tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חופשה בגיהנום, מאנגלית: חיה לוטן, ספרית מעריב, 2003.
דומיניק גורי הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל ובתחנת החלל הבינלאומית לשעבר של נאס"א.
אביו היה טייס קרב שנהרג בהתרסקות כאשר דומיניק היה בן 6. בשנת 1975 הוא סיים לימודי בית ספר בפלורידה.
בשנת 1979 גורי סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה ימית באקדמיה הימית של ארצות הברית.
לאחר סיום הלחימה גורי חזר לארצות הברית.
בסך הכול הוא ביצע 6000 שעות טיסה ב-35 מטוסים.
בשנת 1994 גורי נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
הוא היה חבר צוות קרקע במספר משימות.
במשימת STS-91 ביוני 1998 הוא היה טייס של מעבורת החלל דיסקברי (צ'ארלס פרקורט היה מפקד צוות).המעברות עגנה בתחנת החלל מיר, הביאה אספקה חדשה ובוצע החלפת צוות.
בפברואר 2000 הוא היה טייס צוות של משימה STS-99 של מעבורת החלל אנדוור (קווין קרגל היה מפקד צוות).
בשנת 2001 הוא היה מפקד צוות STS-108. מעבורת החלל דיסקברי הביאה לתחנת החלל הבינלאומית צוות קבוע מס' 4. ב-7 במרץ 2008 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל אנדוור שעגנה בתחנת החלל הבין לאומית במסגרת משימה STS-123. המטרה הייתה להביא ציוד חדש ולהחליף צוות התחנה.
לאחר פרישה מנאס"א בשנת 2010 גורי עוסק בפעילות ציבורית
דומיניק ססה הוא שחקן אמריקאי.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בסרטו של אלכסנדר פיין נשארים לחג משנת 2023. בסרט מגלם ססה את הנער הבעייתי אנגוס טולי.
הופעתו זיכתה אותו בפרס בחירת המבקרים לביצוע השחקן הצעיר הטוב ביותר בנוסף למועמדות לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
דומיניק ססה למד באקדמיית דירפילד, בדירפילד, מסצ'וסטס.
הוא היה פעיל במגמת התיאטרון של בית הספר, שיחק במחזות אנטיגונה ושמועות וביים סצנה מתוך המחזה "בדלתיים סגורות".
ססה לומד בבית ספר לדרמה קרנגי מלון.
ססה התגלה על ידי סוכנת הליהוק סוזן שופמייקר, שהציעה לסטודנטים של אקדמיית דירפילד הזדמנות להיבחן לתפקיד בסרט, נשארים לחג מכיוון שהסרט השתמש באקדמיה כאתר צילומים.
ססה נבחר מבין שנים עשר תלמידים שנבחנו לתפקיד.
בספטמבר 2023, ססה הוגדר כאחד מעשרת השחקנים שכדאי לצפות בהם לשנת 2023 של המגזין וראייטי.
שנה כותרתתפקיד הערות 2023נשארים לחג אנגוס טוליפרס אינדפנדנט ספיריט להופעת הפריצה הטובה ביותר (אנ') (2023)
מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (2024)2025האשליה 3Tow קווין אגרסOh.
דומיניק סקוט קיי הוא שחקן, במאי, איש עסקים וזמר אמריקאי.
בשנת 2002 שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג, דו"ח מיוחד.
בשנת 2006 דיבב את קולו של ווילבר בסרט האנימציה חוות הקסמים, ובסצנת הפוסט-קרדיטים של שודדי הקאריביים: סוף העולם בתור הנרי טרנר, בנם של ויל טרנר (אורלנדו בלום) ואליזבת סוואן (קירה נייטלי).
בשנת 2008 דיבב את קולו של אדם בסרט האנימציה חברים בשלג.
הוא גם הופיע בעונה החמישית של המהדורה האמריקאית של תוכנית המציאות The Voice.
קיי ביים וכתב סרט קצר בכיכובו של קווין בייקון בשם Saving Angelo, סיפור המבוסס על האירועים האמיתיים של כלב נטוש שנותר למוות בצד הדרך שהוא ומשפחתו הצילו ב-2003. הוא גם כתב וביים סרט קצר נוסף, הבקתה של סבא.
בשנת 2021 שיחק במותחן "Red Stone".
קיי הוא יזם, בעל מספר חברות בידור.
הוא ידוע כחובב בעלי חיים, והוא שגריר StarPower של קרן Starlight Children .
הדומיניון של ניו אינגלנד באמריקה (1686–1689) היה איחוד מינהלי של מושבות אנגליות שכיסה את כל ניו אינגלנד והמושבות המידל-אטלנטיות, למעט המושבה דלאוור ופרובינציית פנסילבניה.
המבנה הפוליטי של האזור היה מבנה של שליטה ריכוזית בדומה למודל ששימשה את המלוכה הספרדית תחת מלכות המשנה של ספרד החדשה.
השלטון לא היה מקובל על רוב הקולוניסטים מכיוון שהם התרעמו מאוד על שלילת זכויותיהם ועל ביטול האמנות הקולוניאליות שלהם.
המושל אדמונד אנדרוס ניסה לערוך שינויים משפטיים ומבניים, אך רובם בוטלו והדומיניון בוטל ברגע שהתקבלה הידיעה שהמלך ג'יימס השני פינה את כס המלוכה באנגליה.
שינוי בולט אחד היה הכנסתה הכפויה של הכנסייה האנגלית למסצ'וסטס, שמנהיגיה הפוריטנים סירבו בעבר לאפשר לה כל דריסת רגל.
הדומיניון הקיף שטח גדול מאוד מנהר דלאוור בדרום ועד מפרץ פנובסקוט בצפון, המורכב מפרובינציית ניו המפשייר, מושבת מפרץ מסצ'וסטס מושבת פלימות', מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, מושבת קונטיקט, פרובינציית ניו יורק, המחוזות של מזרח ג'רזי ומערב ג'רזי, וחלק קטן ממיין.
זה היה גדול מדי עבור מושל יחיד לנהל.
המושל אנדרוס היה מאוד לא פופולרי ונראה כאיום על ידי רוב הפלגים הפוליטיים.
החדשות על המהפכה המהוללת באנגליה הגיעו לבוסטון ב-1689, והפוריטנים פתחו במרד בוסטון ב-1689 נגד אנדרוס, ועצרו אותו ואת קציניו.
מרד ליסלר בניו יורק הדיח את סגן המושל של השלטון פרנסיס ניקולסון.
לאחר אירועים אלה, המושבות שנאספו לשלטון חזרו לצורות הממשל הקודמות שלהן, אם כי חלקן שלטו רשמית ללא אמנה.
ויליאם השלישי, מלך אנגליה והמלכה מרי השנייה הוציאו בסופו של דבר אמנות חדשות.
מספר מושבות אנגליות הוקמו באמריקה ובאיי הודו המערבית במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-17, בעלות תכונות משתנות.
חלקם מקורם כמיזמים מסחריים, כמו מושבת וירג'יניה, בעוד שאחרים נוסדו מסיבות דתיות, כמו מושבת פלימות', מושבת מפרץ מסצ'וסטס ומושבת רוד איילנד.
גם ממשלות המושבות היו מגוונות.
וירג'יניה הפכה למושבת כתר, למרות תחילתה התאגידית, בעוד למסצ'וסטס ולמושבות אחרות בניו אינגלנד היו אמנות תאגידיות וחופש ניהולי רב.
אזורים אחרים היו מושבות קנייניות, כמו מרילנד וקרוליינה, בבעלות ומופעלות על ידי אדם אחד או מעטים.
בעקבות הרסטורציה האנגלית ב-1660, המלך צ'ארלס השני ביקש לייעל את הניהול של השטחים הקולוניאליים הללו.
צ'ארלס וממשלתו החלו בתהליך שהביא מספר מהמושבות לשליטת כתר ישירה.
אחת הסיבות לפעולות אלו הייתה עלות הניהול של מושבות בודדות, אך סיבה משמעותית נוספת הייתה הסדרת המסחר.
לאורך שנות ה-60 של המאה ה-17, הפרלמנט האנגלי העביר מספר חוקים להסדרת הסחר של המושבות, שנקראו ביחד "חוקי הסחר הימי".
הקולוניסטים האמריקאים התנגדו לחוקים אלה, במיוחד במושבות ניו אינגלנד אשר הקימו רשתות מסחר משמעותיות עם מושבות אנגליות אחרות ועם מדינות אירופה ומושבותיהן, במיוחד ספרד והרפובליקה ההולנדית.
חוקי הסחר הימי גם הוציאו מחוץ לחוק כמה שיטות קיימות בניו אינגלנד, ולמעשה הפכו סוחרים למבריחים תוך הגדלה משמעותית של עלות עשיית העסקים.
חלק מהמושבות של ניו אינגלנד הציגו בעיות ספציפיות עבור המלך, ושילוב המושבות הללו לישות מנהלית אחת נתפס כדרך לפתור את הבעיות הללו.
מושבת פלימות' מעולם לא קיבלה אמנה רשמית, ומושבת ניו הייבן חסה על שניים ממרצחי השלטון של צ'ארלס הראשון, אביו של המלך.
שטחה של מיין היה שנוי במחלוקת על ידי מקבלי מענקים מתחרים ועל ידי מסצ'וסטס, וניו המפשייר הייתה מושבת כתר קטנה מאוד שהוקמה לאחרונה.
בית המשפט הכללי של מסצ'וסטס אישר לצורף הכסף של בוסטון, ג'ון האל, לייצר מטבעות מקומיים בין השנים 1652 ל-1682, מעשה שממשלת אנגליה החשיבה אותו לבגידה.
למסצ'וסטס הייתה היסטוריה ארוכה של שלטון תאוקרטי כמעט, והם הפגינו מעט סובלנות כלפי לא-פוריטנים, כולל תומכי הכנסייה האנגליקנית (שהייתה החשובה ביותר עבור המלך).
צ'ארלס השני ביקש שוב ושוב לשנות את ממשלת מסצ'וסטס, אך הם התנגדו לכל הניסיונות המהותיים לרפורמה.
ב-1683 החלו הליכים משפטיים לביטול אמנת מסצ'וסטס; היא בוטלה רשמית ביוני 1684.
הרצון של אנגליה למושבות שייצרו מוצרי יסוד חקלאיים פעל היטב עבור המושבות הדרומיות, שייצרו טבק, אורז ואינדיגו, אך לא כל כך טוב עבור ניו אינגלנד בשל הגאולוגיה של האזור.
בהיעדר מצרך מתאים, עסקו בניו אינגלנד במסחר והפכו למתחרים מצליחים לסוחרים אנגלים.
כעת הם החלו לפתח בתי מלאכה שאיימו לשלול מאנגליה את השוק הקולוניאלי הרווחי שלה לפריטים מיוצרים, כמו טקסטיל, מוצרי עור וכלי ברזל.
התוכנית, אפוא, הייתה להקים ממשלה אחידה רבת עוצמה על המושבות הצפוניות, כך שהעם יופנה הרחק מייצור וסחר חוץ.
לאחר ביטול אמנת מסצ'וסטס, צ'ארלס השני והלורדים של הסחר התקדמו עם תוכניות להקים ממשל מאוחד לפחות על חלק מהמושבות של ניו אינגלנד.
המטרות הספציפיות של השלטון כללו הסדרת המסחר, רפורמה של נוהלי בעלות על קרקע כדי להתאים יותר לשיטות באנגליה, תיאום בענייני הגנה וייעול הממשל למספר מרכזים פחות.
הדומיניון כלל בתחילה את השטחים של מושבת מפרץ מסצ'וסטס, מושבת פלימות', פרובינציית ניו המפשייר, פרובינציית מיין וארץ נראגנסט (מחוז וושינגטון, רוד איילנד).
צ'ארלס השני בחר בקולונל פרסי קירק למשול בשלטון, אך צ'ארלס מת בפברואר 1685 לפני אישור הוועדה.
המלך ג'יימס השני אישר את הוועדה של קירק מאוחר יותר ב-1685, אך קירק ספג ביקורת קשה על תפקידו בדיכוי מרד מונמות', והוועדה שלו בוטלה.
המלך הוציא ועדה זמנית ב-8 באוקטובר 1685 ליליד מפרץ מסצ'וסטס ג'וזף דאדלי כנשיא מועצת ניו אינגלנד, עקב עיכובים בפיתוח הוועדה ליורשו המיועד של קירק, סר אדמונד אנדרוס.
הוועדה המוגבלת של דאדלי ציינה שהוא ישלוט עם מועצה ממונה וללא בית מחוקקים ייצוגי.
חברי המועצה שנמנו כחברים בגוף זה כללו חתך של גברים מתונים מבחינה פוליטית מהממשלות הקולוניאליות הישנות.
אדוארד רנדולף שימש כסוכן הכתר שחקר עניינים בניו אינגלנד, והוא מונה גם למועצה.
לרנדולף ניתנה גם שורה ארוכה של תפקידים נוספים, כולל מזכיר הדומיניון, גבאי המכס וסגן מנהל הדואר.
האמנה של דאדלי הגיעה לבוסטון ב-14 במאי 1686, והוא קיבל רשמית את הפיקוד על מסצ'וסטס ב-25 במאי.
שלטונו לא החל בטוב, מכיוון שמספר שופטים במסצ'וסטס סירבו לשרת במועצתו.
לפי אדוארד רנדולף, השופטים הפוריטנים "היו בדעה שאלוהים לעולם לא יסבול ממני לנחות שוב בארץ הזאת, ולאחר מכן החלו באופן שרירותי ביותר להעמיד את כוחם גבוה יותר מאשר בכל עת קודם." בחירות של קציני צבא קולוניאליים נפגעו גם כאשר רבים מהם סירבו לשרת.
דאדלי ביצע מספר מינויים שיפוטיים, והעדיף בדרך כלל את המתונים הפוליטיים שתמכו בהתאמת רצונותיו של המלך בקרב על האמנה הישנה.
דאדלי הופרע באופן משמעותי מחוסר היכולת לגייס הכנסות בשלטון.
הוועדה שלו לא אפשרה הכנסת חוקי הכנסות חדשים, וממשלת מסצ'וסטס ביטלה את כל החוקים הללו ב-1683, תוך שהיא צופה את אובדן האמנה.
יתרה מזאת, רבים סירבו לשלם את המיסים הבודדים שנותרו בטענה שהם חוקקו על ידי הממשלה הישנה ולכן אינם תקפים.
דאדלי ורנדולף לא הצליחו במידה רבה להציג את הכנסייה האנגליקנית בגלל מחסור במימון, אבל הם גם נפגעו מהסכנה הפוליטית הנתפסת של הטלת על הכנסיות הקיימות לשימושן.
דאדלי ורנדולף אכפו את חוקי הסחר הימי, למרות שהם לא דבקו לחלוטין בחוקים.
התעלמו מכמה וריאציות, מתוך הבנה שהוראות מסוימות של החוקים אינן הוגנות, והן הציעו ללורדים של הסחר לשנות את החוקים כדי לשפר את התנאים הללו.
עם זאת, כלכלת מסצ'וסטס סבלה, גם היא הושפעה לרעה מנסיבות חיצוניות.
לבסוף התרחשה מחלוקת בין דאדלי ורנדולף בעניינים הקשורים למסחר.
הלורדים של הסחר החליטו ב-9 בספטמבר 1686 לכלול את המושבות של רוד איילנד וקונטיקט בשלטון, על סמך עצומה של מועצת דאדלי.
הוועדה של אנדרוס הונפקה ביוני, והוא קיבל נספח לוועדה שלו לשלב אותם בשלטון.
אנדרוס היה בעבר מושל ניו יורק; הוא הגיע לבוסטון ב-20 בדצמבר 1686 ומיד תפס את השלטון.
הוא נקט עמדה קשוחה וטען שהמתיישבים השאירו מאחור את כל זכויותיהם כאנגלים כשעזבו את אנגליה.
הכומר ג'ון וייז גייס את בני הקהילה שלו ב-1687 כדי למחות ולהתנגד למיסים, אז אנדרוס גרם למעצרו, הרשיע אותו וקנס אותו.
פקיד של אנדרוס הצהיר: "מר וייז, אין לכם יותר זכויות, מלבד הזכות לא להימכר לעבדים."
הוועדה של אנדרוס קראה לממשל בראשותו עם מועצה.
ההרכב הראשוני של המועצה כלל נציגים מכל אחת מהמושבות שתחת השלטון, אך המניינים של המועצה נשלטו על ידי נציגים ממסצ'וסטס ומפלימות' בגלל אי הנוחות שבנסיעה והעובדה שעלויות הנסיעה לא הוחזרו.
זמן קצר לאחר הגעתו, שאל אנדרוס כל אחת מהכנסיות הפוריטניות בבוסטון אם ניתן להשתמש בבית הישיבות שלה לטקסים של הכנסייה האנגליקנית, אך הוא נדחה בעקביות.
לאחר מכן הוא דרש מפתחות לכנסייה השלישית של סמואל וילארד ב-1687, וטקסים נערכו שם בחסות רוברט רטקליף עד 1688, אז נבנתה קפלת המלך.
לאחר הגעתו של אנדרוס, המועצה החלה בתהליך ארוך של הרמוניה של חוקים ברחבי השלטון כדי להתאים יותר לחוקים האנגליים.
עבודה זו ארכה כל כך זמן עד שאנדרוס הוציא הכרזה במרץ 1687 הקובעת שהחוקים הקיימים יישארו בתוקף עד שהם יתוקנו.
למסצ'וסטס לא היו חוקי מס קיימים, ולכן פותחה תוכנית מיסוי שתחול על כל השלטון, שפותחה על ידי ועדה של בעלי קרקעות.
ההצעה הראשונה השיבה את הכנסותיה ממכסי יבוא, בעיקר אלכוהול.
לאחר ויכוחים רבים, הוועדה אימצה הצעה אחרת, בעצם החייתה את חוקי המס הקודמים של מסצ'וסטס.
חוקים אלו לא היו פופולריים בקרב חקלאים שחשו שהמיסים גבוהים מדי על בעלי חיים.
כדי להכניס הכנסה מיידית, קיבל אנדרוס גם אישור להעלות את מכסי היבוא על אלכוהול.
הניסיונות הראשונים לאכוף את חוקי ההכנסות נתקלו בהתנגדות עזה של מספר קהילות במסצ'וסטס.
כמה ערים סירבו לבחור נציבים שיעריכו את אוכלוסיית העיירה והאחוזות, ופקידים ממספר עיירות נעצרו והובאו לבוסטון.
חלקם נקנסו ושוחררו, בעוד אחרים נכלאו עד שיבטיחו למלא את תפקידם.
מנהיגי איפסוויץ' היו קולניים ביותר בהתנגדותם לחוק; הם נשפטו והורשעו בעבירות עוון.
הפרובינציות האחרות לא התנגדו להטלת החוק החדש, למרות שהשיעורים היו גבוהים יותר ממה שהיו תחת הממשל הקולוניאלי הקודם, לפחות ברוד איילנד.
בעלי האדמות העניים יחסית של פלימות' נפגעו קשה בגלל השיעורים הגבוהים של בעלי חיים.
אחת ההשלכות של מחאת המס הייתה שאנדרוס ביקש להגביל את פגישות העיר, מכיוון שכאן החלה המחאה.
הוא הכניס חוק שהגביל את הישיבות לאספה שנתית אחת, אך ורק למטרת בחירת פקידים, ואוסר במפורש מפגשים בזמנים אחרים מכל סיבה שהיא.
אובדן הכוח המקומי הזה זכה לשנאה רבה.
נערכו מחאות רבות על כך שהמפגשים בעיר וחוקי המס היו הפרות של המגנה כרטה, שהבטיחה מיסוי על ידי נציגי העם.
אנדרוס הנחית מכה קשה למתיישבים בכך שקרא תיגר על הזכות שלהם בקרקע, שכן הרוב הגדול של האמריקאים היו בעלי קרקע בניגוד לאנגלים המקבילים אליהם.
טיילור אומר שהם "ראו בנדל"ן בטוח כבסיס לחירותם, מעמדם ושגשוגם", והמתיישבים "הרגישו מזועזעים מהאתגר הסוחף והיקר על זכויות הקרקע שלהם".
אנדרוס קיבל הוראה להתאים את נוהלי הבעלות הקולוניאליים יותר לאלה באנגליה, ולהנהיג שכר דירה כאמצעי להעלאת הכנסות קולוניאליות.
חוזים שהונפקו במסצ'וסטס, ניו המפשייר ומיין תחת הממשל הקולוניאלי סבלו לעיתים קרובות מפגמים כמו היעדר טביעה של החותם הקולוניאלי, ורובם לא כללו תשלום דמי שכירות.
מענקי קרקע בקונטיקט וברוד איילנד הקולוניאליים בוצעו לפני שלשתי המושבות הייתה אמנה, והיו תביעות סותרות במספר אזורים.
האופן שבו ניגש אנדרוס לנושא היה מפלג כפליים, שכן הוא איים על כל בעל קרקע שזכותו מפוקפקת בכל דרך שהיא.
חלק מבעלי הקרקעות עברו את תהליך האישור, אך רבים סירבו, מאחר שלא רצו להתמודד עם האפשרות לאבד את אדמתם, והם ראו בהליך מחטף קרקע זעירה.
הפוריטנים של פלימות' ומפרץ מסצ'וסטס סירבו, לחלקם היו אחזקות קרקע נרחבות.
כל זכויות הקרקע הקיימות במסצ'וסטס הוענקו במסגרת האמנה הקולוניאלית שהתפנו כעת; למעשה, אנדרוס הכריז שהם בטלים ודרש מבעלי הקרקע לאשר מחדש את בעלותם, לשלם אגרות לשלטון ולהיות כפוף לחיוב של שכר דירה.
אנדרוס ניסה לכפות את אישור הבעלות על ידי הוצאת צווי התערבות, אך בעלי קרקעות גדולים שהיו בבעלותם חלקות רבות התמודדו עם אלו בנפרד, במקום לאשר מחדש את כל האדמות שלהם.
מעט חוזים חדשים הוצאו במהלך משטר אנדרוס; רק כ-20 בקשות אושרו מתוך 200 בקשות.
הוועדה של אנדרוס כללה את קונטיקט, והוא ביקש ממושל קונטיקט רוברט טריט לוותר על האמנה הקולוניאלית זמן לא רב לאחר הגעתו לבוסטון.
גורמים רשמיים בקונטיקט הכירו רשמית בסמכותו של אנדרוס, בניגוד לרוד איילנד, שפקידיה הצטרפו לשלטון אך למעשה לא עזרו לו.
קונטיקט המשיכה לנהל את ממשלתה על פי האמנה, קיימה פגישות רבעוניות של בית המחוקקים ובחרה פקידים בכל המושבות, בעוד טריט ואנדרוס ניהלו משא ומתן על ביטול האמנה.
באוקטובר 1687, אנדרוס החליט לבסוף לנסוע לקונטיקט כדי לטפל בעניין באופן אישי.
הוא הגיע להרטפורד ב-31 באוקטובר, מלווה במשמר כבוד, ונפגש באותו ערב עם ההנהגה הקולוניאלית.
המתיישבים הניחו את האמנה על שולחן שכולם יוכלו לראות במהלך הפגישה הזו, אבל האורות כבו לפתע.
כשהאורות הודלקו מחדש, הצ'רטר נעלם.
נאמר שהוא הוסתר בעץ אלון סמוך (המכונה לאחר מכן "צ'רטר האלון") כך שחיפוש בבניינים סמוכים לא הצליח לאתר את המסמך.
רישומי קונטיקט מראים שממשלתה ויתרה רשמית על חותמותיה והפסיקה לפעול באותו יום.
לאחר מכן אנדרוס נסע ברחבי המושבה, ערך מינויים משפטיים ואחרים לפני שחזר לבוסטון.
ב-29 בדצמבר 1687 הרחיבה מועצת הדומיניון רשמית את חוקיה על קונטיקט, והשלימה את הטמעת המושבות של ניו אינגלנד.
הפרובינציות ניו יורק, מזרח ג'רזי ומערב ג'רזי נוספו לדומיניון ב-7 במאי 1688. הם היו מרוחקים מבוסטון, שם ישב אנדרוס, אז ניו יורק והג'רזיס נוהלו על ידי לוטננט מושל פרנסיס ניקולסון מניו יורק.
ניקולסון היה קפטן הצבא ובן חסותו של המזכיר הקולוניאלי ויליאם בלאת'ווייט שהגיע לבוסטון בתחילת 1687 כחלק ממשמר הכבוד של אנדרוס והועלה למועצה שלו.
במהלך קיץ 1688, אנדרוס נסע תחילה לניו יורק ולאחר מכן לג'רזי כדי להקים את הוועדה שלו.
שלטון השלטון בג'רזי היה מסובך בשל העובדה שהאמנת הבעלים בוטלה, אך הם שמרו על רכושם ועתרו לאנדרוס על מה שהיו זכויות אצולה מסורתיות.
תקופת השליטה בג'רזי הייתה חסרת אירועים יחסית בגלל המרחק שלהם ממרכזי הכוח והסיום הבלתי צפוי של הדומיניון ב-1689.
בשנת 1687, מושל צרפת החדשה ז'אק-רנה דה בריסה דה דנונוויל, המרקיז דה דנונוויל פתח במתקפה נגד כפרי סנקה במערב ניו יורק.
מטרתו הייתה לשבש את הסחר בין האנגלים באולבני לקונפדרציית האירוקוי, אליה השתייכו הסנקה, ולשבור את שרשרת הברית, שלום שאנדרוס ניהל משא ומתן עליו ב-1677 בזמן שהיה מושל ניו יורק.
מושל ניו יורק תומאס דונגאן פנה לעזרה, והמלך ג'יימס הורה לאנדרוס להגיש סיוע.
ג'יימס גם נכנס למשא ומתן עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שהביא להקלת המתיחות בגבול הצפון-מערבי.
אולם, בגבול הצפון-מזרחי של ניו אינגלנד, האבנאקי טענו טענות נגד מתיישבים אנגלים, והם החלו במתקפה בתחילת 1688. אנדרוס ערך משלחת למיין בתחילת השנה, בה פשט על מספר יישובים אינדיאנים.
הוא גם פשט על מאחז המסחר וביתו של ז'אן וינסנט ד'אבדי דה סן קסטין במפרץ פנובסקוט.
השימור המוקפד שלו של הקפלה של קסטין הקתולי היה מקור להאשמות מאוחרות יותר כ"אפיפיורי" נגד אנדרוס.
אנדרוס השתלט על הממשל של ניו יורק באוגוסט 1688, והוא נפגש עם בני האירוקוי באולבני כדי לחדש את הברית.
בפגישה זו הוא הרגיז את בני האירוקוי בכך שהתייחס אליהם כאל "ילדים" (כפופים לאנגלים) ולא "אחים" (שווים).
הוא חזר לבוסטון על רקע התקפות נוספות על גבול ניו אינגלנד על ידי יחידות אבנאקי, שהודו כי הן עושות זאת בין השאר בגלל עידוד צרפתי.
גם המצב במיין הידרדר שוב, כאשר מתיישבים אנגלים פשטו על כפרים אינדיאנים ושלחו את השבויים לבוסטון.
אנדרוס ביקר על כך בחריפות את המתיישבים במיין והורה לשחרר את האינדיאנים ולהחזירם למיין, תוך שהוא מרוויח את שנאתם של מתיישבי מיין.
לאחר מכן חזר למיין עם כוח משמעותי והחל בבניית ביצורים נוספים כדי להגן על המתיישבים, כולל פורט אנדרוס.
אנדרוס בילה את החורף במיין, וחזר לבוסטון במרץ לאחר ששמע שמועות על מהפכה באנגליה וחוסר שביעות רצון בבוסטון.
המנהיגים הדתיים של מסצ'וסטס, בראשם קוטון ואינקריס מת'ר, התנגדו לשלטון אנדרוס וארגנו התנגדות שמטרתה להשפיע על בית המלוכה בלונדון.
המלך ג'יימס פרסם את הצהרת המחילה במאי 1687, ואינקריס מת'ר שלח מכתב להודות לו על ההצהרה, ואז הוא הציע לעמיתיו להביע תודה גם למלך כאמצעי לזכות בחסד והשפעה.
עשרה כמרים הסכימו לעשות זאת, והם החליטו לשלוח את מת'ר לאנגליה כדי להגיש את התביעה שלהם נגד אנדרוס.
אדוארד רנדולף ניסה לעצור אותו; מת'ר נעצר, נשפט וזוכה מאשמה אחת, אך רנדולף הוציא צו מעצר שני עם אישומים חדשים.
מת'ר התגנב בחשאי על סיפון ספינה לכיוון אנגליה באפריל 1688. הוא ושליחים אחרים ממסצ'וסטס התקבלו היטב על ידי ג'יימס, שהבטיח באוקטובר 1688 שדאגות המושבה יטופלו.
עם זאת, אירועי המהפכה המהוללת התרחשו, וג'יימס הודח על ידי ויליאם השלישי ומרי השנייה.
שליחי מסצ'וסטס עתרו אז למלכים החדשים וללורדים של הסחר לשיקום אמנת מסצ'וסטס הישנה.
מת'ר שכנע גם את הלורדים של הסחר לעכב את ההודעה לאנדרוס על המהפכה.
הוא שלח מכתב למושל הקולוניאלי הקודם, סיימון ברדסטריט, ובו חדשות שהצ'רטר בוטל שלא כדין וכי על השופטים "להכין את דעתם של האנשים לשינוי".
הידיעה על המהפכה הגיעה ככל הנראה לכמה אנשים כבר בסוף מרץ, וברדסטריט הוא אחד מכמה מארגנים אפשריים של המרד בבוסטון ב-18 באפריל 1689. הוא ושופטים אחרים מתקופת הפרה-דומיניון וכמה מחברי מועצת אנדרוס שלחו מכתב פתוח לאנדרוס באותו יום וקראו לו להיכנע.
אנדרוס, רנדולף, דאדלי ותומכי דומיניון אחרים נעצרו ונכלאו בבוסטון.
לאחר מכן, השלטון קרס למעשה, כאשר הרשויות המקומיות בכל מושבה תפסו את נציגי השלטון והחזירו את כוחם הקודם.
בפלימות' נעצר חבר המועצה נתנאל קלארק ב-22 באפריל, והמושל הקודם תומאס הינקלי הוחזר לתפקידו.
שלטונות רוד איילנד חידשו את אמנת המושבה עם בחירות ב-1 במאי, אך המושל הקודם וולטר קלארק סירב לשרת, והמושבה המשיכה ללא מושל כלל.
בקונטיקט, הממשלה הקודמת גם התקבלה מחדש במהירות.
ניו המפשייר נותרה זמנית ללא ממשלה רשמית, ונכנסה לשלטון דה פקטו של מושל מסצ'וסטס, סיימון ברדסטריט.
החדשות על מרד בוסטון הגיעו לניו יורק עד ה-26 באפריל, אך סגן המושל ניקולסון לא נקט בפעולה מיידית.
אנדרוס הצליח לשלוח הודעה לניקולסון בעודו בשבי.
ניקולסון קיבל את הבקשה לסיוע באמצע מאי, אך הוא לא הצליח לנקוט בשום פעולה יעילה בשל המתיחות הגוברת בניו יורק, בשילוב עם העובדה שרוב חייליו של ניקולסון נשלחו למיין.
בסוף מאי, ניקולסון הודח על ידי מתיישבים מקומיים שנתמכו על ידי המיליציה במרד לייסלר, והוא ברח לאנגליה.
לייסלר שלט בניו יורק עד 1691, כאשר המלך ויליאם מינה את קולונל הנרי סלוטר כמושל שלה.
סלוטר העמיד לדין את לייסלר באשמת בגידה; הוא הורשע במשפט בראשות ג'וזף דאדלי ולאחר מכן הוצא להורג.
פירוק השלטון הציב בעיות משפטיות עבור מסצ'וסטס ופלימות'.
לפלימות' מעולם לא הייתה אמנה מלכותית, והאמנה של מסצ'וסטס בוטלה.
כתוצאה מכך, חסרו לממשלות המחודשות יסודות משפטיים לקיומן, סוגיה שהועלתה על ידי המתנגדים הפוליטיים של ההנהגה.
זה היה בעייתי במיוחד במסצ'וסטס, שגבולה הארוך עם צרפת החדשה הביא להחזרת מגיניה לאחר המרד; אזור זה היה חשוף לפשיטות צרפתיות ואינדיאניות לאחר פרוץ מלחמת המלך ויליאם ב-1689. עלות ההגנה הקולוניאלית הביאה לנטל מס כבד, והמלחמה גם הקשתה על שיקום הסחר של המושבה.
סוכנים של שתי המושבות עבדו באנגליה כדי לתקן את בעיות האמנה, כאשר אינקריס מת'ר פנה ללורדים של הסחר לשיקום אמנת מסצ'וסטס הישנה.
המלך ויליאם התבשר שהדבר יביא לחזרה של הממשלה הפוריטנית, והוא רצה למנוע זאת, ולכן החליטו הלורדים של הסחר לפתור את הנושא על ידי שילוב שתי המושבות.
פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס שהוקמה שילבה את השטחים של מסצ'וסטס ופלימות' יחד עם מרתה'ס ויניארד, ננטקט ואיי אליזבת שהיו חלק ממחוז דיוקס בפרובינציית ניו יורק.
דומיניק גְרַייף (בסלובקית: Dominik Greif; נולד ב-6 באפריל 1997) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת השוער באולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית ובנבחרת סלובקיה.
גרייף שימש כשוער קבוע במועדון סלובן בראטיסלאבה מהליגה הסלובקית.
הוא התחיל את דרכו בקבוצת הנוער של המועדון מגיל 7. בגיל 21 בלבד נחשב לאחד השוערים המבטיחים ביותר בסלובקיה, ועורר עניין בקבוצות גדולות באירופה.
ב-1 בפברואר 2021, עמד גרייף לחתום במועדון מיורקה, אך העסקה נכשלה ברגע האחרון עקב פציעה של השוער השני בקבוצתו הסלובקית.
לבסוף, העסקה הושלמה ביולי באותה שנה.
דומיניק טקץ' (בסלובקית: Dominik Takáč; נולד ב-12 בינואר 1999 בגלנטה שבסלובקיה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית.
טקץ' גדל במחלקות הנוער של סלובן גלנטה וספרטק טרנבה.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ספרטק טרנבה בליגת העל הסלובקית, ובסך הכל ערך 92 הופעות ליגה במדי המועדון, וזכה עמו פעמיים בגביע הסלובקי.
ב-13 ביולי 2024 חתם טקץ' על חוזה לשלוש שנים בסלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית.
דומיניק יאבורצ'ק (בסלובקית: Dominik Javorček; נולד ב-2 בנובמבר 2002) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
יאבורצ'ק ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסלובקית במדי ז'ילינה ב-15 באוגוסט 2020 נגד AS טרנצ'ין.
את שער הליגה הראשון שלו כבש בהפסד חוץ לספרטק טרנבה.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל להולשטיין קיל מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-9 ביוני 2025 חתם יאבורצ'ק בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית עד 2029.
צ'ארלס דומיניק ג'וזף בוליני היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שנבחר לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם לואיזיאנה בין השנים 1824–1829. לפני כן כיהן כחבר בבית הנבחרים הטריטוריאלי.
מוצאו היה צרפתי־ספרדי; אחיו, לואי בוליני, היה נציג בבית המחוקקים של המדינה, ואחיינו, , נבחר כנציג לואיזיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בוליני, שכונה "דומיניק" או בגרסה הספרדית "דומינגו", נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה הספרדית (אז חלק מ"ספרד החדשה") ב־22 באוגוסט 1773. אביו, פרנסיסקו בוליני, הגיע ללואיזיאנה כקצין צבאי כאשר הטריטוריה הועברה מצרפת לספרד, והפך לבכיר בממשל הספרדי בלואיזיאנה.
אמו, מארי־לואיז לה סנשאל ד'אוברוויל, השתייכה למשפחת קריאולים בולטת בניו אורלינס.
דומיניק היה ילדם השני ובנם הבכור של הוריו.
בשנת 1786, כשהיה בן 12 בלבד, הצטרף בוליני כצוער לגדוד הספרדי בלואיזיאנה, ושנתיים לאחר מכן קיבל דרגת לוטננט משנה.
עם פרוץ מלחמת הקואליציה הראשונה באירופה, הוצב בחיל התותחנים של הגדוד, ובהמשך פיקד על שייטת של ספינות תותחים שנשלחה במעלה נהר המיסיסיפי לאזור אילינוי, שם פיקח על הקמתו הראשונית של מבצר סן פרננדו דה לאס בארנקאס.
בדצמבר 1795 הועלה לדרגת לוטננט, אך פרש מהצבא בשנת 1803 כאשר הגדוד הספרדי עזב את הטריטוריה בעקבות החזרת לואיזיאנה לשלטון צרפתי.
בשנת 1800 רכש מושב קבוע במועצת העיר (הקאבילדו) של ניו אורלינס, מידי ג'ילברטו אנדרי, תמורת 800 פסו מכסף.
שנה לאחר מכן נבחר בוליני על ידי חברי המועצה כאחד משני "נציבים שנתיים", שתפקידם היה לייצג את המועצה מול המושל ולפקח על ניהול כספי העיר.
בתחילת 1803, זמן קצר לפני החזרת לואיזיאנה לשלטון צרפתי, נישא בוליני לאנה ארתמיז לה בלאן (1785–1848), בת למשפחה מכובדת וידידותית למשפחתו.
לבני הזוג נולדו 15 ילדים, מתוכם 12 – שישה בנים ושש בנות – הגיעו לבגרות.
לאחר מכירת לואיזיאנה לארצות הברית בשנת 1803, קיבל בוליני אזרחות אמריקאית.
הוא התפטר מהצבא הספרדי והתמסר לניהול אחוזת קני סוכר גדולה בבעלותו, במעלה הנהר מצפון לניו אורלינס, שם ייצר גם רום מסוג "טפיה".
בשנת 1805 נבחר לבית הנבחרים של טריטוריית אורלינס, כנציג של מחוז אורלינס, ונבחר מחדש ב־1807. במהלך כהונתו השנייה שימש כחבר בוועדה שגיבשה את הקודקס האזרחי של שנת 1808. באותה שנה גם מונה לדרגת מייג'ור ברגימנט הרביעי של המיליציה הטריטוריאלית.
לאחר שלואיזיאנה צורפה לאיחוד כמדינה בשנת 1812, שימש כחבר מועצת השיטור של מחוז אורלינס – גוף ניהולי מקומי.
במהלך מלחמת 1812 מונה כחבר בוועדת ההגנה של ניו אורלינס, וסייע בגיוס מתנדבים להגנת העיר מפני הפלישה הבריטית בשנים 1814–1815.
בשנת 1824 נבחר על ידי בית המחוקקים של לואיזיאנה לסנאט של ארצות הברית, כדי להשלים את כהונתו של הנרי ג'ונסון שנבחר למושל המדינה.
בוליני כיהן בסנאט מ־19 בנובמבר 1824 ועד 3 במרץ 1829, והזדהה פוליטית עם הנרי קליי והמפלגה הלאומית הרפובליקנית.
הוא כיהן כיושב ראש ועדת החקלאות של הסנאט במהלך המושב השני של הקונגרס ה־20, ותמך בכמה חוקים להעלאת מכסים – ביניהם גם "חוק המכסים המתועבים" – מתוך אמונה שהצעדים הללו מיטיבים עם תעשיית הסוכר בלואיזיאנה.
התחזקות התמיכה באנדרו ג'קסון בלואיזיאנה חיסלה את סיכוייו להיבחר מחדש בשנת 1829, ובמקומו נבחר לסנאט אדוארד ליווינגסטון.
בוליני שב ללואיזיאנה, שקל להתמודד לראשות עיריית ניו אורלינס נגד דניס פרייהור המכהן, אך לבסוף החל למכור את אחוזתו ולעבור להשקעות בנכסי נדל"ן בתוך העיר.
דומיניק בוליני נפטר בניו אורלינס ב־4 במרץ 1833, ונקבר בבית הקברות סנט לואיס מספר 1 בעיר.
דומיניקה היא מדינת אי בים הקריבי וחלק מהאיים הקאריביים.
בשפות הדבורות במדינה, היא נקראת גם דוֹמִינִיק , או "וַּאִיאְטוּ קוּבּוּלי" (בקָלִינָאגוֹ: Wai'tu kubuli).
תושביה הראשונים של דומיניקה הגיעו אליה בסביבות שנת 3100 לפנה"ס, אך הם לא נותרו בה לאחר שנת 400 לפנה"ס.
בני הארוואק הגיעו אליה מדרום אמריקה בסביבות שנת 400 עד שגורשו ממנה על ידי הקאריבים במאה ה-14.
כריסטופר קולומבוס הגיע לאי ב-3 בנובמבר 1493, והוא שנתן לו את שמו, על שם יום ראשון בשבוע, שבו הגיע אליו.
אף שספינות ספרדיות עגנו באי מעת לעת, הספרדים לא הצליחו להקים בו יישובי קבע, בשל התנגדותם העיקשת של הקאריבים.
צרפת הייתה המדינה האירופית הראשונה שהקימה באי יישובי קבע בשנת 1635, אך גם היא נאלצה לנטוש תוך זמן קצר.
היא חידשה את ההתיישבות בהדרגה במהלך המאה ה-18, אך בסופו של דבר, במסגרת ההסכמים שנחתמו עם סיום מלחמת שבע השנים, עברה דומיניקה לידי בריטניה ב-1763.
הגעתם של הבריטים שינתה את הרכבו האתני של האי.
הם החלו לגרש את הקאריבים לדרום אמריקה, והמחלות שהביאו עמם גרמו לתמותה אצל הילידים.
במקביל, הביאו עמם הבריטים עבדים מאפריקה.
ב-1831 הוענקו זכויות פוליטיות גם לשחורים (למעט עבדים), ולמשך זמן מה נשלטה האספה המחוקקת של דומיניקה בידי הרוב השחור.
בלחץ בעלי האדמות האנגלים, נשחקו בהדרגה זכויותיהם של השחורים.
ב-1871 עברה דומיניקה לניהול אדמיניסטרטיבי של איי וינדווארד, וב-1896 בוטל הממשל העצמי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה גברה המודעות הפוליטית של תושבי האי, והממשל העצמי חזר בהדרגה.
ב-1958 הצטרפה דומיניקה לפדרציה של איי הודו המערבית, ועם פירוקה ב-1962, הייתה למדינת חסות בריטית.
ב-1967 הוקנתה לה האחריות המלאה על ענייני הפנים, וב-3 בנובמבר 1978, תאריך סמלי שנקבע על פי התאריך בו הגיע קולומבוס לאי, זכתה בעצמאות.
ב 18 בדצמבר באותה שנה התקבלה דומיניקה לאו"ם.
בתקופה שלאחר קבלת העצמאות סבלה דומיניקה מחוסר יציבות כלכלית, אך בסוף שנות ה-80 השתפר מעט מצבה.
מאז 1995 שולטת בה קואליציה בראשות מפלגת הלייבור.
בראש הרשות המבצעת עומד ראש הממשלה, שהוא מנהיג סיעת הרוב בפרלמנט.
ראש המדינה הוא הנשיא, שנבחר לתקופה של חמש שנים לאחר שמועמדותו עולה על ידי ראש הממשלה בהתייעצות עם ראש האופוזיציה ומאושרת על ידי הפרלמנט.
שרי הממשלה ממונים על ידי הנשיא, מבין חברי הפרלמנט של מפלגת השלטון, בהתייעצות עם ראש הממשלה.
הרשות המחוקקת נקראת House of Assembly of Dominica, ומונה 32 חברים.
21 מחברי האספה נבחרים בבחירות אזוריות, נציג אחד לכל מחוז בחירה (ברוב פשוט).
נוסף להם ישנם 9 סנטורים, שחברי האספה הנבחרים מחליטים אם לבחור בעצמם, או לתת לנשיא למנותם.
אם הנשיא ממנה את הסנטורים, עליו להיוועץ בראש הממשלה על מינוי חמישה מהם ובראש האופוזיציה על מינוי ארבעה.
שני חברים נוספים באספה הם היושב ראש, שנבחר על ידי החברים, ומזכיר הבית, הנחשב לחבר מתוקף תפקידו (אקס אופיציו).
ראש הממשלה ושריו אחראים בפני האספה, ואפשר להדיחם בהצעת אי אמון.
המערכת המפלגתית הייתה מורכבת בעבר משלוש מפלגות, אך עם הזמן נעשתה לדו-מפלגתית.
מפלגת השלטון מאז 2000 היא מפלגת הלייבור הסוציאל-דמוקרטית, ומאז 2004 מכהן רוזוולט סקריט כראש ממשלה.
ב-2019 הגדילה הלייבור את כוחה ל 18 מ-21 נציגים נבחרים, עם 59% מהקולות.
ב-2022 החרימה יריבתה העיקרית, מפלגת העובדים המאוחדת, את הבחירות, והלייבור זכתה ב 19 מושבים.
דומיניקה היא חברה מלאה בקהילייה הקריבית (CARICOM), בארגון מדינות מזרח הקריביים, המאגד את מדינות האנטילים הקטנים, וכן בחבר העמים הבריטי.
בינואר 2008 הצטרפה דומיניקה כחברה החמישית בארגון "הברית הבוליבריאנית למען עמי אמריקה שלנו" (ALBA), ארגון לשיתוף פעולה ברוח סוציאליסטית בין מדינות אמריקה, שייסדו ונצואלה וקובה.
כלכלת דומיניקה תלויה במידה רבה בחקלאות ובתיירות.
כ-40% מן המועסקים באי עוסקים בחקלאות, ומוצרי הייצוא העיקריים הם תוצרת חקלאית: טבק, בננות, ירקות, פרי הדר, קופרה (קוקוס מיובש), שמן קוקוס ושמנים אתריים.
מלבד עיבוד תוצרת חקלאית, התעשייה במדינה כוללת גם ייצור סבון, רהיטים, לבנים ונעליים.
מקור הכנסה נוסף מספקת נוכחותו של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת רוס, הממוקם בעיר פורטסמות', ולומדים בו כאלף סטודנטים, בעיקר אמריקניים וקנדיים.
דומיניקה סובלת משיעורים גבוהים של עוני ואבטלה, והתוצר לנפש נמוך יחסית - 5400$ בשנה.
התלות בענף הבננות גורמת לטלטלה כלכלית כאשר תנאי מזג האוויר פוגעים ביבול או כשמחיר הבננות צונח בשוקי העולם.
הממשלה מנסה לקדם את הכלכלה על ידי פיתוח ענף התיירות, ובעיקר התיירות האקולוגית.
התיירות במדינה מפותחת פחות מאשר בשכנותיה, בין היתר כיוון שאין בה חופים חוליים והיא חסרה שדה תעופה בינלאומי גדול ומלונות של רשתות בינלאומית.
יתרונה היחסי הוא שימורו של טבע פראי וצורות חיים ייחודיות ביערות האי, שאפשר שהוא היחיד מאיי הים הקריבי שהיה כריסטופר קולומבוס מזהה אילו ביקר בו כיום.
אחת לשנה מתקיים בדומיניקה קרנבל, אליו מגיעות ספינות תענוגות רבות.
עם זאת, עקב מחסור בבתי מלון ראויים נשארים התיירים ללון באניות והתרומה הכלכלית לאי אינה גבוהה.
המקום היחיד באי המתאים לתיירות נופש ובו מפרץ וחוף חולי הוא מפרץ הנסיך רוברט.
דומיניקה כולה שוכנת על אי אחד הממוקם בערך במרכזה של שרשרת האנטילים הקטנים, ונחשב על פי רוב לדרומי שבאיי ליווארד, החלק הצפוני של האנטילים הקטנים (אם כי לעיתים משייכים את דומיניקה לאיי וינדווארד).
האיים הסמוכים לו בשרשרת האיים הם גוודלופ מצפון ומרטיניק מדרום, שניהם בריבונות צרפת.
צורתו של האי מלבנית: שטחו 754 קמ"ר, אורכו 47 ק"מ ורוחבו 29 ק"מ.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגתו של הר הגעש הר דיאבלוטינס, שגובהו 1,447 מ' מעל פני הים.
תוואי השטח כולל מצוקים ובתרונות רבים, הוא מכוסה ברובו (67%) ביער גשם טרופי סבוך, והוא אחד המקומות הגשומים בעולם.
בשל תוואי השטח הקשה, רוב היישובים באי, ובהם הבירה רוזו, ממוקמים לאורך חופיו, ורק יישובים בודדים הוקמו בחלקיו הפנימיים.
האי מהווה חלק ממערכת הרי הגעש של האנטילים הקטנים, והוא מרובה סלעים געשיים, במיוחד אנדזיט וריוליט.
הרי הגעש לא התפרצו באלפי השנים האחרונות, והפעילות הסייסמית האחרונה נרשמה ב-1986. כן יש באי מעיינות חמים וגייזרים.
דומיניקה שוכנת בסמוך לקו הרוחב 15 צפון, באזור הטרופי, ולכן שורר באי אקלים טרופי, המאופיין בטמפרטורות ולחות גבוהות לאורך כל ימי השנה, עם הבדלים זניחים בין קיץ לחורף, וכן בגשמים רבים במשך כל ימי השנה.
באזורים מסוימים באי יורדים לא פחות מ-9,000 מ"מ גשם מדי שנה.
בדומיניקה חיים כ-72,500 תושבים, על פי אומדן מ-2008. רובם הם צאצאי עבדים שהובאו לאיים מאפריקה, ומיעוטם מולאטים - צאצאים לאפריקאים ולאירופים.
בנוסף, כ-3000 בני קאריב מתגוררים בשמונה כפרים בחלק המזרחי של האי, שהוקצה כאזור אוטונומי של השבט ביולי 1903. בני הכפרים הם בין הצאצאים האחרונים של העם שישב בכל איי הים הקריבי לפני בואם של האירופים.
נוסף על התושבים הקבועים, מתגוררים באי כאלף סטודנטים לרפואה מארצות הברית ומקנדה, שלומדים באוניברסיטת רוס בפורטסמות'.
שיעור גידול האוכלוסייה אפסי, עקב הגירה לאיים אחרים בקריביים וכן לארצות הברית, קנדה ובריטניה.
פרט לבירה רוזו, ישנה באי רק עיירה אחת, פורטסמות', שבה כ-3000 תושבים.
שאר האוכלוסייה מתגוררת ביישובים קטנים יותר.
אנגלית היא השפה הרשמית ומובנת בכל מקום באי, אך כתוצאה מן השליטה ההיסטורית של צרפת וממיקומו של האי בין שני איים דוברי צרפתית, נפוצה באי שפה קריאולית המבוססת על צרפתית, והיא שפת-אם של כ-80% מן התושבים.
התושבים הם ברובם (כ-80%) נוצרים קתולים, אך מאז סוף המאה ה-20 הוקמו מספר כנסיות פרוטסטנטיות של זרמים שונים.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט 2024 זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת, האתלטית תיאה נואליבה לפונד (באנגלית: Thea Noeliva LaFond; זו הייתה המדליה האולימפית הראשונה בהיסטוריה של דומיניקה.
במוזיקה, הדומיננטה היא הדרגה החמישית בסולם (לדוגמה, בסולם דו מז'ור, תהיה הדומיננטה הצליל סול).
מבחינה פונקציונלית, אקורד הדומיננטה, שהוא האקורד הבנוי על צליל הדומיננטה, יוצר מתח רב, ולכן הוא נפתר ברוב המקרים לטוניקה (הדרגה הראשונה והיציבה בסולם).
מבחינת רמת המתח, נוהגים לסווג את האקורדים בהם משתמשים במהלכים הרמוניים קלאסיים לשלושה: דרגת הטוניקה (הדרגה הראשונה בסולם) היציבה, הסובדומיננטה הלא-יציבה, המשמשת כהכנה לאקורד הדומיננטי, והדומיננטה, בעלת המתח הרב ביותר.
בשימוש הקלאסי של המושג, יהיה אקורד הדומיננטה האקורד שבסיסו הוא על צליל הדרגה החמישית בסולם.
בסולם דו מז'ור, יהיה זה האקורד סול מז'ור (G) על היפוכיו השונים והרחבותיו (נהוג לסמן את הדרגה החמישית באות הרומית V).
בדרגה החמישית נוצר שילוב בין הצלילים המתוחים בסולם, לדוגמה בסולם דו מז'ור צלילי הדרגה החמישית הצלילים הם סול, סי ורה.
הצליל סול כאשר הוא נמצא בשורש האקורד שואף להיפתר לטוניקה, וכן הצליל סי נמצא חצי טון מתחת למרכז הטונאלי של הסולם (דו) ורוצה להיפתר אליו.
על מנת להגביר את המתח שיוצר אקורד הדומיננטה, נהוג להשתמש באקורד מרובע (בדוגמתנו, G7): משולש מז'ורי בתוספת ספטימה קטנה (סול, סי, רה ופה) אשר ידוע גם בכינויו "דומיננט-ספטאקורד" (דומיננטה עם ספטימה), באקורד זה נוסף הצליל פה אשר ביחד עם סי יוצר את הטריטון של הסולם ומגביר את הרצון להיפתר לטוניקה.
מבחינת רמת המתח, יכולים אקורדים נוספים לתפקד כאקורדים דומיננטיים (אם כי הם לא מכונים "דומיננטה"), מאחר שהפונקציה שלהם במהלכים הרמוניים מסוימים גורמת להם להוביל אל הטוניקה.
אקורדים בעלי פונקציה דומיננטית שימושיים הם, למשל, דרגה שלישית בהיפוך ראשון במז'ור ובמינור, ואקורדים, בהיפוכים שונים, של הדרגה השביעית.
בסולם דו מז'ור, דרגה שלישית בהיפוך ראשון היא המשולש המינורי סול-סי-מי.
במינור, בו השימוש בשלישית כדרגה דומיננטית רווח יותר, הדרגה השלישית בהיפוך ראשון היא המשולש סול-סי במול-מי במול.
השימוש בדרגה השלישית בקדנצה יגיע לרוב אחרי דרגה ראשונה בהיפוך שני (אקורד קוורטסקסט; בסולם דו מז'ור מדובר במשולש סול-דו-מי).
לכן יש הרואים בדרגה השלישית "הסטה" של צליל אחד מן האקורד הקודם.
המוקירים את שיטת הבס הממוספר רואים בכל קדנצה שבה ישנו בבס צליל הדרגה החמישית כ"השהיה" של אקורד הדרגה החמישית או הסטה שלו, ולכן בקדנצה זו השימוש כולו הוא בדרגה חמישית.
דרגה שביעית היא דרגה בעלת פונקציה דומיננטית חזקה מאוד.
בהיפוכה הראשון הדרגה השביעית שימושית כתחליף לדומיננטה של הדרגה החמישית.
המלחין והתאורטיקן החשוב ארנולד שנברג כינה אותה "חמישית בלי רגל" משום שניתן לראות את הדרגה השביעית כדומיננט-ספטאקורד ללא צליל הבסיס.
פרט למשולש של הדרגה השביעית, נפוצים בשימוש כדומיננטה על דרגה זו גם כל ההיפוכים של ספטאקורד הבנוי עליה.
במז'ור יהיה זה מרובע חצי מוקטן (סי-רה-פה-לה בסולם דו מז'ור).
במינור נוכל להשתמש בשביעית המועלה (מינור הרמוני), כאקורד מוקטן, לו מיוחס מתח רב במיוחד, בסולם המינורי (סי בקאר-רה-פה-לה במול בסולם דו מינור).
נהוג להשתמש בדרגה שביעית עם ספטימה מוקטנת (כלומר, באקורד מוקטן ולא רק בחצי מוקטן) אף בסולם המז'ורי, על-אף שמדובר בסטייה מצלילי הסולם (הנמכת הדרגה השישית שלו), לדוגמה בסולם דו מז'ור באקורד סי-רה-פה-לה במול.
דומיננטה שניונית היא אקורד דומיננטה של הדרגות הדיאטוניות של הסולם.
הדומיננטה השניונית הנפוצה ביותר היא הדומיננטה של הדומיננטה (בסולם דו מז'ור יהיה זה אקורד רה מז'ור, הבנוי על הדרגה החמישית של סול).
בדומיננטה שניונית משתמשים כאשר רוצים לחזק ולהדגיש דרגה מסוימת בסולם.
הדומיננטה השניונית דורשת להיפתר לקווינטה מתחתיה, וכך מדגישה או "מאירה" את הדרגה אליה נפתרה הדומיננטה.
ביצירות קלאסיות רבות נעשה שימוש בדומיננטות שניוניות על מנת להוסיף עניין ליצירה ולהרמוניה.
דוגמאות לדומיננטות שניוניות (על סולם דו מז'ור):
A7 -> Dm -> C (ניתוח המהלך ההרמוני במקרה זה הוא: דרגה חמישית של שנייה מינורית ולאחר מכן חזרה לטוניקה
E7 -> Am -> C - דרגה חמישית של דרגה שישית וחזרה לדרגה הראשונה.
למעשה אפשר להשהות כל אקורד על ידי ניגון של הדומיננטה שלו לפניו וכך ליצור עניין נוסף ביצירה.
דומיננטה מורחבת זהו מהלך של שלושה אקורדים דומיננטיים או יותר אשר כל אחד מהם נפתר לדומיננטה הנמצאת קווינטה מתחתיו, במצב כזה הטונאליות של הסולם נפגעת ומטושטשת, ולכן בניתוח המהלך כולו לא נתייחס לאף אקורד כדרגה מסוימת עד שיתברר לנו באיזה סביבה טונאלית אנו נמצאים.
רק כאשר אנו מגיעים למהלך D-7 > G7 > C מתברר לנו שאנו בסולם C ולכן A7 הוא דרגה חמישית של שנייה, אך כל האקורדים שקודמים לו אין להם שום דרגה מוגדרת.
דומיניק הוקון מירטוודט פרסל הוא שחקן אוסטרלי יליד בריטניה.
ידוע בשל תפקידיו בסדרות "נמלטים" בתור לינקולן בורוז ובתפקידו בסדרות "הפלאש" ו"אגדות המחר" בתור גל חום / מיק רורי.
פרסל נולד בוואלאסי, במרזיסייד, אנגליה.
כשהיה בן שנתיים, עברה משפחתו לסידני שבאוסטרליה, שם גדל עם שני הוריו בפרברים.
אביו, ששירת בצי הנורווגי, עבד בתור מתקין מערכות אוורור, ומאוחר יותר נפרד מהמשפחה.
שמו האמצעי של פרסל, הוקון, ושם משפחתו השני, מירטוודט, שניהם נורווגים.
לאחר שפרש מלימודי התיכון, הועסק פרסל כגנן.
אף על פי שמעולם לא חשב להיות שחקן, והודה שחשב כי "אנשים שבעסקי האמנות - שחקנים, רקדני בלט, מוזיקאים, כל דבר - הם מוזרים", החליט לנסות "את המשחק הזה" כדחף.
הוא הגיש בקשה והתקבל לאקדמיה המערבית האוסטרלית לאמנות ההופעה, ולמד לצד שחקנים מוכרים, כמו יו ג'קמן.
בשנת 1996 קיבל את תפקידו הראשון במשחק כגרינגר הוטון, תפקיד מוביל בסדרת טלוויזיה אוסטרלית (Raw FM).
לאחר שהיגר לארצות הברית הופיע פרסל לראשונה בטלוויזיה האמריקאית כשחקן הראשי ב"ג'ון דו" בשנת 2002. הוא קיבל את התפקיד פורץ-הדרך הראשון שלו כששחק את דרייק בסרט "בלייד טריניטי".
מ-2005 עד 2009 הופיע פרסל בסדרת הטלוויזיה המצליחה "נמלטים" ברשת פוקס כלינקולן בורוז.
ב-2017 הסדרה חודשה והוא שב לגלם את תפקידו.
בנוסף, בשנת 2004 הופיע בתפקיד אורח בפרק 7 בעונה 1 של הסדרה "האוס".
ב-2007 כיכב פרסל בסרט האימה "המחסל".
בשנת 2011 שיחק בסרט "House of the Rising Sun" לצד דייב בטיסטה ודני טרחו.
באותה שנה כיכב פרסל בסרט "יחידת עילית" לצד ג'ייסון סטיית'האם, בסרט המתח הפסיכולוגי "כלבי הקש" לצד קייט בוסוורת' ובסרט האימה "Escapee" לצד דני נוסי.
בשנת 2013 כיכב בסרט "תקיפה בוול סטריט", ובסרט "שוטר פצוע" לצד סטיבן דורף.
שנה לאחר מכן שיחק בדרמת ההיאבקות "A Fighting Man" ובסרט "Vikingdom" כאריק הנלחם ב"תור" שהגיע מוואלאלה.
בשנת 2014 שיחק במספר פרקים של הסדרה טלוויזיה "הפלאש" בתפקיד מיק רורי/גל חום לצד וונטוורת' מילר.
במהלך שנת 2016 חזר לגלם את הדמות הזו בסדרת הספין-אוף "אגדות המחר" בה הוא מככב.
בשנת 2015 שיחק במותחן "מבודדים" לצד מרי אבג'רופולוס, ובסרט הפשע הקנדי "מבוי סתום" לצד דני גלובר וסטיבן לאנג.
בשנת 2021 שיחק בסרט הפעולה הבריטי-גרמני "שמיים אדומים כדם" של נטפליקס לצד גרהם מקטביש.
בשנים 1998–2008 היה נשוי לרבקה ויליאמסון, ונולדו להם ארבעה ילדים.
בשנת 2000 זכה בהגרלת הגרין קארד, ועבר להתגורר עמם בלגונה ביץ' שבקליפורניה.
בשנת 2011, פרסל החל לצאת עם השחקנית האמריקאית אנ'לין מק'קורד בשנת 2014, בני הזוג הודיעו על פיצול ידידותי, למרות שהם הציתו מחדש את היחסים שלהם שנה לאחר מכן.
מק'קורד סיפרה ל"פיפל מגזין" שהיא חזרה לחייו כידידה כשהשחקן אובחן כחולה בסרטן העור, אך היחסים הפכו במהרה שוב לרומנטיים.
בינואר 2018, מק'קורד סיימה את הקשר.
עם זאת, ב-25 בספטמבר 2020, פרסל אישר באינסטגרם שהם חידשו את מערכת היחסים שלהם.
בנובמבר 2022, הוא התחיל לצאת עם טיש סיירוס, אימם של מיילי ונואה סיירוס.
בני הזוג הכריזו בפומבי על אירוסיהם באמצעות פוסט באינסטגרם באפריל 2023. הם נישאו באוגוסט 2023 במאליבו, קליפורניה.
ב-1 ביוני 2016, פרסל סבל מפציעות קשות על הסט של "נמלטים" במרוקו, לאחר שמוט ברזל נפל על ראשו.
הוא הועבר מיד מורזאזאת לקזבלנקה, שם קיבל טיפול חירום לשברים באף ופציעות שונות אחרות.
דומיניקוס הקדוש (ספרדית: Domingo; לטינית: Dominicus, ידוע גם כדומיניקוס מאוסמה או דומינגו דה גוסמן גארסס – Domingo de Guzmán Garcés; 8 באוגוסט 1170 – 6 באוגוסט 1221) הוא קדוש נוצרי ומקים מסדר "האחים המטיפים", הידוע יותר בתור המסדר הדומיניקני.
דומיניקוס הוא הקדוש המגן של האסטרונומיה והאסטרונומים ושל הרפובליקה הדומיניקנית.
דומיניקוס (הקרוי על שם דומיניקוס מסילוס) נולד בשנת 1170 בעיר קאלרואגה שליד בורגוס, אשר באותה תקופה הייתה חלק מממלכת קסטיליה.
הוריו פליקס דה גוסמן וחואנה דה אסה (במהלך המאה ה-13 הוכרה כקדושה), השתייכו למשפחות אצולה מקומיות ונודעות, שנלחמו בשם ספרד והנצרות במשך מאות שנים.
אחיו הגדולים של דומיניקוס, אנתוני ומאנה, הקדישו את חייהם לאל ושירתו את הכנסייה והקהילה במגוון תפקידים.
לדברי ג'ורדן מסקסוניה , יורשו של דומיניקוס, טרם לידתו של דומיניקוס חזתה אימו בחיזיון המבשר את לידת בנה.
החיזיון כלל מראה של האם נושאת ברחמה כלב שבורח ממנה בעודו אוחז בלפיד שמצית את העולם.
לפי פירושו של ג'ורדן מסקסוניה החיזיון מרמז על העתיד הצפוי לעובר, דרשן בחסד שילהיט בעזרת דרשותיו את האהבה לאל.
דומיניקוס נשאר בקרב משפחתו עד הגיעו לגיל שבע, בשלב זה החליטו הוריו כי עליו לרכוש השכלה רשמית ועל כן הוא נשלח לאחי אימו, ארכיבישוף ששכן לא רחוק מכפר הולדתו של דומיניקוס.
על פי הידוע דומיניקוס התחנך אצל דודו בחינוך לטיני מסורתי בהתאם למסורת החינוך של בני אצולה באותה העת.
לאחר כשבע שנים שבהן התחנך אצל דודו, עבר דומיניקוס למורה מלומד יותר בעיר פלנסיה, אחת מן הערים החשובות ביותר בממלכת לאון.
דומיניקוס שהה בפלנסיה כשלוש עשרה שנים.
בחלקן הראשון התמקד בלימודים הומניסטים ולאחר מכן התמקד בלימודי תאולוגיה.
על פי המסופר, במהלך לימודיו דומיניקוס הפגין רצינות רבה ואף נמנע מתענוגות העולם הזה.
במקביל ללימודי הדת, דומיניקוס פעל רבות למען עניי העיר ואף מכר את כל רכושו כולל ספריו בעקבות רעב כבד שהשתולל באותה התקופה.
בסיום לימודיו בפלנסיה עקר דומיניקוס בשנת 1194 לעיר אוסמה ובה החל לכהן ככומר מן המניין.
בשנת 1203 הטיל מלך קסטיליה אלפונסו השמיני משימה על דייגו דה אסבו – בישוף אוסמה .
הוטל על הבישוף להיפגש עם מלך דנמרק במטרה לקבל את הסכמתו לשידוך בין בתו לבנו של אלפונסו, פרננדו.
דייגו צירף למשלחת המלכותית את דומיניקוס שיסייע לו בשליחותו.
במהלך המסע עברה המשלחת באזור דרום צרפת.
בהגיעם לעיר טולוז שאף דומיניקוס לנצר את מארחם, אך על פי המסורת נכשל במאמץ זה.
המשלחת הגיעה ליעדה וקיבלה הסכמה מהמלך.
חברי המשלחת שבו חזרה לספרד כדי לחזור עם משלחת גדולה יותר במטרה ללוות את הנסיכה לבעלה המיועד.
במהלך מסעם השני השניים נתבשרו כי הנסיכה חלתה ומתה ועל כן שליחותם פסקה.
בעקבות מותה הטרגי של הכלה המיועדת, החלו דייגו דה אסבו ודומיניקוס במסע לרומא כדי לבקש מהאפיפיור להמיר את שליחותו של דייגו, מבישוף אוסמה לשליחות חדשה שתכליתה ניצור קומנים רבים ככל האפשר.
האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, סירב לבקשה זו, משום שראה באלביגניזם, שהחל להתפשט בתוככי אירופה, איום משמעותי יותר.
האפיפיור שלח את דייגו דה אסבו לחבל הארץ הצרפתי לנגדוק במטרה לנצר את התושבים המקומיים כחלק מ"עסקי השלום והאמונה" אותם שאף ליישם באזור.
הטפות למינים וייסוד המסדר הדומיניקני
בין 1204–1206, מילאו דייגו דה אסבו ודומיניקוס אחר ההוראות החדשות שקיבלו מהאפיפיור והמשיכו במסעם.
השניים הצטרפו לשליחי האפיפיור שכבר פעלו באזור במטרה לנצר את האוכלוסייה המקומית.
בין האזורים בהם פעלו ניתן למצוא את סיטו, לנגדוק, מונטפייה, ורפיול, פנג'ו ועוד.
חלק ניכר מהאוכלוסייה המקומית השתייך לכת הקתרית (הידועים גם כאלביגנזים), שהורכבה מרעיונות שונים שבסיסם באמונה הדואלית והגנוסיס.
בניגוד לדרכיהם הצנועות והסגפניות של השליחים מאוסמה, שליחי האפיפיור שכבר פעלו באזור נהגו במהלך מסעות ההטפה שלהם להתלבש בלבוש רברבני, לרכוב על גבי סוסים מפוארים, עובדה שגרמה לאוכלוסייה המקומית להביע סלידה מדרכיהם.
השניים המליצו למטיפים להשיל מעליהם את סממני העושר והגאווה ובכךמעשיהם יבטאו באופן מוחלט את אמונת המשיח.
כחלק מהמאבק בין המינים לכנסייה החלה תופעה של ויכוחים תאולוגיים בין הצדדים.
המפגשים נערכו באופן פומבי ובמהלכם נציגים שטחו והתווכחו אודות האמונה.
בחלוף הזמן דומיניקוס התגלה כמטיף בעל יכולות רטוריות מרשימות, אך למרות זאת הוא לא זכה להצלחה מרובה בניסיונותיו להמיר את דתם של המינים.
בשנת 1209 ובהמשך למסע הצלב הרביעי, הורה האפיפיור לצאת למסע צלב כנגד הקתרים.
הכוח הכנסייתי הובל על ידי סימון הרביעי דה מונפור, שבמהלך השנים יצר עם דומיניקוס קשרי ידידות משמעותיים.
לקשר חברי זה נודעה משמעות רבה בעתיד, שכן לאורך כיבושיו הרבים הסמיך סימון הרביעי את דומיניקוס כאחראי על טיהורם הרוחני של המינים הכבושים.
בנוסף לכך דומיניקוס קיבל את טירת קאסניי (casseneuil), מידיו של סימון הרביעי.
הטירה שימשה הן כמקור הכנסה והן כמרכז לפעילותו המיסיונרית.
בעקבות עבודתו רבת השנים ולהיטותו של דומיניקוס במלחמתו במינות בדרום וצרפת, החלה להתגבש סביבו חבורה של מטיפים שפעלה תחת הכוונתו.
באפריל 1215, פיטר סילה (seila), צעיר מאחת המשפחות העשירות בעיר טולוז, החל להתקרב לדומיניקוס במטרה להצטרף לחבורת המטיפים.
סילה אף תרם לחבורה דירה שהייתה בבעלותו בעיר טולוז כדי שתשמש כמקום מושבם.
בשלב זה זכה דומיניקוס לאישור מבישוף טולוז על הקמת מסדר מטיפים שיפעל באופן מקומי.
במקביל לכך, בחודש נובמבר של 1215, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי כינס בארמון לטראנו (שעל שמו קרויה הוועידה: ועידת לטראנו הרביעית), ועידה אקונומית לכלל הבישופים הקתולים.
דומיניקוס שנכח בוועידה, שאף לנצל את ההזדמנות כדי לקבל אישור מהאפיפיור עצמו אישור על הקמת המסדר והפעלות באופן נרחב.
בעקבות ההחלטה האוסרת על הקמת מסדרים חדשים שהתקבלה בוועידה, אינוקנטיוס השלישי נמנע מלהשיב בעת ההיא להצעה, ודומיניקוס נאלץ לשוב לצרפת ולהמשיך לפעול באופן מקומי.
בינואר 1217, מספר חודשים לאחר מיניו של הונוריוס השלישי לאפיפיור בעקבות מותו של אינוקנטיוס השלישי, זכה דומיניקוס לאישור מלא על הקמת מסדר מטיפים.
כדי להתמודד עם המכשול שהציבה ההחלטה מוועידת לטראנו, הוחלט כי המסדר יקום תחת התקנון הנזירי של אוגוסטינוס.
לבחירה בתקנון האוגוסטיני פן נוסף מלבד הבירוקרטי.
כזכור, דומיניקוס החל את דרכו ככומר בעיר אוסמה, כנסייה ששויכה למסדר האוגוסטיני.
בנוסף לכך חברי המסדר הדומיניקני מצאו בתקנון האוגוסטיני זהות רבה לדרך שבה שאפו לעצב את המסדר החדש: צניעות, דאגה לחלשים והטפה.
הדומיניקנים ראו עצמם קודם כל כמשרתי האמונה האורתודוקסית, ועל כן מטרתם העיקרית היא הטפה נוצרית, בין אם לחיזוק הקהילה המקומית ובין אם בתהליך המרת דת בחלק ממאבק במינות של אוכלוסייה מקומית.
כדי לייעל את פעילות המסדר הוחלט על חלוקה לשלוש חטיבות שפעלו במקביל: הראשונה הורכבה מנזירים וכמרים שסייעו לאנשי דת מקומיים; השנייה סייעה לנזירות בהסגר; והשלישית פעלה להפצת עקרונות המסדר בקרב המקומיים.
מאפיין בולט נוסף במסדר הדומיניקני הוא חינוך רחב כחלק אינטגרלי ומהותי בחייו של חבר במסדר.
החשיבות שחברי המסדר ראו בחינוך הייתה כה גדולה עד הכנסתו לתקנון הראשון של המסדר לצד הטפה וישועת הנשמות.
בשנת 1219 הזמין האפיפיור הונוריוס השלישי את דומיניקוס וחברי המסדר להתאכסן בבזיליקה הישנה של סנטה סבינה, שעד היום נחשבת ככנסייה הראשית של המסדר.
תקופת חייו האחרונה של דומיניקוס הוקדשה לביסוס המסדר שהקים ועתה עמד בראשו.
בשל זאת, דומיניקוס הרבה בנסיעות ארוכות ברחבי אירופה במטרה לסייע לבתי המסדר שהחלו להתרבות ברחבי היבשת.
דומיניקוס נפטר ב-6 באוגוסט 1221 בגיל 51, במהלך ביקור שערך בבולוניה שבאיטליה.
דומיניקוס הוכר כקדוש על ידי האפיפיור גרגורי התשיעי בשנת 1234.
יום חגו הוא ה-8 באוגוסט, קודם לוועידת הוותיקן השנייה היה זה ב-4 באוגוסט.
דומיניקוס מסילוס (הקרוי גם דומינגו מסילוס, בספרדית: Santo Domingo de Silos; 1000 – 10 בדצמבר 1073) הוא קדוש נוצרי, לו מוקדש מנזר סנטו דומינגו דה סילוס.
דומינגו נולד בכפר קניאס (Cañas) באזור לה ריוחה בנווארה והיה רועה צאן.
דומינגו החליט להצטרף לבנדיקטינים ולהפוך לנזיר.
הוא הצטרף למנזר סן מילאן דה לה קוגויה אך מלך נווארה גרסיה סנצ'ס השלישי החליט להשתלט על אדמות המנזר וגירש אותו ושני נזירים נוספים.
הוא ברח לקסטיליה וביקש את חסותו של פרננדו הראשון, מלך לאון.
הלה נתן לו מחסה במנזר סבסטיאן הקדוש בעיר סילוס.
דומינגו הפך אחר כך לאב מנזר זה, הוא קבור בו, והמנזר כיום קרוי על שמו.
דומיניקה נוורה ציבולקובה (סלובקית: Dominika Navara Cibulková; נולדה ב-6 במאי 1989) היא טניסאית סלובקית, המתחרה בסבב ה-WTA מאז שנת 2004. מדורגת כיום (יולי 2017) במקום 11 בעולם (17 ביולי 2017).
הישג השיא שלה הוא העפלה לגמר טורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2014.
היא החלה לשחק טניס בגיל 7. בהיותה בגיל 15 דורגה במקום ה-3 בעולם לנערות.
את הופעתה המקצוענית הראשונה עשתה ציבולקובה בטורניר קטן בפראג שם הצליחה לנצח בסיבוב הראשון בשלב המוקדמות.
בשנת 2005 הגיעה ציבולקובה לראשונה לגמר של טורניר מקצועני, ברבאט שם הגיעה לגמר (כלא מדורגת) אך הפסידה למדורגת 411 בעולם.
לאחר מכן, בטורניר נוסף אך יותר יוקרתי ברבאט הצליחה להגיע רק עד לסיבוב השלישי של המוקדמות.
מאוחר יותר אותה שנה, היא זכתה בתואר הראשון שלה בטורניר בפורטוגל.
שנת 2006 החלה בהגעה בפעם השנייה בקריירה של ציבולקובה לגמר טורניר בסן-ז'ורז' שבקנדה.
מאוחר יותר אותה שנה, היא הגיעה לגמר טורניר שרלוטוויל בארצות הברית, הפסידה בגמר אך נכנסה לראשונה ל-400 הטניסאיות הטובות בעולם.
ברימיני שבאיטליה הגיעה לשלב הגמר ולאחר מכן בטורניר בעיר מגוריה ברטיסלאבה הצליחה לזכות בטורניר ה-ITF השני שלה.
את שנת 2007 החלה ציבולקובה במקום ה-153. היא הופיעה לראשונה בטורניר גראנד סלאם, אך נוצחה כבר בסיבוב הראשון של המוקדמות באליפות אוסטרליה הפתוחה.
לאחר מכן, באליפות צרפת הפתוחה הצליחה להגיע עד לסיבוב השלישי, שבו הפסידה לסבטלנה קוזנצובה מרוסיה.
מאוחר יותר אותה שנה, היא הגיעה גם לסיבוב השלישי בטורניר באיי אמיליה ולסיבוב השני בטורונטו.
את שנת 2008 החלה ציבולקובה במקום ה-51. היא פתחה אותה לא טוב לאחר שהפסידה כבר בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה הפתוחה.
לאחר מכן, באנטוורפן שבבלגיה ניצחה את ציפי אובזילר מישראל בסיבוב השני ובהמשך הפסידה בסיבוב השלישי לנה לי מסין.
בהמשך השנה הגיעה הפריצה לאחר שהגיעה עד לשלב רבע הגמר בטורניר מדרג ראשון.
היא ניצחה שחקניות כמו פטי שניידר וונוס ויליאמס כדי להגיע עד לשלב רבע גמר של אליפות קטר טוטאל הפתוחה עד שבו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין.
הטורניר הבא היה טורניר אינדיאן וולס מאסטרס, שם היא הצליחה להגיע עד לסיבוב השלישי (קיבלה כרטיס חופשי לסיבוב הראשון) עד שהפסידה לסבטלנה קוזנצובה מרוסיה.
בגמר היא פגשה את המדורגת ראשונה בטורניר מריה שראפובה מרוסיה והפסידה 7-6, 6-3. ההגעה לגמר העלתה את ציבולקובה למקום ה-29 בעולם.
הטורניר הבא לאחר גביע הפדרציה, היה בברלין, שם היא הפסידה אלונה בונדרנקו מאוקראינה 6-4, 1-6,(9)7-6. לאחר מכן היא שיחקה בטורניר רומא שם ניצחה בסיבוב הראשון את דולקווה מארגנטינה, אך הפסידה שוב לאחר משחק צמוד למדורגת שנייה בטורניר מריה שראפובה 6-4, 3-6, 6-4.
באליפות צרפת הפתוחה, ניצחה ציבולקובה את שני הסיבובים הראשונים אך הפסידה בסיבוב השלישי לילנה יאנקוביץ' (3 בעולם) 7-5, 6-3. באליפות וימבלדון, היא הפסידה כבר בסיבוב הראשון לג'יה ג'נג מסין (133 בעולם) (שהדהימה את עולם הטניס כשהעפילה לחצי הגמר) וסיימה את דרכה בטורניר מוקדם מהצפוי.
באוגוסט 2008 שיחקה דומיניקה באליפות ארצות הברית הפתוחה, שם הצליחה להגיע עד לסיבוב השלישי בו הודחה על ידי אגניישקה רדוונסקה מפולין.
את עונת הגראנד סלאם החלה ציבולקובה בהצלחה באליפות אוסטרליה הפתוחה שם הגיעה עד לסיבוב הרביעי, שם הפסידה לאלופה האולימפית ילנה דמנטייבה.
באליפות צרפת הפתוחה הצליחה דומיניקה להגיע להישג הגדול ביותר שלה אותה העת, כאשר עברה את הסיבוב הרביעי בגראנד סלאם.
בשלב רבע הגמר היא ניצחה את מריה שראפובה 6-0 6-2 ועלתה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לדינארה סאפינה (1 בעולם) מרוסיה 6-3, 6-3.
את עונת 2010 סיימה ציבולקובה במקום ה-31 בעולם לאחר עונה לא מוצלחת ללא זכייה בשום טורניר.
היא לא הצליחה לפרוץ בשלושת טורנירי הגראנד סלאם הראשונים לאחר שסיימה את דרכה כבר בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה הפתוחה והגיעה רק לסיבוב השלישי ברולאן גארוס ובווימבלדון (הפסידה לאחיות ויליאמס בכל אחד מהטורנירים).
עצם העובדה שבשנת 2009 הגיעה ציבולקובה להישגים גבוהים יותר בטורנירים אלו (סיבוב שלישי באוסטרליה וחצי גמר ברולאן גארוס הורידו לה נקודות דירוג רבות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה, הצליחה ציבולקובה להגיע לרבע הגמר לאחר טורניר מצוין ולסיים את עונת הטניס בדירוג טוב לאחר שב-2009 לא השתתפה כלל בטורניר זה.
באוקטובר הפסידה בגמר טורניר האולמות בלינץ, אוסטריה, לפטרה קביטובה בשתי מערכות.