tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר דווח כי לוהקה כמדבבת בסרט האנימציה הממוחשבת של פיקסאר ודיסני, "הקול בראש 2" שיצא להקרנים ביוני 2024. באותה שנה גילמה את ג'יימי ברנשטיין, בתו הבכורה של המנצח האמריקאי-יהודי ליאונרד ברנשטיין בסרט הביוגרפי "המאסטרו", בבימויו של בראדלי קופר, שגם גילם את ליאונרד.
במאי 2025 הוכרז כי הוק לוהקה לתפקיד ויירס בסרט "משחקי הרעב: זריחה על האסיף", אלופת משחקי הרעב של המשחקים ה-49 שכעת משמשת כמדריכה של מחוז 12.
באוגוסט 2019 הוק הוציאה את שני סינגלי הבכורה שלה, "To Love A Boy", לו הופק קליפ בהשתתפות פרד השינגר ו-"Stay Open".
השירים נכתבו והוקלטו על ידי הוק וזוכה פרס הגראמי, הזמר-יוצר .
בשנת 2020 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Blush.
בשנת 2022 הוציאה את אלבומה השני, MOSS.
ב-25 ביוני 2023 הוציאה את הסינגל "Coming Around Again".
בשנת 2024 הוציאה הוק את אלבום האולפן השלישי שלה, Chaos angel.
+שנהסרטתפקידהערות2018Ladyworldרומי2019היו זמנים בהוליוודלינדה קסביאןהחשוד העיקרי (אנ')שאנון2020מיינסטריםפרנקי2021Italian Studiesארין מקלאודרחוב הפחד – חלק 1: 1994הת'ר ווטקינס2022עושות נקמהאלינור לווטן/נורה קאטלר2023אסטרואיד סיטיג'ון דאגלסהמאסטרוג'יימי ברנשטייןWildcatפלאנרי או'קונורגם מפיקה בפועלאומנות ההרג (אנ')גרייס2024הקול בראש 2חרדהדיבוב2026משחקי הרעב: זריחה על האסיףויירסTBARevolver
+שנהסדרהתפקידהערות2017נשים קטנותג'ו מארשמיני-סדרה2019–2025דברים מוזריםרובין באקליתפקיד ראשי (עונות 3–5)2020ציפור אלוהים שבשמיםאנני בראוןפרק: "Hiving the Bees"2023מון גירל ושדינוזאוראביסדיבוב; פרק: "Moon Girl's Day Off"The Playboy Interviewsהלן גרלי בראוןפודקאסט; פרק: "Helen Gurley Brown"
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון2025מדבבת אהובה מסרטהקול בראש 2
מאיה לקשמי האריס היא עורכת דין ופעילה פוליטית אמריקאית.
האריס נולדה באורבנה-שמפיין שבאילינוי, אביה, דונלד האריס הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה שהיגר מג'מייקה לארצות הברית, אמה, שיאמלה גופלאן, הייתה חוקרת סרטן השד ממוצא טמילי, אחותה, קמלה האריס, היא סגנית הנשיא, ג'ו ביידן.
האריס גדלה באוקלנד ולאחר מכן במונטריאול.
בגיל 17 ילדה את בתה היחידה.
בשנת 1994 הצטרפה למשרד עורכי דין והייתה אחת מהעובדות בתחום הליטיגציה הפלילית והאזרחית.
בשנת 2012 הייתה הסמנכ"לית של אחראי זכויות וצדק בקרן הצדקה האמריקאית, קרן פורד.
האריס הייתה בכירה במכון PolicyLink , מכון מחקר שמטרתו היא קידום צמצום אי-השוויון הכלכלי אשר משפיע על קהילות המיעוטים בארצות הברית, היא ארגנה מטעם המכון מספר כנסים שדנו ביחסי המשטרה האמריקאית וקהילות המיעוטים שנמצאים במדינה ואף כתבה מאמר בו פירטה על תמיכתה ברפורמה במשטרה.
בשנת 2015 מונתה לאחת משלוש יועצי מדיניות בקמפיין הבחירות של המועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
לאחר הפסדה של קלינטון בבחירות שנערכו בשנת 2016 המשיכה האריס לנהל קמפיינים פוליטיים.
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית ב-2020 הייתה יו"ר קמפיין הבחירות של אחותה קמלה עד להחלטה על השעיית הקמפיין, על אף כישלון קמפיין הבחירות, קמלה הצליחה להיבחר למועמדת לתפקיד סגנית הנשיא לצד המועמד לתפקיד הנשיא, ג'ו ביידן.
בבחירות לנשיאות שנערכו בנובמבר 2020 הצליחו השניים לנצח את המועמדים הרפובליקנים, הנשיא המכהן, דונלד טראמפ וסגנו, מייק פנס.
האריס נשואה לטוני וֶסט מאז יולי 1998. בתה, מינה האריס סיימה את לימודיה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד בשנת 2012.
מאיה דיאב היא זמרת פופ, שחקנית ואשת טלוויזיה לבנונית.
היא חברה לשעבר בלהקת הבנות הלבנונית ארבע החתולות .
מאיה דיאב נולדה באשרפייה, למשפחה יוונית אורתודוקסית נוצרית.
דיאב למדה תקשורת, ברדיו וטלוויזיה וקיבלה תואר מהאוניברסיטה הלבנונית; היא השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה.
לדיאב אח אחד (ע'סאן) ושתי אחיות (מונה וגרייס).
היא הצעירה מבין ילדי הוריה.
היא התחתנה עם איש עסקים מוסלמי, עבאס נאצר, בשנת 2006 אתו נולדה לה בתה, קאי, בני הזוג נפרדו בשנת 2017.
היא הייתה חברה בלהקת בנות ולאחר שעזבה אותה, בשנת 2011 היא ביצעה דואט עם ראמי עייאש.
בינואר 2020 סיפרה שנחטפה בביירות בשנת 2005, שם הוחזקה כבת ערובה והתעללו בה במכונית במשך יום אחד.
באוקטובר 2020, מאיה דיאב נבחרה על ידי מועצת האופנה הערבית לסמל האופנה של העולם הערבי והיא הכריזה על פתיחת שבוע האופנה הערבי ה -12 שהתקיים כמעט בדובאי.
מאיה זינשטיין (נולדה ב־28 במאי 1981) היא במאית ומפיקה זוכת פרס אמי ועיתונאית ישראלית.
מאיה זינשטיין נולדה בניז'ני נובגורוד (אז נקראה העיר גורקי) שברוסיה הסובייטית.
בשנת 1991, כשהייתה בת עשר, עלתה משפחתה לישראל והתיישבה בקיבוץ בית השיטה.
בגיל 18 עזבה את הקיבוץ והתגייסה לדובר צה"ל, שם שירתה כקצינה במדור תכנון ויזום ויזמה כתבות לעיתונות הרוסית.
לאחר שירותה הצבאי עבדה בערוץ 9, ואחר כך עבדה ככתבת תחקירים בעיתון "הארץ" וביימה כתבות תחקיר לערוצי טלוויזיה שונים.
לזינשטיין תואר ראשון בקולנוע ובתרבות צרפת ותואר שני בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
עד סוף העולם הוא סרט דוקומנטרי בו זינשטיין מתעדת קהילה אוונגליסטית מעיירת כורים ענייה בקנטאקי, המבקשת לקדם את בואו של ישו המשיח באמצעות תרומה של כספם הדל לקרן לידידות – הארגון הפילנתרופי הגדול בישראל.
הסרט שודר בכאן, ולאחר סיום ההפקה נמכר לשידור ל-BBC, אוסטרליה, פולין, שוודיה, נורווגיה, PBS, והוקרן בבתי קולנוע בארצות הברית ובמקומות אחרים בעולם.
עד סוף העולם הוקרן גם בפסטיבלים רבים ובהם פסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי הגדול בעולם, IDFA, וזכה לביקורות טובות.
8 חודשים לאחר שהסרט יצא למסכים, הועלתה תלונה כאילו קטעים מנאום של טראמפ נערכו בסרט שלא כהלכה; אולם מומחים קבעו כי מדובר בפרקטיקת עריכה מקובלת, שאמנם חייבה תיקון קל, בנושא שולי מבחינת הסרט.
התיקון אכן נעשה לשביעות רצונה של רשת BBC, שכאמור הקרינה את הסרט.
הסרט זמין לצפייה חופשית באתר כאן.
טהורה לעד הוא סרט תיעודי שיצא בשנת 2017 ועקב אחר קבוצת הכדורגל הישראלית בית"ר ירושלים בעונת 2012/2013. הסרט זכה בפרס אמי בקטגוריית סרטי תעודה העוסקים בפוליטיקה וממשל.
בעקבות הסרט קיבלה הבמאית איומים על חייה, בריאיון לגילי איזקוביץ בהארץ סיפרה זינשטיין כי בעקבות עשיית הסרט נוצר קשר בינה ובין ארגון לה-פמיליה.
הסרט בית"ר ירושלים קדם לטהורה לעד, בסרט הקצר הציגה זינשטיין חלק מהחומרים התיעודיים שצילמה והוא הוצג באתר הגרדיאן הבריטי, בעקבות הסרט הקצר קיבלה זינשטיין איומים על חייה מאוהדי הקבוצה
מאיה ז"ק (נולדה ב-14 במאי 1976) היא אמנית ויוצרת סרטים ישראלית.
זוכת פרס לנדאו בתחום האמנות לשנת 2017. יצירתה של ז"ק כוללות וידאו, הדמיות מחשב, רישום ומיצב.
עבודותיה נכללות באוספי מוזיאונים מרכזיים, בהם מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון היהודי בברלין ובמוזיאון היהודי בווינה.
ז"ק, ילידת ישראל, בוגרת תואר ראשון באמנות באקדמיה בצלאל לאמנות ועיצוב.
למדה באקדמיה לאמנות בברלין-וייסנזה , וסיימה תואר שני בתוכנית הבינתחומית באמנויות באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2005–2008 הרצתה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2008 היא מרצה בכירה בבצלאל.
ז"ק עובדת במגוון רחב של מדיות הכוללות רישום, הדמיות מחשב, ועבודות וידאו שהן סרטים קצרים.
בהרצאה על טרילוגיית הסרטים עטורת הפרסים שלה – "טרילוגיית הזיכרון", המורכבת משלוש עבודות וידאו בנות כ-20 דקות כל אחת – "אמא כלכלה", "חוק שחור לבן" ו"אור נגדי" – התייחסה ז"ק לסיפור משפחתה האישי בהקשר לעבודות אלה.
היא החליטה לחזור ולבקר עם אביה ואחותה בסלובקיה, בבית שבו גדלה סבתה, אך האדם שהתגורר שם סירב להכניסם לבית.
חוסר היכולת לחדור למרחב הפיסי שהוא גם מרחב הזיכרון היה עבורה טריגר ליצירה הנוגעת במקום של הבית ובניסיון לברוא, לדמיין ולהחיות משהו שאין לה גישה אליו.
עבודת וידאו "אמא כלכלה" בשנת 2008 - תערוכת יחיד במוזיאון היהודי של ניו יורק.
זהו סרטון ללא מילים, העוקב אחר עוזרת בית המחפשת אחר עקבות של בני המשפחה נעדרים בבית גרמני טיפוסי באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הדמות מתעדת ומודדת כל אובייקט בקפידה, מציירת סימנים ומייצרת ערכים מתמטיים לפנקס הרשימות שלה, כאשר ברקע שידורים המספרים על הרס וחורבן מחוץ למרחב המוקפד שבו היא פועלת.
גיבורת הסרט שומרת על סדר ושלווה, ובשיטתיות מודדת ומשרטטת מרחב כזירת פשע אליה היא חוזרת, ובה היא עדיין ממשיכה לפעול לאלו הנעדרים.
פרויקט "חדר מגורים" בשנים 2009–2010. הפרויקטו כלל סדרת הדמיות תלת-ממד מודפסות באורך של 3 מטרים כל אחת של דירה ברלינאית.
את ההדמיות היא יוצרת על סמך ראיונות עם מנפרד נומבורג, יהודי בן 90 יליד גרמניה, שנמלט מברלין כילד בשנת 1938 ומתגורר כיום בישראל.
את ההדפסות מלווה קלטת שבה מנפרד מספר אודות משפחתו וממקם את סיפורו האישי על הציר ההיסטורי בו מתרחשת מלחמת העולם השנייה.
ז"ק מנסה לתת ביטוי לזיכרון של מנפרד באמצעות הדמיות זיכרון.
היא מחוררת פתח בקיר הבלוקים הבנוי בהדמיה ומסמנת את המקום בו היא חודרת למרחב הפרטי ולתודעתו ומחדשת את ההיזכרות.
"חוק שחור-לבן", סרטון ללא מילים מ-2011 המהווה הומאז' לאמנות הרישום העוסק בניסיון האנושי לכפות סדר וצורה על המציאות באמצעות הליכי אימון ומשמעת.
הסרט מציג חוקרת ומולה זירת אילוף על לוח שחמט גדול ממדים, ואלמנטים נוספים כמו מיטה ופינת סלון עם כיסא ורדיו, וכולם מרכיבים מרחב שנעשים בו ניסויים ותצפיות.
החוקרת מתבוננת על כלבי הפודל המצייתים לפקודות המאלף, ומתצפתת באמצעות מצלמה על המתרחש.
היא עורכת רישום אמנותי תחילה של כלב הפודל, וכן רישום בירוקרטי בו היא מתעדת את המתרחש ומייצרת שפת מדידה משלה.
סצנת האילוף יוצאת משליטה והיא שומרת על נקודת התצפית המסתיימת בכך שהם שרועים על לוח השחמט והיא שבה להתבונן עליהם מבעד לגריד הרישום הדומם ולתעד.
הסרט עוסק בתיעוד התרחשות בזמן אמת בשלב הקליטה, עוד לפני שהפך לזיכרון.
"אני אוהבת לחשוב על המילה "רישום" שהיא רישום אמנותי, פרקטיקה אמנותית מסורתית, אינטימית, בסיסית, כתב היד של האמן.
מצד שני רישום הוא גם מעשה ביורוקרטי יבש.
רישום זה תיעוד עובדות שלוכד דברים ממקום חסר נשמה ורוח.
אני אוהבת לחשוב על שני הקצוות האלה ולייצר את הפואטיקה", אמרה ז"ק.
תערוכת הקבע "חדר השבת" במוזיאון היהודי בווינה ב-2013. במיצב הדמיות זה היא משחזרת ומתחקה אחר מוצג של הצייר היהודי וינאי איזידור קאופמן, שיצר ועיצב עבור המוזיאון חדר תקופתי "חדר שבת ב-1899".
ב-1938 השתלט הגסטפו על המוזיאון ואוספיו הוחרמו.
ז"ק מסתייעת בעזרים טכנולוגיים על מנת ליצור הדמיה ממוחשבת על סמך תצלומים ששרדו את המלחמה, וכך משחזרת מחד ומייצרת קריאה אישית ופואטית מאידך.
פרויקט "אופקים שבורים" 2015–2016. במסגרת התערוכה "בבליולוגיה- הספר כגוף" במוזיאון פתח תקווה אותה אצרו דרורית גור אריה ורפאל סיגל.
המיצב ביקש לקשור בין ה-stube (החדר המחומם בגרמנית) לבין השטיבל שמשמעו חדרים, בית תפילה מאולתר, שמוכן לדבריה של ז"ק להתקפל ולנדוד כחלק מחוויית הגלות וההגירה של יהודי מזרח אירופה.
ז"ק מציינת כי המיצב הציע פרשנות להוויית השטיבל ובית המדרש בחלל המוזיאלי.
המיצב העמיד במרכזו ספרייה שכללה כ--1000 כתבים מדיסציפלינות שונות שליקטו 30 אנשי ספר, חוקרים ואוצרים.
מדפי הספרים הארוכים עמדו לרשות קהל המבקרים שהוזמן לשבת, לקרוא וללמוד מסביב לשולחן.
המיצב כלל סדרת הדמיות של חללי שטיבל שהודפסו בגודל אחד על אחד ונתלו על קירות המוזיאון.
הדמיות המביטות אל עבר הבלתי אפשרי כדוגמת גרמי מדרגות, וחללי המשך שנאספו במחקר מצטבר מצילומי בתי מדרש שונים.
ז"ק מספרת: "אלו מרחבים מסונתזים שמפלרטטים עם המציאות.
הם מתחזים לצילום ופוגשים את הצופה בקנה המידה של המציאות".
התערוכה אירחה בין היתר אירועי מחול, פרפורמנס והרצאות שהשתמשו בחלל המוזיאלי שהשיב לחיים את מושג השטיבל.
תערוכת היחיד "אור נגדי" במוזיאון תל אביב 2016, עליה עבדה ז"ק כ-9 שנים.
זהו הפרק השלישי ב"טרילוגיית הזיכרון", וכולל סרט שאורכו 23 דקות יחד עם חלקי ארכיון, אובייקטים, רישומים ומיצב.
בסרט זה הארכיון הוא נקודת המוצא ממנה הדמות הראשית – הארכיבאית – יוצאת לתהליך ההיזכרות.
אור נגדי מבוסס על דמות המשורר היהודי יליד צ'רנוביץ, פאול צלאן, שכתב בעיקר בגרמנית ונחשב לאחד מגדולי המשוררים במאה ה-20. צלאן היה ניצול שואה.
פסקול שיריו מלווה את היצירה כמו גם סיפורו האישי, החוזר לאתר לרגע התיעוד בהיזכרות ומחיה בו את הטקסט.
בסרט עולם האמת נעלם, נותר רק הארכיב ובו רישומים, הקלטות, ניירות, מפות, תצלומים ובתוכם הארכיבאית מנתחת ומארגנת את החומרים הארכיונים ומנסה להתערב בעבר בדרכים סוריאליסטיות.
בסצנה אחת בסרט הארכיבאית אף חודרת לתצלום רחוב ישן של צ'רנוביץ' משנת 1937, מתערבת, משנה, חושפת את דמותו של צלאן ושותלת את דמותה בתמונה.
"התערוכה כמכלול היא שיר הלל לאמנויות — לשירה, לתעלולי הקולנוע, לרישום, למחול, לחוויה הפיזית של גוף בתוך חלל שעוצב כתפאורה", כתבה העיתונאית גליה יהב על התערוכה.
"החומר הארכיוני המת, הנייר והדיו מנסים להפוך לזיכרון חי, כאשר הזיכרון המרובד בשכבות קם לתחייה במוחו של הצופה".ז"ק, שאיבדה את אמה בגיל 20, מקדישה לה את התערוכה וחתמה ברישום אשה השכובה על הארץ "רושמת את עצמה בדם".
"רישום האשה אינו "הכנה" או "פחות", אלא העלאה בחזקה של עצם הקו המבחין בין קיימת ללא קיימת בכלל", כתבה העיתונאית טל ניב בעיתון הארץ.
1996–2000 – B.F.A בצלאל, האקדמיה לאמנות ועיצוב, המחלקה לאמנות, ירושלים.
2000 – חילופי סטודנטים באקדמיה לאמנות בברלין-וייסנזה, גרמניה.
2008–2012 – תואר שני, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות, התוכנית לאמנות בינתחומית.
מאיה ז"ק זכתה בפרסים רבים בעבור עבודותיה, ביניהם:
2000 – פרס הצטיינות, בצלאל האקדמיה לאמנות ולעיצוב
2002, 2003 - פרס הקרן לווידאו-ארט וקולנוע ניסיוני, המרכז לאמנות עכשווית CCA
2005 – פרס האומן הצעיר של משרד החינוך
2010 - מענק ממכון ליאו בק עבור Living Room, פרויקט מחקר דוקומנטרי
2011 - פרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות.
2013 – מענק מטעם מכון שפילמן לצילום
2015 – תמיכה מטעם קרן משפחת אוסטרובסקי
2016 – מענק מטעם תוכנית ארטיס עבור 'אור-נגדי'
2017 - פרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו
2020 – נופי גוף, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2020 – מקבלי פרסי האמנות 2017–2018 של משרד התרבות הישראלי, מוזיאון אשדוד לאמנות
2019 – Walk the Line סדנת ההדפס בירושלים.
2019 – במעקב VII – קו פעולה: הביאנלה השביעית לציור בישראל, אוצרת ראשית: הדס מאור
2019 – קרטונאז', מוזיאון אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות.
2019 – שולחן, גלריה גבעון
2003 – בטון ומלט 1: ההכנות לטקס האנשים הדומים עם רעיה ברוקנטל
2004 – ממ 2. היחידות עם סטניסלב לבאור
2005 – בטון ומלט 2: מדלת לדלת עם רעיה ברוקנטל
זיכרון למעשה, אפריל 2015, בהוצאת Actes-Sud צרפת ומוזאון תל אביב לאמנות, Actes-Sud
חדר השבת, נובמבר 2014, בהוצאת המוזיאון היהודי וינה עם Verlag für Moderne Kunst, Nürnberg
מאיה גלפמן (נולדה ב-8 בנובמבר 1978) היא אמנית רב תחומית ישראלית העוסקת במנעדי הביטוי בתפר שבין ציור, מיצב ואמנות רחוב.
נחשבת למובילה בתחום אמנות הרחוב.
מאיה גלפמן נולדה וגדלה ברחובות.
היא השלימה תואר ראשון במכללה האקדמית להנדסה ולעיצוב שנקר.
גלפמן עוסקת בעבודותיה בדיאלוג שבין טלטלה ליציבות.
בעבודתה היא חותרת ליישב קונפליקטים, כגון יופי שעוטף חספוס, חולשה כמקור כוח והתפכחות שמלבה תמימות.
גלפמן בוחנת כיצד טראומות משפיעות על אנושיות ומעלה את הרעיון שהמאבק הקיומי נגד כוחות חיצוניים הוא השלכה של המאבק הפנימי.
בין היתר הציגה עבודותיה במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב, במוזיאון חיפה לאמנות, הגלריה הלאומית בבנגקוק, במכון סמיתסוניאן לאמנות בוושינגטון והקתדרלה הלאומית כחלק מפסטיבל ביי דה פיפל, יריד 'ארט-רומס' בלונדון, הביאנלה בהרצליה, ארט בזל מיאמי, אוניברסיטת 'טאמה' לאמנות בטוקיו.
ב־2013 גלפמן הרצתה בכנס 'טד' על תהליך יצירתה ודימויים של עבודותיה הופיעו בשני ספרי אמנות בינ"ל, בצרפת ובגרמניה ובספר אמנות חדש, שיצא לאור באנגליה במהלך 2022.עבודתה סוקרה בתקשורת בישראל ומחוצה לה.
סימן ההיכר של גלפמן הוא טכניקה של רישום בצמר על גבי קירות.
היא מוכרת בזכות הקשר הבלתי אמצעי שהיא יוצרת עם הקהל ומזוהה דרך אמנות הרחוב שלה - לבבות הצמר האדומים הפזורים ברחבי תל אביב ובערים שונות בעולם.
מגזין "פייפרמאג" הניו-יורקי, בחר בה כאחת מעשרת אמני הרחוב המובילים בישראל לצד Know Hope.
בשנת 2009 הקימה גלפמן את פרויקט האמנות הציבורית Mind The Heart!
Project, יחד עם בן זוגה רועי אבידן, צלם ומשורר.
בפרויקט זה הם חוקרים רעיונות שעסקו באורבניות, שיטוט ואקראיות, וכיצד אלו השפיעו על הפרקטיקה האמנותית.
בשנים 2017–2021 מסרו גלפמן ואבידן את כל רכושם ועברו לחיות בדרכים.
הם תכננו "ניסוי" שחייב אותם לשלוט רק ביצירת עבודות תלויות זמן ומרחב, ויצרו אותן מדי יום.
כל היתר נקבע עבורם על ידי אנשים זרים: לוחות הזמנים, המסלול, המפגשים והתקציב.
הפרויקט התרחש בארצות הברית, בניסוי סרנדיפיטי, במסע בן 100,000 קילומטרים, והציגו חמש תערוכות, עשר הרצאות ומאות עבודות.
2010 - חוטים, בית האמנים תל אביב, אוצרת: אורלי הופמן
2012 - פעימות, בית וייס, תל אביב, אוצרות: ורה פלפול וחגית בורנשטיין
גלריה על הצוק, נתניה, אוצרת: מאיה קשביץ
2012 - תהליך, בית אריאלה, מח' התרבות והאמנויות של עיריית תל אביב-יפו, אוצרת: מעין נבו-אפלבאום
2013 - ניצוץ, גלריה צדיק, תל אביב, אוצרת: חנה קומן
2016 - קצוות מפוצלים, בית האמנים תל אביב, אוצרת: רז סמירה
2017 - Outside Looking In, הגלריה הלאומית, בנגקוק, אוצרת: ראטאפונג
2019 - Form, Re-Form, גלריה 18AG, וינה, אוצר-גלריסט: ד"ר מיכאל שמיץ
עוצב בישראל, רידינג, תל אביב
אמנות סודית 4, ארטורא/בנק לאומי, בית מאני, תל אביב
תותחים ומוזות, אוניברסיטת טאמה לאמנות, טוקיו, יפן
זמאיקאה, גלריה על הצוק, נתניה
רוח ים - מושבת אמנים, בת ים
בזעיר אנפין-20/20, גלריה צדיק, תל אביב
פסטיבל אביב בשפירא 4, תל אביב
צבעי בסיס 1, בסיס צבאי נטוש, רמת הגולן
אוהבים אמנות = עושים אמנות, תל אביב
פסטיבל ניסוי כלים 10, בית תמי, תל אביב
צבעי בסיס 2, תערוכה בבסיס צבאי נטוש, גבול לבנון
7F, הקומה השביעית, התחנה המרכזית, תל אביב
משיקים את משונע, גלריה משונע, תל אביב
Slideluck-III, גלריה אלפרד, בחצר, תל אביב
Temporary Crew, סטריט ארט גלרי, תל אביב
המקרר, בניין השוק הסיטונאי הישן, תל אביב
סיפורים שמספר לי הרחוב, מוזיאון הילדים הישראלי, חולון
חוטים וקשרים, מוזיאון ישראל, ירושלים
Grand Opening MILU, מלון אמנות-בוטיק, פירנצה
Project, 3S Gallery, פורטסמות', ניו המפשייר
Project, PJCC, פוסטר סיטי, קליפורניה
Project, OM JCC, סן רפאל, קליפורניה
מאיה דדון (נולדה ב-16 ביולי 2006) היא זמרת ישראלית, שזכתה להצלחה בשנת 2022 בעקבות צאת סינגל הבכורה שלה, "חוץ ממך", שזכה להצלחה ארצית.
השיר דורג במצעדים השבועיים השונים וצבר למעלה מ-2.5 מיליון השמעות בספוטיפיי ו-7.7 מיליון צפיות ביוטיוב.
הסינגל השני שלה, "כמו שאני" זכה גם הוא להצלחה.
בספטמבר 2022 הוציאה את הדואט "להיות שלך" עם עדן בן זקן, ואת אלבום הבכורה שלה, חוץ ממך.
מאיה דדון נולדה ב-16 ביולי 2006 וגדלה בקריית שמונה.
במאקו פרסמו כתבה במסגרתה נאמר שבמהלך ההסגרים הראשונים שאירעו ב-2020 היא שיתפה גרסאות כיסוי שלה באינסטגרם וביוטיוב.
זמרים ישראלים כדוגמת עומר אדם ועדן בן זקן נחשפו לביצועים אלו.
שוקי ביטון, בן זוגה של בן זקן, נחשף לאותן גרסאות הכיסוי ועם רוברטו החתימו אותה על חוזה הקלטות.
את סינגל הבכורה שלה, "חוץ ממך" הוציאה דדון ב-12 בינואר 2022. הוא זכה להצלחה רבה במצעדי השירים בארץ, כמו גם ברשתות הסטרימינג השונות.
מספר ימים לאחר יציאתו, נחשף שהוא דורג במקום הראשון בשזאם ישראל עם קרוב ל-6,000 חיפושים.
הצלחתו של השיר התבטאה גם ברשת החברתית טיקטוק.
ב-24 במרץ הוציאה את הסינגל השני שלה, "כמו שאני" שהצליח לשחזר את הצלחת קודמו ודורג במצעדים השבועיים, כמו גם זכה להצלחה ברשתות הסטרימינג השונות.
ב-2 במאי פרסמה גרסת כיסוי רשמית ל"שיר למעלות".
הסינגל השלישי שלה, "יאללה ביי" יצא לאור בסוף יוני וזכה להצלחה.
בסמוך לכך, פורסם וידאו קליפ רשמי שהועלה לערוץ היוטיוב של דדון והצליח לצבור למעלה מ-8 מיליון צפיות בסך הכול.
חודשיים לאחר מכן, הוציאה את הסינגל "בלילות".
בספטמבר נודע שהיא הקליטה דואט עם עדן בן זקן בשם "להיות שלך".
השיר פורסם באמצע החודש, ובסמוך אליו הכריזה על אלבום הבכורה שלה, חוץ ממך.
במסגרת האלבום, הקליטה מחדש את להיטה של רינת בר "פיו פיו".
בשנת 2023 הוציאה את שיר הגאווה "פוני" עם ג'טפייר.
ב-13 באוגוסט הוציאה את הסינגל "רוצה לאהוב אותך".
ב-30 באוגוסט פורסם כי דדון היא מופע החימום במופעים של הזמרת נועה קירל בפארק הירקון במהלך ספטמבר 2023. ב-28 בינואר 2025 הוציאה את הסינגל "מישהו אחר" עם אלקנה מרציאנו.
דדון התגייסה ב-2025 לצה"ל לשירות במסגרת הלהקות הצבאיות.
שםשנהמיקומי שיאאלבוםמדיה פורסטהיטליסטהעשירייה"חוץ ממך"2022——2חוץ ממך"כמו שאני"——4"יאללה ביי"9—4"בלילות"———"להיות שלך"(עם עדן בן זקן)17——"משפיענים"10——"חוף בלי אף אחד"(עם עילאי אלמקייס)2023———"לילה בלי כוכב"15——"פוני"(עם ג'טפייר)———"רוצה לאהוב אותך"———"מישהו אחר"(עם אלקנה מרציאנו)20251668—"תשמור אותי"———
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיפריצת השנה במוזיקהמאיה דדוןשיר השנה"חוץ ממך"
מאיה בר סדן (נולדה ב-21 באפריל 1975) היא פרופסור מן המניין במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שעוסקת בננוטכנולוגיה.
תחומי מחקריה הם שימוש ביכולת לאפיין מבנים קטנים (ננומטרים) עד לרמה האטומית שלהם, על מנת לתכנן חומרים מתקדמים ליישומי אנרגיה.
בר סדן עומדת בראש קבוצת מחקר המונה כמעט בכל עת כ-8 מדענים, רובם בעלי תואר דוקטור או בתקופת בתר דוקטור או סטודנטים לתואר דוקטור, ומיעוטם סטודנטים לתואר שני.
במחקריה, המשיכה בר סדן את עבודתם של קנוט אורבן , מקסימיליאן היידר , והראלד רוז , זוכי פרס וולף לשנת 2011, שפיתחו מיקרוסקופ אלקטרוני מתוקן אָבֶּרַציות, והייתה בין הראשונים שיישמו את טכניקות המיקרוסקופיה מתוקנת האברציות לחלקיקי ננו.
בר סדן מתרכזת בקישור בין המבנה האטומי לבין התכונות.
על כך קיבלה בר סדן בשנת 2016 את פרס קריל מטעם קרן וולף, לחוקרים צעירים מצטיינים.
בנימוקים לקבלת הפרס נכתב בין השאר עוד, שהידע שהתקבל ממחקריה לגבי המבנה בסקאלה האטומית, איפשר הבנה של תהליכים המתרחשים ברמה המאקרוסקופית.
הקישור בין המבנה לתכונות, שהתקבל ממחקריה, הוא זה שמאפשר לתכנן באופן מושכל את המבנים האופטימליים ליישומים שונים, ולהפעיל את הידע הסינתטי על מנת לקבל, בדיוק אטומי, את המבנים הנדרשים לכל יישום בנפרד, ובכך חשיבותו למדע הננו.
כיום עוסקת בר סדן בשימושיהם של חומרים שכבתיים כזרזים בתגובות להפקת מימן כדלק אלטרנטיבי, ובפיתוח של זרזים המופעלים בעזרת אור לשימושי פוטוקטליזה.
בשנת 2022 התפרסמה כשלאחר 4 שנים בתפקיד של יושב ראש ועדת ההוראה המחלקתית במחלקה לכימיה, החליטה שבמקביל לעבודתה במחקר ובהוראה, תתחיל ללמוד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ואכן עשתה זאת.
מאיה גז (נולדה ב-5 בספטמבר 1978, ד' באלול תשל"ח) היא סופרת, עיתונאית ומרצה ישראלית-צרפתייה.
גז נולדה וגדלה בתל אביב-יפו.
היא למדה בבית הספר הגימנסיה העברית "הרצליה" שם בחרה במגמת צרפתית.
בשנות נעוריה למדה עיתונאות אצל יאיר לפיד ומאוחר יותר הייתה כתבת נוער במעריב לנוער ובעיתונים מעריב, לאשה והעיר.
לאחר סיום שירותה הצבאי למדה תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחוגים שפה וספרות צרפתית ומזרח אסיה ויפנית.
לגז תעודת הוראה מהחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בשנה השלישית ללימודי התואר הראשון, קיבלה שתי הצעות למלגות לימודים, האחת בטוקיו והשניה באוניברסיטת סורבון.
גז החליטה להמשיך את לימודיה בפריז.
היא כתבה את התואר השני שלה בסורבון על הסופר אנדרה ז'יד והאלמנטים לפיתוי הקורא שהחדיר לספריו, בהנחיית פרופסור אנטואן קומפניון.
גז קיבלה על עבודת התואר השני שלה את פרס אדמונד דה רוטשילד.
עבודת הדוקטורט שלה עוסקת בסופר הצרפתי-יהודי רומן גארי ובאלמנטים של יהדות והשואה ביצירתו הספרותית.
גז קיבלה עבור עבודת הדוקטורט שלה הצטיינות יתרה (summa cum laude) והייתה מועמדת לפרס נפוליאון הצרפתי.
במקביל ללימודיה, הייתה גז כתבת עיתון "גלובס" בפריז וראיינה, בין השאר, את מעצבי האופנה מארק ג'ייקובס, קנזו טקאדה, איב סן-לורן, קרל לגרפלד, את הצלמת אנני לייבוביץ', את בריז'יט בארדו, ואת בנו של השאה של איראן, מוחמד רזא שאה פהלווי.
במהלך השנים כתבה בעיתונים: מעריב, כלכליסט, הארץ, ישראל היום, גלובס ועוד, ובאתרי האינטרנט וואלה!, Nrg ומעריב אונליין.
ברוב העיתונים כתבה כתבות מגזיניות וביקורות ספרים וערכה ראיונות עם אישים בתחומי ההיי-טק, התיירות והספרות.
עם חזרתה לישראל השתלבה כמרצה וכחוקרת באוניברסיטת תל אביב, במכללה האקדמית הדסה בירושלים והמרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה.
גז ערכה מחקרי שואה עצמאיים בנושאים מגוונים: בין השאר חשפה פרק פחות ידוע על הצלת יהודי גרמניה ואוסטריה במנילה וארגנה כנס בינלאומי באוניברסיטת תל אביב לכבודו של ז'ורז' לואנז'ה שהציל אלף ילדים יהודים בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה.
לואנז'ה, אותו ראיינה גז בפריז, הוא הדוד של הזמרת ירדנה ארזי ובן הדוד של הפנטומימאי מרסל מרסו.
גז ערכה גם שני מחקרים כעמיתת מחקר ביד ושם בנושא שינוי דפוסי אימהות בגטו ורשה והבונים החופשיים תחת המשטר הנאצי.
ספרה הראשון, "הזעקה המוטמעת של היהדות והשואה ביצירתו הספרותית של רומן גארי", ראה אור בשנת 2013 בהוצאת אוניברסיטת ליל.
ספרה השני, "המגדל של גוסטב", ראה אור בשנת 2018 וזכה בפרס קק"ל.
הספר עוסק בסיפור בנייתו של מגדל אייפל בפריז.
ספרה השלישי, הפיה האמיתית, ראה אור בשנת 2020 בעברית וביידיש בהמשך למחקר שעשתה ביד ושם על אימהות בשואה.
ספרה הרביעי "השתעשעתי כהוגן- הדיוקן היהודי בספריו של רומן גארי" ראה אור בשנת 2023 והוא ספר המקור הראשון בשפה העברית שנכתב על רומן גארי.
הספר משמש כמדריך לקריאה בספריו של גארי והוא נגזרת של עבודת הדוקטורט שכתבה גז בצרפת.
ערכה את הספר "יומן מלחמה ואהבה" אשר מבוסס על 11 יומנים אשר נכתבו על ידי ג'ראר אלכסנדר במהלך ימי מלחמת העולם השנייה.
הזעקה המוטמעת של היהדות והשואה ביצירתו הספרותית של רומן גארי (2013), הוצאת אוניברסיטת ליל.
המגדל של גוסטב (2018), על בנייתו של מגדל אייפל, רימונים הוצאה לאור.
הפיה האמיתית (2020), ספר ילדים ראה אור בעברית וביידיש, הוצאת סיגליות.
השתעשעתי כהוגן- הדיוקן היהודי בספריו של רומן גארי (2023), הוצאת ותקרא.
מאמע-לשון - יידישקייט מבית אבא (2025), הוצאת הפקטורי.
מאיה חיטמן (נולדה ב-19 באפריל 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית בהפועל רעננה מליגת העל ובנבחרת ישראל.
חיטמן החלה לשחק בקבוצת הילדות של אס"א תל אביב במדיה שיחקה עונה אחת ובסיומה עברה לאקדמיה לכדורגל בנות במדיה שיחקה שתי עונות בליגת הילדות.
כשהיא עוד לא בת 15 ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגת העל במדי האקדמיה לכדורגל בנות.
באקדמיה שיחקה שלוש עונות ורשמה 52 הופעות בליגת העל וכבשה תשעה שערים.
בעונת 2017/2018 חתמה במועדון הכדורגל רמת השרון במדיה שיחקה במשך עונה אחת ובסיומה זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה.
בעונת 2018/2019 הצטרפה למועדון הכדורגל הפועל רעננה עד לאמצע העונה, אז עזבה לUTRGV College בטקסס.
בקולג' שיחקה במשך חצי שנה וחזרה לישראל בינואר 2020 למדי מ.ס.
קריית גת, שם שיחקה ארבעה משחקים עד שהליגה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה.
בתחילת עונת 2020/2021 חתמה על חוזה לעונה אחת בהפועל פתח תקווה מליגת העל.
בסיום העונה הפועל פתח תקווה נשרה לליגה הלאומית וחיטמן הצטרפה לקבוצת מכבי בנות עמק חפר בתחילת עונת 2021/2022.
בתחילת עונת 2022/2023 הצטרפה לעולה החדשה לליגת העל הפועל קטמון ירושלים.
חיטמן סיימה את העונה עם 4 שערי ליגה, 2 שערים בגביע המדינה ושער בגביע אתנה, כאשר הקבוצה מסיימת את עונת הבכורה שלה בליגת העל במקום השני, וחיטמן מועמדת לפרס השחקנית הישראלית של העונה.
חיטמן המשיכה בקבוצה גם בעונת 2023/2024, הופיעה 17 פעמים בליגה, 3 פעמים בגביע המדינה, ו-4 פעמים בגביע אתנה, כשהיא כובשת שני שערים בליגת העל ושניים בגביע המדינה.
בקיץ 2024 חתמה חיטמן בשורות אס"א תל אביב, בה החלה את הקריירה.
עם סיום העונה, לאחר התפרקות אס"א תל אביב, חתמה חיטמן בהפועל רעננה.
חיטמן שיחקה במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 16 בטורניר הפיתוח של אופ"א שהתקיים בישראל ב-2015. את הופעת הבכורה שלה במדים הלאומיים ערכה בניצחון 1:2 על אוקראינה.
לחיטמן 24 הופעות במדי נבחרות ישראל הצעירות.
החל משנת 2021 היא חלק מסגל הנבחרת הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלה במדים הלאומיים ערכה בהפסד 1:0 מול נבחרת גרמניה במוקדמות מונדיאל 2023.
מאיה גושן (נולדה ב-25 ביוני 2000) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג, זוכת מדליית ארד באליפות עולם (טשקנט 2022) בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
בגיל 6 החלה גושן להתאמן בהתעמלות קרקע.
לאימון הג'ודו הראשון בחייה הגיעה באמצעות עלון פרסום.
גושן זכתה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בפורץ' שבקרואטיה.
באליפות אירופה שנערכה באפריל-מאי בסופיה שבבולגריה הפסידה בסיבוב הראשון למינל אקדניז מטורקיה.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בטשקנט שבאוזבקיסטן הפסידה בשלב שמינית הגמר לסאנה ואן דייק מהולנד, לאחר שבסיבוב השני, ממנו התחילה את התחרות, ניצחה את ליאו יו-ג'ונג מטאיוואן.
בגראנד סלאם אנטליה שנערך ב-31 במרץ זכתה במדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה במאי בדוחה שבקטר הפסידה בסיבוב השני לסאקי ניזואה מיפן, לאחר שבסיבוב הראשון ניצחה את זיטה אורנלה ביאמי מקמרון.
בגראנד סלאם אולן בטור שנערך ב-23 ביוני זכתה במדליית ארד.
באליפות אירופה שנערכה בנובמבר במונפלייה שבצרפת ניצחה בסיבוב השני את אאי צונודה מספרד, ובשלב שמינית הגמר את מרים צ'נטוריה מגאורגיה.
בשלב רבע הגמר הפסידה לאליסאבת טלצידו מיוון, ובקרב בית הניחומים הפסידה לאנקה פוגצ'ניק מסלובניה.
באליפות אירופה שנערכה באפריל בזאגרב שבקרואטיה הפסידה בסיבוב הראשון לסבינה גרצ'אק מהונגריה.
גושן מתגוררת באבן יהודה יחד עם הוריה, צחי והילית, ושתי אחיותיה הצעירות.
מאיה (אילה) ארזי נחום (נולדה ב־17 באפריל 1972) היא מעצבת אופנה ויוצרת ישראלית.
מייסדת והבעלים של מותג "לב" ומרצה בכירה במחלקה לעיצוב אופנה בשנקר.
ארזי נולדה וגדלה בעיר תל אביב.
היא התחנכה בבית ספר יסודי ישגב וסיימה את תיכון עירוני י"ד בעיר.
בשנת 1990, התגייסה לצה"ל ושירתה כמשקית חוויה בבא"ח צנחנים.
בהמשך שימשה כקצינת חינוך בחטיבה 7 והשתחררה בדרגת סגן בשנת 1993.
בין השנים 1994–1997 השלימה תואר ראשון בעיצוב אופנה בהצטיינות במכללת שנקר ובין השנים 1997–1999 השלימה תואר M.A.
בעיצוב אופנה בגדי נשים בקולג' המלכותי לאמנות שבלונדון.
לאחר סיום לימודיה עבדה ארזי בבית האופנה ולנטינו ובספורטמקס באיטליה.
עם חזרתה לישראל בשנת 2000, הצטרפה אל חברת האופנה קום איל פו כמעצבת הראשית בין השנים 2000–2006 ובמקביל החלה ללמד במחלקה לעיצוב אופנה בשנקר.
בשנת 2007, התמנתה לחברת סגל במחלקה לעיצוב אופנה בשנקר ומשנת 2012, היא מרצה גם בתוכנית לתואר שני בעיצוב בשנקר.
ארזי ייסדה בשנת 2012 את המותג "לב" אשר עוסק במיחדוש עודפים מתעשיית האופנה.
ארזי ידועה בשילוב קיימות בעיצוביה, במטרה לקדם מודעות אקולוגית והיא אף חברה בקבוצת העיצוב "חילוף חומרים".
בשנת 2018, היא השתתפה בביאנלה לעיצוב של לונדון, בשנת 2020 ו־2023 הציגה בביאנלה לאומנויות ולעיצוב במוזיאון ארץ ישראל, בשנת 2022, אצרה את התערוכה "שבוע העיצוב בבית האמנים" ובשנת 2023, הציגה ביריד "צבע טרי" את המיזם חברתי סביבתי "תלבושת לא אחידה" בשיתוף עמותת מעגלי סול.
ארזי נשואה לאילן נחום ולהם שלושה ילדים.
1998 – "עור שני", מוזאון ישראל, אוצרת סוזן לנדאו
1999 – מוזיאון ישראל, תערוכה קבוצתית "עור שני" באוצרות סוזן לנדאו
2018 – "עצבים חשופים", ביאנלה לעיצוב לונדון, אוצרות הילה שאלתיאלי וגלית גאון
2020 – "עצבים חשופים", מוזיאון ארץ ישראל, אוצרות יובל סער הנרייטה אליעזר ברונר
2020 – "אורגניזם 144", תערוכה קבוצתית עם "חילוף חומרים", מוזיאון ארץ ישראל, אוצרות יובל סער הנרייטה אליעזר ברונר
2021 – ביאנלה תל אביב לאומנויות ולעיצוב, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2022 – "אורגניזם 144", תערוכה קבוצתית עם "חילוף חומרים", זומו נהריה, אוצרות שוע בן ארי ושחר בן נון
2022 – "תלבושת לא אחידה", תערוכה קבוצתית, בית האמנים תל אביב, אוצרות יובל סער ומאיה ארזי
2023 – "תלבושת לא אחידה", יריד צבע טרי, אוצרות טל גולני
2023- "חולצות מחסה", תערוכה זוגית עם גילת בלום, מוזיאון ארץ ישראל, אוצרת אנרייטה אליעזר ברונר
2023 – "מובייל מניפסטים חומר תלוי חומר", תערוכה קבוצתית עם "חילוף חומרים", מוזיאון ארץ ישראל, אוצר: ניר הרמט
מאיה מיי ויינטרוב היא סייפת (רומח) יהודייה-אמריקאית.
אלופה אולימפית (פריז 2024) ברומח קבוצתי.
וינטרוב נולדה וגדלה בפילדלפיה, פנסילבניה למשפחה יהודית.
בתם של אליזבת סורין וג'ייסון וינטרוב (אנטמולוג המתמחה בעש ופרפרים).
באליפות העולם בסיף שנערכה בקהיר, מצרים היא זכתה במדליית כסף ברומח קבוצתי לאחר הפסד במשחק הגמר לאיטליה 27–45. בתחרות רומח אישי היא הפסידה בסיבוב השלישי לסרה אזומה מיפן 12–15.
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית זהב ברומח קבוצתי ביחד עם לי קיפר, לורן סקראגס וג'קלין דוברוביץ' היהודיה, לאחר ניצחון בגמר על איטליה 45–39.
מאיה בכובסקי (נולדה ב-13 באוגוסט 1988) היא שחקנית ישראלית.
זוכת פרס השחקנית בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים לשנת 2014.
בכובסקי למדה בילדותה ריקוד והשתתפה בפסטיבלים שונים.
את לימודי התיכון סיימה באורט ביאליק.
ב-2009 סיימה מכינה למשחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין בו למדה לאחר מכן במשך 3 שנים.
היא למדה גם בסדנאות משחק של ששי סמוכה, משחק מול מצלמה בהנחיית רני בלייר וניתוח טקסט דרמטי של איה קפלן.
במהלך לימודי המשחק, השתתפה בתפקיד אורח בסדרה השועלים ב-2010 וב-2015 בסדרת הילדים "הבאגיס" ב-HOT.
ב-2017 גילמה את התפקיד הראשי של מיכל בסדרת הטלוויזיה אחותי קפצה כיתה במשך שלוש עונות.
בכובסקי הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרה לילדים ונוער בתחרות פרסי הטלוויזיה.
שנתיים לאחר מכן השתתפה בהאוצר שלנו בתפקיד נעמי.
החל משנת 2024 מגלמת את התפקיד הראשי "שלמוצי דנגור" בסדרה סטודיו אמציה המשודרת בכאן חינוכית.
בכובסקי היא שחקנית תיאטרון שהשתתפה בהצגות רבות.
ב-2012 השתתפה במחזמר "המצעד" בתפקיד "מונטין" שביים משה קפטן שעלה בתיאטרון הקאמרי ובפסטיבל ישראל.
כמו כן, השתתפה בהצגת חנוכה "עולם האש והמים" בקרקס פלורנטין שביים אייל רוזלס, המחזמר "שבלול" בתיאטרון הקיבוץ המבוסס על שירי שלום חנוך ואריק איינשטיין ובהצגה "עובד בשביל שניים" בבית ליסין.
בשנת 2014 השתתפה בהצגה "נובח על הירח" בתפקיד "ליידי" שהופיע בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, תפקיד שזיכה אותה בפרס השחקנית בפסטיבל.
ב-2018 גילמה את התפקידים "אריאן" בהצגה "לצאת מהארון" ואת "מירי" בהצגה "הסודות" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2020 שיחקה בהצגה "הבמאי, העוזרת וזאת עם הפלפל" בתפקיד שירי.
מאיה ולנר (נולדה בשנת 2008) היא מתעמלת אקרובטית ישראלית.
סגנית אלופת עולם (גימארייש 2024) בתחרות לזוג נשים בתרגיל הדינמי וזוכת מדליית ארד באליפות עולם (גימארייש 2024) בתחרות לזוג נשים בתרגיל המשולב.
בסבב גביע העולם שנערך בשנת 2023 זכתה במדליית זהב בפולין.
בסבב גביע העולם שנערך בשנת 2024 זכתה במדליות כסף בבולגריה ובפולין.
באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכתה במדליית כסף בתחרות לזוג נשים בתרגיל הדינמי, ובמדליית ארד בתחרות לזוג נשים בתרגיל המשולב, וכן סיימה במקום העשירי בתחרות לזוג נשים במוקדמות תרגיל שינויי המשקל, ביחד עם רוני כהן.
מאיה דורף (נולדה ב-20 בינואר 2002) היא שחיינית אמנותית ישראלית, זוכת מדליית ארד קבוצתית באליפות אירופה (בודפשט 2020) בתרגיל חופשי.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיימה במקום שישי בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, אלינה חלמסקי, ניקול נחשונוב, אמילי גרין, גל ליטמן, אריאל נשיא, טלי אוסטרובסקי ויעל פולקה בתוצאה של 83.1000 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי סיימה יחד עם עדן בלכר, אלינה חלמסקי, אמילי גרין, טלי אוסטרובסקי, שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, גל ליטמן, אריאל נשיא ויעל פולקה במקום שישי בתרגיל Highlights קבוצתי בתוצאה של 83.7000 נקודות, ובמקום שביעי בתרגיל קומבינציה קבוצתי בתוצאה של 83.7667 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט שבהונגריה במאי זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי חופשי יחד עם שלי בובריצקי, עדן בלכר, אריאל נשיא, ניקול נחשונוב, נוי גזלה, פולינה פריקזצ'יקובה וקתרין קונין בתוצאה של 86.8000 נקודות, אחרי אוקראינה (95.0667 נקודות) וספרד (91.2333 נקודות).
בתרגיל הטכני סיימה הקבוצה במקום החמישי בתוצאה של 82.7741 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני סיימה במקום חמישי בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, נוי גזלה, אריאל נשיא, פולינה פריקזצ'יקובה, נטע רוביצ'ק ושני שרייזין בתוצאה של 85.9667 נקודות.
בנוסף, סיימה יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, נוי גזלה, אריאל נשיא, ופולינה פריקזצ'יקובה במקום שביעי בתרגיל קבוצתי טכני בתוצאה של 84.5315 נקודות, ובמקום עשירי בתרגיל קבוצתי חופשי בתוצאה של 85.5667 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיימה במקום חמישי בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, נוי גזלה, אריאל נשיא, אביטל פודקופייב, פולינה פריקזצ'יקובה, נטע רוביצ'ק ושני שרייזין.
בנוסף, סיימה יחד עם שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, נוי גזלה, אריאל נשיא, פולינה פריקזצ'יקובה ושני שרייזין במקום חמישי בתרגיל קבוצתי טכני בתוצאה של 82.9956 נקודות, ובמקום חמישי בתרגיל קבוצתי חופשי בתוצאה של 86.0333 נקודות.
במשחקים האירופיים שנערכו בקרקוב שבפולין ביוני זכתה במדליית זהב בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, איה מזור, נוי גזלה, אריאל נשיא, נטע רוביצ'ק ושני שרייזין בתוצאה של 248.6083 נקודות, לפני גרמניה (163.3205 נקודות) וטורקיה (135.7999 נקודות).
בנוסף, זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי חופשי יחד עם שלי בובריצקי, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, איה מזור, נוי גזלה, אריאל נשיא ונטע רוביצ'ק בתוצאה של 243.600 נקודות, אחרי ספרד (261.6374 נקודות) ואיטליה (253.4709 נקודות).
בתרגיל קבוצתי אקרובטי סיימה במקום רביעי יחד עם עדן בלכר, ניקול נחשונוב, קתרין קונין, נטע רוביצ'ק, שלי בובריצקי, שני שרייזין ואריאל נשיא בתוצאה של 179.4000 נקודות.
מאיה גמליאל (נולדה בשנת 2008) היא מתעמלת אומנותית ישראלית.
גמליאל מתאמנת באגודת התעמלות אמנותית כפר סבא.
בשנת 2025, לאחר פרישתן של בנות נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שזכו במדליית כסף באולימפיאדת פריז (2024), נבחרה גמליאל כחלק מסגל הנבחרת החדשה.
בתחרות מסבב הגביע האירופי שהתקיימה בבורגס שבבולגריה במאי היא לקחה חלק בתרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים יחד עם קריסטינה אילון טרנובסקי, ורברה סלנקוב, ארינה גבוזדצקי ואגם גב.
בתרגיל 5 סרטים לקחו חלק קריסטינה אילון טרנובסקי, ורברה סלנקוב, ארינה גבוזדצקי, אגם גב וליאן סוכרביץ'.
מאיה ערוסי (נולדה ב-17 באוקטובר 1982) היא ספורטאית שייצגה את ישראל באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 בענף הטאקוונדו.
סיימה את השתתפותה באולימפיאדה לאחר הסיבוב הראשון.
בין הישגיה הבולטים: מקום שני בטורניר קדם אולימפי בבאקו שבאזרבייג'ן (קריטריון כניסה לאולימפיאדת אתונה).
ערוסי לא הצליחה להגיע לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
מאיה מרון (נולדה ב-12 במאי 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2002 על תפקידה בסרט "כנפיים שבורות".
מרון גדלה בתל אביב, כבת זקונים מבין ארבעה אחים ואחיות לאם מנהלת משרד ולאב יהלומן.
כשהייתה בת 12 התגרשו הוריה.
למדה מכיתה א' עד ט' בבית הספר לאמנויות תל אביב.
לאחר מכן, למדה במגמת תיאטרון בתלמה ילין, אך לאחר שנה עברה לתיכון עירוני ה'.
לא גויסה לצה"ל עקב תת-משקל.
ב-1996, בגיל 16 שיחקה בסרט הקולנוע זוכה פרס אופיר "קלרה הקדושה".
כמו כן, באותה שנה הופיעה בווידאו קליפ "חכם בשמש" של ערוץ הילדים.
ב-1998 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "סוסי ים", שהופק כסרט הגמר שלו בסם שפיגל.
ב-2002 גילמה מרון את מאיה אולמן בסרט הקולנוע הדרמטי של ניר ברגמן "כנפיים שבורות", לצד אורלי זילברשץ-בנאי ודאנה איבגי.
גילום דמותה של אולמן זיכה אותה, וכן את הסרט, בפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-2003 שיחקה בסרט הדרמה "לא בת 17", לצד דליה שימקו.
ב-2004 שיחקה בסרט הקולנוע "מדורת השבט" בתור אסתי גרליק, ובסרט הסטודנטים "בעיניים עצומות" בתור מאיה.
ב-2005 השתתפה בשני תפקידים טלוויזיוניים דרמטיים: בסדרה "מילואים" בתפקיד דריה, ובסדרה "בטיפול" בתפקיד איילה.
בשנים 2007–2014 שיחקה בסדרה "הבורר" מבית HOT, אשר שודרה במשך 4 עונות.
ב-2008 שיחקה בסדרה "חמישה גברים וחתונה" בערוץ 10, בתור ניבה.
ב-2009 שיחקה את התפקיד הראשי במיני-סדרה "סוזנה הבוכייה" של הוט, אותה יצרו לינה צ'פלין וסלבה צ'פלין (על-פי ספרה של אלונה קמחי).
ב-2009 שיחקה גם בעונה השנייה של "מסכים" (פרילנד).
ב-2014 שיחקה בעבודת הווידאו ארט של טליה הופמן, "גויאבה".
ב-2015 גילמה את דמותה של הדסה לוי, אמנית דתייה, בעונה השנייה של סדרת הדרמה "שטיסל" מבית yes.
ב-2026 שיחקה בסדרה "כל האימהות משקרות", בתפקיד אלי.
2002 - פרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
2010 - פרס בפסטיבל Fipa שבביאריץ על תפקידה.
מרון בזוגיות ואם לבת שנולדה בשנת 2016 ולבן שנולד בשנת 2020.
מאיה צ'יבּוּרדאנידזֶה (בגאורגית: მაია ჩიბურდანიძე; נולדה ב-17 בינואר 1961) היא שחמטאית עבר גאורגית בדרגת רב-אמן, שהייתה אלופת העולם בשחמט לנשים במשך 13 שנים.
בגיל שבע-עשרה הפכה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה אי פעם בתואר "אלופת העולם לנשים", ונישלה מהתואר שחמטאית גאורגית אחרת בשם נונה גפרינדשווילי.
צ'יבורדאנידזה פרשה מפעילות שחמטאית ביוני 2011. היא חברה בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
מאיה נולדה בעיר כותאיסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה).
היא החלה לשחק שחמט בהיותה בגיל 8. בשנת 1976 היא זכתה בתואר אלופת ברית המועצות לנערות ושנה לאחר מכן, בשנת 1977, היא זכתה בתואר אלופת ברית המועצות לנשים.
באותה שנה הוענק לה התואר רב-אמן.
היא זכתה בצורה משכנעת בהופעתה הבכורה בתחרות השחמט הבינלאומית לנשים בבראשוב כשהייתה עוד בגיל 13, ושנה לאחר מכן, ב-1975, בתחרות בטביליסי, שהייתה התחרות האחרונה לפני שהחלה להשתתף בתחרויות שחמט בינלאומיות לנשים.
סגנון המשחק שלה הוא סולידי אמנם אבל אגרסיבי ומבוסס היטב על עקרונות קלאסיים כפי שניתן לצפות משחקנית שאומנה בתחילת דרכה על ידי אדוארד גופלד, מראשי מאמני השחמט הסובייטים.
צ'יבורדאנידזה הוכיחה שהיא מתחרה רצינית כבר בתחרות הראשונה לנשים שנערכה ב-1976 בטביליסי כאשר סיימה במקום השני באינטרזונל (Interzonal) לנשים.
הזכייה במקום השני איפשרה לה להיות מועמדת במשחקי אליפות העולם של 1978. היא הפתיעה את כל המועמדים האחרים והלכה כל הדרך אל חצי גמר בו ניצחה את אלה קושניר בתוצאה ½7-½6 לזכותה (41 מהלכים).
היא המשיכה להפתיע גם בגמר שנערך בביצ'וינתה (אבחזיה, גאורגיה) וניצחה את מי שהייתה אלופת העולם במשך 16 שנים ב-52 מהלכים (מאיה שיחקה בשחור).
נבחרת ברית המועצות שלטה באולימפיאדות השחמט לנשים של שנות ה-80 בזכותה של צ'יבורדאנידזה.
לאחר שגאורגיה קיבלה את עצמאותה מברית המועצות לשעבר, היא שיחקה על הלוח הראשון של גאורגיה, שזכתה ב-3 מדליות זהב, בתחילת שנות ה-90. מאיה נחשבת לאחת משחקניות השח הגדולות של כל הזמנים.
היא ייצגה את ברית המועצות ב-7 אולימפיאדות וגאורגיה ב-8 אולימפיאדות נוספות.
בשנת 2008, באולימפיאדת דרזדן, שיחקה על הלוח הראשון של גאורגיה, למרות גילה המבוגר יחסית, הציגה ביצועים ברמת יכולת של :2715, וגאורגיה זכתה שוב במקום הראשון, ובמדליית הזהב, ומאיה בעצמה גם זכתה במדליית זהב אישית, בזכות רמת הביצוע האישית, הגבוהה ביותר.
שנה מיקום המתמודד השני תוצאה1978 ביצ'וינתה נונה גפרינדשווילי ½8-½6 ניצחון, אלופת העולם1981 בורג'ומי/טביליסי ננה אלכסנדריה 8-8 ניצחון, היא שמרה על תוארה1982 וולגוגרד אירינה לויטינה 8-5 ניצחון1986 סופיה אלנה דונלדסון ½8-½5 ניצחון1988 תלאווי ננה יוסליאני ½8-½7 ניצחון1991 מנילה שיה ג'ון ½6-½8 הפסד התואר
מאיה ערד (נולדה ב-25 בינואר 1971) היא סופרת ישראלית המתגוררת בארצות הברית.
רבים מספריה עוסקים בחייהם של ישראלים שהיגרו לארצות הברית.
מאיה ערד נולדה בראשון לציון לטובה ויוסף ערד – אם פסיכולוגית ואב רופא ילדים, אחת משלוש אחיות.
באוקטובר 1973 עברה המשפחה לקיבוץ נחל עוז, וביולי 1982 חזרה לראשון לציון.
היא שירתה בצה"ל במדור הסברה בכתב של חיל החינוך, ושם פגשה את בעלה לעתיד, רְוִיאל נץ.
ערד למדה במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן והיא בעלת תואר ראשון בבלשנות ובלימודים קלאסיים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור בבלשנות מטעם יוניברסיטי קולג' לונדון.
היא לימדה באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת ז'נבה ובמחלקה לדרמה של אוניברסיטת סטנפורד.
ב-2009 הייתה סופרת אורחת במרכז טאובה ללימודים יהודיים באוניברסיטת סטנפורד.
ערד למדה את השפה הרוסית במסגרת אקדמית, וביקרה ברוסיה במסגרת חילופי משלחות, דבר אשר השפיע רבות על המשך כתיבתה.
בשנת 2024 זכתה בפרס ניומן לספרות עברית ביחד עם פרופ' לב חקק.
ערד נשואה לרויאל נץ, משורר ופרופסור ללימודים קלאסיים ולהיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת סטנפורד.
ערד היא צמחונית מגיל 14, בהשפעת ביקור כיתתי במשחטת עופות והשיר "בשר זה רצח" של להקת הסמית'ס.
מקום אחר ועיר זרה: רומן בחרוזים (חרגול, 2003).
רומן בחרוזים לפי מתכונת "יבגני אונגין" מאת פושקין (ערד ציינה גם את השפעת הרומן בחרוזים The Golden Gate מאת ויקראם סת).
הרומן הפך לרב-מכר וזיכה את ערד בפרס ליצירת ביכורים של משרד החינוך והתרבות.
כמו כן היה בין המועמדים הסופיים לפרס ספיר לשנת 4–2003. נבחר על ידי ידיעות אחרונות לאחד מעשרת ספרי העשור 2000–2010. ב-2006 עובד בידי אלדד זיו ואלון אולארצ'יק למחזה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של אלדד זיו.
שבע מידות רעות (חרגול / עם עובד, 2006, בסדרה "חרגול פלוס" בעריכת אלי הירש).
הספר, שהפך לרב-מכר, הוא רומן שעלילתו מתרחשת באקדמיה בארצות הברית.
הוא עשוי שבעה פרקים שכל אחד מהם מוקדש למידה רעה שונה, המתוארת דרך חייו של גיבור הפרק, שהוא חבר הסגל האקדמי או חותר למעמד זה.
תמונות משפחה (חרגול / עם עובד, 2008, עורך: אלי הירש).
שלוש נובלות, "fail better", "יעל של אורה" ו"מתנת בר-מצווה".
במרכז כל אחת מהנובלות: היחסים בתוך משפחות מפורקות.
אמן הסיפור הקצר: רומן (חרגול, 2009 / עם עובד, בסדרה "חרגול פלוס" בעריכת אלי הירש).
רומן שגיבורו, אדם טהר-זהב, הוא "אמן הסיפור הקצר" – מחברם של סיפורים קצרים.
בספר מתואר המשבר האישי והמקצועי בו מצוי אדם טהר-זהב, ובתוך כך מופיעים בספר תשעה סיפורים קצרים פרי עטו של "אמן הסיפור הקצר".
רומן העוסק בזוגיות, הזדקנות וזהות של ישראלים החיים בחו"ל.
הרומן מתאר שנה אחת בחיי רותי וגיורא לביא, זוג ישראלי מבוגר החי כארבעים שנה בקליפורניה.
גיורא הוא פרופסור להנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת סטנפורד העומד לפני פרישה לגמלאות ורותי היא עקרת בית.
העלילה מונעת על ידי שני גורמים עיקריים: חשדה של רותי שגיורא לוקה בראשית שיטיון (דמנציה), והמתחים בין רותי לבין נטעלי ובן, זוג צעיר שמתפרץ אל היקום המוגן שבנתה עם גיורא.
העלילה מוצגת דרך תודעתה של רותי – מחשבותיה ומעשיה בהווה, שבהם משולבים זכרונותיה מהעבר.
עידית היא מורה לספרות בת 39 הכמהה לאהבה.
היא מצפה לאהבה שתגיע במפתיע, גם כנגד כל הסיכויים, ממש כמו ברומנים הוויקטוריאנים שהיא אוהבת כל כך.
ואולם אהובה מבושש להגיע, עד שמופיע מיכאל.
כאשר מיכאל נקרה על דרכה, משוכנעת עידית שהגיע האביר שלה.
שכל הציפייה לא הייתה לשווא.
ואולם, החיים מזמנים לה נתיבים חדשים, שבהם אכזבות שלובות בהזדמנויות והבטחות חדשות.
רומן שבמרכזו זוהר בר, מרצה לספרות בקולג' בקליפורניה, המוזמן לתת בחג ההודיה סדרה של ארבע הרצאות על ספרות בלשית בבקתה ההררית המבודדת של בני הזוג יולי ויובי פלג, שאליה מוזמנים ישראלים נוספים.
במהלך שהותו שם הוא מוטרד משתי תעלומות נוספות: מדוע באמת הוזמן לבקתה, ומה גרם למותה בטרם עת של אשתו הראשונה של יובי פלג, פרופסור לגאולוגיה שצבר הון רב מתוכנה לחיפושי נפט.
התאוריה של הספרות הבלשית, המובאת בהרצאותיו של זוהר, משתלבת בניסיונו לפתור את התעלומות, ניסיון שבו הוא משתף טלפונית את אשתו בנפרד, זואי, פרופסור לספרות באוניברסיטת סטנפורד.
המורה לעברית (חרגול, 2018) שלוש נובלות העוסקות בנשים, שהן או ילדיהן היגרו לפני שנים לארצות הברית:
"המורה לעברית": סיפורה של אילנה, מורה לעברית בקולג' במערב התיכון, המנסה להגן על משרתה לנוכח התמעטות התלמידים.
"ביקור (תמונות)": מרים מגיעה לביקור אצל בנה יורם, שהיגר לארצות הברית והקים שם משפחה.
"Make New Friends": אפרת, ביולוגית המתגוררת עם משפחתה בקליפורניה, מודאגת מהקשיים החברתיים שחווה בתה בחטיבת הביניים, ומנסה לסייע, בין השאר באמצעות הסמארטפון שמשמש את הבת.
רומן ארס פואטי שבמרכזו סופרת שפרסמה שלושה ספרים, שחשה תסכול על שספרה, שנכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר, לא עבר לשלב הרשימה הקצרה, והיא נתקלת בקושי בפרסום ספרה הרביעי.
הרומן מתאר את קשריה עם בני משפחתה (בעלה ובתה) ועם עולם הספרות - סופרות אחרות, העורכת של ספריה, חוקרת ספרות, תלמידי הסדנה לספרות שבה היא מלמדת.
לאה, צעירה בוגרת סמינר למורות, מהגרת לאמריקה, ומדי שנה, לקראת ראש השנה, כותבת לחברותיה מן הסמינר ומספרת להן על קורותיה בשנה שחלפה.
המכתבים מתחילים בשנת 1966 ומסתיימים בשנת 2016. מסיימת את הספר אחרית דבר שכתב יונתן, בנה של לאה, לאחר מותה.
עליזה, מתרגמת מעברית לאנגלית, נגררת לעסקת חליפין משונה עם סופר מתחיל.
קרן ובועז, זוג ישראלים החיים בקליפורניה, מתקשים למצוא מקום לאורח לא קרוא.
אביבה, ציירת חובבת, לוקחת את נכדתה לסיור אמנות בוונציה שהיא תולה בו תקוות גדולות גם לגבי עתידה שלה.
אלו שלושה סיפורי התבגרות מאוחרת.
הדמויות עומדות בהתנסות שקיוו להימנע ממנה – ולומדות, מתוך רגעי ההתנסות, איזו אמת יסודית שחמקה מהם עד כה.
צדיק נעזב (אחוזת בית, 2005, בעריכת עידו ריקלין).
מחזה בחרוזים, עיבוד של "צער מתוך חוכמה" מאת אלכסנדר ס.
זירת העלילה מועברת ממוסקבה של ראשית המאה ה-19 אל ישראל של סוף המאה העשרים.
הספר מתאר היחס בין חוקיות ואי-חוקיות במערכת בנייני הפועל העברי.
מקום הטעם: מסות על ספרות ישראלית: בין צליל להיסטוריה, נכתב ביחד עם רויאל נץ.
(כלומר לספרות המוגדרת לפי צורות ולז'אנרים) ול"היסטוריה" (כלומר למסורת הספרותית ההיסטורית).
מסות שהתפרסמו ברובן בכתב העת "הו!".
מאיה קופרמן (נולדה ב-19 בספטמבר 1982) היא משוררת ועיתונאית ישראלית.
קופרמן נולדה בחיפה, בנערותה השתתפה בסדנאות הכתיבה לנוער של מתא"ן.
שיריה הראשונים התפרסמו בכתב העת הליקון בשנת 1999, ובאותה שנה השתתפה גם בכיתת השירה של "הליקון".
בהמשך התפרסמה הפואמה שלה 'שפת אם' בגיליון הבכורה של כתב העת "מטעם" וזיכתה אותה בתשומת לב ציבורית.
זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם, בשנת 2006, וספר שיריה הראשון "שפת אם" ראה אור ב-2007.
בנוסף לכתיבת שירה היא עורכת ערוץ הנדל"ן באתר האינטרנט ynet.
שפת אם, שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2007
מאיה קסיר (נולדה ב-1981) היא עורכת דין וזמרת סופרן ישראלית.
קסיר סיימה לימודי תואר ראשון ושני בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה באנגליה, שם למדה אצל סוזן מקלוק וג'ון אוונס.
כיום (2007) היא לומדת אצל אבי פורמנסקי במלגה של קרן התרבות אמריקה ישראל.
מאיה קסיר הרבתה להופיע באנגליה, בין השאר בוויגמור הול ובמרכז ברביקן בלונדון, בפסטיבל לידר באוקספורד ובפסטיבל צ'לטנהאם.
כן הופיעה ברסיטלים באגם קומו באיטליה.
בישראל שרה בתפקיד "קוריפין" באופרה ארמיד של גלוק בשנת 2006, עם התזמורת הקאמרית הישראלית ביצירה "יתום" של עודד זהבי ועם סימפונט רעננה ב"אלי שמע תחינתי", גם היא של עודד זהבי.
היא הייתה חברה בתיאטרון הבימה, והייתה חברה בסדנת האופרה הבינלאומית בתל אביב בשנת 2006 הופיעה בתפקיד "בטי בות'" בציד המכשפות של וורד.
ברפרטואר האופראי של קסיר "קלאופטרה" ביוליוס קיסר של הנדל, "צרלינה" בדון ג'ובאני ו"סוזאנה" בנישואי פיגארו של מוצרט, האומנת בטבעת החנק של בריטן ו"מריה" בסיפור הפרברים של ברנשטיין.
בשנת 2007 פנתה מאיה לדרך חדשה, והחלה בלימודי משפטים במסלול האקדמי במכללה למנהל.
היא סיימה את לימודיה בשנת 2010, התמחתה במשרד גלוזמן ושות' (2012-2011) והתקבלה כחברה בלשכת עורכי הדין בישראל בשנת 2012. כיום, מאיה קסיר עובדת כעורכת דין עצמאית.
פרס לזכר סר אנטוני לואיס בתחרות באקדמיה המלכותית בלונדון
מלגת הצטיינות מבית ספר גילדהול
מלגת הצטיינות מטעם העמותה היהודית באנגליה
מלגת לימודים בחו"ל של קרן התרבות אמריקה ישראל לשנת 2004–2005
מאיה אגמון-פְרוּכְטְמן (נולדה ב-1944 בערך) היא בלשנית ומילונאית ישראלית, חוקרת השפה העברית, פרופסור חבר (בגמלאות) במחלקה ללשון עברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת תשכ"ז-1967 סיימה בהצטיינות תואר בוגר בלשון עברית וספרות עברית.
עבודת הדוקטור, שנעשתה במסגרת בית הספר למדעי היהדות בהדרכת פרופ' חיים רוזן והוגשה בשנת תשל"ט-1979 (אושרה בשנת 1980), הייתה בנושא: "קטגוריות מיידעות ומתחמות בעברית הישראלית".
תחומי העניין שלה כוללים תחביר מודרני ומקראי, דקדוק ושירה עבריים של ימי הביניים ומילונאות עברית.
בנוסף לעבודתה המחקרית עוסקת בחיבורם של מילונים לשפה העברית.
בין השנים 1987 ו-1998 ערכה את "בלשנות עברית", כתב עת בנושאי בלשנות בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
עסקה גם בספרות ילדים: ערכה את הספר "מחקרים בספרות ילדים", תרגמה את הספר "חרמשנית הכסף" של אלינור פרג'ן, כתבה את הספרים "מרב הולכת לגן", "משחקי ילדים", "סבתא מתנה וסבתא סכריה", "פגשתי חבר צב", ועיבדה לילדים קובצי סיפורים משל יהודה אלחריזי, ברכיה הנקדן ויוסף אבן זבארה.
הידוע והסתום: קטגוריות של ידוע ותחום בעברית הישראלית, הוצאת פפירוס, תשמ"ב.
לשונה של ספרות: עיוני סגנון ותחביר בספרות העברית, הוצאת רכס, 1990.
דקדוקי פיוט: עיונים בשיטה הדקדוקית-הפרשנית בימי-הביניים, על-פי 'ספר ערוגת הבושם' לר' אברהם בן-עזריאל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1999.
לומר זאת אחרת: עיוני סגנון ולשון בשירה העברית בת-ימינו, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2000.
מלון-כיס אריאל, הוצאת קוראים, 2001.
ניבון אריאל: ניבים, פתגמים ואמרות מחיי האדם, הוצאת קוראים, 2001 (יחד עם אורנה בן-נתן וניבה שני).
מדברים בקלישאות : 616 ביטויי שגרה הממלאים את חיינו, הוצאת קוראים, 2002.
מילון אריאל המקיף, הוצאת קוראים, 2007.
מירי הורביץ (עורכת), ספר מאיה פרוכטמן: חלקת לשון 29–32 (תש"ס–תשס"א).
מאיה פינקלר (נולדה ב-6 בפברואר 1984) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
בעלת 7 מדליות מהמכביה השבע עשרה (2005) מהן 5 זהב ו-2 כסף.
פינקלר התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל בת ים בהדרכתו של מאיר לויה.
עופר, אחיה הבוגר של מאיה, גם הוא שחיין מצטיין.
לאחר מכן היא עברה להתאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט בהדרכתו של לאוניד קאופמן ושחתה עבור קבוצת השחייה של הפועל ירושלים.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-16 שנערכו בווינגייט ביולי 2001 זכתה פינקלר במדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.45 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במדריד, ספרד במאי 2004 קבעה פינקלר שיאים אישיים בכל המשחים בהם השתתפה.
היא סיימה במקום 23 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.17 דקות, במקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.59 שניות ומקום 26 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.87 שניות.
בנוסף, היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם אניה גוסטומלסקי, מונה מירון וורד בורוכובסקי בתוצאה של 4:15.50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי אותה שנה זכתה פינקלר ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.74 שניות, אחרי גוסטומלסקי (57.09 שניות) ולפני קרן זיבנר (59.03 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכתה פינקלר ב-7 מדליות, 5 מדליות זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.05 שניות, אחרי גוסטומלסקי (57.62 שניות) ולפני פייטון (59.24 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סיגל סימסולו, אסאלה חלאג' ושרי מצרי בתוצאה של 4:25.87 דקות, אחרי ארצות הברית (4:25.82 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה בזינוק שליחות תוצאה של 56.72 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט אותה שנה זכתה פינקלר במדליית זהב וב-3 מדליות כסף.
מאיה קָגַנסקָיָה הייתה סופרת, מבקרת ספרות ואשת רוח רוסייה-ישראלית שכתבה ברוסית.
קגנסקיה נולדה בעיר קייב שבאוקראינה הסובייטית (אז חלק מבברית המועצות).
למדה באוניברסיטת קייב בלשנות וספרות.
לאחר סיום לימודיה עסקה בסיקור עיתונאי של ספרות ותיאטרון בעיתון הקומסומול.
בשנת 1967 נשלחה במשימה עיתונאית לסקר ולצטט אישים נגד ישראל, ועקב כך התפטרה והחליטה לעלות לישראל.