tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר הוא בית חולים של צדקה בטהראן, שנוסד על ידי יגוב מורסאדק, והוא מרכז הצדקה הגדול ביותר בקרב המיעוטים באיראן.
בית החולים נודע תחילה בשם 'מרפאת חירכה' ונפתח בשנת 1942. התורמים הראשונים היו בעיקר יהודים מבית הכנסת מולא חנינא.
הרופא היהודי רוחאללה ספיר היה אחד הרופאים הראשונים של המרפאה.
רוב החולים באותה עת היו יהודים משכונת עודלאג'אן שהביאו את ילדיהם לבעיית איכות ירודה של מים.
ספיר עצמו מת מטיפוס ב-1923.
ברבות הימים הפכה המרפאה לבית חולים ונקראה כורש בית החולים הגדול.
בנוסף, החלו מוסלמים גויים רבים לטפל גם בבית החולים.
למעלה מ-50 שנה, בית החולים היה תחת מנהיגותו של ד"ר סיאמיק מורסדאק.
כיום הוא מנוהל על ידי סיאמכ מורה צדק.
הוועד היהודי של טהראן סייע בתחזוקה הפיננסית של המתחם, שאף היה בבעלותו.
ב-2007 דיווח "כריסצ'ן סיינס מוניטור" שהגורם היחידי לדו הקיום בין יהודים למוסלמים בטהראן, "הוא בית החולים ד"ר ספיר".
מרכז הצופים הבין-לאומי בקנדרסטג הנמצא בשווייץ הוא המרכז הבינלאומי הרשמי והגדול ביותר השייך לארגון הצופים העולמי.
בשנת 1921 ראש הצופים של שווייץ, וולטר פון בונשטטן, ביקר בעיירה קנדרסטג בחופשה ומצא בקתה אלפינית ריקה ישנה.
הבקתה נבנתה בשנת 1908 כדי לשכן את עובדי הבנייה למנהרת Lotschberg.
בשנת 1913, כאשר בניית המנהרה הסתיימה, הבקתה נשארה בשימוש על ידי חברת הרכבת.
פון בונשטטן הרגיש שמיקום זה יכול להיות מקום המפגש הבינלאומי שהיה חלומו של רוברט באדן פאוול בו צופים מכל רחבי העולם יהיו יכולים לפגוש.
פון בונשטטן כתב לו כדי לספר על המציאה.
התגובה הייתה חיובית ובפברואר 1923 הוקמה אגודת בית הצופים הבינלאומי.
ב-12 באפריל 1923 הבקתה והקרקעות הסמוכות נקנו בסכום של 15,100 פרנקים שווייצרים, והמרכז הבינלאומי לצופים הוקם.
בשנת 1930 באדן פאוול ביקר באתר בעצמו.
עד לימים אלו, האתר הורחב ושופץ פעמים רבות, עם החדר הראשון הלאומי, 'החדר ההולנדי' בשנת 1927, ורכישת קרקעות נוספות בשנת 1929. במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש המרכז לבית חיילים צרפתים.
בשנת 1950 נרכשו מבנים ושטחים נוספים, כולל היער ליד הנהר Kander, והמרכז החל להיפתח גם בחורף.
שם המרכז שונה ל-Kandersteg International Scout Centre בשנת 1977. בשנת 1980, אתרי קמפינג חדשים נוצרו, יחד עם מתקני שירותים נוספים, אם כי המרכז עבר תקופה קשה מבחינה כלכלית.
בשנת 1994 הוקמה הקרן למרכז הצופים הבינלאומי קנדרסטג הוקמה והחלה עבודה על פרויקט הרחבת הבקתה שנפתחה ב-1 ביוני 1996. בחודש דצמבר 2002, הוקמה קומה עליונה במבנה "הבקתה החדשה" - New Chalet.
בשנת 2009, המרכז פתח בניין אירוח חדש בשם Kander-Lodge, רכש את הבניין השכן ה-Sunneblick, ושיפץ את קומת הקרקע של הבקתה הישנה באופן מלא.
בחודש מאי 2020, בעקבות נגיף הקורונה שהתפשט בכל העולם, המרכז עצר את כלל הפעילות במשך כחודש וחצי בפעם הראשונה מאז הקמתו.
הכפר הקטן, השווייצרי המסורתי של קנדרסטג (כ-1,200 תושבים) ממוקם בגובה של 1,200 מטר מעל פני הים, 65 קילומטר דרומית לברן, בקנטון ברן, ליד Lötschenpass ו-Gemmipass.
הכפר ידוע בתור אתר תיירותי ובתור מקום טוב לטיולים רבים בהרי האלפים השווייצריים.
ניתן להגיע לקנדרסטג על ידי כבישים ורכבות: הוא ממוקם על קו הרכבת הראשי צפונית לאיטליה.
מרכז הצופים נמצא בקצה הדרומי של הכפר.
במהלך עונת התיירות, אוטובוס רגיל יוצא מתחנת הרכבת המקומית ובכל ימי השנה, כל מי שעונד עניבת צופים יכול לנסוע חינם באוטובוסים בתוך הכפר.
החלק המרכזי של המרכז הוא הבקתה, אשר מורכבת משני חלקים, Old Chalet ו-New Chalet.
בניין זה מכיל את מרכז הקליטה של המקום ואת המשרדים, כמו גם מתקנים וחדרים בעבור אורחים.
השלמת ההרחבה בשנת 1996 הגדילה באופן משמעותי את המקום, הוסיפה הסקה מרכזית, מתקני תברואה מודרניים קבועים עם מים חמים, חנות מזכרות, חדרי ישיבות, שירות דואר, טלפונים ציבוריים, בר קפה, כביסה, חדר עזרה ראשונה ומתקני אינטרנט.
ישנם חמישה מטבחים מאובזרים וחשמליים זמינים לשימוש.
הבקתה פתוחה כל ימות השנה והיא מנוהלת כמו רוב אכסניות נוער, עם דגש על חיי קהילה ושיתוף פעולה.
האורחים יכולים לעזור בניקיון הבניין.
הבקתה מעוטרת בעניבות צופים, מכתבי תודה מאורחים, כמו גם תמונות, פוסטרים ותגים (פאטצ'ים) המציגים את משפחת תנועת הצופים ברחבי העולם.
ה-Old Chalet מספק לינה ל-172 אנשים ב-23 חדרים, כל חדר עם בין 3 ל-22 מיטות.
ברוב החדרים יש שולחנות וכיסאות.
החדרים נקראים על שם ארגוני צופים לאומיים או אזורי צופים שעזרו לשפץ ולקשט את החדר.
ה-New Chalet מספק אירוח לצוות המקום, חדרי ישיבות, וחדרי אירוח משודרגים ל-27 אנשים בתשעה חדרים עם 3 מיטות, אשר זמינים מחוץ לעונת הקיץ.
שטח המחנה יכול להכיל עד 1,400 אנשים ביותר מ-60 אתרים שונים.
בממוצע במהלך הקיץ, באתר יש סביב 750 אורחים בכל זמן נתון.
בעוד שהקבוצות נמצאות קרוב אחת לשנייה, כל קבוצה יכולה להיות בטוחה במחנה משלה, מה שמבטיח אווירה בינלאומית וגם פרטיות.
בכל האתרים יש מים זורמים בקרבת מקום, ישנם שירותים ומקלחות עם מים חמים בהישג יד, אשר הקבוצות הלנות במקום עוזרות לשמר במהלך שהותן.
יש חנות פתוחה באתר במהלך הקיץ ומשרד המחנה פתוח רוב הזמן.
יש גם חדר ייבוש ומספר אזורי פיקניק ומתקני ברביקיו.
המחנה היה במקור שטח פסולת טבעית שנוצר בזמן בניית המנהרה, כך שמספר אתרים במחנה מלאים בסלעים.
הרכבת פועלת קרוב לחלק משטחי המחנה, כך שיכול להיות רועש לפעמים.
המגדל היה במקור תחנת הכוח כאשר הרכבת נבנתה ועכשיו יש בו שני חלקים: המגדל עצמו ו-Lötschberghaus (בניין השינה).
בסך הכול יש חדרי אירוח ל-57 אנשים - ארבעה חדרים עם 12 מיטות ב-Lötschberghaus וחדר משופץ עם תשע מיטות במגדל.
המתקנים כוללים שירותים ומקלחות עבור בנים ובנות, מאובזרים במטבח גדול, סלון עם אח פתוחה ומרפסת.
בצד השני של הנהר Kander נמצא בניין ה-Kander Lodge.
יש לו שמונה עשר חדרי שינה פשוטים כשבכל אחד 2 מיטות, עם חדרי רחצה משותפים.
יש מבנה מטבח, חדר אוכל, סלון, וחדר ישיבות.
הבניין נבנה במקור בכפר הסמוך Mitholz, ובעשורים האחרונים, שימש כמשרד וכחלל תצוגה עבור מנהרת Lötschberg.
בשנת 2008, לאחר שהמנהרה נפתחה, המבנה הועבר ממקום Mitholz למקומו הנוכחי באתר Kandersteg.
ב-2009, נרכש ה-Sunneblick, בקתה ישנה עם אותה היסטוריה כמו ה-Chalet וה-Kander-Lodge.
במקור זה היה בניין אירוח של העובדים במנהרת הרכבת ב-Frutigen.
ברבע הראשון של המאה ה-20, היא עברה מ-Frutigen ל-Kandersteg.
ב-Sunneblick יש 47 מיטות, פינת אוכל/משחקים/חדר ישיבות, מטבח מאובזר וגם סלון.
הוא זמין לשימוש על ידי יחידים, קבוצה או ניתן לשכור חדרים נפרדים.
ה-Ueschinen Hut ממוקם בעמק Ueschinen, בגובה של 1,890 מטרים, בערך שעתיים עד שלוש שעות הליכה מהמרכז.
הבקתה פתוחה בדרך כלל ממאי עד אוקטובר.
במהלך הקיץ היא משמשת בעיקר כבסיס טיפוס וטיולים, אבל היא עשויה להיות בשימוש על ידי קבוצות בכל עת, אם מזג האוויר מאפשר.
הצריף הוא למעשה חצי רפת, אז לפעמים זה קצת רועש בלילה.
במקום יכולים לישון עד 30 אנשים, יש מטבח מאובזר במלואו עם תנור עצים, כללי חיים ואכילה בחדר, שירותים מיוחדים – אין חשמל, אין מקלחת.
המחנה היה אחד מאלה שהחליפו את ג'מבורי הצופים העולמי ה-15 אשר בוטל באותה שנה.
בשנת 1980, ועידת הצופים של אזור אמריקה השתמשה במקום לכינוס השנתי ואפילו בתדירות גבוהה יותר למחנות.
ב-2007, המרכז אירח את KanderJam שהיווה קישור לקראת ג'מבורי הצופים העולמי ה-21, עם מעל ל-2,000 אנשים מכל רחבי העולם שהגיעו למקום כדי לחגוג את שנת ה-100 של צופיות.
שנה לאחר מכן, בשנת 2008, המרכז ניהל משחקי החורף הראשונים של תנועת הצופים העולמית.
תוכני הפעילות המוצעים על ידי המרכז מבוסס על שלושה נושאים של ארגון הצופים העולמי, חברות, הרפתקה ואיכות הסביבה, שנועדו לסייע לאורחים ללמוד, להתפתח, וליהנות.
בקיץ המקום מציע, בתוך שלושת הנושאים, תוכנית שבועית קבועה ובינלאומית הכוללת מדורה בינלאומית, תחרויות שונות, ברביקיו, כמו גם מגוון רחב של פעילויות יומיומיות כגון מסלולי טיול, טבע, סדנאות, טיולים, טיפוס צוקים, מלאכת יד, אופני הרים, מצנחי רחיפה, רפטינג וטיולים בחלקים השונים של שווייץ.
בחורף, התוכנית מציעה מגוון של פעילויות שלג אלפיניות כגון קרוס קאנטרי סקי וסנובורד.
יש גם מגוון רחב של פעילויות אחרות סביב Kandersteg, כמו מזחלות, קרלינג, החלקה על הקרח, טיפוס על קרח ופרזול שלג.
לאורך כל השנה, מרכז הצופים הבינלאומי מציע פעילויות לקבוצות.
האפשרויות משתנות עם העונה ועם הזמן המדויק של הביקור.
על ידי השתתפות בתוכנית, האורחים יכולים לזכות באותות שונים עבור כל אחד מהנושאים.
אלה נועדו להפגיש את האורחים בכל הגילאים, לאומים ותרבויות, ולעודד אותם לחוות, ללמוד ולהעריך את הסביבה האלפינית.
בשנת 1973, מונה קורט מטץ כמנהל הראשון של המרכז במשרה מלאה, אודות לתמיכה של Kenneth Macintosh ושל קרן ארצות הברית לצופים בינלאומיים.
מאז, צוות העובדים במקום גדל ופועל לאורך כל השנה עם מנהלים הנעזרים בסגני-מנהלים וצוות בינלאומי של מתנדבים השוהים במקום משלושה חודשים ועד מספר שנים.
צוות המתנדבים מגויס בכמויות שונות בהתאם לעונות השנה כדי לסייע עם תפעול המתקנים של המרכז והפעלת התוכנית המוצעת.
להלן רשימה של מנהלי המרכז (והמדינות מהן הגיעו), והשנה בה הם קיבלו את התפקיד:
1982: רוברט האג (הממלכה המאוחדת)
1992: איידן ג'ונס (הממלכה המאוחדת)
1996: ג'ון מופאט (הממלכה המאוחדת)
2019: ג'ק היגינס (הממלכה המאוחדת)
צבע המדים של צוות המרכז הבינלאומי לצופיות היה משתנה מדי שנה, אך משנת 1989 הצבע הוורוד נבחר ומאז לא השתנה שוב.
מאז, חברי הצוות של המקום ידועים בשם "Pinkies".
בנוסף לחולצה הוורודה שהם לובשים, הם עונדים עניבת צופים המייצגת את הרקע שלהם בצופים.
אנשי הצוות חייבים לעמוד בשלושה תנאים: להיות מעל גיל 18 ביום התחלת העבודה, להיות מסוגלים לתקשר באנגלית ולהיות חברים לארגון הצופים העולמי או לאגודת הצופות והמדריכות העולמית.
איש צוות אחד ראוי לציון הוא מייקל אדוארדס, אשר התנדב במרכז הבינלאומי לצופיות קנדרסטג.
במהלך השנים היו גם מספר מצומצם של ישראלים אשר זכו להיות חלק מצוות מרכז הצופים הבינלאומי בקנדרסטג: עופר גבאי, דור פוזנר, בעז שליין, סתיו קורנס ומאיה ברק.
מאז ימיה הראשונים של תנועת הצופים העבריים בישראל יצאו נציגי התנועה לבקר במרכז הבינלאומי בשווייץ כחלק מהכשרות וכנסים בינלאומיים שהתקיימו במקום.
בשנת 2017, יצאה משלחת חניכים רשמית ראשונה מישראל לקנדרסטג, מטעם שבט "אריות" גדרות כחלק מתוכנית המשלחות הבינלאומיות של המחלקה לקשרים בינלאומיים.
בשנת 2022 התרחבו המשלחות לשווייץ עם מעל 140 משתתפים ב-4 משלחות שונות.
שנת 2023 היוותה שיא חדש בכמות הישראלים בקנדרסטג עם מעל 300 משתתפים ישראלים ב-13 משלחות שונות שהתפרסו על פני 6 שבועות רצופים במהלך הקיץ.
מרכז ההקשה הוא הנקודה באובייקט בעל מסה המחובר לציר, שבו אם תינתן מכה בכיוון המשיק לציר לא ייגרם עומס עליו.
מרכז כלי הקשה לעיתים קרובות נדון בהקשר של מחבט, דלת, חרב או אובייקטים אחרים המוחזקים בקצה אחד.
משמעות הדבר היא, שאם ניקח לדוגמה מטוטלת, אשר כל המסה שלה מרוכזת באותה נקודה, יהיו אותן תנודות כמו האובייקט המורכב.
עבור קורה חופשית וקשה, מתקף הפועל בזווית ישרה במרחק ממרכז המסה יביא לשינוי במהירות מרכז המסה לפי היחס:
כש- היא המסה של הקורה.
באופן דומה, המומנט שיוצר הכוח סביב מרכז המסה ישנה את המהירות הזוויתית לפי:
כש- הוא מומנט האינרציה מסביב למרכז המסה.
עבור כל נקודה P במרחק מנקודת הפגיעה, בצד השני של מרכז המסה, נוכל לחשב את שינוי המהירות הכוללת (העתקית + סיבובית):
כש- הוא המרחק של P ממרכז המסה.
ומכאן, התאוצה הנגרמת על ידי המכה בנקודה היא:
כאשר התאוצה היא אפס, מגדיר את מרכז ההקשה.
לכן, המרחק בין מרכז ההקשה למרכז המסה,, ניתן על ידי:
שימו לב כי P, ציר הסיבוב, לא חייב להיות בקצה הקורה, וניתן להציבו בכל מרחק .
מרכז ההקשה של קורה אחידה
במקרה המיוחד של קורה בצפיפות אחידה באורך , מומנט האינרציה מסביב למרכז המסה הוא:
כך שבעבור סיבוב עם משענת בקצה, .
כלומר מרכז ההקשה (CP) ממוקם במרחק 2/3 מהאורך של קורה אחידה () מהקצה המקובע שלה.
המרחק מגדיר גם את מרכז התנודה של מטוטלת פיזיקלית.
לדוגמה, דלת נטרקת שנעצרת על ידי מעצור-דלת הממוקם במרחק 2/3 מהציר שלה תיבלם עם חריקה מינימלית בציר מכיוון שעל הצלע המקובעת לא יפעל כוח תגובה.
מרכז הכנסים וושינגטון הוא מרכז כנסים הממוקם בוושינגטון הבירה ששטחו .
המרכז בבעלות ומופעל על ידי זרוע הכנסים של העיר "Events DC".
בניית המרכז הושלמה בשנת 2003. המרכז ידוע באירוח של תערוכות רבות של אמנות עכשווית, וכן באוספי אמנות ציבוריים רבים.
שישה מתוך תשעת נשפי ההשבעה הרשמיים של ג'ורג' ווקר בוש ב-2005 נערכו במרכז הכנסים.
בשנת 2006 קבעה מועצת מחוז קולומביה כי מרכז הכנסים ייקרא על שמו של ראש העיר הראשון, וולטר א.
בשנת 2008 הוחלט להרחיב את המבנה ב-.
שישה מתוך עשרת הנשפים הרשמיים של השבעת ברק אובמה ב-2009 התקיימו במקום.
המרכז היה האתר העיקרי של פסגת הביטחון הגרעיני ב-2010 בהובלת הנשיא אובמה.ועידת תרבות הפופ השנתית "Awesome Con" התארחה לראשונה במרכז ב-2013. האירוע השנתי גדל והפך לאחד לאירועים הגדולים ביותר מסוג זה בחוף המזרחי.
האירוע ב-2013 משך כ-7,000 משתתפים, לעומת 70,000 משתתפים ב-2017.לאורך השנים הופיעו בוועידה דייוויד טננט, ג'ון בויגה, סטן לי, אלכס קינגסטון, ויליאם שאטנר, ג'ורג' טאקי ורבים אחרים.
מאז 2014 מתקיים במרכז פסטיבל הספרים הלאומי.
מרכז הפצה (מכונה גם מרכז לוגיסטי או מרלו"ג) הוא מתחם המשמש יצרנים, סיטונאים וקמעונאים לקליטה, לאחסון קצר מועד, להכנה להפצה ולשילוח של סחורות.
הרעיון המרכזי של מרכז הפצה הוא לאפשר מענה מהיר לדרישת הלקוחות על ידי ריכוז כמות גדולה של מוצרים במיקום קרוב ונגיש.
למרכז הפצה מגיעים מוצרים מוגמרים בכמויות גדולות.
מרכז ההפצה הפשוט ביותר הוא של יצרן ולו מפעל אחד: במקרה זה, מגיעים כל המוצרים המיוצרים במפעל אל מרכז ההפצה בשינוע מרוכז - למשל במכולות בהובלה ימית או רכבת או במשאיות.
במרכז ההפצה הסחורה נפרקת, ממויינת, ומאוחסנת בתנאים נאותים עד לשילוחה ללקוח.
כאשר מתקבלת הזמנה מלקוח, המוצרים הכלולים בהזמנה מלוקטים מרחבי מרכז ההפצה, נארזים על משטחים המסומנים בנתונים על היעד ועל תכולתם, ומועמסים על אמצעי השינוע שמעביר אותם ללקוח.
מרכזי הפצה שמשמשים תאגידי ייצור (הכוללים מפעלים רבים), סיטונאים וקמעונאים, יקבלו בדרך כלל סחורות ממספר מקורות.
מרכזי הפצה צריכים להתאים לסוג הסחורות בהם הם מטפלים.
קיימים מרכזי הפצה בשטח פתוח, במבנה סגור, מרכזים הכוללים מתקני קירור שונים - חדרי הקפאה וקירור בטמפרטורות שונות, בקרת לחות, אמצעי אחסון לחומרים מסוכנים, ועוד.
מרכזי הפצה כוללים אמצעי אחסון כמדפים, משטחים, ארגזים וחומרי עזר וכלים כעגורנים, מלגזות, ניילון נצמד ועוד.
מרכזי הפצה מתקדמים מפעילים מערכת אחסון אוטומטית .
ישנן חברות רבות שבבעלותן מרכז הפצה אחד או רבים.
מנגד, ישנן חברות המשתמשות במרכזי הפצה במיקור חוץ.
כעיקרון, הכדאיות הכלכלית של הפעלת מרכז הפצה "פרטי" עולה ככל שהיקף הפעילות גדל.
לעיתים, מעניקות חברות המפעילות מרכזי הפצה משל עצמן שירותי מיקור חוץ לגופים אחרים על מנת להגדיל את ניצול היכולות של המרכז, וכך גם להגדיל את רווחיהן.
מרכזי הפצה מופעלים גם על ידי גופים שאינם מסחריים - למשל צבא, מערכות בריאות, חברות תשתית וכדומה.
שירותי 3PL (ר"ת 3rd Party Logistics, לוגיסטיקת צד שלישי) הם שירותי מרלוג הניתנים במיקור חוץ.
בניגוד למיקור חוץ הניתן כתוצאה מרצון לנצל עודף משאבים, חברות 3PL מתמחות בעצם הפעלת מרכזי הפצה: הן לא מחזיקות בבעלות כלשהי על המוצרים שהן מפיצות, אך מבצעות את כלל הפעילויות הלוגיסטיות המתבקשות על ידי הלקוח השוכר את שירותיהן.
על פי נתוני חברת הייעוץ Armstrong & Associates, היקף השימוש של 500 החברות הכלולות בדירוג החברות של כתב העת פורצ'ן בשירותי 3PL עלה מ-46% בשנת 2001 ל-90% ב-2017.
שירותי 3PL קיימים מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. בתחילת המאה ה-21, היה לשירותי 3PL חלק מכריע בהתפתחות המסחר האלקטרוני.
מרכזי הפצה משתרעים על שטחים העולים בדרך כלל על 5,000 מ"ר.
בשנת 2015 נפתח מרכז ההפצה של נייקי בטנסי, ארצות הברית, על שטח של 300 דונם.
גודל מרכז ההפצה תלוי מאוד בכמות ובמרחק מהלקוחות אותם הוא משרת.
מרכז הפצה גדול עשוי לקבל ולשלוח מעל עשרת אלפים מטענים מדי שנה.
במרכזי הפצה של רשתות נהוג שיש ימי הפצה קבועים לכל סניף וכל סניף מקבל משלוח באופן קבוע ביום המיועד, לעיתים גם יותר מיום אחד בשבוע ועד לחלוקה מדי יום.
כשהמרכז משרת לקוחות חיצוניים, ימי ההפצה יהיו קבועים אך משלוח יועבר רק כנגד הזמנת סחורה.
מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה הוא פארק ומרכז צפרות בחצבה שבערבה ופועל בצמוד לבית ספר שדה חצבה של החברה להגנת הטבע משנת 1971. כמו כן, במרכז פועלת תחנה לטיבוע ציפורים נודדות ומספר המבקרים השנתי באתר נאמד באלפים אחדים.
המרכז עוסק בעיקר במחקר בביולוגיה, באקולוגיה ובהתנהגות חברתית של הזנבן הערבי, ציפור שיר החיה במערכת חברתית מורכבת.
אוכלוסיית הזנבנים בשטח המחקר, המתנהל בשמורת נחל שיזף, סומנה ונחקרה כולה, והיא סובלנית במיוחד לנוכחות בני אדם.
בזכות מיקומה הגאוגרפי של ארץ ישראל ושל הערבה על אחד מצירי נדידת העופות החשובים בעולם, חולפים באזור מינים רבים של עופות.
בין מיני העופות הנודדים שתועדו במרכז נמצאים: זנבן ערבי, שחור-זנב, חנקן גדול, צופית בוהקת, עפרוני מדבר, סנונית המדבר, מדברון, סבכי שיטים, עפרוני חכלילי, אוח מדברי, קטה, אלימון, תחמס נובי ועוד.
מרכז השואה והסובלנות של הונג קונג (בסינית: 香港猶太大屠殺及寬容中心; בפין יין: Xiānggǎng yóutài dà túshā jí kuānróng zhōngxīn) הוא ארגון ללא מטרת רווח השוכן במזרח הונג קונג ומטרתו לימוד השואה וקידום הסובלנות בהונג קונג.
המרכז נוסד ב-2011, והוא הארגון הראשון המוקדש ללימוד השואה בסין.
את המרכז ייסדו תושבי הונג קונג במטרה להעלות את המודעות ולקדם את לימוד השואה הן בהונג קונג והן ביתר האזור.
המרכז מציג תערוכות, מכין מערכי למידה ומביא ניצולי שואה כדי לסייע בהוראת השואה באסיה, שאינה מפותחת דייה.
בפעילויות הללו השתתפו אלפי תלמידים.
המרכז גם מעביר מידע על אודות מקרים אחרים של רצח עם, כגון טבח ננקינג או רצח העם בקמבודיה.
מרכז השיבה הפלסטיני הוא ארגון תעמולה פלסטיני הממוקם בלונדון ומזוהה עם חמאס והאחים המוסלמים ומוגדר בישראל כארגון תומך טרור.
מטרתו העיקרית היא לקדם את זכות השיבה של הפליטים הפלסטינים לשטח ישראל.
הארגון, מוגדר כמרכז תעמולה אנטי-ציוני המעורב בפעילות נרחבת הכוללת ארגון ועידות, פרסום חומרים תעמולתיים, והפצת המסר על זכות השיבה בקרב הקהילה הפלסטינית ומעבר לה.
בשנת 2010, הארגון הוצא מחוץ לחוק בישראל בשל קשריו לחמאס ופעילותו האנטי-ישראלית.
מרכז השיבה הוקם בשנת 1996 בלונדון, ברקע ההתנגדות להסכמי אוסלו ושלילה נחרצת של זכות קיומה של מדינת ישראל.
המרכז מבקש להטמיע את תודעת "זכות השיבה" כחלק בלתי נפרד מהזהות הפלסטינית וכאמצעי חשוב למאבק נגד ישראל.
פעילותו של מרכז השיבה נרחבת למדינות רבות בעולם ומתמקדת בהטמעת המסר של זכות השיבה דרך אירועים שונים.
מאז הקמתו, מרכז השיבה נתקל בביקורת ובהתנגדות רבה, בעיקר מצד ממשלת ישראל וגורמים בינלאומיים שמזהים את פעילותו כניסיון לדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.
בשנת 2010, הודיע שירות הביטחון הכללי כי הארגון הוצא מחוץ לחוק, כאשר הוא הוכרז כ"התאחדות בלתי מותרת" וחלק מתנועת חמאס.
החלטה זו הביאה לחידוד המאבק בין מרכז השיבה לממשלת ישראל ולקרבת הפעילות האנטי-ישראלית בזירה הבינלאומית.
במרכז הפעילות של מרכז השיבה עומדת התובנה כי זכות השיבה של הפליטים הפלסטינים היא אבן פינה במאבק נגד מדינת ישראל, והיא מתוארת כזכות בלתי נתפסת שאף אחד אינו רשאי לוותר עליה.
הדרישה לשיבת מיליוני פליטים מוצגת כלא רק אמצעי לטרפוד תהליך מדיני אלא כחלק מאסטרטגיה ארוכת טווח המיועדת לשנות את צביונה של מדינת ישראל.
מרכז השיבה מקיים פעילות אנטי-ישראלית רבה בבריטניה וברחבי אירופה, כולל ארגון ועידות פלסטיניות שנתיות במדינות שונות.
ועידות אלו מקדמות את האידאולוגיה והסדר היום הפוליטי של חמאס והאחים המוסלמים בקרב הקהילות המוסלמיות והערביות באירופה.
בהקשר זה, נאמר כי אסמאעיל הניה נאם באחת מהוועידות השנתיות, מה שמדגים את הקשר ההדוק בין מרכז השיבה להנהגת חמאס.
הארגון פועל להפצת מסרים על זכות השיבה בקרב דעת קהל בינלאומית, תוך שימוש באמצעים תקשורתיים שונים.
מעבר לכך, מרכז השיבה עוסק בהפצת תעמולה שמטרתה להציג את ישראל כמדינה אפרטהייד וגזענית, תוך התמקדות בנושא הפליטים כאמצעי להכפיש את ישראל בפורום הבינלאומי.
האופן בו מרכז השיבה מתמודד עם האתגרים המשפטיים והפוליטיים, בעיקר לאחר שהוצא מחוץ לחוק בישראל, מעיד על אסטרטגיה מתוחכמת של עבודה תחת מגבלות וניסיון לשמר את הפעילות התעמולתית תוך כדי מניעת סנקציות נוספות.
ב-2015 האו"ם העניק מעמד רשמי לארגון
מרכז השיבה הפלסטיני עובד על מיסגור המצב של הפליטים הפלסטינים ביחס ל"נכבה" כפי שהוא מתאר את הקמת מדינת ישראל ב-1948 ואת עקירת הפלסטינים כתוצאה מכך.
סוגיית חזרתם של הפליטים הפלסטינים לפלסטין עומדת במרכז הפעילות של הארגון "הן כדאגה הומניטרית והן פוליטית".
לפי אתר האינטרנט שלו הארגון שואף לשמר את הזהות הפלסטינית ולהתנגד לניסיונות ליישב מחדש את הפלסטינים המפוזרים במקומות מקלטם.
מרכז השיבה משתף פעולה עם כל אדם או קבוצה השותפים למטרה שלו.
הארגון מתכוון "להגביר ולהרחיב את המודעות לסבלם של הפלסטינים בתפוצות" וליידע את הציבור הרחב באירופה ובבריטניה בפרט על "האמת על הממדים הרבים והשונים של הסוגיה הפלסטינית".
הארגון שואף "לבסס את מעמדם של פליטים פלסטינים על פי המשפט הבינלאומי ללא כל עוררין, ולפעול למען זכויות האדם והמשפט הבסיסיות שלהם".
מרכז הצפרות בעקבה הוא מרכז צפרות ותחנה לניטור מיני עופות נודדים בעקבה שבירדן.
המרכז הוקם בשנת 2004 על ידי הרשות לאזורים כלכליים מיוחדים של עקבה בשיתוף חברת המים של עקבה ומנוהל על ידי החברה המלכותית לשימור הטבע.
כמו כן, מספר המבקרים השנתי באתר נאמד ב־10,000.
מרכז זה פועל בשיתוף פעולה עם מרכז הצפרות באילת, וביחד איתו הוא מהווה את אחד מאזורי המנוחה החשובים ביותר עבור העופות הנודדים בירדן, בזכות כך שהוא אזור המנוחה האחרון של עופות אלה לפני כניסתן למדבר סיני, וגם אזור המנוחה הראשון שלהן עם שובן מהמדבר.
פעולות הניטור במרכז הביאו לרישום ותיעוד של כ-271 מינים שונים של עופות, המהווים יחד כ-57% מסך המינים שתועדו בירדן, עם איסוף מספרי של יותר מרבע מיליון עופות במהלך שנה אחת הכוללת שתי עונות נדידה.
כמו כן, תועדו במרכז כ-17 מיני עופות נדירים כולל צולל ביצות הנמצאים בסכנת הכחדה עולמית.
מרכז הקניות ברודוויי הוא מרכז קניות עכשווי הנמצא במרכז סידני, אוסטרליה.
המרכז ממוקם ברחוב ברודוויי, בסמוך לאוניברסיטת סידני ולמרכז העיר, והוא מהווה יעד פופולרי עבור תושבי העיר, סטודנטים, ומבקרים באזור.
מרכז הקניות ברודוויי נפתח בשנת 1923, והוא עבר במהלך השנים מספר שדרוגים ושיפוצים כדי לשמור על רלוונטיות ולהתאים לצרכים המשתנים של קהל הלקוחות.
המרכז הוקם במטרה לשרת את אוכלוסיית סידני הגדולה וההולכת וגדלה, ובעיקר את קהילת הסטודנטים שבסביבות האוניברסיטה, שכן הוא נמצא במרחק הליכה מהקמפוס הראשי של אוניברסיטת סידני.
מרכז הקניות ברודוויי כולל 4 קומות של חנויות וקולינריה, בנוסף לחניון תת-קרקעי.
בשנים האחרונות עבר המרכז שיפוץ נרחב, כולל הרחבת השטחים המסחריים והוספת חנויות חדשות, מסעדות ושירותים נוספים, במטרה להבטיח שהמרכז יוכל להמשיך ולהתחרות עם קניונים אחרים בעיר.
ניתן למצוא שפע של חנויות אופנה לכל הגילים והסגנונות.
המרכז בנוי על פני מספר קומות וכולל יותר מ-100 חנויות שונות בתחומים כמו אופנה, אלקטרוניקה, קוסמטיקה, ספרים, תכשיטים, וכן שירותים נוספים כמו בנקים, דואר.
המרכז מציע מגוון רחב של חנויות מותגים עולמיים ומקומיים, כולל חנויות אופנה פופולריות כמו Cotton On, Universal Store, פוט לוקר, ו-H&M, לצד חנויות עצמאיות ומקומיות.
הוא מציע גם שירותים כגון סניפים של סופרמרקטים: אלדי, Coles, ו-Harris Farm Markets; סניפים עם חנויות כלבו כמו Kmart ו-Target וגם חנויות המתמחות במוצרי מחשבים ואלקטרוניקה כמו JB Hi-Fi ו-Apple Store.
בנוסף, במרכז ישנן דוכני אוכל, מסעדות ובתי קפה המציעים מגוון סגנונות אוכל, כולל מטבח אסייתי, הודי, אמריקאי ומאכלים בריאותיים המאפשרים למבקרים ליהנות ממבחר מנות מהירות וטעימות.
מרכז הקניות ברודוויי לא מתמקד רק בקניות, אלא מציע גם פעילויות בידוריות למבקרים.
בין השאר, ניתן למצוא במרכז פעילויות לילדים, מתקנים למשחקים ושירותים נוספים שמתאימים לכל הגילאים.
המרכז גם מארח מדי פעם אירועים קהילתיים, תערוכות ופעילויות תרבותיות שמטרתן למשוך קהל רחב ולספק בידור נוסף לבקרים.
אולם הקולנוע הוויטס (Hoyts) בברודוויי, סידני, הוא בית קולנוע מודרני הממוקם במרכז הקניות ברודוויי.
זהו אחד מבתי הקולנוע הפופולריים בעיר ומציע מגוון רחב של סרטים בהקרנות רגילות ו-VIP, עם טכנולוגיות הקרנה וסאונד מתקדמות.
מרכז הקניות ברודוויי ממוקם במיקום מרכזי, ויש לו גישה נוחה לתחבורה ציבורית.
המרכז נמצא בסמוך לתחנות אוטובוס רבות, ומרחק הליכה ממספר תחנות רכבת, כולל תחנת הרכבת Central Station ותחנת הרכבת Redfern.
נוסף על כך, ישנם חניונים זמינים בסביבה הקרובה למי שמגיע ברכב פרטי.
לאחרונה שופצה חנות הספורט Rebel, ועברה עדכון מודרני עם עיצוב חדשני ושדרוג חוויית הקנייה ללקוחות.
מרכז השואה בצפון קליפורניה הוא ארגון ללא מטרות רווח, אשר הוקם במטרה להבטיח כי לקחי השואה לא יישכחו לעולם.
המרכז מקיים פעילויות שונות בתחומי חינוך, מחקר והנצחה, לשם קידום ייעודו.
בשנת 2010 אוחדו אוספי המרכז ופעילויותיו לתוך המרכז לשואה של ארגון "שירותי המשפחה והילד היהודיים" (Jewish Family and Children's Services) המשרת את אזור סן פרנסיסקו, חצי האי, מחוז מרין ומחוז סונומה, תחת השם החדש: מרכז השואה של JFCS.
מרכז השואה בצפון קליפורניה שנודע בעבר בשם "הספרייה ומרכז המחקר לשואה של סן פרנסיסקו", נוסד בשנת 1977 כתגובה לפתיחתו של חנות ספרים נאצית ברובע בסן פרנסיסקו שבו התגוררה קהילה גדולה של ניצולי שואה.
מתוך כעס ומחאה, פרצו כמה ניצולים לחנות והעלו באש את תוכנה.
שניים מהם – מוריס וייס ובנו אלן – נעצרו.
מועצת היחסים הקהילתיים היהודית (Jewish Community Relations Council) התערבה לשחרורם, ובעקבות האירועים הוקמה "ועדת הזיכרון", שכללה ניצולים ופליטים, והובילה לשלושה מיזמים עיקריים:
יום זיכרון שנתי לקורבנות השואה – טקס יום השואה הראשון נערך באפריל 1978.
הקמת ספריית מחקר – ספריית השואה ומרכז המחקר של סן פרנסיסקו נפתחו בשנת 1979.
הקמת אתר הנצחה קבוע – האנדרטה "שואה" מאת הפסל ג'ורג' סגל נחנכה בלינקולן פארק בנובמבר 1984.
מרכז השואה בצפון קליפורניה פועל בשיתוף פעולה עם שירות הזיכרון לשואה האוסטרי (Austrian Holocaust Memorial Service), ומאז התאחד עם פרויקט ההיסטוריה בעל־פה של השואה באזור המפרץ (Bay Area Holocaust Oral History Project).
המרכז מציע מגוון תוכניות חינוכיות לתלמידים ולצוותי הוראה:
מאגר מרצים מקרב ניצולי שואה
מלגת מנוביל לחקר תולדות השואה
"יום של לימוד" – יום עיון שנתי בנושא השואה ורצח עם
"שלהבת" – מסע שנתי לפולין ולישראל
בנוסף, המרכז מקיים הרצאות, הקרנות סרטים, מופעים ותערוכות בשיתוף מוסדות תרבות נוספים, ומעודד לימודי מבוגרים ופעילות חינוכית קהילתית.
המרכז משמש כספונסר ראשי לאירועי יום השואה ברחבי אזור מפרץ סן פרנסיסקו.
ספריית טאובר ע"ש לאסלו נ.
טאובר כוללת למעלה מ־12,000 ספרים על השואה ורצח עם, וכן ארכיון הכולל מסמכים אישיים וממשלתיים, ספרים נדירים, תצלומים, חפצים ואוספים מיוחדים.
למרכז אחד האוספים הגדולים בעולם של ספרי "יזכור", עם למעלה מ־500 כותרים נדירים.
פרויקט ההיסטוריה בעל־פה של המרכז עוסק בתיעוד ראיונות עם ניצולי שואה – כולל פליטים, ילדים שהוסתרו, וילדי הקינדר-טרנספורט – וכן עם משחררי מחנות ריכוז ועדים לאירועי השואה.
במסגרת הפרויקט הוקלטו למעלה מ־2,000 עדויות מצולמות ומוקלטות, וכ־800 מהן תומללו ומצויות לשם מחקר.
מרכז הקונגרסים והאודיטוריום קורסאל הוא קומפלקס המורכב ממספר חללים: אודיטוריום גדול, אולמות רב-שימושיים ואולמות תצוגה.
הוא תוכנן על ידי האדריכל הספרדי רפאל מונאו, והוא ממוקם בדונוסטיה סן סבסטיאן, חבל הבסקים, ספרד.
בין החללים במרכז נמצא אולם הקונצרטים בן 1,800 המושבים, פאלאסיו דה קונגרסוס-אודיטוריו קורסאל, המארח את פסטיבל הסרטים הגדול ביותר בספרד, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן, הקיים מאז 1953.
עד לשנת 1973 ניצב במקום ארמון אלגנטי בשם גראן קורסאל או ארמון קורסאל שנבנה בשנת 1921, שכלל קזינו, מסעדה, חדרים משלימים ואולם קולנוע בן 859 מושבים, הבניין כולו נהרס בשנת 1973. החלקה, שנקראה מאוחר יותר מגרש K נשארה ריקה לתקופה ארוכה.
היעדר כל מבנה באתר כה מיוחס במשך כל כך הרבה שנים היה יוצא דופן.
כבר בזמן הריסת הארמון הישן, נערכה תחרות אדריכלים להתכנון מבנה חדש.
עם זאת, הפרויקט הזוכה מעולם לא נבנה עקב מורכבותו.
הצעה חדשה הוגשה בשנת 1972. לאחר מספר שינויים בתכנון, החלה הבנייה בשנת 1975, אך לאחר שהונחו היסודות, הופסקו העבודות.
לאחר מכן עברה חלקת האדמה מידיים פרטיות לידיים ציבוריות, ונוצר קונסורציום ציבורי למטרת בניית בניין חדש.
פרויקט 1972 נדחה ובשנת 1989 הוזמנו שישה אדריכלים בעלי שם, מריו בוטה, נורמן פוסטר, אראטה איסוזקי, רפאל מונאו, חואן נבארו בלדוואג ולואיס פניה גאנצ'גי, להציע הצעות.
מבין ששת הפרויקטים, נבחר זה של מונאו תחת הקונספט של שני סלעים על החוף, ההצעה של מונאו זכתה בין היתר בשל האקספרסיביות הייחודית שלה.
תכנון הפרויקט נמשך בין השנים 1991 ו-1994, העבודות החלו בשנת 1996, והתארכו עד 1999. במהלך תקופה זו התעוררו בעיות מימון, בעיקר בגלל סירובה של ממשלת הבאסקים (ששילמה 16% מהעלות הכוללת) להגדיל את המימון.
לאחר פתרון בעיות אלו, העבודות הסתיימו בשנת 1999.
ההשפעה הראשונית של המבנה על הנוף הדונוסטיאני שאופיין באדריכלות בסגנון צרפתי מתחילת המאה העשרים התקבלה בשלילה על ידי הדונוסטיאנים.
המבנה הפשטני והקובייתי התנגש באלגנטיות הבארוקית של מבני אבן החול הקיימים.
עצם חשיבותו של הבניין הועלתה בספק עקב בנייתו המקבילה של מוזיאון גוגנהיים בבילבאו.
עם זאת, לאחר תקופת הסתגלות, רוב האזרחים החלו להתחבר אל הקורסל, ותמכו בתפקיד החיובי שהוא ממלא בכלכלה, בתיירות ובחיי התרבות של דונוסטיה.
המרכז בנוי בעיקר משני נפחים מנסרתיים גדולים, היוצאים מפלטפורמה.
כל "קובייה", נוצרת על ידי מבנה מנסרי פנימי, מוקף בפאנלים כפולים של זכוכית שקופה חלקית וזוהרת בלילה, הנתמכים על ידי מבנה מתכתי.
בין הקוביות יש טרסה גדולה, ממנה נשקפים נופים של חוף זוריולה ושפך נהר אורומאה.
טרסה זו מארחת אירועים רבים, כולל רבים מהקונצרטים המרכיבים את פסטיבל הג'אז של דונוסטיה-ג'אזלדיה.
אודיטוריום קורסאל – האודיטוריום ממוקם בתוך הקובייה הגדולה יותר, הקרובה יותר לים, ומכיל כ-1800 מקומות.
ניתן להסיר את שורות המושבים הראשונות כדי לפנות מקום לתזמורת אופרה.
אולם הקאמרי – האולם המכיל 600 מקומות, ממוקם בקובייה הקטנה.
הוא משמש לקונגרסים או קונצרטים קטנים יותר.
אולמות רב-שימושיים – משמשים למגוון אירועים עבור קהלים מצומצמים יותר.
אולמות תצוגה – אולמות המארחים גלריות ותערוכות אחרות.
בבניין פועלת מסעדה בבעלותו של מרטין בראסאטגי.
מרכז אלחמזה או קורפוס טורקיה המשלב את הקורפוס השלישי והקורפוס החמישי הוא יחידה שהיא חלק מכוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית ופועל במרחב טורקיה.
כוח קודס פועל מזה שנים בטורקיה כמרחב אסטרטגי להעברת נשק, גיוס סוכנים והפעלת רשתות לוגיסטיקה חשאיות במסגרת התמיכה האיראנית בגורמי התנגדות במזרח התיכון.
על פי דיווחים, היחידה מפעילה בטורקיה תשתית מודיעינית ולוגיסטית ענפה, הכוללת חברות קש, עמותות מקומיות וסוכנים חשאיים אשר פועלים במסווה אזרחי או דתי.
בשנת 2021 חשף ארגון הביון הלאומי של טורקיה (MIT) רשת ריגול איראנית שפעלה באנקרה ואיסטנבול, במטרה לאתר ולהתנקש בחיי מתנגדים למשטר האיראני, כולל עריקים ופעילים כורדים.
לפי פרסומים, הרשת הייתה מקושרת לכוח קודס והופעלה באמצעות סוכנים מקומיים שאומנו באיראן ובלבנון.
בשנת 2023 דווח כי פעיל כוח קודס בשם עטא שנליקג'י, עמד בראש מערך טכנולוגי בטורקיה תחת כיסוי אזרחי באוניברסיטת הגנה ממשלתית (SSB), אך בפועל פעל למען פיתוח ותחזוק קשרי כוח קודס עם גורמי ביטחון בטורקיה, והוביל תשתיות מחקר לטובת טכנולוגיות לוחמה.
תפקידשםזמן פעילותהערותמפקד מרכז הפיקודנאסיר טאקיפורשגריר איראן בטורקיהמוחמד חסן חביבאלחזאדה2023 – הווהראש חטיבת המחקר האיראנית-טורקיתעאטא שֶנְלִיקְג'י2011 – 2014מפקד חטיבת הגיוסים והאימונים בטורקיהעלי אקבלוטמפקד תחנת היחידה 840 במרכז הפיקוד של אלחמזהאווט חוסייני פאר
מרכז השואה והרצח העם בקייפטאון החל כמרכז השואה הראשון באפריקה שהוקם ב-1999. למרכז יש מרכזים אחים ביוהנסבורג (מרכז השואה והרצח העם ביוהנסבורג) ובדרבן מרכז השואה בדרבן), וביחד הם חלק מהאגודה, הקרן הדרום אפריקנית לשואה והרצח העם .
ה-SAHAF קובע את הכיוון החינוכי והפילוסופי של המרכז.
המרכז גם מבצע הכשרות מורים והוא הספק המוסמך היחיד להכשרה בשירות עבור חינוך לשואה במדינה.
הוא הכשיר למעלה מ-5,000 מורים.
המוזיאון ממוקם בשכונת המרכז של גארדנס בקייפטאון.
הוא נמצא בשטחי בית הכנסת גארדנס, והוא באותו מתחם עם המוזיאון היהודי בדרום אפריקה ומרכז הקהילה היהודית של גארדנס.
המרכז גם קרוב לגלריית האמנות הלאומית הדרום אפריקנית של איזיקו ולבית המחוקקים בקייפטאון.
המרכז פועל ליצירת חברה אכפתית וצודקת יותר שבה זכויות אדם ומגוון נתפסים וכבוד.
באמצעות תערוכות, אירועים וסדנאות, הם שואפים להנציח את קורבנות הנאצים והשרידים ואת מספר הרציחות העממיות שהתרחשו לפני ואחרי השואה.
למוזיאון יש תערוכה קבועה המשלבת טקסט, תצלומים ארכיוניים, קטעי סרט, מסמכים, תצוגות מולטימדיה וסביבות מחודשות.
הם גם מציעים תוכניות חינוכיות מסוגים שונים, לקבוצות כגון תלמידים או מחנכים.
השואה מלמדת בהקשר דרום אפריקני; שיעורים על גזענות ואפרטהייד מעורבבים יחד.
מקורות המרכז ניתן לעקוב לאינטרס הציבורי הגדול בתערוכה של אנה פרנק שנפתחה ביוהנסבורג ב-1994. נשיא נלסון מנדלה וארכיבישוף דזמונד טוטו השתתפו בפתיחה ב-15 באוגוסט.
היומנה של אנה פרנק היה גם אחד הספרים הזמינים לאסירים באי רובן.
בטקס הפתיחה, מנדלה אמר: "במהלך השנים הרבות שבהם אני וחבריי בילינו בכלא, שאבנו השראה מאומץ ועקשנות של אלה שאתגרו את העוול גם בתנאים הקשים ביותר.
חלק מאיתנו קראו את יומנה של אנה פרנק באי רובן וחווינו ממנו עידוד רב."
מאז 2007, "השואה וזכויות האדם" הפכה לחלק חובה מהתוכנית ללימודי מדעי החברה (היסטוריה) בכיתה ט' בדרום אפריקה מאז 2007. לכן, הוא נבקר לעיתים קרובות על ידי קבוצות בית ספר.
ב-2007, התערוכה של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה על דארפור הוצגה במרכז והמרכז גם הציג תערוכה על רצח העם ברואנדה.
התערוכה הקבועה מורכבת משלוש גלריות שונות.
הראשונה מוקדשת לגזענות ואפליה, השנייה להרייך השלישי והשלישית לגטאות.
גזענות ואפליה עוסקת בנושאים: גזענות, אנטישמיות בדרום אפריקה, אפרטהייד, הפתרון הסופי, הצלה, התנגדות ושחרור.
גטאות עוסקים ב: הפרדה ובידוד, גטו ורשה, תחילת רצח העם.
התערוכה הקבועה כוללת גם אוסף על אנה פרנק ועדויות וידאו של ניצולי שואה שהיגרו לדרום אפריקה.
מרכז השואה והרצח העם ביוהנסבורג הוא מרכז לשואה ורצח עם הממוקם בפורסט טאון ביוהנסבורג, דרום אפריקה.
הבניין פונה לשדרת יאן סמוטס, כביש ראשי בעיר.
המרכז נפתח באתר הקבע המיועד שלו ב-2019, לאחר שפעל מאתר זמני מאז 2008.
ל-JHGC יש מרכזים אחים בקייפטאון (מרכז השואה בקייפטאון) ודרבן (מרכז השואה בדרבן), וביחד הם חלק מהאגודה הקרן הדרום אפריקנית לשואה והרצח העם .
המרכז חוקר את ההיסטוריה של רצח עם במאה ה-20, תוך התמקדות במקרי מבחן מהשואה ומהרצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה (רצח העם ברואנדה).
מקורות המרכז מתחילים בשנת 1994. היה עניין ציבורי גדול בתערוכה של אנה פרנק שנפתחה ביוהנסבורג באוגוסט של אותה שנה.
נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה וארכיבישוף דזמונד טוטו השתתפו בפתיחה.
היומנה של אנה פרנק היה גם אחד הספרים הזמינים לאסירים באי רובן .
המרכז הוקם על ידי טלי נייטס, היסטוריונית ומרצה אוניברסיטאית לשעבר.
היא בתו של משה טרנר, ניצול שואה שניצל על ידי אוסקר שינדלר.
רבים מבני משפחתה נרצחו במחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-2008, לנייטס הייתה הרעיון למרכז והחלה לפעול ממקום זמני, ובתוך שבע שנים הוא משך למעלה מ-35,000 תלמידים בחאוטנג.
המרכז שיתף פעולה עם עיריית יוהנסבורג לבחירת מיקום לאתר.
הוא ממוקם באתר הקודם של מוזיאון האופנה ברנברג, שהוקם על ידי שתי אחיות, אנה ותרזה ברנברג, לאחסון אוספי האופנה שלהן.
האחיות ציוו את הנכס לעירייה בתנאי שישמש כמוזיאון או גלריה לאמנות.
המרכז תוכנן על ידי האדריכל לואיס לוין, שהשפיע על תוכניותיו לאחר שיחות עם שרידי השואה ורצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה.
מסילות רכבת מקיפות את הבניין, מעוררות תמונות של קורבנות השואה שגורשו ברכבות למחנות ריכוז.
המסילות אינן ישרות והן משתקפות במי הבריכה ונגמרות בשמיים, במטרה להראות את חוסר הסופיות של רצח העם.
עצי היער הצהובים ועצי הבריזה הכסופה מסמלים יערות, שכן יהודים ואחרים נרצחו גם ביערות.
באופן דומה, רצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה התרחש בנופים טבעיים ירוקים.
החומרים הקשים והמחוספסים נותרים חשופים כדי להדגיש את המציאויות הקשות של רצח העם אלה.
הלבנים האדומות והשחורות נשרפו ונפרשות בסגנון 'אנגלי', עבודת לבנים שניתן למצוא גם בחורבות תאי הגז והבונקרים של אושוויץ-בירקנאו.
אבני הריצוף בקרקע מייצגות את רחובות האבן של ערים רבות באירופה.
לוחות גרניט מלבניים גדולים מעוררים מצבות ומסמלים את הקורבנות הבלתי מזוהים וקבריהם הלא מסומנים.
קיר זיכרון מכיל את שמות ילדי קורבנות השואה ורצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה.
התערוכה על השואה כוללת ראיונות עם שבעה ניצולי שואה שהיגרו לדרום אפריקה ואת תושב פרטוריה, יאפ ואן פרוסדיי, שהציל עשרות יהודים.
מרכז ז'ורז' פומפידו הוא מרכז תרבות עירוני בפריז, המשמש משכן לספרייה ציבורית ומוזיאון לאמנות מודרנית.
הכיכר הענקית שלידו הפכה לאתר תוסס של מופעי רחוב מכל הסוגים.
המבנה קרוי על שמו של ז'ורז' פומפידו, נשיא צרפת בסוף שנות ה-70. בין השנים 1969 לשנת מותו ב-1974.
חלק מהפריזאים קוראים למרכז גם "בובור" על שם הרובע שבו הוא נמצא.
המבנה האדריכלי נבחר לאחר תחרות גדולה בין אדריכלים רבים.
בסופו של דבר הוא תוכנן על ידי האדריכלים רנצו פיאנו וריצ'רד רוג'רס בסגנון היי-טק.
הבניין מעוצב כך שכל מערכותיו והצנרת שלו חשופות ותלויות בחוץ.
המערכות לאוורור, להובלת מים, חשמל, ביוב וגז, וכן גרמי המדרגות, תלויים על הקירות החיצוניים ואינם מוצנעים בתוך הקירות כמקובל.
בראש הבניין נמצאות מסעדה יוקרתית בשם "ז'ורז'" ומרכז לתצפית על גגות העיר.
עיצובו של המבנה עורר דיון ציבורי נרחב.
הוא אף זכה לכינוי "בית הזיקוק של פריז" בפי תושבי פריז שהתנגדו לו.
מרכז חבר הוא יישוב קהילתי בחבל תענך, השייך למועצה אזורית הגלבוע.
היישוב הוקם בשנת 1958, ונמצא במרחב מישורי המצוי בין מורדות הרי אום אלפחם ותל תענך לבין מורדות הר הגלבוע.
היישוב נקרא על שם חבר הקיני.
לפי הסיפור המקראי, יעל, אשתו של חבר (שעל שמה קרוי ישוב נוסף בתענך), הרגה באזור זה את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך כנען (שופטים ד-ה).
היישוב הוקם בשנת 1958 כחלק מיישובי התענך כיישוב חקלאי על ידי עולים מצפון אפריקה.
תחילה הוקם היישוב כמרכז כפרי לשלושת היישובים הקרובים זה לזה: ברק, אדירים ודבורה.
עד שנת 1967 היישוב נמצא על קו שביתת הנשק מול ירדן, ומילא מרכז חבר תפקיד ביטחוני.
בשנת 1982 המרכז הוסב ליישוב קהילתי והורחב.
במרכז חבר מצויים מוסדות חינוך ושירותים שונים המשמשים את תושבי חבר ואת תושבי היישובים הסמוכים: בית-הספר היסודי האזורי "יד לחמישה", גנים לגיל הרך, מרפאה, סופרמרקט, בית כנסת וגן משחקים.
תושבי מרכז חבר עובדים בתעשייה, בחינוך, בחקלאות ובמקצועות חופשיים שונים.
היישוב נמצא קרוב יחסית ל-3 ערים מרכזיות שמספקות פתרונות תעסוקה לתושבי האזור: עפולה (נמצאת במרחק 10 דקות נסיעה), בית שאן (נמצאת במרחק 30 דקות נסיעה) וחיפה (נמצאת במרחק 45 דקות נסיעה).
בינואר 2026 נפתח ביישוב בית חב"ד.
מרכז חב"ד העולמי, המכונה 770 על שם מספר הבית, הוא מרכז חסידות חב"ד ששימש בעבר גם כבית מדרשם של שני האדמו"רים האחרונים, רבי יוסף יצחק שניאורסון ויורשו רבי מנחם מנדל שניאורסון.
המרכז נמצא ברחוב איסטרן פארקווי , מספר 770, בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק.
שם הבניין הוא 'בית אגודת חסידי חב"ד' מאז רכישתו על ידי האגודה בסוף שנת ה'ת"ש (1940).
בשנת ה'תשמ"ה (1985), בעקבות פרשת משפט הספרים, הורה הרבי מלובביץ' לכתוב מעל הכניסה הראשית את הכיתוב בית אגודת חסידי חב"ד – אהל יוסף יצחק ליובאוויטש.
חסידי חב"ד מכנים אותו בשם האנגלי של מספר הבית: סוון סוונטי (Seven Seventy).
בשנת ה'תשנ"ב מסר הרב שניאורסון שיחה שהופצה בקונטרס ובה הוא מכנה את המקום "בית רבינו שבבבל", בהשאלה מהכינוי התלמודי לבית מדרשו של ראש הגולה, וכן "בית משיח", ביטוי שערכו בגימטריה 770. כינוי נוסף המקובל בקרב החסידים הוא "בית חיינו".
חצר חסידות חב"ד עברה למשכנה הנוכחי בסוף שנת ה'ת"ש (1940), בזמן כהונת רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר ה-6. רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר ה-7, ניהל מבית זה את רשת שלוחי חב"ד, התוועד ואמר את שיחותיו ומאמריו.
במשך רוב שנות נשיאותו קיבל במקום אנשים לפגישות ביחידות, ומשנת ה'תשמ"ו קיבל אנשים במעמד חלוקת דולרים לצדקה בכל יום ראשון.
בשנת ה'תשמ"ט, השנה שלאחר פטירת רעייתו חיה מושקא, עבר הרב שניאורסון להתגורר בקביעות במשרדו שבקומת הכניסה.
קמפוס מרכז חב"ד העולמי מורכב כיום משרשרת בניינים מחוברים: הבניין המקורי (מספר 770), שני בניינים מימינו (760–766) המאכלסים את ספריית חב"ד, ושלושה בניינים משמאלו (788-784) המאכלסים משרדים בקומות העליונות ואת בית הכנסת ואולם הישיבה בקומות התחתונות.
בשנת 2021 הוגדר הבניין על ידי עיתון הפורוורד בתור הבניין היהודי המפורסם והמועתק ביותר בעולם.
בניין מספר 770 נבנה בשנת 1933 בסגנון נאו-גותי, בתכנונו של אדווין קליין.
הבניין נבנה על ידי רופא שגר בו, ושימש גם כמרפאת הפלות (דבר שהיה בלתי חוקי במדינת ניו יורק באותה עת).
המרפאה נסגרה על ידי הרשויות, והרופא נאלץ למכור את הבניין.
אגודת חסידי חב"ד קנתה את הבניין בחודש אב ה'ת"ש (1940) ובי"ט באלול עבר להתגורר בו רבי יוסף יצחק שניאורסון.
בבניין שלוש קומות וקומת מרתף.
חדרו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון: החדר שימש כמשרדו עוד קודם שהתמנה לאדמו"ר באופן רשמי.
לאחר המינוי, קיבל את מבקריו ל"יחידות" (פגישה פרטית, לקבלת עצה וברכה) בחדר זה.
בפי החסידים כונה החדר "גן עדן העליון", כינוי שנשמר עוד מתקופת העיירה לובביץ' והאדמו"רים הקודמים.
חדר ההמתנה ל"יחידות": כונה בפי החסידים בשם "גן עדן התחתון".
האולם הקטן שמכונה ה"זאל הקטן": בית הכנסת העיקרי בקומה זו.
בשנים הראשונות, היו עיקר האירועים מתרחשים באולם זה.
"חדר שני": חדרון צמוד לאולם הקטן, שנוצל לצורכי תפילה ולימוד אף הוא.
"ספרייה": חדר ליד ה"חדר שני" ובו מאות ספרים המשמשים את תלמידי הישיבה.
חדר הכניסה, לובי בו התקיים מעמד חלוקת הדולרים המפורסם בין השנים תשמ"ו-תשנ"ב.
חדר שידורים: החדר שממנו היו משדרים את ההתוועדויות והשיחות של הרבי לכל רחבי העולם.
כיום משמש חדר השידורים כבית חב"ד וכמרכז המבקרים של 770.
משרדי הנהלת הישיבה השוכנת במקום ועוד.
מגורי האדמו"ר הקודם, רבי יוסף יצחק שניאורסון.
מגורים אלו כללו סלון, מטבח, וכן את חדר ה"יחידות" שלו.
מגורי בתו של רבי יוסף יצחק עם בעלה הרב שמריהו גוראריה.
לאחר משפט הספרים ופטירת הרב גוראריה הפכה הקומה לחלק מספריית חב"ד, ומשמשת כאולם התצוגות של הספרייה.
גשר מחבר בינה לבניין המרכזי של הספרייה שלימינה.
רוב המרתף שימש כספריית רבי יוסף יצחק, הרבי הקודם.
כיום מחוברים המרתפים של בניין 770 ובניין הספרייה 768, ומשמשים כמחסן ספרים של הספרייה.
בחצר הבניין מתקיימות חופות, בסוכות נבנית סוכה גדולה עבור בית הכנסת, ובחלקה האחורי קיימת בריכת מים קטנה עבור תשליך.
בניין המשרדים ובית המדרש הגדול
המקום שבו התפללו החסידים ובו נישאו דרשות הרבי מנחם מנדל שניאורסון והתקיימו ההתוועדויות היה בשנים הראשונות לכהונתו באולם הקטן.
בשנת 1954 כאשר גדל מספר החסידים, נמתחו בחצר השמאלית יריעות ברזנט.
המקום שימש כבית כנסת בימי העומס כגון בימים הנוראים והיה נקרא 'שאלאש'.
ב-1960 שיפצו והפכו את חצר זו למבנה קבע והוסיפו לה עזרת נשים והפכו אותה למעשה לבית המדרש הגדול המכונה "הזאל הגדול".
המקום הורחב בשלבים, בשל כמות החסידים שגדלה והלכה.
בשנת 1965, רכשו את בניין המגורים השכן (מספר 788) הסמוך משמאל ל-770 במטרה להרחיבו, כדי להעביר אליו את המשרדים ולהרחיב את בית הכנסת שהיה בחצר.
עם רכישת הבניין עברו אליו משרדי מרכז לענייני חינוך ושאר המשרדים.
שנתיים לאחר מכן ב-1967 שופצה קומת המרתף ובית הכנסת התרחב אליו, החל מאז - תפילותיו של הרבי עם הציבור בשבתות וחגים עברו לבית הכנסת הגדול.
עם השנים התרבו המשתתפים וגבר הצורך להרחיב את המקום.
בשנת 1974 הורחב בית הכנסת לכיוון הבניין הסמוך שבכתובת 784–788 איסטרן פארקווי, וכן לכיוון יוניון סט ומאז אולם גדול זה המורכב מהחצר ומהמרתף של שני בניינים אלו הפך ושימש ביחד כבית כנסת וכאולם הלימודים של תלמידי הישיבה במקום, ובו התקיימו התפילות וההתוועדויות הגדולות של הרבי בימי שבת חג ומועד.
בשיפוץ, אוחד בניין המשרדים ושוכנים בו מאז משרדי מוסדות מרכזיים של תנועת חב"ד.
כיום שוכנים בו: אגודת חסידי חב"ד העולמית, המרכז לענייני חינוך, מחנה ישראל, Chabad.org ועד הנחות בלשון הקודש, ועד רבני חב"ד, ועד תלמידי התמימים העולמי , "שיחות באנגלית", 'MLC'.
וכן חלק ממשרדי הוצאת ספרים קה"ת, JEM, משרד רשת מחנות הקיץ "גן ישראל" בארצות הברית ועוד.
בעבר שכנו בו: פנימייה לתלמידי הישיבה המרכזית של חב"ד.
בית הדפוס ומשרדי הוועד להפצת שיחות.
חדר בקרה של השידורים הטלוויזיוניים מהתוועדויותיו של הרבי.
בקומת הקרקע, בצד הפונה לרחוב קינגסטון (Kingston), קיים סניף של 'כולל תפארת זקנים - לוי יצחק'.
ידוע על פעם אחת בלבד בה ביקר הרבי מנחם מנדל שניאורסון בבניין המשרדים (מלבד בבית הכנסת), בתערוכת הציורים של האמן ברוך נחשון שהוצגה בחודש כסלו תשל"ט (דצמבר 1978) בחדר הוועידות.
בשלהי שנת תשמ"ח (1988) החלה הרחבה נוספת - חפירה והרחבת אולם בית המדרש הגדול, והוספת חדרי ספח; הפיכת חלק מהקומה הראשונה לעזרת נשים.
בהרחבה זו השתתף הרבי במעמד הנחת אבן הפינה- אבן הפינה עומדת עד היום בפתח הכניסה לבית המדרש הגדול.
בשנת ה'תשנ"ב החלה תוכנית שיפוץ משמעותית, בסיוע הנגיד ר' יוסף יצחק גוטניק יחד עם מגבית עולמית בה השתתפו כלל חסידי חב"ד בעולם כולו.
השיפוץ הסתיים בשנת ה'תשנ"ה כאשר כל רחבת הכניסה לאולם הגדול של 770 (קומת המרתף) שופצה, בנוסף לכך נבנו בקומת המרתף התחתונה שמתחת האולם הגדול כיתות לימוד וחדרי שירותים מרווחים, שהחליפו את השירותים שהיו בתוך האולם הגדול.
והמקום בו עמדו חדרי השירות הקודמים, הותאם וצורף לאולם הגדול.
עם זאת, התכנית המקורית הייתה שונה ותוכננה הרחבה מסיבית ומשמעותית יותר של בית הכנסת ובניין המשרדים לרוחב ולגובה.
כיום יש מעל 40 העתקים של הבניין, שנבנו בארץ ובכמה מקומות בעולם.
העתק כמעט מדויק, חיצוני ופנימי, של הבניין המקורי ישנו בכפר חב"ד - בניין 770 (כפר חב"ד) שנבנה על פי בקשת הרבי בשנת ה'תשמ"ו (1986).
העתק חיצוני כמעט מדויק ישנו גם בשכונת רמת שלמה בירושלים - בית הכנסת 770 (ירושלים).
במקומות רבים בעולם ישנם העתקים של חזית הבניין בין היתר באופקים, במצפה רמון, בגדרה, בקריית אתא, בזכרון יעקב, בפסגת זאב, בביתר עילית, בקריית מלאכי, במגדל העמק, בראשון לציון, בגבעת אלומות באיתמר, בשדרות, בלוס אנג'לס, במילאנו, במלבורן, בסאו פאולו שבברזיל, בבואנוס איירס, בצ'ילה, במוסקבה, בטקסס, בקמיאנסקה (אוקראינה), בצרפת, ובמקומות נוספים.
מתחילת שנות התשעים, החלו נערי בר מצווה של חב"ד להשתמש בנרתיקי תפילין עם תמונה רקומה של הבניין 770. ישנם חסידי חב"ד שמשבצים את המספר 770 במספר הטלפון שלהם.
מרכז השלטון המקומי בישראל (מש"מ) הוא עמותה רשומה ובה מאוגדות כל העיריות והמועצות המקומיות בישראל (המועצות האזוריות מאוגדות במרכז השלטון האזורי), מתוכן 76 ערים ו-127 מועצות מקומיות מכל המגזרים ומכל רחבי המדינה: יהודיות, ערביות, דרוזיות וצ'רקסיות, חילוניות וחרדיות, במרכז הארץ ובפריפריה.
מטרתו העיקרית של המרכז היא לייצג את הרשויות המקומיות ולקדם את ענייניהן בפני הכנסת ומול גורמי הממשלה השונים, וכן בפני מוסדות וארגונים ממלכתיים וארציים.
בנוסף, מהווה המרכז גוף מנחה ומייעץ מקצועי לרשויות המקומיות בתחומי פעילותן השונים ומרכז את איגודי בעלי התפקידים ברשויות המקומיות.
כיום עומד בראשות מרכז השלטון המקומי ראש עיריית מודיעין-מכבים-רעות, חיים ביבס.
החל ממאי 2024, המנכ"לית היא לירון דורון-לוי.
המרכז כונן בשנת 1938 בשם "חבר המועצות המקומיות".
הוא נרשם רשמית כאגודה עות'מאנית והממשלה המנדטורית הכירה בו כגוף המייצג את השלטון המקומי העברי בארץ.
אל ה"חבר" הצטרפו עם הקמתו כל המועצות המקומיות העבריות שהיו קיימות בעת ההיא, סך הכל 24 במספר, למעט הערים הגדולות.
בשנת 1953 נוספו אל ה"חבר" שלוש הערים הגדולות: ירושלים, תל אביב וחיפה ולארגון ניתן שם חדש "מרכז השלטון המקומי".
מרכז השלטון המקומי מחזיק במספר גופים כלכליים המספקים שירותים לרשויות המקומיות: הוא מחזיק באמצעי השליטה ובזכות מינוי דירקטורים במפעל הפיס.
מחזיק באמצעי השליטה במוניציפל בנק (לשעבר דקסיה), המוערכים בכ-6.5% ממניות ההון של הבנק, וכן, מנהל בשיתוף עם הסתדרות המעו"ף את "קרן רום" - קרן השתלמות לעובדי הרשויות המקומיות ואת "מועדון שלך" - מועדון הצרכנות של עובדי השלטון המקומי.
כמו כן, מרכז השלטון המקומי מחזיק גם ב-90% מהבעלות על החברה למשק וכלכלה (משכ"ל), כאשר היתרה בבעלות מרכז השלטון האזורי.
משכ"ל נוסדה בשנת 1974 במטרה לתכנן ולבצע פעולות כלכליות עבור הגופים המוניציפליים של השלטון המקומי.
היא עוסקת בארגון משותף של ענייניהן הכלכליים והמשקיים של הרשויות המקומיות לרבות תאגידים בבעלותן, כדי להביא לתועלת, לחיסכון ולייעול בפעילותן, וזאת תוך ניצול היתרון לגודל של ריכוז פעילויות וארגון עניינים משותף, צבירת ניסיון ומומחיות בתחומים אלה.
משכ"ל עוסקת בשני תחומי פעילות עיקריים: עריכה ופרסום של מכרזי מסגרת לשימוש הרשויות המקומיות, ואספקת שירותי ניהול ופיקוח לפרויקטים המבוצעים בעקבות התקשרויותיהן של הרשויות באמצעות המכרזים.
המרכז פועל לקידום איכות חייהם של תושבי מדינת ישראל וזאת באמצעות טיפול בסוגיות הליבה של הרשויות המקומיות בישראל כגון ייעוץ משפטי, ייעוץ כלכלי, ייעוץ בתחום החינוך, סיוע בתחום הרווחה, פיתוח תשתיות, ביטחון וחירום, קשרי חוץ, ויחסי עבודה ושכר.
כדי לקדם את מטרותיו פועל המרכז בשני אפיקים מרכזיים:
ייצוג ופעילות מול השלטון המרכזי: מרכז השלטון המקומי פועל בוועדות הכנסת השונות ומול משרדי הממשלה הרלוונטיים, במטרה לייצג את הרשויות המקומיות ולקדם את ענייניהן בפני הכנסת ומול גורמי הממשלה השונים.
הנחיה וייעוץ לרשויות המקומיות: מרכז השלטון המקומי מהווה מנחה ומייעץ מקצועי לרשויות המקומיות בתחומי פעילותן השונים.
במסגרת תפקיד זה, מפעיל מרכז השלטון המקומי את תוכנית UniverCity המפעילה הכשרות והשתלמויות לעובדי הרשויות המקומיות.
יושבי ראש של מרכז השלטון המקומי בישראל
מרכז התחמושת והטילים 6400 () מהווה מרכז אסטרטגי בצבא הגנה לישראל, האחראי על משק התחמושת והטילים.
מרכז התחמושת והטילים תומך במאמץ המלחמתי ומשמר את הרציפות התפקודית ליחידות צה"ל.
המרכז כפוף לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
מפקד מרת"ח הנוכחי הוא אור מוסקוביץ'.
תפקיד המרכז להוות מרכז טכנו – לוגיסטי ברמת מטה כללי לקליטה, אחסנה, אחזקה, שיקום, הספקה, גריטה והגנה על משק התחמושת והטילים.
מתהליך התכנון וחיזוי הצרכים בתחמושת, מעורבות בתהליכי הרכש, הקליטה, ההנדסה, השיקום, האחזקה, ניהול המלאי, האחסנה, האספקה, בחינה וגריטה.
בנוסף, תפקידו של מרכז התחמושת והטילים להנחות, לבקר ולתמוך את יחידות צה"ל בתחומי אחריותו והעלאת כשירותן בכל מצבי השח"ם.
מרכז התחמושת והטילים מספק מענה לכלל יחידות צה"ל, תוך שמירה על מוכנות וכשירות מבצעית גבוהה, מקצועיות וחדשנות מתמדת בשגרה ובחרום וזאת תוך שמירה על תהליכים תקינים, בטיחות והגנת הסביבה.
בשנת 1941 הוקמה מחלקת החימוש.
קודם להקמת המרת"ח הייתה האחריות המקצועית לנושא התחמושת נתונה בידי ענף ציוד הלחימה (צל"ם) במקחש"ר, שפעל כמפקדה ממונה על בסיס התחמושת.
עם קבלת ההחלטה על ביצוע שינויי הארגוני באגף האפסנאות ב־1966 הוחלט על הקמת מרת"ח 645 כמרכז עצמאי.
ענף הצל"ם במקחש"ר פורק, מדורי הרכב והנשק הועברו למצל"ח ומדור התחמושת הועבר למפקדת מרת"ח, שהתמקמה ליד בסיס מרר.
במקביל הועברה האחריות להרכשת התחמושת ממנה"ר לאג"א.
מרת"ח כלל ארבעה מדורים: התכנון וההחסנה, פיקוח המכונים, מדור הניהול והתקציבים והרישום, וחולק לשלושה מרחבים מקבילים לפיקודים: הצפון המרכז והדרום, בהם מוקמו מספר בסיסים, מרביתם מתקופת המנדט הבריטי: סנט ג'ין, כורדני, אדמירליטי, ג'למה, עתלית, עין זיתים, ואדי סרר, שורה, מרר, באר שבע ומצפה רמון.
בתחילת 1977 התבצע ארגון מחדש של מפקדת מרת"ח, שמספרה שונה מ־645 ל־6400. ייעודו של מרת"ח נקבע לשמש מרכז לוגיסטי ברמת המטכ"ל, להכשרה, להחסנה, להספקה ולאחזקה של כלל התחמושת עבור צה"ל, למעט תחמושת ייעודית של חיל האוויר וחיל הים.
המפקדה אורגנה מחדש על בסיס שלושה ענפים: הארגון, האחזקה וההפעלה והיא מוקמה במחנה מרר.
תחת כפיפותה היו ארבעה בסיסי תחמושת מרחביים: 6140, 6240, 6340 ו־6440. כן היו כפופים לה בסיסי משנה במקומות הבאים: שני בסיסי משנה בנטפים, שהאחד מהם יועד לתחמושת מוחזרת, כורדאני, ג'למה, עתלית, מרר, נחל שורק, באר שבע, מצפה רמון, חתירה, ביר-חסנה וקציעות.
כן היו כפופים לה מספר יר"מים ומכונים לתיקון התחמושת.
ב־1979 נסגר בסיס ביר חסנה, במסגרת נסיגת צה"ל מסיני בעקבות הסכם השלום עם מצרים.
בסיס כורדאני נסגר אף הוא, ובסיס עתלית הפך לבסיס לאריזות ולתחמושת זעירה.
בסיס ג'למה הוגבל ברובו ומפעל תיקון התחמושת בבאר שבע הוגבל להכשרת תחמושת זעירה וחודרת שריון.
במקביל הוחל בבניית בסיס חדש בתפן והורחבו בסיסי מצפה רמון, חתירה וקציעות.
בשנת 2021 הוחלף תג מרת"ח בסימן חדשנות והתחדשות תחת פיקודו של אל"ם סטס אידמן.
מרת"ח ביצע קפיצת מדרגה בניהול משק התחמושת והטילים בצה"ל ומתבסס על טכנולוגיות ומערכות מידע מתקדמות.
המרכז בנוי משני ענפים בראשם סגן אלוף, ושלושה מרחבים עצמאיים, מרחב צפון, מרחב מרכז ומרחב דרום.
מפקדי המרחבים בדרגת סגן אלוף גם כן.
למרכז יכולות שיקום, בתי מלאכה, אמצעים טכנולוגים ופירוק תחמושת בשיטה ירוקה.
הרקע מסמל את רשת התחמושת בשילוב טכנולוגיות וחדשנות:
"בולד" – סמל האחזקה הבין-לאומי.
הכדור והטיל על המגן – מסמל את מגוון התחמושת והטילים.
מגן – מרת"ח אחראי על אבטחת המלאי האסטרטגי של התחמושת.
קווי החלוקה – מסמלים את ארבעת העיסוקים המרכזיים בעולם התחמושת: שיקום, גריטה, אחזקה וניהול מלאי.
יחידת חושן (לשעבר מתנ"ץ) הוקמה ב־16 בפברואר 2004 ואחראית על הפעלת מערכי התקשורת בצה"ל, בין השאר על מתן שירותי טלפוניה, תקשורת נתונים רחבת סרט, וידאו ותשתיות תקשורת אופטיות.
היחידה הייתה כפופה ליחידת לוטם באגף התקשוב וההגנה בסב"ר, ועם פיצולה, בדצמבר 2025, של יחידת לוטם לשתי חטיבות שויכהיחידת חושן לחטיבת הספקטרום והרשת (ספירה).
בראש היחידה עומדת אל"ם ענת הרשקוביץ.
ליחידה כפופים גם שלושה גדודי תקשוב מטכ"ליים:
גדוד אמירים, המכונה "גדוד הקשר הארצי", הוקם ביוני 1955 כדי לתת מענה מהיר ומיידי לכל אירוע, ולכל נקודה בה אין תשתית או תנאים לתקשורת תקינה.
לפעילויות חירום, מבצעים ובעת מלחמה.
הגדוד הפעיל ציוד דוגמת תק"ש רד"ט (תא קשר לרדיו טלפון) על זחל"ם, לפריסה מהירה של תקשורת לנקודות מרוחקות.
בשנת 1969 החל הגדוד גם להפעיל את מכ"ם הקשת, ולצורך כך הוקמה מחלקה מיוחדת, שאחר כך הפכה לגדוד נפרד - "גדוד נשר".
בשנות ה-80 החל הגדוד להשתמש גם בציוד תקשורת לווינית.
ביולי 2017, עבר הגדוד ממחנה צריפין לנגב.
גדוד קשר ארצי מטכ"לי נייד, העובד עם הזרועות, הפיקודים והיחידות השונות.
ברשות הגדוד כלי רכב וציוד קשר המוכנים לתת מענה מהיר ומיידי לכל אירוע ולכל נקודה בה אין תשתית או תנאים לתקשורת תקינה.
בין השאר, מפעיל הגדוד תחנות ניידות של המערכת הסלולרית המוצפנת "ורד הרים".
הגדוד כולל פלוגות שונות, חלקן מבצעיות ומבצעות עבודה בשטח.
לגדוד מסורת ותיקה של מבצעים ופעילויות שונות בהן לקח חלק.
דרגהשםתקופת כהונההערותתמונהסא"ליעקב וולפגנג מיכאליס (מייק)1958-1955המג"ד הראשוןסא"לנפתלי רז (נפתא)1961-1958מחבר את הא"ב הצליליסא"ליונתן עיבל (ביל)1963-1961סא"לשמואל (גרבר) גזית1964-1963אל"םהלל כרמלי1965-1964סא"לאיתן ארנון1966-1965סא"למיכאל שניר1967-1966סא"להלל רגב (באומפלד)1970-1967מפקד הגדוד במלחמת ששת הימים תא"לצבי אמיד1972-1970לימים קצין קשר ותקשוב ראשיאל"םנחום עמינדב מזרחי1975-1972מפקד הגדוד במלחמת יום כיפור
לימים מפקד בה"ד 7תא"לעומר כהן2015-2013מפקד הגדוד בצוק איתן
לימים קצין קשר ותקשוב ראשיאל"םשלומי קדם2017-2015לימים מפקד בה"ד 7סא"לדדי אלימלך2017-2019 סא"לארז דגני2020-2019סא"לסהר ציון מחלוף2020-2022מפקד הגדוד במבצע שומר החומותסא"לאסף אסבג2024-2022מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזלסא"לאופיר כהן2024-מכהן
גדוד צמרת (גדוד 383) הוא גדוד תקשוב מטכ"לי.