tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העדרה של סמכות עליונה גרמה לחוסר תיאום בין השירותים, כאשר כל שירות מארגן ומפעיל את עצמו על בסיס תורת לחימה שונה.
הצורך להקים מבנה פיקודי משולב קיבל דגש נוסף כתוצאה מליקויים שנתגלו במהלך מלחמת וייטנאם.
ב-1973 שר ההגנה ארתור טיינג' (Arthur Tange), הגיש דוח לממשלה שבו הומלץ על איחודם של יחידות התמך של השירותים השונים תחת משרד הגנה ממשלתי ועל יצירת התפקיד של ראש המטה הכללי.
הממשלה קיבלה את ההמלצות הללו וב-9 בפברואר 1976 הוקמו הכוחות המזוינים של אוסטרליה.
עד שנות השבעים האסטרטגיה הביטחונית של אוסטרליה התמקדה בתפישה של "הגנה מקדימה" (forward defence), שלפיה תפקידם של הכוחות האוסטרלים היה לשתף פעולה עם בעלות בריתה כדי להתמודד עם איומים על המרחב האוסטרלי.
ב-1969, כאשר החלה ארצות הברית בדוקטרינת ניקסון ולאחר שבריטניה החלה במדיניות של נסיגה משטחים באסיה, פיתחה אוסטרליה מדיניות הגנה המבוססת על כוחותיה שלה.
הדגש במדיניות זו היה ההגנה על נתיבי הים שמצפון לאוסטרליה.
כדי לישר קו עם מדיניות זו הכוחות המזוינים של אוסטרליה אורגנו מחדש כדי להגדיל את היכולת שלהם להכות בכוחות אויב מתוך בסיסים ביבשת ולקדם פלישות לתוכה.
הכוחות המזוינים השיגו מטרה זו על ידי הגדלת היכולות של הצי ושל חיל האוויר ועל ידי הצבת כוחות צבא בצפון אוסטרליה.
באותה תקופה, לכוחות המזוינים לא היו יחידות צבאיות שהוצבו מחוץ לאוסטרליה.
ב-1987 הוצבו הכוחות הראשונים כחלק ממבצע תגובה להפיכה צבאית בפיג'י.
הצלחתו של מבצע זה הבליטה את הצורך ביכולותיהם של הכוחות המזוינים לשפר הכוננות המידית שלהם להגיב על אירועים בלתי צפויים.
מאז סוף שנות השמונים, הטילה הממשלה בהדרגה על הכוחות המזוינים משימות שמירת שלום ברחבי העולם.
בעוד שרוב המשימות הללו העסיקו רק מספר קטן של מומחים, כמה מהם הצריכו משלוח של כוחות גדולים יותר.
משימות שמירת שלום נרחבות התקיימו בנמיביה בתחילת 1989, בקמבודיה בין השנים 1992–1993, בסומליה ב-1993, ברואנדה בין השנים 1994–1995 ובבוגנוויל (מחוז אוטונומי של פפואה גינאה החדשה) ב-1994 ומ-1997 ואילך.
השתתפותה של אוסטרליה במלחמת המפרץ הראשונה ב-1991 הייתה הפעם הראשונה שכוחות צבא אוסטרליים השתתפו במלחמה מאז הקמתם של הכוחות המזוינים.
בשנת 1996 נבחר ג'ון הווארד לראשות ממשלת אוסטרליה.
הווארד הוביל שינויים משמעותיים במבנה של הכוחות המזוינים ובתפקיד שלקחו על עצמם.
מדיניות הביטחון של הממשלה החדשה נתנה דגש מופחת יותר על הגנת אוסטרליה מפני התקפה ישירה והתמקדה יותר בשיתוף פעולה עם מדינות שכנות ועם בעלות בריתה של אוסטרליה בהתמודדות עם סיכונים ביטחוניים אפשריים.
מאז 1997 הממשלה גם יישמה סדרה של שינויים במבנה הכוחות המזוינים שגרמו ליחס נכון יותר בין יחידות לוחמות לבין יחידות תומכות לחימה כדי לשפר את יכולות הלחימה של הכוחות המזוינים.
ההתנסות של הכוחות המזוינים במהלך הצבתם במזרח טימור ב-1999 הובילה לשינויים משמעותיים במדיניות הביטחון האוסטרלית ולהגברת היכולת של הכוחות המזוינים לפעול מחוץ לאוסטרליה.
מבצע מוצלח זה היה הפעם הראשונה שכוח צבאי גדול פעל מחוץ לתחומי אוסטרליה מאז מלחמת וייטנאם וחשף את מגבלות הפעלת הכוח במבצעים כאלה.
בשנת 2000 הממשלה פרסמה מסמך עקרונות שנתן דגש חזק יותר על הכנת הכוחות המזוינים למשימות בחו"ל.
הממשלה שיפרה את היכולות של הכוחות המזוינים על ידי העלאת המוכנות ושדרוג הציוד של היחידות הלוחמות, הרחבת כוח האדם וגידול בתקציב הביטחון ב-3% לשנה.
במקביל הוחלט על הגדלת קצב הגידול בתוספת תקציבית ב-2.3% בכל שנה בשנים 2012–2013.
בעשור הראשון של המאה ה-21, מצאו עצמם הכוחות המזוינים של אוסטרליה במשימות באיי שלמה, בסומטרה שבאינדונזיה (לאחר רעידת האדמה של 2004) ובמזרח טימור.
נכון ליוני 2013 כ-3000 אנשי הכוחות המזוינים מועסקים במשימות באוסטרליה ומחוצה לה.
כ-500 מתוכם לוקחים חלק במשימות ההגנה הימית על המדינה.
לכוחות המזוינים כעת יש כמה כוחות המוצבים במזרח התיכון.
משימתם הגדולה ביותר של הכוחות המזוינים היא השותפות בקואליציה הבינלאומית ללוחמה בטרור באפגניסטן עם כוח של מעל 1500 חיילים.
משימה זו כוללת את הצבתן של פריגטות של הצי בים הערבי ובמפרץ עדן במסגרת הלוחמה בשודדי ים.
בסך הכל, כ-800 חיילים מוצבים באזורים במזרח התיכון שמחוץ לאפגניסטן כחלק מהמשימה.
רבים מחיילים אלה מוצבים בבסיס מינהד באיחוד האמירויות הערביות.
הכוח האוסטרלי בעיראק מצטמצם כעת לשני קצינים המסופחים למשלחת הסיוע של האו"ם לעיראק.
הכוחות המזוינים מחזיקים גם מספר כוחות קטנים במשימות שמירת שלום במקומות שונים במזרח התיכון ובאפריקה.
בבסיס מינהד מוצב הפיקוד העליון של כל כוח המשימה למזרח התיכון.
מאז סיום המשימה במזרח טימור, הכוחות היחידים שהיו מוצבים עד לאחרונה באזור אוסטרליה הם אלה שהיו באיי שלמה.
בספטמבר 2013 התפנו משם הכוחות האוסטרלים האחרונים
המציאות הביטחונית המשתנה במרחב תוביל למשימות חדשות שיוטלו על הכוחות המזוינים של אוסטרליה.
אף על פי שלא צפוי שאוסטרליה תתמודד עם התקפה צבאית ישירה עליה, קבוצות טרור ומתחים בין מדינות בדרום מזרח אסיה עלולים להוות איום על ביטחון אוסטרליה.
הממשל הלא יציב ברבות ממדינות דרום האוקיינוס השקט עלול להוביל בעתיד להפיכתן של כמה ממדינות אלה למדינות כושלות.
מדינות כמו פיג'י עשויות להזדקק להתערבות צבאית אוסטרלית כדי להשיב לשלטון ממשלה אזרחית.
המגמות הדמוגרפיות של אוסטרליה ישפיעו על הכוחות המזוינים בעתיד.
בנוסף לגורמים נוספים, הזדקנות האוכלוסייה באוסטרליה תגרום להקטנת פוטנציאל הגיוס בכל שנה.
כמה תחזיות כלכליות צופות שכתוצאה מהזדקנות האוכלוסייה תיגרם האטה כלכלית במשק ולהוצאה מוגברת של הממשלה על גמלאות ועל בריאות.
כתוצאה ממגמות אלו עלול להיווצר מצב שהממשלה תאלץ להסיט חלק מתקציב הביטחון למטרות אחרות.
בנוסף, פחות ופחות צעירים נמשכים לשירות הצבאי לאור התחרות מול שוק העבודה הפרטי.
פיקוד הכוחות המזוינים פיתח אסטרטגיות כתגובה לשינויים ביטחוניים ואנושיים אלה.
אסטרטגיות אלה כוללות הרחבת השורות ורכישת ציוד חדש כדי להגדיל את המשקל האסטרטגי של אוסטרליה.
כדי לשמור על מעמדה של אוסטרליה כמעצמה אזורית, הכוחות המזוינים מתכוונים להכניס טכנולוגיות חדשות, לשמור על רמת אימונים גבוהה ולפתח את שיתוף הפעולה בין השירותים השונים.
הכוחות המזוינים של אוסטרליה, משרד ההגנה, וארגון האמצעים הביטחוניים (Defence Materiel Organisation - DMO ) מהווים יחדיו את ארגון הביטחון האוסטרלי (Australian Defence Organisation – ADO).
ארגון זה כפוף למפקד הכוחות המזוינים ולשר ההגנה בפיקוד משותף.
הכוחות המזוינים הם המרכיב הצבאי של ה-ADO וכולל בתוכו את הצי המלכותי האוסטרלי (Royal Australian Navy; RAN), את הצבא האוסטרלי (Australian Army), את חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (Royal Australian Air Force; RAAF).
משרד ההגנה האוסטרלי מאויש על ידי כוח אדם צבאי ואזרחי וכולל בתוכו סוכנויות כמו ה-DMO, סוכנות הביון הצבאית (Defence Intelligence Organisation; DIO), ואת הארגון לפיתוח מדעי וטכנולוגי צבאי (Defence Science and Technology Organisation; DSTO).
בראש כל אחד משלושת השירותים (הצי, הצבא וחיל האוויר) עומד מפקד שאחראי על הצד המקצועי ובניין הכוח של השירות שעליו הוא מפקד.
כל אחד ממפקדים אלה הוא היועץ של מפקד הכוחות המזוינים בתחום המקצועי של השירות שעליו הוא מפקד.
מפקדים אלה, למרות שכוח האדם של השירותים שלהם כפוף אליהם, לא מחליטים החלטות מבצעיות.
אלה מתבצעות על ידי מפקדות מרכזיות של הכוחות המזוינים ועל ידי מפקדות זמניות של כוחות המשימה השונים.
הצי האוסטרלי המלכותי מהווה את חיל הים של הכוחות המזוינים של אוסטרליה.
הצי מפעיל 74 כלי שיט בגדלים שונים, כולל פריגטות, צוללות, ספינות משמר וספינות עזר.
הצי הוא אחד מחיילות הים המודרניים באוקיינוס השקט ואחראי על הגנת מימי אוסטרליה ועל ביצוע משימות במקומות מרוחקים יותר.
הצי מחולק לשני חלקים מבחינה פיקודית: הפיקוד המבצעי והפיקוד הלוגיסטי.
הוא כפוף למפקד הצי וכולל את: הזרוע הימית-אווירית, כוח הלוחמה נגד מוקשים ימיים, כוח צלילה, שירות הידרוגרפי, שירות מטאורולוגי, כוחות סיור, כוח צוללות וכוחות קרקע.
הצבא האוסטרלי מאורגן בשלושה אלמנטים עיקריים הכפופים למפקד הצבא: מפקדת הדיוויזיה הראשונה, פיקוד המבצעים המיוחדים ומפקדות החיילות.
מפקדת הדיוויזיה הראשונה אחראית על הכשרות צבאיות מתקדמות ומסוגלת לפקד על משימות קרקעיות בקנה מידה גדול.
נכון לעכשיו אין למפקדה זו כוחות הכפופים אליה ישירות והכוחות השונים כפופים למפקדות החיילות.
פיקוד המבצעים המיוחדים אחראי להכשרתם של היחידות המיוחדות.
הצבא מורכב משש חטיבות שונות.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הוא הכוח האווירי של הכוחות המזוינים של אוסטרליה.
הוא מצויד באמצעי תובלה וקרב אוויריים מודרניים וברשותו רשת בסיסים ברחבי אוסטרליה.
קיימת מפקדה אחת לחייל הכוללת גוף הדרכה.
יחידות החייל הם: הלהק הקרבי, להק תובלה אווירית, להק פיקוח ותגובה, להק תמיכת לוחמה ולהק תמיכת מבצעים אוויריים.
חיל האוויר כולל 18 טייסות: 4 טייסות קרב, 2 טייסות משמר ימי, 5 טייסות תובלה, 6 טייסות אימון וטייסת מטוסי שליטה ובקרה.
הלוגיסטיקה של הכוחות המזוינים של אוסטרליה מנוהלת על ידי ארגון האמצעים הביטחוניים (DMO), שאחראי על רכישת ותחזוקת כל הציוד והשירותים הדרושים לכוחות.
לארגון זה כפופים בשטח יחידות הלוגיסטיקה של השירותים השונים (ים, אוויר ויבשה).
בשנים האחרונות בוצע תהליך רחב של מיקור חוץ והעברת חלק ניכר ממשימות הלוגיסטיקה לחברות פרטיות.
תהליך זה גרם להקטנתם של יחידות הלוגיסטיקה.
יכולות האיסוף והמחקר של המודיעין של הכוחות המזוינים כוללים את יחידות המודיעין של השירותים השונים (אוויר, ים ויבשה), שתי סוכנויות מודיעין אזרחיות-צבאיות ושני ארגונים לניתוח מודיעיני אסטרטגי.
האיסוף המודיעיני בצי מתבסס על מידע שנאסף על ידי כל כלי השיט.
מודיעין הצבא כולל גדוד מודיעין, יחידת לוחמה אלקטרונית, שלוש יחידות פיקוח אזוריות ויחידת מודיעין אווירית מיוחדת.
המודיעין של חיל האוויר כולל רשת מכ"ם, יחידת מודיעין אווירי ויחידת פיקוח אווירית.
מחלקת המודיעין והאבטחה של משרד ההגנה מעניקה תמיכה ליחידות המודיעין בשירותים השונים ומשתפת פעולה עם הסוכנויות האזרחיות במסגרת קהילת המודיעין האוסטרלית.
כוח האדם של הכוחות המזוינים של אוסטרליה מבוסס על צבא מתנדבים לאחר ביטול שירות החובה בשנת 1972. נשים יכולות להתגייס כמעט לכל התפקידים הקיימים.
ככלל רק אזרחים אוסטרלים יכולים להתגייס למעט מקרים מיוחדים בהם ניתן לגייס תושבי קבע.
גיל הסף לגיוס הוא 17 וגיל הפרישה הוא 60 לאנשי צבא הקבע ו-65 לאנשי המילואים.
במהלך השנים 2011–2012 כלל כוח האדם של הכוחות המזוינים כ-58,000 חיילים בשירות קבע וכ-22,000 חיילי מילואים.
כוח האדם של הצבא הוא הגדול ביותר, אחריו חיל האוויר וכוח האדם של הצי הוא הקטן ביותר.
במשרד הביטחון מועסקים כ-22,000 אזרחים.
חלוקת כוח האדם בין השירותים השונים היא:
לכל אחד מהשירותים של הכוחות המזוינים (אוויר, ים ויבשה), יש כוח מילואים משלו.
התפקיד העיקרי של כוחות אלה הוא לשמש עתודה לכוחות הקבע בעת ביצוע משימות ובעת משבר, כולל אסונות טבע.
גיוס המילואים יכול להתבצע על ידי סיפוח חיילי מילואים יחידים ליחידות קבע או גיוס יחידות מילואים שלמות על פי הצורך.
מאחר שהשירות של חיילים המילואים הוא חלקי, העלות שלהם נמוכה יותר ביחס לחיילי הקבע.
עם זאת המוכנות שלהם נמוכה יותר מאשר זאת של אנשי הקבע ועקב כך נדרשת תקופת אימונים לפני הצבתם בתפקידיהם.
קיימים שני סוגים של חיילי מילואים.
חיילים בשירות מילואים פעיל המחויבים למספר מינימלי של ימי אימון שנתיים וחיילי מילואים בכוננות אשר נקראים רק בעת מצב חירום לאומי או למלא תפקיד מיוחד.
רובם של אלה האחרונים הם חיילי קבע לשעבר.
יחד עם השלמת מחסור בכוח אדם בצבא הקבע בתקופות שונות, משימותיהם של כוחות המילואים כללו גם השתתפות באבטחת אולימפיאדת סידני ב-2000, תגובה לאסונות טבע, משלוח יחידות למזרח טימור ולאיי שלמה ואף יחידת קומנדו במילואים שנשלחה לאפגניסטן כחלק מכוח המשימה שם.
ההכשרה המקצועית של כוח האדם בכוחות המזוינים האוסטרלים נעשית בעיקר במסגרת כל אחד מהשירותים (אוויר, ים ויבשה).במידת האפשר מתבצעות יותר ויותר הדרכות במסגרות הדרכה תלת זרועיות.
נשים גויסו לכוחות המזוינים כבר במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר כל אחד מהשירותים הקים מסגרת נפרדת לשירות נשים.
חיל האוויר היה הראשון ששילב נשים ביחידות מבצעיות בשנת 1977. הצבא החל זאת ב-1979 והצי ב-1985. שילובן של נשים בכוחות המזוינים הוא תוצאה של שינויים בערכים של החברה האוסטרלית ושל שינויים בחקיקה, יותר מאשר שינוי בגישה של שלטונות הצבא.
מגוון התפקידים הפתוחים לגיוס נשים גדל בהדרגה במשך השנים.
לאחר שתפקידי לוחמה היו סגורים בפני נשים, חל מפנה ב-1990 והוסרו הרבה מחסומים לגיוסם של נשים לתפקידים קרביים.
כעשרים שנה מאוחר יותר כ-90% מהתפקידים פתוחים בפני נשים.
התפקידים שעדיין חסומים בפני נשים הם תפקידי לוחמה בהם קיים סיכוי למקרים של לוחמת פנים אל פנים.
כתוצאה מכך, בעוד רוב התפקידים בצי ובחיל האוויר פתוחים בפני נשים, אך עדיין חלק ניכר מהתפקידים בצבא היבשה חסומים בפניהן.
אחוז גבוה מכוח האדם בכוחות המזוינים של אוסטרליה מגיע מהאוכלוסייה שמוצאה בריטי.
חלקם בכוחות המזוינים גבוה מאוד ביחס לחלקם הן באוכלוסייה הכללית והן באוכלוסיית כוח העבודה הכללית.
נשמעו בציבור טענות שכך הצבא לא מייצג את האוכלוסייה ושגיוס מיעוטים יוכל להגדיל את מגוון דוברי השפות הזרות בכוחות המזוינים ולשפר בכך את הקשר עם אוכלוסיות בארצות להן נשלחים הכוחות ולגרום ליותר אמפתיה כלפי האוכלוסייה בארצות אלה.
כתגובה לטענה זו אורגן מסע הסברה לגיוס יותר מועמדים לשירות מקרב אוכלוסיות ממוצא שאינו בריטי.
גם סוגיית גיוסם של הילידים האבוריג'ינים עלתה גם היא על הפרק.
עד שנות השבעים גיוסם לכוחות המזוינים היה חסום לחלוטין, להוציא את מלחמות העולם בהם ההגבלות הוסרו מעט.
בתחילת שנות התשעים אחוז האבוריג'ינים המשרתים בכוחות המזוינים היה שווה פחות או יותר לחלקם באוכלוסייה הכללית.
קיימות אף כמה יחידות שמאוישות בעיקר על ידי ילידים אבוריג'ינים, בעיקר יחידות סיור.
אוסטרליה מתירה שירות של להט"בים.
המגבלה לשירותם של להט"בים הוסרה בנובמבר 1992 כאשר הממשלה החליטה על ביטול איסור הגיוס שלהם.
הקצונה הבכירה התנגדה לצעד זה והדבר גרם לדיון ציבורי ער בנושא.
המתנגדים לשינוי טענו שהדבר יפגע בלכידות הכוחות המזוינים ויגרום למספר גבוה של התפטרויות.
דבר זה לא אירע למעשה וגרם למעט מאוד בעיות.
תקציב ההגנה האוסטרלי עומד בשנת התקציב 2013–2014 על 25.3 מיליארד דולר אוסטרלים.
התקציב מהווה כ-3.00% מהתוצר המקומי הגולמי וכ-6.6% מהוצאות הממשלה המתוכננות לאותה שנת תקציב.
במונחים רחבים יותר, 42.2% מהתקציב הביטחון של 2011–2012 שולמו להוצאות כוח אדם, 35.4% להוצאות תפעול ו-22.4% להשקעות.
תקציב הביטחון לשנת הכספים 2013–2014 גבוה ב-2.3% בהשוואה לזה של שנת התקציב הקודמת, למרות שתקציב 2012–2013 היה הנמוך ביותר בהשוואה לתוצר המקומי הגולמי מאז 1938.
בעוד שהכוחות המזוינים של אוסטרליה שואפים להיות כוח המבוסס על טכנולוגיה מתקדמת, חלק ניכר מהציוד שלהם עומד להתיישן ואמור להיות מוחלף או משודרג בשנים הקרובות.
אין ברשותה של אוסטרליה נשק להשמדה המונית והיא חתומה על אמנת הנשק הביולוגי, על אמנת הנשק הכימי ועל האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
למרות שקיימים הבדלים בין סוגי הנשק שבשימוש השירותים השונים, קיימת שאיפה ליצור מכנה משותף.
שלושת השירותים משתמשים באותו סוג של נשק קל.
אקדח FN הוא אקדח השירות הסטנדרטי, ה-F88 שטייר AUG הוא רובה הסער הסטנדרטי, ה-FN Minimi הוא המקלע הקל שבשימוש, מקלע המא"ג הוא המקלע הבינוני שבשימוש, ומקלע הבראונינג 0.5 הוא המקלע הכבד שבשימוש.
הצי המלכותי האוסטרלי מפעיל מספר גדול של ספינות וצוללות:
12 פריגטות (מתוכן 4 פריגטות מסדרת Adelaide ו-8 פריגטות מסדרת Anzac)
6 צוללות מסדרת Collins (נחשבות לצוללות הקונבנציונליות היעילות ביותר בעולם)
14 סירות משמר מסדרת Armidale (משמשות להגנת החופים ובקרת דייג בחופי צפון אוסטרליה)
ספינת נחיתה כבדה (HMAS Tobruk)
6 נחתות כבדות מסדרת Balikpapan
6 שולות מוקשים מסדרת Huon
לרשות הצי עומדים גם מסוקים ימיים:
16 מסוקי Sikorsky SH-60 Seahawk (ללוחמה נגד צוללות)
6 מסוקי וסטלנד סי קינג
5 מסוקי תובלה NHI NH90
3 מסוקי אגוסטה וסטלנד AW109 (למטרות הדרכה)
הצבא האוסטרלי מבוסס בעיקר על ציוד קל שניתן לנשיאה על ידי החייל הבודד.
עם זאת הצבא מצויד בכמות ניכרת של רק"ם וארטילריה.
יחידות הצבא הממוכנות מצוידות ב:
59 טנקי מערכה "אברהמס" M1A1
838 רכבי שטח מסוג Bushmaster
הסד"כ הארטילרי של הצבא האוסטרלי כולל:
109 תותחים נגררים מסוג L119 HAMEL בקליבר 105 מ"מ
36 תותחים נגררים M198 הוביצר בקליבר 155 מ"מ
מספר לא ידוע של מרגמות 81 מ"מ
ברשות שירות האוויר של הצבא עומדים 91 מסוקים:
26 מסוקי סיור מסוג Bell OH-58 Kiowa
16 מסוקי סיור חמושים Eurocopter Tiger,
34 מסוקי בלאק הוק Sikorsky S-70
6 מסוקי בואינג CH-47 צ'ינוק
8 מסוקי תובלה MRH-90 טייפן
מספר כלי טיס בלתי מאוישים.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מפעיל כלי טיס למטרות קרב, סיור ימי, תובלה ואימונים.
סד"כ כלי הטיס של החייל כולל:
24 מטוסי F/A-18 סופר הורנט
כוח הסיור הימי מצויד ב:
3 מטוסי בואינג 737 לשליטה ובקרה
2 מטוסי בואינג 737 (להובלת אח"מים)
33 מטוסי BAE סיסטמס הוק
הכוחות המזוינים של אוסטרליה מחזיקים 60 בסיסים עיקריים ועוד הרבה מתקנים בכל רחבי אוסטרליה.
בעוד שרוב בסיסי הצבא האוסטרלי ממוקמים בצפון אוסטרליה, רוב בסיסי הצי וחיל האוויר ממוקמים בסידני, בבריסביין ובפרת'.
כמה בסיסים של הכוחות המזוינים משותפים לשירותים שונים.
יחידות קטנות של הצבא ושל חיל האוויר ממוקמות בבסיס חיל האוויר בבטרוורת' במלזיה.
המפקדות הראשיות של הכוחות המזוינים ושל שלוש הזרועות נמצאות בעיר הבירה קנברה, יחד עם משרד ההגנה.
לצי יש שני בסיסים ראשיים בסידני ובפרת'.
בסיסן של רוב ספינות הסיור נמצא בדרווין שבטריטוריה הצפונית.
בסיסן של שאר ספינות הסיור ושל השירות ההידרוגרפי ממוקם בקיירנס.
שבקווינסלנד בסיס הזרוע האווירית של הצי נמצא ליד נווארה בניו סאות' ויילס.
היחידות הסדירות של הצבא האוסטרלי מרוכזות במספר קטן של בסיסים שנמצאים בעיקר במדינות הצפוניות של אוסטרליה.
מרכז המבצעים של הצבא ממוקם בסידני.
מפקדות החטיבות הסדירות נמצאות בדרווין, בטאונסוויל ובבריסביין.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי מחזיק מספר בסיסי טיסה.
מרכז המבצעים של החייל ממוקם בבסיס ליד סידני.
לכוחות המזוינים של אוסטרליה יש כמה משימות לאומיות.
רובן של משימות אלה מתבצעות בשיתוף פעולה עם הגופים האזרחים הרלוונטיים.
משימות אלה מבוצעות בדרך כלל על ידי הגורמים בכוחות המזוינים שמומחיותם בכך ולצורך כך יכולות היחידות להישלח למקומות שונים בארץ בהתאם למצבי החירום השונים.
הכוחות המזוינים תורמים תרומה משמעותית להגנת אוסטרליה על גבולותיה הימיים.
ספינות הצי, מטוסי חיל האוויר ויחידות ההגנה המרחבית מבצעות סיורים בצפון אוסטרליה בשיתוף עם שלטונות המכס.
משימה זאת מבוצעת על ידי פיקוד הגנת הגבולות המאויש על ידי אנשי הכוחות המזוינים ועל ידי אנשי המכס.
יחידות הנדסה של הצבא מבצעות בשיתוף פעולה עם קהילת הילידים האבוריג'ינים עבודות שיקום תשתיות והדרכה.
כמו כן הצבא מושיט עזרה לוגיסטית ורפואית לקהילות מבודדות אלה בצפון אוסטרליה.
הכוחות המזוינים פועלים בשיתוף פעולה עם כוחות אכיפת החוק כנגד ארגוני הטרור.
האחריות העיקרית לפעולות כנגד הטרור ולטיפול בתוצאותיו מוטלת על משטרת אוסטרליה ועל שירותי החירום.
במקרים שאלו לא מסוגלים לעמוד במשימה, נחלצים הכוחות המזוינים לעזרתם.
למרות שזהו לא העיסוק העיקרי של הכוחות המזוינים הוקמו כמה יחידות ייעודיות לטיפול בנושא כולל כוחות התערבות.
שיתוף פעולה עם צבאות זרים
הכוחות המזוינים של אוסטרליה משתפים פעולה עם צבאות שונים ברחבי העולם.
ההסכמים הצבאיים של אוסטרליה כוללים את ברית ANZUS עם ארצות הברית וניו זילנד ואת ברית חמשת הצבאות (FPDA) עם מלזיה, סינגפור, ניו זילנד והממלכה המאוחדת.
אוסטרליה גם מפתחת כעת קשרים ביטחוניים עם יפן.
מערכות יחסים אלה כוללות שיתופי פעולה בתכנון, במודיעין, חילופי כוח אדם, סטנדרטיזציה משותפת של ציוד ותרגילים משותפים.
אוסטרליה גם חתומה על הסכם UKUSA ("הסכם חמש העיניים") לשיתוף פעולה מודיעיני עם ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה וניו זילנד.
היכולות של הכוחות המזוינים של אוסטרליה מאפשרים להם לבצע מגוון של משימות.
גודלו של הכוח שהממשלה מסוגלת להקצות למשימות השונות משתנה לפי הסבירות לעימות בעל עצימות גבוהה ולפי המרחק מאוסטרליה.
תחת פיקוד הכוחות המזוינים נמצאים כנראה הכוחות האוויריים והימיים בעלי היכולות הטובות ביותר בדרום מזרח אסיה.
עם זאת, גודלו הקטן יחסית של הצבא וגילו של הציוד של הצי ושל חיל האוויר, לא מאפשר לאוסטרליה להשתתף במשימות ובקרבות בקנה מידה גדול.
כוח האדם המצומצם יחסית של הכוחות המזוינים גם לא מאפשר להם לקבל משימות חדשות.
לכוחות המזוינים יש יכולות להגן על שטח אוסטרליה מפני התקפה ישירה על ידי נשק קונבנציונלי, למרות שסביר להניח שהתקפה כזאת לא תתרחש.
היכולות של מערך האיסוף של המודיעין מאפשרים לו לגלות מתקפה כזאת לפני שהיא תגיע לחופי אוסטרליה.
ומשעה שמתקפה כזאת התגלתה יוכלו חילות הים והאוויר לסכל מתקפה כזאת.
הצבא וחיל האוויר מסוגלים להתמודד עם פלישות קטנות ממדים.
נכון לעכשיו מחזיקים הכוחות המזוינים של אוסטרליה כוח אדם המספיק למשימות הלאומיות וללוחמה בטרור.
חיילות האוויר והים של אוסטרליה גדולים יחסית ובעלי יכולת גבוהה ומסוגלים לבצע משימות מורכבות באזורים עוינים ולהשתתף בפעולות מבצעיות במסגרת כוחות משימה בינלאומיים.
לעומת זאת, הצבא האוסטרלי, עקב כוחו הקטן יחסית מסוגל פחות להשתתף במשימות כאלה.
כתוצאה ממגבלות אלה, הכוחות המזוינים של אוסטרליה מסוגלים לקחת חלק קטן אך איכותי בעימותים רבי עצימות.
כוחות אלה כוללים את הצוללות של הצי, את הכוחות המיוחדים של הצבא ואת מטוסי האוריון לשליטה ולבקרה של חיל האוויר.
עם זאת קיים קושי של מערך הלוגיסטיקה של הכוחות המזוינים לתת תמיכה לכוחות כאלה במקרה שהם מוצבים במקומות רחוקים מהבית.
בנסיבות האלה נזקקים הכוחות האוסטרלים לקבל סיוע לוגיסטי מצבאות השותפים למשימות.
לכוחות המזוינים יכולת גבוהה מאוד לבצע משימות שמירת שלום ברחבי העולם.
הפריגטות וספינות התובלה של הצי, גדודי חיל הרגלים הקלים של הצבא ומטוסי התובלה של חיל האוויר מתאימים בהחלט למשימות שמירת השלום.
ביכולתם של הכוחות המזוינים לבצע משימות שמירת שלום ולחימה בעצימות נמוכה באופן עצמאי במרחב האסיאני-פסיפי ובמקרים שכנראה לא יתרחשו להגן על שכנותיה מפני מתקפה חיצונית.
כוחו של גורל (באיטלקית: La forza del destino) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית באיטלקית מאת פרנצ'סקו מריה פיאבה המבוססת על הדרמה "Don Álvaro, o La fuerza del sino" מאת אנחל דה סאוודרה (1835), וסצנה מתוך המחזה וולנשטיין של פרידריך שילר.
הופעת הבכורה התקיימה ב-10 בנובמבר 1862, בתיאטרון בולשוי בסנקט פטרבורג.
האופרה הוזמנה על ידי בית האופרה בסנקט פטרבורג, וורדי נסע בחורף לרוסיה להצגת הבכורה.
שנה לאחר מכן הוצגה האופרה תחת השם "דון אלווארו" ברומא ובמדריד בנוכחות אנחל דה סאוודרה, כותב המחזה המקורי.
מאוחר יותר, ורדי שינה מעט את האופרה, עם תוספות מאת אנטוניו גיזלנצוני.
גרסה זו, שהוצגה לראשונה ב-27 בפברואר 1869 בלה סקאלה במילאנו, היא הגרסה המקובלת כיום.
ההבדלים העיקריים בין הגרסאות הן האוברטורה החדשה (במקום פרלוד קצר), סצנה נוספת במערכה השלישית, הדו-קרב של אלווארו וקרלו, וכן אלווארו נשאר בחיים לעומת הגרסה המוקדמת בה התאבד.
המוזיקולוג פיליפ גוסה יצר גרסה המחברת בין הגרסאות, והיא הוצגה לראשונה באופרה של סן פרנסיסקו בשנת 2005.
זמרים רבים מהאסכולה האיטלקית הרגישו כי האופרה מקוללת.
בשנת 1960 בהופעה של האופרה במטרופוליטן אופרה (עם רנאטה טבאלדי בתפקיד לאונורה), נפל הבריטון לאונרד וורן, מיד משסיים לשיר Morir, tremenda cosa - "המוות, דבר עצום" ומת מאירוע מוחי.
גם הזמר לוצ'אנו פבארוטי נמנע מלשיר את התפקיד באופרה.
באחוזת משפחתה של לאונורה, ליד סביליה
דון אלווארו הוא בן אצולה צעיר מדרום אמריקה, המתגורר בסביליה.
במוצאו הוא חצי אינדיאני, מאחר שאימו היא ממשפחת המלוכה של האינקה.
הוא מאוהב בדונה לאונורה, בת המרקיז והם רוצים להתחתן.
לאונורה בהכירה את אביה, יודעת כי הוא לעולם לא יסכים לנישואיה עם "בן תערובת" נחות.
לכן היא מסכימה לעזוב את משפחתה ואת מולדתה, לברוח עם דון אלווארו ולהתחתן.
אלווארו בא לאסוף אותה, והיא מבקשת ממנו להישאר עוד יום אחד במחוזות ילדותה.
אלווארו חושב שיש בליבה רגשי חרטה, ומאשים אותה כי אינה אוהבת אותו.
בעקבות ההאשמה מסכימה לאונורה לברוח מיד, אך באותו רגע נכנס המרקיז ומגלה אותם יחד.
המרקיז זועם על אלווארו שפיתה את לאונורה.
אלווארו נכנע מיידית, מוריד את חרבו וזורק את אקדחו לפינה.
האקדח שהיה טעון פולט כדור שפוצע את המרקיז פצעי מוות.
בעודו גוסס, מקלל המרקיז את ביתו.
המרקיז מת ולאונורה המזועזעת ואלווארו בורחים.
במנוסתם הם מאבדים זה את עקבותיו של זה.
תמונה ראשונה - פונדק בעיירה הורנצ'ואלוס
דון קרלו, אחיה של לאונורה המחפש אותה ואת אלווארו כדי לנקום, נכנס בלווית סטודנטים לפונדק, הוא מחופש לסטודנט ומציג עצמו בשם פרדה (Pereda).
פרנציוזילה הצועניה נכנסת לפונדק ומספרת כי באיטליה פרצה מלחמה נגד גרמניה.
היא מעודדת את כולם להתגייס.
לאונורה, מחופשת לנער, בדרכה למנזר להעביר שם את חייה, בחושבה שאהובה מת.
היא נכנסת לפונדק, מזהה את קרלו ומתחבאת.
כאשר קרלו נשאל לעיסוקו, הוא משיב בבלדה, מתוכה מבינה לאונורה כי אלווארו עודנו בחיים.
לאונורה מגיעה למנזר (האריה: Sono giunta!
האח מליטונה מסרב להכניסה, אך היא מבקשת שיקרא לאב המנזר האב גוארדיאנו.
אב המנזר מתיר לה להצטרף למנזר, אך היא בוחרת להתבודד במערה בקרבת מקום.
גוארדיאנו מוסר לה פעמון בו תוכל להזעיק עזרה בשעת חירום.
אב המנזר מספר כי במערה מתבודד נזיר, ומקלל את מי שיפר את בדידותו.
תמונה ראשונה - מחנה הצבא באיטליה
דון אלווארו ודון קרלו מצטרפים לצבא האיטלקי בשמות בדויים.
דון אלווארו, שמציג עצמו כדון פדריקו הררוס (Don Federico Herreros), חושב שלאונורה מתה ומבכה את מר גורלו.
בלילה אחד הוא מציל את דון קרלו שהסתבך בקטטה.
דון קרלו, המסתתר תחת השם דון פליקס בורנוס (Don Felix Bornos) אסיר תודה אליו.
תמונה שנייה - מגורי הקצינים
באחד הקרבות נפצע דון אלווארו ומובל על אלונקה אל תוך הבית.
דון קרלו נכנס ומודיע כי יוענק לאלווארו "אות מסדר קלאטראווה" לציון הגבורה ואמץ הלב שהפגין.
למשמע שם משפחת אהובתו, מצטמרר אלווארו, ותגובה זו לא נעלמת מעיני קרלו.
אלווארו מוסר לקרלו מפתח לתיבה בה מונחים חפציו ומורה לו להשמיד את כל המסמכים שבתוכה לאחר מותו בלי לפתוח אותם.
לאחר שאלווארו מוצא מהחדר, לא מתאפק קרלו ופותח את המסמכים במטרה לגלות את זהותו האמיתית של אלווארו.
כשהוא מגלה את תמונת לאונורה, הוא בטוח שמצא את רוצח אביו, הוא מחליט להמתין להחלמת אלווארו כדי לרצוח אותו.
תמונה שלישית - מחנה צבאי
דון קרלו חושף את זהותו האמיתית בפני דון אלווארו שהבריא, ומזמין אותו לדו-קרב.
כשאלווארו מגלה שלאונורה חיה, הוא מנסה להימנע מעימות עם קרלו, אך קרלו אינו מוותר, ורק בהתערבות החיילים האחרים השניים מופרדים.
אלווארו מחליט לנטוש את החרב ולעבור אף הוא לחיים שלווים במנזר.
טרבוקו, נהג הפרדות מנסה למכור את מרכולתו לחיילים, האח מליטונה מטיף להם על חייהם ללא יראת האל ואילו פרציוזילה מעודדת את רוחם בשיר מלחמה (Rataplan, rataplan, della gloria).
אלווארו נמצא במנזר מזה זמן תחת השם האח רפאלו.
האח מליטונה מחלק מזון לעניים, והם משווים בין אפיו הרגזני לבין התנהגותו הנדיבה של האח רפאלו.
דון קרלו מגיע לשערי המנזר ומבקש ממליטונה לקרוא לאח רפאלו.
אלווארו מגיע, ומתחנן בפני קרלו שיעזוב אותו במנוחה, אך קרלו עולב בו, אלווארו יוצא לדו-קרב (דואט: Le minacci, i fieri accenti).
תמונה שנייה - ליד המערה של לאונורה
לאונורה מתפללת לשלום אהובה (Pace, pace mio Dio!) שומעת צעדים ונכנסת למערה.
אלווארו וקרלו מגיעים תוך כדי הקרב, אלווארו פוצע את קרלו אנושות.
אלווארו נכנס למערה לבקש את עזרת הנזיר, ולאונורה מצלצלת בפעמון.
השניים מזהים זה את זה ואלווארו מספר לה מה אירע.
לאונורה רצה אל אחיה וגוחנת לראות את מצבו והוא דוקר אותה בליבה.
האח גוארדיאנו מגיע לצלילי הפעמון ומתפלל יחד עם אלווארו בשעה שלאונורה נופחת את נשמתה בזרועות אהובה.
כוח תומך לחימה הוא חלק מיחידה צבאית, המורכב מחיילים שאינם מוגדרים כלוחמים, אך נותנים ללוחמים שירותים הכרחיים המאפשרים את מילוי תפקידם.
תפקידו של הכוח תומך הלחימה שונה בעת שגרה ובעת חירום, כמו גם תנאי עבודתו.
בעת חירום, הכוח תומך הלוחמה עובד באופן המאפשר לו לנוע במהירות בעקבות הכוח הלוחם, ולהיערך לעומס עבודה בלא התרעה.
ביחידות הלוחמות ביבשה, הכוח תומך הלחימה מצוי בעת חירום בסמיכות לזירת הקרב, וחלקים ממנו עשויים להיות תחת אש.
לפני העת החדשה, לא לכל הצבאות היו כוחות תומכי לחימה, ועל כן הצבאות שלא היו להם כוחות כאלה קיבלו את אספקתם בביזת האויב ואחרים, כתוצאה ממגבלה זו, יצאו למסעות כיבוש קצרים בלבד.
מי שהעלה את חשיבותם של הכוחות תומכי הלחימה לתודעה הביטחונית הציבורית היה נפוליאון בונפרטה, שטבע את הביטוי "הצבא צועד על קיבתו".
כמפקד צבא צרפת, הציע בונפרטה פרס כספי גדול למי שיפתח את קופסאות השימורים שהיו מאפשרות לצבא לצאת למסעות כיבוש ארוכים בלא התעסקות בשוד, בביזה, בצייד ובליקוט מזון.
לצד אספקת המזון והביגוד התפתחה אספקה של תחמושת וחלקי חילוף לכלי נשק.
לפני המצאת התותח והרובה, כלי הנשק שדרשו אספקת תחמושת היו הקשתות והבליסטראות.
הבליסטראות היו כלי נשק נייחים, ולא היה דרוש כוח שיוביל את התחמושת שלהם, ואילו גילוף חצים עבור הקשתות הייתה משימה פשוטה שהקשתים היו יכולים לערוך בין הקרבות.
כלי הנשק הקרים לא היו בנויים מחלקים שניתן להחליף.
כשהם נשברו, היה צורך לתקן אותם או להחליף את הכלי כולו.
עד למהפכה התעשייתית, הרובים והתותחים היו בנויים ביד, ועל אף שהיו להם חלקים, חלקים אלה היו שונים במעט מכלי נשק אחד למשנהו, ולא הייתה יכולת לייצר חלקים זהים לחלוטין שישמשו כחלקי חילוף.
לכן, במקרה שחלק מנשק התקלקל, היה צורך להשקיע בתיקון אותו החלק או להחליף את הנשק כולו.
המלחמה הראשונה שבה הכוחות בחזית לא נדרשו להתעכב על תיקון חלקי נשק, ולא נדרשו לשאת עמם מלאי גדול של כלי נשק חליפיים הייתה מלחמת העצמאות האמריקנית.
הנשק של הצבא האמריקני הצעיר יוצר כולו לקראת אותה מלחמה במספר מצומצם של מכונות, והדבר אפשר להרכיב כלי נשק תקין משני כלי נשק שהתקלקלו להם חלקים שונים, ואפילו להזמין מלאי גדול של אותם חלקי נשק שנוטים להתקלקל יותר מהאחרים.
למעשה, במלחמת העצמאות האמריקנית, החלה טקטיקה של פעילות מכונאים בחזית.
במלחמה זו החלו לחשוב באילו תיקונים כדאי לנשק המלווה את הכוחות הלוחמים להשקיע, אילו חלקים כדאי לנשק להחליף ולשלוח אל העורף למטרות תיקון ואילו חלקים כדאי להחליף ולזרוק.
ההגדרה הרשמית לתומך לחימה היא חייל המשרת ברמת פעילות א' או א'+ אך אינו לוחם.
שימוש בהגדרה זו נעשה לצורך חישוב משכורת צבאית, מענקי שחרור ועוד.
בפלוגה לוחמת יש כוח תומך לחימה קטן, שמפקדו הוא הרב-סמל הפלוגתי (בצה"ל מכונה בקיצור: רס"פ), ושכפוף ישירות לסגן מפקד-הפלוגה.
הכוח מכיל את רב-הסמל הפלוגתי עצמו, את סגנו, את הפקידה הפלוגתית, את נהג רכב המנהלה, את החובש הפלוגתי, וחיילים שנקראו למטרות תמיכת לחימה מהמחלקות הלוחמות.
כוח זה בפיקוד רב-הסמל הפלוגתי מרכז גם את הסיוע תומך הלוחמה שהפלוגה מקבלת מבחוץ, לרוב מפלוגת המפקדה של הגדוד (במקרה שמדובר בפלוגה ששייכת לגדוד).
בפלוגת שריון יש בדרך כלל גם חוליה טכנית, בפיקוד נגד בקבע המחט"פ ( מפקד חוליה טכנית פלוגתית).
בגדוד לוחם יש פלוגת מפקדה שבראשה מפקד פלוגה, שמתוקף תפקידו מרכז את ענייני הלוגיסטיקה - במובנה הרחב - בגדוד.
פלוגה זו מכילה מספר מחלקות תומכות לחימה.
בראש כל מחלקה עומד קצין מקצועי בתחומו (כגון במחלקת הרפואה - התאג"ד, שמפקדו הוא רופא, מחלקת התקשוב והקשר שמפקדה הוא קצין הקשר הגדודי ), או נגד.
על פי רוב, המחלקות המפותחות ביותר בפלוגת המפקדה, הן מחלקות החימוש והלוגיסטיקה.
בראש מחלקת החימוש עומד קצין-חימוש, והיא מחולקת לתת-מחלקות שמכילות חיילים מקצועיים המתקנים כלי נשק וכלי רכב, ובוחנים ומתקנים תחמושת.
בראש תת-המחלקה המטפלת בכלי הרכב מצוי קצין או נגד נוסף.
מחלקת הלוגיסטיקה מורכבת מקצין-לוגיסטיקה ומתתי-מחלקות בראשות נגדים, והיא מופקדת על הצרכים הבסיסיים של כוח-האדם שבשדה הקרב, כמו מזון ושתייה, וציוד בסיסי שאינו נשק.
כוחות הביטחון המרכזי (ערבית: قوات الأمن المركزي, בתעתיק: קוואת אל-אמן אל-מרכזי; או בקיצור: הביטחון המרכזי) הם כוחות שיטור המיועדים לשמירה על הסדר וביטחון הפנים במצרים.
בין תפקידיהם אבטחת אתרים ממשלתיים, שגרירויות זרות, פיקוח על הפגנות ופיזור מהומות, אבטחת אירועים המוניים, פיקוח על התפילות במסגדים, ולוחמה בטרור.
הביטחון המרכזי כפוף למשרד הפנים המצרי, שהוא המשרד הממשלתי האחראי לאכיפת החוק במדינה.
מטרת הקמת הכוחות הייתה שליטה בהפגנות ברחבי מצרים ופיזור מהומות, והימנעות משימוש בצבא הסדיר למטרות אלו.
הגיוס לכוחות הביטחון המרכזי הוא במסגרת שירות החובה בצבא מצרים.
הכוחות מונים מעל 300,000 אנשי ביטחון, חלקם בשירות חובה.
לרוב, מגויסים לכוחות אלה בני האזורים הכפריים והפחות משכילים של המדינה.
לביטחון המרכזי 8 אזורי מבצעים: קהיר, אלכסנדריה, גיזה, מרכז ומערב הדלתא, מזרח הדלתא, תעלת סואץ וסיני, צפון מצרים העליונה ודרום מצרים העליונה.
ב-1986 השתתפו רבים מאנשי הביטחון המרכזי במרידה נגד השלטון, לאחר שהופצו שמועות כוזבות בדבר הארכת שירות החובה שלהם.
במהלך ההתקוממות הציתו אנשי הביטחון המרכזי בתי מלון ומכוניות בתוך קהיר.
ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא שכוחותיו נכנסו לעיר הבירה, ולאחריה הוכנסו רפורמות למנגנון הביטחון המרכזי, ושופרו שכרם ותנאיהם של אנשי הכוחות.
בינואר 2011 השתתפו אנשי הביטחון המרכזי בדיכוי המהומות שפרצו במחוזות רבים במצרים שהובילו להדחת הנשיא חוסני מובארכ.
כוחות הביטחון המרכזי הואשמו בשימוש ברוטלי בכוח, נכשלו בדיכוי המהומות, והוחלפו בחיילי הצבא המצרי, שנכנסו למוקדי המתיחות על מנת להרגיע את הרוחות.
כוחות ביטחון הפנים של לבנון הם כוחות ז'נדרמריה צבאית שהוקמו בלבנון עוד בתקופת המנדט הצרפתי, ב-1860. זוהי המשטרה הלאומית וכוח הביטחון הלבנוני.
באפריל 2005 מונה הגנרל אשרף ריפי למפקד הכוחות, כשהוא מחליף את הגנרל עלי חאג'.
אשרף ריפי הוחלף בשנת 2013 ברוז'ר סאלם.
כוחות ההגנה המלכותיים של בהאמה (RBDF) הם הצי הימי של איי בהאמה.
ה-RBDF הוא כוח ימי, ועם 1000 חברים בערך הוא הגדול מציי האיים הקריביים שמשתייכים לחבר העמים הבריטי.
מספר שינויים בציוד נצפו במהלך ההיסטוריה של הצבא.
בהתחלה, מדי הצבא היו מדים בריטיים.
היום המדים הם מדי הסוואה אמריקאים.
כלי הנשק הראשונים שהיו בשימוש ה-RBDF הם תת המקלע סטרלינג והרובה L1A1 SLR הבריטיים.
עכשיו רובה M4 ורובה הצלפים UMP עומדים לשירות הצבא.
שלא כמו כוחות אחרים מחבר העמים הבריטי, ל-RBDF אין חטיבות חיל רגלים סדירות.
במקום יש את יחידת המבצעים המיוחדים, המהווה סעיף ימי שקשור לכל הספינות ולכלי השיט הקטנים, ואת שייטת הקומנדו שמשמשת כיחידת חיל רגלים אמפיבית ומבצעת תפקידים ביטחוניים.
שייטת הקומנדו היא כוח גדול של לפחות 500 חיילי קומנדו ימיים מיוחדים.
אימוניהם מתקיימים עם הקומנדו הימי של ארצות הברית (אריות הים) בלוחמה ימית מיוחדת, וכן עם חיל הנחתים המלכותי.
אימון שכיח למשל הוא לערוך שחייה של 2 מייל עם תרמיל שמשקלו 40 קילוגרם.
אקדח סמית' אנד וסון דגם 5906
תת-מקלע סטרלינג מארק 3 דגם L2A3 9 מ"מ
רובה חצי אוטומטי M4 5.56 מ"מ
רובה חצי אוטומטי FN FAL 7.62 מ"מ
רובה ציד רמינגטון דגם 870P 18.5 מ"מ
האוניות העיקריות הן 2 ספינות סיור של בהאמה, ו-3 ספינות פרוטקטור קטנות יותר.
המשימות העיקריות מורכבות מסיורים נגד סחר בסמים וציד בלתי חוקי, אכיפת הגירה, חיפוש והצלה, או משימות כלליות של כוחות ההגנה הלאומיים.
כוחות ההגנה המלכותיים של בהאמה מפעילים 3 כלי טיס: סופר קינג אייר 350, ססנה 208 קרוואן, ופרטאנביה P.69.
המטוסים משמשים בעיקר עבור סיור ימי, אך הם גם מספקים פיקוח על שטחים גדולים ומסייעים בהיערכות האסטרטגית של יצירה על פני השטח.
קיימים שני מסלולי קריירה צבאית: ימית, כאשר הדרגות בקריירה זו נעות בין חייל (Marine), לבין קצין זוטר (מש"ק) ראשי, וקצונה, כאשר דרגות הקצונה נעות בין קצין זוטר\צוער (Midshipman) לבין קומודור.
הכוחות מאורגנים ומסודרים בסגנון של הצי המלכותי הבריטי, ורבים מן הקצינים משתתפים באקדמיות שירות בריטיות.
הקצין המפקד, המכונה "מפקד כוחות הביטחון", הוא קומודור רודריק באו.
המטה הראשי של כוחות הביטחון נמצא על האי פרובידנס, ובסיסים נוספים נמצאים במת'יו טאון (Matthew Town) שבאי אינגואה, ובפריפורט (Freeport) שבאי גרנד בהאמה.
ה-RBDF משתמש בשיטת הצי המלכותי הבריטי לדירוג סמלים, וכל הספינות והאוניות נושאות את הכותרת: HMBS (ספינת הוד מלכותה של איי בהאמה-Her Majesty's Bahamian Ship).
בשל היעדר באוניות רוב החיילים לא מממשים את שירותם הצבאי בים, אלא בתפקידים צבאיים או לא-צבאיים אחרים.
כוחה של מספר שש הוא הספר השני בסדרת המדע הבדיוני לנוער, בני לוריאן, מאת פיטקוס לור.
הוא ספר ההמשך ל"אני מספר ארבע", ופורסם ב-23 באוגוסט 2011 על ידי HarperCollins Publishers.
הסיפור מסופר על ידי כמה חברי גארד: מספר ארבע (ג'ון סמית), שנמצא במנוסה עם סאם, שש וברני קוסאר (הדלי, כימרה מלוריאן), ומספר שבע (מרינה), שמסתתרת בסנטה תרזה, מנזר בספרד.
בעוד ג'ון, מספר שש וסאם מנסים להישאר צעד אחד לפני המוגדוריאנים בעודם מחפשים את שאר הלורים ששרדו, מספר שבע מחפשת אחר חדשות על ג'ון אחרי הקרב האמיץ שלו בבית הספר שהופיע בסוף אני מספר ארבע.
מרינה מוצגת בסיפור ישר מההתחלה.
היא גרה בבית יתומות דתי, הנמצא בתוך מנזר.
יחד איתה, במנזר, נמצאת אדלינה, וכמה חברות שלה מבית הספר.
בית הספר נמצא בסנטה תרזה, ספרד.
לאחר שלא הצליחו להתרגל לחיים בכדור הארץ, מרינה, מספר שבע, והספאן שלה, אדלינה, הגיעו למנזר / בית היתומות סנטה תרזה, והן גרות שם במשך 10 שנים.
אדלינה ויתרה על האמונה בלוריאן, וכעת מנסה להסתגל לחיים רגילים כנזירה.
היא החביאה את השידה של שבע והתעלמה מכל מה שקשור ללוריאן.
מעוצבנת מהגישה של אדלינה, מרינה מחפשת אחר מספר ארבע האגדי כעת, במטרה לאחד את כל הגארד, אך ללא הצלחה.
בתחילת הספר היא במרחק חמישה חודשים מיום הולדתה ה-18, בו היא תוכל סוף כל סוף לעזוב את בית היתומות.
כשלבית היתומות מגיעה ילדה בת שבע בשם אלה, הן מיד הופכות לחברות טובות.
אלה עוזרת לה למצוא את השידה שלה, ומרינה מסממת את אדלינה כדי לפתוח אותה.
כשהיא פותחת אותה, המוגדוריאנים מוצאים אותן והן בקושי בורחות.
אדלינה סוף סוף מבינה שטעתה ומקריבה את עצמה כדי להציל את מרינה.
מרינה פוגשת אדם בשם קרייטון שמסביר שאלה היא מספר עשר, והיא גם אטרנוס, כלומר היא יכולה לשנות את גילה לכל גיל שכבר עברה.
הם פוגשים את שש והורגים את הרודפים אחריהם.
הקטור, חברה הטוב האנושי של מרינה שיודע על לוריאן, מת בתהליך.
החבורה של מרינה (שבע), שש, אלה, וקרייטון מחליטים לחפש את שאר המספרים כדי שהם יוכלו להתאחד.
ג'ון מתעורר במלונית אליה הגיעה בסוף "אני מספר ארבע" עם שש וסאם.
הם מנסים להישאר מוסתרים (מכיוון שארבע נמצא ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI) ומחליפים את מספר הרישוי שלהם בזה של נהג אחר לפני שהם נוסעים לטנסי.
בטנסי, הם נעצרים על ידי שוטר ששואל אותם למה הם נוהגים ברכב עם מספר רישוי ששייך לרכב אחר.
השוטר מזהה אותם ומבין מיהם, וקורא לתגבורת.
שש משתמשת במורשת השליטה ביסודות שלה ויוצרת סופה שעוזרת להם לברוח.
ארבע, שש וסאם נוסעים לפלורידה, שם הם מתחילים להתאמן.
ארבע חושב שסאם נדלק על שש.
בתחילה סאם מכחיש, אולם אחר כך הוא מודה בכך.
ארבע מבין שגם הוא נדלק על שש, אבל מנסה להעלים את הרגשות האלה מכיוון שהוא רוצה לאהוב רק את שרה.
שש משכנעת את ארבע לפתוח את השידה שלו.
בעודו עובר על החפצים בשידה, הוא מראה לסאם את דגם מערכת השמש של לוריאן.
באותו הזמן שבע פותחת את התיבה שלה ונוגעת במשדר (בלי לדעת מה זה), וכתוצאה מכך הדגם משתנה ומרכיב את כדור הארץ, עם נקודה אדומה על סנטה תרזה.
הם שומעים את שבע צועקת לאדלינה להתעורר.
ארבע פותח את המכתב שקיבל מהנרי בפרטיות, ומגלה שלא רק שתשעת חברי הגארד הולכים לגדול להיות תשעת הזקנים הבאים של לוריאן, אלא גם שיכול להיות שסאם צדק לגבי זה שאביו נחטף על ידי חייזרים, ושאביו של סאם הוקצה כדי ללמד את ארבע והנרי על החיים בכדור הארץ.
ארבע מראה לסאם את המכתב וסאם מתחיל לבכות כשהוא לומד על הגורל של אביו.
מאוחר יותר באותו הלילה, ארבע ושש סובלים מנדודי שינה ומחליטים לצאת יחד להליכה.
שש משתמשת במורשת חוסר הנראות שלה כדי לעזור להם להישאר בלתי נראים.
הם כמעט מתנשקים, אבל ארבע מתרחק כי הוא מסרב לחשוב שיש לו רגשות כלפי מישהי חוץ משרה.
כשהם חוזרים הביתה, הבית שלהם מתפוצץ כי המוגדוריאנים איתרו אותם לאחר שארבע פתח את השידה שלו.
סאם מציל כמה פריטים יקרי ערך ומתחבא בבריכה, אבל מתפתח קרב קצר מול המוגדוריאנים, בו המוגדוריאנים מובסים, אך קודם הם לוקחים את השידה של ארבע.
סאם, בעודו חושב שאביו השאיר לו משהו בעדן, מכריח את החבורה לחזור.
הם מוצאים לוח אבן וכמה ניירות, אך לא מצליחים לפענח אותם.
ארבע פוגש את שרה בסתר.
בעת פגישתם המחודשת הם מתחבקים ומתנשקים.
שרה בודקת את הטלפון שלה כמה פעמים וג'ון שואל למי היא מסמסת כל כך מאוחר בלילה.
היא אומרת שזו אמילי, והם חוזרים לשיחה שלהם.
שרה מנסה לשכנע את ארבע להסגיר את עצמו שוב ושוב, אך בכל פעם הוא מסרב.
ה-FBI מופיעים ועוצרים את ארבע ואת סאם.
שש עוזרת להם לברוח, וארבע מבין ששרה סימסה למשטרה ולא לאמילי.
החבורה מחליטה להתפצל, מאחר שארבע וסאם מחליטים שהם רוצים להחזיר את השידה של ארבע בווירג'יניה המערבית (סאם מצטרף רק משום שהוא מקווה למצוא את אביו), בעוד ששש מחליטה לנסוע לספרד לעזור לשבע.
כשארבע וסאם מסיעים את שש לנמל התעופה, היא מנשקת את סאם על הלחי לפרידה, מה שגורם לו להסמיק.
ארבע ושש חולקים נשיקה מלאת תשוקה על השפתיים לפרידה.
ארבע אומר לשש שסאם נדלק עליה, ושש אומרת שגם היא נדלקה עליו.
ארבע, מבולבל, אומר שהוא חשב שהיא מחבבת אותו.
שש אומרת שמכיוון שהוא אוהב גם אותה וגם את שרה, זה רק הוגן שהיא תאהב גם אותו וגם את סאם.
היא נותנת להם כתובת בה הם אמורים להיפגש בעוד שבועיים בדיוק ועוזבת.
סאם שם את הכתובת בכיסו והם נוסעים לווירג'יניה המערבית.
שש מגיעה לסנטה תרזה כדי לעזור לשבע בקרב נגד המוגדוריאנים, והן מביסות אותם.
היא מגלה שספינת חלל נוספת יצאה לאחר הספינה הראשונה שהביאה את הילדים הלורים לכדור הארץ, ובה הייתה חברת גארד נוספת, אלה, או מספר עשר.
שש, שבע, עשר, וקרייטון, הספאן ממלא-המקום של עשר, יוצאים למצוא את שאר חברי הגארד.
כשהם מגיעים לסוף הדרך בווירג'יניה המערבית, ארבע וסאם הולכים בעקבות מפה ששש השאירה עד שהם מגיעים למערה המוגדוריאנית.
ארבע משתמש בסיטאריס כדי להעביר את מורשת חוסר הנראות של שש אליו, אף על פי שהיא תהיה לרשותו רק למשך כשעה.
בדיוק כשהמורשת מתפוגגת, הם מוצאים את השידה, יחד עם שידה נוספת (שמאוחר יותר מסתבר שהיא שייכת לתשע).
ארבע משתמש באש כדי להביס מוגדוריאנים רבים, ושדות הכוח במערה מפסיקים לעבוד, מה שמאפשר לארבע ולסאם לשחרר את תשע.
סאם נחוש למצוא את אביו, וחושב שהוא נמצא בין האסירים, ולארבע ותשע אין ברירה אלא להשאירו שם לאחר ששדה כוח מפריד ביניהם.
ארבע מבין שהכתובת של נקודת המפגש עם שש נמצאת אצל סאם, אבל תשע אומר לו לא לדאוג, ושאם המפגש נועד להתקיים - הוא יתקיים.
ארבע אומר לו לנסוע לצפון, והם מתחילים לנסוע.
ג'ון סמית - המספר של הספר הראשון.
הוא מספר גם חצי מהספר הזה.
הוא חבר הגארד הלורי הרביעי.
מספר שש - חברת הגארד הלורי השישית שמלווה את ג'ון בספר הזה, ומתפתחת לאהובתו השנייה.
סאם גוד - חברו הטוב של ג'ון ואהובה השני של מספר שש.
מרינה - המספרת של חצי מהספר.
היא חברת הגארד הלורי השביעית.
היא סוף סוף פוגשת את מספר שש בסוף הספר.
היא מתה במהלך הקרב נגד המוגדוריאנים במנזר על מנת להציל את מרינה.
לפני כן, בעודה במנזר, היא כבר לא מאמינה שלוריאן חי.
אלה - חברתה הטובה של מרינה.
היא חברת הגארד הלורי העשירית, ויש לה את היכולת לשנות גילאים.
קרייטון - הספאן הלא-רשמי של אלה (אלה הייתה צעירה מדי כדי שיתאימו לה ספאן).
מספר תשע - חבר הגארד הלורי התשיעי בסדרה.
בהתחלה הוא היה אסיר של המוגדוריאנים.
שרה הארט - בת זוגו של ג'ון מעדן, אוהיו.
הספר קיבל בעיקר ביקורות טובות עם ציון ממוצע של 4.2 מתוך 5 בדירוג של אתר Goodreaders (מבוסס על 4,806 דירוגים).
אחרי ההצלחה של הגרסה הקולנועית של אני מספר ארבע, היו שמועות על סרט המשך.
נכון ל-16 במאי 2011, לפי דברי התסריטאית מרתי נוקסון, התוכניות 'נגנזו' באופן זמני.
"כוחה של מספר שש" היה הספר הראשון שעובד על ידי ה-Booktrack, חברת סטארט-אפ טכנולוגית ניו-יורקית שמתאימה "מוזיקה מסונכרנת, אפקטים קוליים, ורעשי רקע" למלל של ספרים אלקטרוניים.
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (בסלובנית: Teritorialna obramba) או בקיצור TO היו חלק מהכוחות המזוינים של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, לצד הצבא העממי היוגוסלבי.
הכוחות צוידו בנשק קל, ואומנו ללחימת גרילה.
הכוחות היו כפופים במידה מסוימת למחוזות הצבאיים ביוגוסלביה.
הכוחות הוקמו בעקבות חששותיו של טיטו מהפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968. ב-1974, כחלק מהחוקה החדשה של יוגוסלביה, הוגברה הריבונות של הרפובליקות על כוחותיהן.
הן החלו פועלות כמיליציה ברפובליקות.
עם פירוק הפדרציה ומלחמות יוגוסלביה, מרבית הכוחות התגלגלו להיות הצבאות של המדינות העצמאיות.
הכוחות כללו שש יחידות לכל אחת משש הרפובליקות החוקתיות:
כוחות ההגנה הטריטוריאלית הבוסנים הרצגובינים
בנוסף כללו הכוחות שתי תת-יחידות בוויבודינה ובקוסובו.
כוחות ההגנה האירים (באירית: Fórsaí Cosanta, באנגלית: Defence Forces, שמם הרשמי באירית הוא Óglaigh na hÉireann, שמתייחס למוצאם מהמתנדבים האיריים) הם הכוחות המזוינים של אירלנד, הכוללים את הצבא האירי, הגיס האווירי האירי, השירות הימי האירי וכוחות המילואים האיריים.
יחד עם זאת, למדינה יש היסטוריה ארוכה של מעורבות בפעילות של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות.
הכנות להגנת המדינה מפני תקיפה חיצונית.
סיוע לגארדה שיכנה (משטרת אירלנד), כולל הגנה על ביטחון הפנים של המדינה.
השתתפות במשימות שמירת שלום, ניהולי משברים, ומבצעי סיוע הומניטרי כסיוע לאו"ם.
שיטור ימי, בהתאם למגבלות המדינה על פי הסכמים עם האיחוד האירופי.
ביצוע מגוון משימות אזרחיות על פי בקשת הממשלה, כמו משימות חיפוש והצלה, הטסה רפואית, הטסת אח"מים, סיוע באסונות טבע ואסונות אחרים, הבטחת פעולתם של שירותים חיוניים וסיוע באירועי זיהום ים.
כוחות ההגנה האירים שואבים את מקורותיהם מ"המתנדבים האירים" (Irish Volunteers) שהוקמו ב-1913. עד היום, שמם הרשמי של כוחות ההגנה הוא Óglaigh na hÉireann, שהוא שמם בשפה האירית של המתנדבים.
גם סמל הכובע והכפתורים של מדי השירות של כוחות ההגנה, מקורם באלה של המתנדבים האירים.
על כפתורי המדים טבועים עדיין ראשי התבות IV, שמשמעותם, המתנדבים האירים.
המתנדבים, בהנהגתו של פטריק פירס, השתתפו במרידת חג הפסחא בשנת 1916.
לאחר המרד, נשבעו המתנדבים לדאל הראשון.
באותה תקופה נודעו המתנדבים בשם הצבא האירי הרפובליקני (IRA), שניהל מלחמת גרילה כנגד השלטון הבריטי באירלנד בין השנים 1921-1919.
שביתת נשק שמה קץ למעשי האיבה ב-11 ביולי 1921 וב-5 בדצמבר אותה שנה נחתמה האמנה האנגלו-אירית.
ממשלה זמנית הוקמה ב-14 בינואר 1922. רבים מאנשי ה-IRA לחמו במלחמת העצמאות והיו ממורמרים מחתימתה של האמנה וכתוצאה מכך הייתה סכנה לפרוץ מלחמת אזרחים ולכיבוש מחדש של אירלנד על ידי הבריטים.
בפברואר 1922 פתחה הממשלה הזמנית בגיוס מתנדבים ל"צבא הלאומי" (National Army), צבאה של מדינת אירלנד החופשית.
מלחמת האזרחים האירית החלה ב-28 ביוני 1922 בין הרפובליקנים שהתנגדו לאמנה האנגלו אירית לבין הצבא הלאומי.
המלחמה הסתיימה ב-24 במאי 1923, פרנק אייקן, ראש המטה של ה-IRA הורה למתנדבים להניח את נשקם ומדינת אירלנד החופשית החדשה נכנסה לתקופה של שלום מתוח.
ב-3 באוגוסט 1923 חוקקה המדינה החדשה את חוק כוחות ההגנה, שעל פיו הוקמו "כוחות הגנה שיקראו Oglaigh na hEireann שיכללו מספר קצינים, נגדים וחיילים כפי שיקבע מעת לעת על ידי האירכטס".
הכוחות הוקמו ב-2 באוקטובר 1924.במלחמת העולם השנייה הייתה אירלנד נייטרלית באופן רשמי, אך במקביל הוכרז במדינה על מצב חירום ב-2 בספטמבר 1939 והצבא גויס.
עם התקדמות מצב החירום נרכש במהירות מבריטניה ומארצות הברית ציוד חדש ונוסף וכן ציוד מייצור מקומי.
במהלך המלחמה, למרות שהייתה נייטרלית, סייעה אירלנד לבעלות הברית בכמה דרכים.
טייסים גרמנים שנאלצו לנטוש את מטוסיהם על אדמת אירלנד ומלחים גרמנים שספינותיהם נטרפו על חופי אירלנד, נכלאו כ"אורחי האומה".
יריביהם מצבאות בעלות הברית שנקלעו לאותו מצב, הורשו לעבור בחשאי את הגבול לצפון אירלנד.
שירות המודיעין של הצבא האירי, ה-G2, לקח חלק חיוני בחשיפתם ובמעצרם של מרגלים גרמנים כמו הרמן גרץ.
בספטמבר 1946 הוקם השירות הימי האירי כזרוע הימית הקבועה של כוחות ההגנה.
ב-1955 התקבלה אירלנד כחברה באו"ם.
תרומתה הראשונה במסגרת כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות הייתה ב-1958, כאשר קציני הצבא האירי הוצבו כמשקיפי או"ם בלבנון (UNOGIL).
מאז, השתתפותם של כוחות ההגנה האירים במשימות שמירת השלום היא רציפה.
משימת שמירת השלום החמושה הראשונה הייתה בקונגו ב-1960. כוחות ההגנה הוצבו במשימות חמושות של האו"ם ברציפות מאז, למעט התקופה שבין מאי 1974 ומאי 1978, שבה היו אירים במשימות בלתי חמושות.
באוקטובר 2009 הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרם של הנופלים במשימות אלו בעיר פרמוי.
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של 90 אנשי כוחות ההגנה שנפלו במהלך משימות שמירת השלום.
כוחות ההגנה מורכבים מ"כוחות ההגנה הקבועים" (Permanent Defence Force – PDF), המהווים כוח סדיר המבצע את המבצעים הצבאיים העיקריים ואת "כוחות המילואים" (Reserve Defence Force – RDF), המסייעים לכוחות הקבועים בעת הצורך.
כוחות המילואים כוללים את מילואי הקו הראשון ואת מילואי הקו השני.
מילואי הקו הראשון מאוישים ביוצאי הכוחות הקבועים.
כוחות ההגנה מאורגנים תחת פיקודו של ראש המטה הכללי, שתחתיו מכהנים שני סגנים, אחד לתחום המבצעים והשני לתחום התמיכה.
כוחות ההגנה מורכבים משלוש זרועות:
כוח האדם של הצבא האירי מונה 8,500 איש בשירות פעיל ו-4,000 אנשי מילואים.
נכון לסוף שנת 2012 היו בצבא שלוש בריגדות: בריגדה 1 (הדרומית), בריגדה 2 (המזרחית) ובריגדה 4 המערבית.
ב-30 בנובמבר 2012 פורקה בריגדה 4. שטח אירלנד מחולק כעת בין שתי הבריגדות שנותרו.
בנוסף למבנה בריגדות זה, פועלים גם מרכז האימונים של כוחות ההגנה (DFTC) ובסיס לוגיסטיקה.
הצבא מחולק לתשעה גייסות מקצועיים: גיס רגלים, גיס ארטילריה, גיס פרשים, גיס הנדסה, גיס חימוש, גיס רפואה, גיס תובלה, גיס משטרה צבאית וגיס קשר ומידע.
גיס הרגלים מצויד ברובי סער, מקלעים, מטולי רימונים, רימוני יד ובאמצעי לחימה נגד טנקים.
רוב כלי הנשק מיובאים והם בשימוש על פי אמות המידה של נאט"ו.
הצבא משתמש בשריוניות כשהסוג העיקרי הוא MOWAG Piranha, החמוש במקלעים.
הצבא גם משתמש ברכבי סיור משוריינים מסוג FV101 Scorpion המצוידים בתותחים קלים בקוטר 76 מ"מ ובמקלעים בקוטר 7.62 מ"מ.
הארטילריה של הצבא מצוידת במרגמות 120 מ"מ ובתותחים קלים בקוטר 105 מ"מ.
הכוחות המיוחדים של הצבא הם ה-Army Ranger Wing.
הגיס האווירי האירי הוא זרוע האוויר של כוחות ההגנה.
זוהי הזרוע הקטנה ביותר מבין זרועות כוחות ההגנה וכוח האדם שלה מונה 939 איש.
משימתו של הגיס האווירי היא משימתו המסורתית של כל חיל אוויר, הגנה על שמי אירלנד, אם כי יכולתו לבצע משימה זו מוגבלת.
גייס האוויר נותן סיוע לצבא ולשירות הימי ומבצע משימות אזרחיות שונות כמו הובלת אח"מים, הטסה רפואית וחיפוש והצלה (בשיתוף עם משמר החופים).
המסוקים של גיס האוויר הם היחידים באירלנד המסוגלים לטוס בתנאי לילה באזורים הרריים כשהם משתמשים באמצעי ראיית לילה.
שני מטוסי התובלה מסוג CASA/IPTN CN-235 של הגיס, המצוידים במערכות גילוי, מסייעים לשירות הימי במשימות סיור במים הטריטוריאליים של אירלנד ובאזור הכלכלי הבלעדי שלה.
מטוסים אלו משמשים גם לצניחות של הכוחות המיוחדים.
שישה מסוקי AgustaWestland AW139 שניתן לציידם במקלעי מאג ובאמצעים לראיית לילה.
שבעה מטוסי בוכנה מסוג Pilatus PC-9 מצוידים ברקטות ובמקלעים.
שני מסוקים קלים מסוג Eurocopter EC135 לאימונים ולחילוץ.
כוח האדם של השירות הימי האירי מונה 1,144 איש ומשימתו היא סיור לאורך המים הטריטוריאליים של אירלנד ובשטח רחב מדרום לאירלנד בו הדייג מותר תחת מגבלות.
יחד עם גיס האוויר ועם המכס מיירט השירות הימי כלי שיט המבריחים סמים.
השירות הימי מפעיל שמונה ספינות סיור המבצעות את תפקידיו הראשיים, בנוסף לסירות גומי לאימונים.
לצוותי השירות יכולות גבוהות והם מסוגלים ללכוד כלי שיט בעת הצורך.
בנוסף פועל בשירות צוות צוללים.
השירות לא מפעיל כלי שיט כבדים ולכלי השיט שלו יש מספיק כוח אש כדי לבצע את משימותיו.
בנוסף לתפקיד המרכזי המוגדר לשירות הימי של שמירה על הביטחון הלאומי מוגדרות עבורו גם משימות משניות:
כוח תניני (שם מדעי: Varanus salvadorii) הוא מין של לטאת כוח גדולה החיה במערב גינאה החדשה (שבאינדונזיה) ובפפואה גינאה החדשה והוא הלטאה הגדולה ביותר בגינאה החדשה.
כוח תניני הוא קרובו הרחוק של דרקון קומודו, שהוא הלטאה הגדולה בעולם.
כוח תניני יכול להגיע לאורך של 2.55 מטר, על פי המקורות שיש להם תעוד.
האורך הזה הוא של פרט שנמצא במוזיאון בבון.
דווחים ידועים על 4.75 מטר, על ידי החוקר מיקל פופ, בפורט מורסבי, לא אומתו, על פי רוב הטענות, כי נכתב שאי אפשר לעקוב אחרי הלטאה שיוחס לה אורך של 4.75 מטרים, אבל ספר השיאים של גינס קבל את הדווח הזה כאמת.
והוא בעל זנב ארוך מאד ודק יחסית למינים אחרים של כח.
הראש קצר ורחב המקנה לו צורת תנין ומכאן השם.
צבעו ירוק והזנב גדול ביותר.
הכוח חי ביערות גשם ובביצות מנגרובים בגינאה החדשה והוא מטפס על עצים ומחפש מזון על העצים וכמו כן יודע לשחות.
הוא בעל לשון מפוצלת העוזרת לו לחוש את סביבתו.
לטאות אלה אינן ארסיות, אך בעלות שורות של שיניים חדות, ישרות באורך 2.5 סנטימטרים, העוזרות להרוג את טרפם.
הם ניזונות מיצורים קטנים יותר כמו זוחלים שונים, עופות, ביצים ויונקים קטנים וגם נבלות.
הילידים לעיתים צדים את הכוח מכיוון שהוא "מביא רוחות רעות".
"כוחה של אהבה" הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר ומלחין מוזיקה ים-תיכונית הישראלי, פאר טסי.
האלבום יצא ב-25 בנובמבר 2014, מכר מעל 30,000 עותקים והגיע למעמד אלבום זהב.
הסינגל הרביעי מהאלבום, "דרך השלום", היה לשיר המושמע ביותר ברדיו במשך חמישה שבועות ברציפות, הגיע למקום הראשון של המצעד של "מדיה פורסט" והיה לאחד השירים המושמעים ביותר של אותה שנה עם למעלה מ-23 מיליון צפיות ביוטיוב.
בנוסף, השיר זכה בפרס אקו"ם ע"ש משה וילנסקי לשיר השנה לשנת 2016.
כוחות האוויר והחלל של רוסיה הוא חיל בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית שהוקם באוגוסט 2015 על מנת לאגד את חיל האוויר הרוסי וחיל החלל הרוסי תחת גוף אחד.
החיל הפך למבצעי ב-1 באוגוסט 2015.
הכוחות מנוהלים על ידי המטה הכללי הרוסי ועל ידי הפיקוד הראשי של כוחות האוויר והחלל, כשבראשו המפקד העליון.
מטה הכוחות שוכן במבנה משרד ההגנה הרוסי ברחוב זנאמנקה במוסקבה.
כוחות האוויר והחלל נוסדו לאחר כמה ניסיונות קודמים להקים גוף שיאחד תחת פיקוד אחד את חיל האוויר, חיל החלל וכוחות ההגנה האווירית.
ברם, הניסיונות הראשונים בשנת 2009 ובדצמבר 2011 איגוד תחת קורת גג אחת את חיל החלל הרוסי ואת חילות ההגנה האווירית ולא כללו את חיל האוויר.
לאחר מינויו של סרגיי שויגו לתפקיד שר ההגנה של רוסיה קודמה תוכנית להקמת כוחות האוויר והחלל בצעד שנועד לייעל את פעילות חיל האוויר הרוסי, חילות ההגנה האווירית וחיל החלל והפעלתם תחת פיקוד מבצעי מאוחד.
טבילת האש הראשונה של הכוחות הייתה בעת המבצע הרוסי בסוריה מספטמבר 2015.
כוחות האוויר והחלל מבצעים שלל משימות, לרבות:
הפעלת כוחות ההגנה האווירית והחלל כתגובה לפגיעות מהאוויר והחלל;
הריסת אובייקטים ופגיעה בחיילי אויב תוך שימוש בנשק קונבנציונלי ולא קונבנציונלי;
הענקת תמיכה אווירית לכוחות הקרקע, באמצעות חיל האוויר הרוסי;
תקיפת מתקני שיגור של טילים בליסטיים של האויב, שעשויים לאיים על תשתיות לאומיות;
לספק את רמות הניהול הגבוהות ביותר תוך הסתמכות על מידע אמין על גילוי של טילים בליסטיים;
ניטור אובייקטים וחפצי חלל וזיהוי איומים מהחלל, ובמידת הצורך, לפעול כנגד איומים כאלה;
שיגור חלליות לחלל לצורך שימוש צבאי, שיגור לוויינים צבאיים;
תחזוקת מערכות לווייניות צבאיות ואמצעי שיגור ובקרה.
חיל האוויר הוא חיל אווירי שמטרתו לספק את ההגנה והתמיכה האווירית עבור צבא רוסיה
חיל החלל הוא סוכנות החלל הצבאית האחראית לניטור איומים מהחלל וביצוע שיגורים לחלל לצרכים צבאיים.
הכוחות נגד טילים ומטוסים הם חיל נ"מ של רוסיה.
בשנים 1992–1997 פעל כחיל עצמאי השווה ברמתו לחיל האוויר.
מפקדי כוחות האוויר והחלל מונו לראשונה בצו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מספר 394 מה-1 באוגוסט 2015.
כוחות הביטחון של רודזיה היו שורה של כוחות צבאיים וסמי-צבאיים אשר היוו את הצבא הלאומי של מדינת רודזיה והארגון המרכזי במערכת הביטחון שלה.