tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רובם הגדול לא הצליח לשרוד עד השחרור ב- 1945. גיזלה לגאט, בעלת חווה באזור הצילה יהודים וזכתה בתואר חסידת אומות העולם.
כיום יש מוזיאון יהודי באייזנשטט, בירת המחוז, המנציח את הקהילות היהודיות באזור ואת "התרומה התרבותית של היהודים" הן לתרבות האוסטרית והן לעולם היהודי.
כמו כן נמצא שם בית קברות משוחזר עם מצבות בעלות כיתוב עברי.
בעיירה לקנבך, שבה היה מרכז יהודי גדול שהיה חלק משבע הקהילות, מונחות עשרות אבנים שחורות לאורך הרחוב הראשי המקיף את העיירה.
על גבי כל אבן מפורט בגרמנית ובעברית איזה בית כנסת, בית מדרש או תלמוד תורה היה במקום זה.
כמו כן, במרכז העיירה ישנו בית קברות גדול אותנטי עם הנצחות מיוחדות, כמו חריזה אישית לאשת חיל על גבי מצבת אישה.
כל בתי העיירה הנוכחית נבנו סביב החומה המקיפה את בית הקברות היהודי שהיה פעיל מעל ל-600 שנים.
על שער הכניסה לבית הקברות ישנה כתובת בעברית.
יהודים חיו גם בעיירות הסמוכות למרכז שבלקנבך, הקימו גם בהן בתי כנסת משפחתיים מכספם הפרטי, ודאגו לכל שאר צורכי הקהילה.
ביתה של משפחה יהודית בעיירה לוקנהוז, שהתפרסמה בזכות הטירה המרשימה המהווה מוקד תיירותי, משמש כיום בית קפה וגלידריה, והמבנה ששימש כבית הכנסת בחצר המשותפת נמכר והפך לבית מגורים פרטי, אך ניתן לראות בחצרו את המדרגות שהובילו למקווה וסימנים נוספים לחיים היהודיים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הפך הבית למרכז הגסטאפו, ועד היום ניתן לראות בו את סמל הגסטאפו.
בבית העירייה של לוקנהוז ניתן לעיין בצילומים של רישומי המוהלים עם תאריכי לידה יהודיים לכל התינוקות היהודים שנולדו במשך מאות שנים באזור, וניתן למצוא בו גם דיווחים הקשורים לשירותי דת יהודיים נוספים.
בורגראנץ' היא רשת מזון מהיר ישראלית, המציעה בעיקר ארוחות המבורגר הכוללות מנת המבורגר בלחמנייה עם שתייה ותוספות שונות.
המתחרות העיקריות של החברה הן הרשתות האמריקאיות "מקדונלד'ס" ו"ברגר קינג".
נכון למרץ 2025, הרשת מונה 52 סניפים מקרית שמונה ועד אילת מהם 47 כשרים מתוכם 36 כשרים למהדרין.
בשנת 1972 נפתח הסניף הראשון של "בורגראנץ'" ברחוב בן-יהודה 21 בתל אביב על ידי בארי סקופ, דרום אפריקאי שקיבל את ההשראה ממסעדות המבורגרים בדרום אפריקה שנקראו Burger Ranch.
באותה שנה פעלה בישראל רשת המבורגרים מתחרה אחת - וימפי.
תוך זמן קצר פתחה הרשת 5 סניפים נוספים באמצעות זכיינים.
הסניפים הנוספים היו ממוקמים במגדל שלום, חוף הילטון, כיכר העצמאות בנתניה (סניף שהוקם על ידי עולה חדש מדרום אפריקה, סיריל סוסמן), ובתחנות הדלק של פז בקריית אונו ובאבו כביר.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים והמיתון הכלכלי, נקלעה הרשת לקשיים ונסגרה.
כעבור מספר שנים החלו רון לפיד (אחד מהעובדים הראשונים של הרשת) ובארי סקופ להקים את הרשת מחדש, כשותפים שווים.
בשנת 1981 הפעילה הרשת 7 סניפים, שלושה בתל אביב, סניף ברעננה, ברמת השרון ובקריית ביאליק.
הרשת התרחבה במהירות בשנות ה-80 וב־1984 כבר הפעילה 23 סניפים בכל רחבי הארץ.
בשנת 1986 ניהלה חברת דלק משא ומתן לרכישת הרשת, שלא יצאה לפועל.
בשנת 1989 פתחה הרשת את הסניף ה-50 שלה וניהלה משא ומתן על פתיחת סניף בארצות הברית.
בשנת 2002 שוב ניסתה להיכנס לארצות הברית, כרשת כשרה הפונה לקהל היהודי.
בשנת 1994 רכשה חברת "טעם ישראל" (היום כרמית תעשיות ממתקים) 34% ממניות הרשת.
בשנת 1995 חתמה הרשת על הסכם עם אלון חברת הדלק לישראל על הקמת סניפים בתחנות הדלק של החברה, אך שנתיים אחר כך רכשה חברת פז כ-60% מהמניות של הרשת, על פי שווי חברה של כ-9 מיליון דולר.
פז רכשה את כל המניות של בארי סקופ וחברת "טעם ישראל".
הרכישה בוצעה כחלק מתוכניתה של חברת פז להיכנס לתחום הקמעונאות בתחנות התדלוק שלה.
במסגרת זו הוקמה גם רשת חנויות הנוחות YELLOW.
בשנת 1998 הפעילה הרשת 74 סניפים.
בנוסף החלה במשא ומתן על מיזוג עם רשת ברגר-קינג ישראל, שהייתה אז בשליטת משולם ריקליס.
באותה שנה החלה למכור גם מוצרים של דאנקן דונאטס, ונקניקיות של רשת ניית'נ'ס פיימוס.
בשנת 1999 החליפה את קוקה קולה ישראל כספקית משקאות, וחתמה על הסכם בלעדיות עם חברת טמפו משקאות, למכירת המותג פפסי.
באותה שנה גם החלה לפתוח סניפים בתוך תחנות הדלק של פז.
בנוסף נכנסה למגזר הערבי, כשפתחה סניף בסח'נין.
כעבור שנה חזרה לעבוד עם קוקה קולה, על פי הודעת הרשת עקב העדפה של הצרכנים והזכיינים.
בינואר 2001 רכשה חברת פז מרון לפיד 26% מהמניות שעוד החזיק, לפי שווי חברה של 10 מיליון דולר, והחזיקה 100% מהבעלות.
בפברואר 2003 נכנסה בורגראנץ' למשא ומתן לרכישת רשת ברגר קינג, לאחר שנכנסה להקפאת הליכים.
לאחר שהגישה את ההצעה הגבוהה בהליך התמחרות, הודיעה על רכישת ברגר קינג תמורת 30 מיליון שקל.
אולם הממונה על ההגבלים העסקיים, דרור שטרום, לא אישר את העסקה עקב הפגיעה בתחרות בענף.
בדצמבר 2005 רכש איש העסקים יוסי חושינסקי, מבעלי רשת טיב טעם, את רשת בורגראנץ' מחברת פז תמורת כ-40 מיליון שקל.
חושינסקי מינה את אחיו רמי אלעד למנכ"ל הרשת.
באוגוסט 2008, לאחר שהרשת נקלעה לקשיים כלכליים, היא נמכרה לקבוצת "אורגד אחזקות" (שהייתה בעלי ברגר קינג באותה תקופה) תמורת 25 מיליון ש"ח.
בסוף אוקטובר 2008 אישרה הממונה על ההגבלים העסקיים את עסקת המכירה.
במאי 2010 החליטה אורגד אחזקות, שבבעלותה הן הרשת בורגראנץ' והן הרשת המתחרה בורגר קינג (שמאז הספיקה לחזור לישראל כעבור חמש שנים) לאחד את סניפיה תחת המותג בורגראנץ', ובכך גדלו מספר סניפי בורגראנץ' ל-107 בכל רחבי הארץ (ברגר קינג הושקה מחדש בישראל בשנת 2015 תחת זיכיון של פייר בסנינו).
באוקטובר 2011 זכתה הרשת במכרז להפעלה בלעדית של אזור המסעדה במתחם הדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון, ובכך גדל מספר סניפיה ל-109: האחד היה באולם "שחקים" הפתוח לציבור הרחב, והשני באזור הדיוטי פרי.
ביוני 2019 הפסידה בורגראנץ' במכרז מתחמי ההסעדה של רשות שדות התעופה, ובסוף 2019 הזוכה מקדונלד'ס השי ה את פעילותה במקום, 7 שנים לאחר ההפסד במכרז הקודם לטובת בורגראנץ'.
בשנת 2016 החל שיתוף פעולה בין רשת "בורגראנץ'" לרשת "קופיקס", במסגרתו הוקמו סניפי "קופיקס" בתוך סניפי "בורגראנץ'".
בשנת 2019 השיקה רשת בורגר ראנץ' המבורגר טבעוני שפותח בשילוב חברת "טבע דלי".
מנת הדגל המזוהה עם הרשת היא ההמבורגר ה"ספרדי".
ההמבורגר כולל קציצת בשר עם רוטב ספרדי חריף או פיקנטי בשילוב חמוצים ובצל כבוש.
פריטים נוספים בתפריט, הייחודים לרשת הם ה"שוקופאי" (בצק מטוגן ממולא בקרם שוקולד), צ'יפס ה"זיגזג" וגם רוטבי "ברביקיו" ו"אלף האיים".
המנה הסטנדרטית הנמכרת ברשת היא ארוחת ה"ראנץ'" שכוללת המבורגר עם ירקות, צ'יפס ושתייה.
בין היתר רשת בורגראנץ' מזוהה עם ארוחת "הקומבינה" שכוללת ארוחה ממבחר מנות ההמבורגר, בתוספת צ'יפס, נקניקיות, טבעות בצל ושתייה.
המנה מיועדת לשניים עד ארבעה אנשים.
במסעדות הרשת נמכרות מנות לילדים הכוללות המבורגר, חטיפי עוף או נקניקייה, צ'יפס ושתייה.
לרשת מגוון של כריכים וסלטים ששווקו עם גידול הביקוש לאוכל בריא, החל משנת 2006. בשנת 2012 הודיעה הרשת כי היא נכנסת לתחום ה"פרימיום" והחלה לשווק מנה בשם "ראנץ' סטייק אנטריקוט", אשר מורכבת מ־100% בשר אנטריקוט.
את מרבית מוצרי היסוד עבור הרשת מייצרת אסם.
בנוסף, קיימים סניפים גם של ראנץ' קפה – בית קפה חלבי עם קינוחים מתוקים ושתייה.
בורגתיאטר , לשעבר תיאטרון החצר הקיסרי (עד 1920), הוא התיאטרון האוסטרי הלאומי בווינה ואחד התיאטראות דוברי הגרמנית החשובים ביותר בעולם.
הבורגתיאטר נוצר בשנת 1741 ונודע בשם "די בורג", בפי תושבי וינה.
להקת שחקניו, הקבועים פחות או יותר, יצרה עם השנים מסורת של סגנון ואורח דיבור טיפוסיים למופעי הבורגתיאטר.
את הבורגתיאטר הקימה ב-14 במרץ 1741 קיסרית אוסטריה מבית הבסבורג, מריה תרזה, כתיאטרון לצד ארמונה.
בנה, הקיסר יוזף השני, כינה אותו בשנת 1776 "תיאטרון גרמני לאומי".
שלוש אופרות של מוצרט עלו שם בהצגות בכורה: "החטיפה מן ההרמון" (1782), "נישואי פיגארו" (1786), ו"כך עושות כולן" (1790).
החל ב-1794 נקרא שמו "תיאטרון החצר ליד הבורג".
בשנים 1849–1853 בין כוכבי התיאטרון היה בוגומיל דויזון.
ב-14 באוקטובר 1888 עבר התיאטרון לבניין חדש ברינגשטראסה, בתכנון גוטפריד זמפר וקרל פרייהר פון האזנאואר.
הסגנון הקלאסי והשפה הגרמנית של הבורגתיאטר היוו דוגמה לתיאטראות דוברי גרמנית.
מיטב המחזאים של וינה, ואף תאודור הרצל, הציגו את מחזותיהם בבניין התיאטרון.
ב-12 במרץ 1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נפגע הבניין בהפצצה של בעלות הברית ונהרס בחלקו הגדול.
כעבור חודש בדיוק, ב-12 באפריל 1945, ניזוק עוד בשריפה ממקור לא ידוע.
אחרי המלחמה שוקם התיאטרון בשנים 1953–1955. הפתיחה המחודשת שלו נערכה ב-14 באוקטובר וב-16 באוקטובר.
ביום זה הוצגה אופרה על הימים הראשונים של כהונת שושלת הבסבורג.
באופרה זו נכללו מילים של אוטוקאר מגאל לשיבחו של אוסטריה וזה היה בין סמלי חידוש המדינה לאחר מלחמת העולם השנייה.
הודות להצגות בכורה של מחזות משל תומאס ברנהרד, אלפרידה ילינק, פטר הנדקה, פטר טוריני וג'ורג' טבורי הצליח קלאוס פיימן להבטיח את המוניטין של הבורגתיאטר כאחת הבימות הראשונות במעלה באירופה, המשתבחת בשחקנים ידועי שם.
כמה משחקני העבר הנודעים קיבלו תואר חברים של כבוד ושמותיהם חקוקים בשיש ליד הקצה התחתון של המדרגות בצד התיאטרון הפונה אל ה"פולקסגארטן".
נושאי תואר זה הם אנמריה דירינגר, וולפגנג גסר, היינריך שווייגר, גוסטי וולף ומיכאל הלטאו.
בּוּרגָס (בבולגרית: Бургас) היא עיר נמל בדרום מזרח בולגריה, לחופי הים השחור, בירת מחוז בורגס ומרוחקת 389 קילומטרים מהבירה סופיה.
ראשית התיישבות אנושית באזור העיר מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת.
בסמוך לעיר נמצאו שרידי התיישבות מהמאה ה-6 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית.
השרידים הארכאולוגיים מעידים על מערכת סחר חליפין מפותחת עם תרבויות מאזור הים השחור והים התיכון.
במהלך המאה הראשונה נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ונבנו בו יישוב ומצודה בשם דֶאוּלְטוּם (במיקום שהוא כ-20 קילומטרים מהעיר המודרנית).
עם הפיצול באימפריה עבר היישוב לחזקת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-5 הוחרב בידי ההונים.
לאחר קריסת האימפריה הבולגרית הראשונה הקימו הביזנטים (במיקום שהוא כ-10 קילומטרים מבורגס המודרנית) יישוב ומצודה בשם פִּירְגוֹס, ששרידיו תועדו בידי גאוגרפים אירופים במהלך המאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש האזור בידי צבא האימפריה העות'מאנית.
במהלך המאה ה-17 מאוזכר לראשונה בתעודות עות'מאניות שמה המודרני של העיר שנקראה בעת ההיא אָחֶלוֹ בורגס.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) עזבו חלק מתושבי העיר ביחד עם הכוחות הרוסים הנסוגים והתיישבו באזור בסרביה, אוקראינה ומולדובה.
ב-6 בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר בידי צבא האימפריה הרוסית ואוכלוסייתה מנתה 2,950 נפשות.
לאחר המלחמה הוכללה בורגס מתוקף סיכומי קונגרס ברלין בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.
ב-6 בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, על איחוד בין רומליה המזרחית לנסיכות בולגריה.
לאחר האיחוד וסיום מלחמת בולגריה–סרביה (1885) בוצע טרנספר לאוכלוסייה המוסלמית שנאלצה להגר לשטחי האימפריה העות'מאנית.
ב-18 במאי 1903 נפתח לפעילות הנמל בבורגס, שהביא להאצת הפעילות הכלכלית בעיר ולגידול במספר התושבים.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה בוצעו חילופי אוכלוסייה בין ממלכת בולגריה לממלכת יוון, אלפי פליטים בולגרים נאלצו להגר מתראקיה המזרחית לשטח בולגריה ורבים התיישבו בבורגס.
בעידן הקומוניסטי של הרפובליקה העממית הבולגרית הפכה העיר למרכז תעשייתי אזורי בעיקר בתחום זיקוק נפט ותעשיות פטרוכימיות.
הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס
ב-18 ביולי 2012, בשעה 17:30 (זמן מקומי), מחבל מתאבד התפוצץ באוטובוס במגרש החנייה של נמל התעופה בורגס ובו 42 תיירים ישראלים, רובם בני נוער, בדרכם מנמל התעופה למלונות שלהם, לאחר שהם הגיעו לבולגריה בטיסה של אייר ויאה מתל אביב שנחתה בשעה 16:50. בפיגוע נרצחו שישה בני אדם, ונפצעו יותר מ-30.
בשנות ה-90 חל קיטון באוכלוסיית העיר בשל הגירה שלילית, שנעה מהמשבר הכלכלי החריף שחוותה בולגריה לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חלה התאוששות כלכלית מסוימת, בעיקר בחציו הראשון, ובמהלכו גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 2.18%.
בורגס היא העיר הרביעית בגודלה בבולגריה, אחרי סופיה, פלובדיב ווארנה.
מיקומה הגאוגרפי הופך את נמל העיר לנמל החשוב ביותר של בולגריה על חוף הים השחור.
נופיה ורצועת החוף הארוכה הצמודה אליה הפכו אותה ליעד אטרקטיבי לתיירים.
כלכלת העיר מושתתת על תיירות ועל תעשייה.
בבורגס קיים מפעל זיקוק הנפט הגדול ביותר בבלקן, המצוי בבעלות לוקאויל.
כמו כן קיימות תעשיות נלוות לנפט כמו פולימרים ותעשיות כימיות.
לצורך הקמת תשלובת זו בשנות ה-60 של המאה ה-20 אגם מנדרנסקו נותק מהים ומאגם עם מים מליחים הפך לאגם עם מים מתוקים לצורכי תשפובל תעשיית הנפט.
בנוסף, יש ליד העיר מכרות מלח וברזל ומספר מפעלים לעיבוד עץ.
באוקטובר 2009 עמד שיעור האבטלה בעיר על 4.36%, מהנמוכים בבולגריה.
בורגס מצויה על תוואי עורק מספר 8 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
העיר מחוברת לרשת מסילות הרכבת הפנים בולגריות המקשרות אותה לערי בולגריה המרכזיות.
נמל העיר הוא הגדול בבולגריה ונפח תעבורות הסחורות דרכו מהווה 60% מכלל תעבורות הסחורות בדרך הים בבולגריה.
בפרברי העיר, כ-12 קילומטרים ממרכזה, ממוקם נמל התעופה בורגס, שב-2008 בוצעו בו 16,952 המראות ונחיתות ועברו בו 1,936,853 נוסעים, בעיקר לאירופה.
חברת סאן דור הישראלית מפעילה קו טיסה עונתי לבורגס.
ב-18 ביולי 2012 התרחש הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, שבו פוצץ עצמו מחבל מתאבד באוטובוס שהוביל תיירים ישראלים, ורצח את הנהג והמדריכה הבולגרים וחמישה תיירים ישראלים.
בבורגס שורר אקלים סובטרופי גשום עם השפעה מסוימת מכיוון הים השחור המעניקה לו מאפיינים של אקלים ים תיכוני.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על C° 12 וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-C° 2 בינואר ועד C° 22 ביולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 550 מילימטרים.
בורגס היא עיר תיירות, וכן מחוז בורגס הכולל את הסאני ביץ' אתר נופש גדול על חוף הים השחור בבולגריה.
האתר ממוקם כ-37 קילומטרים צפונית לבורגס, בשטח המוניציפלי נסבר שבמחוז בורגס.
סאני ביץ' הוא אתר הנופש הגדול והמפורסם בבולגריה.
כמו כן, יש באזור האתר 130 מסעדות ומספר רב של בתי קפה, מועדוני לילה, בארים ופאבים.
בתנופת פיתוח שמתרחשת במקום מתחילת המאה ה-21 הורחב שטח האתר, רוב בסיסי בתי המלון חודשו ומספר בתי מלון יוקרתיים נבנו, לצד הקמת מבני דיור גדולים.
נסבר היא עיירת דייגים עתיקה לחופי הים השחור, המשמשת כבירת נפת נסבר במחוז בורגס שבמזרח בולגריה.
ב-1983 הוכרזה נסבר כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשל המספר הרב של המבנים ההיסטוריים והמבנים בעלי החשיבות שנשתמרו בעיר.
תיעוד ראשון בכתב לקהילה יהודית בבורגס מצוי מ-1828 בהקשר פגיעות חיילי צבא האימפריה הרוסית בבני הקהילות היהודיות בבולגריה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829).
ב-1899 עזבו כמה עשרות משפחות יהודיות את העיר והתיישבו באזור איזמיט.
בשל קשיים כלכליים חזרו רבים מהם לעיר בהדרגה, רובם במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
ב-1900 נכללה קהילת בורגס ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה 800 נפשות.
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת בורגס בכנס הקהילות היהודיות שהתקיים בסופיה, על ידי ראשי הקהילה - שמואל יולזארי, חיים פרחי וביטוש סידי.
בבורגס הייתה פעילות ציונית ענפה לצד פעילות קומוניסטית לא מבוטלת.
בבחירות לוועדי הקהילות היהודיות שנערכו ב-4 במרץ 1923 זכו הציונים ב-67.2% מהקולות והקומוניסטים ב-32.8% ובבחירות שנערכו ב-1932 זכו הציונים ב-65% והמתנגדים ב-35%.
ב-1920 למדו במערכת החינוך היהודית 106 תלמידים שהיוו 96% מכלל התלמידים היהודים.
התלמידים למדו בכיתת גן ילדים אחת ו-4 כיתות בית ספר יסודי.
הממשלה הבולגרית מימנה 9.6% מתקציב מערכת החינוך היהודית ועיריית בורגס עוד 13.4%.
ב-1926 ירד מספר התלמידים ל-86. במהלך שנות ה-20 וה-30 פעל בעיר בנק יהודי, ששימש גם כקופת מלווה (קאסה) ופעל בסיוע ארגון הג'וינט.
בראשית שנות ה-30 מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-3,000 נפשות.
ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית, קולונל אטאנאס פאנטב, צו גירוש ל-4,000 נתינים זרים המצויים בשטח ממלכת בולגריה, רובם ככולם יהודים, פליטי המלחמות השונות בבלקן, שנותרו ללא אזרחות בולגרית.
היהודים גורשו לשטחי יוון וטורקיה ומי שלא התקבל במדינות אלה נאלץ להגר למדינות אחרות ובכלל זה לארץ ישראל.
אין נתונים מדויקים לגבי מספר המגורשים מבורגס, אך במרץ 1943 העריך משרד הפנים הבולגרי שבעיר מתגוררים כ-2,000 יהודים.
מבין מנהיגי הקהילה בעת ההיא ניתן למנות את ד"ר יוסף בן-ריי, חיים וצ'ליבי ברוך וחיים ישעיה.
ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה.
ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 422 יהודים מבורגס שנכללו במכסה זו.
ב-17 ביוני 1943 גורשו יהודי וארנה ובורגס לכפרים וערי שדה מרוחקות בתוך בולגריה.
רבנים ומנהיגי קהילה נשלחו למחנה הריכוז בסומוביט.
בראשית המאה ה-21 התגוררו בבורגס כמה עשרות יהודים.
ב-2022 נמנו בעיר 130 יהודים, אך אין בה קהילה ממוסדת ובעלת מוסדות פעילים.
בסמוך לאתר הנופש סאני ביץ' פועל בית חב"ד ובו מתקיימות תפילות וסעודות שבת, הוא משמש כמרכז יהודי המעניק גם שירותי דת לנופשים המעוניינים בכך, וכן מפעיל מסעדה.
בורדוף (ברומנית: Branza de burduf), היא סוג של גבינת צאן מלוחה, העשויה מחלב כבשים ומיוצרת ברומניה.
הגבינה היא בעלת מרקם רך במקצת ובעלת טעם חזק.
יצור הגבינה נעשה על ידי פריסת גבינת קש לחתיכות קטנות והמלחה.
לאחר מכן שמים בקערת עץ גדולה ולשים בידיים.
בתערובת זו ממלאים קיבת כבש או עור כבש שנוקו היטב ויובשו, או קליפת גזע עץ אשוח.
הגבינה שנשמרה בעור ובקיבת כבש, ניתנת לשימוש גם לאחר תקופה ארוכה.
הגבינה שנשמרה בקליפת גזע עץ האשוח, מקבלת במשך הזמן טעם מיוחד של שרף האשוח.
הגבינה מוגשת כתוספת לממליגה, בלינצ'ס, ומאפים מבצק עלים.
הגבינה אופיינית בעיקר לאזור טרנסילבניה שברומניה ונעשית בדרך כלל במחלבות ביתיות קטנות.
מחוז (אובלסט) בורגס (בבולגרית: Област Бургас) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מזרח המדינה לחופי הים השחור.
במחוז 13 רשויות מקומיות ועיר הבירה שלו היא העיר בורגס.
במחוז שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 514 מילימטרים.
מחוז בורגס הוא השני בגודלו בבולגריה מבחינת השטח ורביעי בגודלו מבחינת כמות האוכלוסין.
החלק העתיק של העיר נסבאר אשר מצויה במחוז, הוכרז כאתר מורשת עולמית.
למחוז חשיבות כלכלית נכבדה עבור בולגריה, שכן 74 אחוזים מהיקף היבוא והיצוא של בולגריה עוברים דרך נמלי הים שבו.
המחוז מניב 5.22 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי של בולגריה.
לחופי הים השחור, בערים בורגס, סוזופול, נסבאר וצארבו , קיים מערך נמלים, המשמשים לייבוא דלק, ייצוא סחורות ודייג.
בעיר בורגס, ממוקם נמל תעופה בינלאומי הכולל מסוף מטענים וקיימת תשתית תחבורתית ענפה, הכוללת רשת מסילות רכבת.
במחוז קיימת תעשייה פטרוכימית, מפעלים לעיבוד מתכות, תעשיית מזון, יין, טבק וטקסטיל, מכרות ומפעלים לעיבוד עץ וייצור רהיטים.
בשל מיקומו לחופי הים השחור, המחוז שופע תיירות ימית, בתי הארחה, בתי מלון ומעיינות מרפא, בעיקר בחודשים יוני עד ספטמבר.
התיישבות מאורגנת בשטח המחוז מתוארכת לתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפני הספירה.
לאחר מכן מתועדת התיישבות במקום, בתקופת יוון העתיקה, במאה ה-4, לפני הספירה ובהמשך היה האזור חלק מפרובינציה רומית.
במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית.
ביוני 1829, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), נכבש האזור על ידי הרוסים וחלק מהתושבים הוגלו או נמלטו למחוזות אחרים, כגון בסרביה או מולדובה.
בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכלל בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.
ב-1885 אוחד מחוז רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה ושטחי מחוז בורגס נותרו מאז בחזקת הבולגרים.
Boards of Canada הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית מסקוטלנד.
ההרכב מורכב משני אחים, מייק סאנדיסון ומרכוס אוין.
הם חתומים בחברת התקליטים Warp והוציאו לאור מספר אלבומים תחת חברה זו.
בעבר הפעילו האחים גם חברת הקלטות עצמאית, בשם Music70, והקליטו ארבעה קטעים מוזיקליים תחת הכינוי Hell Interface.
אוין משתמש בשם "מרכוס אוין" למטרות מקצועיות בלבד.
מייקל (מייק) ומרכוס סאנדיסון החלו לנגן בכלים מגיל צעיר.
כאשר היו בני 10, החלו להתנסות בשיטות הקלטה שונות.
הם השתמשו ברשמקול, והדביקו קטעי קול על מוזיקה שיצרו בעצמם.
כשהיו בגיל העשרה השתתפו שניהם במספר להקות חובבניות.
ב-1986 הוזמן מרכוס להצטרף ללהקתו של אחיו, מייק.
שיתוף זה היווה את התחלתו של הפרויקט המשותף שלהם, בורדס אוב קנדה.
שאר חברי הלהקה עזבו, ולבסוף, בשנת 1989, הלהקה הייתה למעשה פרויקט משותף של שני האחים.
בתחילת שנות ה-90 השתתפו האחים במספר שיתופי אמנות, והופיעו ביחד עם קהילת האמנות הקולקטיבית Hexagon Sun.
בתחילת שנת 2000, נמחקו כל עבודותיהם המוקדמות של בורדס אוב קנדה ממה שהיה אז האתר הרשמי שלהם.
כיום האתר מספק חדשות בנוגע לפרויקט.
ההקלטה הידועה המוקדמת ביותר היא Catalog 3.
הקלטות אלה ניתנו בעיקר לחברים הקרובים של בורדס אוב קנדה.
כיום לא ניתן למצוא אף אחת מהקלטותיהם המוקדמות בחנויות תקליטים, והן נעדרות מהאתר הרשמי.
בשנת 1995 הוציאו לאור בורדס אוב קנדה את מיני אלבומם הראשון Twoism, תחת Hexagon Sun Studio.
המיני אלבום הופק בעזרת כספם האישי, ורק מספר מסוים של עותקים הוקלטו, וניתנו למספר חברים של ההרכב, ולחברות תקליטים שונות.
מספר קטן של עותקים הופץ לציבור תחת רשימת הדיוור IDM, שלא כמו הקלטותיהם המוקדמות יותר.
ההקלטה יצאה במהדורה שנייה בשנת 2002, למרות שלא נחשבה להקלטה בגודל ואיכות מסחריים.
בשנת 1996 הוציא לאור ההרכב את האלבום Boc Maxima.
אלבום זה חולק מספר רב של קטעים עם האלבום Music Has Right To Children, שיצא בשנת 1998.
לאחר שהמיני אלבום Twoism נשלח למספר חברות תקליטים, בהן חברת התקליטים Skam, הוא משך את תשומת לבו של שון בות', מההרכב Autechre.
בינואר 1998 הושמעו קטעים של בורדס אוב קנדה בתוכנית הרדיו של ג'ון פיל, ב-BBC Radio 1.
בין היתר, בתוכנית הושמעו רימקסים לקטעים "Aquarius" ו-"Olson", וגם הקטעים "XYZ" ו-"Happy Cycling" מתוך האלבום Music Has Right To Children.
הסט הוקלט והוצא לאור בדיסק ששמו "Peel Session July 21 1998", תחת חברת ההקלטות Warp.
בורדס אוב קנדה מעולם לא יצאו לסיבוב הופעות, אך בכל זאת הופיעו מספר פעמים.
האחים הופיעו כלהקת חימום של חבריהם Seelfeel ו-Autechre, הרכבים שגם היו חתומים בחברת ההקלטות Warp.
הם גם השתתפו במספר פסטיבלים, ומסיבות של Warp, בשנים 1999 ו-2000.
הופעתם הגדולה ביותר הייתה כאשר היוו את אחד מההרכבים המרכזיים בפסטיבל All Tomorrow's Parties, שאותו עזרה לארגן הלהקה Tortoise, בשנת 2001.
האחים לא הופיעו מאז פסטיבל זה.
בנובמבר 2000 הוציאו בורדס אוב קנדה לאור את המיני אלבום In a Beautiful Place out in the Country, שכלל ארבעה קטעים.
בשנת 2002 יצא לאור האלבום Geogaddi, תחת חברת ההקלטות Warp, בשיתוף עם חברת ההקלטות של האחים, Music70. מייק סאנדיסון תיאר את האלבום בתור:
מסע אפל, מפותל וקלסטרופובי, אשר מעביר אותך חוויות אפלות וחשוכות, לפני שאתה מגיע לאוויר הפתוח שנית."
ב-17 באוקטובר 2005 יצא לאור The Campfire Headphase, האלבום השלישי של בורדס אוב קנדה תחת חברת ההקלטות Warp.
ב-5 ביוני 2013 יצא לאור Tomorrow's Harvest, אלבומם הרביעי של בורדס אוב קנדה.
הסאונד של בורדס אוב קנדה הוא תוצאה של שימושם בסינטיסייזרים אנלוגיים, ערבובים של קטעים אלקטרוניים ונגינה על כלים קונבנציונלים, שימוש בקטעי קול מעוותים וקטעי שירה.
האחים נמנעים מליצור את המוזיקה שלהם על ידי שימוש בקטעים דיגיטליים בלבד, כדי להקנות למוזיקה תחושת נוסטלגיה.
לרוב, הם משתמשים בקטעי קול מתוכניות טלוויזיה של שנות ה-70. בורדס אוב קנדה משתמשים הרבה בקטעי קול מסרטים דוקומנטריים אשר נוצרו על ידי איגוד הסרטים הלאומי של קנדה (National Film Board of Canada).
שמו של האיגוד היווה גם את ההשראה לשמו של ההרכב.
יצירותיהם מורכבות ממספר רב של הפסקות ושינויים מזעריים במוזיקה, לרוב מלווות בדיבור וצלילים אטמוספיריים, כדי ליצור אווירה מסוימת.
קטעים אלה נמשכים לרוב כשתי דקות, אך האחים אמרו שהם נהנים מהם, "אנו יוצרים הרבה יותר מהקטעים האלה, ובדרך מסוימת, הם הקטעים הכי אהובים עלינו."
בורדס אוב קנדה יצרו מספר גדול של קטעים כאלה.
רובם לא יצאו לאור מעולם.
ככל הנראה, הם אינם יוצרים מוזיקה במיוחד להוצאה לאור.
אשר יצא בשנת 2002, נוצר על ידי איסוף קטעים נבחרים מתוך כ-400 יצירות שונות.
לדבריו של מרכוס, "הרעיון של אלבום מושלם הוא משהו שאנחנו תמיד מכוונים אליו [...] הקטע ביצירת מוזיקה הוא ליצור משהו שאתה חושב שהוא מושלם."
בראיונות איתם, אמרו האחים כי להקות כמו החיפושיות, The Incredible String Band
, ג'וני מיטשל, ו-My Bloody Valentine היוו חלק מההשראה ליצירותיהם.
בורדס אוב קנדה הביעו עניין בכוחם של מסרים תת-הכרתיים, והרבה מיצירותיהם כוללות אזכורים של נושאים כמו נומרולוגיה, וכתות שונות, ביניהן הכת של דייוויד כורש, כת הדיווידים.
כאשר נשאלו בקשר לשימושם במסרים אלה, אמרו האחים, "איננו דתיים כלל [...] ואם אנו רוחניים, זה רק באופן אכפתי כלפי אחרים, אנחנו רוצים לתת השראה ורעיונות לאחרים."
עוד הוסיפו לומר האחים שהם מאמינים שלמוזיקה יש כוח על טבעי, ויכולת עצומה להשפיע על בני אדם.
בורדו הוא גוון צבע אדום כהה עם נגיעות של חום או סגול.
מקור השם בורדו (bordeaux) הוא מעיר הנמל בורדו הממוקמת בדרום צרפת הידועה בעיקר בזכות היינות המיוצרים בסביבתה, ומוכרת ברחבי העולם כ"בירת היין".
בדומה לצבע בורגונדי שמקורו גם כן בצבע היין המיוצר באזור בעל אותו השם בצרפת.
בורדו הוא צבע יוקרתי ודרמטי, אשר שנמצא בשימוש נרחב בתחומי האופנה, העיצוב והאמנות.
נזירים בודהיסטים וג'ריאנים, כדוגמת הדלאי לאמה, לובשים חלוקים בצבע בורדו.
דגלי לטביה וקטר הם בצבעי בורדו.
הגוון האדום הכהה בדגל הלטבי מסמל את נכונות העם הלטבי לתת דם מליבם עבור החופש והנכונות להגן על חירותם.
בדגל הקטרי הגוון מסמל דם גם כן, אולם זהו הדם במלחמות שהיו נחלתה של קטר במשך שנים רבות, ובמיוחד במחציתה השנייה של המאה ה-19.
בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט היא עיר במחוז ליכטנפלס בצפון בוואריה שבגרמניה.
היא שוכנת על הגדה הימנית של נהר המיין, 15 ק"מ מערבית לקולמבך ו-24 ק"מ צפונית מזרחית מקובורג.
העדות הארכאולוגית הקדומה ביותר ליישוב במקום מתוארכת למאה ה-8 והתעודה הכתובה הראשונה על יישוב שם היא מ-13 באפריל 1059 בתקופתו של פרידריך ברברוסה.
העיר זכתה בכתב נאמנות ב-27 באפריל 1426 תחת שלטונו של הנסיך פרידריך הבישוף של במברג.
ב-1517 קיבלה העיר את הפרוטסטנטיות אבל ב-1624 חזרה לקתוליות.
תושבי העיר תמכו במרד האיכרים ב-1525 אבל הבישופות השלטת ציוותה על בזיזת העיר כעונש והעיר נכנעה ביוני.
במלחמת המרקיזים השנייה ב-1533 נכבשה העיר על ידי אלברט אלקיביאדס ששרף כמעט את כל העיר.
במלחמת שלושים השנים נכבשה העיר על ידי חיילים שוודים והוחזקה על ידם במשך שנה וחמישה חודשים, מ-1632 ואילך.
הדבר גרם לירידה גדולה מאוד בתנאי החיים החיים.
בניין העירייה נבנה ב-1690 והוא אבטיפוס למבנה פרנקוני הבנוי בחלקו מעץ.
בזמן מלחמת שבע השנים הוצבו בעיר חיילים פרוסים, דבר שגרם לעוד יותר הרס וביזה.
בזמן המלחמות הנפוליאוניות הוכרח הבישוף המקומי להתפטר ב-1802, וממשל העיר נעשה חילוני.
העיר נפתחה לתיעוש עם פתיחת קו רכבת ב-15 בפברואר 1846. נבנה בית חרושת לדודי קיטור ב-1862 וקו הטלגרף הראשון הגיע לעיר ב-1877. העיר התפרסמה בזכות בתי החרושת לנעליים שלה והיא סיפקה מגפיים צבאיים במלחמת העולם הראשונה.
אחרי המלחמה סבלה העיר מהאינפלציה המשתוללת שהייתה בגרמניה בשנות ה-20.
בתקופת השלטון הנאצי מונה ד"ר לאו פויזינגר (Leo Feusinger) לראשות העירייה והוא הוביל חרם על יהודים ב-1 באפריל 1933. העיר אימצה בהתלהבות מדיניות אנטי-יהודית.
בית הכנסת נבזז ונחרב בליל הבדולח ב-1938, ותושבי העיר האחרונים גורשו לבלז'ץ ולסוביבור ב-24 באפריל 1942, ונרצחו שם.
אחרי המלחמה חזרו בעיר לייצור נעליים אבל הייצור ירד אחרי שבית החרושת האחרון נסגר ב-1990. העיר התפרסמה אחרי כן בבתי הספר התיכוניים שלה.
חורחה פרנקו אלביס (בספרדית: Jorge Franco Alviz; נולד ב-29 באוקטובר 1993 בבורגיוס דל סרו שבספרד), הידוע כ"בורגי", הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני.
בורגי הגיע לריאל מדריד בשנת 2012 תחילה שיחק בריאל מדריד C ולאחר מכן שיחק בריאל מדריד קסטיליה.
ב-3 ביולי 2015 הושאל בורגי לאספניול מליגת העל הספרדית לעונה אחת.
ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-77 בניצחון 0–1 על חטאפה במסגרת המחזור הראשון.
ב-15 בדצמבר הבקיע בורגי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-15 בניצחון 1–2 על לבאנטה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-27 בפברואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-41 בניצחון 2–4 על אספניול במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
ב-11 ביולי 2016 הושאל בורגי לספורטינג חיחון מליגת העל הספרדית לעונה אחת.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 77 דקות בניצחון 1–2 על אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
בשנת 2022 הוא עבר לשחק ל"שיבניק" הקרואטית.
בורגרס בר המושבה בע"מ היא רשת מזון מהיר ישראלית המציעה ארוחות הכוללות לרוב המבורגר עם תוספות שונות.
מוצרים נוספים אותם ניתן לקנות בסניפי הרשת: שניצלים, חזה עוף, טבעות בצל, צ'יפס, המבורגר טבעוני, סלטים ושתייה.
נכון לשנת 2023, לרשת יש 40 סניפים ברחבי הארץ - 17 מהם בירושלים.
כל סניפי הרשת פועלים במודל של זכיינות - הזכיין משלם לרשת דמי זיכיון חודשיים וכן תמלוגים באחוזים מהמכירות.
הרשת שונה מרשתות המבורגרים אחרות בכך שבמקום להציע ללקוח מנות מובנות מראש, ברשת זו המנה נעשית ומורכבת בהתאמה אישית על פי דרישות הלקוח במקום.
רשת בורגרס בר החלה את דרכה בשנת 1999 כמסעדת המבורגרים בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים, אותה הקימו טל רוזן ויוני מלכה, זמן קצר לאחר שחרורם משירות בצה"ל.
לאחר זמן מה הצטרף אליהם ישראל ניזרי.
בהמשך פתחה הרשת מספר סניפים בארצות הברית, אך הם נסגרו כעבור מספר שנים.
נכון ל-2025, לחברה סניף אחד בניו יורק, מלבד לסניפים בארץ.
כל סניפיה של הרשת הם בעלי תעודת כשרות.
לחלק מסניפי הרשת, במיוחד בירושלים ובסביבתה, יש כשרות בד"ץ.
בשנים 2015 ו-2017, בתשעת הימים, השיקה החברה תפריט מיוחד ללא-בשר עבור הציבור שאינו אוכל בשר בתקופה זו.
בורדרלנד (ביפנית: 今際の国のアリス ; בתעתיק לעברית: אִמַוַה נוֹ קוּנִי נוֹ אָרִיסוּ; מילולית: אריסו בארץ הגבולות; מסוגנן באנגלית כ-Alice in Borderland) היא סדרת מאנגה יפנית מסוג מדע בדיוני ומותחן יפנית שנכתבה ואוירה בידי הארו אסו.
המאנגה פורסמה בתחילה במגזין Weekly Shōnen Sunday מ-25 בנובמבר 2010 עד 2 במרץ 2016. לאורך השנים פורסמו 18 כרכים של המאנגה.
בעקבות הפופולריות לה זכתה הסדרה חברת נטפליקס הפיקה סדרת לייב-אקשן בשם "בורדרלנד" שהתבססה על המאנגה אשר עלתה לשידור ברחבי העולם בדצמבר 2020. בנוסף, לאורך השנים הופקו גם שלושה פרקי OVA של בורדרלנד אשר פורסמו בין 2014 ל-2015.
אריסו, קרובה וצ'וטה הם שלושה חברים תיכוניסטיים אשר מאסו בחיים המשעממים.
במהלך מופע זיקוקים, אריסו מבקש משאלה שהוא יוכל לחיות בעולם אחר אשר יהיה "מרגש יותר" ופחות "משעמם".
משאלתו מתגשמת והשלושה מועברים לעולם מקביל, פוסט-אפוקליפטי המכונה "ארץ הגבול" (בורדרלנד) אשר כמעט וריקה מאדם לחלוטין ואשר בה הם חייבים לקחת חלק במשחקים קטלניים על מנת לשרוד.
ריואה אריסו (מדובב על ידי יושימסה הוסויאה) - גיבור הסדרה.
אריסו הוא נער אינטליגנטי אשר לעיתים רבות משתמש בלוגיקה ואסטרטגיה על מנת לשרוד.
יוזוהא אוסגי (מדובבת על ידי מינקו קוטובוקי) - מטפסת הרים אמיצה.
אוסגי היא מהאנשים הראשונים עימם אריסו מתיידד בארץ הגבול.
היא מסייעת לאריסו לשרוד את המשחקים הקטלניים.
דאיקיצ'י קארובה (מדובב על ידי טאטסוהיסה סוזוקי) - נער קשוח וכריזמטי.
קארובה הוא אחד החברים הטובים ביותר של אריסו מהעולם האמיתי.
צ'וטה סגהוואה (מדובב על ידי טסובסה יונגה) - נער רגיש.
סגהוואה הוא חבר קרוב נוסף של אריסו מהעולם האמיתי.
שונטארו צ'ישיאיה (מדובב על ידי טאקהירו סקוראיי) - שחקן מסתורי, קר ומחושב מארץ הגבול.
היקארי קואינה - אישה חזקה ובעלת תושייה שמסייעת לצ'ישיאיה.
סדרת המאנגה נכתבה ואויירה בידי הארו אסו ופורסמה בשני מגזינים שבועיים של Shogakukan מ-25 בנובמבר 2010 עד 2 במרץ 2016. הסדרה אוגדה לתוך 18 כרכים, אשר פורסמו בין 18 באפריל 2011 ל-18 באפריל 2016.
סדרת מאנגה נוספת, בשם "בורדרלנד: לנסות שוב" (), אשר ממשיכה את קו העלילה של הסדרה המקורית, החלה להתפרסם במגזין Shōnen Sunday השבועי של Shogakukan ב-14 באוקטובר 2020 והסתיימה ב-20 בינואר 2021. הכרך הראשון פורסם ב-11 בדצמבר.
הסדרה עובדה לשלושה פרקי OVA, שהופקו על ידי הסטודיואים Silver Link ו-Connect ובוימו על ידי הידקי טאצ'יבנה.
הפרק הראשון צורף למהדורה המוגבלת של הכרך ה-12 של המאנגה ב-17 באוקטובר 2014. הפרק השני צורף למהדורה המוגבלת של הכרך ה-13 של המאנגה ב-18 בנובמבר 2014. הפרק השלישי והאחרון צורף למהדורה המוגבלת של הכרך ה-14 של המאנגה ב-18 בפברואר 2015.
סדרת טלוויזיה לייב אקשן המבוססת על המאנגה, הופקה על ידי נטפליקס ובוימה על ידי שינסוקה סאטו, עלתה להזרמה ב-10 בדצמבר 2020 עם 8 פרקים בלמעלה מ-190 מדינות ברחבי העולם, כולל ישראל.
בסדרה מככבים קנטו ימזאקי בתור ריואה אריסו וטאו טסוצ'יה בתור יוזוהא אוסגי.
ב-24 בדצמבר 2020, הוכרזה העונה השנייה לסדרה.
נכון למרץ 2016, המאנגה מכרה בסך הכל כ-1.3 מיליון עותקים.
הכרך ה-11 הגיע למקום ה-48 בדירוג השבועי של אוריקון ונכון ל-22 ביוני 2014, מכר 21,496 עותקים.
בורדרטאון (בפינית: Sorjonen) היא דרמת פשע פינית שנוצרה על ידי מייקו אויקונן ובכיכובו של וילה וירטאנן כמפקח הבילוש קארי סוריונן.
העונה הראשונה, שהורכבה מ-11 פרקים, שודרה לראשונה בפינלנד ב-16 באוקטובר 2016 ברשת Yle TV1. עונה שנייה, המכילה 10 פרקים, שודרה בבכורה ב-7 באוקטובר 2018, ועונה שלישית, המכילה 10 פרקים, עלתה בבכורה בדצמבר 2019. בנוסף לשידור במדינת המוצא, הסדרה זכתה לשבחים בינלאומיים והיא הופצה לשידור בינלאומי על ידי נטפליקס.
מפקח הבילוש קארי סוריונן הוא אחד הקצינים המוערכים ביותר בלשכת החקירות הלאומית (NBI) בפינלנד כשאשתו שורדת בקושי מסרטן המוח.
לסוריונן יש אספרגר והוא מציג תכונות הקשורות לתסמונת סוואנט.
דמותו התבססה על הסופר הבריטי, דניאל טאמט והיא מזכירה בהתנהגותה את שרלוק הולמס.
סוריונן לוקח עבודה חדשה, בתחילה מוביל את יחידת SECRI, היחידה לפשיעה חמורה בעיר לאפנראנטה, שבדרום קרליה, פינלנד.
הוא מעביר את משפחתו לעיירה הסמוכה לגבול רוסיה לחיים שלווים יותר.
אבל החיים שם מסתברים כפחות שלווים.
שותפתו של סוריונן, היא סוכנת לשעבר משירות הביטחון הפדרלי הרוסי, לנה יאקולה, שהיא במובנים רבים ההפך הגמור מסוריונן מה שהופך את השותפות של הצמד לריב מתמיד.
הסדרה הוצגה בשוק המדיה MIPTV בקאן ב-3 באפריל 2016, שם התמודדה בהקרנות MIPDrama על פרס "Coup de Cœur".
זכויות הפצה בינלאומיות נרכשו מידי Federation Entertainment באוקטובר 2016 על ידי Sky Deutschland לשידור בגרמניה, CanalPlay עבור צרפת ורשת VRT עבור פלנדריה (בלגיה הדוברת הולנדית).
בסך הכל הסדרה נמכרה למעל 40 מדינות.
הסדרה חודשה לעונה שנייה ב-25 באפריל 2017 והצילומים החלו בלפינראנטה ב-8 באוגוסט 2017, והושלמו בהלסינקי ב-7 בנובמבר 2017. הסדרה חודשה לעונה שלישית בספטמבר 2018, עם הצילומים שהחלו ב-13 בדצמבר 2018 והעונה שודרה בדצמבר 2019 והיא תויגה בתור העונה האחרונה.
פרק הבכורה של הסדרה שודר בערוץ Yle TV1 ב-16 באוקטובר 2016. בפרק הבכורה צפו 1.1 מיליון צופים שקבעו שיא לסדרה פינית.
סך הצפייה בעונה הראשונה היה בממוצע מיליון צופים.
העונה השנייה שודרה ב-7 באוקטובר 2018. העונה השלישית עלתה ב-1 בדצמבר 2019.
נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות בפברואר 2017 להזרמה בארצות הברית, קנדה, בריטניה, נורווגיה, שוודיה, דנמרק, אירלנד, איסלנד, מזרח אירופה, רוסיה והולנד.
העונה הראשונה הייתה זמינה החל מ-31 במרץ 2017, ולאחריה העונה השנייה עלתה ב-2 בפברואר 2019 כשהעונה השלישית עלתה ב-11 במאי 2020.
העונה הראשונה שוחררה ב-DVD ו-Blu-ray בגרמניה על ידי EuroVideo ב-14 בפברואר 2019, ואחריה העונה השנייה ב-11 באפריל 2019.
הסדרה זכתה בפרסי ואנלה הזהב לשנת 2017 בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, לשחקן הטוב ביותר (ויל ווירטאנן) ולשחקנית הטובה ביותר (אנו סיניסלו).
סרט המשך בשם , "סוריונן: רציחות קיר", סרט המבוסס על הסדרה, תוכנן לעלות לאקרנים בסתיו 2021 ויציג את הדמויות מסדרת הטלוויזיה.
הסרט הוא יצירה עצמאית, שמופק על ידי חברת Fisher King Oy.
בורגקירכן (בבווארית: Burgkirchen) היא עיירה במחוז בראונאו אם אין שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
העיירה בורגקירכן שוכנת באזור המנהלי אינפירטל.
כ-30% מאדמות העיירה מיוערות, ו-61% הן אדמות חקלאיות.
בורגנות זעירה היא מושג צרפתי שמתייחס למעמד חברתי שמורכב מאיכרים חצי-עצמאיים ומסוחרים קטנים, אשר מצבם הפוליטי–כלכלי שלהם בזמני יציבות נקבע בהתאם למעמד הבורגנים הגבוה.
המושג הוא פוליטי–כלכלי, ומתייחס למטריאליזם היסטורי.
מקורו בתת-שכבה של מעמד הביניים במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. באמצע המאה, הכלכלן הגרמני קרל מרקס ואחרים השתמשו במונח כדי לתאר את השכבה הכלכלית-חברתית בבורגנות שמורכבת מבעלי חנויות קטנות ובעלי מלאכה עצמאיים.
הבורגנות הזעירה נבדלת מבחינה כלכלית מהמעמד הפועלים (פרולטריון) ומשכבות המובטלים, שמסתמכות על מכירת כוח העבודה שלהן לצורך הישרדות.
היא נבדלת גם מהבורגנות הגבוהה של המעמד הקפיטליסטי, שמחזיקה באמצעי הייצור ובכך יכולה לקנות את כוח העבודה של השכבות הנמוכות יותר.
למרות שחברי הבורגנות הזעירה יכולים לקנות עבודה של אחרים, הם בדרך כלל עובדים לצד העובדים שלהם.
הבורגנות הזעירה אינה מוגדרת בפני עצמה בכתבי מרקס, אלא רק באמצעות המילים "קפיטליסטים קטנים יותר" במניפסט הקומוניסטי.
מבחינה היסטורית, מרקס חזה שהבורגנות הזעירה תפסיד במהלך ההתפתחות הכלכלית.
בוסוורת', היסטוריון אוסטרלי, שהיא תהפוך לעמוד התווך של הפשיזם, שייצג באופן פוליטי את התגובה לאובדן הכוח הבלתי נמנע שלהם לבורגנות העילית.
וילהלם רייך, פסיכיאטר, הדגיש גם הוא את התמיכה של מעמד הבורגנות הזעירה בעליית הפשיזם בגרמניה.
הוא טען שמעמד הביניים היה חממה לתגובה הפוליטית הזו בשל הסתמכותו על המשפחה הפטריארכלית (לפי רייך, עסקים קטנים הם לעיתים קרובות מבוססים בדרך כלל על משפחות שמונהגות על ידי האב), וכי דיכוי מיני עומד בבסיס הגישה הזו.
טענות אלה הופרכו על ידי ההיסטוריון ריצ'רד פייפס, שהוכיח כי במקרה של המפלגה הנאצית, עד סוף שנות ה-20 הצטרפו אליה בעיקר פועלים, שהיוו הקבוצה הגדולה ביותר במפלגה עד 1934.
סרן קירקגור, פילוסוף דני, כתב כי "הבורגן הזעיר הוא חסר רוח...
נטול דמיון, כפי שהוא חי תמיד, הוא חי בתוך מסלול מסוים של חוויות טריוויאליות לגבי איך דברים מתרחשים, מה אפשרי, מה קורה בדרך כלל.
לא משנה אם הוא ברמן או ראש ממשלה, זו הדרך בה הבורגנים הזעירים איבדו את עצמם ואת אלוהים".
לדבריו, הבורגנות הזעירה הדגימה ריקנות רוחנית שמקורה בשימת דגש על החומרי ולא על הפנימיות.
עם זאת, דבריו של קירקגור מסתמך פחות על ניתוח מעמדי ויותר על תפיסת עולם שהייתה רווחת בקרב סביבתו.
למרות שהיו תיאורים רבים של הבורגנות הזעירה בספרות ובקריקטורות, שהתבססו על הדימוי שלה במעשיות, המציאות של הבורגנים הזעירים הייתה מורכבת יותר.
למרות זאת, הסופרים עסקו במוסר של הבורגנות הזעירה ודאגו להציג את המעמד הזה כלא רצוי.
מאוחר יותר, ברטולט ברכט, שעסק בנאציזם ובמרקסיזם, התעסק בחקר התודעה של הבורגנות הזעירה, שהוצגה שוב ושוב בעבודותיו (אחת מהן נקראה אפילו "שבעת החטאים הקטלניים של הבורגנות הזעירה").
ראשית, הוא הצביע על הבוז שרחשו המרקסיסטים למעמד זה, בשל העמימות בדבר הנטייה הפוליטית של חבריו.
עוד הוא ציין כי עמדה זו של זלזול שכיחה בקרב הסוציאליסטים והקפיטליסטים כאחד, בשל הקושי לפקח על מעמד זה.
הקושי נובע מאופי פעילותו של המעמד הזה, שמורכבת ממגוון תחומים.
הוא ציין שהבורגנות הזעירה התקיימה לאורך רוב ההיסטוריה האנושית, וקבע כי מי שאינו חלק מהמעמד הזה ביקש במידת מה להפוך לבעל נכס קטן, בשל האוטונומיה שהדבר מעניק לו.
כמו כן, הרצון לשמור ולשקם אדמות אבודות היה המוטיב של רוב תנועות ההמונים השוויוניות.
הוא טען כי לבורגנות הזעירה תפקיד הכרחי בכל הנוגע לחדשנות והמצאות, דוגמת סטארט-אפים קטנים שנרכשים על ידי חברות גדולות יותר.
בנוסף, ציין כי בעלי חנויות קטנות מספקים שירותים חברתיים שונים ללא תשלום, דוגמת:
בורגר ) היה דרגה או תואר של אזרח מיוחס של ערים בימי הביניים באירופה המוקדמת המודרנית.
הבורגרים יצרו את המאגר שממנו ניתן היה למשוך את פקידי הציבור (למשל העירייה) ומשפחותיהם הקרובות שהיוו את המעמד החברתי של בורגנות ימי הביניים.
הכניסה למעמד בורגר השתנתה ממדינה למדינה ומעיר לעיר.
בסלובקיה למשל, הוכחה לגבי בעלות על רכוש בעיר הייתה תנאי לקבלה כ"בורגר".
כל פשע נגד בורגר נתפס כפשע נגד קהילת העיר.
בשווייץ אם בורגר נרצח, לשאר הבורגרים הייתה הזכות להביא את הרוצח כביכול, למשפט על פי הדין השיפוטי.
בהולנד קיבלו הבורגנים פטור מ"קורווה" (Corvée) כלומר "מס עובד" דהיינו מעבודות כפייה, פריווילגיה שהתרחבה מאוחר יותר גם לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
רק בורגנים יכלו להצטרף למשמר העיר באמסטרדם, כי כדי להצטרף, השומרים היו צריכים לרכוש ציוד משלהם.
חברות במשמר היוותה לעיתים קרובות אבן דרך לעמדות פוליטיות.
בורגס (Burgess) היה תואר בריטי ששימש בימי הביניים ובתקופה המודרנית המוקדמת, כדי לציין מישהו ממעמד הבורגרים.
הכוונה הייתה במקור לאדם חופשי של רובע או בורג, אך מאוחר יותר פירושו הפך לפקיד עירייה או נציג בבית הנבחרים.
"בורגר גדול" (זכר) או "בורגרית גדולה" (נקבה) , Großbürgerin (נקבה)) היה תואר ספציפי שניתן או עבר בירושה לאנשי מוצא גרמני בימי הביניים ומעמד בולט שהיה מוגדר מבחינה משפטית והעניק הרשאות חוקתיות וזכויות משפטיות בלעדיות .
גרוסבירגרים היו מגנאטים וכפופים רק לקיסר, ללא תלות בפיאודליזם ובאצולה טריטוריאלית של לורדים גבוהים.
בארצות השפלה פורטר (בהולנדית: poorter) הוא כינוי היסטורי לסוג של בורגר הולנדי, או פלמי, שרכש את הזכות לחיות בין חומות עיר בעלת זכויות עיר.
בחלק מהקנטונים של שווייץ, להיות בורגר (מהמילה בורגנות) היה גם סוג של זכות קהילתית מקומית וגם זכות אישית.
ה"זכות לבורגנות" (מעין זכות עירונית), הייתה מלווה במגילת חירויות וזכויות שנכרתה בין האצולה לבורגנות.
התנאי המקדים להשתייכות לבורגנות היה החזקת מקרקעין בלב העיר.
בורגרים חופשיים (בהולנדית: Vrijburgher, באפריקאנס: Vryburger) היו מתיישבים אירופיים מוקדמים בכף התקווה הטובה במאה ה-18. כניסת הבורגרים החופשיים לכף נחשבת לתחילת התיישבות הקבע של אירופאים בדרום אפריקה.
אוכלוסיית הבורגרים החופשיים התגלגלה בסופו של דבר לשני פלחים נפרדים שהפכו נפרדים כמעמד חברתי לפי עושר והשכלה: אלה של הקייפ הולנדים (אפריקאנר בונד) והבורים.
בורדוחאן (בגאורגית: ბურდუხანი, בּוּרְדוּחָאנִי) הידועה גם כבּוּרְדוֹחָאנִי (ბორდოხანი), (נפטרה לפני 1184) הייתה נסיכה אלאנית ומלכה רעיה של מלך ממלכת גאורגיה, אשתו של גיאורגי השלישי, מלך גאורגיה (שלט ב־1156–1184).
היא הייתה אמה של תמר המלכה, שמלכה בשיא תקופת המונרכיה הגאורגית של ימי הביניים.
נישואיהם של גיאורגי ובורדוחאן (1150) נועדו לחזק את הקשרים של הממלכה הגאורגית עם שכניהם החזקים מצפון.
בורדוחאן הייתה בתו של חוּדָאן, שנזכר ברשומות הגאורגיות בתואר "מלך האוסי", הכינוי הגאורגי לשבט האוסטים בצפון הקווקז.
היא נישאה לגיאורגי, שהיה אז נסיך הכתר של גאורגיה, בימי חייו של אביו, המלך דמטרה הראשון, בשנות ה-50 של המאה ה-12. היא ילדה את תמר, שהפכה לאחר מכן למלכת גאורגיה.
ייתכן שלבני הזוג הייתה בת נוספת - רוסודן; אולם היא מוזכרת רק פעם אחת בכל האזכורים מתקופת שלטונה של תמר.
ההיסטוריונים מימי הביניים שיבחו את אדיקותה ונאמנותה של בורדוחאן.
אחד מהם, מחבר אנונימי של הכרוניקה של מאה שנה, השווה אותה לקדושות הנוצריות קתרינה מאלכסנדריה ואיירין ממקדוניה.
בורדוחאן מתה לפני בעלה, כלומר לפני 1184. מעבר לכרוניקות של ימי הביניים, שמה שרד על האייקון של התאוטוקוס מחובי, המוצג כעת במוזיאון דדיאני בזוגדידי, ובכתובת על הקיר מקתדרלת רואיסי , שם היא מוזכרת כמיטיבה לקתדרלה המקומית.
סימון קָאוּחְצִ'ישְׁוִוִילִי (עורך; קתרין ויויאן, מתרגמת; 1991), 'הכרוניקה הגאורגית: תקופתו של לאשה גיאורגי'.
בורגזדה (טורקית: Burgazada) הוא אחד מתשעת איי הנסיכים בים מרמרה, והשלישי בגודלו.
ארכיפלג איי הנסיכים נמצא כעשרים עד שלושים קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר איסטנבול שבטורקיה.
הקשר בין האי לאיסטנבול מתבצע באמצעות קווי מעבורת.
בעבר נקראה האי אנטיגוני (ביוונית (Αντιγόνη) לכבודו של אנטיגונוס הראשון מונופתלמוס, מצביא בצבאו של אלכסנדר הגדול ואחד הדיאדוכים שנלחמו על ירושת ממלכתו.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא הגבעה בייראקפטה (גבעת הדגל), שהייתה ידועה גם בשם "גבעת ישו", שגובהה 170 מ' מעל פני הים.
אוכלוסיית האי הייתה 1,655 נפש בשנת 2022.
במרחק חמישה מטרים מהאי בורגזדה נמצא האי קומברוס (אי הכפית), אי קטנטן ובלתי מאוכלס המחובר אל האי הגדול ברכס סלעי תת-מימי.
האי היה מכוסה יערות מחטניים אדומים שנשרפו כמעט כליל בשריפה שהתרחשה בשנת 2003.
בעבר הרחוק, תושבי האי היו בעיקר יוונים.
במאה ה-20 התחילו להגיע לאי תושבים אמידים מאיסטנבול, ביניהם גם יהודים, שבנו בו בתי קיץ.
ביתו של סופר הסיפורים הקצרים סאיט פאיק אבשיאניק (1906 – 1954) (אנ') שהפך למוזיאון אישי.
כנסיית יוהנס פרודרומוס (יוחנן המטביל), הוקמה ב-1899 במקום בו עמדה כנסייה ביזנטית שנבנתה במאה השישית לספירה על ידי הקיסרית תאודורה, אשת הקיסר הביזנטי תיאופילוס.
הכנסייה שוחזרה בשנת 1999 לאחר רעידת האדמה באיזמיט ונמצאת בשימוש הקהילה היוונית.
מנזר האג'יוס גאורגיוס גאריפי .
משערים כי המנזר נבנה בתקופה הביזנטית, שוקם במאה ה-17 ושוחזר בשנת 1897.
על ראש גבעת בייראקפטה ניצב מנזר ישו (מנזר השינוי) שנבנה במאה התשיעית לספירה על ידי הקיסר הביזנטי בסיליוס הראשון.
הוא שימש במאה ה-19 מעון לשני פטריארכים לאחר ששוקם ושופץ על ידי הקהילה היוונית אורתודוקסית.
בית היתומים היווני הוא בניין העץ הגדול ביותר באירופה והשני בגודלו בעולם.
הבניין נבנה בשנת 1898 על ידי חברה צרפתית שהתכוונה לפתוח בו בית מלון וקזינו.
לאחר שהסולטן עבדול חמיד השני אסר את פתיחתו, הוקם בו בשנת 1903 בית יתומים.
בית היתומים נסגר בשנת 1964.
בית הכנסת אוהל יעקב נבנה בשנת 1968 לטובת הקהילה היהודית באי.
כמו כל בתי הכנסת האחרים באיי הנסיכים, בית הכנסת פתוח רק בחודשי הקיץ.
בית הכנסת מנוהל על ידי קרן נווה שלום.
בורה בורה הוא אי באוקיינוס השקט, ששטחו 29.3 קמ"ר.
בשטח זה נכללים האי עצמו ואיונים נוספים הנמצאים במרכזה של לגונה מוקפת שונית אלמוגים.
האי שייך לאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית, והוא ממוקם כ-260 ק"מ צפונית-מערבית לעיר הבירה של פולינזיה הצרפתית, פפאטה (Papeete) (השוכנת בטהיטי).
אוכלוסיית האי באוגוסט 2007 מנתה 8,880 נפש.
היישוב הראשי באי הוא ואיטאפה (Vaitape), שנמצא בצדו המערבי של האי המרכזי.
האי הררי, ופסגתו הגבוהה ביותר - 727 מטרים מעל לפני הים - היא פסגת הר געש רדום.
האי מיושב על ידי פולינזים החל מהמאה הרביעית לספירה.
ב-1777 הגיעו האירופאים הראשונים, והחל מ-1842 מהווה האי מושבה צרפתית.
החל מ-1946 מחזיקים תושבי האי באזרחות צרפתית.
צרפתית היא השפה הרשמית באי, אך אנגלית מדוברת בפי רבים.
בורה בורה מוקפת לגונה ציורית.
האי מהווה מרכז תיירות ידוע ואקסקלוסיבי; עיקר התיירים מגיעים מארצות הברית ומיפן.
חברת התעופה אייר טהיטי נוי מפעילה 5 טיסות יומיות מפפאטה לבורה בורה.
האי מהווה אתר צלילה אהוב, ולחופיו ניתן לצפות בכרישים ובאלפי מיני דגים ויצורי מים אחרים.
בורה בורה הוא דוגמה בולטת לאופן היווצרותו של אטול, מאחר שתהליך גאולוגי זה טרם הושלם באי.
ראשיתו של אטול בהתפרצות געשית בלב ים באקלים טרופי, שיוצרת אי שכולו הר געש.
רוב שטחו של האי הוא אכן הר געש כבוי בעל שתי פסגות: פאהיה (Pahia) ואוטמאנו (Otemanu).
על צלעותיו של הר הגעש, השוקע בהדרגה, נבנית והולכת במים הטרופיים החמימים שונית אלמוגים.
בשלב בו נמצא בורה בורה, רוב שטח ההר כבר שקע מתחת למים בעוד השונית צמחה עד לפני המים; השטח בו היה הר הגעש הוצף ברובו, ובהיותו מוקף בשונית נוצרה לגונה.
מתוך מי הלגונה מבצבצים עדיין איונים, שחלקם הן פסגות משנה נמוכות של ההר שטרם שקעו.
עם השלמת התהליך, שאורך כשלושים מיליון שנה, יעלם האי עם ההר שבמרכזו, ותיוותר רק שונית האלמוגים עם הלגונה שבמרכזה.
בורומיר הוא דמות משנה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין.
הוא מופיע בספר הראשון של הסדרה, אחוות הטבעת ובתחילת הספר השני שני הצריחים.
בורומיר היה בנו ויורשו של דנתור, העוצר של גונדור.
בורומיר היה אדם אמיץ ומכובד.
הוא האמין בלהט בגדולת ארצו ועשה רבות להגנתה מכוחות האופל.
כוחו הרב יחד עם כושר מנהיגות מעולה הפכו אותו למפקד נערץ על אנשיו.
תפקידו העיקרי בספר הוא השתתפותו במסעם של ההוביטים וחברים נוספים באחוות הטבעת מריוונדל, ארצם של האלפים, לעבר הר הגזירה במטרה להשמיד את הטבעת האחת.
בעת המסע, נכנע למשיכת הטבעת וביקש לגזול אותה באיומי נשק, אך התעשת ובעת התקפת אורקים על החבורה הגן על חבריו במחיר חייו.
בורומיר מופיע לראשונה בכינוס המועצה הלבנה שדנים בה בבעיה שמציבה הטבעת האחת.
הוא מספר לחברי המועצה את קורותיו ואת ניסיונותיה של ארצו להדוף את צבאותיו של סאורון.
הוא ניסה לשכנע את המועצה שכדאי לה להפקיד את הטבעת בידיו כדי שהיא תסייע לארצו להילחם ברוע.
המועצה סירבה לכבד את בקשתו נוכח הסכנה שהציבה הטבעת והחליטה שיש להשמידה.
בורומיר קיבל את הדין ונשבע להגן על פרודו בגינס, נושא הטבעת.
במהלך המסע מריוונדל דרומה לעבר גונדור, הטיל בורומיר, לעיתים קרובות, ספק בעצותיו של גנדלף, אך פיצה על כך באומץ ליבו ונחישותו.
ידיעתו את הטבע הצילה את החבורה הקטנה בעת המעבר בהרים כשהציע לחבריו לאסוף עצים להסקה וכך המדורה שהבעירו הצילה אותם ממוות בטוח.
למרות שהסכים, לכאורה, שאין להשתמש בטבעת, לא זנח את רצונו לקחת אותה וניסה כמה וכמה פעמים להשתלט עליה.
הוא אף ניסה לשכנע את פרודו שהם ייטיבו לעשות אם לא ישמידו את הטבעת, אלא ישתמשו בה נגד סאורון.
בסופו של דבר, נכנע למזגו וניסה לקחת את הטבעת בכוח.
פרודו שלא היה לו סיכוי בקרב גלוי נגד בורומיר ענד את הטבעת וברח ואילו בורומיר הבין שעשה מעשה איום וקונן רבות על כך.
הוא ניסה לחפש את פרודו, אך לא מצא אותו.
הוא סיפר לחבריו על בריחתו של פרודו.
הוביטים החלו לחפש אחריו בעוד שבורומיר בפקודתו של אראגורן נשאר להגן על מרי ועל פיפין בעוד היתר מחפשים אחר פרודו.
זמן קצר לאחר מכן חבורה גדולה של אורקים תקפה את בורומיר ואת שני ההוביטים.
בורומיר ניסה להגן על שני חבריו אך נהרג בקרב, ושני ההוביטים נחטפו על ידי האורקים.
בורומיר הופיע בסרט המצויר של ראלף בקשי והוא דובב על ידי מייקל גרהם קוקס.
בטרילוגיית הסרטים הנודעת של פיטר ג'קסון גילם את דמותו של בורומיר השחקן הבריטי שון בין.
בשונה מספרו של טולקין, מותו של בורומיר מתרחש בסוף הסרט הראשון (שר הטבעות: אחוות הטבעת) ולא בסרט השני, כפי שזה קורה בספר.
כמו כן, גם הופעתו החיצונית של בורומיר שונתה מעט מהתיאור שנתן לו טולקין בספר.
בורוי (בפרואזית: Borðoy) הוא אי בצפון מזרח שרשרת איי פארו.
באי בורוי (נהגה: בורוי) נמצא קלאקסוויק, היישוב השני בגודלו באיי פארו, ובו מתגוררים כ-5000 תושבים.
קלאקסוויק גדלה בעקבות התפתחות ענף הדיג באיי פארו, הודות למיקומו על חופו של מפרץ טבעי מוקף הרים.
בשנת 1923 פקד את היישוב אסון כאשר רוב סירות הדיג טבעו במהלך סערה בים.
ביישוב מוזיאון להיסטוריה של המקום וכנסייה שמגגה תלויה אחת הסירות הבודדות, ששמה 'דורתיה' ששבה בשלום בליל הסערה של 1923
בנוסף לקלאקסוויק נמצאים באי עוד שבעה יישובים קטנים יותר: נוראירי, אניר, ארנאפיורור, סטרונד, נוראטופטיר, דפיל ונוראדפיל.
כמו כן, נמצאים באי שלושה כפרים אשר ננטשו בגלל קשיי גישה אליהם: סקאלאטופטיר, מולי ופוסה, בצפון האי.
מולי, שננטש בשנת 1994, היה אחד היישובים הנידחים ביותר באי, ועד שנת 1989 לא נסללה דרך אליו.
ניתן היה להגיע אליו רק באמצעות מסוק או סירה.
מוזיאון קלקסביק תכנן להקים במקום בו עמד הכפר פוסה יישוב כדוגמת היישובים שהיו באזור בימי הביניים ואף רכש את אדמות הכפר לצורך זה, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל.
באי חמישה הרים: לוקי (755 מטרים), האפיאל (647 מטרים), בוראויארנס (392 מטרים), ספילסקנוקור (680 מטרים) והלגאפלי (503 מטרים).
בורו פארק היא שכונה בחלקו הדרום מערבי של רובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
בורו פארק משתרעת על רשת נרחבת של רחובות בין בנסרנהורסט בדרום, ביי רידג' לכיוון דרום מערב, סאנסט פארק במערב, קנסינגטון בצפון מזרח, פלטבוש במזרח, ומידווד בדרום המזרח.
בבורו פארק נמצאת הקהילה היהודית האורתודוקסית הגדולה בניו יורק, ואחת הגדולות ביותר מחוץ לישראל.
בשכונה חיים יהודים חרדים רבים.
בשנת 2000 הוערך מספר היהודים בשכונה בכ-77,000 יהודים, ובשנת 2011 בכ-140,000. מעריכים שמאז עלה מספרם, הן בשל שיעור הילודה הגבוה של הקהילה והן בשל הצטרפות משפחות רבות לשכונה.
מצד שני החלה יציאה של היהודים אל השכונות הסמוכות והרחבת המושג "בורו פארק" אל מעבר לגבולות המוניציפליים של השכונה.
רוב יהודי השכונה הם חסידים, אך יש ביניהם גם מיעוט של ליטאים ודתיים מודרניים.
השכונה מהווה את מרכז החצר של חסידות באבוב, רחמסטריבקא, טשרנוביל – ארצות הברית, לעלוב – ארצות הברית, סטוטשין, ספינקא – ארצות הברית, בורשטין, פאלטישאן, ומונקאטש.
כמו כן קיימות בשכונה קהילות של חסידויות בעלז, סאטמר, צאנז,גור, לעלוב, סלאנים, ויז'ניץ, ספינקא, פאפא, חוסט, קרלין, וחצרות חסידיות אחרות.
הרב מנשה קליין ניסה להקים עירוב בבורו פארק כדי לאפשר ליהודים להוציא מרשות לרשות בשבת, אולם ויתר עקב התנגדותם של רבנים רבים מניו יורק ומחוץ לה, בהם הרב משה פיינשטיין, הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם (האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג), הרב שלמה הלברשטאם (מבאבוב), הרב משה צבי אריה ביק והרב יחזקאל ראטה.
לימינו של הרב קליין עמד הרב חיים ישעיה קניג, מחבר "חוקי חיים" (על התורה ושאלות ותשובות).
המתנגדים לעירוב התנגדו מחמת טעמים שונים: הרב פיינשטיין והרב ביק סברו שעיר ברוקלין נחשבת רשות הרבים מן-התורה, כיוון שעוברים ברחוב המרכזי אוישען פארקוועי 600,000 איש ביום, ובמקום שנחשב רשות הרבים מן-התורה אינו מועיל עירוב של צורת הפתח.
האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג סבר שאין בעיה של רשות הרבים מן-התורה, אבל סבר שיש בעיה אחרת, שמאחר שישנם מתנגדים לעירוב, אין אפשרות לעשות העירוב בעל-כרחם.
ויש שהתנגדו מחמת טעמים אחרים.
בשנת ה'תש"ס, הוקם העירוב על ידי אפרים הלוי בלומנברג, בהדרכתו של הרב חיים יהודה לייב כ"ץ, מרבני השכונה (בעבר כיהן כרב של חסידי בעלזא בארצות הברית).
הקמת העירוב הושלמה בערב-שבת של פרשת שמות, ה'תש"ס.
לימינו של הרב כ"ץ עומדים הרב יחזקאל ראטה (על אף שהתנגד לעירובו של הרב קליין), הרב אפרים פישל הרשקוביץ, הרב מנשה קליין (שכבר נפטר מאז), הרב חיים ישעיה קניג, ועוד.
מהמתנגדים לעירוב עומדים הרב אברהם יהושע השל ביק (בנו של הרב משה צבי אריה ביק), הרב אברהם חיים שפיצר (מחבר שו"ת "חיי אברהם", נפטר טבת ה'תשע"ד), הרב מרדכי הגר מוויז'ניץ-מונסי, האדמורים מסאטמאר, האדמורים מבאבוב, ועוד.
חיים זנוויל אברהמוביץ, הרבי מריבניץ
מרדכי דוד אונגר, הרבי מבאבוב-45
בנימין אייזנברגר, רב של קהילת "היכל התפילה"
הלן אילון, אמנית מולטימדיה אקו-פמיניסטית
שמעון נתן נטע בידרמן, הרבי מלעלוב
יעקב דב בלייך, רבה הראשי של העיר קייב ורבה של אוקראינה
אלי גרסטנר, מלחין, מעבד מוזיקלי, מנצח וזמר
, ניצול שואה ויוצר סרטים תיעודיים
אלן דרשוביץ, פרופסור למשפטים, עורך דין, ומחבר ספרים
שרגא פייבוש הגר, הרבי מקוסוב, דיין
בן-ציון אריה לייבוש הלברשטאם, הרבי הנוכחי מבאבוב
נפתלי צבי הלברשטאם, הרבי מבאבוב
שמואל דוד הלברשטאם, הרבי מצאנז קלויזענבורג בבורו פארק, אחד מיורשיו של הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם - האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג הקודם
יצחק מאיר הלפגוט, חזן ישראלי
משה וולפסון, רב של קהילת "אמונת ישראל"
אשר וייס, ראש בד"ץ "דרכי הוראה".
מרדכי מנשה זילבר, הרבי מ"קהל תולדות יהודה דתלמידי סטוטשין"
צבי מאיר זילברברג, משפיע חסידי וראש חבורת "נחלת יעקב"
יעקב יוסף טוורסקי, הרבי מסקווירה
יקותיאל יהודה טייטלבוים, הרבי מסאטמר
חיים לייב כץ, רב בית הכנסת סרדהלי
יצחק לעזער, רבם של תלמידי 'היכל הקודש' חסידי ברסלב
אהרן קוטלר, ראש ישיבת לייקווד
מנשה קליין, רב של קהילת אונגוואר
לייבי קלצקי, ילד חרדי בן 9 שנחטף ונרצח ביולי 2011
יחזקאל ראטה, רב של קהילת "יראי ה'"
משה יהודה לייב רבינוביץ, הרבי ממונקאץ'
יצחק אייזיק רוזנבוים, הרבי מזוטשקא
יוסף רוזנבלט, חזן קהילת "אנשי ספרד"
אליעזר שלמה שיק, רבם של תלמידי 'היכל הקודש' חסידי ברסלב
מיכאל שניצלר, זמר חסידי פופולרי
גבריאל ציננער, רב דקהל ומחבר ספרי "נטעי גבריאל"