tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אות שם הגייה אות פיניקית מקבילה תעתיק לטיני יוונית ארכאית יוונית מאוחרת עברית דיגמא וּ עיצורית וָו w – סטיגמא סט st – הטא ה חֵית h סַן ס צדי (מיקום האות באלפבית) שין (שם האות)?
s קוֹפַּה ק קוף q – סַמְפִּי ללא ספק עיצור חוכך,אולי ס, קס, טס המקור שנוי במחלוקת,אולי צדי ss – – שׁוֹ שׁשימש בשפה הבַּקְטְרִית לתעתיק הצליל שׁ, כמו ב"קוּשאן".
צדי (מיקום האות באלפבית) שין (שם האות) š
לסַאן יש להתייחס כאל גרסה קודמת של סיגמה.
קוֹפַּא ציינה חילוף הגייה (אלופון) של קַפַּא לפני תנועה אחורית.
סַאמְפִּי ציינה עיצור חוכך כפול שמאוחר יותר התפתח ל- (קרוב לוודאי [sː]) ברוב הניבים ול- בניב האטי.
דִיגַמַּא/וַו נעלמה מהאלפבית משום שהצליל שציינה נעלם מהניב האיוני ומרוב הניבים האחרים.
בזמן המודרני נוספה על ידי בלשנים האות יוט (אות גדולה: Ϳ, אות קטנה: ϳ), המבוססת על J הלטינית, לייצוג הצליל /j/ (יו"ד עיצורית) בשחזורי מילים פרוטו-יווניות שכללו את הצליל הזה.
אות שם הגייה אות פיניקית מקבילה תעתיק מיוונית ללטינית יוונית ארכאית יוונית מאוחרת עברית – – יוט י יוֹד, יוּד j
האלפבית האוגריתי הוא כתב יתדות אלפביתי שנמצא בעיר אוגרית ומורכב משלושים אותיות.
הוא שימש בעיקר לכתיבת השפה האוגריתית, שפה שמית כנענית, אך נמצאו מעט לוחות בהם נכתבו גם חורית ואכדית באלפבית אוגריתי, וכן כמה לוחות באלפבית אוגריתי מרחבי כנען שכנראה ביטאו ניב כנעני אחר מהאוגריתית.
שני סגנונות כתיבה היו נהוגים: כתיבה משמאל לימין, וכתיבה מימין לשמאל.
הסגנון הראשון היה, ככל הנראה, נפוץ יותר ורוב התעודות שנתגלו כתובות משמאל לימין.
שני הסגנונות נבדלו גם באופן השימוש בכמה מהאותיות.
הכתב עצמו הוא סוג של כתב יתדות.
האותיות מורכבות מצירופים שונים של סימני משולש שהוטבעו בלוחות טין (שלאחר הכתיבה חוממו בתנור) בעזרת יתד עץ.
בלוחות אוגרית התגלו שני סידורים של האותיות.
האחד מזוהה עם השפות השמיות הצפון־מערביות (ועם הערבית שירשה אותו מהן), מכונה 'אבגד' על-פי ארבע אותיותיו הראשונות, והוא מהעדויות הקדומות ביותר לסדר המקובל באלפבית העברי-פיניקי, שהתגלגל גם לכתב היווני והלטיני.
השני מזוהה עם שפות שמיות דרומיות ומכונה 'הלחמ' על-פי ארבע אותיותיו הראשונות.
הלוחות שנמצאו הם, ככל הנראה, לוחות ללימוד ולתרגול אוריינות.
בפרסומים מילוניים מודרניים לאוגריתית, השימוש איננו בסדר האותיות המסורתי אלא בסדר האותיות העברי, כאשר אותיות שאינן נמצאות באלפבית העברי מופיעות מיד לאחר האות אליהן הן קשורות (אִ ואֻ אחרי אַ, דֿ אחרי ד, עֿ אחרי ע וכדומה).
כמעט כל הטקסטים נכתבו משמאל לימין; המילים הופרדו באמצעות יתד קטן ביניהן (𐎟), הדומה לנקודה או לקו קטן באמצע שורה, והוא מתועתק בתעתיק האוגריתית לאותיות לטיניות כנקודה.
הוא דומה לשיטת ההפרדה הפיניקית בין מילים (למשל בכתובות מלכי גבל או במצבת מישע).
לוח אוגריתי שבור בחלקו השווה בין האותיות האוגריתיות לבין מקבילותיהן (בקירוב) באלפבית האכדי:
רוב האותיות בכתב האוגריתי מסמנות עיצורים בלבד, מלבד שלושה סימנים המפרים עיקרון זה, ומסמנים את העיצור א' עם שלוש תנועות שונות: 𐎀 – ʾa/אַ, 𐎛 – ʾi/אִ, ו־𐎜 – ʾu/אֻ.
משה דוד קאסוטו הציע כי אלה שימשו להביע את התנועה העיקרית והמוטעמת של המילה.
היום ברור שלרוב הן סימנו את העיצור א' ואת התנועה שהופיעה אחריו, אך לעיתים דווקא את התנועה שהופיע לפניו, ולעיתים האֻ (u) סימן את התנועה הארוכה ō שנוצרה מכיווץ הדיפתונג aw, והסימן אִ (i) סימן את התנועה הארוכה ē שנוצרה מכיווץ הדיפתונג ay.
משה דוד קאסוטו, שחקר את כתבי אוגרית, האמין שהאלף בית העברי-פיניקי קדם לאלפבית האוגריתי, והאותיות שהוספו לזה האחרון ולא קיימות באלפבית הפיניקי-עברי הן תוצר התאמת כתב זה להגיה המקומית.
גם צבי ושפרה רין ראו באלפבית האוגריתי הרחבה של האלפבית הצידוני, והביאו מספר ראיות:
הדבר עולה אף מהדמיון בין אותיות הע' (סימן הע' האוגריתי דומה לעיגול בשיטת היתדות), ואף מסביר את האות ע' שנמצאה לעיתים מוקפת בעיגול בלוחות אוגרית (UT 60 (בחורית), UT 602 ועוד).
שאר העיצורים בהם מופיע הסימן הם עיצורים שורקים או כאלה שאין להם מקביל בכתב הפיניקי, והם: דֿ' (𐎏), ס2' (𐎝), ש' (𐎌), תֿ' (𐎘).
בסימן הצ' אין את הסמן המשותף לעיצורים הגרוניים, מה שמחזק את הסברה שהוא היה נחצי בתקופת המצאת הכתב, דבר העולה גם מההקבלה המקראית בין השורשים צחק || שׂחק.
דומה, אפוא, שהעיקרון האוגריתי היה שסימן הע' מופיע בכל אות שאין לה מקבילה באכדית (מלבד האות ס2', שנדחקה בעקבות כך לסוף סדר האלפבית ושימשה רק במקרים מיוחדים).
לפי תעתיקי שמות כנעניים לאכדית, מספר ההגאים בשפות הכנעניות עלה על מספר האותיות (22).
הדבר עולה גם מההבחנה המקראית בין שני סוגי ש', ומההבחנה בין שני סוגי צ' (צ' וטֿ') באוגריתית ובתרגום השבעים.
האלפבית הגותי, האלפבית אותו המציא הבישוף אולפילס על מנת להעלות על כתב את תרגום התנ"ך לשפה הגותית, השפה היחידה שנכתבה באלפבית זה.
האלפבית הגותי מבוסס בעיקר על האלפבית היווני והאלפבית הרוני בו השתמשו הגותים לצורך כתיבת השפה לפני כן, מקור שמות האותיות באלפבית הגותי נובע בבירור מהאלפבית הרוּני.
אין לבלבל את האלפבית הגותי עם "הכתב הגותי" שהיא צורה (גופן) מסוגננת לרשום אותיות לטיניות בזמן ימי הביניים, ומכונה בגרמנית בשם פרקטור (Fraktur).
האלפבית הערבי הוא כתב שהתפתח מהאלפבית הארמי הנבטי ושימש במקור לכתיבת השפה הערבית, אך כיום משמש לכתיבת שפות רבות, בעיקר בשל השפעת האסלאם על תרבויות שונות.
במחקר קיימת השערה לפיה הכתב הפרוטו-ערבי (אבי הכתבים הדרום-ערביים והכתב האתיופי) הסתעף מהכתב הפרוטו-כנעני בסביבות 1300 לפנה"ס.
בשפה הארמית הנבטית ישנם פחות עיצורים מאשר בערבית, כך שלצורך כתיבת הערבית נוספו לאלפבית הארמי הנבטי אותיות נוספות על ידי הוספת נקודות לצורות הגרפיות הקיימות.
עם התפשטות השימוש באלפבית הערבי לשפות אחרות נוספו לו סימנים נוספים, לביטוי צלילים שאינם קיימים בערבית.
האלפבית הערבי נכתב אופקית, מימין לשמאל, פרט לספרות – הנכתבות משמאל לימין.
כיוון שהוא נכתב ומודפס בכתב מחובר ומכיוון שהחיבור הוא לפי דפוס קבוע, יש באלפבית הערבי ארבע גרסאות שונות לכל אות בהתאם למיקומה במילה, למעט האותיות הנעדרות יכולת קישור בעמדות מסוימות.
קיימים שני סדרים לאלפבית הערבי:
האחד מכונה הג'אי (هجائي), המסודר לפי מקבצי צורות של אותיות האלפבית הערבי, והוא הסדר המקובל בשימוש במילונים (לפיו מסודרות האותיות בתיבה השמאלית העליונה).
השני מכונה אבג'די (أبجدي), שמקורו בסדר האותיות באלפבית הפיניקי, דומה לסדר הקיים באלפבית העברי, והוא בא מאותו מקור.
סדר זה משמש למתן ערכים מספריים לאותיות ("גימטריה").
בערבית הכתב משמש כאבג'ד, כלומר כתב בו מציינים תנועות לעיתים רחוקות בלבד.
במקרים בהם ויקיפדיה העברית אימצה תקן שונה מזה של האקדמיה ללשון, מופיעים התעתיקים החלופיים זה לצד זה, מימין תקן האקדמיה ומשמאל תקן ויקיפדיה העברית.
אם קיים תקן לתעתיק מדויק השונה מהתעתיק הפשוט, אזי מופיע התעתיק המדויק מתחת לפשוט.
יש לציין שבניבים שונים ישנן הגיות שונות, במעט או בהרבה, בחלק מהאותיות.
אותיות האלפבית הערבי מבודדת תחילית אמצעית סופית צורות נוספות שם האות תעתיק לעברית הגייה (IPA) דוגמה למילה <small style="line-height:.3em;">האקדמיה ללשון העברית <small style="line-height:.3em;">ויקיפדיה <small style="line-height:.3em;">ערבית יהודית <small style="line-height:.3em;">האקדמיה ללשון העברית <small style="line-height:.3em;">ויקיפדיה <small style="line-height:.3em;">ערבית יהודית ا ﺎ أإآٱـأـإـآـٱ אליף א [ʔ], [aː]قَالَ - קַאלַ
אָמַר ﻻ ـﻼ ﻷﻹﻵـﻸـﻺـﻶ לאם אליף לַא מִשתנהأَوْلاد - אַוְלַאד
חַי (פועל בעבר) ص صـ ـصـ ـص ס'אד צאד סאד צאד צאד פשוט: ס' מדויק: צ, ץ פשוט: ס מדויק: צ, ץ צ, ץ [sˤ]صَغِير - צַעִ'יר
דֶּגֶל غ غـ ـغـ ـغ ר'ין גֿין רין או גין ע'ין גין פשוט: ר'(למעט בכתיב מושרש,כגון "אבו גוש")מדויק: ע֗ פשוט: ר או גמדויק: ע' ג [ʁ] ~ [ɣ]لُغَة - לֻעַ'הֿ
ארמון ك كـ ـكـ ـك כאף פשוט: כ(תמיד דגושה, גם בסוף מילה) מדויק: כ, ך כ(גם בסוף מילה) כ, ך(תמיד דגושות) [k]كَبُرَ - כַּבֻּרַ
כל האותיות באלפבית הערבי מתחברות לאות הבאה אחריהן, מלבד קבוצה של שש אותיות: אליף, דאל, ד'אל, רא, זאי וואו (ارز دوذ), ובראשי תיבות: ארז דוד'.
אותיות אלו הן האותיות היחידות בערבית שאינן מתחברות שמאלה, לאות שאחריהן.
אולם האותיות שלפניהן (מימינן) כן מתחברות אליהן.
למשל במילה "عبرية" ("עברית"), האות הראשונה, "עין", מתחברת לבאה אחריה, "בא", וזו מתחברת לבאה אחריה, "רא".
אולם האות "רא", כחלק מקבוצת ארז דוד', לא מתחברת לאות "יא" שאחריה.
תפוצת האלפבית הערבי בעולם → מדינות בהן האלפבית הערבי הוא הכתב הרשמי היחיד → מדינות בהן משמש האלפבית הערבי לצד כתבים אחרים
בעקבות תפוצת האסלאם הפך האלפבית הערבי למקובל לא רק לכתיבת השפה הערבית אלא גם לכתיבת שפות נוספות, ובהן פרסית, אורדו, פשטו, סינדית, כורדית וכן מלאית אינדונזית, המתבססות על האלפבית הערבי, ונעשה בו שימוש בעיקר בהקשרים דתיים.
ישנן שפות שבהן נעשה שימוש באלפבית הערבי, ולימים הוחלף באלפבית אחר, כמו למשל טורקית עות'מאנית (1928), אזרית (1928), בלארוסית (המאה ה-17) וטטרית (1924).
האלפבית הערבי, על אותיותיו, היה אחד הנושאים החשובים באמנות הערבית כפי שניתן לראות בעבודות קליגרפיה ערביות.
עוד ניתן לומר כי האותיות הערביות שולבו באמנות הערבסקה.
במאה ה-19, איברהים אל-יאזג'י צמצם את מספר הסימנים מכ-300 לכ-60, מה שאפשר בהמשך להתקדם לבניית מכונת הכתיבה הערבית הראשונה.
במהלך ימי הביניים אימצו אנשי דת מוסלמים את הגימטריה מן היהודים כשיטה לפירוש הקוראן, והתאימו אותה לאלפבית הערבי.
אנשי הדת המוסלמים הצמידו לכל אות ערבית את הערך שניתן למקבילתה האטימולוגית בעברית.
סדר האותיות המקובל בערבית שונה במידה ניכרת מהמקובל בעברית, ולפיכך, בניגוד לעברית, אין התאמה בין סידור האותיות המשמש במילונאות הערבית, לבין סידור האותיות הערביות על-פי ערכן בגימטריה.
לדוגמה, ארבע האותיות הראשונות באלפבית הערבי הן ا ب ت ث, אך אם נסדר את האותיות הערביות על פי ערכן בגימטריה, יהיו ארבע האותיות הראשונות: ا ب ج د, ואילו ت תבוא לקראת סוף הרשימה, כיוון שהיא מקבילה ל-ת בעברית, וערכה 400.
כיוון שבאלפבית הערבי יש 28 אותיות, הגימטריה הערבית אינה עוצרת ב-400, ויש בה 6 אותיות שערכן גבוה יותר עד 1000.
האלפבית הגאורגי הוא האלפבית שבו משתמשים בשפה הגאורגית, בשפות גאורגיות אחרות (כמו מגרלית), ולעיתים גם בשפות אחרות המדוברות בקווקז (כמו האוסטית בשנות ה-40).
בשנת 2016 הכיר ארגון אונסק"ו באלפבית הגאורגי כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
באלפבית הגאורגי המודרני ישנן 33 אותיות.
בעבר השתמשו באותיות נוספות (מודגשות בצבע בטבלה שלהלן), וכעת הן נחשבות לאותיות מתות.
האותיות שמסומנות בכוכבית אלה אותיות שנוספו לאלפבית הגאורגי אבל הן לא חלק מהאלפבית הגאורגי עצמו.
כתב היד הגאורגי אינו מבחין בין אותיות גדולות לאותיות קטנות.
מכל מקום, משוררים מודרניים מסוימים עשו שימוש באותיות אסומתוורולי כאותיות גדולות, כמעין ניסוי בכתיבה.
הדוגמה הישנה ביותר של הכתב האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי שאינה שנויה במחלוקת, היא הקדשה מכנסייה בבית לחם משנת 430. גמקרלידזה טוען בספרו "כתיבת האלפבית והכתב הגאורגי העתיק" (1990) כי זה חייב להיות עיקבי להופעת הנצרות בגאורגיה (שנת 317).
וכן, כי צורת האותיות הומצאה כחיקוי חופשי של המודל היווני.
בכל אופן, רבים מצורות האותיות דומות לכתב הפהלווי המודרני (הכתב של הפרסים הסאסאנים).
וכן גם לאלפבית של השפה הסוגדית, שפה שדוברה בצפון מזרח איראן, כשהכתיבה משמאל לימין וסדר האותיות היה של האלפבית היווני.
המסורת הגאורגית מייחסת את יצירת הכתב למלך פרנוואז הראשון במאה ה-3 לפנה"ס, בעוד חלק מהחוקרים מציעים קשר לכמרים גאורגיים פגניים מכת המיתרה מהמאה ה-5 לפנה"ס שהאמינו באל הפרסי מיתרה ועברה רפורמה בשנת 284 לפנה"ס על ידי פרנוואז הראשון.
האלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי ידוע גם בשם "מרגוולובני" (מעוגל).
דוגמה לכך השתמרה בהקדשות המונומנטליות, כמו זו של הכנסייה בבית לחם (משנת 430) וזו של כנסיית בולניסיס סיוני אשר בבולניסי (מהמאות ה-4 וה-5).
הקדשות אחרות באלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי תוארכו לתקופה שלפני הופעת הנצרות, המאה השלישית לפני הספירה ועד המאה השלישית לספירה.
אלה נמצאו בארמאז (ליד מצחתה) ונקרסי, שבקאחתי, בשנת 1940 ובשנים 1995–2003 במסעו המדעי של סימון ג'נשיה (1900-1947) ולבן צ'ילשווילי.
ההקדשות מארמזציחה נחקרו על ידי פבלו אינגורועבה (התמחה בספרות ושירה גאורגית עתיקה, אשר יצירתו הראשונה, "השירה הדתית של גאורגיה העתיקה בין המאה השמינית לעשירית" מהווה את הבסיס לכל מחקר בתחום זה).
הכתיב ה"נוסחורי" ("אות קטנה") והכתיב ה"קוחוואני" (עגול), הופיעו לראשונה במאה ה-9. האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי והנוסחורי, יחד, ידועים בשם "חוּצוּרי" (בגאורגית: ხუცური) או "הכתב הכנסייתי", שכלל 38 אותיות, היו בשימוש יחד לכתיבת תרגומים לגאורגית של התנ"ך והברית החדשה, כאשר האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי משמש כאותיות הגדולות.
בהקשר זה, הספרים הראשונים שנכתבו בגאורגית הם: "עיוניה של שושניק" מאת יעקוב חוצסי מהמאה ה-5, "עיוניו של אווסטתה ממצחתה" מהמאה ה-6, "עיוניו של אבו תביללי" מאת יואן סבניסדזה מהמאה ה-8.
האלפבית המודרני נקרא "מחדרולי" (მხედრული), "הכתב החילוני", "הכתב הצבאי" או "כתב האבירים".
כתב זה הופיע לראשונה במאה ה-11, ושימש מטרות לא-דתיות.
כאשר הוא החליף לגמרי את החוצורי, טענו בלשנים גאורגים כי האורתוגרפיה פוֹנֶמִית.
לפי קורוין , היסטוריון ארמני מהמאה החמישית, האלפבית הגאורגי, ואף האלפבית הארמני, הומצאו על ידי מסרוב משדוץ הארמני.
אבל מדענים גאורגים שוללים סברה זו, עקב ההבדל הגדול שבין האלפבית הארמני לגאורגי.
האלפבית הגלגוליטי או גְּלַגּוֹלִיצַה, ידוע כאלפבית הסלאבי הקדום ביותר.
פותח במקור על ידי קירילוס ומתודיוס שליחים נוצרים שנתמקמו במקום, בין 862 ו-863 לספה"נ, כדי להביא את הביבליה (ספרי המקרא הנוצרי) ולהנגישם לפשוטי עם מקומיים דוברי שפות הסלאביות על ניביהם המגוונים, כדי לאפשר להם קריאה ברורה ככל שניתן של כתובים ספרותיים מתקדמים שמקורם בלשונות הזרות להם: עברית, יוונית ולטינית.
שמו של האלפבית נגזר מהמילה "глаголъ glagolə" שפירושה "מילה" בסלאבית כנסייתית עתיקה.
פירוש המילה "glagolati" הוא "לדבר", ולכן יש שמכנים את הגלגוליצה בצורה פואטית "הסימנים שמדברים".
האלפבית הגלגוליטי המקורי הכיל 41 אותיות, אך הוא השתנה במקצת בגרסאות המאוחרות של הכתב.
מקורן של 24 מתוך 41 האותיות הגלגוליטיות המקוריות הוא ככל הנראה באלפבית היווני, אך הן מעוצבות אחרת.
משערים שהאותיות Ⱋ, Ⱎ וⰜ מקורן באותיות העבריות ש ו-צ.
הפונמות האלה לא היו קיימות ביוונית, אך היו נפוצות מאוד בכל השפות הסלאביות.
מקורן של שאר האותיות הגלגוליטיות אינו ידוע.
משערים שחלקן הושאלו מהכתב העברי ומהכתב השומרוני, אותם למד קירילוס במסעותיו.
האלפבית הגלגוליטי והאלפבית הקירילי כמעט זהים בהרכבם, אך שונים באופן ניכר בצורתן של האותיות.
שם הכתב בשפות סלאביות שונות
בבולגרית, ברוסית ובמקדונית מכונה הכתב בשם глаго́лица, בצ'כית - hlaholice, בסלובקית - hlaholika, בפולנית - głagolica, בקרואטית - glagoljica, באוקראינית - глаголиця, בבלארוסית - глаголіца ובסלובנית - glagolica.
Ⰲⰻⰽⰻⱂⱑⰴⰺⱑ - המילה ויקיפדיה בכתב הגלגוליטי.
אלפארסלן טירקש (טורקית Alparslan Türkeş; 20 בנובמבר 1917 - 4 באפריל 1997) היה איש צבא ומדינאי טורקי קיצוני, מנהיג מפלגת התנועה הלאומית בין 1969 ו-1997 וסגן ראש ממשלת טורקיה בין 1975 ל-1978.
טירקש נולד בניקוסיה בקפריסין למשפחה שמוצאה מאזור קייסרי.
קיימת מחלוקת באשר לשמו המקורי שהיה היסיין פייזולה (Hüseyin Feyzullah) או אלי ארסלן (Ali Arslan).
הוא שירת בצבא הטורקי ונודע בשם אלפארסלן טירקש, על שמו של המנהיג הסלג'וקי אלפ ארסלאן, שם אותו אימץ כשמו הרשמי ב-1934. בקרב חבריו נודע טירקש בכינוי "הקולונל" (Albay) ומעריציו כינוהו "המנהיג" (Başbuğ), מושג טורקי עתיק אשר שימש בהמשך התייחסות אל טירקש בלבד.
טירקש היה בין אנשי החונטה אשר חוללו את ההפיכה הצבאית הראשונה בטורקיה ב-27 במאי 1960. הוא שימש כדובר החונטה אך גורש ממנה בשל מאבקים פנימיים והצטרף מאוחר יותר אל "מפלגת הכפריים הרפובליקנים הלאומית" (Cumhuriyetçi Köylü Millet Partisi, CKMP).
ב-1965 היה טירקש למנהיג המפלגה אשר שינתה את שמה ל"מפלגת התנועה הלאומית" (Milliyetçi Hareket Partisi, MHP) ב-1969, והייתה למפלגה ימנית-קיצונית ולאומנית-אתנוצנטרית.
טירקש נשלח למאסר ושוחרר ממנו לאחר ארבע וחצי שנים, אך נאסר עליו לקחת חלק בחיים הפוליטיים במדינה.
ב-1983 קמה מפלגתו של טירקש שוב, הפעם בשם "מפלגת המשימה הלאומית" או "מפלגת המאבק הלאומי" (Milliyetçi Çalışma Partisi, MÇP), וב-1987 הוא שב לשורותיה לאחר שהאיסור שהוטל עליו הוסר.
טירקש שב ונבחר לאספה הלאומית בשנת 1991 וכיהן בה משך ארבע שנים עד 1995. ב-1992 שבה המפלגה לשמה המקורי וטירקש עמד בראשה עד מותו בשנת 1997.
טירקש הוביל מצע אידאולוגי לוחמני וגזעני אשר כיוון בעיקר כנגד כורדים וקומוניסטים, אולם הוא התבטא גם כנגד בני לאומים אחרים:
"לטורקים אין חברים או בני ברית אלא בקרב טורקים אחרים.
אנו פונים אל טורקים שאבותיהם הם טורקים...
אלה שפילגו את אומתינו הם בוגדים יוונים, ארמנים ויהודים, וכורדים, בוסנים ואלבנים.
איך אתם כטורקים יכולים לסבול את בני המיעוטים המטונפים האלה.
הרחיקו מקרבינו את הארמנים והכורדים ואת כל אויבי הטורקים"
מתנגדיו טענו כי דעותיו פשיסטיות ושירטטו קו מקביל בינן ובין דרכי פעולתו לאלה של הנאצים בגרמניה.
ב-1965 כינה טירקש עצמו את מצעו בכינוי "דוקטרינת תשעת המאורות" (Dokuz Işık Doktrini), ובספרו "הדוקטרינה הלאומית" (Millî Doktrin) משנת 1973, קבע כי יש להבין את היסוד העיקרי באידאולוגיה זו, אותו כינה "האידיאליות" (ülkücülük), כדלקמן:
"הבנתינו את הלאומיות אינה קשורה כלל ועיקר לגזענות אנושית או לתוקפנות על רקע גזעני שמטרתן לפגוע בעמים אחרים...
כל מי שחש כטורקי הוא טורקי".
טירקש דגל ברעיון הפאן-טורקיות (Türkçülük) לפיו כל הטורקים משתפים מוצא אחד ואשר מטרתו להקים ישות מדינית טורקית אחת.
ב-1992 הוא יצא לאזרבייג'ן כדי להביע תמיכה בקבוצות לאומניות במדינה אשר דגלו ברעיון הפאן-טורקי.
הוא דגל בפיתוח האזורים הכפריים במדינה, ובאזורים אלה זכה להשפעה ולתמיכה באופן מסורתי.
האלפבית הארמי הוא אבג'ד (אלפבית עיצורי) המשמש לכתיבת השפה הארמית (שדוברה החל מתחילת האלף הראשון לפני הספירה).
הוא התפתח מן האלפבית הפיניקי והחל להיבדל ממנו לקראת המאה ה-8 לפנה"ס.
כמו בסוגים אחרים של אלפבית עיצורי, כל האותיות מייצגות עיצורים, חלקן גם כאם קריאה, ואז הן מסמנות תנועות.
מבחינה היסטורית, האלפבית הארמי חשוב מכיוון שכמעט כל מערכות הכתיבה ההודיות והמזרח תיכוניות מסתמכות עליו במידה זו או אחרת.
זאת בין היתר בשל היותה של הארמית לינגואה פרנקה ושפה רשמית במספר מדינות, בהן האימפריה האשורית החדשה, האימפריה הבבלית וממלכת פרס האחמנית.
כתבי הקודש של היהדות והאסלאם, כמו גם כתבי קודש נוצריים וחלק מהבודהיסטיים כתובים בסוגי כתב שמוצאם מן הארמית.
ייתכן שאף קיים קשר בין המשפחה הברהמית של סוגי הכתב, שבהם נעשה שימוש בהינדואיזם, בסיקהיזם ובחלק מענפי הבודהיזם לבין האלפבית הארמי.
האלפבית הארמי היה כתוב בתחילה באלפבית פיניקי ובהמשך התפתח לכתב מרובע.
ישנם דוברי ארמית אשר השתמשו בעבר ואף משתמשים כיום באלפבית סורי, הדומה מאוד לאלפבית העברי.
בלשון חז"ל ובעקבותיהם אף בספרות העברית הארכאית מכונה כתב זה בשם אלפבית אשורי, חילוף זה נגרם בשל כך שבתקופת בית שני נהגו היהודים לכנות את ארם בשם "אשור", משום שבשלהי ימיה הפכה ארם למחוז אשורי (ומכאן השם המודרני סוריה).
באימפריה האשורית עצמה לעומת זאת הונהגה השפה האכדית בניב הצפוני (אשורית), ומערכת הכתב הייתה כתב היתדות השומרי, אם כי בשלבים מאוחרים יותר קיבלה את האלפבית הארמי ככתב היומיומי שלה בשל פשטותו הרבה לעומת כתב היתדות העתיק והמסובך יותר.
הערה: לאות ס' אין מקבילים ממש בערבית, אך בהגייה היא זהה לשׂי"ן, המקבילה של האות שׁי"ן.
אלפארד (מערבית الفرد אל-פארד - "הבודד") או α בנחש מים הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נחש מים והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה.
הכוכב מייצג את ליבו של נחש המים המזוהה במיתולוגיה היוונית עם ההידרה.
שמו של הכוכב נובע ממיקומו באזור דליל בכוכבים בהירים כך שלמרות שדרגת בהירות נראיתו היא כמעט 2, הוא בולט ככוכב הבהיר בסביבתו וקל לזיהוי.
אלפארד הוא ענק כתום במרחק של כ-180 שנות אור ממערכת השמש עם מסה של לפחות 2.5 מסות שמש ורדיוס של כ-40 פעמים רדיוס השמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן.
עוצמת הארתו של אלפארד היא פי 400 משל השמש וספקטרום הקרינה שלו משתנה באופן מורכב עם מספר מחזורים שונים הנעים בין מספר שעות למספר ימים.
ככל הנראה השינויים נובעים מפעימות בשכבות החיצוניות של הכוכב.
ניתוח ספקטרוסקופי של אור הכוכב הראה ששכבותיו החיצוניות מכילות חומרים כמו באריום, שאינם צפויים להימצא בו בשלב התפתחות זה.
דבר זה מרמז שלכוכב היה בעבר בן זוג מסיבי יותר, שסיים את חייו כננס לבן וכעת לא ניתן להבחין בו יותר, והוא המקור לחומרים אלו.
אלפאוויל היא להקת סינת'-פופ גרמנית אשר החלה את פעילותה בשנות השמונים.
מייסדיה הם מריאן גולד, ברנרד לויד (אנ') ופרנק מרטנס (אנ').
שמה הראשון של הלהקה היה Forever Young ולאחר מכן הוחלף לאלפאוויל.
הלהקה ידועה בעיקר בזכות שלושת להיטי הענק שלה, "Big in Japan" ,"Sounds Like a Melody" ו-"Forever Young" ועד היום היא מכרה למעלה מ-6 מיליון עותקים מאלבומיה.
את שם הלהקה לקחו מתוך סרט מדע-בדיוני משנת 1965 בעל אותו השם, "אלפאוויל" מאת הבמאי ז'אן-לוק גודאר.
אלפאוויל הוקמה בתחילת שנת 1982, כשמריאן גולד וברנרד לויד נפגשו במסגרת מיזם המוזיקה Nelson Community.
מספר חודשים לאחר מכן, פרנק מרטנס הצטרף למיזם.
ביחד כתבו השלושה את האלבום "Forever Young" והקליטו את גרסת הדמו בעלת אותו השם.
ב-1984 שינתה הלהקה את שמה לאלפאוויל ,את השם לקחו מתוך סרט מדע-בדיוני של ז'אן-לוק גודאר משנת 1965 בעל אותו השם, והיא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Big in Japan", אשר נכתב על ידי גולד בשנת 1979 בהשפעת להקה אחרת בעלת שם זה.
הסינגל זכה להצלחה כלל עולמית.
אלבום הבכורה יצא בסתיו 84'.
למרות הצלחת הלהקה, עזב מרטנס את הלהקה באותה שנה.
במקומו, נכנס ללהקה ריקי אקולט בינואר 85' אשר ניתן לו קרדיט גם על אלבום הבכורה.
אלבום הבכורה של הלהקה היה לרב מכר גם בישראל.
"Big in Japan" היה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה, שהגיע לראשי טבלאות המצעדים בגרמניה, יוון, שווייץ, שוודיה, ונצואלה וטבלת Billboard Dance Chart בארצות הברית.
בנוסף, הגיע הסינגל לחמשת הראשונים במצעדים באיטליה, הולנד, נורווגיה, אוסטריה, אירלנד ודרום אפריקה.
גם בישראל הסינגל "גדול ביפן" זכה להצלחה, צעד בראש מצעדי ההשמעות, ונכלל באלבום אוסף של להיטי דיסקו 'מקסימום 3' שהוציא לאור חברת הד ארצי, בעריכת אילן בן שחר.
שני הסינגלים הבאים של הלהקה, "Sounds Like a Melody" ו-"Forever Young", נחלו הצלחה דומה במצעדים האירופאים אך הצליחו במידה פחותה במצעדים האמריקאים.
בישראל נכללו הסינגלים באלבום אוסף של להיטי דיסקו 'מקסימום 5' של "הד ארצי".
אלבומה השני של הלהקה, "Afternoons in Utopia" יצא ב-1986, והסינגל הראשון מתוכו "Dance with Me" נחל הצלחה ונכנס למצעדי Top 20 בגרמניה, צרפת, נורווגיה, שוודיה, שווייץ ודרום אפריקה.
הסינגל השני מתוך האלבום היה "Universal Daddy".
הסינגל השלישי מהאלבום, "Jerusalem", יצא בגרמניה בלבד.
במקומו, הוציאה הלהקה את הסינגל "Sensations" באוסטריה, צרפת, הולנד ושווייץ.
הסינגל האחרון מהאלבום היה "Red Rose" שיצא ב-1987.
אלבומם השלישי של הלהקה, The Breathtaking Blue, יצא בשנת 1989, והוא כלל את הסינגלים "Romeos" ו-"Mysteries of Love".
כחלופה ליצירת סרטוני וידאו קליפ בודדים, גייסה הלהקה תשעה במאים, ביניהם גודפרי רג'יו (Koyaanisqatsi), ליצירת סרט בשם Songlines המבוסס על רצועות האלבום.
האלבום הבא של הלהקה, Prostitute, יצא רק בשנת 1994. הסינגל הראשון שיצא היה "שוטים", ואחריו הסינגל השני והאחרון מתוך האלבום, "The Impossible Dream".
במהלך הסיור לאלבום זה רובי פראנס הצטרף לזמן קצר ללהקה בתופים.
בשנת 1997, לאחר שהלהקה עמדה להקליט את אלבומה הבא, עזב אקולט את הלהקה מכיוון שהחליט שהוא רוצה לבלות יותר זמן עם משפחתו.
בשנת 1997 הוציא הלהקה את אלבום האולפן החמישי שלה "Salvation".
בשנת 2001, יצא אלבום הרמיקס "Forever Pop" ו-DVD בשם Little America שצולם בשתי הופעות בסולט לייק סיטי, יוטה.
ברנהרד לויד לא תרם לאלבום המהדורה המוגבלת של האוסף "CrazyShow", וזמן קצר לאחר צאתו לאור, ב-18 במרץ 2003, הוא עזב את הלהקה באופן רשמי, אך הוא נשאר בקשר עם גולד.
חברי אלפאוויל היו אז גולד והחברים החדשים, מרטין ליסטר (קלידים), דייוויד גודס (גיטרות) וג'ייקוב קירש (תופים).
ב-19 בנובמבר 2010 יצא האלבום "Catching Rays on Giant", אלבום האולפן הראשון מזה 13 שנים, שנכנס לרשימות האלבומים הנמכרים בגרמניה במקום התשיעי בשבוע הראשון לאחר שיצא לאור.
באפריל 2017, הלהקה הוציאה את אלבומה השביעי ,"Strange Attractor".
הלהקה הופיעה בישראל בנובמבר 1999 באולם הסינרמה" בתל אביב, ושבה אליה לאחר מכן פעמיים להופעות בהיכל התרבות בתל אביב ב-5 וב-6 בפברואר 2016 ושוב באותה שנה ב-5 בספטמבר במרכז הקונגרסים בחיפה וב-6 בספטמבר בהיכל התרבות בתל אביב.
ביולי 2021 חזרה הלהקה לישראל ל-2 הופעות מוצלחות בהיכל התרבות ת"א ומשכן לאומנויות הבמה בבאר שבע.
האלפבית הטורקי הוא אלף-בית לטיני המשמש לכתיבת השפה הטורקית.
אלפבית זה נכנס לשימוש בטורקיה בשנת 1928, לאחר הרפורמה של מוסטפא כמאל אטאטורק, חלק מהמהפכה הכמאליסטית.
מטרות הרפורמה של השפה הטורקית היו לחסל את המאפיינים הדקדוקיים הערביים והפרסיים ואלפי מילים שאולות משפות אלה שהיו חלק מהשפה.
מטרה נוספת הייתה לשבור את הקשרים של טורקיה עם המזרח האסלאמי ולאפשר תקשורת בטורקיה עצמה ומול העולם המערבי.
הטורקית העות'מאנית שהייתה בשימוש במשך כ-850 שנים, נכתבה באלפבית ערבי אליו נוספו מספר אותיות, כפי שנהוג גם כיום בשפה הפרסית.
אך בעוד שהערבית עשירה בעיצורים אך דלה בתנועות, טורקית עשירה מאוד בתנועות ודלה מאוד בעיצורים.
כתוצאה מאימוץ האלפבית הערבי,חלק מהאותיות הערביות ייצגו צלילים שאינם קיימים בטורקית, ואילו אחרות ייצגו מספר צלילים בטורקית.
אימות הקריאה ا, و, ي (א', ו', י') ביטאו בטורקית שמונה אפשרויות (בעוד שבערבית ופרסית הן מייצגות רק שלוש אפשרויות): a/e, o/ö/u/ü, i/ay/ey.
כתוצאה מכך, מילים רבות קיבלו כפל משמעות והקורא נאלץ להסתמך על ההקשר כדי להבדיל בין מילים מסוימות.
לדוגמה, اولو (אולו) יכל להיות: ulu (גדול), ulu (מערבית, בעלים של דבר), ölü (מת), evli (נשוי), avlu (חצר), avlı, כבצירוף bol avlı bir yıl (שנה ברוכת ציד).
במצב זה, רק ההקשר הרחב וידיעה מקיפה של ערבית, פרסית וטורקית יכולה להבהיר איזו מהמשמעויות היא זו שמופיעה במשפט מסוים.
כתוצאה ממצב זה, סופרים טורקים השתדלו להשתמש ככל האפשר במילים נרדפות בערבית, שלגביהן אין ספק כיצד יש לקרוא אותן.
הצעות וקריאות קודמות לשינוי האלפבית
הרעיון לשינוי האלפבית הערבי-פרסי הוצע כבר בשנת 1851 על ידי אהמט ג'וודט (Ahmet Cevdet) והיו אחריו אחרים שגם ניסו לפתור את הבעיה.
בשנת 1862, אנטפלי מוניף פאשה (Antepli Münif Paşa) הציע לכתוב בניקוד מלא (כמו זה של הערבית) או להפסיק לחבר את האותיות ולכתוב אותן אחת אחת, בנפרד.
בשנת 1863, המדען הפוליטי והמחזאי האזרביג'אני פתח עלי אהונדזדה (Fath Ali Ahundzade) הגיש לאיסטנבול הצעה להוסיף כמה אותיות חדשות שיבטאו תנועות.
ההצעה נפסלה בשל קשיי יישום.
בתקופה החוקתית, בשנים 1908–1918, האינטלקטואלים שראו בשינוי דבר חיוני הסכימו שצריך לפחות לכתוב את האותיות בנפרד, כדי לחסוך את לימוד שלוש או ארבע הצורות של כל אות.
התוכנית היחידה שאכן נוסתה הייתה זו של אנוור פאשה (Enver Paşa) משנת 1913 ואילך, והיא להשתמש רק בצורות הסופיות של האותיות, בלי חיבורי אותיות.
מערכת זו נועדה לפשט את עבודת מפעילי הטלגרף הצבאיים.
אינונו היה עד לבעיות ששיטה זו גרמה במהלך המלחמה.
במקביל לנסיונותיו של אנוור להפיץ את האלפבית שלו, כמה עיתונאים ואנשי ספר קראו לאימוץ האותיות הלטיניות.
עניין זה היה נושא לשיחה בקרב קצינים עות'מאנים במלחמת גליפולי.
רעיון זה לא היה חדש: אהונדזדה הציע אותו לאחר שהרעיון הקודם שלו נדחה.
בשלהי ינואר 1910, הוסיין ג'אהיט (Hüseyin Cahit), עורך העיתון "Tanin", פרסם כתבה ובה שיבח את הרעיון האלבני להחלפת האותיות ללטיניות וליווניות והכריז שכדאי לטורקים לאמץ את הרעיון גם כן.
עם זאת, כשקבוצת אלבנים ביקשו פתווה, התגובה הייתה שלימוד האותיות הלטיניות בבתי ספר מוסלמיים מול קריאת הקוראן בערבית יהיה מנוגד לחוק הקדוש.
הקריאה לשפה חדשה ושינוי אוצר המילים החלה בשנת 1911, בכתב העת "Genç Kalemler", שקרא לסופרים צעירים להירתם לשירות המדינה וליצור ספרות לאומית חדשה ושפה חדשה (yeni lisan):
ללא מבנים תחביריים ערביים ופרסיים אלא אם כן אין חלופה טורקית.
ללא שימוש בצורות הרבים של ערבית ופרסית.
ללא שימוש במילים ערביות ופרסיות שאינן רווחות בשפה הטורקית.
באביב 1914, חמש כתבות אנונימיות הופיעו בשבועון שפרסם Kılıçzade Hakkı, וקראו לאימוץ הדרגתי של האותיות הלטיניות, בהדגישם ששינוי זה מיועד להתרחש.
ייתכן שבעקבות כתבות אלה השבועון נסגר.
תרומתו של אטאטורק לשינוי האלפבית הטורקי
נושא האלפבית עניין את מוסטפא כמאל מזה זמן מה.
בהיותו בסוריה בשנים 1905–1907 זה היה אחד מעיסוקיו, ובשנת 1922 שוחח על אפשרות אימוץ האלפבית הלטיני עם האלידה אדיפ אדיוואר.
בהיותו בסופיה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התכתב עם ידידתו מאדאם קורין (Madame Corinne) באיסטנבול בטורקית באותיות צרפתיות.
תרומתו של אטאטורק התבטאה לא רק בהחלפת האותיות, אלא גם במאמציו לפשט את השפה הכתובה באמצעות שימוש בטורקית פשוטה, חדשנותו במונחים טכניים, במיוחד במתמטיקה, ונסיונותיו ליצור מילים חדשות באוצר המילים הכללי.
בפגישה עם נציגי העיתונות של איסטנבול בשנת 1922, אטאטורק נשאל על ידי הוסיין ג'אהיט: "מדוע איננו מאמצים את האלפבית הלטיני?" ונענה: "טרם הגיע הזמן".
זו הייתה תקופת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, בה היו אנשי דת רבים.
לטענת איתמר בן אב"י באוטוביוגרפיה שלו, הוא שהציע לאטאטורק ללטן את הטורקית בעת פגישה עימו בירושלים בשנת 1911. אם כי טענה זו מוטלת בספק רב כיוון שאטאטורק שהיה קצין אז, הוצב בכלל בלוב ולא סביר שביקר בירושלים.
ב-20 במאי 1928, האספה הלאומית הגדולה הצביעה בעד אימוץ הספרות הבינלאומיות בטורקיה.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-23 במאי 1928, הוקמה ועדת השפה (Dil Encümeni), כדי לחשוב על אפשרות אימוץ האלפבית הלטיני לשפה הטורקית.
חברי הוועדה פסלו את רעיון תעתוק האלפבית, כדי להימנע מהנצחת הגייה ערבית ופרסית.
במקום זאת, הם העדיפו שההגייה הזרה תטמע בדפוסי הדיבור של איסטנבול.
חלק מהאותיות נבחרו באופן אקראי ונסיבתי, למשל האות Q לא נכנסה משום שאטאטורק לא אהב את צורתה.
תוכנית הוועדה הייתה להכניס את האלפבית החדש לשימוש תוך 15 שנים או תוך חמש שנים לכל הפחות.
הרעיון היה שבתחילה שתי מערכות הכתב (הישנה והחדשה) יופיעו זו לצד זו, למשל בעיתונים.
לטענתו, יש לבצע את הרפורמה בתוך שלושה חודשים או שהיא לא תאריך ימים.
כשהוסדר האלפבית, אטאטורק הציג אותו ב-9 באוגוסט 1928, בפארק גולחאנה לקהל שהשתתף בחגיגה של מפלגת העם הרפובליקנית.
יומיים לאחר מכן, החלו שיעורים בארמון דולמאבהצ'ה, תחילה לפקידים רשמיים ובהמשך למרצים באוניברסיטאות ולספרנים.
אטאטורק לקח לוח וגיר ויצא ללמד את האותיות החדשות בכפרים, בתראקיה ובמרכז אנטוליה.
הוא העניק שיעורים ציבוריים על האותיות החדשות, וכמה שרים ובכירים הלכו בעקבותיו.
בתאריכים 8-25.10.1928, כל הבכירים נבחנו בבקיאותם באלפבית החדש.
לאחר שהדבר נעשה, אטאטורק עיגן את השינוי בחוק.
ב-1 בנובמבר 1928, האספה הלאומית הגדולה העבירה את חוק מספר 1353, "על אימוץ ויישום האותיות הטורקיות החדשות", שנכנס לתוקף יומיים מאוחר יותר.
נאסר שימוש בספרים שנכתבו באלפבית הישן במוסדות לימוד.
לאחר סוף השנה, אין להדפיס ספרים חדשים באלפבית הישן.
על כל תכתובת בין אזרחים ובמחלקות ממשלתיות להיות באלפבית החדש החל מ-1 ביוני 1929. פקידים שלא ידעו את האלפבית החדש לא יכלו להיות יותר חברים באספה הלאומית הגדולה.
רפורמת השפה הכמאליסטית נבדלה מקודמותיה בכך שהיה זה קמפיין שמומן על ידי המדינה, באמצעות מענקים שנתיים מתקציב המדינה והשתמש באמצעי הבירוקרטיה, מערכת החינוך והרדיו הלאומי.
נוסף על כך, מטרות והיקף הפרויקט היו קיצוניים ושאפתניים מכל ניסיון שנעשה קודם לכן.
האותיות של האלף בית הטורקי
התנגדות לשונית: אחת הסיבות להתנגדות של אנשים למעבר לאלפבית לטיני או צרפתי הוא שבאלפבית זה, מילים נכתבו ביותר אותיות מאשר בכתב הערבי.
אחד המתנגדים מסיבה זו היה אבראהים אלאאדין (İbrahim Alaaddin), עורך ה-Resmili Gazete.
התנגדות דתית: בקונגרס הכלכלי של איזמיר במרץ 1923, שלושה ארגוני עובדים העלו הצעה בעד האלפבית הלטיני.
היושב ראש, הגנראל קאזים (Kâzım), פסל את ההצעה, באומרו שהדבר פוגם באחדות האסלאם, ויכול להעניק נשק לעמי אירופה שיטענו שטורקיה התנצרה.
בנובמבר 1926, בעיתון Hür Fikir, Kılıçzade Hakkı טען בכתבה שאופיו הקדוש של הקוראן לא מורחב לאלפבית שבו הוא כתוב.
כותרת המאמר (בתרגום חופשי) הייתה: "גם גבריאל לא הביא את האותיות הערביות, אתם יודעים".
לטיעון זה הייתה נקודת תורפה: מגיני הערבית הפרסית טענו שאם יוחלף האלפבית ללטיני, מספר האנשים שיודעים לקרוא את הקוראן יפחת באופן משמעותי, שכן שני סוגים של אלפבית הם יותר מכפי שהאדם הממוצע יכול ללמוד בתקופת חייו.
התנגדויות פוליטיות: קיצוני הימין התייחסו לרפורמה השפתית ככזו שמטרתה להחליש את הקשרים בין הטורקים של טורקיה לבין אלה של ברית המועצות, שהם חלמו לשחרר ביום מן הימים.
אלה התעלמו מחוסר הקשר שהיה קיים כבר לפני הרפורמה בין הטורקים בברית המועצות לבין אלה שבטורקיה, שגבר בעקבות חדירת מילים רוסיות לטורקית של ברית המועצות.
בנוסף, היו טורקים קומוניסטים שראו ברפורמה ניסיון בורגני שמטרתו להרחיב את הפער בין השפה הרשמית והספרותית ושפת העם.
יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית
לפי דעת חלק מהחוקרים, האלפבית הלטיני הוא הטוב ביותר שבו נעשה שימוש אי פעם לשפה הטורקית, למרות שאף הוא אינו מושלם.
בנוסף, רוב האנשים יסכימו ששינוי האלפבית היה צעד חיובי ושלב הכרחי במודרניזציה של טורקיה.
מערכת האיות הטורקית היא פונטית ונקראת לרוב בצורה אחידה, כפי שנכתבה.
סדר האלפבית הטורקי מקביל לזה של האלפבית הלטיני.
הסימנים הדיאקרטיים, כדוגמת האומלאוט וסימנים אחרים, נוספים מיד לאחר האותיות הלא מנוקדות שמתאימות להם (ç אחרי ğ, c אחרי g וכך הלאה).
בטורקית יש 29 אותיות, מהן 21 עיצורים ו-8 תנועות.
נוסף על כך, בשפה הטורקית קיימות ארבע תנועות ארוכות שונות מהקצרות, שלרוב לא ניתן להבחין בהן לפי איות המילה אך המשמעות שנוצרת באמצעותם היא שונה: למשל, sakın (היזהר!) ו- sâkin (שקט).
כמו כן, גזעי המילים והסיומות בטורקית יכולים להיות ברי שינוי במידה גבוהה, למרות שלרוב יש לשינויים חוקים ברורים.
שמות האותיות: שמות התנועות הן למעשה צליל התנועה.
לעיצורים, העיצור מלווה ב-e: לדוגמה: be, ce.
+ טבלה: העיצורים בטורקית ומאפייניהם עיצור אופן הגייה b,f,m,p,s,y,z עיצורים אלה מבוטאים כמו באנגלית.
(בעברית, בי"ת דגושה, פ"א רפה,מ"ם,פ"א דגושה,סמ"ך,יו"ד,זי"ן) C מקבילה ל-j באנגלית במילה judge, ג' בעברית.
Ç מקבילה ל-ch באנגלית, צ' בעברית.
j נהגית כ-j בצרפתית, ז' בעברית.
ş נהגית כ-sh באנגלית, שי"ן ימנית בעברית.
v בתחילת מילה נהגית כמו v באנגלית, באמצע ובסוף מילה אופן הגייתה משתנה בין דוברים שונים, אך ברוב המקרים היא נשמעת "חלשה" יותר מאשר V אנגלית.
r נהגית כ-tt באנגלית במבטא אמריקאי.
בסוף מילה, r לרוב לא נהגית בטורקית h נהגית כאות ה' בתחילת מילה, כמו במילה "הם" גם כשהיא מופיעה בסוף מילה או בין תנועות.בלשון המדוברת, h לפני עיצור לרוב נבלעת ונוצרת תנועה ארוכה (כמו במילה kahve – קפה).
d,t נהגות כמו באנגלית, חוץ מכך שקצה הלשון נוגע בחלק האחורי של השיניים הקדמיות העליונות,לכן הן שונות במקצת מאשר באנגלית.
n נהגית לרוב כמו באנגלית, רק שבדומה ל-d ו-t, קצה הלשון נוגע בחלק האחורי של השיניים הקדמיות.
לפני העיצורים b, p, האות n מבוטאת לעיתים כ-m.
לפני העיצורים g,k האות n מבוטאת כמו ng במילה sing.
k,g,l לאות k בטורקית שני צלילים: k שמקבילה לאות קו"ף לפני או אחרי תנועות קדמיות (e,i,ö,ü).k זו נהגית כמו במילה "קידומת".
ה-k השנייה מופיעה לפני או אחרי תנועות אחוריות (a,i,o,u)ונשמעת כמו האות c במילה "cool".
ההבדל באופן הגיית ה-k ניכר בעיקר כשהיא מופיעה בסוף מילה.האותיות g,l נהגות לפי אותם החוקים של האות k.
g, ğ אותיות אלה מופיעות לרוב רק בתחילת מילים או לאחר עיצור, למעט רשימה קצרה של מילים יוצאות דופן (בעיקר מילים שמקורן אירופאי, כמו סיגריה – sigara).
כשהאות ğ מופיעה בין תנועות אחוריות (a,ı,o,u), היא אינה נהגית בכלל ויש להתעלם ממנה.
שתי התנועות שמקיפות אותה צריכות להיהגות באופן נפרד.
לאחר תנועה אחורית, לפני עיצור או בסוף מילה, האות ğ נשמטת והתנועה הקודמת לה מתארכת.
p,t,k בעוד שבאנגלית, העיצורים p,t,k לא תמיד נהגים עם הוצאת אוויר (לדוגמה, crypt – שבהגיית ה-t שבה ננשף אוויר, מול butler – שבהגיית ה-t שבה לא ננשף אוויר), בטורקית בעת הגיית עיצורים אלה תמיד ננשף אוויר.
+ טבלה: התנועות בטורקית ומאפייניהן תנועה אופן הגייה a נהגית כבמילה father, אך מעט קצרה יותר (מקביל לפתח בעברית).
e נהגית כבמילה bet (מקביל לצירה בעברית).
ı נהגית באופן דומה להגיית ה-i במילה fir (מעין חיריק אחורי).
i נהגית כבמילה bit באנגלית (מקביל לחיריק בעברית).
o נהגית כמו באנגלית (מקבילה לחולם).
ö נהגית כמו e טורקית בשפתיים עגולות, בדומה לבגרמנית.
u נהגית בהברות פתוחות שאינן בסוף מילה ולפני ğ כמו oo באנגלית (מקביל לקובוץ).
לעומת זאת, בהברות סגורות ובסוף מילה, היא נהגית כמו u במילה put.
üנהגית כמו i טורקית בשפתיים מעוגלות, בדומה לבגרמנית.
הטעמה: להטמעה תפקיד מפתח בטורקית, שכן יש צמדי מילים רבים שניתן להבחין ביניהן רק לפי ההטעמה.
לרוב, ההטעמה היא על ההברה האחרונה של המילה, אלא אם כן צוין אחרת.
עם זאת, יש כמה מילים שהן יוצאות דופן.
גגון (Circumflex): '^' מעל תנועה מסמל תנועה ארוכה, כמו באות â במילה Kâtil, אך זה לא האמצעי השגרתי או האמין לזיהוי תנועה ארוכה בטורקית.
תפקיד נוסף של הגרש יכול להיות הדגשת העיצור שלפניו, כמו במילה gâvur (כופר, מי שאינו מוסלמי), או גם וגם – כמו במילה hâlâ, בה ה-L מודגשת וגם התנועות â ארוכות.
פהמי אלפאי אוזלאן (בטורקית: Fehmi Alpay Özalan; נולד ב-29 במאי 1973 באיזמיר), הידוע בשם אלפאי, הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הבלם, פוליטיקאי וחבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם מפלגת הצדק והפיתוח.
לאלפאי קריירת משחק שהתחילה בטורקיה, בעיקר במדי בשיקטש, והתפרשה לליגות הבכירות באנגליה, קוריאה הדרומית, יפן וגרמניה.
לזכותו תשעים הופעות במדי נבחרת טורקיה, במדיה היה אחד הבולטים במונדיאל 2002 שהסתיים עבור טורקיה במקום השלישי, וכן ייצג אותה בשתי אליפויות אירופה.
אלפאי החל את קריירת המשחק בקבוצת אלטאי מליגת העל הטורקית בעונת .
כבר בעונת הבכורה שלו רשם הבלם הגבוה 23 הופעות במדי הקבוצה, וצד את עיניהן של הקבוצות הבכירות במדינה.
לקראת עונת , בתום עונה אחת בלבד חתם אלפאי באחת מקבוצות הפאר הטורקיות, בשיקטש.
באמצע אותה עונה הגיע לקבוצה המאמן כריסטוף דאום, שהביא איתו שיפור במשחקה של הקבוצה שסיימה את העונה במקום הרביעי בטבלה.
אלפאי רשם רק עשר הופעות ליגה באותה עונה, והיה שחקן משלים בלבד.
במקביל, זכתה הקבוצה בגביע הטורקי, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על גלאטסראיי.
אלפאי בלט בשני משחקי הגמר, מסיבות שונות: במשחק הראשון בחוץ הורחק אלפאי בכרטיס אדום בדקה ה-54, במשחק שהסתיים בשוויון 0-0. במשחק הגומלין עלה אלפאי מהספסל בדקה ה-72 במצב של יתרון 2-1 לקבוצתו, וראה את גלאטסראיי משווה שש דקות אחר כך.
בדקה ה-83 נשלח אלפאי בכדור עומק לרחבה, ותוך כדי גלישה גבר על המגן היריב וגלגל את הכדור אל הרשת.
השער של אלפאי קבע את תוצאת המשחק, 3-2 לבשיקטש, והעניק לה את הזכייה בגביע.
עונה אחר כך כבר היה אלפאי שחקן משמעותי יותר בקבוצה.
הוא רשם 29 הופעות ליגה וכבש שלוש פעמים בדרך לזכייתה של בשיקטאש באליפות טורקיה.
הוא שיחק בקבוצה בסך הכול במשך שש עונות, במהלכן זכה עימה בגביע נוסף, ורשם במדיה 148 הופעות ליגה בהן כבש תשעה שערים.
לאחר שחוזהו נרכש על ידי קבוצת ניהול, הוא הועבר לפנרבחצ'ה, במדיה שיחק בעונת .
לאחר שהרשים בהופעותיו בטורניר יורו 2000 עם נבחרת טורקיה, נרכש אלפאי על ידי אסטון וילה ומאמנה ג'ון גרגורי, ועבר לראשונה בקריירה לפרמייר ליג.
אלפאי השתלב בצורה חלקה בהגנת הקבוצה, ורשם 33 הופעות ליגה בעונה הראשונה שלו באנגליה.
עונה אחר כך, בשילוב עם השוער הדני פטר שמייכל והבלם השוודי אולוף מלברג, הייתה חוליית ההגנה של אסטון וילה יציבה וחזקה.
התנופה של אלפאי נעצרה באמצע העונה, כשנפצע בקרסולו ונאלץ להחמיץ את המשך העונה.
אלפאי התאושש בזמן לקראת מונדיאל 2002. הוא היה מהבולטים במדי טורקיה שסיימה שלישית, והופעותיו המצוינות עוררו את עניינן של קבוצות בכירות ביבשת, בהן ברצלונה ואינטר מילאנו.
גרהאם טיילור, מאמן אסטון וילה שהחליף את גרגורי במהלך העונה הקודמת, סירב למכור את אלפאי, ולבלם הטורקי נוצרה תדמית של תאב בצע.
הוא הוקפא על ידי טיילור למשך מרבית העונה ורשם חמש הופעות ליגה בלבד.
הגעתו של דייוויד אולירי לתפקיד המאמן לקראת עונת , סימנה תקווה חדשה עבור אלפאי.
הוא עלה בהרכב למשחק הבית הראשון של אסטון וילה באותה עונה, מול צ'רלטון אתלטיק, אך ספג קריאות בוז מאוהדי קבוצתו.
אלפאי כבש את שערה הראשון של אסטון וילה במשחק, וחגג את השער בתנועת השתקה לכיוון קהלו שלו.
זעמם של האוהדים על מעשיו הובילו לדחיקתו אל מחוץ להרכב הקבוצה במשחקים הבאים.
ב-11 באוקטובר 2003 נפגשו באיסטנבול נבחרות וטורקיה למפגש במסגרת מוקדמות יורו 2004. במהלך המשחק התעמת אלפאי פעמיים עם קפטן אנגליה דייוויד בקהאם.
הפעם הראשונה הייתה במהלך המחצית הראשונה, כאשר בקהאם החמיץ פנדל ואלפאי ניגש ללעוג לו ואף הפגיש עמו ראשים אל מול עיני השופט.
הפעם השנייה הייתה כשדחף את אצבעו לפניו של בקהאם בירידה להפסקה, מה שהוביל לתגרה במנהרת השחקנים.
התנהגותו של אלפאי במשחק הובילה את אסטון וילה להתיר את חוזהו פחות משבועיים אחר כך.
בהודעת הקבוצה נמסר כי עקב האירועים האחרונים, יתקשה אלפאי לייצג שוב את אסטון וילה, וחיי משפחתו באנגליה לא יהיו קלים, ועל כן הצדדים הסכימו להתיר ביניהם את החוזה בהסכמה.
שחרורו של אלפאי מהקבוצה הוביל להתעניינות רבה בו מצד קבוצות בגרמניה ובאיטליה.
מכיוון שחלון ההעברות האירופי כבר נסגר בשלב זה, ואלפאי היה נאלץ להמתין עד לחודש ינואר כדי לשחק שוב בקבוצה אירופית, הוא בחר לדחות את ההצעות ולעבור לקבוצה החדשה אינצ'ון יונייטד מקוריאה הדרומית, לקראת עונתה הראשונה בהיסטוריה.
לאחר פחות מחצי שנה עבר לשחק באוראווה רד דיימונדס מליגת העל היפנית.
בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת , רשם אלפאי עשר הופעות ליגה והיה מהמצטיינים במשחקים אלו, מה שהקנה לו את תואר שחקן ההגנה המצטיין של העונה בליגה.
דווקא לאחר העונה המוצלחת, פתח אלפאי את עונת עם שלושה כרטיסים אדומים בשבעה משחקים בלבד ושוחרר מהקבוצה מיידית עקב בעיות המשמעת.
במהלך 2005 חזר בשנית לכדורגל האירופי, כשחתם במדי פ.צ.
אלפאי רשם 21 הופעות ליגה בעונת , אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להינצל מירידה לבונדסליגה השנייה.
על אף ההתעניינות הרבה בו באנגליה ובטורקיה, נותר אלפאי נאמן לקבוצתו והמשיך לשחק במדיה גם בבונדסליגה השנייה, כשהוא רושם 27 הופעות ליגה נוספות במדי קלן.
אלפאי היה חתום בקבוצה גם לעונת , אך בעיות משמעת חוזרות ונשנות הותירו אותו מחוץ לסגל עד לתום חוזהו, והוא לא זכה לשחק במדי המועדון כלל במהלך העונה.
בסיום חוזהו בקלן פרש אלפאי ממשחק בגיל 35.
אלפאי החל את דרכו בנבחרת טורקיה ב-1995 תחת המאמן פתיח טרים.
שנה אחר כך, בגיל 23 בלבד, כבר נכלל בסגל של טרים לקראת יורו 1996, הופעת הבכורה של טורקיה בתולדות הטורניר.
הטורקים סבלו מטורניר חלש בו הפסידו בכל משחקיהם (מול , ו) מבלי שכבשו שער.
אלפאי פתח בהרכב בכל משחקיה של טורקיה בטורניר, ותופקד בעמדת המגן השמאלי.
בתום הטורניר הוחלף טרים במוסטפא דניזלי, שלא הצליח להעפיל ממוקדמות מונדיאל 1998 אך הוביל את נבחרתו לטורניר יורו 2000. אלפאי זומן לסגל לקראת הטורניר, ופתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים.
הוא הפגין גיוון רב כששיחק בעמדות הבלם והמגן הימני.
הטורניר נפתח בהפסדה של טורקיה 2-1 ל ובשוויון 0-0 במשחקה מול .
במפגש גורלי גברה טורקיה 2-0 על והעפילה לשלב הבא.
ברבע הגמר פתח אלפאי בהרכב מול , אך הורחק כבר בדקה ה-30 בעקבות לאחר שהכה ללא כדור את פרננדו קאוטו בזמן השניים על הדשא לאחר שהתעמתו בניסיון להתמקם לקראת כדור חופשי.
בהיעדרו ספגה טורקיה פעמיים, הפסידה 2-0 והודחה מהטורניר.
משחק השיא של אלפאי בנבחרת היה במהלך מוקדמות מונדיאל 2002, כשכבש שלושער (מתוך ארבעה שערים בסך הכול שכבש במדי טורקיה) לרשתה של , בדרך לשוויון 3-3 בסיום.
הוא זומן על ידי המאמן שנול גינש לסגל טורקיה לקראת מונדיאל 2002, הטורניר המוצלח ביותר של אלפאי בנבחרת.
הטורניר נפתח ברגל שמאל עבור אלפאי, במשחק הפתיחה מול .
בדקה ה-86, במצב של שוויון 1-1, בעט השוער רושטו רצ'בר את הכדור לגופו של לואיזאו הברזילאי.
האחרון היה בדרכו לכיבוש שער בטוח, כשאלפאי תפס בחולצתו והכשילו ברחבה.
הוא ספג כרטיס צהוב שני והורחק, ואת כדור העונשין תרגם ריבאלדו לשער ניצחון, 2-1 לברזיל בסיום.
בעקבות ההרחקה החמיץ אלפאי את המשחק מול שהסתיים בשוויון 1-1, ולא שותף גם בניצחון 3-0 על שהעניק לנבחרתו מקום בשמינית הגמר.
בשלבי הנוק-אאוט של הטורניר חזר אלפאי להיות מרכיב חשוב בהגנת הנבחרת.
הוא פתח בהרכב וסייע לנבחרתו לשמור על רשת נקייה בניצחון על בשמינית הגמר.
ברבע הגמר שמר עם נבחרתו פעם נוספת על רשת נקייה, בניצחון 1-0 על בהארכה (המשחק הסתיים בשער זהב בדקה ה-94).
בחצי הגמר שוב פגשה טורקיה את ברזיל, ונכנעה לה פעם נוספת, 1-0. אלפאי, ששיחק לאורך כל שלבי הנוק-אאוט, פתח ושיחק גם לאורך כל המשחק על המקום השלישי, בו גברה טורקיה 3-2 על .
הופעותיו המרשימות של אלפאי זיכו אותו במקום בנבחרת הטורניר.
הופעתו האחרונה של אלפאי בנבחרת הייתה בשלב הפלייאוף המכריע במוקדמות מונדיאל 2006. לאחר הפסד חוץ 2-0 ל, אירחה טורקיה את משחק הגומלין.
כבר בדקה השנייה נגע אלפאי בידו ברחבה וגרם לפנדל, אותו תרגם אלכסנדר פריי לשער יתרון שווייצרי.
הניצחון הטורקי 4-2 בסיום לא הספיק, ושווייץ עלתה בזכות חוק שערי חוץ.
בסיום המשחק התפתחה קטטה, בעקבותיה הורחק אלפאי על ידי פיפ"א משישה משחקים.
בסך הכול רשם אלפאי 87 הופעות במדי טורקיה, בהן כבש ארבע פעמים.
גביע העולם: 2002 (מקום שלישי)
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםאלטאיליגת העל הטורקית231בשיקטשליגת העל הטורקית100293312253261270פנרבחצ'הליגת העל הטורקית293אסטון וילהפרמייר ליג3301405051אינצ'ון יונייטדליגת העל של קוריאה הדרומית80אוראווה רד דיימונדסליגת העל היפנית10030פ.צ.
האלפבית של שפת אורדו מבוסס על האלפבית הערבי-פרסי, עם תוספות שנועדו להתאימו לשפה.
הוא כולל 35 אותיות בסיס, ועוד כעשרים אותיות הנסמכות עליהן.
סגנון הכתיבה הנהוג באורדו הוא נסתעליק.
חלק מן העיצורים באורדו מקבלים נישוף, כלומר תוספת נשיפה בעת הגייתם.
בכתיבה נהוג להוסיף לעיצורים את האות ھ לאחר העיצור כדי להדגיש את הינשוף.
שניים מן העיצורים המנושפים (مھ ו-نھ) יבואו רק באמצע מילה.
האותיות הייחודיות לאלפבית הערבי אינן מקבלות נישוף.
להלן רשימת האותיות אשר עליהן חל הנישוף (לאחר הוספת ھ להדגש הנישוף):
ٹ - עיצור כפוף, סותם, אטום /ʈ/
ڈ - עיצור כפוף, סותם, קולי /ɖ/
ڑ - עיצור כפוף, מקיש /ɽ/
ں - נון עֻ'נּה (نون غنّه), לא עומדת בפני עצמה אלא מוסיפה אנפוף (/~/) לתנועה שלפניה.
לעולם לא תבוא בתחילת מילה.
کنول - /kə̃vəl/ פרח הלוטוס
ھ - דו-צ'שמי הא (دو چشمی ہے), מוסיפה נישוף לעיצורים (/ʰ/ or /ʱ/).
תמיד נכתבת לאחר עיצור בצורה אחידה: ﮭ.
באמצע מילה נכתבת כאות י רגילה (ـيـ), ובסוף מילה נכתבת בצורתה הייחודית (ے).
אלפאטאורי (באיטלקית: Scuderia AlphaTauri) הייתה קבוצת מרוצים איטלקית שהתחרתה בסבב הפורמולה 1. הקבוצה החלה להתחרות בעונת 2020 במקומה של קבוצת טורו רוסו ומשמשת כאחת משתי הקבוצות שבבעלות דיטריך מאטשיץ, לצידה של קבוצת רד בול רייסינג.
שמה של הקבוצה הוא כשם מותג האופנה שבבעלות רד בול.
לקראת עונת 2024 שינתה הקבוצה את שמה לרייסינג בולס.
בספטמבר 2019 הגישה קבוצת טורו רוסו בקשה לשנות את שמה.
ב-1 בדצמבר הוכרז שמה החדש של הקבוצה: "אלפאטאורי", על שם מותג האופנה שבבעלות רד בול.
פייר גאסלי ודניאיל קוויט, צמד נהגי טורו רוסו בעונת 2019, המשיכו לנהוג בקבוצה החדשה בעונת הבכורה שלה.
בגרנד פרי איטליה ניצח גאסלי את המרוץ, לאחר שזה הופסק פעמיים לאחר הנפת דגל אדום בעקבות תאונות שאירעו על המסלול.
גאסלי הוחתם לעונה נוספת, כשלצידו הצטרף לקבוצה יוקי צונודה, שהיה חלק מתוכנית פיתוח הנהגים של רד בול, וסיים במקום השלישי את עונת הפורמולה 2. בגרנד פרי אזרבייג'ן סיים גאסלי במקום השלישי והשיג את הפודיום השני לזכות הקבוצה.
ביוני 2022 האריכה הקבוצה את החוזה עם גאסלי עד לסיום עונת 2023. באוקטובר חתם גאסלי על חוזה בקבוצת אלפין בעונת 2023, לאחר שהקבוצה הסכימה לשלם לאלפאטאורי 10 מיליון אירו.
ניק דה פריס הוחתם כמחליפו של גאסלי.
הביצועים של דה פריס במחצית הראשונה של העונה היו חלשים ביחס לצונודה.
אחרי עשרה מרוצים פוטר דה פריס באופן מיידי.
את מקומו תפס דניאל ריקארדו, ששימש כנהג משלים ברד בול באותה העת.
ריקארדו נפצע במהלך האימון לקראת גרנד פרי הולנד ושבר את ידו.
את מקומו תפס ליאם לוסון, הנהג המשלים של הקבוצה, שהמשיך להתחרות גם בשלושת המרוצים הבאים.
באפריל 2023 הודיעה הקבוצה על פרישתו הצפויה של פרנץ טוסט, מנהל הקבוצה, בסיום העונה.
את מקומו יתפוס לורן מקיס.
בהמשך הודיעה הקבוצה על מינוי של פיטר באייר למנכ"ל הקבוצה לקראת עונת 2024. בנוסף הוכרז שהקבוצה תמותג תחת שם חדש.
בינואר 2024 נרשמה הקבוצה תחת השם "רייסינג בולס" והוכרז שבעונת 2024 תתחרה תחת השם "ויזה קאשאפ ר.ב." על שם נותני החסות הגדולים של הקבוצה.
האי אלפאוס הוא אי סלעי הממוקם בסמוך מצפון לאי סמית' באיי שטלנד הדרומיים, אנטארקטיקה.
אורכו של האי 310 מטרים (בכיוון מערב - דרום-מערב); רוחבו של האי 120 מטרים.
האי ממוקם 660 מטרים מערבית - צפון-מערבית מכף סמית'; 3.7 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מנקודת דליאן; ו-1.06 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהאי בארלו.
האי מופה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009, ובשנת 2018.
בשפות פורמליות, אלפבית היא קבוצה לא ריקה של סמלים, הנחשבת בדרך כלל כמייצגת אותיות, תווים, או סְפָּרות אך ייתכן גם שה"סמלים" הללו יהיו קבוצת פונמות (צליל בודד).
אלפבית במובן טכני זה של קבוצה, משמש במגוון רחב של תחומים, וביניהם: לוגיקה, מתמטיקה, מדעי המחשב ובלשנות.
לאלפבית יכולה להיות כל עוצמה ("גודל") ובהתאם לתפקידו היא עשויה להיות סופית (למשל, האלפבית הלטיני, עם האותיות "a" עד "z"), יכולה להיות בת מנייה (למשל, ), או אפילו לא בת מנייה (למשל, ).
מחרוזות, המכונות גם "מילים", מעל אלפבית מוגדרות כרצף של סמלים מתוך קבוצה זו.
לדוגמה, אלפבית האותיות הקטנות "a" עד "z" יכול לשמש ליצירת מילים באנגלית כמו "iceberg" ואילו האלפבית של האותיות הקטנות והגדולות יכול לשמש גם ליצירת שמות נכונים דקדוקית כמו "Wikipedia".
אלפבית נפוץ הוא {0,1}, האלפבית הבינארי, ו-"00101111" היא דוגמה למילה מעליו, כלומר מחרוזת בינארית.
ניתן להביט גם על מילים אינסופיות מעל אלפבית זה.
לעיתים קרובות עבור מטרות מעשיות ניאלץ להגביל את סוג הסמלים באלפבית כך שהם יהיו חד-משמעיים כאשר נקרא אותם.
למשל, אם באלפבית שלנו ישנם שני האיברים {00,0}, מחרוזת הכתובה על נייר כ-"000" איננה חד משמעית מכיוון שלא ברור האם זה רצף של שלושה סמלי "0", או הסימן "00" ואחריו "0", או שמא מדובר ב-"0" ואחריו "00".
אם L היא שפה פורמלית, כלומר קבוצה (אולי אינסופית) של מחרוזות באורך סופי, האלפבית של L היא קבוצת כל הסמלים שעשויים להופיע בכל מחרוזת ב-L.
לדוגמה, אם L היא קבוצת כל מזהי המשתנים בשפת התכנות C, האלפבית של L היא הקבוצה {a, b, c, ..., x, y, z, A, B, C,.
ואם L היא קבוצת כל המילים בשפה העברית, האלפבית של L היא קבוצת האותיות "א" עד "ת".
בהינתן אלפבית , קבוצת כל המילים באורך מעל האלפבית תסומן על ידי .
הקבוצה היא קבוצת כל המילים הסופיות (בכל אורך אפשרי) הנוצרת על ידי פעולת כוכב קלין ומסומנת , קבוצה זו מכונה גם הסגוּר קליין של האלפבית .
הסימון מציין את קבוצת כל המילים האינסופיות מעל האלפבית , ו- מציין את הקבוצה כלומר את כל המילים הסופיות או האינסופיות.
שימוש נרחב באלפבית נעשה בשפות פורמליות, באוטומטים, ובאוטומטים-למחצה.
כמעט תמיד, כאשר מגדירים סוגי אוטומטים, כגון אוטומטים סופיים דטרמיניסטיים, נדרש לציין מראש מהו האלפבית שממנו מורכבות מילות הקלט לאוטומט.
ביישומים אלו, נדרוש לרוב שהאלפבית יהיה קבוצה סופית, וזו תהיה המגבלה היחידה שלו.
כאשר משתמשים באוטומטים, ביטויים רגולריים או דקדוקים פורמליים כחלק מאלגוריתמים המעבדים מחרוזות, ניתן להניח כי האלפבית הוא קבוצת התווים של הטקסט אותו מעבד האלגוריתם, או תת-קבוצה של תווים מותרים מתוכה.
אלפאידה (Alpaida, גם אלפידה Elphide, Elfide, או כלפאידה Chalpaida; 654 לערך – 714 לערך) הייתה אצילה פרנקית שהגיעה מאזור לייז'.
היא הייתה אשתו השנייה או פילגשו של פפין מהרסטל (האמצעי) ואם בנו, קרל מרטל, ואולי גם אם בנו כילדברנד הראשון.
ב"ספר ההיסטוריה של הפרנקים" ובהמשכים של הכרוניקה של פרדגריוס היא נזכרת כאשתו של פפין.
למברט ממאסטריכט (636-705) היה מבקר קולני של מערכת היחסים בין פפין לאלפאידה, כמערכת יחסים ביגמית.
בסופו של דבר התפתחה מסורת לפיה ה"דומסטיקוס" (domesticus, מנהל תחומי המדינה) של פפין, דודו (Dodo), שחייליו רצחו את למברט, היה למעשה אחיה של אלפאידה; עם זאת, הוטל ספק בדיוק ההיסטורי של היותו אחיה.
אלפבה תרופ היא הפרוטגוניסטית הראשית בעלילת הרומן "מרשעת" מאת גרגורי מגווייר שיצא לאור בשנת 1995, עיבודו המוזיקלי ועיבודו הקולנועי בן שני החלקים של המחזמר.
אלפבה היא האלטר-אגו של המכשפה הרעה מן המערב מהרומן "הקוסם מארץ עוץ" מאת ליימן פרנק באום משנת 1900.
ברומן שכתב באום, מופיעה המכשפה ללא שם וידוע מעט על קורות חייה; מנגד, ברומן הבבואה שכתב מגווייר, הוא יוצר עבורה סיפור רקע וחוקר את עולמו של "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטה.
דמותה של אלפבה ברומן זה ממודלת על פי דמותה של מרגרט המילטון בסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939 – ירוקת-עור, עטויה כולה בשחור וחובשת כובע-מגבעת גבוה.
בנוסף לכך, בחר מגווייר את שמה של המכשפה – "אלפבה" – על בסיס הגיית ראשי התיבות הנגזרים משמו של באום – "".
אלפבה תרופ נולדה בראש מרג'ינס שבוונד הרדינגס, אזור כפרי בארץ המנצ'קינים שבארץ עוץ.
שלא כמו שאר תושבי ארץ המנצ'קינים, נולדה אלפבה ירוקת-עור.
בנוסף לעורה הירוק, היא נולדה עם אלרגיה מוזרה ובלתי-מוסברת למים, שגורמים לה לכוויות חומצתיות ששורפות אותה עד כאב.
מכיוון שאין ביכולתה להתרחץ, נאלצת אלפבה לרחוץ את עצמה בספוג עם סוג מיוחד של שמן נוזלי.
ללא קשר לעורה המוזר, מתוארת אלפבה כצעירה נורמלית לחלוטין מכל היבט אחר – היא אינטליגנטית מאוד, שאפתנית, סרקסטית, בעלת מחשבה עצמאית ודעתנית.
בנוסף, בשל דמה האצילי, אלפבה גבוהה באופן יחסי בניגוד לרוב תושבי ארץ המנצ'קינים נמוכי-הקומה.
אלפבה היא בתם הביולוגית של מלנה תרופ, יורשת משפחת האצולה תרופ, ושל אוסקר זורואסטר דיגס, לימים .
שנים לפני שהשתלט על כל עוץ, דיגס סימם ואנס את מלנה באמצעות "שיקוי פלא" ירוק, כך שמלנה לא זכרה את האונס ואלפבה גדלה באמונה שאביה החורג, הכומר האיגודאי פרקספר, הוא אביה הביולוגי.
עוד נרמז במהלך הרומן כי השיקוי הירוק הוא שגרם למצב עורה של אלפבה וכי דמה האנושי הוא שמאפשר לה לקרוא את הגרימרי – ספר כשפים – מכיוון שבארץ עוץ קיימת מערכת כתיבה שונה, ובאמצעותו לתרגל את כשפיה.
במהלך שנות בגרותה בארץ המנצ'קינים ולאחר מכן בארץ הקוואדלינגים, אלפבה מנודה חברתית בעל-כורחה בעקבות התעקשותה של מלנה, שנבוכה מעורה הירוק, להרחיקה ממגע עם ילדים אחרים.
בסופו של דבר, משכנעת נני את מלנה לאפשר לבתה לשחק עם הילדים המקומיים, בתקווה שזה יאפשר לאלפבה לפתח את ביטחונה העצמי שיחזק אותה בהמשך חייה.
לצד הלחצים והקשיים החברתיים, אלפבה גדלה ומתבגרת בתקופה הנחשבת לרעה מבחינה כלכלית וחברתית עבור ארץ עוץ – עם הקוסם כשליט, הכל משתנה באופן קיצוני כאשר המדיניות ברחבי עוץ מתחילות להפריד בין התושבים, ובמיוחד בין האנשים לבין החיות המדברות שפעם חיו בנוחות לצדם.
בגיל 17, מתקבלת אלפבה לקרייג הול, מכללת הנשים של אוניברסיטת שיז, שם היא מצוותת למגורים יחד עם גלינדה אפלנד, נערה גיליקינית יפהפייה, פופולרית, מפונקת ומיוחסת מאוד.
במהלך הקיץ, אלפבה עובדת כעוזרת ההוראה של דוקטור דילמונד, פרופסור ועז שחוקר את ההבדלים בין בעלי-חיים לבני אדם.
לצורך המחקר, אלפבה נעזרת בבוק, קרופ וטיבט, שעוזרים לה לקבל גישה לספריית בריסקו הול.