tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ולף הצליח לברוח, אולם מת בדרכו לפאפוס, קפריסין, ובנו ולף השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1062 התחתן ולף עם אתלינדה מנורטהיים, בתם של אוטו מנורטהיים וריכנצה משוואביה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1070 התחתן ולף עם יודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
היינריך התשיעי, דוכס בוואריה (1075–1126)
קוניצה מבוואריה (לא ידוע–1120), התחתנה עם פרידריך רוכו, רוזן דיסן
היינריך נולד בשנת 1072 לולף הראשון, דוכס בוואריה וליודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי.
בשנת 1089 התחתן בנו ולף עם מטילדה, מרקיזת טוסקנה, על מנת לחזק את היחסים עם האפיפיור אורבנוס השני, אולם בשנת 1095 התגרשו השניים, ובעקבות כך התפייס אביו ולף הרביעי עם היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר בתמורה החזיר אותו לשלטונו בדוכסות בוואריה.
בשנת 1101 מת אביו ולף הראשון, דוכס בוואריה במהלך מסע הצלב של 1101, וולף עלה לשלטון במקומו.
ולף שלט 19 שנים, והיה נאמן לקיסר.
ב-24 בספטמבר 1120 מת ולף בטירת קאופרינג ללא ילדים, ואחיו היינריך התשיעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
וֵלֶס מוסקבה (רוסית: ФК Велес Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מקצועני ממוסקבה.
מאז 2020 מארח את משחקי הבית באצטדיון אוונגרד בעיר דמודדובו במחוז מוסקבה.
ולס נוסדה כמועדון כדורגל ב-2016 על בסיס בית הספר לכדורגל "סאבלובסקאיה" על ידי משקיעים מחברת Veles Capital שעל שמה נקראת הקבוצה.
המועדון הוא פרטי וממומן מכספי המייסדים.
בעונת 2016/17 המועדון סיים בראשות טבלת אליפות מוסקבה וקיבל את הזכות לשחק בליגה השנייה.
בשנת 2018, הוקמה אקדמיה לנוער, המשחקת בליגה הרוסית השלישית.
ב הקבוצה העפילה לראשונה לשלב 32 האחרונות והודחה בדו-קרב פנדלים בתוצאה 5-6 נגד טורפדו מוסקבה, במשחק שהסתיים בשוויון 3:3 בזמן החוקי.
בסיום עונת 2019/2020 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית, לאחר שזכתה באליפות המרכז של הליגה המקצוענית.
בתום עונת 2022/23 חזרה לליגה השנייה.
ולצ'יי (בהונגרית: Völcsej) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בולצ'יי מספר התושבים נמצא בירידה בשל תהליכי עיור והתכווצות דמוגרפית של האוכלוסייה במדינות מתועשות.
בולצ'יי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
ולסטימיל קופצקי (בצ'כית: Vlastimil Kopecký; 14 באוקטובר 1912 – 30 ביולי 1967) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קופצקי נולד ב-14 באוקטובר 1912 בולימוב שבאימפריה האוסטרו-הונגרית.
כחלוץ הוא החל את הקריירה במועדון ראפיד וינוהראדי בשנת 1927. בהתחלה התעניינה בו ספרטה פראג, אך אביו שהיה אוהד של סלביה פראג הצליח למנוע את העברתו אליה.
לבסוף קופצקי שיחק מ-1932 עד משך ה-19 שנים הבאות בסלביה.
הוא שיחק לצד החלוץ האגדי יוזף ביקאן שהצטרף ב-1937, והוא ממוקם במקום השני במלכות השערים של הליגה הצ'כוסלובקית אחריו עם 252 שערים ב-325 הופעות.
הוא זכה עם סלביה ב-9 תוארי אליפות ובגביע מיטרופה בשנת 1938. אחרי קריירה ארוכה איתה הוא אימן אותה לשנה אחת ב-1959.
קופצקי נחשב לכישרון גדול והוא מונה לנבחרת צ'כוסלובקיה זמן קצר לאחר הופעת הבכורה שלו בליגה.
במשחקו הראשון בה הפסיד 5–1 לשווייץ והיה רק לשחקן מחליף במונדיאל 1934, בו נבחרתו הגיעה למקום השני.
מונדיאל אחר כך ב-1938 היה לאחד המצטיינים בנבחרת וכבש בהפסד 2–1 לברזיל במשחק החוזר ברבע הגמר.
עקב מלחמת העולם השנייה נמנעו מקופצקי עוד כמה משחקים לשחק ובסך הכל עשה 26 הופעות במדיה.
בנוסף לכך כבש שמונה שערים והיה לקפטן פעמיים.
הוא נפטר ב-30 ביולי 1967 במהלך משחק כדורגל של שחקני עבר סלביה פראג בהלינסקו.
ולסטימיל פיצק (בצ'כית: Vlastimil Picek; נולד ב-25 באוקטובר 1956) הוא גנרל ופוליטיקאי צ'כי.
כיהן כראש המטה הכללי הצ'כי בין השנים 2007–2012, כסגן שר ההגנה הצ'כי בין 2012-2013, כשר ההגנה בין 2013–2014, וכראש עיריית ברנדיס נאד לאבם-סטארה בולסלב.
פיצק נולד בטורנוב ב-25 באוקטובר 1956. ב-1975 הוא התגייס לחיל האוויר הצ'כוסלובקי, ובין 1976–1981 למד באקדמיה הצבאית בברנו.
ב-1977 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה והיה חבר בה עד 1990. הוא מילא תפקידים טכניים בכירים בחיל האוויר, ולאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, הוא הצטרף לחיל האוויר הצ'כי.
במאי 2003 מונה פיצק ליועצו הצבאי של נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס.
ב-1 במרץ 2007 הוא מונה לראש המטה הכללי של צבא צ'כיה.
הוא הרמטכ"ל הראשון והיחיד עד כה שלא בא משורות הצבא אלא משורות חיל האוויר.
ב-30 ביוני 2012 הוא סיים את הקדנציה שלו ופרש מהצבא.
ב-18 בספטמבר של אותה שנה הוא מונה לסגן שר ההגנה אלכסנדר וודרה.
ב-13 בדצמבר של אותה שנה, שרת ההגנה החדשה קרולינה פיק, פיטרה את פיצק מתפקידו.
פיק נימקה את הפיטורין בטענה שבראש משרד ההגנה צריכים לעמוד אזרחים, ולא אנשי צבא לשעבר.
כמו כן, היא טענה שפיצק אינו שולט מספיק בשפות זרות.
בפועל, פיטוריו של פיצק היו רק חלק מסדרת פיטורים שערכה פיק במשרד ההגנה.
ראש הממשלה פטר נצ'אס טען שהתנהלותה של פיק אינה תקנית, וביקש מהנשיא ואצלב קלאוס לפטר אותה מתפקידה.
ב-20 בדצמבר הורה הנשיא על פיטוריה של פיק, ומינה את נצ'אס לשר ההגנה הזמני.
יום למחרת, החזיר נצ'אס את פיצק לתפקיד סגן שר ההגנה.
ב-19 במרץ 2013, הנשיא החדש מילוש זמאן מינה את פיצק לשר ההגנה החדש.
הוא כיהן בתפקיד עד 29 בינואר 2014. באותה שנה, הוא הצטרף למפלגת "תמיכה לאזרח", שהתמודדה בבחירות המוניציפליות באותה שנה.
הוא נבחר מטעם המפלגה לראשות עיריית ברנדיס נאד לאבם-סטארה בולסלב.
ב-13 בנובמבר הוא נכנס לתפקיד ראש העיר, וכיהן בו עד 20 באוקטובר 2022.
סר ולסלי טיודור פול היה ספיריטואליסט ומראשוני הבהאים בבריטניה וכן אביר מסדר האימפריה הבריטית.
הוא פרסם חוברות וספרים רבים, חיפש אחר חידות וחזיונות מיסטיים ודתיים במהלך כל ימי חייו, ובעיקר היה מעורב בתנועה הספיריטואליסטית ובדת הבהאית.
טיודור פול תר אחר הגביע הקדוש, הלקוח מאגדות המלך ארתור, והקים את תנועת Silent Minute, שני מפעלי חיים שצברו להם מאמינים וחברים רבים.
כמה מהאנשים קיבלו כמה מחזיונותיו כנכונים.
מאוחר יותר בחייו הקים מחדש את הקרן שניהלה את באר הגביע הקדוש.
נכדו הוא המוזיקאי והשחקן הבריטי אדוארד טיודור פול.
ולסלי טיודור פול גדל על סיפורי אבותיו הקדמונים ועל הקשרים הגנאלוגיים בין משפחת פול לבין אוון טיודור, סבו של הנרי השביעי, מלך אנגליה.
פול נולד בעיירה ווסטון סופר-מארה, שבמחוז סאמרסט, ב-23 באפריל 1884, בן לתומאס פול וקייט ויינסבורו.
פול הוטבל ונרשם כאנגליקני, אך המשפחה פירשה זאת כהשתייכות לזרם שדגל בליברליזם ובאקומניות במסגרת האנגליקניזם, כלפי השקפות נוצריות שונות וללא מתן יחס ביקורתי אל מול עקרונות אמונה מנוגדים זה לזה, זרם שהיה ידוע בז'רגון האנגליקני, בשם Broad church.
אביו היה חבר באגודה הפביאנית, התעניין בתאוסופיה (ככל הנראה בזו שנהגתה על ידי המיסטיקן הגרמני יאקוב במה) ובתנועה שדגלה בגישה של תכנון אורבני הידועה בעברית כעיר גנים, וככלל, המשפחה הייתה מעורבת בספיריטואליות.
אמו קייט טענה שהיא צאצאית לשושלת טיודור.
מאוחר יותר כתב פול שבילדותו הוא לא היה בשל נפשית להיכנס לפנימייה, וכילד חווה חזיונות והתוודע לסיפורים ולדיווחים על אנשים בעלי כוחות על-טבעיים.
הוא נזכר שבית הספר היה חוויה טראומטית עבורו, שלוותה בגסות ובבריונות.
אחותו תיארה את תקופת ילדותו הקשה וכילד היה זה לא קל להבין אותו.
בהגיעו לגיל 11, הוא חש צורך יחסי בחופש ובעצמאות מהמשפחה - - נזכר במשפט שאמר.
חבר ותיק ועשיר של המשפחה, רוברט מק'ויטי, אליו התייחס פול כאל נפש תאומה, הציע בחשאי להוריו לאמץ אותו בגיל 14 (1898), אך סורב, אירוע שלגביו חש פול שהיה יכול לשנות לטובה את חייו.
אף על פי כן, בהיותו בן 20, במקום ללכת ללמוד באוניברסיטה או במכללה, הוא מצא את עצמו בשנת 1904 מנהל את עסקי המשפחה.
החזיונות שחווה פול במהלך חייו לקחו אותו צעד אחד, ראשון ומשמעותי קדימה, ב-1902. באותה שנה הוא סבל מפרץ מחלה קשה, שלווה בסוג מסוים של חיזיון.
בין אם מדובר בחוויה הזו או שמא המדובר בחוויה אחרת, הוא אף טען מאוחר יותר שהיו לו חלומות מוחשיים על היותו נזיר בגלסטונברי, אשר עוררו בו עניין מספיק חזק לבקר שם באותה שנה והוא אף חווה חזיונות נוספים שהובילו אותו לבקר במקום כמה פעמים נוספות.
זאת, במטרה "לשאוב השראה", בציינו שמדובר במסע צליינות.
לאור התפתחויות אלו יהיה זה מעניין לציין את המאמין הבהאי הראשון מאנגליה, תומאס ברייקוול , שמת בפריז אותה שנה.
בסופו של דבר, אמנם נמצא גביע, שגילו לגביו התעניינות רבה ושזכה לכיסוי תקשורתי רחב.
מעל 40 אישים בני ה"מעמד הגבוה", נכחו במפגש, כדי לדון בגביע ובחוויותיהם של פול ועוזריו.
ניתן לחשוב על אותם 40 אישים, כקשת רחבה של בעלי עניין במילייה זה, בתוך המיינסטרים הנוצרי ומחוצה לו.
כשנפגשו - חלק מהם, בדומה לפול, היו אלו מנהיגים שהובילו את השיח שנסב סביב רעיונות אלה, שניתן לכלול אותם כמעין המוקד המרכזי של רשת חברתית 'קלטית' ('קלטית', במובן של הקשר ומוניטין, לא בהכרח בהקשר היסטורי).
את בזיל וילברפורס, ניתן להגדיר כמנהיגם של אותם יסודות נוצריים מובהקים, שעל אף זאת נטו באופן ברור להתאגד עם צורות נוספות של אמונה.
הסיפור שותף עם חברי הקבוצה.
בשלהי 1904, לפול הייתה תחושה של תגלית ממשמשת ובאה, שתתרחש באתר של גלסטונברי, ש והוא הורה לכומר המקומי של הקולג' הקתולי, לצפות לתגלית שכזו.
בביקורו השני של פול, הוא חזה ש"שלוש בתולות", תשתתפנה בעזרה וב"עבודה" בגלסטונברי והוא הביא למקום את אחותו קת'רין, בביקורים הבאים.
ואז, ב-1905, הוא צירף שתי ידידות למסעות אלו ולתחום עניין זה - האחיות לבית אלן, שהגיעו למקום בתחילת ספטמבר ומסע נוסף, שהתקיים ב-11-12 בנובמבר- שבמהלך המסע האחרון מבין מסעות אלו, היה לו חיזיון של אישה המרימה בידה גביע מתוך נחל, ולאחר מכן מחזירה אותו למקומו.
או אז, פול חזה במיקום המדויק במהלך פגישה עסקית בבריסטול, תוך שהוא מסוגל היה לשלוח את האחיות לבית אלן לאותו מיקום מסוים - הן היו שם פעמיים בעבר.
באותו מקום, בעומק מים של 3 רגל בערך ובעומק בוץ של 2 רגל, הן מצאו את הגביע אך החליטו שהוא היה קדוש מאוד מכדי לטפל בו, כך שהן שטפוהו והחזירו אותו למים.
ב-1 באוקטובר 1906, פול היה מסוגל לשלוח את אחותו ביום גשום וצונן, כדי להשיג אותו והגביע הובא לאחוזת קליפטון, ביתם שבבריסטול.
באר זו, הייתה למעשה באר בריגיט מקילדייר, באר שניתן לסווג אותה כבאר קדושה.
פול החל להתייעץ באנשים בעניין הגביע ובנוסף, החל לחשוב על חוויותיהם החזיוניות של אנשים נוספים שנראה שהיו קשורות לשלו ואשר הובילו למסע שלו (quest).
באמצע דצמבר, פול התייעץ באנני בזנט, מי שתהיה נשיאת האגודה התיאוסופית הבריטית, בשנה שלאחר מכן, כמו גם במוזיאון הבריטי ובמוזיאון סאות' קנסינגטון.
כמו כן הוא התייעץ בנסיכה השוודית, מארי לואיז קאראג'ה, אשר קישרה אותו עם הלנה המפריז, שמעתה והלאה נהייתה מעורבת עמוקות במסע.
היא חשה שמדובר בגביע מהסעודה האחרונה, שהועבר לידי פטרוס הקדוש, ושנשמר על ידי אישה שנכחה בסעודה המפורסמת.
לאחר מכן הרגישה המפריז שהגביע נדד לכנסייה אירופאית, בין לבין, עד הגיעו לחורבותיה של גלסטונברי.
הם קיימו פגישה זו בחודש ינואר 1907. בנוסף, פול אף חש שישנו משהו חשוב לגבי "כנסייה השוכנת היכן שהוא ביבשת".
פול התייעץ אף בארתור אדוארד וייט, שאישר שלגביע היו מאפיינים של הגביע הקדוש, שהמפרט שלו קושר לאגדות המלך ארתור, לפי חזונו של פרסיבל.
אולם בספטמבר, וייט התכחש לעצם זיהויו של הגביע כגביע הקדוש עצמו.
בסתיו 1906, ושוב, באביב 1907, פול התייעץ ברופא ובאספן ג'ון גודצ'יילד , שפרש לאיטו את סיפורו.
גודצ'יילד טען שהוא רכש את הגביע ב-1887, שאביו טען לבעלות עליו בתחושת חשיבות עצמית, ולאחר חיזיון שחווה גודצ'יילד בפריז, ב-1897, וכמו כן, לאחר מות אביו (שהחזיר את הגביע באמצעות שליח), החליט להשאיר את הגביע בבאר בגלסטונברי.
גודצ'יילד ניסה להיות בדריכות ובציפייה לקראת התגלית העתידית ואף הביא לבאר את ידידתו, בתקווה לגלות את הגביע.
פול ואחותו ביקרו אצל גודצ'יילד בשלהי ספטמבר, אך הוא שיתף רק חלק מסיפורו זה.
פול לא מצא אף פעם הוכחה משכנעת להצהרותיו של גודצ'יילד לגבי ההיסטוריה של הגביע.
בנוגע למקור, למיקום ולגילוי של הגביע, יש לקחת בחשבון שכמה מהתהליכים והתקופות קשורים לחשיבה הקלטית והמיסטית, שעשויה להיחשב בתורה, כפרדיגמה שדרכה פול וגודצ'יילד חלקו חשיבה משותפת.
אך החשיבות שיוחסה לגביע, נראתה מפרספקטיבה אחת, הקושרת רעיונות הנוגעים לרקע המטריארכלי של אירלנד, לפי גודצ'יילד, ומפרספקטיבה שנייה, יותר בהקשר של אגדות המלך ארתור, לפי פול.
לצד דיווחיו על החזיונות שחווה, אשר הובילו למציאת הגביע, פול דיווח על חזיונות נוספים שחווה, שלגביהם טען שהמדובר בנבואות.
נבואות אלו היוו "הוראות שהתקבלו" בזמן היותו ער ולא באמצעות סיאנס:
תהיה "הוכחה מוחשית ברורה" שתקשר את הגביע לישו.
הגביע ישוב בחזרה לגלסטונברי והאזור יהפוך למקום ריפוי רוחני ופיזי, דבר שיקדם את הרעיון שהיה זה המקום שבו נגעה הנצרות לראשונה בבריטניה -
הנבואות חזו את לידתה מחדש של האחדות הנוצרית, ברחבי האיים של בריטניה הגדולה, כמשקל נגד ליריבות לאתר דתי אחר, בצרפת, בלורד.
אולם, במידה ולא ניתן יהיה להשיג אחדות זו, יימצאו תנאים אחרים, וארץ אחרת תיקח את ההובלה בעולם.
הגביע מגלסטונברי נהיה מפורסם עד מאוד וזכה לפרשנות רחבה, במגוון של הקשרים שונים ומגוונים.
וילברפורס קיבל את הטענה שמדובר בגביע הקדוש.
פול טען שישו עצמו החזיק בגביע זה במו ידיו, וסיפק את האפשרות לצמיחתה של תנועה דתית חדשה ורחבה.
זאת, במונחים של כבוד למיקום הגאוגרפי, כמו גם מתן מקום למנעד רחב של רעיונות, שמאוחר יותר נלקחו כמכלול נושאי, של הגות העידן החדש.
ניתן לומר, שהעובדה שכתבות העיתונים אשררו את רצינות ההליכים ואת התקבלות הטענות, תואמת לכך שהמדובר לא רק באוסף מוזר של אנשים.
אלא, המדובר במפגש רעיונות שכלל גם רעיונות המנוגדים זה לזה, ולאו דווקא המדובר בהכפפת רעיון אחד לרעיון אחר וההפך.
המטרה הייתה שהמפגש יהיה פרטי וחשאי, בקרב חברי הקבוצה.
אך דבר המפגש פורסם בעיתון שבוע לאחר מכן.
ואמנם, דבר המפגש פורסם בעיתונים בכל העולם.
למרות שבמהירה הגביע נתפס על ידי רבים כגביע מתקופתנו אנו, ונלהבותו של וילברפורס בעניין זה גרמה לחיכוכים עם אלו שמעליו, הוא המשיך את ההתאגדויות והחקירות שלו לגבי קשרים דתיים.
עבור פול, המפגש אפשר לו להתוודע לאנשים בעלי פרופיל גבוה, שגרמו לו להיות מעורב בהחלפת רעיונות.
פול, אחותו ותומכיו, החלו להציג את הגביע בקומה העליונה בביתו שבבריסטול, בחדר שכונה ה"אורטוריום", קפלה קטנה שהייתה מיועדת לפולחן אישי.
בתקופה זו של פעילות שנסובה לגבי הגביע, מספר חזיונות התפתחו בקרב פול ואנשים נוספים שהיו קשורים לעניין.
במרץ 1907, במהלך שהייתה של לזלי מור בדרום אפריקה, היא חזתה שחדשות יגיעו בסוף יולי אותה שנה, לגבי ממצא ראוי לציון.
היא הפליגה לאנגליה ביוני, ושהתה שם ביחד עם חברתה, מיס הואי.
היא למדה על הכיסוי התקשורתי וה"תגלית", ויידעה את פול לגבי חוויותיה לפני סוף יולי, שבהן חזתה את דבר העיתונים שיסקרו את הגביע.
בחזיונה, נדמה שהבחינה בכנסייה קתולית ענקית, בתוכה כומר בעל מלבושים אדומים, כשלפתע קול פיצוץ עז נשמע מהדלתות.
שוליית הכומר החלה לברוח דרך מערכת של מנהרות, שהובילה לקפלה, בנושאו מגילה וכן את הגביע המדובר.
או אז, הוא השאיר את הגביע דרך מנהרות נוספות, תוך שהוא יוצא לכיוון חורבותיה של כנסייה.
היא העבירה מכתב זה לאחת מחברותיה, ששלחה אותו לפול, והוא בתורו, שלח לה מברק המבקש ממנה לבוא לבקר אותו בלונדון.
היא עצמה, מיס הואי, וכן הלנה המפריז, התקבצו ביחד שלושתן עם פול.
במפגשם, פול זיהה את הכנסייה ככנסיית סופיה הקדושה, חלק ממתחם ההאגיה סופיה שבאיסטנבול.
פגישה זו חיזקה את תחושתו של פול שהמדובר במסע (quest).
עוד אישיות שנהייתה מעורה בעניינים, הייתה אליס באקטון.
היא השתתפה במפגש שארגן וילברפורס וכן ביקרה באורטוריום של פול, בשלהי חודש ספטמבר 1907. מאוחר יותר היא פתחה במסע צליינות, כדי לראות את עבדול בהאא, מנהיגה של הדת הבהאית באותם ימים, בתחילת 1910, בעוד שפול עשה זאת בעונת החורף.
באקטון המשיכה ורכשה את באר הגביע, ב-1913, אשר מאוחר יותר תציג את הגביע.
וילברפורס ובאקטון, יהיו מאוחר יותר בין אותם אלו שיתקרבו לדת הבהאית.
בתחילה, המסע שלו (quest), החל במטרה לגלות הוכחות טקסטואליות לקיום הגביע, אך גם במטרה למצוא הוכחות לקיומה של המורשת הנוצרית המיסטית.
בנוסף, הוא חיפש אחר מסגרת או שער להשתלבות באחדות רחבה יותר ובמיוחד במסגרת הנצרות, אך גם מעבר לה, כולל חקירות קלטיות נוספות.
לכן, עם התובנות שנבעו מתקשוריו, פול יצא לכיוון קוסנטנטינופול.
ניסיונו הראשון של פול לצאת לכיוון קונסטנטינופול, הגיע בסוף אוגוסט 1907. שם הוא השיג גישה לגנים שסביב הכנסייה, אך הוא נתקל בגוש שיש ענק שחסם מנהרה כלשהי, אך אז הוא החל לחוות שם חזיונות, בהם הוא מוצא את הספרייה האבודה של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
חזיונות אלו יהוו את הפקטור המשמעותי ביותר במהלך חייו ובמהלך המסע שלו.
ב-1 באוקטובר, הוא החל להעלות השערה באשר לכך שכוחות עולמיים מתעניינים במסעו זה.
פול עזב את קונסטנטינופול לפני צום הרמדאן, אותו קיימו המוסלמים בין אמצע אוקטובר לבין נובמבר אותה שנה.
עם שובו, ולאור העובדה שהמונים ביקרו את האורטוריום, שלוש הנשים הזהירו את פול מפני עוזרו, במהלך שהותו בקונסטנטינופול, אך הוא לא הסכים עם הנשים באשר לחלק מהחזיונות אותם חוו, שהתחזקו יותר ויותר לאחר שובו.
בשלהי 1907, פול יצא בחזרה בטיולו השני לכיוון כנסיית סופיה הקדושה, כשהוא במסווה, והוא שהה שם עד ראשית 1908. מאוחר יותר הוא תיאר תקרית שבא ניסו להרעיל אותו, וכן ניסיון לרצוח אותו.
בנוסף, הוא המשיך לתור אחר מנהרות אך פעילות זו לא הייתה בטוחה עבורו, והוא פנה את תשומת לבו לכניסה אפשרית למנהרה לאורך החוף.
אף חפירה או גישה למנהרה הייתה בגדר המותר, תחת הנסיבות, זאת בשל היותו נתין זר והזמן בו פעל.
בעודו שם, הוא למד בנוסף על הדת הבהאית ובמיוחד על עבדול בהאא.
פול נטען שהוא למד זאת מהמאמין הבהאי סטנווד קוב, אשר לימד כמורה ברוברט קולג', קונסטנטינופול, לאחר שהמיר לדת הבהאית ב-Green Acre, ב-1906.
לאחר ששב בחזרה לבריטניה, הקבוצה או עם פול עצמו, החליטו שהגישה לאורטוריום תיפסק בין ינואר 1908 לספטמבר 1910. מומחים נוספים נפגשו כדי לדון בגביע מאוחר יותר בינואר, והם חשו באופן כללי שאמנם הגביע אכן איננו עתיק, אולם הוא עדיין הביא אנשים להתאסף ביחד, הן מהמזרח הן מהמערב.
פול מאזכר מאוחר יותר שהוא קרא את הדיווח של האוריינטליסט אדוארד גרנוויל בראון, על עצם פגישתו עם בהאא אללה.
הטיול השלישי מסתיים בעבדול בהאא
ב-1908, יצא פול לניסיון מסע שלישי, תחת נסיבות החזיונות, הנבואות והחוויות אשר עבר.
הפעם הוא היה אמור להתחיל מדרום המזרח התיכון, זאת כדי לראות מוזיאונים לשם מציאת הוכחה ברת השוואה בנוגע לגביע.
אך ראש לכל, הוא היה מעוניין להיפגש עם עבדול בהאא, שבאותו הזמן שהה באלכסנדריה, מצרים.
עבדול בהאא השתחרר ממעצר פוליטי בספטמבר.
מאוחר יותר דיווח פול על אנקדוטה מהטיול.
בדרכו לפגוש את עבדול בהאא, הוא נתקל בשייח' אשר חשב עמוקות על בעיה הקשורה לאימפריאליזם: סיפור שאותו שיתף פול ב-1914.
פול הגיע כדי להיפגש עם עבדול בהאא, כאשר המתורגמן שנכח בפגישה, עשוי היה להיות שוגי אפנדי, אחד מנכדיו של עבדול בהאא, ששימשו כמתורגמנים.
ואולם, פול אכן מצא אותו במקרה, לאחר שמספר ניסיונות חיפוש קודמים כשלו.
פול דיווח שהוא שב במהירה הביתה כדי להימנע מאסון אישי וכלכלי.
עד כמה שהיה זה מוזר עבורו, פול היה ידוע בשל קבלתו בשלוות נפש 'ניסים' אלו.
בשנת 1909, פול החל לחוש ש"אירועים משמעותיים עומדים להתרחש", הנוגעים ל"זרימה הגדולה של נשימת האל", שנתפסה כ"גל הגדול", שהגיע ל"קצה גבול היכולת של המודעות האנושית והחל לחדור אותה." אך היו גם חזיונות של "מלחמה באוויר", בממלכת בני האלמוות.
הוא אף החל לדבר על צמחונות, ונבחר לנשיא האגודה לצמחונות של בריסטול, בחודש דצמבר.
ב-1910, נפתחה מחדש הגישה לגביע ופול והנשים שעזרו לו בעניין זה, לקחו את הגביע ליונה, כדי להחיות מחדש את המקום כמרכז רוחני.
ביוני, פגש פול ברוברט ויליאם פלקין, אשר הצטרף אף הוא מאוחר יותר לדת הבהאית.
ביוני, פול לא יכול היה לקיים מפגשים של האגודה לצמחונות ובאוגוסט הוא נשא נאום בהרפורדשייר, על ריפוי הגוף באמצעים רוחניים.
במהלך אותו הזמן פול פגש בנוויל מיקין (Neville Meakin), שהיה חבר בכיר בקבוצה שהתפצלה מתוך שבריו של מסדר הרמטי של השחר המוזהב, כוכב הבוקר, ומי שקיווה שפול יהפוך ליורש הבא שלו.
מיקין (Meakin), שהשתתף בתפילה שהתקיימה באורטוריום בחודש ספטמבר, עמד להיפגש מספר פעמים עם עבדול בהאא.
אולם מיקין (Meakin), נפטר ב-1912, כשהוא איננו מסוגל להשלים את שלבי הקבלה של פול למסדר; העניין שהיה לפול בהצטרפות למסדר, אם הוא פיתח אותו בכלל, נגוז.
בספטמבר, אורחים מהודו שביקרו את פול, המעורבים בתנועת הברהמו סומאג' , הגיעו לצפות בגביע, באורטוריום וחשו שזוהי הזדמנות להעלאת המודעות המיסטית בקרב אנשים בני אמונות שונות.
בזמנים אחרים, הנשים שהיו קשורות לעניין הגביע והאורטוריום ביצעו טקסי הטבלות וחתונות, זאת למרות היותן ללא תפקיד רשמי של כמורה.
באותו זמן, בשלהי 1910, פול נפגש שוב במצרים עם עבדול בהאא, ושלח מכתב לסקוטלנד תוך שהוא כולל בתוכו מכתב שני, לו צורפו דיווחים מאת עבדול בהאא לגבי תחזיתו בנוגע לפרוץ מלחמת עולם.
זאת, לאור יום הדין המצופה, המאוזכר בספר חזון יוחנן, הברית החדשה, ואף מעבר לכך, בנוגע לעתיד לקרות במהלך המאה העשרים.
הסופר פטריק בנהאם, סיפר שפול למד רק ב-1910 על עבדול בהאא, דרך הדיאקון הראשי של וסטמינסטר, בזיל וילברפורס.
פול חש בעבדול בהאא כנוכחות מרפאת ובאישור שאכן מדובר ב"מורה חובק-עולם" (במילותיו של הסופר פטריק בנהאם).
פול המשיך לחוות את אותם חזיונות בדבר אותם רעיונות לגבי המלחמה הצפויה לאחר שובו הביתה.
חזון המראה של פול החל כחלום רע ומדכא שכלל בתוכו "רוחות עזות" ו פול נאם בפני הבהאים של לונדון בנוגע לעבדול בהאא וחזר על הרעיונות הנבואיים שלו לשנת 1911 ב-31 בדצמבר 1910. בנוסף לכך, הבהאים ניהלו בלונדון "מרכז לחשיבה גבוהה", שהוקם ב-1910, ובית הוצאה לאור מטעמם, שהוקם ב-1911.
לאחר 1910, פול חש שהוא שייך לקבוצה העובדת בבורדרלנד (בין המודעות הנורמטיבית של בני האדם לבין זו של בני האלמוות), כהכנה לשפיעה והשליטה של הזרמים הרוחניים החדשים, שהיו אמורים להעשיר את החשיבה ואת הרעיונות האנושיים.
הקבוצה עשויה כנראה להיות או לא להיות זו שתזהה את אותה אישה, "המורה הגדולה", בעלת הכוכב.
במהלך חודשיה המוקדמים של שנת 1911, ישנן כמה כתבות עיתונאיות שסיקרו את פול.
בינואר, פול הופיע לפני סניף האגודה התאוסופית שבבאת', בשם הבהאים.
במהלך יוני, באחוזת קליפטון, שימש כמארגנו של מפגש, בו נאמה אליס באקטון.
לאחר מכן, בתחילת חודש יולי, הוא עצמו דיבר על מצב המתרחש במצרים.
באוגוסט, על שוויון מגדרי בין גברים לנשים וכן ציין את דבר בואו של עבדול בהאא, במהלך אמצע ספטמבר.
בנוסף הוא החליף מברקים עם עבדול בהאא, תוך כדי השתתפות במפגש קיץ של האגודה התאוסופית, במהלך חודש אוגוסט.
פול הציג את עבדול בהאא ב-Universal Races Congress, הקונגרס העולמי הראשון שהתכנס כדי להילחם בגזענות, שנת 1911. פול התגורר ביחד עם הוריו ואחותו בביתו שבבריסטול.
שני סוגים של דיווחים קיימים לגבי הביקור - באחד עבאס אפנדי נכנס חדר אחר חדר ובירך אותם, בשני הוא בירך בחשאי את הגביע עצמו (בצורה קצת אחרת מברכות אחרות שהעניק - ניתן להשוות זאת לתיעודן של ברכות על דברים, כגון בתנ"ך).
כל זאת, לאור האמור לעיל, בהתייחס עדיין לגרסה הראשונה הנוגעת לביקורו של עבאס אפנדי.
הגרסה השנייה לא פורסמה בספרות הבהאית.
ביקורו של עבדול בהאא החל ב-27 בספטמבר 1911 - המיקום ידוע כבית ההארחה ע"ש קליפטון, שהיה סמוך לביתו של פול.
ישנו אוסף רשומות של נאומים ומידע רלוונטי נוסף שיצא לאור בנוגע לביקוריו של עבאס אפנדי בבריסטול; זאת לצד מאמצים נוספים להגיע לשם במהלך אותה תקופה.
בנותיה של המאמינה הבהאית-הבריטית ליידי שרה בלומפילד , אחת מהמאמינות הבהאיות הראשונות בבריטניה, וכן זוג מאמינים נוסף, סייעו למען נוחיות האורחים במהלך הביקור כמו גם בניהול יומנים ובארגון מפגשים.
גרי פנגה (Gerry Fenge), הביוגרף של פול, מפרש את נבואתו באשר ל"מורה הגדול" ומזהה אותו עם עבדול בהאא, למרות שהוא איננו אישה ואיננו בעל האות של כוכב 7 הקודקודים שעל מצחו.
אדם שהתכתב עם פנגה פירש את חזון האישה וכוכב 7 הקודקודים שעל מצחה, כבתולה האלוהית שהדריכה את עבדול בהאא.
בזמן שעבדול בהאא שב חזרה למצרים למשך החורף, בתחילת 1912, פול נראה שוב בכותרות העיתונים.
בפברואר אותה שנה, פול העניק הרצאה בגלוסטרשייר, קיים מפגש בבריסטול בחודש מאי, ויזם מפגש נוסף ביוני באחוזת קליפטון, זאת לפני נסיעתו ללונדון בתחילת אוגוסט, זמן קצר לקראת חתונתו בסוף חודש זה.
אחת מהאחיות לבית אלן, עברה לגור מחוץ לבית הוריה ונישאה באפריל.
מרי, אחותו של פול, התחתנה עוד בפברואר 1911. פול ניהל בנסיבות אלו את האחוזה ע"ש קליפטון בשנים 1914-1909. נאום של פול התפרסם בתקשורת בכל רחבי אמריקה במהלך חודש יוני.
עבדול בהאא שב חזרה לבריטניה, כדי לבקר את בני הזוג הטריים לבית פול, לאחר שובו מאמריקה, בתחילת חודש ינואר 1913. הוא אף נאם במפגשים תיאוסופיים נוספים ברחבי בריטניה.
לפול היו רעיונות בדבר נסיעה אפשרית של עבדול בהאא לרוסיה, טורקסטן, והודו, בשנה שלאחר מכן, או אולי יותר מכך, ולא היה זה סביר שייסע שוב למערב.
ב-1913, פול שהה בצרפת, ביחד עם עבדול בהאא ושמע ממנו מנבא את המלחמה שיום אחד תתרחש בעתיד, על ידי Most Great Peace.
בתם הבכורה של פול ושל אשתו פלורנס, ג'ין, נולדה באורטוריום במהלך שנת 1914.
במאי, פול החל לכתוב על חוויה שבה הוא נקרא לסייע ל"נשמות קפואות" שנפטרו זה עתה ("טבעו") ואבדו, תוך שהוא חש בבעתה; הוא היה מעוניין לשפר עצמו ולסייע לאותם אלו שנפטרו לאחרונה.
בתחילת יולי פול קנה כרטיס נסיעה לקונסטנטינופול, אך עם המלחמה המתרגשת התכנית לא התקדמה הלאה.
באוגוסט הוא כתב על תחושתו ששלבי הלוחמה "בספירות הביניים" הסתיימו, ולאלו שנפטרו לאחרונה היה קל יותר בחלוף הזמן, לעבור את הטרנספורמציה, כמו...שפקודה רבת-עוצמה נגוזה לה.
בספטמבר, פול שלח מכתב למישהי אחרת - שהייתה קשורה אף היא זה זמן רב לדת הבהאית - לגבי הבנתו את הרעיונות הבהאים בדבר נבואת יום הדין (ארמגדון), הגברת ג'יין וייט (Mrs.
Jane Whyte), תאוסופית, שאף אירחה את עבדול בהאא ואשר לה הוקדש החיבור Seven Candles of Unity.
בנובמבר, פול פרסם את רעיונותיו באופן פומבי, לגבי מוראות המלחמה:
חוויות אלו לוקטו ביחד החל מ-1915 בערך, ופורסמו במסגרת ספרו הראשון שיצא לאור - Private Dowding.
זאת לצד מה שהוא חש שהיו אלו חוויות פרסונליות של אדם אחר.
במרץ 1917, הוא חש בנוכחותה של נשמת חייל שנהרג, אולם לא היה אז עדיין מדובר בתקשור; ובחודש אוגוסט, הוא החל תהליך של כתיבה אוטומטית, וביחד עם חיבורים מוקדמים יותר, מרכיב את הספר Private Dowding.
בנוסף, הספר עסק בפרדיגמה ספיריטואליסטית על בסיס האמונה הבהאית, המדברת על השתלבות בעולם ועל החייאתן של הדתות הקיימות.
הוא אף כתב מחברת שתיעדה את חוויותיו כמקור סיוע לנפטרים החדשים בהעניקו להם מסגרת מנטלית שתעזור להם בטרנספורמציה שלהם.
בספטמבר, החל טיודור פול את שירותו בחיל הנחתים המלכותי, כ-Officer candidate ובסופו של דבר, שובץ כלוטננט שני בפלוגה השנייה של רגימנט צ'שייר בחיל הרגלים הבריטי.
טיודור פול השתתף בכמה מפגשים שהתקיימו בבריסטול, בין יוני - ספטמבר 1917. באוקטובר, טיודור פול נתקל בהתנגדות מצדו של אחד משותפיו העסקיים, כשהופיע מדווח על חוויותיו הפראפסיכולוגיות.
בתחילה הוא חשב שיוצב בצרפת, אך בהגיע חודש נובמבר, הוא כבר ידע שיוצב במצרים והוא כבר החל לחשוש באשר לביטחונו של עבאס אפנדי.
משפחתו וחבריו של טידור פול התאספו בנובמבר לשליחתו לחזית.
אך בנוסף, הם, בעיקר ולסלי ומרי, החלו לחוות חזיונות שכללו תקשור עם 'מאסטרים' שדיברו אליו בנוגע להיותו תחת 'השגחה מיוחדת' ו'מקודש' ובנוגע לכך שמשפחתו תקבל אף היא הגנה.
למרות זאת, בדומה לחוויותיו הקשות בתקופת בית הספר, תקופת האימון בצבא נהייתה תקופה עצימה שגרמה לו סבל רב.
הוא החל בהתכתבות עם מנהיגים חברתיים, שהתעניינו קודם לכן בפעילותו.
מפקדיו שמו לב לכך והוא מצדו ויתר על פטור משירות בצבא.
לאחר מכן הוא למד שהוא מפתח יחסים אישיים הדוקים עם בכירים בממשל ובחברה הבריטים, שהחלו להתחנף אליו - זאת כדי לטפל בעניינים טעוני תיקון, נושאים ששמו לב אליהם אך ורק מפני שהוא היה שם.
בתחילה, הוא שירת ברגימנט דבונשייר, לרוב בחילוץ חיילים לאחר קרבות, לעיתים תחת שמיים בהירים.
שיחה שניהל טיודור פול עם אחד מחבריו החיילים ניבאה את מותו של אותו חבר, והיוותה את הבסיס לחיבור שפורסם בסביבות 1940, Silent Minute.
טיודור פול נפצע בהתקפה על ירושלים הכבושה שאירעה בתחילת דצמבר.
ואמנם חברו אכן נהרג, כמו גם עוזרו.
במהלך אשפוזו הוא לא קיבל אף עזרה וסיוע, תוף שהוא חוטף התקף היסטריה קמעה.
לאחר מכן, טיודור פול שובץ במודיעין הבריטי, ועד מהרה נחרד לשמע האיום שנשקף לחייו של עבדול בהאא - בסוף דצמבר טיודור פול כבר שלח מכתבים כמו גם בערוצים נוספים, בהם הביע דאגה בפני אלו שהייתה להם גישה לממשל.
קמפיין המכתבים הביע דאגה רבה אל מול פקידי ממשל זוטרים שהגיעו עד לקבינט המלחמה הבריטי עצמו, לקראת סוף חודש ינואר בלבד.
בפברואר 1918, טיודור פול שובץ במשרדו של אדמונד אלנבי, תוך שהוא ממונה לדירקטור של מנהלת שטחי האויב הכבושים.
כמה יוזמות פעולה הביאו את הנושא לקדמת הבמה באמצע חודש פברואר 1918. דבר זה קיבל אשרור מאיסוף מודיעין שהתבצע בחודש מרץ.
פקודות מטעם הקבינט לאלנבי, בו היו חברים הלורד קרזון, וכן הלורד למינגטון, הובילו להוראה להעניק הגנה לעבדול בהאא ולמשפחתו.
הלורד קרזון אף כתב על ההיסטוריה הבאבית-בהאית ואילו למינגטון אף נפגש באופן אישי עם עבדול בהאא.
טיודור פול עצמו קודם לדרגת קפטן באפריל.
במהלך הקיץ החלו לעבוד על תוכניות קרב חדשות, וטיודור פול היה במעמד שאיפשר לו לקיים מספר מפגשים שכללו את השתתפותם של מספר מנהיגים ציוניים, למרות שהוא עצמו היה עסוק מדי מכדי לעבוד איתם עד יוני.
בערך באותו הזמן, טיודור פול חווה חיזיון שרוח של רופא "מבקרת" אותו, מטפלת במצבו העגום, ורושמת לו צמח מרפא, שאמנם נמצא והיטיב עמו.
כמה מחייליו של אלנבי הועברו לצרפת אותם החליפו חיילים הודים, להם התווספו בספטמבר כמה מטוסים ופצצות.
שני צבאות עות'מאניים הושמדו בקרב מגידו.
דרך קרב חיפה, חלק מקרב מגידו, גדוד הרמחים של מייסור, צבא הודו הבריטית, נשלח כדי להגן על עבדול בהאא ועל משפחתו, כשהוא נכנס לחיפה ב-23 בספטמבר 1918, תאריך שמציינים אותו גם בימינו אנו.
השמועה לגבי הצלתו של עבדול בהאא התפשטה לכל עבר.
בנובמבר קודם פול לדרגת מייג'ור.
הוא סיפר לאנשי הצוות שלו, לזכור יום זה ואת השינוי שחל מאז בהיסטוריה - הוא שהה בירושלים באותו תאריך ובתוך פרק זמן קצר של שבוע וקצת, הגיע לחיפה.
מיד לאחר מכן, במרחק נסיעה בכרכרת סוסים של שעתיים וחצי, הגיע לעכו כדי לראות את עבדול בהאא.
פול מתאר מאוחר יותר את דבר פגישתו עם עבדול בהאא וביקורו באתרים הקדושים לדת הבהאית, בכרמל, ובתוככי מתחם אל-באהג'ה, קברו של בהאא אללה.
מאוחר יותר הוא שיתף אנקדוטה:
פול סיים את שירותו הצבאי במאי 1919 וביוני קיבל את אות אביר מסדר האימפריה הבריטית.
טיודור פול אף כתב מאמר על עבדול בהאא ב-Palestine News, שעורר התעניינות רחבה בארץ ישראל המנדטורית.
עסקים חדשים, נושאי עניין והמשך המסע
טיודור פול שב לאנגליה ביוני.
לאחר שובו הביתה הוא איבד או ויתר על עסקי המשפחה בתחושת הקלה מסוימת, והוא אף קיבל מכתב המלצה מצ'רצ'יל.
עסק נוסף שנוסד בתחושת אופטימיות במהלך אביב-קיץ 1919, גרם לציפייה שטיודור פול יוכל לנהל פעילות עיתונאית ומסחרית במזרח התיכון.
באותו הסתיו, ההתעניינות בספריו של פול, שיצאו לאור ושעסקו בחוויותיו הפראפסיכולוגיות בזמן מלחמת העולם הראשונה, החלה לדעוך.
אך גם העסק הבינלאומי החדש שכלל עיתונאות ומסחר, התפרק.
ביולי 1920, הגיע לבריטניה שוגי אפנדי, עם לוחות כתובים מאת עבדול בהאא שיועדו ללורד למינגטון וכן לטיודור פול, אולם אין לנו הוכחה כתובה לגבי תוכנם.
הוא העביר להם לוחות אלו, במסגרת טקס שהתקיים לכבוד הגעתו.
הוא אף התייעץ בטיודור פול בעניין מציאת מקומות נופש במהלך הימים הראשונים למילוי חוק לימודיו האקדמיים באוקספורד, זאת כדי לציית לבקשתו המיוחדת של עבאס אפנדי.
בחזיונותיו, האמין טיודור פול שמלחמה חדשה המאופיינת במתיחות רבה, החלה להתעורר ולנתק את בני האדם מהעולמות העליונים, במיוחד במלחמות האנגלו-אירית ובמלחמת האזרחים ברוסיה, דבר שהשפיע על אנשים לפתח מודעות גזעית מתוך כוונה להרחיב אותה, אך באופן כושל.
דבר שגרם לשטף ההתעוררות הרוחנית להיות חסר כיוון ברור, ולהיקטע באביב 1920. עבור טיודור פול, דוגמאות לכך ניתן למצוא באופן שהעניינים התפתחו בנוגע לנשיא האמריקאי באותם ימים, וודרו וילסון, חבר הלאומים, הסכם ורסאי וכן המהפכה הרוסית, וכן אירועים דומים.
תוצאתם של אירועים אלו הייתה עצירה מוחלטת של נתיבות הגורל של ההתגלות השנייה ושל קטיעת משאבי הרוחניות שאותה צפה בחזיונותיו ולאחר מכן חיסולם.
ב-1921, טיודור פול שימש כמזכיר הקהילה הבהאית של לונדון.
באותו הקיץ הובילו קשריו של טיודור פול למעורבותו בעצמאותה של מצרים.
שוגי אפנדי למד על דבר מותו של עבדול בהאא בשלהי נובמבר, בביתו של טיודור פול, כשליד הטלגרף הוא נמצא מעולף.
כשהם מונים 5 אנשים, הם פיתחו עד מהרה את הרעיון שישנו אדם שישי ומסתורי שאמור להצטרף אליהם לעיסוק זה.
באותו הזמן, הקבוצה חזתה בשינוי שיתרחש באופן יצירת הקשר עם עולם המתים, ו'דובר' חדש הצטרף לתקשורים שאיתם עבדה הקבוצה ושאותם הקבוצה ניסתה לפצח.
זאת כדי לקדם את המסע, חלקית, מפני שהם רצו להשיג את חומרי הספרייה האבודה של יוסטיניאנוס, דבר שיגרם למהפכה בנצרות, כחלק ממטרתם להשיג טרנספורמציה חובקת-עולם.
בעוד שהקבוצה עמלה רבות כדי לממש מטרות אלו, במהלך השנים, עדיין לא התגלה אותו חבר שישי מסתורי.
כתוצאה מכך, ההתקדמות המובטחת בתחומים אלו כבר לא הייתה בהישג יד, כשהיא מותירה את ה'מדריכים' בקבוצה עם מוניטין מפוקפק.
ואמנם, טיודור פול אסף כספים ומשאבים כדי לצאת באפריל לטיול נוסף לקונסטנטינופול, שבו הוא חקר את האפשרות לפתח כניסה ימי לספרייה הסמויה, אולם שב הביתה בסוף מאי, ללא הצלחה.
החל מ-1922, דרך אותם גולים רוסים, טיודור פול החל 'לעתור' בשם הכמורה הרוסית בפני השלטונות הקומוניסטים, 'עתירה' שנמשכה 12 שנים, זאת על רקע הקמפיין כנגד פעילות הכנסייה.
ב-1925, טיודור פול ביקר בבאת'.
הוא הקים עסק מסחרי של יבוא ויצוא סחורות, אך נראה שהוא הצליח יותר ליצור קשרים עם אנשים, בכל גוני ושבילי החיים, כשהוא מנסה לפתור להם בעיות, כשמבחינה כלכלית, אותו עסק נחל כישלון.
רמת החיים הכלכלית של טיודור פול, גרמה לו לשרוד על בסיס חשיבתו האינטקלטואלית ופחות על בסיס כסף שחזר מהשקעות ולרוב הוא לווה כסף מחברים, במהלך אביב 1924. המסע עצמו נכנס למצב השהיה.
אולם אז העניינים החלו לעבור מפנה.
בשלהי 1924, התפרסמה מודעה בעיתון, מאלג'יריה, הנוגעת להשקעת נדל"ן, וב-1925 הוא נכנס לעסק באיטליה, שהפך מאז לחברת ניהול נדל"ן מצליחה באזור רחב, סביב גארגאנו.
שם הוא אף ביקר ב-Sanctuary of Monte Sant'Angelo, כנסייה נוצרית-קתולית שקשורה באופן מסורתי למלאך מיכאל ולאב פיו, בזמן שהוא היה חשוף לאיום מחלת המלריה.
שם הוא אף עבד בין היתר, אף עם מוסוליני, בתחילת הקריירה הפוליטית שלו.
במרץ 1922, כינס בחיפה שוגי אפנדי קבוצה של בכירים בהאים, מכמה מדינות, כדי לדון בהתפתחות העתידית הקרובה לגבי האמונה הבהאית.
טיודור פול השתתף אף הוא.
הסוגיה הראשונה בה עסקו הייתה אם לבחור באופן ישיר את חברי בית הצדק העולמי.
דבר ששוגי אפנדי, הממונה הטרי לעמוד בראש הדת הבהאית, קבע נחרצות שבחירות אלו לא יתקיימו.
זאת עד שקודם לכן לא ישקיעו עוד מאמץ ועבודה בהקמתן של האסיפות הרוחניות, הן ברמה המקומית הן ברמה הלאומית.
הפירוד בין טיודור פול לבין הקהילה הבהאית, שכנראה נסב סביב עניינים אלו, נגע בדיוק בשאלה אם תנועה דתית שמטרתה לאחד ולרענן מחדש את הדתות הקיימות, צריכה להתמודד עם תנועה דתית נוספת, ספיריטואליסטית, בעלת סדר וארגון משלה.
טיודור פול סירב להירשם עם פתק הצבעה בקלפי, בבחירות לאספה הרוחנית המקומית הבהאית של לונדון.
זאת לאחר שיחות שקיים בנושא עם שוגי אפנדי, שכתוצאה מכך חשב שיוכל לשרת את העניין הבהאי ואת עבדול בהאא, כצופה מהצד ולא כחבר מלא בקהילה הבהאית.
בנוסף לכך, באופנים מסוימים, הבהאים עצמם היו מהוססים יותר באשר לעבודה המשותפת עם טיודור פול.
טיודור פול לא העביר ביקורת מעולם על הדת או על מוסדותיה.
מקור נוסף למתיחות ביניהם, נבע מהעובדה שטיודור פול היה מאמין אדוק בגלגול נשמות, רעיון שאם מגדירים אותו פשוטו משמעו, מדבר על חזרתן של נשמותיהם של בני אדם לעולם, אמונה המנוגדת לעקרונות האמונה הבהאית שהותוו על ידי עבדול בהאא.
עקרונות שהותוו עוד ב-1908, בספרו תשובות לכמה שאלות.
בשלהי קיץ 1926, נפטר תומאס פול, אביו של ולסלי.
בדצמבר אותה שנה, נאם טיודור פול בפני קבוצה ספיריטואליסטית בלונדון, וכן נאם בפני קבוצה נוספת בשנה שאחרי, בחודש מרץ.
תקופה חדשה של פרויקטים וה-Silent Minute
בחלוף הזמן, ניסה לקדם טיודור פול, שלושה מוקדים מרכזיים בעלי חשיבות ספיריטואליסטית לאורכן ולרוחבן של בריטניה ואירלנד: גלסטונברי (אתר הקשור לאגדות המלך ארתור ולראשית הנצרות בבריטניה), יונה (סקוטלנד), ואי באירלנד שזיהויו לא היה ודאי.
שלושתם היו אמורים להוות את ה"לב" לעומת ה"מוח" — לונדון, אדינבורו ודבלין.
הגביע הקדוש נלקח לגלסטונברי וליונה שבסקוטלנד.
לעיתים, גודצ'יילד, טיודור פול ואחרים, הקפידו לשמור על קשר עם אנשים שהיו חברים במסדר ההרמטי של השחר המוזהב, ואף נקרתה בידם ההזדמנות להוביל קבוצה משנית ספציפית, אשר התפספסה.
בפועל, אכן נוצר משולש של מרכזים בהאים בהתפתחות של דת זו, בימיה הראשונים בבריטניה.
ב-1928, פתח טיודור פול ביוזמה למסע צליינות ברחבי אירופה, באתרים הקשורים למלאך מיכאל, זאת לאחר שרודולף שטיינר, גילה עניין בחיבורם של האתרים גלסטונברי ו-טינטאג'ל.
החל מ-1930, חלק מאנשי הקשר הרוסים של פול, פיתחו בעצמם יחסים בעייתיים עם הכמורה הרוסית.
ב-1931, מסעו של פול עירב פעילות ארכאולוגית חלקית אך כושלת.
ב-1933, נראה שפול עדיין פעל בשם הכמורה הרוסית, בנוגע למצבה אל מול השלטונות הקומוניסטיים, ושוב ב-1935, ובשנת 1936, הוא תהה לגבי התמודדותו עם השאלה איך החיים היו נראים ברוסיה ללא התעמולה והשלטון הקומוניסטי.
באותה שנה, הוא אף ייסד את החברה Wellesley Holdings 1936, למיחזור פסולת, שנמכרה ב-1940. ב-1937, הוא פרסם חיבור שעסק ברוח הרפאים "הדוקטור", שלגביה חש שסייעה לו במשך שנים.
ב-1938, נכלל פול בין המתאמצים לאגד את האסיפות הרוחניות המקומיות בבריטניה, לכלל אספה רוחנית לאומית אחת, National Spiritual Assembly of Great Britain, המוסד הלאומי שמנהל את ענייני הקהילה הבהאית של בריטניה.
פול החל לשקול את הרעיון להקמת התנועה עוד ב-1917. הבהאים לא הגיבו לאף מהלך בנושא זה שנקט פול.
הקריאה להקמת תנועת Silent Minute המשיכה והתפשטה והוא אף פתח במסע הרצאות.
ב-1944, השתתף פול בחגיגות המאה לייסוד הדת הבהאית, שהתקיימו בלונדון.
הקהילה הבהאית אוזכרה קמעה בכתבות העיתונים באביב ומעט יותר בסתיו, אותה שנה.
בעוד פול אוזכר בסתיו כמי שהעניק לתנועת Silent Minute, שם נוסף: Big Ben Minute, תוך שהוא מציע לשפץ את פעמון החירות, הצעה שלא התקבלה בעין יפה.
ב-1945, המשיך טיודור פול לשמור על קשריו עם הבהאים וכמי שנראה שהשלים עם מעמדו כ"מסייע לאמונה הבהאית", כאדם שאיננו חבר בקהילה.
בנוסף, טיודור פול המשיך להיות מעורב באופן רשמי בעבודה בתנועת Silent Minute/Big Ben Minute, אף לאחר המלחמה.
טיודור פול היה על סיפונה של אניית RMS Queen Elizabeth, כשעגנה בארצות הברית בחודש אפריל 1947, אך לא ירד ממנה.
הוא נכלל ברשימת הנוסעים, במחלקה ראשונה וכתעשיין שנולד בסאמרסט.
בנוסף, דרכונו לא נכלל ברשימה.
ב-1948, הוא הקים עסק של רוקחות ושירותי רפואה משלימה.
הפעם האחרונה שבה שוגי אפנדי הזכיר את טיודור פול, הייתה ב-1949. כאשר הוא ייעץ לקהילה הבהאית של בריטניה, להזמין את פול לאירועים ולבתי הספר, ולהראות לו "הערכה רבה".
ב-1950-1951, כתב פול שני מאמרים המאזכרים את הדת הבהאית, בניסיון לדון בה במסגרת כתב עת אקדמי לחקר הפראפסיכולוגיה.
יובאו להלן שתי פסקאות מהמאמר הראשון:
שתי פסקאות אלו הן פרפרזות קרובות עד מאוד לשתי הצהרות שמסר שוגי אפנדי, בשנים 1932 ו-1947, כל אחת בהקשרים שונים.
טיודור פול מסר תגובה נוספת הנוגעת לכך שתמונתו של בהאא אללה, "מספקת רושם עלוב ביותר ביחס לכבודה ולשיעור קומתה של אישיות נעלה זו".
הוא חש את אותו הדבר ביחס לתמונתו של עבדול בהאא, זאת למרות שנשא את תמונתו באופן אישי, מדי יום ביומו.
במאמרו השני, הוא כתב לגבי אנקדוטות הנוגעות לשליחותו בפריז ולפרטים נוספים, אך יש לציין שפרטים אלו שאובים מזיכרון ישן וארוך ועשויים לכלול טעויות.
ב-1951, כתב פול, במשותף עם מחבר נוסף מסה על המלאך מיכאל, Prince of Heaven, Captain of the Angelic Hosts.
זאת גם הייתה השנה שאשתו פלורנס נפטרה, זמן קצר לפני מעברם ל-Hurstpierpoint, סאסקס.
באותה שנה, טיודור פול היה עדיין מזוהה עם תנועת Big Ben Minute וכן בחוגים דיפלומטיים במהלך 1953. ב-1954, החלו לסקר בתקשורת את בנו דייוויד, את תמיכתו של טיודור פול בעמדותיו של הנשיא האמריקאי אייזנהאואר, וכן את עבודתו של פול ב-Big Ben Council וכן בשנים הבאות.
בסביבות אותו הזמן וכנראה אף קודם לכן, הצטרף טיודור פול ל-Fairy Investigation Society, אגודה חשאית למחצה, שהוקדשה לשם איסוף מידע ועדויות לגבי קיומן של פיות, כמו גם לשם תיוקם של מקרים מתועדים של ראיית פיות.
אחד מספריו של טיודור פול, The Silent Road, שיצא לאור ב-1960, עוסק בנושא זה.
ב-1958-1959, פול, ביחד עם קבוצת משקיעים, רכשו את Tor School וכן את האדמות שהיו שייכות קודם לכן לבאר הגביע, שהוקמה על ידי אליס באקטון, ב-1913. הבאר הוקמה כתחליף לבאר בריגיד הקדושה, שעוררה נלהבות רבה עד מאוד.
באקטון אמנם נפטרה ב-1944, אך יורשיה לא יכלו לתמוך כלכלית במקום שייסדה.
טיודור פול הפך והפקיד את המקום בהשקעתו זו, בניהולה של קרן נאמנות, כשהמנויים, המכונים "בני-לווייה", מממנים את הקרן, זאת כדי לאפשר למבקרים גישה חופשית למקום, כדי לקדם את טענתו שראשית הנצרות בבריטניה מבוססת על בואו של יוסף הרמתי לגלסטונברי, וכן תחושת הקרבה שלו למסדרי הנזירות הקתולים.
תהליך זה של הקמת הקרן קיבל סיקור תקשורתי, החל מ-1958. ב-1965, הוא כתב במשותף ובעזרתה של רוזמונד להמן, את הספר A man seen afar, העוסק בחייו של ישו הנוצרי, באמצעות חזיונותיו אשר חווה, ובמהלך כל אותו הזמן הוא עדיין ניסה להנציח את וינסטון צ'רצ'יל ב-Silent Minute.
ב-1966, חיבור הקשור לבאר הגביע, קיבל סיקור תקשורתי נוסף.
למרות שעברו שנים רבות, Writing on the Ground יצא לאור.
זאת כתגובה לבקשתם של הבהאים ולמטרות הנצחתו של עבדול בהאא - בספרו זה ממשיך לטעון פול שעבדול בהאא ראה בחזונו את האמונה הבהאית כתנועה ולא כדת; בדומה למחויבותו האישית של אדם ל"מסלול רוחני".
הספר יצא לאור ב-1968. פול עצמו והתגובות לפול סוקרו בחדשות ב-1968 וב-1969. בשנותיו המאוחרות לחייו, פול הגיע לתובנה מטאפורית של הגביע: "לפני חצי מאה, ברובע הנשים של גלסטונברי, ממעמקי באר בריגיד הקדושה, גביע יצא לאוויר העולם.
כלי זה מהווה סמל לגביע הקדוש, הנצחי והשמיימי, הגביע של ישו, העתיד המובטח."
פול נפטר ב-13 בספטמבר 1968, לאחר שסבל ממחלת הסרטן ומכאבים נלווים, בביתו שבעיירה האנגלית Hurstpierpoint, סאסקס.
גופתו נשרפה בקרמטוריום ואפרו פוזר בגן באר הגביע, שבגלסטונברי.
טיודור פול נבחן במספר הקשרים.
בהקשר אחד, הוא נתפס כאב המייסד וההוגה של העידן החדש המתפתח וכמי שהיה שייך ל"קולקטיב העל-טבעי" ול"סמלים" שיותר ויותר התקבעו במהלך שנות ה-60 המאוחרות של המאה העשרים, עם מותו של פול ואף לאחריו.
כמו כן, הוא מהווה חלק בלתי נפרד מהתחייה הקלטית, התאוסופיה, והאזוטריות של גלסטונברי.
בראייה כללית יותר, התמה של הקלטיות האירית, וכן עבודתו של פול במסגרת זאת, נחקרה כתמה דה-קולוניאליסטית, מתוך הדינמיקה הקתולית - פרוטסטנטית, שהושפעה אם כן מהפילוסופיה והתאוסופיה ההודית וכן מסיפורים מקוריים של העמים האיריים, אולם הרעיונות הספציפיים הללו שונים מהותית מאלו של טיודור פול.
טיודור פול החשיב את עצמו כ'אוניברסליסט', השייך ל'בית הספר למסתורין', 'בר-שיח עם האמונות, הפילוסופיות והדתות של העולם'.
טיודור פול ושותפיו הקרובים אליו, 'חשו שהם מייסדי כנסיית העידן החדש, כנסייה שבה האישה נמצאת באופק, ובריגיד, ההתגלמות הקלטית של הנשיות האוניברסלית, שבה למעמדה כמקודם והועמדה בהרמוניה עם ההבנה המיסטית של האמונה הנוצרית'.
הוא תואר כ"בריקולור", אדם המגבש צורות רעיוניות חדשות מאלו הישנות.
ברי שהייתה לו מערכת יחסים עם הדת הבהאית.
הוא נתפס בתור אישיות מרכזית לכל אחת משלוש הרשתות החברתיות הראשוניות שסביבן התגבשו קהילות בהאיות בבריטניה - לונדון, מנצ'סטר וכן הרשת הקלטית-מיסטית בה הוא עצמו היה חבר וכן אחרים.
נכדו של פול, ויליאם, ידוע בתור בהאי מאמין.
לפול הייתה 'קריירה ארוכה' ביישום הספיריטואליות במסגרת הנצרות, והעדפתו העקבית להציב את ישו כקודם לכל.
אין זה ברור מתי ואם בכמה שיחות, אולם טיודור פול אף העיר שהוא חלק במשותף עם עבדול בהאא את ההבנה שישו גילם את "עקרון המשיח הצלוב", יותר מכל אדם אחר.
בנוסף לכך, טיודור פול חש שהוא קיבל עידוד מעבדול בהאא, לא לוותר על הקהילה הנוצרית אלא לשאוף להביא את עקרונות האמונה הבהאים לנצרות, כפי שבהאא אללה לימד.
אולם, טיודור פול, הקפיד לשמור על העדפתו את תפיסת מרכזיותה של הדת הנוצרית.
חזיונותיו של פול התקבלו באופן כללי בצורה רחבה, חלקית מפני שהוא נתפס כבעל יושרה וכנות, וכן נתפס באופן עקבי כ"נורמטיבי", יותר מאשר "מעופף", ולעיתים קרובות סיפק מספיק פרטים לגבי חזיונותיו, אותם שיתף עם חבריו, כך שהם שוכנעו מריבוי פרטים אלו.
טיודור פול לא הכיר את ההערכה הבהאית את מוחמד, הבאב וטענותיו של בהאא אללה, והוא היה חסר הבנה בסיסית את מעמדו של עבדול בהאא וכמו כן של הבהאים.
ליל אוסבורן מעירה שטיודור פול "גילה את עקרונות האמונה הבהאים דרך המסע שלו (Quest) ולא בשום דרך אחרת." פול החזיק בדעה שעבדול בהאא התנגד לפיתוחה של דת חדשה אולם סירב לקחת חלק כלשהו בהבעת ביקורת על הדת או על מוסדותיה.
אולם, תהליך הבחנה זה, בין הבהאים לבין דתות אחרות, לא היה קשור כלל ועיקר לאיזה לימוד סודי שהדריך עבדול בהאא, כפי שהיה נפוץ בארגונים מיסטיים אחרים, סוג של פרקטיקה שטיודור פול הכיר היטב בתוך אותן קהילות.
פול חשב על עצמו כעל 'מסתנן' אמין, שיכיר כל לימוד סודי.
במקום זאת, הבהאים רואים זאת פשוט, כעניין המייצג את עקרון ההדרגתיות, ולא אמונה מוכוונת מלמעלה, כפי שלמדים מהמקרה של פול.
במהלך חייו, הבהאים לא היו חייבים לוותר על חברותם בדתות הקודמות, ועבדול בהאא עצמו פקד באופן קבוע את המסגדים בארץ ישראל.
המוסדות הבהאים הכירו בתרומתו המיוחדת של טיודור פול ל'הצלתו' של עבדול בהאא.
חלקו של טיודור פול בשני ביקוריו של עבאס אפנדי בבריטניה, היווה נושא לתשומת לב בקרב הבהאים.
הביוגרף הראשי של פול, וכן אדם שהתכתב עמו באופן מתועד ותדיר, ראו זאת כמימוש נבואותיו האישיות של פול.
הבהאים אזכרו ב-1969, את ספרו Writing on the Ground, וליקטו אזכורים בהאים של טיודור פול באופן מקוון.
בעשורים הבאים, דעותיו וכתביו של טיודור פול הופיעו ושבו להופיע בעיתונים, הרשת החברתית של ימיו.
ב-2009, סדרת מאמרים שעוסקת בעבודתו, יצאו לאור שוב בקנדה, דרך קרן ההנצחה לטיודור פול.
חומרים והפניות נוספים הופיעו באינטרנט.
אחד מההישגים הגדולים של טיודור פול, בשלהי חייו, היה עצם הצלת באר הגביע בגלסטונברי, קרוב לעשור לפני פטירתו, זאת למרות שבמהלך חייו הוא לא התגורר בעיירה.
הגביע שבגלסטונברי עצמו, הגיע לשם רק ב-1969, ורק לאחר שטיודור פול כבר נפטר.
נכדו של ולסלי, אדוארד טיודור פול, הוא מוזיקאי, שחקן ומנחה טלוויזיה אנגלי.
פול ידוע כמי שחיבר מעל 30 מאמרים וספרים, בכמה מהדורות, שראו אור מספר פעמים, ואף תורגמו למספר שפות.
ולסקה סוראט הייתה שחקנית תיאטרון וראינוע אמריקנית.
במהלך הקריירה שלה, הופיעה סוראט ב-11 סרטים אילמים, שכולם נחשבים כיום לאבודים, בעיקר בשל שרפת מחסני הסרטים של חברת פוקס בשנת 1937.
סוראט נולדה באונסוויל, אינדיאנה, לאנה וראלף.
סבה וסבתה מצד אביה היו מהגרים מצרפת, וסבה וסבתה מצד אימה היגרו לארצות הברית מאנגליה.
היו לה אחות חורגת, אח גדול ואחות קטנה.
כשהייתה בת שש עברה משפחתה לטרה הוט, אינדיאנה.
בשנת 1899 עזבה סוראט את בית הספר ועבדה בסטודיו לצילום.
לאחר מכן עברה לאינדיאנפוליס, שם עבדה כעוזרת בחנות כובעים בכלבו.
סוראט החלה את הקריירה שלה כשחקנית בתיאטרון בשיקגו.
בשנת 1900 החלה להופיע בוודוויל.
זמן קצר לאחר מכן החלה לשתף פעולה עם השחקן בילי גולד (לו נישאה מאוחר יותר), והשניים יצרו מופע מצליח שכלל ריקוד סוער מסוג , אותו ביצעה סוראט.
בשנת 1906 ערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזמר The Belle of Mayfair, וכשנה לאחר מכן שיחקה גם במחזמר Hip!
עד שנת 1908 נפרדו דרכיהם של סוראט וגולד, וסוראט פתחה מופע יחיד מצליח שהציג שירה וריקוד, בליווי תלבושות יוקרתיות.
הצלחתה בוודוויל נמשכה, והיא החלה להציג את עצמה כ"גדולת כוכבות הוודוויל" ו"כוכבת הכי מושכת בניו יורק".
ראש עיריית ניו יורק, , טען שהמופע פרובוקטיבי וסגר אותו עקב תכנים שנחשבו מיניים.
בדצמבר 1910 חברה לשחקן פלצ'ר נורטון (שלימים היה לבעלה השני) בהצגה בשם Bouffe Variety.
היא נודעה בהופעותיה בקטעי תיאטרון קצרים בהם גילמה מגוון דמויות בקומדיות ומלודרמות.
במהלך שנותיה על הבמה, סוראט התפרסמה בזכות בגדי ההוט קוטור שלבשה.
שמה הפך מזוהה עם שמלות ראוותניות.
בין התלבושות הזכורות ביותר הייתה גלימה בסגנון סינדרלה ששוויה הוערך ב-11,000 דולר.
יש הסבורים שהיא היוותה השראה לדמות "נערת גיבסון" המפורסמת.
מגזין "ווג" כינה אותה "אחת הנשים הלבושות ביותר על הבמה" ודיווח בקביעות על שמלותיה.
בשנת 1915 חתמה סוראט על חוזה עם אולפני פוקס.
כמו שחקניות אחרות של פוקס היא הוצגה כ"וואמפ" – דמות מפתה ואקזוטית, וגילמה תפקידים בהתאם.
הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בסרט The Soul of Broadway (1915).
על פי הדיווחים, היא לבשה למעלה מ-150 שמלות בסרט, שכל אחת מהן עלתה 25,000 דולר.
סוראט נישאה פעמיים ולא היו לה ילדים.
בעלה הראשון היה הקומיקאי וויליאם ג'.
פלאנרי, הידוע גם בשם בילי גולד.
הם נישאו בשנת 1904. לאחר גירושיהם בשנת 1911, סוראט נישאה לשחקן פלצ'ר נורטון.
לאחר שמונה שבועות של נישואין, השניים התגרשו.
סוראט נודעה כמי שמאמינה בדת הבההאית.
ולנסיין אולימפיק הייתה קבוצת כדורסל צרפתית ששיחקה בליגת העל הצרפתית לכדורסל נשים.
הקבוצה זכתה פעמיים ביורוליג לנשים וכן במספר אליפויות וגביעים בצרפת.
הקבוצה הוקמה בשנת 1923 בשם Basket Club Orchésien בעיר ואלנסיין ופעלה עד שנת 2008, אז התאחדה עם קבוצה צרפתית אחרת.
תקופת הזוהר של הקבוצה החלה בשנת 1994, כאשר זכתה לראשונה באליפות הליגה הצרפתית.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 זכתה הקבוצה בשש אליפויות נוספות ובחמישה גביעי צרפת.
בעקבות הצלחותיה בליגה המקומית העפילה הקבוצה ליורוליג לנשים, שבו זכתה פעמיים — בשנים 2002 ו-2004. בין כוכבות הקבוצה באותה תקופה היו איזבל פיאלקובסקי, אן ווטרס ותרזה אדוארדס.
לאחר סיום עונת 2007/2008 הוחלט לאחד את המועדון עם קבוצה צרפתית אחרת.
הקבוצה המאוחדת לא הצליחה לשחזר את הישגי העבר, ונכון להיום אינה משחקת בליגה הבכירה.
ולרי ניקולייביץ' ברומל (14 באפריל 1942 - 26 בינואר 2003, מוסקבה) אתלט סובייטי ממוצא גרמני.
היה אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה לגובה.
נחשב אחד מטובי הקופצים לגובה בכל הזמנים.
נולד בכפר טולבוזינו שבמחוז צ'יטה, לאב ממוצא גרמני ולאם רוסיה.
בשנת 1952 עברה המשפחה לעיר רוסטוב על הדון וב-1954 לוורושילובגרד שבמזרח אוקראינה.
בגיל 18, כשעוד לא היה מוכר כלל בעולם הספורטיבי, השתתף במשלחת הסובייטית לאולימפיאדת רומא (1960).
הוא הפתיע את כל המומחים כשזכה במדליית הכסף והקדים את אלוף העולם והמועמד לניצחון, האמריקאי ג'ון תומאס.
כעבור שנה, ביוני 1961, שבר ברומל את שיאו העולמי של תומאס והעמיד אותו על גובה של 2.23 מ'.
ברומל המשיך ושיפר את השיא העולמי עוד חמש פעמים כשבפעם האחרונה, ביולי 1963 קבע גובה של 2.28 מ'.
שיא שהחזיק מעמד שבע שנים.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה במדליית זהב.
בכל חמש העונות שבין 1961 ו-1965 דורג במקום הראשון ברשימת קופצי הגובה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, הישג ללא תקדים שלא נשבר עד היום.
באותן חמש שנים הוא נוצח רק ארבע פעמים, כאשר בכל אותן פעמים הוא נוצח בגין מספר פסילות בקפיצות המוקדמות.
למעשה, בתחרויות בהן השתתף - איש מעולם לא הצליח לקפוץ גבוה ממנו.
הקריירה הספורטיבית של ברומל הסתיימה באוקטובר 1965 לאחר שנפצע קשה בתאונת אופנוע ונזקק ל-29 ניתוחים במשך שלוש שנים.
לאחר שהחלים ניסה לחזור לקריירה ספורטיבית אך ללא הצלחה.
לאחר שפרש מפעילות, עבר ברומל לכתיבה של ספרים, מחזה ואף ליברית לאופרה.
נפטר ב-2003 לאחר מחלה ממושכת.
ברומל הביא למיצוי מקסימלי את סגנון "גלילת הבטן" שהיה מקובל בזמנו.
מלבד כישרונו, היה החידוש שלו בכך שהוא הגביר את מהירות ההרצה לעומת מה שהיה מקובל לפניו.
למרות המתיחות ששררה אז בין ברית המועצות ובין ארצות הברית באותן שנים בפוליטיקה ובספורט, יצאו מאמני אתלטיקה אמריקאים לברית המועצות כדי לנסות וללמוד את הסודות של ברומל.
אבל, ניסיונם היה לשווא שכן, לאחר ניצחונו של דיק פוסברי באולימפיאדת מקסיקו (1968) בקפיצה לגובה בעזרת סגנון הקפיצה המהפכני שפיתח ושנקרא מאז על שמו, עברו רוב הקופצים לגובה לסגנון החדש שהוכח כעדיף.
ב-1989 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית ובחר להתנצר.
ולקיריה (נורדית עתיקה: Valkyrja, מילולית: "זו שבוחרת את הגופות") היא אחת מקבוצת ישויות נשיות במיתולוגיה הנורדית.
תפקידן של הוולקיריות, המשרתות את האל אודין, הוא לבחור את הלוחמים הראויים ביותר שמתו בשדה הקרב וללוות אותם להיכל וולהאלה לאחר מותם.
בנוסף, ביכולתן להשפיע על מהלך הקרבות, לעזור ללוחמים מסוימים, ולהזיק לאחרים.
הן עושות זאת באמצעות כבילת אותם לוחמים בשלשלאות בלתי נראות המאטות אותם ומונעות מהם להילחם כהלכה.
לעיתים, מסייעות הואלקיריות לחסל דווקא את הלוחמים הטובים ביותר, משום שאודין שואף להביא אותם להיכלו בוולהאלה כדי שיעזרו לו בקרב האחרון נגד הענקים (רגנארוק).
הוולקיריה היא בעיקרו של דבר ישות הקשורה למוות ולקרבות, אך דמותה השתנתה בצורה מהותית במהלך ההיסטוריה.
הוולקיריות נקשרו תחילה לעורבים וללהקות הזאבים אשר פקדו את שדות הקרב.
ייתכן שהעורבים נחשבו לוולקיריות, ואכילת הגופות נראתה כשלעצמה כבחירת המתים; וייתכן כי העורבים נחשבו רק מלוויהן של הוולקיריות.
בהקשר זה זכו הזאבים למעמד נחות יותר.
כתב רונות מהמאה התשיעית לספירה משתמש בביטוי "הסוס של גוּן" כדי לתאר זאב.
בהדרגה, החלו הוולקיריות לקבל תכונות אנושיות יותר של נשים רכובות על סוסים.
מספר פואמות מספרות על יכולתן של הוולקיריות להשפיע על מהלך הקרב, על קביעת העתיד ועל הגורל.
הן גם קשורות במיתולוגיה הנורדית לפעולת הסריגה.
בחלק מהאגדות, ולקיריות שונות מסתבכות כאשר הן מתאהבות בלוחם מסוים, ומסרבות למלא את פקודתו של האל אודין להמיתו בקרב.
המפורסמת ביותר מבין הוולקיריות הללו היא ברינהילד (ברונהילדה) שהאל אודין מרדים אותה בתוך מעגל להבות, ממנו יוכל לחלצה רק הגיבור הגדול ביותר.
לפי אחד הסיפורים המפורסמים ביותר במיתולוגיה הנורדית, חולצה ברינהילד מכלאה בידי הלוחם סיגורד (זיגפריד) קוטל הדרקון.
"שיר הוולקיריות", סאגת נְיַאל, פרק 156
השירים ההירואיים של האדה הפואטית מספרים את סיפוריהם של מספר גיבורים אנושיים.
בשירים אלו הוולקיריות פועלות בקבוצות ומונהגות על ידי בת-תמותה ממעמד האצולה.
רק שמה של מנהיגת הקבוצה מוזכר והיא בעלת כוחות על-טבעיים דומים לאלו של חברותיה האלמוניות.
דוגמאות למספר קבוצות כאלה ניתן למצוא בשלושת השירים העוסקים בהֵלְגי.
בשיר הראשון, מצטרפת להלגי קבוצה של תשע ולקיריות המונהגות על ידי סְבַבַה, בתו של המלך אֵיְלימי.
בשירים הבאים שמה של מנהיגת הוולקיריות הוא סיגְרוּן, בתו של המלך הוֹגְני.
ישנן מספר ולקיריות התופסות מקומות חשובים בפואמות ובסיפורים של המיתולוגיה.
בְרינְהילְד - מופיעה בסאגת ווֹלְסוּנְג.
בסיפור זה, הופקד עליה לפקח על קרב בין צבא המלך אַגְנַר ולבין צבאו של המלך הְיַלְמְגוּנַר ולהחליט למי להעניק את הניצחון.
ברינהילד בחרה באַגְנַר, אף שידעה כי אודין מעדיף את הצד השני.
על בחירה זו הפך אותה אודין לבת-תמותה רגילה, כלא אותה בטירה הנמצאת על פסגתו של הר גבוה וקבע כי היא תישן עד אשר יבוא גבר ויתחתן איתה.
הגיבור הוא סיגורד סיגמודסון (זיגפריד, בגרמנית), יורש למשפחת וֹלְסוּנְג.
מכאן העלילה מסתבכת עד למותו הטראגי של סיגורד.
הדמות מופיעה גם בשירת הניבלונגים ובטבעת הניבלונג של ריכרד וגנר.
משמעות השם בתרגום חופשי היא "שריון קרב" או "לבושה לקרב".
הִילְד - בתו של הוֹגְני ואשתו של הֵדין, הילד ניחנה ביכולת להחיות את המתים והשתמשה בכוח זה במלחמה בין אביה לבעלה המופיעה במספר גרסאות במקורות שונים.
בנוסף לזאת, מוזכרת הילד כוולקיריה באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית ונכללת ברשימת הוולקיריות המגישות שיכר ללוחמים בוואלהלה.
השם הִילְד בתרגום חופשי הוא "קרב".
מופעים של ולקיריות בתרבות המודרנית