tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גברים באופן כללי מרוכזים במספר מצומצם של תפקידים, ואי לכך יש להם אפשרות לבצע אותם בזמנים שונים, ולכן חווים קונפליקט בעצימות נמוכה יותר.
לעומתם, הנשים אמורות לבצע באופן סימולטני תפקידים רבים, מרגישות כי הן מרכזיות יותר בתחזוקת הבית, חינוך הילדים, רוצות להגשים עצמן מבחינת קריירה - דפוס הקריירה של הנשים מסובך ומורכב יותר ואי לכך חוות קונפליקט בעצימות גבוהה יותר.
החוקרת ברושארט התייחסה גם היא במחקרה לתהליך החיברות.
היא מצאה כי נשים מושפעות מתהליך החיברות ומחזיקות עדיין בראייה המסורתית שתפקידה הראשוני של האישה הוא עבודת הבית וגידול הילדים.
גם כאשר נשים עובדות, הן רואות עדיין את תפקיד האם והרעייה כראשון בחשיבות ועשויות לעזוב את עבודתן אם היא מפריעה למחויבותן לבית ולמשפחה.
יש הגורסים כי אין לנשים שאלה ממשית של בחירה בין עבודה למשפחה, משפחה מהווה צורך בסיסי וראשוני של אישה ומנגד עבודה לא מהווה צורך בסיסי אלא בחירה של אישה אשר היא עושה במהלך חייה.
כפי שהאישה בוחרת היכן לגור, מה ללמוד, למי להינשא מקבלת האישה את הבחירה האם לפתח קריירה משמעותית.
על פי מחקר שנערך על ידי Martins, Eddleson and Veiga בקרב 975 מנהלים בכירים (נשים וגברים) ניסה להתחקות אחר הגורמים שמקשרים בין קונפליקט עבודה- משפחה לשביעות רצון מהעבודה.
הממצא היה כי באשר לנשים קיים מתאם שלילי חזק בין הקונפליקט לשביעות רצון מהעבודה- ככל שהקונפליקט גדל כך שביעות הרצון קטנה יותר.
בנוגע לגברים, לא נמצא קשר מובהק בעניין זה.
המחקר נוסף של אותם חוקרים בדק את אופן ההסתכלות של סטודנטים את נושא עבודה משפחה, ממצאיו היו כי סטודנטיות לקחו בחשבון מראש החלטות שקשורות לתפקידן העתידי במשפחה ואי לכך השתלבו במקצועות פחות יוקרתיים.
מכאן שהפער המגדרי התעצם בשל ההחלטות שהנשים ביצעו בעצמן.
השפעת הטכנולוגיה על קונפליקט עבודה-משפחה
עם ההתקדמות הטכנולוגית, לאנשים שעובדים מחוץ לבית ויש לוחות זמנים אינטנסיביים, יש את האפשרות לשמור על קשר עם המשפחות שלהם כאשר הם לא יכולים פיזית להיות איתם.
טלפונים סלולריים, אינטרנט אלחוטי, מצלמת רשת וגאדג'טים שונים מאפשרים ליצור תקשורת זאת.
מהצד השני, היכולת להיות זמין לעבודה גם מהבית, מטשטשת את הגבולות בין פנאי לעבודה.
בפיזיקה אטומית, וכן בכימיה קוונטית, קונפיגורציה אלקטרונית (נקרא גם תצורה אלקטרונית) הוא השם למיקום התלת-ממדי של האלקטרונים המרכיבים מולקולה, אטום או מבנה כימי אחר.
המושג נוגע לאופן שבו מסודרים האלקטרונים באורביטלים של מערכת נתונה (למשל, אטומית או מולקולרית).
מבנה אלקטרוני נמנה עם קבוצת המבנים הכימיים, יחד עם מבנה מולקולרי ומבנה גבישי.
כשאר חלקיקי היסוד, גם האלקטרון מציית לחוקי מכניקת הקוונטים, ומתנהג הן כחלקיק והן כגל.
מצבו הקוונטי של אלקטרון נתון מתואר על ידי פונקציית הגל שלו; זו פונקציה מרוכבת התלויה במרחב ובזמן.
על פי אסכולת קופנהגן של תורת הקוונטים מקומו של אלקטרון אינו מוגדר היטב כל עוד לא נערכת מדידה המביאה לגילויו.
ההסתברות לגילויו של אלקטרון בנקודה מסוימת במרחב בשעת המדידה מתכונתית לריבוע ערכה המוחלט של פונקציית הגל באותה נקודה.
תצורת האלקטרונים במצב קוונטי נתון מתאפיינת באנרגיה מוגדרת, ובתנאים מסוימים אלקטרונים עשויים לעבור מאורביטל אחד למשנהו עקב בליעה של מנת אנרגיה או פליטתה כפוטון.
בקיאות בתצורות האלקטרונים באטומים השונים מסייעת להבנתה של הטבלה המחזורית של היסודות, כמו גם לאפיון הקשרים הכימיים המחברים בין האטומים.
תצורות האלקטרונים באטומים השונים מסבירות גם את תכונותיהם הייחודיות של לייזרים ומוליכים למחצה.
מבנה האלקטרונים באטום תואר לראשונה במודל האטום של בוהר, וגם בימינו נהוגים המונחים רמות ותת־רמות, חרף ההתפתחות בהבנת טבעם הקוונטי של האלקטרונים.
רמת אלקטרונים היא מרחב המצבים המותרים שאלקטרון יכול לאכלס, החולקים את המספר הקוונטי הראשי, שסימנו n.
רמה מסדר n יכולה להכיל 2n2 אלקטרונים: עד 2 אלקטרונים ברמה הראשונה, עד 8 ברמה השנייה, ועד 18 ברמה השלישית.
הגורם הכפלי 2 נובע מכך שכל רמה מותרת יכולה להכיל שני אלקטרונים זהים מבחינת מספרים כקוונטים אחרים, אך הפוכים בערך הספין שלהם: האחד בעל ספין 1/2+ (המסומן על פי רוב בחץ הפונה מעלה) ושני בעל ספין 1/2- (מסומן בחץ הפונה מטה).
תת־רמה אטומית היא מרחב המצבים החולקים את המספר הקוונטי הזוויתי l, כאשר הערכים l=0,1,2,3 מתייחסים בהתאמה לסימולים s, p, d, f של תתי־הרמות.
מספר האלקטרונים המרבי היכול לאכלס תת-רמה נתון בביטוי 2(1 + 2n) .
כך ייתכנו 2 אלקטרונים בתת-הרמה s, 6 אלקטרונים בתת-הרמה p, עשרה אלקטרונים בתת-הרמה d, ו־14 אלקטרונים בתת-הרמה f.
מספר האלקטרונים היכולים לאכלס את הרמות ותת־הרמות האטומיות השונות נובע ממשוואות מכניקת הקוונטים, ובפרט מעיקרון האיסור של פאולי, שלפיו לא ייתכנו באטום שני אלקטרונים החולקים את ארבעת המספרים הקוונטיים שהם בהתאמה: מספר קוונטי יסודי, מספר קוונטי זוויתי, מספר קוונטי מגנטי, מספר קוונטי ספיני שניוני.
אינמקולדה קונספסיון מרטינס ברנאט ידועה כקונצ'יטה מרטינס (בספרדית: Inmaculada Concepción Martínez Bernat, ידועה כ-Conchita Martínez; נולדה ב-16 באפריל 1972, במונסון) היא טניסאית מקצועית מספרד בעבר.
דורגה במקום השני בעולם בדירוג ה-WTA ב-30 באוקטובר 1995, בעלת 3 מדליות אולימפיות (2 כסף ו-1 ארד) כולן בטורניר לזוגות נשים ומאמנת טניס.
מרטינס זכתה ב-51 טורנירים, 35 ביחידות ו-15 בזוגות נשים.
הישג השיא של מרטינס היה זכייתה באליפות וימבלדון, הטורניר היוקרתי ביותר בטניס בשנת 1994 לאחר ניצחון על מרטינה נברטילובה מארצות הברית ב-3 מערכות (6–4, 3–6, 6–3) ובכך הייתה לטניסאית אישה הספרדייה היחידה עד כה (2013) שזכתה בטורניר זה.
נוסף לכך, היא הגיעה למשחקי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (1998) שבו הפסידה למרטינה הינגיס משווייץ (1 בעולם) בשתי מערכות (3–6, 3–6) ולאליפות צרפת הפתוחה (2000) שבו הפסידה למארי פירס מצרפת בשתי מערכות (2–6, 5–7)
בשנת 1989 הגיעה מרטינס לשלב הגמר, ביחד עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו ונבחרת ספרד בטניס נשים, במסגרת גביע הפדרציה, אך הן הפסידו לנבחרת ארצות הברית בטניס נשים (כריס אוורט, מרטינה נברטילובה, זינה גריסון ופם שרייבר) 3-0 .
שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, היא סייעה לנבחרת ספרד בטניס נשים לזכות לראשונה בגביע הפדרציה ביחד עם סנצ'ס ויקאריו לאחר ניצחון 1-2 על נבחרת ארצות הברית (ג'ניפר קפריאטי, מרי ג'ו פרננדז, ג'יג'י פרננדז וגריסון) ואחר כך גם בשנים 1993, 1994, 1995 ו-1998.
קונצ'רטו ורשה (נקרא גם "קונצ'רטו ורשאי") הוא יצירה קצרה לפסנתר ולתזמורת מאת ריצ'רד אדינסל אשר נכתבה לפסקול סרט הקולנוע הבריטי אור ירח מסוכן, משנת 1941. הסרט מתאר את מאבק ההתנגדות לפלישה הנאצית לפולין בשנת 1939. ביצוע היצירה נמשך בדרך כלל פחות מ-10 דקות.
הקונצ'רטו הוא דוגמה למוזיקה תוכניתית הבאה לבטא את המאבק על ורשה לצד היחסים הרומנטיים בין הדמויות הראשיות בסרט.
היצירה הפכה פופולרית מאוד בבריטניה בימי מלחמת העולם השנייה.
הקונצ'רטו כתוב בסגנון המחקה את סגנונו של רחמנינוב והוא בישר אופנה של קונצ'רטי קצרים לפסנתר בסגנון הרומנטי, אשר כונו "הקונצ'רטי של הצהובונים".
המלחין ריצ'רד אדינסל נולד בלונדון.
בטרם החל בקריירה מוזיקלית, למד משפטים.
את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה הפסיק זמן קצר לאחר שהחל בהם, משנמשך לכתיבת מחזות זמר.
הוא אף עסק בהלחנה לשידורי רדיו, ובשנת 1936 החל להלחין פסקול לשורה של סרטים, בהם Goodbye, Mr.
Chips ("היה שלום, מר צ'יפס)", משנת 1939 ו-Dangerous Moonlight (אור ירח מסוכן)" משנת 1941, אשר הוקרן בארצות הברית בשם Suicide Squadron.
בסרטו זה החל אופנה של "קונצ'רטי של צהובונים".
הקונצ'רטו שהלחין לא היה בתוכנית המקורית של הסרט.
רוי דאגלס, אשר תזמר את יצירותיו של אדינסל, סיפר כי במאי הסרט רצה במקור להשתמש בפסקול הסרט בקונצ'רטו השני לפסנתר של רחמנינוב, אולם קשיים שעוררו מחזיקי זכויות היוצרים ביצירה מנעו הגשמת תוכנית זו.
אדינסל ביקש כי יצירתו תישמע דומה ככל האפשר לזו של רחמנינוב ולכן, מספר דאגלס, נשא עמו בעת שתזמר את היצירה את תווי הקונצ'רטי השני והשלישי של רחמנינוב ואת יצירתו של ניקולו פאגאניני הרפסודיה על נושא.
אף שקונצ'רטו ורשה הפך ללב פסקול הסרט, הוא לא הושמע בשלמותו לאורך כל הסרט, אלא בקטעים בלבד.
הפתיחה מושמעת בעת פגישתם של שני גיבורי הסרט, והיא מתפתחת על רקע ירח הדבש שלהם.
לבסוף, בקטע הקונצרט שבסרט מושמע קטע ארוך יותר מן היצירה.
הסרט אור ירח מסוכן מתרחש בפרוץ מלחמת העולם השנייה ומספר את סיפורו של פסנתרן ומלחין קונצרטים פולני, שטפן רדצקי (מגולם על ידי השחקן אנטון וולברוק), המגן על ארצו לאחר שהתגייס והפך לטייס קרב.
לאחר התקפה אווירית על ורשה על ידי הצבא הגרמני, הוא מתגלה על ידי עיתונאית אמריקנית, קרול פטרס (השחקנית סאלי גריי), כשהוא מתאמן בפסנתר בהריסות בניין שהופצץ.
הקטע המנוגן הוא הפתיחה לקונצ'רטו ורשה, בשלב זה בשלבי יצירה, תוך שהוא פונה לעיתונאית ואומר לה: "אין זה בטוח להסתובב בחוץ כאשר הירח בוהק" (כשהוא מתייחס להפצצות לאור הירח).
תוך שהוא מיישיר מבט אל קרול ומגלה "משהו נפלא שכרגע נתת לי," הוא מנגן את הנושא הלירי השני של הקונצ'רטו .
מאותו הרגע אותה מנגינה מזוהה עם קרול לאורך כל הסרט.
בדומה לרחמנינוב, אדינסל מלחין אותו כמעט כנוקטורן.
שטפן מדבר על יצירתו בשלב מאוחר יותר של הסרט: "המנגינה הזו היא את ואני.
היא הסיפור של שנינו בוורשה, שנינו באמריקה, שנינו..
זוהי הסיבה שאינני יכול לסיימה." למרות זאת, הוא מסיים את היצירה.
באופן דומה לדרך שבה רחמנינוב שב לנושא השני בקונצ'רטו השני לפסנתר, נעשה שימוש במנגינה "קרול" לא רק כדי לחבר יחדיו את הנושאים מעוררי הרגש של הדרמה, אלא אף להביא את הקונצ'רטו לסיום מנצח.
לאורך כל הסרט היצירה הלא-גמורה מושמעת ביחס לפולונז אופוס 40 של שופן, המסמל את הפטריוטיזם הפולני.
היא "מושלמת" כאשר האלמנטים של הפולונז משתלבים בנושא הרומנטי, כשהם מבטאים מיזוג של אהבה רומנטית ופטריוטית.
בתוך סיפור הסרט "אור ירח מסוכן" נוצר אף הרושם כי קיימת יצירה גדולה יותר הנוצרת ומבוצעת על ידי הנגן והמלחין, גיבור הסרט.
כאשר קטעים מן הקונצ'רטו מנוגנים אומרת אחת הדמויות בסרט לאחרת: "יש לי את התקליטים", וכאשר מבוצעת הבכורה, נראית בסרט התוכנייה: "קונצ'רטו ורשה", ובו שלושה פרקים.
בפועל כתב אדינסל רק פרק בודד.
יחד עם הצלחת הסרט זכתה אף היצירה לאהדה רבה אשר הביאה להוצאה לאור של פסקול הסרט בתקליט באורך 9 דקות יחד עם התווים לפסנתר.
הצלחתה הבלתי צפויה של היצירה אף הביאה לחשיפת נגן הפסקול בסרט, לואיס קנטנר.
קנטנר היה פסנתרן קונצרטים בריטי, ממוצא הונגרי, אשר נודע בנגינת יצירותיו של פרנץ ליסט, אולם דרש כי שמו לא יופיע ברשימת המבצעים שבסרט מחשש לפגיעה בשמו הטוב כמי שניגן מוזיקה עממית.
לאחר שתקליט פסקול הסרט מכר מיליוני עותקים הוא חשף את זהותו ואף פנה בדרישה לקבלת תמלוגים.
בשנת 1999 הראפר DMX דגם את הקונצ'רטו בסינגל What's my name, מתוך אלבומו
חוסה קאררס הקליט את הקונצ'רטו כקטע הפתיחה באלבומו Pure Passion משנת 1999.
גונזלו קבלקבה (Gonzalo Rubalcaba) פסנתרן ג'אז זוכה פרס גראמי הקליט עיבוד לטיני של הקונצ'רטו בשנת 2005.
ריצ'רד קליידרמן הקליט את היצירה יחד עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית באלבומו "קונצ'רטו" אשר יצא לאור בשנת 1989.
היצירה שימשה בפסקול הסרט זאבי הים (1980) בכיכובו של גרגורי פק.
קוֹנצ'יטָה ווּרסט (Conchita Wurst) הוא שם הבמה של דראג קווין אוסטרית המגולמת על ידי תומאס "טום" נוֹיוִוירת .
שם הבמה של קונצ'יטה לקוח מהופעתה יוצאת הדופן.
היא מופיעה כאישה ג'נדרקווירית, ויש לה זקן מלא בצבע שחור.
"קונצ'יטה" הוא שם נשי ספרדי, הקטנה של השם "קונספסיון" מהדּוֹגְמָה הקתולית בדבר עיבורה ללא חטא של מריה, עם ישו.
"ווּרסט" - נקניק בגרמנית, סמל פאלי – משחק מילים לגבי זהותה של מלכת הדראג, המשלבת בין מה שהחברה תופסת "גבריות" ו"נשיות".
קונצ'יטה זכתה בתחרות האירוויזיון 2014 שנערכה בקופנהגן שבדנמרק עם השיר "Rise Like a Phoenix" ("לקום לתחייה כמו עוף החול") כאשר ייצגה את אוסטריה, בזכייה השנייה בתולדות המדינה בתחרות לאחר 48 שנים.
הוא עבד כמעצב חלונות ראווה והופיע לראשונה כדראג קווין בשנת 2006. בשנת 2007 הוא הגיע לשלב הגמר וסיים במקום השני בתוכנית כישרונות באוסטריה, "סטארמניה", אחרי נאדין ביילר, שייצגה את אוסטריה באירוויזיון 2011 (מקום 18).
הוא בוגר בית הספר לאופנה בגראץ משנת 2011. בשנת 2011 הופיע לראשונה כ"קונצ'יטה וורסט" בטלוויזיה.
בשנת 2011 הוציאה וורסט את השיר "בלתי שביר" ("Unbreakable"), שהגיע למקום ה-32 במצעד השירים האוסטרי, ובשנת 2012 היא סיימה במקום השני בקדם אירוויזיון של אוסטריה, עם 49 אחוז, עם השיר "זה מה שאני" ("That's What I Am"), שהגיע למקום ה-12 במצעד האוסטרי.
ב-10 בספטמבר 2013 נבחרה וורסט לייצג את אוסטריה באירוויזיון 2014, על ידי ועדה של ה-ORF (רשות השידור הציבורית של אוסטריה).
בחירתה לוותה במחלוקת ציבורית באוסטריה: ארבעה ימים לאחר מכן, 31,000 אנשים נרשמו בדף הפייסבוק "נגד וורסט", על מנת למנוע ממנה לייצג את מדינתם.
המחלוקת נבעה מהיותה מלכת דראג ומהופעתה החיצונית יוצאת הדופן.
באוקטובר נשלחה עצומה למשרד המידע של בלארוס שימנע את השתתפותה בטענה שהאירוויזיון "יהפוך לחממה למעשי סדום".
בדצמבר נשלחה עצומה דומה ברוסיה.
העצומות לא הצליחו למנוע מוורסט להשתתף באירוויזיון.
ב-10 במאי 2014 היא ניצחה עם השיר "לקום לתחייה כמו עוף החול" ("Rise Like A Pheonix") בתחרות האירוויזיון שנערכה בדנמרק.
יש שהשוו את זכייתה לזכייתה של דנה אינטרנשיונל באירוויזיון 1998, עקב העובדה ששתיהן מכופפות את התפישות המגדריות המקובלות.
וורסט הוציאה במרץ 2015, ספר בכורה בשפה הגרמנית, "אני קונצ'יטה", שתורגם לאנגלית וצרפתית ובמאי אותה שנה היא הוציאה שני סינגלים מתוך אלבום הבכורה שלה שיצא במאי, לפני שידור האירוויזיון שנערך באוסטריה.
בשידור היא הייתה חלק מצוות ההנחיה כשראיינה את היוצרים והאמנים מה"גרין רום".
באירוויזיון 2019 הופיעה במופע של כוכבי האירוויזיון מהעבר, לצידם של ורקה סרדוצ'קה, גלי עטרי, מונס סלמרלוב ואלני פוריירה.
בגמר האירווזיון 2024 הופיעה עם השיר Waterloo ביחד עם שארלוט פרלי וקרולה הגקוויסט.
נויווירת המגלם את קוניצ'יטה מתגורר בווינה.
בשל היות דמותה של קונצ'יטה דראג קווין, הרי כי היא מופיעה ככזו רק בהופעות ואירועים מיוחדים.
בכל שאר הזמן, נויווירת חי בזהות מגדרית של גבר.
באפריל 2018 חשף כי הוא נשא HIV ומקבל טיפול עבורו.
קונצ'ינו קונצ'יני (באיטלקית: Concino Concini, maréchal d'Ancre; 1575 פירנצה, איטליה – 24 באפריל 1617 פריז, צרפת) היה פוליטיקאי איטלקי ששירת בצרפת, היה השר הראשון בממשל מארי דה מדיצ'י ולואי ה-13 וזכה בתואר מרשל ד'אנקרה.
קונצ'יני נולד ב-1575 בפירנצה למשפחת אצולה שהייתה מקורבת למשפחת דה-מדיצ'י, שליטי הדוכסות הגדולה של טוסקנה.
אביו היה המזכיר האישי של הדוכס הגדול בזמנו.
בשנת 1600 נישאה מארי דה-מדיצ'י, (26 באפריל 1573 - 3 ביולי 1642) אחייניתו של הדוכס הגדול פרדיננדו I למלך צרפת אנרי הרביעי.
קונצ'יני נמנה עם המלווים של מארי לפריז ביחד עם בת-לווייתה ליאונורה דורי הידועה כליאונורה גליגאי.
קונצ'יני התחתן עם ליאונורה ובחסות המלכה השתלב בחוגי השלטון וקודם לדרגת השר הראשון (מקבילה בימינו לראש ממשלה) וזכה לתואר מרקיז.
אחד מעוזריו המסורים היה הקרדינל רישלייה שלימים יהיה ראש מועצת השרים.
ב-1613 זכה בתואר מרשל צרפת.
ב-24 באפריל 1617 חולל המלך 'הפיכת חצר': לואי השלושה עשר, או מי מאנשיו, שלח מרצחים אחרי קונצ'יני, זממם עלה בידם והמרשל הוגה מדרכם.
ואילו רעייתו, ליאונורה גליגאי הואשמה במעשי כשפים והועמדה למשפט.
לאחר משפט שארך מספר חודשים היא הורשעה, ראשה נכרת במחוות 'רחמים' והיא הועלתה על המוקד כמכשפה במוצאי שבת, 8 ביולי 1617. (המלכה מארי דה-מדיצ'י עצמה הוכרחה לצאת לגלות ב-2 במאי 1617 לעיר בלואה בעמק הלואר).
קונפרנס ליג היא תחרות כדורגל אירופית למועדונים, המנוהלת על ידי אופ"א, התאחדות הכדורגל האירופית.
התחרות נוסדה בעונת 2021/2022, והיא נחשבת לטורניר כדורגל המועדונים השלישי בחשיבותו באירופה, אחרי ליגת האלופות והליגה האירופית.
לתחרות מעפילים מועדונים על סמך ביצועיהם בליגות המקומיות שלהם ובתחרויות הגביע.
בעבר היו דיווחים על כך שאופ"א שוקלת להחזיר את גביע האינטרטוטו, או לייסד ליגה שלישית בחשיבותה באירופה, לפחות מאז 2015, כטורניר שיכול לשמש קבוצות שהודחו מליגת האלופות והליגה האירופית, כך שתוכלנה להמשיך להתמודד במפעלים האירופיים.
באמצע 2018 הדיונים על כך התעצמו, כשנודע שהליגה האירופית תעבור שינוי ותפוצל לשתיים, כך שמספר המשתתפות בה, 48, יצומצם, כאשר החלק התחתון בליגה ייצור את הגרעין של הטורניר החדש.
ב-2 בדצמבר 2018 הודיעה אופ"א שהתחרות תישא את השם הזמני "הליגה האירופית 2" ("UEL2") וייערך בעונות 2021–2024 כשמטרת הטורניר החדש יהיה להביא "יותר משחקים עבור יותר מועדונים, עם יותר מדינות שמיוצגות בשלב הבתים".
לדברי נשיא אופ"א, אלכסנדר צ'פרין, "המפעל הוא תולדה של שיחות ארוכות עם המועדונים.
הייתה דרישה מצד המועדונים להגדיל את הסיכוי לשחק במפעלים האירופים.
זה הושג מתוך ראייה אסטרטגית להוסיף עוד איכות ועוד מדינות למפעלים שלנו".
בשלוש העונות הראשונות של המפעל 2021/2022–2023/2024 התחרות נערכה בשיטה הבאה:
שלושה שלבי מוקדמות ושלב פלייאוף, בסיומם העפילו 32 קבוצות לשלב בתים שהכיל 8 בתים של 4 קבוצות כל אחד.
לפני החלוקה לבתים הקבוצות חולקו לארבעה דרגים בהתאם לדירוג אופ"א בסיום העונה הקודמת.
והחלוקה לבתים התבצעה בהגרלה בה בכל בית הוגרלה קבוצה אחת מכל דרג.
במסגרת שלב הבתים, בכל בית כל אחת מהקבוצות פגשה את שלוש הקבוצות האחרות למשחק בית ומשחק חוץ.
על ניצחון הוענקו 3 נקודות, על תיקו נקודה אחת ועל הפסד לא הוענקו נקודות.
הקבוצה שסיימה בראש הבית בסיכום 6 מחזורים העפילה ישירות לשמינית הגמר, בעוד הקבוצה שסיימה במקום השני העפילה לשלב נוקאאוט ראשוני בו התמודדה נגד קבוצה שסיימה במקום השלישי בבית שלה בליגה האירופית (הבכירה יותר), הן נפגשו לצמד משחקים כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה לשמינית הגמר.
שמינית, רבע וחצי הגמר נערכו בשיטת נוקאאוט, של צמד משחקים בית וחוץ, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים מעפילה לשלב הבא.
בעוד משחק הגמר היה משחק בודד הנערך באצטדיון שנקבע מראש לפני פתיחת העונה.
החל מעונת 2024/2025 השתנה הפורמט, שלבי המוקדמות אמנם נותרו פחות או יותר אותו הדבר, שלושה שלבי מוקדמות ושלב פלייאוף עם שינויים קלים בכמות הקבוצות בכל שלב מפני שהליגה הורחבה מ-32 ל-36 קבוצות.
אך שלב הבתים הוחלף בשלב ליגה, בו כל 36 הקבוצות מדורגות בליגה אחת.
הקבוצות מחולקות ל-6 דרגים וכל קבוצה מוגרלת לשחק נגד קבוצה אחת מכל דרג, 3 משחקים בבית ו-3 משחקים בחוץ, על פי הגרלה.
בסיום 6 המחזורים, 8 הקבוצות שמדורגות במקומות 1–8 מעפילות ישירות לשמינית הגמר בעוד הקבוצות המדורגות 9–24 מעפילות לשלב נוקאאוט ראשוני הכולל צמד משחקים כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים מעפילה לשמינית הגמר.
בפורמט החדש אין מעברים בין הליגות השונות (ליגת האלופות והליגה האירופית) לאחר שלבי המוקדמות.
שמינית, רבע וחצי הגמר נערכים בשיטת נוקאאוט, של צמד משחקים בית וחוץ, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים מעפילה לשלב הבא.
בעוד משחק הגמר הוא משחק בודד הנערך באצטדיון שנקבע מראש לפני פתיחת העונה.
הזוכה בטורניר זכאית להשתתף בשלב הליגה בליגה האירופית בעונה שלאחר מכן.
בדומה לליגת האלופות, ולליגה האירופית ההעפלה לקונפרנס ליג מפוצלת לשני "מסלולים" - מסלול האלופות והמסלול הראשי.
מסלול האלופות מורכב מקבוצות שהודחו בשלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות או משלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית במסלול האלופות.
והמסלול הראשי מורכב מקבוצות שהחלו את דרכן במפעל או שהודחו משלבי המוקדמות השונים בליגה האירופית במסלול הראשי.
בקונפרנס ליג אף קבוצה לא מעפילה ישירות לשלב הליגה וכולן צריכות לעבור שלבי מוקדמות.
מספר הנציגות ששולחת כל ליגה לתחרות מבוסס על שיטת הדירוג של אופ"א .
ליגות המדורגות במקומות 13–33 וליגות המדורגות במקומות 51–55 שולחות שתי נציגות.
ליגות המדורגות במקומות 34–50 שולחות 3 נציגות.
ליכטנשטיין לה אין ליגה מקומית שולחת נציגה אחת.
נוסף על כך, 16 הקבוצות שמודחות בשלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות ו-42 קבוצות שמודחות משלבי המוקדמות בליגה האירופית מועברות לשלבי המוקדמות השונים בקונפרנס ליג.
שלבי הכניסה לתחרות מתבצעים באופן הבא:
קבוצות שמתחילות את דרכן בתחרות בשלב זהקבוצות שהתקדמו מהשלב הקודםקבוצות שהועברו מליגת האלופות או הליגה האירופיתשלב המוקדמות הראשון
(58 קבוצות) 17 מחזיקות הגביע בליגות המדורגות 39–55
(16 קבוצות) 16 מפסידות משלב המוקדמות הראשון בליגת האלופותמסלול ראשי
(88 קבוצות) 5 מחזיקות הגביע בליגות המדורגות 34–38
18 הסגניות בליגות המדורגות 16–33
17 קבוצות שסיימו במקום השלישי בליגות המדורגות 13–29
הקבוצה שסיימה במקום החמישי בליגה המדורגת 6 29 המנצחות בשלב המוקדמות הראשון 9 המפסידות בשלב המוקדמות הראשון בליגה האירופית (המסלול הראשי)שלב המוקדמות השלישי
(8 קבוצות) 8 המנצחות בשלב המוקדמות השני (מסלול האלופות)מסלול ראשי
עונהזוכהתוצאהסגניתמגרשצופים רומא1–0 פיינורדאצטדיון אייר אלבניה, טירנה, אלבניה19,5972022/2023 וסטהאם יונייטד2–1 פיורנטינהאצטדיון פורטונה ארנה, פראג, צ'כיה17,3632023/2024 אולימפיאקוס1–0 פיורנטינהאצטדיון איה סופיה, אתונה, יוון26,4822024/2025 צ'לסי4–1 ריאל בטיסאצטדיון ורוצלב, ורוצלב, פולין39,754
מספר מועדונים שהשתתפו בקונפרנס ליג לפי מדינה
נכון לעונת 2024/2025 יש 116 מועדונים מ-46 מדינות מתוך 55 המדינות החברות באופ"א, שהשתתפו בקונפרנס ליג (לא כולל שלבי מוקדמות).
דירוגשחקןשעריםהופעותיחסשניםשערים לפי מועדון1 ערן זהבי12140.862021–פ.ס.וו.
בעונת 2021/2022, עונתה הראשונה של הקונפרנס ליג, העפילו לשלב הבתים מכבי תל אביב ומכבי חיפה לאחר שהודחה במוקדמות ליגת האלופות.
עקב כך שהתאריך של המחזור הראשון ה-16 בספטמבר יצא על מוצאי יום הכיפורים, שתי הקבוצות שיחקו ב-14 בספטמבר.
וכך שני המשחקים הראשונים של בתולדות המפעל, נערכו בישראל.
מכבי תל אביב סיימה את שלב הבתים במקום השני והעפילה לשלב הנוקאאוט הראשוני שם הודחה מול פ.ס.וו.
בעונת 2023/2024 העפילה לשלב הבתים מכבי תל אביב בפעם השנייה בתולדותיה, והפכה לקבוצה הישראלית הראשונה שמעפילה פעמיים למפעל זה.
בעונה זו נרשם הישג שיא בכך שמכבי תל אביב סיימה את הבית במקום הראשון והעפילה לשמינית הגמר שם הודחה על ידי אולימפיאקוס.
בנוסף, מכבי חיפה נשרה למפעל לאחר שסיימה את הבית במקום השלישי בליגה האירופית ועברה בהצלחה את שלב הנוקאאוט הראשוני לשמינית הגמר שם הודחה על ידי פיורנטינה.
קבוצה נוספת שהעפילה לשלב הבתים היא הפועל באר שבע (בעונת 2022/2023).
קונצ'ורפטור (שם מדעי: Conchoraptor; משמעות השם: "שודד קונכיות") הוא סוג של דינוזאור בעל מקור קשיח אשר חי בסוף הקרטיקון במדבר גובי שבמונגוליה לפני 70-66 מיליון שנה ונכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה.
אובירפטור זה הגיע לאורך 1-2 מטר בלבד ובניגוד לחבריו למשפחה הוא היה חסר כיפה גדולה לראשו.
הוא היה בעל מקור קרני דמוי-תוכי וחסר שיניים שאיתו כנראה פיצח בחוזקה צדפות ורכיכות נוספות.
הגוף עצמו היה בעל עצמות רכות יותר והוא היה בעל זרועות ארוכות ורגליים ארוכות.
כמה חוקרים סברו שסוג זה היה פרט של אובירפטור צעיר שעדיין לא גידל כיפה מושלמת אך דעה זו נשללה.
באותה תקופה בה חי המדבר המונגולי היה לח בהרבה וזרמו בו נהרות קדומים, בהם אולי היו מיני רכיכות.
בנוסף חיו בהם מיני דינוזאורים צמחוניים גדולים כמו הזאורולופוס, טרכיאה וסאיצ'נייה, טרודוניים ודרומאוזאוריים מהירים וטורפים גדולים כמו הטרבוזאורוס והאליוראמוס.
כל אלה נכחדו לפני 66 מיליון שנה.
קונפי הוא שמה של טכניקת בישול מזון, שבה המזון מבושל במשך זמן רב בשומן, בטמפרטורה נמוכה שאינה מאפשרת את תגובת מייאר, לצורך שימורו או לצורך הקניית טעם ומרקם ייחודיים.
בקונפי, המזון מתבשל בצורה איטית בנוזל כשמן צמחי, שומן מן החי או מי סוכר (סירופ), בחום נמוך (עד 90 מעלות צלזיוס).
בשל הבישול האיטי והחום הנמוך שאינו מגיע לטמפרטורת רתיחה (100 מעלות צלזיוס), רקמות המזון מתפרקות אך תכולת המים בו אינה רותחת והמים לא מתאדים והמזון לא עובר תגובת מייאר.
לכן, המזון המתקבל במרקם רך ונימוח ובטעם ייחודי.
בבישול בשר, הבשר מומלח כחלק מתהליך השימור.
לאחר ההמלחה והבישול בשומן, אם אוחסן במקום קריר ומוצל, הקונפי עשוי להישמר מספר חודשים או שנים.
קונפי כצורת בישול מקושר עם המטבח הצרפתי.
מקור השם במילה הצרפתית "confire" (לשמר או להחמיץ) שמקורה במילה הלטינית "conficere" שפירושה "לעשות, להכין, לייצר".
השם ניתן בימי הביניים לפירות שבושלו בסוכר.
קונפי פירות (שלמים או חתוכים) מורכב מפירות שבושלו בסוכר.
על הפרי להתאחד באופן מלא עם הסוכר.
מכיוון שבישול פירות גדולים (למשל מלון) דורש זמן רב, הקונפי מופק לרוב מדובדבנים, תות שדה וכו'.
אף על פי שמי סוכר בריכוז נמוך הם מצע גידול לחיידקים, בריכוז גבוה מאוד הם מונעים התפתחות חיידקים ובקטריות ובכך נשמר המזון לאורך זמן.
בשר אווז ובשר ברווז מופק לרוב מרגלי החיה.
כדי לשפר את טעמו ולשמרו לזמן ארוך יותר, הבשר מושרה במלח למשך הלילה לפני ההכנה.
לאחר מכן מתובל הבשר בעשבי תיבול ומתבשל לאיטו כשהוא שקוע בשומן שלו.
בשר הודו וחזיר מבושלים באותה השיטה.
שיטה זו היא התמחות של המטבח הצרפתי (דורדון, טולוז וכו').
במסעדה, הקונפי מוגש לאחר עיבוד נוסף: הבשר נאפה להפיכת העור לפריך או מוסף לפאי.
במטבח האיטלקי, קונפי מבצל, שום וצ'ילי נוצר לאחר בישול איטי וממושך בשמן זית ומעט מלח, לעיתים בתוספת עשבי תיבול כטימין ומרווה.
הבישול קצר משמעותית מקונפי בשר ואורך כשעה.
הקונפי המתקבל בסיום הבישול הוא בעל טעם מרוכז ומרקם רך.
קונצ'טה גאלן פרל הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ידועה בעיקר בכך ששיחקה את "ברטה" עוזרת הבית בסדרה "שני גברים וחצי" ברשת CBS.
על הופעתה בתפקיד ברטה, הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית (בשנים 2005 ו-2007).
ב-1992 הייתה מועמדות גם לפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה "פרקליטי אל איי".
קונצ'טה גאלן פרל נולדה ב-28 במרץ 1943 בלודנדייל, וירג'יניה המערבית, למסקאל לוריין (לבית ג'ורג') ולותר מרטין פרל.
היא גדלה בצ'ארלסטון, מערב וירג'יניה.
בהמשך עברה משפחתה לסירקוויל, אוהיו.
היא למדה באוניברסיטת וירג'יניה המערבית במשך שנתיים, נשרה, ולאחר שעבדה במספר עבודות נרשמה וסיימה את לימודיה באוניברסיטת מרשל בתואר בחינוך והיסטוריה.
היא ביצעה את הופעתה הראשונה על במת התיאטרון במרשל בשנת 1969.
פרל החלה את הקריירה שלה על הבמה כחברה ברפרטואר תיאטרון המעגל.
היא הופיעה בקאסט המקורי של אוף ברודוויי במחזה "The Hot l Baltimore" של לנפורד וילסון וזכתה בפרס אובי לשחקנית הטובה ביותר בתיאטרון על הופעתה במחזה "סוס הים" באוף ברודוויי.
פרל שיחקה במספר רב של תפקידים בקולנוע, טלוויזיה ובתיאטרון אך היא ידועה בעיקר בתפקידיה כסוכנת-הבית בסרט משנת 1979 "Heartland" בבימויו של ריצ'רד פירס, ובעלת הפיצרייה הקשוחה בסרט מיסטיק פיצה.
בסרט זה שיחקה לצד לילי טיילור, אנבת' גיש וג'וליה רוברטס.
היא שיחקה גם אחות קשוחה וקומית בסיטקום הטלוויזיה קצר הימים, "E/R" בשנות ה-80.
בשנת 1992 קיבלה את המועמדות הראשונה שלה לפרס אמי לפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרת דרמה על תפקידה החוזר כעו"ד סוזן בלום בעונה השישית של "פרקליטי אל איי", אך בפרס זכתה ולרי מהפי על תפקידה בסדרה "חשיפה לצפון".
פרל הופיעה בתפקידי משנה רבים בסרטי קולנוע, בהם "גיבור קטלני", "רשת שידור", "המספריים של אדוארד", "ארין ברוקוביץ'", "מר דידדס" ו-"K-PAX" וכן תפקיד קטן בסרט "רומן על אמת".
בטלוויזיה שיחקה בין היתר בסדרות "באפי ציידת הערפדים", "Teen Angel", "מטלוק", "BJ and the Bear" ,"Good Times", "Hearts Afire", "Townies", "בית דין לילי", ו"ספינת האהבה".
היא קיבלה תפקיד בהצגה "אהבה, הפסד ומה לבשתי" באוף-ברודוויי, שהתקיימה בין התאריכים 27 באפריל עד 29 במאי 2011, עם מינקה קלי, אנ'לין מק'קורד, אן מירה וב'סמית'.
בשנת 2012 היא דיבבה את קולה של אמו של בוב בסרט פרנקנוויני, שביים טים ברטון.
היא אמורה הייתה להופיע בסרט העלילתי "מגורש" (2020).
פרל התחתנה עם ארני אנדרסון בשנת 1986. נולדה לה בת, סמנתה (ילידת 1982), ויש לה שתי בנות חורגות (ילידות 1976 ו-1979 בערך).
פרל נפטרה ב-12 באוקטובר 2020, מסיבוכים בעקבות דום לב בבית החולים שרמן אוקס בשרמן אוקס, קליפורניה.
קוֹנָצָ'ה (ביפנית: 粉茶, "תה אבקה") הוא סוג של תה ירוק, המיוצר ביפן.
התה מורכב מאבקה ושברי עלים שנותרו לאחר מיונם של עלי תה מהסוגים סנצ'ה או גיוקורו.
קונצ'ה הוא זול יותר מאשר סנצ'ה ומוגש לעיתים קרובות במסעדות סושי, שם הוא נקרא אָָגָרי.
מכיוון שהוא מורכב מחלקיקים קטנים יותר מסנצ'ה, הוא נחלט מהר יותר וצבע התה כהה יותר.
טמפרטורת המים להכנתו צריכה להיות, בהתאם לסוג, 60°C-80°C.
מכיוון שאבקה ופסולת מהווים כ-10% מהתה שנקטף, קונצ'ה נמכר בכמויות קטנות.
הוא נמכר תחת שמות שונים, למשל, חברת אִיפּוֹדֹו מקיוטו מכנה את הקונצ'ה שלה "האנָקוֹ" (אבק פרחים), וקונצ'ה העשוי מאבקת גיוקורו קרוי לעיתים גיוקורו-קוֹ.
קונצ'ה (בספרדית: Concha) הוא לחם מקסיקני מתוק העשוי מקמח חיטה, סוכר וחמאה ונפוץ במטבח המקסיקני.
לקונצ'ה צורת צדף עגולה והוא ידוע כלחם פריך המוגש כארוחת בוקר במקסיקו וארצות הברית.
ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, ישנן גרסאות נוספות בהן השכבה העליונה של הלחם עשויה להיות בטעמים של תות, קפה או שוקולד.
בשנת 2016, זכה המבורגר בלחמניית קולצה בפרס הראשון בתחרות של קרן גיימס ברד (James Beard Foundation).
קונצ'ה-זספה (באוקראינית: Конча-Заспа) הוא שם של אזור היסטורי הממוקם בפאתיה הדרומיים של רובע הולוסייב בקייב.
קונצ'ה-זספה מורכב כמעט כולו מיער אורנים ציורי עם גישה לגדת הדנייפר, שנחצה על ידי דרכים קטנות המפרידות בין הבניינים.
מאז התקופה הסובייטית התגוררו בכפר מנהיגי המפלגה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שבנו כאן אחוזות.
כיום, קונצ'ה-זספה מאוכלסת בעיקר על ידי נציגי האליטה העסקית, התקשורתית והפוליטית.
עד שנת 2008 זו הייתה הקרקע היקרה ביותר בשטח אוקראינה, מחיר חלק מהמגרשים הגיע ל-80 אלף דולר למאה מ"ר, ומחירן של אחוזות גמורות היה מיליון דולר ויותר.
כמו כן בקונצ'ה-זספה ישנם מספר פנסיונים, בתי הבראה, מרכזי בילוי ומחנות ילדים, ציבוריים ופרטיים כאחד.
קונפינה (באיטלקית: Confine) הוא כפר הממוקם בסן מרינו.
הוא שייך לקסטלי של קייזאנואובה.
פירוש שמו באיטלקית, הוא "גבול".
הכפר ממוקם בפינה הדרומית של המדינה, קרוב לגבול עם איטליה ולעיריות סן לאו ווורוצ'יו .
זהו אחד הכפרים הדרומיים ביותר שבסן מרינו.
קונפסר (בהונגרית: Kunpeszér) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
מריה קונספסיון באוטיסטה פרננדס (בספרדית: María Concepción Bautista Fernández; נולדה ב-27 באוקטובר 1936) הידועה בקיצור כקונצ'יטה באוטיסטה (Conchita Bautista) היא זמרת ושחקנית ספרדייה, הידועה בעיקר בזכות השתתפותה באירוויזיון 1961 ו-1965.
באוטיסטה נולדה בסביליה שבאנדלוסיה ועברה למדריד בבגרותה, ביססה עצמה במהירות כשחקנית והופיעה במספר סרטי קולנוע בשנות ה-50 של המאה ה-20. במקביל התפרסמה גם כמתורגמנית של מוזיקה אנדלוסית וחתמה על חוזה עם חברת קולומביה רקורדס.
ב-1961 נבחרה באוטיסטה לייצג את ספרד באירוויזיון 1961 עם השיר "Estando contigo" (בעברית: "להיות איתך").
זו הייתה הפעם הראשונה שספרד השתתפה באירוויזיון.
השיר נבחר להיות כשיר הפתיחה של התחרות, ולבסוף סיים במקום התשיעי בתחרות עם 8 נקודות בלבד.
ב-1965 נבחרה לייצג בשנית את מדינתה באירוויזיון עם השיר "Qué bueno, qué bueno" ("כמה טוב, כמה טוב").
השיר כאמור ייצג את ספרד באירוויזיון 1965, אך לא קיבל אף נקודה ולכן לא הצליח להעפיל לגמר.
מאוחר יותר, באוטיסטה פתחה בסיבוב הופעות מצליח באמריקה הלטינית, איטליה, יוון, טורקיה וכן גם ספרד.
הציור מתאר קונצרט פרטי שהתקיים בשנת 1750 באולם המוזיקה של ארמון סנסוסי שבפוטסדאם לאור נרות.
המלך פרידריך השני מופיע במרכז כשהוא מנגן בחליל צד, לבוש במעיל צבאי פשוט.
אור נר בודד ובבואת הנברשת שמעליו מאירים את פניו.
המוזיקאים בצד ימין מביטים במלך וממתינים בקשב לסיום הקדנצה, כדי לשוב ולנגן עם התזמורת.
בין המוזיקאים נמנים קרל פיליפ עמנואל באך היושב על הצ'מבלו, פרנץ בנדה ויוהאן יואכים קוונץ – מורהו הקפדן של המלך.
דווקא קוונץ, המוצג בצד ימין כשהוא נשען באדישות על הקיר, נראה כחריג שאינו מגלה עניין בנגינה.
דמות זו, לצד אחרות, זוהתה כבר באחת הסקיצות המוקדמות של מנצל.
משמאל, שורת מאזינים גברים עומדת ביראת כבוד, בעוד הנשים יושבות בהבעות נינוחות וחולמניות.
וילהלמינה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, אחותו של המלך שלה הוקדש הקונצרט, יושבת בלבן על ספה אדומה עם ראש מוטה.
מאחוריה הנסיכה אמליה והמנצח קרל היינריך גראון, ולצידם מופיעים הרוזן גוטר, הברון ביפלד, והמדען מופרטוי.
קומפוזיציית התאורה מחלקת את החלל: שורת נרות מכוונת לעבר המוזיקאים, הנברשת מאירה את המאזינים, והמלך נוכח הן דרך נר בודד והן דרך השתקפות הנברשת.
האירוע המתואר בציור מתרחש בשנת 1750, באולם המוזיקה של ארמון סנסוסי בפוטסדאם, בעת ביקורה האחרון של המרקיזה וילהלמינה מביירוית – אחותו של המלך פרידריך השני.
הציור מבוסס ככל הנראה על תיאור שהופיע בזיכרונותיו של השבלייה דה שאזו, ידיד נעורים של המלך, שגם מופיע ברקע הסצנה.
פרידריך השני מוצג כמלך נאור ורוחני המופיע כסולן בקונצרט שנערך לכבוד אחותו, בליווי מוזיקאים מחצרו ואורחים אינטלקטואלים.
אף שבזמן ההתרחשות היה המלך בן 38, מנצל בחר לתאר אותו עם תווי פניו המאוחרים יותר – דמות "הזקן פריץ" – מהלך אנכרוניסטי שמחזק את דמותו המיתולוגית כפי שנתפסה במאה ה־19.
אף שאדולף מנצל נודע כצייר ריאליסטי, היצירה קונצרט לחליל של פרידריך הגדול בארמון סנסוסי כוללת יסודות ברורים של אידיאליזציה ואף מאפיינים אימפרסיוניסטיים.
האור נופל באופן לא טבעי מן הנברשת, מקטע את המרחב לשתי קבוצות: המוזיקאים מוארים על ידי שורת נרות, ואילו המאזינים מוארים באור הנברשת.
פניו של פרידריך מוארים גם על ידי נר וגם דרך בבואת הנברשת, באופן שממקם אותו בו־זמנית בשני העולמות - של האמנים ושל שומעיהם.
למרות המעמדות השונים, כל הדמויות ממוקמות בשוויון יחסי, כרוח חבורת ידידי אמנות.
המבעים בפניהן של הנוכחות והנוכחים מביעים התרשמות, הקשבה או חלימה, בעוד הגברים עומדים ביראה והנשים יושבות ברוך.
החריג הבולט הוא יוהאן יואכים קוונץ, מורהו הקפדן של פרידריך, שנשען אדיש על הקיר הימני ונראה כמי שאינו מגלה עניין בקונצרט - ייצוג מפתיע שהוזכר במפורש באחת הסקיצות המקדימות של מנצל, שבהן זיהה את הדמויות בציור.
כמו כן מופיע משמאל הרוזן גוסטב אדולף פון גוטר, המתואר כאיש שמנמן, שתואר על ידי בני זמנו כ"מטריד".
מנצל שילב את דמויותיהם של קוונץ ופון גוטר כפרופיליים ממוסגרים בקצוות התמונה.
לצד הריאליזם בתיאורי הדמויות, ניכרת אידיאליזציה ברורה בדיוקן המלך עצמו: אף שבזמן ההתרחשות היה בן 38 ובעל אף נשרי, מוצג פרידריך עם תווי פניו המאוחרים, הישרים והמושלמים - בהתאם לדימויו הרשמי של "הזקן פריץ".
בכך הצטרף מנצל למסורת איקונוגרפית שהחלה כבר במאה ה־18 והמשיכה גם במאה ה־19, אף שידע – כפי שמעידים דבריו המאוחרים - שמדובר בדימוי מדומה.
הציור "קונצ'רטו לחליל של פרידריך הגדול בארמון סנסוסי" ממשיך מסורת חזותית שהתגבשה כבר במאה ה־18, של תיאור אידיאלי של פרידריך השני.
צייר החצר הפרוסי אנטואן פסנה נמנה עם מעצבי הדימוי הרשמי של המלך, ובדיוקנאותיו עוצבו תווי פניו בקווים ישרים ומעודנים.
מנצל אימץ ייצוג זה גם ביצירה הנוכחית, אף שלפי תיאורים בני התקופה פרידריך תיאר את עצמו כ"מכוער כדחליל" והיה בעל אף נשרי ועקום.
ייתכן שמנצל הכיר את תוויו האמיתיים, אך בחר בכל זאת להציגו בדמות "הזקן פריץ", כהנצחה של דימוי מיתולוגי שגובש לאורך השנים.
מנצל עסק בנושא המלך גם ביצירה מוקדמת - "השולחן העגול של פרידריך השני" (1850), שנשמרה כסקיצה לאחר שהציור עצמו אבד במלחמה.
ביצירה ההיא תואר המלך כלוחם ואינטלקטואל בקרבת וולטר, בעוד שבציור הנוכחי הוא מוצג כמלך־אמן המוביל חוויה מוזיקלית.
בניגוד למנצל ולפסנה, הצייר האנגלי ויליאם הוגארת היה היחיד שתיאר את פרידריך כפי שנראה במציאות - בעל אף נשרי, מנגן בחליל, ולצדו סמל להומוסקסואליות.
ציורו משנת 1744 מוצג כיום בגלריה הלאומית בלונדון, והוא הופץ גם בתחריט מאת סימון פרנסואה רבנה.
הקונצ'רטו לכינור ותזמורת של לודוויג ואן בטהובן ברה מז'ור נכתב בשנת 1806. זהו אופוס 61 של בטהובן.
ביצוע הבכורה של היצירה היה ב-23 בדצמבר 1806, ב"תיאטר אן דר וין" בווינה.
בטהובן כתב את הקונצ'רטו למען עמיתו פראנץ קלמנט, כנר מן השורה הראשונה באותם ימים, שנתן לו לפני כן עצות מועילות בנוגע לאופרה שלו, פידליו.
האירוע היה קונצרט התרמה למען קלמנט.
קיימת טענה, שבטהובן סיים את תפקיד הסולו במועד מאוחר כל כך, עד שקלמנט נאלץ לנגן את החלק המאוחר בקריאה מן הדף בעת קונצרט הבכורה.
כביטוי לכעסו, אולי, או שמא כדי להראות מה הוא יכול לעשות כשיש לו זמן להתכונן, קטע קלמנט את הקונצ'רטו בין הפרק הראשון לשני בקטע סולו פרי עטו, שאותו ניגן על מיתר אחד כשהכינור מוחזק הפוך.
הופעת הבכורה לא נחלה הצלחה, והקונצ'רטו לא בוצע כמעט בעשרות השנים הבאות.
היצירה הושבה לחיים בשנות ה-40' של המאה ה-19, הרבה אחרי מותו של בטהובן, בנגינת הכנר יוזף יואכים, עם תזמורת בניצוח פליקס מנדלסון; מאז ועד היום הוא נחשב לאחד החשובים ביותר ברפרטואר הקונצ'רטי לכינור, והוא מבוצע ומוקלט לעיתים קרובות.
1. אלגרו מה נון טרופו
המוטיב, או הרעיון המוזיקלי, החשוב ביותר של היצירה (חמש נקישות שוות מקצבית על הטימפני) נשמע בשתי התיבות הראשונות של הפרק הראשון, ואפשר למצוא אותו עובר כחוט השני ביצירה כולה.
אחרי מבוא הטימפני, נמשך הפרק בנחת בפסוקים פשוטים, סימטריים בקבוצת כלי הנשיפה מעץ, עד התיבה העשירית, שם נשמע לראשונה עוד מוטיב חשוב.
מוטיב זה (המבוסס בעצמו על הנושא הפותח בטימפני) מורכב מארבעה צלילי רה דיאז בסולם רה מז'ור (דיסוננס מרשים).
מוטיב זה חוזר ומופיע בזכות עצמו במועד מאוחר יותר בפרק, בייחוד בפיתוח ובקדנצה של קרייזלר.
כניסת הכינור סולו, אחרי הצגת הנושא הראשון בתזמורת, נחשבת לאחת הקשות ביותר לביצוע כהלכה ברפרטואר לכינור, בגלל שילוב של קלישות התזמור, קושי טכני באוקטבות והפתיחה התזמורתית, המתמשכת מעבר למקובל, הקודמת לה.
הפרק, שאורכו כ-25 דקות, הוא מן הארוכים ביותר שכתב בטהובן.
הפרק השני, בסול מז'ור, מורכב מווריאציות על נושא, המופיע לראשונה בפתיחה בכלי מיתר מעומעמים.
בכל אחת מן הווריאציות יש תמיד כלי או קבוצת כלים אחרת מול הכינור.
לדוגמה: בווריאציה הראשונה, הקרנות מנגנות את המוטיב מן הנושא, בשעה שהכינור מנגן חומר אחר.
לאורך הפרק אפשר למצוא מדי פעם רעיונות מן הפרק הראשון.
דמיון ניכר לנושא הראשון בפרק הפתיחה אפשר למצוא בתיבה 45, ואי-אילו אזכורים למוטיב הטימפני הפותח מצויים בפרק השני.
סיום מעניין מבחינה הרמונית מקשר אטאקה (ללא הפסקה) ישירות אל רונדו הפינאלה, הכתוב במקצב של 6/8 במפתח.
המלודיה הראשית שלו בנויה משני מוטיבים, אשר הראשון בהם מחקה קרן ציידים, ואילו השני מחקה ציוץ ציפורים.
קטע רב-עוצמה בסולם המינור של הטוניקה מוסיף פאתוס לפרק עליז וקליל מטבעו.
במהלך הקטע הזה, חוזר הבסון כהד על הנושא במינור, אחרי שהוא נשמע לראשונה בכינור, בעוד הכינור מעטר את המלודיה בתווים בעלי ערכי-משך קצרים.
קטע זה עשוי להזכיר למאזין את הווריאציה השלישית בפרק השני, שגם בה מנגן הבסון עם הכינור.
קדנצות ליצירה כתבו כמה כנרים ידועי שם, ביניהם יוזף יואכים.
הקדנצות של פריץ קרייזלר הן מן הסתם המקובלות ביותר לביצוע.
עיבוד של היצירה כקונצ'רטו לפסנתר קיימת בשם "אופוס 61a", אם כי אין ודאות, שבטהובן עצמו הוא המעבד.
יש ראיה, מכל מקום, לכך, שהעיבוד הושם על ידי מוזיקאי בן זמנו של בטהובן, שקיבל הנחיות מסוימות מן המלחין באשר לעיבוד תפקיד הסולו.
בלי קשר לכך, בטהובן אכן כתב בעצמו את הקדנצות שלו לעיבוד, ובהן מופיע, שלא כמקובל, גם טימפני לצד כלי הסולו, אולי כאזכור למוטיב הטימפני הפותח.
קדנצות אלה עובדו מאוחר יותר לכינור על ידי הכנרים בני המאה ה-20 מקס רוסטאל ווולפגנג שניידרמן.
הגרסה הזו איננה מנוגנת באותה תכיפות כמו חמשת הקונצ'רטי לפסנתר "המקוריים" של בטהובן.
קונצ'רטו זה זכה אף לעיבוד לקלרינט ולתזמורת.
הקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור של יוהנס ברהמס, אופוס 77, הוא אחד הידועים ביותר בכל הקונצ'רטי לכינור.
היצירה נאמנה לצורת הקונצ'רטו הסטנדרטית, שלושה פרקים במתכונת של מהיר-איטי-מהיר:
אלגרו ג'וקוזו, מה נון ויוואצ'ה
במקורה תוכננה היצירה בארבעה פרקים, כמו הקונצ'רטו השני לפסנתר.
הפרקים האמצעיים, שאחד מהם תוכנן כסקרצו, הוחלפו במה שברהמס כינה "אדאג'ו חלוש".
היצירה נכתבה בשנת 1878 לכנר יוזף יואכים, ידידו של ברהמס, שהקדיש לו את הקונצ'רטו.
ברהמס התייעץ עם יואכים בכתיבת תפקיד הסולו לכינור.
הקדנצות המוכרות ביותר שנעשה בהם שימוש ביצירה הן של יואכים, אם כי לא מעט אנשים סיפקו חלופות, ביניהם ליאופולד אאואר, מקס רגר ופריץ קרייזלר.
ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו היה בלייפציג, ב-1 בינואר 1879. תיקונים שונים נעשו ביצירה בין מועד זה להוצאתה לאור על ידי פרית זימרוק בהמשך אותה שנה.
הביקורות לגבי היצירה היו מעורבות: המנצח הנס פון בילו אמר, שיותר משהיצירה נועדה לכינור, היא "נגד הכינור".
הנריק וייניאבסקי הגדיר את היצירה "בלתי ניתנת לנגינה", והכנר הווירטואוז פבלו סרסטה סירב לנגן אותה, משום שלא היה מוכן "לעמוד שם כשהאבוב מנגן את המלודיה היחידה ביצירה."
בניגוד לביקורות הללו, מאזינים בני ימינו מרגישים לא פעם, שברהמס לא השתדל באמת לייצר מכשיר נוח להפגנת וירטואוזיות, כפי שאולי ציפו ממנו בני זמנו; לברהמס היו יעדים מוזיקליים רמים יותר.
ביקורות דומות מושמעות כלפי קונצ'רטי לכלי מיתר של מלחינים גדולים אחרים, כמו הקונצ'רטו לכינור של בטהובן או "הרולד באיטליה" של הקטור ברליוז.
הקונצ'רטו לכינור נחשב לאחת היצירות החשובות ביותר ברפרטואר לכינור.
הדרישות הטכניות מן הסולן קשות מאוד, תוך שימוש נדיב בצלילים כפולים, באקורדים שבורים, במעברי סולמות מהירים ובגיוון ריתמי.
אפשר לייחס את הקושי לכך, שברהמס היה בעיקר פסנתרן (הסבר אפשרי גם לתביעות הטכניות, שצ'ייקובסקי מעמיד בקונצ'רטו שלו לכינור).
הבחירה של ברהמס ברה מז'ור לקונצ'רטו שלו רבת משמעות.
הואיל והכינור מכוון סול-רה-לה-מי, המיתרים הפתוחים, בהדהוד סימפתטי, מוסיפים ברק לצליל.
סביר להניח שזו הסיבה לכך שסולם זה משמש בעוד כמה קונצ'רטי, למשל של בטהובן ושל צ'ייקובסקי.
ברהמס כתב עוד שלושה קונצ'רטי: הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (1859), הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (1881) והקונצ'רטו הכפול (1887) לכינור, צ'לו ותזמורת.
הקונצ'רטו לתזמורת של בלה ברטוק, SZ.116 BB 127 הוא ממיטב יצירותיו ומן הפופולריות והנגישות שבהן.
הקונצ'רטו נכתב לפי הזמנת קרן קוסביצקי (בניהולו של המנצח סרגיי קוסביצקי), שפנתה אל המלחין לאחר שעזב את הונגריה מולדתו והיגר לארצות הברית עקב מלחמת העולם השנייה.
הסברה אומרת שיצירתו הקודמת של ברטוק, רביעיית המיתרים מס' 6 (1939) עלולה הייתה להיות האחרונה אלמלא הזמנה זו שסללה את הדרך לעוד מספר יצירות, בהן הסונאטה לכינור סולו והקונצ'רטו לפסנתר מס' 3.
היצירה נכתבה בשנת 1943, והתאריכים הרשומים בפרטיטורה הם "15 באוגוסט - 8 באוקטובר 1943".
ביצוע הבכורה חל ב-1 בדצמבר 1944, בקרנגי הול, ניו יורק, בנגינת התזמורת הסימפונית של בוסטון ומנצחה סרגיי קוסביצקי.
הקונצ'רטו זכה להצלחה ומצא מאז את מקומו ברפרטואר הקבוע.
ברטוק הוסיף תיקונים ושינויים ביצירה בפברואר 1945, הגדול בהם בפרק האחרון, לו כתב סיום ארוך יותר.
שתי הגרסאות לסיום התפרסמו, ושתיהן מבוצעות כיום.
Introduzione: מבוא איטי ומסתורי, המפנה דרך לאלגרו רצוף מעברים פוגליים.
פרק זה כתוב בצורת סונאטה אלגרו.
Giuoco delle coppie (משחק הזוגות) : פרק זה מבליט את תפקיד תוף הצד, המקיש מקצב בראשית הפרק ובסיומו.
בין שני קצוות אלה, מנגנים צמדי כלי נשיפה מעץ קטעים קצרים.
בכל קטע כזה מפריד מרווח שונה בין הצמד - הבסונים מנגנים במרווח סקסטה קטנה זה מזה, האבובים בטרצות, הקלרינטים בספטימות, החלילים בקווינטות והחצוצרות בסקונדות קטנות.
החלק האמצעי בפרק הוא בסגנון כוראל.
Elegia: פרק איטי, טיפוסי למה שמכונה "מוזיקת לילה" של ברטוק.
Intermezzo interrotto (אינטרמצו מופסק): מלודיה זורמת במפעם משתנה, מופסקת בנושא נדוש, המטופל באירוניה ברורה, בחלקו כפרודיה על שיר לכת מתוך סימפוניית "לנינגרד" (השביעית) של דמיטרי שוסטקוביץ'.
הנושא הנדוש עצמו מופסק בגליסנדי "מזלזלים" בטרומבונים ובפרצי "צחוק" לגלגני של כלי הנשיפה מעץ.
Finale: בציון פרסטו, בו נושא ראשי הבנוי כפרפטואום מובילה סחרחר מתחרה בזיקוקי פוגאטו ונעימות עממיות.
גם פרק זה בנוי בצורת סונאטה אלגרו, ושיאו הוא פוגאטו רב-עוצמה לכלי הנשיפה ממתכת.
ביצירה עושה ברטוק שימוש בתערובת של כל מיני טכניקות קומפוזיציה ויש טוענים שהיא בין היצירות התזמורתיות המבריקות שנכתבו מאז ומעולם.
זו אולי הנודעת ביותר מבין מספר יצירות שהוכתרו בתואר, המנוגד לכאורה, "קונצ'רטו לתזמורת".
ברטוק אמר שהעדיף לקרוא ליצירה קונצ'רטו ולא סימפוניה, משום שהכלים מטופלים בה בגישה סוליסטית ווירטואוזית.
הערה: אומנם בפרטיטורה המודפסת הפרק השני קרוי "Giuoco della coppie" (משחק הצמדים), אך בכתב היד של ברטוק הוא נקרא "Presentando le coppie" (הצגת הצמדים).
בפרטיטורה המודפסת יש גם ציון מטרונום שגוי לפרק זה.
מי שעמד על כך הוא סר גאורג שולטי, כאשר התכונן להקלטת הקונצ'רטו לתזמורת וסוויטת המחולות, וכך כותב שולטי:
קונצ'רטו הקיסר, קונצ'רטו לפסנתר מס' 5 במי במול מז'ור, אופוס 73 של לודוויג ואן בטהובן, היה הקונצ'רטו האחרון שלו לפסנתר.
היצירה נכתבה בשנת 1809 בווינה והוקדשה לארכידוכס רודולף, פטרונו ותלמידו של בטהובן.
ביצוע הבכורה היה בדצמבר 1810 בלייפציג.
את הכינוי "הקיסר" ליצירה העניק המלחין האנגלי ממוצא גרמני יוהאן בפטיסט קרמר.
הקונצ'רטו נכתב לפסנתר סולו, שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות וכלי מיתר.
רונדו - אלגרו מה נון טרופו
הפרק הראשון של הקונצ'רטו מס' 5 ארוך מהממוצע - 21 דקות.
מתוך שאר הקונצ'רטי של בטהובן, עולה עליו באורכו רק הפרק הראשון של הקונצ'רטו לכינור, שמשכו 25 דקות.
היצירה מתחילה בשלושה אקורדים של כל התזמורת, כל אחד מלווה בקדנצה קצרה, בעלת אופי אלתורי אבל כתובה בפרטיטורה.
הקדנצות הקצרות האלה מופיעות מדי פעם במהלך היצירה.
במעבר מן התקופה הקלאסית לרומנטית, החלו מלחינים לערוך ניסויים בהצגת המוזיקה בכלי סולו.
בטהובן כבר עשה זאת פעם, בקונצ'רטו הרביעי לפסנתר, אבל תצוגת הפסנתר המונומנטלית ביצירה הנוכחית, הנמשכת קרוב לשתי דקות בלי להביא חומר תימאטי, מבשרת קונצ'רטי עתידים, כמו הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון או הקונצ'רטו לפסנתר בסי במול מינור של צ'ייקובסקי.
על אף השימוש הנעשה בו באקורדים פשוטים, כולל נושא שני, הבנוי כמעט כולו מאקורדים של טוניקה ודומיננטה, הוא מלא טרנספורמציות תימאטיות מורכבות.
המורכבות מתעצמת ברגע שהפסנתר נכנס בנושא הראשון, כיון שחומר התצוגה חוזר בווריאציות מורכבות פי כמה, תצורות וירטואוזיות, אקורדים בשינויים מורכבים והנושא השני נכנס בסי מז'ור.
מלבד הקדנצות הפותחות, הפרק נאמן למבנה הסונאטה משולשת הנושאים, שבטהובן אימץ כסמלו המסחרי בכתיבת קונצ'רטו.
התצוגה התזמורתית היא תצוגת סונאטה טיפוסית של שני נושאים, אבל "התצוגה השנייה" עם הפסנתר חוגגת בנושא שלישי וירטואוזי בסיום, השייך בלעדית לכלי הסולו.
בטהובן עושה זאת ברבים מן הקונצ'רטי שלו.
הקודה בסיום הפרק ארוכה למדי, ושוב, באופן טיפוסי לבטהובן, משתמשת בנושא הראשון הפתוח וחותמת אותו ליצירת סיום משביע רצון.
דוגמה לטבעו ההרואי של הפרק אפשר אולי למצוא בקטע בפיתוח, שם מתנהל לכאורה קרב בין הפסנתר לתזמורת – קרב המסתיים בניצחון הפסנתר.
הפרק השני הוא בסי מז'ור, והשלישי הוא רונדו של סונאטה במי במול מז'ור.
הפרק השני מפורסם במעבר לפרק השלישי ללא הפסקה, כאשר סי בודד בבסונים יורד לפתע בחצי טון לסי במול, הדומיננטה של מי במול.
הפרק השלישי הוא רונדו בשבעה חלקים (A-B-A-C-A-B-A).
תחילה הסולן מנגן את הנושא הראשי החגיגי, ולאחר מכן חוזרת עליו התזמורת במלואה.
חלק ה-B של הרונדו מתחיל עם כניסתו המחודשת של הסולן עם סולמות.
חלק ה-C ארוך יותר והוא מציג את הנושא הראשי מ-A בשלושה סולמות שונים ובווריאציות.
לאחר חזרה נוספת על חלקים A ו-B ישנו דיאלוג קצר בין הפסנתר לתזמורת המבוסס על הנושא הראשי בצורת קריאה ותגובה.
לאחר מכן התזמורת חוזרת בווריאציה על הנושא הראשי של חלק A ואז מתחיל החלק המסיים שבסופו קדנצה קצרה של הסולן שהתזמורת עונה עליה בטוטי חזק המסיים את הפרק.
וולפגנג אמדאוס מוצרט כתב שלוש יצירות לחליל ולתזמורת: הקונצ'רטו בסול מז'ור (קכל 313), הקונצ'רטו ברה מז'ור (קכל 314) והאנדנטה לחליל ולתזמורת (קכל 315).
יצירות אלו נמנות עם היצירות החשובות ביותר ברפרטואר לחליל.
מעיון ברשימת יצירותיו של מוצרט, ניתן לראות שהיה לו יחס מיוחד כלפי כלי הנשיפה.
חלק ניכר מן הקונצ'רטי ומן המוזיקה הקאמרית שכתב הוא לכלי נשיפה, כאשר יצירות רבות מתוכן נכתבו במיוחד בעבור חבריו שניגנו בכלים אלו.
עם זאת, מוצרט נודע לפחות בצעירותו באי-חיבתו לחליל ככלי סולני.
יחס זה ניכר במכתבים שונים שכתב לאביו, כמו במכתב מה-14 בפברואר 1778: "כשאני צריך לכתוב עבור כלי שאיני מחבב, אני מיד מאבד עניין".
בחודש ספטמבר 1777 נסע מוצרט מזלצבורג למנהיים, שם התארח בין השאר אצל משפחת וונדלינג חובבי המוזיקה (אשר אחד מבניה, יוהאן וונדלינג, היה חלילן ידוע).
מוצרט פגש שם, בין היתר, הולנדי עשיר וחלילן חובב בשם פרדיננד דה-ז'אן, שבעבורו מוצרט הוזמן לכתוב "שלושה קונצ'רטי קטנים, קלים וקצרים", וכן "מספר רביעיות לחליל" (להרכב של חליל, כינור, ויולה וצ'לו), בעבור מאתיים גולדן.
באותה עת היה זה סכום אשר היה שווה למשכורת שנתית של פועל.
למורת רוחו של דה-ז'אן, עבודתו של מוצרט התעכבה ולא עמדה בציפיות.
עד לחודש פברואר 1778 הספיק מוצרט לכתוב רק שני קונצ'רטי ופרק עצמאי אחד, כאשר את הקונצ'רטו ברה מז'ור עיבד מגרסה קודמת לאבוב (על פי מחקר מוזיקולוגי מקיף).
בנוסף, הספיק לכתוב רק שלוש רביעיות (רביעייה בלה מז'ור, רביעית במספר, נכתבה בתקופה מאוחרת יותר).
דה-ז'אן, שרגז מאוד על מיעוט היצירות ומן האיחור, שילם למוצרט רק 96 גולדן.
חרף דרישתו של דה-ז'אן, הקונצ'רטו בסול מז'ור אינו קצר כלל (זמן ביצועו מגיע לכ-28 דקות), ואיננו פשוט.
כיום הוא אף משמש כיצירת חובה במבחני קבלה ובתחרויות רבות.
ליצירה זו של מוצרט לא נשתמר כתב-יד, והיא מופיעה לראשונה בקטלוג של ברייטקופף.
חסרונו של כתב היד ניכר היטב, מכיוון שישנם לא מעט צלילים בקונצ'רטו כולו שאינם מאומתים, וקיימות ליצירה מספר גרסאות בהוצאות השונות.
הקונצ'רטו כתוב להרכב סטנדרטי הכולל שני אבובים, שתי קרנות וכלי קשת.
בפרק השני, מחליפים שני חלילים את האבובים.
בחלק מהארגון המחודש של רשימת קכל, קיבל הקונצ'רטו הראשון את המספר 285c
אלגרו מאסטוזו - הפרק הראשון בנוי בצורת סונטה סטנדרטית.
החומר המוזיקלי בהקדמה התזמורתית מוצג בתמצות רב יחסית.
חטיבות הנושא הראשון והנושא השני בנויים מחלקים ליריים ורבי-הדר גם יחד, כאשר ביניהם גשר וירטואוזי.
הפיתוח ברובו אינו חוזר למוטיבים ולנושאים אשר הוצגו בתצוגה, ותפקיד החליל בו מורכב כמעט כולו מפסאז'ים ומארפג'ים.
אדג'יו נון-טרופו - הפרק השני הוא בסולם רה מז'ור, ומצלצל קליל ועדין יותר מן הפרק שלפניו, הודות לאופן כתיבתו ולהחלפתם של האבובים בחלילים.
צורתו היא ABA השכיחה מאוד בפרקים איטיים של מוצרט.
רונדו, טמפו די מינואטו - הפרק השלישי כתוב על פי מודל מורכב ומוקפד של רונדו-סונאטה.
בהתאם לכותרתו, הפרק נפתח בנושא אשר היה יכול להילקח מפתיחה של מינואט.
יש הרואים את הטמפו של פרק זה כמתון במיוחד ביחס לפרק מסיים של קונצ'רטו בגלל סימון הטמפו של מוצרט, אך יש המנגנים אותו בטמפו מהיר יותר.
משום אופייה של היצירה ולאור התכתבויותיו של מוצרט עם משפחתו, אנו למדים על קיומו של קונצ'רטו לאבוב בדו מז'ור.
בעבר, הוטל ספק על היות הקונצ'רטו השני לחליל יצירה מקורית לחליל, עד שב- 1920 התגלו חלקים מן הקונצ'רטו לאבוב, שכתב היד שלו אבוד, והחשדות נתאמתו.
לא ברור לגמרי מדוע עיבד מוצרט את הקונצ'רטו לחליל במקום לכתוב קונצ'רטו חדש נוסף, אך ההנחה הסבירה היא שעשה זאת מפאת קוצר בזמן.
כיום מבוצעת היצירה תדירות, על ידי חלילנים ואבובנים כאחד.
לקונצ'רטו השני לחליל כתב יד מקורי ומתוארך מאת מוצרט עצמו.
ההרכב לו כתוב הקונצ'רטו זהה לקונצ'רטו הקודם, וכולל שני אבובים, שתי קרנות וכלי קשת, לאורך הפרקים כולם.
מספר רשימת קכל החדש של הקונצ'רטו הוא 285d.
1. אלגרו אפרטו - סימון הטמפו Aperto שמשמעותו "פתוח", הוא נדיר במיוחד.
הוא מופיע אצל מוצרט בשני קונצ'רטי נוספים; בקונצ'רטו התשיעי לפסנתר, ובקונצ'רטו החמישי לכינור.
גם בקונצ'רטו הזה הפתיחה התזמורתית היא קצרה יחסית, בנוסף, הנושא הראשון והעיקרי לא מופיע אף פעם בתפקיד החליל.
לאחר תצוגה סטנדרטית למדיי, מופיע פיתוח קצרצר שאורך 23 תיבות בלבד.
הרפריזה כוללת מוטיבים מן הנושא הראשון ומן הנושא השני באופן חופשי מאוד ללא קשר לסדר הופעתם בתצוגה.
2. אנדנטה נון-טרופו - כתוב בסולם סול מז'ור, ומכונה לעיתים "רומנסה".
צורת הפרק היא ABA כמו בקונצ'רטו הקודם, וגם כאן, החלק האמצעי ה"פיתוחי" הוא קצר מאוד ואורך 10 תיבות.
3. רונדו-אלגרו - הפרק המסיים של הקונצ'רטו כתוב בצורת רונדו, ואופיו וירטואוזי ומבודח.
יש המדגישים את המניירות שבו על ידי שינויי קצב והבעה, אשר ייתכן שאליהם התכוון המלחין.
יש המזהים את נושא הרפרן של הרונדו עם נושא זהה מאריה מן האופרה "החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט עצמו.
אנדנטה לחליל ולתזמורת בדו מז'ור
פרק עצמאי זה אשר נכתב גם הוא בעבור דה-ז'אן הוא ככל הנראה הפרק שהיה אמור להיות הפרק השני בקונצ'רטו הראשון בסול מז'ור.
אופיו שונה מאוד מן הפרק אשר בחר מוצרט לכלול בקונצ'רטו, והוא דינמי ועירני יותר ממנו.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בסול מז'ור מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי אופוס 44, מהיצירות החשובות ברפרטואר הקונצרטנטי לפסנתר.
ביצוע הבכורה של יצירה זו ברוסיה, בנגינתו של טאנייב, נערך ב-30 במאי 1882, בניצוחו של ניקולאי רובינשטיין.
לאחר כישלון נישואיו של צ'ייקובסקי ב-1877 הוא בילה יותר ויותר זמן באחוזת הבית של אחותו אלכסנדרה ובעלה בקמנקה (קמיאנקה של היום) באוקראינה.
עוד בראשית דרכו של צ'ייקובסקי כמלחין אמרה לו אלכסנדרה שיראה בביתה כבית שני בעבורו.
באוקטובר שנת 1879 התחיל צ'ייקובסקי את כתיבת הקונצ'רטו השני בסול מז'ור לפסנתר ותזמורת אופוס 44. צ'ייקובסקי היה ידוע בכך שכתב הוא את יצירותיו במהירות רבה.
במהלך של עשרה ימים צ'ייקובסקי השלים את כתיבת הפרק הראשון בקונצ'רטו כרדוקציה לשני פסנתרים כהכנה לתיזמור.
אלא שלאחר מכן כתיבת היצירה התעכבה בכך שצ'ייקובסקי הניח את כתיבת הקונצ'רטו מפעם לפעם.
היצירה הושלמה כולל התיזמור במאי- 1880. (זמן כתיבה ארוך במיוחד בעבור צ'ייקובסקי) על אף רצונו של צ'ייקובסקי כי יצירה זו תנוגן בביצוע הבכורה שלה ברוסיה, לא כך היה.
כשם שקרה עם הקונצ'רטו הראשון שלו לפסנתר ותזמורת, אף יצירה זו הושמעה בבכורתה בארצות הברית.
ביצוע הבכורה נערך ב-12 בנובמבר 1881 בעיר ניו יורק.
על הפסנתר ניגנה הפסנתרנית הבריטית מאדליין שילר ועל התזמורת של ניו יורק ניצח תיאודור תומאס.
על אף הניסיון המר שהיה לצ'ייקובסקי עם ניקולאי רובינשטיין כאשר הציג בפניו את הקונצ'רטו הראשון שלו לפסנתר ותזמורת, החליט צ'ייקובסקי להקדיש יצירה זו לפסנתרן ומנצח זה.
צ'ייקובסקי אף הגדיל לעשות, ולאחר שסיים לכתוב יצירה זו שלח את הפרטיטורה לבדיקתו ואישורו של ניקולאי רובינשטיין, אשר בזו הפעם אישר את היצירה על אף אי אלו התנגדויות קטנות, בעיקר בשל אורכה של היצירה והכתיבה הפסנתרנית המאסיבית.
צ'ייקובסקי ביקש מניקולאי רובינשטיין כי יהיה הוא המבצע של היצירה בביצוע הבכורה שלה, אלא שרובינשטיין נפטר במרץ 1881 כך שלא הצליח הוא להגשים את משאלתו של המלחין.
לזכרו של ניקולאי רובינשטיין כתב צ'ייקובסקי לאחר זמן מה את השלישייה בלה מינור אופוס 50 המוקדשת לזכרו של אמן דגול.
ביצוע הבכורה של יצירה זו ברוסיה, בנגינתו של טאנייב, נערך ב-30 במאי 1882, בניצוחו של אנטון רובינשטיין אחיו של ניקולאי.
מבקרי מוזיקה ואף מוזיקאים רבים מיצירים על כך כי יצירה כבירה זו איננה זוכה לביצועים כה רבים ולהצלחה כשם שזוכה לו הקונצ'רטו הראשון לפסנתר ותזמורת.
אמנם ניתן לומר כי הנושאים בקונצ'רטו הראשון יותר מאוחדים ואולי אף יותר מרשימים ונוגעים בלב.
יחד עם זאת בקונצ'רטו זה, השני במספר, ישנם מספר פסאג'ים אשר יותר מעניינים, יותר מרגשים, יותר פסנתרניים ואף יותר מאוחדים בדרך כתיבתם והצגתם מאשר בקונצ'רטו הראשון לפסנתר ותזמורת.
זילוטי לאחר ששמע וקרא את הפרטיטורה הציע לקצץ מספר פאסג'ים בפרק הראשון ובעיקר הציע הוא לקצץ פסאג'ים מהפרק השני.
צ'ייקובסקי התנגד לכך בתוקף רב ואכן עם פרסום המהדורה הראשונה, היצירה הודפסה על פי הפרטיטורה האורגינאלית.
אך לאחר מותו, כאשר פורסמה המהדורה השנייה של היצירה, היא הודפסה עם הקיצוצים והקיצורים אותם עשה זילוטי.
כך אף נוגנה היצירה עד שנות השבעים של המאה ה-20. היום רוב הפסנתרנים מעדיפים לנגן ולהקליט יצירה זו על פי הפרטיטורה האורגינלית שכתב צ'ייקובסקי.
ביצירה זו בחר צ'ייקובסקי לכתוב לתזמורת יותר קלאסית מאשר בקונצ'רטו הראשון לפסנתר ותזמורת.