tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך, התמקדה קטר בייבוא אתלטים ממדינות אפריקה (מגמה שאומצה גם בבחריין השכנה).
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים חמיס עבדאללה סייף אל-דין, יליד סודאן, במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים ומוסא עמאר עובייד (לשעבר מוזס קיפקירוי, יליד קניה) סיים במקום ה-14. הספורטאי הבכיר ביותר שגייסה קטר הוא שיאן העולם בריצת 3000 מטר מכשולים, סאיף סעיד שאהין (לשעבר סטיבן צ'רונו).
לאחר זכייתו באליפות העולם באתלטיקה ב-2003, קיבל אזרחות קטרית.
עם זאת, הוא לא יכול היה לייצג את קטר באתונה, משום שלפי כללי הוועד האולימפי הבינלאומי נדרשת תקופת צינון של 3 שנים בטרם יוכל מי ששינה את אזרחותו לייצג מדינה אחרת, אלא אם כן שתי המדינות מסכימות לכך, וקניה לא נתנה את הסכמתה.
לצד הספורטאים המיובאים, הצליח גם ספורטאי יליד קטר להגיע להישגים גבוהים בסידני ובאתונה.
היה זה הקלע נאסר אל-עטיה, שסיים במקום השישי באולימפיאדת סידני, ובמקום הרביעי באולימפיאדת אתונה.
את מדליית הארד הפסיד לאמריקני שון דולוהרי בשובר שוויון.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) העפילו מספר אתלטים קטרים לשלבי הגמר בתחרויות בהם השתתפו.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ניסתה קטר לגייס שחיינים, אך עד כה ללא הצלחה.
השחיינים הדרום אפריקאים רולנד סקומן וריק ניטלינג דחו את הצעתם, ואילו השחיין הקרואטי דויה דרגניה, שכבר קיבל דרכון קטרי, חזר בו בעקבות דעת הקהל בארצו.
בעקבות לחץ של הוועד האולימפי הבינלאומי, באולימפיאדת לונדון (2012) ייצגו את קטר לראשונה גם 4 נשים.
בדומה לערב הסעודית וברוניי, נמנעה קטר מלעשות זאת עד משחקים אלה.
במשחקים עצמם, הצליחו לראשונה שני ספורטאים ילידי קטר לזכות במדליות.
היו אלה הקלע נאסר אל-עטיה והקופץ לגובה מועתז עיסא ברשם, שזכו שניהם במדליות ארד.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפר ברשם את הישגו וזכה במדליית כסף, ההישג הגבוה ביותר עד אז של ספורטאי קטרי במשחקים האולימפיים.
בנוסף, סיים האתלט יליד מצרים אשרף אלסייפי במקום החמישי ביידוי פטיש, הרוכב שייך עלי אל-תאני סיים במקום השמיני בתחרות הקפיצות ומרים המשקולות פארס אבראהים סיים במקום השמיני.
נבחרת הכדוריד רשמה הופעת בכורה מוצלחת, כאשר בשלב הבתים, בין היתר גברה על קרואטיה, והפסידה בהפרש של שער אחד בלבד לנבחרת דנמרק, שזכתה לבסוף בטורניר.
הנבחרת הודחה בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת גרמניה, וסיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת טוקיו (2020), זכתה קטר בשתי מדליות זהב אולימפיות לראשונה בתולדותיה, מועתז עיסא ברשם שזכה בזהב בקציפה לגובה במשותף עם ג'יאנמרקו טאמברי מאיטליה ופארס אבראהים שזכה בזהב בהרמת משקולות.
בנוסף אחמד טיג'ן ושריף יונוס זכו במדליית ארד בכדורעף חופים.
באולימפיאדת פריז (2024), זכה ברשים במדליית ארד.
אחמד טיג'ן ושריף יונוס סיימו במקום הרביעי ולא הצליחו לזכות שוב פעם במדליה.
בשנת 2007 הגישה בירת קטר, דוחה, את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-2016. במכרז שנערך קיבלה דוחה ציונים גבוהים בפרמטרים של מימון, תמיכת הממשלה והציבור, ותוכניות מתקני הספורט והכפר האולימפי, לצד ציונים נמוכים בסוגיות הביטחון והמורשת הספורטיבית.
הציון הכולל שקיבלה המועמדות היה 6.9, הציון הרביעי בגובהו, אחרי מדריד, טוקיו ושיקגו, אך בכל זאת לא נכללה בין ארבע המועמדות הסופיות (בהן נכללה ריו דה ז'ניירו שזכתה בסופו של דבר באירוח המשחקים), בשל חששו של הוועד האולימפי הבינלאומי מתנאי מזג האוויר במדינה ומקהל מועט בשל היותה מדינה קטנה.
קטפת כותנה היא כלי עבודה חקלאי המבצע עבודה משולבת של קציר צמח הכותנה, הפרדת סיבי הכותנה מהצמח ודחיסת הכותנה המופרדת בצוברים המוכנים לשינוע למנפטה.
הטיפול החקלאי בכותנה, ובעיקר שלב הקטיף וההפרדה של הכותנה מהצמח הבשל, נחשב מאז ומתמיד למייגע ועתיר עבודה ידנית ובלתי יעילה.
רק בשנת 1889 בוצעו ניסיונות נוספים, ובשנת 1905 נרשם הפטנט הראשון על קטפת כותנה הנגררת באמצעות סוס.
מאמצי הפיתוח של אמצעי יצור מכניים בענף נמשכו בעצלתיים גם במשך עשרות השנים הבאות, והמכונות המודרניות הראשונות הוצגו רק בשנת 1943.
כניסת המיכון לענף באופן נרחב ברוב החוות לגידול כותנה, החל רק בשנות ה-50 של המאה העשרים, ובשלב זה ביצעו הקטפות טיפול בשורה אחת בלבד שהייתה שוות ערך לחיסכון בהעסקת כ-40 עובדים.
בשנת 1980 הציגה חברת המיכון החקלאי ג'ון דיר את קטפת הכותנה הגדולה שלה שהייתה מסוגלת לקטוף 4 שורות במקביל.
בשלב זה של ההתפתחות הטכנולוגית, גודל הקטפת היה רק שאלה של מחיר ונוחות תפעול, ובחוות הגדולות החלו להפעיל גם קטפות המסוגלות לטפל גם ב-6 שורות ויותר של צמחים במקביל.
קיימים שני סוגים של קטפות כותנה מודרניות:
קטפת חשיפה: מבצעת חיתוך של הצמח כולו, הפרדה של הכותנה מהצמח, כולל הוצאתה מתוך כדורים סגורים.
לאחר ההפרדה מנופה פסולת הצמח לשדה ואילו הכותנה נצברת בתוך מכל איסוף באחורי המכונה.
קטפת צירית: מבצעת תלישה של הכותנה מהצמח על ידי תנועה הפוכה של שני צירים המכוסים בעוקצים דוקרניים הסובבים בכיוונים מנוגדים, ולאחר מכן מושלכת הכותנה המופרדת למכל האיסוף באמצעות מאווררים.
קטפרס אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה הוא כלל יסוד בהלכות טומאה וטהרה ונידון בעיקר בהלכות מקוואות.
כלל דומה לכלל זה הוא הכלל ניצוק אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה, שבו מדובר במשקה הניצוק באוויר מכלי אל כלי (בשונה מקטפרס הנוזל במורדות הר או שיפוע אחר, אך לא באוויר).
משמעות המילה "קטפרס" מורה על מקום ירידה תלולה.
מתי חל הכלל: בהשקה או בחיבור שני מקוואות
דעה זו מוזכרת גם בתוספות, והוא דוחה אותה מההוכחה שגם במעיין קיים פסול "קטפרס" למרות שאין בו את פסול "זוחלין".
ההסבר על הפסול של זוחלין, מובא בפוסקים אחרים המפרשים ש"זוחלין אינם חיבור", מים שאינם נמצאים על מקומם בקביעות אינם נחשבים למחובר זה לזה, וממילא אין שיעור של ארבעים סאה למים, שהרי כל טיפה וטיפה עומדת בפני עצמה ואינה מחוברת לחברתה.
לפי משנה זו, נמצא שבעיית ה"קטפרס" אינה קיימת שהרי תמיד ניתן לומר על ידי הכלל "גוד אחית", שכל המים שנמצאים במדרון נחשבים כמונחים ומכונסים למטה.
ונחלקו בעלי התוספות ביישוב הקושיא:
לפי דעת רבינו תם, כאשר כבר קיים בור הנחשב מקווה שלם - שיש בו ארבעים סאה, אלא שאנו רוצים לצרף למקווה בור נוסף הקים בסמוך, אנו יכולים להחשיב גם את הבור הסמוך כ"מקווה", אך כאשר ישנן מספר בורות שבאף אחת מהם אין ארבעים סאה, לא ניתן להחשיב את הבורות כמקווה.
כך היא גם דעת הרשב"א.
בנוסף, יש אופן נוסף שבו מים הנחשבים ל"קטפרס" נחשב למחוברים למקווה: בור שהיו בו מים בשיעור של ארבעים סאה בדיוק, והלך אדם וטבל בו ועלה המים, ברור שכמה טיפות מהמים נדבקו בגופו ונמשכים עמו כך שלא נותרו במקווה ארבעים סאה.
למרות זאת, לפי שיטת רב יהודה ניתן לצרף את טיפות המים שעל גופו לשיעור המקווה.
ההסבר הוא מכיוון שהמים עומדים לרדת למקווה, ניתן לצרפם למרות שבאופן זמני הם לא מחוברים למקווה.
לפי דעת ר"י, החילוק פשוט: לעניין צירוף שיעור המקווה גם מים נחשבים לקטפרס נחשבים למחוברים למקווה, אך לעניין השקה לא.
האחרונים מסבירים כי לפי שיטת רבינו תם, פסול ה"קטפרס" פוסל את המקווה מפני שאין המים מונחים על מקום אחד, ואילו שם התואר "מקווה" מתאר מים שנאספו אל מקום אחד ("אשבורן"), כאמור בפסוק .
מסיבה זו, לעולם לא יחול תואר "מקווה" על המים הזורמים על גבי מדרון ואינם מכונסים יחד, כך שלא שייך שיחול תואר מקווה על ידי ארבעים סאה שאינם יחד בבור אחד.
שיטת הר"י, לעומת זאה, אחרת, וניתן לומר - אף הפוכה: ניתן לצרף אל שיעור ארבעים סאה גם מים שאינם מכונסים יחד בבור אחד, מכיוון שגם דרך קטפרס המים מכונסים יחד (פיזית).
לעומת זאת, כדי להשיק מים זה לזה ולטהרם, יש צורך שהמים יהיו מחוברים יחד, שהרי אנו רוצים להשפיע על כל המים דרך נגיעה, ששייכת רק בגוף אחד.
הפני יהושע מסביר, כי קל יותר (רוחנית ומשפטית) לצרף המים זה לזה (להשלים את שיעור המקווה), מאשר להפוך את שני הבורות למקווה אחד (בהשקה) שלכך נצרך ששני המקוואות יהפכו להיות אחד ממש, שזה לא ייתכן על ידי קטפרס.
נחלקו הראשונים מהו גדר קטפרס.
בתוספות רי"ד על מסכת גיטין מובאת מחלוקת ראשונים, האם קטפרס הוא רק כאשר המים נעים וזורמים על מקום שיפוע, או גם כאשר הם נאספו יחד במקום מקוער שבנוי בצורת שיפוע.
דעת התוספות רי"ד היא שכאשר המים מכונסים יחד אין את בעיית הקטפרס (וכך היא גם דעת הריב"ש כמובא לעיל.
הוא מביא גם דעתם של חכמי צרפת, שגם במקרה כזה נחשבים המים לזוחלים.
שיטת רבי חיים מצאנז היא המחמירה ביותר ב"קטפרס",, והוא מסביר שיסוד הכלל שקטפרס אינו חיבור הוא שאין המים מתחברים אלא כאשר הם נאספו ונקוו בשטח ישר ולא משופע.
לעומת זאת, כאשר המים נמצאים על מקום משופע, אין הם נחים על המקום המשופע, אלא הם נמצאים שם באופן ארעי על ידי דבר צדדי המכריח אותם (המים שמתחתיהם), שלולי הדבר המכריח ומסייע להם להישאר במקום המשופע היו יורדים ונוזלים למקום אחר - למטה מהשיפוע.
כך למשל הוא מפרש את דברי הרמב"ם: .
על הדברי חיים חלק בעל הנפש חיה.
נחלקו האחרונים בהסבר דבריו, ובהתאם נחלקו האם גם מקווה שבנוי בשיטת בור על גבי בור, פסול לפי שיטת הדברי חיים.
מנהג חב"ד כיום הוא לעשות בור על גבי בור, אם משום שלא סוברים כשיטת רבי חיים מצאנז, אם מפני שסוברים שדבריו אינם נסובים על מקווה כזה.
הרב עובדיה יוסף פוסק כי מותר ואף מהודר לטבול במקווה כזה ללא חשש, ואף כתב שרבי שלמה קלוגר, האבני נזר, ובדורינו הרב יצחק יעקב ווייס והרב שמואל הלוי ואזנר ועוד פוסקים סוברים כך.
עם זאת, יש שסוברים שגם רבי שלום דובער שניאורסון, מייסד תקנת בור על גבי בור, חשש לשיטת רבי חיים מצאנז.
לדבריהם, זה ההסבר גם לכך שהוא ציווה שחור ההשקה המחבר בין הבור העליון לבור התחתון יהיה בגודל טפח על טפח, שזהו שיעור "מוציא רימון" לפי שיטת בעל התניא.
רבים נתחבטו להבין את השיעור של "מוציא רימון", שאמור להיות תקף לכאורה רק כדי לבטל כלי שלא יקבל טומאה ולא לערב בין שני מקוואות, שעל כך ישנה הלכה למשה מסיני ידועה שהשיעור הוא כשפופרת הנוד.
אך לפי דבריהם, הרש"ב סבר כי ייתכן שיש כאן חשש של "קטפרס" כאשר קרקעית שני המקוואות אינה שווה, וייתכן ששיעור "שפופורת הנוד" אינו מועיל לבטל את מחיצת המקווה המפרידה בין שני המקוואות אלא היא רק מערבת את המים של שני מקוואות שמונחים בזווית שווה.
ומסיבה זו ציווה לעשות שיעור של מוציא רימון, שיש הסוברים שהוא מועיל כדי לבטל את מחיצות המקווה.
קטפרס היא מילה ביוונית שפורשה בספרות חז"ל כמדרון וגם לעניין נתינת מכות.
המילה מורכבת משני חלקים: קָטָ- (Cata), שפירושו ירידה, ופרס.
ככל הנראה, בחרו חז"ל להשתמש במילה זו להבהיר כי מדובר לא בעניין מדרון סתמי אלא במדרון באופן קיצוני; מדרון משופע עד שאין אפשרות לחפץ לנוח בו כלל ועיקר.
ההפך של "קטפרס" הוא "אשבורן", גומא בארץ, שכאשר משקה נוזל ישפך לשם, הוא יתכנס מחמת הגומא.
לעיתים משמשת המילה "קטפרס" ככינוי למקום שאינו נחשב ל"אשבורן", אך גם אינו "קטפרס", ודינו שווה לקטפרס (לעניין טומאה וטהרה).
כך גם רצפה חלקה שאין בה גומא לכינוס המים מכונה ונחשבת כקטפרס לעניין טומאה וטהרה.
המילה "קטפרס" מופיעה שלוש פעמים במשנה בסדר טהרות ופעם אחת במסכת גיטין לעניין מסירת גט -.
הביטוי קשור לתורת ה"ניצוק" של נוזלים (שלפי דעת חז"ל, כמו קטפרס, אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה) כמקביל לתיאור "אשבורן", שכן נחשב לחיבור.
קטר השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה קטר חלק מעולם.
המשלחת הראשונה אותה שלחה קטר למשחקים הפאראלימפיים כללה ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת כוח.
כל המשלחות אותן שלחה קטר למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד קטנות בגודלן, ומעולם לא עלו על שלושה ספורטאים.
במשלחת אל המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) הצליחה קטר לזכות לראשונה בתולדותיה במדליות פאראלימפיות, הייתה זו גם הפעם הראשונה שהמדינה שלחה אישה להתחרות במשחקים.
האתלטית, שרה חמדי מסעוד, התחרתה בהדיפת כדור ברזל וזכתה במדליית הכסף (קטגוריה F33) עם הטלה למרחק של 5.39 מטרים..
גם הודף כדור הברזל עבדולרחמן עבדולקדיר פיקי זכה במדליית הכסף (קטגוריה F34) עם תוצאה של 11.15 מטרים וזכה במדליה נוספת ב.
קטעים איתכם היא סדרת מתיחות בשימוש עם מצלמה נסתרת קנדית תחת המותג "רק בשביל הצחוק" ("Just for Laughs").
שנוצרה על ידי פייר ז'ירארד וז'אק שבלייה
הסדרה משתמשת בפורמט של מצלמה נסתרת, מתיחות על עוברי אורח אשר מעמידות אותם במצבים בלתי צפויים, מצחיקים ומוזרים, בעוד שמצלמות נסתרות מתעדות את תגובות הנמתחים; כל פרק מציג מספר מתיחות.
בעוד שחלק מהקטעים כללו דיאלוג קצר, רובם אינם מכילים שום צליל או דיאלוג.
השמע מוחלף באפקטים קוליים, רצועת צחוק ומוזיקה.
קיימים מספר פורמטים ישראלים לתוכנית כמו "קומי קומי" אשר שודרה בערוץ ג'טיקס.
ב-26 בדצמבר 2000, Just for Laughs Gags החלה להיות משודרת ברשת הטלוויזיה הקנדית הצרפתית Canal D.
רוב הקטעים מצולמים במונטריאול, בעוד שחלקם צולמו בקוויבק סיטי, ונקובר ומקסיקו.
גרסאות בריטיות ואסייתיות הופקו בבריטניה ובסינגפור, בהתאמה.
רוב השחקנים מדברים צרפתית, ומקריאת שפתיים בחלק מהמתיחות נצפו השחקנים מדברים עם הנמתחים בצרפתית.
בשנת 2011, לסדרה עלתה סדרת בת ששמה "צוחקים איתכם" , שמורכבת אך ורק משחקנים ילדים שמותחים מבוגרים.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים, ערוץ זום ובערוץ Kidz כחלק מהסדרה OMG.
התוכנית עוסקת במתיחות על עוברי אורח אשר מעמידות אותם במצבים בלתי צפויים, מצחיקים ומוזרים.
המתיחות מצולמות על ידי מצלמות נסתרות, ועל ידי צוות התוכנית.
מכיוון שפורמט התכנית הוא ללא מילים בשפה ספציפית וללא צורך בתרגום, בשלוש שנים הגיעה "Just for Laughs Gags" ל-70 מדינות ועד שנת 2015 נרכשו לשידור בלמעלה מ-130 מדינות ברחבי העולם וכן בשדות תעופה ועל ידי חברות תעופה.
התגובות למתיחות נעות בין "שפויות" למצחיקות בין תרבויות.
ברוס הילס, שהוא מנכ"ל החברה האחראית על התוכנית, חושב שהסיבה לכך שהתכנית מבוקשת בקרב ערוצי הטלוויזיה היא בגלל התכונה שלה להביע ביטוי לקהל, ללא שפה.
רק בשביל הצחוק (סדרת טלוויזיה אמריקאית)
Just for Laughs היא תוכנית קומדיית מערכונים אמריקאית בהנחיית ריק מילר ובהפקת Dakota Pictures המציגה קטעים מהגרסה הקנדית של התוכנית.
רייטינג טוב שהיה במהלך שידורי הקיץ ב-2007 ובנוסף שביתת איגוד הכותבים, הביאו לכך ש-ABC הוסיפה את התוכנית לשאר שידורי הרשת כתוכנית מחליפה בין השנים 2007–08. התכנית חזרה ללוח הזמנים ב-1 בינואר 2008, לפני שבוטלה ב-12 במאי 2008. ב-4 ביוני 2009, הוכרז שעונה שלישית תתחיל לשידור ב-21 ביוני 2009.
Program Partners החזירו את התוכנית לארצות הברית לעונה רביעית שהתחילה בסתיו 2015.
לתוכנית יש ערוץ יוטיוב רשמי ופעיל מאז 2007.
נכון ליולי 2024, בערוץ יש 7.4K סרטונים, ורשומים אליו 13.9 מיליון מנויים.
בשנת 2014, אישה בת 83 התכוננה לתבוע את Just for Laughs בגין מתיחה הקשורה בילדים.
קטר קיטור הוא סוג של קטר רכבת המונע על ידי מנוע קיטור.
קטרים מסוג זה מצוידים בדוד קיטור המוסק בפחם, עצים או דלק נוזלי.
הקיטור המיוצר בדוד משמש להנעת מנוע קיטור בוכנאי.
הקטר נושא בעצמו את הדלק והמים הדרושים לפעולתו או גורר אחריו קרונות מיוחדים לצורך זה.
קטרי הקיטור הראשונים פותחו בממלכה המאוחדת בתחילת המאה ה-19, והוסיפו להיות צורת ההנעה המסילתית העיקרית עד אמצע המאה ה-20. הם נדחקו בהדרגה על ידי קטרי החשמל והדיזל, שראשית הופעתם בתחילת המאה ה-20.
קטר הקיטור הראשון נבנה על ידי ריצ'רד טרוויטיק, ונסע לראשונה ב-21 בפברואר 1804, אם כי עברו עוד מספר שנים נוספות עד שעיצובם ותכנונם של קטרי קיטור הפך ליעיל ומעשי מבחינה כלכלית.
קטר הקיטור "פיירי קווין" (Fairy Queen, "מלכת הפיות") שנבנה בשנת 1855, הוא הקטר העתיק ביותר בעולם שעדיין נמצא בשירות קבע.
הקטר העתיק ביותר בעולם שעדיין ניתן להפעילו נקרא "ג'ון בול" (John Bull).
הקטר נבנה בשנת 1831 באנגליה, והוא שמור במצב נייח בארצות הברית, במכון סמית'סוניאן שבוושינגטון הבירה.
בשנת 1784, בנה ויליאם מרדוך ממציא סקוטי, קטר קיטור עם גלגלי להב פנימים, הדגם עדיין קיים במוזיאון קולומבוס, אוהיו.
קו הרכבת הראשון בשווייץ, בין שטרסבורג לבזל, נפתח בשנת 1844, והרכבת הראשונה בו הונעה על ידי קטר קיטור.
ארצות הברית החלה לפתח קטרי קיטור בשנת 1829, ב-בולטימור וב-אוהיו.
מסילות הברזל עליהם נעו הרכבות יובאו מבריטניה.
קטרי ה"ביג בוי" וה"צ'לנג'ר" של חברת יוניון פסיפיק נחשבים לקטרי הקיטור המוצלחים ביותר מבין קטרי הענק.
קטרים חשמליים ודיזל-חשמליים החלו להחליף במחצית הראשונה של המאה ה-20 את קטרי הקיטור בשירות הסדיר.
לקראת סוף המאה ה-20, קטרי הקיטור היחידים שעדיין נמצאים בשימוש באמריקה הצפונית ובמדינות אירופה המערבית פועלים במסילות מורשת (Heritage railways).
המסילות והקטרים הללו משמשים בדרך כלל כאטרקציות לתיירים או לחובבי רכבות.
בגרמניה קיימת רשת קטנה של מסילות צרות, שמופעלים עליהן קטרי קיטור במהלך כל השנה, והיא שייכת למערכת התחבורה הציבורית הגרמנית.
בסין, קטרי קיטור נמצאו בשימוש שוטף עד לשנת 2004, מכיוון שפחם להנעת הקטרים היה משאב נפוץ במדינה יותר מנפט או דיזל.
הודו החליפה את קטרי הקיטור שלה לקטרי דיזל-חשמל או חשמל במהלך שנות ה-80. בחלק מהמסילות ההרריות שנמצאות בגובה רב מעל פני הים, קטרי קיטור נשארים בשימוש מכיוון שהם הרבה פחות פגיעים לשינויים בלחץ האוויר מקטרי הדיזל.
בעשור הראשון של המאה ה-21, קטרי הקיטור הם נדירים ומשמשים בעיקר למשיכת תיירים ורבים מהם מנייטוריים.
קטצ'יקן היא עיר בדרום-מזרח אלסקה, ארצות הברית, הדרומית ביותר מבין הערים במדינה זו.
העיר שוכנת על האי רבייאחיחדו (Revillagigedo Island) שבארכיפלג אלכסנדר, אל מול החוף הדרום-מזרחי של אלסקה גופא, כ-378 ק"מ דרומית לג'ונו, בירת אלסקה.
אוכלוסייתה של העיר מונה כ-8,000 תושבים, נתון אשר מציב אותה במקום החמישי בקרב ערי אלסקה.
העיר נוסדה בשנת 1900 ונקראת על שם נחל קטצ'יקן הזורם בתחומה.
מקור השם הוא בשפה הטלינגית, ומשמעותו אינה ידועה לאשורה.
אחת ההשערות היא שמשמעות השם היא נחלו של קיטצ'ק, בעוד השערה אחרת גורסת כי משמעות השם היא כנפי עיט רועמות.
שטחה של קטצ'יקן, כ-15 קמ"ר, מוקף בתחומי היער הלאומי טונגס.
הר דיר מתנשא ממזרח לעיר לגובה של 910 מ'.
הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 10.4 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בה היא 18 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
כלכלתה של קטצ'יקן מבוססת על תיירות ודיג, והיא אף מכונה "בירת הסלמון העולמית".
בעיר עוגנות ספינות תענוגות רבות העושות דרכן בנתיבי השיט של דרום-מזרח אלסקה.
האתר הלאומי מיסטי פיורדס (Misty Fiords National Monument) מהווה מוקד משיכה תיירותי באזור.
עם מוקדי המשיכה הנוספים נמנים: פארק הטוטמים סאקסמאן, פארק טוטם בייט ורחוב קריק.
קטר משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
קטר החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הקטרים שלושה מדליות, מהן שתי מדליות זהב, בענף האתלטיקה.
המשלחת הראשונה של קטר למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחה הגיעה להישגים בענף האתלטיקה, וזכתה במדליית כסף (ריצת 1000 מטר בנים).
הנציגים גם התחרו בהתעמלות, קליעה, רכיבה ושחייה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה עשרים ואחת ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפים.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, הנבחרת לא זכתה באף מדליה, הנבחרת הצעירה של קטר בכדוריד הצליחה לעבור את המוקדמות ולהעפיל אל המשחקים האולימפיים אך הגיעה למקום הרביעי בטורניר ולא זכתה במדליה.
קטפלקסיה היא הופעה פתאומית וחולפת של חולשת שרירים המלווה בהכרה מלאה, אשר בדרך כלל נגרמת מרגשות כמו צחוק, בכי, או פחד.
קטפלקסיה משפיעה על כ-70% מהסובלים מנרקולפסיה, והיא נגרמת על ידי מחלה אוטואימונית של תאי העצב המייצרים את הנוירופפטיד היפוקרטין/אורקסין המסדיר עוררות וערנות.
קטפלקסיה ללא נרקולפסיה היא תופעה נדירה והגורם לה אינו ידוע.
מקור השם "קטפלקסיה" הוא מהמונח היווני κατά (קאטה, כלומר "למטה"), וπλῆξις (פלקזיס, כלומר "שבץ").
קטפלקסיה באה לידי ביטוי על ידי חולשה בשרירים אשר יכולה להתבטא כהרפיה סמויה של שרירי הפנים ועד שיתוק מוחלט ואף נפילה ממצב עמידה.
ההתקפים קצרים, ורובם נמשכים בין מספר שניות עד מספר דקות, ובדרך כלל מלווים בצניחת הלסת, חולשה בצוואר, או קריסה של הברכיים.
גם בהתקפים קשים, אנשים מסוגלים בדרך כלל למנוע פגיעה כי הם לומדים לשים לב להרגשה של התקף קפלקטי מתקרב, והנפילה היא בדרך כלל איטית והדרגתית.
הדיבור עשוי להיות לא-ברור והראייה עלולה להיות לקויה (ראייה כפולה, חוסר יכולת להתמקד), אך השמיעה והמודעות נשארים כרגיל.
התקפי קטפלקסיה קורים מעצמם ובדרך כלל נפתרים ללא צורך בהתערבות רפואית.
אם האדם שוכב בנוחות, הוא עשוי להפוך לישנוני, להזות או להירדם.
בזמן שקטפלקסיה מחמירה עם עייפות, היא שונה משאר הפרעות הנרקולפסיה, והיא בדרך כלל, אך לא תמיד, מופעלת על ידי תגובות רגשיות חדות או מאמץ גופני פתאומי, במיוחד אם האדם נתפס לא מוכן.
ההתקפים עשויים להופיע לעיתים באופן ספונטני, וללא טריגר רגשי ברור.
קטעים ליריים (מנורווגית: Lyriske stykker) הם אוסף של 66 יצירות קצרות (מיניאטורות) לפסנתר סולו, שנכתבו בידי המלחין הנורווגי אדוורד גריג בין השנים 1866–1901. מסורת הלחנת מניאטורות התפתחה לז'אנר מוזיקלי מצוי במוזיקה המערבית מראשית המאה ה-19 והיא אחד המאפיינים של המוזיקה הרומנטית, וזאת כהנגדה ליצירות גדולות ומונומנטליות שנכתבו בתקופה זו.
האוסף כולל בתוכו מספר יצירות ידועות של גריג, כדוגמת "יום החתונה בטרולדהגן" (Bryllupsdag på Troldhaugen), לאביב (Til våren), מארש הטרולים (Trolltog), ופרפר (Sommerfugl).
קטע מספר 1: Arietta (אריה קצרה)
קטע מספר 2: Vals (ואלס)
קטע מספר 3: Vektersang (שיר השומר, אחרי מקבת')
קטע מספר 4: Alfedans (ריקוד האלפים)
קטע מספר 5: Folkevise (מנגינה פופולרית)
קטע מספר 6: Norsk (מנגינה נורווגית)
קטע מספר 7: Albumblad (עלה אלבום )
קטע מספר 8: Fedrelandssang (שיר לאומי)
הספר הראשון יצא לאור בקופנהגן של שנת 1867 תחת הכותרת "קטעים ליריים קטנים".
הקטעים מדגימים מנגינות רעננות וחלקים שלעיתים כוללים הרמוניות מורכבות.
הקטע הראשון, "אריאטה" (אריה קטנה - Arietta), מופיע בצורת ואלס ביצירה האחרונה שבספר האחרון, "זיכרון" (Efterklang) - הפעם בקצב הואלס.
הקטע החמישי, "מנגינה עממית" (Folkevise) מדגים את הסגנוניות שבמוזיקה הפופולרית הלאומית-נורווגית דרך הקישוטיות והמקצבים המקומיים.
הקטע השמיני, "שיר לאומי" (Fedrelandssang), עובד לאחר מכן למקהלת גברים א-קפלה על בסיס טקסט של ביירנסטרנה ביירנסון - "קדימה!
קטע מספר 1: Berceuse (ברקוז )
קטע מספר 2: Folkevise (שיר עם)
קטע מספר 3: Melodi (מלודיה)
קטע מספר 4: Halling (ריקוד עממי)
קטע מספר 5: Springdans (ריקוד אביבי)
קטע מספר 6: Elegi (אלגיה)
קטע מספר 8: Kanon (קאנון, נכתב במקור בשנים 8–1877)
כ-16 שנים עברו עד שגריג הוציא לאור כרך שני של "קטעים ליריים", וממקומו כמלחין מוכר בעל הצלחה, הציפיות היו גבוהות.
ה"קטעים הליריים החדשים" Op.38 יצאו בהוצאת פטרס שבלייפציג.
כמו Op.12, גם בספר זה כלולים 8 קטעים.
אך בניגוד לספר הראשון, הקטעים פה נכתבו בתקופות שונות.
לדוגמה: הקטע השביעי "ואלס" הולחן בזמן כתיבת הספר הראשון.
Op.38 מדגים את כתיבתו של גריג כמלחין בוגר - קיימים יותר צלילים ויותר הערות מאשר בספר הראשון.
הקטע הראשון - ברקוז מאופיין בתחושה של "שיר ערש" על ידי האקורדים המפורקים.
גם פה נמצאים קטעים המאפיינים ריקודים נורווגים טיפוסיים, כמו קטעים 4 ו-5 בהתאמה: ריקוד ה-Halling וריקוד האביב.
הקטעים מספר 3 ו-8, "מלודיה" ו"קאנון" מושפעים מכתיבתו של רוברט שומאן.
קטע מספר 1: Sommerfugl (פרפר)
קטע מספר 2: Ensom vandrer (מטייל מתבודד)
קטע מספר 3: I hjemmet (במולדתי)
קטע מספר 4: Liten fugl (ציפור קטנה)
קטע מספר 5: Erotikk (ארוטיקה)
קטע מספר 6: Til våren (באביב)
בספר השלישי שב גריג לטפס לגבהים מוזיקליים חדשים, וזהו אחד הספרים היותר מבוצעים מתוך כל ה"קטעים הליריים".
Op.43 יצא בלייפציג של שנת 1886 והולחן ברובו במהלך שהות המלחין בדנמרק.
הקטעים הראשון והרביעי - "פרפר" ו"ציפור קטנה" מדגימים את היכולת של המלחין ליצור התרשמות מקסימה מהטבע סביבו.
גריג כתב למוציא לאור שכל הקטעים בספר מתייחסים באופן כלשהו לאביב.
בקטע "במולדתי" מביע גריג את געגועיו לנורווגיה.
הוא אף כתב מכתב לחברו בברגן פרנטס בייאר (Frants Beyer) אודות אותם הגעגועים במהלך שיט בין דנמרק לנורווגיה.
קטע מספר 1: Valse-Impromptu (ואלס-אימפרומפטו)
קטע מספר 2: Albumblad (עלה אלבום )
קטע מספר 4: Halling (ריקוד האלינג )
קטע מספר 5: Melankoli (מלנכוליה)
קטע מספר 6: Springtanz (ריקוד אביבי, הולחן בשנת 1872)
קטע מספר 7: Elegi (אלגיה)
כמו שלושת הספרים הקודמים, גם הספר הרביעי מצטיין באיכות מוזיקלית גבוהה.
כלולים בו, כמו בכרכים הקודמים שני ריקודים נורווגים: ריקוד ה-Halling וריקוד האביב.
על פי עדויות של מבקרים, הספר הזה נחשב ליותר "סלוני", קליל באופיו ופחות קונצרטי.
עם זאת, האקספרסיביות נשמרת, ובמיוחד ב"מלודיה" ו"אלגיה" הרגשניים.
קטע מספר 1: Gjetergutt (בנו של הרועה)
קטע מספר 2: Gangar (ריקוד מארש נורווגי)
קטע מספר 3: Trolltog (מארש הטרולים)
קטע מספר 4: Notturno (נוקטורנו)
קטע מספר 5: Scherzo (סקרצו)
קטע מספר 6: Klokkeklang (פעמון מצלצל)
גם כאן באה לידי ביטוי ההבעה האקספרסיבית והלאומית של גריג.
הקטע הראשון "בנו של הרועה" הוא עוד דוגמה להשראה מן הטבע ומהפיורדים הנורווגים.
בקטע מספר 2, ריקוד ה-Gangar מצטיין בסגנוניות עממית.
ב"מארש הטרולים", ישנו תיאור ציורי של טרולים מתחבאים בהרים וחוגגים, ובקטע ה"טריו" (האמצעי) הם מנמנמים.
ה"נוקטורנו", שמתאר ליל קיץ בנוי על פי דרך הכתיבה האיטלקית במשקל של תשע שמיניות (8\9).
לבסוף, ב"פעמון מצלצל" ניכרים מצלולים אימפרסיוניסטים.
גריג עיבד ארבעה קטעים - מספר 2, 3, 4 ו-6 לכדי סוויטה סימפונית בשם "סוויטה לירית" .
לאחר מכן הוא תזמר גם את הקטע הראשון.
קטע מספר 1: Svundne dager (ימים שעברו)
קטע מספר 2: Gade (נילס גאדה)
קטע מספר 3: Illusjon (אילוזיה)
קטע מספר 4: Geheimniss (סוד)
קטע מספר 5: Sie tanzt (היא רוקדת)
קטע מספר 6: Heimweh (געגועים הביתה)
במהלך שנת 1893 שהה גריג במנטון שבריביירה הצרפתית, שם הוא כתב את הספר השישי של "קטעים ליריים".
בספר זה הסגנון פחות נורווגי ויותר מערב-אירופאי, במיוחד בהשפעת ברהמס.
הקטעים ה-1 וה-6 קצת יותר נורווגים באופיים.
הקטע השני מוקדש לנילס גאדה, שנפטר ב-1890.
קטע מספר 1: Sylfide (סילפידה )
קטע מספר 2: Takk (הוקרה)
קטע מספר 3: Fransk serenade (סרנדה צרפתית)
קטע מספר 4: Bekken (אגן ניקוז הנהר)
קטע מספר 5: Drømmesyn (פנטום)
קטע מספר 6: Hjemad (לכיוון הבית)
בניוגר לאופוס הקודם של "קטעים ליריים", באופוס Op.62 הצבעים נוטים להיות יותר בהירים.
"סילפידה", "תודה" ו"רוח רפאים" הם קטעים מאוד סלוניים באופיים.
הסגנון העממי מופיע יותר בקטעים "לכיוון הבית" ו"אגן ניקוז הנהר", שמתארים היטב את האלמנטים שבטבע.
קטע מספר 1: Fra ungdomsdagene (מן השנים המוקדמות)
קטע מספר 2: Bondens sang (שיר איכרים)
קטע מספר 3: Tungsinn (מלנכוליה)
קטע מספר 4: Salong (סלון)
קטע מספר 6: Bryllupsdag på Troldhaugen (יום החתונה בטרולדהגן )
Op.65 התפרסם מאוד הודות לקטע המסיים שלו, "יום החתונה בטרולדהגן" .
במקור שמו של הקטע היה "ברכות", אבל בעקבות חתונת הכסף של אדווארד ואשתו נינה בשנת 1892, הוא החליט לשנות את הכותרת.
שאר הקטעים גם כן ראויים להאזנה, ומשלבים בין הסגנוניות העממית הנרווגית למלנכוליה.
קטע מספר 1: Matrosenes oppsang (שיר המלח\יורד הים)
קטע מספר 2: Bestemors menuet (מנואט הסבתא)
קטע מספר 3: For dine føtter (רגליים)
קטע מספר 5: Bådnlåt (בעריסה)
קטע מספר 6: Valse mélancolique (ואלס מלנכולי)
בספר התשיעי משנת 1899 ממשיך גריג בכתיבת קטעים סלוניים טיפוסיים כמו "ואלס מלנכולי" ו"רגליים".
על קטע מספר 4 "ערב בהרים" כתב גריג לחברו פראנטס באייר : "זוהי אווירת הערב בסקוגדלסבוון " (במחוז סוגן והפיורדים)
מאוחר יותר, גריג תיזמר את הקטעים הרביעי והחמישי.
את הרביעי לתזמורת מיתרים, אבוב וקרן יער ואילו את הקטע החמישי לתזמורת מיתרים בלבד.
קטע מספר 1: Det var engang (היה היה פעם)
קטע מספר 2: Sommeraften (ערב קיצי)
קטע מספר 3: Småtroll (שדון פוק )
קטע מספר 4: Skogstillhet (שלום ביער)
קטע מספר 5: Halling (ריקוד האלינג)
קטע מספר 6: Forbi (בעבר)
קטע מספר 7: Efterklang (זכרונות)
באמצעות ציטוטים של יצירות מוקדמות, גריג למעשה חותם את חתימתו הסופית ו"נועל" את ספרו העשירי כספר האחרון במחזור המינאטורות:
"זכרונות" כציטוט של ה"אריאטה" מן הפרק הראשון, אך בקצב הואלס.
בריקוד ה"האלינג" הוא מצטט את סצנת הכלה מ"חיי הכפר" Op.19.
בין הפסנתרנים שהקליטו את מכלול הקטעים, ניתן לציין את אלכסנדר גולדנוויסר (ההקלטה הראשונה בהיסטוריה של מכלול הקטעים, בשנת 1950 בברית המועצות) ואת לייף אובה אנדסנס (שהקליט על פסנתר הסטיינווי המקורי של גריג בטרולדהגן).
עוד פסנתרנים אחרים שהקליטו או ביצעו את "קטעים ליריים": ולטר גיזקינג, סביאטוסלב ריכטר, אמיל גיללס, אבה קנרדל , אנדריי גברילוב , האקון אוסטבו , איינר שטין-נוקלברג , אירינה מז'ואבה, איזבל מואראו, גרהרד אופיץ , סטיבן האף וחאבייר פרינאס .
קטעי היסטוריה או הקטעים הקונסטנטיניים (Excerpta Constantiniana) היא אנתולוגיה יוונית בת 53 כרכים של קטעים מאת לפחות 25 היסטוריונים, שהוזמנה על ידי הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס (שלט בשנים 945–959), אך כנראה לא הושלמה עד לאחר מותו.
רק שני כרכים שרדו בשלמותם, ובנוסף אליהם שרדו גם פרגמנטים (קטעים) של שלושה כרכים אחרים.
ידועים שמותיהם של 21 כרכים נוספים.
הכרכים ידועים בדרך כלל בכותרות הלטיניות שלהם, וכך גם הכותרת של כלל הקטעים ("אקסרפטה היסטוריקה").
ייתכן שהיצירה המקורית לא הייתה באמת מבחר של קטעים אלא אנתולוגיה של טקסטים שלמים שסודרו מחדש באופן נושאי.
לפי ההקדמה, הפרויקט כלל לקיחת חיבוריהם של היסטוריונים נבחרים וסידור מחדש של הקטעים שלהם לפי נושאים ולא לפי כרונולוגיה.
אולם קיימות עדויות לכך שבוצע קיצור, וישנה גם פרשנות.
ההיסטוריון הקדום ביותר שנכלל ב"קטעי היסטוריה" הוא הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) והאחרון הוא גאורגיוס המרטולוס (המאה ה-9 לספירה).
בקטעים ששרדו קיים גם חומר שלא נשמר בשום מקום אחר, כולל מבחר מפוליביוס, ניקולאוס איש דמשק, דקסיפוס, אונאפיוס, פריסקוס, פטרוס הפטריקי , מננדרוס פרוטקטור ויוחנן מאנטיוכיה.
היסטוריונים נוספים שנכללו היו תוקידידס, קסנופון, דיודורוס סיקולוס, דיוניסיוס מהליקרנסוס, יוסף בן מתתיהו, אריאנוס מניקומדיה, יאמבליכוס, אפיאנוס מאלכסנדריה, קסיוס דיו, סוקרטס מקונסטנטינופול, תאודורטוס מקירוס , סוזומנוס, פילוסטורגיוס, זוסימוס, פרוקופיוס, אגתיאס ממירינה , תאופילקטוס סימוקאטה, יואנס מלאלס ומלכוס מפילדלפיה (רבת עמון).
סדר המחברים בתוך הכרכים אינו מופיע בהתאם להיגיון ברור.
לעומת זאת, קטעים של אותו מחבר בתוך כרך, תמיד מוצגים לפי סדר.
רק ארבעה כרכים שרדו, בשלמותם או בחלקם, מבין 53 הכרכים המקוריים.
הכרך המקורי, שנשמר באל אסקוריאל, נשרף ב-1671, אך לא לפני שנעשו ממנו כמה עותקים.
באסקוריאל נשמר גם עותק מהמאה ה-16 של Excerpta de insidiis (קטעים על מארבים), עם עותק נוסף מהמאה ה-16 בספרייה הלאומית של צרפת.
שני כרכים מקוריים נוספים שרדו בחלקם: ה- Excerpta de virtutibus et vitiis (קטעים על סגולות ומידות טובות) ב-Codex Peirescianus ו-Excerpta de sententiis כפלימפססט בספריית הוותיקן.
פולביו אורסיני הכין את המהדורה הראשונה של "קטעי היסטוריה" שנדפסה באנטוורפן ב-1582.
מטרת "קטעי היסטוריה" הייתה כמעין מראה לנסיכים .
מכיוון שהאמינו שהיסטוריה מכילה לקחים מועילים לשליטים, זה נחשב ליתרון לסדר את ההיסטוריה בצורה נושאית, כך שאם קיסר היה מודאג לגבי משלחת קרובה, הוא יוכל לקרוא על כל הדוגמאות של משלחות בהיסטוריה הרומית במקום אחד.
מחברי הלקסיקון סודא (שלהי המאה ה-10) השתמשו ב"קטעי היסטוריה" לעיתים קרובות יותר מאשר בחיבורים המקוריים שהקטעים נלקחו מתוכם.
קטר חשמלי הוא קטר רכבת בעל הנעה חשמלית.
אספקת החשמל לקטר יכולה להיות באמצעות קווים עיליים, מסילה שלישית או אחסון אנרגיה בקטר או ברכבת, באמצעים כגון סוללה או תא דלק.
כמו כן קיימים קטרים אשר פועלים באמצעות דלק, דיזל או גז, אשר מפיקים חשמל באמצעות גנרטור שנמצא ברכבת, וחשמל זה מזין מנוע חשמלי אשר יוצר את תנועת הרכבת.
השימוש בקטר חשמלי מפחית את פליטת העשן מהקטר ומנצל את היעילות הגבוהה של מנועים חשמליים.
הקטר החשמלי הידוע הראשון נבנה בשנת 1837 על ידי הכימאי רוברט דייווידסון של אברדין, והיה מופעל על ידי תאים גלווניים (סוללות).
מאוחר יותר בנה דוידסון קטר גדול יותר בשם גלוואני, שהוצג בתערוכת החברה המלכותית לאמנות סקוואית בשנת 1841. קטר זה שקל שבע טון וכלל שני מנועים, עם אלקטרומגנטים קבועים הפועלים על מוטות ברזל המחוברים לצילינדר עץ על כל סרן, וקומוטטורים פשוטים.
הוא גרר מטען של שישה טון בארבע מייל לשעה (6 קמ"ש) למרחק של מייל וחצי (2.4 ק"מ).
בספטמבר שלאחר מכן הקטר נבדק ברכבת של אדינבורו וגלאזגו, אבל מגבלת הכוח של הקטר, שנבעה מקיבולת הסוללות, התבררה כחסרון שלא מצדיק שימוש נרחב בקטר.
הוא נהרס על ידי עובדי הרכבת, שראו בו איום על ביטחונם התעסוקתי.
קטרים חשמליים בשירות רכבת ישראל
דגם הקטר הוא P160 AC3 מסדרת בומברדייה טראקס.
ב-30 באוגוסט 2017 הקטר החשמלי הראשון מס' 3003 הגיע לישראל ונפרק בנמל חיפה.
נכון ל-2023 היו יותר מ-59 מיליארד צפיות ב-38 אלף הסרטונים.
קטעי סרטים הוא מסד נתונים אינטרנטי המאפשר לחפש למעלה מ-12,000 קטעי סרטים, חברת הווידאו נוסדה בשנת 2009. מטרת החברה הייתה לקדם גילוי של סרטים.
בשותפות עם גוגל ומימון, בהובלת MK Capital, קטעי סרטים העלה למעלה מ-20,000 קליפים ב-2011 ליוטיוב מסרטים שנבחרו על ידי צוות של "אוצרות תוכן".
ב-2014, קטעי סרטים נרכשה על ידי Fandango ושמה שונה ל-"Fandango Movieclips" (פנדנגו קטעי סרטים).
בקיץ 2022 פנדנגו קטעי סרטים עשתה מותג חדש לשם ושינתה את השם ל-"Rotten Tomatoes Movieclips" - (קטעי סרטים מאת Rotten Tomatoes), היא באותה בעלות של "Fandango" אך שינתה את שם כדי "לבסס עוד יותר את שימוש הקטעים והמימון של הערוץ" - עבור קטעי סרטים וקדימונים באמצעות ההכרה הקשורה לאתר.
הטבלה הבאה מפרטת את 3 הסרטונים הנצפים ביותר.
קטע מהסרטים הוא סרט פרודיה אמריקאי משנת 2001. הסרט בוים על ידי ונכתב על ידי מייק בנדר, אדם ג'יי אפשטיין, אנדרו ג'ייקובסון, פיל באומן ובאדי ג'ונסון.
בסרט מככבים קיילר לי, כריס אוונס, ג'יימי פרסלי, אריק כריסטיאן אולסן, , מיה קירשנר, , , , סם לוין, , , רנדי קוויד, לייסי שאבר, ו.
הסרט הופץ ב-14 דצמבר 2001 על ידי סרטי קולומביה ומהווה פרודיה על סרטי נעורים כגון "יש לה את זה (1999)", , "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך", , ו"יפה בוורוד".
הסרט גם מציג מחוות לסרטי נעורים משנות ה-80 וה-90 כגון "מעודדות צמודות", "אמריקן פאי", "משחקי פיתוי", "אמריקן ביוטי", "אף פעם לא התנשקה", "שמתי ברז למורה", , , "בת 16 הייתי", "טריפ נעורים", "לוקאס", , "מועדון ארוחת הבוקר", "גריז" ו"רוד טריפ".
השחקן חזר לגלם בשנית את דמותו של המנהל ורנון מהסרט "מועדון ארוחת הבוקר".
בבית הספר התיכון על שם ג'ון יוז, פריסילה, המעודדת הראשית נפרדת מבן זוגה, כוכב הפוטבול ג'ק ווילר.
ג'ק מגלה שפריסילה עזבה אותו לטובת תלמיד מוזר בשם לס במטרה לגרום לו לקנא.
אוסטין, חברו של ג'ק מתערב איתו שלא יצליח להפוך את התלמידה המרדנית והחנונית ג'ייני בריגס למלכת נשף הסיום.
ג'ייני מתנגדת לחיזוריו של ג'ק מכיוון שהיא לא רוצה לשנות כלום בעצמה ומכיוון שאין לה רגשות רומנטיים כלפיו.
אף על פי שג'ייני מסרבת, ג'ק ממשיך לנסות ולהרשים אותה בדרך שונות.
ג'ק מבקש עצה מאחותו, קת'רין, שנמשכת אליו והיא מציעה לו עסקה לפיה היא תעזור לו להפוך את ג'ייני למלכת הנשף והוא בתמורה ישכב איתה.
ריקי, חברה הטוב של ג'ייני מנסה נואשות להגיד לה שהוא מאוהב בה, אך היא לא מבחינה בחיזוריו.
ג'ק וק'תרין מגיעים אל ביתה של ג'ייני וקת'רין מעבירה את ג'ייני "מהפך" (מורידה את משקפי הראיה שלה ומפזרת את שערה) ובכך ג'ייני הופכת לאטרקטיבית.
במקביל, מיטש, אחיה הצעיר של ג'ייני כורת ברית עם שני חבריו, ברוס ואוקס והם קובעים לאבד את בתוליהם עד לנשף הסיום (אף על פי שהם רק בכיתה ט').
מיטש מנסה להרשים נערה שהוא מאוהב בה בשם אמנדה בקר ומתכנן לתת לה מכתב אהבה.
ברוס מצידו מנסה להוריד את מיטש מהרעיון בטענה ש-"היא לא בליגה שלו".
אוסטין, שמבין שהוא הולך להפסיד בהתערבות, משדל את ג'ק להתוודות מול ג'ייני על ההתערבות וג'ייני עוזבת את המקום בעצב.
בערב הנשף, אוסטין וג'ייני הולכים יחד וג'ק הולך עם קת'רין.
על רחבת הריקודים, הזוגות מנסים לגרום לאחד לשני לקנא ומתחילים בתחרות ריקודים.
ג'ייני שבורת הלב עוזבת את הרחבה בדמעות.
מיטש ושני חבריו מגיעים לנשף ומיטש נותן לאמנדה את המכתב שהוא כתב.
אמנדה כועסת כי לטענתה "היא לא מתכוונת לשכב עם כל לוזר שנותן לה מכתב אהבה", אך כן מוכנה לאונן לו.
ברוס מתקרב לתלמידה זרה מחילופי תלמידים בשם אריולה ("עטרה", מכיוון שהיא מסתובבת עירומה בבית הספר) ואוקס מתקרב לקת'רין שבורת הלב.
ג'ק זוכה בתואר מלך הנשף.
מתגלה שהבחירה במלכת הנשף זכתה לשויון.
כשכולם חושבים שהשויון הוא בין ג'ייני לפריסילה, מתברר שצמד אחיות תאומות סיאמיות בשם שרה וקארה זכו בתואר.
בזמן הריקוד בין ג'ק לתאומות, אוסטין וג'ייני עוזבים את המקום והולכים לבית מלון.
ג'ק הולך אל בית המלון ובחדר הוא מוצא את אוסטין שוכב עם פריסילה בזמן שלס מצלם אותם.
אוסטין מספר לג'ק שג'ייני חזרה הביתה וג'ק בתגובה מכה את אוסטין ופריסילה בעקבות היחס שלהם לג'ייני (הוא גם מכה את לס מכיוון שהוא "סתם מוזר").
ג'ק מגיע אל ביתה של ג'ייני ולומד מאביה שהיא בדרכה לשדה התעופה במטרה לטוס לפריז וללמוד בבית ספר לאמנות.
ג'ק מגיע אל שדה התעופה ומצליח להגיע אל ג'ייני לפני שהיא עולה למטוס.
ג'ק מנסה לדבר עם ג'ייני ולהסביר לה את רגשותיו, אך בנאומו הוא משתמש בשלל קלישאות מסרטי נעורים שונים.
לבסוף, ג'ק מתוודה בפני ג'ייני שהקשר ביניהם ככל הנראה לא יצליח מכיוון שהם ילמדו במכללות שונות ושהוא לא מעוניין בקשר מרחוק.
ג'ייני חושבת שנאומו של ג'ק (הכנה להפליא) הוא בעצם נאום מתוך הסרט "קראטה קיד" והיא מחליטה להישאר איתו.
בסצנה באמצע הכתוביות, אביה השיכור של ג'ייני מחליט לענג את עצמו מינית בעזרת פאי במטבח.
בסצנה שאחרי הכתוביות, נראית תלמידה היפית לבקנית שמנגנת בגיטרה ומספרת שהיא עיוורת.
היא מבקשת עזרה מהסובבים אותה ואחד מהם גונב לה את הגיטרה ובורח.
+שחקן / שחקניתדמותסטריאוטיפמבוסס עלקיילר ליג'ייני בריגס"הילדה המכוערת שמתגלה כיפה"לייני בוגס () בסרט "יש לה את זה (1999)"
קט'רינה סטארפורד (ג'וליה סטיילס) בסרט "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך"
אנדי וולש (מולי רינגוולד) בסרט "יפה בוורוד"כריס אוונסג'ק ווילר"הספורטאי הפופולרי"זאק סילר (פרדי פרינז ג'וניור) בסרט "יש לה את זה (1999)"
ג'ונתן מוקסון (ג'יימס ואן דר ביק) בסרט ג'יימי פרסליפריסילה"המעודדת המרושעת"טיילור ווהן (ג'ודי לין או'קיף) בסרט "יש לה את זה (1999)"
ביג רד () וטורנס (קירסטן דנסט) בסרט "מעודדות צמודות"
אנג'לה הייס (מינה סוברי) בסרט "אמריקן ביוטי"אריק כריסטיאן אולסןאוסטין"הבחור הבלונדיני השחצן"דין סמפסון ג'וניור (פול ווקר) בסרט "יש לה את זה (1999)"
סטף מק'קי (ג'יימס ספיידר) בסרט "יפה בוורוד"מיה קירשנרקת'רין ווילר"הילדה המרושעת"קת'רין מרטיואל (שרה מישל גלר) בסרט "משחקי פיתוי"
מק'נזי סילר (אנה פקווין) בסרט "יש לה את זה (1999)"מאליק טוקן"הבחור השחור התורן"פרסטון (דולה היל) בסרט "יש לה את זה (1999)"ריקי ליפמן"הידיד שלעולם לא יתאהבו בו"דאקי דייל (ג'ון קראייר) בסרט "יפה בוורוד"רג'י ריי"השמן הטיפש"בילי בוב (לסטר עצמו) בסרט מיטש בריגס"הבתול הנואש"קווין מיירס (תומאס איאן ניקולס) בסרט "אמריקן פאי"
סיימון בוגס (קירן קאלקין) בסרט "יש לה את זה (1999)"
ג'ון בנדר () בסרט "מועדון ארוחת הבוקר"אוקס"הבחור הרגיש"אוז (כריס קליין) בסרט "אמריקן פאי"
אנדרו קלארק (אמיליו אסטבז) בסרט "מועדון ארוחת הבוקר"סם לויןברוס"הרוצה להיות" (Wannabe)דניאל לארוסו (ראלף מאצ'יו) בסרט "קראטה קיד"
ג'ים לווינשטיין (ג'ייסון ביגס) בסרט "אמריקן פאי"
ווין בוגס (קווין פולאק) בסרט "יש לה את זה (1999)"
ג'ק וולש (הארי דין סטנטון) בסרט "יפה בוורוד"ג'ואנה גרסיהסנדי סו"הילדה החדשה בבית הספר"סנדי אולסון (אוליביה ניוטון-ג'ון) בסרט "גריז"סיידי אגתה ג'ונסון לא מבוסס על שום סטריאוטיפג'וזי גלר (דרו ברימור) בסרט "אף פעם לא התנשקה"פרסטון ווסרשטיין לא מבוסס על שום סטריאוטיפפריס ביולר (מתיו ברודריק) בסרט "שמתי ברז למורה"
ג'ול גודסון (טום קרוז) בסרט "שעשועים מסוכנים"אביו של אוסטין לא מבוסס על שום סטריאוטיפ לא מבוסס על שום סרטג'וש רדנורמדריך סיורים לא מבוסס על שום סטריאוטיפמייקל אקמן (דייוויד קרומהולץ) בסרט "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך"
בארי מנילו () בסרט "רוד טריפ"השף שפלט למיטש בטוסט לא מבוסס על שום סטריאוטיפ בסרט "רוד טריפ"המנהל קורניש"מנהל בית הספר" לא מבוסס על שום סרטמאמן לא מבוסס על שום סטריאוטיפ לא מבוסס על שום סרט
שחקנים מפורסמים ששיחקו בסרטי נעורים עושים הופעות אורח בסרט:
מולי רינגוולד: דיילת קרקע בשדה התעופה.
רינגוולד שיחקה במספר סרטי נעורים בשנות ה-80, כשהמפורסמים שבהם הם "יפה בוורוד", "בת 16 הייתי" ו-"מועדון ארוחת הבוקר".
מיסטר טי – "השרת החכם", פרודיה על דמותו של פורצ'ן (צ'ארלס אס.
נעימת הנושא של הסדרה "צוות לעניין" נשמעת ברקע כשמיסטר טי מסיים את המונולוג שלו בסרט.
– הבחור "שמוחא כפיים באטיות".
סיז גילם את דמותו של בוגי לוונשטיין בסרט "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך".
מליסה ג'ואן הארט (ללא קרידט) – זאת שמפריעה לאחד שמוחא כפיים באטיות.
הארט גילמה את דמותה של ויקי בסרט ואת דמותה של ניקול בסרט .
בנוסף, הארט גילמה את דמותה של סברינה בסדרת הסיטקום "סברינה המכשפה הצעירה".
ליימן גילם את אביו של פריס ביולר בסרט "שמתי ברז למורה".
– המנהל ריצ'רד "דיק" ורנון.
גליסון חזר לגלם את הדמות לאחר שגילם אותה בסרט "מועדון ארוחת הבוקר".
שון פטריק תומאס – "הבחור השחור התורן" השני.
תומאס גילם את דמותו של בן בסרט , את דמותו של רונלאד בסרט "משחקי פיתוי" ואת דמותו של דרק בסרט .
גוד שארלוט – הלהקה שמנגנת בנשף הסיום.
פסקול הסרט הולחן על ידי והוא כולל ברובו גרסאות כיסוי לשירי פופ ולמוזיקת הגל החדש משנות ה-80. השיר "Prom Tonight" (אותו דמויות הסרט שרות לקראת סוף הסרט) נכתב על ידי , מייקל ג'י בנדר, ג'יי אפשטיין ואנדרו ג'ייקובסון.
השיר הוא פרודיה על הסרט "גריז" והוא מעולם לא הופץ באופן מסחרי.
פסקול הסרט הופץ אולפני מאבריק ב-4 בדצמבר 2001. גרסת כיסוי לשיר "Take On Me" של להקת א-הא שבוצעה על ידי להקת הוקלטה, אך לא נכללה בפסקול.
גרסת קריוקי לשיר של הלהקה נשמעת בכל פעם שדמותה של אמנדה בקר נכנסת לסצנה.
הסרט הוקרן לראשונה ב-14 בדצמבר 2001 והופץ לאחר מכן ב-DVD ב-30 באפריל 2002. גרסה לא מצונזרת של הסרט הופצה ב-26 ביולי 2005. גרסה זו ארוכה ב-10 דקות מהסרט הרגיל ומוסיפה סצנות שנחתכו בעריכה או הרחבה של סצנות קיימות.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 28% טריות על סמך 96 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 32/100 על סמך 22 ביקורות.
הסרט גרף 66.5 מיליון דולר כנגד 15 מיליון דולר שהושקעו ביצירתו.
קטפלנה (בפורטוגזית: Cataplana) היא פריט כלי בישול המשמש להכנת מנות מאכלי ים בפורטוגל, פופולרי באזור אלגארבה בדרום המדינה.
הקטפלנה הוא גם שמו של מאכל טיפוסי לאזור אלגארבה וכן פריט כלי בישול פורטוגלי המשמש להכנת המנה ושיטת הבישול באמצעותה.
כלי הבישול יכול לשמש לבישול מגוון רחב של מרכיבים, אך סרטנים, צדפות וקטפלנה חזיר הם התפריטים הפופולריים ביותר של מנת הקטפלנה.
לפי The Oxford Companion to Food, המנה המפורסמת ביותר שנעשתה בקטפלנה היא Amêijoas na cataplana (צדפות בקטפלנה).
הקטפלנה עשויה באופן מסורתי מנחושת ומעוצבת כמו שתי צדפות המצוירות בקצה אחד וניתן לאטום באמצעות מהדק בכל צד של המכלול, מה שמאפשר לכלי לתפקד כסיר לחץ גולמי.
קטפלנה יכול להיות עשוי גם מאלומיניום.
קטפלנה היא מנה טיפוסית מאלגארבה המבושלת בקטפלנה מתכתית שמרכיביה כוללים בדרך כלל בצל, פלפלים אדומים וירוקים, עגבניות, מבושל בשמן זית, שום, טרגון, פטרוזיליה ויין לבן, בין היתר כמו בשר חזיר חתוך לקוביות, נקניקיית צ'וריסו, עוף, דגים, סרטנים, צדפות או פירות ים אחרים.
ניתן ליצור שפע של וריאציות.
המנה הנקראת קטפלנה עשויה תמיד באמצעות הפריט המסורתי של כלי הבישול הנקרא גם קטפלנה, אשר מאדה את המרכיבים במהלך החלק האחרון של תהליך הבישול.
America's Funniest Home Videos, אשר נקראת גם America's Funniest Videos (או בקיצור AFV), היא תוכנית טלוויזיה אמריקאית המשודרת בערוץ ABC בה מוצגים סרטונים מצחיקים שצולמו על ידי אנשים פרטיים שלא כחלק מהתוכנית ונשלחו לצוות ההפקה של התוכנית.
הסרטונים כוללים לרוב קטעים מצחיקים עם חיות מחמד, ילדים, מתיחות מבוימות ותקריות בלתי צפויות.
בסוף כל פרק הקהל בוחר את הסרטון הפופולרי ביותר מבין קומץ סרטונים בולטים.
הסרטון המנצח מקבל בדרך כלל פרס כספי, ופרס גדול יותר מוענק לזוכה בפרק סיום העונה.
התוכנית החלה במקור כספיישל טלוויזיוני בשנת 1989, והחל מינואר 1990 שודרה מדי שבוע בשעות הפריים טיים.
את פרק הספיישל ואת שמונה העונות הראשונות של התוכנית הנחה במקור הקומיקאי בוב סאגט.
לאחר שסיגט פרש מהתפקיד ב-1997, החליפו אותו ג'ון פוגלסאנג ודייזי פואנטז במשך העונה התשיעית והעשירית של התוכנית.
החל משנת 2001 טום ברג'רון הנחה את התוכנית במשך 15 עונות עד 2015. אלפונסו ריביירו מנחה את התוכנית משנת 2015 ואילך.
התוכנית התבססה במקור על התוכנית היפנית "Fun TV with Kato-chan and Ken-chan" אשר שודרה במקור ביפן בין השנים 1986 עד 1992. לאורך השנים הופקו גרסאות מקומיות לתוכנית במדינות גרמניה, הממלכה המאוחדת, פולין, ספרד, שוודיה, אוסטרליה, צרפת, הולנד, בלגיה, הולנד, איטליה, צ'כיה, וצ'ילה.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בשנות התשעים.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס בחירת הילדים של ניקלודיאוןתוכנית ריאליטי אהובה"קטעי הווידאו הביתיים המצחיקים ביותר של אמריקה"2025
קטר דיזל הוא קטר רכבת בעל הנעה במנוע דיזל.
לאורך השנים פותחו מספר סוגים של קטרי דיזל.
קטרי דיזל בשימוש רכבת ישראל
הדגם G12, אותו בנתה חברת ג'נרל מוטורס במיוחד לצורך שימוש מחוץ לארצות הברית, היה נפוץ מאוד בעולם וניתן למוצאו עד היום בשרות חברות רכבות רבות, ביניהן במצרים, מקסיקו, מספר מדינות באמריקה הדרומית, אסיה ובאוסטרליה
כמו כן נרכש קטר יחיד מדגם T44/G22CW מתוצרת קאלמאר ורקסטד השוודית (מס' 131).
בעקבות הצפי לפתיחת מספר קווים חדשים, בשנת 2011 הוזמנו מחברת פוסלו 14 קטרי דיזל-חשמליים מדגם Euro 4000 ו-15 קטרים מדגם מתקדם (Euro 3200AC).
קטר הוא כפר בדואי בערבה, כ-30 ק"מ צפונית לעקבה.
אוכלוסייתו עומדת על 166 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין הירדני שבוצע ב-2015.
הכפר מאופיין בעוני כבד ובמחסור.
אין בו תשתיות ראויות, והוא מרוחק ומבודד, כאשר כלכלתו, המבוססת חקלאות ורעיית צאן, מקרטעת.
תשתיות המים והחשמל בכפר אינן במצב טוב, כאשר המים המגיעים אליו הם לעיתים מים מלוחים.
הכפר הוא הכפר הדרומי ביותר בצד המזרחי של הערבה, ובהתאם הוא הדרומי שביישובי כביש הערבה הירדני, פרט לעקבה.
הכפר נמצא 67 מטר מעל גובה פני הים, למרגלות הרי אדום, במרחק של כ-6.5 קילומטרים מסמר, שבצד הישראלי של הערבה.
הכפר נמצא במקום מבודד, ונמצא במרחק של כ-32 קילומטרים של נסיעה מהעיר הקרובה ביותר, עקבה.
תושבי הכפר מטפחים שטחים חקלאיים בסביבתו, ובעיקר בסמוך לכביש 65 הירדני.
כלכלת המקום מתבססת גם על רעיית צאן, עבודה באתרים תיירותיים בעקבה ובאילת.
סכר ואדי רחמה, על ואדי רחמה, מספר לכפר מים להשקיה, אולם מצב החקלאות במקום ממשיך רע מאוד ביחס למצב לחקלאות בצד הישראלי.
עקבה, עיר האם של הכפר, מרוחקת ממנו כ-32 קילומטרים של נסיעה לכיוון דרום.
קטרינה דה מדיצ'י (באיטלקית: Caterina de' Medici; 13 באפריל 1519 – 5 בינואר 1589) הייתה אשתו של אנרי השני מלך צרפת, ואמם של פרנסואה השני, שארל התשיעי ואנרי השלישי מלכי צרפת, להם הייתה עוצרת ושלטה למעשה במדינה בשמם.
היסטוריונים חלוקים בדעתם לגבי מידת אשמתה באירועים הקשים של התקופה.
יש הטוענים שהיא הייתה אחראית במידה רבה למלחמות האזרחים ולרדיפת ההוגנוטים.
אחרים טוענים שהיא ניסתה להגן על האינטרסים של ילדיה ושל צרפת.
היא תמכה באומנות ובתרבות, והפכה את צרפת למרכז תרבותי חשוב.
קטרינה הייתה בתם של לורנצו השני, דוכס אורבינו מבית מדיצ'י, נכדו של לורנצו "המפואר" ושל הנסיכה הצרפתייה מדלין דה לה טור מאוברן.
היא התייתמה מהוריה בהיותה ילדה ונשלחה להתחנך במנזר.
בהשפעתו של קרובה, האפיפיור קלמנס השביעי (בן הדוד של סבה), הסכים פרנסואה הראשון מלך צרפת להשיא אותה לבנו אנרי דוכס אורליאן (28 באוקטובר 1533).
ב-1547, לאחר מות אביו, ירש אנרי את כתר צרפת בשם אנרי השני.
קטרינה ילדה לו עשרה ילדים ששלושה מהם הפכו למלכי צרפת, אך היו לו גם שלוש מאהבות שילדו לו שלושה ילדים נוספים.
אחרי מותו של המלך אנרי השני ב-1559, ירש בנו הבכור פרנסואה את הכתר בשם פרנסואה השני.
אך מכיוון שהיה בן 15 בלבד, שימשה אמו קטרינה דה מדיצ'י כעוצרת בשמו.
פרנסואה, שהיה ילד חולני, מת ב-1560 ואחיו שארל ירש את הכתר בשם שארל התשיעי.
אך היות שהיה בן עשר שנים בלבד, המשיכה אמו לשמש כעוצרת בשמו.
ב-15 בספטמבר 1563 הוכרז שארל כמי שהגיע לפרקו, ואמו קטרינה דה מדיצ'י, ויתרה על התואר "עוצרת" אך המשיכה למעשה לנהל את ענייני המדינה.
שארל, שהיה חולה בשחפת, נפטר ב-1574 ואחיו אנרי ירש את הכתר בשם אנרי השלישי.
בתקופתה של קטרינה דה מדיצ'י החלו מלחמות הדת בצרפת בין הקתולים וההוגנוטים.
היא ניסתה לתמרן בין בית גיז הקתולי לבין בית בורבון שתמך בהוגנוטים, וחששה מניצחון אחד הצדדים, שהיה מביא להשתלטותו על צרפת ועל הכתר.
עוד בהיותה עוצרת בשם בנה שארל התשיעי, ניסתה להגיע לפשרה עם ההוגנוטים, שזכו למידה מסוימת של סובלנות דתית (אדיקט סן ז'רמן בינואר 1562 והסכם אמבואז ב-19 במרץ 1563).
כפטרונית של אמנויות, קטרינה דה מדיצ'י החלה את מסורת הבלט בבתי המלוכה.
ב-1570 הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני את ההוגנוטים למתקפה על פריז.
קטרינה דה מדיצ'י הציעה לו את שלום סן ג'רמן-אן-לה, שאושר על ידי בנה המלך שארל התשיעי ב-8 באוגוסט 1570. בספטמבר 1571 הצטרף דה קוליני לחצר המלכות בטירת בלואה (שעל גדות הנהר לואר), ונודעה לו השפעה רבה על המלך הצעיר.
הוא הציע לשלוח עזרה צבאית למורדים הפרוטסטנטים בארצות השפלה שלחמו נגד ספרד.
המלך נטה לקבל את עצתו, אך קטרינה דה מדיצ'י התנגדה לה בתוקף.
היא עשתה כל שביכולתה כדי להרחיק מעל המלך את דה קוליני, שבו ראתה מתחרה מסוכן למעמדה בבית המלוכה.
הקתולים הזהירו כי ההוגנוטים מתכוננים לחטוף אותה ואת בנה, ובנקודה זו נתנה את הסכמתה לרצח האדמירל דה קוליני.
ב-22 באוגוסט 1572 נורה דה קוליני ליד ארמון הלובר בפריז, ונפצע בידו.
ההוגנוטים דרשו להעניש את האשמים, ואחיו של דה קוליני חנה מחוץ לפריז בראש צבא של 4,000 איש.
נפוצה שמועה כי ההוגנוטים מתכוננים למרוד.
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש החל ב-24 באוגוסט 1572, לאחר שהמלך זעק ברגע של התמוטטות עצבים: "הרגו את כולם", מה שהתפרש כצו לרצח ההוגנוטים בפריז ובערי השדה.
באותו לילה נרצח דה קוליני בביתו שבפריז, בידי עושי דברו של אנרי הראשון, דוכס גיז, שהיה מנהיג הקתולים.
אחרי מותו של שארל התשיעי ב-1574, היא הותירה את השלטון בידי בנה המלך אנרי השלישי, נטשה את ארמון הלובר והתגוררה בביתה בפריז.
במשך תקופת שלטונו לא חדלה מלשאוף לשלום בממלכה.
ב-1576 היא השפיעה על בנה, המלך אנרי השלישי לעשות ויתורים להוגנוטים, אך נתקלה בהתנגדות מצדם של הקתולים בראשות מנהיגם אנרי הראשון, הדוכס מגיז.
היא עשתה כל שביכולתה כדי לשמור על מעמדו של אנרי השלישי, הבן המועדף עליה, שהיה תחת איום מתמיד מצדו של הדוכס מגיז.
בתה של קטרינה, מרגריט דה ולואה, נישאה בנישואים פוליטיים לאנרי מלך נווארה, שהיה מראשי ההוגנוטים.
אך שישה ימים בלבד לאחר הנישואים הוא המיר את דתו לקתולי, מפחד טבח ליל ברתולומאוס הקדוש.
ב-1576 שב לאמונתו הפרוטסטנטית אך לבסוף, לאחר מות המלך אנרי השלישי, הוכתר כמלך הקתולי של צרפת בשם אנרי הרביעי, ואשתו מרגריט הייתה למלכת צרפת.
קטרינה דה מדיצ'י נפטרה בטירת בלואה שבעמק הלואר בינואר 1589 ונקברה לצד בעלה, המלך אנרי השני, בבזיליקת סן-דני שליד פריז.
כעבור שבעה חודשים בלבד נרצח בנה, המלך אנרי השלישי, שהיה המלך האחרון של שושלת ולואה.
בתרבות העכשווית: ב-2022 שודרה סדרה על חייה של קטרינה בשם "מלכת הנחשים".
הסדרה מבוססת על הספר הביוגרפי "קטרינה דה מדיצי: מלכת הרנסאנס של צרפת" מ-2004.
ב-28 באוקטובר 1533 התחתנה קטרינה עם אנרי השני, מלך צרפת, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
קטרי הלנה (בפינית: Katri Helena; נולדה ב-27 במרץ 1945) היא זמרת פינית.
הלנה היא אחת הזמרות המצליחות ביותר בפינלנד מבחינת היקף המכירות של יצירתה, והייתה הזמרת הראשונה במדינה שמכרה יותר ממיליון עותקים מתקליטיה.
היא הקליטה יותר מ-400 שירים, והאלבום הנמכר ביותר שלה הוא "Anna Mulle Tähtitaivas", שיצא ב-1992 ואשר מכר יותר מ-100,000 עותקים בפינלנד.
הלנה ייצגה את פינלנד פעמיים באירוויזיון, בשנת 1979 בירושלים עם השיר: "Katson sineen taivaan" ("לאור כוכב אלך"; בעברית: "אני מסתכל על שמיים כחולים") שזכה במקום ה-14 עם 38 נקודות, ובשנת 1993 במילסטריט שבאירלנד עם השיר: "Tule luo" ("בוא אלי") שזכה במקום ה-17 עם 20 נקודות.
הלנה הייתה נשואה שלוש פעמים והיא אם לשתי בנות ובן.
קטרינה אסנדרה (באיטלקית: Caterina Assandra; סביבות 1580–1618) הייתה מלחינה ונזירה בנדיקטית איטלקייה, ילידת פאביה.
אסנדרה כתבה מספר ניכר של מוטטים, לטקסטים שאולי כתבה בעצמה, וכן מספר יצירות לעוגב בטבלטורה לעוגב.
יצירותיה היו בין הראשונות שנכתבו בסגנון הרומאי במילאנו.
קטרינה אסנדרה למדה אצל בנדטו רה (רג'ו), והמו"ל לומאצו הזכיר את שמה בהקדשה ליצירות ג'ובאני פאולו צ'ימה.
היא הייתה נזירה במנזר אגאטה הקדושה בלומלו.
ייתכן שקיבלה הכשרה מוזיקלית כהכנה לייעודה העתידי בחיי הדת.
ספר המוטטים שלה ששרד עד ימינו הוא "מוטטים לשניים ושלושה קולות", אופוס 2, מילאנו, 1609.
קטרינה בסקוב פרקן (בשוודית: Katarina Beskow (Beeskow) Froeken; 2 בפברואר 1867, סטוקהולם – 1939) הייתה שחמטאית שוודית וארבע פעמים מועמדת לאלופת העולם בשחמט לנשים.
באולימפיאדת השחמט 1927 הגיעה למקום השני, אחרי ורה מנצ'יק.
באולימפיאדת השחמט 1930 הגיעה למקום הרביעי - לאותו מקום הגיעה גם באולימפיאדת השחמט 1931 ובאולימפיאדת השחמט 1937 הגיעה למקום ה-23.
בכל התחרויות הללו ניצחה, בהפרשים גדולים, ורה מנצ'יק.
קטרגל (בספרדית: Fútsal, פוטסל) או כדורגל אולמות הוא גרסה של כדורגל המשוחקת במגרש קטן יותר, לרוב באולם ספורט סגור ותחום.
הקטרגל הומצא בשנת 1930 באורוגוואי, אך במקביל הומצא עם חוקים אחרים בברזיל.
בשל כך בארצות רבות המשחק נקרא "פוטסאל" (Fútsal), על שם כינוי המשחק בספרדית ופורטוגזית ("Fútbol de salón").
חוקי המשחק מתמקדים בניצול יכולות האלתור, יצירתיות וטכניקה, שליטה בכדור ויכולת המסירה לטווח קצר של השחקנים.
מקורו של ה"פוטסל" בשנת 1930 כאשר חואן קרלוס קייראני הארגנטינאי, שעבד בתור מורה במונטווידאו, אורוגוואי, החליט ליצור גרסה של כדורגל שניתן לשחק אותה באולמות ספורט של אגודת ימק"א שהיו בבית הספר בו הוא לימד.
רעיונו של קייראני היה ליצור משחק המבוסס על כדורגל אשר ימשוך את התלמידים לפעילות ספורטיבית חיובית.
איגוד ימק"א העולמי הפיץ כמעט מיידית את המשחק בדרום אמריקה, מאחר שהוא היה משחק נגיש שאפשר לכולם להשתתף בו ובכל מזג האוויר (בניגוד לכדורגל שמשוחק בחוץ), ואפשר לספורטאים שהתאמנו במתקניו לשמור על כושרם לאורך כל ימות השנה.
ז'ואו לוטופו הברזילאי שראה את המשחק כה מצליח באורוגוואי והוקסם ממנו, הביא אותו חזרה למדינתו והכניס לבתי הספר בהם עבד, עם שינויים קטנים.
עד 1956 החוקים לא היו אחידים דיים בפוטסל, עד שחביב מחפוז ו-לואיז גונזאגה דה אוליביירה פרננדס מימק"א שבסאו פאולו, בברזיל כתבו את ספר החוקים הרשמי של הפוטסל בשנה זו והתאימו אותו להפצה בינלאומית.
באותה השנה הוקמה הקונפדרציה הדרום־אמריקנית לכדורגל אולמות (מפורטוגזית: Confederación Sudamericana de Fútbol de Salón), הכוללת את: אורוגוואי, ארגנטינה, פאראגוואי, פרו וברזיל.
מיד לאחר הקמת הקונפדרציה, טורניר ייחודי הוקם, שמשך את תשומת ליבה של התקשורת בדרום אמריקה, והחלה לעקוב באופן אדוק אחר הפוטסל.
נכון למאי 2020, הנבחרת המדורגת ראשונה בעולם על פי שיטת הדירוג ELO לנבחרות פיפ"א היא נבחרת ברזיל, כשאחריה מדורגות ספרד, ארגנטינה, רוסיה ופורטוגל.
נבחרת ישראל מדורגת במקום ה-85. בשנים 1989 ו-1992 סיימה נבחרת ישראל במקום הרביעי באליפות אירופה של UEFS, הקונפדרציה האירופאית של AMF.
על פי החוקים הרשמיים של הקטרגל, משחקות זו מול זה שתי הקבוצות במשך שתי מחציות.
אורך מחצית 20 דקות (כולל הפסקות).
בדומה לכדורגל, ישנם כרטיסים צהובים ואדומים.
לאחר קבלת כרטיס אדום השחקן מורחק מהמגרש, אך לאחר 2 דקות שחקן אחר יכול להחליפו.
כמו כן, ישנן עבירות נצברות לקבוצה, כאשר לאחר 5 עבירות כל עבירה נותנת לקבוצה היריבה פנדל ממרחק עשרה מטרים מהשער.
את כדורי החוץ מכניסים למגרש ברגל, בניגוד לכדורגל בו מחזירים עם הידיים.
לאחר חוץ וקרן אסור לשחקן להחזיק את הכדור מעבר ל-4 שניות.
כל קבוצה מורכבת מארבעה שחקנים ושוער אחד.