tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לראשונה ב-22 במרץ 1949, יחד עם ולטר איתן ויהושפט הרכבי, ושוב ב-23 וב-30 במרץ, יחד עם איתן, הרכבי ומשה דיין, שבניגוד לביקור הראשון, בשתי הזדמנויות אלה אכן נפגשו עם המלך.
עם פרישתו של יעקב דורי מתפקיד ראש המטה הכללי, קיבל עליו תפקיד זה והחל לכהן כרמטכ"ל השני של צה"ל ב-9 בנובמבר 1949, בגיל 32 שנים 7 חודשים ו-20 ימים בלבד.
בכך היה לרמטכ"ל הצעיר ביותר בתולדות צה"ל (מחליפו מרדכי מקלף היה מבוגר בשלושה חודשים משיא זה בעת כניסתו לתפקיד).
היה אחראי על ארגון צה"ל בשנותיו הראשונות שלאחר מלחמת העצמאות, כצבא סדיר לצד צבא מילואים.
ידין היה האיש שיזם את השתתפותו של הצבא בקליטת העלייה: פעילות במעברות, אספקת שירותים לעולים ודאגה להזנתם.
בעקבות חילוקי דעות עם דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, על קיצוץ בתקציבו של צה"ל, לאחר שלוש שנות כהונה כרמטכ"ל, ב-23 בנובמבר 1952 הגיש את מכתב התפטרותו, וב-7 בדצמבר העביר את הפיקוד על צה"ל לסגנו, מרדכי מקלף.
הוא פרש מהשירות הצבאי בגיל 35.
שירות ציבורי לאחר פרישתו מהצבא
ב-1963 היה חבר ב"וועדת ידין-שרף" שהוקמה על ידי ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, במטרה לבחון את חלוקת האחריות בתוך קהילת המודיעין הישראלית.
ערב מלחמת ששת הימים (1967) שימש כיועץ צבאי מיוחד לראש הממשלה לוי אשכול.
במלחמת יום הכיפורים, ב-6 עד 18 באוקטובר 1973, שימש כיועץ בחדר המלחמה ב"בור" יחד עם רמטכ"לים אחרים לשעבר.
לאחר המלחמה, ב-1 בנובמבר 1973, פרסם מאמר ב"מעריב", בו הביע התנגדות חריפה להצעה לערוך חקירה רשמית שתטיל את האשמה ותעניש את הפוליטיקאים וראשי הצבא האחראים לאי-המוכנות של המדינה למלחמה.
במקום זאת, הדגיש את הצורך באחדות לאומית.
אף על פי כן, ב-17 בנובמבר טען בריאיון לרדיו קול ישראל כי יש להקים מיד ועדת חקירה, שתחקור את התנהלותה של ההנהגה הפוליטית והצבאית בחודשים שקדמו למלחמה, וב-18 בנובמבר נענה בחיוב להצעתו של השופט שמעון אגרנט לשמש כחבר בוועדת אגרנט, אשר חקרה את האחריות למחדלים שהובילו למלחמה.
לאחר פרישתו מהצבא הקדיש עצמו למחקר, והחל במפעל חיים בתחום הארכאולוגיה.
בתחילת שנת 1953 עבר עם משפחתו ללונדון.
לאחר מות אביו ב-28 בפברואר אותה שנה, הוא קיבל אישור מד"ר בנימין מזר להחליף את נושא עבודת הדוקטור שלו על כלי נשק ולוחמה במקרא, לתרגום ופירוש "מגילת מלחמת בני אור בבני חושך" מן המגילות הגנוזות.
לידין היה קשר אישי הדוק עם המגילות: אביו היה הראשון שעמד על חשיבותן של המגילות הגנוזות, וידין עצמו רכש עבור מדינת ישראל ב-1954 ארבע מן המגילות, כולל מגילת ישעיהו, לאחר שראה בוול סטריט ג'ורנל מודעה על מכירתן.
באפריל שנה זו התקבלה עבודת הדוקטור שלו, באותו חודש התמנה למרצה באוניברסיטה העברית, ובנובמבר החל בעבודת ההוראה.
באותה שנה קיבל תואר דוקטור.
על עבודת הדוקטור שלו זכה בפרס ישראל במדעי היהדות לשנת 1956. באוגוסט 1959 נתמנה לפרופסור חבר, ב-1963 מונה לפרופסור מן המניין במכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית וב-1964 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
כארכאולוג ניהל חפירות באתרים החשובים ביותר בישראל – תל חצור, מערות נחל חבר, מצדה, ותל מגידו.
אחת מגולות הכותרת של עבודתו המדעית היה פרסום "מגילת המקדש".
המגילה מתארת את הלכות המועדים, הלכות המקדש והלכות המלוכה, כפירוש וכהרחבה להלכות הידועות מן התורה, ומשתמשת בלוח שמשי ולא ירחי כמקובל ביהדות הרבנית.
בעקבות החפירות שבהן השתתף בתילים הגדולים (חצור, מגידו, וכו') דגל ידין בגרסת "הכיבוש המהיר", כלומר טען כי התנחלות השבטים בארץ ישראל הייתה אירוע חד-פעמי וקצר-זמן.
ידין מצא קשר בין מבנה השערים של תל-חצור ותל מגידו, ולאחר עיון בשרטוטי החפירה של רוברט מקאליסטר בתל גזר קבע כי מגדל שתיארך מקליסטר לתקופה החשמונאית הוא למעשה חלק ממבנה השער של גזר.
בעקבות הצעתו נחפר האתר שנית, ונתגלה חציו השני של השער.
ידין תיארך אותם לימי שלמה המלך (שלושת התילים – חצור, מגידו וגזר – מוזכרים כערי הביצורים של שלמה המלך בספר מלכים א' פרק ט').
בנחל חבר חפר את מערת האיגרות במצוק הצפוני, בשנים 1960 ו-1961. הממצאים מתקופת מרד בר כוכבא, שעליו היה ידוע מעט יחסית למרד הגדול, כללו סלים, כלי ברונזה וזכוכית, בגדים ושלדי אדם; אך הממצא המעניין ביותר היו התעודות הכתובות.
במערה נמצאו איגרות הקשורות באופן ישיר למרד ואיגרות הקשורות לחיי היום-יום, בחלקן ארכיונים מהתקופה שקודמת למרד.
מהאיגרות הקשורות למרד ניתן היה ללמוד כי מפקדתו של בר כוכבא הייתה ממוקמת בהרודיון וכן כי שמו המקורי של בר כוכבא היה בר כּוֹסִיבָּא ושמו הפרטי היה שמעון.
כן נמצא ארכיון מכתבים מסודר של אישה בשם בבתא בת שמעון, שכלל הסכמים, שטרי מכר ופסקי דין, אשר מאפשרים ללמוד רבות על קורותיה של אישה זו.
במצדה חפר בשנים 1963–1965, ובין היתר חשף את בית הכנסת העתיק שם, אחד מבתי הכנסת היחידים מתקופת בית שני.
ניתן לראות קווים מעין אלו ברוב אתרי העתיקות בישראל.
נוסף לפרסומיו המדעיים, פרסם ידין מספר ספרים פופולריים על חפירותיו הארכאולוגיות.
הוא גם שילב את הידע הצבאי שלו, וכתב רבות על תורת המלחמה בעולם הקדום.
ברומן "המקור" (The Source) (1965) מאת ג'יימס מיצ'נר, מבוססת דמותו של הארכאולוג דוקטור אילן אליאב על דמותו של ידין.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה, בשנה האקדמית 1983–1984 שב למכון לארכאולוגיה בהר הצופים, ועסק בלימוד ובחפירות, ובמחקר בחדר העבודה בביתו, שם השלים את עבודתו על מגילת המקדש.
בשנת 1983 פורסם תרגום לאנגלית של פירושו למגילה, שזכה להכרה ולשבחים בעולם, ועתה, לאחר ארבעים שנות מחקר על כתבי היד מקומראן, מצדה ומערת האיגרות, נחשב ידין לאחד מברי הסמכא החשובים ביותר בספרות של אזור ים המלח.
באפריל 1984 ארגן יחד עם בנימין מזר ויוסף אבירם קונגרס בינלאומי בירושלים על ארכאולוגיה מקראית.
בשנת 1983 קיבל ביחד עם ז'אן פרו ממוזיאון ישראל את פרס פרשיה שימל (Percia Schimmel Award) על תרומתם לארכאולוגיה של ארץ-ישראל וארצות המקרא.
לצד עבודתו הארכאולוגית הוסיף ידין לתרום לחיים הציבוריים.
לאחר שבע שנים שבהן נעלם מהזירה הציבורית ועסק במחקר, יצא בספטמבר 1959 בראש קבוצה של אנשי אקדמיה לשינוי שיטת הבחירות בישראל לבחירות אזוריות.
ידין נמנע מלהיכנס לפוליטיקה במשך שנים רבות, ונחשב לדמות ראויה להנהגה אצל רבים בציבור הישראלי.
ב-22 בנובמבר 1976 הוא הודיע במסיבת עיתונאים על הקמת "התנועה הדמוקרטית".
כעבור מספר ימים הצביעו מנהיגי מפלגת "שינוי" להתמזג איתה תחת השם "התנועה הדמוקרטית לשינוי" ("ד"ש").
בין מנהיגיה היו גם פרופ' אמנון רובינשטיין, שמואל תמיר ומאיר עמית.
מפלגה זו הייתה מענה למשאלותיהם של ישראלים רבים שקצו בשחיתות שיוחסה אז למפלגת העבודה, עם חשיפת פרשיות אשר ידלין והתאבדותו של שר השיכון אברהם עופר, ותחושת אובדן הדרך והמיאוס שהותירה אחריה מלחמת יום הכיפורים וההתפתחויות החברתיות והפוליטיות שלאחריה.
רבים ראו בדמותו של ידין, הלוחם והמלומד, את דמותו של הישראלי האידיאלי, הנקי משחיתות, היכול להוביל לדרך חדשה.
ב בשנת 1977 זכתה המפלגה בהישג נאה יחסית למפלגה שרצה לראשונה לקלפי, וקיבלה חמישה עשר מנדטים.
מנחם בגין הקים קואליציה שבה לא שותפה מפלגת העבודה, לראשונה בתולדות המדינה.
לאחר מספר חודשים, ב-24 באוקטובר 1977, הצטרפה ד"ש לקואליציה לאחר התלבטויות רבות וידין שימש כסגן ראש הממשלה בממשלת ישראל השמונה עשרה.
בתפקיד זה תרם רבות להתפתחויות שחלו בשנים אלו (1977–1981), ובמיוחד למגעים לקראת הסכם השלום עם מצרים.
הוא אף היה השר הממונה על פרויקט שיקום השכונות, שתיאם את פעילות משרדי הממשלה בנושא ותיאר אותו כ"מפעל החברתי הגדול ביותר שתוכנן אי פעם בישראל...
מדובר כאן בשיקום אוכלוסייה של מאה ושישים שכונות ואזורי מצוקה בישראל בהיקף כספי גדול."
עם זאת, מפלגת ד"ש נכשלה לחלוטין בשמירת אחדותה והתפוררה לרסיסים.
בבחירות 1981 כבר לא השתתפה בצורתה המקורית, ובשנה זו פרש ידין מן הפוליטיקה.
ידין היה נשוי לכרמלה, בתו של ארתור רופין.
מאז שמשפחת סוקניק עברה לגור ברחביה ב-1930, השניים גרו משני עבריו של אותו הרחוב.
היא גרה בפינת הרחובות רמב"ן ומנחם אוסישקין.
החתונה נערכה ב-21 בדצמבר 1941, בבית משפחת רופין.
בנותיהם הן אורלי ידין (נולדה באפריל 1949) וליטל ידין (נולדה במאי 1956).
כרמלה נפטרה ב-18 בפברואר 1976.
ידין נפטר בירושלים ב-28 ביוני 1984 כתוצאה מהתקף לב.
למחרת נערך לו טקס אשכבה בבנייני האומה בירושלים.
הוא נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל, לצד חללי מלחמת שלום הגליל.
על שמו קרואים רחובות בערים רבות (ירושלים, חולון ועוד), שכונת "רמת יגאל ידין" בנתניה, מחלף בין קריית חיים לכביש 22, מוזיאון מצדה, ומחנה צריפין.
על שמו קרויה מנהרה מירושלים לכיוון מעלה אדומים.
מגילת מלחמת בני אור בבני חושך: ממגילות מדבר יהודה, בצירוף מבוא, השלמות ופירוש, 1955.
המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, הוצאת שוקן, תשי"ח, 1958.
הממצאים מימי בר־כוכבא במערת האיגרות, תשכ"ג.
תורת המלחמה בארצות המקרא: לאור הממצאים הארכיאולוגיים, תשכ"ג.
מגילת בן-סירא ממצדה: עם מבוא, השלמות ופירושים, תשכ"ה.
מצדה: בימים ההם-בזמן הזה, בהוצאת שקמונה מעריב, תשכ"ו.
החיפושים אחר בר-כוכבא: פרשת התגליות במערות מדבר יהודה ואיגרותיו של מנהיג המרד נגד רומא, הוצאת ויידנפלד וניקולסון, ספריית מעריב, ירושלים תשל"א 1971; מהדורה נוספת: 1977. (271 עמודים)
יגאל בשן (11 בספטמבר 1950 – 9 בדצמבר 2018) היה זמר-יוצר ושחקן ישראלי, זוכה פרס אקו"ם לשנת 2016 על מפעל חיים.
בשן היה חבר בשלישיית כמו צועני, שלימים התפתחה להרכב "הופה היי".
כן הרבה לשתף פעולה עם להקת ברוש.
רבים משיריו, כגון "יש לי ציפור קטנה בלב", "הופה היי", "ואת יפה נשארת יפה", "סיוון" ו"שמיים", ידועים בסגנון מלודי והרמוני ייחודי, ובאווירה נוסטלגית ורומנטית אופיינית.
נולד בשם יגאל בשארי במושב נחלת יהודה לציונה וליוסף בשארי ואח לאילנה, במשפחה ממוצא תימני.
את אהבתו למוזיקה גילה בשן כבר בגיל צעיר, בעיקר בזכות האזנה לתקליטים של אלביס פרסלי והביטלס.
הוא אהב לשיר ולנגן בגיטרה, ובתיכון למד בבית הספר לאמנויות רננים שבתל אביב.
בשנת 1965, בגיל 15, החל להופיע עם חברתו לכיתה, שלומית אהרון, בצמד "יגאל ושלומית".
השניים הקליטו מספר שירים, בהם "גיל הזהב" ו"שנת אלפיים", שהושמעו רבות ברדיו, אך לא הגיעו להוצאת אלבום שלם.
השניים הופיעו ביחד במשך כשנתיים, ונפרדו לקראת גיוסם לצבא.
בגיל 17 הופיע במחזמר "איי לייק מייק" לצד שולה חן וחברו הטוב מוטי גלעדי, שהמליץ לו לשנות את שם משפחתו ל"בשן".
בספטמבר 1968 הוציא בשמו החדש "יגאל בשן" תקליטון בכורה, ובו ארבעה שירים ("אהבתי ילדה", "יש לי פנאי", "קרנבל" ו"ערי הגדה").
התקליטון זכה להצלחה גדולה, ובשן הפך לזמר מוכר.
בשנת 1969, בהיותו בן 18, זכה בשן ב"פרס כינור דוד" וביצע בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 את "על גל האבן הלבנה" למילים של ירון לונדון וללחן של יעקב הולנדר.
הוא השתתף גם בפסטיבל הזמר החסידי שם ביצע את "עושה שלום" שהלחינה נורית הירש למילים מן התפילה ("עושה שלום במרומיו"), וזכה במקום השני.
בסוף 1969 הוציא תקליטון מצליח נוסף (עם השירים "אין לי יותר מה לומר" ו"שיר לפנות ערב").
עקב פרסומו, בטרם גיוסו לצה"ל, פנו לבשן כל מפקדי הלהקות הצבאיות בהזמנות לשרת בלהקה שלהם.
הוא בחר ללכת ללהקת פיקוד הצפון, לאחר שאלוף הפיקוד דוד אלעזר אישר לו להופיע במהלך שירותו הצבאי במופע סולו עם חבורת נגנים.
בשן היה שותף לתוכניות "מהצפון באהבה" ו"חייך לעולם" של להקת פיקוד הצפון, בהן היה הסולן ברוב השירים, לצד עדנה לב (בשיר "מיכל מיכאל"), אוהד נהרין וסמדר ברנר.
בין היתר בלטו השירים "לצפון באהבה", "מתנה מן הים", "סיירת אגוז" ו"מתוק מתוק", אשר זכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים השנתי תשל"א של קול ישראל ושל גלי צה"ל.
במקביל לשירותו הצבאי, המשיך בשן בקריירת סולו, והוציא את התקליטים "לצפון באהבה" ו"יגאל בשן", בהם נכללו מספר משיריו בלהקה הצבאית, לצד שירים חדשים כ"מודד המדרכות".
ב-1971, בעודו חייל בשירות סדיר, היה אמור להשתתף בפסטיבל הזמר המזרחי השני עם השיר "יעקב התמים" ("אל תירא ישראל"), השיר הראשון שכתב והלחין אביהו מדינה.
ארבעה ימים לפני הפסטיבל ניתנה הוראה בפיקוד הצפון על איסור השתתפות חיילים במדים בשירות חובה להופיע במסגרות אזרחיות, והשיר הועבר לזמר משה הלל, שהגיע איתו למקום השלישי.
ביצועו של בשן נכלל לבסוף בתקליטור האוסף המשולש "דרור - למנצח שיר מזמור" - מיטב השירים של פסטיבל הזמר המזרחי" בהוצאת הד ארצי ב-1999.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1972, הוציא בשן את האלבום "להשתחרר", בו בלטו השירים "להשתחרר" ו"מה נשתנה" (אין קשר לקטע המוכר מההגדה של פסח).
הוא נבחר לזמר השנה של גלי צה"ל, וביצע עם עדנה לב את הדואט "צריך לשמור על הבית שלי", שכתב אהוד מנור והלחין יאיר רוזנבלום.
הוא השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1972 עם השיר "חלקת אלוהים קטנה".
באותה שנה נשא בשן לאישה את מיקה מרידור.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 זכה במקום הראשון השיר "את ואני נולדנו בתש"ח", שהלחין בשן למילים של מוטי גלעדי, לעיבוד של אלדד שרים ובביצועה של עדנה לב.
באותה שנה ביצע בשן בפסטיבל הזמר המזרחי את "לקראת שבת", וזכה במקום הראשון.
המנחה רבקה מיכאלי בישרה לבשן בשידור חי על הזכייה, וגם על לידת בנו הבכור אורי, לימים זמר בזכות עצמו.
בשנת 1974 כיכב בשן לצד דליה פרידלנד בסרטו של ג'ורג' עובדיה "שרית", בו גם הלחין ושר את השירים, ביניהם "כוכבים לא משקרים" בליווי ריקי גל.
באותה שנה הוציא את האלבום קפה אצל ברטה".
האלבום כלל חידושים ל"את ואני נולדנו בתש"ח", בנוסף ל"דודי שב הביתה", "לקראת שבת" ושיר הנושא של התקליט קפה אצל ברטה, שהפך ללהיט ענק, וחודש באותה שנה על ידי שלישיית "הנשמות הטהורות".
בפסטיבל הזמר והפזמון השתתף עם השיר "יהיה פעם טוב" שזכה במקום השלישי.
זכה בתואר זמר השנה בגלי צה"ל, ולראשונה בתואר זה גם בקול ישראל.
באותה שנה הוציא את הדואט "כשיבוא שלום לארץ" עם אילנית.
בשנת 1975 הוציא בשן (יחד עם "חברים טובים") את האלבום ""יש לי ציפור קטנה בלב".
השיר המפורסם ביותר באלבום היה כשם האלבום, אשר הלחין בשן למילים שכתב יחד עם יוסי בנאי, ונחשב לאחד משיריו הידועים ביותר.
האלבום כלל גם את השירים "דודה ודוד", "בואי נעשה לנו חג" מחגיגות יום העצמאות של אותה שנה, וחידוש ל"אם ננעלו", בו שרה עפרה חזה קולות רקע.
בשנת 1976 הוציא בשן את אלבומו "צבעים", שכלל שירים תימניים בשילוב אלמנטים מסגנונות מוזיקליים אחרים.
לואי להב הפיק מוזיקלית, אלונה טוראל עיבדה וניגנה בקלידים (פסנתר רגיל וחשמלי, אורגן, סינתיסייזר וקלאווינט) ובנוסף אליה השתתפו בהקלטות שאר חברי להקת "שמים": אהרלה קמינסקי בתופים וכלי הקשה, אוהד אינגר בגיטרה בס, וחיים קריו בגיטרה חשמלית.
מתוך האלבום הצליחו השירים "דברי אלי ללא מילים", ו"אבא תגיד לי למה".
באותה שנה צילם הערוץ הראשון הופעה של בשן במועדון "צוותא".
באותה הופעה נחשף גם צידו ההומוריסטי וכישרון החקיינות של בשן, כאשר אירח את טוביה צפיר, ושניהם במערכון משותף ערכו חיקויים זה של זה.
לאחר מכן פצח בשן בחיקויים של מיטב זמרי ישראל.
באותו מופע אירח בשן גם את צמד הפרברים.
במאי אותה שנה השתתף בשן בחגיגת הזמר 1976, וביצע את השירים "בואי נעשה לנו חג" ו"השיר על אימבר".
בסוף השנה הלחין בשן ושר עם יזהר כהן את שיר הנושא של הסרט "משפחת צנעני".
בשנת 1977 חתם בשן על חוזה הקלטות בחברת התקליטים הגרמנית "אריולה" להקלטת ארבעה אלבומים באנגלית.
האלבום הראשון, "You Got The Power", בהפקת אבי עופרים, יצא באותה שנה וכלל גרסאות באנגלית ל"דודי שב הביתה" ול"יש לי ציפור קטנה בלב" וכן שירים שיצר במשותף עם שמוליק צ'יזיק, בהם השיר "My Suzanne", שתורגם מאוחר יותר ל"סיוון".
בשנת 1979 יצא אלבומו השני של בשן, "High on an easy feeling".
האלבום, שהופק על ידי מרק לונדון, יצא באנגליה בשם הבינלאומי של בשן, Neil Bashan, וכלל בין השאר את השיר "Smile That Smile", שהולחן על ידי אלטון ג'ון.
בגרמניה הופץ האלבום בשם בינלאומי נוסף של בשן, "Ben Bashan", ואף בשם שונה לתקליט, "You're The Only One".
בשנת 1981 יצא אלבומו הבינלאומי השלישי והאחרון של בשן -"I'm Ready", בהפקת מרק לונדון.
האלבום כלל, בין השאר, 3 שירים שנכתבו עבור בשן על ידי בריאן אדמס.
אף על פי שחלק מהשירים באלבומים אלו זכו לחשיפה ולהשמעות בתחנות הרדיו, הם לא זכו להצלחה גדולה ובשן ויתר על הקלטת האלבום הרביעי בחוזה וחזר לישראל.
על אף ששהה באותן שנים מחוץ למדינה, הוציא בשן אלבומים חדשים גם בישראל.
באמצע 1978 יצא האלבום "מכת שמש" שאת שיר הנושא שלו כתב עם דורי בן זאב.
עוד מתוך האלבום הצליחו השירים: "דוד יפה עיניים" (בעיבוד דיסקו) ו"שלום לך מולדת".
בשן עיבד את שירי האלבום עם דורי בן-זאב ודודי רוזנטל.
בהקלטות השתתפו מאיר ישראל, וז'אן פול זימבריס בתופים, אוהד אינבגר ומיקי שביב בבס, חיים רומנו וחיים קריו בבס, דודי רוזנטל בקלידים, דורי בן זאב, ודני ליטני בקולות.
בשנת 1979 הוציא את האלבום "איתך הלילה", אשר היה ברובו בסגנון רוק והופק מוזיקלית על ידי מרק לונדון.
שיריו הבולטים כללו את "ריקדו את השלום", אשר נכתב לכבוד הסכם השלום בין ישראל למצרים, "שיפוט מהיר", ו"איתך הלילה".
בהקלטת האלבום השתתפו חברי להקת "ברוש", אריק רודיך, ודודי רוזנטל בקלידים, חיים רומנו בגיטרה חשמלית, מאיר ישראל בתופים וקובי כהן בבס.
הוא שר את שיר הנושא של הסרט "דיזנגוף 99" (מילים: דורי בן זאב, לחן ועיבוד: אריק רודיך).
שיתוף הפעולה עם להקת "ברוש" הוביל באותה שנה גם לסיבוב הופעות משותף לבשן יחד עם רודיך ולאה לופטין.
על סיבוב הופעות זה סיפר בשן בריאיון לעיתון "מעריב": "זהו סיבוב ההופעות המחדש את הקשר שלי עם הקהל בארץ".
בסוף אותה שנה, בדצמבר, השתתף בשן בפסטיבל שירי ילדים מספר 10, בו שר את השיר "ילד פלא" של לוין קיפניס (לחן ועיבוד: קובי אשרת).
בשנת 1980 הקליט בשן אלבום עם להקת "ברוש", אך חברת "הד ארצי" העדיפה להוציא לו את אוסף הלהיטים – "מסע אל תוך הזמן".
באביב אותה שנה, ביצע את "חייך אכלת אותה" (מילים: אילן גולדהירש, לחן ועיבוד: אילן מוכיח) - שיר הנושא לסרט המתיחות של יהודה ברקן.
בדצמבר אותה שנה הופיע (עם להקת "חטיף") בפסטיבל שירי הילדים מספר 11, עם השיר "איפה את עכשיו" (מילים ולחן: גידי קורן, עיבוד: אלדד שרים), שהגיע למקום השלישי.
בשנת 1981 הוציא בשן את אלבומו הראשון אחרי חזרתו הסופית לארץ, "סיון", אשר הוקלט עם להקת "ברוש"', שהייתה שותפה גם לעיבודים, ועם דודי רוזנטל בקלידים.
האלבום היה המצליח ביותר באותה שנה, וכלל מלבד שיר הנושא "סיוון" (מילים: שמוליק צ'יזיק) גם את הלהיטים "תן לי" ("מה שהיה, תשכח מזה...") מתחרות הקדם אירוויזיון, "אלוהים, תן לי כוח!", "תפסתי ראש פינה", "מרתון", ו"ארצנו הקטנטונת".
את מרבית שירי האלבום כתב יהורם טהרלב.
בקיץ אותה שנה ביצע בשן (יחד עם יצחק קלפטר וחנן יובל) את "השדים האדומים", לכבוד זכייתה של הפועל תל אביב באליפות המדינה בכדורגל.
בהמשך השנה השתתף בפסטיבל שירי הילדים מספר 12 עם השיר "כוכבים בלילה" (מילים: ענת שרים, לחן: יגאל בשן, עיבוד: משה לוי), שהגיע למקום השלישי.
אחרי הצלחת האלבום "סיון", המשיך בשן בשיתוף הפעולה עם להקת "ברוש", והוציא בשנת 1982 את האלבום "לא לבד".
באלבום נכללו בין היתר השירים "האמיני לי", "את לא לבד", "חוזרים לירקון", "יפעת" (מילים ולחן: נעמי שמר), "רוצה הביתה" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: ננסי ברנדס), והדואט עם יצחק קלפטר "שנינו ביחד".
גרי אקשטיין עיבד, הפיק מוזיקלית וניגן בגיטרה.
בנוסף לקח חלק במחזמר לילדים "גדליהו והמיסטוק" שהלחין גרי אקשטיין.
במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ב (1982) זכה בשן בתואר זמר השנה של רשת ג'.
בשנת 1983 החל ביחד עם גרי אקשטיין בהפקת אלבום בכורה רוקיסטי לריקי גל, אשר בסופו של דבר נגנז.
גל ביצעה באותה שנה בתחרות הקדם אירוויזיון את השיר "פנים" שבשן כתב והלחין לה (עיבוד: קובי אושרת).
באותה שנה יצא אלבומו "נולדתי במזל בתולה", בו כתב והלחין לראשונה את כל השירים, ביניהם: "אם הייתי שר לך", "אני נשבע בשם הבלוז" ו"איך אפשר".
גרי אקשטיין עיבד והפיק את שירי האלבום, ועימו ניגנו חברי להקת "ברוש", ואבנר קנר בקלידים.
עוד באותה שנה השתתף בתוכנית "חיילים יצאו לדרך" ובה ביצע חידוש לשיר "היה לי חבר היה לי אח", ועם חנן גולדבלט, ששי קשת, אושיק לוי ויוסי סוויה את השיר "עדה".
בשנת 1983, בפסטיבל שירי הילדים כתב לגידי גוב את "הופה היי" שזכה במקום השני באותו פסטיבל.
בדצמבר 1984 זכה במקום הראשון בפסטיגל מספר 4, עם השיר "ציגלה ביגלה בום" שכתב והלחין, לעיבוד של רמי לוין.
ב-1985 הוציא מיני אלבום שכלל שלושה שירים בלבד: "איתה", "דניאלה" (בשניהם עיבוד של רמי לוין) ו"אין עבודה אין אהבה" (עיבוד: יזהר אשדות, נגינה: להקת "ברוש").
לקראת תחרות קדם-אירוויזיון 1985, פנה עוזי חיטמן לבשן בבקשה שיבצע בתחרות שיר שכתב.
בשן סירב תחילה, אך כששמע את השיר, החליט להיענות בתנאי שגם חיטמן יצטרף לשירה.
עם צירופו של הכנר יונתן מילר גובשה השלישייה "כמו צועני", אשר ביצעה את השיר "כמו צועני" בתחרות.
השיר הגיע למקום השני, בהפרש של ארבע נקודות בלבד מ"עולה עולה" של יזהר כהן.
בעקבות ההפסד בתחרות כתבו בשן וחיטמן את השיר ההומוריסטי "אנחנו נשארים בארץ" (בו נאמר שהפסידו למקום הראשון בנקודה אחת בלבד), אשר זכה להצלחה מפתיעה ונבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ה-1985 של רשת ג', כשהוא גובר על "עולה עולה" שהגיע למקום השני בלבד.
בעקבות ההצלחה יצאה השלישייה לסיבוב הופעות, אשר כלל לצד שני שירים אלה גם את "מה נשאר לי", "אל תגעו באהבה", "טוחנים", "שקט שאחרי הסערה", "איתה", "יש עוד סיכוי", "איזה לילה" ועוד.
המופע זכה להצלחה מרובה, ובעקבותיו יצא האלבום "אנחנו נשארים בארץ" אשר כלל את שירי ההופעה, והצליח אף הוא.
באותה שנה השתתפה הלהקה בפסטיגל, בו זכתה במקום השני עם השיר "ארץ הצבר".
בשן אף הופיע לבדו באותו פסטיגל, וזכה במקום הרביעי עם השיר "אדוני ראש העיר".
בשנת 1986 קיבלה השלישייה הצעה לככב בתוכנית טלוויזיה לילדים.
התוכנית, "הופה היי", זכתה להצלחה גדולה, הן בחנויות עם שני אלבומים מצליחים, והן על הבמה, עם מעל 600 הופעות בשנתיים.
לאחר האלבום "הפסקת חשמל" ב-1988 התפרקה השלישייה.
בדצמבר 1986 השתתף בשן בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "אני אוהב אותך יפה שלי" (מילים ולחן: יגאל בשן ועוזי חיטמן, עיבוד: יורם צדוק).
בשנת 1988 הוציא בשן אלבום אישי ובוגר עם טקסטים שכתב רוני סומק והלחין ועיבד ומיקי גבריאלוב, "יגאל בשן – נטו".
בין שירי האלבום התפרסמו: "מוקיון", "בלוז עלבונות" "עוד פאב" ו"קטיפה", באותה שנה פתח בשן את משרד ההפקות "שילוב הפקות", בו גילה והפיק בין השאר את האחיות אופירה ורוית יוספי, הגיטריסט ארז נץ, שלומי שבת, לאה שבת ואחינועם ניני.
בשנת 1989 חידש בשן עם אופירה ורוית יוספי את השיר "יום יבוא" מתוך המחזמר "אל תקרא לי שחור".
בסוף אותה שנה הוציא את "לפעמים אני" (מילים: מוטי גלעדי, לחן ועיבוד: יורם צדוק) והשתתף בפסטיגל עם השיר "ביישן אוהב אותך" (מילים: גל בורנשטיין, לחן ועיבוד: יורם צדוק).
עוד באותה שנה הפיק את אלבומו של עוזי חיטמן "אורח", ובעקבות הביקוש הרב החליט לחזור עם "הופה היי" לעונה חדשה כאשר את חיטמן ומילר החליפו אבי דור ואהרון פררה.
גם הפעם ההרכב זכה להצלחה גדולה בטלוויזיה (6 עונות), בחנויות (6 אלבומים) ועל הבמה (5 הצגות מצליחות מאוד).
ההרכב החדש פעל עד סוף שנות ה-90. באותן שנים הרבתה הלהקה להשתתף בתחרויות הפסטיגל; בשנת 1992 זכו "הופה היי" במקום הראשון בפסטיגל עם השיר "היי עצור".
באותה תחרות גם ביצע בשן את השיר "יעל".
בשנת 1993 זכו "הופה היי" במקום השני בפסטיגל עם השיר "עושים שמח", ובשן שר את השיר "שיר אהבה ממוחשב".
בשנת 1995 שר בשן בפסטיגל את השיר "לא נוותר" ועם "הופה היי" את "כשיש לך חבר" אשר זיכה אותם במקום השני.
במהלך שנות ה-90, על אף ההצלחה עם "הופה היי", לא ויתר בשן גם על קהל המבוגרים.
בשנת 1990 כתב לאחיות אופירה ורוית יוספי את השיר "אלוהים".
בשנת 1991 ביצע את השיר "דברים יפים קורים לנו עכשיו" (בעקבות המצב במהלך מלחמת המפרץ) ואת השיר "ילד עצוב" עם שלומי שבת.
באותה שנה כתב (עם אבי דור) והפיק לשלומי שבת את השיר "מכאן" לקדם אירוויזיון.
בשנת 1992 הוציא בשן אלבום אוסף ראשון, "אוספים אותי 70–92", ובו שלושה שירים חדשים בעיבודו של ברי סחרוף.
בנוסף הקליט מחדש את להיטו משנת 1978, "היי שלום מולדת", בגרסה עדכנית ורעננה.
בדצמבר אותה שנה השתתף בפסטיגל עם השיר "יעל", שכתב והלחין, לעיבוד של עובד אפרת.
בדצמבר 1993 השתתף בפסטיגל עם "שיר אהבה ממוחשב", שכתב והלחין.
בסוף שנת 1994 הוציא בשן את הדיסק "כאן באמצע החיים", בו כתב את כל מילות השירים.
מתוך הדיסק בלטו שיר הנושא (לחן: יגאל בשן) ו"איתך" (לחן: יורם צדוק).
את שירי האלבום עיבד הגיטריסט אבי סינגולדה אשר מאז נהפך לאחד מהנגנים הקבועים של בשן.
בסוף 1995 השתתף בפסטיגל עם השיר "לא נוותר" (מילים: חמוטל בן זאב עפרון, לחן ועיבוד: יורם צדוק).
בתחילת 1996 יצא בשן בסיבוב הופעות למבוגרים, לאחר הפסקה של שבע שנים.
לכבוד צאת המופע הקליט שיר חדש בשם "ילדי לבנון".
בנוסף לרגל צאת המופע חידש בשן שניים מלהיטיו הישנים "מתוק מתוק" שזכה לגרסת רוקנ'רול עדכנית, ו"לקראת שבת" שבוצע במקצב רגאיי.
בשנת 1997 הקליט בשן שיר חדש בשם "לדבר אהבה", ובשידור של תוכנית האירוח "בשידור חי עם דן שילון", בו התארח בשן, הייתה גם הזמרת זהבה בן, והשניים ביצעו את השיר בדואט.
כמה ימים לאחר השידור הקליטו השניים את השיר שיצא לרדיו.
בספטמבר 1998 החל בשן להגיש את תוכנית הרדיו "בין שישי לבשן" ברשת ב', תוכנית אישית בה דיבר על השבוע החולף והשמיע שירים.
התוכנית שודרה במשך 15 שנה בימי שישי בצהריים וזכתה לאחוזי האזנה גבוהים.
בשנת 1999 הוציא בשן את האלבום "תלוי רק בך", הכולל את השירים "תל אביב בוכה בלילה", שיר הנושא, הדואט עם סי היימן "תמיד ביחד" וחידוש ל"אין לי יותר מה לומר".
על האלבום עבד בשן עם דודי רוזנטל וז'אן פול זימבריס.
במקביל ליציאת האלבום יצא בשן בסיבוב הופעות בשם "כל השירים", מופע אקוסטי אינטימי עם הגיטריסט אבי סינגולדה, שזכה להצלחה ורץ כשלוש שנים.
בשנת 2000 הפיק רדיו נטקינג פרודיה על השיר "Stan" של אמינם.
בגרסה העברית בביצועם של אסי וגורי הפך סטן ל"חן", והשיר עסק במעריץ מטורף של בשן.
השיר זכה להצלחה גדולה, וליותר מ-250 אלף כניסות לאתר האינטרנט להורדת השיר.
בשן לקח את הפארודיה ברוח ספורטיבית ובהמשך אף שיתף פעולה עם אסי וגורי כשהתארח בתוכניתם "שידורי המהפכה".
בשנת 2001 הוציא בשן את "ציפור קטנה בלב", אלבום אוסף כפול ובו 40 מלהיטיו הגדולים.
האוסף כלל גרסת רמיקס ל"יש לי ציפור קטנה בלב", ושיר חדש שכתב והלחין בשם "ואת יפה נשארת יפה" (עיבוד: ירון בכר).
השיר זכה להצלחה, ובשן יצא בעקבותיו לסיבוב הופעות.
במרץ 2003 הוציא בשן את האלבום "שמים תחייכו", בו כתב והלחין את כל השירים.
באלבום נכללו השירים "אוי אהובתי", "זה רק הלב" ושיר הנושא.
את שירי האלבום עיבד הגיטריסט שמוליק בודגוב, אשר עבד עם בשן שני עשורים קודם לכן במסגרת להקת "ברוש".
עוד באותה שנה סיפור אישי של בחור בשם סידני איפרגן צרפתי שעלה לארץ במיוחד כדי להתגייס לצה"ל נגע לליבו של בשן, מה שהביא להקלטת שיר חדש "חייל בודד", בהזמנה מיוחדת של גלי צה"ל.
שנה מאוחר יותר הקליט בשן עם רותי נבון את השיר "תיגע בי".
בשנת 2005 נפגש בשן עם פיטר רוט במסגרת תוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" בערוץ 24. במסגרת התוכנית הקליטו השניים את השיר "רק רוצה להתחתן", אשר יצא כסינגל וצולם בקליפ מיוחד מטעם הערוץ.
השיר זכה להצלחה ולפופולריות ובשיאו צעד במקום הראשון במצעד השבועי ברדיו ירושלים.
בשנת 2006 יצא בשן במופע "בואו נעשה לנו חג" - קונצרט אוסף בליווי 14 נגנים ו-3 זמרות ליווי.
במופע חגג בשן 40 שנות קריירה עם שירים מכל הזמנים.
עוד באותה שנה הוציא לתחנות הרדיו שיר חדש הנקרא "כבר לא גיבורים" שכתב אילן גולדהירש והלחין בשן.
בינואר 2008 הוציא בשן את הסינגל "ויש אישה אחת" שכתבו טל שגב ויעקב למאי, לו גם צולם קליפ.
בפברואר 2008 החל בשן להגיש תוכנית אישית חדשה בערוץ הראשון, שנקראה "60 אישי".
בתוכנית נפגש בשן עם אמנים, יוצרים ואנשי ציבור ושוחח עימם על הפסקול המוזיקלי הישראלי שלהם.
דרך השירים חזרו המרואיינים לאירועים אישיים ומכוננים בתולדות מדינת ישראל.
בדצמבר 2008 הקליט בשן סינגל חדש, במה שאמור היה להיות סינגל ראשון מתוך אלבום חדש שבדרך, העונה לשם "כל פעם", אותו כתב והלחין, לעיבוד מוזיקלי של אסף תלמודי.
עוד שיתף פעולה בשן לראשונה בשיר עם שלומי שבן, שניגן על הפסנתר ואיסר טננבאום בתופים.
בפברואר 2009 הוציא בשן סינגל נוסף מאלבומו הבא, "ימים טובים עלינו".
בנו, אורי בשן, היה שותף ללחן, לעיבוד ולהפקה המוזיקלית בשיר.
את האלבום המיועד עם חומרים חדשים החליט בשן בשלב זה להקפיא, זאת מאחר שהחליט להגשים חלום אישי להוציא אלבום גרסאות כיסוי לשירים עליהם גדל.
בשן הכיר את הגיטריסט הצעיר בן ה-26 דורון מזרחי, בוגר תואר שני באקדמיה למוזיקה קלאסית, אשר עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום שזכה לשם "פגישה לאין קץ", כשם הסינגל הראשון מאלבום זה.
בנובמבר 2009, הוציא בשן את הסינגל השני מתוך האלבום, "בית הערבה" (מילים: חיים חפר ועמוס קינן; לחן: שמוליק קראוס) אותו גם ביצע בעבר במסגרת ההרכב הופה היי.
בדצמבר 2009 יצא האלבום המלא לחנויות הכולל בתוכו חידושים לשירים: "הימים הארוכים העצובים", "תלבשי לבן", "פרח הלילך", "עין גדי" ו"דבר אלי בפרחים" (דואט עם הזמרת שירלי צפרי).
בהקלטות נעשה שימוש בכלי נגינה כמו: קונטרבאס, ויברפון, וכלי מיתר.
במקביל יצא בשן, יחד עם המוזיקאים איתם הקליט את האלבום, בסיבוב הופעות חדש בו ביצע את שירי האלבום לצד להיטיו מכל הזמנים.
באפריל 2011 הוציא לאור בשן את הסינגל "להודות לך" אותו ביצע בדואט עם יהודה פוליקר.
באפריל 2012 הלחין את שיר האודישנים של כוכב נולד - "זה הזמן" למילותיו של דוד לביא.
באוקטובר אותה שנה, לרגל צאת המופע החדש שלו, "המיטב פלוס", בליווי להקת לייב, הוציא בשן סינגל חדש בשם "שמים".
השיר זכה להצלחה גדולה ואף החזיר את יגאל מחדש לתודעה הציבורית ("עדנה" לדבריו ולא "קאמבק"), ובשיאו צעד בראש מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ואף נכנס לרשימת הפלייליסט של גלגלצ, המקנה השמעות יומיות בתחנה הצה"לית.
השיר זכה לביצוע מחודש בגמר העונה השנייה של תוכנית המציאות "בית הספר למוזיקה", בו הילדים שרו ביחד עם בשן, וכן לביצוע מיוחד של להקת חיל המודיעין.
בדצמבר 2012, במסגרת פרויקט מיוחד של גלגלצ לרגל המצעד הלועזי השנתי, בו מבצעים זמרים ישראלים חידושים לשירים המתמודדים במצעד השנתי, הקליט בשן את השיר "Home again" (במקור בוצע על ידי מייקל קיוואנוקה).
במרץ 2013 הקליט בשן סינגל חדש בשם "נחיתות והמראות" למילים ולחן שלו.
השיר צורף כרצועת בונוס יחד עם "שמים" לאלבום שבשן הוציא שבו הקליט את מיטב שיריו שביצע במסגרת סיבוב ההופעות.
ביוני 2013 הוציא בשן לרדיו את הביצוע בהופעה חיה ללהיטו "קפה אצל ברטה" (מילים: אהוד מנור, לחן: נתן כהן), כסינגל ראשון מתוך אלבום המופע העתידי.
עוד יצאו לרדיו באותה תקופה הסינגלים "אל תגעו באהבה" ו"כוכבים לא משקרים" בעיבודים מחודשים.
באוגוסט 2013 יצא לחנויות אלבום המופע המלא "יגאל בשן בהופעה חיה בזאפה", הכוללים 15 שירים מתוך המופע, וכן שתי רצועות בונוס בהקלטת אולפן שהוציא בשנה האחרונה "שמים" ו"נחיתות והמראות".
בפברואר 2014 הוציא את מה שהתברר לימים כסינגל האחרון שלו בחייו, "לחיי השיגרה".
ביוני 2015 הופיע בערב מחווה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית לזכר ידידו המנוח עוזי חיטמן, בהיכל התרבות בתל אביב.
בשן התקבל על ידי הקהל בתשואות רבות, ובסיום הופעתו הקהל עמד והריע לו במשך דקות ארוכות.
באפריל 2016 זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים.
ב-17 ביוני 2016 שב יגאל בשן לבמה, במועדון הזאפה, לאחר שנתיים בהן צמצם את פעילותו באופן משמעותי.
בחמש השנים האחרונות לחייו סבל בשן מכאבים כרוניים עזים מתמשכים, ובעקבותיהם התפתח אצלו דיכאון קליני.
באוגוסט 2014 וביוני 2015 אושפז עקב פצעי דקירה, שהתבררו לימים כניסיונות התאבדות.
ב-9 בדצמבר 2018, ערב נר שמיני של חג החנוכה, התאבד יגאל בשן בביתו שבתל אביב.
צוות מד"א שהוזעק למקום קבע את מותו.
אלמנתו מיקה אישרה כי מעשהו נבע מן הכאבים העזים ומהדיכאון שפיתח בעקבותיהם.
ארון הקבורה שלו הוצב ברחבת התיאטרון הלאומי "הבימה" ולציבור הרחב ניתנה האפשרות להגיע ולחלוק לו כבוד אחרון.
יותר מאלף אנשים הגיעו לתיאטרון כדי להיפרד.
ב-11 בדצמבר 2018 נטמן בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב.
ב-26 בנובמבר 2019, פורסם השיר "תביטי בי", שהקליט בשן חצי שנה לפני פטירתו בעיבודו של תומר בירן.
בדצמבר 2019, כשנה לאחר פטירתו של בשן, יצא אלבום המחווה "אם הייתי שר לך - שרים יגאל בשן", בו אמנים שונים מבצעים את שיריו של בשן.
באותו החודש נחנך פארק הנושא את שמו בשכונת "משכנות אמנים" שבקריית מוצקין.
ביוני 2021 הושלמה הקלטת שיר שכתב יאיר לפיד בשם "הגבירה מול האגם", שנכתב על סיפור חייה של המשוררת נעמי שמר ועובד לרגל יום השנה ה-90 להולדתה.
השיר הולחן על ידי קובי אשרת ובוצע בידי מיקי גבריאלוב ויגאל בשן, אך בזמן ההקלטות המוקדמות של השיר, ולפני הקלטת הגרסה הסופית שלו, הודיע בשן כי לא יוכל לבצע את ההקלטה בשל מצבו הבריאותי.
באוגוסט 2022 יצא בחנויות הספרים ספר המנגן את שיריו של בשן, בשם "יש לי ציפור קטנה בלב".
ספר זה מאפשר לילדים לקרוא את שיריו של בשן וגם לשמוע אותם בביצועו.
ב־1972 נישא בשן למיקה מרידור, בתו של יעקב מרידור, שעליה כתב והלחין יאיר רוזנבלום את שירו "מיקה", וביצע אפרים שמיר.
הם קיימו חתונה צנועה ותרמו את הכסף שקיבלו למען פצועי צה"ל.
מיקה עבדה כצלמת ומתחילת שנות ה-80 עוסקת בעיצוב אופנה.
לזוג נולדו שני ילדים, אלינור שהיא שחקנית וקונדיטורית, ואורי בשן שהוא זמר.
בשן היה קרוב משפחה של שושנה דמארי.
יגאל דוניץ (19 בספטמבר 1945 – 29 בספטמבר 2005) היה חוקר של בן-גוריון, ממקימי המכון למורשת בן-גוריון ומנהל ומתכנן באגף ישראל של הסוכנות היהודית.
יגאל דוניץ גדל בשכונת קריית חשמל בקריית חיים לגדעון ואביבה דוניץ.
סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובסוציולוגיה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בסוף שנות ה-60 ולאחר מכן סיים לימודי התואר השני במדע המדינה בהצטיינות.
התרכז בדמותו ובמשנתו המדינית של דוד בן-גוריון.
הערצתו לדוד בן-גוריון הובילה אותו לשדה בוקר, שם רכש את אמונו של בן-גוריון בשנותיו האחרונות ושימש תקופה מסוימת כעוזרו.
הוא היה חבר בצוות ההקמה של המכון למורשת בן-גוריון, היה סגן מנהל המכון ומנהל הארכיון.
את הדוקטורט שלו, על השפעת אחד העם על בן-גוריון, השלים ב-1988. השתלם בהיסטוריה באוניברסיטת קולומביה.
ב-1995 יצא לקנדה לשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית.
עם שובו התמנה למנהל מחלקת התכנון, התיאום והפיתוח של האגף לישראל בסוכנות ואף שימש מנהל בפועל של האגף.
ברוחו של רוברט פטנאם, אבי תפישת "ההון החברתי", יזם את הבינוי הקהילתי, הרואה בקהילה את הגרעין החברתי שממנו נובעות רשתות הסולידריות והלכידות החברתית.
יגאל דוניץ היה מעורב ופעיל בתחומים הרעיוניים, האידאולוגים והתוכניים של מפלגת העבודה בשנות השבעים, השמונים והתשעים.
הוא שיתף פעולה עם מחלקת המחקר של בית ברל בתחומים הקשורים בבן-גוריון ובמורשתו, שימש כמרכז ועדת החינוך של "העבודה" ובתקופת ממשלת רבין השנייה היה חבר בצוות החשיבה המדיני-חברתי שפעל בראשות מזכ"ל העבודה נסים זוילי.
דוניץ ורעייתו דפנה (לבית טירקל; נפטרה ב-2003) הותירו אחריהם שלושה ילדים:
ד"ר רונית דוניץ קידר, משפטנית ומרצה בתחום אחריות תאגידית;
יואב דוניץ הוא איש חינוך בכיר, ומתמחה בשלטון המקומי בישראל ובייעוץ חינוכי; איתן דוניץ משמש היום מנהל המכון למורשת בן-גוריון בשדה בוקר.
יגאל יאסינוב (נולד ב-27 באפריל 1966 בחרקוב שבאוקראינה) הוא חבר הכנסת לשעבר, מטעם סיעת שינוי.
עם התרופפות המשטר הקומוניסטי בתחילת שנות התשעים, הפך יאסינוב לחסיד חב"ד והיה דובר "עמותת מבוגרים בעד ברית מילה".
יאסינוב עזב את הדת כשנתיים לאחר שחזר בתשובה ועלה לישראל, בשנת 1993.
יאסינוב הצטרף למפלגת שינוי לקראת הבחירות לכנסת ה-15, היה פעיל בסניף ירושלים, היה עוזר פרלמנטרי של ויקטור בריילובסקי.
בשנת 2003 נבחר מטעם המפלגה לכנסת ה-16, כשהוא מוקם ברשימתה במקום ה-15.
במהלך כהונתו כחבר הכנסת הוא הותקף באלימות פעמיים.
הוא נדקר על ידי אלמוני בפתח ביתו ונפגע בעקבות קטטה בכיכר רבין.
יאסינוב פעל בכנסת לפתרון בעיית פסולי החיתון.
לאחר התפצלות שינוי סמוך לבחירות לכנסת ה-17 לא עבר עם פורז אל מפלגת חץ בניגוד לרוב חברי הכנסת המכהנים מטעם שינוי.
אולם, לבסוף עזב את שינוי, הקים את סיעת העולים שהתחברה לישראל ביתנו והתמודד לכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו.
המקום ה-14 ברשימה, בו מוקם, הותיר אותו מחוץ לכנסת.
לאחר כהונתו בכנסת, כיהן יאסינוב כסגן יושב-ראש דירקטוריון קק"ל, ולאחר מכן כמנכ"ל קק"ל אירו-אסיה.
יאסינוב נשוי ואב לשתי בנות, תושב ירושלים.
אביו של יאסינוב היה מסורב עלייה.
יגאל ביבי (נולד ב-21 בינואר 1942) הוא איש ציבור ישראלי.
כיהן כראש עיריית טבריה בשנים 1978–1988 וכחבר הכנסת בשנים 1988–2003 מטעם המפד"ל.
ביבי נולד בטבריה והוא בוגר ישיבות תנועת בני עקיבא.
בשנים 1963–1966 הוא היה מרכז סניף בני עקיבא בטבריה.
בעל תואר בוגר במדע המדינה ותולדות ישראל מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1965 הוא היה פעיל במשמרת הצעירה של המפד"ל בטבריה והוצב במקום השלישי של רשימת המפד"ל לבחירות המקומיות.
באותה שנה התמודדה המפד"ל במסגרת חזית דתית וביבי הוצב במקום הרביעי.
באותן שנים היה ביבי פעיל באליצור טבריה.
בשנת 1969 נכנס לראשונה למועצת עיריית טבריה, מהמקום השני ברשימת המפד"ל.
הוא הצטרף לקואליציה של ראש העיר, משה צחר, והיה לסגן ראש עיר בתואר וראש מחלקת הסעד.
בסוף 1973 קיבלה המפד"ל שלושה מנדטים, ובאוגוסט 1974 הצטרף לקואליציה ומונה לסגן ראש עיר בפועל, הממונה על המשמר האזרחי.
בשנת 1975 עתר לבג"ץ נגד מינוי רב אשכנזי ראשי בטבריה, לאור מיעוט התושבים האשכנזים בטבריה.
בשנת 1978 התמודד ביבי בראשות רשימה משותפת של המפד"ל ואגודת ישראל ובבחירות האישיות לראשות העיר שהונהגו אז לראשונה.
ביבי עלה לסיבוב השני בבחירות לראשות העיר, ונתמך על ידי אנשי המערך.
בבחירות גבר על מועמד הליכוד, פנחס פרח ונבחר לראש עיריית טבריה.
לאחר הבחירות הבטיח ביבי שימור על סטטוס קוו בענייני דת והקים קואליציה רחבה ולצורך כך מינה שלושה סגנים בשכר, למרות שלעיר בגודל של טבריה הותר להעסיק שני סגנים בשכר בלבד.
בעקבות עתירה של האופוזיציה לבג"ץ הפסיק אחד הסגנים, נציג אגודת ישראל, לכהן כסגן בשכר.
ביבי סירב לדרישת משרד הפנים להשיב את המשכורת ששולמה ביתר לקופת העירייה, בטענה שלא ניתן לדרוש ממי שעבד להשיב את המשכורת.
לקראת הבחירות בשנת 1983 הביא ביבי לאיחוד של רשימת המפד"ל עם חלק מנציגי הליכוד שפרשו ממנה.
בבחירות זכה ביבי בסיבוב הראשון ליותר מ-60% מהקולות.
ביבי נבחר גם לסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל.
בבחירות שנערכו בשנת 1988 הפסיד ליוסף פרץ ששימש כסגנו.
כבר בשנת 1977 נכנס לרשימת ששת המומלצים של סיעת למפנה לרשימת המפד"ל לכנסת התשיעית.
אולם בפועל לא הוצב במקום ריאלי ונדחק למקום ה-23. לקראת הבחירות לכנסת העשירית ב-1981, דרש לשריין את המקום השני ברשימת המפד"ל לספרדי.
בשנים 1988–2003 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפד"ל והיה סגן שר במשרד להגנת הסביבה בין השנים 1990–1992, כשראש הממשלה החזיק בתיק (למעשה ביבי היה השר להגנת הסביבה בפועל) ובמשרד הדתות (1996–2000).
בכנסת ה-12 היה חבר הוועדה למינוי שופטים ובכנסת ה-13 יו"ר הסיעה בכנסת.
שימש חבר הוועד המנהל באוניברסיטת בר-אילן.
בבחירות 2006 הוצב במקום ה-108 והסמלי ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הודיע על פרישתו והסרת תמיכתו מהמפד"ל ועל תמיכתו בש"ס בטענה כי "ש"ס זה המפד"ל האמיתי".
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 ב-2019 הודיע על תמיכתו בעוצמה יהודית ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021 הכריז על תמיכה ברשימת הציונות הדתית.
יגאל ביבי יזם וקידם שתי הצעות חוק האוסרות שידורי פורנו בטלוויזיה.
כשהחלו השידורים הדיגיטליים של יס ושל חברות הכבלים, החלו לשדר בישראל ערוצי פורנו בתשלום בהזמנה אישית של הערוצים.
ביס שודרו הערוצים "בלו" ו"פלייבוי" ובחברות הכבלים שודרו הערוצים "ויויד", "ספייס" ו"פלייבוי" לצד סרטי פורנו בהזמנה אישית ב"הום סינמה".
החוק הראשון, הידוע גם בשם "חוק הבזק", עבר ביולי 2001. בחוק נקבע שהעובר עליו צפוי לעד 3 שנות מאסר.
יס והוט עקפו את החוק על ידי שידור ערוצי הפורנו במתכונת של "שלם וצפה" בה היה צריך להזמין את הערוצים באופן יומי.
בתגובה יזם חוק נוסף שאסר שידורי פורנו גם במתכונת זאת.
החוק השני עבר ביוני 2002. שני החוקים עברו בתמיכת הלובי הפמיניסטי והח"כים הדתיים, החרדים והערבים.
כתוצאה מכך אין היום שידורי פורנו ביס ובהוט: ערוצי הפורנו ירדו מהמסך ולאחר זמן מה הוחלפו בערוצים של ארוטיקה רכה.
ביבי שימש לתקופה כחבר בקונגרס הציוני מטעם סיעת "אוהבי ציון" שמזוהה עם מפלגת ש"ס.
ביבי נשוי ואב לחמישה, תושב נווה דניאל שבגוש עציון.
יגאל כהן-אורגד (30 באוגוסט 1937 – 27 באוגוסט 2019) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ושר.
בעשור השני של המאה ה-21 כיהן כנגיד אוניברסיטת אריאל בשומרון.
כהן-אורגד, יליד תל אביב, היה בוגר בית הספר הדתי תיכון עירוני ב' בעיר.
כמו כן היה חבר בתנועת הנוער "בני האצ"ל", שהייתה שייכת לתנועת החרות, ולאחר זמן התמזגה עם תנועת בית"ר.
עקב חברותו בבית"ר, סולק אורגד מהתיכון.
לאחר שירותו בצה"ל למד כלכלה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן תואר שני בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1962 עבד כהן-אורגד ברשות לתכנון כלכלי במשרד האוצר.
לאחר מכן, פתח חברה פרטית לייעוץ ותכנון כלכלי.
כהן-אורגד היה משך שנים רבות חבר בתנועת החרות.
בשנת 1965 היה ממקימי "הגוש החופשי", בהובלת שמואל תמיר, שקרא תיגר על מנהיגותו של מנחם בגין.
בשנת 1967, נמנה עם אנשי הגוש החופשי שפרשו מ"חרות" עם הרחקתו של שמואל תמיר והקימו את "המרכז החופשי".
בשנת 1967 השתתף בהפגנה נגד מסירת ארמון הנציב לידי אנשי האו"ם.
בשנת 1973 הקים את החוג לאיחוד הליכוד, יחד עם חבר הכנסת מיכאל איתן, מפקד חיל הים לשעבר שלמה אראל, ואחרים.
לאחר שלא נבחר לרשימת הליכוד לכנסת השמינית על ידי הוועדה המסדרת של המרכז החופשי, היה לאופוזיציה לראשי התנועה.
בסוף 1974 שב לתנועת החרות, והיה יו"ר המועצה הכלכלית של התנועה.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, היה בין הפנים החדשות שהשתבצו במקום גבוה ברשימה של תנועת החרות, והוא שובץ במקום ה-24 ברשימת הליכוד.
עוד לפני הבחירות, כדי למנוע בלבול בינו ובין חבר הכנסת יגאל כהן, הוסיף לשם משפחתו את המילה "אורגד", המורכבת מראשי התיבות של ארבעת ילדיו.
כהן-אורגד כיהן בכנסת בין השנים 1977–1988, והיה חבר בוועדות הכלכלה, הכספים והחוץ והביטחון.
כהן-אורגד היה מרכז סיעת הליכוד בוועדת הכספים והיה בין הדורשים לקצץ בתקציב.
הוא דרש מהממשלה לכלול בתקציב גם את ההתחייבויות להצמדה וביטוחי שער שהממשלה לוקחת על עצמה ויצא נגד הגידול בתקציב משרד הדתות.
כהונותו בכנסת נמשכה גם לאורך הכנסת העשירית והכנסת ה-11 מטעם הליכוד.
ב-15 באוקטובר 1983, ימים ספורים לאחר שכונן יצחק שמיר את ממשלתו הראשונה, פרש ממנה יורם ארידור עקב הביקורת החריפה שספג על תוכנית ה"דולריזציה" שביקש להנהיג.
עקב כך, מונה כהן-אורגד ב-18 באוקטובר 1983 לכהן כשר האוצר.
הוא כיהן בתפקידו זה 11 חודשים, עד תום ימיה של ממשלת שמיר הראשונה, ב-13 בספטמבר 1984. בתקופת כהונתו זינקה האינפלציה בישראל מ-250% לכ-450%.
בבחירות לכנסת התשע עשרה מוקם במקום ה-117 ברשימת "הליכוד - ישראל ביתנו".
היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת "אית"ם".
כיהן כדירקטור בבנק לאומי (מ"מ יו"ר הדירקטוריון), תעשיות לייזר, עץ לבוד, חברת בזק וחברת החשמל.
ב-16 בינואר 2001 הטיל עליו השופט דוד רוזן 150 שעות עבודות לשירות הציבור - ללא הרשעה.
אורגד הואשם בכתב האישום בעבירות מרמה, זיוף, קשירת קשר ורישום כוזב במסמכי תאגיד, אך הודה בעקבות הסדר טיעון בכתב אישום מתוקן שעסק בתקופה בה היה אורגד מנהל חברת "דקו ישראל".
ב-2003 מונה על ידי המועצה המקומית רמת השרון לאחראי תכנון מתחם עמק גלילות צפון.
אולם במאי 2008, חשף מינהל מקרקעי ישראל כי לאורגד יש מגרש בשטח 1.8 דונם במתחם, ולכן קיים ניגוד עניינים בין עבודתו על תכנון ופיתוח המתחם, לבין היותו בעל קרקע במקום, ועבודתו בפרויקט הופסקה.
ב-2012 תבע 1.2 מיליון שקל פיצויים מהמינהל, על הפרת ההסכם עמו.
בינואר 2004, מונה כדירקטור חיצוני בחברת בזק.
כיהן כיו"ר הוועד הפועל של המכללה האקדמית יהודה ושומרון, ולאחר הפיכתה לאוניברסיטה כיהן כנגיד אוניברסיטת אריאל בשומרון.
ב-2013 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות.
לכהן-אורגד נולדו ארבעה ילדים מאשתו שרה (1937–2005).
התגורר בתל אביב-יפו עד למותו בגיל 82, ב-27 באוגוסט 2019. למחרת הובא למנוחות בבית העלמין ירקון.
חתנו הרב ציון ויצמן היה רב היישוב כוכב יעקב.
יגאל זריהן (נולד ב-22 ביוני 1968) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ ומזוהה בעיקר עם מכבי עירוני אשדוד.
זריהן גדל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ובשנת 1987 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון שהייתה ממוקמת בליגה ב' והגיע עימה עד לליגת העל, בה שיחק 4 עונות במדים הצהובים.
במהלך הקריירה שלו כבש זריהן 111 שערים (31 בליגה הבכירה) במדי עירוני אשדוד, והוא מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים.
אוהדי הקבוצה נהגו לכנותו "יגאל טורבו" בשל מהירותו היוצאת דופן.
לאחר איחוד הקבוצה עם הפועל אשדוד בשנת 1999, שיחק עונה אחת במדי הקבוצה המאוחדת מועדון ספורט אשדוד, ובשנת 2000 עבר להכח רמת גן.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זריהן במשך ארבע עונות במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, ובשנת 2008 הוביל את קבוצת הנוער לזכייה בגביע המדינה לנוער.
לאחר מכן אימן את קבוצות הנוער של הפועל רעננה והפועל אשקלון.
בנובמבר 2019 מונה זריהן למאמן קבוצת נעוריו שהוקמה מחדש, מכבי עירוני אשדוד מליגה א'.
מאז חודש אוגוסט 2021, מאמן זריהן את קבוצת הנשים מכבי פנתרות אשדוד.
זריהן נשוי למטי ולהם ארבעה ילדים.
הבכור ניב זריהן, כדורגלן מקצועי אשר בין השאר שיחק בעמדת החלוץ בהפועל תל אביב ועמית זריהן אשר שיחק בעמדת הקשר בבית"ר אשדוד.
יגאל ברוכי (נולד ב-1944) הוא לשעבר מנכ"ל ונשיא "אלביט" וחתן פרס ביטחון ישראל.
ברוכי נולד בחיפה, בוגר בית הספר בסמ"ת ובשנים 1965–1968, בתום שירותו הצבאי, למד לימודי הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.
לאחר קבלת התואר הוא הצטרף לחברת "אלביט" כמהנדס פיתוח ובמהלך השנים קודם לתפקידי ניהול ברמות שונות, בהם מנהל פיתוח של פרויקטים ביטחוניים ובשנת 1981 למנהל חטיבת הפיתוח וההנדסה בדרג סמנכ"ל.
בשנים 1983–1984 הוא עמד בראש פעילות החברה בארצות הברית.
בשובו לישראל מונה ברוכי לתפקידי מנכ"ל שונים בחברות-בנות של אלביט.
בשנת 1989 הוא מונה לסמנכ"ל תפעול בחברה ואחראי על תחומי מערכות היבשה והים.
בנובמבר 1996 פוצלה חברת אלביט לשלוש חברות: "אלביט מערכות בע"מ", שריכזה את הפעילות הביטחונית; "אלביט הדמיה רפואית בע"מ", שקלטה את עסקי הרפואה; ו"אלביט בע"מ", שנותרה עם פעילות אלקטרוניקה אזרחית (שהנכס העיקרי בה באותה עת היה קו הייצור לטלוויזיות).
לאחר הפיצול מונה ברוכי למנכ"ל "אלביט בע"מ", תחת הנהגתו הפכה החכרה לחברת השקעות בתחומי התקשורת, והמסחר האלקטרוני באמצעות חברות בנות, שהמהותית בהן הייתה חברת הסלולר פרטנר תקשורת.
אלביט גם השקיע בחברת ישראסט לשירותי תקשורת לוויינית, ומכרה אחר כך את חלקה לחברת גילת תקשורת.
בספטמבר 2001 פרש ברוכי מתפקידיו בעקבות המיזוג עם חברת האם אלרון, ונותר חבר מועצת המנהלים.
לאחר פרישתו מונה למנהל חברת ההשקעות אליס לאב, אחר כך מונה כיושב ראש פעיל של חברת טלרד, תפקיד ממנו פרש בשלהי 2003. כמו כן הוא עמד בראש ועדת ההשקעות של "כור הון סיכון".
בשנת 1984 הוענק לברוכי יחד עם אריה פיינגולד ומאיר בוטבול פרס ביטחון ישראל עבור הישגיו בפיתוח ייחודי עבור חיל הים.
ד"ר יגאל בן-שלום (נולד ב-21 בדצמבר 1946, כ"ח בכסלו ה'תש"ז) הוא מומחה למדיניות חברתית ומערכות מידע ובעבר מנכ"ל משרד העבודה והרווחה ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
בן-שלום נולד בשכונת בן-ציון בנתניה.
אביו, עובדיה בן-שלום, עלה לארץ ישראל מתימן וכיהן כמנהל הקרן לביטוח פועלי בניין וחבר מועצת העיר נתניה.
בילדותו הוא נשלח לבתי ספר כלליים, על אף היותו בן למשפחה שומרת מצוות, ובשירותו הצבאי שירת כקצין צנחנים והיה מפקד פלוגת חרמ"ש בדרגת רב-סרן.
בן-שלום למד מחשבים כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
בסיום תפקידו כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה הוא השלים דוקטורט מאוניברסיטת חיפה בנושא "יישום זכויות – המקרה של יישום זכויות ילדים ונוער בישראל".
בנושא זה הוא הרצה לאורך השנים באוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בן-גוריון ואוניברסיטת חיפה.
בן-שלום נשוי לאהובה בן-שלום, שהייתה מנהלת אגף בטכנולוגיית מידע בבנק ישראל.
בשנים 1970 – 1987 עבד במוסד לביטוח לאומי ועסק בתחומי מחשוב ומערכות מידע.
בין היתר הוא לקח חלק בהיערכות המוסד ליישומם של חוקים שאושרו באותן שנים, ובהם חוק הבטחת הכנסה, חוק ביטוח אבטלה, חוק נכות כללית וחוק הסיעוד.
בין תפקידיו בתקופה זו שימש מנהל המחלקה לתכנון ולתכנות, מנהל האגף לעיבוד נתונים אוטומטי, סמנכ"ל ומשנה למנכ"ל.
לאחר פרישתו של דני עזריאל מראשות המוסד כיהן בן שלום כמחליפו למשך מספר חודשים.
לאחר שנסים ברוך נתמנה למנכ"ל המוסד, כיהן בן שלום כממלא מקומו.
במהלך שנות עבודתו השתלם בן-שלום בארצות הברית בנושאי מחשבים וביטחון סוציאלי.
בסיום תקופה זו עבר לנהל חברת מחשבים שהתמחתה בתחום מערכות מידע, שעבדה בעיקר עבור המגזר הציבורי.
לאחר הקמת הממשלה ה-27 הוא מונה על ידי השר אלי ישי למנכ"ל משרד העבודה והרווחה, ומתוקף תפקידו עמד בתקופה זו בראשות הוועדה לטיפול בילדים ונוער בסיכון והוועדה הבין-משרדית לנושא אלימות במשפחה.
בשנים 2004 – 2008 חזר בן-שלום למוסד לביטוח לאומי ומונה על ידי השר זבולון אורלב לעמוד בראש המוסד.
בתקופה זו הותוותה תוכנית אב מחודשת למוסד, והממשלה קבעה יעדים לצמצום העוני ולהגדלת התעסוקה.
לאחר סיום תפקידו מונתה להחליפו אסתר דומיניסיני.
בתום תפקידו חזר בן-שלום לאקדמיה.
בשנת 2009 התמנה לראש המגמה למדיניות חברתית במכללת בית ברל וליו"ר מכון המחקר למדיניות חברתית, יזמות ופיתוח תוכניות חברתיות של המכללה.
בשנת 2010 התמנה לסגן נשיא המכללה לענייני פיתוח.
בשנת 2010 נבחר בן-שלום להיות יו"ר "מנהיגות אזרחית" בישראל, ארגון הגג של העמותות והארגונים ללא כוונת רווח (אלכ"רים) בישראל.
בן-שלום כיהן בהתנדבות בתפקיד יו"ר מילבת, עמותה העוסקת בפיתוח עזרים עבור אנשים עם מוגבלויות וקשישים מאז שנת 2008. בנוסף לכך כיהן כיו"ר מכון אדלר.
בן-שלום ייצג את המגזר השלישי בשולחן העגול הבין מגזרי ושימש יו"ר שותף לשולחן העגול יחד עם נציג המגזר העסקי ונציג הממשלה.
ד"ר יגאל בן-שלום הוא נשיא האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר.
מכון המחקר של האגודה כולל הוצאת ספרים וכתבי עת כינוסים בינלאומיים ועידוד חוקרים צעירים.
ביוזמתו שודרג יער יהדות תימן והפך להיות יער הכולל עמדות דיגיטליות המספרות את ההיסטוריה, התרבות של יהדות תימן.
מקום מיוחד מוקדש לנספים בדרך מתימן לארץ ישראל.
הוא גם יו"ר הוועד המנהל של המכון לחקר יהודי תימן ע"ש עובדיה בן-שלום אשר הוקם במכון בן צבי.
בן שלום מכהן במספר דירקטוריונים פרטיים והוא יו"ר דירקטוריון טקיוניטי (מייסודה של הסוכנות היהודית).
החברה עוסקת בפיתוח ומתן שירותי מערכות מידע לסוכנות, לחברות הבנות שלה, ולארגונים חיצוניים בעיקר מהמגזר השלישי.
בן שלום הוא יו"ר הוועד המנהל של עמותת "מהיום" לאורח חיים בריא ומניעת סוכרת.
יגאל בורשטיין (נולד ב-27 במאי 1941) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ופרופסור אמריטוס נלווה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
יגאל בורשטיין נולד במנצ'סטר שבאנגליה.
הם שרדו את מלחמת העולם השנייה באנגליה.
ב-1949 הם שבו לוורשה שבפולין במטרה לבנות מולדת חדשה ושוויונית ברוח הסוציאליזם, אולם התאכזבו ועלו לישראל ב-1957 בעליית גומולקה.
אביו עבד ככימאי במכון ויצמן ואמו עבדה שם כספרנית.
בורשטיין שירת בסדיר ובמילואים כתותחן.
בשנים 1962-1961 למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית; בשנים 1965-1962 למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והיה עוזר לפרופסור בן-עמי שרפשטיין בעריכת האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית.
בשנים 1967-1966 למד בורשטיין קולנוע בבית הספר לטכניקת סרטים בלונדון.
בשנים 1967-1965 כתב ביקורת ספרות וקולנוע בעיתונים "על המשמר", "למרחב", "הארץ" ו"קשת".
בשנים 1991-1985 שימש מבקר קולנוע בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"העיר".
ב-1970 הרצה והדריך בבית הספר לאמנות הקולנוע של בית צבי, מאז 1973 מלמד בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1984 קיבל קביעות, ב-1995 התמנה לפרופסור חבר נלווה וב-2008 התמנה לפרופסור מן המניין נלווה.
בורשטיין שהה כפרופסור אורח בבית הספר לקולנוע הדני בקופנהגן, בבית-ספר סם שפיגל לקולנוע בירושלים, באוניברסיטת ניו יורק ובמכללה הטכנולוגית של תל אביב-יפו.
ב-1993 זכה בורשטיין בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע.
בשנת 2020 הוענק לבורשטיין פרס מפעל חיים על ידי הפורום הדוקומנטרי לישראל.
בורשטיין היה נשוי לשחקנית הבימה יעל דרויאנוב, ולהם בת, היוצרת והזמרת מאיה בורשטיין ובן, עו"ד אלכסנדר (אלי) בורשטיין.
הוא נשוי בשנית לרותה כהן, מנהלת אדמיניסטרטיבית ושותפה במרפאה לטיפול מיני.
סרט קצר משנת 1968 שהוא סרטו הראשון של בורשטיין עם ישראל גוריון ורינה גנור, זכה בפרס הסרט הקצר הישראלי הטוב ביותר של השנה לשנת 1969 והופיע בפסטיבלים בלונדון ובדנמרק.
זוהי קומדיה קצרה בסגנון סרטי סלפסטיק אילמים: בחור פוגש בחורה באתר בניין חשוף בטון, הם נישאים והופכים בהדרגה לאומללים.
שקיעתו של אדון פיקוס קומדיה קצרה משנת 1969 בסגנון סלפסטיק אילם.
איש קטן רודף אחרי אישה קטנה והוא נלכד בתוך מחשופה של אישה גדולה שמטביעה אותו שם לנצח.
בעקבות הר סיני סרט תעודה משנת 1974, מסע בעקבות גרסאות שונות על מיקום הר סיני התנכ"י.
זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר של השנה.
עמוד ענן בדמים סרט תעודה טלוויזיוני משנת 1981 על חייו ויצירתו של המשורר אורי צבי גרינברג.
הוא מבוסס על שילוב השירים בהקראת אילי גורליצקי, עם חומרים דוקומנטריים מהתקופות שהשירים נכתבו ועם קטעי ראיונות עם אורי צבי גרינברג.
לייבוביץ' במעלות סרט תעודה טלוויזיוני מ-1982 על ישעיהו ליבוביץ הנוסע למעלות יחד עם ישראל אלדד ומנחם ברינקר להרצאה על 'ציונות במשבר' ומתעמת עם חבריו ועם קהל.
מנכ"ל רשות השידור טומי לפיד, ביקש לצנזר חלק מהסרט, בו מבקר לייבוביץ' את החוגים הדתיים שהפכו את הכותל המערבי ל"פולחן אבנים".
תורת המידות סרט עלילה ניסיוני קצר מ-1992 ונראה כשוט אחד המתאר את המתרחש בארבע דירות, אלגוריה על הקיום הישראלי.
הסרט זכה בפרס סרט השנה מטעם המכון הישראלי לקולנוע ובפרס הראשון (סוס הזהב) בפסטיבל הסרטים הים-תיכוני לאריסה שביוון בשנת 1993. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע ברחבי תבל.
מכתבים לפליציה סרט משנת 1993 על ערב בבר בבת ים ובו אנשים ששיחקו את עצמם.
הסרט מלווה בקריינות מתוך "מכתבים לפליצה" לפרנץ קפקא.
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי תבל.
אושר ללא גבול סרט עלילה קומי משנת 1996 המגולל את סיפורו של ברוך שפינוזה החי בחולון של ימינו ופורש את מסכת יחסיו עם שכניו: מורה לגאוגרפיה, חוקר שב"כ ומתופף צעיר.
שפינוזה (בגילומו של אריאל זילבר) מדבר ושר רק בטקסטים של שפינוזה, רובם בעברית, מקצתם בערבית.
הסרט זכה בפרס ליפר לתסריט הטוב ביותר ובפרס הסרט המזרח-תיכוני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנת 1996, בפרס האקדמיה הישראלית עבור התסריט הטוב ביותר לשנת 1996, בפרס המבקרים כסרט הישראלי הטוב ביותר של השנה בפסטיבל הסרטים של חיפה, 1997. הסרט הוקרן בשבעה פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
זמזום סרט עלילה לטלוויזיה משנת 2002 בכיכובם של אסי דיין וטינקרבל.
הוא זכה בפרס התסריט בתחרות על שם מיקי אלבין ב-1998 ובפרס עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של חיפה ב-2002. הסרט הוקרן בארבעה פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
מורה נבוכים סרט טלוויזיה משנת 2006, מסע בעקבות הרמב"ם המגיב בטקסטים פרי עטו למציאות בת ימינו.
אצבע אלוהים קומדיה עם אלון אבוטבול, משה איבגי ודורית בר אור, משנת 2009. סיפור של אהבות כושלות וידידות ששורדת אותן.
יתומי המהפכה סרט תיעודי אישי על תולדות משפחתו משנת 2015 ששודר בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית וזכה לשבחים.
המיטות שלנו בוערות מסה קולנועית דוקומנטרית על אידאולוגיה לאומנית רדיקלית באירופה ובישראל.
הסרט מתבסס על מאמרים, נאומים וספרים שנכתבו במאה ה-20 וה-21. קטעי סרטים ארכיוניים, איורים בעיתונות, תצלומים וקטעי מוזיקה תקופתית מעניקים את ההקשרים ההיסטוריים של המובאות.
ספרו של בורשטיין ראה אור ב-1991 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ספרו של יגאל בורשטיין שראה אור ב-2009 בהוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה.
1991 - פנים כשדה קרב, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
1998 - ספרות, סרט ומלחמות האזרחים של תרבות, אגף תוכניות למודים, משרד החינוך, ירושלים.
1998 - פענוח, פרשנות, פיתוי, הוצאת סל תרבות ארצי - אמנות לעם.
2004 - תיעוד, סרט תיעודי, בדיה (עבור הוצאת סל תרבות ארצי - אמנות לעם).
2009 - מבטי קרבה (הוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה).
2019 - מעשי צפייה - על הנראה ולא-נראה בסרטים (הוצאת מאגנס)
תותחן, צייר, קולנוען בלמות לאט - ז'ק קתמור והעין השלישית, קטלוג, הוצ.
מוזיאון נחום גוטמן בעריכת אורי דרומר, 2012, עמ.
כל עולה ועולה (1969, עם דוד פרלוב, אברהם הפנר, דוד קדם, 30 דק.)
יגאל גבאי (נולד ב-1961 בחולון) הוא מעצב גרפי ישראלי.
גבאי עיצב למעלה ממאה בולים עבור השירות הבולאי וזכה בשבחים והישגים בגין חלקם.
בנוסף, עיצב גבאי עשרות מטבעות ומדליות עבור בנק ישראל והחברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.