tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסדרה זו, לאה אבשלום, אשתו של אלביס (שממנה מעולם לא התגרש) ואמהּ של אסתי, שאותה חשבו כל הדמויות כמתה מסיבות מסתוריות, מתבררת כחיה, ומאיימת בסחיטה את אלביס שתחשוף את סודו הגדול.
אלביס נגרר לפרשייה מסובכת, הכוללת פוליטיקה ושחיתות.
ללאה בן מרומן עם היריב של אלביס, ויקטור מארק, בשם יונתן, שברח מהכלא לאחר שהסתבך בעסקת סמים.
יונתן ואמו פועלים יחד במסע נקמה, שבמסגרתו, כאמור, אלביס, וכן עורך דין דב שליין.
העלילה מסתבכת עוד יותר כשנוכחים באירוע האישה המסתורית ובתו של עורך דין שליין.
העונה הראשונה זכתה תחילה לרייטינג גבוה, אך בהמשך הוא ירד והסדרה לא זכתה להצלחה שלה זכתה "אסתי המכוערת".
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 בספטמבר 2006. בעונה זו הצטרפו לסדרה דמויות חדשות.
במהלך הסדרה נחשפות דמויות שונות לזהותה האמיתית של האישה המסתורית.
בפרק האחרון ששודר ב-16 בנובמבר 2006, נסגרת עלילת כל העונות של אלביס ואסתי המכוערת – אסתי חוזרת להיות "מכוערת", עומר רוזנטל מתאהב שוב באסתי, כל התעלומות נפתרות ועורך דין שליין נכנס לכלא.
אסתי בן-דוד (ריקי בליך),בתו של אלביס, עובדת במשרד הפרסום של אביו ביחד עם עומר ומתכתבת איתו בצ'אט.
אלביס בן-דוד (שייקה לוי), אביה של אסתי
איקה אלפנדרי (ניצה שאול), אשתו של אלביס ואמה החורגת של אסתי
צבי רוזנטל (עודד קוטלר), בעל משרד הפרסום בו אסתי עובדת
עומר רוזנטל (ליאון רוזנברג), בנו של צבי, עובד במשרד הפרסום של אביו ביחד עם אסתי ומתכתב איתה בצ'אט ללא ידיעתה
נועם רוזנטל (עומר ברנע), בנו של צבי
עלמה מעיין רוזנטל (אביטל דיקר) חברתה הטובה ביותר של אסתי, היא משמשת אם חד הורית לבנה וניהלה רומן עם צבי
לאה אבשלום (איילת מרגלית) אמה של אסתי
עו"ד דב שליין (מייק בורשטיין)
עו"ד עידית שליין (דניאלה וירצר)
עוזרו של אלביס (תומר שרון)
פקד ראומה גלר (נתי קלוגר)
אלבין וולטר נורבלד האב היה פוליטיקאי אמריקאי יליד שוודיה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-19 בשנים 1929–1931.
אלבין וולטר נורבלד נולד במאלמה, אז בתחומי האיחוד השוודי-נורווגי, לפיטר ובסי יאנגסברי.
שם המשפחה שונה על ידי ממשלת שוודיה.
כאשר היה נורבלד ילד צעיר היגרה המשפחה לארצות הברית והתיישבה בגרנד ראפידס, מישיגן.
נורבלד למד בלימודי ערב בקולג' העסקי של גרנד ראפידס.
לאחר שצבר מספיק נקודות זכות אקדמיות, הוא נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, והתפרנס ככתב בעיתון "שיקגו אמריקן".
ב-1902 הוא סיים את לימודיו, התקבל ללשכת עורכי הדין ושב למישיגן, שם הוא פתח משרד עורכי הדין.
בהמשך הוא נבחר כפרקליט מחוז דלתא.
ב-1909 עבר נורבלד, יחד עם רעייתו עדנה לילי קייטס נורבלד, לעיר אסטוריה שבאורגון.
הוא החל לעסוק שם בעריכת דין, והיה מעורב מאוד בחיי הקהילה המקומית.
משרתו הציבורית הראשונה באורגון הייתה הפרקליט העירוני של אסטוריה, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1910–1915. הוא גם היה חבר מועצת החינוך המקומית ונשיא לשכת המסחר של אסטוריה.
הוא גם היה מעורב בארגוני אחווה וארגונים אזרחיים רבים.
ב-1918 נבחר נורבלד לסנאט של אורגון, וכיהן בו החל מ-1919. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1920, והתמודד ללא הצלחה ב-1922 על מושב מטעם אורגון בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1923 נבחרה במקומו למושב בסנאט של אורגון מרי סטרונג קיני.
ב-1926 נבחר נורבלד מחדש לסנאט.
ב-1929 הוא נבחר כנשיא הסנאט, ובכך הוא לשני בסדר הירושה למשרת מושל המדינה כפי שהיה נהוג אז.
ב-21 בדצמבר 1929 נפטר מושל אורגון המכהן, אייזק לי פטרסון, ונורבלד, כנשיא הסנאט הושבע במקומו.
מיד לאחר השבעתו הוא הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל.
נורבלד החל למקד את תשומת ליבו למצבה הכלכלי של אורגון.
הוא הקים את נציבות התעסוקה הראשונה של המדינה, שלימים הייתה למחלקת התעסוקה של אורגון.
הוא הקצה תקציב של 2 מיליון דולר לסלילת כבישים ובמסגרת זו הועסקו 5,000 פועלים.
במהלך כהונתו כמושל פעלו מחלקת התחבורה של אורגון ומשרד הכבישים הציבוריים של ממשלת ארצות הברית לשיפור חלקים של כביש החוף של אורגון.
תקציב נוסף של 3 מיליון דולר הוצא לשיפור מתקנים ממשלתיים ברחבי המדינה.
נורבלד גם קיבל סיוע פדרלי בפתרון הסכסוך בין מגדלי הבקר במזרח אורגון לבין מגדלי הצאן.
הוא הביע את תמיכתו בחקיקת חוק הגיוס בקונגרס.
הוא גם דחף לרכישה על ידי המדינה של קרקעות מיוערות בבעלות הממשל הפדרלי.
ב-1931 עבר חוק שירות המבחן והוקמה מועצת שירות המבחן של אורגון.
כמי שהושבע לתפקידו בתקופת השפל הגדול, ניסיונותיו הראשונים של נורבלד לשפר את מצבה של אורגון היו בלתי יעילים ברובם.
לא עמדה לרשותו התמיכה הפוליטית ברחבי המדינה.
הוא נחשב לפרוגרסיבי על ידי הגורמים השמרניים במפלגה הרפובליקנית, ובבחירות המקדימות למשרת המושל של המפלגה שהתקיימו במאי 1930 הוא נוצח והגיע למקום השני.
כאשר המנצח בבחירות המקדימות, ג'ורג' ג'וזף, נפטר חודש לאחר מכן, שב נורבלד להיות מועמד המפלגה למשרת המושל.
בבחירות הכלליות הוא נוצח על ידי המועמד העצמאי ג'וליוס מאייר.
לאחר סיום כהונתו כמושל שב נורבלד לעסוק בעריכת דין באסטוריה, ושוב הוא היה מעורב בחיי הקהילה המקומית.
הוא ייסד את איגוד לשכות הסחר של האגן התחתון של נהר קולומביה.
נורבלד היה אביו של אלבין וולטר נורבלד הבן, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אורגון בשנים 1946–1964.
אלבין וולטר נורבלד האב נפטר ב-17 באפריל 1960 באסטוריה.
הוא נטמן בבית הקברות רוז סיטי שבפורטלנד.
אלבינה קלמנדי (; IPA: [alˈbina kɛlˈmendi]; נולדה ב-27 בינואר 1998) היא זמרת-יוצרת אלבנית מקוסובו.
התפרסמה בעיקר בזכות השתתפותה בעונה הרביעית של "The Voice Albania" ב-2014 והגעתה למקום השני.
קלמנדי נולדה בפץ' שבקוסובו (אז חלק מסרביה ומונטנגרו).
בצעירותה למדה נגינה על פסנתר ועל קלרינט בבית הספר למוזיקה בעיר הולדתה, והחלה להופיע בקביעות לצד משפחתה תחת השם "פאמילי בנד".
בשנת 2014 השתתפה בעונה הרביעית של "The Voice Albania", שם הגיעה למקום השני.
בשנה שלאחר מכן השתתפה בעונה ה-12 של טופ פסט, שם ביצעה את שירה "Nuk ka ma mire".
ביוני 2022 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Nana loke.
ב-27 באוקטובר נחשף על ידי רשות השידור האלבנית כי קלמנדי עתידה להשתתף במהדורה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס, הקדם הלאומי של אלבניה לתחרות הזמר של האירוויזיון.
אף על פי שהגיעה למקום השני בגמר התחרות בהתאם להחלטת השופטים, נבחרה על ידי הציבור שהצביע מאלבניה ומקוסובו לעמוד בראש המשלחת האלבנית לאירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, יחד עם משפחתה, פאמיליה קלמנדי.
אלביס קופי אוקיירה ויאפה מאנו (בהולנדית: Elvis Kofi Okyere Wiafe Manu; נולד ב-13 באוגוסט 1993 בדורדרכט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ.
מאנו גדל במחלקות הנוער של SC אמסטלווייק, SSW ופיינורד.
ב-26 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פיינורד, בהפסד 3-2 לפ.ס.וו.
איינדהובן במסגרת המחזור ה-23 בליגת העל ההולנדית לעונת 2011/2012. ב-6 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על הירנפיין במסגרת המחזור ה-34 בליגה.
הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-31 באוגוסט 2012 הושאל מאנו למשך עונת לאקסלסיור רוטרדם מליגת המשנה ההולנדית.
הוא ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-9 בינואר 2014 הושאל מאנו עד לתום עונת 2013/2014 לקמבור מליגת העל ההולנדית.
ב-19 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על גו אהד איגלס במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
ב-26 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על הירנפיין במסגרת המחזור ה-20 בליגה.
הוא ערך 15 הופעות ליגה במועדון במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-29 באוגוסט 2015 חתם מאנו בברייטון אנד הוב אלביון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את תומר חמד במחצית בתיקו 0-0 נגד וולברהמפטון וונדררס במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת .
ב-1 בפברואר 2016 הושאל מאנו להאדרספילד טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד ל-2 במאי 2016. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לפרסטון נורת' אנד במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת .
הוא ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון, וב-30 במרץ 2016 נקרא בחזרה מההשאלה.
ב-31 בדצמבר 2016 הושאל מאנו לגו אהד איגלס מליגת העל ההולנדית עד לתום עונת 2016/2017. ב-13 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לא.ז.
אלקמאר במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
ב-4 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ניימכן במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-10 ביולי 2017 חתם מאנו על חוזה לשנתיים בגנצ'לרבירלי מליגת העל הטורקית.
הוא ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2018 חתם מאנו באקהיסארספור מליגת העל הטורקית.
הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים, וכן זכה עם המועדון בסופר קאפ הטורקי.
ב-2 ביולי 2019 חתם מאנו בבייג'ינג רנהה מליגת העל הסינית.
הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-16 באוגוסט 2020 חתם מאנו בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית.
הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים, וזכה עם המועדון באליפות בולגריה ובסופר קאפ הבולגרי.
ב-28 בפברואר 2022 חתם מאנו בוויסלה קרקוב מליגת העל הפולנית עד לתום עונת .
הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם מאנו על חוזה לשנתיים בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית.
הוא ערך 14 הופעות ליגה בחצי הראשון של עונת , בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-31 בינואר 2023 הושאל מאנו עד לתום עונת 2022/2023 לחרונינגן מליגת העל ההולנדית.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טוונטה במסגרת המחזור ה-20 בליגה.
הוא ערך עשר הופעות ליגה במועדון, ולא הבקיע שערים.
לקראת עונת חזר מאנו לבוטב פלובדיב, אך לאחר שערך שתי הופעות ליגה בעונה זו, ב-4 באוגוסט 2023 שוחרר מהמועדון.
ב-3 באוקטובר 2023 חתם באוניברסיטת קלוז'.
מאנו שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד, כולל בנבחרת הולנד עד גיל 21.
אלבינג הייתה סיירת קלה שהוזמנה על ידי הצי הרוסי הקיסרי תחת השם אדמירל נבלסקוי ממספנת Schichau-Werke בדנציג ב-1913. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוחרמה האונייה באוגוסט 1914 והושקה ב-21 בנובמבר 1914 בשם "אלבינג".
הייתה לה אונייה אחות אחת, פילאו, האונייה הראשונה בסדרה שלהם.
האונייה הוכנסה לצי הים הפתוח בספטמבר 1915. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של שמונה תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ ומהירותה המרבית הייתה 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש).
"אלבינג" השתתפה רק בשני קרבות גדולים במהלך הקריירה שלה.
הראשון, הפגזת ירמות' ולואוסטופט, התרחש באפריל 1916; שם, היא נלחמה לזמן קצר בכוח הארוויץ' הבריטי.
חודש לאחר מכן, היא השתתפה בקרב יוטלנד, שם השיגה את הפגיעה הראשונה של הקרב.
היא הייתה מעורבת בכבדות בקרבות המבולבלים בלילה שבין 31 במאי ל-1 ביוני, ומעט אחרי חצות היא נפגעה בטעות על ידי אוניית המערכה פוזן, שקרעה חור בגוף האונייה.
ההצפה השביתה את מנועי האונייה ואת הגנרטורים החשמליים, והפכה אותה לחסרת יכולת תנועה וללא חשמל.
בסביבות השעה 02:00 הורידה סירת טורפדו גרמנית את רוב צוותה, ושעה לאחר מכן חולצו אנשי הצוות הנותרים מהאונייה; הם נמלטו בסירות ההצלה של האונייה ולאחר מכן נאספו על ידי ספינת קיטור הולנדית.
הדחק האונייה היה 5,252 טון במעמס מלא.
מערכת ההנעה שלה כללה שתי טורבינות קיטור של מארין המניעות שני מדחפים באורך 3.5 מטר (11 רגל).
אלה הופעלו על ידי שישה דוודי צינורות מים מוסקים בפחם של Yarrow, וארבעה דוודי Yarrow מוסקים בדלק.
אלה העניקו לאונייה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש).
ל"אלבינג" היה צוות סטנדרטי של 21 קצינים ו-421 מלחים, אם כי הצוות הורחב בזמן מלחמה.
הספינה הייתה חמושה בשמונה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 במעמדים בודדים.
שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, ארבעה היו ממוקמים באמצע האונייה, שניים משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור.
היא גם נשאה ארבעה תותחי נ"מ 5.2 ס"מ (2 אינץ') SK L/55, אם כי אלו הוחלפו בזוג תותחי נ"מ 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו המותקנים על הסיפון.
היא גם יכלה לשאת 120 מוקשים.
במגדל הניווט היו דפנות בעובי 75 מ"מ (3 אינץ'), והסיפון היה מכוסה בלוח שריון בעובי עד .
אלבינג הוזמנה על ידי הצי הרוסי הקיסרי כאדמירל נבלסקוי ממספנת שיכו-וורקה בדנציג.
היא הונחה ב-1913, נתפסה על ידי הצי הגרמני ב-5 באוגוסט 1914, ושמה שונה ל"אלבינג".
היא הושקה ב-21 בנובמבר 1914, ולאחר מכן החלו עבודות ההתארגנות.
היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-4 בספטמבר 1915.
לאחר כניסתה לשירות, אלבינג הוקצתה לקבוצת הסיור II, אשר פעלה בדרך כלל לצד סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה.
המבצע הגדול הראשון שלה היה הפגזת ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל.
במהלך הגישה ללואוסטופט, אלבינג ורוסטוק הבחינו בכוח הארוויץ', שייטת של שלוש סיירות קלות ושמונה עשרה משחתות, מתקרבים למערך הגרמני מדרום בשעה 04:50. קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, המפקד הגרמני, הורה בתחילה לסיירות המערכה שלו להמשיך בהפגזה, בעוד אלבינג וחמש הסיירות הקלות האחרות התרכזו כדי להעסיק את כוח הארוויץ'.
בסביבות השעה 05:30 התעמתו הכוחות הקלים הבריטיים והגרמנים, וירו בעיקר לטווחים ארוכים.
סיירות המערכה הגיעו למקום בשעה 05:47, מה שגרם לטייסת הבריטית לסגת במהירות גבוהה.
סיירת קלה ומשחתת ניזוקו לפני שבודיקר הפסיק את הקרב לאחר שקיבל דיווחים על צוללות באזור.
במאי 1916 תכנן אדמירל ריינהרד שר, מפקד הצי, לפתות חלק מהצי הבריטי הרחק מבסיסיו ולהשמיד אותו עם כל צי הים הפתוח.
אלבינג נשארה בקבוצת הסיור II, צמודה לקבוצת הסיור I, לצורך המבצע.
השייטת יצאה מהמעגן בשפך היאדה בשעה 02:00 ב-31 במאי, בכיוון מימי הסקאגרק.
הגוף העיקרי של הצי יצא אחרי שעה וחצי.
בשעה 15:00, תצפיות על אלבינג הבחינו בספינת הקיטור הדנית N.
Fjord; אלבינג ניתקה זוג סירות טורפדו כדי לחקור את ספינת הקיטור.
שתי סיירות בריטיות, גאלאטי ופיטון פעלו במקביל כדי לבדוק את ספינת הקיטור, ומשזיהו את סירות הטורפדו הגרמניות, פתחו באש מעט לפני 15:30. אלבינג פנתה לתמוך במשחתות ופתחה באש בשעה 15:32. היא השיגה במהירות את הפגיעה הראשונה של הקרב, על גאלאטי, אם כי הפגז לא הצליח להתפוצץ.
הבריטים פנו צפונה בחזרה לעבר שייטת סיירות המערכה הראשונה, כאשר אלבינג עדיין יורה לטווח ארוך.
אליה הצטרפו פרנקפורט ופיל, אך שלוש הסיירות נאלצו להפסיק את האש עד 16:17, מכיוון שהבריטים יצאו מטווח האש.
כחמש עשרה דקות לאחר מכן, שלוש הסיירות ירו במטוס ימי ששוגר על ידי נושאת המטוס הימי אה"מ אגדין.
הם לא הצליחו לקלוע פגיעה כלשהי, אך המטוס נאלץ לחזור על עקבותיו לאחר מכן המנוע שלו התקלקל והוא נאלץ לנחות.
לאחר מכן חזרו שלוש הסיירות לעמדותיהם לפני סיירות המערכה הגרמניות.
בסביבות השעה 18:30, אלבינג ושאר אוניות קבוצת הסיור השנייה נתקלו בסיירת אה"מ צ'סטר; הם פתחו באש וקלעו מספר פגיעות על האונייה.
כשהסיירות של שני הצדדים ניתקו מגע, התערבו שלוש סיירות המערכה של אדמירל משנה הוראס הוד.
ספינת הדגל שלו אה"מ אינווינסיבל קלעה פגז בויסבאדן שהתפוצץ בחדר המכונות שלה והשבית את הספינה.
אלבינג ופרנקפורט ירו כל אחת מהם בטורפדו לעבר סיירות המערכה הבריטיות, אם כי שניהם החמיצו.
אלבינג הותקפה לזמן קצר על ידי סיירות המערכה מטווח ארוך מאוד, למרות שהיא לא נפגעה.
בסביבות השעה 20:15, אלבינג איבדה את המנוע השמאלי שלה בגלל דליפות במעבי הדוד שלה.
זה הגביל את המהירות שלה ל-20 קשרים (37 קמ"ש) למשך ארבע השעות הבאות.
קבוצת הסיור השנייה, יחד עם סיירות המערכה זיידליץ ומולטקה נצטוו לתפוס עמדות לפני הטור הגרמני למערך שיוט הלילה שלהם.
לאלבינג עדיין היו בעיות עם מעבי הדוודים שלה, והיא לא הצליחה לשמור על המהירות הדרושה כדי להגיע לקדמת הטור, ולכן היא נקלעה לקבוצת הסיור IV.
בשעה 23:15, אלבינג והמבורג הבחינו בסיירת הבריטית קאסטור ובכמה משחתות.
הם השתמשו באות הזיהוי הבריטי וצמצמו טווח ל- לפני הדלקת זרקורים ופתיחת אש.
קאסטור נפגעה שבע פעמים והוצתה, מה שאילץ את הבריטים להסתובב.
תוך כדי, הם ירו כמה טורפדות לעבר אלבינג והמבורג.
אחד עבר מתחת אלבינג אבל לא הצליח להתפוצץ.
בעוד הקרב הזה עדיין נמשך, הגיעה שייטת הסיירות הקלות השנייה והעסיקה את קבוצת הסיור IV.
אלבינג נפגעה פעם אחת, מה שהרס את תחנת השידור האלחוטית שלה והרג ארבעה אנשי צוות ופצע שנים עשר.
מעט אחרי חצות, הצי הגרמני נתקל במסך המשחתות האחורי הבריטי.
אלבינג הפליגה בשלב זה בצד שמאל של הטור הגרמני יחד עם המבורג ורוסטוק.
הדרדנוט וסטפאלן – האונייה הראשונה בקו הגרמני – פתחה באש ראשונה, ואחריה במהירות אלבינג, שתי הסיירות האחרות, ואוניות המערכה נסאו וריינלנד.
המשחתות הבריטיות פתחו במתקפת טורפדו, אשר אילצה את שלוש הסיירות לפנות ימינה כדי להימנע מהן.
זה הפנה את הסיירות ישירות לטור הגרמני.
אלבינג ניסתה להפליג בין נסאו ופוזן, אבל הקפטן של פוזן לא היה מודע לתנועה עד שהיה מאוחר מדי כדי למנוע התנגשות.
פוזן פנתה בחוזקה ימינה, אך עדיין התנגשה באלבינג ברבע הימני.
הסיירת התחוררה מתחת לקו המים, שהציפה תחילה את חדר המכונות הימני.
בתחילה היא נטתה ב-18 מעלות, מה שאפשר למים להתפשט לחדר המכונות השמאלי.
עם כיבוי המנועים, החל להתעבות קיטור בצינורות, מה שהשבית את הגנרטורים החשמליים וגרם לאיבוד החשמל.
כשהמים התפשטו בכל תאי המנוע של האונייה, הנטייה הצטמצמה.
האונייה הייתה משותקת לחלוטין, אם כי לא הייתה בסכנת טביעה.
בשעה 02:00 הגיעה לצידה סירת הטורפדו S53 והעבירה אליה 477 קצינים ואנשי צוות של אלבינג.
מפקדה וקבוצה קטנה של קצינים ומלחים נותרו על הסיפון.
הם ניסו להניף מפרש מאולתר בניסיון לקרב את הספינה לחוף, אך בסביבות השעה 03:00 אותרו משחתות בריטיות מדרום וניתנה הפקודה להטביע את הספינה.
לאחר מכן הורידו את סירות ההצלה של הספינה למים ויצאו לדרך; תוך כדי הפלגה חזרה לנמל, הם חילצו את המנתח מהמשחתת אה"מ טיפררי.
בסביבות השעה 07:00 פגשה ספינת מכמורת הולנדית בסירה ולקחה את האנשים להולנד.
במהלך קרב יוטלנד, אלבינג ירתה 230 פגזים 15 ס"מ וטורפדו בודד.
ארבעה מאנשי הצוות שלה נהרגו ועוד שנים עשר נפצעו.
אלבין גוטמן (בסלובנית: Albin Gutman; נולד ב-17 בדצמבר 1947) הוא גנרל סלובני בדימוס, אשר כיהן בשתי קדנציות כראש המטה הכללי הסלובני, בין 1993–1998, ושוב בין 2006–2009.
גוטמן נולד בנובו מסטו ב-17 בדצמבר 1947. הוא למד בבית הספר לקציני חיל רגלים של הצבא העממי היוגוסלבי, וב-1975 סיים את לימודיו והחל לשרת בצבא.
בשנה שלאחר מכן החל לשרת בכוחות ההגנה הטריטוריאלית שהורכבו מסלובנים בלבד.
ב-1983 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-52 של ההגנה הטריטוריאלית.
ב-1986 הוא מונה למזכיר ההגנה של עיריית נובו מסטו, ובמקביל היה חבר במועצה המבצעת העירונית.
הוא מילא את שני התפקידים הללו עד ל-4 באוקטובר 1990, אז הועלה לדרגת פודפולקובניק ומונה למפקד פיקוד ההגנה הטריטוריאלית של אזור דולנסקה.
הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מלחמת עשרת הימים, שלאחריה זכתה סלובניה לעצמאות.
לאחר המלחמה, הפך הכוח שתחת פיקודו לפיקוד ה-2 של הצבא הסלובני.
באפריל 1992 הוא מונה לסגן שר ההגנה.
ב-26 בינואר 1993 הוא מונה למזכיר המדינה במשרד ההגנה.
הוא ב-15 במאי של אותה שנה הוא מונה לראש המטה הכללי הסלובני.
הוא כיהן בתפקיד עד 9 באפריל 1998. בשנה שלאחר מכן הוא הפך למפקח הראשי לביטחון.
בשנת 2003 הוא מונה ליועץ צבאי לשר ההגנה.
ב-1 ביוני 2006 הוא נבחר מחדש לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בתפקיד עד 1 במאי 2009. הוא היחיד בתולדות סלובניה, שכיהן בתפקיד הרמטכ"ל יותר מקדנציה אחת.
הוא פרש מהצבא בסוף שנת 2010.
ב-15 בדצמבר 2009 הוגש כתב אישום נגד גוטמן ונגד שר ההגנה לשעבר קרל ארג'אבק בגין חוסר יושרה, לכאורה, ברכישת כלי רכב משוריינים מחברת פטריה הפינית (פרשת פטריה).
ב-4 באפריל 2011 בית המשפט המחוזי בלובליאנה זיכה את שניהם מאשמה.
אלביס רֶגְ'בֵּצַ'אִי (באלבנית: Elvis Rexhbeçaj; נולד ב-1 בנובמבר 1997) הוא כדורגלן קוסוברי המשחק בעמדות הקשר האחורי והמרכזי באאוגסבורג מהבונדסליגה הגרמנית ובנבחרת קוסובו.
ב-20 באוגוסט 2017, חתם רג'בצ'אי על חוזה בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-28 בינואר 2018, הוא ערך בה את הופעת הבכורה שלו בניצחון חוץ 1–0 נגד הנובר 96 לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-84 במקומו של דניאל דידאבי.
בינואר 2020, הושאל רג'בצ'אי לפ.צ.
קלן עד יוני 2021. ההשאלה כללה אופציית רכישה.
ב-27 ביולי 2022, חתם רג'בצ'אי על חוזה לארבע שנים באאוגסבורג.
רג'בצ'אי גדל בברנדנבורג עם הוריו, אלבנים מקוסובו שנמלטו ממנה במהלך מלחמת קוסובו.
בפברואר 2021, הוא אישר את רצונו לייצג את גרמניה והצהיר כי הוא יצר קשר עם שטפן קונץ כמועמד לנבחרת האולימפית לאולימפיאדת הקיץ 2020. חודש לאחר מכן, היו דיווחים שרג'בצ'אי יעבור לייצג את אלבניה.
ב-13 ביולי 2024, התאחדות הכדורגל של קוסובו הודיעה כי רג'בצ'אי החליט לשחק עבור נבחרת קוסובו, והעיכוב בהחלטתו נבע מההגבלות של חוק האזרחות הגרמני הישן, שלא אפשר אזרחות כפולה.
ב-30 באוגוסט 2024, הוא קיבל זימון מקוסובו למשחקי ליגת האומות של אופ"א נגד רומניה וקפריסין.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסובו הגיעה שבעה ימים לאחר הזימון, במשחק נגד רומניה.
אולוב "אלבין" טינגוואל (בשוודית: Olov "Albin" Tingwall; נולד ב-25 ביולי 2003) הוא זמר שוודי.
הוא הגיע למקום השני בעונה ה-18 של Idol, ששודרה בערוץ TV4.
ב-4 בנובמבר 2022 הועלתה לספוטיפיי גרסתו הרשמית של טינגוואל לשיר "How Am I Supposed to Live Without You" בביצוע מייקל בולטון.
ב-31 במרץ 2023 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Something About You".
ב-1 בדצמבר אישר תאגיד השידור השוודי כי טינגוואל עתיד להשתתף ב"מלודיפסטיבלן" השנתי, הקדם השוודי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Done Getting Over You".
בסיום סבב ההצבעה השני דורג במקום השני, והעפיל לשלב גלגל ההצלה, שנערך ב-2 במרץ.
בהתאם להצבעת הקהל דורג טינגוואל במקום השביעי, ולא העפיל לשלב הגמר.
אלבינה היא הרכב מוזיקלי צרפתי המבצע שילוב של מוזיקת עולם: מוזיקה מזרח תיכונית, ערבית, צרפתית, עברית וספרדית.
ההרכב כולל את הזמרת הראשית אישתאר, ואת להקת Los Niños de Sara (בעברית: "ילדי שרה").
החל משנת 2000, החלו שני חלקי ההרכב, אישתאר ולוס ניניוס דה שרה, להפיק כל אחד בנפרד, אלבומים משלהם באופן עצמאי, עם זאת הלהקה עצמה לא התפרקה וממשיכה עדיין לקיים הופעות משותפות.
משמעות השם אלבינה בערבית, היא "אלוהים בינינו".
השם מגיע משמו של השיר הראשון של הלהקה, וזהו גם שמו של האלבום הראשון שלה.
אישתאר נולדה בישראל בשם אתי זך להורים יהודים ממוצא מרוקאי ומצרי.
היא מדברת ושרה בעברית, ערבית, צרפתית, ספרדית ואנגלית.
היא החלה להופיע במועדונים בגיל 15 והמשיכה להופיע גם לאחר סיום התיכון כשהתגייסה לצה"ל, שם שירתה כמכונאית מטוסים.
היא בחרה בשם הבמה "אישתאר", כשמה של האלה המסופוטמית, כיוון ששמה המלא הוא "אסתר" ובעקבות חיבתה לסיפורי המיתולוגיה.
כזמרת המובילה של אלבינה, אישתאר שרה לעיתים קרובות בערבית, כאשר להקת "לוס ניניוס דה שרה" מלוונ אותה בספרדית.
לעיתים קרובות היא משתמשת בקישוטים קוליים, כגון גמאקות וצהלולים.
אישתאר שרה מדי פעם גם שירים בעברית, לעיתים גם ללא הלהקה.
תשעה מתוך שנים-עשר השירים באלבומה "The Voice of Alabina" הם בצרפתית, ויש לה שני שירים באנגלית: "C'Est La Vie My Baby (Truly (Emet))" ו-"Lady revolver".
האלבום הראשון מורכב בעיקר משירים בצרפתית, השני ברובו בעברית, והאלבום האחרון הוא בעיקר בערבית, עם ארבעה שירים בצרפתית, אחד בספרדית וחלקים משמעותיים באנגלית מפוזרים לכל אורכו.
אישתר התגוררה שנים רבות עם משפחתה בצרפת, ולאחר גירושיה בשנת 2025, עברה לגור עם ילדיה בקיסריה.
Los Niños de Sara (בעברית: "ילדי שרה") הם צוענים דוברי ספרדית ממונפלייה, צרפת.
ארבעת חברי הלהקה, אנטוניו קונטררס (טוניו), רמון קמפוס, סנטיגו לורנטה (סנטי) וקוקו, הם כולם בני דודים.
אף על פי שהם דוברים גם ספרדית וגם צרפתית, הם שרים רק בשפת אימם, ספרדית.
טוניו, הוא הזמר המוביל ומנגן בגיטרה, רמון וסנטי מספקים ליווי קולי ומנגנים אף הם בגיטרה, וקוקו שר ומנגן בכלי הקשה.
הלהקה הפיקה בעצמה שני תקליטורים: La Cubanita (2001) ו-Gipsyolé (2003).
השירים שלהם מדברים לעיתים קרובות על משפחה, אהבה ואלוהים.
חברי הלהקה הם נוצרים קתולים ומתגוררים בצרפת.
המוזיקה של אלבינה משלבת סגנונות, תרבויות ושפות רבות: מוזיקה מזרח תיכונית, מוזיקה ספרדית, צרפתית, צוענית, ערבית, ראיי, פלמנקו, ולעיתים פופ מערבי.
הקבוצה לוקחת לעיתים קרובות שירים ישנים, כגון "חביבי יא נור אל-עין", השיר של הזמר המצרי עמר דיאב, ומוסיפה לו תערובת של סגנונות ושפות ואת הטעם האישי של אלבינה.
שירים נוספים המשלבים סגנונות שונים, הם "חביבי דה מיס אמורס" בערבית ובספרדית, ו-"Lolole (Don't Let Me Be Misunderstood)", שחברי ההרכב הפכו אותו משיר דיסקו אמריקאי לשיר קצבי ערבי-ספרדי.
השיר "Alabina" ידוע בצרפת בשל היותו מוזיקת הסיום בקומדיות הצרפתיות ו-.
הסינגל שלהם "Ole y ola" הגיע למקום ה-19 במצעד המוזיקה הצרפתי בשנת 1997 וזכה בתקליט כסף.
אַלְבִּיציה (שם מדעי: albizia) הוא סוג של עצים משירי עלים, לעיתים שיחים ולעיתים נדירות מטפסים מעוצים, חסרי קוצים ממשפחת הקטניות.
כיום הוא שייך לתת-משפחה קסאלפיניים (כליליים) בעבר שויך למשפחת המימוסיים (השיטיים) או לתת-משפחת המימוסיים.
סוג זה כולל כ-104 מינים ותפוצתו משתרעת באופן בלתי רציף בכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם הישן והחדש, ולעיתים באזורים בשולי המדבר.
נכון לסוף שנת 2025, ההגדרה הנוכחית של הסוג נמצאת בתהליך שינויים טקסונומיים ומולקולריים, ואינה אחידה — דרושה רוויזיה אשר עשויה להשפיע על מספר המינים ותפוצתם.
בישראל משמשים שמונה מינים תרבותיים של אלביציה כעצי נוי, והבולטים שבהם הם אלביציה ורודה (Albizia julibrissin) ואלביציה צהובה (Albizia lebbeck).
אלביציה משובלת (Albizia lophantha), המופיעה לעיתים במקורות ישנים, היא למעשה פרסריאנתס משובל (Paraserianthes lophantha) — מין יחיד בסוגו שמוצאו בצפון אוסטרליה.
עצים אלה לא התאזרחו בישראל כפי שקרה במקומות אחרים בעולם, כדוגמת ארצות הברית.
השם המדעי Albizia (נהגה אַלְבִּיצְיָה) ניתן לסוג על ידי הבוטנאי האיטלקי אנטוניו דוראצי (Antonio Durazzini) בשנת 1772, והוא נקרא על שם האציל, ההרפתקן האיטלקי וחוקר הטבע מפירנצה פיליפו דֶלי אַלְבִּיצִי (Filippo degli Albizzi, 1724–1789 מפירנצה).
ההקדשה ניתנה משום שדלי אלביצי היה הראשון שהביא לאיטליה — כנראה מפרס או מהודו — זרעים של אלביציה ורודה (Albizia julibrissin), הידועה באנגלית בשם Persian silk tree או pink silk tree ("עץ המשי הפרסי"), שהיה המין הראשון שתואר בסוג ואפשר את הפצתו באירופה.
הכתיב הנפוץ בעבר, Albizzia, שהשתרש בעקבות בנתהם (Bentham, 1844), נחשב כיום שגוי מבחינה נומינלית.
הסוג אלביציה (Albizia) השתייך בעבר למשפחת המימוסיים (Mimosaceae), שנחשבה בעבר למשפחה עצמאית או לתת-משפחה נפרדת במשפחת הקטניות.
בעקבות מחקרים פילוגנטיים מולקולריים ורפורמת LPWG (2017) שולבה הקבוצה בתוך תת-המשפחה קסאלפיניים (Caesalpinioideae) של משפחת הקטניות, והוגדרה כחלק מהשבט Mimoseae — שבט רחב הכולל את מרבית הסוגים ששויכו בעבר למימוסיים.
להרחבה, ראו גם: קטניות – טקסונומיה.
מחקרים עדכניים (Koenen et al., 2020; Aviles Peraza et al., 2022; Koenen et al., 2022) הראו כי אלביציה איננו סוג מונופילטי – כלומר, אינו כולל את כל הצאצאים של אב קדמון משותף אחד.
בעבר נכללו בו מינים רבים שאינם קרובים גנטית זה לזה, ולכן נחשב ל"סוג פח-אשפה" בקבוצת המימוסואידים.
הניתוחים המולקולריים החדשים הראו כי מינים שמוצאם באמריקה הטרופית, בכלל זה באיים הקריביים, שייכים לשושלת נפרדת.
לפיכך, בשנת 2022 הוחזר לשימוש השם Pseudalbizzia – סוג עצמאי הכולל כיום 17 מינים שהופרדו מ-Albizia.
מעמדו התקף של הסוג החדש התקבל גם באתר POWO.
לצד זאת, הגדרת הסוג אלביציה עדיין איננה סופית; חוקרים מציינים כי נדרש עיון נוסף ורוויזיה מקיפה, שעשויה להביא לשינויים נוספים בחלוקתו הפנימית ובמספר המינים הכלולים בו.
מינים רבים של אלביציה גדלים באזורים טרופיים, בעיקר במישורים נמוכים (לעיתים מוצפים עונתית), וכן במורדות הרים נמוכים באזורים יבשים עונתית, ביערות נהרות, יער פתוח, סוואנות מיוערות, שיחיות וחורשים.
חלק מהמינים מוגבלים בתפוצתם ליער גשם טרופי לח בלבד — כלומר, אינם מופיעים ביערות יבשים או פתוחים.
תחום התפוצה של הסוג אלביציה עשוי להשתנות בעתיד, שכן סוג זה איננו סוג אחיד (לא מונופילטי), וייתכן שרוויזיה טקסונומית תביא לשינוי בהגדרתו ובגבולות תפוצתו.
התיאור שלהלן מבוסס על הנתונים שבאתר POWO (Plants of the World Online).
תחום התפוצה הטבעי של הסוג משתרע באזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם הישן והחדש, וגובל בצפון באזור הקווקז.
באמריקה מצוי הסוג באזורים טרופיים בלבד, ותפוצתו שם איננה רציפה.
הוא גדל באופן טבעי באמריקה המרכזית והדרומית — בהונדורס, בניקרגואה, באל סלוודור ובאיים הקריביים — וכן בצפון-מערב מקסיקו.
בצפון אמריקה עצמה אין מינים טבעיים, אך ארבעה מינים, ובהם אלביציה ורודה ואלביציה צהובה, הובאו כעצי נוי והתאזרחו במקומות אחדים.
באפריקה נפוץ הסוג כמעט בכל רחבי היבשת שמדרום לסהרה — ממערב אפריקה ועד קרן אפריקה, ומדרום מצרים ואריתריאה בצפון ועד דרום אפריקה ומדגסקר בדרום.
הוא חסר במדינות צפון אפריקה (מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה ולוב) ובמדבר סהרה, אך מצוי לאורך חופי האוקיינוסים האטלנטי וההודי ובאיים הסמוכים ליבשת.
באסיה משתרעת תפוצתו מהקווקז ואיראן בצפון-מערב ועד אינדונזיה בדרום-מזרח, והוא מצוי גם בצפון אוסטרליה ובאיים טרופיים רבים באוקיאניה.
המאפיינים המבדילים את אלביציה מסוגים אחרים במשפחת הקטניות, בתת-המשפחה לשעבר מימוסיים (Mimosoideae), כוללים עלים מנוצים פעמיים, פרחים קטנים וסימטריים הערוכים בתפרחות כדוריות או דמויות שיבולת צפופה.
לפני התיאור המפורט של מבנה הצמח, יש להבחין בין אלביציה לבין סוגים קרובים בתת-המשפחה לשעבר המימוסיים.
באלביציה זירי האבקנים מאוחים לפחות בבסיסם ולעיתים יוצרים צינור קצר.
לעומתם, בשיטה (Acacia) זירי האבקנים מפורדים לכל אורכם.
גם במבנה הפרי ניכרים הבדלים: באלביציה התרמיל ישר, דמוי סרגל וללא מחיצות רוחב, והוא נפתח באיחור.
לעומת זאת, בקליאנדרה (Calliandra) התרמיל מעובה בשוליו ונפתח בעודו על העץ, ולמקרה שהתרמילים אינם זמינים ניתן להבחין ביניהן באמצעות מאפייני העלים: עלי קליאנדרה חסרים בלוטות על הפטוטרת והטרף, והלוואים לרוב משתיירים ולעיתים נדירות קוצניים או חסרים.
צבע קרקפות הפרחים — לרוב צהבהב, ורוד או לילך — מבדיל את קליאנדרה ממינים של ליזילומה (Lysiloma), שצבעם לבן וצבע התרמיל כחלחל.
למידע נוסף ראו בערך אלביציה ורודה.
הגבעולים לרוב זקופים ומפושקים קלות; הצימוח הצעיר מכוסה שערות לבנות פלומתיות עד צמריות, צפופות; ניצני חורף חסרים — המריסטמות אינן נכנסות לתרדמה ואינן יוצרות ניצנים מוגנים, והצימוח מתחדש ישירות עם שיפור התנאים העונתיים.
הסעיפים ערוכים בזוגות נגדיים, שמספרם 2 עד 12 זוגות, ולעיתים נדירות קיים זוג יחיד בלבד של סעיפים.
העלים מורכבים מ-2 עד 12 זוגות סעיפים, ובכל סעיף 10 עד 44 עלעלים נגדיים (או 5 עד 22 זוגות).
הם לרוב בלתי סימטריים, הזוג העליון לרוב שונה בצורתו, שפת הטרף תמימה, פני העלעלים שעירים.
התפרחות נושאות 15 עד 40 פרחים בכל קרקפת; הן חיקיות או אמיריות, ערוכות כקרקפות כדוריות או כסוככים דמויי קרקפת, המרוכזות לאורך ציר משותף היוצר אשכול מסועף.
החפים של התפרחת קיימים, משולשים ומכוסים בצפיפות שערות קצרות ונוקשות.
פרחים ותפרחות - כמו בשאר בני תת-המשפחה לשעבר המימוסיים (Mimosoideae), הפרחים זעירים, דו-מיניים, בעלי סימטריה רדיאלית ועלי עטיף כפולים; עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ויוצרים צינור כותרת זעיר.
האבקנים רבים, ארוכים ובולטים מאוד מחוץ לכותרת הקטנה, והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בפרח; הזירים מפורדים או מאוחים רק בבסיסם.
הגביע דמוי פעמון או דמוי צינור, בעל חמש או שש אונות המאוחות בבסיסן, הנושקות זו לזו אך אינן חופפות זו את חברתה.
הכותרת בעלת אונות המאוחות בבסיסן, הנושקות זו לזו אך אינן חופפות זו את חברתה; צבעה לבנבן או ורדרד עד צהבהב-ירקרק.
האבקנים מרובים 20 עד 70, לרוב ארוכים ובולטים הרבה מעבר לכותרת.
זירי האבקנים לעיתים מאוחים חלקית ביניהם, ומתחברים אל גבם של המאבקים באזור צר יחסית.
הפרי תרמיל, יושב או נישא על עוקץ קצר; לרוב ישר, שטוח ומאורך, שוליו מעט מעובים ולעיתים מכונפים.
התרמיל נפתח או מתאחר בפתיחתו, חלק או שעיר; אינו בשרני ואינו מחולק במחיצות רוחב בין הזרעים.
הזרעים, שמספרם 4 עד 12 ולעיתים רחוקות עד 20, עגולים, דמויי ביצה הפוכה או אליפסיים רחבים.
הם עבים וקמורים משני צדיהם, אך לאחר ייבושם עשויים להיראות פחוסים או שקועים במרכזם.
עצי נוי בישראל מסוג אלביציה
לפי "הרשימה של צמחי הנוי בישראל" של משרד החקלאות (שעודכנה ב-30 במאי 2021), מצויים בישראל שלושה מינים של אלביציה: אלביציית הרווי (Albizia harveyi) ושניים מתוכם שכיחים ונפוצים יחסית — אלביציה ורודה ואלביציה צהובה — ולשניהם קיימים ערכים נפרדים.
שלושה מינים נוספים נדירים יותר פורסמו ברשימה המקורית משנת 2016, והם כנראה לא משמשים עוד בגינות הנוי: אלביציה סינית (Albizia chinensis), אלביציה בושמית (Albizia odoratissima) ואלביציה רבת-עלים (Albizia polyphylla).
בנוסף נזכרת ברשימה גם אלביציה סמן (Albizia saman), אף שהיא כיום משויכת לסוג סמאנאה (Samanea).
מין זה מובא בערך זה כדי לסייע בזיהויו ובהבחנה בינו לבין מיני האלביציה הדומים לו בגינון בישראל.
אלביציה סינית (Albizia chinensis) היא עץ נשיר שגובהו עד 30 מטר.
הענפים הצעירים מכוסים פלומה צהבהבה.
הלוואים גדולים, דמויי לב, דקים, קרומיים ונושרים מוקדם; קצותיהם מסתיים בחוד קצר.
בלוטת צוף מצויה על הפטוטרת ועל ציר העלה, ממש מתחת לנקודות החיבור של זוגות הסעיפים.
הקרקפות מורכבות מקרקפות המורכבות 10 עד 20 פרחים, ערוכות בתפרחת אמירית דמוית אשכול או מכבד; עוקצי הקרקפות קצרים או ארוכים, מכוסים שערות פלומתיות צפופות.
הפרחים דו-צורתיים, צבעם ירקרק-לבן או צהבהב, מכוסים בצפיפות פלומה חומה-צהובה.
הקרקפות ירקרקות-לבנות עד צהבהבות; האבקנים בעלי זירים צהבהבים בהירים הבולטים מעל הכותרת, ויוצרים את הגוון הזהוב-קרם האופייני לתפרחות המין.
התרמיל שטוח, דק ודחוס, באורך 10 עד 15 ס"מ וברוחב 2 ס"מ; בתחילה פלומתי קלות ובהבשלה קירח; התרמיל אינו נפתח באופן סדיר ולעיתים אינו נפתח כלל או מתפרק באורח בלתי-סדיר.
הזרעים אליפסיים, שטוחים, באורך 7 מ"מ וברוחב 4 עד 5 מ"מ; נושא סימן פליאורוגרם קטן מאוד, כ-1 מ"מ קוטרו, סמוך למיקרופיל (Micropyle), כלומר הפתח הזעיר בקצה הזרע שדרכו חדרה האבקה.
אלביציית הרווי (Albizia harveyi) היא עץ רחב עלים נשיר הגדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים.
זהו עץ נוי נדיר בישראל, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע מקניה ועד דרום אפריקה.
העץ מגיע לגובה של 1.5 עד 15 מטרים, נשיר, ובעל נוף שטוח או מעוגל מעט.
העלים נושאים לעיתים בלוטת צוף בולטת בצד העליון של הפטוטרת, לעיתים יושבת ולעיתים בעלת עוקץ קצר בגובה 0.25 עד 1 מ"מ.
מספר זוגות הסעיפים 6 עד 20 (לעיתים רחוקות עד 22), ובכל סעיף 12 עד 27 (לעיתים רחוקות עד 30) זוגות עלעלים.
העלעלים מועקלים כלפי מעלה, בעלי קצה בלתי סימטרי ומחודד, כשהחוד נוטה כלפי קצה הסעיף.
פני העלעלים שעירים בצפיפות במידה משתנה משני צדיהם או כמעט קירחים בצדם העליון, גם בצעירותם.
העורק האמצעי מצוי סמוך לשפה העליונה של העלעל; עורקים צדדיים בולטים מעט ונראים היטב מתחת; צדו התחתון של העלעל בהיר יותר.
התפרחות כדוריות ולבנות או לבן-שמנתי, בנויות מפרחים זעירים לבנים שאבקניהם צהבהבים-בהירים; האבקנים בולטים מעט מעל הכותרת ונותנים לתפרחת גוון שמנת עד זהוב-בהיר.
הפרחים לבנים, יושבים או נישאים על עוקץ קצר (עד 0.5 מ"מ); החפיות משתיירות במשך תקופת הפריחה.
הגביע והכותרת שעירים בצפיפות מבחוץ; צינור האבקנים קצר ואינו חורג, או חורג במעט מעבר לכותרת; הזירים באורך כ-1.5 עד 2 ס"מ.
התרמיל מאורך ואיזמלי, באורך 8 עד 18 (לעיתים עד 25) ס"מ וברוחב 1.5 עד 3.5 ס"מ; חלק או כמעט חלק, למעט פלומה דקה סמוך לבסיס ולאורך השוליים; התרמילים בצבע חום-צהבהב עד חום, לעיתים בעלי גוון סגלגל עם ההבשלה.
הזרעים פחוסים ובאורך 8 עד 12 מ"מ וברוחב 6 עד 9 מ"מ
אלביציה בושמית (Albizia odoratissima) היא עץ ירוק-עד רחב נוף וגבוה (עד 30 עד 40 מטרים).
מין זה נדיר בישראל, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע מתת-היבשת ההודית ועד דרום סין ואינדו-סין, שם הוא גדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים.
העלים בעלי 3 עד 8 זוגות סעיפים, ובכל סעיף 8 עד 20 זוגות עלעלים מלבניים-מוארכים, קהים או מחודדים בקצותיהם, קירחים או כמעט קירחים בצדם העליון ושעירים בצידם התחתון.
על הפטוטרת מצויות בלוטות שחורות בולטות — אחת סמוך לבסיס הפטוטרת ואחרות בין זוגות הסעיפים העליונים.
התפרחות קרקפתיות או דמויות מכבד, נישאות על עוקצים קצרים, וריחניות מאוד.
הפרחים זעירים, צבעם לבן-צהבהב או ירקרק-בהיר (לעיתים נראים מעט ורדרדים במרכז), האבקנים לבנים.
התרמילים שטוחים, דקים ומבריקים, בצעירותם שעירים, וצבעיהם חום-אדמדם.
בכל תרמיל 8 עד 12 זרעים שטוחים דמויי ביצה.
אלביציה רבת-עלים (Albizia polyphylla) היא עץ גבוה ורחב-עלים, בעל נוף דמוי-מטרייה.
מין זה נדיר בישראל, ותחום תפוצתו הטבעי אנדמי (בלעדי) למערב ולדרום מדגסקר, שם הוא גדל בעיקר בבתי גידול של יערות טרופיים עונתיים יבשים.
אלביציה סמן (Albizia saman), הידועה כיום בשם המדעי התקף סמאנאה סמן (Samanea saman), היא אחד מארבעה מינים בלבד בסוג סמאנאה.
תחום תפוצתה הטבעי משתרע ממרכז אמריקה ועד ונצואלה ואקוודור, בעיקר בבתי גידול של יערות טרופיים עונתיים יבשים.
זהו עץ נוי גבוה, הנחשב נדיר בישראל, וכנראה אינו משמש עוד בגינון.
סמאנאה סמן נבדלת ממיני אלביציה האחרים בכמה סימנים בולטים: נופה רחב ודמוי מטרייה, הקרקפות נישאות על עוקצים ארוכים ואינן יושבות, אין בלוטת צוף על הפטוטרת, והתרמילים עבים ובשרניים, בצבעם חום-כהה.
העץ בעל נוף רחב וקליפת גזע מחוספסת בצבע אפור.
העלים מנוצים פעמיים, בעלי 2 עד 6 זוגות סעיפים, ובכל סעיף 6 עד 16 זוגות עלעלים, שצורתם דמוי יהלום עד אליפטיים (rhombic-elliptic), בלתי סימטריים, והם הולכים וגדלים כלפי קצה הסעיף.
אורכם 20 עד 48 מ"מ, רוחבם 9 עד 30 מ"מ; קצותיהם קהים ומסתיימים בחוד קצר, וצדם התחתון מכוסה פלומה צפופה למדי.
הפרחים ערוכים בקרקפות כדוריות וריחניות, צבעם ורוד-לבן ונישאים על עוקצים באורך 5 עד 10 ס"מ.
הכותרת באורך 13 מ"מ, ורודה, ואונותיה ירקרקות; זירי האבקנים לבנים בבסיסם ואדומים בקצותיהם.
התרמילים שטוחים ובשרניים במקצת, באורך 10 עד 20 ס"מ רוחבם 1.6 עד 2 ס"מ, בצבע חום עד שחור-כהה, ובעלי שוליים מעובים ומורמים.
אלביציה ורודה (שם מדעי: Albizia julibrissin) היא עץ נשיר רחב עלים וחסר קוצים ממשפחת הקטניות.
כיום היא משויכת לשבט המימוסיים (Mimoseae) בתת-המשפחה הקסאלפיניים (Caesalpinioideae).
תפוצתה הטבעית משתרעת באזורים הממוזגים של אסיה – ממזרח הקווקז דרך איראן ותת-היבשת ההודית ועד סין, קוריאה ויפן.
העץ בעל נוף רחב וצמרת סוככנית, ומגיע לגובה של 6 עד 12 מטרים.
ענפיו ארוכים ומשתפלים, עליו גדולים, מנוצים פעמיים, ומורכבים מעלעלים רבים וקטנים.
הקרקפות הוורודות מורכבות מפרחים זעירים ורודים ורבים; האבקנים המרובים שלהם, האדמדמים-ורודים והארוכים, בולטים מאוד מחוץ לכותרת הזעירה והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בקרקפת.
בשל מראם הנאה של העלווה והפריחה השופעת באביב ובקיץ, משמשת אלביציה ורודה במקומות רבים בעולם, ובכלל זה בישראל, כעץ נוי וצל בגינות, בשדרות ובפארקים באזורים ממוזגים וסובטרופיים.
תחום תפוצתה הטבעי של אלביציה ורודה משתרע מהקווקז המזרחי (בעיקר בשטח אזרבייג'ן של ימינו) דרומה אל איראן, ומשם מזרחה דרך פקיסטן, נפאל, הודו, בנגלדש, מיאנמר, סין וטיבט, ועד טאיוואן, חצי האי הקוריאני ויפן.
כעץ נוי, הוחדרה אלביציה ורודה למדינות רבות ברחבי העולם, במיוחד באזורים ממוזגים וסובטרופיים.
היא ניטעה ברחבי דרום-מזרח אירופה (בולגריה, רומניה, איטליה, ספרד, איי הים האגאי וקפריסין), סביב הים השחור (קרים, הקווקז הצפוני ואוקראינה), וכן באזורים נרחבים בצפון אמריקה — ממדינות דרום-מזרח ארצות הברית (פלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הדרומית וטנסי) ועד קליפורניה, טקסס ואוהיו.
העץ ניטע והתבסס גם בחלקים מדרום אמריקה (צפון-מזרח ארגנטינה ופרו), באסיה התיכונה (טורקמניסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן ועיראק) ובדרום אפריקה (קוואזולו-נטאל).
אלביציה ורודה היא עץ אור מלא, עמיד לקור, לשלג, לשרב ולקרקע גירנית, אך רגישה למליחות.
אף שהיא חסכונית במים, אינה מומלצת לשתילה באזורים חמים במיוחד כמו הערבה ובקעת הירדן.
היא גדלה היטב ברוב סוגי הקרקע, למעט קרקעות מלוחות.
בשל אופייה האופקי ונופה הנמוך, העץ אינו מתאים לשדרות ולצדי דרכים, אך מומלץ לשתילה בגינות, בפארקים ובשטחים פתוחים כעץ נוי וצל.
נופה הרחב מספק צל רב, ופריחתה השופעת מושכת דבורים ומעניקה לעץ ערך דקורטיבי רב.
הקרקפות הוורודות והבוהקות מזכירות פונפונים עדינים, והן אחד מסממני הזיהוי הבולטים של המין.
אלביציה ורודה היא הקטנה והעדינה מבין מיני האלביציה הנפוצים בישראל.
בהשוואה לאלביציה הצהובה, שורשיה פחות אגרסיביים, אך הם עשויים להתפשט אופקית; משום כך אין לשתול אותה סמוך למדרכות או לריצוף.
העץ נוטה להסתעף בגובה נמוך, ולכן מומלץ לבצע גיזום עיצובי נכון בשנותיו הראשונות כדי להגביה את הנוף.
מאחר שצימוחו אופקי וסוככני, עיצובו קובע את גובהו הסופי: אם יגוזם לגובה של כשני מטרים, יישאר נמוך, ואילו אם יעוצב מגובה ארבעה מטרים ומעלה — יפתח כיפה גבוהה ורחבה יותר.
כדי לזהות את העץ כאלביציה בכלל, וכאלביציה ורודה בפרט, יש לוודא שמתקיימים בו ארבעה מאפיינים עיקריים:
בישראל דומה אלביציה דומה לסוג קליאנדרה (Calliandra), ולכן יש לוודא שהתרמיל ישר, דמוי סרגל וללא מחיצות רוחב, והוא נפתח באיחור או אינו נפתח כלל על העץ.
אלביציה ורודה נבדלת ממיני אלביציה אחרים הגדלים בישראל בצבע תפרחותיה — ורוד בולט, בעוד שבשאר המינים (כגון אלביציה סינית, אלביציה הרווי, אלביציה בשמית, אלביציה רבת-עלים ואלביציה צהובה) צבע התפרחות לבן, ירקרק או צהבהב.
כאשר אין פרחים זמינים, ניתן להבחין בין שני המינים גם לפי העלים והתרמילים:
באלביציה ורודה מספר הסעיפים לרוב מעל 8, והתרמילים צרים וקצרים — באורך עד 15 ס"מ וברוחב כ־2 ס"מ; לעומת זאת, באלביציה צהובה מספר הסעיפים קטן יותר (עד 8), והתרמילים ארוכים ורחבים יותר — אורכם עולה על 15 ס"מ (לעיתים עד 35 ס"מ) ורוחבם כ־4 ס"מ.
מין נוסף בעל פריחה ורודה — סמניאה סמן (Samanea saman, הידוע לשעבר כ-Albizia saman) — דומה לה במראית עין, אך איננו שייך לסוג Albizia אלא לסוג נפרד, ונבדל בתרמיליו העבים והבשרניים ובנופו הרחב במיוחד.
עץ רחב נוף ובעל צמרת כיפתית או סוככנית, חסר קוצים ונשיר, בעל קצב צמיחה מהיר והבשלה מוקדמת לפריחה ולפרי.
גובהו 6 עד 12 מטרים, ולעיתים הוא פורח ונושא פרי כבר בגיל צעיר מאוד.
קליפת הגזע בצבע אפור בהיר, חלקה, עם עדשתיות פזורות, קטנות, חומות-בהירות.
הגבעולים הצעירים בעלי פיאות; הם נראים קירחים, אך למעשה הגבעולים, צירי העלים וחלק מצירי התפרחות מכוסים בשערות פלומתיות דקות ודלילות שאורכן פחות מ-0.5 מ"מ.
בדומה לשאר מיני האלביציה, העלים מסורגים, מנוצים פעמיים, ומסתיימים בזוג סעיפים; כל סעיף נושא זוג עלעלים.
הפטוטרת ברורה, ולעיתים קרובות מצויות עליה בלוטות צוף "חוץ-פרחיות" על הפטוטרת, על ציר העלה ועל הסעיפים.
הסעיפים ערוכים בזוגות נגדיים, וכך גם העלעלים שעליהם.
במין זה הלוואים נושרים בשלב מוקדם; הם צרים וארוכים (סרגליים עד אזמליים), וקטנים מן העלעלים.
הפטוטרת באורך 3 עד 7.5 ס"מ, ולעיתים דלילה בשערות פלומתיות.
בלוטת הצוף שבבסיס הפטוטרת אליפטית בצורתה, ואורכה מגיע עד פי 1.5 מרוחבה (בניגוד לעגולה שבאלביציה צהובה).
העלים מנוצים פעמיים, ובהם 5 עד 12 זוגות סעיפים (לעיתים רחוקות רק 4 זוגות, ולעיתים עד 20 זוגות בפרטים מתורבתים); אורכם 20 עד 32 ס"מ.
בלוטת צוף אחת נוספת מצויה על ציר העלה — בין הזוג העליון של הסעיפים או בינו לבין הזוג שמתחתיו.
העלעלים אינם דו-גוניים; הם מוארכים עד דמויי סרגל, ולעיתים נטויים באלכסון.
לרוב אורכם 6 עד 12 מ"מ ורוחבם 1 עד 4 מ"מ — קצרים וצרים מאלה של אלביציה צהובה.
בסיסם קטום אך אסימטרי מאוד — העורק הראשי צמוד לשפה העליונה.
הקודקוד מחודד ומסתיים בחוד קצר, והשפה ריסנית.
עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ויוצרים צינור קצר.
האבקנים מרובים, ארוכים ובולטים מאוד מחוץ לכותרת הקטנה — והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בפרח; הזירים מפורדים או מאוחים רק בבסיסם, ויחד יוצרים צינור אבקנים קצר.
התפרחות אמיריות, ערוכות באשכולות בקצות הענפים.
עוקצי התפרחות באורך 3 עד 9 ס"מ, מכוסים שערות קצרות הצמודות למשטח.
בכל קרקפת 18 עד 25 פרחים.
הפרחים ורודים; עוקציהם קצרים מאוד, עד 1 מ"מ בלבד.
הגביע צינורי, באורך 2.5 עד 6 מ"מ, בעל 5 או 6 אונות, שעיר ומתקרח עם הגיל.
הכותרת דמוית-פעמון, באורך 8 עד 12 מ"מ, בעלת 4 או 5 אונות משולשות, שעירות בקצותיהן.
האבקנים, שמספרם כ-32, לבנים בבסיסם וורודים בקצותיהם, באורך 25 עד 35 מ"מ; צינור האבקנים ארוך, 10 עד 12 מ"מ.
בפרחים המרכזיים הגביע קצר יותר (כ-3 מ"מ), הכותרת באורך 9 עד 12 מ"מ, והאבקנים באורך 28 מ"מ עם צינור ארוך עד 18 מ"מ.
התרמילים חומים-חלודים, קירחים, צרים ושטוחים, דמוי רצועה קצרה, באורך 9 עד 15 ס"מ וברוחב 1.5 עד 2.5 ס"מ.
שוליהם ישרים או מצרים קמעא; הבסיס חד, הקודקוד מעוגל ומסתיים במקור קצר (עד 1.5 ס"מ); הקשוות דקות, קירחות, חלקות או מחוספסות במקצת.
הזרעים חסרי תוספת לזרע (aril) ואנדוספרם.
תקופת הפריחה: מאי עד יולי; הבשלת הפירות: אוגוסט עד אוקטובר.
מספר הכרומוזומים: 2n = 26, 52 (כלומר קיימות אוכלוסיות דיפלואידיות וטטראפלואידיות לפחות בארצות הברית).
אָלָבָּמָה () היא מדינה בדרום-מזרח ארצות הברית.
אלבמה גובלת בדרום במפרץ מקסיקו ובפלורידה, במזרח בפלורידה ובג'ורג'יה, בצפון בטנסי ובמערב במיסיסיפי.
אינדיאנים התגוררו באזור אלבמה במשך אלפי שנים.
במהלך המאה ה-16 הספרדים היו האירופאים הראשונים שהגיעו לאלבמה, עם משלחתו של ארננדו דה סוטו שעברה באלבמה בשנת 1540.
הצרפתים הקימו את ההתיישבות האירופאית הראשונה במדינה במוביל ב-1702. דרום אלבמה הייתה צרפתית מ-1702 עד 1763, חלק ממערב פלורידה הבריטית מ-1763 עד 1780 וחלק ממערב פלורידה הספרדית מ-1780 עד 1814.
צפון ומרכז אלבמה היו חלק מג'ורג'יה הבריטית מ-1763 עד 1783 ואחר כך חלק מטריטוריית מיסיסיפי האמריקאית.
היותה למדינה התעכב בשל חוסר גבול עם הים, דבר שנפתר כאשר הגנרל אנדרו ג'קסון (שלימים יהיה נשיא ארצות הברית) כבש את מוביל הספרדית ב-1812. אלבמה התקבלה לארצות הברית כמדינה ה-22 ב-1819. בשנים 1826–1846 שימשה העיר טסקלוסה כבירת המדינה, עד אשר הוחלט להעבירה למונטגומרי.
בתחילת המאה סוחרים רבים הגיעו לאלבמה ומיקמו בה חוות רבות של כותנה, שגודלה על ידי עבדים אפרו-אמריקאים.
בשנת 1860 כמעט מחצית מהתושבים במדינה היו עבדים.
אלבמה פרשה מארצות הברית והצטרפה לקונפדרציית המדינות של אמריקה ב-11 בינואר 1861, בעקבות בחירתו של אברהם לינקולן כנשיא ארצות הברית.
אלבמה תרמה למלחמת האזרחים האמריקנית 120,000 חיילים, אך מעט מאוד מהלחימה הייתה בפועל בשטח אלבמה.
היא נתקבלה מחדש לאיחוד של ארצות הברית בשנת 1868 והעבדים שבה שוחררו לחופשי.
באותה השנה נבנתה מערכת חוקתית חדשה - נתנו יותר זכויות לנשים והוקמה מערכת חינוך ציבורית.
הוקמה מערכת דרכים מתקדמת והושקו קווי רכבות.
שיקום המדינה הסתיים בשנת 1874.
בשנת 1901 נכתבה חוקה חדשה, שלמעשה ביטלה את זכות ההצבעה של מיעוטים רבים כגון אפרו אמריקאיים ואינדיאנים, ופיתחה הפרדה במערכת החינוך הציבורית ובתחומים רבים נוספים.
בשנות ה-20 התפתחה תעשייה נרחבת במונטגומרי, דבר ששינה את המאזנים הדמוגרפים במדינה, מכיוון שמרבית מהאוכלוסייה היגרה אל עיר זו.
הפיתוח התעשייתי בימי מלחמת העולם השנייה הביא שגשוג נרחב למדינה.
בעשורים אלו התפתח סכסוך בין התושבים הכפריים למדינה לבין אלו העירוניים - כתוצאה מתהליך התיעוש הנרחב רבים מהכפריים היגרו אל הערים, אך הפוליטיקאים הכפריים לא היו מוכנים לשנות את מפת ההצבעה, בהתאם לפיזור האוכלוסייה, דבר אשר היה מפחית מכוחם של פוליטיקאים אלו.
לבסוף, בשנת 1962 בית המשפט העליון של ארצות הברית הכריע בעד שינוי מפת הכוחות.
בשנות ה-50 וה-60 התנועה לזכויות האזרח האפרו-אמריקאי צברה תאוצה, והחלה לערער את הסדר הקיים באלבמה.
בשנת 1952 בית המשפט העליון בארצות הברית פסק את פסק דין בראון נגד מועצת החינוך, ולמעשה אסר על הפרדה גזעית במערכת החינוך הציבורית.
מתיחויות אלו תססו מאוד באלבמה, תחת שלטונו של המושל ג'ורג' וולאס.
בשנות ה-50 התרחש חרם האוטובוסים של מונטגומרי - מחאה כנגד ההפרדה בתחבורה הציבורית.
אירוע קריטי והיסטורי שהתרחש בתקופה זו היה המצעדים מסלמה למונטגומרי, אשר עודדו בסופו של דבר את חקיקת חוק זכויות האזרח וחוק זכות ההצבעה, בשנים 1964–1965, שלמעשה ביטלו כל פרמטר של אפליה גזעית - גם במובן החברתי וגם מבחינת זכות ההצבעה.
אלבמה ממוקמת בדרום מזרח ארצות הברית וגובלת בטנסי בצפון, בג'ורג'יה ובפלורידה במזרח, במפרץ מקסיקו בדרום ובמיסיסיפי במערב.
בצפון מזרח המדינה, לאורך הגבולות עם טנסי וג'ורג'יה, נמצאים הרי האפלצ'ים (פיידמונט) ובצפונה זורם נהר טנסי.
אלבמה מחולקת מנהלית ל-67 מחוזות.
הגדול שבמחוזות אלבמה הוא מחוז בולדווין (4,118 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז אטווה (1,386 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז ג'פרסון (658,466 תושבים נכון ל-2010).
עיר הבירה של אלבמה, מונטגומרי, נמצאת במחוז מונטגומרי.
לאלבמה, חוקה אשר אומצה לראשונה ב-1901 ולה מעל 850 תיקונים ומעל 87,000 מילים.
בכך נחשבת לחוקה הארוכה ביותר בעולם ופי 40 מחוקת ארצות הברית.
הרשות המחוקקת של אלבמה מורכבת משני בתי מחוקקים.
הבית התחתון הוא בית הנבחרים של אלבמה המכיל 105 חברים אשר נבחרים כל 4 שנים, בשונה מהרבה בתי מחוקקים תחתונים אחרים בארצות הברית.
הבית העליון הוא הסנאט של אלבמה, בו 35 חברים הנבחרים כל 4 שנים.
נכון ל-2024, המפלגה הרפובליקנית שולטת ברוב מוחלט בשני בתי הנבחרים, עם למעלה משני שלישים בכל אחד מבתי הנבחרים.
הרשות המבצעת של אלבמה מורכבת משישה חברים שבראשם עומדת מושל אלבמה ובו חברים: סגן מושל אלבמה, התובע כללי, מזכיר המדינה, גזבר המדינה ומבקר המדינה.
כל אחד מהתפקידים מתמודד בנפרד, בפרט המושל וסגנו, ונבחרים לכהונה בת 4 שנים.
המושל הוא גם המפקד העליון של הכוחות הצבאיים של המדינה.
המושלת הנוכחית היא קיי אייבי שמכהנת מאז 2017, ונבחרה לכהונה נוספת ב-2022.
ישנה הגבלה של 2 קדנציות רצופות על תפקיד המושל, אך ללא הגבלה על כמות קדנציות כללית.
בעבר הייתה הגבלה על תקופת כהונה בודדה, עד שבוטלה ב-1968. ג'ורג' וולאס היה המושל שכיהן בתפקיד הכי הרבה זמן, 16 שנה בסה"כ ב-3 תקופות כהונה שונות.
לאחר כהונה הראשונה ב-1967, טרם ביטול ההגבלה, התמודדה אשתו לורלין וולאס לתפקיד ונבחרה, מה שהפך אותה למושלת הראשונה של אלבמה והיחידה עד להיבחרותה של אייבי.
מרבית הנבחרים בערים ובפרבי הערים הם מטעם המפלגה הדמוקרטית ואילו האזורים הכפריים נשלטים כמעט בלעדיות על ידי נציגים מטעם המפלגה הרפוליקנית.
כולל תפקידי השריף, הנבחרים על ידי הציבור.
באלבמה קיים עונש מוות ואיסור על הפלות.
2 הסנטורים המכהנים מטעם אלבמה בסנאט של ארצות הברית הם טומי טוברוויל שהחל לכהן ב-2021 וקייטי בריט שהחלה לכהן ב-2023. שניהם מטעם המפלגה הרפובליקנית.
לאלבמה יש 7 נציגים בבית הנבחרים של ארצות הברית אשר, נכון לקונגרס ה-118, 6 מתוכם מטעם המפלגה הרפובליקנית (ג'רי קרל, מייק ד.
רוג'רס, רוברט אדרהולט, דייל סטרונג, בארי מור, גארי פאלמר) ואחת מטעם המפלגה הדמוקרטית, טרי סואל, המייצגת מטעם מחוז המכיל את אזור "החגורה השחורה" באלבמה, הכולל את הערים טסקלוסה, מונטגומרי וברמינגהאם.
בהתאם לאלבמה יש 9 אלקטורים בחבר האלקטורים לבחירות לנשיאות.
באלבמה קיימת תעשייה כבדה נרחבת, הכוללת ייצור כלי רכב ומטוסים, מוצרי פלדה וברזל ועיבוד מינרלים.
כמו כן כלכלתה מבוססת על חקלאות, הכוללת גידול בוטנים, כותנה, דגנים, תירס, ירקות, סויה ואפרסקים, וכן תעשיית בשר ענפה.
היהודים הראשונים הגיעו לאלבמה בסוף המאה ה-18. הקהילה היהודית הראשונה שהוקמה במדינה הייתה קהילת מוביל אשר הוקמה ב-1840. בין השנים 1840 ו-1850 היגרו לאלבמה יהודים רבים מגרמניה ובסוף המאה ה-19 הצטרפו מהגרים נוספים מרוסיה ומזרח אירופה.
בשנת 2000 היו באלבמה כ-9,500 יהודים שהם 2.1% מכלל האוכלוסייה שהצהירה על היותה דתית, מחציתם בעיר ברמינגהאם.
בשנת 2019, מערכת החינוך הציבורי באלבמה דורגה במקום האחרון מתוך 50 מדינות ארצות הברית.
סמלי מדינת אלבמה דגל סמל מוטו כינוי דגל אלבמהFlag of Alabama סמל אלבמהSeal of Alabama "מעזים להגן על זכיותינו""Audemus jura nostra defendere" "הלב של דיקסי""Heart of Dixie"(לא רשמי) עץ פרח ציפור חיה אורן בלונגליףLongleaf Pine קמליהCamellia פליקר פוניNorthern flicker דוב שחור אמריקניAmerican black bear
רפּוּבְּלִיקַת אַלְבַּנְיָה (באלבנית: Republika e Shqipërisë, ) ובקיצור אַלְבַּנְיָה (באלבנית: Shqipëri/Shqipëria; באלבנית גגית : Shqipni/Shqipnia/Shqypni/Shqypnia) היא מדינה בדרום-מזרח אירופה.
אלבניה גובלת במדינות מונטנגרו בצפון, קוסובו בצפון-מזרח, מקדוניה הצפונית במזרח, יוון בדרום, וחוף הים האדריאטי במערב.
רוב אזרחי אלבניה הם מוסלמים-סונים, ומיעוטם הם נוצרים-רומים-קתולים או נוצרים-אורתודוקסים-מזרחיים.
אלבניה היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
אלבניה היא מולדת העם האלבני.
בשנת 2009 הצטרפה אלבניה לברית נאט"ו.
בעת העתיקה הייתה אלבניה חלק מאפירוס ואיליריה וישבו בה שבטים אילירים ותראקיים שהגיעו לאזור הבלקן.
במאה ה-2 לפנה"ס נכבשה איליריה בידי הרומאים, ובמרוצת המאות שלטו באזור עמים שונים, ביניהם הביזנטים, הנורמנים, הוונציאנים והסלאבים.
האלבנים כקבוצה אתנית נזכרים לראשונה במאה ה-11 בכתביו של מיכאל אטאליאטס, כרוניקן בן המאה ה-11, המזכיר קבוצה בשם זה בנפת דיראכיון (דורס של ימינו) באימפריה הביזנטית.
בשנת 1479 כבשה האימפריה העות'מאנית את אזור אלבניה של ימינו, ו-500 שנות שלטונם באזור הביאו להתאסלמות רוב האלבנים.
במהלך המאה ה-19 התנהלה האימפריה העות'מאנית בסלחנות כלפי האלבנים ואפשרה להם ליהנות מזכויות שלא היו לעמים אחרים ברחבי האימפריה.
אלבנים מוסלמים השתלבו בתפקידים שונים בצבא ובשלטון העות'מאני, וכן כיהנו 40 וזירים גדולים ממוצא אלבני.
עם זאת, בתחילת המאה ה-20 ביקשו האלבנים להתנתק כמעט לגמרי מהאימפריה והעות'מאנים סירבו להעניק להם זכויות מיוחדות מעבר למה שכבר השיגו.
בעקבות זאת מרדו האלבנים בשנת 1909 ושוב בשנת 1910. ביוני 1911 הקימו האלבנים ממשלה זמנית.
השנים הבאות עוצבו במסגרת מלחמת הבלקן הראשונה, שבה ביקשו מדינות הבלקן להשתלט על שטחי האימפריה העות'מאנית באירופה ("רומליה").
באוקטובר 1912 פלשה סרביה לאלבניה וכבשה את כל צפון אלבניה ובהמשך גם חלקים ממרכזה.
בתגובה הכריזו האלבנים ב-28 בנובמבר 1912 על עצמאותם ועל נייטרליות במלחמה בין העות'מאנים ומדינות הבלקן.
למוחרת כבשה סרביה את דורס והכריזה על אזורי אלבניה שכבשה כמחוז בממלכת סרביה.
יוון כבשה שטחים בדרום אלבניה לעצמה ואף הטילה מצור על ולורה החל מדצמבר 1912. במקביל, מונטנגרו הטילה מצור על שקודרה, שנכבשה באפריל 1913. לאור כיבוש חלקים נרחבים מאלבניה, נלחמו האלבנים בפעילות גרילה לצד העות'מאנים במטרה לשחרר את ארצם.
בלחץ המעצמות אוסטריה ואיטליה שדרשו שאלבניה תהיה עצמאית וגדולה כמנע בפני השאיפות הסרביות להשתלט עליה, נקבע בהסכם לונדון שאלבניה תהיה עצמאית וכך סרביה ומונטנגרו נאלצו לסגת משטחיה.
בראשית מלחמת העולם הראשונה כבשה איטליה את ולורה.
ביוני 1915 נכנסו כוחות של סרביה ומונטנגרו וכבשו חלקים של אלבניה.
ביוני 1920 החל כוח של 10,000 מתנדבים אלבנים, בפיקודו של צ'אזים קוצולי, לצור על ולורה ולאחר כשלושה חודשים הסכימה איטליה להסיג את כוחותיה מהעיר, וויתרה על דרישותיה לריבונות בה.
בשנת 1925 נעשה אהמט זוגו נשיא וב-1928 הכריז על עצמו למלך זוג הראשון.
בשנת 1939 פלשה איטליה הפשיסטית לאלבניה והמלך זוגו נמלט מן המדינה.
אלבניה הפכה למדינת חסות איטלקית, ובמדינה הוקמה ממשלת בובות.
בשנת 1943 נכנעה איטליה הפשיסטית לבעלות הברית, ובתגובה כבשה גרמניה הנאצית את איטליה וגרורותיה.
גם אלבניה הפכה למדינת חסות גרמנית, עד לשחרורה בנובמבר 1944.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה תפס את השלטון מנהיג הפרטיזנים, הקומוניסט אנוור הוג'ה, והנהיג משטר קומוניסטי רודני.
שמה של אלבניה הוסב ב-1946 ל"הרפובליקה העממית של אלבניה" ומ-1976 עד לראשית שנות ה-90 היא נקראה "הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה".
מחשש לפלישה הורה הוג'ה על בניית יותר מ-700,000 בונקרים באלבניה.
המשטר נאבק בדתות, וכנסיות ומסגדים הוחרבו.
המדינה הייתה בקשרים הדוקים עם ברית המועצות וסין, אך במשך השנים נוצר קרע בין המדינות והאלבנים ניסו לעצב גרסה חדשה של קומוניזם, תוך שהם מבודדים עצמם משאר אומות העולם.
הוג'ה שלט במדינה במשך למעלה מארבעים שנה, עד מותו ב-1985.
ב-1981 ננקטו צעדים לפיתוח אלבניה, ואלה הואצו אחרי מותו של הוג'ה.
במרץ 1990, בעקבות התסיסה במדינות הקומוניסטיות, פקד את אלבניה גל של הפגנות ושביתות, שבישרו את תחילתן של רפורמות כלכליות גם במדינה זו.