tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחסות הכנר ידוע-השם יהודי מנוחין, ויחד עם הפסנתרן אדולף באלר והצ'לן גאבור רייטו, ייסד טוטנברג ב-1942–1943 את שלישיית אלמה באחוזת אלמה של מנוחין בקליפורניה.
טוטנברג הופיע עם הרבה תזמורות אמריקאיות, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת קליבלנד, תזמורת מינסוטה, התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס, הפילהרמונית של לוס אנג'לס והתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
באירופה ניגן עם כל התזמורות הגדולות כגון הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של לונדון ותזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם.
הוא ניגן תחת שרביטם של מנצחים ידועי-שם, בהם סטוקובסקי, קובליק, סל,
הוא הופיע ברסיטלים בבית הלבן, בקרנגי הול, בספריית הקונגרס, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות ובכל עיר גדולה באמריקה ובאירופה.
מקומו לא נפקד בפסטיבלי המוזיקה החשובים ברחבי העולם, בהם פסטיבל זלצבורג, פסטיבל המוזיקה של אספן, טנגלווד ועוד.
טוטנברג הרבה להקליט לחברות שונות, בהן דויטשה גרמופון, טלפונקן, פיליפס ועוד.
בשנת 1947 התמנה טוטנברג לראש מחלקת כלי המיתר באקדמיה למוזיקה של המערב בסנטה ברברה, קליפורניה.
בשנים 1961 עד 1978 כיהן כפרופסור למוזיקה וראש מחלקת כלי המיתר באוניברסיטת בוסטון.
כמו כן לימד בקונסרבטוריון פיבודי למוזיקה, בבית למוזיקה באספן, קולורדו, בבית ספר מאנס למוזיקה ובבית ספר לונגי למוזיקה בקיימברידג' (מסצ'וסטס), שאותו ניהל משנת 1978 עד 1985.
בשנת 1983 הוכרז טוטנברג "מורה אמן של השנה" מטעם האיגוד האמריקאי של מורים לכלי מיתר, וב-2007 הוענק לו תואר הכבוד של "מוזות ומורים" מטעם הרכב המיתרים של ניו אינגלנד על הישגיו הגדולים באמנות ועל תרומותיו הנכבדות להוראת הנגינה בכלי מיתר.
בשנת 1988 העניקה ממשלת פולין את מדליית ההצטיינות הגבוהה ביותר לרומן טוטנברג, על מפעל חיים בתרומות לחברה הפולנית.
אחד הכלים החביבים על טוטנברג היה סטרדיוואריוס איימס, שאותו קנה תמורת 15,000 $ בשנת 1943. הכינור נגנב ממשרדו לאחר קונצרט במאי 1980. טוטנברג חשד בכנר שאפתן בשם פיליפ ס.
ג'ונסון, אך המשטרה לא מצאה די ראיות להצדיק את מעצרו.
הכלי האבוד נמצא כעבור 35 שנים, בשנת 2015, ארבע שנים לאחר מותו של ג'ונסון, כשאשתו לשעבר גילתה אותו בין חפציו והביאה אותו אל מומחה לשם הערכת שוויו.
רומן ויאצ'סלבוביץ' זוזוליה (באוקראינית: Роман В'ячеславович Зозуля); נולד ב-17 בנובמבר 1989 בקייב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת החלוץ.
זוזוליה החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב.
זוזוליה שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו, ולהרכב הקבוע של הקבוצה שובץ רק בעונת 2008/2009.
בשנת 2011 עבר לקבוצת דניפרו.
בשנת 2016 עזב את דניפרו וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה הספרדית ריאל בטיס.
בפברואר 2017 הושאל על ידי ריאל לקבוצת ראיו ואיקאנו.
זוזוליה שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בנובמבר 2004 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה, סה"כ שיחק בנבחרת הנערים 35 משחקים והבקיע 9 שערים.
ב-2006 זומן לנבחרת הנוער של אוקראינה.
זוזוליה שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים.
הוא שיחק 23 משחקים, הבקיע 2 שערים.
הוא השתתף בכל 3 משחקי הנבחרת בטורניר.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק זוזוליה מאז אוקטובר 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול - במהלך המשחק הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת.
זוזוליה היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016. הוא השתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
במאי 2017 הודיע על פרישה מהנבחרת.
בינואר ובפברואר 2012 השתתף לוב בתוכנית הריאליטי הגרמנית שהקנתה לו השתתפות באירוויזיון 2012 עם השיר Standing Still.
בשנת 2007 לוב השתתף בפורמט הגרמני לאמריקן איידול - Deutschland sucht den Superstar.
לוב נאלץ להפסיק את השתתפותו בתוכנית למרות שהיה פייבוריט לזכייה, עקב זיהום במיתרי הקול.
לוב פרש מהתוכנית בשלב עשרים הגדולים.
בשנת 2008, רומן לקח חלק בתחרות קדם האירוויזיון הגרמני, במטרה לייצג את גרמניה באירוויזיון 2008 בבלגרד כחלק מלהקת הנוער P12G.
שירם "When The Boys Come" לא נבחר לעלות לגמר התחרות ואלו הודחו בחצי הגמר.
אירוויזיון וגלי המשך (2012 - )
ב-16 בפברואר 2012 זכה לוב בקדם האירוויזיון הגרמני "Unser Star für Baku" וייצג את גרמניה באירוויזיון 2012. הוא קיבל 110 נקודות והתמקם במקום השמיני.
ההופעה באירוויזיון הפכה אותו לאמן מוכר בגרמניה.
רומן סרגייביץ' זובנין הוא כדורגלן רוסי המשחק בספרטק מוסקבה בעמדת הקשר.
זובנין התחיל את הקריירה שלו באקדמיקה טוליאטי מהליגה הרוסית השנייה.
ב-30 באפריל 2011 זובנין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אופה.
בקיץ חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-19 באפריל 2013 זובנין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אנז'י מחצ'קלה.
ב-18 במאי 2015 זובנין הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2-1 לאוראל.
בעונת זובנין הצליח לתפוס את מקומו בהרכב, אך בסיום העונה ירדה דינמו לליגה השנייה.
בקיץ זובנין חתם בספרטק מוסקבה, עימה זכה באליפות רוסיה בתום עונת 2016/2017.
ב-31 במרץ 2015 זובנין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד .
זובנין נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
רומן אורליאנוס טורס מורקילו (בספרדית: Román Torres; נולד ב-20 במרץ 1986) הוא כדורגלן פנמי המשחק בעמדת הבלם בצ'ורייו הפנמית ובנבחרת פנמה.
טורס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער צ'פו בפנמה סיטי.
בשנת 2004 עלה לקבוצת הבוגרים, ובאותה שנה כבש במדי הקבוצה חמישה שערים במסגרת הליגה.
ב-1 ביולי 2005, חתם טורס בסן פרנסיסקו מליגת העל הפנמית, שם היה שחקן הגנה קבוע בהרכב הקבוצה וכבש ארבעה שערים באותה העונה.
ב-1 בינואר 2006, חתם לעונה אחת בקורטולואה הקולומביאנית, ששיחקה בליגות המשנה של קולומביה.
ב-1 בינואר 2007, עבר טורס לשחק בקבוצת לה אקידד סגורוס, ששיחקה באותה תקופה בליגת המשנה של קולומביה.
בעונת 2008, העפיל טורס עם הקבוצה לליגת העל הקולומביאנית.
בעונת 2009, שיחק לראשונה בליגת העל הקולומביאנית, כולל במסגרת גביע סודאמריקה מול אוניון אספניולה הצ'יליאנית, שם הודחה קבוצתו בסיבוב הראשון.
באותה עונה כבש טורס שער מול דפורטס קינדיו במסגרת הליגה.
בתחילת עונת 2010, הוחלט להשאילו לקבוצת ג'וניור ברנקייה, ששיחקה אף היא בליגת העל הקולומביאנית.
טורס זכה עם ג'וניור ברנקייה באליפות קולומביה, אחרי ניצחון על קבוצת לה אקידד סגורוס.
למרות הזכייה בתואר, הושאל לקבוצת אתלטיקו נסיונל בשנת 2011. הקבוצה הוכתרה כאלופה בליגת העל הקולומביאנית בשנה זו, אך לצערו של טורס הוא לא השתתף במשחקי הגמר בליגת העל הקולומביאנית, עקב זימונו לנבחרת פנמה, בסוף העונה חזר ללה אקידד סגורוס, אך מיעט לשחק.
בשנת 2012, חתם במיונאריוס תמורת כמיליון דולר, ובמשחקו הראשון בגביע ליברטדוס מול טיחואנה המקסיקנית, קיבל טורס כרטיס אדום לאחר עבירה על שחקן הקבוצה היריבה.
טורס רשם מעל 100 הופעות בליגה הקולומביאנית והפך לאחד משחקני ההגנה הטובים בליגה.
ב-12 באוגוסט 2015, עזב את קולומביה וחתם בסיאטל סאונדרס מה-MLS.
הופעת הבכורה שלו בקבוצה הייתה ב-18 באוגוסט 2015 מול אורלנדו סיטי, במשחק שהסתיים בניצחון 4-0 לטובת סיאטל, וגם טורס רשם בישול באותו המשחק.
ב-13 בספטמבר 2015, נפצע טורס במהלך משחק ליגה מול סן חוזה ארת'קווייקס וגמר את העונה.
ב-11 בדצמבר 2016, שיחק במשחק הגמר מול טורונטו וגם כבש את שער הניצחון בדו-קרב פנדלים, והקבוצה זכתה באליפות ה-MLS.
ב-24 ביולי 2017, זכה לראשונה לענוד את סרט הקפטן של סיאטל סאונדרס במשחק הליגה מול סן חוזה ארת'קווייקס.
ביולי 2005 זומן טורס לראשונה לנבחרת פנמה.
ב-17 ביולי 2005 רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד דרום אפריקה בשלב רבע הגמר במסגרת גביע הזהב של CONCACAF, כאשר עלה מהספסל בדקה ה-100 של המשחק, פנמה ניצחה 5-3 בדו-קרב פנדלים.
ב-25 בינואר 2013 זכה טורס לראשונה לענוד את סרט הקפטן של נבחרת פנמה מול נבחרת גואטמלה.
ב-11 באוקטובר 2017 הבקיע את שער הניצחון עבור פנמה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 מול נבחרת קוסטה ריקה שהעלה את פנמה למונדיאל לראשונה בתולדותיה.
טורס נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, והופיע כקפטן הנבחרת בכל משחקיה בשלב הבתים.
רומן הונטיוק (באוקראינית: Роман Гонтюк; נולד ב-2 בפברואר 1984) הוא ג'ודוקא אוקראיני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
הונטיוק התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים.
באתונה 2004 הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד לאיליאס איליאדיס היווני.
בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הארד, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאולה בישוף הגרמני, וניצח בקרב על הארד את דמדינסורנגין ניאמקו המונגולי.
בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לטיאגו קמילו הברזילאי.
הונטיוק מחזיק במדליית הארד מאליפות העולם 2005 שנערכה בקהיר, מצרים.
ברבע הגמר הוא ניצח את טיאגו קמילו הברזילאי.
בחצי הגמר הפסיד לגיום אלמונט ההולנדי, ונשר לקרב על הארד, בו גבר על קים מין-קיו הדרום קוריאני.
במהלך הקריירה זכה הונטיוק במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן מדליית זהב בגביע העולם בבאקו ומדליית כסף בגראנד סלאם פריז היוקרתי.
רומן אולגוביץ' יארמצ'וק (; נולד ב-21 במרץ 1995 בלבוב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות החלוץ באולימפיאקוס ובנבחרת אוקראינה.
יארמצ'וק גדל במחלקת הנוער של קבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
בשנת 2012 עלה לקבוצה הבוגרת, אך עד 2016 שיחק בשורות קבוצת המילואים של המועדון (דינמו-2).
לראשונה שותף במשחק של הקבוצה הבוגרת במרץ 2016, במשחק 1/4 גמר גביע אוקראינה.
ביולי 2016 הושאל יארמצ'וק לקבוצת אולכסנדריה, בה שיחק עד לסוף שנת 2016. בדצמבר 2016 שב לדינמו.
הוא שותף במשחקים מעטים ובאוגוסט 2017 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצת "גנט" מהליגה הבלגית.
יארמצ'וק חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2022 חתם בקלאב ברוז', עליו היא שילמה 16 מיליון אירו, מה שהפך אותו לרכש היקר ביותר בתולדות המועדון.
בהופעת הבכורה בקבוצה כבש גם שער בכורה, ב-2 בספטמבר בניצחון 0-4 על סרקל ברוז'.
יארמצ'וק שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
השתתף ביורו 2014 לנבחרות עד גיל 19 ובמונדיאל 2015 לנבחרות עד גיל 20. בשנים 2015 - 2017 שיחק בנבחרת הצעירה של אוקראינה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק יארמצ'וק מאז ספטמבר 2018. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול במסגרת ליגת האומות 2018/2019. את שערו הראשון במדי הנבחרת הבקיע ב-16 באוקטובר 2018 במהלך משחק מול .
רומן סרגייביץ' וסיאנוב הוא צלם קולנוע רוסי.
זכה בשלל פרסים על סרטים שצילם.
רומן וסיאנוב נולד ב-24 באוקטובר 1980 במוסקבה.
בילדותו עסק בצילום עם אביו שעבד במפעלי ZIL ועבד כצלם פרילנסר למגזינים.
מאוחר יותר, בזכות חברו של אביו מ.
בשנת 1998 הוא נכנס ללימודים במכון VGIK, הוא קיבל את פרס הצלם הטוב ביותר בסרט "מחבואים" (בבימוי ו.
הוא עבד כעוזרו של הצלם י.
הוא סיים את לימודיו ב-VGIK בשנת 2003.
במהלך עבודתו צילם יותר מ-300 פרסומות עבור מותגים כמו פיליפס, פומה, בודווייזר, דל, פפסי ואחרים.
בשנת 2007 יצא לאקרנים הסרט "מלחציים" בבימויו של ולרי טודורובסקי, שצולם על ידי רומן וסיאנוב.
בשנת 2008 נמשך שיתוף הפעולה בין השניים, כשצילם את הסרט עטור הפרסים "המוגנדרים".
בשנת 2010 הוענק לרומן וסיאנוב פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קינוטבר על הסרט "תופעת טבע".
סרט זה של הבמאים אלכסנדר לונגין וסרגיי אוסיפיאן, המבוסס על סיפורו של הסופר יורי קובאל, צולם על מצלמת Canon Mark II, שהיה הניסיון הראשון מסוגו בסרט קולנוע באורך מלא.
באותה שנה, רומן וסיאנוב צילם פרסומת עבור פיליפס בשם "המתנה" , שבוים על ידי חתנו של רידלי סקוט, קרל אריק רינש (שלימים צילם את הסרט "47 רונין").
הסרט "מתנה" זכה בפרס אריה קאן בפסטיבל הפרסום הבינלאומי.
הסרט הביא לווסיאנוב מועמדות לפרס "הרוח העצמאית" על עבודת הצילום הטובה ביותר.
בשנת 2014 שוב עבד עם הבמאי דייוויד אייר בסרט "זעם" על מלחמת העולם השנייה עם בראד פיט בתפקיד הראשי.
בשנת 2016 צולם הסרט השלישי שלו עם דייוויד אייר "יחידת המתאבדים" והתחילו ההכנות לפרויקט המשותף הבא שלהם "בהיר" עם ויל סמית' וג'ואל אדגרטון.
בשנת 2019 חזר לשתף פעולה עם ולרי טודורובסקי וצילם את סרטו "אודסה", על עבודתו בסרט זכה בינואר 2020 בפרס נשר הזהב הרוסי בקטגוריית עבודת הצילום הטובה ביותר.
בשנת 2020 ביים את הסרט "המעונות", על פי ספרו של אלכסיי איוואנוב.
רומן ואסיליוק (בבלארוסית: Раман Васілюк; נולד ב-23 בנובמבר 1978) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
ואסיליוק הוא מלך שערי ליגת העל הבלארוסית בכל הזמנים עם 225 שערים.
ואסיליוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו ברסט.
בשנת , הצטרף לסלביה מאזיר, בה רשם את עונת השיא שלו בקריירה כאשר כבש 34 שערים ב-34 משחקי ליגה (ממוצע של שער בכל משחק ליגה), והיה שותף לזכייה של הקבוצה בדאבל.
ביולי , ואסיליוק חתם בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית.
במדי ספרטק, ואסיליוק התקשה לקבל דקות משחק ובקיץ , ואסיליוק חתם בדינמו מינסק.
ב-5 בינואר 2005, ואסיליוק הצטרף להפועל תל אביב עד לסיום העונה.
ב-24 בינואר 2005, ואסיליוק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד בני יהודה.
בקיץ שוחרר מספרטק וחתם בהומל וכעבור שלוש שנים חזר לקדנציה שלישית בדינמו ברסט.
בהמשך הקריירה שיחק גם במינסק, באטה בוריסוב, נמאן גרודנו ועוד שתי קדנציות בדינמו ברסט, בה גם סיים את הקריירה שלו בשנת .
בצעירותו, ואסיליוק שיחק בנבחרת הצעירה של בלארוס.
ב-16 באוגוסט 2000, ואסיליוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–1 נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ואסיליוק רשם במדי הנבחרת 25 הופעות וכבש 10 שערים.
מלך שערי ליגת העל הבלארוסית: ,
רומן וייט הוא במאי וידאו קליפים שביים את רוב הווידאו קליפים של הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד.
הוא ביים גם קליפים של הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט, הזמרת קלי קלרקסון, צמד הזמרים פלורידה ג'ורג'יה ליין, הלהקה ליידי אנטבלום, הזמרת קלי פיקלר, הזמר-יוצר ג'סטין ביבר וזמרת הקאנטרי ריבה מקנטייר.
הוא ביים למעלה מ-114 וידאו קליפים במהלך הקריירה שלו.
וייט ידוע כאחד מבמאיי הווידאו קליפים המוצלחים ביותר במוזיקה הקאנטרי, היות שהוא עבד עם אמנים כמו טיילור סוויפט וקארי אנדרווד.
בשנת 2009, ביים את הקליפ של "You Belong with Me" עבור סוויפט.
בקליפ ניתן לראות את סוויפט, שרה בחדרה תוך שמהחלון מביט בה מישהו.
בהמשך, השניים רוקמים יחד מערכת יחסים בקליפ מככב לוקאס טיל כמושא אהבתה של טיילור.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על יותר ממיליארד צפיות, דבר שהופך אותו לקליפ המצליח ביותר אותו ביים וייט.
רומן מנסינלי (בלוקסמבורגית: Romain Mancinelli; נולד ב-19 ביוני 1959) הוא גנרל לוקסמבורגי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא לוקסמבורג בין השנים 2014–2017.
מנסינלי נולד ב-19 ביוני 1959, וב-16 באוגוסט 1978 התגייס לצבא לוקסמבורג.
הוא למד באקול רויאל מיליטר בבריסל וסיים את לימודיו ב-1982. ב-2008 הוא מונה למפקד הבסיס הצבאי של לוקסמבורג בדיקירך (הבסיס על שם הדוכס הגדול ז'אן), וב-1 בדצמבר 2014 הועלה לדרגת גנרל ומונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) במקום מריו דאובנפלד.
הוא שימש בתפקיד עד 29 בספטמבר 2017, אז פרש מהצבא והוחלף בידי אלן דושן.
רומן ויקטורוביץ' טרוצנקו הוא איש עסקים ומיליארדר רוסי.
יועץ לנשיא החברה הממלכתית רוסנפט.
רומן טרוצנקו נולד ב-12 בספטמבר 1970 במוסקבה.
בשנת 1992 סיים את לימודיו בפקולטה לכלכלה של המכון למדינות אסיה ואפריקה באוניברסיטת מוסקבה (התמחות בכלכלת יפן).
בשנת 2001 סיים את הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 1987–1988 עשה התמחות באוניברסיטת ייל שבארצות הברית ובאוניברסיטת קוימברה שבפורטוגל.
בשנת 1999, לאחר לימודי התואר השני, הגיע למשרד התחבורה לתפקיד עוזר השר.
מאז 2012 משמש כיועץ לנשיא רוסנפט, איגור סצ'ין.
חבר ברשימת האנשים העשירים ביותר ברוסיה לפי המגזין "פורבס", מקום 63 בדירוג בשנת 2021, עם הון של 2.4 מיליארד דולר אמריקאי.
AEON Corporation , שבבעלות רומן טרוצנקו, כוללת את חברת הפיתוח AEON-Development, שהיא המפתחת של מספר פרויקטים גדולים במוסקבה: מגדל הפדרציה במוסקבה סיטי ו"ריבר פארק" בנאגאטינסקי זאטון.
התאגיד כולל גם את המספנה לבניית ספינות במוסקבה, מספנות האחים נובל, מספר חברות ספנות, ביניהן Moscow River Shipping Company Capital Shipping Company ואחרות.
בעסקי שדות התעופה, AEON Corporation מחזיקה ב-Novaport Holding , השולטת בשדות תעופה בנובוסיבירסק, צ'ליאבינסק, ברנאול, טומסק, אולן-אודה, צ'יטה, אסטרחאן, טיומן, מורמנסק, קלינינגרד, מינרלנייה וודי, פרם, ובלגורוד.
רומן גבריאל וגה (בספרדית: Román Gabriel Vega; נולד ב-1 בינואר 2004 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת זניט סנקט פטרבורג.
וגה גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס.
ב-9 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על אסטודיאנטס לה פלאטה במסגרת המחזור ה-13 בליגת העל הארגנטינאית לעונת .
בחודש ספטמבר 2022 הושאל וגה למשך עונה אחת לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה.
רומן מיטיוקוב הוא שחיין שווייצרי, זוכה מדליית ארד פריז 2024, סגן אלוף העולם (דוחה 2024), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (פוקואוקה 2023) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-200 מטר גב.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 1:57.93 דקות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 1:58.04 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 28 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.87 שניות ובמקום 18 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:36.98 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע בסנון גב שיא לאומי חדש של 54.62 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 1:56.33 דקות, אחרי יבגני רילוב מרוסיה (1:54.46 דקות) ולוק גרינבנק מהממלכה המאוחדת (1:54.62 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.47 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 48.28 שניות ובמקום עשירי בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.87 שניות ופרש מהתחרות.
באולימפיאדת טוקיו הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.07 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 7:06.12 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.68 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום 18 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:54.23 דקות ובמקום 23 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.19 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יוני 2022 הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.45 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:57.08 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.11 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 1:55.34 דקות, אחרי הוברט קוש מהונגריה שקבע שיא לאומי חדש של 1:54.14 דקות וראיין מרפי מארצות הברית (1:54.83 דקות).
כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 1:55.85 דקות ועלה ראשון למשחה הגמר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.40 דקות, אחרי הוגו גונזלס מספרד (1:55.30 דקות) ולפני פיטר קוצייה (1:55.99 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, סרביה ביוני זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.75 דקות, אחרי אולכסנדר ז'לטיאקוב מאוקראינה (1:55.39 דקות) ואפוסטולוס סיסקוס מיוון (1:55.42 דקות).
באולימפיאדת פריז זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי של 1:54.85 דקות, אחרי הוברט קוש (1:54.26 דקות) ואפוסטולוס כריסטו מיוון (1:54.82).
מיטיוקוב נבחר לשאת את דגל שווייץ בטקס הסיום של המשחקים.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט בדצמבר סיים 10 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי של 3:24.74 דקות.
רומן לא חוקי הוא סרט שוד אמריקאי משנת 1998 בבימויו של סטיבן סודרברג, עם ג'ורג' קלוני וג'ניפר לופז בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Out of Sight" של אלמור לנארד משנת 1996.
בטקס פרסי אוסקר ה-71 הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (קוט פרנק) ולפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (אן קואטס) ול-15 מועמדויות לפרסים שונים.
ג'ק פולי (ג'ורג' קלוני) הוא שודד בנקים מועד.
בתחילת הסרט הוא נכנס לבנק, מאיים איום סרק על הפקידה שתיתן לו כסף, יוצא מהבנק ונתפס לאחר שאינו מצליח להתניע את מכוניתו.
הוא נידון לעונש מאסר ארוך ומתכנן בריחה עם עוד כמה אסירים.
הוא מתקשר לגרושתו אדל (קתרין קינר) במיאמי ומודיע לה על מועד הבריחה ושתדאג שחברו באדי (וינג ריימס) יבוא לאסוף אותו מבית הכלא.
קארן סיסקו (ג'ניפר לופז) היא סוכנת FBI שנקלעת למקום בעת הבריחה.
ג'ק ובאדי תופסים אותה ומכניסים אותה לתא מטען של מכוניתה ביחד עם ג'ק.
בתא המטען מתחיל ג'ק לשוחח איתה והיא מתאהבת בו מהרגע הראשון.
ג'ק מחליט לשחרר אותה ולהעביר אותה למכוניתו של העברין גלן מייקלס (סטיב זאן) אבל כשהיא מזהה אותו הוא נתקף בפחד, מתנגש בעמוד ובורח.
היא נפצעת קל, מטופלת בבית חולים ומשוחררת.
הוא חולמת שבמקום לאסור את ג'ק, הם מקיימים סקס.
קארן מחלימה, מגיעה לאדל ואוסרת שם את העבריין צ'ינו (לואיס גוסמן) שמגיע לנקום בג'ק.
תמורת זה היא מצורפת לצוות הרדיפה אחרי ג'ק.
אנשי ה־FBI ובהם קארן פושטים על בית המלון במיאמי בו נמצאים ג'ק ובאדי.
קארן מבחינה בג'ק אבל לא מסגירה אותו.
לאחר זאת היא נפגשת עם ג'ק בבאר והם מקיימים יחסים.
ג'ק ובאדי עושים דרכם לדטרויט שם גר עבריין צוארון לבן בשם ריצ'רד ריפלי (אלברט ברוקס) שגילה להם שבביתו יש יהלומים לא מלוטשים בשווי חמישה מיליון דולר.
ג'ק הגן בכלא על ריפלי מפני עבריינים וריפלי הבטיח לו תפקיד בחברתו אך התכחש לכך לאחר מכן וג'ק רוצה לנקום בו.
ג'ק ובאדי נוסעים לדטרויט שם הם מתחברים לצוות עבריינים שהכירו בכלא - מוריס מילר (דון צ'ידל), קנת מילר (איזאיה וושינגטון) ובוב "ילד לבן" (גלן לונקר).
קאן מגיעה לדטרויוט, חוקרת את מוזל מילר (ויולה דייוויס) על אחיה וגיסה ומתחקה אחרי העבריינים.
הם מגיעים לביתו המהודר של ריפלי, משתלטים על העוזרת שלו מידג' (ננסי אלן) ומצליחים לפרוץ את הכספת שמתגלה ריקה.
בינתיים מגלים ג'ק ובאדי את ריפלי מתחבא.
הוא מגלה להם שהיהלומים בתוך אקווריום.
באדי לוקח אותם ומסתלק לשדה התעופה ובינתיים הורג ג'ק את קנת שניסה לאנוס את מידג'.
קארן נכנסת ובקרב היריות נהרגים מוריס ובוב.
קארן יורה ברגלו של ג'ק ואוזקת אותו.
בסוף היא מלווה אותו לבית הכלא.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ורג' קלוניג'ק פוליעברייןג'ניפר לופזקארן סיסקווינג ריימסבאדיעברייןדון צ'ידלמוריס מילרעברייןסטיב זאןגלן מייקלסעברייןגלן לונקרבובעברייןאלברט ברוקסריצ'רד ריפלילואיס גוזמןצ'ינועברייןאיזאיה וושינגטוןקנת מילרעברייןננסי אלןמידג'קתרין קינראדלידידה של ג'קויולה דייוויסמוזל מילראחותו של מוריסדניס פרינהמרשל סיסקואבא של קארן
רומן חזותי , המכונה גם רומן ויזואלי, הוא סוג של משחק הרפתקה ממוחשב המשלב קריאת של סיפור עם הצגה של איורים סטטיים או מונפשים, אשר לרוב מצוירים בסגנון אנימה, ודרגה משתנה של אינטראקטיביות.
המקור של המשחקים מהסוג הזה הוא ביפן, שם הם פופולריים במיוחד - נכון ל-2006 קרוב ל-70% מכל משחקי המחשב שנמכרו ביפן היו משחקים מסוג רומן חזותי.
כמה מהסוגות הבולטות ביותר של רומנים חזותיים הם רומנטיקה (ובפרט הארם), מסתורין, מדע בדיוני, פנטזיה, אימה, וארוטיקה.
בעוד שחלק מהרומנים החזותיים מתמקדים ביחסים בין אישיים, אחרים מתעמקים בסיפורים מורכבים ובדילמות מוסריות.
השוק של משחקי הרומן החזותי קטן למדיי מחוץ לאזור מזרח אסיה, אם כי ישנם מספר סדרות אנימה אשר מבוססות על משחקי רומן חזותי - כמו "Clannad", "דאנגנרונפה", "Steins;Gate" ו-"Fate/stay night" - אשר הפכו פופולריות במיוחד בקרב חובבי אנימה בעולם המערבי.
רומנים חזותיים כוללים בדרך כלל מכניקת משחק מינימלית.
השחקן מתקדם במשחק על ידי קריאת דיאלוגים של הסיפור המוצגים על המסך ולאחר מכן הוא נדרש לקבלת החלטות שונות המשפיעות על האופן בו עלילת הסיפור מתפתחת.
האפשרות לקחת בחירות שונות לאורך המשחק מעודד לעיתים רבות את השחקנים לשחק במשחק פעמים רבות על מנת לראות את כל התוצאות האפשריות השונות כאשר הבחירות הן שונות.
+ משחקים עצמאיים מסוג רומן חזותי שמכרו מעל ל-100,000 עותקים שם המשחק שנה חברת פיתוח עותקים שנמכרו סימוכין Doki Doki Literature Club!
רומן היסטורי או סיפורת היסטורית היא סוגה ספרותית שבה העלילה מתרחשת על רקע של אירועים היסטוריים אמיתיים.
למרות שהמונח מתייחס לזרם הספרותי ברובו הגדול, ניתן ליישם אותו בנרטיבים אחרים כדוגמת תיאטרון, אופרה, קולנוע, טלוויזיה וגם משחקי וידאו ורומנים גרפיים.
מרכיב חיוני בסיפורת ההיסטורית הוא התרחשותה בזמן העבר ושימת דגש על התנאים החברתיים, הגינונים החברתיים ואספקטים נוספים בתקופת הזמן אותה היא מתארת.
לעיתים קרובות, סופרי הסוגה מבקשים לחקור דמויות היסטוריות חשובות מתקופות אלו, ולאפשר לקוראים להבין טוב יותר כיצד אותן דמויות היו יכולות להגיב למתרחש סביבן.
הרומנטיקה ההיסטורית נוטה לעשות רומנטיציזם לתקופות העבר.
כמה מתתי-הסוגה כמו היסטוריה חלופית ופנטזיה היסטורית מוסיפים לרומן הספרותי באופן מכוון אלמנטים של ספרות ספקולטיבית שאינם מדויקים מבחינה היסטורית.
לעיתים, יצירות של סיפורת היסטורית נתונות לביקורת תגובת הקורא בשל חוסר אותנטיות או בשל ציפיות לתיאור היסטורי מדויק כמצופה מסוגה.
הגבול הדק בין אמיתות היסטורית לבין סיפורת נתון לרוב לפרשנות הקוראים והמבקרים, ויש ביקורות ספרות שאף חורגות מהפרשנות הרגילה וחוקרות לעומק את התמות ואת נקודות העניין שבסוגה.
עצם ההגדרה מה נדרש מרומן להיות היסטורי נוטה להשתנות.
מצד אחד, אגודת הספרות ההיסטורית (מלכ"ר) מגדירה את הסוגה כיצירות ש"נכתבו כחמישים שנים לאחר שהאירועים התרחשו", בעוד מבקרת האמנות שרה ג'ונסון מתארת סיפורת שכזו כאחת ש"מתרחשת לפני מחציתה של המאה האחרונה, שאותה הסופר כותב כתוצאה מעבודת מחקר, יותר מאשר ניסיון אישי".
מנגד, הסופרת והפרופסורית לשעבר לינדה אדמסון מציינת בסעיף הביבליוגרפיה של ספרה World Historical Fiction שבעוד שההגדרה המקובלת לסיפורת ההיסטורית היא תקופת זמן של לפחות 25 שנים טרם כתיבתה, היא מציעה שיש אנשים שקוראים רומנים שנכתבו בעבר - כדוגמת יצירותיה של הסופרת ג'יין אוסטן (1817-1775) - כאילו היו רומנים היסטוריים.
הסיפורת ההיסטורית מעודדת לעיתים תנועות שעושות רומנטיזציה ללאומיות .
סדרת ספרי "וייברלי" של וולטר סקוט עוררו עניין בהיסטוריה הסקוטית.
סדרת ספריו של יוזף איגנצי קרשבסקי על ההיסטוריה של פולין העלתה את הפופולריות של המדינה אחרי שאיבדה את עצמאותה בחלוקת פולין.
הסופר הפולני הנריק סנקביץ', שזכה בפרס נובל לספרות לשנת 1905, כתב מספר רומנים פופולריים המתעדים מספר עימותים בין העם הפולני לבין המסדר הטווטוני, הקוזאקים המתמרדים והשוודים הפולשים.
הוא גם כתב את הרומן המצליח "קוו ואדיס", שעסק באימפריה הרומית של נירון קיסר והנוצרים הקדומים, וזכה למספר עיבודים קולנועיים, ביניהם גרסת 1951 של הבמאי מרווין לרוי.
טרילוגיית ספרי "כריסטין בת לאוראנס" של הסופרת סיגריד אונדסט עשתה באופן דומה להיסטוריה של נורווגיה, והיא זכתה בהמשך בפרס נובל לספרות לשנת 1928.
רומנים היסטוריים רבים ומוקדמים מילאו תפקיד חשוב בהתעניינות ציבורית גוברת בהיסטוריה של ימי הביניים.
יצירתו של ויקטור הוגו, "הגיבן מנוטרדאם", מקבלת לעיתים קרדיט על כך שעזרה לשמר אדריכלות גותית בצרפת ולהקמתה של הרשות הממשלתית Monument historique לשימור מבנים.
הסאגה ההיסטורית Imprimateur Secretum Veritas Mysterium של צמד העיתונאים והסופרים ריטה מונלדי ופרנצ'סקו סורטי הגבירה את ההתעניינות בהיסטוריה אירופאית.
בסאגה מככב זמר האופרה קסטרטו המפורסם אטו מלאני כבלש ומרגל, בסיפור שאמנם הוא בדיוני, אך מרבית הדמויות והאירועים שבו אינם בדיוניים.
הספר מבוסס על מחקר מקיף שנעשה בידי מונלדי וסורטי, שחקרו כתבי יד מהמאה ה-17 ויצירות כתובות על קרב וינה, מגפת הדבר והאפיפיורות של אינוקנטיוס האחד עשר.
הסוגה של הסיפורת ההיסטורית נתנה למספר סופרים מזור להרחיק את עצמם מהתקופה והמקום בהם חיו כדי לקבל נקודת מבט על החברה והמצב האנושי, או כדי להימנע מביזתה על ידי הצנזורה.
דוגמה לאותם סופרים היא הסופר הפולני בולסלב פרוס וספרו היחידי "פרעה".
בכמה מהרומנים ההיסטוריים (ויצירות ממדיות אחרות), אירועים היסטוריים חשובים מתרחשים מאחורי הקלעים, בעוד דמויות בדיוניות מאכלסות את העולם בו האירועים מתרחשים.
כמה סופרים יוצרים סיפורת היסטורית ללא דמויות בדיוניות.
דוגמה לכך היא הסופרת קולין מקאלוג בסדרת ספריה "אדוני רומא".
לפרוזה היסטורית יש מסורת ארוכה בעולם הספרות.
בנוסף לדוגמאות אלו, יש מגוון רחב של סיפורת היסטורית שהפכה לפופולרית בחוגים הספרותיים במהלך שושלת מינג ושושלת צ'ינג בהיסטוריה של סין.
סופרים מיוון הקלאסית היו גם מאלה שאהבו לכתוב רומנים על אנשים ומקומות מזמן העבר.
האיליאדה תוארה כסיפורת היסטורית, מאחר שהיא מתייחסת לאירועים היסטוריים, וזאת למרות שהיא נחשבת לשירה אפית.
ההיסטוריון הצרפתי-יהודי פייר וידאל-נאקה הציע שאפלטון הניח את היסודות לסיפורת היסטורית בזכות המיתוס על אטלנטיס, המתוארת בדיאלוגים טימאיוס וקריטיאס.
"מעשה גנז'י" (שנכתב לפני שנת 1021) הוא תיעוד בדיוני של חיי חצר המלכות היפנית שהתרחש כמאה שנים לפני כן, והמחברת שלו - שידועה בשם העט מורסקי שיקיבו - שיערה שיצירתה מציגה "גרסה מלאה ולפיכך 'נכונה' יותר של ההיסטוריה".
אחת הדוגמאות המוקדמות לסיפורת היסטורית באירופה היא "הנסיכה מקלב", רומן צרפתי שפורסם באופן אנונימי במרץ 1678, אך מיוחס למאדאם דה לה פאייט ונחשב בעיני רבים כיצירה גדולה וכתחילתו של הרומן הפסיכולוגי.
הרומן מתרחש בין אוקטובר 1558 לנובמבר 1559 בחצר המלכות של אנרי השני, מלך צרפת, ומשחזר את התקופה בדיוק מרבי.
כמעט כל דמות, למעט הגיבורה, היא דמות היסטורית.
אירועים ואינטריגות פוליטיות מתרחשים בנאמנות רבה לחומר המתועד מהתקופה.
בממלכה המאוחדת, נראה שהרומן ההיסטורי התפתח מ"הנסיכה מקלב", ובהמשך דרך רומן גותי.
דוגמה מוקדמת נוספת היא הרומן הפיקרסקי "הנוסע ביש המזל" מאת תומאס נאש, שפורסם בשנת 1594 ומתרחש בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה.
הסיפורת ההיסטורית עלתה לגדולתה באירופה בתחילת המאה ה-19, משום שזו הייתה תשובתה של התנועה הרומנטית לעידן הנאורות.
השפעתו של הסופר הסקוטי סר וולטר סקוט הייתה ניכרת, מאחר שיצירותיו היו פופולריות מאוד ברחבי אירופה.
מבין חוג הסופרים אשר הושפעו מרעיונותיו נמנו אונורה דה בלזק, תאודור פונטאנה, מיקלוש יושיקה, מור יוקאי, ויקטור רידברג, אלסנדרו מנצוני, אלפרד דה ויניי, פרוספר מרימה, ויליבלד אלקסיס, ברנרד סוורין אינגמן, יאקוב ואן לנפ, קרל יונאס לוב אלמקוויסט ואנדריאס מונק.
הרומן של ג'יין פורטר, "תדאוס מוורשה" הוא אחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לרומן היסטורי שנכתב בשפה האנגלית ופורסם ב-84 מהדורות, כולל תרגום לצרפתית וגרמנית.
הרומן ההיסטורי האמיתי הראשון היה "Castle Rackrent" של מריה אדג'וורת' משנת 1800.
מבקר הספרות ג'רג' לוקאץ' טען שסקוט היה הסופר הראשון שלא רק שראה את ההיסטוריה ברומנים הבדיוניים כסיפור מסגרת נוח על מנת לבסס בו נרטיב מודרני, אלא גם כרקע חברתי ותרבותי ייחודי.
הרומנים הסקוטיים של סקוט - כמו "וייברלי" משנת 1814 ו"רוב רוי" משנת 1817 - התרכזו בדמויות המעורבות בסיפור וניצבות במרכזן של קבוצות חברתיות שונות, כדי לחקור את התפתחות החברה באמצעות עימותים.
ספרו "אייבנהו" משנת 1820 זכה לתהודה עקב כך שחידש את ההתעניינות בימי הביניים.
סופרים רבים ומפורסמים מהממלכה המאוחדת פרסמו רומנים היסטוריים במחצית המאה ה-19, כשביניהם נמנים "יריד ההבלים" של ויליאם מייקפיס תאקרי, "בין שתי ערים" של צ'ארלס דיקנס, "רומולה" של ג'ורג' אליוט ו"הו, מערבה!" ו"הרוורד איש וייק" של צ'ארלס קינגסלי.
"The Trumpet-Major", ספרו של תומאס הרדי משנת 1880 היה לרומן ההיסטורי היחיד שלו, והוא התרחש בויימות' במהלך המלחמות הנפוליאוניות, בתקופה בה העיירה חששה מפני אפשרות של פלישה בידי נפוליאון בונפרטה.
בארצות הברית, סופר הרומן ההיסטורי הראשון היה סמואל וודוורת', שכתב את "The Champions of American Freedom" בשנת 1816. ג'יימס פנימור קופר היה ידוע יותר בשל הרומנים ההיסטוריים שלו, והוא הושפע מיצירותיו של סקוט.
הרומן המפורסם ביותר שלו הוא "המוהיקני האחרון" משנת 1826, שהיה הספר השני בסדרת ספרי פוזמק העור .
הספר מתרחש בשנת 1757, במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, שבה צרפת וממלכת בריטניה הגדולה לחמו לשליטה על אמריקה הצפונית.
בספרות הצרפתית, היורש הנחשב ביותר ליצירותיו של סקוט היה אונורה דה בלזק.
בשנת 1829, בלזק פרסם את ספרו "השואנים", שהיה ליצירה היסטורית שנכתבה בדרכו של סר וולטר סקוט.
בהמשך, הסיפור נאגד לתוך אוסף הקומדיה האנושית.
אמנם חלקו הגדול של האוסף מתרחש במהלך הרסטורציה הצרפתית והמונרכיה של יולי, אולם מספר רומנים מתרחשים במהלך המהפכה הצרפתית, ימי הביניים והרנסאנס האיטלקי כמו "על קתרין מדיצ'י" ו"שיקוי החיים".
דוגמאות נוספות לרומן היסטורי-רומנטי מהמאה ה-19 ניתן למצוא בשניים מספריו של ויקטור הוגו - "הגיבן מנוטרדאם" ו"עלובי החיים", שנחשב למגנום אופוס של הסופר.
הוגו החל לכתוב את "הגיבן מנוטרדאם" בשנת 1829 - ככל הנראה כדי להעיר את תשומת ליבם של מתחריו לערכה של אדריכלות גותית, שבתקופה זו נזנחה ולעיתים הושמדה כדי לפנות מקום לבניינים חדשים יותר, או שהושחתה בידי חלקי חילוף מסגנון חדש יותר.
עלילת הרומן מתרחשת בפריז של שנת 1482, ומתרכזת בקתדרלת נוטרדאם, אליה שם הרומן מתייחס.
ספרו השני "עלובי החיים" פורסם בשנת 1862 וגולל את עלילותיה של דמות בדיונית בשם ז'אן ולז'אן בצרפת במחצית הראשונה של המאה ה-19, תוך מתיחת ביקורת חברתית נוקבת על תופעת העוני ויחסיה של החברה הצרפתית לחלשים שבה.
הסופר הצרפתי גוסטב פלובר כתב את הרומן ההיסטורי "שלמבו" בשנת 1862, שעסק במלחמת שכירי החרב נגד אימפריית קרתגו במאה ה-3 לפנה"ס.
אלכסנדר דיומא האב כתב גם הוא רומנים היסטוריים פופולריים, ביניהם "הרוזן ממונטה כריסטו", "שלושת המוסקטרים", "אחרי עשרים שנה" (או "ארבעת המוסקטרים") ו"הוויקונט דה בראז'לון".
המבקר הספרותי ג'ורג' סיינטסבורי ציין שהרומן ההיסטורי "הרוזן ממונטה כריסטו" הטביע את חותמו עוד מאז ראשית פרסומו, ולמשך זמן מה הפך לספר הפופולרי ביותר באירופה.
פופולריות זו התפשטה גם לזמנים המודרניים.
הרומן תורגם כמעט בכל השפות המודרניות ומעולם לא יצא מכלל תפוצה.
כמו כן, הרומן זכה לכ-29 עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים, כאשר בין האחרונים שבהם נמנים סרט קולנוע משנת 2002, סרט משנת 2024, וסדרות הטלוויזיה "נקמה" (2015-2011) ו"גנקוטסואו - הרוזן ממונטה כריסטו", עם אזכורים לדמות ואלמנטים מהרומן בעונתה השישית של הסדרה "עד עצם היום הזה".
סרטים רבים הוסיפו את השם "מונטה כריסטו" לכותרות שלהם.
ספרו של לב טולסטוי משנת 1869, "מלחמה ושלום", משמש כדוגמה לכך שנעשה שימוש בסיפורת ההיסטורית מהמאה ה-19 כדי להעביר ביקורת על ההיסטוריה המודרנית.
טולסטוי קרא את ההיסטוריות על מלחמות נפוליאון שהיו זמינות בשפה הרוסית והצרפתית, והשתמש בספרו כדי לקרוא תיגר על הגישה אליהן.
עם תחילתו של הכרך השלישי, הוא מתאר את יצירתו כאחת שמטשטשת את הגבול בין בדיה להיסטוריה כדי להגיע קרוב יותר לאמת.
הרומן מתרחש כשישים שנים לפני שנכתב, ונוסף על עבודת המחקר של טולסטוי בנושאי מלחמה ממקורות מידע ישירים ועקיפים, הוא שוחח גם עם אנשים ששרדו את מלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812. לפיכך, הרומן הינו גם בדיה אתנוגרפית בחלקו.
מנזר פרמה של הסופר מארי-אנרי בל (סטנדל) הוא גרסה אפית ומחודשת לסיפור על אציל איטלקי שחי בתקופה הנפוליאונית בהיסטוריה של איטליה.
הדמות הראשית גם מתארת את קרב ווטרלו מנקודת מבטה.
סטנדל נלחם בנפוליאון והשתתף בפלישתה של צרפת לרוסיה.
"המאורסים" של הסופר האיטלקי אלסנדרו מנצוני, שנכתב בשנת 1827, נחשב לרומן המפורסם ביותר והנקרא ביותר בשפה האיטלקית.
רומן זה הושפע מהרומן "אייבנהו" של וולטר סקוט, אך בהשוואה אליו כמודל ספרותי כלל מספר חידושים (כך למשל, שני חברים ממעמד הפועלים שימשו כדמויות מפתח, זמן העבר תואר ללא כל אידיאליזם רומנטי, וחבוי בו מסר נוצרי מפורש), והקדים את זמנם של הרומנים הריאליסטיים של ימינו.
הרומן מתרחש בצפון איטליה בשנת 1628, בשנים בהן איטליה הייתה נתונה לשליטתה של ספרד (כרקע למלחמת הירושה הספרדית).
הרומן עצמו מצטייר לעיתים כמתקפה ביקורתית מעורפלת על אוסטריה, ששלטה באזור בזמן בו הרומן נכתב.
ההצלחה של הרומן בקרב קהל הקוראים והמבקרים הובילה לשורה של חיקויים, שבעידן של איחוד איטליה כמעט כל סופר איטלקי ניסה את מזלו עם הסוגה.
רומנים נשכחים היו לרבי-מכר בתקופה זו, לרבות "מרקו ויסקונטי" של תומאסו גרוסי (חברו הטוב של מנצוני) או "אטורה פירמוסקה" של מסימו ד'אנזליו (חותנו של מנצורי).
סופרים רבים כמו ניקולו תומאסיאו, פרנצ'סקו דומניקו גוראצי וד'אנזליו עצמו היו גם פטריוטים ופוליטיקאים והעבירו בספריהם את מסרו של מנצוני בהרחבה.
כך למשל, גיבור הספר "אטורה פירמוסקה" נלחם כדי להגן על כבודם של חיילים איטלקים, וזוכה ללעגם של צרפתים יהירים.
אולם, רומנים אלה היו מלאים ברטוריקה ובמלודרמטיות, בדרך שלא איזנה בין הכישרון הנרטיבי לתשוקה הפטריוטית, וכיום הם כמעט ואינם ניתנים לקריאה ונחשבים לתיעוד היסטורי.
היוצא מן הכלל הוא "וידויו של איטלקי" של איפוליטו נייבו, רומן אפי על נפילתה של הרפובליקה של ונציה והעידן הנפוליאוני, שנכתב בנימה סאטירית, אירונית וצעירה (נייבו כתב את הרומן כשהיה בן 26).
בספרות היהודית, מרבית הסופרים של התקופה עסקו בכתיבת סיפורים קצרים המושפעים מהתנועה הרומנטית, אולם היו מאלה שכתבו רומנים היסטוריים.
"עמק הארזים" של הסופרת היהודייה-בריטית גרייס אגילר נכתב בהשראת "אייבנהו" של סקוט.
ספרו "טוביה החולב" של שלום עליכם התפרש על פני מספר שנים מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 והתרחש בתחום המושב.
בספרות הערבית, הסופר הלבנוני ג'ורג'י זידאן היה הכותב הפורה ביותר, והוא כתב כ-23 רומנים היסטוריים בין השנים 1889 ל-1914, שהשפיעו על תודעתם של קוראיו המודרניים במהלך תקופת הנהדה ולימדו אותם על ההיסטוריה שלהם.
בין הרומנים ההיסטוריים שלו נמנים "הממלוכ הנמלט" (1891), "השבוי של המתחזה למהדי" (1892) ו"הבתולה משבט קורייש" (1899).
באוסטרליה, הסופרת ננסי קאטו פרסמה מספר רומנים היסטוריים, ביניהם שלושת חלקי "כל הנחלים זורמים לים" (1958, 1959 ו-1962).
הספר זכה בפרס הספרות הבינלאומית לשנת 1995 של אייריש טיימס.
באיטליה התפתחה מסורת של סיפורת היסטורית, ששגשגה ופרחה בזמנים המודרניים - במיוחד במאה ה-19, מאחר שהשיגה את תשומת ליבם של סופרים שונים.
סופרים מדרום איטליה כמו ג'וזפה תומאזי די למפדוזה ("הברדלס"), פרנצ'סקו לוביני ("ליידי אווה") וקרלו אליאנלו ("מורשת הנזירה").
לאחרונה, הסופר אנדראה קמילרי ("The Preston Brewer") סיפר מחדש את מאורעות איחוד איטליה, תוך היפוך מוטיב הגיבור והטון הפרוגרסיבי.
"The Devil at the Long Point", ספרו של זוכה מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה ריקרדו באצ'לי, וכן "Metello" של וסקו פרטוליני, תיארו כל אחד מתוך אידאולוגיה שונה את לידתו של הסוציאליזם באיטליה.
באצ'לי כתב גם את הרומן האפי "The Mill on the Po", סאגה משפחתית על טוחני מים מימי נפוליאון בונפרטה ועד למלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1980, אומברטו אקו זכה להצלחה עם הרומן "שם הוורד", שמתרחש במנזר בשנת 1327 ונחשב לרומן מסתורין-היסטורי.
רומן זה משמש כאלגוריה לאיטליה במהלך שנות העופרת וגם כבדיחה מושכלת.
יצירותיו של אקו, כמו מנצוני לפניו, הציתו מחדש את ההתעניינות ברומן ההיסטורי באיטליה.
סופרים רבים, שעד לאותה עת העדיפו לכתוב רומנים מודרניים, ניסו את כוחם בסיפורים שמתרחשים במאות הקודמות.
ביניהם נמנים פולביו טומיצה וספרו "הרשע הגיע מצפון", דצ'יה מראיני וספרה "The Silent Duchess", סבסטיאנו ואסאלי וספרו "The Chimera", ארנסטו פררו על ספרו "N" וולריו מסימו מנפרדי על ספרו "The Last Legion".
סופרים נוספים בסוגה כוללים את ז'ורז' אמאדו, אבל פוסה , אנטוניו בניטז-רוז'ו וז'ואאו אובלדו ריביירו והומרו אריג'יס .
"אבשלום אבשלום", ספרו של ויליאם פוקנר משנת 1936 מתרחש לפני מלחמת האזרחים האמריקנית, במהלכה ולאחריה.
הסופר היהודי-אמריקאי מילטון שטיינברג כתב בשנת 1939 את ספרו "כעלה נידף", שמתאר את חייו של אלישע בן אבויה ומתרחש בארץ ישראל בתקופת חורבן בית שני.
הספר "מייסון ודיקסון" משנת 1997 של הסופר תומאס פינצ'ון מספר את סיפורם של שני מודדים אנגלים, צ'ארלס מייסון וג'רמיה דיקסון, שהואשמו בגין מדידת הגבול בין פנסילבניה למרילנד במאה ה-18 (ר' קו מייסון-דיקסון).
על דמותה השנויה במחלוקת והמוטלת בספק של יוהנה נעשו שני עיבודים קולנועיים - הראשון משנת 1972 והשני בשנת 2009.
טרילוגיית ספרי "צפון ודרום" של הסופר ג'ון ג'ייקס נכתבו בין השנים 1987-1982 ומתרחשים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית, במהלכה ולאחריה.
סדרת הספרים זכתה לעיבוד טלוויזיוני באותו שם, ששודרה בין השנים 1994-1985. סדרת ספרי "נוכרייה" של הסופרת דיאנה גבלדון כוללת אלמנטים של סיפורת היסטורית.
הראשון שבהם נכתב בשנת 1991, והוא כולל מסע בזמן אל סקוטלנד של המאה ה-18. סדרת הספרים זכתה לעיבוד טלוויזיוני בשם "זרה", אשר משודרת מאז 2014 וכל עונה בה מבוססת על ספר אחר בסדרת הספרים.
פאני פופובה מוטאפובה הייתה סופרת בולגריה שנחשבה בעיני רבים ככותבת רומנים היסטוריים רבי-מכר.
ספריה הגיעו לשיאי מכירות בשנות ה-30 ותחילת שנות ה-40. אולם, נגזרו עליה שבע שנות מאסר בידי המשטר הקומוניסטי של אותה תקופה בגלל שכמה מיצירותיה היללו את שמו של היטלר.
למרות ששוחררה ממאסר לאחר כ-11 חודשים בלבד עקב בעיות בריאות, נאסר עליה לפרסם בין השנים 1943 ל-1972. סטויאן זגורצ'ינוב היה סופר בולגרי שכתב את טרילוגיית ספרי "Last Day, God's Day" ואת "Ivaylo" והמשיך את המסורת של הרומנים ההיסטוריים שהחלה עם איוואן ואזוב.
לסופרת יאנה יאזובה היו מספר רומנים שנחשבו להיסטוריים, כמו "Alexander of Macedon" וטרילוגיית ספרי "Balkani".
ורה מוטפצ'יבה הייתה סופרת רומנים היסטוריים שספריה תורגמו ל-11 שפות.
דוגמה עיקרית מהמאה ה-20 לסוגה זו של הסיפורת ההיסטורית היא "בית בודנברוק", ספרו של הסופר הגרמני תומאס מאן משנת 1901. עלילת הרומן מגוללת את התדרדרותה של משפחת סוחרים אמידה מצפון גרמניה במהלך תקופה שמשתרעת על פני ארבעה דורות.
בעשותו זאת, הרומן מתאר באופן מקרי את אורח החיים והמנהגים של הבורגנים מהעיר הקיסרית החופשית של המבורג בין השנים 1835 ל-1877. מאן שאב השראה ממשפחתו שלו, משפחת מאן מליבק ומסביבתם הקרובה.
היה זה הרומן הראשון של מאן, ועם פרסומה של המהדורה השנייה ב-1903, "בית בודנברוק" הפך להצלחה מסחרית.
יצירה זו זיכתה את מאן בפרס נובל לספרות לשנת 1929. למרות שהאקדמיה השוודית מעניקה את הפרס לסופרים על מכלול יצירותיהם, היא ציינה את "בית בודנברוק" בתור הסיבה העיקרית לפרס זה.
בין השנים 1926 ל-1943, מאן כתב גם את ארבעת חלקי "יוסף ואחיו" - הסיפור התנכ"י המוכר מספר בראשית, מתולדות יעקב ועד יוסף (פרקים 50-27), תוך הקשר היסטורי לימי אחנתון במצרים העתיקה.
הסופר היהודי-גרמני אלפרד דבלין כתב בשנת 1920 את ספרו "ולנשטיין", שמתרחש במרכז אירופה במהלך מלחמת שלושים השנים ועוסק במתח בין פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין הגנרל שלו, אלברכט פון ולנשטיין.
בהבדל מהיסטוריוגרפיה שהייתה שכיחה באותם ימים, ואשר תיארה לרוב את המלחמה כסדרה של עימותים על רקע דתי, דבלין תיאר את מלחמת שלושים השנים כהשלכה מגוחכת של גורמים פוליטיים, לאומיים, כלכליים ופסיכולוגיים.
הסופר האוסטרי ליאו פרוץ כתב מספר רומנים היסטוריים, אשר כללו סיפורי הרפתקאות עם טוויסט מטאפיזי.
בבריטניה, רוברט גרייבס כתב מספר רומנים היסטוריים כמו "אני, קלאודיוס", "המלך ישוע", "גיזת הזהב" ו"הרוזן בליזאריוס".
ג'ון קופר פואיס כתב שני רומנים היסטוריים המתרחשים בויילס - "אווין גלינדור" מ-1941 ו"פוריוס" מ-1951. הראשון מתבסס על המרד של נסיך ויילס אווין גלינדור ומתרחש בין השנים 1400 ל-1416, בעוד השני מתרחש בימי הביניים בשנת 499 לספירה, מעט לפני פלישת אנגלו-סקסונים אל בריטניה הגדולה.
ביצירותיו, פואיס מרמז על הקבלות בין התקופות ההיסטוריות לבין מצבה של בריטניה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
סופרים בריטים חשובים נוספים כוללים את ג'ורג'ט הייר, הברונית נעמי מיטצ'יסון ומרי רנו.
הייר הייתה זו שביססה הלכה למעשה את סוגת הסיפורת ההיסטורית הרומנטית ואת תת-הסוגה שלה, רומן העוצרות, שהושפעה מהסופרת ג'יין אוסטן.
כדי להבטיח מידת דיוק ביצירותיה, הייר אספה מקורות להתייחסות ושמרה הערות מפורטות על האספקטים השונים שבחיי העוצרות.
למרות שהיו מבקרים ספרותיים שחשבו שהרומנים אותם כתבה היו מפורטים מדי, היו כאלה שחשבו שרמת הפירוט הייתה לתכונה הטובה ביותר של הייר.
הייר שחזרה מחדש גם את חצייתו של ויליאם הכובש אל תוך ממלכת אנגליה בספרה "הכובש" משנת 1931. ספרה הטוב ביותר של מיצ'יסון משנת 1931, "מלך התירס ומלכת האביב", נחשב לרומן ההיסטורי המוצלח ביותר של המאה ה-20. מרי רנו ידועה בשל הרומנים ההיסטוריים שלה שמתרחשים ביוון העתיקה.
בנוסף לתיאורים בדיוניים של תסאוס, סוקרטס, אפלטון, סימונידס ואלכסנדר הגדול, היא גם כתבה ביוגרפיה שאינה בדיונית על אלכסנדר.
"המצור על קרישנפור", ספרו משנת 1973 של ג'יימס גורדון פארל תואר כ"רומן יוצא מן הכלל".
הרומן מבוסס על אירועים אמיתיים כמו המצור על קאנפור והמצור על לאקנאו, והוא מתאר מצור על עיירה בדיונית בשם קרישנפור בתקופת המרד ההודי הגדול, וזאת מנקודת מבטם של תושביו הבריטיים.
הדמויות הראשיות של הסיפור מוצאות את עצמן נתונות ללחצים ולדיכוי מתמשך, והאבסורדיות שבשימור מערכת המעמדות הבריטית בעיירה שאותה אף אחד לא יכול לעזוב הוא מקור להמצאה קומית, אם כי הסיפור נכתב ברצינות רבה.
בספרות הוולשית, תורם חשוב לסוגה הוא ויליאם אוון רוברטס , שספרי הרומן ההיסטורי שלו כוללים את "Y Pla" משנת 1987, המתרחש בתקופת המוות השחור; "Paradwys" משנת 2001, המתרחש במאה ה-18 ועוסק בסחר עבדים; ו-"Petrograd" משנת 2008 ו-"Paris" משנת 2013, העוסקים במהפכה הרוסית ובהשלכותיה.
סופר נוסף המושפע מיצירותיו של רוברטס הוא כריסטופר מרדית' , שספרו "Griffri" משנת 1991 מתרחש במאה ה-12, ואת הסיפור מקריין משורר של נסיך וולשי.
חתן פרס נובל לספרות ויליאם גולדינג כתב מספר רומנים היסטוריים.
ספרו "היורשים" משנת 1955 מתרחש בתקופה פרהיסטורית ומציג "אנשים חדשים" (שמזוהים עם ההומו סאפיינס), ששולטים בגזע נחות יותר (שמזוהה עם האדם הניאנדרטלי) באמצעות מרמה ואלימות.
ספרו "The Spire" משנת 1964 עוסק בבנייתה וכמעט התמוטטותה של ספירה ענקית מעל קתדרלה מימי הביניים (ומשוער שמדובר בקתדרלת סולסברי).
ברומן זה, הספירה היא אלגוריה לשאיפה רוחנית אך גם לראוותנות ויוהרה.
ספרו "אל העקרבים" משנת 1971 מורכב משלושה חלקים, כשהראשון מתרחש בתוך קבוצה פרהיסטורית של ציידים, השני בחצר מלכות במצרים העתיקה, והשלישי בחצר מלכות של קיסר רומאי.
טרילוגיית ספרי "אל קצוות הארץ", שנכתבו בשנים 1980, 1987 ו-1989 מתארים מסע ימי מתחילת המאה ה-19. גם הסופר והבלשן אנתוני ברג'ס כתב מספר רומנים היסטוריים.
ספרו האחרון "A Dead Man in Deptford" עוסק ברצח כריסטופר מרלו במאה ה-16.
למרות שהסוגה התפתחה מאז ימיה הראשונים, הסיפורת ההיסטורית נשארה פופולרית בקרב הסופרים וקהל הקוראים עד ימינו, ובין הספרים שבה נמנים "עמודי תבל" (1989) של קן פולט, סדרת אוברי-מטורין של פטריק או'בריאן ו"קורות לימונד" של דורותי דאנט .
התפתחות הכתיבה בבריטניה ובאירלנד במשך 25 השנים האחרונות חידשה את ההתעניינות במלחמת העולם הראשונה.
בין הספרים נמנים "מלחמת הגלידה" של ויליאם בויד, "שירת הציפור" ו"הילדה מליון ד'אור" של סבסטיאן פולקס , טרילוגיית ספרי "התחדשות" של פאט בארקר, והרומן "A Long Way" של סבסטיאן בארי .
בישראל, פורסמו מספר רומנים היסטוריים של סופרים מוערכים רבים.
בשנות ה-40 וה-50, היו אלה הרומנים ההיסטוריים "רש"י" (1946) של הסופר יוחנן טברסקי, "ירמיהו" (1947) של פרנץ ורפל, "המכשפה מקשטיליה" (1953) של שלום אש, "בינו לבין עמו" (1957) של נפתלי נאמן, "והאש השאירה אפר" (1957) של אברהם שמואל שטיין, ו"מלך בשר ודם" (1954) של משה שמיר.
יזהר, "כציפורים עפות" (1992) של עזריאל הירש ו"מפלט לשעה" (1994) של ישראל אבירם.
אחד הרומנים ההיסטוריים הידועים ביותר בסקנדינביה היה טרילוגיית ספרי "כריסטין בת לאוראנס" של הסופרת סיגריד אונדסט, שמתרחשת בנורווגיה בימי הביניים.
על יצירה זו, אונדסט זכתה בפרס נובל לספרות לשנת 1928. טרילוגיית ספריו של יוהנס וילהלם ינסן, "Kongens fald" ("נפילת המלך"), נכתבו בין השנים 1901-1900 ומתרחשים בדנמרק של המאה ה-16. טרילוגיה זו נחשבת לרומן ההיסטורי המשובח ביותר בשפה הדנית.
סדרת הסיפורת ההיסטורית האפית Den lange rejse ("המסע הארוך"), שנכתבה בין השנים 1908 ל-1921, נחשבת ליצירת אמן של ינסן, והוא זכה בפרס נובל לספרות לשנת 1944 לרוב בזכותה.
הסופר הפיני מיקה ולטרי ידוע בשל הרומן ההיסטורי שלו, "שאנהת המצרי".
הרומן נכתב בשנת 1945 ומבוסס על סיפורו של שאנהת.
הסופר הדני מאיי פארו ויליאם היינסן כתב מספר רומנים היסטוריים, ביניהם "Det gode håb" (בתרגום חופשי לעברית "תקווה הוגנת"), שמתרחש באיי פארו במאה ה-17.
סיפורת היסטורית הייתה סוגה פופולרית בשוודיה, ומאז שנות ה-60 של המאה ה-20 נכתבו רומנים היסטוריים רבים.
הסופרים אייווינד יונסון ופר לגרקוויסט כתבו רומנים היסטוריים כמו "החזרה לאיתקה" (1946) ו"בר אבא" (1950), בהתאמה.
ספרו "Ride This Night" משנת 1941 של וילהלם מוברג מתרחש בסמולנד במאה ה-16, וסדרת הנובלות הפופולרית שלו "המהגרים" מספרת את סיפורם של מהגרים מסמולנד לארצות הברית במאה ה-19. פר אנדרס פוגלסטרום כתב סדרה של חמישה רומנים היסטוריים פופולריים המתרחשים בעיר הולדתו סטוקהולם, החל מ"עיר חלומותיי" (1960).
מבין שאר הסופרים השוודים נמנים פר אולוב אנקוויסט, שרה לידמן , בירגיטה טרוציג וארתור לונדקויסט .
בצרפת, הסופר מוריס דרואון פרסם רומן היסטורי בשבעה כרכים בשם "המלכים הארורים" בין השנים 1955 ל-1972. סדרת הספרים מגוללת את המונרכיה הצרפתית במאה ה-14, ליתר דיוק בתקופת שלטונם של חמשת המלכים האחרונים של השושלת הקאפטינגית הישירה ושני המלכים הראשונים של בית ולואה.
הרומן "היצירה בשחור" - אותו פרסמה הסופרת הצרפתייה ממוצא בלגי מרגריט יורסנאר בשנת 1968 - מתאר את חייו הבדיוניים של אלכימאי בשם זנון מברוז' בתקופת הרנסאנס.
"הגשר על נהר קוואי" של הסופר הצרפתי פייר בול הוא רומן היסטורי בן זמננו שפורסם בשנת 1952 ועוסק באילוצם של שבויי מלחמה בריטיים לבנות את מסילת הרכבת תאילנד-בורמה בידי הצבא היפני הקיסרי.
הסרט זכה לעיבוד קולנועי באותו שם בשנת 1957.
"בית טיבו" הוא רומן היסטורי בהמשכים שנכתב בידי הסופר הצרפתי רוז'ה מרטן די גאר בין השנים 1922 ל-1940, ומתרחש עם תחילת המאה ה-20 ועד למלחמת העולם הראשונה.
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21, ניכרה התעניינות הולכת וגוברת בסוגת הסיפורת ההיסטורית.
הילרי מנטל היא הסופרת המצליחה ביותר מביניהם.
פיליפה גרגורי, סופרת אנגליה שפרסמה בשנת 2001 את ספרה "בת בולין האחרת", כתבה בהמשך את סדרת הרומנים ההיסטוריים המתארים את תקופת מלחמות השושנים, ואשר כוללת את "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"הנסיכה הלבנה".
שלושת הרומנים עובדו למיני-סדרות טלוויזיוניות - "מלכה לבנה" ו"נסיכה לבנה".
הרומן ההיסטורי "ספרי יעקב" התרחש בפולין במאה ה-18, וזכה לשבחים כיצירת מופת של כלת פרס נובל לספרות לשנת 2018, אולגה טוקרצ'וק.
בישראל, פורסמו מספר רומנים המתרחשים על פני תקופות שונות.
גרסה מודרנית מהמאה ה-21 לרומן ההיסטורי היא הסיפורת התיעודית, שלא רק שמשלבת בין דמויות ואירועים היסטוריים, אלא גם מדווחת על אירועים יומיומיים המתפרסמים בעיתונים בני זמננו.
דוגמאות לסיפורת שכזאת הן טרילוגיית ספרי "U.S.A" משנים 1936-1930 של ג'ון דוס פסוס ("המקביל הארבעים ושניים", "תשע עשרה תשע עשרה" ו"הכסף הגדול") ו"רגטיים" משנת 1975 של א"ל דוקטורוב.
הרומן "זכרונות אדריאנוס" של הסופרת הצרפתייה ילידת בלגיה מרגריט יורסנאר עוסק בחייו ובמותו של קיסר רומא אדריאנוס.
הרומן פורסם לראשונה בצרפת בשנת 1951, נחל הצלחה מיידית וזכה לשבחי המבקרים.
שניים מספריו של נורמן מיילר, "Of Women and Their Elegance" מ-1980 ו"הבשורה על פי הבן" מ-1997, מכילים ביוגרפיות בדיוניות על מרילין מונרו וישו.
הסופרת האמריקאית מרגרט ג'ורג' כתבה מספר ביוגרפיות היסטוריות על דמויות היסטוריות בספרים "The Memoirs of Cleopatra" (זכרונותיה של קלאופטרה, 1997) ו-"Mary, called Magdalene" (מרים המגדלית, 2002).
דוגמאות מוקדמות יותר הן "פטר הראשון" משנים 1934-1929 של אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי ו"אני, קלאודיוס" (1934) ו"המלך ישוע" (1946) של רוברט גרייבס.
Der Mann und seine Tat" הם שניים מספריו של הסופר היהודי-אוסטרי שטפן צווייג, שנכתבו בשנים 1935 ו-1938. שני הספרים הם רומנים ביוגרפים בדיוניים על חייהם של מרי, מלכת הסקוטים ומגלה הארצות פרדיננד מגלן.
הרומן הגותי היה פופולרי בסוף המאה ה-18. רומנים אלו התרחשו בעבר ההיסטורי וכללו אלמנטים של מסתורין, פחד ואימה.
"טירת אוטרנטו" משנת 1764 של הוראס וולפול נחשבת ליצירה משפיעה בתת-סוגה זו.
רומן המסתורין ההיסטורי, או בשמו האחר historical whodunit ("מי-עשה-את-זה" היסטורי), הוא סוגה ספרותית המשלבת בין שתי תתי-סוגות - סיפורת היסטורית ומסתורין.
יצירות של רומן המסתורין ההיסטורי מתרחשות בתקופות זמן שנחשבות להיסטוריות מנקודת מבטו של הסופר, והעלילה הראשית עוסקת בפענוח מסתורין או פשע (לרוב מקרי רצח).
למרות שהיו קיימות יצירות שמשלבות בין תתי-הסוגה מאז תחילת המאה ה-20, יש את אלה שמחשיבים את ספרי "The Cadfael Chronicles" של אדית פרגטר , שנכתבו בין השנים 1977 ל-1994, כיצירות שהפכו את תת-הסוגה לפופולרית.
הפופולריות ההולכת וגוברת של סוג רומן שכזה, כמו גם השכיחות בה הופיע בעשורים הבאים הולידו תת-סוגה משלהן שמוכרת בידי תעשיית הפרסום וספריות כאחד.
בשנת 2010, השבועון Publishers Weekly ציין ש"בעשור האחרון קיימת עלייה גם בכמות וגם באיכות.
מעולם לא התפרסמו כל כך הרבה ספרי מסתורין היסטוריים בידי כותבים מוכשרים, ואשר מכסים טווח רחב של מקומות ותקופות".
העורך קית' קהלה מסכים עם טענה זו באומרו "מקבוצה קטנה של סופרים עם קהל קוראים מיוחד מאוד, המסתורין ההיסטורי הפך לסוגה מבוקשת ביותר וזוכת פרסים, עם אחיזה ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס".
מאז שנת 1999, אגודת סופרי הפשע (Crime Writers' Association, בקיצור CWA) העניקה את פרס "הפגיון ההיסטורי של ה-CWA" לרומנים בסוגה זו.
כנס החובבים Left Coast Crime העניק את פרס ההוקרה למסתורין היסטורי ע"ש ברוס אלכסנדר לרומנים שמתרחשים לפני שנות ה-50 של המאה ה-20.
רומני העוצרות של הייר הושפעו מיצירותיה של ג'יין אוסטן מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. מאחר שסיפוריה של הייר התרחשו במהלכם של אירועים היסטוריים שקרו לפני כמאה שנים קודם לכן, היא כללה אימות תקופתי לצורך הבנת הקוראים.
בעוד הייר התייחסה לאירועים היסטוריים, היה זה הרקע ששימש כתוכן לפרטים ולא תמיד מילא תפקיד מרכזי בנרטיב העלילתי.
הדמויות הראשיות אותן יצרה הייר היו מודרניות למדי באפיונן, בעוד דמויות המשנה ציינו את מגרעותיהם של הגיבורים - כמו למשל, הרצון להתחתן בגלל אהבה.
כמה מהרומנים ההיסטוריים חוקרים את הוויי החיים בלב ים.
כך למשך, ספרי הוריישיו הורנבלואר של הסופר ססיל סקוט פורסטר, סדרת אוברי-מטורין של פטריק או'בראיין, ספרי בוליטו של אלכסנדר קנט וסדרת ספרי לורד ראמאג' של דאדלי פופ - כולם מתייחסים אל הצי המלכותי הבריטי בתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
בין הרומנים ההיסטוריים המתרחשים בים נמנים גם "אי המטמון" (1883) של רוברט לואיס סטיבנסון, סדרת "סאנדוקן" (1913-1895) של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי ו"קפטן בלאד" (1922) של רפאל סבטיני.
דוגמאות מאוחרות יותר של רומנים היסטוריים שעוסקים בשודדי ים הם "הרפתקאות הקטור לינץ'" מאת טים סוורין , "השד הלבן" של ריסטו קלצ'ב וסדרת "The Pirate Devlin" של מארק קיטינג.
סרט הקולנוע "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם" משנת 2003 מבוסס על הספר הראשון בסדרת אוברי-מטורין של או'בראיין.
ההיסטוריה החלופית היא תת-סוגה של הספרות הספקולטיבית, שבה מתרחש אירוע היסטורי אחד או יותר, אך הוא נפתר בדרך שונה מאשר במציאות.
כפי שמשוער על פי עובדות היסטוריות, ההיסטוריה החלופית מציעה תרחיש אפשרי של "מה היה קורה אם?" בכל הנוגע לאירועים מרכזיים במהלך ההיסטוריה האנושית, ומציגה השלכות שונות מאוד מאלה שתועדו.
כמה מההיסטוריות החלופיות נחשבות לתת-סוגה של מדע בדיוני.
כתת-סוגה של המדע הבדיוני, כמה מסיפורי ההיסטוריה החלופית הציגו אלמנטים של מסע בזמן בין התקופות ההיסטוריות מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, כמו גם לתודעה תת-הכרתית של תושבי היקום החלופי לקיומה של ההיסטוריה החלופית, ומסע בזמן שמחלק את ההיסטוריה למספר קווי זמן.
דוגמה מודרנית לשימוש באלמנט האחרון מוזכרת בסדרת היקום הקולנועי של מארוול "לוקי", בה מתואר ארגון הקומיקס הבדיוני Time Variance Authority של חברת מארוול קומיקס.