tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוזי בֶּנזימַן (נולד ב-18 במרץ 1941) הוא עיתונאי ישראלי, מייסד ועורך כתב העת "העין השביעית", עיתונאי ב"הארץ" בשנים 1965–2008, חבר הנהלת העיתון וחתן פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2006.
נולד וגדל בירושלים, דור שביעי בעיר, לאסתר ויוסף בנזימן, צאצא למשפחה מ"היישוב הישן".
אחד מאבות אבותיו נמנה עם המשפחות שיצאו מהעיר העתיקה והקימו את שכונת מאה שערים.
גדל בבית דתי-לאומי במשפחה בעלת תודעה פוליטית.
בתקופת המנדט כתב אביו בעיתונים "תשע בערב" ו"הבוקר".
למד בבית הספר הדתי "מעלה" והיה חבר בשבט הצופים הדתי "משואות".
את שירותו הצבאי עשה בשנים 1959–1961 בנח"ל, במסגרתו שירת חלק מהתקופה בקיבוץ עין צורים ובחלק אחר היה מדריך שליח בשבט "משואות" בירושלים.
למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ובמדעי המדינה באוניברסיטה העברית.
ב-1961 פרסם לראשונה מאמר בעיתונות בשם בדוי, ולאחר תקופות קצרות שבהן עבד בעיתונים "מעריב" ו"חרות", התקבל ב-1965 לעבודה ב"הארץ", שם עבד עד פרישתו לגמלאות ב-2008.
בשנות ה-90 לימד בנזימן במשך מספר שנים עריכה עיתונאית בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית.
ישב בוועד המנהל ועמד בראש התחום לאתיקה בתקשורת במרכז לאתיקה בירושלים בשנים 2000–2006. חבר ועדת הרפרטואר של תיאטרון ירושלים החל משנת 1995.
את מאמרו הראשון בעיתונות פרסם, תחת הפסבדונים בנימין עוז, בשבועון הדתי "פנים אל פנים" במאי 1961. היה זה קטע תיאורי שנכתב בהשפעת משפט אייכמן שאחריו עקב בנזימן כצעיר מתעניין.
הוא הוסיף לשלוח ידו בכתיבה ופרסם מדי פעם כתבות בעיתונים "הבוקר" ו"חרות", אף הם תחת הפסבדונים בנימין עוז.
החל לכתוב בעיתונות בשמו המלא ב-1962, במהדורה הירושלמית של "מעריב".
כשביקש לפרוץ לתודעת כלל קוראי "מעריב", השיג ריאיון עם ש"י עגנון, שעמד לקבל אזרחות כבוד של ירושלים, והכתבה אכן פורסמה בעמודים הכלל ארציים של העיתון.
במקביל ללימודיו באוניברסיטה, התקבל ב-1963 לעבודה קבועה בעיתון "חרות", וסיקר בו תחומים שונים תחת שם העט עוזי ניבון.
בנזימן הסביר את החלטתו לא לכתוב בשמו המלא, ברצונו לא להיות מזוהה עם מפלגה כלשהי.
מ"חרות" עבר בנזימן לעבוד בסוכנות "עתי"ם" ומילא בה את תפקיד הכתב לענייני משפט בירושלים.
יהושע טן-פי, שהיה ראש מערכת "הארץ" בירושלים, פנה אל בנזימן במאי 1965 והציע לו משרה.
מאז ועד פרישתו לגמלאות בספטמבר 2008 נמנה בנזימן על שורות עיתונאי "הארץ" כשהוא ממלא בעיתון שורה רצופה של תפקידים.
בתחילה היה הכתב לענייני ירושלים ובין השאר סיקר את איחוד העיר לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנים 1972–1973 היה הכתב לענייני רווחה של העיתון ומ-1974 מילא את תפקיד הכתב הפרלמנטרי כשהוא מסקר, בין השאר, את ההשלכות הפוליטיות של מלחמת יום הכיפורים.
בעקבות המהפך הפוליטי של 1977, שהעלה את הליכוד לשלטון, מונה בנזימן לכתב המדיני של "הארץ" ובמסגרת זו כיסה את המשא ומתן לשלום בין ישראל למצרים.
בין היתר, חשף את פגישתו החשאית של שר החוץ משה דיין, עם חסן תוהאמי, סגן ראש ממשלת מצרים לענייני נשיאות ומקורבו של הנשיא אנואר סאדאת – פגישה שהכשירה את הקרקע למשא ומתן לשלום הישראלי-מצרי שנפתח בביקורו ההיסטורי של הנשיא סאדאת בישראל ב-19 בנובמבר 1977.
ב-20 במרץ 1979, בבוקר שבו עמד חוזה השלום להיות מובא לאישור הכנסת, פרסם בנזימן את תמלילו המלא, למורת רוחו של ראש הממשלה, מנחם בגין, שהורה לשמור על הנוסח בסוד עד שתינתן לחברי הכנסת הזדמנות לעיין בו.
נקודת ציון נוספת בפועלו העיתונאי של בנזימן ככתב המדיני של "הארץ" הייתה סיקורו את התנהלות הממשלה במלחמת לבנון הראשונה.
כבר ביומה השלישי של המלחמה, ב-7 ביוני 1982, פרסם מאמר בשם "ערפל קרב בגבול הצפון", שהתריע על התרחבות המלחמה מעבר לכוונות הממשלה.
זו הייתה אחת הקריאות העיתונאיות הראשונות לציבור ולמערכת הפוליטית לתת את הדעת לממדים שמקבלת המערכה בצפון – ממדים שבדיעבד התבררו כיישום "התוכנית הגדולה" שהובילה את צה"ל לביירות.
בימים שלאחר מכן, פרסם כתבות ומאמרים נוספים ברוח זו, שבהם אבחן כי הממשלה נגררת לאשר מהלכים צבאיים לאחר שצה"ל קובע עובדות בשטח.
ב-17 במאי 1991 פרסם בנזימן מאמר ב"הארץ" בשם "גרסה מזוגזגת", בו כתב שבגין יודע (כיום) שאריאל שרון, שר הביטחון (ב-1982), רימה אותו במלחמת לבנון.
בעקבות המאמר תבע שרון את בנזימן ואת "הארץ" על הוצאת דיבה.
בבית המשפט המחוזי בתל אביב נדחתה תביעתו של שרון כשהשופט משה טלגם מקבל במלואה את גרסת הנתבעים וקובע, בין השאר, כי הוכיחו ששרון לא נהג ביושר עם ראש הממשלה בגין.
בבית המשפט העליון נדחה הערעור של שרון כאשר הרכב השופטים, אליהו מצא, יעקב טירקל ואליעזר ריבלין, קובע שדי בכך שהוכח שהדברים נכתבו בתום לב ואין צורך להזדקק לשאלה אם אמיתותם הוכחה או לא.
ב-1982 שהה בנזימן בשנת שבתון במרכז ללימודים בינלאומיים של ה-MIT בקיימברידג' (מסצ'וסטס), וב-1983 עבר לוושינגטון לשמש שליח "הארץ" בארצות הברית.
בשובו לישראל, ב-1984, התמנה לעורך מוסף "הארץ", תפקיד שמילא במשך ארבע שנים.
בשנת 1988 צורף להנהלת מערכת "הארץ" (פורום של כתריסר איש הקובע את עמדת העיתון ומביע אותה במאמרים הראשיים המתפרסמים מדי יום), והחל לפרסם טור פוליטי שבועי בשם "השבוע".
כן כתב מאמרי דעה בחתימתו ומאמרי מערכת לא חתומים.
בכתיבתו חתר בנזימן להציג לקוראים את תהליכי קבלת ההחלטות של קובעי המדיניות.
בנימוקיה של ועדת פרס סוקולוב נאמר עליו ש"כתיבתו השקולה והמדויקת היא מעין ניסיון לכתוב 'היסטוריה של ההווה' בשאפתנות ובצניעות".
ב-2005, כאשר חנוך מרמרי עזב את משרת עורך "הארץ" ודוד לנדאו התמנה במקומו, השתנו תנאי העסקתו ב"הארץ": הוא חדל להימנות עם הנהלת המערכת ועבר לכתוב מאמרי דעה פעמיים בשבוע עד ליציאתו לגמלאות.
בנזימן הגה את הרעיון לייסד כתב עת שיעסוק בביקורת התקשורת הישראלית, ודן על כך עם פרופסור ירון אזרחי, מהמכון הישראלי לדמוקרטיה, אשר שכנע את המכון לממש את היוזמה.
במימון המכון הישראלי לדמוקרטיה הוקם "העין השביעית" בשנת 1996 ככתב עת דו-חודשי על ידי קבוצת עיתונאים: בנזימן (העורך), נחום ברנע מ"ידיעות אחרונות", כרמית גיא מרשות השידור, ורפי מן מ"מעריב".
זו הייתה יוזמה ייחודית בעולם התקשורת: עיתונאים פעילים, מכלי תקשורת מתחרים, הממשיכים בעבודתם השוטפת, נרתמו להוצאה לאור של כתב עת ביקורתי על תפקוד התקשורת.
"העין השביעית" הפך לבימה שבה כתבו עיתונאים ועורכים מכלי התקשורת השונים על נושאים הנוגעים לעיסוקם המקצועי.
במרץ 2008 הוסב כתב העת המודפס לאתר אינטרנט פעיל המתעדכן מספר פעמים ביום.
ירושלים – עיר ללא חומה
זהו ספרו הראשון של בנזימן, שראה אור בהוצאת שוקן בשנת 1973. הספר דן בתהליכי קבלת ההחלטות שהביאו לאיחוד ירושלים ב-1967 ובוחן את הסוגיות: איך החליטו לכבוש את מזרח ירושלים, איך החליטו לאחד את העיר, מי היו האנשים שהשתתפו בקבלת ההחלטות ומה הייתה מידת השפעתם.
הממצא העיקרי שבנזימן הגיע אליו הוא שמשה דיין, שהיה שר הביטחון בשנים 1967–1974, הוא האיש שהניע בפועל את מהלכי הממשלה שהביאו לאיחוד העיר.
החבורה הזו ניהלה בפועל את המשא ומתן מול המצרים ומול הממשל האמריקאי שתיווך בו, והיא (בעיקר ברק ודיין) הניעה את ראש הממשלה להתפשר על עמדותיו הראשוניות – דינמיקה קבוצתית שאפשרה להגיע לחתימה על חוזה השלום.
הספר ראה אור בהוצאת אדם בעברית ובאנגלית בשנת 1985 והוא דיוקן של אריק שרון.
בנזימן טוען בספר ששרון, החל מילדותו וכתוצאה מהסביבה שבה גדל, ניחן באישיות תוקפנית שבאה לידי ביטוי בפועלו הציבורי.
שרון מתואר בספר כאדם בעל כישרונות גדולים, פיקח וערמומי, המסוגל להניע דברים ולסחוף אחריו חסידים, אך עם זאת, כאיש נוקם ונוטר המגלה חשדנות קיצונית כלפי הסביבה שבה הוא פועל.
בנזימן מנסה להראות כיצד בתפקידים בכירים שמילא שרון בצה"ל ובממשלה (הספר נכתב לפני ששרון נבחר לראשות הממשלה) הוא נהג להערים על הממונים עליו ולהעמיד אותם בפני עובדות מוגמרות.
ספר זה כתב בנזימן ביחד עם העיתונאי והסופר עטאללה מנצור והוא יצא לאור בהוצאת כתר בשנת 1992. הספר עוסק במעמדם האזרחי הנחות של ערביי ישראל ומצביע על ההחלטות השלטוניות שגרמו לקיפוחם.
בנזימן ומנצור טוענים שהנהגת המדינה ביקשה להבטיח את ההגמוניה של הרוב היהודי והיא השיגה זאת באמצעות מהלכים שלטוניים עקביים – בתחומי החקיקה, התקינה, המדיניות המעשית – שנועדו למנוע מהאוכלוסייה הערבית להתפתח למיעוט לאומי מגובש, המסוגל לאיים על אופייה היהודי והציוני של המדינה.
ספר זה ראה אור בהוצאת כתר בשנת 2002 והוא מתאר את גלגולי תביעת הדיבה שהגיש אריאל שרון נגד בנזימן ועיתון "הארץ", עד לדחייתה בבית המשפט העליון.
הספר מציג את גרסתו של בנזימן על נסיבות הגשת התביעה, שלבי הדיון בה בערכאות השונות, המרדף שניהל אחר ראיות להוכחת צדקתו, וההשפעה שהייתה להליך הממושך הזה על סדר יומו.
האבחנה העיקרית של המחבר היא שאנשים ידועים ביותר, שמילאו תפקידי מפתח בממשלה ובצה"ל בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, נרתעו מלהעיד בבית המשפט בגלל רצונם להימנע מעימות עם שרון.
אשתו של עוזי בנזימן, ד"ר חגית בנזימן, היא מורה בכירה בדימוס במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית וסופרת ילדים (אביה, ד"ר משה אָטֵר (אטינגר), היה עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט").
בנם פרופ' יותם בנזימן הוא חוקר פילוסופיה (חתנו של העיתונאי רם עברון).
בן דודו הוא העיתונאי ואיש התקשורת ראודור בנזימן.
ירושלים – עיר ללא חומה, הוצאת שוקן, 1973.
ראש ממשלה במצור, הוצאת דביר-אדם, 1981.
לא עוצר באדום, הוצאת אדם, 1985.
דיירי משנה, עם עטאללה מנצור, הוצאת כתר, 1992.
אמת דיברתי, הוצאת כתר, 2002.
של מי הארץ הזאת, עורך; הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2006.
איפה טעינו, עורך; הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2008.
"אמת עיתונאית, אמת משפטית: לקחים ממשפט שרון נגד "הארץ"", בתוך: שקט, מדברים!
התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל מיכאל בירנהק, (עורך), 2006.
עוז ושלום - נתיבות שלום היא איחוד של שתי תנועות שמאל דתי הפועלות מתחילת שנות ה-80. כיום פועלות התנועות כגוף אחד הנושא את שני השמות.
קבוצת "עוז לשלום" החלה את דרכה ב-1974 כהתארגנות של אנשים מהאגף המתון של המפד"ל, כתגובה לתנועת "גוש אמונים".
עם מקימיה נמנו חברי הכנסת לשעבר משה אונא ושמחה פרידמן, והפרופסורים יוסף ולק, גד בן-עמי צרפתי ואוריאל סימון מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1981, עם חוק העמותות החדש שהחליף את החוק העות'מאני על האגודות, הפכה "עוז לשלום" לעמותה בשם "עוז ושלום - החוג הרעיוני לציונות דתית", אשר מייסדיה היו ח"כ משה אונא, צבי ירון, פרופ' מרדכי ברויאר, פרופ' יוסף ולק, פרופ' אוריאל סימון ופרופ' אבי רביצקי.
"נתיבות שלום" הוקמה בשנת 1982 בעקבות אירועי סברה ושתילה במלחמת לבנון הראשונה ונרשמה כעמותה בשנת 1983. בין מקימיה הבולטים של התנועה נמנים אביעזר רביצקי, אריאל רוזן-צבי, אוריאל סימון, ג'רלד קרומר ומשה הלברטל.
בפעילות התנועה השתתפו אז בין היתר הרבנים יהודה עמיטל ואהרן ליכטנשטיין, שעמדו אז בראש ישיבת הר עציון אשר באלון שבות.
בין היתר נטל חלק בפעילות העמותה מרדכי קידר, שאחר כך חזר בו מדעותיו והחל להחזיק בדעות ימניות יותר.
נתיבות שלום הצעירה שיתפה פעולה עם עוז ושלום הוותיקה ופעלו בצורה משותפת תחת שני השמות, כאשר מבחינה ניהולית הכל עובר דרך עמותת עוז ושלום.
אנשי עוז ושלום התמקדו בנושא המדיני בעוד נתיבות שלום עבדו בעיקר בפעילות בשטח.
בשנת 1998 נוסד עלון פרשת השבוע "שבת שלום" בהוצאת עוז ושלום, בעריכת פינחס לייזר.
העלון היה לפעולה המרכזית של עוז ושלום – נתיבות שלום, ומתוך הפרסומים השבועיים בו לוקט הספר "דרישת שלום" בעריכת צבי מזא"ה ופינחס לייזר.
ביוזמת ג'רלד קרומר עוז ושלום ייסדה מסורת שממשיכה היום, עלייה בליל ט' באב לקבר רבין בירושלים לקריאת מגילת איכה, ולימוד לזכרו.
שמן של התנועות נגזר מפסוקים בתנ"ך – ו.
המטרה של התנועה הייתה לחתור לשלום עם הפלסטינים גם במחיר של נסיגה טריטוריאלית.
כתנועות דתיות השתדלו החברים להראות כי כיוון פוליטי זה אינו סותר את המקורות היהודיים.
התנועה עסקה גם בחינוך וגם הוציאה חוברות שביטאו את השקפותיה.
כך היוותה התנועה משקל נגד למגמה הימנית בציונות הדתית.
התנועה חידשה את פעילותה בשנת 2015 באמצעות העמותה הקיימת, עוז ושלום.
חברי ההנהלה כיום הם לאה שקדיאל, פרופ' צבי מזא"ה, אביעד הומינר-רוזנבלום, אנטון גודמן, אלי רבל ודייוויד ויימן.
הצגת ביטוי אלטרנטיבי לציונות הדתית
קידום רעיונות הסובלנות, הפלורליזם והצדק מתוך ראייה שהן גלומות במסורת היהודית
עמידה כנגד פונדמנטליזם וקיצוניות בציונות הדתית
קידום דו-קיום ותמיכה בשוויון לערביי ישראל
תמיכה בתהליך השלום, כולל הקמת מדינה פלסטינית
פעילות התנועה כוללת סמינרים, הרצאות, וכנסים, השתתפות בהפגנות והוצאת והפצת "שבת שלום" - עלון פרשת השבוע מאז 1998. בשנת 2010 יצא בהוצאת ידיעות אחרונות הספר "דרישת שלום" המבוסס על דפי "שבת שלום", בעריכת צבי מזא"ה ופנחס לייזר.
התנועה ממומנת על ידי תורמים פרטיים.
ב-2009 התנועה חברה לכ-14 ארגונים אחרים, דתיים וחילוניים, למסגרת הקרויה "ברית חושך לגרש" שמטרתה מאבק בגזענות בישראל.
עוז זהבי (נולד ב-24 ביוני 1983) הוא שחקן, דוגמן, זמר ומנחה טלוויזיה ישראלי.
זהבי נולד בראשון לציון לאבי, יועץ מס, ויוספה.
הוריו עברתו את שם משפחתם מ"גולדשטיין" לשם המשפחה הנוכחי.
הוא התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים ושירת בחברון.
ב-23 בספטמבר 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, הוצב בעמדת שמירה ב"סמטת תנובה" שבין מערת המכפלה לשכונת אברהם אבינו במסגרת אבטחת אירועי סוכות ביישוב היהודי בחברון, כאשר מחבל פתח באש לעברו ולעבר אזרחים בסמוך.
זהבי, לדבריו, לא זיהה את מקורות הירי, הסתתר בעמדה וירה באוויר.
בפיגוע נהרג שלמה יצחק שפירא ונפצעו ילדיו וזהבי נפצע קלות מרסיסים במרפקו, סבל בעקבות האירוע מהפרעת דחק פוסט-טראומטית וטופל פסיכולוגית.
לאחר האירוע הועמד למשפט צבאי והודח מחטיבת הצנחנים ומתפקידי לוחמה משום שלא קם והסתער לעבר המחבל.
בסופו של דבר, לאחר כשנתיים של שירות, זהבי שוחרר מצה"ל על ידי ועדה רפואית.
זהבי הוא בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, בו למד בשנים 2006–2009.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בתוכנית "אין", בהנחייתן של יעל בר זוהר ומיכל ינאי, אליה ביקש להתקבל כמגיש פינה, אך בסופו של דבר התקבל כמנחה מהמניין.
הנחה את תוכנית הנוער "מיי בלוג" במסגרת שידורי "רשת" של ערוץ 2, לצד גיא אריאלי והראפרית שורטי.
כמו כן, שיחק בסדרה "איתמר ואני" (הערוץ הראשון), והשתתף בתפקיד אורח בתוכניות "שמש" בתור בן דודה של זואי וב"לנצח עם מיקי ברקוביץ'".
בפסח 2007 הנחה יחד עם רונה לי שמעון תוכנית של ערוץ ניקלודאון שנערכה בשמורת הטבע "נאות קדומים".
הוא זכה לפרסום בעיקר בעקבות משחקו בשנים 2007–2010 בסדרת הטלוויזיה "האי", בה גילם את דמותו של סול.
בשנת 2010 שיחק זהבי בסדרת הדרמה "עספור", בתפקיד איציק בנסולי.
בשנת 2010 שיחק גם במיני-סדרה "נבלות" על פי ספרו של יורם קניוק, ובסדרה "חיים אחרים" של "קשת", ששודרה בערוץ 2. כמו כן שיחק באותה שנה בסרט הקולנוע "התגנבות יחידים", בבימויו של דובר קוסאשווילי.
באותה שנה נבחר לדוגמן עבור חברת "רנואר", ביחד עם הדוגמנית אור גרוסמן.
לאחר מכן דגמן לחברת מאניה ג'ינס.
בשנת 2010 השתתף בסדרה "יום בחיי" שעלה בערוץ 2.
בשנת 2012 לוהק לתפקיד אורח בסדרת הדרמה האמריקאית "סאות'לנד" ברשת האמריקאית TNT, כאריק הנסון.
במרץ 2012, נודע שזהבי לוהק לפיילוט לגרסה האמריקאית של סדרת הדרמה "תמרות עשן", אך בהמשך ביטלה רשת ABC את הסדרה.
לאחר מכן, השתתף בסרט "הסיפור של יוסי" בבימויו של איתן פוקס, שפתח את התחרות המרכזית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "זגורי אימפריה", בתפקיד אביאל זגורי.
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט האמריקאי "על גבול התנהגות רעה", בו הוא מגלם את ארי, חייל צה"ל ששונא ערבים.
כמו כן החל להשתתף בתוכנית הבידור "הכל הולך" בערוץ 2, תוכנית שממנה החל להיעדר לאחר כמה פרקים בשל חזרות למחזמר "שיער".
אחר כך נודע שזהבי עזב את הפאנל סופית.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי סדרת הטלוויזיה "ג'וני ואבירי הגליל" בתפקיד ג'וני קציר.
באותה שנה החל לככב במחזמר "שיער" בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד ברגר ושיחק בסרט הישראלי "טוביאנסקי" בתפקיד בנימין – קצין המודיעין בירושלים.
בשנת 2016 שיחק בסרט "ארבע על ארבע", עם אושרי כהן, טל מזרחי, רוני דלומי ואליאנה תדהר.
בסרט זה הוא מגלם את מוטי, מנכ"ל חברת אקזיט.
באותה שנה שיחק גם בסרט "לעבור את הקיר" בבימויה של רמה בורשטיין, בתפקיד זמר היוצר קשר עם מיכל, שגילמה נועה קולר.
זהבי ביצע גם את שיר הנושא של הסרט, "הולך ובא".
בחנוכה 2017 הופיע ב"שלושת המוסקטרים".
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי במחזה "פשוט לאהוב" לצידה של אליאנה תדהר בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2018 החל לשחק בסדרה "יש לה את זה" לצד ניב סולטן בתפקיד ליאור אלימלך.
בשנת 2019 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי לצידם של עמוס תמם, אנדריאה שוורץ ששיחקה לצידו ב"עספור" ואנסטסיה פיין בהצגה "קרוב יותר".
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת המתח "תיק נעדר" שבה הוא מגלם את ברק, שעובד במוסד.
באותה שנה החל לגלם את דמותו של רונן (אשכנזי) איינשטיין בסדרה "בת השוטר", והחל לשחק במחזמר המבוסס על הסרט "לא רק בלונדינית", בתפקיד אמט פורסט.
בשנת 2021 השתתף בצילומים לסדרה "העיר הטובה", ששודרה ב-HOT בשנת 2022. בסדרה הוא מגלם מחנך כיתה שמתמודד עם זהותו המינית.
ב-2021 הופיע בעונה השנייה של "הזמר במסכה" בתור הספגטי.
הוא הגיע לגמר, וסיים במקום השני.
ב-26 ביוני 2022 הוציא את הסינגל "עד הגל הבא".
ב-2022 השתתף בסדרה "הבוגד" של HOT, בנוסף, השתתף בעונה השנייה של "המדובב" ב-YES ובגרסה הבימתית של "לעבור את הקיר" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2023 הוא מגלם את דמותו של קפטן פון טראפ במחזמר "צלילי המוזיקה", בהפקת התיאטרון העברי, לצד רויטל זלצמן, טוביה צפיר, עדי הימלבלוי ושחקנים נוספים.
באותה שנה שיחק בסדרה "4:20" בה מגלם את אסי, אב שמנסה בכל מחיר להציל את בתו.
בשנת 2024 החל להנחות את תוכנית המציאות "פקין אקספרס" ברשת 13. באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי לצד רותי אסרסאי במחזה "להעיר אריות" בתיאטרון הקאמרי שביימה שירילי דשא, כתב ועיבד יואב שוטן בהתבסס על ספרה של איילת גונדר-גושן.
ב-28 במרץ 2024 הוציא את הסינגל "ארמונות מחול".
ב-17 באוגוסט 2025 התחיל עוז זהבי לגלם את דמותו של המיליארדר האב המאמץ אוליבר וורבאקס במחזמר אנני בבימויו של צדי צרפתי, לצד: מיי פיינגולד, טלי אורן, רועי ווינברג, ליה צמח, יעל לוי, רוני אורגד.
ב-2025 אחרי שעספור נמכרה לנטפליקס התלונן זהבי שהשחקנים אינם מקבלים תמלוגים ואף התנתק מנטפליקס.
בשנים 2015–2016 היה זהבי בן זוגה של השחקנית ליהי קורנובסקי, כשבמשך כחצי שנה השניים אף היו מאורסים.
זהבי היה נשוי לשחקנית הגר דנון, בתם של השחקנים רמי דנון ותחיה דנון ולהם שתי בנות, בנובמבר 2024 הודיעו על גירושיהם.
ב-2015 הפך זהבי לטבעוני אחרי צפייה בתחקיר על "בית המטבחיים של דבאח" שבדיר אל-אסד בחדשות 2, ובמרץ 2016 נשא את דברי הפתיחה בקונגרס הטבעוני השלישי.
באוקטובר 2016 חזר לאכול בשר כי לדבריו "רזה מידי וזה לא הרגיש לו טוב".
שנהסרטתפקידבמאי2004לנצח עם מיקי ברקוביץ'לואיסאורי ענבר2010מיראלאורחג'וליאן שנאבלהתגנבות יחידיםאלון הראלדובר קוסאשווילי2012הסיפור של יוסיתוםאיתן פוקס2013פרדייס קרוזיוסימתן גוגנהיים2014על גבול התנהגות רעהאריג'ק מאדלרטוביאנסקיבנימין ג'יבליריקי שלח2016ארבע על ארבעמוטי שרבטשי כנותלעבור את הקיריוסרמה בורשטין2020אנחנו המהפכהאדםמאור זגורי2021תוכנית א'מנשיואב ודורון פז
שנהסדרהערוץבמאיתפקידהערות2024פקין אקספרסערוץ 13לודו פופה מנחה סדרת ריאליטי
עוזי (עוזיהו) ברגר (27 בדצמבר 1936 – 6 בינואר 2023) היה ניצב במשטרת ישראל ובכיר בשירות הביטחון הכללי.
ברגר נולד וגדל בכפר יונה בנם של חיים וחליה.
הוא למד בתיכון ע"ש טשרניחובסקי בנתניה והיה בן כיתתם של עמוס ברעם וצבי בר.
ב-1954 התגייס לצה"ל, סיים קורס קציני חי"ר ושירת בגדוד 13 של חטיבת גולני.
ב-1958 הצטרף לשירות הביטחון הכללי.
ב-1976 מונה לראש אגף המבצעים וב-1979 לראש אגף הטכנולוגיה בארגון עד פרישתו ב-1982. לאחר מכן הצטרף למשטרת ישראל, ובמרץ 1983 מונה לראש מחלקת מודיעין ובילוש בדרגת תת ניצב.
במרץ 1988 הועלה לדרגת ניצב.
באוגוסט 1988 הועמד בראש המטה לחיפוש אחר הרצל אביטן שברח מכלא באר שבע.
לקראת סוף השנה מונה למפקד המשמר האזרחי, תפקיד לו יועד עוד מתחילת 1988. בשנת 1990 עבר לפקד על אגף החקירות והמודיעין.
בתפקידו כראש אגף חקירות עסק רבות בחקירות של אריה דרעי.
בשנת 1995 מונה ברגר לעמוד בראש ועדת החקירה הפנימית של השב"כ לעניין רצח ראש הממשלה יצחק רבין.
בשנת 2005 מונה לחבר בוועדת זיילר, ועדת הבדיקה הממשלתית לבחינה של פעילות המשטרה ופרקליטות המדינה בפרשת האחים פריניאן.
נטמן בבית העלמין מנוחה נכונה בראשון לציון.
עוזי בן יצחק (נולד בשנת 1944) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, בעל צל"ש אלוף ועיטור המופת.
בן יצחק נולד בשוודיה, בן להורים פליטים שהוברחו מדנמרק במלחמת העולם השנייה.
אביו נמלט לדנמרק ממולדובה דרך איטליה, ואמו נמלטה לשם מגרמניה.
הוא עלה עם משפחתו באוגוסט 1947, נקלטו בשער העמקים ומשם עברו לנאות מרדכי, בית לחם הגלילית, ללימן ולבסוף השתקעו בקיבוץ כברי.
התגייס לצה"ל ב-1962 והחל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לסיירת מטכ"ל, לאחר שרואיין ליחידה על ידי מפקדה, אברהם ארנן.
לאחר טירונות צנחנים החל מסלול לוחם ביחידה והיה אחד החיילים הבולטים בצוות.
עם סיום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר, ובסיומו שב ליחידה והיה למפקד צוות מצטיין.
הוא פיקד על צוות של היחידה במהלך ליל הבארות ובמהלך פעולת סמוע.
על אחד המבצעים שבהם השתתף כמפקד צוות בסיירת עוטר בצל"ש אלוף, וב-1967 הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור המופת.
ערב מלחמת ששת הימים הונחת עם כח מהיחידה בעורף הכוחות המצריים בסיני למשימה של שיבוש תשתיות הקשר ושליטה של האויב.
לאחר מכן עבר לגדוד 202 בחטיבת הצנחנים ושירת כסגן מפקד פלוגה, כמפקד הפלוגה המסייעת, מפקד פלוגת מסלול, ומפקד פלחה"ן צנחנים.
בשנת 1969, במבצע רביב, שימש כמפקד כוח תפיסת ראש החוף בצליחת התעלה.
בעקבות תאונת דרכים בה נפצע באורח קשה, נאלץ לסיים את תפקידו כמפקד הפלחה"ן לאחר שמונה חודשים.
שימש עוזר ראש ענף מבצעים מיוחדים במחלקת איסוף באגף המודיעין.
ביום למחרת נשלח הגדוד לכיוון תעלת סואץ, בשלב זה נפגע הטנק בו שהה ונהגו, אמנון אברמוביץ', נפצע קשה.
בן יצחק החליף טנק והמשיך להילחם באזור תעוז "טלוויזיה".
יומיים לאחר מכן לחם הגדוד בקרב החווה הסינית ובהמשך פיקד על הגדוד בקרבות במתחם "מיסורי".
לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 52 בחטיבה 401. למד בפו"ם ובמינוי משנה פיקד על גדוד 445 בחטיבה 576. בשנים 1976-1975 שימש כסגן מפקד חטיבה 755 ולאחר מכן שימש כקצין אג"ם של אוגדה 162. בתפקידיו הבאים שימש סגן מפקד חטיבה 500 וסגן מפקד חטיבה 106.
ב-1978 מונה למפקד חטיבה 204. ב-1980 מונה למפקד חטיבה 409,, חטיבת מילואים מובחרת של הצנחנים ופיקד עליה במלחמת לבנון הראשונה.
כוח "יוסי" החדיר לעומק השטח שבשליטת הסורים את חטיבת הצנחנים בפיקוד בן יצחק, דבר שיצר חיץ בין הדרג הקדמי לעורפי במערך הסורי.
כל הכוחות שנכנסו למרחב עליו שלטה החטיבה, ובהם שרידי חטיבה 76 הנסוגים, כוחות חטיבה 47 וכוחות טנקי T-72 של חטיבה 81 מדיוויזיה 3 ואפילו מספר מסוקי קרב, נכנסו לשטח ההשמדה שיצרה החטיבה מעמדות במורדות המזרחיים של ג'בל ברוך, והושמדו בלי יכולת לדווח מה פגע בהם.
במהלך הקרבות השתתפו הצנחנים במארב נ"ט והשמידו אחד עשר טנקים מדגם T-72 של הצבא הסורי.
ב-1983 הקים את מרכז אימוני הנ"ט (מרנ"ט), ובשנים 1983 עד 1985 פיקד על בסיס האימון ליחידות שדה (באלי"ש) ועל אוגדה 220. יצא ללימודים בארצות הברית, וב-1986 מונה לראש מטה פיקוד המרכז.
השתחרר משירות הקבע ובאוקטובר 1988 מונה במסגרת שירות המילואים, למפקד אוגדת יהודה (720), שהייתה האחראית על הביטחון השוטף באזור חברון, בית לחם ופאתי ירושלים.
מילא תפקיד זה עד יולי 1990. בנוסף שימש כמנהל בכיר בעמידר, החברה הלאומית לשיכון בישראל.
בן יצחק נשוי לרונית ואב לשלושה בנים.
אחד מילדיו הוא עו"ד גונן בן יצחק, לשעבר אחד ממפעיליו של הנסיך הירוק, וממקימי תנועת המחאה "חוזה חדש" הידועה בשמה "Crime Minister".
עוזי אגסי (נולד ב-2 בפברואר 1951) הוא היסטוריון של האמנות, דפס אומן, מו"ל ומייסד ההוצאה לאור "אבן חושן" ועורך כתב העת הספרותי "שבו".
אגסי עוסק גם בביקורת אמנות, ברדיו ובעיתונות, בטיפוגרפיה (עיצוב הדפוס והגופנים), ואוצר תערוכות אמנות.
עוזי אגסי נולד בצפון תל אביב, ליד תל ברוך וצהלה, לאביו משה אגסי, שהיה ימאי.
האב בנה את בית המשפחה במו ידיו, 1947, במקום מבודד, בין שיח מוניס לרמת השרון, וב-1965 פתח בקומה הראשונה של הבית את מסעדת הפיל.
למד בבתי הספר אלחריזי ותיכון חדש בתל אביב.
עם תום לימודיו התגייס בשנת 1969 לצה"ל לשייטת 13. למד לתואר ראשון במדע כללי, באוניברסיטת תל אביב, בפקולטה למדעים מדויקים, והשלים את התואר הראשון בשנת 1978. בשנת 1982 השלים תואר ראשון נוסף, בהיסטוריה של האמנות.
את התואר השני באמנות סיים בהצטיינות יתרה, 1993. נושא עבודתו היה: "השפעת תחריטי אמני הרנסאנס על ויליאם בלייק".
עבודתו זו נתאפשרה גם בשל מלגה יוקרתית שזכה בה מהמועצה הבריטית לתרבות, לימודי אמנות בלונדון, 1983 עד 1984. הוא למד בבית הספר Warburg & Courtauld institute of Art, University of London בלונדון אצל פרופ' מ' קיטסון וד"ר ד' בינדמן.
עוזי אגסי אצר במשך 12 שנים תערוכות אמנות עם פרופ' מרדכי עומר בגלריה האוניברסיטאית מתחילת דרכה בבניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1984 התמנה לאוצר משנה עם הקמת הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר.
אגסי גם היה רכז הקורס למוזואולוגיה בשנים 1987–1991.
בשנת 1994 הקים אגסי את הוצאת הספרים "אבן חושן", המתמחה בהוצאת ספרים ביבליופיליים (ספרים לאוהבי ספרים).
על פי השקפתו, צורה ותוכן בעשיית הספר אינם ניתנים להפרדה.
סדרות הספרים של ההוצאה נושאות את שמות תריסר אבני החושן, והן נועדו להיות יצירות אמנות בפני עצמן, בין שהן מודפסות על נייר מיוחד, בטכניקות אומנותיות שונות, ובין שהן משלבות בתוכן עבודות חרסינה, פיסות מתכת וחומרים אחרים.
ספריו תערוכותיו ופרסומיו של אגסי
הנרי מור בישראל, גרפיקה ופסלים, 1982 (אצירת תערוכה)
אנרי מאטיס, פסלים רישומים והדפסים.
רומא, וונציה במאה ה-18 הדפסים של פירנזי, קאנאלטו, מריאסקי וטוריני, 1984 (קטלוג תערוכה)
מראות וונציה באמנות ההדפס של המאה ה-18, 1988 (קטלוג תערוכה)
גרפיקה רומנית בת זמננו, 1989 אצירת תערוכה וקטלוג)
יוכבד בת מרים, בעיני עצמה ובעיני אמנים אחרים, 1989 (אצירת תערוכה וקטלוג)
תחרות רעיונית לתכנון מתחם סנאט אוניברסיטת תל אביב, 1989 (אצירת תערוכה וקטלוג)
פרוגרמה להקמת מרכז אמנותי ברעננה.
הצעה ראשונית (יחד עם ד"ר דוד אלכסנדר), 1990
אורה סגליס, גלריה הוראס ריכטר (אצירת תערוכה וקטלוג)
השפעת אנדראה מנטניה ותחריטאי הרנסאנס המוקדם על ויליאם בלייק, עבודת מוסמך למדעים, אוניברסיטת תל אביב, 1991
תערוכת תחרות הצעות ארכיטקטוניות ל"בית הירוק" באוניברסיטת תל אביב, 1991
רות שלוס – רטרוספקטיבה 1942-1992, מוזיאון הרצליה, (אצירת תערוכה וספר) 1991
הבריזה הקרירה באה מן המערב, ו.י.
ויטקובר, 65 שנות אדריכלות (ספר שליווה תערוכה על האדריכל ויטקובר) 1993
אלם, געגועים ושיח כיסא, שולחן וספר-יוכבד בת מרים חיים גליקסברג.
תשעים שנה של אמנות ישראלית, אוסף הפניקס, מוזיאון תל אביב, 1998 הערכים: אברהם נתון, יחיאל קריזה.
עוזי בר-צור (26 בפברואר 1933 – 2 באוגוסט 2013) היה חייל בחיל השריון שקיבל את עיטור הגבורה עבור לחימתו במבצע קדש.
בר-צור נולד וגדל בקיבוץ רמת רחל למשה אייזיקוביץ שכיהן כראש המועצה רמת רחל.
את שירותו הצבאי הסדיר עשה כמכונאי רכב בחיל האוויר ובמילואים הוצב כמכונאי בחיל החימוש.
עם שחרורו עבד כנהג משאית בחברת סולל-בונה, ובשנת 1956, בסמוך לפרוץ מלחמת סיני, גויסה המשאית לחטיבה 27 בחיל השריון תחת פיקודו של חיים בר-לב.
כשהגיע למסור את המשאית, ביקש ממנו קצין הרכב, יוסי פלד, להיות נהגו של המ"פ יוסי קירשנר, ובר-צור התנדב למשימה.
למחרת לקח חלק בכוח שהתקדם לעבר מוצבי רפיח.
כשהתקרבו למוצבים נפתחה עליהם אש, הטנקים שניסו להסתער עלו על מוקשים, ובר צור החל לחלץ פצועים מהטנקים.
אחד מהם היה טוביה רביב (לימים מג"ד במלחמת ששת הימים ואלוף-משנה) אותו השכיב על מכסה המנוע של הג'יפ ובדרך אסף פצועים נוספים על מכסה המנוע והסיע אותם אל מאחורי גדר של סברס.
בנסיעתו השלישית לחילוץ פצועים, הג'יפ נפגע ויצא מכלל שימוש.
לכן לקח את הג'יפ של סגן מפקד החטיבה והמשיך לאסוף פצועים.
באפריל 1973 הוענק לבר-צור עיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי התנדבות ואומץ לב.
במהלך מלחמת ששת הימים היה נהג זחל"ם לצידו של רביב שהיה מג"ד טנקים (גדוד 268).
לאחר המלחמה הוצב גדודו בגזרת תעלת סואץ מצפון לקנטרה.
כחודש לאחר מכן, במהלך יולי 1967, היה בר-צור מעורב בתקריות ראס אל-עיש.
במהלך תקריות קשות אלו נשלח להוביל את סיירת חטיבה 7 שהגיעה כדי להחליף את הגדוד.
תשעה חודשים לאחר המלחמה הזעיק אותו טוביה רביב להשתתף בפעולת כראמה, פעולת תגמול גדולה כנגד בסיס הפת"ח בכראמה שבירדן.
פעולת כוח הטנקים בפיקודו של רביב נתקלה בקשיים רבים ושוב היה מעורב בר-צור בקרב אש קשה עם נפגעים רבים לצה"ל.
בר-צור נישא לשולמית והתגורר ב"חוות הדריה" (שמאוחר יותר הפכה לבת הדר) בפאתי אשקלון, שם עבד בכרייה וחציבה בנגב.
עוז ראלי (נולד ב-22 בדצמבר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן.
ראלי גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב וכבר מגיל צעיר נחשב לכישרון מבטיח.
כשהוא בן 17 בלבד, ערך הופעת בכורה במדי הקבוצה הבוגרת של בני יהודה, במשחק במסגרת גביע הטוטו בעונת 2004/2005. בתחילת עונת 2005/2006 צורף ראלי באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון., וב-21 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 למכבי תל אביב.
במהלך עונת 2006/2007 המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובמקביל ערך 12 הופעות בליגת העל ועוד מספר הופעות בגביע הטוטו.
בעונת 2007/2008 הפך לשחקן הרכב קבוע בבני יהודה, כשהוא משחק תחילה כקשר ולאחר מכן מוסת לעמדת המגן השמאלי.
ב-11 ביוני 2012 חתם לשנתיים באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, אולם לאחר חודשיים החליט לעזוב את הקבוצה לפני שרשם במדיה אפילו דקת משחק אחת, וב-13 בספטמבר 2012 חזר לבני יהודה וחתם לשלוש שנים במועדון.
בעונת 2013/2014 שימש כקפטן הקבוצה, אך בסיומה ירד עמה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן סייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
ב-2 בספטמבר 2015 חתם במכבי תל אביב לעונה אחת עם אופציה להארכת החוזה.
ב-17 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי תל אביב, בניצחון 2–1 על מכבי פתח תקווה.
ראלי מיעט לשחק במדי מכבי תל אביב, ובינואר 2016 חתם בעירוני קריית שמונה לשנתיים וחצי.
ב-9 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בתיקו 1–1 נגד הפועל רעננה.
עד תום העונה ערך ראלי 15 הופעות ליגה במדי עירוני קריית שמונה ובסיומה שוחרר מהקבוצה.
ב-11 ביולי 2016 חתם לשנתיים בבית"ר ירושלים.
ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשעלה כמחליף בניצחון 1–0 על אומוניה ניקוסיה במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית, ובליגה שותף ב-14 משחקים בעונת 2016/2017. ב-4 ביוני 2017 חתם לעונה אחת בהפועל אשקלון.
ב-1 באוקטובר 2017 כבש את שערו היחיד במועדון, במשחק מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 2–2, ובתום עונת 2017/2018 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-16 בספטמבר 2018 חזר לקדנציה שנייה בבית"ר ירושלים וחתם לעונה אחת במועדון.
יום לאחר מכן כבר ערך את הופעת הבכורה המחודשת במדי הקבוצה, כשעלה מן הספסל בניצחון 3–2 על בני סכנין.
ב-7 ביולי 2019 חתם בהפועל אום אל-פחם, שעלתה לראשונה לליגה הלאומית.
ב-25 בנובמבר 2020 חתם בהפועל אשדוד מליגה א'.
ב-13 בספטמבר 2021 חתם בירמיהו חולון מליגה א'.
ב-19 בדצמבר עבר לשמשון כפר קאסם, שוחרר ב-16 בינואר 2022 וחזר לחולון ב-8 בפברואר.
ב-26 באוקטובר 2022 חתם במכבי עמישב פתח תקווה מליגה ב.
ב-24 ביולי 2023 הודיע ראלי על פרישה ועל הצטרפותו כעוזר מאמן קבוצת הנוער של מועדון ספורט אשדוד.
עוזי גלר (27 בינואר 1931 – 2 ביוני 2024) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בכיר, אלוף ישראל בשחמט וחבר נבחרת ישראל, אשר ייצג את ישראל באולימפיאדות השחמט בשנים 1970 ו-1972.
נולד לישראל וסימה גלר ממייסדי קיבוץ גבעת חיים.
מילדיו הראשונים של קיבוץ גבעת חיים בשלב ההתארגנות לעליה לקרקע בעמק חפר.
למד לשחק שחמט מאביו שהיה מזכיר גבעת חיים ומזכיר הקיבוץ המאוחד.
פרש משחמט תחרותי בשנת 2002.
1967 - זכה באליפות הראשונה של ההתיישבות העובדת שאורגנה על ידי "הפועל", בתוצאה של 9.5 נקודות מ-11 משחקים.
1968 - זכה באליפות ישראל הפתוחה שנערכה בבאר שבע.
בסוף השנה דורג במקום העשירי בישראל, לפי מד כושר.
1969 - זכה בסגנות אליפות ישראל, לאחר שבסיבוב האחרון סיים בתיקו עם משה צ'רניאק, במשחק שארך 12 שעות.
1972-1971 - בגיל 41 (וזקן המשתתפים בתחרות) זכה באליפות ישראל, שנערכה בתל אביב ובחיפה, בהשיגו תוצאה של 9.5 נקודות מ-16 אפשריות.
1972 - סיים במקום 6 (במשותף) בשלב מקדים לאליפות העולם (אליפות אזור מערב אסיה), שנערך בטהראן.
תחרויות נוספות בהן זכה היו: אליפות הקיבוץ המאוחד, אליפות עמק חפר ותחרות "שח קיט" נתניה.
משחקים מול שחמטאים מהצמרת העולמית
גלר הפסיד במשחק אחד (מול פישר, שזכה בתחרות הראשונה בנתניה בפער עצום מסגנו, 3.5 נקודות), ניצח בשני (מול קבאלק, ניצחון שהיה להישגו הגדול ביותר) וסיים בתיקו בשלישי (מול רשבסקי, במשחק קצר בין 22 מהלכים.
רשבסקי זכה בתחרות השנייה בנתניה, אף הוא בפער גדול מסגנו, 2 נקודות), .
ההגנה הצרפתית (בשחור מול פישר) והפתיחה האנגלית (בלבן מול קבאלק ורשבסקי), בהן השתמש גלר במשחקיו אלו, היו הפופולריות ביותר ברפרטואר הפתיחות שלו.
גלר ייצג את ישראל פעמיים באולימפיאדות השחמט.
בצעירותו עבר ללמוד והתגורר בקיבוץ עין חרוד ששם היה מוסד חינוך קיבוצי תוך ריחוק ממשפחתו ומקהילתו ושם במועדון החברים גם ישב ושיחק שחמט.
בהמשך חזר לקיבוצו שהפך לקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
עסק בשדה בעבודות חקלאות ובאמצע שנות השלושים לחייו עבד כנהג משאית בהובלת התוצרת החקלאית של גבעת חיים מאוחד וגם בהובלת חומרי בניה, מרצפות מקיבוץ שדות ים לבניית ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים.
בהפסקות הנהיגה, בזמן פריקת והטענת המשאית היה מתאמן ומתרגל עצמו בשח באמצעות לוח שחמט כיס - לוח קטן עם נקבים בהם ננעצו כלי המשחק.
החל לשחק ברצינות בשח רק בגיל 30. בשנת 1967 זכה באליפות ההתיישבות העובדת ובשנים הבאות השתתף במספר רב של תחרויות ואליפויות ארציות ובינלאומיות במקביל להמשך עבודתו.
זכייתו בתואר אלוף ישראל בשחמט בינואר 1972 צוינה במיוחד בהיותו בן הקיבוץ וההתיישבות העובדת הראשון שזכה ובהיותו המבוגר מבין משתתפי התחרות וגם כמי שהשחמט אצלו הוא תחביב ולא עיסוק עיקרי.
היה אוטודידקט עם חוש טכני מפותח וב-40 השנה האחרונות לחייו עסק גם בתכנות מחשבים וברובוטיקה כשמשאת חייו הייתה בניית רובוט בעל תכונות כמעט אנושיות .
היה נשוי לשוש, ניצולת שואה מאוקראינה.
החזיק בשיאי ישראל במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי.
במקביל שיחק בנבחרת ישראל בכדורמים.
בק התאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתו של שלום מאוטנר ובהמשך בהדרכתו של איזיה פייגנבוים.
בתחרות שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.9 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.4 דקות, לפני נחום בוך (1:04.6 דקות) וגיורא אשכנזי מהפועל תל עמל (1:06.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955, זכה בק במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.1 דקות, אחרי יורם מנדלבאום מהפועל גבעת חיים (1:00.6 דקות) ולפני יובל תורן מהפועל אפיקים (1:03.2 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1956, זכה בק במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי (1:00.6 דקות), לפני יורם מנדלבאום (1:01.7 דקות) וראובן שנפר מהפועל גבעת חיים (1:02.5 דקות).
בתחרות שנערכה באוקטובר 1956 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.0 שניות שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן 20 שנים של ארצי (27.2 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:00.2 דקות, שיא זה נשבר על ידי יורם מנדלבאום באוגוסט 1959 (1:00.1 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בחיפה בסוף ספטמבר 1958 זכה בק במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.3 דקות, לפני עמירם טראובר מברית מכבים עתיד (1:01.7 דקות) ויצחק לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:01.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בספטמבר 1959 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.8 דקות, אחרי עמירם טראובר (1:01.5 דקות) ויצחק לוריא (1:01.8 דקות).
נוסף לכך, במשחה ל-50 מטר חופשי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 26.7 שניות.
שיא זה נשבר בנובמבר 1965 על ידי יורם פן מברית מכבים עתיד (26.6 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה באוקטובר 1960 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.6 דקות, אחרי דוד וייסמן מברית מכבים עתיד (1:01.2 דקות) ויצחק לוריא (1:01.5 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה באוקטובר 1961 זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.0 דקות.
בק קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 26.9 שניות.
שיא זה נשבר על ידי עמית לובן בספטמבר 1962 (26.6 שניות).
עוז בלייזר (נולד ב-29 בדצמבר 1992) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
בלייזר גדל בכפר תבור, למד בבית ספר גלבוע מעיינות ובבית הספר הרב תחומי עמק חרוד.
שיחק כדורסל בפנימיית תל יוסף ובמחלקת הנוער של הפועל גלבוע/עפולה בה היה ממצטייני הליגה הלאומית לנוער.
ב-2011 הצטרף לקבוצה הבוגרת של הפועל עירוני עפולה ונבחר לשחקן הצעיר של העונה בליגה הלאומית בעונת 2012/2013.
ב-2013 חתם בבני הרצליה מליגת העל בכדורסל תחת המאמן אפי בירנבוים, בעונתו הראשונה בקבוצה סיים עם ממוצע של 7.4 נקודות ו-3.9 ריבאונדים למשחק.
בסיום העונה נבחר בלייזר על ידי מנהלת הליגה לתגלית העונה ביחד עם אבירם זליקוביץ'.
בעונתו השנייה שותף ב-33 משחקים מהם פתח ב-26, רשם ממוצע של 9 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק, אך למרות היכולת הטובה שהציג, הקבוצה סיימה במקום התשיעי בסיום העונה הסדירה והיה חסר לה ניצחון אחד בלבד על מנת להעפיל לשלב הפלייאוף.
ב-20 ביוני 2015 חתם לשנתיים במכבי חיפה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הציג בלייזר ממוצעים של 8.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים, וסייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בסיום העונה הסדירה.
בלייזר הודח ביחד עם מכבי חיפה לאחר שהפסידו בסדרת רבע הגמר למכבי ראשון לציון 3-2. ב-9 במאי 2016 האריך בלייזר את חוזהו עד לסיום עונת 2017/2018. בעונתו השנייה בקבוצה שיפר את ממוצעיו וקלע 11.3 נקודות ולקח 6.7 ריבאונדים למשחק, וסייע לקבוצה לסיים במקום השמיני בסיום העונה הסדירה.
בשלב רבע הגמר, הדיח ביחד עם מכבי חיפה בשלב רבע הגמר את הפועל חולון לאחר ניצחון 1–3 בסדרה.
סדרה זאת הייתה הסדרה הראשונה בה הקבוצה המדורגת במקום השמיני מדיחה את הקבוצה שמדורגת במקום הראשון.
בשלב חצי הגמר פגשה מכבי חיפה את מכבי תל אביב, אותה ניצחה 74–85 והעפילה לגמר הפלייאוף.
באותו משחק קלע בלייזר 9 נקודות.
במשחק הגמר הפסידה מכבי חיפה להפועל ירושלים 83-76. באותו משחק קלע בלייזר 4 נקודות.
בעונת 2018/2017, קלע בלייזר בממוצע 10.8 נקודות ולקח 5.6 ריבאונדים למשחק.
למרות היכולת הטובה שהפגין, מכבי חיפה באותה עונה ירדה לליגה הלאומית.
ב-18 ביולי 2018 חתם לשנתיים במכבי ראשון לציון.
בעונתו הראשונה בקבוצה תרם בלייזר בממוצע 7.2 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק, כשהוא עוזר לראשון לציון לסיים את העונה הסדירה במקום השישי ולהגיע לגמר גביע המדינה, שם הפסידה ראשון לציון להפועל ירושלים.
בסדרת רבע הגמר, גבר ביחד עם קבוצתו על הפועל חולון, ועלה לחצי גמר הפיינל פור, שם הם פגשו את הפועל ירושלים, אותה הם ניצחו 86–92 ועלו לגמר הפיינל פור, שם הם פגשו את מכבי תל אביב, לה הם הפסידו 75–89. בלייזר תרם באותו משחק 6 נקודות.
בעונתו השנייה בקבוצה, שיפר בלייזר את ממוצעיו ל-9.7 נקודות ו-5.6 למשחק, וסייע למכבי ראשון לציון לסיים במקום השלישי בסיום העונה הסדירה, להגיע לשלב חצי גמר גביע המדינה, והשתתפות בשלב הבתים של היורוקאפ.
בסדרת רבע הגמר, ניצח בלייזר ביחד עם ראשון לציון את קבוצתו לשעבר מכבי חיפה 0–2 והעפיל בפעם השנייה בקבוצתו לגמר הפלייאוף, שם פגשה שוב פעם ראשון לציון את מכבי תל אביב, לה היא שוב הפסידה, הפעם 81–86. באותו משחק תרם בלייזר 13 נקודות.
ב-11 באוגוסט 2020 חתם לעונה במכבי תל אביב.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בלייזר בתואר הראשון בקריירה שלו, כאשר מכבי תל אביב מנצחת בגמר גביע המדינה את קבוצתו הקודמת, מכבי ראשון לציון.
בלייזר קלע 7 נקודות בניצחון זה.
באותה עונה, קלע בממוצע בלייזר 8.2 נקודות ולקח 3.9 ריבאונדים למשחק כאשר הוא עוזר למכבי לסיים במקום הראשון בסיום העונה הסדירה.
ביורוליג סיימה מכבי תל אביב במקום ה-13 ולא העפילה לפלייאוף המפעל.
בלייזר לא הרבה לקבל דקות במסגרת האירופית של הקבוצה.
בסדרת רבע הגמר ניצחה מכבי תל אביב 0–2 את הפועל באר שבע/דימונה, והעפילה לשלב חצי הגמר שם היא פגשה את הפועל אילת, שגם אותה היא ניצחה 0–2 בסדרה.
בגמר הפלייאוף פגשו בלייזר ומכבי תל אביב את הפועל גלבוע גליל, אותה היא ניצחה 1–2 בסדרה צמודה שבסיומה זכה בלייזר באליפות הליגה הראשונה שלו, והשלים ביחד עם קבוצתו זכייה בדאבל.
ב-14 ביולי 2021 הודיעה מכבי תל אביב על הארכת חוזהו לעונה נוספת.
בעונה זאת בקבוצה, היה בלייזר שותף לאחת העונות הרעות שידע מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, בו היא מודחת בשלב חצי גמר גביע המדינה ליריבה המרה הפועל תל אביב, מודחת בשלב חצי גמר הפלייאוף לבני הרצליה, ומודחת בשלב רבע גמר פלייאוף היורוליג לריאל מדריד.
באותה עונה קלע בממוצע בלייזר 5.6 נקודות ולקח 3.6 ריבאונדים, שניהם הנמוכים ביותר בקריירת המשחק שלו.
ב-26 ביוני 2022 חתם בהפועל ירושלים על חוזה לשנתיים.
ב-22 ביוני 2024 חתם בהפועל תל אביב
בלייזר היה חלק מנבחרות ישראל הצעירות, ביניהן נבחרת הנוער ונבחרת העתודה.
באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2013 הציג בלייזר ממוצעים של 6.9 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק, וסיים עם הנבחרת במקום ה-15 בטורניר.
בלייזר היה חלק מסגל נבחרת ישראל בכדורסל לאליפות אירופה בכדורסל 2017, אך מאז עד לטורניר טרום המוקדמות האולימפי זומן בלייזר רק פעם אחת להיות חלק מסגל הנבחרות בחלונות המשחקים הבינלאומיים.
בטורניר טרום המוקדמות האולימפי היה בלייזר שחקן חמישייה בנבחרת וקלע בממוצע 7.8 נקודות ולקח 4.8 ריבאונדים.
במשחק חצי הגמר נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה עם 17 נקודות ו-4 ריבאונדים.
עוז פרץ (נולד ב-19 באפריל 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל מגדל העמק.
פרץ החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל באר שבע, ובגיל 15 עבר לגור בראש העין והצטרף למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-9 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון בליגה הלאומית, בניצחון 0–1 על הפועל רעננה.
ב-11 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על הפועל עכו ב-3 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–5 על מ.ס.
בעונת 2014/2015 צורך באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, וכבש ארבעה שערים ב-27 הופעות ליגה כאשר הקבוצה סיימה את העונה בפלייאוף העליון.
בעונת 2015/2016 התערער מעמדו של פרץ במכבי פתח תקווה, והוא כבש שער אחד בתשע הופעות ליגה, וב-31 בינואר 2016 הושאל להפועל עכו, במדיה ערך עד תום העונה 11 הופעות וכבש שער אחד.
בעונה זו גם ערך שלוש הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
בתחילת עונת ב־2016/2017 שב למכבי פתח תקווה, אך לא מצא את מקומו בהרכב הקבוצה.
בינואר חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנה, וב-31 בינואר 2018 חתם בהפועל כפר סבא.
ב-26 ביולי 2018 חתם בהפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל.
ב-31 בינואר 2019 חתם עד לסיום העונה בהפועל אשקלון.
ב-19 ביולי 2019 חתם לעונה אחת בהפועל פתח תקווה.
ב-30 ביוני 2020 שוחרר מהקבוצה.
ב-4 ביולי 2021 חתם בהפועל ניר רמת השרון.
ב-7 בינואר 2022 חזר להפועל פתח תקווה וחתם בשורותיה עד סיום העונה.
בסיום עונת 2022/2023 העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-6 באוקטובר 2023 חתם בהפועל אום אל פאחם.
ב-8 בספטמבר 2024 חזר להפועל פתח תקווה.
בסיום העונה העפיל שוב עם הקבוצה לליגת העל.
ב-23 באוקטובר 2025 חתם בהפועל מגדל העמק.
עוז לתמורה היא תוכנית רפורמה חינוכית, ניהולית ומקצועית בחינוך על-יסודי המיושמת בהדרגה החל משנת הלימודים ה'תשע"ב.
רפורמת "עוז לתמורה" היא הרפורמה הגדולה ביותר שנערכה עד כה במערך ההוראה בחטיבות העליונות במערכת החינוך, ומטרתה להביא לידי שינוי יסודי בהיבט הפדגוגי, בתחום הניהולי ובתנאי העסקת המורים, לקדם את הישגי מערכת החינוך ולהעצים את מעמדו של המורה.
הסכם "עוז לתמורה" נחתם ב-14 באוגוסט 2011. ב-11 בנובמבר 2013 הוסכם על החלת הסכם עוז לתמורה גם בחטיבות העליונות של בתי הספר הממשלתיים.
הרפורמה מיושמת בהדרגה משנת הלימודים ה'תשע"ב (2011–2012) על פי הסכם קיבוצי שנחתם באוגוסט 2011 בין מרכז השלטון המקומי ושלוש הערים הגדולות (המעסיקים) ובין ארגון המורים בבתי הספר העל-יסודיים ובמכללות.
בשלוש השנים הראשונות ליישומה של הרפורמה (ה'תשע"ב–ה'תשע"ד) הצטרפו אליה 444 חטיבות עליונות, שהן כ-40% מהחטיבות העליונות בישראל, ביישום מלא או חלקי.
הרפורמה כוללת שינויים במבנה שבוע העבודה של המורים (מעבר לשבוע עבודה של 40 שעות), במבנה השכר של המורים (תוספת שכר ממוצעת של 42%) ובמבנה מערכת השעות שלהם (הוספת שעות להוראה פרטנית ושעות תומכות הוראה).
כמו כן, הוסדרו תהליכי הערכת המורים ומתווה הפיתוח והקידום המקצועי שלהם, ונקבע מתווה להקמת פינות עבודה הולמות למורים לצורך ההוראה הפרטנית והעבודה בשעות תומכות ההוראה.
עלותה המשוערת של הרפורמה, אם תיושם במלואה בכל החטיבות העליונות, היא כ-3 מיליארד ש"ח לשנה, וסכום זה יתווסף לבסיס התקציב של משרד החינוך.
העצמת מעמד עובד ההוראה כגורם המשמעותי והחשוב בתהליך החינוך וההוראה
שיפור במעמדם ובשכרם של עובדי ההוראה
שינוי במבנה משרת ההוראה: מבנה שבוע העבודה של עובד ההוראה בעוז לתמורה מאפשר תוספת זמן לעבודה אישית, לעבודת צוות, לשעות פרטניות, לפיתוח מקצועי ולזמינות לתלמידים
עלייה משמעותית בשכר המורים – עלייה של למעלה מ-51%
שינוי שבוע העבודה של המורים – מעבר לשבוע עבודה של 40 שעות: 24 פרונטליות, 6 פרטניות, 10 תומכות הוראה
מצוינות בהוראה – קידום ותגמול מורים על בסיס הערכה ומצוינות
תגמול כלל המורים בבתי הספר המצטיינים בהישגים לימודיים, חברתיים וערכיים
חיזוק מעמד וסמכות המנהל, שיפור סביבת העבודה של המורים והתאמתם למבנה שבוע העבודה החדש
שיפור מרחבי הלמידה של התלמידים וסביבות העבודה של המורים
פיתוח מקצועי מתמשך של סגלי ההוראה
שיפור האפקטיביות של בית-הספר, המתבטאת בשיפור ההישגים, מניעת נשירה ושיפור באקלים הבית ספרי
ההסכם חל על כל העובדים המדורגים בדירוג עובדי הוראה, המיוצגים על ידי ארגון המורים, המועסקים בשירות המעסיקים בחינוך העל-יסודי – בחטיבות העליונות תלת שנתיות (כיתות י'–י"ב) וארבע שנתיות (כיתות ט'–י"ב), לרבות בכיתות י"ג–י"ד, המפוקחות על ידי משרד החינוך.
רפורמת עוז לתמורה יושמה בבתי הספר אצל המעסיקים באופן הדרגתי, במהלך שנות הלימודים ה'תשע"ג–ה'תשע"ה.
בכל אחת משנות הלימודים הללו, היא יושמה בחלק מבתי הספר באופן מלא, ובאחרים באופן חלקי, בהתאם לרשימות שגובשו על ידי משרד החינוך, בהיוועצות עם ארגון המורים.
החל משנת הלימודים יושמה הרפורמה בכל בתי הספר בכפוף להוראות ההסכם שנחתם.
מבנה שבוע העבודה – עובד הוראה המועסק בהיקף משרה מלאה ישהה בבית הספר 40 שעות שבועיות.
הרכב השעות: 24 שעות הוראה פרונטלית, 6 שעות הוראה פרטנית, 10 שעות תומכות הוראה.
שעות הוראה פרונטליות – שעות הפרונטליות (24 שעות שבועיות) כוללת: שעות הוראה במליאה כמקובל: כיתת אם, קבוצת לימוד, קבוצת לימוד במעבדה כששעות תפקיד כמו: שעות חינוך, שעות הכנה לבגרות ושעות תפקיד של בעלי תפקידים הזכאים לבצע שעות תפקיד במקום שעות הוראה פרונטליות.
שעות הוראה פרטנית – שש שעות בהן יעבוד המורה עם קבוצה של עד שלושה תלמידים, או, לפי החלטה של צוות פדגוגי בראשות מנהל בית הספר עד חמישה תלמידים.
שעות תומכות הוראה – עשר שעות תומכות הוראה תשובצנה לאורך כל יום העבודה יוקדשו לפעילות מקצועית אישית של המורה ולפעילות בית ספרית: ישיבות עבודה (שעתיים שבועיות), השתלמויות צוותיות (שעתיים שבועיות), שיחות עם הורים (שעה שבועית), הכנת חומרי הוראה, בדיקת עבודות ומבחנים (5 שעות שבועיות)
הרכב שעות העבודה – הרכב שעות העבודה נקבע על פי חלקיות המשרה.
במקרים מיוחדים (ימי אספת הורים, לדוגמה), המנהל רשאי לקבוע, בהסכמת ועד המורים, שעות עבודה שונות, ללא שינוי בהרכבן השבועי.
באישור המנהל, ניתן לבצע שינוי בתמהיל הפעילויות המבוצעות בשעות תומכות ההוראה, תוך שמירה על הממוצע החודשי של התמהיל.
לא ניתן להמיר שעות פרטניות לשעות תומכות הוראה ולהפך, או שעות הוראה פרונטלית לפרטניות.
משך שבוע העבודה – בית הספר יחויב בהתקנת שעון נוכחות וכל עובדי ההוראה יחויבו בהחתמת שעון בכל כניסה ויציאה מבית הספר.
ממורה העובד במשרה מלאה (40 שעות), תידרש נוכחות של 40 שעות כפול 60 דקות בבית הספר.
ממורה העובד במשרה חלקית תידרש נוכחות בבית הספר בהתאם להיקף השעות שנקבע בטבלת חלקיות המשרה, כפול 60 דקות לשעה.
אורכה של שעת הוראה לא ישתנה ביחס לאורכה כיום.
מבנה שבוע העבודה של מנהל בית הספר – ארבעים שעות שבועיות מתוכן 3–6 שעות שבועיות הוראה פרונטלית על פי הנחיות משרד החינוך ביתר השעות יעסוק המנהל בהובלת הפדגוגיה, בניהול בית הספר ובהערכת מורים.
גמולים לבעלי תפקידים – החל משנת הלימודים ה'תשע"ג, העסקה לפי תנאי הרפורמה תהיה תנאי סף לקבלת תפקיד.
כל שעות התפקיד יבוצעו במהלך יום העבודה בבית הספר.
הוסדרה הקצאת שעות לבעלי התפקידים המרכזיים בחטיבה עליונה, עודכנו מפתחות התגמול ונקבעו מספר תפקידים חדשים.
לדוגמה: רכז התאמות ללמידה והבחנות בבחינות הבגרות – תפקיד חדש המזכה בגמול בשיעור של 6%.
רכז הערכה ומדידה – תפקיד חדש המזכה בגמול בשיעור של 6%.
גמול השתלמות - עובדי הוראה ברפורמת עוז לתמורה יכולים לצבור גמול אחד בכל שנה ולא יותר.
גמול השתלמות ניתן עבור 112 שעות, ושווה 1.2% תוספת לשכר, עד מקסימום של 19 גמולים (תוספת של 22.8% לשכר).
שעות השתלמות מעבר ל-112 שעות נצברות (ללא הגבלה) ויכולות לשמש לטובת קבלת גמול בשנה שלאחריה.
מענקים בגין הערכה והישגי בית הספר – מענקים בגין הערכה אישית יינתנו ל-15% מהמורים בחטיבות העליונות.
החל משנת הלימודים ה'תשע"ג, כל מורי בית הספר יוערכו על ידי הנהלת בית הספר על פי מודל הערכה שפותח על ידי הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה).
הערכה זו תשמש לצורך הערכה מעצבת, תוספת דרגות קידום, לצורך מתן מענקים חד פעמיים (תגמול דיפרנציאלי אישי) ולפיטורים.
בינואר 2014 פורסם דו"ח מחקר כמותי ואיכותני שבדק תפיסות של מורים ומנהלים את הרפורמה ועמדותיהם כלפי אופן הטמעתה בשנת הלימודים ה'תשע"ג.
הדו"ח מבוסס על כלי הערכה מקצועיים שפותחו על ידי ראמ"ה.
לפי הדו"ח, העמדה העקרונית של המורים והמנהלים כלפי "עוז לתמורה" היא שיש בה אלמנטים מרכזיים חיוביים ובעלי פוטנציאל חיובי רב.
המרכיבים המרכזיים שנתפסים ככאלה בהם גלום הפוטנציאל הם בעיקר השעות הפרטניות והשינוי בשכר המורים.
בנוסף, ניתן לזהות כי חלק מהבעיות והקשיים, בעיקר המרכיבים ה"טכניים" השונים הקשורים לרפורמה (בעיקר שכר המורים ובינוי פינות העבודה) נפתרו או יושבו.
עם זאת, עדיין ניתן להצביע על קשיים רבים ומתמשכים בהטמעתה, הן ברמה המערכתית והן באופן התבססותם של תהליכים ומסגרות עבודה לא מיטביים ברמה הבית ספרית.
משרד מבקר המדינה בדק בחודשים מרץ–יולי 2014 את פעולות משרד החינוך ליישום ולהטמעה של הרפורמה.
בין היתר נבדקו היקף ההצטרפות של בתי ספר לרפורמה, ניהול השעות הפרטניות ותומכות ההוראה, התוכניות לפיתוח מקצועי בית-ספרי של צוות המורים, הערכת המורים, הקמת פינות עבודה ותהליכי ליווי, מעקב ובקרה על יישום הרפורמה.
הביקורת נערכה במטה משרד החינוך (הממונה על "עוז לתמורה" והאגף לחינוך על-יסודי במינהל הפדגוגי, האגף לבינוי ותקצוב במינהל הפיתוח, האגף לפיתוח מקצועי של עובדי הוראה והיחידה להערכת עובדי הוראה במינהל לעובדי הוראה והמינהל לתקשוב ומערכות מידע), וכן בשלושה ממחוזות המשרד: צפון, מרכז ותל אביב ובחמישה בתי ספר.
כמו כן, התקיימו ביקורים ב-21 בתי ספר לבדיקת הפיתוח הפיזי של פינות העבודה.
עוז נוי (נולד ב-1972) הוא גיטריסט ג'אז-פיוז'ן ופאנק אמריקאי-ישראלי הפועל בניו יורק.
נוי נולד בישראל למנחם וצילה נוי, ולו שלושה אחים: דרור, גיל, וניר.
הוא התחיל ללמוד לנגן בגיטרה בגיל 13. כבר בגיל ההתבגרות החל את הקריירה המוזיקלית שלו כחבר להקות שונות, שבמהלכן הוקלטו הקלטות הסטודיו הראשונות שלו.
הוא ניגן עם יעל לוי, דני סנדרסון, אריאל זילבר, מאיר בנאי, מזי כהן, שלמה ארצי ובלהקה של תוכנית הבידור של דודו טופז.
ב-1996, כשהיה בן 26, נוי החליט לעבור לניו יורק כדי לפתח את הקריירה שלו, במהלכה שיתף פעולה עם אומנים רבים.
עוזי ברוך הוא מנכ"ל ועורך ראשי באתר ערוץ 7.
נולד בשכונת קריית משה בירושלים לשאול ולזהבה.
בראשית שנות האלפיים החל את דרכו התקשורתית עם הקמתה של תחנת הרדיו "קול חי" יחד עם אורי אורבך, שאול מייזליש ונחום עידו.
בתחנה שימש גם כמפיק התוכנית של יהורם גאון.
התגייס לחיל האוויר ובתום השירות הצבאי החל את דרכו בתחנת הרדיו ערוץ 7 תחילה שימש ככתב, ובהמשך מפיק יומן הבוקר של הערוץ, בהמשך ניהל את בית הספר לתקשורת במכללת ליפשיץ בירושלים ומאז 2009 משמש כמנכ"ל ועורך ראשי.
ברוך הוא עמית במכון גשר למנהיגות, בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה ובעל תואר שני במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
נשוי לאורלי - כתבת בערוץ 7, ולהם ארבעה ילדים.
התגורר 18 שנה ביישוב בית אל ובעשור השני של המאה ה-21 עבר לשכונת רמת בית הכרם בירושלים.
אחיו חזקי ברוך הוא כתב הכנסת של ערוץ 7, ואחיו אלירן אהרן ברוך הוא יועץ ראש העיר ירושלים ליחסים בינלאומיים.
עוזי ג'ורג' (נולד ב-11 באפריל 1978) הוא במאי וידאו קליפים ומפיק מוזיקלי ישראלי, הבעלים של חברות ההפקות "ג'ורג' פרנסטס GP" וצוות "פריים תקשורת".
ג'ורג' עסק בתחום המוזיקה והקולנוע החל מנעוריו בהם השתתף בהפקת מופעי בית הספר ושידר בתחנת רדיו שהקים בבית ספרו.
בשנת 2003, הקים את חברת התקליטים GP.
בראשית דרכה הפיקה החברה את הלהיט "תשובה לאהבה" של הרכב ההיפ הופ "זולה ממברס" וגרסת כיסוי של סאני דהרי וקוטג' לשיר "רוקד לקול הבנות" שביצע במקור אפרים שמיר.
ג'ורג' הפיק את האלבום "אמני ישראל שרים תיקון הכללי" בו ביצעו זמרים רבים ובהם אייל גולן, משה פרץ, ליאור נרקיס, חיים ישראל ונתי לוי משירי תיקון הכללי.
בנוסף כתב והלחין שירים רבים ובהם הדואט "שבועת הנצח" למושיק עפיה ורינת בר שהפיק יוסי בן דוד.
הוא הוציא לאור את האלבום "להתחיל מחדש" שהפיק בהפקה עצמאית ומכיל שירים בביצועו שכתב והלחין.
חברת ההפקות שבבעלותו הפיקה וביימה מאות קליפים לערוץ המוזיקה ובהם לשרית חדד ("מרוץ החיים", "מאחלת לך"), ליאור נרקיס ("מה תעשי למעני", "אם תרצי"), ישי לוי ("ריקוד רומנטי"), שלומי סרנגה וזוהר ארגוב ("עוד יום יבוא") וקובי פרץ ("נרקוד הלילה").
חלק מהקליפים שביים זכו בפרסים: הקליפ לשיר "וואי לי" שביצע עומר אדם זכה בקליפ השנה של ערוץ 24 לשנת 2014 והשיר "חיכיתי לו" של שרית חדד זכה בפרס "קליפ השנה" במסגרת טקס פרסי המוזיקה של MTV ישראל.
השיר "עוד יום יבוא" שבו משולב שלומי סרנגה בצילומי ארכיון של זוהר ארגוב היה מועמד לפרס "קליפ העשור" בשנת 2008 בערוץ 24.
עוז כץ (נולד בשנת 1962) הוא אתלט עבר ישראלי.
אלוף ושיאן ישראל בריצות ל-400 מטר ול-800 מטר.
האתלט הישראלי הראשון שרץ 800 מטר מתחת ל-1:50 דקות.
כץ התאמן בקבוצת הפועל חיפה ובהמשך בקבוצת הפועל קריית ביאליק בהדרכתו של איתמר פדן.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יוני 1978 זכה כץ במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא נוער חדש לגילאי 19 של 49.60 שניות, לפני מאיר קופלר ממכבי תל אביב (49.80 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1979 זכה כץ בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.22 שניות ובכך הגן על תוארו ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.5 דקות, לפני רוני מעוז ממכבי תל אביב (1:54.4 דקות) ונמיר קאשי מאס"א תל אביב (1:54.6 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בסוף יוני 1980 הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער של 1:51.6 דקות, לפני נמיר קאשי (1:55.0 דקות) וצבי דאובר מהפועל אשדוד (1:55.7 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכה כץ במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:51.44 דקות, לפני צבי דאובר (1:51.64 דקות) ועופר טרומר מהפועל עמק חפר (1:51.73 דקות).
בתחרות בין-ארצית שנערכה בהדר יוסף בתחילת יוני 1982 ניצח כץ בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 1:49.82 דקות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-1:50 דקות.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-1 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 400 מטר שיא ישראלי חדש של 48.39 שניות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בגלזנקירכן, גרמניה ב-19 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 48.0 שניות.
בתחרות שנערכה באמסטרדם שבהולנד ב-29 באוגוסט הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם יואב מקל, אלון אלייקים ומרק הנדלסמן בשיא ישראלי חדש של 3:12.41 דקות.
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 זכה כץ בשתי מדליות, כסף וארד.