tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקוף בעל גב ועורף חומים-אדמוניים, חזה בהיר, גפיים וזנב שחורים והפנים כהות עם שיער לחיים ו"זקן" לבנים והחוטם ורוד עם שפתיים וסנטר לבנים.
הקוף מצוי בין ענפי העצים כשהוא נע בקבוצות של 12 פרטים בממוצע ובראשם זכר אלפא.
עם זאת נצפו להקות של מעל 35 פרטים בלהקה.
הקופים ניזונים מפירות, עלי עצים, זרעים שונים וגם מבעלי חיים קטנים.
גנון סייקס (שם מדעי: Cercopithecus albogularis) הוא מין של קוף מסוג גנון החי לאורך אפריקה.
הקוף דומה למין גנון כחול ובעבר היה תת-מין שלו אך הועבר למין עצמאי, יחד עם מינים דומים כמו גנון זהוב, גנון אסקניוס (Cercopithecus ascanius) וגנון דוגטי (Cercopithecus doggetti).
הוא תואר ב-1831 בידי הקולונל והחוקר האנגלי ויליאם הנרי סייקס , ממנו קיבל את שמו.
הקוף מצוי בטבע ביערות אתיופיה עד דרום אפריקה לרבות בדרום ומזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ולרוב הוא מצוי בין ענפי העצים מחפש מזון.
לקוף זה זנב ארוך העוזר לו להתאזן על הענפים והוא בעל פרווה כחלחלה ומעט אפורה עם גב בעל טלאים צהובים, גפיים שחורות והפנים בעלות גוון חום-זית עם סנטר ו"זקן" לבנים ומעל העיניים "רכס גבות" לבן.
החוטם והפה כהים יותר והאוזניים לבנות.
הגנון הוא הקוף הנפוץ ביותר לאורך אפריקה (לעיתים מבלבלים בינו לבין הגנון הכחול) ואינו מצוי בסכנה גדולה בשטחי בית גידולו.
גנון וולף (שם מדעי: cercopithecus wolfi) הוא מין של פרימט מהסוג גנון שנפוץ במרכז אפריקה.
הוא נקרא כך על שמו של מוצא הפריט הראשון של המין ב־1891, ד"ר לודוויג וולף (Ludwig Wolf).
גנון בוגר מגיע לאורך של 45–55 סנטימטרים אצל הזכרים עם זנב באורך של 85–90 סנטימטרים.
נקבה מגיעה לאורך 33–40 סנטימטרים וזנב באורך 75–80 סנטימטרים.
משקלו של זכר 4.5 קילוגרם ומשקלה של נקבה 2.5 קילוגרם.
הגנון הוא אחד הקופים הצבעוניים ביותר.
החלק העליון של הגוף חום-אפרפר, הבטן צהבהבה או לבנה, הגפיים הקדמיות שחורות והגפיים האחוריות חום-כתום (בגוון הדומה לחלודה), פס שחור עובר בראשו מאוזניו לעיניו.
במין זה הנקבה והזכר בעלי גוונים זהים.
הגנון חי ביערות הגשם של אגן הקונגו בקבוצות של 10–12 פרטים המונות זכר יחיד, כמה נקבות וגוריהן שחלק מהגורים אינם של הזכר השליט.
הגנון ניזון בעיקר מעלים, פירות, חרקים וחסרי חוליות אחרים.
הנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל שנתיים עד שלוש שנים ואילו הזכר מגיע לבגרות בגיל שש עד שבע שנים.
עונת הרבייה היא בין מאי לאוקטובר.
ההיריון נמשך חמישה חודשים שבסופם הנקבה ממליטה גור אחד ולפעמים שניים השוקלים 300 גרם.
תוחלת החיים שלהם היא עשרים שנה בטבע ועד שלושים שנה בשבי.
הטורפים העיקריים שלו הם נמר ועיט כתר.
מצב השימור של הגנון הוא קרוב לסיכון עקב בירוא יערות וציד.
גנומיקת נוף היא אחת השיטות המשמשות לזיהוי קשרים בין גורמים סביבתיים ולהסתגלות גנטית של אורגניזמים בתגובה לגורמים סביבתיים אלו.
גנומיקת נוף משלבת היבטים של אקולוגיה של נוף, גנטיקה של אוכלוסיות וגנטיקה של נוף.
המונח גנטיקה של נוף מתייחס לאופן שבו מאפייני הסביבה משפיעים על מבנה האוכלוסייה וזרימת הגנים (מעבר של אללים מהמאגר הגנטי של אוכלוסייה אחת לאחרת) של אורגניזמים לאורך הזמן והמקום.
תחום גנומיקת הנוף נבדל מגנטיקה של הנוף בכך שהוא אינו מתמקד בתהליכים הגנטיים הטבעיים, אלא מתייחס בנוסף לתהליכים טבעיים, כמו סחף וזרימת גנים, לתהליכים הסתגלותיים מובהקים, כלומר לתפקיד הברירה הטבעית.
גנומיקת אוכלוסייה משתמשת במבחני חריגות יתר על מנת לזהות שונות גנטית, מבחנים אלו מסתמכים על זיהוי שונות גנטית גבוהה באוכלוסיות.
אולם, בגנומיקת נוף ניתן לזהות מקרים בעלי פחות חריגות של שונות גנטית.
בנוסף, מבחני החריגות אינם מכוונים להקל על זיהוי לחצי סלקציה מהסביבה המקומית שגורמים לשונות גנטית, ואכן הם אינם עושים זאת.
להפך, גנומיקת נוף שואפת לזהות שינויים בגנום הנובעים ישירות מגורמים סביבתיים מקומיים.
גנומיקת נוף היא תחום חדש יחסית, שהתפתח בזכות ההתקדמות הטכנולוגית שחלה בשנים האחרונות בתחום המיפוי הגנטי.
גנומיקה היא חקר הגנום, הידוע גם כאוסף כל הגנים באורגניזם אחד.
גנטיקת נוף עושה שימוש בטכנולוגיה המסוגלת לנטר 5-20 מרקרים גנטיים בכל פעם, בעוד שהטכנולוגיה התקדמה כך שהיא מסוגלת כעת למפות גנום שלם, כולל סוגים נוספים של מרקרים גנטיים.
גנומיקת נוף מנתחת מרקרים אדפטיביים, בעוד שגנטיקה של נוף מנתחת רק מרקרים נייטרליים.
תחום הגנומיקה החל לצמוח בשנות ה-70 כאשר טכנולוגיה חדשה התגלתה על ידי A.M.
Gilbert, והמשיך להתפתח בזכורת פרויקט הגנום האנושי המוכר בעולם.
היישום של הטכנולוגיות והאסטרטגיות המשמשות בגנומיקה לגנטיקה של נוף הם אלו שיצרן את תחום נפרד של גנומיקת נוף.
גנומיקת נוף עושה שימוש במספר תחומי מחקר.
אנליזה של אסוציאציות סביבתיות משמשת לקשר בין תהליכי הסתגלות וסמנים גנטיים לבין גורמים סביבתיים מקומיים.
האנליזה נעשית לרוב על ידי בחירת גורם סביבתי אחד, דוגמת מליחות מים או גובה.
נתונים רציפים של הגורם הסביבתי הנבחר מיוצבים לאחר מכן לצד נתוני פולימורפיזמים גנטיים מאורגניזם בסביבה זו באותו זמן ומקום.
לאחר מכן ניתן לבצע ניתוח נתונים על מנת לזהות קוהרלציות פוטנציאליות.
ריצוף גנים היא טכנולוגיה נחוצה גם כן על מנת לזהות את המרקרים הגנטיים שיש לחקור בהתאמה לגורמים הסביבתיים.
גנומיקת נוף סיפקה הזדמנות לבחון השלכות פוטנציאליות של שינויי אקלים בהתבסס על האופן בו אורגניזמים מגיבים לשינויים בטמפרטורות ובאקלים.
דוגמה לכך היא חוקרים אשר חקרו מספר אוכלוסיות של עץ האלמון (שם מדעי Alnus; נקרא לעיתים בשמו האנגלי אלדר - Alder) השחור, ובאמצעות גנומיקת נוף מצאו שהוא מתאים עצמו מאוד לשינויי טמפרטורה.
למחקר זה יש לכך השלכות משמעותיות, שכן הוא יכול לסייע לחוקרים לחזות כיצד האלמון השחור יגיב לשינויי אקלים בעתיד.
יחד עם מחקר משלים על תפקידו האקולוגי של האלמון השחור, ניתן גם לחזות כיצד תשתנה הסביבה המקיפה את אוכלוסיות האלמון השחור.
גנון פרוס (שם מדעי: Cercopithecus preussi) הוא מין של פרימט מהסוג גנון החי באפריקה המערבית בקמרון, ניגריה והאי ביוקו שבגינאה המשוונית.
הזואולוג הגרמני פול מטשי (Paul Matschie) קרא למין בשנת 1898 על שמו של הבוטניקאי פול פריו (Paul Rudolph Preuss) שחקר את הצמחייה של קמרון.
אורכו של הגנון ללא הזנב הוא 48 סנטימטרים והזכר גדול מהנקבה.
הגנון בעל פרווה בצבע אפור עד שחור וסנטר בצבע אפור.
הגנון חי בקבוצות של עד 12 קופים הכוללים זכר בוגר, חלק מהנקבות וגוריהן.
הנקבה ממליטה בסוף עונת הרבייה גור אחד.
הגנון חי ביערות הגשם של אפריקה המערבית וניזון בעיקר מעלים, פירות, זרעים, פרחים וחסרי חוליות קטנים כמו חרקים.
הטורפים העיקריים של הגנון הם נמרים, שימפנזות, פיתון סלעים אפריקני, חתול זהוב אפריקני ועיט כתר.
הגנון נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה עקב בירוא יערות וציד כשבאי ביוקו האוכלוסייה ירדה ב50 אחוז ב20 השנים האחרונות.
גנון אדום אוזניים (שם מדעי: Cercopithecus erythrotis) הוא מין של פרימט מהסוג גנון החי באפריקה המערבית בניגריה, קמרון והאי ביוקו שבגינאה המשוונית.
אורך הגוף והראש של הזכר עד 42 סנטימטרים בתוספת זנב שאורכו עד 60 סנטימטרים ואילו הנקבה קטנה יותר ואורך הגוף והראש שלה עד 38 סנטימטרים בתוספת הזנב שאורכו עד 55 סנטימטרים.
הגנון בעל פרווה בצבע כחול, לחיים בצבע צהוב ואוזניים בצבע אדום וזה מקור שמו של הגנון.
הגנון אדום האוזניים חי ביערות הגשם של אפריקה המערבית וניזון בעיקר מפירות, עלים, זרעים, שורשים וחסרי חוליות קטנים כמו חרקים ותולעים.
הגנון אדום האוזניים חי בקבוצות הכוללות זכר אחד, עד 10 נקבות והצאצאים שלהן.
לא ידוע על הרבייה של הגנון אדום האוזניים אך תקופת ההיריון היא עד חצי שנה ובסיומה הנקבה ממליטה צאצא אחד בלבד.
הטורפים של הגנון אדום האוזניים הם שימפנזות, נמרים, עיט כתר, חתול זהוב אפריקני ופיתון סלעים אפריקני.
הגנון אדום האוזניים נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע עקב בירוא יערות וציד.
גנון בעל כתר (שם מדעי: Cercopithecus pogonias) הוא מין של פרימט מהסוג גנון החי באפריקה המשוונית.
אורך הראש והגוף של הגנון 44 עד 54 סנטימטרים בתוספת הזנב שאורכו 73 עד 81 סנטימטרים.
משקלו של הזכר הוא עד 4.3 קילוגרמים ואילו הנקבה שוקלת עד 2.9 קילוגרמים.
הפרווה בצבע חום עד אפור וסביב הראש והרגליים יש פסים בצבע שחור.
הגנון חי ביערות הגשם ויערות ביצה של אפריקה המשוונית במדינות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גבון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קמרון, גינאה המשוונית כולל האי ביוקו וניגריה.
הגנון חי בקבוצות הכוללות זכר יחיד, מספר נקבות והצאצאים שלהן.
עונת הרבייה היא בכול השנה ובסיומה נולד צאצא יחיד לאחר חמישה חודשי היריון.
הגנון חי בקבוצות עם קופים אחרים כמו קופי קולובוס וגנונים ממינים אחרים כמו גנון לבן-אף גדול (Cercopithecus nictitans) וגנון לבן שפה (Cercopithecus cephus).
הטורפים של הגנון הם עיט כתר, פיתון סלעים אפריקני, חתול זהוב אפריקני, שימפנזות ונמרים.
הגנון ניזון בעיקר מפירות ואגוזים כמו אגוזי דקל השמן אך גם מעלים, תולעים וחרקים.
הגנון נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון עקב ציד ובירוא יערות.
גנון לבן-גרון (שם מדעי: Cercopithecus erythrogaster) הוא מין של קוף מסוג גנון המצוי בסכנת הכחדה חמורה והוא מצוי בטבע ביערות הגשם של ניגריה ובנין שבמערב אפריקה.
קוף זה מגיע לאורך של 45 ס"מ כשאורך הזנב עד 60 ס"מ.
הוא בעל פרוות חזה-בטן חומה-אדומה אצל הזכרים ואפורה אצל הנקבות עם ראש שחור וציצות "זקן" ולחי לבנות וכן גרון לבן.
שאר הגוף בצבע חום-זית כמו גנונים אחרים.
הקוף חי ביערות הלחים וכן בשיחיות טרופיות ושטחים חקלאיים נטושים, בקבוצות קטנות של 4 או 5 פרטים, אם כי לעיתים התגלו גם בקבוצות של 30 פרטים וחלק מהזכרים חיים לבדם.
מזונו העיקרי הוא פירות אך יגוון גם בחרקים, עלים ויבולים חקלאיים.
אוכלוסייתו קטנה מאוד בטבע ובעבר סברו שהוא נכחד, לאחר ציד אובססיבי אחרי בשרו ופרוותו.
עם זאת נמצאו אוכלוסייתו ליד נהר ניז'ר ב-1988. האוכלוסייה שלו עדיין קטנה וחיה בשטחים מצומצים עם אוכלוסייה קטנה, המתרבה באיטיות ולמרות שהוא חי בשמורות טבע מוגנות, קשה לאכוף בהם איסורי ציד וכריתת עצים מהיערות.
ישנם 2 תת-מינים של הגנון:
גנום כלורופלסטי הוא ה-DNA הממוקם בכלורופלסטים, שהם אברונים פוטוסינתטיים הממוקמים בתוך התאים של כמה אורגניזמים אוקריוטיים כמו צמחים.
כלורופלסטים, כמו סוגים אחרים של פלסטידים, מכילים גנום נפרד מזה שבגרעין התא.
קיומו של DNA של כלורופלסט זוהה בשיטות ביוכימיות ב-1959 ואושר במיקרוסקופ אלקטרונים ב-1962. הגילויים שהכלורופלסט מכיל ריבוזומים ומבצע סינתזת חלבונים גילו שהכלורופלסט הוא חצי אוטונומי מבחינה גנטית.
רצפי הגנום המלאים הראשונים של הכלורופלסט פורסמו ב-1986,בשיח הטבק Sugiura ועמיתיו ומרצ'נטייה פולימורפה, מאז רוצפו מספר רב של גנומים של כלורופלסט ממינים שונים.
הגְנוֹסְטִיקה או גְנוֹסְטִיּוּת (ביוונית עתיקה: γνωστικισμός; "[הדוגלים ב-] ידיעה, הכרה") היא כינוי למגוון השקפות מיסטיות שהופיעו באגן הים התיכון סביב תחילת הספירה הנוצרית; ופרחו סביב המאה השנייה והמאה השלישית.
הכתות הגנוסטיות היו מרובות ונבדלו זו מזו בתפישותיהן ואמונותיהן, אך היה להן בסיס משותף: הן האמינו בדואליזם מהותי, המדגיש את עקרון חלוקת העולם ליסודות הטוב והרע.
בהתאם לכך, אמונתן הייתה כי קיים אל נשגב ורוחני המצוי מעבר לגשמיות, ואל נחות ורשע, השולט בעולם הנברא.
לפי אמונה זו, בכדי לשחרר את התודעה מכלאה הגשמי ולהיוושע, יש להשיג הכרה מיסטית עמוקה אודות מהותו האמיתית של העולם ושקריות החומר.
הרעיונות הגנוסטיים שגשגו מן האימפריה הרומית ועד סין במאות הראשונות לספירה, תוך שהם חודרים אל הנצרות הקדומה, אל הדתות הפגניות השונות ואל היהדות.
תפישות אלה דוכאו וכמעט שנכחדו, אם כי השפעותיהן הפילוסופיות ושרידים מסוימים להן נוכחים עד ימינו.
בגלל מיעוט המקורות הכתובים, הרבה מהידוע על הגנוסיס נשאר בגדר השערה.
חוסר הידיעה התמעט חלקית במאה העשרים, הודות לגילויים של טקסטים גנוסטיים עתיקים, כגון אלה שנמצאו בנַגְע חמאדי, שאפשר מיפוי מדויק יותר של המגמות הגנוסטיות ששלטו בעולם העתיק.
משמעות המילה גנוסיס ביוונית היא 'ידיעה' או 'דעת'.
במשמעותה הדתית הכוונה לידיעה מיסטית שכאשר האדם קונה אותה לעצמו ומפנים אותה, היא אמורה לחולל בו תהליך פנימי של גאולה רוחנית.
לפילוסופיה היוונית, ובמיוחד לתורת האידיאות של אפלטון, הייתה השפעה גדולה על התפתחות אמונה זו.
מאידך גם למקרא ולסמליו תרומה לא מבוטלת בהגות הגנוסטית.
בין הכתות הגנוסטיות הקדומות ניתן למנות את:
המניכאיזם – שילוב של הנצרות ודת זרתוסתרא שהקים מני.
הנאסנים – (מלשון נחש בעברית).
הסתיאנים – (מלשון שת, בנו של אדם הראשון) שאחד מסמליהם החשובים היה הנחש שסימל את הטוב שבבריאה, וחלקם אף השתתפו בפולחנו.
הסימוניזם – (על שמו של שמעון הקוסם).
המרקיוניזם – (שנוסדה על ידי מרקיון מסינופה) שדגלה בסגפנות והימנעות מהבאת ילדים לעולם, ולעומתם
כת הבארבלו – שמעשי הפולחן שלה כללו מעשי זימה.
מאוחר יותר בימי הביניים, הופיעה כת הקתרים (שכונתה אלביגנזים) שייצגה אסכולות שונות של הגנוסטיקה.
הגנוסטיקה תפסה מקום מרכזי ברחבי המזרח בעת העתיקה ובלטה במיוחד בממלכה הפרסית, שדתה הרשמית הייתה הדת הזורואסטרית.
לגנוסיס גילויים שונים אף בימינו בעולם הפגני ובתאולוגיה הנוצרית, ושרידים ממנה מצויים אף ביהדות, בעיקר בספרות הקבלה.
כיום ידוע רק על זרם אחד של הגנוסטיקה, שמתקיים בדרום עיראק ושייך לפלג המנדעי של הגנוסטיקה.
כתבים גנוסטיים וזיקתם לספרות בית שני
צווי קונסטנטינוס דנו את הכתבים הגנוסטיים לכליה, ולפיכך המקורות העיקריים להגות הגנוסטית נמצאים בספרים חיצוניים יהודיים ונוצריים (כגון מעשי תומא ומזמורי שלמה).
מקורות אותנטיים של ההגות הגנוסטית אפשר למצוא בכתבי הקודש של הכת המנדעית, בכתבים גנוסטיים קופטיים שנמצאו בחפירות נַגְע חמאדי במצרים בשנת 1945, ובאוסף פפירוסים מאניכאיים שהתגלו במצרים בשנת 1932. מקורות עקיפים לתפיסות הגנוסטיות ניתן למצוא בכתבים של אבות הכנסייה, כגון אירנאיוס, היפוליטוס מרומא, ואפיפניוס, המתפלמסים עם התפיסות הגנוסטיות.
גם מספרות חז"ל ניתן לדלות רמזים על תפיסות גנוסטיות, ביחסם למינות למשל.
תורת הגאולה של כת "היחד" שישבה בקומראן, המצויה בחלק ממגילות ים המלח, מעידות על קרבה לגנוסטיקה, אך אין הוכחה חותכת כי קיים קשר בין שתי התופעות.
לא ידוע עד כמה השתתפו יהודים בחיבור הספרות הגנוסטית, אך מקובלת ההשערה כי המשיכה לגנוסטיקה מקורה באכזבה מתקוות משיחיות שרווחו בימי בית שני, ונגוזו לאחר חורבנו.
סטרומזה טען כי בדומה לנצרות, גם מוצאן של הכתות הגנוסטיות הוא בתסיסה המהפכנית בקרב יהודים בארץ ישראל ובתפוצות במאה הראשונה.
קיימות הקבלות מסוימות בין כתבים גנוסטיים ובין ספרות אפוקליפטית וספרות ההיכלות שנכתבו בימי בית שני.
כמו בגנוסטיקה, גם באלה מצויים אלמנטים מיתולוגיים; מתוארים חזיונות על מעשה בראשית ואחרית הימים; ומודגשים הניגודים בין העולם הזה לבין המציאות השמיימית.
אבות הכנסייה טענו שאנשי הגנוסטיקה גילו עניין רב בספרות האפוקריפית; ועקבות ספרות זו מצויות לרוב בנַגְע חמאדי.
בדומה לספרות האפוקריפית, דמויותיהן של אדם, חוה, שת ובני האלוהים מוצבות בהבלטה בספרות הגנוסטית כדמויות מיתולוגיות.
אף שישנן גרסאות רבות ושונות לכתות הגנוסטיות, ניתן לציין בחשיבה הגנוסטית שלוש נקודות עיקריות:
תפיסת האלוהות כמכלול – מלאות אורגנית.
תפיסת הטוב והרע בהוויה האלוהית.
הפרדה בין היסודות הזכריים והנקביים באלוהות.
תפיסה מקובלת (לא גנוסטית) של אלוהות, מתייחסת לאל כאל מהות מושלמת וגמורה.
באל לא חלים שום שינוי, התפתחות דינמית או התהוות פנימית, מכיוון שהאל אינו חלק מהעולם האורגני העובר שינויים ותהליכי צמיחה וכיליון.
לעומת זאת בגנוסטיקה, האל הוא אורגני, מכלול כוחות שמצויים בזיקה ודינמיקה מתמדת שפירושה גם תולדות.
האל הוא ישות מתפתחת, מסתעפת ומעמידה תולדות והדימוי שלו הוא כשל עץ הפוך, ששורשו למעלה והוא מסתעף וצומח כלפי מטה ונושא פרי.
באגדות מספרים על הציפורים שדרות בין ענפיו של העץ, שהן למעשה נשמות בני האדם.
דימוי זה של אילן הפוך נעשה לבן-בית בעולם הקבלי, אין כמעט ספר קבלי אחד שאינו מכיל הסבר או דימוי של העץ.
כפי שהעץ ניזון מהאדמה בעזרת שורשים נסתרים מהעין, כך האדם יונק את מקור חיותו והשראתו משורש נשמתו הסמוי שבשמיים.
המלאות האורגנית של האל קרויה בטרמינולוגיה היוונית 'פלרומה' (Pleroma), שפירושה מלאות או כוליות.
בתוך המלאות הזו מתרוצצים כוחות – איאונים (Aeon) – עצמים נצחיים וישויות מטפיזיות דינמיות, כמו אמונה, חוכמה ובינה, אמת וחסד, משיחיות ובתולין, השרויים בדינמיקה בינם לבין עצמם.
המחשבה הגנוסטית מחלקת את העולם לשתי ממלכות: ממלכת הטוב וממלכת הרע.
על פי תפיסה זו, לא רק העולם הגשמי מחולק לטוב ורע, אלא גם בעולם העליון – בשמיים, יש שתי רשויות – ממלכת הטוב וממלכת הרע.
הראשונה היא מלכותו של 'האל הטוב' האל "הבלתי נשחת", האל הטוב הוא השורש הנעלם של האילן הגנוסטי, הוא אל טרנסדנטי שמבטא את השלמות האידיאלית בה הוא מתגלה, כאלוהי הרוחות והנשמות.
ומולה מלכות ה'אל הרע', המכונה 'דמיורגוס', המקביל לדמות השטן ולסמאל – "האל העיוור" (סומא אל) שאינו יודע הכול.
דמות זו כבר מופיעה בכתביו של אפלטון כמתווכת במעשה הבריאה.
האל הטוב מבטא את עולם האידיאות, עולם הרוח.
לעומת זאת האל הרע הוא ביטויו של עולם החומר, הגוף, הבשר: הגשמיות.
אחת הישויות הללו – ספירת החוכמה – השתוקקה אל האלוהות הטובה, דבר שהוליד כנפל ישות שלילית – את האל הרע והדמוני דמיורגוס/ילדבאות (שקרוי בשמות נוספים), שהוא אחד האיאונים בתוך הפלרומה של האלוהות, והוא שברא את העולם הגשמי שבו אנו חיים, כאקט של מרידה באל העליון.
אך הדמיורגוס לא הסתפק בכך; לפי המיתוס הגנוסטי הוא גנב 'ניצוצות' של קדושה והטמינם במעבה המציאות הגשמית.
מיתוס הבריאה על פי הגנוסטים
בעוד שבמקרא מתואר כי לתהליך הבריאה קדם "תוהו ובוהו וחושך על פני תהום" בתפיסה הגנוסטית תחילתה של הבריאה הייתה דווקא באורו הבהיר של הבורא, שממנו נאצלות ישויות מתגשמות.
הדמיורגוס ניסה לברוא אדם אך מכיוון שחסר את החוכמה, הוא הצליח לברוא אדם חסר כוחות שזחל על הארץ כתולעת, עד שריחמה עליו החוכמה העליונה והעניקה לו את היכולות האנושיות.
גם שליחת חוה היה מעשה של החוכמה, וחוה (חיויא (=נחש) בארמית) תפקידה היה לגלות לאדם ביחד עם הנחש, את האמת באמצעות האכילה מעץ הדעת ובכך לגאול אותו.
רק הבן השלישי שלהם שת, בניגוד להבל וקין, היה גילוי של הצד הטוב, שכן הוא נוצר לאחר האכילה מעץ הדעת.
הדמיורגוס אינו המושל היחיד בעולם.
ביחד איתו מצויים מושלים נוספים המכונים ארכונטים, כאשר הוא הגדול שבכולם.
לא רק שהדמיורגוס מתואר כאלוהי ישראל אלא אף הארכונטים האחרים מכונים בשמות של האל היהודי כמו אדני, אל שדי וצבאות.
מקום שבעת מושלים אלו הם הגלגלים, כאשר כל אחד מהם ממונה על כוכב לכת אחר.
מושלים אלו מהווים חיץ בין האנושות לאלוהות הטובה, ולא רק שהם מאפילים את הידיעה של בני האדם ושולטים על גורלם כמפקדי בית כלא, אלא גם לאחר מותם הם מונעים מנשמות האנשים המתים לעלות אל האלוהים.
לכן אין פלא שעל פי הגנוסיס העולם הזה הוא ביטוי להשתלטות של כוחות הרוע בניגוד לרצון האל.
עצם קיום העולם החומרי הוא טעות טראגית שקרתה בעולם האלוהי והיא תבוא לידי תיקונה, מתוך התחברות האנושות למשיח שישלח האלוהים לגאול את האנושות, או, לפי תפיסה אחרת, לבנו המורד של הדמיורגוס – "צבאות" – שהועמד מעל הרקיעים וניתן לו אור וכוח.
על פי התפיסה הגנוסטית הנוצרית ישו הוא למעשה שליח של האל הטוב והישויות הרוחניות, שתפקידו להביא גאולה באמצעות הענקת הידיעה על אמיתת העולם כפי שנתפס בעיני הגנוסטים.
בשל אופיו המתועב של העולם, לא ייתכן שהגואל ישו הטהור והמואר היה בקשר כלשהו עם החומריות של העולם, ולכן אימו שימשה כצינור בלבד להבאתו לעולם, כאשר היא לא נותנת בו משהו מעצמה, והוא רק לבש צורת אדם וגם צליבתו הייתה מדומה אבל לא באמת.
רעיון הגאולה קשור לא רק בידיעת המיתוס הגנוסטי, אלא גם שימוש בנוסחאות מאגיות, כדי שלנשמה לאחר מותה תהיה את האפשרות לכפות על הארכנוטים לאפשר לה מעבר חופשי אל האלוהים.
מאחר שהגנוסטים ראו את עצמם כנעלים וכמוארים שבבני האדם, הם נתנו לעצמם חופש רב בחשיבה, בהגות, בהתנהגות ובפולחן, שכן רווחה אצלם התפיסה האינדיבידואלית, שבה כל גנוסטי מואר הוא בעל קשר ישיר עם האלוהות ולכן יש לו אוטונומיה לעשות כרוחו בעלת הדרור המשוחררת מכבלי העולם.
תורת המידות שלהם נקבעה לרוב על פי זלזולם ושנאתם כלפי העולם שנברא בידי הרע, אך מכאן התורות הגנוסטיות הגיעו לשתי מסקנות הפוכות.
חלק מהגנוסטים דגלו בפרישות והתרחקות מכל ענייני העולם הזה "הרעים", וניסו לצמצם כל מגע בשל רצונם לשמור על "טהרה" מפני העולם הטמא.
חוקרים מסוימים עמדו על הדמיון שיש בין תפיסה זו לבין התפיסה של השבתאות והפרנקיזם.
למרות ריחוקה מן היהדות, השפעת כתבי הקודש היהודיים ניכרת במערכת האמונות הגנוסטית, השפעות הלקוחות מספר בראשית בפרקים א-י, הספרות החיצונית של ימי בית שני, ספרי-חנוך, ספר אדם וחוה וספר היובלים – בעיקר בחלקים הדנים בפרקיו הראשונים של ספר בראשית.
לפי עמדתם של בכירי הנצרות, היו ספרים אלה נחלתם הבלעדית של היהודים, והועלתה השערה שמחולליה של התנועה הגנוסטית בתקופת בית שני – באו מן היהדות.
ישנה גם קרבה רעיונית עמוקה בין הגנוסטיקה לנצרות, וישנה מחלוקת בין החוקרים, האם הנצרות הייתה הקרקע לצמיחתה של הגנוסטיקה, או שמא הנצרות היא אחד מגילוייה של הגנוסטיקה.
בין הרעיונות הדומים ניתן למנות את הרעיון של גאולה אישית באמצעות אמונה, יחס מזלזל כלפי המצוות המקובלות, העדפת אידיאות מופשטות, ראיית חוקי היהדות כדבר המעכב את הגאולה, הקשר שבין חומר ורוע, האידיאל של הפרישות והנזירות, והיחס השלילי בעיקר כלפי המיניות.
עם זאת בשלב מסוים נפרדה הנצרות מהגנוסטיקה, וקיבלה מהיהדות את התפיסה של רשות אחת, ואת הזהות של האל הבורא כאל הטוב וכאלוהי ישראל.
גם היחס ליהדות שונה ביניהן.
בעוד הגנוסטיקה רואה ביהדות ובתורת משה גילוי של רע, הנצרות רואה את עצמה כיורשתה וממשיכתה של היהדות המקורית ומוסר הנביאים.
ועם כל ההפרדה הזו, עדיין פיכו במהלך ההיסטוריה בנצרות זרמים חתרניים של הרוח הגנוסטית, ועדות לכך מהווים זרמים גלויים של כתות נוצריות כופרות כמו הבוגומילים והקתרים.
העימותים בין תומכי הגנוסיס למתנגדיו
במאות הראשונות להיווצרותה של הנצרות, התנהל בה מאבק על ההגמוניה בין אבות הכנסייה לגנוסטיקאים, ובמשך זמן ארוך לא היה ברור מי ינצח.
התפיסה הגנוסטית הייתה כה מבלבלת, שהנצרות כמעט מינתה לבישוף אחד מהוגיה.
הנצרות הכריזה מלחמת חורמה נגד התפיסה הגנוסטית, והכריזה על מאמיניה ככופרים וכאויבי הכנסייה.
מלחמה זו נשאה פרי, שכן במהלך המאות ה-5 וה-6 לספירה, הצליחה הכנסייה לעקור מן השורש לתקופה ארוכה את שרידי הגילויים הגלויים של אמונה זו.
אך למעשה התפיסה הגנוסטית לא נעלמה לחלוטין, ונותרו לה בסתר מאמינים לא מעטים.
ואכן בימי הביניים בפרובאנס של המאות 12–13 קמה "התנועה האלביגנזית" שהחייתה מחדש את הגנוסטיקה.
ישנן דעות הגורסות כי האינקוויזיציה נולדה מלכתחילה כדי לחקור את המינות הנוצרית ולהילחם בה, תוך התמקדות בחיסול תופעת הגנוסטיקה שפרצה מחדש בעולם הנוצרי ועקירתה מהעולם, שכן בעיני הכנסייה אמונה סוטה שמערערת על עיקרים של המערכת האמונית הנורמטיבית, מסוכנת, הרסנית וחמורה יותר מאשר כפירה סתם.
אחד החוקרים הבולטים של הנצרות בשליש הראשון של המאה העשרים, רודולף בולטמן, תהה לגבי מקור המיתוס שעמד מאחורי דמותו של ישו, הוא גם זה שהעלה את התיזה לגבי הקשר ההדוק שבין מערכת האמונות הגנוסטית מחד, ודמותו של ישו מאידך.
בולטמן עמד על כך שהמיתוס הגנוסטי היה הבסיס והתשתית שיצר את הנצרות.
מגמות ומוטיבים גנוסטיים לא נעלמו מהעולם מאז, וקיימות עוד שאריות של תפיסה זו בדתות שונות.
מוטיבים גנוסטיים פגאניים אף בוטאו בנאציזם.
היהדות בשלביה השונים ראתה בתפיסות הגנוסטיות אמונה סוטה שתרה אחרי פיתויי הלב והדמיון הכוזב, מעוותת את האמונה הטובה ועוקרת את עיקרי האמונה היהודית.
בשלהי תקופת הבית השני אף תוקנה ברכה מיוחדת ברכת המינים בידי שמואל הקטן נגד המינים והמשומדים, לא רק בשל העימות הרוחני, אלא גם בשל ההלשנות של אנשי הכתות נגד היהודים לשלטון הרומי.
בחלק מהמקומות בספרות חז"ל שבהם מוזכרים מינים הכוונה לכתות גנוסטיות שונות.
ייתכן גם שחז"ל בתקופה הראשונה של הנצרות, לא עשו הבחנה בין הכתות הגנוסטיות לבין הנצרות, וראו בה עוד כת גנוסטית.
התפיסה המונותאיסטית הקלאסית של האל במקורות היהודיים, החל מהמקרא ועד החשיבה העיונית של ימי הביניים (ובעיקר הגותו של הרמב"ם), מדברת על האל כ"אחדות טוטאלית השרויה בשלמות גמורה".
כלומר באל לא חל שום שינוי והתפתחות, כי באל אין משמעות לריבוי או התפתחות, אלא הוא אחדות גמורה.
כבר בספר ישעיהו ניתן לראות ביטוי לגבי האל, הסותר לחלוטין את תפיסת העולם הגנוסטית: "יוצר אור ובורא חושך, עושה שלום ובורא רע".
כלומר הן הדברים המתפרשים בעינינו כ'טוב', והן אלו המתפרשים כ'רע' – מקורם באל אחד ויחיד.
גם בספרות חז"ל ובמיוחד בתלמוד הבבלי אנו מוצאים ביטויי נגד לאמונה ב'שתי רשויות', אמונה שהייתה נפוצה בארצות המזרח הקרוב.
ייתכן שהכוונה הייתה לשתי רשויות לאו דווקא מנוגדות, אלא מדורגות, כעין יחסו של מטטרון – מלאך השרת – לאלוהים.
ואולם יהודים שנחשדו כמאמינים ברשויות מנוגדות, אמונה שפירושה בפועל מרידה באלוהי ישראל, הוכרזו כמינים וככופרים בעיקר – לדוגמה התנא אלישע בן אבויה, שמתואר בתלמוד כמי שנטה לאמונה זו, בעקבות יכולת רוחנית גבוהה.
אמונה בהשגחה, קיום מצוות, תחיית המתים ובחירת ישראל
פולמוסים עם הגנוסטים היו בנושאים נוספים כמו ההשגחה.
הגנוסטים לא האמינו בהשגחת האלוהים בעולם, בשל אמונתם שהאל הטוב טרנסצדנטי ומנותק מהחיים ומהעולם, וקיים רק בעולם אידאות רוחני.
כמענה לכך, חז"ל ייחסו לגנוסטים את הפסוק .
שכן, אם האל הטוב אינו קשור לעולם ואינו מצווה על המצוות, הרי שאין משמעות לקיום מצוות, דבר הנקרא בשפת חז"ל "קיצוץ בנטיעות", ולא זו בלבד אלא שאם המצוות ניתנו מהאל הרע, אפשר אף ללעוג להן ולזלזל בהן.
במקום נוסף הגנוסטים מתוארים כמי שכופרים בתחיית המתים וסוברים שהעולם הבא הוא עולם הנשמות בלבד, בשל תפיסתם שעצם קיומו של העולם הוא ברוע, ואין שום שכר בהמשך החיים עלי אדמות.
לנושא זה קשורה גם המחלוקת על בחירת ישראל.
בעוד שבתורה, בחז"ל וביהדות הרבנית נתפס עם ישראל כעם בחירה; ובעוד שהנצרות הממסדית טענה שהבחירה עברה מ'ישראל שבבשר לישראל שברוח'; טענו הגנוסטיקאים שהדמיורגוס, האל המרושע שמרד באל העליון הטהור והטוב, הוא שבחר את היהודים והשתמש בו כזרועו הארוכה עלי אדמות במלחמתו.
כך, ניתן לראות בגנוסטיקה מרכיב המתנגד ליהדות.
ישנן דעות במחקר הטוענות שתקומת הגנוסיס לתחייה באותו מקום ובאותו זמן שבהם הופיעה הקבלה איננה מקרית.
על פי השערות חוקרים מסוימים, לגנוסיס הייתה השפעה גדולה על התפתחותה של המיסטיקה היהודית במאות הראשונות לספירה, ובמיוחד להתפתחות הספרות הקבלית בימי הביניים.
מאידך, ישנם חוקרים אחרים, כמשה אידל, שמוצאים את שורשי הקבלה לאורך כל הספרות היהודית מן העת הקדומה והלאה.
היו חוקרים שרצו לדמות את הרעיון הגנוסטי למבנה המופיע בקבלה ונקרא "האילן הקדוש".
האילן הוא מעין עץ הפוך, ששורשו למעלה והוא מסתעף וצומח כלפי מטה.
לדעת החוקרים בזאת מובא לידי ביטוי האופי האורגני של האל שגדל, מתפתח ונושא פרי.
עוד טוענים החוקרים, כי ב'ספר הבהיר' – חיבור קבלי, שחובר בפרובנס במאה הי"ב – יש דימוי של עץ קבלי מובהק; וסימני המקור המזרחיים – הגנוסטיים – שלו, בולטים מאוד למרות העריכה הרבה שהייתה בו.
אולם לא ידוע באילו צינורות השתלשל המידע אל מחברי היצירה הזאת.
לעומת זאת, הקבלה הלוריאנית סיכמה את התפיסות שמבנה האילן לא עולה בקנה אחד עם הגישה הגנוסטית.
אלא, היא מראה את המבנה של יכולות ההשתלשלות של יצור חומרי מהאין סוף הבלתי חומרי וחסר הגדרה כלשהי.
במקומות מסוימים במבנה האילן יש מעין גילוי של אנרגיות בעלות תכונות זכריות ונקביות שמהותן נתינת אנרגיה או צמצומה לצורך בריאת מערכות.
עם זאת, בתורת האצילויות, תורת הצמצום, ובמיוחד בתורת הניצוצות האלוהיים, יש מקבילות מפתיעות לקוסמולוגיה המאניכאית – אבל גם כאן לא נמצא קשר היסטורי מוכח.
התפישה כי הקבלה הושפעה עמוקות מן הגנוזיס, קיבלה ביטוי נרחב במחקריהם של גרשום שלום ותלמידיו.
ברם משה אידל, מחוקרי הקבלה המובילים כיום, אינו מקבל הנחה זו, וטוען כי לא נמצאה שום ראיה מובהקת להשפעה מעין זו.
המחלוקת על זיקת הגנוזיס והקבלה, היא חלק ממכלול רחב יותר, של שאלת מקוריותה של הקבלה במסורת היהודית: בעוד שלדעת שלום ותלמידיו הקבלה צמחה כמעט יש מאין במאה השלוש עשרה בספרד, אידל וחוקרים נוספים מצביעים על שורשיה הקדומים של הקבלה, כשרשרת ארוכה מן המקרא דרך חז"ל ועד המאה השלוש עשרה בספרד.
לפיכך, לדעתם, אין לדבר דווקא על השפעה מבחוץ, כאשר ניתן לאתר את שורשי התופעה מתוך המסורת עצמה.
בשונה מהגישה הגנוסטית, רואה התפיסה הקבלית בכל מערכת אנרגטית – תת-מערכת המורכבת מיסודות זכריים ונקביים, כך שהחלוקה אינה שחור ולבן אלא גם השחור מורכב משחור ולבן וכן הלבן עצמו – במבנה שהולך ומסתעף כדמות אילן.
דוגמאות לשוני בין התפיסה הגנוסטית לבין הקבלה הם תיאור בריאת העולם.
יש הבדל מהותי בין סיפורי הבריאה הגנוסטיים, לבין תיאור הבריאה הקבלי.
העולם הקבלי מתאר את מערכת הבריאה כמערכת של השתלשלות מהאחד המוחלט והאין-סופי ועד למציאות החומר הפשוט ביותר הנמצא על פני האדמה.
במערכת הזו בשונה מהמערכת הגנוסטית קיימים שלושה מרכיבים שהם צד ימין, צד שמאל, וקו האמצע הממצע ביניהם.
מערכת הטוב והרע אינה נמצאת בעולם האלוהות אלא בעולם הנבראים בלבד, ובהיותה מערכת נבראת הרי שאינה עומדת בשום קנה מידה עם האלוהות וכל כוחותיה ותכונותיה נובעות מתוך היותה מערכת נבראת נפרדת מהאלוהות ושייכת בהגדרה הקבלית ל"עולם הנפרדים".
על פי התפיסה הקבלית, מערכת הרע הייתה במקורה פוטנציאלית בלבד.
המקובלים מתארים את ההבחנה של האדם הראשון קודם החטא כברירה בין אמת לשקר ואילו מערכת הטוב והרע חיצונית לו.
אולם לאחר החטא התעברה מערכת הרע והפכה לחלק מהאדם עצמו.
התפיסה הקבלית טוענת שהיות שהרע הוא ישות נבראת ו"אין רע יורד מן השמים" הרי שב"אחרית הימים", סופו של הרע להיאבד ולהיכחד ולא לשמש יותר כברירת מחדל לתהליך הבחירה בעולם.
אחד הטקסטים הגנוסטיים הקדומים מסביר את התהליך שקדם לבריאה.
הוא מדבר על דמות הקרויה בתוך העולם הקודם להיווצרות העולם הנקרא 'פיסטיס' שמתוכה נבעה ה'סופיה' – החוכמה.
תיאור זה שונה לחלוטין מהתאור הקבלי המדבר על מערכת עליונה הנקראת "אדם קדמון" שהיא מערכת עליונה אלוהית שאיננה מתחלקת אפילו לימין ולשמאל אלא רק בלשון מושאלת.
מערכת זו אף קודמת ליצירת העולם האלוהי הנקרא "אצילות" וכן לעולמות שתחתיו שהם "עולם הבריאה" "עולם היצירה" ו"עולם העשיה" הנקראים בדרך קיצור עולמות אבי"ע (אצילות, בריאה, יצירה, עשיה).
האדם הראשון נברא רק לאחר שכל המערכת עמדה על תילה וגופו, נפשו, רוחו ונשמתו נחצבו מתוך העולמות הרוחניים השונים – עולמות אבי"ע.
בנוסף, לאדם הראשון ניתנה התורה, שהיא מעל מערכות הבריאה.
בשונה מהתפיסה הגנוסטית ניתן לתאר את התורה כ'ספר אדריכלות' שבאמצעותו נברא העולם, ולכן על האדם להעמיק בה על מנת להתחבר למקורות החוכמה.
האל שהניח את אדם הראשון בגן עדן, הניח גם את הנחש שהוא הנקרא בלשון הקבלה שטן וסמא"ל, ושם את הנחש בראש ההיררכיה הנקראת "הצד האחר" (בארמית: "סטרא אחרא").
כל מערכות הצד האחר הן עולמות הנמצאים מתחת למערכות עולמות אבי"ע, ובשל כך סופם להיאבד.
לאדם שלאחר החטא נבחרה משימה ליצור הפרדה בין העולם החומרי המורכב מטוב ורע, כלומר – לבחור בהנהגת עולמות אבי"ע ולא בהנהגת עולמות הסטרא אחרא.
ההפרדה בין היסודות הזכריים והנקביים באלוהות
הכלל הנקוט בגנוסיס הוא שכשם שבטבע יעמדו צאצאים רק מכוח הזיווג בין זכרים לנקבות – כך גם בעולם הרוח לא ייווצרו תוצרים ללא זיווגים בין היסוד הזכרי והיסוד הנקבי.
ישנן אפילו גישות הגורסות שלאיאונים יש פנים לזכרים ולנקבות.
מתנגדי הקבלה ראו את ספר הבהיר כנושא רעיון גנוסטי בצורתו הטבעית, ולכן סירבו לקבל אותו ואת גישתו.
לעומתם הזרם המרכזי שתפיסתו היא היום השלטת והמקובלת – אינה רואה את המונחים זכר ונקבה וממילא את זיווגם כדרך ארצית אלא מדברת על המושג "זכר" כמערכת "משפיעה" "חסד" ו"נותנת", ואת המערכת הנקבית כמערכת "מצמצמת" "דין" ו"מקבלת".
תפקידן של המערכות הוא ליצור איזון בין הרצון להשפיע שפע אין סופי שסופו כליה לבין מערכת מצמצמת אין סופית שגם סופה כליה.
המערכות נבראו בצורה זו כדי לאפשר למוצר הסופי שהוא האדם את קיומו באותה תבנית סביבתית יקומית בעלת מבנה מסודר שבה הוא נמצא.
השפעות מודרניות של רעיונות גנוסטיים
הרעיונות הגנוסטיים החלו להיחקר באופן מדעי במהלך המאה ה-19, וחדרו לאחר מכן למגוון תנועות ורעיונות.
בין השאר מקובל לראות בהפרדה בין אל ארצי טוב ואל שמימי רע בסיס לגישת "פילוסופיית החיים" (Lebensphilosophie) שרווחה בגרמניה בשלהי המאה ה-19. תנועה זו השפיעה לאחר מכן על תפיסות יסוד של התנועה הנאצית, וגם על מספר הוגים ציונים, בהם ארתור רופין.
גַּנּוֹת הָדָר הוא יישוב כפרי באזור השרון ליד צומת השרון (צומת בית-ליד) השייך למועצה אזורית לב השרון.
היישוב קיבל את שמו מהפרדסים המקיפים אותו.
היישוב תוכנן עבור בני המעמד הבינוני על בסיס עסקי, ויועד לכלול 75 בתים על חלקות בנות כ-2.5 דונם, מתוך כוונה להקים משק עזר חקלאי לכל בית.
בנוסף, תוכנן שכל מתיישב יקבל 20 דונם פרדס.
המשקים החקלאיים הוקמו על ידי יכין-חק"ל, והבנייה של הבתים נעשתה על ידי יקותיאל פדרמן וישראל-מיאמי.
בשנת 1953 שווקו הבתים בעיתונות הישראלית תוך ציון המרחק של עשר דקות מחוף נתניה, ו-30 דקות מתל אביב.
היישוב יועד בתחילת דרכו לעולים חדשים מאמריקה ואירופה, אך הגיעו רק שתי משפחות מאמריקה ובמקום זאת רכשו את הבתים ישראלים בעלי מקצועות חופשיים.
כן הגיעו ליישוב מספר משפחות מצפון אפריקה.
עשרים בתים ראשונים נבנו בשנת 1952. עד שנת 1958 נמכרו 17 בתים ומאמצי השיווק נמשכו.
החל משנת 1996 החלה הרחבת היישוב, הפרדסים הרבים שאכלסו את השדות נעקרו ובמקומם החלו להיבנות בתים צמודי קרקע.
משפחות ממצב סוציו-אקונומי בינוני ומעלה החלו להתיישב במקום כשרובם באים מהעיר נתניה השכנה.
התושבים החדשים, שברובם אקדמאים ובעלי מקצועות חופשיים, החלו להכתיב את קצב החיים החדש ביישוב.
גנות הדר צמוד למושב נורדיה והבתים החדשים מתמזגים עם בתי השכנים.
ביישוב סדנת קרמיקה ופיסול, חוגי ספורט המתקיימים במגרש הכדורסל וחוגי נוער ומבוגרים המופעלים במועדון הנוער.
בשל גודלו הקטן של היישוב, פעילויות התרבות נעשות בשיתוף פעולה מלא עם נורדיה.
כך למשל, ילדי היישוב שותפים לעשייה במסגרת תנועת "התנועה החדשה" במועדון הנקרא "מועדון נוג"ה", המשותף לילדים בנורדיה ובגנות הדר.
גַּנּוֹת הוא מושב במחוז המרכז בישראל השייך למועצה אזורית שדות דן.
אזור המושב תחום בין כביש 4, כביש 1, כביש 412 ונחל שפירים.
בצמוד ליישוב ממערב נמצא מחלף גנות.
ממזרח לגנות נמצא המושב חמ"ד ומדרום לו המושב משמר השבעה.
שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר ירמיהו ("...ונטעו גנות ואכלו את פריהן") (ירמיהו פרק כ"ט, פסוק כ"ח).
היישוב הוקם לראשונה בשנת 1950 על ידי קבוצת חיילים משוחררים, אך ניסיון התיישבות זה נכשל.
היישוב הוקם רשמית ב-י' בחשון תשט"ז, 1955 על ידי חברת רסקו, שקלטה ליישוב תושבים מכל רחבי הארץ, על אדמת אל-יהודיה (אל-עבאסיה).
המושב משתרע על פני שטח של כ-500 דונמים ומתגוררים בו כיום כ-450 תושבים.
למרות השתייכות המושב לאיחוד החקלאי, ובדומה ליישובים כפריים רבים במרכז הארץ, רוב תושבי גנות עוסקים בעבודות חוץ ובמקצועות חופשיים, וחקלאות אינה ההכנסה העיקרית במקום.
במקום נמצאים, בין השאר, אולם אירועים, חווה לרכיבה טיפולית, ועוד.
בסביבת המושב: פארק אריאל שרון, לשעבר "מזבלת חירייה".
האישים הבאים קשורים למושב גנות:
קורין אלאל - זמרת-יוצרת, מלחינה, מעבדת ומפיקה מוזיקלית, גיטריסטית, פזמונאית ושחקנית ישראלית, כלת פרס לנדאו למפעל חיים לשנת 2022. התגוררה במושב גנות.
רותי אלאל - זמרת-יוצרת, מאיירת ואנימטורית ישראלית.
שימשה כמנהלת האישית של קורין אלאל (לה הייתה נשואה).
וולפגנג לוץ - היה מרגל ישראלי יליד גרמניה, שפעל בשנות ה-60 במצרים בשליחות המוסד, התגורר במושב גנות בשנים 1968 - 1973.
טל לב-רם - עיתונאי ישראלי.
נויה מנדל - סטנדאפיסטית, שחקנית, קומיקאית ובמאית ישראלית.
נולדה במושב גנות וגדלה בו עד גיל 10.
גֶּנְט (בהולנדית: Gent - "חֶנְט"; בצרפתית: Gand - "גָאן") היא עיר באזור פלנדריה שבבלגיה, בירת מחוז פלנדריה המזרחית.
תחילת העיר ביישוב במפגש הנהרות סכלדה ולייה, ובימי הביניים היא הפכה לאחת הערים הגדולות והחשובות באירופה.
כיום גנט היא אחת הערים הגדולות בבלגיה, ויש בה נמל ואוניברסיטה חשובה.
על פי עדויות ארכאולוגיות ישבו בני אדם באזור מפגש הנהרות סכלדה ולַיֶיה מאז תקופת האבן.
רוב ההיסטוריונים מסכימים כי מקור השם "גנט" במילה הקלטית גָנְדָה שפירושה מפגש נהרות.
אין עדויות כתובות על המקום מהתקופה הרומית, אך מחקר ארכאולוגי מראה כי האזור היה מיושב גם אז.
פלישת הפרנקים לאזור בסוף המאה הרביעית הביאה להשלטת השפה ההולנדית העתיקה באזור, שדחקה את רגליהן של הלטינית והקלטית.
באמצע המאה השביעית החלה העיר להתפתח סביב שני מנזרים גדולים שהקים אמנדוס הקדוש, האחד מוקדש לפטרוס והשני לבּאווֹ הקדוש.
סביב המנזרים התפתחה תשתית כפרית ועירונית שנועדה תחילה לספק שירותים למנזרים.
בסביבות שנת 800 מינה לואי החסיד, בנו של קרל הגדול, את איינהארד, הביוגרף של קרל הגדול, להיות אבי המנזרים.
בשנים 851 ו-879 הותקפה העיר ונבזזה בידי הוויקינגים.
במאה האחת-עשרה שגשגה העיר מבחינה כלכלית ותרבותית, ועד המאה ה-13 נשארה העיר הגדולה ביותר באירופה, אחרי פריז.
בין חומות העיר חיו כ-65,000 תושבים.
בין הנהרות היו שטחים רבים של אדמת ביצה, המהווים אזור אידיאלי לגידול בקר, בעיקר כבשים, בזכות העשבים הצומחים בהם.
כתוצאה מכך, הייתה גנט בימי הביניים המרכז החשוב ביותר לייצור אריגים וצמר.
ככל שהתפתחה תעשיית הצמר והטקסטיל התעורר הצורך לייבא צמר, בעיקר מאנגליה, דרך נמל ברוז'.
קשרי המסחר ההדוקים היו אחת הסיבות העיקריות ליחסים הטובים בין פלנדריה ואנגליה; יחסים אלה סבלו מכה קשה בזמן מלחמת מאה השנה, וערים אחרות (בראשן אנטוורפן ואמסטרדם) החלו לתפוס את מקומן של גנט וברוז'.
בשנת 1500 ילדה חואנה המשוגעת את קרל החמישי, שהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד.
אף כי היה יליד גנט, הוא העניש את העיר בחומרה לאחר שהתמרדה נגדו, והכריח את ראשי המורדים לצעוד מולו יחפים, כאשר טבעת חנק תלויה בצווארם.
כיום המילה Stroppendrager ("עונד טבעת חנק") היא כינוי לבן העיר גנט.
למלחמות הדת שבאו בעקבות הרפורמציה הייתה השפעה דרמטית על גנט ועל פלנדריה כולה; העיר נשלטה תחילה בידי הקלוויניסטים, אך לבסוף חזרה לשלטון ספרד, שכפתה עליה קתוליות.
תעשיית הטקסטיל חזרה לתפוס מקום חשוב בכלכלת העיר במאה התשע-עשרה, והמהפכה התעשייתית נתנה בה את אותותיה לאחר שהוברחו אליה התוכניות הראשונות למכונות טווייה מבריטניה.
גנט הייתה מקום הולדתם של האיגודים המקצועיים הראשונים בבלגיה, ויש לה מסורת ארוכה של תנועות שמאל.
הסכם גנט, אשר סיים באופן פורמלי את מלחמת 1812 בין בריטניה לארצות הברית, נחתם בעיר ב-1814. לאחר קרב ווטרלו הייתה גנט, עם שאר פלנדריה, חלק מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה במשך 15 שנה, עד המהפכה הבלגית של 1830. במשך תקופה זו זכתה גנט לאוניברסיטה חדשה (1817) ולתעלה המחברת אותה לים.
כלכלת העיר מתבססת על הנמל, שהוא השלישי בגודלו בבלגיה, על האוניברסיטה ועל התיירות, התופסת מקום חשוב יותר ויותר בכלכלת העיר.
סביב הנמל פועלות כמה חברות גדולות, ביניהן וולוו והונדה.
גנט הייתה העיר הראשונה שהכריזה באופן רשמי על יום שבועי ללא בשר בשנת 2009.
תחום התיירות מתחיל להתפתח בגנט, אם כי רוב התיירים עדיין מדלגים על העיר ומעדיפים את בריסל, ברוז' ואנטוורפן.
העיר העתיקה של גנט מפורסמת ביופיה, ומרכז העיר הוא האזור-ללא-מכוניות הגדול בבלגיה.
כמו ברוב הערים הבלגיות, גם בגנט יש מגוון רחב של מסעדות, ברים ובתי קפה, ואזור פּאטֶרְסְהוֹל הוא מוקד למסעדות וחיי לילה.
בעיר נותרו עדיין מבנים רבים מימי הביניים, ומבנים רבים אחרים, מתקופות שונות, שוחזרו או שוקמו.
המבנים המפורסמים ביותר הם קתדרלת באווֹ הקדוש, כנסייה גותית עם תוספות רבות מתקופת הבארוק, ובה מוצג לראווה הציור הערצת השה הקדוש מאת האחים הוברט ויאן ואן אייק, ציור הנחשב לאחת מיצירות המופת בהיסטוריה של האומנות.
בעיר שלושה בגינאז'ים (מתחמים שבהם חיו הנשים הבגיניות), והחראפנסטֵן, טירה גדולה מימי הביניים, הבנויה אבן.
מחוץ למרכז העתיק אפשר למצוא דוגמאות רבות לבניינים בסגנון אר נובו וארכיטקטורה מודרנית משובחת.
במוזאון לאומנויות יש ציורים של הירונימוס בוש, ז'אן פוקה וציירים פלמיים רבים; במוזאון לאמנויות יפות (הנקרא בראשי התיבות שלו בהולנדית, SMAK, כלומר "מכה" או "חבטה") מוצגות עבודות מאת יוזף בויס ואחרים.
איגוד האתלטיקה המלכותי גנט (בפלמית: Koninklijke Atletiek Associatie Gent, מבוטא חנט) הוא מועדון כדורגל בלגי הממוקם בעיר גנט, בירת מזרח פלנדריה, ונמנה עם המועדונים שייסדו את התאחדות הכדורגל הבלגית.
בשנת 2015 זכה המועדון לראשונה באליפות הליגה הבלגית.
כינוייה של הקבוצה הוא "הבאפלוים" כאשר מקור השם הוא, כנראה, בעובדה שבתחילת המאה ה-20, ביקר בעיר באפלו ביל וקרקס המערב הפרוע שלו.
המועדון, שהוקם בשנת 1864 כלל גם מחלקות הוקי שדה ואתלטיקה, ובכך היה למועדון הספורט הראשון בתולדות בלגיה.
קבוצת הכדורגל, שיחקה רק משחקי ידידות לא רשמיים בשנותיה הרשמיות עד שבשנת 1900 נרשמה רשמית בהתאחדות הכדורגל הבלגית, ובכך הייתה לאחד המועדונים המייסדים שלה.
הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הבכירה בבלגיה 1908/09, אז בשמה הישן "ראסינג קלאב גנטויס", שמה הצרפתי של הקבוצה שניתן לה עם הקמתה.
השם הנוכחי, ההולנדי, ניתן לקבוצה רק בשנת 1971. בעונתה הראשונה בליגה הבכירה הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגה, דבר שגרם לה לרדת לליגת המשנה, ממנה עלתה חזרה רק בעונת 1911/12.
לאורך השנים, עלתה וירדה הקבוצה מליגת המשנה לליגה הבכירה וחוזר חלילה.
הקבוצה העפילה בפעם האחרונה מהליגה השנייה לליגה הבכירה בעונת 1989/90, כאשר מאז נשארה בליגה הבכירה עד היום.
בעונת 1991/92 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת לוזאן ספורט השווייצרית ואת קבוצת איינטרכט פרנקפורט הגרמנית בסיבוב השני.
בסיבוב השלישי עברה את קבוצת הפאר הרוסית דינמו מוסקבה לפני שהפסידה בשלב רבע הגמר לאייאקס אמסטרדם ההולנדית.
בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת בוהמיאן האירית וכן גברה בסיבוב השני על קבוצת טסצומה זלין הצ'כית אך נכנעה בסיבוב השלישי לקבוצת ולנסיה הספרדית.
בעונת 2007 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וגברה בסיבוב השני על קבוצת קליפטונביל מצפון אירלנד.
בסיבוב השלישי והאחרון שיחקה הקבוצה מול קבוצת אולבורג בולדספילקלאב הדנית והפסידה לה את הכרטיס לגביע אופ"א באותה העונה.
לאורך השנים שיחקה הקבוצה נגד חלק מהקבוצות הגדולות ביבשת, כגון וסטהאם יונייטד, אייאקס אמסטרדם, גראסהופרס ציריך, סלטיק, ולנסיה, איינטרכט פרנקפורט, דינמו מוסקבה, לאנס, קלן, ז'ירונדינס דה בורדו, המבורג, ורדר ברמן ופריז סן-ז'רמן כאשר לרובן הפסידה ורק מעטות ניצחה.
ב-21 במאי 2015 זכתה גנט באליפות הראשונה בתולדותיה, 151 שנה לאחר היווסדה.
בעונת 2022/2023 השיגה את הישג השיא שלה במפעל אירופי כאשר העפילה לרבע גמר הקונפרנס ליג.
בטופולוגיה ותחומים מתמטיים אחרים, הגֵּנוּס של משטח הוא מספר טבעי, המאפיין את היריעה מבחינה טופולוגית.
הגנוס סופר, במובן מסוים, כמה "חורים" יש למשטח.
לדוגמה, פני הכדור (הספירה הדו-ממדית) הם המשטח הניתן לכיוון היחיד בעל גנוס 0. לטורוס יש גנוס 1.
הגנוס הוא תכונה יסודית של משטחים מכוונים, ויותר מזה: כל שני משטחים קומפקטים מכוונים עם אותו גנוס הומיאומורפיים זה לזה.
מבחינה טופולוגית, משטח הוא יריעה דו-ממדית, שכמותה אפשר לתפור ולחבר מיריעות עור.
היריעה צריכה להיות סגורה ונטולת שפה, כמו פני כדור או טורוס.
המשטח ניתן לכיוון אם יש לו שני צדדים - כמו פני הכדור, ושלא כמו בקבוק קליין.
הגנוס g של משטח מכוון מוגדר כמספר הגדול ביותר של חתכים שאפשר לעשות במשטח לאורך מסילות סגורות שאינן נפגשות, בלי לנתק אותו.
במקרה כזה, המספר הגדול ביותר של חתכים שאפשר לעשות במשטח בלי לנתק אותו, כאשר אין אוסרים על המסילות להיפגש, הוא 2g.
המספר האחרון שווה למספר בטי הראשון של המשטח, .
החבורה היסודית של משטח מכוון מגנוס g היא "חבורת המשטח" .
הגנוס קשור למאפיין אוילר באמצעות היחס .
את המיון של משטחים מכוונים סגורים על-פי הגנוס שלהם הוכיח קאמי ז'ורדן ב-1866.
על משטח סגור מכוון אפשר להגדיר מבנה אנליטי ההופך אותו למשטח רימן, ומתייחסים לגנוס של משטח רימן, גם כשהכוונה היא לגנוס של המשטח מבחינה טופולוגית.
בהקשר זה, הגנוס סופר כמה דיפרנציאלים שלמים בלתי תלויים מוגדרים על המשטח.
אחד המשפטים המרכזיים בתאוריה של משטחי רימן, אי-שוויון רימן, קובע את קיומן של פונקציות מרומורפיות לא קבועות על המשטח, בכפוף להנחות מוגדרות מראש.
פונקציות כאלה קיימות בתנאי שמספר ההנחות עולה על הגנוס, ולכן אפשר לומר שככל שיש למשטח גנוס גבוה יותר, "קשה יותר" לבנות עבורו פונקציות לא קבועות.
למרחב טייכמילר, הממיין את יריעות רימן מגנוס g, יש ממד .
אפשר להגדיר גנוס גם למשטח עם שפה.
אם למשטח יש b מרכיבי שפה (לדוגמה, לפני כוס יש מרכיב שפה אחד, ולצינור - שניים), אז מאפיין אוילר והגנוס קשורים על ידי היחס .
לכן לעיגול יש גנוס 0.
עבור משטח סגור לא מכוון, הגנוס מייצג את מספר טבעות מביוס שאפשר "לקלף" ממנו עד שמתקבלת ספירה.
גם כאן יש קשר קבוע למאפיין אוילר: .
לדוגמה, למישור הפרויקטיבי גנוס 1, ולבקבוק קליין גנוס 2.
אפשר למיין את כל המשטחים הסגורים באופן מלא על ידי מאפיין אוילר שלהם, או לחלופין על ידי הכיווניות (או היעדרה) והגנוס.
גַּנְזַךְ קידוש השם הוא מכון לתיעוד, מחקר והנצחת השואה השוכן בבני ברק.
המכון נוסד בשנת תשכ"ד-1964 על ידי הסופר וחוקר השואה משה פראגר.
פראגר היה מראשוני המתעדים והחוקרים, ממקימי יד ושם וחבר מועצת יד ושם ועסק רבות בנושא הנצחת השואה, בדגש מיוחד על גבורת הרוח היהודית.
לדעתו לא ניתנה חשיבות מספקת לגילויי הגבורה היהודית הרוחנית ולמעשי קידוש השם שהתרחשו בתקופת השואה.
לשם כך יזם הקמת ארכיון ומכון נוסף שירכז תיעוד בנושאים אלו.
מאז הקמתו ועד היום עוצבה דמותו של המוסד, ונקבעו מטרות פעילותו:
לשמר את אוצר העדויות, המסמכים והתצלומים המעידים על גבורת הנפש היהודית בדורות האחרונים, ועל נס תקומת עם ישראל.
לחקור, לתעד ולהנציח את עושר המסורת היהודית בכל פזורי הגלויות במהלך הדורות.
להנציח קהילות שחרבו, על עולמן הרוחני והתרבותי.
להחדיר בדרכים מגוונות את תודעת השואה בציבור בכלל, ובקרב בני הנוער בפרט, תוך שימת דגש על ההיבט האמוני / ערכי.
בגנזך קידוש השם פועלות שתי אגפים מרכזיים: אגף התיעוד והארכיון ואגף ההנצחה והחינוך.
איסוף, שימור וקטלוג חומרים ארכיוניים, אוספים ופריטים המספרים את סיפור גבורת הרוח היהודית בשואה.
הארכיון כולל: אוספי מסמכים רבים, בין השאר אוספים פרטיים של פעילי הצלה רבים, אוספים פרטיים של שורדים, ועותק נדיר של אוסף פלינקר המאגד עדויות שנגבו מניצולים בזמן אמת בידי נציג הממשלה הפולנית הגולה, אוסף תצלומים עשיר, ספריית עיון גדולה, אוסף עיתונות, פריטים מוזיאליים, כמו תפילין זעירות שהוברחו בימי המלחמה, ועוד.
תיעוד וחקר גילויי הגבורה היהודית הרוחנית ומעשי קידוש השם בעת השואה ובמהלך הדורות.
גביית עדויות והקמת מאגר עדויות של שורדי שואה ודור שני.
תיעוד וחקר חיי הקהילות היהודיות השונות ברחבי העולם במהלך ההיסטוריה עד מלחמת העולם השנייה.
הפקת סרטים דוקומנטריים, מבוססי חומרי ארכיון, בנושאי הליבה של גנזך קידוש השם
יצירת תוכניות לימודיות וחינוכיות המבוססות על חומרי הארכיון ופעילויות החקר.
התוכניות כוללות ימי עיון, פעולות הדרכה, סיורים בעקבות ההנצחה, הפקת ערכות למידה וחומרי עזר, תערוכות קבועות וניידות.
הוצאה לאור של ספרים בנושאי הגבורה הרוחנית בשואה.
עד כה יצאו לאור עשרות ספרים בהוצאת גנזך קידוש השם, ביניהם: חלק מספרי משה פראגר, וכן ספרים רבים ומגוונים על שקרה בתקופת השואה ולאחריה.
יצירת תוכניות לימודיות וחינוכיות המבוססות על חומרי הארכיון ופעילויות החקר - התוכניות פונות לקהלי יעד מגוונים: החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, מכונים להכשרת עובדי הוראה, ופיתוח תוכניות מיוחדות לתלמידי החינוך המיוחד.
ימי עיון המשלבים הרצאות, סרטים דוקומנטריים, למידה פעילה, מפגשים עם אנשי דור ראשון ושני.
הפעילות מתאפיינת במודולריות והתאמה לקהלי היעד השונים.
הקמת מרחבי למידה פעילים במוסדות חינוך.
סיורים בעקבות ההנצחה- סיורים בבני ברק בעקבות שימור הזיכרון בצבור החרדי.
הפקת ערכות למידה וחומרי עזר לעובדי הוראה.
הקמת תערוכות קבועות וניידות במגוון נושאים ייחודיים כגון: אבן מקיר- תערוכת כרזות של היישוב היהודי בארץ ישראל בזמן המלחמה, יהודי גיטו קובנה שואלים - על שו"תים הלכתיים מגיטו קובנה, ע"פ ספרו של הרב אושרי, מנהיגות יהודית בשעת משבר ועוד.
יו"ר הנשיאות – הרב ישראל מאיר לאו
נשיא גנזך קידוש השם – הרב דוד סקולסקי
יו"ר ועד הנאמנים בארצות הברית – הרב שלמה ורדיגר
יו"ר ועד הנאמנים באירופה – הרב יצחק יהודה שפירא
יו"ר ועד הנאמנים בישראל – הרב מתתיהו גרוזינגר
יו"ר ההנהלה – הגב' רחל יוד
מנכ"ל – הרב צבי סקולסקי
יועצת אקדמית – הרבנית אסתר פרבשטין
גנזך קידוש השם שוכן מאז היווסדו בבני ברק, בתוך מבנה שנבנה על מגרש שתרם משה פראגר.
מבנהו החדש של גנזך קידוש השם, אשר יכלול גם אולמות תצוגה, כיתות לימוד ואולמות עיון, נבנה בימים אלו במשולש הגבולות של בני ברק - רמת גן - תל אביב, מול קניון איילון ברמת גן.
מימון הפעילות הוא מתקציבי הממשלה: משרד החינוך ומשרד התרבות, וכן מוועידת התביעות, מקרן עזריאלי ומתורמים שונים.
גנזי קדם הוא שנתון לחקר הגניזה הקהירית בעברית ובאנגלית.
החל לצאת לאור בשנת תשס"ה 2005, במסגרת יד יצחק בן-צבי.בגניזה הקהירית מקורות רבים וחשובים לחקר היהדות במרחב הערבי והמוסלמי בימי הביניים, ובמיוחד יהדות צפון אפריקה וקהילות היהודים במצרים וארץ ישראל.
ב"גנזי קדם" מתפרסמות תעודות מפוענחות ומבוארות שנמצאו בגניזה, ומחקרים מקיפים על התעודות שבגניזה.
השנתון הוא אכסניה גם למחקר בין-תחומי של תעודות מגניזות נוספות ברחבי העולם, ומקבילותיהן בחברה הכללית.
נושאי המחקר המתפרסמים ב"גנזי קדם" הם מגוונים, וכוללים את מכלול תחומי הידע בזמן שנכתבו התעודות: שירה, היסטוריוגרפיה, פילוסופיה, חוק ומשפט, רפואה ומדעים.
"גנזי קדם" נוסד על ידי פרופ' ירחמיאל ברודי ודוד סקליר.
נכון ל-2023 כתב העת נערך בידי פרופ' מרים פרנקל.
בקובץ פרסמו בין השאר החוקרים: שולמית אליצור, דליה מרקס, יהושע גרנט, גדעון בוהק, יוסף יהלום, פנחס רוט, חגי בן-שמאי, אבי שמידמן, ג'פרי חאן, בנימין קצוף ושרה סטרומזה.
גנזך ויצמן הוא ארכיון לשימור מסמכים ותעודות הקשורים לחייו ופועלו של הנשיא הראשון של מדינת ישראל ד"ר חיים ויצמן.
גנזך ויצמן הוא חלק ממתחם ההנצחה יד חיים ויצמן המנוהל על ידי חברה לתועלת הציבור (חל"צ) הנושאת שם זהה.
חיים ויצמן אהב לכתוב מכתבים.
הוא ניהל תכתובת ענפה עם מנהיגים ציוניים, מדינאים ואנשי ציבור רבים וכן עם קרובים וחברים.
חיים ויצמן הבין את החשיבות של שימור המכתבים, ועוד בהיותו מרצה באוניברסיטת ז'נבה (שנים 1904-1901), שמר העתקים ממכתביו וממסמכים אחרים.
נוכח הסכנה של פלישת הגרמנים ארצה במלחמת העולם השנייה רוב המסמכים הועברו לשמירת חירום בקנדה, ויצמן ביקש מכמה מחבריו לדאוג לאיסוף החומר הנוגע לארבעים שנות עבודתו.
בסיכומו של דבר ניתן לומר כי יושב ראש ההסתדרות הציונית עצמו הניח את היסודות של הארכיון שלו.
חיים ויצמן רצה שלהתחלותיו יהיה המשך.
הוא פנה לידידו ועמיתו בתנועה הציונית מאיר וייסגל בבקשה לדאוג להמשך פיתוחו של מכון ויצמן למדע ברחובות.
ממנו הוא גם ביקש ב-1949 לאסוף את מכתביו ומסמכיו ולהכינם לפרסום.
גנזך חיים ויצמן נוסד בשנת 1950. תחילה הוא היה ממוקם במרתף ביתה הפרטי של משפחת ויצמן, בית שעד מותו של חיים ויצמן ב-1952 שימש משכנו הרשמי של נשיא המדינה ולאחר מותה של אשתו ורה ויצמן בשנת 1966 הפך למוזיאון בית ויצמן.
בתחילת דרכו של הגנזך תפקיד פעיל בעבודתו מילאה ורה ויצמן וקבוצה קטנה של עובדים עסקה בו באיסוף ומיון חומרים.
ב-15 ביוני 1954 ממשלת ישראל והוועד הפועל של ההסתדרות הציונית הקימו את "יד חיים ויצמן" – מוסד שמטרתו הנצחת זכרו ומורשתו של ד"ר חיים ויצמן.
גנזך ויצמן הפך לחלק מהמוסד הזה.
בשנת 1955 המוסד "יד חיים ויצמן" נרשם כחברה הפועלת לתועלת הציבור.
כיום המוסד "יד חיים ויצמן" בנוסף לגנזך ויצמן כולל מוזיאון בית ויצמן, אחוזה נרחבת עם גנים המקיפים את הבית, קברו של הנשיא הראשון ורעייתו וכיכר הזיכרון בה מוצב פסל לזכר קורבנות השואה.
בשנת 1957 ורה ויצמן העבירה את מסמכי בעלה לבעלות "יד חיים ויצמן".
את כל ההחלטות לגבי אחסון ופרסום חומר ארכיוני קיבל חבר נאמנים של הגנזך שבראשו עמד מאיר וייסגל.
בהתחשב בכך ששימור מורשת ויצמן אינו נתמך על ידי מפלגה פוליטית זו או אחרת, וזאת בניגוד לכמה ממנהיגי הציונות האחרים, קשה להפריז בחשיבותה של "יד חיים ויצמן".
בחודש אוקטובר 1958 בנוכחותו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי ושגריר בריטניה נערך טקס הפתיחה של הבניין שנתרם למכון ויצמן על ידי בני הזוג אדית ואברהם ויקס.
הבניין תוכנן כדי לשמש כספרייה מרכזית של המכון וכגנזך ויצמן, ואכן לשם הועברו כל חומרים של הארכיון.
לקראת שנת 1958 הסתיימה תקופת ההכנה בתולדות של הארכיון והוחלט לגשת לעבודת המחקר והעריכה.
בתקופה זו הוקמו המערכת (Editorial Board) וועדת היישום מצומצמת (Implementation Committee) שעל חבריה נמנו ישעיה ברלין, לואיס נאמייר, יעקב טלמון, ליאונרד שטיין ואחרים.
את המערכת ניהל מאיר וייסגל והוא גם היה העורך הראשי שלה, לאחר מותו בשנת 1977 תפקיד העורך הראשי הוטל על בארנט ליטבינוב.
עבודת הארכיונים בדרך כלל אינה מושכת את תשומת לב הציבור הרחב והתקשורת.
לפרסום גדול ראשון בתקשורת זכה גנזך ויצמן במהלך משפטו של אייכמן בשנת 1961. הארכיון הציג בפני בית המשפט מסמכים בנוגע להתכתבות סודית של ויצמן עם משרד החוץ הבריטי בעניין הצלת יהודי הונגריה.
מהמסמכים נודע בין היתר כי ממשלת בריטניה דחתה את פנייתו של ויצמן ב-1944 שביקש להפציץ את אושוויץ ואת דרכי הגישה אליו.
באמצע שנות ה-60 נקלטו בארכיון אלפי מסמכים חדשים, אבל הארכיון המשיך את פעילות האיסוף וביקש מהציבור להעמיד לרשותו מכתבים מקוריים או העתקים של מכתבי ויצמן.
באותה התקופה הושגה הסכמה עם בית הוצאה לאור "אוקספורד יוניברסיטי פרס" על פרסום מכתבים ומסמכים של ויצמן באנגלית.
בינתיים המערכת קיימה דיונים בשאלות הקשורות לעריכת ופרסום המסמכים, בפרט היא עמדה בפני דילמה: לפרסם את המכתבים במלואם או להעדיף פרסום חלקי בלבד.
אף על פי שחברים אחדים במערכת הציעו להסתפק בפרסום סלקטיבי של החומרים, הוחלט לפרסם את המכתבים כמעט במלואם.
בשנת 1968 ראה אור הכרך הראשון של "המכתבים והמסמכים של חיים ויצמן" באנגלית.
הספר הזה סימל את תחילתה של סדרה A – ספרים שכללו בעיקר מכתבי ויצמן.
פרסום הסדרה נמשך עד 1980 והופיעו בה 23 כרכים שמקיפים את כל שנות חייו של חיים ויצמן בסדר כרונולוגי.
לכל כרך נכתבה הקדמה עם סקירה היסטורית של התקופה הרלוונטית.
כל מכתב מופיע כשהוא מלווה הסברים והערות.
את המהדורה האנגלית עד מותו בשנת 1973 ערך ליאונרד שטיין, מחבר הספר על הצהרת בלפור.
בשנים 1984-1983 המו"ל "אוקספורד יוניברסיטי פרס" פרסם עוד שני כרכים, הידועים כסדרה B, ובהם מסמכים נוספים הקשורים לפעילותו של ויצמן.
הכרך הראשון של מכתבי ויצמן בעברית יצא לאור בשנת 1970 בהוצאת ספרים "מוסד ביאליק".
עד שנת 1979 פורסמו 11 כרכים ובהם מכתבים שנכתבו על ידי ויצמן עד חודש יולי 1923, לאחר מכן הפרסום נפסק.
עריכת המהדורה העברית נעשתה על ידי גדליה יוגב, שהוביל את צוות המחקר.
בשנת 1988 הוצאת "עם עובד" הוציאה את הספר "מבחר אגרות וויצמן".
ספר זה בעריכת בארנט ליטבינוב מציג מבחר מכתבים מכל תקופות חייו של ויצמן.
בשנת 1992 במתחם "יד חיים ויצמן" נפתח בניין חדש של הגנזך שנבנה בתמיכתה של אילה זקס-אברמוב לזכרה של בעלה, מנהיג ציוני קנדי שמואל יעקב זקס.
בשנות ה-2000 התחיל פרויקט מחשוב הארכיון ודיגיטציה של הפריטים.
יישום הפרויקט יבטיח לחוקרים גישה מהירה ונוחה למידע המבוקש.
בשנת 2005 נרכשה מערכת ממוחשבת חדשה לאחסון תמונות בארכיון מכון ויצמן ובגנזך ויצמן.
מתחילת שנות ה-90' המדינה משתתפת במימון של "יד חיים ויצמן" ובין היתר היא תמכה בהוצאות האחסון של הפריטים הארכיוניים ובפרויקט המחשוב של גנזך ויצמן.
גנזך ויצמן מכיל יותר מ-200 אלף מכתבים, מסמכים היסטוריים, תצלומים, חומרים אודיו-ויזואליים שהיו בארכיונים הפרטיים של חיים וורה ויצמן או נאספו לאחר מותם.
מכתבים ומסמכים של חיים ויצמן
בארכיון נשמרים אלפים רבים של מכתבים שנכתבו על ידי ויצמן במשך יותר מחצי מאה.
רוב המכתבים כתובים בכתב ידו של חיים ויצמן בעברית, יידיש, רוסית, גרמנית, אנגלית וצרפתית.
את המכתב הראשון שנמצא באוסף כתב חיים בעברית בהיותו ילד בן אחת עשרה ב-1885 למורה בבית הספר שלו.
מכתבים רבים של האוסף שנכתבו במסגרת הפעילות הציבורית של ויצמן הם תעודה רבת ערך לתולדות הציונות ומדינת ישראל.
האוסף כולל איגרות אל הרצל, רוטשילד, בלפור, זאב ז'בוטינסקי, בן-גוריון, צ'רצ'יל, אלברט איינשטיין ואישים אחרים.