tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'יימס נייסמית' היה רופא, תאולוג, מורה וממציא קנדי, שנודע בעיקר בזכות המצאת משחק הכדורסל בשנת 1891. על שמו קרוי היכל התהילה של הכדורסל.
נייסמית' נולד במדינת אונטריו שבקנדה, בנם הבכור של מהגרים סקוטיים אשר הגרו לקנדה בשנת 1851 ועבדו בתעשיית הכרייה.
בשנת 1888 קיבל תואר ראשון בחינוך גופני באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, ולימד זאת שם.
בשנת 1891 המציא את משחק הכדורסל, לאחר שעבר לספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס.
בשנת 1898 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה מהמכללה במונטריאול.
נייסמית' זכה לכבוד רב בקנדה, ארץ הולדתו, ובמדינות רבות נוספות.
ב-17 בפברואר 1968 נפתח בספרינגפילד (מסצ'וסטס) היכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'.
בנוסף נכנס נייסמית' להיכל התהילה של אוניברסיטת מקגיל בשנת 1997
בשנת 1891 כאשר לימד ד"ר נייסמית' במכללה לעובדים נוצרים בספרינגפילד, מסצ'וסטס, נתבקש לחשוב על משחק ספורטיבי אשר לא דורש מקום רב, לא מסובך מדי ולא פחות חשוב שיהיה ניתן לשחקו באולם סגור.
כל זאת כדי ששחקני המכללה בפוטבול ובבייסבול יוכלו לשמור על כושרם בפגרה שבין סיום ליגת הפוטבול לבין פתיחת ליגת הבייסבול, פגרה אשר נמשכה לאורך עונת החורף.
ב-21 בדצמבר 1891 בהשפעת משחק קנדי בשם "ברווז על סלע" אשר שיחק בילדותו, יזם נייסמית' משחק ספורטיבי באולם הספורט של המכללה.
לצורך כך הוא הרכיב על הקירות משני צידי האולם שני סלי אפרסקים, איגד שתי קבוצות בעלות תשעה שחקנים כל אחת, הוסיף כדור משחק פשוט והסביר לקבוצות את המטרה - לגרום לכדור להיכנס אל תוך סל האפרסקים של הקבוצה היריבה.
בכך הפך האירוע למשחק הכדורסל הראשון אי פעם.
המשתתפים באותו משחק מוכרים כ"קבוצה הראשונה".
ב-15 בינואר 1892 פרסם נייסמית' את החוקה הרשמית של המשחק אותו המציא - משחק הכדורסל.
בחוקים המקוריים לא הופיעה הפעולה "כדרור" ושחקני הקבוצות הורשו להעביר את הכדור לאורך המגרש באמצעות מסירות משחקן אחד לשחקן אחר בלבד.
לאחר כל "סל" הועבר הכדור אל אמצע המגרש והתבצעה זריקת ביניים בה נזרק הכדור מעלה בין שני שחקנים כאשר מטרת כל אחד מהם להיות הראשון שיהדוף אותו אחורה אל עבר קבוצתו שלו.
משתפסה קבוצה אחת את הכדור שבה והתאחדה לעבר המטרה המקורית של המשחק והיא להצליח לקלוע לסלה של הקבוצה היריבה וחוזר חלילה.
משחק הכדורסל הפך במהרה לספורט גברים פופולרי ברחבי ארצות הברית וקנדה והתפשט גם לארצות אחרות לאורך הגלובוס.
בנוסף גברו המאמצים להקים גם ליגת נשים.
נייסמית' התרשם עמוקות מיכולתן של הנשים להבין בפשטות ובמהירות את חוקי המשחק, הוא ציין לטובה את אופיין הטבעי של הנשים בעבודת צוות, תכונה הכרחית וחשובה לכל שחקן כדורסל באשר הוא.
נייסמית' בחן כמה נשים אשר שיחקו ביניהן כדורסל במכללה ונעזר בהן כדי לקדם את כדורסל הנשים בניו אינגלנד.
נייסמית' החליט לערוך שינוי בחוקים המקוריים ולהתאימם למשחקן של הנשים.
כדורסל הגברים שוחק לראשונה במשחקים האולימפיים בברלין בשנת 1936. נייסמית' היה זה אשר העניק את שלוש המדליות למנצחות: ארצות הברית זכתה במדליית הזהב, קנדה במדליית הכסף ומקסיקו במדליית הארד.
כדורסל הנשים זכה להיכנס רשמית לאולימפיאדה בשנת 1976 במשחקים האולימפיים במונטריאול.
13 חוקי הכדורסל המקוריים (כפי שנכתבו על ידי ג'יימס נייסמית')
כדור המשחק יכול להיזרק ולהימסר לכל כיוון באמצעות שימוש ביד אחת או בשתיהן.
את הכדור ניתן להדוף לכל כיוון תוך שימוש ביד אחת או בשתיהן אך לעולם לא באגרוף.
לשחקן אסור לרוץ בעודו אוחז בכדור המשחק והוא חייב לזרוק או למסור את הכדור לשחקן אחר.
מותר לאחוז בכדור בידיים בלבד ואסור להיעזר בזרועות ובשאר הגוף לצורך כך.
אין להדוף, לדחוף, לאחוז, להכות או להפיל בשום צורה שחקן יריב.
ההפרה הראשונה של החוק הזה על ידי כל שחקן תיחשב לעבירה.
הפרה נוספת של החוק תרחיק אותו עד הסל הבא או, אם ישנה הוכחה לכך שהעבירה נעשתה בכוונה לפגוע בשחקן היריב, השחקן המפר יורחק עד לסוף המשחק.
עבירה היא הדיפה של הכדור באמצעות אגרוף, הפרה של חוקים 3 ו-4 או כמו שנכתב בחוק מספר 5.
אם קבוצה אחת מבצעת במשחק שלוש עבירות, תזכה הקבוצה היריבה בסל לזכותה.
סל הוא מצב בו נזרק או נהדף כדור המשחק מגבולות המגרש אל תוך הסל ונשאר בתוכו.
לשחקני הקבוצה היריבה אסור לגעת או להוציא את הכדור מהסל מרגע שהוכנס לתוכו.
כדור אשר נמצא בקצותיו של הסל ובו בזמן שחקני הקבוצה היריבה נוגעים ומזיזים אותו, ייחשב לסל.
כדור אשר יוצא מגבולות המגרש ייזרק בחזרה אל תוך תחומי המגרש, ויזכה בו השחקן הראשון אשר מצליח לגעת בו.
בכל מקרה של ספק כלשהו יזרוק הבורר במשחק (להבדיל משופט המשחק) את הכדור היישר אל תוך תחומי המגרש.
זריקת הכדור בחזרה אל תחומי המגרש אפשרית תוך חמש שניות בלבד.
ביצוע הזריקה תוך פרק זמן ארוך יותר יעביר את הכדור אל הקבוצה היריבה.
אם אחת הקבוצות מבצעת פעולה כלשהי של "משיכת זמן", יפסוק שופט המשחק לעבירה.
בורר המשחק יהיה זה אשר יכריע בין כל שחקני הקבוצות ויסמן את העבירות אשר בוצעו.
הבורר יזהיר את שופט המשחק ברגע שיבוצעו שלוש עבירות.
בכוחו להרחיק שחקן על פי חוק מספר 5.
שופט המשחק יהיה זה אשר יפסוק בכל הנוגע לכדור המשחק: האם הוא במצב משחק, האם הוא יצא מתחומי המגרש ואיזו קבוצה זכאית לקבלו, ובו בזמן ישגיח על עמידה בזמנים.
הוא זה שיחליט האם נקלע סל ויערוך חישוב וספירה של כל הסלים אשר נקלעו במשחק, ובמקביל יבצע את כל שאר התפקידים המוטלים והנדרשים משופט במשחק.
המשחק יחולק לשתי מחציות בנות 15 דקות כל אחת.
בין שתי המחציות תתבצע הפסקה של 5 דקות.
הקבוצה אשר תקלע את מספר הסלים הרב יותר בזמן המותר תוכרז כמנצחת.
במקרה של שיויון, המשחק יהיה נתון, בהסכמתם של הקפטנים, להימשך עד להכרעה של סל הניצחון.
בשנת 1898 עבר נייסמית' לאוניברסיטת קנזס, שם, בהמשך ללימודיו, קיבל את התואר פרופסור והפך למאמן הכדורסל הראשון.
אוניברסיטת קנזס שקדה ופיתחה את מה שעתיד להפוך לאחת ממכללות הכדורסל הידועות באומה כולה.
נייסמית' הוא המאמן היחיד מקנזס אשר הפסיד במשחק האליפות בתקופת כהונתו.
אך למרות זאת הפך לאחד המאמנים הגדולים ביותר בתולדות הכדורסל.
נייסמית' אימן את מי שעתיד להיות יורשו באוניברסיטת קנזס פורסט "פוג" אלן.
בשנות ה-30 המאוחרות של המאה ה-20 הוקמה התאחדות המכללות הבינלאומית לכדורסל, לנייסמית' היה חלק חשוב ומכריע בהקמה של אותה התאחדות אשר הפכה לימים להתאחדות המכללות הבינלאומית לאתלטיקה (NAIA).
באוגוסט 1936 במהלך המשחקים האולימפיים בברלין, נקרא נייסמית' לקבל את התואר נשיא הכבוד של התאחדות הכדורסל הבינלאומית.
בשנת 1894 נשא נייסמית' לאישה את מאודה שרמן ונולדו להם חמישה ילדים.
הוא קיבל באופן רשמי אזרחות אמריקנית ב-4 במאי 1925.
לאחר מותה של אשתו בשנת 1937, הוא התחתן שוב בשנת 1939 עם פלורנס קינקייד.
פחות משישה חודשים לאחר מכן הוא נפטר בלורנס, קנזס, כתוצאה מדימום במוח, והוא בן 78.
ג'יימס ניוטון הווארד הוא מלחין פסקולי סרטים אמריקאי ממוצא יהודי.
הלחין סרטים הוליוודיים מכל הז'אנרים במהלך הקריירה שלו, והיה מועמד לפרסים שונים על עבודותיו ואף זכה בפרסי אמי וגראמי.
הווארד נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאם נוצרייה ולאב ממוצא יהודי.
כשני עשורים לאחר שאביו נפטר הוא גילה אודות הרקע היהודי שלו, ולאחר מכן הווארד הצטרף לזרם היהדות הרקונסטרוקציוניסטית.
כבר בגיל שנתיים נמשך לנגינה בפסנתר ובגיל ארבע החל ללמוד שיעורי נגינה קלאסיים.
הושפע בילדותו ממוזיקה קלאסית, משום שסבתו הייתה כנרת.
אחת מהשראותיו הבולטות למוזיקה הקלאסית היה בטהובן.
בהמשך נמשך גם לסגנונות הג'אז והפופ.
הווארד נהג להאזין לאמנים של מוזיקת הרוק של שנות ה-50 ואילך.
בסוף שנות ה-60 החל ללמוד נגינה באקדמיה למוזיקה בסנטה ברברה, קליפורניה, תוך התמחות בנגינה על פסנתר.
הוא שימש כקלידן בהופעותיו של אלטון ג'ון לאחר שסיים את לימודיו בקולג' בסוף שנות ה-70, ובתחילת שנות ה-80 עבר להלחין פסקולי סרטים.
את עבודתו בתעשייה ההוליוודית החל הווארד בשנת 1983 בהלחנת המוזיקה לסרט "אזור הדמדומים".
סרטים ידועים להם הלחין פסקול בשנות ה-90 הם "אישה יפה", "גרנד קניון, "עין תחת עין" ו"נסיך הגאות והשפל".
בשנת 2005 הלחין לצד הנס צימר את פסקול הסרט "באטמן מתחיל".
באותה שנה הווארד החליף את המלחין הווארד שור בהלחנת החידוש לסרט "קינג קונג".
הווארד עבד בשיתוף פעולה עם הבמאי מ.
נייט שאמלאן והלחין את כל סרטיו, בהם סרטו הנודע "החוש השישי".
בנוסף הלחין את הפסקול בארבעה סרטי אנימציה של דיסני: "דינוזאור", "אטלנטיס: האימפריה האבודה", "כוכב המטמון" ו"ריה והדרקון האחרון"
בנוסף לסרטים, הווארד הלחין גם עבור סדרות טלוויזיה, בהן "ER" ו"סנטינל".
ב-2018 הוא הלחין את הפסקול לסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות" מבית דיסני.
ב-2020 הלחין את פסקול הסרט "חדשות העולם הגדול".
שנהסרטבמאי1988הארץ המובטחתמייקל הופמן1989ליגה לאומיתדייוויד וורד1990אישה יפהקו הדממהסימן קטלניגארי מרשלג'ואל שומכרדווייט ה.
נייט שאמלאן2000דינוזאורבלתי שבירמעבר לגבול הסכנהראלף זונטגמ.
נייט שאמלאןמרטין קמפבל2001אטלנטיס: האימפריה האבודהגרי טרוסדייל2002סיינסכוכב המטמוןמ.
נייט שאמלאןרון קלמנטס2003לוכד החלומותפיטר פןלורנס קסדןפי ג'יי הוגאן2004הידלגוהכפר (מועמדות לאוסקר)הנוסעג'ו ג'ונסטוןמ.
נייט שאמלאןמייקל מאן2005מזימות זרותבאטמן מתחילקינג קונגסידני פולאקכריסטופר נולאןפיטר ג'קסון2006נערה במיםלגעת ביהלוםמ.
נייט שאמלאןאדוארד זוויק2007המשקיףמייקל קלייטון (מועמדות לאוסקר)אני אגדהסוס המיםמלחמתו של צ'רלי וילסוןהווכחנים הגדוליםסקוט פרנקטוני גילרויפרנסיס לורנסג'יי ראסלמייק ניקולסדנזל וושינגטון2008ביום שזה יקרההאביר האפלהתנגדות (מועמדות לאוסקר)מ.
נייט שאמלאןכריסטופר נולאןאדוארד זוויק2009וידויים של שופהוליקמשחק כפולזה מסובךפי ג'יי הוגאןטוני גילרויננסי מאיירס2010סולטאיירבנדרהתיירפיליפ נויסמ.
נייט שאמלאןפלוריאן הנקל פון דונרסמארק2011מים לפיליםהצרעה הירוקהנומיאו ויוליהגרין לנטרןפרנסיס לורנסמישל גונדריקלי אסבורימרטין קמפבל2012משחקי הרעבזהות גנובהשלגייה והציידגארי רוסטוני גילרוירופרט סנדרס 2014 מליפיסנטמשחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א' רוברט סטרומברגפרנסיס לורנס2016חיות הפלא והיכן למצוא אותןדייוויד יטס 2023סוחרי הכאבדייוויד ייטסטרם פורסםכל האור שאיננו רואים שון לוי
ג'יימס פול מרסדן (James Paul Marsden; נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא שחקן קולנוע, זמר ודוגמן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בגין הופעותיו בסרטים "היירספריי", "מכושפת", "27 שמלות" ובסדרת סרטי "אקס מן".
מרסדן נולד בסטילווטר, אוקלהומה, בנם של קתלין (לבית שולץ) וג'יימס לות'ר מרסדן.
אביו היה מומחה לענייני חיות באוניברסיטת קנזס, ואימו הייתה תזונאית.
הוריו התגרשו כאשר הוא היה בן תשע.
הוא דגמן במשך תקופה ממושכת עבור חברת האופנה ורסצ'ה.
מרסדן למד באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה לתואר ראשון בעיתונאות מצולמת אך עזב לאחר שנה וחצי ועבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירת משחק.
הופעתו הראשונה של מרסדן הייתה בשנת 1993, כששיחק בסדרת הטלוויזיה "נני" בתפקיד אדי.
שנה לאחר מכן השתתף מרסדן בתוכנית "Boogies Diner", אשר בוטלה לאחר עונתה הראשונה.
לאחר ביטול הסדרה החל מרסדן להופיע בתפקידי אורח במגוון סדרות טלוויזיה, כדוגמת "הצלצול הגואל", "מגע של מלאכים", "שולחן לחמישה" ו"בגבולות המסתורין".
בשנת 1997 גילם את לוקה בסרט הפשע מבית CBS "נשות המאפיה" בכיכובן של ונסה רדגרייב וג'ניפר טילי.
לאחר מכן, ב-1998 הופיע במספר סרטי קולנוע, כגון "המופרעים", לצד קייטי הולמס, ו"משחק השמועות", לצד קייט הדסון.
בשנת 2000 הגיעה פריצתו המשמעותית של מרסדן, כששיחק את סייקלופס בסדרת הסרטים "אקס-מן", לצד יו ג'קמן, פטריק סטיוארט, איאן מקלן, האלי ברי, פמקה ינסן ואנה פקווין.
בשנים 2001–2002 השתתף מרסדן בסדרת הדרמה זוכת הפרסים "אלי מקביל" בתפקיד גלן פוי.
בשנת 2006 שיחק בסרט "סופרמן חוזר" בתור ריצ'רד וייט.
ב-2007 שיחק מרסדן בתפקיד קורני קולין בסרט המוזיקלי "היירספריי", לצד ניקי בלונסקי, מישל פייפר, זאק אפרון, קווין לטיפה, אמנדה ביינס וג'ון טרבולטה.
באותה שנה שיחק מרסדן בלהיט של דיסני, "מכושפת" לצדה של איימי אדמס, בתור הנסיך אדוארד.
בעקבות הצלחתם של שני סרטים אלו קיבל מרסדן את התפקיד הראשי בסרט "27 שמלות", לצד קתרין הייגל.
באותה שנה שיחק גם בקומדיית הנעורים .
בשנת 2009 שיחק מרסדן בסרט המדע הבדיוני "הקופסה" לצד קמרון דיאז.
בינואר 2011, התארח מרסדן בפרק בסדרה "משפחה מודרנית".
בשנת 2012 שיחק בקומדיה "הרווקה" בכיכובן של איילה פישר וליזי קפלן.
ובשנים 2012 ו-2013, הופיע מרסדן בעונה השישית והשביעית של קומדיית המצבים "רוק 30" ברשת NBC.
בשנת 2013, שיחק מרסדן בסרטים "חדשות בהפרעה", "המשרת", "עצמאית בשטח" ו"אקדח כפול" לצידם של מארק וולברג ודנזל וושינגטון.
בשנת 2014 כיכב בקומדיה "אבודה במיני" לצד אליזבת' בנקס, "תכירו את אליס" לצד קריסטן ויג, ו"הטוב שבי" לצד מישל מונאהן.
באותה שנה חזר לשחק בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה".
בשנת 2015 שיחק בקומדיה "אהבה בהפרעה", בתפקיד ראשי לצד ג'ק בלאק בסרט "מלך הכיתה", ושיחק בקומדיית הפשע "עסק לא גמור" לצד וינס ווהן.
בשנת 2016 ו-2018 כיכב בשתי עונות של סדרת המדע בדיוני המצליחה של רשת HBO "וסטוורלד" בתפקיד טדי.
החל משנת 2019, משחק מרסדן בקומדיה השחורה זוכת הפרסים של נטפליקס "בשבילי אתם מתים" בכיכובן של כריסטינה אפלגייט ולינדה קרדליני.
בשנת 2020 גילם את דמותו של טום השוטר בסרט "סוניק – הסרט".
באותה שנה החל לשחק במיני-סדרה של רשת FX, "גברת אמריקה" בכיכובה של קייט בלאנשט, ובמיני-סדרה "העמדה" של שירות פרמאונט+ בתור סטיוארט רדמן.
המיני-סדרה מבוססת על רומן באותו השם מאת הסופר סטיבן קינג.
בשנת 2022 חזר לגלם את דמותו של טום השוטר בסרט "סוניק – הסרט 2".
בשנת 2023 שיחק בסדרה "חבר המושבעים", על תפקידו קיבל לראשונה, מועמדות לפרס אמי ומועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
ב-22 ביולי 2000 נישא מרסדן למארי אליזבת' "ליסה" לינדה, בתו של הפזמונאי דניס לינדה.
לזוג יש שני ילדים; בן שנולד ב-2001, ובת שנולדה ב-2005. הזוג התגרש בספטמבר 2011. למרסדן בן נוסף שנולד ב-2012, מחברתו לשעבר רוז קוסטה.
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2024)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2023)2025פרדייז (אנ')הנשיא קאל ברדפורד8 פרקים
מועמד פרס הטלוויזיה של ג'ותהם להופעת המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2025)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה בסדרת דרמה (אנ') (2025)2026החברים והשכנים שלךתפקיד בעונה השנייה
ויליאם ג'יימס נסביט הוא שחקן מצפון אירלנד.
נולד בבאלמינה שבמחוז אנטרים, וגדל קרוב לבורשיין ואחר כך בקולריין שבמחוז לונדונדרי.
הוא רצה להיות מורה כמו אביו והחל ללמוד לתואר בצרפתית באוניברסיטת אולסטר.
הוא נשר אחרי שנת לימודים אחת כשהחליט להיות שחקן ועבר ללמוד בבית הספר " Central School of Speech and Drama" בלונדון.
אחרי סיום לימודיו שיחק במשך שבע שנים במגוון הצגות כגון המחזמר "על הגג" (Up on the Roof) והדרמה הפוליטית .
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "הקשיבו לשירי" בשנת 1991.
תפקידו החשוב הראשון בקולנוע היה כחקלאי 'פיג' פין בקומדיה "להעיר את נד" (1988).
עבור הסרט "לאקי ברייק" היה מועמד, יחד עם שאר שחקני הסרט לפרס גילדת שחקני המסך בו שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בדמות האסיר ג'ימי הנדס.
בשנת 2002 שיחק בדמותו של איוואן קופר בסרט הטלוויזיה "בלאדי סאנדיי" על מאורעות יום ראשון העקוב מדם שהתרחש באירלנד ב-1972, בתפקיד שהיה נקודת מפנה בקריירה שלו.
על משחקו בסרט זכה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי והיה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה כשחקן הטוב ביותר.
ב-2001 עד 2007 כיכב נסביט בסדרת הטלוויזיה "חוק מרפי" בדמות שוטר סמוי בשם טומי מרפי.
התפקיד נוצר במיוחד עבורו על ידי התסריטאי קולין בייטמן.
הוא היה מועמד פעמיים לפרס IFTA (Irish Film & Television Awards) על תפקידו בסדרה.
ב-2004 הופיע בדרמה "Wall of Silence" בתפקיד אב שבנו נרצח, והיה מועמד לפרס IFTA נוסף.
ב-2007 שיחק בתפקיד כפול של טום ג'קמן ומיסטר הייד בסדרה "ג'קיל" של סטיבן מופאט, עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
נסביט נולד בבאלמינה, מחוז אנטרים שבצפון אירלנד.
אביו ג'יימס "ג'ים" נסביט היה מנהל בית ספר בכפר קטן קרוב לברושיין (Broughshane), אמו מיי נסביט עבדה בשירות הציבורי.
כשג'יימס נולד היו להוריו שלוש בנות, מרגרט, קטרין ואנדריאה.
המשפחה התגוררה בסמוך לבית הספר שבו לימד ג'ים, וג'יימס היה אחד התלמידים אותם לימד.
הוא שאף להיות שחקן כדורגל במנצ'סטר יונייטד או להיות מורה כאביו.
בימי ראשון נהגו בני המשפחה לשיר מזמורים בליווי הפסנתר.
ג'ים צעד עם תזמורת חלילים של בלימינה וג'יימס בנו הצטרף אליו בנגינה בחליל.
אחרי הסכסוך בדראמקרי (:en:Drumcree conflict) הפסיקה התזמורת לצעוד.
בגלל מגורי המשפחה באזור הכפרי הם לא סבלו מאירועי "הצרות" בצפון אירלנד, אם כי נסביט אחותו ואביו ניצלו בנס מפיצוץ מכונית בתחילת שנות השבעים.
כשהיה נסביט בן 11 עברה המשפחה לגור בקולריין שבמחוז לונדונדרי.
הוא למד בבית ספר יסודי Blagh primary school ואחר כך ב-.
ב-1978 לקחו אותו הוריו לאודישן ב"ריברסייד תיאטר" בהפקת חג המולד של המחזמר אוליבר!.
באודישן הוא שר את "רפסודיה בוהמית" ולוהק לתפקיד ארטפול דודג'ר, שהיה הופעת הבכורה שלו בתיאטרון.
הוא המשיך לשחק ב"ריברסייד תיאטר" עד גיל 16, והופיע בפסטיבלים וכניצב במחזה "Play For Today: The Cry".
את כרטיס החבר שלו באיגוד השחקנים קיבל כששיחק בתפקיד ג'ימי קריקט במחזה "פינוקיו", הוא החליף את השחקן הקבוע בתפקיד אחרי שזה שבר את רגלו.
בגיל 18 סיים את לימודיו ב-CAI והחל ללמוד לתואר בצרפתית באוניברסיטת אולסטר שבג'ורדנסטאון.
הוא נשר אחרי שנת לימודים אחת.
בעצת אביו עבר לאנגליה ונרשם לבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" שבלונדון.
בשנת 1987 סיים את לימודיו כשהיה בן 22.
יום אחרי סיום לימודיו קיבל נסביט תפקיד במחזה טלוויזיוני של ה-BBC על חיי הפסנתרן והמלחין האנגלי ג'ון אוגדון.
הוא הרוויח 250 ליש"ט על יומיים עבודה בטלוויזיה.
תפקידו המקצועי הראשון על הבמה היה במחזמר "Up on the Roof".
המחזמר הוצג ב"תיאטרון רויאל" בפלימות' ואחר כך בווסט אנד בלונדון.
ב-1989 חזר לפלימות להופיע שוב באותו מחזה.
באותה שנה השתתף בשתי הצגות נוספות, ביוני הופיע בכטוב בעיניכם בתפקידי הדוכס פרדריק והדוכס הבכור.
אחר כך הופיע בגרסה של יורי ליובימוב להמלט, זהו תרגום מרוסית לאנגלית של התרגום של הסופר בוריס פסטרנק.
המחזה הוצג ב"תיאטרון היימארקט" בעיר לסטר, באולד ויק שבלונדון, ואחר כך במשך תשעה חודשים במסע הופעות בינלאומי.
נסביט גילם את הדמויות של גילדרשטיין, ברנרדו ואת אחד הקברנים.
בראשית שנות התשעים התגורר נסביט עם שחקן עמית ג'רום פלין.
ב-1991 הופיע לראשונה בסרט קולנוע, "הקשיבו לשירי" של פיטר שלסום (Peter Chelsom).
בסרט גילם את פינטן או'דונל, סוכן שחקנים שנאבק על קיומו וחברו של מייק או'ניל.
הוא זכה לביקורות משבחות, דבר שגרם לו להיות שבע רצון מעצמו וביטחונו העצמי גבר.
אך הוא נותר מחוסר עבודה כשישה חודשים אחרי שהסרט יצא לאקרנים.
עד 1994 הופיע בתפקידים שונים בתיאטרון ובתפקידי משנה בסדרות טלוויזיה כגון: "בון", "אינדיאנה ג'ונס הצעיר", "קובינגטון קרוס", "לאבג'וי" ו"בין השורות".
ב-1993 הופיע בפעם הראשונה בסרט שביים מייקל וינטרבוטום - "Love Lies Bleeding".
אחר כך השתתף בסרטים נוספים של וינטרבוטום, "לא אוהב אותך" (1995), "ג'וד" (1996) ו"ברוכים הבאים לסראייבו" (1997).
עוד על הבמה הופיע במחזה "Translations" בתיאטרון הרפרטוארי בברמינגהאם, "Una Pooka" ב"טריסייקל תיאטר", כדמיאן ב-"Paddywack" וכישו ב-" Darwin's Flood".
במחזה "Paddywack" גילם נסביט דמות של אדם החשוד שהוא חבר ב-IRA.
באוקטובר 1994 הוצג המחזה בניו הייבן, קונטיקט שבארצות הברית.
ב-1996 הופיע נסביט בפרק אחד מסדרת הדרמה "באליקיסאנג'ל" המתרחשת באירלנד, בו גילם את ליאו מקגארבי, חבר לשעבר של אסומפטה פיצג'רלד (דרוולה קירוואן) ויריבו של פיטר קליפורד (סטיבן טומפקינסון).
הוא חזר וגילם את אותה דמות בהמשך הסדרה ב-1998.
"רגליים קרות" ותחילת קריירה קולנועית
בשנת 1996 הוזמן נסביט לאודישן לתפקיד הגברי הראשי, אדם ויליאמס, בסדרה הקומית "רגליים קרות" של רשת ITV.
הסדרה עסקה בשלושה זוגות הנמצאים בשלבים שונים של יחסים רומנטיים.
שמו של נסביט הועלה על ידי חבר משותף שלו ושל הבמאי דקלן לאוני, גם המפיקה כריסטין לנגן זכרה אותו לטובה מהופעותיו ב"הקשיבו לשירי" וב"לא אוהב אותך".
התסריטאי מייק בולן כתב את התפקיד בדמות עצמו כאדם צעיר, אך נסביט רצה להופיע בדמות עכשווית של גבר מצפון אירלנד שאין לו קשר ל"הצרות", בעיקר אחרי ההשתתפות בסרט "Love Lies Bleeding".
הסדרה זכתה להצלחה ביקורתית, ב-1997 זכתה בפרס "Golden Rose of Montreux" וב"פרס הקומדיה הבריטית" (British Comedy Award) והוזמנה הפקה של עונה מלאה.
העונה הראשונה שודרה בסוף 1998 והשנייה ב-1999. לפי עלילת הסדרה אדם אובחן כחולה בסרטן, דבר שדרבן את נסביט להיות פטרון של ארגון הצדקה "Action Cancer".
בעונה השלישית היה לנסביט ולשחקנים האחרים אפשרות להשפיע על ההפקה, פרק שהיה אמור להיות מצולם בדבלין צולם בבלפסט להצעתו של נסביט.
עם סיום העונה הרביעית רצה לעזוב את הסדרה ולעסוק בפרויקטים אחרים.
המפיק ביקש ממנו להמשיך לעונה חמישית ובה דמותו של אדם אמורה הייתה למות.
אבל בזמן ההכנות לעונה החמישית החליט מייק בולן להרוג במקומו את דמות אשתו של אדם, רייצ'ל (הלן בקסנדייל).
"רגליים קרות" רצה במשך חמש שנים מ-1998 ועד 2003. ב-2000 זכה נסביט בפרס "הקומדיה הבריטית" כשחקן הטוב ביותר בקומדיות, ב-2002 זכה בפרס "מועדון תעשיית הרדיו והטלוויזיה" כשחקן הדרמה של השנה, וב-2003 זכה בפרסים ב-National Television Award עבור הביצוע הפופולרי ביותר, וב-TV Quick Award כשחקן הטוב ביותר.
בתקופה זו הופיע בטלוויזיה בשתי עונות של הסדרה "Playing the Field" של קיי מלור, כמאמן של קבוצת כדורגל נשים.
בסדרה זו שיחק יחד עם שותפו ל"רגליים קרות" ג'ון תומסון.
בסרט "Women Talking Dirty" גילם את סטנלי רודף הנשים.
הופעתו של נסביט ב"הקשיבו לשירי" הרשימה גם את הבמאי והתסריטאי קירק ג'ונס שליהק אותו לסרטו הראשון "להעיר את נד", בתפקיד מגדל החזירים החביב "פיג" פין.
תפקיד זה הביא לנסביט הכרה בינלאומית בעיקר בארצות הברית.
צוות השחקנים של הסרט היה מועמד ב-1999 לפרס גילדת שחקני המסך.
ב-1999 הופיע כבילי וילסון "מד דוג" בסרט "ספירת זרע" של דודי אפלטון.
בשנה שאחר כך הופיע בסרט הבכורה של דקלן לאוני "Wild About Harry".
ב-2001 קיבל לראשונה תפקיד ראשי בסרט קולנוע.
הוא גילם בסרט "לאקי ברייק" את ג'ימי הנדס, שודד בנקים כושל המתכנן בריחה מהכלא, תוך כדי העלאת מחזמר על ידי האסירים, שמשמש מסווה לבריחה.
כהכנה לתפקיד בילה נסביט יום אחד בכלא וונדסוורת', והתרשם מהמונוטוניות של חיי האסירים.
הסרט זכה לתגובות אוהדות מקבוצת ביקורת של צופים אך בסופו של דבר היה כישלון מסחרי.
בטקס "פרסי הטלוויזיה של האקדמיה הבריטית" פנה אל נסביט הבמאי פול גרינגראס והציע לו לככב בדרמה טלוויזיונית על אירוע יום ראשון העקוב מדם.
שהתרחש ב-1972. ביום זה ירו צנחנים בריטים למוות ב-14 גברים ונערים קתולים לא חמושים, לאחר מצעד למען זכויות אדם בשכונת העוני בוגסייד בעיר דרי שבצפון אירלנד.
נסביט היה בן 7 באותה עת ולא היה מודע לסיבות המקרה, הוא האמין ש"אין עשן בלי אש" ושהקתולים נורו כיוון שהם התגרו בחיילים.
כשקיבל את התסריט היה במנצ'סטר בצילומי הסדרה "רגליים קרות", ולדבריו התסריט עשה עליו "רושם יוצא דופן".
נסביט גילם בסרט "בלאדי סנדיי" את דמותו של איוון קופר שארגן את המצעד.
כהכנה לתפקיד נסביט פגש את קופר ושוחח איתו ארוכות כדי להבין את המניעים שלו באותו יום.
הוא נפגש עם קרובי משפחה של ההרוגים וצפה יחד אתם בדיוני ועדת החקירה של האירועים (Bloody Sunday Inquiry).
כמו כן קרא את הספרים "Eyewitness Bloody Sunday" של דון מולאן ו-"Those Are Real Bullets, Aren't They?" של פיטר פרינגל ופיליפ ג'קובסון.
על אף הכנותיו המרובות הוא פקפק ביכולתו למלא את התפקיד, ותהה מה יחשבו הקתולים מדרי על שחקן פרוטסטנטי שמגלם אחד מהם.
שידור הסרט ב-ITV בינואר 2002 לא עבר בשקט.
היוניוניסטים האשימו את נסביט על כך שאמר שהפרוטסטנטים חשו "אשמה קולקטיבית" על ההרג, בית הוריו הושחת, והוא קיבל איומים על חייו.
על תפקידו זה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של "הקולנוע העצמאי הבריטי", והיה מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
נסביט קיבל ביקורות טובות על משחקו בסרט.
אחד המבקרים תיאר את הסרט כ"סרט ההתבגרות" שלו.
הוא עצמו מתייחס לתפקיד כנקודת מפנה בקריירה שלו ומכנה את המשכה כתקופה ש"אחרי בלאדי סנדיי".
ב-2003 גילם נסביט את דמותו של בלש משטרה סמוי בשם טומי מרפי בעונה הראשונה של סדרת טלוויזיה "חוק מרפי".
הוא שיחק בהצלחה בפרק פיילוט לסדרה ששודרה ב-2001. הרעיון לסדרה עלה כאשר נסביט עבד על "Playing the Field", יחד עם המפיק גרג ברמן, הם פנו לסופר קולין בייטמן והציעו לו ליצור סדרת טלוויזיה המבוססת על ספריו של בייטמן שגיבורם הוא דן סטארקי.
הפיילוט נוצר עבור ה-BBC והוגדר כ"קומדיית פעולה והרפתקאות".
בייטמן יצר סיפור רקע מורכב עבור מרפי, אך זה הוסר מהתוכנית לבקשת המפיקים.
ב-2003 זכה נסביט בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי (IFTA) בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית.
העונה השנייה של הסדרה שודרה ב-2004.
ב-2005 נמאס לנסביט מהנוסחה הקבועה של הסדרה, ואיים להתפטר אלא אם כן ישונה מבנה הסדרה.
הוא הציע שלמרפי תהיה דמות יחידה של שוטר סמוי לאורך עונה שלמה, במקום שתיווצר לו דמות חדשה בכל פרק.
יסוד דרמטי זה נועד לתת לסדרה ייצוג קרוב יותר למציאות ולעבודתם של השוטרים הסמויים.
נסביט עשה מחקר בנושא בעזרתו של שוטר לשעבר, כמו כן שכר מאמן אישי איתו עסק באיגרוף ובהרמת משקולות.
הוא גידל שפם שיצר לו מראה שונה מזה שהצופים היו רגילים לראות אותו.
המבקרת שרה ויין כתבה ב"טיימס" .
סדרה זו הייתה נקודת מפנה נוספת בקריירה של נסביט.
"חוק מרפי" לא הוזמנה לעונה שישית, לדברי נסביט בגלל הרייטינג הנמוך של העונה החמישית ששודרה במקביל לסדרה הפופולרית של ITV "דוק מרטין".
ב-2004 הופיע נסביט בדרמה "Wall Of Silence" המבוסס על מקרה אמיתי של רצח תלמיד בית ספר ג'יימי רוב.
נסביט גילם את דמותו של סטיוארט רוב, אביו של הילד, המנסה למוטט את חומת השתיקה האופפת את הקהילה ולהבין מה בדיוק קרה.
נסביט שרק סיים את צילומי "יום ראשון הארור" התלבט אם להתחייב לעוד תפקיד תובעני אחרי תפקידו כאיוואן קופר.
הוא החליט להופיע בסרט כי מצא בו עניין.
כהכנה לתפקיד נפגש עם סטיוארט רוב ובילה בביתו במשך שבועות, הם שוחחו על ג'יימי ועל מאבקו של רוב בחיפוש צדק.
בסרט נסביט דיבר במבטא הטבעי שלו ולא במבטא הדרום-לונדוני של רוב, כדי לא להסיט את תשומת לב הצופים מהדרמה.
הסרט שודר בינואר 2004, ונסביט היה מועמד לפרס IFTA כשחקן הטוב ביותר בדרמה טלוויזיונית על תפקידו.
במרץ 2004 שיחק בסרט "Passer By" של טוני מרצ'נט, בתפקיד ג'ו קייס שראה אישה מותקפת ברכבת, והוא לא נחלץ לעזרתה.
אחר כך הוא מגלה שהאישה נאנסה, והוא אינו מסוגל להודות בבית המשפט שהוא לא סייע לה.
נסביט תיאר את האיש "הוא אדם יותר טוב ממני, אב טוב ובעל טוב.
אבל אחרי שטעה פעם אחת, הוא אינו מצליח לשלוט על המתרחש בחייו.
כל הסובבים אותו, אשתו בנו וחבריו לעבודה מפסיקים לכבד אותו, והוא מגיע לנקודת שפל בחייו." בעקבות תפקידים דרמטיים אלה הוא דורג השישי ברשימת הדמויות החזקות בדרמה טלוויזיות שנקבעה על ידי מומחים בתחום עבור רדיו טיימס.
בספטמבר אותה שנה כיכב בעיבוד לספרו של כריסטופר ברוקמייר "Quite Ugly One Morning" עבור רשת ITV.
המפיקים רצו את השחקן הסקוטי דאגלס הנשל לגלם את דמותו של Glaswegian Parlabane אך בהנהלת ITV העדיפו את נסביט.
עוד ב-2004 שיחק בסרטו של דני בויל "מיליונים" בתפקיד רוני קאנינגהם.
אחר כך השתתף בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש" בתפקיד בלש המשטרה באנר.
הוא התכוון לקחת פסק-זמן בקריירת המשחק שלו ולא רצה להשתתף ב"נקודת מפגש".
כיוון שהופעתו בסרט היא רק בסופו, הוא קרא רק את חלק זה בתסריט, ולכן לא הכיר את כל נסיבות המקרה אותו הוא חוקר.
אף על פי שבתחילה לא היה מעוניין להשתתף בסרט, הוא נהנה מהעבודה עם וודי אלן והחמיא לו על סגנון הבימוי שלו
ביוני 2005 חזר נסביט להופיע בתיאטרון.
הוא שיחק ב- "After Sun" מחזה באורך של 10 דקות מאת דייוויד ניקולס.
יחד עם השחקנית קתרין טייט הם גילמו בני זוג שחוזרים מירח הדבש שלהם.
בהמשך הופיע במחזה באורך מלא "Shoot the Crow" מאת אואן מק'קפרטי.
המחזה הועלה בספטמבר 2005 ב"טרפלגאר סטודיוס", והוא קיבל על הופעתו ביקורות מעורבות.
בסוף 2005 נסביט פגש את ג'יין טרנטר מה-BBC כדי לשוחח על עונה חדשה לסדרה חוק מרפי.
טרנטר הציעה לנסביט תסריט של הפרק הראשון מהסדרה "ג'קיל" שכתב סטיבן מופאט, עיבוד לספר המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד.
לקח לו שלוש שעות לקרוא את התסריט, ולהסכים לגלם את הדמות הכפולה של טום ג'קמן והאלטר-אגו שלו מיסטר הייד.
הוא נפגש עם מופאט ועם בריל ורטיו, המפיקה של הארטסווד פילמס כדי לדון באפיון הדמות אותה היה צריך לגלם.
הצילומים החלו בספטמבר 2006. האיפור שלו נמשך שעה כל יום, כדי להראות בדמות הייד שונה מראה שיערו באמצעות פאה נוכרית, הוסיפו עצם לסנטרו ולאפו כמו כן שינו את צורת אוזניו.
הוא שם עדשות מגע שחורות כדי לשוות לו הבעה של "חסר נשמה".
המעבר בין הדמות של ג'קמן להייד נעשה בעזרת טכנולוגיית CGI.
הסדרה שודרה ב-BBC1 ביוני וביולי 2007. על תפקידו זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה ולפרס "ורד הזהב" כבדרן הטוב ביותר.
ב-2008 גילם את דמותו של פונטיוס פילאטוס בסדרת הטלוויזיה "The Passion" על ימיו האחרונים של ישו.
תחילה דחה את התפקיד אבל חזר בו אחרי קריאה נוספת של התסריט.
מפיק הסדרה היה נייג'ל סטפורד-קלרק ובין השחקנים השתתף גם דניס לוסון מי שהיה חברו לצוות "ג'קיל".
הסדרה שודרה בבריטניה בשבוע של חג הפסחא של 2008. אחר כך שיחק נסביט בסדרת המתח "Midnight Man" של רשת ITV בתפקיד העיתונאי מקס רבן.
התפקיד הקנה לו מועמדות לפרס השחקן הטוב ביותר בסדרת מתח/פשע של ITV3. בסוף אותה שנה השתתף בסרט העצמאי "Blessed" שאת הדמות הראשית, פיטר, כתב התסריטאי מארק אולדריג' במיוחד עבורו.
הסרט יצא בהפצה מוגבלת ב-2008 ו-2009, והוקרן בטלוויזיה ב-2010. נסביט אמר על התפקיד של פיטר : .
בשנה לאחר מכן כיכב נסביט יחד עם ליאם ניסן בסרט טלוויזיה "חמש דקות של גן עדן" (Five Minutes of Heaven) המבוסס על סיפור אמיתי שביים אוליבר הירשביגל.
חלקו הראשון של הסרט מתאר את הרצח של ג'ים גריפין על ידי אליסטר ליטל שהתרחש בשנות השבעים בלורגן שבצפון אירלנד.
בחלק השני של הסרט מתוארת פגישה בדיונית בין ליטל (ניסן) לבין ג'ו, אחיו של ג'ים (נסביט) המתרחשת 33 שנים אחר כך.
לפני תחילת הצילומים נפגש נסביט עם ג'ו גריפין כדי ללמוד ממנו כיצד השפיע עליו רצח אחיו.
הסרט הוקרן ב-BBC באפריל 2009.
הוא כיכב גם בסדרת הטלוויזיה "Occupation" שכתב פיטר באוקר והופקה על ידי BBC/Kudos.
הסדרה עוקבת אחרי קורתיהם של חיילים בצבא הבריטי החל מהפלישה לבצרה ב-2003 ועד לשנת 2007. נסביט מגלם דמות של חייל שחוזר לבצרה שבעיראק.
הוא התכונן לתפקיד בשיחות עם חיילים וקצינים ששירתו בבלפסט ובמרוקו.
הופעתו בשני התפקידים זכתה לשבחים מהעיתונאי יו מונטגומרי שהמליץ לתת לנסביט את פרס באפט"א.
הוא לא היה זכה בפרס באפט"א אך היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר של Broadcasting Press Guild עבור שני התפקידים.
ב-2009 חתם נסביט על חוזה בחברת ייצוג אמנים אמריקאית, כאשר בעקבות המשבר הכלכלי העולמי פחתו התפקידים בטלוויזיה הבריטית.
הוא המשיך להיות מיוצג בבריטניה על ידי "Artists Rights Group".
בשנה לאחר מכן השתתף בסרט האימה הבריטי "Outcast" בו גילם את דמות הצייד קאתאל השונה מהדמויות שנהג לגלם.
הסרט הופץ במחצית השנייה של 2010 אחרי שהוקרן במספר פסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
נסביט עבד בעבר עם קולם מקארתי, הבמאי והשותף לכתיבה של הסרט, ב"חוק מרפי", וזו הייתה אחת הסיבות שבגללן לקח את התפקיד.
עוד הופיע במיני סדרה "The Deep" יחד עם מיני דרייבר בהפקת "Tiger Aspect television".
נסביט שיחק בתפקיד קלם דונלי, מהנדס בצוללת.
הסדרה צולמה בדמברטון שבסקוטלנד במשך 12 שבועות.
באוגוסט 2010 יצא הסרט "Matching Jack" של הבמאית נדיה טאס, ובו נסביט משחק בתפקיד הראשי את דמותו של קונור.
הוא היה מעורב בעשיית הסרט כבר ב-2006 כשקרא את התסריט, אך בשל המשבר הכלכלי העולמי הוקטן תקציב הסרט, ונסביט הסכים להפחתה במשכורתו.
הסרט צולם במשך שמונה שבועות במלבורן בשנת 2009.
אחר כך חזר לשתף פעולה עם פיטר באוקר, הבמאי של "Occupation", בסדרת טלוויזיה "מונרו" שהיא דרמת בית חולים ובה שיחק בתפקיד הראשי כגבריאל מונרו כרופא נוירוכירורג.
כהכנה לתפקיד צפה נסביט בניתוח מוח והתייעץ עם רופא בבית חולים בלידס.
הסדרה צולמה בלידס בסוף 2010 במשך 12 שבועות, ושודרה ברשת ITV במרץ ואפריל 2011.
בקולנוע הופיע נסביט בסרטו של אמיליו אסטבז "The Way" בתפקיד הסופר האירי ג'ק, לצידם של מרטין שין, דבורה קארה אונגר ויוריק ואן וגנינגן, ובסרטו של רייף פיינס "קוריולנוס" עיבוד לטרגדיה השייקספירית.
נסביט לוהק לסרט בן שני החלקים "ההוביט" בבימויו של פיטר ג'קסון, לצדם של שחקנים בריטים ואירים רבים.
בסרט הוא מגלם את דמות בוֹפוּר.
הוא הודה שלא קרא את הספר של ג'.ר.ר.
טולקין אך קיבל מיד את התפקיד.
הסרטים מצולמים בניו זילנד החל ממרץ 2011, החלק הראשון צפוי לצאת בדצמבר 2012 והשני ב-2013. אשתו ובנותיו עברו לגור איתו בניו זילנד, והבנות לומדות בבית ספר שם.
ב-2002 הגיש נסביט תוכנית דוקומנטרית בשם "James Nesbitt's Blazing Saddles", שהופקה עבור ה-BBC.
לשם כך בילה שבועיים בלאס וגאס בתחרות רודיאו ותחרות "מיס רודיאו אמריקה".
ב-2007 הופיע כמנחה אורח באחת מתוכניות הלילה "The Friday Night Project" של צ'אנל 4.
הוא הנחה טקסים של פרסי קולנוע, במשך שלוש שנים רצופות מ-2005 עד 2007 הנחה את טקס פרסי IFTA.
את טקסי "פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי" הנחה מ-2005 עד 2010, ואת פרס הקולנוע הלאומי הנחה ב-2008 וב-2010.
כחובב גולף מגיל צעיר, הצטרף נסביט לקבוצה האירופית שהשתתפה בתחרות "All*Star Cup", ושודרה בסקיי 1. הוא הופיע בתשדירי פרסומת לטלוויזיה עבור חברת "יל גרופ" בקמפיין "דפי זהב" של החברה, ובהם הוא מגלם דמות של אדם אומלל בשם ג'יימס.
ב-2004 הצטרף לסופרגרופ בשם טוויסטד-X להפקת השיר "Born in England", המנון בלתי רשמי לנבחרת אנגליה בכדורגל עם כניסתם לתחרות יורו 2004. נסביט שר גם בסרט "לאקי ברייק" ובסדרת הטלוויזיה "רגליים קרות".
השיר מהסדרה יצא באחד מאלבומי הפסקול של הסדרה.
הוא שר גם בפסקול הסרט "להעיר את נד".
ב-2009 כיכב בווידאו-קליפ של השיר "The Day I Died", של זמר הפופ האנגלי ג'אסט ג'ק.
השניים החלו לצאת אחרי נפגשו ב-1989 בחזרות ל"המלט".
כשיצא הסרט "הקשיבו לשירי" הם נפרדו לתקופה של שנה, וב-1994 התחתנו.
לזוג שתי בנות פגי ומרי.
באוקטובר 2013 הודיע הזוג על כוונתם להיפרד אחרי 19 שנה יחד.
נסביט הוא פטרון של ארגון הצדקה Wave, התומך בנפגעי "הצרות".
הארגון עמד בפני סגירה עקב בעיות מימון, ונסביט עודד ידוענים ואמנים להתערב למענם.
מאז 2005 הוא משמש שגריר של UNICEF, והוא עובד באפריקה עם חולי איידס ועם ילדים חיילים.
מ-1999 הוא פטרון של הארגון "Action Cancer", הוא הצטרף לארגון כתוצאה ממחלת אביו בסרטן וכן סיפור של הדמות שגילם ב"רגליים קרות", שחלה בסרטן.
הוא פטרון כבוד של "Youth Lyric" אחד מבתי הספר לתיאטרון הגדולים באירלנד.
נסביט אוהד של מועדון הכדורגל "קולריין" ושל מנצ'סטר יונייטד.
במרץ 2010 קיבל נסביט תואר "צ'אנסלור" של אוניברסיטת אולסטר, והחליף את הלורד ראש העיר של לונדון סר ריצ'רד ניקולס.
טולקין 2013 ההוביט: מפלתו של סמאוג The Hobbit: The Desolation of Smaug מבוסס על "ההוביט" מאת ג'.
טולקין 2014 ההוביט: קרב חמשת הצבאות The Hobbit: The Battle of the Five Armies מבוסס על "ההוביט" מאת ג'.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1981 פינוקיו Pinocchio ג'ימיני קריקט תיאטרון ריברסייד, קולריין 1983 מופע האימים של רוקי The Rocky Horror Show בראד מייג'ורס תיאטרון ארטס, בלפסט 1983 Godspell ישו גרנד אופרה האוס, בלפסט 1984 פילדלפיה, הנה אני בא!
ג'יימס מייקל סורוויקי (ידוע גם בשם סורוביצקי, באנגלית: James Surowiecki; ) הוא עיתונאי אמריקאי.
מחבר הספר "חוכמת ההמונים", שיצא ב-2005. כותב טור קבוע בשם "העמוד הפיננסי" במגזין "הניו יורקר" העוסק בענייני כלכלה ועסקים.
סורוויקי נולד במרידן, קונטיקט, ארצות הברית.
הוא גדל בעיר פורטו, עיר נמל בפורטוגל, שם למד בתיכון "סאות'ווסטרן".
בשנות ה-80 למד באוניברסיטאות בארצות הברית, ובסופן קיבל תואר דוקטור.
כיום חי בברוקלין, ניו יורק.
סורוויקי פרסם מאמרים במגוון כתבי עת, בהם "הניו יורק טיימס" וה"וול סטריט ג'ורנל".
בשנת 2000 החל לכתוב במדור הכלכלה של "הניו יורקר".
בשנת 2002 ערך אנתולוגיה שקיבצה מאמרים המתארים את ירידתם ונפילתם של מנהלים כלליים.
ב-2004 פרסם את ספרו "חוכמת ההמונים", בו טען כי בנסיבות מסוימות, קבוצות גדולות מפגינות יותר חוכמה מאשר קבוצות קטנות מובחרות יותר.
עוד טען כי חוכמת ההמונים משפיעה רבות בתחום העסקים, הכלכלה והתרבות, וכי יש לנצלה בהתאם.
בספרו "חוכמת ההמונים" אשר יצא לאור בשנת 2005, הציג סורוויקי את התאוריה שלו בדבר חוכמת ההמונים.
לפי הטענה, ב-91% מהמקרים, ההמונים מספקים תשובה נכונה לבעיה המוצגת בפניהם, בעוד שיעור ההצלחה של מומחים בעלי שם והשכלה רלוונטית הוא רק 65%.
את הטענה הזו הוא ממחיש באמצעות סיפור אנקדוטי משנת 1907: הוא מספר על יריד מכירת חיות, בו נערכה תחרות הימורים על המשקל הצפוי של שור מסוים שעתיד להישחט.
סר פרנסיס גלטון שביקר במקום, לקח את פתקאות ההימורים וחקר אותן.
הוא מצא כי ממוצע הניחושים של כל משתתפי ההימור היה 542.9 ק"ג, קרוב מאוד למשקל האמיתי של השור, 543.4 ק"ג.
מכאן גזר סורוויקי את המסקנה שעומדת בבסיס הספר שלו: הרבים חכמים הרבה יותר מהמעטים, לא משנה עד כמה המעטים יהיו מוכשרים ומומחים בתחומם.
הדעה הרווחת היא שעצת מומחה או משכיל תספק את הדעה או התשובה הנכונה ביותר, אך לפי סורוויקי ההחלטה או אוסף הדעות הממוצע של קבוצה, יניב פתרון מדויק יותר.
לפי סורוויקי, על מנת שהקבוצה תהיה חכמה, חייבים להתקיים תנאים של גיוון, עצמאות וביזור.
סורוויקי מייחס כוח רב לחוכמת ההמון וטוען כי תבונת הכלל משפיעה ומעצבת עסקים, תרבויות ומדינות ואף את חיי היומיום של הפרט.
סורוויקי שזר בספרו דוגמאות שונות להמחשת טענותיו.
כך לדוגמה סיפר על אסון מעבורת החלל צ'אלנג'ר האמריקאית, שהתפוצצה 73 שניות לאחר שהמריאה לחלל.
סורוויקי טוען ששלוש חברות גדולות היו אחראיות על בניית המעבורת; עם התרסקותה, ירדו באופן משמעותי ערכי המניות של שלוש החברות.
אלא שזמן קצר לאחר מכן, החלו לעלות ערכי מניות של שתיים מהחברות, בעוד ערכי מניות החברה השלישית המשיכו לרדת בתלילות.
לכשנחשפו תוצאות ועדת החקירה של המקרה, עלה כי החברה שמניותיה קרסו, היא זו שאחראית לתקלה שגרמה להתפוצצות המעבורת.
ג'יימס סומרוויל (באנגלית - Sir James Fownes Somerville; 17 ביולי 1882 - 19 במרץ 1949) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי שהתפרסם בקרבות מלחמת העולם השנייה בעיקר בהשמדת השייטת הצרפתית במרס אל כביר ובהטבעת אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק.
סומרוויל הצטרף לצי המלכותי הבריטי ב-1897 כצוער במספר ספינות קרב והתמחה בתקשורת אלחוטית.
במלחמת העולם הראשונה השתתף בקרב גליפולי בתפקידי קשר והועלה לדרגת קומנדר.
על שירותו זה עוטר באות השירות המצוין.
לאחר המלחמה פיקד על מספר ספינות קרב.
ב-1925–1925 ניהל את מחלקת האיתות (קשר) של האדמירליות.
באוקטובר 1933 הועלה לדרגת אדמירל משנה ובשנים 1936–1938 היה מפקד צי המשחתות בשייטת הים התיכון.
במלחמת האזרחים בספרד כשהרפובליקנים איימו להפציץ את פלמה דה מיורקה עמד בראש כוח בינלאומי שכלל את אוניית מערכה של כיס "דוטשלנד" והמשחתת האיטלקית "מלוצ'לו".
ב-1937–1939 שירת כמפקד שייטת במזרח הודו.
בתחילת 1939 פרש מהשירות בגלל סיבות רפואיות (חשד לשחפת).
עם פרוץ המלחמה נקרא שוב לשרת באדמירליות ופעל לפיתוח מערכות הקשר והראדאר.
במאי 1940 היה עוזרו של אדמירל ברטרם רמזי בפינוי החיילים הבריטים והצרפתים מדונקרק (מבצע דינמו).
הוא עצמו ביקר בקאלה ב-24 במאי 1940 כדי לקבל תמונה אמינה של המצב בשטח.
לאחר כניסת איטליה למלחמה, ב-10 ביוני 1940, הורה צ'רצ'יל לחזק את הכוח בימי בים התיכון.
לשם כך הוקם כוח משימה H וב-30 ביוני 1940 קיבל סומרוויל את הפיקוד על הכוח הזה שמפקדו הייתה בגיברלטר.
כוח משימה H כלל את נושאת המטוסים "ארק רויאל", אוניות הקרב "ואלינט" ו"רזולושן", הסיירת הוד וארבע משחתות.
צ'רצ'יל חשש שהצי הצרפתי של ממשלת וישי ייפול לידי הגרמנים והורה על מבצע קטפולט (קטפולטה) כדי להשתלט על הצי הצרפתי או להשמידו.
הוא פקד על סומרוויל להגיע לנמל מרס אל כביר ליד אוראן באלג'יריה שם היה ריכוז גדול של אוניות מלחמה צרפתיות.
לאחר שהצרפתים השיבו בשלילה פתח סומרוויל באש.
האוניה ברטאן טבעה על אנשי צוותה.
ארבע משחתות הצליחו לברוח אך שלוש טובעו ורק המשחתת "שטרסבורג" הצליחה להגיע לנמל טולון.
בהתקפה נהרגו 1,297 מלחים צרפתים ו-350 נפצעו.
סומרוויל הביע לאחר הפעולה כי לדעתו זה היה משגה מבחינה פוליטית.
במאי 1941 נקרא כוח H להגיע לאוקיינוס האטלנטי ולהשתתף במרדף אחרי אוניית המערכה ביסמרק.
ב-26 במאי המריאו מטוסים מארק רויאל והפציצו את הביסמרק.
הם פגעו במערכת ההיגוי שלה, דבר שאפשר את הטבעתה לאחר מכן.
הסיירת אה"מ הוד נפגעה וטבעה בקרב זה ורק שלושה מתוך 1,415 אנשי צוותה שרדו וחולצו כשעתיים לאחר מכן בידי משחתת בריטית.
במרץ 1942 מונה סומרוויל למפקד השייטת הבריטית המזרחית בטרינקומליי בציילון והועלה לדרגת אדמירל.
עם נפילת סינגפור העביר את מפקדתו לנמל קילינדילי בקניה.
באפריל 1942 פתח האדמירל היפני צ'ואיצ'י נגומו באופנסיבה באוקיינוס ההודי.
סומרוויל איבד נושאת מטוסים ושתי סיירות.
רק בתחילת 1944 קיבל תגבורת וב-19 במאי 1944 תקף את מתקני הדלק באי סאבאנג בצפון סומטרה ובמאי 1944 את סורביה.
באוקטובר 1944 מונה לראש נציגות הצי הבריטי בוושינגטון עד דצמבר 1945. ב-8 במאי 1945 הועלה לדרגת אדמירל הצי.
באוגוסט 1946 קיבל תואר של לורד לוטננט של סאמרסט.
ג'יימס ארנולד הורוביץ , המוכר יותר בשם העט ג'יימס סולטר (James Salter) אותו אימץ בהמשך חייו גם כשם חוקי, היה סופר ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי, וכן קצין וטייס בחיל האוויר של ארצות הברית.
סולטר נולד בפאסייק, ניו ג'רזי לאב איש עסקים שעודד אותו להירשם לאקדמיית וסט פוינט.
ב-1945, לאחר שסיים את תקופת הלימודים המקוצרת בשל המלחמה, סולטר הוצב בחיל האוויר האמריקאי והחל באימוני טיסה, שלאחריהם הוצב בהוואי.
לאחר מכן נרשם ללימודים מתקדמים אוניברסיטת ג'ורג'טאון אותם סיים ב-1950, ולאחריהם הוצב בפיקוד חיל האוויר בלאנגלי, וירג'יניה.
סולטר התנדב לשרת בחזית במלחמת קוריאה, במהלכה ביצע מעל 100 טיסות קרב.
חוויותיו במלחמה שימשו בסיס לרומן הראשון שלו, The Hunters.
ב-1957, לאחר 12 שנות שירות בחיל האוויר, החליט סולטר לפרוש כדי להתמקד בכתיבה.
לסולטר ארבעה ילדים מאשתו הראשונה ובן מאשתו השנייה, וכולם להוציא הבכור עודם בחיים.
הוא נפטר בשנת 2015, שבוע וחצי אחרי יום הולדתו ה-90, מהתקף לב.
במהלך שנותיו פרסם סולטר שישה רומאנים, שני קובצי סיפורים, ממואר, קובץ מסות, וספר קולינריה בשם "החיים הם ארוחות: היומן לאוהבי האוכל" (בשיתוף אשתו השנייה, קיי סולטר).
כמו כן כתב מספר תסריטים לקולנוע ואת אחד מהם גם ביים.
ספרו הראשון הוסרט בשנת 1958 והסרט זכה לשבחי המבקרים.
תורגמו לעברית הרומן משנת 1967, "משחקים ושעשועי שווא" , שיצא לאור כחצי שנה לאחר מותו בהוצאת עם עובד, בתרגום יונתן דה-שליט, וקובץ סיפורים קצרים, "אמש, לילה אחרון" משנת 2005, בהוצאת "נהר ספרים", אף הוא בתרגום יונתן דה-שליט.
ג'יימס ג'פרי איאן נורטון הוא שחקן אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מהופעותיו בסדרות הטלוויזיה הבריטיות "עמק האושר", "גרנטצ'סטר" ו"מלחמה ושלום".
על הופעתו בתפקיד טומי לי רויס בסדרה "עמק האושר" היה נורטון מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
נורטון נולד בלונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית, סבתו של סבתו הייתה יהודייה (ודרכה יש לו קשר דם לראש ממשלת בריטניה לשעבר דייוויד קמרון).
הוריו, יו ולאביניה נורטון, היו מורים.
אביו נולד בטנזניה והיה מרצה ב-"Hull School of Art and Design".
המשפחה חיה בעיר מלטון במחוז ראידייל שבצפון יורקשייר.
נורטון תיאר את ילדותו כ"אידילית".
אביו של נורטון הופיע לצדו בהפקות אחדות ללא קרדיט.
נורטון התחנך באמפלפורת' קולג', פנימייה קתולית (בנדיקטית) בכפר אמפלפורת' בצפון יורקשייר.
כשהיה בן 15 התנסה במשחק בתיאטרון סטיבן ג'וזף בעיר סקרבורו.
ב-2004 התחיל ללמוד תאולוגיה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את התואר בהצטיינות (First Class Honours) ב-2007. נורטון קיבל מענק לנסיעה לצפון הודו כדי ללמד ולהופיע בפני תלמידים מ-16 בתי ספר.
נורטון היה חבר ב"אגודת מרלו", מועדון התיאטרון בקיימברידג'.
ב-2007 הוא שיחק בתפקיד פוסתומוס בהפקה של המחזה "סימבלין" בבימויו של טרוור נאן.
לדבריו הוא הרבה לשחק בתיאטרון בתקופת הקולג'.
אחרי כן למד נורטון במשך שלוש שנים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
הוא עזב חצי שנה לפני סיום התואר כדי לקבל תפקיד משחק.
ב-2009 השתתף נורטון בסרט "לחנך את ג'ני" בכיכובה של קארי מאליגן.
ב-2010 שיחק במחזה "Posh" בתיאטרון רויאל קורט כחלק מצוות השחקנים המקורי.
עוד ב-2010 כיכב במחזה "That Face" בתיאטרון קרוסיבל שבשפילד.
הוא שיחק בתפקיד הנרי, צעיר בן 18 שנשר מהלימודים כדי לטפל באמו שסובלת מבעיות נפשיות ומכורה לסמים (בגילומה של פרנסס בארבר).
ב-2011 כיכב נורטון בתפקיד קפטן סטנהופ במחזה "Journey's End" על אודות מלחמת העולם הראשונה.
ההפקה הוצגה בסיור הופעות בבריטניה ממרץ ועד יוני ואחר כך הועברה לתיאטרון הדוכס מיורק שם הוצגה מיולי ועד ספטמבר.
נורטון שיחק בתפקיד ג'פרי במחזה "אריה בחורף" בתיאטרון היימרקט בבימויו של טרוור נאן, איתו עבד כשהיה בקיימברידג'.
ב-2012 שיחק נורטון בסרט "מזג אוויר עליז לחתונה" בתפקיד החתן המיועד.
ב-2013 הופיע בסרט "Rush" בתפקיד גאי אדוארדס, נהג מרוצי פורמולה 1. בסרט "בל היפה" משנת 2013 גילם את דמות המחזר של בל (הדמות הראשית), ליידי מגזע מעורב באנגליה של המאה ה-18.
בטלוויזיה הופיע נורטון בפרק "המלחמה הקרה" בסדרה "דוקטור הו" בתפקיד איש צוות בצוללת סובייטית בתקופת המלחמה הקרה.
עוד שיחק במיני-סדרה "תעלומה באחוזת פמברלי" המבוסס על רומן מאת פ.ד.
ג'יימס, המספר על רצח המתרחש באחוזת פמברלי והכולל דמויות מהרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
על הופעתו בסדרת המתח "עמק האושר" בתפקיד טומי לי רויס זכה נורטון לשבחים רבים, והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
אחרי הסיום הדרמטי של העונה הראשונה אמר נורטון "8 מיליון איש מקווים שאמות".
נורטון הופיע גם בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2014 החל נורטון להופיע בתפקיד הכומר מפענח הפשעים סידני צ'מברס לצדו של רובסון גרין בתפקיד מפקח המשטרה ג'ורדי קיטינג, בסדרת הטלוויזיה של רשת ITV "גרנטצ'סטר" המבוססת על סדרת רומנים מאת ג'יימס רונסי .
העונה השנייה שודרה בתחילת 2016.
ב-2014 הופיע נורטון בסרט "Northmen: A Viking Saga" ובסרט "מר טרנר", דרמה ביוגרפית על חיי הצייר ויליאם טרנר שביים מייק לי.
ב-2015 שיחק בתפקיד דאנקן גרנט במיני-סדרה "Life in Squares" של ה-BBC על אודות קבוצת בלומסברי.
ב-2016 גילם נורטון את הנסיך אנדריי בולקונסקי במיני-סדרה "מלחמה ושלום" של ה-BBC, עיבוד של אנדרו דייוויס לרומן מאת טולסטוי.
הסדרה הופקה בשיתוף "ויינשטיין קומפני" וצולמה ברוסיה.
בין מרץ למאי 2016 מופיע נורטון במחזה "באג" מאת טרייסי לטס בווסט אנד שבלונדון.
בפברואר 2025, נורטון לוהק לסרט הקומדיה "Sunny Dancer" לצד בלה רמזי, ניל פטריק האריס וג'סיקה גאנינג.
צילומי הסרט צפויים להתחיל באפריל 2025. באוקטובר 2025 נורטון לוהק לתפקיד המנהל של להקת הביטלס, בריאן אפשטיין, בסדרת הסרטים הביוגרפיים של הבמאי סם מנדס.
ב-2014 קנה נורטון בית באזור פקהם שבלונדון.
הוא היה במערכת יחסים עם השחקנית ג'סי באקלי בין 2015 ל-2017. מאז דצמבר 2017 נורטון נמצא במערכת יחסים עם השחקנית אימוג'ן פוטס, לאחר שהשניים שיחקו יחד בהפקת תיאטרון בווסט אנד.
הם הכריזו על אירוסיהם בשנת 2022.
שנה מחזה תפקיד הערות 2007 סימבלין פוסתומוס Cambridge Arts Theatre 2010 Posh מיילס ריצ'רדס תיאטרון רויאל קורט That Face הנרי תיאטרון קרוסיבל שפילד 2011 Journey's End קפטן סטנהופתיאטרון הדוכס מיורק 2011 - 2012 אריה בחורף ג'פרי תיאטרון היימרקט 2016 באג פיטר Found111, לונדון2017 - 2018BellevilleזאקDonmar Warehouse Theatre
שנה פרס קטגוריהפרויקט תוצאהמקור 2014 פרס "Crime Thriller" שחקן המשנה הטוב ביותר עמק האושר 2015 פרס באפט"א לטלוויזיה שחקן המשנה הטוב ביותר עמק האושר 2024פרס אוליבייההשחקן הטוב ביותרA Little Life
ג'יימס ג'ורג' סטרווידיס הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד אירופה והכוח הצבאי של נאט"ו באירופה.
סטרווידיס נולד בוסט פאלם ביץ', פלורידה, לשירלי (לבית שפר) וג'ורג' סטוורידיס.
בשנת 1976 השלים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית.
סטרווידיס שירת כקצין ימי במגוון תפקידי מטה ופיקוד בספינות שטח.
בשנים 2002–2004 פיקד על קבוצת הקרב של נושאת המטוסים אנטרפרייז.
בשנת 2006 מונה למפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.
בשנת 2009 מונה למפקד פיקוד אירופה והכוח הצבאי של נאט"ו באירופה.
לאחר פרישתו בשנת 2013 מונה לדקאן בית הספר לדיפלומטיה ומשפטים באוניברסיטת טאפטס.
לסטרווידיס תואר שני ודוקטורט במשפטים ודיפלומטיה מטעם אוניברסיטת טאפטס.
בשנת 2018 פרסם ג'יימס סטוורידיס דו"ח ובו המלצות מדיניות לחיזוק שיתוף הפעולה האסטרטגי בין ארצות הברית לישראל:
העלאת מעמדה של ישראל לדרגה הגבוהה ביותר של בת-ברית של ארצות הברית (כמו אוסטרליה וקנדה).
חידוש של מלאי התחמושת האמריקנית בישראל, בייחוד בתחמושת מונחֵית, והעברת תקציבים לישראל לשם חיזוק יכולת ההתמודדות שלה מול האיומים האיראניים.
חיזוק הקשרים עם בנות בריתה של ארצות הברית המתנגדות לתוקפנות האיראנית, כולל סיוע בשיפור יכולותיהן הביטחוניות.
ג'יימס מרק בולדווין היה פילוסוף ופסיכולוג אמריקאי.
תלמידו באוניברסיטת פרינסטון של הפילוסוף הסקוטי ג'יימס מקקוש , וממייסדי המחלקה לפסיכולוגיה בפרינסטון.
הרים תרומה חשובה לפסיכולוגיה המוקדמת, לפסיכיאטריה ולתורת האבולוציה.
בולדווין קיבל את התארים לתואר ראשון ושני במה שבסופו של דבר יהפוך לאוניברסיטת פרינסטון.
חוויותיו החינוכיות של בולדווין כללו גם שנה בחו"ל במהלכה בילה במעבדתו של וילהלם וונדט בלייפציג.
בשנת 1903, 6 שנים לאחר שכיהן כנשיא איגוד הפסיכולוגים האמריקני, סקר פסיכולוגים אמריקאים דירג את בולדווין כפסיכולוג החמישי בהשפעתו באותה תקופה.
הוא היה אחד הפסיכולוגים הראשונים שחקרו באופן שיטתי את התפתחות הילד.
תצפיותיו על ילדים החלו לאחר לידת ילדו הראשון.
פיתח את המושג אדואליזם שהיה בסיס לעבודתו המאוחרת של פיאז'ה.
ג'יימס נורת'קוט היה צייר אנגלי.
התמחה בציור דיוקנאות, ציורי נושאים היסטוריים מן התנ"ך וההיסטוריה של אנגליה, ציורי בעלי חיים וציורי ילדים.
נולד בפלימות', למד אצל ג'ושוע ריינולדס ובאקדמיה המלכותית לאמנויות והתמחה בציור דיוקנאות.
ב-1775 עזב את הסטודיו של ריינולדס ושנתיים לאחר מכן עבר לאיטליה, שם שהה כשלוש שנים בסופן שב והשתקע בלונדון, שם הושווה למתחרהו, הצייר הנרי פוסלי.
בשנת 1786 התקבל כחבר האקדמיה המלכותית לאמנויות.
באותה עת החל להתמקד בציורים על נושאים מן היסטוריה של אנגליה.
הראשונים שבהם היו על נושא שני הנסיכים שבמצודה: Young Princes Murdered in the Tower ("הנסיכים הצעירים שנרצחו במצודה" ו-Burial of the Princes in the Tower ("קבורת הנסיכים במצודה").
שני הציורים ושבעה נוספים נרכשו על ידי גלריית בוידל ליצירות שייקספיר (Boydell Shakespeare Gallery, ).
ציור הענק שלו "מותו של ווט טיילר" מ-1787 פיאר את אולם הגילדהול בלונדון עד שנהרס במלחמת העולם השנייה.
נוסף על יצירות בנושאים היסטוריים יצר גם ציורי בעלי חיים שזכו להצלחה כלכלית גדולה, בהם נמר, אנפה, כלב, חתול, נשר ואריה, וכן ציורי ילדים.
על ציורו "מלאך מול אתונו של בלעם" העיר הנרי פוסלי: "נורת'קוט, אתה מלאך ב[ציורי] אתונות ואתון ב[ציורי] מלאכים".
למעלה מ-100 מיצירותו נמצאות בגלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון).
ג'יימס מרפה הוא ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה הנוכחי.
מרפה נולד בנפת טרי-פורי במחוז הלה כחלק משבט ההולי , שבט וקבוצה אתנית מרכזי במדינה.
בשנת 2002 התמודד מרפה לראשונה בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לפרלמנט על המקום המוקצה לנפת טרי-פורי, אך הבחירות בוטלו עקב אירועים אלימים.
שנה לאחר מכן התמודד שוב מרפה בבחירות מקדימות משלימות אך הפסיד לחבר הפרלמנט טום טומיאפה.
מרפה חשד שטומיאפה ניצח בצורה לא כשרה ועתר לבית המשפט, אך עתירתו נדחתה.
בשנת 2007 התמודד שוב מרפה בבחירות מקדימות, והפעם ניצח את טומיאפה על המקום המוקצה למחוז טרי-פורי.
מרפה נבחר לפרלמנט, ולאחר הבחירות, מונה למזכיר הפרלמנטרי לעסקים, תחבורה ותעופה האזרחית על ידי ראש הממשלה מייקל סומארה .
בדצמבר 2008 מונה מרפה לשר החינוך וכיהן בתפקיד עד ל-2 באוגוסט 2011.
בבחירות 2012 נבחר מרפה שוב לפרלמנט, ומונה לשר האוצר על ידי ראש הממשלה פיטר אוניל .
בבחירות 2017 נבחר שוב מרפה והמשיך בתפקידו.
בתחילת שנת 2019, ממשלתו של אוניל סבלה מחוסר יציבות ומרפה היה מועמד להקים ממשלה חלופית.
ב-11 באפריל 2019, התפטר מרפה מתפקיד שר האוצר.
ב-29 במאי התפטר אוניל מתפקידו, וביום למחרת הושבע מרפה לתפקיד ראש הממשלה של פפואה גינאה החדש.
ב-5 בספטמבר 2023 במהלך ביקורו בישראל, חנך את שגרירות פפואה גינאה החדשה בירושלים.
ג'יימס מרשל היה קצין חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, שהיה אחראי בתחילת הדרך על פרויקט מנהטן, פרויקט הפיתוח והייצור של פצצות האטום הראשונות, שבוצע במהלך מלחמת העולם השנייה.
ג'יימס קריל מרשל נולד בפלטסבורג שבמיזורי ב-14 באוקטובר 1897, לוולטר סקוט מרשל ולאשתו קורה סטפן-קריל.
הוא החל את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, וסיים ב-1918, מספר חודשים מוקדם מהצפוי בשל מלחמת העולם הראשונה.
הוא הוצב בגבול עם מקסיקו, ובין מלחמות העולם עבד בפרויקטים הנדסיים בארצות הברית ובאזור תעלת פנמה.
בינואר 1942, מיד לאחר שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, הוא מונה למהנדס מחוז בחיל ההנדסה במחוז סירקיוז, ופיקח על בניית מתקני בסיס חיל האוויר ליד יוטיקה שבמדינת ניו יורק.
ב-18 ביוני 1942 נקרא מרשל לוושינגטון ומונה למנהל הפרויקט, שאורגן מחדש, לפיתוח הפצצה האטומית.
לאחר שקרא את הדו"ח שכתבו ב-13 ביוני 1942 וניבר בוש וג'יימס קונאנט, סיפר מרשל:
"העברתי את הלילה ללא שינה, כשאני מנסה להבין במה בכלל מדובר.
מעולם לא שמעתי על ביקוע אטומי, אבל היה לי ברור שאי אפשר לבנות אפילו לא חלק של מפעל, ובוודאי לא ארבעה מפעלים, ב-90 מיליון דולר.
בפרויקטי הבנייה במחוז סירקיוז, היה לי מפעל TNT אחד שעלות בנייתו הוערכה ב-128 מיליון דולר."
הוא יצר משרד קשר בבניין משרד המלחמה בוושינגטון, והקים מטה זמני בקומה ה-18 ברחוב ברודוויי 270 במנהטן שבניו יורק, שם היה יכול לקבל תמיכה מנהלית מחטיבת ההנדסה הצפון אטלנטית.
במנהטן גם היה קרוב למשרדי סטון אנד ובסטר, הקבלן הראשי של הפרויקט, ולאוניברסיטת קולומביה.
הוא מינה את קנת ניקולס לסגנו.
כיוון שרוב משימותיו היו קשורות לבנייה, עבד מרשל בשיתוף עם ראש חטיבת הבינוי של חיל ההנדסה, מייג'ור גנרל תומאס רובינס, ועם סגנו, קולונל לסלי גרובס.
מכיוון שפרויקטים הנדסיים נקראו בדרך כלל על שם העיר שבה הם שוכנים, הסכימו מרשל וגרובס שהמרכיב הצבאי בפרויקט ייקרא "מחוז מנהטן" (Manhattan District).
באופן לא רשמי היה הפרויקט בכללותו ידוע בשם "מחוז הנדסי מנהטן", אף ששמו הרשמי היה "פיתוח מעבדתי של חומרים חלופיים".
במשך הזמן הוחלף גם שמו הרשמי ל"פרויקט מנהטן", שנובע למעשה מבחירתו של מרשל להקים את מטהו הראשון של הפרויקט במנהטן.
ב-30 ביוני 1942 ביקרו מרשל וסגנו קנת ניקולס בטנסי כדי לבדוק שטח שנמצא מתאים להקמת מפעלי הייצור והעשרת האורניום עבור הפרויקט באזור נהר קלינץ', אך מרשל החליט לדחות את ההחלטה על רכישת המקום עד שיגיעו תוצאות חיוביות מניסויי הכורים שביצע ג'יימס קונאנט.
ניקולס חש שרצונו של מרשל בהליך מסודר עד תומו פועל בסופו של דבר נגדו.
בספטמבר הביע וניבר בוש, מנהל המשרד למחקר ופיתוח מדעי, אי-שביעות רצון מההתקדמות האיטית של הפרויקט ומהיעדר העדיפות הגבוהה ביותר שהפרויקט ראוי לה, ופנה למזכיר המלחמה, הנרי סטימסון, ואז ישירות לנשיא רוזוולט.
לסלי גרובס מונה לעמוד בראש הפרויקט ב-17 בספטמבר 1942, והחליף את מרשל.
מכיוון ש'מחוז מנהטן' הוקם רשמית ב-13 באוגוסט 1942, בחר מרשל לעזוב רשמית ב-13 באוגוסט 1943, כך שמילא את התפקיד במשך שנה אחת בדיוק.
"זמן קצר לאחר מכן החליף ניקולס את מרשל בתפקיד מהנדס המחוז ...
המהנדס הראשי שאל אותי אם אוכל לשחרר את מרשל למשימה חשובה מעבר לים, מה שאומר שיקודם לדרגת בריגדיר.
מכיוון שהפרויקט היה אז מאורגן היטב, לא הרגשתי שעלי לסרב, ומיניתי את ניקולס במקומו.
זו הייתה בחירה מצוינת, וכזו שמעולם לא הצטערתי עליה."
בנובמבר 1943 הוא מונה לעוזר ראש המטה של זרוע שירותי האספקה של הצבא (USASOS) בדרום-מערב האוקיינוס השקט בדרגת בריגדיר גנרל, ושירת באוסטרליה, בגינאה החדשה ובפיליפינים.