tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוועדה התחילה את דיוניה ב-3 בנובמבר 1960 והגישה את מסקנותיה ב-25 בדצמבר, שבהן נקבע פה-אחד שלבון לא נתן את ההוראה, ואף לא ידע על הפעולה במצרים.
אלו הסתמכו, בין היתר, על הודאת המזכירה דליה כרמל כי זייפה מסמך המזכה את ראש אמ"ן גיבלי ומטיל את האשמה על פנחס לבון, וזיכו את לבון מכל אשמה.
בן-גוריון – שאשכול לא גילה לו את המקור שלפיו קבע את עמדתו – טען כי אין לחייב אדם או לזכותו שלא על פי הליך משפטי או ועדת חקירה משפטית.
אי קבלת מסקנות ועדת השבעה התפרשה על ידי רבים כהטלת דופי בשבעת השרים (ובראשם אשכול) אשר ישבו בוועדה, דבר שהיה עלול להביא לסופם הפוליטי של שרים אלו, רובם בני "דור הביניים" במפא"י.
בן-גוריון, שלא הכיר עקרונית בסמכותה של ועדת פוליטיקאים לחרוץ דין אדם לשבט או לחסד, לא קיבל ממילא את מסקנות ועדת השבעה, וב-31 בינואר 1961, לאחר חודש רצוף סכסוכים ועימותים, הגיש את התפטרותו לנשיא המדינה, אך נותר בכהונתו עד 1963.
בן-גוריון לא הסכים לכך שוועדת שרים תיתן זיכוי לשר, ודרש שקביעה כזו תיעשה על ידי ועדה משפטית.
הוא דרש שלבון יודח מהזירה הפוליטית עד לבירור עניינו, ושקביעת ועדת אולשן-דורי אשר פסקה על תיקו (אי-הכרעה הנובע מחוסר מידע) תישאר בינתיים על כנה.
בציבור נוצר הרושם כאילו בן-גוריון ראה בלבון אויב אישי, ורדף אותו.
מרכז מפא"י שהתבקש להכריע בסכסוך זה, קיבל את דרישתו של בן-גוריון, וביום שבת 4 בפברואר 1961 הודח לבון מתפקיד מזכ"ל ההסתדרות, ומחק את לבון מרשימת מועמדי המפלגה לכנסת.
בן-גוריון אומנם היה הדורש העיקרי להדחת לבון, אך הצעת הפשרה של שר האוצר לוי אשכול גם היא כללה את הדחתו מתפקידים פוליטיים ומן המפלגה.
כפי הנראה ההדחה לא הייתה יוצאת אל הפועל ללא שיתוף פעולה בין השניים.
בספטמבר 1960 שתל אורי אבנרי, בשבועונו "העולם הזה", את הרמז הראשון על פרטי "הפרשה", באמצעות חלוקת אחד העמודים בשבועון לשניים, בניגוד לכללי העימוד המקובלים.
בחציו האחד דווח בהתפתחויות בפרשת לבון, וחציו האחר הוקדש למשפט שהתנהל בקהיר שש שנים קודם לכן ב-1954 נגד צעירים יהודים שנאשמו בפעולות חבלה.
שתי הכתבות הוגשו לצנזורה בנפרד ואושרו.
בעמוד המודפס לא נוצר שום קשר גלוי בין השתיים, אבל צורת העמוד הייתה שונה כל כך מהרגיל שהקוראים חדי העין הבחינו מייד ברמז החבוי.
במרץ 1964 המשיך אורי אבנרי לפרסם פרטים על "הפרשה" באמצעות סיפור מתח בדיוני לכאורה שנקרא בשם "פרשת אלכסיס" ובו תיאור מאבק מודיעיני בין יוון לטורקיה, שדמויותיו ועלילתו תאמו את עובדות הפרשה והאישים שנטלו בה חלק.
הוא המשיך להיאבק על דעותיו, ובפרט תקף את יורשו, שנבחר לתפקיד על-פי המלצתו, לוי אשכול.
באוקטובר 1964 שב בן-גוריון והעלה את נושא "הפרשה" בפני ראש הממשלה אשכול, זאת על סמך בדיקתם של העיתונאי חגי אשד והמשפטנים אהרן חטר-ישי ויצחק טוניק, כי ועדת השבעה עיוותה את הדין.
חמוש בדו"ח המשפטנים, פנה בן-גוריון בתחילה לאשכול, ולאחר מכן לשר המשפטים דב יוסף, בדרישה כי יחקרו הן את השאלה "מי נתן את ההוראה" והן את "ועדת השבעה".
אשכול, שהיה הרוח החיה מאחורי כינוס "ועדת השבעה", לא הסכים לכך.
הוא ידע מידידתו דליה כרמל כי המסמך המזכה את גיבלי מזויף, אך לא יכול היה לספר על כך לבן-גוריון.
בשיחה עם בן-גוריון רמז כי "אחד מסר לו סוד, שהוא משנה כל הדבר", ובן-גוריון מצדו סבר כי "אם רק הוא שמע סוד – אינו קיים בשביל העולם".
על אשכול הופעלו לחצים כבדים לכנס ועדה משפטית כזו.
משראה אשכול כי נראה שמרכז המפלגה יחליט על חידוש החקירה, נקט בצעד דרמטי, וב-15 בדצמבר 1964 הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה, שכן אינו חופשי להחליט ברצונו בעניין ממלכתי, הוא הקמת ועדת חקירה משפטית.
ההתפטרות טרפה את קלפיו של בן-גוריון; עתה סירב בן-גוריון להופיע בפני מרכז המפלגה שכן "לא אשחית דברי על אוזן לא שומעת".
שרי מפא"י ראו כי הם נדרשים לבחור בין עמדתו של בן-גוריון, שהיא בבחינת "ייקוב הדין את ההר", לבין עמדתו של אשכול; רובם בחרו באשכול.
עתה נותר לבן-גוריון רק פורום אחד שבפניו יכול היה להביא את עניינו – ועידת מפא"י שהתכנסה בפברואר 1965. כבר עם כינוס הוועידה התברר כי אנשי בן-גוריון הם במיעוט, ואילו אנשי אשכול הם הרוב.
מאמציו של "ממליך המלכים" במפלגת העבודה, שרגא נצר, להביא לכדי פשרה בין הנִצים, נתקלו בחומה של סירוב מטעם אנשי הרוב, שראו הזדמנות להסיט מדרכם את מתנגדיהם.
בפגישה דרמטית במלון שרתון בתל אביב עשה אף נשיא המדינה זלמן שזר מאמץ להביא לפיוס בין אשכול ובין בן-גוריון, אך נכשל בכך.
בוועידה עצמה נשאו אישים מרכזיים במפלגה דברים חריפים ביותר כנגד בן-גוריון.
בסיומה של הוועידה נשא אשכול נאום שבו קרא להפסיק את העיסוק ב"פרשה" ולהקים את המערך החדש (המערך הראשון).
הוא קרא לבן-גוריון – "תן לי אשראי!"{{הערה|לוי אשכול: ראש הממשלה השלישי: מבחר תעודות מפרקי חייו, גנזך המדינה, 2002, עמ' 454, 462}} בסיום הוועידה הצביעו רוב הצירים כנגד הצעותיו של בן-גוריון.
בעקבות חילופי הדברים בין בן-גוריון ובין אשכול העלה חבר הכנסת מנחם בגין הצעה, שנועדה לנגח את שני האישים, שלפיה תוקם ועדת חקירה ממלכתית "לחקור הדברים שלא בסדר אצל ראש הממשלה הראשון, לפי דבריו של ראש הממשלה הנוכחי".
ב-3 ביוני 1965 העמיד בן-גוריון את עצמו כמועמד המפלגה לראשות הממשלה, אך מרכז מפא"י בחר ברוב גדול דווקא את אשכול.
ב-29 ביוני, לאחר ישיבה שהתקיימה בביתו של בן-גוריון, קמה מפלגה חדשה ושמה רשימת פועלי ישראל (רפ"י).
העילה המרכזית לפרישה הייתה "הפרשה", אך זו לא עניינה עוד את רובו המכריע של הציבור הישראלי, ונראה היה לציבור, פרט לבן-גוריון ולתומכיו, כי העיסוק בה מיותר וכי זמנה עבר.
ועדה מיוחדת של הכנסת דנה אף היא בפרשה ובין היתר קיימה ישיבותיה בבניין לשכת יו"ר הכנסת בקריה בתל אביב.
האירוע הוביל לכרסום מעמדו הציבורי של בן-גוריון, שמעשיו נתפסו כקפריזיים ונקמניים.
כמו כן, מספר עיתונאים ראו ב"מהפך", הבחירות שבהן עלה הימין לראשונה לשלטון, תוצאה מאוחרת של "העסק הביש".
לדברי אברהם שוויצר, המחלוקות הפנימיות שקרעו את מפא"י סימלו את ראשית הסוף של המפלגה; "המהפך בא באיחור של שבע-עשרה שנים".
על פי ניתוחו של יחיעם ויץ, ניתן לראות בפרשה הקו המבחין בין עידן ראשית מדינה, לתקופה חדשה בתולדותיה, "בוגר[ת] וספקני[ת] יותר".
ניתן לראות זאת בתחום הביטחון: מעתה הרשה לעצמו הציבור לבקר את הצבא ואת מערכת הביטחון.
הביקורת התבטאה גם ביד חופשית יותר שניתנה לביקורת העיתונאית על הממסד, וכתוצאה מכך גם בכוחה של העיתונות הכתובה.
לבסוף גם מעמדם של האינטלקטואלים, שנקטו עמדה ביקורתית יותר כלפי השלטון, התחזק.
לאורך שנים רבות הצהיר בנימין גיבלי כי יפרסם את גרסתו בספר והוא אף שכר לשם כך את שירותיו של הסופר אריה קרישק.
עד מותו של גיבלי, בקיץ 2008, לא פורסם כתב-היד.
על פי פרסומים בתקשורת, גיבלי טען כי משה דיין היה שותף במתן "ההוראה" ובטיוחה.בדצמבר 2022 פרסם "ידיעות אחרונות" בהרחבה ובמוסף מיוחד קטעים נבחרים מהביוגרפיה הגנוזה של קרישק.
ספרו של אברי אלעד יצא ב-1976 באנגלית בשם "The Decline of Honor" ובעברית בשם "האדם השלישי".
במישור המשפטי-צבאי, הפרשה הציפה מספר סוגיות שלא זכו להתייחסות משמעותית קודם לכן:
מהם גבולות הסמכות של שר הביטחון "הממונה על ביצוע הפקודה" כלפי הרמטכ"ל וכלפי הממשלה וראש הממשלה?
האם שר הביטחון יכול לקיים קשר ישיר עם קצין בכיר בעניין ביטחוני, ללא ידיעת/מעורבות הרמטכ"ל?
האם שר הביטחון רשאי להורות על ביצוע תוכנית מסוג זה ללא אישור הממשלה או ראש הממשלה?
"האדם השלישי", אברהם זיידנברג (אברי אלעד), מפעיל החוליה במצרים, הצליח להימלט ממצרים.
הוא פותה להגיע לישראל, הועמד לדין באישומים שונים ונידון ל-12 שנות מאסר, שהופחתו בערעור ל-10 שנים, אותן ריצה בבידוד בכלא רמלה.
לאחר שריצה את תקופת מאסרו היגר לארצות הברית, ושם נפטר בשנת 1993.
לוי, נתנזון, דסה וניניו, אחרוני חברי החוליה שישבו עדיין במאסר במצרים בשנת 1968, שוחררו במסגרת עסקת חילופי שבויים שנערכה לאחר מלחמת ששת הימים (עוד אחת מחידות הפרשה היא מדוע לא שוחררו כבר בחילופי השבויים שלאחר מלחמת סיני).
דבר שחרורם פורסם בישראל רק בנובמבר 1971, לקראת נישואיה של מרסל ניניו.
חללי פרשת העסק הביש הובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל בירושלים, בצמוד לקבריהם של חללי מחתרת ניל"י.
גופתו של מאיר בינט הוברחה לישראל בחשאי מקהיר, ונקברה בטקס הלוויה סודי בחלקה אחרת בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
האדם מפיק תועלת רבה ממינים רבים של עצים.
נעשה שימוש בעץ עצמו, בפרי העץ, ובתוצרים אחרים (גומי, שרף, שמן, צוף ועוד) המופקים מהעץ בעודו צומח.
בנוסף משמש העץ לאחר כריתתו כחומר גלם.
העץ סופג כ-20 קילו גרם אבק בשנה ומסנן ומטהר כ-100,000 מטר מעוקב אוויר בשנה.
העץ מסוגל לייצר חמצן ואף מסייע להורדת הטמפרטורה בימות הקיץ החמים ב-4 מעלות.
עצים גדולים ויציבים מספקים מחסה ליער, כאשר תחתם נוטה להתפתח תת-יער, הכולל מינים מגוונים שיכולים להתפתח טוב יותר תחת מחסה של עץ.
כך למשל האקליפטוס מספק מחסה רב ערך ליערות, אם כי אלו עלולים להפוך עבותים מדי אם לא יתוחזקו כיאות.
תחת צלו של האקליפטוס יכולים לגדול סוגי עצים כדוגמת האלון ושרכים אוהבי צל.
הצרוף של הגנה משמש ומרוח מאפשרת גדול סוגי יבולים במקומות שללא האקליפטוס היו נותרים חשופים.
בדומה לאקליפטוס, גם האורן נוטה לפתח תחתיו תת-יער מפותח, הכולל מיני צמחים קטנים ונדירים שחלקם בסכנת הכחדה (בניגוד לתפיסה העממית הרווחת, שהחומציות שבמחטי האורן לא מאפשרת צמיחה בסביבתו).
מטרת שוברי הרוח היא להחליש את עוצמת הרוח או את מהירותה, על מנת להקל על סבלם של בני אדם, צמחים ובעלי חיים.
פרות נותנות יותר חלב וכבשים שעברו גֵּז סובלות פחות.
שוברי רוח עוזרים גם להגנה בפני השפעות הקרה בכך שהם מקטינים את עוצמת הרוח המקפיאה.
על מנת לשמש כ"שובר רוח" על העץ להיות עמיד לרוח, ולכך מתאים עץ שלו מערכת שורשים חזקה ומסועפת.
דוגמה לכך הוא האקליפטוס הכדורי, שלו מערכת שורשים חזקה, גזע גמיש ועלווה שאינה עוצרת את הרוח אלא מכוונת אותה כלפי מעלה.
מינים נמוכים מדי או שהעלווה שלהם אינה צפופה אינם מתאימים למטרה זו.
בישראל משמש ברוש כשובר רוח במטעים.
נוהגים לנטוע את העצים בשתי שורות בצורה סורגת ובכך לסתום פרצות בשובר הרוח.
עצים משמשים לנוי בגנים פרטיים, בגנים ציבוריים, לאורך הדרכים ועוד.
עצי נוי נפוצים הם דקל, אקליפטוס, זית.
חורשות ויערות משמשים כאתרי בילוי מגוונים, לנופש, טיולים, פיקניק, ספורט.
בונסאי הוא עץ ננסי, שממדיו גומדו באמצעות גיזום קפדני בשורשיו וענפיו.
הפרי של מיני עצים רבים משמש למאכל.
עצים שפירותיהם משמשים למאכל הם עצי הדר, עצים המניבים אגוזים (כגון: לוז, מלך, מקדמיה, פקאן), שקד, תאנה, רימון, זית, דקל, אפרסק, אגס, תפוח, שסק, משמש, שזיף ורבים אחרים.
הפירות נאכלים טריים וכן מהווים חומרי גלם במתכונים רבים.
הם מבושלים (לפתן), נאפים (תפוח עץ אפוי, עוגת פירות, צלי בליווי פירות), נטחנים למחית (תפוח עץ).
ניתן לייבשם, לרקוח מהם ריבה או להכין שימורים לצורך שימור לתקופה ארוכה.
על ידי קליית פירות כגון אגוזים, שקדים, פיסטוק מייצרים פיצוחים.
אגוז מוסקט, המיוצר מזרעים טחונים של עץ אגוז המוסקט.
קינמון, המופק מקליפתו הפנימית של עץ הקינמון.
שמן זית מופק מציפת פרי עץ הזית.
הוא משמש למאכל ולמוצרי קוסמטיקה.
בעבר שימש גם לתאורה ובשימוש פולחני - למשיחת מלכי התנ"ך וכוהנים.
שמן אבוקדו מופק מציפת פרי האבוקדו.
מדקל מיוחד הקרוי דקל השמן (שמנון) מפיקים שמן דקלים.
מלשד עץ האדר מייצרים סירופ מייפל.
מלשד עץ השדר מייצרים משקה טרי או מותסס.
ממוהל של צמחים רבים ניתן להפיק גומי טבעי.
משרף של שיטת סנגל מפיקים גומי ערבי.
פרחי העץ כמקור צוף לדבש
פרחי עצים, כגון עצי הדר, אקליפטוס ועוד, משמשים את הדבורים כמקור לצוף שאותו הן הופכות לדבש.
טעם הדבש מושפע מהעץ שהצוף שלו שימש להכנת הדבש.
לדבש האקליפטוס, למשל, טעם וריח מנטה עז במקצת.
שמן אתרי שמופק מעצים משמש בתרופות עממיות ומודרניות.
שמן האקליפטוס בשימוש למטרות רפואיות מופק מהרתחה של עלי אקליפטוס במים, עיבוי הקיטור ואיסופו.
שמן האקליפטוס הכדורי מכיל כ-60% איקליפטול (eucalyptol), בעוד ששמן הamygdalina אינו מכיל איקליפטול אלא פלאנדרן (phellandrene).
ספר התרופות דורש שבשמן האקליפטוס יהיה לפחות 70% איקיליפטול.
בהומופאתיה נעשה שימוש נרחב בשמן האקליפטוס.
כמו כן משתמשים בו במקרים של שעולים חריפים, מחלות ריאה וגרון כואב.
לכולם יש ריח המנתה האופייני.
מדברי חז"ל אנו למדים כי הרבו להשתמש בתמר כתרופה למחלות שונות.
דקלי הדונג השייכים לסוג Ceroxylon, עצים שגובהם מגיע עד 60 מ' ושגזעם מכוסה שכבת דונג בעובי של 5–6 מ"מ.
רפיה מופקת מדקלים מהסוגים Calamus ו-Daemonorops ומשמשת לקליעת סלים והכנת רהיטים.
ביהדות, שניים מארבעת המינים, הלולב והאתרוג, מקורם בעצים.
עץ הדקל מספק, בנוסף ללולב, גם סכך לסוכה.
בנצרות מקובל לקשט את הכנסיות בכפות תמרים ביום ראשון של הדקלים החל שבוע לפני יום ראשון של הפסחא, כזכר לאמונה שכך נתקבל ישו על ידי תושבי ירושלים שישה ימים לפני שנצלב.
העסקת ילדים או עבודת ילדים היא עבודה המוטלת על ילדים ונוער (מי שטרם מלאו להם 18 שנים).
העסקת ילדים בעולם המערבי בזמן המהפכה התעשייתית הייתה דבר שבשגרה.
במהלך השנים קמה התנגדות לכך, ונוצרו אמנות וחוקים המגבילים העסקת ילדים ומסדירים אותה.
בישראל עוסק בכך חוק עבודת הנוער.
סוגי עבודות לילדים כוללים עזרה בעסק המשפחתי וכן ניקוי חלונות של מכוניות, צחצוח נעליים, מכירת פריטים קטנים כגון סיגריות וכדומה.
ישנם ילדים העובדים כמדריכי תיירים ולעיתים יחד עם בעלי חנויות ומסעדות, על מנת להביא לקוחות לעסק.
כמו כן, ישנו סחר בילדים, שימוש צבאי בילדים, זנות של ילדים, סחר בסמים, סחר לא חוקי המעורב בהפרת זכויות יוצרים וילדים שחקנים וזמרים.
באנגליה וסקוטלנד בשנת 1788, כשני שלישים מהעובדים במנפטות הכותנה היו ילדים.
הילדים שיכלו להתמודד עם העבודה במפעלים הפכו בבגרותם לעובדי מפעל מן המניין, כך שהרכב כוח העבודה במפעלים החל לסטות לכיוון פועלים בוגרים לפני שהופיעה התערבות חוקתית משמעותית.
בין הראשונים שהתנגדו להעסקת ילדים היה הסוציאליסט האוטופיסט האנגלי רוברט אואן, שפעל להגבלת הגיל המינימלי להעסקת ילדים לגיל 10 ומעלה.
לאחר מכן, כחלק מהרגולציה של עבודת ילדים, התקבלו מספר חוקי עבודה שמטרתם הסדרת מספר שעות העבודה של ילדים ושיפור תנאי הבטיחות במפעלים.
במאה ה-19 העסקת ילדים הייתה נפוצה באירופה.
עם התפתחות שיח הזכויות, עבודת ילדים קיבלה משמעות לוואי של ניצול שיטתי של ילדים בתחום העבודה, עם מעט פיצוי והתחשבות בהתפתחות האישית ובהיבטי בטיחות, בריאות והחיים בכלליות.
סוגיית עבודת ילדים עמדה למבחן בשיח זכויות העובדים שהתפתח במאה ה-20. שיח זה אופיין בהצבת העובד במרכז, ושאלת עבודת הילדים והנוער נבחנה בבחינת השפעת העבודה על ההתפתחות של הילדים והנוער.
עם התפתחות שיח זכויות העובד מחד, וזכויות הילד מאידך, עבודת ילדים ונוער הוגבלה לגילאים ועבודות מסוימות וכן נקבע שכר מינימום ותנאים מקלים נוספים.
הרציונל בבסיס הגבלות אלה הוא ההכרה בזכות הילדים לקבל השכלה נאותה, וזכותם לשעות פנאי על מנת לאפשר מנוחה לצורך ערנותם בזמן שעות הלימודים.
כמו כן הכיר שיח הזכויות בזכותם של ילדים לפנאי וחופשות מלימודים.
עם זאת, בגילאים מסוימים הותרה עבודה ילדים בימי החופשה.
לפי נתוני UNICEF (ארגון האו"ם להגנה על ילדים), בשנים האחרונות נרשמה ירידה במספר הילדים העובדים ברחבי העולם, אך נכון ל-2024 עדיין עובדים כ-137.6 מיליון ילדים בגילאי 5-17 ברחבי העולם, מתוכם כ-54 מיליון בעבודה מסוכנת.
המודעות הציבורית לסוגיית עבודת הילדים הובילה תחילה לחקיקה מדינתית נקודתית, אך בתחילת המאה ה-20 התגבשה ההבנה שחקיקה מקומית אינה מספיקה בשוק גלובלי.
מדינות חששו לאבד יתרון וכושר תחרות אם יגבילו את התעשייה שלהן באופן חד-צדדי, בעוד מדינות אחרות נמשכה העסקה של ילדים.
ארגון העבודה הבינלאומי (ILO), שהוקם ב-1919 תחת האו"ם, ניסח את האמנות הבינלאומיות הראשונות שהסדירו את הסוגייה כחלק מהמשפט הבינלאומי.
האמנה קובעת עיקרון כללי, המופיע באמנות רבות העוסקות בסוגיה זו, לפיו אין להעסיק ילדים בעבודה מסוכנת.
על פי הגדרת האמנה, עבודה "הרת סכנות" היא כל עבודה שעלולה לפגוע בבריאות, חינוך והתפתחות הילד.
החובה לפקח על תנאי העסקה מסוכנים עמדה במרכז מקרה ICJ נ' פורטוגל, בו המועצה הבינלאומית של המשפטנים (ICJ) טענה שפורטוגל הפרה את סעיף 7(1) של האמנה הסוציאלית האירופאית ולא פיקחה ביעילות על העסקת ילדים בתנאים קשים למרות שחוקקה חוקים בנושא.
הוועדה האירופית לזכויות אדם קבעה שיישום האיסור על העסקה בתנאים מסוכנים דורש גם היבטי פיקוח, ושחקיקה בלבד אינה מספיקה.
אמנה 182: הצורות החמורות ביותר של עבודת ילדים
במשפט הבינלאומי דן ב"צורות החמורות ביותר" של עבודת ילדים, המוגדרות בתור: עבדות, גיוס כפוי לסכסוך מזוין, שימוש בילדים לזנות, פורנוגרפיה, פעילויות בלתי חוקיות ועבודה מסוכנת.
הדבר מעוגן בסעיף 3 לאמנה 182 של ה-ILO בנוגע לצורות הגרועות ביותר של עבודת ילדים שאושררה על ידי 151 מדינות.
האמנה מחייבת מדינות לנקוט צעדים להבטחת האיסור על הצורות החמורות ביותר של העסקת ילדים וביטולן לאלתר.
עיקרון זה עוגן גם בסעיף 4 לאמנה האירופית לזכויות אדם (ECHR), האוסר על עבדות ושעבוד.
בפרשת סיליאדין נ' צרפת שנדונה בבית הדין האירופי לזכויות אדם ב-2005, בית הדין פירש איסור זה כחובה פוזיטיבית להגן על ילדים מפני הצורות החמורות של העסקת ילדים.
פסק הדין עסק באזרחית טוגולזית בת 15 שהגיעה לצרפת ואולצה לעבוד כמשרתת בבית במשך מספר שנים, ללא חופש וללא שכר.
סיליאדין טענה שהייתה קורבן לעבדות ביתית ושצרפת הפרה את בית הדין הכריע שסיליאדין סבלה מ"שיעבוד" ולא מעבדות, ושצרפת הפרה את סעיף 4 לאמנה ואת חובתה להגן מפני שיעבוד, אחת מהצורות החמורות ביותר של תעסוקת ילדים שאסור לפי אמנה 182.
אמנה 138: גיל מינימום והיתרים לעבודה קלה
המשפט הבין לאומי מכיר בכך שישנן עבודות רבות שאינן מסוכנות שלעצמן ואינן נכנסות להגדרת הצורות החמורות.
לפיכך נקבעו סטנדרטים המאפשרים עבודה, ומבוססים על גיל ועל השפעת העבודה על חינוך הילד.
האמנה המרכזית בנושא היא אמנה 138 לגיל המינימלי של ה-ILO שהגדירה כלל מנחה לפיו גיל הכניסה לעבודה לא יפחת מגיל סיום חינוך חובה, ובכל מקרה לא יפחת מ-15 שנים.
בהמשך לכך, היא קבעה חריג למדינות מתפתחות ובו נקבע כי מדינות שהכלכלה והחינוך בהן אינם מפותחים מספיק, רשאיות לקבוע זמנית גיל מינימום של 14 שנים.
כלל נוסף שהוגדר באמנה הוא הכלל בדבר עבודות קלות.
בסעיף 7 ישנו היתר להעסקת ילדים בגילאי 13-15 (או 12-14 במדינות מתפתחות) בעבודות קלות, שמוגדרות ככאלה שלא פוגעות בבריאות הילד או בחינוכו.
הן אמנת זכויות הילד והן אמנה 182 מחייבות את המדינות החברות לעגן את תוכן האמנה בדין הפנימי ולוודא את יישומה ואכיפתה.
סעיף 8 לאמנה 182 קובע שעל המדינות החברות "לנקוט בצעדים מתאימים" כדי לסייע למדינות חברות אחרות ביישום האמנה.
ביקורות על ההסדרה הקיימת במשפט הבינלאומי
הדין הבין-לאומי בנושא תעסוקת ילדים, המובל על ידי ארגון ILO, משקף את גישת "האיסור המוחלט" (Abolitionist) לפיה יש למגר לחלוטין עבודת ילדים.
מול גישה זו עולה ביקורת חריפה, הטוענת כי התעלמות מהמציאות הכלכלית-חברתית ב"דרום הגלובלי" הופכת את האיסור לגורם שמגביר את הסיכון לילדים במקום להגן עליהם.
יש מבקרים הטוענים שהאיסור המוחלט על העסקת ילדים מוביל לעבודת ילדים במחתרת, בה הילדים נחשפים לניצול ולא מקבלים זכויות עובדים.
כך למשל, בבנגלדש ובמרוקו פוטרו המוני ילדות מתעשיית הטקסטיל בשל האיסורים.
ללא הענקת רשת ביטחון, הן עברו לעיסוק בזנות ובעבודות מסוכנות יותר.
נטען גם שהדין הבין-לאומי כופה תפיסה מערבית של ילדות כתקופה "נטולת אחריות", המתעלמת מכך שבתרבויות רבות העבודה היא חלק מהחיברות, החינוך והסולידריות המשפחתית.
ארגוני ילדים עובדים בעולם (החל בארגון MANTHOC בפרו ב-1976) דורשים להכיר בילדים כשחקנים עצמאיים, ומבקשים את "הזכות לעבוד בכבוד" ולהיות מעורבים בקבלת ההחלטות לקביעת הדין בנושא, במקום שיתייחסו אליהם כקורבנות פאסיביים הזקוקים להגנה בלבד.
כחלופה לאיסור מוחלט, הוצע להעניק לילדים זכויות עובדים והגנה מפני ניצול בתוך מעגל העבודה, גם אם היא אינה מוכרת רשמית, ואפשרות להימנע מהפללת מעסיקיהם.
במקביל, גופים כמו ה-OECD והאו"ם (דרך תכנית IPEC) מדגישים כי הפתרון אינו משפטי בלבד אלא מצריך טיפול בנסיבות העומק המובילות לתופעה, ובראשן העוני והמחסור בחינוך.
במדינות מערביות מסוימות, העסקת ילדים מתחת לגיל מסוים היא אסורה ונחשבת לניצול.
עצרת האו"ם הכריזה על שנת 2021 כשנה הבינלאומית למיגור התופעה, וביקשה מארגון העבודה הבינלאומי להוביל מאבק זה.
על פי החלטת האו"ם, על המדינות החברות בארגון לפעול למיגורה של עבודת ועבדות ילדים בעבודות סיכון גבוה, כחיילים-ילדים, בזנות, בבלדרות סמים ובמקצועות בסיכון גבוה, עוד בשנת 2021 עצמה.
היעד שהציב האו"ם הוא מיגור כולל של תופעת העסקת הילדים עד לשנת 2025.
השימוש בילדים קטנים כעובדים, תוך מניעת לימודים ורכישת השכלה, נחשב כיום להפרה של זכויות האדם ועל כן הוצא מחוץ לחוק במדינות רבות.
מדינות מתפתחות רבות אינן אוסרות עבודות ילדים, שכן משפחות שלמות תלויות בהעסקת ילדי המשפחה, ובמקרים מסוימים זהו מקור ההכנסה היחיד של משק הבית.
לאחרונה, כחלק מהשיח סביב אחריות תאגידית, הורגשה דאגה בינלאומית ביחס לרכישה של מוצרים אשר יוצרו באמצעות העסקת ילדים.
יש החוששים כי הטלת חרם על מוצרים המיוצרים על ידי ילדים תגרום לילדים אלו לפנות לעיסוקים מסוכנים יותר, כגון זנות או חקלאות.
במחקר של יוניצף, ארגון האו"ם למען הילד, נמצא כי בין 5,000 ל-7,000 ילדי נפאל פנו לזנות לאחר שארצות הברית הטילה חרם על השטיחים תוצרת נפאל, שיוצרו על ידי ילדים, בסוף המאה ה-20. כמו כן, לאחר שחוק "הרתעת העסקת ילדים" הוצג לראשונה בארצות הברית, כ-50,000 ילדים פוטרו מעבודתם בתעשיית ההלבשה בבנגלדש.
עקב כך פנו ילדים רבים ל"שבירת סלעים, רוכלות רחוב ואיסוף סמרטוטים", כאשר "עבודתם החדשה מסוכנת ומזיקה אף יותר מעבודתם בתעשיית ההלבשה".
בשנות ה-20 של המאה ה-20, הובילו שביתות של בני הנוער חברי הנוער העובד לחקיקת חוק ההגנה על נערים במקומות העבודה על ידי המנדט הבריטי.
אמנת הגיל המינימלי אושררה בישראל ב-1979, כאשר משנת 1953 מוסדרת העסקת ילדים ונוער בישראל בחוק עבודת הנוער.
בחוק נקבעו גיל מינימלי להעסקת ילדים, ימי עבודה של ילדים, איסור עבודה בלילה, עבודות אסורות, ועוד.
נוסח החוק עולה בקנה אחד עם המגבלות על העסקת ילדים שנקבעו באמנות.
"הסתדרות הנוער העובד והלומד" היא הארגון היציג של בני הנוער העובדים בישראל.
היא מסייעת לבני נוער בחלוקת דפי מידע וזכותונים, בייצוג משפטי ובאכיפה אזרחית נגד מעסיקים הפועלים שלא על פי החוק.
חוק עבודת הנוער אוסר על העסקה של נערים מתחת לגיל 15 במהלך שנת הלימודים, ובחופשים מתחת לגיל 14. בתחום ההופעות והפרסום יכול שר העבודה לאשר העסקה של ילד קטן יותר למשך תקופה מוגבלת, ובכפוף לכך שהדבר לא יעשה בשעות הלימודים.
החוק אוסר על העסקת בני נוער למעלה מ-8 שעות ביום (9 שעות במקום שנהוג בו יום עבודה בן 9 שעות) ו-40 שעות בשבוע, ואוסר על העסקת בני נוער ביום המנוחה השבועית.
לבני נוער נקבע שכר מינימום ייחודי - 70% משכר המינימום הכללי עד גיל 16, 75% עד גיל 17, 83% עד גיל 18 ו-60% לבני נוער העובדים במסגרת חוק החניכות.
ישראל אשררה את אמנה 182 ב-1999, וכן ארבע אמנות נוספות בנושא תעסוקת ילדים (אמנות 77-78 בנושא חובת בדיקה רפואית לצעירים, אמנה 79 ו-90 בנושא עבודת צעירים בלילה).
בסעיף 5 לחוק עבודת הנוער קבוע איסור להעסיק ילד בכל גיל אם העבודה עלולה לסכן את התפתחותו הגופנית, הנפשית או החינוכית.
בכך ניתן ביטוי גם לסעיף 32 לאמנת זכויות הילד, שאושררה בישראל ב-1991.
תקנות עבודת נוער קובעות שורה של מקצועות ועבודות בהן אסור להעסיק בני נוער - לרבות מגבלות על נשיאת משקלים, חשיפה לחומרים מסוכנים, עבודה עם מגוון מכונות מסוכנות ועוד.
החל מאוגוסט 2018 אסורה גם עבודת בני נוער באתרי בניה תקנות עבודה בגובה אוסרות על העסקת בני נוער בכל עבודה בגובה.
בענפי הבידור, הדוגמנות והפרסומות נקבע כי העסקת בני נוער מחייבת אישור הורים כתוב, וכי יש לאפשר להורים להיות נוכחים בכל זמן העבודה והחזרות.
הענק הירוק הוא דמות בדיונית של גיבור-על, המופיעה בקומיקס מבית חברת מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Incredible Hulk #1 ממאי 1962 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הענק הירוק הוא האלטר אגו האמוציונלי והאימפולסיבי של הפיזיקאי ד"ר ברוס באנר, מדען חלש, מסוגר ומתבודד שסובל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית בעקבות התעללות שחווה כילד.
הענק הירוק מופיע לאחר שד"ר באנר נחשף בטעות לקרינת גמא במהלך ניסוי שערך.
כתוצאה מכך, באנר הופך לפרקים לענק המתואר כמפלצת אנושית גדולה וזועמת, ששבה ומופיעה כשהוא חווה לחץ נפשי.
לי תיאר את הדמות כשילוב בין ד"ר ג'קיל ומר הייד לבין פרנקנשטיין.
בשעה שצבע גופו משתנה לעיתים במהלך ההיסטוריה הפרסומית של החוברות, הענק מזוהה עם צבעו הירוק.
הענק הירוק ניחן בכוח על-אנושי, כאשר מידת עוצמתו גדלה ככל שכעסו גדל.
רגשות חזקים כמו כעס, פחד וצער גם הם משמשים כטריגר לטרנספורמציה של באנר לענק הירוק.
באנר, שחי בפאניקה מתמדת שמא אישיותו של הענק תפרוץ בכל עת, אינו מסוגל ליצור קשרים חברתיים, ומרכיב עלילתי שכיח בסדרת הכותרים הוא מרדפו של צבא ארצות הברית אחר הענק, וזאת בעקבות נתיב ההרס שהוא מותיר אחריו.
לענק הירוק מספר אויבים, כגון המנהיג, אבומיניישן והאיש הסופג.
דמותו של הענק הירוק מדורגת במקום התשיעי ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN, וכן במקום ה-14 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
הענק הופיע לראשונה במאי 1962 בחוברת The Incredible Hulk #1, שנכתבה על ידי סטן לי ואוירה על ידי ג'ק קירבי ופול ריינמן.
תחילה צבע גופו היה אפור משום שלי לא רצה לשייך את הדמות למוצא אתני כלשהו, אך עקב טכנולוגיית ההדפסה באותם ימים, הצבע עצמו יצא בגוונים שונים של אפור ולעיתים אפילו ירוק.
החל מהחוברת השנייה התבקש סטן לי לבחור צבע ובחר ללא העדפה בירוק לצבעו האופייני של הענק, וכך זה נשאר.
באמצע שנות ה-80, הצבע האפור חזר בסדרת פלשבקים כחלק מסיפור מקורו של הענק.
הענק הוסיף לככב בחוברות נוספות ביקום מארוול כדוגמת ספיידרמן וארבעת המופלאים והפך לחבר המייסד של קבוצת האוונג'רס.
כשנה וחצי לאחר ביטול הסדרה המקורית, הענק הופיע בהופעת אורח בסדרת הקומיקס Tales to Astonish החל מחוברת מס.
60, שראתה אמנים כסטיב דיטקו, ג'ק קירבי, גיל קיין וביל אברט.
החל מאפריל 1968 שם הסדרה השתנה ל-The Incredible Hulk, והיא נמשכה עד לחוברת מספר 474 (מרץ 1999), כאשר בוטלה ואותחלה מחדש.
סדרה זו הציגה את נבלי-העל הגדולים ביותר של הענק, אבומיניישן והמנהיג.
בתחילת שנות ה-70, הענק הופיע בהופעות אורח בסדרות אחרות.
דמותה של ג'ניפר וולטרס הוצגה, והיא קיבלה סדרה משלה.
סדרת הדגל של הענק, שנמשכה לאורך שנות השבעים, ראתה אמנים כארצ'י גודווין וכריס קלרמונט, ואף הרלן אליסון.
בעקבות שידורה של סדרת הטלוויזיה משנת 1977, חברת מארוול הוציאה מגזין בשחור-לבן תחת השם "The Rampaging Hulk", שנועדה להיות סדרת פלשבקים, אך לאחר תשעה גליונות השתנה שמה ל-!The Hulk והיא הודפסה בצבע.
אישיותו של הענק התפתחה ונהפכה למורכבת יותר במהלך שנות השמונים, כאשר מבין האמנים שתרמו לעלילות השונות ניתן למנות את ביל מנטלו, מייק מינולה, ג'ון ביירן, גרי פרנק ואדם קוברט.
בינואר 1991 דמותו של הענק שונתה פעם נוספת, כאשר נעשה שימוש בהיפנוזה כדי לאחד בין שתי אישיויותיו של באנר והענק לכדי ישות אחת, "הפרופסור".
במהלך המיני-סדרה "עתיד לא מושלם" משנת 1993, הכותב פיטר דייוויד והמאייר ג'ורג' פרז הציגו לקוראים ענק מעתיד דיסטופי בשם "מאסטרו".
בשנה זו, חברת מארוול הריצה בשנית את הכותר Rampaging Hulk במהדורה חודשית.
במהלך האירועים, אישיות רביעית חדשה פורצת, והיא ענק סדיסטי ושטני החדור שאיפת נקם.
לאחר מכן, The Incredible Hulk Vol.2 החל בחוברת מספר 12, ונמשך עד לחוברת מספר 111 (דצמבר 2007).
ברוס ג'ונס המשיך ככותב הכותר בין נובמבר 2004 לפברואר 2005, ולאחר מכן עזב לצורך כתיבת המהדורה המוגבלת Hulk\Thing: Hard Knocks #1-4. הכותב פיטר דייוויד חזר לאחריו עם המהדורה המוגבלת Tempest Fugit, ושכתב את הסיפור כך שסדרת סיוטים הכתיבה את צעדיו של הענק על ארבע אישיויותיו (אותן הציג ג'נקינס מקודם).
לאחר אפילוג בן חוברת אחת וסדרה של ארבע חוברות שנועדו לשמש כקרוסאובר לאירועי "בית אם", דייוויד פינה את מקומו לעסוק בנושאים אחרים שאינם קשורים בענק.
בשנת 2006, הכותב גרג פאק הביא לפרסומה של קשת הסיפור "כוכב הענק הירוק".
קשת הסיפור נמשכה בין אפריל 2006 ליוני 2007 והובילה לאירוע הקרוסאובר "מלחמת-עולם הענק הירוק" כשנה לאחר מכן, תחת כתיבתם של פיטר דייוויד וגרג פאק.
האירוע נמשך בין יולי לדצמבר 2007 ופורסם נוסף על סדרות הדגל של הענק גם בסדרות "גוסט ריידר", "איירון מן", "אקס-מן", "האוונג'רס" ו"המעניש".
בינואר 2008 סדרת הדגל של הענק הירוק שינתה את שמה ל-The Incredible Hercules והמשיכה במספור החוברות עד לחוברת מספר 141 באפריל 2010. במקביל, כרך שני לכותר Hulk פורסם החל ממרץ 2008 בכתיבתו של ג'ף לואב ובאיורו של אד מק'גינס, ובו מוצגת דמותו של הענק האדום.
הכותב ג'ף לואב ציין בריאיון כי "הענק האדום הוא סוג ענק שלא נתקלנו בו מעולם – ענק חושב שמהווה נשק ברוטאלי ורב עוצמה".
כדי להוסיף ולחדד את משמעות העניין, הוא הוסיף כי "כל מה שהענק הירוק איננו מצוי בענק האדום".
לאחר חוברת מספר 111, המשיכה סדרת הכותרים תחת מספור ישן כ-The Incredible Hulk #600 מספטמבר 2009 ואילך.
בין דצמבר 2009 ליולי 2010 פורסם אירוע הקרוסאובר "נפילת הענקים" בכתיבתם של ג'ף לואב, ג'ף פארקר וגרג פאק.
כרכים שלישי ורביעי, אוקטובר 2011 ואילך
כרך שלישי של סדרת הכותרים החל בפרסום באוקטובר 2011 בכתיבתו של ג'ייסון אהרון ובאיורו של מארק סילבסטרי, תחת השם The Incredible Hulks, וזאת במקביל לקשת הסיפור מלחמת-עולם הענקים, שהציגה את משפחתו הנרחבת של הענק.
הרצה זו נמשכה 23 גליונות עד לאוקטובר 2011, כשלאחר מכן הוחלפה בכרך רביעי מדצמבר 2011 ועד דצמבר 2012, שנמשך כ-15 גליונות.
כחלק מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", סדרת החוברות הוותיקה שינתה את שמה ל-The Indestructible Hulk החל מנובמבר 2012, בכתיבתו של מארק וייד ובאיורו של ליינל פרנסיס יו.
הסדרה החדשה הוחלפה ב-2014 על ידי סדרה אחרת, The Hulk.
רוברט ברוס באנר הוא בנו של הפיזיקאי לאנרגיה אטומית בריאן דייוויד באנר, שהיה אלכוהוליסט.
בריאן נתקף קנאה מטורפת בשל האהבה הרבה אותה הרעיפה אשתו רבקה על הילד, ושנא אותו שנאה עזה.
בנוסף לכך, בריאן האמין שעבודתו הרדיואקטיבית שינתה את ה-DNA של בנו וגרמה לכך שיהפוך למוטאנט.
ברוס עבר התעללות בילדותו, עד אשר אביו רצח את אמו ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי.
ברוס גדל בצל קורתה של דודתו, גברת דרייק, כילד פלא מחונן מאוד אך גם מסוגר ומתבודד.
הוא הפנים בתוכו את כל הזעם והכאב אותו חש בתקופת ילדותו.
לאחר שסיים בית ספר תיכון למדעים, באנר הצעיר למד פיזיקה גרעינית באוניברסיטת דזרט סטייט הבדיונית בניו מקסיקו ועד מהרה הפך לתלמיד המצטיין של פרופסור הרברט ג'וזיה וולר.
הוא קיבל דוקטורט בפיזיקה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, יחד עם פיליפ סטרנס (אחיו של סמואל סטרנס).
בבגרותו, הוא החל לעבוד במתקן למחקר גרעיני השייך למחלקת ההגנה של ארצות הברית וממוקם בבסיס הטילים "לוס דיאבלוס" בניו מקסיקו.
שם באנר פגש בגנרל תדאוס "ת'נדרבולט" רוס, קצין בחיל האוויר של ארצות הברית שפיקד על המתקן, ובבתו בטי רוס.
בין בטי לברוס מתפתחת משיכה כמעט מיידית, אך גנרל רוס אינו רואה בעין יפה חיבור זה מכיוון שהוא רואה בחזותו השבלונית של באנר סימן לחולשה.
באנר תכנן ופיקח על בנייתה של "פצצת גמא", נשק גרעיני שמכיל מינון גבוה של קרינת גמא.
באנר נוכח בבונקר אשר במתקן האימונים לשם ביקוע תת-קרקעי ראשוני של פצצת הגמא.
הוא מגלה שאזרח פרץ את מחסום האבטחה וחדר לאזור הניסוי.
באנר אומר לשותפו לעבודה, איגור סטארסקי, לדחות את הספירה לאחור בשעה שהוא ינסה להעביר את האזרח למקום מבטחים.
סטארסקי – סוכן סובייטי חשאי – לא עושה דבר בתקווה שבאנר ימות בפיצוץ, מה שיוביל להקפאת הפרויקט.
באנר מגיע לאזרח, צעיר בשם ריק ג'ונס, ומשליך אותו לעבר משוכת מגן.
לפני שבאנר מצליח להגיע למקום בטוח, פצצת הגמא מתפוצצת וגלי רדיואקטיביות חזקים מתפשטים ומגיעים עד לפני הקרקע.
באנר מוקרן בחלקיקים רדיואקטיביים ביותר, אולם בשל גורם גנטי לא ידוע בגופו הוא לא נהרג.
כתוצאה מכך הוא משתנה למפלצת אפורה דמוית אדם.
בתחילה, באנר משנה את צורתו לענק בשעת השקיעה ושב לדמותו בשעת הזריחה.
אולם, גופו של באנר משתנה עד לכדי כך ששינויי הצורה נגרמים כעת כתוצאה מפרצי אדרנלין כאשר הוא מתרגש יתר על המידה, ללא קשר לשעות היום.
בדרך כלל, הענק שומר מעט מזיכרונותיו ומהאינטליגנציה של באנר והוא נתון להתקפי זעם תכופים.
הצבא מנסה ללא הרף לבלום את התקדמותו, אך הוא מסכל כל ניסיון שלהם.
ריק ג'ונס רואה את עצמו אחראי להפיכתו של באנר לענק ולכן מנסה לעזור לו ולהרחיקו מכוחות הצבא וכן שומר על זהותו בסוד.
בפעם הבאה שבאנר משנה את צורתו לענק, צבע עורו היה ירוק – גוון שנשמר לאורך השנים כמאפיינו הבולט ביותר.
בניסיון לשלוט בשינויי הצורה, באנר החל להשתמש במקרן קרני גמא כדי לאלץ את השינויים.
לאחר שהענק נורה לעבר החלל ועובר בסופה רדיואקטיבית, ריק ג'ונס יכול היה לשלוט בו.
השניים עבדו יחדיו כדי לעצור את "קרקס הפשע", אך לאחר מכן השפעתו של ג'ונס על הענק פגה.
בין הרפתקאותיו המוקדמות הרבות, הענק הירוק הואשם בחבלה בבסיס גמא וארבעת המופלאים נשלחו לעצור אותו.
זו הייתה הפעם הראשונה מבין רבות בה הענק התעמת מול הדבר.
שנות ה-60: האוונג'רס, המנהיג ואבומיניישן
הרפתקאותיו הראשונות של הענק בשנות ה-60 כללו את הצטרפותו לחבורת האוונג'רס.
החבורה הוקמה לראשונה כאשר הענק הפך לכלי משחק בידיו של הנבל לוקי, לאחר שהיתל בו להילחם באחיו החורג תור.
אולם, הענק הירוק נאלץ לעזוב משום שחברי הקבוצה לא סמכו על אופיו ההפכפך.
בהמשך, הענק מצא בן ברית בדמותו של נאמור והתעמת מול חברי הקבוצה, אך הובס ונעלם במעמקי המצולות.
עד מהרה הוא צץ חזרה בניו יורק ומבקש לנקום באוונג'רס, מה שמוביל לעימות נוסף בינו לבין הדבר.
בזמן שהתחבא במערה ליד הוליווד, מנוחתו של הענק הופרעה כאשר הגובלין הירוק ניסה לפגוע בספיידרמן.
הוא התעמת עם ספיידרמן, אך נמלט מהזירה.
באנר המשיך בתפקידו כמדען בבסיס גמא.
בינתיים, גנרל רוס חשד כי באנר הוא מרגל וקיימת תקשורת בינו לבין הענק.
הבסיס הופך למטרתו של הזיקית, שנשכר במטרה לגנוב טנק רובוטי ניסיוני אותו המציא באנר.
ניסיונו של באנר לעצור את המרגל הסתבך עם הגעתו של לוטננט גלן טלבוט לבסיס גמא, ששותף לחשדותיו של רוס וחושב שבאנר הוא בוגד.
כאשר הצבא החליט להעביר את באנר והטנק הניסיוני לבסיס אחר, מעבידו של הזיקית – המנהיג – שולח אנדרואיד סינתטי כדי לגנוב אותו.
הענק נלחם באנדרואיד ומונע ממנו לגנוב את הטנק.
באנר נעצר בידי הצבא באשמת מעורבות בגנבה, עד אשר ריק ג'ונס חושף את זהותו בפני נשיא ארצות הברית שמעניק לו חנינה.
הענק הירוק נהרג לכאורה לאחר מספר עימותים מתמשכים עם המנהיג וכוח האנדרואידים שלו באי אסטרה.
ג'ונס גונב את גופתו ומנסה להחיות אותו במעבדתו, ופרץ נוסף מתוך מקרן קרני הגמא מפעיל את שינוי הצורה לענק.
בפעם הראשונה, הענק ניחן באינטליגנציה של באנר.
ניסיונו של ג'ונס עולה לבאנר במחיר כבד – אם הענק ישנה את צורתו בחזרה לבאנר, הוא ימות מרסיס שחדר למוחו.
המנהיג שולח את האנדרואיד שלו למתקפה על בסיס גמא ומנסה לכרות ברית עם הענק.
תוך כדי, המנהיג מבין שמשהו אינו כשורה והוא מפציץ את הענק בקרינת גמא נוספת ומסיר את הרסיס אשר תקוע במוחו.
במהלך תקופה זו, ריק ג'ונס מגלה את זהותו של הענק גם לטאלבוט, לגנרל רוס ולבטי לאחר שחשב שהענק מת.
באנר ניסה להרוג את עצמו על ידי פרץ קטלני של קרינת גמא כדי שלא לשמש כנשק להשמדה המונית בידי הישות הקוסמית "ביונדר" (Beyonder).
הוא נעצר בידי טלבוט ונכלא, אך בזמן זה המרגל אמיל בלונסקי עובר מוטציה והופך למפלצת האימתנית אבומיניישן, עמו נלחם לבסוף הענק.
עד לסוף שנות ה-60, הענק נלחם נגד יריבים כהוד התפתחותו, מנדרין, סאנדמן ואדון הבובות בין היתר.
שנות ה-70: דוק סמסון, הענקית הירוקה
לאחר תלאות רבות, ריד ריצ'רדס מארבעת המופלאים פיתח תרופה למצבו של הענק, אשר פעלה במידה מסוימת.
באנר פיתח את היכולת לשנות את צורתו לענק לפי רצונו, בו בעת שהוא שומר על מנת המשכל שלו.
הוא נשבע שלא להפוך לענק הירוק שוב, ומציע נישואים לבטי.
עם זאת, המנהיג שוכר את ריינו ויורה קרן גמא בעת חתונתם, מה שגורם לשינוי צורתו של באנר לענק וחזרתה של אישיות הענק הפראי.
בזעמו, הענק נלחם בריינו ובמנהיג, גרם לאשפוזו של גנרל רוס והחריב את ביתו.
הוא נמלט, וטלבוט נשבע בפני בטי שהוא ישמיד את הענק.
לאחר הרפתקאות בכוכב מרוחק בהן הענק הצטרף לכוח מחתרת נגד מצביא צבא מרושע ופגש בלוחמת החייזרית ג'ארלה, בטי גילתה שבאנר היה נתון במערכת יחסים עם המלכה החייזרית, ובראותה כי הפסידה את אהבתו אליה, היא הסכימה להיענות לחיזוריו של גלן טלבוט, והם נישאו עד מהרה.
כאשר היא וטלבוט היו בירח הדבש שלהם, גנרל רוס המשיך ברדיפתו האובססיבית אחרי הענק, אך הוא נלכד בידי מדען סובייטי שידוע בשם הגרמלין ונלקח לכלא סובייטי.
טלבוט נשלח למשימת הצלה בעקבותיו, אך הוא עצמו נלכד ונחשב למת.
כאשר בטי גילתה אודות מותו לכאורה של בעלה, היא סבלה מהתמוטטות עצבים.
הענק נלקח חזרה בידי הצבא והפסיכיאטר לאונרד סמסון הצליח למצוא תרופה למצבו.
אולם, גם הוא השתמש בקרני הגמא כדי לעבור מוטציה בעצמו, והענק נאלץ להילחם בו על ליבה של בטי רוס.
המנהיג פעל כדי להתיש את הענק עד לנקודה בה המפלצת תמות מהתקף לב.
בסיפור "מבצע: עור ירוק", צבא ארצות הברית הקים פרויקט מיוחד כדי ללכוד את הענק הירוק.
תוך כדי, גנרל רוס הוחלף בידי רובוט של המנהיג, והמנהיג התחזה לג'ון טלבוט בתוכניתו להחליף את הנשיא ואת סגן הנשיא בשכפולים רובוטיים.
הענק סיכל את תוכניתו, אך בסופו של הקרב, דוק סמסון איבד את כוחותיו.
בניסיון להשיב את עצמו לכוכב החייזרי, באנר נעזר בהנרי פים, אך בנודעו כי התוכנית נכשלה הענק יוצא למסע הרס בוושינגטון הבירה.
הוא נלכד בידי "פרויקט: עור ירוק" וסוכנות S.H.I.E.L.D ועמד למשפט בעוון כך.
עורך הדין מאט מורדוק ייצג אותו במהלך המשפט, אך הענק נמלט.
יום אחד, באנר קיבל ביקור מדודניתו האהובה ג'ניפר וולטרס, עורכת דין מלוס אנג'לס.
כאשר הסיעה אותו לביתו, היא נורית לפתע בידי מאפיונר.
כדי להציל את חייה באופן מיידי, באנר אילתר עירוי דם שגרם לוולטרס לעבור מוטציה ולהפוך לענקית הירוקה.
שלא כמו באנר, וולטרס שמרה על אישיותה והאינטלקט שלה.
באנר היה אכול רגשות אשם בכך שגרם לשינוי, והקונפליקט הפנימי שבו הוסיף רובד נוסף באישיותו המורכבת גם כך.
אולם, נדמה כי וולטרס העדיפה את זהותה כענקית.
במשך שנות ה-70, הענק נלחם לצד גיבורי-על כהאקס-מן, דוקטור סטריינג', קפטן מארוול, הגולש הכסוף, קבוצת הדפנדרס ו-וולברין.
שנות ה-80: הפרדה אטומית, אישיות מורכבת יותר וג'ו פיקסיט
דוק סמסון לכד את הענק והצליח להפריד בין המבנה האטומי והפסיכה של באנר לבין המבנה האטומי הגדול של הענק.
גופו של הענק שכב רדום ללא כל זיכרון ואישיות משלו כתוצאה מכך עד אשר סמסון עורר את מוחו.
אישיות חדשה פרצה מתוכו, והענק הופך לאיום גדול יותר מבעבר.
הוא הפך למנהיג כוח תקיפה של קבוצת האלקבאסטרס.
באנר נישא לבסוף לבטי רוס והוא האמין כי נפטר סופית מאישיותו של הענק הירוק, אך במהלך ירח הדבש נתקף במחלה חמורה ואושפז.
עקב הפרדתו מהענק, גופו של באנר הפך לבלתי יציב מבחינה מולקולרית.
אולם, בעזרתו של ויז'ן האנדרואיד, באנר אוחד חזרה עם הענק, ואישיותו של הענק מתחילה להשתלט על גופו של באנר.
האיחוד המחודש התברר כלא יציב, וניסיון ליצבו במכל הזנה הוביל להתפרצות מחודשת של הענק האפור.
ריק ג'ונס סופג את שארית קרינת הגמא ממכל ההזנה והפך ליצור ירוק.
הענק ערך עסקה עם המנהיג כדי להעביר את הקרינה הספוגה בגופו של ג'ונס לתוכו.
סוכנות S.H.I.E.L.D החליטה כי יש ברשותה מספיק פצצות גמא וכי אין הם זקוקים יותר לענק.
הם שלחו את הסוכן קווטרמיין לרצוח אותו.
בנוסף, קבוצת אקס פקטור הצליחה לאתר את הענק, להקפיאו ולהחזירו לבסיס גמא.
קווטרמיין פעל נגד החוקים ופוצץ את הבסיס.
הוא לקח את באנר ואת ריק ג'ונס הרחק מהישג ידה של הסוכנות.
בטי רוס מגלה כי היא בהריון מבאנר, והענק החליט להגן עליה.
בתקופה זו התפתחה עלילה בשם "צומתי הדרכים לנצח" לפיה ברוס סבל בצעירותו מהתעללות, מה שגרם להצטברות של כעסים בתוכו אשר בסופו של דבר תרמו לאישיותו ההפכפכה.
זאת ועוד, אישיותו של באנר נהפכה למורכבת עוד יותר כאשר הוא תואר כסובל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית, שהחלה עוד בעברו.
כאשר המנהיג פוצץ פצצת גמא במידלטאון כשהענק נמצא בנקודת הפיצוץ, זה האחרון נחשב למת.
אולם, הוא הועבר שוב לעולמה החייזרי של ג'ארלה.
עם שובו, הענק לקח עבודה כאוכף חוק בקזינו.
הוא קרא לעצמו בשם "ג'ו פיקסיט" ולמשך החודשים הבאים אינו משנה צורה.
בתקופה זו הוא פגש במרלו צ'נדלר, אשתו לעתיד של ריק ג'ונס.
באנר מצא את בטי כשהיא עובדת במנזר, והותקף בידי פרומתאוס, סוכן מטעם קבוצת "הפנתאון".
משום שלא יכול היה להגיע לבטי, רמות המתח והזעם הביאו לפריצתה מחדש של אישיות הענק הפראי והפסיכה של באנר סבלה מהתלקחות נוספת.
הענק האפור הצליח לשמור את הענק הפראי מאחורי מחסום מנטלי, אך היה זה רק עניין של זמן עד שהענק הפראי ישתלט שוב.
כשהענק נדרש כדי להילחם באויב החוצני סופר-סקרול, הענק האפור שכנע את באנר לשחררו לחופשי במקום הענק הפראי, והצליח להערים על סופר סקרול ולהציל את בטי.
לאחר מכן, הענק האפור והענק הפראי נלחמו על שליטה במוחו של באנר.
שנות ה-90: הפרופסור, הפנתאון, המאסטרו ומותה של בטי רוס
באמצעות היפנוזה, סמסון הצליח ליצור את אישיותו של "הפרופסור", ענק אינטליגנטי שהוא יצר במכוון כדי לשמור על הענק הירוק תחת שליטה.
אישיות זו כללה את הכוח העצום של הענק הפראי, את הערמומיות הרבה של הענק האפור ואת האינטלקט הרב של ברוס באנר.
גרסה זו של הענק הצטרפה לקבוצת "פנתאון" ומצאה את עצמה נלחמת לצד תנועת מחתרת וקבוצת אקס-פקטור הממשלתית.
לאחר מספר הרפתקאות עמם, הענק מונה למנהיג הקבוצה והתעמת לראשונה עם ג'אגרנוט, אויבם המוטאנט של האקס-מן, שעבד כאוכף חוק עבור ארגון "סדר עולמי חדש" של הגולגולת האדומה.
הענק נלכד ועבר שטיפת מוח שגרמה לו להילחם בקבוצת האוונג'רס, והוא האמין כי ג'אגרנוט הוא אביו המתעלל.
אולם, הענק ניער מעליו את ההשפעה כאשר ג'אגרנוט שיבח את מעשיו והענק הגיע למסקנה כי אביו המתעלל מעולם לא היה מראה חיבה שכזו.
הענק החל להראות סימנים של חוסר יציבות כאשר התייחס לעצמו כענק במקום באנר.
לאחר מכן, הענק נלקח לעתיד הרחוק בידי ג'אניס, נכדתו של ריק ג'ונס, כדי להילחם בגרסה עתידית של עצמו הנקראת בשם "מאסטרו".
מאסטרו היה רודן אשר הרג את כל גיבורי-העל ונבלי-העל של כדור הארץ והכתיר את עצמו לקיסר העולם הפוסט-אפוקליפטי.
רק ריק ג'ונס וקומץ לוחמי מחתרת לוחמים נגד שלטונו מטיל המורא.
הייתה לו האינטליגנציה של באנר אך הוא חזק כפליים מהענק.
הוא נהרג לבסוף כאשר הענק שלח אותו לנקודת הפיצוץ של פצצת הגמא אשר יצרה אותו מלכתחילה.
אף על פי שנדמה כי מאסטרו הושמד, הוא חזר בהמשך.
לאחר הבסתו של מאסטרו, הענק חזר לזמן ההווה ונרדף בידי המחשבה שיאבד שליטה ויהפוך למאסטרו.
מעט לאחר מכן, ריק ג'ונס ומרלו התחתנו, ובאנר הבטיח לבטי לשמור על מערכת היחסים ביניהם ולנסות שלא לאבד שוב את קור רוחו ולהפוך לענק.
הוא גילה את האמת מאחורי אגממנון, מנהיגם לשעבר של קבוצת "פנתאון", והקבוצה העמידה אותו למשפט על הפשעים שביצע.
אגממנון מחיה מחדש לוחמי פנתאון מתים, אך נהרג והדבר שם קץ ללוחמיו.
אכילס, חייל הנאמן לאגממנון, ניסה לפגוע ביוליסס, אך הכדור ניתז ממנו ופגע בבטי במקום.
הענק זעם עד כדי כך ששינה את צורתו בחזרה לבאנר עם אישיותו כענק.
אפילו בצורתו האנושית, באנר יכול היה להקרין רמות גבוהות ביותר של רדיואקטיביות שהפכו את אכילס לפגיע, ויוליסס הרג אותו.
ברוס חסר הבינה נלקח תחת מעצר S.H.I.E.L.D, ובטי טופלה בעקבות הכדור התועה שפצע אותה.
אולם, היא מתה ולנשמתה ניתנה האפשרות להגיע לגן עדן.
ראשית כל היא רצתה לראות אם באנר עדיין אוהב אותה.
בראותו אותה, באנר נרגע דיו כדי לשנות צורה ולהמלט.
לאחר שראתה עד כמה היא חשובה לו, בטי החליטה להמשיך לחיות ונשמתה חזרה לגופתה.
בתקופה זו, הענק ובטי עברו להתגורר בעיירה קטנה בפלורידה, וכדי להסתיר את עורו הירוק, הענק חבש תחבושות על גופו וטען כי נפל קורבן לשריפה.
כאשר יקום מארוול חווה טלטלה עזה בדמותו של אונסלוט האימתני, גיבורי העל הקריבו את חייהם בקרב נגדו ולמעשה נשלחו ליקום כיס בידי פרנקלין ריצ'רדס וכאילו "נולדו מחדש".
באנר החליט ללמוד באוניברסיטת סטייט יחד עם ריד ריצ'רדס, הנרי פים, ויקטור וון דום וטוני סטארק.
לאחר האוניברסיטה הוא החל לעבוד עבור "תעשיות סטארק" בחקר קרינת גמא.
"תעשיות סטארק" הפכה למטרה בידי הארגון הטרוריסטי הידרה, שפיצץ פצצת גמא אותה פיתח באנר עבור הצבא בעוד הוא נכח במקום.
דבר זה גרם לפריצתה של אישיות חדשה, שהיוותה שילוב בין שתי אישיויות הענק הקודמות.
ביקום זה, הענק ודודניתו ג'ניפר וולטרס ביקשו את עזרתו של לאונרד סמסון למצוא דרך לייצב את המוטציה המשתנה של באנר.
כמו כן, הענק עזר לגיבורי הארץ בקרב נגד גלקטוס.
עם שובו ליקום הרגיל ובדיוק כאשר הכל החל להסתדר עבור הענק, בטי רוס כמעט ומתה כתוצאה מהרעלת קרינת גמא לאחר שנים רבות בהן נחשפה לענק.
באנר מצא תרופה לכך בעזרת עירוי דמו, אך היא נדחפת לקצה גבולותיה כאשר התברר שאבומיניישן החליף את עירוי הדם בדמו כנקמה.
באנר נדחף לסף השגעון וניסה להרוג את עצמו כאשר הודיעו לו על מותה.
דוק סמסון עצר בעדו, אך באנר הפך לענק ונמלט מבסיס גמא.
הוא הרבה לתכנן דרכים להרוג את עצמו, אך תמיד שינה את צורתו שניות לפני מותו.
עם מותה של בטי ואמונתו של באנר כי הוא הרג אותה, גנרל רוס שב לרדוף אחריו.
שנות ה-2000: כוכב הענק הירוק, מלחמת-עולם הענק הירוק והענק האדום
באנר גילה שהוא חולה במחלת ה-ALS הניוונית, והחליט שעליו להגיע לשלווה נפשית עם שלוש האישיויות החבויות בתוכו, כולל שימוש בתרגילי יוגה לשם כך.
הוא ערך עסקה עם הענק הפראי, הענק האפור והענק הפרופסור כדי ליצב את הפסיכה המרוסקת שלו ולספק לו זמן להתרפא ממחלתו.
זאת ועוד, המנהיג סיפק את האמצעים לרפא את באנר.
באותו זמן הוצגה לראשונה דמותו של הגנרל האכזרי ג'ון רייקר, שהיה אחראי לפיצוץ הגמא שגרם ליצירתו של הענק, ושהתכוון ליצור יצורים נוספים בעזרתו.
באנר מצא את עצמו ניצב בפני תאוריית קשר, ופעולותיו של רייקר גרמו לו להפוך לענק השטני, בטרם שלוש האישיויות האחרות הצליחו להכניע אותו.
במיני-סדרה "כוכב הענק הירוק", באנר נמצא במקום מבודד באלסקה כאשר ניק פיורי מסוכנות S.H.I.E.L.D איתר אותו וביקש את עזרתו בהשבתת לוויין חלל השייך לארגון הידרה המרושע ואשר מסוגל להפעיל את כל הפצצות הגרעיניות על פני כדור הארץ.
באנר נשלח לשם בתור הענק ומגלה שמדובר בנשק שהיה שייך ל-S.H.I.E.L.D.
מתברר שחבורה סודית בשם "האילומינטי" (שחבריה מונים את פרופסור אקסבייר, ריד ריצ'רדס, איירון מן, דוקטור סטריינג', נאמור וחזיז שחור) קבעה כי הענק מהווה איום לביטחון כדור הארץ, ושיגרה אותו לכוכב לכת בלתי מיושב.
טעות בכיוון שולחת את הענק להתרסק בכוכב האלים סאקאר, המלא בשבטים ברבריים, קרבות גלדיאטורים ונשלט בידי אימפריה מושחתת.
הענק נלכד ונהפך לגלדיאטור, אשר הופך למנהיג המחתרת לאחר שהשליט הרודן צילק את פניו, והוא הפיל את הקיסר מכיסאו.
לאחר עלייתו לשלטון, הענק התאהב בסגניתו של הרודן, קאירה, שהצטרפה למטרתו.
יחדיו, הם הביאו לעידן חדש של שלום ושגשוג בכוכב הלכת.
קאירה נכנסה להריון מהענק, אך מתה כאשר החללית שבה הגיע הענק לכוכב מתפוצצת וגורמת לשרשרת אירועים הפוגעים בטקטוניקת הלוחות של הכוכב, והורגת מיליונים מתושביו.
הענק נדחף לרמות חדשות של זעם ושיגעון, ונשבע לנקום בארגון אילומינטי אותו ראה כאחראי למותה.
יחד עם בני בריתו – קבוצת פליטים ניצולים מכוכב סאקאר בשם וורבאונד, הענק עלה על ספינת מלחמה ועשה את דרכו בחזרה לכדור הארץ.
באירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", הענק חזר לכדור הארץ והטיל מצור על העיר מנהטן, ניו יורק, תוך דרישה לפנות את העיר ולפגוש בנוכחותה של קבוצת אילומינטי.
כאשר מסגרת הזמן לפינוי העיר פגה, הענק הביס את איירון מן ומגדל סטארק נהרס תוך כדי.
גיבורי-העל התעמתו מול הענק וקבוצת וורבאונד שלו, אך הם הובסו.
גנרל רוס קרא לצבא כדי להפטר מהענק, אך למרות מאמציו ולמרות השימוש בכדורי אדמנטיום, הענק הביס אותם.
הוא הפך את האזור ליד מדיסון סקוור גארדן לזירה גלדיאטורית.
כדי להילחם בענק, דוקטור סטריינג' זימן אויב ותיק וחזק בשם זוֹם, שהשליך את הענק על בניין.
הבניין קרס על אזרחים חפים מפשע, והענק הציל אותם.
סטריינג' הבין את חומרת מעשיו והענק חסר הדאגה לימד אותו שיעור בלקיחת שליטה.
הענק אילץ את חברי האילומינטי להילחם אחד בשני בזירה, אך הוא חס עליהם באומרו כי רצה צדק ולא רצח.
לאחר מכן, הענק תכנן להשמיד את ניו יורק ולעזוב את האילומינטי בבושתם.
מעט לאחר מכן, הסנטרי הופיע ובטירופו התקיף את הענק.
קרב עוצמתי התחולל בין השניים, והסנטרי השתמש בכוחות אשר כמעט והחריבו את העיר כליל.
בסופו של דבר הענק גבר על הסנטרי והחזיר אותו לזהותו כרוברט ריינולדס, בזכות הקרב האינטנסיבי בין השניים הסנטרי פלט מספיק אנרגיה מיוחדת שהרגיעה את הענק שהפך בחזרה לברוס באנר.
במצבם האנושי, באנר הצליח לנטרל את ריינולדס.
הענק גילה שאחד מבני בריתו אחראי לאסון בכוכב, והתקיף אותו.
כשהוא מלא בתחושות זעם ובגידה, הענק התחיל לשחרר אנרגיה רדיואקטיבית שמאיימת על שלומו של החוף המזרחי כולו.
טוני סטארק הפעיל בתגובה לבקשתו של הענק מתקנים לווייניים שירו בענק והותירו אותו חסר הכרה בדמותו של באנר.
באנר נכלא במתקן תת-קרקעי על ידי S.H.I.E.L.D וקבוצת וורבאונד נלקחת למעצר.
כשבאנר נותר כלוא בבסיס גמא, אבומיניישן נמצא מת בארץ מולדתו רוסיה.
הגורם לכך התגלה כיצור מסיבי הקורא לעצמו הענק האדום.
התגלמות זו של הענק התעלתה בחוזקתה על גיבורים כהענקית הירוקה, איירון מן, ריק ג'ונס בזהותו החדשה כיצור בשם איי בומב, ואפילו תור.
הענק השתחרר מכלאו כאשר עימות בין הענק האדום לאיי בומב פגם בכלא המחזיק אותו.
האיום הפוטנציאלי לחייו של באנר הפעיל את שינוי צורתו לענק, והוא לא ביזבז זמן מיותר והתעמת עם אויבו החדש.
הענק נתפס לא מוכן בעקבות סגנון לחימתו של הענק האדום, והובס בעימות הראשון ביניהם.
אולם, בעימות השני הענק מצא חולשה בענק האדום וניצל אותה.
לאחר שהענק האדום הובס, הענק עזב בטרם יוכל לגלות את זהותו האמיתית.
הוא החל להעביר את זמנו בניסיון לאתר את מסלולו של הענק האדום לפני שזה האחרון יגרום ליותר נזק.
בינתיים בכוכב הלכת סאקאר, סקאאר – בנו של הענק שנחשב למת – עלה מתוך פקעת באגם האש לאחר שהושלך עם מותה של קאירה.
עד מהרה הוא הפך לבוגר וביקש לנקום בענק על שהרגיש כי נטש אותו ואת עולמו למות.
הוא מצא את דרכו לכדור הארץ והתעמת עם אביו, שהיה באישיותו של הענק הפראי.
סקאאר נגעל מרמת האינטליגנציה הנמוכה של אביו, והשניים מנהלים קרב שגורם לשבר המסכן תחנת כוח גרעינית.
קבוצת וורבאונד מנסה למנוע שואה גרעינית, והענק וסקאאר נחלצים במפתיע לעזרתה.
סקאאר משתמש בכוחו כדי לאטום את הבניין ולהציל את העובדים בו.
לאחר מכן, סקאאר משפד את הענק ואומר שהוא יחזור ברגע שיהיה מישהו שאותו שווה להרוג.
הענק נלכד בידי ארגון A.I.M והוחזק מתחת לבסיס גמא כדי ליצור סופר-חיילים המונעים בכוח גמא.
הפרויקט נוהל בידי הנבל מודוק והיה נתון לפיקוחו של גנרל רוס.
מודוק התברר כאחראי ליצירתו של הענק האדום ולהפיכתו של ריק ג'ונס לאיי בומב, וכן לאישיותו המפוצלת והמרושעת של דוק סמסון.
תגלית זו נחשפה בידי הענקית הירוקה, שנעזרה בעיתונאי בן יוריק כדי לחשוף את האמת, וזה האחרון נעזר בשירותיו של פיטר פארקר, ששימש כצלם.
עד מהרה, הענק האדום הופיע ובאנר הפך לענק ונמלט מהמתקן בו הוחזק.
כאשר השניים החלו להילחם, הענק האדום השתמש ביכולות ספיגת האנרגיה שלו כדי לגנוב את אנרגיית הגמא מגופו של הענק ובכך מונע ממנו לשוב ולהפוך לענק.
כשהבסיס מגיע לרמת ביקוע מסוכנת, באנר חסר ההגנה ניצל בידי איי בומב.
הוא פגש בסקאאר במדבר מוהאבי, ולאחר התנגדות מסוימת סקאאר הסכים שבאנר יאמן אותו להביס את הענק אם יחזור.
באנר גורם לג'אגרנוט, וולברין ודאקן ללחום בסקאאר, ולאחר מכן השניים התעמתו מול הנשים הלוחמות של נורמן אוסבורן, ויקטוריה האנד ומונסטון.
2010 ואילך: הענקית האדומה, נפילת הענקים, הפחד עצמו
באנר גילה כי בטי רוס עדיין חיה, ובתחילתה של קשת הסיפור "נפילת הענקים" הוא ניסה להקים קבוצת אוונג'רס משלו כדי להצילה.
באנר חבר לענק האדום, שהתגלה כסוכן ארגון נבלי-העל אינטליג'נסיה והוא למעשה גנרל תדאוס "ת'נדרבולט" רוס.
התברר שהענק האדום אותו הרג הוא כפיל שנועד לשמש כהסחת דעת.
בטי, שכעסה על באנר משום שהתחתן עם אישה אחרת, שימשה כהסחת דעת בידי המנהיג, שהגדיל מספר חיילי A.I.M וגיבורי-על לממדי ענק.
באנר נלכד בידי המנהיג וחובר למתקן מציאות מדומה.
הוא שוחרר מהמתקן בעזרתו של דוקטור דום, וניצל מידיו בעזרתה של הענקית האדומה, שנדקרה בידי סקאאר והתברר כי מדובר בבטי עצמה.
המנהיג נמלט, ומכונת ההקרנות הופעלה במהופך כך שהרדיואקטיביות מגיבורי-העל הענקים חזרה לנושאת המטוסים המרחפת של סוכנות S.H.I.E.L.D.
לתחינתו של ריד ריצ'רדס, באנר ספג את כל הקרינה הרדיואקטיבית בניסיון לתחום אותה, ודוק סמסון מת בניסיון לעזור.
נושאת המטוסים המרחפת התרסקה והענק שובר העולמות עולה מן ההריסות.
לסקאאר ניתנת ההזדמנות סוף סוף להילחם בענק.
במהלך הקרב, הענק מציל עוברי אורח שנקלעו לאזור.
סקאאר מגיב למעשה חמלה זה בהפסקת הלחימה, אך הענק המשיך בשלו וגרם לסקאאר לשנות את צורתו לבן אנוש.
הענק נזכר באביו המתעלל של באנר ושינה אף הוא צורה.
באנר התנצל בפני בנו וחיבק אותו.
במהלך קשת הסיפור "הפחד עצמו" הענק הרים את אחד מפטישי האדמות הראויות והפך לנול, שובר העולמות.
לפני שהפטיש השתלט עליו לגמרי, הוא הזהיר את הענקית האדומה לבל תתקרב, לפני שיצא למסע הרס וחורבן בתור "נול, שובר העולמות".
נול ואנגריר נלחמו בתור, ששיגר את אנגריר לשכבת האטמוספירה העליונה של כדור הארץ, והעיף את "נול" לרומניה.
ברומניה, "נול" נפגש עם דרקולה, אשר תקף אותו באמצעות צבא הערפדים שלו.
כאשר הענק הגיע לטירתו של דרקולה, הוא נעזר בערפדית שהתחזתה לבטי רוס והשליך את הפטיש, הפריד את עצמו מברוס באנר ("נול" הנוכחי) וביקש עזרה מדוקטור סטריינג'.
לבסוף, תור הביס את "הנחש", אשר הפך את באנר והדבר לנול ואנגריר, ובאנר חזר לצורתו הרגילה.
באנר התאחד עם הענק, אך פנה אל דוקטור דום כדי להפריד את אישיות הענק מאישיות ברוס באנר.
דום הסיר את חלק המוח הנשלט על ידי באנר והעבירו לשיבוט שפותח אל ידו.
הענק עבר לחיות מתחת לאדמה עם שבט מולוידים, עד שהמפקדת אמנדה וון דום גייסה אותו להילחם בבאנר, אשר הקים בסיס באי שבו ביצע מוטציית גמא בחיות במטרה להפוך את עצמו לענק הירוק פעם נוספת.
מתקפתם של הענק וכוחותיה של אמנדה וון דום הסתיימה בהרעלתו של באנר בידי קרינת גמא, דבר שהביא את הענק ובאנר לחלוק את גופם פעם נוספת, אם כי בפעם הזו הענק נעשה לאישיות השולטת ומנע מבאנר להירגע.
עם זאת, באנר הוביל את הענק ברחבי העולם, בין היתר לתחנת חלל סובייטית נטושה, כפר ביגפוט ובסיס נטוש של סוכנות S.H.I.E.L.D.
לבסוף, באנר הציג לענק הקלטה שלו כשהוא אומר לו שהוא מצא תרופה למצבם באמצעות רכיבים שהוא ליקט במהלך המסע.
הוא אמר כי הוא לא מעוניין יותר לשלוט בענק, שהפך אותו לאדם טוב יותר, ושניהם חברו זה לזה וחזרו למצבם הרגיל.
הם ריפאו את חיות הגמא, וסיכלו את מזימתו של דום להשתמש בהן.
שבועות לאחר תקרית זו, הענק הגלה את עצמו מרצון למדבר בגבולות אמריקה וניסה למנוע מנבל-על בעל כוחות-על מימיים לגנוב חפץ משיירת נשק של צבא ארצות הברית.
הוא הביא את קרעי תלבושתו של הנבל אל חברי קבוצת האוונג'רס, אשר גילו כי הנבל המימי חבר בקבוצת זודיאק של תאנוס, שמטרתה להשתמש בהעתק צבאי של הקוביה הקוסמית במטרה לשלוט ביקום.
אמנם, היות שהקוביה הייתה העתק אנושי, תאנוס הובס בכוחותיהם המשולבים של האוונג'רס ושומרי הגלקסיה.
הענק חזר לגלותו, אך נמצא בידי קפטן אמריקה בקולורדו ונתבקש לסייע בקרב האוונג'רס נגד אקס-מן.
בשל עזרתו בקרב, הוענקה לו חברות באוונג'רס ומשרה בסוכנות הביון S.H.I.E.L.D, כך שיוכל להשתמש גם בכוחו כענק וגם בחוכמתו כברוס באנר.
כאשר רצף הזמן-חלל נשבר בידי גרסה חלופית של וולברין, נחשפה לבאנר תת-מחלקה סודית של S.H.I.E.L.D בשם T.I.M.E (Temporal Irregularity Management and Eradication, בקרת חריגות זמניות וחיסולן).
בעזרתו של זארקו איש המחר, הענק הביס קבוצה מרושעת השואפת לנצל את שיבושו של ציר הזמן למטרותיה.
הוא סייע לחברו ב-T.I.M.E, הנעשה לבלתי אנושי בעקבות פיצוץ פצצת טריגן, לשלוט בכוחותיו.
לאחר שנורה בראשו בידי חברי המסדר העתיק של המגן, הטענו כי הוא עתיד לגרום לאירוע הכחדה המונית, ברוס באנר החל לסבול מנזקים מוחיים, אשר השפיעו על תפקודו בקרבות בין היתר נגד אבומיניישן הקם לתחייה.
לבסוף, איירון מן ריפא את מוחו של באנר באמצעות וירוס אקסטרמיס.
התהליך העצים את יכולתו השכלית של באנר, אשר ניצל את השפעות האקסטרמיס ויצר אישיות חדשה של הענק – דוק גרין ("הדוקטור הירוק"), גרסה של הענק בעלת אינטליגנציה ברמה גאונית.
דוק גרין הגיע למסקנה שהעולם סובל ממוטציות גמא כמוהו, לכן צריך לרפא אותם ממצבם.
הוא יצר תרופה המופעלת בידי נניטים קולטי קרינת גמא, ויצא לרפא מוטציות גמא כאשר תכנן שלבסוף ירפא את עצמו.