tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחקר המגן על יצירתו הקולנועית של ברטראן בלייה עד שנת 2000, נכתב על ידי סו האריס מקווינס מרי קולג', לונדון, ופורסם בשנת 2001 בהוצאת אוניברסיטת מנצ'סטר (Manchester University Press).
ברטראן בלייה נולד ב-14 במרץ 1939 בבולון-ביאנקור, צרפת.
הוא היה בנם של ז'יזל ברונה, פסנתרנית, ושל שחקן הקולנוע ברנאר בלייה.
בלייה מעולם לא השלים את מבחני הבגרות הצרפתית (Baccalauréat) שלו.
מנישואיו הראשונים לפרנסואז, עמה היה נשוי במשך עשרים שנה, נולדה לו בת בשם ביאטריס בשנת 1993, נולד לו גם בן בשם לאונרד מהשחקנית אנוק גרינברג.
בהמשך נישא לשחקנית פארידה רחואג', עמה הביא לעולם בת בשם ליילה.
בלייה נפטר בביתו בפריז ב-20 בינואר 2025, בגיל 85.
1963 – "המצנח הכסוף", פסטיבל הסרטים של לוקרנו, על הסרט Hitler, connais pas.
1979 – פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בטקס אוסקר ה-51, על הסרט Préparez vos mouchoirs (הכינו את הממחטות שלכם).
1980 – פרס סזאר לתסריט המקורי או לעיבוד הטוב ביותר, על הסרט Buffet froid.
1985 – פרס סזאר לתסריט המקורי או לעיבוד הטוב ביותר, על הסרט Notre histoire.
1989 – הפרס הגדול של פסטיבל קאן, על Trop belle pour toi.
1990 – פרסי סזאר לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי או העיבוד הטוב ביותר, על Trop belle pour toi.
1993 – הפרס הגדול האירופי, פסטיבל ונציה, על Un, deux, trois, soleil.
1993 – "סוס הארד", פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסטוקהולם, על Un, deux, trois, soleil.
1998 – פרס כבוד, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי באיסטנבול.
2001 – פרס אנרי ז'נסון, מטעם SACD (האגודה הצרפתית של התסריטאים בקולנוע ובטלוויזיה).
2006 – "סנט ג'ורג' הכסוף", פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה, על הסרט ?Combien tu m'aimes ?
2011 – "כוכב הזהב" לתסריט הטוב ביותר, על הסרט Le Bruit des glaçons.
1991 – Ma vie est un enfer (בימוי: ז'וזיאן בלאסקו) – בתפקיד כומר.
1992 – Patrick Dewaere (סרט תיעודי בבימוי מארק אספוזיטו) – בתפקיד עצמו.
2000 – Les Acteurs – בתפקיד עצמו.
– בתפקיד לקוח של מוגה.
2009 – Le Bal des actrices (בימוי: מיוואן) – בתפקיד עצמו.
2011 – Il n'est jamais trop tard (סרט תיעודי בבימוי ג'רמי קפלן) – בתפקיד עצמו.
2022 – Patrick Dewaere, mon héros (סרט תיעודי בבימוי אלכסנדר מואיקס) – בתפקיד עצמו.
+סרטים לפי שנים, הכנסות בקופות והוקרהמס"דשנהשם סרטהכנסות בקופות
(La Grimace סרט קצר)✔✔7.1967אם הייתי מרגל
ברי סחרוף (נולד ב-7 ביולי 1957) הוא זמר-יוצר, גיטריסט, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי, שותפו של רמי פורטיס לצמד "פורטיסחרוף" וממקימיה של להקת "מינימל קומפקט".
ידוע בנטייתו לשלב ביצירותיו נגיעות של מוזיקה אלקטרונית והשפעות מזרחיות, וכן בשיתופי הפעולה התכופים שלו עם מוזיקאים ישראלים.
בתחילת שנות התשעים זכה בתקשורת לכינוי "נסיך הרוק הישראלי".
נחשב לאחד המוזיקאים הבולטים והמשפיעים בישראל.
סחרוף קרוי על שם סבו ברנרד.
לדריו, אופטומטריסט במקצועו, ולאידה, עקרת בית.
בנובמבר 1960 בהיותו כבן שלוש עלה עם הוריו לישראל.
בתחילה התגוררו בשכונת רמת יוסף בבת ים (עליה כתב את השיר "כמה יוסי" שיצא באלבום "סימנים של חולשה") ובהמשך (מגיל 14) ברמת אביב, שם למד בבית הספר אליאנס.
סחרוף החל את הקריירה המוזיקלית עוד בגיל צעיר, וכבר בהיותו כבן 16 היה חבר בהרכב "חלום קוסמי" לצד אדר אבישר ומשה מורד.
סחרוף שירת בצה"ל כקצין תחזוקה.
בהמשך פגש את חברו רמי פורטיס, שאף הוא הופיע עם הרכבים שונים במועדונים.
בתחילת שנות ה-80, עם תום שירותו הצבאי, נסע סחרוף להולנד, שם יחד עם סמי בירנבך, מלכה שפיגל, נטי ויסמן ורמי פורטיס, הקימו להקה בשם "S.O.B" (ראשי תיבות של Sons of Beethoven).
מאחר שחברי "S.O.B" לא היו מרוצים מההקלטות, ולאחר שוויסמן ביקש להיות המוזיקאי המוביל בלהקה, החלו מתחים בין חבריה, והיא התפרקה לאחר כעשר הופעות.
לאחר כישלון ההרכב הקימו פורטיס, שפיגל, בירנבך וסחרוף הרכב חדש, "מינימל קומפקט".
בהרכב זה בירנבך ופורטיס שרו, שפיגל ניגנה בבס וסחרוף ניגן בגיטרות.
הלהקה זכתה להצלחה באירופה, והוציאה שישה אלבומים.
ב-24 ביולי 1984 נעצר סחרוף בנמל התעופה בן-גוריון כשבתיקו כמות קטנה של סם מסוג קוקאין.
סחרוף נשפט ונידון לשנת מאסר, שמתוכה ריצה 8 חודשים.
בשנת 1988 הגיעה מינימל קומפקט לסוף דרכה, לאחר שחבריה לא קיבלו אישורי עבודה בארצות הברית, שם תכננו לערוך סיבוב הופעות.
פורטיס וסחרוף החלו לעבוד מחוץ לישראל על שירים להרכב חדש שנקרא "פוריין אפייר" (Foreign Affair), ובמקביל המשיכו לעבוד על אלבום עברי בשם "סיפורים מהקופסא", שבכתיבתו עסקו עוד במהלך סיבוב ההופעות הקודם של מינימל קומפקט.
פורטיס שר וכתב את השירים ב"סיפורים מהקופסא" וסחרוף השתתף בהלחנה, הפיק מוזיקלית, ניגן (בגיטרות, קלידים ובס) ושר את אחד השירים באלבום ("באוויר").
בשנת 1989 הקליטו סחרוף ופורטיס את השיר "שועל במנוסה", שיצא כסינגל וזכה להצלחה.
בהמשך שנת 1989 יצא האלבום של פוריין אפייר "East On Fire".
לאחר יציאת האלבום יצאו סחרוף ופורטיס לסיבוב הופעות באירופה.
לאור הצלחת האלבום "סיפורים מהקופסא", החליטו סחרוף ופורטיס להישאר ולהמשיך בקריירה המוזיקלית בישראל.
בשנת 1990 הוציאו סחרוף ופורטיס את האלבום "".
באלבום זה זכה סחרוף לקרדיט מלא, והוא יצא תחת השם "פורטיסחרוף".
האלבום כלל להיטים כמו "ניצוצות", "חלום כחול", "אין קץ לילדות" ו"אמריקה".
סחרוף הפיק מוזיקלית את האלבום, והלחנים לכל השירים היו משותפים לסחרוף ולפורטיס.
באותה שנה הקליטו סחרוף ופורטיס שיר במשותף עם יהונתן גפן בשם "ולס עם מתילדה", שהלחינו למילים של גפן.
השיר לא נכלל באלבום אולפן שלהם.
עוד באותה שנה הפיק סחרוף לנקמת הטרקטור את אלבומם הראשון.
בשנת 1991 הוציא סחרוף את אלבום הבכורה שלו, "הכל או כלום".
מילות השירים באלבום זה נכתבו על ידי אמנים שונים, ביניהם רמי פורטיס, דן תורן, יונה וולך, ערן צור ושאול טשרניחובסקי.
האלבום כלל להיטים רבים, ובהם "אמונה עיוורת", "לחץ", "חלליות", "אינני אוהב אותה", "השומר של הגן" וגרסתו של סחרוף לשיר "האיש שבקיר", שאותו שר במקור שמשון בר-נוי.
את רוב שירי האלבום הלחין סחרוף, ועל העיבודים היו אחראים סחרוף, אורי ברק ודני מקוב.
בין 1991 ל-1992 היה סחרוף חבר בהרכב שכלל את גיל סמטנה, יובל שפריר ורמי פורטיס.
ההרכב הופיע בישראל במסע הופעות ארוך ומצליח, שסיומו בשנת 1992 סיכם את פעילותו עם פורטיס עד אותה שנה, והוליד את אלבום ההופעה "כשהגיטרה מנסרת את הלילה" שהוקלט באפריל בצוותא.
במהלך אותה שנה הפיק סחרוף מספר אלבומים של מבצעים אחרים, כמו יגאל בשן.
בשנת 1993 הוציא סחרוף אלבום סולו שני, "סימנים של חולשה", ובו הוא ביצע לראשונה שירים שמרבית המילים שלהם נכתבו על ידו (וחלקם בשיתוף עם דן תורן), ללא עזרה משותפו הוותיק רמי פורטיס.
מוזיקלית, האלבום הוא יצירה משותפת של סחרוף ורע מוכיח, שהכניס לאלבום אלמנטים רבים של מוזיקה אלקטרונית וסימפולים שהקדימו את זמנם במוזיקה הישראלית.
מכירות האלבום היו חלשות בשנים הראשונות ליציאתו, אף שהניב מספר להיטים, כ"כמה יוסי", "הזיות", "חבל שאת לא" ו"רעש לבן".
עם השנים החל להיחשב לאחד מאלבומי הרוק הישראלי הטובים בכל הזמנים, בזכות המקוריות, החדשנות ואיכות ההפקה יוצאת-הדופן.
בשנת 1995 הוציא סחרוף את אלבומו השלישי - "חם על הירח".
האלבום נבדל מ"סימנים של חולשה" בצליל יותר רוקיסטי וחי.
בין שיריו המצליחים היו "חם על הירח", "77", "בואי הביתה", "מפנה מקום" ו"יומולדת".
לאחר צאת "חם על הירח" יצא סחרוף, יחד עם ההרכב שאיתו הקליט את האלבום, אורן לוטנברג, חיים לרוז, עודד פרח, סימון מאן ורונן שפירא (שלא היה חלק בהפקת האלבום), למסע הופעות ארוך ומצליח, שמשך יותר ויותר קהל ככל שעבר הזמן, והפך את סחרוף לאחד מכוכבי הרוק המוכרים ביותר בישראל.
בשנת 1996 הפיק את אלבומו השלישי של הזמר דן תורן, יורד נמוך.
כמו כן, כתב סחרוף פסקולים לסרטים הישראלים "קלרה הקדושה" ו"לנגד עיניים מערביות", ואף זכה בפרס אופיר על הפסקול הטוב ביותר, על עבודתו בסרט "קלרה הקדושה".
בשנת 1997 הקליט סחרוף בדואט עם אביב גפן את השיר "סוף העולם", שנכלל באלבום האוסף של גפן "ירח מלא - האוסף".
לאלבומו של אריק איינשטיין "לאן פרחו הפרפרים" שיצא באותה שנה הלחין את השיר "קשה לכתוב דמעות" למילים של אילן גולדהירש.
עוד באותה שנה הפיק סחרוף את אלבומה היחיד של להקת הפוסט פּאנק סדרני הדשא, "רקוב".
בשנת 1998 הקליט סחרוף את גרסתו לשיר "עוד חוזר הניגון" של נתן אלתרמן ונפתלי אלטר (ובוצע לראשונה בשנת 1975 על ידי נירה גל), במסגרת הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית".
גרסתו לשיר הפכה לאחת המצליחות ביותר מהאלבום.
עבור אלבום זה עיבד גם את גרסתה של זהבה בן לשיר "זמר שלוש התשובות".
באותה שנה הפיק סחרוף במשותף עם יזהר אשדות את אלבום הבכורה של מיכה שטרית, "מסמרים ונוצות".
סחרוף השתתף בכתיבת הלחן של ארבעה משירי האלבום, ביניהם שיר הנושא.
בסוף שנת 1998 יצא אלבומו של סחרוף "נגיעות", שבמהרה הגיע למעמד של אלבום זהב, בזכות מכירה של למעלה מ-20,000 עותקים בשבועות ספורים, וגרר אחריו מסע הופעות מצליח, שהתחיל בינואר 1999 והסתיים באוקטובר 2000, עם כ-80 הופעות.
האלבום הניב להיטים כמו "ככה זה (לאהוב אותך)" (שהפך לשיר הנושא של הסדרה "שבתות וחגים"), "לב שלם", "עיר של קיץ" ו"עבדים", וכן כלל את גרסתו ל"עוד חוזר הניגון".
את מופע האלבום ליוו, דני מקוב (תופים), חיים לרוז (בס), אורן לוטנברג (גיטרות), גידי רז (גיטרות ואלקטרוניקה), רונן שפירא (קלידים) ושרון רוטר (שירה).
עוד באותה שנה, עסק סחרוף בייעוץ אמנותי לאביב גפן באלבומו "חלולים".
בספטמבר 1999, בעקבות הוצאת אוסף משולש של שירי רמי פורטיס, הופיעו סחרוף ופורטיס ביחד לראשונה מאז נפרדו.
האוסף החזיר את פורטיס וסחרוף בחזרה לאולפן להקלטת שלושה שירים חדשים עבור האוסף: "עצבות", "סיפורים מהתחת" ו"אספמיה".
בשנת 2001 השתתף סחרוף בעיבודי השירים באלבומו של רמי פורטיס "חצי אוטומטי", וכן הקליט בדואט עם פורטיס את השיר "הדלת" שנכלל באלבום.
באותה שנה הקליט את השיר "לעולם לא תוכל לחזור" עבור אלבומו של דני סנדרסון "תולדות המים", שכלל ביצועים של זמרים שונים לשירים חדשים שכתב סנדרסון.
בסוף שנת 2001, יצא אלבומו של סחרוף "האחר".
האלבום, שהיה פחות קליט מקודמו, כלל את השיר "ריבונו של עולם" שכתב בארי חזק, חייל שנפל במלחמת יום כיפור, וכן חידוש לשירו של אהוד בנאי "עיר מקלט".
את השם לאלבום הביא סחרוף מעולם הפילוסופיה, שבו החל להתעמק, ובעיקר בתפיסת "האחר" של הפילוסוף הצרפתי עמנואל לווינס, שציטוט מדבריו מופיע בחוברת האלבום.
בנוסף התפרסם השיר "מונסון", שהיה השיר היחידי מהאלבום שיצא לרדיו כסינגל.
באותה שנה כתב סחרוף פסקולים לסרטים "תומר והשרוטים" ו"מייד אין איזראל".
באלבום הזה חזר לשתף פעולה באופן חלקי עם רע מוכיח, מזה 8 שנים, שלא עבדו יחד.
את מופע האלבום ליוו, עודד פרח (תופים), רע מוכיח (גיטרות, אלקטרוניקה ותופים), תם מוכיח (גיטרה בס) ואורן לוטנברג (גיטרות).
בשנת 2002, הלחין סחרוף את פסקול הסרט "חוכמת הבייגלה", והקליט עבורו עם מיכה שטרית את השיר "סוף הקיץ".
באותה שנה הקליט את השיר "האם מישהו אוהב רשע", במסגרת פרויקט שבו הלחינו אמנים שירים שכתבה רב"ט לירון הרפז.
בסוף 2002 יצא המיני-אלבום "יומולדת" המשותף עם ארז אייזן ועמית דובדבני מאינפקטד מאשרום.
בעיקר זכתה להצלחה מתוכו הגרסה המחודשת לשירו של סחרוף "יומולדת".
האלבום כלל גרסאות מהופעות חיות של שיריו של סחרוף, ובנוסף נכללו בו גם ביצועים לשירים של אמנים אחרים, כגון "באים אותך לקחת" של יוסי אלפנט.
עם אלבום זה יצא גם דיסק בונוס עם שירים בגרסאות אקוסטיות, וכן מספר גרסאות כיסוי נוספות.
באפריל, לאחר צאת האלבום, יצא סחרוף לסיבוב הופעות בשם "ברי סחרוף בהופעה", שנמשך כשבעה חודשים.
לאלבומה של שרון רוטר שיצא באותה שנה כתב והלחין סחרוף מספר שירים, ובהם את הלהיט הגדול ביותר באלבום, "ארוץ אליך", שכתב והלחין במשותף עם רוטר.
באותה שנה התארח סחרוף במספר אלבומים של אמנים אחרים.
באלבומה של להקת הדג נחש "לזוז" שר יחד עם הלהקה את השירים "קמתי" ו"בלה בליסימה".
באלבומם של צמד "הבליינים" "שירים של מלחמות" השתתף בשיר "השד", ובאלבומה של חוה אלברשטיין "מוצאי חג" שר בדואט עם אלברשטיין את השיר "הצל".
סחרוף השתתף גם באלבום ההופעה של אושיק לוי "אבל כולם", ושר יחד עם לוי את השיר "שמור את עצמך".
כמו כן הקליט סחרוף באותה שנה בדואט עם מוקי גרסה מחודשת לשירו של שלום חנוך "מחכים למשיח".
לאלבומו של אריק איינשטיין "שתי גיטרות, בס, תופים" שיצא בשנת 2004 הלחין סחרוף מספר שירים, ובהם שיר הנושא ו"תודה אנשים טובים".
באותה שנה הקליט סחרוף עם ההרכב "בום פם" את השיר "בום פם".
השיר נכלל באלבומה הראשון של הלהקה, שיצא ב-2006.
האלבום הוא תוצאה של כשנתיים של עבודה משותפת של רע מוכיח, שעבר לגור בארצות הברית לאחר הוצאת "סימנים של חולשה", וסחרוף, בזמן ביקורים של מוכיח בישראל.
האלבום נמכר בשבוע הראשון להוצאתו רק באינטרנט במחיר מוזל בפורמט MP3 למורת רוחו של מוכיח, שמקפיד על איכות צליל גבוהה בהקלטותיו, ולאחר מכן יצא לחנויות.
לרגל הוצאת האלבום הגיע מוכיח לישראל, והשתתף בסיבוב הופעות קצר עם סחרוף, אורן לוטנברג, תם מוכיח (אחיו של רע) ויונתן אופנהיים.
בניגוד ל"סימנים של חולשה", ב-"11א'" מוכיח השתתף גם בכתיבת הטקסטים ובשירה, ונחשב שותף מלא באלבום.
בחודש מאי באותה שנה יצא סינגל חדש של פורטיסחרוף בשם "חדשות מהירח".
בהמשך הוכרז על איחוד של שניהם, ובקיץ של אותה שנה כבר היו הופעות משותפות של סחרוף ופורטיס.
בינואר 2006 יצא הסינגל השני של פורטיסחרוף, "תחת אש", כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע".
אלבום הקאמבק של פורטיסחרוף, "על המשמרת", יצא באותה שנה.
בין שיריו המוכרים היו גם "בסוף של יום " ו "להתעורר".
גולת הכותרת של סיבוב ההופעות של אלבום זה היה איחוד עם להקת משינה בסתיו 2006 באמפי-פארק רעננה.
עוד ב-2006 התארח סחרוף באלבומו של גלעד ויטל, שבו שר בדואט עם ויטל את השיר "השיבולת לשועל".
בשנת 2007 הוענקו לסחרוף ופורטיס פרסי אקו"ם לשנת תשס"ו על הישג מוזיקלי שנתי ועל הלחנה בעבור אלבומם "על המשמרת".
בשנת 2008 הקליט סחרוף יחד עם יהודה פוליקר גרסת כיסוי לשירו של פוליקר "רדיו רמאללה", עבור האלבום "עבודה עברית 2".
בתחילת שנת 2009, בעת מבצע עופרת יצוקה, הקליט סחרוף עם ההרכב "שלושים" (שגיא צורף ואלעד כהן-בונן) את השיר "אחים לנשק".
ב-4 באפריל 2009 פתח סחרוף את חגיגות שנת המאה לתל אביב-יפו, לאחר התזמורת הפילהרמונית הישראלית בכיכר רבין, בשירו "יומולדת".
במאי 2009 הוציא סחרוף אלבום נוסף במשותף עם רע מוכיח, "אבן גבירול, אדומי השפתות", שכלל את לחניהם לשיריו של המשורר שלמה אבן גבירול.
מהאלבום הצליח במיוחד השיר "מה לך יחידה".
את האלבום ליווה סיבוב הופעות קצר באוקטובר 2009, שכלל שלוש הופעות בלבד בירושלים, בתל אביב ובבאר שבע.
הסיבוב זכה להצלחה גדולה ולביקורות מהללות.
בשנת 2010 הקליט סחרוף בדואט עם רונה קינן גרסה מחודשת לשירו של שלמה ארצי "סיטואציה", במסגרת האלבום "פעמון" של מלחין השיר, עדי רנרט.
באותה השנה, במסגרת הפרויקט "רישומי פחם בצבע" שבו ביצעו אמנים את שירי אלבומו של מאיר אריאל "רישומי פחם", ביצע סחרוף את השיר "חיית הברזל".
בינואר 2011 יצא השיר "העין", שיר ראשון מתוך אלבומו של סחרוף "אתה נמצא כאן".
את המילים לשיר כתב סחרוף יחד עם דן תורן, והלחן משותף לו ולבן הנדלר.
השיר זכה להצלחה, הגיע לראש מצעדי הפזמונים השונים, והיה למושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל בשנת תשע"א על פי נתוני אקו"ם.
במרץ יצא שיר נוסף מתוך האלבום, "זמן של מספרים", שאת המילים לו כתב סחרוף במשותף עם עמיר לב.
גם שיר זה הגיע לראש מצעדי הפזמונים.
באפריל 2011 יצא האלבום המלא.
תורן ולב השתתפו בכתיבת מספר שירים נוספים, והנדלר השתתף בלחנים לחלק מהשירים, וכן בהפקה המוזיקלית ובעיבודים של רובם.
בין הכותבים הנוספים באלבום היו חביבה פדיה, נעם רותם והמשורר רוני סומק.
השיר המסיים את האלבום הוא לחנו של רבי שניאור זלמן מלאדי לפיוט "צמאה לך נפשי" מפרק ס"ג בספר תהילים.
בשיר זה מתארחת מקהלת הילדים של קהילת חב"ד רחובות.
סינגל נוסף מהאלבום שזכה להצלחה היה "כלום זה לא סתם", שגם אותו כתב סחרוף עם עמיר לב.
הסינגל הרביעי שיצא מהאלבום הוא "נחמה", שגם הוא זכה להצלחה.
ב-28 בדצמבר 2011, במלאת 5 שנים לפטירתו של המתופף ז'אן ז'ק גולדברג הוציא סחרוף קטע אינסטרומנטלי בשם "גבעת הזהב", הקרוי על שמו של גולדברג, שאף לקח חלק בהלחנתו יחד עם בן הנדלר, שלומי לביא, גידי רז וסחרוף.
אחרי חזרתו של גולדברג לישראל בשנת 2004, חזר לנגן עם סחרוף בהופעות, והשתתף בהקלטות ובסיבוב ההופעות שליווה את האלבום "על המשמרת" המשותף לרמי פורטיס וסחרוף.
הקטע האינסטרומנטלי נולד בחזרות עם סחרוף, והוקלט בשנת 2011 במהלך העבודה על האלבום "אתה נמצא כאן".
לבסוף, לא נכלל באלבום ויצא כסינגל בודד.
בשנת 2012 השתתף בפרויקט "לילה של כוכבים" מסדרת "עבודה עברית".
בפרויקט, שהוקדש לשירי הילדים של שלום חנוך, ביצע ברי יחד עם מארש דונדורמה את השיר "רוח רוח".
עוד באותה שנה הקליט את השיר "ראיתי עיניים חלונות" שכתב יוסי בנאי, במסגרת האלבום "שירים אחרונים", שבו ביצעו אמנים שונים שירים שכתב בנאי אך לא הספיק להקליט טרם מותו.
כמו כן הפיק באותה שנה את אלבומה של יהודית רביץ "סופות של חול", והתארח באלבום "השלישי" של ההרכב מטרופולין, שבו שר את השיר "בתחנה הבאה".
בשנת 2013 חגג 20 שנים ליציאתו לאור של האלבום "סימנים של חולשה" ופתח בסיבוב הופעות של שירי האלבום עם נגני האלבום המקוריים.
בינואר 2015 הוציא סחרוף את השיר "אדם" שהלחין למילותיו של הרב מנחם פרומן שהלך לעולמו כשנתיים קודם לכן.
זהו השיר הראשון שיצא מתוך אלבום שכולו לחנים לשיריו של פרומן, שבו לקחו חלק גם מיכה שטרית, קובי אוז, אהוד בנאי ואחרים.
ב-2 בפברואר 2015, הודיעו רמי פורטיס וסחרוף על הופעת איחוד חד פעמית של פורטיסחרוף לרגל הוצאה מחודשת של התקליט סיפורים מהקופסא במהדורה חדשה של 1,000 עותקים.
ההופעה תוכננה להיערך ב-14 במאי 2015 באמפיפארק רעננה, ובעקבות הביקוש נוספה הופעה ברעננה ואחת נוספת בראשון לציון.
בנובמבר באותה שנה, הודפס לראשונה האלבום נגיעות על גבי תקליטי ויניל.
לכבוד ההוצאה המחודשת של התקליט, קיים סחרוף 4 הופעות חגיגיות בתל אביב, בהן אירח שניים מהנגנים באלבום: ג'וני שועלי ורונן שפירא.
בהודעות לעיתונות שהופצו עם ההכרזה על סיבוב ההופעות המיוחד, הופיע לראשונה גם שם האלבום הבא של סחרוף "ליקוטים" שעתיד לצאת במהלך שנת 2016.
ב-16 בפברואר 2016, הוציא סחרוף את השיר "כשייתמו המילים", סינגל ראשון מהאלבום ליקוטים.
את מילות השיר כתב סמי שלום שטרית.
ב-29 במרץ 2016 יצא השיר השני מתוך האלבום "שיר בנאלי", לחן חדש למילותיו של אברהם חלפי.
השיר הופיע בעבר בלחן של שם טוב לוי ובביצוע של אריק איינשטיין באלבומם המשותף "תוצרת הארץ".
ב-15 במאי 2016, יצא האלבום המלא, ובו 8 קטעים: 5 שירים ו-3 קטעים אינסטרומנטליים.
מלבד שיריהם של שטרית וחלפי, מופיעים באלבום השיר "ירח" שכתב נתן אלתרמן (והוקלט בעבר על ידי אריק לביא ללחן של גיא מרוז), הפיוט "אלי למה עזבתני" שחיבר ר' דוד בוזגלו ו"רחובות סגולים" שכתב אודי שרבני.
את האלבום פותח הקטע האינסטרומנטלי "נשקיני", עיבוד חדש לקטע שהופיע באלבום של ההרכב פוריין אפייר המשותף לסחרוף ורמי פורטיס.
אל סחרוף מצטרפים בעיבודים ובנגינה באלבום חברי ההרכב שהשתתפו בהקלטות "אתה נמצא כאן": בן הנדלר, גידי רז, אורן לוטנברג, איתמר דוארי, שי צברי ואחרים.
האלבום הוקלט באולפני העוגן שבקיבוץ העוגן, ובמהלך ההקלטות אף נגנבו חלק מהן בפריצה שאירעה במקום.
ב-2017 הוציא סחרוף אלבום שירי לאדינו מתורגמים ביחד עם אהוד בנאי, הנקרא: "היא הופיעה כמו הרוח".
ב-7 במאי 2018 הוציא סחרוף יחד עם בלקן ביט בוקס את הסינגל "לובסטר", שאת מילותיו כתב גלעד כהנא.
במהלך אותה השנה, ב-5 באוגוסט, הוציא יחד עם עידן רייכל את השיר "למה זה מגיע לנו".
ב-2019 הוציא יחד עם מוקי את השיר "מן עצבות שכזו", שאת מילותיו כתב מוקי ואת הלחן כתבו השניים יחד עם ג'וני גולדשטיין (שהפיק מוזיקלית).
ב-2020 הוציא יחד עם יונתן רזאל את השיר "זוהר הרקיע", המשתייך לסוגה מוזיקה יהודית מקורית.
מילות השיר נלקחו מתוך התלמוד הבבלי, ובולטים בו האבוב והקלרינט, בביצוע האבובנית ליאור חלילי והקלרינטן אמיתי מן, בהתאמה.
ב-11 בדצמבר 2020 יצא "בדל של אור", אלבום משותף לסחרוף ולדודו טסה שהקלטתו הסתיימה במהלך תקופת הסגר שהוטל בעקבות מגפת הקורונה.
באלבום נכללו 8 שירים ורצועה אינסטרומנטלית אחת.
בקיץ 2021 הצמד פורטיסחרוף ביצע סבב הופעות ברחבי ישראל.
ב-2023 הוענק לו התואר יקיר העיר בת ים.
ב-2 בספטמבר 2024 הוציא לאור גרסת כיסוי של השיר "כנפי רוח" בביצוע משותף עם להקת "פולקעס" שהוקדש לזכרו של יותם חיים, אחיו של תובל חיים חבר להקת פולקעס, שנחטף לרצועת עזה ונורה למוות בשוגג יחד עם שני חטופים אחרים.
ב-4 בספטמבר יצא לאור שיתוף הפעולה של סחרוף עם שירי מימון, "ניסע רחוק".
ב-24 בספטמבר, סחרוף הוציא גרסה חדשה לשיר "אולי צריך לתת לזה עוד זמן" לקראת יום השנה למתקפת הפתע על ישראל.
השיר נכתב על ידי אריק איינשטיין בתחילת שנות ה-80 בעקבות תאונת דרכים קשה שעבר.
המנגינה של השיר היא של יצחק קלפטר.
סחרוף אב לשניים מנישואיו הראשונים.
בנו איתי סחרוף הוא סולן להקת לואיזה.
מאז 1998 סחרוף בזוגיות עם עירית הנוקד, ולהם שני בנים, שנולדו בשנים 2012 ו-2018.
סימנים של חולשה (1993) – אלבום זהב
נגיעות (1998) – אלבום פלטינה כפולה
יומולדת (מיני-אלבום עם אינפקטד מאשרום) (2002)
אבן גבירול, אדומי השפתות (עם רע מוכיח) (2009) – אלבום זהב
היא הופיעה כמו הרוח (עם אהוד בנאי) (2017)
לדיסקוגרפיה של מינימל קומפקט ראו מינימל קומפקט
כשהגיטרה מנסרת את הלילה (פורטיסחרוף) (1992)
בסמה מוצ'ו (במשותף עם רע מוכיח וליילה מלקוס) (2000)
רמי פורטיס – סיפורים מהקופסא (1988) – אלבום זהב
כרמלה גרוס ואגנר – פרח שחור (1991, הפקה משותפת עם קורין אלאל)
רמי פורטיס – להתראות בחלומותי (1992)
מיכה שטרית – מסמרים ונוצות (1998, במשותף עם יזהר אשדות)
בָּרִי וְשֶׁמָּא (בארמית: "וודאי וייתכן") מתייחס למצב הנדון במשפט העברי בו צד אחד בדיני ממונות טוען טענה ודאית והצד השני טוען טענה מסופקת.
טענת 'ברי' היא טענה שהתובע מציג ללא שיש לו ספק בהּ .
טענת 'שמא' היא טענה של הנתבע והיא מעלה ספק בטענת התובע (אני לא זוכר אם לוויתי משמעון).
ברי ושמא מול המוציא מחבירו עליו הראיה
בכמה מקומות בתלמוד מובאת מחלוקת בין רב יהודה ורב הונא לרב נחמן ורבי יוחנן, האם טענה של ברי מול טענת שמא מספיקה כדי להוציא ממון מאדם אחר, בניגוד לכלל המפורסם המוציא מחברו עליו הראיה.
רב יהודה ורב הונא מחייבים, בעוד רב נחמן ורבי יוחנן פוטרים.
להלכה, מבדילים בין מקרה בו הנתבע מסופק אם החיוב הכספי היה קיים אי־פעם לבין מקרה בו הנתבע מודה בחיוב אך מסופק אם כבר שילם.
במקרה הראשון, נפסק בגמרא ש"ברי ושמא לאו ברי עדיף", כלומר - אי אפשר להוציא כסף מאדם שאינו בטוח באשמתו רק על סמך העובדה שהתובע בטוח שכך היו הדברים.
לדוגמה, כאשר אדם תובע מחברו סכום כסף וחברו אומר שאינו יודע אם חייב, על פי הכלל "ברי ושמא לאו ברי עדיף" הדין הוא שהנתבע פטור מלשלם עד שיביא התובע הוכחה לדבריו.
במקרה השני, לעומת זאת, המשפט העברי קובע ש"ברי ושמא - ברי עדיף" והנתבע חייב לשלם.
לדוגמה, כאשר שמעון מודה שהוא אכן היה חייב לראובן פיצויים, אך אינו בטוח אם שילם אותם.
ישנם המבינים דין זה בכך שעצם טענת הברי מהווה בירור שאכן כך היא האמת, על פי הנאמנות הבסיסית של אנשים, שכן אנו מניחים שקיימת חזקת כשרות ושאין אדם תובע אם לא חייבים לו.
התוספות טוענים שברי עדיף רק כאשר הברי טוב והשמא מעורר חשד.
דהיינו אם הנתבע אמור היה לדעת אם הוא חייב או לא, סביר שהתובע לא היה תובע סתם בדבר שחברו מכיר בשקרו, וטענת השמא מעוררת חשד, כיוון שאדם סביר אמור לדעת האם אכן חייב ולשיטת התוספות במקרה שהנתבע לא יכול לדעת לא אומרים שהברי עדיף.
במאה העשרים ראשי הישיבות נתנו הסבר אחר, על פיו קיים חיוב משפטי על הנתבע לענות לתביעה.
מכיוון שטענת שמא אינה מהווה תשובה ראויה לתביעה, הנתבע חייב לשלם.
מושג זה, חיוב על הנתבע לענות, ואם לא יענה יתחייב ממון, לא היה נפוץ כלל וכלל בספרות לפני המאה העשרים, ואילו כיום קשה למצוא מאמר תורני שלא יזכיר הבנה זו.
על פי הסבר זה, ייתכן שגם אדם אשר לא היה אמור לדעת כלל האם הוא חייב או לא, יתחייב לשלם כאשר הוא טוען טענת שמא, מכיוון שהוא אינו עונה לתביעה.
ברי ושמא יחד עם חזקת הגוף
לפי שיטת רבן גמליאל, כאשר טענת ברי ושמא מצטרפת עם חזקת הגוף, יש לה עדיפות גם מול חזקת ממון.
ברי היא גבינה צרפתית רכה.
מוצאה של הברי ממחוז סן ומארן שבחבל איל-דה-פראנס (צפון-מרכז צרפת).
בשל הפופולריות שלה יש לה חיקויים רבים בכל העולם.
היא עשויה מחלב פרה, והבשלתה אורכת בין שלושה שבועות (בתנאי מפעל) ל-10 שבועות (בבוטיקים).
קיימים שני מותגים בלבד הרשאים להיקרא "ברי" (בניגוד ל"גבינה בנוסח ברי", שפירושו גבינה דומה המיוצרת כחיקוי)- ברי דה מו (Brie de Meaux) וברי דה מלן (Brie de Melun).
הברי דה מוֹ יוצרה לראשונה במאה ה-8 באזור פריז.
היא בעלת ארומה של אגוזים קלויים ונגיעות של שמרים.
המרקם שלה חלק וכמעט נוזלי.
צבעה צהוב-קש והוא מבהיר עם ההבשלה.
הקליפה מכוסה קרום עובש לבן המנוקד בתסיסות אדומות-חומות.
ברי דה מו מיוצרת בגלגלים במשקל 3-2.5 קילוגרם.
הברי דה מלן מיוצרת באריזות קטנות יותר, טעמה וריחה עדינים יותר, היא מפוסטרת והבשלתה ממושכת יותר.
צבעה זהוב, קליפתה כהה יותר ומכוסה קרום עובש לבן.
גבינות הברי מגוונות מאוד בטעמן, החל מטעם עדין וחלש וכלה בטעם חלבי דומיננטי.
הגבינות התעשייתיות ארומטיות פחות וטעמן חלש מאלה המיוצרות בתהליך ידני.
גבינת ברי בשלה מחזיקה מעמד מחוץ למקרר במשך כ-3 ימים.
נהוג להגישה בפני עצמה, בליווי קרקרים או ענבים, או להסיר את העטיפה ולהוסיף את הגבינה לתבשילים שונים כיוון שהגבינה רכה ומותכת בקלות.
צורת הגשה מקובלת נוספת היא טבילת פרוסות גבינה בביצה ופירורי לחם וטיגונה.
את הברי מקובל ללוות ביינות קינוח או בשרדונה.
מקור גבינת הבְּרִי בצפון צרפת במישורי האזור ההיסטורי-גאוגרפי ברי (Brie) שבקרבת פריז.
פירוש השם בצרפתית קדומה הוא מישור, פלטו (כיום בתחום חבל Île-de-France).
בזכות קרבתה לפריז הגיעה הגבינה לשוקי העיר ולשולחנם של מלכי צרפת.
הגבינה מוזכרת כמעדן כבר במאה ה-8 בדברי ימיו של 'קרל הגדול' מלך צרפת שהיה גדול שליטי אירופה בימי הביניים.
כאלף שנים מאוחר יותר, בזמן המהפכה הצרפתית, ביקש לואי ה-16 לכלול את הגבינה בסעודה האחרונה שלו לפני שקופד ראשו אל מול ההמון המשולהב.
בקונגרס וינה אשר התקיים לאחר תבוסתו של נפוליאון בראשית המאה ה-19, התעורר ויכוח מה היא הגבינה הטובה בעולם.
הצרפתים הציעו תחרות שבסופה זכתה הברי הן בתואר "מלכת הגבינות וגבינת המלכים" והן בפופולריות גואה בכל רחבי אירופה ובתהילת עולם.
פרסומה של הברי הביא ל"העתקים" רבים שיוצרו במדינות רבות.
רק בשנת 1980 ניתן סטטוס AOP לגבינת Brie de Meaux וב-1990 זכתה גם ה-Brie de Melun במעמד היוקרתי.
ברי גורדי השלישי (Berry Gordy III), הידוע גם כברי גורדי ג'וניור (נולד ב-28 בנובמבר 1929) הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי אמריקני.
שמו של גורדי נקשר בפעולת חברת מוטאון, שהחל משנת 1959 יצרה צליל ייחודי וסגנון שקירב אמנים אפרו אמריקנים אל הקהל הרחב בארצות הברית ובעולם.
ביכולתו לזיהוי כישרון מוזיקלי, ביכולת הניהול שלו, ובכישרונו ליצירת תדמית של המוזיקאים שעבדו במסגרת חברתו, הפך גורדי את חברת מוטאון, ואת המוזיקאים שפעלו במסגרתה להצלחה עולמית.
הוא היה אחראי לגילויים ולקידומם של אומנים כסופרימס, הטמפטיישנס, מרווין גיי, ארבע הפסגות, סטיבי וונדר וחמישיית הג'קסונים.
ב-1988 מכר גורדי את חלקו בחברת מוטאון לתאגיד המוזיקה האמריקני MCA.
בנו השמיני והצעיר ביותר הוא סטפן גורדי, המוכר כחבר LMFAO רדפו (Redfoo).
ברי חמיש היה עיתונאי ישראלי; מוכר כיוצר אחת מתאוריות הקשר על רצח רבין.
חמיש נולד בעיר ויניפג שבקנדה.
סיים תואר ראשון באוניברסיטת מניטובה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פרסםבקנדה שלושה רומנים וספר של סיפורים קצרים.
עלה לישראל בשנת 1975 ובשנת 1979 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית.
התגייס ושירת בצה"ל בשנים 1979—1981. השתתף כחייל מילואים במלחמת לבנון הראשונה (1982) בתור מפעיל טילי כתף נגד מטוסים.
בשנות התשעים עבד כעיתונאי בין השאר ב"מעריב".
לאחר רצח יצחק רבין התפרסם כשהפיץ את תאוריית הקשר שלו.
במאי 2005 חייב בית המשפט לתביעות קטנות בירושלים את חמיש לשלם לאביגדור אסקין 3,500 ש"ח לאחר שכינה אותו "פרובוקטור ידוע של השב"כ", ובמאי 2008 חייב בית משפט השלום את חמיש לשלם לאיתמר בן-גביר 36,000 ש"ח, לאחר שכינה אותו "סוכן שב"כ".
חמיש טען להתנכלות השב"כ אליו בעקבות דבריו, ובאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היגר לארצות הברית.
חמיש היה גרוש ואב לשני ילדים.
נפטר ב-23 באוגוסט 2016 בדירתו בפלורידה, ארצות הברית.
ספריו ותיאורית הקשר על רצח יצחק רבין
חמיש פרסם מספר רב של ספרים, חלקם הופיעו בעברית ובאנגלית וכן תורגמו לשפות נוספות, ביניהן רוסית ולערבית.
אחד מספריו הוא "מי רצח את יצחק רבין" שפורסם בהוצאת גפן, שם העלה שאלות שכפרו בגרסה הרשמית לרצח, ואשר, לטענתו, איש לא הצליח לתת להן מענה.
לפי התאוריה של חמיש, הגוף המוכר בשם "המועצה לקשרי חוץ (CFR)" , בו חברים אישים חזקים מאוד בכל העולם, עומד מאחורי התכנון והביצוע של הרצח.
בספרים אחרים שכתב פרסם תאוריות קונספירציה נוספות ובהן טען בין היתר למזימות לרציחת אנשים בכירים בישראל כגון רפאל איתן, חיים בר-לב, לאה רבין, רחבעם זאבי, לראיות לקיומם של חוצנים שמגיעים לכדור הארץ בעב"מים, ועוד.
חלק מספריו, בפרט אלו שעוסקים בקשר לכאורה בין השבתאות והציונות החילונית, מבוססים על עבודותיו של הרב והוגה תאוריות הקשר האמריקני מרווין (משה שלמה) אנטלמן, וכמו כן, מרבה חמיש לצטט אותו במאמריו.
מי רצח את יצחק רבין?, הוצאת גפן, ירושלים 1999
ימיה האחרונים של מדינת ישראל, הוצאת מועדון הספר הציוני, ירושלים 2001
: יומן עיתונאי 2000-2003, הוצאת קונוס תדמית ותקשורת, חולון 2003
שבתאי צבי, ציונות השמאל והשואה, הוצאת בית מודיעין, 2005
הוצאת Split Level, ויניפג 1976
Bye Bye Gaza, הוצאת Lulu, רליי, צפון קרוליינה 2006
With the Kennedys, הוצאת Lulu, רליי, צפון קרוליינה 2006
ברי רוברט פפר הוא שחקן קנדי, זוכה פרס אמי ומועמד לפרס גלובוס הזהב.
פפר נולד בקמבל ריבר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
במהלך מרבית ילדותו שהה בטיולים ברחבי העולם עם משפחתו בסירה שבנתה במו ידיה.
פפר ומשפחתו עגנו מדרום לאוקיינוס השקט, והתיישבו שם למשך 5 שנים.
את השכלתו רכש פפר בבתי ספר פרטיים ובתוכניות למידה מרחוק.
כאשר המסע הימי של המשפחה הסתיים, חזרה המשפחה לקנדה והשתקעה בדימן איילנד שבונקובר.
בשנת 1992 שיחק בתפקיד קטן בסרט הטלוויזיה של CBS "רוצח בקרב חברים".
פפר זכה לפרסום ב-1998, בסרט המלחמה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן".
בסרט גילם פפר את הצלף טוראי דניאל ג'קסון.
בנוסף באותה שנה, השתתף בסרט "אויב המדינה".
שנה לאחר מכן שיחק בדרמת הפשע המצליחה גרין מייל.
בסרט גילם פפר את דין סטנטון, סוהר קבוע באגף ה'.
ב-2000 שיחק בסרט הקנדי "כולנו נופלים" ובסרט "הקרב על כדור הארץ" בתור הגיבור הראשי, שקיבל ביקורות שליליות אף זיכה אותו בפרס פטל הזהב הפרודי.
ב-2001 שיחק במותחן הפשע "מאפיה: דור ההמשך".
באותה שנה קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "61".
בשנת 2002 גילם את דמותו של העיתונאי הצבאי ג'וזף גלאוויי במהלך קרב יה דראנג בסרט "חיילים היינו".
שיחק בדרמה של ספייק לי "השעה ה-25".
ב-2003 שיחק בדרמה הקנדית "המופע של ווקר".
בשנת 2004 השתתף בסדרה מועמדת פרס אמי "3: The Dale Earnhardt Story".
בשנת 2005 שיחק פפר בסרטו של טומי לי ג'ונס "שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה" לצידו של ג'ונס.
ב-2006 שיחק בסרט המלחמה של קלינט איסטווד "גיבורי הדגל", בסרט גילם פפר את סמל מייקל סטאנק, ובסרט "בלתי ידוע".
בשנת 2007 שיחק בדרמת המסתורין "7 נשמות" לצד ויל סמית.
ב-2010 שיחק במערבון של האחים כהן "אומץ אמיתי" בתפקיד הפושע "לאקי" נד פפר ובסרט "כשאין די באהבה: סיפורה של לויס וילסון".
ב-2011 גילם את רוברט קנדי במיני-סדרה "משפחת קנדי" המתארת את חייה של משפחת קנדי.
פפר זכה על תפקידו בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
ב-2014 שיחק בסרט "להרוג את השליח".
ב-2015 שיחק פפר בסרט "הרץ במבוך: מבחני הכווייה".
בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "קציר מר", בתפקיד ירוסלב, ובקומדיית האקשן "משאית מפלצת".
ב-2018 השתתף בסרט "הרץ במבוך: תרופת המוות".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט האימה "מלתעות האימה", ושיחק במותחן האקשן "Running with the Devil".
בשנת 2021 שיחק בתפקיד הראשי במותחן הפעולה "Trigger Point" בבימויו של בראד טרנר
בשנת 2023 לוהק לתפקיד מרכזי בסדרה "באס ריבס" העוקבת אחר אופיו וחיו של באס ריבס, הסוכן השחור הראשון בשירות המרשלים של ארצות הברית.
הסדרה, היא פריקוול רביעי לסדרת הדרמה והמערבון "ילוסטון" מבית רשת פרמאונט והיא עלתה לאוויר במהלך סוף שנה זו.
ברוריה (ברי) סימון זהר (נולדה ב-24 ביולי 1959) היא מעצבת שמלות כלה ומורה לריקודי בטן ישראלית.
בעבר התפרסמה כרקדנית בטן וב-2004 חזרה בתשובה.
סימון נולדה בחיפה למשפחה מסורתית בת תשעה ילדים יוצאת מרוקו.
סימון הייתה רקדנית בטן מהמובילות והידועות בישראל בעיקר בשנות השמונים.
בטלוויזיה הופיעה בין היתר בתוכנית "זהו זה!" (בפרק "סרט ערבי") ובפרק הראשון של הסדרה "שכנים".
כמו כן, עשתה תפקידי אורח בסרטים "אדון לאון" ו"קומפוט נעליים".
ואף השתתפה בקליפ sandanya בהרכב Foreign Affair של פורטיסחרוף בשנת 1989.
בשנת 2011 סימון הופיעה והתראיינה בתוכנית התחקירים "פנים אמיתיות" בהגשת אמנון לוי.
סימון השתתפה ב-2012 בעונה הרביעית של תוכנית המציאות הישראלית, "האח הגדול", ופרשה מהתוכנית ביום ה-17 של העונה.
סימון הייתה נשואה שמונה פעמים, לשישה בעלים.
בין היתר נישאה לפייטן יחיאל נהרי ולספר מוטי טולדנו שבעקבותיו חזרה בתשובה.
נישואיה הראשונים היו ב-1974 וכעבור כחצי שנה נולד בנה היחיד זוהר.
בריאן סידוני דסולניירס , שידועה בשם הבמה ברי לארסון , היא שחקנית קולנוע, מוזיקאית ובמאית קולנוע אמריקאית.
לארסון זכתה בפרסים רבים, כולל פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס הבאפט"א.
היא נולדה ב-1 באוקטובר 1989 בשם בריאן סידוני דסולניירס בסקרמנטו, קליפורניה שבארצות הברית.
הוריה התגרשו בילדותה והיא גדלה בלוס אנג'לס עם אמה ואחותה.
אביה הוא קנדי-צרפתי ושפת האם שלה היא צרפתית.
ב-2005 יצא לאור אלבום המוזיקה הראשון שלה.
אחרי הדיסק הראשון, היא זנחה את קריירה המוזיקה והחליטה להיות שחקנית קולנוע.
הופעתה הראשונה הייתה ב-1998 במערכון בתוכנית "The Tonight Show" של ג'יי לנו.
ב-1999 שיחקה בתפקידה הקולנועי הראשון בסרט "משלוח מיוחד".
ב-2001 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "לגדל את אבא" ב-The WB.
ב-2003 שיחקה בסרט המקורי של חברת וולט דיסני "בדיוק על המסלול".
באותה שנה שיחקה בסרט "מסיבת פיג'מות" עם ג'ף גרלין.
בשנת 2007 שיחקה בדרמת ההתבגרות "לזכור את המבוכה" לצד אמבר הרד.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "בנות טאנר הול".
לאחר מכן שיחקה בסרט "לכסח ת'בית".
את פרסומה הטלוויזיוני הראשון קיבלה בסדרת הטלוויזיה "טרה", שם שיחקה את דמותה של קייט גרגסון בין 2009–2011.
ב-2010 שיחקה בסרטו של נוח באומבאך "גרינברג".
באותה שנה שיחקה בסרט "האקסים של החברה שלי" שהפך לסרט קאלט.
באותה שנה שיחקה תפקיד דרמטי בסרט המתח "רמברנדט", עליו זכתה לשבחים.
ב-2012 שיחקה בסרט "הבעיה עם בליס".
בנוסף, שיחקה בסרט "רחוב ג'אמפ 21" על פי תסריט של מייקל באקול.
באותה שנה היא כתבה תסריט והייתה חלק של צוות הבמאים בסרט הקצר "The Arm" בו שיחקה שרה ראמוס.
ב-2013 קיבלה קריירת המשחק שלה תפנית כאשר כיכבה בסרט "בית זמני" (אנ'), וזכתה לביקורות מהללות על תפקידה, והחלה להיחשב שחקנית איכותית.
באותה שנה שיחקה בסרט העצמאי "לחיות את הרגע", ובסרט "דון ג'ון" שביים ג'וזף גורדון-לוויט.
ב-2014 שיחקה בסרט "המהמר" לצד מארק וולברג.
ב-2015 זכתה לתפקיד קולנועי משמעותי בסרט הדרמה "חדר" וזכתה לשבחי המבקרים.
בעקבות זאת היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על גילום דמותה של ג'וי.
שיחקה גם בסרט "אסון מהלך".
במהלך 2016 שיחקה בדרמת הפשע הבריטית של בן ויטלי "אש חופשית".
בשנת 2017 השתתפה בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג.
השתתפה גם בסרט "טירת הזכוכית".
בשנת 2018 זכתה לארסון בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט גיבורי העל "קפטן מארוול", אותה חזרה לגלם בסרט "הנוקמים: סוף המשחק".
באותה שנה ביימה לראשונה סרט - "חנות חדי קרן" שהפיקה לנטפליקס - וגם שיחקה בו בתפקיד ראשי.
בשנת 2019 השתתפה לארסון בתוכנית במרחבי הטבע עם בר גרילס אשר צולמה בפנמה.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה שיעורים בכימיה, עליה קיבלה מועמדות בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה.
בשנת 2013 לרסון החלה לצאת עם הזמר אלכס גרינוולד, סולן להקת הרוק Phantom Planet, והם היו מאורסים משנת 2016 עד ל-2019. ב-10 בינואר 2019, דווח כי הזוג ביטל את אירוסיהם.
הם התגוררו יחד בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס.
לרסון מסתייגת לגבי חייה האישיים ומסרבת לענות בראיונות על שאלות שגורמות לה אי־נוחות.
על רצונה להיות פרטית, היא אמרה שהיא חוששת שישפטו אותה על הפגמים שלה ושהפרטיות מאפשרת לה לשחק במגוון רחב של תפקידים.
לרסון שומרת על נוכחות פעילה במדיה החברתית ומשתמשת בה כפלטפורמה לשיתוף דעות ופוסטים שהיא כותבת בעצמה.
בשנת 2020 היא הקימה ערוץ יוטיוב משלה.
היא הוכתרה על ידי פורבס ברשימת 30Under30 לשנת 2016 והוכתרה על ידי מגזין People ברשימת האנשים היפים לשנת 2016 ושוב בשנת 2019. בשנת 2018, היא הוכתרה בין השחקנים האמריקאים הטובים ביותר מתחת לגיל 30 על ידי IndieWire.
בשנת 2019, מוזיאון מאדאם טוסו בניו יורק חשף פסל שעווה של לרסון בתור קפטן מארוול, ובאותה שנה, מגזין "טיים" כינה אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
בשנת 2021, לארסון וחברתה הטובה, עמיתתה השחקנית ג'סי אניס, השיקו את הפודקאסט Learning Lots, ש"מטרתו לקיים שיחות מעוררות סביב תרבות הפופ, נושאים מגמתיים וכמה מהשאלות העמוקות של החיים".
ברטרם רמזי היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי שנודע בעיקר בפיקודו על פינוי החיילים הבריטים והצרפתים מדנקרק (מבצע דינמו) במלחמת העולם השנייה.
רמזי הצטרף לצי המלכותי כצוער במכללת הצי המלכותי בדרטמות' ושירת על מספר ספינות ביניהן הדרדנוט.
בשנים 1913–1914 השתלם במכללת הצי המלכותי בפורטסמות'.
במלחמת העולם הראשונה השתתף בפשיטה על אוסטנד וזבריחה בבלגיה ששימשו נמלים לצוללות.
לאחר המלחמה התקדם בדרגות ומילא תפקידים שונים בצי הבריטי.
בגלל חילוקי דעות פרש ב-1938.
רמזי חזר לשירות ב-24 באוגוסט 1939, הועלה לדרגת תת אדמירל ומונה למפקד אזור דובר.
בתפקידו היה קשור ישירות לאדמירליות והיה ממונה על הגנת החוף, פיקוח על תעבורת כלי שיט צבאיים ומניעת כניסת צוללות למצר דובר.
לקראת ה-20 במאי 1940 נסוגו כ-350,000 חיילים בריטים וצרפתים לעבר נמל דנקירק ועמדו ליפול בשבי.
ב-22 במאי 1940 הזמין צ'רצ'יל את רמזי והטיל עליו את הפיקוד על פינויים.
רמזי גייס ספינות מכל הבא ליד.
רמזי נקרא לדווח על המבצע למלך ג'ורג' השישי ועוטר באביר מפקד של מסדר האמבט.
לאחר הפינוי נשאר רמזי כמפקד אזור דובר במשך כשנתיים.
לאור החשש מפלישה לאזור השקיעו הבריטים במקום משאבים.
אמנם היטלר החליט לבטל את הפלישה בעקבות כישלונו בקרב על בריטניה אבל זה לא היה ידוע לבריטים.
ב-11 בפברואר 1942 מונה רמזי למפקד מבצע קרברוס שנועד למנוע מצי גרמני שמנה 3 סיירות וספינות נוספות, לעבור בתעלת למאנש ומצר דובר בדרכן מנמל ברסט לוילהלמסהאפן.
המבצע נכשל, הכוח הימי של רמזי לא הצליח לעצור את הספינות הגרמניות.
ב-29 באפריל 1942 הועבר רמזי לזירת הים התיכון כסגנו של מפקד שייטת הים התיכון אדמירל אנדרו קנינגהם.
הוא היה נציג הצי הבריטי במפקדתו של דווייט אייזנהאואר הפלישה המיועדת לאירופה נדחתה ובמקומה הוחלט על נחיתה בחופי צפון אפריקה.
רמזי תכנן את מבצע הנחיתה תחת פיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם.
רמזי מונה למפקד כוח המשימה המזרחי במבצע האמפיבי של נחיתת כוחות הברית בחופי סיציליה תחת פיקודו של ברנרד מונטגומרי ב-יולי 1943.
ב-24 באפריל 1944 הועלה לדרגת אדמירל.
הוא היה ממונה על המבצע האמפיבי במהלך הנחיתה בנורמנדי שכונה "מבצע נפטון".
ב-2 בינואר 1945 המריא רמזי עם עוד מספר קצינים משדה התעופה ליד העיירה Toussus-le-Noble ליד פריז בדרך לפגישה עם ברנרד מונטגומרי בבריסל.
המטוס התרסק בהמראה וכל נוסעיו נספו.
הוא נקבר בבית קברות Saint-Germain-en-Laye בקרבת מקום התאונה.
ב-מאי 1995 הוקמה שם אנדרטת זיכרון לברטרם רמזי ולשאר הנספים.
ב-נובמבר 2000 הועמד פסל שלו ליד טירת דובר לא רחוק מהמקום בו תכנן את הפינוי מדנקרק.
ברי סחרוף בהופעה 1993–2002 הוא אלבום אוסף כפול הכולל 26 שירים שהוקלטו בהופעות שונות של ברי סחרוף במהלך השנים 1993 עד 2002. עם יציאת האלבום הוא נמכר במהדורה מיוחדת שכללה דיסק נוסף שבו 10 ביצועים אקוסטיים, שהוקלטו גם הם בהופעות.
באלבום ישנן מספר גרסאות כיסוי שמבצע סחרוף לשירים של אומנים אחרים: "באים אותך לקחת" של יוסי אלפנט, "Venus In Furs" של הוולווט אנדרגראונד, "Children Of The Revolution" של להקת טי רקס ו"Ghosts Can't Run Away" של להקת Foreign Affair, שבה היה חבר.
בדיסק האקוסטי קיימות גרסאות כיסוי לשירים נוספים: "Heroes" של דייוויד בואי, "Sea Song" של רוברט וויאט והשיר "אליפלט" שנכתב על ידי נתן אלתרמן ובוצע במקור על ידי להקת גייסות השריון.
ברטרנד אדוארד דוסון, ויקונט דוסון הראשון מפן היה הרופא של משפחת המלוכה הבריטית ונשיא הקולג' המלכותי לרופאים.
הוא מוכר כמי שאחראי למותו של המלך ג'ורג' החמישי, בהמתת חסד על ידי זריקה קטלנית.
הוא היה בנו של הנרי דוסון, שהיה אדריכל במקצועו.
הוא התחנך בבית הספר סנט פול שבלונדון ולמד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, שם הוא קיבל ב-1888 תואר בוגר במדעים (BSc).
ב-1893 הוא סיים את לימודיו בבית החולים המלכותי של לונדון (Royal London Hospital) וקיבל תואר דוקטור לרפואה (MD).
לאחר סיום לימודיו נרשם דוסון ב-1890 כחבר ב"קולג' המנתחים המלכותי" (Royal College of Surgeons) וב-1903 הוא התקבל כחבר בקולג' המלכותי לרופאים (FRCP) ועבד כרופא במשך כמה שנים.
ב-1907 הצטרף דוסון למשק הבית המלכותי כרופא מחוץ למניין של אדוארד השביעי, משרה אותה הוא החזיק עד 1910, אז קודם להיות רופא מן המניין של ג'ורג' החמישי עד 1914. ב-1911 הוענק לו תואר אביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
בנובמבר 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוענקה לו דרגת קולונל בחיל הרפואה של הצבא הבריטי.
הוא שירת בחזית המערבית בצרפת מ-1915 ועד 1919 והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
במשך שנים רבות הוא שירת כקצין רפואה בכוחות המילואים.
בהבחינו במצב הרפואי הגרוע של כוחות הצבא, הוא ניהל מחקר על מחלת קדחת השוחות.
עד 1936 הוא שימש כרופא מן המניין של המלך ג'ורג' החמישי וב-1916 הוענק לו תואר אביר מסדר ג'ון הקדוש ועמית מסדר האמבט.
ב-1918 הוענק לו תואר אביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי וב-1919 אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-1919 מונה דוסון על ידי שר הבריאות הראשון של בריטניה, הלורד אדיסון, לעמוד בראש מועצה מייעצת על השירותים הרפואיים והפרא-רפואיים, שעליה הוטל להפיק דו"ח על "התוכניות הדרושות לאספקה מסודרת של שירותים רפואיים ופרא-רפואיים באופן שעל פי חוות דעתה של המועצה צריכים להיות להינתן לאוכלוסייה באזור נתון".
ב-1920 הגישה המועצה דו"ח ביניים, למרות שדו"ח סופי לא הוגש בסופו של דבר.
הדו"ח פירט את התוכניות לרשת של מרכזי רפואה ראשיים ומשניים, כולל מתווים אדריכליים של סוגים שונים של מרכזים כאלה.
הדו"ח השפיע רבות על הדיונים על שירות הבריאות הלאומי, כאשר זה הוקם ב-1948.
ב-1920 הוענק לדוסון תואר האצולה, "ברון דוסון מפן" והוא הפך להיות חבר פעיל בבית הלורדים.
באפריל 1926 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר האמבט וב-1929 הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית.
בין השנים 1928 – 1930 הוא כיהן כנשיא "החברה המלכותית לרפואה" (Royal Society of Medicine ) ובין השנים 1931 – 1937 כנשיא הקולג' המלכותי לרופאים.
בליל ה-20 בינואר 1936, כשהמלך ג'ורג' החמישי גסס מדלקת סימפונות, זורז מותו על ידי דוסון שהזריק לו זריקה קטלנית של קוקאין ומורפין.
הסיבה לצעד זה, שעליה התוודה דוסון בכנות ביומנו, הייתה להבטיח שההודעה על מותו של המלך תופיע במהדורת הבוקר של הטיימס ולא בפרסום פחות ערך בהמשך אותו יום.
כדי לוודא שכך יקרה, התקשר דוסון לאשתו וביקש ממנה להודיע למערכת הטיימס שההודעה על המוות ממשמשת ובאה.
מאוחר יותר פרסם הדיילי טלגרף חרוז שנכתב על ידי קורא של העיתון: "לורד דוסון מפן, הרג הרבה אנשים, זו הסיבה שאנו שרים, אל נצור המלך" (Lord Dawson of Penn/ Killed many men./ That's why we sing/ 'God Save the King').
דעתו הציבורית של דוסון על המתת חסד הובעה מאוחר יותר באותה שנה כאשר הוא התנגד לצעד של בית הלורדים להפוך את המתת החסד לחוקית וטען שמהלך כזה "שייך לתבונה ולמצפון של מקצוע הרפואה ולא לתחום המשפט והחוק".
ב-1986 נחשף תוכן יומניו של דוסון לציבור בפעם הראשונה ובהם הוא הודה באופן ברור במעשהו, שתואר על ידי פרשן רפואי ב-1994 כ"הרג נוח" אגואיסטי.
ב-1936 הוענק לדוסון תואר האצולה ויקונט דוסון מפן.
הוא המשיך להיות הרופא בחצר המלכות של אדוארד השמיני וג'ורג' השישי וטיפל במספר רב של חברי משפחת המלוכה ושל מלכים זרים, כולל מוד, מלכת נורווגיה ולאופולד השלישי, מלך הבלגים.
במהלך משבר הוויתור על המלוכה ב-1936 נפוצה הדעה שדוסון ניסה להשפיע על ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין, לפרוש מתפקידו מטעמי בריאות ובכך להפחית את הלחץ על המלך לוותר על כסאו.
דוסון תמך ללא ספק במלך, אך על פי הדיווח של עמיתו, ויליאם אבנס, לא בוצעה על ידו שום מניפולציה בלתי אתית בפרשה זו.
ברי ואן ארלה (בהולנדית: Hubertus Aegidius Hermanus "Berry" van Aerle; נולד ב-8 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן הימני ובעמדת הקשר האחורי.
ואן ארלה שיחק במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 בקבוצת פ.ס.וו.
איינדהובן, איתה זכה בגמר גביע אירופה לאלופות 1988. שיחק כ-5 שנים בנבחרת הולנד, איתה זכה בטורניר יורו 1988.
ואן ארלה נולד בעיר הלמונד שבמחוז צפון בראבנט, בדרומה של הולנד.
שיחק במשך 13 שנים (1981–1994) בקבוצת פ.ס.וו איינדהובן בליגת העל ההולנדית, במהלכן זכתה הקבוצה 5 פעמים בתואר האליפות.
ואן ארלה שובץ כמגן ימני, אך שימש תקופות ארוכות כקשר אחורי – כיוון שעמדת המגן הימני הייתה מאוישת על ידי השחקן הבלגי הוותיק אריק גרטס.
במהלך התקופה הושאל למשך שנה אחת (עונת 1986/1987) למועדון הכדורגל אנטוורפן בבלגיה.
ואן ארלה שותף במשך כל 120 הדקות של משחק הגמר בגביע אירופה לאלופות 1988 מול קבוצת בנפיקה ליסבון מפורטוגל.
המשחק הסתיים בתוצאה 0:0, ואיינדהובן ניצחה בקרב בעיטות עונשין.
ואן ארלה הודה בראיון שנים לאחר מכן כי המשחק לא התעלה לרמה גבוהה, וטען כי אין חשיבות איך מנצחים - העיקר שמנצחים וזוכים בגביע.
החל משנת 1992 סבל ואן ארלה מסדרת פציעות, אך המשיך להופיע בצורה סדירה במשחקי הקבוצה עד לסיום עונת 1993/1994. לאחר יותר מ-300 הופעות ו-12 שערים שהבקיע במדי הקבוצה, עבר ואן ארלה לקבוצת הלמונד ספורט שבעיר הולדתו, בה שיחק עונה אחת עד לפרישתו הסופית.
הופעתו הראשונה של ואן ארלה במדי הנבחרת הלאומית של הולנד הייתה ב-14 באוקטובר 1987. הוא שימש כשחקן בהרכב הפותח בכל משחקי הנבחרת בטורניר אליפות אירופה בכדורגל בשנת 1988 במערב גרמניה, בו זכתה הולנד בגביע, לאחר ניצחון 2:0 על נבחרת ברית המועצות.
בסך הכול, שותף ואן ארלה ב-35 משחקים של הנבחרת במשך 5 שנים (1987–1992), במהלכן השתתף גם במונדיאל 1990 וביורו 1992.
לאחר הפרישה ממשחק פעיל, חזר ואן ארלה למקצוע בו עסק לפני קריירת הכדורגל, ושימש כדוור בעיר הלדמונד.
בשנת 2001 חזר ואן ארלה לעבוד בקבוצת פ.ס.וו.
איינדהובן, בתפקיד מתאם הפעילות מול האוהדים.
בשנת 2008 התמנה בנוסף גם לסקאוט של המועדון.
בשנת 2014 הועלה בעיר הולדתו הלדמונד המחזמר "ברי - המחזמר" ("Berry - de Musical"), על אודות חייו של ואן ארלה.
ברי ניקול טרנר היא שחקנית ורקדנית אמריקאית.
מוכרת בעיקר מתפקידה בתור רוזלי קלברט בסדרה "גרים".
טרנר נולדה ב-10 במרץ 1977, בפאלו אלטו, קליפורניה וגדלה בעיר אלאמו (אנ'), קליפורניה, בתם של דיאן ראסל ושל קווין טרנר (אנ'), שחקן פוטבול מקצועי לשעבר בליגת ה-NFL.
היא הבכורה מתוך ארבעה ילדים.
ב-1995 היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון מונטה ויסטה (אנ') בעיירה דאנוויל (אנ'), קליפורניה, שם נבחרה למלכת השיבה הביתה.
לאחר מכן קיבלה מלגת ריקוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולמדה תקופה קצרה בחוג לאמנויות בקינגס קולג' בלונדון אך לא סיימה את לימודיה.
ב-2004 כיכבה בסרט קומדיית הספורט "מעודדות צמודות 2", כקפטנית הקבוצה טינה האמרסמית.
בשנים 2012–2017 שיחקה בתור רוזלי קלברט בסדרת דרמת הפנטזיה המשטרתית "גרים" של רשת NBC.
במהלך שנות העשרה שלה גילתה טרנר את אהבתה למחול, והתמקדה במיוחד בבלט ג'אז.
כשעברה ללוס אנג'לס כדי ללמוד מחול באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, היא התגלתה על ידי סוכן ריקוד.
טרנר הופיעה כרקדנית בפרסומות טלוויזיה רבות, וכן הופיעה בקליפים עם בריאן מיי.
היא לוהקה לתפקידים כרקדנית במספר סרטים.
בשנת 2008, טרנר התחתנה עם המנתח האורתופדי ג'סטין סלימאן במלון קאסה דל מאר בסנטה מוניקה, קליפורניה.
במרץ 2018, טרנר הגישה תביעת גירושין, שנכנסה לתוקף בסוף אותה שנה.
טרנר פעילה בארגון 'Surfrider', מוסד סביבתי ללא מטרות רווח הפועל להגנה ולשימור האוקיינוסים, הגלים והחופים בעולם.
תפקיד ראשי (עונות 2–6); 100 פרקים2018מוקד 911שרהפרק: "Karma's a Bitch"2019–2020חוק וסדר: מדור מיוחדגרניה מרסיל2 פרקים2020Glass Housesמדליין קופרסרט טלוויזיה של CraveQuarantineאשלנד / זלדה4 פרקים
ברי בר-ציון (נולד ב-1965) הוא עורך דין, מנהל וכלכלן.
שימש כמנהל מיוחד של רשות השידור (בפירוק), ניהל את בית החולים "ביקור חולים" בירושלים, והיה מנכ"ל חברת "אמין", שהפעילה את תוכנית "אורות לתעסוקה" בירושלים.
שימש יועץ בכיר לארבעה מנכ"לי משרד האוצר, ניהל והקים מקומונים עבור רשת "ידיעות תקשורת" מקבוצת "ידיעות אחרונות".
היה חבר במנהלת השלום שהקים ראש הממשלה אהוד ברק בתחילת שנת 2000 והשתתף בשיחות קמפ דייוויד ביולי 2000.
למד בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
שירת בחיל המודיעין בתפקידי פיקוד ומטה.
בשנת 1995 סיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2003 השלים לימודי תואר שני במנהל ציבורי בבית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
בשנת 2020 סיים תואר ראשון במשפטים במכללה למינהל בראשון לציון ובשנת 2021 הוסמך כעו"ד.
בין השנים 1995-1991 הקים וניהל מקומונים של רשת "ידיעות תקשורת" מקבוצת "ידיעות אחרונות", בשנת 1993 הקים את "הלוח המוכר", ובשנים 1995-1994 ניהל את עיתון "קול חיפה".
בין השנים 1997-1996 שימש יועץ עסקי למנכ"ל מפעל הפיס וקצין התקציבים של המפעל.
לאחר מכן, בין השנים 1997 ל-2002 שימש בר-ציון יועץ למנכ"ל משרד האוצר.
במסגרת תפקידו שימש בין היתר מזכיר הוועדה לשינוי מבני במשק החשמל, מזכיר הוועדה הבין-משרדית להפיכת רפא"ל מיחידת סמך לחברה, מזכיר הוועדה להסדר הקיבוצים, מזכיר ועדת בן בסט לבחינת שליטת הבנקים בקופות הגמל ועוד.
בתקופה זו גם ריכז בסמכות מנכ"ל משרד האוצר את הקשרים הכלכליים עם הרשות הפלסטינית והיה המזכיר הישראלי של הוועדה הכלכלית המשותפת לישראל ולפלסטינים (ה-JEC).
כמו כן היה חבר במנהלת השלום שהקים ראש הממשלה אהוד ברק בתחילת שנת 2000 והשתתף בשיחות קמפ דייוויד ביולי 2000.
בשנת 2004 מונה על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים למנהל המיוחד של בית החולים "ביקור חולים" בירושלים, שעמד בפני פשיטת רגל.
בתקופה זו נבנו חדרי לידה חדשים ופגייה חדשה אשר מומנו מתרומות.
בעקבות ההתייעלות נמכר בית החולים בשנת 2008 במחיר של 32 מיליון דולר, כעסק חי לארקדי גיאדמק.
בין השנים 2008 ו-2010 היה מנכ"ל A4E ישראל ומנכ"ל חברת "אמין", אשר הפעילה את תוכנית "אורות לתעסוקה" בירושלים (תוכנית ויסקונסין).
בתקופה זו הועלו טענות כנגד התוכנית, שבוטלה בסופו של דבר.
בשנת 2010 הכריז ראש הממשלה בנימין נתניהו על מינוי של בר-ציון לנציב שירות המדינה.
המינוי נתקל בהתנגדות פוליטית בשל טענות על ניהול לא תקין של בר-ציון בהיותו מנהל ביקור חולים וחברת אמין, ועל אי-דיווח מלא בעניין בטפסי המועמדות שלו.
בסופו של דבר, אף שהיועץ המשפטי לממשלה אישר את המינוי, הודיע בר-ציון שהוא פורש מהמירוץ לתפקיד.
בשנת 2015 מונה למנהל המיוחד של רשות השידור על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים, לבקשתו של הכונס הרשמי במשרד המשפטים.
הוא שימש כמנהל האחרון של הרשות כגוף משדר עד חודש מאי 2017, אז חדלה הרשות לשדר והחל לשדר תאגיד השידור הישראלי.
עד שנת 2018 ניהל את הליך הפירוק של הרשות, את הטיפול בפורשיה ואת פינוי הנדל"ן שלה.
בתקופת ניהולו את הרשות כגוף משדר התייעלה הרשות.
מצבת כוח האדם של הרשות הופחתה מכ-1,500 עובדים לכ-1,000, ותקציבה של הרשות שבפירוק הופחת מכ-815 מיליון בשנת 2015 לכ-640 מיליון בשנת 2016.
ברי בר-ציון הוא אחד ממקימיה של קרן ישראל אירופה אשר יחד עם ווליו בייס מנהלים קבוצת רוכשים שזכתה במכרז לרכישת עד 50% ממניות דן חברה לתחבורה ציבורית בע"מ.
ברי בר-ציון נשוי ואב לשלושה ילדים.
בר-ציון הוא ממייסדיו של מכון ראות לחקר מדיניות וחבר הוועד המנהל וועדות משנה של העמותה בשנים 2004–2014. הוא חבר מייסד בוועד המנהל של עמותת ניצנים, שהוקמה על ידי קרן אבי חי על מנת לפעול להתחדשות יהודית, ציונית וישראלית במרחב העירוני וההתיישבותי בישראל החל משנת 2008..
הוא חבר דירקטוריון בסלע קפיטל כמו כן שימש משך תשע שנים דירקטור בחברה הממשלתית "רותם תעשיות בע"מ".
היה חבר הנהלת "קולות" (ע"ר) - בית מדרש ללימודי יהדות, חבר בוועדה המייעצת ובמנהלת הרשות לקידום מעמד האישה, וחבר במועצת מנהלים ויו"ר ראש ועדת הכספים של הפרויקט החברתי - "מחשב לכל ילד".
ברוך (ברי) אבנר (נולד ב-19 בספטמבר 1959) הוא מאמן שחייה ישראלי בכיר ושופט שחייה בינלאומי.
הוא שפט באליפות עולם (מנצ'סטר 2008 ), באליפות העולם לנוער (נתניה 2023), במשחקים האירופיים (2015), באליפויות אירופה (טרייסטה 2005 ונתניה 2015) ובאליפויות אירופה לנוער רבות.
כמו כן שימש שופט ראשי באליפות העולם לבתי ספר (2013) ובתחרות "רב אומות" לנוער (2015).
הוא המתרגם הרשמי היחיד של חוקת השחייה לעברית.
נוסף לכך הוא שחקן ברידג', נשיא ההתאגדות הישראלית לברידג', יו"ר לשעבר של ועדת החוקה של ההתאגדות הישראלית לברידג' ומתרגם חוקת הברידג' הבינלאומית לשנים 2017 עד 2027.
הוא בנם של עדינה (לבית ספיר), טכנאית רנטגן, וארי אבנר, עיתונאי, סופר ומתרגם, מראשוני השידור העברי וחבר האקדמיה ללשון העברית.
בילדותו הוא היה עם משפחתו בלונדון בשנים 1962–1964 וב 1969–1971. הוא שחה בימק"א ירושלים בהדרכתו של נפתלי לוי ושיחק כדורמים באס"א ירושלים בהדרכתו של ראובן שפע.
הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה, בכיתה עם יורם יובל ועם דורון אביטל.
ריכז בהתנדבות את פעילות המתנדבים במרכז הקליטה במבשרת ציון במסגרת הפרויקט של חתן פרס ישראל יעקב מימון.
בשנים 1982–1984 למד יחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1983 סיים קורס מאמני שחייה ובשנת 1986 סיים קורס מאמני שחייה בכירים.
הוא בוגר קורס הצוערים של משרד החוץ לשנת 1985. היה עוזר לדובר משרד החוץ בתקופת כהונתו של שמעון פרס כשר החוץ.
שימש דובר הקרן לירושלים בראשות היו"ר טדי קולק והמנכ"לית רות חשין.
במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל ב-12 במאי 1983 פסל אבנר כשופט שחייה צעיר את אחת השחייניות המובילות בעולם אן אוטנברייט מקנדה.
שנה לאחר מכן היא זכתה במדליית הזהב האולימפית במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב שבו קנדה ניצחה את ארצות הברית.
אף שהפסילה הייתה מוצדקת ולפי החוקה הבינלאומית, הודיע הנציג הקנדי לוועדה המארגנת שאם השחיינית תיפסל, נבחרת קנדה לא תגיע יותר להתחרות בישראל, ובעקבות זאת התבטלה הפסילה.
בשנים 1989–1991 היה המאמן הראשי בהפועל ימק"א ירושלים.
בשנים 1991–1992 עבד כמאמן ראשי במכבי ראשון לציון, ובשנים 1992–2008 היה המאמן הראשי של קבוצת ירושלים רבתי.
בשנים 2012–2014 אימן את הקבוצה ההישגית של מכבי ראשון לציון.
בשנים 1996–2021 הרצה בקורסים למאמני שחייה ולמאמנים בכירים במכללה האקדמית בווינגייט, ובשנים 1998–2021 ריכז קורס מדריכי שחייה במכללת זו.
בשנת 2018 ארגן את תחרויות השחייה באולימפיאדת הילדים שנערכה בירושלים ושימש שופט ראשי.
בשחיינים הבולטים שאימן אבנר נמנים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000) ונמרוד שפירא בר אור (בייג'ינג 2008) ואלופי ושיאני ישראל בשחייה: ליאור בירקאן, מישל קובין, אבי נחמיאס, עירית גלוסקינוס, אהוד סגל, יניב שניידר, בועז טלסקי, ג'ואן קופטי, דניאל קלינגר, לימור מרמלשטיין, יורי סמויליץ', אולגה צינקר, תמר שחר, דיאנה ניקנורוב, אביטל ברסלר.
כמו כן אימן שחיינים מנבחרת פלסטין בשחייה שהשתתפו במשחקים האולימפיים: רעד עווייסאת (אתונה 2004), חמזה עבדו וזכייה נסאר (בייג'ינג 2008) וסבין חזבון (לונדון 2012) ובאליפויות עולם: איאד חושיה (Iaad Hushia) ויארה דאוואני (Yara Dawani).