרותו בינואר 2018.
ב-25 באפריל 2018 הוכרז רום שמיר כמנצח הבא של תזמורת צה"ל.
הוא נכנס לתפקידו ב-4 בספטמבר אותה שנה.
בשנת 2018 קיבלה התזמורת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
בשונה מרוב התזמורות הצבאיות בעולם, בתזמורת צה"ל משרתים נגנים שהם חיילים בשירות החובה שלהם, ולא חיילים בשירות קבע.
ביחידה משרתים חיילים וחיילות בעלי ניסיון מוזיקלי.
בסיס היחידה הוא מחנה אביב שברמת אביב.
בנוסף לתזמורת, בצה"ל קיימות גם מקהלת הרבנות הצבאית ולהקות צבאיות נוספות.
ההבדל בין תזמורת צה"ל לשאר הגופים המוזיקליים, הוא שאלו הם גופים בידוריים המיועדים להעלאת המורל בלבד, ואילו התזמורת היא גם יחידה טקסית.
בניגוד לעובדה כי הלהקות הצבאיות משתייכות לחיל החינוך, הרי שתזמורת צה"ל משתייכת לענף משטר ומשמעת שבאגף כוח אדם, אשר אמון על הטקסים הצבאיים והממלכתיים של מדינת ישראל.
בין תפקידיה הרבים של התזמורת, עיקר פעילותה מתבטא בהופעה בטקסי סיום קורסים (בבסיסי-ההדרכה שברחבי הארץ), ביקורים רשמיים של מנהיגי מדינות ואישי צבא וטקסים ממלכתיים רשמיים (דוגמת טקס הדלקת המשואות הנערך מדי שנה בהר הרצל שבירושלים).
סמל התזמורת המורכב מכינור דוד ושני ענפי זית עם שתי חצוצרות.
מדי הטקס כוללים חגורה אדומה, שרוך אדום (הנענד מעל כתף ימין), כובע מצחייה טקסי להופעות שעליו מוטבע סמל התזמורת על רקע אדום וכמו כן, עונדים נגני התזמורת את סיכת הנגן הגדולה.
תזמורת צה"ל היא הגוף היחיד בצה"ל שיש לו שתי סיכות הזהות בעיצובן ושונות בגודלן.
בטקסים ממלכתיים לובשים הנגנים מדי קבע ועליהם חוגרים את החגורה האדומה, עונדים את השרוך והסיכה וחובשים את כובע המצחיה.
קיימת הבדלה בין פעילויותיה המגוונות של התזמורת, שמשתתפת באירועים רבים.
במסדר, התזמורת עומדת, וברוב המקרים צועדת לאורך רחבת המסדרים.
במסדרים שאינם ממלכתיים, התזמורת היא הכוח הצבאי הראשון שנכנס לרחבת המסדרים ומיד לאחר מכן, יתר הכוחות נכנסים בצעידה (צוערים, חניכים, מצטיינים וכו').
במסדרים מסוג זה, המאפיינים לרוב סיומי קורסים בצה"ל, צועדת בראש התזמורת שרביטנית שעיקר תפקידה הוא לכוון את התזמורת תוך כדי הצעידה, להורות על הפניות, וכמו כן – לסמן את התחלת הנגינה וסיומה.
במסדרים ממלכתיים, התזמורת לרוב אינה צועדת אלא עומדת לרגליו של שטיח אדום שמקבל את האישיות המרכזית ביחד עם משמר כבוד שמורכב מחיילי צה"ל.
למרות הנאמר לעיל, ישנם מסדרים ממלכתיים גדולים במיוחד המשלבים בתוכם גם צעידה, כמו קבלות פנים גדולות שנערכות בנמל התעופה בן-גוריון.
הרכב הכלים במסדרים הוא: פיקולו, קלרינט, סקסופון (אלט וטנור), קרן יער, חצוצרה, טרומבון, בריטון, סוזאפון, תוף סנר, תוף בס ומצלתיים.
מלבד טקסי סיום קורסים (טיס, חובלים וקצינים), תזמורת צה"ל משתתפת גם בטקסים ממלכתיים כגון טקס הדלקת המשואות או בלוויה צבאית לרגל מות אישיות צבאית בכירה או אישיות אזרחית רמת מעלה או כל פעולה או טקס אחר, שמטכ"ל-אכ"א יכריז עליו כעל טקס מרכזי.
התזמורת מופיעה גם בפני הציבור הרחב במסגרת של תרומה לקהילה, זאת על-מנת לחזק את הקשר בין הצבא לאזרחים וכדי להעלות את המורל.
ההופעות הללו כוללות רפרטואר עשיר ומגוון, המורכב בין היתר ממוזיקה קלאסית לתזמורות כלי נשיפה, מוזיקה קלה, שירים ישראליים ומארשים מתוך "הרפרטואר הצבאי" של התזמורת.
כמו כן, התזמורת נוהגת להופיע עם אמנים מהשורה הראשונה של המוזיקה הישראלית.
בין השאר, התזמורת הופיעה עם צביקה פיק, יהורם גאון, עפרה חזה, אילנית, ירדנה ארזי, הראל סקעת, דויד ברוזה, קובי אפללו, רמי קלינשטיין, שירי מימון, דני סנדרסון ואחרים.
מאז העשור הראשון למאה העשרים ואחת, התזמורת מופיעה אחת לשנה בפסטיבל ראשון לציון בחג הסוכות.
בתאריך 3.9.2018, בפארק 'ענבה' במודיעין, התקיים אירוע של "70 שנה לתזמורת צה"ל", ובו ניגנה התזמורת עם תזמורת המשטרה ונגנים ותיקים של תזמורת צה"ל.
בנוסף, באירוע לקחו חלק עוד 300 נגני תזמורות נוער נבחרים מרחבי הארץ, ויחד עם שאר התזמורות ביצעו את 'מארש צה"ל' אשר הלחין יואב תלמי בשנת 1963, כאשר בעצמו היה חייל בתזמורת בגיל 19.
שירי צבא, עם מקהלת ירושלים (1956)
שירי צבא, עם יפה ירקוני (1960)
מקהלת גברי השריון בליווי תזמורת צה"ל (1963)
+מנצחי הבית והמנהלים המוזיקליים של תזמורת צה"למס'דיוקןשם
(תקופת חיים)תקופת כהונהתאריך עבריתאריך לועזי1סרן
תזמורת קולומביה הייתה תזמורת, שהקימה חברת תקליטי קולומביה.
היא שירתה כמה מן הידועים ביותר באמני קולומביה, שנעזרו בהקלטותיהם רק במשאבי החברה.
ההקלטות החשובות ביותר, אולי, של התזמורת היו עם המנצח ברונו ולטר, שהקליט סימפוניות של בטהובן, ברהמס, מאהלר ומוצרט בפרשנות האישית שלו, שזכתה להערכה רבה.
עם התזמורת הזו הקליט ולטר את הקלטת הסטריאו היחידה שלו לסימפוניה התשיעית של מאהלר, שעליה ניצח בביצוע הבכורה העולמי.
גם איגור סטרווינסקי ערך כמה הקלטות, שבהן ניצח על יצירותיו הוא.
המושג "תזמורת קולומביה" שימש גם תזמורות אחרות, שלא יכלו, מסיבות חוזיות, להופיע תחת שמן המוכר.
תזמורת רדיו צפון גרמניה היא התזמורת היוקרתית ביותר בהמבורג ונחשבת לאחת התזמורות המעולות בגרמניה.
אולם הבית של התזמורת משנת 2017 הוא אולם הקונצרטים אלבפילהרמוני שבעיר המבורג.
התזמורת נוסדה על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים אחרי מלחמת העולם השנייה, כיוון שתחנת רדיו המבורג הייתה היחידה שנותרה לפליטה במה שיהיה בהמשך לגרמניה המערבית.
נגניה הראשונים באו בעיקר משורות תזמורת הרדיו שפעלה בהמבורג תחת שלטון הרייך הנאצי.
הנס שמידט-איסרשטדט התגורר סמוך לאזור המבורג ועליו הוטלה המשימה להרכיב את התזמורת.
ביצוע המשימה נמשך שישה חודשים.
הקונצרט הראשון התקיים בנובמבר 1945 בניצוח שמידט-איסרשטדט, עם הכנר יהודי מנוחין כסולן.
התזמורת ביקרה לראשונה בבריטניה בשנת 1951, כחלק מן הקונצרטים לחגיגות את הפתיחה מחדש של אולם הסחר החופשי במנצ'סטר.
התזמורת עשתה לה שם ברפרטואר הקלאסי והרומנטי, כגון יצירות ברוקנר ובטהובן כמו גם ביצירות בנות זמננו.
כיום המנצח הראשי של התזמורת הוא המנצח האמריקאי אלן גילברט.
תזמורת רדיו וינה היא תזמורת הרדיו היחידה באוסטריה.
מאז נוסדה ב-1969 ועד שנת 1996 נודעה בשם התזמורת הסימפונית ORF.
שלא כרוב התזמורות האוסטריות האחרות, היא מתמקדת במידה רבה במוזיקה עכשווית.
התזמורת מופיעה במספר אולמות, ביניהם בית התרבות והרדיו בווינה תיאטרון וינה, הקונצרטהאוס של וינה והמוזיקפריין בווינה.
מילאן הורוואט היה המנצח הראשי הראשון של התזמורת, מ-1969 עד 1975. במהלך כהונתו של ברטרנד דה בילי כמנצח הראשי, מ-2002 עד 2010, היו לו מחלוקות עם ההנהלה על מימון והמשך מעמדה של התזמורת.
בינואר 2009, תזמורת רדיו וינה הודיעה על מינויו של קורנליוס מייסטר למנצח הראשי השביעי שלה, החל בעונת 2010–2011 ועם חוזה ראשוני עד אוגוסט 2014. מייסטר ניצח על התזמורת בהקלטה מסחרית של המוזיקה של גוטפריד פון איינם.
באפריל 2016, הודיעה התזמורת כי מייסטר יסיים את כהונתו בתזמורת ב-2018, בתום הארכת החוזה האחרונה שלו.
בשנת 2014, מרין אולסופ ניצחה לראשונה על תזמורת רדיו וינה.
בינואר 2018, התזמורת הודיעה על מינויה של אולסופ למנצחת הראשית הבא שלה, החל מ-1 בספטמבר 2019, עם חוזה ראשוני של 3 שנים.
מרין אולסופ היא האישה הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת רדיו וינה.
אולסופ לקחה את התואר של המנצחת הראשית המיועדת עם תוקף מיידי, עד לעונת 2018–2019.
מרקוס פושנר (מיועד, החל מ-2026)
תזמורת רדיו פינלנד (בפינית: YLE Radion sinfoniaorkesteri) היא תזמורת הרדיו הראשית של רשות השידור הפינית.
התזמורת נוסדה ב-1927 כתזמורת רדיו עם עשרה נגנים, עם ארקי לינקו כמנצח הראשון.
למרות שמעולם לא החזיק בתואר מנצח ראשי, לינקו נשאר קשור לתזמורת עד 1952. טויבו האפנן הפך למנצח הראשי הראשון של התזמורת ב-1929 ושימש בתפקיד עד מותו ב-1950. התזמורת ביצעה בעיקר קונצרטים באולפן בשנים הראשונות שלה.
עד מלחמת העולם השנייה, התזמורת נתנה רק 20 קונצרטים פומביים, עם נגנים עצמאיים כדי לחזק את השורות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם המנכ"לית החדשה, הלה וווליוקי, התרחב סגל התזמורת ל-50 נגנים.
בספטמבר 1947 יזמה התזמורת סדרה של "קונצרטים של יום שלישי" בבית העירייה של הלסינקי.
הסגל גדל ל-67 נגנים עד 1953. המנצח הראשי השני של התזמורת, נילס-אריק פוגשטדט, שירת מ-1950 ועד מותו ב-1961, והרחיב את הרפרטואר של התזמורת.
המנצח הראשי השלישי, פאבו ברגלונד, היה כנר בתזמורת 10 שנים לפני הצטרפותו למנצח הראשי ב-1961. האנסמבל גדל ל-90 נגנים בשנות ה-70, לתזמורת סימפונית מלאה.
יוקה-פקה סאראסטה, המנצח הראשי מ-1987 עד 2001, הוא כיום מנצח הכבוד של התזמורת.
סקארי אוראמו היה המנצח הראשי בין 2003 ל-2012, לאחר שקודם לכן היה כנר ראשי של התזמורת.
בדצמבר 2010 הודיעה התזמורת על מינויו של האנו לינטו למנצח הראשי השמיני שלה, נכון לעונת 2013-2014, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים.
לינטו החזיק בתואר מנצח אורח ראשי במהלך עונת 2012-2013. באפריל 2016, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של לינטו כמנצח ראשי עד 2021. לינטו סיים את תפקידו כמנצח הראשי על התזמורת בתום עונת 2020 - 2021.
בשנת 2017 ניקולס קולון ניצח לראשונה על תזמורת רדיו פינלנד.
במאי 2019, התזמורת הודיעה על מינויו של קולון למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021-2022. הוא המנצח הלא-פיני הראשון שזכה בתואר המנצח הראשי של התזמורת.
הדיסקוגרפיה של התזמורת כוללת, מלבד המוזיקה של ז'אן סיבליוס, מוזיקה של מלחינים פינים אחרים כמו פאבו הייננן, ג'ונאס קוקונן, מגנוס לינדברג ואארה מריקנטו.
התזמורת הקליטה רפרטואר של מלחינים לא-פינים, כמו סימפוניות של גוסטב מאהלר וקרל נילסן, ומוזיקה של בלה בארטוק.
הנבלאי הישראלי סיון מגן היה הנבלאי הראשי של התזמורת בין השנים 2017 - 2024.
תזמורת קולון היא תזמורת סימפונית צרפתית שמקום מושבה בפריז.
את התזמורת ייסד בשנת 1873 הכנר והמנצח אדואר קולון.
כאשר קולון כיהן כמנהל תזמורת האופרה של פריז, הזמינו המו"ל ז'ורז' הרטמן לנהל סדרה של קונצרטים פופולריים, שארגן תחת השם "קונצרטים לאומיים" במרץ 1873. על אף הצלחתם הראשונית הגדולה של הקונצרטים, נאלץ הרטמן לפרוש מן המפעל בשל הנטל הכספי הכבד שהטילו עליו.
בשלב זה החליט קולון להקים תזמורת משלו, Association artistique des Concerts Colonne שתשכון בתיאטרון דו שאטלה.
התזמורת קמה בנובמבר 1873 ושמה דגש מיוחד על מוזיקה עכשווית של אותם ימים (סן-סנס, מאסנה, שרפנטייה, פורה, ד'אנדי, דביסי, ראוול, וידור, דיקא ושברייה).
לצד מלחינים אלה הופיעו בתוכניות וגנר וריכרד שטראוס, וקולון השיב לחיים יצירות של ברליוז, כמו "קללת פאוסט", שבוצעה 172 פעמים עד מלחמת העולם הראשונה.
מאהלר, צ'ייקובסקי, דביסי, גריג, ריכרד שטראוס ופרוקופייב ניצחו במשך השנים על התזמורת בביצוע יצירותיהם.
גם לאחר פרישת מייסדה, המשיכה התזמורת לתמוך במוזיקה חדישה, ועונת 1923-24 כללה 22 ביצועי בכורה.
המנהל המוזיקלי הנוכחי, לורן פטיז'יראר, מכהן בתפקידו מאז שנת 2004. בשנת 2007 חודש החוזה שלו עד שנת 2014.
תזמורת עידן הנאורות היא תזמורת בריטית של כלים אותנטיים, שהיא אחת מתזמורות הבית של סאות'בנק סנטר בלונדון ותזמורת חברה בפסטיבל גליינדבורן לאופרה.
מנהיגות התזמורת עוברת לפי תור קבוע בין ארבעה מוזיקאים, אליסון ברי, מתיו טראסקוט, קטי דברצני ומרגרט פולטלס.
קבוצת נגנים בכלים אותנטיים הקימו את תזמורת עידן הנאורות כהרכב בניהול עצמי בשנת 1986. שמה, עידן הנאורות, לקוח מן התקופה ההיסטורית בשלהי המאה ה-18, עליה מתבסס עיקר הרפרטואר של התזמורת.
לתזמורת עידן הנאורות אין מנצח ראשי והיא בוחרת מנצחים באופן אינדיבידואלי.
הודות לכך שאין לתזמורת מנהל מוזיקלי קבוע, היא נהנית מגמישות לעבוד עם כמה מן המנצחים והסולנים הגדולים בעולם במגוון רחב של מוזיקה.
האמנים הראשיים הנוכחיים הם סר סיימון ראטל, ולדימיר יורובסקי ואיוואן פישר.
מנצחים פורשים הם פרנס בריכן, סר צ'ארלס מקקראס המנוח וסר רוג'ר נורינגטון.
מנצחים אחרים שעבדו עם התזמורת לפי הזמנתה הם יאניק נזה-סגין, אדוארד גרדנר, רובין טיצ'אטי, פיליפ הרווחה, גוסטב ליאונהארדט, מרק אלדר, רנה ג'ייקובס, הארי ביקט, כריסטופר הוגווד, מרין אלסופ, סיגיסוולד קאוקן, אייבור בולטון, מוניקה הוגט וברונו וייל.
אתוס התזמורת מבוסס על דמוקרטיה ועיקרו הרעיון, שהנגנים אינם טכנאים בלבד אלא גם שותפים פעילים בהנחיית המגמה האמנותית של התזמורת.
בראשית הדברים, יכול היה כח מי שחפץ בכך להתקבל כחבר בתזמורת, אף כי לא כל מצטרף התבקש בהכרח לנגן.
האחריות לתכנון הקונצרטים נתונה לוועדת ניהול אמנותי, שהחברים בוחרים פעם בשנה.
הצהרת משימות מוקדמת קבעה, שתזמורת עידן הנאורות מחויבת לכללים באים:
"הימנעות מן הסכנות הטמונות ב-
היצמדות בלעדית לבחירות יצירתיות מסחריות
הדגשת-יתר כתוצאה מהכרעות מנהל מוזיקלי יחיד
מתן יתר חשיבות ליעדי הקלטה על פני יעדים יצירתיים"
הקונצרטים הראשונים של התזמורת, ביוני 1986, התקיימו באולם בית העירייה של אוקספורד ובאולם המלכה אליזבת בלונדון.
תוכנית הקונצרטים, בניצוח סיגיסמונד קאוקן, כללה סוויטה אוברטורה מאת טלמן, הסוויטה מתוך האופרה "דארדאנוס" של ראמו, סימפוניה מאת גוסק וסימפוניית "התרנגולת" מאת יוזף היידן.
עונת הקונצרטים של תזמורת עידן הנאורות בסאות'בנק סנטר בלונדון כוללת קונצרטים באולם המלכה אליזבת ובפסטיבל הול.
במאי 2006 פתחה התזמורת סדרה של קונצרטים לא-רשמיים בשעות הלילה המאוחרות, שכונתה "משמרת הלילה".
סדרה זו הייתה מועמדת פעמיים לפרס אגודת הפילהרמונית המלכותית לפיתוח הקהל.
תזמורת עידן הנאורות חגגה את יום שנה ה-21 לייסודה ב-30 ביוני 2007, בקונצרט ברויאל פסטיבל הול, בניצוחם של נורינגטון, אלדר, מקקראס ויורובסקי, בסדר זה.
בשנת 2007 זכתה התזמורת גם בפרס האנסמבל של האגודה הפילהרמונית המלכותית "על ביצועים מפעימים לרפרטואר רחב-היקף, תמיכה בלתי נלאית בפרשנות מוזיקלית בנגינת כלים מקוריים ועבודה חינוכית חלוצית במגוון אמצעי תקשורת - שלא לדבר על הישגיהם האמנותיים של נגניה כפרטים, העושים כל חוויית האזנה ליצירתית, מלבבת ומרטיטה באופן יחיד במינו."
באוגוסט 2010 ניגנה התזמורת ברויאל אלברט הול כחלק מעונת הפרומס של הבי.בי.סי.
בקונצרט זה ביצעה התזמורת את המערכה השנייה של טריסטן ואיזולדה של וגנר ואת תמונת האהבה מתוך "רומיאו ויוליה" של ברליוז.
על הקונצרט ניצח סיימון ראטל והסולנים היו שרה קונולי (Sarah Connolly), בן הפנר (Ben Heppner) וויולטה אורמאנה (Violeta Urmana).
התזמורת יוצאת למסעות קונצרטים בארצות רבות, בהן דרום אמריקה, ארצות הברית ודרום-מזרח אסיה.
רשימת הקלטותיה מקיפה יצירות משל מלחינים מפרסל עד ורדי, בהשתתפות אמנעים אורחים ידועי-שם, בהם רנה פלמינג, אנדריאס שול, אליזבט וולפיש עמנואל אקס, צ'צ'יליה ברטולי ועוד.
עבודתה החינוכית של תזמורת עידן הנאורות כוללת עבודה עם בתי ספר בלונדון, הובלת מיזמים עם בני נוער והוראת נגינה לילדים.
באביב/קיץ 2010 ערכה התזמורת סדרה בת שלושה קונצרטים בהשראת "תפילות הערבּית" של מונטוורדי לבתי הספר שבהם היא עובדת.
תזמורת צ'ייקובסקי - תזמורת סימפונית רוסית, שנוסדה בשנת 1930 במוסקבה.
בשמה המקורי, התזמורת הסימפונית של רדיו מוסקבה, שימשה כתזמורת הרשמית של רשת הרדיו של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1993, שינה משרד התרבות הרוסי את שם התזמורת לאות הכרה בתפקיד המרכזי שממלאת המוזיקה של צ'ייקובסקי ברפרטואר התזמורת.
המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא ולדימיר פֶדוֹסֵיֵיב, המחזיק בתפקיד זה מאז 1974.
התזמורת הסימפונית של רדיו מוסקבה
פיין: מוזיקה סימפונית של אירווינג פיין דלוס DE 3139
גוסטב מאהלר: הסימפוניה התשיעית ברה מז'ור BIS BIS-CD-632 Orchestral
צ'ייקובסקי: הסימפוניה הראשונה / וריאציות רוקוקו (מחזור צ'ייקובסקי, אלבום 1) (NTSC) Arthaus Musik 102121 Classical Concert
צ'ייקובסקי: הסימפוניה השנייה / "יבגני אונייגין" (קטעים) (מחזור צ'ייקובסקי, אלבום 2) (NTSC) Arthaus Musik 102123 Classical Concert
צ'ייקובסקי: הסימפוניה השלישית / אגם הברבורים (קטעים) (מחזור צ'ייקובסקי, אלבום 3) (NTSC) Arthaus Musik 102125 Classical Concert
צ'ייקובסקי: הסימפוניה הרביעית / הקונצ'רטו לכינור (מחזור צ'ייקובסקי, אלבום 4) (NTSC) Arthaus Musik 102127 Classical Concert
צ'ייקובסקי: הסימפוניה החמישית / הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (מחזור צ'ייקובסקי, אלבום 5)) (NTSC) Arthaus Musik 102129 Classical Concert
צ'ייקובסקי: הסימפוניה השישית / הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (מחזור צ'ייקובסקי, אלבום 6) (NTSC) Arthaus Musik 102131 Classical Concert
תזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה
פבלובה: סימפוניות מס' 2 ו-4, Naxos 8.557566 Orchestral
פבלובה: סימפוניה מס' 5 / אלגיה Naxos 8.570369 Orchestral
תזמורת על תנאי הוא סרט טלוויזיה אמריקאי זוכה ארבעה פרסי אמי שיצא ב-CBS ב-1980, בכיכובה של ונסה רדגרייב, העוסק בתזמורת הנשים באושוויץ.
הסרט נכתב על ידי ארתור מילר ופניה פנלון, ומבוסס על אוטוביוגרפיה מאת פנלון שיצאה ב-1976, אודות התזמורת שניגנה בה בעת שהותה כאסירה במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה.
הסרט בוים על ידי ג'וזף סרג'נט, וכן דניאל מן בסרטו האחרון.
בעקבותיו יצאו מספר גרסאות של הסיפור כמחזות לתיאטראות ברחבי העולם.
כולל הפקה של תיאטרון באר שבע בשנת 1987, בעיבוד ובמאי של שמואל הספרי.
פניה פנלון היא זמרת ופסנתרנית יהודיה, שנשלחת ברכבת עם אסירים נוספים למחנה הריכוז אושוויץ, במהלך מלחמת העולם השנייה.
עם הגיעם נלקחים חפציהם ושערם מגולח.
פניה מגלה שתוכל להימנע מעבודת כפיים מפרכת במחנה ולשרוד זמן רב יותר אם תשתמש בכישוריה המוזיקליים ותצטרף לתזמורת הנשים במחנה.
הסרט מתאר את יחסיה עם מנהיגת התזמורת, אלמה רוזה, ועם נשים אחרות בתזמורת.
פניה משכנעת את נשות התזמורת ואת השומרים במחנה שאסירה נוספת עימה התיידדה, מריאנה, היא זמרת, ומצליחה לצרף אותה ללהקה למרות כישוריה הנמוכים בשירה.
הסרט מתאר גם את הופעות נשות התזמורת בפני הנאצים, הפוגעים קשות בכבודן.
הסרט ספג ביקורת בקרב ארגונים יהודיים ואף מצד פניה פנלון עצמה, על כיכובה של ונסה רדגרייב בו כפנלון, וזאת בשל עמדותיה הפוליטיות הפרו-פלסטיניות והאנטי-ציוניות של השחקנית.
בעקבות השתתפותה של רדגרייב החליטה הטלוויזיה הישראלית לא לשדר את הסרט בישראל.
הוא היה מועמד ל-6 פרסי אמי, וזכה ב-4 מהם - לסרט עצמו, לשחקניות רדגרייב ואלכסנדר, ולתסריטאי ארתור מילר.
בנוסף היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב למיני-סדרה הטובה ביותר, אך לא זכה.
תזמורת סינפוניה של לונדון היא תזמורת קאמרית אנגלית היושבת בלונדון ומופיעה בקביעות בקדוגאן הול ובקתדרלת סנט פול.
כמו כן היא פועלת כתזמורת הבית של האופרה של הולנד פארק.
תזמורת סינפוניה מקיימת הופעות בית שנתיות בארבע ערים בדרום אנגליה: איפסוויץ', קינגס לין, היי וייקומב וצ'טאם.
היא מקליטה בקביעות ויוצאת מדי שנה לסיור מעבר לים.
הסינפוניה מבצעת רפרטואר לתזמורת קאמרית ולאנסמבל מתקופת הבארוק עד ימינו אלה, ויצא לה מוניטין מיוחד הודות לשימת דגש בתוכניות הקונצרטים שלה על הקול האנושי.
ריצ'רד היקוקס ייסד את תזמורת סינפוניה בשנת 1971 והמשיך לפעול כמנהל המוזיקלי והמנהל האמנותי שלה עד מותו בנובמבר 2008. בין המנצחים הראשיים האורחים בעבר נמנו מרין אלסופ ודגלס בויד.
בנובמבר 2009 הודיעה התזמורת על מינויו של סטיבן לייטון למנהל האמנותי השני שלה, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2010–2011, בחוזה התחלתי ל-3 שנים.
לייטון נושא גם בתואר מנצח ראשי.
במקביל, הודיעה תזמורת סינפוניה על מינויו של הקלרינתן מייקל קולינס, גם הוא למשרת מנצח ראשי, החל בספטמבר 2010 לתקופה התחלתית של 3 שנים.
סטיבן לייטון סיים את תפקידו כמנצח הסינפוניה בשנת 2016 ומייקל קולינס סיים שנה אחריו בשנת 2017. כיום הכנרת אלכסנדרה ווד משמשת בתור מנהלת קריאייטיב ומנהלת אמנותית של הסינפוניה.
תזמורת סינפוניה של לונדון זכתה בפרסים שונים, בהם "פרס האנסמבל הגדול" מטעם החברה הפילהרמונית המלכותית, פרס גראמי להקלטת האופרה הטובה ביותר, על ההקלטה של "פיטר גריימס" מאת בנג'מין בריטן, ופרס האמנויות, העסקים והשימור מאת הארגון הלאומי לאמנויות ועסקים, כהכרה בהישגי שותפותה עם הפטרון העיקרי MMC.
הסינפוניה עוסקת במגוון פעילויות בתחום החינוך והקהילה בכל רחבי הממלכה המאוחדת.
נגניה מקדישים כ-100 ימים בשנה בנגינה עם קשת רחבה של קבוצות קהילתיות, הן צעירות והן וקשישות, ברחבי המדינה.
נוסף לכך החלה התזמורת בשנת 2000 בתוכנית לפיתוח כישורים מקצועיים, "התפתחות באמצעות מוזיקה", העושה שימוש במוזיקה כאמצעי לחקר התנהגויות וגישות בעסקים ובארגונים מקצועיים.
תזמורת סינפוניה של לונדון הקליטה רפרטואר תזמורתי-קאמרי ואופראי למספר חברות, בהן צ'אנדוס והיפריון.
אלכסנדרה ווד (2017 - ממשיכה; מנהלת קריאייטיב)
תזמורת רדיו ברלין היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בברלין, גרמניה.
בברלין, התזמורת מגישה קונצרטים בקונצרטהאוס של ברלין ובאולם הפילהרמונית של ברלין, והיא מופיעה גם בערים אחרות בגרמניה כמו אשאפנבורג, אסן, האלה, אולדנבורג וויסבאדן.
התזמורת נוסדה בשנת 1923 כתזמורת רדיו, והיא תזמורת הרדיו הפעילה הוותיקה ביותר בגרמניה.
ברונו זיידלר-וינקלר היה המנצח הראשי הראשון, מ-1926 עד 1932. במהלך שנותיה הראשונות, יצאו לתזמורת מוניטין על עבודתה עם מלחינים מן המאה ה-20. מלחינים שהופיעו כמנצחים-אורחים עם התזמורת הם פאול הינדמית, ארתור הונגר, דריוס מיו, סרגיי פרוקופייב, ריכרד שטראוס, ארנולד שנברג ואיגור סטרווינסקי, כמו גם קשישטוף פנדרצקי, ולטר שארטנר ואודו צימרמן.
אחרי חלוקת גרמניה בשנת 1949, הייתה התזמורת תחת פיקוחו של רדיו גרמניה המזרחית.
מאז 2017, המנצח הראשי של התזמורת הוא ולדימיר יורובסקי.
ולדימיר יורובסקי - 2017 - ממשיך
תזמורת צבאית היא תזמורת המורכבת מאנשי צבא ואשר מבצעת מטלות מוזיקליות הקשורות בחיי הצבא.
תזמורת צבאית טיפוסית מורכבת מכלי נשיפה וכלי הקשה.
תזמורות צבאיות ראשונות הוקמו על ידי העות'מאנים במאה ה-13.
כיום מנגנות תזמורות צבאיות מוזיקה למצעדים ולטקסים.
בדרך כלל תזמורות צבאיות מנגנות תוך צעידה, ואף תוך רכיבה על סוסים.
במקור, תפקידן של תזמורות צבאיות היה להצעיד חיילים אל הקרב ובמהלכו.
תזמורות אלו עשו שימוש בתופים ובחצוצרות תרועה, ובמקצבים המתאימים לתנועה רגלית כגון מרש.
כיום, תזמורות צבאיות מנגנות בעיקר בטקסים צבאיים וממלכתיים, אך גם מופיעות לצורכי בידור ובאירועים ציבוריים אחרים כגון מצעדים, אירועי התרמה וחגיגות.
תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית (בעבר נקראה בשם: התזמורת הקאמרית הקיבוצית) הייתה תזמורת קאמרית ישראלית.
התזמורת נוסדה בשנת 1970 על ידי התנועה הקיבוצית וביצעה למעלה מ-120 קונצרטים בשנה, ומזה 50 שנה היא הייתה היחידה בארץ שמרבית פעילותה התקיימה בפריפריה.
קיימה סדרות קונצרטים למנויים ולקהל הרחב ב-8 אולמות ברחבי הארץ: מנהריה, מזרע, בית גבריאל בעמק הירדן, דרך עין החורש, נתניה, מוזיאון תל אביב לאמנות, גבעת ברנר ועד לדורות בשער הנגב.
במהלך שנות פעילותה אירחה התזמורת סולנים ידועי שם מהארץ ומחו"ל והציגה רפרטואר מגוון הכולל יצירות בלבוש חדש בנוסף לקלאסיקה המסורתית.
התזמורת זכתה להערכה רבה גם בקרב קהילת המוזיקאים ודורגה על ידי משרד התרבות בדירוג המצוינות הגבוהה ביותר – דרגה 5.
לצד פעילותה הרחבה לקהלים בוגרים קיימה התזמורת פעילות חינוכית ענפה, שהפכה אותה למובילה בין התזמורות הפועלות במערכת החינוך הפורמלית בארץ.
במסגרת הפרויקט הנושא את השם "חוויה בצלילים", קיימה התזמורת כ-240 קונצרטים קאמריים ותזמורתיים ברחבי הארץ, לקהל של 30 אלף תלמידי גן וכיתות א'- ז'.
בסיורי הקונצרטים האחרונים שלה בדרום אמריקה וסין זכתה התזמורת לתשואות רמות ולשבחי הביקורת.
המשרדים ואולם החזרות של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, שכנו במתנ"ס דורה, בשכונת רמת ידין (דורה) בנתניה.
בשנת 2021 בסיום חוזה בן 10 שנים של תמיכה בתזמורת, הודיעה עיריית נתניה שלא תחדש את התמיכה.
באוגוסט 2021, לאחר 50 שנות פעילות נסגרה התזמורת ורוב נגניה עברו אל התזמורת הסימפונית ירושלים.
התזמורת הופיעה בדרך קבע באולמות הבאים:
אודיטוריום רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות
תזמורת רדיו קלן היא תזמורת רשות השידור של מערב גרמניה (Westdeutscher Rundfunk) השוכנת בקלן.
בצורתה הנוכחית נוסדה התזמורת בשנת 1947, אבל ראשיתן של הקבוצות שמהן נוצרה הייתה ב-1927. היא מהווה חלק חשוב ברשות השידור של מערב גרמניה וכוללת בהווה 56 נגנים ראשיים.
רפרטואר התזמורת מקיף קשת שלמה של מוזיקה פופולרית, מחזות-זמר, אופרה ואופרטה, מוזיקה לסרטים ומוזיקה קלאסית, הכוללת אורטוריות שאינן מוכרות ומוזיקה ל"האזנה קלה".
מזה שנים אחדות עובדת התזמורת עם מנצחים צעירים כגון טיטוס אנגל ורסמוס באומן.
החל משנת 2021 המנצח הראשי הוא פרנק שטרובל.
רשות השידור WDR מארחת תזמורת סימפונית נפרדת, התזמורת הסימפונית של קלן (WDR Sinfonieorchester Köln), המתמחה במוזיקה קלאסית "רצינית" ואין לבלבל אותה עם תזמורת רדיו קלן.
1968-1947 הרמן הגשטדט מנצח קבוצה שהתמזגה, "תזמורת הרמן הגשטדט".
פרנק שטרובל, התחיל מסתיו 2021
תזמורת פָּאדֶלוּ היא תזמורת סימפונית צרפתית.
תזמורת פָּאדֶלוּ שז'ול פאדלו ייסד ב-1861 בשם "קונצרטים עממיים", היא תזמורת סימפונית, התזמורת הוותיקה ביותר שעודנה קיימת בפריז.
הופעותיה נועדו לקהל, שלא נהג לפקוד את הקונצרטים בשעות הערב, ובהם הציגה התזמורת קונצרטים מוזלים בימי ראשון, בזירה הענקית של "קרקס החורף" בפריז.
תוכנית קונצרט הפתיחה, ב-27 באוקטובר 1861, עם תזמורת שמנתה 80 נגנים, כללה את היצירות הבאות:
הקונצ'רטו לכינור מאת מנדלסון עם ז'אן אלאר
החזרות התקיימו בימי שלישי וחמישי בקונסרבטואר של פריז ובשבתות ב"קרקס החורף" (הנגנים קיבלו 15 פרנק לקונצרט עם חזרות).
המנצח הראשון היה לאנסיין, מתזמורת האופרה של פריז.
הקונצרטים הראשונים כללו מוזיקה מאת ברליוז ווגנר.
המיזם נחל הצלחה רבתי ו"הקונצרטים העממיים" היו למוסד של ממש, בעל תפקיד ראשון במעלה ביצירת קהל חדש, בכך שהציג לפני המאזינים את הרפרטואר האוסטרו-גרמני ובהשפעה שהייתה לו על יצירת מוזיקה סימפונית צרפתית.
פאדלו התמיד בפעילותו עד 1884 וניסה לשווא להתחיל מחדש ב-1886 ביצירת פסטיבל, שהוקדש לסזאר פרנק (ונחל הצלחה).
פעילות התזמורת התחדשה ב-1919, בהנהגת סרז' זנדברג ובשם "תזמורת פאדלו".
אנדרה קאפלה היה סגן מנצח ראשי מ-1922 עד 1925. מאז 1990, אין לתזמורת מנצח ראשי קבוע והיא מנוהלת בידי ועדה; מאז 2000 יושבת בראש הוועדה הכנרת מריאן ריבייר.
פטריס פונטנארוסה הוא היועץ האמנותי הנוכחי לתזמורת, ואילו ז'אן-כריסטוף קק מפקח על התנהלות קונצרטי אופנבאך.
המנצח וולפגנג דרנר מנצח בקביעות על התזמורת מדי עונה מאז 1987.
מוריס ראוול: "אלבוראדה דל גרסיוזו", 1919 - קברו של קופרן, 1929
דריוס מיו: Les Choéphores, גרסה קונצרטית, 1927 - קונצ'רטו לפסנתר מס' 1, 1931
ריימונד לושר: סימפוניה מס' 1, 1935
אנרי טומאסי: "שיר לווייטנאם", 1969
ז'אק שרפנטייה: סימפוניה מס' 5, 1977
תזמורת רדיו (או תזמורת רשות שידור) היא תזמורת המועסקת על ידי רשת רדיו או רשת טלוויזיה על מנת לספק תכנים מוזיקליים באופן ישיר, כמוזיקת רקע או כנושא לתוכניות שונות ברשת.
בימי הזוהר של הרדיו היו תזמורות רדיו רבות, שניגנו מוזיקה קלאסית, פופולרית קלה וג'אז.
בעשורים האחרונים הפכו תזמורות רדיו נדירות.
אלו שעדיין קיימות, רובן באירופה, מבצעות בעיקר מוזיקה תזמורתית קלאסית ועכשווית.
בישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים פעלה עד 2017 תחת החסות של קול ישראל ורשות השידור, ושמה הותאם לשייכות זו.
מראשית המאה ה־21 קיימות בגרמניה מספר גדול במיוחד של תזמורות רדיו.
12 תזמורות רדיו מופיעות ומפיקות מוזיקה קלאסית כמו גם עכשווית וג'אז עבור השידור הציבורי של גרמניה.
לתאגיד השידור הצפון גרמני (NDR) שתי תזמורות בהמבורג ובהנובר וביג בנד, בנוסף.
תאגיד השידור הבריטי מפעיל חמש תזמורות קבועות במשרה מלאה, וכן מקהלה קאמרית במשרה מלאה, ה־BBC Singers וה־Big Band של ה־BBC.
בדנמרק ארבע תזמורות רדיו בולטות: התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, להקת הרדיו הדנית הגדולה, התזמורת הקאמרית ומקהלת הרדיו.
בנורווגיה, מפעילה NRK את תזמורת הרדיו הנורווגית.
התזמורת מתמחה במוזיקה קלאסית וגם במוזיקה פופולרית.
גם ל ולתזמורת סטוונגר יש הסכמים עם NRK לביצוע מספר הקלטות שידור בשנה.
בהולנד, קרן השידור הציבורי, ארגון גג של איגודי השידור הציבורי של הולנד, תומך ב־Radio Filharmonisch Orkest, ב־Radio Kamer Filharmonie, במקהלת Groot Omroepkoor (מקהלת רדיו הולנד) וב־Metropole Orkest, תזמורת הפופ והג'אז המקצועית הגדולה בעולם.
תזמורת השידור האחרונה שפעלה בצפון אמריקה הייתה תזמורת הרדיו של תאגיד השידור הקנדי שנוסדה בשנת 1938, ופורקה על ידי התאגיד בסוף נובמבר 2008. ההרכב המשיך לפעול ללא תלות בתאגיד כתזמורת השידור הלאומית שבסיסה בוונקובר.
תאגיד השידור האוסטרלי (ABC) מפעיל שש תזמורות רדיו סימפוניות ממלכתיות באמצעות חטיבת משנה בשם "סימפוניה אוסטרליה".
להקת הבית של התכנית לייט שואו עם דייוויד לטרמן קראה לעצמה בגחמה "תזמורת CBS", למרות שזו לא הייתה תזמורת מוזיקלית קלאסית ולא הופיעה ב־CBS מחוץ לתוכנית.
תזמורת האולפן הקבועה האחרונה באמריקה הייתה The Tonight Show Band, הידועה גם בשם NBC Orchestra, להקה גדולה בראשות החצוצרן דוק סברינסן.
תזמורת פסטיבל בודפשט (בהונגרית: Budapesti Fesztiválzenekar) היא תזמורת סימפונית הונגרית שהוקמה בשנת 1983 על ידי המנהל המוזיקלי שלה איוואן פישר והפסנתרן זולטאן קוצ'יש.
מטרת התזמורת היא להפוך את הקונצרטים שלה לאירועים משמעותיים בחייה המוזיקליים של הונגריה, ולהעניק לבודפשט תזמורת סימפונית חדשה בעלת מעמד בינלאומי.