tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ישנם חסרי חוליות רבים השייכים לקבוצה זו כמו שושנות ים, תולעים טבעתיות, סרטנים, סרטני נהרות, קווצי עור, צדפות וחלזונות הניזונים כחלק משכבת הקרקעית ואלה מכונים בשם "benthivore", בעוד דגים וחסרי חוליות אחרים ניזוני קרקעית מכונים בשם "benthivorous".
אוכלי רקבובית הם המקבילים היבשתיים של הקבוצה, אף שאצלם מדובר בעיקר באכילת שיירי אדמה.
מינים רבים של ניזוני קרקעית הם אוכלי רקבובית או שיירים הניזונים בעיקר משלג ימי נופל ומשאריות חולפות הנמצאות לידם ומרקבובית.
חלקם מסננים אותם בלסתות או צבתות כמו סרטנאים בעוד אחרים משתמשים בשאיבה סיפונית.
מחזור זה חשוב מאוד לסביבה הימית, לרבות במעמקי הים מאחר שהוא מסייע למחזור הביוגאוכימי של המים.
הדבר נעשה בידי חסרי חוליות רבים כמו מלפפוני ים, מספר אלמוגים ושושנות ים, תולעים וכמה סרטנאים.
מינים אחרים הם אוכלי צמחים כמו קיפודי ים, חסילונים ועוד ומינים נוספים הם אוכלי בשר שונים, ביניהם ישנם מינים הצדים ניזוני קרקעית אחרים וגם אוכלי נבלות הנמשכים לפגרים ששקעו.
חלק מהטורפים אורבים לטרף ובמקרים רבים הם מוסווים הייטב או מכוסים בחול או בוץ המצוי על הקרקעית.
אחרים כמו התולעת בוביט חופרת בקרקעית ומציצה מהקצה כששאר הגוף קבור בחול.
ישנם דגים רבים ניזוני קרקעית ביניהם: סוליתאים, בקלאים, צלופחאים, דגי בס, קברנוניים, דקריים, לוטייניים, בתרניים, דגי-לטאים, קרפיוניים, כמה מיני שפמנונאים וכמה דגי סחוס כמו טריגונאים וכרישים כמו מפרקתניים.
מינים רבים מכילים גם פיות המופנים מטה כדי שיתאימו לאכילת מזון המצוי תחתיהם.
עם זאת דגים האורבים לטרף כמו עקרבנוניים, אבנוניים, שטחראשיים או אצטגנוניים בעלי פיות מגודלים הפונים מעלה ויכולים לבלוע במהירות טרף השוחה מעליהם, לעיתים בלי לראותם.
דגים נוספים ניזוני קרקעית כוללים שפמנונאים וקרפיונאים או חדקנאים הסורקים את המים בעזרת הבינים החשים בטרף קבור במים.
למספר דגים חושים מחודדים לחישת מזון קבור כמו דגי חשמל.
ישנם גם דגים כמו הגנוניים החוטפים פלנקטון חולף במים בקרבתם.
מינים ניזוני קרקעית כמו שרייניים וקוריסיים הם במקרים רבים פופולרים אם לא חיוניים לאקווריום המכיל דגים, מאחר שרבים מהם מנקים שאריות לכלוך הנופלות על קרקעית האקווריום, אף ששאריות מהם יכולות גם לגרום לעלייה בלכלוך היחסי באקווריום.
מינים נוספים נמכרים לאכילת אצות הצומחות באקווריום וגורמות לזיהומים רבים.
דגים פופולרים נוספים כוללים מינים שאינם "מנקים" את האקווריום, למשל שפמנונאים שונים, קרפיוניים וכמה סרטני מים מתוקים.
ישנם גם ניזוני קרקעית שוכני ים פופולרים באקווריומים גדולים כמו כרישים וטריגונאים.
ניחוח של סקנדל הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1960 בבימויו של מייקל קורטיז, עם סופיה לורן וג'ון גאווין בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "אולימפיה" של פרנץ מולנר משנת 1928.
הסרט צולם באתרים בווינה ובעיקר בארמון שנברון.
שנת 1907, הנסיכה אולימפיה (סופיה לורן) היא אלמנה צעירה ויפה שהורחקה ממשפחתה בווינה על ידי הקיסר פרנץ יוזף בגלל התנהגות בלתי הולמת.
אביה הוא הנסיך פיליפ (מוריס שבלייה) בעל תפקיד בכיר בחצר הקיסר ואמה היא הנסיכה יוג'ני (אליזבת ג'ינס) הדואגת לשמור על שמה הטוב של המשפחה מדודניתה הרכלנית, הרוזנת לינה (אנג'לה לנסבורי).
אולימפיה מבלה בטירה של קרובי משפחתה בצליפה וברכיבה על סוסים.
יום אחד היא מתנגשת במכונית בעת רכיבה, המכונית נהוגה בידי גבר צעיר ונאה.
היא נופלת מהסוס והגבר חש לטפל בה ומציג עצמו כצ'רלי פוסטר (ג'ון גאווין), מהנדס מכרות מפיטסבורג שהגיע לאוסטריה לפתח את תעשיית האלומיניום.
הוא מוצא חן בעיניה והיא מציגה עצמה בשם בדוי.
הם נכנסים לבית ציידים ומבלים שם את הלילה.
אף על פי שלא קיימו יחסים, יש בזה משום "ניחוח של סקנדל".
הם נפרדים וצ'רלי ממשיך את דרכו לווינה.
הוא מעוניין להשיא אותה לנסיך הפרוסי רופרט (קרלו הינטרמן) כדי להדק את הקשר בין שתי המדינות ואולימפיה מסכימה אף על פי שהיא בקושי מכירה את החתן המיועד.
צ'רלי מגיע לארמון שנברון שם משרד של הנסיך פיליפ ומצליח לחדור למשרדו.
הבחור הצעיר מוצא חן בעיני פיליפ והוא מבטיח להעביר את הצעתו המסחרית של צ'רלי לקיסר.
באותו זמן נערכת במקום קבלת פנים לנסיך רופרט וצ'רלי רואה שם את אולימפיה ורק אז מתברר לו שהיא נסיכה ממעמד גבוה שעומדת לפני נישואי נוחיות.
הוא מתחיל לחזר אחריה במרץ אך היא מחויבת למשפחתה.
כל זה לא נסתר מהרוזנת לינה שמריחה "ריח של סקנדל" וביוזמתה נפתחת חקירה חשאית לבירור העניין.
הנסיכה יוג'ני בלחץ וצ'רלי אומר כי לא יגלה דבר בחקירה אם אולימפיה תסכים לבלות אתו יומיים במקום שבילו לראשונה.
היא מסכימה מחוסר ברירה וללינה המרחרחת נאמר שאולימפיה בבידוד בגלל חצבת.
צ'רלי לא מנסה להתקרב לאולימפיה ומגיע למסקנה שזה אבוד.
הם חוזרים לווינה והוא נפרד מהנסיך פיליפ ומתחיל לנסוע אבל ברגע האחרון אולימפיה משנה את דעתה, רצה אחריו ועולה על מכוניתו בדרך לפיטסבורג.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותסופיה לורןאולימפיהנסיכהג'ון גאוויןצ'רלי פוסטרמהנדס מכרותמוריס שבלייהפיליפנסיךאנג'לה לנסבורילינהרוזנתאליזבת ג'ינסהנסיכה יוג'ניאמה של אולימפיהקרלו הינטרמןרופרטנסיך פרוסי
בהלכה היהודית, ניחוש הוא איסור תורה מתוך תרי"ג המצוות, והוא חלק מאיסורי כישוף ביהדות.
ניחוש הוא עשיית פעולות או הימנעות בהסתמך על דברים שקורים לאדם או בסביבתו, אותם הוא מפרש כסימן עבורו, כאשר אין קשר רציונלי בין הסימן למעשה.
דוגמה מהדורות האחרונים לניחוש היא כאשר אדם שראה חתול שחור בעת שיצא מהבית, החליט שזה סימן עבורו שהיציאה מהבית אינה טובה, ובעקבות זאת הוא שב על עקבותיו.
מקור איסור ניחוש מופיע פעמיים בתורה.
פעם אחת בחומש ויקרא: .
במקרא ישנם סיפורים על שתי דמויות שעשו מעשה ניחוש: עבדו של אברהם, שעל פי מסורת חז"ל היה אליעזר, ויהונתן בנו של שאול המלך.
במעשה מציאת השידוך של יצחק, אליה נשלח עבד אברהם, מסופר בתורה כך:
מעשה נוסף המוזכר בתנ"ך שנזכר בו ניחוש, הוא במלחמת מכמש, כאשר יהונתן רצה לבדוק האם אלוהים יתן את הפלשתים בידו או לא:
הן עבד אברהם והן יהונתן קבעו סימן שעל פיו הם יקבעו את מעשיהם בעתיד, ולכאורה אין קשר רציונלי בין הסיבה למעשה המוחלט על פיו.
ואכן בחז"ל נאמר בהקשר לכך כי:
הרמב"ם במשנה תורה הבין את דברי הגמרא כמגדירים את האיסור ההלכתי, וכך קבע שאסור לאדם לקבוע סימנים לא-רציונליים לעצמו, וכפי שאכן עשה אליעזר:
מדברי הרמב"ם עולה לכאורה שאליעזר עבד אברהם עבר על איסור ניחוש.
אולם הכסף משנה מסביר שהוא סבר שבן נח אינו מצווה על כך.
כמו כן, חלק מהמפרשים מסבירים שהסיבה שהרמב"ם לא הזכיר את יונתן – כי הוא מעניק פרשנות רציונלית לסימנו – למידת המצב המוראלי של האויב, בדומה לסימן שה' נתן לגדעון ().
בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין מובאת ברייתא הממחישה את איסור הניחוש על ידי מספר דוגמאות של מקרים שהמאמין כי הם מעידים על מזל רע ופועל על פיהם עובר באיסור ניחוש:
מנגד, במסכת חולין מובאת ברייתא לפיה ישנם מצבים שדומים לניחוש אך אינם אסורים מאחר שהם נחשבים לסימן בלבד:
מחלוקת הראשונים האם סימן המשפיע על קבלת החלטה עתידית אסור
הראשונים נחלקו כיצד לפרש את דברי הברייתא הללו, ובהתאם לכך נחלקו בגדרי הסימנים שאין בהם איסור ניחוש.
במשנה תורה לרמב"ם מביא את דברי הברייתא במסכת סנהדרין להלכה:
הרמב"ם מבאר את דברי הברייתא בחולין כסימן טוב המתייחס למאורע שאירע לאדם בעבר, שלגביו אין איסור ניחוש.
אולם אדם שפועל על פי סימנים כלשהם עובר באיסור ניחוש:
הראב"ד בהשגותיו על דברי הרמב"ם, מבקר את פירושו של הרמב"ם ומפרש את דברי הגמרא באופן שהסימנים הנזכרים בה משפיעים על העתיד:
שיטתו של הראב"ד מתאימה לשיטת חכמי פרובנס אחרים (הרב מנחם המאירי והרד"ק), שאוסרים רק קביעות ידועות ומוכרות שיש חשש שהן הגיעו מאמונות של עבודה זרה.
על פי שיטה זו, אדם הממציא סימן לעצמו כדי לקבוע באמצעותו מה לעשות, נוהג בדרך טובה, והוא מנצל סוג של הדרכה אלוהית שמנחה את האדם מה לעשות.
בעלי התוספות התקשו בשאלה כיצד עברו אליעזר ויהונתן על איסור ניחוש.
אחד התירוצים שהציעו הוא שדווקא כאשר סומכים על הסימן באופן מוחלט הדבר אסור, אך אליעזר לא סמך באופן מוחלט על הסימן, שהרי שאל את רבקה - קודם שקידשה - בת מי היא.
וכן הדבר לגבי יונתן, שבכל מקרה היה נלחם עם פלשתים, ועשה את הסימן על מנת לזרז את נערו.
הסבר זה תואם את עמדתו של רש"י, שסימן האסור הוא כאשר האדם סומך עליו לחלוטין מבלי להפעיל שיקולים נוספים שיש בהם היגיון.
בכסף משנה כתב ליישב בשם הר"ן, שרק ניחוש שאין בו הגיון וסברא נאסר מהתורה, אך כאשר הסימן הגינוי ומסתבר הדבר מותר.
ולכך סמך אליעזר על הסימן שעשה, שהרי אם אכן הנערה תשקה אותו מים וודאי שהיא בעלת מידות טובות ומתאימה להיות אישה ליצחק.
וכן פירש גם רבי אליעזר ממיץ בספר היראים.
וכן פירש המהר"ל, וסיכם את דבריו שהניחוש אסור .
מהלך נוסף כתב ברד"ק לפיו לא כל סימן יש לאסור מהתורה אלא רק:
וכעין דברים אלו כתב גם בספר החינוך בטעם שאסרה התורה 'ניחוש':
מצוות עשה מהתורה ללכת בתמימות כמו שכתוב: "תָּמִים תִּהְיֶה עִם ה' אֱלֹהֶיךָ" ().
לדעת הרמב"ם אין במצווה זו תוספת על איסור ניחוש ולכן לא מנה מצווה זו במניין המצוות שלו.
לעומת זאת דעת הרמב"ן שיש כאן מצוות עשה נוספת על איסור הניחוש, שגם במקרים שאין בהם איסור ניחוש, כגון בדברים שיש בהם חכמה ושכל כחוזים בכוכבים, ימנע האדם מלדרוש בהם משום מצוות תמים תהיה.
והרמב"ן מונה מצווה זו במנין התרי"ג שלו.
המרדכי מביא בשם תשובות הגאונים שהעירו על מנהג אכילת הסימנים בראש השנה, שיש לאסור מנהג זה מטעם איסור ניחוש, המרדכי מיישב את המנהג בכך שהוא מיוסד על 'מקרא ואגדות':
ניטים לחולצה הם מחברים מעוצבים שנועדו למלא תפקיד זהה לזה של כפתורים.
הם משמשים בחולצות ייעודיות בעלות חורים המותאמים להם.
ניטים לחולצה עשויים מסגסוגות, ממתכות יקרות ומאבני חן, חומרים שאינם שכיחים בכפתורים רגילים, וקיימים גם ניטים המשובצים באבני חן.
ניטים משמשים לרוב בקודי לבוש מערביים כגון עניבה לבנה, טוקסידו, לבוש בוקר, וחליפת טרקלין.
השימוש בהם בעולם המערבי התחיל באמצע המאה ה-19 מאחר שחלק מהחזיתות של החולצות היו נוקשות מדי ולא ניתן היה לסגור אותן בכפתורים, וכך גם בחולצות הנלבשות באריגת מרסלה בקוד הלבוש עניבה לבנה.
ניטור עצמי או בקרה עצמית מתייחס למוטיבציה של אדם וליכולתו להציג את עצמו בהתאם לציפיות החברה.
אנשים שמאופיינים ברמות גבוהות של ניטור עצמי ערניים תמיד לרמזים מהסביבה שלהם בנוגע להתנהגות נאותה בכל מצב חברתי ומשנים את התנהגותם בהתאם לכך.
הם עושים זאת כדי לשלוט ברושם שהם מותירים על אחרים והם דואגים להתמזג בסביבה שהם נמצאים בה עד כמה שאפשר.
לדוגמה, פוליטיקאי אשר מטרתו להיבחר בבחירות צריך לדבר לרצון של הציבור, לכן יתאים את התנהגותו לסביבה החיצונית שאליה יגיע, הן מבחינה חיצונית – כגון לבוש, והן מבחינת הדעות אשר יביע באותו המקום.
לעומת זאת, אדם בעל רמה נמוכה של ניטור עצמי יתנהג באופן זהה בסביבות שונות, בין אם מדובר על הופעתו החיצונית ובין אם מדובר על הבעת דעות ועמדות.
רפרטואר ההצגה העצמית שלהם מוגבל יותר ולכן הם עקביים מאוד בהתנהגותם והם יתבססו יותר על עולמם הפנימי, על אימפולסיביות וספונטניות, באשר בעלי ניטור עצמי גבוה יכוונו את מעשיהם לפי התגובות הרצויות מהסביבה החברתית.
לפיכך, ניטור עצמי קשור לרגישותו של אדם למוניטין שלו ולדעותיהם של אחרים.
אנשים הסובלים מהפרעות מוחצנות (למשל, פסיכופתיה, הפרעת אישיות אנטיסוציאלית) נוטים פחות לניטור עצמי.
באופן כללי, התנהגותם של אנשים עם פסיכופתיה משקפת נטייה חסרת פחד, חסרת אחריות הנובעת מחוסר בניטור עצמי ועומק רגשי.
בשנת 1974 פיתח הפסיכולוג פרופ' מארק סניידר את סולם המדידה של הניטור העצמי, סולם המכיל 25 פריטים.
לאחר מספר מחקרים וניתוחים סטטיסטיים, נוצרה גרסה מעודכנת של הסולם, הכוללת 18 פריטים.
בסולם נעשה שימוש מקיף במחקרים רבים והוא נמצא כבעל תוקף ומהימנות פנימית.
קיים ויכוח באשר ניטור עצמי מייצג מספר מבנים תאורטיים או רק גורם אחד.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ניתוחי גורמים ראשיים שונים מצאו כי הסולם מייצג שלושה ממדים: משחק, מוחצנות, ומכוונות לאחרים.
עם זאת, לא כולם משתמשים בחלוקה זו והיא אינה מקובלת על כלל החוקרים בתחום.
ציון של 0 עד 8 במדד של סניידר מבטא ניטור עצמי נמוך ואילו 13 עד 25 מבטא ניטור עצמי גבוה.
הסולם המקורי כולל 25 פריטים למילוי עצמי, בהם נדרש הנבדק לסמן אם נכון או לא נכון לגביו.
קשה לי לחקות את התנהגותם של אחרים.
ההתנהגות שלי היא בדר"כ ביטוי של התחושות הפנימיות, גישתי, והאמונות שלי.
במסיבות ואירועים חברתיים אני לא מנסה לומר דברים שאנשים בסביבתי יאהבו.
אני מתווכח רק על דברים שאני מאמין בהם.
אני מסוגל לאלתר נאומים אפילו על נושאים אשר אין לי כמעט ידע לגביהם.
אני מתנהג בצורה מסוימת כדי שאנשים יאהבו אותי או כדי להצחיקם.
כאשר איני בטוח כיצד להתנהג בסיטואציה חברתית, אני בוחן את התהנגותם של אחרים בסביבתי לצורך רמזים.
אני יכול להיות שחקן טוב.
אני כמעט ולא שומע בעצותיהם של חברי לגבי בחירת סרטים, ספרים, ומוזיקה.
לפעמים אחרים חושבים שאני חווה רגשות באופן עמוק יותר מכפי שאני באמת חווה.
אני צוחק יותר כאשר אני צופה בקומדיות עם אחרים מאשר כשאני צופה בהן לבד.
נדיר שבקבוצה אני מרכז העניינים.
במצבים שונים עם אנשים שונים, אני מתנהג כמו שני אנשים שונים.
אני לא ממש מוצלח בלגרום לאנשים לחבב אותי.
אפילו אם אני לא נהנה במצב מסוים אני מתנהג כאילו אני נהנה.
אני לא תמיד האדם שחושבים שאני.
לא אשנה את דעותי (או את הדרך בה אני עושה דברים) כדי לרצות אחרים או כדי לזכות בחיבתם.
כדי שיחבבו אותי, אני נוטה להתנהג כפי שאחרים מצפים שאתנהג.
מעולם לא הייתי טוב במשחקי ניחוש ואלתור.
קשה לי להתאים את התנהגותי לאנשים שונים ומצבים שונים.
אני מאפשר לאנשים לספר בדיחות והערות על חשבוני.
אני מרגיש לא בנוח בחברה ולא מותיר אחרי רושם טוב כמו שהייתי רוצה.
אני מסוגל להביט למישהו בעיניים ולשקר.
אני מסוגל להטעות אנשים שאני מחבב אותם כשפועל ההפך הוא הנכון.
ניטור עצמי גבוה יהיה שכיח יותר בקרב בני תרבות קולקטיביסטית לעומת תרבות אינדיבידואלית, כיוון שתרבות קולקטיביסטית מעודדת אנשים להתנהג לפי הנורמות והציפיות החברתיות ולהפגין אחידות וסולידריות.
כשמדובר בחברות אינדיבידואליסטיות, המעודדות ייחוד ומקוריות: נמצא בקרבן שיעור גבוה יותר של בעלי ניטור עצמי-נמוך, לעומת חברות קולקטיביסטיות.
כמו כן, הניטור העצמי נמצא כמנבא מובהק של הצלחה וביצועים בעבודה.
בעלי ניטור עצמי גבוה רגישים יותר לסביבה ומגיבים בהתאם ולכן יהיו פרודוקטיביים יותר בעבודה מבעלי ניטור נמוך, במיוחד בתקופה ההתחלתית.
עם זאת, השפעה זו היא קצרת מועד והיא מתפוגגת עם הזמן.
ליידי רות ניטה בארו (בשם מלא באנגלית: Dame Ruth Nita Barrow), מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (GCMG DA) (15 בנובמבר 1916 – 19 בדצמבר 1995) הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתור המושלת הכללית של ברבדוס.
בארו הייתה אחות ועבדה בבריאות הציבור בברבדוס.
היא כיהנה כמושלת הכללית החמישית של ברבדוס מ-6 ביוני 1990 ועד מותה ב-19 בדצמבר 1995. היא הייתה אחותו הגדולה של ארול בארו, ראש הממשלה הראשון של ברבדוס.
בארו נולדה בברבדוס לכומר אנגליקני מכובד, הכומר רג'ינלד גרנט בארו ולרות אלברטה בארו (לבית אוניל).
היא הייתה השנייה מבין חמשת ילדיהם של הוריה, שכללו את סיביל בארו, אנה פסיק וארול בארו.
היא הוכשרה כאחות, מיילדת ומנהלת בריאות.
היא מילאה מגוון עבודות סיעוד, בריאות הציבור ומנהל ציבורי בברבדוס ובג'מייקה בשנות ה-40 וה-50.
בארו הלכה בעקבות דודה ואביה, החלה ללמוד את מקצוע האחות, והשלימה את הכשרתה הבסיסית בבית החולים הכללי של ברבדוס.
לאחר מכן החלה להתאמן במיילדות בבית החולים הכללי של פורט אוף ספרד בטרינידד.
בארו הייתה בעלת תואר בוגרת בסיעוד מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, אוניברסיטת טורונטו בקנדה, ואוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד.
מאוחר יותר המשיכה את השכלתה במחקר מיוחד בקולג' המלכותי לסיעוד של אוניברסיטת אדינבורו בשנים 1951–1952, ובאוניברסיטת קולומביה בשנים 1962-1963.
כעובדת ציבור, שימשה כמדריכה בבית הספר לבריאות הציבור של איי הודו המערבית בג'מייקה בשנים 1945 עד 1950. מאוחר יותר הפכה לאחראית בתחומי האחיות ובריאות הציבור כאחות ראשית המערב ההודית הראשונה של בית החולים האוניברסיטאי ב-1954 וכקצינת האחיות הראשית הראשונה בג'מייקה ב-1956.
בעקבות ההתרחבות האזורית של בית הספר של איי הודו המערבית, היא הפכה למנהלת של פרויקט מחקר סיעוד בקריביים של חבר העמים.
זה הוביל למודרניזציה של הכשרת האחיות והחל את תוכנית האחיות המתקדמת באוניברסיטת איי הודו המערבית.
הקריירה של בארו החלה בשנת 1964, כאשר הפכה ליועצת סיעוד של ארגון הבריאות הפאן אמריקאי לאזור הקריביים.
ב-1975 היא הפכה למנהלת הוועדה הרפואית הנוצרית של מועצת הכנסיות העולמית (WCC) ולנשיאה העולמית של האגודה הנוצרית של נשים צעירות YWCA) (1975–1983)).
היא הייתה נשיאת המועצה הבינלאומית לחינוך מבוגרים (ICAE) מ-1982 עד 1990 ומכנסת הפורום של הארגון הלא-ממשלתי (NGO) בניירובי, קניה ב-1983. בשנת 1985, בוועידה העולמית לנשים בניירובי, שימשה בארו כיושבת ראשת הפורום הלא ממשלתי.
היא הייתה חברה בקבוצת אנשי חבר העמים שביקרה בדרום אפריקה ב-1986. במהלך אותה משימה היא סיכלה בהצלחה את ההגבלות הצבאיות של דרום אפריקה, באמצעות כניסה לאזור המוגבל של העיירה אלכסנדרה כשהיא מחופשת בלבוש אפריקאי ובכיסוי ראש.
ב-1980 הוענק לבארו הכבוד החשוב ביותר בברבדוס; היא הוכתרה לדאם של אנדרו הקדוש (DA) ממסדר ברבדוס.
היא גם זכתה במלגת כבוד של הקולג' המלכותי לסיעוד.
בארו סבלה משבץ מסיבי בליל מותה.
היא הותירה אחריה אחיות, סיביל בארו ואינה פסיק.
קרן חינוך ע"ש ארול וניטה בארו מגייסת כספים ומעניקה פרסים כספיים על מנת לאפשר לעסקים ואזרחים של מדינות חבר העמים הקאריביים להמשיך במסלול לימודים שיקדם את הפיתוח של ברבדוס והאיים הקריביים.
ה-ICAE יצר את פרס "ליידי ניטה בארו" אשר תומך בארגוני חינוך מבוגרים אזוריים ולאומיים אשר תרמו תרומה רבה להעצמת נשים.
אוסף ניטה בארו, אוסף מסמכים על חייה ותקופתה של ניטה בארו, נרשם ברשימות אונסק"ו על המורשת התיעודית העולמית, הזיכרון של העולם ברישום.
משרות סיעוד ובריאות הציבור בברבדוס ובג'מייקה (1940–1956)
יועצת לבריאות הציבור של ארגון הבריאות העולמי וארגון הבריאות הפאן-אמריקאי (1963–1975)
יועצת סיעוד, ארגון הבריאות פאן אמריקה (1967–1971)
מנהלת שותפה, הוועדה הרפואית הנוצרית של מועצת הכנסיות העולמית, ז'נבה (1971–1975)
מנהלת/יועצת בריאות, ארגון הבריאות העולמי (1981–1986)
נשיאת המועצה הבינלאומית לחינוך מבוגרים (1982–1990)
נשיאת מועצת הכנסיות העולמית (1983)
עמיתת כבוד, הקולג' המלכותי לסיעוד
1975 דוקטור למשפטים, אוניברסיטת איי הודו המערבית
עמית כבוד של הקולג' המלכותי לסיעוד לשנת 1980
1980 הליידי של אנדרו הקדוש, בפקודת הוד מלכותה המלכה אליזבת השנייה
1982 דוקטור למדעים, אוניברסיטת מקמאסטר, קנדה
1983 מרצה בקתדרה גמליאל, אוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ארצות הברית
פרס רוח הקאריביים לשנת 1984, קרן משאבי הקריביים
1985 מערב הודו של השנה, מגזין עסקים
פרס הקאריביים לשלום באמצעות המאבק לצדק לשנת 1986, מועצת הכנסיות הקאריבית
פרס האזרח המצטיין של השנה לשנת 1986, מועדון קיוואניס של ברבדוס
פרס הקהילייה הקריבית לנשים לשנת 1987
1987 דוקטור למשפטים, אוניברסיטת טורונטו, קנדה
1987 דוקטור לאותיות אנושיות, אוניברסיטת מוריס בראון, ארצות הברית
1988 דוקטור למדעי הרוח, אוניברסיטת הר סנט וינסנט, קנדה
1988 דוקטור למשפטים, אוניברסיטת וויניפג, קנדה
מדליית נשיאות 1988, קולג' ברוקלין, ארצות הברית
1988 דוקטור כבוד למשפטים, מכללת ספלמן, ארצות הברית
1989 פרס כריסטיאן ריימן, מועצת האחיות הבינלאומית, ז'נבה, שווייץ
דוקטור כבוד למשפטים, אוניברסיטת קווינס, קנדה
דוקטור כבוד לספרות, אוניברסיטת וילפריד לורייר
ליידי ניטה: אישה קריבית, אזרחית עולמית.
קינגסטון, ג'מייקה: הוצאת איאן רנדל, 1985.
ניטיש קומאר (בהינדי: नीतीश कुमार; נולד ב-1 במרץ 1951) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כראש השרים של ביהר ונשיא מפלגת ג'נטה דאל (מאוחדת).
ניטיש קומאר נולד ב-1 במרץ 1951 ב שבביהר, והוא בעל תואר ראשון בהנדסה ממכללת ביהר להנדסה שבפטנה.
לפני שהצטרף לפוליטיקה, עבד במועצת החשמל של ביהר.
ב-1974 הצטרף קומאר ל, ארגון סטודנטים שמחה נגד השחיתות בממשלת ביהר.
חברותו בארגון הביאה לכליאתו במהלך מצב החירום בהודו, מיוני 1975 ועד ינואר 1977, יחד עם מרבית חברי האופוזיציה במדינה, ולאחר שחרורו הצטרף לג'נטה עם הקמתה בראשית 1977.
ב-1989 מונה למזכיר הכללי של הג'נטה דאל בביהר, ובבחירות ללוק סבהה ב-1989 נבחר כחבר בלוק סבהה מטעם המפלגה.
באפריל 1990 מונה לשר החקלאות והקואופרציה, תפקיד בו החזיק עד נובמבר אותה שנה.
בבחירות ללוק סבהה ב-1991 נבחר מחדש ללוק סבהה, ומ-1991 עד 1993 היה למזכיר הכללי של הג'נטה דאל.
ב-1994 הצטרף לג'ורג' פרננדס שעזב את המפלגה והקים את מפלגת .
לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1998 המפלגה הצטרפה לממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי ממפלגת העם ההודית וקומאר מונה לשר הרכבות, ובאפריל מונה גם לשר התחבורה היבשתית.
הוא התפטר מתפקיד שר הרכבות באוגוסט 1999, בעקבות תאונת הרכבת בגאיסאל, ומתפקיד השררה שני באוקטובר.
מנובמבר 1999 ועד מרץ 2000 ושוב עד למאי 2004 שימש כשר החקלאות.
ממרץ 2001 עד יולי 2001 היה ממונה גם על הרכבות.
מפלגת סמאטה התאחדה עם שני פלגים נוספים מהג'נטה דאל המקורית באוקטובר 2003, כשהאיחוד נקרא ג'נטה דאל (מאוחדת).
בבחירות ללוק סבהה ב-2004 הפסיד קומאר במחוז הבחירה המסורתי שלו, אך ניצח במחוז בחירה נוסף בו התמודד במקביל.
במרץ 2000 שימש במשך שבעה ימים כראש השרים של ביהר.
ב-24 בנובמבר 2004 נבחר לתפקיד בשנית, וכיהן בו עד ל-17 במאי 2014, כשהתפטר בעקבות כישלון מפלגתו בבחירות ללוק סבהה ב-2014. ב-22 בפברואר 2015 חזר לתפקיד, והוא מחזיק בו מאז.
בדצמבר 2023 מונה קומאר לנשיא ג'נטה דאל (מאוחדת).
ב-28 בינואר 2024 התפטר קומאר מתפקיד ראש השרים על מנת לשוב ולהתמנות באותו יום מטעם קואליציה עם מפלגת העם ההודית.
בבחירות בביהר בנובמבר 2025 זכתה מפלגתו של קומאר ב־85 מושבים כחלק מהברית הדמוקרטית הלאומית שזכתה ב־202 מושבים.
קומאר הושבע פעם נוספת כראש השרים ב־20 בנובמבר 2025.
קומאר התחתן בפברואר 1973 עם מנג'ו קומארי סינה (נפטרה במאי 2007), ולהם ילד אחד.
ניחיפו (טונגאית: Hihifo, "מערב")הוא הכפר הראשי באי ניואטופוטאפו שבממלכת טונגה.
ניחיפו ממוקם בצד המערבי של ומהווה המרכז העיקרי למתקנים ציבוריים וממשלתיים המשרתים את תושבי האי, כולל סניף דואר ותחנת משטרה.
שני הכפרים האחרים בניואטופוטאפו הם ו.
אוכלוסיית הכפר מונה 301 איש (נכון לשנת 2021).
ניחיפו ניזוק בצורה נרחבה ברעידת האדמה והצונאמי בסמואה ב-2009 עם מספר הרוגים.
ניטה אמבאני היא פילנתרופית ואשת עסקים הודית.
החברה ההודית הראשונה בוועד האולימפי.
אמבאני היא יושבת הראש והמייסדת של קרן ריליינס, בית הספר הבינלאומי Dhirubhai Ambani ומנהלת בתאגיד הרב-לאומי של משפחתה ריליאנס אינדסטריז.
בעלה, מוקש אמבאני, הוא יושב הראש ומנכ"ל החברה.
ביולי 2024 הוערך הונו האישי של מוקש בכ-125 מיליארד דולר, מה שמגדיר את בני הזוג אמבאני בין הזוגות העשירים בעולם.
בנוסף ניטה גם אספנית אמנות והבעלים של קבוצת הקריקט ההודית מומבאי אינדיאנ'ס.
ב-2016 היא נכללה ברשימת 'חמישים ההודים העוצמתיים' של אינדיה טודיי וברשימת הנשים המנהלות במגזר העסקי המשפיעות ביותר באסיה של הפורבס.
ניטה היא האישה ההודית הראשונה שהתקבלה כחברה בוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC) בשנת 2016.
אמבאני היא גם יו"רית משותפת של האקדמיה של מומבאי לתמונות נעות.
בשנת 2023 היא השיקה את מרכז התרבות Nita Mukesh Ambani במומבאי.
ניטה אמבאני (לבית דלאל) נולדה ב-1 בנובמבר 1964 למשפחה גוג'ראטית ממעמד הביניים במומבאי וגדלה בפרברי מומבאי.
בוגרת לימודי תואר ראשון במסחר ממכללת נרסי מונג'י למסחר וכלכלה.
בילדותה הייתה רקדנית מקצועית של בהרטנאטיאם (Bharatnatyam) – ריקוד הודי קלאסי.
אחותה, ממטה דלאל, עובדת כמורה בבית ספר ובין תלמידיה המפורסמים ילדיהם של שחקן הקריקט סאצ'ין טנדלקר ושחקן הקולנוע שאה-רוח' חאן.
אמבאני היא המייסדת והיושבת ראש של קרן ריליאנס זרוע האחריות התאגידית של ריליאנס אינדסטריז.
בשנת 2014 היא נבחרה להיות חברת דירקטוריון של התאגיד.
באוגוסט 2023 היא התפטרה מתפקידה במועצת המנהלים של ריליאנס אינדסטריז אך נשארה בתפקיד כיושבת ראש קרן ריליאנס.
בשנת 1997, אמבאני הייתה מעורבת בפרויקט בניית שכונה (עיירה) שתשמש כמקום מגורים עבור עובדי בית הזיקוק של ריליאנס בג'מנגר.
הפרויקט כלל הקמת מתחם מוקף עצים וידידותי לסביבה שאמור לאכלס יותר מ-17,000 תושבים.
קרן ריליאנס היא יוזמה פילנתרופית הודית שנוסדה בשנת 2010 על ידי ריליאנס אינדסטריז אמבאני היא פטרונית של הארגון.
בית הספר הבינלאומי Dhirubhai Ambani
אמבאני היא מייסדת בית הספר הבין-לאומי Dhirubhai Ambani, אשר דורג בין בתי הספר הטובים ביותר מבחינת משאבים ושירותים.
ב-4 ביוני 2016, אמבאני הייתה אחת משמונה מועמדים שהוצעו לחברות בוועד האולימפי הבין-לאומי על ידי הפאנל השווייצרי.
בחירת החברים החדשים נערכה במהלך המושב ה-129 של הוועד, וב-4 באוגוסט 2016 הוכרז כי מועמדותה אושרה ובכך היא הפכה לחברה ההודית הראשונה בוועד האולימפי הבין-לאומי.
המעגל שלה ("Her Circle") היא פלטפורמה דיגיטלית לנשים הכוללת פאנלים לדיונים ואפליקציית רשתות חברתיות.
קרן ריליאנס ברשות ניטה אמבאני השיקה את הפלטפורמה במסגרת אירועי יום האישה הבין-לאומי ב-8 במרץ 2022. מטרת הקמת הפלטפורמה היא לספק כלים דיגיטליים להעצמת נשים.
היא הושקה בתחילה עבור נשים הודיות אך מתעתדת להרחיב את מעגל שירותיה לנשים ברחבי העולם, כדי לספק מרחב בטוח לאינטראקציה, שיתופי פעולה ותמיכה הדדית.
בהשקה תועדה אמבאני כשאמרה "כשנשים נשענות על נשים, קורים דברים מדהימים(...) החוויות המשותפות שלנו מראות לי שבסופו של דבר המאבקים והניצחונות שלנו מהדהדים זה את זה".
מרכז התרבות של ניטה אמבאני (NMACC)
מרכז התרבות (NMACC) הממוקם במרכז Jio העולמי במומבאי נפתח ב-31 במרץ 2023. הרעיון מאחורי הקמת המרכז הוא התמקדות בתוכניות קהילתיות כמו הסברה ותחרויות בבתי ספר ובמכללות, מענקים עבור מורים לאמנויות, תוכניות אוריינות אמנותית למבוגרים ועוד.
במרכז ארבע קומות, אולם המכיל כ-2000 מקומות, חללים תיאטרליים ייעודיים לאמנויות הבמה ובית אמנות, המיועד לתת במה ולשים זרקור על אמנים הודים ובינלאומיים מובילים.
היא הכירה את בעלה מוקש אמבאני כשהייתה מורה בבית ספר.
השניים נישאו ב-1985. לאחר הנישואין עבדה כמורה כמה שנים.
השניים הגדולים, תאומים, נולדו באמצעות הפריה חוץ-גופית שבע שנים לאחר נישואיה למוקש.
בנה הצעיר אננט, נולד כשלוש שנים לאחר לידת התאומים.
היא סבתא לארבעה נכדים ונכדות.
הבניין הוא הבית השני המפואר והיקר בעולם.
על יוזמותיה בנושא ספורט עממי, קיבלה אמבאני בשנת 2017 פרס על עשייתה בתחום זה ממי שהיה אז נשיא הודו.
היא זכתה בפרס התומכת התאגידית הטובה ביותר בספורט ההודי, שניתן על ידי העיתון טיימס אוף אינדיה.
ניטה שטראוס היא גיטריסטית אמריקנית, שמשמשת נכון להיום כגיטריסטית מלווה של אליס קופר ודמי לובאטו ובעלת קריירה מצליחה כנגנית סולו.
היא מככבת בשערי מגזינים כמו Guitar World ו-Guitar Player, ואמנית המותג הנשית הראשונה שחתמה עם חברת Ibanez, בכך הפכה לסולואיסטית הנשית הראשונה מזה 32 שנים להגיע למקום הראשון במצעדי הבילבורד במוזיקת רוק.
בנערותה, שטראוס החלה לערוך סיבובי הופעות עם להקתה Lia-Fail, אחרי שעזבה את בית הספר העל-תיכוני בכיתה י"א לטובת קריירה מוזיקלית.
אחת מחברות הלהקה הייתה מיקאלה מאייר, אלופת העולם לעתיד באיגרוף.
למרות שנודעה בהמשך בזכות עבודתה כאחת מחברות להקת המחווה לאיירון מיידן, איירון מיידנס, הקריירה של שטראוס כללה שיתופי פעולה עם הרכבי מוזיקה מז'אנר הרוק וההבי מטאל כמו As Blood Runs Black, Consume the Fire, Femme Fatale, והסופרגרופ למשחקי וידאו Critical Hit.
בשנת 2014, שטראוס הייתה גיטריסטית הבית הרשמית של קבוצת הפוטבול הלוס אנג'לס קיס, שבבעלותם של פול סטנלי וג'ין סימונס מלהקת קיס.
להקת הבית ניגנה את המנון ארצות הברית, כמו גם מוזיקה מלווה במהלך המשחקים.
ביוני 2014, שטראוס נשכרה להחליף את אוריאנת'י כגיטריסטית מלווה בשארית סיבוב ההופעות של אליס קופר.
היא ערכה סיבובי הופעות עם הזמר עד ליולי 2022, עד להודעת פרישתה מלהקת הליווי.
מספר ימים לאחר מכן, שטראוס הודיעה על הצטרפותה ללהקת הליווי של הזמרת דמי לובאטו.
ב-3 במרץ 2023, אליס קופר הודיע ששטראוס תחזור לסבב ההופעות של שנת 2023.
בתחילת 2016, שטראוס הופיעה כגיטריסטית ראשית בשבעה שירים מתוך האלבום The Heisenberg Diaries – Book A: Sounds of Future Past של להקתו של דאגלס ר.
בינואר 2017, שטראוס השתתפה באלבום האוסף שבהפקתו של סטיב ואי, "She Rocks, Vol.
1: A Collection of Kick-Ass Guitar Goddesses", המכיל קטעים אינסטרומנטליים של גיטריסטיות כמו אוריאנת'י, ליטה פורד ונילי ברוש הישראלית.
עוד בשנת 2017, שטראוס הופיעה בסרט הדוקומנטרי Hired Gun של רשת נטפליקס.
באפריל 2018, שטראוס פתחה בקמפיין Kickstarter למימון אלבום הסולו הראשון שלה, Controlled Chaos.
בתוך שעתיים מתחילתו, מימון הקמפיין הצליח והניב לבסוף פי שמונה ממטרתו המקורית.
שטראוס הפיקה את האלבום בעצמה, וניגנה בכל הגיטרות החשמליות ובגיטרה בס.
אחרי שתהליך הפקת האלבום הושלמה, שטראוס חתמה עם לייבל Sumerian Records כדי להוציא ולהפיץ את האלבום ברחבי העולם.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, Our Most Desperate Hour, יצא בספטמבר 2018 בפורמט CD ותקליט במקביל עם המכירות המוקדמות לאלבום, ומכירות התקליטים נמכרו מראש עוד בטרם יציאת האלבום.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי הבילבורד לאמן חדש המצליח, במקום השלישי ללייבל עצמאי, במקום הרביעי למוזיקת הארד רוק, במקום השמיני למוזיקת רוק, במקום ה-20 לאלבומים המצליחים ובמקום השביעי בטבלת הרוק של אייטונס.
באלבום הסולו השני שלה, The Call of the Void, שיצא ב-2023, שיתפה שטראוס פעולה עם אמנים כמו מרטי פרידמן, אליסה וייט-גלוז מלהקת ארץ' אנמי, אנדרס פרידן מ-In Flames ודייוויד דריימן מלהקת דיסטרבד.
ב-2017, שטראוס ביצעה את הדגל זרוע-הכוכבים בפסטיבל הרוק Rock on the Range בקולומבוס, אוהיו.
חברהּ לחיים, המתופף ג'וש וילאלטה, הכיר לה את אירועי ה-WWE, ועד מהרה היא התחבבה על התחום והחלה לנגן בלייב בזמן אירועי השלם וצפה בשנת 2018. באפריל 2018, היא ניגנה את מנגינת הכניסה לזירה של שינסקה נקאמורה ברסלמניה 34 שנערך בניו אורלינס לעיני כ-78,000 מעריצים ומיליונים נוספים שצפו באירוע בסטרימינג.
ב-28 באוקטובר, היא הופיעה יחד עם ליזי הייל באירוע WWE Evolution להיאבקות נשים.
הסינגל השני של האלבום Controlled Chaos, Mariana Trench, נבחר בידי המתאבק טריפל H להיות הנעימה הרשמית של ה-WWE באירוע NXT TakeOver: WarGames II.
בינואר 2018, שטראוס הפכה לאמנית המותג הנשית הראשונה אי פעם של חברת הגיטרות Ibanez עם מודל גיטרה משלה, Ibanez JIVA10. דימארזיו, החברה לייצור פיק-אפים, הוציאה מאוחר יותר את ליין ההאמבקר "פנדמוניום", שתוכנן במיוחד עבור מודל הגיטרה של שטראוס.
ב-26 בינואר 2019, שטראוס זכתה להוקרה עם "פרס ההשראה" בטקס פרסי She Rocks השנתי השביעי.
הפרס הוענק לה על ידי גיטריסט להקת הגרים ריפר לשעבר, ניק בואוקוט, ועל ידי הגיטריסט סטיב ואי - מושא הערצתה.
ב-9 בינואר 2022, שטראוס הפכה לאמנית הסולו הנשית הראשונה בז'אנר הרוק מזה 32 שנים להגיע למקום הראשון במצעדי הרוק של הבילבורד, עם הסינגל שלה Dead Inside.
סולו הגיטרה שלה בסינגל The Wolf You Feed נבחר בידי קוראי מגזין Guitar World להגיע למקום השישי ברשימת הסולואים הטובים ביותר לשנת 2022.
שטראוס טוענת שהיא צאצאית למלחין האוסטרי יוהאן שטראוס מהצד של אביה, אם כי היא אינה רשומה בעץ המשפחתי הרשמי.
אולם, האתר מציין ש"ככלל, ילדים בלתי חוקיים - כמו הצאצאים של יוהאן ואמילי טרמפוש - אינם חלק מהדיאגרמה".
בשנת 2023, שטראוס התארסה למתופף ג'וש וילאלטה.
השניים נישאו ב-4 במאי 2024 בלוס אנג'לס.
שטראוס היא מעריצה אדוקה של קבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס, ומופיעה באופן תדיר במשחקי הקבוצה באצטדיון SoF - מנגנת בזמני ההפסקות או מבצעת ריפים כדי לסחוף את הקהל בזמרה.
היה לה הכבוד לנגן את "America the Beautiful" במשחק ההוקרה של ה-NFL למשרתי היחידות הצבאיות בנובמבר 2018. בעקבות ניצחונם של הראמס בסופרבול LVI, שטראוס זכתה בטבעת של הסופרבול כחלק מההוקרה של הארגון.
ג'וני די יאנג - גיטרה מלווה
קייסי קארלסן - שירה (2023 ואילך)
ניטרוגליצרין הוא תרכובת נוזלית, כבדה, שמנונית ונפיצה מאוד.
ניטרוגליצרין הוא תוצר הניטרציה של גליצרין.
לניטרוגליצרין שימוש צבאי בתור מרכיב חשוב בתערובת הדינמיט ושימוש ברפואה המודרנית.
התרכובת נוסתה לראשונה בשנת 1846 על ידי הכימאי האיטלקי אסקאניו סובררו.
לניטרוגליצרין מעולם לא היה שימוש צבאי בצורתו הטהורה בשל חוסר יציבותו הרבה והסיכון שכרוך בשימוש בו.
רק בשנת 1867 הצליח הממציא השוודי אלפרד נובל להוסיף לניטרוגליצרין חומרים לא פעילים כמו פחם, ניטרוצלולוזה, נסורת עצים וכך ייצב את החומר כדי שיהיה בטוח לשימוש.
לתערובת שהוא יצר הוא קרא דינמיט והדינמיט לקח חלק חשוב בתחום הצבאי ל-40 השנים הבאות.
בנוסף לשימושו של הניטרוגליצרין בתערובת הדינמיט, הוא גם מרכיב חשוב באבק שרפה נטול עשן המשמש עד היום צבאות בכל העולם.
ניטרוגליצרין משמש כתרופה שמרחיבה כלי דם ומשמשת למניעת תעוקת לב.
צבע: צהבהב, אבל חסר צבע כאשר נמצא בצורתו הטהורה ביותר.
נקודת היתוך: 13.2 מעלות צלזיוס.
נקודת רתיחה: 50-60 מעלות צלזיוס.
מהירות התפוצצות: 7,700 מטר לשנייה.
בסרט שכר האימה – סרט מתח משנת 1953 בבימויו של אנרי ז'ורז' קלוזו, מסופר על מסע להעברת ניטרוגליצרין.
ניטריפיקציה היא תגובה כימית שבה חנקן מחוזר הופך מחומצן.
דה-ניטריפיקציה (או דניטריפיקציה, Denitrification) הוא תהליך בו חנקן זמין הופך אטמוספירי.
תהליכי ניטריפיקציה ודניטריפיקציה שכיחים למדי בעולם החיידקים.
קיימים שני אופנים בהם חיידקים מחנקנים מבצעים ניטריפיקציה:
המרת אמוניה (NH3) לניטריט (-NO2).
חיידקים אלו משתמשים באמוניה כתורם אלקטרונים ובחמצן כקולט אלקטרונים (כלומר, הם אווירניים; ראו גם: מטבוליזם).
התוצר של חמצון האמוניה הוא יון ניטריט.
חיידקים אלו נקראים באנגלית Nitrosifyers, ושמות הסוגים שלהם מתחילים בדרך כלל ב-Nitroso.
המרת ניטריט (חנקית -NO2) לניטרט (חנקה, -NO3).
חיידקים אלו, אווירניים אף הם, משתמשים בניטריט כתורם אלקטרונים; תוצר החמצון הוא יון ניטרט—תרכובת החנקן המחומצנת ביותר.
חיידקים אלו נקראים באנגלית Nitrifyers, ושמות סוגיהם מתחילים בדרך כלל ב-Nitro:
לאחרונה התגלה חיידק המסוגל לבצע חמצון מלא של אמוניה לחנקה.
מקור המושג "ניטריפיקציה" במילה ניטרוגן (Nitrogen), השם הלועזי של חנקן, וליתר דיוק בשמותיהם של יוני הניטריט והניטרט.
ניטריפיקציה היא, לפיכך, הפיכת תרכובות חנקן מחוזרות ליוני ניטרט וניטריט.
דה-ניטריפיקציה היא תהליך שבו יוני הניטרט (או תרכובות חנקן אחרות) מפורקים והחנקן משוחרר כחנקן אטמוספירי.
התהליך מבוצע על ידי חיידקים שונים כגון פסאודומונס.
אחת הסיבות לשם "דניטריפיקציה" היא: תוצרי החיזור של יוני הניטריט והניטרט הם חנקן גזי (N2), חנקן תת-חמצני (N2O) או חנקן חד-חמצני (NO), אף הם גזים.
ראשית התהליך הוא בחנקות מוצקות הנמצאות באדמה, וסופו בגזים המשתחררים אל האטמוספירה ומביאים להידלדלות מאגר החנקן באדמה—מכאן "דניטריפיקציה", "הברחת חנקן".
ניטרציה (Nitration) היא תגובה כימית בה מסתפח יון חנקתי (ניטרט, -NO3) או חנקיתי (ניטריט, -NO2) לתרכובת כלשהי.
במקרים רבים מקורו של יון הניטרט או הניטריט בחומצה חנקתית (HNO3) או בחומצה חנקיתית (HNO2), בהתאמה.
ניטרציה חשובה בתעשיית חומרי הנפץ והדשנים.
חומר הנפץ ניטרוצלולוזה, למשל, נוצר כתוצאה מניטרציה של תאית.
הדשן אשלגן חנקתי (המשמש גם בתעשיית הפירוטכניקה) נוצר כתוצאה מניטרציה של אשלגן כלורי:
התוצרים הם אשלגן חנקתי ומימן כלורי (HCl).
ניטריל היא תרכובת אורגנית המכילה את הקבוצה הפונקציונלית C≡N.
בתעשייה, משמש השם ציאנו- בשמות תרכובות ניטריל.
ניטרילים נמצאים בתרכובות שימושיות רבות, לדוגמה מתיל ציאנוקרילט המשמש לייצור דבקים וגומי ניטריל המשמש לייצור כפפות נטולות לטקס וברומוקסיניל משמש חומר הדברה.
נִיִי (במכתבי אל-עמארנה התעתיק הוא נִיִ) הוא שמה של עיר עתיקה ששכנה באלף השני לפנה"ס באזור סוריה של היום ליד נהר האורונטס.
העיר מוזכרת במקורות מהעת העתיקה ובהם מכתבי אל-עמארנה.
העיר מוזכרת באנלים מימי המלך המצרי אמנחותפ השני שמלך במחצית המאה ה-15 לפנה"ס.
אמנחותפ יצא לשלושה מסעות כיבוש לכנען ולצפון סוריה.
במסעו השני (שהוא מכנה הראשון), עלה לאורך דרך הים והגיע לבקעת הלבנון משם המשיך ל"ארץ ניי", והגיע לאוגרית.
הוא חצה את האורונטס ליד קטנה וחזר בחזרה באותו מסלול..
הטקסט מציין שמלכה ואנשיה של ניי דברו שלום עם אמנחותפ.
העיר מוזכרת גם בכתובת המופיעה על גבי פסלו של המלך אִדרימי, שליט אללח' המספרת על קורות חייו.
המלך מלך במאה ה-15 לפנה"ס, ועל פי הכתובת הוא היה שליט גם של ניי.
ניי מופיעה במכתבי א"ע 53 ו-59. השם מופיע בתכתובת של מושלי המדינות הקטנות שבסוריה שהיו בחסות מצרים.
מסעות הכיבוש של שופילוליומש השני מלך האימפריה החתית, עוררה את חשש המדינות.
הם רצו להישאר בחסות מצרית, בזמן שעזירו שליט ממלכת אמורו ואתגמה שליט קדש רצו לעבור לחסות חתית.
מכתב א"ע 53, הוא מכתבו של אכיזי מושל קטנה לאמנחותפ הרביעי, הוא מספר לו את מה שקורה ומבקש את עזרתו.
במכתבו מוזכרים מספר שליטים הרוצים להישאר נאמנים למצרים.
אחד השליטים הוא מלך ארץ נִיִי.
מכתב א"ע 59 הוא מכתבם של תושבי תוּנִיפּ למלך מצרים.
הם מתלוננים שעשרים שנה כתבו למלך ולא קיבלו עזרה והמלך לא עשה דבר, למרות מעשיו של עזירו שנכנס לצומור ועשה בה כרצונו.
הם מספרים שעזירו עשה להם בדיוק כמו שעשה לניי, והעיר בוכה.
ממכתב זה עולה שעזירו כבש את ניי.
מועדון הכדורגל ניטרה (FC Nitra) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר ניטרה (העיר הרביעית בגודלה בסלובקיה) שבמערב סלובקיה, בירת מחוז ניטרה.
הקבוצה משחקת בליגה הסלובקית הרביעית.
למרות היותה אחת הקבוצות הוותיקות ביותר בסלובקיה, היא לא זכתה מעולם באליפות הליגה הסלובקית או בגביע הסלובקי.
ניטרה הייתה יישוב קלטי במאות שלפני הספירה ונמצאו שרידי התיישבות קודמים לתקופה זו.
הסלאבים הראשונים הגיעו לניטרה במאה החמישית.
בעיר העתיקה של ניטרה בולט ארמון עתיק הנחשב לאחד המעניינים ביותר בסלובקיה.
למרות שהארמון נבנה רק במאה התשיעית, ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיום ארמון במקום כבר במאה השביעית.
נסיכות ניטרה, אשר ניטרה הייתה בירתה, הייתה המדינה העצמאית הראשונה של הסלאבים.
הכנסייה הנוצרית הקדומה ביותר הידועה לנו שנבנתה על ידי סלאבים נוסדה בשנת 828 על ידי הנסיך פריבינה.
בשנת 833 הודח פריבינה מכסאו על ידי נסיך מוראביה אשר איחד את נסיכות ניטרה לתוך מוראביה הגדולה.
עם זאת, השלטון בניטרה ניתנה ליורש העצר של מוראביה הגדולה, והוא זכה בעיר באוטונומיה נרחבת.
העיר הגיעה לשיא פריחתה בימי הנסיך סבטופלוק הראשון ששלט בה בין השנים 850–871, ולאחר מכן היה למלך מוראביה הגדולה עד 894. בשנת 880 קמה בניטרה הבישופות הראשונה בסלובקיה ומנזר ראשון בסלובקיה הוקם בהר זובור.
בשנת 925 סופחה ניטרה לממלכת הונגריה בה המשיכה לזכות במידה של אוטונומיה עד 1108. בשנת 1248 העניק לעיר בלה הרביעי, מלך הונגריה, מעמד של עיר חופשית על מנת שהעיר תהווה מחסום בפני הטטרים.
בימי הביניים ניטרה הייתה מחולקת לעיר עליונה ועיר תחתונה, אשר בעצמה חולקה למספר חלקים, כאשר לכל חלק מנהל נפרד.
החל מאמצע המאה ה-18 העיר החלה לעבור פיתוח מואץ הודות לרגיעה הביטחונית בסביבה אשר הייתה עמוק בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם התפוררות האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפכה ניטרה לחלק מהרפובליקה הצ'כוסלובקית החדשה.
בשנת 1939 עם הקמת סלובקיה העצמאית, בתמיכת גרמניה הנאצית, סופחה גם ניטרה אליה.
עם תום מלחמת העולם השנייה חזרה שוב להיות חלק מצ'כוסלובקיה.
ב-1 בינואר 1993, עם פירוק צ'כוסלובקיה לשתי מדינות, חזרה להיות חלק מסלובקיה.
מרכז העיר ניטרה נמצאת בגובה של 190 מטר מעל פני הים.
העיר נמצאת במרחק של כ-35 קילומטרים מהעיר טרנבה ובמרחק של כ-70 קילומטרים מבירת המדינה, ברטיסלאבה.
בניטרה שני מוסדות להשכלה גבוהה: האוניברסיטה הסלובקית לחקלאות, והאוניברסיטה ע"ש קונסטנטינוס הפילוסוף, הידועה בראשי התיבות UKF.
באוניברסיטת UKF חמש פקולטות: למדעי הטבע, מדעי החברה ובריאות, לימודים מרכז אירופאים, אמנויות ובית ספר לחינוך.
ניטרה) המשחקת בליגת העל הסלובקית.
74.2% היו קתולים, 2.8% היו לותרנים, והשאר הצהירו על עצמם כחסרי דת או השתייכו למיעוטים דתיים קטנים.
בעיר שיעור גירושין של כמחצית ממספר הנישואים ושוויון של מספרי הלידות והפטירות.
ההערכה היא שהקהילה היהודית הראשונה בסלובקיה נוסדה בניטרה, אשר קהילתה היהודית מוזכרת בכתובים כבר בשנת 1113. רבי יצחק בן משה מווינה מזכיר גם הוא את קהילת ניטרה.
בסביבות 1831 שלמה דייטש הקים בעיר ישיבה.
עד לשואה הייתה בניטרה קהילה דתית וישיבה בראשות הרב שמואל דוד אונגר וחתנו הרב מיכאל דב וייסמנדל אליה הגיעו תלמידים מכל רחבי אירופה.
הישיבה התייחדה בכך שלמדו בה גם ספרי מוסר והתקיימו בה מבחנים שבועיים בגמרא ובחומש עם פירוש רש"י.
בתקופת השואה עסקו ראשי הישיבה בניסיונות להציל יהודים.
רוב יהודי ניטרה הושמדו בשואה ומעט מן הניצולים שבו לעיר.
בשנת 1940, בטרם הוחל בהשמדת יהודי סלובקיה, מנתה קהילת יהודי ניטרה 4,358 נפש, אשר היוו 19.2% מאוכלוסיית העיר.
בשנת 1948 נותרו בעיר 610 יהודים בלבד.
בשיא פריחתה הפעילה קהילת יהודי ניטרה, האורתודוקסית והנאולוגית, מוסדות קהילתיים מגוונים ובהם בתי כנסת, מקווה טהרה, בית תמחוי, בית אבות, בית חולים יהודי, בית קברות יהודי ובית הארחה יהודי.
יהודי העיר אף היו פעילים בשלטון המקומי ובשנות ה-20 השתתפו יהודים, נציגי הסיעה היהודית, במועצת העיר ובמועצת המחוז.
בשנות ה-20 הייתה ליהודי העיר השפעה מכרעת על כלכלת העיר.
מתוך 605 בתי עסק אשר פעלו בעיר ברישיון בשנת 1921, 458 היו בבעלות יהודית.
יהודי ניטרה אף בלטו בנוכחותם בין בעלי המקצועות החופשיים: 19 מתוך 29 רופאים שפעלו בעיר, 18 מתוך 31 עורכי דין, 3 מתוך 6 וטרינרים.
בית הכנסת הנאולוגי בניטרה, שנבנה בשנים 1908–1911, הוא אחד מאתרי נתיב המורשת היהודית בסלובקיה.
בבית הכנסת מוצגות באורח קבע תצוגה על יהודי סלובקיה בשואה ותערוכה מציוריו של הצייר שרגא ווייל יליד העיר ניטרה.
ניטרוצלולוזה (או: "כותנת הנפץ") היא חומר נפץ שמתקבל מניטרציה של צלולוזה (תאית).
ניטרוצלולוזה בוערת מהר מאוד ויכולה לעבור גם דטונציה ספונטנית בעת הבעירה.
את הניטרוצלולוזה גילה כריסטיאן שנביין (Christian Friedrich Schönbein) בשנת 1846 כאשר הטביל כותנה בחומצה חנקתית וחומצה גופרתית.
ניטרוצלולוזה היא מרכיב חשוב באבק שרפה נטול עשן.
ניטרוצלולוזה משמשת בקוסמות בתור "נייר נפץ", נייר שמיוצר מניטרוצלולוזה ובוער מהר מאוד כמעט ללא סימני שרפה.
ניטרוצלולוזה שימשה בסרטי צילום עד המחצית השנייה של המאה העשרים.
ניטרוי (בפורטוגזית: Niterói) היא עיר במדינת ריו דה ז'ניירו, ברזיל.
העיר נוסדה ב-22 בנובמבר 1573, על ידי ראש אחד משבטי הטופי, בשם אראריבויאה (שלאחר מכן התנצר וקיבל את השם הנוצרי 'מרטין אפונסו', לזכר מרטין אפונסו דה סוזה).
ניטרוי היא העיר היחידה בברזיל שנוסדה על ידי אינדיאני מקומי לא-נוצרי ולא מתבולל.
לאחר הניצחון המשותף על צרפת במפרץ גואנברה, אראריבויאה ביקש מ-מאם דה סאה (Mem de Sá), מושל ברזיל הפורטוגזי, חלקת אדמה.
השטח שקיבל נקרא "Banda D'Além" (הרצועה שמעבר).
במאי 1819 ביקר בכפר מלך פורטוגל, יון ה-6, הכיר בו רשמית וקרא לו בשם "Vila Real da Praia Grande" (השביל המלכותי של רצועת החוף), בשטח המהווה כיום את מרכז העיר.
במאה ה-19 ניטרוי התחילה להתרחב אל מחוץ לגבולות אלה, חלה התפתחות עירונית, נסללו כבישים והונחו מסילות רכבת.
ב-1834 הייתה ריו דה ז'ניירו בירת האימפריה הברזילאית, מנותקת ממדינת ריו; בתקופה זו ניטרוי שימשה בירת המדינה, בעוד ריו הפכה לאזור נייטרלי.
ניטרוי שימשה כבירת המדינה עד שנת 1975, פרט לשנים 1894 - 1903, כשתפקיד זה עבר באופן זמני לפטרופוליס.
ב-1960 עברה בירת ברזיל לברזיליה, והעיר ריו הפכה למדינה בברזיל בשם מדינת גואנברה.
ב-15 במרץ 1975 אוחדו המדינות ריו דה ז'ניירו וגואנברה, והעיר ריו חזרה להיות בירת המדינה, במקום ניטרוי.
השם ניטרוי ניתן לעיר באופן רשמי ב-6 במרץ 1835, לאחר שהשבט טופי (tupi) גדל, והסטטוס של היישוב הפך מכפר לעיר.
משמעות השם בטופי עתיקה - מים חבויים.
עם זאת, שם העיר החדש לא נתפס בשפתם של תושביה, עד לאמצע המאה ה-20.
העיר מרוחקת כ-13 ק"מ מריו דה ז'ניירו והחיבור אליה נעשה באמצעות גשר ריו-ניטרוי או במעבורת.
איכות חייהם של תושבי העיר, היא מבין הגבוהות (מקום שלישי) בקרב 5,600 ערים ברזילאיות, על פי הסטנדרטים של האו"ם.
מוזיאון האומנות של העיר, המהווה אחד מסמליה המרכזיים של העיר, עוצב על ידי האדריכל הברזילאי המפורסם אוסקר נימאייר.
בעיר פועלת אחת האוניברסיטאות החשובות בברזיל, האוניברסיטה הפדרלית פלומיננס.
ז'ואאו ז'ילברטו, המלחין היוצר והזמר הברזילאי שזכה לפרסום בינלאומי ( משיריו: "דספינדו", "צ'גה דה סאודג'ה " ועוד שירים רבים וידועים גם וביחד עם המלחין הברזילאי אנטוניוס קרלוס ז'ובים.
זוגתו: הזמרת אסטרוד ), מייסד מקצב ה - "בוסה נובה", יליד שנת 1931, נקבר בברזיל בעיר ניטרוי, בשנת 2019.
העיר הייתה מחולקת בעבר לחמישה אזורים מנהליים, אך בתחילת שנת 1990 השתנתה החלוקה ל-12 אזורים.
נִיטָל או נִיתָּל (נהגה "ניטְל", בשווא נח), וכן ניטל נאַכט (ביידיש: "ליל ניטל") או בלינדע נאַכט (ביידיש: "לילה עיוור"), הוא כינויו של ליל חג המולד בפי יהודים מארצות אשכנז, הנוהגים בין היתר להימנע בו מלימוד תורה.
המנהגים נשמרים כיום בעיקר על ידי החסידים.
ככל הנראה, מקור השם בשמו של חג המולד בלטינית של ימי הביניים, Natale Domini - "הולדת האדון" (בלטינית עתיקה: Dies Natalis - "יום הלידה"), כך ש"ניטל נאכט" משמעו המילולי "ליל (חג) המולד".
השם נובע מכך שמדובר ב"ליל נטילתו מן העולם של אותו האיש".
יהודים לאורך הדורות נמנעו פעמים רבות מלציין את שמו של ישו.
ראשי תיבות של "נישט יידן טאָרן לערנען" (יידיש, בתרגום חפשי "ליהודים אסור ללמוד תורה", מעין ביטוי משוכל כדי לשמור על ראשי התיבות).
במזרח אירופה כונה הלילה "בלינדע נאַכט" (יידיש: "לילה עיוור"), אולי מפני שכבה בו אורו של לימוד התורה.
ניטל - שקראו על יום זה "ישב בדד וידום כי נטל עליו".
ראשי תיבות של "נולד יש"ו ט' לטבת" (ישנם הסוברים שלידתו של ישו הייתה בט' בטבת ג'תשס"א).
לפי הסבר אחר, קראו במקור לחג המולד "חג הניתול", כלומר החג של ה"תלוי" - כינוי מקובל לישו בפי היהודים, משום שלפי המסופר בספר תולדות ישו נתלה ישו בערב הפסח לאחר שנהרג במיתת בית דין "על שכישף והסית והדיח את ישראל".
המונח "תלוי" מופיע כבר במאה ה-13 בשם רש"י, אך לפי הסבר זה, משום פחד הגויים שונה עם הזמן צורת הכתיבה מ"חג הניתול" ל"חג הניטול" על מנת שהגויים לא יבינו.
מקורות המציינים את ייחודו של היום
במשנה במסכת עבודה זרה נקבע כי "לפני אידיהן (חגיהם) של עובדי כוכבים שלשה ימים - אסור לשאת ולתת עמהם, להשאילן ולשאול מהן, להלוותן וללוות מהן, לפורען ולפרוע מהן".
המשנה מונה אלו חגים מדובר, "קלנדא, וסטרנורא, וקרטיסים, ויום גנוסיא של מלכיהם, ויום הלידה (של המלך) ויום המיתה".
חג המולד הושפע במקור ממסורות מחגים אליליים עתיקים באירופה, בכללם החגים המוזכרים במשנה קלנדא וסאטורנליה, שנחגגו לקראת בוא החורף בסוף דצמבר ותחילת ינואר.
הנצרות מילאה את החגים העממיים הללו בתוכן דתי נוצרי כדי למשוך את המוני העם לדת החדשה.
בספרות ההלכתית התקיים דיון בשאלה אם יש להתייחס למאמינים הנוצרים כעובדי עבודה זרה שאסור לסחור איתם בימי חגיהם.
בעניין זה מופיע המקור הקדום ביותר לכינוי "ניטל", במאה ה-13 אצל רבי מאיר הכהן מרוטנבורג: "ופירש רבינו שמואל בשם רבינו שלמה זקנו (רש"י), דמן הדין אינו אסור (לסחור) אלא ביום האיד שעושין בשביל ישו הנוצרי, כגון ניטל וקינה, אבל שאר איד שלהן אין תופשין בו ממשות".
ברוב הדפוסים הושמט אזכור זה ואלו שבאו אחריו על ידי הצנזורה או מטעמי צנזורה עצמית.
רבי ישראל איסרלן (1390-1460) מזכיר כעבור למעלה ממאה שנה את היום בכתיב שונה, "ניתל", בתוך תשובה לשאלה האם טוב הדבר ש"בכמה עיירות נוהגים היהודים לשלוח דורונות לכומרים ולשלטונים ביום שמיני לניתל כשמתחדשין להם השנה".
פרשן המשנה רבי עובדיה מברטנורא (1515–1445) כתב אודות יום זה כי "אסור לשאת ולתת עם הנוצרים בכל יום ראשון, וכן בכל יום איד שלהן שעושין אותו כגון נט"ל ופשקוו"ה (פסחא), אבל שאר ימי אידם שעושים לשם הקדושים שלהם שאין תופסין בהם שם אלהות מותר".
אזכור מפורש אודות מנהגים מיוחדים עבור ליל יום זה הופיע במאה ה-14, בהגהות ל"ספר המנהגים" של יצחק אייזיק מטירנא המציין מנהג לומר את תפילת עלינו בקול רם בליל ניטל, שכלולים בה המילים "שהם משתחוים להבל וריק", אף שלא נהגו כן כל השנה מפני החשש לתגובת הסביבה הנוצרית.
הרב יאיר חיים בכרך, רבה של יהדות וורמס במאה ה-17, מדווח לראשונה על "מנהג ביטול הלימוד בליל חוגה ("חג" בארמית) פלונית".
הרב בכרך אף מלין על כינוי הגנאי 'ניטל' ותמה על מנהגים נוספים המתריסים נגד הנצרות, "פן יבולע גדי בין שבעים אריות.
ולא סמכינן אניסא (=אין סומכין על הנס)", כלומר מפני הסכנה הכרוכה בזלזול גלוי כזה בנצרות.
לאורך הדורות מיהרו משומדים אחדים לנצל מנהג זה כדי להבאיש את ריח היהודים בסביבתם החדשה.
בשנת 1616 העיד על המנהג המשומד האנטישמי דיטריך שוואב, בספרו הפולמוסי "המסווה היהודי" (Jüdischer Deckmantel): "בזמן שאנו הנוצרים לפי מנהגנו הקדום והיפה חוגגים בכבוד רב, עם פעמונים מצלצלים, בתפילה, בשירה ובהודאה...
והיהודים שומעים את הפעמונים מצלצלים הם אומרים דברי גידוף...
'כעת הממזר זוחל בין הכיסאות והאשפתות, דהיינו שהוא חייב לזחול דרך כל בתי השימוש.
ומטעם זה שומעים דפיקות בבית'.
ואחר כך הם אומרים, 'הוא כאן', כדי להכניס פחד בלבם של הילדים ושאר בני הבית, עד כי אין ברצונם ללכת לבית השימוש אלא אם יש להם צורך גדול בכך...
כמו כן אין הם מתירים לעצמם ללמוד או להתפלל בזמן ליל חג המולד, שאותו הם מכנים ניט"ל, זאת אומרת חג הנטלה.
והסיבה לכך היא שהם מאמינים שבליל זה ישו בצער נורא ועל ידי כך שמונעים מלימוד ותפילה לא תהיה לו מנוחה ושלווה.
על כך מעדיפים הם לשבת לבטלה ולקלל ולחרף אותו".
המנהגים שונים מקהילה לקהילה והם פשטו בעיקר בקהילות החסידיות במזרח אירופה והונגריה.
המנהג העיקרי הוא להימנע מלימוד תורה ביום חג המולד מהשקיעה ועד חצות הלילה.
תלמידי החתם סופר הלכו לישון מוקדם ולמדו אחר זמן חצות.
מנהג נוסף הוא כאמור קריאה בקול של תפילת "עלינו לשבח" ובכלל זאת המשפט "שהם משתחווים להבל וריק", שהיה נאמר בדרך כלל בלחש, מפני זעם הנוצרים.
בחלק מן החסידויות קיימות פעילויות מאורגנות, כגון הרצאות בנושאי חולין שונים; באחרות משחקים שחמט או משחק קלפים.
אחד מאדמו"רי גור נהג ביום זה לחתוך רצועות נייר טואלט לשבת עבור כל השנה, שהוא גם עיסוק סמלי – מתוך ראיית הנצרות כפסולת אשר הופרשה מגוף העם היהודי.
מסופר על המהרש"א שחישב בלילה זה את הוצאותיו והכנסותיו והפריש מעשר לעניים.
כך מנצלים רבים את הניטל לטפל בחשבונות, לתייק מסמכים או לעסוק בעבודות בית שונות.
היו ששקעו בקריאת סיפורי צדיקים.
בנוסף, ישנן קהילות חסידיות הנמנעות מלהינשא בלילה זה, ומקיום מצוות עונה, ומטבילה במקווה.
ישנם שנהגו לקרוא ביום זה את ספר תולדות ישו, ספר עברי מימי הביניים המוקדמים שגם תורגם ליידיש, המציג את קורותיו של ישו בצורה לעגנית.
כמו כן הופיע במאה ה-19 "מגילת ניטל", המגוללת את קורות ישו, ומיוחסת לאחד מתלמידי החת"ם סופר שהעתיק אותה מכתבים שהיה מונחים אצל רבו.
יש המקיימים גם "ניטל גדול" וגם "ניטל קטן" - גם בערב חג המולד של הכנסיות המערביות (ה-24 בדצמבר) וגם בערב חג המולד של הכנסיות המזרחיות (ה-6 בינואר), וישנם חסידים ה"בוחרים" בין שני מועדי חג המולד, בדרך כלל לפי מנהג הרוב הנוצרי באותה מדינה.
כמו כן ישנן חצרות חסידיות הנוהגות ניטל ב 5 בינואר מהשעה 12:00 בצהריים ועד ל00:00 בלילה היינו ה-6 בינואר.
הרב נתנאל וייל, שחי בקרלסרוהה במאה ה-17, כתב כי הטעם שאסור בלימוד התורה בליל ניטל הוא משום אֲבֵלות שנולד בו אותו האיש.
אולם החת"ם סופר דוחה את טעם האבלות כי גם בעת אבלות ישנם לימודים המותרים ללמוד, וכן הוא תמה מה ההבדל בין קודם חצות לאחר חצות.
לפיכך הוא מציין שהאיסור ללמוד תורה נועד כדי למנוע מתלמידי החכמים ללמוד וממילא מחוסר מעש ילכו לישון מוקדם בלילה, ויקומו בחצות כאשר קמים הנוצרים לתפילתם, וזאת כדי למנוע מצב הפוך ומעורר קטרוג שבו היהודים ישנים בשעה שהנוצרים כבר קמו.
בספר טעמי המנהגים ומקורי הדינים, מסוף המאה ה-19, מצוטט בין היתר הסבר המיוחס לספרו של רש"י "ליקוטי הפרדס", לפיו בליל חג המולד היו נפוצות התגרויות והצקות ליהודים שיצאו לרחוב, ולפיכך החליטו רבנים שלא לקיים לימודים בלילה זה.
ההסבר אינו מופיע בספר ליקוטי הפרדס, אך ייתכן שהושמט כחלק מהצנזורה על ספרים עבריים.
נימוק זה התקבל על ידי חוקרים אחדים כמקור למנהג.
חלקם אף סברו שהחסידים, מחוסר רצון לקבל את ההסבר הפשוט, הגו בדעתם הסברים שונים.
לעומתם יש הסבורים כי ההסבר אודות הסכנה תלוש, שהרי ניתן ללמוד בבית וכן לא ידוע שבוטלה תפילה בציבור.
לפי טענה זו הסיבה המקורית טמונה בתורת הנסתר, והיא עברה כ"תורה שבעל פה" מדור לדור ולא הופיעה בספרי הקודש עד המאה ה-19 מפחד הנוצרים.
חשש זה מהסביבה הנוצרית בא לידי ביטוי בנימה האפולוגטית ולעיתים המתכחשת של רבנים, כאשר הללו נדרשו להשיב לנוצרים מלומדים אם אמיתית הטענה שיהודים אינם לומדים תורה כדי לטרוד את מנוחתו של ישו.
דוגמה אחת מני רבים לכך ניתן לראות בהתכתבות בין צנזור הספרים היהודיים בפראג, קארל פישר, לרבי אלעזר פלקלס (1754-1826), שמתאמץ להניח את דעת השואל על ידי זלזול בנוהגים כן ובהסברים מפולפלים על מקור השם "ניטל".
הנימוקים מתחום המיסטיקה והקבלה התייחסו לכך שהלילה נחשב לטמא בשל לידתו של ישו, ולכוחות הטומאה מיוחסים כוחות מיוחדים באותו ליל.
לפי הרבי מליובאוויטש, מנחם מנדל שניאורסון, הטעם לאי לימוד התורה הוא כדי שלא להחיות את ישו ואת המאמינים בו על ידי הזרמת "חיות דקדושה" באמצעות לימוד התורה.
הסבר אחר, אותו נתן רבי שלום רוקח, האדמו"ר מבעלז, הוא על פי דבריו של רבי דוב בער ממזריטש האומר כי בשעת לימוד התורה, קשה על האדם הדביקות המחשבתית באל, אלא שדבר זה מותר.
ביום זה, הוסיף הרב מבעלז, בו פושטת הטומאה בעולם, לא ניתן לסמוך על כך, ולכן יש לעסוק בדביקות מחשבתית.
חלק מפוסקי ההלכה התנגדו לחלק מהמנהגים שנכרכו ליום זה.
החת"ם סופר כתב כי "מנהג העולם שאוסרים גם תשמיש וסוגרים שערי טבילה, ולדעתי מנהג שטות הוא ויש למחות ביד הנוהגים כן"..
בקרב עדות המזרח וקהילות הליטאים כלל לא התקבל המנהג לא ללמוד תורה.
הרב עובדיה יוסף פסק על עניין זה ש"אין ממש בדברי האומרים כן, ואין לדבריהם כל יסוד כלל...
בכל ארצות המזרח לא יישמע ולא ייפקד ולא ייזכר מנהג זה כלל" לטענתו הסיבה העיקרית הייתה מפני הסכנה שהייתה אז למי שיוצא מביתו, ולכן גזרו על הלומדים שיישארו בביתם.
כך גם דעתו של הרב מרדכי אליהו.
נוסף לכך, יש הסבורים שבארץ ישראל אין כל סיבה לציין את הניטל, בשל קדושת הארץ.
הרב מרדכי חיים סלאנים קבע כי אין בארץ ישראל שליטה לקליפות, אפילו לא בירושלים שבה מצויות הרבה כנסיות.
לטענתו גדולי האדמו"רים שבאו לארץ המשיכו לקיים את מנהג הניטל, וחסידיהם חיקו אותם.
הרב צבי יהודה הכהן קוק ביטל את המנהג לחלוטין, וגער במתבטלים מלימוד בנימוק שלא ראוי לפעול לפי מנהגי הנוכרים ובמיוחד במדינת ישראל שאין ממה לחשוש.
הרב מנחם מנדל שפרן אמר לתלמידיו בדרך צחות: "ניטל זה חג של גויים ולא חג של יהודים."
ניטרופוראנטואין (Nitrofurantoin) היא אנטיביוטיקה מקבוצת הניטרופוראנים המשמשת לטיפול בדלקת בדרכי השתן.
היא נכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
ניטרופוראנטואין היא קו ראשון לטיפול בדלקת חריפה ופשוטה של שלפוחית השתן, ובפרט זיהומים בדרכי השתן הנגרמים מ-Escherichia coli (המחולל השכיח ביותר), מ-Klebsiella pneumoniae וממיני Enterococcus ו-Staphylococcus.
היא אינה יעילה לטיפול בפיאלונפריטיס ודלקת מסובכת של שלפוחית השתן, בין היתר מאחר שזיהומים אלה נגרמים בשכיחות גבוהה יותר על ידי חיידקים שעמידים באופן מובנה לאנטיביוטיקה זו, כגון Proteus, Serratia ו-Pseudomonas.
כמו כן, ניטרופוראנטואין משמשת למניעה של זיהומים חוזרים בדרכי השתן בנשים שחוות שני אירועים בשנה לפחות של זיהום תסמיני בדרכי השתן, או בנשים שהזיהום החוזר קשור בקיום יחסי מין.
בנשים לאחר גיל המעבר ניטרופוראנטואין נצפתה יעילה יותר מאמצעים מקומיים המכילים אסטרוגן במניעת זיהומים חוזרים.
המינון המקובל לטיפול בדלקת חריפה ופשוטה של שלפוחית השתן הוא 50–100 מ"ג כל 6 שעות למשך 5–7 ימים עבור תכשיר הגבישים המאקרוסקופי, ו-100 מ"ג כל 12 שעות לתקופה זהה עבור התכשיר המעורב.
למניעת זיהומים חוזרים המינון הוא 100 מ"ג פעם ביום.
במקרים של אי-ספיקת כליות משמעותית ריכוז התרופה בשתן יורד ולכן יעילותה יורדת, עד כדי התוויית נגד באי-ספיקת כליות מתקדמת.
המבנה הכימי של ניטרופוראנטואין כולל טבעת פוראנית, שאליה מצד אחד מחוברת קבוצת ניטרו ומן הצד השני קבוצה צדדית המכילה הידנטואין.
תכשירי ניטרופוראנטואין באים בגבישים מאקרוסקופיים או בתערובת של גבישים מיקרו- ומאקרוסקופיים.