tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניטרופוראנטואין מחוזרת בתא החיידק על ידי ניטרורדוקטאז, ובצורתה המחוזרת היא מגיבה בעוצמה עם חלבונים ריבוזומליים, באופן שמעכב ייצור חלבונים בתא החיידק.
כמו כן, היא משרה נזקים ב-DNA החיידקי ומתערבת במסלולים הביוכימיים במעגל קרבס.
הספיגה של תכשירים פומיים של ניטרופוראנטואין היא 40%–50%, כאשר הספיגה, שמתרחשת במעי הדק מתגברת כשהתרופה ניטלת יחד עם מזון.
התצורה בעלת הגבישים המיקרוסקופיים נספגת מהר יותר.
ריכוזי התרופה בדם נמוכים עד כדי אפסיים במינונים הפומיים המקובלים, אולם התרופה, שמופרשת בשתן, מגיעה לריכוז גבוה מהנדרש עבור מחוללים רגישים לתרופה – 32 מיקרוגרם למיליליטר.
ריכוז התרופה בערמונית נמוך עבור טיפול בדלקת הערמונית.
תופעת הלוואי השכיחה ביותר של ניטרופוראנטואין בחילות והקאות, המתרחשות בשכיחות גבוהה יותר בנטילת התכשיר שכולל גבישים מיקרוסקופיים, ככל הנראה מאחר שהוא מתמוסס ונספג מהר יותר.
בכ-1% מהאנשים הנוטלים את התרופה מתפתחת פריחה, ובכלל זה תגובות חיסון עצמי.
תופעת לוואי שכיחה אף היא היא הופעת שתן כהה בצבע אדום-חום או צהוב, אולם אין זו התוויה להפסקת התרופה.
עם תופעות הלוואי הקשות בעלות משמעות קלינית נמנות התגובות הריאתיות, הנחלקות לתגובות חריפות ולתגובות כרוניות.
אלה נצפו רק לאחר טיפול ממושך כמניעה ולא בתגובה לטיפול בדלקת חריפה בדרכי השתן, ושיעורן נמוך מ-1 ל-100,000 מחזורי טיפול בניטרופוראנטואין.
התגובות החריפות הן מסוג דלקת ריאות מרגישות יתר ומתרחשות בטווח זמן שעות עד שבועות מהחשיפה לתרופה.
התגובות הכרוניות מתרחשות בשכיחות נמוכה פי כמה מהחריפות, אולם הן עלולות לגרום ללייפת ריאתית קבועה, עם תמותה של עד 8%.
בשכיחות דומה לתופעות הריאתיות עלולות להתפתח גם תופעות לוואי כבדיות, לרבות דלקת כבד.
תופעת לוואי נדירה נוספת היא נוירופתיה פריפרית.
עיקר הטיפול לתופעות לוואי אלה הוא הפסקה מידית של התרופה.
אנשים עם חוסר G6PD עלולים לפתח אנמיה המוליטית.
המוליזה גם עלולה להתרחש ביילוד במתן סמוך ללידה על רקע חוסר הבשלות של המערכת האנזימטית בתאי הדם האדומים.
התוויות הנגד לשימוש בניטרופוראנטואין כוללות תגובות של רגישות יתר לתרופה ותופעות לוואי משמעותיות כגון תופעות לוואי ריאתיות או כבדיות.
כמו כן, התרופה אסורה בשימוש עבור אנשים עם פגיעה בתפקוד הכלייתי במידה של קצב סינון פקעיתי נמוך מ-60 מ"ל/דקה או מיעוט במתן שתן.
התרופה אינה מומלצת החל משבוע 36 להיריון ובילודים מחשש לאנמיה המוליטית והחמרה של צהבת.
הקולג' האמריקני לרפואת נשים ולמיילדות ממליץ שלא להשתמש בתרופה בשליש הראשון להיריון, אלא בהיעדר חלופה אחרת בטוחה יותר, בשל דיווחים סותרים על סיכון מוגבר להתפתחות מומים בעובר.
ניי-סיר-סֶן או נֶאִי-סור-סן הוא פרוור אמיד מאוד ממערב לפריז במחוז רמות הסן, עם אוכלוסייה של כ-61,500 תושבים.
ניי-סיר-סן היא אחת הקומונות הצרפתיות שבהן ההכנסה הממוצעת לנפש היא בין הגבוהות ביותר, ומתגוררים בה רבים מאנשי הבורגנות הצרפתית, בהם עורכי דין, אנשי ממשל וידועני קולנוע וטלוויזיה.
כמו כן פועלים בה מטות של תאגידים רבים.
יער בולון והנהר סן גובלים מדרום וממערב בניי-סיר-סן, והבולוואר פריפריק (כביש הטבעת של פריז) חוצה אותה מצפון.
בשנת 1919 נחתם בניי-סיר-סן חוזה ניי, שהסדיר את תנאי כניעתה של בולגריה בתום מלחמת העולם הראשונה.
בשנים 1983–2002 כיהן ניקולא סרקוזי כראש העיר.
שאטו דה ניי, שבתחומה היה מקום מגורים ממלכתי חשוב בתקופת המונרכיה של יולי, מהווה מוקד תיירות למבקרים בפרוור.
הכנסייה הקהילתית סאן-פייר דה-ניי (Saint-Pierre de Neuilly) הושלמה על פי תוכניות של האדריכל לואי אנרי אלפרד דוברן לאחר מותו, על ידי בנו לואי אלפונס דוברן.
בשנים 1913–1914 נוספו שתי רצועות למבנה הנאו-גותי, שנמצא בו פסל מרשים של הבתולה מהמאה ה-17, והציור "ישו בגן הזיתים" (1672 ,Le Christ au jardin des Oliviers) מאת קלאודיו קואלו (Coello).
בית הכנסת בניי-סיר-סן הוא בית הכנסת העתיק ביותר שבפרוורי פריז.
ניטריט (בעברית: יון החנקית) היא תרכובת בעל הנוסחה המולקולרית NO2-.
זהו יון סימטרי - אורך הקשרים בין האטומים זהים, והזווית ביניהם עומדת על כ-120°.
בפרוטונציה נוצרת החומצה החלשה - חומצה חנקיתית.
יון החנקית יכול להיות מחוזר או מחומצן.
החנקית חשובה גם בביוכימיה, וגם בתפקידה בניטריפיקציה.
נִיִי-גִ'ימַה (ביפנית: 新島) הוא אי געשי בקצה הצפון-מזרחי של ים הפיליפינים.
האי שייך למטרופולין של טוקיו והוא אחד מאיי איזוּ.
ניי-ג'ימה ממוקם כ-163 ק"מ דרומית לטוקיו וכ-36 ק"מ דרומית לעיר שׁימוֹדַה.
בקצה הדרומי של האי היה אתר שיגור לרקטות וטילי ניסוי בליסטיים (Sounding Rockets).
ניי-ג'ימה מיוחד באיי איזו בכך שהוא היחיד בעל צורה מאורכת.
האי בנוי משמונה כיפות ריוליט, מחולקות לשתי קבוצות בקצוות הצפוני והדרומי של האי מחוברים על ידי מצר יבשה נמוך ושטוח.
כיפות געשיות אלו נוצרו לפני מעל אלף שנים בהתפרצות הגעשית היחידה שזוהתה.
בצפון נמצא מיאצוקה-יאמה, הנקודה הגבוהה באי, המתנשאת לגובה של 432 מטרים מעל גובה פני הים.
באי פועל שדה תעופה רשמי ניי-ג'ימה (新島空港-Niijima Kūkō) (קוד ה-ICAO שלו הוא: RJAN).
שדה התעופה הוקם בשנת 1970 ובשנת 1984 קיבל אישורים של שדה תעופה לאומי.
ישנן טיסות סדירות לשדה התעופה צ'וֹפוּ (Chofu Airport) שבמערב טוקיו משנת 1979.
"ניטשה נגד וגנר" הוא מאמר ביקורתי שכתב פרידריך ניטשה, המורכב מחיבור של פסקאות קודמות.
המאמר נכתב בשנים 1888–1889 ויצא לאור לראשונה בלייפציג בשנת 1889. במאמר תיאר ניטשה מדוע נפרדה דרכו מזו של המנטור שלו וחברו לשעבר, המלחין ריכרד וגנר.
ניטשה תקף את עמדותיו של וגנר, והביע אכזבה ותסכול מדרך החיים של וגנר (שהתרחק מהשפעותיו הפגניות והתקרב לנצרות, אותה תקף ניטשה פעמים רבות).
עם זאת, ניטשה הביע הערכה כלפי גישתו של ואגנר לאמנות, למוזיקה ולטונאליות בפרט; ומיכולתו להתרגש ולהביע את עצמו.
מחוז ניטרה (בסלובקית: Nitriansky kraj, מבוטא ˈɲitrɪɐnski ˈkraj; בהונגרית: Nyitrai kerület) הוא אחד משמונה המחוזות של סלובקיה.
המחוז הוקם לראשונה בשנת 1923 ומשנת 1996 קיים בגבולותיו הנוכחיים.
הוא מורכב משבע נפות ו-354 עיריות, מהן 16 בעלות מעמד של עיר.
כלכלת האזור מתמקדת יותר בחקלאות, מאשר באזורים סלובקיים אחרים.
ניטרה היא בירתה, העיר הגדולה ביותר, והמרכז התרבותי והכלכלי.
מחוז זה שוכן בדרום-מערב סלובקיה, רובו בחלק המזרחי של שפלת הדנובה.
הוא מחולק לשני אזורים: מישור הדנובה בדרום-מערב, עם החלק המזרחי של אי השיפון (Žitný ostrov), וגבעות הדנובה בצפון, במרכז ובמזרח המחוז.
רכסי ההרים הנכנסים לתוך המחוז הם: פובז'סקי אינובץ (Považský Inovec) בצפון-מערב, שם גם נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר במחוז: ולקי אינובץ (Veľký Inovec).
טריבץ' (Tribeč) צפונה מהעיר ניטרה, פוהרונסקי אינובץ (Pohronský Inovec) בצפון-מזרח ושטיאבניצקה ורכי (Štiavnické vrchy) במזרח.
הנהרות העיקריים במחוז הם נהר ואה בדרום-מערב, נהר ניטרה בחלק המרכזי ומערבי של המחוז, נהר נהר במזרח ואיפל בדרום-מזרח.
מחוזות סלובקיה האחרים הגובלים במחוז ניטרה הם טרנצ'ין מצפון, באנסקה ביסטריצה במזרח, מחוז טרנבה במערב, ושלושה מחוזות הונגרים מחוז פשט// מדרום-מזרח, מחוז קומארום-אסטרגום בדרום ומחוז גיור-מושון-שופרון במערב.
צפיפות האוכלוסייה במחוז היא 106 תושבים לקמ"ר, קרובה מאוד לצפיפות האוכלוסייה הכללית בסלובקיה, 110 לקמ"ר.
הערים הגדולות במחוז הן ניטרה, קומארנו, נובה זמקי ולביצה.
העיר ניטרה היא העיר המרכזית במחוז.
זהו המחוז החם ביותר באקלימו בסלובקיה ובזכות האקלים הנוח משגשגים בו גידולי חיטה, שעורה וירקות.
התעשיות הבולטות במחוז הן: תעשיית המזון, עם מבשלות בירה בטופולצ'אני, בניטרה ובהורבאנובו.
בתחום החרושת פועל מפעל למקררים בזלאטה מוראבצה (Zlaté Moravce), מספנות בקומארנו ותחנת כוח גרעינית במוכובצה.
בכימיה אורגנית, ניטראט הוא שמה של קבוצה פונקציונלית וכן של כל תרכובת המכילה אותה.
ניטראט הוא יון רב-אטומי בעל נוסחה כימית של NO3-.
מלחים המכילים יון זה נקראים ניטראטים.
ניטראטים הם מרכיבים עיקריים בדשנים כגון אשלגן חנקתי ובחומרי נפץ.
לניטראטים יש חשיבות בתהליכים ביוכימיים שונים המתרחשים בגוף, אך במקרים מסוימים הם עשויים להגיב וליצור חומרים מסרטנים.
כמעט כל הניטראטים האנאורגנים מסיסים במים, דוגמה לניטראט שאינו מסיס במים הוא הביסמוט אוקסיניטראט (Bi5H9N4O22).
היון הוא הבסיס המצומד של חומצה חנקתית, העשוי מאטום חנקן אחד במרכז המוקף בשלושה אטומי חמצן הקשורים אליו בקשרים זהים במשולש מישורי.
ליון מטען פורמלי של , כאשר לכל אחד מאטומי החמצן מטען חלקי של , ולאטום החנקן מטען חלקי של .
חילוק מטענים זה מוביל לרזוננס הבא:
מקור עשיר לניטראט אנאורגני בתזונה האנושית מגיע מעלים ירוקים כמו תרד ובן-חרדל מצוי.
הניטראט הוא רכיב עיקרי במיץ סלק ובירקות אחרים.
הניטראט קיים גם במינון נמוך במים.
תוספי ניטראט תזונתיים משפרים תוצאות באימוני סיבולת.
מלחי חנקות קיימים באופן טבעי על פני כדור הארץ כמשקעים גדולים, ובעיקרם גבישי ניטרטין - צורתו הטבעית של מלח הנתרן החנקתי.
ניטראטים מופקים על ידי מספר חיידקים מחנקנים בסביבתם הטבעית, באמצעות אמוניה או אוריאה כמקור לחנקנים.
ברקים הפוגעים באטמוספירת כדור הארץ העשירה בחנקן וחמצן, מייצרים מגוון של תחמוצות חנקן, אשר נשטפים בגשם ומגיעים לפני כדור הארץ.
בדומה למים, גם החומצה החנקתית יכולה לעבור יוניזציה עצמית וליצור ניטראט וניטרוניום בתגובה הבאה: 2HNO3(l) <=> NO2+(aq) + NO3^-(aq) + H2O (l), אך זוהי תופעה טבעית זניחה שאינה יכולה לשמש כמקור אמיתי.
התגלה כי סכר שבנו בונים סינן עשרות אחוזים מהחנקות שבמי נהר.
תרכובות נתרן עבור אבק שרפה יוצרו בעבר באמצעות תהליכי תסיסה שונים של שתן וגללים, במקומות בהן היה מחסור במקורות ניטראט טבעיים.
ניתן לייצר ניטראטים באופן תעשייתי מחומצה חנקתית, לדוגמה: תגובת ייצור מגנזיום ניטראט: Mg(s) + 2HNO3 (l) -> Mg(NO3)2(s) + 2H2(g)
ניטראטים משמשים בעיקר לתעשיית הדשנים בגלל מסיסותם הגבוהה ויכולתם הטובה להתכלות.
הדשני ניטראט העיקריים הם אמוניום ניטראט, סודיום ניטראט, אשלגן חנקתי, קלציום ניטראט ומגנזיום ניטראט.
בכל שנה מיליוני קילוגרמים של מלחים אלו מיוצרים עבור מטרה זאת.
בנוסף, ניטראטים משמשים כחומרים מחמצנים, בעיקר בחומרי נפץ שבהם החמצון המהיר של תרכובות פחמן משחרר כמויות גדולות של גזים (לדוגמה באבק שריפה).
סודיום ניטראט משמש בנוסף להסרת בועות אוויר מזכוכיות וקרמיקות מותכות.
תערובת של כמה מלחי ניטראט מותכים משמשת לחיזוק של כמה מתכות.
ניטראט שימש בסרטי צילום באמצעות ניטרוצלולוזה עד אמצע המאה העשרים, אך הוחלף באצטט בשנות ה-50 עקב התלקחותו המהירה.
ניי ניקומדיה הוא כפר במרחק של כ-11 קילומטרים מצפון-מזרח לוריה באימתיה , במחוז מרכז מקדוניה בצפון יוון.
הוא ידוע בעיקר בזכות היישוב הנאוליתי הקדום הסמוך, אחד העתיקים באירופה.
במקור, הכפר נקרא בראניאטה (Μπρανιάτα) והוא יושב ב-1922 בפליטים יוונים מניקומדיה בצפון-מערב אנטוליה.
הוא קיבל את שמו הנוכחי ("ניו ניקומדיה") בשנת 1953. לפי מפקד האוכלוסין של 2001, אוכלוסייתו מנתה 1,050 איש.
היישוב נאוליתי הקדום ניי ניקומדיה ממוקם כ-2 קילומטרים מהכפר כיום.
זהו אחד האתרים המוכרים הקדומים ביותר במחוז מקדוניה, מתוארך לשנים 6250–6050 לפני הספירה, ויש סברות כי אוכלוסייתו מנתה 500–700 איש.
הוא נחפר בהרחבה בשלושה שלבים (בשנים 1961, 1963 ו-1964) על ידי ר.ג'יי רודן וצוותו.
באתר, המשתרע על שטח של כ-1,690 מטרים רבועיים, יש שרידי בתי מגורים מרובעים בגודל 12 על 12 מטרים; הבתים בניי ניקומדיה נבנו - כמו רוב המבנים לאורך התקופה הנאוליתית בצפון יוון - מסבך וטיח על מסגרת עץ.
פריטים שנחשפו באתר כוללים "להבי צור, קרדומי אבן, פסלוני חימר עם עיניים דמויות צלב ואף בצורת מקור, חותמות לקישוט הגוף, תליון בצורת צפרדע מסטייטיט, ציר חימר לטוויית צמר, וכן כלי עצם." ארכאולוגים שחפרו בעיירה העתיקה גילו גם פסלי חימר של נשים שמנמנות בעלות ראש פאלי וזרועות מקופלות.
במקום נמצאו כלי חרס, במיוחד כלים גדולים, גובהם של חלק עד 60 סנטימטרים ונפחם עד 85 ליטר.
האתר שכן במקור על חופי המפרץ התרמאי או אולי אגם או לגונה.
עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20, הביצה של אגם ג'יאניצה כיסתה חלק גדול מהשטח.
הצירוף ניטשה והציונות או ציונות ניטשאנית מצביע על הזיקות הרבות בין הגותו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה לבין אנשי הציונות, כאשר השפעת הגותו של ניטשה חצתה זרמים בציונות ורווחה בקרב גישות מנוגדות.
הפילוסופיה של ניטשה, שהיה אלמוני מרבית שנות חייו, זכתה לפופולרית גוברת בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, וזאת במקביל לתחיית הציונות.
בין הסוגיות הבולטות בהגותו של ניטשה שנמצאו רלוונטיות עבור הוגים ומנהיגים ציוניים, בולטת קריאתו של ניטשה ל"היפוך הערכים" המגולמת בדמות של ה"על-אדם", אשר מצאה הדים בשאיפה הרווחת בקרב ציונים רבים לזנוח את דמות היהודי הגלותי לטובת דמותו של העברי או "היהודי החדש", על גרסאותיה השונות.
בדומה לזאת, ביקורתו של ניטשה כלפי היהדות-הכהנית כראשית "מוסר העבדים", שעם זאת נבדלת מהחיוניות של היהדות המקראית המקורית, הדהדה את הרצון להתגבר על היהדות-הרבנית, לטובת חזרה לערכים שורשיים בארץ ישראל.
"חוזה המדינה", בנימין זאב הרצל, מייסד ונשיא ההסתדרות הציונית, היה אמביוולנטי לגבי האידאולוגיה של ניטשה.
למרות זאת, קיים דמיון בין תפיסת "היהודי החדש" שלו לבין ה"על-אדם" של ניטשה.
לפי יעקב גולומב, ניתן להקביל בין דמותו של יעקב סמואל ממחזהו של הרצל הגטו החדש לבין דמותו של זרתוסתרה בספרו של ניטשה כה אמר זרתוסטרה.
האידיאלים של סמואל אינם עולים בקנה אחד עם מנטליות העדר, הוא גאוותן ואינו מפגין "רסנטימנט", אינו מבקש ליישם ערכים ומוסר, ונמצא במסע להתגבר על "האני" הישן שלו.
גולומב גם מייחס להרצל השפעה מניטשה בספרו מדינת היהודים שם הוא כותב: , בדומה לאמירתו של ניטשה בספרו לגנאלוגיה של המוסר .
עם זאת, הוא מציין שאף שהרצל הזכיר ביומניו האישיים פילוסופים רבים (בהם: אפלטון, שופנהאואר, קאנט, הגל, אריסטו, פיירבאך, ברנטנו, פיכטה, שלינג, וולטר, ורוסו), ניטשה אינו מוזכר ביומניו.
חיים ויצמן הזכיר את ניטשה פעמים רבות במכתביו לאשתו לעתיד, למשל בשנת 1902 כתב: "אני שולח לך את ניטשה: למדי לקרוא ולהבין אותו.
זהו הדבר הטוב והמשובח ביותר שאני יכול לשלוח לך".
הפילוסוף מרטין בובר, אף שהיה ביקורתי כלפי הגותו של ניטשה, עמד על הנחיצות להטמיעהּ בציונות.
כפי שעלה בנאומו בקונגרס הציוני החמישי, בובר ראה בהגות הניטשאנית גורם הכרחי ללילדה מחדש של היהדות, משום שלתפיסתו ניטשה היה .
בובר סבר כי אלפיים שנות הגלות אפשרו להמיר את העוצמה הפיזית של העם היהודי לעוצמה רוחנית בקרב היהודים.
הדחף המהותי של הרנסאנס היהודי היה לשחרר את האנרגיה הרוחנית, מתוך אמונה ששמירה על הרוח מפנימה את האינסטינקטים של האדם, אשר לאחר מכן מופנים נגד עצמו.
ניטשה חשב שהפעולה הנכונה לנקוט לאחר דה-רוחניות היא לקדם את הדחף האסתטי של האדם.
חזונו של בובר הדגיש את הרעיון של פיוס העם היהודי לחיים של יצירתיות, אושר ובריאות.
הפילוסופיה הדיאולוגית של בובר, אשר שואפת להתגבר על האינדיבידואליות החד-צדדית של האקזיסטנציאליזם, קיבלה ביטוי מעשי בהיותו שותף להקמת התנועה הציונית "ברית שלום", ששמה לה למטרה לייצר דיאלוג יהודי-ערבי.
ישראל אלדד היה ממנהיגי הלח"י, סופר, משורר, פובליציסט, ודוקטור לפילוסופיה, שנודע גם כמתרגם של רוב כתבי ניטשה לעברית.
אשהיים טוען כי "נורדאו תיעב את ניטשה" וכי רוב הקטגוריות של הגותו הן בגדר מראה הפוכה לגישותיו של ניטשה, שכן שניהם דיברו למשל בגנות ה"ניוון".
לעומת זאת, גולמב טוען כי אף שנורדאו תקף את ניטשה בוולגריות הוא נמשך לקריאתו של ניטשה לעיצוב הרמוני של אישיות אותנטיות.
אחד העם, אבי הציונות הרוחנית, הביעה התנגדות להישענות של רבים בציונות על הגותו הלא יהודית של ניטשה.
כך למשל במאמרו "שנוי הערכין" (התמכתב עם קיראתו של ניטשה לשינוי כל הערכים) וטען כי שינוי הערכים ברוח ניטשה מנוגד ליתרונה המוסרי של היהדות על פני אומות אחרות.
גיאורג מוריס כהן ברנדס היה מבקר ספרות דני ממוצא יהודי שעמד על קשרי ידידות עם ניטשה.
הוא היה מהראשונים שלימדו את הגותו באירופה, ובך עודד את הפצת רעיונותיו.
ברנדס ביקש להשתחרר מהמסורת ומכבלי היהדות, והשיל מעצמו כל רגש של לאומיות.
הוא החשיב את עצמו לאדם קוסמופולטי פן-אירופאי ודחה את הציונות כביטוי של לאומנות-רומנטית.
ב-1889 שלח הרצל לברנדס עותק של ספרו "מדינת היהודים" ונתקל בתגובה צוננת מצד ברנדס.
דוד פרישמן שהיה מחלוצי הספרות העברית המודרנית, היה הראשון לתרגם לעברית את כה אמר זרתוסטרא (בתרגומו: כֹּה אָמַר סָרַתּוּסְתְּרָא).
אולם פרישמן גם החזיק בעמדות אנטי-ציוניות.
סטיבן אשהיים (עורך), מורשת ניטשה בגרמניה - 1890–1990, תרגמה מאנגלית חנה אשהיים, תל אביב: עם עובד, תשס"ח 2008
דוד אוחנה, זרתוסטרא בירושלים: פרידריך ניטשה והמודרניות היהודית, הוצאת מוסד ביאליק, 2016
יעקב גולמב, ניטשה העברי, בעריכת חיים פסח, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2009
יעקב גולומב, "על הפולמוס 'הנטשאני' בין אחר־העם למיכה יוסף ברדיצ'בסקי", מסביב לנקודה : מחקרים חדשים על מ"י ברדיצ'בסקי, י"ח ברנר וא"ד גורדון, בעריכת: אבנר הולצמן; גדעון כ"ץ; שלום רצבי, עיונים בתקומת ישראל; עיונים בתקומת ישראל (סדרה) תשס"ח 2008
יעקב גולומב, זהות בלא נחת: על יהודי שוליים נאורים וזיקתם אל ניטשה, ירושלים: מאגנס, 2022
ירמיהו יובל, ניטשה והיוצאים מן הגטו: דיאלוג לא שלם, עיון: רבעון פילוסופי, כרך ס"ד (תשרי תשע"ו / אוקטובר 2015), עמ'.
יותם חותם, גנוסיס מודרני וציונות: משבר התרבות, פילוסופית החיים והגות לאומית יהודית, הוצאת מאגנס, 2007.
רון מרגולין, "הדתיות הנסתרת בכפירתו של ניטשה: על קריאותיהם של אהרן דוד גורדון ומרטין בובר בכתבי ניטשה", עיון ס"ד (תשע"ו), עמודים 418–430
ניי האישנג ( בסינית: 聂海胜; באנגלית: Niè Hǎishèng, נולד ב-13 באוקטובר 1964) הוא טייס קרב וטייקונאוט סיני.
הוא השתתף במספר טיסות לחלל וביצע פעילות חוץ-רכבית.
אסטרואיד 9517 נקרא על שמו.
ניי האישנג נולד בשנת 1964 במחוז חוביי.
לאחר סיום הלימודים בבית הספר בשנת 1983 הוא החל ללמוד טיס.
לאחר סיום הלימודים שירת כטייס קרב בחיל האוויר של צבא השחרור העממי.
הוא ביצע מספר תפקידים וקודם בדרגות.
בטיסה ב-12 ביוני 1989 התרחשה תקלה במטוס בו היאשנג טס ואחר עצירת המדחף החלה נפילה.
האישנג ניסה להציל את המטוס ונטש אותו רק בגובה של כ-500 מ'.
בשנת 1998 האישנג נכלל ביחידת הטייקונאוטים.
הוא היה בצוות גיבוי של טיסה המאוישת הראשונה בחללית שנג'ואו 5.
בשנת 2005 האישנג ביצע טיסת חלל ראשונה בחללית שנג'ואו 6 (פיי ג'ונלונג היה מפקד צוות).
במהלך טיסה בוצעו כמה ניסויים ותמרונים בחלל.
ביוני 2013 האישנג ביצע טיסת חלל שנייה בחללית שנג'ואו 10 כמפקד צוות.
החללית התחברה לתחנת חלל טיינגונג 1 לביצוע מספר ניסויים מדעיים.
החללית חזרה לכדור הארץ כעבור כ-14 ימים.
ביוני 2021 האישנג ביצע טיסת חלל שלישית בחללית שנג'ואו 12 כמפקד צוות.
החללית התחברה לתחנת חלל טיינגונג 1 לביצוע מספר ניסויים מדעים ופעילות חוץ רכבית.
ב-20 באוגוסט האישנג ביצע פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות.
במהלך פעילות זו בוצעו עבודות תחזוקה והותקן ציוד נוסף בחלק החיצוני של תחנת החלל החללית חזרה לכדור הארץ כעבור כ-92 ימים.
ניטרואיינסה פוטבול קלוב (במקור: Niteroiense Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר ניטרוי, במדינת ריו דה ז'ניירו.
המועדון נוסד ב־11 במאי 1913 בשם "ניקתרואיינסה פוטבול קלוב" (Nictheroyense Football Club).
בשנת 1980 הופסקה פעילותו עקב קשיים כלכליים, אך בשנת 2024 חודש קיומו לאחר שקיבל את רישום ההתאחדות ממועדון אתלטיקו קריוקה.
המועדון נוסד בעיר ניטרוי, ובשנת 1915 היה שותף להקמת "הליגה הספורטיבית פלומיננסה".
בשנת 1918 זכה באליפות קמפיונאטו פלומיננסה.
בשנת 1941 שינה המועדון את שמו לשמו הנוכחי.
בשנת 1980 הופסקה פעילותו עקב בעיות כלכליות.
בשנת 2024 העביר מועדון אתלטיקו קריוקה את רישומו בהתאחדות FERJ לניטרואיינסה, וכך חזר המועדון לפעילות תחרותית.
באותה שנה זכה המועדון ב"גביע ולדיר אמראל" במסגרת קמפיונאטו קריוקה סדרה C והעפיל לסדרה B2. בשנת 2025 השלים העפלה נוספת לסדרה B1.
ביוני 2025 השתתף המועדון בקופה ריו ושיחק באצטדיון ארנה TROPS מול אמריקה, במשחק שהסתיים בתיקו 0–0 — משחקו הראשון של המועדון בעיר ניטרוי לאחר תקופה ארוכה.
במשחק השני, שנערך באצטדיון ז'יוליצ'י קוצ'יניו, הפסיד המועדון 0–2 והודח בסיבוב הראשון.
באותה שנה השתתף המועדון בקמפיונאטו קריוקה סדרה B1, וסיים במקום השישי עם 16 נקודות.
הקבוצה כבשה 16 שערים — ההתקפה הטובה בטורניר — אך ספגה 14 שערים, מספר השערים השני בגובהו.
למרות ניצחון 5–1 על פדואנו במחזור הסיום, החמיץ המועדון את העלייה לחצי הגמר בנקודה של שתי נקודות。
מאז שנת 2024 אימץ המועדון סמל ותלבושות חדשים, כאשר הצבע הכחול הוא הצבע הדומיננטי.
קמע המועדון הוא ראש שבט ילידי בשם "ארריבויה", הנחשב למייסד ההיסטורי של העיר ניטרוי.
המועדון מתאמן כיום במגרש הסמוך לקונשה אקוסטיקה של ניטרוי, ומשחק את משחקי הבית שלו באצטדיון ארנה TROPS, הממוקם בשכונת וארז'ה דאס מוסאס בניטרוי.
גביע ולדיר אמראל (שלב ראשון של האליפות)
נייג'ל ארנסט ג'יימס מנסל , חבר מסדר האימפריה הבריטית, הוא אלוף עולם לשעבר במרוצי פורמולה 1 ו-CART בריטי.
הוא גם היחיד שאחז בתארים אלה במקביל (בשנת 1993) והראשון שזכה באליפות העולם במרוצי CART בעונתו הראשונה.
קריירת הפורמולה 1 שלו נמשכה על פני 15 עונות והוא התחרה שתי עונות ב-CART.
הוא נבחר לעשיריית נהגי המרוצים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי מארי ווקר, פרשן מרוצי פורמולה 1 במשך 50 שנה.
כיום נייג'ל מנסל מתחרה בסדרת מרוצי הגראנד-פרי לוותיקים.
מנסל הוכנס להיכל התהילה של נהגי המרוצים בשנת 2005.
את מרבית שנות ילדותו ושנותיו הראשונות כבוגר בילה בהול גרין, ברמינגהאם.
הוא למד בבתי הספר רוסלין והול גרין בילטרל, סיים תואר בהנדסה בקולג' מת'יו בולטון ועבד כמהנדס אווירונאוטיקה בחברת לוקאס אנג'ינירינג לפני שפתח בקריירת מרוצי מכוניות במשרה מלאה.
תחילת הקריירה של מנסל הייתה איטית, כשהוא מממן את עצמו ומטפס לאט בדירוג הנהגים.
לאחר הצלחה רבה במרוצי קארטינג, הוא מכר את רוב רכושו ועלה למרוצי פורמולה פורד, בניגוד לעצת אביו.
הזוג חי באי ג'רזי, עם בתם קלואי ושני בנים ליאו וגרג.
ליאו וגרג התחרו בעונת 2006 של מרוצי הפורמולה BMW באנגליה והופיעו כאורחים במרוץ המסיים של עונת 2006 של הפורמולה 3, שנערך באנגליה.
לאחר הצלחה בתחרויות הקארטינג עבר מנסל להתחרות במרוצי הפורמולה פורד.
ב-1976 זכה מנסל בשישה מתוך תשעה מרוצים בהם התחרה, כולל הבכורה שלו במרוץ מלורי פארק.
בעונה שלאחר מכן התחרה מנסל ב-42 מרוצים, מתוכם ניצח ב-33 וזכה באליפות הפורמולה פורד הבריטית בעונה זו.
באחד המרוצים, בברנדס האטץ', נייג'ל מנסל התחרה למרות שבר בצוואר ובניגוד לדעת רופאיו, שהזהירו אותו שהוא קרוב לשיתוק בכל ארבעת גפיו.
הרופאים המליצו לאשפזו למשך שישה חודשים, אבל הוא שחרר את עצמו מבית החולים וחזר לתחרות.
שלושה שבועות בלבד לפני כן הוא התפטר מעבודתו כמהנדס אווירונאוטיקה ולאחר שמכר את רוב רכושו כדי לממן את דרכו בפורמולה פורד.
מאוחר יותר באותה עונה קיבל מנסל את ההזדמנות לנהוג במכונית הפורמולה 3 של קבוצת לולה במרוץ בסילברסטון, אנגליה.
מנסל סיים רביעי במרוץ והחליט שהוא בשל לעבור למרוצי הפורמולה 3, רמה גבוהה יותר של מרוצים.
עונתו הראשונה של מנסל בפורמולה 3 החלה עם זינוק מהעמדה הראשונה (פול פוזישן) ומקום שני במרוץ.
למרות זאת, המכונית בה נהג הייתה נחותה ביחס לקבוצות האחרות, בשל הסכם שערכה הקבוצה עם חברת טריומף הבריטית, שמנועיה היו נחותים יותר ממנועי הטויוטה שהיו מותקנים במכוניות של הקבוצות המובילות.
לאחר שלושה מרוצים בהם סיים במקום השביעי ועוד אחד בו סיים במקום הרביעי, הוא עזב את הקבוצה.
בעונה לאחר מכן הוא התחרה בתשלום עבור קבוצת דייב פרייס.
הוא ניצח במרוץ סילברסטון וסיים במקום השמיני בסה"כ באליפות.
במהלך העונה הפגין מנסל יכולת נהיגה יציבה, אבל התנגשות עם מכונית אחרת, שגרמה לתאונה של מספר רב של מכוניות, כמעט הרגה אותו והוא אושפז בבית חולים עם עמוד שידרה שבור.
יכולת הנהיגה שלו הובחנה על ידי קולין צ'פמן, בעליה של קבוצת לוטוס, ונייג'ל מנסל נבחן במבחני הקבוצה כשהוא נוהג עם משככי כאבים במבחנים להיות נהג מבחן של הקבוצה בפורמולה 1.
במרוץ זה וגם בזה שאחריו הוא נאלץ לפרוש מהמרוץ לאור כשלים במכונית ובמרוץ השלישי באותה עונה, במסלול אימולה, הוא לא העפיל לאחר תאונה בשלב המוקדמות למרוץ.
מוביל הקבוצה, מריו אנדרטי, החליט לנהוג במקומו במרוץ האחרון של העונה.
לאחר מכן הודיע אנדרטי שהוא עובר לקבוצת אלפא-רומיאו, דבר שהותיר מקום לנהג נוסף בקבוצת לוטוס.
מנסל לא היה אהוד על אחד המממנים של הקבוצה, דייוויד תים, והעיתונות העריכה שז'אן פייר ז'רייה יהיה ממלא מקומו של אנדרטי, אבל צ'פמן החליט שיהיה זה מנסל.
מנסל נהג עבור קבוצת לוטוס במשך ארבע שנים, אבל בהצלחה מעטה בלבד, בשל אמינותן הנמוכה של המכוניות.
מתוך 59 מרוצים בהם השתתף, סיים מנסל רק ב-24. המקום הגבוה ביותר אליו הגיע היה המקום השלישי, אליו הגיע בחמישה מרוצים במהלך ארבע העונות, כולל במרוצו השביעי בסה"כ בקריירת הפורמולה 1 שלו.
עמיתו לקבוצה, אליו דה אנגליס ניצח במפתיע במרוץ באוסטריה 1982 והיה מהיר יותר באופן כללי ממנסל שהיה חסר ניסיון ביחס אליו.
במהלך עונת 1982 תכנן מנסל להצטרף למרוץ היוקרתי בלה-מאן, בו מתחרות המכוניות במשך 24 שעות ברציפות, תמורת כסף נוסף.
באותה עונה הרוויח מנסל 50,000 ליש"ט והוצעו לו 10,000 ליש"ט נוספים עבור ההשתתפות.
צ'פמן, שחשב שמנסל מסכן את עצמו בעבור ההשתתפות העדיף לשלם את הסכום ובלבד שמנסל לא יתחרה בלה-מאן.
לאחר מכן הוארך חוזהו של מנסל עד שנת 1984, בעסקה שהפכה את מנסל למיליונר.
מחוותיו של צ'פמן כלפי מנסל, כמו אלה שהוזכרו קודם לכן, גרמו לכך שהשניים היו קרובים מאוד.
מנסל היה הרוס ממותו של המנהל בשנת 1982. באוטוביוגרפיה שלו כתב מנסל, שכשצ'פמן מת "הקרקע נשמטה מתחת לרגליי.
חלק ממני מת כשהוא מת.
איבדתי בן משפחה." לאחר מותו של צ'פמן היחסים עם קבוצת לוטוס נהיו מתוחים בעיקר על רקע חוסר ההערכה שרחש המנהל המחליף, פטר וואר למנסל.
וואר חשב לא לכבד את העונה האחרונה של מנסל על פי החוזה שלו עם לוטוס, אבל בלחץ המממנים הוחלט לכבד את החוזה לעונתו האחרונה בקבוצה.
בעונת 1984 נייג'ל סיים בין עשרת הראשונים, לראשונה בקריירה שלו, וזינק מהפול פוזישן בפעם הראשונה.
בגרנד פרי מונקו הפתיע מנסל כשהוא עוקף את אלן פרוסט ונוטל את ההובלה במרוץ על מסלול רטוב וחלקלק.
מאוחר יותר, איבד שליטה על הרכב כשהוא מחליק מחוץ למסלול.
במהלך העונה החתימו המנהלים החדשים של הקבוצה את איירטון סנה כשהם מותירים את מנסל מחוץ לקבוצה בעונה הבאה.
מנסל קיבל הצעה מקבוצות ארווס וויליאמס ולבסוף חתם בקבוצת ויליאמס לעונת 1985.
רבים זוכרים בעיקר את מנסל מתמוטט בעודו דוחף את המכונית מעבר לקו הסיום במרוץ בארצות הברית, לאחר כשל במערכת התמסורת.
המרוץ היה חם במיוחד, בטמפרטורה של 40 מעלות, ולאחר נהיגה במשך שעתיים הצליח מנסל להשיג נקודה ראשונה כשהוא מסיים במקום השישי של המרוץ ומתמוטט.
באותו מרוץ זינק מנסל מהמקום הראשון והוביל במשך מחצית מהזמן.
המרוץ האחרון של מנסל בקבוצת לוטוס הותיר טעם רע במיוחד, כשוואר החליט לא לתת למנסל להשתמש במערכת הבלמים שהוא ביקש.
18 הקפות לסיום המרוץ, בעוד מנסל היה במקום השני, הבלמים במכוניתו כשלו.
וואר בתגובה אמר את הציטוט הידוע לשימצה שלו: "הוא לעולם לא יזכה במרוץ כל עוד יש לי חור בתחת שלי".
בעונת המרוצים 1985 פרנק ויליאמס לקח את מנסל לנהוג לצידו של קקה רוזברג בקבוצת ויליאמס.
מנסל אמר על קקה, שהוא "קרוב לוודאי היה העמית הטוב ביותר שהיה לי בקבוצה כלשהי".
מנסל נהג במכונית "5 אדום", שלאחר מכן זכתה לפרסום רב באמצעות הפרשנות של מורי ווקר ב-BBC.
במכונית זו נהג במשך הקריירה שלו בקבוצת ויליאמס וניומן/האס.
תחילת העונה הייתה דומה לעונות הקודמות של מנסל, למרות שהוא התחיל להתקרב להובלה ובעיקר לאחר שמנועי הונדה החלו להשתפר לקראת אמצע העונה.
מנסל סיים במקום השני במרוץ בבלגיה ולבסוף ניצח במרוצו ה-72 בגרנד פרי אירופה במסלול ברנדס-האץ' בבריטניה.
במרוץ לאחר מכן הוסיף ניצחון שני ברציפות בגרנד פרי דרום אפריקה.
בזכות הישגיו אלה הפך מנסל לכוכב.
בעונת 1986, מנסל היה עמיתו של נלסון פיקה בקבוצת ויליאמס.
הברזילאי אמר על מנסל שהוא "בור חסר השכלה", והעביר ביקורת על אשתו של מנסל, בעוד שמנסל עצמו בשיחות פרטיות אמר שפיקה לא עומד בלחץ ועוסק בעיקר בפוליטיקה פנימית.
עם חמישה ניצחונות בעונה מנסל כמעט זכה באליפות, כשרק כשל בצמיג במרוץ סיום העונה באוסטרליה גרם לו להפסיד את התואר.
ה-BBC בחר בו כאיש השנה בספורט בעקבות ההישגים של עונה זו.
מנסל זכה בשישה מרוצים נוספים בעונת 1987, כולל ניצחון אמוציונלי במסלול הביתי בסילברסטון, בו הוא צמצם יתרון של 30 שניות של פיקה ב-30 הקפות בלבד.
בהקפת הניצחון עצר מנסל על המסלול ונישק את האספלט במקום בו הוא עקף את פיקה.
המשך העונה האיר למנסל פחות, כשהוא מפספס החלפת הילוך בהקפה הראשונה במרוץ באיטליה וסובל מפציעה נוספת בגב כתוצאה מתאונה במוקדמות למרוץ ביפן.
כתוצאה מפציעה זו הפסיד מנסל את מרוץ סיום העונה והאליפות נפלה לידיו של פיקה.
מנסל הפך לחביב הקהל, כשחוש ההומור המוצלח שלו וגישתו הלא־מתנשאת הזכירו לרבים את גרהאם היל המנוח, שלקח שתי אליפויות עולם במרוצי פורמולה 1 בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא היה פופולרי גם בגין הנהיגה המהירה והאגרסיבית שלו.
יחד עם זאת, בקרב אנשי הפורמולה 1 הדעה עליו הייתה שהוא מתלונן כל הזמן על פרטים קטנים ובעיקר חושד שקושרים נגדו.
בעונת המרוצים 1988 איבדה קבוצת ויליאמס את המנועים המוגדשים של הונדה לטובת המנועים הרגילים של קבוצת ג'אד.
עונה איומה עברה על מנסל בה הוא סיים רק שניים מתוך 14 מרוצים בהם השתתף.
הוא לקה גם באבעבועות רוח לאחר שנדבק משני בניו ולא השתתף בשני מרוצים נוספים לאחר המרוץ בהונגריה בו השתתף.
יחד עם זאת, כדי לא לאכזב את אוהדיו הצליח מנסל להתחרות במרוץ הביתי באנגליה וסיים במקום השני.
בהכנות לעונת 1989 היה מנסל הבחירה האחרונה של אנצו פרארי המנוח לקבוצת הפורמולה 1 של פרארי לפני מותו באוגוסט 1988. מנסל תיאר בחירה זו כבוד זה כ"אחד הגדולים בקריירה שלי".
באיטליה הוא נודע במהרה כ"il leone" ("האריה") על ידי קבוצת האוהדים של פרארי.
בעונה זו חלו שינויים רבים בפורמולה 1, עם האיסור על שימוש במנועים מוגדשים (טורבו) ועם הכנסת תיבות הילוכים אלקטרוניות.
מנסל האמין שהוא יוכל להתקדם בעונה זו ולאיים על תואר האליפות.
הוא פתח את העונה בניצחון מפתיע במרוץ בברזיל, מסלול שהיה שנוא עליו במיוחד וביתו של יריבו המר נלסון פיקה.
הוא אמר שהזמין כרטיסים לטיסה הביתה בשעה של אמצע המרוץ כי לא האמין שהמכונית תחזיק מעמד יותר מסיבובים ספורים.
המשך העונה לא היה מוצלח כתחילתה וסומן בעיקר על ידי כשלים בתיבת ההילוכים.
במרוץ בקנדה הוא נפסל כמו גם במרוץ בפורטוגל ולאחר מכן נאסר עליו להתחרות במרוץ העוקב בספרד.
למרות כל הקשיים סיים מנסל במקום הרביעי באותה עונה וניצח במרוץ בהונגריה, בו זינק מהמקום השנים-עשר.
עונת 1990 הייתה קשה גם כן, עם בעיות נוספות באמינות של המכוניות.
בעונה זו היה מנסל שותף לאלן פרוסט, אלוף העולם המכהן, בקבוצת פרארי.
אלן פרוסט נטל את עמדת הנהג הבכיר, תוך שהוא מגביר את תסביך הנחיתות של מנסל.
מנסל מתאר תקרית אחת, במרוץ בבריטניה, שהמכונית לא התנהגה כפי שהוא ציפה לאחר שבמרוץ לפני כן זינק מהפול-פוזישן.
כשהתעמת עם המכונאים הסתבר שפרוסט חשב שהמכונית של מנסל עדיפה ובהיותו הבכיר בקבוצה הוחלפו המכוניות ללא ידיעת מנסל.
לאחר שפרש מהמרוץ, הודיע מנסל שיפרוש מתחרויות בפורמולה 1 בכלל.
מנסל זכה במרוץ אחד באותה עונה, בפורטוגל וסיים חמישי באליפות.
מנסל ביטל את הפרישה שלו כשפרנק ויליאמס החליט להחתים אותו.
מנסל הכניס לחוזה סעיף שקובע שהוא מרכז הקבוצה, לאחר פרשיית ה"נהג המשני" שלו בפרארי.
מנסל הרוויח בעונתו בוויליאמס 4.6 מיליון ליש"ט, מה שהפך אותו לספורטאי הבריטי המרוויח ביותר באותם זמנים.
ה"רומן" המחודש של מנסל בקבוצת ויליאמס היה מוצלח אפילו יותר מהראשון.
בחזרה במכונית ה"5 אדום" שלו, הוא זכה בחמישה ניצחונות בעונת 1991, כשהמרוץ בספרד היה הזכור ביותר באותה עונה.
במרוץ זה הוא סיים יחד עם איירטון סנה ואלן פרוסט כשהפרש של סנטימטרים בודדים מפריד בין המכוניות של השלושה, כשהם נוהגים במהירות שגבוהה מ-320 קמ"ש.
במרוץ בבריטניה הפגין מנסל את הרוח הספורטיבית שלו, כאשר בהקפת הניצחון שלו הוא אסף למכוניתו את איירטון סנה, שמכוניתו כבתה בהקפה האחרונה של המרוץ.
מנסל לקח את סנה עד לרחבת הטיפולים.
למרות חצי שני מוצלח של העונה, שכלל גם רצף של שלושה ניצחונות רצופים, לא זכה מנסל באליפות באותה שנה בשל החלטתה של ויליאמס לפתח את תיבת ההילוכים החצי אוטומטית שלהם.
בתחילת העונה צבר מנסל שש נקודות אליפות בלבד, לעומת 40 של סנה, ובסוף העונה היה זה סנה שלקח את האליפות ומנסל סיים שני אחריו.
עונת 1992 של מנסל הייתה אמורה להיות האחרונה שלו בסבב והחלה בחמישה ניצחונות רצופים, שיא עולמי שהושווה רק על ידי מיכאל שומאכר בשנת 2004. מנסל זכה באליפות העולם לנהגים, כשהוא מציב שיא עולמי נוסף למרב הניצחונות של נהג בעונה אחת (9) ושיא לזינוקים מהמקום הראשון (14).
הוא הפסיד, בהפרש זעום, את המרוץ במונקו לסנה בחום רב, עקב תקר בצמיג, והגיע למקום השני, וכמעט התעלף על דוכן המנצחים.
מנסל זכה באליפות כבר במרוץ בהונגריה, כשהוא מציב שיא לזכייה באליפות במספר מינימלי של מרוצים מאז שהעונה הוארכה ל-16 מרוצים.
בעקבות הישגיו בעונה זו, זכה מנסל שוב בתואר איש השנה בספורט של ה-BBC.
רק שלושה אנשים נוספים זכו בתואר זה פעמיים.
למרות זכייתו באליפות, מנסל הסתכסך עם קבוצת ויליאמס על רקע כלכלי ובעקבות הצטרפותו של אלן פרוסט לקבוצה.
ויליאמס צרפו את פרוסט לקבוצה מאחר שבחרו ברנו כספקי המנועים לקבוצה, ולא הודיעו למנסל על הצטרפותו של פרוסט לקבוצה עד למרוץ השני של העונה במקסיקו.
כתוצאה מכך, עזב מנסל את הקבוצה והצטרף למרוצי ה-CART בקבוצת ניומן/האס בעונת 1993. הוא תפס את המושב של מייקל אנדרטי, שבאופן אירוני הצטרף לקבוצת מקלארן במרוצי הפורמולה 1. במרוץ הפתיחה, באוסטרליה, היה מנסל ל"טירון" הראשון שמזנק מהפול-פוזישן ולאחר מכן שמנצח במרוץ הבכורה שלו.
מספר שבועות מאוחר יותר הוא נפצע בגבו שוב כתוצאה מתאונה במרוץ בפיניקס.
במרוץ באינדיאנפוליס 500, המסלול הסגלגל הראשון שלו, הוביל מנסל במשך רוב המרוץ וסיים שלישי.
בסיום העונה ניצח בחמישה מרוצים וזה הספיק לו לסיים כאלוף כבר בעונת הבכורה שלו.
בכך היה הנהג היחיד עד היום שהחזיק בתואר אלוף הפורמולה 1 וה-CART בו זמנית.
ב-31 באוקטובר 1993 מנסל השתתף במרוץ ה-TOCA shootout בפארק דאנינגטון, כשהוא נוהג במכונית פורד מונדיאו לעיני קהל של 90,000 צופים.
הוא פרש מהמרוץ לאחר התנגשות בגשר כתוצאה מתאונה עם טיף נידל.
הוא איבד את הכרתו כתוצאה מהתאונה אבל השתקם באופן מלא.
בעקבות העונה המוצלחת במרוצי ה-CART הוא זכה במספר פרסים מארגונים שונים.
בעונה הבאה סבל מנסל ממכונית ניומן/האס לא אמינה.
בעונה זו גם איבד מנסל את אהדת הקהל, גם כתוצאה מהתנהגות גסה, בייחוד לאחר שהודח מהמרוץ היוקרתי אינדיאנפוליס 500 כתוצאה מתאונה.
מנסל סירב לקבל טיפול בבית החולים במסלול ולשאלת עיתונאי שסיקר את המרוץ האם "דיבר עם דניס ויטולו", הנהג שהתנגש בו במרוץ, ענה מנסל: "לא יודע.
דבר אתה איתו." מנסל גם הסתכסך עם מריו אנדרטי, לא מעט בשל התנהגותו של מנסל עצמו.
מריו אמר מאז: "אני מניח שאם רוני פטרסון היה העמית הטוב ביותר שהיה לי בקבוצה, נייג'ל מנסל הוא הגרוע ביותר" ו-"הייתה לי הרבה הערכה אליו כנהג, אבל לא כאדם".
ובכל זאת חזר מנסל לפורמולה 1. לאחר מותו של איירטון סנה, הוא חזר לוויליאמס כשהוא מחליף את הטירון דייוויד קולתארד החל מהמרוץ בצרפת ועד לתום העונה.
מנסל השתכר בערך 900,000 ליש"ט לכל מרוץ, בהשוואה לנהג הבכיר של הקבוצה, דיימון היל, שהשתכר רק כ-300,000 ליש"ט לכל העונה.
מנסל זכה בניצחון האחרון שלו באוסטרליה, שהיה גם המרוץ האחרון בעונת 1994, כשהוא מקדים את שני המתמודדים על התואר דיימון היל ומיכאל שומאכר.
מנסל סיים את הקריירה שלו בקבוצת מקלארן בעונת 1995, אבל, כשהוא מתוסכל מביצוע אחיזת הכביש של הרכב, הוא בחר לפרוש כבר אחרי שני מרוצים.
הוא הפסיד גם את תחילת העונה לאחר שתא הנהג לא היה גדול מספיק בשבילו לשבת בו בנוחות.
מנסל חזר למרוצי המכוניות בשנת 1998 במרוצי אליפות הטורינג הבריטית, כשהוא נוהג במכונית פורד מונדיאו במשך שלושה חודשים.
המכונית עצמה הייתה בלתי תחרותית והיצרן סיים במקום ה-7 מתוך 9 יצרנים באותה עונה.
כשהמספר 5 תפוס על ידי ג'יימס תומפסון, מנסל התחרה במספר 55.
במרוץ הראשון שלו הוא פרש כבר אחרי שלוש הקפות הרצה, דבר שהעמיד אותו במקום ה-19 בזינוק למרוץ.
ככל שתנאי המסלול השתנו והמסלול נהיה חלקלק, מנסל התקדם בדירוג ואף הוביל את המרוץ למשך כמה הקפות ולבסוף סיים במקום החמישי.
המרוץ נחשב על ידי רבים כאחד הגדולים ביותר בתולדות מרוצי הטורינג.
במרוץ זה סיים מנסל במקום הגבוה ביותר באותה עונה, כאשר במרוצים הנוספים הוא מסיים במקומות האחד עשר והארבעה עשר.
לאחר שלושת המרוצים בהם השתתף הוא סיים במקום ה-18 מתוך 21 נהגים באליפות.
ב-17 ביולי מנסל השתתף ב"מרוץ האגדות", מרוץ ראווה בנוריסרינג.
הוא התחרה נגד אלופי עולם לשעבר ונהגים בכירים נוספים, ובהם ג'ודי שכטר, אלן פרוסט, מיק דוהאן, אמרסון פיטיפלדי וג'וני סקוטו, כשלכל נהג הזדמנות לנהוג במכוניות של היצרנים אאודי, מרצדס ואופל.
פרוסט הוכרז על ידי המארגנים כמנצח במרוץ.
מנסל הפך לבעל מניות ונהג בסדר מרוצי הגראנד פרי לוותיקים.
לאחר תקופה של פיתוח המכונית ובחינתה, זכה מנסל במרוץ הבכורה בנובמבר 2005.
לאחר הצלחת מרוץ הבכורה נקבעו ארבעה מרוצים נוספים בסבב האליפות לוותיקים בשנת 2006, כולל אחד בסילברסטון.
מנסל זכה במרוץ הפותח בקטר באפריל לאחר זינוק מהפול-פוזישן.
המרוץ במונזה בוטל בשל מגבלות רעש באזור, ובעיות טכניות מנעו את השתתפותו של מנסל במרוץ בסילברסטון.
מנסל ביצע גם מספר סיבובים במאי 2006 במסלול בברנדס-האץ', מקום זכייתו הראשונה במרוץ הפורמולה 1, כשהוא נוהג במכונית ה-BMW M3 GTR שאנדי פריו ניצח בה במרוץ ה-24 שעות בנורבורינג, במסגרת מרוצי הטורינג.
(מרוצים בכתב מודגש הם מרוצים מהם זינק בפול-פוזישן).
נייבה הוא נהר רוסי באורך 74 קילומטרים הנובע מימת לאדוגה ונשפך לתוך הים הבלטי במפרץ נייבה שבמפרץ הפיני, ליד סנקט פטרבורג.
בשפך הנהר נבנה סכר להגנת חופי סנקט פטרבורג מפני השיטפונות הנגרמים מגלי הסערות.
הנהר מהווה חלק מנתיב המים וולגה-בלטי.
בדלתה של הנהר ישנם מספר איים היוצרים ביניהם תעלות.
האי הגדול ביותר הוא נייבה הגדול והתעלות הגדולות ביותר הן: תעלת מורסקוי, תעלת אובוודני, תעלת גריבוידוב ותעלת קריוקוב.
על הקרח שכיסה את נהר הנייבה ובסביבתו נערך בשנת 1240 קרב נייבה בין הצבא השוודי ובין צבאו של נסיך נובגורוד, אלכסנדר ירוסלביץ'.
לאחר הניצחון לקח לעצמו הנסיך את השם אלכסנדר נבסקי לזכר קרב נייבה.
סר נייג'ל הות'ורן היה שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
הות'ורן נולד בעיר קובנטרי שבווריקשייר, אנגליה וגדל בקייפטאון, דרום אפריקה, שם חונך בידי ארגון "האחים הנוצרים".
הוא חזר לבריטניה ב-1951 כדי לפתח קריירת משחק.
בנוסף, נתן הות'ורן את קולו לדמות המספר בסרט המצויר רארג.
הות'ורן זכה בשנת 1991 בפרס אנטואנט פרי למצוינות בתיאטרון (טוני) לתפקיד הראשי הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "Shadowlands".
בשנת 1987 קיבל הות'ורן תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1999 קיבל תואר אביר.
לאחר פרסום מועמדותו לפרס האוסקר בשנת 1995, התפרסם במגזין אמריקאי ריאיון שבו דיבר בפתיחות על היותו הומוסקסואל.
עד אז שמר הות'ורן באדיקות על חייו הפרטיים.
לטקס פרסי האוסקר הגיע עם התסריטאי טרבור בנטהאם, שהיה בן זוגו במשך תקופה ארוכה, עד מותו של הות'ורן.
הות'ורן עבר מספר ניתוחים לטיפול בסרטן הלבלב ממנו סבל, וב-26 בדצמבר 2001 מת מהתקף לב.
לאחר מותו פורסמה האוטוביוגרפיה שלו, "Straight Face".
נייג'ל מארוון הוא יוצר, במאי ושחקן בסרטי טבע בריטי מבית ה-BBC.
מארוון כותב, מביים ומשחק בסרטי טבע שהם לרוב ייחודים: הסרטים הדוקומנטריים שלו נראים כסרטי טבע רגילים, בהם החוקר מתקרב לחיות כדי לחקור אותן וללמוד על אורח חייהן.
אלא שבסרטיו הוא חוזר, לכאורה, אחורה בזמן כדי ללמוד על יצורים קדומים, או מתכווץ כדי ללמוד על חייהם של חרקים או עכברים.
בנוסף, בסרטיו יש סצנות שנראות לא מתוכננות, כאשר הוא נתון לסכנה כלשהי.
למשל בחלק מסדרותיו הוא נראה נמלט מדינוזאורים שרודפים אחריו.
סרטיו הדוקומנטריים, לכאורה, מוערכים מאוד בקרב פליאונטולוגים ומדענים, שכן בסרטיו הוא מנסה לפנות לציבור הרחב (ובעיקר לילדים) בהסתמך על עובדות מדעיות.
הוא מופיע במספר סדרות מבית ללכת עם...
של ה-BBC, בעיקר נרדף בידי דינוזאורים, מפלצות ים ופארק פרהיסטורי.
כמו כן הוא מופיע בפרק הרביעי בעונה השלישית בסדרה בראשית, בה הוא נטרף על ידי גיגאנוטוזאורוס.
בשנים האחרונות הוא מופיע בסדרה בכיכובו בשם "Ten Deadliest Snakes with Nigel Marven", בה הוא מחפש את 10 הנחשים הקטלניים בכל מדינה.
נייג'ל וינטרברן הוא כדורגלן עבר אנגלי שהיה חלק מחוליית ההגנה הידועה של ארסנל בשלהי שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
וינטרברן החל את הקריירה שלו כבלם שמאלי בברמינגהאם סיטי, אך מעולם לא שיחק בקבוצה הראשונה אך הופיע במדי הנבחרת הצעירה של אנגליה.
הוא הצטרף לאוקספורד יונייטד ב-1983, ולאחר מכן עבר למועדון הכדורגל וימבלדון בהעברה חופשית, שהיה בעיצומו של מסע העפלה לליגה האנגלית הראשונה.
וינטרברן התאקלם בווימבלדון במהירות, והיה אחד מהשחקנים הבולטים במועדון שהצליח להעפיל לליגה הראשונה ב-1986. יחד עם וינטרברן שיחקו שחקנים ידועים כגון ג'ון פשנו ולורי סאנצ'ז, והמועדון סיים את עונתו הראשונה בליגה הבכירה במחצית העליונה של הטבלה, והגיע עד לרבע גמר גביע ה-FA.
וינטרברן הוכתר לשחקן השנה של האוהדים בכל אחת מארבע העונות שלו במועדון, וסגנון משחקו שהיה שונה מזה של שאר השחקנים משך את תשומת לבו של המאמן ג'ורג' גרהאם מארסנל, שחיפש מחליף לטווח הארוך לקפטן קני סנסום.
וינטרברן עבר לארסנל בקיץ 1987 תמורת סכום של 350,000 לירות שטרלינג.
וינטרברן לא החליף את סנסום באופן מיידי, ובתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת הבלם הימני כפתרון זמני של גרהאם לאי מציאת המחליף לוויו אנדרסון.
למרות שרגלו הדומיננטית היא השמאלית הוא שיחק היטב בעמדת הבלם הימני.
סנסום עזב את ארסנל בקיץ ווינטרברן חזר לעמדת הבלם השמאלי שהייתה יותר טבעית עבורו, ונותר בה במשך עשר השנים הבאות.
וינטרברן היה חלק מחוליית ההגנה הידועה של ארסנל שכללה גם את הבלם האחורי לי דיקסון, הקפטן טוני אדמס ודייוויד אולירי, כאשר בקיץ 1989 הצטרף אליה סטיב בולד.
גרהאם השתמש בכל החמישה לעיתים קרובות, והוא עשה זאת במשחק המכריע על האליפות בעונת 1988/1989 נגד ליברפול, שנערך באצטדיון אנפילד, ולאחריו זכה המועדון באליפות ראשונה מאז עונת הדאבל ב-1971.
וינטרברן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה בסוף 1989, ועלה כמחליף בתיקו 0 - 0 נגד נבחרת איטליה.
למרות השבחים הרבים שווינטרברן זכה להם מכלי התקשורת ומהאוהדים הוא היה רק הבחירה השלישית של המאמן הלאומי בובי רובסון לעמדה שבה שיחק, ולמונדיאל 1990 זומן סטיוארט פירס וטוני דוריגו כמחליפו.
הגנת ארסנל התחזקה עם הגעתו של השוער דייוויד סימן בעונת 1990/1991, ובאותה עונה חוליית ההגנה הצטיינה והמועדון הפסיד רק במשחק אחד.
שנתיים לאחר מכן וינטרברן היה בסגל שזכה בשתי תחרויות הגביע (גביע ה-FA וגביע הליגה), ובכך השלים זכייה בכל התארים האפשריים באנגליה.
וינטרברן זומן לשני משחקים בנבחרת על ידי המאמן גרהאם טיילור, שהכין את הנבחרת לטורניר בארצות הברית.
במשחק הגמר נגד נבחרת גרמניה וינטרברן עלה כמחליפו של לי שארפ ממנצ'סטר יונייטד.
וינטרברן ויתר שחקני ההגנה של ארסנל הצליחו לעצור את פאוסטינו אספרייה, תומאס ברולין וג'אנפרנקו זולה מפארמה בניצחון 1 - 0 במשחק הגמר של גביע המחזיקות 1994, שבעקבותיו זכה המועדון בתואר אירופי ראשון מאז הזכייה בגביע ערי הירידים.
בעונה שלאחר מכן המועדון הפסיד לריאל סרגוסה.
ארסן ונגר החל לאמן את ארסנל בסוף 1996, ובזכות הכללים החדשים שקבע שחקני ההגנה הצליחו להצטיין בשנים האחרונות של הקריירה שלהם.
וינטרברן זומן לנבחרת על ידי המאמן הווארד וילקינסון לקראת משחק הידידות נגד נבחרת צרפת ב-1999, אך לבסוף הועדף על פניו גרהאם לה סו ווינטרברן ישב על ספסל הנבחרת לאורך כל המשחק.
המועדון העפיל לגמר גביע אופ"א 2000, אך וינטרברן הפסיד את מקומו בהרכב לטובת הברזילאי סילביניו.
וינטרברן הצטרף לווסטהאם יונייטד לאחר 429 משחקי ליגה בארסנל שבהם הבקיע שמונה שערים.
הוא שיחק בווסטהאם במשך שלוש עונות ופרש בגיל 40.
ב-14 ביולי 2008 הצטרף וינטרברן כמאמן הגנה לבלקברן רוברס של המאמן פול אינס.
הוא מתגורר בכפר וסטון טרוויל שליד איילסבורי עם אשתו ושלושת ילדיהם.
נייג'ל דה יונג (בהולנדית: Nigel de Jong; נולד ב-30 בנובמבר 1984 באמסטרדם, צפון הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי, לזכותו של דה יונג 81 הופעות בנבחרת הולנד.
ב-19 באוקטובר 2002 דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס אמסטרדם.
הוא החל להרשים במהירות, והפך לאהוב בקרב אוהדי הקבוצה.
בתור שחקן ימני רב-צדדי, הוא שיחק לעיתים בחוליית הקישור ולעיתים בהגנה.
עם זאת, מאוחר יותר בקריירה שלו באייאקס הוא מיעט לפתוח בהרכב ולא קיבל דקות משחק רבות.
בינואר 2006, הוא חתם בקבוצה הגרמנית המבורג המשחקת בבונדסליגה.
זמן קצר לאחר הגעתו הוא הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו במשחק מול באיירן מינכן באליאנץ ארנה, שהיה ההפסד הראשון של מינכן באצטדיונה החדש.
שער זה היה אחד משני שערים שכבש ב-66 הופעות במשך שלוש שנים בהמבורג.
ב-21 בינואר 2009 דה יונג עבר למנצ'סטר סיטי תמורת שכר שלא פורסם.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במשחק מול ניוקאסל יונייטד ב-28 בינואר 2009. ב-31 באוגוסט 2012 חתם דה יונג במילאן לשלוש שנים.
ב-31 בינואר 2016 חתם דה יונג בלוס אנג'לס גלאקסי לעונה אחת.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם דה יונג בגלאטסראיי לשנתיים.
ב-5 בינואר 2018 חתם במיינץ 05 מהבונדסליגה.
ב-10 ביולי 2018 חתם באל-אהלי הקטרית.
ב-31 במרץ 2004 דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של הולנד במהלך משחק ידידות נגד .
הוא לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2004, והחמיץ את מונדיאל 2006 בשל פציעה בברך.
הוא נכלל בסגל הנבחרת של המאמן מרקו ואן באסטן לטורניר יורו 2008. הוא שיחק בכל 90 הדקות בניצחון של הולנד 0–3 על , במהלכו הוא קיבל כרטיס צהוב.
הוא שיחק בכל 90 הדקות גם בניצחון 1–4 על צרפת.
במהלך טורניר זה הוא פיתח שותפות יחד עם אורלנדו אנגלאר בעמדות הקישור ההגנתי במערך 4-2-3-1 החדש של ואן באסטן.
הגנת הנבחרת ספגה שער אחד בלבד בשלב הבתים.
במהלך גמר מונדיאל 2010 הוא בעט בחזהו של צ'אבי אלונסו הספרדי.
למרות זאת, השופט האנגלי הווארד וב הוציא כרטיס צהוב בלבד.
סגנות גביע העולם בכדורגל: 2010
מקום שלישי בגביע העולם בכדורגל: 2014
נייג'ל רודני דייוויס (Nigel Rodney Davies; נולד ב-31 ביולי 1960) הוא רב-אמן, מאמן שחמט וסופר אנגלי.
דייוויס זכה באליפות הבנים הבריטית (מתחת לגיל 21) ב-1979 ובפרס "British Rapidplay Chess Championships" ב-1987.
בשנת 2009 הפסיק להיות פעיל בשחמט תחרותי.
נייג'ל אלן הייברס הוא שחקן אנגלי.
תפקידיו הידועים ביותר הם כלורד אנדרו לינדזי בסרט "מרכבות האש" מ-1981, עליו היה מועמד לפרס באפטה, וכד"ר טום לטימר בסדרה הקומית הבריטית "אל תחכה לי".
הוא גילם את הדמות 'לואיס ארצ'ר' באופרת הסבון הוותיקה "קורוניישן סטריט" בשנים 2009 ו-2010, וחזר להופיע בתפקיד זה ב-2012.
נייג'ל הייברס נולד בלונדון, הוא בנו הצעיר של מייקל הייברס (לימים הברון הייברס).
אביו היה עורך דין (בריסטר) נודע שהגן בהצלחה על מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס כשהואשמו בעבירות סמים ב-1967, וכן על היותו התובע הראשי במשפטו של פיטר סאטקליף (המוכר בכינוי "המרטש מיורקשייר") ב-1981. בשנת 1987 מונה מייקל הייברס ללורד צ'נסלור בממשלה השמרנית בבריטניה.
דודתו מצד אביו, הברונית באטלר-סלוס (Butler-Sloss) הייתה האשה הראשונה שכיהנה כשופטת בבית הדין לערעורים.
סבו, סיר ססיל הייברס, היה שופט בבית המשפט העליון, ואחיו פיליפ הייברס, בחר בקריירה משפטית והוא עורך דין (QC).
הייברס התחנך בבית הספר לאמנויות "Arts Educational School" בלונדון, בניגוד למסורת המשפחתית של לימודים בבית הספר איטון.
תחילת הקריירה שלו הייתה בסדרת דרמה "Mrs Dale's Diary" ששודרה ברדיו, בהמשך הצטרף ללהקת התיאטרון "פרוספקט תיאטר קומפני", הוא מתאר באוטוביוגרפיה שלו את עיסוקו אז בתיאטרון כמי ש"אוחז בחנית ומכין תה".
אחר כך עבד עבור ג'יימי סימונדס.
מגיל צעיר היה הייברס חביב הנשים, השחקן קנת' מור שהיה ידיד של אביו יעץ לו: "אם אתה מקסים, אינך צריך לבקש מהן לשכב אתך, הן יבקשו זאת ממך".
אחרי זמן מה של עבודה בתיאטרון, היה הייברס מחוסר עבודה במשחק והחל לעבוד עבור סוחר יין.
תקופה זו הסתיימה כשחברתו דאז, קרוליין קוקס אשתו לעתיד, הציעה לו שיגורו ביחד.
ב-1975 החל להופיע בטלוויזיה, הוא השתתף באחד הפרקים האחרונים של סדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד פיטר דינמונט, אחד מחבריה של ג'ורג'ינה (לזלי אן דאון) שהשתתפו באחת ממסיבות שנות העשרים הסוערות.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 1972. הצלחתו הגדולה הייתה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של ה-BBC, עיבוד לרומן "ניקולס ניקלבי" של צ'ארלס דיקנס, ב-1977. זמן קצר אחר כך השתתף בסדרה "A Horseman Riding By", סדרת דרמה נוספת של ה-BBC.
כשהופיע בסרט זוכה האוסקר "מרכבות האש" ב-1981 כבר היה דמות מוכרת על מסכי הטלוויזיה בבריטניה.
למרות שהופיע בסרטי קולנוע בולטים כמו "המעבר להודו" (1984) ו"אימפריית השמש" (1987), לא הפך לכוכב קולנוע והמשיך לככב בסדרת תפקידים בטלוויזיה.
בשנות השמונים כיכב במשך שנים אחדות בסדרה הקומית "אל תחכו לי" יחד עם טוני בריטון כשהם מגלמים אב ובן שניהם רופאים.
ב-1986 השתתף במיני סדרה "הנסיכה הקטנה" יחד עם מורין ליפמן.
להכרה רחבה זכה גם כשהופיע בפרסומות טלוויזיה ל"לוידס בנק" (Lloyds Bank).
ב-2009 שיחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אחים ואחיות" ובסדרת הספין אוף של "דוקטור הו", "הרפתקאות שרה ג'יין".
ב-2010 החל להופיע באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט" בתפקיד לואיס ארצ'ר, והמשיך להופיע באותו תפקיד גם ב-2012.
בנובמבר 2010 השתתף הייברס בתוכנית הריאליטי "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!" (אני ידוען...
תוציאו אותי מפה!), שהחלה ב-14 בנובמבר.
הוא פרש ממנה שבוע אחרי השידור הראשון של התוכנית.
באוקטובר 2006 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Playing with Fire".
ביולי 2012 הגיש ברשת ITV את התוכנית "The Real Chariots of Fire", על הרצים שעל סיפורם מבוסס הסרט "מרכבות האש".
ב-1974 נשא לאישה את קרולין קוקס, ב-1977 נולדה בתם קייט.
באמצע שנות השמונים היה להייברס רומן עם פולי ויליאמס, אחותו של חברו השחקן סיימון ויליאמס.
הייברס כתב על הדיכאון שחווה כשניסה לבחור בין אשתו וביתו לבין פילגשו.
ההחלטה התגבשה אצלו כשהיה בצילומי סרט הטלוויזיה "Naked Under Capricorn" באליס ספרינגס שבאוסטרליה.
שנה אחר כך התחתן עם פולי ויליאמס.
ב-8 ביוני 2007 התחתן בשלישית.
הוא התחתן בניו יורק עם ג'ורג'יאנה ברונפמן אשתו לשעבר של אדגר ברונפמן (האב).
הנייבי פיר הוא אחד ממתחמי הבילוי הבולטים של שיקגו.
המתחם בנוי על מזח באורך 1.01 קילומטר וברוחב של כ-200 מטרים על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו.
המתחם מכיל שורה של מבנים, שמדרום להם ישנו מדרחוב המשמש גם מזח יציאה לספינות תיירות ומצפון להם ישנו כביש גישה לרכבי אספקה.
קומות הקרקע של מרבית המבנים במתחם מחוברות ויוצרות קניון גדול של מסעדות וחנויות ייחודיות, שמסתיים במוזיאון הוויטראז'ים של סמית (Smith Museum of Stained Glass Windows).
מלבד מוזיאון הוויטראז'ים של סמית, המתחם מכיל גם את מוזיאון הילדים של שיקגו, בית קולנוע לסרטי תלת־ממדי בשיטה ייחודית, בתי קולנוע, תיאטראות, חממה בה מגודלת גינה נעימה לביקור בחורף של שיקגו ולונה פרק קטן, המכיל גלגל ענק, מגרש מיני גולף ושתי קרוסלות גדולות.
אטרקציות נוספות במקום הן השכרת אופניים, כולל אופני באגי (נראים כמו שני זוגות של אופני טנדם, ה זה לזה במקביל), רכיבה על דגם רכבת לילדים, מופעי זיקוקי דינור בערבי הקיץ והסתיו ואירוח פסטיבלים.
לפני שנבנה על הנייבי פיר למתחם שעשועים, הוא היה מתקן של חיל הים האמריקני.
סר נייג'ל תומאס בגנול היה ראש המטה הכללי של צבא בריטניה בין השנים 1981–1988.
נולד בבריטניה בשנת 1927, כבנו של לוטננט קולונל הארי סטיבן בגנול ואשתו מאיה בגנול, והתחנך במכללת וולינגטון.
בשנת 1946 התגייס לצבא ושרת בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, שם הוא קודם לדרגת לוטננט ראשון.
בשנת 1949 ונשלח למלזיה, שם זכה בצלב הצבאי.
בשנת 1955 הועבר לקפריסין, ולחם שם נגד ארגונים לאומניים כדוגמת אאוקה.
בשנת 1981 מונה לראש המטה הכללי של צבא בריטניה, והחזיק בתפקיד עד פרישתו מהצבא בשנת 1988.
לאחר פרישתו חיבר מספר ספרים העוסקים בהיסטוריה הצבאית של העת העתיקה.
היה נשוי לאנה קרולין ונולדו להם שתי בנות.
פיטר נייג'ל טרי היה שחקן תיאטרון וקולנוע אנגלי.
לטרי הייתה קריירה ארוכה בתיאטרון הקלאסי.
לצופי הקולנוע הוא מוכר מתפקיד המלך ארתור בסרטו של ג'ון בורמן "אקסקליבר" משנת 1981.
טרי נולד בעיר בריסטול שבאנגליה, בנם של דורין ופרנק אלברט טרי בעל תואר OBE שהיה טייס בחיל האוויר המלכותי ובעל עיטור DFC.
הוא היה התינוק הראשון שנולד בבריסטול עם סיום מלחמת העולם השנייה.
המשפחה עברה להתגורר בטרורו שבקורנוול שם עבד אביו כקצין מבחן.
טרי למד בבית ספר "טרורו", הוא התחיל להתעניין במשחק ופיתח את כישוריו ברישום ובציור.
בעידודם של הוריו הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער .
ב-1963 נרשם לבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" שבלונדון, ועבד לפני ומאחורי הקלעים.
ב-1966 הצטרף לתיאטרון "אוקספורד מדו פליירס" בתחילה כעוזר מנהל במה.
לאחר שעבד עם להקות תיאטרון רפרטוארי כמו "אוקספורד מדו פליירס" ו"בריסטול אולד ויק", הופיע טרי בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית, "תיאטרון ראונד האוס", ותיאטרון רויאל קורט.
בין השאר גילם ב-1989 את בוסולה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "הדוכסית ממאלפי" מאת ג'ון ובסטר.
באותה שנה גילם את פריקלס בהפקה של דייוויד ת'אקר של המחזה "פריקלס, נסיך צור".
בנוסף להופעתו בסרט "אקסקליבר" השתתף טרי בכתריסר סרטי קולנוע בהם "אריה בחורף" (1968), בו שיחק לצידם של קתרין הפבורן, פיטר או'טול ואנתוני הופקינס בתפקיד הנסיך ג'ון הצעיר.
ב-1986 הופיע בתפקיד הראשי בדמות הצייר קאראווג'ו בסרט הנושא את שמו שביים דרק ג'רמן.
ב-2004 שיחק בסרט "טרויה" בתפקיד כהן ונסיך טלפוס.
ב-2006 השתתף בסרט "Blackbeard" בהפקת ערוץ הולמרק.
בטלוויזיה הופיע טרי בסדרה הבריטית-אמריקאית "Covington Cross" שעלילתה מתרחשת בימי הביניים.
הוא השתתף בסדרה "חדר מיון" וגילם את דני, בפרק "בתו של הדוקטור" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", שיחק בתפקיד ג'נרל קוב, ובסדרה "היילנדר" הופיע בתפקיד גבריאל פיטון.
עוד השתתף בתפקיד סם ג'ייקובס בשני פרקים בשם "Anger Management" בסדרה "להעיר את המתים".
ב-1998 גילם את מר בולדווד בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הרדי.
אחרי שלושים שנה בלונדון חזר ב-1993 להתגורר בקורנוול.
טרי נפטר ב-30 באפריל 2015 ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
בהיעדר קרובי משפחה, ארגנו חבריו מגי סטיד ודייוויד הורוביץ' את ההלוויה שלו, שהתקיימה ב-19 במאי 2015, בהשתתפות שחקנים וחברים נוספים.
רקוויאם המלחמה (1987) War Requiem
אדוארד השני (1991) Edward II
ארתור נייג'ל דבנפורט היה שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מהופעתו בדמות לורד בירקנהד בסרט זוכה האוסקר "מרכבות האש" משנת 1981.
דבנפורט נולד בגרייט שפולד שבמחוז קיימברידג'שייר לקתרין לוסי ולארתור הנרי דבנפורט.
אביו היה גזבר בקולג' סידני סאסקס באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא גדל במשפחה אקדמית ולמד בבית הספר סיינט פיטר בסיפורד, בצ'לטנהאם קולג', ובטריניטי קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.
בתחילה למד פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה, אבל בעצת מוריו עבר ללימודי אנגלית.
על הבמה הופיע דבנפורט לראשונה בתיאטרון סבוי ואחר כך עם שייקספיר ממוריאל קומפני.
ב-1956 הצטרף ללהקת התיאטרון "English Stage Company" כאחד החברים הראשונים בתיאטרון רויאל קורט.
הוא התחיל להופיע בסרטי קולנוע ובהפקות טלוויזיה בריטיות בתפקידי משנה, בהם בסרטו של טוני ריצ'רדסון "הבט אחורה בזעם" משנת 1959. תפקידים נוספים שלו היו בדמות מנהל תיאטרון בסרט "הבדרן" לצדו של לורנס אוליבייה, ובתפקיד שוטר בסרט "המציצן" בבימויו של מייקל פאוול, שניהם משנת 1960.
ב-1966 גילם את תומאס הווארד, דוכס נורפוק בסרט "אדם לכל עת".
הוא כיכב לצדו של מייקל קיין בסרט המלחמה "Play Dirty", ושיחק בתפקיד לורד בות'וול בסרט "מרי מלכת הסקוטים".
ב-1972 הופיע לצדה של סוזן המפשייר בדמות ג'ורג' אדמסון בסרט "חיים בחופש", סרט ההמשך של "לחופש נולדה".
ב-1968 בעת הפקת הסרט "2001: אודיסיאה בחלל" של סטנלי קובריק, קרא דבנפורט את השורות של המחשב האל 9000 שלא לפני המצלמה יחד עם השחקנים קיר דוליאה וגארי לוקווד.
בסופו של דבר נבחר השחקן הקנדי דאגלס ריין לדבב את האל.
ב-1974 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Phase IV", שנכשל בקרב קהל הצופים.
ב-1979 גילם את דמות המלך ג'ורג' השלישי בסרט "Prince Regent".