tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא ידוע בקונגרס, מלבד הנושאים הפנימיים, כמוביל בנושאים של ביטחון לאומי ויחסי ארצות הברית–ישראל.
באוגוסט 2003, סטיב ישראל הוביל את המשלחת הגדולה ביותר מטעם הקונגרס אי פעם לישראל והעביר חוק שמסמיך את מחלקת המדינה לפקח על תוכניות לימודים, ספרי לימוד וכיתות במזרח התיכון עם תוכן אנטישמי.
כמו כן הוא פעיל מאוד בתחום קידום הסובלנות כלפי דתות שונות בצבא הן בחקיקות והן ביוזמות אחרות.
ב-19 ביולי 2006, עם פתיחת מלחמת לבנון השנייה, הוא נאם במליאת בית הנבחרים, בתמיכה בישראל ובהצעת החוק המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל וציין כי על אף שישראל נסוגה כבר מעזה ודרום לבנון "בכל פעם שישראל לקחה סיכון לשלום, הסיכון נענה באלימות וזה בלתי קביל.
זה בדיוק מה שאנחנו עשינו ב-11 בספטמבר, כאשר טרוריסטים הסתננו לגבולותינו, הגבנו בתקיפות כדי להגן על אזרחים חפים מפשע.
לישראל יש את הזכות לעשות את אותו הדבר.
הצעת החוק הזו פשוט אומרת שישראל לקחה סיכונים לשלום.
הסיכונים האלה צריכים להענות בהדדיות ולא בטילים; עם רצון טוב, ביטחון ולא בחטיפות".
טילי כתף כבר היו בשימוש על ידי טרוריסטים עם יעילות קטלנית עשרות פעמים.
אנחנו פשוט לא יכולים להרשות לממשלות לחלוק את הנשק הקטלני הזה עם טרוריסטים".
ביולי 2007 הוא ביקר בישראל והפליא בבלוג שלו בתיאור ציורי על המצב הפוליטי בישראל והממשלות המתחלפות, "ממשלת ישראל היא סט של חתיכות נעות.
אבל זה מה שנוף מדברי הוא למעשה -- חולות נעים כל הזמן, קוברים וחושפים, יוצרים מכשולים חדשים ומעיפים את הישנים.
הנצחיות של המדבר הוא השיעור של המקום.
החול יכול ליצור מערבולת וללבוש צורה ודמות חדשה, אבל הוא נשאר חול -- זמני בצורתו אבל קבוע בדמותו".
תארו לכם את הדילמה של ההורים באזור זה" והוסיף, "המצב הנוכחי הוא בלתי קביל--ארגון הטרור חמאס מפר בבירור את הריבונות הישראלית ודורס את הזכות של ישראל על אדמתה ועמה".
בינואר 2008 הוא ביקר במצרים, בעקבות לחץ של הקונגרס של הקונגרס שהחליט חודש קודם להקפיא 100 מיליון דולר מהסיוע למצרים עד שזו תגביר את השמירה על הגבול.
מצרים הסכימה להוציא חלק מן מכספי הסיוע על טכנולוגיה מתקדמת, כולל רובוטים לאיתור מנהרות.
הוא שוחח בנושא עם נשיא מצרים, חוסני מובארכ ודיווח כי "מומחים בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית יאמנו את שומרי הגבול המצריים במשך כחודשיים, הציוד המתוחכם והייעוץ הטכני האמריקאי יגרמו לשינוי גדול, יביאו לסגירת המנהרות הללו, ויסירו את סוגיית המנהרות מהדיונים הבאים על ההקצבות האמריקאיות".
סטיבן איירה "סטיב" כהן הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית ומייצג את המחוז ה-9 של טנסי משנת 2007.
כהן נכנס לתפקידו עם המהפך של הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה בשנת 2006. לפני כניסתו למשרה ברמה ארצית בבית הנבחרים של ארצות הברית, שירת בסנאט של מדינת טנסי כנציג העיר ממפיס.
הוא חבר הקונגרס היהודי הראשון ממדינת טנסי.
כהן נולד בממפיס, טנסי ב-1949, לרופא הילדים מוריס די.
הוא בן למשפחה מדור רביעי בממפיס ונכד למהגר ליטאי בעל דוכן עיתונים.
כהן לקה במחלת הפוליו כשהוא היה בן חמש והמחלה גרמה לו לשנות את תחביביו מספורט לפוליטיקה בגיל צעיר.
כשכהן היה בן חמש, ג'ון פ.
קנדי עבר בעיר ממפיס במסע הבחירות שלו וכהן צילם את ג'ון קנדי במכונית עם הגג הפתוח.
כהן מתאר את קנדי כגיבור פוליטי והתמונה עדיין תלויה במשרדו של כהן.
ב-1961, משפחתו של כהן עברה לעיר קורל גייבלס שבפלורידה, היכן שאביו קיבל מלגת מחקר בפסיכיאטריה באוניברסיטת מיאמי.
בין השנים 1964–1966, משפחת כהן התגוררה בפסדינה, קליפורניה, היכן שאביו קיבל מלגת מחקר בפסיכיאטרית ילדים מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
כהן, באותה עת סטודנט במכינה התיכונית של הטכניון האמריקאי בפסדנה, חזר לפלורידה ב-1966 וסיים את תיכון קורל גייבלס לפני שחזר לממפיס, היכן שאביו ביסס את הפרקטיקה שלו בפסיכיאטריה פרטית.
כהן למד תואר ראשון באוניברסיטת ואנדרבילט, בנאשוויל, טנסי ב-1971. ב-1973 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ממפיס.
בזמן כהונתו במשך שלוש שנים כיועץ משפטי למשטרת ממפיס, כהן החל להתבלט פוליטית משנבחר לכינוס החוקתי של טנסי ב-1977 בגיל 27 בלבד והאסיפה בחרה בו כסגן נשיא.
לאחר מכן, הוא נבחר לכהן במועצת המחוז של שלבי בטנסי, כשהוא משרת שם בין השנים 1980-1978. במהלך כהונתו במועצה, הוא סייע רבות להקמת המרכז הרפואי האזורי של ממפיס, במימון קהילתי.
ב-1980, הוא כיהן כשופט במחוז שלבי וכן היה ציר לוועידה הדמוקרטית הלאומית, במערכות הבחירות של השנים 1980, 1992 ו-2004.
כהן נבחר לסנאט של טנסי ב-1982 כסנאטור המייצג את המחוז ה-30, אשר כולל חלקים של ממפיס והעיר התחתית שלה.
הוא כיהן במשרה זו למשך 24 שנה.
במשך 18 שנה, כהן שאף לביטול האיסור על ההגרלות בחוקה של מדינת טנסי.
מאמציו נשאו פרי ב-2002 ובטנסי יש כעת תוכנית לוטו למלגות לסטודנטים בטנסי, אשר אומצה שנה לאחר מכן.
תוכנית הלוטו נחשבת כהישג הגדול ביותר של כהן בקריירה שלו כסנאטור של מדינת טנסי.
כהן גם יזם חקיקה להרחבת הנגישות הקהילתית לטיפול רפואי, זכויות הגנה לחיות, השבת זכויות הצבעה, מתן דרגת רישון נהיגה לבוגרי תיכון ומעלה ומימון בתחום האומנות.
כהן היה נחשב אחד מהסנאטורים הקשוחים ביותר בטנסי וכבעל כושר דיון והוא מפורסם בסגנונו הישיר.
אחד מהכתבים של טנסי תיאר אותו כ "מאוד ישיר, מאוד עקשן והרבה יותר מחושב משאר הקולגות שלו".
כהן הוא היהודי הראשון שכיהן בסנאט של טנסי מאז 1958.
ב-1996, כהן רץ למושב בבית הנבחרים של ארצות הברית עבור המחוז ה-9 של טנסי, כאשר עמיתו הדמוקרטי מטנסי, שכיהן בתפקיד מזה 22 שנה, הרולד פורד "סיניור", הכריז על פרישה.
הבן שלו, ג'רולד פורד "ג'וניור", בן ה-26, התחרה עם כהן על מועמדות המפלגה בפריימריס הדמוקרטים.
במהלך המרוץ כהן אמר: "ביליתי ארבע עשרה שנה בסנאט [של טנסי], היה לי את הניסיון ולא מצא חן בעיני הרעיון [שהמושב] יהיה ירושה משפחתית".
כהן הפסיד את הפריימריס לפורד בהפרש של 25%.
בהתייחסו לפורד, בן מיעוטים שחור, שהצליח הרבה יותר ברבעים בעלי רוב שחור למרות חוסר ניסיונו, הוא אמר: "זה בלתי אפשרי למישהו שאינו אפריקאי-אמריקאי לקבל מספר קולות רב בקהילה האפריקאית-אמריקאית...כנגד מתחרה בולט.
העובדה היא, שאני לבן ולא נראה כי זה משנה מה תעשה".
מאוחר יותר, כהן הודה שאמרותיו היו "לא רצויות", אבל גם ציין כי: "גזע הוא עדיין גורם חשוב בהצבעה".
כהן לא היה צריך לפרוש מהמושב שלו בסנאט כדי לרוץ לפריימריס; סנאטורים בסנאט של טנסי מכהנים ארבע כהונות רצופות וכהן לא היה צריך להתמודד במערכת בחירות לבחירה מחדש לסנאט של טנסי עד 1998.
בתחילת אפריל 2006, כהן הכריז שהוא רץ שוב למושב המחוז ה-9 של טנסי; פורד לא רץ לבחירה מחדש למושב זה.
כהן היה המועמד הראשון עם שם ידוע מחוץ לאזור ממפיס אבל עמד מול ארבעה עשר מתחרים נוספים בפריימריס.
העיתון היומי של ממפיס, "דה קומרשל אפיל", הודיע על תמיכה בכהן.
כהן ניצח בפריימריס ב-3 באוגוסט בהפרש מכריע של 4,000 קולות למרות שמי שיצא מקום שני במרוץ הוציא בבחירות פי שניים מכהן.
למעשה, שישה מתחרים דמוקרטים בפריימריס, גייסו יותר כסף ממנו.
הוא לקח הרבה מחוזות עם רבעים שחורים בהפרשים ניכרים.
בבחירות הכלליות בנובמבר, הוא התמודד מול הרפובליקני מרק וואייט והמועמד העצמאי, ג'ייק פורד, אחיו הצעיר של ג'רולד פורד ג'וניור.
למרות שהמחוז ה-9 של טנסי הוא מחוז דמוקרטי כבד, ג'ייק פורד נתפס כמתחרה רציני במרוץ משום שהשם שלו היה ידוע מאוד בקרב המצביעים השחורים של ממפיס.
משפחת פורד היא כוח פוליטי חזק בקהילה השחורה בממפיס מאז ימיו של הדמות הפוליטית אדוארד הול "בוס" קראמפ.
המרוץ האמיתי היה, למעשה, בין כהן לג'ייק פורד.
וואיט לא נתפס כגורם רציני.
כהן נתמך על ידי ראש העיר של ממפיס, ווילי הרנטון וראש העיר של מחוז שלבי, איי.סי וורטון, אשר שניהם גם שחורים וגם חברים במפלגה הדמוקרטית.
הוא גם נתמך על ידי פעילי מפלגה דמוקרטים מקומיים, שחשבו כי האח הבכור במשפחת פורד מתון מדי בדעותיו.
למרות זאת, הרבה מהערים בעלי השפעה של הכמרים השחורים סירבו לתמוך בכהן ואיגוד הכמרים השחורים המקומי הצביע באופן מכריע לתמוך במועמדותו של ג'ייק פורד.
משפחת פורד עצמה הייתה מפולגת.
בזמן שהאח הבכור, הרולד, נשאר נייטרלי, אף על פי שהתרוצצו שמועות על מזימה בין שני הקמפיינים של האחים, הבן דוד של הרולד, עורך דין בתעשיית הבידור, ג'ו פורד, הודיע על תמיכה בכהן בבחירות הכלליות, אחרי שהוא סיים במקום השלישי בפריימריס.
הרולד פורד האב, הודיע על תמיכה בבנו הצעיר ג'ייק.
ב-8 באוקטובר 2006, כהן, פורד הצעיר וואייט השתתפו בעימות טלוויזיוני בממפיס.
בין הנושאים בדיון היו הנושאים של עיראק, מריחואנה רפואית, חינוך והתיקון לחוקה בחוק ההגנה על הנישואים.
פורד תקף את הרקורד של כהן בסנאט של טנסי, כולל ההתנגדות שלו לתיקון החוקה להגנת הנישואים, התמיכה שלו במריחואנה רפואית והרקורד שלו בנוכחות בהצבעות.
כהן הגיב על ידי עמידה מאחורי הרקורד הציבורי שלו, כשהוא מצביע על כך שלפורד אין ניסיון במשרה ציבורית ומציין כי פורד ישב בכלא ונשר מבית ספר תיכון.
כהן ניצח בבחירות הכלליות בהפרש מכריע, עם 60% מהקולות, לעומת 22% של פורד הצעיר ו-18% של וואיט.
מהקולות של כהן, 60% באו ממצביעים שחורים.
כהן הוא היהודי הראשון שמייצג את טנסי בקונגרס, כמו גם הדמוקרט הלבן הראשון בתפקיד מרכזי מטעם ממפיס מאז שג'ורג' גריבר הובס בידי הרפובליקני דן קייקנדאל ב-1966. בנוסף, הוא גם היהודי הראשון המייצג מחוז עם רוב שחור, כמו גם בין חברי הקונגרס הלבנים המעטים שייצגו מחוז בעל רוב שחור.
לפני שנבחר, סיפר כהן לכתבים כי הוא ישאף להפוך להיות החבר הלבן הראשון בשדולת חברי הקונגרס השחורים (CBC), אך מאוחר יותר נסוג מהחלטתו זו, לאחר שחברים בשדולת השחורים, שהושפעו מאחד ממיסדי השדולה, ויליאם לייסי קליי "סיניור", הודיעו כי הם לא יאפשרו חברות לבן אדם שאינו שחור.
קליי הריץ מזכר בין חברי השדולה כי "זה קריטי לחלוטין" שחברות בשדולה תישמר כ"בלעדיות לאפריקאים אמריקאים".
למרות שחוקי העזר של השדולה אינם מחייבים חברות רק לשחורים, עד אז כל החברים היו רק שחורים.
עם המהפך של הדמוקרטים, בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006, יו"ר בית הנבחרים הטריה, ומנהיגת הרוב החדשה, ננסי פלוסי, מינתה את כהן לכהן בוועדת המשפטים, אשר הייתה העדפתו הראשונה של כהן כתפקיד בוועדה.
פלוסי גם מינתה אותו לוועדת בית הנבחרים לתחבורה ותשתיות.
בחודש הראשון שלו בקונגרס, כהן הצביע בעד כל מרכיבי "תוכנית מאה השעות" של המפלגה הדמוקרטית, התוכנית של פלוסי ומפלגת הרוב הטרייה בקונגרס.
זה כלל גם את העלאת שכר המינימום הפדרלי-ארצי, דרישה משר הבריאות ושירותי האנוש לנהל משא ומתן להורדת מחירי התרופות והפחתת הריבית להלוואות סטודנטים.
כהן היה גם מבין היוזמים של חוק בית הנבחרים 23, חוק ברמה הצהרתית אשר מביע את "תחושת הקונגרס שהנשיא לא צריך להורות על הסלמה [במלחמת עיראק ] [על ידי העלאת] במספר הכולל של הכוחות המזוינים המשרתים בעיראק", כמה שנודע כ"תוכנית תגבור הכוחות" של הנשיא בוש.
ב-27 בפברואר 2007, כהן יזם הצעת חוק בבית הנבחרים שמתנצל בפני האפריקאים האמריקאים על העבדות ועל חוקי מערכת ג'ו קראו, חוקי ההפרדה בין לבנים ושחורים במוסדות ציבוריים ושנמשך כ-100 שנה אחרי ביטל העבדות.
כהן ציין כי שום נשיא לא התנצל באופן רשמי על היתר העבדות.
הצעת החוק הצליחה למשוך שלושים ושישה מחוקקים נוספים עד סוף אותו יום.
כהן עשה מסע לעיראק בין ה-4 ל-7 באוקטובר 2007, במסגרת משלחת הקונגרס ל"בחינת העובדות".
כהן ציין שההתרשמות שלו הייתה שהמדינה הייתה "לא במצב טוב" ושהכלכלה שלה "נהרסה".
כהן נפגש עם חיילים שהתלוננו שהשיבוצים הארוכים שלהם גורמים לגירושין.
כשכהן העלה את דאגתו זו מול הגנרל דייוויד פטריאס, פטריאס אמר לכהן שהחיילים מגזימים בטיעונים.
אחרי שנפגש עם ראש הממשלה, נורי אל מליכי, כהן תיאר אותו כ"אופטימי מדי", כשהוא מציין את ההצהרה ה"מוזרה" שלו שמלחמת הדתות בעיראק נגמרה.
למרות ההצלחה הניכרת שלו בקרב הקהילה השחורה בבחירות, רבים מהפעילים הפוליטיים השחורים חשים אכזבה להיות מיוצגים על ידו.
מלבד התחושה כי המחוז ה-9 צריך להיות מיוצג בידי דמוקרט שחור, דעותיו הליברליות מבחינה חברתית גם היו לו למכשול.
לדוגמה, התמיכה שלו בהצעת החוק לפשעי שנאה משכה התנגדות חזקה במיוחד, בגלל שכללה סעיף על נטייה מינית.
כהן טוען כי שכל אחד מהחברים בשדולת הקונגרס של השחורים הצביע בעד הצעת החוק ושהאח הבכור במשפחת פורד, הרולד, הצביע בעד הצעת החוק במושב הקונגרס הקודם.
למרות זאת, רבים מהכמרים השחורים מנסים להתאחד מאחורי מועמד שחור מוסכם שיתמודד מול כהן בפריימריס הדמוקרטיים הבאים.
כהן הוא בעל עמדות פוליטית ליברליות שמאלניות בנושאים רבים, כולל תמיכה חזקה לנושא של הגנת הסביבה, התנגדות לממשל בוש בנושא מלחמת עיראק ותמיכה בזכותה של האישה להפלה.
כתומך בהרחבת המימון למחק ופיתוח במקורות אנרגיה חלופית, הוא תומך בהטלת מס על רווחי היתר של חברות הנפט.
כהן צוטט בעבר כאומר כי הוא מאמין ביטוח רפואי ראוי היא "זכות בסיסית" לכל האזרחים.
כהן תומך בשוויון המינים, הפרדת הדת מהמדינה, מס פרוגרסיבי, שימוש במריחואנה לצורכי רפואה, זכות נשיאת נשק אישי ועונש המוות.
הוא אחד מהנציגים הבודדים מאזור הדרום השמרני שתומך בנישואי הומוסקסואלים.
כהן היה חבר של המוזיקאי וורן זבון שהכליל אותו ברשימת התודות באלבומו האחרון, הרוח.
כהן נתן את נאום ההספד בעצרת לזכרו של המוזיקאי בווסטווד, קליפורניה.
בביתו של כהן יש חדר שלם המוקדש לאוסף בעל 3,000 פריטים של סיכות ענידה של קמפיינים.
כהן הופיע בכמה דקות מסך בסרט הפירמה, בסצנת המסעדה עם טום קרוז וג'ין הקמן.
הוא גם הופיע כניצב בסרט נוסף של עיבוד לרומן של ג'ון גרישם, הלקוח.
כהן הופיע בתוכנית דה קולברט ריפורט, ב-1 במרץ 2007, בפינתו הפוליטית, "עדיף שתדע על המחוז הזה".
סטיבן צ'ארלס "סטיב" ויליאמס הוא כדורגלן-עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
ויליאמס, יליד רומפורד שבהברינג, לונדון, החל את הקריירה שלו בסאות'המפטון, לאחר שהתקבל למועדון והצטרף אליו ישירות מבית הספר.
הוא חתם על חוזה המקצוען ב-1975, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1 - 0 על פורטסמות' ב-6 באפריל 1976, לאחר שהחליף את פיטר אוזגוד שהודח מההרכב בשל בעיות משמעת.
הוא זכה למוניטין של קשר בעל רמת משחק גבוהה, בעיקר בתחום של טיפול בכדור המשחק ומסירות.
בעונתו המלאה הראשונה (1976/1977) הוא נבחר כשחקן השנה של המועדון וזומן לנבחרת אנגליה עד גיל 21. בעונת 1978/1979 הוא שיחק ברוב משחקי גביע הליגה, כולל במשחק הגמר שהסתיים בהפסד 2 - 3 לנוטינגהאם פורסט.
הוא החליף את אלן בול בתפקיד הקפטן, והוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה-FA ולמקום השני בליגה הראשונה בעונת 1983/1984.
ב-12 ביוני 1983 ערך ויליאמס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה, במשחק מול נבחרת אוסטרליה.
הוא השתתף בחמישה משחקים נוספים, ובארבעה משחקים במדי נבחרת אנגליה ב'.
בעונה שלאחר מכן הרגיש המאמן לורי מקמנמי כי הוא הגיע למיצוי יכולותיו בסאות'המפטון, ותחושה זו השפיעה על שחקנים אחדים ובהם ויליאמס.
בסופו של דבר החליט ויליאמס לעזוב את סאות'המפטון, ובדצמבר 1984 הועבר לארסנל תמורת 550,000 לירות שטרלינג.
בסך הכל הוא השתתף ב-349 משחקים במדי סאות'המפטון, והבקיע בהם 27 שערים.
ויליאמס ערך את הופעת הבכורה שלו בדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר ב-1 בינואר 1985, ובהמשך אותה עונה השתתף ב-17 משחקים נוספים, כשהוא מפגין יכולת טובה כמו זו שהפגין בסאות'המפטון.
אולם, בעונתו השנייה בארסנל (1985/1986) הוא סבל מפציעה באצבעות כף הרגל ובשרירי מיתר הברך, וכתוצאה מכך הוגבל מאוד מבחינת מספר דקות המשחק שלו.
ג'ורג' גרהאם אימן את ארסנל בתקופה שבה ויליאמס החלים מפציעתו, ובתקופה הראשונה שבה חזר להרכב הוא הפגין רמת משחק גבוהה בצד הימני של חוליית הקישור, לצידו של דייוויד רוקאסל הצעיר, שם החליף את סטיוארט רובסון.
המועדון זכה בגביע הליגה בעונתו הראשונה של גרהאם, והיה זה התואר הראשון שבו זכה ויליאמס.
הוא המשיך לשחק בארסנל גם בעונה שלאחר מכן, אך לאחר ההפסד למנצ'סטר יונייטד בינואר 1988 הוא הודח מההרכב על מנת לאפשר למייקל תומאס לשחק במרכז הקישור, ובשלב מאוחר יותר הוחתם לי דיקסון, שתפס את מקומו של ויליאמס בצד הימני של ההגנה.
ויליאמס לא הצליח לזכות מחדש במקום קבוע בהרכב, הסתכסך עם המאמן ג'ורג' גרהאם, וביולי 1988 הועבר ללוטון טאון.
בסך הכל הוא השתתף ב-121 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם חמישה שערים.
ויליאמס שיחק בלוטון במשך שלוש עונות, ולאחר מכן הצטרף לאקסטר סיטי.
באקסטר הוא היה גם עוזרו של אלן בול ששיחק עמו בסאות'המפטון.
הוא לא זכה להצלחה רבה בתפקיד זה, ופרש מכדורגל ב-1993.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא הקים עסק בתחום ההוצאה לאור של מגזינים באקסטר.
העסק היה מוצלח מאוד ובסופו של דבר החליט ויליאמס למכור אותו לשותפו העסקי.
בשנת 2003 הוא היה מעורב במיזם נדל"ן בדבון.
סטיבן ג'יימס "סטיב" האו הוא גיטריסט ומלחין אנגלי.
ידוע בעיקר בזכות חברותו בלהקת הרוק המתקדם יס.
האו גדל כצעיר מבין ארבעה אחים ברובע איזלינגטון שבלונדון.
מאוסף התקליטים של הוריו הוא שאב השפעות מרובות, כלס פול וברני קסל.
האו גם שאב השראה רבה מצ'ט אטקינס אותו סיפר ששמע לראשונה בשנת 1959.
האו דחה הצעות מלהקת ג'טרו טאל ומ-The Nice כאשר חיכה לחתימה על חוזה הקלטות עם להקתו דאז Bodast, אך חברת התקליטים פשטה את הרגל.
לאחר מכן, קיבל האו הצעה להצטרף ללהקת יס ולהחליף את הגיטריסט אשר השתתף בשני האלבומים הראשונים של הלהקה פיטר בנקס.
האו הצטרף ללהקת יס באפריל 1970. הוא נסע להתבודד בחווה עם הלהקה על מנת לכתוב חומרים חדשים, והחל להופיע עם הלהקה ביולי אותה השנה.
האו גם הצטלם עם הלהקה לעטיפה אשר הופצה בארצות הברית של אלבומה השני של הלהקה Time and a Word על אף שבהקלטות האלבום כלל לא השתתף.
החל מאלבום הבכורה שלו עם הלהקה The Yes Album, שילוב צלילי הגיטרות החשמלית והקלאסית של האו עם קולו של ג'ון אנדרסון, הבס של כריס סקווייר והקלידים של טוני קיי היו לחלק מהותי בסאונד המוקדם של הלהקה.
הצטרפותו של ריק וייקמן לאחר עזיבתו של קיי את הלהקה טרם הקלטת אלבומה Fragile השלימה את צלילה הייחודי של הלהקה.
לקראת האלבום הבא, הוסיף האו למגוון צליליו המגובשים גיטרת-פדאל (מעין צוואר גיטרה חשמלית אשר מופעל באמצעות פדאל, בעל צליל המזכיר גיטרת סלייד) אשר הוסיפה לצלילה של הלהקה נופך של פרוג-רוק לקראת האלבום Close to the Edge.
ההשפעות המוזיקה הקלאסית והג'אז על האו, בתוספת נטייתו לנסיינות מוזיקלית, עזרה ליס להפוך לאחת מהלהקות המובילות ברוק המתקדם.
למרות שבמהלך שנות השבעים עברה הלהקה מספר שינויים פרסונליים, נשארו האו, אנדרסון וסקוויר עמוד התווך של ההרכב במהלך כל אותה התקופה.
בתחילת שנות השמונים עזבו וייקמן ואנדרסון את הלהקה, והוחלפו כעבור מספר שבועות בטרבור הורן וג'ף דוונס.
עזיבתו של וייקמן הייתה קשה במיוחד להאו, אשר האמין ששניהם ביחד מוציאים את המיטב האחד מן השני.
האו המשיך עם הלהקה עד לפירוקה ב-18 באפריל 1981. בשנת 1983, התאחדה הלהקה ללא האו, עם טרבור רבין בתפקיד הגיטריסט.
במהלך השנים הבאות, השתתף האו במספר אלבומים אשר הפיק הורן לאמנים אחרים.
בשנת 1988, פנה אנדרסון להאו, וייקמן וביל ברופורד בבקשה שיצטרפו אליו לפרויקט, אשר בסופו של דבר הפך להיות האלבום Anderson Bruford Wakeman Howe.
בשנת 1993 ניגן האו את תפקידי הגיטרה באלבום Symphonic Music of Yes, אשר הציג גרסאות כיסוי בעיבודים סימפוניים לשיריה של הלהקה.
בשנת 1995 הצטרף האו באופן רשמי ללהקה פעם נוספת ומאז הוצאת האלבום Keys to Ascension שותף האו בכל האלבומים אשר הוציאה לאור הלהקה.
למרות הבעיות אשר חווה באותה התקופה בלהקת יס, נבחר האו על ידי מגזין Guitar Player כ"גיטריסט הטוב ביותר" במשך חמש שנים רצופות (1977-1978).
ובשנת 2003 נבחר במקום ה-69 ברשימת מאה הגיטריסטים הטובים ביותר של כל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
בשנת 1981, הקים האו עם גון וויטון מקינג קרימזון, קרל פאלמר מאמרסון לייק ופאלמר וג'ף דוונס מלהקת דה באגלס את להקת אסיה.
לאחר שני אלבומים, עזב האו את הלהקה בעקבות חילוקי דעות עם דוונס במהלך החזרות להקלטות האלבום השלישי.
כאשר הקים דוונס את הלהקה מחדש בשנת 1992, חזר האו והשתתף בהקלטות האלבום Aqua, ואף ניגן כאורח מיוחד של הלהקה בסיבוב ההופעות.
בשנת 1996 האו ניגן בשיר אחד באלבום הלהקה Archiva Vol.
1, ובשנת 2001 ניגן באלבום Aura בשני שירים.
בשנת 2006, לאור האיחוד הרשמי של הלהקה, חזר האו לנגן עם הלהקה, הקליט עימה שני אלבומי איחוד ו-DVD.
בשנת 1985, הקים האו את הסופרגרופ GTR עם הגיטריסט לשעבר של להקת ג'נסיס, סטיב האקט.
הם הקליטו אלבום אחד, כשמה של הלהקה, אך הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר מכן בשל חילוקי דעות בין האקט להאו בנושא חלוקת הרווחים.
באוקטובר 1975 הוציא לאור האו את אלבום הסולו הראשון שלו Beginnings.
בהקלטות האלבום השתתפו חבריו ללהקת יס דאז, אלן וויט, דיל ברופורד ופטריק מוראז.
באלבומו השני בקריירת הסולו The Steve Howe Album אשר יצא בשנת 1979, ניגן האו לבדו במחצית מהשירים ואותם החברים אשר ניגנו איתו באלבום הקודם, בתוספת הזמרת קלייר האמיל, הצטרפו למחצית השנייה של השירים.
מאז שנת 1991, הוציא האו אלבום סולו כמעט כל שנה.
כולל הופעת אורח של דילן האו, בנו של סטיב, אשר בשלב זה כבר היה מתופף ג'אז מוערך בזכות עצמו, באלבום האינסטרומנטלי Quantum Guitar, אשר יצא בשנת 1998.
סטיבן אלן "סטיב" הרפר הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
בשנת 1993 רכשה ניוקאסל יונייטד את הרפר מקבוצת נעוריו תמורת סכום סמלי.
הרפר שימש כשוער המחליף בניוקאסל ועד מהרה הושאל למספר קבוצות בליגות המשנה.
הרפר שיחק במשך שש השנים הללו ב-5 קבוצות שונות.
לבסוף, בשנת 1999 חזר הרפר לניוקאסל וערך את הופעת הבכורה בליגה הבכירה אך לרוב שימש כשוער מחליף לשי גיבן.
ב-2002 ערך הרפר מספר הופעות בליגת האלופות, כולל בניצחון 0–1 בשלב הבתים נגד יובנטוס באצטדיון סנט ג'יימס פארק, וסייע לניוקאסל להעפיל לשלב הבא.
ב-2009 חתם הרפר על חוזה לשלוש שנים בקבוצה, ולאחר עזיבתו של גיבן הפך לשוער הראשון של הקבוצה לאחר 16 שנים במועדון.
ב-6 במרץ 2010 ערך את הופעתו ה-50 ברציפות בניצחון 1–6 על בארנסלי.
ב-23 במרץ 2010 שמר הרפר על שער נקי בפעם ה-19 באותה עונה בניצחון 0–1 על דונקסטר רוברס, ובכך שבר את שיא מספר המשחקים ללא ספיגה בעונה אחת, שיא שלא נשבר מאז עונת 1992/1993.
לקראת עונת 2013/2014 חתם הרפר בהאל סיטי.
ב-22 בינואר 2016 חתם בסנדרלנד עד לסוף העונה כשאחריה פרש ממשחק פעיל.
סטיבן וייטמיר הוא בובנאי אמריקאי.
הוא עובד בחברת ג'ים הנסון, בסדנאות שומשום ובאולפן החבובות של דיסני.
בילדותו, הוא הצהיר כי הוא מתעניין בבובנאות.
הוא למד בבית ספר התיכון ברקמר, והכינוי שלו היה "קרמיט" בגלל העניין שלו בחבובות.
הוא בנה גרסה גסה משלו של החבובות של הנסון.
וייטמיר הופיע לראשונה בטלוויזיה המקומית באטלנטה עם בובתו, אוטיס.
הוא עבד עם בובות לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, ובסופו של דבר התקבל לעבודה.
וייטמיר עובד על החבובות בשנת 1978. מאז וייטמיר נכנס לפרויקט החבובות והופיע בין היתר בסרטי החבובות בסרט המבוך, ובעוד כמה תוכניות טלוויזיה וסרטים של חברת ג'ים הנסון.
החל משנת 1990, בעקבות מותו של ג'ים הנסון, וייטמיר מדבב שתי דמויות מרכזיות ומוכרות קרמיט הצפרדע ואריק.
הדמויות המקוריות שלו בחבובות הן פו-פו, שפתיים, ריזו העכברוש, פפה מלך החסילונים ובין הארנב.
בעקבות מותו של ריצ'רד האנט והפרישה ממקצוע הבובנאות של ג'רי נלסון, וייטמיר קיבל גם את ביקר ואת סטטלר.
וייטמיר דיבב את קרמיט עד 2017, כאשר הוא פוטר בידי חברת דיסני בשיחת טלפון, התפקיד של קרמיט הועבר למאט ווגל.
סטיבן "סטיב" ארל לואיס הוא אתלט עבר אמריקאי.
הוא אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 3 זהב ושיאן עולם.
לואיס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) קבע לואיס שיא עולם לנוער עד גיל 20 בריצת 400 מטר בשלב חצי הגמר בתוצאה של 44.11 שניות.
בשלב הגמר הוא סיים שלישי בתוצאה של 44.37 שניות.
בתוצאה שנמדדה לו הייתה, 43.69 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1990 זכה לואיס במדליית זהב בריצת 400 מטר ובהמשך אותה שנה הוא זכה גם באליפות ארצות הברית שנערכה בנורווק, קליפורניה במדליית זהב בריצה זו.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה לואיס בשתי מדליות, זהב וכסף.
בתוצאה שנמדדה לו הייתה, 43.41 שניות.
הקריירה של לואיס הופרעה רבות עקב מספר פציעות.
סטיב טוריי הוא מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון, מעבד ואיש חינוך.
ידוע בעיקר בשל נגינתו החלוצית על קונכייה במסגרת מוזיקת ג'אז מודרנית.
כמו כן פעיל בתחום ג'אז לטיני בנגינה קצבית על מאראקס ופעמון-פרה.
טוריי נולד בסן פרנסיסקו להורים ממוצא מקסיקני.
בגיל עשר החל לנגן על טרומבון.
משנת 1968 החל לנגן טרומבון בהרכב בראשותו של ראהסן רולאנד קירק, שאף היה זה שעודד אותו לחקור כלים מן האיים הקריביים ובפרט קונכיות-נשיפה מסוגים שונים.
ב-1970 ניגן והקליט עם קרלוס סנטנה וב-1972 השתתף במסע ההופעות של ריי צ'ארלס.
כן הקליט עם פול וינטר, דיזי גילספי ולורי אנדרסון.
משנת 1985 חבר בלהקת תוכנית הטלוויזיה סאטרדיי נייט לייב.
משנת 1988 חבר סגל בית הספר מנהטן למוזיקה.
סטיבן ג'יימס "סטיב" זאן הוא שחקן אמריקאי.
מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "לשרוד עד החופש", "להתאהב בסערה", "שוטרים ללא הפסקה", "אל תשחקו עם זרים", "יומנו של חנון", "סהרה", "רומן לא חוקי" ו"מועדון הלקוחות של דאלאס".
זאן נולד במארשל , מינסוטה, שבארצות הברית, בנם של זלדה וקרלטון אדוארד זאן, משפחה נוצרית-לותרנית.
הוא גדל במינסוטה ובמיניאפוליס ולמד במכללה לאומנויות "גוסטבוס אדולפוס " ובתיאטרון האמריקאי הרפרטוארי שבחסות "אוניברסיטת הרווארד".
זאן התגלה על ידי בן סטילר שגילה עניין ביכולת המשחק שלו וליהק אותו לתפקיד קטן בסרטו "מציאות נושכת" בשנת 1994.
ב-1995 שיחק בפרק אחד בסיטקום "חברים" בתור דנקן, בעלה הקנדי של פיבי לצורך גרין קארד בלבד.
זאן החל את דרכו כשחקן קולנוע לקראת סוף שנות ה-90 בקומדיה המוזיקלית "מה שאת עושה לי" בבימויו של טום הנקס בה שיחק בתור לני הייס, נגן הגיטרה של הלהקה אותה מנהל מר וייט (הנקס).
זאן שיתף פעולה עם טום הנקס גם ב-1998 בקומדיה הרומנטית המצליחה "יש לך הודעה" בתפקיד ג'ורג' פאפאס העוזר של ג'ו פוקס.
זאן הופיע בשנות ה-90 בהופעות משנה גם בסרטים "רומן לא חוקי" של סטיבן סודרברג בתפקיד גלן מייקלס חברו של שודד הבנק ג'ק פולי (ג'ורג' קלוני) ו"כוננות מיידית" של טוני סקוט.
ב-1999 זכה זאן להכרה ראשונה מצד מבקרי הקולנוע על הופעתו בקומדיה "הפי טקסס" בתפקיד האסיר הנמלט וויין וויין וויין ג'וניור, הופעה עליה הועמד זאן לפרס אינדפנדנט ספיריט, באותה שנה שיחק גם בקומדיה "להתאהב בסערה" בתפקיד אלן חברו טוב של בן הולמס (בן אפלק).
ב-2001 שיחק זאן במותחן "אל תשחקו עם זרים" בתפקיד פאולר אחיו הבעייתי של לואיס תומאס (פול ווקר) ובקומדיות "הבחורים בחיי" של פני מארשל בתור ריימונד האסק לצידה של דרו ברימור ו"להציל את סילברמן" של דניס דוגן בתפקיד וויין לפסייר.
ב-2003 הופיע זאן בקומדיית הפעולה "שוטרים ללא הפסקה" בתפקיד השוטר האנק רפרטי ובקומדיה "אבא בא לגן" בתור מרווין ממנהלי גן הילדים של צ'ארלי הניטון (אדי מרפי).
ב-2005 שיחק זאן בעיבוד הקולנועי עתיר התקציב לספר "סהרה" בתפקיד אל ג'ורדינו חברו של המהנדס הימי דרק פיט (מתיו מקונוהיי) ודיבב בסרט האנימציה "צ'יקן ליטל" את דמותו של החזיר ראנט.
ב-2006 הופיע במערבון הפעולה בהפקתו של לוק בסון "שודדות".
ב-2007 שיחק זאן בדרמה הצבאית הביוגרפית של ורנר הרצוג "לשרוד עד החופש" בתפקיד הטייס השבוי האמריקאי דוויין מרטין, זאן שהופיע בסרט לצידו של כריסטיאן בייל זכה לביקורות אוהדות על תפקידו המשני והועמד בפעם השנייה לפרס אינדפנדנט ספיריט.
ב-2008 שיחק בקומדיה בהפקתו של אדם סנדלר "טבע מוזר" בתור מנחה תוכנית הטבע פיטר גאולק וב-2009 השתתף זאן במותחן הפסיכולוגי "להתאהב בסערה" בתפקיד קליף ובדרמה הקומית "לגעת בך" בהפקתה ולצידה של ג'ניפר אניסטון.
ב-2010 שיחק זאן בקומדיה "יומנו של חנון" בתפקיד פרנק אביו של הילד גרג הפלי (זקרי גורדון), עליו חזר זאן גם בסרטי ההמשך "יומנו של חנון 2: רודריק שולט" ו"יומנו של חנון 3: קיץ קטלני".
בין 2010 ל-2013 שיחק זאן בסדרת הדרמה "טרמיי" בתפקיד הדיג'יי דייוויס מאקלריי.
ב-2013 שיחק זאן בדרמה "מועדון הלקוחות של דאלאס" בתור השוטר טאקר.
בשנת 2016 שיחק בדרמה הקומית "קפטן פנטסטיק" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-2017 שיחק בסרט "כוכב הקופים: המלחמה", הסרט התשיעי בסדרת "כוכב הקופים" על פי רומן מאת פייר בול.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע נערה גבוהה.
בשנת 2021 פורסם כי ישחק בסרט ההמשך נערה גבוהה 2 שהוקרן בפברואר 2022.
מאז 1994 זאן נשוי ליוצרת רובין פיטרמן, ולהם שני ילדים.
סטיבן ריצ'רד "סטיב" האקט הוא פזמונאי וזמר אנגלי.
האקט זכה לפרסומו העיקרי בתור הגיטריסט המוביל של להקת הרוק המתקדם ג'נסיס בין השנים 1977-1970. האקט עזב את הלהקה כדי לפתח את קריירת הסולו שלו.
ב-1986, האקט ייסד יחד עם הגיטריסט של להקות יס ואסיה, סטיב האו את הסופרגרופ GTR.
הלהקה הוציאה אלבום באותה שנה שנכנס למצעד המכירות בילבורד 200 בארצות הברית במיקום ה-11. כמו כן האלבום הנפיק את הסינגל המצליח "When the Heart Rules the Mind".
אולם, בעקבות עזיבתו של האקט את הלהקה ב-1987, היא התפרקה.
לאחר שהאקט עזב את GTR, הוא חזר לקריירת הסולו שלו ומאז הוא מוציא אלבומים ויוצא לסיורי הופעות על בסיס קבוע.
עבודותיו של האקט מגוונות, וכוללות סגנונות מוזיקה כגון: רוק מתקדם, מוזיקת עולם ומוזיקה קלאסית.
נגינתו השפיעה על נגני גיטרה רבים ביניהם אדי ואן היילן (ואן היילן), אלכס לייפסן (ראש), בריאן מיי (קווין) וסטיב רוטרי (מריליון).
האקט נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-2010 יחד עם שאר חברי להקת ג'נסיס, עבור תרומתם להתפתחות הרוק המתקדם.
סטיבן לורנס "סטיבי" וינווד הוא מוזיקאי אנגלי.
במהלך קריירה בת ארבעה עשורים, הספיק סטיבי וינווד להקים מספר להקות חשובות ומצליחות, ולזכות בהערכת הקהל והמבקרים גם כאמן סולו.
בין הלהקות בהן היה וינווד חבר היו ה-Spencer Davis Group, טראפיק והסופרגרופ Blind Faith.
לאורך השנים הוציא וינווד להיטים רבים, זכה בפרסי גראמי ושיתף פעולה עם אמנים שונים.
את הקריירה ארוכת השנים שלו החל כשהיה בן חמש עשרה.
וינווד, שכילד למד לנגן בפסנתר, כינור, גיטרה וסקסופון, סולק מבית הספר עוד לפני שמלאו לו 16 שנים.
אחיו, מאף, שהיה חבר ב-Spencer Davis Group, קפץ על ההזדמנות וצירף את אחיו המוכשר אל הלהקה.
בין השנים 1963 - 1967 ביצעו הספנסר דייוויס גרופ מספר רב של להיטים, שביססו את מעמדם כאחד מהרכבי הפופ החשובים והמצליחים באנגליה.
וינווד הצעיר הופיע איתם במועדונים שונים ברחבי אירופה, ואף כתב ושר שניים מהלהיטים הגדולים של ההרכב, "Gimme Some Lovin" ו- "I'm A Man".
והקליט יחד עם אמן הבלוז האמריקאי האולין וולף.
לאחר מכן הקים וינווד יחד עם אריק קלפטון וג'ינג'ר בייקר את הלהקה Blind Faith.
לאחר מספר שיתופי פעולה פתח בקריירת סולו עשירה.
סטיבן מייקל רוברט האווי הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור ואן מונטגומרי בסדרת הטלוויזיה "ריבה" (2007–2001) של רשת The WB ובזכות הופעתו בתור קווין בול בסדרה "חסרי בושה" (2021–2011) של רשת שואוטיים.
האווי נולד בסן אנטוניו, טקסס ב-12 ביולי 1977; בנם של קרלה נובינגר ושל השחקן ביל האווי; שבבעולותו בית ספר למשחק בפיניקס, אריזונה.
יש לו שני אחים; אח ואחות, בראט ותמי.
הוא למד בבית הספר התיכון עמק קרסנטה במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה ולאחר מכן למד במכללת נורת'איסטרן ג'וניור בסטרלינג , קולורדו, במשך שנתיים במלגת כדורסל.
מאוחר יותר הוא השתתף בסטודיו למשחק של אביו שם החליט שהוא רוצה להיות שחקן.
בשנת 1998 החל לשחק לראשונה בסרט העצמאי "Class", שנכתב ובוים על ידי אביו, ואף הוקרן בפסטיבל הסרטים בדנבר.
בשנת 2000 ביצע מספר תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "Get Real", "ER" ו"המופע של דרו קארי".
בשנת 2001 קיבל האווי את התפקיד הראשי הראשון שלו בטלוויזיה, כשלוהק לתפקיד ואן מונטגומרי בסיטקום "ריבה" בכיכובה של ריבה מקנטייר ברשת The WB.
האווי גילם תיכוניסט וכוכב קבוצת הפוטבול של בית הספר שמסולק מהבית כשהוריו מגלים שהוא מתכנן להתחתן עם חברתו ההריונית, שיין, וכתוצאה מכך הוא עובר לגור עם אשתו אצל ריבה; הסדרה סיימה את שידוריה לאחר שש עונות ב-2007. כמו כן הופיע האווי בקליפ של ריבה מקנטאייר לשירה "Every Other Weekend".
בשנת 2005 שיחק בסרט האקשן "סופרקרוס" בתפקיד קיי.סי קרלייל.
בשנת 2006 האווי גילם שיחק את וות'רבי בסרט אמנויות הלחימה "חי או מת" המבוסס על זיכיון משחקי הווידאו באותו שם
בשנת 2009 הוא שיחק בקומדיה הרומנטית "מלחמות הכלות", עם אן האת'ווי וקייט הדסון (עימה שיחק גם בסרט "ארוס בהשאלה" ב-2011, שוב בתור מושא האהבה שלה).
האוי גם גילם את התפקיד הראשי בסרט "סטן הלסינג" מ-2009, ובאותה שנה הופיע האווי גם בסדרת הרשת "CTRL" בגילומו של בן פילאר.
בשנת 2011 החל לגלם את קווין בול, אחת הדמויות הראשיות בסדרה הדרמה-קומית זוכת הפרסים "חסרי בושה" ברשת שואוטיים; סדרה זו מבוססת על הסדרה הבריטית "לגדול בלי בושה" ששודרה בערוץ 4 הבריטי.
בסדרה הוא מגלם את קווין בול, שכנם וחברם הקרוב של בני משפחת גלאגר.
ברמן בבר "האליבי", שמקבל אותו בירושה מבעליו הקודמים שהחשיב אותו כבנו.
הוא גילם דמות זו לכל אורך עונותיה של הסדרה עד לסיומה לאחר 11 עונות ב-2021.
בשנת 2013, הווי כיכב בפרק של "הבחורה החדשה" בתפקיד ג'קס, שחקן פוטבול מקצועי ומושא אהבתה של ג'ס (זואי דשנל).
באותה שנה הופיע בשלושה פרקים מתוך סדרת הדרמה והפשע "ילדי האנרכיה" שיצר, כתב והפיק קורט סאטר עבור רשת FX.
בשנת 2018 גילם את דני קופר בסדרת הדרמה הצבאית "אריות הים" ברשת CBS ועוקבת אחר יחידת העילית של אריות הים.
באותה שנה גילם את ריץ' בסרט הקומדיה של שירות הסטרימינג נטפליקס; הוא הוקרן בבכורה ב-23 במרץ 2018.
בשנת 2019 ביצע הופעת אורח בתור ג'ייסון בסדרה הקומית "בשבילי אתם מתים" של נטפליקס.
בהמשך, שיחק בסרט האקשן והקומדיה "שוטר על הדרך" בכיכובו של דייב בטיסטה.
בשנת 2022 שיחק בקומדיית האקשן "משמרת יום" בדמותו של מייק נזריאן; הסרט עלה לאקרנים בבכורה בסטרימינג של נטפליקס ב-12 באוגוסט 2022. בחודש מאי של אותה שנה לוהק הוואי לגלם את הדמות הראשית של הארי טסקר בסדרה "שקרים אמיתיים" המבוססת על הסרט באותו שם משנת 1994 בבימויו של ג'יימס קמרון.
הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-1 במרץ 2023 ברשת CBS.
ביוני 2007 התארס האווי לשחקנית והדוגמנית שרה שהי בזמן חופשה של השניים בהוואי.
ב-7 בפברואר 2009 נישאו השניים בלאס וגאס.
ב-8 ביולי 2009 נולד בנם הראשון, ויליאם וולף, בלידת מים בבית הזוג.
במרץ 2015, נולדו לזוג תאומים, בת ובן; ויולט מון ונוקס בלו.
גם לידה זו הייתה לידת בית.
האווי ושהי הגישו בקשה לגירושין במאי 2020. תהליך הגירושים הושלם בינואר 2021.
כיום מתגורר האווי בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנה סרט תפקידהערות1998Classג'יםמפיק-שותף 2005 סופרקרוס קיי.סי קרלייל 2006 חי או מת וות'רבי 2009 מלחמת הכלות דניאל ויליאמססקס והמסעדה הגדולה 2 אגניו סטן הלסינג סטן2011Conceptionג'ואל Losing Control טריארוס בהשאלה מרקוס2013Wrong Copsסנדי / מייקל2014In Your Eyesבו סומאס2015ניפגש בולהאלהמקאווי2016Love on the RunריקUnleashedסאם2018ריץ'Making Babiesג'ון קלי2019שוטר על הדרךפליקס2022משמרת יוםמייק נזריאן
סטיבן "סטיב" טיש הוא מפיק סרטים ואיש עסקים יהודי-אמריקאי.
הוא יו"ר וסגן הנשיא של הניו יורק ג'איינטס, קבוצת NFL בבעלות משותפת של בני משפחתו; כמו כן הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה.
הוא בנו של בוב טיש, לשעבר אחד מהבעלים של הניו יורק ג'איינטס.
טיש נולד בלייקווד, ניו ג'רזי, ארצות הברית למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת טאפטס.
במהלך לימודיו הוא החל את הקריירה שלו בתעשיית הקולנוע.
בנעוריו, טיש יצר מספר סרטים קטנים בתמיכה של סרטי קולומביה.
בשנת 1976 הוא עזב את קולומביה ויצר את "Outlaw Blues" - סרטו הראשון באורך מלא.
לאחר מכן, בשנת 1983 הפיק את הסרט "שעשועים מסוכנים" , בו הופיע, לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, טום קרוז.
בשנת 1984 טיש הפיק סרט טלוויזיה בשם "The Burning Bed", בו פארה פוסט מגלמת אישה מוכה; הסרט היה שנוי במחלוקת, אך זכה בעשר מועמדויות לפרס אמי.
טיש ייסד חברת הפקה משלו בשנת 1986, "The Steve Tisch Company" שמה, אשר התמחתה בסרטים למסך הקטן.
עם זאת, הוא גם הפיק כמה סרטים אשר זכו לשבחי ביקורת ובכלל "פורסט גאמפ", "אמריקה X", ו-"סנאץ'".
טיש זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וב-פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה עבור "פורסט גאמפ", שהיה מועמד בסך הכל ל-13 פרסי אוסקר (וזכה ב-6 מתוכם), סרט שעדיין נמצא ברשימת 20 הסרטים הרווחיים ביותר בארצות הברית.
כיום הוא שותף ב-"Escape Artists", חברת הפקות סרטים הממומנת בעיקר ממקורות עצמאיים, המבוססת על "Sony Pictures Entertainment", שהיא התוצאה של מיזוג בין "The Steve Tisch Company", בין החברה שבבעלות שותפיו טוד בלאק וג'ייסון בלומנטל, "Black & Blu".
בסתיו 2005 הפיקה "Escape Artists" את "The Weather Man" בכיכובו של ניקולס קייג'.
בדצמבר 2006 הפיצה החברה, באמצעות סרטי קולומביה, את "המרדף לאושר", בכיכובו של ויל סמית'.
פרויקטים אחרים של החברה כוללים את "Seven Pounds" (בשנת 2008, בכיכובו של ויל סמית'), "הנבואה" (בשנת 2009, בכיכובו של ניקולס קייג'), "חטיפת הרכבת התחתית 123" (בשנת 2009, בכיכובו של דנזל וושינגטון) ו"הזוג ריקרדו" (2021, בבימויו של אהרן סורקין ובכיכובה של ניקול קידמן)
בשנת 2007 טיש קיבל פרס ע"ש פי.
ברנום מטעם אוניברסיטת טאפטס בגין הישגים יוצאי דופן בתחום המדיה ובידור.
טיש מונה ליו"ר וסגן-נשיא בכיר של קבוצת הפוטבול האמריקנית ניו יורק ג'איינטס בשנת 2005. טיש זכה פעמיים בגביע וינס לומברדי, כאשר הג'איינטס זכו בסופרבול ב-2008 וב-2012. בתאריך ה-30 באפריל 2008, טיש, ביחד עם שאר מנהלי הקבוצה וכל צוות השחקנים, הוזמנו על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ו.
בוש והתארחו בבית הלבן כדי לציין את ניצחונם של הג'איינטס בסופרבול.
טיש היה נשוי פעמיים; נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין.
בשנת 1996, טיש התחתן עם ג'יימי לי אן אלכסנדר.
יש להם שלושה ילדים, שתי בנות ובן.
טיש הוא האדם היחיד שאי פעם זכה גם בפרס אוסקר וגם בסופרבול.
בתחילת 2015 תרם 10 מיליון דולר לחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, שישנה את שמו ל"בית הספר לקולנוע וטלוויזיה על שם סטיב טיש".
ברודריק סטיבן "סטיב" הארווי הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה, שחקן ושדרן רדיו אמריקאי, המנחה את תוכנית האירוח The Steve Harvey Morning Show ואת סכסוך משפחתי.
הארווי נולד ב-17 בינואר 1957 לג'סי, כורה פחם, ולאלואיז, עקרת בית.
שמו הראשון ברודריק נקרא על שמו של השחקן ברודריק קרופורד.
בהמשך עברה משפחתו של הארווי להתגורר בקליבלנד שבאוהיו, לרחוב East 112th, כאשר בשנת 2015 שמו של רחוב זה שונה כאות כבוד ל'דרך סטיב הארווי' (Steve Harvey Way).
סיים תיכון בגלנוויל אוהיו בשנת 1974. לאחר התיכון למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית ובאוניברסיטת המדינה קנט.
בצעירותו עבד בעבודות מזדמנות בהן דוור, סוכן מכירות של חברת ביטוח, מנקה שטיחים ומתאגרף.
בשנים 1994–1995, כיכב בסיטקום "Me and the Boys" ברשת ABC, בדמותו של סטיב טאוור, אלמן עם שלושה בנים שמנהל חנות וידאו.
משנת 2010 הוא מנחה את תוכנית הבידור Family Feud .
הארווי נבחר להנחות את תחרות מיס יוניברס ב-2015. בעת ההכרזה על הזוכה טעה הארווי והכריז בטעות על מיס קולומביה כעל זוכה במקום מיס הפיליפינים.
הארווי תיקן את טעותו לאחר דקות ספורות כשמיס קולומביה כבר עמדה נרגשת עם סרט וכתר הזכייה.
בשנת 2022 החל להנחות את תוכנית המציאות-המשפטית "Judge Steve Harvey" ברשת ABC, שמסגרתה דומה במקצת לתוכנית המיתולוגית "השופטת ג'ודי".
הסדרה עלתה בבכורה ב-4 בינואר 2022 והרשת הזמינה לתוכנית עד כה 10 פרקים.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025המנחה הטוב ביותר בשעשועוןCelebrity Family Feud
סטיב יאנג הוא שחקן פוטבול לשעבר ששיחק בעמדת הקוורטרבק בליגת ה-NFL במשך 15 עונות.
הוא זכה עם סן פרנסיסקו 49' שלוש פעמים בסופרבול, נבחר פעמיים ל-MVP של העונה הסדירה ופעם אחת ל-MVP של משחק הסופרבול.
ב-2005 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני וב-2001 לחבר בהיכל התהילה של פוטבול המכללות.
יאנג נולד בסולט לייק סיטי שביוטה, בן למשפחה מורמונית, אמונה שהוא דבק בה גם בחייו הבוגרים.
הוא למד בתיכון בגרינוויץ' שבקונטיקט והצטיין בפוטבול, כדורסל ובייסבול.
בשנים 1981 עד 1983 שיחק פוטבול באוניברסיטת בריגהאם יאנג ביוטה.
החל מעונתו השנייה היה הקוורטרבק הפותח של הקבוצה, בעונתו האחרונה הוביל את הקבוצה למאזן 1-11 וזכייה במשחק ההולידיי בול בו גברה בריגהם יאנג על אוניברסיטת מיזורי.
יאנג הוביל בעונה זו את כל שחקני ה-NCAA בהשלמת מסירות (306), באחוזי השלמת מסירות (71.3%), ביארדים במסירה (3,902), בטאצ'דאונים במסירה (33) ובמדד היעילות לקוורטרבק.
מאפיין בולט שלו כשחקן היה יכולת הריצה שבזכותה רשם עוד 8 טאצ'דאונים ו-444 יארד באותה עונה.
הוא סיים שני בבחירה לגביע הייזמן ונבחר לנבחרת העונה ב-NCAA.
על הישגיו נבחר ב-2001 להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
קריירה בליגת הפוטבול האמריקאית ובליגת ה-NFL
ב-1984 חתם יאנג על חוזה ל-10 שנים תמורת 40 מיליון דולר בקבוצת לוס אנג'לס אקספרס מליגת הפוטבול האמריקאית (USFL).
הייתה זו ליגה מקצוענית בתחילת דרכה שניסתה להתחרות בליגת ה-NFL ויאנג היה מהשחקנים הצעירים הבולטים שהחלו בה את דרכם.
יאנג שיחק בקבוצה במשך שתי עונות בטרם התפרקה הקבוצה והליגה כולה.
יאנג נבחר בבחירה הראשונה בדראפט ההשלמה של ה-NFL על ידי טמפה ביי באקנירס.
הבאקנירס היו מהקבוצות הגרועות בליגה ובשתי העונות בהן שיחק יאנג בשורות הקבוצה הוא סיים במאזן של 16-3 כקוורטרבק פותח.
באפריל 1987 עבר יאנג בטרייד לסן פרנסיסקו 49' בתמורה לבחירות דראפט בסיבוב השני והרביעי.
בסן פרנסיסקו שימש יאנג כמחליפו של הקוורטרבק הפותח ג'ו מונטנה, בעונות 1987 עד 1990 שותף ב-35 משחקים מהם פתח ב-10 והציג יכולת טובה כמחליף.
בשנים אלו זכה עם הקבוצה בסופרבול XXIII ובסופרבול XXIV.
בסיום עונת 1990 נפצע מונטנה ונאלץ לעבור ניתוח בכתפו שהשבית אותו ממשחק בעונת 1991. יאנג קיבל את תפקיד הקוורטרבק הפותח של הקבוצה.
הוא סיים את העונה במאזן של 5-5 והחמיץ במהלכה חמישה משחקים בשל פציעה בברכו.
בעונה זו רשם 2,517 יארד ו-17 טאצ'דאונים במסירה.
סן פרנסיסקו לא העפילה באותה עונה לפלייאוף.
בעונת 1992 עדיין היה מושבת מונטנה מפעילות.
יאנג פתח בכל 16 משחקי הקבוצה והוביל אותה למאזן 2-14. הוא הוביל את הליגה עם 25 טאצ'דאונים במסירה ומסר ל-3,465 יארד.
כמו כן הוביל את הליגה בשיעור השלמת מסירות ובמדד היעילות לקוורטרבק.
בפלייאוף נוצחו סן פרנסיסקו בגמר ה-NFC על ידי דאלאס קאובויס.
יאנג זכה באותו עונה בתואר ה-MVP של ה-NFL ובתואר שחקן ההתקפה של השנה.
לפני עונת 1993 עבר ג'ו מונטנה לקנזס סיטי צ'יפס ויאנג נותר בקבוצה כקוורטרבק הראשי.
העונה הסתיימה במאזן 6-10 והפסד בפעם השנייה ברציפות לדאלאס קאובויס בגמר ה-NFC.
גם בעונה זו הוביל יאנג את הליגה עם 29 טאצ'דאונים במסירה ובמדד יעילות.
עונת 1994 הייתה עונת השיא בקריירה של יאנג.
הוא הוביל את סן פרנסיסקו למאזן 3-13. הוא נבחר בפעם השנייה ל-MVP של הליגה לאחר שהשיג 3,969 יארד במסירה, 35 טאצ'דאונים (ראשון בליגה), 70.3% השלמת מסירות (ראשון בליגה) ומדד יעילות של 112.8 נקודות, שיא NFL.
לכך הוסיך גם 7 טאצ'דאונים בריצה.
בפלייאוף העפילו סן פרנסיסקו לסופרבול XXIX.
במשחק גברה הקבוצה על סן דייגו צ'רג'רס 26-49. יאנג הצטיין במשחק, קבע שיא סופרבול עם 6 טאצ'דאונים במסירה, מסר ל-325 יארד וכן היה הרץ המוביל במשחק עם 49 יארד נוספים.
על הצטיינותו זכה בתואר ה-MVP של המשחק.
בשתי העונות הבאות החמיץ יאנג תשעה משחקים בשל פציעות שונות.
בשתי העונות הודחה סן פרנסיסקו בפלייאוף על ידי גרין ביי פאקרס.
בעונת 1997 השיגה הקבוצה את המאזן הטוב בליגה 3-13, אך הפסידה שוב בפלייאוף לגרין ביי.
בעונת 1998 קבע שיאי קריירה של 4,170 יארד ו-36 טאצ'דאונים במסירה.
בפלייאוף גברה סן פרנסיסקו על גרין ביי פאקרס, אך הפסידה בגמר ה-NFC לאטלנטה פלקונס.
עונת 1999 הייתה האחרונה בקריירה של יאנג.
הוא סבל מזעזוע מוח במחזור השלישי, פציעה שרמה לו להחמיץ את שאר העונה, בסיומה החליט לפרוש בשל השפעות זעזועי המוח שספג לאורך הקריירה.
יאנג היה ממקימי קרן השקעות פרטיות HGGC בה הוא מכהן כשותף מנהל.
הוא משמש פרשן בתוכנית הפוטבול המרכזית של רשת ESPN.
יאנג נשוי לדוגמנית העבר ברברה גראהם ואב לארבעה ילדים.
הוא בעל תואר ראשון בניהול ותואר JD במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בריגהאם יאנג.
3 זכיות בסופרבול (XXIII, XXIV, XXIX), מהן פעם אחת כקוורטרבק הפותח (XXIX).
בחירה ל-MVP של משחק הסופרבול (XXIX)
שחקן ההתקפה של השנה (1992)
חמש פעמיים הוביל את הליגה ביחס יעילות לעונה
חמש פעמיים הוביל את הליגה בשיעור השלמות מסירה בעונה
ארבע פעמים הוביל את הליגה במסירות לטאצ'דאונים לעונה
יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 232 טאצ'דאונים לעומת 107 חטיפות
סך הכול יארדים במסירה: 33,124
סך הכל יארדים בריצה: 4,239
סך הכל טאצ'דאונים בריצה: 54
מאזן ניצחונות: 8 ניצחונות לעומת 6 הפסדים
יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 20 טאצ'דאונים לעומת 13 חטיפות
סך הכול יארדים במסירה: 3,326
סטיבן דייוויד דיינס הוא יזם ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית.
מכהן כסנאטור מטעם מדינת מונטנה מאז 2015. קודם לכן כיהן כחבר קונגרס כנציג מונטנה.
דיינס נולד ב-1962 בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
בשנת 1964 עבר עם משפחתו למונטנה שם העביר את לימודיו.
דיינס עבד כ-13 שנים בחברת פרוקטר אנד גמבל ואף במסגרת תפקיד זה התגורר כמספר שנים עם משפחתו בהונג קונג וברפובליקה העממית של סין.
בשנת 2008 ניסה להתמודד על תפקיד סגן המושל, אך נכשל.
בשנים 2013–2015 כיהן דיינס כחבר בבית הנבחרים.
בשנת 2015 החל לכהן בסנאט.
בבחירות לסנאט ב-2020 נבחר לכהונה שנייה לאחר שהביס את מושל מונטנה היוצא סטיב בולוק.
ידוע בשל תמיכתו בזכות לשאת נשק ובהגבלה על הגירת מוסלמים.
לופז הוא עיתונאי אמריקאי, בעל טור בלוס אנג'לס טיימס מאז 2001. הוא בן למהגרים, אב ספרדי ואם איטלקייה.
לופז הוא יליד פיטסבורג, קליפורניה, ולמד באוניברסיטת המדינה של סן חוזה.
הוא נמנה עם סגל תאגיד טיים וכותב למגזיני טיים, לייף, אנטרטיינמנט ויקלי וספורטס אילוסטרייטד.
נוסף לכך, כתב בקביעות ב"פילדלפיה אינקוויירר", "סן חוזה מרקיורי ניוז" ו"אוקלנד טריביון".
הוא כתב את הרומנים Third and Indiana,
כמו כן ערך קובץ של עבודותיו מן ה"פילדלפיה אינקוויירר", שנקרא "ארץ הענקים", וקובץ של טוריו מן ה"לוס אנג'לס טיימס" בשם "חלומות ומזימות".
סדרת הטורים של לופז על הקשר יוצא-הדופן שלו עם הצ'לן הסכיזופרני נתניאל אנתוני איירס הייתה לספר רב-מכר בשם "הסולן", שהיווה השראה לסרט באותו שם, עם רוברט דאוני ג'וניור בתפקיד לופז.
לופז התראיין בסרט התיעודי "Skid Row" מ-2007.
הקשר של איירס ולופז הוצג בהבלטה גם בפרק של התוכנית 60 דקות מן ה-22 במרץ 2009.
באוקטובר 2010 הזמינה פרקליטת העיר לוס אנג'לס, כרמן טרוטאניץ', את לופז להשתתף במבחן נהיגה תחת השפעת מריחואנה.
מטרת המחקר הזה הייתה למדוד את ההשלכות האפשרויות של הצעת חוק קליפורניה 19 (2010).
לופז זכה במספר רב של פרסי עיתונות אמריקאיים, בהם פרסי ה.
מנקן וארני פייל, והיה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס פוליצר על טורים בנושא הטיפול בקשישים ובריאותו המתערערת של אביו.
בשנת 2008 קיבל לופז את פרס הנשיא ממועדון העיתונות של לוס אנג'לס בחגיגת היובל להענקת פרסי העיתונות של דרום קליפורניה.
ספרו, "הסולן", זכה בפרס PEN של ארצות הברית לספרות לא-בדיונית.
לופז זכה גם בשלושה פרסי אמי לחדשות מקומיות וחלק בפרס קולומביה דופונט על דיווח על נושאים עירוניים ברשת הטלוויזיה KCET בלוס אנ'לס.
ב-29 באפריל 2011 קיבל לופז תואר דוקטור לשם כבוד מן האלמה מאטר שלו, אוניברסיטת סן חוזה.
גנרל סטיבן רוקוול טרבור הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן של חברת DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת All Star Comics #8 מדצמבר 1941, ונוצרה על ידי הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'.
סטיב טרבור הוא חבר נאמן, שותף ולעיתים מושא אהבתה של דיאנה פרינס, האלטר אגו של וונדר וומן.
הוא האיש הזר הראשון אשר כף רגלו דורכת באי תמיסקירה, שמגלה בפני וונדר וומן את "עולם האדם" - לאחר שהיא גדלה באי תמיסקירה ולא יצאה מגבולותיה - והוא גם השגריר הראשון ליצור קשרים דיפלומטיים עם האמזונות.
דבר זה הוא הישג בפני עצמו, שכן החוק של אפרודיטה דורש עונש מוות לכל גבר אשר מגיע לתמיסקירה.
לפני המשבר בעולמות האינסופיים, טרבור הוצג כסוכן מודיעין של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית אשר ננטש במולדתה של וונדר וומן וגילה להן שמלחמת העולם השנייה מתרחשת בעולם האדם.
הוא מתחיל לפתח קשרי ידידות עם וונדר וומן.
למרות היותו איש צבא מיומן ובעל ניסיון בשטח, הסיפורים שבתקופת כתיבתו של מרסטון הביאו לכך שוונדר וומן הצילה אותו מסכנה פעמים רבות.
הדמות נהרגה בחוברת Wonder Woman #180 בינואר 1969 משום שלטענת העורכים הייתה משעממת מדי, אך בהמשך הוחזרה לחיים בידי צוות יצירתי אחר.
למשך שנות ה-70 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, דמותו של סטיב נעדרה רבות מסיפוריה של וונדר וומן, שהתרכזו בעיקר בפן ההרפתקאות, הפעולה והפנטזיה של הדמות.
בתקופת העידן המודרני של הקומיקס, בעיקר לאחר אירועי פלאשפוינט, סטיב טרבור מוצג כסוכן ממשלתי בכיר ומרגל-על אשר קשריו הקרובים לוונדר וומן הופכים אותו לנציגה של ליגת הצדק ב.
דמותו של סטיב טרבור עובדה למגוון מדיות אחרות לקומיקס.
בסרטי האנימציה שנעשו לוונדר וומן, דמותו דובבה בידי טאמו פניקיט, נייתן פיליון וג'ורג' ניוברן.
השחקן לייל וגונר גילם את דמותו בסדרת הטלוויזיה של שנות ה-70 "אשת חיל", בעוד דמותו הקולנועית בסרטי היקום הקולנועי של DC "וונדר וומן" ו-"וונדר וומן 1984" מגולמת בידי השחקן כריס פיין.
סטיבן אלן וומאק הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת ארקנסו.
מחוז קונגרס זה כולל בתוכו, בין היתר, את הערים ספרינגדייל, פאייטוויל ופורט סמית'.
טרם היבחרו לקונגרס היה ראש העיר רוג'רס בשנים 1998–2011.
וומאק נולד בראסלוויל שבארקנסו, בנם של אליזבת פ.
(לבית קנדרדיי) וג'יימס קרמיט וומאק.
הוא בילה את מרבית ילדותו בעיר מוברלי שבצפון מיזורי, אך בגיל 16 שב לראסלוויל שם סיים את לימודיו התיכוניים ב-1975. כעבור ארבע שנים, בשנת 1979, השלים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת ארקנסו טק.
זמן קצר לאחר מכן התגייס למשמר הלאומי של צבא ארקנסו.
הוא שירת שם במשך 30 שנה ופרש משירות פעיל בשנת 2009 בדרגת קולונל.
אביו של וומאק ייסד את תחנת הרדיו KURM-AM ב-1979, ו-וומאק שימש כמנהל התחנה בשנים 1979–1990. לאחר מכן שימש כקצין בכיר בתוכנית ROTC של צבא ארצות הברית באוניברסיטת ארקנסו מ-1990 עד 1996, ואז הצטרף למריל לינץ' כיועץ פיננסי.
בשנת 1998 נבחר וומאק לראש העיר רוג'רס, העיר התשיעית בגודלה בארקנסו.
במשך תריסר שנים כיהן בתפקיד זה.
במהלך כהונתו כראש העירייה, פעל וומאק לדיכוי הגירה בלתי חוקית לארצות הברית תוך הקצאת שני סוכנים של שירות ההגירה וההתאזרחות של מחלקת העבודה אל המשטרה הקומית ברוג'רס.
בעקבות צעד זה, הגישה "קרן ההגנה המשפטית והחינוך האמריקאית-מקסקינית" (MALDEF) תובענה ייצוגית נגד עיריית רוג'רס, והאשימה אותה באפיון גזעי.
ב-2002 וב-2006 נבחר מחדש לתפקיד ללא התנגדות.
בשלהי 2009 הצטרף וומאק אל המירוץ הרפובליקני לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של ארקנסו בבית הנבחרים של ארצות הברית, לארח שנציג המחוז המכהן ג'ון בוזמן פרש כדי להתמודד אל הסנאט האמריקאי.
מחוז הקונגרס השלישי הוא אחד המחוזות הרפובליקניים ביותר בדרום ארצות הברית ובארצות הברית בכלל (מאז 1967 איישו הרפובליקנים מושב זה), לכן הזוכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית צפוי היה להיבחר בקלות לנציג הבא של המחוז בקונגרס.
בבחירות המקדימות הגיע למקום הראשון מתוך שבעה מועמדים עם 31% מהקולות, אך משלא חצה את רף 50 האחוזים נכפה עליו סיבוב שני.
בסיבוב זה גבר על יריבו ברוב של 52% מקולות הבוחרים.
בבחירות הכלליות ניצח, כצפוי, את מועמד המפלגה הדמוקרטית עם כ-72% מכלל הקולות.
בראשית ינואר 2011 וומאק הושבע לתפקידו.
באותה השנה הגיש וומאק תיקון להצעת חוק בנושא הקצבות שקראה לקטוע את המימון הפדרלי לטלפרומטר של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-2013 נתן וומאק את חסותו ל"חוק הגינות השוק", שאפשרה למדינות ארצות הברית לגבות מס מכירה על רכישות מהאינטרנט.
בדצמבר 2017 הצביע בעד רפורמת המיסים של הנשיא דונלד טראמפ.
סטפנוס יוהאנס הופמייר (Stephanus Johannes Hofmeyr; נולד ב-29 באוגוסט 1964 בפרטוריה) הוא זמר, פזמונאי, סופר, שחקן ופעיל חברתי דרום אפריקאי.
מאז 2006 הוא גם מארח את התוכנית "ככה זה עם סטיב" ("Dis Hoe Dit Is met Steve") ברשת kykNET.
סטיב הופמייר נולד ב-29 באוגוסט 1964 בפרטוריה כבכור מבין חמישה ילדים, כולם בנים למשפחה אפריקאנרית.
הוריו הם סטפנוס יוהאנס הופמייר וקתרינה אוליבייה, שהתחתנו ב-5 במאי 1964 בפרטוריה.
סבו, שעל שמו הוא נקרא, היה מפקד פלוגת הסער של הארגון הפרו-נאצי נוטרי עגלות השוורים.
למד בבית הספר היסודי בפרטוריה ובהננמן שבמדינה החופשית והוא סיים את לימודיו ב-1982 במכללת גריי שבבלומפונטיין.
לאחר מכן גויס לצבא במסגרת שירות חובה לשנתיים והשתתף במבצע אסקארי במסגרת מלחמת הגבול הדרום אפריקנית.
לאחר מכן למד דרמה בטכניקון של פרטוריה ב-1985 וב-1986, אך לא סיים את לימודיו.
הוא גר באחוזה בקיאלאמי ליד יוהנסבורג.
בשנת 1998 הוא התחתן עם השחקנית נטשה סאתרלנד ולהם שני ילדים, סבסטיאן סטיב ובנג'מין.
הם נפגשו על הסט של אופרת הסבון אגולי.
לפני נישואיו נולדו לו שלושה ילדים נוספים מאשה שניהל רומן עמה.
הוא כל הזמן, לפני ואחרי חתונתו, מעורב בקשרי אהבה שונים, בין היתר במשך יותר מעשר שנים עם מדריכת הכושר ג'נין ואן דר ויבר.
כאשר מערכת יחסים זו נחשפה היא הובילה לניכור בינו לבין אשתו ולגירושים.
לאחר הגירושים הוא התחתן עם המאהבת שלו בינואר 2014.
בשנת 2008 הוא נאלץ לעבור ניתוח חירום בגלל מעי גס מחורר והיה חשש לחייו, מכיוון שמצב דומה גרם למות אביו.
באוגוסט אותה שנה עבר ניתוח נוסף להחזרת דרכי העיכול לקדמותו על ידי הסרת קולוסטומיה וחיבור המעי הגס מחדש.
בטלוויזיה, תפקידו הראשון הוא ב"גווילם וודברג" ("Guillam Woudberg"), ולאחר מכן תפקידו כנבל ברוס ביירס בסדרת הטלוויזיה "מאחורי כל אדם" ("Agter elke man") בשנת 1986 פרסמה אותו בדרום אפריקה.
בעקבות הפרסום הוא קיבל תפקידים אחרים בטלוויזיה באופרות סבון כמו "אגולי" ("Egoli") ו"השדרה השביעית, ("Sewende Laan") וכמנחה בסדרה משלו "ככה זה עם סטיב", וגם תפקידים בסדרת דרמה כמו "נשוי עם רוגבי" ("Getroud met rugby").
הופמייר זכה בפרס ATKV בשנת 2003 על הראיון הטוב ביותר בטלוויזיה בתוכניתו "ככה זה עם סטיב" ובשנת 2010 הוא קיבל פרס מתעשיית הקולנוע והטלוויזיה הדרום אפריקאית (סאפטה) על תוכנית הצ'אט הטובה ביותר עם תוכנית זו.
הוא מופיע גם בסרטים כמו "קמפוס", "מאחורי כל גבר", "ללא גיבור", "מקרה של רצח", "אזור הכפר" ו"ארץ הצער".
על הבמה שיחק בהפקות כמו "חופשת הקיץ", "יוסף וחלוק החלומות" ו"צליל המוזיקה".
כבר כילד צעיר הוא שר במקהלת הכנסייה ובגיל אחת עשרה הוא כבר התחיל לכתוב שירים.
כזמר רבים מהתקליטורים שלו זכו במעמד זהב והדואט שלו עם הזמרת הבלגית דנה ווינר, היית מביא פרחים (Vroeger bracht je bloemen) (תרגום פלמי להרכב של ניל דיימונד אתה לא מביא לי פרחים), זכה במקום השני במצעד הלהיטים של בלגיה בשנת 1997.
בשנת 2001 הוא סייר בדרום אפריקה עם המופע "קול יפה" המתאר את חייו ומוזיקתו של ניל דיימונד.
הוא גם הוציא באותה השנה את ה-DVD שלו בעל אותו השם.
הסיור זכה להצלחה אדירה עם 224 קונצרטים שכל הכרטיסים נמכרו מהם.
בשנת 2004 הוענק לו את פרס ה-SAMA כמוכר הטוב ביותר של כל התקליטורים בדרום אפריקה ובשנת 2015 תקליטור המוזיקה הקאנטרי שלו, אם היית יכול לקרוא את דעתי, זכה למעמד זהב תוך שבוע.
בסך הכל הוא מכר יותר ממיליון תקליטורים.
הוא הופיע בהולנד, בלגיה, ניו זילנד, אוסטרליה, קנדה, איחוד האמירויות הערביות, קניה, נמיביה, מאוריציוס, איי סיישל וקומורו, מצרים, זימבבואה, ארצות הברית ובריטניה והקליט שירים בלוס אנג'לס.
הוא אחד משני אמני הסולו הדרום אפריקאים היחידים שמצליחים למכור את סופרבול סאן סיטי להופעה.
מבין השירים שכתב הופמייר עצמו, 150 הוקלטו כבר על ידי אמנים דרום אפריקאים ובינלאומיים.
כבר בבית הספר החל לכתוב טורי דעה וחלק מהם הופיעו בעיתון בית הספר.
בשנת 1997 הוא פרסם את ספר השירים הראשון שלו.
הוא פרסם מספר רומנים, מסיפורי האהבה ועד להיסטוריה אלטרנטיבית.
הוא פרסם אוטוביוגרפיה, ספר העוסק בסוגיות פוליטיות ותסריט לסרט של הופק.
2003: הראיון הטוב ביותר של ATKV : כמראיין בסדרת ככה זה (Dis Hoe Dit Is), ששודרה ברשת kykNET בשנת 2002.
2004: פרס SAMA לאמן הנמכר ביותר עבור האלבום Toeka (165,000 יחידות נמכרו).
פרס "התרומה הגדולה ביותר לקידום האפריקאנס" לשנת 2004.
פרסי הקול לשנת 2005 (GMT): המכירות הטובות ביותר בשנת 2004 (עבור CD Toeka 2).
עם השקת פרסי הגואמה השנתיים למוזיקה אפריקאית בשנת 2012, הוא זוכה בפרס היהלום על הקריירה שלו ועל מכירות תקליטורים, מכיוון שכבר מכר יותר משני מיליון יחידות בשלב זה.
באותה הזדמנות הוא זכה בפרסי Ghoema לאמן הטוב ביותר ובאלבום העכשווי הטוב ביותר עבור Haloda.