tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'אגר תרם מניסיונו ומהיכרתו כדי לשרטט במדויק את השנים המעצבות של תעשיית הרוק בארצות הברית שראו את צמיחת עידן הדיסקו, הפאנק רוק (Punk rock) וההיפ הופ ששינו את פני המוזיקה לנצח.
ריצ'י פינסטרה (בובי קנאבלי) - מנהל חברת תקליטים אמריקן סנצ'ורי שמנסה להחיות את הלייבל הדועך שלו באמצעות גיוס אמנים חדשים ופרועים.
דבון פינסטרה (אוליביה ווילד) - אשתו של ריצ'י שעזבה קריירת דוגמנות ואת הפקטורי של אנדי וורהול לטובת חיי הבורגנות, שמתגלים לה כפחות רגועים ממה שהיא קיוותה.
זאק ינקוביץ (ריי רומנו) - שותפו היהודי של ריצ'י בלייבל וחברו הטוב.
קיפ סטיבנס (ג'יימס ג'אגר) - סולן להקת הפאנק "נאסטי ביטס".
לסטר גריימס (אטו אסנדו) - זמר לשעבר ומנהל החדש של להקת נאסטי ביטס.
ג'יימי גולד (ג'ונו טמפל) - מזכירה צעירה שמעוניינת להתקדם ולכבוש את הלייבל באמצעות גיוס להקת "נאסטי ביטס".
אינגריד (בריגיטה יורט סורנסון) - שחקנית דנית הקרובה לאנדי וורהול וחברה טובה של אשתו של ריצ'י.
קלארק מורל (ג'ק קוויד) - מפיק צעיר בחברת התקליטים אמריקן סנצ'ורי.
סקיפ פונטיין (ג'יי סי מקנזי) - מנהל המכירות של חברת התקליטים אמריקן סנצ'ורי.
אנדי וורהול (ג'ון קמרון מיטשל) - האמן הנודע.
סקוט להביט (פי ג'יי בריאן) - היועץ המשפטי של חברת התקליטים אמריקן סנצ'ורי.
גארי (דגלאס סמית) - 2 פרקים
באתר "Rotten Tomatoes" זכתה הסדרה לציון של 77%, בהתבסס על כ-62 ביקורות, ובאתר "Metacritic" זכתה הסדרה לציון של 71%, בהתבסס על כ-39 ביקורות.
מריה ויניפרד "ויני" קרני הייתה סופרג'יסטית, פעילת איגודי עובדים, ומהפכנית לאומנית אירית אשר נטלה חלק במרידת הפסחא.
קרני נולדה למשפחה קתולית מהמעמד הבינוני-נמוך בבנגור, שבמחוז דאון.
היא עברה עם אמה וששת אחיה ואחיותיה לבלפסט בתור ילדה.
האב, שהיה פרוטסטנטי, נטש את המשפחה, והאם נאלצה לפרנס את ילדיה לבד.
בבלפסט היא ניהלה חנות ממתקים.
קרני למדה בבית ספר של האחים הנוצרים, ומאוחר יותר גם לימדה שם.
היא נרשמה ללימודי מזכירות וקצרנות באקדמיה המקצועית יוז בסביבות 1910, והייתה אחת הנשים הראשונות בבלפסט לסיים תעודה זו.
היא התחילה לעבוד כמזכירה במשרד עורכי דין.
עם זאת, מההתחלה היא רצתה לעשות יותר מאשר עבודת מזכירות.
בתחילת שנות העשרים לחייה, החלה קרני להיות מעורבת בליגה הגאלית, ארגון ששם למטרה את שימור השפה והתרבות האירית, אל מול ניסיונות מכוונים מצד השליטים הבריטים להכחידה.
היא פעלה גם בארגונים למען זכות בחירה לנשים, וכן בפעילות סוציאליסטית יחד עם חברתה מארי ג'ונסון.
ב-1912, ג'ונסון חלתה, וביקשה מקרני ליטול את תחומי אחריותה באיגוד עובדי הטקסטיל האירי (ITWU).
יחד עם דיליה לרקין, היא הקימה את ארגון הנשים של ITWU ב-1912. ג'ונסון הכירה לקרני את ג'יימס קונולי, שהיה אז מזכ"ל האיגוד, והיא הייתה למזכירתו האישית.
קרני הייתה לחברתו ואשת סודו של קונולי בעת פעילותם המשותפת לשיפור תנאי העבודה של הפועלות בבלפסט, וכן לקידום הסופרג'יזם.
קרני הייתה תמימת דעים עם קונולי מבחינה פוליטית, ובתור חברתו ומזכירתו, הייתה בסוד דברי התארגנות ההתקוממות.
כשהחלו ההכנות למרידה ב-1916, היא פעלה כשלישתו האישית.
ב-14 באפריל, קרני קיבלה מברק מקונולי המזעיק אותה לדבלין, והיא התמקמה בליברטי הול, משם ארגנה שליחויות ותקשורת לכוחות שבשטח.
ביום שני של חג הפסחא, היום בו נפתחה המרידה, היא צעדה עם קונולי וצבא האזרחים האירי מליברטי הול לבית הדואר המרכזי, והייתה חלק מן ההשתלטות עליו.
המתנדבים פינו את עובדי הדואר, ורק שני קצינים בריטים נותרו כשבויי מלחמה.
קרני הייתה מוצבת בבית הדואר, שהיה למטה המרידה, למשך כולה.
היא הייתה האישה היחידה שהייתה מעורבת בהשתלטות הראשונית על הבניין, אליו היא נכנסה כשהיא חמושה במכונת כתיבה ואקדח.
היא הייתה נוכחת בהקראת הכרזת העצמאות שגם הצהירה על פתיחת המרידה.
על אף שלא השתתפה במרידה כלוחמת, היא קיבלה דרגת שלישה.
במהלך ההתקוממות, היא הקלידה את הוראותיו של קונולי, וגם תיעדה את אירועי ימים אלו.
היא סיפרה כיצד קונולי עודד את המתנדבים לשיר כדי לשמור על מורל, וכן על תגובתו המרירה, לטעמה, של מייקל קולינס לשירתם.
כשקונולי נפצע, היא סירבה למוש מצדו.
זאת, למרות פקודה ישירה של המפקד העליון פטריק פירס ושל קונולי עצמו.
היא התעקשה לרשום את פקודותיו האחרונות של קונולי.
לקראת סיום המרידה, כשפינו את הנשים האחרות מקומן וצבא האזרחים, קרני, לצד אליזבת אופרל וג'וליה גרנן התעקשו להישאר עד הסוף ולעזוב את בית הדואר יחד עם שאר המורדים לאחר כניעתם.
קרני נלקחה בשבי יחד עם מורדים אחרים.
כשהם הועברו למחנה הצבאי ריצ'מונד, הם ספגו עלבונות מצד עוברי אורח.
משם, היא הועברה לכלא קילמיינהאם, בו בוצעו רוב ההוצאות להורג של מנהיגי המרידה.
קרני דיווחה מאוחר יותר כיצד האסירות היו שומעות את חבריהן נורים למוות כל בוקר במשך שהייתה שם.
אחר כך הועברה קרני לכלא מאונטג'וי, יחד עם הלנה מולוני, מארי פרולז, בריג'יד פולי, אלן אוריין ואחרות.
69 נשים (מתוך כ-77 שנלקחו בשבי) שוחררו מהכלא שבוע לאחר הוצאתם להורג של המנהיגים.
אך עד אוגוסט 1916, קרני הועברה לבית הכלא איילסברי שבאנגליה, שם נכלאה לצד נל ריאן והלנה מולוני.
בכלא ישבה גם קונסטנס מרקייביץ', אשר נידונה למוות בשל תפקידה במרידה, עונש שמוגר למאסר עולם בעבודה קשה.
היא ישבה בעיקר בבידוד, בכלא שבו התנאים היו מלכתחילה קשים מאוד, שם האסירות קיבלו אך מעט מזון, והתגוררו במצב של טינופת וכינים.
עם זאת, שלוש הנשים, שהסטטוס שלהן היה בכל זאת היה טוב יותר מזה של מרקייביץ', דרשו שיתרונם יבוטל, וביקשו לקבל את אותה ההתייחסות של חברתן.
הבקשה שלהן נדחתה, ובכל מקרה קרני ומולוני שוחררו כעבור זמן קצר לאחר שהוצהרה חנינה כללית, יומיים לפני חג המולד 1916. לאחר עריכת האמנה האנגלו-אירית והקמת מדינת אירלנד החופשית, קרני צדדה בצד שנגד ההסכם ונעצרה מספר פעמים בשל קשריה לארגונים כמו הקרן למען משפחות אסירים רפובליקנים אירים (IRPDF) והצבא האירי הרפובליקני.
קרני שמשה כצירה בכנס הארצי של קומן נה מאן שנערך בבלפסט בשנת 1917.
בבחירות הכלליות של 1918, היא התמודדה לפרלמנט כמועמדת שין פיין למחוז בלפסט ויקטוריה.
לאחר הפסד זה, היא החליטה להתמקד בעבודת ארגון עובדים, והצטרפה לאיגוד עובדי התחבורה והתעשייה הכללית, שם נשארה עד 1928. בינתיים, בשנת 1920, היא הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית האירית, ב-1924 למפלגת הלייבור של צפון אירלנד, ובשנות ה-30 היא הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית של בלפסט.
אחרי מלחמת האזרחים והקמת מדינת אירלנד החופשית, קרני החלה להרגיש תחושת מיאוס מהפוליטיקה.
היא הייתה מבקרת מאוד בוטה של ממשלתו של איימון דה ואלירה.
בשנת 1928 נישאה קרני לג'ורג' מקברייד, פרוטסטנטי מצפון אירלנד, ובאופן אירוני חבר לשעבר בארגון הלויאליסטי מתנדבי אולסטר – הארגון שהקמתו ופועלו הוביל להיווצרות ארגון המתנדבים האירים המהפכנים, בו קרני הייתה חברה.
קרני הוציאה מחייה את כל מי שלא תמך בנישואיה למקברייד.
מבחינה אידאולוגית, לקרני ולמקברייד היה את הסוציאליזם במשותף, והיא המשיכה במפעל חייה באיגוד העובדים.
מספר בעיות בריאות רציניות הגבילו את פעילותה הפוליטית בשנות ה-1930. קרני נפטרה בבלפסט, צפון אירלנד, ב-21 בנובמבר 1943, כשהיא בת 55. היא נקברה בבית הקברות מילטאון בקבר לא מסומן, על ידי אחיה, שלא ראה בעין יפה את נישואיה למקברייד.
שנים מאוחר יותר, ב-1985, אגודת הקברים הלאומית, סניף בלפסט, בשיתוף עם מקברייד ואחיינית של קרני, מצאו את הקבר, והקימו לקרני מצבה.
נערך טקס בו נאם הרפובליקני ליאם רייס.
שמו של מקברייד לא נרשם על מצבתה, בהיותו פרוטסטנטי ואיש אלסטר.
הם היו נשואים 15 שנה, והוא מעולם לא נישא שוב לאחר מותה.
ב-2013, ביום השנה ה-70 למותה של קרני, המפלגה הרפובליקנית הסוציאליסטית ערכה לה אזכרה, ויותר ממאה נוכחים ערכו צעדה להנצחת העבודה שעשתה למען המטרה הרפובליקנית.
היא נחשבה כדמות מופת בקרב מאות נשים רדיקליות במהלך השנים.
ויניסיוס ז'וזה פאישאו דה אוליביירה ז'וניור (בפורטוגזית: Vinícius José Paixão de Oliveira Júnior; נולד ב-12 ביולי 2000) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקיצוני בריאל מדריד ובנבחרת ברזיל.
ביוני 2017 הופיע במקום ה-39 ברשימת "הטלגרף" של 50 השחקנים הצעירים הטובים ביותר בעולם.
הוא היה השחקן היחיד ששיחק באמריקה הדרומית אשר הופיע ברשימה הזאת.
ויניסיוס ז'וניור התחיל לשחק כדורגל בשנת 2006 כשאביו לקח אותו לאחד מסניפי פלמינגו שבשכונת מטואה של סאו גונסלו, שבריו דה ז'ניירו שבה הוא חיי עם משפחתו.
בגלל המצב הקשה בבית נאלץ ויניסיוס לעבור עם דודו לאבולסאו כדי להיות יותר קרוב לאימונים של פלמנגו, ניאהו דו אורובו ("קן נשרים").
בשנת 2007 בנוסף להכשרתו באקדמיה של פלמינגו בסאו גונסלו, הוא החל את לשחק קט-רגל בקנטו דו ריו, מועדון מפורסם בנייטרוי.
בשנת 2009, כאשר היה בן תשע, לקחו אותו הוריו למשחקי קט-רגל עבור פלמנגו.
המועדון ראה בו פוטנציאל אבל ביקש ממנו לחזור כשיהיה בן עשר.
הוא בחר שלא לחזור לקטרגל.
במקום זאת נבחן באוגוסט 2010 בקבוצת הכדורגל של פלמנגו ועבר לשחק שם.
ויניסיוס שיחק לראשונה עבור פלמנגו ב-13 במאי 2017 בתור מחליף ל-82 דקות בתיקו 1–1 נגד אתלטיקו מיניירו.
יומיים לאחר מכן הוא האריך את החוזה עם המועדון מ-2019 עד 2022, עם עלייה משמעותית בשכר והגדלת סעיף הרכישה מ-30 מיליון אירו ל-45 מיליון אירו.
דווח כי חידוש זה של החוזה היה חלק מתהליך ההעברה של ויניסיוס לריאל מדריד, הסכם שהושג בין שני המועדונים בגאבה שבריו דה ז'ניירו באותו שבוע, עם התחייבות למכור את השחקן הצעיר ביולי 2018.
ב-10 באוגוסט 2017 הבקיע את שערו הראשון במשחק רשמי, בגביע סודאמריקנה נגד פלסטינו, בניצחון 5–0 עבור פלמנגו.
השער נכבש 30 שניות לאחר שנכנס בדקה ה-72. ב-19 באוגוסט 2017 כבש את השער הראשון שלו בליגת העל הברזילאית עבור פלמנגו, בניצחון 2–0 נגד אתלטיקו גויאניינסה.
ב-23 במאי 2017 סיכם מועדון הכדורגל הספרדי ריאל מדריד על העברתו של ויניסיוס לשורותיו לאחר יום הולדתו ה-18 ב-12 ביולי 2018 (גיל 18 הוא הגיל המינימלי להעברה בינלאומית).
ב-20 ביולי 2018 ריאל מדריד הציגה רשמית את ויניסיוס כשחקן ריאל מדריד והוא קיבל את המספר 28. הוא הופיע לראשונה ב־29 בספטמבר 2018, כשהחליף את כרים בנזמה בדקה ה-88 במשחק שהסתיים בתוצאה 0–0 נגד אתלטיקו מדריד, וכך הפך לשחקן הבכיר הראשון במדריד שנולד לאחר תום האלף.
ב-31 באוקטובר פתח בהרכב לראשונה במשחק גביע המלך הספרדי בניצחון 4–0 על מלייה מהליגה השלישית בספרד.
במשחק הוא תרם שני בישולים, והוכתר על ידי מארקה כאיש המשחק.
הוא הבקיע את שערו הראשון ב-3 בנובמבר לאחר שנכנס כחילוף בניצחון 2–0 נגד ריאל ויאדוליד.
ב-12 במאי 2022 כבש שלושער נגד לבאנטה.
הייתה זו עונת הפריצה של ויניסיוס, הוא כבש 17 שערים בליגה והוסיף עשרה בישולים, בנוסף לשישה בישולים בליגת האלופות.
בגמר ליגת האלופות 2022 כבש את שער הניצחון עבור קבוצתו במשחק שהסתיים בתוצאה 1–0 מול ליברפול, ועזר לקבוצה לזכות בתואר בפעם ה-14 בתולדותיה.
באוקטובר 2023, חתם ויניסיוס חוזה חדש עם ריאל מדריד, עד יוני 2027. לפי דיווחים, החוזה כלל סעיף שחרור של כמיליארד דולר אמריקאי.
ב-1 ביוני 2024 כבש שער במהלך גמר ליגת אלופות של עונת 2023/2024 בו ניצחו 2:0 את בורוסיה דורטמונד ועזר לקבוצה לזכות בליגת האלופות בפעם ה־15 בתולדותיה.
ב-29 באוקטובר 2024 נבחר במקום השני בטקס כדור הזהב אחרי רודרי.
בתחילת 2025 הציעה קרן העושר הסעודית לויניסיוס מיליארד אירו ל-5 שנים כדי שיעבור לקבוצת כדורגל סעודית, הצעה שנחשבה להצעה הגדולה בתולדות הכדורגל עד לאותו זמן.
ב-30 באוקטובר 2015 זומן לנבחרת ברזיל עד גיל 15 על ידי המאמן גילהרהמה דלה דה לאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 15. הוא הוביל את ברזיל לזכייה בטורניר, כשהוא מבקיע שישה שערים.
ב-24 ביוני 2016 זומן למשחק ידידות מול צ'ילה, במהלכו הבקיע שני שערים והוסיף שני בישולים בניצחון 4–2.
בחודש מרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו עם שער בנבחרת ברזיל עד גיל 17 במסגרת אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17 נגד צ'ילה.
בשלב האחרון, הוא הבקיע שני שערים בניצחון 3–0 על אקוודור ושני שערים בניצחון 3–0 על קולומביה.
לאחר זכייתה של ברזיל באליפות אמריקה הדרומית מתחת לגיל 17, נבחר ויניסיוס ז'וניור לשחקן הטוב ביותר בטורניר וסיים כמלך השערים, עם שבעה.
ב-28 בפברואר 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל במסגרת משחקי ידידות מול פנמה וצ'כיה, אך נפצע במהלך המשחק מול אייאקס בשמינית גמר ליגת האלופות ולכן לא נכלל בסגל נבחרת ברזיל למשחקי הידידות.
ב-11 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל, בהפסד 0–1 לנבחרת פרו.
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 15 (1): 2015
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 17 (1): 2017
השחקן הטוב ביותר באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 17: 2017
מלך השערים באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 17: 2017
שחקן העונה בליגת האלופות: 2023/2024
שחקן השנה של פיפא: 2024
א/ק "ויניפג" (S/S Winnipeg) הייתה אוניית נוסעים ומשא צרפתית שידוע בשל הגעה לצ'ילה בשנת 1939 עם כ-2200 פליטים מספרד.
האונייה נבנתה בדנקרק, צרפת, עבור חברת הספנות הצרפתית ופעלה כאוניית משא.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד, פבלו נרודה גילה שספרדים רבים ברחו לצרפת ונמצאים במחנות מעבר בתנאים קשים.
באותה תקופה הוא היה קונסול של צ'ילה בפריז.
נשיא צ'ילה מינה אותו לארגן העברת חלק מהפליטים לצ'ילה.
פבלו נרודה שכר את האונייה והתאים אותה ל-2200 נוסעים.
במהלך זה פבלו נרדוה גם פעל לאיחוד משפחות שהיו מפוזרות במחנות שונות ברחבי צרפת.
ב-4 באוגוסט 1939 האונייה הפליגה וב-3 בספטמבר הגיע לנמל ולפראיסו.
בין הפליטים שהגיעו על הסיפון היו אנשי רוח בתחומים שונים לרבות היסטוריון לאופולדו קסטדו, עיתונאי איסידרו קורבינוס, ציירים רוסר ברו וחוסה בלמס ונוספים.
בשנת 1940 האונייה המשיכה להפליג תחת דגל של צרפת של וישי.
ב-26 במאי 1941 היא נתפסה והולאמה לטובת ממשלת בריטניה.
כעבור מספר חודשים היא נמכרה לחברה קנדית ושמה שונה ל"ויניפג-2".
האונייה הוטבעה על ידי צוללת גרמנית ב-22 באוקטובר 1942. כל האנשים שהיו על הסיפון ניצלו.
וינסנט "ויני" ג'ונסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1979–1992. מוכר בכינויו "The Microwave" ("המיקרוגל"), אשר ניתן לו על ידי דני איינג' במהלך פלייאוף , בשל יכולתו "להתחמם" במהירות ולקלוע כמות רבה של נקודות בזמן קצר.
ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 12.0 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בשנת 1994 הופרשה גופייתו עם המספר "15" על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס, במדיה זכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-.
ג'ונסון נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובין השנים 1975–1977 למד ב"מכללה הקהילתית מקלנן" אשר בעיר וייקו, טקסס.
בשנת 1977 עבר ללמוד באוניברסיטת ביילור הסמוכה, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 22.8 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-5.7 אסיסטים למשחק.
בסיום עונתו האחרונה, 1978/1979, נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-NBA 1979 נלקח ג'ונסון בבחירה השביעית על ידי סיאטל סופרסוניקס, אלופת העונה הקודמת.
את עונת הרוקי שלו סיימה סיאטל עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, והעפילה לגמר המערב, בו הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס (1–4).
במהלך עונת , לאחר כשנתיים וחצי בסיאטל, הועבר ג'ונסון בטרייד לדטרויט פיסטונס.
לאורך תקופתו עם הפיסטונס שימש בעיקר כשחקן ספסל, כמחליפם של ג'ו דיומרס ואייזיאה תומאס בעמדות הקלע והרכז.
בעונת קלע 15.7 נקודות למשחק מהספסל, וסיים במקום השני בהצבעות לפרס השחקן השישי של העונה, אחרי הזוכה ריקי פירס.
בפלייאוף סייע לפיסטונס להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה מזה 32 שנים, אך קבוצתו הפסידה מול הלייקרס בתוצאה 3–4.
בסדרת הגמר של פלייאוף שוב התמודדה דטרויט מול לוס אנג'לס לייקרס, ואף גברה עליה בתוצאה 4–0 בדרך לזכייתה הראשונה אי פעם באליפות ה-NBA.
לאורך הפלייאוף שותף ג'ונסון בכל 17 משחקי קבוצתו כשחקן ספסל, והיה הקלעי השלישי הפיסטונס (אחרי תומאס ודיומרס) עם ממוצע של 14.1 נקודות למשחק.
בעונה העוקבת העפילו הפיסטונס לגמר ה-NBA בפעם השלישית ברציפות, בו התמודדו מול פורטלנד טרייל בלייזרס.
במשחק החמישי של סדרת הגמר, כאשר קבוצתו ביתרון 3–1, קלע ג'ונסון סל שדה כ-0.7 שניות לסיום המשחק, ובכך קבע את ניצחון דטרויט בתוצאה 92–90 וזכה עמה באליפות נוספת.
בסיום עונת חתם ג'ונסון על חוזה בסן אנטוניו ספרס, ולאחר עונה אחת במדיה פרש ממשחק, בגיל 35.
וינסנט ג'וזף "ויני" דל נגרו הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
היה בעברו המאמן הראשי של קבוצות שיקגו בולס ולוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA.
בין השנים 1988–2001 שיחק באופן פעיל ב-NBA ובליגת העל האיטלקית, בעמדת הקלע.
לאורך 12 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 5 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 9.1 נקודות, 3.2 אסיסטים ו-2.3 ריבאונדים למשחק.
דל נגרו נולד וגדל בעיר ספרינגפילד שבמסצ'וסטס, ובשנת 1984 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל עמה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לצדם של ספאד וב ונייט מקמילן.
בשתי העונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של קבוצתו, אך בשתיהן היא הודחה כבר במשחק הראשון של טורניר המכללות.
בסיום עונת 1987/1988 נבחר לחמישיית העונה של מחוז ACC, לאחר שרשם ממוצעים של 15.9 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1988 נבחר דל נגרו בבחירה ה-29, על ידי סקרמנטו קינגס.
בשתי עונותיו בסקרמנטו הציג יכולת סולידית כשחקן ספסל, וקלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 1990 עבר לשחק בקבוצת בנטון טרוויזו האיטלקית.
בעונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האיטלקית, לאחר שגברה על סקאבוליני פזארו בסדרת הגמר.
בשתי עונותיו בטרוויזו היה אחד השחקנים הבולטים בליגה האיטלקית, וקלע 25.4 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1992 חזר לשחק ב-NBA, כאשר חתם על חוזה ל-6 עונות בסן אנטוניו ספרס.
בעונת העפיל עם הספרס לגמר האזור המערבי, בו הפסידה מול יוסטון רוקטס בתוצאה 2–4. לאורך הפלייאוף פתח דל נגרו בכל משחקי קבוצתו, לצדם של דייוויד רובינסון, דניס רודמן, שון אליוט ואייברי ג'ונסון, וקלע 8.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 14.5 נקודות למשחק, אולם הספרס הודחו מהפלייאוף כבר בסדרת חצי גמר המערב.
בשל שביתת השחקנים בתחילת עונת , חזר דל נגרו לשחק באיטליה, הפעם עבור טימסיסטם בולוניה.
לאחר ארבעה משחקים בלבד עזב את הקבוצה, וחתם על חוזה במילווקי באקס מה-NBA.
בשתי עונותיו במילווקי שימש כשחקן ספסל, וקלע 5.5 נקודות בממוצע למשחק.
ביוני 2000 הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, וכחצי שנה מאוחר יותר הועבר בטרייד נוסף לפיניקס סאנס.
לאחר שני משחקים בעונת נשלח דל נגרו ללוס אנג'לס קליפרס, שוחרר ממנה ופרש ממשחק, בגיל 35.
באוגוסט 2007 מונה דל נגרו לעוזרו של ג'נרל מנג'ר קבוצת פיניקס סאנס, סטיב קר.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של שיקגו בולס, במקומו של ג'ים בוילן.
בעונת הבכורה שלו כמאמן ב-NBA, רשמה שיקגו מאזן ניצחונות 41–41, אשר הציב אותם במקום השביעי באזור המזרחי.
ארבעה מתוך שבעת משחקי סדרת הסיבוב הראשון, מול בוסטון סלטיקס, נגררו להארכה, ולאורך הסדרה כולה נרשם שיא NBA של 7 הארכות בסך הכול.
בסופו של דבר הפסידו הבולס במשחק השביעי והמכריע, בתוצאה 99–109. השחקנים הבולטים של שיקגו היו בן גורדון, ג'ון סלמונס וזוכה פרס רוקי העונה, דריק רוז.
בעונה העוקבת שוב ניצחו הבולס ב-41 משחקים, והודחו בשנית בסיבוב הפלייאוף הראשון, הפעם על ידי קליבלנד קאבלירס.
בסיום אותה עונה פוטר דל נגרו מתפקידו, והוחלף בידי טום ת'יבודו.
ביולי 2010 מונה למאמן הראשי של לוס אנג'לס קליפרס.
בעונת שחקן הקבוצה בלייק גריפין הציג יכולת מצוינת וזכה בפרס רוקי העונה, אך הקבוצה נותרה מחוץ לפלייאוף עם מאזן שלילי 32–50. בעונה הבאה הצטרף לקליפרס הרכז כריס פול, אשר הוביל את הקבוצה לצד גריפין למאזן חיובי 40–26, ולהעפלה הראשונה מזה 7 שנים לפלייאוף ה-NBA.
בפלייאוף גברו הקליפרס על ממפיס גריזליס (4–3) בסיבוב הראשון, והפסידו מול סן אנטוניו ספרס (0–4) בחצי גמר המערב.
בעונת השיגו הקליפרס את מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון, 56–26, והעפילו לפלייאוף מהמקום הרביעי במערב.
בסדרת הפלייאוף הראשונה הפסידה הקבוצה במפתיע מול הגריזליס, בתוצאה 2–4, בין היתר בשל יכולת חלשה של גריפין אשר קלע 13.1 נקודות למשחק בלבד, ב-45.3% קליעה מהשדה.
במאי 2013 שוחרר דל נגרו מתפקידו בקליפרס, והוחלף בידי דוק ריברס.
ב-3 עונותיו במועדון רשמה הקבוצה מאזן כולל של 128 ניצחונות ו-102 הפסדים (55.7%).
ויניפרד נייטס הייתה ציירת בריטית.
בין עבודותיה הבולטות ביותר הם "הנישואין בקאנה" שצויר עבור בית הספר הבריטי ברומא, והציור עבור מלגת רומא "המבול", שמוחזק על ידי טייט בריטניה.
היא הייתה אחת מכמה אמנים בריטיים שהשתתפו בתחיית הדימויים הדתיים בשנות העשרים, תוך שמירה על אלמנטים של סגנון מודרניסטי.
ויניפרד נייטס נולדה ב -5 ביוני 1899 בפרבר סטרייתאם בדרום לונדון.
משנת 1912 למדה בבית הספר לבנות של ג'יימס אלן בדולוויץ' שם גילתה כישרון אמנותי מוקדם.
היא למדה הכשרה לאמנות פורמלית בבית הספר לאמנות סלייד בשנים 1915–1917 ושוב בשנים 20–1918, בהדרכת הנרי טונקס ופרד בראון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נייטס הייתה בטראומה לאחר שהייתה עדה לפיצוץ סילברטאון בעבודות עיבוד של חומר הנפץ בינואר 1917, מה שהוביל להפסקה בלימודיה שם.
היא הסתתרה בחווה של אביה בוורסטרשייר.
בתום המלחמה, כשחזרה אל בית הספר, החלה לבנות נושאים אישיים כדי לעורר את עבודתה, כולל מלחמה ושלום, עיר ומדינה והמעמד החברתי של גברים ונשים.
בשנת 1919 ציירה נייטס את "נטישת עבודות התחמושת" וזכתה בפרס הקיץ של סלייד.
בשנה שלאחר מכן היא הפכה לאישה הראשונה באנגליה שזכתה במלגה היוקרתית לציור דקורטיבי שהוענק על ידי בית הספר הבריטי ברומא על ציורה עטור השבחים "המבול".
בשנת 1920 התארסה לסטודנט העמית ארנולד מייסון ועברה להתגורר באיטליה כדי להשלים את מלגת לימודיה והתגוררה באנטיקולי קוראדו, כפר קטן מדרום רומא.
בשנת 1922 רכש הטייט נוף איטלקי שצוירה על ידי נייטס.
היא נשארה ברומא בין השנים 1920–1925. היחסים עם מייסון הסתיימו והיא נישאה לחוקר רומא תומאס מונינגטון ב־23 באפריל 1924.
עבודתה הגדולה הראשונה ברומא, "הנישואין בקאנה", הושלמה בשנת 1923. הציור סייר ברחבי העולם.
נדחה לאחסון בטייט ואחר כך לחדר מדרגות בלתי נגיש במשרד בית הספר הבריטי בלונדון.
בשל גודלו הרב, אוספים בריטים כמו מוזיאון טייט ופיצוויליאם בקיימברידג' לא הציעו להוסיף את הציור לאוספי הקבע שלהם.
בסופו של דבר בשנת 1958 הוענק הציור מבית הספר הבריטי ברומא לגלריה הלאומית לאמנות של ניו זילנד.
נייטס חזרה לסלייד בשנים 27–1926 והציגה בגלריה האימפריאלית בקנסינגטון והן בגלריה דובין.
בתקופה 33–1928 נייט ביצעה סצנות מזבח מחייו של סנט מרטין מטורס עבור קפלת הזיכרון מילנר בקתדרלת קנטרברי.
בשנת 1929 נבחרה נייטס למועדון האמנות האנגלי החדש, אך מעולם לא הציגה איתם.
בשנת 1933 קנו סטיבן קורטולד ואשתו וירג'יניה את ארמון אלת'ם.
הם הזמינו את נייטס ומונינגטון, ששיתפו פעולה עם מעצב הפנים השוודי רולף אנגסטרומר והמעצב האיטלקי פיטר מלכרידה, לעבוד על קישוט חללי הפנים של הבניין.
נמייטס מתה מגידול במוח בלונדון בשנת 1947 בגיל 47.
הרטרוספקטיבה הגדולה הראשונה של ויניפרד נייטס נערכה בגלריית התמונות של דוליץ' מיוני עד ספטמבר 2016.
כדי להתמודד על מלגת רומא, התלמידים התבקשו לצייר סצנה של המבול, בשמן או טמפרה בגודל של מטר וחצי על שני מטר, ואשר היה צריך להסתיים בפרק זמן של שמונה שבועות (החל מה -5 ביולי).
עשרת השופטים כללו את ג'ורג' קלוזן, ג'ון זינגר סרג'נט, פיליפ וילסון סטיר ודייוויד יאנג קמרון.
תיאור המבול של נייטס נמסר במספר גרסאות, כולל סצנה בחזית התמונה של נח ומשפחתו שהעמיסו את החיות על התיבה.
עם זאת, ככל שהזמן חלף נאלצה נייטס לפשט את הציור שלה עם אנשים שנמלטו מהמים העולים, וניתן לראות את תיבת נח מרחוק מימין.
אמה של נייט דגמנה את הדמות המרכזית הנושאת תינוק ובן זוגה ארנולד מייסון דגמן את הדמות הגברית לצידה.
נייטס הציגה את עצמה כדמות שנמצאת במרכז, מימין החזית.
המבול הוצג בביתן הבריטי בתערוכת פריז בשנת 1925.
נייטס הייתה ידועה בשמלתה הייחודית, גרסה מסוגננת של תלבושת איכרים איטלקית מהמאה התשע עשרה, המאופיינת בחצאית רופפת באורך הקרסול, חולצה מכופתרת רגילה, כובע שחור רחב שוליים ושרשרת אלמוגים ועגילים.
[12] כמה מציורי נייטס כוללים דיוקנאות עצמיים, כולל המבול והנישואין בקאנה.
את נייטס ניתן לראות בחזית ציור המבול שהיא הדמות השלישית בצד שמאל, וכן היא יושבת ליד השולחן ב"נישואין בקאנה".
בשני הציורים נייטס תארה את עצמה לבושה בשמלתה ייחודית.
לביניה אלן "ויני" רים הוקסי הייתה פסלת אמריקאית.
עבודתה המפורסמת ביותר היא פסלו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ברוטונדה של הקפיטול.
לביניה אלן רים נולדה ב־25 בספטמבר 1847 במדיסון, ויסקונסין.
אביה, רוברט, היה מודד במחלקת המדידות של הטריטוריה הצפון מערבית ועובד מדינה של טריטוריית ויסקונסין.
אחיה רוברט התגייס לצבא הקונפדרציה בארקנסו ושירת בסוללת ודרוף.
ויני למדה בכריסטיאן קולג' בקולומביה, מיזורי.
דיוקן של מרתה וושינגטון (אשתו של ג'ורג' וושינגטון) שיצרה רים תלוי באולם הסנט של האוניברסיטה.
בשנת 1861 עברה משפחתה לוושינגטון הבירה לאחר שבריאותו של אביה החלה להתדרדר, והיא החלה לעבוד מחוץ לבית כדי לפרנס את משפחתה.
רים הייתה אחת הנשים הראשונות שהועסקו על ידי הממשלה הפדרלית, כפקידת במשרד הדואר של ארצות הברית בין השנים 1862 עד 1866 במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
היא שרה בכנסייה הבפטיסטית, וטיפלה בפצועים בבתי החולים בבירה.
בשנת 1863 הציג ג'יימס רולינס את רים בפני הפסל קלארק מילס.
היא הפכה לחניכה בסטודיו לפיסול של מילס בשנה שלאחר מכן, בגיל שבע עשרה.
בשנת 1864 הסכים הנשיא לינקולן לדגמן עבורה בבוקר במשך חמישה חודשים, והיא יצרה פסל חזה של דמותו.
במהלך תקופה זו, רים החלה גם במערכת יחסי ציבור אינטנסיביים, מכרה תצלומים שלה ופנתה לעיתונות כאסטרטגיה שיווקית.
רים הייתה האמנית הצעירה והאישה הראשונה שקיבלה משימה כאמנית מממשלת ארצות הברית עבור פסל.
היא קיבלה ליצור פסל שיש קררה בגודל מלא של לינקולן, בהחלטת הקונגרס ב־28 ביולי 1866, כשהייתה בת 18. היא השתמשה בפסל החזה הקודם של לינקולן בתחרות הבחירה לפסל בגודל מלא.
עם זאת, היה ויכוח משמעותי על בחירתה כפסלת, בגלל החשש מחוסר הניסיון שלה והאשמות לשון הרע שהיא אישה עם מוניטין מפוקפק.
היא הייתה ידועה ביופייה ובמיומנויות השיחה שלה, שכנראה תרמו להאשמות אלה.
היא עבדה בסטודיו במרתף הקפיטול.
רוס היה קרוב למשפחתה של רים במהלך משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'ונסון.
רוס הצביע נגד הדחתו של הנשיא ג'ונסון מתפקידו, ורים הואשמה בהשפעתה על הצבעתו.
היא כמעט נזרקה מהקפיטול עם פסל לינקולן הלא גמור שלה, אך התערבותם של פסלים מפורסמים מניו יורק מנעה זאת.
מרגע שממשלת ארצות הברית אישרה את מודל הגבס, רים נסעה לפריז, מינכן, פירנצה, ורומא, כדי לייצר פסל שיש מוגמר.
בעת ששהתה ברומא, היא התמודדה עם שמועות שטענו כי העובדים האיטלקיים ולא היא, הם האחראים לפסל המרשים שלה של לינקולן.
כשהפסל הושלם, רים שבה לוושינגטון.
ב־25 בינואר 1871 נחשף פסל השיש הלבן שלה של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ברוטונדה בקפיטול, כאשר רים הייתה בת 23 בלבד.
בהמשך היא פתחה סטודיו בניו יורק.
בשנת 1871 הציגה ביריד המכון האמריקני.
היא חזרה לוושינגטון ופתחה סטודיו בשדרת פנסילבניה.
היא לא הצליחה לזכות במספר מכרזי פיסול במשך כמה שנים, אבל בשנת 1881 היא זכתה בתחרות לפסל של האדמירל דייוויד ג' פרגוט.
הפסל שלה, שנמצא בכיכר פרגוט, וושינגטון הבירה, נחשף ב־25 באפריל 1881.
רים התחתנה עם ריצ'רד הוקסי, מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, ב־28 במאי 1878. היה להם בן אחד.
בעלה הועבר מחדש למונטגומרי, לאלבמה וסנט פול, מינסוטה.
עבודתה בעצם נפסקה במהלך נישואיה מכיוון שריצ'רד הרגיש שלא מתאים שאישה ויקטוריאנית תרוויח כסף, והיא מילאה את רצונו.
לבסוף, היא ומשפחתה התגוררו ליד כיכר פרגוט, והיה להם בית קיץ באיווה סיטי, איווה.
רים עיצבה גם פסל של אינדיאנית, מעם סקויה, שהוצב באולם הפסלים בקפיטול.
היא נפטרה בוושינגטון ב -20 בנובמבר 1914.
רים ובעלה קבורים בבית העלמין הלאומי בארלינגטון.
ויניפרֶד פֶּק לבית נוקס (1882–1962) הייתה סופרת ומחברת ביוגרפיות אנגלייה.
ויניפרד פרנסס נוקס נולדה בהדינגטון, אנגליה בשנת 1882. אביה היה אדמונד ארבאת'נוט נוקס, הבישוף של מנצ'סטר.
נוקס הייתה אחת מ־40 התלמידות הראשונות שלמדו בבית הספר ויקאם אבי , וממנו המשיכה לתואר בהיסטוריה מודרנית בליידי מרגרט הול, אוקספורד.
ספרה הראשון של נוקס, שנכתב ב־1909, היה ביוגרפיה של מלך צרפת לואי התשיעי.
ב־1911 נישאה לג'יימס פק, עובד מדינה בריטי.
עשר שנים לאחר כתיבת ספרה הראשון, החלה ויניפרד פק קריירה של כתיבת רומנים, שלאורכה פרסמה עשרים וחמישה ספרים על פני תקופה של ארבעים שנה, ובהם House-bound (1942), אשר הודפס מחדש ב־2007 בהוצאת "פרספונה ספרים".
כמו כן חיברה בשנות החמישים שני ספרי זכרונות על ילדותה.
לפק היו שלושה בנים, וכאשר הוענק לבעלה תואר אבירות ב־1938, קיבלה את התואר ליידי פק.
פק הייתה אחותם של אדמונד ואלפי נוקס, משורר ועורך כתב העת הסאטירי פאנץ'; של רונלד נוקס, תאולוג וסופר; של דילי נוקס, פפירולוג וקריפטוגרף; של וילפרד לורנס נוקס, איש דת; ושל את'ל נוקס.
אחייניתה הייתה הסופרת זוכת פרס בוקר פנלופי פיצג'רלד, שחיברה ביוגרפיה של אביה, אדמונד ואלפי נוקס, ושל דודיה, בשם "האחים נוקס".
טרם תורגם ספר מספריה של פק לעברית.
ויניל אלכוהול (Vinyl alcohol) היא תרכובות שנוסחתה CH2CHOH והיא האנול הפשוט ביותר.
המולקולה אינה יציבה והיא הופכת לאצטאלדהיד.
ויניל אלכוהול הוא המונומר לייצור הפולימר פוליויניל אלכוהול (Poly(vinyl alcohol), PVA).
ויניל אלכוהול שהוא אנול נמצא בשיווי משקל עם צורת הקטו -אצטאלדהיד
צורת הקטו (אצטאלדהיד) יציבה יותר והפרש האנתלפיה במעבר מויניל אלכוהול לאצטאלדהיד:
שיווי המשקל נוטה, לכן, לטובת האלדהיד.
עם זאת אנרגיית השפעול למעבר גבוהה ושיווי המשקל מושג בנוכחות זרז (חומצה או בסיס כולל מים).
לא ניתן לבודד את החומר ליותר מכמה דקות או שעות בתנאי יובש לפני שמתקבל אצטאלדהיד.
האסטר של ויניל אלכוהול וחומצה אצטית - ויניל אצטט (vinyl acetate) משמש כמונומר לייצור פוליויניל אלכוהול (PVA).
לאחר תגובת פולימריזציה בסיפוח מתקבל פוליויניל אצטט
פולימר זה עובר הידרוליזה לקבלת PVA וחומצה אצטית
ויניפרד ספראג האק לבית מייסון הייתה עיתונאית ופוליטיקאית אמריקאית ממדינת אילינוי, שהפכה לאישה השלישית שכיהנה בקונגרס של ארצות הברית, אחרי ג'נט רנקין ואליס מרי רוברטסון.
האישה הראשונה שייצגה את אילינוי בקונגרס, האישה הראשונה שזכתה בבחירות מיוחדות לקונגרס של ארצות הברית, והאם הראשונה.
היא נבחרה למלא את מושבו של אביה, חבר בית הנבחרים ויליאם מייסון, לאחר מותו.
האק נולדה ב-14 בספטמבר 1882 כויניפרד ספראג מייסון בשיקגו, אילינוי, ולמדה בבתי ספר ציבוריים בשיקגו ובוושינגטון די.
היא עבדה כמזכירתו של אביה.
האק נבחרה מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-67 בבחירות מיוחדות כדי למלא את המקום שהתפנה בשל מותו של אביה.
היא כיהנה כהונה חלקית מ-7 בנובמבר 1922 עד 3 במרץ 1923, כהונה שחפפה את כהונתה של האישה הראשונה בסנאט של ארצות הברית רבקה פלטון.
בניגוד לרוב נציגי הקדנציה הראשונה, היא הציגה כמה הצעות חוק.
היא נכשלה בניסיונה לקבל מועמדות מחדש לקונגרס ה-68 ב-1922, ובניסיונה לקבל מועמדות לבחירות מיוחדות (27 בפברואר 1923) למילוי המקום שהתפנה בשל מותו של חבר בית הנבחרים ג'יימס מאן.
לאחר כהונתה הצטרפה למפלגת הנשים הלאומית.
מאוחר יותר הפכה לעיתונאית חוקרת וחשפה התעללויות במערכת הכלא.
האק מתה ב-24 באוגוסט 1936 בשיקגו, ואפרה נקבר בבית הקברות אוקווד, בווקיגן, אילינוי.
ויניסיוס אוגוסטו טוביאס דה סילבה (בפורטוגזית: Vinícius Augusto Tobías da Silva; נולד ב-23 בפברואר 2004 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
טוביאס גדל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אינטרנסיונל, אליה הצטרף בשנת 2016. בחודש יולי 2021 הודיעה שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית כי טוביאס יעבור למועדון בחודש פברואר 2022, כאשר יגיע לגיל 18. עם זאת, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, כדורגלנים זרים באוקראינה הורשו לעזוב את קבוצותיהם על בסיס השאלה.
ב-1 באפריל 2022 הצטרף טוביאס בהשאלה לריאל מדריד מלה ליגה עד לתום עונת 2022/2023. מכיוון שריאל מדריד השתמשה בכל מכסת השחקנים הלא-אירופאים המותרת בלה ליגה, הוא החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון.
בהמשך הוארכה השאלתו גם לעונת 2023/2024, וב-6 בינואר 2024 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-1 על אראנדינה במסגרת הסיבוב השלישי של גביע המלך הספרדי.
ב-27 ביוני 2024 הודיעה שחטאר דונצק על חזרתו של טוביאס למועדון, וב-17 ביולי חתם על חוזה חדש במועדון עד ל-30 ביוני 2029. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האוקראינית, בהפסד 4-3 לאולקסנדריה במסגרת המחזור הרביעי לעונת .
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 0-0 נגד בולוניה 1909 במסגרת שלב הבתים לעונת 2024/2025. הוא ערך 19 הופעות ליגה בעונה זו, והוסיף שלוש הופעות בליגת האלופות.
בנוסף, זכה עם הקבוצה בגביע האוקראיני.
ויני לי פלפס הייתה אמריקאית שחייתה מעל גיל 110. לפני מותה הייתה האדם השלישי המבוגר בארצות הברית, האדם המבוגר ביותר במדינת טקסס שבארצות הברית והאדם החי העשירי בגילו בעולם.
ויני פלפס נולדה בשם ויני לי פאוול במחוז קוריל , טקסס שבארצות הברית לבוניאן פולק ופאני בל פאוול, היו לה שמונה אחים.
ב-24 בדצמבר 1935, ערב חג המולד, היא נישאה לראלף פלפס, במחוז למפאסאס , טקסס שבארצות הברית.
לאחר כמעט 47 שנות נישואים נפטר בעלה ב-20 בנובמבר 1982.
ב-22 באוקטובר 2024, לאחר מותה של אליזבת פרנסיס , הפכה פלפס לאדם החי המבוגר ביותר במדינת טקסס שבארצות הברית.
פלפס נפטרה ב-20 בנובמבר 2025. התגוררה בטקסס שבארצות הברית.
ויניפרד מרג'ורי וגנר הייתה אשת חברה גרמנייה-בריטית אשר ניהלה את פסטיבל ביירוית מ-1930 ועד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945. היא הייתה אשתו של זיגפריד וגנר (בנו של ריכרד וגנר).
וגנר הייתה ידועה בכך שהעריצה את אדולף היטלר והסתופפה בחברתו.
וגנר נולדה בשם ויניפרד מרג'ורי ויליאמס בהייסטינגס, לג'ון ויליאמס, עיתונאי ומבקר וולשי ולאשתו האנגלייה-דנית, אמילי פלורנס ויליאמס.
היא התייתמה מהוריה לפני גיל שנתיים וגדלה בתחילה במספר בתים.
בגיל עשר, אומצה על ידי קרובת משפחה גרמנייה רחוקה של אמה, הנרייטה קארופ, ובעלה קארל קלינדוורת', שהיה מוזיקאי וחבר של המלחין הגרמני הידוע ריכרד וגנר.
פסטיבל ביירוית נתפס כעסק משפחתי, כאשר הנהגתו עברה מריכרד וגנר לבנו זיגפריד, אך זיגפריד, שהיה ביסקסואל בארון, גילה עניין מועט בנישואין.
סוכם שוויניפרד (שהייתה באותם ימים בת 17 תכיר) תכיר את זיגפריד וגנר (שהיה באותם ימים בן 45) בפסטיבל ביירוית בשנת 1914. שנה לאחר מכן הם נישאו.
התקווה הייתה שהנישואין יסיימו את המפגשים ההומוסקסואליים התכופים ויספקו יורש ראוי שימשיך את עסק המשפחה.
לאחר נישואיהם ב-22 בספטמבר 1915, נולדו להם ארבעה ילדים .
לאחר מותו של זיגפריד וגנר ב-1930, ויניפרד וגנר קיבלה לידיה את הנהגת פסטיבל ביירוית, וניהלה אותו עד סוף מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1923, ויניפרד וגנר פגשה לראשונה את אדולף היטלר, אשר העריץ מאוד את המוזיקה של ריכרד וגנר.
כאשר היטלר נכלא בכלא לנדסברג בשל חלקו בפוטש במרתף הבירה, וגנר שלחה לו חבילות מזון וניירת, שבאמצועתן נכתבה אולי האוטוביוגרפיה של היטלר, "מיין קאמפף".
אף על פי שוגנר נשארה נאמנה אישית להיטלר, היא הכחישה שתמכה אי פעם במפלגה הנאצית.
מערכת היחסים שלה עם היטלר התקרבה כל כך עד שעד 1933 היו שמועות על נישואים בין השניים.
בית משפחת וגנר בביירוית הפך למקום המפלט המועדף על היטלר.
הוא שהה שם פעמים רבות ללא שומרי ראשו, למרות חששות מצד עמיתיו.
היטלר העניק לפסטיבל ביירוית מעמד פטור ממס והתייחס לילדיו של וגנר באהבה רבה.
כמו היטלר, וגנר האמינה עמוקות בפולחן חילוני-פולקיסטי של לאומיות גרמנית המבוססת על התיאוריה נורדית.
על פי הביוגרפית בריז'יט האמאן, דווח כי וגנר "נגעלה" מרדיפת היהודים בגרמניה הנאצית.
באירוע בולט אחד, בסוף שנות ה-30, מכתב ממנה להיטלר מנע את מעצרם של אלפרד פרינגסהיים והדוויג דום פרינגסהיים (שבתם קטיה מאן הייתה לנשואה לתומאס מאן).
פרינגסהיים היה מעריץ של וגנר ותמך בו כלכלית לאורך השנים.
לדברי גוטפריד וגנר, נכדה של ויניפרד וגנר, היא מעולם לא הודתה בכך שטעתה ביחס להיטלר, גם לאחר המלחמה.
וגנר התייחסה להיטלר כ"אדולף המבורך שלנו".
היא התכתבה עם היטלר במשך כמעט שני עשורים.
חוקרים לא הורשו לראות את המכתבים, שנשמרו נעולים על ידי אמלי לפרנץ, אחת מנכדיה של ויניפרד וגנר, שהתעקשה שלא ישוחררו עד שכל המשפחה תסכים לכך.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, כחלק מתהליכי הדה-נאציפיקציה נאסר עליה להשתתף בפסטיבל ביירוית, אותו העבירה לבניה וילנד וולפגנג.
ב-1975, וגנר העניקה ראיון מצולם להנס-יורגן סיברברג, בו נראתה כאילו היא לא מתחרטת על עברה.
וגנר הצהירה "הפגישה איתו [עם היטלר]" ואמרה כי "זו חוויה שלא הייתי מפספסת", באותה שנה היא רואיינה על ידי דייוויד אירווינג, שם סיפרה שהיא דנה עם היטלר בהצלתם של כמה אנשים.
וגנר נפטרה באיברלינגן, אחד האתרים מימי הביניים השמורים ביותר, על שפת ימת קונסטנץ ב-5 במרץ 1980 בגיל 82 ונקברה בביירוית.
ויניסיוס דה סוזה קוסטה (בפורטוגזית: Vinícius de Souza Costa; נולד ב-17 ביוני 1999), המוכר בשם ויני סוזה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ויניסיוס סוזה הצטרף לפלמנגו ב-2014. ב-9 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המקצוענית בתיקו 1–1 נגד ואסקו דה גאמה במסגרת קמפאונטו קאריוקה.
באוגוסט 2019, לאחר עזיבת גוסטבו קואיאר, קודם סוזה לקבוצה הבוגרת על ידי המאמן ז'ורז'ה ז'זוס.
ב-25 באוגוסט 2020 נמכר סוזה ללומל מליגת המשנה הבלגית.
ב-1 ביולי 2021 הושאל למשך עונה למכלן מליגת העל הבלגית.
ב-8 ביולי 2022 הושאל למשך עונה לאספניול מלה ליגה.
ב-9 באוגוסט 2023 חתם סוזה על חוזה לארבע שנים בשפילד יונייטד, ששיחקה בפרמייר ליג.
ב-5 ביולי 2025 עבר סוזה לוולפסבורג מהבונדסליגה.
וינלנד (מנורדית עתיקה: Vinland) הוא השם שניתן לאי בצפון אמריקה על ידי לייף אייריקסון, מהמושבה האיסלנדית באי גרינלנד, שנשלח על ידי אביו, אייריק תורוואלדסון, למסע שבו נתגלתה היבשת בפעם הראשונה ליושביה של אירופה בסביבות שנת 1000 לספירה.
לפי המסופר בשתי סאגות איסלנדיות, כשעלה לייב בן איריק ביחד עם תרופין קלספרי על חופה של היבשת קרא לה וינלנד (ארץ היין) משום שהתפעל משפע הגפנים שראה בארץ החדשה שגילה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנים 1961–1968 התגלו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות נורדית בצפון אמריקה בל'אנס או מדוז (L'Anse aux Meadows) שבניופאונדלנד, קנדה.
אף על פי שהעדויות מוכיחות קיום התיישבות נורדית בצפון אמריקה, לא ברור אם אמנם זהו האזור שאליו התייחס לייב בן איריק כווינלנד.
וינלנד מוזכרת לראשונה על ידי אדם מברמן, גאוגרף והיסטוריון, בספרו "תולדות הכנסייה של המבורג" משנת 1075. אך המקורות העיקריים למסעות האיסלנדים לצפון אמריקה נלמדים משתי סאגות איסלנדיות, "הסאגה על איריק האדום" ו"הסאגה של אנשי גרינלנד".
סאגות אלו נכתבו כ-250 שנה לאחר ההתיישבות בגרינלנד וניתנות לפירושים שונים.
חיבור של שתי הסאגות השונות מעלה שהיו ניסיונות אחדים ליישב את צפון אמריקה, אף לא אחד החזיק מעמד.
הסיבות לחוסר ההצלחה המתוארות בסאגות הן המחסור בנשים והמלחמות עם התושבים המקומיים של צפון אמריקה.
הסיפורים גורסים כי לאחר ההתיישבות בגרינלנד בשנת 985 או 986, סוחר איסלנדי בשם ביארני בן הריולף הפליג מאיסלנד לגרינלנד לבקר את אביו.
הספינה, שנקלעה לסופה, נסחפה לחופי צפון מזרח אמריקה, הדבר היה בסוף הקיץ והסוחר שחשש להישאר בחורף בארץ החדשה המשיך את דרכו לגרינלנד, במיוחד לאור הכפור שראה בחופי צפון אמריקה.
לאחר שהגיע לגרינלנד הוא סיפר את הסיפור ומכר את ספינתו ללייב בן איריק שהפליג, לפחות לפי סיפורו, לאותם אזורים והקים בהם התיישבות קצרה, במושבה שהקים קרא וינלנד.
על פי סיפוריו של לייב, האזור הראשון שגילה היה הטלולנד (ארץ האבן השטוחה) שמיוחסת לאי באפין.
לאחר מכן מתאר לייב שהגיע למארקלנד (ארץ היערות) שמזוהה עם לברדור ובסופו של דבר הגיע לווינלנד (שמפורשת ברוב המקרים כ"ארץ היין", אך יש הטוענים שיש לפרש את השם כ"ארץ המרעה").
מטרת המסע הייתה למצוא מקומות יישוב חדשים וכללה מלבד הגברים גם נשים וחיות משק.
המושבות לא החזיקו מעמד וננטשו לאחר שהותקפו על ידי תושבים מקומיים, המכונים במקורות האיסלנדיים "סקריילינגים" (Skrælingjar).
ב"סאגות וינלנד" מסופר גם על אדם בשם ת'ורפין קרלספני החתן של לייף אריקסון ומגלה ארצות גם הוא, לפי חלק מהסאגות הוא יצא עם אנשיו ומשפחתו אל וינלנד והם אלו שהקימו את המושבות או קנו אותן מלייף.
עד תחילת המאה ה-19 האמינו ההיסטוריונים כי הרעיון שלפיו האיסלנדים בגרינלנד הגיעו לצפון אמריקה אינו יותר ממעשיית עמים.
ההיסטוריון הראשון שהעלה את הסברה היה ההיסטוריון הדני קארל כריסטיאן ראפן, בשנת 1837. הוא ביצע מחקר מעמיק בסאגות ומקומות התיישבות אפשריים בצפון אמריקה.
אין הסכמה בין ההיסטוריונים לגבי המיקום של וינלנד.
ראפן ואריק ואלגרן מאמינים שווינלנד נמצאת בניו אינגלנד, אך בשנים 1961–1968 נחפרה ונמצאה התיישבות בל'אנס או מדוז, והיסטוריונים קושרים בין התיישבות זו לבין הסיפורים על לייב ובני משפחתו.
ההיסטוריונים הסבורים שההתיישבות הייתה דרומית יותר טוענים שההתיישבות שנמצאה בניופאונדלנד היא התיישבות מאוחרת יותר שאינה מתועדת.
המאמינים שווינלנד אכן נמצאת בניופאונדלנד טוענים שהתיישבות דרומית יותר הייתה בלתי אפשרית שכן קווי האספקה היו ארוכים מדי והנורדים היו מתקשים לקיים מושבות כה רחוקות ממדינות האם שלהם.
ברזל ומשאבים אירופיים נוספים לא היו בנמצא, דבר שהיה מקשה הן על ההתיישבות והן על המלחמה עם התושבים המקומיים.
מאידך, אדם מברמן כותב בספרו שמקור השם וינלנד הוא בגפנים שגדלו באזור ההתיישבות, אך גפנים אינם גדלים באזורים צפוניים כמו ניופאונדלנד.
יש מספר תאוריות המסבירות את אי-ההתאמה:
מקור השם הוא שיווקי - במקום לא היו הרבה גפנים אך כדי למשוך מתיישבים לייב קרא למקומות בשמות קורצים, כפי שאביו קרא לגרינלנד (הארץ הירוקה) והוא עצמו קרא למארקלנד (ארץ היערות).
בנורדית עתיקה יש הבדל בין Vin (אחו) לבין Vín (יין).
השם וינלנד יכול אפוא להתפרש או "ארץ כרי האחו", או "ארץ היין".
מילה זו מתיישבת עם שמות קדומים הן בסקנדינביה והן באנגליה שכן מילה דומה שימשה גם באנגלית עתיקה.
מאידך, הסבר זה אינו מתיישב עם ספרו של אדם מברמן שמתאר לא רק את השם אלא גם את הגפנים.
הסבר נוסף הוא כי חל בלבול והמתיישבים מגרינלנד, שאולי רק שמעו על יין וגפנים, התייחסו לפירות היער הרבים בניופאונדלנד וחשבו אותם בטעות לגפנים.
ייתכן גם שגפנים אכן גדלו באזור ניופאונדלנד, תקופת ההתיישבות חלה בתקופה בה הייתה התחממות יחסית של האקלים של כדור הארץ (מהמאה ה-10 עד המאה ה-14), תקופה שבה אפשרה התחממות כדור הארץ גידול גפנים בדרום אנגליה ובאזורים של הים הבלטי.
ייתכן גם שמציאת הגפנים לא הייתה באזור ההתיישבות אלא על ידי אנשים מההתיישבות שהפליגו דרומה לאזור נובה סקוטיה או אפילו ניו אינגלנד של היום.
נובה סקוטיה היא הארץ הצפונית ביותר בה מתאפשר כיום גידול גפנים.
וינסנט למאר "וינס" קרטר הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
קרטר נחשב לאחד המטביעים הטובים ביותר אי פעם, ונודע בכינויו "אייר קנדה".
קרטר מחזיק בשיא עונות המשחק ב-NBA, עם 22 עונות, והיחיד ששיחק בארבעה עשורים שונים (שנות ה-90 של המאה ה-20 עד שנות ה-20 של המאה ה-21).
ביוני 2020 הודיע על פרישה בגיל 43. בשנת 2024 נבחר כחבר היכל התהילה של הכדורסל.
כששיחק בתיכון מיינלנד השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, התמודד על פרס ג'ון אר.
וודן לשחקן הטוב במדינה ונבחר לקבוצת הצעירים הלאומית של ארצות הברית בשנת 1995.
אחרי סיום בית הספר התיכון למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל והוביל את קבוצת הכדורסל שלה.
במשך 103 משחקים קרוליינה הצפונית רשם בממוצע 12.3 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
קרטר נבחר בדראפט של שנת 1998 בבחירה החמישית על ידי גולדן סטייט ווריורס, ומיד הועבר לטורונטו ראפטורס תמורת הזכויות על ידידו הקרוב, שחקן המכללות אנטואן ג'יימיסון.
הווריורס, שרצו מאוד את ג'יימיסון, חששו שהראפטורס יבחרו בו ויעבירו אותו למילווקי באקס, ולכן סיכמו עם הראפטורס שיבחרו בג'יימיסון ויעבירו אותו אליהם מיד תמורת קרטר והטבות כספיות.
בטורונטו הוא חבר לקרוב משפחתו, טרייסי מקגריידי, הפך מיד לשחקן חמישייה של הראפטורס בהדרכתו של המאמן בוטש קרטר, וזכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בעונת נבחר לחמישייה השלישית של העונה והשיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו (31 נקודות, 11 ריבאונדים ו-10 אסיסטים).
קרטר נבחר בפעם הראשונה לקבוצת האולסטאר והראה את האתלטיות ויכולות ההטבעה המרשימות שלו בתחרות ההטבעות של אולסטאר 2000. הוא זכה בתחרות, כשאחת ההטבעות, בה נתלה עם המרפק על הטבעת לאחר ההטבעה, הפכה לאחת ההטבעות הזכורות ביותר בתולדות התחרות.
בעונת חתם על חוזה ל-6 שנים בטורונטו.
קרטר זכה ביחד עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב באולימפיאדת סידני 2000, כשהוא מנפק בממוצע 14.8 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים במהלך שמונת המשחקים.
במהלך משחק באולימפיאדה נגד נבחרת צרפת, קרטר הטביע כשהוא קופץ מעל פרדריק וייס, הסנטר הצרפתי המתנשא לגובה 2.18 מטר.
הטבעה זו, שזכתה לכינוי 'הטבעת המוות', נחשבת לאחת ההטבעות הגדולות בהיסטוריה.
בעונת זכה בקולות הרבים ביותר (2,127,183) בהצבעה לאולסטאר 2004.
לפני עונת קרטר ביקש העברה מטורונטו ראפטורס.
רוב באבקוק, המנג'ר של הראפטורס, העביר אותו לניו ג'רזי נטס תמורת אלונזו מורנינג, אריק ויליאמס, ארון ויליאמס ושתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב הראשון.
מיד לאחר המעבר התחיל להוביל את קבוצתו החדשה יחד עם ג'ייסון קיד.
קרטר חזר לטורונטו כשחקן הנטס ב-15 באפריל 2005 ואמר "טוב להיות שוב בבית".
הוא קלע 39 נקודות מול הקהל העוין במיוחד של הראפטורס.
במשחק זה ניצחו הנטס 90–101. בעונה זו קרטר הוביל את הנטס בקליעת 27.2 נקודות למשחק, והנטס סיימו במקום השמיני במזרח.
בסיבוב הראשון בפלייאוף, הם הובסו על ידי מיאמי היט שסיימו במקום הראשון במזרח, ועפו בסוויפ.
קרטר סיים את הסדרה עם ממוצעים של 26.8 נקודות למשחק, 8.5 ריבאונדים למשחק ו-5.8 אסיסטים למשחק, כולל קליעה עם הבאזר בהארכה של המשחק השלישי, שכפתה הארכה שנייה.
עונת הייתה הצלחה גדולה נוספת לקרטר, שהוביל את הנטס ל-49 ניצחונות, הובלת הבית האטלנטי, והמקום השלישי במזרח.
הוא העמיד ממוצע של 24.2 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
הנטס הגיעו לסיבוב השני של הפלייאוף, שם שוב הובסו על ידי מיאמי היט, הפעם בחמישה משחקים.
לבסוף מיאמי זכתה באליפות באותה העונה.
וינס ניפק בממוצע 29.6 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים ב-11 משחקי הפלייאוף.
קרטר נבחר שוב למשחק האולסטאר, ואף פתח בחמישיית המזרח, ערב פציעתו של ג'רמיין אוניל מאינדיאנה פייסרס, שנבחר לחמישייה לפניו.
בעונת , נבחר קרטר יחד עם חברו לקבוצה ג'ייסון קיד לקבוצת המזרח, אך פספס את המקום בחמישיית המזרח לגילברט ארינאס מוושינגטון ויזארדס בפער קטן של 3,010 קולות.
זו הייתה הופעותו השמינית והאחרונה של קרטר במשחק האולסטאר.
ב-25 ביוני 2009, עבר לקבוצת אורלנדו מג'יק, פיינליסטית העונה הקודמת, תמורת השחקנים: רייפר אולסטון, קורטני לי וטוני באטי.
באותה עונה עלה עם אורלנדו לגמר המזרח, בו הפסידה קבוצתו לקבוצת הבוסטון סלטיקס.
ב-18 בדצמבר 2010 עזב את אורלנדו לפיניקס סאנס, בטרייד שכלל את מרצ'ין גורטאט ומיקאל פיאטרוס, תמורת ג'ייסון ריצ'רדסון והידו טורקוגלו.
ב-18 בדצמבר 2010, עבר קרטר בטרייד לפיניקס סאנס יחד עם מרצ'ין גורטאט, מיקאל פיאטרוס, בחירת דראפט בסיבוב הראשון של 2011, ו-3 מיליון דולרים, עבור הידו טורקוגלו, ג'ייסון ריצ'רדסון וארל קלארק.
כשנשאל איך הוא מרגיש לגבי המעבר מאורלנדו, השיב קרטר, "הם נתנו לי הזדמנות לשחק בבית והם הרגישו שהגיע הזמן ללכת בכיוון אחר.
אתה לא יכול לכעוס על זה.
נתנו הם לי הזדמנות לשחק במקום אחר ועדיין לרדוף את החלום.
לאחר המעבר הוא שינה את מספר החולצה שלו מ-15 ל-25, כי רובין לופז לבש את חולצה מספר 15.
ב-16 בינואר 2011, קלע קרטר את הנקודה ה-20,000 בקריירה שלו, והפך לשחקן ה-NBA ה-37 שהגיע להישג זה.
ב-12 בדצמבר 2011 חתם קרטר על חוזה ל-3 שנים עם עונה אחת מובטחת אצל האלופה המכהנת דאלאס.
במהלך זה התאחד קרטר עם חברו לשעבר לקבוצת הניו ג'רזי נטס ג'ייסון קיד.
הוא המשיך ללבוש את חולצה מספר 25 בדאלאס, כי המספר 15 הופרש במאבריקס לכבוד שחקן העבר בראד דייוויס.
במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס, קרטר הפך לשחקן השמיני בתולדות ה-NBA עם 1,500 קליעות ל-3 נקודות.
ב-26 באפריל 2014, במשחק השלישי של הסיבוב הראשון בפלייאוף, מול סן אנטוניו ספרס, קלע קרטר שלשה מכריעה בשניות הסיום ונתן לדאלאס את הניצחון 108–109. המאבריקס עלו ליתרון בסדרה 1–2 אך לאחר מכן איבדו את הסדרה ב-7 משחקים לספרס, שהמשיכו משם עד לניצחון בגמר ואליפות ה-NBA.
ב-12 ביולי 2014, חתם קרטר על עסקה רב-שנתית עם ממפיס גריזליס.
ב-13 בדצמבר, במשחק נגד פילדלפיה 76', קלע קרטר שתי שלשות ועבר את צ'ונסי בילאפס במקום השישי ברשימת קלעי השלשות של כל הזמנים של ה-NBA עם 1,831 קליעות מדויקות.
ארבעה ימים לאחר מכן, הוא השיג שיא עונתי של 18 נקודות בניצחון בהארכה משולשת 116–117 על סן אנטוניו ספרס, ובכך עקף את רוברט פאריש במקום ה-25 של רשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
ב-24 בפברואר 2016, עם תשע נקודות שקלע נגד לוס אנג'לס לייקרס, עבר קרטר את צ'ארלס בארקלי במקום ה-24 ברשימת קולעי הנקודות עם 23,757 נקודות בקריירה.
ב-6 בפברואר 2017 במשחק נגד קבוצת סן אנטוניו, קרטר הצטרף לקארל מאלון, דיקמבה מוטומבו, כרים עבדול ג'באר ורוברט פאריש כשחקן בן 40 ומעלה המשיג ארבע חסימות במשחק.
ב-15 בפברואר, במשחק נגד ניו אורלינס, עבר קרטר את אלן אייברסון במקום ה-23 ברשימת קלעי הנקודות של ה-NBA בכל הזמנים.
ב-10 ביולי 2017 חתם על חוזה לעונה אחת בסקרמנטו קינגס.
ב-24 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לעונה אחת באטלנטה הוקס.
ב-6 באוגוסט 2019 חתם על חוזה לשנה נוספת ובכך קבע שיא עונות לשחקן בליגת ה-NBA עם 22. ב-25 ביוני 2020 הודיע על פרישתו ממשחק, בגיל 43.
קרטר נישא לד"ר אלן רוקר ב-3 ביולי 2004, בפלורידה.
אב לקיי מישל קרטר, שנולדה ביוני 2005, וקרויה על שם אימו של קרטר, מישל קרטר רובינסון.
הזוג התגרש בשנת 2006. קרטר הוא בן דודו מדרגה שלישית של שחקן העבר טרייסי מקגריידי.
מעבר לקריירת הכדורסל הרשמית שלו הוא הקים אקדמיית כדורסל המיועדת לילדים מרחבי ארצות הברית, וכן ארגון צדקה בשם Embassy Of Hope (שגרירות של תקווה).
באוקטובר 2005 הוא היה לשחקן הראשון של הנטס שקלע 40 נקודות רצופות מאז ג'ון ויליאמסון ב-1978.
הוא עשה זאת ב-426 משחקים בלבד (מדורג 26 בכמות המשחקים שלקחו לו להגיע ל-10,000)
וינסנט קורטולה הוא שחקן וסופר אמריקאי.
קורטולה ידוע בעיקר בשל משחקו כג'וני סאק בסדרת הדרמה של HBO "הסופרנוס".
בנוסף להיותו שחקן קורטולה הוא גם זמר והוא הופיע מספר פעמים עם להקת הרוק "שיקגו"
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון" לצידם של מארק וולברג, מליסה בנויסט, מישל מונאהן, קווין בייקון וג'יי.
2016 - הגיבורים של בוסטון
2013 - לגדול עם המאפיה - סרט טלוויזיה של ניקלודיאון
2004 - להיות כנה לחלוטין
וינסנט אנתוני "וינס" ווהן הוא קומיקאי, שחקן, מפיק ותסריטאי קולנוע אמריקאי.
ווהן נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית, לאם קתולית-קנדית ולאב פרוטסטנטי-אמריקאי.
הוריו ממוצא איטלקי, בריטי, גרמני, ולבנוני.
יש לו שתי אחיות גדולות: ויקטוריה ו-ולרי.
הוא גדל בבאפלו גרוב, אילינוי.
בנעוריו, שיחק פוטבול, כדורסל והיאבקות.
לאחר מכן עבר עם משפחתו ללייק פרוסט, אילינוי, שם סיים את לימודי התיכון ב-1988.
מגיל צעיר פיתח התעניינות בתחום התיאטרון, והחליט בשנת 1987 להפוך לשחקן.
ב-1988 השתתף בפרסומת לטלוויזיה, ולאחר מכן עבר להוליווד.
בשנת 1989 הופיע בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס גלובוס הזהב "China Beach".
סרטו הראשון היה "רודי" ב-1993.
ב-1996 פרץ לתודעה בזכות תפקידו הראשי בסרט הקומי "סקס או אהבה".
בשנת 1997 הבמאי סטיבן ספילברג ליהק אותו לסרט שובר הקופות "פארק היורה: העולם האבוד", תפקיד שנתן לווהן חשיפה גדולה בתפקיד הצלם ניק ואן אוון.
ב-1998 שיחק בגרסה חדשה לסרטו של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו".
הוא גם הופיע בסרט "בחזרה למלזיה".
בשנת 2000 הופיע בסרט "תא קטלני".
ב-2001 שיחק במותחן "עד לרצח", ובקומדיה "זולנדר".
ב-2003 הופיע בקומדיה "מועדון החברים".
ב-2004 הופיע ווהן בסרטו של בן סטילר "סטארסקי והאץ'".
הוא שיחק גם בסרט "והרי החדשות", ובקומדיה "דודג'בול - תפוס את החיים בביצים".
ב-2005 שיחק בשובר הקופות "מר וגברת סמית'", ובסרט "לדפוק חתונה" לצד אוון וילסון.
באותה שנה שיחק בסרט "בי קול".
בשנת 2006 גילם את גרי גרובובסקי בקומדיה של פייטון ריד "הצד שלו הצד שלה".
ב-2009 כיכב בסרט הקומדיה "טיפול זוגי".
ב-2016 שיחק בדרמת הפשע של פיטר בילינגסלי "במנוסה".
בנוסף, שיחק בסרט המלחמה של מל גיבסון "הסרבן".
בשנת 2022 כתב את התסריט לסרט הקומדיה הרומנטית "חג לא שגרתי" (אנ').
ב-2009, התארס לסוכנת הנדל"ן הקנדית קיילה וובר.
הם נישאו ב-2010. לזוג נולדו בת ובן.
ווהן משתייך למחנה הרפובליקני, אולם השתתף גם בכנסים של המפלגה הליברטריאנית.
ב-2018 נעצר באשמת נהיגה תחת השפעת אלכוהול והתנגדות למעצר, במנהטן ביץ', אחרי שנכשל בבדיקת פיכחות בנקודת בדיקה משטרתית.
ב-2019 הוא הורשע באישומים מופחתים של נהיגה חסרת אחריות ונידון ל-3 שנות מאסר על תנאי ובנוסף נדרש לעבור תוכנית גמילה מאלכוהול במשך שלושה חודשים.
פארק היורה: העולם האבוד (1997)
חברים דמיוניים (2024) – דיבוב
תרגיע (2024) - בתפקיד פרדי פאנקהאוזר
קוף רע (2024–הווה) – בתפקיד אנדרו ינסי
סר וינסטון צ'רצ'יל , "הקולונל הפרש", היה חייל, היסטוריון ופוליטיקאי אנגלי.
ידוע בזכות היותו אביו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, וכן כמי שעל שמו נקרא המדינאי וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל.
צ'רצ'יל נולד לג'ון צ'רצ'יל (נולד ב-1596 בקירוב), עורך דין, ושרה וינסטון (נולדה ב-1598 בקירוב), בתו של סר הנרי וינסטון.
הצ'רצ'ילים היו משפחה ותיקה באזור דורסט.
הוא למד בקולג' סנט ג'ון שבאוניברסיטת אוקספורד, אך עזב את האוניברסיטה לפני שהספיק לסיים את חובותיו לקבלת תואר אקדמי.
לאורך כל חייו היה תומך מסור של המלוכה, ובמלחמת האזרחים האנגלית אף נפצע כששימש קפטן ביחידת פרשים מלכותית, ולאחר שתומכי המלך הובסו נאלץ לשלם קנס של 4,446 לירות שטרלינג.
לאחר הרסטורציה הוא התמנה לחבר טורי בפרלמנט מטעם ויימות' ומלקומב (1661–1679) וליים רג'יס (1685–1688).
בין 1662 ל-1668 כיהן כנציב בית המשפט האירי לטענות והסברים, וכפקיד זוטר בוועדת האריג הירוק בין 1664 ל-1679. ב-1664 הוא הפך גם לאביר ולעמית החברה המלכותית.
ב-1643 נישא לאליזבת דרייק, בתם של סר ג'ון דרייק (נפטר ב-25 באוגוסט 1636) ואלינור בוטלר, בתם של ג'ון בוטלר (הברון בוטלר הראשון מברנטפילד) ואחיינית מצד האם של ג'ורג' וילייר, הדוכס הראשון מבקינגהאם.
לזוג נולדו 9 ילדים, אך רק חמישה מתוכם שרדו את תקופת ינקותם.
ארבעה מבין ילדיהם זכו לפרסום.
ארבלה: הייתה הפילגש של המלך ג'יימס השני, וילדה לו ארבעה ילדים.
ג'ון: מפקד מפורסם בצבא והמייסד של התואר דוכס מרלבורו.
צ'ארלס (2 בפברואר 1656–1714) היה לוטננט-גנרל בצבא; נישא למרי גולד.
וינס קלארק הוא מוזיקאי ופזמונאי סינת'-פופ בריטי.
היה חבר במספר להקות מצליחות, ביניהן דפש מוד, יאזו ואירייז'ר.
קלארק נולד בשם וינסנט ג'ון מרטין בסאות' וודפורד, פרבר של צפון-מזרח לונדון.
הוא גדל בעיר בסילדון שבמחוז אסקס.
בילדותו למד לנגן על כינור ולאחר מכן גם על פסנתר.
בסוף שנות השבעים קלארק וחברו לספסל הלימודים אנדרו פלטשר הקימו את להקת "No Romance in China" ("אין רומנטיקה בסין"), שפעלה זמן קצר.
ב-1979 הקימו השניים את להקת "French Look" ("מראה צרפתי"), הגרסה המוקדמת של "דפש מוד", שלאחר הצטרפותו של מרטין גור שינתה את שמה ל-"Composition of Sound".
בהרכבים אלה שימש קלארק גם בתפקיד הסולן.
ב-1980 הזמר דייב גהאן הצטרף להרכב להקת "Composition of Sound", ושם הלהקה שונה ל-"דפש מוד".
קלארק עבר מעמדת הסולן לעמדת נגן הסינתיסייזר, ובאותה תקופה גם אימץ לעצמו את שם הבמה וינס קלארק.
ב-1981 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Speak & Spell".
קלארק היה אחראי לכתיבתם של תשעה מתוך אחד-עשר שירי האלבום, כולל הלהיט "Just Can't Get Enough", שיצא כסינגל השלישי מתוך האלבום, והיה לשיר הראשון של הלהקה שהופק לו וידאו קליפ.
"Speak & Spell" היה האלבום היחיד של הלהקה שבו לקח קלארק חלק.
הוא עזב את הלהקה זמן קצר לאחר יציאת האלבום, והקליפ הראשון של הלהקה היה גם לקליפ היחיד שלה בו הופיע קלארק.
היו שמועות רבות סביב עזיבתו את הלהקה, אך השמועה הרווחת ביותר, וזו שקלארק אף הודה בה בעצמו, היא שלא אהב את הכיוון אליו הלכה הלהקה.
בראיונות מאוחרים שנערכו עמו, התוודה קלארק כי לא אהב את האספקטים הציבוריים של ההצלחה, כגון סיבובי ההופעות והראיונות לתקשורת, ועל כן מצא עצמו בעימותים בלתי פוסקים עם חבריו ללהקה, בעיקר בזמן סיבובי ההופעות.