tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינתיים, שני הידידים מתעלמים מכל השלכות ועונשים למעשיהם תוך כדי המשחק.
בזמן שהם תמיד מחפשים את המעשה הבא, אהבה מתפתחת לאיטה בין הדמויות הראשיות.
מאחר שלא רצו להודות בכך, הם משיחים הם תשומת לבם לחובות קיצוניים אף יותר.
כמבוגרים צעירים, ז'וליאן מספר לסופי שהוא רוצה להתחתן, וחושף רק לאחר מכן שהתכוון למישהי אחרת.
נקודת השיא מגיעה כאשר סופי מפסיקה את חתונתו של ז'וליאן, ומאוחר יותר ז'וליאן מנודה על ידי אביו וסופי כמעט נהרגת תוך כדי משחק אחר.
ז'וליאן חוזר להינשא לאשתו וסופי מכריזה שהם לא יפגשו במשך עשר שנים.
עשר שנים עוברות, ז'וליאן נשוי עם שני ילדים.
סופי גם נשואה לבעלה, כוכב כדורגל מפורסם.
ז'וליאן המצליח מודה שלא שכח את סופי, אם כי
הוא מניח שהיא שכחה אותו.
ביום השנה העשירי לחתונתו של ז'וליאן, סופי שולחת לו הודעה ומודיעה לו שהמשחק חוזר.
ז'וליאן וסופי נפגשים לרגע קצר בעיצומה של עוד חובה אך זה מספיק לז'וליאן להבין שהמשחק "טוב יותר מהחיים עצמם".
לאחר תאונה דרמטית, ז'וליאן וסופי לבסוף מתאחדים למרות מחאותיהם של בני זוגם.
לסרט יש שני סופים חלופיים המוצגים זה אחר זה.
בראשון, ז'וליאן וסופי מחליטים כחובה אולטימטיבית לחלוק את חלומם ביחד, "חלום האהבה הנצחית" שלהם - הזוג מתחבק בזמן שהם עומדים בתוך בור הבנייה אשר עומד להתמלא בבטון.
בסוף החלופי, ז'וליאן וסופי הם כבר זוג מבוגר והם מעבירים את זמנם בגינה תוך כדי שהם ממשיכים לשחק את משחקם.
אולם, סצנת הפתיחה של הסרט (מבט מלמעלה של אתר בניה ובור מלא בבטון שבחלקו העליון קופסת הפח של ז'וליאן מונחת שוקעת באופן חלקי) מוצגת, ומציעה שהשניים למעשה כן קברו את עצמם בתוך הבטון.
גיום קאנה - ז'וליאן ז'נבייה
מריון קוטיאר - סופי קובלסקי
טיבו ורהאג - ז'וליאן בן 8
ז'וזפין לבה-ז'ולי - סופי בת 8
עמנואל גרונוולד - אמו של ז'וליאן
ז'ראר ווטקינס - אביו של ז'וליאן
ז'יל ללוש - סרגיי נימוב נימוביץ'
ז'וליה פור - אחותה של סופי
אלודי נוואר - אורלי מילר
נטלי נטיר - סופי בת 80
פיליפ דרק - מנהל בית הספר
הסגנון החזותי של הסרט משקף גם את הסביבה: בזמן שז'וליאן וסופי ילדים, העולם מעט מטושטש והכל בהיר וצבעוני, כאשר הם מתבגרים, הסרט הופך לחד יותר והצבעים יותר מציאותיים.
בסצנה היפותטית של השניים כזוג קשישים, הסרט הופך שוב למעורפל, אך הפעם בגוון חום כהה מובהק.
השיר "La Vie en Rose" של הזמרת אדית פיאף נשמע בסרט ושולט ברובו.
מושמעות מספר גרסאות של השיר, כולל הביצוע המקורי של אדית פיאף ובביצועי קאבר של הזמרים דונה סאמר, לואי ארמסטרונג, זמרת הפופ הצרפתייה Zazie ושל להקת הא-קפלה הברזילאית Trio Esperança.
בצירוף מקרים, מריון קוטיאר זכתה בפרס אוסקר עבור גילום דמותה של אדית פיאף בסרט "La Vie en Rose".
בנוסף, קוטיאר לאחר מכן לוהקה לסרט "התחלה", מותחן מדע-בדיוני שם שירה של פיאף Non, je ne regrette rien ממלא תפקיד מרכזי.
בשנת 2004 הסרט זכה בטקס ה-NRJ cine' awards בקטגוריית "הנשיקה הטובה ביותר" ובקטגוריית "הסוף המפתיע ביותר".
באותה שנה בטקס ה-NEWPORT beach film festival זכה הבמאי יאן סמואל בפרס ל"סרט הדרמה הטוב ביותר" ומריון קוטיאר בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" בסרט דרמה.
במציאות, השחקנית מריון קוטיאר כיום חיה עם גיום קאנה.
דיווחים רבים מספרים שהזוג מעדיף סגנון חיים פשוט והם לעיתים קרובות נראים בבתי קפה בפריז.
אף אחד משניהם מספר לתקשורת על מערכת היחסים ביניהם למרות שתמונות של בני הזוג מראים חיבה ביניהם בצהובונים אירופאים.
נרגילה הייתה רשת מסעדות תימניות בבעלותו של נרי אבנרי שפעלה בישראל בשנות ה-80 וה-90.
אבנרי פתח את המסעדה הראשונה ב-1983, בפינת הרחובות בן-יהודה וז'בוטינסקי בתל אביב.
במסעדה נמכרו מאכלים תימניים מסורתיים כמלאווח, ג'חנון ומרק רגל, לצד מאכלים מחודשים, בהם ה"זיוה" – מאכל עשוי בצק עלים ממולא בגבינה צהובה שנקרא על שם בת זוגו של אבנרי זיוה טוויל, שהייתה גם מנהלת המלצרים.
לאחר כשנה של פעילות הוציאה עיריית תל אביב-יפו צו סגירה למסעדה, בשל היעדר רישיון עסק.
היא נפתחה מחדש בפינת רחוב אבן גבירול ושדרות דוד המלך.
מסעדה זו זכתה להצלחה גדולה משל קודמתה, ונוסף בה פריט נוסף שהפך מזוהה עימה – תפריטים פרובוקטיביים שכללו תמונות עירום של נשים, בדיחות וסיפורי זימה.
השימוש בתפריטים החדשים הוביל את אימו של אבנרי להתפטר מהמסעדה.
בעקבות הצלחתה של המסעדה פתח אבנרי סניפים נוספים, שפעלו באמצעות זכיינים.
בשיאה מנתה הרשת 22 סניפים.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נקלעה הרשת לקשיים.
אבנרי מכר אותה לקבוצת אקויטל שבבעלות איש העסקים ג'ו אלמליח, וזה מכר אותה לקובי מימון.
גם בתקופה זו לא התאוששה הרשת מקשייה וסניפיה נסגרו.
לאחר שמוזגה עם רשת המזנונים ביסטופ, היא נמכרה בשנת 2002 לשמעון דהאן תמורת סכום סמלי של 101 ש"ח.
בשנת 2013 פתח אבנרי מחדש את מסעדת נרגילה ברחוב קרליבך, במקום שבו היה בעבר אחד מסניפי הרשת, אך היא נסגרה תוך זמן קצר.
נראיס הייתה נסיכה אפירוטית, אמו של היירונימוס מסירקוסאי.
היא הייתה הנצר האחרון של השושלת האייקידית ששלטה באפירוס.
מעט מאוד ידוע על מוצאה וילדותה.
היא הייתה נצר לשושלת האייקידית, ששלטה בממלכת אפירוס.
פאוסניאס מכנה אותה "בתו של פירוס", עם זאת, ידוע על שני מלכים מאפירוס ששמם היה "פירוס".
יוסטינוס טוען שהיא הייתה בתו של פירוס השני, אולם מרבית החוקרים דווקא סוברים שמדובר בפירוס הראשון.
נראה שגם פוליביוס רומז על כך.
היא נישאה לגלון השני, יורש העצר של סירקוסאי.
בהנחה שאכן היא הייתה בתו של פירוס הראשון, הנישואים אירעו ככל הנראה הרבה אחרי מותו של אביה.
בינתיים, ארץ מולדתה - אפירוס, התפרקה לחלוטין.
בני משפחתה מתו בזה אחר זה, והארץ הידרדרה לאנרכיה ורעב.
במהרה היא נותרה הנצר היחיד של משפחת המלוכה.
ידוע על בן אחד שילדה לגלון, היירונימוס.
גלון מת לפני מות אביו היירון השני, והיירונימוס ירש את הכס.
תאריך מותה של נראיס לא ידוע.
נראה אותך שוטר הוא סרט קומדיה- פשע אמריקאי משנת 2014 בכיכובם של ג'ייק ג'ונסון ודיימון ואינז ג'וניור ובבימויו של לוק גרינפילד .
הסרט מגולל את סיפורם של שני בחורים לא מוצלחים, האחד מובטל והשני לא מצליח בעבודתו שמתחפשים לשוטרים ובהמשך מתחזים לשוטר ומסתבכים עם המאפיה.
לסרט היה תקציב שנאמד ב-17 מיליון דולר והכנסותיו של הסרט נאמדו על סך 138.2 מיליון דולר.
ג'סטין מילר (דיימון ואינז ג'וניור) וריאן או'מאלי (ג'ייק ג'ונסון) הם שני חברים שגרים במקור בקולומבוס.
הם החליטו לעבור לגור בלוס אנג'לס כדי להתקדם בחיים.
ריאן וג'סטין הם לא מוצלחים ולא ממצים את עצמם בעיר הגדולה.
בהווה של הסרט הוא מובטל שמעביר את רובו יומו בלאמן ילדים קטנים (בעל כורחם) בפוטבול בצורה חובבנית.
ג'סטין עובד במשרה זוטרה בחברה המפתחת משחק וידאו בשם "אימפריית הדיגיטל".
לאחר שהם יוצאים לבלות בערב אחד, חבורה של עבריינים מהמאפיה הורסים את המכונית של ריאן וג'סטין כאשר הם עושים תאונת פגע וברח עם המכונית משוריינת שלהם.
כאשר לריאן וג'סטין יש מסיבת תחפושות, הם מחליטים להתחפש לשוטרים.
הם מחליטים ללבוש את מדים מזויפים של משטרת לוס אנג'לס כתחפושת.
כאשר הם מושפלים במסיבה עצמה, עוברי האורח ברחוב מאמינים שריאן וג'סטין הם אכן שוטרים אמיתיים והם זוכים לראשונה בחייהם ליראת כבוד.
ראין וג'סטין מנצלים זאת ומחליטים להתנהג כשוטרים- הם מחרימים ג'וינט מנערים, בודקים אלכוהול ברכבים וכיוצא בזה.
ריאן וג'סטין להתנקם באותם עבריינים שהרסו להם את המכונית.
הם עוצרים אותם ומשפילים אותם ואפילו מקללים אותם.
העבריינים הזועמים מספרים כך לבוס שלהם, מוסי קאסיק (ג'יימס ד'ארסי).
מוסי הכועס מבין הם אינם שוטרים אמיתיים ומאיים עליהם.
ג'סטין חושש שיעצרו אותו ואת ריאן בגין התחזות לשוטר אך ראין מנסה להעצים את המשחק כשוטרים ואף קונה ניידת משטרה מ-EBay.
הם נוסעים עם הניידת המזויפת ברחבי לוס אנג'לס, ואז מבחינים בהם שני שוטרי סיור אמיתיים שמאמינים למשחק של ריאן וג'סטין.
הם לוקחים אותם לאירוע משטרתי, על אף שריאן וג'סטין לא יודעים איך להתנהל באירועים מסוג זה.
בעל כורחם של ריאן וג'סטין, הם נקלעים לפרשת פשע גדולה הכוללת סחר לא חוקי בנשק ומסכנים את חייהם.
המאפיה חוטפת את ריאן וג'סטין ומתכוונת להרוג אותם, אך אחד משוטרי הסיור שהם פגשו, סיגרס (רוב ריגלה) מציל אותם ונלחם כנגד המאפיה.
ריאן וג'סטין נעצרים בגין התחזות לשוטרים, אך הם משוחררים לאחר שהם עזרו לסיגרס להילחם במאפיה.
כאות הוקרה, ריאן מתקבל לעבודה כשוטר אמיתי ואילו ג'סטין חוזר לעבודתו ב"אימפריית הדיגיטל".
ריאן או'מאלי / ג'ייק ג'ונסון - חברו הטוב של ג'סטין, הופך לשוטר בסוף הסרט.
ג'סטין מילר / דיימון ואינז ג'וניור - חברו הטוב של ריאן.
מוסי קאסיק / ג'יימס ד'ארסי - ראש המאפיה.
ג'וזי / נינה דוברב - מושא אהבתו של ג'סטין.
הבלש ברולין / אנדי גרסיה - בלש משטרה בכיר.
במהלך הסרט מתגלה כי הוא המפעיל של מוסי והאנטגוניסט האמיתי של בסרט.
סיגרס / רוב ריגלה - שוטר סיור המתיידד עם ג'סטין וריאן.
הצילומים של הסרט החלו בחודש מאי 2013 בעיקר באטלנטה, ג'ורג'יה.
חלק מהצילומים צולמו גם בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
ב-Metacritic 23 מבקרים נתנו לסרט ציון של 30 נקודות מתוך 100. עוד באתר נכתב על הסרט כי "הביקורות לא אוהדות בדרך כלל".
באתר CinemaScore ניתן לסרט ציון ממוצע של "B" כאשר נתבקשו העונים לדרג את הסרט מ־A+ ועד F.
טיים מגזין הציב את "נראה אותך שוטר" במקום החמישי בעשרת הסרטים הגרועים ביותר של 2014.
נַרְגִ'ס הייתה אשתו של האימאם חסן אל-עסכרי, ואמו של מוחמד אל-מהדי, האמאם האחרון לפי השיעה התריסרית.
בחיבורים שונים היא ידועה גם בשמות מליכה בת ישועא, פאטמה, ריחאנה, צקיל וסוסן.
מקורת אחדים תיארו אותה כשפחה נובית, אך מקורות נוספים תיארו אותה כ"נסיכה רומאית (כלומר, ביזנטית)" שהעמידה פנים שהיא שפחה כדי שתוכל לנסוע מממלכתה אל
משערים כי נרג'ס נולדה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית לפני שנת 854 (240 להג'רה).
אל-מסעודי היה הראשון שחשף מידע על אודות נרג'ס כאמו של האמאם השנים-עשר; לדבריו היא הייתה שפחה רומית.
אבן באבוויה היה הראשון שדן בסוגיית הלאום שלה; על פי אבן באבוויה ואל-מג'לסי, היא הייתה נוצרייה ונכדתו של קיסר רומאי שהיה צאצא של שמעון הקנאי.
המסורת מספרת כי מרים, אם ישו, ופאטמה, בתו של מוחמד, נגלו לנרג'ס בחלומותיה לפני שנפלה בשבי וביקשו ממנה להתאסלם וליפול בשבי מרצון, שכן צפוי לה עתיד מזהיר.
החוקר מוחמד-עלי אמיר-מועזי טוען כי הסיפור הזה הוא בעל מאפיינים אגדיים והגיוגרפיים.
לדברי מלומדים מוסלמים, חכימה, בתו של מוחמד אל-ג'וואד, האימאם התשיעי ודודתו של חסן אל-עסכרי, נהגה להתפלל שתזכה לראות את בנו של חסן אל-עסכרי.
בערב של ה-14 בחודש שעבאן בשנת 255 להג'רה, היא פגשה את חסן אל-עסכרי.
כאשר רצתה לחזור לביתה, ביקש ממנה האמאם להישאר איתם כדי שתהיה עדה ללידתו של הילד שאותו ייחלה לראות.
חכימה סיפרה כי כאשר עלה השחר, נרג'ס הרגישה פתאום צביטה של כאב.
אחרי כמה רגעים, נרג'ס ילדה את הילד.
חכימה חיבקה את הילד והביאה אותו אל אביו.
הוא לקח את הילד בזרועותיו, וליטף את גבו ואת עיניו.
הריונה של נרג'ס לא ניכר לעין.
חכימה סיפרה כי "ההריון של נרג'ס היה כמו ההריון של משה וישו: ללא כל סימנים [חיצוניים], כדי להגן על הילד".
זאת מכיוון שהעבאסים החליטו להרוג את התינוק הצפוי, אשר היה ידוע בתור המושיע.
אחרי הלידה, חסן אל-עסכרי חשף את בנו בפני ארבעים חסידים קרובים ואז הסתיר אותו.
לפי אבן באבוויה, נרג'ס נפטרה לפני חסן אל-עסכרי ב-873/4 (260 להג'רה), אבל לדברי המלומד השיעי א-נג'אשי היא נשארה בחיים לאחר מכן והתחבאה בביתו של מוחמד אבן עלי אבן חמזה, אחד מחסידיו הקרובים של חסן אל-עסכרי.
קברה של נרג'ס ממוקם במסגד אל-עסכריה בסאמרא שבעיראק.
הוא סמוך לקבר של חסן אל-עסכרי.
עלי אל-האדי וחכימה ח'אתון קבורים גם הם באתר זה.
הנסיכה של רומא (ערבית: اميرة الروم) הוא סרט אנימציה על אודות נרג'ס, אמו של מוחמד אל-מהדי.
הסרט מספר כי היא הייתה נכדתו של הקיסר הרומי והגיעה לסאמרא אחרי הרפתקאות רבות ולבסוף נישאה לחסן אל-עסכרי.
את הסרט ביים האדי מוחמדיאן.
הנסיכה של רומא הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי פג'ר ה-33 בפברואר 2015 בטהראן וזכה לבקורות חיוביות.
נראינגנג' (בבנגלית: নারায়ণগঞ্জ) היא עיר במרכז בנגלדש, בסמוך לבירת המדינה דאקה.
בעיר מתגוררים (נכון לשנת 2012) כ-1.572 מיליון איש.
נראינגנג' נחשבת למרכז חשוב של תעשייה (במיוחד טקסטיל), עסקים וסחר הימי.
נראינגנג' נקראת על שמו של מנהיג הינדי מקומי.
סביבת העיר נחכרה מידי חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1766. משרדי הדואר הראשונים הוקמו באזור בשנת 1866. שירות הטלגרף החל משנת 1877. הבנק של בנגל הציג את שירות הטלפון הראשון בשנת 1882. ההתיישבות הוכרזה כעיר ב-8 בספטמבר 1876. בית החולים האזורי הראשון הוקם בשנת 1885.
נרג'יס נג'אר היא במאית ותסריטאית קולנוע וסופרת מרוקאית.
הסרט שלה Les Yeux Secs (עיניים יבשות מבכי) הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2003.
נג'אר נולדה בטנג'יר, ולמדה קולנוע במכון לקולנוע ואמנות ויזואלית (ESRA) בפריז.
ב-1994, היא ביימה את הסרט התיעודי הראשון שלה, L'exigence de la Dignite.
היא יצרה ועבדה על מספר סרטים עלילתיים ותיעודיים, ביניהם סרט תיעודי על אמנות אסלאמית, וגרסה בערבית לרחוב סומסום.
סרטה המוכר ביותר הוא הסרט עלילתי Les Yeux Secs אשר התחיל בתור סרט תיעודי על נשות העיירה טיזי, אך הנשים סירבו להצטלם.
הסרט מספר על כפר שבו הנשים רואות את הגברים רק פעם בשנה, כשאלו באים לביקור.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2003, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של רבאט.
היא גם המחברת של הספר Cahier d'empreintes, אשר יצא לאור בשנת 1999.
נג'אר היא בתו של הסופר נופיסה סבאי, אשר גם שימש כמפיק בסרטה Les Yeux Secs.
נראו דה אוליביירה ראמוס (בפורטוגזית: Nereu de Oliveira Ramos; 3 בספטמבר 1888 - 16 ביוני 1958) היה מדינאי ברזילאי, ששימש כממלא מקומו של נשיא ברזיל קפה פיליו למשך שלושה חודשים בשלהי 1955 ותחילת 1956. בשנים 1946–1951 שימש בתפקיד סגן הנשיא תחת הנשיא גספאר דוטרה.
אוליביירה ירד מתפקידו בתור נשיא ברזיל עם השבעתו של הנשיא החדש הנבחר, ז'וסלינו קוביצ'ק.
נראו דה אוליביירה ראמוס נולד בלאז'ס, מחוז סנטה קטרינה, האימפריה הברזילאית, ב-3 בספטמבר 1888, לווידל ז'וזה דה אוליביירה ראמוס ותרזה פיוזה ראמוס.
הוא סיים את לימודי המשפטים בשנת 1909 לאחר שלמד באוניברסיטת סאו פאולו.
בשנת 1911 החל את השתתפותו בעיתונות ופוליטיקה.
בשנת 1921 הוא הקים את העיתון רפובליקה (A República) והיה אחד המארגנים של הארגון הפוליטי "תגובת הרפובליקה", תנועה שתמכה במועמדותו של נילו פסניה לבחירות לנשיאות במרץ בשנה שלאחר מכן, בה זכה ארתור ברנרדס מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס.
בתחילת 1926, בהנהגתו של אנטוניו פראדו, הוקמה המפלגה הדמוקרטית (PD) של סאו פאולו, שדגלה באימוץ זכות הצבעה אוניברסלית ובצעדים אחרים שמטרתם "למסור" את תהליך הבחירות לידי העם.
הרעיון להקים מפלגה לאומית עם מאפיינים אלה התרחש בתהליך מהיר וזכה לתמיכתו של נראו דה אוליביירה, שהיה מהמייסדים של המפלגה והיושב ראש הראשון, בשנת 1927, של המפלגה הליברלית של סנטה קטרינה שנשענה על מאפייניה האידאולוגים של המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1932 הוא היה ממייסדי הפקולטה למשפטים בסנטה קטרינה, שם החל ללמד משפט חוקתי ומדעי המדינה.
לאחר המהפכה החוקתית בברזיל, ניסיון הפיכה כושל, הדיקטטור ז'טוליו ורגאס הגיע למסקנה כי עליו להכין חוקה חדשה שתמנע מרידות עתידיות נגדו.
באספה המכוננת, שהתכנסה בנובמבר 1933, הוא היה אחד מ-26 הצירים בוועדה החוקתית שהופקדה על בחינת טיוטת החוקה שהוכנה על ידי ממשלת ורגאס, והתיקונים שהוגשו לה.
ב-1 במאי 1935 הוא מונה בידי ורגאס לתפקיד מושל מדינת סנטה קטרינה והחל בתקופה של עשר שנים בה נותר בתפקיד זה.
לממשלו היו שני היבטים רלוונטיים במיוחד; ההיבט הראשון היה תשתיות הדרכים הרבות שתרם להקמתן, שבאותה עת סיפקו לסנטה קטרינה את הכבישים המהירים הטובים ומבין השמורים ביותר בכל ברזיל.
ההיבט השני, ברמה הפוליטית, היה סכסוכים עם פלגים פוליטיים ניכרים במושבה הגרמנית (כינוי להתיישבות גרמנית נרחבת בסנטה קטרינה וריו גראנדה דו סול, אשר תושביה שמרו על הפרש תרבותי מהאוכלוסייה התרבותית-פורטוגזית ברובה), בהם היו אוהדי הנאציזם והאינטגרליות.
בנוסף, ממשל אוליביירה התקין כמה עמדות בריאות ציבוריות, מעין קופות חולים, ובנה את בניין המחלקה לבריאות הציבור.
בשנת 1945 העביר אוליביירה את תפקידו בתור מושל סנטה קטרינה ליואיס גאלוטי, הפרקליט המשפטי הרשמי של הממשלה הפדרלית.
לאחר מכן דה אוליביירה כיהן כסנאטור (חבר הבית העליון של הקונגרס הלאומי של ברזיל) מטעם סנטה קטרינה.
לאחר כינון חוקת ברזיל בספטמבר 1946 ובה הוגדר תפקיד סגן הנשיא, הוא נבחר בבחירות מיוחדות של חברי הקונגרס הלאומי של ברזיל ומונה לסגן הנשיא הראשון של הרפובליקה הברזילאית השנייה ומתוקף תפקידו לנשיא הסנאט הפרדלי של ברזיל.
הוא שימש בתפקיד עד לבחירות שנערכו ב-1951.
ב-1954 נבחר לכהונה נוספת בסנאט וכעבור שנה מונה לממלא מקום נשיא הסנאט, בתקופה בה נשיא המדינה ז'טוליו ורגאס שם קץ לחייו וסגן הנשיא קפה פיליו, המשמש כנשיא הסנאט מתוקף תפקידו, הושבע לתפקיד נשיא המדינה והיה צורך להחליפו כנשיא הסנאט.
ב-12 בנובמבר ביקר אוליביירה את קפה פיליו בבית החולים, והביע את כוונתו להעביר אליו את נשיאות המדינה בחזרה ברגע שיסיים את התאוששותו הבריאותית ממחלת הלב שלו.
כעבור שלושה ימים סיים פיליו את שהותו בבית חולים לאחר שהשתפר מצבו הבריאותי.
אולם ב-20 בנובמבר, שר המלחמה אנריקה לוט שוחח עם פיליו והודיע לו כי על רקע התסיסה הפוליטית, חזרתו לנשיאות לא תהיה נוחה.
פיליו התעקש לחדש את תפקידו, אך ב-21 בחודש הקונגרס העביר חקיקה שאיסרה את מינויו המחודש.
הנשיא לשעבר הוחזק אז במאסר בית בדירתו בקופקבנה.
ב-1 בינואר 1956 הוארכה כהונת הממשלה הזמנית של אוליביירה עד ה-26. בפברואר.
למרות זאת, ב-31 בינואר העביר אוליביירה את הממשלה לז'וסלינו קוביצ'ק, שבאותו מועד מינה את אוליביירה לתפקיד שר המשפטים.
בסוף מאי של אותה שנה, אוליביירה העביר לצבא הוראה ממשלתית לדכא את ההפגנות העממיות שהחלו בבירה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו כנגד העלייה בשיעורי המיסים על שימוש בחשמל.
העיר נפלה לידי ממשל צבאי והוכרז על מצב חירום לאומי ובמהלך המאבק הוטל מצור על מטה איגוד הסטודנטים הלאומי, על חופי מפרץ גואנברה.
הפגיע במפגינים הובילה לשערורייה משפטית ואוליביירה הועמד לחקירה להבהיר את עמדתו באירוע.
לאחר מכן המשיך אוליביירה לכהן בתפקידו בתור שר המשפטים.
אוליביירה נהרג ב-16 במאי 1958 בהתרסקות מטוס.
נראה אותךְ היא סדרת טלוויזיה אמריקאית של רשת USA שעלתה ב-29 בדצמבר 2019. באפריל 2020 נודע כי הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
בישראל, הסדרה עלתה לשירות הסטרימינג של נטפליקס.
הסדרה עוקבת אחר חייהן של מעודדות תיכון תחרותיות מעיירה במערב ארצות הברית.
וילה פיצג'רלד – המאמנת קולט פרנץ'
הריזן גוארדיולה – אדי הנלון
מרלו קלי – בת' קאסידי, חברתה של אדי, קפטן נבחרת המעודדות
רוב היפס – מאט פרנץ', בעלה של המאמנת
זאק רוריג – סרג'נט ויל מוסלי
פול פיצג'רלד – רוברט קאסידי
אליסון ת'ורנסון – טייסי קאסידי
בריטני ריימונד – קורי רוס
כריס זילקה – רב-טוראי קורץ
ב-28 בינואר 2019 הודיעה הסופרת מייגן אבוט כי תפיק את ספרה, "Dare Me", לסדרת טלוויזיה.
ב-25 ביולי 2018 לוהקו השחקנים לסדרה, ושלב הצילומים החל ב-22 באפריל 2019 ונגמר ב-6 באוגוסט 2019 באונטריו, קנדה.
האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסדרה דירוג של 80% על סמך 20 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.42 מתוך 10.
נרגותרונד הייתה עיר וממלכה בדיונית שהופיעה ב"לגנדריום" של טולקין.
נרגותרונד הייתה מבצר ועיר תת-קרקעית שנבנתה על ידי פינרוד פלגונד על גדות הנהר נרוג, והייתה בירת ממלכה עלפית במערב בלריאנד.
העיר נהרסה על ידי גלאורונג הדרקון, כפי שמסופר ב"סילמריליון" וב"ילדי הורין".
בדומה למבנים אחרים של ערים תת-קרקעיות רבות שנבנו על ידי הגמדאים, גם נרגותרונד כללה קילומטרים רבים של מערות ומנהרות בצורות וגדלים שונים שנחצבו בסלע.
במרכזה נחצבו שלושה אולמות גדולים אליהם התכנסו כל המנהרות והמערות, שם ישב מלך העיר.
העמוקות שבמערות היו החדר הפנימי ביותר, שם אגר גלאורונג מאוחר יותר את האוצרות הנותרים של נרגותרונד לאחר משיסתה ורבץ עליהם עד שעזב.
הכניסה הראשית לעיר הייתה דרך דלתות פלגונד הפונות לכיוון נהר הנרוג, שנמצא כחמש מאות מטרים מהאולמות הגדולים של פלגונד.
בהשראת מנגרות אשר בדוריאת, והחיפוש אחר מקום נסתר ממנו ניתן יהיה להיות בטוח מפני ידו הארוכה של מורגות', הקים פינרוד את נרגותרונד בשנים הראשונות לאחר חזרת הנולדור לארץ התיכונה, במערות הנרוג מתחת לגבעות המיוערות של טאור-אן-פארות על הגדה המערבית של הנרוג.
מיקום זה גילה לו הואלא אולמו.
פינרוד נעזר בגמדאי נוגרוד שהכינו עבורו גם את הנאוגלמיר, שרשרת הגמדים.
עם זאת, פינרוד לא היה הראשון להתעמק במערות אלה: תחילה התגוררו בהם ה"גמדאים הקטנים", שקראו למקום בשם: "נולוקיז'דין" לפני שגורשו.
במקור, אל הכניסה לעיר הוליך שביל צר לאורך גדות הנהר, אך מאוחר יותר נבנה גשר על פני הנרוג.
פינרוד שלט בנרגותרונד עד שהצטרף לברן במסע החיפוש אחר הסילמריל, ובעוזבו את העיר, שלטונו הוחלף על ידי אחיינו אורודרת.
עם זאת, בני פאנור, קלגורם וקורופין התגוררו בתקופה זו בנרגותרונד והרעילו את אנשיה במחשבות רעות, וזרעו פחד וחוסר אמון כלפי גורמים חיצוניים.
לאחר דיווח על מותו של פינרוד הם הוגלו בבושת פנים.
מאז הקמתה על ידי פינרוד, פעלו עלפי נרגותרונד בפעולות חשאיות כנגד מורגות', וארבו וצדו את כוחותיו במקום לצאת למלחמה גלויה.
כאשר טורין טורמבר הובל לשם על ידי גווינדור נסיך נורגותרונד, הוא זכה להערכה רבה על ידי אורודרת, מלך נרגותרונד, והפך למצביא מכובד היושב במועצת המלך.
טורין שכנע את העם לנטוש את מדיניותו ארוכת השנים של מארבים, ובמקום זאת להילחם בגלוי נגד מורגות'.
הוא שכנע את אורודרת לבנות גשר על נהר הנרוג כדי לאפשר מעבר מהיר של כוחות אל מחוץ לעיר.
אורודרת בנה את הגשר מדלתותיו אל מעבר לנרוג, ויצא למלחמה גלויה כנגד מורגות'.
במשך מאות שנים של חיפוש, מורגות' לא הצליח למצוא את מבצר נרגותרונד, אולם כעת לא רק שנחשף מיקומה של העיר, אלא שהגשר החדש הסיר את אמצעי הגנתה העיקרי.
גלאורונג הדרקון נשלח ממעוזו של מורגות' באנגבנד עם צבא אורקים כדי לכבוש את העיר.
בשנת 495 לעידן הראשון, לאחר תבוסת צבא נרגותרונד בשדה טומלהד, הגיעו גלאורונג וצבא האורקים דרומה, חצו את הגשר, הרגו את נציבי העיר ושבו את תושביה.
טורין נחפז להגיע לנרגותרונד, אך כשפי הדרקון שיתקו אותו.
הניצולים ברחו לחפש מקלט בדוריאת, מה שהוביל לידיעתו של תינגול על נפילת נרגותרונד.
גלאורונג נשאר בנרגותרונד עד לשנת 499 לעידן הראשון, אז יצא צפון-מזרחה לברתיל כדי להתעמת בשנית עם טורין טורמבר, שבסופו של דבר הרג אותו.
אף על פי שהממלכה חדלה מלהתקיים, המשיך מים הגמד הקטן להתגורר במערות בטענה שהיא ואוצרותיה הם שלו ככופר תמורת סבל בני עמו, עד שבא הורין תליון, אבי טורין, והרג אותו על בגידתו בבנו.
האוצר, כולל הנאוגלמיר, הובא אז לממלכת האלפים של דוריאת ונמסר למלך תינגול.
לאחר מכן, נהרסו המערות במהלך מלחמת החרון, יחד עם מרבית בלריאנד.
נראה אותך אסיר הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי, שביים איתן כהן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2015.
ג'יימס קינג הוא מיליונר המנהל קרן גידור.
הוא מאורס לאליסה בתו של הבוס שלו מרטין.
ג'יימס מואשם בהונאה ונגזר עליו עשר שנים בכלא סן קוונטין, הנחשב לבית סוהר ברמת ביטחון גבוהה.
בעקבות מאסרו הצפוי אליסה מחליטה לעזוב אותו.
לפי החלטת השופט, הכניסה לכלא אמורה להתבצע בעוד 30 ימים.
ג'יימס החושש מהכניסה לכלא, מנסה להתאמן לרגל הכניסה למאסר.
הוא פונה לדארנל, העובד בעסק קטן שלרחיצת מכוניות, במטרה שזה יכשיר אותו לחיים בכלא, מתוך הנחה שכאדם שחור, הוא בוודאי ישב בעבר בבית סוהר.
דארנל, שעברו הוא לא רבב, ואף מעולם לא קיבל דו"ח תנועה, מלמד אותו תמורת 30,000 דולר הדרושים לו להשלמת קניית בית, אך אינו מכחיש כי מעולם לא ישב בכלא.
דארנל בונה תוכנית אימונים בה הוא מדמה את ביתו רחב הידיים של ג'יימס לבית כלא.
הוא משתמש בעובדי האחזקה בבית לשם האימונים.
בין האימונים, ריסוס פניו של ג'יימס בפלפל והתגוננות מדקירות על ידי אסירים אחרים.
כחלק מההכנה נעזר דארנל סבין דודו ובכנופייתו.
דארנל ממליץ לג'יימס לנסות להתקבל לכנופיה של שחורים כדי להשיג את הגנתו בזמן המאסר.
בן הדוד של דארנל דוחה אותו וממליץ לו להתקבל לכנופיה של לבנים כדי שיקבל מהם הגנה בכלא.
בפגישה עם חברי הכנופיה, ג'יימס מתקשה להעמיד פני גזען.
בעקבות כך חושבים חבריה שהוא שוטר ומאיימים לתקוף אותו.
דארנל מגיח ומציל את ג'יימס תוך שימוש בלהביור.
דארנל משכנע את ג'יימס כי מרטין אינו מנסה לסייע לו לחמוק מן הכלא, כפי שחשב ג'יימס, אלא הוא זה שאחראי להפללתו.
הם מתגנבים למשרד של מרטין ומחלצים ממחשבו ראיות אודות ההפללה.
עוזרו של מרטין מצליח לקחת בחזרה את המחשב ומגלה כי דארנל אינו מי שהציג שהוא וכי הוא מעולם לא ריצה מאסר.
מוטרד ומאוכזב מכך שדארנל שיקר לו, חוזר ג'יימס לכנופיית השחורים ומבקש להצטרף אליהם.
הם מסכימים ומבקשים מג'יימס להרוג מישהו כצעד של התחלה.
בינתיים דארנל מגיע לשכנע את ג'יימס לחשוף את מרטין.
השניים מתגנבים ליאכטה של מרטין כדי לקבל שוב את המחשב, ונתקלים בעוזריו.
ג'יימס משתמש בתרגילי קפוארה כדי להתגבר עליהם לפני שמרטין ואליסה מגיעים.
בינתיים כוחות משטרה מגיעים ליאכטה תוך איתורו של ג'יימס דרך האזיק אלקטרוני שלו.
מתוך חומר הנמצא במחשב של מרטין מתגלה חפותו של ג'יימס.
מרטין, אליסה ומקורביהם נעצרים, וההליכים המשפטיים סביב ההונאה מבוטלים.
עם זאת ג'יימס נידון לשישה חודשי מאסר בגין בגין אחזקת אקדח לא מורשה, אך הודות לאימונים לקראת הכניסה לכלא, הוא עובר את המאסר בקלות.
ג'יימס מסייע לFBI באיתור נכסים שגנב מרטין, ומסייע לדארנל בביצוע השקעה מנצחת שמאפשרת לו לפתוח עסק רחיצת מכוניות משלו.
וויל פרל – ג'יימס קינג, מיליונר המיועד להיכנס לכלא
קווין הארט – דארנל לואיס, בעל עסק קטן לרחיצת מכוניות, המסייע לג'יימס
נלסון – מרטין הבוס והחם המיועד של ג'יימס
אליסון ברי – ארוסתו של ג'יימס
אדווינה פנדליי – ריטה לואיס, אשתו של דארנל
– ראסל, בן הדוד של דארנל
אריק צ'אבריה – ססיל, הגנן בביתו של ג'יימס
ג'ון מאייר – בתפקיד עצמו, מופיע במסיבה של ג'יימס, בה ג'יימס נעצר.
נגווארה רמראו נראינה מורטי (בהינדי: एन आर नारायणमूर्ति; נולד ב-20 באוגוסט 1946) הוא מיליארדר הודי, מייסד אינפוסיס, והיה יו"ר, מנכ"ל, ונשיא של החברה לפני פרישתו וקיבל את התואר יו"ר אמריטוס.
מורטי נולד וגדל בשידלגאטה, קרנאטקה.
הוא סיים את לימודיו במכון הלאומי להנדסה באוניברסיטת מייסור עם תואר ראשון בהנדסת חשמל ותואר שני מהמכון הטכנולוגי ההודי בקאנפור.
לפני שייסד את אינפוסיס, עבד מורטי במכון ההודי לניהול אחמדאבאד כמתכנת מערכות ראשי, ובפטני מערכות מחשבים בפונה (מהרשטרה).
הוא הקים את אינפוסיס בשנת 1981 והיה מנכ"ל בשנים 1981 עד 2002 וכן יו"ר בשנים 2002 עד 2011. בשנת 2011, הוא פרש מהדירקטוריון והפך ליו"ר אמריטוס.
ביוני 2013 מונה מורטי כיו"ר בפועל לתקופה של חמש שנים.
מורטי נכלל בין 12 היזמים הגדולים של זמננו על ידי מגזין פורצ'ן.
הוא תואר כ"אבי מגזר ה-IT ההודי" על ידי המגזין טיים ו-CNBC על תרומתו למיקור חוץ בהודו.
הוא חותנו של רישי סונאק, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
נראינה מורטי נולד ב־20 באוגוסט 1946 בשידלגאטה, שבמחוז צ'יקבלפורה, קרנטקה למשפחת מאדהווה ברהמין מהמעמד הבינוני.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, הלך למכון הלאומי להנדסה וסיים בשנת 1967 תואר בהנדסת חשמל.
בשנת 1969 קיבל תואר שני מהמכון הטכנולוגי ההודי בקאנפור.
אשתו, סודהה מורטי, היא עובדת סוציאלית וסופרת, ועושה עבודה פילנתרופית באמצעות קרן אינפוסיס.
למורטי שני ילדים, בן, רוחן מורטי ובת, אקשאטה מורטי.
ביוני 2013 רוחן הצטרף לאביו בהנהלת החברה ועזב שנה לאחר מכן ביוני 2014. ב 2009 נישאה אקשאטה לרישי סונאק, ראש ממשלת בריטניה וחבר מפלגת השמרנים בריצ'מונד יורקשייר.
הודו טובה יותר: עולם טוב יותר, ספרי פינגווין, 2009
שמיים כחולים בהירים: סיפורים ושירים על קונפליקט ותקווה, ספרים פאפינים הודו, 2017
עדותו וחכמתו של נראינה מורטי, בית היי, 2016
נראישו קאסאנווירג'ו (בהולנדית: Neraysho Kasanwirjo; נולד ב-18 בפברואר 2002 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מולדה מליגת העל הנורווגית, בהשאלה מפיינורד.
קאסאנווירג'ו גדל במחלקת הנוער של אייאקס.
ב-20 במאי 2021 חתם קאסאנווירג'ו על חוזה לשלוש שנים בחרונינגן מליגת העל ההולנדית.
ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על קמבור במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-10 באפריל 2022 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בהפסד 1–3 להירנפיין במסגרת המחזור ה-29 בליגה.
בסך הכל שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-20 בינואר 2023 חתם קאסאנווירג'ו על חוזה לארבע שנים וחצי בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-25 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את לוטשארל חירטרואידה בדקה ה-70 בניצחון 0–2 על נאק ברדה במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת 2022/2023.
"נר על החלון" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "סטלה מאריס".
ניק מילר הלחין את השיר למילותיו של פבלו רוזנברג.
השיר נכלל באלבומה השני של הלהקה, "השער נפתח", שהתפרסם ב־1994.
הראל מויאל ביצע את השיר בגמר העונה השנייה של "כוכב נולד" וניצח בתחרות.
השיר נכתב ונועד לאלבום הבכורה של הלהקה שנושא את שמה והתפרסם ב־1992. ניק מילר הלחין את השיר, והעיבוד הראשוני היה בסגנון ג'אזי.
פבלו רוזנברג, שקיבל את הלחן וחיבר לו מילים, קרא לו בהתחלה "יום גשום".
על המילים "נר על החלון" חשב רוזנברג כבר בהתחלה, אך לא הצליח לפתח אותן במשך למעלה משנה עד שצפה בסרט "רוח רפאים".
הסרט נתן לרוזנברג את הרעיון לכתוב מנקודת מבטו של איש מת שפונה לאהובתו החיה.
אומנם "נר על החלון" נועד להיכלל באלבום הבכורה של הלהקה, אך השיר בעיבודו הראשוני לא מצא חן בעיני מפיק האלבום, ראובן שפירא, שאמר לחבריה שהוא לא מתאים לאלבום ולא מספיק טוב.
שלומי שבת חיפש באותה תקופה שירים לאלבומו הרביעי, "שעה אחת ביחד", שיצרו והפיקו חברי להקת "החברים של נטאשה" מיכה שטרית וארקדי דוכין, ופבלו רוזנברג, שהיה ביחסים טובים עם שבת, הציע לו את השיר.
שבת הקליט סקיצה לשיר, אך החליט שלא לקחת אותו לאחר שדוכין ושטרית אמרו לו גם הם שהוא לא מתאים לאלבום שלו ולא מספיק טוב, ושבת החזיר את השיר לכותביו.
חברי "סטלה מאריס" ביקשו מרוני בראון שאת אלבומם השני יפיק כריס טנגרידיס , שנודע כאחד המפיקים הגדולים בסצנת הרוק הבינלאומית והפיק בין השאר את גארי מור, בלאק סבאת' ואוזי אוסבורן.
היכרות טנגרידיס עם הלהקה נעשתה כשביקר בעבר בישראל, אז ביקר בחדר החזרות של הלהקה ושמע אותה.
חברי הלהקה שלחו לו סקיצות.
טנגרידיס התלהב מ"נר על החלון" וצפה שהוא יצליח, וחברי הלהקה הקליטו אותו.
האלבום הוקלט באולפני טריטון, אך המיקס נעשה בלונדון בהשתתפות מילר ורוזנברג.
רוזנברג סיפר שכשחזר מלונדון הוא השמיע את כל האלבום לרמי קלינשטיין, וזה הגיב בהתלהבות אך הסתייג מ"נר על החלון": "מדהים, חוץ מהבלדה הרוסית הזאת.
תוציא אותה, זה לא יעבוד" אמר לו קלינשטיין.
עם זאת, רוזנברג ומילר האמינו מאוד בשיר והחליטו להיאבק עליו.
השיר הצליח, הפך לשיר המזוהה ביותר עם הלהקה והכניס אותה ללב המיינסטרים הישראלי.
השיר לא יצא כסינגל והושמע כשיר מהאלבום.
שלומי שבת ביצע בו קולות רקע.
באוקטובר 1994 עזב סולן הלהקה פבלו רוזנברג את הלהקה ופתח בקריירת סולו.
הראל מויאל ביצע את השיר בגמר העונה השנייה של תוכנית הריאליטי "כוכב נולד" וניצח בתחרות.
עמוס בן דוד וערן מיטלמן ביצעו את העיבוד המוזיקלי.
אחרי גמר התוכנית הגיב מלחין השיר, ניק מילר, בחיוב על הבחירה והביצוע: (גם פבלו רוזנברג התבטא על מויאל במילים ).
עם זאת, בינואר 2005 טען מילר שלא קיבל תמלוגים על השמעת גרסת מויאל וכן שמעבדי השיר לא פנו אליו לבקש את רשותו לעיבוד החדש, כמתחייב בחוק.
אקו"ם הגיבה ש"חלוקת תמלוגים על מחצית שנייה של שנת 2004 מבוצעת החל ממאי 2005", ולכן מילר לא קיבל אותם עדיין.
בנוגע לטענה שמעבדי השיר לא ביקשו את רשותו השיבו שהבקשה הזאת נעשית ללא תיווך אקו"ם, ומילר רשאי לתבוע מהמעבדים את זכויותיו.
ביולי 2005 הגיש מילר תביעה בסך 2.5 מיליון שקל נגד שידורי קשת, חברת התקליטים "הליקון", חברת "טדי הפקות" ומעבדי השיר בגרסתו החדשה, ערן מיטלמן ועמוס בן דוד, על כך שלא קיבלו את אישורו לעיבוד המחודש, שהפך את השיר ל"יצירה שונה לחלוטין" לדבריו.
עוד טען מילר שנאלץ לגנוז הקלטה חדשה שעשה לשיר עקב הביצוע של מויאל.
השיר בביצוע מויאל בגמר נכלל באלבום שיצא לאחר התוכנית, "כוכב נולד 2 – הרגעים הגדולים (2004)".
ב־2022 חידש מויאל את השיר פעם נוספת, בהשתתפות בתו.
במיתולוגיה היוונית, הנֶרֵאִידוֹת (ביוונית עתיקה: Νηρηΐδες, בנותיו של נֶרֵאוּס) הן 50 נימפות ים, בנותיהם של נֶרֵאוּס ודוֹרִיס האוקיינידית ואחיותיו של נֶרִיטֵס.
לעיתים קרובות הן ליוו את פוסידון, אל הים ולעיתים הן יכולות להיות ידידותיות ומועילות למלחים (כמו הארגונאוטים בחיפוש אחר גיזת הזהב).
הנראידות סימלו את כל מה שיפה ואדיב בים.
קולותיהן המתנגנים שרו כשהן רקדו סביב אביהם.
הן מיוצגות כנשים יפות, עטורות בענפי אלמוגים אדומים ולבושות בגלימות משי לבנות מעוטרות בזהב.
נימפות אלו קשורות במיוחד לים האגאי, שם הן שכנו עם אביהן נראוס במעמקים בתוך ארמון מוזהב.
הבולטות שבהן הם תטיס, אשתו של פלאוס ואמו של אכילס; אמפיטריטה, אשתו של פוסידון ואמו של טריטון; גלתיאה, עניין האהבה לשווא של הקיקלופ פוליפמוס, ולבסוף, פְּסַמַתֵה שהפכה לאמו של פוֹקוּס על ידי המלך איאקוס מאגינה, ותיאוקלימנוס ותיאונו על ידי פרוטאוס.
באיליאדה ה-18 של הומרוס, כאשר תטיס זועקת באהדה על צערו של אכילס על פאטרוקלוס ההרוג, מופיעות אחיותיה.
ארבע מאחיותיה, קִימוֹדוֹקֵה, תָאֵלְיַה, נֶסֵאַה וסְפִּיוֹ היו גם הם בין הנימפות ברכבת קִירֵנֵה.
מאוחר יותר, ארבע אלו, יחד עם אחיותיהן האחרות תטיס, מֶלִיטֵה ופָּנוֹפֵּה, הצליחו לעזור לגיבור איניאס וצוותו במהלך סערה.
באחד החשבונות התפארה קסיופאה, מלכת אתיופיה שבתה אנדרומדה יפה יותר מהנראידות, שזעמו מהטענה.
פוסידון, מתוך אהדה אליהן, שלח מבול ומפלצת ים לארץ האתיופים, ודרש גם את הקרבת הנסיכה.
אמרו שגם אלות הים הללו חושפות לבני אדם את המסתורין של דיוניסוס ופרספונה.
רשימה זו מתואמת מארבעה מקורות: האיליאדה של הומרוס (המחצית השנייה של המאה ה-8 לפנה"ס), התאוגוניה של הסיודוס (המאה ה-8 לפנה"ס), הביבליותקה של אפולודורוס (המאה ה-1 או ה-2 לספירה) והאגדות של היגינוס (64 לפנה"ס לערך – 17 לספירה).
בגלל זה, המספר הכולל של השמות עולה על חמישים.
+שםתפקידהערותאָגַבֵהאָוּטוֹנוֹאֵהאֶוּאַרְנֵהנראידת סלעי השישאָמְפִיטְרִיטֵהאשתו של פוסידוןשמה של אוקיינידיתאָמְפִינוֹמֵהמאכילה את עדר פוסידוןאָמְפִיתוֹאֵהנראידת זרמי היםאָמַתֵיאַהאָסְיַהשמה של אוקיינידיתאָפְּסַאוּדֵסתמיד אומרת את האמתאָקְטֵאַהנראידת החוף הסלעיאָרֵיתוּזַהשמה של אוקיינידיתבֶּרוֹאֵהשמה של אוקיינידיתגָלַתֵיאַהאהובתו של אקיסדֶייאוֹפֵּאַהדֶרוֹסִידִיפֵּהקֶטוֹנראידת מפלצות היםשמה של אוקיינידית.
ראו: קטוקָלְיַנַאסַהקָלִיפְּסוֹנא לא להתבלבל עם קליפסו.
בנוסף, שמה של אוקיינידיתקְלֵיאוֹנא לא להתבלבל עם קליאו המוזה.
בנוסף, שמה של אוקיינידיתקְלִימֵנֵהאמו של פאתון מהליוס.
אודורה מוזכרת בפרסי ג'קסון והאולימפיים בספרים הראשון והשישי.
אחד מהירחים של נפטון נקרא על שמן בשם נראיד.
נראתה לאחרונה הוא סרט דרמת פשע משנת 2007 בבימויו של בן אפלק, המבוסס על הרומן מאת דניס ליהיין.
הסרט עוקב אחרי שני חוקרים פרטיים, פטריק קינזי (קייסי אפלק) ואנג'י ג'נארו (מישל מונאהן), שמנסים למצוא ילדה בת ארבע שנחטפה מביתה בבוסטון.
עם הזמן, הם מגלים שחיפושם יחשוף סודות קשים על הקהילה ועל המשטרה המקומית.
הסרט מציג שאלות מוסריות קשות ונודע בזכות העלילה המורכבת והמשחק העוצמתי.
הסרט יצא לאקרנים ב-19 באוקטובר 2007 והתקבל בברכה על ידי המבקרים כאשר הכניס 34 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 19 מיליון דולר.
בן אפלק זכה לשבחים על הבכורה שלו בבימוי על ידי המבקרים, בעוד איימי ריאן קיבלה מועמדות לאוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בוסטון סוערת לאחר חטיפתה של אמנדה מק'רידי בת ה-4. פטריק קינזי ואנג'י ג'נארו נשכרים על ידי דודתה של הילדה כדי לעזור למשטרה המקומית במציאתה.
ככל שהחקירה מתקדמת, הם נחשפים לאמת אפלה ומורכבת בהרבה ממה שציפו, כשהם נאלצים להתמודד עם שאלות מוסריות קשות.
קייסי אפלק בתפקיד פטריק קנזי
מישל מונאהן בתפקיד אנג'י ג'נרו
מורגן פרימן בתפקיד קפטן ג'ק דויל
אד האריס בתפקיד סמל בילוש רמי ברסאן
ג'ון אשטון בתפקיד הבלש ניק פול
איימי ראיין בתפקיד הלן מק'קרידי
איימי מאדיגן בתפקיד ביאטריס "ביאה" מק'קרידי
טיטוס וליבר בתפקיד ליונל מק'קרידי
מתיו מהר בתפקיד קורווין ארל
מארק מרגוליס בתפקיד ליאון טרט
מייקל קנת' ויליאמס בתפקיד דווין אמרונקלין
ג'ימי לה-בלאנק בתפקיד כריס מאלן
נראתה לאחרונה זכה לשבחים על הבימוי של בן אפלק וההופעות המצוינות של צוות השחקנים, במיוחד של קייסי אפלק ואד האריס.
הסרט נחשב למותחן חכם ומעורר מחשבה, העוסק בקבלת החלטות מוסריות בסיטואציות קשות.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 94%, וב-Metacritic ציון של 72 מתוך 100.
הסרט יצא לאקרנים ב-19 באוקטובר 2007, הכניס 20.3 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-14.3 מיליון דולר בטריטוריות אחרות, בסך כולל של 34.6 מיליון דולר בהשוואה לתקציב של 19 מיליון דולר.
היציאה לאקרנים בבריטניה נקבע במקור ל-28 בדצמבר 2007, אך נדחק ל-6 ביוני 2008, עקב היעלמותה של מדלן מקאן.
השחרור במלזיה נקבע במקור ל-20 בספטמבר 2007, אך נדחה ל-27 במרץ 2008, עקב חטיפתה ורצחה של נורין ג'אזלין בת השמונה.
"נר ראשון של חנוכה" הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר.
השיר פורסם לראשונה בשנת 1984, בפסטיבל מס' 15 לשירי ילדים בביצועה של שמר.
בשיר מתארת המשוררת את שמונת נרות החג שמדליקים בחג החנוכה.
הנרות מוסרים דרישת שלום לסובבים אותם ושמחת החג הולכת וגדלה ככל שעוד ועוד נרות מצטרפים במהלך החג.
בשיר מוזכרים גם סמלי החג הנוספים, הסופגניה (הקרויה בשיר "סופגנית") והסביבון.
מַרְקוּס קוֹקֶיוּס נֶרְוָה (לטינית: Marcus Cocceius Nerva; 8 בנובמבר 30 – 27 בינואר 98) היה קיסר רומא מ-96 ועד 98 לספירה.
מפעלו של נרווה היה בעיקר בתחומי המדינה, וגם תיקונים מתקופת דומיטיאנוס.
נרווה בנה מחסני תבואה כדי להקל את חלוקתה לתושבים, ושיקם את מערכת הספקת המים.
בניסיון למנוע את העוני באימפריה, הטיל על הסנאט לקנות קרקעות עבור מגורי עניים.
בתקופת שלטונו אימץ נרווה את טראיאנוס נציב גרמניה העילית וקבע בכך שהוא יהיה יורשו.
עם עליית נרווה לשלטון באה הקלה ביחסי היהודים עם האימפריה.
הוא הקל את גביית המס היהודי
ואסר על רדיפתם של אנשים בשל "אימוץ אורח החיים היהודי".
פאטימה ראשי הידועה בשם הבמה שלה נרגיס דאט (1 ביוני 1929 – 3 במאי 1981) הייתה שחקנית ופוליטיקאית הודית שהופיעה בקולנוע הינדי.
היא נחשבת לאחת השחקניות הגדולות בתולדות הקולנוע ההודי.
היא הופיעה לראשונה על המסך בתפקיד משנה בגיל חמש עם טלאש-אי-האק (1935), אך קריירת המשחק שלה למעשה החלה עם הסרט טמאנה (1942).
בקריירה שנמשכה שלושה עשורים, היא שיחקה בכמה מהסרטים הבוליוודיים המפורסמים ביותר ביניהם דרמת הפשע של ראג' קאפור "הנווד" (1951),הנודד (1955) והקומדיה הרומנטית צ'ורי צ'ורי (1956).
נרגיס שיחקה בדרמה האפית של מהבוב חאן, שהייתה מועמדת לאוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אמא הודו (1957), הסרט שהיה הרווחי ביותר בהודו באותה נקודת זמן, עליו זכתה בפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר.
היא הופיעה לעיתים רחוקות בסרטים במהלך שנות ה-60. חלק מסרטיה בתקופה זו כוללים את הדרמה ראת אור דין (1967), עליו קיבלה את פרס הקולנוע הלאומי הראשון לשחקנית הטובה ביותר.
נרגיס התחתנה עם כוכב "אמא הודו" סוניל דאט ב-1958. ביחד נולדו להם שלושה ילדים, כולל השחקן סנג'אי דאט.
יחד עם בעלה הקימה נרגיס את להקת תרבות האמנויות של אג'נטה ששכרה כמה שחקנים וזמרים מובילים באותה תקופה וערכה מופעי במה באזורי הגבול.
בתחילת שנות השבעים, נרגיס הפכה לפטרונית הראשונה של האגודה לשיתוק מוחין של הודו ועבודתה לאחר מכן עם הארגון הביאה לה הכרה כעובדת סוציאלית ומאוחר יותר מונתה לרג'יה סבהה ב-1980
נרגיס נפטרה בשנת 1981 מסרטן הלבלב, שלושה ימים בלבד לפני שבנה סנג'אי דאט ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטים הינדיים עם הסרט רוקי.
בשנת 1982 הוקמה לזכרה הקרן לזכרה של נרגיס דוט לסרטן.
הפרס לסרט העלילתי הטוב ביותר על שילוב לאומי בטקס פרסי הסרט השנתי נקרא פרס נרגיס דאט לכבודה.
נרגיס נולדה ב-1 ביוני 1929 בשם פאטימה ראשיד בכלכותה, בנגל, הודו הבריטית (כיום קולקטה, מערב בנגל, הודו) למשפחה מוסלמית פנג'אבית.
אביה עבדול רשיד, לשעבר מוהנצ'אנד אוטמצ'אנד טיאגי ("מוהאן באבו"), היה במקור יורש עשיר של הינדואים פנג'ביים של קסטת המוהיאל ברהמין מרוואלפינדי שהתאסלם.
אמה הייתה ג'דנבאי חוסיין, מהעיר בנארס, מדינת בנארס, שנולדה למשפחה מוסלמית ממוצא הינדי ברהמין שהתאסלמה ; והייתה זמרת מוזיקה הינדוסטנית ואחת מהחלוצות הראשונות של הקולנוע ההודי.
בילדותה, משפחתה של נרגיס עברה מפונג'אב לאלהאבאד, המחוזות המאוחדים של אגרה ואודה, לפני שהתיישבה בכלכותה, נשיאות בנגל.
פאטימה הופיעה לראשונה בסרט "טלאש האג" משנת 1935 כשהייתה בת שש, והוכרה כבייבי נרגיס.
נרגיס ( [ˈnərɡɪs]) היא מילה פרסית שמשמעותה נרקיס, פרח הנרקיס.
לאחר מכן היא זכתה לכינוי נרגיס בכל סרטיה.
נרגיס הופיעה בסרטים רבים לאחר הופעת הבכורה שלה.
ב-1943, בגיל 14, היא הופיעה בסרט "תקדיר" של מחבוב חאן, יחד עם מוטילאל.
הסרט זכה להצלחה קופתית, והיא זכתה לשבחים רבים על הופעתה.
בעקבות תקדיר, נרגיס כיכבה בדרמה התקופתית "הומאיון" משנת 1945, מול השחקן הראשי של אותם זמנים, אשוק קומאר.
היא הופיעה בעוד 3 סרטים ב-1948. בשניים מהם כיכבה עם דיליפ קומאר וובאחד מהם שיתפה פעולה עם ראג' קאפור.
בשנת 1949, נרגיס כיכבה בדרמה עטורת השבחים של מהבוב חאן, "אנדאז".
בסרט ראו אותה מגלמת את נינה, שבעלה ראג'אן (ראג' קאפור) חושד שהיא מנהלת רומן עם חברו דיליפ (דיליפ קומאר).
הוא התחיל לאט בקופות, אבל ברגע שהתפשט מפה לאוזן, הוא התגלה כהצלחה מסחרית גדולה והסרט הרווחי ביותר בכל הזמנים.
הסרט היה הלהיט הראשון בקריירה של קאפור, והיווה פריצת דרך עבור נרגיס וקומאר.
לאחר הצלחת הסרט, קאפור ליהק אותה שוב כשחקנית ראשית במיזם הבימוי השני שלו אחרי "אאג" הלא מוצלח (1948).
ב"ברסאת", בבימויו של קאפור, כיכבה נרגיס כבת הכפר וקאפור כמשורר.
הסרט היה הופעת הבכורה של נימי, שלימים תהפוך לשחקנית ידועה.
יציאתו כבר הייתה בהייפ בגלל ההצלחה האדירה של "אנדאז", ולכן הוא הפך לעוד להצלחה קופתית גדולה.
"ברסאת" היה הסרט הרווחי ביותר של 1949, כמו גם של כל הזמנים, ושבר את השיא של "אנדאז".
לאחר מכן, נרגיס שיחקה בתפקידים הראשיים בסרטים של ג'וגאן ובאבול משנת 1950, יחד עם דיליפ קומאר.
שניהם היו שוברי קופות והופעה שלה בבאבול זכתה לתשומת לב מיוחדת.
בשל הצלחתם של "אנדאז" ו"ברסאת", ראג' קאפור התרשם מהקסם והנוכחות של נרגיס על המסך.
לכן הוא בחר בה לגלם דמות ראשית ב - סרטו "הנווד" (1951).
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בדצמבר 1951, וזכה להערכה אוניברסלית על הופעותיהם של פריתוויראג', ראג' ונרגיס.
לא רק בהודו, הסרט היה שובר קופות גם מעבר לים, והפך את נרגיס וראג' לכוכבים ידועים במדינות כמו יוון וארצות הברית.
הוא הפך לסרט הרווחי ביותר בכל הזמנים.
סרטיה של נרגיס שיצאו לאקרנים בין 1952 ל-1954 לא זכו לביצועים טובים, לא ביקורתית ולא מסחרית.
בשנת 1952, היו לה עד שישה סרטים וב - 1953 ו-1954 עוד חמישה סרטים, אף אחד מהם לא היה שובר קופות.
עם זאת, סרטה "אה" מ-1953 זכה למעמד פולחן במהלך השנים.
נרגיס המשיכה את הקריירה שלה עם הדרמה החברתית של ראג' קאפור, "הנודד" (1955), שהפך לסרט הרווחי ביותר באותה תקופה.
נרגיס וראג' קאפור שיחקו יחד ב-16 סרטים שנפרשו על פני תקופה של 10 שנים, עבודתם המשותפת ב"הנווד" ו"הנודד" הפכה את הזוג למפורסם בעולם, במיוחד בברית המועצות, שם הסרט דובב לרוסית.
בשנת 1957, היא הופיעה בדרמה האפית של מהבוב חאן, המועמדת לאוסקר, "אמא הודו" שזיכתה אותה בפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר.
לאחר נישואיה לסוניל דאט ב-1958, נרגיס ויתרה על הקריירה הקולנועית שלה כדי להשתקע עם משפחתה, לאחר שסרטיה האחרונים יצאו לאקרנים.
היא הופיעה בסרט האחרון בדרמה הפסיכולוגית "ראת אור דין" (1967), כששוכנעה לשחק לאחר 15 שנים.
הסרט זכה להערכה רבה וההופעה של נרגיס כאישה שיש לה הפרעת זהות דיסוציאטיבית זכתה לשבחים.
על הופעתה בסרט, היא קיבלה מועמדות לפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר, וזכתה בפרס הסרט הלאומי הראשון לשחקנית הטובה ביותר.
היא גם מונתה לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט ההודי) מ-1980 עד 1981, אך חלתה ונפטרה במהלך כהונתה.
לנרגיס הייתה מערכת יחסים ארוכת שנים עם השחקן ראג' קאפור, שהיה שותף שלה בסרטים.
ראג' קאפור היה נשוי והיו לו ילדים.
לאחר שסירב להתגרש מאשתו, נרגיס סיימה את מערכת היחסים שלהם בת תשע שנים.
נרגיס התחתנה עם השחקן סוניל דאט; שהיה הינדי, וגם הוא ממוצא פנג'בי מוהיאל, ב-11 במרץ 1958. לפי השמועות, דאט הציל את חייה משריפה על הסט של "אמא הודו".
בנוסף היא גם עזרה לאחותו ולאמו של דאט.
היא המירה את דתה להינדואיזם עם נישואיה.
נולדו להם שלושה ילדים: סנג'אי דאט, נמרטה דאט ופריה דאט.
סנג'אי המשיך והפך לשחקן קולנוע מצליח.
נמרטה נישאה לשחקן קומאר גאורב, בנו של השחקן הוותיק ראג'נדרה קומאר שהופיע לצד נרגיס וסוניל דאט ב"אמא הודו".
פריה הפכה לפוליטיקאית ולחברת פרלמנט (לוק סבהה).
עם בעלה הקימה נרגיס את להקת התרבות של אג'נטה, שכללה כמה שחקנים וזמרים מובילים באותה תקופה, והופיעה בגבולות מרוחקים כדי לבדר את החיילים ההודים בגבול.
זו הייתה הלהקה הראשונה שהופיעה בדאקה, לאחר מלחמת השחרור של בנגלדש ב-1971. מאוחר יותר, נרגיס פעלה למען ילדים עם שיתוק מוחין.
היא הפכה לפטרונית הראשונה של אגודת הספסטיקים בהודו.
עבודת הצדקה שלה עבור הארגון קיבלה את ההכרה שלה כעובדת סוציאלית.
ב-2 באוגוסט 1980, נרגיס חלתה במהלך מושב של הרג'יה סבהה, כאשר החשד הראשוני היה צהבת.
היא הובהלה לבית החולים בריץ' קאנדי בבומביי.
לאחר 15 ימים של בדיקות, שבמהלכן מצבה המשיך להחמיר והיא ירדה במשקל במהירות, היא אובחנה כחולה בסרטן הלבלב.
בשנת 1980 היא עברה טיפול במחלה במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג בניו יורק.
עם שובה להודו, מצבה הידרדר והיא אושפזה בבית החולים בריץ' קנדי.
נרגיס נכנסה לתרדמת ב-2 במאי 1981 ומתה למחרת, בגיל 51. היא נקברה בבדה קבראסטן מומבאי.
ב-7 במאי 1981, בהקרנת הבכורה של סרט הביכורים של בנה רוקי, מושב אחד נותר פנוי עבורה.
שנה לאחר מותה, הוקמה על ידי סוניל דאט לזכרה הקרן לזכר סרטן נרגיס דאט.
למרות שמותה של נרגיס מיוחס לסרטן הלבלב, בתה, נמרטה דאט קומאר, טענה שאמה נלחמה בהצלחה בסרטן אך מתה מזיהום בדרכי השתן.
בנה של נרגיס, סנג'אי דאט, הוסיף כי מערכת החיסון הנמוכה שלה הפכה אותה לרגישה לזיהום.
סצנה מהסרט "ברסאת" משנת 1949, בהשתתפות ראג' קאפור מחזיק את נרגיס בזרוע אחת וכינור בשנייה, נבחרה כבסיס ללוגו של RK Films.
נכתבו ספרים רבים על נרגיס.
הראשון נכתב ב-1994 על ידי טי ג'יי אס ג'ורג' ונקרא "The Life and Times of Nargis".
בשנת 2007 הוציאו בנותיה של נרגיס פריה ונמרטה ספר על חיי הוריהן, שכותרתו, "מר וגברת.
דוט: זיכרונות של ההורים שלנו".
בשנת 2000, היא זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר של המילניום" על ידי Hero Honda ומגזין הקולנוע Stardust.
בשנת 2011, Rediff.com כינתה אותה "השחקנית ההודית הגדולה בכל הזמנים" והיא נכללה ברשימת 25 השחקנים האסייתים הגדולים בהיסטוריה" על ידי CNN בשנת 2010.
את נרגיס שיחקה השחקנית מנישה קוירלה בסרט "סנג'ו" מ-2018, על בסיס הביוגרפיה של בנה, סנג'אי דאט.
הסרט מדורג כאחד הסרטים ההודיים בעלי הרווחים הגבוהים ביותר של 2018. פרינה ווזהיר גילמה אותה בסרט "מנטו" משנת 2018.
1958 - פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר עבור "אמא הודו"
1958 - שחקנית הקולנוע הראשונה שהוענק לה על ידי ממשלת הודו עיטור פאדמה שרי, הפרס האזרחי הרביעי בגובהו.
1958 - פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של קרלובי וארי לאמא הודו
1968 - פרס הסרט הלאומי לשחקנית הטובה ביותר עבור "ראת אור דין".
1969 – מועמדות, פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר עבור "ראת אור דין"
2001 - פרס "האמנים הטובים ביותר של המילניום" מאת "הירו הונדה" ומגזין הקולנוע "סטארדסט" יחד עם השחקן אמיטאב באצ'אן.
רחוב בבנדרה, מומבאי, נקרא על שמה.
בול דואר בערך נקוב 100 פאיס הונפק על ידי India Post לכבודה של נרגיס ב-30 בדצמבר 1993. גוגל ציינה את נרגיס דאט ביום הולדתה ה-86 ב-1 ביוני 2015.
בטקס פרסי הקולנוע הלאומי מוענק פרס נרגיס דאט לסרט העלילתי הטוב ביותר על אינטגרציה לאומית על השגים בקולנוע הינדי.
"נרודניה ווליה" הייתה תנועה מחתרתית סוציאליסטית טרום-מרקסיסטית שפעלה ברוסיה בימיהם של הצארים אלכסנדר השני (שנרצח על ידי חברי הארגון) ובנו, אלכסנדר השלישי.
משמעות השם "נרודניה ווליה" ברוסית היא "רצון העם".
זו הייתה תנועה דמוקרטית וסוציאליסטית שחבריה ניסו לרצוח את אלכסנדר השני שבע פעמים עד שהצליחו.
אך פעולותיהם לא גרמו לוויתורים משמעותיים מצד הממשל, שהגיב במצוד אחרי חברי התנועה וכמעט 2,000 רוסים הועמדו למשפט באשמת חברות בארגון.
ברוסיה של שנות ה-70 של המאה ה-19 החלו להתארגן ארגונים שדברו על אלטרנטיבה לצאר.
הארגונים הורכבו ברובם ממשכילים ונוסדו כתוצאה מאכזבה מהרפורמה שהונהגה זמן קצר לפני כן, ושהייתה אמורה להקנות לאיכרים חזקה על אדמותיהם, אך בפועל לא היטיבה את תנאי חייהם.
הכוונה הייתה ליצור תודעה של צורך בשינוי השלטון בקרב האיכרים שהיו רוב אוכלוסיית המדינה.
בנוסף לכך, השלטונות החלו במעצרים ומשפטים המוניים.
התוכנית שנראתה בתחילה ראלית התבררה כלא ישימה.
על רקע הוויכוח בין תומכי המשך פעילות הסברתית בלבד לתומכי תחילת פעולות טרור, התקיימה בשנת 1879 ועידת תנועת "זמליה אי ווליה" (צו האדמה).
כתוצאה מפילוג של "זמליה אי ווליה" בוועידה זו, נוסדה התנועה החדשה - "נרודניה ווליה".
הבסיס לפילוג היה אכזבת חלק מהפעילים מפעילות שקטה יחסית של הארגון הקודם.
הכלי העיקרי של התנועה החדשה במאבק נגד השלטון היה טרור.
בראש התנועה עמד הוועד הפועל (Исполнительный комитет).
לאורך התקופה בה התקיימה התנועה היו בוועד הפועל 36 חברים, ובמיוחד אפשר לציין שלושה: אנדרי ז'ליאבוב, אלכסנדר מיכאילוב, וסופיה פרובסקאיה.
התנועה שאפה, בנוסף לביטול משטר המונרכיה, לבצע מספר שינויים דמוקרטיים נוספים:
הקמת פרלמנט קבוע ומעבר למשטר של רפובליקה פרלמנטרית
חופש דת, עיתונות, אספות ותעמולת בחירות
זכות השתתפות בבחירות לכל אזרחי המדינה
חלוקה אדמה לאיכרים ומפעלים לפועלים
זכות הגדרה עצמית לכל העמים.
התנועה שאפה לשנות את סדרי השלטון באמצעות רתימת מעמד האיכרים לצדה, ושאפה לקדם סוציאליזם אגרארי, כלומר חברה שוויונית המבוססת על קומונות כפריות, שהייתה הבסיס לקהילה הכפרית הרוסית מקדמת דנא.
בסך הכול היו בארגון כ-500 חברים וביחד עם תומכים שלא היו חברים פעילים הארגון מנה כ-2000 איש.
בשנים 1885-1879 הוציאה התנועה לאור עיתון, ממנו ראו אור בסך הכל 12 גיליונות.
התנועה פנתה לשימוש באלימות ובטרור.
למרות שמספר חברי התנועה היה קטן מאוד והתמיכה ברעיונותיה בקרב המשכילים הייתה מצומצמת מאוד, חברי התנועה האמינו בכוחה.
מדיניות הממשלה הליברלית בראשות מיכאיל לוריס מליקוב גרמה לכך שחלק מתומכי התנועה התרחקו ממנה.
חלק מחברי הוועד הפועל רצו להוביל טרור מסיבי ורחב.
לדעתם הממשלה לא הייתה עומדת בלחץ ובסופו של דבר הייתה מאפשרת לתנועה חופש תעמולתי והסברתי תמורת הפסקת הטרור.
עמדה זו לא התקבלה וניקולאי מורוזוב שדגל בעמדה זו עזב את המדינה.
הוא חזר בשנת 1881, נעצר ונשפט ל-25 שנות מאסר.
דרך פעולה שהתקבלה בוועד הייתה שילוב של התנקשות בצאר עם הכנת מהפכה המונית.
בשנת 1879 ראשי התנועה החליטו על ביצוע התנקשות בצאר.
במשך 18 חודשים בוצעו מספר ניסיונות נפל.
הניסיונות החלו בסתיו 1879. שלושה ניסיונות לפוצץ את רכבת הצאר נכשלו.
ב-5 בפברואר 1880 בוצע פיצוץ בארמון החורף, אך למעט הפרסום הרחב לניסיונות אלו לא היו תוצאות ממשיות.
כתוצאה משורת הכישלונות, נוצר צורך דחוף בהצלחה, וצורך זה הפך למטרה העיקרית של הפעילות.
ניסיונות התנקשות בפקידות בכירה הופסקו.
בקיץ 1880 היה ניסיון כושל נוסף.
במקביל לניסיונות התנקשות נערכו מעצרים בקרב חברי התנועה.
רצח הצאר אלכסנדר השני בוצע ב-13 במרץ 1881 על ידי הטלת פצצה, על ידי אדם בשם גרינביצקי, שנהרג בפעולה.
כחודש לאחר ההתנקשות הוצאו ראשי התנועה להורג.
בין ראשי התנועה שנעצרו בשנת 1881 הייתה גם גסיה גלפמן שנולדה במשפחה יהודית בבלארוס.
ביחד עם ראשי התנועה האחרים היא נשפטה וקיבלה עונש מוות.
לאחר קבלת גזר הדין הודיעה שהיא הרה.
בהתאם לחוקי האימפריה הרוסית אין מוציאים להורג אישה הרה.
לאחר הלידה הוחלף עונשה לעבודות כפייה לכל חייה.
היא נפטרה זמן קצר לאחר הלידה עקב סיבוכים.
למרות גל מעצרים התנועה הצליחה להמשיך בפעילות חתרנית ולבצע מספר התנקשויות נוספות.
לקראת קיץ 1882 הייתה ורה פיגנר החברה היחידה של הוועד הפועל בהרכבו משנת 1881 שלא נעצרה.
היא הכניסה לוועד חברים חדשים, אך לוועד זה לא היה המוניטין של הוועד הקודם.
בפברואר 1883 נאסרה גם היא על ידי השירות החשאי הקיסרי ובספטמבר 1884 נשפטה יחד עם חברי תנועה נוספים.
גל המעצרים של שנת 1884 החליש את התנועה עוד יותר.
ב-1886 הוקמה קבוצה חדשה שבין ראשיה היה אלכסנדר אוליינוב, אחיו הגדול של ולדימיר איליץ' לנין.
הם תכננו התנקשות באלכסנדר השלישי.
הניסיון נכשל ומארגני ההתנקשות נעצרו.
5 ראשי הקבוצה, בהם גם אחיו של לנין, הוצאו להורג, והיתר נשלחו לסיביר לתקופות ארוכות.
למעשה בכך בא הקץ על התנועה.
חברי הארגון חשבו שפעילות חתרנית תניע את הקהל הרחב להצטרף למאבק, אך הדבר לא התרחש, והחברה עמדה מנגד והמתינה לתוצאות המאבק בין התנועה לבין השלטון.
במהלך הפעילות הארגון הצליח להוציא לפועל 6 התנקשויות מוצלחות.
זה כולל הצאר עצמו, מפקד המשטרה החשאית, סניגור צבאי ו-3 מרגלים מטעם המשטרה בשורות הארגון.
בארגון התנקשויות אלו השתתפו 20 פעילים בנוסף לחברי הוועד הפועל.
לעומת זאת, במסגרת פעילות הממשלה לדיכוי הארגון נאסרו כ-10 אלפים אנשים, וחלקם גם נשפטו.
נַרוֹדניקים הוא שמם של מהפכנים רוסים בשנות השישים והשבעים של המאה ה-19. יחודם של הנרודניקים הוא בכך שכפרו בפרוגרמה המרקסיסטית לפיה חברה צריכה לעבור לשלב הקפיטליסטי כדי שמעמד הפועלים יוכל להתקומם וליצור חברה סוציאליסטית.
לדעתם, ניתן ליצור חברה לא רכושנית מתוך חברה חקלאית לא תעשייתית, כפי שרוסיה הייתה בתקופתם.
המונח "נרודניק", פירושו ברוסית "עממי".
בבסיס האידאולוגיה של הנרודניקים היו חיבורים של אלכסנדר הרצן וניקולאי צ'רנישבסקי.
למרות שדעות המייסדים היו דומות, היו גם כמה הבדלים עקרוניים שניתן לראות בהיעדר איחוד אידאולוגי בין הנרודניקים.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 אלכסנדר הרצן היה תומך נלהב של פילוסופית גאורג וילהלם פרידריך הגל.
לאחר המהפכות באירופה בשנים 1848–1849 הוא התאכזב מההסדר החברתי והפוליטי הקיים באירופה וחשב שלרוסיה צריכה להיות דרך אחרת.
הוא העריך מאוד את ההסדר הקהילתי של הכפר הרוסי.
בהתאם לכך, הוא דגל בהתפתחות הדרגתית של החברה הרוסית על בסיס העקרונות של הקהילה הכפרית ברוסיה.
לצורך כך, דרוש היה לפתח את האיכרים ובמהלך ההתפתחות ההדרגתית של החברה ניתן היה להגיע לחברה נאורה.
הקונספט ההדרגתי לא התאים לניקולאי צ'רנישבסקי.
הוא דגל בכך שאין הבדל מהותי בין החברה הרוסית לבין החברה במערב אירופה.
לדעתו אין לשלול את המהפכה ככלי לשינוי השלטון.
כמו הרצן, הוא הכיר בחשיבות הכנת החברה הרחבה לשינוי שלטוני, אך לדעתו הכוח המוביל יהיה מעמד הביניים ולא האצילים.
הוא דגל בכך שיש לשחרר את האיכרים ולתת להם אדמה לעיבוד, לבצע רפורמות נרחבות במנגנון המדיני, להכריז על אספת נציגי כל המעמדות ולשאוף למשטר שמבוסס על חוקה.
הוא היה מודע שלא ניתן להגיע ליישום מטרות אלו בפרק זמן קצר.
רדיקלים שתמכו בו ראו ברעיונות שלו את הקריאה לקידום מהפכה ולא קריאה לעבודה ממושכת לשינוי הדרגתי של החברה.
שתי הגישות היו סיבה לקיום שני זרמים בתנועת הנרודניקים - הזרם ההסברתי-ליברלי וזרם המהפכני-רדיקלי.
עד לשנת 1881 הזרם המוביל היה הזרם המהפכני.
לאחר 1881 הזרם ההסברתי נהפך למוביל.
מה שאיחד אותם הוא ההתנגדות לחברה קפיטליסטית שהחלה להתפתח ברוסיה, רצון למנוע את התפתחותה ברוסיה, שאיפה לשינוי שלטוני וקידום ככל הניתן של בעלות משותפת על מפעלים ואדמות.
כתוצאה מכך שדעות אלו היו פופולריות מאוד בחברה הרוסית של המחצית השנייה של המאה ה-19, השלטונות לא חיפשו חלופות ליברליות וכל בעל דעות ליברליות היה נחשב למהפכן מסוכן.
בסופו של דבר, זה קידם את קריסתו של השלטון.
אידאולוגיית הנרודניקים קשורה באופן ישיר להתפתחות האינטליגנציה הרוסית.
הרעיון המרכזי - תאוריה של פיתוח רוסיה ללא שלב קפיטליזם תוך ניצול ופיתוח של הקומונה הכפרית היה במרכז הפילוסופיה הרוסית במאה ה-19. בהתאם לרעיון זה, ההתפתחות הייתה צריכה להתבצע באמצעות אמונה למורל גבוה.
"מעשים טובים מסוגלים לשנות את העולם" זה היה המוטו המרכזי.
כתוצאה מכך הנרודניקים מאופיינים בהקרבה עצמית.
רבים מהנרודניקים ניסו על בסיס דוגמה אישית להראות יכולת הקמת טיפוס חדש של תרבות.
האידיאלים של הנרודניקים השפיעו מאוד על החברה הרוסית.
השפעתם מורגשת גם בתנועת הציירים הרוסים "הנודדים" וקבוצת מלחינים "החמישה".