tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כריסטה גורדון (גלוריה ראובן): הפסיכולוגית של אליוט.
טרנטון (סוניטה מאני): האקרית מוסלמית ממוצא איראני שפועלת ב-fsociety, ביישנית במיוחד.
דומיניק פיירו (גרייס גאמר): סוכנת FBI שחוקרת את הפריצה של fsociety.
מובלי (אזהר קאן): האקר ב-fsociety.
רומרו (רון צ'יפאס ג'ונס): האקר ב-fsociety.
מר שועל המהולל הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר האנגלי רואלד דאל ואויר על ידי קוונטין בלייק, על בסיס הספר, יצא סרט באותו השם מר שועל המהולל בשנת 2009.
הספר יצא לאור בשנת 1970, ותורגם לעברית על ידי בינה אופק.
הספר יצא לאור בעברית כחלק מסדרת "מרגנית" בהוצאת זמורה ביתן.
שועל נשוי ואב לארבעה, נוהג לגנוב עופות מחוותיהם של בוגיס, באנס ובין, כדי לאוכלם.
אשתו של מר שועל המהולל, אמם של ארבעת ילדיהם.
ילדיהם של מר וגברת שועל.
איכר שמן מאוד המגדל תרנגולות.
נוהג לאכול 3 תרנגולות ביום.
ממנו שודד מר שועל את התרנגולות מהן הוא ומשפחתו ניזונים.
איכר גמד וכרסתן, המגדל אווזים וברווזים.
אוכל תמיד אך ורק סופגניות ממולאות בממרח כבד-אווזים.
גם אותו שודד מר שועל.
איכר רזה מאוד והחכם ביותר מבין האיכרים.
מגדל תרנגולי-הודו ובעל מטע תפוחים.
אינו אוכל כלל אלא רק שותה סיידר תפוחים, אותו הוא מכין מהתפוחים שגידל.
מר שועל נוהג, לקראת כל ערב, להתגנב אל אחת מחוותיהם של שלושת האיכרים ולקחת ממנה כמה עופות, כמזון לו ולבני-ביתו.
בוגיס, באנס ובין זועמים על הגנבות החוזרות ונשנות ומחליטים לתפוס את השועל ולהורגו.
הם מנסים לתפסו במגוון דרכים: תחילה דרך מארב וירייה ברובים, אחרי-כן חפירה באתים במאורתו של השועל, ולבסוף בעזרת דחפורים ממונעים.
לאחר שנכשלו, החליטו האיכרים לצור על ביתו של השועל, כך שימות מרעב.
אולם, השועל, יחד עם ילדיו וכן חיות אחרות (גירית, ארנב), מצליח לפרוץ דרך תת-קרקעית אל מחסני המזון של האיכרים, לשדוד אותם ולצאת בלא פגע.
האיכרים ממשיכים להמתין בפתח המאורה, ואילו השועל, משפחתו ושאר חיות היער, חיים מעתה מתחת לפני הקרקע, אך אינם סובלים מבעיה כלשהי.
אורכו של הספר בעברית 103 עמודים (בהם איורים בשחור-לבן).
הספר מחולק ל-18 פרקים, וכריכתו קשה וצבעונית.
מר רוברטס הוא סרט דרמה קומי אמריקאי משנת 1955. את הסרט ביים בתחילה ג'ון פורד אבל הוא פרש לאחר סכסוך עם השחקנים ובעיות רפואיות ומרווין לרוי השלים את בימוי הסרט.
בתפקידים הראשיים מופיעים הנרי פונדה, ג'יימס קאגני, ג'ק למון וויליאם פאוול (תפקידו האחרון בקולנוע).
התסריט מבוסס על הרומן רב המכר "מר רוברטס" מאת תומאס הגן (1918–1949) שיצא לאור ב-1946 ויש בו פרטים מחוויותיו בשרותו על אניות שרות בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ומאבקו במפקד שדחה את בקשותיו לעבור לתפקיד קרבי.
ב-1948 עובד הספר למחזה על ידי הגן והבמאי ג'ושוע לוגאן והועלה בברודוויי בהצלחה גדולה עם הנרי פונדה בתפקיד הראשי של מר רוברטס.
הגן לא הצליח להתמודד עם ההצלחה והתמכר לאלכוהול ותרופות שינה.
בגיל 31 נמצא מת בביתו (התאבדות?).
ג'ק למון שנותן לסרט את הגוון הקומי, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (הפרס הראשון שלו).
ב-1964 הופק סרט המשך בשם "Ensign Pulver" וב-1965 הופקה סדרת טלוויזיה "מר רוברטס".
לוטננט ג'וניור דוגלס רוברטס (הנרי פונדה) משרת כקצין ראשי באניית המשא "Reluctant" של צי ארצות הברית באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
המלחמה עומדת להסתיים ורוברטס (המכונה על ידי כולם "מר רוברטס") רוצה לעבור מתפקידו המשמים לתפקיד קרבי.
הוא כותב בקשות העברה אבל המפקד פוסל אותן.
המפקד הוא לוטננט קומנדר מורטון (ג'יימס קאגני) הנוהג בפקודיו בקשיחות ודואג בעיקר לקידומו הצבאי.
הוא גאה בעציץ גדול של דקל אותו קיבל על תפקוד מצטיין של האניות ודואג כל יום להשקותו.
חברו של רוברטס לתא הוא אנסיין פרנק פולבר (ג'ק למון) שתפקידו הוא "קצין מורל וכביסה".
הוא משתדל לא להיתקל במפקד ולא להתאמץ יותר מדי.
התעניינותו היא בעיקר בחיילות-אחיות להן הוא מארגן סיור באנייה.
קצין נוסף הוא רופא האנייה המכונה "דוק" (ויליאם פאוול) המטפל בכל המתחלים בכדורי אספירין.
כאשר הם מגיעים לאחד האיים האקזוטיים מסרב המפקד מורטון להעניק למלחים חופשת חוץ.
רוברטס מתווכח איתו וזה מציע לו הסכם - רוברטס יפסיק לכתוב בקשות העברה ובהם תיאור של חוסר שביעות רצון של הצוות ובתמורה לכך ירשה מורטון לתת לאנשיו חופשת חוף אבל ההסכם חייב להיות סודי בין שניהם.
רוברטס מסכים וכל המלחים יורדים לחוף, שותים, מלווים ומתפרעים עד שחלק מהם מוחזרים לאנייה על ידי משטרה צבאית.
מורטון מתפוצץ מזעם, אוסף את כולם ומורה לרוברטס להיות יותר קשוח אתם.
הדבר יוצר ניתוק ושנאה בין רוברטס והצוות.
הרדיו מודיע שהמלחמה באירופה הסתיימה ורוברטס עדיין "תקוע" באניית המשא.
לילה אחד הוא משליך בזעם לים את הדקל של מורטון.
מורטון הזועם מגיע למסקנה כי רוברטס עשה זאת.
הוא מזמין אותו לתאו ומטיח בו כי הפר את ההסכם ביניהם כדי לאפשר את חופשת המלחים.
הרמקול נשאר פתוח וכל המלחים שומעים מה שהקריב רוברטס למענם ויחסם אליו משתנה לטובה ולהערצה.
בעצת "דוק" הם מזייפים את חתימת מורטון על מכתב הבקשה ורוברטס מקבל אישור לעזוב.
לפני עזיבתו מוענק לו "עיטור הדקל" על "מלחמתו באויב".
רוברטס מועבר לשירות קרבי במשחתת בקרב אוקינאווה.
הוא כותב לחבריו כי הוא מעריך את "עיטור הדקל" שקיבל מהם יותר ממדליית הכבוד של ארצות הברית.
מכתב קצר נוסף מודיע להם כי רוברטס נהרג בהתקפת קמיקזה.
פולבר הזועם שנתמנה לקצין ראשי, זורק לים את הדקל החדש שהביא מורטון, מתפרץ לתאו ומתלונן מדוע ביטל הקרנת סרט לצוות.
מראגה (בפרסית: مراغه, Marāqe) היא עיר באיראן ועיר הבירה של מחוז מראגה בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן שבאיראן.
מראגה ממוקמת על גדת הנהר סופי חי.
האוכלוסייה מורכבת בעיקר מתושבי מזרח אזרבייג'ן האיראנית.
השפה השולטת במקום היא האזרית.
העיר רחוקה כ-130 קילומטר מתבריז, העיר הגדולה ביותר באזרבייג'ן האיראנית.
מראגה בעת העתיקה הייתה מוקפת חומה גבוהה, בעלת ארבעה שערים.
לאחר כיבוש האזור בידי הולאגו חאן חאן ב-1258, הפך הולאגו חאן את העיר לעיר הבירה של הממלכה האילח'אנית, כמה שנים לאחר מכן הפכה העיר למקום מושבה של כנסיית המזרח ושל הפטריארך מרקוס (יבלחה ה-3).
אחד ממבני הקבורה המפורסמים מאותה תקופה הוא המגדל הכחול (1197), מעוצב בסגנון דמוי אריחי פנרוז.
העיר ממוקמת בתוך עמק צר ופונה לכיוון אגם אורמיה, שהוא אגם המים המלוחים השישי בגודלו בעולם, הנמצא 30 ק"מ מערבה מהעיר.
את העיר הקיפה חומה גבוהה, אך כיום היא הרוסה במקומות רבים.
מראגה מוקפת כרמים ופרדסים, המושקים היטב על ידי תעלות, שמובילות מים מן הנהר.
מר שועל המהולל הוא סרט אנימציה בסטופ מושן, משנת 2009 בבימויו של וס אנדרסון ושנכתב על ידו במשותף עם נואה באומבך.
הסרט מבוסס על ספר ילדים בשם זה, מאת רואלד דאל.
גיבור הסרט הוא שועל הגונב בלילות מזון משלושה בעלי חוות מרושעים ועשירים ומתעמת איתם.
בתחילת הסרט, מר שועל מפעיל בשוגג מלכודת שועלים, במהלך ניסיון פריצה לחווה ביחד עם אשתו פליסיטי.
פליסיטי מגלה לבעלה שהיא בהריון ומפצירה בו למצוא עבודה בטוחה יותר, אם יצליחו להימלט.
מר שועל מסכים בחוסר חשק.
שנתיים אנושיות (12 שנות שועל) לאחר מכן, השועלים ובנם הזועף, אש, גרים בבור באנגליה הכפרית.
מר שועל, שהפך לבעל טור בעיתון, חש חוסר סיפוק מחייו ומחליט להגר לבית טוב יותר בתוך עץ, תוך התעלמות מההתרעות של עורך דינו, קלייב גירית, בשל קרבתו לשלושה חקלאים מרושעים.
זמן קצר לאחר שעבר השועלים, אחיינו של פליסיטי, קריסטופרסון סילברפוקס, בא לגור איתם, מאחר שאביו חלה.
אש מוצא מצב זה בלתי נסבל; בן דודו מתעלה עליו כמעט בכל דבר,וכולם מוקסמים על ידיו.
מתוך כמיהה לימיו כגנב, מר שועל וחברו גונבים תוצרת ועופות משלושת המשקים במשך שלושה לילות רצופים.
החקלאים הכעוסים מחליטים להרוג את מר שועל כנקמה.
הם מגיעים לעץ, וכשמר שועל מגיח הם פותחים באש, אך מצליחים רק לירות בזנבו.
תוך ניסיון לחפור ולשלולת את מר שועל החוצה, הם הורסים את אתר העץ, ומגלים שהשועלים חפרו מנהרת בריחה.
החקלאים מבינים שהשועלים יצטרכו בסופו של דבר לצאת לפני האדמה, כדי לצרוך מזון ומים, ומחליטים להמתין להם בפתח המנהרה.
במחתרת, פליסיטי מוטרדת מכך שמר שועל חזר לסורו.
בהמשך הקבוצה נפגשת עם גירית ותושבים מקומיים רבים אחרים, שבתיהם נהרסו גם הם על ידי החקלאים.
כאשר החיות מתחילות לרעוב, מר שועל מוביל אותם למסע חפירה למנהרה לשלושת המשקים, ושודד אותם בהצלחה.
בעוד שאר בעלי החיים חוגגים, אש וקריסטופרסון מתחילים להתפייס לאחר שקריסטופרסון מגן על אש מפני בריון.
בני הדודים חוזרים לחווה של בין, מתוך כוונה להחזיר את הזנב החסר של מר שועל.
כאשר הם מופרעים על ידי הגעת אשתו של בין, אש בורח, אך קריסטופרסון נלכד.
כשגילה שמר שועל גנב את התוצרת שלהם, החקלאים ומפקד האש הציפו את רשת המנהרות של בעלי החיים בסיידר.
לאחר שהבין כי החקלאים מתכננים להשתמש בקריסטופרסון כדי לפתות אותו למארב, מר שועל פונה לפני השטח כדי להיכנע, אך חוזר כאשר העכברוש, המאבטח של בין, מתעמת עם בעלי החיים ומתנפל על אש ופליסיטי.
קטטה בין מר שועל לחולדה מביאה לכך שהאחרון נדחף לגנרטור ומכניס אותו לחשמל.
לפני שמתה, חולדה חושפת את מיקומו של קריסטופרסון.
מר שועל מבקש מהחקלאים להיפגש בעיר ליד רכזת הביוב, שם ייכנע תמורת חירותו של קריסטופרסון.
החקלאים מכינים מארב, אך בעלי החיים, בציפייה לכך, פותחים במתקפת נגד שמאפשרת למר שועל, אש וקיילי להיכנס לחווה מבלי להיחשף.
אש משחרר את קריסטופרסון תחת אש האויב כדי ומאפשר לקבוצה לברוח.
לאחר מכן, החיות מתרגלות לחיות בביוב עם אחרים ששוקלים לעבור לגור איתם, כולל אביו המחלים של קריסטופרסון.
אש וקריסטופרסון הופכים לחברים טובים חרף ההבדלים ביניהם.
בסיום הסרט, מר שועל מוביל את משפחתו, קיילי, ואגנס אל פתח ניקוז המובנה ברצפת סופרמרקט בבעלות החקלאים.
החיות חוגגות את מקור המזון החדש שלהן ואת החדשות שפליסיטי שוב בהריון.
ג'ורג' קלוני - מר שועל
מריל סטריפ - פליסטי שועל
ג'ייסון שוורצמן - אש שועל
ביל מארי - קלייב גירית
אוון וילסון - המאמן סקיפ
מייקל גמבון - פרנקלין בין
הלן מקרורי - גברת בין
בריאן קוקס - דניאל פיבודי
רומן קופולה - קבלן סנאי
וס אנדרסון - סטן סמור
מר סופר-על וחברים הוא סרט קצר מונפש אמריקאי משנת 2005 באורך 4 דקות שהופק על ידי פיקסאר ומבוסס על הסרט "משפחת סופר-על" שהופץ לראשונה בשנת 2004. הסרט משמש כפרק פיילוט לסדרה המבוססת על הסרט שבסופו של דבר אינה הופקה.
הסרט מציג את הדמויות של מר סופר-על ופרוזן מהסרט, בתוספת של ארנב בשם מיסטר סקיפרדו.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית יחד עם ה-DVD של הסרט "משפחת סופר-על", הסרט לא דובב לעברית.
הסרט מונפש בסגנון אנימציה מוגבלת כדי להציג את התקציב הנמוך של סדרות הטלוויזיה המצוירות ששודרו בשנות החמישים והשישים.
במהלך תקופה זו חסכו בתקציב אולפני אנימציה טלוויזיוניים בשביל להפחית כמויות גדולות של מוצרים בתקציבים נמוכים, מה שהביא למספר רב של סרטים מצוירים בטלוויזיה לקבל ביקורות של לעג על ידי מבקרי הטלוויזיה, היסטוריוני הקולנוע והאנימציה והצופים.
הסרט מתחיל בכך שמר סופר-על, פורזן ומיסטר סקיפרדו מספרים לצופים על האירועים הקודמים, בהם אישיות מרושעת בשם ליידי לייטבוג גנבה את גשר נהר המערב והתירה מכוניות תקועות משני צידי הנהר.
בשביל לתקן את מצב זה, פרוזן בונה גשר קרח.
כשמר סופר-על מגיע לכינוס נטוש, הוא מחפש שם את ליידי לייטבוג באמצעות הרמת חפצים שונים בזמן שהוא מציין שהיא לא נמצאת תחת אף אחד מהם.
מיסטר סקיפרדו מקפץ כדי לציין שהגשר החסר נמצא מאחוריו.
לפתע, ליידי לייטבוג עפה החוצה ומודיעה לכולם על התוכנית הרעה שלה לגנוב את גשרי העולם וליצור פקקים שיגרמו להשמדת הכלכלה.
במהלך הסרט רואים מה גיבורי העל עושים בשביל לחסל את התוכנית המרושעת של ליידי לייטבוג.
רוג'ר ל' ג'קסון – מספר
פיט דוקטר – מר סופר-על
סלייה שומן – ליידי לייטבוג
בנוסף לשלל הפניות וההתייחסויות לאנימציה שנכללה בסרט זה, קרייג טי.
ג'קסון סיפקו פרשנות לסרט בכך שהם מציגים את מר סופר-על ופורזן כאלו הם צופים בסרט לראשונה לאחר מספר שנים.
בפרשנות של שתי הדמויות מר סופר-על הביע אדישות, ופורזן אמר שהגרסה שלו בסרט גרועה ושהוא מרוגז על מיסטר סקיפרדו.
בסופו של דבר, פרוזן כל כך התעצבן שהוא יוצא מהפרשנות ודרש שהסרט לעולם לא ישודר.
מר סלואן היא סדרה קומית בריטית ששודרה לראשונה ב-23 במאי 2014 בערוץ Sky Atlantic.
הסדרה בת ששת הפרקים נכתבה בידי רוברט ב.
וייד, אשלין דיטה ואוליבר לנסלי, ובוימה על ידי רוברט ב.
העלילה מתרחשת בעיירה ווטפורד בשנת 1969.
השנה היא 1969. ג'רמי סלואן שחי בעיירה ווטפורד שבהרטפורדשייר הוא מנהל חשבונות שסובל מדיכאון.
אשתו ג'נט עזבה אותו והוא פוטר מעבודתו.
הוא מתחיל לעבוד במשרה חלקית כמורה, ופוגש בחנות לחומרי בניין אמריקאית צעירה משוחררת ומלאת חיים בשם רובין, שיכולה לעזור לו להחזיר את חייו למסלולם התקין.
ניק פרוסט – ג'רמי סלואן
שלב הצילומים החל באפריל 2013. חברות ההפקה של הסדרה הן Big Talk Productions ו-Whyaduck Productions.
באוקטובר 2014 הכריזה רשת סקיי שלא תופק עונה שנייה לתוכנית.
ב-15 ביוני 2015 שודרה הסדרה לראשונה באוסטרליה בערוץ BBC First.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ BBC Entertainment.
מרא אל-עמי (8 באפריל 1936 – 12 בינואר 2024) היה אלוף-משנה בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 17 (אריות הגולן) וכמפקד חטיבת ירושלים.
עם גיוסו לצה"ל שובץ אלעמי בחטיבת גולני.
במלחמת ששת הימים שימש כקצין אג"ם חטיבת כרמלי.
במלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד חטיבת המילואים של הצנחנים 317, שלחמה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, בקרב ההבקעה לסוריה ובכיבוש החרמון הסורי.
בשנים 1976–1977 פיקד על חטיבת ירושלים.
מר עוקבא היה ריש גלותא בבגדאד במחצית הראשונה של המאה ה-10; ריש גלותא השני שמת בגלות.
כאשר נמנה כהן צדק השני כגאון של פומבדיתא, פרצה מחלוקת בינו לבין מר עוקבא לגבי רווחים שהגיעו מח'וראסאן.
חבריו של כהן צדק השני הצליחו ללחוץ על הח'ליפה אל-מקתדר להדיח את מר עוקבא.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 917, מר עוקבא עזב את בגדאד ללכת לקרסימין, אבל כאשר הח'ליפה הלך בחודשי הקיץ לארמונו בספרן, מר עוקבא הגה תוכנית למצוא חן בעיני הח'ליפה, על ידי פגישה יומית עם מזכירו של הח'ליפה שכללה קריאת שירים יפים.
הדבר מצא חן בעיני מזכירו של הח'ליפה והוא רשם את השירים והראה אותם לאדונו, שגם בעיניו מצאו השירים חן הוא הזמין את מר עוקבא לפגישה ושאל אותו אם הוא רוצה לבקש משהו.
מר עוקבא ביקש לחזור להיות ראש הגולה.
הח'ליפה הגשים משאלה זו, ומר עוקבא חזר לבגדאד כראש הגולה.
עם זאת, כהן צדק השני וחבריו הצליחו בשנית להביא לידי הדחתו וגירושו, והוא נסע לאפריקה, ונתקבל בקירואן כצאצא בית המלוכה.
בבית הכנסת נבנתה מעין בימה עבורו ליד ארון הקודש, והוא תמיד היה עולה לעלייה השלישית, כשהביאו לפניו את ספר התורה.
מרא דאתרא הוא ספר מאת מרדכי זלקין העוסק ברבני קהילות, שכיהנו בעיירות בתחום המושב במאה ה-19.
הספר יצא לאור בשנת 2017 בעברית, בהוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית).
הספר מבוסס על בחינת קורותיהם של כ-1,500 רבני קהילות בתחום המושב במאה ה-19, שרובם אינם רבנים מפורסמים ונחשבים.
החלק הראשון של הספר עוסק בהליך הבחירה של רב הקהילה, תוך שהוא משרטט את הגורמים שהיו מעורבים בתהליך והאינטרסים שהשפיעו על הבחירה.
החלק השני עוסק בכהונת הרב, תוך שרטוט פעילות הרב, סמכויותיו והלחצים עימם נדרש להתמודד.
ישראל גרובייס עמד על ייחודיותו של הספר:
מר פיט הצעיר הוא סרט ביוגרפי בריטי בשחור-לבן משנת 1942 בבימויו של קרול ריד, עם רוברט דונאט, רוברט מורלי, פיליס קלברט, ג'ון מילס והרברט לום בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את מאבקה של הממלכה המאוחדת בראשותו של ויליאם פיט הצעיר נגד נפוליאון בונפרטה.
הסרט הופק בימים הסוערים של מלחמת העולם השנייה בהם עמד וינסטון צ'רצ'יל לבד מול אדולף היטלר והנאום של פיט הצעיר "אנחנו נאבקים לבד" דומה לנאומו של צ'רצ'יל מ-1940.
זה סרט פרו-בריטי מובהק בדומה לסרט ליידי המילטון שגם הוא עוסק במלחמת הממלכה המאוחדת נגד נפוליאון.
רוברט דונאט מופיע בתפקיד כפול של ויליאם פיט האב וויליאם פיט הבן (הצעיר).
ויליאם פיט האב (רוברט דונט) נואם בפרלמנט נגד מלחמה עם הקולוניות האמריקאיות שתושביהן הם "אחים" לבריטים מבחינת שפה, תרבות ודת.
כעבור שנים הוא נפגש עם בנו ויליאם פיט הצעיר ומייעץ לו שלא יעשה לעצמו פרסום בעזרת מלחמה.
ויליאם פיט הצעיר (רוברט דונט), מצטרף לפרלמנט ונתקל בהתנגדות חריפה של צ'ארלס ג'יימס פוקס (רוברט מורלי).
הוא מתקבל בפרלמנט בקריאות בוז ולעג.
בעצת ידידו הקרוב ויליאם וילברפורס (ג'ון מילס), הוא מחליט להציג עצמו לתפקיד ראש הממשלה.
בתקופת הבחירות הוא נתן גם להתקפות פיזיות ופעם אחת הוא נחלץ מתוקפיו בעזרת המתאגרף היהודי דניאל מנדוזה (רוי אמרטון).
להפתעת כולם הוא זוכה בבחירות ומתמנה לראש ממשלה בגיל 24. הוא מחוקק רפורמות ומחזק בעיקר את צי המלחמה כדי להכין את הממלכה המאוחדת לעתיד.
לאחר המהפכה הצרפתית מגיע אליו שר החוץ טליראן (אלברט ליבן) בשליחות חשאית ומבקש ממנו לא להתערב אם צרפת תפלוש לבלגיה והולנד.
פיט מסרב ומכריז מלחמה על צרפת.
הוא סובל מפלה מנפוליאון (הרברט לום) בעת המצור על טולון.
נפוליאון מתחמק עם הצי שלו לים התיכון.
פיט ממנה את אדמירל הוריישו נלסון למפקד הצי אף על פי שיש בכירים ממנו.
באותה תקופה מפתח פיט קשר עם אלינור עדן (פיליס קלברט), בתו של לורד אוקלנד (פרדריק ליסטר).
היא רוצה להתחתן אתו אבל הוא שקוע כל כולו במאבק נגד נפוליאון ואומר לה כי לא יוכל להקדיש זמן לנישואיהם.
נלסון מנצח את נפוליאון בקרב אבו קיר.
פיט נקרא לפרלמנט ומתקבל בקריאות זועמות בעיקר על ידי פוקס.
רק כאשר הוא שולף פתק ומקריא את הניצחון בקרב הנילוס, הוא זוכה לתשואות.
נפוליאון פונה לפיט באמצעות טליראן בבקשה לחתום על הסכם שלום.
פיט מסרב כי הוא יודע שזה תכסיס של נפוליאון להרוויח זמן כדי לחזק את צבאו.
ואכן כך מסביר זאת נפוליאון לטליראן.
הבריטים רוצים שלום ומתנגדים לפיט.
בראש המתנגדים עומד שוב פוקס שרואה בפיט שונא שלום ומחרחר מלחמה ואבנים נזרקים לביתו.
פיט חולה ותשוש הולך למלך ג'ורג' השלישי (ריימונד לובל) ומגיש את התפטרותו.
במקומו מתמנה הנרי אדינגטון (הנרי יואיט) לראש ממשלה (1801).
בתקופת השלום פעול אדינגטון לקיצוץ חד בצבא ובצי על מנת לצמצם את הגירעונות שגרמה המלחמה, וכן מייעל את מערכת המס.
הבריטים מתחננים לפני פיט שיחזור להיות ראש ממשלה כדי להציל את המצב והוא מסכים ומתמנה לראש ממשלה בפעם השנייה ב-1804.
צבא צרפת בראשות נפוליאון מתעצם, מוכרז מצב חירום בממלכה המאוחדת, והתושבים נקראים להתגייס.
גם פוקס מתגייס לצבא כחייל פשוט.
נפוליאון נוחל תבוסה קשה בקרב טרפלגר והאיום על הפלישה לממלכה המאוחדת מוסר.
פיט נושא נאום חוצב להבות בגילדהול ובו אומר שהניצחון הושג לא רק בזכותו אלא בזכות כל העם וכי הממלכה המאוחדת תציל בעתיד את אירופה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוברט דונטויליאם פיט האב/הצעירראשי ממשלת הממלכה המאוחדתג'ון מילסויליאם וילברפורסחבר פרלמנטרוברט מורליצ'ארלס ג'יימס פוקסחבר פרלמנטפיליס קלברטאלינור עדןידידתו של פיט הצעירהרברט לוםנפולאון בונפרטהריימונד לובלג'ורג' השלישימלך הממלכה המאוחדתהנרי יואיטהנרי אדינגטוןראש ממשלהרוי אמרטוןדניאל מנדוזהמתאגרףאלברט ליבןטליראןשר החוץ הצרפתיסטפן הגרדהוריישו נלסוןאדמירל
מר שמואל מר היה אמורא בדור החמישי לאמוראי בבל.
מתלמידי רבא, היה מקורב לרב פפי, שהתארח אצלו.
בדפוסי התלמוד הבבלי נקרא מר שמואל; וזה יוצר בלבול עם האמורא הידוע שמואל, המכונה כך לפעמים.
בדפוסי התלמוד הבבלי הוא נקרא בשם המקוצר "מר שמואל".
אבל בספר דקדוקי סופרים העיר בכמה מקומות על פי עדי נוסח של התלמוד (כתבי-יד וספר הלכות גדולות), שהגרסה היא: מר שמואל מר.
לפי זה, הצירוף של הכינוי "מר" הנסמך לשמו (באופן חריג) פעמיים, עם הדמיון לכינוי "מר שמואל" המתייחס רבות לאמורא שמואל, גרמו לשיבוש השם.
התוספת "מר" לפני השם הפרטי הייתה נהוגה לפרקים במשפחת ראש הגולה (למשל: מר עוקבא, מר זוטרא).
התוספת "מר" בסוף השם מצויה רק בשמותיהם של חכמים בודדים, כגון הונא מר ואבא מר.
ותוספת כפולה כזאת ("מר" לפני השם וגם לאחריו) היא ייחודית.
בתלמוד, פעמים רבות השם "מר שמואל" מתייחס לאמורא בן הדור הראשון שמואל, והשם הזהה מבלבל ומקשה על הזיהוי, ויש צורך ללמוד מן ההקשר.
למעשה, ברוב המקרים בתלמוד "מר שמואל" מתייחס לאמורא שמואל, ורק מיעוט קטן שלהם מתייחס לרב שמואל מר.
לגבי אחד מן המקומות שנזכר, טען החוקר הרב זאב יעבץ, שמדובר באמורא שמואל בן הדור הראשון, ובתולדות תנאים ואמוראים של הרב אהרון הימן כתב על דבריו: "ובמחילה מכבודו, שטעות הוא".
מצד שני, העיר שם על דברי בעל סדר הדורות שזיהה את "מר שמואל" במספר מקומות עם מר שמואל מר, אך מן ההקשר יש להבין שזהו שמואל בן הדור הראשון לאמוראים.
אין לבלבל בין מר שמואל מר ובין רב שמואל בר רב מר (או: מרי) גאון, ראש ישיבת פומבדיתא בתקופת הגאונים.
בתלמוד לא הובאו פרטים רבים על אודותיו.
בעקבות הקידומת "מר", יש סוברים שמר שמואל מר כיהן בתפקיד ראש הגולה, או שהיה ממשפחת ראש הגולה.
במקום אחד בתלמוד מסופר כי רבא טייל עם מר שמואל מר ותוך כדי כך דרש הלכה באוזני האנשים הנמצאים ברחוב: מותר להזמין גוי לסעודת שבת, אך אסור להזמין אותו לסעודת יום טוב, שמא בזמן הבישול ביום טוב יוסיף על המאכלים לצורך הגוי, ובישול ביום טוב לצורך גוי אסור.
במקום אחר טייל איתו רבא ודרש הלכה בדיני נידה.
במסגרת דיון על נשיאת אדם בכיסא ביום טוב, אמר רב נחמן בר יצחק: אני נשאתי את מר שמואל בכיסא והוצאתיו מן השמש לצל ומן הצל לשמש.
אך לגרסת ספר דקדוקי סופרים שם אין מדובר ברב נחמן בר יצחק אלא בחכם אחר ולפי זה הסיק בתולדות תנאים ואמוראים שמדובר שם בשמואל האמורא מן הדור הראשון.
במקום אחר מסופר כי רב פפא נקלע לביתו של מר שמואל, והעיר לו על פתח שהייתה בו מזוזה שלא כדין.
לפי המסופר בתלמוד, אירע שהוא אירח את רב פפי בביתו.
ופירש ריטב"א, שמר שמואל מר לא חשש שכתשו באיסור, כי הכיר את עבדיו וסמך עליהם שאינם מזלזלים באיסור.
במקום אחר נזכר כי אדם בשם בר מר שמואל ציווה לתת סכום גדול של כסף, מן היבולים שלו, לרבא.
הרב אהרן היימאן כתב שהיה זה בנו של מר שמואל מר.
הוא הציע גם להגיה בנוסח התלמוד ולהשמיט את המלה "בר", ומדובר במר שמואל מר עצמו.
אחרים הצביעו על נוסחים שונים בעדי הנוסח, כך שיש קושי להסיק משם דבר ברור.
מר קרוקט הוא סרט אימה על-טבעי משנת 2024 מבית שירות הסטרימינג הולו.
הסרט בוים על ידי ברנדון אספי ומככבים בו ג'ריקה הינטון, איידן גאווין, קריסטולין לויד, אלכס אקפובום ו.
עלילת הסרט עוקבת אחר מנחה תוכנית ילדים היוצא ממכשיר הטלוויזיה, חוטף ילדים והורג את הוריהם.
לאחר שחטף את בנה, אישה אחת תעשה הכל על מנת להביס את מר קרוקט ולהשיב אליה את בנה.
בשנת 1993 בעיר שורי בוטום, פנסילבניה, ילד בן 8 בשם דרן הרפר נעשה מהופנט בעקבות צפייה בקלטת ילדים בשם "עולמו של מר קרוקט" שהופיעה במפתיע מחוץ לבית המשפחה.
במהלך ארוחת הערב, אביו החורג של דרן, קווין מתעלל בדרן לאחר שהאחרון מסרב לאכול.
מר קרוקט בוקע ממסך הטלוויזיה ביחד עם בובות מפלצתיות שמלוות אותו, רוצח את קווין באכזריות ולוקח את דרן ביחד איתו.
אמו של דרן, רונדה חוזה בקרוקט לוקח את בנה וצורחת באימה.
שנה לאחר מכן, אישה בשם סאמר בוורלי שהתאלמנה מבעלה, מתקשה לתפקד כאם יחידנית לבנה, מייג'ור.
רונדה, שבעקבות התקרית עם קרוקט הפכה לחסרת בית ואיבדה את שפיותה, פוגשת את מייג'ור ומנסה להזהיר אותו מקרוקט, אך סאמר מגיעה למקום ומרחיקה אותו ממנה במהרה.
זמן מה לאחר מכן, הקלטת של מר קרוקט מופיעה במפתיע מחוץ לביתם של סאמר ומייג'ור.
סאמר, שמתקשה לשלוט בהתקפי הזעם של מייג'ור, נותנת לו לצפות בקלטת והאחרון נעשה מהופנט.
במקום אחר בשכונה, ילדה בשם קארי מעירה את אביה המתעלל ביל, שהתעלף לאחר צריכת הרואין מכיוון שהטלוויזיה בחדרה הפסיקה לעבוד.
ביל צורח על קארי לאחר שהעירה אותו ומר קרוקט מגיע למקום, גורם לביל להרוג את עצמו בעזרת אקדח ולאחר מכן לוקח את קארי ונעלם.
לאחר שאסרה עליו להמשיך לצפות בקלטת, מייג'ור רב עם סאמר ומתחיל לשבור מזכרות של אביו המנוח.
סאמר, ברגע של חוסר שליטה, מצהירה בפני מייג'ור שהיא לא רוצה להיות אמו.
מר קרוקט בוקע ממסך הטלוויזיה ולוקח איתו את מייג'ור לנגד עיניה של סאמר ההמומה.
סאמר מתקשרת למשטרה ומספרת מה קרה, אך אף אחד לא מאמין לה.
במהלך חיפושיה אחר בנה, סאמר מגיעה לביתם של קארי וביל, שתויג כזירת פשע.
אחת השכנות מספרת לסאמר על שמועה לפיה רוצח על טבעי חטף את הילדה וסאמר מסיקה שקרוקט חטף את קארי כפי שהוא חטף את בנה.
סאמר ממשיכה בחיפוש רמזים נוספים בספרייה ונתקלת בכתבת עיתון משנת 1979 בה נכתב שעמנואל קרוקט נורה למוות על ידי המשטרה לאחר שחטף את אנתוני ויליאמס בן ה-9. סאמר שומעת רעש מאחת הטלוויזיות בספרייה ומותקפת על ידי קרוקט, שמזהיר אותה לא לחפש אחריו.
אדם בשם אדי בריגס פונה לסאמר ומספר לה שהוא מאמין לה לאחר שבתו גם היא נחטפה על ידי קרוקט.
השניים מסכימים לשתף פעולה מכיוון שלתדהמתו של אדי, סאמר היא ההורה היחיד שנתקל בקרוקט ונשאר בחיים.
במקביל, סיפורו של אדי מזכיר לסאמר את רונדה.
אדי וסאמר מאתרים את רונדה במחנה הומלסים ומגלים שהיא מתגוררת באוהל ומקיפה את עצמה במספר טלוויזיות דלוקות המציגות רעש לבן.
רונדה מסבירה לשניים שהיא משתמשת בגלי הרדיו באותה הדרך שבה קרוקט משתמש בהם כדי לאתר את קורבנותיו.
רונדה נכנסת למצב המזכיר טראנס ומצליחה להשיג עבורם את הכתובת הבאה בה קרוקט יכה.
סאמר, אדי ורונדה מתעמתים עם קרוקט רגע לפני שהוא חוטף ילדה נוספת.
קרוקט דוקר את רונדה ואדי וסאמר מצליחים לחדור לעולמו של קורקט דרך השער שהוא פתח.
בעולם המעוות המזכיר את סט תוכנית הילדים של מר קרוקט, קרוקט מצליח ללכוד את סאמר ולקשור אותה לכיסא בעוד אדי מצליח להסתתר מפניו.
קרוקט מספר לילדים שהוא חטף ולסאמר על עברו: עמנואל קרוקט חווה אלימות קשה מאביו בתור ילד, אך בהמשך חישל את עצמו מבחינה פיזית, רצח את אביו ודימה את מותו לתאונה.
תוך רצון להקים משפחה משלו, קרוקט לקח על עצמו להגן על ילדים שבאו מבתים הרוסים.
במהלך צילומי התכנית שלו, קרוקט הבין שאחד הילדים באולפן, אנתוני ויליאמס הגיע מבית הרוס.
קרוקט הציע לילד להתגורר איתו במקום בטוח, אך המשטרה התייחסה לעניין כחטיפה והתעמתה עם קרוקט.
במהלך העימות, קרוקט מצא את מותו.
לאחר שמת, קרוקט חתם על עסקה עם השטן ובתמורה לסיפוק נשמות של מבוגרים, קרוקט קיבל מעין עולם משלו בו הוא יוכל לחיות עם הילדים לנצח.
אדי מתקרב לקרוקט ולפתע הופך את עורו ומתוודה מול סאמר שהוא עצמו אנתוני ויליאמס שמאז מותו של קרוקט, חיפש במשך השנים שעברו דרך להתאחד עם קרוקט מחדש.
כשהבין שסאמר הייתה בין המבוגרים היחידים שראו את קרוקט ונשארו בחיים, הוא ניצל אותה כדי להגיע לעולמו של קרוקט.
אדי / אנתוני שולף אקדח ומתכוון לירות בסאמר, אך קרוקט עוצר אותו ומצהיר שהוא מזהה אותו, אך מאוכזב שמילד תמים הוא הפך למבוגר משוגע.
לאחר מכן, אחת הבובות המפלצתיות של קרוקט הורגת את אנתוני.
מר קרוקט מעניק לסאמר הזדמנות לשכנע את מייג'ור לחזור ביחד איתה הביתה, אך מייג'ור בוחר להישאר עם קרוקט.
לאחר מכן, קרוקט מאלץ את הילדים ואת בובותיו המפלצתיות לתקוף את סאמר.
קרוקט מצווה על מייג'ור לדקור את אמו למוות, אך לאחר שהיא מצהירה שהיא אוהבת אותו, הסכין שמייג'ור מחזיק הופכת לטוש קסום.
הילדים האחרים משתחררים משליטתו של קרוקט וסאמר משתמשת בטוש הקסום כדי לחתוך את קרוקט לחצי.
סאמר בורחת עם שאר הילדים בעזרת שער אותו היא מייצרת בעזרת הטוש הקסום והם חוזרים לעולם האמיתי.
ללא ידיעתם, חלק מחולצתו של קרוקט נדבקה לרגליו של מייג'ור וקרוקט מצהיר שהוא תמיד יהיה היכן שמייג'ור נמצא.
סאמר מאחדת את דרן עם רונדה, שהשתקמה ומתחילה לארגן את חייה מחדש.
זמן מה לאחר מכן, יועצת בית ספרית מגיעה לביתה של סאמר ומספרת לה שמייג'ור מתנהג באלימות כלפי שאר הילדים והצוות.
כשסמאר שואלת לפשר ההתנהגות החריגה, היועצת מספרת שמייג'ור מפחיד את חבריו לכיתה עם סיפורים על "אביו החורג" החדש.
סאמר מסיקה שמייג'ור עדיין אובסיבי כלפיי מר קרוקט ובמקביל, קרוקט שולח למייג'ור טוש קסום במטרה לגרום לילד לפתוח שער לעולמו.
ג'ריקה הינטון - סאמר בוורלי, דמות הפרוטגוניסט בסרט ואמו של מייג'ור.
לאחר שבנה נחטף על ידי קרוקט, סאמר תעשה הכל כדי להשיב את בנה בחזרה אליה.
- עמנואל קרוקט / מר קרוקט, דמות האנטגוניסט בסרט.
בעברו מנחה תוכנית ילדים שסבל מאלימות בתור ילד וכיום מעין שד זדוני שחוטף ילדים כדי לחיות איתם.
איידן גאווין - מייג'ור בוורלי, בנה של סאמר.
מתמכר לקלטת של מר קרוקט ונחטף על ידו.
אלכס אקפובום - אדי בריגס / אנתוני ויליאמס, אנטגוניסט משני בסרט.
כשהיה ילד, אנתוני חי בבית הרוס וזכה להשתתף בתוכנית הילדים של מר קרוקט.
כאשר קרוקט גילה על הרקע של אנתוני, הוא הציע לילד להצטרף אליו, אך המשטרה התייחסה לעניין כחטיפה והרגה את קרוקט.
מאז, אנתוני חיפש דרך להתאחד עם קרוקט מחדש וניצל את סאמר לשם כך.
קריסטולין לויד - רונדה הרפר, אמו של דרן שמאז שבנה מחטף על ידי קרוקט, איבדה את שפיותה והפכה לחסרת בית.
מנסה להזהיר את מייג'ור וסאמר אודות קרוקט, אך אלו מתעלמים ממנה.
בהמשך הסרט, רונדה מסייעת לסאמר לאתר את קרוקט ולהחזיר אליה את בנה.
במהלך הסרט ניתן לראות מספר רמזים מטרימים לזהותו האמיתית של אדי / אנתוני:
כשאדי וסאמר נכנסים לרכבו של אדי, הרדיו מנגן שיר מתוכנית הילדים של קרוקט.
אדי משתיק את הרדיו במהירות ואומר לסאמר שהקלטת שייכת לבתו שנחטפה.
כשאדי וסאמר מגיעים לעולמו המעוות של קרוקט ונתקלים באחת הבובות המפלצתיות שלו, אדי מנסה להרגיע את הבובה וקורא לה בשמה.
כשרונדה נכנסת לטראנס, אחת הטלוויזיות מציגה את הפרק בו אנתוני התארח.
המצלמה עוברת מיד לאדי, שמחייך.
אותו המעבר מתרחש כשקרוקט מספר לילדים ולסאמר את סיפור מקורו והמצלמה עוברת ישירות לאדי המחייך כשקרוקט מספר על אנתוני.
עלילת הסרט לפיה שד זדוני בוקע מהטלוויזיה ורוצח בני אדם מזכירה את הסרט "הצלצול" בו סמארה מורגן, דמות האנטגוניסט בוקעת מהטלוויזיה כדי לרצוח את קורבנותיה לאחר שהם צפו בקלטת המקוללת שלה.
כשג'ארל (בעלה של סאמר ואביו של מייג'ור) מופיע בסיוט של סאמר, עיניו צבועות לגמרי בשחור.
בסוף הסרט, היועצת מבית הספר שמדברת עם סאמר היא בעלת אותן עיניים, לכן נרמז שהיועצת היא בעצם קרוקט.
בסרט הקצר עליו בוסס סרט זה, את דמותו של קרוקט מגלם השחקן קאם מונטגומרי ג'וניור.
הסרט בוים ברנדון אספי ותסריט הסרט נכתב על ידי קארל ריד.
במקור, הסרט מבוסס על סרט קצר באותו השם משנת 2022 שבוים על ידי אספי עבור ספיישל מיוחד של הולו עבור ליל כל הקדושים.
ביולי 2024, הוכרז שאלביס נולאסקו וג'ריקה הינטון יככבו בסרט, ונולאסקו יתפקד גם כאחד המפיקים.
קדימון ראשון לסרט הופץ ב-18 בספטמבר 2024 יחד עם תמונה ראשונה מתוכו, כחודש טרם הפצת הסרט.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 63% טריות על סמך 19 ביקורות.
מר עולם 2007 היא תחרות מר עולם החמישית במספר.
התחרות נערכה בתיאטרון כתר היופי (Crown of Beauty Theatre) בעיר סאן-יה שבאי הטרופי האינאן שבסין.
56 מתמודדים לקחו חלק בתחרות, במסגרת התחרות המתמודדים אותגרו בשבועות המקדימים במספר משימות הבחנו בין היתר את כוחם, זריזותן ונחישותן, בין המשימות נמנו טיפוס על החומה הסינית, טיפוס על קיר ואימוני אמנויות לחימה.
לתחרות היו ארבעה מנחים, מר עולם הראשון טום נויאנס, האצן דארן קמפבל, היילינג צ'אן וסטיב דאגלס, התחרות שודרה ברחבי העולם עם קהל משוער של מיליוני צופים.
מיקום מתמודד מר עולם 2007 - חואן גרסיה פוסטיגו סגן ראשון - לוקאס ברבוסה גיל סגן שני סין - לג'ון טוני ג'יאנג 5 המועמדים הסופיים - אלונסו פרננדס אלוורז
- חוסה פטריסיו לגונה גבאואר 12 המועמדים הסופיים - מתיאס תאלר
- אריאל רומיאו קוויניונס מוראלס
מר עולם 1998 היא תחרות מר עולם השנייה במספר.
התחרות נערכה בפורטוגל, הונחתה על ידי מנחת הטלוויזיה הפורטוגזית ג'וליה פינהיירו וערוץ הטלוויזיה SIC שידר את התחרות.
43 מתמודדים השתתפו בתחרות, את ישראל ייצג אלעד מדני.
מיקום מתמודד מר עולם 1998 - סנדרו פינוליו ספרנצה סגן ראשון - גרמן קרדוסו מנדז סגן שני סין - גרגורי רוסי 6 המועמדים הסופיים - קינטה תלוול
- דניאל וויבר 12 המועמדים הסופיים - ג'ואל ויליאמס
Award Contestant מיסטר אישיות - דימיטריס דרבאקולוס מיסטר פוטוגניות - רובים פונסקה
מר עולם 1996 היא תחרות מר עולם הראשונה, 50 מתמודדים לקחו בה חלק, התחרות נערכה באיסטנבול שבטורקיה, לתחרות היו שלושה מנחים פיטר מרשל, השחקן הטורקי קורהאן אבאי והשחקנית הטורקייה ברנה לאסין, הזוכה היה נציג בלגיה.
את ישראל ייצג צפריר בן צבי מחיפה, זאת לאחר שזכה בתחרות היופי "הגבר הישראלי" שאורגנה על ידי שבועון לאישה.
מיקום מתמודד מר עולם 1996 - טום נויאנס סגן ראשון - גבריאל סוטו סגן שני - קארהאן קנטאי 5 המועמדים הסופיים - ריצ'רד נברס
- אליסאו פאולו קורטס מלנדז 10 המועמדים הסופיים - אנתוני אנדרו מרטינז
מר פופר והפינגווינים הוא סרט קומדיה-משפחתית אמריקאי משנת 2011 בבימויו של מארק ווטרס, המבוסס על ספר הילדים באותו שם מאת ריצ'רד ופלורנס אטווטר שיצא לאור ב-1938. את התסריט כתבו שון אנדרס, ג'ון מוריס וג'ארד שטרן.
בתפקיד הראשי מככב ג'ים קארי, לצד קרלה גוג'ינו, מדליין קרול, אופליה לוביבונד ואנג'לה לאנסברי.
הסרט מספר את סיפורו של טום פופר, איש עסקים מצליח מניו יורק שמקבל בירושה שישה פינגווינים, מה שמוביל למהפך בחייו האישיים והמקצועיים.
בעודו מנסה להיפטר מהם, הוא נקשר אליהם רגשית והם משנים את חייו לטובה.
הסרט היה הצלחה כאשר הופק בתקציב של כ-55 מיליון דולר והכניס כ-187.4 מיליון דולר ברחבי העולם.
בסרט נעשה שימוש בפינגווינים אמיתיים ובעבודת מחשב לדימוי תנועתם.
טום פופר הוא איש עסקים מצליח בניו יורק שמתמקד בקידום הקריירה שלו על חשבון משפחתו וחייו האישיים.
כאשר הוא מקבל ירושה מפתיעה מאביו המנוח – תיבת עץ המכילה שישה פינגווינים חיים – חייו יוצאים משליטה.
הוא מנסה בכל דרך להיפטר מהפינגווינים, אך ילדיו נקשרים אליהם, והוא מתחיל לראות את חייו ואת המשפחה שלו באור שונה.
העניינים מסתבכים כאשר הפינגווינים מתחילים להתרבות ולהפוך את דירתו בניו יורק למקפיא ענקי.
במקביל, טום עומד בפני עסקה חשובה בעבודתו, אך נקרע בין שאיפותיו המקצועיות לבין משפחתו והפינגווינים.
לבסוף, הוא מבין שהמשפחה חשובה לו יותר מכל, מחליט לשמור על הפינגווינים ולהעניק להם בית ראוי במקום הנכון.
ג'ים קארי – טום פופר, איש עסקים קרייריסט שמקבל בירושה שישה פינגווינים.
קארלה גוג'ינו – אמנדה פופר, גרושתו של טום ואמם של ילדיו.
מדליין קרול – ג'ניס פופר, בתו המתבגרת של טום.
מקסוול פרי קוטון – בילי פופר, בנו הצעיר של טום.
אופליה לוביבונד – פיפי, העוזרת הנאמנה של טום במשרד.
אנג'לה לאנסברי – גברת ואן גנדי, בעלת נכס היסטורי שטום מנסה לרכוש.
הסרט "מר פופר והפינגווינים" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון של 47%, בהתבסס על 152 ביקורות, עם הקונצנזוס: "ג'ים קארי מספק הופעה מבדרת, אך הסרט עצמו הוא עיבוד בנאלי לספר ילדים קלאסי, שמתקשה לרגש או להפתיע".
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 53 מתוך 100, בהתבסס על 30 ביקורות, דבר המעיד על ביקורות "מעורבות או ממוצעות".
גלי פיאלקוב מ"עכבר העיר" כתבה: "הקומדיה המשפחתית החדשה אמנם תצחיק את הילדים הקטנים, אבל בסופו של דבר מדובר בעוד סיפור משפחתי צפוי, אפילו עבור צופים צעירים...
רוב הבדיחות מבוססות על מחוות גופניות מוגזמות והפרשות של פינגווינים, וכמעט כולן די צפויות, כך שהסרט מצחיק בעיקר ילדים קטנים או מבוגרים ילדותיים במיוחד.".
מֶרַאב גוֹגְבֶּרַאשְׁווִילִי (בגאורגית: მერაბ გოგბერაშვილი; נולד ב־5 בינואר 1959) הוא פיזיקאי תאורטי גאורגי, פרופסור במכון לפיזיקה על שם אנדרוניקשווילי ובאוניברסיטת ג'אווחישווילי (האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי), וכן מחבר אטיודים בתחום לימודי השחמט .
בין השנים 1975–1980 למד גוגבראשווילי באוניברסיטת ג'אווַחישווילי בטביליסי, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מוסקבה עד שנת 1986 וקיבל תואר דוקטור.
משנת 1989, חוקר בכיר במחלקה לחלקיקים אלמנטריים במכון אַנדרוֹנִיקָשׁווִילִי לפיזיקה של אוניברסיטת טביליסי .
משנת 2006 משמש כפרופסור לפיזיקה תאורטית במחלקת החלקיקים האלמנטריים ושדות קוונטיים באוניברסיטת ג'אווַחישווילי.
תחומי מחקר מרכזיים: כבידה, קוסמולוגיה, תורת השדות ופיזיקה מתמטית.
עם מחקריו התאורטיים הבולטים נמנים:
Octonionic Geometry (2004) – חיבור גאומטרי על שימוש באוקטוניונים מרחביים
Thermodynamic Gravity and the Schrödinger Equation (2010) – קישור תאורטי בין עקרונות תרמודינמיקה ועקרון השקילות של מאך לבין משוואת שרדינגר והמבנה הקוונטי
Towards an information description of space-time (2022) – ניסיונות לתאר גאומטריה ופיזיקה באמצעות עקרונות אינפורמציה ואנטרופיה
אטיודים של גוגבראשווילי זכו להכרה בכתבי עת מיוחדים לקומפוזיציה שחמטאית, כגון Shamati, Sach#264, 64 Shakhmatnoye Obozrenye#88, Sachové Umenie#4728.
בשנת 1996 יצא לאור ספר שכתב יחד עם לורי עקוביה: Problems: Georgian Chess Compositions
אטיוד משנת 1975, הלבן מתחיל וזוכה.
אטיוד משנת 1975, הלבן מתחיל וזוכה, בהקלטה החל מדקה 14:07, יוטיוב
במחשוב, מראה היא שרת המחזיק עותק של התוכן של שרת אחר.
הדבר יכול להיעשות מכמה סיבות:
כדי לאפשר טעינה מהירה יותר למשתמשים באזור מסוים: למשל, לשרת בארצות הברית יכולה להיות מראה בישראל שתאפשר למשתמשי אינטרנט ישראלים לטעון תכנים מהשרת הישראלי מהר יותר מאשר מהאמריקאי.
כדי לחלק את העומס: אם שרת כלשהו זוכה לפופולריות רבה מאוד, מראה עשויה להקל את העומס עליו.
לדוגמה, אם הפצת לינוקס משוחררת כתמונת ISO על השרת של יצרן ההפצה, השרת עשוי לסבול מעומס יתר בשל הביקוש לקובץ, ומראות יכולות לעזור להפחית את העומס על השרת הראשי ולפצל אותו בינו ביניהן.
כדי לשמור תוכן היסטורי: מסיבות כלכליות, האחראים על שרת עשויים להסיר ממנו תכנים ישנים או שאינם נתמכים עוד.
ניתן לשמור את החומר הישן על שרת מראה כדי שלא ייעלם, לטובת משתמשים שעדיין זקוקים לו.
כך למשל עושים בארכיון האינטרנט.
מראָה או ראי (נקרא גם אספקלריה) היא התקן בעל משטח פנים המחזיר את קרני האור.
המראה השטוחה הנפוצה עשויה זכוכית ועל פניה האחוריים מונחת שכבה דקה של מתכת כלשהי (לרוב כסף) כך שהנוף שמולה משתקף עליה.
למראה שימושים רבים, הנפוץ שבהם הוא שיקוף דמות האדם המתבונן בה, למטרות ביתיות יומיומיות של בחינת ההופעה והלבוש, התאפרות, סידור השיער, וגילוח.
בזכות שימושיה אלו, המראה היא חפץ המצוי בכל בית.
בשל שכיחותה ונחיצותה המראה היא אובייקט עיצובי ואומנותי.
היא עשויה להיות חפץ העומד בפני עצמו, תלויה על הקיר או ניצבת, או לחלופין משובצת בחפצים כגון נרתיק איפור או ברהיטים כגון שידת איפור וארון בגדים.
מראות קיימות במגוון גדלים, סגנונות וצורות, ממוסגרות במסגרות ממגוון חומרים וצבעים.
המראות הראשונות היו ככל הנראה צלוחיות כהות מלאות בנוזל כלשהו.
המראות הראשונות שיוצרו במיוחד עשויות מזכוכית געשית, ממצאים כאלה נמצאו באנטוליה (כיום טורקיה) ומתוארכים לכ-6000 לפני הספירה.
סלעים מלוטשים ששימשו כמראות נמצאו באמריקה ומתוארכים לשנת 2000 לפני הספירה.
הממצאים הראשונים של מראה ממתכת נמצאו בארם נהריים ובמצרים ועשויות מנחושת מלוטשת.
במערת האיגרות במדבר יהודה, ב"אולם ג" ובנקיק, נמצאו בשנים 1960–1961 שתי מראות מתקופת מרד בר כוכבא (135-132 לספירה), כפי הנראה של יהודיות שהביאו אותן איתן כשנכנסו למערה כפליטות.
המראות בנויות מעיגול מתכת מבהיק (נחושת-קלל) במסגרת עץ עטופה קלף אדום, שעשוי משני חלקים הנראים כמחבטי פינג פונג.
בשנת 1835 הכימאי הגרמני יוסטוס פון ליביג יצר את מראת הזכוכית-כסף המוכרת לנו כיום.
המראה מורכבת משכבה דקה של מתכת המוצמדת לזכוכית בתהליך של החנקת המתכת, שיטה זו איפשרה לייצר מראות בכמויות גדולות בעלות נמוכה.
כיום רוב המראות מיוצרות מכסף או אלומיניום המוצמד למשטח הזכוכית ב-Vacuum deposition.
מראה שטוחה היא הדגם הנפוץ של המראה, והיא משקפת נאמנה את הנוף שמולה.
במראה זו, על פי חוק ההחזרה, זווית הפגיעה (ביחס לאנך למראה) שווה לזווית ההחזרה.
בנוסף לכך על פי חוק זה זוויות הפגיעה, זווית ההחזרה והאנך למראה נמצאים באותו מישור.
ההיפוך במראה הוא תוצאה של שיקוף העצם, לדוגמה, אם אנו נצייר על שקופית ונעמיד אותה מול מראה התמונה במראה תהיה זהה לתמונה המתקבלת אם מסתכלים על השקופית בצד שלא מופנה כלפי המראה.
הקרן שיוצאת מנקודה A, פוגעת במראה ומוחזרת לנקודה B תהיה על אותו מסלול זהה של הקרן שיוצאת מנקודה B, פוגעת במראה וחוזרת לנקודה A, ע"פ חוק הפיכת מהלך האור.
מראה קעורה יכולה לשמש כקולימטור, כלומר לרכז קרני אור מקבילות לנקודה אחת, או להפך, להפוך אור המגיע מנקודה אחת לקרניים מקבילות.
בפרבולה קרן אור המגיעה מנקודה מרוחקת, במקביל לציר ופוגעת בה, מוחזרת אל המוקד.
גם לפרבולואיד, גוף הסיבוב של הפרבולה, יש אותה תכונה, לכן כל קרני האור המגיעות מעצם מרוחק ופוגעות במראה שצורתה פרבולואידית, מתרכזות במוקד.
תכונה זו משמשת בקולט שמש ליצירת אנרגיה סולארית.
בכיוון ההפוך, מקור אור, הממוקם במוקד, מפזר את אורו, דרך מראה פרבולואידית, בקווים מקבילים.
לשימוש יומיומי מייצרים מראות שצורתן כיפה.
אם הזווית קטנה, הכיפה מהווה קירוב לפרבולואיד, ויש לה (בקירוב) אותה תכונה של החזרת הקרניים.
כדי לעמוד על מידת העקמומיות של המראה הקעורה משלימים אותה לצורת כדור ומודדים את גודל הרדיוס, ככל שהרדיוס גדול יותר - כך המראה שטוחה יותר.
המראה הקעורה מרכזת את קרני האור שלה בנקודת המוקד שמרחקו מן המראה נתון על ידי .
מקור אור אשר יוצב בנקודת המוקד יפוזר ל"אינסוף" על ידי המראה, עובדה בה נעשה שימוש בפנסי מכונית.
מישור המוקד הוא משטח ישר העובר דרך המוקד ובניצב לציר האופטי (ציר הסימטריה של המראה).
כאשר נשלחות קרניים מקבילות זו לזו, שאינן מקבילות לציר האופטי (באלכסון), כל הקרניים תחזורנה כאשר הן נפגשות בנקודה אחת, הנמצאת על מישור המוקד (מתחת או מעל למוקד המראה).
כאשר הקרניים אינן נפגשות בפועל, אך המשכן לכוון ההפוך (אל צידה האחורי של המראה) הוא שיוצר את הדמות, דמות זו נקראת , להבדיל מדמות ממשית שנוצרת במפגש הקרניים.
מראה קעורה יכולה ליצור ארבעה סוגי דמויות:
דמות מדומה, ישרה (זקופה) ומוגדלת נוצרת כאשר האובייקט מצוי בין המראה עצמה לנקודת המוקד שלה.
דמות ממשית, הפוכה ומוגדלת נוצרת כשהמקור נמצא בין נקודת המוקד לבין מרכז העקמומיות של המראה.
דמות ממשית, הפוכה ומוקטנת נוצרת כשהמקור רחוק יותר מאשר מרכז העקמומיות של המראה.
דמות ממשית, הפוכה ושווה בגדלה למקור נוצרת כשהמקור נמצא במרכז העקמומיות של המראה.
בניגוד למראה הקעורה, המראה הקמורה היא מראה שהצד הקדמי שלה בולט.
המראה הקמורה מפזרת את קרני האור ומגדילה את שדה הראיה של המתבונן במראה.
במראה קמורה ישנה רק אפשרות אחת לשיקופה של דמות: הדמות תוצג בצורה ישרה ומוקטנת.
בהינתן עצם הממוקם במרחק מן המראה, במראה תיווצר דמות הנמצאת במרחק , כאשר 2 גדלים אלו קשורים זה לזה על ידי הנוסחה .
מראה היא כלי עבודה חשוב של מאפרים, ספרים, רופאי שיניים ושינניות.
למשל, מראה מגדילה היא כלי עבודה חשוב לצורכי איפור וגילוח.
לצורכי הגדלה משתמשים במראה קמורה.
בטיחות בדרכים - מראות תשקיף מותקנות בצידי כלי רכב ובתוכן מגדילות את מרחב הראייה של הנהג כך שבאפשרותו לראות את המכוניות שמסביב ומאחור מבלי להסב את מבטו מהכביש שלפנים.
מראות פנורמיות (קמורות) מוצבות לעיתים בצמתים בהם שדה הראייה מוגבל (בעיקר בתוך ערים צפופות), כמו גם ביציאות מחניונים, במטרה להגדיל את שדה הראייה של העוברים בצומת (נהגים והולכי רגל) מבעוד מועד ובכך להקטין את הסיכוי לתאונה בצומת.
ישנם מבוכים שקירותיהם עשויים מראות וזאת כדי לבלבל את ההולך בתוך המבוך.
שימוש במבוך מראות יכול להיעשות כמתקן שעשועים בלונה פארק.
ניתן באמצעות מראה לבצע איתות למרחקים, לרוב בשימוש של החזר קרן אור על המראה.
במיקרוסקופ קיימת לרוב מראה שתפקידה לרכז את קרני האור והיא משמשת להארת הדגימה מלמטה.
במשקפות וטלסקופים משתמשים במערכת מראות כדי להאריך ולהכפיל את הדרך שעושה קרן האור מהעדשה אל העין.
מראות מהוות מרכיב מרכזי בטלסקופ מחזיר אור, בפריסקופ ובקליידוסקופ.
מראה מסתובבת בצורת מצולע משוכלל מהווה מרכיב מרכזי במדפסת לייזר.
מראה פרבולית קעורה לריכוז קרני השמש בתחנת כוח תרמו-סולארית.
מראות יכולות לשמש כמסנן אופטי, למשל על מנת להפריד אור נראה מקרינה בתת-אדום קרוב, כמו מראה קרה ומראה חמה.
בעבר הייתה קיימת אמונה, שבמראה נמצאת הבבואה שלנו, שהיא דמות אנושית של ממש, וזהו מקור האמונות הטפלות המזהירות שלא לשבור מראה ושלא להסתכל במראה שבורה.
בין היהודים יש הנוהגים עם מות אדם לכסות את המראות בבית לתקופת השבעה.
אחד הטעמים הוא כדי לא להתעסק במראה החיצוני של האדם בתקופת האבלות.
בזמנים בהם רק נשים היו נוהגות להסתכל במראה, היו שאסרו על גברים להסתכל במראה משום איסור לא ילבש.
מכיוון שכל חלקת מים, הופכת למראה ומשקפת את הסובב אותה, היא מוזכרת פעמים רבות באגדות ובכתבים עתיקים.
האזכור הראשון של שימוש האדם בתכונת השיקוף של המים הוא באגדה היוונית על נרקיסוס, העלם יפה התואר, שהתאהב בדמות שנשקפה אליו ממימי הנחל, עד שלא יכול היה להינתק ממנה.
מקור המילה האנגלית Mirror הוא בצרפתית עתיקה - Mirer שמשמעה להביט בדבר או להשתקף בו, או בלטינית - Mirari - לתהות על משהו.
בעברית יש לנו ראי ומראה וגם אספקלריה הארכאית, שמקורה בארמית.
באנגלית יש גם Looking glass (זכוכית מביטה), שלה יש כפל משמעות מסוים שנעדר מן העברית - הזכוכית, המשמשת אותנו להביט בה ולראות את עצמנו, משיבה לנו מבט מתוך עינינו אנו.
הראי דרכו לשקף את כל המתרחש מולו, באופן אובייקטיבי וללא משוא פנים, כפי שאמורה לעשות עיתונות הגונה ובלתי משוחדת.
משום כך יש לנו Daily Mirror האנגלי ו-Der Spigel הגרמני.
את מי שנאשם במעשים שלא ייעשו ולא נענש שואלים, איך הוא יכול להסתכל בעצמו בראי כל בוקר.
(בהמשך לשאלה: איך אתה ישן בלילה?) הקריקטוריסט והסאטיריקן הם כמי שמציב מראה מעוותת לפני החברה, ללמדה בדרך העיוות וההגזמה את מה שעליה לדעת על עצמה ועל העומדים בראשה.
מראות מעוותות קיימות גם במציאות, בלונה פארק, למשל.
באתרי בידור ובילוי שונים יש מבוכי מראות, שהנכנס אליהם רואה את דמותו ודמויות אחרות משתקפות שוב ושוב, ועליו לנסות למצוא את דרכו החוצה, בלי לדעת אם הבבואה שהוא רואה קרובה אליו או משתקפת במרחק רב ומטעה.
מגן פליז מלוטש כראי הוא שאיפשר לפרסיאוס להרוג את מדוזה, אחת משלוש הגורגונות הנוראות, מפלצות בעלות כנפיים ונחשים במקום שערות, שמבטן הופך את כל הבא במחיצתן לאבן.
שליח האלים הרמס הוא שנתן לו במתנה חרב פלאים, שבה יוכל לקטול את הגורגונה, אך בלי המגן-ראי, מתנתה של אתנה, לא הייתה החרב מועילה לפרסיאוס, כי הגורגונה הייתה מאבנת אותו לפני שהיה מספיק לפגוע בה.
פרסיאוס קרב אל המדוזה בהליכה לאחור, כשהוא מביט אליה בראי שבידו, וכשהיה קרוב דיו, ערף את ראשה מעליה לפני שיכלה לפגוע בו.
בספרו של לואיס קרול, מבעד למראה ומה אליס מצאה שם (במקור: "Through the Looking Glass"), הילדה הסקרנית עוברת דרך הראי, שזגוגיתו נעשית רכה, ערפילית וחדירה לנוחותה, אל "בית המראה" שהיא רואה כל הימים מבחוץ, ומגלה את הנעשה בתוכו פנימה.
הסופר מיכאל אנדה, מחבר הספר ראי בתוך ראי, מזכיר ראי גם בספרו הסיפור שאינו נגמר: ראי קסם מופיע באחד השערים אל האורקל הדרומי.
זהו ראי, המציג לכל הניצב מולו את ישותו האמיתית, הנסתרת, שגם הוא עצמו לא היה מודע לקיומה.
רבים אינם יכולים לשאת את שנשקף אליהם מתוך הראי, ויש שדעתם נטרפת עליהם, אבל אטריו, הנער משבט ירוקי העור שנשלח למצוא מרפא לקיסרית הילדותית, רואה בו את גיבורו של הספר, בסטיאן – ילד קטן ושמן קורא בספר בעליית גג.
כיוון שהתמונה אינה אומרת לו דבר וודאי איננה מפחידה אותו, הוא פוטר אותה מלפניו ללא מחשבה נוספת ועובר בראי ללא חשש.
עוד לפני כן, הספר נפתח בכתובת על דלת זכוכית של חנות ספרים, דווקא כפי שהיא נראית מבפנים, במהופך – בכתב ראי.
מוטיב דומה מופיע בספר הארי פוטר ואבן החכמים, הראשון בסדרת הספרים הארי פוטר מאת ג'יי.
הראי של ינפתא (אתפני בכתב ראי) הוא מראה גדולה, המשקפת את משאלת ליבו הגדולה ביותר של המתבונן – במקרה של הארי, המשפחה שלא זכה להיות חלק ממנה, משום שוולדמורט הרג את הוריו כשהארי היה בן שנה.
דמבלדור מזהיר את הארי מפני התמכרות לראי נוסך האשליות, שהביא אנשים שצפו בו עד לטירוף דעת.
הראי, שהוגלה ממקומו בהוראת דמבלדור למקום סתר, מופיע שוב בהמשך הספר.
במעשייה שלגיה ושבעת הגמדים, הראי שעל הקיר מאשר יום יום למלכה כי היא היפה בכל העיר, עד שיום אחד הוא מודיע לה כי התואר ראוי יותר לבתה החורגת שלגיה.
עשו של מאיר שלו מחזר אחרי אהובתו באמצעות ראי ענק, הצד את השמש ומשלח את בבואתה המסנוורת ישר אל חדרה.
בספרו של טרומן קאפוטה, מוזיקה לזיקיות, מתוארת מראה שחורה – מראה הנתונה בתוך תיבת קטיפה שחורה ומשמשת ציירים, בעיקר, להרגעת העיניים אחרי אימוץ רב, אך יש בה גם תכונה מהפנטת, במידה מסוימת.
"נראה, כי אין דבר עלי אדמות, שישווה ביופי, בטוהר, ועם זאת בגודל מרחביו, לאגם.
עמים באים והולכים בלי להטביע בו את חותמם המשחית.
מתוך "וולדן", מאת הנרי דייוויד תורו (הובא כמוטו ב"חדשות האגם", ברברה דלינסקי, הוצאת אור-עם, תרגום שלומית קדם).
טרי פראצ'ט בספרו מכשפות בחוץ לארץ מציג מכשפה ששואבת את כוחה ממראות המוצבות זו מול זו, כך שהן יוצרות השתקפויות של השתקפויות.
כאשר מכשפה אחרת נכנסת אל בין המראות, היא מאותגרת למצוא איזו מבין הדמויות היא המקור.
"הבריכה" בפואמה של חיים נחמן ביאליק מסמלת את השאלה הנצחית, האם יש מציאות עצמאית לאמנות או שהיא השתקפות של המציאות החיצונית בלבד.
אנ-סקי (בתרגומו של ביאליק), מסופר משל, בו מבקש רב ממכובד עשיר להביט החוצה מבעד לחלון ולתאר את אשר הוא רואה.
הגביר אומר: "רואה אני בני אדם." ואז לוקח הרב את הגביר אל מראה המוצבת בחדר וחוזר על שאלתו.
הגביר עונה: "רואה אני את עצמי." אומר הרב: "כאן זכוכית וכאן זכוכית, אלא שהזכוכית של המראה מחופה היא כסף קצת, והמשמש בה שוב אינו רואה בני אדם, אלא את עצמו".
זהו מבחן פסיכולוגי לזיהוי עצמי שפותח בשנות ה-70. הוא משמש לאבחון של הופעת ה"אני" כישות נבדלת מהעולם.
במבחן מציירים כתם צבעוני על מצחו של תינוק ונותנים לו להביט במראה.
בשלב התפתחותי מוקדם התינוק מושיט יד למראה ומנסה לגעת בכתם.
בגיל 18 חודשים לערך התינוק מושיט יד למצחו שלו ונוגע בכתם.
גם מספר בעלי חיים מצליחים במבחן.
בעיקר מצטיינים ביכולת זו קופי השימפנזה אך היא זוהתה אצל יונקים נוספים ואף אצל ציפורים ודגים.
היחס של בעלי חיים למראות
כאמור יש מספר מועט של בעלי חיים מסוגלים לזהות במראה את עצמם.
לפיכך משמשת המראה כסוג של מבחן אינטליגנציה לזיהוי "אני" אצל בעלי חיים.
בדרך כלל, בעלי החיים יתייחסו לבבואה במראה כיצור נבדל.
בעלי חיים שונים מגיבים באופן שונה למראות - כלבים וחתולים אדישים להן, משום שהם מגיבים בעיקר לריח ופחות למראה.
מיני קופים רבים מחפשים את הקוף האחר מאחורי הראי, כמו תינוקות צעירים.
ציפורים, בעיקר נחליאלים, מדמים לראות בראי זכר מתחרה, פולש לטריטוריה, ומנקרים בו בחמת זעם.
פעם היה מקובל לתלות ראי בכלוב של ציפור בודדה, כדי שתחשוב שיש לה בן או בת זוג.
בכלובי תוכים נהוג לתלות מראות המשמשות אותם למטרות שעשוע.
כאשר שמים דג קרב סיאמי זכר מול מראה, הוא עובר למצב התקפה, כיוון שהוא חושב שיש דג זכר נוסף מולו.
מראה מעל הגשר הוא מחזה מאת ארתור מילר אשר נכתב בשנת 1955. עלילת המחזה מגוללת את יחסיו של אדי קרבון, פועל נמל אמריקאי, עם משפחתו: אשתו ביאטריס, אחייניתו קתרין וקרובי משפחתה של אשתו האיטלקים, רודולפו ומרקו.
אדי קרבון הוא פועל נמל אמריקאי ממוצא איטלקי, שחי עם אשתו, בי (ביאטריס), ועם אחייניתו היתומה בת ה-17.5 קתי (קתרין).
אדי ובי הם חשוכי ילדים, והם מגדלים את קתי כבתם.
בתחילת המחזה אדי מגונן וסמכותי כלפי קתרין.
הוא מתייחס אליה כילדה אהובה, ולמרות שהתבגרה לנגד עיניו, קשה לו מאוד לקבל אותה כבוגרת.
המצב משתנה לחלוטין כאשר מגיעים מאיטליה שני בני דודים של ביאטריס, מרקו ורודולפו.
השניים, מהגרים בלתי חוקיים, הגיעו באניה לניו-יורק בתקווה לעזוב מאחוריהם רעב ואבטלה, וכדי לסייע ולבנות חיים טובים יותר עבור משפחותיהם שנשארו באיטליה.
מרקו ורודולפו מתאכסנים/מסתתרים בביתם של אדי וביאטריס.
אדי דורש במפגיע מבני משפחתו להסתיר אותם היטב מפני פקחי משטרת ההגירה, ולשמור על מוצא פיהם ולא לגלות לשכנים או למקורבים על הימצאם של המהגרים בביתו.
מרקו, המבוגר מבין השניים, הוא בעל משפחה, שדואג לשלוח כספים לאשתו וילדיו הרעבים ללחם שנותרו באיטליה, ולרכוש תרופות לבנו החולה.
רודולפו הוא צעיר, יפה ובלונדיני.
הוא שר, רוקד ומקסים את קתרין, וכצפוי: שני הצעירים מתאהבים זה בזו.
אדי המגונן והסמכותי נפגע, והוא מוצא ברודולפו ליקויים וחסרונות רבים ומצביע עליהם: רודולפו הוא "לא בסדר", והוא מפגין איכויות נשיות, כגון חיבתו לבגדים נאים ולתפירה, בישול, שירה, וכדומה.
אדי גם מנסה לשכנע את קתרין כי רודולפו אינו אוהב אותה אהבת אמת, וכל חפצו הוא להינשא עימה לשם קבלת דרכון אמריקאי, ואחר כך ינטוש אותה.
כאשר קתרין מודיעה למשפחה כי היא ורודולפו רוצים להתחתן, אדי הופך נואש ופונה לעזרת עורך הדין שלו.
עורך הדין מודיע לו כי אין כל דרך חוקית להפריד בין הצעירים, והוא מציע לו לברך את קתרין ולהשלים עם החלטתה.
אדי מבין כי הדרך החוקית היחידה העומדת בפניו למנוע את החתונה היא אם הוא יודיע לרשויות ההגירה על הימצאם של שני המהגרים הבלתי חוקיים בביתו.
בשל אמונתו והצהרותיו כי "זהו כבוד" לתת מקלט למהגרים הבלתי-חוקיים, הוא מסרב לבגוד בהם.
עם זאת, אחרי שבערב חג המולד הוא מקדים וחוזר הביתה מעבודתו ו"תופס" את קתרין ורודולפו מתנים אהבה, הוא מטלפן מיד לרשויות ההגירה, כדי להביא להסגרתם של שני בני הדודים.
קתרין אשר מתעקשת להתחתן עם רודולפו, עוקרת מהבית עם חפציה.
אדי מבין עתה את משמעות מעשהו, ומאיץ בבני הדודים לעזוב מיד את הבית, לפני שייתפסו, אך מאוחר מדי - אנשי משטרת ההגירה מתדפקים על דלת הדירה ועוצרים את שני המהגרים.
מרקו מבין כי אדי הוא זה שהודיע על מיקומם למשטרת ההגירה.
הוא מתפרץ לעומתו נואשות, מאשים את אדי בבגידה, וצועק כי בעקבות בגידתו ימות עתה ילדו החולה, ולכן הוא עתיד לבוא עמו חשבון, ולהתנקם בו.
בגידתו בשני המהגרים גורמת לאדי לאבד את כבודו בפני שכניו, חבריו, ובני משפחתו.
עורך הדין דואג לשחרורו של רודולפו מהכלא לחתונתו, שבעקבותיה יהפוך לאזרח אמריקאי שווה זכויות, כאשר מרקו אחיו משוחרר בערבות עד לגירושו לאיטליה, תוך הבטחה מפורשת שלא יפגע באדי לרעה.
הסצנה הסופית ושיאו של המחזה, מתרחשים ביום החתונה: ביאטריס, קתרין ורודולפו מתחננים בפני אדי שיסלח לקתרין ולרודולפו, יגיע לחתונתה של קתרין ויברך אותה.
אדי מתרצה לבסוף ויוצא מהבית, שם קורא לו מרקו בשמו בקול: "אדי קרבון!".
אדי שולף סכין ודורש ממרקו שיתנצל בפומבי בפני כל הסובבים על כי טען כי בגד בהם, ויחזיר לו את כבודו האבוד.
מרקו מסרב, ואדי החמוש בסכין תוקף אותו.
בקטטה שמתפתחת בין השניים, הופך מרקו החזק את להב הסכין כלפי אדי, וכשהם נופלים תוך כדי המאבק, נדקר אדי למוות.
אקט הסיום מהווה באופן סימבולי השלכה של יצר ההרס העצמי של אדי הגובר על האופי, הצורך בכבוד וההערכה העצמית שלו, שמובילים בסחרור לאובדנו.
הצגת הבכורה של "מראה מעל הגשר" נערכה ב-29 בספטמבר 1955 בתיאטרון קורונט (כיום תיאטרון יוג'ין או'ניל) בברודוויי.
תיאטרון "הבימה": בימוי איציק ויינגרטן, בכורה 5 במאי 1990 בכיכובו של יוסי בנאי.
תיאטרון "הבימה": בימוי מיכה לבינסון, תרגום דן אלמגור.
בכורה 25 בדצמבר 1999 בכיכובו של ג'וליאנו מר.
תיאטרון בית ליסין: בימוי ותרגום הלל מיטלפונקט.
"התיאטרון העברי": 2025 בימוי נתן דטנר, תרגום דן אלמגור, בכיכובו של נתן דטנר.
מראטהית-יהודית (जुदाव मराठी) היא ניב של שפת המראטהית המדובר בפי "בני ישראל", קבוצה אתנית יהודית בהודו.
השפה נכתבת בכתב דוונאגרי כניבי מראטהית אחרים, אך מכילה מילים השאולות מעברית וארמית.
בעקבות השפעתם של יהודי קוצ'ין חדרו לשפה זו גם מילים במלאיאלאם ובפורטוגזית, ואף מספר מילים שאולות משפת אורדו, ולאחר התבססות חברת הודו המזרחית הבריטית במאה ה-17, גם מספר מילים באנגלית שעברו הסחפה.
השפה מדוברת על ידי קהילת בני ישראל בעיקר בהודו ובישראל, אך גם במספר מדינות נוספות כגון אנגליה, קנדה ובמקומות נוספים שבהם נמצאים בני הקהילה, אם כי שפה זו נמצאת בתהליכי דעיכה מחוץ להודו, עם השפעות השפה המראטהית המודרנית.
בישראל, עקב השפעות מועטות של הצורה המודרנית של השפה, הניב נשמר בצורתו המקורית יותר.
עם זאת, הוא נמצא בשלבי דעיכה עם פטירת הדורות המבוגרים, ומיעוטם של ילידי הארץ הדוברים את השפה בשלמותה.
מַרַאטְהִית (मराठी, Marāṭhī) היא שפה הודו-ארית המדוברת בעיקר במדינת מהאראשטרה שבמערב הודו.
זוהי שפה בת כאלף שנים, והיא נכתבת בכתב דוונאגרי.
הדקדוק והתחביר שלה שאובים מהסנסקריט.
המראטהית היא שפתם של המראטהים, והשפה הרשמית של מדינת מהאראשטרה, של מומבאי ואחת מהשפות הרשמיות בגואה.
מראטהית מדוברת כשפת אם בפי כ-63 מיליון בני אדם ועוד כ-20 מיליון דוברים אותה כשפה שנייה.
היא מדוברת גם במאוריציוס ועל ידי יהודי הודו שעלו לישראל, בעיקר מקהילת בני ישראל (הודו).
לשפה יש מספר ניבים, כולל ניב יהודי שנקרא מראטהית-יהודית או מראטהית של בני-ישראל.
+פונמות במראטהית סדקי וילוני חכי כפוף מכתשי/שיני שפתי(־שיני) אפיɳn̪ʱmʱ סותם gʱkʰʤʱʧʰɖʱʈʰd̪ʱt̪ʰbʱpʱ מחוכךʣʱʦ חוכך h ʃ sʋʱ מקורב(צדי)jʱlʱ מקיש(צדי)ɾʱɺ̢* תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט