tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרויקט כולו כולל שמונה מגדלים בשטח כולל של 817,000 מ"ר.
לצד שבחים רבים זכה הבניין גם לביקורות, מבקרים הדגישו את הדמיון בין הפרויקט לפרויקט אחר בתכנונו של ספדיה המרינה ביי סנדס.
האתר המשתרע על פני 9.2 דונם, ברובע יוּ'ג'וֹנְג, ממוקם על קצה חצי האי שבו נפגשים נהרות היאנגצה ו.
הקומפלקס מורכב משמונה מגדלים, בראש ארבעת המגדלים במרכז שגובהם 250 מטר נמצא המגדל האופקי - הקריסטל.
שני מגדלים (גורדי שחקים סופר גבוהים) בגובה 350 מטר מתחברים אליהם, כל אחד באמצעות גשר.
שני מגדלים נוספים בגובה 250 מטר צמודים לששת אלה.
הבנייה החלה בסביבות 2013. והושלמה בשנת 2020. הבניינים עשויים בטון מזוין עם עמודי פלדה עטופים בבטון ורצפת פלדה.
הגובה בנקודת השיא הוא 354.5 מטר, 79 מעל הקרקע ו-3 תת-קרקעיות.
הקריסטל הוא גליל אופקי סגור באורך 300 מטרים, שיושב על גבי ארבעה מהבניינים.
החלק החיצוני מורכב מכ-3,000 לוחות זכוכית וכמעט 5,000 לוחות אלומיניום.
על ראש המגדלים נבנו ארבעה ושלושת החלקים האמצעיים טרומיים, והונפו והותקנו בשלב השני.
בתוך הקריסטל ממוקמים בריכות שחייה, מסעדות, גלריה, גנים עם עצים ואתר תצפית עם רצפת זכוכית.
רָקוּנִיִּים (שם מדעי: Procyonidae) היא משפחה בסדרת הטורפים של יונקים אוכלי כל החיים רק בעולם החדש.
הם שייכים לתת-סדרת דמויי כלב ומזכירים במראם משפחות נוספות מאותה תת-סדרה כמו דוביים, סמוריים ופנדות אדומות.
מין: חוטמן הרים מזרחי (Nasuella olivacea)
מין: חוטמן הרים מערבי (Nasuella olivacea)
סוג ומין יחיד: דביבון לופת (Potos flavus)
מין: חוטמן אדום (Nasua nasua), נפוץ בדרום אמריקה
מין: חוטמן חום (Nasua narica)
מין: דביבון מצוי (Procyon lotor)
מין: דביבון קוסומל (Procyon pygmaeus)
בעבר חיו בדרום אמריקה סוגים נוספים מהסדרה כשהגדול שבהם - הצ'מפלמלניה הגיע לגודל של פנדה ענקית.
הם נכחדו כאשר ההחלפה האמריקנית הגדולה הגיעה לדרום אמריקה והתחרות עם חיות צפון-אמריקאיות הכריעה אותם:
ראש הוא האיבר החשוב בגוף אדם או בעל חיים.
הוא בדרך כלל בעל צורה מעוגלת או מאורכת, וממוקם בחלק העליון בגוף.
הראש בנוי ממערכת של עצמות שטוחות חזקות מאוד (גולגולת) ובתוכו נמצא המוח.
תפקידה של הגולגולת הוא הגנה על המוח.
בנוסף למוח, נמצאים בו, בדרך כלל, רוב איברי החישה של היצור, כגון האף עבור חוש הריח, אוזניים עבור חוש השמיעה, עיניים עבור חוש הראייה וחלקי הפה עבור חוש הטעם.
כל בעלי החיים בעלי ראש, ואלו מרבית בעלי החיים הניידים, שייכים לאותה קבוצה טקסונומית שנקראת בילטריה, שפירושה "בעלי סימטריה דו צדדית", כלומר, האיברים בשני צידי הגוף סימטריים.
ישנם בעלי חיים להם אין ראש, למשל, הספוגיים.
אצל האדם, הראש מכוסה בשיער רב, לעומת שאר הגוף, שבדרך כלל אינו מכוסה בשיער או שיש בו שיעור דליל מאוד.
ליצורים קדומים בתור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, כבר היה פה, אולם הוא שימש גם בפתח להוצאת הפסולת מהגוף.
בהמשך, כאשר התפתח גם פי הטבעת הקדום, השתנה בהדרגה מבנה גופם של היצורים, מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" לו פתח כניסה ופתח יציאה.
בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות והאיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור.
אצל חלק מבעלי החיים החלו העיניים בהדרגה להתקרב אל אזור הפה.
היה לכך יתרון אבולוציוני מכיוון שכך יכול היה בעל החיים לראות מה נמצא לפניו, לנוע אליו ולאכול אותו במהירות ובקלות רבה יותר.
בהדרגה התפתחו יצורים להם ריכוז גדול יותר של תאי עצב מאחורי העיניים, וכך נוצר למעשה הראש הקדום ביותר.
מאובנים שמתוארכים לתקופה של לפני כ-520 מיליון שנים כבר היו, על פי ניתוח מבנה גופם, בעלי מוח.
מאובנים אלו שייכים ליצורים הקרובים לאבות קדמונים משותפים של חלק מקבוצות בעלי החיים הקיימות בימינו.
התפתחותו של המוח סמוך לאיברי החישה סייעה לפעולה מהירה ויעילה יותר שלהם.
איברי חישה נוספים הנפוצים בראש, כמו אזניים ואף, התפתחו בהדרגה בשלבים מאוחרים בהרבה, כאשר מינים רבים של בעלי חיים קולטים צליל וריח באמצעות איברים אחרים שלווא דווקא נמצאים בראש, דוגמת הצרצריים שקולטים צליל באמצעות הרגליים.
רַארְג הוא סרט מונפש קצר, אשר נכתב ואויר על ידי האנימטור טוני קולינגווד, בשיתוף עם המפיק כריסטופר אוהייר, בעת שהיה סטודנט באקדמיה הבריטית לקולנוע ולטלוויזיה, בשנת 1989. המוזיקה המקורית בסרט נכתבה על ידי פיליפ אפלבי ומבוצעת על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון.
הסרט מספר את סיפורה של העיירה הבדיונית "רארג", שתושביה מגלים יום אחד תגלית מרעישה אודות קיומם.
הסרט היה מועמד בשנת 1989 לפרס סרט האנימציה הטוב ביותר מטעם האקדמיה הבריטית לקולנוע ולטלוויזיה.
בישראל, שודר הסרט בתחילת שנות ה-90 בערוץ הראשון, במסגרת רצועת "התוכניות לילדים ולנוער".
הסרט מספר על עיירה שלווה במיוחד בשם "רארג", עליה מסופר כי השמש זורחת בה רק לאחר שכל תושביה התעוררו.
במרכזה של העיירה ניצבת הספרייה המרכזית, ותושבי העיירה עוסקים בגילוי תגליות מדעיות ובהצגתן למושל העיירה.
השלווה הקסומה בעיירה מופרת יום אחד, כאשר אחד המדענים מגלה, להפתעת כולם, כי העיירה כולה היא חלום בלבד והיא קיימת רק בראשו של אדם בשם אדווין בארנס.
המדען מגלה כי אותו בארנס ישן כעת וכי הוא צפוי להתעורר בזמן הקרוב על ידי השעון המעורר שלו - ובכך "להעלים" את העיירה על תושביה.
על מנת להציל את עתידם, נרתמים כל תושבי העיירה למשימה מיוחדת, שמטרתה למנוע מבארנס להתעורר.
הם בונים שער מעולם החלום אל עולם המציאות, ושולחים דרכו משלחת מיוחדת אל חדרו של בארנס.
ארבעת חברי המשלחת, שצוידו באמצעים משתיקי קול, גוררים את בארנס על מיטתו בחזרה אל עולם החלום (דהיינו - אל תוך חלומו שלו), ומשכנים אותו בתוך אולם אטום לקול, על מנת שלא יתעורר לעולם.
מסע הבאתו של בארנס אל תוך האולם מהווה את שיאו של הסרט, ובעת הסעת המיטה דרך רחובות העיר צופים כל תושביה במתרחש בדממה מוחלטת.
המשימה מסתיימת בהצלחה, לשמחתם של כל תושבי העיירה, ונראה כי חייהם ניצלו.
ובאותו הרגע ממש, מתהפך בארנס במיטתו, ומתחיל לחלום חלום אחר, שונה לחלוטין.
הסרט מסתיים בכך שכל תושבי העיירה הופכים בזה אחר זה לעופות פלמינגו ורודים - מושא חלומו החדש של בארנס.
המספר - עלילת הסרט מסופרת בקולו של נייג'ל הות'ורן.
המושל - מוצג באור לעגני, כחסר כישורי מנהיגות וכדמות אינפנטילית החובבת צעצועים ותגליות חדשות.
המדען - הדמות הרצינית בעיירה, אשר מסמל את הידע הרב והרציונליות.
התינוק - דמות מפתח, אשר מגלה לכל תושבי העיירה את הסכנה שטמונה בשעון המעורר המוצב ליד מיטתו של בארנס (בדומה לדמות הילד מהסיפור בגדי המלך החדשים).
התינוק הוא גם זה המציע את פתרון הבעיה, ומנהל את העבודה סביב בניית השער.
אדווין בארנס - חולם החלום, מוצג כדמות שמנמנה וישנונית.
חברי המשלחת - מוצגים ככוח צבאי מיומן, ועטופים מכף רגל ועד ראש בכריות על מנת למנוע מהם ליצור רעש כלשהו.
הרעיון המרכזי של הסרט, לפיו קיומם של תושבי העיירה הוא אך ורק חלום, מופיע בהגות הפילוסופית של הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, בן המאה ה-17. על מנת להגיע למסקנה כי המחשבה היא אשר מכוננת את הקיום, התחבט דקארט בשאלה הפילוסופית - האם ניתן להוכיח כי קיומנו אינו אך ורק חלום?
שאלת הקיום של העולם כפי שאנו מכירים אותו, והרעיון לפיו האדם מתקיים כדמות בסיפור אליו הוא לא מודע, מופיעים בהטיות שונות בסרטי קולנוע מוכרים - ביניהם "המופע של טרומן" ו"גברים בשחור".
ראצק (בפולנית: Raczki; ברוסית: Рачки; ביידיש: ראַצק) היא עיירה (לעיתים מוגדרת ככפר) על גדות הנהר הקטן רוֹסְפּוּדַה (Rospuda), בנפת סובאלק שבמחוז פודלסיה (Podlasie) בצפון-מזרח פולין.
העיירה שוכנת כ-15 ק"מ מדרום-מערב לעיר סובאלק (Suwałki) וכמרחק הזה מצפון-מערב לעיירה אוגוסטוב (Augustów).
בראייה היסטורית, במשך מרבית המאות האחרונות נמצאה העיירה (והאזור כולו) בתחום השיפוט של ליטא על גלגוליה המדיניים השונים.
על כן, יש יסוד להניח כי אחוז ניכר מתושבי האזור הם ממוצא ליטאי.
לצד התרבות הליטאית, ספג האזור השפעה תרבותית פולנית נרחבת.
המקום יושב לראשונה בשנת 1513, ומוזכר בשם זה כבר במסמכים משנת 1558.
בערך בתחילת המאה ה-19 כבר נמנו במקום 766 תושבים, רובם עסקו במלאכת-יד בעיקר חייטים וסנדלרים.
כמו כן התפתח במקום מסחר בפשתן וצמר.
שני פונדקים שירתו את האורחים שביקרו במקום בימי השוק והירידים השנתיים.
לאחר ההתקוממות של פולין ליטא ובלארוס בינואר 1863 נגד השלטון הרוסי, איבדה רצקי את זכויותיה האזרחיות כעונש על חלקו של האזור בהתקוממות.
ידוע על קיומה של קהילה יהודית במקום כבר בסוף המאה ה-17. ולקהילה אף היה רב משלה, רבי גרשון בערך כבר משנת 1670. עם זאת בתקופה מאוחרת יותר בראשות הקהילה כבר לא עמד רב משלה ובתפקיד זה שימש שוחט העיירה.
בן העיירה, אריה שרנייץ, מספר על זכרונותיו מראצק:
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה בידי הגרמנים, ורבים מיהודיה נמלטו ממנה.
עם כניסת הגרמנים לעיירה, החלו אלו בביצוע מעשי שוד בקרב יהודיה, ובחטיפתם לעבודות כפייה משפילות, ובהן ניקוי רחובות היישוב.
עם כניסת יחידות הצבא האדום לעיירה בסוף ספטמבר 1939, ועד להכללת היישוב באופן רשמי בשטח הכיבוש הגרמני בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, עזבו את המקום יהודים נוספים.
עם שובם של הגרמנים לעיירה, גירשו אלו את כל היהודים שעוד נותרו בה, וגורלם היה כגורל יהודי היישובים אליהם הגיעו.
ג'ו ראקל ולש הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב, ונחשבה סמל מין בשנות ה-60 וה-70.
נולדה בשם ג'ו ראקל טהאדה (Jo Raquel Tejada) בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית.
היא בתם של ג'וזפין שרה הול, ממוצא אנגלי, וארמנדו קרלוס טהאדה אורקיזו, מהנדס בוליביאני ממוצא ספרדי שהיגר לארצות הברית מהבירה המנהלתית של בוליביה, העיר לה פאס.
היא ומשפחתה נהגו לבקר בכנסייה הפרסביטריאנית מדי יום ראשון.
ב-1959 שיחקה לראשונה במחזה "The Ramona Pageant".
בהמשך עבדה כחזאית מזג אוויר בתחנת הטלוויזיה המקומית KFMB-TV בסן דייגו.
במקביל למדה באוניברסיטת המדינה סן דייגו , אך נשרה בטרם עת.
ב-1964 התגרשה מבעלה הראשון, ג'יימס ולש, ועברה עם שני ילדיהם לדאלאס, טקסס, שם עסקה בדוגמנות.
בהמשך עברה ללוס אנג'לס והחלה לשחק בתפקידים קטנים במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה, בהם "מעשי כשפים" ו"The Hollywood Palace".
ב-1965 כיכבה לראשונה בסרט הקומדיה "A Swingin' Summer", ובעקבותיו הוחתמה על חוזה בפוקס המאה ה-20. ב-1965 כיכבה בסרט "המסע הפנטסטי" וב-1966 נסעה לבריטניה וכיכבה ב"מיליון שנים לפנה"ס" וב"הרי את מכושפת לי".
ב-1967 חזרה לארצות הברית והופיעה במערבון "" לצד ג'יימס סטיוארט ודין מרטין.
ב-1968 הופיעה ב-"Lady in Cement" לצד פרנק סינטרה.
ב-1970 ספגה ביקורות רבות בעקבות תפקידה השנוי במחלוקת כטרנסקסואל בסרט "מיירה ברקינרידג'".
בתקופה זו התבסס מעמדה כסמל מין, והמגזין "פלייבוי" הכתיר אותה כ"אישה הנחשקת ביותר בשנות ה-70".
בהמשך אותה שנה יצרה עם טום ג'ונס ספיישל טלוויזיוני על שמה, "ראקל!", בו סקרו את תרבות הפופ של תקופתם, בהפקה מושקעת שכללה צילומים באתרים רבים ברחבי העולם.
ספיישל נוסף על שמה הוא "Really Raquel", שיצא ב-1974 וכלל הופעות שירה וריקוד של ולש.
בשנות ה-70 המשיכה והופיעה בסרטים רבים, בהם "Fuzz" (1972)", "שלושת המוסקטרים" (1973, עליו גם זכתה לראשונה בפרס גלובוס הזהב), "ארבעת המוסקטרים" (1974), ו"הנשף המטורף" (1975).
ב-1979 הופיעה על שער המגזין "פלייבוי".
ב-1982 הייתה אמורה לככב בסרט "סמטת האשליות", אך פוטרה משום שהייתה מבוגרת מדי לטעמם של המפיקים, והוחלפה על ידי דברה וינגר.
ולש תבעה את המפיקים וזכתה בתביעה ב-11 מיליון דולר.
בשנות ה-80 וה-90 הפחיתה את השתתפותה בסרטים והופיעה במספר סדרות טלוויזיה, כגון אופרת הסבון "סנטרל פארק וסט", ובתפקידי אורח ב"סיינפלד" (בתפקיד עצמה) ו"סברינה".
ב-1987 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "Right to Die".
הופיעה בשנות ה-80 במספר פרסומות וכן בקלטות וידאו שבהן הציגה תרגילי התעמלות.
ב-1984 יצא ספרה "The Raquel Welch Total Beauty and Fitness Program", בליווי צילומיו של בעלה השלישי אנדרה ויינפלד, בו הציגה ולש תוכנית לתרגילי "האטה יוגה", והשקפתה לגבי חשיבותם לאורח חיים בריא.
ולש נכנסה בתקופה זו לעולם העסקי, הקימה עסקי ייצור פאות על שמה שזכו להצלחה רבה, וכן ייצרה תכשיטים וקרם הגנה.
ב-1987 פנתה גם לתחום המוזיקה והוציאה סינגל אחד, "This Girl's Back In Town".
כן הופיעה בתפקידים ראשיים שזכו לתשבחות, בהצגות התיאטרון "אשת השנה" ו"ויקטור/ויקטוריה" בברודוויי.
ב-1996 שיחקה בעונתה השנייה של הסדרה "סנטרל פארק וסט" ברשת CBS.
ב-1998 הופיעה בתפקיד משנה בסרט "Chairman of the Board".
ב-2001 שיחקה בסרט הקומדיה "לא רק בלונדינית".
בשנת 2002 שיחקה בסדרת הדרמה "משפחה אמריקאית" של רשת PBS, בתור הדודה דורה, בכיכובם של אדוארד ג'יימס אולמוס וסוניה בראגה.
בשנת 2006 שיחקה בסרט "שכח מזה".
ב-2007 יצרה קו מוצרי איפור בחברת הקוסמטיקה מאק קוסמטיקס.
ב-2010 הופיעה בפרסומות למשקפי שמש של פוסטר גרנט.
בשנת 2013 גילמה את דודה לוסיה בדרמת הטלוויזיה "House of Versace" סרט ביוגרפי של Lifetime על דונטלה ורסצ'ה וג'אני ורסצ'ה.
ב-1959 נישאה לראשונה ג'יימס ולש ומאז אימצה את שם משפחתו ולש של בעלה הראשון, ונולדו להם שני ילדים, דיימון ב-1959 והדוגמנית והשחקנית טאהני ולש .
ב-1967 נישאה בשנית לבמאי והמפיק פטריק קרטיס .
בשנים 1980–1990 הייתה נשואה לאנדרה ויינפלד , במאי, מפיק, צלם ועיתונאי צרפתי.
ב-1999 נישאה לבעלה הרביעי, ריצ'רד פלמר, ונפרדו ב-2008.
מתה בביתה לאחר מאבק במחלה, ב-15 בפברואר 2023.
ראקובסקי (בבולגרית: Раковски) היא עיר בדרום בולגריה בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת 142 קילומטרים מהבירה סופיה ו-25 קילומטרים מבירת המחוז פלובדיב.
שרידי ישוב מאורגן שנתגלו באזור מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית.
בהמשך עבר השטח לשליטת האימפריה הרומית.
עדויות לקיומם של 3 כפרים במקום מצויות בתעודות עות'מאניות משלהי המאה ה-15. ראקובסקי הוקמה ב-1966 כתוצאה מאיחודם של שלושת הכפרים: גנרל ניקולאבו, סקירובו ופארצ'ביץ'.
העיר נושאת את שמו של המהפכן הבולגרי גאורגי ראקובסקי שהיה אחד מראשי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית באמצע המאה ה-19.
כלכלת העיר נסמכת על תעשיית טקסטיל, כימיקלים ועיבוד מזון.
בסמיכות לעיר הוקם ב-2004 אזור תעשייה מחוזי.
כמו כן בשטח הרשות המקומית קיימים שטחים חקלאיים ובהם מגדלים חיטה, שעורה, חמניות וירקות.
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת גידול מתונה.
אף על פי ששיעור התמותה גדול משיעור הילודה, קיים מאזן הגירת עבודה חיובי לעיר, בעיקר מאז הקמתו של אזור התעשייה.
בין 2007 ל-2010 גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 1.6 אחוזים.
מרבית תושבי העיר הם קתולים וזאת בניגוד למאפייני האוכלוסייה בבולגריה שרובה נוצרית אורתודוקסית.
ויליאם מייקל גריפין ג'וניור , הידוע יותר בשם הבמה שלו ראקים אללה או ראקים (Rakim), הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
כחלק מצמד ההיפ הופ אריק בי.
& Rakim), הוא נחשב כאחד הראפרים המשפיעים והמיומנים ביותר בכל הזמנים.
ראקים נחשב לדמות טרנספורמטיבית בהיפ הופ על כך שהעלה את הרף לטכניקת MC גבוהה יותר ממה שהיה אי פעם.
ראקים התחיל את השימוש בחרוזים פנימיים ובחרוזים מרובי-הברות, והוא היה בין הראשונים שהדגימו את האפשרויות לשבת לכתוב מילים מורכבות עמוסות בבחירות מילים ומטאפורות מתחכמות ולא בסגנונות האלתורים ותבניות החרוזים שהיו נהוגים באותה תקופה.
לראקים מיוחסת גם יצירת המעבר הכולל מהקצב הישן והפשוט יותר לקצב מורכב יותר.
אלבומו "Paid in Full" נבחר לאלבום ההיפ הופ הגדול ביותר בכל הזמנים על ידי MTV בשנת 2006, בעוד ראקים עצמו דורג במקום הרביעי ברשימת ה-MCs הגדולים בכל הזמנים של MTV.
סטיב יואי מ-AllMusic הצהיר כי "ראקים מוכר כמעט אוניברסלית כאחד ה-MCs הגדולים – אולי הגדול ביותר בכל הזמנים בקהילת ההיפ הופ".
העורכים של Liveabout.com דירגו אותו במקום השני ברשימת "50 ה-MCs המובילים של זמננו (1987–2007)".
בשנת 2012, The Source דירג אותו במקום הראשון ברשימת "50 כותבי המילים המובילים בכל הזמנים".
ראקים נולד בשם ויליאם מייקל גריפין ג'וניור בעיירה ויינדאנץ', מזרחית לעיר ניו יורק, ארצות הברית (מרבית האוכלוסייה בווינדאנץ' היא ממוצא אפרו-אמריקני וב-1967 אף התרחשו בעיירה מהומות על רקע גזעי).
ראקים התעניין במוזיקה מגיל צעיר ונכנס לסצנת ההיפ-הופ של ניו יורק בעיקר בעזרת מורה הדרך שלו ושותפו מאוחר יותר, הדי.ג'יי אריק בי..
דודתו של ראקים היא זמרת ה-R&B והשחקנית רות' בראון.
הציג בפני ראקים את הדי ג'יי והמפיק מארלי מארל ושניהם הקליטו בביתו של מארל את התקליט "Eric B is President".
באותו זמן ראקים סיים את בית הספר התיכון וחשב להמשיך ללימודים באוניברסיטה אך הוא החליט לבסוף להמשיך ולהקליט עם אריק בי.
ראקים שהיה ידוע עד 1986 בכינויו "Kid Wizard", שינה את שמו לראקים אללה כאשר הצטרף לארגון הדתי-פוליטי אומת האסלאם.
מאוחר יותר, הוא הצטרף לאומת חמשת האחוזים, ענף רדיקלי יותר באומת האסלאם שהונהג על ידי תלמידו של מלקולם X, קלרנס 13X, אותו חברי התנועה מכנים אללה.
נפגשו לראשונה ב-1985, אריק בי וראקים הוציאו ארבעה אלבומי אולפן לפני פרידתם ב-1992. הצמד תואר על ידי העיתונאי טום טרל מ-NPR כ"קומבו ה-DJ/MC המשפיע ביותר בתקופת מוזיקת הפופ העכשווית", בעוד שהעורכים של About.com דירגו אותם במקום ה-4 ברשימת 10 צמדי ההיפ-הופ הגדולים בכל הזמנים.
הם היו מועמדים לכניסה להיכל התהילה של הרוקנרול ב-2011, למרות שהם לא הגיעו לשלב של הבחירה הסופית.
לאחר שראקים החליט להקליט עם אריק בי., חברו ושותפו של אריק בי., מארלי מארל, אפשר להם להשתמש באולפן הביתי שלו להקלטת שני סינגלים.
לאחר שמייסד Def Jam Recordings, ראסל סימונס, שמע את הסינגלים שלהם, הצמד חתם באילנד רקורדס והחל להקליט את האלבום באולפני Power Play של מנהטן בתחילת 1987.
ב-7 ביולי 1987 יצא לאור האלבום בלייבל איילנד.
האלבום התרכז בסגנון הראפ הקלאסי של שנות ה-80 והוא נחשב כאחד משיאי הז'אנר ואלבומי ההיפ הופ החשובים והטובים ביותר בכל הזמנים.
באלבום ניכר הצמד בסגנון המוזיקלי החדשני שהם הביאו לראפ.
מספק סאונד עשיר ומורכב באמצעות סאמפלים מוזיקליים ולולאות מוזיקליות, וראקים מציג זרימה מופתית וחכמה כמופיע וכמחבר מילים.
הטקסטים באלבום מתמקדים בחיים העירוניים, בחוויות אישיות, בחוכמת הרחוב, ובמגוון נושאים חברתיים ופילוסופיים.
המילים של ראקים מציגות מרקם מורכב של שפה, דמיון וחוש מוזיקלי, שהפך לסמל של הראפ.
שיר הפתיחה "I Ain't No Joke" מציג את הטכניקה המדהימה של ראקים ואת הסגנון המוזיקלי החדשני של אריק בי.
שירים נוספים מצליחים שהופקו כסינגלים כוללים את "Eric B.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות במיוחד, האלבום הגיע למקום ה-58 במצעד בילבורד 200 והוא נחשב למופת ולמשפיע על הראפ והמוזיקה באופן כללי.
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והוא מוערך עד היום כאחד ממרכיבי הבסיס המרכזיים של תרבות ההיפ הופ והראפ.
זמן מה לאחר הוצאת האלבום תבעה הזמרת עופרה חזה את ראקים ואריק בי.
בטענה שדגמו את קולה מהשיר "אם ננעלו" לשירם "Paid in Full".
דגימה זאת הביאה את חזה לתבוע את הצמד בצורה תקדימית, זכייתה בתביעה הובילה לכך שמאז ועד היום חייבים מסמפלים לשלם תמלוגים לאמן המסומפל.
ב-25 ביולי 1988 יצא האלבום השני של הצמד "Follow The Leader".
האלבום הוא פרק חשוב בקריירה של ראקים והוא נחשב לאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים בכל הזמנים.
האלבום הוקלט באולפני Power Play בניו יורק, המפיק פול סי, שיתף פעולה עם ראקים ואריק בי.
פול סי הביא יחד איתו סמפלים ייחודיים ותכנים מוזיקליים חדשניים לתחום הראפ.
אחיו של ראקים, סטיבי בלס גריפין, תרם גם להפקת האלבום בנושאים שונים.
האלבום מכיל סאונדים מורכבים ולולאות מוזיקליות עשירות, כמו כן, באלבום ניכרת החשיבות המרכזית של ראקים ככותב מילים וכמופיע.
הוא מציג זרימה מדויקת, ותוכן מחשבתי עמוק.
הטקסטים מתמקדים בנושאים שונים כמו הצלחה, חוכמה, יכולת רטורית ופילוסופיה.
ביקורות המוזיקה היו חיוביות במיוחד והאלבום נחשב בתקופתו לחכם, מורכב וחדשני.
המילים העמוקות, הזרימה החדה והסאונדים המורכבים הפכו את האלבום למרתק ומשפיע על הראפ בצורה רבה.
ויליאם ג'לני קוב כתב על משמעות האלבום, "בעקבות "Paid in Full", ראקים ואריק בי.
האלבום סימן את נקודת השיא בשיתוף הפעולה בין השניים".
האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום ה-22 במצעד האלבומים של בילבורד 200. האלבום נמכר ביותר מ-500,000 עותקים בארצות הברית.
ב-19 ביוני 1990 יצא האלבום השלישי של הצמד "Let the Rhythm Hit 'Em", האלבום הופק על ידי פול סי, פרופסור לארג', די ג'יי מארק וראקים והוקלט באולפני Power Play בניו יורק
האלבום מוביל בתובנה חדה את המסר הפוליטי של ראקים, והוא כולל טקסטים עמוקים ומדויקים המתייחסים לתרבות השחורים בארצות הברית בתקופתו, לחברה, לפעילות פוליטית ולמערכת המשפט.
הסגנון המוזיקלי של האלבום מתאפיין בצלילים הקשים שהם מאפיינים של ראקים, עם שילוב של סאמפלים מתוך שימוש מקורי בכלי נגינה
באלבום ניתן למצוא מספר שירים מצליחים ומוכרים, ביניהם "In the Ghetto", שבו ראקים מתייחס לקשיים החברתיים בשכונות העניות, "Mahogany", שהוא שיר אישי המדבר על התקוממותו של ראקים כאמן, ושיר הנושא של האלבום "Let the Rhythm Hit 'Em" שמתעסק בתוחלת והעיצוב המוזיקלי של ההיפ הופ.
האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים וכבש מקומות גבוהים במצעדי ההיפ הופ.
הוא מוכר כאחד מאלבומי הראפ הקלאסיים וכותב היסטוריה בתחום.
זה אחד האלבומים הבודדים שקיבלו דירוג "חמישה מיקרופונים" מ"The Source".
ב-1998, בנוסף האלבום נבחר לאחד מ-100 אלבומי הראפ הטובים ביותר של ה"The Source".
השילוב בין טקסטים משובחים למוזיקה עוצמתית הפך את האלבום ליצירה מרשימה שהשאירה חותם בתעשיית ההיפ הופ.
הכריכה האחורית כוללת הקדשה לזיכרונותיהם של אביו של ראקים, וויליאם, והמפיק פול סי שעבד על רבים מהשירים של האלבום לפני הירצחו ביולי 1989. בן חסותו פרופסור לארג' השלים את עבודתו.
ב-20 ביוני 1992 יצא האלבום הרביעי והאחרון של אריק בי.
האלבום הוקלט באולפני "The Hit Factory" בניו יורק והופק על ידי הצמד, והוא כולל 13 שירים ומציג את הסגנון המורכב והאיכותי שקנה לו את המעמד האגדי בתחום ההיפ הופ.
האלבום הופץ על ידי חברת MCA.
האלבום מאפשר לראקים להציג את כישוריו הליריים המתקדמים ואת הקריאטיביות המוזיקלית שלו.
האלבום משלב סאונדים חדים, סאמפלים מגוונים ואופציות מוזיקליות מתקדמות באופן יוצא דופן באותה תקופה.
האלבום נחשב לאחד האלבומים החשובים והמוצלחים ביותר בקריירה של הצמד.
בשירי האלבום, ראקים מתמקד בנושאים כמו הצלחה, גאווה, חברות, פוליטיקה ומציאות היום-יום של החיים בשכונות העיר.
הוא מצליח לשלב בצורה מרשימה בין המילים, הפתגמים המתוחכמים והשחזורים, ויצר בכך סגנון ייחודי ומזהיר בעולם הראפ.
כמה מהשירים המצליחים והמוכרים ביותר מתוך האלבום כוללים את הסינגלים "What's on Your Mind" שמדבר על אהבה, "Casualties of War" שמתעסק בנושאי מלחמה ואלימות, "Rest Assured" שמדבר על התעלמות מפחדים והמשכיות במוזיקה, ושיר הנושא של האלבום "Dont Sweat The Technique" שמדבר על יכולתיו המגוונות של ראקים, ועליונתו בעולם הראפ.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים המוזיקליים וזכה להצלחה מסחרית.
האלבום מחזיק בתרבות ההיפ הופ הקלאסית ומוערך כאחד מיצירותיו המרשימות של ראקים.
בשיאו דורג במקום ה-22 במצעד האלבומים של בילבורד 200.
האלבום מסמל את היכולת היצירתית, הטכנית והלירית של הצמד, והוא ממשיך להשפיע על הדורות הבאים של מוזיקאים ומאזינים ברחבי העולם, בנוסף הוא מהווה את סיכום התרבות והיכולת היצירתית של הצמד ונחשב לאחד מגבעות הקריירה שלהם.
יחד עם הצלחת האלבום התנהל מאבק משפטי ארוך ומסובך בין הצמד ו-MCA.
סירב לחתום על חוזה שחרור של MCA, מפחד שראקים יעזוב אותו.
ראקים התייחס לסיבות עסקיות, ולא מעט התעלם בנוגע לחוזה התקליטים ואלבומי הסולו.
לא רצה לחתום על אלבום הסולו של ראקים ושחרורם מ-MCA, הסכסוך המשפטי הוביל בסופו של דבר לפירוק הצמד.
לאחר ניתוק השותפות שלו עם אריק בי.
ב-4 בנובמבר 1997 יצא אלבום הסולו הראשון של ראקים "The 18th Letter".
האלבום מדבר על נושאים ליריים הנוגעים לדור הזהב של ההיפ הופ, ליכולות הראפ של ראקים ולמצב ההיפ הופ.
שמו של האלבום, "The 18th Letter", הידוע גם בשמו "The 18th Letter (Always and Forever)", מתייחס לאות ה-18 באלפבית האמריקאי, שהיא האות R, המסמלת את שמו של ראקים.
האלבום מהווה את החזרה הגאה והחזקה של ראקים לעולם המוזיקה, והוא מביא את הקהל לעבר הקריירה המוזיקלית המרשימה שלו.
באלבום ניתן למצוא את הלהיטים "Guess Who's Back" ו-"It's Been a Long Time", שזכו להצלחה מסחררת.
השירים מתארים את חזרתו של ראקים לסצנת ההיפ הופ, והם משתלבים בין הסאונד המסורתי של ההיפ הופ לבין החדירות הליריות המתקדמות והחדשניות של ראקים.
האלבום שמספק תקופת חשיבות וזיכרון לקריירה המוזיקלית של ראקים, והוא מציג את הקיבוץ המוזיקלי, היכולת הלירית והשפעותיו הרחבות של הצמד בצורה מופתית.
האלבום ממשיך לשמש מקור השראה ומוזיקה מוערכת למאזינים ולמוזיקאים ברחבי העולם.
ב-30 בנובמבר 1999 יצא אלבום הסולו השני של ראקים "The Master" שהופק על ידי מפיקים רבים כגון: Nick Wiz, DJ Clark Kent, DJ Premier, ראקים עצמו ועוד, האלבום הופץ על ידי Universal Records.
הוא משמש כהמשך לאלבום הסולו הראשון של ראקים, "The 18th Letter", ויהיה אלבום האולפן האחרון של ראקים במשך כמעט עשור, עד 2009.
האלבום מכיל 17 שירים ובו ניתן למצוא את ההשפעות העוצמתיות של ראקים על תרבות ההיפ הופ.
האלבום מציג את ראקים בשיאו האמנותי, עם זריזות בזמן שירים ושפע של מילים מדויקות וחשיבה מעמיקה.
בכמה שירים באלבום, ראקים מתמקד בנושאים חברתיים ופוליטיים, כמו האלימות ברחובות, הטיעונים הסוציואקונומיים והקשיים האישיים של השכנים.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות רבות מהמומחים ומהקהל ודורג בשיאו במקום ה-7 באלבומי ההיפ-הופ/רית'ם אנד בלוז של בילבורד ובמקום ה-72 במצעד האלבומים הכללי של בילבורד 200, יחד עם זאת כשל לזכות בהצלחה מסחרית מוחלטת, אך הוא משמש כאחת העבודות המצליחות והמשפיעות בקריירה של ראקים, ומחזיק מעמד מוערך בקרב מעריצי הראפ.
בשנת 2000 ראקים הוחתם בחברת התקליטים Aftermath Entertainment של ד"ר דרה עבור עבודה על אלבום שכותרתו באופן זמני הייתה Oh, My God.
האלבום עבר שינויים רבים בכיוון האמנותי ובכוח האדם והתעכב מספר פעמים.
בזמן העבודה על האלבום, ראקים הופיע כאורח בארבעה פרויקטים של Aftermath, כולל סינגל הלהיט "Addictive" של Truth Hurts והרמיקס שלו (שכלל בית אחר של ראקים מהגרסה המקורית), ד"ר דרה הפיק את "The Watcher Part II" של ג'יי זי, ואלבום פסקול של הסרט 8 מייל של אמינם עם השיר "R.A.K.I.M".
יחד עם זאת, ראקים עזב את חברת ההקלטות בשנת 2003 ו-Oh, My God נגנז.
לאחר שראקים עזב בסופו של דבר את Aftermath Entertainment, הוא הצהיר שהסיבה שהוא עזב את חברת ההקלטות הייתה בגלל הבדלים יצירתיים עם ד"ר דרה.
ראקים השתמש בדוגמה מטפורית שד"ר דרה רצה שראקים יכתוב על הרג מישהו, בעוד שראקים רצה לכתוב על תחייתו של מישהו.
ראקים חזר לביתו בקונטיקט כדי לעבוד בנחת על מוזיקה לאחר שלא הוציא אלבום מאז 1999, הוא נמנע מסיבובי הופעות לטובת הופעות נדירות.
ראקים הצליח לשמור על השירים שעשה עם ד"ר דרה ובשנת 2006 הכריז שהוא יוציא אלבום חדש, "The Seventh Seal" (החותם השביעי).
האלבום בסופו של דבר נדחה ל-2009, במקום זאת הוא המשיך עם אלבום חי, The Archive: Live, Lost & Found שכלל ברובו את שיריו מהאלבומים הקודמים של ראקים, ב-2008.
בראיון עם בילבורד ב-2007, כשנשאל על הסיפור מאחורי הכותרת של החותם השביעי, אמר ראקים, למספר 7 יש משמעות רבה.
האות השביעית באלפבית האמריקאי היא G - המייצגת את אלוהים (God), יש שבע יבשות, שבעה ימים.
החותם השביעי עוסק בכך וגם בכמה גילויים בתנ"ך.
יש שקוראים לזה סוף העולם, אבל בשבילי זה סוף הישן ותחילתו של החדש.
בכך שאני קורא לאלבום שלי כך, אני משתמש בו באופן מטפורי בהיפ הופ.
אני מקווה להרוג את המצב הישן של ההיפ הופ ולהתחיל עם החדש.
"The Seventh Seal" שוחרר בסופו של דבר ב-17 בנובמבר 2009, לאחר מספר עיכובים בחברת ההקלטות של ראקים Ra Recrods ובחברות TVM ו-SMC Recordings והופץ בסופו של דבר באמצעות Fontana ו-Universal Music Group.
האלבום, שנחשב לאלבום קאמבק לאחר פער של עשר שנים בין האלבום הקודם של ראקים, מכיל 16 שירים וכולל את שני הסינגלים: "Holy Are You", שיצא ב-14 ביולי 2009, ו-"Walk These Streets" שיצא ב-7 באוקטובר 2009. הוא כולל הפקה של כמה אמני היפ הופ ידועים, כולל Nottz, J.
הסגנון המוזיקלי באלבום מתקשר לאופן המסורתי של ראקים, עם בסים עמוקים, פסנתרים, ושמע קלאסי.
המילים של ראקים מורכבות ומשובחות, והוא משתמש בכישורי הראפ המפורסמים שלו כדי להביע את רעיונותיו והרצונות שלו.
האלבום מכר 12,000 עותקים בארצות הברית עד 22 בנובמבר 2009, לפי SoundScan, עם שחרורו, החותם השביעי קיבל ביקורות טובות או ממוצעות מרוב מבקרי המוזיקה, הוא מחזיק בציון מצטבר של 59/100 ב-Metacritic ודורג בשיאו במקום ה-9 באלומי ההיפ-הופ/רית'ם אנד בלוז במצעד של בילבורד, ובמקום ה-67 במצעד האלבומים הכללי של בילבורד 200.
ראקים הוא ראפר שידע ליצור סגנון מוזיקלי מיוחד ומזוהה עם כישורים מוזיקליים מרשימים וסגנון אישי.
הוא נחשב לאחד מהמוזיקאים החשובים ביותר והמשפיעים בתחום ההיפ-הופ והראפ.
הסגנון המוזיקלי של ראקים מתבטא במגוון אלמנטים.
הוא מוכר בעיקר בזכות כישרון הכתיבה החכמה והמתוחכמת שלו.
מילותיו עשויות להכיל מטאפורות מרתקות, מילים רוחבות ובניית שירה מורכבת.
ראקים ידוע גם בקצב הזריז והקפיצי שלו, שמותאם למוזיקה התומכת בה.
הוא גם מפתח יכולות וטכניקות ווקאליות מתקדמות, כולל שליטה בפילוסופיה וזריזות לשון (tongue-twisting).
ראקים ידוע כמי שיודע לתת חשיבות רבה לדרמה ולעוצמה בביצועים שלו, הן במבטאו והן בכוח המוזיקלי של קולו.
סגנון החריזה של ראקים חרג מהסגנון הפשוט שהוכתב על ידי ההיפ-הופ המוקדם של תחילת שנות השמונים.
ראקים הציג סגנון חופשי וחדשני יותר, שחרג תקופות מגבולות התיבות המוזיקליות וגרר השוואות לאמנים כת'לוניוס מונק.
מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס, בן רטליף, כתב כי "הראפ השקט והרגוע של ראקים פיתח צורה החורגת מעבר לחריזה השטוחה של חצר בית הספר", בנוסף, בעוד רוב הראפרים פיתחו את סגנונם תוך כדי אלתור, ראקים היה אחד מהראשונים שכתב טקסטים מורכבים הכוללים חריזה פנימית.
בשונה מאמנים כמו ראן די אם סי או אל אל קול ג'יי ששרו בקול חזק ומלא אנרגיה, ראקים הציג סגנון רגוע ושלו, עם שטף עדין, אך עדיין קולח של משפטים.
בנוסף, ראקים משתמש בקטעי סמפלים ממוזיקה מגוונת, כולל ג'אז, פאנק, סול והיפיופי.
הוא ידוע בשימושו הפרוע של קטעי מוזיקה קלאסיים ורטרוספקטיביים, שמעניקים למוזיקתו את הממד המיוחד והמקורי.
רבים מייחסים לסגנונו של ראקים השפעות חזקות של ג'אז.
הוא למד לנגן בסקסופון והיה מעריץ נאמן של ענק הג'אז ג'ון קולטריין.
מבקרי מוזיקה רבים ציינו לשבח את ראקים בעיקר בשל חוש הקצב המיוחד ויוצא הדופן שלו, הטקסטים המורכבים, החריזה והדימויים הספרותיים שלו.
בסה"כ, הסגנון המוזיקלי של ראקים משלב כישורים מוזיקליים מגוונים, מתוך התחשבות בדרכי ההיפ-הופ המסורתיות וביכולתו להביא מהן את החדשנות והמודרניות שלו.
הרבה מאמני הראפ הבולטים הודו כי הושפעו רבות מיצירותיו ומסגנונו של ראקים.
הנושאים הבולטים בטקסטים של ראקים הם היפ-הופ, חיי הרחוב בגטו האפרו-אמריקני, היסטוריה, פוליטיקה בינלאומית ואף אהבה.
בשיר "Microphone Fiend" הוא מדבר על חיברו למוזיקה ולמקרופון מגיל צעיר, ובשירו "Don't Sweat the Technique" ראקים מדבר על סגנונו המוזיקלי ועליונותו כראפר, כנהוג בסגנון.
בשירים אחרים ראקים עוסק בפוליטיקה, מלחמות ובחברה האמריקנית.
לדוגמה, בשיר "קורבנות מלחמה" ("Casualties of War") מתאר ראקים את סיפורו של חייל דמיוני בצבא האמריקני בזמן מלחמת עיראק הראשונה (השיר נכתב ב-1991).
כאשר מתוודע החייל למציאות המלחמה ולהיסטוריה האישית שלו הוא מחליט "להחליף צדדים", לרצוח את מפקדו הישיר ולערוק מן הצבא.
כך מתאר זאת ראקים בשיר: "אבל רגע, סדאם חוסיין מתפלל כמותי, וזוהי אסיה, מקום מוצאי.
אני בצד הלא נכון, אז אחליף את המטרה, אירה בגנרל, ואיפה הסמל?
תאשימו את ג'ון הוקינז שהביא אותי לאמריקה.
בהמשך השיר ראקים אף מנבא באופן כמעט-מדויק את פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, כתגובה צפויה למלחמותיה של ארצות הברית בעולם ולכל "המשפחות החפות מפשע" שנהרגו.
הוא שר בקולו של החייל החוזר לניו יורק: "אני מחפש מחסה שמטוס עובר מעלי, זוכר את פרל הארבור?
ניו יורק תהיה גמורה חבר.
טייסי קמיקזה, חגורים בפצצות, אין שלום במזרח והם מבקשים את נקמתו של סדאם."
נושאים בולטים אחרים בשיריו של ראקים הם האסלאם, אפריקה ומציאות החיים בגטו העירוני בארצות הברית.
בשיר "In the Ghetto" מדגיש ראקים את החשיבות שבלימודים, העצמה אישית ועבודה קשה.
בניגוד לראפרים אחרים, הוא ממעיט בכוונה בקשיי החיים בשכונות העוני וטוען כי בזמנים אחרים החיים היו קשים יותר ולכן יש לכוון גבוה ולסמוך על עצמך.
ראקיה אברהים הייתה שחקנית קולנוע יהודיה-מצרית, שהתפרסמה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.
אברהים נולדה למשפחת סוחרים יהודית אמידה בעיר אל-מנצורה שבמצרים.
התחנכה בבתי ספר צרפתיים בעיר, ומאוחר יותר למדה בפקולטה לאומנויות.
מגיל צעיר התעניינה במיוחד בשירה, ואף לימדה זמרה בבתי ספר.
הופעתה הפומבית הראשונה הייתה במספר תוכניות בתחנת הרדיו שהייתה בבעלות הסופר פרד ריפאעי, ולאחר מכן הצטרפה ללהקה התיאטרלית הלאומית.
באמצע שנות השלושים פנתה אליה במאית הקולנוע המצרית בהיג'ה חפיז, והציעה לה לשחק בסרטה "ליילה בת המדבר".
הסרט יצא ב-1937 וזכה להצלחה גדולה, ואף הוצג בפסטיבל הסרטים בברלין בשנת 1939. לאחר סרטה הראשון שיחקה בסרטים מצריים רבים, ואף זכתה בפרסים עבור סרטי קולנוע בבימויו של מוחמד כרים.
נישאה למהנדס הקול המוסלמי מוסטפא וואלי, אך לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 ביקשה להתגרש ממנו ולאחר השלמת הסרט "אהבה מטורפת" ב-1956 היגרה לארצות הברית.
בסך הכל שיחקה במצרים ב-19 סרטים שונים.
בארצות הברית נישאה ליהודי אמריקאי, הולידה ילדים והקימה עם בעלה חברת הפקות קולנוע משלה.
לכל אורך חייה, יחסה לציונות ולמדינת ישראל הצעירה היה חם, והיא ויתרה על אזרחותה המצרית כדי לקבל אזרחות ישראלית.
עובדה זו הובילה את השלטון המצרי להאשים אותה בקשר עם המוסד ובמעורבות ברצח הפיזיקאית ומדענית הגרעין המצרית סמירה מוסא, שהייתה ידידתה הקרובה.
אברהים נפטרה בארצות הברית ב-13 בספטמבר 1977.
על פי שמועות שהופצו לקראת הבחירות במצרים ב-2011, המדינאי המצרי ומזכ"ל הליגה הערבית לשעבר, עמר מוסא הוא בנה.
ראקל ג'וזפין דומיניק קסידי היא שחקנית אנגלייה.
קסידי נולדה בפליט שבהמפשייר לאם ספרדייה ואב אנגלי.
היא הייתה בת יחידה במשפחה בת שלושה ילדים.
היא למדה בבית הספר פרנבורו היל קונבנט, ואחר כך בגירטון קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' שם למדה שפות מודרניות ואנתרופולוגיה פיזית.
היא המשיכה ללמוד לדוקטורט אבל זנחה את המקצוע ופנתה לקריירת משחק.
תפקידה הידוע ביותר של קסידי הוא בדמות פיליס בקסטר, המשרתת האישית של ליידי קרולי, בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון", אותו גילמה בשנים 2013–2015. עוד שיחקה בתפקיד דוזן גייטלי בסדרה "Teachers" (עונה ראשונה ושנייה).
היא הופיעה בתפקיד ג'ו פורטר, שרה-זוטרה במשרד הפנים, בסדרת הדרמה "Party Animals", ובתפקיד מל בסדרה "Lead Balloon".
בתיאטרון הופיעה קסידי ב-1997 במחזה "הלילה השנים עשר" בתפקיד ויולה, ב-1998 במחזה "אותלו" בתפקיד דזדמונה, וב-2005 כיכבה בתפקיד הראשי במחזה על פי הרומן "אנה קארנינה".
ראקין (בבורמזית: ရခိုင်ပြည်နယ်, בעבר נקראה ארקאן) היא מדינה במיאנמר (בורמה).
הממוקמת על חופה המערבי, היא גובלת עם מדינת צ'ין בצדה הצפוני, ובמחוזות מאגווי, באגו ואיירוואדי ממזרח, מפרץ בנגל ממערב, וצ'יטאגונג הגדולה (בנגלדש) בצפון-מערב.
הרי אראקן המתנשאים לגובה של 3,063 מטרים בפסגת ויקטוריה מפרידים את ראקין ממרכז בורמה.
מול חופי מדינת ראקין ישנם מספר גדול למדי של איים כגון צ'דובה ומיינגון.
שטחה הוא כ-35,762 קמ"ר ובירתה היא סיטווה.
ראקים סנדרס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ברצלונה המשחקת ביורוליג ובליגת העל הספרדית.
בשנת 2012 כשל סנדרס לצלוח את דראפט ה-NBA של אותה שנה.
לאחר כישלונו של סנדרס בצליחת דרפאט ה-NBA, הוא חתם על חוזה עם מכבי תל אביב לעונת 2012/2013 בליגת העל בכדורסל.
בהמשך אותה עונה עבר סנדרס לשחק בקבוצה הפועל גלבוע גליל.
בעונה זו הוא עמד על 12.6 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
ראקש שרמה הוא טייס לשעבר בחיל האוויר ההודי, אשר שוגר לחלל במסגרת טיסת סויוז T-11, ב-2 באפריל 1984, כחלק מתוכנית אינטרקוסמוס.
שרמה הוא ההודי הראשון שטס בחלל.
הוא שהה 7 ימים בחלל על סיפון תחנת החלל סאליוט 7.
ראקש שרמה נולד ב-13 בינואר 1949 בפטיאלה, פנג'אב, הודו.
למד בבית הספר היסודי בעיר ובתיכון למד בבית הספר סנט ג'ורג' שבהיידראבאד.
בשנת 1966, בגיל 18, הצטרף למכללת הביטחון הלאומי, כחניך, ולאחר שנתיים, ב-1970 הוסמך כטייס, כבוגר מחזור ה-35.
החל מ-1970 שרמה היה טייס ניסוי בחיל האוויר ההודי.
במהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 הוא ביצע 21 גיחות, לאחר המלחמה הוא התקדם בשורות הדרגות, הפך לטייס ניסוי, עד שמונה למפקד טייסת ב-1984.
ב-12 בספטמבר 1982 נבחר להיות כקוסמונאוט כחלק מתוכנית אינטרקוסמוס במסגרת שיתוף פעולה בין הארגון ההודי לחקר החלל ותוכנית החלל הרוסית.
ב-1984, הוא הפך להודי הראשון בחלל כאשר שוגר בטיסת סויוז T-11 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-2 באפריל 1984. סויוז T-11 עגנה בתחנת החלל סאליוט 7 ושלושת חברי הצוות, עברו לתחנה.
שרמה, יחד עם מפקד הטיסה יורי מלשייב ומהנדס הטיסה גנדי סטרקלוב, שהו 7 ימים, 21 שעות ו-40 דקות בחלל.
במסגרת השהייה על תחנת החלל סאליוט 7, ביצע שרמה בדיקות ומחקרים טכניים ומדעיים כולל 43 מקטעי ניסויים.
העבודה שלו הייתה בעיקר בתחומים של ביו-רפואה, חישה מרחוק.
הצוות קיים מסיבת עיתונאים משותפת מהחלל עם נציגי מוסקבה ועם ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי.
כאשר אינדירה גנדי ביקש משרמה לתאר איך הודו נראית מהחלל החיצון, הוא השיב "הכי טוב בעולם" , כותרת של שיר לאומי על ידי מוחמד איקבאל שנכתב כאשר הודו הייתה תחת שלטון קולוניאלי בריטי.
הודו הפכה האומה ה-14 לשלוח אדם לחלל החיצון.
הצוות חזר לכדור הארץ בטיסת סויוז T-10, ב-11 באפריל 1984.
שרמה פרש מחיל האוויר בדרגת מפקד הכנף.
הוא הצטרף לתעשייה האווירית ההודית ב-1987 ושימש כטייס ניסוי ראשי במחלקת נאשיק עד 1992, לפני שעבר לבנגלורו לעבוד בתור ראש טייסי הניסוי בתעשייה האווירית ההודית.
במסגרת תפקידו, היה מעורב בבדיקת מטוסי הקרב טג'אס.
לשרמה הוענקו מספר פרסים ואותות הוקרה:
אות גיבור ברית המועצות עם שובו מהחלל (1984)
פרס אשוקה צ'קרה , הפרס הגבוה ביותר שניתן לאיש צבא בזמן שלום, הוענק לשרמה ב-1985 ולחברי הצוות למשימה שלו ב-1984.
כוכב פסצ'ימי אות השתתפות במערכה בין הודו ופקיסטן ב-1971
מדליית סנגרם על השתתפות במערכה בין הודו ופקיסטן ב-1971/1972
אות יום השנה ה-25 לעצמאות הודו
שרמה נשוי ולו ולאשתו מדהו יש שני ילדים.
הוא יודע לפחות 5 שפות, ובזמן שהותם ברוסיה ב-1982, הם למדו רוסית.
בנו, קאפיל שרמה הוא במאי סרטים ובתו קריתיקה היא אמנית.
סרט ביוגרפי על שרמה, הנקרא "מצדיעים" (Salute) נמצא בתהליכי צילום ואמור לצאת לאקרנים לקראת 2019. השחקן שאהרוח' ח'אן מגלם את דמותו.
ראקושפלוטה (בהונגרית: Rákospalota) היא אחת מהעיירות במחוז פשט, שסופחה לעיר הבירה בודפשט בשנת 1950. מהווה כיום חלק מבודפשט בשם רובע 15. הרובע והעיירה שצורפה אינם זהים כי חלקים ממנה צורפו לרבעים אחרים של בודפשט.
גבולות רובע ראקושפלוטה כיום: קו הרכבת בודפשט-ואץ-סוב (סוב היא עיירת הגבול של הונגריה עם סלובקיה במחוז פשט).
הגבול המינהל של בודפשט - רחוב סנטמיהאיי - רחוב באנקוט - הצד הצפוני-מזרחי של כיכר מזשקלאץ' (ג'ינג'רברד).
השם ניר-פלוטה הופיע לראשונה בתעודה בשנת 1281. בתקופה הטורקית ננטשו מספר יישובים באזור, אך הפלוטה שרדה.
בעלי האחוזות באזור התחלפו לעיתים קרובות.
לאחר סיום איחוד האחוזות במאה ה-19 (commassatio), התפדו האיכרים מהרוזן אישטוואן קארויאי בשנת 1861. היישוב הפך בשנת 1923 לעיר בעלת מועצת עיר על פי חוק.
יחד עם כמה יישובים נוספים, ששייכים כיום לבירת הונגריה, בתחילת שנות החמישים העיר ראקושפלוטה והכפר הגדול פשטאויהיי סופחו לבודפשט, למעשה ב־1 בינואר 1950 ונוצר מהם רובע 15 של הבירה.
במקביל, אישטוואנטלק (Istvántelek), שהיה עד אז שייך לראקושפלוטה, הפך לחלק מהעיר אויפשט יחד עוד יישובים, והוא נקרא היום רובע 4 של בודפשט.
מפעל שמן הצמחי ראקושפלוטה הוקם בשנת 1831, כאשר יצרן הסבון המומחה יוז'ף הוטר הקים את בית המלאכה שלו ליציקת סבון ונרות בפשט.
אין תיעוד על התיישבות יהודים בראקושפלוטה עד המאה ה-19. בשנת 1836 הקימו כאן יהודים מפעל לייצור לבד.
בית הכנסת (היו כנראה לפחות שניים), האחד בית כנסת בסגנון מורי והשני שקיים עד היום כמבנה, אבל משמש כמחסן ספרים.
בבית הכנסת האורתודוקסי התפללו גם הנאולוגים.
בתחילת יולי 1944 פונה הגטו של ראקושפלוטה, ואז, יחד עם יהודים אחרים, גורשו האנשים לראשונה למפעל לבנים בבודהקאלאס, ומשם לאושוויץ.
יום הזיכרון ליהודים מראקושפלוטה הוא י"ט בתמוז ויש המציינים אותו יחד עם צום שבעה עשר בתמוז.
ויקטוריה גונזלס הידועה יותר בשם הבמה שלה, ראקל רודריגז היא מתאבקת אמריקאית ממוצא מקסיקני, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית הדגל Raw.
גונזלס היא דור שני בהיאבקות מקצועית, בתו של המתאבק ריק (ריקי) גונזלס.
ב-25 באוקטובר 2016, דווח שגונזלס חתמה על חוזה ב-WWE ונשלחה ל-WWE Performance Center.
היא ערכה את הופעת הבכורה בזירה ב-20 בינואר 2017 במסגרת מופע של NXT שאינו שודר בטלוויזיה, כאשר היא השתתפה בקרב באטל רויאל בן תריסר מתאבקות תחת שמה האמיתי.
ב-3 במאי בפרק של התוכנית NXT, גונזלס רשמה את הקרב הטלוויזיוני הראשון שלה, ובו היא הודחה במהלך באטל רויאל אשר קבע את זהות הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT.
תחת שם הבמה ריינה גונזלס, היא השתתפה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג לשנת 2017, שבו היא הודחה על ידי ניקול סבוי כבר בסיבוב הראשון; קרב ששודר ב-28 באוגוסט.
גונזלס השתתפה גם בטורניר של שנת 2018, ובו היא הודחה פעם נוספת בסיבוב הראשון, הפעם על ידי קייסי קטנזארו.
באירוע NXT TakeOver: Portland, שנערך ב-16 בפברואר 2020, גונזלס הופיעה לראשונה מאז טורניר הנשים לזכר מאי יאנג תחת שם במה חדש, ראקל גונזלס.
היא הפריעה בקרב הרחוב בין דקוטה קאי לטיגן נוקס והטיחה את נוקס אל שולחן, מה שאיפשר לקאי להצמיד את נוקס לניצחון; מעשה זה הגדיר את דמותה של גונזלס כרעה.
לאחר אירוע זה, גונזלס הפכה לשומרת הראש של קאי, כאשר היא עוזרת לה לנצח בקרבות שלה.
הקרב הראשון שלה במסגרת אירוע שלם וצפה הגיע ב-7 ביוני במסגרת האירוע NXT TakeOver: In Your House, שבו הצטוותה לדקוטה קאי וקנדיס לאריי בהפסדן בקרב שלוש נגד שלוש לטיגן נוקס, מיה יים ושוטצי בלאקהארט.
בספיישל NXT Halloween Havoc, שנערך ב-28 באוקטובר, גונזלס נחלה הפסד לריאה ריפלי.
ב-2 בדצמבר, גונזלס הפסידה לשוטצי בלאקהארט בקרב אשר קבע מי תחזיק ביתרון של כניסת מתאבקת ראשונה בכל סבב כניסות מקבוצת בלאקהארט/קנדיס באירוע NXT TakeOver: WarGames.
באירוע זה, שנערך ארבעה ימים לאחר מכן, קבוצת קנדיס (קנדיס לאריי, דקוטה קאי, ראקל גונזלס וטוני סטורם) ניצחה את קבוצת שוטצי (שוטצי בלאקהארט, אמבר מון, ריאה ריפלי ואיאו שיראי) במסגרת קרב ה-WarGames.
בפרק העוקב של התוכנית NXT שלושה ימים לאחר מכן, גונזלס ניצחה בקרב יחידים את אמבר מון.
בספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-6 בינואר 2021, גונזלס ניצחה את ריאה ריפלי בקרב מי שעומדת אחרונה.
ב-27 בינואר, גונזלס ודקוטה קאי ניצחו את אלייה וג'סי קמאה בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס הראשון בתולדות הארגון.
ב-24 במרץ, גונזלס ודקוטה קאי גברו על איאו שיראי וזואי סטארק.
שבוע לאחר מכן, גונזלס ניצחה בקרב יחידים את סטארק.
אלופת הנשים של NXT והפיוד עם דקוטה קאי (2021–2022)
בלילה הראשון של האירוע NXT TakeOver: Stand & Deliver, שנערך ב-7 באפריל, גונזלס ניצחה את איאו שיראי וזכתה באליפות הנשים של NXT.
ב-11 במאי, גונזלס הגנה בהצלחה על תוארה מול מרסדס מרטינז.
ב-25 במאי, גונזלס ודקוטה קאי הפסידו לאמבר מון ושוטצי בלאקהארט.
באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-13 ביוני, גונזלס הגנה בהצלחה על תואר לאחר שניצחה את אמבר מון.
ב-20 ביולי, גונזלס רשמה הגנה מוצלחת על התואר, כאשר היא ניצחה את זאיה לי.
באירוע NXT TakeOver 36, שנערך ב-22 באוגוסט, גונלס רשמה הגנה מוצלחת על התואר, כשגברה על שותפתה לשעבר, דקוטה קאי.
ב-28 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, גונזלס הגנה על תוארה בהצלחה מול פרנקי מונייה, אך לאחר הקרב היא הותקפה על ידי קבוצת טוקסיק אטרקשן (מנדי רוז, ג'יג'י דולין וג'ייסי ג'יין).
בפרק הספיישל NXT Halloween Havoc, שנערך ב-26 באוקטובר, גונזלס הפסידה את תוארה למנדי רוז, זאת לאחר שדמות מסתורית הכתה את גונזלס בגבה בעזרת את; דמות זו נחשפה לאחר מכן כדקוטה קאי.
באירוע NXT WarGames, שנערך ב-5 בדצמבר, גונזלס ביחד עם קורה ג'ייד, איאו שיראי וקיי לי ריי ניצחו את דקוטה קאי וטוקסיק אטרקשן במסגרת קרב ה-WarGames המסורתי.
ב-21 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, גונזלס גברה על דקוטה קאי בקרב רחוב.
בפרק הספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-4 בינואר 2022, גונזלס כשלה בניסיונה להפוך בפעם השנייה לאלופת הנשים לאחר שהפסידה למנדי רוז בקרב משולש אשר כלל בנוסף את קורה ג'ייד.
ב-1 בפברואר בפרק של התוכנית NXT 2.0, גונזלס ניצחה בקרב יחידים את קורה ג'ייד.
קרב זה התברר כאחרון של גונזלס במותג.
ב-8 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, גונזלס הופיעה בקטע מאחורי הקלעים, עתה תחת שם במה חדש, ראקל רודריגז.
ב-13 במאי, רודריגז נענתה בחיוב לאתגר הפתוח שהציבה אלופת הנשים של סמאקדאון, רונדה ראוזי על חגורת האליפות שלה; מנגד, רודריגז נחלה הפסד בקרב בין השתיים.
שבוע לאחר מכן, רודריגז גברה על שוטצי.
ב-17 ביוני, רודריגז ניצחה את שיינה בייזלר וכתוצאה מכך העפילה לקרב הכסף בבנק של הנשים באירוע כסף בבנק.
באירוע עצמו, היא כשלה בניסיונה לזכות במזוודה, זאת לאחר שליב מורגן ניצחה.
ב-22 ביולי, רודריגז ניצחה את סוניה דוויל.
ב-29 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, רודריגז ביחד עם אלייה, עימה צוותה בטורניר להכתרת אלופות זוגות הנשים החדשות של ה-WWE, ניצחו את דקוטה קאי ואיאו סקיי כדי לזכות באליפות זוגות הנשים הפנויות של ה-WWE.
כתוצאה מניצחון זה, היא הפכה למתאבקת הראשונה שהחזיקה באליפות הנשים של NXT, זוגות הנשים של NXT וזוגות הנשים של ה-WWE.
מנגד, תקופת כהונתן כאלופות הזוגות הגיעה לקיצה לאחר 14 ימים בלבד לאחר שהפסידו לאותן קאי וסקיי ב-12 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw.
ב-16 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, רודריגז הפסידה לביילי.
ב-21 באוקטובר, רודריגז ושוטצי כשלו בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE לאחר שהפסידו ל-Damage CTRL (דקוטה קאי ואיאו סקיי).
ב-30 בדצמבר, רודריגז לא הצליחה לזכות באליפות הנשים של המותג סמאקדאון לאחר שהפסידה לרונדה ראוזי כתוצאה מהכנעה.
ב-4 בספטמבר, רודריגז ניצחה את צ'לסי גרין.
PWI דירג אותה במקום ה-10 מתוך 150 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2021
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (6 פעמים) - ביחד עם אלייה (1), ליב מורגן (4) ורוקסן פרז (1)
אליפות זוגות הנשים של NXT (פעמיים, האלופות הראשונות) - ביחד עם דקוטה קאי
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס (2021) - ביחד עם דקוטה קאי
רארויה או רארו-נוקו (Raro-nuku), הוא אטול באיי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית, השוכן 740 קילומטרים צפונית-מזרחית לטהיטי ו-6 קילומטרים דרומית-מערבית לאטול .
מבחינה מנהלית הוא חלק מהקומונה של .
האטול בצורת אליפסה באורך 43 קילומטרים וברוחב של 14 קילומטרים, כששטח הלגונה המרכזית הוא 359 קילומטרים רבועים, וגודל השטח היבשתי הוא 41 קילומטרים רבועים.
השטח היבשתי מורכב מ-280 איי שונית (מוטו), שמתוכם כ-60 (כולל הגדולים והגבוהים יותר) נמצאים בצד הפונה אל הרוח.
הכפר גרומאואה (Garumaoa), השוכן בצד הצפון-מערבי של הלגונה, הוא היישוב העיקרי.
נתיב מים בר ניווט (Passe Garue) מוביל ללגונה.
האוכלוסייה נכון למפקד האוכלוסין של 2012 הייתה 233.
הכניסה ללגונה בצפון-מערב מחולקת לשלושה ערוצים המופרדים זה מזה בשרטונים.
התעלה הצפונית ביותר היא בעומק של עד 6.4 מטרים וניתן להיכנס דרכה באמצעות ספינות באורך של עד 100 מטרים.
בצד המזרחי של האטול יש שדות שיחים, בצפון ובמערב האטול מכוסה עצים, במיוחד ליד הכניסה ועד 5 קילומטרים דרומית לה.
בפנים עומק הלגונה הוא עד 27 מטרים.
גידול פנינים מתבצעת כאן על שוניות האלמוגים.
רארויה וטאקומה נקראו על ידי אנשי הקדומים נאפייט, "התאומים" (Napaite, -ייט, שניים).
האירופאים המתועדים הראשונים שהגיעו לרארויה היו במשלחת הספרדית בראשות חוקר הארצות הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-14 בפברואר 1606. האי קיבל את השם "לה פוחיטיבה" (La Fugitiva, "הנמלטת" בספרדית).
מאתיים שנים אחר-כך, בשנת 1820, נצפה האי שוב על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, שקרא לו ברקלאי דה טולי על שם הפלדמרשל הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי.
בשנת 1947 הגיעה רפסודת קון-טיקי של תור היירדאל לרארויה לאחר מסעה בן 101 הימים מאמריקה הדרומית.
מאוחר יותר התגורר שם אחד מאנשי הצוות, האנתרופולוג השוודי , שחקר את הכלכלה והחברה של האי.
הוא כתב כמה ספרים על רארויה, בהם "עבודה וחיים ברארויה" (Work and Life on Raroia מ-1955, המבוסס על עבודת התזה שלו לתואר דוקטור באוניברסיטת אופסלה).
בספרו "רארויה: אי שמח בימי הדרום" (Raroia: Happy Island of the South Seas) מ-1952 הוא מציין, "השלום ברארויה נובע מכך שלעם אין מצוקות חומריות ואין שום מטרה אחרת בחיים מאשר רק לחיות" (Danielsson, 294).
באפריל 2006 החל שדה התעופה ברארויה לשרת את צורכי התחבורה האווירית של האטול, עם טיסות בלתי סדירות של חברת .
השפות המדוברות ברארויה הן וצרפתית.
פאומוטו היא השפה המקומית, וצרפתית נלמדת בבית הספר היסודי בכפר גרומאואה שבאי.
כדי ללמוד בבית ספר תיכון הילדים מפליגים לאי הגדול יותר מאקמו.
כדי ללמוד באוניברסיטה הם יכולים לנסוע לטהיטי, שנמצאת במרחק של 748 קילומטרים משם.
תושבי רארויה ידועים, כמו רוב הפולינזים, בסבר פנים יפות, ולמרות שאין מקומות לינה מוסדרים לתיירים על האי, המקומיים יחלקו לעיתים קרובות את מקומות הלינה שלהם עם המטיילים.
התזונה ברארויה מורכבת בעיקר ממאכלי ים מקומיים, לחם מיובא, אורז ומזון משומר.
ענפי הכלכלה העיקריים של האי הם דיג גידול פנינים וגידול קופרה.
אנה ראקל ראסטני (בדנית: Raquel Rastenni; 21 באוגוסט 1915 – 17 באוגוסט 1998), ידועה בשמה המקוצר, ראקל ראסטני הייתה זמרת דנית-יהודייה.
ראסטני נולדה בפרברי קופנהגן, בירת דנמרק, לאם תופרת ולאב חייט.
בתחילת המאה ה-20 היא והוריה היגרו לרוסיה עד שנת 1935. ראסטני ידעה לדבר דנית, שוודית, יידיש ועברית.
בשנת 1936 החלה ראסטני להופיע כרקדנית במופעים מקומיים בעיר אלסינור.
בשנת 1938, הופיעה לראשונה כזמרת בתוכנית רדיו.
בשנת 1940, היא הקימה שלישיית סווינג שהופיעה ברחבי דנמרק ושוודיה.
באותה השנה, ראסטני הוציאה לאור את הסינגל הראשון שלה.
באוקטובר 1943 עם פלישת גרמניה הנאצית לדנמרק, ברחו ראסטני ומשפחתה לשוודיה.
ראסטני המשיכה להופיע עם תזמורות קברט שונות.
בשנת 1945, חזרה לדנמרק, שם הפכה לאחת מזמרות הבלדה המוכרות ביותר בדנמרק.
בשנת 1953, ראסטני הוציאה לאור את הסינגל הרווחי ביותר שלה, "Hele ugen alene", שמכר למעלה מ-120,000 עותקים.
ראסטני היא האמנית הראשונה שקיבלה אלבום זהב.
ב-16 בפברואר 1958 ניצחה ראסטני בקדם הדני לאירוויזיון 1958, "Dansk Melodi Grand Prix", ונבחרה לייצג את דנמרק באירוויזיון.
ב-12 במרץ 1958, ראסטני ביצעה את השיר "Jeg rev et blad ud af min dagbog", על בימת התחרות.
ראסטני שובצה שישית בסדר ההופעות, לפני בלגיה ואחרי שוודיה.
ראסטני זכתה במקום השמיני עם שלוש נקודות.
ראסטני השתתפה פעם נוספת בקדם הדני לאירוויזיון 1961 וזכתה במקום האחרון.
ראסטני נפטרה ב-17 באוגוסט 1998, ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-83.
ראקים באקלס הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בדרבצ'ני מליגת העל ההונגרית.
באקלס שיחק שלוש עונות באוניברסיטת לואיוויל החל משנת 2009, עם ממוצע של 4.6 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק.
באקלס החמיץ מחצית מעונתו האחרונה במכללה בעקבות פציעה.
בשנת 2012, עבר באקלס לאוניברסיטת פלורידה הבינלאומית אך נאלץ להפסיד עונה שלמה בעקבות התקנון של חוקי הליגה.
בעונתו היחידה במכללה, סיים עם ממוצעים של 13.7 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2014, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, החל לשחק באקלס באוברטווארט גאנרס האוסטרית.
באקלס שיחק עונה אחת בקבוצה והעמיד ממוצעים של 14.8 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2015, חתם באקלס ב-NPC רייטי האיטלקית מהליגה דואה.
הוא שיחק בה עונה אחת והעמיד ממוצעים של 12.9 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט 2016 חתם ברסטה פכטה מהליגה הגרמנית, אך נחתך באוקטובר לאחר שבחמישה משחקים העמיד ממוצע של 2 נקודות בלבד למשחק.
לאחר מכן חתם בקובוט קובולה הפינית, שם סיים את העונה עם ממוצעים של 14.5 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2017 חתם באקלס בליל מטרופול הצרפתית מהליגה הצרפתית השנייה.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.9 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
ב-4 באוגוסט 2019 חתם באקלס בהפועל חיפה הישראלית, אשר שיחקה באותה עונה בליגה הלאומית.
באקלס העמיד ממוצעים של 17.7 נקודות ו-9.5 ריבאונדים, מה שסייע לקבוצתו לעלות לליגת העל.
בעקבות היכולת הטובה בעונה החולפת, ב-26 ביולי 2020, האריך באקלס את חוזהו בשנתיים נוספות.
בתום העונה למרות שהיה חתום לעונה נוספת, שוחרר באקלס מהקבוצה.
ב-2021 שיחק באקלס בITU איסטנבול הטורקית.
ב-2022 חזר לישראל וחתם במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ראצקווה (בהונגרית: Ráckeve) היא עיר שממוקמת במחוז פשט, בחלקו הדרומי של האי הגדול צ'פל, על גדות נהר הדנובה בענף של ראצקווה.
בשנת 1989, היישוב קיבל שוב זכויות עיר.
זהו מקום מושבו של נפת ראצקווה.
ראצקווה ממוקמת כ-50 קילומטרים דרומית לבודפשט על האי צ'פל שהוא 48 ק"מ באורכו.
שם נמצא הגשר הדרומי ביותר של הנהר על ענף זה של הדנובה, שיכול לשמש גם למעבר כלי רכב, גשר ארפאד, שנבנה בשנת 1896.
מרכז העיר ממוקם בגדה הימנית של ענף הדנובה, כלומר באי צ'פל עצמו, ואילו השכונה החדשה של העיר ממוקמת בגדה השמאלית, כלומר בצד של פשט.
האזור המנהלי של ראצקווה חוצה את האי צ'פל, כך שהוא מגיע עד לענף הראשי של הדנובה.
הגישה לכביש הראשי של ראצקווה הוא כביש השידרה הראשי של האי צ'פל, כביש 5101. הוא נגיש מבודפשט מכביש הטבעת M0 של בודפשט.
הדרך הקלה ביותר להגיע לראצקווה היא באמצעות תחבורה ציבורית, כאשר הרכבת הקלה (H6 HÉV) מתחילה מגשר המשחטה הציבורית לשעבר בבודפשט מתחנת ה-HÉV הציבורית קו H6 מגיעה לראצקווה שמהווה את התחנה החיצונית הסופית שלה.
אזור ראצקווה היה מיושב כבר בתקופה הכלקוליתית.
אחרי התיישבות המדיארים במרכז אירופה, כל האי צ'פל, לרבות ראצקווה, היה מקום מגורי השבט של ארפאד, ראש כל שבעת השבטים של ההונגרים.
הכפר אברהמטלקה והמנזר שנבנה במאה ה-12 נבנו בתקופת בית ארפאד, והאזכור הראשון בכתב מתוארך ל -1212.
(הסרבים באותה תקופה נקראו בהונגרית "ראצים" rácok וביחיד "ראץ").
במאי 1848, שש מאות איש התנדבו מהעיר למשמר הלאומי.
הוא הפך למושב הנפה בסוף המאה ה-19. אז נבנה גשר הקבע מברזל במקום גשר העץ הקודם.
הכוחות הסובייטים ב-1944 כבשו את העיר ב-22 בנובמבר.
היהודים הראשונים התיישבו במקום בתחילת המאה ה-19. רובם היו סוחרים וחנוונים ומיעוטם בעלי מלאכה.
הקהילה התארגנה ב-1879, עם ייסוד החברה קדישא, והגדירה עצמה תחילה כקהילת זרם "סטטוס-קוו" (קהילות שלא שינו את מעמדן בעקבות הקונגרס היהודי של הונגריה שהתקיים בסוף שנת 1868, ראשית 1869 שנקרא הקרע ביהדות הונגריה).
בית כנסת נבנה ב-1885. ב-1930 הצטרפו יהודי המקום לזרם הנאולוגי (שחייב השתלבות בחברה ההונגרית ותיקון סדרי החיים הדתיים).
ב-1938, עם פרסום "החוקים היהודיים" (ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, חלה הרעה במצבם של יהודי המקום.
על הסוחרים היהודיים הוטלו קנסות כבדים ורבים נושלו מפרנסתם.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) נלקחוה הגברים היהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי).
ב-19 במארס 1944, יום כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), נתפסו כמה מיהודי המקום וגורשו לאושוויץ.
שאר היהודים רוכזו בחצר בית הכנסת, משם הועברו לעיר צ'פל (CSEPEL) שהיא היום הרובע ה-21 של בודפשט.
שם רוכזו גם יהודים מיישובים אחרים בנפה.
הגברים הובלו, יום-יום, לעבודה בפשט-סנט-ארז'בט (PESTSZENTERZSEBET).
בסוף מאי הועלו כולם לקרונות וגורשו לאושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר שמונה ניצולים; הם עלו לישראל בזה אחר זה.
זולטאן באנדה (בהונגרית: Bánde Zoltán; ראצקווה, 27 באוקטובר, 1883 – כנראה אושוויץ, 1944) היה רב, הרב הראשי של העיר קישפשט (משנת 1950 רובע 19 של בודפשט, 60,000 תושבים), תאולוג
עד למאה ה-19 אבותיו של הסופר והמשפטן קארוי אטווש היו בעלי אחוזה במקום.