tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבלדה של בית הכלא ברדינג, תרגום יוסף נדבה, בתוך: אדמומית של סתיו, רשפים, תל אביב, 1982.
הזיקוקית הנעלה, תרגום אהרון בר, מודן, תל אביב, 1988
הזמיר והשושנה, אגדות וספורים, תרגום אוריאל אופק, איורים טטיאנה קופיאן, עם עובד, תל אביב, תשמ"ט 1989
חשיבותה של רצינות, מחזה, תרגום דוד שטיינברג, אור עם, תל אביב, 1988
חשיבותה של רצינות, מחזה של קלות ראש לאנשים כבדי ראש, תרגם מאנגלית י"ח טביוב, שטיבל, ורשה, תר"ף 1920
הידיד המסור, ציירה ליאת בנימיני אריאל, תרגם אהרן בר, מודן, תל אביב, 1988
כל השירים, תרגום בן ציון בן משה, חנות הספרים, 2003
מבחר הסיפורים, תרגום גילה אוריאל, עידית, תל אביב, תשי"ד 1954
ממעמקים, תרגם מאנגלית דוד פרישמן, שטיבל, ורשה, תר"ף 1920
ממעמקים ; הבלאדה מכלא רדינג, תרגום נוסף, מאנגלית – בן-ציון בן-משה, חנות הספרים, כפר סבא, 2003
ממעמקים, מאנגלית: ליה נירגד, הוצאת מודן, 2014
מניפה של לידי וינדרמיר, מעשה באישה הגונה, מחזה בארבע מערכות, תרגם מאנגלית – י"ח טביוב, שטיבל ורשה, תר"ף 1920
הענק רע הלב, תרגום נוסף, תרגם [מאנגלית] בן אברהם, לפיד, ורשה, 1921
הנסיך המאושר, איירה: זהבית כרמל ; תרגמה: סיגל אדלר, כרמל, ירושלים, 2008
הנסיך המאושר, ציירה ליאת בנימיני-אריאל ; תרגם אהרון בר, מודן תל אביב, 1988
הנסיך המאושר, תרגום קודם, אגדות וספורים, עברית – רפאל אלגד, ציורים – צ'ארלס מוזלי, יבנה, תל אביב, 1982
הנסיך המאושר , עברית – שלמה סקולסקי, הציורים – צבי מלבנצ'יק, אל המעיין, תל אביב, תש"ט 1949
תמונת דוריאן גרי, תרגום ראשון, תרגם מאנגלית י"ח טביוב, מוסקוה, א"י שטיבל, תרע"ח 1918
תמונתו של דוריאן גריי, תרגום נוסף, תרגם מאנגלית – מ' בן-רפאל, עידית, תל אביב, תשי"ט 1959
תמונת דוריאן גריי, תרגום נוסף, תרגם מאנגלית – אברהם בירמן, ספרי גדיש, תל אביב, 1960
תמונתו של דוריאן גריי, תרגום נוסף, מאנגלית – טלה בר, אור עם, תל אביב, 1984
תמונתו של דוריאן גריי, תרגום נוסף, מאנגלית – בן-ציון בן-משה, חנות הספרים, תל אביב, 1998
תמונתו של דוריאן גריי, תרגום נוסף, מאנגלית – ליה נירגד, הקדמה והערות – קאמיל קוטי, פן, תל אביב, 2006
שלומית, טרגדיה במערכה אחת, תרגם מאנגלית יעקב אורלנד, קריית ספר, ירושלים, 1941
סלומה, שלומית, מחזה, כרוך עם "סיפורם של ונוס וטאנהאוזר" מאת אוברי ברדסלי, תרגמה בשמת אלון, אסטרולוג, 1999
על טיפשים וחכמים, שיחון של אוסקר ויילד, עברית – מיכאל הנדלזלץ, טרקלין, תל אביב, 1971
הענק האוהב את נפשו, מעשה, תרגום על ידי אליהו מיטוס, כנרת, אודסה, 1918
הענק וגנו, תרגום נוסף, ציירה ליאת בנימיני-אריאל, עברית – אהרון בר, מודן תל אביב, 1988
הרוח מטירת קאנטרוויל, תרגום – שלי מרון, נוה מונוסון 2001
הרוח מטירת קאנטרוויל, הדייג ונישמתו, תרגם אליעזר כרמי, משרד הביטחון, 1974
חטאו של לורד ארתור סביל וסיפורים אחרים, תרגמה סיגל אדלר, אחרית דבר מאת עמרי הרצוג, כרמל, 2006
נפש האדם בסוציאליזם, תרגם דותן ברום, אחרית דבר מאת יפתח גולדמן, הוצאת נמלה, 2023
קמילת השקרים, תרגמה שולי ספיר, דחק, סדרת 'דרש' לכתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2024
ההצגה "שלומית", בתרגום פנחס שדה, עלתה ב"הבימה" ב-29 באוגוסט 1982; בימוי: מיכאל גורביץ, תפאורה: משה שטרנפלד; מוזיקה: יוני רכטר
חשיבותה של רצינות, מחזה, תרגום – דוד שטיינברג, אור עם, תל אביב, 1988
הטרגדיה הפלורנטינית, תורגם בידי ימימה מילוא פסובסקי, הוצג בתיאטרון הקאמרי, בשנת 1944, הבמאי היה יוסף מילוא פסובסקי.
אוסקר איגניציוס יואנס ואן דילן (בהולנדית: Oscar Ignatius Joannes van Dillen, נולד ב-25 ביוני 1958) הוא מלחין, נגן ומנצח הולנדי שחי ברוטרדם.
הוא מלמד הלחנה ועיבוד של מוזיקת עולם ותאוריה של המוזיקה באקדמיה למוזיקה של רוטרדם.
מרבית יצירותיו של ואן דילן נתמכו על ידי הקרן ליצירת המוזיקה (Fonds voor de Scheppende Toonkunst) של הולנד.
בהלחנתו משלב ואן דילן בין מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקת עולם.
הוא משויך ל"אסכולת רוטרדם" (School of Rotterdam), קבוצה מלחינים קלאסיים עכשוויים שהתפתחה סביב המלחין ההולנדי אוטו קטינג.
מורהו האחרון של ון דילן, קלאס דה פריס מהאקדמיה למוזיקה של רוטרדם, נמנה עם הבולטים בקבוצה זו.
ואן דילן למד בהולנד, בלגיה, גרמניה, הודו וארצות הברית וסיים את לימודיו ב-2002.
ב-2003 הוצג בפסטיבל הסרטים ה-8 של טביליסי הסרט "Roter Damn Verwandelt" (רוטרדם הולכת לעזאזל) של פיטר יאן סמיט שנכתב ליצירה של ואן דילן.
בשנה זו גם ראה אור התקליט הראשון של ואן דילן, De Stad ("העיר"), בהוצאת חברת Cybele Records הגרמנית.
"העיר" מתארת בארבעה פרקים את חורבן רוטרדם במלחמת העולם השנייה ובנייתה מחדש.
ואן דילן מנצח על אנסמבל "גלבר קלנג" ביצירה זו.
יצירתו MM3 לפסנתר צעצוע הוקלטה לתקליטור סופר אודיו האוסף יצירות לכלי זה.
ב-2005 ניגנה רביעיית זפיר את רביעיית המיתרים מספר 1 של ואן דילן בקונצרטחבאו.
בשנת 2006 הוקרן סרטו של אנדיאן לוקמן "תחזית מזג האוויר" בפסטיבל הולנד לסרטי אנימציה עם פסקול בהלחנת ואן דילן.
ב-2007 ביצעה רביעיית ה"דוּלן" את רביעיית המיתרים מספר 2 שלו בהופעת בכורה.
היצירה ליוותה את ההקרנה המחודשת של "הגשר", סרט משנת 1928 של במאי הקולנוע ההולנדי יוריס איבנס.
הפסקול נבחר על ידי אגודת איבנס אירופה ללוות את הסרט גם באוסף ה-DVD החדש של איבנס.
ב-2007 הוציאה החברה ההולנדית Etcetera Records תקליטור של מלחיני אסכולת רוטרדם בנגינת רבעיית ה"דוּלן".
בתקליטור כלולה "רביעיית המיתרים המבוססת על שלושה ציורים של אדוורד מונק" מאת ואן דילן.
ב-2007 גם הוקרן לראשונה סרטו של הבמאי הקנדי קליב הולדן "מכונות היאוש" (Engines of Despair) עם פסקול של ואן דילן.
ואן דילן שימש חבר קרן ויקימדיה העולמית.
מדצמבר 2006 עד יולי 2007, היה יו"ר מייסד של עמותת ויקימדיה הולנד.
הוא כותב על זכויות השימוש במוזיקה.
אוסקר הראשון (בשוודית: Oscar I, נולד כז'וזף פרנסואה אוסקר ברנדוט; 4 ביולי 1799 - 8 ביולי 1859) היה מלך שוודיה ונורווגיה מ-1844 ועד למותו.
הוא היה בנם היחיד של המרשל שארל ז'אן ברנדוט ודזירה קלארי.
יחד עם אמו עבר מפריז לסטוקהולם ביוני 1811, לאחר שבאוגוסט 1810 נבחר אביו ליורש העצר של הכתר השוודי.
מקרל השלושה עשר, מלך שוודיה קיבל אוסקר הראשון את התואר דוכס נורמנדיה, ובמהרה למד את השפה השוודית.
הוא זכה לחינוך מצוין ולאהדת הרבים ותוך זמן קצר נחשב לבר-סמכא בענייני פוליטיקה וחברה.
ב-1839 הוא חיבר סדרה של מאמרים על החינוך הציבורי, וב-1841 פרסם בעילום שם את "Om Straff och straffanstalter", חיבור בו צידד ברפורמה בבתי הסוהר.
ב-19 ביוני 1823 נשא לאישה את הנסיכה ז'וזפין מלוכטנברג, בתם של אוגוסטה, נסיכת בוואריה ואז'ן דה בוארנה, משנה למלך איטליה ונכדת הקיסרית ז'וזפין.
פעמיים בתקופת שלטון אביו, ב-1824 וב-1833, היה אוסקר משנה למלך נורווגיה לזמן קצר.
ב-1838 החל המלך לחשוד ביורשו שהוא זומם, יחד עם המפלגה הליברלית, להביא לשינויים בממשל ואף לוויתור על הכתר.
בין אם אוסקר סייע באופן פעיל לאופוזיציה לאביו ובין אם לאו, הרי שהוא לא הסתיר את חוסר שביעות רצונו מהתנהגותו הרודנית של אביו.
אף על פי כן הוא נמנע מקרע של ממש.
הליברליות שלו נשאה אופי מתון וזהיר, כפי שהתברר לאכזבת האופוזיציה, זמן קצר לאחר עלייתו למלכות במקום אביו המת (8 במרץ 1844).
הוא התנגד לשינויים קיצונים בחוקה המיושנת והמסורבלת של שוודיה מ-1809. עם זאת, אחד מצעדיו הראשונים בשלטון היה מתן חופש העיתונות.
הוא השווה רשמית את מעמד שתי ממלכותיו, על ידי הנהגת דגלים חדשים בעלי תג של האיחוד ושלט אצולה חדש עבורו.
רוב החקיקה בתקופת שלטונו של נועדה לשיפור מצבה הכלכלי של שוודיה.
ככל הנראה הצליח בכך, שכן הריקסדג בפניה אליו ב-1857, הצהיר שהוא קידם את השגשוג החומרי של הממלכה יותר מכל קודמיו.
במדיניות החוץ שלו היה אוסקר ידידם של הלאומנים.
ב-1848 הוא תמך בצד הדני במלחמת שלזוויג הראשונה כנגד פרוסיה.
הוא אף שלח חיילים נורווגיים ושוודיים לפונן וצפון שלזיה (1849–1850), תיווך בין הצדדים להשגת שביתת הנשק של מאלמה (26 באוגוסט 1848) והיה בין הערבים לשלמות דנמרק לפי פרוטוקול לונדון מה-8 במאי 1852.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 הגה אוסקר הראשון תוכנית לאיחוד שלוש מלכויות סקנדינביה, אך איחוד שושלתי זה לא עלה בידו.
הוא כן הצליח לשים קץ למדיניותו המתרפסת של אביו כלפי רוסיה הקיסרית.
הפחד פן תדרוש רוסיה שטחים לחופו של הפיורד ואראנגר, גרם לו שלא לצאת כנגדה אלא להישאר נייטרלי במהלך מלחמת קרים ומאוחר יותר לכרות בריתות עם בריטניה ועם הקיסרות השנייה של צרפת (25 בנובמבר 1855), במטרה להבטיח את השלמות הטריטוריאלית של סקנדינביה.
ב-8 ביולי 1859 מת אוסקר הראשון בסטוקהולם, ובנו קרל החמישה עשר, מלך שוודיה עלה לשלטון במקומו.
לאוסקר הראשון ולז'וזפין מלוכטנברג נולדו 5 ילדים:
נוסף על אלה נולדו לו שני בנים מפילגשו, השחקנית אמילי הוגקוויסט: הייאלמר ומקס הוגקוויסט, אשר נודעו בלעג כ"נסיכים מלאפוניה".
בת בשם אוסקריה, נולדה מפילגש נוספת.
ישראל (אוסקר) גרוזנברג (15 באפריל 1866, יקטרינוסלאב – 27 בדצמבר 1940, ניצה) היה אחד מגדולי הפרקליטים היהודיים ברוסיה ולוחם למען זכויות היהודים.
נולד ביקטרינוסלאב (לימים, דניפרופטרובסק שבאוקראינה).
היה אחד מכמה עורכי-דין שלפני מהפכת 1917 הגנו על נאשמים במהפכנות או בנרדפי שלטון אחרים, ובכך שמרו על כבודה של רוסיה בתקופת דמדומי השלטון הצארי העריץ.
גרוזנברג השתתף במספר משפטים הקשורים עם היהודים, בהם המשפט שנערך בשנים 1900–1902 בעקבות עלילת הדם על דוד בּלוֹנדֶס (Блондес) בווילנה, ומשפטו של פנחס דשבסקי.
כמו כן נודע בעיקר בכך שעמד בראש צוות ההגנה במשפט בייליס בשנת 1913, יחד עם הרב יעקב מזא"ה ובתמיכת התנועה הציונית בראשות ליאו מוצקין.
גרוזנברג היה פעיל פוליטי ברוסיה, חבר המפלגה הקונסטיטוציונית-דמוקרטית.
אחרי הצהרת בלפור התקרב לציונות ונבחר מטעם "בלוק הציונים" כנציג אודסה לאספה המכוננת.
עזב את רוסיה בשנת 1921, לאחר ייצוב השלטון הסובייטי בעקבות מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים, והיגר לברלין.
ב-1926 עבר לעיר ריגה בלטביה.
עסק שם גם בפעילות ציבורית, וב-1929 נבחר לנציג יהודי לטביה בסוכנות היהודית.
עזב את ריגה ועבר בשנת 1932 לעיר ניצה בצרפת, בה התגורר עד פטירתו ב-1940.
גרוזנברג ביקש בצוואתו להיקבר בארץ ישראל, ואכן, הדבר נעשה ב-1950. הוא נקבר בבית הקברות שברחוב טרומפלדור בתל אביב.
על שמו נקראו רחובות בתל אביב, בירושלים ובערים נוספות.
ב-1913 הוחלט לקרוא רחוב בתל אביב על שם גרוזנברג לאות הוקרה.
ב-1922 החליטה עיריית תל אביב להקים את הגן הציבורי הראשון בסמוך לרחובות נחלת בנימין וגרוזנברג וקראה לו גינת גרוזנברג.
אוסקר גרילי קלנדנינג המרשטיין השני (Oscar Greeley Clendenning Hammerstein II; 12 ביולי 1895 - 23 באוגוסט 1960) היה פזמונאי ומחזאי אמריקאי ממוצא יהודי, ועסק גם בהפקה ובימוי מחזות זמר.
הוא כתב כ-850 שירים שחלק מהם נכללים בספר השירים האמריקאי הגדול (Ol' Man River, All the Things You Are, My Favorite Things ועוד), שיתוף הפעולה הנודע ביותר שלו היה עם המלחין ריצ'רד רוג'רס במסגרת הצמד רוג'רס והמרשטיין אך כתב גם עם מלחינים נוספים בהם אוטו הארבך (Otto Harbach) וג'רום קרן.
בין מחזות הזמר הבולטים שכתב נמנים המלך ואני, ספינת השעשועים, צלילי המוסיקה, אוקלהומה!, קרוסל, דרום פסיפיק וכרמן ג'ונס.
המרשטיין נולד ב-1895 בניו יורק לאב ממוצא יהודי-גרמני, ולאם נוצרייה ממוצא בריטי.
סבו, אוסקר המרשטיין הראשון , היה בראשית דרכו מייצר סיגרים, אשר הגיע מגרמניה היישר אל ארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית; על אף אהבתו לסיגרים, אהבתו לעולם התיאטרון הייתה גדולה בהרבה, ולכן הקדיש את חייו לבניית תיאטראות ובתי אופרה, ובנוסף, היה אמרגן של מופעי וודוויל.
אביו אחריו ניהל תיאטרון להצגות וודוויל.
אמו הייתה ממוצא סקוטי והוא גדל כבן לכנסייה האפיסקופלית.
למרות שנולד למשפחה מ"עסקי השעשועים" הוא חונך למסלול חיים אחר.
בין השנים 1912–1917 למד באוניברסיטת קולומביה, בכוונה להתמחות במשפטים, שם פגש את לורנץ הארט.
ב-1914 נפטר אביו והוא כתב את המחזה הראשון שלו, On Your Way ("בדרכך").
המרשטיין עזב את לימודי המשפטים והחל לכתוב שירים בסמטת טין פאן.
שותפו לכתיבת הלחנים היה אוטו הארבך, עמו עבד כעשרים שנה.
ב-1921 עלה המחזמר הראשון שלהם בברודוויי, Always You ("תמיד את/ה").
פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 עת שיתף פעולה עם ג'רום קרן ביצירת המחזמר ספינת השעשועים בהפקתו של פלורנץ זיגפלד, שנחשב למחזמר החשוב, המצליח ופורץ הדרך ביותר בברודוויי בשנים שלפני השפל הגדול.
עד 1943 התקיימה שותפות יצירתית בין המלחין ריצ'רד רוג'רס והתמלילן לורנץ הארט, שניהם ידידיו של המרשטיין.
הארט שקע באלכוהוליזם וב-1943, עוד לפני מותו של הארט, החליט רוג'רס שאינו יכול עוד לשתף פעולה עם הארט ופנה אל המרשטיין לצורת כתיבת המחזמר "אוקלהומה!".
הארט נפטר בהמשך אותה שנה.
הצמד רוג'רס והמרשטיין התפרסם בזכות מחזות הזמר המצליחים שכתבו ושהוצגו בברודוויי בשנות הארבעים והחמישים, מחזות שהיו להצלחה יוצאת דופן, ביניהם: "אוקלהומה!", "קרוסל", "דרום פסיפיק", "המלך ואני" ו"צלילי המוסיקה".
השניים זכו ביחד ב-34 פרסי טוני (פרסי התיאטרון האמריקני), חמישה עשר פרסי אוסקר, שני פרסי פוליצר, שני פרסי גראמי (פרסי המוזיקה האמריקנית) ושני פרסי אמי.
הם כתבו תשעה מחזות זמר וסרט מוזיקלי אחד, "היריד העליז" .
כמפיקים הביאו השניים לבמה את המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות".
שותפותם נמשכה למעלה מעשרים שנה.
מעט אחרי מופע הבכורה של צלילי המוזיקה בברודוויי נפטר המרשטיין מסרטן הקיבה בביתו שבפנסילבניה.
שירו האחרון, שכתב עבור המחזמר, "אדלווייס" (Edelweiss), נחשב לשיר עממי אוסטרי, אך הוא למעשה יצירה מקורית.
לזכרו, ימים ספורים לאחר מותו, כובו האורות בכיכר טיימס בניו יורק וברובע וסט אנד בלונדון עומעמו האורות למשך דקה.
ד"ר אוסקר גרדה (בהונגרית: Gerde Oszkár; 8 ביולי 1883 – 8 באוקטובר 1944) היה סייף יהודי-הונגרי שזכה במדליות אולימפיות בסיוף.
גרדה נספה בשואה במחנה מאוטהאוזן.
גרדה נולד בבודפשט, והשתתף בנבחרות הסיוף של הונגריה במקצוע החרב.
באולימפיאדת לונדון בשנת 1908 זכה במדליית הזהב הקבוצתית, כאשר הונגריה הביסה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: ינה פוקס, דז'ו פולדס ולאיוש ורקנר.
בתחרות האישית הוא סיים במקום 11.
באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912 זכה במדליית זהב קבוצתית נוספת במקצוע החרב לפני אוסטריה והולנד.
לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים פוקס, פולדס וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן.
בתחרות האישית הוא סיים במקום 23.
לאחר פרישתו מסיוף תחרותי שימש כשופט בתחרויות סיף בינלאומיות.
עם כיבוש הונגריה בידי הנאצים בשנת 1944, גורש גרדה, כרבים מיהודי הונגריה, להשמדה במחנה ריכוז.
גרדה נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוקטובר 1944.
בשנת 1989 הונצח גרדה ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.
אוסקר אדוארדו ואלדס דאנקוארט (בספרדית: Oscar Eduardo Valdés Dancuart; נולד ב־3 באפריל 1949 בלימה) הוא ראש ממשלת פרו לשעבר.
בשנים 1968–1972 למד ואלדס בבית ספר צבאי, ואחר כך שירת בצבא פרו.
סיים את בית הספר הצבאי כמפקד תותחנים בשנת 1972. הוא מילא תפקידים בצבא משנת 1972 עד 1991 כמדריך בבית הספר הצבאי צ'ורילוס, בבית הספר הטכני של הצבא, ובבית הספר לתותחנים.
ב-1991 פרש לגמלאות מהצבא בדרגת סגן אלוף.
מ־28 ביולי 2011 כיהן ואלדס כשר הפנים.
ב־11 בדצמבר 2011 מונה ואלדס לראש ממשלה והחליף בתפקיד את ראש הממשלה היוצא סלומון לרנר גיטיס.
ב־23 ביולי 2012 סיים ואלדס את תפקידו.
אוסקר אריסטידס רנטה פיאו (בספרדית: Óscar Arístides Renta Fiallo), מוכר כאוסקר דה לה רנטה (Oscar de la Renta; 22 ביולי 1932 ברפובליקה הדומיניקנית – 20 באוקטובר 2014) היה מעצב אופנה דומיניקני, ואחד ממעצבי האופנה הגדולים בעולם במחצית השנייה של המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21.
דה לה רנטה הוכשר על ידי כריסטובל בלנסיאגה ב-1957, ועבד אצל כריסטיאן דיור החל מ-1959. זכה לפריצתו הגדולה כשהפך לאחד מהחייטים שהלבישו את ג'קלין קנדי, אשתו של ג'ון קנדי, נשיא ארצות הברית ה-35. בית האופנה בעיצובו מלביש עד היום כוכבות ונשים ממשפחות מלוכה.
דה לה רנטה היה ידוע בעיצוביו המרשימים לאירועי השטיח האדום וללבוש הערב, אך התמחה גם בשמלות כלה, נעליים, בושם על שמו ("אוסקר") ועוד.
ב-20 באוקטובר 2014 מת בביתו שבקונטיקט, ארצות הברית, לאחר שנאבק בשמונה השנים האחרונות של חייו במחלת הסרטן.
אוסקר ויילד הוא סרט קולנוע ביוגרפי משנת 1960 אודות אוסקר ויילד, שנעשה על ידי Vantage Films והופץ על ידי פוקס המאה ה-20.
שחקן/ית דמות רוברט מורלי אוסקר ויילד רלף ריצ'רדסון סר אדווארד קרסון פיליס קלברט קונסטנס ויילד ג'ון נוויל "בוזי" (לורד אלפרד דאגלס) דניס פרייס רובי רוס אלכסנדר נוקס סר אדווארד קלארק אדוארד צ'פמן ג'ון דאגלס, המרקיז ה-9 של קווינסברי
הסרט בוים על ידי גרגורי רטוף והופק על ידי ויליאם קירבי, על פי תסריט שכתב ג'ו אייזינגר, המבוסס על המחזה "אוסקר ויילד" מאת לסלי סטוקס וסוול סטוקס.
את המוזיקה המקורית שבסרט הלחין קנת' וי.
בסרט כיכבו רוברט מורלי בתפקיד אוסקר ויילד ופיליס קלברט בתפקיד קונסטנס ויילד.
עוד השתתפו: רלף ריצ'רדסון, ג'ון נוויל, דניס פרייס, אלכסנדר נוקס, אדוארד צ'פמן.
סרט זה היה אחד משני סרטים על ויילד אשר שוחררו בשנת 1960, הסרט השני הוא "משפטי אוסקר ויילד".
שני הסרטים יצאו לאקרנים בשבוע האחרון של מאי.
בריאן אדוארד הרסט, סופר וניצב על הסט, מתאר בפירוט את הסצנה אשר לצילומיה היה עד, בה מורלי, כויילד, מנסה להתחיל עם נער מחלק עיתונים, בלונדון הסגרירית.
סצנת ניסיון הפיתוי נחתכה מהגרסה הסופית של הסרט.
הסרט היה הפקה דלת תקציב, ונחשב נחות, ביחס לסרט "משפטי אוסקר ויילד", אשר צולם בגרסת מסך רחב ובטכניקולור.
אוסקר דוארטה (בספרדית: Óscar Esaú Duarte Gaitán; נולד ב-3 ביוני 1989) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשמש כמגן בקבוצת דפורטיבו סאפריסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
דוארטה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של דפורטיבו סאפריסה ועלה לבוגרים בעונת 2008. הוא הושאל בעונת 2010 לקבוצת פונטרנס מהליגה העליונה בקוסטה ריקה וב-2013 עבר לשחק בקלאב ברוז'.
ב-27 בינואר 2016 חתם באספניול הספרדית.
ב-1 באוגוסט 2019 חתם לשנתיים בלבאנטה.
דוארטה שיחק לראשונה בנבחרת הבוגרת של קוסטה ריקה ב-2010. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 והבקיע את שערו הראשון בנבחרת במשחק הראשון של קבוצתו במונדיאל 2014.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
אוסקר אסטבן גרנאדוס (בספרדית: Óscar Esteban Granados; נולד ב-25 באוקטובר 1985) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי אשר שיחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת קוסטה ריקה.
ליגת העל הקוסטה ריקאית (2): קלאוסורה, קלאוסורה
ד"ר אוסקר (שלמה) דנון (בסרבו-קרואטית: Oskar Danon, בסרבית קירילית: Оскар Данон; 7 בפברואר 1913, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 18 בדצמבר 2009, בלגרד, סרביה) היה מנצח ומלחין יוגוסלבי-סרבי ממוצא יהודי ומבולטי אנשי הרוח של יהדות יוגוסלביה וסרביה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
אוסקר דנון נולד ב-1913 בסרייבו.
אביו היה תעשיין ואימו מוזיקאית.
הוא רכש השכלה תיכונית בעיר הולדתו ובמקביל עסק במוזיקה והקים תזמורות חובבים.
בהמשך, סיים דוקטורט במוזיקולוגיה באוניברסיטת קארל בפראג.
ב-1936 כיהן כמנהל מחלקת המוזיקה של החברה האקדמית של יוגוסלביה ובהמשך נמנה עם מייסדי אגודת התרבות "קולגיום ארטיסטיקום".
דנון כיהן כמנצח והמנהל האמנותי של האופרה בספליט.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף דנון לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
הוא כיהן כסגן מפקד במספר גדודי פרטיזנים והגיע לדרגת מאיור.
ב-1944 הועבר למח' התרבות של המטה הכללי של הפרטיזנים, נמנה עם מקימי התיאטרון ומקהלת הפרטיזנים והלחין שירי לכת כגון "יחדיו עם המרשל טיטו", אשר הפכו פופולריים ביוגוסלביה הכבושה.
אחיו הצעיר אשר דנון, הצטרף אף הוא לכוחות הפרטיזנים, נפל בשבי האוסטאשה והוצא להורג.
לאחר שחרור יוגוסלביה כיהן דנון במשך שני עשורים כמנצח והמנהל האמנותי של האופרה והבלט של התיאטרון הלאומי בבלגרד.
בהמשך, כיהן כמנצח והמנהל האמנותי של האופרה והתזמורת הפילהרמונית של סרייבו וניצח עליה בעת חגיגות מלאת 400 שנים ליהדות סרייבו שנערכו ב-14 באוקטובר 1966 בסרייבו, בהשתתפו נציגי הממשל המקומי ונציגים מישראל.
בשנים 1970–1974 כיהן כמנצחה של התזמורת הפילהרמונית הסלובנית, תזמורת הרדיו של זאגרב ומאוחר יותר ניצח על התזמורת הפילהרמונית של בלגרד.
אוסקר דנון הלך לעולמו בבלגרד ב-2009 והוא בן 96 שנים.
אוסקר השני, מלך שוודיה (בשוודית ובנורווגית: Oscar II, שמו המלא: אוסקר פרדריק; 21 בינואר 1829 – 8 בדצמבר 1907) היה מלך שוודיה מ-1872 ועד מותו ומלך נורווגיה מ-1872 ועד 1905. הוא היה בנם השלישי של אוסקר הראשון, מלך שוודיה ושל ז'וזפין מלוכטנברג ודרך אמו צאצא של גוסטב הראשון.
אוסקר פרדריק נולד ב-21 בינואר 1829 בסטוקהולם לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולז'וזפין מלוכטנברג, בתם של אז'ן דה בוארנה ואוגוסטה, נסיכת בוואריה, ועם לידתו הוענק לו התואר דוכס אסטרייטלנד.
בגיל 11 התגייס לצי השוודי וביולי 1845 הוענקה לו דרגת לוטננט.
בהמשך למד באוניברסיטת אופסלה, שם הצטיין בלימודי המתמטיקה.
בשנת 1844 מת סבו קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה.
אביו עלה לשלטון, ואוסקר הפך ליורש העצר השוודי.
ב-13 בדצמבר 1848 מונה לחבר כבוד באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
ב-6 ביוני 1857 התחתן אוסקר עם סופיה מנסאו, בתו הצעירה של וילהלם, דוכס נסאו.
החל ממות אביו ב-1859, הוא היה הראשון בסדר הירושה לכתר השוודי לאחר אחיו הבכור קרל החמישה עשר, שלא העמיד בן זכר (בנו מת בינקותו ב-1854).
עם מות אחיו, קרל החמישה עשר, ב-18 בספטמבר 1872, ירש אותו אוסקר כמלך שוודיה ונורווגיה.
עם עלייתו לכס המלוכה הוא אימץ את המוטו, "רווחת העמים האחים" (Brödrafolkens väl / Broderfolkenes Vel).
בעוד שמלך שוודיה ואנשי חצר מלכותו התגוררו רוב הזמן בשוודיה, אוסקר השני עשה מאמץ ללמוד נורווגית באופן שוטף וכבר מראשית תקופת מלכותו הוא הבין את הקשיים בשמירתו של האיחוד בין שתי הארצות.
האירועים הפוליטיים שהובילו לפירוק מרצון של האיחוד השוודי-נורווגי ב-1905, לא היו יכולים להתרחש ללא הסובלנות שהפגין המלך עצמו.
ב-7 ביוני 1905 ביטל הפרלמנט הנורווגי את תוארו של אוסקר כמלך נורווגיה והוא עצמו ויתר על התואר ב-26 באוקטובר.
הוא סירב לכל הצעה שאחד מנסיכי בית המלוכה שלו יהיה למלך נורווגיה, אך היחסים הטובים בין שתי הארצות הושבו על כנם עוד לפני מותו ב-1907.
שכלו החריף וריחוקו מהשיקולים השושלתיים שהשפיעו על החלטותיהם של רוב המונרכים באירופה, העניקו לאוסקר מעמד בולט של בורר בשאלות בינלאומיות.
על פי בקשתן של בריטניה, גרמניה וארצות הברית, הוא מינה ב-1889 את השופט העליון של סמואה וב-1899 הוא נקרא שוב לשמש כבורר בענייני סמואה.
ב-1897 יופה כוחו למנות את הבורר החמישי בסכסוך בוונצואלה והוא נקרא לשמש כמתווך בהסכם הבוררות האנגלו-אמריקאי.
הוא רכש לעצמו ידידים רבים בבריטניה עקב תמיכתו גלוית הלב והנדיבה בה במלחמת הבורים.
ב-1881 הוענק לו תואר אביר מסדר גיזת הזהב בספרד ותואר אביר מסדר הבירית בבריטניה.
ב-1876 מוסד התפקיד של ראש ממשלת שוודיה.
לואיס ירד דה יר, היה לראשון שכיהן בתפקיד.
ראש הממשלה הבולט ביותר שכיהן במהלך תקופת מלכותו של אוסקר השני היה בעל האחוזות השמרן, אריק גוסטב בוסטרם, שכיהן בתפקיד בין השנים 1891 – 1890 ובין השנים 1902 – 1905. בתקופה זו הוא רכש את אמונו של המלך שהתקשה לבחור מישהו אחר לתפקיד.
בהדרגה ניתנה לבוסטרם יד חופשית לבחור את שרי ממשלתו ללא מעורבות ישירה של המלך.
היה זה הסדר שסלל את הדרך לשיטה הפרלמנטרית בשוודיה.
ככותב מוכשר וכמוזיקאי חובב, הפגין אוסקר השני נדיבות כלפי תחומי הלמידה ועשה רבות לפיתוח החינוך בכל רחבי ממלכותיו.
ב-1858 פורסם בעילום שם קובץ של קטעי שירה וסיפורת וזיכרונות של הצי השוודי, שנכתבו על ידו.
פרסום זה זכה לפרס מטעמה של האקדמיה השוודית.
יצירתו, "תרומות להיסטוריה הצבאית של שוודיה בשנים 1711, 1712 ו-1713", הופיעה לראשונה בפרסומי האקדמיה ובאופן נפרד ב-1865.
מזמורי חג הפסחא שהוא חיבר וקטעי שירה נוספים מוכרים בכל רחבי ארצות סקנדינביה.
ב-1879 תורגם לאנגלית חיבורו על קרל השנים עשר.
ב-1881 הוא הקים את המוזיאון הפתוח הראשון בעולם במעון הקיץ שלו ליד כריסטיאנה (כיום אוסלו).
ב-1885 הוא פרסם את נאומו לאקדמיה למוזיקה ותרגום לאחד ממאמריו על מוזיקה פורסם במאי 1900. ברשותו היה אוסף יקר ערך של כתבים מוזיקליים מודפסים וכתבי יד שעמד לרשותם של חוקרים מוזיקליים.
בהיותו חובב תיאטרון, הוא יזם את בנייתו של משכן חדש עבור האופרה המלכותית השוודית על ידי אקסל אנדרברג שנחנך ב-1898. מבנה זה נמצא בשימוש האופרה עד היום.
אוסקר מתח ביקורת באוזניו של הנריק איבסן על מחזהו "רוחות".
על ערש דווי ביקש אוסקר שהתיאטראות לא ייסגרו לרגל מותו ובקשתו כובדה.
אוסקר השני היה חובב של מחקר אזורי הקטבים.
יחד עם המיליונר השוודי, אוסקר דיקסון, ועם איל ההון הרוסי, אלכסנדר סיביריקוב, הוא היה הפטרון של מספר משלחות ארקטיות במאה ה-19. בין המיזמים שהוא תמך בהם, החשובים ביותר הם המשלחות בראשותו של אדולף אריק נורדנשלד לאזורים הארקטיים ברוסיה ולגרינלנד ומסעו של פריטיוף ננסן בספינה "פראם".
שמו ודמותו של אוסקר השני שימשו כסימן מסחרי ל"סרדינים של המלך אוסקר" והם נותרו המוצר היחידי שזכה ל"רשות המלכותית" שלו, בנוסף לעוגיות לחם זנגביל ולמוצרי אפיה אחרים שיוצרו על ידי חברת Göteborgs Kex AB.
לאוסקר השני ולרעייתו סופיה מנסאו נולדו 4 ילדים:
אוסקר הקש (בצ'כית: Oskar Hekš; 10 באפריל 1908 – 8 במרץ 1944) היה אתלט יהודי-צ'כוסלובקי, פעמיים ברציפות אלוף צ'כוסלובקיה (1929 ו-1930) ושיאן צ'כוסלובקיה בריצת מרתון, ייצג את ארצו בריצה זו באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932).
הקש נולד ברוז'דלוביצה, בבוהמיה המרכזית.
הוא התאמן בקבוצת הגיבור פראג.
באליפות צ'כוסלובקיה בריצת מרתון שנערכה בשנת 1929 זכה הקש במדליית זהב בתוצאה של 2:48:31 שעות.
שנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו בתוצאה של 2:53:02 שעות.
שיאן צ'כוסלובקיה, שמיני במשחקים האולימפיים
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים הקש במקום שמיני בריצת המרתון בשיא צ'כוסלובקיה חדש של 2:41:35 שעות.
הקש סירב להשתתף באולימפיאדת הנאצים והיה בין מארגני האולימפיאדה העממית שהייתה אמורה להיערך בספרד בין התאריכים 19 - 26 ביולי 1936, אבל בשל מלחמת האזרחים בספרד הם לא נערכו.
בנובמבר 1941 גורש הקש למחנה הריכוז טרזין עם אחד המשלוחים הראשונים.
בשנת 1942 הוא גורש למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, שבו הוא נרצח ב-8 במרץ 1944.
אוסקר אדולף ויסטינג (בנורווגית: Oscar Adolf Wisting 6 ביוני 1871 - 5 בדצמבר 1936) היה מגלה ארצות נורווגי.
הוא ורואלד אמונדסן היו האנשים הראשונים שהגיעו גם אל הקוטב הצפוני וגם אל הקוטב הדרומי.
אוסקר ויסטינג נולד בלרוויק, נורווגיה.
בגיל שש-עשרה יצא לים, ובשנת 1892 התגייס לצי המלכותי של נורווגיה.
בשנת 1909 עבד כתותחן ימי בבסיס הצי בהורטן, כשאמונדסן הציע לו לבוא עמו צפונה במשלחת שתכנן לקוטב הצפוני.
לאחר זמן שינה אמונדסן בסתר את תוכניותיו.
ויסטינג הפליג עמו בידיעה שפניהם מועדות אל הקוטב הצפוני, ורק לאחר שיצאו לדרך נודע לו שהם מפליגים דרומה כדי להתחרות ברוברט פלקון סקוט על כיבוש הקוטב הדרומי.
ויסטינג מילא במשלחת תפקיד של מעין מומחה לעזרה ראשונה, הן לציוד והן לאנשי המשלחת.
לפי המלצת אמונדסן, השתלם ויסטינג לפני המסע בבית חולים בכמה קורסים ברפואת שיניים ובכירורגיה.
הוא היה בדיוק האדם הדרוש לאמונדסן: מעשי, עתיר כישרונות ומוכן לקבל את סמכותו של המפקד ללא ערעור.
ב-14 בדצמבר 1911 הציב ויסטינג, יחד עם אמונדסן, הלמר האנסן, אולאף ביאלאנד וסוורה האסל את דגל נורווגיה בקוטב הדרומי הגאוגרפי, החוקרים הראשונים שהגיעו לנקודה זו.
משנת 1918 עד 1925 היה ויסטינג קצין ראשי על סיפון האונייה "מוד", שותף לניסיון של רואלד אמונדסן לחצות את המעבר הצפון-מזרחי.
מ-1923 עד 1925 היה ויסטינג מנהיג המשלחת בפועל, אחרי שאמונדסן פרש ממנה כדי לנסות לטוס מעל הקוטב.
בשנת 1926 השתתף ויסטינג בניסיונו המוצלח של אמונדסן לטוס מעל הקוטב הצפוני.
הם הגיעו בספינת האוויר "נורגה" אל הקוטב ב-12 במאי 1926.
שלוש הטענות הקודמות לכיבוש הקוטב הצפוני, מצד פרדריק קוק ב-1908, רוברט פירי ב-1909 וריצ'רד בירד ב-1926 (ימים ספורים לפני ה"נורגה") - הוזמו כולן, אם כמוטלות בספק במידת הדיוק במיקום ואם כהונאה גלויה.
חלק מאלה שהזימו את שלוש הטענות הקודמות, רואים את צוות ה"נורגה" כחוקרי הארצות הראשונים, שהגעתם אל הקוטב מאומתת.
נוסף לכך, ויסטינג ואמונדסן היו שני האנשים הראשונים שהגיעו הן לקוטב הצפוני והן לקוטב הדרומי.
בשנים הבאות היה ויסטינג כוח פעיל בהכנות למוזיאון פראם ובבנייתו באוסלו, מוזיאון שנועד לאחסן ולהציג את ספינת הקוטב "פראם".
ב-5 בדצמבר 1936 נמצא ויסטינג מת מהתקף לב בדרגש שהיה שלו ב"פראם", ימים ספורים לפני יום השנה ה-25 למסע המוצלח לקוטב הדרומי.
על החלק שמילא במשלחת, קיבל ויסטינג את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה המלכותי שייסד הוקון השביעי, מלך נורווגיה בשנת 1912 כגמול למשתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
אוסקר דה מרקוס אראנה (בספרדית: Óscar de Marcos Arana; נולד ב-14 באפריל 1989) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן.
דה מרקוס רשם למעלה מ-500 הופעות רשמיות באתלטיק בילבאו וזכה עימה פעמיים בגביע המלך.
דה מרקוס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו אלאבס בעמדת החלוץ.
ב-21 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טנריפה.
למרות גילו הצעיר שיחק דה מרקוס ב-20 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת, אך בסוף העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
בחודש יולי חתם באתלטיק בילבאו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-6 באוגוסט 2009 בניצחון 1–2 נגד יאנג בויז ברן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
את העונה סיים עם 3 שערים ב-29 הופעות בכל המסגרות ועוד הופעה בקבוצת המילואים של המועדון.
בעונת הפך לשחקן הרכב פותח במועדון.
ב-17 בדצמבר 2011 נפגע דה מרקוס באשכיו דבר אשר דרש טיפול של 25 תפרים.
הוא התאושש וחזר להרכב, כולל בגמר הליגה האירופית 2012 שם הפסידה קבוצתו 0–3 לאתלטיקו מדריד.
ב-4 בינואר 2013 האריך את חוזהו עד יוני עם סעיף שחרור של 32 מיליון אירו.
דה מרקוס הבקיע בשני המשחקים נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת שמינית גמר הליגה האירופית שבסיומם העפילה בילבאו לרבע הגמר לאחר שניצחה 3–5 בסיכום הכללי.
באותה עונה הגיע עם הקבוצה לגמר המפעל בו הפסידה לאתלטיקו מדריד.
בנובמבר זומן דה מרקוס לראשונה לסגל נבחרת ספרד לקראת משחקי הידידות נגד ו, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הלאומיים.
לוטננט גנרל אוסקר וולברטון גריסוולד היה מפקד בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
גריסוולד נולד ב-22 באוקטובר 1886 בעמק רובי שבמדינת נבדה, ארצות הברית.
בין 1905–1906 הוא למד באוניברסיטת נבדה, לפני שנרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט).
הוא סיים את הלימודים ב-1910, והתגייס כלוטננט משנה לצבא ארצות הברית.
בין 1914–1917 הוא הוצב בסין, לפני שנשלח לחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
הוא שרת בדיוויזיה ה-84 של חיל המשלוח האמריקאי, ובין היתר השתתף במתקפת מז-ארגון.
בין עד 1921 עד 1935 הוא למד במכללות צבאיות שונת ומילא תפקידי מנהל ומטה.
ב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1 ביולי 1936 הוא הוצב כנספח במטה הכללי של חיל הרגלים.
ב-1 ביולי 1939 הוא הועלה לדרגת קולונל, וב-18 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-29. ב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגה זמנית של בריגדיר גנרל (כוכב אחד), ומונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-4. במרץ 1941, הוא הוצב במחנה קרופט בדרום קרוליינה.
ב-5 באוגוסט 1941 הוא הועלה לדרגה זמנית של מייג'ור גנרל (שני כוכבים), ב-18 באוגוסט של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, וב-7 באוקטובר מונה למפקד הקורפוס ה-4.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941 היה גריסוולד מפקד הקורפוס ה-4. הקורפוס לא השתתף בקרבות.
באפריל 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-14 ונשלח עמו לזירה הפסיפית.
הוא הוביל אותו במהלך המערכה באיי שלמה ובקרבות על האי ניו ג'ורג'יה.
ב-15 בדצמבר של אותה שנה נשלח הקורפוס שלו למערכה בבוגנוויל והחליף שם את קורפוס הנחתים ה-1 של רוי גייגר.
הקורפוס שלו התבסס בראש החוף של בעלות הברית באי בוגנוויל.
ב-1 במרץ 1944 גריסוולד הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
בין ה-9 ל-17 במרץ 1944 פתחו היפנים במתקפת-נגד רחבת ממדים כנגד ראש החוף.
הקורפוס של גריסוולד הגן עליו בחירוף נפש, תוך הסבת אבדות רבות ליפנים, שנסוגו לאחר הקרב לצפון ולדרום האי.
באפריל החלו האמריקאים להרחיב בהדרגה את ראש הגשר.
לאחר מכן נשלח להילחם במערכה בפיליפינים כחלק מהארמייה השישית של וולטר קרוגר.
ב-14 באפריל 1945 הוא הועלה לדרגה זמנית של לוטננט גנרל (שלושה כוכבים), והיה מועמד לקבל את הפיקוד על הארמייה העשירית בעקבות מותו של סיימון בוליבר באקנר הבן.
בסופו של דבר נבחר במקומו ג'וזף סטילוול.
ב-5 בנובמבר 1945 מונה למפקד הקורפוס ה-2, וב-30 במאי 1946 הועבר לפקד על הקורפוס ה-4. ב-11 ביוני של אותה שנה מונה למפקד הארמייה השביעית, וב-1 בדצמבר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
ב-15 במרץ 1947 הועבר לפקד על הארמייה השלישית.
באוקטובר של אותה שנה פרש מהצבא, בדרגה קבועה של לוטננט גנרל.
אוסקר דירלוונגר היה קצין גרמני נאצי שפיקד על יחידת העונשין הידועה לשמצה שנקראה על שמו, בעת מלחמת העולם השנייה.
שמו נקשר במעשי הזוועה ובפשעי המלחמה החמורים ביותר שבוצעו.
הוא אף לקח חלק במלחמת העולם הראשונה, בעימותים שלאחריה ובמלחמת האזרחים בספרד.
את מותו מצא בתום מלחמת העולם בשבי בעלות הברית, בנסיבות שנויות במחלוקת.
לדעת היסטוריונים וחוקרים רבים, דירלוונגר היה "רוצח פסיכופתי ומתעלל בילדים", "סדיסט קיצוני" ואף "מומחה בהשמדה וסדיסט הנהנה מנקרופיליה".
על פי ההיסטוריון טימותי סניידר, זירות קרב מעטות בלבד במלחמה יכלו להתחרות באכזריותן ובזוועות שבוצעו בהן מול הזירות בהן נכח דירלוונגר.
הצטרף לשורות הצבא הפרוסי בשנת 1913 בתור רובאי.
לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, לקח חלק בכיבוש בלגיה ומאוחר יותר לחם בצרפת.
קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה, נפצע שש פעמים במלחמה והגיע לדרגת סגן.
לקראת סוף המלחמה נכח בזירות קרב ברומניה ובפאתי רוסיה.
עם קבלת תנאי הכניעה, דירלוונגר קיבל את ההוראה להישאר עם חייליו ברומניה, אך הוא סירב לפקודות והוביל 600 מחייליו חזרה לגרמניה.
לדעת חוקרים וביוגרפים, חוויותיו מהמלחמה יחד עם נטייתו לשתות אלכוהול הם שהעצימו את האכזריות שבו וטיפחו את הסדיזם שהיה בו וכן את יצריו המיניים האפלים.
בדוח משטרתי מהימים שלאחר מלחמת העולם הראשונה מתואר דירלוונגר במילים הבאות: "אלכוהוליסט שאינו יציב נפשית, בעל הרגל לפרצי אלימות תחת השפעת סמים".
הוא חבר לפרייקור ולמליציות ימניות וצבאיות ונאבק בקומוניסטים גרמנים בחבל הרוהר ובסקסוניה, וכן בלאומנים פולנים בשלזיה עילית.
השתתף בניסיונות הפיכה, פוטשים, שנערכו בערים שונות בגרמניה בשנים 1920 ו-1921. השתייך לפרייקור תחת פיקודו של פרנץ ריטר פון אפ.
לאחר מכן פיקד על מליציה משלו שכללה סטודנטים אותם ליכד למטרותיו.
דירלוונגר פקד על אנשיו לארוב לגרמנים קומוניסטים ולתקוף אותם.
בעימותם ביניהם הוא נפצע בראשו מירי, פציעה שהותירה צלקת נצחית.
פעילים ימניים כינו אותו "גנדי" בגין גופו הרזה והצנום.
בפרקי הזמן בהם לא התעמת עם גרמנים "אדומים", הוא למד באוניברסיטת גתה בפרנקפורט ובשנת 1922 קיבל דוקטורט במדעי המדינה.
בשנה שלאחר מכן הצטרף למפלגה הנאצית, לאס אה ובהמשך גם לאס אס.
בשנת 1934 הוא נידון לשנתיים מאסר בכלא בגין אונס סטטוטורי של נערה בת 14 מאגודת הנערות הגרמניות, לאישום נוסף שימוש בלתי חוקי ברכב ממשלתי וכן נהיגה תחת שכרות.
דירלוונגר איבד את מקום עבודתו, את תוארו האקדמי, את דרגותיו הצבאיות והוא אף סולק מן המפלגה הנאצית.
זמן קצר לאחר שחרורו מהכלא בלודוויגסבורג, הוא הואשם שוב בגין סעיפי עבירה דומים, התופעה מוכרת כרצידיביזם.
בעקבות התערבותו האישית של גוטלוב ברגר שהכיר אותו, הוא הוחזר לשורות האס אס כחלק מכוח מילואים.
בהמשך דירלוונגר הגיע לספרד והצטרף לכוחות הלגיון הספרדי בעת מלחמת האזרחים בספרד.
שוב, הודות לסיוע שקיבל מגוטלוב ברגר, הוא הועבר ללגיון הקונדור בו שירת בשנים 1936–1939 ונפצע שלוש פעמים בקרבות.
בעקבות שירותו בספרד הנאצים הסכימו לקלוט אותו בחזרה לשורותיהם, אך הוא קיבל מספר חבר חדש וגבוה יותר שערכו היה 1,098,176. גם תוארו האקדמי הוחזר לו מידי אוניברסיטת פרנקפורט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, דירלוונגר התנדב לשורות הוואפן אס אס וקיבל דרגה פיקודית.
עם התקדמות הלחימה והתבססות גרמניה הנאצית באירופה קיבל פיקוד על דיוויזיה משלו שנקרא "דיוויזיית דירלוונגר".
היא הורכבה מציידים שטרם חוילו ולא נכחו בקרבות וכן מחיילים שלחמו בחזית.
הסברה הייתה שיכולתם של אנשי הציד לאתר עקבות וכן כישורי הצליפה שלהם יסייעו לגרמנים במלחמתם בפרטיזנים.
לימים, גויסו ליחידתו פושעים גרמנים, ואף אסירי מחנות ריכוז דוגמת צוענים, הומוסקסואלים, חולים בנפשם ומתנגדים פוליטית למשטר הנאצי.
היחידה הייתה אחראית על משימות שמירה וביטחון בגנרלגוברנמן, ודירלוונגר עמד בראש פיקוד של מחנה עבודה בפולין כחלק מיחידות גולגולת המת.
קונראד מורגן, שופט בשורות הנאצים, חקר את הנעשה על ידי דירלוונגר והאשים אותו ברציחות מיותרות, שחיתות ומעשי זילות אחרים נגד הגזע הארי (לימים מורגן הורד בדרגה ונשלח לחזית המזרחית).
לדבריו של מורגן הוא גזל רכוש רב מגטו לובלין וסחט כספים רבים באיומים.
אוסקר דירלוונגר החל לבצע מעשה זוועות, ביניהם הפשיט נשים יהודיות מבגדיהן, הצליף בהן ואז הזריק לגופן סטריכנין וצפה בהן גוססות להנאתו ולהנאת פקודיו.
לדברי היסטוריון השואה ראול הילברג, במחנה של דירלוונגר החלו לצוץ לראשונה שמועות על הכנת סבון משומן היהודים.
סופר שדירלוונגר חתך נשים יהודיות למוות ובישל את בשרן עם בשר סוס כדי ליצור סבון.
לוקאס תיאר אותו בספרו כ"סדיסט שהאכזריות שלו הייתה ידועה היטב.
אחד מאותם דגנרטים, שבימים שפויים יותר, היה נזרק משורות הצבא הגרמני".
אודילו גלובוצניק כתב מכתב להימלר ובו שיבח את דירלוונגר על פועלו בפולין.
טימותי סניידר כתב בספרו "ארצות הדם: אירופה בין היטלר לסטלין" ש"דירלוונגר נהג לכלוא את האוכלוסייה המקומית באסם, להעלותו באש, ואז לירות במקלעים בכל מי שניסה לברוח".
אזרחים נלקחו על ידי אנשי יחידתו והוצעדו בצידי ובקדמת השיירה כדי שישמשו כמגנים אנושיים, ואף הוצעדו בשדות מוקשים.
הימלר ידע על המוניטין האכזרי של דירלוונגר בפולין הכבושה, ועם זאת החליט להעניק לו את עיטור הצלב הגרמני בזהב ב-5 בדצמבר 1943.
באמצע שנת 1944, בעת מבצע בגרטיון, יחידתו של דירלוונגר ספגה אבדות קשות מול הרוסים.
היחידה אורגנה מחדש כ"כוח סער" ולקחה חלק בדיכוי מרד ורשה.
על פי ההיסטוריון מרטין ווינדרו, בורשה אנשיו של דירלוונגר לקחו חלק בטבח וולה, ויחד עם יחידות שיטור נוספות ריכזו כ-40,000 אזרחים וירו בהם, בפרק זמן של יומיים לערך.
בנוסף לזאת, דירלוונגר הצית שלושה בתי חולים מאוישים בחולים, בעוד שהאחיות "הוצלפו, עברו אונס קבוצתי ולבסוף נתלו עירומות ברחוב יחד עם הרופאים", כאשר הזוועות בוצעו לצלילי שיר גרמני אהוד.
לאחר מכן עברו ברובע העתיק של העיר, "שתו לשכרה, אנסו ורצחו את הנתקלים בדרכם, טבחו באזרחים ובלוחמים כאחד ללא הבדל בין גיל או גזע".
ברובע העתיק נרצחו כ-30,000 איש, הגרמנים ירו בהם ואת האחרים שרפו למוות בלהביורים.
עוד נרשם בספרי ההיסטוריה שאנשיו "שרפו שבויים עם דלק, שיפדו תינוקות על כידונים ותלו נשים ממרפסות הבתים.
אריך פון דם באך-צלבסקי, הקצין הבכיר ביותר שהיה אמון על דיכוי המרד הפולני תיאר את דירלוונגר כטיפוס בעל "טבע של שכיר חרב".
על פועלו במרד ורשה ודיכוי העם הפולני, דירלוונגר הועלה בדרגה לדרגת אוברפיהרר ב-15 באוגוסט 1944. באוקטובר קיבל את עיטור "צלב האבירים" של צלב הברזל, ממליץ על קבלת העיטור היה אס-אס גרופנפיהרר היינץ ריינפרט (לאחר המלחמה ריינפרט שיקר לגבי פועלו בורשה ואף הכחיש שדירלווגנר היה אחד מפקודיו).
לאחר מכן דירלוונגר נשלח כדי לדכא את המרד הסלובקי ולבסוף הוצב בשטחי קרב בהונגריה ובמזרח גרמניה כדי ללחום בצבא האדום המתקדם מערבה.
בפברואר 1945 אוסקר דירלוונגר נורה בחזהו בעיר גובן שבמחוז ברנדנבורג ונשלח לעורף.
הייתה זו פציעתו ה-12 והאחרונה במלחמה.
דירלוונגר נעצר ב-1 ביוני 1945 בדרום שוואביה על ידי רשויות צרפת בעודו לובש בגדים אזרחים, אסיר יהודי שהיה במחנה ריכוז זיהה אותו והזמין את כוחות השיטור.
הוא מת בין 5 ל-7 ביוני 1945 בעודו במעצר, כפי הנראה עקב טיפול רפואי לקוי.
סיבות מותו האמיתית אינה ידועה והדבר העלה מספר חשדות.
לפי הרשויות של צרפת הוא מת ב-7 ביוני 1945 מסיבות טבעיות.
עם זאת, היסטוריונים גרמנים העלו ספקות בנוגע לאמיתותה של תעודת הפטירה.
אחד מהם טען כי קצין לופטוואפה חלק את תא המעצר שלו עם דירלוונגר.
בליל 5 ביוני הוא ראה שומרים פולנים מכים אותו נמרצות, הכאה שהובילה למותו.
לטענה זו לא הוצגה הוכחה ודאית מעולם.
היעדר הסבר ודאי למותו הוביל לשמועות נוספות.
אחת מהשמועות הייתה כי דירלוונגר לא נתפס מעולם, התגייס לשורות לגיון הזרים הצרפתי ואף לחם בווייטנאם כחלק ממלחמת הודו-סין הראשונה.
השלטונות בפולין דרשו את העמדתו לדין בגין רצח של 30,000 פולנים.
ממשלת גרמניה הוציאה את גופתו מהקבר בנובמבר 1960 והציגה אותה לפולנים.
אוסקר דויטש (בגרמנית Oskar Deutsch; נולד ב-1963) הוא איש עסקים יהודי אוסטרי.
משמש כנשיא הקהילה היהודית בווינה וראש הפדרציה של הקהילות היהודיות באוסטריה מאז 2012.
דויטש רכש את השכלתו התיכונית בבית הספר הבינלאומי האמריקאי בווינה ומאוחר יותר רכש תואר באוניברסיטת וינה לכלכלה ועסקים.
לאחר שמילא תפקידים שונים בחברת המסחר שבבעלות משפחתו בווסלדורף התמנה כמנכ"ל החברה.
ב-1993 דויטש התמנה כחבר בקולוסארט של הקהילה היהודית בווינה וב -21 בפברואר 2012 נבחר לראש הקהילה כיורשו של אריאל מוזיקנט.
דויטש הוא גם סגן נשיא הקהילה היהודית דתית (נבחר ב־1999) ויו"ר מועדון הספורט מכבי וינה.
בשנת 2011 עמד בראש הוועדה המארגנת של מכביית אירופה ה -13 בווינה.
בשנת 2017 פרסם את ספרו "עתיד אירופה ויהדות: דחפים לשיח חברתי" Böhlau Verlag.
אוסקר קארל ניקלאס הילמרק (בשוודית: Oscar Karl Niclas Hiljemark; נולד ב-28 ביוני 1992) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
כיום משמש כמאמן כדורגל המאמן את אולבורג.
הילמרק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גיסלאבדס ובשנת הצטרף למחלקת הנוער של אלפסבורג.
ב-26 בספטמבר 2010, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד ברומפויקרנה.
ב-27 ביוני 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד סרינסקה.
איינדהובן מליגת העל ההולנדית תמורת 2.2 מיליון אירו.
ב-26 בינואר 2013, הילמרק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–5 נגד הראקלס אלמלו.
ב-17 באוגוסט 2013, הילמרק הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד גו אהד איגלס.
בקיץ חתם לארבע שנים בפלרמו מהסרייה א' תמורת חצי מיליון אירו.
ב-13 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד קארפי.
בתחילת העונה, נקשר שמו לקבוצות באנגליה כגון: נוריץ' סיטי, סאות'המפטון, ווטפורד ווסטהאם יונייטד.
בעונת שיחק בכל משחקי הליגה.
ב-26 בינואר 2017 הושאל לגנואה עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה, אותה מימשה גנואה בסיום העונה.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לפנאתיניאקוס היוונית עד לסיום העונה.
ב-30 בספטמבר 2017 הבקיע את שערו הראשון עם בקבוצה במשחק הליגה נגד פאס יואנינה.
ב-1 בספטמבר 2019 הושאל לדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-5 באוקטובר 2020, הילמרק חתם באולבורג מליגת העל הדנית.
בסיום עונת , הילמרק הודיע על פרישה מכדורגל עקב פציעות חוזרות ומונה לעוזר מאמן במועדון.
בצעירותו, הילמרק שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.
בשנת 2015, זכה עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015.
בינואר , זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-18 בינואר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד , בו כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הילמרק השתתף עם הנבחרת ביורו 2016 ומונדיאל 2018.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2015
שיאן ההופעות בנבחרת הצעירה של שוודיה: 37 הופעות
אוסקר גלרט (במקור גולדמן עד שנת 1899, בהונגרית: Gellért Oszkár; בודפשט, 10 בספטמבר 1882 – בודפשט, 16 בדצמבר 1967) היה משורר, עיתונאי ועורך הונגרי-יהודי.
אחיו הגדול של הוגו גלרט (מתרגם) ואביו של אנדרה גלרט.
אוסקר גלרט נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף גלרט וז'ופיה שטיינר.
הוא למד משפטים והיה בן 20 כשפגש עם העורך הספרותי המפורסם ההונגרי-יהודי ארנו אושבאט.
הוא פרסם את עבודותיו במגזין "זמנים חדשים" (Új Idők (1894–1949)) ובעיתון "יומן בודפשט" (Budapesti Napló).
ב־18 במאי 1907 נשא לאישה את גיזלה הורבאט, בתם של שאנדור הורבאט ואנה קוצ'יש בבודפשט.
הרשומה עליה העידה שהיא לא השתייכה לשום דת.
משנת 1908 היה כתב עמית בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
בין השנים 1914–1918 היה העורך של "ידיעות פשט" ועבד גם כתב לדיווחים צבאיים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1917 הוא הפך לאחד העמיתים הבכירים בכתב העת ניוגט.
בדצמבר 1918 הוא היה חבר באקדמית ורשמרטי.
שנה לאחר מכן היה מנהל לשכת העיתונות של מיהאי קארואי, ראש ממשלת הונגריה מ-1 בנובמבר 1918,ומאוחר יותר היה גלרט ראש משרד העיתונות של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שהייתה בשלטון בין 21 במרץ 1919 עד 1 באוגוסט 1919. בספטמבר 1919 הוציאו נגדו צו מעצר.
חודש לאחר מכן נעצר, הואשם ושוחרר לבסוף מבית המאסר.
הוא המיר את דתו לרומית-קתולית ב־21 בינואר 1920. בין 1920 לבין 1940 היה עמית בכיר של כתב העת ניוגט.
אבל בין שתי מלחמות העולם, בשנות הפשיזם הגובר והמפלצתי, הוא שתק יותר ויותר, הפך לעורך בלבד וכתב שירה רק כשהיה צריך להתאבל על חבר שמת.
מאוחר יותר הוא כבר לא יכול היה להיות אפילו עורך בגלל מוצאו, ובהמשך נאלץ להסתתר כדי להציל את חייו.
גלרט היה המשורר הלא דקדנטי ביותר של השירה ההונגרית החדשה.
הוא חי בהרמוניה עם סדר, בריאות, אנשים רגילים.
אף על פי שהביע להט מדהים בחלק גדול משיריו הארוטיים, הוא גם מספר את הגילויים הנועזים ביותר עם ביטחונו הנאצל של אדם שמטייל לתומו.
שירתו, שהייתה לעיתים קרובות מלאה בחיי אהבה לפני כן, הפכה מאוחר יותר מעורבת יותר ויותר בבעיות המוסריות של המלחמה והמהפכה.
בעידן שאהב רק רמיזות, הוא הקסים עם אמירותיו הפוריטניות הפשוטות.
בשירתו משולבים גמישות של חריזה חופשית וגם מנגינה של שירת משורר קלאסי.
כרכי שירתו: בדלתא, על ברכיה של אופליה, ליידי רובנס, הכוכב של יגון האחים, אתם איתי, לשיר האחרון.
שאנדור בורביי: אוסקר גלרט (בני דורינו); Academic, Bp., 1976
אוסקר הייסר היה כדורגלן ומאמן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר.
הייסר נולד ב-18 ביולי 1914 בשיריין, ריין תחתון שבאימפריה הגרמנית של אז.
כנער שיחק בקבוצה בישווילר שנמצאת ליד מקום הולדתו, והתחיל את הקריירה הרשמית בשנת 1934 עם שטרסבורג.
הוא והחלוץ "אוסי רוהר" ששיחק לצדו הגיעו עימה לגמר הגביע ב-1937 אך הם הפסידו בו 2–1 לסושו.
הייסר היה לאחד החלוצים המסוכנים בליגה כשכבש בעונות 1935/36 ו-1937/38 13 ו-14 שערים בהתאמה, אך הוא התפרסם מעל הכל בזכות המשחק הקבוצתי שלו.
בשנת 1938 הצטרף הייסר לראסינג פריז בה לצערו לא הצליח לזכות באליפות משום ביטול הליגה בעקבות מלחמת העולם השנייה, והשתתף רק בעונת 1938/39 אותה סיים עימה במקום השלישי.
לעומת זאת הוא זכה להצלחה בגביע עם שלוש זכיות, וכבש בגמר האחרון מביניהם ב-1945 בניצחון 0–3 על ליל.
לאחר מכן עזב את הקבוצה וחזר לשטרסבורג שם שיחק ארבע שנים בליגה הבכירה, עם כי בתדירות נמוכה יותר.
עונת 1946/47 הייתה עוד עונה מוצלחת יחסית עם הגעה למקום השלישי בליגה וגמר גביע נוסף.
בפעם השלישית בקריירה הייסר פגש בגמר את ליל אך הפעם הפסיד לה כמו ב-1937, הפעם בתוצאה 2–0. שטרסבורג ירדה לליגת המשנה ב-1949 והוא עבר בתחנה האחרונה בקריירה שלו לליון שם היה בהתחלה על תקן שחקן-מאמן.
הוא זכה עימה פעמיים בליגה השנייה ב-1950/51 וב-1953/54 כשהוא רק מאמן.
במהלך המלחמה מגיעים מקורות שונים בנוגע לביוגרפיה של הייסר, וניתן להניח כי הוא גויס לצבא בספטמבר 1939. על פי הוויקיפדיה הצרפתית הוא סיפר כי חזר זמנית למקום הולדתו בחבל אלזס שסופח על ידי גרמניה, על מנת להבריח את היהודים שם לשווייץ.
הייסר הלך גם הוא לשם ב-1943 כדי להימנע מגיוס כפוי של צבא גרמניה עליו, ושנה אחר כך שב לשחרור אלזס.
על פי מקור אחר, הוא דחה הצעה מזפ הרברגר לשחק בנבחרת הגרמנית.
ב-1943 הייסר גיוס לורמאכט, התחבא בלורן ואז נמלט לשווייץ.
טוענים כי היה כלוא במחנה עבודה במשך שנתיים וחזר לשטרסבורג בסוף המלחמה כחייל בצבא הצרפתי.
במדי נבחרת צרפת ערך 25 הופעות וכבש 8 שערים, אך בעקבות מלחמת העולם השנייה המעיט לשחק שכן צרפת ערכה בזמן זה שתי הופעות בלבד.
במונדיאל 1938 שנערך על אדמתה כבש ברבע הגמר בהפסד 3–1 לאיטליה שהמשיכה משם עד לזכייה.
משחקו הזכור ביותר של הייסר עימה הגיעה ב-26 במאי 1945 נגד אנגליה בוומבלי.
עד אז צרפת הפסידה בכל המשחקים נגדה שם ולראשונה הוציאה תוצאת תיקו 2–2, כשהייסר כובש בדקה האחרונה את שער השוויון.
הייסר ניהל חנות נעליים בעיירה קולמר במשך יותר מ-20 שנה, ולמרות הצעות מסוימות לחזור אל עולם הכדורגל הוא היה רק לצופה.
בסביבות 1980 הוא פרש לגמלאות ובסופו של דבר נפטר ב-7 באוקטובר 2004 בגיל 90 בשטרסבורג.
עם פטירתו הוא היה לשחקן האחד לפני אחרון שנשאר בחיים מכלל סגל נבחרת צרפת במונדיאל 1938. האחרון היה רנה לנסה שנפטר ב-2014.
אוסקר דֵנֵש (במקור דויטש, בהונגרית: Dénes Oszkár; מדיארקסי, 8 במאי 1891 – טרנטו, איטליה, 2 ביולי 1950) היה שחקן יהודי-הונגרי וזמר אופרטה.
אוסקר דנש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף דויטש, סוחר ועמליה אדלר (1853–1920).
הוא למד בגימנסיה ברחוב ברצ'אי בבודפשט.
בתחילה עבד כפקיד, ואז בשנת 1919 הפך לשחקן קולנוע.
ההופעה הבימתית הראשונה שלו הייתה בשנת 1921 בתיאטרון מרכז העיר, ב"קונצרט אמריקאי" בעריכת שאנדור אינצה.
לאחר מכן התקבל על ידי האורפיום רויאל (Royal Orfeum) והפך חבר בתיאטרון קיראי, שם התחיל בהצגה "הכלה ההולנדית" בתפקיד ד"ר סטרצל.
בין השנים 1922 לבין 1924 הופיע בתיאטראות ה"איחוד" (שכלל את התיאטראות בלהה לואיזה ותיאטרון קיראי), וכן הופיע בקברט.
בשנת 1924 היה חבר גם ב"קברט דר קומיקר" בברלין.
בספטמבר 1924 קראו לו בחזרה לאורפיום רויאל.
במאי 1928 הוא שב להיות חבר בתיאטרון קיראי.
הוא נסע ללייפציג בשנת 1930, אז כבר זכה לתהילה בינלאומית, אולי אפילו עולמית, והופיע באינספור סרטים אילמים.
בזכות ידיעתו את השפה הגרמנית הוא הצליח להתבסס בגרמנית.
אשתו הייתה השחקנית רוז'י בארשוני, שאיתה קיים טורניר אופרטות בחו"ל.
בשנים 1936–1937 הקהל יכול היה לראות אותו מופיע בתיאטרון רויאל ובתיאטרון ארקל (בשמו באותה תקופה התיאטרון העירוני) בבודפשט.
פופינל (אוסקר שטראוס: הבתולה הטיפשה)
טדי לונדון (בלה זרקוביץ: הכינור שלי שבור)
הרוזן מיקי (פאל אברהם: ויקטוריה)
(פאל אברהם: 3: 1 לטובת אהבה)
באיוס פישטה (פאל אברהם: יוליה)
מוסטפא ביי (פאל אברהם: נשף בסאבוי)
חלרגלי ההרים (1920) – בעל הקרקע של שבשטין
פוקס הקטן (1920) – בן בלק, תכשיטן והרפתקן בניו יורק
שיכרון הקרנבל (1921) – סר מורטימר טלבוט
שבע מאות שנים של אהבה (1921)
כבל של ניו יורק אקספרס (1921)
קולומבוס (1921, סקיצה) – פרצי החכם
אוסקר הולטר הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ופזמונאי שוודי.
הוא היה חבר בלהקת ה-EBM נקרו פסיליטי.
הוא ידוע בעיקר בהפקת שירים לאמנים כמו קייטי פרי, דה ויקנד, טיילור סוויפט, מרינה, טובה לו, צ'ארלי XCX, DNCE, היילי סטיינפלד, קארלי ריי ג'פסן, שר לויד, כריסטינה אגילרה, אדם למברט וטרוי סיון.
את שירו הראשון "Love Me Like You Hate Me", כתב הולטר בשנת 2010 עבור טון דמלי.
הולטר היה שותף לכתיבת והפקת הלהיט הבינלאומי של דה ויקנד, "Blinding Lights".
השיר היה לשירו החמישי של דה ויקנד שהגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100. השיר היה לשיר המושמע ביותר בספוטיפיי לשנת 2020, עם קרוב ל-1.6 מיליארד השמעות.
אוסקר גלוך (נולד ב־1 באפריל 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני באייאקס מליגת העל ההולנדית ובנבחרת ישראל.
אביו מקסים עלה מרוסיה בגיל 13. גלוך עסק באמנויות לחימה בצעירותו, ואביו אימן אותו בקראטה.
אביו הוא גם שחקן עבר בליגה האוקראינית והמולדובית.
את צעדיו הראשונים בכדורגל עשה בהיותו בן חמש במכבי שעריים הרחובותית, וכשהיה בן שש החל לשחק במחלקת הילדים של מכבי תל אביב.
בגיל 14 ניסתה מכבי חיפה להחתימו על חוזה, אך גלוך ואביו העדיפו להישאר במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
סוכן השחקנים שחר גרינברג נשלח על ידי הקבוצה החיפאית למשא ומתן, אך בסופו של דבר המשיך כסוכנו של גלוך.
את לימודיו התיכוניים עשה במקווה ישראל, במטרה להיות קרוב למגרשי האימונים של מכבי תל אביב.
ב-22 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, כשנכנס כמחליף בהפסד 6–7 לאחר בעיטות עונשין נגד הפועל ירושלים במסגרת גביע הטוטו 2021.
הוא פתח בהרכבה של מכבי תל אביב במשחק מול מכבי חיפה שהסתיים בתיקו 1–1, וכבש את שער הבכורה שלו בבוגרים.
עד לסיום העונה שותף בשבעה משחקים נוספים, בהם כבש שני שערים.
בעונת 2022/2023 היה שחקן הרכב במרבית המשחקים והבקיע ארבעה שערים עד שנמכר.
ב-23 בינואר 2023 ערך את משחקו האחרון במדי מכבי תל אביב לפני המעבר לזלצבורג, בניצחון הקבוצה 0–3 על מכבי חיפה.
ב-27 בינואר 2023 רכשה רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית את גלוך תמורת שבעה מיליון יורו, מהסכומים הגבוהים ששולמו עבור שחקן מליגת העל הישראלית, והוא הוחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-2 באפריל 2023 כבש את שער הבכורה שלו במשחק מול קלגנפורט, שהסתיים בניצחון בתוצאה 0–3.
ב-20 בספטמבר 2023 פתח בהרכב קבוצתו במסגרת המחזור הראשון של שלב הבתים של ליגת האלופות וכבש את השער השני לטובת קבוצתו מול בנפיקה ליסבון במשחק שנגמר בתוצאה 0–2. בזכות השער שכבש הפך גלוך לשחקן הישראלי הצעיר ביותר אי פעם שכבש שער במסגרת ליגת האלופות.
ב-10 באוגוסט 2024 במשחק הליגה הראשון לעונת 2024/2025 הבקיע גלוך שלושער ראשון בקריירה הבוגרת בניצחון 1–5 של קבוצתו על בלאו-וייס לינץ.
ב-18 ביוני 2025 היה לשחקן הישראלי הראשון אשר שיחק בטורניר גביע העולם למועדונים, כששיחק ואף כבש במדי זלצבורג נגד פאצ'וקה המקסיקנית, ונבחר לשחקן המשחק.
ב-1 באוגוסט 2025 רכשה אייאקס מליגת העל ההולנדית את גלוך תמורת 14 מיליון יורו, והוא חתם על חוזה לחמש שנים.
במעמד החתימה נחשף כי אוסקר קיבל את המספר 10 על החולצה, איתה שיחקו מספר שחקני עבר גדולים באייאקס - דוגמת דושאן טאדיץ', ויוהאן קרויף - עליהם אוסקר העיד שהעריץ עוד מילדותו.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון שנכנס כמחליף בדקה ה-63 במשחק ליגה מול טלסטאר ספורטקלאב.
ב-21 בספטמבר כבש שער בכורה, בתיקו 2-2 נגד פ.ס.וו.
גלוך השתתף ברוב נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט בנבחרת הנערים עד גיל 17 בה לא שיחק).
מאז 2021 משחק גלוך גם בנבחרת הנוער עד גיל 19, והיה שותף להעפלתה לטורניר הסופי של אליפות אירופה לנבחרות נוער לשנת 2022, בפעם השלישית בתולדותיה.
באליפות עצמה כבש גלוך ארבעה שערים (מקום שלישי בדירוג מלכי השערים) ובישל שניים נוספים, כולל שער בגמר מול אנגליה, במשחק שהסתיים בהפסד 1–3 לאחר הארכה.
גלוך הוזכר כאחד מכוכבי הטורניר על ידי רשת ESPN האמריקאית ואף נבחר על ידי אופ"א ל-11 המצטיינים של הטורניר (ביחד עם עמיתיו לנבחרת הישראלית, איליי מדמון וסתיו למקין).השער שלו בגמר נבחר על-ידי אופ"א כ"שער הטורניר".
לזכותו של גלוך 16 הופעות ו-4 שערים במדי נבחרת הנוער.
גלוך הוא גם חלק מסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21, ולזכותו תשע הופעות במדיה מאז משחק הבכורה שלו ב-2 ביוני 2022.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל, כשנכנס כמחליף בדקה ה-59 במשחק ידידות מול זמביה שהסתיים בניצחון ביתי 2–4 לטובת ישראל.
ב-20 בנובמבר 2022 כבש את שער הבכורה שלו בבוגרים במשחק כשגם פתח לראשונה בהרכב, במשחק ידידות מול קפריסין שהסתיים בהפסד ביתי 2–3. ב-16 ביוני 2023 כבש שער ניצחון ראשון במשחק רשמי מול בלארוס, כשסובב לתוך השער מבעיטת קרן.
גלוך נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 23 לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
הוא שיחק בכל שלושת משחקי הנבחרת האולימפית שנערכו בקיץ 2024, והבקיע את שער הבכורה מול פרגוואי במשחקים האולימפיים, אולם הנבחרת הודחה בשלב הבתים.
אוסקר לאון דה סילבה הוא כדורסלן ברזילאי-גרמני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית בכדורסל והיורוליג.
דה סילבה שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת סטנפורד, והעדיף את ההצעה שלה על הצעות מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי וממספר אוניברסיטאות מליגת הקיסוס.
דה סילבה נפצע בקרסול באימון והחמיץ חודש מהעונה והעמיד ממוצעים של 6.2 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק כ.
כ, הוא העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות ו-6.0 ריבאונדים למשחק.
ב-1 בפברואר 2020 קלע דה סילבה שיא קריירה של 27 נקודות, יחד עם 15 ריבאונדים ושלושה אסיסטים בניצחון 70–60 על אוניברסיטת אורגון, ונבחר לשחקן השבוע באזור ה-Pac-12. בסיום העונה הסדירה הוא נבחר לחמישייה הראשונה של האזור.