tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין היתר הוא סידר לעצמו שחרור ממינוי בטורקו וקיבל אישור לחזור לסנקט פטרבורג.
לאחר מות של לאונרד אוילר הוא קיבל את תפקידו, אך תוך זמן קצר לקסל בעצמו נפטר.
בסך הכול לקסל פרסם 66 מחקרים.
בשנת 1771 הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים של רוסיה.
בשנת 1773 הוא התקבל כחבר לאקדמיה למדעים השוודית ובהמשך לאקדמיה הצרפתית.
אנדרס גונאר סוונסון (; נולד ב-17 ביולי 1976 בגטבורג) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
סוונסון שיחק כקשר מרכזי, שתופקד בעיקר כפליימייקר.
הוא התאפיין ביכולות המסירה הגבוהות שלו, וכן בביצוע מצבים נייחים.
הוא שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת אלפסבורג, בה זכה בשתי אליפויות ובשני גביעים, ובתווך שיחק ארבע עונות בסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
בשתי הקבוצות בהן שיחק אף שימש כקפטן.
סוונסון הוא שיאן ההופעות במדי נבחרת שוודיה, לאחר ששבר את שיאו של תומאס ראבלי, ומהשחקנים האירופים בעלי מספר ההופעות הגבוה ביותר במדי נבחרתו.
ב-14 שנות קריירה בינלאומית, ערך סוונסון 148 הופעות (מתוכן 22 כקפטן) במדי הנבחרת וכבש 21 שערים.
בין היתר ייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל ובשלוש אליפויות אירופה.
סוונסון שיחק כילד בקבוצה המקומית גולדהדנס, ובין היתר התאמן אצל אביו, ברטיל.
קבוצת הנוער המקצוענית הראשונה שלו הייתה אלפסבורג, בה גם החל את קריירת המשחק הבוגרת שלו, בשנת 1994, אז ערך הופעת ליגה בודדת במדי הקבוצה ששיחקה אז בליגת המשנה.
עד מהרה תפס סוונסון מקום ברוטציה של הקבוצה.
בשתי העונות הבאות ערך במצטבר חמישים הופעות ליגה וכבש 12 שערים, ובסיום עונת זכה עם הקבוצה באליפות ליגת המשנה והעפיל עמה לליגה הבכירה.
סוונסון, שהיה לשחקן הרכב קבוע באותה התקופה, החל להתבלט במדיה של אלפסבורג, זכה לזימון בכורה לנבחרת ואף זכה עם הקבוצה בתואר ראשון בקריירה, הגביע השוודי לעונת .
סוונסון פתח בהרכב למשחק הגמר מול א.י.ק סולנה, ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה שהסתיימה בשוויון 1–1. אלפסבורג זכתה בתואר לאחר דו-קרב בעיטות עונשין ארוך בו כל קבוצה בעטה 12 פעמים עד להכרעה בתוצאה 9–8 לאלפסבורג.
סוונסון כבש את הפנדל השלישי של קבוצתו.
ב-14 ביוני 2001, לקראת עונת , עבר סוונסון לסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת כ-750 אלף ליש"ט.
בעונת הבכורה שלו בליגה האנגלית הבכירה כבש סוונסון שלושה שערי ליגה ב-34 הופעות, והיה משחקני המפתח של המועדון.
עונה לאחר מכן היה סוונסון שותף משמעותי להעפלתה של סאות'המפטון לגמר גביע ה-FA, תחת המאמן גורדון סטראכן.
סוונסון כבש פעמיים במהלך הטורניר (בסיבוב השלישי מול טוטנהאם הוטספר ובשמינית הגמר מול נוריץ' סיטי), ואף פתח בהרכב במשחק הגמר מול ארסנל, שהסתיים בהפסדה של סאות'המפטון בתוצאה 1–0.
בעונת , האחרונה של סוונסון בקבוצה, כבש סוונסון ארבעה שערי ליגה בשלושים הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להינצל מירידה, והיא סיימה את העונה במקום האחרון בליגה.
בעונה זו, על אף שרשם מספר הופעות גבוה, פתח סוונסון לעיתים קרובות על הספסל.
הוא התקשה להציג יכולת גבוהה באופן עקבי, וחילופי המאמנים גם הם לא סייעו לחזק את מעמדו.
הוא סיים את דרכו בקבוצה בתום חוזהו לאחר ארבע עונות עם 127 הופעות ליגה, מתוכן 97 הופעות בהרכב, בהן כבש תשעה שערים.
על אף הדיווחים כי הוצע לו חוזה חדש בקבוצה, העדיף סוונסון לחזור לאלפסבורג.
סוונסון חזר לקבוצה כקפטן ובעונתו המלאה הראשונה מאז חזר, עונת , זכה לראשונה בקריירה בתואר האליפות, עם שבעה שערי ליגה ב-26 הופעות.
הוא סייע לקבוצתו להתבסס כקבוצת צמרת מקומית, ובעונת זכה עמה באליפות נוספת.
ב-2014, לאחר שנים ארוכות כקפטן המועדון, העביר את הסרט ליוהאן לארסון.
באותה עונה זכה עם אלפסבורג בפעם השנייה בגביע השוודי, על אף שלא שותף במשחק הגמר, ואף העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
באותה השנה, עדיין כשחקן פעיל, החל לשמש כפרשן עבור רשת הטלוויזיה השוודית Kanal 5.
בתום עונת , לאחר עשור בקדנציה השנייה שלו באלפסבורג, פרש סוונסון ממשחק פעיל בגיל 39.
סוונסון החל את דרכו הבינלאומית במדי נבחרת שוודיה הצעירה, ואף ייצג אותה באליפות אירופה 1998, שם הפסידה ברבע הגמר.
בסך הכול ערך 16 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, וכבש במדיה פעמיים.
סוונסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה ב-27 בנובמבר 1999, במשחק ידידות מול .
המאמן טומי סודרברג הכניס אותו כמחליף כשתי דקות לסיום המשחק, בו הפסידה שוודיה 1–0.
עד מהרה הפך סוונסון לשחקן קבוע בסגל הנבחרת.
הוא שותף בכל עשרת המשחקים של שוודיה במוקדמות מונדיאל 2002, מתוכם פתח בשישה.
במשחק הראשון בבית המוקדמות פתח בהרכב וכבש את שערו הראשון בנבחרת, שגם העניק לנבחרתו ניצחון 1–0 על .
הוא כבש שער ניצחון נוסף כשקבע 1–0 ביתי על , והעלה את מאזנו לשלושה שערים בשלב המוקדמות בניצחון 3–0 על אזרבייג'ן במשחק שנעל את בית המוקדמות.
סוונסון נכלל בסגל של צמד המאמנים לארס לאגרבק וטומי סודרברג לטורניר הגמר.
במשחק הראשון מול עלה סוונסון כמחליף בדקה ה-56, והמשחק הסתיים בשוויון 1–1. במשחק השני מול פתח סוונסון בהרכב והוחלף בדקה ה-83. במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים פגשה שוודיה את , שנזקקה לניצחון כדי להעפיל לשמינית הגמר.
בדקה ה-59, לאחר שהוכשל במהלך פריצה בדרך אל השער, בעט סוונסון בעצמו את הכדור החופשי, וסובב אותו היטב מכ-25 מטרים לפינת השער של פבלו קבאז'רו.
סוונסון הוחלף כעשר דקות לאחר מכן, וארגנטינה עוד הצליחה לאזן לפני הסיום, אך עם שוויון 1–1 הבטיחה שוודיה את הדחתה של ארגנטינה והעפילה בעצמה מהמקום הראשון בבית.
בשמינית הגמר פגשה שוודיה את , ובדקה ה-11 בישל סוונסון בכדור קרן מדויק להנריק לארסון את שער היתרון של שוודיה.
בהמשך איזנה סנגל והמשחק הלך להארכה, שם התקרב סוונסון להכריע את ההתמודדות.
הוא השתלט על כדור ברחבה, השתחרר מהשמירה תוך כדי סיבוב ובעט כדור שנעצר רק בעמוד השער.
דקות ספורות לאחר מכן כבשה סנגל מן העבר השני את שער הזהב, ושוודיה סיימה את דרכה בטורניר.
סוונסון תרם להעפלתה של שוודיה ממוקדמות יורו 2004 עם שני שערים בשבע הופעות, וזומן על ידי לאגרבק וסודרברג לטורניר הבינלאומי השני שלו, יורו 2004 בפורטוגל.
שוודיה פתחה היטב את הטורניר עם ניצחון 5–0 על , וסוונסון שפתח בהרכב בישל את שער השלישי להנריק לארסון בכדור רוחב מדויק מימין, והוחלף בדקה ה-77. הוא פתח ושיחק 55 דקות בשוויון 1–1 מול , ולא שותף כלל בשוויון 2–2 עם שהבטיח לשוודיה את ראשות הבית.
שוודיה העפילה לרבע הגמר שם פגשה את .
סוונסון שחזר להרכב הוחלף בדקה ה-81, וראה את נבחרתו מודחת בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 0–0 בתום הארכה.
לאחר שכבש פעמיים בשמונה הופעות במוקדמות מונדיאל 2006, זומן סוונסון על ידי לאגרבק לטורניר המונדיאל השני שלו, שנערך בגרמניה.
במשחק הראשון מול התקשתה שוודיה וסיימה בשוויון 0–0, סוונסון שפתח הוחלף לאחר כשעה.
לאחר שלא הפגין יכולת גבוהה, פתח העיתון השוודי אפטונבלודט בקמפיין להחלפתו של סוונסון בקים שלסטרם במשחקים הבאים.
הקשר אף ספג קריאות בוז מאוהדי נבחרתו באימונים.
הוא לא שותף עוד בטורניר, שהסתיים עבור שוודיה עם הדחה בידי המארחת בשמינית הגמר.
ביוני 2022, התנצל פרדריק ליונברג, חברו של סוונסון לנבחרת דאז, בשידור לפני משחק בינלאומי של שוודיה, על כך שהוא וחבריו לא גיבו את סוונסון והחרימו את התקשורת לאחר התקרית.
סוונסון התאושש מתקרית המונדיאל, וחזר לקחת חלק משמעותי בנבחרת בקמפיין מוקדמות יורו 2008, עם שני שערים בעשר הופעות, מתוכן שמונה בהרכב.
בינואר 2007, ובמשך שלושה משחקי ידידות שערכה הנבחרת באותו השבוע בדרום אמריקה, סוונסון אף ענד את סרט קפטן הנבחרת לראשונה בקריירה.
הוא זומן על ידי לאגרבק לסגל הנבחרת ליורו 2008, ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של שוודיה בטורניר.
שוודיה פתחה בניצחון 2–0 על , אך הפסדים 2–1 ל ו-2–0 ל סיימו את דרכה בטורניר כבר בתום שלב הבתים.
לאחר שלא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל ממוקדמות מונדיאל 2010, חזר סוונסון עם הנבחרת לטורניר משמעותי, כשערך שמונה הופעות, מתוכן שלוש כקפטן, במוקדמות יורו 2012, וזומן לטורניר הגמר על ידי המאמן אריק האמרן.
במשחק הראשון עלה סוונסון מהספסל לאחר כשעה בהפסד 2–1 ל.
הוא פתח בהרכב בהפסד 3–2 לאנגליה ובניצחון 2–0 על (הוחלף בדקה ה-79), אך שוודיה סיימה אחרונה בבית ולא העפילה לשלב הבא.
סוונסון לקח חלק בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014, בניסיון להגיע לטורניר גמר הגביע העולמי השלישי שלו.
ב-10 בספטמבר 2013, פתח סוונסון בהרכב בניצחון 1–0 על , ובכך שבר את שיאו של תומאס ראבלי והפך לשיאן ההופעות במדי נבחרת שוודיה.
ארבעה ימים לפני כן, במשחק מול בו השווה את שיא ההופעות, כבש סוונסון את שערו ה-21 והאחרון במדי שוודיה שהעניק לה ניצחון 2–1 במשחק.
קמפיין מוקדמות המונדיאל הסתיים במפח נפש, ושוודיה כשלה להעפיל בפעם השנייה ברציפות, לאחר שהודחה בפלייאוף על ידי .
סוונסון נכנס כמחליף בצמד המשחקים, וההפסד הביתי 3–2 במשחק השני, ב-19 בנובמבר 2013, היה המשחק הבינלאומי האחרון שלו.
בסך הכול ערך 148 הופעות במדי הנבחרת, וכבש 21 שערים.
אנדרס פליפה בלנטה סיפואנטס (בספרדית: Andrés Felipe Balanta Cifuentes; 18 בינואר 2000 – 29 בנובמבר 2022) היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
בלנטה גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו קאלי.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקולומביאנית, ובסך הכל ערך 96 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-22 ביוני 2022 הושאל בלנטה למשך שנה אחת לאתלטיקו טוקומאן מליגת העל הארגנטינאית.
ב-2 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ולס סארספילד במסגרת עונת .
בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון עד למותו.
בלנטה היה חלק מסגל הנבחרות הצעירות של קולומביה.
ב-29 בנובמבר 2022 מת בלנטה בגיל 22 לאחר שהתמוטט במהלך אימון בשל דום לב.
אליפות קולומביה (1): 2021 קלאוסורה
אנדרס מרטין פרארי מאלביירה (בספרדית: Andrés Martín Ferrari Malviera; נולד ב-3 בינואר 2003) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בסינט טראודן מליגת העל הבלגית.
פרארי החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של פניארול, ממנה עבר לקבוצת הנוער של דפנסור ספורטינג, וב-29 במאי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בתיקו 1–1 של קבוצתו עם דפורטיבו מלדונדו.
ב-6 באפריל 2023 נרכש ב-2.5 מיליון אירו וחתם על חוזה לחמש עונות בוויאריאל.
ביוני 2023 שיחק עם נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, כבש שער אחד בשלב הבתים, בניצחון נבחרתו 4–0 על עיראק, וסייע לנבחרתו לזכות בגביע.
מלך השערים של גביע אורוגוואי (2023)
קרלוס אנדרס גומס הינסטרוסה (בספרדית: Carlos Andrés Gómez Hinestroza; נולד ב-12 בספטמבר 2002 בקיבדו שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סטאד רן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת קולומביה.
גומס גדל במחלקת הנוער של מיונאריוס.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקולומביאנית, וערך במדיה 49 הופעות ליגה, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-10 בינואר 2023 חתם גומס על חוזה לחמש שנים בריאל סולט לייק מה-MLS.
אנדרס יאריד (בשוודית: Anders Per Järryd; נולד ב-13 ביולי 1961) טניסאי עבר שוודי.
הוא זכה להצלחות בתחרויות זוגות גברים בהם הוא השלים גראנד סלאם.
אנדרס יאריד נולד בשנת 1961 בעיירה לידצ'פינג במערב שוודיה.
בילדות בנוסף לטניס הוא שיחק בנדי.
בשנת 1980 יאריד עבר לטניס מקצועי.
בתחרויות גראנד סלאם ליחידים ההישג של יאריד היה חצי הגמר באליפות וימבלדון 1985.
בתחרויות זוגות גברים הוא ניצח באליפות צרפת הפתוחה 1983 לצד הנס סימונסון.
בשנת 1984 הוא החל לשחק לצד סטפן אדברג.
בשנת 1987 הוא ניצח באליפות אוסטרליה הפתוחה 1987, אליפות צרפת הפתוחה 1987 ואליפות ארצות הברית הפתוחה 1987. באותה שנה הוא היה חבר נבחרת גביע דייוויס של שוודיה שזכתה בגביע.
בשנת 1988 בוא ביחד עם אדברג זכו במדליית ארד באולימפיאדת סיאול.
בשנת 1989 יאריד החל לשחק לצד ג'ון פיצג'רלד.
הם ניצחו באליפות וימבלדון 1989 ובכך יאריד השלים את "גארנד סלאם" בתחרויות זוגות גברים.
ביחד עם אדברג הוא ניצח ב-3 תחרויות גראנד סלאם בשנת 1991, אך הם לא ניצחו באליפות אוסטרליה פתוחה.
בסך הכול בתחרויות זוגות גברים יאריד ניצח ב-8 תחרויות גראנד סלאם ו-5 פעמים הפסיד בגמר.
ביחד עם אדברג יאריד שיחק באוילמפיאדת ברצלונה אך ללא הצלחה יתרה.
יאריד פרש מטניס מקצועי בשנת 1996.
אנדרס חימנו (בספרדית: Andrés Gimeno Tolaguera; 3 באוגוסט 1937 - 9 באוקטובר 2019) היה טניסאי ספרדי.
הוא זכה במקום ראשון בתחרות הגברים באליפות צרפת הפתוחה 1972.
אנדרס חימנו נולד בברצלונה בשנת 1937. במשפחה היו מספר חובבי טניס.
אביו היה המאמן הראשון של אנדרס.
בגיל 16 הוא ניצח באליפות ספרד לבנים עד גיל 18. בשנת 1954 הוא ניצח באליפות ספרד בתחרות זוגות גברים.
בשנת 1958 חימנו נסע לאוסטרליה בה היו מאמני טניס מהדרגה הראשונה.
בשנת 1960 הוא חזר לספרד.
באות השנה הוא הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה 1960 בתחרות זוגות גברים.
בעקבות כך ג'ק קרמר הציע לו חוזה ל-50 אלף דולר עם תוספות על ניצחונות.
חימנו עבר לטניס מקצועי וניצח במספר תחרויות (בעיקר במשחקי זוגות).
בשנת 1968, עם תחילת "העידן הפתוח" חימנו חזר לתחרויות "גראנד סלאם".
בתחרויות הגברים חימנו שיחק בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה 1969 (הפסיד לרוד לייבר) וניצח באליפות צרפת הפתוחה 1972.
בתחרויות זוגות גברים חימנו הגיע לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה 1968 (שיחק לצד ארתור אש).
חימנו היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של ספרד.
בשנת 1973 הוא נפצע והחליט לסיים קריירה של שחקן טניס.
מספר שנים הוא היה מאמן.
בשנת 2009 חימנו התקבל להיכל התהילה של הטניס.
בשנת 2011 חימנו היה במצוקה כספית.
מספר שחקני טניס בולטים של ספרד ארגנו תחרות טניס שכול ההכנסות הועברו לחימנו.
אנדרס צלזיוס (בשוודית: Anders Celsius, נהגה "אַנְדֶרְשׁ סֵלְסְיוּס", ; 27 בנובמבר 1701 – 25 באפריל 1744) היה אסטרונום ופיזיקאי שוודי.
צלזיוס נולד באופסלה בשוודיה, והיה לפרופסור לאסטרונומיה מ-1730 עד 1744. מ-1732 עד 1735 ערך ביקורים במצפי כוכבים בגרמניה, איטליה וצרפת.
בנירנברג הוא פרסם ב-1733 אוסף של 316 תצפיות של זוהר הקוטב שנעשו על ידיו ועל ידי אחרים בתקופה שבין 1716 עד 1732. הוא ערך תצפיות בזוהר הצפוני, וב-1736 השתתף במשלחת צרפתית ללפלנד, אשר ערכה מדידות שהוכיחו את ניבוי ניוטון כי כדור הארץ פחוס במקצת בקטביו.
ב-1742 הציע סולם טמפרטורות עשרוני, המבוסס על נקודות הקיפאון והרתיחה של המים, שהמרווח ביניהן מחולק למאה חלקים שווים (מעלות).
בסולם המקורי שהציג צלזיוס, נקודת הרתיחה של המים נקבעה כ-0 מעלות והקיפאון כ-100. זאת כדי להמעיט במספרים שליליים, בשים לב למזג האוויר בשוודיה הקרה; ואולם תלמידיו, ובראשם קארל פון לינה הפכו את הסולם על ראשו, כמקובל היום.
צלזיוס נפטר באופסלה ב-1744, ממחלת השחפת.
כלא אנדרסונוויל היה בית הסוהר הצבאי ומחנה השבויים הגדול ביותר של קונפדרציית המדינות של אמריקה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
במקום הכלא, ששוכן במחנה סמטר (Camp Sumter), ניצב כעת האתר ההיסטורי הלאומי באנדרסונוויל שבג'ורג'יה.
הוא כולל את הכלא עצמו מזמן מלחמת האזרחים, את בית הקברות הלאומי באנדרסונוויל שבו קבורים כ-13,000 מחיילי האיחוד שמתו בזמן שהותם בבית הכלא (בעיקר ממחלות) ואת המוזיאון הלאומי לשבויי מלחמה.
קפטן הנרי וירץ (Henry Wirz), מפקד המחנה, היה אחד משני החיילים היחידים במלחמת האזרחים האמריקנית שהוצאו להורג בעוון פשעי מלחמה.
עד לתום מלחמת האזרחים היה הכלא שייך לצבא הקונפדרציה.
לצורך הקמתו פונתה מעצים רצועת אדמה סמוכה לכפר אנדרסונוויל (על שמו נקרא המחנה) ששטחה כ-67,000 מטרים מרובעים (16.5 אקר) וגודרה כעין מכלאה.
אסירים החלו להגיע בפברואר 1864, טרם השלמת הבנייה וקבלת אספקה מספקת.
בשל המשאבים הדלים של הקונפדרציה, היה נתון בית הסוהר במחסור תמידי של מזון, שאף אם היה בנמצא, איכותו הייתה נמוכה והוא הוכן בצורה עלובה עקב המחסור בכלי מטבח.
המים, שאספקתם הוערכה כשופעת כאשר תוכנן הכלא, הזדהמו בגלל הצפיפות והתנאים.
במהלך קיץ 1864 סבלו האסירים רבות מרעב, חשיפה לחום ומחלות ובמשך שבעה חודשים מתו כשליש מהם.
בסתיו, לאחר נפילתה של אטלנטה, נשלחו כל האסירים שניתן היה לשלחם למילן (Milln), ג'ורג'יה ולפלורנס, דרום קרוליינה.
התנאים הקשים לא פסחו על הסוהרים; רבים מהם מתו מסיבות זהות לאלו של האסירים.
לאחר המלחמה, נערך משפט צבאי למפקח על בית הסוהר, הנרי וירץ, שבסופו הואשם בגרימת פשעי מלחמה ונתלה ב-10 בנובמבר 1865. הגילויים על הסבל של האסירים היו בין הגורמים שעיצבו את דעת הקהל של מדינות הצפון על הדרום.
בסיומה של המלחמה נעשה בית הקברות של האסירים לבית קברות לאומי שמכיל 13,714 קברים, מתוכם 921 מסומנים כ"לא ידועים".
אנה, קיסרית רוסיה הייתה קיסרית האימפריה הרוסית בין השנים 1730–1740. אנה הייתה בתו של איוואן החמישי ואחייניתו של פיוטר הגדול.
היא הוזמנה להיות קיסרית על ידי המועצה הסודית העליונה של רוסיה תוך שקיבלה על עצמה מהם הגבלות קשות.
אולם תוך זמן קצר פיזרה את המועצה וביטלה את כל ההגבלות שהוטלו עליה.
עד לגיל 15 התגוררה אנה עם אימה בכפר ליד מוסקבה ובאפריל 1708 השתיים עברו לסנקט פטרבורג.
בשנת 1710 עקב רצונו של פיוטר הגדול לחזק את השפעתו באזור הבלטי, הוחלט לחתן אותה עם דוכס קורלנד שהיה קרוב משפחה של מלך פרוסיה.
החתונה התקיימה ב-31 באוקטובר 1710. בתחילת 1711 הזוג הצעיר יצא מסנקט פטרבורג לדוכסות, אך הדוכס הצעיר נפטר בדרך.
בהתאם לדרישת פיוטר הגדול, אנה עברה התגוררה בילגבה שהייתה בירת דוכסות קורלנד וסמיגליה והשליטה דה פקטו בדוכסות הייתה בידי השגריר הרוסי.
בשנת 1726 אנה התכוונה להתחתן עם נסיך מסקסוניה, אך בלחצו של אלכסנדר מנשיקוב החתונה בוטלה.
בתקופה זו היא הכירה את ארנסט בירון שהיה מאהב שלה לכל חייה.
מיד לאחר פטירת פיוטר השני, המועצה הסודית העליונה החלה בדיונים על בחירת הקיסר החדש.
פיוטר נפטר בגיל 14 ללא שהקים משפחה ולא היו גברים בין צאצאי בית רומנוב הזכאים לתבוע את הכתר.
לפיכך, נלקחו בחשבון מספר מועמדות: יליזבטה בתו של פיוטר הגדול, יבדוקיה לופוחינה אשתו הראשונה של פיוטר הגדול, והדוכס מגולשטיניה שהיה נשוי לאנה בתו של פיוטר הגדול.
בהתאם לצוואה של יקטרינה הראשונה יליזבטה הייתה צריכה להיות היורשת, אך נציגי המועצה חששו להכתיר אותה עקב גילה הצעיר ואישיותה הבלתי צפויה.
בהתאם להצעת הנסיך גוליצין החלו להלקח בחשבון גם צאצאיו של איוואן החמישי.
חברי המועצה פסלו את בתו הבכורה, יקטרינה, והעדיפו את הבת הצעירה אנה שמזה 19 שנים התגוררה בדוכסות קורלנד וסמיגליה ולא היו לה תומכים חזקים ברוסיה ולכן לא איימה על מעמדם של חברי המועצה.
המועצה העבירה לאנה את תנאיה למסירת השלטון לידה, לפיהם השלטון המעשי יוותר בידי המועצה ותואר הקיסרית היה רק לצורכי ייצוג.
ב-8 בפברואר 1730 אנה חתמה על כתב התחייבות ובו התנאים שהכתיבה המועצה.
ב-26 בפברואר 1730 התקיים במוסקבה טקס ההשבעה, תוך שבחצר נמשך המאבק בין חברי המועצה שדגלו בהגבלת שלטון הקיסרות לבין בני האצולה הרוסית שהתנגדו למהלך זה.
ב-7 במרץ אנה קיבלה עצומה חתומה על ידי אצילים רבים ובה בקשה לשקול מחדש את הסכמתה להגבלת סמכויותיה הקיסריות.
לאחר מספר שעות היא קיבלה עצומה נוספת בה הבקשה חד-משמעית לבטל את כתב התחייבות שהיא חתמה עליו.
לאחר התלבטויות החליטה אנה לבטל את כתב ההתחייבות.
ב-12 במרץ 1730 התקיים טקס הכתרה נוסף ופורסם צו על פיזור המועצה הסודית העליונה.
הקיסרית עצמה לא התעניינה בענייני המדינה.
האנשים החזקים היו מאהבה ארנסט בירון, אנדריי אוסטרמן ששלט בנושאי חוץ, כריסטופור מיניך ששלט בענייני צבא והקנצלר גברייל גולובקין.
במקום המועצה הסודית העליונה הוקם קבינט שתחילה אנה הקפידה לבוא לישיבות שלו, אך לקראת שנת 1732 היא חדלה לבוא.
אנה שיקמה את המשטרה החשאית והשתמשה בה להטיל אימה על מתנגדיה.
מקורביה והאנשים שמינתה למשרות בכירות היו ברובם גרמנים, למגינת ליבה של האצולה הרוסית.
אצילים שהתנגדו למדיניות העדפה זאת, כגון השר ארתמי פטרוביץ' ואלינסקי, הוצאו להורג.
לא ברור מה היה תרומתו של ארנסט בירון בהתוויית מדיניות זו, אך בחברה הרוסית במהלך המאה ה-19 הוא נתפס כגורם למדיניות "הגרמניזציה" של השלטון.
במדיניות החוץ החלה אנה במספר צעדים שהשפיעו עמוקות על דרכה הדיפלומטית של רוסיה בעתיד:
רוסיה נלחמה בעת מלחמת הירושה הפולנית לצד קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על מנת להעלות לכס המלכות הפולני את אוגוסט השלישי ולא את סטניסלאב לשצ'ינסקי, צעד חשוב להגברת השפעתה של רוסיה על האיחוד הפולני-ליטאי.
בשנת 1736 יצאה רוסיה למלחמה באימפריה העות'מאנית אך בעקבות שלום נפרד שכרת קרל נאלצה רוסיה להפסיק את מסע המלחמה ולסגת מכל השטחים שכבשה פרט לאזוב.
המלחמה מסמלת את תחילת שאיפתה של רוסיה לכבוש שטחים מן האימפריה העות'מאנית על מנת למצוא נמל מוצא למימי הים התיכון, את שאיפותיה אלו של הצארינה אנה ימשיכו רבים ממנהיגי רוסיה הבאים, הבולטת בהם היא יקטרינה הגדולה.
בתקופתה של אנה החלה גם התפשטותה של רוסיה לאזורי אסיה המרכזית, וחלק מקזחסטן סופח לאימפריה.
כבר בשנת 1732 אנה הודיעה שהיורש שלה יהיה נכדה של אחותה יקטרינה.
בכך קיוותה אנה לקבע את צאצאיו של איוואן החמישי, אביה, כצארים ולא את צאצאי דודה פיוטר הגדול.
יקטרינה הייתה נשואה לדוכס ממקלנבורג אך עוד בשנת 1719 חזרה לרוסיה עם בתה הקטנה - אנה לאופולדובנה.
בשנת 1739 אנה לאופולדובנה התחתנה עם דוכס מבראונשוויג ובאוגוסט 1740 נולד להם בן - איוואן.
ב-16 באוקטובר 1740, במהלך ארוחת הצהריים עם ארנסט בירון הקיסרית לא הרגישה טוב.
הרופאים אבחנו בעיות בכליות והחלו התייעצויות בין הפקידות הגבוהה.
מכיוון שזהות יורש העצר הייתה ברורה, היה צורך להחליט על עוצר עד שהוא יגיע לבגרות.
סוכם שתפקיד יועבר לארנסט בירון.
ב-27 באוקטובר חתמה הקיסרית על מסמכים לפיהם איוואן יהיה יורש העצר ובירון יהיה העוצר.
למחרת היא נפטרה והוטמנה במבצר פטרופבלובסקיה.
אנדרסון לואיס דה אברו אוליביירה (נולד ב-13 באפריל 1988 בפורטו אלגרה, ברזיל) הידוע בשמו הפרטי אנדרסון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
אנדרסון הצטרף לקבוצת גרמיו הברזילאית כשחקן נוער ב-1993 וערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים ב-2004 כאשר כבש חמישה שערים וסייע למועדון להעפיל לליגה הברזילאית הבכירה.
לאחר מכן הצטרף לפורטו בדצמבר 2005 ואת הופעת הבכורה ערך בליגה ב-5 במרץ 2006 ולקח חלק באליפות ליגת העל הפורטוגזית באותה עונה.
בעונה שלאחר מכן הופיע לראשונה במדי המועדון הפורטוגזי במסגרת ליגת האלופות במשחק הבתים הראשון מול צסק"א מוסקבה.
ב-30 במאי 2007 אתר המועדון האנגלי מנצ'סטר יונייטד פרסם אישור כי אנדרסון חתם באלופה האנגלית.
ב-29 ביוני 2007 קיבל את אשרת העבודה לשחק באנגליה והמעבר לאולד טראפורד הושלם ב-2 ביולי.
הקשר הברזילאי סיכם ל-5 שנים בסכום רכישה של 25 מיליון אירו.
בינואר 2014 עבר בהשאלה לפיורנטינה מהסרייה א' שם שיחק עד תום העונה.
ב-2 בפברואר 2015 עזב את מנצ'סטר לאחר שבע וחצי שנים, וחתם באינטרנסיונל לשלוש שנים.
ב-21 בפברואר 2017 הושאל לקוריטיבה.
ב-30 ביולי 2018 חתם באדנה דמירספור הטורקית.
בספטמבר 2020 פרש ממשחק פעיל.
באפריל 2005 הופיע במדי נבחרת ברזיל בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17. באותה שנה ייצג את הנבחרת בטורניר אליפות העולם עד גיל 17 בו כבש חמישה שערים והיה שותף לזכייתה של הנבחרת בטורניר.
אנדרסון זכה בתואר כדור הזהב בטורניר זה ובאוקטובר של אותה שנה זכה בכדור הזהב של אדידס.
אנדרסון ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת של ברזיל כמחליף ב-27 ביוני 2007 בהפסד 0-2 לנבחרת מקסיקו במסגרת טורניר הקופה אמריקה שהתקיים בוונצואלה.
פתח לראשונה בהרכב הנבחרת הבוגרת ב-1 ביולי מול נבחרת אקוודור.
אליפות ליגת המשנה הברזילאית: 2005
נבחר לשחקן הטוב ביותר בטורניר בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17: 2005 עם ברזיל
אנדרסטה (מלטינית: Andraste, מקלטית: "הבלתי מנוצחת") היא אלת המלחמה והניצחון במיתולוגיה הקלטית.
אנדרסטה מוזכרת בכתביו של ההיסטוריון דיו קאסיוס כאלה אשר לעזרתה קראה המלכה הבריטית בודיקה בעת מרידתה ברומאים בשנת 61.
אנדרסון הייז קופר הוא עיתונאי, סופר ומגיש טלוויזיה אמריקאי.
קופר הוא המגיש המרכזי של תוכנית החדשות של רשת CNN, "Anderson Cooper 360°", המשודרת בשידור חי מניו יורק.
בנוסף, אנדרסון מגיש מבזקי חדשות ומופיע כמנחה אורח בתוכניות טלוויזיה נוספות.
משנת 2011 מגיש גם תוכנית אירוח יומית שעוסקת בבידור ובלייף-סטייל.
הוא בנם הצעיר של הסופר והתסריטאי ויאט אמורי קופר והאמנית, המעצבת והציירת גלוריה ואנדרבילט.
סבא רבא שלו בדרגה שלישית היה היזם האמריקאי הידוע קורנליוס ואנדרבילט, שעשה את עיקר הונו בתחומי הספנות ומסילות הרכבת.
לקופר שני אחים למחצה הגדולים ממנו: כריסטופר וסטן סטוקובסקי.
השניים נולדו לאימו מנישואיה למוזיקאי והמנצח לאופולד סטוקובסקי.
התנסותו הראשונה של קופר במדיה הייתה בגיל צעיר מאוד, כאשר כתינוק צולם על ידי הצלמת דיאן ארבוס עבור מגזין האופנה "הארפר'ס בזאר", ובגיל שלוש התארח בתוכנית The Tonight Show יחד עם אימו.
בגילאי 10 עד 13 דגמן קופר עבור רשתות האופנה ראלף לורן, קלווין קליין ומרסיז.
אביו סבל משורה של התקפי לב, ובשנת 1978 מת באמצע ניתוח לב פתוח, בגיל 50. האירוע השפיע קשות על אנדרסון, שבדיעבד אמר כי הוא ואביו דומים לא רק במראה החיצוני ובחוש ההומור שלהם, אלא גם חולקים בדחף והאהבה שבסיפור סיפורים.
בריאיון ל"ניו יורק" אמר קופר כי ספר שכתב אביו הוא עבורו "מדריך" כיצד היה רוצה שיהיה.
אחיו הגדול, קרטר ואנדרבילט אנדרסון, התאבד בשנת 1988 כאשר אנדרסון היה בן 21. אימו כתבה בספר שהוציאה כי להערכתה ההתאבדות נעשתה תחת השפעת פסיכוזה שנגרמה לקרטר כתופעת לוואי לתרופה נגד אסתמה שנטל, סאלבוטאמול (ונטולין).
אנדרסון אמר שלהתאבדות של אחיו היה משקל רב בבחירתו לעסוק בעיתונות.
אנדרסון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "דלטון" שבניו יורק בשנת 1985, ובגיל 17 יצא לבדו לטיול באפריקה שם חלה במלריה ואושפז בקניה.
לאחר שחזר לארצות הברית החל את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם למד מדעי המדינה ויחסים בין-לאומיים.
הוא סיים כבוגר אוניברסיטה בשנת 1989. למרות שבמהלך לימודיו האקדמאים עבד כמתמחה בסוכנות הביון המרכזית (ה-CIA) ולא למד תקשורת או עיתונאות, הוא העדיף לפנות לתחום זה.
לדבריו, ההחלטה נבעה מכך שהוא "מכור לחדשות ואקטואליה עוד מתקופתו ברחם...".
לאחר שעבד זמן מה כעיתונאי בתחילת שנות ה-90 החליט קופר לעשות הפסקה ועבר להתגורר בווייטנאם למשך כשנה, במהלכה גם למד וייטנאמית באוניברסיטת האנוי.
קופר העיד כי מאז שכח את השפה.
לאחר שסיים את לימודיו האקדמאיים עבד קופר כ"מאמת עובדות" בסוכנות ידיעות קטנה שמפיקה תוכניות אקטואליה לילדים ונוער המשודרות בבתי ספר יסודיים רבים ברחבי ארצות הברית.
באותה העת ניסה להתקבל לעבודה ברשת ABC, אך הדבר לא עלה בידו והוא גייס חבר שסייע לו להפיק תעודת עיתונאי מזויפת.
את התעודה ניצל לשם כניסה תחת חסות עיתונאית למיאנמר, לשם נסע לבדו.
כשהגיע אנדרסון למיאנמר הוא הכיר קבוצה של סטודנטים שפעלו במחתרת כנגד השלטון הבורמזי.
את הכתבה שהכין אודותיהם מכר בקלות לרשת Channel One News.
לאחר שדיווח ממיאנמר עבר אנדרסון לווייטנאם שם למד את השפה, שכנע את הרשת לציידו בציוד צילום איכותי והחל להכין כפרילאנסר כתבות על החיים בווייטנאם והתרבות המקומית.
בהמשך קוּדם ונשלח לדווח מאזורי מלחמה נוספים: סומליה, בוסניה ומהאזור שבו בוצע רצח העם ברואנדה.
קופר העיד כי המראות הקשים שראה במקומות שמהם דיווח שינו את חייו והשקפת עולמו.
בשנת 1992 סיקר את הרעב בסומליה וצילם זוג הורים ששוטפים ומכסים את גופת ילדם שנהרג.
הכתבה עוררה תגובה רגשית עזה בקרב הצופים והוא הוחתם על חוזה בן שנתיים ככתב.
בשנת 1995 החל קופר לעבוד ברשת ABC ככתב במחלקת החדשות "ABC News", ולאחר ארבע שנים מונה לתפקיד מנחה התוכנית "World News Now" העוסקת באקטואליה באופן קליל ובגישה הומוריסטית יחסית.
בשנת 2000 שינה את מסלול הקריירה שלו וזנח את העיסוק באקטואליה לטובת הגשת תוכנית המציאות "החפרפרת".
אנדרסון הסביר את המעבר לתחום הבידור בכך שהעיסוק האינטנסיבי בחדשות דרש ממנו כוחות נפשיים רבים והוא רצה "לנקות את הראש לתקופה קצרה".
בנוסף, הוא שימש כמחליף זמני והגיש את תוכנית הדיונים "Live with Regis and Kelly".
בשנת 2001 עזב את הגשת "החפרפרת" לאחר עונתה השנייה כדי לחזור ולעסוק בחדשות ברשת CNN.
לדבריו, על המהלך השפיעו פיגועי 11 בספטמבר שעוררו בו את הדחף לחדשות.
המשרה הראשונה אותה אייש ברשת הייתה הנחיית תוכנית חדשות הבוקר של הרשת, "American Morning", לצדה של פאולה זאהן.
ב־2002 הפך קופר למנחה הפריים טיים בסוף השבוע.
מאז 2002 הוא מגיש באופן קבוע את שידורי חגיגות הסילבסטר המשודרות בשידור חי מכיכר טיימס, יחד עם הקומיקאית קאת'י גריפין.
ב־8 בספטמבר 2003 קיבל ב-CNN תוכנית בהנחייתו המלאה, "Anderson Cooper 360°".
את הפילוסופיה שעומדת מאחורי סגנון ההנחיה שלו הסביר כך:
בנוסף לאקטואליה, קופר מרבה לדווח על נושאים כמו טבע, בעלי חיים וסביבה, והוא הנחה את הסדרה "כוכב בסכנה" שצולמה במשך שנה ביבשות שונות ועסקה בחיות הנמצאות בסכנת הכחדה.
פרשת העימותים בעת סיקור ההוריקן קטרינה
בשנת 2005 נשלח קופר על ידי CNN למיסיסיפי על מנת לסקר את תוצאות אסון ההוריקן קתרינה בניו-אורלינס.
הסיקור נחשב לזה שהביא את אנדרסון לתודעה הציבורית, והוא קיבל פרסום נרחב בעקבות עימות לא-מתוכנן שערך עם הסנאטורים מרי לנדרו (לואיזיאנה) וטרנט לוט (מיסיסיפי) על אודות חלקם בטיפול הממשלתי באסון, שהיה לקוי לדעתו.
קופר קטע את הריאיון עם השניים והטיח בלנדרו שאלות קשות על הגופות הפזורות ברחובות כאשר הוא נרגש וכעוס, שלא כהרגלו.
הסנאטורית פתחה את הריאיון בשורת תשבחות לפוליטיקאים המסייעים בטיפול ואנדרסון איבד את סבלנותו ואמר: "סליחה שאני קוטע אותך סנאטורית, אבל אני לא שמעתי על כל זה בגלל שבארבעת הימים האחרונים ראיתי גופות מתגוללות ברחוב פה במיסיסיפי.
אני חייב לומר לך שלשמוע פוליטיקאים מודים זה לזה ומחמיאים זה לזה גורם להרבה מאוד אנשים פה להתעצבן", בהמשך תיאר בפניה את המראות הקשים שראה.
אמירתו זו הותירה את הסנאטורית המומה ואת מפיקי התוכנית נבוכים.
לאחר הריאיון עסקה התקשורת האמריקאית רבות בשאלה האם קופר נהג שלא כשורה כעיתונאי, ובספרו האוטוביוגרפי "דיווחים מן הקצה" שיצא שנה לאחר מכן העיד כי מייד בסיום הריאיון הרגיש כי חצה את הגבול.
למרות זאת, הוא קיבל שבחים רבים על הסיקור המשולהב והרגיש של האסון, סיקור שהעלה את קרנו ברשת CNN בפרט ובחוגי התקשורת האמריקאית בכלל.
אל הרשת הגיעו תגובות רבות שתמכו באנדרסון ותושבי ניו-אורלינס ראו בו את הדמות הממסדית היחידה שהייתה קשובה למצוקותיהם.
בספטמבר 2005 השתנה פורמט השידורים של התוכנית "NewsNight" והיא הורחבה משעת שידור אחת לשעתיים על מנת לכסות את עונת ההוריקנים האטלנטית 2005. קופר גויס להנחיית התוכנית באופן זמני לצידו של אארון בראון, ובהמשך החליטה הנהלת הרשת להשאירו כמנחה קבוע במקום בראון, חרף מחאתם של צופים רבים.
בעקבות המהלך אמר מנכ"ל הרשת על קופר כי הוא "מנחה החדשות של העתיד" , וההחלטה התבררה כנכונה כאשר טבלאות הרייטינג הצביעו על עלייה חדה בכמות הצופים, דבר שהביא לכך שתוכניתו "Anderson Cooper 360°" הורחבה לשתי שעות שידור והועברה לשעה עשר בערב.
בתחילת 2007 חתם קופר על חוזה חדש מול רשת CNN, ובו נקבע כי במקביל לעבודתו ברשת יהיה רשאי להכין כתבות מגזין עבור התוכנית "60 דקות" שמשודרת ברשת CBS, ובנוסף משכורתו תוכפל מ-2 מיליון דולר ל-4 מיליון.
באוקטובר אותה השנה החל להנחות את תוכנית הריאליטי החברתית-סביבתית "Planet in Peril".
קופר כותב מאמרים בנושאי אקטואליה כפרילנסר, ואלה מתפרסמים בעיתונים שונים בארצות הברית.
בנוסף, הוא כתב קבוע במגזין "Details" המיועד לגברים.
בשנת 2006 פרסם קופר ספר זיכרונות בשם "דיווחים מן הקצה" המאגד את חוויותיו מעבודתו בסרי לנקה, עיראק, ולואיזיאנה, כאשר חלק מהכנסות הספר נתרמו לצדקה.
הספר הגיע לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
קופר עצמו מעולם לא נישא, והוא נמנע באופן עקבי מלשוחח אודות חייו הפרטיים, דבר שהוא מסביר כרצון להגן על הנייטרליות שלו כעיתונאי.
האיפוק התקשורתי המכוון שלו שונה מהותית מזה של אימו, גלוריה ואנדרבילט, שחייה היו תדיר תחת אור הזרקורים ועל מעשיה דווח רבות בצהובונים.
היא אף חשפה פרטים אינטימיים מיחסיה עם ידוענים בספר שפרסמה.
קופר החליט "שלא לחזור על האסטרטגיה הזו".
בריאיון בתוכניתה של אופרה וינפרי, שאותו ערך כדי לקדם את הספר שהוציא, אמר קופר כי על אף שאינו נשוי הוא מעוניין להקים משפחה ולהביא ילדים לעולם.
עוד גילה אנדרסון בריאיון כי הוא סבל מדיסלקסיה כאשר היה ילד, והוא חזר על כך גם בריאיון לג'יי לנו (אשר גם הוא מוגדר כדיסלקט) וכינה זאת "דיסלקסיה קלה".
במרץ 2008 גילה קופר בבלוג שהוא כותב כי עבר ניתוח להסרת גידול סרטני קטן מתחת לעינו השמאלית.
כלי תקשורת עצמאיים ובלוגים רבים מרבים לעסוק בחייו האישיים של אנדרסון, והוא מרבה להופיע במדורי הרכילות בעיתונים ובאתרי האינטרנט אשר עוקבים אחריו ומתעדים אותו מחוץ לאולפני הטלוויזיה.
במאי 2007 פרסם מגזין "אאוט", הפונה לאוכלוסיית ההומוסקסואלים בארצות הברית, כתבת שער תחת הכותרת "ההומואים והלסביות בעלי הכוח הרב ביותר באמריקה", ושם דורג אנדרסון במקום השני, אחרי דייוויד גפן.
למרות הכתבה הנרחבת ופרסומים שונים אודות היותו הומוסקסואל,
כאשר נשאל על כך ישירות אמר:
בקיץ 2012, שינה קופר את עמדתו לגבי חשיפת פרטים על חייו האישיים.
היה זה כששלח אי-מייל לבלוגר אנדרו סאליבן, ואישר להפיץ אותו בפומבי, ובו למעשה יצא מהארון: .
באפריל 2020 קופר הפך לאב באמצעות פונדקאית.
הוא קרא לבנו וויאט מורגן קופר על שם אביו, ובפברואר 2022 נולד לו בנו השני, סבסטיאן לוק.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לחדשות ולתעודה2025תוכנית החדשות המוקלטת הטובה ביותר"הסיפור המלא עם אנדרסון קופר"
ב־2008 קיבל את פרס Action Against Hunger לפעילות הומניטרית.
ב־2006 קיבל את פרס אמי על הסיקור העיתונאי של הרעב בניז'ר.
ב־2005 קיבל את פרס National Headliners Award על הסיקור העיתונאי של אסון הצונאמי.
זוכה פרס Silver Plaque על הסיקור העיתונאי מסרייבו של מלחמת בוסניה.
זוכה פרס Bronze Telly על הסיקור העיתונאי של הרעב בסומליה.
זוכה פרס Bronze Award על דיווחיו בתחום הפוליטיקה של האסלאם.
זוכה פרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה על כתבת מגזין שערך אודות אתלט בבית ספר תיכון.
התוכניות המרכזיות אותן הגיש והנחה:
שנים תוכנית תפקיד 1999–2000 World News Now מגיש-משנה 2001–2002 The Mole מנחה 2003–היום Anderson Cooper 360° מגיש 2005 NewsNight מגיש-משנה 2007–היום 60 דקות כתב מגזין
אנה, מלכת רומניה הייתה מלכת רומניה האחרונה ונסיכה מבית בורבון-פארמה.
אן נולדה ב-18 בספטמבר 1923 בפריז, לרנה, נסיך בורבון-פארמה, בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ולמרגרט, נסיכת דנמרק, בתם של ולדמר, נסיך דנמרק ומארי, נסיכת אורליאן.
אן בילתה את ילדותה בצרפת, יחד עם שלושת אחיה.
בשנת 1939 המשפחה נמלטה מצרפת לספרד, ומשם לפורטוגל ולארצות הברית.
אן למדה ציור בניו יורק בשנים 1940 עד 1943, ולאחר מכן התנדבה לשירות צבאי בצבא צרפת החופשית.
אן הייתה נהגת אמבולנסים ושירתה בצפון אפריקה, איטליה, לוקסמבורג וגרמניה, ואף הוענק לה צלב המלחמה.
בנובמבר 1947 פגשה אן בלונדון את מיכאי הראשון, מלך רומניה, במהלך חתונת הנסיכה אליזבת ופיליפ מאונטבאטן, וב-10 ביוני 1948, לאחר שמיכאי כבר הודח ממלכותו על ידי השלטון הקומוניסטי של רומניה, התחתנו השניים באתונה.
בתחילה התגוררו בני הזוג בפירנצה, איטליה, לאחר מכן עברו ללוזאן, שווייץ, משם עברו להמפשייר, אנגליה, ולאחר מכן עברו לורסואה, שווייץ, שם גרו כ-45 שנים.
במהלך השנים עבד מיכאי כחקלאי, טייס, יזם וברוקר, ונולדו להם 5 בנות.
בשנת 1992 ביקרו השניים ברומניה, אולם בשל הפופולריות העצומה שזכה לה מיכאי ברחבי המדינה, נאסרה עליו הכניסה לרומניה עד לשנת 1997. בשנת 1997 לאחר תבוסתו של יון איליאסקו על ידי אמיל קונסטנטינסקו, החזירה ממשלת רומניה את אזרחותו של מיכאי, ושוב אפשרה לו לבקר בארץ.
בשנת 2008 נערך טקס חתונת היהלום של השניים ברומניה, בהשתתפות הרבה ממשפחות המלוכה האירופיות, וחברי הממשלה הרומנית.
ב-1 באוגוסט 2016 מתה אנה במורגס שבשווייץ, ובעקבות כך הוכרזו ימי אבל לאומיים ברומניה ובמולדובה.
ב-13 באוגוסט נערך טקס ההלווייה בבוקרשט, והיא נטמנה בקתדרלת קורטה דה ארג'ש.
ב-10 ביוני 1948 התחתנה אנה עם מיכאי הראשון, מלך רומניה, ממנו נולדו לה 5 בנות:
מרגרטה, נסיכת רומניה (נולדה ב-1949), התחתנה עם ראדו, נסיך רומניה
אלנה, נסיכת רומניה (נולדה ב-1950), התחתנה עם רובין מדפורת' מילס
אירינה ווקר (נולדה ב-1953), התחתנה עם ג'ון קרוגר, ולאחריו עם ג'ון ווזלי ווקר
סופיה, נסיכת רומניה (נולדה ב-1957), התחתנה עם אלן ביארניקס
מריה, נסיכת רומניה (נולדה ב-1964), התחתנה עם קזימיר מיסטקובסקי
אנדרס פרידן (שוודית: Anders Fridén; נולד ב-25 במרץ 1973) הוא זמר שוודי, ידוע בעיקר בתור סולן להקת המטאל "אין פליימס".
פרידן היה המתופף של להקת "דארק טרנקוויליטי", להקת דת' מטאל שוודית והפך לסולן הלהקה.
הוא השתתף באלבום הבכורה, אך זמן קצר לאחר מכן עזב את הלהקה.
כשנתיים לאחר מכן הצטרף פרידן ללהקת "אין פליימס".
מייקל סטנה, שהיה עד אותה עת סולן בלהקת "אין פליימס", עזב את הלהקה ותפס את מקומו של פרידן בתור סולן ב"דארק טרנקוויליטי" (קודם לכן ניגן שם כגיטריסט), בעוד פרידן תפס את מקומו כסולן ב"אין פליימס".
בשנת 1995 יצא אלבום הלהקה "The Jester Race", ובהמשך יצא האלבום "Whoracle".
בתקופה זו פרידן לא שלט היטב בשפה האנגלית, ולכן כתב את תקציר מילות השירים בשוודית באלבומים אלו, והן תורגמו עבורו לאנגלית על ידי ניקלאס סאנדין, גיטריסט להקת "דארק טרנקוויליטי".
בשנת 1998 הפיק פרידן את האלבום "My Arms, Your Hearse" עבור להקת אופת'.
בשנת 1999 הוציאה להקתו את האלבום "Colony", בו כתב פרידן את מילות השירים בעצמו, בסיוע לשוני של סאנדין.
תחילה סגנון הכתיבה עסק לרוב באסטרונומיה או בפנטזיה, ובהמשך הוא התפתח לכיוונים אישיים, כגון דיכאון או מאבקים פנימיים.
במקביל מתפקד פרידן כסולן של להקת "Passenger", אך בראיונות הודה כי כיום הפרויקט נמצא בהמתנה בשל עומס וחוסר זמן של פרידן.
האלבום הבא של "אין פליימס" היה "Reroute to Remain".
בתקופה זו השתנה קולו משירה כבדה האופיינית לז'אנר הדת' מטאל, לקול דק יותר ושילוב של שירה נקייה.
פרידן נשוי להלנה לינדסיו ואב לבת ובן.
אנדרסון פרנצ'ה ורז'או (בפורטוגזית: Anderson França Varejão; נולד ב-28 בספטמבר 1982 בקולטינה, ברזיל) הוא כדורסלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הסנטר.
בשנת 2003 זכה ורז'או עם נבחרת ברזיל במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים.
ורז'או החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הכדורסל של העיר פרנקה, בסאו פאולו.
לאחר שהציג יכולת טובה, עבר ורז'או לברצלונה במדיה שיחק שתי עונות.
בעונת זכה ורז'או עם הקבוצה באליפות הליגה הספרדית, למרות שכמעט ולא שותף במשחקים בליגה, ולא שותף כלל במשחקי הפלייאוף.
בנוסף, זכתה הקבוצה ביורוליג, כשורז'או משותף ב-22 משחקים, בהם רשם 4.1 נקודות ו-3.2 ב, כולל 17 נקודות נגד בנטון טרוויזו.
בעונת שותף ורז'או ב-27 משחקים בליגה הספרדית, בהם רשם ממוצעים של 7.5 נקודות ו-4.4 ריבאונדים, אך לא שותף כלל בפלייאוף גם בעונה זו.
בניצוחו של חואן קרלוס נבארו זכתה הקבוצה באליפות שנייה ברצף.
ביורוליג שיחק ורז'או 18 משחקים במדי הקבוצה באותה העונה, בהם קלע 8.8 נקודות, וליקט 5.2 ריבאונדים בממוצע.
בדראפט של שנת 2004, נבחר ורז'או במקום ה-30 על ידי קבוצת אורלנדו מג'יק, ועבר לקליבלנד קאבלירס בעסקת חליפין ביחד עם דרו גודן וסטיבן האנטר בתמורה לטוני באטי ושתי בחירות עתידיות של הסיבוב השני בדראפט.
בעונת הרוקי שלו שיחק ורז'או במדי קליבלנד ב-54 משחקים בהם קלע 4.9 נקודות, והוריד 4.8 ריבאונדים למשחק.
שיאי העונה שלו היו קליעת 14 נקודות נגד דאלאס מאבריקס, ו-14 ריבאונדים במשחק נגד יוטה ג'אז.
לאחר שהחמיץ את 32 המשחקים הראשונים של עונת בעקבות פריקת כתף, חזר ורז'או ושיחק 48 משחקים בעונה, בהם רשם ממוצע של 4.8 נקודות, ו-4.6 ריבאונדים.
ב-21 בפברואר 2006, במשחק הביתי של קליבלנד מול אורלנדו, ניסו אוהדי הקבוצה לשבור שיא גינס של כמות האנשים הגדולה ביותר הלובשים פאה נכרית באצטדיון, הפאות אשר חולקו לאוהדים שבאו היו בסגנון תסרוקתו הייחודית של ורז'או.
במשחקי הפלייאוף של אותה העונה רשם ורז'או ממוצעים של 6.8 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
בסדרת חצי גמר המזרח מול קבוצת דטרויט פיסטונס קלע ורז'או ממוצע בלתי אופייני של 80% בזריקות העונשין, קלע 16 נקודות במשחק מספר 3, והיה גורם מכריע בניצחון קבוצתו במשחק מספר 4 כשסחט עבירה מצ'אנסי בילאפס 29 שניות לסיום, ומנע מריצ'רד המילטון את הזריקה האחרונה במשחק.
בעונת קיבל ורז'או קרדיט רב ממאמנו מייק בראון ששיתף אותו ב-81 משחקים בעונה הסדירה, בהם קלע ורז'או 6.8 נקודות והוסיף 6.7 ריבאונדים, כולל שיאי עונתי של 17 נקודות נגד ניו אורלינס הורנטס ושיא קריירה של 17 ריבאונדים מול יוטה ג'אז.
במשחקי הפלייאוף של העונה שיחק ורז'או 20 משחקים, בהם קלע 6.0 נקודות ו-6.0 ריבאונדים, כולל 14 נקודות ו-14 ריבאונדים במשחק נגד דטרויט בגמר המזרח.
בסיום עונת 2006/2007 נסתיים חוזהו של ורז'או בקליבלנד, והוא נותר ללא חוזה עד דצמבר של אותה השנה.
בדצמבר חתם על חוזה עם קבוצת שארלוט בובקאטס לשנתיים תמורת 11.1 מיליון דולר.
על פי חוקי ה-NBA, לקליבלנד הייתה אפשרות להשוות את תנאי החוזה בתוך שבוע מרגע החתימה על מנת להשאירו בקבוצה, ולמחרת חתימת החוזה השוותה קליבלנד את תנאיו והשאירה אותו בקבוצה.
הוא שיחק 48 משחקים בעונה הסדירה, מתוכם פתח בחמישייה ב-13, ורשם שיא קריירה עם 8.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת חווה ורז'או שיפור גדול ביכולתו.
הוא קלע 8.6 נקודות בממוצע, כולל שיא קריירה של 26 נקודות נגד השיקגו בולס, הוא שיחק 81 משחקים בעונה הסדירה ופתח בחמישייה ב-42 מהם.
גם בפלייאוף שיחק ורז'או מצוין, ופתח בחמישייה בכל אחד משחקי הקבוצה, כאשר הוא רושם ממוצעים של 30.0 דקות למשחק, 1.3 חטיפות, 1.1 חסימות ו-6.9 נקודות.
בסיום העונה חתם ורז'או על חוזה של 42.5 מיליון דולר לשש שנים בקבוצה.
בעונת שיחק ורז'או 76 משחקים בהם קלע 8.6 נקודות וקטף 7.6 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת , עם עזיבתו של שאקיל אוניל את קליבלנד, קיבל ורז'או את ההזדמנות לפתוח בחמישייה הראשונה.
הוא פתח בכל 31 המשחקים הראשונים של העונה הסדירה, בהם תרם 9.1 נקודות, 9.7 ריבאונדים ושיא קריירה של 1.2 חסימות למשחק, בטרם נפצע.
גם בעונת היה ורז'או לסנטר הפותח בחמישייה של קליבלנד, אך שוב, לאחר 25 משחקים בהם רשם 10.2 נקודות ו-11.5 ריבאונדים למשחק, נפצע והחמיץ את שארית העונה.
את עונת פתח ורז'או עם שיא קריירה של 23 ריבאונדים במחזור המשחקים הראשון מול וושינגטון ויזארדס, ואף כמעט רשם טריפל דאבל כשהוסיף במשחק תשע נקודות ותשעה אסיסטים.
ב-13 בנובמבר שיפר את שיא הקריירה כשקלע 35 נקודות נגד ברוקלין נטס.
הוא רשם שיא קריירה של 14.1 נקודות, והוליך את הליגה עם ממוצע של 14.4 ריבאונדים למשחק אך לאחר 25 משחקים בלבד נפגע בברכו, ונאלץ לעבור ניתוח בעקבותיו היה צפוי שייעדר מהמגרשים כחודשיים.
במהלך ההחלמה מהניתוח נתגלה קריש דם בריאתו בעקבותיו לא שב ורז'או למגרשים עד תום העונה.
בעונת הצליח ורז'או לשמור על בריאותו, ולקח חלק ב-65 משחקים לאורך העונה בהם רשם ממוצעים של 8.4 נקודות ו-9.7 ריבאונדים, אולם לא הצליח לסייע לקבוצתו, שניצחה ב-33 משחקים והפסידה 49, להעפיל למשחקי הפלייאוף.
לקראת העונה הבאה, חתם ורז'או על חוזה לשלוש שנים נוספות תמורת כ-30 מיליון דולר, אולם לאחר 26 משחקים בלבד קרע את גיד האכילס ולא שב לשחק בשארית אותה העונה.
ב-19 בפברואר 2016, לאחר 11 וחצי עונות בקליבלנד, נשלח ורז'או בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס שמיד שחררה אותו מהקבוצה.
לאחר שלושה ימים, ב-22 בפברואר, חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס עד סיום העונה.
אנדרסון סילבה (בפורטוגזית: Anderson Silva) הוא לוחם MMA ברזילאי ואלוף העולם לשעבר במשקל בינוני של ה-UFC.
סילבה, המכונה "העכביש" (The Spider), מתמחה באגרוף תאילנדי וג'ו ג'יטסו ברזילאי (חגורה שחורה).
סילבה מחזיק בשיא של 16 ניצחונות רצופים, שמציב אותו כלוחם שכהן כאלוף למשך התקופה הארוכה ביותר בתולדות הארגון.
המאזן שלו עומד על 33 ניצחונות (מתוכן 20 בנוקאאוט), 7 הפסדים ו-10 קרבות בהם שמר על תוארו כאלוף העולם.
סילבה מדורג בפרסומים רבים כלוחם המוביל בקטגוריית המשקל הבינוני, ובעולם ה-UFC, ישנו קונצנזוס על כך שסילבה הוא אחד הלוחמים הטובים בעולם, ואחד הגדולים בהיסטוריה.
סילבה החל לעסוק באגרוף קלאסי כבר בגיל 14, והגיע לדרגת יחסית טובה לגילו.
סילבה גם התאמן בהיאבקות רומית והגיע לדרגת מורה.
כיום סילבה מתאמן בקבוצת Black House ביחד עם לוחמי זירה ידועים כמו ליוטו מצ'ידה, ויטור בלפורט ואנטוניו נוגיירה.
ב-3 באוקטובר סילבה שבר את רגלו בקרב מול כריס ווידמן.
סילבה ערך את הופעת הבכורה שלו כלוחם מקצועי בברזיל בשנת 1997, בקטגוריית המשקל החצי-בינוני (עד 77 קילוגרם).
בשנת 2002, אחרי סדרה של ניצחונות על יריבים מקומיים, הוא עבר להילחם ביפן במסגרת ארגון Pride.
במקביל השתתף סילבה גם בקרבות בארגון הבריטי Cage Rage, שם זכה בתואר האלוף בקטגוריית המשקל הבינוני.
בשנת 2006 הצטרף סילבה לארגון ה-UFC האמריקאי, שנחשב לארגון הקרבות המוביל בעולם ובו משתתפים טובי הלוחמים.
סילבה, שהיה אז עדיין לוחם אלמוני בארצות הברית, ניצח בקרב הראשון שלו את כריס לייבן בתוך 49 שניות בסיבוב הראשון.
לאחר מספר חודשים, קיבל סילבה הזדמנות להתמודד על תואר האליפות במשקל בינוני מול האלוף המכהן ריץ' פרנקלין.
באחד הקרבות הזכורים ביותר של ה-UFC, סילבה הכה את פרנקלין בסדרה של ברכיות לגוף ולפנים, וניצח לאחר שלוש דקות בסיבוב הראשון.
מאז זכייתו בחגורת האליפות ב-2006, הצליח סילבה להגן על תוארו מספר מרשים של עשר פעמים, כשהוא מביס לוחמים ידועים כדן הנדרסון, פורסט גריפין והאלוף לשעבר פרנקלין בפעם השנייה.
בשל שליטתו המוחלטת במשקל הבינוני, ערך סילבה גם מספר קרבות במשקל חצי בינוני וניצח בכולם.
בסך הכל עומד המאזן שלו ב-UFC על שיא של 16 ניצחונות רצופים.
ביולי 2013 הפסיד תחרות ה-UFC 162 לכריס ווידמן בנוקאאוט טכני.
בדצמבר התמודדו השניים בקרב חוזר בו הפסיד סילבה שוב, לאחר ששבר את רגלו במהלך בעיטה ליריבו.
הוא חזר לזירה בתחרות UFC 183 בינואר 2015 וגבר על ניק דיאז.
סילבה החל את האימונים שלו בגיל 12, באגרוף תאילנדי.
לסילבה חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו, בטאקוונדו ובג'ודו, בנוסף לחגורה צהובה בקפוארה.
כמו כן סילבה מתאגרף מקצועי.
אנדרסון סילבה ידוע כלוחם מלוטש וטכני שכוחו העיקרי הוא במכות המדויקות שהוא שולח לעבר יריבו, ובכך מצליח לנצח את רוב הקרבות בנוקאאוט מרשים.
הוא מסתמך על רפלקסים מהירים, בהם הוא משתמש להחמקויות והתקפות-נגד.
בנוסף, סילבה מיומן גם בהיאבקות רומית, וניצח מספר קרבות בעזרת הכנעות וחניקות.
יש המחשיבים את סילבה ראוותן.
זאת מכיוון שבקרבות שלו ניתן לראות אותו מתגרה ביריב, ועושה "הצגה" לקהל, אך לרוב זה לא מונע ממנו להביס את היריב.
בשנים 2017–2018 שימש כפרשן בעונות הראשונה והשלישית של תוכנית הריאליטי ספורט האמריקאית "הביסטמאסטר האולטימטיבי".
אנדרתה (געז: እንደርታ) הוא מחוז היסטורי בצפון-מערב אתיופיה וכיום נפה במחוז הדרום מזרחי במדינת תיגראי.
הנפה גובלת במזרחה במדינת עפר, בצפונה במחוז המזרחי, במערבה במחוז המרכזי, בדרום מערבה בנפת סמרה ובדרומה בנפת חינטלו וורג'ית.
העיר מקלה, בירת תיגראי ממוקמת כמובלעת בצפון מערב אנדרתה.
בעברה הייתה אנדרתה לחלק מממלכת אקסום.
בתקופת הקיסר יקונו אמלק מושל המחוז היה אנגדה אגזי, בתקופת עמדה ציון היה זה יביקה אגזי אשר הוביל מרד כושל כנגד קיסר.
במאה ה-16 פלשו למחוז כוחות אדאל כדי להגיע לקברו של המלך האקסומי אסחאמה.
במאה ה-17 אנשי המחוז מרדו כנגד הקיסר סוסניוס ואז שוב בתקופת הקיסר יוהנס הראשון, התקוממויות אלו דוכאו ביד רמה.
הקיסר יוהנס הרביעי קבע את הבירה הקיסרית בעיר מקלה שבמחוז והעלה את חשיבותה של אנדרתה.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 אוכלוסיית אנדרתה מנתה 114,297 נפשות.
שטחה של הנפה היא 3,175.31 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 36.00 נפש לקמ"ר.
אנדרסון פקרס הייתה קבוצת כדורסל מהעיר אנדרסון , אינדיאנה, אשר שיחקה בליגת ה-NBL, ליגת ה-NBA וליגת ה-NPBL בין השנים 1951-1946. המועדון היה ידוע גם בכינוי אנדרסון דאפי פקרס (Anderson Duffey Packers) על שמם של המייסדים ובעלי הקבוצה אייק וג'ון דאפי.
אנדרסון פקרס הוקמה בשנת 1946 כקבוצה בליגת ה-NBL, אשר פעלה במקביל לליגת ה-BAA.
בעונתה השלישית, 1948/1949, זכתה הקבוצה באליפות ה-NBL לאחר שניצחה את קבוצת "אושקוש אול-סטארס" בתוצאה 3-0. עונה זו התבררה כאחרונה בתולדות ה-NBL, שהחליטה על מיזוג עם ליגת ה-BAA והקמת ליגת ה-NBA.
בעקבות המיזוג עברה אנדרסון לשחק ב-NBA יחד עם חמש קבוצות NBL נוספות.
בעונת העמידה הקבוצה מאזן של 37 ניצחונות ו-27 הפסדים והעפילה עד סדרת חצי גמר ה-NBA, בו הפסידה למיניאפוליס לייקרס של ג'ורג' מייקן בתוצאה 2-0. השחקן הבולט בקבוצה היה הרכז פרנק בראיין שקלע 17.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישייה השנייה של העונה.
ב-11 באפריל 1950, לאחר עונה אחת בלבד ב-NBA, עזבה הקבוצה את הליגה ונערך "דראפט פיזור" על שחקניה.
בעונה הבאה שיחקה הקבוצה בליגת ה-NPBL הניסיונית, שהתפרקה במהלך עונתה היחידה, ומועדון הפקרס נסגר.
אנדרסון סוארס דה אוליביירה (בפורטוגזית: Anderson Soares de Oliveira, נולד ב-10 בינואר 1988 בסאו גונסלו שבברזיל) הידוע בשם אנדרסון במבה (Anderson Bamba) או רק אנדרסון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
אנדרסון במבה החל את הקריירה בפלמנגו, שם שיחק בקבוצות הנוער.
בשנת 2006 עלה לקבוצה הבוגרת, ובשנת 2008 נמכר למועדון הברזילאי טומבנשה.
בקיץ 2008 נמכר אנדרסון לבאייר לברקוזן, והושאל מיידית לעונת 2008/09 לאוסנבריק מהבונדסליגה השנייה, וירד עמה בתום העונה לליגה הגרמנית השלישית.
בתום עונה זו חזר אנדרסון לבאייר לברקוזן, והושאל שוב, הפעם לפורטונה דיסלדורף, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
בעונת 2009/10 סיימו אנדרסון ופורטונה דיסלדורף במקום הרביעי, ולא עלו לבונדסליגה.
באפריל 2010 חתם אנדרסון בבורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק עונה אחת, בה סיים עם הקבוצה במקום ה-16 בבונדסליגה, וניצל מירידה לאחר ניצחון במבחני ההישרדות על בוכום, לאחר שגלדבאך הייתה בחלקים גדולים של העונה במקום האחרון.
בתום עונת 2010/11, הושאל אנדרסון לאיינטרכט פרנקפורט, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה, ובהמשך, השאלה זו הפכה לחוזה קבוע.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, עלו אנדרסון ואיינטרכט פרנקפורט לבונדסליגה.
בעונת 2012/13 אנדרסון ערך 28 הופעות בהרכב פרנקפורט, וסייע לה לסיים במקום השישי המפתיע בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם בסטיאן אוצ'יפקה, קרלוס סמבראנו, סבסטיאן יונג ומרקו רוס.
בשתי העונות הבאות סיימו אנדרסון ופרנקפורט במרכז הטבלה.
לקראת סוף עונת 2014/15 נפצע אנדרסון והחמיץ בגין פציעה זו את כל עונת 2015/16, בה פרנקפורט הסתבכה בתחתית וניצלה רק במבחני ההישרדות.
בתחילת 2017 שוחרר אנדרסון מהקבוצה.
אנה-לואיז פלאומן היא שחקנית ניו זילנדית.
בין השנים 1982 עד 1989 למדה בבית הספר קולג' סמואל מרסדן בניו זילנד.
אחר כך למדה משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון ובבית הספר לקוק (Lecoq) בפריז.
פלאומן שיחקה בתפקיד אנאליס קרסון בסדרת הדרמה "הולבי סיטי", ובדמות ד"ר שרה גרדנר / אסיריס בסדרה "סטארגייט SG-1".
ב-2003 גילמה את מלינדה מקלין, אשתו של המרגל הבריטי דונלד מקלין, והמאהבת של קים פילבי (בגילומו של בעלה טובי סטיבנס) במיני-סדרה "מרגלי קיימברידג'".
ב-2005 הופיעה בתפקיד דיאנה גודארד בפרק "דאלק" בסדרה "דוקטור הו".
ב-2006 שיחקה בתפקיד "C" בעיבוד המחודש של המחזה "שלוש נשים גבוהות" מאת אדוארד אלבי בתיאטרון אוקספורד פלייהאוס.
ב-2001 התחתנה פלאומן בלונדון עם השחקן טובי סטיבנס, בנם של דיים מגי סמית' ושל סר רוברט סטיבנס.
במאי 2007 נולד בנם הראשון ששמו אלי אליסטר.
בתם, טלולה, נולדה במאי 2009. בספטמבר 2010 נולדה להם בת נוספת בשם קורה (Kura).
פלאומן וסטיבנס הופיעו ביחד על הבמה ב-2012 בהפקה מחודשת של המחזה "Private Lives" בבימויו של ג'ונתן קנט שהוצג בפסטיבל צ'יצסטר.
הם גילמו את התפקידים של סיביל ואליוט.
ב-2013 הועלתה ההצגה בתיאטרון גילגוד.
אנה, נסיכת הסן , הייתה אשתו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
אנה נולדה ב-25 במאי 1843 בבסונגן שהשתייכה להדוכסות הגדולה של הסן, לקרל, נסיך הסן, ולאליזבת, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג.
בצעירותה הייתה אנה מועמדת לנישואין עם אדוארד, נסיך ויילס, אולם לבסוף הוא התחתן עם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק.
ב-4 ביולי 1864 התחתנה אנה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ממנו נולדה לה בת אחת - אנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1865–1882).
שבוע לאחר הלידה מתה אנה בשוורין, כתוצאה מזיהום לידה.
אנה, נסיכת בוהמיה והונגריה (בהונגרית: Jagelló Anna magyar királyné; 22 ביולי 1503- 27 בינואר 1547), הייתה בתו של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה, ואשתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אנה נולדה ב-22 ביולי 1503 בבודה, לאולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה ואן דה פואה, בתם של גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל וקתרין דה פואה, רוזנת קנדאל.
בשנת 1516 מת אביה אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה, ואנה ואחיה לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה נותרו תחת חסותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-26 במאי 1521 התחתנה אנה עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, שניהל את אדמות בית הבסבורג באוסטריה, ונקבע שבמקרה ואחיה ימות ללא יורשים יירש פרדיננד את נחלותיו.
בשנת 1526 הביס סולימאן המפואר, סולטאן האימפריה העות'מאנית את אחיה לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך נבחר בעלה פרדיננד למלך בוהמיה באותה שנה, בעוד שמלכות הונגריה הפכה לנושא למחלוקת בין בית הבסבורג לבין בית זאפויה, שבראשו עמד יאנוש זאפויה נסיך טרנסילבניה.
כל אחד מהיריבים זכה לתמיכה של אחדים מהאצילים ההונגרים, ובנוסף נהנה פרדיננד מתמיכתו של אחיו הקיסר.
בשנת 1529, הצליחו כוחותיו של פרדיננד להדוף את התקפתו של סולימאן המפואר על בירתו שבווינה, אף כי פרדיננד עצמו נמלט לפני כן לבוהמיה.
בסופו של דבר, חתם פרדיננד ב-1533 על הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית, במהלכו חולקה הונגריה בין בית הבסבורג במערב ובית זאפויה במזרח.
במרוצת השנים, בעקבות פעולותיו של פרדיננד, עברו בוהמיה וגם הונגריה המערבית והצפונית בשם "ממלכת הונגריה" לרשות בית הבסבורג.
הסכם נאגיווארד-גרוסוורדיין (אוראדיה של היום), שנחתם בשנת 1537, קבע כי פרדיננד יהיה יורשו של יאנוש זאפויה, אך יישום ההסכם היה מעבר לכוחו של פרדיננד במהלך חייו.
ב-27 בינואר 1547 מתה אנה בפראג, ובשנת 1556 הוכתר בעלה פרדיננד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-26 במאי 1521 התחתנה אנה עם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנה היו לו 15 ילדים:
אליזבת (1526–1545), התחתנה עם זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
אנה (1528–1590), התחתנה עם אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
מריה (1531–1581), התחתנה עם וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג
קתרינה (1533–1572), התחתנה עם זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
אלאונורה (1534–1594), (יש להבדיל בינה לבין אלאונורה מאוסטריה אחותו של קרל החמישי), התחתנה עם גוליילמו גונזאגה, דוכס מנטובה
ברברה (1539–1572), התחתנה עם אלפונסו השני ד'אסטה, דוכס פרארה
יוהאנה (1547–1578), אשתו של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה
אנה, ארכידוכסית אוסטריה (7 ביולי 1528 – 16 באוקטובר 1590) הייתה בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה.
אנה נולדה ב-7 ביולי 1528 בפראג, לפרדיננד הראשון, מלך בוהמיה והונגריה, ולאנה, נסיכת בוהמיה והונגריה בתו של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה ואן דה פואה.
בצעירותה התארסה אנה עם תאודור מבוואריה, בנו של וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ולאחריו עם שארל השני, דוכס אורליאן, בנו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, אולם שניהם מתו צעירים.
לבסוף, ב-4 ביולי 1546 התחתנה עם אלברכט מבוואריה, כחלק מברית שכרת דודה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפני שיצא למלחמה השמלקלדית.
נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 7 ילדים.
בשנת 1550 מת חמיה וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כאלברכט החמישי, דוכס בוואריה.
אלברכט ואנה היו קתולים אדוקים, ועמדו בראש הרפורמציה הנגדית.
בנוסף הם הקימו בדוכסות כמה מוזיאונים, וייסדו את ספריית המדינה הבווארית.
בשנת 1579 מת בעלה אלברכט, ובנה וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, וב-16 באוקטובר 1590 מתה אנה במינכן.
ב-4 ביולי 1546 התחתנה אנה עם אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ממנו היו לה 7 ילדים:
אנה, נסיכת פרוסיה הייתה נסיכה גרמנית מבית הוהנצולרן, ואשתו של פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל הטוען לתואר הנסיך הבוחר מהסן.
אנה נולדה בברלין ב-17 במאי 1836, לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1852 נפגשה אנה עם פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, אשר התאהב בה ורצה לשאת אותה לאישה.
אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל, מכיוון שאנה כבר הייתה מאורסת, ובעקבות היחסים המתוחים בין אוסטריה לפרוסיה.