tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נכון לשנת 2023 היא מאמנת את קבוצת רוגבי הנוער של תל אביב "תל אביב ספרטנס" מאמנת עד 16 ועד 18 והובילה את העד 18 לאליפות המדינה ברוגבי שביעיות
כיום מורה לספורט בבית ספר יסודי ברמת גן.
מיכל גולדברג אייל (נולדה ב-21 בפברואר 1955) היא אמנית במה, משחק, קול, תנועה ונגינה.
למדה משחק והוראת המשחק בסמינר הקיבוצים ובין השנים 1982-1991 השתתפה כשחקנית וכנגנית בתיאטראות החאן הירושלמי, התיאטרון הקאמרי, הבימה ואנסמבל מוזיקה נובה.
בשנת 1991 הקימה תיאטרון ילדים משלה, ובמסגרתו העלתה את ההצגות "הילדה איילת עם שמשיה כחלחלת", "ארץ יצורי הפרא" ו"המסע אל ארץ הצלילים".
כמו כן, ביימה גולדברג אייל את ההצגה "נעמה והרוח" במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-2004 החלה להופיע ב"הנני" - מופע אלתור במשחק, תנועה, שירה ונגינה.
בשנת 2008 יצרה, יחד עם אופירה ארכוני, את ההצגה "שש נפשות - שבע ברכות", הצגת מסיכות קומית-מוזיקלית.
מיכל וקסמן (נולדה ב-1967) היא מחברת של ספרי הדרכה בנושא תזונה, אוכל ובישול.
מיכל וקסמן נולדה בבאר שבע וגדלה בהרצליה.
את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת טיולים בבית ספר שדה אכזיב, במהלכו חיברה את חוברת ההדרכה "מסלולי טיולים בגליל המערבי", שראתה אור בהוצאת החברה להגנת הטבע ב-1988. היא בעלת תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובהיסטוריה של אפריקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את הקריירה המקצועית שלה החלה בעבודה עיתונאית במחלקת החדשות של קול ישראל, ברשת המקומונים של ידיעות תקשורת ואחר כך במשך מספר שנים בתפקידי עריכה והפקה בחברת החדשות של ערוץ 2.
ב-1998 עברה לעבוד בתפקידי שיווק וניהול לקוחות עבור חברות סטרט-אפ ישראליות בישראל ומחוצה לה.
במסגרת עבודתה חייתה בניו יורק ובלונדון, יחד עם בעלה, שי בן אסולין.
הם חיים בתל אביב עם שני ילדיהם.
מגיל צעיר עסקה באוכל ובבישול.
כשהפכה לאם צברה ידע רב בתחום האוכל לתינוקות והחליטה לחלוק אותו ואת שלל המתכונים שאספה במטבחה הפרטי עם הורים אחרים.
טעמים ראשונים: המדריך המלא לאוכל ולתזונת תינוקות, הוצאת ידיעות ספרים, 2005: זהו מדריך למעבר של תינוקות מהנקה או תמ"ל לאוכל מוצק.
הוא כולל פרקים עיוניים העוסקים בתזונה, רקע פסיכולוגי, אלרגיות ומזונות מומלצים בכל גיל וגם דוגמאות לתפריטים ולמבנה ארוחות יומי לצד מתכונים מגוונים.
ארוחת ילדים: המדריך המלא לארוחות ביתיות, הוצאת ידיעות ספרים, 2010: זהו ספר ההמשך ל"טעמים ראשונים" וכמוהו משלב הדרכה תזונתית, פסיכולוגית והתארגנותית שמטרתה לסייע להורים בכל הקשור לאוכל ולארוחות של ילדיהם ושל המשפחה כולה.
הספר כולל פרקים עיוניים בתחומים שונים, המלצות לארגון נכון ויעיל של המטבח הביתי ומגוון מתכונים ותפריטים שבועיים פשוטים ומזינים.
בסמוך לפרסום הספר הושק גם "תוצרת בית", בלוג אוכל אישי, שעוסק בבישול ביתי עונתי ומתפרסם מדי שבוע גם בערוץ האוכל של ynet.
בלדי, ארבע עונות בנצרת בשיתוף עם השף דוחול ספדי, ידיעות ספרים, 2016.
מיכל ויינברג (נולדה ב-18 ביולי 1973) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
מיכל ויינברג נולדה בפתח תקווה, המבוגרת מבין שלושה ילדים, בת לאם ילידת הולנד ולאב יליד ישראל.
בהיותה בת ארבע נסעה עם משפחתה להולנד, שם התגוררו עד שהייתה בת שמונה, אז שבו לישראל והתיישבו בשדה בוקר.
ויינברג באה מבית בו שמעו הרבה מוזיקה, היא למדה לנגן על צ'לו, חלילית וקלרינט, רקדה בלט ובילדותה שרה במקהלה הקיבוצית של התק"ם.
בתיכון למדה בבית ספר לאמנויות במצפה רמון, שם רכשה את כליה האמנותיים.
בצה"ל שירתה בקריה בתל אביב, באותה עת למדה אצל הבמאית והכוריאוגרפית נאוה צוקרמן, שהשפיעה עליה מאוד.
בילדותה צפתה בהצגה "שירה" על-פי עגנון בבימויו של יורם פאלק, בכיכובה של סנדרה שדה, ההצגה הותירה עליה חותם עמוק.
מיכל ויינברג למדה בבית הספר למשחק בית צבי (1997-1994), בתקופה בה אתי רזניק ניהלה את בית צבי במשך שנה ואחר-כך גרי בילו ניהל במשך שנתיים.
בין מוריה שם היו סלבה מלצב, מישה לוריה, נינה מיכואלס, עידו ריקלין ויורם פאלק.
בתקופת לימודיה זכתה במלגות על-שם רודנסקי (1997), שמעון בר (1996), דייוויד מרסר (1997) וקרן שרת אמריקה ישראל (1997).
ב-1999 השתתפה במופע של שירי משוררים בלחניו ועיבודיו של דורי פרנס בבית ציוני אמריקה בשם "מנגינות מוזרות", את העבודה הקולית עשתה דורית עצמון, בהשתתפות אמיר קריאף, זיו מאיר, שי חדד, לירית מאש, מיכל צפיר ולימור עובד.
ב-1998 הצטרפה ויינברג לתיאטרון גשר במסגרת פרויקט "גשר 2", להקת הצעירים של גשר, אותו הכשירו לנה קריינדלין ומרינה בלטוב, עם ההצגה "דון ז'ואן" (בבימויו של יבגני אריה).
במקביל שיחקה ושרה בלהקה הבוגרת בהצגה "אוכלים", בבימויו של יבגני אריה.
בשנים 2000–2001 שיחקה בהצגה "השטן במוסקבה" על-פי הרומן "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגקוב, בבימויו של יבגני אריה.
בהצגה גילמה את דמותה של גאלה, אחת מעוזרותיו של השטן, אותו שיחק חיים טופול.
עבור תפקידה בהצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה בשנת 2001. ויינברג שיחקה בהצגה "העבד" ונסעה עמה לסיבובי הופעות בחו"ל: פסטיבל לינקולן בניו יורק, מוסקבה, טאלין, ריגה.
הופיעה עם ההצגה "שושה" בפסטיבל לינקולן בניו יורק.
ב-2010 כיכבה ויינברג במחזה "הרי את לעצמך", לצידן של נטשה מנור וסבטלנה דמידוב.
זהו מונולוג של שש נשים שהתגרשו ומספרות על חייהן, המחזה מבוסס על סיפורים אמיתיים שתועדו בספרה של שולמית ולפיש, אבל הטקסטים נערכו ובוימו על ידי יורם פאלק.
ב-2010 השתתפה במופע "שירה יכולה לדבר" במסגרת פסטיבל "צלילים במדבר", לצידם של יניב ויינברג ומאשה אדלסון-בויאלסקי, בו הם שרו חומר של יניב ויינברג וקורט וייל.
ב-2010 עזבה ויינברג את תיאטרון גשר וכיום (2012) היא משחקת בתיאטרון באר שבע.
בעבר הופיעה גם בתיאטרון המדיטק ובמחזות פרינג' רבים בתיאטראות תמונע ונוצר.
ב-2011 עשתה ויינברג פרויקט קומי ל-yes באינטרנט בשם "ליברמן הקטן", בו שיחקה עובדת סופר פארם רוסיה בשם סבטלנה, בסדרת בת שישה פרקים, המספרת על אבישי ליברמן, אחיינו של אביגדור ליברמן שמנסה לפלס את דרכו בפוליטיקה.
ב-2011 כיכבה מיכל ויינברג בהצגת היחיד "מיין ג'רוזלם" בתיאטרון תמונע, מאת ובבימויו של אייל וייזר.
במרכז היצירה דמות של צלמת בדויה בשם סאבינה זאובר.
במופע זאובר מספרת באנגלית במבטא גרמני את תולדות חייה מימי ילדותה ועד לבגרותה.
היא מספרת על בית אביה, המעבר מברלין המזרחית למערבית לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989 אותם תיעדה בצילומיה, ימי בחרותה והגברים עמם תינתה אהבים, לימודיה באוניברסיטה, עד להווה, כשזאובר התאהבה בסטודנט ישראלי, והגיעה בעקבותיו לישראל ולירושלים, אליה נקשרה.
התפאורה אותה עיצב ינון פרס היא כעין גלריה בה ישנם תצלומים של משפחת הצלמת, של הגברים בחייה ושל ויינברג עצמה, אותה צילם רמי מימון, בעת ההצגה מוקרנים סרטוני וידאו אותם צילמה כביכול בעת נפילת חומת ברלין.
היא הופיעה עם המופע בפסטיבל Culture Scapes בבזל.
המופע מוביל במספר המועמדויות לפרס קיפוד הזהב לשנת 2012, עם שש מועמדויות: פרס הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס המחזה (שני האחרונים לווייזר), פרס הביצוע (למיכל ויינברג), פרס עיצוב תפאורה (לינון פרס) ופרס שפת במה.
וזכה בשני פרסים: פרס הצגת השנה ופרס במאי השנה.
נכון לינואר 2013 עובדת ויינברג בתיאטרון באר שבע ומשחקת בהצגה "איפגניה" מאת אוריפידס בבימויו של גדי רול.
היא מועמדת על תפקידה לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה.
היא משחקת גם בהצגות "למה לא באת לפני המלחמה" ו"נורה" לפי "בית הבובות" של איבסן, בבימויו של כפיר אזולאי.
היא מופיעה כמרי סטיוארט בהצגה "מרי סטיוארט" על-פי שילר, בבימויו של עירא אבנרי, שמוצגת בתיאטרון תמונע.
לצידה משחקת שירי גולן בתפקיד אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
ויינברג השתתפה בפרויקט של אבי בנימין בשם "פסקול לסרט חי שאינו קיים", פרויקט מולטימדיה מוזיקלי, בכיכובו של בנימין, כשויינברג משחקת בסרט המוקרן בו.
בפרויקט לוקחות חלק גם יבגניה דודינה ונטע שפיגלמן.
מככבת בעבודת הוידאו ארט "מריה גרוס" של האמנית שחף דקל ירון בהשראת הספר "חיים שלמים" מאת אהרן אפלפלד.
מיכל ויינברג חיה עם בן-זוגה, המעצב התעשייתי ינון פרס.
אחותה, מאיה ויינברג, היא כוריאוגרפית ורקדנית; אחיה, יניב ויינברג, הוא מוזיקאי.
הצגה סוגה ומחזאי מתרגם/מעבד במאי תפקיד הצגת בכורהקרוםחנוך לויןאלכסיי זולטוביצקיאמו של קרום20 יוני 2025 מסעות אודיסאוס הצגת ילדים על פי הומרוס רועי חן שיר גולדברג אמא, קוסמת, נימפת ים 2014 I Love You לנצח, אבל...
פנתיסיליאה תיאטרון נוצר היינריך פון קלייסט אבישי מילשטיין פדרה מאוהבת תיאטרון תמונע שרה קיין לילך דקל-אבנרי איכה תיאטרון תמונע מאת אייל וייזר, מוזיקה של טל בלכרוביץ' אייל וייזר הצגת בכורה: 2008 ג'ודי יקירתי תיאטרון תמונע נאוה צוקרמן ויעל דר נאוה צוקרמן ויעל דר הצגת בכורה: אוקטובר 2000
מיכל ושינסקי (בפולנית: Michał Waszyński, נולד בשם משה וקס; 29 בספטמבר 1904 – 20 בפברואר 1965) היה במאי, תסריטאי, מפיק ושחקן קולנוע פולני, יהודי מומר.
הוא פעל בארצו ומאוחר יותר באיטליה, בארצות הברית ובספרד.
מיכל ושינסקי נולד ב-29 בספטמבר 1904 כמשה וקס (Mosze Waks) למשפחה יהודית פולנית בעיר קובל, עיר מחוז בווהלין (כיום באוקראינה), אשר באותה תקופה השתייכה לאימפריה הרוסית.
הוריו, פיוטר וססיליה לבית פלץ, התגוררו ברח' לוצק 26, רחובה הראשי של העיר קובל.
כשגרמניה כבשה במלחמת העולם הראשונה את החלק הזה מאירופה, משה וקס עבר בתחילה לוורשה ומאוחר יותר לברלין.
בעודו גבר צעיר, עבד כעוזר במאי לבמאי פרידריך וילהלם מורנאו.
עם שובו לפולין שינה את שמו למיכל ושינסקי, ונטבל לנצרות הקתולית.
בשנות ה-30 הפך ושינסקי לבמאי הסרטים הפורה ביותר בפולין: הוא ביים 37 מתוך 147 הסרטים שנעשו בפולין באותו עשור.
ברבים בסרטיו שיחק ויטולד זכרביץ', כוכב הקולנוע הפולני של התקופה.
לצד הסרטים הפופולריים בפולנית, אותם ביים לקהל הרחב, הוא ביים גם סרט חשוב ביידיש: "הדיבוק", הנחשב כיום לאבן דרך בקולנוע היידיש.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בזמן הפלישה הגרמנית למערב פולין, והפלישה למזרח פולין על ידי הרוסים, ושינסקי נמלט מוורשה המופצצת לביאליסטוק.
עיר זו נכבשה על ידי הגרמנים בספטמבר 1939 והועברה כעבור שבועות ספורים לברית המועצות, תחת תנאי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
ושינסקי החל קריירה חדשה כבמאי תיאטרון, תחילה בביאליסטוק ומאוחר יותר במוסקבה.
בקיץ 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית-המועצות, הצטרף ושינסקי לצבא הפולני שאורגן מחדש על ידי הגנרל ולדיסלב אנדרס (שהיה מנאמני הממשלה הפולנית הגולה בלונדון).
בסופו של דבר הועבר לפרס (איראן), ומאוחר יותר, כחייל בגיס השני של הצבא הפולני, הוצב במצרים ובאיטליה.
כחלק מיחידת הסרטים של הצבא צילם יומן תעמולה על הקרב על מונטה קאסינו, בו היה לפולנים תפקיד מרכזי.
עם תום המלחמה נשאר באיטליה, והפיק שלושה סרטים באיטלקית.
מאוחר יותר עבד כמפיק עבור האולפנים האמריקניים הגדולים באיטליה ובעיקר בספרד; הוא הופיע בכתוביות כמייקל ושינסקי.
בין הסרטים עליהם עבד: "האמריקני השקט" (1958) (מפיק שותף), "אל סיד" (1961), ו"נפילת האימפריה הרומית" (1964) (מפיק בכיר ומפיק שותף).
עבד עם סופיה לורן, אורסון וולס וסמואל ברונסטין.
הוא ביים למעלה מחמישים ושניים סרטים (1929–1948), והפיק עוד שישה (1956–1964), כתב תסריטים, שיחק בשני סרטים, ושימש בתפקידים נוספים הקשורים לקולנוע ולטלוויזיה.
ושינסקי נפטר מהתקף לב ב-20 בפברואר 1965 במדריד, ונקבר בטקס הלוויה קתולי ברומא.
מיכל ויצמן (נולדה ב-9 בנובמבר 1982), המוכרת גם בשם הבמה "מיכל הקטנה", היא שחקנית, כוכבת ילדים, זמרת וסופרת ילדים ישראלית.
נולדה בשם מיכל קעה וגדלה ביבנה למשפחה של יוצאי תימן ומרוקו.
בשנת 2000 גילמה את דמותה של ספיר בעונה השישית של אופרת הסבון הישראלית "רמת אביב גימל".
בשנת 2010 הוציאה לחנויות את קלטת הילדים "מיכל הקטנה".
בעקבות הצלחת הקלטת בקרב הילדים, הופיעה בהצגת הילדים "מיכל הקטנה - השיר שבלב", המשודרת ב-HOT VOD, וב-DVD, וכן הוציאה יומן לילדים.
בשנת 2010 הופיעה במופע לגיל הרך "מיכל הקטנה חדשה בשכונה", בבימויו של אבי דור.
כמו כן, החלה להופיע במופע "מיכל הקטנה - לב אוהב".
בשנת 2012 הוציאה לאור את ספר הילדים הראשון שלה "אני מיכל הקטנה".
במהלך אותה שנה, השתתפה בהצגת הילדים "מיכל הקטנה בממלכת האהבה", והצטלמה עבור yes VOD לתוכנית הילדים "מיכל הקטנה רוצה להיות גדולה".
בשנת 2013 השתתפה ב"מותק של פסטיבל 6", וכן השתתפה בסדרת הילדים "חבורת מיכל הקטנה", ששודרה ב-yes.
בשנת 2014 המשיכה לשתף פעולה עם חברת yes כאשר השתתפה בסדרת הילדים "מיכל הקטנה והטונטונים".
בחנוכה 2014 השתתפה במופע "מותק של פסטיבל 7".
בשנת 2015 הוציאה לאור את ספרה השני "אמא שלי היא הכי בעולם" בהוצאת ידיעות אחרונות.
באותה שנה החלה לככב בערוץ הופ!
במשדר תשדירים בנושא זהירות בדרכים, והשתתפה בסדרה "מיכל הקטנה והמפלצות", שזכתה אף בשנת 2016 לעיבוד בימתי בכיכובה.
בחנוכה 2015 השתתפה לצדו של יובל שם-טוב בהצגת הילדים "הדרקון המתוק שלי 2".
בחנוכה 2016 כיכבה במחזמר "אופס הילדים התכווצו" לצד יובל שם-טוב, ציפי שביט, שולה חן, מני ממטרה ופז פרל.
בפברואר 2017 החלה לשמש כפרזנטורית של נעלי "נמרוד".
בחנוכה השתתפה בפעם השלישית במופע "מותק של פסטיבל 10".
בחנוכה שנה אחרי השתתפה בהצגה "עמי ותמי" לצד טל מוסרי וחנה לסלאו.
ושנה אחר כך הופיעה בחנוכה שוב ב"מותק של פסטיבל".
בינואר 2020 הצטלמה יחד עם מיכל (מיקי) מוכתר למסע פרסום לעמותת "צמה של עוצמה", בו תרמו לכאורה את שערן לטובת פאות לילדות חולות.
בפועל, השתיים לא תרמו שיער בנימוק שהן בעיצומן של הפקות חנוכה המונעות מהן לשנות את תספורתן.
הסערה התקשורתית שהתעוררה הובילה את ויצמן ומוכתר לעלות על הבמה במסגרת אחת ההופעות ולתרום כ-30 סנטימטרים של שיער לעיני הקהל.
באוגוסט 2021 יצא לאקרנים הסרט "שמלת השבת של חנה'לה" בכיכובה, בחנוכה של אותה שנה כיכבה במחזמר בהפקת רמי לוי שיווק השקמה, קבוצת ישראכרט ומשגב עורי הפקות בשם "המסע אל הניצחון" לצידם של אגם בוחבוט, לינור אברג'יל, אודי גוטשלק ואביעד בנטוב.
בשנת 2022 השתתפה בהצגה "היפה והחיה", ובחנוכה של אותה שנה השתתפה בהצגה "גשם של סופגניות" לצידם של הדוד חיים ורוי בוי.
בפורים 2023 השתתפה בהצגה "אופס!
הילדים התחפשו", ובחנוכה של אותה שנה הייתה אמורה להשתתף בהצגה "פנטזיה" לצידם של קופיקו וקוגומלו, אך ההצגה בוטלה עקב פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
ב-2025 השתתפה ויצמן בקמפיין פרסומי ממומן של משרד התחבורה לקידום תוכנית "צדק תחבורתי" של השרה מירי רגב, יחד עם משפיעניות נוספות.
באותה שנה החלה לדבב בסדרה המצוירת "העיר השמחה" ששודרה בערוץ יויו מבית ערוץ הילדים.
ויצמן הייתה נשואה 16 שנים מ-2008 לניר ויצמן, מבעלי רשת מלונות בראון, ולהם שישה ילדים.
מנובמבר 2025 ויצמן נמצאת בזוגיות עם השחקן יהודה בוחבוט, אותו הכירה בהצגה בהשתתפותם "קסם של דינוזאורים".
בת דודתה קארין ז'ורנו נרצחה בטבח במסיבה ברעים במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023.
ויצמן מתגוררת בפארק צמרת בתל אביב.
מיכל הקטנה בממלכת האהבה (2012)
[[מיכל הקטנה והמפלצות#ההצגה|מיכל הקטנה והמפלצות - ההצגה]]'' (2016)
קסם של דינוזאורים (2025)טלוויזיה: רמת אביב גימל - ספיר (2000)
מיכל הקטנה רוצה להיות גדולה - yes vod עונה 1 (2012)
מיכל הקטנה והטונטונים - yes (2014)
מיכל הקטנה והמפלצות - ערוץ הופ!
המתכון לחיים היפים עם ונסה ומיכל - ערוץ 13 (2022 - היום)
מיכל הקטנה ואוצר הפיראטים - ערוץ יויו (2024 - היום)
חג של יצירה עם יויו, מיכל הקטנה, טל מוסרי וסתיו בכל הצבעים - ערוץ יויו (2025 - היום)קולנוע שמלת השבת של חנה'לה (2021)
אמא שלי היא הכי בעולם (2015)
מיכל הקטנה וקסם הניקיון''' (2020)
מיכְל וֶבֶּר (בכתיב יידיש, שנהג בזמנו: וועבער; בפולנית: Michał Weber; ה' באדר א' תרי"ט, 9 בפברואר 1859, וורקא, פלך ורשה, פולין הקונגרסאית – כ"ג באייר תרס"ז, 7 במאי 1907, ורשה) היה עיתונאי וסופר ורשאי עברי ויידיש משכיל מרקע חסידי, שהתמחה בכתיבת מדע פופולרי.
עוזרו הקרוב של נחום סוקולוב במערכת היומון העברי "הצפירה".
מיכל בן יצחק וועבער נולד בשנת 1859 בעיירה וורקא שליד ורשה, פולין הקונגרסאית (רוסיה).
קיבל חינוך חסידי, ובהמשך גילה עניין בהשכלה כללית ולמד בעצמו מדעי הטבע ושפות זרות.
בשנת 1880 התגייס לצבא הרוסי.
באותה שנה פרסם את מאמרו הראשון ב"המליץ": "לצבוא צבא".
לאחר שחרורו הגיע ב-1883 לוורשה והתקבל לעבודה כמורה בבית ספר של הקהילה היהודית.
בשנת תרמ"ו-1886, עם הפיכתו של העיתון העברי "הצפירה" לעיתון יומי, התקבל כעוזר מערכת קבוע ושימש בתפקידו בכל שנות צאתה לאור.
כשכיהן נחום סוקולוב כעורך העיתון, שימש כעוזרו הראשי.
ובר פרסם שורה של מאמרי מדע פופולרי בעברית, בין היתר ב"האסיף" של סוקולוב, וכן ביידיש, ב"הויז-פֿריַינד", "דער יוּד", "די יודישע פֿאַמיליע" ועוד.
מלבד מאמריו, פרסם גם ספרי מדע פופולרי:
"חיי העולם הבא" (ורשה 1889) – על החיים לאחר המוות, על פי תובנות ממדעי הטבע והגותם של פילוסופים עדכניים;
"דער יודישער פֿעלדארבייטער" ('עובד השדה היהודי; ורשה 1891) – מדריך לגידול חקלאי;
"אור ומאורות, או: קונטרס למעשה בראשית" (ורשה תרנ"ו) – חיבור המנסה ליישב את סיפור בריאת האור והמאורות בפרשת בראשית עם התאוריות המדעיות העדכניות בנושא;
"מקדמי עולם" (ורשה 1898) – על היווצרות היקום.
כמו כן, תרגם לעברית את "תולדות ספרות ישראל" לגוסטב קרפלס ואת ספר האסטרונומיה הפופולרית "השמים" מאת קאמי פלמריון (1898);
וליידיש את מדריך הרפואה של ישראל פרנקל "דער הויז-דאָקטאָר" ('רופא הבית'; 1895), קובץ חוקים צבאיים (תרס"ד) ואת מאמרו של קרל מרקס "כוח העבודה וההון" .
ובר היה נשוי ואב לבנות.
מיכל ובר נפטר ב-1907, בגיל 48. נקבר בבית העלמין היהודי בוורשה.
הותיר חיבורים רבים בכתב יד.
א סוף פֿון דער וועלט, אדער: מעשה בראשית: א פאפולער וויססענשאפֿטליכעס ווערק ...
פערפאסט אין 40 קאפיטעל מיט 32 פיגורען אינ'ם טעקסט און צום סוף א טאבעלע, ורשה: דפוס א' גינז, תרמ"ה 1885. (2טע דורכגעסעהענע אונד בעריכטיגטע אויסגאבע: ורשה: ב.צ.
דיא געהיימניס פֿון דער וועלט, אדער: א סוף פֿון דער וועלט: א פאפולערע אסטראנאמייע: מיט 32 פיגורען אינ'ם טעקסט, ורשה: לידסקי, תרס"ד 1904. (הדפסה נוספת: "דיא געהיימניס פֿון דער וועלט: א פאפולערע אסטרנאמיע", ורשה: פּראָגרעס, תרע"ד)
חיי העולם הבא: על פי דרכי הטבע והבריאה, לפי דעת הפילוסופים האחרונים: ...
לדעת איך תחיינה הנשמות בעולם הנצח ...
דער יודישער פֿעלדארבייטער: א מעטאדע צו ערלערנען, וויא אזוי מען בעדארף בעארבייטען די ערד אין יעדען ארט ...
, ורשה: דפוס מ' לעווינסקי, תרנ"ב 1891. (מדריך לחקלאות)
אור ומאורות, או: קונטרס למעשה בראשית: יפיץ אור חדש על סדר בריאת השמש ומבאר את הכתובים ...
באופן מתאים עם דעת חכמי הטבע האחרונים, ורשה: א' גינז, תרנ"ו.
מפת השמים: מאירה נתיבות הכוכבים ...
בכל עתותי השנה, ורשה: תושיה, תרנ"ט 1898. (מפת כוכבים)
מקדמי עולם, או: מה לפנים ומה לאחור: ...
יפיץ אור על הרבה תעלומות במעשה בראשית ...
ומביא לדי הכרה לדעת כי העולם אינו קדמון, ורשה: שולדבערג ושותפו, תרנ"ט 1898.
ג' קאַרפּעלעס, ספר תולדות ספרות ישראל: מזמן התורה עד היום; העתקה חפשית עם תִּקונים ומִלואים מאת המחבר; יצאה לאור על ידי בית מערכת "הצפירה", ורשה: דפוס י' גאָלדמאן, תרמ"ח 1887. (המתרגמים: א"ש פרידבערג, שפ"ר, א"ד פינקעל, מיכל וועבער, יעקב רייפמאן)
י[שראל] פרענקעל (רעדאקטאר), דער הויז-דאָקטאָר: עצות צו הוטען די געזונדהייט און היגיענישע מיטלען געגען קראנקהייטען; בעארבייטעט אין זשארגאן דורך מיכל וועבער, ורשה: י' פרענקעל, תרנ"ה 1895. ("רופא הבית": תרגום למדריך הרפואה של ד"ר פרנקל "שומר הבריאות", ובו עצות לשמירת הבריאות ואמצעים היגייניים למניעת מחלות)
השמים: אסטרונומיה פופולרית עם שלשים ותשעה ציורים [מאת קאמי פלמריון]; תרגום: מיכל וועבער, ורשה: תושיה ('ביבליותיקה עברית'), תרנ"ט 1898.
מיליטער געזעצ: אויס דעם בוך "סוואד זאקאנאוו" פירטער באנד די געזעצע פון מיליטער-דינסט; איבערזעצט דורך מ' וועבער, ורשה: דפוס הצפירה, תרס"ד.
קרל מרקס, ארבייטסקראפט און קאפיטאל; איבערזעצט דורך מ' וועבער, ורשה: דפוס הצפירה, תרס"ו 1905. (תרגום מאמרו של מרקס "כוח העבודה וההון" ) (הספר בארכיון האינטרנט)
מיכל קוריבוט וישנבצקי (בפולנית: Michał Korybut Wiśniowiecki; בליטאית: Mykolas Kaributas Višnioveckis) או מיכל הראשון (בפולנית: Michał I; בליטאית: Mykolas I; 31 במאי 1640 - 10 בנובמבר 1673) היה שליט האיחוד הפולני-ליטאי, מלך פולין ודוכס גדול של ליטא מ ה-29 בספטמבר 1669 ועד מותו.
בתקופת שלטונו התקיים בפולין קרע עד כדי מלחמת אזרחים, כאשר הפלג שהתנגד לבחירתו למלך המליך את הטמאן הגדול (מפקד הצבא) יאן סובייסקי.
האימפריה העות'מאנית ניצלה את הקרע ובשלהי שלטונו כמעט הפסיד מיכל את ממלכתו שניצלה רק בזכות הנהגתו הצבאית של יריבו, סובייסקי, שנבחר למלך אחריו.
אביו של מיכל היה ירמי וישניובייצקי (Jeremi Wiśniowiecki), נסיך ממוצא רותני בעל אחוזות באוקראינה, גיבור מרד חמלניצקי שזכה להערכה רבה.
אמו הייתה גריזלדה קוסטנז'ה זמוייסקה (Gryzelda Konstancja Zamoyska), בתו של תומאש זמויסקי, מחשובי המאגנאטים (בני האצולה הגבוהה).
מיכל נולד וחי בראשית חייו באחוזת משפחת אמו בזמושץ'.
בעת מרד חמלניצקי נסוג האב עם צבאו הפרטי, משפחתו ומלוויו לאוקראינה של הגדה השמאלית.
לאחר מותו של ירמי ב-1651 עבר חינוכו של מיכל לידי הבישוף-הנסיך של פלוצק, קרול פרדיננד ואזה (Karol Ferdynand Vasa), בנו הרביעי של מלך פולין, זיגמונט השלישי ואזה.
עם מות הבישוף ב-1655 עבר מיכל לחצר דודו יאן זמויסקי, הוויווד של סנדומייז' ולאחר מכן לחצרו של יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
בתמיכת המלכה נשלח מיכל ללימודים באוניברסיטת קארל בפראג וביקר גם בדרזדן ובחצר הקיסרית בווינה.
ב-1660 שב לפולין וב-1663 השתתף במלחמת רוסיה-פולין.
ב-16 בספטמבר 1668 התפטר המלך יאן השני קז'ימייז' מתפקידו ויצא לצרפת.
המלך נבחר באותה תקופה על בבחירות על ידי חבר האצילים.
בישוף חלמנו הכניס את מיכל לרשימת המועמדים כמועמד אצולת השלאכטה, שחפצה במלך חלש.
מיכל היה גם המועמד היחיד שהיה יליד פולני, השאר היו זרים, דבר שהקנה לו יתרון.
יתרון נוסף היה היותו צאצא אחיו של המלך ולדיסלב השני יגיילו, אולם יתרונו הגדול ביותר היה הכבוד שרחשו הכל לאביו ממגר הקוזקים.
עם זאת, מיכל נתמך גם על ידי בית הבסבורג, דבר שעמד בניגוד לתומכי צרפת בקרב האצולה.
ב-19 ביוני נבחר מיכל קוריבוט וישניובייצקי והוכתר בקרקוב ב-29 בספטמבר כמלך מיכל הראשון.
כצפוי, בחירתו של מיכל קוריבוט למלך לא התקבלה על ידי הפלג הפרו-צרפתי בראשות הפרימאט (הארכיבישוף הבכיר) של פולין שהכתיר כחודשיים לאחר מכן את ההטמאן הגדול יאן סובייסקי למלך.
בכך נוצרו שני מחנות יריבים, שהובילו את המדינה אל סף מלחמת אזרחים.
הסיים, השלאכטה ובית הבסבורג ששלט באימפריה הרומית הקדושה, תמכו בבחירתו של מיכל ומולו ניצבה קואליציה של אצולה בכירה והצבא, בתמיכת צרפת.
את עומק הקרע ניתן לראות לדוגמה בכך שב-1671 תמך המלך מיכל במרד בצבא במסגרתו נטשה יחידה צבאית את ווהלין, בניגוד להוראות הפיקוד העליון של סובייסקי והותירה את המחוז ללא הגנה.
המלך מימן את היחידה, שחייליה לא קיבלו משכורת צבאית.
פולין המסוכסכת והמפולגת ניצבה גם מול איום שהציבה על גבולותיה האימפריה העות'מאנית.
ב-1672 הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על איחוד פולין ליטא ובכך פרצה המלחמה הפולנית-עות'מאנית (1672–1676).
בתחילה לא הצליח גם האיום מבחוץ לאחד את שני המחנות שגייסו חיילים ובזזו זה את אחוזותיו של זה.
ביוני 1672 צר צבא עות'מאני של 100,000 חיילים על קמניץ-פודולסקי במשך 26 ימים והכניעה.
משם המשיך ללבוב, שנכנעה ללא מצור, פרשים טאטארים הטילו את חיתתם על דרום-מזרח פולין וסובייסקי יצא להגנת האזור.
ההתקפות שערך צבאו של סובייסקי בסתיו 1672 במטרה לבלום את ההתקפות נחלו הצלחה.
במקביל חתם מיכל ב-18 באוקטובר על הסכם במסגרתו ויתר על פודוליה והסכים להעלות מס לעות'מאנים.
בצל המצב הקשה בחזית מול העות'מאנים, נפתח בין המחנות הפולנים היריבים משא ומתן בחסות הנונציו (שליח האפיפיור) והארכיבישוף של קרקוב.
לקירוב בין הצדדים התווסף מכתב משפיל ששיגר הסולטאן מהמט הרביעי לוורשה ובו דרש כניעה ללא תנאי, דבר שהרתיח את כל הפולנים והליטאים ללא הבדל בשיוכם המחנאי.
במרץ 1673 הוכרז על סיום הסכסוך הפנימי ויציאה מאוחדת למלחמה בטורקים.
ב-8 באוקטובר 1673 יצאו 40,000 חיילים של הצבא הפולני המאוחד למלחמה בעות'מאנים ליד זלוטשוב.
מיכל מסר את הפיקוד על הצבא לידי סובייסקי שהוביל מסע שבסיומו הנחיל לפולנים ניצחון מוחץ בחוטין (בקרב חוטין, 11 בנובמבר).
אולם, המלך מיכל הלך לעולמו יום לפני הניצחון הגדול, בארמונו של ארכיבישוף קרקוב, מהרעלת מזון.
לבו נקבר במנזר ליד ורשה, מעיו נקברו בחומת הקתדרלה של לבוב ועצמותיו נטמנו בקתדרלת ואוול בקרקוב.
ב-1670 נישא מיכל לאלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, בתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (היא הייתה אז בת 17).
הנישואין נערכו על ידי הנונציו ובלי נוכחות הפרימאט, שעמד בראש המחנה היריב.
אלאונורה למדה פולנית והתלוותה למיכל במסעותיו.
לבני הזוג לא נולדו ילדים, אלנורה ילדה ולד מת ולאחר מכן לא הצליחה לקיים הריון.
לאחר מותו של מיכל נישאה אלנורה לקרל החמישי, דוכס לורן וילדה לו שישה ילדים.
מיכל הקטנה והמפלצות היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בערוץ הופ!
ביער קסום גרה מיכל הקטנה עם שתי המפלצות שלה פוגו וטריק ופותרת בעיות לחבריה ביער הקסום, בסוף כל פרק מיכל מסיימת אותו בשיר.
מיכל הקטנה (מיכל ויצמן) - ילדה קטנה שרוצה לגדול, אוהבת ילדים.
מיכל גרה בבית המפלצות של פוגו וטריק.
טריק (גוני פז/מעיין עמרני/דנית לוי עמר) - מפלצת, חברה של פוגו.
גרה בבית המפלצות שלה ושל פוגו.
פוגו (גליה פטילון) - מפלצת, חבר של טריק.
גר בבית המפלצות שלו ושל טריק.
זואי הטרולית (רוני הדר) (עונה 1) - טרולית שמכוסה בעלים, חברה של מיכל הקטנה.
נוטה להתארח בביתם של טריק ופוגו.
דודו השדון (מיכל גבריאלוב) (עונה 1 ו-2) - שדון לחוץ, ומקפץ לעיתים קרובות.
נוטה להתארח בביתם של טריק ופוגי.
בו המכשפה (יובל סגל) (עונה 1, חוזרת לסירוגין לעונה 2) - מכשפה שנבהלת מכל דבר, בעיקר כאשר אומרים את שמה.
נוטה להתארח בביתם של טריק ופוגו, בעונה השלישית היא תמיד מתארחת וכל פעם שהיא רוצה לעשות כישוף בזמן המשחקים מיכל פוגו וטריק אומרים את המשפט "בלי כישופים!".
פו המכשפה (לירית בלבן) (עונה 2) - מכשפה, אחותה התאומה של בו.
ההצגה של מיכל הקטנה והמפלצות הייתה עלילה שונה לאחר הסדרה עצמה, בהצגה זו מיכל מציירת את עולמה הקסום ומציירת מפלצות יצורים חדשים.
עונה שלישית - זמן לזוז!
העונה צולמה ב-1 בנובמבר 2018 בעונה השלישית מיכל הקטנה בו המכשפה פוגו וטריק לומדים משחקי ילדות מוכרים ושרים שירים של "משחקי ילדות ישראלית" שהלחינה ליאורה שלזינגר בשנת 2006.
מיכל הלפרין (נולדה בשנת 1966) היא עורכת דין ישראלית ויזמת חברתית, אשר כיהנה כממונה על התחרות בשנים 2016–2021 ומאפריל 2024 משמשת כדירקטורית בבנק הפועלים.
הוריה נולדו בגרמניה ועבדו באוניברסיטה העברית: אביה פרופסור לכימיה, ואמה דוקטור לפיזיקה.
סיימה ב-1990 תואר ראשון בהצטיינות במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את ההתמחות עשתה אצל שופט בית המשפט העליון גבריאל בך.
בשנת 1991 החלה לעבוד במשרד עורכי הדין "ארדינסט, בן נתן ושות'" ובשנים 1996 עד 2000 הייתה שותפה במשרד.
היא התמחתה במשפט אזרחי ובפרט בדיני תאגידים, הגבלים עסקיים, תובענות ייצוגיות ובמשפט מנהלי.
בשנים 2000–2001 עבדה במשרד עורכי הדין "Mintz, Levin, Cohn, Ferris, Glovsky, and Popeo" בבוסטון שבארצות הברית.
בינואר 2002 מונתה לסגנית ראש הרשות להגבלים עסקיים והיועצת המשפטית לרשות, כיהנה בתפקיד זה עד 2006. בתחילת 2007 הצטרפה כשותפה למשרד עורכי הדין "מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות'", הקימה ועמדה בראש מחלקת ההגבלים העסקיים במשרד.
במסגרת זו הלפרין ייצגה בין השאר את שותפות חיפושי הגז "ישראמקו" מול הרשות להגבלים עסקיים, בנושאים הקשורים למתווה הגז.
ב-2006 הצטרפה למועצה הציבורית של ארגון "אמון הציבור" וכיהנה כראש ועדת המשפטנים של הארגון עד למינויה לממונה על ההגבלים העסקיים ב-2016.
במרץ 2016, מונתה לממונה על ההגבלים העסקיים.
בהלך כהונתה שונה התואר לממונה על התחרות.
במסגרת הסכם ניגוד עניינים התחייבה לא לעסוק במשך שנה וחצי בענייני תעופה, בשירותי מיתוג ATM, הפעלת מערכת תקשורת בין סולקים ומנפיקים והפצת תוכנה אשראית, ובעניינים הנוגעים לחברת תנובה.
הלפרין יזמה רפורמה מקיפה בחוק ההגבלים העסקיים במטרה להקל על הנטל הרגולטורי ולהגביר את יכולות האכיפה של רשות ההגבלים העסקיים, אך ביטלה את מרבית מדיניות האכיפה שקבע קודמה בתפקיד פרופ' דיויד גילה.
שתי תביעות ייצוגיות שהוגשו בעילת מחיר מופרז לגבי קוטג' ובקבוק קוקה קולה 1.5 ליטר נתקבלו והמדיניות לא בוטלה אך מנגד לא הוגשו קנסות במסגרת תיקי אכיפה.
במסגרת הרפורמה שונה שמה של רשות ההגבלים העסקיים לרשות התחרות ושמו של חוק ההגבלים העסקיים שונה לחוק התחרות הכלכלית.
הרפורמה הרחיבה את ההגדרה של מונופולים לכל תאגיד שמחזיק בכח שוק.
בעקבות תיקון זה פרסמה הרשות גילוי דעת המסביר מהו כח שוק.
הרפורמה גם הגדילה את שיעור הקנסות שניתן להטיל על מונופולים שמפרים את החוק מ–24 מיליון ₪ ל-100 מיליון ₪' והגדילה את רף הענישה על עבירות קרטל מ-3 שנים ל-5 שנים.
הרפורמה עברה בכנסת ביום 1.1.2019. למרות הגבהת התקרה, במשך שנתיים וחצי עד לסיום כהונתה לא הוטל הקנס המרבי על אף חברה.
בשנת 2019, קנסה את החברה המרכזית לייצור משקאות קלים המייצרת את קוקה קולה בקנס בגובה 39 מיליון ש"ח בגין ניצול מעמדם כמונופול בשוק משקאות הקולה, הפרת צו מוסכם והפרת תנאי המיזוג עם נביעות.
זהו הקנס הגבוה ביותר שהוטל על חברה בישראל בשל פגיעה בתחרות אך הוא היה נמוך משמעותית מהקנס המקורי שנקבע בסך 63 מיליון ש"ח.
הלפרין ספגה ביקורת על החלטתה שלא להגיש כתב אישום כנגד החברה המרכזית.
במאי 2021 פרסם מבקר המדינה דו"ח על מחירי המזון בישראל שעסק גם בביקורת על רשות התחרות.
המבקר ציין כי יותר מ-20 שנה לא הוכרז אף מונופול בשוק המזון.
המבקר סקר את פעילות רשות התחרות בתחום המזון, הן בהיבטי האכיפה של חוק קידום התחרות בענף המזון וחוק התחרות הכלכלית וכן את פעילותה בתחום המחקר של תחום המזון.
המבקר המליץ לממונה להשקיע משאבים רבים יותר במחקר השפעותיו של חוק קידום התחרות בענף המזון.
כמו כן המליץ המבקר לממונה לבחון מחדש את מדיניות הרשות בנוגע להכרזת מונופולים.
דו"ח המבקר ציין את הלפרין באופן אישי ומתח עליה ביקורת חריפה שלא עשתה די להוזלת יוקר המחיה במזון על אף שקיבלה סמכויות רבות, לא הכריזה אפילו על מונופול אחד במהלך כהונתה ולא פעלה באופן נמרץ כנגד המונופולים בתחום למעט הטלת קנסות לא משמעותיים.
לנוכח זאת הודיעה הלפרין כי תפרוש מתפקידה ב-1 באוגוסט, חצי שנה לפני תום כהונתה בתפקיד.
פעלה במספר תחומים, בין היתר:
מניעת החזרת הפיקוח ומשטר התכנון של מועצת הלול לתחום העופות למאכל שהייתה מייקרת את העופות; בהופעתה בוועדת הכלכלה בנובמבר 2018 טענה כי "כל שרשרת הייצור, הקמעונאים, המשווקים, הסיטונאים.
מי שיישא בעלות זה בעיקר הצרכן העני הישראלי, וגם החקלאי הקטן יראה מעט מאוד מהדבר הזה.
היחיד שיישא במחיר הזה הוא הצרכן הישראלי.
אם תצביעו בעד ההצעה הזו אתם מצביעים בעד העלאת יוקר המחיה".
במסגרת ניסיון להגנה על חברות ייצור המלט המקומיות (בעיקר על המונופול נשר מפעלי מלט ישראליים), גורמים במשרד הכלכלה המליצו על הטלת היטל היצף גבוה בשיעור 7%-22% על מלט מיובא בטענה שמחירו נמוך מדי.
הלפרין המליצה על מניעת הטלת היטל היצף על מלט מיובא שכן "היטל היצף עלול לגדוע את התחרות ולשלול מהציבור את פירותיה והכול בשעה שבהטלת היטל אין כל תועלת אשר בכוחה לשמש משקל נגד לנזק הגדול שייגרם בוודאות לתחרות בענף הצמנט ולציבור".
לבסוף מאבקה נשא פרי ושר הכלכלה אלי כהן החליט להטיל היטל היצף זניח בשיעור של רבע אחוז.
פעילות נגד הצעת חוק שביקשה לאסור מכירת מוצרים לצרכן הסופי במחיר הפסד בשיטה השיווקית Loss-leader.
בחוות הדעת שלה נכתב כי "הגבלת יכולתם של קמעונאים לעשות שימוש בפרקטיקה עלולה לפגוע בתחרות שבין הקמעונאים, שעלולה בתורה לזלוג להפחתת התחרות שבין הספקים".
פעלה לקידום הצעת חוק ההגבלים העסקיים.
המדיניות המוצהרת של רשות התחרות בתקופתה של הלפרין הייתה לא להכריז על מונופולים, במהלך שספג ביקורת מהציבור ובהמשך בדו"ח מבקר המדינה.
כמו כן, הועדף להטיל קנס על הפרה ולא להתחיל הליך פלילי.
מתוקף תפקידה עמדה הלפרין בראש ועדת הריכוזיות, שבה חברים גם מנכ"ל משרד האוצר וראש המועצה הלאומית לכלכלה.
בעקבות החלטת ועדת הריכוזיות שלא לאפשר לקבוצת עידן עופר לרכוש תחנת כוח נוספת, נאלץ עופר למכור את מלוא החזקותיו בתחום התקשורת, ובכלל זה את החזקותיו ב"רשת מדיה", והתחייב שלא להיכנס לתחום התקשורת כל עוד הוא מחזיק בפעילות בתחום האנרגיה בישראל.
ועדת הריכוזיות אף אילצה את IDE טכנולוגיות למכור את אחד ממתקני ההתפלה שלה על מנת שתוכל לגשת למכרז להקמת מתקן התפלה נוסף.
באוגוסט 2022, מונתה לכהן בוועדת המינויים של נציבות שירות המדינה.
במסגרת תפקידה, התנגדה למינויו של אבי שמחון לראשות המועצה הלאומית לכלכלה עקב עדויות אודות התנהגות בלתי הולמת כלפי נשים, לרבות עמדות מטעמו הגורסות כי נשים נחותות יותר בהשוואה לגברים מבחינה אינטלקטואלית.
המינוי אושר על אף התנגדותה.
עם סיום תפקידה כממונה על התחרות עברה לאוניברסיטת הרווארד שם היא עמיתת מחקר בכירה במרכז Mossavar – Rahmani למנהל ועסקים של בית הספר למדיניות ציבורית.
הלפרין חוקרת וכותבת על תחרות במערכת הבריאות, ובאופן ספציפי על תחרות בין קופות חולים וכן על אתגרי התחרות של ענקיות הטכנולוגיה (big-tech).
בנובמבר 2023 נבחרה לדירקטורית חיצונית בבנק הפועלים.
בשנת 2023, הקימה הלפרין את 'הזנק 800 בע"מ', חברה לתועלת הציבור העוסקת בחינוך לערכים של רב תרבותיות בגיל הצעיר במסגרות החינוך הבלתי פורמלי, כאופציית המשך לחינוך הפורמלי.
הלפרין נשואה לאבנר הלפרין ואם לארבעה.
מיכל דיוריש (בסלובקית: Michal Ďuriš; נולד ב-1 ביוני 1988) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בספרטק טרנבה בעמדת החלוץ.
דיוריש התחיל את הקריירה שלו בדוקלה באנסקה ביסטריצה בה הוא משחק מגיל 14. אחרי שלוש שנים במחלקת הנוער, ב-9 בנובמבר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 נגד רוז'ומברוק במשך 5 עונות הוא הבקיע 18 שערים ב-114 משחקים.
באוגוסט חתם בוויקטוריה פלזן מליגת העל הצ'כית.
ב-28 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפלזן בניצחון 0-3 נגד דינמו צ'סקה בודייוביצה.
בעונתו הראשונה במועדון זכה עם הקבוצה באליפות.
בקיץ הושאל למלאדה בולסלאב עד לסיום העונה.
בעונת חזר לפלזן והבקיע 16 שערים ב-25 משחקים והיה מלך השערים של פלזן בעונה ושני בליגה אחרי דוד לפאטה שכבש 20 שערים.
ב-26 בינואר 2017 חתם באורנבורג מליגת העל הרוסית.
ב-17 בינואר 2018 הושאל לאנורתוסיס פמגוסטה עד לסוף העונה.
ב-6 ביולי 2018 הושלמה עסקת העברתו של דיוריש לפמגוסטה תמורת 600 אלף אירו.
ב-5 בספטמבר 2023 דיוריש הושאל לספרטק טרנבה.
ב-16 בפברואר 2024 חזר לספרטק טרנבה וחתם באופן קבוע.
דיוריש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה ב-15 באוגוסט 2012 בניצחון 1-3 נגד .
דיוריש השתתף עם הנבחרת ביורו 2016 בו שיחק בשלושת המשחקים, אך לא כבש אף שער.
מיכל ויניק (נולדה: 12 במרץ 1976) היא במאית, תסריטאית ויוצרת ישראלית, בוגרת אוניברסיטת תל אביב ומרצה לתסריטאות באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל, זוכת פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
גדלה ברחובות, בארצות הברית ובז'נבה.
כשהייתה בת 11 התיישבה משפחתה במזכרת בתיה.
היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2011).
בשנת 2008 יצא סרטה הקצר הראשון, "פיתיון", שעקב אחר נערה בת 17, "טום בוי" היוצאת לחקור את הנשיות שלה.
הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים ולאחר מכן הוקרן ב-2009 בפסטיבל סאנדנס היוקרתי.
הסרט הוקרן בשורה ארוכה של פסטיבלים ברחבי העולם וזכה בפרסים נוספים.
בשנת 2009 יצרה יחד עם טליה לביא את "החיוך שאינו נמחק" – קומיקס אינטרנטי בכיכובן של בובות פליימוביל אשר התפרסם במדור התרבות של אתר האינטרנט וואלה.
בשנת 2011 יצא סרטה הקצר השני, "סרק".
הסרט מספר על שתי נערות שיוצאות לבלות בתל אביב שעות ספורות לפני רצח רבין, האחת במטרה לאבד את בתוליה והשנייה בשאיפה למצוא משהו לעשן.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בלוקרנו בשנת 2011, במסגרת "נמרי המחר".
בהמשך, הסרט הוקרן בפסטיבלים שונים ברחבי העולם.
בישראל, הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה שהתקיים בתל אביב.
ויניק שימשה כתסריטאית עבור סדרת הטלוויזיה "30 ש"ח לשעה" של היוצרים דוד אופק, יוסי מדמוני וחיים שריר, וכתבה מספר פרקים לשתי העונות של הסדרה.
בשנת 2014 יצרה את הסדרה "מי נתן לך רישיון?" יחד עם דניאלה דורון וטליה לביא.
כמו כן, כתבה את הפרק אודות יונה וולך לסדרת הטלוויזיה "המקוללים" של חגי לוי.
"ברש", סרטה העלילתי הראשון באורך מלא, אותו כתבה וביימה, יצא בשנת 2015. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, במסגרת קטגורית "במאים חדשים".
בישראל, זכה הסרט בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הסרט השתתף בלמעלה מ-80 סטיבלי סרטים ברחבי העולם, בין השאר בקרלובי וארי, שיקגו וגטבורג, והופץ מסחרית בישראל, אוסטרליה, אנגליה, ארצות הברית, גרמניה, ניו זילנד ועוד.
בשנת 2016 יצא הסרט "גיבורה", פרויקט קולנועי אותו יצרה וניהלה אמנותית יחד עם מיה דרייפוס.
ויניק מלמדת תסריטאות ובימוי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש ובמכללה האקדמית בית ברל, ועובדת על סרטה השני, "הילד של כריסטינה", אשר זכה במלגת פיתוח מטעם קרן הקולנוע הישראלי.
ויניק היא אחת ממקימות "פורום הקולנועניות", הפועל לשוויון הזדמנויות לנשים בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בשנת 2018 כתבה את התסריט לסרט "אישה עובדת", ביחד עם מיכל אביעד ושרון אזולאי-אייל.
הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2019.
במרץ 2023 יצאה לאקרנים סרטה ולריה מתחתנת, עליו זכתה ויניק בפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2022.
2010 - אווה עוזבת - עריכת תסריט
2016 - גיבורה - ניהול אומנותי
2017 - מוטלים בספק - עריכת תסריט
2018 - הסוסיתא של הרצל - תסריט
2022 - עולה לראש - עריכת תסריט
2022 - ולריה מתחתנת - תסריט, בימוי
מיכל דורון (נולדה ב-1962) היא גרפולוגית, סופרת, משוררת ועיתונאית ישראלית.
מכהנת כעת כיו"ר הוועדה לגרפולוגיה משפטית של האגודה לגרפולוגיה מדעית, חברה באגודת הסופרים העברים ומכהנת כיו"ר ועדת האתיקה של האגודה.
דורון נולדה בחיפה, לברוך ולפרופ' אביבה דורון, נכדה לצילה ואהרן בקר.
בגיל שנתיים, חזרה משפחתה לתל אביב, לאחר שאביה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון.
דורון סיימה את בית הספר היסודי "ניצנים", חטיבת ביניים באליאנס, ואת תיכון עירוני י"א.
לאחר שירותה הצבאי כמאבחנת מחקר לקורס טיס ביחידת הרפואה האווירית, סיימה באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בחוג ללימודים כלליים ופילוסופיה.
בהמשך למדה לתואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
סיימה תואר שני במדעי ההתנהגות, כשעבודת הגמר שלה הייתה בנושא "המתאם בין האבחון הגרפולוגי לבין האינטליגנציה הרגשית".
בעלת תואר גרפולוגית מוסמכת מטעם האגודה לגרפולוגיה מדעית בישראל.
סיימה לימודי הכשרה לגרפולוגים ותיקים בתחום אבחון זיופים, והשוואת כתבי יד וחתימות, על ידי גב' פטרישיה סגל, יו"ר הארגון האמריקאי לגרפולוגיה משפטית (2011).
בשנים 1988–1991 עבדה במכון הגרפולוגי של חנה קורן כגרפולוגית ראשית.
משנת 1991 עובדת כגרפולוגית עצמאית.
דורון הרצתה בקורסים לגרפולוגיה במכללה האקדמית עמק יזרעאל, מכללת לוינסקי, מכללת השחר וספריית בית אריאלה.
דורון מכהנת כיו"ר בוועדה לגרפולוגיה משפטית של האגודה לגרפולוגיה מדעית.
דורון חברה באגודת הסופרים העברים ומכהנת כיו"ר ועדת האתיקה של אגודת הסופרים.
דורון חוקרת את האדם היוצר ואת כתבי היד של סופרים, משוררים ומחזאים.
מאמריה בתחום זה מתפרסמים בכתב העת "מאזנים".
דורון התמחתה במחקר אינטליגנציה רגשית בכתב היד וחקרה את הקשר בין אינטליגנציה רגשית לבין כתב היד.
דורון משלבת בין הגרפולוגיה לתחומי הפסיכולוגיה והספרות.
"על ספת הגרפולוג" - הוצאת עקד (2004), (תורגם לאנגלית)
"בקרום הדק" - ספר שירים, הוצאת עקד, 2010
"מעבר לגבעות החשופות", חדרים בית הוצאה לאור, 2023
"ברוך שפינוזה - החופש לצד השעבוד", (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ד, גיליון 2–3, כסלו תשע"א, נובמבר 2010, עמודים 40–41)
"ציפור בכלוב: דבורה בארון על ספת הגרפולוג", (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ד, גל' 5–6 (שבט תשע"א, ינואר 2011), עמודים 52–53))
"שמרי נפשך: הקשר בין נתן אלתרמן ובין תרצה אתר - על פי כתבי ידם"
"שושנה וסכין: על ספת הגרפולוג : פדריקו גארסיה לורקה", (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ג, גיליון 5–6, ניסן תש"ע, מרץ 2010. עמודים 20-21))
"על קצות האותיות: יהודה הלוי על ספת הגרפולוג", (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ג, גיליון 1, ניסן-אייר תשס"ט, אפריל 2009)
"מאחורי סורג ובריח - מיגל דה סרוונטס", (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ג, גיליון 2, סיון-תמוז תשס"ט, יוני 2009, עמודים 8–9)
"אורי צבי גרינברג הקפדן: אורי צבי גרינברג", (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ג, גיליון 4, תשרי תש"ע, ספטמבר 2009, עמוד 15)
מיכל גרא מרגליות (נולדה ב-14 ביוני 1982) היא מנכ"לית ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל מאז אוקטובר 2024. עוסקת בפעילות חברתית לקידום זכויות נשים, שוויון מגדרי והעלאת מודעות מגדרית.
גרא מרגליות נולדה וגדלה בירושלים בבית ציוני דתי, הרביעית מתוך חמישה ילדים.
לאחר סיום לימודיה בתיכון פלך שבירושלים התגייסה לחיל האוויר ושירתה כעובדת חדר בקרה בחיל האוויר.
בתום שירותה הצבאי פנתה ללימודיים אקדמיים ולמדה בתוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
בגיל 24 החלה ללמוד תואר ראשון נוסף במשפטים באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן המשיכה לתואר שני במשפטים עם התמחות בלימודי מגדר, שאותו סיימה בהצטיינות.
בשנת 2011 נישאה בנישואים אזרחיים בקנדה לדניאלה, איתה היא נמצאת בזוגיות מאז 2006, ולהן שני ילדים.
גרא מרגליות היא נכדתו של פרופסור יהושע בלאו, גיסתו של המשורר אליעז כהן ואחייניתו של אורי אליצור.
בשנים 2007–2010 ריכזה גרא מרגליות את מרכז לייפר ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטה העברית.
בשנים 2010–2012 התמחתה במשרד עורכות דין ארנה לין ושות', המתמחה בדיני עבודה.
החל משנת 2012 הצטרפה כחברת ועד מנהל בשדולת הנשים בישראל, ובכלל זאת הייתה חלק מפורום המשפטניות וועדת הכספים של השדולה.
במקביל, במשך קרוב לארבע שנים שימשה כיועצת פרלמנטרית וראש המטה של חברת הכנסת מרב מיכאלי.
בתפקיד זה, יחד עם צוות מתמחים ומתנדבים, כתבה גרא מרגליות מעל 200 הצעות חוק, ביניהן החוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה, והובילה ניתוח של החקיקה הפרטית מפרספקטיבה מגדרית בכנסת התשע עשרה.
בחודש מאי 2016, התמודדה גרא מרגליות בבחירות לוועד המנהל של שדולת הנשים, ונבחרה לכהן בקדנציה שנייה כחברת הנהלה, ובאוגוסט 2016 נבחרה לתפקיד מנכ"לית השדולה.
עם כניסתה לתפקיד, הובילה שינוי ארגוני בשדולה ומיקדה מחדש את עיסוק השדולה בשינוי מדיניות בדגש על קידום שוק תעסוקה פמיניסטי והדרת נשים.
בסוף שנת 2017, גרא מרגליות ושדולת הנשים היו חלק ממחאת Me Too בישראל, וגרא מרגליות ייצגה את הנושא במקום הראשון ברשימת עשרת הפעילים הנבחרים לשנת 2017 בידיעות אחרונות.
במסגרת תפקידה, גרא מרגליות פרסמה סרטון במאקו שמסביר שניתן לתבוע על הטרדה ופגיעה מינית גם באופן אזרחי, ותבעה שינוי במבנה שוק העבודה, ובהפיכתו ליותר הוגן, שוויוני ומוגן.
תביעה זאת הושמעה ביתר שאת במלאת שנה למחאת Me Too, תחת הסלוגן "לא התלוננתי", בדרישה שהמערכות הציבוריות יפנימו את הדרישה לטיפול מקיף בתופעות הפגיעות המיניות.
בדצמבר 2018 לקחו גרא מרגליות ושדולת הנשים חלק מרכזי במחאת הנשים נגד אלימות נגד נשים בישראל.
בזמן המחאה שדולת הנשים הוציאה "זכותון לשובתת" ופתחה את הקו החם לייעוץ משפטי למי שבוחרת לשבות.
גרא מרגליות הייתה בין הפעילות הפמיניסטיות שנאמו בהפגנה בכיכר רבין.
בפברואר 2020 נבחרה לנבחרת הניהול הגאה של מגזין דה מרקר ו-LGBTECH.
הנושאים המרכזיים בהם עוסקת השדולה בהובלתה: ייצוג נשים בכנסת ובמוקדי קבלת החלטות, הדרת נשים בצבא ובמרחב הציבורי, שוק תעסוקה שוויוני וקידום ספורט נשים.
באוקטובר 2024 נבחרה למנכ"לית ארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל.
גרא מרגליות מרבה לפרסם מאמרי דעה בבמות מרכזיות בעיתונות המודפסת והאלקטרונית בנושאים המרכזיים שבהם עוסקת שדולת הנשים.
ייצוג נשים בכנסת ובמוקדי קבלת ההחלטות
הדרת נשים בצבא ובמרחב הציבורי
במסגרת פרויקט אוצר מילים: 100 ישראלים בוחרים את המילה האהובה עליהם בעברית.
בחרה את המילה אֲחָיוּת-התרגום העברי של המילה sisterhood, המתארת את הסולידריות הפוליטית בין נשים כנגד דיכוי משותף, המבוסס על מגדר.
מיכל הקטנה הוא סרט טלוויזיוני והדי וי די הראשון של מיכל ויצמן.
מיכל הקטנה היא ילדה קטנה ונחמדה שרוצה לגדול ואוהבת ילדים.
היא לבושה בחולצה עם סוכרייה על מקל.
לילה אחד, בחלומה, היא מופיעה, שרה, רוקדת ופוגשת המון ילדים.
כשהיא מתעוררת, היא מגלה שחלומה אכן הפך למציאות.
היא נמצאת על הבמה, מוקפת ילדים, אהבה ואושר.
מיכל ויצמן - מיכל הקטנה
מיכל זוארץ - אמא של מיכל
שרון צור - אבא של מיכל
מיכל גרבוביץ (1909 – 30 באפריל 1939) הייתה יהודייה תושבת טבריה, אשר ליקטה והעבירה לארגון ההגנה ידיעות מודיעיניות רבות אודות פעילות ערבית עוינת בעיר, אגב עיסוקה בזנות שם.
היא נרצחה על ידי ערבי בשל פעילותה למען ההגנה.
מיכל גרבוביץ נולדה בטבריה לאב עולה מרוסיה ולאם עולה ממרוקו.
היא הייתה הצעירה מבין ששת ילדי המשפחה.
אביה מת במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא למדה בבית הספר "אליאנס".
משפחתה סיפרה שהיא חייתה בקרב האוכלוסייה הערבית בעיר העתיקה של טבריה, ובשל כך הם התנכרו לה.
ככל הידוע היא עסקה בזנות וככל הנראה אף ניהלה בית בושת.
לקוחותיה באו מקרב נכבדי האוכלוסייה הערבית בטבריה.
היו לה שמות נוספים בהם בתיה או בהיה.
פעילותה המודיעינית של גרבוביץ התרחשה על רקע אירועי המרד הערבי הגדול בארץ ישראל.
שבמהלכו אף התחולל הטבח בטבריה, שבו נרצחו 19 יהודים.
במהלך המרד פקדו את ביתה של גרבוביץ גם מפקדי כנופיות ערבים.
גרבוביץ עמדה על זהותם ובשנת 1936 העבירה מסר לארגון ההגנה בעיר שביכולתה לספק לו מודיעין שתלקט מפי אותם אישים וכן מפי קציני משטרה בריטים.
לאחר שהארגון העמיד אותה במבחן באמצעות אדם שהתחזה לערבי החל שיתוף הפעולה ביניהם והיא העבירה להגנה מידע במשך כשלוש שנים.
המידע שהעבירה סייע למנוע התקפות ולהציל חיי יהודים רבים וכן אפשר להגנה לחסל מספר אנשי כנופיות.
במועד כלשהו חשדו הערבים בגרבוביץ שהיא עומדת בקשרים עם המשטרה הבריטית וארגון ההגנה.
ב-30 באפריל 1939 היא נורתה על ידי ערבי בביתה או ברחוב בעיר ונהרגה.
היא נקברה בחלקה הספרדית בבית הקברות העתיק בטבריה.
ככל הידוע רוצחה נעצר אך שוחרר ולא נענש.
בקרב האוכלוסייה היהודית בעיר הייתה גרבוביץ מנודה בשל עיסוקה והתרועעותה עם הערבים, ופעולותיה למען הגנת יהודי טבריה נודעו ברבים רק לאחר מותה.
מיכל מרים ווֹלדיגר (נולדה בט"ז בטבת ה'תשכ"ט, 6 בינואר 1969) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת הציונות הדתית ויו"ר ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, שכיהנה כסגנית שר האוצר.
בעבר עורכת דין ישראלית ופעילת ציבור דתית לאומית בתחום בריאות הנפש.
עמדה בראש עמותת בת עמי לשירות לאומי.
היא נינתו של הרב נפתלי טרופ ונכדתו של הרב ראובן טרופ.
התחנכה באולפנית בני עקיבא תל אביב אצל הרב יהושע והרבנית יפה מגנס.
בצעירותה החלה להדריך בסניף תנועת הנוער בני עקיבא שבעיר הולדתה.
מאוחר יותר, שירתה בשירות לאומי בקיבוץ דתי, חפץ חיים.
בוגרת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, וניהלה משרד עריכת־דין אזרחי ובעיקר מסחרי.
מאז תחילת שנות ה־90 וולדיגר מתגוררת בגבעת שמואל.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב־2013 נבחרה מטעם מפלגת הבית היהודי למועצת העיר גבעת שמואל, החזיקה בתיק הרווחה ובראשות הוועדה למלחמה בסמים ובאלכוהול, והייתה חברה בוועדות הכספים, קידום מעמד האישה ותכנון ובנייה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב־2018 התמודדה לראשות הבית היהודי בעיר אך הפסידה, ובעקבות כך פרשה מרשימה עירונית זו.
ב־2014 הקימה את אמונת"ך – ארגון משפחות נפגעי תחלואה כפולה, למען פגועי נפש המתמודדים במקביל עם התמכרויות, והיא עומדת בראשו.
חברת הנהלת "משפחות בריאות הנפש" ומיזם "מכורים לחיים" וחברת פורום בריאות הנפש הכולל נציגי עמותות העוסקות בתחום.
בנוסף היא מונתה ב־2017 לראשת עמותת בת עמי לשירות לאומי, אך פרשה ממנה ב־2021 לאחר שהחליטה לרוץ בבחירות לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע שובצה וולדיגר במקום ה־2 של רשימת הציונות הדתית מטעם מפלגת האיחוד הלאומי ונבחרה לכנסת.
במהלך כהונתה בכנסת ה-24, הייתה יושבת ראש שדולת בריאות הנפש והשדולות לחוסן אישי וחברתי, למאבק בסמים ובהתמכרויות, למען שירות לאומי-אזרחי, למען קידום שוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות, למאבק בסחר בנשים ובזנות ולאתגרי הפוריות בישראל.
באוגוסט 2022 דורגה ב"פַּרלמטר" של "שקוף" - ונמצאה מבין החברים המובילים במספר ההצעות לסדר בכנסת שאושרו.
בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית לקראת הבחירות לכנסת ה-25 וולדיגר הגיעה למקום הרביעי ועל כן מוקמה במקום השמיני ברשימה לכנסת (לאחר חתימת הסכם הריצה המשותפת עם עוצמה יהודית), ונבחרה לכנסת בפעם השנייה.
ב-26 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, הודיעה על התפטרות מתפקידה כסגנית-שר האוצר, כדי להתמקד בתחום מומחיותה, שיקום הנפש, וביקשה להעביר את תקציב משרדה למען המלחמה שהחלה.
ב-4 באוגוסט 2025 בעקבות פרישת סיעת יהדות התורה מהקואליציה נבחרה לכהן כיו"ר ועדת העבודה והרווחה של הכנסת במקום ישראל אייכלר.
נשואה לאורי וולדיגר, להם חמישה ילדים, והם מתגוררים בעיר גבעת שמואל.
מיכל הלפמן (נולדה ב-1973) היא יוצרת רב-תחומית ואמנית מיצב ישראלית.
מיכל הלפמן נולדה בשנת 1973. בוגרת המחלקה לאמנות בבצלאל, הלפמן היא אמנית רב-תחומית שפועלת במדיומים שונים, מווידאו, לפיסול, רישום ומיצב.
הציגה תערוכות יחיד במוזיאון ישראל ובמוזיאון תל אביב לאמנות וכן השתתפה בביאנלה ה-50 לאמנות בוונציה.
יצירותיה המוקדמות של מיכל הלפמן עשו שימוש במוטיבים הלקוחים בעולם מסיבות המועדונים של שנות ה-90 של המאה ה-20, עולם אליו נחשפה בעבודתה כמעצבת מסיבות במועדון "האומן 17" בירושלים.
יחסים שבין קהל לאמן ומוטיבים של ארעיות וזמן הופיעו דרך קבע ביצירותיה.
בעבודה "אוטוגלידה" (1999), לדוגמה, שנוצרה ביחד עם יגאל נזרי, יצרו השניים רכב שנע ברחבי ירושלים ושימש כאולפן הקלטות מאולתר.
גם בתערוכה "Tiesto" שנקראת על שם הדיג'יי ההולנדי טייסטו שזכה לפופולריות בתחילת שנות ה-2000, מתכתבת הלפמן עם תרבות המועדונים.
במהלך שנות ה-2000 הודגשו ביצירותיה דימויים רומנטיים של נוף, שנוצרו תוך כדי שימוש בחומרים מתכלים.
בעבודה "כוכב יאיר" (2003), לדוגמה, יצרה הלפמן סביבה מפוארת עשויה חומרים המדמים חומרים אציליים, שבמרכזה דימוי של ינשוף ארכאי מופשט.
סביבה זו הדגישה אלמנטים ביקורתיים בתרבות הפוסט-מודרנית הישראלית.
בעבודות מאוחרות יותר, משרטטת הלפמן את היחסים בין פועלה כאמנית למצבים פוליטיים בעולם.
העבודה "CHANGE", למשל, עסקה בנושאים כמו הגירה ונתיבי הברחה, כשהדימוי שעומד במרכזה הוא פירמידה שלקוחה משטר הדולר, והתערוכה "היסטוריה עד גמר המלאי", עסקה בפעילה ההומניטארית גל לוסקי ובפעולת ההברחה במציאות ובאמנות.
הלפמן מתייחסת בעבודותיה לדימויי מפתח בתולדות האמנות, ובעיקר במודרניזם, ומציעה להם פרשנות מחודשת.
בשנת 2007 הציגה הלפמן במוזיאון ישראל את תערוכת היחיד "בת-דור", אותה אצר אמיתי מנדלסון.
חלל התערוכה התחלק לשני חלקים: בכניסה לתערוכה מוצגת עבודת הווידאו "Just Be Good to Me" ובהמשך מתגלה מיצב מרובה אלמנטים שמשלב פיסול ורישום.
בעבודת הווידאו נראית הלפמן עם בנה כשהיא מחתלת אותו במה שנראה כסביבה ביתית.
בתמונה הבאה מתגלה כי הבית הוא רק תפאורה שמוצבת באמצע המדבר, ממנה יוצאת הלפמן עם בנה ונעלמת אל תוך ההרים.
העבודה פועלת בלופ כשברקע נשמע השיר "Just Be Good to Me".
בחלל השני יצרה הלפמן במה שבה הציבה בין השאר אובייקטים השאובים מעולם המחול: יציקה של רקדנית שכמו נוצרה בדמותה של "הרקדנית הצעירה בת ה-14" של דגה, אך הרקדנית של הלפמן בוגרת, לגופה מחוך והיא נועלת עקבים; בר מעוקם מעולם הבלט הקלאסי, לצד עמוד חשפנות שיוצא מהאדמה.
התערוכה של הלפמן נעה בין עיסוקה בתולדות האמנות ומחול, ובין עולמה האישי: התבגרות, אמהות, תשוקה ונשיות.
הלפמן סיפרה כי שם התערוכה "בת-דור", כשם להקת המחול שזכתה להצלחה בשנות ה-70 והתפרקה זמן קצר לפני עליית התערוכה, נבחר בגלל הכשל הפנימי שקיים בו.
מכיוון שהוא מקפל בתוכו הן את ההבטחה לעדכניות והקשבה להווה, אך בו בעת את היותו שייך לעבר ובן חלוף.
"כי אם את עכשיו בת הדור, אז מחר את כבר לא."
בשנת 2019, הציגה הלפמן את התערוכה "היסטוריה עד גמר המלאי" בגלריה זומר בתל אביב.
במרכז התערוכה עמדה עבודת הווידאו "Running Out of History" שמספרת את סיפורה של גל לוסקי, המייסדת והמנכ"לית של הארגון ההומניטרי IFA (Israeli Flying Aid).
לוסקי עסקה בשנים האחרונות בהברחה מסיבית של סיוע הומניטרי לסוריה.
בעבודת הווידאו מופיעה הלפמן האמנית כמבריחה בעצמה.
הלפמן מתעניינת במושג ההברחה כדימוי, כשהיא מייצרת השוואה בין פעולת ההברחה במציאות לבין פעולת ההברחה באמנות.
הקוביות ששולחת הלפמן מפרקות את המשפט " we will not forgive we will not forget", כך שהטלתן יוצרת קריאה אחרת ואף הפוכה על המצב בכל פעם.
בסיום הווידאו מצורף תיעוד של הגעת הקוביות.
ההגעה הפיזית של הקוביות והאזרחים הסורים שמשחקים בהם, מייצרת את הקשר בין פעולת ההברחה האמנותית של הלפמן לבין שינוי התודעה ואף המציאות.
התערוכה "Dear A.S.A/P" באוצרות ענת דנון סיון נפתחה במוזיאון תל אביב לאמנות ביוני 2020. בתערוכה עוסקת הלפמן באפשרות היצירה של האמן במרחבים מוגבלים, תוך מציאת פתח מילוט המאפשר לאמן לפעול.
הלפמן בוחנת את מקומה של האמנות בזמן משבר, תוך שהיא משרטטת מרחב ששואב השראה, מתיאטרון, מעברי-גבול ומתקני-כליאה.
במרכז התערוכה מוצגת עבודת וידאו שמספרת את סיפורו של אמן עכשווי שזהותו אינה ידועה, האמן מוזמן על ידי האוצרת של בית פליקס נוסבאום להציג את עבודתו במוזיאון.
בדומה לפליקס נוסבאום שפעל בסתר בזמן מלחמת העולם השנייה, פעולתו של האמן מוגבלת ממניעים פוליטיים, והוא מוציא לפועל את עבודותיו בעזרת קבוצת גולים שהלפמן מכנה "קונקטיב".
הלפמן פותחת בפני הצופה שני מסלולים לקריאת התערוכה, כשהיא מציבה בכניסה לתערוכה שני שערים SHOW ו-TIME, שמרכיבים יחד את המונח "שואו-טיים" .על הצופה מוטלת הבחירה באיזה נתיב ללכת, וכך באיזה אופן לקרוא את התערוכה.
הבחירה במסלול ה"TIME" חושפת תחילה מיצב פיסולי מפורק שלוקח השראה מימי הזוהר של הקברט הגרמני.
לעומת זאת הבחירה במסלול "SHOW" שולחת את הצופה מיד ל"גולת הכותרת" של התערוכה: עבודת הווידאו שכמו מספרת את הסיפור כולו.
לצד עבודת הווידאו מוצגים פסלים ורישומים, כשהדימוי החוזר בהם הוא הכד, שלדברי הלפמן "כל פעם שיש קטסטרופה בעולם, מופיע דימוי האישה עם הכד".
1998 - "God'amn this DJ, Make my Day", הגלריה של המדרשה לאמנות, בית ברל, כפר-סבא
1999 - "Iris", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2000 - "Tiesto", גלריה זומר אמנות עכשווית, תל אביב-יפו
2001 - "אינובה", מרכז אמנות, מילווקי, ארצות הברית
2003 - "כוכב יאיר", גלריה זומר אמנות עכשווית, תל אביב-יפו
2003 - הביאנאלה לאמנות, ונציה, איטליה
2007 - "בת-דור", מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 - פרויקט רוטשילד 69, ארט תל אביב, תל אביב-יפו
2009 - "השיעור", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
2010 - "דוקטור, דוקטור", גלריה זומר אמנות עכשווית, תל אביב-יפו
2013 - "כאשר רודנים זועמים", מוזיאון תל אביב לאומנות, תל אביב-יפו.
Change" - 2013", מרכז לאמנות עכשווית, תל אביב-יפו.
2019 – "היסטוריה - עד גמר המלאי", גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב.
2020 - "Dear A.S.A/P", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1999– "ארט פוקוס 3", בריכת הסולטן, ירושלים
2000 – "פלטפורמה", זומר, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2003 – " חלומות וקונפליקטים - הדיקטטורה של הצופה", הביאנלה לאמנות, ונציה, איטליה
2004 – "ציון שמתחת לפני השטח: אמנות מן החזית", Spirit New York, רחוב 530 מערב, פינת רחוב 27, ניו יורק, ארצות-הברית
2007 – "הביאנלה הראשונה לאמנות עכשווית", מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
2008 – "הצופה המובלע של האמנות הישראלית", תיאטרון תמונע, תל אביב
2009 – "תערוכה קבוצתית - הפרס לאמנות ישראלית 2008", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2017 – "תנאים למחוללות פוליטית", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2018 – "בעיות השעה" - מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
1998 - מלגת קיפר לאמן ישראלי צעיר, קרן וולף.
1998 - פרס בצלאל לפרויקט גמר.
2001 - פרס האמן הצעיר, משרד המדע, תרבות וספורט.
מיכל הרצוג (נולדה ב-15 במאי 1961) היא עורכת דין ישראלית ורעיית נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג.
הרצוג היא בתם של צביה לבית ברין, מורה ילידת עפולה, ושאול אפק, לוחם פלמ"ח ואלוף-משנה בצה"ל, יליד קיבוץ עין חרוד.
הרצוג גדלה בתל אביב ובשכונת נווה רום ברמת השרון.
בצה"ל שירתה בחיל המודיעין, שם הכירה את בעלה לעתיד, יצחק הרצוג, והם נישאו באוגוסט 1985. הם הורים לשלושה בנים, והתגוררו בשכונת צהלה בתל אביב עד מעברם למשכן הנשיא בירושלים.