tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תנאי חמישי ואחרון הוא תנאי הנחישות והכוונה עד כמה האובייקט נוכח בחיים שלנו ועד כמה הטקסט הזה הוא חלק מהפעילות שלנו, ואם הוא מעורב וקשור במה שאנחנו עושים ומכוון אותנו לפעול באופן מסוים.
שדסון מזהה פרסומות וספרי ייעוץ מחד וטקסטים דתיים מאידך כאובייקטים תרבותיים נחושים.
מייקל קורבט שאנון הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
מועמד שני פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2008 על משחקו בסרט "חלון פנורמי" ובשנת 2016 בעבור תפקידו בסרט "יצורים ליליים".
שאנון נולד בלקסינגטון, קנטקי, לדונלד סאתרלין שאנון, פרופסור לחשבונאות באוניברסיטת דה פול (אנ'), ולג'רלדין היין, עורכת דין.
סבו מצד אביו היה האנטומולוג ריימונד קורבט שאנון (אנ').
לאחר שהוריו של שאנון התגרשו, הוא העביר את זמנו עם אמו בלקסינגטון, קנטקי, ובשיקגו, אילינוי, עם אביו.
הוא למד בבית הספר התיכון "ניו טרייר" בווינטקה (אנ'), אילינוי, במשך שנתיים לפני שעבר בכיתה י"א לבית ספר תיכון בקנטקי.
שאנון חזר לשיקגו בכיתה י"ב ולמד בתיכון אוונסטון טאון, משם נשר לאחר סמסטר.
שאנון הופיע על הבמות בשיקגו, שם עזר בהקמת תיאטרון הסחלב אדום (אנ') ולאחר מכן שיחק בתיאטרון סטפנוולף (אנ').
שאנון קיבל את תפקידו של פיטר אוונס במחזה "Bag" ב-1996 שהוצג בתיאטרון גייט (אנ') בלונדון וכיכב בעיבוד הקולנועי ב-2006.,פרי עיטו של טרייסי לטס.
את קריירת הקולנוע שלו החל שאנון בשנת 1993 בתפקיד קטן בקומדיה "לקום אתמול בבוקר".
ב־1996 הופיע שאנון בתפקיד משני במותחן האקשן "תגובת שרשרת".
בשנת 2000 שיחק שאנון בסרט המלחמה של ג'ואל שומאכר "טייגרלנד" ובקומדיה האפלה "ססיל בי דימנטד".
שנת 2001 הייתה שנת הפריצה של שאנון עם תפקידים משמעותיים בדרמת המלחמה הרומנטית של מייקל ביי "פרל הארבור", בה גילם שאנון את דמותו המשעשעת של סמל גוז ווד, ובמותחן המסתורין של קמרון קרואו "ונילה סקיי".
בשנת 2002 הגדיל שאנון את מעמדו בהוליווד בעקבות תפקידו הדרמטי בדרמה המוזיקלית "8 מייל" שמבוססת על חייו של הראפר "אמינם".
בשנת 2003 השתתף שאנון בסרט ההמשך לקומדיית הפעולה של מייקל ביי "בחורים רעים 2".
בשנת 2006 השתתף שאנון בדרמת האסונות של אוליבר סטון "מגדלי התאומים" ובקומדיית הפשע "בואו נלך לכלא".
ב־2007 הופיע שאנון בדרמת המתח המוערכת של סידני לומט "לפני שהשטן ידע", כמו כן הופיע במותחן האימה "באג" ובדרמת הספורט הקומית "לשחק עם המזל".
בשנת 2008 כיכב שאנון בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית של סם מנדס "חלון פנורמי", בסרט גילם שאנון את ג'ון גיבינס, אדם ששוחרר מאשפוז פסיכיאטרי, בנה של הלן גיבינס – חברתם של גיבורי הסרט פרנק (לאונרדו דיקפריו) ואפריל ווילר (קייט וינסלט).
על תפקידו בסרט קיבל שאנון מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, מועמדות אותה הפסיד להית' לדג'ר המנוח.
בשנים 2010–2014 שיחק בסדרת הפשע "אימפריית הפשע" מבית HBO בתור הסוכן הפדרלי נלסון ואן אלדן (אנ').
בשנת 2012 גילם את הרוצח הסדרתי ריצ'רד קוקלינסקי בסרט "אייסמן" אותו ביים אריאל ורומן הישראלי.
בשנת 2013 שאנון גילם את דמותו של גנרל זוד, אויבו העיקרי של סופרמן בשובר הקופות של זאק סניידר "איש הפלדה".
בשנת 2015 גילם את מר גרין בסרט הקומי "הלילה שלפני" וגילם את דיין ולס בסרט הדרמה "לאהוב אותה".
שנת 2016 הייתה שנה פוריה עבור שאנון, כאשר זה שיחק בסרט המתח הפסיכולוגי של טום פורד "יצורים ליליים" שם גילם את הבלש רוברטו "בובי" אנדס ואף קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בהמשך השנה שיחק במותחן "ספיישל חצות" של הבמאי ג'ף ניקולס, השתתף בסרט הדרמה "Wolves" וגם גילם את אלביס פרסלי בסרט "אלביס וניקסון".
באותה שנה חזר לתיאטרון וגילם את ג'יימס במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל לצדם של גבריאל ביירן וג'סיקה לאנג; אשר הוצג בתיאטרון אמריקן איירליינס (אנ') בברודוויי.
שאנון היה מועמד לפרס טוני עבור משחקו במחזה.
באוגוסט 2024, יצא לאור הסרט "The End", סרט מוזיקלי פוסט-אפוקליפטי בבימויו של ג'ושוע אופנהיימר, המתרחש בבונקר תת-קרקעי שבו קבוצה של אנשים עשירים מתחבאת במשך 20 שנה.
טילדה סווינטון ושאנון הם השחקנים הראשיים בסרט, המשחקים זוג הורים שמסתירים את האמת מבנם, שנולד וגדל בבונקר ואינו מכיר חיים מחוץ לו.
ב-2018 נישא שאנון לשחקנית קייט ארינגטון, איתה יצא מאז 2002. יש להם שתי בנות, סילביה ומריון, ילידות 2008 ו-2011. הם מתגוררים בשכונת רד הוק (אנ'), ברוקלין, ניו יורק.
+שנהסרטתפקידהערות1993לקום אתמול בבוקרפרד1996תגובת שרשרתשליח פרחים1997Chicago Cabנרקומן1999הבן של ישו (אנ')דאן-דאןThe Rideג'ימי2000The Photographerמוריסטייגרלנדסמל פילמורססיל בי.
מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותרReturn מייקThe Broken Tower אמיל נשק של תקווהדוני2012הסיפור של מאדגאלןשליחות עירוניתבובי מאנדייאייסמןריצ'רד קוקלינסקי2013איש הפלדהגנרל זודThe Harvestריצ'רד יאנג2014Young Onesארנסט הולםבאים ביחדספייקמצחיקה שכזאתשוטר99 בתיםריק קארברמועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ')
מועמד פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר
+שנהסדרהתפקידהערות1992Overexposedבחור צעירסרט טלוויזיה של ABCAngel Streetפטריק מאליגןסרט טלוויזיה של CBS1998, 1999מהדורה מוקדמתמארלי / מר אנדרוז2 פרקים1999Turks בחור #1פרק: "Pilot"2005חוק וסדר: מדור מיוחדאייברי שואופרק: "Quarry"2009Delocatedמארקפרק: "Sick of It!"2010–2014אימפריית הפשענלסון ואן אלדן (אנ')תפקיד ראשי (5 עונות); 56 פרקים2017–2020At Home with Amy Sedarisדמויות שונות3 פרקים2018וייקוגארי נויזנרמיני-סדרה
גם מפיק בפועלפרנהייט 451 קפטן ביטיסרט טלוויזיה של HBOהמתופפת הקטנהמרטין קורץמיני-סדרהחדר 104ניית'ןפרק: "Swipe Right"2021תשעה זרים מושלמים נפוליאון מרקונימיני-סדרה2021–2023The Playboy Interviewsטנסי ויליאמספודקאסט; 3 פרקים2022שדונתבחור לא מגולחדיבוב; 6 פרקים2022–2023George & Tammyג'ורג' ג'ונסמיני-סדרה
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2023)2023Waco: The Aftermathגארי נויזנרמיני-סדרה
גם מפיק בפועלThe Space Withinד"ר לסטר פאג'טפודקאסט; 8 פרקים2025מוות ממכת ברק (אנ')ג'יימס גרפילד4 פרקים
סר מייקל סקודמור רדגרייב היה שחקן תיאטרון וקולנוע אנגלי, במאי וסופר.
הוא זכה פעמיים, ב-1958 וב-1963, בפרס התיאטרון של האיבנינג סטאנדרד כשחקן הטוב ביותר.
באותן שנים קבל גם את פרס 'שחקן השנה' של מועדון וראייטי בבריטניה.
ב-1952 היה למפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), וב-1959 קיבל תואר אבירות.
רדגרייב היה נשוי לשחקנית רייצ'ל קמפסון.
לילדיהם - ונסה רדגרייב, קורין רדגרייב ולין רדגרייב - וכן לנכדיהם יש קריירות משחק מצליחות בקולנוע ובתיאטרון.
רדגרייב נולד בעיר בריסטול שבאנגליה.
אביו היה רוי רדגרייב שחקן ראינוע ואמו השחקנית מרגרט סקודמור.
הוא לא הכיר את אביו, שעזב את הבית כדי לקדם את הקריירה שלו באוסטרליה כאשר מייקל היה רק בן שישה חודשים.
לאחר מכן נישאה אמו לקפטן ג 'יימס אנדרסון, בעל מטעי תה, אבל רדגרייב לא אהב אביו החורג.
הוא למד בקולג' קליפטון בבריסטול ובמודלין קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
לפני שהיה לשחקן, הוא היה מורה בבית ספר קרנלי (Cranleigh School) שבסארי.
בבית הספר ביים את התלמידים בהצגות של "המלט", "המלך ליר" ו"הסערה", אך תמיד הצליח לשחק את התפקידים הראשיים בעצמו.
בבית הספר יש חדר הקרוי על שמו ('Redgrave Room').
ההופעה המקצועית הראשונה של רדגרייב הייתה ב"ליברפול פלייהאוס", ב-30 באוגוסט 1934 בתפקיד רוי דרווין במחזה "Counsellor-at-Law" מאת אלמר רייס.
במשך שנתיים היה חבר בלהקת התיאטרון הרפרטוארי של ליברפול, שם פגש את אשתו לעתיד רייצ'ל קמפסון.
בלונדון הייתה הופעתו הראשונה הייתה ב-14 בספטמבר 1936 בתיאטרון האולד ויק, במחזה "עמל שווא של אהבה" בתפקיד פרדיננד.
בעונת 1936–1937 הוא שיחק בתפקיד מר הורנר במחזה "The Country Wife", גילם את אורלנדו ב"כטוב בעיניכם", את ורבק ב"המכשפה מאדמונטון" ואת לארטס לצידו של לורנס אוליבייה כהמלט.
הלהיט של העונה היה אורלנדו, ואדית אוונס כיכבה לצידו בתפקיד רוזלינד.
השניים התאהבו, והוא הסביר אחר כך "אדית תמיד נוהגת להתאהב בשחקן הראשי שמשחק לצידה.
בינינו זה הלך קצת יותר".
במרץ 1937 הופיע במחזה "The Bat" בתיאטרון אמבסי.
באפריל חזר ל"אולד ויק" והחליף את מריוס גורינג ב"הנרי החמישי".
תפקידים נוספים שלו באותה שנה היו כריסטופר דרו בקומדיה " A Ship Comes Home" ולארי סטאר בקומדיה של פיליפ ליבר "Three Set Out".
אחר כך הצטרף ללהקתו של ג'ון גילגוד ב"תיאטרון המלכה" שם שיחק את בולינגברוק ב"ריצ'רד השני", את צ'ארלס סרפייס ב-"The School for Scandal" ואת ברון טושנבאך ב"שלוש אחיות".
עם פרוץ המלחמה כשהתיאטראות נפתחו מחדש, שיחק ב"אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי בתיאטרון היימרקט, וב-"Thunder Rock" בתיאטרון הגלוב.
ביולי 1941 הצטרף רדגרייב לצי המלכותי כמלח, אך שוחרר מטעמים רפואיים בנובמבר 1942. בהיותו במילואים רוב שנת 1942 הספיק לביים את המחזה "Lifeline" בכיכובו של השחקן פרנק פטינגל בתיאטרון הדוכסית ואת "The Duke in Darkness" מאת פטריק המילטון עם לזלי באנקס בתיאטרון סנט ג'יימס, שבו גם הופיע בתפקיד גריבו (Gribaux).
בשאר שנות המלחמה שחק בתפקידים נוספים וכן ביים מספר הצגות.
במרץ 1943 גילם את רקיטין ב"חודש בכפר" מאת טורגנייב.
ביוני 1943 ביים ושיחק בקומדיה מאת המחזאי הצרפתי אנרי בק (Henry Becque).
באוגוסט אותה שנה ביים מחזה מאת השחקן פיטר יוסטינוב "Blow Your Own Trumpet" בתיאטרון פלייהאוס.
בספטמבר ביים את "The Wingless Victory" מאת מקסוול אנדרסן בכיכובה של רייצ'ל קמפסון בתיאטרון הפיניקס.
במרץ 1944 שיחק בתפקיד הארי קווינסי ב"הדוד הארי" מאת תומאס ג'וב, עם ביאטריקס להמן בתפקיד לזלי קווינסי.
ביוני 1945 שיחק בקומדיה מאת פרנץ ורפל "יעקובובסקי והקולונל" וגם ביים אותו בתיאטרון פיקדילי.
ב-1947 וב-1948 שיחק בתפקיד הראשי ב"מקבת'" בתיאטרון אלדוויץ' (Aldwych) ובתיאטרון הלאומי בניו יורק, כשלצידו פלורה רובסון כליידי מקבת'.
בנובמבר 1948 שיחק במחזה מאת אוגוסט סטרינברג, "האב" בתיאטרון אמבסי ובינואר 1949 בתיאטרון הדוכסית, עם פרידה ג'קסון בתפקיד לורה.
באפריל 1949 גילם את אטיין ב"נשים אוהבות" עם מרגרט רולינגס.
הוא גם ביים את המחזה ועיבד את הרומן בשיתוף עם דיאנה גולד.
ב-1949 הצטרף ללהקת התיאטרון של ה"אולד ויק", אתם שיחק כברון ב"עמל שווא של אהבה", מרלו ב-"She Stoops to Conquer", רקיטין ב"חודש בכפר" ובפעם הראשונה בתפקיד "המלט".
רדגרייב הצטרף ללהקת התיאטרון "שייקספיר ממוריאל תיאטר" בסטרטפורד על האייבון, ובשנת 1951 הופיע בתפקיד פרוספרו ב"הסערה", כמו כן גילם את ריצ'רד השני, הוטספור וקורוס.
הוא גם ביים את המחזה "הנרי הרביעי, חלק שני".
באפריל 1952, שיחק בתיאטרון סנט ג'יימס כפרנק אלג'י ב"מסע בחורף", ואחר כך חזר לחבורת סטרטפורד (יחד עם אשתו רייצ'ל קמפסון).
הוא גילם את "המלך ליר", שיילוק ב"הסוחר מוונציה" ואת אנטוניוס במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה".
ב-1953 יצא לסיבוב הופעות בהולנד, בלגיה ופריז.
ביוני 1955 שיחק את הקטור ב-"Tiger at the Gates", ובאותו תפקיד הופיע בתיאטרון פלימות בניו יורק, עליו קיבל את "פרס המבקרים של ניו יורק".
בעת שהותו בניו יורק ביים את "חודש בכפר" בתיאטרון פיניקס, וכן ביים ושיחק בתפקיד נסיך הכתר ב-"The Sleeping Prince" (הנסיך הישן) בתיאטרון קורונט.
ב-1955 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "פורצי הסכרים" בתפקיד המהנדס ברנס ואליס.
בינואר 1958 חזר ללונדון והופיע במחזה "Touch of the Sun" כפיליפ לסטר, על תפקידו זה קיבל פרס ה"איבנינג סטנדרד" כשחקן הטוב ביותר.
אחר כך חזר והצטרף ללהקת "שייקספיר ממוריאל תיאטר", שם הופיע כהמלט וכבנדיק ("מהומה רבה על לא דבר").
בדצמבר 1958 הופיע עם הלהקה בלנינגרד ובמוסקבה.
באוגוסט 1959 הופיע בתיאטרון המלכה, במחזה שעיבד לפי נובלה של הנרי ג'יימס "The Aspern Papers".
המחזה הועלה בהצלחה בברודוויי בשנת 1962 עם ונדי הילר ומוריס אוונס.
וב-1984 חזר לבימה הלונדונית כאשר מככבים בו בתו ונסה רדגרייב וכריסטופר ריב.
ב-1960 שיחק את ג'ק דין במחזה "The Tiger and the Horse" מאת המחזאי הבריטי רוברט בולט.
בנובמבר 1961 הופיע בתיאטרון אתל ברימר בניו יורק במחזה "The Complaisant Lover" מאת גרהם גרין.
כשחזר לאנגליה ב-1962 נטל חלק בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר שם שיחק ב"הדוד וניה" מאת צ'כוב, לצידו של לורנס אוליבייה שגם ביים.
הם העלו את המחזה שוב בצ'יצ'סטר ב-1963 ואחר כך בתיאטרון המלכותי הלאומי, כשהם זוכים לביקורות נלהבות.
רדגרייב קיבל פרס נוסף של ה"איבנינג סטנדרד" כשחקן הטוב ביותר.
בנובמבר 1962 שיחק ב-"Out of Bounds" ואחר כך הופיע בתיאטרון האולד ויק בתפקיד קלאודיוס ב"המלט" לצידו של פיטר או'טול ששיחק בתפקיד הראשי, ובבמויו של אוליבייה.
ב-1964 גילם את התפקיד הראשי ב-"Hobson's Choice" בתיאטרון הלאומי, הוא הודה שהתפקיד היה מעבר ליכולתו.
"לא יכולתי לעשות את המבטא של לנקשייר," אמר "וזה זיעזע אותי, הביצועים של כל השאר סבלו מכך".
עוד באותה שנה שיחק ב-"The Master Builder" תפקיד שלפי דבריו גם 'השתבש'.
בשלב זה הוא סבל ממחלת פרקינסון אם כי לא היה מודע לכך.
במאי-יוני 1965 ביים רדגרייב פתיחת הפסטיבל בתיאטרון איבון אמאוד בגילדפורד.
בין השאר ביים ושיחק ב"חודש בכפר" לצידה של אינגריד ברגמן בתפקיד נטליה פטרובנה, ולצידה של רייצ'ל קמפסון ב-"Samson Agonistes".
ב-1965 שיחק בסרט "גבעת הגברים" בביומו של סידני לומט.
ב-1966 ביים את האופרה ורתר עבור פסטיבל גליינדבורן, ושנה אחר כך ביים לפסטיבל את "לה בוהם".
ביולי 1971 כששיחק את מר ג'ראבי במחזה "The Old Boys", קרתה תקרית מצערת.
"הזיכרון של הלך, ובערב הראשון נתנו לי מכשיר שמיעה, כדי שאשמע את הלחשן מקריא לי את השורות.
המכשיר התפרק, והחתיכות שלו התפזרו על הרצפה.
אז ידעתי שאני לא יכול להמשיך כך יותר, בכל אופן לא ללמוד מחזות חדשים".
הופעתו האחרונה בתיאטרון הייתה במאי 1979. הוא גילם את ג'ספר במחזה של סיימון גריי "Close of Play", שביים הרולד פינטר.
התפקיד היה מבוסס על אביו של גריי שמת שנה לפני שנכתב המחזה.
לפי גריי "ג'ספר הוא כבר אדם מת, אך נאלץ לסבול, כאילו היה חי, יום ראשון אנגלי מסורתי.
הוא יושב חסר ישע בכורסה שלו, ושלושת בניו ונשותיהם מתפרקים בסגנון אנגלי אופייני, לעיתים מאשימים אותו, לעיתים מתחננים לעזרה או מתייפחים לפניו ומבקשים מחילה, אך לרוב מתעלמים ממנו.
במילים אחרות תקעתי אותו בגיהנום שמתברר שהוא החיים עצמם."
עבודתו האחרונה הייתה קריאה של שירו האפי של סמואל טיילור קולרידג' "שירת יורד הים הישיש", שיר שרדגרייב לימד כמורה צעיר.
זה היה תפקידו האחרון לפני שגברה עליו מחלת פרקינסון.
הופעתו הראשונה של רדגרייב בטלוויזיה הייתה בארמון אלכסנדרה בשנת 1937, שם שיחק בקטעים מתוך "רומיאו ויוליה".
הופעה בולטת שלו בטלוויזיה הייתה בדברי קריינות לתוכנית "המלחמה הגדולה", תולדות מלחמת העולם הראשונה בה הראו צילומים וסרטי ארכיון.
הופעה מוצלחת פחות הייתה לו בסדרה "השלום האבוד", של ה-BBC בשנים 1964 ועד 1966. על כך כתב פיליפ פורסר (Philip Purser ) "הפרשנות כפי שהוגשה בידי סר מייקל רדגרייב, הייתה פסימית מלכתחילה ולכל אורך הדרך".
התפקיד החשוב הראשון שהיה לו בקולנוע היה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "הגברת הנעלמת" משנת 1938. עוד כיכב ב-"The Stars Look Down" (1939), לצידו של ג'יימס מייסון בסרט " Thunder Rock" (1943), ובתפקיד הבובה של פיתום בסרט של אולפני אילינג " Dead of Night" (1945).
סרטו האמריקאי הראשון היה "Mourning Becomes Electra" ב-1947, לצידה של רוזלינד ראסל, על תפקידו זה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-1951 כיכב בסרט "גרסת בראונינג" לפי מחזה של טרנס רטיגן.
בדיילי מירור שבחו את הופעתו בתפקיד קרוקר-האריס אשר תוארה כ"אחת ההופעות הגדולות שנראו אי פעם בקולנוע".
בשנות החמישים הופיע רדגרייב גם ב"חשיבותה של רצינות" (1952) סרט על פי המחזה של אוסקר ויילד, "פורצי הסכרים" (1954) ובסרט "1984" עיבוד לספרו של ג'ורג' אורוול.
רדגרייב היה נשוי לשחקנית רייצ'ל קמפסון משנת 1935 ועד מותו.
ילדיהם ונסה, קורין ולין הם שחקנים ידועים, גם הנכדים שלהם עוסקים במשחק בקולנוע או בתיאטרון.
הנכדים הם נטשה וג'ואלי ריצ'רדסון, ג'מה, לוק רדגרייב וקרלו נרו.
בתו לין, כתבה מחזה בשם "שייקספיר עבור אבי", בו הופיעה בהצגת יחיד, ועליו הייתה מועמד לפרס טוני.
במחזה היא מתחקה אחרי אהבתה לשייקספיר, כדרך לגלות את אביה שהיה נעדר מהבית לעיתים קרובות ושליבו היה נתון לתיאטרון.
בשנים 1945 עד 1954 התגוררה המשפחה בצ'יזוויק מול.
לפי רשומות "מי ומי בתיאטרון" ב-1981 הם התגוררו באודיהם שבהמפשייר.
בסרט התיעודי של ה-BBC משנת 1996, "מייקל רדגרייב: אבי", על פי ספר באותו שם מאת קורין רדגרייב, דנו בהרחבה בהיותו ביסקסואל.
נישואיהם של רדגרייב וקמפסון היה למעשה 'נישואים פתוחים' ואף שאהבו והוקירו זה את זה, ניהלו מערכות נפרדות, לעיתים ממושכות, עם בני זוג אחרים.
לרדגרייב היו מערכות ארוכות עם השחקן והבמאי פרד סאדוף, השחקן טוני הינדמן והבמאי נוריס הוטון.
היה לו גם רומן קצר עם השחקנית הידועה דיים אדית אוונס.
לרעייתו היה רומן עם השחקן ליאו גן ומערכת ארוכה במיוחד עם המנצח הנודע גלן ביאם שו.
ב-1948, במהלך הסרטת סרטו של פריץ לאנג "סוד שמאחורי הדלת", פגש רדגרייב את בוב מישל.
הם הפכו לנאהבים, ומישל קבע את ביתו סמוך למשפחת רדגרייב.
הוא הפך למעין תחליף "דוד" לילדיו של רדגרייב, אשר העריצו אותו.
למישל היו מאוחר יותר ילדים משלו ובהם בן בשם מייקל.
קורין עזר לאביו לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו.
באחת מפגישותיהם התוודה רדגרייב על היותו ביסקסואל, והבן עודד אותו להודות בכך בביוגרפיה שהוא כותב, רדגרייב הסכים לכך אך בסופו של דבר לא עשה זאת.
רדגרייב נפטר בשנת 1985 במוסד סיעודי בדנהם שבבקינגהמשייר.
הוא סבל ממחלת פרקינסון ונפטר יום אחרי יום הולדתו ה-77.
ב-1952 קיבל רדגרייב תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ב-1959 הוענק לו תואר אבירות.
ב-1955 קיבל תואר מפקד מסדר דאנברוג (Dannebrog) בדנמרק.
הוא היה הנשיא הראשון של "English Speaking Board", וכן היה נשיא "תיאטרון קואסטורס" שבאילינג.
תיאטרון רדגרייב בפרנהם שבסארי, קרוי על שמו.
Arkadin בורגומיל טרביץ' 1955 פורצי הסכרים The Dam Busters ד"ר ב.
What a Lovely War גנרל סר הנרי וילסון 1969 הקרב על בריטניה Battle of Britain 1969 היה שלום מר צ'יפס Goodbye, Mr.
מייקרופט הולמס הוא דמות בדיונית, אחיו הבכור כביכול, של שרלוק הולמס, גיבור סדרת הספרים הבלשיים של ארתור קונאן דויל.
הופעתו הראשונה היא בסיפור המתורגמן היווני שבספר "זיכרונותיו של שרלוק הולמס", שם מופיע מייקרופט כבוגר משרלוק בשבע שנים.
מייקרופט מוגדר לעיתים, על ידי אחיו שרלוק, כאדם בעל ידע רב ובלתי מוגבל, אשר יכולות הפענוח שלו (או "יכולת ההיקש" כפי שמתואר בספרים) עולות על שלו עשרות מונים.
למרות זאת, מייקרופט אינו מסוגל לנהל חקירות מן הסוג שאותן מנהל שרלוק, כי אין בכוונתו להתאמץ פיזית ולחקור אם הסקותיו נכונות.
מטבעו הוא אדם עצלני שמבלה את רוב ימיו במועדון לגברים בשם "בית דיוגנס" שאותו ייסד.
הוא מבקר חשבונות בכמה ממשרדי ממשלת בריטניה.
מייקרופט מתואר לעיתים קרובות כאדם בגובה בינוני בעל שיער נושר, עם גזרה מעט מלאה יותר מאחיו.
הוא מופיע תדירות בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים של הספרים, ושם הוא מתואר לעיתים קרובות כפתי, שחצן ותאב בצע.
זכורה במיוחד הופעתו של שחקן סרטי האימה כריסטופר לי בתפקיד מייקרופט בסרט משנת 1970 שלא התבסס על אחד מספרי קונן דויל, בשם "חייו הפרטיים של שרלוק הולמס" שביים בילי ויילדר.
בסרט הוא שיחק אדם שחצן וגס שעבד בזרוע איסוף המודיעין של האימפריה הבריטית.
בשנת 1975 שיחק ג'ין ויילדר בתפקיד הראשי בסרט "הרפתקאות אחיו החכם יותר של שרלוק הולמס" (The Adventure of Sherlock Holmes' Smarter Brother).
דמותו של ויילדר הושפעה מדמותו של מייקרופט, אך היא לא זהה למקור הספרותי.
דמותו של מייקרופט זכתה גם למופעים רבים ביצירות שאינן קשורות בשרלוק הולמס, וקיבלה מעמד עצמאי, מעבר למעמד של דמות המופיעה בסיפורים הנוגעים לאחיה.
סופרי מתח בריטים כג'ספר פורד, קווין פאוסט ולורי ר.
קינג כתבו יצירות בהן מופיע מייקרופט, אך דמותו של שרלוק אינה מופיעה, או אף יצירות בהן מייקרופט הוא הגיבור הראשי.
בסדרת הקומיקס "ליגה של ג'נטלמנים מובחרים" מאת אלן מור, מופיע מייקרופט הולמס כראש המודיעין הבריטי הידוע בכינוי "M".
השפעות ישירות פחות של דמותו של מייקרופט ניכרות ביצירות נוספות.
מחשב העל, המתכנן את מרד תושבי הלבנה בספר "עריצה היא הלבנה" מאת רוברט היינליין נקרא "מייקרופט הולמס".
בסדרת המתח "מונק" גיבור הסדרה, אדריאן מונק, הוא בלש בעל יכולות דדוקטיביות גבוהות (בדומה לשרלוק) שסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית ושאר הפרעות נפשיות.
אחיו, אמברוז מונק, שאיתו הוא מתייעץ לפעמים, הוא נוירוטי ואגורפובי יותר ממנו אבל גם חכם יותר ממנו ובעל יכולות דדוקטיביות גבוהות יותר (בדומה למייקרופט).
בדומה למייקרופט גם הוא לא מאמת את הסקותיו ולעיתים רחוקות עוזב את מקום מגוריו, אבל לא בגלל עצלות אלא בעקבות האגורפוביה החמורה שממנה הוא סובל.
אגאתה כריסטי, יוצרת הרקול פוארו, תיארה בספריה את דמותו של אחיו של פוארו, אשיל (Achille) פוארו, בצורה הנחשבת לפרודיה על דמותו של מייקרופט.
דמיון רב ניכר בין דמותו של מייקרופט לדמות הבלש השמן נרו וולף בספריו של רקס סטאוט.
יוצרי הסדרה האוס תכננו ליצור לדמותו של גרגורי האוס אח גדול בתבניתו של מייקרופט, אותו אמור היה לשחק הקומיקאי הבריטי סטיבן פריי.
היוזמה נזנחה בשל מחויבויות אחרות של פריי, אך הופיעה בסרטו של גאי ריצ'י "שרלוק הולמס: משחק הצללים".
בסדרת הטלוויזיה "שרלוק", עיבוד מודרני לספרי שרלוק הולמס של ה-BBC משנת 2010, מגלם מארק גאטיס את דמותו של מייקרופט.
מייקל כריסטופר שין (; נולד ב-5 בפברואר 1969) הוא שחקן ולשי.
גילם את הדמויות טוני בלייר בסרט "המלכה", דייוויד פרוסט בסרט "פרוסט/ניקסון", לוסיאן מנהיג אנשי הזאב בטרילוגיית סרטי האימה "מלחמת האופל" ואת המלאך אזיראפל בסדרה "בשורות טובות".
שין נולד בעיר ניופורט, ויילס שבממלכה המאוחדת.
לאיירין ומייריק שין, לשין אחות צעירה יותר בשם ג'ואנה.
אביו של שין הוא חקיין של השחקן ג'ק ניקולסון במשרה חלקית.
כשהיה בן חמש עבר עם הוריו להתגורר בליברפול שם הפך לאוהד נלהב של קבוצת הכדורגל העירונית "ליברפול".
שלוש שנים לאחר מכן חזר להתגורר בוויילס, למד בבית ספר מקיף שבעיירה פורט טאלבוט ושיחק בקבוצת הכדורגל המקומית של הכפר באגלן.
לשין הוצע חוזה מקצועני בקבוצת הפרמייר ליג הבכירה "ארסנל" לאחר שאביו של שחקן הקבוצה טוני אדמס צפה בו במדי הקבוצה הוולשית סוונסיי, שין סירב להצעה ובחר להתמקד בקריירת משחק.
שין גילה עניין בתחום התיאטרון בזכות שיעורים שקיבל בבית ספרו ובזכות הוריו שהיו חברים בקבוצת שחקני דרמה חובבים.
כשסיים את לימודיו התקבל ללמוד משחק ב"תיאטרון הנוער הוולשי" בקארדיף ולאחר מכן ב"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" שבלונדון.
לאחר סיום לימודיו הופיע שין בהצגת תיאטרון מקצועית, "כשהיא רקדה" ובתור מוצארט בהצגה "אמדאוס".
בשנת 1993, הוא הופיע בטלוויזיה הבריטית בתפקיד הראשי במיני סדרה "Gallowglass" המבוססת על ספרה של רות רנדל.
הופעתו הקולנועית הראשונה הייתה ב-1995 בעיבוד מודרני לטרגדיה של ויליאם שייקספיר "אותלו" שם הופיע בתפקיד משני.
הופעת הבכורה שלו הובילה אותו לתפקיד משמעותי יותר בשנה שלאחר מכן בסרט האימה "מרי ריילי".
ב-1997 שיחק בדרמה הביוגרפית "ויילד" וגילם את העיתונאי הקנדי רובי רוס.
לאחר מכן לקח פסק זמן מצילומי סרטים כדי להתמקד בקריירת התיאטרון שלו.
בשנת 2002, חזר שין לתעשיית הסרטים הבריטיים בדרמת המלחמה ההיסטורית "ארבע הנוצות".
הגיע לתודעה העולמית בשנת 2003 בסרט הפעולה הגותי "מלחמת האופל" בתפקיד לוסיאן מנהיג אנשי הזאב הנמצא בסכסוך עתיק יומין עם מנהיג הערפדים ויקטור (ביל ניי), בסרט שיחק לצד אשתו קייט בקינסייל.
בנוסף שיחק בקומדיה של סטיבן פריי "צעירים יפים ומבריקים" שם גילם את מיילס ההומוסקסואל.
השתתף בשוברי הקופות "ממלכת גן עדן" של רידלי סקוט בו גילם את הכומר אחיו למחצה של באליאן מאיבלין (אורלנדו בלום) ובמותחן הפעולה "לגעת ביהלום" שם שיחק סוחר יהלומים בשם רופרט סימונס.
ב-2008 גילם את דמותו הביוגרפית של העיתונאי הבריטי דייוויד פרוסט בסרט "פרוסט/ניקסון", פרוסט מחליט להציע לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (פרנק לנגלה) לקיים עמו סדרת ראיונות בלעדיים בעבור תגמול כספי.
שאלותיו הנוקבות של פרוסט גרמו לנשיא להתנצל באופן פומבי בפני האומה האמריקאית ולפרוש מתפקידו.
שין חזר לגלם את דמות איש הזאב לוסיאן בסרט השלישי בסדרת סרטי האימה, "מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב".
בסרט מנהל לוסיאן מערכת יחסים בלתי אפשרית עם סוניה בתו של ויקטור, מנהיג הערפדים אשר אימץ אותו כשהיה קטן, עלילת הסרט השלישי מתרחשת בימי המאה ה-12 ומהווה הקדמה לסרט הראשון.
הופיע במותחן הנעורים "דמדומים 2: ירח חדש" בתור ארו, מנהיג קבוצת הערפדים האיטלקים ובדרמת הכדורגל "יונייטד המקוללת" בה גילם את דמותו של מנהל ומאמן קבוצות "לידס יונייטד" ו"דרבי קאונטי" בריאן קלאף.
בשנת 2010 דיבב שין את דמותו של הארנב הלבן ביצירתו הרווחית ביותר בקריירה של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות", וכמו כן דיבב את ד"ר גריפיטס בסרט "טינקרבל והסוד הקסום".
בסוף אותה שנה הופיע בסרט "טרון: המורשת", סרט ההמשך לקאלט המדע בדיוני "טרון" משנת 1982. באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה הפוליטי "היחסים המיוחדים" (אנ') שביים ריצ'רד לונקריין (אנ') על פי תסריט מאת פיטר מורגן (אנ'); הסרט שודר בבכורה ב-29 במאי 2010 ברשת HBO וב-18 בספטמבר 2010 ברשת BBC Two הבריטית.
שין גילם את ראש ממשלת בריטניה ה-51 - טוני בלייר; והיה מועמד לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר במיני- סדרה או סרט טלוויזיה.
בשנים 2013–2016 גילם שין במשך ארבע עונות את התפקיד הראשי של ד"ר ויליאם מאסטרס בסדרת הדרמה התקופתית "הסקס של מאסטרס" של ערוץ "Showtime".
שין קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2016 שיחק את ארתור, מנהיג הספינה בסרט המדע-בדיוני "הנוסעים" בבימויו של מורטן טילדום והוא שיחק את קרלוס בסרט המתח הפסיכולוגי "יצורים ליליים" שכתב, ביים והפיק טום פורד; הסרט הוא עיבוד קולנועי לרומן משנת 1993 בשם "טוני וסוזן" מאת אוסטין רייט .
בשנת 2019 הצטרף לקאסט העונה השלישית של הסדרה "הטובות לקרב" בתפקיד רולנד בלום.
שין זכה על משחקו המדויק במועמדות לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הפרק השלישי החותם את הטרילוגיה הפוליטית על חייו של טוני בלייר "מערכת יחסים מיוחדת" יצא ב-2010 התמקד על יחסיו של בלייר עם נשיא ארצות הברית ה-42 ביל קלינטון (דניס קווייד).
שין זכה למועמדות לפרס אמי על הופעתו.
בשנת 1995, החל שין בזוגיות עם השחקנית האנגלייה קייט בקינסייל.
ב-1999, נולדה בתם לילי מו שין בלונדון.
בינואר 2003, נפרדו השניים לאחר שעברו מלונדון ללוס אנג'לס.
בקינסייל שכנעה את המפיק לן וייסמן לצרף את שין לצוות השחקנים בסרט "מלחמת האופל", אך במהלך הסרט נפרדו השניים ובקינסייל החלה לצאת עם וייסמן ואף נישאה בשנה שלאחר מכן.
לאחר הפרידה העביר שין את מרבית חייו בין אנגליה ללוס אנג'לס.
בשנים 2004–2010 ניהל שין מערכת יחסים עם רקדנית הבלט לוריין סטיוארט אותה פגש במופע בתיאטרון המלכותי הלאומי.
לאחר מכן יצא במשך תקופה עם השחקנית רייצ'ל מקאדמס.
מתחילת שנת 2014 עד לתחילת 2018, הוא יצא עם הקומיקאית שרה סילברמן.
ב-2019 הודיע שין שהוא ובת זוגו, אנה לונדברג, מצפים לילדה, שנולדה באותה השנה.
בשנת 2009 קיבל שין את התואר קצין מסדר האימפריה הבריטית.
היחסים המיוחדים (אנ') (2010) - סרט טלוויזיה של HBO
שבעה ימים בגיהנום (2015) - סרט טלוויזיה של HBO
משפחת סימפסון (2017) - דיבוב
מייקל רואץ' הוא נזיר בודהיסטי ומורה אמריקאי לבודהיזם טיבטי שנוי במחלוקת מזרם הגלוג.
רואץ' הוא האמריקאי הראשון שקיבל תואר גֶשֵה (תואר אקדמי הניתן לנזירים בטיבט) במנזר סרה בהודו.
הוא היה תלמידו של קֵן רינפוצֵ'ה גשה לובסָנג תַ'רצִ'ין.
הוא מרצה לעסקים, נדבן, סופר, מחנך, מורה ליוגה ומוזיקאי.
רואץ' מלמד בודהיזם לקהלים מגוונים ברחבי העולם וכן את יישומיו השונים של לימוד הבודהיזם בתחומים שונים.
רואץ' הקים את מרכז ללימודי אסיה הקלאסית בניו יורק וממייסדיה של תוכנית המשך באוניברסיטת דיימונד מאונטיין באריזונה, אותה הקים יחד עם קריסטי מקנאלי.
רואץ' סיים בהצטיינות תואר ראשון בלימודי דת מאוניברסיטת פרינסטון (1975).
שמו של רואץ' נקשר במחלוקות ושערוריות שונות.
התנהגותו גונתה על ידי הדלאי לאמה והוא הוכרז כאישיות בלתי רצויה במושב הממשלה הטיבטית הגולה בדרמסאלה.
מספר נזירים והוגי דעות בודהיסטים דרשו ממנו לוותר על תואר הנזירות.
מייקל רואץ' נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-17 בדצמבר 1952 להורים אפיסקופליים והוא אחד מארבעה אחים.
המשפחה עברה ב-1958 לפיניקס שבאריזונה.
בסיום לימודיו התיכוניים קיבל רואץ' מדליה נשיאותית במסגרת תוכנית נשיאותית שמטרתה להכיר בהישגים של תלמידים מצטיינים .
בשנת 1970 התקבל רואץ' במלגה מלאה לאוניברסיטת פרינסטון, שם למד בחוג לדתות, והשלים גם לימודים מתקדמים בשפה הרוסית.
בשנת 1975 סיים בהצטיינות את הלימודים לתואר ראשון.
בשנת 1973 לקח הפסקה מלימודיו באוניברסיטה ונסע להודו בחיפוש אחר הדרכה בודהיסטית.
באשראם בהרידוואר קיבל את הדרכתו הראשונה במדיטציה.
במאסורי שבהימלאיה קיבל לראשונה את הדרכה בנגינה הודית מסורתית על סיטאר וטאבלה, אותם למד ממובארק מאשי.
בשנת 1974, לאחר שחזר לארצות הברית, הוא קיבל מלגה מבית ספר וודרו וילסון למדיניות ציבורית ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון, על מנת להתעסק בבעיית הפליטים הטיבטיים בהודו.
באותה שנה חזר להודו והחל ללמוד בספריה הטיבטית שבדרמסאלה את השפה והפילוסופיה הטיבטית ובמקביל המשיך בלימודי המוזיקה.
רואץ' ביקש מאמו, שחלתה בסרטן באותה תקופה, להגיע לטיפולים בהודו, והיא אכן נסעה לקבל טיפולים טיבטיים מסורתיים במחלת הסרטן.
שניהם נפגשו עם הדלאי לאמה לקבלת ייעוץ אם עליו לחזור לארצות הברית להמשיך לסעוד את אימו, להמשיך את לימודיו האוניברסיטאיים וכמו כן האם להמשיך בלימודי הבודהיזם בארצות הברית.
רואץ' שמע על לאמה טיבטי בשם הלה-ראמפה גשה לובסָנג תַ'רצִ'ין (הידוע כקֵן רינפוצֵ'ה, 1921–2004), אחד ממורי הרוח הידועים של הבודהיזם הטיבטי, שנשלח על ידי הדלאי לאמה ללמד בניו-ג'רזי בארצות הברית.
בחורף 1974 חזר רואץ' ללימודיו בפרינסטון, ובמקביל ללימודיו באוניברסיטה החל בלימודיו אצל קֵן רינפוצֵ'ה.
את לימודיו באוניברסיטה סיים בקיץ 1975.
מיד לאחר שסיים תואר ראשון בשנת 1975, עבר רואץ' להתגורר וללמוד במנזר בניו ג'רזי עם קֵן רינפוצֵ'ה.
הוא חי כסטודנט וכעוזרו האישי במשך כעשרים וחמש שנה.
בשנת 1983 הוסמך רואץ' כנזיר בודהיסטי במנזר סרה מיי בדרום הודו, מזרם הגלוג.
הוא החל את לימודיו תחת עשרה מאסטרים שונים של המנזר, כולל עם גשה Thubten Rinchen.
בשנת 1993 היה רואץ' למערבי הראשון שקיבל תואר Rikchung מראש סרה מיי, סוג של תואר גשה הדומה לתואר שני במערב.
ב-1995 היה רואץ' לנזיר הבודהיסטי האמריקאי הראשון שעבר את המבחנים הקפדניים לתואר גשה הניתן לנזירים בודהיסטים.
לימודיו בסנסקריט הושלמו גם בתקופה זו, בהדרכתו של הבלשן שמואל ד.
ניסיונו של רואץ' בעסקים החל באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא עבד בתור מנהל הסטודנטים של הסוכנות אקספרס ראוניון, בו פיקח על צי קטן של משאיות ועובדים, שסיפקו את שירותי משא והובלה באוניברסיטה.
בשנת 1981, קיבל הנחיה ממורו, קו רינפוצה, ליישם בחיים המעשיים את העקרונות הבודהיסטים אשר למד ולהתחיל עסק במנהטן כדי לסייע בפרנסת פליטים טיבטים.
רואץ' הצטרף להקמה של קמעונאית התכשיטים אנדין אינטרנשיונל בניו יורק.
החברה הייתה בבעלות הישראלים עופר ואיה עזריאלנט, וזאת מבלי לספר דבר על נזירותו.
אנדין החלה עם הלוואה של 50,000 דולר ושלושה עובדים.
רואץ' פרש מהחברה בשנת 1999 כסגן נשיא האחראי על חטיבת היהלומים, ולניהול של כ-500 עובדים.
בשנת 2009 נמכרה החברה לקבוצת ריצליין של וורן באפט.
רואץ' השתמש בחוויות האלה כבסיס לספר שכתב, "להב היהלום", בו הוא מבאר על ידי סיפורו האישי את הכתב הקלאסי של סוטרת להב היהלום בהקשר העסקי.
מאז משקיע רואץ' את כל כספו למימון הפרויקטים השונים אותם יזם ברחבי העולם.
במהלך תקופה זו, קיבל רואץ' תואר של גמולוג מן המכון הגמולוגי האמריקאי, ובמהלך שנות ה-80 הוא שימש חבר מערכת של כתב העת של המכון, Gems & Gemology, שם גם תרגם מרוסית ופרסם מחקרים מברית המועצות.
הוא שימש כיועץ של קבוצת דה בירס, והיה חבר בבורסת היהלומים של ניו יורק (Diamond Dealers Club - DDC).
רואץ' היה חבר בחברה הגמולוגית של בריטניה, והשתתף בקביעות בכתב העת ליהלומים IDEX.
הוא נמנה עם החוקרים הראשונים של פיתוח יהלומים במעבדה, והוא חסיד של השימוש בו לתכשיטים, כדי למנוע את ההרס האקולוגי והאלימות הפוליטית שהייתה כרוכה בכרייה של היהלומים הטבעיים (יהלומי דמים) באזורים אחדים באפריקה.
פילוסופיית הניהול של רואץ' מכונה "ניהול קארמי", והיא מתבססת על מושג הקארמה.
לפי רואץ' התהליך הקארמי הוא המקור והסיבה לכל מחשבה, דיבור או פעולה כלפי האחר.
הקארמה מותירה רישום מנטלי בתודעה ושם נשמרת ומתעצמת.
מנהל שמקבל זאת מבין ש"מה שאני רוצה לחוות בעצמי, אני צריך לתת לאחר", בוחר לפעול מתוך הבנה של איך וכיצד מעשיו יוצרים את המציאות העתידית שלו ושם דגש מיוחד על האופן בו מעשיו בהווה יוצרים תוצאות בעתיד.
החל משנת 1975 רואץ' עוסק בשירות לפליטים הטיבטים, איסוף תרומות בגדים באזור פרינסטון ושילוחם למחנות הפליטים.
בשנת 1978 סייע למורו קן רינפוצ'ה בהקמת עמותה שעוזרת לנזירים הפליטים.
בין השאר, כתוצאה מעזרתה הכספית של חברת היהלומים אנדין, התרחבה קרן המזון לסרה מיי, שבמשך שנים סיפקה אוכל ובגדים לאלפי נזירים.
בשנת 1987, הקים רואץ' פרויקט לדיגיטציה של כתבים קלאסיים מאסיה - (ACIP)Asian Classic Input Project.
הפרויקט מכשיר פליטים טיבטיים לעבודת הדיגיטציה שמספקת להם הכנסה ומסייעת לשמירה על כתבי הקודש.
בפרויקט יש כ-8,500 כתבים, אשר זמינים בחינם באתר האינטרנט של התוכנית.
רואץ' ייסד את מכון להב היהלום, מרכז ייעוץ שמטרתו "לעזור לאנשים ברחבי העולם להשיג הצלחה בכל היבט של חייהם".
בנוסף, הוא ייסד את מרכז הריטריטים Godstow ברדינג שבקונטיקט (כיום "דו נאק קונפן לינג"), מרכז טיבטי בודהיסטי לשלום עולמי.
בסתיו 2004, הקים רואץ' את "דיאמונד מאונטיין" מרכז ללימוד קורסים וריטריטים בודהיסטי ליד Bowie, באריזונה.
בשנת 1999, פנו אל רואץ' מהוצאת הספרים רנדום האוס בניו יורק כדי לכתוב ספר על ניסיונו בבניית חברת אנדין על פי עקרונות בודהיסטיים.
פנייה זו הביאה לפרסום הספר "להב היהלום: הבודהה על אסטרטגיות לניהול העסקים והחיים".
הספר היה לרב מכר בינלאומי ותורגם ל-35 שפות.
מהדורת יום השנה העשירי של "להב היהלום", שיצאה בשנת 2010, כללה סיפורי הצלחה על ידי קוראיו של הספר.
המשכו של "להב היהלום" הוא הספר "ניהול קארמי: מה שאתה זורע הוא מה שאתה קוצר, בעסקים ובחיים", שנכתב עם לאמה קריסטי מקנאלי ומייקל גורדון (מייסד חברת Bumble and bumble), אשר תוך שבועיים נכנסה גרסתו באסיה למצעד רבי המכר.
רואץ' כתב גם את "הגן: סיפור משל" (Doubleday, 2000), שעוסק במורים בודהיסטים מפורסמים מ-2000 השנים האחרונות, ספר אשר יש הרואים בו ספר אוטוביוגרפי בחלקו.
רואץ' חיבר טרילוגיה בנושא יוגה:
ספר היוגה הטיבטי, הוצאת רנדום האוס 2004.
סוד כוחה של היוגה (Diamond Cutter, 2005), האחרון בסדרה, ונחשב לקלאסיקה של היוגה, המציג את מהות היוגה סוטרה בצורה של רומן.
במחקר של אינטראקציה בין הנצרות והבודהיזם, "נתיב המזרח לגן עדן - מדריך אל האושר מתוך תורתו של ישו בטיבט", ראה אור בהוצאת Episcopal Church´s Seabury בשנת 2008.
עבודה גדולה על האמנות וההיסטוריה הטיבטית, "מלך הדהרמה: החיים בתמונות של ג'ה צונגקאפה", יצא לאור בשנת 2010.
ספרים מוקלטים עבור כמה ספרים של רואץ', בקולו של המחבר עצמו, הונפקו על ידי Audible Inc, חברה בת של אמאזון ספרים.
רואץ' הסמיך מורים בודהיסטים רבים ברחבי העולם.
הוא ייסד את המכון ללימודי יוגה (), אשר מספק הכשרה יוגית, הן מעשית והן פילוסופית, כמו גם סדרה של קורסים המבוססים על קלאסיקות הודיות בתחום היוגה, למשל היוגה סוטרה, האתה יוגה פראדיפיקה, אור על יוגת השמש והירח, ואת הבהגווד-גיטה.
רואץ' מרצה על בודהיזם ועל עסקים.
כ-10,000 אנשים משתתפים מדי שנה בהרצאותיו בנושא שירות לאחרים כדרך המהירה ביותר להצלחה.
בשנת 2009, ביחד עם בוגריו הבכירים של מכון לימודי אסיה הקלאסית ואוניברסיטת דיאמונד מאונטיין הקים רואץ' את מכון "להב היהלום", על מנת להביא את הסמינרים לקהל גדול יותר ברחבי העולם.
במהלך הכיבוש הסיני את טיבט ובעקבותיו המהפכה התרבותית, נהרסו ספריות רבות בטיבט.
ספרים טיבטים הפכו לנדירים, ובתחילת לימודיו במנזרים נאלץ רואץ' לעיתים קרובות לחלוק ספר עם תלמידים רבים מכיתתו.
רואץ' החליט להציל את מה שנותר מהספרות הטיבטית העתיקה, כולל את המקור בסנסקריט.
הוא כתב הצעה לפרויקט בשם "פרויקט קלט אסיה הקלאסית" וקיבל מענק מקרן דייוויד ולוסיל פקארד למימון המרכז החדש, הממוקם בתוך מחנה הפליטים הטיבטי .
ACIP החל להכשיר ולשלם לעשרות פליטים טיבטיים להקליד ספרי רוח קלאסיים של טיבט, באמצעות תוכנה חדשנית שפותחה על ידי הפרויקט .
עבודה זו נמשכת, בעיקר על ידי נשים טיבטיות פליטות בהודו, אשר לא מקבלות אזרחות בהודו ולא יכולות למצוא שום עבודה אחרת.
נכון להיום, 14,414 טקסטים עתיקים כבר הוקלדו פנימה והגרסאות המאומתות פורסמו באינטרנט להורדה בחינם.
ההערכה היא כי בקצב הנוכחי ידרוש כ-100 שנים נוספות כדי להשלים הפרויקט.
כדי לשמר את העותקים האחרונים של טקסטים רבים, סיכם רואץ' בשנת 1993 עם אוניברסיטת סנקט פטרבורג על פרויקט לקיטלוג אוסף נרחב של טקסטים עתיקים מאסיה.
קטלוג זה הושלם על ידי נזירים טיבטים לאחר 15 שנות עבודה.
הוא מכיל פרטים של 134,327 כתבי יד עתיקים, והוא אחד הקטלוגים של כתבי אסיה הגדולים בעולם.
בשנת 1988 פנה רואץ' לפרויקט שמטרתו פרסום מחדש של ספרים טיבטיים חסרים, מנתונים שנוצרו מפרויקט ACIP, על ידי זרוע הוצאה לאור של מנזר סרה מיי בהודו.
רואץ' היה עורך הראשי במשך כמעט 10 שנים של סדרת ספרי הלימוד של סרה מיי, כולל תיקון הגרסאות הסופיות של הטקסטים העתיקים הטיבטים.
בשנת 1989, רואץ' היה מעורב בפרויקט של ספריית הקונגרס של ארצות הברית שמטרתו לעצב תוכנית רכישות שוטפת של טקסטים עתיקים טיבטיים.
לאחר התייעצות עם 120 מוסדות טיבטים נוצר קטלוג עם יעד של למעלה מאלף יצירות.
בשנת 1995 מונה רואץ' לעמית מחקר של המכון ללימודים מתקדמים של דתות העולם.
רואץ' השלים את תרגומם של כ-40 טקסטים עתיקים בטיבטית ובסנסקריט הכוללים כיום 10,253 דפים.
רואץ' מתרגל יומית סגנונות יוגה הודיים.
החל בתרגול תחת דייוויד לייף, שרון גאנון, רות לאואר, ודייוויד סוונסון של שיטות הג'יוואמוקטי והאשטנגה.
הוא למד מאז גם עם מורים אחרים, כגון שרי דהרמה מיטרה ואנה פורסט.
רואץ' התמחה בתרגול היוגה של ליידי ניגומה, יוגיני הודית שחיה לפני כאלף שנה, ואשר משנתה הגיעה לטיבט.
רואץ' לימד את שיטת היוגה הזו ברחבי העולם, ובעיקר באסיה.
רואץ' משלב ריקוד מקודש בתרגול האישי שלו.
הוא החל את לימודי הריקוד שלו בשנת 1997 עם זאבה כהן, מנהלת המחלקה למחול בפרינסטון, והמשיך ללימודי בלט עם לורה דונלי מאוניברסיטת אריזונה, ואווה נתניה, לשעבר בניו יורק בלט והבלט המלכותי, לונדון.
הוא למד גם עם מאסטרים טיבטיים ומונגולים של ריקוד מקודש.
גשה מייקל ניגן מוזיקת רוק עם אחיו, ועזר לממן את הנסיעות הראשונות שלו להודו על ידי ניגון ג'אז פיוז'ן ערבי עם להקת Tarbouche באוניברסיטת פרינסטון.
במהלך סוף שנות ה-70 הוא הוכשר לנגינה קלאסית על סיטאר.
לאחר מכן הוא ביצע קונצרטים הן בהודו והן בארצות הברית.
בשנת 2008, יצא לאור האלבום "מלאך היהלומים", בו רואץ' שר ומנגן עם לאמה קריסטי מקנאלי.
ב-2009 יצא לאור הדיסק "קירטן חג המולד", עם רואץ' בביצוע סיטאר ושירה, בשיתוף עם מרצדס באהלדה.
הוא הופיע גם עם קרישנה דאס והראפר "MC יוגי".
בשנת 1996 רואץ' הכיר את כריסטי מקנאלי שבאה ללמוד אצלו.
הם נישאו בטקס נוצרי בשנת 1998, אף על פי שרואץ' נדר לא להינשא כשהפך לנזיר.
השניים הצהירו שיש להם שותפות רוחנית ונדרו לא להיפרד אחד מהשני למרחק של יותר מ-15 רגל (4.5 מטר).
בנוסף, רואץ' ומאמיניו החלו לייחס למקנאלי תכונות על טבעיות, ואף האמינו שהיא גלגול של אלה טיבטית.
בשנת 2003, כשהנישואים פורסמו ברבים, המתרגם והמחבר הבודהיסטי רוברט תורמן , נזיר לשעבר בעצמו, דרש מרואץ' שיוותר על מעמדו כנזיר ויפסיק ללבוש את גלימות הנזיר.
רואץ' סירב והשניים לא דיברו מאז.
מאוחר יותר, בריאיון משנת 2014 ל-NBC, טען תורמן שהקבוצה הקרובה של רואץ' הפכה ל"סוג של כת".
עוד תורמן טען שרואץ' יצא מאיזון כשמורו, קן ריפונצ'ה, הלך לעולמו.
ללא שיקוף וליווי רואץ' "הפך למגלומן" לטענתו של תורמן, שם גם התחיל פולחן האישיות של מקנאלי.
בשנת 2006 רואץ' ביקש להגיע לדרמסאלה כדי ללמד שם, אך משרדו של הדלאי לאמה סירב לבקשה בנימוק ש"התנהגותו הבלתי-קונבנציונלית [של רואץ'] לא תואמת את ההוראה והפרקטיקה של הוד קדושתו".
רואץ' ומקנאלי התגרשו בשנת 2009, וכעבור שנה מקנאלי התחתנה עם איאן ת'ורסון, שהיה תלמיד ישיר ועובד שלה ושל רואץ'.
מאז שנת 2000 בני משפחתו של ת'ורסון שלחו מומחי כתות לחקור על פעילותו בקבוצה אותה הם ראו ככת ולהתעמת איתו כדי שיפרוש ממנה.
בשנת 2010 הזוג החל ריטריט של שלוש שנים במרכז דיאמונד מאונטיין שבניהולו של רואץ' באריזונה.
לאחר דיווחים על התנהגות מוזרה של השניים, שכללו דיווחים על מעשי אלימות והתנהגות לא מתואמת של מקנאלי בזמן שיחות בהובלתה בריטריט הזוג התבקש לעזוב.
המרכז סיפק להם כמה מאות דולרים וכרטיסי טיסה מהמקום, אך השניים בחרו להתמקם בסודיות במערה בתוך גבולות הריטריט.
משתתפים אחרים בריטריט שראו עצמם נאמנים לזוג סיפקו להם מים ומזון.
באפריל 2012 ת'ורסון, בגיל 38, מת מהתייבשות וחשיפה לשמש.
מקנאלי נפגעה גם כן מהתייבשות, אך הצליחה להשתקם.
רשויות אכיפת החוק בארצות הברית אמרו שאין חשד לפלילים בהקשר למוות של ת'ורסון ושרואץ' אינו חשוד בפרשה, אך עיתונאים שדיווחו על המקרה ציינו את הגישה הבלתי-קונבנציונלית של רואץ' כחלק מההקשר הכללי שהוביל למקרה.
סיד ג'ונסון, מוזיקאי שהיה לזמן קצר חלק מהוועד המנהל של מרכז Diamond Mountain, האשים את רואץ' ואת מקנאלי בהתנהגות מינית לא הולמת, כחלק מטקס שערכו השניים למשתתפים בריטריט בשנת 2005.
חמישה מהספרים שכתב רואץ' תורגמו לעברית:
גשה מייקל רואץ' (בתרגומה לעברית של ד"ר דבורה צביאלי), להב היהלום: הבודהה על אסטרטגיות לניהול העסקים והחיים, הוצאת כנרת-זמורה-ביתן, 2008 - רב מכר
גשה מייקל רואץ', לאמה קריסטי מקנאלי ומייקל גורדון (בתרגומה לעברית של ד"ר דבורה צביאלי ודנית דורון), ניהול קארמי, הוצאת המרכז הישראלי לניהול קארמי, 2011
גשה מייקל רואץ' (בתרגומה לעברית של ד"ר דבורה צביאלי), הגן: סיפור משל, הוצאת לב הדהרמה, 2012
גשה מייקל רואץ' וקריסטי מקנאלי (בתרגומה לעברית של ד"ר דבורה צביאלי ואילן קציר), סוד כוחה של היוגה: ריפוי עצמך ואחרים עם היוגה סוטרה של מאסטר פאטנג'לי, הוצאת לב הדהרמה, 2009
גשה מייקל רואץ' (בתרגומה לעברית של ד"ר דבורה צביאלי), ספר היוגה הטיבטי: ספר המציג את תרגול היוגה הטיבטי, הוצאת לב הדהרמה, 2009
שטיינברג נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, פולין).
בשנת 1939 נמלט כפליט ב"טרנספורט הילדים" לאנגליה, שם עשה ארבע שנים.
בשנת 1943 היגר עם אמו ואחיו לארצות הברית ולמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת פרינסטון (המוזיקולוג, הפסנתרן והתאורטיקאי מוזיקה צ'ארלס רוזן היה חברו ללימודים ולחדר).
אחרי שסיים את לימודיו בפרינסטון, חי שנתיים באיטליה במלגה מקרן פולברייט, ואחר עשה שנתיים בגרמניה עם צבא ארצות הברית.
לאחר שהסתיימה הצבתו בגרמניה, היה לחבר בסגל המורים של בית הספר מנהטן למוזיקה, שם לימד תולדות המוזיקה.
שטיינברג לימד בכמה קולג'ים בניו יורק ובמסצ'וסטס לפני שהיה למבקר מוזיקה ב"הבוסטון גלוב" בשנת 1964. תקופת עבודתו בגלוב לא הייתה נקייה ממחלוקות.
כתיבתו זכתה לשבחים, אך אמות המידה הגבוהות שהציב לביצועים שביקר חוללו חיכוכים עם התזמורת הסימפונית של בוסטון.
באחד המקרים הצביעו חברי התזמורת על הטלת איסור על נוכחותו של שטיינברג בקונצרטים שלה.
ואולם, לאחר קרוב ל-12 שנים עם ה"גלוב", התמנה שטיינברג לכתוב את דברי הפרשנות בתוכניות הקונצרטים לתזמורת בוסטון.
ב-1979 החל לעבוד כמנהל פרסומים ויועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, שם נשאר עד 1989. הוא הועסק ככותב דברי פרשנות לתוכניות בכמה תזמורות אחרות במהלך הקריירה שלו, בהן הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת מינסוטה, בה שימש יועץ אמנותי בשנות ה-90.
בראיון משנת 1995 עם "סן פרנסיסקו כרוניקל" אמר שטיינברג, שראה עצמו בתפקיד מבקר ופרשן כמי ש"בונה גשרים ועוזר להקים קשר בין מאזינים - רובם מאזינים שאינם מוזיקאים מקצועיים - לבין המוזיקה."
שטיינברג מת באדינה שבמינסוטה ב-2009, בגיל 80.
מייקל רוקר הוא שחקן אמריקאי.
רוקר נולד וגדל בעיר ג'ספר שבאלבמה.
הוא בוגר בית הספר גודמן לדרמה של אוניברסיטת דפול בשיקגו.
רוקר החל את דרכו כשחקן בשנת 1986 במותחן הפשע "הנרי: דיוקן של רוצח סדרתי" בו שיחק בתפקיד הרוצח הסדיסט הנרי לי לוקאס, תפקיד עליו הועמד רוקר לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר.
שיחק במותחן "ים של אהבה" לצידו של אל פצ'ינו.
בתחילת שנות ה-90 הופיע רוקר בסרטים "ימי הרעם" של טוני סקוט בתור אלוף המרוצים רודי בארנס יריבו של קול טריקר (טום קרוז), "סחרור מסוכן" בתפקיד האל טאקר חברו של מטפס ההרים גייב ווקר (סילבסטר סטאלון) ו-"JFK תיק פתוח" של אוליבר סטון בתפקיד התובע המחוזי של ניו אורלינס ביל ברוסרד.
ב-1995 הופיע רוקר בקומדיה "עכברי הקניון", סרטו השני של קווין סמית' בתור ג'ארד אביה של הצעירה ברנדי סאבינג (קלייר פורלני).
ב-1998 שיחק רוקר בדרמת הפשע של אנתוני פאקווה "רוצחים בהמתנה" בתפקיד הבלש סטן זדקוב.
ב-1999 השתתף במותחן "אספן העצמות" בתפקיד הבלש האוורד צ'יני.
בשנת 2000 שיחק רוקר במותחן הפעולה העתידני "היום השישי" בתור סוכן האבטחה רוברט מארשל.
ב-2001 שיחק לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם בסרט הפעולה "הכפיל" בתפקיד הבלש ג'ייק ריילי.
ב-2002 השתתף בדרמת האגרוף "אלוף ללא עוררין" בתפקיד האסיר איי ג'יי מרקר.
ב-2006 הופיע רוקר בסרט האימה "חלקלק" בתפקיד סוחר המכוניות גרנטפורד גרנט.
ב-2008 השתתף רוקר בתפקיד קטן בסרט ההרפתקאות "ג'אמפר" בתור ויליאם אביו של גיבור העלילה דייוויד רייס (היידן כריסטנסן).
ב-2010 הופיע רוקר בקומדיית גיבורי העל "סופר" ובשני פרקים בעונה הראשונה סדרת האימה הפופולרית "המתים המהלכים" בתפקיד הפושע מרל דיקסון.
דמותו הגסה והמחוספסת של רוקר זכתה להערכה רב בקרב מעריצי הסדרה ומפיקי התוכנית החליטו לתת לרוקר תפקיד משני גדול בעונה השלישית, בה שיחק בתור יד ימינו של המושל (דייוויד מוריסי).
בשנת 2014 השתתף רוקר בסרט גיבורי העל "שומרי הגלקסיה" בתפקיד הצייד יונדו.
ב-2017 השתתף בסרט ההמשך "שומרי הגלקסיה: חלק 2".
בשנת 2023 ערך הופעת אורח בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 3".
רוקר נשוי למרגו רוקר ואב לשתי בנות.
הנרי: דיוקן של רוצח סדרתי (1986)
הממזרה מקרולינה (1996) - סרט טלוויזיה
איש השלד (2004) - סרט טלוויזיה של Syfy
סיפורה של לנה בייקר (2008)
איש המארינס: קרב הישרדות (2009)
שומרי הגלקסיה (2014) - יונדו
שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד (2022)
יצורי הקומנדו (2024) - דיבוב
MICS הוא סמינר בינלאומי, מקצועי ואקדמי, ללא כוונות רווח, שנערך מדי קיץ במרכז הבינתחומי הרצליה.
מטרת הסמינר בן חמשת הימים היא להקנות לעיתונאים ומעצבי דעת-קהל צעירים מרחבי העולם כלים פרקטיים ותאורטיים לסיקור קונפליקטים בצורה מאוזנת, מתוך לימוד מהסכסוך הישראלי-פלסטיני כמקרה בוחן.
לסמינר מגיעים כתבים, עורכים, שדרנים וסטודנטים לתקשורת מרחבי העולם במטרה להעמיק את הידע שלהם על התקשורת והאופן בו היא מתמודדת עם אתגרים פסיכולוגים ומקצועיים בסיקור קונפליקטים.
הסמינר מקדם ערכים של פלורליזם, חופש העיתונות, חופש הביטוי וחירות המחשבה, ובכך שואף לייצר שיח מקצועי, מאוזן ומבוסס יותר בזירה הבינלאומית.
במהלך 7 שנות פעילותו (מאז 2009) הגיעו לישראל כ-210 עיתונאים מרשתות תקשורת לאומיות ובינלאומיות בולטות, מלמעלה מ-49 מדינות ברחבי העולם.
MICS הוא מיזם פרי יוזמתם של סטודנטים לתואר ראשון בבית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, הפועל ללא כל כוונת רווח.
בכל שנה, מאורגן הסמינר על ידי צוות של כ-20 סטודנטים מתנדבים, האמונים על איתור ומיון המשתתפים, גיוס הכספים, הפקת תוכן ולוגיסטיקה וכן שיווק ויח"צ.
הסמינר מתקיים הודות לגיוס תרומות ממגוון רחב של גורמים, בצורה המאפשרת לארגון לשמור על עצמאותו.
MICS נוסד בשנת 2009 בעקבות מבצע עופרת יצוקה, הן מתוך תחושה כי בעת הסיקור התקשורתי הבינלאומי של הסכסוך נעשה לעיתים תכופות שימוש במידע מוטה/חסר והן מתוך ההבנה כי דיווח בלתי-מאוזן עלול להביא לתפיסה לקויה או שגויה אודות מורכבותו של המצב באזור, בקרב דעת הקהל העולמית ובקרב מקבלי ההחלטות.
מאז היווסדו בשנת 2009, חשף הסמינר למעלה מ-200 אנשי תקשורת ומובילי דעת קהל מ-49 מדינות שונות אל העולם המרתק של סיקור הסכסוכים.
לסמינר מספר רב של שיתופי פעולה עם מגוון גורמים וביניהם – 'בית הספר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה ע"ש רון לאודר', משרד החוץ, המכון למדיניות ואסטרטגיה, ארגון העיתונאים האירופאי EYP (European Youth Press), האיחוד האירופי (EU), רוטרי ועוד.
MICS מתמקד בסיקור תקשורתי של אזורי קונפליקט: במהלך הסמינר זוכים המשתתפים להרצאות של דמויות מפתח בעולם התקשורת והאקדמיה, נוטלים חלק בפאנלים הקשורים לסכסוך, משתתפים בסדנאות מקצועיות ודנים בסוגיות העוסקות בסיקור סכסוכים.
בנוסף, במהלך הסמינר מתקיימים סיורים שממחישים את מורכבותו של הסכסוך, ובמהלכם נחשפים העיתונאים באופן בלתי אמצעי לנושאים בוערים במזרח התיכון בעשרות השנים האחרונות.
MICS עוסק בנושאים רבים ומגוונים שעליהם נמנים תקשורת ולוחמה בטרור, צנזורה צבאית, פסיכולוגיה והיבטים רגשיים של דיווח סכסוך, פוליטיקה של המזרח התיכון, היסטוריה, יחסי מדינה-תקשורת, פיתוח מקצועי ועוד.
תוכנית הסמינר משתנה מדי שנה בהתאם להפקת הלקחים ובהתאם למצב האקטואלי.
כל יום בסמינר מתמקד באספקט שונה ובעל הגיון-מארגן מובחן; כמו כן - כל הרצאה מובילה לבאה אחריה מבחינה קונספטואלית.
דרך חוויה ייחודית זו, העיתונאים המשתתפים לומדים להכיר טוב יותר את המציאות המורכבת של ישראל ומקבלים כלים המאפשרים להם לדווח באופן אובייקטיבי יותר וללא משוא פנים.
בוגרי הסמינר מעניקים משוב חיובי באופן עקבי אודות הסמינר הן בנוגע לאיכותן הגבוהה של ההרצאות במהלכו, והן בנוגע לצוות המקצועי ולחוויה הכוללת במהלך שהותם בישראל.
מארגני הסמינר משקיעים מאמצים רבים בתהליך המיון והראיונות של המשתתפים הפוטנציאליים.
כל הבקשות נבחנות בקפידה וכל פנייה מקבלת יחס אישי.
מתוך מאות פניות שמתקבלות מדי שנה, מאתר הצוות האמון על
בחירת משתתפים את הללו שמפגינים יכולות כתיבה והבעה ברמה גבוהה, רמה מקצועית גבוהה וזיקה לנושא; כל זאת על בסיס קורות חיים, ראיונות אישיים וחומרים נוספים.
בסופו של התהליך שאורכו מספר חודשים, מגובשת קבוצה של כ-25 עיתונאים צעירים ומבטיחים בגילאים 20–35, מרשתות תקשורת בולטות, ביניהן CNN, BBC, ו-Al-Jazeera.
הליך המיון שם דגש על גיוון מדינות המשתתפים כדי לייצר שיח רחב ומגוון בדעותיו, ביניהם ארצות הברית, גרמניה, ברזיל, דרום אפריקה וסין.
אלו שהגיעו לשלב הראיונות האישיים אך לא התקבלו, מעודדים לנסות ולהגיש בקשה גם בשנה שלאחריה.
המשתתפים מקבלים יחס אישי, ליווי צמוד ומענה על כל צורכיהם עד הגעתם לישראל ובזמן שהותם.
בוגרי הסמינר אשר חזרו למערכות השונות במדינותיהם, הפגינו סיקור מאוזן יותר של אירועים בארץ תוך הפגנת בקיאות בפרטים.
במבצעים האחרונים, "צוק איתן" ו"עמוד ענן", בוגרי הסמינר פרסמו כתבות רבות המתבססות על מידע שהועבר במהלך הסמינר וראיונות שערכו עם גורמים שונים שהכירו במהלך ביקורם בישראל.
סיקורים אלו אף הגיעו לעמודים ראשונים, ביניהם בעיתון הגרמני Der Spiegel.
הסמינר מורכב מדוברים מהשורה הראשונה המגיעים מקשת רחבה של תחומים ביניהם גורמים צבאיים ומדיניים מישראל ומהרשות הפלסטינית, גורמי תקשורת, אנשי אקדמיה בתחום הטרור והאסטרטגיה ועוד.
הדוברים חולקים את ניסיונם הרחב עם הכתבים הצעירים, ואלו זוכים לקבל תכנים ממקור בכיר ומקצועי בתחומו.
מייקל רונדה (בספרדית: Michael Ronda; נולד ב-28 בספטמבר 1996) הוא שחקן וזמר מקסיקני אשר התפרסם בעיקר מסדרת הטלוויזיה "כמו שאומר המשפט" (Como Dice El Dicho).
השתתף גם בסרט "ליל הפיראטים" (La Noche del Pirata) ובסדרה "סוי לונה".
מייקל נולד במקסיקו, בנם של ויקי ודייוויד רונדה, אחיהם של אלסנדרה הגדולה ממנו וקווין הקטן ממנו.
את קריירת המשחק שלו החל בשנת 2011 כשהיה בן 14 כששיחק בליל הפיראטים שם גילם את הדמות דני, ילד בן תשע ולו כלב בשם פיראטי.
יום אחד פיראטי עובר תאונה קטלנית.
חיי דני לוקחים תפנית טרגית, אבל פיראטי חוזר מהמתים כרוח רפאים.
בעיר החדשה המשפחה פוגשת את פאדי, השומר שדואג למגדלור הישן.
הילד והזקן יוצרים ידידות גדולה, בין השאר, כי פאדי מסוגל לראות את פיראטי והוא מלמד דני לראותו.
יחד, לדני, פאדי ופיראטי יש הרפתקה מדהימה על ליל הפיראטים.
באותה שנה, לוהק לסדרה "כמו שאומר המשפט" שם גילם את "פונצ'ו".
הוא שיחק בעונות 1–4 ודמותו הייתה עיקרית בעונות 2–4. בסדרה מסופר על נושאים אקטואליים כגון אלימות במשפחה, המשבר הכלכלי, שיפור עצמי, הומוסקסואליות, התמכרות לסמים ועוד.
לאחר מכן שיחק ב-"כוחו של הגורל" (La fuerza del destino), בתפקיד קמילו הצעיר.
ובסוף 2015, הוא נבחר להיות אחת הדמיות הראשיות טלנובלה הספרדית המצליחה "סוי לונה" שם הוא משחק את סימון אלברז זמר שאוהב להחליק במיוחד עם ידידתו הטובה לונה ולנטה (קרול סבייה) אשר גם מאוהב בה, הוא מצליח לממש את אהבתו ללונה עד שמגיע מתאו (רוג'רו פסקווארלי).
בדצמבר 2016 התחיל מייקל לתחזק ערוץ יוטיוב בשם Michael Ronda, בו הוא מעלה קאברים לשירים עם חבריו הקרובים, כדוגמת ליאונל פררו, סבסטיאן ויללובוס וגסטון וייטו, גם הם שחקנים בטלנובלה "סוי לונה".
ב-2020 התחיל לשחק בסדרה "קונטרול זי" בתור חוויאר.
ב-2022 שיחק בסדרה ששודרה בדיסני+ בשם "אבות לפי דרישה" בתור מורגן.
לצד חורחה בלנקו ואדוארדו בריטו.
בשנת 2024 שיחק לצד יולנדה ונטורה בטלנובלה "Mi amor sin tiempo" בתור אדריאן מנורוי.
+שנהשם סרטתפקידהערות2011ליל הפיראטיםדני2011Bacalarסנטיאגו2018אלופיםדייוויד2024Es por su bienפרננדו
שנהפרסקטגוריהעבודהתוצאה2016פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מקסיקושחקן השנהסוי לונהפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון קולומביהפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון ארגנטינה2017פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מקסיקו
מייקל ריי ריצ'רדסון (; 11 באפריל 1955 – 11 בנובמבר 2025) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1978–1986, בעמדות הרכז והקלע.
לאורך הקריירה השתתף ארבע פעמים במשחק האולסטאר, נבחר פעמיים לחמישיית ההגנה של העונה ורשם ממוצעים כוללים של 14.8 נקודות, 5.5 ריבאונדים, 7.0 אסיסטים ו-2.6 חטיפות למשחק.
קריירת ה-NBA של ריצ'רדסון נגדעה בשיאה, לאחר שהואשם בנטילת סמים אסורים במהלך עונת והושעה מהליגה לצמיתות.
בין השנים 1986–2002 המשיך לשחק כדורסל מקצועי בליגות משנה אמריקאיות ובאירופה.
ריצ'רדסון נולד בעיר לאבק שבטקסס, ולמד באוניברסיטת מונטנה בין השנים 1974–1978. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ריצ'רדסון 17.1 נקודות בממוצע למשחק, והיה שותף בשנת 1975 להישג הגדול בתולדותיה – העפלה לשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen) של טורניר אליפות המכללות.
בדראפט ה-NBA לשנת 1978 נבחר ריצ'רדסון על ידי קבוצת ניו יורק ניקס בבחירה הרביעית, שתי בחירות לפני שנלקח לארי בירד.
אחרי עונת רוקי חלשה, הפציע ריצ'רדסון בעונתו השנייה בניקס כשקלע 15.3 נקודות למשחק והיה מלך האסיסטים (10.1) ומלך החטיפות (3.2) של ה-NBA, שניהם שיאי מועדון.
בזכות יכולתו הטובה נבחר ריצ'רדסון להשתתף במשחק האולסטאר, כמו גם בשתי העונות הבאות בהן העמיד ממוצעים של 17.2 נקודות, 6.9 ריבאונדים, 7.4 אסיסטים ו-2.8 חטיפות למשחק.
בארבע עונותיו בניו יורק, תחת מאמן הקבוצה רד הולצמן, העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף פעם אחת בלבד, ולא ניצחה אף משחק פלייאוף.
לקראת עונת נשלח ריצ'רדסון בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לסמול פורוורד הצעיר ברנרד קינג, אך לאחר כשלושה חודשים הועבר בטרייד נוסף לניו ג'רזי נטס עבור סליפי פלויד ומיקי ג'ונסון.
בכל שלוש עונותיו בניו ג'רזי הוביל את הנטס לשלב הפלייאוף, לצד הקלע אוטיס בירדסונג וצמד הגבוהים באק ויליאמס ודריל דוקינס.
בפברואר 1986 נמצא ריצ'רדסון אשם בנטילת סמים אסורים בפעם השלישית, והושעה מליגת ה-NBA לצמיתות.
בתגובה להשעיה טען ריצ'רדסון כי איננה הוגנת, לאור העובדה כי השחקן כריס מאלין מעולם לא הוענש על ידי הליגה בגין בעיית האלכוהוליזם ממנה סבל.
באמירתו רמז על מוסר כפול מצד ה-NBA, מכיוון שריצ'רדסון עצמו אפרו אמריקאי שחור, ואילו מאלין זוכה ליחס שונה הודות להיותו לבן.
בשנת 1988 הוענקה לריצ'רדסון חנינה במסגרתה הורשה לחזור ל-NBA, אך הוא בחר להמשיך את קריירת המשחק שלו באירופה.
עד סיום קריירת המשחק שיחק ריצ'רדסון עבור קבוצות שונות מליגת החובבים האמריקאית, ליגת ה-CBA וליגות העל של איטליה, קרואטיה וצרפת.
בתקופתו באירופה זכה בגביע ספורטה כשחקן וירטוס בולוניה (1990) ובאליפות הליגה הצרפתית כשחקן שארקס דאנטיב (1995).
בשנת 2002 הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 46.