tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות אורח חייו וההעדפה שלו לציור נושאים של חיי המעמדות הנמוכים, ברואר זכה להערכה רבה על ידי עמיתיו, מה שמסביר את העובדה שלרובנס היה בבעלותו 17 יצירות של ברואר בעת מותו.
רובנס הכיר את ברואר באופן אישי.
גם לרמברנדט היו כמה ציורים של ברואר באוסף שלו.
ב-1635 קיבל ברואר את יאן-בפטיסט דנדוי (פעיל 1631–1638) כתלמידו הרשום הרשמי היחיד.
בינואר 1638 נפטר אדריאן ברואר באנטוורפן.
כמה ביוגרפים מוקדמים קישרו את מותו המוקדם עם אורח חייו הפרוע ושתיית אלכוהול.
אולם הוברקן מייחס את מותו למגפה.
עדויות לכך הן כי במקור נקברו שרידיו בקבר משותף.
חודש לאחר מותו ב-1 בפברואר 1638, גופתו הוחזרה לכנסייה הכרמלתית באנטוורפן לאחר טקס השכבה באירוע בנוכחות חבריו האמנים.
ברואר השאיר אוסף עבודות קטן שהסתכם בכ־60 עבודות.
רק כמה מיצירותיו חתומות, ואף אחת מהן אינה מתוארכת.
מכיוון שברואר הועתק אחר תקופתו, לעיתים ייחוס יצירה מלווה במחלוקת.
לדוגמה, "המעשן" (לובר) המציגה אדם שאוחז בקבוק משקה אלכוהולי יוחסה במשך זמן רב לברואר, אך כעת מיוחסת לחסידו של ברואר, ואולי גם תלמיד ואן קרייסבק.
הנושא העיקרי של ברואר הוא סצנות ז'אנר עם איכרים, חיילים ואנשים מהמעמד הנמוך, העוסקים בשתייה, עישון, משחק קלפים או קוביות, קטטות וכו.
סצנות המוצגות לעיתים קרובות בטברנות או בסביבה כפרית.
ברואר גם תרם להתפתחות ז'אנר הטרוניות, כלומר לימוד הבעות ראש או פנים.
הוא ייצר כמה תמונות נופים בשנים האחרונות לחייו.
הקומפוזיציות של ברואר כמעט כולן בפורמט קטן.
ברואר הושפע מדירק האלס, צייר ז'אנר שהיה פעיל בהארלם.
לא ניתן לעקוב אחר ההתפתחות הסגנונית של ברואר בוודאות.
על פי ההערכה, תמונות בצבעים טבעיים בהירים נצבעו בשנות ה-20 של המאה ה-17. בסביבות שנת 1630 החל לוח הצבעים של ברואר להראות העדפה חזקה לחומים, אפורים וירוקים.
לצייר היה צורת ציור חופשית והשתמש בשכבת צבע דקה.
נראה כי המטרה היחידה של יצירותיו הייתה תיאור המעמד הנמוך – מניע אמנותי.
עם זאת, עדיין יש המערערים על כך וחושבים שהוא התכוון להעביר גם מסר מוסרי כלשהו.
במבט כולל על עבודותיו, נראה כי בהדרגה הוא התרכז יותר בביטויים של מושאי הציור המעבירים רגשות של כאב, כעס, גועל ושמחה.
מסקנה זו בולטת במיוחד בציוריו הרבים של קטטות בבית מרזח, כמו קטטה בין איכרים לשחקני קלפים.
קומפוזיציות אלה מתארות כיצד זעם בשלביו ובדרגותיו המשתנות בא לידי ביטוי בהבעות הפנים של האנשים המתווכחים.
נראה כי ברואר לא מגנה את התפרצויות הכעס הללו כחטא נוצרי אלא כביטוי לחוסר שליטה עצמית.
השקפה זו התבססה ככל הנראה על רעיונותיו האתיים של סנקה שהתגלו מחדש והתפתחו לנאו-סטואיזם על ידי הפילולוג וההומניסט הפלמי, יוסטוס ליפסיוס.
רעיונות חדשים אלה התקבלו בדרך כלל במעגל ההומניסטי של אנטוורפן, שברואר היה חלק ממנו.
אדריאן ברואר נחשב לחדשן חשוב בציורי דיוקן, ז'אנר בולט באמנות ההולנדית.
דיוקנו הקבוצתי המפורסם ביותר ממוקם בבית מרזח ומכונה "המעשנים" (1636).
למרות הכותרת המודרנית, הסצנה היא דיוקן קבוצתי של אמנים עמיתים של אדריאן ברואר שהתגוררו באנטוורפן.
ברואר הוא הדמות השנייה משמאל שפונה לעבר הצופה.
עיניו פקוחות לרווחה, אוחז בידו הימנית כד בירה ונושף עשן מהמקטרת שלו.
הדמות בצד ימין הקיצוני זוהתה כיאן דוידזון דה הם.
האמנים האחרים לא זוהו בוודאות, אך הוצע כי יאן לווינס הוא האדם מצד שמאל, ואן קרייסבק האדם באמצע ויאן קוסיירס האדם השני מימין.
ציורים דומים של דיוקנאות חברים, הכוללים דיוקן עצמי נוצרו בעבר על ידי רובנס בדיוקן העצמי שלו בחוג חברים ממנטואה ועל ידי סימון דה ווס, בדיוקן הקבוצתי שלו יוהאן ג'רלוף ויאן קוסיירס המכונה "אספה של מעשנים" ושתיינים.
בעוד ששני דיוקני הידידות האחרונים היו קונבנציונליים למדי, ברואר חידש את הסגנון בציור "המעשנים".
הוא השיג זאת על ידי הרחבת הדיוקנאות לדיוקנאות באורך מלא, הגדרת הסצנה בבית מרזח, אקספרסיביות הפרצופים וההתנהגות הנונשלנטית והלבוש של הדמויות.
הדינמיות של הקומפוזיציה מקרבת את הדיוקן הקבוצתי יותר לסצנות בית המרזח של ברואר מאשר לציורי דיוקן.
ציור "המעשנים" נופל גם בז'אנר הדיוקנאות של האמן 'המתמוסס' שהשתרש בציור הז'אנר ההולנדי והפלמי במאה ה-17. הז'אנר היה היפוך של האידיאל שהוצג ברנסאנס של 'פיקטור דוקטוס', היינו – האמן כאינטלקטואל וג'נטלמן.
אידיאל זה הוחלף בדגם החדש של האמן ההולך ומתאפיין בהשראתו היצירתית ובכישרונותיו.
דיוקנאות (עצמיים) אלה הדגישו את טבעם של האמנים על ידי יצירת אסוציאציות לנושאים מוסריים מסורתיים כמו חמשת החושים, שבעת החטאים והבן האובד בטברנה.
ברואר מילא תפקיד חשוב בהתפתחות ז'אנר ה"טרוניה".
המונח טרוניה מתייחס בדרך כלל ללימוד איור של אדם שלא נועד לתאר אדם מסוים, שניתן לזהותו, אלא לחקור צורות ביטוי הרגש.
מכיוון שטרוניות כאלה הן סוג של ציור ז'אנר בפורמט דיוקן.
אדריאן ברואר תרם לז'אנר זה, כיוון שהיה לו כישרון להבעת רגשות בפנים.
כאמור, עבודתו פנתה לדמויות מהמעמד הנמוך על ידי הבלטת רגשות אנושיים מוכרים ומבטאים בצורה חיה – כעס, שמחה, כאב והנאה.
הציור "נער עושה פנים" (בערך 1632/1635) מראה בחור צעיר עם הבעה סאטירית ולעגנית שמאפיינת אותו.
השימוש הנמרץ של ברואר בצבע בקומפוזיציה זו, עם משיחות מכחול קצרות, מגביר את האפקט הדרמטי.
ציירי ז'אנר חזרו לעיתים קרובות לנושא הישן של האלגוריה של חמשת החושים ויצרו סדרות של טרוניות המתארות את חמשת החושים או את שבעת החטאים.
גם ברואר צייר מספר דיוקנאות ז'אנר המייצגים את חמשת החושים או את שבעת החטאים.
דוגמה לכך היא הציור שנקרא "איש השמן" שלפי הערכות הוא דיוקן של פאולוס פונטיוס וכן ייצוג של חטא התאווה הקטלני ('לוקסוריה' בלטינית).
ברואר צייר באחרית ימיו כמה נופים בנוסף לסצנות הכפריות שלו.
הם מלאי אווירה וצבועים במגע רופף.
נופים אלה השפיעו על ציירי נוף אחרים כמו לודוויק דה ואדר אשר נוף הדיונות הנרחב שלו עם מטיילים וכלב על שביל לצד מפרץ, שואב בבירור השראה מנוף הדיונה של ברואר לאור ירח.
ברואר השפיע על מספר גדול של ציירים פלמיים והולנדים ובהם קורנליוס ספטלבן, דייוויד טניאר הצעיר, מטהאוס ואן הלמונט, הורטיוס בולונגייר, ג'אקומו פרנצ'סקו ציפר, דניאל בון וג'וזף דנהאוזר.
אַדְרוּפּ הוא כפר ב, בסקסוניה התחתונה, בגרמניה.
אדרופ גובל בכפרים , , , ו, שהם חלק מעיריית .
במזרח, אדרופ גובל ב בעיריית ב.
ממוקם על גבול המחוזות קלופנבורג ופכטה, אדרופ נמצא במרכז .
ההוכחה הכתובה הראשונה לקיומו של אדרופ מתוארכת ל-950, שם נקרא הכפר בתחילה אדהטורפה .
בשנת 1340 השם שונה ל-אדורפה .
בימי הביניים הקים הרוזן של טקלנבורג בית משפט חופשי באדרופ.
מאוחר יותר היה הכפר חלק מבישופות מינסטר, מדוכסות אולדנבורג, ממחוזו בצרפת הנפוליאונית, לאחר מכן חלק מהדוכסות הגדולה של אולדנבורג, מהמדינה החופשית אולדנבורג, ומ.
מאז 1946, אדרופ הוא חלק ממדינת גרמניה של סקסוניה התחתונה.
בשנת 1987 בנו אנשי אדרופ את "גופלפלאץ" , כיכר כפר עם ביתן ומגרש משחקים לילדים.
, חבר לשעבר בלנדטאג של סקסוניה התחתונה
אדריאן אגרסט הוא דמות בדיונית, שיצר תומאס אסטרוק מהסדרה "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג".
האלטר אגו שלו, החתול השחור, נוצר בהשראת אנטי-גיבורת הקומיקס "קאטוומן".
יוצרו של הדמות, תומאס אסטרוק, הצהיר כי מכיוון שהחיפושית מסמלת לעיתים מזל טוב, הוא החליט שבן זוגה יכיל אסוציאציה מסוימת של מזל רע, וכתוצאה מכך הוא חשב על חתול שחור.
אסטרוק חשף כי זהותו האזרחית של החתול השחור הייתה בתחילה דמות בשם פליקס, ותיאר אותו כבחור מעט מתנשא ו"סנובי".
לדבריו, אף על פי שההבדל בין אישיותו של פליקס לבין זהותו כחתול השחור היה יכול להיתפס באופן חיובי, אישיותו לא היוותה נרטיב טוב מספיק לטווח הארוך.
מסיבה זו הוחלף פליקס באדריאן, נער נעים ואדיב שאינו מרוצה מכך שהוא מפורסם.
אדריאן הוא דמות של נער כבן 14, אשר משמש כדוגמן בחברת עיצוב האופנה של אביו, גבריאל אגרסט.
הוא לומד בבית הספר על שם פרנסואה דופון, אולם לעיתים קרובות הוא נשאר בבית כדי ללמוד עם עוזרת הבית הנאמנה של המשפחה, נטלי.
כמובן שהוא מעדיף ללמוד בבית הספר הרגיל, אך אביו, מגונן עליו יותר משצריך ולכן לא תמיד הוא הולך לבית הספר הרגיל.
הוא נער מחונן מאוד, מנגן על פסנתר, לוחם סייף ודובר סינית שוטפת.
יחסיו עם אביו מורכבים מאוד.
לאחר שאמו של אדריאן, אמילי, נפטרה, גבריאל לא הצליח לחזור לעצמו.
איש מלבד לוקה קופאין ומאסטר פו בעבר אינו יודע שאדריאן הוא למעשה גיבור העל "החתול השחור".
יחד עם גיבורת העל החיפושית המופלאה, הוא מגן על פריז מהאקומות' של הנבל הנורא עש לילה (ובהמשך עונה 4 שילב את מופלא הפרפר והטווס והפך לעש אפלולי, ובהמשך עונה 5 גנב את כל המופלאים פרט למופלא החיפושית והחתול השחור, ושינה את שמו למונרך), שהוא אביו של אדריאן.
הוא עושה את זה מסיבה אחת: כאשר מאחדים את עגילי החיפושית ואת טבעת החתול השחור, מקבלים את הכוח המוחלט המאפשר לבקש משאלה אחת.
גבריאל מתכנן לבקש את חזרתה לחיים של אמילי.
החפץ המופלא שלו הוא טבעת ול'קוואמי' שלו קוראים פלאג, הניזון מגבינת קממבר עבשה ומסריחה.
לאחר שאדריאן משנה צורה (ורק לאחר שהשתמש בכוחו) הוא צריך להאכיל את פלאג על מנת שיצבור אנרגיות להמשיך לתת לו את כוחו.
כוח העל של החתול השחור הוא כוח ההרס, שפועל באמצעות האמירה: "חתולאגאן".
כאשר הוא אומר זאת מתאפשר לו להרוס כל דבר שירצה, אך הוא יוכל לנצל את כוחו רק פעם אחת, ולאחר מכן יש לו רק 5 דקות עד שישתנה חזרה לזהותו האזרחית.
בסוף עונה 5 הוא מסוגל להשתמש בכוחו כמה פעמים שירצה בלי להשתנות בחזרה.
אדריאן נתון להערצה על ידי בנות גילו, אולם הוא מאוהב באחת: החיפושית.
הוא לא יודע שהחיפושית היא למעשה מרינט דופן צ'אנג, חברתו לספסל הלימודים אשר מאוהבת בו כאשר הוא בה.
כך נוצר מצב שבו השניים מאוהבים זה בזה, אך הם לא יודעים זאת וכל אחד מהם בטוח שהוא מאוהב במישהו אחר.
בעונה 5 אדריאן מניח בצד את אהבתו לחיפושית ומתחיל להתאהב במרינט, בחלוף הזמן הוא אף נהייה לבן זוגה.
בנוסף, מרינט גילתה כי אדריאן הוא מפלצת רגש שנוצרה על ידי אמו כשהשתמשה במופלא הטווס, אך מחליטה שלא לספר לו גם את זה.
במהלך עונה 6 נראה אדריאן בספק רציני לגבי היותו של אביו "הגיבור" ומרגיש שזה לא מי שאביו היה ושלא מספרים לו את כל האמת על גורלו.
בין זהויותיו השונות: אדריאן אגרסט, חתול שחור, אספיק, נחש שחור, החיפושון, חתול לבן, בר חלוף, קאט ווקר, ארנב שחור.
מדבבו של אדריאן לצרפתית, שפת המקור של הסדרה, הוא בנג'מין בולן.
מדבבו של אדריאן לאנגלית, הוא ברייס פפנברוק.
מדבבו של אדריאן לעברית הוא גיא זיידמן.
אדריאן גֶנִיֶה (ברומנית: Adrian Ghenie, נולד ב-13 באוגוסט 1977 בבאיה מארה) הוא צייר רומני, המתגורר בברלין.
אדריאן גניה נולד בשנת 1977 בעיר באיה מארה בחבל מרמורוש ברומניה לאב רופא שיניים.
גניה התייתם מאביו בהיותו בן 18. העניין באומנות וכישוריו זכו לעידוד מידידה של המשפחה שהייתה חובבת אומנות.
בשנים 1991–1994 למד גניה בבית הספר העממי לאמנויות בעיר הולדתו ובשנת 2001 סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות בעיר קלוז'-נפוקה, אליה התקבל במבחני הכניסה רק בפעם השלישית.
מוריו באוניברסיטה היו תאודור בוטיש ויואן זברצ'ו.
אחרי שנת 2006 הוא הציג תערוכות אישיות ברומניה, גרמניה, שווייץ, צרפת, ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
ב-2005 יחד עם אמן המולטימדיה והאוצר מיכאי פופ הקים את הגלריה Plan B, המוקדשת לאמנות עכשווית, שפתחה בהמשך שלוחה בברלין.
בגלריה זו הציג גניה בשנת 2006 את תערוכתו האישית הראשונה - If You Open It You get Dirty.
ציוריו באותה תקופה עוצבו בצורת מיז-אנ-סצנה ותיארו חללים מוארים מאוד המעלים באוב את התת-מודע של האמן, כמו ביצירות
בציורים רבים הציג גניה דמויות היסטוריות, לרבות מהמאה ה-20 בתפאורות המזכירות חלומות רודפנים או וינייטות קולנועיות, עם שאילת מוטיבים מסרטי סלפסטיק שבהם פני הדמויות מרוחות בעוגות פאי מושלכות כמו בקומדיות The Three Stooges
בשנת 2007 הגלריה שלו נבחרה לעצב את ביתן רומניה בביאנלה ה-56 של ונציה ובשנת 2008 פתח בברלין מתחם בעל שטח של 260 מ"ר לאירוח תערוכות קבועות, בבניין תעשייתי לשעבר קרוב למוזיאון לאמנות עכשווית שבתחנת הרכבת המבורגר.
ב-2008 השתתף גניה גם בביאנלה של ליברפול.
בברלין פועל הסטודיו של גניה בגלריה נולן יודין.
עד שנת 2013 חילק גניה את זמנו בין רומניה לגרמניה, לפעמים גם לונדון.
ובסופו של דבר האמן השתקע בבירת גרמניה, בה הפך לאחד מנציגי הגל החדש של האמנות החזותית הרומנית.
במהלך השנים יצירותיו הוצגו גם בטייט ליברפול, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, בקרן פאלאצו סטרוצי בפירנצה, במרכז פומפידו, במוזיאון האמר בלוס אנג'לס, המוזיאון לאמנות עכשווית באנטוורפן, במוזיאון סטדלק באמסטרדם, בגנט וכו'.
בקיץ 2009 פורסמה בהוצאה לאור האטיה קאנץ (Hatje Cantz) בגרמניה מונוגרפיה ראשונה שבה מופיעות 70 יצירות של הצייר.
בנובמבר 2009 המוזיאון הלאומי לאמנות עכשווית בבוקרשט ארגן תערוכה רטרוספקטיבית לכבודו.
בתמונותיו משתמש גניה בתמהיל של חומרים לקוחים מתולדות הציור, קטעים ערוכים מעיתונים, סרטוני וידאו וציורים של עצמו.
התמונות הקודרות נשלטות על ידי הצבע השחור, אפור כהה ואדום כהה.
לעיתים קרובות הציורים מתארים סצנות הנראות בו זמנית מציאותיות ובלתי ברורות.
חלקם מבטאים את משיכתו של האמן אל ההיסטוריה, לרבות אל טראומות של הדיקטטורה, אירועי המאה ה-20 או לקולנוע.
לדברי האוצרת שלו בבוקרשט, מגדה ראדו האמן התכתב עם ציוני דרך בתולדות האמנות - פנה לתפאורות קיארוסקורו נגזרות מיצירות קרווג'ו ורמברנדט וקומופזיציית-פריזה בסגנון דייוויד הוקני, העניק תשומת לב מיוחדת לגאומטריית המרחב ולסוגיות פרספקטיבה המחברות אותו עם מסורת הציור מהרנסאנס.
האמן מושפע גם כן על ידי האקספרסיוניזם המופשט והדדאיזם והושוותה לאמנותו של פרנסיס בייקון, כפי שצוין במונוגרפיה בעריכת יורג יודין והובלט בדברי האוצרת בתערוכתו בארמון סטרוצי.
2006-2007 - Unbound בנוגע לניסויים הגרעיניים על ידי צבא ארצות הברית
2008 - The Collector I - מבוססת על צילום של הרמן גרינג במשפט
2008 - Nickelodeon - מבוססת על צילום מגטו ורשה
2009 - Dada is Dead (דאדה מת) - שאב השראה מצילום של היריד הבינלאומי הראשון של תנועת דאדה בברלין בשנת 1920
2010 - The Fake Rothko (רותקו מזויף) - צבע שמן על בד
התמונה נמכרה ב-2014 בסותבי'ס תמורת 1,43 מיליון לירות שטרלינג.
2010 - Boogeyman - עם נושא אוטוביוגרפי
Pie Fight (קרב עוגות)- ציור שמן על בד
Duchamp's Funeral (הלווייתו של דושאן) - צבע שמן על בד
Lidless eye (עיניים ללא עפעפיים)
Adrian Ghenie's Darwin Room, חדרו של דרווין, הביאנלה של ונציה, הביתן הרומני
אדריאן אונגור (ברומנית: Adrian Ungur; נולד ב-13 בדצמבר 1971 בקראיובה שברומניה) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
אונגור החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-UFA ארד מליגת העל הרומנית, במדיה ערך 31 הופעות ליגה והבקיע 15 שערים.
לאחר מכן שיחק במשך ארבע עונות במועדון הכדורגל "אוניברסיטת קראיובה", גם הוא מליגת העל הרומנית, בו ערך 104 הופעות ליגה והבקיע 32 שערים.
בעונת 1998/1999 שיחק בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, שהייתה הליגה הראשונה בחשיבותה בישראל, וערך 27 הופעות ליגה במדיה, בהן הבקיע 11 שערים.
בעונת 1999/2000 שיחק בהפועל פתח תקווה מליגת העל, במדיה ערך שלוש הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
לאחר הופעות אלו הוא נפצע ולא היה יכול להמשיך את העונה.
במטרה להחתים זר נוסף, הפועל פתח תקווה רשמו אותו במועדון אחר.
אונגור תבע את המועדון על אי-תשלום כספים ובורר של ההתאגדות פסק שעל המועדון לשלם לאוגור.
הפועל מצידה הגישו תביעה נגד הכדורגלן והנושא עבר לבתי המשפט.
ב-16 בפברואר 1994 ערך אונגור את הופעתו היחידה בנבחרת רומניה, בניצחון 2-1 על נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות.
אדרופין הוא פפטיד המקודד על ידי הגן ENHO, בעל רצף גנטי שמור בקרב יונקים.
תפקידו הביולוגי של אדרופין תואר לראשונה בשנת 2008 כהורמון חלבוני, המופרש מהכבד (הפטוקין) בהקשר של השמנת יתר ומאזן האנרגיה בעכברים.
השם "אדרופין" נגזר מהלטינית "אדורו " - להצית, ו"פינגוויס " - שומן.
בבעלי חיים, הודגם כי לאדרופין תפקיד רגולטורי במטבוליזם של פחמימות/שומנים וכן בתפקוד האנדותל.
ביטוי אדרופין מווסת על ידי המצב התזונתי, השעון הביולוגי, וכן על ידי אסטרוגן.
בבני אדם, רמות נמוכות של אדרופין בדם נקשרו למספר מצבים רפואיים שליליים כולל תסמונת מטבולית, השמנת יתר ומחלות מעי דלקתיות.
האיבר בעל רמת הביטוי הגבוהה ביותר של אדרופין הוא המוח.
בהקשר זה הקולטן המצומד לחלבון G היתום GPR19 הוצע בתור הקולטן לאדרופין.
בנוסף הוצע כי במוח יש לאדרופין תפקיד בהזדקנות ובתפקוד קוגניטיבי.
אדריאן דארנל גריפין האב הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
גריפין למד באוניברסיטת סיטון הול ופתח בחמישייה במשך שלוש שנים.
כסיניור, לתמיד בשנתו הרביעית האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 16.2 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק, ונבחר לחמישיית העונה השנייה בליגת ביג איסט.
בשנת 2010 נכנס גריפין נכנס להיכל התהילה של הספורט בסיטון הול.
גריפין לא נבחר בדראפט ה-NBA 1996, ובילה את שלוש השנים הראשונות של הקריירה שלו בליגות הנמוכות האמריקאיות ובאיטליה.
גריפין נבחר לחמישיית הרוקיז של ליגת ה-CBA ב-1997 כששיחק במדי קונטיקט פרייד, ובעונה שלאחר מכן נבחר לחמישייה הראשונה ולחמישיית ההגנה של הליגה.
גריפין הוביל את הפרייד לאליפות ה-CBA בעונת 1998/99, ונבחר ל-MVP של הגמר, ל-MVP של העונה הסדירה, לחמישיית העונה ולחמישיית ההגנה.
גריפין החל את קריירת ה-NBA שלו בעונת במדי בוסטון סלטיקס.
כרוקי הוא העמיד ממוצעים של 7 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-1.61 חטיפות למשחק.
במשך שש עונות הוא שיחק בסלטיקס, דאלאס מאבריקס, יוסטון רוקטס ושיקגו בולס עם ממוצעים של 4.4 נקודות, 3.3 ריבאונדים וחטיפה אחת למשחק.
פסגת הקריירה שלו הייתה כניסתו לחמישיית המאבריקס בגמר ה-NBA ב-, בו הפסידה הקבוצה למיאמי היט.
לאחר עונה אחת עם המאבריקס חתם גריפין לשלוש שנים בשיקגו בולס ב-17 ביולי 2006.
ב-21 בפברואר 2008 הועבר גריפין לסיאטל סופרסוניקס בטרייד שכלל 11 שחקנים, מהבולס, הסופרסוניקס וקליבלנד קאבלירס.
ב-13 באוגוסט 2008 הועבר גריפין בטרייד למילווקי באקס בעסקה של שלוש קבוצות עם הבאקס, קליבלנד קאבלירס ואוקלהומה סיטי ת'אנדר, במסגרתו הועבר מו ויליאמס ממילווקי לקליבלנד, ג'ו סמית' ודזמונד מייסון מקליבלנד למילווקי ואוקלהומה סיטי (בהתאמה), ודיימון ג'ונס מקליבלנד ולוק רידנאוור מאוקלהומה סיטי למילווקי.
זמן קצר לאחר סיום קריירת המשחק שלו מונה גריפין על ידי מאמן מילווקי באקס סקוט סקיילס לעוזר מאמן.
ב-9 בספטמבר 2010 מונה לעוזרו של טום ת'יבודו בשיקגו בולס, וכיהן בתפקיד במשך חמש שנים.
בשנת 2014 היה גריפין חלק מצוות האימון של נבחרת וסייע לה לזכות בגביע העולם בכדורסל 2014.
ב-26 ביוני 2015 מונה על ידי אורלנדו מג'יק לעוזר מאמן בכיר.
ב-9 ביוני 2016 מונה גריפין לעוזר המאמן הראשי של בילי דונובן באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-25 ביוני 2018 מונה לעוזרו של ניק נרס בטורונטו ראפטורס.
לגריפין היה חלק משמעותי באליפות הראפטורס ב-, כשניצחו את גולדן סטייט ווריורס ב-6 משחקים בגמר.
ב-10 באפריל 2022 שימש גריפין מאמן ראשי במשחק האחרון של הראפטורס בעונה הסדירה של מול הניו יורק ניקס.
מקרה דומה היה גם בסיום עונת , בו הוביל גריפין את טורונטו לניצחון 125–121 על פילדלפיה 76'.
ב-5 ביוני 2023 מונה למאמן מילווקי באקס, אך פוטר ממנה ב-23 בינואר 2024.
גריפין סיים את תואר ראשון ושני בסיטון הול ועובד על הדוקטורט שלו בלימודי מנהיגות.
בנו של גריפין, אדריאן ג'וניור, נבחר בבחירה ה-16 בדראפט ה-NBA 2022 על ידי אטלנטה הוקס.
ב-20 בנובמבר 2022 הוא קלע סל ניצחון נגד טורונטו, קבוצתו של אביו.
בנו השני של גריפין, אלן, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ובסירקיוז, וכיום משחק כדורסל מקצועני.
בתו אוברי משחקת באוניברסיטת קונטיקט.
באוגוסט 2020 הואשם גריפין באלימות במשפחה על ידי אשתו לשעבר אודרי סטרלינג.
הראפטורס לא נקטו כל פעולה ולא ערכו חקירה כלשהי בנוגע להאשמות.
גריפין הגיש ולאחר מכן ביטל תביעת דיבה נגד סטרלינג באוגוסט 2021 בתגובה.
אדריאן בייראמי (באלבנית: Adrian Bajrami; נולד ב-5 באפריל 2002 בלנגנטל שבשווייץ) הוא כדורגלן אלבני-שווייצרי המשחק בעמדת הבלם בלוצרן בהשאלה מבנפיקה ליסבון ובנבחרת אלבניה.
בייראמי גדל במחלקות הנוער של לנגנטל, TOBE, יאנג בויז ברן ובנפיקה ליסבון.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-13 ביוני 2022 ערך בייראמי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אסטוניה במשחק ידידות.
אדריאן ברנבה גרסיה (נולד ב-26 במאי 2001), הוא כדורגלן ספרדי המשחק כקשר בפארמה מהסרייה א' האיטלקית.
ברנבה הוא בוגר מחלקות הנוער של אספניול וברצלונה.
הוא הצטרף למנצ'סטר סיטי בקיץ 2018. ברנבה שיחק במדי הקבוצה הבוגרת במשחקי טרום העונה, ואף ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו כשנכנס כמחליף במשחק גביע הליגה נגד אוקספורד יונייטד בספטמבר 2018. הוא שוחרר מסיטי בסוף עונת 2020/2021.
ביולי 2021 חתם ברנבה על חוזה ל-3 שנים בפארמה מהסרייה ב' האיטלקית.
הוא החמיץ את תחילת העונה עקב פציעה, וערך את הופעת הבכורה שלו בפברואר 2022 בתיקו 0-0 נגד בנוונטו.
בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-4 על ספאל.
ברנבה היה חלק מרכזי בקבוצה תחת המאמן ג'וזפה יאקיני, למרות העונה המאכזבת.
לאחר עונה חזקה נוספת עם פארמה, בה כשלו בהעפלה לסרייה א' רק בפלייאוף, האריך ברנבה את חוזהו במועדון עד 2026 ביולי 2023.
ברנבה היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2023.
אדריאן בושה הוא שחקן אנגלי.
משפחתו עזבה את המדינה במהלך מלחמת הסבך הרודזי לבריטניה.
הוא למד בבית הספר למשחק בבירמינגהם.
הוא החל לשחק בהפקות טלוויזיה בסוף שנות ה-90. בושה הוא גם שחקן תיאטרון.
הוא שיחק בין היתר במחזות הלילה השנים עשר, מקבת' ורומיאו ויוליה.
בושה לוהק לתפקיד מארק אנטוני בפרק קלאופטרה בסדרת הטלוויזיה "The Mystery Files" וגם בתור "ריוטמוס" בפרק המלך ארתור של אותה סדרה בעונה הראשונה.
בשנת 2011, הוא קיבל את פרס השחקן הטוב ביותר הבינלאומי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי על הופעתו בסרט '"A Brunette Kiss" מול בריידי לטונה.
בשנת 2012 שיחק בסרט הפעולה "ראיון עם מתנקש".
בשנת 2014 הוא גילם אביר אלמוני בסרט "Morning Star" שמביא את עצמות חברו שמת בקרב למשפחתו.
באותה שנה הוא שיחק בתפקיד רוברט ברוס בסרט העלילתי Battle of Kings: Bannockburn.
באותה שנה הוא גילם סמל בצבא ארצות הברית מול מאט דיימון וג'ורג' קלוני בסרט ציידי האוצרות בבימויו של קלוני.
ב-2015 גילם את תפקידו של לוקאן'' בסרט "ארתור ומרלין".
שנתיים לאחר מכן, הוא לוהק לתפקיד בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב".
ב-2016 גילם את תפקידו של "יהודה בן חור" בסרט "אסיילום".
מ-2017 עד 2020 גילם בושה את סטייפה, קפטן המשמר של המלך אלפרד, ב-21 פרקים של הממלכה האחרונה.
בשנת 2019 הוא גילם את התפקיד של בילי פורד בסרט המדע בדיוני "Monster Island" .
בשנת 2021 הוא גם שיחק את הקיסר הרומאי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה הספרדית מימי הביניים, "Glow and Darkness" עם ג'יין סימור וג'ואן קולינס .
אדריאן "אַדְרִי" אֶמְבַּרְבָּה בְּלָאסְקֶס (בספרדית: Adrián "Adri" Embarba Blázquez; נולד ב-7 במאי 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני באלמריה.
אמברבה, שנולד במדריד, סיים את קריירת הנוער שלו עם חטאפה, לאחר תקופות נוער עם ריאל מדריד השכנה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים בעונת 2011-12, וכבש שישה שערים בליגה השלישית בספרד.
ביולי 2013, אמברבה הצטרף לראיו וייקאנו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה - בלה ליגה - ב-30 באוגוסט, עלה מהספסל עבור יאגו פאלקה הפצוע ושיחק 65 דקות בתבוסה ביתית 1-2 מול לבאנטה.
ב-12 ביוני 2014, אמברבה חתם על חוזה חדש לשלוש שנים עם ראיו.
הוא הבקיע את השער המקצועי הראשון שלו ב-14 במרץ של השנה שלאחר מכן, בניצחון 3-1 על גרנדה בוואיקאס.
אמברבה כבש שני שערים ב-28 הופעות במהלך עונת 2015/16, כשהמועדון ספג ירידה.
ב-8 באוקטובר 2017, הוא הבקיע צמד ב-4–1 ביתי בליגה השנייה נגד ריאל ויאדוליד.
ב-19 בדצמבר 2017, לאחר שביסס את עצמו כשחקן הרכב קבוע, חידש אמברבה את חוזהו עד 2021. הוא השיג עלייה לליגה הבכירה בעונת 2017/18, כבש שמונה פעמים והוסיף 14 אסיסטים.
אמברבה עבר לאספניול ב-23 בינואר 2020, לאחר ששולם סעיף השחרור שלו בסך 10 מיליון אירו.
לאחר שירד ליגה בעונתו הראשונה, הוא עזר לקבוצתו לחזור לליגה הראשונה על ידי כיבוש תשעה שערים.
ב-24 באוגוסט 2022, עבר אמברבה לאלמריה, העולה החדשה ללה ליגה.
בן דודו של אמברבה, אייזק, כדורגלן אף הוא.
אדריאן גרינסמית' הוא שחקן אמריקאי.
אדריאן גרינסמית' גדל בברוקלין, ניו יורק ולונדון.
אמו מניו יורק ואילו אביו אנגלי.
הוא למד משחק באוניברסיטת לונדון בין השנים 2019 ל-2022 וסיים תואר ראשון.
בשנת 2019 הופיע גרינסמית' בקליפ "Little Bit More" של הזמרת ויטני וורז ב-2019.
בשנת 2022 הופיע בתפקיד הראשי הראשון שלו בסרט שליטי המטאל, שם גילם את מעריץ המטאל והגיטריסט הנלהב האנטר.
למעשה, הוא גם מנגן בגיטרה בחיים האמיתיים, בעיקר מוזיקה קלאסית וג'אז.
בשנת 2023 הופיע בתפקיד ראשי במיני סדרה המבוססת על ספרו של הרלן קובן, מחסה.
שנה לאחר מכן הופיע בפרק בסדרה בעיית שלושת הגופים.
+ קולנוע וטלוויזיה שנה כותרת תפקיד הערות 2022 שליטי המטאל האנטר תפקיד ראשי 2023 הרלן קובן: מחסה ארתור ספינדל תפקיד ראשי 2024 בעיית שלושת הגופים גלילאו פרק אחד
אדריאן-ג'ורג' אקסיניה (ברומנית: Adrian-George Axinia; נולד ב-18 באוקטובר 1977) הוא מהנדס אזרחי ופוליטיקאי רומני מטעם מפלגת הברית למען איחוד הרומנים שנבחר לחבר בפרלמנט האירופי ב-2024. הוא סגן נשיא המפלגה וכיהן בבית הנבחרים של רומניה משנת 2020 עד 2024.
הוא תומך בהתנחלויות וחבר בקבוצת העבודה המשותפת למען יהודה ושומרון בפרלמנט האירופי.
אדריאן איימס הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
איימס נולדה בשם רות אדריאן מקלור (Ruth Adrienne McClure) והתחנכה בפורט וורת', טקסס, ארצות הברית.
לאחר גירושיה עברה לבוורלי הילס, שם התגלתה על ידי מגלי כישרונות של חברת סרטי פרמאונט; היא חתמה מייד על חוזה עם החברה מבלי להגיע לאודישן.
הקריירה הקולנועית של איימס החלה ב-1927 כששימשה של פולה נגרי בסרט האילם ""; לאחר מכן שיחקה בתפקידי משנה בסרטים אילמים.
עם תחילתו של הקולנוע המדבר גדלה הפופולריות שלה והיא השתתפה במגוון מחזמרים.
היא הופיעה ב-30 סרטים במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20.
עם זאת, בסוף שנות ה-30 ירדה הפופולריות שלה וב-1940 היא פרשה לחלוטין ממשחק.
לאחר מכן עבדה כשדרנית רדיו בניו יורק והנחתה תוכנית טלוויזיה.
איימס נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 39. היא נקברה בעיר הולדתה, פורט וורת'.
לאחר מותה, בפברואר 1960, היא זכתה בכוכב הקולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אדריאן מרטין אוגריסה טייו (בספרדית: Adrián Martín Ugarriza Tello; נולד ב-1 בינואר 1997 בלימה שבפרו) הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת עירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.
אוגריסה שיחק בקבוצות אוניברסידד דה סן מרטין דה פורס, אוניברסיטריו דה דפורטס, ריאל גרסילאסו, אוניברסידד קחאמרקה ואליאנסה לימה במסגרת ליגת העל הפרואנית.
ב-24 בפברואר 2020 חתם בקבוצת יורק9 מליגת העל הקנדית.
בחודש יולי עזב את הקבוצה בשל מגפת הקורונה שמנעה ממנו להגיע לקנדה.
הוא חזר לפרו ושיחק בקבוצות סיאנסיאנו וספורטינג קריסטל.
הוא הושאל מספורטינג קריסטל לדפורטיבו גרסילאסו, ולקראת עונת חתם באופן קבוע במועדון.
ב-8 ביולי 2025 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.
אוגריסה שיחק בנבחרות של פרו עד גיל 17 ועד גיל 20.
אדריאן גרסיה קונדה (4 במאי 1886 - 13 במאי 1943) היה אמן שחמט מקסיקני-בריטי.
הוא נולד בוואיאדוליד, יוקטן, מקסיקו, וחי בליברפול מגיל ארבע, ומאוחר יותר בלונדון.
קונדה זכה בתחרות השחמט של מועדון השחמט של ליברפול בשנים 1907/8 ו-1908/9, סיים במקום ה-6–7 בתחרות השחמט בהמבורג 1910 (בקונגרס ה-17 של DSB, ניצח גרז רוטלוי), וסיים במקום השישי בסן סבסטיאן 1911 (ניצח רודריגז).
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוא התיישב בבריטניה.
בזמן שהתגורר בהאל, הוא הוביל קבוצה (עם ה.
ביינברידג') ששיחקה בצבע הלבן לקבוצה בראשות אלכסנדר אלכין (עם ג'.
ה"האל טיימס" תיאר את המשחק (שניצח שחור) כ"כנראה המשחק הטוב ביותר שאי פעם שוחק בהאל".
לבן: חוסה ראול קפבלנקה שחור: אדריאן גרסיה קונדה הייסטינגס 1919
חוסה ראול קפבלנקה - דריאן גרסיה קונדה הייסטינגס 1919
אדריאן בק הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהיידנהיים מהבונדסליגה.
בק גדל במחלקת הנוער של הופנהיים.
הוא שיחק בקבוצת המילואים, הופנהיים II, ובאולם מהליגה האזורית (דרום מערב).
בקיץ 2019 עבר בק לאוניון סן-ז'ילואז מליגת המשנה הבלגית.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל למשך עונה להמילטון אקדמיקל מליגת העל הסקוטית.
ב-30 בינואר 2020 הסתיימה ההשאלה, ולמחרת, ב-31 בינואר 2020, הוא חזר לאולם, ששיחקה בליגה האזורית (דרום מערב).
ב-11 במאי 2022 חתם בק על חוזה לשלוש שנים בהיידנהיים, והצטרף אליהם רשמית ב-1 ביולי 2022, כשהיא משחקת בבונדסליגה השנייה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 2022/2023, היה שותף לעלייתה לבונדסליגה.
אדריאן סמית' הוא הגיטריסט של להקת ההבי מטאל המפורסמת איירון מיידן.
הוא נחשב לאחד מנגני הגיטרה הטובים בעולם, ומאופיין בסגנון נגינה מאוד מלודי ובסולואים איטיים יחסית, שבהם כל תו ותו נשמע ברור וחזק.
הוא היחיד מבין שלושת הגיטריסטים של איירון מיידן שאינו משתמש בגיטרה של פנדר.
מלבד עבודתו עם Iron Maiden, סמית' עבד גם על פרויקטים אישיים, כולל להקה בשם Psycho Motel ולהקה משלו שנקראת ASAP (Adrian Smith and Project).
הוא ידוע גם בזכות התעניינותו באמנות הדיג והספורט.
אדריאן מוטו (; נולד ב-8 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
שיחק לאורך הקריירה במספר רב של קבוצות, ובהן אינטר מילאנו, יובנטוס ופיורנטינה וכיום מאמן את קבוצת נפטצ'י באקו.
הוא התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אף סי ארגס פיטשטי ממחוז הולדתו ברומניה וממנה עבר לשחק באחד המועדונים הגדולים במדינה, דינמו בוקרשט.
כבר בעונתו השנייה בדינמו נקנה בידי אינטר מילאנו האיטלקית שבה שיחק 10 משחקים, משם עבר להלאס ורונה ומשם לפארמה לפני שעבר למועדון האנגלי צ'לסי.
אל יובנטוס הגיע לאחר שנזרק מצ'לסי בעקבות הודאתו בשימוש בסמים, הודאה שבעקבותיה גם הושעה מכדורגל למשך תקופה ארוכה מאוד.
בעקבות השימוש בסמים חויב מוטו ב-17 מיליון יורו תשלום פיצויים לצ'לסי על ידי בית המשפט הפדרלי בשווייץ.
בקיץ 2006, בעקבות פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי והורדתה של יובנטוס לליגה השנייה, עבר מוטו לפיורנטינה.
במאי 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
אדריאן דוזה היה צייר נופים שהשתייך לאוריינטליזם הצרפתי.
דוזה נולד בבורדו שבצרפת, שם קיבל את הכשרתו הראשונה כעוזר לצייר התפאורות של התיאטרון המקומי.
מאוחר יותר עבר לפריז ועבד כצייר תפאורות עבור התיאטרון האיטלקי.
ב-1829, בזכות קשריו עם הממונה המלכותי על התיאטרון, התלווה למשלחת שביקרה במצרים, ארץ ישראל, סוריה וטורקיה.
בהמשך שהה זמן רב בספרד, פורטוגל ובפרובינציות הצרפתיות, וב-1839 נלווה לדוכס מאורליאן במשלחת צבאית לדרום אלג'יר.
יצירותיו כללו ציורי נופים רבים, בהם של מנזר סנטה קתרינה בסיני.
בסוף חייו כיהן בוועדות שופטים בתערוכות שונות.
אדריאן דן גמאן (ברומנית: Adrian Dan Găman; נולד ב-28 באפריל 1978) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת הבלם.
גמאן החל את קריירת במשחק שלו במחלקת הנוער של ארד הרומנית והחל את הקריירה המקצוענית בעונת בקבוצת ראפיד בוקרשט.
לאחר עונה אחת בראפיד החליט גמאן לחזור לאראד וחזר אליה ושיחק במדיה במשך שלוש עונות.
בעונת הגיע גמאן לישראל ושיחק בקבוצת עירוני קריית גת בליגת העל.
בסוף אותה עונה ירדה קריית גת לליגת המשנה וגמאן עבר לשחק בקבוצת מכבי נתניה.
בסוף אותה עונה סיימה נתניה במקום ה-4 בליגה וגמאן עזב אותה לטובת קבוצת בני יהודה תל אביב.
בבני יהודה שיחק שתיים וחצי עונות עד שעזב במהלכה של עונת ועבר לקבוצת הכח עמידר רמת גן ששיחקה בליגה הלאומית, ועזר לה לעלות לליגת העל.
ב שיחק גמאן בהכח עמידר רמת גן אך זו ירדה בסוף העונה בחזרה לליגה הלאומית, וגמאן עזב את ישראל.
אדריאן וילארט (צרפתית: Adrian Willaert; סביבות 1490 -7 בדצמבר 1562) היה מלחין פלמי מתקופת הרנסאנס ומייסד האסכולה הוונציאנית.
וילארט היה בין מייצגיו המובהקים ביותר של דור המלחינים הצפוניים, שעברו לאיטליה והעבירו לשם את הסגנון הפוליפוני הפרנקו-פלמי.
וילארט נולד כנראה בברוז', אם כי מקור משני גורס את רולר כמקום הולדתו.
לדברי תלמידו, חוקר המוזיקה הנודע בשלהי המאה ה-16, ג'וזפו צארלינו, וילארט נסע לפריז בכוונה ללמוד משפטים, אבל שינה את דעתו והחליט ללמוד מוזיקה.
בפריז פגש את ז'אן מוטון, המלחין הראשי של הקאפלה המלכותית הצרפתית בן עירו ושותף לסגנונו של ז'וסקן דה פרה, והיה לתלמידו.
בסביבות 1515 יצא וילארט בפעם הראשונה לרומא.
אנקדוטה ששרדה מאז מצביעה על כישרונו של המלחין הצעיר: וילארט הופתע לשמוע את מקהלת הקאפלה האפיפיורית שרה אחת מיצירותיו הוא, ככל הנראה המוטט לשישה קולות Verbum bonum et suave.
הפתעתו גברה עוד כשנודע לו, שאנשי המקהלה סבורים כי המוטט נכתב על ידי ז'וסקן דה פרה, מלחין מפורסם הרבה יותר.
כשהסביר לזמרים את טעותם והבהיר להם כי הוא המחבר - סירבו לשיר שוב את המוטט.
ואכן, סגנונו המוקדם של וילארט דומה מאוד לזה של ז'וסקן, בפוליפוניה חלקה, קולות מאוזנים ושימוש תכוף באימיטאציה.
ביולי 1515 התקבל וילארט לשירות החשמן איפוליטו הראשון ד'אסטה מפרארה.
איפוליטו הרבה במסעות, וסביר להניח, שווילארט נלווה אליו למקומות שונים, ביניהם הונגריה, שם התגורר כנראה משנת 1517 עד 1519. כשאיפוליטו מת ב-1520, נכנס וילארט לשירותו של הדוכס אלפונסו מפרארה.
ב-1522 כיהן וילארט במקהלת החצר של הדוכס אלפונסו; הוא נשאר שם עד 1525, אז מלמדות הרשומות על עבודתו אצל איפוליטו השני ד'אסטה במילאנו.
מינויו החשוב ביותר של וילארט, מהחשובים ביותר שהיסטוריה המוזיקלית של הרנסאנס, היה למנצח המקהלה של קתדרלת סאן מארקו בוונציה.
המוזיקה קפאה על שמריה בניהול קודמו בתפקיד, פייטרו די פוסיס, אבל מצב זה עמד להשתנות.
מאז מינויו בשנת 1527 עד למותו ב-1562 התמיד בתפקידו בסאן מארקו.
מלחינים באו מכל רחבי אירופה ללמוד אצלו ואמות המידה שלו היו גבוהות הן בתחום השירה והן בקומפוזיציה.
בתקופת עבודתו הקודמת אצל הדוכס מפרארה השיג מספר רב של קשרים וידידים בעלי השפעה במקומות שונים באירופה, ביניהם משפחת ספורצה במילאנו; אין ספק שקשרים אלה עזרו להפצת המוניטין שלו וכתוצאה מכך לייבוא מוזיקאים מארצות נכר אל צפון איטליה.
ברשומות החצר של פרארה מתייחסים אל וילארט בתואר "אדריאנו קאנטורה".
וילארט היה בין המלחינים הרבגוניים ביותר של הרנסאנס, שכתב מוזיקה כמעט בכל סגנון וצורה קיימים.
בכוח אישיותו, ובזכות עמדתו המרכזית כמאסטרו די קאפלה של סאן מארקו, היה למוזיקאי בעל ההשפעה הגדולה ביותר באירופה בין מות ז'וסקן לזמנו של ג'ובאני פלסטרינה.
לדברי ג'וזפה צארלינו, שכתב בהמשך המאה ה-16, וילארט ממציא הסגנון האנטיפונאלי, שממנו התפתח הסגנון הפוליכוראלי של האסכולה הוונציאנית.
הודות למציאותם של שני יציעי מקהלה, אחד מכל צד של המזבח הראשי בסאן מארקו, מצוידים כל אחד בעוגב משלו, יכול היה וילארט לחלק את המקהלה לשני פלגים ולהשתמש בהם אם אנטיפונאלית, כהד זו לזו, ואם בו-זמנית.
עכשיו חיבר וביצע מזמורי תהילים ויצירות אחרות לשתי מקהלות (קורי ספצאטי) מתחלפות לסירוגין.
החידוש הזה התקבל בהצלחה מיידית והשפיע מאוד על התפתחות השיטה החדשה.
ב-1550 חיבר את Salmi spezzati, מוזיקה אנטיפונאלית למזמורי התהילים, שנחשבה על ידי אחדים בטעות ליצירה הפוליכוראלית הראשונה של האסכולה הוונציאנית.
אף כי מחקר עדכני מלמד, כי וילארט לא היה הראשון להשתמש בשיטה האנטיפונאלית, או הפוליכוראלית - דומיניק פינו נקט בה לפני וילארט, ויוהנס מרטיני השתמש בה כבר בסוף המאה ה-15 - יצירותיו הפוליכוראליות של וילארט היו הראשונות לזכות לפרסום ולחיקוי נרחב.
מעמדו הנישא של וילארט כמורה לא נפל ממעמדו כמלחין.
בין תלמידיו היו צ'יפריאנו דה רורה, יורש מקומו בסאן מארקו; קוסטאנצו פורטה; פרנצ'סקו דלה ויולה; ג'וזפו צארלינו; ג'ירולאמו פאראבוסקו; ושני המלחינים לבית גבריאלי, אנדריאה וג'ובאני.
מחבורה זו צמח מה שנודע בהמשך בשם האסכולה הוונציאנית, שהשפעתה על התמורה הסגנונית, שציינה את ראשית תקופת הבארוק, הייתה ברורה ומכרעת.
וילארט הניח מספר רב של חיבורים מוזיקליים - 8 מיסות, מעל 50 מזמורי תפילה ותהילים, יותר מ-150 מוטטים, כ-60 שאנסונים צרפתיים ויותר מ-70 מדריגלים וכמה ריצ'רקארי איטלקיים.
אדריאן הייסטינגס היה פרופסור לדתות ותאולוגיה, חוקר הנצרות המודרנית, כומר קתולי ופעיל פוליטי בזירה הבינלאומית.
הייסטינגס נולד ב-1929 בקואלה לומפור שבמאלזיה למשפחה אנגלית קתולית ששהתה שם בתקופת השלטון הקולוניאלי באי.
בצעירותו החליט הייסטינגס לפנות ללימודי כמורה אותם השלים בדוה שבצפון צרפת, עיר שהיא מרכז ללימודים קתולים-אנגליים עוד מימי היותה מפלט לקתולים הנרדפים באנגליה של המאה השש עשרה.
לאחר לימודים אקדמיים באוקספורד יצא הייסטינגס למלא תפקידים שונים במסגרת הכנסייה הקתולית באוגנדה שם שהה כעשרים שנה, ובמקביל השלים את לימודיו האקדמיים ברומא, והתמחה בתאולוגיה אנגליקנית.
הייסטינגס שב לבריטניה ב-1966 ומילא שם תפקידים שונים בשליחות הכנסייה תוך הסתייגות משמרנות היתר של הכנסייה שלא הלמה לדעתו את זמנו, בפרט בקשר לאיסור החיתון לכמרים (הוא עצמו נשא אישה על אף היותו כומר קתולי).
במקביל המשיך בעבודתו האקדמית ובפעילות פוליטית.
ב-1982 חזר לאפריקה וכיהן מספר שנים כפרופסור לדתות בזימבבווה.
ב-1985 שב הייסטינגס לבריטניה וכיהן שנים ארוכות באוניברסיטת לידס כפרופסור לתאולוגיה.
הייסטינגס נפטר בשנת 2001 בלידס בגיל 71.
הייסטינגס השתתף פעמים רבות בפעילות פוליטית בנושאים בינלאומיים.
הדוגמאות הבולטות מתוכן הן חשיפת הטבח שביצעו הפורטוגזים במוזמביק ב-1973 (פעילות שסייעה להשגת עצמאות במדינה זו), והמחאה נגד הטיהורים האתניים בבוסניה ובקוסובו.
הייסטינגס שילב כל ימיו בין כתיבה אקדמית ענפה שכללה פרסום של למעלה מארבעים ספרים – בעיקר בנושא הנצרות באנגליה ובאפריקה במאה העשרים ובימי הביניים – ובין כמורה קתולית בסגנון מיוחד, ופעילות פוליטית כנגד עוולות בזירה הבינלאומית.
ספרו החשוב ביותר של הייסטינגס הוא הספר בנייתן של אומות העוסק במקורותיה של הלאומיות ובהתפתחותה.
בספר זה הוא קורא תיגר על האסכולה המודרניסטית בחקר הלאומיות (הובסבאום, אנדרסון, גלנר ועוד), מצביע על הופעתה המוקדמת של הלאומיות באנגליה כבר בעומק ימי הביניים, ומחדד את הקשר שבין דת ולאומיות – בפרט בנוגע לעולם הנוצרי ולהסתמכותו על התנ"ך.
אדריאן הייסטינגס, בנייתן של אומות: התנ"ך והיווצרות מדינות הלאום, 2008, בהוצאת שלם.
אדריאן לג הוא מוזיקאי, מלחין, גיטריסט ומורה לגיטרה אנגלי, המנגן בגיטרות שהן שילוב בין גיטרה חשמלית לגיטרה אקוסטית.
טכניקת הפינגר סטייל שהוא משתמש בה זיכתה אותו בתואר "נגן הפינגר סטייל האקוסטי" הטוב ביותר במשך ארבע שנים ברציפות (1993–1996).
מתקופת תחילתו כטכנאי לשיפוץ וכוונון גיטרות, לג עבר להוראה ופרסם ספרים וקטעי וידאו בנושא טכניקות נגינה בגיטרה.
לאחר שניגן במשותף עם ג'ו סטריאני וסטיב ואי בשנים 1996–1997, אמר עליו סטריאני כי "הוא הנגן האקוסטי הטוב ביותר ששמעתי מעודי.
אני לא מכיר מישהו אחר שיכול לנגן רצף כזה מושלם של פריטות...
אדריאן מנגן כאילו יש לו פטישים במקום אצבעות".
לג נולד במרכז רובע האקני, מזרח לונדון.
כילד, הוא למד לנגן באבוב, אך עם התבגרותו תחום ההתעניינות שלו עבר לנגינה בגיטרה.
בתחילת שנות ה-70 זכה לג בקטגוריות ההלחנה והביצוע בתחרות שנערכה על ידי מגזין Guitar, מה שהוביל את לג לפרסם מאמרים לעיתון עד תחילת שנות ה-80. במשך השנים 1979–1981 הוא עבד גם כטכנאי גיטרות.
עד לשנת 1990, לג הוציא חמישה אלבומים בהקלטה מקומית.
אלבומו הראשון שיצא בארצות הברית, "Guitars and Other Cathedrals", זכה להערכה רבה.
הוא הופיע בפסטיבל הג'אז במונטרה וניגן עם אמנים כריצ'רד תומפסון, דייוויד לינדלי, ג'ו סטריאני, אריק ג'ונסון וסטיב ואי.
אדריאן סבסטיאן פרוצ'ט סילבה (בפורטוגזית: Adrien Sébastien Perruchet Silva; נולד ב-15 במרץ 1989 באנגולם שבצרפת) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת פורטוגל.
סילבה נולד בצרפת והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בורדו.
ב-27 ביוני 2010 הגיע סילבה לישראל והושאל לשנה אחת בקבוצת מכבי חיפה.
לאחר שלא הצליח להשתלב במכבי חיפה תחת אלישע לוי, ב-18 בינואר 2011 חזר לפורטוגל והושאל לאקדמיקה דה קוימברה.
לאחר שנה וחצי באקדמיקה, חזר סילבה בקיץ 2012 לסגל ספורטינג ליסבון.
ב-21 באוקטובר 2014 כבש צמד במסגרת ליגת האלופות בהפסד ספורטינג 3–4 לשאלקה.
ב-31 באוגוסט 2017 סיכם סילבה בלסטר סיטי.
מכיוון שהחתימה על מסמכי ההעברה חרגה ב-14 שניות מהזמן החוקי של חלון ההעברות, ההעברה לא הייתה רשמית.
ב-1 בינואר 2018 סילבה חתם רשמית בלסטר.
ב-31 בינואר 2019 הושאל סילבה למונקו עד לסוף העונה.
ב-3 באוקטובר 2020 חתם סילבה בסמפדוריה.
ב-4 בינואר 2022 סילבה חתם באל-וחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב- 30 בינואר 2024 חזר סילבה לפורטוגל וחתם בשורות ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית.
סילבה ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת ב-18 בנובמבר 2014, כשעלה כמחליף בניצחון 1–0 על .
סילבה היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל שזכתה ביורו 2016.
אדריאן נסטאסה (ברומנית: Adrian Năstase, נולד ב-22 ביוני 1950) הוא פוליטיקאי רומני, מנהיג של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה שלאחר נפילת הקומוניזם, היה ראש ממשלת רומניה בשנים 2004-2000, שר החוץ של רומניה בשנים 1990-1992, יושב ראש בית הנבחרים של רומניה בשנים 2006-2004. הוא משפטן בהכשרתו ופרופסור למשפט בינלאומי.
אדריאן נסטאסה נולד בשנת 1950 בבוקרשט במשפחתו של מרין נסטאסה, קצין לשעבר בצבא המלכותי הרומני, ושל אשתו אלנה.
מוצא משפחתו ביישוב חאנול דה פמנט, הכפר טרטששט, במחוז דמבוביצה.
אחרי לימודים בתיכון "ניקולאיה בלצ'סקו" (מכללת "ספנטול סאבא" לשעבר) למד אדריאן נסטאסה באוניברסיטת בוקרשט - משפטים וסוציולוגיה.
ב-1987 סיים שם את התואר דוקטור למשפט בינלאומי.
בין השנים 1974- 1990 עבד כחוקר במכון למחקרים משפטיים של האקדמיה הרומנית.
בין השנים 1979-1977 ו-1985-1984 היה פרופסור חבר באקדמיה למדעי הכלכלה (ASE) בבוקרשט.
הוא התחתן פעמיים עם בנות האליטה הקומוניסטית אז בשלטון: אילינקה, בתו של שר החוץ המנוח, גריגורה פראוטיאסה (1957-1915), ואחרי גרושים ממנה, עם דניאלה, בתו של השר לשעבר אנג'לו מיקולסקו.
בתקופת המשטר הקומוניסטי נשלח כצעיר להשתתף בכנסים בינלאומיים, בהם פרסם מאמרים בקורתיים כלפי "ההשקפה המערבית של זכויות האדם.
בשנת 1989 השתתף ב"וועידה המשותפת החמישית של נוער רומני ונוער ברית המועצות" ובפסטיבל העולמי של הנוער והסטודנטים שהתקיים בפיונגיאנג.
בריאיון לעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" ב-25 בנובמבר 1989 יצא נגד ה"פרסטרויקה" שהתרחשה בברית המועצות.
אחרי המהפכה הרומנית ב-1989 השתתף נסטאסה בממשלות הראשונות של החזית להצלה לאומית (בראשות פטרה רומאן ותאודור סטולוז'אן, כשר החוץ בין 28 ביוני 1990 - 16 באוקטובר 1992. בשנים 1997-1993 היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית וסוציאלית שקמה מתוך החזית להצלה לאומית, על חורבות השכבות המתונות של המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
כשבשנת 1996 מפלגתו הפסידה בבחירות, אדריאן נסטאסה, שנבחר מחדש לפרלמנט, היה לראש הסיעה הפרלמנטרית הסוציאל-דמוקרטית.
בשנת 1997 נבחר לסגן יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ויושב ראש זמני; בשנת 2000 השתתף במשלחת רומניה למועצת אירופה.
בדצמבר 2000 ,כנציג של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שנוצרה על בסיס המפלגה הדמוקרטית וסוציאלית, התמנה אדריאן נסטאסה לראש ממשלת המיעוט של השמאל.
ביוני 2001 נבחר ליושב ראש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, כשיון איליאסקו, הלידר של המפלגה נבחר שוב כנשיא רומניה.
שנות הממשלה בראשותו התאפיינו ביציבות פוליטית וקצב טוב של הצמיחה.
בזמנו התקבלה רומניה לברית נאט"ו בשנת 2004 .
נסטאסה ניהל מו"ם לצורך כניסת רומניה לאיחוד האירופי ופתיחת המרחב שנגן בפני האזרחים הרומנים.
כשאיליאסקו לא יכול היה להציג בפעם שלישית מועמדות לנשיאות, בהתאם לחוקה, נסטאסה נבחר למועמד מפלגתו לתפקיד.
הסקרים ניבאו לרוב את ניצחונו.
אולם הוא זכה רק ב-33.92% מהקולות (לעומת מועמד "הברית לצדק ולאמת", טראיאן בססקו - 40.94%) ובסיבוב השני הפסיד לבססקו עם 51.23% נגד 48.77%, וזאת למרות החשדות לזיופים ולחצים בלתי הוגנים מצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
אחרי הבחירות מאוקטובר 2004 נבחר נסטאסה ליושב ראש בית הנבחרים ב-21 בדצמבר 2004 והודח מהתפקיד של יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לטובתו של מירצ'ה ג'ואנה.
ב-15 במרץ 2006 התפטר נסטאסה מתפקיד יושב ראש בית הנבחרים בגלל האשמות של שחיתות.
משנת 1990 הוא חבר בסגל המרצים של הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט, ושל האוניברסיטאות "דימיטריה קנטמיר" (משנת 1992) ו"טיטו מאיורסקו" (1997-1992).
בשנת 1994 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת פנתיאון-סורבון בפריז.
משנת 1996 הוא פרופסור למשפט בינלאומי.
בשנת 2013 עקב הרשעתו בשחיתות פוטר נסטאסה מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט.
במשך השנים הוכתמה תדמיתו של אדריאן נסטאסה על ידי חשדות לשחיתות והוא כונה לפעמים "נסטאסה שבעה בתים", בגלל מקומות מגוריו הרבים לכאורה.
ב-30 בינואר 2012 נידון אדריאן נסטאסה לשנתיים מאסר באשמת שחיתות: קבלת תרומה בלתי חוקית למערכת הבחירות בשנת 2004 על ידי התרמות בכנס בשם "גביע האיכות בבניין" (Trofeul calităţii).
הכנס אורגן על ידי מינהל הפיקוח הממשלתי בענף הבנייה; נטען כי דמי הכניסה (בסך הכל 1,6 מיליון דולר) מאותו כנס הועברו לארבע חברות שבשליטת שני מקורבים של משפחת נסטאסה.(נסטאסה עצמו טען שמדובר ברדיפה פוליטית מצד חוגים הקשורים לנשיא בססקו).
משם הכספים הגיעו לחברה שביצעה שירותים למען מערכת הבחירות של נסטאסה.
הוא הודיע כי יערער על העונש בפני הרכב מורחב של שופטים.
נסטאסה נמצא בעיצומם של הליכים משפטיים נוספים ב"פרשת זמבקצ'יאן" שהחלה בשנת 2006, בה נחשד כי קנה בית ברחוב זמבקצ'יאן בבוקרשט במחיר הרבה יותר זול מערכו האמיתי.
ב-20 ביוני 2012 נידון לשנתיים מאסר באשמת שחיתות על ידי בית המשפט העליון של רומניה.
הוא הואשם בשימוש בהשפעתו וסמכותו כיושב ראש מפלגה על מנת להשיג באופן מתמשך טובות הנאה ורווחים שלא הגיעו לו.
למחרת מתן פסק הדין ניסה נסטאסה להתאבד על ידי ירייה באקדח ופצע את עצמו; באותו יום הוא אושפז ונותח.
ב-18 במרץ 2013 נסטאסה שוחרר מהכלא ז'ילאבה אחרי שמונה חודשי מאסר.
ב-6 בינואר 2014 בעקבות פסק דין של בית הדין הגבוה לצדק נאסר שוב בבית הכלא ראחובה על חשבון עונש של 4 שנות מאסר שנגזרו נגדו בפרשת זמבקצ'אן על סחיטה ולקיחת שוחד.
אשתו, דנה נידונה לשלוש שנות מאסר על תנאי.
אדריאן נסטאסה הוא יושב ראש הקרן האירופאית "ניקולאיה טיטולסקו" (משנת 1990), יושב ראש האיגוד הרומני למשפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים (משנת 2003), יושב ראש לשם כבוד של איגוד הציידים והדייגים הספורטיביים ברומניה, וכו'.
אדריאן נסטאסה נשוי לדניאלה לבית מיקולסקו ואב לשני בנים: אנדרי ומיכאניה.
דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה העצמאית בקישינב, מדליית כבוד של אוניברסיטת סאן פאולו.
לגיון הכבוד של צרפת - בדרגת על-קצין
העיטור הלאומי "כוכב רומניה" ("סטיאווה רומניאי") בדרגת צלב גדול
1993 - סגן יושב ראש המועצה העולמית של שרי-חוץ לשעבר
1993 - פרס "המנהיג הגלובאלי של מחר" מטעם הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס
1994 -"פרס טיטולסקו" של האקדמיה הרומנית; *ה"חגורה הגדולה", להצטיינות - מטעם נשיא לבנון
1995 - הפרס ע"ש "סימיון ברנוציו" לזכויות האדם - מטעם האקדמיה הרומנית
1995 -חבר החברה האמריקאית למשפט בינלאומי
2001 - האות הגבוה ביותר להצטיינות "המנהיג של שנת 2001" מטעם איגוד "ג'ורג' מרשאל"-רומניה לתרומה מיוחדת לתהליך השתלבות רומניה ב"נאט"ו" ובארגונים האירו-אטלנטיים
נסטאסה פרסם כ-150 מאמרים בתחום המשפט הבינלאומי בג'ורנלים רומנים וזרים.
אדריאן דייוויד מורהאוז, חבר הוא שחיין עבר בריטי.
אלוף אולימפי (סיאול 1988), סגן אלוף עולם (פרת' 1991), אלוף אירופה 3 פעמים ברציפות (רומא 1983, סופיה 1985 ושטרסבורג 1987) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר בחזה.
היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה (בריכת 25 מטר) מתחת לדקה, 59.75 שניות.
מורהאוז משמש כפרשן שחייה ברשת ה-BBC.
מורהאוז נולד בבראדפורד 14 ק"מ מערבית ללידס.
הוא החל לשחות בגיל 4. בעקבות מחלת האסתמה שבה לקה בגיל 9, רופאיו ביקשו מהוריו שימשיך לשחות על מנת לחזק את מערכת הנשימה שלו.
בגיל 15 הוא נבחר לנבחרת בריטניה לאולימפיאדת מוסקבה (1980) כשחיין השני אחרי דאנקן גודהיו שזכה במדליית הזהב האולימפית במשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981 זכה מורהאוז במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:18.14 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור באוגוסט 1982 סיים מורהאוז במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה, ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה, ראשון היה יריבו ויקטור דייוויס מקנדה שקבע שיא עולם חדש של 2:14.77 דקות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בספטמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.93 דקות, לפני דייוויס (1:03.18 דקות) מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.25 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.31 דקות, ראשון סיים דייוויס (2:16.25 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983 זכה מורהאוז בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.49 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.37 דקות.
ימים ספורים לפני אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סבל מורהאוז מדלקת קשה ב.
במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.25 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:18.83 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:47.39 דקות.
שיאן עולם (בריכה של 25 מטר)
בתחרות שנערכה באפריל 1985 קבע מורהאוז בבריכה של 25 מטר במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.99 דקות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בסוף יולי 1986 זכה מורהאוז ב-3 מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצא ה של 2:16.35 דקות, ושתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.09 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:44.85 דקות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד באוגוסט הוא סיים ראשון במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אירופה חדש של 1.02.01 שניות, לפני דייוויס (1:02.71 שניות).
אך לאחר המשחה, התברר שהוחלט לפסול אותו בשל בעיטת רגליים בסגנון פרפר במהלך הסיבוב, תנועה שהייתה בזמנו לא חוקית, ולכן נפסל גם השיא האירופי.
הראשון ששחה 100 מטר חזה מתחת לדקה
בתחרות שנערכה בבון, לשעבר מערב גרמניה בבריכה של 25 מטר בשנת 1987 קבע מורהאוז במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש 59.75 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת לדקה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשלוש מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה פעם שנייה ברציפות בתוצאה של 1:02.13 דקות, מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.01 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.78 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה מורהאוז במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.04 דקות, לפני קארוי גיטלר מהונגריה (1:02.05 דקות) ודמיטרי וולקוב מברית המועצות (1:02.20 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:18.51 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר שהרביעייה הבריטית פסלה בשלב הגמר.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון ב-15 באוגוסט 1989 זכה מורהאוז במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 1:01.71 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 1:01.49 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של סטיב לנדקוויסט מארצות הברית (1:01.65 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד ב-25 בינואר 1990 זכה מורהאוז בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בהשוואת שיאו העולמי 1:01.49 דקות ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.88 דקות.
בתחרות שנערכה בלונדון ב-26 ביולי הוא השווה פעם שנייה את שיאו העולמי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 זכה מורהאוז במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.58 דקות, אחרי נורברט רוז'ה מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:01.45 דקות ולפני ג'יאני מינרביני מאיטליה (1:01.74 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.89 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.67 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים מורהאוז במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.33 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:02.09 דקות.
בשנת 1999 זכה מורהאוז להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בסך הכל קבע מורהאוז שלושה שיאי עולם חדשים במשחה ל-100 מטר חזה.
בשנת 1990 הוכתר מורהאוז בתואר שחיין השנה באירופה.
מורהאוז עובד כיום בייעוץ ליחידים ולקבוצות ברחבי העולם, כיצד לממש את הפוטנציאל המלא.
הסאנדיי טיימס בחר בו למנהל עסקים קטנים, שהכי כדאי לעבוד איתו, בשנים 2007 ו-2009.
אדריאן קרלוס יוטר הוא כדורסלן אמריקני-ג'מייקני, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת ואקרוס דה ביאמון מליגת העל הפורטו ריקנית.
יוטר החל את הקריירה בשנת 2002 במכללת ברווארד בה שיחק עד שנת 2004.
בשנת 2004, עבר לאוניברסיטת הופסטרה ורשם ממוצעים של כ-2.3 חסימות למשחק.
בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת סוואנס גמונדן, מליגת העל האוסטרית.
בעונת 2007/2008, חתם בקבוצת סיינט ויילר, מהליגה הצרפתית השנייה ורשם ממוצעים של כ-5 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק.
בסיום שנת 2008, חתם בקבוצת איליאבום קלובה, מליגת העל הפורטוגלית.
בעונת 2008/2009, חתם בקבוצת הפועל לב השרון, ששיחקה בליגת העל הישראלית.
בעונת 2010/2011, חתם בקבוצת הפועל אוסישקין תל אביב, מליגת העל.
לקראת סיום העונה נפצע ושבר את ידו.
בעונת 2011/2012, חתם לשנתיים בקבוצת מכבי ראשון לציון.
בתחילת עונת 2013, חתם בקבוצת קאסיקס דה הומאקאו, מליגת העל המקסיקנית ובהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת קאנטו מהליגה האיטלקית.
בתחילת עונת 2014, חתם בקבוצת לאונס דה פונסה מליגת העל הפורטו ריקנית ובהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת הפועל אילת מליגת העל הישראלית.
בעונת 2015/2016, חתם בקבוצת מונקו, מהליגה הצרפתית.
בעונת 2016/2017, חתם בקבוצת אסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית.
בעונת 2017/2018, חתם לשנתיים בקבוצת לאונס דה פונסה מהליגה הפורטו ריקנית.
בתחילת שנת 2019, חתם בקבוצת פלאטרוס דה פרדניליו ובהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת גויאנג אוריון אוריונס, מהליגה הקוריאנית.
בתחילת שנת 2020, חתם בקבוצת ואקרוס דה ביאמון, מהליגה הפורטו ריקנית ובהמשך העונה עבר לשחק בקבוצת הפועל גליל עליון מליגת העל הישראלית.
בתחילת שנת 2021, חזר לקדנצייה שנייה בקבוצת ואקרוס דה ביאמון.
אדריאן דלאנו דאנטלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA כ-15 עונות.
דאנטלי היה קלעי מצטיין שהיה פעמיים למלך הסלים של ה-NBA, נבחר שש פעמים למשחק האולסטאר ופעמיים לחמישיית העונה השנייה.
בשנת 2008 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
דאנטלי שיחק בתיכון הנוצרי דה מאת'ה בהייסטביל, מרילנד, שם שיחק תחת המאמן מורגן ווטן.
דאנטלי שיחק כפורוורד באוניברסיטת נוטרדאם, בין השנים 1973–1976. הוא מדורג שני בטבלת קלעי כל הזמנים של האוניברסיטה עם 2223 נקודות ומחזיק את שיא האוניברסיטה בקליעות עונשין שנקלעו (615) ובזריקות עונשין שנזרקו (769).
כשחקן שנה ראשונה מילא תפקיד חשוב באחד ממשחקי המכללות הגדולים ביותר בהיסטוריה ב-1974, כאשר רצף הניצחונות של קבוצתו נגד UCLA ברואינס שבה כיכב ביל וולטון, שעמד על 88 ניצחונות, נקטע.
דאנטלי הוביל את קבוצתו בנקודות ובריבאונדים בשנת 1974-75 (30.4 נקודות למשחק, 10.2 ריבאונדים למשחק) ובעונת 1975-76 (28.6 נקודות, 10.1 ריבאונדים).
הוא גם הוביל בנקודות את נבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת מונטריאול שהתקיימה בשנת 1976.
דאנטלי נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 1976 על ידי הבופאלו ברייבס, ולאחר עונת הרוקי שלו הפך לשחקן השלישי בחמש שנים שזוכה ברוקי השנה ב-NBA עבור הברייבס, ביחד עם בוב מקאדו וארני דיג'רג'ריו.
לפני תחילת העונה הבאה ברייבס העבירו את דאנטלי לאינדיאנה פייסרס.
לאחר 23 משחקים בפייסרס, דאנטלי הועבר ללוס אנג'לס לייקרס, הוא שיחק בלייקרס עד תום העונה וגם בעונה הבאה ואז הוא הועבר ליוטה ג'אז.
בשבע שנים עם הג'אז, דאנטלי נבחר 6 פעמים למשחק האולסטאר ופעמיים לחמישיית העונה השנייה.
לאחר עונת 1986 הועבר דאנטלי לדטרויט פיסטונס.