tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם במדינות בהן נהוג חינוך חובה חינם, יש יתרונות לשכבות המבוססות יותר שיכולות לממן גנים פרטיים, מורים פרטיים, שיעורי העשרה, קורסים והשכלה גבוהה.
כמו כן, אוכלוסייה אמידה יותר יכולה לשלם עבור אבחונים מקצועיים המעידים על לקות למידה ועל ידי כך לקבל הקלות במבחנים.
משפחות אמידות יותר יכולות גם לעבור לאזורים עם בתי ספר טובים יותר, ולמעשה זו אחת הסיבות המרכזיות בהחלטה של משפחות על מקום המגורים.
מנגנונים אלו מקטינים את הסיכוי של אנשים עניים לקבל השכלה שווה לזו של יתר האוכלוסייה.
היות שבאופן ממוצע יש מתאם חיובי חזק בין גובה ההשכלה ואיכותה לבין הסיכוי למצוא עבודה וגובה השכר, יש כאן מלכודת עוני – בניהם של העניים הם בעלי סיכוי נמוך יותר לקבל השכלה איכותית, ולכן קטנים סיכוייהם להשיג משרה רווחית.
נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מצביעים על כך שבעשירון התחתון (לפי הכנסה) 19.6 אחוז הם בעלי השכלה של 13–15 שנות לימוד, לעומת 22.6 בעשירון העליון, אבל השכלה של 16 שנות לימוד ומעלה יש רק ל-10.1 אחוזים מבני העשירון התחתון, לעומת 59.3 אחוזים בעשירון העליון.
פער זה מועמק בגלל הפער בהכנסות, גם באופן ישיר (בגלל האפשרויות להדרכה וסיוע משופרים לעשירים יותר) וגם בעקיפין.
כך, לדוגמה, בשנות ה-60 וה-70 בארצות הברית, כאשר נעשה מאמץ ניכר לאינטגרציה בין קבוצות אתניות במערכת הלימודים, נטו רבים מן הלבנים לנטוש את האזורים המעורבים ולנדוד לפרוורים – אפשרות שלא הייתה נגישה לעניים.
מצב זה הוביל ליצירת 'גטאות' אתניים במרכזי הערים.
בישראל ניכרת תופעה דומה בעיירות פיתוח.
הפרדה זו יוצרת לעיתים קרובות גם פערים ניכרים ברמת החינוך שלו זוכים עניים ועשירים.
התייחסות שונה למלכודת עוני של השכלה מופיעה באבות דרבי נתן, שם נאמר: .
פשיעה, סמים, אלימות וזנות הם דוגמאות אחרות למלכודות עוני.
בשכונות עוני רבות, במיוחד במדינות שבהן אין הקפדה על חינוך חובה, או שבהן אין מסגרות לטיפול בילדים, נתיב ההצטרפות לכנופיה העוסקת בפשיעה או בסחר בסמים מבטיח כסף קל, הנחוץ לא פעם גם לפרנסת המשפחה.
סיבות אחרות להצטרפות לכנופיה כזו היא הגנה מפני אלימות של ילדים אחרים.
בקרב בנות, וילדים במדינות דרום-מזרח אסיה, זנות היא לפעמים דרך לעזרה בפרנסת המשפחה.
לזונות וסוחרי סמים סיכוי גבוה יותר להיות צרכנים של סמים בעצמם.
פשיעה מהווה מלכודת עוני הן לפרט העוסק בה והן לאחרים הניזוקים מפעילותו.
לדוגמה, מי שגונב מסתכן בכליאה, ברצח או בנכות.
אף על פי שיש אנשים שהתעשרו מעסקי פשע, רוב העוסקים בעבירות כמו זנות, סרסרות, סחר בסמים, מעשי גנבה ורצח נשארים עניים.
העיסוק במעשי פשיעה, כמו גם זנות והתמכרות לסמים, מקטינים את הסיכוי של רכישת השכלה, של קבלה למוסדות השכלה גבוהה, קבלה לעבודה, והשתלבות בשוק העבודה ובתוך רוב סביבות העבודה.
מחסומי מעמד ו"חבר מביא חבר"
לפעמים הסיבה למעגל עוני היא ריבוד חברתי.
דוגמאות לכך הן סמלי סטטוס ומעמד.
העשירים בחברה קובעים סיגנל מסוים אשר אין לו בהכרח שייכות לביצוע העבודה, אולם הוא מהווה סיגנל לקיומו של כסף רב; לדוגמה: לימודים באוניברסיטה יקרה למשך שלוש שנים.
סיגנל אחר יכול להיות חליפות יקרות או מכוניות יוקרה.
בנוסף, הסיכוי של מי שאין לו סיגנל זה להתקבל לעבודה מסוימת, או למקום לימודים שהוא תנאי כניסה למקצוע, קטן יותר או לא קיים.
מנגנון זה מהווה מעין עזרה הדדית בין העשירים – שכן לדוגמה, גם אם ילדיהם לא יהיו מבריקים במיוחד, הם עדיין יתברגו למשרה מבטיחה.
באופן רחב יותר, הפליה כנגד אנשים מרקע אתני מסוים, כגון נגד שחורים או יהודים, יכולה להיחשב בהקשר זה סוג של מנגנון עוני.
לדוגמה, בארצות הברית היה מקובל שמי שעובד בתאגידים הגדולים הם גברים פרוטסטנטים לבנים, וכל שאר האוכלוסיות נותרו בחוץ.
זהו סוג של מעגל עוני, היות שסיכויי הכניסה של אדם אחר, לדוגמה שחור, לחברה כזו היו נמוכים בהרבה, וכל עוד לא היו שחורים בתוך החברות, נשאר סיכוי זה נמוך.
דוגמה נוספת למנגנון כזה קיימת באוניברסיטאות בישראל, שבהן יש כמות גדולה של דוקטורנטיות, אבל רוב עצום של גברים בסגל האקדמי הבכיר, כשהטענה היא שדבר זה נובע ממנגנון של "חבר מביא חבר", ולא מהפליה כנגד נשים.
קובעי מדיניות ניסו להתמודד עם מלכודת העוני במספר דרכים.
שתיים מהבולטות בהן היו ניסיונות לשפר את הכשרתם לעבודה של מובטלים, כדי שיוכלו להיאבק על מקום עבודה המניב שכר גבוה יותר.
השנייה הייתה להעלות את השכר המשולם בדרגות הנמוכות, במיוחד באמצעות צווים וחוקים שנועדו להעלות את שכר המינימום או ההטבות לעובדים בדרגות שכר אלו.
קובעי מדיניות אחרים, ובמיוחד כאלו שסברו כי הצלחתן של שתי הראשונות הייתה זעירה, גרסו כי יש להחמיר במידה ניכרת את הקריטריונים לזכאות להטבות ולצמצמן, בתקווה שהחמרה זו תניע פרטים ומשפחות שאיבדו את הזכאות לתמיכה לשוב לעבודה.
בין השאר ננקטו כאן צעדים לצמצם את משך הזכאות לתמיכות ולדמי אבטלה, ביטול חלק מהתמיכות ואכיפת השתלבות בהכשרה מקצועית, לעיתים בכוונה מפורשת – אף כי לא תמיד מוצהרת – לגרום למובטלים לעבוד ובכך להמאיס עליהם הישארות במצב של אבטלה.
עם זאת, הצטרפות לשוק העבודה איננה מחלצת בהכרח ממעגל העוני, וקיימת תופעה ידועה של עובדים עניים.
לעיתים קרובות מתקיימים צעדים שונים, המונעים על ידי תפישות שונות ומכוונים להשגת מטרות שונות, בעת ובעונה אחת.
במיוחד, צעדים המכוונים לעודד עניים לשוב לעבוד, ולו בשכר נמוך, נתקלים במכשול בדמות צעדים מקבילים להעלות את שכר העבודה והיטלים, הפרשות, צווים ומיסים כמו ביטוח בריאות, ביטוח לאומי, הפרשות לפנסיה ולדמי אבטלה, שכר מינימום וכדומה, המעלים את עלות ההעסקה שלהם.
מצב זה נוטה להעמיק את מלכודת העוני ולהקשות על היחלצות ממנה.
חוקרים של רווחה ועוני הצביעו כבר בשלב מוקדם על בעיה עקרונית אחת, שאותה ניסחו פילד ופיאשו,
שעסקו ברעיונות שהועלו לראשונה על ידי אייבל-סמית וטאונסנד
– בעיית התמריץ: העלאת התגמולים שמעניקה המדינה לעניים הפחיתה במידה ניכרת את התמריץ שהיה לאותם עניים לעבוד במשרות שהניבו שכר שאינו עולה בהרבה על התגמולים.
מצב זה, טענו החוקרים, יצר את מלכודת הרווחה: מחד, נהנו עניים מתמיכה ממשלתית בשיעור נכבד, שאפשר להם קיום ברמת חיים נמוכה, אך ללא חרפת רעב.
מאידך, גרמה התמיכה להפחתה ניכרת בתמריץ לעבוד במשרות ששכרן היה קרוב לסכום הכולל של התמיכה, במיוחד כאשר העבודה הייתה מביאה באופן טבעי לסילוקן של רוב התמיכות שייעודן היה לצמצם את עוניים של מי שאינם עובדים.
למעשה, חוקרים כמו בלנדל וברייסון ומארש
הגיעו למסקנה כי בבריטניה אפילו עליה של 50% בשכר העבודה תניע רק 20% מן המובטלים לעבוד.
העניים שהיו לכודים בין אבטלה ועוני ובין תעסוקה בשכר הקרוב לסכום התמיכות שקיבלו היו, כך לפי פילד ופיאשו, לכודים ב"מלכודת הרווחה".
מלכודת זו עלולה להגדיל את כמות האבטלה או לגרום להקטנת שעות העבודה והמאמץ המושקע בעבודה, ובכך לפגוע במשק מצד אחד, ומצד שני להשאיר אזרחים עניים במצב של אבטלה או הסתפקות במשרות בשכר נמוך.
בניגוד למלכודות העוני האחרות, מלכודת עוני זו מתייחסת לתמריץ נמוך יותר של המועסק, בעוד שרוב מלכודות העוני האחרות עסקו באפשרויות הפחותות יותר שעמדו בפניו.
ניסיונות לעקוף את מעגל העוני
במידה רבה, התפתחות של מנגנוני סיוע מסורתיים כמו גמ"ח או מודרניים יותר כמו מדינת רווחה הם ניסיונות להקטין מלכודות עוני – הן כדי להקטין מתחים חברתיים, והן כדי לזכות ביתרון בזירה הבינלאומית.
במיוחד דבר זה נכון למנגנוני רווחה הניתנים על בסיס אישי כתלות במצבו של האדם בהחלטות שבהן הוא יכול להשפיע (כמו דמי אבטלה או הבטחת הכנסה), ופחות בתחומים אחרים הניתנים לכלל האוכלוסייה (כמו בטיחות במקומות העבודה, או חינוך חובה חינם).
מוחמד יונוס, חתן פרס נובל לשלום לשנת 2006, הקים את "בנק גרמין", הנותן הלוואות לעניים חסרי ביטחונות כדי לאפשר להם לפתוח עסקים משלהם.
מעגל כוח הוא משחק ילדים, לרוב משתתפת בו קבוצה גדולה של שחקנים.
משחק זה מבוסס על כוחם של השחקנים, שאותו הם מפעילים על מנת לפסול שחקנים אחרים.
למשחק נדרש אביזר גדול כלשהו כגון כסא, פח גדול וכדומה.
על מנת לשחק, יש צורך במרחב גדול, וחפץ גדול.
כדי להתחיל, שמים את החפץ הגדול במרכז הרחבה, וכל הילדים נאספים מסביב לחפץ במעגל, כשכל אחד מהשחקנים אוחז בכל יד את היד של שחקן אחר.
ברגע שהמשחק התחיל, מותר לשחקנים המשחקים לנוע בחופשיות, למעט העובדה שאסור להפריד ידיים מהשחקנים שאתה מחזיק בידיהם, ואסור לגעת בחפץ שבמרכז הרחבה.
שחקן שנגע בחפץ שבמרכז הרחבה יוצא מהמשחק.
שחקנים שניתקו ידיים יוצאים מהמשחק.
מותר לשחקנים לנסות להפריד ידיים של שחקנים אחרים זו מזו.
כאשר נשארו שני שחקנים, מי שנוגע בחפץ שבמרכז הרחבה יוצא מהמשחק, והשחקן השני הוא המנצח.
משחק זה דורש מאמץ, ומומלץ שהחפץ שיהיה במרכז הרחבה לא יהיה עשוי ממתכת, כדי שהשחקנים לא יפגעו.
בגאומטריה של המישור, מעגל חוסם של מצולע הוא מעגל העובר דרך כל הקודקודים של המצולע.
בין המצולעים שיש להם מעגל חוסם: כל המשולשים, כל המלבנים, וכל המצולעים המשוכללים.
מצולע שיש לו מעגל חוסם נקרא מצולע ציקלי.
במשולש, מרכז המעגל החוסם הוא הנקודה שבה נפגשים שלושת האנכים האמצעיים של הצלעות.
הסיבה לכך היא שאנך האמצעים הוא המקום הגאומטרי של הנקודות שמרחקיהן מקצות הקטע שווים זה לזה, ומרחקו של המרכז מן הקודקודים, העומדים בקצותיה של כל צלע, הוא קבוע.
מיקומו של מרכז המעגל החוסם במשולש תלוי בסוג המשולש.
במשולש חד-זווית המרכז בתוך המשולש, במשולש ישר-זווית המרכז נמצא באמצע היתר (זהו אחד הנוסחים של משפט תלס), ובמשולש קהה-זווית המרכז מחוץ למשולש.
מרכז המעגל החוסם של משולש נמצא על קו ישר אחד עם מפגש התיכונים ועם מפגש הגבהים; הישר המחבר את הנקודות נקרא ישר אוילר.
שלוש נקודות הנמצאות על ישר אחד אינן יוצרות משולש במובן המקובל של המילה, אבל אפשר להתייחס לישר המונח עליהן כאילו היה המעגל החוסם - "מעגל ברדיוס אינסופי".
נקודות הקרובות למצב כזה עשויות לגרום לאי-יציבות בחישוב המעגל החוסם.
משפט אוילר, הקרוי על שמו של המתמטיקאי לאונרד אוילר, קובע כי המרחק d בין מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום של משולש מקיים: , כאשר R הוא רדיוס המעגל החוסם ו- r הוא רדיוס המעגל החסום.
מנוסחה זו נובע כי: .
הזוויות בין הישר המשיק למעגל החוסם, בקודקוד A, לבין צלעות המשולש, שוות לזוויות B ו- C.
נקודה P נמצאת על המעגל החוסם אם ורק אם שלושת ההיטלים שלה על צלעות המשולש או המשכיהן נמצאים על ישר אחד.
ישרים אלו, שהתגלו על ידי William Wallach ב-1797, קרויים בטעות ישרי סימסון, על-שם Robert Simson, 1687-1768.
הקוטר והמרכז של המעגל החוסם
נסמן ב- את צלעות המשולש, וב- את הזווית שמול .
לפי משפט הסינוסים, , ולכן שטח המשולש נתון לפי השוויון .
מכאן שבכל משולש מתקיים היחס .
את רדיוס המעגל החוסם אפשר לחשב ישירות מאורכי הצלעות a, b ו- c, לפי הנוסחה , כאשר הוא שטח המשולש (לפי נוסחת הרון), ו- חצי ההיקף.
קוטרו של מעגל פיירבך הוא מחצית מזה של המעגל החוסם.
בקואורדינטות קרטזיות, המעגל החוסם של משולש שקודקודיו בנקודות , ו- הוא האוסף של נקודות המקיימות את המשוואות , ו- ו- , שמהן נובע גם ש- הוא מרכז המעגל החוסם.
כשהופכים את המשוואות למערכת המשוואות הליניארית, מתברר שהן שקולות לכך שלמטריצה הריבועית
מנוסחת קרמר מתקבל הפתרון ,
, ואז מתקבל המרכז ורדיוס המעגל .
חישוב דומה מוביל לנוסחאות הכדור החוסם של ארבעון.
בקואורדינטות בריצנטריות, המעגל החוסם הוא אוסף הנקודות המקיימות .
מרכז המעגל בקואורדינטות אלה הוא .
מרובע הוא ציקלי (כלומר, יש לו מעגל חוסם), אם ורק אם הסכום של כל זוג זוויות נגדיות הוא 180 מעלות.
לא לכל מצולע יש מעגל חוסם, שהרי הקודקודים אינם חייבים להיות מונחים על מעגל אחד.
עם זאת, לכל מצולע יש מעגל עוטף מינימלי, שהוא המעגל הקטן ביותר הכולל בתוכו את המצולע (לבניית המעגל העוטף המינימלי יש אלגוריתם ליניארי).
המעגל החוסם עשוי להיות גדול מן המעגל העוטף המינימלי, למשל עבור משולש קהה זווית, שקוטר המעגל העוטף המינימלי שלו שווה לצלע הגדולה של המשולש.
במצולע משוכלל, מרכז המעגל החוסם מתלכד עם מרכז המעגל החסום.
n - מספר הצלעות של המצולע המשוכלל
t - אורך הצלע במצולע המשוכלל
R - רדיוס המעגל החוסם
r - רדיוס המעגל החסום.
מעגלים חוסמים בעלי רדיוס טבעי
הקושי הוא כשעולה דרישה נוספת, והיא שרדיוס המעגל החוסם יהיה גם מספר טבעי.
קרל פרידריך גאוס מצא, במכתב מ-1847, שכל המשולשים הרציונליים שגם אורך רדיוס המעגל החוסם אותם טבעי, מקיימים שאורכי צלעותיהם הם מהצורה:
כאשר a,b,f,g מספרים טבעיים, בעוד .
בגאומטריה של המישור, מעגל חסום במצולע הוא מעגל המשיק לכל הצלעות של המצולע.
בין המצולעים שיש להם מעגל חסום: כל המשולשים וכל המצולעים המשוכללים.
מלבן (שאינו ריבוע) הוא דוגמה למצולע שאין לו מעגל חסום.
במשולש, מרכז המעגל החסום הוא הנקודה שבה נפגשים שלושת חוצי הזוויות של המשולש.
הסיבה לכך היא שחוצה הזווית הוא המקום הגאומטרי של הנקודות שמרחקיהן משתי הצלעות שווים זה לזה, ומרחקו של מרכז המעגל החסום משלוש הצלעות הוא קבוע.
מכיוון שהמעגל כולו נמצא בתוך המשולש, הרי שבפרט מרכזו של המעגל החסום נמצא תמיד בתוך המשולש (להבדיל ממרכז המעגל החוסם שנמצא בתוך המשולש, על אחת הצלעות או מחוץ למשולש, בהתאם לסוג המשולש).
נסמן ב- את מחצית היקף המשולש.
רדיוס המעגל החסום הוא , כאשר S הוא שטח המשולש, שאותו אפשר לחשב לפי נוסחת הרון .
משפט אוילר, הקרוי של שמו של המתמטיקאי לאונרד אוילר, קובע כי המרחק d בין מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום של משולש מקיים: , כאשר R הוא רדיוס המעגל החוסם ו- r הוא רדיוס המעגל החסום.
מנוסחה זו נובע כי .
הקטעים המחברים את קודקודי המשולש עם נקודות ההשקה של הצלעות למעגל החסום, נפגשות בנקודה אחת הקרויה נקודת גרגון של המשולש.
במשולש אפשר לחסום אליפסות רבות.
האליפסה היחידה הנוגעת בנקודות האמצע של הצלעות נקראת האליפסה החסומה של שטיינר.
מעגל חיצוני [למשולש], הנקרא לעיתים "מעגל חסום חיצוני" ו"מעגל חסום מבחוץ", הוא מעגל המשיק לאחת מצלעות המשולש ולהארכות שתי צלעותיו האחרות.
לעיסוק בקשר בין מרכזי המעגלים החיצוניים, ובינם למרכזי המעגלים החסום והחוסם, ראו למשל משפט התלתן ומשפט אוילר בגאומטריה.
במצולע משוכלל, מרכז המעגל החסום מתלכד עם מרכז המעגל החוסם.
קיימת אליפסה המשיקה לצלעות בנקודות נתונות, אם ורק אם הנקודות מהוות שלשה של נקודות צ'בה.
משפט פונסלה, שהוא אחד המשפטים החשובים בגאומטריה פרויקטיבית, קובע שאם C,D הם חתכי חרוט ויש מצולע בן n צלעות החסום באחד מהם וחוסם את השני, אז יש אינסוף מצולעים כאלה, וכולם בעלי אותו מספר צלעות.
מעגל ויליס או מעגל העורקים של המוח הגדול הוא טבעת של עורקים המספקים דם למוח הגדול (צרברום).
המעגל קרוי על שם הרופא האנגלי תומאס ויליס (1621–1673).
רוב המקרים של מפרצת מוחית מתרחשים במעגל עצמו או סמוך אליו.
עורק מוחי פנימי, ימין ושמאל (Internal carotid artery)
עורק צרברי אחורי, ימין ושמאל (Posterior cerebral artery)
בשני צדי המעגל יוצא העורק המוחי האמצעי (middle cerebral arteries) ובתחתיתו העורק הבזילארי (basilar artery).
ארגון העורקים המספקים דם למוח בצורה מעגלית יוצר מצב שבו המוח מקבל דם משני מקורות מקבילים.
במידה שמתרחשת היצרות או סתימה של צד אחד במעגל, עשוי דם מן הצד השני, במקרים רבים, להספיק כדי למנוע תסמינים של איסכמיה (מחסור בדם).
העורק התת-בריחי (subclavian), המספק דם לזרוע, מחובר אף הוא לעורק התרדמני (Arteria carotis) הפנימי.
כתוצאה מכך, כאשר יש פגיעה בעורק התת-בריחי תיתכן "גנבת" דם מן המעגל כדי לשמור על האזור הפגוע (subclavian steal syndrome).
מעגל הקבוצות הוא פדרציה של קבוצות, קיבוצים עירוניים וקהילות על בסיס שיתופי-סוציאליסטי.
הקבוצות החברות במעגל שונות באופי השיתוף וברמתו אך מוגדרות כשיתופיות וסוציאליסטיות.
במעגל חברות שתים-עשרה קבוצות: חורש, שיטה ותמר מירושלים, קבוצת מפרש ורעות מחיפה, קבוצת אדמה מתל אביב, וקבוצת חרמש מפרדס חנה.
שני הקיבוצים עירוניים - תמוז מבית שמש ומגוון משדרות, וקבוצות נמרוד, רוח וחמה מקיבוץ פלך.
את מעגל הקבוצות מרכזת נגה שמיר מקהילת רעות.
היא החלה את תפקידה בספטמבר 2019.
מעגל הקבוצות נוסד ב-2001 על ידי חברי הקבוצות השיתופיות ואגף המשימות של התנועה הקיבוצית כגוף שמטרתו יצירת קשר בין קבוצות שיתופיות עצמאיות.
בהתארגנות הראשונית היו חברים הקיבוצים העירוניים תמוז, מגוון ובית ישראל, קיבוצי תנועות הבוגרים רביד, אשבל, נערן ופלך, הקבוצות במגדל העמק ובנצרת עילית, שייסדו מאוחר יותר את קיבוץ משעול, וחברי קומונות עירוניות נוספות של תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד (דרור ישראל).
חברי מעגל הקבוצות במתכונתו המקורית נפגשו מספר פעמים מדי שנה והיו שותפים להפקת ימי עיון, ביניהם יום שעסק בנושא צמצום פערים חברתיים בישראל ויום נוסף שעסק בנושא: משיתוף לקבוצה לסולידריות בחברה הישראלית.
מוליק בר אשד, שליווה את מעגל הקבוצות בתחילת דרכו, דיווח על מטרת המעגל לאתר האינטרנט של התנועה הקיבוצית: "מעגל הקבוצות זוהי התארגנות בלתי מאורגנת של מאות חברה צעירים הרוצים לחיות חיים שיתופיים תוך עשייה וערבות הדדית.
זה עשרות קבוצות הפזורות ברחבי הארץ, בעיירות הפיתוח, בשכונות המצוקה.
הקבוצות מאורגנות בצוות וכמעט אין קבוצה דומה לשנייה.
המשותף לכל הקבוצות כולן זה משימת החינוך בחברה הישראלית...
פעילות חינוכית–ערכית – אולי תשובה אמיתית וכנה למערכת דתית".
בשנים האחרונות חלו מספר שינויים במעגל הקבוצות כשהעיקרי ביניהם הוא פרישתן של תנועות הבוגרים ממנו.
במקביל, הצטרפו למעגל מספר קבוצות שיתופיות וקהילות בעלות אופי שיתופי חלקי.
כתוצאה מכך, השתנה אופיו של המעגל וחלק מחבריו חשו שאינו משמעותי עוד.
במהלך 2009 החל ניסיון מחודש להעניק משמעות למעגל ולמקד את המכנה המשותף של הקבוצות החברות בו סביב אורח חיים סוציאליסטי-שיתופי במסגרת של קבוצות עצמאיות.
קבוצות המעגל הצטרפו ביחד למטה השיתופי בתנועה הקיבוצית ולחוג יסו"ד, והחליטו במשותף על מעורבות בארגון העובדים הדמוקרטי כח לעובדים.
חלק מחברי המעגל ממלאים תפקידים שונים בארגון.
למעגל הקבוצות שלושה אגפי פעילות.
כל אגף מנוהל באורח דמוקרטי על ידי צוות מהיגוי המורכב מנציגי כלל הקבוצות.
אגף החינוך של המעגל מפעיל ארבעה מסלולי הצמחת קבוצות: שנת שירות גרעין במעגל, מסלול נח"ל משותף עם התנועה הקיבוצית, פרויקט ליווי קבוצות מתנועות וארגונים שונים בפרק המשימה בצוותא, ומרחב ליווי ותמיכה לקהילות צעירות.
אגף הקואופרציה של המעגל, קם בעקבות החלטת הנהגת מעגל הקבוצות מאוקטובר 2019 ללוות ולהקים קואופרטיבים קהילתיים, שיענו על צורכי החיים של הקהילות וסביבתם, ויקדמו כלכלה דמוקרטית ושוויונית בת קיימא.
אגף הקבוצות הבוגרות של מעגל הקבוצות, מקדם תרבות, למידה ופיתוח החיים הקהילתיים ושיתופיים, ומפתח יוזמות חברתיות ופוליטיות ברוח הסוציאליזם והשיתופיות.
מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 הוא שמו של מעונו הרשמי של סגן נשיא ארצות הברית בעיר וושינגטון.
הבניין, השוכן בשטחו של מצפה הכוכבים של צי ארצות הברית, משמש לייעוד זה משנת 1975. המעון שוכן בצפון-מערב העיר וושינגטון, בקרבת הצטלבות שדרות מסצ'וסטס ורחוב 34.
נבנה בשנת 1893 כבית מגורים לשימושו של מפקד מצפה הכוכבים.
הוא תוכנן על ידי האדריכל לאון דסה (Leon Dessez, 1918–1858) בסגנון המלכה אן, שהיה פופולרי ברבע האחרון של המאה ה-19. הוא כולל ארבעה מפלסים (כולל מרתף ובו המטבח) ו-33 חדרים ושטח רצפתו הוא כ-850 מטרים מרובעים.
במקור צופו החזיתות החיצוניות של הבניין בלבני טרקוטה, אך ב-1961 נצבעו הלבנים בצבע לבן.
בשנת 1923 הועבר הבניין לשימושו של ראש המבצעים הימיים (תוארו של מפקד הצי).
ביולי 1974 הורה הקונגרס על הסבת הבניין למעונו הרשמי של סגן הנשיא.
הרקע לכך היה ההוצאות המאמירות של אבטחתם של סגני הנשיא, שגרו עד לאותו מועד בבתים פרטיים בוושינגטון.
פנים הבניין שופץ לשם כך ללא הקדשת תשומת לב לשימור הסגנון הארכיטקטוני המקורי שלו.
המבנה הוכנס לשימוש פעיל בספטמבר 1975.
נלסון רוקפלר, סגנו של הנשיא ג'רלד פורד, לא גר בבית והשתמש בו לשם אירוח בלבד.
רק בשנת 1977 החל סגן הנשיא – אז וולטר מונדייל, סגנו של הנשיא ג'ימי קרטר - לגור בבית דרך קבע.
בשנת 2001 עבר הבניין שיפוץ נוסף על ידי צי ארצות הברית.
משפחות סגני הנשיא שגרו בבניין צבעו את פנימו והציבו בו רהיטים ופיסול על פי טעמן.
סגני הנשיא ומשפחותיהם מארחים במעון אורחים שונים וביניהם מנהיגים מארצות אחרות.
בדצמבר 2002, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר התלוננו שכנים שגרו בסמוך למבנה, שאוכלס אז על ידי דיק צ'ייני, על "פיצוצים" חזקים ורעשי בנייה מכיוון הבית.
הרעידות התרחשו מספר פעמים ונמשכו עד חמש שניות, הצליחו להפיל מראות מהקירות של כמה בתי מגורים סמוכים.
שכנים שהתלוננו על רעשי הבנייה קיבלו מכתב ממפקח המבנה, "בשל אופיו הרגיש, מידע ספציפי על הפרויקט נחשב למסווג ולא ניתן לפרסום".
השערה רחבה בקרב הציבור הייתה כי בונקר גרעיני נבנה מתחת למעון.
ב-2009, סגן הנשיא הנכנס, ג'ו ביידן, חשף לכאורה את קיומו של בונקר תת-קרקעי הנמצא מתחת למעון.
עם זאת, אליזבת' אלכסנדר, מזכירת העיתונות של ביידן, הסבירה בהצהרה לתקשורת יום למחרת ההצהרה כי "מה שסגן הנשיא תיאר בהערותיו לא היה מה שדיווחו עליו מספר עיתונאים, לא היה מדובר במתקן תת-קרקעי, אלא בחלל עבודה בקומה העליונה במעון, שלדברי ביידן היה בשימוש תכוף על ידי סגן הנשיא צ'ייני ועוזריו.
הספר מעגל טוב הוא יומן מסע שנכתב על ידי החיד"א (המאה ה-18) בעקבות מסעותיו כשד"ר עבור עניי חברון וירושלים.
הספר מכיל בתוכו שלשה חלקים; חלק ראשון - על מסעו הראשון כשליח קהילת חברון למצרים, איטליה, אשכנז, צרפת, הולנד ואנגליה.
חלק שלישי - חידושי תורה אותם אסף תוך כדי מסעותיו.
כמו כן מתאר החיד"א בספרו מפגשים עם אישים רמי מעלה כלואי ה-16 מלך צרפת ונכבדים המקורבים אליו, פרנסי קהילות מפורסמות, רבנים חשובים ובינם ר' יעקב יהושע פאלק בעל ספר "פני יהושע" על הש"ס ועוד.
בנו של החיד"א, רבי ישעיה, הסביר שאביו לא רצה שהספר יודפס כדי שלא להסתכסך עם אנשים שהוזכרו לרעה בספרו ושלא לפגוע בצאצאיהם.
מעגל הקסמים הוא ספר מאת הסופר רוברט לדלום.
עלילת הספר עוסקת במלחמה הקרה ובמאבק הבין גושי.
עלילת הספר מתרחשת בימי המלחמה הקרה.
מותם של שני אישים בכירים, משני צדי המתרס, מזעזע את האיזון בין שתי המעצמות.
מן הצד האחד בערב חג המולד, בבית הזונות המפואר ביותר בניו יורק, נרצח ראש המטות המשולבים של צבא ארצות הברית, הגנרל אנתוני בלקבורן.
ברוסיה נרצח מדען גרעין בכיר.
בשני המקרים הראיות מעידות כי מתנקש מן הצד שכנגד ביצע את המשימה.
האירועים מעמידים את עולם הביון האמריקאי על רגליו.
בברית המועצות מתגלה לוואסילי טאליינקוב, "הצפעוני", הרוצח המקצועי ביותר של הק.ג.ב כי ארגון מרושע ורב עוצמה, שאנשיו מחזיקים בעמדות מפתח בכל מדינה בעולם, שהיה מעורב כמעט בכל רצח פוליטי במאה העשרים, זומם עכשיו לגרור את המעצמות לעימות עולמי, ולנצל את המהומה להגיע לשליטה מוחלטת.
בהיעדר תמיכה מבית, מבודד ומנוכר מחליט טאליינקוב לפנות לאדם היחיד היכול לסייע לו, אויבו משכבר – "הזאב הבודד", הוא בראנדון סקופילד, הסוכן החשאי והמתנקש המיומן ביותר של חטיבת השירות הקונסולרי ("שיר קונס") במשרד החוץ האמריקני.
סקופילד הוא מקצוען ותיק בתחום.
לאחר גיוסו למשרד החוץ מאוניברסיטת הרווארד הוצב בחטיבת השירות הקונסולרי.
בתחילה היה מיועד לתפקיד דיפלומטי והצבתו שם הייתה אמורה להיות קצרת מועד.
ואולם שדה הקרב המודיעיני בו פעלו אנשי החטיבה השתנה ואיתו ייעודה המבצעי.
סקופילד עבר הכשרה כלוחם קומנדו, וכמתנקש מיומן.
עד מהרה הפך לסוכן חשאי שפעל ברחבי העולם, וכתוצאה מכך ליריבו הטבעי של "הצפעוני".
הדו-קרב בינו לבין טאליינקוב הפך לאישי לאחר מותה של אשתו של סקופילד, שנהרגה במארב שהציבו לה סוכני הק.ג.ב במזרח ברלין.
במהלך מתוחכם מצליח טאליינקוב ליצור מגע עם סקופילד ולשכנעו באמיתות האיום, וכי עליהם לשתף פעולה כדי לעצור את אנשי ארגון מאטארס.
הספר פועל על פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו.
בדרך כלל על פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם.
בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו וכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על ידי המדינה.
מחזור ליזוגני הוא אחד משני מחזורי הרבייה הנגיפית (השני הוא מחזור ליטי).
המחזור הליזוגני הוא השלב הלטנטי ברביית הנגיף, ובו חומצות גרעין של בקטריופאג'ים מוטמעות בתוך הגנום של החיידק המארח, או יוצרות רפליקון עגול בציטופלסמה של החיידק.
במצב זה החיידק ממשיך לחיות ולהתרבות באופן רגיל.
החומר הגנטי של הבקטריופאג', שנקרא פרופאג', עובר לתאי הבת בכל חלוקה.
הפרופאג' עשוי להשתחרר בעקבות אירוע כמו קרינה אולטרה סגולה או נוכחות חומר כימי, ולגרום להתפשטות פאג'ים חדשים באמצעות המחזור הליטי.
מחזורים ליזוגנים עשויים להתרחש גם באאוקריוטים, אך תהליך הטמעת הדנ"א של הבקטריופאג' בתוכם אינו ידוע לאשורו.
במחזור הליזוגני התפשטות הדנ"א הנגיפי מתרחשת דרך הרבייה הרגילה של הפרוקריוטים, בעוד שבמחזור הליטי, ההתפשטות היא דרך ייצור פאג'ים בודדים המסוגלים לשרוד ומדביקים תאים אחרים.
השוני המשמעותי בין המעגל הליטי למעגל הליזוגני הוא שהליזוגני לא גורם לליזיס, כלומר אינו גורם להתפקעות התא המארח.
פאג'ים שמשתכפלים רק דרך המחזור הליטי ידועים כפאג'ים אלימים, בעוד שפאג'ים שמתרבים על ידי המחזור הליטי והליזוגני כאחת ידועים כפאג'ים מתונים.
במחזור הליזוגני הדנ"א של הבקטריופאג' מוטמע לתוך הכרומוזום של החיידק ויוצר פרופאג'.
הפרופאג' מועתק בעת החלוקה לכל אחד מתאי הבת.
תאי הבת ממשיכים להשתכפל ולשכפל את הפרופאג', או שהפרופאג' ניתק מהכרומוזום ומתחיל מחזור ליטי.
בקטריופאג'ים הם וירוסים שחודרים לחיידק ומשתכפלים בתוכו.
פאג'ים מתונים כמו בקטריופאג' למדא יכולים להשתכפל הן במסלול המעגל הליטי והן במעגל הליזוגני.
במעגל הליזוגני הגנום של הבקטריופאג' אינו מופיע בפני עצמו אלא משולב בתוך הגנום החיידקי בתור פרופאג'.
המידע הגנטי של הבקטריופאג' המשולב בגנום של החיידק משתכפל כשהחיידק מתחלק ויוצר תאי בת.
תאי הבת שנוצרים כוללים גם הם את הפרופאג' ונקראים ליזוגנים.
ליזוגנים יכולים להישאר במעגל הליזוגני לדורות רבים, אך הם יכולים לעבור למעגל הליטי בכל רגע, בתהליך בשם התמרה.
במהלך ההתמרה הדנ"א של הפרופאג' מועתק ומתורגם בפני עצמו כדי ליצור מעטפת חלבונית לווירוס ולהשתתף בתהליך הליטי.
מעגל החיים הנקראת גם מסעות החיים (The Trials of Life) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC.
סדרה זו היא השלישית מתוך טרילוגיית סדרות "החיים" של דייוויד אטנבורו, אשר הראשונה שבהם הייתה "החיים עלי אדמות".
הסדרה ששודרה לראשונה ב-1990 עוסקת בהתנהגותם של בעלי החיים בטבע.
כל פרק עוסק במבחנים שהם נאלצים לעבור במהלך חייהם, גדולים וקטנים כאחד, מלידתם עד לבגרותם.
הסדרה מלווה בהסבריו של חוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו.
הגעה - הפרק מציג את השיטות של מינים שונים להתרבות.
מסרטני האי כריסמס המשריצים ביצים בים, צרעה טפילית המטילים ביצים בגופם של זחלים, אווזי שלג המקננים בטונדרה ומגוננים על הביצים משועלים, הליפואה המקננת בגומחה גדולה ודרך התרבותם של יונקים שונים כמו הגנו, הצ'ינצ'ילה ואריות הים - המלטת ולד משליית האם.
גדילה - הפרק מציג איך הולדות הצעירים מתבגרים.
נראים בפרק פילי ים צעירים המשמינים מחלב אמם, שחפיות צעירות המקבלות מזון מהוריהם, עקרבים הנושאים צאצאים על גבם, מארות ועטלפים מטפלים בגוריהם ואפרוחי אלבטרוס שחור-רגל מותקפים במעופם הראשון בידי כרישים.
מציאת מזון - בפרק נראים שיטות שונות למציאת מזון.
ציד ובריחה - בפרק מוצגות שיטות שונות לציד ולהתגוננות מטורפים.
שחפים גדולים טורפים תוכיי ים, אורקות מזנקות מהים לתפוס גורי אריות ים, עקבי האריס צדים בקבוצות במדבר, צפרדע העגבנייה מתגוננות בידי התמתחות עורה, הסלמנדרה מפרישה רעלים, הבואש פולט ריח מצחין והמקלונאים מסתווים.
לנמלי הגדוד שיטה לקטול מגוון יצורים באמצעות להקות עצומות ולהקת שימפנזות בציד קופים אחרים, מהלך שמוכתר בהצלחה.
מציאת הדרך - בפרק מוצגים שיטות בעלי חיים להתמצא ולנדוד.
בלילה של הסוואנה באפריקה הצבועים מסתמכים על חוש ריחם והגלגו הלילי מפריש שתן ואז מרחרח את דרכו חזרה, דולפיני נהרות וסיסיים מנווטים באמצעות אקולוקציה וצלופח חשמלי יוצר זרם חשמל סביבו.
הארכפיים יוצרים מפה מוחית בראשם של הסביבה והנמלה הנווטת מהסהרה משתמשת בשמש כדי לאתר את מיקומה.
הלובסטרים נודדים בעת סערה באיי בהאמה ושחפית הקוטב מבלה כל חייה באור שמש.
לבסוף נראים צלופחים הנודדים ממי הנהרות לים כדי להשריץ צאצאים.
בניית בית - הפרק מתאר בעלי חיים היוצרים מבנים.
מנובחנית החופרת מחילות עצומות לכל המושבה, תפרית המקננת בין חוטי עלים, קוליברים היוצרים קן מקורי עכביש, אורגיים מקננים, בונים ביצירת סכר, דבורים בכוורת משושה, בעלי חיים הבונים מבני בוץ כמו הכדיתים והסנוניות ואת מבני הטרמיטים הענקיים.
החיים יחדיו - הפרק מציג יחסי סימביוזה מיוחדים.
מהתקשורת בין הלנגורים לאיילים הנקודים כדי להישמר מהטיגריס, שושנות ים על קונכיית סרטן נזיר, קברנון החי לצד נקשן עיוור בשונית, זרזירי בקר החיים על גב ג'ירפות, פרושי דרווין על צב גלאפגוס ורמורות ודגי נקאי מנקים דגים אחרים.
כמה מינים טפילים פוגעים בפונדקיהם כמו תולעת Trematoda החיה במשוש חילזון וגורמת לו להיטרף, ומוצצי דם כמו כינים ופרעושים מגרדים.
אוכלי צמחים מפתחים יחסים עם חיידקים הפועלים במעיהם ועוזרים להם לעכל עשב.
מאבקים - בפרק נראים דרכי לחימה של מינים טריטוריאליים או מחזרים ביריביהם.
מאמנוניים הנאבקים בפה פעור, טרפידים היכולים לפגוע בחבריהם עם צבתותיהם אך זנבם מגונן עליהם בקרבות, נחשים ארסיים הנלחמים רק בכוח שריריהם, חתוליים וזאבים המשתמשים בתנוחות גוף כדי להיכנע, גורילות הנעשות מחיות שלוות ללוחמות פרועות מול יריביהם וקרבות של זברות, יעלים ואיילי קורא שלעיתים נדירות אף נגמרים במוות.
ידידים ויריבים - בפרק מוצגים בעלי חיים חברתיים ודרכי התקשורת ביניהם.
לדבר עם זרים - בפרק מוצגות שיטות של תקשורת בין בעלי חיים שונים.
חיזור - בפרק מוצגות שיטות שונות לחיזור.
מחובה זוטרת הקופצת מעל העשב, שירת לווייתנים ארוכה מתחת למים, רגליים מונפות אצל זכרי סולה כחולת רגל, אשמניים המושכים נקבות באמצעות בושם מבלוטות בגבם, נוצות הטווס ומיני עדניים, נבליים ופתוניים בעלי נוצות מקושטות, סוכיים המגדלים סוכת ראווה, מנקיניים המרקדים לפני נקבות וטופים בעלי טריטוריות שמורות בקנאות בערבות אפריקה.
המשך השושלת - בפרק זה נראים דרכי זוגיות של בעלי חיים.
מעגל התגובה המינית האנושית או מחזור התגובה המינית האנושית הוא שם כולל למודלים המתארים את התגובה האנושית לגירוי מיני.
המודל הראשון הוצע על ידי החוקרים מאסטרס וג'ונסון וכלל רק תגובות פיזיולוגיות.
מאז הוצעו מספר מודלים נוספים, הכוללים גם היבטים רגשיים של החוויה המינית.
ב-1966 ד"ר ויליאם מאסטרס ווירג'יניה ג'ונסון היו הראשונים שהציעו מודל של "התגובה המינית האנושית".
המודל שלהם כלל רק תגובות פיזיולוגיות בלתי רצוניות והיה מבוסס על תצפיות על מאות זוגות שקיימו יחסי מין וכן גברים ונשים שאוננו במעבדה.
על פי המודל שלהם התגובה המינית האנושית היא תהליך פיזיולוגי בן 4 שלבים :
מאופיין בגירוי מיני גופני או רגשי אשר בעקבותיו הגוף מתכונן לפעילות מינית על ידי עלייה בקצב פעימות הלב, עלייה בלחץ דם ובמתח שרירים.
בעקבות זאת דם מתחיל לזרום לאיברי המין והם גדלים.
אצל נשים הנרתיק מתחיל להרטב, לפעמים השדיים גדלים, לפעמים העור מסמיק ולעיתים אזורים מסוימים בגוף, למשל הפטמות, נעשים רגישים יותר.
אצל גברים הפין נעשה זקוף חלקית.
שלב זה מייצג את הזמן בין ההתרגשות/עוררות הראשונית עד לאורגזמה עם המשך הגירוי המיני.
יש עלייה בלחץ דם ובקצב פעימות הלב.
לעיתים התחושה של הנאה מינית תביא להשמעת קולות.
אצל הגברים סוגר השופכה (urethral sphincter) נסגר על מנת למנוע ערבוב בין שתן לזרע, השרירים בבסיס הפין מתחילים בהתכווצות קצבית קבועה, האשכים מתקרבים לגוף ולעיתים יש הפרשת נוזל הזרע או נוזל הקדם-שפיכה.
אצל האישה השליש החיצוני של הנרתיק מתכווץ, יש המשך התנפחות רקמות הנרתיק, הדגדגן נעשה מאוד רגיש ולעיתים כמו נכנס פנימה לתוך הכובעון הקטן
שלב זה כולל סדרת התכווצויות שרירים קצביות, המקטינות את זרימת הדם אל כלי הדם באיברי המין.
קצב הנשימה, פעימות הלב והלחץ הדם מגיעים לשיאם ולפעמים השרירים נתפסים.
ההתכווצויות (שקורות בקצבים שונים ובכמויות שונות) בדרך כלל נחווים כתחושה נעימה מאוד של שחרור.
לעיתים ההנאה המינית תביא להשמעת קולות.
אצל נשים האורגזמה יכולה לכלול התכווצויות בשרירים סביב הנרתיק (שרירי רצפת האגן) הרחם ופי הטבעת.
אצל הגברים האורגזמה באה לידי ביטוי בפליטת זרע.
פליטת הזרע כוללת התכווצויות נוספות והנאה מינית בעיקר באזור הפין והחלציים לעיתים גם באזור גב תחתון.
הסיום (resolution) סוגר את מעגל התגובה המינית: מתח השרירים יורד והגוף חוזר בהדרגה למצב ההתחלתי הטרום ריגושי ויש תחושה כללית של רגיעה.
לאחר שלב הסיום מתרחשת בגופם של גברים תקופת הפסקה, בה הם אינם רגישים זמנית לגירויים מיניים.
נשים בדרך כלל צריכות תקופת הפסקה קצרה יותר ויש נשים שיכולות לחוות סדרת אורגזמות מתמשכת אם הגירוי המיני נמשך ויש נשים שהדגדגן שלהן מאוד רגיש לאחר האורגזמה וגירוי מיני נוסף יכול אפילו להכאיב.
לאורך השנים הועלתה ביקורת על המודל של מאסטרס וג'ונסון.
ראשית, נטען כי בכך שהם התמקדו רק בשינויים פיזיולוגיים בלתי רצוניים הם התעלמו מהיבטים רגשיים וקוגניטיביים, משמעויות חברתיות, תרבותיות וזוגיות שהם חלק מהתגובה המינית האנושית.
בנוסף, התצפיות אשר נערכו במעבדה הוציאו את האקט המיני מכל הקשר אנושי חברתי רגיל ויצרו מצב שאינו מייצג את האקט המיני האנושי.
בכך הם שינו את משמעות האקט המיני שהם חקרו.
לבסוף, המודל שלהם גם מתעלם מתשוקה מינית ומניח שאורגזמה היא תמיד חלק מהתגובה המינית אף על פי שזאת ציפייה מאוד לא ריאלית.
בשנת 1979, הלן זינגר קפלן, אשר הייתה סקסולוגית, פסיכולוגית ופסיכיאטרית אמריקאית, הציעה מודל מעט שונה לתגובה המינית האנושית.
מודל זה מבוסס בעיקר על הניסיון שלה כמטפלת מינית.
במודל של קפלן יש 3 שלבים:
השינוי המשמעותי הוא הוספת שלב התשוקה.
קפלן טענה כי זהו שלב מקדים לתהליך הפיזיולוגי אשר תואר על ידי מאסטרס וג'ונסון.
זהו שלב פסיכולוגי אשר נדרש על מנת להגיע לשלבים האחרים.
מניסיונה כמטפלת מינית היא מצאה שאנשים רבים חווים קשיים בשלב זה, אם זה בגלל תשוקה מינית גבוהה מהנורמה או נמוכה מהנורמה.
היא גם טענה כי קשיים בשלב זה הם הקשים ביותר לשינוי וטיפול
בשנת 2000 הציעה ד"ר רוזמרי בסון מודל חדש לתגובה המינית אשר מתמקד רק בנשים.
על פי המודל של בסון, התגובה המינית של נשים היא תהליך מעגלי המושפע מגורמים מנטליים ופיזיים.
מודל זה יוצא כנגד המודלים של מאסטרס וג'ונסון וקפלן שתיארו תהליך ליניארי אחיד וברור.
בסון טוענת שמודלים אלו מתאימים יותר לגברים כי לגברים יש דחף ביולוגי יותר חזק ואצל נשים הרבה פעמים הרצון בסקס הוא מסיבות אחרות שאינן דחף ביולוגי.
בסון טבעה את המושג "חשק תגובתי" לתאר תשוקה כתגובה לגירויים פיזיים ורגשיים ו"חשק ספונטני" לתאר תשוקה אשר אינה נובעת מתגובה לגירויים חיצוניים.
לטענת בסון "חשק תגובתי" שכיח יותר בקרב נשים מ"חשק ספונטני", בעיקר במערכות יחסים ממושכות.
נשים רבות מתחילות את הפעילות המינית מתוך רצון לחוש קרבה, משיכה, אהבה, חום ואינטימיות עם בן הזוג, רצון להרגיש נשית, רצון להרות, רצון לספק את בן הזוג או להוריד מתח בזוגיות.
לטענת בסון, התשוקה קשורה ישירות לסיפוק הרגשי ופיזי שבמערכת היחסים, ואיננה רק תגובה פיזיולוגית לגירויים.
המודל של בסון כולל מספר שלבים:
תחושה כי יש הזדמנות להיות מינית בגלל הצורך של הבן/ת זוג, רצון ביתרונות או היבטים של מין אשר חשובים להן (אך לא בהכרח מיניים) כמו תחושת קרבה וחיבור.
רצון ובחירה מודעת לחוות גירוי מיני אשר יעורר את החשק לגירוי מיני.
זהו "חשק תגובתי" כלומר חשק מיני בתגובה לגירוי חיצוני.
כעת התשוקה היא גם מינית
עוד עוררות פיזית ומינית ולפעמים גם אורגזמה
רווחה פיזית- תחושה גופנית נעימה
תחושה של קרבה, אינטימיות אהבה וכו אשר מהוות גם מוטיבציה להתחיל את המעגל המיני בעתיד.
בעקבות המודל של ד"ר בסון השתנתה ההגדרה של הפרעה בעוררות ותשוקה מינית, ב-DSM החמישי ב 2013. בעבר נשים רבות שלא חוות תשוקה או חשק ספונטני נכנסו להגדרה של אי תפקוד מיני, בעקבות המודל של בסון החוויות של נשים אלו נורמלו.
מעגל מאוננים הוא אקט מיני בו קבוצת גברים או נערים עומדים במעגל ומאוננים לעצמם או אחד לשני.
מעגלי מאוננים יכול לכלול אלמנט תחרותי בו המנצח הוא המשתתף השופך את זרעו ראשון, אחרון, או רחוק ביותר - לפי הכללים שנקבעו מראש.
הם יכולים לשמש כשער כניסה ליחסי מין עם גברים, או כסוג של פורקן בגיל או סיטואציה בו יחסי מין סדירים עם בן או בת זוג אינם אפשריים.
חרף המימד ההומוארוטי של הפעילות, יש המפרשים השתתפות של בני נוער במעגלי מאוננים כניסיון גברי הטרוסקסואלי לקבע מעמד דומיננטי בתוך קבוצת השווים.
אחרים טוענים כי המוטיבציה להשתתף בפעילות מסוג זה היא הרצון לקבל מהזולת הכרה ביכולות המיניות של הפרט, בתקופת ההתבגרות המתאפיינת בחוסר ביטחון ורגשי נחיתות בהקשר המיני.
"מעגל מאוננים" משמש בהשאלה לתאר קהילות סגורות שבהן אנשים מתקשרים עם אנשים שדומים להם ודעותיהם משקפות את שלהם, ובאופן ספציפי לאירועים או פגישות משעממות וצפויות של בני קהילות סגורות כאלה.
Circle Jerks היא להקת הארדקור פאנק מלוס אנג'לס, קליפורניה.
מעגל השנה 3 הוא אלבום סולו מספר 7 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד.
האלבום יצא ב-1989 בחברת גל פז והוא מורכב ממחרוזות של שירים עתיקים ומפורסמים במוזיקה החסידית.
האלבום יצא ב-1989 ובו 6 רצועות עם מחרוזות חסידיות, מהאלבום יצאו שירים מוכרים כמו "ימים על ימי מלך".
מעגל השנה 2 הוא אלבום סולו מספר 5 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד.
האלבום יצא ב-1987 בחברת גל פז והוא מורכב ממחרוזות של שירים עתיקים ומפורסמים במוזיקה החסידית.
האלבום יצא ב-1987 ובו 8 רצועות עם מחרוזות חסידיות מהשירים המוכרים במוזיקה החסידית הישנה.
מעגל המשטרים הוא כינוי לתורתו של פוליביוס, היסטוריון יווני (במקור) שחי במאה השנייה לפנה"ס ברומא, בנוגע לתחלופה הטבעית של משטרים שונים במדינה.
זאת הוא עושה בספר השישי בחיבורו המפורסם ביותר, "היסטוריות" , ובנוסף מפרט גם בין היתר על סוגי המשטרים הקיימים, על יתרונותיהם וחסרונותיהם, ועל המשטר האידיאלי.
המונח "מעגל משטרים" - קיקלוס ביוונית (κύκλος - גלגל, כפי שנטבע על ידי אפלטון, שהשתמש במונח בחיבורו "המדינה") או אנאקיקלוסיס (ἀνακύκλωσις), לפי פוליביוס.
ע"פ מעגל המשטרים, שורש השלטון הוא הצורך בביטחון, ובהערכה כלפי אדם המצליח לספק אותו.
כך נוסד לראשונה שלטון יחיד לטובת העם: מלוכה.
אך עם הזמן, כשהשליט מקבל את תפקידו בירושה ולא נבחר בזכות עצמו, הוא עלול לחשוב שהוא מעצם הווייתו נעלה מאחרים: שלשלוט היא זכותו הטבעית, ומכיוון שכך הוא גם ראוי למותרות ולתנאים טובים יותר מאחרים.
כאן מתחילה המלוכה להפוך ל"טיראניה", כשהיחיד מולך למען עצמו ולא למען הרבים, ושלטונו מתחיל להיות מושחת ורע לאזרחיו.
בנקודה זו יקומו הטובים, המוסריים והאמיצים מבני העם, וידיחו את הטיראן ויכוננו במקום הטיראניה אריסטוקרטיה, שלטון מעטים הנתמך על ידי העם ומכוון לטובתו.
אך גם כאן, כשהמעמד הרם של המנהיגים מועבר בירושה ולא ניתן בזכות, מתפתחת שחיתות אצל אותם אלו שקיבלו אותו בחסד, והשלטון הופך לאוליגרכי: שלטון מעטים המכוון רק לטובתם.
כפי שהחולי באריסטוקרטיה דומה לחולי במלוכה, כך סופה של האוליגרכיה דומה לסופה של הטיראניה.
אך בשלב זה עייף הציבור ממנהיגים, מעטים או אחד יחיד, שהביאו עליו סבל בעבר.
ולכן קם שלטון דמוקרטי, שלטון הכלל לטובת הכלל.
כל עוד זוכר הציבור את ערך השוויון וחופש הביטוי, שהם מהיתרונות העיקריים של הדמוקרטיה, המדינה מתנהלת על מי מנוחות.
אך בשלב זה או אחר קמים כאלו הרודפים אחר "כבוד", המדמים לעצמם שאמורות להיות להם יותר זכויות מאשר לאחרים.
בצעדיהם הלא מוסריים, בהם שחיתות ושוחד, שננקטים בחיפוש הוולגרי אחר "כבוד" ומעמד, משחיתים אותם האנשים גם את שאר העם, מה שגורר את השלטון הדמוקרטי למצב של אוכלוקרטיה, מלא במלחמות אזרחים ואי יציבות שלטונית.
תקופה זו תבוא אל קצה כשייבחר שוב שליט יחיד כדי לכונן ביטחון וסדר באומה המתפרקת, ומכאן מתחיל מעגל המשטרים מחדש (פוליביוס, היסטוריה, ו', 6-9).
סוגי וכינויי המשטרים על פי פוליביוס
+שלטון "טוב" - למען העםשלטון "רע" - לטובתו העצמית של השולטשלטון יחידמלוכהטיראניהשלטון מעטיםאריסטוקרטיהאוליגרכיהשלטון רביםדמוקרטיהאוכלוקרטיה
לפוליביוס יש כמה מטרות בהבאת תיאור מעגל המשטרים.
העיקרית היא הצעת הסבר להצלחתה של הרפובליקה הרומית, שהייתה אז בשיא כוחה: משטרה של רומא היה "משטר ממוזג" , כיוון שכלל יסוד מונרכי - הקונסולים, יסוד אריסטוקרטי - הסנאט, ויסוד דמוקרטי - אסיפות העם.
פוליביוס מתאר שיטת ממשל זו כשיטה האידיאלית: ובכך שרומא לוקחת מעט מכל סוג משטר היא מאזנת את ההשפעות השליליות של כל סוג שלטון בנפרד, ובולמת את השחיקה הטבעית שיש לכל אחת משיטות אלו בפני עצמה (שם, 10).
פוליביוס גם מציין שאפשר לנבא את עתידה וירידתה של רומא מהתבוננות בה בהשוואה למעגל המשטרים (שם, 9).
בתקופת הקיסרות המוקדמת, אנו עדים לירידה בפופולריות כתביו של פוליביוס - טקיטוס הפגין בוז גמור כלפי תיאורו של פוליביוס את עקרונות "המשטר הממוזג" כשיטה אידיאלית.
ואילו כותבים שאהדו בכתבם את השלטון הקיסרי (שאחרי הכל היה שלטון יחיד) כלל לא התייחסו לכתביו.
מעגל גלי מיקרו מונוליטי, או MMIC (קיצור של Monolithic microwave integrated circuit; לעיתים מבוטא "מימיק"), הוא סוג של מעגל משולב (IC) הפועל בתדרי מיקרוגל (300 מגה-הרץ עד 300 גיגה-הרץ).
מעגלים אלה מבצעים בדרך כלל פונקציות כגון ערבוב מיקרוגלי, הגברת עוצמה, הגברה עם רעש נמוך ומיתוג בתדר גבוה.
מעגלי MMIC הם אנלוגיים או שילוב של אנלוגיים ודיגיטליים.
כניסות ויציאות בהתקני MMIC מותאמות לעיתים קרובות לעכבה אופיינית של 50 אוהם.
זה הופך אותם לקלים יותר לשימוש, מכיוון שבמקרה זה שרשור של מעגלי MMIC אינו מצריך רשת תיאום חיצונית.
בנוסף, רוב ציוד הבדיקה המיקרוגלי מיועד לפעול בסביבה של 50 אוהם.
MMICs קטנים בממדיהם (בסביבות 1 עד 10 מילימטר רבוע) וניתנים לייצור המוני, מה שאפשר את התפשטותם של מכשירים הפועלים בתדר גבוה כגון טלפונים סלולריים.
MMICs יוצרו במקור באמצעות גליום ארסניד (GaAs), מוליך למחצה מורכב III-V.
יש לו שני יתרונות מובנים על פני סיליקון (Si), החומר המסורתי למימוש IC: מהירות מכשיר (טרנזיסטור) ומצע מבודד למחצה.
שני הגורמים עוזרים בתכנון של פונקציות מעגלים בתדר גבוה.
עם זאת, המהירות של טכנולוגיות מבוססות סיליקון עלתה בהדרגה ככל שהגודל של טרנזיסטורים קטן, ופותחו שיטות לייצר MMICs גם בטכנולוגיית סיליקון.
היתרון העיקרי של טכנולוגיית סיליקון הוא עלות הייצור הנמוכה שלה בהשוואה ל-GaAs.
קוטרי פרוסות סיליקון גדולים יותר (בדרך כלל 8 אינץ' עד 12 אינץ' בהשוואה ל-4 אינץ' עד 8 אינץ' עבור GaAs) ועלויות הפרוסות נמוכות יותר, מה שתורם ל-IC זול יותר.
סוגי מעגל גלי מיקרו מונוליטי
במקור, MMICs השתמשו בטרנזיסטורי אפקט שדה מתכת מוליכים למחצה (MESFETs) כהתקן הפעיל.
לאחרונה טרנזיסטורים בעלי ניידות אלקטרונית גבוהה (HEMT), HEMT פסאודומורפיים וטרנזיסטורים דו-קוטביים בעלי הטרו-צמתים הפכו נפוצים.
טכנולוגיות III-V אחרות, כגון אינדיום פוספיד (InP), הוכחו כבעלות ביצועים טובים ל-GaAs במונחים של רווח, תדר חיתוך גבוה יותר ורעש נמוך.
עם זאת, הם גם נוטים להיות יקרים יותר בגלל גודלם הקטן יותר של הפרוסות ושבריריות חומר גבוהה יותר.
סיליקון גרמניום (SiGe) היא טכנולוגיית מוליכים למחצה מרוכבים מבוססת סיליקון, המציעה טרנזיסטורים מהירים יותר ממכשירי סיליקון רגילים, אך עם יתרונות עלות דומים.
גליום ניטריד (GaN) הוא גם אופציה עבור MMICs.
מכיוון שטרנזיסטורי GaN יכולים לפעול בטמפרטורות גבוהות בהרבה ולעבוד במתחים גבוהים בהרבה מאשר טרנזיסטורי GaAs, הם יוצרים מגברי כוח אידיאליים בתדרי מיקרוגל.
מעגלי גלי מיקרו מונוליטיים נמצאים בשימוש בפלאפונים סלולריים, בלווייני תקשורת ואיכון ובמערכות תקשורת ומכ"ם.
"מעגל החיים" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי אמיר דדון.
השיר נכתב והולחן על ידי דדון, ועובד בידי אייל מזיג, עמוס בן-דוד, ברק מליחי ודדון.
הוא הופק על ידי אייל מזיג, עמוס בן דוד ודדון, ויצא לאור ב-1 באוגוסט 2023.
השיר נכתב והולחן על ידי אמיר דדון תוך לילה אחד.
הוא עובד בידי אייל מזיג, עמוס בן-דוד, ברק מליחי ודדון, הופק על ידי אייל מזיג, עמוס בן-דוד ודדון, ויצא לאור ב-1 באוגוסט 2023, לאחר הפסקה של דדון במשך שנתיים מתעשיית המוזיקה.
דדון תיאר את הרקע לכתיבת השיר:
אריאל פייגלין מערוץ 7 תיאר את השיר בתור "פסקול מוזיקלי עמוק, נוסטלגי, מסתורי ואינטימי".
כשבוע לאחר צאתו, ב-13 באוגוסט 2023 כבש השיר את המקום הראשון במספר ההשמעות בתחנות הרדיו בישראל עם 194 השמעות, והגיע למקום הראשון במצעד המוזיקה השבועי של מדיה פורסט.
מעגל הגיר המודרני הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור לבן משנת 1964 בבימויו של לארי פירס, עם ברברה ברי, ברני המילטון וריצ'רד מאליגן בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון (עם קרדיט) של מאליגן.
העלילה עוסקת בגזענות וההתייחסות החברתית לנישואים בין-גזעיים.
זה היה סרט מהראשונים שדנו בנושא זה ומבחינה זו הוא הקדים את הסרט נחש מי בא לסעוד שהתפרסם יותר בגלל היותו בצבע עם שחקנים ידועים.
ברברה ברי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ביחד עם אן בנקרופט (עבור "אוכל הדלעת").
ג'ולי קאלן (ברברה ברי) היא אם יחידנית לאלן מרי לאחר שבעלה ג'ו (ריצ'רד מאליגן) נטש אותם כשאלן הייתה בת שנה והפסיק לתמוך בהן.
חברים מכירים לה את פרנק ריצ'רדס (ברני המילטון), רווק אפרו-אמריקאי נאה שעובד במשרד עירוני.
פרנק מראה לג'ולי אהבה ואמפתיה והיא מתאהבת בו.
להוריו ויליאם ומרתה יש חווה חקלאית והם מתנגדים בתוקף ליחסים האלה שעלולים לגרום רק צרות.
בתחילה שומע פרנק בקול הוריו לאכזבת ג'ולי, אבל לבסוף הם מתכננים להתחתן ועושים זאת בבית העירייה ללא מוזמנים לטקס.
ג'ולי ואלן מרי עוברות לגור בחווה וכעבור זמן נולד בן לג'ולי ופרנק.
הוריו של פרנק מתייחסים יפה לג'ולי ואלן.
הכל מתנהל על מי מי מנוחות עד שלפתע מופיע ג'ו ודורש משמורת על בתו.
פרנק שוכר עורך דין שאומר לו כבר בהתחלה שהסיכויים קלושים.
השופט אומר כי תיווצר בעיה כשתגדל הילדה בחברת שחורים ומורה על משמורת של האב.
ג'ו מגיע לקחת את בתו.
אלן לא רוצה לעזוב וחושבת שג'ולי רוצה להיפטר ממנה כי הייתה ילדה רעה וחובטת בג'ולי.
היא מוכנסת למכונית ובסצנה קשה היא מצמידה את פניה לשמשה האחורית וקוראת לג'ולי להרשות לה להישאר וכי תהיה ילדה טובה.
שם השחקן שם הדמות הערותברברה בריג'ולי קאלן ריצ'רדסברני המילטוןפרנק ריצ'רדסריצ'רד מאליגןג'ו קאלןרוברט ארל ג'ונסויליאם ריצ'רדסוינט קרולמרתה ריצ'רדסמרטי מריקהאלן מרי קאלן
מעגל משולב (לעיתים מכונה: שְׁבָב, ג'וק או צִ'יפּ, באנגלית: integrated circuit או IC) הוא מעגל חשמלי הפועל בעזרת טרנזיסטורים.
מספר הטרנזיסטורים בכל מעגל משולב יכול להגיע לעשרות מיליארדים, וקוטנם יכול להגיע עד לננומטרים בודדים.
בתהליך ייצור השבבים מתנהל בין החברות מרוץ למיזעורם.
בתחילת 2023 הפוטוליתוגרפיה (רוחב הקו הבסיסי) של השבבים הגיעה ל-3 ננומטר.
המעגל המשולב הומצא על ידי ג'ק קילבי ב-1958 אשר זיכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2000 והאיץ את מהפיכת המזעור האלקטרוני שהחלה עם הופעת הטרנזיסטור כעשור לפני כן.
למעגלים משולבים יתרונות רבים, כגון הממדים הקטנים, יעילות גבוהה והאפשרות לייצור המוני.
שבבים אלה נמצאים כיום בכמעט כל מכשיר אלקטרוני: מחשבים, שרתים, טלפונים סלולריים, לוויינים, ואף מוצרי צריכה ביתיים כמכונות כביסה ומקררים.
מעגלים משולבים מיוצרים על גבי מצע (Substrate), העשוי מחומר מוליך למחצה - בדרך כלל צורן חד־גבישי, ועבור יישומים ייחודיים, גליום ארסניד או אינדיום-פוספיד.
בשיטות הייצור ההמוני משתמשים בדרך כלל בפרוסה של חומר הבסיס, שצורתה עיגול קטוּם.
בשל צורתה השטוחה, פרוסה זו מכונה בעגה המקצועית Wafer, רקיק באנגלית .
שיטת הייצור ההמוני של מעגלים משולבים מבוססת על טכניקות ננוליתוגרפיה של צילום, ונקראת פוטוליתוגרפיה.
בשיטה זו, עבור כל שלב בתהליך מיוצרת תבנית (Pattern) או מסיכה בעגה מקצועית, המתארת את אזורי ההשפעה של אותו תהליך על פני הפרוסה.
כל שלב בתהליך הייצור מחולק לשלבי המשנה הבאים:
ציפוי הפרוסה בחומר רגיש לאור, הנקרא פוטו-רסיסטור.
חומר זה משנה את תכונותיו בעקבות חשיפה לאור – האזורים שנחשפו יגלו תכונות שונות מאלה שלא נחשפו לאור.
חשיפת הפרוסה לאור, העובר דרך מסיכה.
המסיכה גורמת לכך שרק חלקים מסוימים של הפרוסה ייחשפו לאור.
הפרוסה מוטבלת בחומר המאכל אך ורק חלקים מסוימים מהפוטו-רסיסטור – או את אלה שנחשפו, או את אלה שלא נחשפו (בתלות בחומר המשמש כפוטו-רסיסטור, ובטיב החומר המאכל).
ביצוע פעולה כימית או פיזית על הפרוסה.
בשלב זה, חלקים מסוימים של הפרוסה מכוסים בפוטו-רסיסטור, ומוגנים בפני הפעולה הכימית או הפיזית המופעלת עליו.
כך, הפעולה הכימית או הפיזית משפיעה רק על חלקים מסוימים של הפרוסה, ויוצרת בו מבנים בעלי תכונות חשמליות.
חיתוך הפרוסה לפיסות, שכל אחת מהן היא מעגל משולב נפרד.
במהלך תהליך הייצור, מופעלות על הפרוסה פעולות כימיות ופיזיות שונות, בהן:
ריבוץ (דפוזיציה) (Deposition) – תהליך של השמת שכבות נוספות של חומרים שונים, כגון מתכות על גבי הבסיס.
הריבוץ יכול להיות כימי, כלומר מבוסס על תגובה כימית, או פיזיקלי, כלומר, מבוסס על תופעות פיזיקליות שונות, כמו נידוף, בו מנדפים את החומר המבוקש על מנת לקבל שכבות שלו באזורים נבחרים על גבי הפרוסה.
איכול (Etching) – זהו השלב של הרחקת חומרים עודפים מהבסיס על מנת ליצור את המסיכה.
מבחינים בין איכול רטוב (איכול בעזרת חומרים נוזליים, לרוב תמיסות), לבין איכול יבש (איכול בעזרת גז או פלזמה).
אילוח (Doping) – הוספת זיהומים למוליך למחצה על מנת לשנות את מוליכותו החשמלית.
בעזרת התהליכים המתוארים לעיל ניתן ליצור את המרכיבים השונים של המעגל ואת החיבורים שביניהם, העשויים בדרך-כלל אלומיניום או נחושת.
כך, למשל, על-מנת ליצור קבל בטכנולוגיית המעגל המשולב, יש ליצור שתי שכבות מוליכות, אשר ביניהן שכבה מבודדת.
בתום תהליך ייצור השבב, הוא מועבר לבדיקה על-מנת לוודא שהשבב מתפקד בצורה תקינה.
הרעיון של מעגל משולב הוצע לראשונה בשנת 1952 על ידי מהנדס בשם ג'פרי דאמר (Geoffrey Dummer) שעבד ב"חברה המלכותית לאותות ורדארים" בבריטניה.
אך רעיונותיו נראו בזמנו לא מציאותיים, לכן לא הצליח להשיג מימון ממשלתי או פרטי.
המעגלים המשולבים הראשונים נוצרו בנפרד על ידי ג'ק קילבי בשנת 1959 (המעגל הראשון הזה כלל רק טרנזיסטור אחד ומספר מרכיבים אחרים על פרוסת גרמניום) ורוברט נויס בשנת 1961 (זהו הצ'יפ הראשון שהיה עשוי צורן).
הדור הראשון של מעגלים משולבים כלל עשרות בודדות של טרנזיסטורים, ולכן כונה SSI (Small-Scale Integration).
מעגלים מדור זה היוו גורם חיוני במחשבים ששימשו את תוכנית אפולו.
הביקוש הרב וההשקעות הממשלתיות הביאו להתפתחותה של טכנולוגיית המעגל המשולב ולירידה דרסטית במחירים של המעגלים - במהלך שלוש שנים, מ־1960 עד 1963, ירד מחירו של מעגל בודד מ־1000 דולר עד 25 דולר.
השלבים הבאים בהתפתחותם של מעגלים משולבים היו MSI (Medium-Scale Integration) בסוף שנות ה־60, הדור של מעגלים שכללו מאות טרנזיסטורים, ו־LSI (Large-Scale Integration) באמצע שנות ה־70, שלב שבו המעגלים היו מורכבים מעשרות אלפי רכיבים.
בשנת 1971 יצרה אינטל את המיקרו-מעבד הראשון, Intel 4004, אשר כלל 2,300 טרנזיסטורים.
השלב הסופי בתהליך ההתפתחות של מעגלים משולבים, משנות ה־80 ועד ימינו, הוא VLSI (Very-Large-Scale Integration).
מאז, נעשו מספר ניסיונות להגדיל את מורכבותם של מעגלים משולבים.
בשנות ה־80 המאוחרות מספר מהנדסים ניסו ליישם את טכניקת WSI (Wafer-Scale Integration), כלומר, לשלב על פלטה אחת את כל הרכיבים של המחשב.
אומנם ניסיונות אלה נכשלו, אך הם היוו בסיס לגישת ה-SOC (System-on-a-chip).
לפי גישה זו, רכיבים שונים שנוצרו בנפרד וחוברו בעזרת מעגל מודפס, עתה מעוצבים על אותו השבב שכולל מרכיבים שונים.
מעגלים משולבים מתחלקים למעגלים אנלוגיים, דיגיטליים ומעורבים (Mixed signal), ויכולים לכלול מאחד עד מיליוני התקנים אלקטרוניים, כגון שערים לוגיים, פליפ פלופים ועוד.
מגמת העלייה במורכבות המעגלים מתוארת בחוק מור, אשר גרסתו המודרנית קובעת כי כמות הרכיבים האלקטרוניים במעגל משולב מכפילה את עצמה כל 18 חודשים.
בשנות ה-80 הופיעו מעגלים משולבים הניתנים לתכנות (FPGA) - כלומר, מעגלים אשר התפקידים הלוגיים שלהם יכולים להיקבע על ידי המשתמש, ולא על ידי מייצר המעגל.
הטכניקות המשוכללות, המשמשות לייצור מעגלים משולבים, קיבלו שימוש חדש בטכנולוגיית ה-MEMS (Micro Electro-Mechanical Systems), טכנולוגיה של יצירת מכונות מזעריות.
ההתקנים המיוצרים בטכנולוגיה זו, בגודל מיקרומטרים ספורים ועד מילימטרים ספורים, נמצאים בימינו בשימוש צבאי ומסחרי רחב - למשל, במדפסות הזרקת דיו, מדי לחץ ותאוצה, מכשירי ניווט ועוד.
MEMS, אשר עם הזמן מקטינה את ממדיה, מהווה, לדעת הרבים, שער לננוטכנולוגיה העתידית.
בשנת 1998, הושתל לראשונה שבב תת-עורי בבן אדם, כחלק מהניסוי השבב שימש לפתיחת דלתות והדלקת אורות.
בשנת 2021 התפתח מחסור משמעותי באספקה עולמית של שבבים שנבע בין היתר מביקוש גובר של יצרניות הרכב והמחשבים.
בהתאם להסכם הטריפס, שעליו חתמה ישראל, בשנת 1999 נחקק בישראל חוק להגנת מעגלים משולבים שבו ניתנת הגנה על הקניין הרוחני שבמעגלים משולבים.
החוק אוסר על העתקה של טופוגרפיה תלת-ממדית של מעגל משולב, ובלבד שמדובר בטופוגרפיה מקורית, ללא הסכמת בעליה.
זכות בלעדית זו קיימת למשך עשר שנים מיום תחילת ההפצה המסחרית של מעגלים הכוללים את הטופוגרפיה, או אם הטופוגרפיה נוצרה חמש שנים ויותר לפני ההפצה המסחרית, למשך חמש עשרה שנה מיום יצירתה.
מַעְגַּל חֻמְצַת הַלִּימוֹן, מַעְגַּל קְרֵבְּס הוא מסלול מטבולי המשמש להפקת אנרגיה מתרכובות אורגניות ביצורים חיים.
למעגל קרבס שלל שמות נוספים: מעגל חומצת הלימון, מעגל חומצה ציטרית, מעגל החומצות הטריקרבוקסיליות (או בקיצור: מעגל TCA) ומעגל קרבס-סנט-גיירגי.
המעגל קרוי על שם הביוכימאי היהודי-גרמני הנס אדולף קרבס, ועל גילויו הוענק לקרבס פרס נובל לרפואה לשנת 1953.
ביצורים אווירניים מהווה מעגל קרבס את השלב השני מתוך שלושה בתהליך הנשימה התאית.
לפני המעגל מתרחשת הגליקוליזה; התוצר שלה, פירובט, הופך לאצטיל קואנזים A, שמהווה את תחילתו של מעגל קרבס.
התוצרים של המעגל הם שתי מולקולות ATP ושני קואנזימים מחוזרים (כלומר - נושאי אלקטרונים עודפים; מקורם של האלקטרונים באצטיל קואנזים A אשר מפורק בַמעגל); שני אלו - NADH ו-FADH2 - עוברים לשלב השלישי של הנשימה התאית, הזרחון החמצוני, בו הם תורמים את האלקטרונים שלהם לחמצן.
מעבר האלקטרונים מהמזון (ראשיתו של תהליך הנשימה התאית) אל החמצן (סופו של תהליך הנשימה התאית) מלווה בפליטת אנרגיה, אותה מסוגל התא לנצל בשלב מאוחר יותר.
מעגל קרבס מתרחש במטריקס של המיטוכונדריה ביצורים אוקריוטיים ובציטופלזמה ביצורים פרוקריוטיים (חיידקים).
הכנה למעגל קרבס: מפירובט לאצטיל קואנזים A
החומר ההתחלתי שנכנס למעגל קרבס הוא אצטיל קואנזים A; החומר הסופי בתהליך הגליקוליזה, לעומת זאת, הוא פירובט.
לפני מעגל קרבס מתרחשת לפיכך המרה של השני לראשון.
קואנזים A, מולקולה ארוכה הנגזרת מ-ATP ומוויטמין B5, משמש בסך הכול כנשא של קבוצת האצטיל (CH3C=O), ואינו משתתף בתגובה כלשהי.
האצטיל לבדו אינו נוטה להגיב עם תרכובות אחרות, והיותו מחובר לקואנזים A גורמת ל"הפעלתו".
האתר הפעיל של קואנזים A נמצא בקצה המולקולה; זוהי קבוצת תיול (סולפהידריל, אטום גופרית הקשור לאטום מימן: SH).
קבוצת התיול נוטה לאבד את אטום המימן ולהתרכב עם אצטיל; תכונה זו משמשת לא רק במעגל קרבס, אלא גם בעשרות מסלולים מטבוליים אחרים בתא.
הקבוצה שאכן מגיבה במעגל קרבס היא לפיכך אצטיל.
הפירובט מכיל שלושה אטומי פחמן, ואילו האצטיל מכיל שני אטומי פחמן.
בצעד מקדים למעגל קרבס נפטר הפירובט מאטום פחמן אחד ומשני אטומי חמצן; התוצר הוא אצטיל ופחמן דו-חמצני.
כאן מתרחשת הפליטה הראשונה של פחמן דו-חמצני (בבעלי חיים מפותחים: אל מחזור הדם, ומשם אל הריאות והחוצה אל האוויר).
שתי מולקולות נוספות של פחמן דו-חמצני, שמקורן הוא האצטיל, נפלטות במהלך מעגל קרבס.
בנוסף לפחמן הדו-חמצני נפלטים גם שני אלקטרונים ופרוטון אחד, דהיינו - יון הידריד (-H).
את היון קולט נשא האלקטרונים NAD ומעביר אותו לשרשרת הנשימה, בדומה לשאר האלקטרונים הנאספים על ידי NAD בגליקוליזה ובמעגל קרבס עצמו.
התגובה שבמהלכה נפלט פחמן דו-חמצני מפירובט מכונה דקרבוקסילציה (שכן ה-COO שנפלט מהווה קבוצת קרבוקסילט).
את התגובה מזרז האנזים PDH, פירובט דהידרוגנאז (Pyruvate dehydrogenase).
זהו מערך סבוך ומשוכלל של שלושה אנזימים וחמישה קואנזימים.
אוקסאלואצטט מתחבר לאצטיל קואנזים A ויוצר ציטרט (Citrate), מולקולה בת שישה פחמנים.
שלב זה מתרחש בעזרת האנזים citrate synthase.
ציטרט עובר שינוי איזומרי והופך לאיזוציטרט (Isocitrate).
שלב זה מתרחש בעזרת האנזים aconitase.
איזוציטרט מאבד פחמן דו-חמצני והופך לאלפא-קטוגלוטרט (α-Ketoglutarate), מולקולה בת חמישה פחמנים.
אלפא-קטוגלוטרט מאבד פחמן דו-חמצני, מתחבר לקואנזים A ויוצר סוקציניל (Succinyl) קואנזים A.