tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחרויות האתלטיקה נערכו בין 31 ביולי לבין 8 באוגוסט 1992. נערכו 43 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (19 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,741 משתתפים (630 נשים ו-1,111 גברים) מ-156 מדינות.
ארצות הברית () זכתה שוב במקום הראשון עם 12 מדליות זהב ו-30 מדליות בסך הכל.
שלושה שיאי עולם לגברים ניקבעו בתחרות כולם על ידי אתלטי ארצות הברית.
קווין יאנג () בריצת 400 מטר משוכות (שיא עולם הנוכחי, 2014) ובשתי ריצות שליחים 4x100 מטר ו-4x400 מטר.
גוון טורנס () שזכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב ו-1 כסף.
ג'קי ג'וינר קרסי () שזכתה ב-2 מדליות, מדליית זהב בקרב שבע פעם שנייה ברציפות ובמדליית ארד ואוולין אשפורד () שזכתה במדליה האולימפית הרביעית שלה בריצת שליחות 4x100 מטר, הישג שרק 4 אתלטיות קבעו.
מייקל מארש (), קווינסי ווטס () וקרל לואיס () שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
לואיס זכה בפעם השלישית ברציפות בקפיצה לרוחק.
מתוך 39 אלופי עולם במקצועות אישיים, רק 3 זכו במדליית זהב, כולן נשים: מארי-ז'וזה פרק () בריצת 400 מטר, חסיבה בולמרכה (), בריצת 1500 מטר והייקה הנקל () בקפיצה לגובה.
התחרות קפיצה לרוחק קרל לואיס 8.67 מטר מייק פאוול 8.64 מטר ג'ו גרין 8.34 מטר קפיצה משולשת • מייק קונלי 18.17 מטר צ'ארלס סימפקינס 17.60 מטר פרנק רת'רפורד 17.36 מטר קפיצה לגובה חאבייר סוטומאיור 2.34 מטר פטריק שברג 2.34 מטר הוליס קונוויי
מייק קונלי קבע שיא אולימפי חדש של 17.63 מטר, שהוכר.
בקפיצה השישית והאחרונה הוא ניצח בתוצאה טובה משיא העולם אך בעזרת רוח גבית של 2.1 מטר/שנייה, שלא הוכרה.
אולימפיאדת סידני (2000) נערכה בסידני, אוסטרליה.
תחרויות האתלטיקה נערכו בין 22 בספטמבר לבין 30 בספטמבר 2000. נערכו 46 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (22 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 2,137 משתתפים (880 נשים ו-1,257 גברים) מ-193 מדינות.
ארצות הברית () זכתה שוב במקום הראשון עם 7 מדליות זהב ו-16 מדליות בסך הכל.
אל המקום השני הגיעה לראשונה אתיופיה () עם 4 מדליות זהב, כולן בריצות למרחקים ארוכים (1 לנשים ו-3 לגברים) ו-8 מדליות בסך הכל.
רוסיה () שצברה 12 מדליות בסך הכל, הייתה שנייה בכמות המדליות.
ג'מייקה () שצברה 9 מדליות בסך הכל (מקום שלישי בכמות המדליות), דורגה במקום 25 מאחר שלא זכתה באף מדליית זהב.
פולין דייוויס-תומפסון () שזכתה בשתי מדליות זהב (שליחות 4x100 מטר) והשנייה לאחר שלילת מדליית הזהב מג'ונס (ריצת 200 מטר) וגבריאלה סאבו () שזכתה בשתי מדליות, זהב (ריצת 5000 מטר) וארד (ריצת 1500 מטר).
דררטו טולו () והייקה דרקסלר () שזכו כל אחת פעם נוספת במדליית זהב בריצת 10000 מטר ובקפיצה לרוחק בהתאמה, 8 שנים לאחר זכייתן הראשונה.
מוריס גרין () ורוברט קוז'ניובסקי () שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
יאן ז'לזני () שזכה בפעם השלישית ברציפות בהטלת כידון, מייקל ג'ונסון () בריצת 400 מטר והיילה גבריסלאסי () בריצת 10000 מטר שהגנו על תוארם.
ג'ונסון זכה אף הוא בשתי מדליות זהב, אך אחת מהן (שליחים 4x400 מטר) נשללה ממנו מפני שפטיגרו השתמש באימרוץ.
מריון ג'ונס () זכתה ב-5 מדליות מהן 3 מדליות זהב ושתי מדליות ארד.
היא זכתה במדליות זהב בריצות ל-100 מטר, ל-200 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר.
בנובמבר 2007 המליצה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) לפסול את רביעיות השליחות של ארצות הברית ב-4x100 מטר וב-4x400 מטר.
ב-10 באפריל 2008 פסל הוועד האולימפי הבינלאומי את הנבחרות האמריקאיות ולקח מהאתלטיות את המדליות, אך בחר שלא לחלק מחדש את המדליות ולא נעשה שדרוג.
לאחר שכל האתלטיות האמריקאיות שהשתתפו בריצות השליחות, פרט לננסי פרי ומריון ג'ונס, פנו לבית המשפט לבוררות בספורט, ב-16 ביולי פסק בית המשפט לטובתן והחזיר להן את המדליות.
בשנת 2009 חולקו המדליות מחדש בריצת 100 מטר באופן הבא, מדליית הזהב לא ניתנה לאף אתלטית, במדליית כסף זכו שתי אתלטיות, אקטריני תאנו () (סיימה שנייה) וטינה לורנס () (סיימה שלישית) ובמדליית ארד זכתה מרלין אוטי () שסיימה רביעית.
בריצת 200 מטר כל שלוש הרצות שסיימו אחריה התקדמו במיקום ובקפיצה לרוחק טטיאנה קוטובה () שסיימה רביעית זכתה במדליית ארד.
בשנת 2008 לקח הוועד האולימפי הבינלאומי את מדליות הזהב של נבחרת השליחים של ארצות הברית בריצת 4x400 מטר לאחר שהתברר שאנטוניו פטיגרו השתמש באימרוץ.
התחרות ריצת 100 מטר לא הוענק (פרשת האימרוץ למעלה) אקטריני תאנו
התחרות קפיצה לרוחק הייקה דרקסלר 6.99 מטר פיונה מיי 6.92 מטר טטיאנה קוטובה 6.83 מטר קפיצה משולשת תרזה מרינובה 15.20 מטר טטיאנה לבדייבה 15.00 מטר אולנה גובורובה 14.96 מטר קפיצה לגובה ילנה ילסינה 2.01 מטר הסטרי קלוטה 2.01 מטר קייסה ברגקוויסט
אולימפיאדת לונדון נערכה בלונדון, בריטניה.
תחרויות האתלטיקה החלו ב-3 באוגוסט והסתיימו ב-12 באוגוסט 2012. נערכו 47 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (23 לנשים ו-24 לגברים) בהשתתפות 2,079 אתלטים (991 נשים ו-1,088 גברים) מ-201 מדינות.
ארצות הברית () זכתה בתחרות עם 9 מדליות זהב ו-28 מדליות בסך הכל, לפני ג'מייקה () עם 4 מדליות זהב ו-12 בסך הכל.
בתחרויות האתלטיקה נשברו 3 שיאי עולם חדשים, 1 לנשים ו-2 לגברים.
רביעיית השליחות של ארצות הברית (), אליסון פליקס, כרמליטה ג'טר, טיאנה מדיסון וביאנקה נייט קבעה שיא עולם חדש בריצת שליחות 4x100 מטר, שיפור לשיא בן ה-27 שנים של הרביעייה ממזרח גרמניה
אליסון פליקס () זכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 200 מטר, בריצת שליחות 4x100 מטר וריצת שליחות 4x400 מטר
סניה ריצ'רדס () זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר
שלי אן פרייזר () זכתה ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף והגנה על תוארה בריצת 100 מטר
כרמליטה ג'טר () זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר, מדליית כסף בריצת 100 מטר ומדליית ארד בריצת 200 מטר
טירונש דיבאבה () זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
היא הגנה על תוארה בריצת 10000 מטר
בארבורה שפוטאקובה () הגנה על תוארה בהטלת כידון
מסרט דפאר () זכתה פעם שנייה בריצת 5000 מטר, 8 שנים לאחר זכייתה הראשונה
דייוויד רודישה () קבע שיא עולם חדש בריצת 800 מטר
רביעיית השליחים של ג'מייקה (), נסטה קרטר, מייקל פרטר, יוהאן בלייק ויוסיין בולט קבעה שיא עולם חדש בריצת שליחים 4x100 מטר
יוסיין בולט () זכה ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר והיה לאתלט הראשון במשחקים האולימפיים שזכה ב-3 ריצות אלו בשתי אולימפיאדות
מו פארח () זכה בשתי מדליות זהב בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר
יוהאן בלייק () זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ומדליות כסף בריצות ל-100 ול-200 מטר
תומאש מייבסקי () הגן על תוארו בהדיפת כדור ברזל
פליקס סאנצ'ס () זכה פעם שנייה בריצת 400 מטר משוכות, 8 שנים לאחר זכייתו הראשונה
נדזיה אסטפצ'וק () שניצחה בתחרות הדיפת כדור ברזל, נכשלה בבדיקת סמים לאחר התחרות ומדליית הזהב נשללה ממנה והועברה לואלרי אדמס ().
אסלי צ'קיר אלפטקין () שניצחה בריצת 1500, נכשלה בבדיקת סמים במרץ 2013 וב-17 באוגוסט 2015 מדליית הזהב נשללה ממנה והועברה לבת ארצה גמזה בולוט, אך גם היא נכשלה והמדליה הועברה למרים יוסף ג'מאל מבחריין.
גם טטיאנה טומשובה ששודרגה למדליית כסף נפסלה לאחר 12 שנים.
דריה פישצ'לינקובה () שזכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס נכשלה בבדיקת סמים ומדליית הכסף שבה זכתה נשללה ממנה והועברה ללי יאנפנג (סין).
יוליה זריפובה () שזכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים נכשלה בבדיקת סמים והמדליה נשללה ממנה
אולגה קניסקינה () שזכתה במדליית כסף בהליכה תחרותית ל-20 ק"מ נכשלה בבדיקת סמים והמדליה נשללה ממנה
טטיאנה ליסנקו () שזכתה במדליית זהב ביידוי פטיש הורשעה באימרוץ והמדליה נשללה ממנה ב-2016.
טטיאנה צ'רנובה () שזכתה במדליית ארד בקרב שבע הורשעה באימרוץ ב-2017 והמדליה נשללה ממנה.
יבגניה קולודקו שזכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל, קודמה לזכייה בכסף וזו נשללה ממנה לאחר שהורשעה באימרוץ ב-2016
מריה סבינובה () שזכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר נכשלה בבדיקת סמים והמדליה נשללה ממנה.
סבטלנה שקולינה () שזכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה נכשלה בבדיקת סמים והמדליה נשללה ממנה.
ילנה לשמנובה () שזכתה במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ וקבעה שיא עולם נפסלה בשל אימרוץ ומדליית הזהב נשללה ממנה.
טייסון גיי () לאחר שנכשל בבדיקת סמים נשללה ממנו ומהרביעייה האמריקאית מדליית הכסף בריצת שליחים 4x100 מטר.
המדליה הוענקה ל ומדליית הארד הוענקה לצרפת ().
סרגיי קירדיאפקין () שזכה במדליית זהב בהליכה תחרותית ל-50 ק"מ נפסל לאחר שנכשל בבדיקת סמים
אלכסנדר פיאטניטסיה () שזכה במדליית כסף בהטלת כידון נפסל ב-2016 בשל הרשעה באימרוץ
איוון אוחוב () שזכה במדליית זהב בקפיצה לגובה נפסל לאחר שנכשל בבדיקת סמים
(*) אתלטיות שרצו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הן במדליות
התחרות קפיצה לרוחק גרג רתרפורד 8.31 מטר מיטשל ואט 8.16 מטר ויל קליי 8.12 מטר קפיצה משולשת כריסטיאן טיילור 17.81 מטר ויל קליי 17.62 מטר פבריציו דונאטו 17.48 מטר קפיצה לגובה אריק קינרד 2.33 מטר רוברט גרברז
(*) אתלטים שרצו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות
אולימפיאדת אתונה (2004) נערכה בפעם השנייה באתונה, יוון.
הפעם הראשונה הייתה לפני 108 שנים באולימפיאדה הראשונה שנערכה בשנת 1896. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-18 באוגוסט לבין ה-28 באוגוסט 2004. נערכו 46 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (22 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,995 משתתפים (916 נשים ו-1,079 גברים) מ-196 מדינות.
ארצות הברית () זכתה שוב במקום הראשון עם 7 מדליות זהב ו-25 מדליות בסך הכל.
אל המקום השני הגיעה רוסיה () גם היא עם 7 מדליות זהב ו-20 מדליות בסך הכל.
שני שיאי עולם (1 לנשים ו-1 לגברים) נקבעו במשחקים אלו באתלטיקה.
ילנה איסינבייבה () קבעה שיא עולם בקפיצה במוט וליו שיאנג ( סין) השווה את שיא העולם בריצת 110 מטר משוכות והיה לאתלט גבר סיני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
ורוניקה קמפבל-בראון () שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר ו-1 ארד בריצת 100 מטר, קלי הולמס () שזכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
הישאם אל גרוז' () בריצת 1500 מטר ובריצת 5000 מטר וג'רמי וורינר () בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
ג'סטין גאטלין () שזכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
רוברט קוז'ניובסקי () זכה בפעם השלישית ברציפות בתחרות הליכה ל-50 ק"מ.
וירגיליוס אלקנה () שהגן על תוארו בזריקת דיסקוס.
פסילת ארבעה מזוכי מדליות בשל שימוש בחומרים אסורים
שמונה שנים אחרי סיום התחרויות, בדצמבר 2012, החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשלול את המדליות מארבעה זוכים בתחרויות בשל שימוש בחומרים אסורים.
הארבעה הם יורי בילונוג (), שזכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל, איוואן ציחאן (), שזכה במדליית כסף ביידוי פטיש, אירינה יצ'נקו (), שזכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס וסבטלנה קריבליובה (), שזכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
הטבלה נכונה לאחר העדכון בשנת 2012 שבה נפסלו אתלטים בשל שימוש בחומרים אסורים.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערכה בבייג'ינג, סין.
תחרויות האתלטיקה נערכו בין 15 באוגוסט ל-23 באוגוסט 2008. נערכו 47 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (23 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 2,056 אתלטים (974 נשים ו-1,082 גברים) מ-200 מדינות.
ארצות הברית () זכתה שוב במקום הראשון עם 7 מדליות זהב ו-23 מדליות בסך הכול.
שנייה סיימה רוסיה () עם 6 מדליות זהב ו-18 מדליות בסך הכול, שלישית סיימה קניה () עם 6 מדליות זהב ו-14 מדליות בסך הכול ורביעית סיימה ג'מייקה () עם 5 מדליות זהב ו-11 מדליות בסך הכול.
חמישה שיאי עולם נקבעו במשחקים, 2 לנשים ו-3 לגברים.
בשלושת שיאי העולם לגברים היה שותף יוסיין בולט (), בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
שני שיא העולם לנשים נקבעו עלי ידי אתלטיות רוסיות, ילנה איסינבייבה () בקפיצה במוט ועל ידי גולנארה סאמיטובה-גלקינה () בריצת 3000 מטר מכשולים, שנערכה לראשונה במשחקים האולימפיים.
טירונש דיבאבה () זכתה בשתי מדליות זהב.
פרנסואז מבנגו אטון () שהגנה על תוארה בקפיצה משולשת.
יוסיין בולט () זכה ב-3 מדליות זהב, ב-2017 נשללה ממנו המדליה בה זכה עם נבחרת השליחים.
קנניסה בקלה () זכה בשתי מדליות זהב.
לאשון מריט () זכה בשתי מדליות זהב.
אנדריאס תורקילדסן () שהגן על תוארו בהטלת כידון.
רשיד רמזי () שניצח בריצת 1500 מטר נפסל בשל אימרוץ.
לודמילה בלונסקה () שסיימה שנייה בקרב שבע נפסלה בשל אימרוץ.
מריה אבקומובה () שסיימה שנייה בהטלת כידון נפסלה בשל אימרוץ.
יארליס באריוס () שסיימה שנייה בזריקת דיסקוס נפסלה בשל אימרוץ.
אנה צ'יצ'רובה () שסיימה שלישית בקפיצה לגובה נפסלה בשל אימרוץ.
דניס יורצ'נקו ( שסיים שלישי בקפיצה במוט נפסל בשל אימרוץ.
יקטרינה וולקובה שסיימה שלישית בריצת 3000 מטר מכשולים נפסלה בשל אימרוץ.
חריסופי דבצי שסיימה שלישית בקפיצה משולשת נפסלה בשל הרשעה באימרוץ ב-2016.
ילנה סלסרנקו () שסיימה רביעית בקפיצה לגובה נפסלה בשל אמרוץ.
נבחרת רוסיה () שסיימה ראשונה בריצת שליחות 4x100 נפסלה בשל אימרוץ
נבחרת רוסיה () שסיימה שנייה בריצת שליחות 4x400 נפסלה בשל אימרוץ
נבחרת רוסיה () שסיימה שלישית בריצת שליחים 4x400 נפסלה בשל אימרוץ
נבחרת ג'מייקה () שסיימה ראשונה בריצת שליחים 4x100 נפסלה בשל אימרוץ של נסטה קרטר
טטיאנה לבדייבה () שזכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת נפסלה ב-2017 בשל אימרוץ.
נדזיה אסטפצ'וק () שזכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל נפסלה ב-2017 בשל אימרוץ.
אוקסנה מיינקובה () שזכתה במדליית זהב ביידוי פטיש נפסלה ב-2016 בשל אימרוץ.
נטליה חורוננקו-מיכנביץ' () שזכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל נפסלה ב-2016 בשל אימרוץ.
טטיאנה צ'רנובה () שזכתה במדליית ארד בקרב שבע נפסלה ב-2017 בשל אימרוץ.
אלוואן אביילגסה () שזכתה במדליות כסף בריצת 5000 מטר ובריצת 10,000 מטר נפסלה בשל אימרוץ.
התחרות ריצת 100 מטר שלי אן פרייזר 10.78 שניות שרון סימפסון
מועדון כדוריד נפטונו הייתה קבוצת כדוריד מקצוענית, שהייתה ידועה כאתלטיקו מדריד לצורך פרסום, ושיחקה במדריד שבספרד.
היא השתתפה בליגה הספרדית, ואירחה את משחקייה הביתיים באולם פלאסיו ויסטלגרה.
הקבוצה החדשה של אתלטיקו מדריד כדוריד, זכתה בגביע מדינה אחד, סופר קאפ אחד, ובתואר ה"סופר גלוב" של IHF.
היא שיחקה בחולצת הבית בצבעי אדום ולבן ובחולצת החוץ בכחול, שחור ואדום.
הקבוצה חדלה להתקיים ביולי 2013 עקב בעיות כלכליות.
אסוסיאסיון מוטואל סוסיאל אי דפורטיבה אתלטיקו דה רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המפורסם בשל קבוצת הכדורגל שלו.
הקבוצה משחקת בליגת המשנה הארגנטינאית ומייצגת את העיר רפאלה מפרובינציית סנטה פה.
הקבוצה משחקת באצטדיון האסטאדיו נואבו מונומנטל שבעיר רפאלה.
כינויה של הקבוצה הוא La Crema (בתרגום חופשי: הקצפת, הקרם).
המועדון נוסד בשנת 1907 בעיר רפאלה שבפרובינציית סנטה פה תחת השם קלוב אתלטיקו ארחנטינו דה רפאלה (בספרדית: Club Atlético Argentino de Rafaela).
בשנת 1915 שמה של הקבוצה שונה לאתלטיקו דה רפאלה.
בשנת 1988 המועדון הפך למוסד ללא כוונת רווח ושמו שונה לאגודת הספורט החברתית אתלטיקו רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela).
בשנת 1989 אתלטיקו דה רפאלה העפילה לליגת המשנה הארגנטינאית לאחר שהביסה את אתלטיקו לדסמה 3-0.
לאחר 14 שנים שרפאלה שיחקה בליגה השנייה העפילה הקבוצה לליגת העל אחרי שזכתה באפרטורה 2002 ובקלאוסורה 2003. בשנת 2004 אתלטיקו דה רפאלה ירדה לליגת המשנה לאחר הפסד נגד הוראקאן דה טרס ארויאס.
בעונה לאחר מכן רפאלה הפסידה את ההזמנות שלה לחזור לליגת העל בכך שהפסידה לארחנטינוס ג'וניורס בפלייאוף העלייה לליגת העל.
בשנת 2009 רפאלה הרוויחה עוד סיכוי לחזור לליגת העל דרך פלייאוף העלייה והיא צריך לנצח את חימנסיה לה פלאטה.
במשחק הראשון של הגמר ניצחה רפאלה את חימנסיה 3-0 אך במשחק הגומלין של גמר הפלייאוף חימנסיה ניצחה את רפאלה 3-0 וכתוצאה מכך רפאלה נשארה בליגת המשנה.
ב-21 במאי 2011 אתלטיקו דה רפאלה העפילה שוב לליגת העל לאחר שניצחה את אתלטיקו טוקומאן 2-0.
אוהדי אתלטיקו דה רפאלה מכונים Cremosos (המוקרמים, הקרמיים) או Celestes (התכולים) בגלל שהתלבושת של הקבוצה ברובה בצבע תכלת.
המועדון עוסק גם בסוגי ספורט אחרים כגון כדורסל, הוקי שדה, התעמלות מכשירים, גלגיליות, כדורעף, טניס ושחייה.
המועדון עוסק במרוצי מכוניות מאז 1919 והוא מארח תחרויות מרוצים רבות כמו מרוץ הטוריסמו קארטרה (מאז 1941) ומירוץ ה-TC 2000 (מאז 1983).
השחקנים המופעים כאן הם שחקנים ששיחקו לפחות 50 משחקים במדי הקבוצה או קבעו שיא במועדון או שיחקו בנבחרת ארגנטינה.
קופה סיודאד דה רוסאריו: 1
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
תחרויות האתלטיקה החלו ב-12 באוגוסט והסתיימו ב-21 באוגוסט 2016. נערכו 47 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (23 לנשים ו-24 לגברים) באצטדיון אנז'ניאו.
ריצת המרתון נערכה בסמבודרומו וההליכה התחרותית בפארק פלמנגו.
יוסיין בולט () זכה ב-3 מדליות זהב אישיות בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר, והוא האתלט הראשון בהיסטוריה שזוכה שלוש פעמים רצופות ב-3 מדליות זהב ובסך הכל צבר 9 מדליות אולימפיות.
מו פארח () זכה ב-2 מדליות זהב אישיות בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר
אניטה ולודרצ'יק (), קבעה ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 82.29 מטר
ביוני 2016 הוחלט סופית על ידי ההתאחדות הבינלאומית באתלטיקה כי אתלטי רוסיה לא ישתתפו במשחקים האולימפיים, בכפוף לאישור ההחלטה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי.
תחרויות אתלטיקה מתקיימות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מאז ייסודם ב, כאחד משמונה ענפים שהתקיימו במשחקים.
גברים ונשים, המסווגים על פי דרגת נכותם, מתחרים בקטגוריות האתלטיקה המקובלות בתחרויות לאתלטים שאינם בעלי מוגבלות, עם התאמה לסוג מוגבלותם.
על מנת להבטיח כי התחרות הוגנת ושוויונית, לכל ענפי הספורט הפאראלימפיים קיימת שיטת סיווג של דרגת הנכות לקטגוריות שונות, כך שכל ספורטאי יתחרה מול מתמודדים בעלי מגבלות דומות לשלו.
בתחרויות האתלטיקה, בדומה לתחרויות השחיה, מחולקות הקטגוריות בעזרת אות ומספר.
F - למקצועות השדה (Field)
T - למקצועות המסלול (Track)
11-13 - קטגוריות המיועדות לספורטאים בעלי לקות ראייה, כאשר בקטגוריה 11 משובצים אתלטים עיוורים, או קרובים לעיוורון מלא ואילו בקטגוריה 13 מסווגים ספורטאים בעלי לקות ראייה מינימלית.
20 - קטגוריה המיועדת לאתלטים בעלי לקות אינטלקטואלית.
31-38 - קטגוריות המיועדות לספורטאים בעלי שיתוק מוחין.
41–46 - קטגוריות המיועדות לספורטאים בעלי קטיעה ואחרים (לרבות גמדות)
51–58 - קטגוריות המיועדות לספורטאים בכיסא גלגלים
אתלטיקו גויאניינסה (בפורטוגזית: Atlético Clube Goianiense) הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר גויאניה שבברזיל.
נכון לשנת 2021 משחק המועדון בליגה העליונה.
המועדון הוקם בשנת 1937 בעיר שנוסדה בשנת 1933. בשנת 1944 הקבוצה לראשונה ניצחה באליפות גויאס.
בשנת 2004 הקבוצה ניצחה הליגה השלישית הברזילאית וכבר לאחר עונת 2005 אותה היא סיימה במקום הרביעי בליגה השנייה היא קודמה לליגת העל הברזילאית.
לאחר מספר עונות היא ירדה בחזרה לליגה השנייה.
בעונת 2016 היא סיימה את ליגת המשנה במקום הראשון והעפילה לליגה הבכירה.
לזכותה 13 זכיות באליפות גויאס.
תחרויות האתלטיקה באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפארק הספורט של רוקה בין ה-11 ל-16 באוקטובר 2018. בענף השתתפו שלושה 18 ספורטאים ישראלים: ורוניקה צ'יינוב, אדיסו גואדה ועמל חסנוב.
כל הזמנים הם לפי הזמן המקומי (UTC-3)
תאריך יום שעת התחלה תחרות
אתלטיקו וילה (בספרדית: Atlético Huila) הוא מועדון כדורגל קולומביאני מהעיר נייבה, שבמחוז וילה.
המועדון נוסד ב-29 בנובמבר 1990, והוא אחד ממועדוני הכדורגל המקצועים הצעירים ביותר בקולומביה.
העונות הטובות ביותר של המועדון הגיעו בשנות האלפיים המאוחרות; הם סיימו כסגנית בשנת 2007 וב-2009. ב-סיום עונת 2019 המועדון נשר לליגה השנייה לאחר 21 שנים.
הם משחקים את משחקי הבית שלהם באצטדיון גיירמו פלסס אלסיד, שמכיל 27,000 מקומות.
המועדון נוסד בנובמבר 1990 במטרה שגם למחוז וילה תהיה קבוצת כדורגל מקצוענית.
הקבוצה החלה את דרכה בבליגה השנייה ב-1991 וסיימה במקום הרביעי.
בשנת 1992, תחת הדרכתו של המאמן אלברטו רוחאנה, הצליח להעפיל לראשונה לליגה הבכירה.
באותה העונה, הצטיין גיירמו בריו וכבש 18 שערים, הכי הרבה בליגה.
לאחר 4 שנים רעות בליגה הבכירה, שבה לא הצליחה הקבוצה להחלץ ממקומות התחתית בטבלה, ירדה וילה שוב לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בעונת 97–1996.
רפאל קוראלס הפך למאמן הקבוצה בעונת 98–1997 והוא הוביל אותם בחזרה לליגה הבכירה.
הפעם המועדון הצליח יותר מהקמפיין הקודם וכבר בעונת הבכורה בליגה סיימה וילה במקום ה-9, ארבע נקודות פחות מכניסה לפלייאוף.
בשנת 2001 סיימה וילה במקום הלפני אחרון, כאשר השוער הוותיק, הקטור בורגס והחלוץ ברנרדו רדין (שפרש בסיום העונה) לבשו את מדיה.
אף על פי שסכנת ירידה תמיד נראתה באופק, המועדון חמק מירידה בשנת 2002 עקב הפרש שערים של שער אחד בלבד מול ריאל קרטאחנה ובשנת 2006 הם היו צריכים לנצח משחק פלייאוף כדי להישאר בליגה.
ב-2005 מונה לנשיא הקבוצה ראש מחוז וילה בעבר, חיימה לוסאדה פרדומו והביא עימו את ברנרדו רדין שיאמן שוב את הקבוצה.
לראשונה בתולדותיה העפילה וילה לפלייאוף כשסיימה במקום השישי עם 26 נקודות, אבל לא הצליחה להעפיל לגמר מבית שכלל את אינדפנדיינטה סנטה פה, אנביגאדו ואונסה קלדס.
את טורניר הקלאוסורה סיימה וילה במקום ה-16 ונפרדה בסיום הסמסטר מהמאמן רדין.
ב-3 בדצמבר עברה הקבוצה טרגדיה כשהנשיא פרדומו נרצח על ידי לוחמי גרילה של ארגון ה־FARC.
בשנת 2006 וילה החתימה את המאמן המנוסה, נסטור אוטרו, אך טורניר אפרטורה רע במיוחד הותיר אותה במקום ה-15 ועם מחויבות לשפר את התוצאות בסמסטר השני על מנת להימנע מירידה לליגה השנייה.
שחקנים מנוסים כויקטור בונייה, לאונרדו רוחאנו ובלמר אגילאר הוחתמו והקבוצה השתפרה משמעותית כאשר סיימה במקום הרביעי עם 31 נקודות והעפילה לפלייאוף בפעם השנייה בתולדותיה.
למרות זאת, היא סיימה במקום ה-17 בטבלה השנתית המשוקללת ונאלצה לשחק במשחקי המבחן מול ויידופר מהליגה השנייה.
בסיכום המשחקים ניצחה וילה 0–3 ונותרה בליגה הבכירה.
אוטרו המשיך בקבוצה גם בשנה שאחרי ושוב הוביל את הקבוצה לשלב הפלייאוף.
הפעם הקבוצה הרשימה גם בשלב זה וניצחון 0–2 על מיונאריוס במחזור האחרון, בשילוב של תיקו בין קוקוטה דפורטיבו לאינדפנדיינטה מדיין, העלה את וילה לראשונה בתולדותיה למשחק הגמר מול אתלטיקו נסיונל.
אבל המטלה להתמודד מול קבוצה מנוסה כנסיונל בגמר היה קשה עבור ה'אופיטס', שהפסידו ב-13 ביוני בבית 0–1 משער של כרמלו ולנסיה וארבעה ימים מאוחר יותר, באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, הפסידו 1–2 כדי לסיים טורניר מצוין כסגנית האלופה.
את סמסטר האפרטורה לא סיימה וילה בצורה טובה ושוב הסתבכה בתחתית, כאשר גם בשנת 2008 סיימה הקבוצה בסופו של דבר במקום ה-17 והייתה צריכה שוב לשפר תוצאות ב-2009 כדי להימנע מירידה.
לאחר עזיבתו של המאמן אוטרו, הוחתם חבייר אלברס, אבל לא הצליח לשפר את התוצאות והקבוצה סיימה את טורניר האפרטורה במקום ה-13. לקראת טורניר הקלאוסורה הקריטי, הוחתם המאמן גיירמו בריו, שהיה המבקיע המצטיין בהיסטוריה של המועדון וקיבל לראשונה בקריירה את הצ'אנס לאמן.
הוא הצליח להוביל את הקבוצה אל הפלייאוף כשהיא מסיימת במקום השלישי ומעפילה לבית שכלל את אתלטיקו נסיונל, דפורטס טולימה ואינדפנדיינטה סנטה פה.
וילה הפתיעה את כולם והעפילה שוב לגמר הפלייאוף אחרי שהביסה את סנטה פה 1–4 במחזור האחרון והפעם היריבה בגמר הייתה אינדפנדיינטה מדיין.
במשחק הראשון באצטדיון גיירמו פלסס אלסיד הפסידה 0–1 ובגומלין במדיין המשחק הסתיים בתיקו 2-2, מה שגרם לוילה להפסיד הזדמנות שנייה בתוך שנתיים לזכות באליפות היסטורית.
למרות ההגעה לגמר, באותה עונה העיב על ההצלחה של הקבוצה מקרה טראגי כפול, כאשר כוכבה הצעיר של הקבוצה, החלוץ הרנן קורדובה בן ה-20, נהרג בתאונת דרכים בדרך חזרה של הקבוצה ממשחק ליגה.
יחד איתו נהרג גם חברו לקבוצה, הקשר מריו בלטרן.
קורדובה היה אחיו הצעיר של ג'יובני קורדובה, שהיה אף הוא כדורגלן מוכשר שמצא את מותו בגיל צעיר.
לאחר הטורניר המוצלח, העפילה הקבוצה לטורניר הקופה סודאמריקנה 2010. לצערה לא הגיעה רחוק כאשר גברה בסיבוב הראשון על טרוחייאנוס מוונצואלה 2-5 בסיכום המשחקים, אבל בסיבוב השני הובסה 1–5 בסיכום על ידי הקבוצה הבוליביאנית, קלוב סן חוסה.
ב-2012 הקבוצה פתחה טוב את טורניר האפרטורה וסיימה במקום הרביעי עם 29 נקודות, כאשר בשורותיה משחקים שחקנים כמו נלסון ברהונה, ג'ונתן אלברס, אדיסון פלומינו וארמנדו קאריו.
המאמן שוב היה נסטור אוטרו.
ב-22 במאי הגיעה לנייבה קבוצת הפאר הספרדית, אתלטיקו מדריד, למשחק ידידות ראשון של וילה מול קבוצה אירופאית במסגרת חגיגות 400 שנה לעיר נייבה.
אתלטיקו מדריד ניצחה 1–3. בפלייאוף המקומי וילה כשלה כישלון חרוץ וסיימה אחרונה עם נקודה אחת מתוך 18.
לטורניר הקלאוסורה וילה נאלצה לשחק עם סגל חלש משמעותי עקב קריסה כלכלית שפגעה קשה בקבוצה בעקבוצת עזיבת שחקנים רבים ובסופו של דבר וילה הצליחה לנצח רק פעמיים מתוך 18 המשחקים.
לאחר שני טורנירים לא טובים ב-2016 ו-2017, נותרה וילה במקום לא טוב בתחתית.
באפרטורה של 2018 היא עוד הצליחה להעפיל לפלייאוף לפני שהודחה בידי אתלטיקו נסיונל, אבל בטורניר הקלאוסורה שוב נותרה בתחתית וניצחה ברגע האחרון מירידה.
ב-2019 לא הצליחה הקבוצה להתרומם מהתחתית למרות מספר הזדמנויות שהיו לה, כולל במחזור האחרון, להתחמק מירידה ישירה לליגת המשנה, אבל בסופו של דבר לא צלחה את המשימה וירדה לליגה השנייה לראשונה מאז 1995/96.
הסמל של המועדון הוא בצבעי הדגל של מחוז וילה, צהוב, ירוק ולבן, עם ראשי התיבות A ו-H של שם הקבוצה.
אתלטיקו וילה משחקת באצטדיון גיירמו פלסס אלסיד הנמצא בעיר נייבה ויכול להכיל עד 22,000 צופים, אך רק 3,000 כיסאות.
כל שאר האצטדיון בנוי מיציעי בטון.
האצטדיון נפתח ב-1980 ושופץ פעמיים: פעם ב-1990 ואחר כך הורחב ב-2015. באצטדיון משחקות קבוצת הגברים וקבוצת הנשים של המועדון, שגם זכתה בקופה ליברטדורס לנשים ב-2018.
קלוב אתלטיקו בוקרמנגה () היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר בוקרמנגה.
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון אלפונסו לופס ותלבושת המועדון היא בצבעי צהוב-ירוק.
הישגה הטוב ביותר של הקבוצה היה בעונת 97–1996, אז הגיעה לגמר הליגה, אך הפסידה את התואר לאמריקה קאלי.
למרות זאת, הבטיחה לראשונה את מקומה בקופה ליברטדורס שנה מאוחר יותר.
מועדון אתלטיקו בוקרמנגה נוסד ב-11 במאי 1949 והתקבל על ידי הדימיור לליגה המקצוענית שהוקמה שנה קודם לכן.
את משחק הבכורה שלה שיחקה הקבוצה מול דפורטיבו קאלי אבל הפסידה 1–5, כאשר אלפונסו סלסדו כבש את השער הראשון בהיסטוריה של הקבוצה בליגה המקצוענית.
ב-19 ביוני באותה השנה, הגיע ניצחון הבכורה של בוקרמנגה וזה קרה באצטדיון אלפונסו לופס מול בוקה ג'וניורס קאלי בתוצאה 1–2.
עקב קשיים כלכליים קשים מאוד, ספגה הקבוצה מהלומה בשנת 1953, כאשר הפסידה את כל משחקיה, כבשה 11 שערים בלבד וספגה 45. בסך הכל לא ניצחה לאורך 27 מחזורים רצופים ונפרדה מהליגה הבכירה.
חלק מההפסדים היו על המגרש, 10 מהם היו הפסדים טכניים כאשר הקבוצה נטשה את המגרש כשהתוצאה לרעתה.
רק ב-1956 חזרה לליגה הראשונה וסיימה במקום העשירי.
ב-1958 שיחקה הקבוצה מול דפורטס קלדס במשחק שבו נודע השיא השלילי של הבלם אורלנדו "צ'וקלו" מרטינס.
בוקרמנגה הובילה 3–4 מול הקבוצה הביתית, רק שכל שלושת השערים של קלדס היו שערים עצמיים של מרטינס.
בדקה האחרונה, כאשר קלדס זכתה בכדור חופשי, שמעו השחקנים את המאמן של בוקרמנגה, מיגל סאסיני, צועק לשחקנים שלו לשמור על מרטינס.
בסופו של דבר ניצחה בוקרמנגה 3–4.
ב-1960 לבוקרמנגה הייתה את הקבוצה שנחשבה לטובה ביותר בתולדות המועדון וכללה שני שחקנים שהיו חלק חשוב בנבחרת ששיחקה שנתיים מאוחר יותר במונדיאל: מרקוס קול וחרמן אסרוס.
בוקרמנגה נהנתה מהישגים בעונה, בהם שני ניצחונות בקלאסיקו על קוקוטה דפורטיבו בתוצאות 1–5 ו-0–6. אבל דווקא כשנותרו שלושה מחזורים לסיום והקבוצה פיגרה רק בנקודה אחרי סנטה פה, במשחק החשוב מולה באצטדיון אל קמפין היא התפרקה והפסידה 1–5 למרות תמיכה מסיבית של אוהדים שנסעו 16 שעות באוטובוסים לבוגוטה.
בסופו של דבר בוקרמנגה סיימה את העונה במקום השלישי.
לאחר שירדה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, חזרה בוקרמנגה מהר מאוד, אחרי שנה אחת בלבד.
הקבוצה השיגה תוצאות מצוינות במהלך העונה והעפילה לפלייאוף יחד עם אליאנסה ייאנוס, לנסרוס בויאקה, אוניקוסטה, ריאל קרטחנה וקונדור.
בוקרמנגה ניצחה שמונה פעמים, סיימה פעם בתיקו והפסידה פעם אחת וגם זה מאחר ששיחקה עם ההרכב המשני לאחר שהבטיחה את אליפות הליגה השנייה.
העונה הטובה ביותר של בוקרמנגה שבה סיימה הקבוצה במקום השני.
הקבוצה העפילה לפלייאוף ושיחקה בצמד משחקים מכריעים מול דפורטס קינדיו על הזכות לשחק בגמר הליגה מול אמריקה קאלי.
לאחר ניצחון 1–2 באצטדיון אלפונסו לופס, קינדיו אירחה את בוקרמנגה ב-14 בדצמבר והוליכה 0–1 עד לשניות הסיום.
אז כבש אורלנדו בייסטרוס שער שוויון לזכות בוקרמנגה שהעפילה לגמר.
מול אמריקה זה כבר היה קשה יותר והאדומים ניצחון 0–1 בחוץ ו-0–2 בבית בשביל להשלים ניצחון כולל של 0–3 וזכייה באליפות על חשבון בוקרמנגה.
ב-1998 ערכה את הופעת הבכורה של בקופה ליברטדורס כששובצה לאותו הבית יחד עם אמריקה קאלי, ברצלונה ספורטינג קלוב ודפורטיבו קיטו האקוודוריאניות.
בוקרמנגה פתחה עם תיקו 2-2 מול אמריקה ובסך הכל רשמה הופעת בכורה טובה בטורניר הבכיר של דרום אמריקה.
היא השיגה 7 נקודות שהספיקו לה להעפיל לשמינית הגמר, שם פגשה את בוליבר, אבל הודחה לאחר הפסד 1–3 בסיכום שני המשחקים.
לאחר שהקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים, היא נאלצה גם להפרד מהליגה הראשונה.
זה קרה בשנת 2008 כאשר המאמן ויקטור לונה העדיף להפטר כמעט מכל השחקנים המבוגרים והמנוסים ולהישאר בעיקר עם הצעירים, שלא הצליחו להוביל את הקבוצה להישארות ובסופו של דבר סיימה במקום ה-15 בטבלת השיקלול ובמקום האחרון בטבלת הממוצעים.
במחזור האחרון היא התמודדת בחוץ מול דפורטיבו פריירה במשחק שבו המפסידה יורדת ישירות לליגת המשנה ובוקרמנגה הפסידה 0–3.
לאחר 8 שנים בליגה השנייה, הצליחה הקבוצה לחזור ולהעפיל לליגה הבכירה.
זה קרה תודות לעונה מצוינת שרשמה וסיימה במקום הראשון את שלב הליגה הסדירה עם 21 ניצחונות, שמונה תוצאות תיקו ושלושה הפסדים ובמקום הראשון.
היא שובצה בבית חצי הגמר יחד עם אמריקה קאלי, ריאל קרטחנה ואוניברסיטריו פופיין.
בוקרמנגה המשיכה את היכולת המצוינת מהעונה הסדירה והבטיחה את עלייתה מחזור אחד לפני הסיום, כאשר היא מנצחת ארבעה משחקים ומסיימת אחד בתיקו.
במחזור האחרון הפסידה לקרטחנה 0–3 במשחק שלא קבע דבר וחזרה לליגה העל.
היריבות הגדולה של אתלטיקו בוקרמנגה היא עם קוקוטה דפורטיבו במה שנקרא El Clasico del Oriente Colombiano (הקלאסיקו של מזרח קולומביה) או El Clasico del Gran Santander (הקלאסיקו של מחוז סנטנדר).
שוחק לראשונה באצטדיון אלפונסו לופס ב-2 באפריל 1950 וקוקוטה ניצחה 0–1 משער של לואיס אלברטו מילוץ'.
מאז שוחקו עוד 201 משחקים עם יתרון לקוקוטה בניצחונות.
הקלאסיקו החשוב ביותר שוחק ב-20 בדצמבר 2001 באצטדיון פדרו דה הרדיה בקרטחנה, כששתי הקבוצות נלחמו על הזכות לשרוד בליגה הבכירה.
במקרה זה הצליחה בוקרמנגה לנצח ואחרי 0-0 ב-90 דקות, גברה 3–5 בבעיטות הכרעה ונשארה בליגה על חשבונה של קוקוטה.
זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה ששתי יריבות מאותו אזור מתמודדות באופן ישיר על ההישרדות בליגה הבכירה.
ב-2015 הצליחה קוקוטה לנקום בבוקרמנגה על מה שקרה ב-2001, כאשר ניצחה אותה בטורניר הפלייאוף של הליגה השנייה ב-2015 ובעקבות כך איבדה בוקרמנגה את האפשרות להעפיל לליגה הראשונה.
את ניצחונה הגבוה ביותר בקלאסיקו רשמה בוקרמנגה ב-24 ביולי 1960 באצטדיון אלפונסו לופס כשניצחה את קוקוטה 0–6 ואת ניצחונה הגבוה ביותר של קוקוטה רשמה באצטדיון חנרל סנטנדר ב-17 ביוני 1973 בניצחון 1–8.
האצטדיון נחנך ב-12 בדצמבר 1941 ושימש עבור המשחקים הלאומיים ב-1949. מאז משמש גם כאצטדיונה הביתי של קבוצת אתלטיקו בוקרמנגה.
מכיל 26,000 מקומות ולפרקים הדשא הטבעי בו הוחלף לדשא סינתטי והיה מהמגרשים הבודדים בקולומביה ששוחקו בו משחקים על דשא מלאכותי.
אולימפיאדת אתונה (1896) היא האולימפיאדה הראשונה בעת החדשה, והיא נערכה באתונה, יוון.
תחרויות האתלטיקה נערכו מ-6 באפריל 1896 ועד 10 באפריל 1896. 12 תחרויות באתלטיקה נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 64 משתתפים מ-10 מדינות.
מקצועות האתלטיקה נערכו באצטדיון פאנאתינאיקו, למעט ריצת המרתון שרק הסתיימה באצטדיון זה.
נוסף לכך, הקשת במסלול הריצה הייתה צרה מדי, דבר שהקשה על השגת תוצאות מהירות.
האלוף האולימפי הראשון באתלטיקה היה ג'יימס קונולי מארצות הברית, שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת.
ספירידון לואיס ניצח בריצת מרתון, והפך לאלוף היווני היחיד בתחרויות האתלטיקה במשחקים אלה ולגיבור לאומי.
באולימפיאדה חולקו 12 מדליות כסף למנצחים ו-13 מדליות ארד לסגנים.
לספורטאים שדורגו במקום שלישי לא ניתנו מדליות.
לאחר מכן, נשלחו לספורטאים מדליות מודרניות, 12 מדליות זהב למנצחים, 13 מדליות כסף לסגנים ו-12 מדליות ארד עבוד המקום השלישי.
מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס ומדליות כסף בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה.
טום ברק () זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 400 מטר.
אדווין פלאק () זכה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
אלרי קלארק () זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה.
ג'יימס קונולי () זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
התחרות ריצת 100 מטר טום ברק 12.0 שניות פריץ הופמן גרמניה 12.2 שניות פרנסיס ליין
התחרות קפיצה לרוחק אלרי קלארק 6.35 מטר רוברט גארט 6.00 מטר ג'יימס קונולי 5.84 מטר קפיצה משולשת ג'יימס קונולי 13.71 מטר אלכסנדר טופרי 12.70 מטר יואניס פרסקיס יוון 12.52 מטר קפיצה לגובה אלרי קלארק 1.81 מטר רוברט גארט
ג'יימס קונולי 1.65 מטר לא חולק קפיצה במוט ויליאם הויט 3.30 מטר אלברט טיילר 3.20 מטר אווגלוס דמסקוס יוון
יואניס תאודורופולוס יוון 2.60 מטר הדיפת כדור ברזל רוברט גארט 11.22 מטר מילטיאדיס גוסקוס יוון 11.03 מטר גראורגיוס פאפאסידריס יוון 10.36 מטר זריקת דיסקוס רוברט גארט 29.15 מטר פאנאגיוטיס פאראסקבופולוס יוון 28.95 מטר סוטיריוס ורסיס יוון 27.78 מטר
תחרויות האתלטיקה באולימפיאדת טוקיו (2020) נערכו בעשרת הימים האחרונים של אולימפיאדת טוקיו.
התחרויות חולקו לשלוש קטגוריות מרכזיות: תחרויות שדה ומסלול, ריצות כביש והליכה תחרותית.
בסך הכל התקיימו 48 תחרויות, תחרות אחת יותר מהאולימפיאדה הקודמת, בשל הוספת מקצה ריצת שליחים 4X400 מטר משולבת.
במהלך התחרויות נקבעו שלושה שיאי עולם ו-12 שיאים אולימפיים חדשים.
לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבינלאומי לדחות את מועד המשחקים מקיץ 2020 לקיץ 2021.
שיטת הדירוג לקראת אולימפיאדת טוקיו השתנתה בצורה מהותית בהשוואה לאירועים קודמים.
שיטת המיון החדשה משלבת בין שני קריטריונים: 50% מהמשתתפים יקבעו בהתאם לעמידה בקריטריונים שנקבעו מראש.
50% נוספים יקבעו בהתאם למיקום בדירוג העולמי במקצוע הספציפי.
בנוסף, נקבע מספר משתתפים מקסימלי בכל אחד מהענפים.
אליין תומפסון-הרה (), זכתה ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
סידני מק'לוכלין (), זכתה ב-2 מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות ובריצת שליחות 4x400 מטר.
אתינג מו (), זכתה ב-2 מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר.
מרסל ג'ייקובס () זכה ב-2 מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
יולימאר רוחאס (), קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 15.67 מטר, שיפור של 17 ס"מ לשיא העולם בן 26 השנים של אינסה קראבץ.
סידני מק'לוכלין (), קבעה בריצת 400 מטר משוכות שיא עולם חדש של 51.46 שניות, שיפור של 44 מאיות השנייה לשיא העולם הקודם שבו החזיקה בעצמה.
קרסטן ורהולם (), קבע בריצת 400 מטר משוכות שיא עולם חדש של 45.94 שניות, שיפור של 76 מאיות השנייה לשיא העולם הקודם שבו החזיק בעצמו.
צ'יג'ינדו אוג'ה () נמצא חיובי ל-S-23 ולאנובוסרם .
מדליית הכסף שבה זכו הבריטים בריצת השליחים 4x100 מטר, נלקחה מהם וניתנה לקנדה ומדליית הארד ניתנה לרביעייה מסין.
(*) אתלטיות אשר רצו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הן במדליות
התחרות קפיצה לרוחק מילטיאדיס טנטוגלו 8.41 מטר חואן מיגל אצ'באריה 8.41 מטר מייקל מאסו 8.21 מטר קפיצה משולשתפדרו פאבלו פיצ'רדו 17.98 מטר ג'ו יאמינג סין 17.57 מטר הוגו פבריס זנגו 17.47 מטר קפיצה לגובה ג'יאנמרקו טאמברי
התחרותריצת שליחים 4x400 מטר קאיטן דושינסקי נטליה קצ'מרק יוסטינה שווינטה-ארסטיק קרול זלבסקי 3:09.87 דקות לידיו אנדריוס פליז מריליידי פאולינו אנאבל מדינה אלכסנדר אוגנדו 3:10.21 דקות קנדל אליס ורנון נורווד טרבור סטיוארט קיילין ויטני 3:10.22 דקות
אתלטיקו אוטווה הוא מועדון כדורגל מקצועני קנדי, שבסיסו באוטווה, אונטריו.
המועדון מתמודד בליגת העל הקנדית ומארח את משחקי הבית באצטדיון TD פלייס.
בשנים 2014–2019 התמודד מועדון אוטווה פוירי בליגות הכדורגל האמריקאיות.
המועדון פורק לאחר עונת 2019 בגלל עונשים הקשורים בהתמודדות בתחרויות בארצות הברית עם הופעתה של ליגת העל המקומית הקנדית.
זה הותיר את אוטווה ללא קבוצת כדורגל מקצוענית עד לעונת 2020.
ב-29 בינואר 2020 הוכרז כי אוטווה תיוצג בליגת העל הקנדית על ידי מועדון בבעלות המועדון הספרדי אתלטיקו מדריד עם איש העסקים מאוטווה ג'ף האנט כשותף אסטרטגי.
המועדון מתמודד בליגת העל הקנדית החל משנת 2020 בשם אתלטיקו אוטווה.
זהותו של המועדון, כולל שם, סמל וצבעי המדים, נחשפו ב-11 בפברואר 2020. היום הוכרז כ"יום אתלטיקו אוטווה" על ידי ראש העיר, ג'ים ווטסון.
המועדון באצטדיון TD פלייס בפארק לאנסדון בשכונת גלבה באוטווה.
האצטדיון משותף לקבוצת הכדורגל אוטווה רדבלאקס ואירח בעבר את משחקי הבית של אוטווה פיורי.
האצטדיון אירח תשעה משחקים מגביע העולם בכדורגל נשים 2015.
איגוד האתלטיקה בישראל אחראי על תחרויות האתלטיקה בישראל.
אחת לשנה מתקיימת אליפות ישראל באתלטיקה באצטדיון הדר יוסף.
תחרויות אתלטיקה סדירות ראשונות בארץ, החלו בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 במשחקי כינוס הפועל והמכביה.
בשנת 1935 נערכה לראשונה אליפות ארץ ישראל באתלטיקה.
ההישג הישראלי הטוב ביותר באתלטיקה ב שייך לשני אתלטים שסיימו במקום חמישי, קונסטנטין מטוסביץ' (סידני 2000) בקפיצה לגובה וחנה קנייזבה-מיננקו (ריו דה ז'ניירו 2016) בקפיצה משולשת.
אתלטים נוספים שהגיעו לשלב הגמר במשחקים האולימפיים הם: אסתר רוט-שחמורוב (מונטריאול 1976) סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות ובכך הייתה לישראלית הראשונה שהגיעה לשלב הגמר, חנה קנייזבה-מיננקו (טוקיו 2020) סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת ובמקום שמיני סיימו שני אתלטים דני קרסנוב (ברצלונה 1992) ואלכס אברבוך (אתונה 2004) בקפיצה במוט.
במסגרת אליפויות העולם באתלטיקה זכו אתלטי ישראל ב-5 מדליות, 3 כסף ו-2 ארד.
במדליות כסף זכו אלכס אברבוך (אדמונטון 2001) בקפיצה במוט, חנה קנייזבה-מיננקו (בייג'ינג 2015) בקפיצה משולשת ומארו טפרי (בודפשט 2023) בריצת מרתון.
במדליות ארד זכו אלכס אברבוך (סביליה 1999) ולונה צ'מטאי-סלפטר (יוג'ין 2022) בריצת מרתון.
במסגרת אליפויות אירופה באתלטיקה זכו אתלטי ישראל ב-10 מדליות, 4 זהב, 2 כסף ו-4 ארד.
במדליות זהב זכו אלכס אברבוך (מינכן 2002 וגטבורג 2006) בקפיצה במוט, לונה צ'מטאי-סלפטר (ברלין 2018) בריצת 10000 מטר ונבחרת רצי המרתון של ישראל: מארו טפרי, גשאו איילה, ימר גטהון, גירמה אמרה ועומר רמון (מינכן 2022).
במדליות כסף זכו חנה קנייזבה-מיננקו (אמסטרדם 2016) בקפיצה משולשת ומארו טפרי (מינכן 2022) בריצת מרתון.
במדליות ארד זכו דונלד סנפורד (ציריך 2014) בריצת 400 מטר, גשאו איילה (מינכן 2022) בריצת מרתון, לונה צ'מטאי-סלפטר (מינכן 2022) בריצת 10000 מטר וחנה קנייזבה-מיננקו (מינכן 2022) בקפיצה משולשת.
תחרויות אתלטיקה המאורגנות הראשונות בתולדות הישוב הישן התקיימו ברחובות בין השנים 1908 ל-1914, כאשר האירוע הראשון נערך בפסח 1908 תוך תיאום מוקדם עם "ראשון לציון" יפו, ונמשך יום אחד.
צבי נשרי, מאגודת "ראשון לציון" יפו, ניצח בתחרות הריצה.
שאר המשתתפים שלא הגיעו מאגודה זו היו עצמאיים ולא יצגו אגודות מסודרות.
ולטר פרנקל עלה מאוסטריה לארץ ישראל, הוא למד בכדורי והתמחה בגידולי צמחים וכוורנות.
שימש כמורה לספורט וחקלאות ב"גימנסיה רחביה" בירושלים.
הוא ייסד את קייטנת הדסים בה בילו בעיקר "ילדי השמנת" במחזורים בני שלושה שבועות.
אליאס כץ האלוף האולימפי מפינלנד עלה לארץ-ישראל.
פרידה ליכטבלאו מפולין, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה בזריקת דיסקוס, עלתה לארץ ישראל באותה שנה.
ריצת מרתון ראשונה נערכה בישראל ב-31 בינואר מתל אביב לנס ציונה וחזרה.
המנצח היה ולטר פרנקל בתוצאה של 3:15 שעות, לפני יצחק גלסברג מבית"ר (3:23 שעות) וכהן.
השתתפו בריצה שבעה אתלטים וסיימו אותה שלושה.
באוגוסט מתחרות 11 אתלטיות מארץ ישראל ב שנערכו בלונדון.
המשלחת לא זכתה באף נקודה.
משלחת ארצישראלית השתתפה במשחקי הודו המערבית שהתקיימו בניו דלהי.
ראש המשלחת היה דוד אלמגור.
האתלטים שהשתתפו היו ולטר פרנקל, דב רבינוביץ' ושלמה מרנץ.
בסוף נובמבר נערכה אליפות ארץ ישראל הראשונה באתלטיקה לגברים באצטדיון ימק"א בירושלים.
ליאון פסי ממכבי תל אביב היה האתלט המצטיין באליפות לאחר שזכה ב-3 מדליות זהב אישיות.
חודש לאחר מכן, נערכה בתל אביב אליפות ארץ ישראל הראשונה באתלטיקה לנשים.
רחל סלונימסקי ממכבי עתיד תל אביב וויקטוריה לרנר ממכבי תל אביב היו האתלטיות המצטיינות באליפות לאחר שזכו כל אחת ב-3 מדליות זהב אישיות.
ב"אולימפיאדת המזרח הקרוב" בהשתתפות, טורקיה, יוון, מצרים, נבחרת הצבא הבריטי במצרים וארץ ישראל שנערכה בקהיר, במאי זכה זאב שטיל במדליית כסף בזריקת דיסקוס ואברהם גרין זכה במדליית ארד בהטלת כידון
פרידה ליכטבלאו ורעיה ברונשטיין נבחרו לייצג את ישראל באולימפיאדת לונדון (1948), אך הוועד האולימפי הבין-לאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלשתינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים.
ההזמנה למשחקים האולימפיים הייתה מופנית לוועד האולימפי של פלשתינה, ועד שלאחר הכרזת מדינת ישראל הכריז על עצמו כוועד האולימפי של מדינת ישראל.
בעקבות לחץ מדינות ערב, שאיימו בהחרמת המשחקים האולימפיים, ביטלו הבריטים את ההזמנה למשחקים והקונסול הבריטי בחיפה סירב לתת ויזות לחברי המשלחת.
לראשונה משתתפים אתלטים מישראל ב.
7 אתלטים, 3 אתלטיות ו-4 אתלטים, השתתפו באולימפיאדת הלסינקי.
אוריון גלין גלר בזריקת דיסקוס, אריה גליק בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר, לאה זמרי בריצת 80 מטר משוכות, אולגה וינטרברג בזריקת דיסקוס, דוד טבק בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, תמר מיטל-שומכר בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק ואריה קלינשטוב-נוה בקפיצה לגובה.
במשחקי אסיה שנערכו במנילה, הפיליפינים, זכתה אהובה קריביצקי במדליית זהב בקפיצה לגובה.
דוד קושניר משתתף יחיד בענף האתלטיקה באולימפיאדת מלבורן בקפיצה לרוחק.
במשחקי אסיה שנערכו בטוקיו, יפן, זכה אורי זוהר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל וברוך פיינברג במדליית ארד בהטלת כידון
שמונה אתלטים, 3 אתלטיות ו-5 אתלטים, השתתפו באולימפיאדת רומא.
אילנה אדיר בריצת 100 מטר, גדעון אריאל בהדיפת כדור ברזל, עמוס גרודז'ינובסקי בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר, אילה חצרוני בהדיפת כדור ברזל, ברוך פיינברג בהטלת כידוו, יאיר פנטילט בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר, דוד קושניר בקפיצה לרוחק ואילנה קרשיק בקפיצה לרוחק ובריצת 200 מטר.
חמישה אתלטים, 2 אתלטיות ו-3 אתלטים, השתתפו באולימפיאדת טוקיו.
גדעון אריאל בזריקת דיסקוס, עמוס גלעד בריצת 800 מטר, מיכל למדני בקפיצה לגובה, מרים סידרנסקי בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ולוי פסבקין בריצת 100 מטר.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד, זכתה דבורה מרכוס בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת 200 מטר ומדליית ארד בריצת 100 מטר וחנה שזיפי זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר
שני אתלטים, השתתפו באולימפיאדת מקסיקו סיטי, שאול לדני בהליכה 50 ק"מ וחנה שזיפי בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק זכתה אסתר רוט-שחמורוב ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב בריצת 100 מטר משוכות ובקרב חמש ומדליית כסף בקפיצה לרוחק.
חנה שזיפי זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר (הגנה על תוארה) ובריצת 1500 מטר.
אביבה בלס זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר.
שני אתלטים השתתפו באולימפיאדת מינכן.
אסתר רוט-שחמורוב בריצת 100 מטר, הגיעה לשלב חצי הגמר ובריצת 100 מטר משוכות, הגיעה לשלב חצי גמר ופרשה בעקבות טבח הספורטאים ושאול לדני בהליכה 50 ק"מ.
במשחקי אסיה שנערכו בטהרן, איראן, זכתה אסתר רוט-שחמורוב ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובריצת 100 מטר משוכות, אורית אברמוביץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה, חנה שזיפי במדליית ארד בריצת 1500 מטר ויובל וישניצר זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר.
אסתר רוט-שחמורוב הייתה האתלטית היחידה שייצגה את ישראל באולימפיאדת מונטריאול.
היא הייתה הספורטאית הישראלית הראשונה שהשתתפה בגמר אולימפי בענף האתלטיקה, כאשר סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות.
ישראל הצטרפה לחרם על אולימפיאדת מוסקבה שהובילה ארצות הברית במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן.
לחרם הצטרפו עשרות מדינות נוספות מבנות בריתה.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, השתתפו 3 אתלטים.
זהבה שמואלי בריצת מרתון, מרק הדלסמן בריצת 800 מטר ויאיר קרני בריצת מרתון.
שישה אתלטים, 2 נשים ו-4 גברים השתתפו באולימפיאדת לוס אנג'לס.
מאיה בן-צור בריצת 100 מטר ובקפיצה לרוחק, אריה גמליאל בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר גברים, מארק הנדלסמן בריצת 400 מטר, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר, שם טוב סבג בריצת מרתון, יהודה צדוק בריצת 3000 מטר מכשולים וזהבה שמואלי בריצת מרתון.
באליפות העולם שנערכה ברומא, השתתפו שני אתלטים.
סיגל גונן בקפיצה לרוחק ואילן גולדווסר בריצת 400 מטר משוכות.
לראשונה לישראל אין נציג/ה באתלטיקה במשחקים האולימפיים (אולימפיאדת סיאול).
החל משנת 1990, ספורטאים ישראלים מתחרים באליפויות אירופה.
עם עליית ספורטאים רוסים כחלק מהעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, חלה התפתחות בענף.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו השתתפו 5 אתלטים, אתלטית אחת ו-4 אתלטים.
ואדים בביקין סיים במקום עשירי בגמר בהטלת כידון ואורית קולודני סיימה במקום 16 בריצת 200 מטר לאחר שהגיעה לשלב חצי הגמר ובריצת 400 מטר.
יתר המשתתפים: ולדימיר אוסטרובסקי בהליכה ל-20 ק"מ, רוגל נחום בקפיצה משולשת ואיגור אברונין בזריקת דיסקוס.
ארבעה אתלטים השתתפו באולימפיאדת ברצלונה.
דני קרסנוב סיים במקום שמיני בקפיצה במוט.
יתר המשתתפים: ואדים בביקין בהטלת כידון, אלכסיי בזרוב בריצת 400 מטר משוכות ורוגל נחום בקפיצה משולשת.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט השתתפו 7 אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת.
אלכסיי בזרוב בריצת 400 מטר משוכות, ולדימיר אוסטרובסקי בהליכה ל-20 ק"מ, רוגל נחום בקפיצה משולשת, איתי מרגלית בקפיצה לגובה, דני קרסנוב בקפיצה במוט, סרגיי לוקשוק בזריקת דיסקוס וואדים בביקין בהטלת כידון.
באליפות העולם שנערכה בגאבורג השתתפו 8 אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת.
רוגל נחום מסיים במקום 11 בגמר קפיצה משולשת, כפיר גולן בריצת 100 מטר, אסף בימרו בריצת מרתון, ולדימיר אוסטרובסקי בהליכה ל-20 ק"מ, קונסטנטין מטוסביץ' בקפיצה לגובה, קונסטנטין סמיונוב בקפיצה במוט, סרגיי לוקשוק בזריקת דיסקוס ואלכסנדר פינגרט בהטלת כידון.
ארבעה אתלטים השתתפו באולימפיאדת אטלנטה.
דני קרסנוב מסיים במקום 11 בגמר בקפיצה במוט, קונסטנטין סמיונוב בקפיצה במוט, קונסטנטין מטוסביץ' בקפיצה לגובה ורוגל נחום בקפיצה משולשת.
באליפות עולם באולם שנערכה בפריז במרץ, סיים רוגל נחום במקום שישי בקפיצה משולשת.
באליפות העולם שנערכה באתונה השתתפו 5 אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת.
קונסטנטין מטוסביץ' סיים במקום שביעי בקפיצה לגובה ודני קרסנוב סיים במקום תשיעי בקפיצה במוט.
טומי כפרי בריצת 100 מטר, אסף בימרו בריצת מרתון ואבי טיירי בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה באולם שנערכה בוולנסיה במרץ סיים רוגל נחום במקום רביעי בקפיצה משולשת
באליפות העולם שנערכה בסביליה השתתפו 11 אתלטים, 2 נשים ו-9 גברים.
אלכס אברבוך זכה במדליית ארד קפיצה במוט ודני קרסנוב סיים במקום תשיעי בקפיצה במוט.
הייתה זו המדליה הראשונה של ישראל באליפות העולם.
רביעיית השליחים 4x100 מטר, רפי יער, גדעון יבלונקה, טומי כפרי ואלכסנדר פורחומובסקי קבעה שיא ישראלי וסיימה במקום תשיעי, מקום אחד מעלייה לריצת הגמר.
תשעה אתלטים השתתפו באולימפיאדת סידני.
קונסטנטין מטוסביץ' סיים במקום חמישי בקפיצה לגובה, הישג השיא של אתלט ישראלי במשחקים האולימפיים.
אלכסנדר אברבוך סיים במקום עשירי בקפיצה במוט.
יתר המשתתפים: גדעון יבלונקה בריצת 200 מטר, רוגל נחום בקפיצה משולשת, טומי כפרי בריצת 100 מטר, דני קרסנוב בקפיצה במוט ורביעיית השליחים 4x100 מטר, כפיר גולן, גדעון יבלונקה, טומי כפרי, אלכסנדר פורחומובסקי ומיקי בר יהושע (מחליף לשליחים – לא השתתף).
עשרה אתלטים, 2 שנים ו-8 גברים השתתפו באליפות העולם שנערכה באדמונטון.
אלכס אברבוך זכה במדליית כסף בקפיצה במוט.
סבטלנה גנדזילוב ואירנה לנסקי בריצת 100 מטר משוכות, אלכסנדר פורחומובסקי בריצת 100 מטר, אסף בימרו בריצת מרתון, אבי טיירי בקפיצה משולשת, ואדים בביקין בהטלת כידון ורביעיית שליחים 4x100 מטר גדעון יבלונקה, אלכסנדר פורחומובסקי, טומי כפרי וכפיר גולן עלתה לשלב חצי הגמר וסיימה במקום 14.
באליפות אירופה שנערכה במינכן זכה אלכס אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט, הראשונה של ישראל באליפות אירופה.
שמונה אתלטים, 4 נשים ו-4 גברים השתתפו באליפות העולם שנערכה בפריז.
אירנה לנסקי סיימה במקום 11 בריצת 100 מטר משוכות, הדירוג הגבוה ביותר מבין האתלטים הישראלים.
יתר המשתתפים: אנה טקאץ' בריצת 400 מטר, סבטלנה גנזדילוב בקרב שבע, רביעיית שליחות 4x400 מטר אירנה לנסקי, סבטלנה גנזדילוב, ענת מורד ואנה טקאץ'.
אסף בימרו והיילה סטאין בריצת מרתון, אלכס אברבוך בקפיצה במוט וואדים בביקין בהטלת כידון.
חמישה אתלטים, 2 נשים ו-3 גברים השתתפו באולימפיאדת אתונה.
אלכסנדר אברבוך סיים במקום שמיני בקפיצה במוט, נילי אברמסקי בריצת מרתון, אסף בימרו בריצת מרתון, אירנה לנסקי בריצת 100 מטר משוכות והיילה סטאין בריצת מרתון.
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג זכה אלכס אברבוך במדליית זהב בקפיצה במוט ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בבייג'ינג זכה ניקי פאלי במדליית כסף בקפיצה לגובה.
הייתה זו המדליה הראשונה לישראל במפעל זה.
ארבעה אתלטים השתתפו באולימפיאדת בייג'ינג.
אלכס אברבוך בקפיצה במוט, איתי מגידי בריצת 3000 מטר מכשולים, היילה סטאין בריצת מרתון וניקי פאלי בקפיצה לגובה.
באליפות העולם באתלטיקה לקאדטים (עד גיל 18) שנערכה בברסנונה שבאיטליה, זכה דמיטרי קרויטר במדליית הזהב בקפיצה לגובה ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שזוכה בתואר אלוף העולם במפעל זה.
שלושה אתלטים, 1 אתלטית ו-2 גברים השתתפו באולימפיאדת לונדון.
ג'יליאן שוורץ בקפיצה במוט, זוהר זימרו בריצת מרתון ודונלד סנפורד בריצת 400 מטר.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה השתתפו שלושה אתלטים ישראלים שתי אתלטיות ואתלט אחד.
אנה קנייזבה-מיננקו בקפיצה משולשת סיימה במקום שישי, מעיין שחף בקפיצה לגובה (מקום 16) וזוהר זמירו בריצת מרתון (מקום 40).
באליפות אירופה זכה דונלד סנפורד במדליית ארד בריצת 400 מטר, המדליה הראשונה של ישראל במקצועות המסלול באליפות אירופה.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג השתתפו 5 אתלטים, 3 נשים ו-2 גברים.
חנה קנייזבה-מיננקו זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת.
באליפות השתתפו: אולגה לנסקי בריצת 200 מטר (מקום 46), מרגריטה דורוז'ון בהטלת כידון (מקום 16) ודמיטרי קרויטר בקפיצה לגובה (מקום 33).
דונלד סנפורד פרש מריצת 400 מטר בשל פציעה.
באליפות אירופה זכתה חנה קנייזבה-מיננקו במדליית כסף בקפיצה משולשת.
שמונה אתלטים, 3 נשים ו-5 גברים השתתפו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
חנה קנייזבה-מיננקו סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת הישג השיא של ישראל.
דונלד סנפורד בריצת 400 מטר ודמיטרי קרויטר בקפיצה לגובה.
חמישה אתלטים השתתפו בריצת מרתון: מאור טיורי, לונה צ'מטאי, דניאל גואדי, מארו טפרי וטסמה מוגס
באליפות העולם שנערכה בלונדון סיימה חנה קנייזבה-מיננקו במקום רביעי בקפיצה משולשת, מרגריטה דורוז'ון בהטלת כידון (מקום 14).
בריצת מרתון לונה צ'מטאי (מקום 41), מאור טיורי (מקום 63), גירמה אמרה (מקום 62) ומארו טפרי (לא סיים).
באליפות אירופה שנערכה בברלין זכתה לונה צ'מטאי-סלפטר במדליית הזהב בריצת 10,000 מטר.
אדווה כהן סיימה במקום חמישי בריצת 3000 מטר מכשולים, חנה קנייזבה-מיננקו סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת ומארו טפרי סיים במקום שביעי בריצת מרתון בשיא ישראלי חדש.
באליפות העולם שנערכה בדוחה היו אמורים להשתתף 7 אתלטים, 4 נשים ו-3 גברים.
בסופו של דבר רק 3 אתלטיות השתתפו: אדוה כהן בריצת 3000 מטר מכשולים (מקום 24), דיאנה ויסמן בריצת 100 מטר (מקום 30) ולונה צ'מטאי בריצת מרתון (לא סיימה).
בשל פציעה או מחלה לא השתתפו חנה קנייזבה מיננקו בקפיצה משולשת וגירמה אמרה, מארו טפרי ואיימרו עלמיה בריצת מרתון.
תשעה אתלטים, 6 נשים ו-3 גברים השתתפו באולימפיאדת טוקיו.
חנה קנייזבה-מיננקו סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת, סלאמוויט באיולין-טפרי סיימה במקום עשירי בריצת 5000 מטר ובריצת ריצת 10,000 מטר ומארו טפרי סיים במקום 13 בריצת מרתון.
יתר המשתתפים: דיאנה ויסמן בריצת 100 מטר, אדוה כהן בריצת 3000 מטר מכשולים, לונה צ'מטאי-סלפטר, מאור טיורי, גירמה אמרה ואיימרו עלמיה בריצת מרתון.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בניירובי, קניה, זכה יונתן קפיטולניק במדליית זהב בקפיצה לגובה.
הייתה זו מדליית הזהב הראשונה לישראל במפעל זה והשנייה בכלל.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון שבארצות הברית, השתתפו 10 אתלטים, 6 נשים ו-4 גברים.
לונה צ'מטאי-סלפטר זכתה במדליית ארד בריצת מרתון, המדליה הרביעית של ישראל באליפויות העולם והמדליה הראשונה של ישראל במקצועות המסלול.
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה, באוגוסט, המשלחת הישראלית זכתה ב-5 מדליות, 1 זהב, 1 כסף, ו-3 ארד.
במדליית זהב זכו בתחרות הקבוצתית רצי המרתון: מארו טפרי, גשאו איילה, ימר גטהון, גירמה אמרה ועומר רמון.
במדליית כסף זכה מארו טפרי בריצת מרתון.
במדליות ארד זכו גשאו איילה, לונה צ'מטאי-סלפטר בריצת מרתון וחנה קנייזבה מיננקו בקפיצה משולשת.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה, זכה בלסינג אפריפה במדליית זהב בריצת 200 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה, השתתפו 4 אתלטים, 1 נשים ו-3 גברים.
מארו טפרי זכה במדליית כסף בריצת מרתון, לונה צ'מטאי-סלפטר סיימה רביעית בריצת מרתון.
משתתפים נוספים: איימרו עלמיה (מקום 20) בריצת מרתון ובלסינג אפריפה (מקום 33) בריצת 200 מטר.
תחרויות האתלטיקה באולימפיאדת פריז (2024) נערכו ב-11 הימים האחרונים של אולימפיאדת פריז.
בסך הכל התקיימו 48 תחרויות.
לראשונה, נערכה תחרות הליכה תחרותית למרחק של מרתון, משולבת אתלטית ואתלט (אתלט 11.45 ק"מ, אתלטית 10 ק"מ, אתלט 10 ק"מ, אתלטית 10.745 ק"מ).
התחרות תחליף את התחרות הליכה תחרותית למרחק 50 ק"מ לגברים.
במהלך המשחקים נקבעו 3 שיאי עולם חדשים ו-9 שיאים אולימפיים.
ביאטריס צ'בט () זכתה בשתי מדליות זהב אישיות, בריצת 5000 מטר ובריצת 10,000 מטר
גבריאל תומאס () זכתה ב-3 מדליות זהב, מהן אחת אישית בריצת 200 מטר
סידני מק'לוכלין-לברון () זכתה ב-2 מדליות זהב, מהן אחת אישית בריצת 400 מטר משוכות
ראיי בנג'מין () זכה ב-2 מדליות זהב, מהן אחת אישית בריצת 400 מטר משוכות
סידני מק'לוכלין-לברון () קבעה שיא עולם בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.37 שניות
ארמנד דופלנטיס () קבע שיא עולם בקפיצה במוט בתוצאה של 6.25 מטר.
הרביעייה האמריקאית: ורנון נורווד, שמיר ליטל, ברייס דדמון קיילין בראון () קבעה בשלב המוקדמות בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר שיא עולם חדש של 3:07.41 דקות.
התחרות קפיצה לרוחק טארה דייוויס-וודהול 7.10 מטר מלאיקה מיהמבו 6.98 מטר ג'סמין מור 6.96 מטר קפיצה משולשת תיאה לפונד 15.02 מטר שניקה ריקטס 14.87 מטר ג'סמין מור 14.67 מטר קפיצה לגובה ירוסלבה מהוצ'יך 2.00 מטר ניקולה אוליסלאגרס 2.00 מטר אירינה גראשצ'נקו
התחרותריצת שליחים 4x400 מטר 3:07.43 דקות 3:07.74 דקות סמואל רארדון לויאי נילסן אלכס היידוק-וילסון אמבר אנינג *ניקול ירגן 3:08.01 דקותמרתון הליכה תחרותית אתלט 11.45ק"מאתלטית 10ק"מאתלט 10ק"מאתלטית 10.745ק"מ אלברו מרטין מריה פרס 2:50:31 שעות בריאן פינטאדו גלנדה מורחון 2:51:22 שעות רידיאן קאולי ג'מימה מונטאג 2:51:38 שעות
תחרויות קרב 10 באולימפיאדת פריז התקיימו בין התאריכים 2–3 באוגוסט 2024 בפריז, צרפת.
התחרויות התפרסו על פני יומיים רצופים - 5 תחרויות בכל יום.
כל השיאים נכונים למועד פתיחת התחרויות
אתלט מרחק מקום תאריך שיא עולם קווין מאייר 9126 טאלנס, צרפת 16 בספטמבר 2018 שיא אולימפי דמיאן וורנר 9018 טוקיו, יפן 5 באוגוסט 2021
אזור מרחק אתלט מדינה אפריקה 8521 לרבי בוראדה אסיה 8725 דמיטרי קרפוב אירופה 9126 (שיא עולם) קווין מאייר צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים 9045 אשטון איטון אוקיאניה 8492 אשלי מולוני דרום אמריקה 8393 קרלוס צ'ינין
התחרויות החלו ב-2 באוגוסט בשעה 10:05.
דירוגשםמדינהניקוד מצטברריצת 100 מטרקפיצה לרוחקהטלת כדור ברזלקפיצה לגובהריצת 400 מטרריצת 110 מטר משוכותזריקת דיסקוסקפיצה במוטהטלת כידוןריצת 1500 מטר1מרקוס רות'8796926
ללא ניקודלא התחילאשלי מולונילא סיים961