tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתום העונה רכשה יובנטוס את כל הזכויות על השחקן, והוא חתם על חוזה ל-4 שנים במועדון.
בעונת לקח אסמואה חלק באליפות נוספת של המועדון, שזכה פעם נוספת גם בסופר קאפ האיטלקי.
ב-1 בנובמבר 2014, במשחק במסגרת המחזור העשירי של עונת נגד אמפולי, נפצע אסמואה והושבת למשך רוב העונה.
הוא חזר להתאמן רק לקראת סוף העונה, בה זכתה יובנטוס באליפות נוספת.
בשל הפציעה לא לקח חלק גם בגמר הגביע האיטלקי נגד לאציו, בו ניצחה יובנטוס.
ב-23 במאי 2015 חזר אסמואה למגרשים, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–3 על נאפולי במסגרת המחזור ה-37 בסרייה א'.
ב-2 ביולי 2018 חתם אסמואה לשלוש שנים באינטר מילאנו.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–1 על ססואולו.
ב-3 בפברואר 2021 חתם אסמואה בקליארי עד לסוף העונה.
באוקטובר 2022 הודיע על פרישה ממשחק.
אסמואה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה בשנת 2006. הוא יצג את מולדתו בגביע אפריקה לאומות בשנים 2008, 2010, 2012 ו-2013. כמו כן, לקח חלק גם במונדיאל 2010 ובמונדיאל 2014.
השחקן האפריקאי המבטיח (1): 2010
באלגברה מופשטת, קוואזי-חבורה (מאנגלית: Quasigroup) או כמו-חבורה היא מבנה אלגברי בעל פעולה בינארית אחת, שבו פעולות הכפל באיבר מימין ומשמאל הן הפיכות.
לוח הכפל של קוואזי-חבורה הוא ריבוע לטיני, וכל ריבוע לטיני הוא לוח הכפל של קוואזי-חבורה.
קוואזי-חבורה עם יחידה נקראת לולאה.
כל קוואזי-חבורה אסוציאטיבית היא חבורה.
אם לולאה איזוטופית לחבורה אז היא איזומורפית אליה.
קבוצה עם פעולה בינארית נקראת קוואזי-חבורה אם לכל קיימים פתרונות יחידים למשוואות .
בכל קוואזי-חבורה מתקיימות אם כן הזהויות הבאות: .
מנגד, זהויות אלו מאפשרות להגדיר קוואזי-חבורה: קבוצה עם שלוש פעולות בינאריות אשר איבריה מקיימים את הזהויות לעיל היא קוואזי-חבורה.
דרך נוספת להגדיר קוואזי-חבורה היא בעזרת ריבועים לטיניים: זהו ריבוע בגודל בו מסודרים איברים בשורות ובעמודות, כך שכל איבר מופיע פעם אחת בדיוק בכל שורה ועמודה.
קל לראות שכל ריבוע כזה מהווה לוח כפל של קוואזי-חבורה, ושלוח הכפל של כל קוואזי-חבורה הוא ריבוע לטיני (כאשר משמיטים את עמודות האיברים המוכפלים).
קוואזי-חבורה עם איבר יחידה, היינו איבר המקיים , נקראת לולאה.
שתי קוואזי-חבורות הן איזוטופיות זו לזו אם קיימות שלוש העתקות הפיכות כך ש- (הכפל בקוואזי-חבורות ו- בהתאמה).
ברמת הריבועים הלטיניים, איזוטופיה פירושה התמרת שורות ועמודות הריבוע.
במקרה , ההעתקות כלעיל נקראות אוטוטופיה; קבוצת האוטוטופיות של קוואזי-חבורה נתונה היא חבורה ביחס לפעולת ההרכבה.
כל קוואזי-חבורה איזוטופית ללולאה: מתקיים , כאשר היא הלולאה הנבנית מבחירת שני איברים והגדרת הפעולה על אותה הקבוצה , כך שמתקיים .
האיזוטופיה נתונה אם כן על ידי .
מונח האיזוטופיה מאבד משמעות כאשר מדובר בחבורה - שתי חבורות איזוטופיות הן גם איזומורפיות, לפי משפט שהוכיח אלברט.
ביתר כלליות, אם לולאה איזוטופית לחבורה, היא גם איזומורפית אליה.
קבוצת המספרים השלמים עם פעולת החיסור היא קוואזי-חבורה.
קבוצת הרציונליים וקבוצת הממשיים השונים מאפס עם פעולת החילוק הן קוואזי-חבורות.
קבוצת האוקטוניונים השונים מאפס יחד עם פעולת הכפל היא לולאה.
קבוצת האיברים ההפיכים בכל אלגברה לא אסוציאטיבית מהווים קוואזי-חבורה.
אם לאלגברה יש יחידה, קוואזי-חבורה זו הנה גם לולאה.
קוואזר אפוף אבק הוא גלקסיה צעירה בעלת גרעין שקורן באופן יוצא דופן ושאינו ניתן לצפייה באופן ישיר אלא רק על ידי קרינת החום העצומה שפולט ענן האבק המקיף אותו בתחום התת-אדום.
קוואזרים אפופי אבק בהירים, במונחי עוצמת הארה כוללת, פי 1,000 משביל החלב, וזוהרים פי 300 טריליון מהשמש.
בגלקסיה מסוג זה יש אבק רב וסמיך כל כך אשר מסתיר את האור הנראה של כוכביהן ומקשה על זיהויין.
אסטרונומים חושבים שזהו למעשה שלב מוקדם בהתפתחות גלקסיות נדירות, אשר בהן קיים חור שחור על-מסיבי גדול יותר לעומת החורים השחורים שקיימים ברוב הגלקסיות, ושכיחותן היא 1 ל-3,000 גלקסיות.
כח המשיכה החזק של החור השחור צפוי בסופו של דבר לנקות את הגלקסיה מהאבק הרב כך שהאור הנראה יוכל לחלוף דרכה וניתן יהי לצפות בה ישירות כמו בגלקסיות רגילות.
הגלקסיה הראשונה מסוג זה התגלתה באמצעות טלסקופ החלל WISE של נאס"א בשנת 2010. הטלסקופ סורק את השמים בתחומי התת-אדום המתאימים לחום, וכך מאתר את הגרעין החם של הגלקסיה דרך עננת האבק המסתירה את האור הנראה.
קוואביוס מרשל , ידוע בשם הבמה קוואבו (Quavo), הוא ראפר, זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ידוע בעיקר כחבר בהרכב ההיפ-הופ מיגוס לצד אופסט וטייקאוף.
קוואבו נולד ב-2 באפריל 1991 באת'נס.
אימו, אדנה מרשל הייתה ספרית ואביו נפטר כשהיה בן ארבע.
קוואבו וחברי ההרכב מיגוס פרצו לראשונה בזכות השיר "Bad and Boujee", בו אירחו את הראפר ליל עוזי ורט.
השיר הפך לתופעת אינטרנט, כשגולשים רבים ציטטו את חלק מהשיר (""rain drop, drop top", משמע: נסיעה עם רכב עם גג פתוח, בזמן גשם) והמשיכו עם אינטרפרטציה משלהם.
ב-11 באוקטובר 2018, הוציא את אלבום הבכורה שלו כאמן סולו, Quavo Huncho.
בשנת 2022 שיחק בסרט הפשע "הנוקם" (אנ') לצדו של רוברט דה נירו.
במהלך 2023 שיחק בסרט המוזיקלי "הללויה" (אנ') שם גילם דמות של ראפר ידוע בשם טיי.
באותה שנה, הצטלם לתפקיד הראשי בסרט "Takeover" בו יככב לצדם של בילי זיין ולמוניקה גארט.
ב-18 באוגוסט הוציא את האלבום Rocket Power.
ב-3 ביולי 2024 הוציא את הסינגל "Tough", יחד עם הזמרת לנה דל ריי.
באותה שנה שיחק בסרט האקשן "קאש אאוט" (אנ') לצדו של ג'ון טרבולטה.
בשנת 2025 דיבב בסרט האנימציה הקומי "Sneaks" את דמותו של ספייק.
קוואבו היה עד לרצח של טייקאוף בנובמבר 2022. לאחר האירוע הוא החל בפעילות למניעת שימוש אלים בנשק חם.
במסגרת פעילות זו הוא נפגש עם סגנית נשיא ארצות הברית קמלה האריס והשתתף בהקמת קרן שנותנת מענקים לארגונים הפועלים למניעת אלימות.
ביולי 2024 הוא היה אחד הדוברים בעצרת בחירות באטלנטה, למען בחירתה של האריס לנשיאות בבחירות ב־2024.
שלושת חברי ההרכב מיגוס גדלו יחד במחוז גווינט, אזור פרברי ברובו, צפונית-מזרחית לאטלנטה.
בין ספטמבר 2018 למרץ 2021, ניהל זוגיות עם הראפרית סוויטי.
2017: Huncho Jack, Jack Huncho (עם טראוויס סקוט בתור האנצ'ו ג'ק)
קוואגוארש (בהונגרית: Kővágóörs) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר נודע בעיקר בתוצרם הגאולוגים שלו -אבני חציבה המשמשות לשימושים תעשייתיים כבר מימי קדם ומכאן שמו Kővágó- מהונגרית 'חותך אבן' כשהסיומת, Örs מלמדת על אזור שהיה משויך לשבט 'אורס' והיה למעשה הטריטוריה העיקרית שלו עד לכיבושו על ידי האיספן.
הכפר הוא אחד הכפרים העיקריים באגן קאלי.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקוואגוארש מספר התושבים נמצא בירידה.
בקוואגוארש חיו יהודים החל מסוף המאה ה-18, בשנת 1785 חיו בכפר 13 משפחות ובהן 52 יהודים.
הקהילה היהודית הוקמה בשנת 1778 והקימה חברה קדישא, בנתה בית כנסת במקום ובתי ספר.
במאי 1944 גורשו יהודי הקהילה לגטו בטפולצה את השואה שרדו רק 16 יהודים.
בשנת 1946 חיו בכפר 6 יהודים.
קוואזי קווארטנג (נולד ב-26 במאי 1975 בשם אקוואסי אדו אלפרד קווארטנג.
באנגלית: Akwasi Addo Alfred Kwarteng) הוא פוליטיקאי בריטי שכיהן כשר האוצר מטעם המפלגה השמרנית בשנת 2022 וכחבר פרלמנט עבור ספלתורן בצפון סארי מאז 2010.
קווארטנג נולד ברובע וולת'ם פורסט בלונדון ב-1975, בנם היחיד של אלפרד ק.
קווארטנג ושרלוט בואייטי-קווארטנג, שהיגרו מגאנה כסטודנטים בשנות ה-60. אמו היא עורכת דין ואביו כלכלן במזכירות חבר העמים.
קווארטנג החל את לימודיו בבית ספר יסודי ממלכתי, אך לאחר מכן עבר לבית הספר הפרטי "קולט קורט", ובשנת 1988 זכה בפרס הארו להיסטוריה.
לאחר מכן למד במכללת אטון ושם זכה במלגה יוקרתית.
הוא למד לימודים קלאסיים והיסטוריה בטריניטי קולג', קיימברידג', סיים בהצטיינות בשני המקצועות וזכה פעמיים במדליית ההצטיינות על שם בראון.
בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה כלכלית מאוניברסיטת קיימברידג'.
לפני שהחל בקריירה פוליטית פרסם קווארטנג טור בדיילי טלגרף ועבד כאנליסט פיננסי בחברת ג'יי פי מורגן צ'ייס ובבנקי השקעות נוספים.
ב-2011 הוא פרסם בהוצאת בלומסברי את ספרו "רוחות של אימפריה" (Ghosts of Empire) על מורשת האימפריה הבריטית וכן את הספר "אומת הפקק" (Gridlock Nation) שכתב עם ג'ונתן דופונט על הסיבות לעומסי התנועה בבריטניה והפתרונות האפשריים.
ב-2014 יצא לאור ספרו "מלחמה וזהב: היסטוריה של חמש מאות שנים של אימפריות, הרפתקאות וחובות" (War and Gold: A Five-Hundred-Year History of Empires, Adventures and Debt), שתורגם לספרדית ולמנדרינית.
ב-2015 יצא לאור ספרו הבא, "המבחן של תאצ'ר: שישה חודשים שהגדירו מנהיגה" (Thatcher's Trial: Six Months That Defined a Leader).
קווארטנג נחשב בתחילת דרכו ל"כוכב עולה" במפלגה השמרנית, והיה מועמד המפלגה במחוז הבחירה ברנט מזרח בבחירות הכלליות ב-2005, אך סיים במקום השלישי אחרי מועמדי המפלגה הליברל-דמוקרטית ומפלגת הלייבור.
ב-2006 פורסם מאמר בטיימס שחזה כי קווארטנג יהיה שר הקבינט השמרני השחור הראשון.
בינואר 2010 נבחר קווארטנג כמועמד השמרני במקומו של הנציג המכהן דייוויד וילשייר, שהודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים לאחר שהסתבך בשערורייה.
קווארטנג נבחר מחדש בבחירות הכלליות של 2015. במשאל העם ב-2016 על הברקסיט תמך בפרישה של בריטניה מהאיחוד האירופי.
לאחר הבחירות הכלליות ב-2017, מונה קווארטנג לעוזר שר האוצר פיליפ האמונד.
ב-16 בנובמבר 2018 החליף את סואלה ברוורמן כשר במשרד לענייני היציאה מהאיחוד האירופי.
קווארטנג היה מתומכיו הנלהבים של בוריס ג'ונסון בבחירות למנהיגות המפלגה השמרנית ב-2016 וב-2019. לאחר ניצחונו של ג'ונסון בבחירות ב-2019 מונה קווארטנג למועצה המלכותית ולשר במשרד לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית לצד ג'ו ג'ונסון, אחיו של ראש הממשלה.
כשר לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית (2021–2022)
ב-8 בינואר 2021, כחלק מסבב מינויים מונה קווארטנג במקומו של אלוק שארמה לשר לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית, והפך לאדם השחור השני שכיהן בקבינט אחרי פול בואטנג.
במסגרת תפקידו התחייב לצמצם את פליטות גזי החממה כחלק מהמאבק בשינויי האקלים, ובמאי 2021 חנך מפעל חדש לסוללות מכוניות חשמליות באוקספורדשייר.
קווארטנג ספג ביקורת לאחר שהודיע במרץ 2021 על פירוק המועצה לאסטרטגיה תעשייתית, הגוף המייעץ להתחדשות אזורית בבריטניה.
כמו כן, לאחר פסגת האקלים COP26, נפגש קווארטנג עם ראשי תעשיית הנפט, ועודד אותם להמשיך ולקדוח בים הצפוני.
מאז אוגוסט 2021, מחירי הגז הטבעי הסיטונאיים הגבוהים באירופה גרמו לכמה ספקים מקומיים קטנים יותר בבריטניה להפסיק את העסקים.
בספטמבר 2021, משבר אספקת הדלק גרם להפרעה חמורה באספקת הדלק.
קוארטנג אמר כי "אין שאלה של כיבוי האורות, של אנשים שלא יוכלו לחמם את בתיהם.
לא יהיה שבוע עבודה בן שלושה ימים, או נסיגה לשנות ה-70".
הוא גם אמר: "הממשלה לא תחלץ חברות כושלות.
לא יהיו תגמולים על כישלון או ניהול כושל".
בינואר 2022, במהלך ביקור בערב הסעודית, קיבל קווארטנג מחברת עראמקו הסעודית טובות הנאה שכללו טיסות פרטיות, לינה במתחם פרטי של החברה, וטאבלט בשווי 300 פאונד.
במהלך הבחירות לראשות המפלגה השמרנית ב-2022 נטען כי קווארטנג וליז טראס הסכימו ביניהם כי ימונה לשר האוצר אם היא תיבחר לראשות הממשלה, מינוי שאכן יצא לפועל כבר ביומה הראשון של טראס בתפקיד.
האתגר המרכזי שניצב בפני קווארטנג עם כניסתו לתפקיד היה התמודדות עם העלייה במחירי האנרגיה והאינפלציה שהגיעה לשיא.
קווארטנג הציג תוכנית להורדת המיסים הגדולה ביותר מזה 50 שנה, בכלל זה קיצוץ במס ההכנסה, במס הבולים על רכישת בתים, וביטול העלאה מתוכננת במיסי חברות.
צעד זה נחשב לשינוי דרסטי מהמדיניות הכלכלית של ממשלת בוריס ג'ונסון, שבחרה להעלות מיסים כדי לשלם עבור שירותים ציבוריים.
התגובה החריפה בשוקי ההון והביקורת הקשה שנמתחה עליו, גרמו לשר האוצר קווארטג לסגת מהתכנית כעבור ימים בודדים, ולהכריז בוועידת המפלגה השמרנית, על ביטול הקיצוץ במס לעשירים.
פניית הפרסה במדיניות הכלכלית לא הצליחה לייצב את השווקים וגם לא את המתיחות הפוליטית, וב-14 באוקטובר 2022, לאחר שכיהן רק 38 ימים בתפקידו, פיטרה ראשת הממשלה טראס את קווארטג מתפקידו כשר האוצר.
הסערה הפוליטית לא שככה, וב-20 באוקטובר 2022 נאלצה טראס להתפטר בעצמה - ובכך השלימה את הכהונה הקצרה ביותר לראש ממשלה בהיסטוריה של בריטניה.
קווארטנג ניהל בעבר מערכת יחסים עם חברת מפלגתו אמבר ראד.
הוא נשוי לעורכת הדין הרייט אדוארדס מאז דצמבר 2019 ולשניים בת שנולדה ב-15 באוקטובר 2021. קווארטנג התגורר בבייזווטר, ובינואר 2022 רכש בית בגריניץ'.
קוואזי הוא סרט קומדיה היסטורית אמריקאי משנת 2023, בהשראת ספרו של ויקטור הוגו "הגיבן מנוטרדאם".
הסרט נוצר בידי צוות הקומיקאים "הלטאה השבורה" שכתבו וביימו את התסריט ושיחקו את כל התפקידים.
קוואזי מודו הוא גיבן החי בפריז של המאה ה-14. הוא גדל במגדל הפעמונים של קתדרלת נוטרדאם, ולאחר מכן החל לעבוד כמענה בשירותו של גי ה-24 מלך צרפת.
נראה שמזלו הרע משתנה באחת כאשר הוא זוכה בהגרלה בווידוי עם האפיפיור קורנליוס.
אולם אז קוואזי מגלה שנקלע למאבק כוחות קטלני בין המלך והאפיפיור, ועליו למצוא את הדרך לשרוד.
קוואזי-גביש הולמיום–מגנזיום–אבץ (Ho–Mg–Zn) הוא קוואזי-גביש המורכב מסגסוגת של שלוש המתכות הולמיום, מגנזיום ואבץ, ובעל צורת תריסרון משוכלל, פאון משוכלל בעל 12 פאות.
שלא כמו צורת הפיריטהדרון הדומה של כמה גבישים בעלי מערכת גבישית קובייתית כדוגמת פיריט, לקוואזי-גביש הזה יש פאות שהן מחומשים משוכללים אמיתיים.
הגביש הוא חלק ממשפחת הגבישים R–Mg–Zn, כאשר R יכול להיות Y ,Gd ,Tb ,Dy ,Ho או Er.
הם התגלו לראשונה ב-1994. אלו יוצרים קוואזי-גבישים בעלי נוסחה סטויכיומטרית של R_9Mg_34Zn_57. מבחינה מגנטית, הם יוצרים זכוכית ספין בטמפרטורות קריוגניות.
בעוד הגילוי הניסיוני של הקוואזי-גבישים החל כבר בשנות השמונים של המאה העשרים, האופי של הגרעין הבודד , הגדול יחסית, של כמה קוואזי-גבישי Ho-Mg-Zn, הפך אותם לדרך פופולרית להמחיש את הרעיון.
קוואבנה סרקודה אדג'פונג (Kwabena Sarkodee Adjepong; נולד ב-24 באפריל 1990), הידוע בשם הבמה קוואבס (Kwabs), הוא זמר-יוצר בריטי, המוכר בזכות הלהיט "Walk".
ב-2014, הוא הוציא 3 מיני-אלבומים: Wrong or Right ב-4 בפברואר, Pray for Love ב-19 במאי ו-Walk ב-3 באוקטובר.
ב-26 בספטמבר 2014, הוא הוציא את הסינגל "Walk".
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט ולמקום הרביעי במצעד השווייצרי.
כמו כן, הסינגל זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-BVMI, IFPI Norway ו-ZPAV וכן בתואר הקלטה מסוג זהב מ-IFPI Austria, IFPI Danmark ו-IFPI Switzerland.
ב-21 באוגוסט 2015, הוא הוציא גרסה מחודשת בשיתוף פעולה עם פטי ואפ.
גרסה זו זכתה לתואר הקלטה מסוג כסף מ-BPI.
ב-13 באוגוסט 2015, הוא התארח בסינגל השיווקי "Willing and Able" של דיסקלוז'ר .
הסינגל השיווקי הגיע למקום ה-70 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-78 ב-Ö3 אוסטריה טופ 40 ולמקום ה-116 במצעד הסינגלים של SNEP.
ב-11 בספטמבר 2015, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Love + War.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד השווייצרי ולמקום ה-26 במצעד האלבומים הבריטי.
ב-29 באוקטובר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם רגארד, את הסינגל "Signals".
הסינגל הגיע למקום התשיעי בבולגריה ולמקום השני במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי.
קוואדוו אנטווי דואה הוא כדורגלן שווייצרי-אנגלי המשחק בעמדת החלוץ בלודוגורץ ראזגרד.
דואה נולד בלונדון למשפחה שמוצאה מגאנה ובגיל צריך היגר עם משפחתו לברן בירת שווייץ.
דואה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של יאנג בויז ברן.
ב-30 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד לוגאנו.
דואה לא זכה לדקות משחק רבות ביאנג בויז ובמהלך השנים הושאל לנשאטל גזמאקס, וינטרטור וסרבט ז'נבה.
ויל מליגת האתגר השווייצרית וסיים כמלך שערי הקבוצה בעונה זו עם 12 שערים בצוותא עם ואלון פאזילו.
בקיץ חתם בסנט גאלן מליגת העל השווייצרית במדיה שיחק שנתיים.
ב-24 ביוני 2022 חתם בנירנברג מהבונדסליגה השנייה.
ב-19 ביולי 2023 חתם בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית.
בלודוגורץ רשם עונה עם 13 שערי ליגה כאשר רק אלכסנדר קולב מקרומובגרד ורוואן קרוס חברו לקבוצה הבקיעו יותר ממנו.
דואה שיחק בנעוריו בנבחרות הנוער של שווייץ.
3 ימים לאחר מכן נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקראת יורו 2024 בו כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד ב-15 ביוני.
קוואיסטור (בלטינית Quaestor, "חוקר") הייתה משרה שלטונית פוליטית בתקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית, בעלת סמכויות שלטוניות מגוונות בתחומי האוצר (גזברות), המשפט והצבא.
המשרה הייתה הנמוכה ביותר בהיררכיית הדרגות הרומית וכל פוליטיקאי שניסה לעלות במערכת הפקידות נאלץ לעבור דרך משרה זו.
מקור המשרה הוא ככל הנראה משפטי, אופיו והיקפו של התפקיד השתנה במשך הזמן.
משערים שהמשרה הייתה קיימת כבר בתקופת המלוכה הרומית, בה מונו הקוואיסטורים על ידי המלך לחקר מקרי רצח (Quaestores Parricidi).
עם כינון הרפובליקה הרומית בשנת 509 לפנה"ס (לפי המסורת הרומית) או בשנת 501/2 לפנה"ס (על פי המחקר המודרני), נבחרו 2 פראיטורים (השם שונה לקונסולים באמצע המאה הרביעית לפנה"ס), שהחזיקו בידיהם את האימפריום ומילאו את תפקיד המלך הרומי למשך שנה.
הקונסולים המשיכו במסורת המלכים של מינוי קוואיסטורים לחקירת מקרי רצח.
מאוחר יותר משרת הקוואיסטור הפכה לקבועה, כאשר הקוואיסטורים שימשו כעוזרים הראשיים של הקונסולים, עם דגש על ענייני כספים ומנהל.
במהלך השנים הוגדר תפקיד הקוואיסטור, ונקבעו שיטת בחירתו, גיל המינימום לבחירה ומשך כהונתו.
משנת 447 לפנה"ס תפקיד הקוואיסטור הפך למשרת מגיסטראט (פקיד ממשל נבחר).
הבחירה נעשתה על ידי אספת השבטים מקרב בני מעמד הפטריקים.
הקוואיסטורים נבחרו תחילה בזוגות לכהונה של שנה וכל קווסטור שימש, בנפרד מחברו, כאחד מסגני הקונסול.
אחריותם ועיקר תפקידם היה הניהול הכלכלי של אוצר הרפובליקה הרומית.
משנת 421 לפנה"ס נבחרו גם בני מעמד הפלבאים למשרה.
עם התרחבות שטחי הרפובליקה הרומית עוצמתה וכוחה, אחריויות הקונסולים הלכו וגדלו והביאו להגדלת מספר הקוואיסטורים בהתאמה.
לאחר שנת 420 לפנה"ס, גדל מספרם מ־2 ל־4, מאוחר יותר ל־8, לאחר שנת 267 לפנה"ס ל־10, ובסוף תקופת הרפובליקה מספרם עלה ל־20.
חלק מהקוואיסטורים כיהנו בעיר רומא עצמה, ואילו אחרים פעלו באופן עצמאי בלא קשר לקונסול שאליו סופחו באופן רשמי.
חלק מהקוואיסטורים נשלחו לשמש כעוזרים לפרוקונסולים, ולפרופראיטורים ששירתו כנציבים בפרובינקיות הרומית.
בכל מקרה, תמיד נשארו בעיר רומא שני קוואיסטורים שהיו אחראים לניהול החשבונות והתשלומים של הרפובליקה, והיו אחראים לאוצר המדינה במקדש סטורנוס ("איראריום סאטורני").
חלק מהקוואיסטורים זכו לכך שכהונתם הוארכה מעבר לשנה ונקראו פרוקוואיסטורים.
בעיתות משבר מונו קוואיסטורים גם כמושלי פרובינקיות רומיות, ואז זכו לסמכויות ממשל לכל דבר בזכות האימפריום המוגבל (סמכות שלטונית על אזור מוגדר) שניתן להם.
במקרה כזה כונו "קוואיסטור פרו פראיטורה", כלומר קוואיסטור במקום (ועם סמכויות) פראיטור או קונסול.
לאחר הרפורמה של לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 81 לפנה"ס, נקבע גיל המינימום שנדרש כדי להיבחר למשרת הקוואיסטור ל־28 למועמדים פטריקים ול־30 למועמדים פלבאים.
כמו כן, הוגדל מספרם של הקוואיסטורים ל־20 שנבחרים בכל שנה.
סולה גם קבע את משך הזמן שניתן לשמש בכל תפקיד בממשל הרומי.
אולם מלבד כמות הקוואיסטורים, רוב רפורמות סולה התבטלו.
כחלק מרפורמות סולה שונה החוק כך שכל מי שנבחר לקוואיסטורה נכנס אוטומטית אל תוך הסנאט הרומי.
מכאן שבכל שנה מונו 20 סנאטורים חדשים, מה שהגדיל את מספר חברי הסנאט בצורה ניכרת.
רפורמה זו חיסלה למעשה את סמכות משרת הקנסור, שעד אז היה אחראי לבחירת האנשים החדשים לסנאט.
נזכר במשנה בשם "קסדור" כתפקיד לאכיפת חוקים האוסרים על דת יהודית (תוספתא ברכות ב, יג).
במגילת תענית מופיע השם "קסטיראות":ובמה היו מצירין להם?
מלכי יון מושיבין קסטיראות בעיירות להיות מענים את הכלות ואחר כך היו נישאין לבעליהן, ומנעום את ישראל שלא לשמוח עם נשותיהם, לקיים מה שנאמר: "אשה תארש ואיש אחר ישגלנה".
ולא היה אדם מבקש לישא אשה בפני הקסטיראו'.
קוואנזה (בפורטוגזית: Kwanza; נהגה: [ˈkwɑːn.zə], סימון לפי תקן ISO 4217: AOA) הוא ההילך החוקי של אנגולה.
והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימוס.
המטבע קרוי על-שם נהר הקוואנזה הזורם באנגולה, ולשמו אין קשר לחג קוואנזה הנהוג בעיקר בארצות הברית.
הגרסה הראשונה של הקוואנזה נכנסה לשימוש ב-1977 והחליפה את האסקודו, שהיה בשימוש במדינה מאז 1954 - בתקופת השלטון הפורטוגזי ובשנתיים הראשונות לעצמאות המדינה.
המטבע הנוכחי נקרא קוואנזה חדש (Kwanza Reajustado), והוא הגרסה הרביעית של הקוואנזה מאז נכנסה לשימוש כאשר החליפה ב-1995 את הגרסה השלישית של הקוואנזה בשיעור של אחד קוואנזה חדש לאלף קוואנזה.
קוואנדבלה (באנגלית ובאפריקאנס: KwaNdebele) הייתה בנטוסטן בדרום אפריקה אשר יועדה על ידי שלטון האפרטהייד למולדת חצי עצמאית עבור בני עם המטבלה.
היא נוצרה כאשר קנתה ממשלת דרום אפריקה 17 חוות בבעלות לבנים בלב פרובינציית טרנסוואל, לא הרחק מיוהנסבורג ופרטוריה והקימה בהם ממשלה.
המולדת זכתה לאוטונומיה מוגבלת בשנת 1981 והעיירה סיאבוסווה שימשה כבירתה.
קוואנדבלה חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-26 באפריל 1994.
הקוואנזה הוא חג אזרחי בן שבעה ימים שנחוג בקרב האפריקנים-אמריקנים בארצות הברית ובקנדה, ומטרתו לכבד את המורשת והתרבות האפריקנית.
החג מצוין על ידי הדלקת נרות בקינרה והוא נחוג אחת לשנה מ-26 בדצמבר עד 1 בינואר.
החג הומצא על ידי ד"ר רון "מאולנה" קארנגה ונחוג לראשונה ב-1966.
מרבית האפרו-אמריקאים חוגגים את חג המולד בנוסף לקוואנזה, באותה עת.
השם קוואנזה לקוח מהביטוי בסווהילית "matunda ya kwanza" שמשמעותו היא הביכורים.
ד"ר קארנגה בחר באופן מכוון בשפה הסווהילית, שפה מזרח אפריקנית, בשם החג כדי להמחיש את הקשר של החג לפאן-אפריקניות במיוחד בשנות ה-60 של המאה ה-20, בהם החלה התעוררות תרבותית-לאומית בקרב האפריקנים-אמריקנים.
קארנגה יצר את חג הקוואנזה ב-1966 כחג האפריקני-אמריקני הספציפי הראשון, על אף שהחג האפריקני-אמריקני ההיסטורי "יום החופש" נחוג כבר מסוף המאה ה-19.
קארנגה אמר כי המטרה של החג היא "....לתת לשחורים אלטרנטיבה לחגים הקיימים ולתת לשחורים את האפשרות לחגוג את עצמם בשם עצמם ואת ההיסטוריה, במקום פשוט לחקות את המנהגים של החברה הדומיננטית".
שורשי החג נעוצים בתנועה השחורה-לאומית משנות השישים של המאה ה-20, והוא נקבע כאמצעי לעזור לאפריקנים-אמריקנים להתחבר מחדש לתרבות, להיסטוריה ולמסורת האפריקנית על ידי התאגדות סביב לימודי המסורת האפריקנית וערכים הומניסטים גלובליים.
חג הקוואנזה קיבל תמיכה רצינית והדבר התבטא על ידי השקת בול לכבוד חג הקוואנזה בשנת 1997 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2004 הושק בול שני לכבוד חג הקוואנזה, הבול נוצר על ידי האומן דניאל מיטר.
הבול מציג שבע דמויות בחלוקים צבעוניים כסמל לשבעת העקרונות של חג הקוואנזה.
במהלך השנים הראשונות לחג, ד"ר קארנגה הצהיר כי מטרת החג היא להוות אלטרנטיבה לחג המולד, ש"ישו היה פסיכופת" ושהנצרות היא דת "לבנה" ששחורים צריכים להתרחק ממנה.
למרות זאת, כשהקוואנזה צברה פופולריות, קארנגה שינה את אמרותיו כדי לא להרחיק נוצרים מהחג והצהיר כי "הקוואנזה לא נוצרה לתת לאנשים אלטרנטיבה לדת שלהם ולחגיהם הדתיים."
כיום, רבים מאלה החוגגים את חג הקוואנזה חוגגים את חגיהם הדתיים בנוסף לחג זה, ולפעמים אף במקביל לו, למרות המטרה הראשונית של קארנגה.
קארנגה קבע את "שבעת עקרונות הקוואנזה" (בכתב לטיני: Nguzo Saba או במקור Nguzu Saba), הוא טען כי הם מבוססים על פילוסופיה קהילתנית אפריקנית.
כל יום בחג הקוואנזה מוקדש לעיקרון שונה, שמשמעותם:
אחדות (Umoja): היום הראשון מוקדש לחתירה לאחדות ולשימורה במשפחה, בקהילה, באומה ובגזע האפריקני.
הגדרה עצמית (Kujichagulia): היום השני מוקדש לניסיון של החוגג להגדיר עצמו, לכנות את עצמו, לדבר בשם עצמו וליצור לעצמו.
עבודה שיתופית ואחריות (Ujima): היום השלישי מוקדש לבניה ולשימור הקהילה האפריקנית-אמריקנית ביחד, להקשיב לבעיות החברים בקהילה, להתייחס לבעיותיהם כאל כלל הקהילה ולפתור אותם בשיתופיות.
כלכלה קואופרטיבית (Ujamaa): היום הרביעי מוקדש לבניה ושימור של חנויות, בתי מלאכה ועסקים אחרים של בני הקהילה, ולהנות מרווחיהם בשיתופיות.
המטרה (Nia): ביום החמישי יש לקבוע את בנייתה ופיתוחה של הקהילה האפריקנית-אמריקנית כמטרה שיתופית על-מנת להחזירה לעברה המפואר.
יצירתיות (Kuumba): ביום השישי על החוגגים לעשות את המיטב שביכולתם על מנת לשפר את הקהילה ולהפוך אותה ליפה יותר ומועילה יותר.
אמונה (Imani): היום השביעי מוקדש לאמונה בכל הלב בעם האפריקני, בהוריהם, במוריהם, במנהיגיהם ובצדקת הניצחון והמאבק האפריקני.
בברכה הנשיאותית לכבוד חג הקוואנזה בשנת 2004 אמר הנשיא ג'ורג' בוש הבן: "במהלך קוואנזה מיליונים של אפריקנים-אמריקנים ואנשים ממוצא אפריקני מתאספים כדי לחגוג את מסורתם ושושלתם.
חגיגות הקוואנזה נותנות אפשרות להתמקד בחשיבות המשפחה, הקהילה ההיסטוריה, ולהרהר על ה-Nguzo Saba או שבעת העקרונות של התרבות האפריקאית.
הערכים האלה מדגישים: אחדות, הגדרה עצמית, עבודה משותפת ואחריות, כלכלה קואופרטיבית, מטרה, יצירתיות ואמונה."
סקר מ-2004 העלה ש-1.6% מהנשאלים תכננו לחגוג את הקוואנזה.
ביחס כללי לאוכלוסייה האמריקאית הנתון אומר כי 4.7 מיליון אמריקאים התכוננו לחגוג את הקוואנזה ב-2004. בנאום מ-2006 קארנגה העריך כי 28 מיליון אנשים חוגגים את הקוואנזה, בנוסף הוא תמיד טען כי החג נחוג בכל רחבי העולם, לעומתו גורמים אחרים מעריכים כי מספר החוגגים עומד על 12 מיליון.
בישראל החג אינו פופולרי כלל והוא כמעט ולא נחוג.
לקראת הטקסים, משפחות החוגגות את הקוואנזה מקשטות את ביתן בחפצי אמנות, בבגדים אפריקניים צבעוניים ובפירות טריים המכבדים את האידיאליזם האפריקני.
במהלך הטקסים נוהגים החוגגים לשלב את הילדים ואת הדור הצעיר לצד כיבוד אבותיהם, ולחלוק בנסך על ידי גביע (Kikombe cha Umoja) המועבר בין החוגגים (בדומה לקידוש היהודי).
טקסי הקוואנזה כוללים תופים אפריקאיים, משקאות אלכוהוליים, קריאה ב"התחייבות האפריקנית", הרהור במשמעות הצבעים הכלל-אפריקניים, עריכת שיחות בנושא העיקרון של היום או בנושא ההיסטוריה האפריקנית, טקס הדלקת נרות בקינרה, מופע אמנותי ולבסוף עריכת סעודה.
נהוג לברך ב"חג קוואנזה שמח", ב"Habari Gani" ("מה חדש" בסווהילית) או ב"Joyous Kwanzaa".
תחילה נמנעו החוגגים מלערבב את עקרונות הקוואנזה עם חגים אחרים מתוך מחשבה כי ערבוב זה מהווה פגיעה בעקרון ההגדרה העצמית ועל ידי כך תיפגע שלמות החג, אך כיום המצב שונה, ומשפחות רבות חוגגות את החג ביחד עם חגים אחרים כגון חג המולד.
בכך ניתנת לאפריקנים-אמריקנים אפשרות להכניס סממנים אתניים ייחודיים לחגיהם הדתיים.
בכל שנה נערך טקס "רוח הקוואנזה" (The spirit of kwanzaa) במרכז ג'ון קנדי לאמנויות הבמה.
הטקס כולל מופעי ריקוד מודרני ואפריקני, שירה פואטית ומופעי שירה.
ישנה ביקורת קשה כלפי הקוואנזה, המקוריות שלה, הרלוונטיות שלה להיסטוריה ולתרבות האפריקנית-אמריקנית, והמניעים של יוצר החג קארנגה.
חלק מהביקורת מופנית כלפי העובדה כי זה לא חג אפריקני מסורתי.
אף דובר הבית הלבן, טוני סנאו, יצא בהצהרה כי "אין חלק בקוואנזה שאינו מזויף", כי השימוש בסווהילית הוא שימוש מוטעה: הרי העבדים ברובם באו ממערב אפריקה וסווהילית היא שפה מזרח אפריקנית, וכי עקרונות החג הם יותר מרקסיסטיים במקום אפריקניים כמו ה-Ujima (עבודה שיתופית ואחריות).
גם אפריקנים-אמריקניים הצטרפו לביקורות בטענה כי מטרת החג היא להרחיק אותם מחגיהם הדתיים.
הנר השחור הוא סרט דוקומנטרי מאת אם.
אסאנטה ג'וניור ובהשתתפות הקריינית מאיה אנג'לו.
הסרט נוצר ב-2008 והוא עוסק בחג הקוואנזה.
זה היה הסרט הראשון שהציג את החג בקולנוע והוא משתמש בחג כאמצעי לחגוג את החוויה האפריקנית-אמריקנית.
בין חג הקוואנזה לבין היהדות בכלל וחנוכה בפרט ישנו דמיון רב: ראשית, התקופה בה נחוג החג היא קרובה ביותר לתקופת החנוכה ומשך החג קרוב למשך חג החנוכה (שבעה ימים לעומת שמונה).
שנית, טקס הנסך של החג מזכיר את טקס הקידוש היהודי, ושלישית, טקס הדלקת שבעת הנרות בקינרה (כל יום מודלק נר נוסף) מזכיר את טקס הדלקת הנרות בחנוכייה.
בעיני החוגגים דמיון זה הוא מקרי בלבד ואינו זוכה ליחס מיוחד.
קוואמי ג'יימס בראון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בליגת ה-NBA.
בראון נבחר בבחירה הראשונה בדראפט 2001, שחקן התיכון הראשון שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט.
למרות שנבחר במקום הראשון, הייתה לו קריירה כושלת.
ונחשב עד היום לאחד השחקנים הגרועים בהיסטוריה שנבחרו במקום הראשון בדראפט.
כשהיה בתיכון בראון נחשב לשחקן התיכון הטוב ביותר בשכבת הגיל שלו.
הוא החליט לדלג על משחק בקולג', ונבחר בבחירה ראשונה בדראפט ה-NBA לשנת 2001 על ידי וושינגטון ויזארדס, לפני שחקנים כמו טוני פארקר ופאו גאסול.
האכזבה הייתה גדולה, כשבעונתו הראשונה, לא הרשים וסיים עם ממוצעים מאכזבים של 4.5 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק.
גם עונתו השנייה של בראון לא ענתה לציפיות שתלו בו, והוא סיים את העונה עם ממוצעים של 7.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק.
בעונתו השלישית חל שיפור במשחקו של בראון, והוא סיפק ממוצעים של 10.9 נקודות ו- 7.2 ריבאונדים למשחק.
משחק השיא שלו בעונה זו היה מול סקרמנטו קינגס, נגדה קלע 30 נקודות והוריד 19 ריבאונדים.
בעונתו הרביעית ב-NBA עבר בראון ללוס אנג'לס לייקרס.
הוא סיים את הפלייאוף של העונה עם ממוצעים של 12.3 ו-9.1 ריבאונדים למשחק.
ב-2007, הוגשה תלונה כנגד בראון במשטרת לוס אנג'לס על ידי צעירה שהתלוננה שהוטרדה מינית על ידו, אך לאחר חקירה הוא נוקה מכל אשמה.
ב-2008 הועבר בטרייד לממפיס גריזליס, כחלק מעסקה ששלחה את פאו גאסול ללייקרס.
בתום עונה זו, חתם בראון כשחקן חופשי בדטרויט פיסטונס, שם הוא עולה מהספסל בתפקיד הסנטר, כגיבוי לראשיד וולאס.
בנובמבר 2011 חתם בראון על חוזה לעונה אחת בגולדן סטייט ווריורס ובמרץ 2012 עבר ב יחד עם מונטה אליס ואפיי יודו למילווקי באקס תמורת אנדרו בוגוט וסטיבן ג'קסון.
ב-13 ביולי 2012 בראון חתם בפילדלפיה 76' לשתי עונות על חוזה של כ-6 מיליון דולר.
לאחר פציעות נופה מסגל הסיקסרס.
קְווַאס הוא משקה תוסס, מיוצר מתסיסה של חיטה ושעורה, בעל אחוזי אלכוהול נמוכים מאוד (עד 1.2% ולרוב משמעותית פחות), צבעו חום עד שחור וטעמו מתוק עם חמיצות.
קוואס משווק הן בחביות והן בבקבוקים.
לפעמים מוסיפים למשקה תוספות כדי לשנות את טעמו, כגון מנטה וצימוקים.
המשקה נפוץ בעיקר במדינות הסלאביות המזרחיות – רוסיה, אוקראינה ובלארוס, וגם במדינות אחרות מחבר המדינות ופולין.
שיווק הקוואס בישראל החל במעדניות ומרכולים לא כשרים בסוף שנות התשעים כחלק מייבוא מסיבי של מוצרי מזון ממדינות ברית המועצות לשעבר, עם העלייה בביקוש מצד עולי מדינות אלו.
בשנות האלפיים אף קמו מספר יצרנים מקומיים.
בספרו של שלום עליכם "מוטל בן פייסי החזן" מופיע משקה הקוואס כאחד מניסיונות ההתעשרות של אליהו, אחיו הבכור של מוטיל.
אליהו שולף את המתכון להכנת קוואס מספר שהשיג, מגייס את כל משפחתו לעזור בהכנה ואת מוטיל הוא שולח עם דלי וכוס למכור את המשקה הקר לעוברים ושבים צמאים.
הכול היה עולה יפה, אלמלא רצה כל אחד מבני הבית לשתות גם הוא מן המשקה המרווה, וכדי להסוות את מעשיהם, מילאו את החסר במים.
אפילו זה היה עובר בשלום, כי גם קוואס מדולל עודנו מרווה, עד שאתרע מזלו של מוטיל ובמקום למלא את הנטלה מחבית המים הזכים, טבל אותה בטעות בגיגית הכביסה.
כל זה מתואר גם בסרט נס בעיירה.
בהלכה היהודית נוצר דיון תרבותי-הלכתי לגבי חשיבותו של הקוואס.
המחלוקת נסובה סביב השאלה האם אפשר להגדיר את הקוואס כ'חמר מדינה': יש שהתייחסו לקוואס בתור שיכר, כך שניתן להשתמש בו להבדלה, ובאירועים מסוימים אף לקידוש.
לעומת זאת רבים מפוסקי ההלכה התייחסו לקוואס כמשקה שאינו די חשוב כדי להיחשב שיכר, וקבעו שהוא 'כמו מים' מבחינת חשיבותו.
קוואמה נקרומה (Kwame Nkrumah; 21 בספטמבר 1909 – 27 באפריל 1972) היה מנהיג אפריקאי אנטי-קולוניאלי, מייסדה ונשיאה הראשון של גאנה המודרנית, ואישיות בעלת השפעה פאן-אפריקאית במאה העשרים.
נקרומה נחשב לאבי האומה של גאנה ולדמות מפתח במאבק למען עצמאות מדינות אפריקה.
קוואמה נקרומה נולד בשנת 1909 בנ'קרופול (Nkroful), כפר קטן על גבול נמריאה (Nemaarea) שבחוף הזהב (Gold Coast) למשפחה אנאלפביתית ענייה.
אביו חי בנפרד ב-Half Assini, עיירה בדרום מערב חוף הזהב שם היה לו עסק של צורפות.
נקרומה גדל עם אמו ומשפחתה המורחבת.
בהתאם למנהג אנשי שבט האקאן (Akan), נקרומה קיבל את השם "קאוומה" בשל הולדתו ביום שבת, ואת השם "נקרומה" בשל היותו הילד התשיעי במשפחה.
אמו של נקרומה שלחה אותו ללמוד בבית ספר של המיסיון הקתולי ב-Half Assini, שם היו לו השגים מצוינים.
בשנת 1925 נקרומה קיבל תפקיד של תלמיד-מורה בבית הספר, והוטבל לנצרות בכנסייה הקתולית.
כשסיים את לימודיו וקיבל את תעודת ההוראה בשנת 1931, נקרומה קיבל משרה בבית ספר יסודי קתולי באלמינה (Elmina) ושנה לאחר מכן קודם למנהל בית הספר "אקסים" (Axim).
בזמן שניהל את בית הספר החל להתעניין בפוליטיקה והקים את החברה הספרותית "נזימה".
בשנת 1933 מונה למורה במכללה הקתולית "אמיסה" (Amissa) ואף שקל להצטרף לישועים (Jesuit).
במכללת אמיסה פגש נקרומה את ננמדי אזיקיווה (Nnamdi Azikiwe), באותה העת עיתונאי ונשיאה העתידי של ניגריה, פגישה אשר העצימה את התעניינותו ב"לאומיות השחורה".
אזיקיווה המשיך את לימודיו במכללת לינקולן בפילדלפיה, ודרבן את נקרומה לפעול כמוהו.
בשנת 1935, נקרומה אסף כסף מקרובי משפחתו ונסע לארצות הברית דרך בריטניה, שם המשיך במסעותיו ובלימודיו.
מצבו הכלכלי של נקרומה בארצות הברית היה קשה, והוא נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות על מנת לממן את מחייתו.
בשנת 1939 כאשר סיים תואר ראשון בכלכלה וסוציולוגיה מונה כעוזר מעבדה לפילוסופיה, והוזמן לעיתים קרובות להטיף בכנסיות פרסביטריאניות בפילדלפיה ובניו יורק.
בשנת 1942 סיים תואר נוסף בתאולוגיה במכללת לינקולן, והיה הסטודנט המצטיין בכיתה.
את הקיץ נהג לבלות ברחובות הארלם, שנחשבה למרכז הקהילה השחורה בניו יורק.
בתקופה זאת הסתובבו ברחובות הארלם גם קרלוס קוק, מייסד תנועת "החלוץ" וסוג'י אבדול האמיד, אשר נהג לארגן עצרות על מנת לנסות להשיג עוד משרות עבור אפרו-אמריקאים.
תקופה זאת הייתה חשובה בהתפתחות של נקרומה ושהייתו בארצות הברית השפיעה רבות על מהלך חייו.
בתור סטודנט נקרומה היה אקטיביסט, כחלק מפועלו הוא הקים קבוצת סטודנטים אפריקאים לשעבר בפנסילבניה, והארגון גדל להיות "ארגון הסטודנטים האפריקאים של אמריקה וקנדה", כאשר נקרומה כיהן כנשיא הארגון.
חלק מחברי הארגון חשבו שצריך לשאוף לכך שכל מושבה אפריקאית תקבל עצמאות משלה, נקרומה לעומת זאת דגל בפאן-אפריקניזם, וקרא לאיחוד מדיני, חברתי וכלכלי בין העמים והמדינות ביבשת אפריקה.
נקרומה מילא תפקיד מרכזי בכנס הפאן אפריקניזם שנערך בניו יורק בשנת 1944, בו לאחר מלחמת העולם השנייה, דחקו בממשלת ארצות הברית לעזור לאפריקה להתפתח ולהיות עצמאית.
בשנת 1943 נקרומה פגש את רוברט ג'יימס (Robert James), פעיל מרקסיסטי מטרינידד וטובגו, ממנו למד איך עובדת ומתנהגת מחתרת.
לאחר מלחמת העולם השנייה נקרומה החליט לנסוע ללונדון לסיים את לימודיו.
במאי 1945 חזר נקרומה ללונדון ונרשם לאוניברסיטה לכלכלה בתור מועמד ל-PhD באנתרופולוגיה.
לאחר כשנה הוא פרש ונרשם למכללה על מנת לכתוב דיסרטציה (תזה) פילוסופית אודות "ידע ולוגיקה פוזיטיביסטית".
את רוב זמנו בלונדון בילה נקרומה בארגון פוליטי, הוא ארגן את הקונגרס החמישי לפאן-אפריקניזם במנצ'סטר, אשר פיתח אסטרטגיה להחלפת הקולוניאליזם עם הסוציאליזם האפריקני.
נקרומה וחבריו לקונגרס שאפו לתרבות אפריקאית חדשה, דמוקרטית, ללא אלמנטים שבטיים ובתוך מערכת סוציאליסטית או קומוניסטית המשלבת אספקטים מסורתיים יחד עם חשיבה מודרנית.
הקונגרס ביקש להקים תנועה אפריקנית אקטיביסטית באנגליה בשיתוף עם המזכירות הלאומית של מערב אפריקה (WANS) למען דה-קולוניזציה של אפריקה.
בהמשך נקרומה מונה לנשיא של WANS, ויחד עם שותף נוסף הם הקימו קבוצה בשם "המעגל למען עצמאות ואחדות אפריקה המערבית", אשר שאפה להקים איגוד של רפובליקות אפריקאיות סוציאליסטיות.
בשנת 1948 מסמך של הקבוצה השאפתנית המתאר את מטרות הארגון נמצא על נקרומה, ושומש נגדו לאחר מכן על ידי השלטונות הבריטים.
נקרומה ביקר את הקולוניאליזם הכוחני אשר שרר באפריקה.
כתביו עסקו בסכנות הטמונות בנאו-קולוניאליזם ואימפריאליזם.
הוא טען כי הניצול הכלכלי אשר נבע מהקולוניאליזם נגד את ערכי היסוד האפריקאים, וכי השפעות הקפיטליזם המערבי יישארו באפריקה זמן רב.
כמו כן, הוא טען שההשפעות התרבותיות של הקולוניאליזם, אשר הדגישו את לימודי ההיסטוריה, התרבות והערכים המערביים, מנותקות מהמציאות והתרבות האפריקאית.
בנוסף לכך, נקרומה סבר כי אפריקה הפוסט-קולוניאלית מנותקת מהערכים של אפריקה האותנטית, עקב ההשפעות של האסלאם והנצרות.
נקרומה תמך בפאן-אפריקניות, ובייחודיות של ההיסטוריה והתרבות האפריקאיות.
הוא ראה את הקפיטליזם כהתפתחות של הפיאודליזם האירופאי ואת הפיאודליזם עצמו כסוג של עבדות, מאחר שראה בהבדל המעמדי שיוצרות שתי גישות אלו כפתח לאפליה ולעבדות מודרנית.
הפילוסופיה הפוליטית של נקרומה התבססה על ערכים של הומניזם מסורתי באפריקה ושאבה רבות מהמרקסיזם.
בדומה לגישה המרקסיסטית, נקרומה הכיר בעליונותו של החומר.
על פי גישה זו, כישות חברתית, יש לספק לאדם את התנאים הסביבתיים הבסיסיים, על מנת שהחברה תוכל לתפקד באופן תקין.
על פי הגישה המרקסיסטית בה נקרומה האמין, גישות סוציאליות אשר יוצרות הפרדה בין הנפש לגוף או מכחישות את עליונות המוח ומערכת העצבים, אינן מדעיות.
נקרומה הסתכל על הסביבה ועל הטבע של היחסים הסוציאליים בחברה, כמרכיב המרכזי הקובע את מצבו של האדם.
השפעות פילוסופיות אלו, עזרו לנקרומה לפתח גישה פילוסופית בשם מצפוניות (Consciencism) גישה זו, מתמקדת בחיפוש אחר דרכים רציונליות לפיתוח חברתי, תרבותי וביסוס סדר סוציאלי בתקופה שלאחר השעבוד בידי מדינות קפיטליסטיות זרות.
נקרומה, רצה לחבר את התושבים לערכים הפרה-קולוניאליים, בהם הוא ראה כערכים האפריקאים האותנטיים.
לכן, בספרו Consciencism, נקרומה יצא כנגד הקולוניאליזם וטען כי רק כאשר יתבצעו "פעולות חיוביות"- פעולות אשר מטרתן לחפש צדק חברתי ולהילחם בניצול האוליגרכי, החברה האפריקאית תוכל להתקדם.
הגישה הפילוסופית של נקרומה, חיפשה לקדם את התפתחות האינדיבידואל באופן כזה שהתנאים להתפתחות של הכלל יהפכו לתנאים להתפתחות של הפרט.
אחד הצעדים הראשונים במטרה להשיג תנאים אלו, על פי נקרומה, הוא הקפאת הקולוניאליזם ושאיפה לאמנציפציה.
נקרומה ראה חשיבות רבה במניעה של מעמדות, מכיוון שבתפישה המרקסיסטית ישנו ניצול ושעבוד בין מעמד למעמד.
לפי נקרומה, בכל צורת שלטון המפלגה השולטת מייצגת את האינטרסים של מעמדות מסוימים.
כתוצאה מכך, צורת ממשל סוציאליסטית בעלת מפלגה שלטת אחת, מסמלת חוסר מעמדות בחברה.
מכיוון שהחברה האפריקאית דוגלת בשוויון זכויות, צורת ממשל דמוקרטית בעלת מפלגה אחת היא טבעית ומתקבלת על הדעת.
לפי נקרומה, צורת השלטון המערבית אשר מכילה מפלגות רבות, מייצגת חברה מפולגת ומעמדית.
נקרומה מוסיף כי דמוקרטיה בעלת מפלגה אחת, יכולה להתקיים רק במדינה בעלת תשתית סוציאליסטית, כלומר, עליה לייצג את רצון העם.
עם זאת, יש לציין כי צורת ממשל בעלת מפלגה אחת במדינה נאו-קולוניאלית, עשויה להידרדר במהירות לעריצות.
נקרומה יסד ב-1949 את מפלגת "אספת העם" אשר הורכבה מקבוצות עובדים ונשים.
מטרת מפלגת העם הייתה קבלת עצמאות מידית, תחת המוטו "ממשל עצמי עכשיו".
השלטון הבריטי סירב להתייחס להמלצות המפלגה, וב-9 בינואר 1950 נקרומה קרא למרידה אזרחית בממשל, אשר בעקבותיה נשפט ונאסר.
מאסרו הביא להתגייסות רחבה למפלגת העם ולהפגנות רבות נוספות.
בשל ההפגנות וההתנגדויות, הממשלה הקולוניאלית הסירה את שליטתם באזור.
את הקבינט האפריקאי הראשון באימפריה הבריטית נקרומה הקים בשנת 1951. הוא דחה את הרעיון אשר גרס כי יש לשים את השלטון בידיים של תומכי הבריטים, שכן לטענתו הם לא דמוקרטיים.
המושל הבריטי ארדן קלארק, חנן ושחרר את נקרומה וביקש ממנו ליצור ממשל חדש.
ב-5 במרץ 1952 נקרומה מונה כראש ממשלה אוטונומית.
לאחר הבחירות האלקטורליות בהן ניצחה מפלגתו של נקרומה, הוא הציג את הצעתו לעצמאות באוגוסט 1956. בריטניה נעתרה לעמדת נקרומה והעניקה עצמאות באופן רשמי ב-6 במרץ 1957, כאשר העצמאות נחגגה בשמחה גדולה.
במהלך החגיגות נקרומה, מנהיג המדינה, הכריז "חופשיים סוף סוף!".
באפריל 1957, כאשר המושבה הבריטית חוף הזהב הייתה למדינה הראשונה באפריקה שמדרום לסהרה שקיבלה עצמאות, החליפה המדינה הצעירה את השם האירופאי שניתן לה לשמה החדש: "גאנה".
עצמאותה של חוף הזהב התקבלה ברוב העיתונות האמריקאית כניצחון של האידיאלים: "גאנה הייתה עכשיו מופת".
נקרומה הנהיג מדיניות סוציאליסטית ופאן-אפריקאית, כאשר ב-1960 המדינה הפכה לרפובליקה רשמית ונקרומה היה לנשיאה.
הוא ראה בגאנה העצמאית כחוד החנית לשחרור יתר המדינות באפריקה מהשלטון הקולוניאלי, והקמת אחדות אפריקאית סוציאליסטית בהנהגתו.
בחזית הפאן-אפריקאית, המשיחיות של נקרומה היוותה השראה ליתר המנהיגים האחרים בקרב המדיניות העצמאיות.
עבור נקרומה, גאנה הייתה מיקרוקוסמוס של חזונו עבור כל יבשת אפריקה.
הוא האמין שעצמאותה של גאנה הייתה הסדק הראשון בשריון של האימפריאליזם האירופאי.
עקרון הפאן-אפריקניזם של נקרומה התבסס על אנטי-אימפריאליזם ואמונה בהגדרה עצמית לכל העמים.
במכתב אחר, הוא הביע רצון לאיחוד בין העולמות הסוציאליסטי והקומוניסטי, וטען כי "איחודם של רוסיה וסין יכניס פחד אלוהים לאמריקה".
בשנות ה-60 התפתחה ספרות נרחבת על גאנה.
נקרומה היה דמות מרכזית בוויכוחים על דה-קולוניזציה בשנות ה-50 וה-60. בין היתר הייתה הופעתה של פרדיגמת המודרניזציה, אשר הניחה שמדינות עצמאיות חדשות יבקשו לחקות מערכות ממשל אירופאיות, על מנת לבנות מדינות לאום מלוכדות, לשם אחדות לאומית בקרב קבוצות אתניות ודתיות שונות.
האמונה הייתה שמדינות עצמאיות אלה יינטשו את המסורת לטובת מודרניות.
אמירתו המפורסמת של נקרומה "חפשו תחילה את הממלכה הפוליטית וכל השאר יתווספו" הייתה הבטחה לגן עדן כלכלי לאזרחי גאנה העצמאית.
דגלה של גאנה העצמאית עוצב על ידי תאודוסיה אוקו, במטרה להחליף את דגל המושבה הבריטית בעת קבלת העצמאות.
הדגל מורכב מהצבעים הכלל-אפריקאיים (אדום, ירוק וצהוב) שמקורם בדגל אתיופיה דאז.
בנוסף, במרכז הדגל מצויר כוכב שחור שמסמל חופש.
כעדיפות ראשונה, ממשלת נקרומה ביקשה להביע את עצמאותה הכלכלית של גאנה ולבסס את דמותו כאבי המדינה על ידי הקמת בנק לאומי ומטבעות לאומיים.
לאחר שנחנך בשנת 1958, הבנק של גאנה הנפיק מיד את המטבע הלאומי הראשון של גאנה: גאנה פאונד, כאשר דיוקנו של נקרומה הוטבע על שטרות ומטבעות גנאים לאורך כל תקופת נשיאותו.
כאשר נקרומה מונה למזכיר הראשי של הוועידה המאוחדת של חוף הזהב בשנת 1947, הוא פיתח אסטרטגיה במטרה להשיג עצמאות פוליטית ולהביא למדינה סוציאלית.
המטרה של הוועידה המאוחדת של חוף הזהב הייתה להשיג ממשלה עצמאית בדרך המהירה ביותר.
הבריטים לא חשבו שתושבי גאנה ידרשו שינויים פוליטיים באופן מידי, אולם נקרומה פעל באופן שוטף להשגת מטרה זו.
הוא נסע לחלקים שונים בגאנה ובעולם והפיץ את תפישתו הפאן-אפריקאית.
האסרטיביות של נקרומה להשגת מטרה זו יצרה חילוקי דעות פוליטיים ואידאולוגיים בינו לבין חלק מחברי המפלגה.
ב-6 במרץ 1949, נקרומה הודח מתפקידו במפלגה.
מיד לאחר מכן הוא הקים את מפלגתו, אספת העם (Convention People Party).
מפלגה זו זכתה במהירות לתמיכה רבה, עקב האידיאליזציה לה נקרומה זכה בקרב העם ככלל והצעירים בפרט.
ב-8 בינואר 1950, נקרומה עודד "פעולות חיוביות".
בעזרת פעולות אלו, כגון הפגנות לא אלימות או הקמת מבני תרבות אפריקאים, יצאו התושבים נגד הקולוניאליזם הבריטי והביעו את תמיכתם במורשת והתרבות של גאנה עצמאית.
הצהרה זו עוררה מהומות רבות ברחבי גאנה.
ב-22 בינואר 1950 נקרומה ובכירים אחרים נאסרו על ידי השלטון הבריטי עקב הסתה.
בשנת 1951 נקרומה שוחרר מהכלא, ומיד לאחר מכן קיבל את תפקיד מנהיג העסקים הממשלתי.
בנוסף לכך, בשנה זו מפלגת אספת העם (CPP) זכתה בבחירות.
הזכייה של CPP, גרמה לפלגים מסוימים בחברה להתנגד לנקרומה והחלו פעולות אלימות כלפי חברי המפלגה.מפלגת (NLM (National Liberation Movement המתחרה העיקרית של ה-CPP, התנגדה לעצמאות גאנה.
ההבדלים בהשקפה הפוליטית, גרמו לחברי ה NLM לנאום כנגד מדיניותה של CPP.
חילוקי דעות אלו, הפכו במהרה למאבק אלים, אשר במהלכו נהרגו כמה מחברי CPP.
המהומות גרמו לממשלה הבריטית לחשוב שגאנה עדיין לא בשלה לעצמאות.
בשנת 1956, המפלגה של נקרומה, אשר תמכה בעצמאות והקפאת הקולוניאליזם, ניצחה בבחירות את מפלגת NLM, וב-6 במרץ 1957, הממשלה הקולוניאלית הבריטית נעתרה לבקשת CPP להעניק עצמאות לחוף הזהב על אף הכרזת העצמאות, הצבא, המשטרה והשרות האזרחי נותרו תחת שלטון בריטי.
המפלגה קיבלה את החוקה הקיימת בשנת 1957 בתור פשרה, אך בשנת 1959 היא ביצעה שינויים בחוקה ברוח הגישה הסוציאליסטית.
ב-1 ביולי 1960, גאנה הפכה באופן רשמי לרפובליקה, נקרומה הפך לנשיא הראשון של גאנה והסמכויות על הצבא והמשטרה, הועברו מהשלטון הבריטי אליו.
נקרומה, חיפש לשפר את מצבה הסוציו-אקונומי של גאנה בעזרת מדיניות סוציאליסטית.
בגבול המזרחי, יחסיו של נקרומה עם טוגולנד הצרפתית היו עכורים.
נקרומה הצהיר באופן פומבי שהוא רוצה כי זו תהפוך לחלק מגאנה.
שאיפותיו של נקרומה עוכבו, כאשר טוגולנד הצרפתית קיבלה עצמאות ב-1960 תחת הנהגתו של סילבנוס אולימפיו והפכה למדינת טוגו.
אולימפיו לא היה שותף להשקפתו של נקרומה לגבי אפריקה מאוחדת, דבר אשר הביא למתח בין שתי המדינות.
בשנת 1960, הורה נקרומה לגנרל אלכסנדר-מפקד הצבא של גאנה, לבצע תמרונים צבאיים ליד הגבול עם טוגולנד.
ניגריה תמכה בטוגולנד והצהירה באופן פומבי שהיא תדאג לביטחונה.
המדיניות של נקרומה לדה קולוניזציה באפריקה היו מנוגדים למדיניות הפוליטית בניגריה, אשר באותה תקופה האמינה כי ניתן להגיע לשיתוף פעולה עם השלטון הקולוניאלי באפריקה.
עקב כך, היחסים בין המדינות לא היו טובים.
ב-1960, ארבע-עשרה מדינות באפריקה קיבלו עצמאות, דבר אשר הוביל לשינויים מהותיים באפריקה כולה.
מנהיגים רבים באפריקה התייחסו לטענות של נקרומה בפקפוק וחשש.
בעוד שנקרומה הציע לוותר על העצמאות של חלק מהאזורים בגאנה במטרה להשיג איחוד באפריקה, המנהיגים האחרים, שזה עתה זכו בעצמאותם, סירבו להציע חלקים ממדינותיהם.
ב-1960 התקיימה ועידה של הארצות העצמאיות באפריקה, באדיס אבבה, המשלחת מגאנה קיוותה שהוועידה תקבל את הצעתה לאפריקה מאוחדת, אך ההצעה נדחתה.
בנוסף לכך, מדינות רבות דיברו כנגד רעיונותיו של נקרומה בוועידה.
ב-1 ביולי 1960, קונגו הבלגית קיבלה עצמאות באופן לא צפוי.
הבלגים עזבו באופן מפתיע, וקונגו לא הייתה מוכנה להתמודד עם עצמאותה החדשה.
מהומות רבות פרצו ברחבי המדינה, התרחשו תקיפות רבות כנגד אירופאים וקצינים לבנים במדינה, דבר אשר עורר את חששם של הבלגים.
עקב כך, הבלגים החזירו חלק מכוחותיהם לקונגו.
נקרומה טען כי יש לפתור את המשבר באופן "אפריקאי" ללא התערבות מבחוץ.
הוא פנה לאומות המאוחדות והאספה הסכימה לשימוש בחיילים מגאנה ככוח צבאי בשירות האומות המיוחדות בקונגו.
נקרומה ופטריס לומומבה, מנהיג קונגו, דרשו שהחיילים הבלגים, אשר חזרו לקונגו על מנת לווסת את המהומות, יצאו מקונגו באופן מידי.
בנוסף לכך, נקרומה ולומומבה חתמו על הסכם חשאי בו הוסכם שקונגו וגאנה יתאחדו.
על אף תגובתו המהירה של נקרומה למצב בקונגו, ארצות הברית הגיבה במהירות גם כן.
ארצות הברית פעלה בקונגו על מנת להבטיח ולמנוע השפעה קומוניסטית באזור.
הכוחות הפרו-אמריקאים בקונגו היו חזקים מדי, כוחות אלו פעלו נגד לומומבה באופן ישיר.
תמיכת הכוחות הפרו-אמריקאים במתנגדיו של לומומבה הובילה למאסרו.
לומומבה הצליח לברוח מהכלא, אך זמן קצר לאחר מכן נרצח וחלומו של נקרומה לאיחוד קונגו-גאנה נקטע.
נקרומה היה מבין המנהיגים היחידים בעולם שהצליח בו זמנית לקיים קשרי ידידות הן עם ישראל תחת בן-גוריון ויורשיו הפוליטיים והן עם העולם הערבי לרבות מצרים של גמאל עבדל נאצר.
הידידות עם שתי המדינות היריבות אפשרה לו לתמרן ביניהן ולנצל את הקשרים עם כל אחת בנפרד לקידום מטרותיו הפוליטיות.
את הקשרים עם נאצר הוא ניצל לטיפוח החזון הפוליטי שלו לאחדות אפריקאית בשעה שהידידות שלו עם ישראל אפשרה לו להביא למדינה מומחים ישראלים רבים הן בתחומי החקלאות, תעשייה, ימאות וביטחון במטרה לקדם את המודרניזציה של המדינה ואלה תרמו רבות לכך.
נקרומה טען כי בעוד שמדינות אפריקה היו חופשיות מבחינה פוליטית לאחר קבלת העצמאות, הן חסרות חופש כלכלי אמיתי.
בהתאם לכך, הקו הכלכלי שהנהיג הוא חופש כלכלי עבור גאנה ונתק מוחלט מהמעורבות הנאו-קולוניאליסטית של מדינות אירופה.
נושא זה העסיק אותו במיוחד מאחר שהיה סבור כי גם לאחר שגאנה קיבלה עצמאות והקולוניאליזם הרשמי הסתיים, המשיך להתקיים עושק כלכלי וניצול של אוצרות הטבע של המדינה, אשר מנע מגאנה לממש את הפוטנציאל הכלכלי שלה ולשפר את איכות חייהם של תושבי המדינה.
מרכיב מרכזי שאותו קידם נקרומה במאבקו לסיום הניצול הוא הנהגת מהפכה תעשייתית בכלכלת אפריקה ונטישת הכלכלה המבוססת חקלאות.
הוא סבר כי תהליכי תיעוש באפריקה יקטינו את התלות של אפריקה בשוק האירופאי ויאפשרו ניצול טוב יותר של הפוטנציאל הכלכלי הטמון באוצרות הטבע שבאדמותיה.
אחת הסיבות העיקריות לכך טמונות בכך שתוצרי הכרייה מיועדים לייצור בעיקר בתוצרתם המקורית, ועוברים עיבוד נוסף במפעלים ותעשיות באירופה, אמריקה ויפן, שעל ידי כך מעלות את ערכן המקורי פי כמה וכמה.
זאת ועוד, פעמים רבות המדינות שמהן מייצאים את המוצרים מחויבות לקנות בחזרה את המינרלים וחומרי גלם אחרים בצורה של מוצרים מוגמרים, והן עושות זאת במחירים מופקעים.
נקרומה הונע מחזון אידאולוגי של סוציאליזם קיצוני, וסבר כי יש להנהיג מדיניות סוציאליסטית בגאנה ובכלל אפריקה.
בהתאם לכך, גאנה תחת שלטונו הייתה חלק ממדינות "הגל הראשון" של משטרים אפריקאים שאופיינו כסוציאליסטיים.
מדינות "הגל הראשון" כללו בין היתר את טנזניה, אלג'יריה, גינאה, לוב, מצרים ותוניסיה.
בנוסף, הוא האמין ששום אומה אפריקנית לא תוכל להתקדם ללא איחוד פוליטי וכלכלי עם מדינות אפריקאיות אחרות, על כן, הוא פעל כדי לרתום את הפוטנציאל הכלכלי והמשאבים של מדינות אפריקה וליצור מסגרת משותפת רחבה.
את מסגרת זו ראה כנגד עיניו כממשל פדרלי המייצג את מדינות יבשת אפריקה ומורכב מפרלמנט המחולק לבית תחתון שתפקידו יהיה לדון בבעיות העומדות בפני אפריקה, ומבית עליון שיבטיח שוויון בין המדינות החברות באיחוד ללא קשר לגודל ולכמות האוכלוסייה.
לממשל הפדרלי תהיה אחריות על הנושאים החוצים גבולות כמו מדיניות חוץ, ביטחון וכלכלה, בעוד שלמדינות החברות בו תהיה אחריות על שאר התחומים כמו משפט אזרחי ופלילי, תרבות וחינוך.
לטענתו איחוד כזה יגדיל את כוחן הכללי ויאפשר למדינות לנקוט בצעדים שכל מדינה לא תוכל לבצע ברשות עצמה, כגון הכתבת מחירי הייצוא ביבשת.
הממשלה הקולוניאלית הבריטית בדקה את האפשרות של הקמת תחנה הידרו-חשמלית בנהר וולטה.
בשנת 1951, נקרומה ומפלגת CPP, אשר הבינו כי פרויקט זה עשוי לספק חשמל לגאנה כולה, תמכו בפרויקט וולטה ובבניית נמל טמה (Tema).
הפרויקט כלל הקמת סכר, העסקה של עובדים רבים והקמת כור.
הקמת הפרויקט עלתה סכום רב, אשר לא היה מצוי בידי גאנה.
עקב כך, נקרומה נפגש עם נשיא ארצות-הברית וארגונים שונים במטרה לגייס כספים לפרויקט.
הפרויקט נתמך בסופו של דבר על ידי ארצות הברית, בריטניה והבנק העולמי, מהם גאנה קיבלה תרומה של 116 מיליון יורו.
בספטמבר 1965, התקבלה תפוקת החשמל הראשונה מהפרויקט וב-22 בינואר 1966, נערכה פתיחתו הרשמית.
נקרומה טען כי העצמאות של גאנה היא חסרת משמעות, אלא אם כן היא תוביל לשחרור היבשת כולה.
נקרומה ראה בעצמאותה של גאנה כצעד ראשוני לשחרור היבשת.
על מנת לאחד את היבשת, נקרומה ארגן ועידות שונות אשר הפגישו בין ראשי המדינות ואקטיביסטים פאן-אפריקאים.
בנוסף לכך, הוא שלח כספים, נשק, תחמושת וכוח-אדם לקבוצות שונות ברחבי אפריקה אשר נלחמו למען עצמאות היבשת.
על מנת לקדם את עצמאות אפריקה, נקרומה הקים שלושה מוסדות חדשים: המזכירות האפריקאית, הסוכנות לעניינים אפריקאים וקונגרס המסחר האפריקאי.
המזכירות האפריקאית, הייתה אחראית לארגון ועידות וכנסים של מדינות אפריקאיות עצמאיות ותנועות לאומיות.
הסוכנות לעניינים אפריקאים היוותה ערוץ להעברת אינפורמציה, מידע תעמולתי ועזרה חומרית ללוחמי החופש האפריקאים, בעוד שקונגרס המסחר האפריקאי, עסק בהקמת פדרציה פאן-אפריקאית.
בניגוד לתקופה הקולוניאלית, נקרומה פעל לשפר את מעמד האישה בגאנה.
בתקופה הקולוניאלית לא היו נשים במועצה המחוקקת בגאנה, והשפעת הנשים במדינה הייתה מועטה.
לעומת זאת, בתקופת שלטונו הייתה לראשונה שופטת בגאנה ולראשונה צורפו לפרלמנט נשים.
בנוסף, נקרומה דאג להקמת מועצת התרבות.
מטרת מועצה זו הייתה לתמוך ולעודד פעילות אמנותית ותרבותית, שאותה רצה נקרומה להפיץ ברחבי גאנה.
נקרומה סבר, כי הבעיה התרבותית בגאנה נובעת משיטת החינוך הקולוניאלית.
תחת שיטה זו, אפריקאים רבים אשר סיימו את לימודיהם באקדמיות אפריקאיות לא הכירו את התרבות וההיסטוריה האפריקאית כנדרש.
על כן, נקרומה שילב בתוכנית הלימודים הוראת היסטוריה ולימודי תרבות אשר היו חסרים קודם לכן.
בשנת 1960, הממשלה הקימה את קרן החינוך של גאנה, על מנת להקים עוד בתי ספר ולגייס מורים נוספים.
קודם לכן בשנת 1948, הוקמה אוניברסיטה בחוף הזהב כשלוחה של האוניברסיטה בלונדון.
נקרומה שאף להפרדה בין התכנים המועברים באוניברסיטה בחוף הזהב לאלו בלונדון, כך שיתמקדו יותר בתרבות האפריקאית.
אנשי האקדמיה ראו במעשיו של נקרומה כהתערבות בחופש האקדמי וביקרו אותו על כך.
בשנת 1957 הוקמה סוכנות הידיעות של גאנה במטרה לאסוף ולשדר מידע בנוגע לנעשה במדינה.
עקב אחוז גדול של תושבים אנאלפביתים, הרדיו היווה כלי מרכזי להעברת מידע, ובעזרתו נקרומה ניסה לשנות את התדמית השלילית של אפריקה.
בשנת 1959 מוסד העיתונות של גאנה נפתח, והיה נגיש גם ללימוד עיתונאים אפריקאים אשר התגוררו במדינות אחרות.
ביולי 1965 נחנך שירות הטלוויזיה של גאנה.
נקרומה הבהיר כי מטרתו של שירות זה, היא להוות כלי עזר אידאולוגי על מנת לקדם מדיניות סוציאליסטית בגאנה.
נקרומה האמין, כי פרסומות מהוות השפעה לא רצויה, ולכן במהלך השידורים לא היו פרסומות.
בשביל נקרומה שידורי הטלוויזיה היוו כלי לחינוך, העברת אינפורמציה ובניית האומה החדשה שדמיין.
לנקרומה הייתה שליטה מונופוליסטית על המדיה בגאנה, הוא התנגד לתפישת התקשורת ככלי ביקורתי ואובייקטיבי אשר ניתן להעלות דרכו רעיונות, מאחר שראה בה ככפופה לשלטון ולערכיו.
אביו של נקרומה, נגולומה (Ngolomah), היה צורף במקצועו ומתואר כאדם בעל אופי חזק, נחמד לבריות וגאה בילדיו.
הוא היה פוליגמיסט, והיו לו מספר נשים וילדים חוץ מנקרומה.
נגולומה נפטר בשנת 1927, אותה השנה בה נקרומה התחיל את לימודיו במכללה להכשרת מורים שבאקרה, בירת גאנה.
אמו של נקרומה, ניאניבה (Nyaniba), הייתה חקלאית, סוחרת וחברת שבט האקאן בדומה לבעלה.
נקרומה היה ילדה היחיד של ניאניבה והקשר ביניהם היה קשר חזק.
אף על פי שהיה ילד יחיד להוריו, היו לנקרומה מספר אחים ואחיות למחצה, שאיתם הוא גדל והעיד כי היה מחובר אליהם מאוד.
ב-31 בדצמבר 1957, נקרומה נישא לפאטיה (Fathia) שעות ספורות לאחר שנחתה באקרה.
נישואיו של נקרומה לפאטיה היו יותר איחוד פוליטי מאשר נישואים רומנטיים, שמטרתו הייתה לקשר בין צפון אפריקה לשאר היבשת.
הנישואים של השניים הפתיעו רבים, אשר לא הבינו מדוע נקרומה בחר להתחתן עם אישה לבנה.
גם המעצמות המערביות הופתעו מהנישואים, בעודן מנסות להבין את ההשלכות האפשריות.
פאטיה נולדה בשנת 1932 וגדלה במצרים.
כשהגיעה הצעת הנישואין מנקרומה, היא זומנה על ידי נאצר נשיא מצרים, אשר הסביר לה את האחריות והקשיים בלהתחתן עם מנהיג מדינה.
פאטיה חיה עם נקרומה בגאנה עד להפיכה שהדיחה את ממשלתו בשנת 1966, בעקבותיה חזרה למצרים עם ילדיה וגידלה אותם לבדה.
פאטיה נפטרה ב-31 במאי 2007, ובהתאם לבקשתה נקברה במאוזוליאום של נקרומה לצד בעלה.
הבכור, בנו ג'מאל, נולד בשנת 1959 והיה עיתנואי, אנליסט-פוליטי, פרשן והעורך הראשי של ה"אל חראם", העיתון השבועי במצרים.
השנייה, בתו סאמיה, נולדה בשנת 1960 בגאנה ועבדה כעורכת דין, השלישי, בנו פרנסיס, נולד בשנת 1962 ולימד רפואה באוניברסיטה בגאנה.
והצעיר, בנו סקו, נולד בשנת 1963 ועבד כמתאם הארצי של המועצה הלאומית לנוער בגאנה.
ב-24 בפברואר 1966, בכירי צבא ומשטרה התקוממו נגד נקרומה ומשטרו הוחלף ב"מועצת השחרור הלאומית" (National Liberation Council), אשר בראשה עמד סגן האלוף ג'וזף א.
מנגנון הממשלה היה מדיניות כלכלית שמרנית, אך אנקרה לא הצליח לעמוד בהבטחתו להשבת הדמוקרטיה הפרלמנטרית, ובאוגוסט 1969 נערכו בחירות כלליות.
כאשר ההפיכה התרחשה, נקרומה היה בדרך להאנוי במשלחת שלום כדי לסייע בהפסקת מלחמת וייטנאם.
ההפיכה הביאה את נקרומה לבטל את ביקורו המתוכנן והוא עבר לגינאה.
הבחירה בגינאה הושתתה על היות שתי המדינות בעלות קשרי אחדות חזקים ובשל קרבתה הגאוגרפית לגאנה.
נקרומה טען כי גינאה נמצאת במיקום טוב להמשיך מאבק ההפיכה האפריקאי.
נקרומה מעולם לא חזר לגאנה, הוא הגיע לגינאה ב-2 במרץ 1966 וחי שם כאורח של הנשיא, אחמד סקו טורה (Ahmed Sékou Touré), אשר הפך אותו לנשיא כבוד של המדינה.
הוא חי בפחד תמידי שסוכנים מערביים יחטפו אותו ויתנקשו בו.
בסוף ימיו נקרומה היה חולה ומת מסרטן הערמונית בבוקרשט באפריל 1972 בגיל 63, ונקבר בכפר הולדתו בגאנה.