tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלקו העליון של המגדל תוכנן בהשראת המגדל הדרומי בחזית המערבית (מגדל Tour de beurre) של קתדרלת רואן בצרפת, האופייני לסגנון הגותי המאוחר, כלומר ללא צריח אך עם "כתר" בראשו.
האמן רנה פול צ'מבלן תרם את כישרון הפיסול שלו לייצור העיטורים והפיתוחים בבניין, לגרגוילים ולתבליט מעל דלתות הכניסה הראשיות.
האמן עבד גם בפרויקטים אחרים עם ריימונד הוד, כולל בניין אמריקן רדיאטור ומרכז רוקפלר בניו יורק.
כמו כן, בין הגרגוילים של מגדל טריביון אחד בעל צורת צפרדע, שנוצר במטרה לייצג את מוצאו הצרפתי.
אוסף של שברי מבנים מפורסמים
לפני בניית מגדל טריביון, כתבים של השיקגו טריביון הביאו עימם שברי סלעים, לבנים ותבליטים ממגוון אתרים היסטוריים חשובים מכל רחבי העולם, בהוראתו של רוברט מקקורמיק (Robert R.
רבים מאלו שולבו בקומות הנמוכות של הבניין והם מתויגים עם מקור מוצאם.
לחלקם היה קשר פוליטי או חברתי כגון האבן מחומת ברלין ושבר עמוד מטירת ואוול, הממוקם בפינה השמאלית העליונה של הכניסה הראשית, כמחווה לקהילה הפולנית של שיקגו, הקהילה הגדולה ביותר מחוץ לפולין.
סך הכול קיימים בבניין 149 מייצגים מסוג זה.
בנוסף, הוצג באופן זמני סלע שהובא מהירח בחלון הראווה של חנות המתנות בבניין (נאס"א לא נתנה אישור להוסיף את הסלע לאוסף הקבוע בבניין).
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, נוספה לאוסף הקבוע חתיכת פלדה ממרכז הסחר העולמי.
מספר מבנים ברחבי העולם הושפעו מתכנון מגדל טריביון, בעיקר באוסטרליה.
דוגמאות לכך הם הצריח של בניין גרייס (Grace Building) בסידני ובניין מנצ'סטר יוניטי (Manchester Unity Building) במלבורן.
ב-11 באפריל 2006 נפתח מוזיאון החירות על-שם מקקורמיק, המתפרס על פני שתי קומות בבניין, כולל המיקום הקודם של חנות המתנות היוקרתית המשר שלאמר.
המוזיאון נסגר ב-1 במרץ 2009 והפך למוזיאון מקוון.
החל משנת 2011, מגדל טריביון משתתף באירועי "בית פתוח" המתקיים בשיקגו כל שנה.
במסגרת האירועים, ניתנת ההזדמנות למבקרים לסייר בפנים הבניין בחינם.
מגדל ווֹרְד הוא הר נישא ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,760 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 6 קילומטרים צפונית מזרחית להר אולדריץ'.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם אדוארד מ.
Ward), מפקד טייסת VX-6 של צי ארצות הברית במהלך מבצע הקפאה עמוקה I (בין השנים 1955–1956) ומבצע הקפאה עמוקה II (בין השנים 1956–1957).
מגדל התקשורת של איסטנבול (בטורקית: Küçük Çamlıca TV-Radyo Kulesi), הוא מגדל תקשורת עם תצפית ומסעדות ברובע אוסקודר שבאיסטנבול, טורקיה.
גובה אנטנת הפלדה של המגדל הוא 168 מטר (551 רגל).
עם גובה כולל של 587 מטרים מעל פני הים, הוא נושא את תואר המבנה הגבוה ביותר באיסטנבול ובאירופה.
בנייתו החלה בסוף 2016 והסתיימה ארבע שנים מאוחר יותר בספטמבר 2020. עם זאת, הפרויקט אמור היה להיות להסתיים עד סוף 2019. הוא נחנך ב־29 במאי 2021.
בהצעה הראשונה שנערכה ב־31 בדצמבר 2014, נאמדה עלות הפרויקט ב־73.1 מיליון דולר.
עם זאת, בשל דרישות הבניין המשתנות, הוגשו 3 הצעות חדשות, ועלות הפרויקט הסתכמה בסך של 121.7 מיליון דולר (381.8 מיליון לירות טורקיות).
המגדל תוכנן על ידי חברת Melike Altınışık אדריכלים (MAA), שהוקמה על ידי Melike Altınışık.
הבניין עצמו הוא מבנה אחד המעוצב בהשראת פרח הצבעוני, סמל לטורקים בתקופת האימפריה העות'מאנית.
הציר המרכזי של המגדל כולל את השורשים ואת גבעול הפרח.
מרפסת התצפית ורצפות המסעדה מזכירות ניצן צבעוני שטרם פרח.
מעליות פנורמיות העולות מקומת הקרקע לקומה העליונה, ממוקמות משני צידי הבניין.
מעליות אלו מסמלות את הבוספורוס הטורקי, המפריד ומחבר את יבשות אסיה ואירופה.
מגדל התקשורת של מונז'ואיק (בקטלאנית: Torre de Comunicaciones de Montjuïc, IPA: [ˈtorə ðə kumunikesiˈonz ðə muɲʒuˈik]), הידוע בכינויים מגדל קלטרווה (Torre Calatrava) ומגדל טלפוניקה (Torre Telefónica), הוא מגדל תקשורת בשכונת מונז'ואיק שבברצלונה, קטלוניה, ספרד.
הוא תוכנן על ידי סנטיאגו קלטרווה, ותקופת בנייתו התרחשה בשנים 1989–1992. המגדל הלבן נבנה עבור טלפוניקה כדי לשדר סיקור טלוויזיה של המשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה.
גובהו של המגדל הוא 136 מטרים והוא ממוקם בפארק האולימפי ומייצג ספורטאי המחזיק בהלפיד האולימפי.
הבסיס מכוסה בטרנקדיס , טכניקת הפסיפס של גאודי שנוצרה מרסיסי אריחים שבורים.
המגדל תוכנן לעמוד בכיוון בו הוא ניצב על מנת לפעול גם כשעון שמש רב-ממדים, המשתמש בכיכר אירופה כדי לציין את השעה.
מגדל ויקטוריה הוא מבנה ואנדרטה, הניצב בעיר סנט פיטר פורט, בירת האי גרנזי.
המגדל הוקם במחצית המאה ה-19, לציון ביקורם באי בשנת 1846 של המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט.
ביקורם היה חטוף ומפתיע, אך חשוב, שכן היה הביקור המלכותי הבריטי הראשון באי.
המגדל ניצב בגובה של 61 מטר מעל פני הים, בנקודה גבוהה המשקיפה על הנמל של סנט פיטר פורט בחוף המזרחי של האי.
אבן הפינה למגדל הונחה בטקס רב משתתפים בראשות מושל האי ג'ון בל , שנערך ב-27 במאי 1848. באותו מעמד הוטמנה ביסודות המגדל קפסולת זמן שהכילה מטבעות של בריטניה ושל גרנזי.
מתכנן המגדל היה האדריכל הסקוטי ויליאם קולינג (William Colling).
סביב המגדל הוקם גן ציבורי, שבו הוצבו שני תותחים רוסיים שנלקחו שלל במהלך מלחמת קרים.
מאוחר יותר הם נלקחו מהמקום, ובמקומם הוצבו ארבעה תותחים גרמנים ממלחמת העולם הראשונה.
שניים מהם מוצבים עדיין בגן.
בשנת 1859 ערכו המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט ביקור שני באי, שבמהלכו ביקרו גם במגדל.
בשנת 1999 נסגר המגדל לציבור בשל בעיות בטיחות.
לאחר שיפוצים הוא שב ונפתח לקהל שבע שנים לאחר מכן.
המגדל, שגובהו 31 מטר, נבנה בעיקרו מאבן גרניט ורודה שהופקה במחצבה מקומית.
חתך המגדל הוא רבוע וקירותיו משופעים.
בראשו מעקה מבוצר ועליו ארבעה צריחים מרובעים ומבנה מתומן המוכתר בנזר של אבן.
מדרגות בתוך המגדל מובילות אל מרפסת תצפית בראשו, שממנה נשקף מראה מרהיב של העיר סנט פיטר פורט וסביבותיה.
האדריכל קולינג שאב השראה בתכנון המגדל ממבנים של ימי הביניים, דוגמת הפאלאצו פובליקו בעיר סיינה שבאיטליה.
מגדל וארסו (Varso או Varso Place) הוא בניין משרדים נאו-מודרני בוורשה, בירת פולין.
המרכזי שבהם, מגדל וארסו, הוא הבניין הגבוה ביותר בפולין, הבניין הגבוה ביותר באיחוד האירופי, והבניין השישי בגובהו באירופה בגובה 310 מטרים.
בנייתו הושלמה בספטמבר 2022, כאשר מרפסת התצפית נפתחה בספטמבר 2025.
מגדל וארסו ממוקם ברובע וולה.
הבנייה התבצעה על מגרש בגודל 4.3 דונם, שנרכש בשנת 2011 מחברת הרכבות הפולניות הממלכתיות (PKP) על ידי החברה הסלובקית HB Reavis תמורת כ-171 מיליון זלוטי.
בתחילה, הפרויקט נקרא "מרכז העסקים חמיילנה", ולאחר מכן שונה ל-"וארסו", המתייחס לשם הלטיני של ורשה – "ורסוביה".
התכנון המקורי היה לבנות מגדל בגובה 130 מטרים בלבד.
אך התכנון השתנה מאוחר יותר והגובה הכולל של מגדל וארסו הוגדל ל-310 מטרים כולל צריח העולה מעל הבניין.
הקומפלקס כולל שלושה בניינים: המגדל הראשי, שגובה גגו מגיע ל-230 מטרים ועם הצריח ל-310 מטרים, ושני בניינים בגובה של 81 מטרים ו-90 מטרים, הנקראים בהתאמה וארסו 1 ו-וארסו 2. השטח הכולל של מגדל וארסו הוא 140,000 מטר רבוע, עם 10,300 מטר רבוע המוקדשים לשירותים מסחריים.
משרד האדריכלים הבריטי פוסטר ושות' תכנן את המגדל הראשי ו-HRA Architekci היה אחראי על תכנון הבניינים וארסו 1 ו-וארסו 2.
מגדל טבעות הוא צעצוע המיועד לפעוטות.
הצעצוע בנוי מבסיס עליו ניצב מוט אנכי, ומספר טבעות בצורת כעך - לרוב בין 4 ל-8 - אשר הקוטר הפנימי שלהן גדול אך במעט משל המוט, והקוטר החיצוני שלהן גדל בהדרגה מטבעת לטבעת.
במהלך המשחק משחיל הפעוט את הטבעות על המוט או מסירן ממנו.
רוב הגרסאות של הצעצוע עשויות עץ או פלסטיק.
בגרסאות רבות הטבעות צבועות בצבעי הקשת על פי גודלן.
ישנן גרסאות בהן חתך הטבעות מלבני ותוצאת הרכבתן מעין פירמידת מדרגות, וכאלה בהן החתך טרפזי היוצר חרוט.
לעיתים כולל המשחק גם כדור המורכב על המוט בגמר השחלת הטבעות.
המשחק נחשב למשחק שמפתח אצל פעוטות כמה מיומנויות:
פיתוח יכולות מוטוריות, ובפרט תיאום עין-יד
פיתוח תפיסת עולם מרחבית, הנובעת מההבנה של הסדר הנכון של הטבעות כשהגדולה ביותר בתחתית המגדל וגודלן קטן בהדרגה כלפי מעלה.
בחלק מהצעצועים אין כל מניעה להשחלת הטבעות בסדר "לא נכון", אך עם הזמן עשוי הפעוט להבחין בהשפעת סדר ההשחלה על יציבות המגדל.
גרסה משוכללת יותר של הצעצוע כוללת בסיס עם מספר מוטות, עליהם מושחלות פיסות בצורות גאומטריות שונות: עיגול (על מוט בודד), מלבן (על זוג מוטות), משולש (על שלישיית מוטות) ומרובע (על ארבע מוטות).
מגדל חיפה או מלון מגדל חיפה הוא גורד שחקים שנבנה ב-1992, וממוקם במגרש שחזית אחת שלו פונה לרחוב הרצל 63 וחזית שנייה לרחוב החלוץ בהדר הכרמל בחיפה.
המגדל שבתכנונו הוחל בשנות ה-70 מתנשא לגובה של 23 קומות וכ-71 מטרים.
המגדל שתוכנן על ידי האדריכל משה אורן נבנה במהלך שנות ה-80, אך המלון שתופס את מרב קומותיו נפתח לאחר עיכובים רבים רק ב-1992. הבניין הוא הגבוה ביותר שנבנה לאורך רחוב הרצל ובסביבתו הקרובה והודות לכך בולט היטב בשכונה.
אלמנטים שתוכננו ולא בוצעו בבניין היו מעבר תת-קרקעי שיועד לקשר בין קומת המסחר ברחוב הרצל ובין צדו השני של הרחוב הסואן.
על גג הבניין תוכננה לקום מסעדה, שממנה יתאפשר לסועדים להנות גם מנוף פנורמי של העיר.
הבניין כולל חניון מקורה בקומותיו התחתונות, שטחי מסחר הפונים לרחובות החלוץ והרצל, קומות משרדים בהן שולבו מרפסות בדופן הפונה לכיוון הר הכרמל וכן מלון ובו כ-100 חדרים בדרגת שלושה כוכבים.
כיום שטחי המסחר הפונים לרחוב החלוץ אינם פעילים ונטושים.
צורתו הייחודית ניתנה לו באמצעות קומות המשרדים שרחבות יותר באופן הדרגתי ומעניקות לבניין את התנופה העיצובית.
בשל עיצובו הידוע של המגדל, הוא בולט בנוף האורבני של חיפה ונחשב די מפורסם מבין מבניה ומגדליה ונראה היטב גם מרחוק.
מגדל טוגרול (בפרסית: برج طغرل, מתועתק גם כתועקול או טגרול או טוקרול) הוא מגדל העשוי לבנים, טיט ומלט מהמאה ה-12. המגדל ממוקם בעיר ריי, בפרובינציית טהראן באיראן.
מגדל טוגרול נמצא ליד טירת רשקאן.
גובהו של מגדל זה, שבעבר הייתה בו גם כיפה עגולה שלא שרדה ברבות השנים, הוא כמעט 20 מטרים ושטחו יותר מ-48 מטרים רבועים.
במקום קבור טוגריל בכ שהיה מנהיג טורקמני ומייסדה של האימפריה הסלג'וקית שמת בעיר ריי בשנת 1063.
הקוטר הפנימי והחיצוני הם 11 ו-16 מטרים, בהתאמה.
הצורה החיצונית היא של מצולע בעל 24 זוויות בעיצובו, דבר התורם ככל הנראה ליציבות המבנה מפני רעידות.
בראש המגדל ניתן היה לראות במקור כיתובים בכתב כופי.
המגדל מוכר על ידי ארגון המורשת התרבותית של איראן.
נמצאו מספר טקסטים בהם המגדל מכונה "בורג' ח'ליפה יזיד".
ישנן מספר דעות שציינו שמבנה המגדל דומה למצג שעון כך שלפי אור השמש ניתן לזהות את השעה.
ייתכן ואחד השימושים של מגדל זה היה להוות מעין מגדלור, כך שעל ידי הדלקת אש בחלק הגבוה ביותר של המגדל הוא ישמש להדרכת הנוסעים בדרך המשי המגיעים מאזור חבל ח'וראסאן במרכז אסיה לעיר ריי, ולספק את הצרכים של אותם נוסעים במהלך היום.
נאסר א-דין שאה קאג'אר שהיה מלך פרס, הורה בשנת 1884 לבצע שיפוץ כדי לשקם את חלקו העליון של המגדל שעמד בפני קריסה.
מגדל טוגרול שוחזר לראשונה ב-1301 בפקודתו של אמין אל-סולטן, ושוחזר לאחר מכן בשנית.
מגדל משה אביב (או בשמו השני מגדל אוסיף-אביב על שם החברה שבנתה אותו), הידוע גם בשמו הקודם מגדל שער העיר, הוא גורד שחקים ברח' ז'בוטינסקי 7, סמוך למתחם הבורסה שברמת גן.
המגדל בעל 68 הקומות מתנשא לגובה של 235 מטר.
המגדל היה גורד השחקים הגבוה בישראל עד בניית מגדל עזריאלי שרונה בשנת 2016, שגבוה ממנו ב-3.5 מטרים.
לאחר פטירת היזם שהקים אותו, משה אביב, נקרא המגדל על שמו.
הפרויקט החל בשנת 1995, כאשר הקבלן משה אביב רכש מגרש של 4.5 דונם בצומת הרחובות דרך אבא הלל וז'בוטינסקי ברמת גן, עליו היה ממוקם חניון למכוניות משומשות בשם "המגרש של אפשטיין".
באותה שנה השלים 2 עסקות עם בעלי קרקעות במגרש צמוד למגרש שכבר נרכש ששטחו 4.5 דונמים, וצרוף את שני המגרשים למגרש אחד בן כ-9 דונם.
תוכנית בניין עיר, באותה עת התירה לבנות במקום מגדל מגורים בן 25 קומות ואביב ביקש לשנות אותה כך שתתיר לו לבנות מגדל בן 46 קומות, ובו 30,000 מ"ר משרדים, 7,300 מ"ר מגורים ו-1,250 מ"ר למסחר.
השינוי אושר בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ב-1997.
בניית שלד הבניין החלה בסוף 1997. ב-1999 רכש אביב שני מגרשים צמודים נוספים, אחד שהיה בבעלות חברת טבע ועיריית רמת גן, והשני בבעלות ידידיה כהן וחברת גבעת-מרום.
לאחר העברת זכויות הבנייה משני המגרשים הנוספים למגדל, אושר לבנות לגובה של 66 קומות.
טבע ועיריית רמת גן מכרו בהמשך מגרש נוסף שהיה בבעלותן, שאפשרה לאביב להוסיף 2 קומות נוספות למגדל, ובתוספת הקומות הטכניות מתנשא המגדל ל-69 קומות.
בסך הכל גדלו זכויות הבנייה מ-275% בייעוד מגורים, ל-500% בייעוד מגורים ומשרדים במהלך בנייתו.
ביוני 2000 רכש בנק המזרחי, תמורת 29.4 מיליון דולר, את 7 הקומות התחתונות, בשטח 10,400 מ"ר, במגדל.
עם פתיחתו העביר למקום את ההנהלה המרכזית שלו.
באוקטובר 2002 רכש שתי קומות נוספות מקבוצת קבוצת האחים עופר.
באוקטובר 2001 נפטר היזם משה אביב, לאחר שנפצע בתאונת רכיבה, והוחלט לקרוא למגדל על שמו.
אכלוס הבניין החל במהלך 2002, והוא הושלם באופן סופי ונחנך בדצמבר 2003.
באפריל 2007, רכש איש העסקים ארקדי גאידמק את השליטה בחברת אוסיף השקעות ופיתוח, שהחזיקה בחלק מהדירות בבניין, מידי משפחת אביב.
בספטמבר 2008, מכר שלוש קומות פנטהאוז במגדל תמורת כ-45 מיליון שקל.
ביוני 2017 מכר בנק מזרחי טפחות את הקומות שבבעלותו תמורת 278 מיליון שקל וברווח של כ-100 מיליון שקל.
המבנה נמצא בפינתו הצפון-מזרחית של צומת עלית, רמת גן.
קודמו בתואר הבניין הגבוה בישראל היה מגדל עזריאלי העגול.
בשנת 2017 נחנך מגדל עזריאלי שרונה, שגובהו הוא 238.5 מטרים, כלומר שלושה וחצי מטרים גבוה יותר ממגדל משה אביב ובכך היה מגדל עזריאלי שרונה לבניין הגבוה ביותר בישראל.
מרבית קומות המגדל משמשות למשרדים, אך 12 הקומות העליונות משמשות למגורים בלבד.
השטח הבנוי במגדל כולל כ-63,000 מטר רבוע למשרדים, 17,000 מטר רבוע למגורים ו-1,200 מטר רבוע של שטחים ציבוריים.
בין היתר יש בו בית כנסת גדול.
משקלו הכולל של המגדל הוא 160,000 טון.
מעל ל-5,000 אנשים עובדים בבניין ועלות הקמתו נאמדה ביותר מ-130 מיליון דולר.
המגדל, שתוכנן על ידי משרד האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ, מעוצב בסגנון הפוסט מודרני, תוך שימוש נרחב בזכוכית ומתכת.
בקומה רגילה 42 חלונות פנורמיים שמשקיפים על מתחם הבורסה ברמת גן ועל תל אביב.
מול המגדל שכן המפעל ההיסטורי של עלית ברמת גן.
עם חנוכתו, ובעקבות מידע שגוי אודות גובהו של המגדל כבן 244 מטרים, דורג הלה במקום 88 ברשימת גורדי השחקים הגבוהים ביותר בעולם.
בשנת 2010, בהתבסס על אותה השגיאה, דורג המגדל במקום ה-161. ניתן לראותו פחות או יותר בבירור מנתניה בצפון עד אשקלון בדרום ומהרי ירושלים במזרח.
המגדל גם נראה לעין בימים בהירים ממערב השומרון.
מגדל מים הוא מכל מים המתנשא לגובה במטרה לייצב את הלחץ במערכת אספקת המים ולצבור מים לצריכה רגילה או למצב חירום.
זמינות המים מהמגדל לא תלויה באספקת חשמל.
בחלק מהמקומות, כמגדל המים משמשת בריכה הנמצאת בנקודה טופוגרפית גבוהה כך שכל הצרכנים שוכנים מתחתיה, ולכן אין צורך בבניית מגדל.
גובה המגדל מספק את הלחץ ההידרוסטטי עבור מערכת אספקת המים.
משאבות פשוטות מתקשות לעמוד בשינויים בזרם המים הדרוש, אך מספיקות כדי למלא את המגדל בקצב קבוע בעת הצורך.
כיום, מדינות רבות מוציאות את מגדל המים ממערכת אספקת המים שלהם ומשתמשות במשאבות מודרניות עם מערכות בקרה אשר יכולות להגיב לשינויים בצריכת המים.
מגדלי מים רבים נבנו בתקופת המהפכה התעשייתית, וכיום מתייחסים אל כמה מהם כאל ציוני דרך אדריכליים ואנדרטות ועל כן לא יהרסו.
מספר מגדלי מים הופכים להיות בית דירות או דירות גג יוקרתיות.
ישנם הרבה מגדלי מים המקושטים, בין היתר, בעבודת לבנים מפוארת או סורגים המכוסים בקיסוס.
כמו כן, יש ערים המציירות את שם העיר בפסגת המגדל כעזר לטייסים מתחילים.
ישנם מגדלי מים המשמשים נקודת תצפית.
ישנם אפילו מגדלי מים עם מסעדות בקומות העליונות.
נפוץ גם להשתמש במגדלי מים כמתקן לאמצעי תקשורת כמו שידורי רדיו או אנטנה.
מגדלי מים ידועים במדינות שונות
מגדל המים בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית
מגדל המים של חברת ההפקה הטלוויזיונית והקולנועית האחים וורנר בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
מגדל המים - הר הצופים
בישראל, קיימים מגדלי מים ברבים מן היישובים, קיבוצים, מושבים, מושבות וערים, והם הפכו לנקודות ציון ביישובים אלה.
ב-2010 התקיימה תחרות עיצוב וייעוד מחדש למגדלי המים בישראל, בשם "מבטים חדשים" ביוזמת האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל והמועצה לשימור אתרים ובשיתוף גופים נוספים.
במסגרת התחרות תועדו קרוב ל-40 מגדלים מרחבי הארץ והועלו הצעות של אדריכלים לשימוש מחדש במגדלים לטובת הקהילה.
בדצמבר 2010 נפתחה תערוכת הזוכים בנמל יפו, בשילוב צילומים היסטוריים של רודי ויסנשטין וכרזות היסטוריות, לאחר מכן התערוכה נדדה לקריית טבעון, שם הוצגה בתוך מגדל המים של היישוב אשר הוסב לגלריית תצוגה לאחר שיצא משימוש.
מגדל מצור הוא סוג של כלי מצור ששימש בתקופות עתיקות.
מגדל זה היה עשוי מעץ ונגרר אל מול חומות העיר הנצורה.
בדרך כלל המגדלים כללו גלגלים כדי שיהיה קל לניידם.
גובהו של המגדל היה רב ואפשר לתוקף להנחית לוחמים על חומות, לירות על העיר חצים ולצפות על המתרחש בה.
בזמן מצור על עיר הובאו מגדלי מצור כדי לפרוץ אליה.
בראשי המגדלים היו גשרים נפתחים עליהם עברו החיילים אל חומות העיר.
בתוך המגדל היו חרכי ירי מהם יכולים היו הקשתים המוגנים לירות על האנשים שעל החומות ואל תוך העיר.
לפעמים בתחתית המגדל היו איילי ניגוח בשביל למוטט את החומות.
על ראשי המגדלים הוצבו לפעמים בליסטראות, טרבושות או קטפולטות כדי לשפר את הטווח שלהן.
החסרון העיקרי במגדלי המצור היה הקושי להעלותם על הרים או גבעות.
בסיפור מצדה הרומאים נדרשו לבנות סוללה כדי שיוכלו להעלות את מגדל המצור על ההר, וכך הצליחו להחריב את החומות.
אמנם באזורים הרריים וקשים למעבר לא היו המגדלים שימושיים כל כך, אך מצד שני הרבה ערים גדולות ומבצרים היו מוקפים בנהרות, ובמקומות כאלה המגדל עזר לפרוץ אל העיר.
עובדת היותו של המגדל עשוי עץ הובילה פעמים רבות לניסיונות לשרפו על ידי הנצורים, ולכן לעיתים צופו מגדלי המצור במקומות מסוימים בברזל או בבדים ספוגי מים כדי להגן עליו מהאש.
מגדלי המצור הידועים הראשונים היו בשימוש צבאות האימפריה האשורית החדשה במאה התשיעית לפני הספירה.
מאות שנים אחר כך כבר התפשט השימוש במגדלי המצור ברחבי הים התיכון.
עם התפרקות האימפריה הרומית למדינות עצמאיות במערב ולאימפריה הביזנטית המתגוננת במזרח, הגיע השימוש במגדלי מצור לשיאו בתקופת ימי הביניים.
מגדלי מצור היו בשימוש כאשר האוארס הטילו מצור באופן כושל על קונסטנטינופול ב-626 כפי שהצ'רוניכון פאסצ'אל מספר:
מגדל מילבנק הוא גורד שחקים המצוי בשכונת מילבנק ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה, ברחוב מילבנק מס' 21 - 24.
המבנה תוכנן על ידי האדריכלים רונלד וורטד ושות'.
גובהו של המבנה 118 מטרים והוא הושלם בשנת 1963.
בשל מיקומו של המבנה, על גדת התמזה ומרחק קצר מארמון וסטמינסטר מהווה המבנה אתר ידוע בלונדון.
המבנה שימש את מפלגת הלייבור הבריטית במשך שנים רבות ונוהלו ממנו מספר מערכות בחירות של המפלגה (במערכת בחירות בהן הפסידה המפלגה - בשנת 1997 העבירה המפלגה משרדים רבים למבנה זה כ"ספין תקשורתי" בשל קרבתו לפרלמנט הבריטי).
בשנת 2002, בשל עלויות השכירות הגבוהות (כמיליון לירה שטרלינג לשנה) נאלצה המפלגה לעזוב את המבנה, ומאז הוא בבעלותם של דוד וסימון ראובן.
עד שנת 2003 היו לארגון האומות המאוחדות משרדים במבנה, אולם גם הוא עזב את המבנה בשל דמי השכירות הגבוהים.
שוכר נוסף שעזב את המבנה היה הרשות האחראית על הנתונים הסטטיסטיים (Central Statistical Office).
מגדל מֶן־מוֹנְפַּרְנַאס , המוכר יותר בשם מגדל מונפרנאס, הוא גורד שחקים בן 210 מטר (59 קומות) בשכונת מונפרנאס בפריז, שתוכנן בידי האדריכלים רוז'ה סובו, אז'ן בודואן, אורבן קסן ולואי וואם דה מריאן.
הבניין נבנה בין השנים 1969 ו־1972 והיה אז הבניין הגבוה ביותר בצרפת, כיום השני.
בעת בנייתו הוא היה הבניין הגבוה ביותר באירופה.
ביום בהיר ניתן להשקיף מנקודת התצפית שבראש הבניין למרחק 40 קילומטר לכל כיוון.
בדומה לאקס היסטוריק של פריז, המקשר בין מספר מונומנטים בולטים בעיר, משלים מגדל מונפרנאס יחד עם מגדל אייפל, ארמון שאיו, בית הספר הצבאי והגרנד ארש קו ישר אחד הנראה בקו הרקיע של העיר.
המגדל עומד מעל תחנת המטרו "מונפרנאס־ביינוונו" (Montparnasse–Bienvenüe), במקום בו עמדה תחנת הרכבת "מונפרנאס", שהייתה צרה ורציפה קצר מדי ונסגרה בשנת 1934. עיריית פריז החליטה על הקמת תחנה חדשה במקומה אך התוכנית נגנזה בעקבות התנגדויות מרובות.
תוכנית ניהול תנועה משנת 1956, אשר שמה לה למטרה לשנות את אופי השכונה ולהפוך אותה למרכז תעבורתי, כללה הריסת כמה רחובות בשכונה – בעיקר רחובות שבהם התגוררו תושבים החיים בעוני ונתפסו כאזור שבו רמת הפשע גבוהה – ויצרה במקום אתר בנייה בן 80 דונם.
בשנת 1964 הוצגה תוכנית להתחדשות האזור אשר כללה מבני מגורים רבים וביניהם מגדל בן 50 קומות.
ב־1969 הוחלט לוותר כליל על הקמת תחנת רכבת חדשה במקום התחנה שנסגרה ולהקים במקומה מגדל משרדים ומרכז מסחרי (תחנת מונפרנס החדשה נפתחה מדרום למיקומה המקורי).
התוכנית זכתה לתמיכתו הנלהבת של הנשיא ז'ורז' פומפידו, שרצה לחולל מהפכה בתשתיות העירוניות ולהקים בה מבנים מודרניים רבים; בזכות תמיכה זו אושרה התוכנית על אף ההתנגדויות הרבות שעוררה.
הבניין נבנה בשנים 1969–1972 על חורבות תחנת הרכבת ונחנך בשנת 1973. במהלך הבנייה פונו מהאתר 420,000 מטרים מעוקבים של עפר ושרידי המבנים הישנים.
יסודות המגדל בנויים מ־56 כלונסאות מבטון מזוין בעומק של 70 מטרים מתחת לפני הקרקע.
מתחת למגדל נבנתה תחנת מטרו תת-קרקעית, מוגנת במעטה בטון מזוין אשר מפזר את הלחץ שמפעיל המגדל.
קורות אופקיות ארוכות הונחו כדי לפנות מקום למסילות הרכבת.
בניין הכניסה לתחנה הועתק לעברו השני של הכביש, מול הכניסה למגדל.
מגדל מונפרנאס מתנוסס לגובה 210 מטרים ומשקל 150,000 טון.
בסיסו מתפרש על שטח של 50 מטרים על 32 מטרים וצורתו מנדרולה שבשני קצותיה מגרעות משולשות.
למגדל ארבעה מפלסים תת־קרקעיים ו־59 קומות ששטחן הממוצע 1,700 מטר רבוע כל אחת.
שטח הנכסים, ובכללם גג המגדל, כ־120,000 מטר רבוע.
רוב שטח המגדל משמש למשרדים המעסיקים כ־5,000 עובדים בסך הכול.
למעקה הטראסה מנגנון הידראולי המאפשר לו להתקפל בתוך שתי דקות בכדי להפוך את הגג למנחת מסוקים.
לבניין 25 מעליות וחמש מעליות משא, אף אחת מהן אינה משרתת את כל הקומות.
המהירה מכולן היא המעלית הישירה מקומת הכניסה לקומה ה־56. מעלית זו עולה 196 מטרים ב־38 שניות: 5 מטר בשנייה.
הקומות העליונות וגג המגדל נגישים באמצעות מדרגות בלבד.
מגדל מונפרנאס הוא חלק מקומפלקס מסחרי גדול ששטחו 300,000 מטרים רבועים, המתחלקים בין כ־300 בעלי נכסים המשלמים מדי שנה כ־20 מיליון אירו בהיטלים שונים.
המתחם כולל מרכז מסחרי ושני מגדלים נוספים, נמוכים יותר.
הקומה היחידה במגדל הפתוחה לקהל היא הקומה ה־56, שבה ישנה מסעדה, תערוכה המציגה את ההיסטוריה של העיר פריז ונקודת תצפית המאפשרת לצפות על המראות ונחיתות מטוסים בנמל התעופה אורלי, כ־13 קילומטרים מהמגדל.
המגדל מושך אליו כ־600,000 מבקרים מדי שנה.
מיום בנייתו שנוי הבניין במחלוקת עזה וביקורת רבה נמתחה על מידותיו המשמעותיות וצורתו המונוליתית בטעה כי הן אינן משתלבות היטב עם מרקמה העירוני של פריז.
בעקבות הביקורת החליטה עיריית פריז שנתיים לאחר השלמת הבנייה לאסור בניית גורדי שחקים במרכז העיר.
לעיתים קרובות נאמר על המגדל (בפרפרזה על דבריו של טריסטאן ברנאר על מגדל אייפל) כי הנוף מקומת התצפית הוא היפה ביותר בפריז, שכן זהו המקום היחיד בעיר שממנו לא ניתן לראות את מגדל מונפרנאס.
עוד ספג הבניין ביקורת על היעדר חלונות בחללים הפנימיים, שאינם משיקים לדפנות המגדל החיצוניים.
השיר "מן-מונפרנאס" מאת מישל סיבי (Cywie) וכריסטיאן רבאסקו, בביצוע הזמרת מארי לאפורה, 1976
מגדל לוינשטין הוא מגדל משרדים השוכן בדרך בגין 23 בתל אביב.
המגדל תוכנן במשרד "רפופורט אדריכלים" על ידי אדר' עודד רפופורט, בנו של מייסד המשרד - האדריכל יצחק רפופורט, ונבנה על ידי חברת משולם לוינשטין הנדסה וקבלנות.
במקור תוכנן כמגדל הגבוה בישראל בעל עירוב שימושים: לובי, 30 קומות משרדים ומעליהן 10 קומות מגורים, 40 קומות בסך הכל.
ברם, לאחר תחקיר אשר חשף כי באותה העת לא קיים היה ביקוש לדירות יוקרה במיקום זה, נזנחו קומות המגורים ונותר רק מגדל המשרדים.
בעת השלמתו היה מגדל לוינשטין המגדל הרביעי בגובהו בתל אביב.
שלב א' של המגדל עם 19 קומות משרדים הושלם בשנת 1998, ושלב ב', בו נוספו 14 קומות משרדים, בשנת 2000.
הוא כולל לובי בגובה כפול, 33 קומות עיליות ועוד שש קומות תת-קרקעיות, כאשר רוב השטח מתחת לאדמה משמש כחניון (סך של 650 מקומות חנייה).
11 מעליות משמשות את המשרדים השוכנים בבניין.
המגדל מכוסה בקירות מסך ושיש גרניט.
גובה כל קומה 3.6 מטרים; כל קומה היא מפתח אחד, ללא עמודים, והדבר מאפשר גמישות בתכנון הפנימי.
המגדל הוא חלק ממרכז העסקים הראשי הדרומי של תל אביב.
בכניסה המערבית של המגדל מרחוב טיומקין קיימת כיכר רחבה ומפותחת הכוללת פינות נוי וגינון.
גינה זו הוקמה ביוזמת בוני המגדל כתנאי לשינוי תב"ע והיא משמשת את דיירי הבניין ותושבי הסביבה.
בקומת הקרקע של המגדל נפתח בנובמבר 2010 בר בשם "תל אביב 09".
הכניסה לבר היא מלובי הבניין הראשי.
בשנת 2001 חברת התוכנה "רנדום לוג'יק" (זרוע הטכנולוגיה של קבוצת 888 אחזקות המפעילה משחקי הימורים באינטרנט) שכרה שלוש קומות במגדל, אך עברה בהמשך להרצליה פיתוח.
בשנת 2007 שכרה גוגל ישראל מספר קומות במגדל.
בדצמבר 2012 העבירה משרדים אלו למגדל אלקטרה.
הדייר הדומיננטי בבניין מהקמתו הוא בנק הפועלים, אשר שוכר קומות רבות במגדל.
בנוסף אליו שוכנים במשרד עשרות חברות שונות של בעלי מקצועות חופשיים וחברות הייטק.
בשנת 2010 בית המשפט העליון דחה ערעור שהגישה עיריית תל אביב על פסק הדין של בית המשפט המחוזי, אשר קבע כי העירייה תשיב את כל תשלומי היטל סלילת כבישים ששילמה חברת משולם לוינשטין בגין בניית מגדל לוינשטין.
זאת לאחר שבמהלך הבנייה נדרשה החברה על-ידי העירייה לשלם תשלומים בגין היטל סלילת כבישים, כתנאי לקבלת היתרי בנייה.
ההיטל היה בגין הרחבת דרך מנחם בגין, שבוצעה כ-20 שנה קודם לכן.
באותה שנה הוערך שווי המגדל ב-233 מיליון ש"ח, במסגרת הנפקת חברת "לוינשטין נכסים".
בשנת 2023 נפתחה בסמוך למגדל תחנת קרליבך, תחנת הקו האדום והקו הירוק של הרכבת הקלה.
מגדל מדריד (בספרדית: Torre de Madrid) הוא גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
מגדל מדריד, הממוקם בפלאסה דה אספניה, מתנשא לגובה של 142 מ' ב-36 קומות והוא גורד השחקים השישי בגובהו במדריד.
בנייתו של המגדל הושלמה בשנת 1957 והוא הפך מאז לאחד מסימני ההיכר של מדריד.
המגדל תוכנן על ידי האדריכל חוליאן אוטמנדי, שתכנן יחד עם אחיו את בניין ספרד הסמוך.
בעת פתיחתו, היה המגדל לגבוה באירופה ושמר על תוארו עד לבנייתו של מגדל הדרום בבריסל, בלגיה ב-1967.
מגדל ישרוטל הוא מבנה בתל אביב, המשמש כמלון של רשת מלונות "ישרוטל" וכבית דירות יוקרתי.
הוא שוכן ברחוב הירקון 78, במקום בו שכן בעבר גן רינה.
שמו הרשמי הוא "ישרוטל טאואר תל אביב", והוא מכונה גם מגדלות.
המגדל ואזור המשרדים שתחתיו, נבנו על קולנוע גן רינה.
התוכנית לבניית המגדל, על ידי היזם אריה פילץ, כללה 3 קומות של משרדים ומסחר בשטח של 7 דונם, ומגדל של 27 קומות שבתוכו מלון.
התוכנית כללה מנהרה באורך 100 מטרים להוביל מכוניות מרחוב הירקון אל החנייה של הבניין.
לקראת סוף 1962 הוחל בחפירת היסודות והמשרדים אוישו בתחילת 1966.
בקיץ 1965 נוצקו היסודות למגדל, שתוכנן להיות המבנה העגול הראשון במזרח התיכון.
אולם בעקבות המיתון נדחה בניית המגדל.
בשנת 1980 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה להסב את המגדל למשרדים במקום מלון.
הקמת המגדל הסתיימה בשנת 1997, ועלותו הסתכמה בכ-30 מיליון דולר.
המגדל תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן.
את התכנון הוביל האדריכל אהרון קניג.
המבנה עגול וקוטרו 29 מטר.
הוא כולל מרפסות שמש עגולות.
גובהו של המבנה הוא 103.5 מטר ובו 29 קומות.
חלקו העליון עוצב כחלק שנראה "מתקלף" ובראשו בריכת שחייה פתוחה, הגבוהה ביותר בישראל.
עד השלמת הקמתו של לאונרדו סיטי טאוור ברמת גן היה מגדל ישרוטל המלון הגבוה בישראל.
בבסיס המגדל חזית מסחרית ופסאז' ציבורי המחבר בין רחוב הירקון לרחוב בן-יהודה שבמרכזו חצר פנימית.
במגדל ישרוטל שמונים חדרים הפונים אל קו החוף או אל הנוף האורבני של העיר תל אביב, ארבעים סוויטות, הפונות גם הן אל קו החוף / הנוף האורבני, ו-62 דירות יוקרה בקומות העליונות.
מגדל מרגנית הוא מבנה משרדים ומגדל תקשורת השוכן במחנה רבין בקריה בתל אביב־יפו.
המגדל הוקם בשנת 1987 על ידי חברת סולל בונה, בתכנונם של האדריכלים יוסף אסא שעיצב את המגדל העליון וחזותו, אדם מזור ואלי פירשט.
בעת הקמתו היה המבנה הגבוה ביותר בישראל.
(עקף בגובהו את מגדל שלום).
מגדל מרגנית הפך עד מהרה לאחד מסמליה של העיר, אך מעמדו ככזה נפגע עם הקמת מגדלי עזריאלי, אשר הגבוה שבהם, המגדל העגול, גבוה בכ־50 מטרים ממגדל מרגנית.
17 קומותיו התחתונות של המגדל הן קומות משרדים.
חלק זה של המגדל מדורג ולא בכולו נמצאות כל 17 הקומות.
ברוב גובהו של המבנה, המסתכם ב־138 מטר, הוא מעין אצבע בטון הנושאת מספר מרפסות, שעליהן מוצבות אנטנות מסוגים שונים.
בראש מבנה הבטון מוצב תורן אנטנות ממתכת, המוסיף עוד מטרים אחדים לגובהו של המבנה.
מגדל מרגנית נוטה על צדו, באופן שאינו מסכן אותו או את שלום הציבור.
זו נטייה שבעטיה האנך מראש המגדל מגיע לנקודה בבסיסו הרחוקה 28 סנטימטרים מהמקום בו היא צריכה להיות.
הנטייה התגלתה עם הקמת חמישים המטרים הראשונים של המבנה, וננקטו צעדים כדי שלא תהווה סכנה.
לאחר רצח רבין הואר המגדל בתאורה אדומה במשך שבוע ימים.
ב-2016 הקימה קבוצת זיק מודל קטן בחמישית מהמגדל המקורי במרכז האגף החדש של מוזיאון תל אביב.
העבודה, לה קראו "מסגד הביטחון", הורכבה מלוחות וקרשי עץ והתנשאה לגובה 25 מטרים.
היא באה לבקר את נוכחות הצבא במרחב האזרחי הישראלי.
מגדל מנהטן הוא מגדל מגורים הנמצא בפארק צמרת בצפון תל אביב.
הוא אוכלס בתחילת שנת 2010.
שטח המגרש עליו ניצב המבנה הוא 5.5 דונם והוא נרכש תמורת סכום של 29 מיליון דולר.
המבנה מתנשא לגובה של 142.17 מטרים ובו 40 קומות.
מתחת למבנה נחפרו שלוש קומות המיועדות לחניה.
במגדל ישנן 177 יחידות דיור, וכן בריכת שחייה, חדר כושר ומתחם ספא.
כ-150 מהדירות נמכרו עוד בטרם החלה הקמת הבניין.
המגדל תוכנן על ידי משרד יסקי מור סיון אדריכלים.
בשנת 2010 צולמה ושודרה הסדרה "אחד העם 101", שבחלקה צולמו פרקים בדירה בקומה ה-32 של הבניין.
מגדל מרטלו בחוף סנדיקוב (מוכר גם כ"מגדל ג'יימס ג'ויס") בדבלין, אירלנד, הוא מגדל מרטלו הממוקם כ-12 קילומטרים מדרום לדבלין.
המגדל שימש למגוריו של הסופר האירי ג'יימס ג'ויס במשך כשבוע אחד בשנת 1904. המגדל הונצח באפיזודה הראשונה של ספרו יוליסס, וזהו מקור פרסומו.
כיום משמש המגדל כמוזיאון להנצחת הסופר.
המגדל הוא אחד מכ-30 מגדלי מרטלו שבנו הבריטים על אדמת אירלנד בתחילת המאה התשע עשרה כדי להגן על האי מפלישות צרפתיות.
המגדל בחוף סנדיקוב נבנה יחד עם עוד 15 מגדלים בסביבת דבלין לאחר שהבריטים פרסמו את חוק ההגנה של 1804, שנועד לספק הגנה על חופי בריטניה ומושבותיה מפלישות צרפתיות בתקופת נפוליאון.
המגדל, כמו מגדלים דומים לו, הוקם בתצורה של מגדל צרפתי בקורסיקה, שהדף פלישה בריטית ב-1794.
גובהו כ-12 מטרים, ועובי קירותיו כ-2.4 מטרים.
הוא כולל שתי קומות וגג, שהמעבר ביניהן מתבצע בגרם מדרגות לולייני צר.
הגישה לקומת הקרקע של המגדל הייתה מקומת הביניים בלבד.
בקומת הקרקע שכן מחסן אבק השריפה.
דלת הכניסה למגדל הייתה בקומת הביניים, חדר עגול שהוקצב למגורים.
חיל המצב במגדל כלל בין שנים עשר לשמונה-עשר איש, שעליהם הופקד סרג'נט.
דלת הכניסה למגדל הובילה ישירות לקומת הביניים, ואליה הוביל סולם בגובה של כשלושה מטר.
הדלת שנחשבה לנקודת תורפה, פנתה לכיוון ההפוך לים.
על גג המבנה ניצב תותח בעל טווח של כקילומטר וחצי.
החל מ-1904 הוסב המבנה לשימושים אזרחיים.
הסטודנט לרפואה אוליבר סנט ג'ון גוגארטי שכר את המגדל ממשרד המלחמה הבריטי לשם מגורים, תמורת 8 לירות שטרלינג לשנה.
בספטמבר הזמין גוגארטי את ידידו, ג'יימס ג'ויס, להתגורר עמו במגדל.
לאחר כשבוע של מגורים משותפים רבו השניים, ונפרדו ללא שוב.
ג'ויס, שעזב את אירלנד כחודש לאחר האירועים, הנציח אותם בפרק טלמאכוס, הפרק הפותח את יצירתו "יוליסס":
בשנת 1954 רכש את המגדל האדריכל מייקל סקוט, שהסב אותו בעזרת ידידיו, ובהם הבמאי ג'ון יוסטון, למוזיאון.
המוזיאון נחנך ב-16 ביוני ("בלומסדיי") 1962, בנוכחות סילביה ביץ', המוציאה לאור של "יוליסס".
ב-1978 הוסף אולם תצוגה בקומת הקרקע ונפתח פתח בקירות המגדל המשמש כיום לכניסה למוזיאון.
שמו של המוזיאון הוסב ל"מוזיאון ג'יימס ג'ויס", ומוצג ובו חדר המגורים של ג'ויס ושותפיו למגדל.
בקומת הכניסה של המוזיאון נמצאים אולם תצוגה, חנות מזכרות וספרים הקשורים ליוליסס ומגג המגדל קיימת תצפית טובה על מפרץ דבלין.
בבלומסדיי נערכות במגדל הקראות של קטעים מיוליסס.
מגדל מנרה קואלה לומפור (במלאית: Menara Kuala Lumpur) הוא מגדל תקשורת המתנשא לגובה של 421 מטר, וממוקם בקואלה לומפור, מלזיה.
ראשית, בהיותו מגדל תקשורת בעל אנטנה המתנשאת לגובה של 421 מטר ומשמשת לשיפור איכות תקשורת ושידור באזור.
כמו כן, גג המבנה העגול המרכזי מגיע ל-335 מטרים ואליו ניתן להגיע במדרגות או מעלית, כאשר במרכזו מסעדה מסתובבת המספקת נוף פנורמי של העיר, המהווה נקודת משיכה עבור תיירים.
וכן, המגדל מתפקד כנקודת תצפית ממנה ניתן לראות את הירח המסמן את תחילת חודש צום הרמדאן.
בנוסף למגדלי פטרונס, המגדל משמש כציון דרך לקואלה לומפור.
בניית המגדל החלה ב-4 באוקטובר 1991 בתהליך של 3 שלבים:
השלב הראשון – כלל הרחבת יער הגשם הטרופי הבתולי האחרון שנותר בעיר – בוקיט נאנאס.
וחפירת האדמה של אתר הבנייה.
ב-6 ביולי 1992 החל השלב השני עם הקמת מרתף המגדל מכ-50,000 מ"ר של בטון במשך 31 שעות, שלב שקבע שיא חדש בענף הבנייה המלזי.
במאי 1994 החל השלב השלישי של בניית המגדל, בהקמת מוט המגדל וראשו ובניין התיירות.
בניין התיירות עוצב בסגנון המשקף את התרבות האיסלאמית במלזיה.
הלובי הראשי של הקומה השנייה עוטר בכיפות זכוכית הנוצצות כמו יהלומים.
מגדל מנרה קואלה לומפור נפתח רשמית ב-1 באוקטובר 1996.
מגדל מנרה קואלה לומפור הוא המגדל השביעי בגובהו בעולם שמטרתו לשפר את איכות התקשורת ובהירות השידור.
הבסיס – בו שלוש קומות מרתפים לצורכי בטיחות, אחסנה ועבודות תחזוקה.
מבנה התיירות – בו האדמיניסטרציה, חנויות מזכרות, ו-146 מטר של מרחוב עם בריכות מדורגות.
מוט המגדל – הבנוי מ-22 קומות ו-4 מעליות ו-2,058 מדרגות.
ראש המגדל – בו נקודת התצפית ומסעדה מסתובבת וכן תחנות שידור ותקשורת.
האנטנה – בראש המגדל משמשת עבור שידור ותקשורת.
בשלב בניית המגדל הבונים בנו קיר שמטרתו להגן על עץ בן 100 שנים ולשם כך המגדל הוזז בעלות של 430,00 RM כדי למנוע את פגיעתו של העץ.
מגדל מאייר ברוטשילד הוא גורד שחקים הנמצא ברחוב אלנבי פינת שדרות רוטשילד 36 בתל אביב, בסמוך למגדל U-בנק.
זהו הבניין השלישי הגבוה בישראל המשמש למגורים בלבד, בגובה של כ-158 מטרים, אחרי מגדל נוה נוף ומגדל המגורים של מגדלי מידטאון.
המגדל כולל 37 קומות שנבנו מעל מרכז מסחרי בשטח של 2,900 מטר רבוע.
במרתף הבניין נבנה חניון בן שש קומות ובריכת שחייה חצי אולימפית נבנתה על גג המרכז המסחרי.
חברת ברגרואין רזידנטיאל הוקמה על ידי יגאל צמח וניקולאס ברגרואין בשנת 2006, והונפקה בשנת 2007 בבורסה לניירות ערך בתל אביב והייתה יוזמת הפרויקט.
בשנת 2009 הצטרפו לחברה האחים צחי ועידו חג'ג' וכן האחים אחיקם וליאור כהן.
המגדל תוכנן על ידי האדריכל הבינלאומי ריצ'רד מאייר ונקרא על שמו.
פרט למגדל כולל הפרויקט גם שטחים מסחריים הפונים לרחובות אלנבי ויבנה, הכוללים שימור חזית של מבני המשרדים שהיו שם בעבר.
העבודות לבניית המגדל החלו בשנת 2008 על פי התוכנית המקורית שאישרה בניית 27 קומות.
בשלב הראשון פונה המגרש בצומת הרחובות רוטשילד ואלנבי.
בספטמבר 2009 נהרס בניין המשרדים הסמוך שבו היה פסאז' תמר, פסאז' קניון מרכזי, אך חזיתו נשמרה.
במקביל נהרס גם בניין המשרדים במגרש הפונה לרחוב יבנה 38. בשנת 2010 אושר שינוי לבניית 32 קומות ו-92 דירות במגדל, ובמאי 2011 התקבל האישור להגבהת המגדל ל-158 מטרים עם 121 דירות ב-37 קומות.
לקראת סוף שנת 2010 הסתיימו עבודות הדיפון והחפירה וחברת א.
דורי נבחרה לקבלן הביצוע של המגדל.
במחצית הראשונה של שנת 2011 הייתה עבודת בניית החניונים התת-קרקעיים בעיצומה.
המגדל כולל חדר ישיבות פרטי לדיירי הבניין, מרתף יין ייחודי כאשר לכל דייר ארון יין פרטי, בריכת שחיה חצי אולימפית, חדר כושר בגודל 500 מ"ר, סאונה יבשה ורטובה, מועדון דיירים, חדר משחקים, חדר אופניים ובריכת ילדים.
הבניין כולל שש קומות פנטהאוזים יוקרתיים, כאשר בראשו פנטהאוז המשתרע על קומות 41 ו-42, הכולל שתי בריכות שחיה שקופות פרטיות ומעלית פנימית.
בקומת הקרקע של המגדל נפתח בינואר 2017 מתחם מסעדות גדול בשם "שוק רוטשילד אלנבי".
המתחם נסגר בתחילת 2018, ולאחר חודשים אחדים הפך לסניף של רשת קמעונאות הספורט "דקטלון" (שנסגרה בשנת 2025) וחנות ISTORE.
מגדל נוה נוף (לשעבר מגדל נוה) הוא גורד שחקים בבת ים בן 42 קומות ומתנשא לגובה של 158.5 מטרים.
עם סיום בנייתו בשנת 2013, היה למגדל המגורים הגבוה בישראל.
בשנת 2006 רכש משה אהרוני את המגרש מעיריית בת ים ב־8 מיליון ש"ח.
בעסקת קומבינציה עם "נכסים ובניין", נבנה עליו מגדל נוה נוף, בן 42 קומות ו־160 דירות, ורווחיו מוערכים בכ־180 מיליון ש"ח.
העסקה עוררה ביקורת ציבורית על כך שהעירייה מכרה את הקרקע בזול, אפשרה תוספת ניכרת של אחוזי בנייה וגבתה מהיזם סכום נמוך על השבחת הקרקע.
העירייה מצידה טוענת שהמכירה נעשתה בהתאם למדיניות המדינה ושהרוויחה מהפרויקט מעל 50 מיליון ש"ח.
בנייתו הסתיימה בשנת 2013, אז נהיה למגדל המגורים הגבוה בישראל.
הוא החזיק בתואר זה עד תחילת שנת 2022, עת הגעתו של מגדל Hi Tower בגבעתיים לגובהו הסופי.
תכנון המגדל החל בשנת 2006 על ידי משרדי האדריכלים גל מרום וישר וביוזמת חברת נוה, במסגרת פיתוח אזור דרום בת ים.
תחילה אמור היה המגדל להתנשא לגובה של 25 קומות, אך ב-2010, בטרם החלו עבודות הבנייה, שונתה התוכנית.
שטח המגרש עליו בנוי המגדל הוא כחמישה דונם והוא כולל 42 קומות ו-162 דירות, רובן פונות לים התיכון, שמרוחק כ-350 מטר מהמגדל.
במגדל כלול לובי, חדר כושר וגינת נוי עבור דיירי הבניין.
בצמוד למגדל נמצא פארק עירוני גדול, הטיילת העירונית ומספר בתי מלון.
חלק ניכר מהדירות במגדל נרכש בידי תושבי חוץ, בעיקר אזרחי צרפת וארצות הברית.
מגדל מילאד (ידוע גם כבורג'-דואר מילאד, בפרסית: برج میلاد) הוא מגדל תקשורת מרכזי בטהראן, שבאיראן.
המגדל הוא הגבוה ביותר באיראן והשישי בגובהו בעולם.
המגדל, שנבנה ב-2007, ממוקם בין השכונות שרק א-גרב וגישה וגובהו הוא 435 מטרים.
המגדל הוא חלק מהסחר הבינלאומי ומרכז קונגרסים.
קיימות בו גם מסעדות מילאד תקשורת ויש בו גם מצפור עם נוף פנורמי של טהראן, מלון חמישה כוכבים, מרכז כנסים, ומרכז סחר עולמי.
המתחם כולל שטח חניה של 27,000 מטר מרובע, מרכז מסחר וספרייה מיוחדת.
למגדל יש בסיס מתומן, המסמל את האדריכלות הפרסית המסורתית.
מגדל יריחו או המגדל העגול ביריחו הוא מגדל שנבנה בעיר יריחו הקדומה (בתל יריחו) במהלך התקופה הנאוליתית הקדם קרמית א (PPNA), לפני כ-11,000 שנה.
זו אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לבנייה מונומנטלית.
בעקבות גידול העיר יריחו בראשית התקופה הנאוליתית, נבנתה סביב העיר חומה בגובה של 5.75 מ' ושולב בה מגדל בצידה הפנימי.
המגדל היה עגול ובנוי מאבנים.
גובהו של המגדל היה כתשעה מטרים.
במרכזו נמצא גרם מדרגות תלול ברוחב של מטר בנוי מאבנים מוארכות ומהוקצעות.
על המגדל נמצאו שרידי טיח ועדויות לעבודות שיפוץ.
לקראת סוף התקופה נסתם גרם המדרגות ויצא משימוש כמגדל והוא הפך להיות אתר קבורה.
בקיר צדדי נחפר מעבר שדרכו הוכנסו לתחתית גרם המדרגות 12 גופות, 9 מבוגרים ו-3 ילדים שנדחסו בערימה צפופה והפתח נסתם באבנים.
בשרידי מבנים אחרים נמצאו סימני שרפה והרס מתקופה זו.
בתל נחשפו קברים שהכילו 262 שלדים רובם בין הגילים 20-7. חלק קטן מהשלדים נשא סימני מחלות על העצמות כגון שחפת, עגבת ואנמיה חרמשית.
במחקרם של רן ברקאי מאוניברסיטת תל אביב ורועי לירן הם מציעים כי המבנה שימש למטרת מדידה אסטרונומית, וכי צל הר הקרנטל הסמוך הגיע עד המגדל בדיוק ב-יום הארוך ביותר בשנה, וכך היווה המגדל למעשה לוח שנה.
מגדל מנורה מבטחים הוא מגדל משרדים השוכן ברחוב ז'בוטינסקי 23, במתחם בורסת היהלומים ברמת גן, וכולל 36 קומות ומתנשא לגובה של 145.4 מטרים.
בנייתו החלה בשנת 2012 והסתיימה בדצמבר 2017. הוא משמש כמטה קבוצת מנורה מבטחים.
השטח שעליו נבנה המגדל היה שייך לחברת גטר והמבנה שעמד לפני כן היה בן ארבע קומות ושימש את חברת "גטר גרופ" מאז 1988 לאחר שנרכש על ידי שלמה מנדלבאום וזיגי גונצ'רובסקי בעלי השליטה בחברה.
הבניין נרכש מחברת "אלקו", שישבה שם קודם לכן.
ממזרח למגדל שוכנים מגדלי התאומים, במערב מגדל משה אביב, בצפון רחוב היוזמה (על כן מכונה המתחם 'מתחם היוזמה') ומגדלי גינדי ובדרום רחוב ז'בוטינסקי ומגדל עלית.
בשנת 2010 רכשה קבוצת מנורה מבטחים את המגרש, במטרה לבנות עליו מגדל משרדים שימש כמטה שלה, במקום בית הסנה בתל אביב ומבנים נוספים בהם הייתה נפרסה פעילותה.
החברה הודיעה על תוכנית לרכז את כלל פעילויותיה תחת קורת גג אחת ברמת גן כבר ב-2006, אך לא מצאה בניין משרדים שהתאים לצרכיה.
בנייתו של המגדל החלה בשנת 2012 ונמשכה כ-5 שנים, עד להשלמתה בדצמבר 2017. במכרז לבניית השלד בשלב ראשון, ובכלל זה עבודות הביסוס והדיפון, זכתה קבוצת בסט, בהיקף של כ-90 מיליון ש"ח.
מנורה מבטחים חנכה רשמית את המבנה ב-15 במאי 2018, עם השלמת העברת פעילותה אליו.
המגדל מתנשא לגובה של 145.4 מטרים, שטחו כ-60,000 מטר רבוע והוא כולל קומת לובי בגובה 9 מטרים, 33 קומות משרדים, 2 קומות גג ו-6 קומות מרתפי חניה.
הוא נבנה משלד בטון וקירות מסך חיצוניים מזכוכית כהה.
במגדל ישנן כ-3,000 עמדות עבודה, 14 מעליות, כ-600 מקומות חניה, 32 חדרי ישיבות וקומת הדרכה.
מגדל ירושלים הוא רב הקומות הראשון בירושלים.
במגרש שבו שוכן המגדל נבנה בסוף המאה ה-19 בית מגורים גדול.
הבית היה בבעלות ערבית אולם במקום התגוררו מספר משפחות יהודיות.
לאחר מלחמת העצמאות הוכרז המבנה כנכס נפקדים ועבר לחזקת רשות הפיתוח.
בראשית שנות ה-60 רכשה חברת הבנייה רסקו את המבנה ויזמה את הקמת המגדל.
בשנת 1965 פונו 30 משפחות מהמבנה והוא נהרס.
המגדל תוכנן על ידי האדריכל ראובן טרוסטלר.
הבנייה עצמה התבצעה בין השנים 1965 ל-1970. לאחר בניית המגדל נפרץ קו הגובה של ירושלים ונבנו מגדלים שונים בהם המגדלים בקריית וולפסון, מלון לאונרדו פלאזה, מגדל העיר ומרכז כלל, מהלך שעורר ביקורת עקב הפגיעה במרקם ההיסטורי של העיר.
המלון במגדל נפתח ביולי 1970. בסוף 1970 עברו משרדי משרד השיכון למגדל.
בעבר שכנו במגדל גם משרדי מערכת השבועון האמריקאי "טיים" בישראל.
בשנת 1999 עבר המלון שיפוץ ושדרוג.
בדצמבר 2023 רכשה רשת מלונות פרימה את המלון תמורת כ-90 מיליון שקל.
הרשת הודיעה כי היא תשקיע כ-30 מיליון שקל נוספים בשדרוג החדרים ולובי המלון.
המלון החל לפעול תחת שם חדש, מלון "פרימה ורה ירושלים".
הבניין, ששוכן ברחוב הלל במרכז ירושלים, נבנה בגובה של 17 קומות והיה לרב הקומות הראשון בירושלים.
טרוסטלר תכנן לבניין שני אגפים, אגף לבית מלון ואגף למשרדים, מתחת לשני האגפים נבנו שתי קומות מסחריות.
הבניין מחופה באבן נסורה ומחולק באמצעות "חלונות רצועה", חלונות אנכיים באגף המלון וחלונות אופקיים באגף המשרדים.
הבחירה בסוג האבן ובחלונות הרצועה נעשה על מנת להוריד את הכובד של הבניין הגדול, שהיה חריג בסביבתו.
מתחת לבניין נבנה חניון תת-קרקעי.
בשנת 1984 נפל לוח אבן נסורה מחיפוי הבניין, ועיריית ירושלים דרשה שלוחות החיפוי בכל הבניין יחזקו בברגים לתוך המבנה.
אחת הכניסות למבנה ממוקמת ברחוב דרום (המחבר את רחוב הלל לרחוב שמאי) מול הכניסות לקולנוע אורנע וקולנוע אוריון לשעבר.
בכניסה זו ממוקם פסאז' בו מספר חנויות.
מתחם החנויות נקרא בפי הירושלמים "פסאז' רסקו".
תחילה התמקמו בפסאז' מספר חנויות אופנה והוא זכה להצלחה אך כעבור זמן דעך.
ב-1981 נפתח במקום האולם הראשון והמרכזי בירושלים למשחקי ארקייד - "משחקי צמרת" - שכלל מכונות פינבול ומשחקי וידאו.
השילוב של הכניסות לבתי הקולנוע ואולמות משחקי המחשב הפכו את הכניסה לאתר בו התקבצו בני נוער רבים שנות ה-80.
מגדל מקייג הוא מבנה הניצב על גבי פסגת גבעה, המשקיפה על פני העיר אובן שבחופה המערבי של סקוטלנד.
המבנה ניצב בגובה של 67 מטרים מעל פני הים.
הוא בנוי מאבן גרניט מקומית, טבעתי בצורתו ובעל היקף של כמאתיים מטרים.
הוא מורכב משתי קומות של קשתות מחודדות, 44 בתחתונה ו-50 בעליונה.
גובהו המרבי הוא 13.7 מטרים.
המבנה הוקם ביוזמתו של הבנקאי והפילנתרופ ג'ון סטיוארט מקייג, אשר גם תכנן אותו.
בנייתו החלה ב-1897 והסתיימה ב-1902, השנה שבה נפטר מקייג.
מקייג ביקש להקים באמצעות המבנה אנדרטה למשפחתו וכן לספק עבודה בחודשי החורף לבנאים באזור.
הוא היה מעריץ של האדריכלות היוונית והרומית, וביקש להקים מבנה דוגמת הקולוסיאום ברומא.
תוכניתו המקורית למבנה כללה הקמת גג עליו ומגדל פנימי במרכזו, אשר בו היו אמורים להיות מוצבים פסלים שלו ושל ילדיו.
כמו כן תכנן להקים באתר מוזיאון וגלריה לאמנות.
מקייג כלל בצוואתו כספים שיועדו לסיום הבנייה, אך בני משפחתו התנגדו לכך והצליחו להביא לביטול הוראה זו בצוואה על ידי בית המשפט.
השטח שסביב המגדל משמש כיום כגן ציבורי.
נשקף ממנו מראה מרהיב של העיירה אובן ושל הים והאיים שמול חופה.
מגדל מטרופוליטן , במקור בניין שטראוס , הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 310, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
הבניין מתנשא לגובה של 144.78 מטרים והוא בעל 37 קומות.
הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גרהם, אנדרסון, פרובסט ווייט (GAP&W), ונבנה בין השנים 1923–1924.
כשהושלמה בנייתו של הבניין בשנת 1924 הוא נקרא בניין שטראוס (Straus Building).
אף על פי שהיה הבניין הראשון בשיקגו בעל יותר מ-30 קומות, הוא מעולם לא היה גורד השחקים הגבוה בעיר.
באותה עת נבנה ה-Chicago Temple Building, שהיה גבוה ממנו ב-28 מטרים וגבוה ממנו ב-7 קומות.
שני בניינים אלו היו הראשונים להיבנות תחת תוכנית בניין עיר של 1923 (לפני כן אף בניין בשיקגו לא היה יכול להיבנות מעל גובה של 79 מטרים).
בין השנים 1980–2004 היה מוכר בשם בניין בריטניקה, על שם האנציקלופדיה ששכרה בו משרדים.
מגדל מרקורי הוא גורד שחקים סופר גבוה בן 75 קומות במוסקבה, רוסיה.
המגדל נמצא ב"מוסקבה סיטי", מרכז העסקים הבין-לאומי של מוסקבה.
בנייתו החלה בשנת 2009 והסתיימה ב-2013. גובהו מגיע ל-338.8 מטרים והוא החליף את מגדל השארד שבלונדון בתור גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה, עד ל-2015 כשנחנך המגדל הדרומי במתחם OKO במוסקבה.
המגדל נמצא בבעלות Mercury Development וכחלק ממיתוג מחדש, היא שינתה את שמו ממגדל מרקורי סיטי למגדל מרקורי כפי שניתן לראות באתר הרשמי של המגדל.
בקומה 1- נמצאות שלוש מסעדות של קבוצת Mercury Restaurants.
בקומות 21 עד 26 ממוקם מטה חברת נורניקל.
בקומות 33 עד 37 ממוקם מטה בורסת סנקט פטרבורג.
מטה של חברת קמעונאות דיקסי ממוקם במגדל מרקורי.
במאי 2011 הכריזו בוני המגדל שהוא הגיע לגובה 230 מטרים ומעל לחצי מקירותיו החיצוניים צופו בצבעי נחושת.
ב-17 בינואר 2012 עבר המגדל את הגובה 301.6 מטרים, גובהו של מגדל מוסקבה במתחם ערי הבירה הסמוך.
ב-25 ביולי 2012 הייתה הקומה האחרונה תחת בנייה.
לפי חברת הבנייה, המגדל הגיע לגובהו המרבי ב-1 בנובמבר 2012.
מגדל מרכז ההון יוּ'אֶשְׂיוֹ' 1 הוא גורד שחקים סופר גבוה אשר משמש למשרדים הנמצא בעיר ווהאן שבמחוז חוביי, סין.
גובה המגדל הוא 330 מטרים וכולל 65 קומות.
בניית המגדל החלה בשנת 2012 והסתיימה בשנת 2017. המגדל משתרע על שטח של 182,600 מטרים רבועים.
מגדל כָּיָאן (ידוע גם בשם מגדל האינסוף; בערבית: برج كيان) הוא גורד שחקים סופר גבוה בעיר דובאי.
הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים והמהנדסים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM), שתכנן גם את בורג' ח'ליפה בדובאי ומגדל טראמפ בשיקגו.
בזמן פתיחתו היה מגדל כיאן הבניין הגבוה ביותר, שבו פיתול של 90 מעלות, עד לבניית מגדל שאנגחאי.
גובהו של המבנה הוא 306.4 מטרים, המתחלקים ל-73 קומות (5 מתחת לקרקע).
בניית הבניין החלה ב-2006 והסתיימה ב-2013.
ב-7 בפברואר 2007 נעצרה הבנייה לכשנה וחצי, בגלל מים שפרצו לבור היסודות של הבניין, לאחר שנפרץ הסכר שחסם את מי המרינה בדובאי.
מגדל כיאן הוא בניין דירות יוקרתי, בעל צורה סלילית בולטת, המבצעת פניה של 90 מעלות לאורך גובהו.
כל קומה זהה בתוכניתה, אך היא מוסטת 1.2 מעלות עם כיוון השעון מהקומה שמתחתיה.
בנייה זו העניקה למגדל צורה ייחודית באמצעות מבנה חדשני, יעיל וחוזר על עצמו.
בכך, צורתו של הבניין מתייחסת למסגרת המבנית התומכת בו.
מבחינה אסתטית, הצורה המתפתלת של הבניין, מאפשרת לו להתבלט בין שאר הבניינים שבקו החוף של דובאי, המורכב ברובו ממגדלים ללא ייחודיות.
צורתו המתפתלת של המגדל, הממוקם בסמוך לאזור ההייטק של דובאי, מועדון הגולף של אמירייטס ומשכנם של ארגונים רבים, מספקת מספר רב יותר של משרדים עם נוף רצוי למרינה של דובאי ולמפרץ הערבי, תוך הקפדה על כך שאין הסתרה של הנוף לתושבים המתגוררים במבנים שכנים.
המערכת המבנית של המגדל היא מבנה של עמודים מבטון מזוין יצוק במקום.
צורתם וגודלם של העמודים נקבעו באמצעות בדיקות במנהרות רוח ומידול מחשב תלת־ממדי לניתוח מתחי בנייה.
ליבת הבניין היא צורת בטון גלילית המשמשת כעמוד המרכזי של המגדל.
ככל שהבניין עולה, הסיבוב בכל קומה מתקיים סביב העמוד המרכזי הזה.
בתוך המגדל, חולקו הדירות לשישה סוגים ייחודיים, המציעים תצורות שטח מגורים רבות לתושבים.
היחידות הסטנדרטיות נעות בין דירות סטודיו של שלושה חדרי שינה, ועד לדירות עם שישה חדרים.
מתקני המגורים כוללים בריכה חיצונית הפונה למרינה, ספא בריאות, מתקני כושר ומרכזי כנסים.
במישור הקרקע, המגדל משמש כשער עירוני, המחבר בין המפרץ הערבי, המרינה של דובאי והעיר שמעבר.
הוא גם מספק נקודת ייחוס חזותית על קו הרקיע של העיר.
נראה שהבניין משתנה מכל זווית, ומעניק לו תחושת תנועה ללא קשר לנקודת התצפית של הצופה.
בתוך המרינה, הציבור יכול לחוות פרט עיצובי זה ממקור ראשון, על ידי הליכה לאורך הטיילת שעל שפת המים שמקיפה את אתר המגדל.
קניון מסחרי, הממוקם בבסיס המגדל, מספק למבקרים גם אפשרות לקניות, צל ונוף החוצה לעבר המים.
צורתו המתפתלת של המגדל מיועדת לנוחות פנים משופרת.
הפיתול שלו מייצר הצללה עצמית למגדל, ומבטיח שרבים מהחללים הפנימיים מוגנים מפני חשיפה לשמש.
הטרסות החיצוניות של הבניין ולוחות החיפוי המתכתיים של החזית, הזכוכית בעלת הביצועים הגבוהים ואדני העומק סביב קו הזכוכית השקוע מגנים עוד יותר על הבניין מפני קרינת שמש ישירה, תוך מתן אור יום מפוזר לחללים הפנימיים.
תכנון משופר זה לבקרה סולארית מצמצם את דרישת הקירור של הבניין, מספק סביבה נוחה מבחינה תרמית וממזער את הסיכון לסנוור, תוך אופטימיזציה של נופי הדיירים לסביבת המרינה ולמפרץ.
מערכת חימום, אוורור ומיזוג אוויר (HVAC) של המגדל תוכננה במיוחד כדי להתמודד עם תנאי המדבר.
מערכת אוויר חיצונית ייעודית מרכזית המצוידת במסנני חול ובצינורות להולכת חום מפיצה אוויר צח על פני המגדל.
יחידות סלילי מאווררים בחלל הכבוש מספקות את עומס הקירור תוך מתן סינון מקומי נוסף להפחתת רמת החלקיקים הדקים הנכנסים דרך החזית.
צורתו הסלילית של המגדל משמשת גם כמגן מפני הרוחות היומיות הצפוניות, שלעיתים קרובות נושאות חול ואבק, ובכך ממזערת את השפעת החלקיקים העדינים שעלולים לזרום בחזית ולהשפיע על איכות האוויר הפנימי.
כאשר תנאי החוץ מאפשרים, ניתן לפתוח חלונות כך שאוורור טבעי יוכל לספק אוויר צח וקירור פסיבי בחללים הפנימיים.
בלילה, כשנושבות רוחות קרירות ממזרח וממערב, מערכת נפרדת שמקררת באופן פסיבי את לוחות המגדל מסייעת לבניין להיפטר מעודף חום.
אוויר חיצוני מובא באופן טבעי לחלל ומשמש ל"טיהור "חום הנספג בלוחות החשופים של המגדל בשעות היום החמות יותר.
רוח זו מקררת את הלוחות ומשקם את המאפיינים התרמיים של הלוחות, ומאפשר להם לספוג שוב חום ביום שלאחר מכן.
מגדל מאירהוף הוא רב-קומות המשמש למגורים ולמסחר והשוכן בקצה המערבי של כיכר מאירהוף בשכונת קריית אליעזר שבחיפה.
כשהוקם בשנות ה-60, היה למבנה הגבוה בצפון ישראל ובחיפה במשך כעשור, ומהגבוהים בישראל.
המגדל תוכנן באמצע שנות השישים בשכונת קריית אליעזר בחיפה ליד אצטדיון קריית אליעזר, תחילה על ידי האדריכל חנן מרטנס שתכנן את מתווה הבניין, ולאחר מכן על ידי האדריכל אל מנספלד שתכנן את הבניין באופן מפורט.
הבניין נבנה על ידי חברת רסקו והוא אוכלס בשנת 1967.
שתי הקומות הראשונות במגדל הן מסחריות ומעליהן 18 קומות המשמשות למגורים.
כל הדירות בבניין בנות 4 חדרים, למעט דירות 5 חדרים (132 מ"ר) בשתי הקומות העליונות.
בצמוד לבניין נמצאת כיכר מאירהוף.
באזור המגדל שכונת קריית אליהו והמרכז הרפואי לין.
כיום, המגדל לא גבוה במיוחד ביחס למגדלים בחיפה אך הוא בלט מאוד בנוף השכונה הבנויה ברובה בנייני רכבות בני ארבע קומות.
לאחר הריסתו של האצטדיון והעתקתו לדרום חיפה, נבנתה שכונת מגורים חדשה במקומו.
מרכז הכנסים והבידור של מגדל מקאו (בסינית: 澳門旅遊塔會展娛樂中心; בפורטוגזית: Centro de Convenções e Entretenimento da Torre de Macau), המכונה גם מגדל מקאו (בסינית: 澳門塔; בפורטוגזית: Torre de Macau), הוא מגדל הממוקם בסה, מקאו.
המגדל מתנשא לגובה של 338 מטר (1,109 רגל) מגובה הקרקע עד לנקודה הגבוהה ביותר.
מרפסת התצפית שלו כוללת נקודות תצפית על הנוף, מסעדות, תיאטראות, קניונים וכן את ה-Skywalk X – סיור רגלי סביב השפה החיצונית, המציע את הנוף הטוב ביותר של מקאו, ובשנים האחרונות שימש למגוון פעילויות הרפתקניות.
בגובה 233 מטרים ניתן למצוא את ה-"skyjump" והבאנג'י של מגדל מקאו, AJ Hackett, הממוקם על שפתו החיצונית של המגדל, והוא הבאנג'י המסחרי הגבוה ביותר בעולם ומתקן הגלישה המסחרי השני בגובהו בעולם לאחר מתקן השמיים של סטרטוספרה בלאס וגאס בגובה 252 מטר.
המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלות "מולר אדריכלים".
המגדל הוא אחד מחברי הפדרציה העולמית של המגדלים הגדולים, מלבד שימושו לתצפית ובידור, המגדל משמש גם לתקשורת ולשידור.
הוא ומלון גראנד ליסבואה הם ציוני הדרך המוכרים ביותר בקו הרקיע של מקאו.
בימים עם ראות טובה ניתן להשקיף מהמגדל למרחק של 55 קילומטר.
את ההשראה לבניית המגדל קיבל מקים המגדל, סטנלי הו האנג-סאן, כשהתרשם ממגדל סקיי בעת ביקורו באוקלנד שבניו זילנד, ובעקבות זאת החליט להקים מגדל דומה לו במקאו.
המגדל תוכנן על ידי חברת ההנדסה הניו זילנדית Beca Group וגורדון מולר מ"מולר אדריכלים", עבור Sociedade de Turismo e Diversões de Macau.
עבודות הבנייה החלו בשנת 1998, והמגדל נפתח רשמית ב־19 בדצמבר 2001. אדריכל המגדל היה לס דיקסטרה.
המגדל שימש באופן סדיר כאתר לאירועי קפיצות באנג'י מבוימים, על ידי קופצים מקצועיים או כחלק מתוכניות בידור.
ב-17 בדצמבר 2006, אבי קפיצת הבאנג'י העכשווית, א.
האקט (A.J, Hackett), והאמן הפופולרי, אדיסון צ'ן, שברו שני שיאי עולם של גינס במגדל מקאו.
האקט שבר את שיא קפיצת הבנג'י הגבוהה ביותר מבניין - שיא שקבע בעצמו ב-1987, בקפיצה ממגדל אייפל.
אדיסון צ'ן קפץ אף הוא קפיצת בנג'י, שהעניקה למתקן את התואר "מתקן הבנג'י הגבוה ביותר בעולם".
ג'ק אוסבורן קפץ מהמגדל כחלק מהעונה השלישית של הסדרה "ג'ק אוסבורן: מכור לאדרנלין".
אנתוני בורדיין קפץ באנג'י מהקומה העליונה של הבניין בפרק של "אנתוני בורדיין: ללא עכבות".
שני ראשי הצוותים, וואנג האן ויואן הונג, עם חבריהם, קיבלו משימה של מרוץ שליחים - שעליהם להשלים במגדל בזמן הקצר ביותר.
הקבוצה של יואן הונג ניצחה את המשחק וקבוצתו של וואנג האן קיבלה "עונש" של קפיצת באנג'י מהמגדל.
הקפיצה בוצעה על ידי חברי הצוות שי נא וג'ו צ'ן.
המגדל שימש כאתר הצילומים של פרק 10 של "דוגמנית העל הבאה של אמריקה סבב 18: הפלישה הבריטית".
הוא הוצג גם בפרק השלישי של "אידיוט בחו"ל 3", כשקרל פילקינגטון וורוויק דייוויס מסתובבים באזור ההיקפי של אחת הקומות הגבוהות ביותר ודייוויס מבצע ירידה מבוקרת לקרקע.
הוא שימש בתוכנית הבידור הדרום קוריאנית Running Man פרק 133. צוות השחקנים (לא כולל קים ג'ונגקוק) ואורחיהם, לי דונג-ווק והאן היי-ג'ין, קיבלו שלוש משימות - קפיצת שמיים, טיפוס תורן, והליכת שמיים (Skywalk).
כדי לרכוש את שלושת האותות הדרושים להם כדי להמשיך למשימה הבאה.
המגדל שימש כמשימת "מחסום דרכים" בפרק של הגרסה האמריקאית של המירוץ המדהים: אולסטארס ששודר במקור ב־22 באפריל 2007, ב-CBS, וכן כ"מחסום דרכים" במרוץ המדהים של קנדה 2 בשנת 2014. המגדל גם הופיע כ"מחסום" בשני פרקים של המרוץ המדהים אסיה 3.
המגדל הופיע אף בגרסה הישראלית של תוכנית המציאות המירוץ למיליון בעונה הראשונה, כשאחד מהזוגות המתמודדים נדרש לרדת מהמגדל בהליכה אנכית על דופן המגדל.
מגדל כנסיית סלבדור (בספרדית: Torre de la iglesia del Salvador), הוא מבנה עתיק בעיר טרואל במחוז טרואל, באראגון שבספרד.
המגדל הוא דוגמה בולטת לאדריכלות בסגנון מודחאר.