tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
100 ציטוטים" של מכון הסרטים האמריקאי ומוזכרת ברשימות רבות אחרות:
דמותו של טום ג'ואד דורגה במקום ה-12 (כגיבור) ברשימת "מאה שנים...
100 גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי ב-2003.
וודי גאת'רי כתב ב-1960 שיר בשם "טום ג'ואד", כסמל למאבק באי צדק חברתי.
בשנת 1995 כתב ברוס ספרינגסטין את השיר "הרוח של טום ג'ואד" וכלל אותו באלבום באותו שם.
ספרינגסטין ביצע את השיר בין היתר כחלק מקמפיין הבחירות של ברק אובמה במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. להקת רייג' אגיינסט דה מאשין חידשה את השיר.
אתר אינטרנט לשלום וצדק חברתי קרא לעצמו http://www.tomjoad.org.
תומאס סטיוארט "טום" בייקר הוא שחקן אנגלי.
תפקידו הידוע ביותר הוא דמותו של הדוקטור הרביעי בסדרת המדע בדיוני הבריטית "דוקטור הו".
אמו מרי ג'יין פלמינג הייתה מנקה ואביו ג'ון סטיוארט בייקר היה מלח שלא הרבה לשהות בביתו.
בגיל 15 עזב בייקר את בית הספר כשבכוונתו להיות נזיר קתולי, והתמיד בכך במשך שש שנים.
הוא התגייס ב-1955 ושירת בחיל הרפואה של הצבא הבריטי (Royal Army Medical Corps) עד 1957. באותה תקופה החל לשחק בהתחלה כתחביב ואחר כך באופן מקצועי.
בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים היה בייקר שחקן ב"תיאטרון הלאומי של לורנס אוליבייה".
הפריצה שלו בקולנוע הייתה בסרט "ניקולאי ואלכסנדרה" בתפקיד רספוטין, שקיבל בהמלצת אוליבייה.
עוד השתתף ב-1972 בסרטו של פייר פאולו פאזוליני לפי "סיפורי קנטרברי".
תפקידו היה הבעל הצעיר של האישה מבאת'.
בשנת 1974 החליף בייקר את ג'ון פרטווי בתפקיד הדוקטור.
ביל סלייטר שביים את בייקר לתוכנית הטלוויזיה "Play of the Month" התרשם מבייקר והמליץ עליו לבארי לטס המפיק של דוקטור הו.
לטס השתכנע שבייקר מתאים לתפקיד כשראה אותו בסרט "מסע הזהב של סינבד".
סגנונו האקסצנטרי בלבוש ובדיבור הפכו אותו לדמות מוכרת בקרב קהל הצופים.
סימני ההכר שלו היו בעיקר הצעיף הצבעוני והארוך וחיבתו לסוכריות jelly babies).
בייקר גילם את הדוקטור במשך 7 עונות רצופות בתקופה של שבע שנים, משך זמן הכי ארוך לתפקיד זה.
בייקר עצמו הוסיף היבטים שונים לאישיותו של הדוקטור, אך הצעיף הארוך נוצר בטעות.
מעצב התלבושות סיפק יותר מדי צמר לסריגה, והאישה שסרגה את הצעיף השתמשה בכול הכמות.
בייקר הציע להשתמש בצעיף הארוך עד כדי גיחוך.
הדוקטור בגילומו של טום בייקר (1974–1981) נחשב לעיתים קרובות לפופולרי ביותר של מבין ההתגלמויות של הדוקטור.
בסקרים שנערכו על ידי מגזין דוקטור הו, בייקר איבד את התואר "הדוקטור הטוב ביותר " רק שלוש פעמים:.
פעם אחת לסילבסטר מקוי בשנת 1990, ופעמיים לדייוויד טננט בשנים 2006 ו 2009.
במשך השנים המשיך בייקר להיות מזוהה עם הדוקטור, הוא מופיע בתוכניות דוקומנטריות כמו "סיפורו של דוקטור הו", ו"מאחורי הקלעים של דוקטור הו" ומתראיין על תקופת השתתפותו בתוכנית.
ב-1993 חזר והופיע כ"דוקטור" בתוכנית הספיישל "Dimensions in Time" שנועדה לצדקה, ובקולות הרקע במשחק המחשב "Destiny of the Doctors".
בעוד שחקנים אחרים שגילמו את הדוקטור, פיטר דייוויסון, קולין בייקר, סילבסטר מקוי ופול מקגאן, חזרו לתפקיד בהקלטות אודיו של "דוקטור הו" שהופקו על ידי "ביג פיניש", טום בייקר סירב להקלטות אודיו עד ל-2009. לדבריו כי התסריטים לא מצאו חן בעיניו.
ב-2009 הופקה סדרה של אודיו-דרמה בהפקת ה-BBC בכיכובו של בייקר ובהשתתפות ריצ'רד פרנקלין בתפקיד קפטן מייק ייטס.
כמו כן הסריט בייקר ב-1992 קטעים עבור הסדרה הבלתי גמורה "Shada".
ב-2011 הוכרז כי בייקר יופיע כדוקטור הרביעי בשתי סדרות של Big Finish Productions, לצידה של המלוות שלו לילה (Leela) השחקנית לואיז ג'יימסון ורומנה (מרי טאם).
הסדרה הראשונה הכוללת שישה פרקים יצאה בינואר 2012. "ביג פיניש" תכננו להקליט סדרה המפגישה את הדוקטור עם שרה ג'יין סמית, אבל השחקנית אליזבת סליידן שגילמה את שרה ג'יין נפטרה באפריל 2011.
ב-2013 השתתף לקטע קצר בספיישל 50 שנה לדוקטור הו בו בסוף הפרק הוא מסביר לדוקטור ה-11 (מאת' סמית) על התמונה ששימרה בתוכה את גאליפריי.
אחרי שהשתתף בתוכנית הרדיו "Lionel Nimrod's Inexplicable World", לוהק בייקר לתפקיד דומה בתוכנית "הממלכה הקטנה" ברדיו 4 של ה-BBC, ונשאר בתפקידו עד שהתוכנית החלה להיות משודרת בטלוויזיה.
לדבריו הוא לתוכנית בגלל הפופולריות שלו בדור של לוקאס וויליאמס (הכותבים של "הממלכה הקטנה"), הדור שבחר בו כדוקטור האהוב ביותר.
"מי שמעסיק אותי עכשיו הם הילדים שגדלו על דוקטור הו".
בייקר גילם את עכרור השלולית (Puddleglum) בעיבוד של ה-BBC ל"כס הכסף" ספרו של ק.
ב-1982 גילם את דמותו של שרלוק הולמס בסדרה בת ארבעה פרקים על פי "כלבם של בני בסקרוויל".
עוד השתתף בפרק בעונה השנייה של הסדרה הפתן השחור בתפקיד קפטן רדבירד רום (Redbeard Rum).
בעונה השלישית של משחק הטלוויזיה Cluedo לוהק בייקר כפרופסור פלום שהוגדר "כאדם עם תואר בחשדנות".
ב-2004 הופיע בסדרה "Strange" וגילם דמות של כומר עיוור שהיה בעל ידע על השטן.
עוד הופיע בחידון הטלוויזיה "Have I Got News For You", המנחה תיאר אותו כאדם המצחיק ביותר בהיסטוריה של התוכנית.
הוא השתתף בגרסה הבריטית של התוכנית "Fort Boyard" והגיש תוכנית לילדים בנושא ספרות "The Book Tower".
ב-2004 ו-2005 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בחזרה לאחוזת העמק" בתפקיד דונלד מקדונלד.
ב-1971 הופיע בייקר בסרט "ניקולאס ואלכסנדרה" בתפקיד גריגורי רספוטין.
על תפקידו זה היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר ובקטגוריית השחקן החדש הטוב ביותר.
ב-1973 הופיע בסרט "The Vault of Horror" בתפקיד צייר שציוריו הם בעלי כוחות וודו, ובסרט "מסע הזהב של סינבד" גילם את Koura מכשף מרושע.
בשנת 2000 השתתף בסרט "מבוכים ודרקונים".
בייקר השתתף במספר הפקות של תסכיתי רדיו בהם "ג'ון מורטימר מציג את המשפטים של מרשל הול" כשהוא מגלם את עורך הדין סר אדוארד מרשל-הול, ג'ושייה באונדרבי ב"זמנים קשים" לדיקנס, ואת סר ולטר בוליבנט ב"39 המדרגות".
הוא כיכב בתוכנית "הרפתקאות נוספות של שרלוק הולמס" פסטיש שכתב ברט קולס (Bert Coules).
משנת 2000 עד 2005 דיבב בייקר את הדמות מקס בר (Max Bear) בערוץ 4 הבריטי.
ב-2005 דיבב את הנבל ZeeBad בסרט אנימציה ממוחשבת "קרוסלת הקסמים".
ב-2007 דיבב את רוברט בארון בסדרת האנימציה "The Secret Show" של ה-BBC,
בייקר כיכב ב-1997 במשחק הווידאו "Destiny of the Doctors" בתפקיד הדוקטור הרביעי.
עוד שומעים את קולו במשחקי הווידאו:
בייקר מרבה לעסוק בקריינות ובדיבוב וקולו הוא אחד המוכרים ביותר בבריטניה.
ב-1997 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של בייקר (מי לעזאזל הוא טום בייקר?) ().
בנוסף כתב רומן קצר בסגנון אגדה "The Boy Who Kicked Pigs" (הילד שבעט בחזירים) ().
נישואיו הראשונים של בייקר היו ב-1961 לאנה ויטקרופט.
לזוג נולדו שני בנים דניאל ופירס.
הם התגרשו ב-1966 והקשר בין בייקר לבניו נותק.
הקשר התחדש אחרי פגישה מקרית עם בנו פירס בפאב בניו זילנד.
בדצמבר 1980 התחתן בייקר עם השחקנית ללה וורד שהייתה המלווה שלו בדוקטור הו במשך שנתיים.
נישואים אלה החזיקו מעמד 16 חודשים.
ב-1986 התחתן בפעם השלישית עם סו ג'ררד שהייתה עורכת ב"דוקטור הו".
הם חיו ב-Boughton Malherbe שבקנט וב-2003 עברו לגור בצרפת.
בנובמבר 2006 חזר בייקר לאנגליה וקנה בית בטנברידג' ולס, אחר כך עבר לאזור הכפרי במזרח סאסקס.
טום ג'ונס הוא סרט הרפתקאות בריטי משנת 1963, עיבוד לרומן של הנרי פילדינג "קורות טום ג'ונס" (1749), בכיכובו של אלברט פיני בתפקיד הראשי.
הסרט היה אחד הקומדיות הפופולריות ביותר, זכה לשבחי הביקורת וזכה בארבעה פרסי אוסקר.
טוני ריצ'רדסון ביים והמחזאי ג'ון אוסבורן כתב את התסריט לסרט.
סגנונו הקומי של הסרט הוא יוצא דופן.
סצנות הפתיחה מבוצעות כסרט אילם, לעיתים השחקנים שוברים את הקיר הרביעי כשהם מסתכלים ישירות אל המצלמה ופונים אל קהל הצופים, עד כדי כך שגיבור הסרט, טום ג'ונס, שם לב למצלמה והוא ניגש ומכסה את העדשות בכובעו.
הסרט מתחיל ברצף של תמונות כסרט אילם בהם בעל האחוזה אולוורת'י (ג'ורג' דיוויין) שחוזר לביתו משהות ארוכה בלונדון, מוצא במיטתו תינוק בן יומו.
הוא משער שהסַפָּר שלו מר פרטרידג' ואחת המשרתות ג'ני ג'ונס הביאו לעולם את התינוק בפרץ של תאווה.
האדון מגרש את השניים מאחוזתו ומחליט לגדל את הילד טום ג'ונס כבנו.
טום (אלברט פיני) גדל לגבר צעיר תוסס, יפה תואר וטוב לב, ומאוד פופולרי בקרב הבנות.
עם זאת לבו נתון אך ורק לאישה אחת, סופי וסטרן (סוזאנה יורק) המשיבה לו אהבה.
טום נחשב ממזר ולא יכול היה לשאת לאישה בת טובים.
גם סופי צריכה להסתיר את רגשותיה בעוד דודתה (אדית אוונס) ואביה (יו גריפית) מנסים לשכנע אותה להינשא לגבר מתאים יותר - שאותו היא שונאת.
גבר צעיר זה הוא בליפיל (דייוויד וורנר) אחיינו של אולוורת'י, בנה של אחותו האלמנה בריג'יט (רייצ'ל קמפסון).
למרות מוצאו האצילי הוא אדם רע-לב וצבוע, אין בו את החמימות והיושר שיש בטום.
כאשר ברידג'יט מתה, בליפיל שם ידו על מכתב שנועד לעיני אחיה בלבד.
מה שכתוב במכתב זה מתגלה רק בסוף הסרט.
אחרי מות אימו, בליפיל ושני המורים שלו ת'ווקאם (Thwackum) וסקוור מנסים לשכנע את אדון האחוזה שטום הוא נבל.
אולוורת'י נותן לטום מעט כסף ובצער שולח אותו אל העולם לחפש את מזלו.
במסעותיו עובר טום הרפתקאות רבות.
הוא חוטף מכות ומאבד את ההכרה כשהוא מגן על שמה הטוב של אהובתו סופי.
הוא נשדד ומאבד את כל כספו.
נמלט מגבר אירי קנאי המאשים אותו בניהול רומן עם אשתו.
פוגש את מי שלכאורה הם אביו ואמו, מר ומרת ווטרס.
יותר מאוחר הוא גם שוכב עם גברת ווטרס.
בסצנה מפורסמת טום וגברת ווטרס יושבים זה מול זו בחדר האוכל של הפונדק, ואוכלים ארוחה דשנה כשהם מתבוננים זה בזו בתאווה.
בינתיים, זמן קצר אחרי גירושו של טום, סופי בורחת מביתה כדי להימלט מחיזוריו של בליפיל המתועב בעיניה.
לאחר שהחמיצו זה את זה בפונדק אפטון הם מגיעים בנפרד ללונדון.
טום מושך את תשומת לבה של ליידי בלסטון (ג'ואן גרינווד) אצילה הוללת בת יותר מ-40. היא עשירה, יפה ובלתי מוסרית, טום נכנס למיטתה ברצון ומקבל גמול נדיב על שירותיו.
בסופו של דבר טום מגיע לכלא טייברן וגזר דינו הוא תלייה.
בליפיל הוא זה ששלח אנשים כדי שיפלילו אותו במעשה שוד וניסיון רצח.
אולוורת'י מגלה את המכתב המסתורי בו מתברר שטום אינו בנה של ג'ני ג'ונס, אלא הוא בנה הלא חוקי של אחותו ברידג'יט.
מכיוון שבליפיל הכיר את תוכן המכתב, ובכל זאת ניסה להרוס את אחיו למחצה, הוא מגורש בבושת פנים ומנושל מן הירושה.
אולוורת'י משיג לטום חנינה, אך זה כבר הובל אל הגרדום.
כשהחבל מונח על צווארו מגיע האדון וסטרן, חותך את החבל ומוביל את טום אל סופי.
לטום ניתנה רשות לחזר אחרי סופי בברכתו של אביה.
אלברט פיני - טום ג'ונס
סוזאנה יורק - סופיה וסטרן
יו גריפית - האדון וסטרן
אדית אוונס - מיס וסטרן
ג'ואן גרינווד - ליידי בלסטון
דיאן סילנטו - מולי סיגרים
ג'ורג' דיוויין - האדון אולוורת'י
דייוויד טומלינסון - לורד פלמאר
רוזלינד אטקינסון - גברת מילאר
וילפריד לוסון - בלק ג'ורג'
רוזלינד נייט - גברת פיצפטריק
פרידה ג'קסון - גברת סיגרים
ג'וייס רדמן - גברת ווטרס / ג'ני ג'ונס
ג'יימס קיירנקרוס - הכומר סופל
רייצ'ל קמפסון - ברידג'ט אולוורת'י
אנג'לה באדלי - גברת וילקינס
אוויס בונאג' - בעל הפונדק
מייקל ברנאן - סוהר בניוגייט
רדמונד פיליפס - עורך דין דאולינג
חלק מהצילומים לסרט נעשו ברחוב קאסל בעיר ברידג'ווטר שבסאמרסט.
חברת הסרטים "בריאנסטון פילמס" סירבו להפיק את הסרט בצבעים, והוא מומן על ידי החברה האמריקאית יונייטד ארטיסטס.
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (ג'ון אדיסון)
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - אלברט פיני
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - יו גריפית
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - דיאן סילנטו
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - דיים אדית אוונס
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - ג'וייס רדמן
הסרט "טום ג'ונס" הוא הסרט היחיד שעבורו היו שלוש שחקנית מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
אך אף אחת משלושתן לא זכתה בפרס, שאותו קיבלה מרגרט רת'רפורד על תפקידה בסרט "אנשים חשובים ביותר".
התסריט הבריטי הטוב ביותר (ג'ון אוסבורן)
השחקן הבריטי הטוב ביותר (אלברט פיני)
השחקן הבריטי הטוב ביותר (יו גריפית)
השחקנית הבריטית הטובה ביותר (אדית אוונס)
השחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (אלברט פיני)
הבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (טוני ריצ'רדסון)
שחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (יו גריפית)
שחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (ג'ואן גרינווד)
השחקן הטוב ביותר (אלברט פיני)
הבמאי הטוב ביותר (טוני ריצ'רדסון)
גביע וולפי: לשחקן הטוב ביותר (אלברט פיני)
פרס אריה הזהב לטוני ריצ'רדסון
התסריט הטוב ביותר לקומדיה (ג'ון אוסבורן)
פסקול מקורי לסרט קולנוע (ג'ון אדיסון)
"טום" דונילון כיהן כיועץ לביטחון לאומי בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2010–2013. בעל קריירה כיועץ פוליטי אמריקאי, פקיד בממשל הפדרלי של ארצות הברית וכעורך דין.
כיהן בצוותא עם הדיפלומטית ונדי שרמן, כראש צוות ביקורת מחלקת המדינה של ארצות הברית בתקופת המעבר לפני כניסת ברק אובמה לתפקידו כנשיא, וכסגן היועץ לביטחון לאומי ג'יימס ג'ונס בתחילת כהונתו של ממשל אובמה.
דונילון נולד בפרובידנס, רוד איילנד.
אביו היגר לארצות הברית מאירלנד וכך עשו גם הסבא והסבתא שלו מצד אִמוֹ.
דונילון סיים את התואר הראשון שלו באוניברסיטה הקתולית של אמריקה (The Catholic University of America) ב-1977, ותואר J.D.
במשפטים סיים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1985. הוא מילא תפקיד במערכת העיתון של ה-Virginia Law Review.
דונילון עבד כסגן נשיא בכיר למשפט ולמדיניות בפאני מאי, חברת מימון המשכנתאות הפועלת בחסות ממשל ארצות הברית, כלוביסט רשום, בין השנים 1999–2005.
קודם למינויו לממשל אובמה, היה דונילון שותף במשרד עורכי הדין הוושינגטוני O'Melveny & Myers, שם ייעץ לחברות ולמועצות המנהלים שלהן, ביחס למגוון של עניינים רגישים בתחומי ממשל, מדיניות ועניינים רגולטוריים ומשפטיים.
דונילון עבד כיועץ לביטחון לאומי לנושאים ציבוריים ושירת כראש הסגל של מזכיר מחלקת המדינה של ארצות הברית, וורן כריסטופר, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
על אף העובדה שהוא חף מכל ניסיון צבאי ועבד כלוביסט, היה דונילון "מעורב בצורה אינטימית בנושאי מדיניות חוץ חשובים רבים כולל המשא ומתן להשגת הסכם השלום שסיים את מלחמת בוסניה והמגעים להרחבת נאט"ו".
דונילון היה אחת הדמויות הבולטות בגיבוש האסטרטגיה האמריקאית ביחס לאפגניסטן והדיונים הקשורים לכך, בספרו של בוב וודוורד "Obama's Wars" מ-2010.
הגנרל ג'ונס השמיץ באחת ההזדמנויות את דונילון בכך שביקר אותו על היעדר הניסיון שלו בתחומי מדיניות חוץ ואמר לו שכתוצאה מכך: "אין לך כל אמינות בצבא", על פי ספרו של וודוורד, "Obama's Wars".
ג'ונס טען שדונילון נכשל בהתנהלותו מול הצוות שלו במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בהציגו "מעט מדי רגש לאנשים שעובדים שם יום ולילה".
דונילון ביקר באפגניסטן במהלך ביקורו הלילי בן שש השעות של הנשיא אובמה במדינה.
דונילון הוא אחיו של מייק דונילון, עורך דין ויועץ פוליטי המייעץ לנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן.
טום גודווין (Thomas William Godwin; 6 ביוני 1915, אריזונה - 31 באוגוסט 1980) היה סופר מדע בדיוני אמריקאי.
הסיפור גם עובד מספר פעמים לתסכיתי רדיו וב-2013 גם לפודקאסט באינטרנט.
גודווין סבל בילדותו מטרגדיות משפחתיות שונות, ועזב עקב כך את הלימודים בכיתה ג', אולם למרות זאת סיים בסופו של דבר בית ספר תיכון בביי וילג', אוהיו.
בבגרותו חלה בעקשת והיה אלכוהוליסט.
תורגם כ"המשוואות הקרות" בתוך מבחר הסיפורת הבדיונית בעריכת רוברט סילברברג, בתרגום עמנואל לוטם, הוצאת עם עובד, 1981
טום גודמן-היל הוא שחקן אנגלי.
גודמן-היל נולד בשם טום היל ברובע אנפילד שבלונדון, וגדל בעיר ניוקאסל.
הוא הוסמך להוראה לפני שפנה לקריירת משחק.
בניוקסל שיחק בתיאטרון חובבים "People's Theatre".
הוא סיים תואר BA בדרמה ואנגלית עם תעודת הוראה מאוניברסיטת ווריק, שם היה פעיל בתיאטרון הסטודנטים.
במשך שנה עבד כמורה ממלא מקום בקובנטרי ואחר כך עבר ללונדון כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
גודמן-היל ידוע מתפקידו כשוטר בסדרה "אידיאלי" של ה-BBC בכיכובו של ג'וני וגאס.
בתפקיד אורח שיחק בסדרה "ג'ונתן קריק" בפרק "Miracle in Crooked Lane", ובפרק בסדרת המתח "Murder in Mind".
הוא גילם את אלפי בארון בעונה החמישית של "הנוכלים" ואת הכומר גולייתלי בפרק "החד-קרן והצרעה" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" (הפרק על אגאתה כריסטי).
היה לו תפקיד קבוע בסדרות קומיות אחדות כמו ריי בסדרה "המשרד" וב-"Broken News".
כמו כן השתתף בסרט "ג'נטלמנים מובחרים".
ב-2007 הופיע גודמן-היל בפרק בסדרה "לואיס" של ITV בתפקיד ריצ'רד הלם.
ב-2008 גילם את ג'ון לילבורן בדרמה התקופתית "The Devil's Whore" של ערוץ 4 הבריטי.
גודמן-היל הוא קרוב משפחה של ג'ון לילבורן ויכול לשרטט את הקשר ביניהם דרך 16 דורות.
ב-2011 שיחק בתפקיד ניל האנטר בדרמה "Case Histories" בכיכובו של ג'ייסון אייזקס, ובסדרה הקומית "מרגל".
ב-2013 הופיע גודמן-היל בסדרה "מר סלפרידג'" בתפקיד רוג'ר גרוב ובסדרה "The Thirteenth Tale" של ה-BBC שיחק בתפקיד ד"ר מוזלי.
ב-2014 שיחק בפרק בעונה הראשונה בסדרה "קראו למיילדת", ובתפקיד מוריס ג'ונס בפרק בשם "The Russian House" בסדרה "המלחמה של פויל" של ITV.
ב-2015 כיכב בסדרת המדע בדיוני "אנושיים" של ערוץ 4.
גודמן-היל השתתף בהפקות רבות של רדיו ה-BBC, בהן סדרת התסכיתים "Witness: Five Plays from the Gospel of Luke", בתפקיד אנטון בתוכנית הרדיו "Another Case of Milton Jones", היה המאבטח רון ב-"Self-Storage", ארצ'י בסיטקום הרדיופוני "Hut 33", קלאודיוס בגרסה לרדיו של "אני, קלאודיוס", מרטין בפרק בסדרה "Cabin Pressure".
קריירת המשחק של גודמן החלה בתיאטרון.
הוא היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן משנה במחזמר "ספאמלוט" בתפקיד סר לנסלוט (ותפקידים נוספים שגילם ג'ון קליז בסרט המקורי), בהפקה שהועלתה בלונדון.
ב-2009 גילם את אנדרו פסטאו, סמנכ"ל הכספים של אנרון במחזה "אנרון" מאת לוסי פרבל בצ'יצ'סטר ובתיאטרון רויאל קורט.
בינואר 2010 הועברה ההפקה ל"תיאטרון נואל קווארד".
בדצמבר 2009 הוא החליף את מארק גאטיס במחזה "Darker Shores" בתיאטרון המפסטד.
בשנת 2011 שיחק לצד פליסיטי ג'ונס בקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה" של הבמאי פיל טרייל.
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של ג'ו הוקינס בסדרת המדע בדיוני "אנושיים" בערוץ 4. הסדרה הייתה מועמדת לפרס סטלייט ולפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2016.
לגודמן-היל יש שני ילדים מאשתו לשעבר קרי ברדלי.
בת זוגו היא השחקנית ג'סיקה ריין אותה הכיר ב-2010 כשהופיעו יחד בהצגה "Earthquakes in London".
ב-2015 התגרש גודמן-היל מאשתו קלי והתארס לג'סיקה ריין.
טום ג'ורג'סון הוא שחקן אנגלי הידוע מתפקידיו בקולנוע ובטלוויזיה.
ג'ורג'סון נולד בעיר ליברפול שבלנקשייר.
תפקידיו הידועים ביותר הם תפקידי משנה בסדרה "בין השורות" (1992–1994); בסדרות הדרמה שכתב אלן בליזדייל: "Boys from the Blackstuff" (מ-1982) "Scully" (מ-1984) ו-"G.B.H" (מ-1991); בסדרת הטלוויזיה משנת 2005 "הצוואה" עיבוד לרומן "בית קדרות" מאת צ'ארלס דיקנס, גילם ג'ורג'סון את דמותו של קלאם הפקיד של טולקינגהורן (צ'ארלס דאנס).
הופעות נוספות בטלוויזיה היו בסדרות משטרה או סדרות רפואיות כמו "הולבי סיטי", "ג'ולייט בראבו", "The Manageress", "פיק פרקטיס", "פוארו", "A Touch of Frost", "קדפאל", "The Bill", "דיאל ופסקו", "המקצוענים" וכן "Z-Cars".
עוד שיחק פעמיים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרק "Genesis of the Daleks" ובפרק "Logopolis".
הוא השתתף גם בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "אפר לאפר", "המלחמה של פויל", "ברוקסייד" ובסדרה "The Crimson Petal and the White".
בקולנוע הופיע ג'ורג'סון בסרט "דג ושמו וונדה" (1988), שבו שם הדמות שלו, ג'ורג' תומאסון, הוא משחק מילים על שמו.
עוד שיחק בסרט ההמשך "חיות רעות" (1997).
ג'ורג'סון ידוע גם מעבודתו בתיאטרון.
ב-2002 היה מועמד לפרס התיאטרון של "לונדון איבנינג סטנדרד" כשחקן הטוב ביותר על תפקידו במחזה "Frozen" בתיאטרון קוטסלו שבתיאטרון המלכותי הלאומי.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1969 & 1973 תיאטרון הכורסה Armchair Theatre נהג / ברמן בפרק "Go On...
תומאס ג'וזף "טום" גולה היה כדורסלן ופוליטיקאי אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1955–1966. גולה התאפיין כשחקן רבגוני ושלם המסוגל לשחק במספר עמדות, הודות לקומתו הגבוהה (1.98 מטרים), שליטתו הטובה בכדור ויכולות המסירה שלו.
על אף ששיחק לרוב בעמדות הקלע והסמול פורוורד הצטיין בהורדת כדורים חוזרים, ולאורך הקריירה אסף כ-8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בשנת 1976 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
גולה נולד בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה, והחל ללמוד ב"תיכון לה סאל" המקומי בשנה בה סיים את לימודיו פול אריזין.
בשנת 1951 פתח את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת לה סאל, ובשנת 1954 הוביל אותה לזכייתה הראשונה באליפות ליגת המכללות.
בסיום אותה עונה זכה בפרס השחקן המצטיין של הטורניר, וכן בתואר שחקן העונה בליגת המכללות.
בעונה הבאה, שהייתה האחרונה שלו במכללה, הוביל את לה סאל לגמר אליפות המכללות, בו הפסידה לאוניברסיטת סן פרנסיסקו של ביל ראסל וקיי סי ג'ונס.
לאורך תקופתו בלה סאל העמיד ממוצעים של 20.9 נקודות ו-19.0 ריבאונדים למשחק.
גולה מחזיק בשיא הריבאונדים של טורניר ה-NCAA, עם 2,201 הריבאונדים בסך הכול.
גולה נבחר על ידי פילדלפיה ווריורס כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1955. בעונתו הראשונה בווריורס חבר לפול אריזין וניל ג'ונסטון, אשר הובילו את הקבוצה לאליפות ה-NBA.
גולה קלע 10.8 נקודות למשחק באותה עונה, וזכה למקום ברוטציה הודות לתרומתו בהגנה, בריבאונד ובהובלת הכדור.
ב-5 העונות הבאות המשיך לשמש כשחקן חמישייה, השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 14.2 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 1959 הצטרף לקבוצה הסנטר וילט צ'מברלין, אך למרות יכולתו המצוינת הודחה פילדלפיה מהפלייאוף פעם אחר פעם, לרוב מול בוסטון סלטיקס.
במהלך עונת נשלח גולה בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לפורוורדים וילי נאולס וקני סירס.
בשתי עונותיו הראשונות בניו יורק נבחר פעמיים נוספות למשחק האולסטאר, אך בהמשך נחלשה תרומתו והוא פרש ממשחק בסיום עונת , בגיל 33. באף אחת מ-4 העונות של גולה בניקס לא העפילה הקבוצה לפלייאוף.
בשנת 1968 חזר גולה לאוניברסיטת לה סאל, כשמונה למאמן קבוצת הכדורסל.
בשתי עונותיו בתפקיד הוביל את הקבוצה למאזן כולל של 37 ניצחונות ו-13 הפסדים.
אולם הכדורסל של האוניברסיטה, שנחנך בשנת 1998, נקרא על שמו - "טום גולה ארנה".
בשנת 1968 נכנס גולה גם לחיים הפוליטיים, כשנבחר לבית המחוקקים של מדינת פנסילבניה, כנציג המפלגה הרפובליקנית.
לאחר כשנה עזב את התפקיד והתמנה למנהל הכספים הראשי של העיר פילדלפיה.
בשנת 1973, בסיום הקדנציה הראשונה שלו, סיים את תפקידו.
טום ליאם בנדיקט בֶּרק הוא שחקן אנגלי.
הוא מוכר בעיקר בתפקיד אתוס בסדרה "המוסקטרים" של ה-BBC, ובתפקיד דולוחוב בסדרת הדרמה "מלחמה ושלום".
ברק נולד בלונדון וגדל בקנט.
הוריו, דייוויד ברק ואנה קאלדר-מרשל, וגם הסנדקים שלו, אלן ריקמן וברידג'יט טרנר, היו כולם שחקנים.
סבו היה הסופר ארתור קאלדר-מרשל .
ברק נולד עם שפה שסועה שתוקנה בניתוח.
הוא תמיד רצה להיות שחקן ובנעוריו שיחק בתיאטרון הלאומי לנוער ובתיאטרון יאנג ארדן בפאברשם.
בנוסף השתתף בהצגות בהן שיחקו הוריו כשהופיעו בעיר הולדתו.
כילד אובחנה אצלו דיסלקסיה והוא התקשה בלימודים.
הוא נטש את הלימודים לפני סיום בחינות A-levels.
בגיל 17, אחרי שעזב את בית הספר, כתב לסוכנות שחקנים וקיבל תפקיד באודישן הראשון שעשה.
הוא למד בבית ספר לריקוד ובגיל 18 התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
תפקידו הראשון של ברק היה בשנת 1999 בסרט "Dragonheart: A New Beginning", סרט המשך לסרט "לב הדרקון" משנת 1996. באותה שנה הופיע בטלוויזיה בפרק בסדרה "דיינג'רפילד" ובסרט הטלוויזיה "כל אנשי המלך".
אחרי שסיים את לימודי התואר ב-RADA החל להופיע בקביעות בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון.
התפקיד הראשון בטלוויזיה אחרי סיום לימודיו היה בסדרת המתח "שם המשחק" של פול אבוט, בכיכובם של ג'ון סים, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי.
ב-2004 שיחק בתפקיד לי בסרט הטלוויזיה "Bella and the Boys".
ב-2005 גילם את דמותו של ג'יאק בן העשרים, בנו של ג'קומו קזנובה במיני-סדרה אודות חיי קזנובה, בכיכובם של דייוויד טננט ופיטר או'טול.
ב-2006 שיחק ברק בתפקיד ד"ר ג'ון סווארד בסרט הטלוויזיה "דרקולה".
ב-2007 גילם את דמותו של נפוליאון בונפרטה בפרק בסדרת הדוקו-דרמה "Heroes and Villains" של ה-BBC.
עוד באותה שנה הופיע בתפקיד מוציא לאור בדרמה הסאטירית "The Trial of Tony Blair".
ב-2009 שיחק בתפקיד לוטננט קולין רייס בפרק בעונה ה-12 של הסדרה "פוארו" על פי ספרי אגאתה כריסטי.
ב-2011 הופיע בתפקיד בנטלי דראמל במיני-סדרה "תקוות גדולות" עיבוד של ה-BBC לספרו של צ'ארלס דיקנס.
ב-2012 שיחק בתפקיד קבוע בעונה השנייה של הסדרה "The Hour" בתפקיד העיתונאי ביל קנדל.
החל מינואר 2014 הוא מגלם את אתוס בסדרת הטלוויזיה של BBC One "המוסקטרים" עיבוד ל"שלושת המוסקטרים", רומן מאת אלכסנדר דיומא האב.
ב-2016 גילם ברק את דולוחוב בדרמה ההיסטורית החדשה מבית ה-BBC, עיבוד לספרו של לב טולסטוי, הנקרא (בדומה לספר) "מלחמה ושלום".
ב-2017 גילם ברק את קורמורן סטרייק במיני-סדרה "סטרייק" המבוססת על הרומנים הבלשיים מאת ג'יי קיי רולינג.
ב-2004 השתתף בסרט הקולנוע "ליברטין".
ב-2007 שיחק בתפקיד יוצר קולנוע שמביים סרט פורנו בקומדיה "I Want Candy".
ב-2008 הופיע בתפקיד בלואי בסרט האימה "Donkey Punch" שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס באותה שנה.
ב-2009 גילם את דמותו של ג'ף גודארד בסרט "Telstar: The Joe Meek Story".
באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרט "שרי" בבימויו של סטיבן פרירס.
ב-2010 שיחק בתפקיד דייווי בסרט הדרמה "Third Star" בכיכובם של בנדיקט קמברבאץ', ג'יי ג'יי פילד ואדם רוברטסון, העוקב אחרי מסעם של ארבעה חברים, שאחד מהם חולה אנוש, לבאראפונדל ביי שבוויילס.
ב-2012 שיחק ברק בתפקיד מארק בסרט "Cleanskin".
ב-2013 גילם את בילי, אחיו הגדול הדמות ששיחק ראיין גוסלינג בסרט "רק אלוהים סולח", בבימויו של ניקולס וינדינג רפן.
עוד באותה שנה השתתף בתפקיד משנה בסרטו של רייף פיינס "האישה הנעלמת".
בתיאטרון שיחק ברק עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2004 גילם את רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון "שייקספיר גלוב".
ב-2010 שיחק במחזה "Design for Living" מאת נואל קאוורד בתיאטרון אולד ויק לצדם של אנדרו סקוט וליזה דילון.
ב-2011 הופיע בתיאטרון אלמיידה בתפקיד גרג במחזה "היופי כן קובע" מאת ניל לביוט.
ב-2002 שיחק בתפקיד המלט במחזה "Gertrude – The Cry" מאת הווארד בייקר , עיבוד למחזה "המלט" מאת שייקספיר המתמקד בדמותה של גרטרוד, אמו של הגיבור.
ב-2006 עבד ברק עם איאן מקלן במחזה "The Cut".
ב-2008 שיחק בתפקיד אדולף במחזה "Creditors" בתיאטרון "דונמאר ורהאוס".
את ההצגה ביים אלן ריקמן, שהוא סנדקו של ברק, ועל הופעתו במחזה זכה ברק בפרס איאן צ'ארלסון.
ב-2012 שיחק ברק בתפקיד לואיס דובדט במחזה "דילמת הרופא" בתיאטרון הלאומי.
בשנת 2016 יצא ברק עם שני מחזות מצליחים ביותר- "סיבות להיות שמח" (Reasons To Be Happy), והמחזה החדש בכיכובה של הלן מק'קרורי "ים כחול ועמוק" (Deep Blue See).
תומאס ג'יימס "טום" גוגליוטה הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 13.0 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
גוגליוטה נולד וגדל בעיר האנטינגטון שבניו יורק.
בין השנים 1988–1992 למד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ושיחק בנבחרת הכדורסל שלה.
את קריירת המכללות החל כשחקן ספסל זניח, כשקלע 2.7 נקודות בממוצע למשחק בעונת ה שלו, ובשלוש העונות הבאות השתפר בהדרגה, עד שבעונת 1991/1992 רשם ממוצעים של 22.5 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה של מחוז החוף האטלנטי (First team All-ACC).
גוגליוטה נבחר על ידי קבוצת וושינגטון בולטס בבחירה השישית של דראפט ה-NBA לשנת 1992. כבר בעונת הרוקי שלו הפך לשחקן חמישייה בקבוצה הצעירה, כשהעמיד ממוצעים של 14.7 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
לאחר 2 וחצי עונות בוושינגטון נשלח גוגליוטה בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, יחד עם 3 בחירות דראפט, בתמורה לכוכב הצעיר כריס ובר.
במהלך אותה עונה, , הועבר בטרייד נוסף למינסוטה טימברוולבס עבור דונייל מרשל.
ב-3 וחצי עונותיו במינסוטה הפך לחלק משלד הקבוצה, לצד קווין גארנט וסטפון מרבורי, והציג ממוצעים של 18.2 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק לאורך התקופה.
בעונת קלע שיא קריירה של 20.6 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה.
במהלך עונת נפצע בברכו, נאלץ להחמיץ את 41 המשחקים האחרונים של העונה, ושוחרר מהטימברוולבס בסיומה.
על אף פציעתו, חתם לקראת העונה הבאה בפיניקס סאנס על חוזה ל-6 עונות עבור כ-60 מיליון דולר.
בשנת 1999 השתתף בטורניר אליפות אמריקה בכדורסל כחבר נבחרת ארצות הברית, לצד חברו לקבוצה ג'ייסון קיד.
לאורך האליפות קלע גוגליוטה 5.4 נקודות למשחק, ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הזהב.
ב-5 וחצי עונותיו בפיניקס הרבה גוגליוטה להיפצע ותפוקתו צנחה ל-9.1 נקודות בממוצע למשחק.
בשתי עונותיו האחרונות שיחק עבור יוטה ג'אז, בוסטון סלטיקס ואטלנטה הוקס כשחקן ספסל שולי יחסית, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 35. לאורך 13 עונותיו ב-NBA השתתף גוגליוטה ב-12 משחקי פלייאוף בלבד, ומעולם לא שיחק בסיבוב הפלייאוף השני.
טום בן זקן (נולד ב-29 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן ימני במועדון ספורט אשדוד, בנו של איש העסקים ג'קי בן-זקן.
בן זקן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-8 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–1 על בני סכנין.
בעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער וערך הופעה נוספת בליגת העל, ובעונת 2013/2014 סבל מפציעה ונעדר כחצי שנה מהמגרשים.
בעונת 2014/2015 צורף בן זקן באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך חמש הופעות בליגת העל, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2015/2016 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
ב-29 בספטמבר 2018 כבש בן זקן את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–4 למכבי נתניה.
ב-15 בינואר 2019 קרע את הרצועה הצולבת במשחק מול הפועל עפולה בגביע המדינה, וחזר לשחק רק בינואר 2020.
טום דימולן (בהולנדית: Tom Dumoulin, נולד ב-11 בנובמבר 1990) הוא רוכב אופניים הולנדי מקצועני לשעבר.
ב-2017 היה להולנדי הראשון שניצח במרוץ הג'ירו ד'איטליה.
באליפות העולם באופני כביש ב-2017 ניצח במרוץ האישי נגד השעון ויחד עם קבוצתו, סאנווב, ניצח באליפות העולם נגד השעון לקבוצות.
דימולן נולד במאסטריכט, וגדל ליד שדרות מאס (maas) שבעיר, שבהן נערך באותן שנים הסיום של מרוץ אמסטל גולד.
שאיפתו במקור הייתה ללמוד רפואה ולהיות רופא, אבל אחרי שלא התקבל לבית הספר לרפואה הוא החל ללמוד לתואר במדעי הבריאות אך לא התמיד בלימודיו ולאחר שנה פרש וחזר להתחרות במרוצים כחובבן.
דימולן החל לבלוט כרוכב ב-2010, כאשר התחרה במרוץ עד גיל 23 בפורטוגל.
הוא ניצח בקטע הפתיחה במרוץ שהיה מרוץ אישי נגד השעון, אף על פי שמעולם לא רכב לפני כן על הדגם הייחודי האופייני למרוץ נגד השעון.
הוא המשיך להוביל במרוץ וניצח בדירוג הכללי.
מאוחר יותר באותה שנה הוא ניצח בקטע נגד השעון במרוץ קטעים איטלקי לרוכבים צעירים המכונה "בייבי ג'ירו".
בשנת 2011 הצטרף דימולן לקבוצת העתודה של הקבוצה ההולנדית הבולטת באותן שנים, ראבובנק.
הוא הפך למקצוען כשהצטרף ב-2012 לקבוצה ההולנדית החדשה שנקראה באותה עת פרויקט 1t4i.
אף על פי שלא ניצח בשום מרוץ בשתי העונות הראשונות שלו מקצוען, הוא התחיל להשאיר את רישומו במרוצים כשהצטיין בעיקר בקטעים נגד השעון.
בסוף עונת 2012 השתתף לראשונה בגראנד טור כשזינק לוואלטה אספניה אך פרש באמצע.
ב-2013 זינק לראשונה לטור דה פראנס וסיים אותו במקום ה-41. מוביל הקבוצה במרוץ היה הספרינטר, מרסל קיטל, שניצח ב-4 קטעים במרוץ ודימולן היה פועל מן השורה במרוץ זה.
כחודש אחרי המרוץ בצרפת עמד דימולן על סף ניצחון במרוץ הקטעים טור אנקו, לאחר שהפגין רכיבה אגרסיבית במספר קטעים ואף ניצח בקטע השישי ועבר להוליך בדירוג הכללי.
אולם, בקטע השביעי והאחרון ניצח זדנק שטיבר ועבר אותו בדירוג הכללי.
ביוני 2014 ניצח דימולן באליפות הולנד במרוץ נגד השעון.
בספטמבר 2014 הוא סיים במקום השני במרוץ החד-יומי, גרנד פרי קוויבק.
לאחר מספר שבועות הוא זכה במדליית הארד באליפות העולם במרוץ האישי נגד השעון כשהקדימו אותו ברדלי ויגינס וטוני מרטין.
ב-2015 סיים דימולן שלישי בטור דה סוויס לאחר שניצח בשני קטעים נגד השעון בהם גבר גם על פביאן קנצ'לארה שנחשב באותה עת כאחד מהרוכבים הטובים בעולם בדיסציפלינה זו.
הוא זינק לטור דה פראנס אך נפצע בשלב מוקדם יחסית ונאלץ לפרוש מהמרוץ.
הוא החלים מהפציעה וזינק לוואלטה אספניה ללא שנחשב למועמד מוביל בשל אופיו ההררי של המרוץ שלא נחשב כמתאים למאפייניו כרוכב.
הוא ניצח בשני הקטעים נגד השעון במרוץ ונטל את ההובלה במרוץ שלוש פעמים והחזיק בחולצת המוביל במשך 6 קטעים, עד הקטע ה-19 במרוץ.
בקטע ה-20 והלפני האחרון נכשל דימולן בהגנה על מיקומו וספג פער של 3:46 דקות מהמנצח במרוץ, פאביו ארו.
דימולן סיים במקום השישי בדירוג הכללי, אך הוכיח שהוא רוכב גרנד טור משמעותי.
באליפות העולם נגד השעון הוא סיים במקום החמישי.
ב-2016 ניצח בקטע הפתיחה בג'ירו ד'איטליה שנערך כמרוץ נגד השעון באפלדורן שבהולנד.
הוא החזיק בחולצת המוביל עד הקטע השמיני (עם הפסקה של קטע אחד שבו לא הוביל במרוץ) אך פרש במהלך הקטע ה-11 כתוצאה מפציעה ממנה סבל במשך מספר ימים לפני פרישתו.
בטור דה פראנס הוא ניצח בקטע 9 לאחר בריחת יחיד בקטע הררי שהסתיים באנדורה וניצח בקטע 13 שהיה נגד השעון כשהקדים את כריסטופר פרום, שסיים שני, ביותר מדקה.
דימולן פרש בהמשך המרוץ ולא סיים אותו.
במרוץ נגד השעון באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא זכה במדליית הכסף ונכנע לקנצ'לארה שזכה במדליית הזהב.
ב-2017 זינק דימולן לג'ירו ד'איטליה כשהמועמדים המובילים לניצחון במרוץ היו וינצ'נצו ניבאלי ונאירו קינטנה.
דימולן הוכיח תחרותיות בקטעי ההרים ועליונות ברורה בקטעים שנגד השעון.
בקטע ה-16, בעת שהוביל בבטחה בדירוג הכללי במרוץ, חווה דימולן בעיות קיבה שאילצו אותו לעצור בצד הדרך לעשיית צרכיו.
אף על פי שיריביו לא המתינו לו, הוא הצליח למזער נזקים בסיום הקטע ונותר כמוביל בדירוג הכללי, אם כי בפער קטן.
בקטעים ההרריים הבאים איבד דימולן זמן נוסף ושלושה רוכבים חלפו על פניו בדירוג הכללי, כולל קינטנה שעבר להוביל בדירוג הכללי.
בקטע האחרון שהיה מרוץ נגד השעון סיים דימולן שני, אך גבר באופן ברור על יריביו וניצח בדירוג הכללי.
בכך היה להולנדי הראשון שניצח בג'ירו ד'איטליה והראשון מאז 1980 שניצח בגרנד טור (הקודם היה יופ זוטולמק שניצח בטור דה פראנס).
בעקבות ניצחונו הוענקו לו תואר אבירות על ידי וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ומדליית זהב של עירו, מאסטריכט.
באליפות העולם ב-2017, שנערכה בברגן שבנורווגיה, ניצח דימולן במרוץ האישי נגד השעון ובמרוץ הקבוצתי נגד השעון יחד עם קבוצתו סאנווב.
בג'ירו ד'איטליה 2018 ניצח דימולן בקטע הראשון, שהיה מרוץ אישי נגד השעון ברחובות ירושלים.
הוא איבד למחרת את החולצה הוורודה לרוהאן דניס ובמשך כל המרוץ, עד סיומו ברומא, דורג במקום השני בדירוג הכללי.
במרוץ ניצח כריסטופר פרום ודימולן סיים אחריו בפיגור של 46 שניות.
גם בטור דה פראנס 2018 שמר דימולן על רמה גבוהה וסיים במקום השני, בפיגור של 1:51 דקות אחרי המנצח, גריינט תומאס ולפני כריסטופר פרום שסיים שלישי.
הוא גם ניצח בקטע ה-20 שהיה מרוץ אישי נגד השעון.
לאליפות העולם שנערכה באינסברוק שבאוסטריה, הגיע דימולן כמועמד המוביל לניצחון במרוץ האישי נגד השעון, אך הוא סיים שני בהפרש של 1:21 אחרי המנצח, האוסטרלי רוהאן דניס.
ב-2019, דמולן פרש מהג'ירו ד'איטליה לפני הקטע ה-5. לאחר שבקטע הרביעי נקלע לפיגור מוקדם בשל פציעה בברכו.
הוא החמיץ את הטור דה פראנס ואת רוב עונת 2019 בשל הפציעה בברכו.
בסוף העונה, לאחר שבע שנות רכיבה בקבוצת סאנווב, חתם דימולן בקבוצת יומבו–ויסמה ההולנדית.
ב-2020 סבל עדיין מהפציעה בברכו ומבעיות בריאות נוספות.
בשל הפגרה שנכפתה על עולם האופניים בשל מגפת וירוס הקורונה הוא החל את העונה באוגוסט בטור ד'לאן והחל את הטור דה פראנס (שנערך בספטמבר) כאחד ממובילי קבוצתו.
בהמשך הטור הפך לאחד מהפועלים המובילים של פרימוש רוגליץ' שסיים את המרוץ במקום השני בדירוג הכללי.
דימולן סיים במקום השני בקטע האישי נגד השעון (קטע 20) וסיים במקום השביעי בדירוג הכללי.
בריאיון שנתן לאחר המרוץ אמר שבתחילת 2020 היה קרוב יותר לפרישה מאשר להמשך הקריירה המקצוענית.
בינואר 2021 פרש דימולן ממחנה האימון של קבוצתו, יומבו-ויסמה, וזו הודיעה כי הפסיק את פעילותו המקצוענית עד הודעה חדשה, לצורך בחינה עצמית של המשך דרכו בספורט המקצועני.
ב-15 באוגוסט 2022 הודיע על פרישה מרכיבה מקצועית.
טום דייס הוא זמר בלגי, שייצג את בלגיה באירוויזיון 2010.
דייס נולד בשם טום אקהוט בעיר אקלו שבצפון בלגיה.
בילדותו החל לנגן בגיטרה ובנעוריו החל לכתוב שירים.
ב-2005 הצטרף ללהקה דייס , ושם החל להשתמש בשם הבמה טוק אקהוט דייס.
ב-2008 השתתף דייס בגרסה הפלמית של הראליטי "אקס פקטור", וסיים במקום השני.
ביוני 2009 הוציא את הסינגל הראשון שלו שהיווה קאבר לשיר Bleeding Love של ליאונה לואיס.
השיר דורג שביעי במצעד פזמונים הפלמי, ובעקבות הוצאתו זכה דייב למועמדות בפרסי ה-TMF, פרס מוזיקה בלגי בקטגוריית "האמן החדש הטוב ביותר".
בנובמבר 2009 הודיעה רשות השידור הפלמית VRT שבחרה בדייס לייצג את בלגיה באירוויזיון 2010 בנורווגיה.
בין נימוקי בחירתו צוין קולו הייחודי.
השיר שנבחר לאירוויזיון הוא Me and My Guitar ("אני והגיטרה שלי") שדייס נמנה עם כותביו.
בשלב חצי הגמר הגיע דייס למקום הראשון; ובגמר סיים דייס במקום השישי.
תומאס אנדרו דאשל הוא פוליטיקאי ושדלן אמריקאי, לשעבר מבכירי המפלגה הדמוקרטית שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת דקוטה הדרומית בשנים 1987–2005. אחרי כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית, נבחר לסנאט ובמהרה נעשה מנהיג הסיעה הדמוקרטית.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 פקדה את הסנאט תקופה של חוסר ודאות פוליטית, ודאשל כיהן כמנהיג הרוב לסירוגין עם תפקיד מנהיג המיעוט כשהוא מתחלף פעמים תכופות עם מנהיג הסיעה הרפובליקנית טרנט לוט.
ב-2004 הפסיד בבחירות לג'ון ת'ון, ופרש לעסקיו הפרטיים.
ב-2008 לקח חלק פעיל במסע הבחירות של ברק אובמה לנשיאות, ואף היה מועמדו לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש, אם כי נאלץ לפרוש על רקע חשיפה כי העלים מסי הכנסה בסכומי עתק.
דאשל נולד באברדין שבדקוטה הדרומית, בנם של אליזבת ב.
(לבית מאייר) וסבסטיאן דאשל, שניהם ממוצא גרמני.
סבו וסבתו מצד אביו היו גרמנים מאזור וולגה.
הוא גדל במשפחה קתולית ממעמד הפועלים, והיה הבכור מבין ארבעת אחיו.
כאשר קיבל תואר ראשון במדע המדינה ב-1969 מאוניברסיטת המדינה של דקוטה הדרומית, נהפך לאדם הראשון במשפחתו שסיים לימודים במוסד להשכלה גבוהה.
בשנים 1969–1972 שירת דאשל בחיל האוויר של ארצות הברית כקצין מודיעין בפיקוד האוויר האסטרטגי.
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 היה דאשל עוזרו של הסנאטור ג'יימס אבורזק.
ב-1978 נבחר דאשל לבית הנבחרים של ארצות הברית, וניצח בבחירות בפער של 139 קולות לאחר ספירה חוזרת.
דאשל כיהן ארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים שהן שמונה שנים, וחיש מהר נעשה חלק מהנהגת המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1986 נבחר דאשל לסנאט של ארצות הברית בניצחון צמוד על ג'יימס אבדנור, הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בשנתו הראשונה מונה לחבר בוועדת הכספים היוקרתית.
שמונה שנים אחרי היבחרו, ב-1994, נבחר דאשל על ידי עמיתיו הדמוקרטיים לשמש כמנהיג הסיעה הדמוקרטית בסנאט במקומו של הסנאטור הפורש ג'ורג' מיטשל ממדינת מיין.
לפני דאשל, רק הסנאטור לינדון ג'ונסון ממדינת טקסס כיהן פחות שנים בטרם נבחר להנהיג את מפלגתו.
כמו כן, היה גם חבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות.
ב-1998 נבחר תקופת כהונה נוספת בידי תושבי דקוטה הדרומית.
בנקודות שונות בקריירה שלו, הוא כיהן מלבד ועדת הכספים וועדת החקלאות, היה דאשל חבר בוועדת האתיקה ובוועדה לענייני חיילים משוחררים.
עם השבעת הקונגרס ה-107 של ארצות הברית בינואר 2001, החלוקה המפלגתית בסנאט התחלקה באופן שווה – כלומר היו 50 חברים דמוקרטים ו-50 רפובליקנים.
סגן הנשיא היוצא אל גור, שהיה ברווז צולע בתקופת המעבר בין ממשל הנשיא ביל קלינטון לזה של הנשיא הנבחר ג'ורג' ווקר בוש לאחר בחירות 2000, פעל מתוקף תפקידו החוקתי כנשיא הסנאט להלכה, והשתמש ביכולתו לשבור את השוויון בסנאט כדי להעניק לדמוקרטים את הרוב במליאת הסנאט.
במשך השבועיים בהם העניק סגן הנשיא היוצא גור את היתרון למפלגה הדמוקרטית, כיהן דאשל כמנהיג הרוב בסנאט.
ואז, עם תחילת ממשל בוש ב-20 בינואר 2001, הושבע דיק צ'ייני לסגן הנשיא ובכך לנשיא הסנאט להלכה, מה שהפך את היוצרות והפך את הסיעה הדמוקרטית למיעוט והחזיר את דאשל לתפקיד מנהיג המיעוט.
עם זאת, ב-6 ביוני 2001, הודיע הסנאטור ג'ים ג'פורדס ממדינת ורמונט כי הוא עוזב את הסיעה הרפובליקנית בסנאט ועל היותו עצמאי אשר מצביע עם המפלגה הדמוקרטית, שוב שבו הדמוקרטיים להיות הרוב בסנאט ודאשל נהיה מנהיג הרוב.
בספטמבר 2001, בהיותו מנהיג רוב הסנאט, אל משרדו של דאשל בסנאט נשלח מכתב ובו נגיעות של מחלת הגחלת, ובכך היה יעד למתקפת האנתרקס.
הרשויות הפדרליות אישרו כי כמה מעובדיו נחשפו למחלה, וכן כמה מעובדיו של הסנאטור ראס פיינגולד וקציני משטרת הקפיטול של ארצות הברית.
הסוויטה שלו בבניין המשרדים של הסנאט ע"ש פיליפ הארט היוותה מוקד לניקוי אינטנסיבי בהובלת הסוכנות להגנת הסביבה.
באפריל 2002 נאם דאשל בפני איפא"ק, ועל רקע מבצע חומת מגן הביע תמיכה במדינת ישראל ומתח ביקורת על גורמים באיחוד האירופי, במדינות ערב ובאומות המאוחדות על חוסר-הוגנות ואנטישמיות כלפי ישראל.
בנאום זה הוסיף ואמר כי לישראל תמיד היו חברים שלא בשעת צרה, ובעת זו היא זקוקה לחברים בשעת צרה בייחוד.
בנאום הזה שנשא בוושינגטון הבירה ביטא דאשל את עמדתו הפרו-ישראליות באומרו
בבחירות לסנאט שנערכו בשנת 2004, ניצח המועמד הרפובליקני ג'ון ת'ון את דאשל בפער של 4,508 קולות, שהם 50.5% מקולות הבוחרים אל מול 49.4% שהשיג דאשל.
הייתה זו הפעם הראשונה שמנהיג מפלגה בסנאט הפסיד בבחירות לתקופת כהונה נוספת מאז 1952, כאשר בארי גולדווטר גבר על ארנסט מקפרלנד באריזונה.
מנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט, הסנאטור ביל פריסט מטנסי, ביקר בדקוטה הדרומית כדי לסייע במסע הבחירות של ת'ון, תוך הפרת מסורת לא כתובה כי מנהיג מפלגה אחת לא יפעל באופן פעיל למען התבוסה של האחר.
לאורך כל מסע הבחירות האשים ת'ון, יחד עם פריסט, הנשיא בוש וסגנו צ'ייני כי דאשל הוא "החסימה הראשית" של האג'נדה של בוש והאשימו אותו בשימוש בפיליבסטרים במטרה לחסום את אישור מינויים של מועמדי הנשיא לבית המשפט העליון של ארצות הברית ולתפקידים פדרליים אחרים.
נוסף על כך, ת'ון העלה אל סדר היום את תמיכתו החזקה במלחמת עיראק.
במהלך עימות בחירות בין ת'ון לדאשל ששודר בתוכנית פגוש את העיתונות ברשת הטלוויזיה הלאומית "NBC", האשים ת'ון את דאשל ב"חיזוק האויב" בשל ספקנותו כלפי המלחמה בעיראק.
כאשר החל המירוץ בראשית 2004, הוביל דאשל בהפרש של 7% בינואר ופברואר.
בחודש מאי, ההובלה שלו עמדה על 2% בלבד והסקרים שפורסמו בקיץ הצביעו על מגמות שונות: ת'ון ודשאל הובילו זה על זה לסירוגין בהפרש של לא יותר משני אחוזים בלבד, אם כי חלק מהסקרים הראו שוויון.
במהלך כל ספטמבר הוביל דאשל על ת'ון בפער של שניים עד חמישה אחוזים, ואילו במהלך כל חודש אוקטובר אל תוך יום הבחירות ב-2 בנובמבר, מרבית הסקרים הראו שת'ון ודאשל בשוויון מוחלט, בדרך כלל ביחס של 49% מול 49% בקרב המצביעים.
בינואר 2005, לאחר שהציע לאובמה להעסיק כמה מעוזריו, דאשל עזב את הסנאט אחרי שהפסיד בבחירות בדיוק כשאובמה הושבע לתפקידו.
בין עוזריו אשר הציע דאשל לאובמה להעסיק, נמנה פיט רוז, שסייע ביצירת תוכנית עבודה דו-שנתית בסנאט עבור אובמה שתאפשר להכין את הקרקע למסע בחירות נשיאותי עבור אובמה.
ב-21 בפברואר 2007 דיווחה סוכנות הידיעות האמריקאית "AP" כי דאשל, לאחר שפסל אפשרות להתמודד לנשיאות ארצות הברית בעצמו בדצמבר 2006, הביע את תמיכתו בסנאטור ברק אובמה מאילינוי לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, ואמר כי אובמה
במהלך מסע הבחירות של אובמה לנשיאות ב-2008, שימש דאשל כיועץ מרכזי לאובמה ואחד מיושבי הראש הלאומיים של מטה הבחירות הרשמי של אובמה.
ב-3 ביוני 2008 הפסיד אובמה לסנאטורית הילרי קלינטון בפריימריז הדמוקרטי שנערך בדקוטה הדרומית, מדינת הבית של דאשל – ושאגב היה הפריימריז האחרון שנערך בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לנשיאות באותה השנה – אך באותו הלילה זכה אובמה במועמדות המפלגה לנשיאות.
יומיים לאחר מכן, גורמים ציינו כי דאשל "מעוניין במיסוד ביטוח בריאות אוניברסלי ועשוי להגיע אל מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית".
במערכת הבחירות הכללית, המשיך דאשל לייעץ לאובמה, פעל למענו ברחבי המדינות המתנדנדות וסייע לארגון מסע הבחירות שלו עד שבסופו של דבר נבחר אובמה לנשיאה ה-44 של ארצות הברית ב-4 בנובמבר 2008.
ב 19 בנובמבר 2008 דיווחה העיתונות בארצות הברית כי דאשל קיבלה את הצעתו של הנשיא הנבחר אובמה להיות מועמדו לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בחירתו לתפקיד הוכרזה באורח רשמי במסיבת עיתונאים משותפת עם אובמה ב-11 בדצמבר 2008.
ארגונים אחדים התנגדו להעמדתו של דאשל לתפקיד בקבינט של ארצות הברית, וגרסו כי עבודתו במשרד ערוכי הדין והשדלנות "אלסטון & בירד" הייתה בבחינת שדלנות ולכן עצם בחירתו מפרה את הבטחת הבחירות של אובמה להרחיק אינטרסנטים מהבית הלבן.
מנגד, היו ארגונים ואישים כגון רון פולָאק, מנכ"ל המלכ"ר "Families USA" שיבח את העמדתו של דאשל לתפקיד מזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש על "מחויבותו העמוקה להבטיח שירותי בריאות באיכות גבוהה ובמחיר סביר לכל אחד בארצות הברית".
כאשר הוגשה מועמדותו של דאשל לקבינט בממשל אובמה לקראת 20 בינואר 2009, יום ההשבעה הראשונה של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית, אישור המינוי נדרש בידי הסנאט של ארצות הברית.
ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט קיימה ערכה שימוע לאישור המינוי ב-8 בינואר 2009. ועדת הכספים של הסנאט בוחנת בנוסף גם היא באופן מסורתי גם את המועמדים לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש וב-2 בפברואר החלה לדון במועמדותו של דאשל בדלתיים סגורות.
ב-30 בינואר 2009 דווח כי הידידות והשותפות העסקית של דאשל עם איש העסקים ליאו הינרי עלולים לגרום בעיות בתהליך אישור מינויו של דאשל בסנאט.
דאשל היה יועץ בתשלום לחברה "אינטרמדיה פרטנרס" (InterMedia Partners) מאז 2005, ובמהלכו קיבל גישה ללימוזינה ונהג אישי מהינדרי.
על פי הדיווחים, דאשל לא הצהיר על שירותים אלה זה בטפסי המס השנתיים שלו כנדרש בחוק.
הדוברת של דאשל הצהירה כי הוא "עשה מעשים אלה בתום לב וראה את השימוש בלימוזינה ונהג כ'הצעה נדיבה' מחברו הוותיק הינדרי".
דאשל הצהיר בפני ועדת הכספים של הסנאט כי ביוני 2008 – בדיוק כשהודיע לעיתונות שהוא רוצה להיות מזכיר הבריאות ושירותי האנוש בממשל אובמה – "משהו גרם לו לחשוב שהשימוש בלימוזינה עשוי לחייב תשלום במס" ואז החל לפעול לתיקון המצב ואף שילם את החובות בתוספת ריבית.
ב-3 בפברואר 2009 הסיר דאשל את מועמדותו לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש.
הוא משך את מועמדותו באמתלה כי אינו מעוניין להוות אבן נגף בסדר היום של ממשל אובמה.
טום ברוק הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ת'יק קווין בסרט "רדיו רוק" (2009), ביל ויגינס ואנדי אפסטד בסדרות "שרלוק" ו"שומר ראש" של ערוץ BBC One, ובתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של ערוץ AMC.
הוא בנו של השחקן פול ברוק.
הוא למד בבית הספר אליין (Alleyn's School) שבדאלוויץ' בלונדון, ובאוניברסיטת האל.
בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" גילם ברוק את דמותו של ביל ויגינס.
ב-2013 שיחק בתפקיד לות'אר פריי בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO.
עוד שיחק בתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של AMC.
ב-2011 שיחק ברוק בתפקיד לי הטיפש במחזה "ג'רוזלם" של גֶ'ז באטרוורת', בתיאטרון רויאל קורט.
בשנת 2012 גילם שוב את הדמות בתיאטרון אפולו בווסט אנד, והוחלף על ידי ג'וני פלין.
אחר כך לוהק לתפקיד ראשי בהפקה מחודשת התיאטרון הלאומי של המחזה "המטבח" מאת ארנולד וסקר.
ברוק זכה בפרס TMA לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "The Long and the Short and the Tall" שהועלה ב-2006 בתיאטרון ליסאום בשפילד.
שנה סרט תפקיד הערות 2004 ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים עוזר הפקה 2009 ויקטוריה הצעירה Man on Soap Box רדיו רוק ת'יק קווין 2011הוותיקים דני טרנר 2017 סטלין מת!
סרגיי איך לדבר עם בחורות במסיבות פי טי וולדו2020Say Your Prayersויק 2022 אימפריית האור ניל
תומאס "טום" בורווינקל היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA בין השנים 1968–1978. לאורך 10 עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 9.0 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בורווינקל נולד בקליבלנד שבאוהיו, ובין השנים 1964–1968 למד באוניברסיטת טנסי.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1965/1966, שימש כמחליפו מהספסל של כוכב ליגת ה-ABA לעתיד רד רובינס, ובשתי העונות הבאות קלע 13.6 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים למשחק כסנטר הפותח של קבוצתו.
בעונת 1966/1967 הוביל את טנסי להישגה הגדול ביותר עד אז – העפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen).
בדראפט ה-NBA 1968 נבחר בורווינקל על ידי שיקגו בולס בבחירה הרביעית, אחרי אלווין הייז, וס אנסלד ובוב קאופמן.
ב-4 עונותיו הראשונות בשיקגו היה אחד משחקניה המובילים, לצדם של בוב לאב, ג'רי סלואן וצ'ט ווקר, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 12.2 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק.
במשחק מול פיניקס סאנס ב-8 בינואר 1970 אסף 37 ריבאונדים, ובכך קבע את שיא המועדון.
בתחילת עונת נפצע בורווינקל בברכו, ומאז ועד לסיום הקריירה שימש בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 4.9 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד.
לקראת פלייאוף תפס את מקומו של נייט ת'ורמונד בחמישייה הפותחת, ובשתי סדרות הפלייאוף מול קנזס סיטי קינגס וגולדן סטייט ווריורס הפתיע לטובה עם ממוצעים של 8.2 נקודות, 12.7 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק.
בסיום עונת שוחרר בורווינקל מהבולס ופרש ממשחק, בגיל 32. בעת פרישתו ניצב במקום הראשון בתולדות המועדון בסך ריבאונדים בקריירה (5,745), במקום השלישי באסיסטים (2,007) ובמקום השישי בנקודות (4,596).
לקראת סיום עונת עקף מייקל ג'ורדן את בורווינקל כ"מלך הריבאונדים" של הבולס.
ב-26 במרץ 2013 נפטר בורווינקל בעיירה וילווברוק שבאילינוי, לאחר שלקה בתסמונת המיאלודיספלסטית, בגיל 67. בהספדו לבורווינקל, אמר עליו חברו לקבוצה בוב לאב: "מחצית מהסלים שקלעתי הגיעו ממסירות שלו.
הוא אחד המוסרים הטובים ביותר אי פעם מעמדות הפנים".
תומאס ("טום") דייל ג'קסון הוא שחקן וזמר קנדי.
ג'קסון נולד בשמורת אינדיאנים בססקצ'ואן.
בהמשך המשפחה עברה לאלברטה ולויניפג.
בגיל 14 עזב את בית הספר.
בשנת 1985 החל להשתתף בסדרות טלוויזיה.
בין הסדרות המרכזיות בקריירה שלו היו "North of 60" ו-"Shining Time Station".
פעילותו כשחקן נמשכה ברובה עד לשנת 2007.
במקביל החל בקריירה של זמר.
במשך 18 שנים השתתף בהופעות חג המולד של חברת Huron Carole.
על הישגיו בתחום השירה וקולנוע בשנת 2000 התקבל למסדר קנדה.
בנוסף לכך זכה בפרסים רבים.
בשנת 2009 מונה לקנצלר באוניברסיטת טרנט וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2013.
ב-2023 החל להופיע בסדרה "הלב של סאליבן", בתפקיד פרנק קריינבר.
טום גלין-קרני הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסרט המלחמה של כריסטופר נולאן "דנקרק" משנת 2017.
גלין-קרני למד בבית הספר "קאנון-סלייד" בבולטון, והמשיך ללמוד תיאטרון מוזיקלי בקולג' פנדלטון לאמנויות הבמה.
לאחר מכן למד בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה שם למד משחק.
במהלך לימודיו הוא השתתף במחזות כמו "פיטר פן" ו"מקבת'".
הניסיון הראשון שלו בטלוויזיה היה בשנת 2013, כאשר שיחק בשני פרקים של הסדרה "נפגעים".
לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הצבאית "העמדה האחרונה".
מאפריל 2017 גלין-קרני שיחק בתפקיד שיין קורקורן במחזה של ג'יז באטוורת' "המעבורת" שהוצג בתיאטרון תיאטרון רויאל קורט.
בהמשך עבר עם ההפקה לתיאטרון גילגוד, ועזב את ההפקה באוקטובר 2017. גלין-קרני זכה בפרס הכישרון המתהווה בפרסי סטאנדראט לתיאטרון ערב על הופעתו.
סרטו הראשון של גלין-קרני הוא דרמת המלחמה "דנקרק", שביים כריסטופר נולאן ושוחרר ביולי 2017. הוא מגלם את פיטר, בנו של רב החובל של סירה קטנה שהפליגה לחלץ חיילים בריטים מהעיר דנקרק המוקפת.
בשנת 2023 החל לשחק בסדרה בית הדרקון.
שנה לאחר מכן המשיך לשחק בעונתה השנייה ושיחק בסרט "הספר של קלרנס".
שנה סרט תפקיד הערות 2017 דנקרק פיטר דוסון 2018 ריאלטו ג'יי 2019 טולקין (אנ') כריסטופר ויסמן המלך הנרי פרסי (הוטספור)2023הבשורה על פי קלרנס (אנ')דסימוס
שנה סדרה תפקיד הערות 2013 חדר מיון ג'ורג' ת'ורן 2017 העמדה האחרונה רב"ט טנסי ארמסטרונג 2018 Doing Money שון2021דומינהאוגוסטוס קיסר בצעירותותפקיד ראשי; 8 פרקים2022Mayflies טאלי הצעירמיני-סדרהSAS: Rogue Heroesמייק סדלר4 פרקים2022–2024בית הדרקוןהמלך אאגון השני טארגאריין11 פרקים2024The Jettyמיני-סדרה עתידית של BBC One
פיטר פן - ג'ון דרלינג
תומאס ג'ונתן בייטמן הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י" כג'וליאנו דה מדיצ'י, במיני-סדרה "יריד ההבלים" כרודון קרולי, ובסרט הקולנוע "רצח באוריינט אקספרס" בבימויו של קנת בראנה.
בייטמן נולד באוקספורד, אוקספורדשייר, למשפחה ממעמד הפועלים.
יש לו שנים 12 אחים, כולל אח תאום, בשם מרלין.
בייטמן למד דרמה האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
(LAMDA), שם הופיע בהפקה של המחזה מאת ויליאם שייקספיר "מהומה רבה על לא דבר" לצד קתרין טייט ודייוויד טננט.
בהמשך הצטרף ללהקת התיאטרון של קנת בראנה בתיאטרון גאריק, שם שיחק לצד ג'ודי דנץ' במחזה "אגדת חורף".
בייטמן כיכב בסדרת הטלוויזיה "המנהרה" של רשת Sky TV משנת 2013. הוא הופיע בתפקיד ג'וליאנו דה מדיצ'י בסדרת הטלוויזיה של הסודות של דה וינצ'י בין השנים 2013–2015.
הוא גילם את ויליאם שייקספיר בהפקה המקורית בלונדון של "שייקספיר מאוהב" בשנת 2014. בשנת 2015 שיחק כדמות הכותרת בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מר ג'קיל ומר הייד" בת 10 פרקים.
בשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בהוליווד, בסרט הקומדיה "באמאשל'ך" ובסרט הקולנוע "רצח באוריינט אקספרס".
בשנת 2018 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "יריד ההבלים".
הוא גם כיכב כנבל הראשי בסרט "מרדף קר" מ־2019, סרט בו כיכב ליאם ניסן.
באוגוסט 2018 פורסם כי הוא ישחק את התפקיד הראשי בסרט התקופתי "בית בקהאם" בהפקת ערוץ ITV, ששודר בשנת 2019.
באוגוסט 2019 פורסם כי בייטמן לוהק לתפקיד דייוויד במיני סדרת המתח הפסיכולוגית של נטפליקס, "Behind Her Eyes".
בשנת 2022 שיחק בסרט הקולנוע של קנת בראנה, מוות על הנילוס.
מאז 2017, בייטמן מנהל מערכת יחסים עם השחקנית דייזי רידלי, אותה הכיר על סט הצילומים של "רצח באוריינט אקספרס".
שנה סרט תפקיד הערות 2011 מהומה רבה על לא דבר קלאודיו 2015 נושים מייקל רידמיין 2017 B&B מארק באמאשל'ך ג'יימס רצח באוריינט אקספרס בוק היי-לו ג'ו טוני 2019 מרדף קר טרבור "ויקינג" קלקוט 2022 מוות על הנילוס בוקשלושה עשר חייםכריס ג'אוול2024משחק השקרתסריטאי ומפיק2025הדה (אנ')ג'ורג'TBAThe Last Disturbance of Madeline Hynde
טום בריטני הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר בגילום סגן ג'רמי פוסטר בעונה הראשונה של "זרה" והכומר ויל דבנפורט בסדרת הטלוויזיה "גרנטצ'סטר" מתחילת עונתה הרביעית.
טום בריטני נולד בגרבסנד, קנט ב־26 באוקטובר 1990. הוא עבר לדבון כשהיה בן 12, שם לימדה אמו דרמה.
בריטני למד בבית הספר המלכותי לדרמה בלונדון.
אמו היא הסופרת לין בריטני.
יש לו אחות צעירה, רוז, שהיא רקדנית מקצועית.
הופעת הטלוויזיה הראשונה של בריטני הייתה באופרת הסבון "רופאים" בשנת 2013.
בשנת 2014 הוא הצטרף לצוות השחקנים החוזר של סדרת ההיסטוריה / פנטזיה "זרה", שם גילם את סגן ג'רמי פוסטר, אחד מאנשיו של בלאק ג'ק רנדל.
הוא הופיע גם בפרק בסדרת הטלוויזיה מיילדת, ובסרט קצר בשם "הלא ידועים".
בשנת 2015 לוהק בריטני לדרמת הפשע "החמישייה", שנכתבה על ידי הסופר האמריקאי הרלן קובן.
הוא הופיע גם כדמות חוזרת בעונה השלישית של הסדרה "הסינדיקט", ושיחק את רוג'ר לוקווד בסדרת הטלוויזיה "UnReal".
באותה שנה הוא שיחק את גרג בסדרה "אנושיים".
הוא הופיע בסרט הדרמה "כוכבים חיים לנצח" בתפקיד טים.
בשנת 2017 הוא הופיע בפרק בסדרה "X Company".
ביוני 2018 הצטרף בריטני לצוות השחקנים של דרמת הפשע "גרנטצ'סטר" של ITV בתפקיד הכומר וויל דבנפורט.
אחד התחביבים שלו הוא צילום.
שנה סרט תפקיד הערות 2017 כוכבים חיים לנצח טים 2020 גרייהאונד סגן ווטסון2025חוזרים לענייניםדילן
טוֹם ברוקו ובשמו המלא תומאס ג'ון ברוקאו הוא סופר, עיתונאי ואיש טלוויזיה אמריקאי.
במשך 22 שנים (1982–2004) היה ברוקו העורך הראשי של מהדורת חדשות הערב הפופולרית של רשת NBC.
ונמנה עם "שלושת הגדולים" ששלטו בחדשות בטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 ובראשית שנות האלפיים, לצד מתחריו פיטר ג'נינגס (ABC) ודן ראד'ר (CBS).