tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הופיעה לראשונה בקולנוע בשנת 2006 בסרט ברכאת.
בשנת 2007, היא שיחקה בסרט "מוריטורי", המבוסס על ספר של יסמינה חדרה ומספר על שוטר שחוקר קבוצת טרוריסטים בזמן מלחמת האזרחים האלג'יראית.
בלביי גם הופיעה בסדרות הטלוויזיה "משפחת ג'מעי" בשנת 2008 ו"א-ד'יכרא אל-אח'ירה" בשנים 2010–2011.
במרץ 2014, בלביי כובדה בפסטיבל הרדיו והטלוויזיה של המפרץ ה-13 שהתקיים בבחריין.
בשנת 2019, היא שיחקה שני תפקידים בסרט "Reconnaissance" של סלים חמדי וזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל סרטי מגרב שהתקיים באוג'דה במרוקו.
בשנת 2020, היא כיכבה בתפקיד של נבילה בסדרת הטלוויזיה "ימא".
היא תיארה את הדמות כאישה שסבלה מחוסר צדק רב, אבל הצליחה לבנות מחדש את החיים שלה ולבנות בית למרות שהותה בכלא למשך 10 שנים.
לאחר קריאת התסריט, בלביי פחדה שהתפקיד יהיה דומה לאופרות סבון ועבדה עם הבמאי מדיח באלעיד לבסס את הדמות.
מועדון כדורסל מלייה (בספרדית: Club Melilla Baloncesto) הוא מועדון כדורסל ספרדי ממלייה המשחק ב-ליגת ה-LEB.
היא הקבוצה היחידה בספרד ששיחקה בכל עונות הליגה השנייה.
המועדון נוסד בשנת 1991. בעונתו הראשונה, שיחק בליגה השנייה עם השם של אוניקאחה מלייה כקבוצת מילואים של קבוצת ליגת העל אוניקאחה מאלגה.
אף על פי שירדה ליגה, נשארה מלייה בליגה לאחר התרחבותה ל-31 קבוצות.
בשנת 1996, מלייה הפכה לאחד המועדונים המייסדים של ליגת ה-LEB.
בשנת 1999, המועדון זכה בתואר הראשון שלו על ידי זכייה בגביע נסיך אסטוריאס לאחר שניצח את מנורקה בגמר, והיה קרוב לעלות לליגה הראשונה, אך הקבוצה הודחה בסיבוב האחרון של הפלייאוף על ידי בראוגן.
בשנת 2001, מלייה זכתה שוב בגביע הנסיך, כשהפעם ניצחה את באסקט מנרסה בפיינל פור ששוחק בביתה.
לאחר מספר שנים לא מרשימות, ב-2008 הגיע המועדון שוב לסיבוב האחרון בפלייאוף העלייה אך הפסיד לאליקנטה במחזור האחרון.
שנה אחת לאחר מכן, למרות זכייתה השלישית בגביע ולמרות היותה הקבוצה המובילה בסיום העונה הסדירה, הודחה בחצי גמר פלייאוף העלייה על ידי פורד בורגוס.
ב-2013 המועדון הודח לראשונה אי פעם מה-LEB Oro, אך נשאר בליגה לאחר שנשאר מקום פנוי.
שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2016, המועדון הצליח לעלות לליגה הראשונה, אך ויתר על הזכות כדי עקב חוסר האפשרות למלא את התנאים הדרושים.
מליסה קריסטל אוניל היא שחקנית, מוזיקאית וזמרת קנדית.
בשנת 2005, אוניל זכתה בעונה השלישית של Canadian Idol.
בשנת 2007 הייתה מועמדת לפרס ג'ונו בתחום המוזיקה.
היא זכתה בפרס דורה על תפקידה במחזמר "עלובי החיים" בקנדה.
כשחקנית, היא ידועה בעיקר בתפקידה בתור השוטרת לוסי צ'ן בסדרה "הטירון".
אוניל נולדה בקלגרי, אלברטה, קנדה.
אמה אליסון יואנג היא סינית הונג קונגית, ואביה טים אוניל ממוצא אירי.
אוניל למדה בחטיבת הביניים טרי פוקס ולאחר מכן בתיכון לסטר ב.
פירסון בקלגרי, שם הופיעה במחזות זמר, שיחקה רוגבי והייתה בקבוצת הכדורסל.
בתחילת 2005, בעודה בתיכון, אוניל נבחנה לעונה השלישית של Canadian Idol.
השופטים התרשמו מהקול שלה, והיא עברה לסיבוב 100 המובילים.
ביום הראשון היא שרה את השיר "Concrete Angel" של מרטינה מק'ברייד, בסגנון א-קפלה ושוב הרשימה את השופטים; אבל, ביום האחרון של התחרות, היא שכחה את המילים לשיר שבחרה וקפאה.
אף על פי כן, השופטים עדיין התרשמו כל כך מיכולות השירה שלה, שהיא המשיכה לטופ 32. לאחר שהשיגה את מספר הקולות הגבוה ביותר בקבוצת חצי הגמר שלה, שוב עם "Concrete Angel", קיבלה אוניל מקום בקבוצה של 10 האחרונים של התחרות.
למרות שהיא זכתה לשבחים רבים מהשופטים, אוניל סבלה מכישלונות לקראת הגמר, בתחילה היא נבחרה הן בשלוש התחתונות והן בשתי התחתונות, בשתי הצבעות שונות.
המומים מכך, השופטים דחקו בצופים להצביע עבור מתמודדים כמו מליסה, שברור שיש לה את היכולות הווקאליות הטובות ביותר.
מכאן ואילך, אוניל מעולם לא ירדה לשלוש התחתונות לאחר שסיפקה הופעות משובחות בעקביות, כשהשופט זאק ורנר הכריז שהיא "עומדת לנצח את כל העניין".
ב-7 בספטמבר 2005, אוניל נכנס לשניים האחרונים של התחרות, לצד רקס גאודי, ואחרי עוד הופעות מדהימות, השופט ורנר קבע כי הכותרות של העיתונים של היום למחרת יהיו "המלך [קלן פורטר".
] מת, תחי המלכה." במהלך תצוגת תוצאות הגמר הגדול ב-14 בספטמבר 2005, אוניל ניצחה את גאודי והוכתרה כ-Canadian Idol השלישית, כמו גם לאישה הראשונה שזכתה ובגיל 17 גם הזוכה הצעירה ביותר בתולדות התוכנית.
מיד לאחר זכייתה ב-Canadian Idol, אוניל קיבלה שיחת ברכה מראש ממשלת קנדה פול מרטין.
לאחר מכן היא חתמה על חוזה הקלטות עם Sony BMG Canada והוציאה את הסינגל הראשון שלה "Alive", שהגיע לחנויות ב-4 באוקטובר 2005 והגיע לראשונה במקום הראשון במצעד הסינגלים הקנדי, מיקום בו החזיק במשך ארבעה שבועות.
הסינגל זכה לארבע פעמים אלבום פלטינה על ידי ה-CRIA.
ב-22 בנובמבר 2005, אלבום הבכורה של אוניל, "מליסה אוניל", שוחרר בסוני והגיע למקום השש-עשרה במצעד האלבומים הקנדי.
הסינגל השני מאלבומה, "Let It Go" יצא בסוף 2005 והגיע לשיא במקום השביעי במצעד הסינגלים.
ב-7 בפברואר 2006, אוניל יצאה לסיבוב הופעות סולו ראשון בנורת' ביי, אונטריו, בשם "Let It Go Tour" על שם הסינגל השני שלה.
מופע הפתיחה שלה היה, מי שזכה במקום השני ב-Canadian Idol, רקס גאודי.
הסינגל השלישי מהאלבום של אוניל היה "Speechless", שהגיע למספר שלושים ואחת, נמוך משמעותית משני השירים הקודמים שלה אבל עדיין מכובד.
במרץ 2006, אלבום הבכורה שלה זכה לזהב על ידי CRIA עבור 50,000 יחידות שנמכרו, והסינגל הראשון שלה "Alive" שודר על ידי בקי ראיין בסרט "Flicka".
ב-16 בספטמבר 2006 חזרה אוניל לתוכנית Canadian Idol במהלך הגמר הגדול של עונתה הרביעית.
כאן היא הופתעה עם דיסק הזהב של אלבום הבכורה שלה.
בשנת 2007, אוניל הייתה מועמדת לפרס ג'ונו כאמן החדש של השנה, לצד " Neverending White Lights", טומי סוויק, פטריק ווטסון ואווה אווילה, אולם סוויק לקח הביתה את הפרס.
בשנת 2009, אוניל הפכה לסולנית הראשית של להקת הפאנק של טורונטו "God Made Me Funky".
היא תוארה על ידי גלן סומי, מ-NOW טורונטו, "אחרי שזכה בעונה השלישית של Canadian Idol...
אוניל הוציאה דיסק רב מכר ולאחר מכן החלה מיד להופיעה במחזות זמר עם תפקידים ב-Dirty Dancing, High School Musical והפקת סטרטפורד עטורת שבחים של ישו כוכב עליון."
ב-2011 הופיעה בתפקיד מרתה בהפקדה של המחזמר "ישו כוכב עליון" בפסטיבל סטרטפורד שייקספיר.
היא שיחקה את אפונין בהפקה של "עלובי החיים" בטורונטו בתיאטרון הנסיכה מוויילס, שהוצגה מספטמבר 2013 עד פברואר 2014. היא זכתה בפרס דורה לביצועים נשיים יוצאי דופן על תפקיד זה.
במרץ 2012, אוניל עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי ב"ישו כוכב עליון", שם גילמה את מרתא.
במרץ 2014, אוניל חזרה לברודוויי במחזה "עלובי החיים", שם הייתה חברה באנסמבל ועבדה כסטודנטית בתפקידים של אפונין ופנטין.
אוניל משחקת בטלוויזיה מאז 2015. היו לה תפקידים חוזרים בדרמת הטלוויזיה של CBC משנת 2015 בשם "This Life" שהתרחשה במונטריאול, בסדרת הפשע של קול האוזר בטלוויזיה "חוצה את הקווים", ובסדרת האינטרנט "Lost Generation", שהתרחשה בברלין.
בדצמבר 2014 לוהקה אוניל לתפקיד הראשי של שתיים / רבקה / פורטיה לין בסדרת הטלוויזיה "חומר אפל" תפקיד בו היא שיחקה מ-2015 עד 2017, במשך שלוש עונות של התוכנית.
בשנת 2018, אוניל שיחקה בתפקיד סוקי בדרמת הפשע "איי זומבי" של CW שיצר רוב תומאס והיה לה תפקיד חוזר נוסף במותחן "Condor".
באוקטובר 2018 לוהקה אוניל לתפקיד השוטרת לוסי צ'ן בסדרת הדרמה המשטרתית של ABC "הטירון", שם היא מגלמת שוטרת שרק סיימה את האקדמיה, במקביל לשחקן נייתן פיליון.
דמותה של אוניל, אשר בתחילה הייתה מושא האהבה של פיליון, מקבלת תפקיד עומק בהמשך הסדרה.
היא יצאה בעבר, ב-2013, עם מורה ליוגה ורקדן בשם מתיו רוסוף.
מליסה באררה מרטינז היא שחקנית וזמרת מקסיקנית.
במקסיקו היא ידועה כשחקנית בטלנובלות, ובסדרה של הנטפליקס "מועדון הקוארבוס" (2017).
מחוץ למקסיקו היא בעיקר ידועה בתור סמנת'ה קרפנטר בסדרת סרטי "צעקה", וגם בסדרת הטלוויזיה "וידה" (אנ') (2018–2020).
באררה נולדה וגדלה במונטריי, במדינת נואבו לאון בצפון־מזרח מקסיקו.
היא למדה לתואר ראשון בתיאטרון מוזיקלי בבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק.
באררה התחילה ללמוד בבית ספר האמריקאי של מונטריי, שם היא הופיעה בהפקות המוזיקליות של בית הספר, היא הופיעה במחזמר "גריז", "אאידה" וגם במחזמר אשר עשו עליו גם סרט (פוטלוס).
ב-2011, באררה הופיעה לראשונה בטלוויזיה, הופיעה בתוכנית המציאות "לה אקדמיה" בעונתה התשיעית, אשר שם הראתה את כישרון השירה שלה.
ב-2013 היא הייתה חלק מדואט שירה.
ושם הקליטה את אלבומה הראשון.
באררה עשתה קאבר לשיר "Mama maria", שיר זה היה להיט בשנות השמונים.
ב-2015 הקליטה באררה את שיר הנושא מסדרת הטלנובלה שבה שיחקה, "Tanto amor".
בשנת 2012 באררה השתתפה בשתי טלנובלות בתפקידים משניים.
בשנת 2014 קיבלה את תפקידה הראשי הראשון בטלנובלה "Siempre tuya Acapulco" בדמותה של אולבידו פרז.
בשנת 2015 שיחקה בטלנובלה "Tanto amor" בתפקיד הראשי של מיה גונזלס.
בשנת 2017 הצטרפה כדמות חוזרת בעונה השלישית של הסדרה "מועדון הקרואבוס" (אנ') אשר שודרה בנטפליקס.
בשנים 2018–2020 באררה כיכבה בתפקיד הראשי של לין הרננדז בסדרה האמריקאית הראשונה שלה "וידה" (אנ') של רשת הטלוויזיה Starz, שם גילמה את לין הרננדז, אישה טבעונית בעלת רוח חופשית שחוזרת מסן פרנסיסקו חזרה הביתה ללוס אנג'לס לאחר מות אמה.
בשנת 2021, באררה כיכבה בתור "ונסה" – מעצבת אופנה שאפתנית, בסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה", הסרט זכה לביקורות טובות ולשבחים.
בשנת 2022, שיחקה באררה בתפקיד הראשי של סמנתה "סם" קרפנטר בסרט האימה "צעקה", שבוים על ידי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט.
עוד ב-2022, באררה שיחקה במותחן ההישרדות בת שישה פרקים בשם "נשימה עמוקה", שעלתה לשידור בנטפליקס ב-28 ביוני 2022.
בשנת 2023, באררה שבה לדמותה של סמנתה "סם" קרפנטר בסרט ההמשך "צעקה 6".
באררה תוכננה להמשיך לסרט ההמשך בזיכיון, אך בנובמבר, פורסם כי באררה פוטרה מהקאסט של "צעקה 7".
חברת ההפקה Spyglass Media Group סירבה בתחילה להגיב על פיטוריה, אך מאוחר יותר הבהירה כי פוסטים אותם פרסמה באררה התפרשו כאנטישמיים, מה שהוביל לפיטוריה.
בהצהרה שפורסמה, נכתב כי ל-Spyglass יש מדיניות אפס סובלנות לאנטישמיות והסתה לשנאה בכל צורה שהיא, לרבות אזכורים כוזבים לרצח עם, טיהור אתני, עיוות שואה או דברי שנאה.
הפוסטים של באררה באינסטגרם כללו האשמות נגד ישראל ב"רצח עם וטיהור אתני" ושיתוף תכנים ממגזין "Jewish Currents" על "עיוות של השואה כדי לחזק את תעשיית הנשק הישראלית".
פוסטים אלו פורסמו בעקבות פיגועי הטרור של חמאס ב-7 באוקטובר ופעולותיה של ישראל בעזה לאחר מכן.
באררה סיפרה בראיון ל"אינדפנדנט" כי לאחר שפוטרה מסדרת הסרטים הרגישה כאילו חייה נגמרו.
במשך כ-10 חודשים כמעט ולא קיבלה הצעות עבודה במשחק, למעט הצעות לתפקידים קטנים.
באוקטובר 2024, פורסם כי באררה תככב בסדרת מתח בהפקת ג'יימס ואן וסימו ליו עבור שירות הסטרימינג Peacock.
בפברואר 2019, באררה התחתנה עם בן זוגה והאמן המוזיקלי פאקו זזואטה.
הזוג נפגש לראשונה על הסט של "לה אקדמיה" בשנת 2011, ותוך זמן קצר הם החלו לצאת בספטמבר של אותה שנה.
הזוג הודיע על אירוסיהם באמצעות אינסטגרם ביוני 2017.
שנהסרטתפקידהערות2014L for Leisureקנדי2016Manual de principiantes para ser presidenteבריסה קריירוEl Hotelקארינה2018Sacúdete las penasלואיזה מרטין דל קאמפוDos Veces Túדניאלה כהן2021שכונה על הגובהונסהמועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע (אנ')All the World Is Sleepingצ'אמה2022צעקהסמנתה "סם" קרפנטרכרמן (אנ')כרמןBed Restג'ולי ריברסגם מפיקה2023צעקה 6סמנתה "סם" קרפנטר2024מתוקה רצחג'ואיהמפלצת שלךלורה פרנקוTBAThe Collaborationמאיה
מלינדה ומלינדה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2004 מסוגת דרמה קומית בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם ראדה מיצ'ל בתפקיד הראשי.
העלילה מתרחשת במנהטן ומתארת סיפור עם בחורה בשם מלינדה שמסופר פעם באופן כבד וטרגי ופעם שנייה באופן יותר קליל וקומי.
ראדה מיצ'ל משחקת בתור מלינדה בשני הסיפורים.
בפאב במנהטן מתווכחים שני תסריטאים איך כדאי להציג עלילה עם נושא עיקרי משותף.
העלילה היא על בחורה במשבר בשם מלינדה (ראדה מיצ'ל) שמתפרצת ללא הזמנה לארוחה חגיגית של ידידים ומפרה את האיזון בין הזוגות.
סי (וולאס שון) אומר שכדאי להציג זאת באופן קומי ואילו מקס (לארי פיין) מעדיף לספר זאת באופן יותר כבד וטרגי.
לי (ג'וני לי מילר) ולורל (קלואי סביני) הם זוג צעיר שעורכים ארוחה חגיגית לידידיהם קייסי (ברוק סמית) ובעלה וסאלי (אריה ברייקיס) ובעלה.
לי הוא שחקן מתחיל וכושל שמתמכר לשתייה והיחסים עם לורל רוויים בוויכוחים.
באמצע הארוחה מגיעה אליהם ידידתם של לי, קייסי וסאלי מהקולג' במצב נפשי קשה.
היא הייתה נשואה לרופא שינים מבוסס והיו להם שני ילדים.
היא בגדה בו עם צלם, הבגידה נתגלתה ובעלה גירש אותה וקיבל משמורת על הילדים.
לאחר ניסיון התאבדות היא הגיעה ללורל שהייתה חברתה בקולג'.
מלינדה משתכנת בדירתם של לי ולורל.
לורל וחברותיה מנסות לשדך לה רופא שיניים אלמן ללא הצלחה.
באחת המסיבות היא מכירה פסנתרן אפרו אמריקאי חביב בשם אליס מונסונג (צ'ואיטל אג'יופור) והם מתאהבים אך מצבה הנפשי של מלינדה מתערער והיא מנסה להתאבד.
סוזן (אמנדה פיט) והובי (ויל פרל) הם זוג נשוי.
סוזן מנסה להפיק סרט והובי הוא שחקן כושל.
הם מזמינים ידידים לארוחה ובאמצע מתפרצת לדירתם מלינדה שגרה בקומה מתחתם ולא מרגישה בטוב.
היא מספרת שהיא גרושה שהגיעה מסנט לואיס ומתעסקת באמנות.
הם מנסים לעזור לה ולהכיר לה את המיליונר גרג ארלינגר (ג'וש ברולין) אך היא אינה מעוניינת.
הובי מתאהב בה ולכן כשהוא תופס את אשתו עם המפיק שלה הוא שמח כי כעת יוכל להציע את עצמו למלינדה אך היא אומרת לו שהיא מאוהבת בבילי יילר (דניאל סניטה) והיא משדכת לו את חברתה סטייסי פוקס (וינסה שו).
לבסוף מלינדה מנתקת את קשריה עם בילי וחוזרת להובי - סוף שמח.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותראדה מיצ'למלינדהתפקיד כפולקלואי סבינילורלג'וני לי מילרליאמנדה פיטסוזןויל פרלהוביסטיב קארלוולטחבר של הוביצ'ואיטל אג'יופוראליס מונסונגוולאס שוןסיכותב קומדיותג'וש ברוליןגרג ארלינגרלארי פייןמקסכותב טרגדיותברוק סמיתקייסיוינסה שוסטייסיאריה ברייקיססאלי אוליברדניאל סונג'אטהבילי וילרוינסה שוסטייסי פוקס
מַליכָּה מֻסְתָּטְ'רַף הייתה סופרת ממוצא מרוקאי.
היא ידועה בעיקר בזכות סגנון כתיבתה החושפני ועיסוקה בנושאים שעוררו מחלוקת בעולם הערבי.
כמו כן, היא מוכרת בשל פעילותה בחזית זכויות הנשים במרוקו.
מסתט'רף פרסמה שתי יצירות ספרותיות עיקריות טרם מותה בגיל 37, אחרי מאבק ממושך במחלת כליה כרונית (אי-ספיקת כליות).
מליכה מסתט'רף נולדה ב־20 ביוני 1969 בעיר קזבלנקה במרוקו למשפחה מוסלמית מסורתית.
מהלך חייה אופיין בעוני וקשיים רבים, הבולט שבהם הוא מחלת כליה כרונית בה לקתה בנעוריה, ממנה סבלה עד מותה.
המאבק במחלה השפיע על הקריירה שלה כסופרת, הן בכתיבתה והן בשל המשאבים הכלכליים להם הזדקקה.
מסתט'רף פנתה לגורמים רבים, ממוסדות תרבות ועד אישים חשובים בעולם הערבי ומחוצה לו, בבקשה לסייע לה בתרומה להשתלת כליה, אך היא נתקלה בסירובים ובקשיים בירוקרטיים.
בשלב מסוים היא אף גרעה במכוון מכספי תרופות הנחוצות לה לטובת מימון הוצאת הרומן הראשון שלה, החלטה שתרמה להתדרדרות מצבה הבריאותי.
חרף מאמציה, מסתט'רף מעולם לא קיבלה טיפול הולם למחלתה.
עם זאת, מסופר כי היא שמרה על אמונה והמשיכה לכתוב בנחישות, מתוך רצון לדבוק בחיים למרות קשייה.
יצירתה הספרותית הראשונה של מסתט'רף, רומן בשם "פצעי הנפש והגוף" , פורסמה ב-1999. הייתה זו הוצאה עצמאית, כשעל הכריכה איור מאת המשורר המרוקאי מחמד טובי.
היצירה מסופרת בגוף ראשון ונושאת אופי אוטוביוגרפי, ודנה בסוגיות של טראומה, התעללות ודיכוי חברתי.
סצנת הפתיחה מתארת אונס קשה של נערה ואת תגובת אימה לכך, המודאגת מתגובת החברה למקרה יותר מאשר ממצבה של ביתה.
ביצירה זו מותחת מסתט'רף ביקורת כלפי החברה והצביעות שבה, ומבקשת להשמיע את קולן של אוכלוסיות מדוכאות – ילדים, נשים, עניים ומוכי חולי.
יצירתה הספרותית השנייה, לקט סיפורים קצרים בשם "שלושים ושש" , פורסמה ב-2004. שם היצירה מאזכר מספר חדר המיועד למתמודדי נפש בבית חולים פסיכיאטרי.
בדומה לרומן שכתבה, גם ביצירה זו בולטות בקשתה לייצג אוכלוסיות מדוכאות ורצונה לערער על סטיגמות חברתיות כלפיהן, דרך הכתיבה על כאבן וכאבה האישי.
אחד מהסיפורים ביצירה הוא "מחלקה 31" שנכתב על חולים במחלת כליה כרונית ומאבקם, מתוך ניסיונה של מסתט'רף עצמה.
סיפורים אחרים עוסקים בנשים, ילדים, מתמודדי נפש ואף להט"ב, דוגמת סיפור על נער שאינו מסוגל לקבל את גופו הזכרי וחווה ניכור מסובביו ובמיוחד מאביו, המכריח אותו כעונש לכתוב אלף פעמים "אני גבר".
מסופר כי "שלושים ושש" הפך לסמל המייצג אנשים המצויים בחיפוש אחר זהות וקבלה.
סגנונה הספרותי של מסתט'רף מתואר כחושפני, נועז ובוטה, המשלב אלמנטים ריאליסטיים-גולמיים ופילוסופיים יחד.
סיפוריה מציירים עולם קשה בו הדמויות לרוב חסרות אונים, מצולקות נפשית ומתקיימות בחברה נוקשה ומדכאת.
בכתיבתה משתמשת מסתט'רף בשפה מדוברת כדי לקרקע את דמויותיה ולקרב את הקורא אליהן, מתוך רצונה לדון באמת ולחשוף צורות חיים מושתקות בחברה.
שפה זו מבקשת לעורר זעזוע, לעמת את הקורא ולעורר אותו למחשבה.
יחד עם זאת, היא משתמשת גם בערבית ספרותית כדי להעמיק במסריה ולהדגיש את הממד הפילוסופיה שביצירות.
"جراح الروح والجسد" (ג'ראח אלרוח ואלג'סד, בתרגום מערבית: "פצעי הנפש והגוף", רומן), 1999.
"ترانت سيس" (תראנת סיס, בתרגום מצרפתית: "36", סיפורים קצרים), 2004.
"Blood Feast" (בתרגום מאנגלית: "משתה דמים", אוסף סיפורים קצרים), 2022.
מסתט'רף נפטרה בגיל 37 לאחר מאבק ממושך במחלת כליה כרונית.
יצירותיה לא קיבלו הכרה רבה במהלך חייה.
אמנים וכתבים רבים הביעו ביקורת על היעדר ההכרה והתמיכה במסתט'רף בחייה, במיוחד בהקשר מחלתה.
אחמד בוזפור, סופר מרוקאי נחשב הנודע בסיפוריו הקצרים, דחה את פרס מרוקו לספרות בתואנה שהוא מתבייש לקבל אותו בזמן שמסתט'רף איבדה את חייה בהדרגה, ואף אדם או מוסד לא עשו דבר כדי לסייע לה.
חרף חייה הקצרים, מסתט'רף נותרה במורשת הספרותית המרוקאית והערבית כמחברת אמיצה שהשמיעה את קולו של השונה, וכתביה השאירו חותם בסצנת הספרות המרוקאית.
כתביה נחשבים לנועזים ושנויים במחלוקת, ובו בעת מעוררי מחשבה ודיון בנושאי פמיניזם, סובלנות וזכויות אדם.
לאחר מותה מוסדות תרבותיים ופרסים שונים, ביניהם פרס לסיפורים קצרים בידי נשים, נקראו על שמה.
בעולם המערבי, מסתט'רף תוארה כאקטיביסטית פמיניסטית וככותבת פמיניסטית בנוף הספרות המרוקאית המודרנית.
ב-2022, תורגמו סיפוריה הקצרים בידי המתרגמת והעורכת האנגלית אליס גאת'רי ויצאו תחת השם "משתה דמים" ("Blood Feast") בארצות הברית.
מלינואה (ביוונית עתיקה: Μηλινόη) היא אלה כתונית ובתם של פרספונה וזאוס.
מלינואה מתוארת בתור מביאת הסיוטים והטירוף.
משוער שהיא הייתה גם אלת הרוחות.
האזכור היחיד שלה בספרות הוא ב"המנונים האורפיים", סדרת קטעי שירה המיוחסים למשורר היווני, אורפאוס.
משמעות שמה של מלינואה יכול להיות "תודעה שחורה" ("dark minded"), ולקוח מהמילה היוונית לשחור "מלאס" ("Μέλας") והמילה היוונית לתודעה, "נוס" ("νους").
אפשרות נוספת היא ששמה גזור מהמילה היוונית "מלון" ("μήλινον") שמשמעותה "צהוב".
מלינואה היא הבת של פרספונה, מלכת השאול וזאוס, מלך האלים.
זאוס רימה את פרספונה לקיים איתו יחסי מין בכך שהתחזה לבעלה, האדס.
מלינואה נולדה מזעמה של פרספונה בשפך נהר הקוקיטוס שבשאול.
מתואר במזמור שחצי מגופה של מלינואה לבן, בעוד חצי גופה השני שחור.
ההמנון ה-71 "למלינואה" מיוחס לה.
מלינואה היא דמות מעורפלת במיתולוגיה והופעתה היחידה בספרות היא במזמורים האורפיים.
העדות הנוספת היחידה לקיומה היא ששמה נמצא על תחריט ברונזה מהמאה השלישית לספירה.
Kokytos river - נהר קוקיטוס, נהר הקינה, אחד מחמשת הנהרות המקיפים את האדס.
הקוקיטוס נשפך אל נהר האכרון.
Kronian - "בנו של קרונוס", כינוי שכיח של זאוס.
Plouton - שם נוסף להאדס.
במקור, פלוטון היה ישות נפרדת מהאדס והיה אל העושר והשפע.
שני האלים התמזגו לאחד לפני המאה הרביעית לפנה"ס.
יש המאמינים שמלינואה הוא אחד הכינויים של האלה הקטה בגלל הדמיון הרב בדמותן והקשר בין המזמור למלינואה לבין המזמור להקטה:
משתמשים בביטוי "safron-cloaked" ("עטויות גלימת זעפרן") באותו מיקום בשני המזמורים כדי להתייחס לשתי האלות.
שתיהן מכונות "Nymph" - המילה לא מתייחסת לנימפות מהמיתולוגיה היוונית, אלא לכינוי לנשים צעירות בגיל המתאים לנישואים.
שתיהן מקושרות עם הלילה והירח.
מתואר שגם הקטה וגם מלינואה יכלו להביא בני תמותה לטירוף.
יכולתן זו מתקשרת גם עם היותן אלות ירח, מכיוון שהירח מקושר עם טירוף ושיגעון (מסיבה זאת, המילה האנגלית למטורף, "lunatic" מגיעה מהמילה הלטינית לירח, "luna").
למרות המכנים המשותפים הן לא זהות ולא חולקות אותו אב.
מלינואה מוזכרת בתחריט ברונזה מהמאה ה-3 לספירה.
על התחריט מוצגות שלוש אלות עטורות כתר.
כל אחת מהאלות מוקפות בחריטות.
אחת מהכתובות מזכירה את פרספונה, מלינואה ולאוקופרין.
לאוקופרין הוא כינוי של האלה ארטמיס, שלקוח מהעיירה לאוקופריס מאיוניה העתיקה בה היה אחד המקדשים של האלה.
מלינואה היא הפרוטגוניסטית במשחק הווידאו "האדס II", שמהווה המשך למשחק "האדס".
במשחק, מלינואה היא הבת של האדס ופרספונה, נסיכת השאול ואחותו של זגראוס (הפרוטגוניסט מהמשחק הראשון).
מלינואה מופיעה בסדרת הקומיקס "סודות האולימפוס" בתור הבת של פרספונה והאדס ואלת הרוחות והסיוטים.
מלינואה מופיעה בספר "The Sword of Hades" של הסופר ריק ריירדן.
הספר הוא חלק מאנתולוגיית הסיפורים הקצרים "The Demigod Files" שחולק יקום עם סדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים".
מליסנדה (Melisende, 1105 - 11 בספטמבר 1161), מלכת ממלכת ירושלים משנת 1131 ועד 1153. השליטה הצלבנית הראשונה שנולדה בירושלים ושלטה בה.
מליסנדה, שנקראה על שם סבתה מצד אביה מליסנדה ממונלרי (Montlhéry), הייתה בתו הבכורה של המלך בלדווין השני, מלך ירושלים אשר נישא לנסיכה הארמנית מורפיה ממלטינה , אימה של מליסנדה ובתו של הנסיך הארמני של Melitene, גבריאל, בנישואים דיפלומטיים כדי לחזק את הבריתות באזור.
בתור המלך החדש של ירושלים, עודדו את אביה של מליסנדה, המלך בלדווין השני, להתגרש מאשתו מורפיה לאחר שנולדו להם ארבע בנות, למען אישה צעירה יותר, עם קשרים דיפלומטים טובים יותר, שתלד בן שיהיה לו ליורש, כפי שהיה מקובל באותה תקופה.
ההיסטוריון הארמני מתיו מאדסה כתב שבלדווין השני היה מאוד קרוב לאשתו והתייחס אליה בכבוד ולא הסכים אפילו לשקול להתגרש ממנה.
כסימן לאהבתו לאשתו, דחה בולדווין השני את ההכתרה שלו עד חג המולד 1119 (משנת 1118), כדי שהיא ובנותיה תוכלנה להגיע לירושלים ותוכל להיות מוכתרת כמלכה בד בבד עם הכתרתו למלך.
מצידה, מורפיה לא התערבה בעניינים הפוליטיים בממלכה, אך הוכיחה את יכולתה לקחת אחריות על העניינים כאשר הייתה צריכה.
כאשר אביה של מליסנדה נתפס במהלך מערכה ב-1123, שכרה מורפיה חבורה של שכירי חרב ארמניים כדי לגלות היכן הוחזק בעלה בשבי וב-1124 לקחה מורפיה חלק מוביל במשא ומתן עם שוביו של בולדווין על שחרורו, כולל נסיעה לסוריה ומסירת בתה הצעירה איבט, כבת ערובה לתשלום הכופר של המלך.
אביה של מליסנדה סבר שהוא צריך להשיא אותה לבעל ברית חזק, אשר יוכל להגן על הירושה של מליסנדה ועל יורשיה העתידיים.
בלדווין השני נתן ללואי השישי, מלך צרפת, את האחריות להמליץ לו על פרנקי וסלי (מחוז בצרפת, vassel) שיהיה בעלה של מליסנדה ומלך ירושלים.
הקשר הפרנקי של המלכים היה שיקול חשוב מאוד עבור ירושלים, בתור ממלכה מתפתחת המסתמכת בעיקר על כוח אדם וקשרים עם צרפת, גרמניה ואיטליה.
לואי השישי בחר בפולק החמישי, רוזן אנז'ו ומיין, צלבני ידוע, עשיר ומפקד צבאי.
פולק התעקש להיות מלך יחיד על ירושלים.
בולדווין, מהוסס, כמעט נענה לבקשת פולק, אך לאחר חשיבה נוספת, הבין בולדווין שפולק השאפתן היווה איום גם על משפחתו של בולדווין ובפרט על בתו מליסנדה (פולק היה עתיד להיות סבא של מלך צרפת).
בלדווין השני חשד שברגע שימות, יגרש פולק את מליסנדה ואת בניה, לטובת אחד מבניו, שיהיה שליט בירושלים.
לאחר שמליסנדה ילדה את בנה הראשון אשר יהיה יורשה (העתיד להיות בלדווין השלישי), אביה רצה להבטיח שמליסנדה תמשיך את תפקידו ותהיה מלכת ירושלים.
בולדווין השני ערך טקס הכתרה למליסנדה, פולק, ובנם- בלדווין השלישי.
כדי לחזק את עמדתה, בלדווין השני הכריז על מליסנדה בתור האפוטרופוסית הבלעדית של בלדווין השלישי, מלבד פולק.
כאשר בלדווין השני מת לאחר שנה ב-1131, מליסנדה ופולק עלו לכס המלוכה כשליטים משותפים.
בעזרת אביריו הצלבנים, נישל פולק את מליסנדה מרוב סמכויותיה, וביטל את הסמכות שעברה בירושה מאביה בפומבי.
החששות של בלדווין השני התגלו כמוצדקים.
האצילים המקומיים, התמרמרו על המלך החדש שלא הגיע מקרבם ושנישל אותם ובעיקר את המלכה מעמדותיהם הבכירות בממלכה.
מנהיג האצילים היה הוגו דה פויסה, רוזן יפו ואחיינה של המלכה מליסנדה, שהיה נאמן ביותר למלכה, אף על פי שהיה לו טיעון יותר טוב לעלות לכס המלוכה מאשר למליסנדה, מכיוון שהיה ממשפחת האצולה והיה זכר.
הוגו סלד מהחלשת כוחה של מליסנדה בידי בעלה.
הסכסוך בין פולק ומליסנדה היה כלי פוליטי של פולק, הוא האשים את הוגו דה פויסה ברומן עם המלכה, כדי להוריד את שניהם ממעמדם.
מקורות בני התקופה כמו ויליאם מצור, טוענים כי פולק רצה להדיח את מליסנדה מהמלוכה מכיוון שהעדיף את האנז'ואים החדשים (שהגיעו מאנז'ו- המקום שבו פולק היה רוזן) שהגיעו לירושלים, על פני הפרנקים הצלבנים.
ויליאם טוען גם כי מליסנדה הייתה חפה מפשע, מכיוון שאם הייתה אשמה, הכנסייה והאצולה לא היו נרתמים למענה.
כתגובה להאשמות השקריות פתח הוגו במרד, נמלט ליפו ואיחד כוחותיו עם הצבא המצרי באשקלון.
הוא הצליח להביס את הצבא ששלח המלך כדי לעצרו, אולם הבין כי לא יוכל להמשיך ולהחזיק מעמד מול המלך החזק.
לאור בקשתה של מליסנדה, התערב הפטריארך של ירושלים בסכסוך הממלכתי ושכנע את הוגו לקבל עליו את גזר הדין המתחשב שגזר עליו המלך - הגליה מהממלכה למשך שלוש שנים.
אולם, זמן מה לאחר ההכרזה על שביתת הנשק נעשה ניסיון להתנקש בחייו של הוגו, ופולק ותומכיו הואשמו שלא בפניהם במעשה, על אף החוסר בהוכחות שאכן כך היה הדבר.
אולם, לאחר ההכרזה על שביתת נשק דרך מה שהסתכם בהפיכת חצר המלוכה, התומכים של המלכה התגברו על פולק, מ-1135 השפעתו הידרדרה במהירות, ותומכי המלכה הצליחו להשתלט על השלטון ולבצע הפיכה כנגד המלך השנוא.
מליסנדה ופולק התפייסו ב-1136, ונולד להם בן שני, אמלריך.
לאחר מותו של פולק בתאונת ציד בשנת 1143 הושארו כל סמכויות השלטון בידי המלכה, שעל אף הגדרתה כ"מלכה עוצרת תחת שלטונו של בלדווין השלישי", הייתה שליטה בפועל ששלטה ביד רמה בממלכה וזכתה לתמיכת כל הכפופים לה, הן בתחום הצבאי, בתחום הדתי ובתחום האזרחי.
לאורך כל ימיה זכתה מליסנדה לתמיכה מלאה של הפטריארכיה הירושלמית.
החל מהיום בו הוכרזה כיורשת, דרך הסכסוך עם בעלה והאשמות בניאוף ועד למותה נמצאה מליסנדה בקשר מתמיד עם ראשי הכנסייה שגיבו אותה ותמכו בה.
המלכה בתמורה תרמה רבות לכנסייה המקומית והקימה מספר רב של מנזרים ובתי כנסייה, ביניהם מנזר סנטה אנה שבו שירתה מאוחר יותר אחותה איבט כנזירה.
מלבד בניית המנזרים והעזרה לכנסייה נודעה מליסנדה כפטרונית החשובה ביותר של האמנות בממלכה הצלבנית.
היא תמכה אישית באמנים ובסופרים ופעילותה זו הביאה להתפתחות הסגנון הצלבני באמנות של התקופה.
דוגמה טובה לסגנון זה ניתן למצוא ב"ספר התהילים של מליסנדה", ספר מזמורים מאויר המציג את הסגנון הצלבני המשלב את האמנות המערב אירופאית יחד עם מוטיבים של הכנסייה המזרחית והאמנות המוסלמית המקומית במלוא תפארתם.
בשנת 1144 הטילו המוסלמים בני העיר מוסול שבעיראק מצור על רוזנות אדסה הצלבנית.
מליסנדה, שראתה בעצמה אחראית לשלומן של המדינות הצלבניות הקטנות, שלחה את צבאה לעזרת הנצורים.
אולם הצבא הירושלמי נכשל במלאכתו והעיר והרוזנות נפלה בידי המוסלמים.
מליסנדה שלחה מסר בהול לאפיפיור אשר בהמלצתה קרא לארגונו של מסע צלב שני להשבת הרוזנות לידיים נוצריות.
מובילי המסע היו קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולואי השביעי מלך צרפת, שלווה על ידי אשתו אלינור מאקוויטניה.
בשנת 1148 הגיע המסע לעכו, שם נפגשו המנהיגים הנוצרים כדי לתכנן את מהלכיהם הצבאיים כנגד המוסלמים.
קונרד השני ולואי השביעי יעצו לבלדווין השלישי, שהיה אז בן 18 שנים, לצאת בראש צבא הממלכה לכיבוש דמשק, אז בעלת הברית המוסלמית היחידה של הצלבנים.
מליסנדה, אלינור וראשי הצבא הירושלמי מצידם יעצו לתקוף את העיר חלב, שתהווה בסיס נוח להתקפת נגד על כובשי אדסה.
בסופו של דבר הוחלט כי דמשק תהווה את המטרה למתקפה הצלבנית.
עם ההכרזה על מלחמה מול שליטי דמשק הגיע לקיצו הסכם השלום שנחתם בין ממלכת ירושלים לדמשק, הסכם אשר איפשר את קיומה של הממלכה הנוצרית ואשר מביטולו לא הצליחה הממלכה הנוצרית להתאושש לעולם.
אחד עשר חודשים לאחר תחילת מסע הצלב שבו המלך הצרפתי ואשתו לצרפת, ובכך הגיע מסע הצלב לסיומו.
השלטון המשותף עם בלדווין השלישי ומלחמת האזרחים
בלדווין השלישי הוכרז כשליט משותף עם מליסנדה ביום חג המולד שנת 1143, בעודו קטין ומשולל זכות שלטון עצמאי.
מליסנדה, שהכירה את תכונותיו של בנה, נמנעה מלהעביר לידיו כל סמכות ממשית, וטקס ההכתרה המשותף נערך, בדומה לטקס אותו ערך בלדווין השני למליסנדה עצמה, על מנת להכיר בו כיורש החוקי של המלכה.
בימי נערותו לא הביע המלך הצעיר עניין בשלטון, ועל המלכה לא הופעלו כל לחצים לשתפו במלאכה, אולם עם התבגרותו הוא סיגל לעצמו תכונות של מצביא מוכשר, מה שהביאו לכלל מסקנה כי הוא כשיר להצטרף אל אימו בתהליכי קבלת ההחלטות הממלכתיים, ואף ליטול חלק מההחלטות הללו לבעלותו הבלעדית.
מליסנדה, שנמנעה במודע מלשתף את בנה בשלטון, סירבה בתחילה לאפשר לו לקחת חלק בניהול הממלכה, ובשנות החמישים המוקדמות של המאה ה-12 התדרדרו היחסים בין המלכה והמלך בנה עד שבשנת 1152 האשים את אחד מעושי דבריה של המלכה בניסיון לשכנעה בצורך לנשלו מתפקיד המלך.
זמן קצר מאוחר יותר פנה בלדווין לפטריארך הירושלמי בבקשה להמליכו כמלך יחיד בכנסיית הקבר, אולם הפטריארך סירב לעשות כך.
לאחר פעולתו זו של בלדווין הסכימה המלכה להעביר את ההכרעה בנושא חלקו של בלדווין בשלטון לידי המועצה הפאודלית.
המועצה, שהורכבה מנציגים פאודלים ומאנשי משפט, החליטה על חלוקת הממלכה לשני חלקים, אשר בצפוני מביניהם ישלוט בלדווין ואילו על החלק הדרומי, החשוב והעשיר יותר, המשתרע בתחומי יהודה ושומרון ובכלל זה ירושלים, תשלוט מליסנדה.
מליסנדה, שהתנגדה לתוכנית המופרכת, קיבלה אותה לבסוף וזאת כדי למנוע פילוג וקרע בעם.
בלדווין מצידו היה מאוכזב מ"תוכנית החלוקה" לא פחות מאשר אימו.
אולם במקום להשיב את ההצעה אל המועצה הפיאודלית לדיון נוסף, החליט המלך הצעיר והמתלהם לאסוף את צבאו ולתקוף את חלק הממלכה שבידי אימו.
בלדווין, אשר ירש את עורמתו הצבאית של אביו, כבש במהרה את שכם וירושלים, בעוד מליסנדה ובנה הצעיר אמלריך מוצאים מקלט במצודת ירושלים.
הסכם זה מוכיח כי מליסנדה, על אף היותה ראש הצד המפסיד במלחמת האזרחים, הייתה שליטה בעלת עוצמה רבה אשר זכתה לתמיכת הכנסייה.
יש להניח כי לולא תמיכה זו הייתה המלכה מחויבת להקדיש את חייה לדת ולהפוך לנזירה לאחר מפלה שכזו.
בשנת 1153 נערך פיוס בין בלדווין ומליסנדה.
בלדווין, שבילה את מרבית זמנו בראש צבאו מחוץ לגבולות הממלכה, הכיר בעובדה כי הוא מתקשה לנהל בצורה זו את ענייני השלטון.
החל משנת 1154 שותפה מליסנדה במרביתם של תהליכי קבלת ההחלטות בממלכה והופיעה לצד בנה בטקסים הרשמיים.
בשנת 1156 היא הגיעה לידי הסכם שותפות עם צי הסוחרים של פיזה ובשנת 1157, בעוד בולדווין וצבאו שוהים באנטיוכיה, היא ניהלה קרבות לכיבוש נקודות שולטות בעבר הירדן.
באותה שנה מת הפטריארך הירושלמי ומליסנדה, יחד עם אחותה למחצה, הייתה זו שהביאה לבחירתו של פטריארך חדש שהיה ממקורביה, ואשר מספר שבועות לאחר תחילת כהונתו השיא את בנה של מליסנדה, אמלריך, לבחירת ליבו אגנס מקורטניי.
בשנת 1160 התירה מליסנדה לאמלריך לשפץ את כנסיית הקבר, ככל הנראה לרגל הולדת בתו הבכורה.
בשנת 1161 חוותה מליסנדה ככל הנראה שבץ מוחי.
זכרונה נפגע באופן אנוש והיא לא יכלה להמשיך ולקחת חלק בענייני השלטון.
אחיותיה, הודיירנה רוזנת טריפולי ואיובטה הנזירה, סעדו אותה עד מותה ב-11 בספטמבר של אותה השנה.
בדומה לאימה, הורישה מליסנדה את כל רכושה האישי לידי הנזירים במנזר מר סבא.
ויליאם מצור כתב על תקופת שלטונה של מליסנדה: "היא הייתה אשה נבונה ביותר, מלאת ניסיון כמעט בכל ענייני המדינה, אשר התגברה לחלוטין על הנכות של היותה אישה ויכלה לקחת אחריות על עניינים חשובים ביותר...
בנסותה לחקות את תהילתם של מיטב הנסיכים, (מליסנדה) שלטה בממלכה ביד רמה, כך שאף ניתן להשוותה לקודמיה בתפקיד".
הערותיו של ויליאם מצור עלולות להתפרש כמתנשאות, אולם בתקופה בה נכתבו היו גילוי כבוד עצום בחברה בה נשים נחשבו לבעלות זכויות ויכולות פחותות מאלו של בעליהן, אחיהן ואפילו בניהן.
מספר היסטוריונים בתקופה שלאחר מותה של מליסנדה מתחו ביקורת על רצונה להישאר על כס המלכות וחוסר הסכמתה לפרוש מתפקיד המלכה לטובת בנה, מהלך שהביא לבסוף למלחמת אחים ולשבר כבד ממנו לא הצליחה הממלכה להתאושש לעולם.
אולם בהתחשב ביכולותיו השלטוניות הפחותות של בלדווין השלישי, יחד עם התמיכה הנרחבת לה זכתה מליסנדה הן בקרב ראשי הכנסייה והן בקרב השליטים הפאודלים המקומיים ושליטי שאר המדינות הצלבניות, נראה שדווקא השארת השלטון בידיה ונישולו של בלדווין מסמכויותיו היו תורמים לחוזקה של הממלכה יותר מאשר פרישתה של המלכה.
במשך שנים היה אחד מרחובותיה של ירושלים קרוי על שם מליסנדה.
במהלך שנות ה-50 הוסב שמו לרחוב הלני המלכה, במסגרת שינוי שמות רחובות שנקראו על שם גויים לשמות יהודיים.
במחצית השנייה של שנות ה-50 עוד שמשו השמות "הלני המלכה" ו"מליסנדה המלכה" לסירוגין, אך במהלך שנות ה-60 דבק השם הלני המלכה ושימש כמעט באופן בלעדי.
מאז שנת 2024 פועל בירושלים ליין מסיבות בשם "המליסנדה", כמחווה לדמותה של המלכה.
מליסרון היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בנדל"ן מניב בישראל.
במסגרת פעילותה, עוסקת בהשכרה, ניהול, השבחה, הקמה ואחזקה של שטחי מסחר ומשרדים.
היא הבעלים של קבוצת "קניוני עופר", ונמצאת בשליטת "עופר השקעות", חברת ההחזקות שבשליטת ליאורה עופר.
מליסרון הוקמה בשנת 1987 כחברה פרטית, והונפקה לראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב בחודש יולי 1992. בשנים הראשונות להקמתה פעילותה העיקרית של החברה הייתה הקמת פרויקט הקריון וניהולו.
שלב א' של הפרויקט, בשטח של 76 אלף מ"ר שמתוכם כ־21 אלף מ"ר של שטחי מסחר, הושלם בינואר 1989. הפרויקט השני של החברה היה הקמת קניון רננים ברעננה, שהחלה בשנת 1997.
באפריל 2009, רכשה מליסרון מחברת "אפריקה ישראל נכסים" את קניון רמת אביב לפי שווי של 1.5 מיליארד שקל, ואת קניון סביונים תמורת כ-200 מיליון שקל.
במאי 2010 הכריזה על מיתוג מחדש של נכסיה כך שיכללו את השם "עופר", בהתאם לשם המשפחה של בעליה, ליאורה עופר (ביתו של יולי עופר ואחייניתו של סמי עופר).
סמלי הקניונים שונו כך שתופיע בהם דמות של בעל החיים עופר איילים.
באוקטובר 2010 רכשה מליסרון את השליטה (כ-71% מהמניות) במתחרתה, "בריטיש ישראל", לפי שווי של כ-2.4 מיליארד שקל, כלומר תמורת כ-1.7 מיליארד שקל.
"בריטיש ישראל" הייתה אז בעלת הקניונים הגדולה ביותר בישראל לאחר שרכשה תוך שנה וחצי 9 קניונים, ובסך הכל החזיקה ב-18 קניונים ומרכזי מסחר.
לאחר רכישת "בריטיש ישראל" נאלצה מליסרון, בהתאם להנחיות שקיבלה מהרשות להגבלים עסקיים, למכור מספר קניונים שהחזיקה בבעלותה לצד שלישי שאינו קבוצת עזריאלי.
בשנים 2011–2012 רכשה מליסרון את יתרת החזקות הציבור ב"בריטיש ישראל" תמורת כ-500 מיליון שקל במזומן, וכן תמורת נתח ממניותיה, שהוקצה לבעלי המניות של "בריטיש ישראל".
בכך הפכה מליסרון את "בריטיש ישראל" לחברה פרטית.
בפברואר 2013 הודיעה מליסרון על כך שבהתאם להנחיות הממונה על הגבלים עסקיים חתמה חוזים למכירתם של קניון רננים ברעננה וקניון סביונים ביהוד תמורת כמיליארד ש"ח.
בהמשך שנת 2013 מכרה את חלקה (40%) בקניון הראל במבשרת ציון תמורת כ-302 מיליון שקלים, מכירה שטרם הושלמה סופית.
ביולי 2021 רכשה מליסרון את מניות "גרופר קניות חברתיות", המחזיקה בפעילות המותג "Groo" בהשקעה של כ-100 מיליון שקלים, הכוללים את עלות הרכישה בתוספת השקעה עתידית צפויה בפיתוח טכנולוגיות עד לשנת 2023, במטרה להקים זרוע דיגיטל שתשמש כפעילות תומכת לפעילות הליבה של החברה.
נכון לאפריל 2022, מחזיקה מליסרון ב-17 קניונים ומרכזים מסחריים וב-5 פארקי הייטק ומשרדים ברחבי הארץ.
ב-27 במרץ 2023 השתתפה קבוצת קניוני עופר שבשליטת מליסרון בהשבתת המשק כצעד התנגדות לרפורמה המשפטית שקידמה ממשלת הימין.
חברת עופר השקעות וחברת עופר פיתוח הורשעו בעבירות של תרמית בניירות ערך בשנת 2013 בפרשה שנודעה כ"פרשת מליסרון".
בנוסף סמנכ"ל הכספים של עופר השקעות הורשע בתרמית בניירות ערך, הנעת משקיעים בתרמית ועבירה של דיווח בכוונה להטעות.
הפרשה מתייחסת לפעילות מסחר בין 26 בנובמבר 2009 ל-1 בדצמבר על ידי חברת עופר, שנועדה לתמוך בשער איגרת החוב לקראת הרחבת סדרת איגרות חוב.
בעת הקמתה הייתה החברה בבעלות אנשי העסקים נחמיה קפלן, זוהר פייגלין, דב ברזילאי ויהודה גבעתי.
בשנת 1989 רכשה חברת "אחים עופר נכסים" 48% מהמניות תמורת 10 מיליון דולר.
במאי 2004, רכשה "אחים עופר נכסים" עוד 25% ממניות החברה שהיו בבעלות שותפיה.
משנת 2008 מכהנת ליאורה עופר, כיושבת ראש דירקטוריון מליסרון.
מאוגוסט 2009 עד 2013, שימש משה רוזנבלום כמנכ"ל החברה.
החליף אותו בתפקיד אבי לוי, שכיהן קודם לכן כמנכ"ל עופר השקעות.
בחודש נובמבר 2019 מונה אופיר שריד למנכ"ל החברה.
מליסרון מחזיקה בישראל ב-17 קניונים ומרכזים מסחריים, 5 פארקי הייטק ומשרדים ו-5 נכסים בעלי שוכר יחיד:
מליקה בהלכה היא חיתוך צוואר עוף מצד עורפו באמצעות ציפורן האגודל של כהן.
פעולה זו נעשתה בבית המקדש בקורבן עוף, דהיינו בחטאת העוף ובעולת העוף במקום השחיטה הנעשית בבהמות.
ישנם שני הבדלים מהותיים בין שחיטה למליקה:
השחיטה היא באמצעות סכין, והמליקה היא באמצעות הציפורן או על ידי השיניים.
השחיטה כשרה רק מצד הצוואר, והמליקה כשרה רק מצד העורף.
הכהן אוחז את כנפי העוף בין שתי אצבעות ואת רגליו בין שתי אצבעות, מותח את הצוואר על גודלו וחותך בציפורן האגודל את המפרקת.
הכהן היה נזהר לא לחתוך את רוב הבשר שמסביב למפרקת על מנת שהעוף לא ימות לפני הגעת הציפורן ל"סימנים" – הקנה והוושט.
בעולת העוף היה הכהן קוצץ באצבעו את שני הסימנים - הקנה והוושט, ולאחר מכן היה ממשיך לקצוץ עד שהיה מפריד את הראש מהגוף.
לעומת זאת בחטאת העוף היה הכהן קוצץ רק סימן אחד ומשאיר את הראש מחובר לגוף.
יש איסור לאו לקצוץ את ראש חטאת העוף.
את חטאת העוף היו הכהנים אוכלים, בהיתר מיוחד של התורה, משום שבבשר חולין (שאינו של קרבן) אסור לאכול בשר שלא נשחט כהלכה ודינו כנבלה.
התלמוד מגדיר את פעולת המליקה כאחת העבודות הקשות ביותר שהיו במקדש.
מליסה סוזן ג'ורג' היא שחקנית ויזמית אוסטרלית.
ג'ורג' החלה את קריירת המשחק שלה באופרת הסבון האוסטרלית "קרוב רחוק" (1993–1996).
לאחר שעברה לארצות הברית, ביצעה את הופעת הבכורה שלה בסרט הדיסטופי "עיר אפלה" (1998).
מאוחר יותר היו לה תפקידי משנה בסרטים "הקשר האנגלי" של סטיבן סודרברג (1999), "מלהולנד דרייב" (2001) של דייוויד לינץ', ובתור קתי לוץ בסרט האימה "אימה באמטוויל" (2005).
היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על גילומה של לורה היל בסדרת הדרמה "בטיפול" ברשת HBO.
בשנת 2011, היא כיכבה בתפקיד הראשי במיני-סדרה האוסטרלית "הסטירה", עבורו קיבלה פרס לוגי, ובשנת 2015 היא הופיעה בעיבוד האמריקאי לסדרה "הסטירה", וגילמה את אותה דמות, רוזי, שגילמה בגרסה הקודמת.
בשנת 2018 היא כיכבה בתור דיאן הגרטי בסדרה "המשימה הראשונה" של רשת הולו, ובשנת 2021 החלה לככב בסדרה "חוף מוסקיטו" בשירות אפל TV פלוס.
ג'ורג' נולדה בפרת', אוסטרליה המערבית.
לפמלה, אחות, ולגלן, פועל בניין.
יש לה עוד שלושה אחים, כאשר היא השנייה מבין ארבעה ילדים, היא גם בת דודה של זמרת האופרה טארין פיביג.
ג'ורג' למדה בתיכון וורוויק, ומגיל צעיר היא פיתחה התעניינות בריקוד, והיא למדה מספר סגנונות ריקוד כמו ג'אז, סטפס, בלט ומחול מודרני.
ההתלהבות שלה לריקוד התפתחה בסופו של דבר להחלקה אמנותית על גלגיליות.
הא זכתה באליפות אוסטרליה בהחלקה על גלגיליות וזכתה במדליות ארד באליפויות הלאומיות ב-1989 וב-1990. היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם לנוער ב-1991.
באותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "קרוב רחוק".
במהלך צילומי הסדרה עברה לסידני, ואחרי שלוש שנים היא עזבה את הסדרה כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
בסוף שנות ה-90, אחרי שהיא עברה לארצות הברית, הופיעה בסדרה "שאגה" לצד הית' לדג'ר.
שיחקה מספר תפקידים בינוניים בסרטים: "עיר אפלה", "הקשר האנגלי", ו"לגמור עם האהבה".
שיחקה גם בתפקיד משני בסדרה "מכושפות".
בשנת 2001 החלה לגלם את דמותה של הפושעת ריטה בסדרה "גנבים" ב־ABC, הסדרה לא שרדה הרבה וירדה מן המרקע לאחר 10 פרקים.
באותה שנה שיחקה בסרטים "מלהולנד דרייב", "הנמל הדרומי החדש", ו"הורמונים בפעולה".
בשנת 2003, קיבלה חשיפה עצומה כאשר היא שיחקה במשך עונה שלמה בסדרה "זהות בדויה" בתור לורן ריד.
באותה שנה גם הופיעה בפרק בסדרה "חברים", ותפקיד אורח בסדרה "מונק".
בשנת 2005, קיבלה שני תפקידים ראשיים בסרטים: "אימה באמטוויל", ו"מחיר הבגידה".
ב-2006, היא שיחקה בסרט "התיירים" לצד ג'וש דוהאמל.
ב-2007 שיחקה בסרטים "המוזיקה שבפנים", "משוואת פרייס", "30 יום של לילה" ו"הנבגדת".
בשנת 2008 החלה להופיע בסדרת הטלוויזיה "בטיפול" (אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם), בתפקיד לורה, רופאה שמתאהבת בפול.
שיחקה גם בעונתה החמישית של הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" בתפקיד סאדי האריס.
בשנת 2009 קיבלה תפקיד ראשי בסרט האימה "המשולש", שם גילמה את דמותה של ג'ס.
בשנת 2011 שיחקה בסדרה האוסטרלית "הסטירה", ושיחקה בסרטים "מקום בודד למות בו" ו"זוג בהחלפה" לצד מרטין פרימן.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הבריטית "ניצודה" ב־BBC, את דמותה של סמנת'ה האנטר.
סדרה זו ירדה מן המרקע לאחר שמונה פרקים.
בשנת 2013 הצטרפה לעונה החמישית של הסדרה "האישה הטובה", בתפקיד מרלין גרבנזה.
באותה שנה שיחקה בסרט הפשע האוסטרלי "עבירה", לצד ג'ואל אדגרטון.
בשנת 2021 החלה לשחק את התפקיד הראשי בתור מרגו לצד ג'סטין ת'רו בסדרה "חוף מוסקיטו" ברשת אפל TV פלוס, שמבוסס על הספר באותו שם מאת סטיבן קינג.
ב-1998 פגש ג'ורג' את מעצב הרהיטים ובמאי הסרטים הצ'יליאני קלאודיו דאבד בבאלי.
הם נישאו בשנת 2000, והתגוררו בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בשנת 2011, הם הודיעו על גירושיהם.
בשנת 2011, ג'ורג' פגשה את היזם הצרפתי ז'אן דייוויד בלאנק (בנו של המוזיקאי סרז' בלאנק), במסיבת פרסי BAFTA.
בספטמבר 2016, ג'ורג' נפרדה מבלאנק בעקבות האשמות על התעללות במשפחה שהתרחשו לכאורה בביתם בפריז.
ג'ורג' אושפזה עם פציעות ראש וצוואר, ובלאנק וג'ורג' קיבלו אישומים על תקיפה ביתית בשל התקרית, כאשר בלאנק טען שג'ורג' יזמה את העימות.
בלאנק חויב לשלם לג'ורג' 1,000 יורו פיצויים.
זמן קצר לאחר התקרית, ניסתה ג'ורג' לטוס לארצות הברית עם שני בניהם של בני הזוג לצורך עבודה, אך נמנעה זאת על ידי השלטונות הצרפתיים לאחר שבלאנק טען כי היא מנסה לחטוף את ילדיהם.
ג'ורג' הכחישה זאת, ואמרה שהתכוונה לחזור לצרפת עם הילדים לאחר שתסיים את סידוריה בעבודה.
בשנת 2008 קיבלה ג'ורג' אזרחות אמריקאית, בנוסף לאזרחותה האוסטרלית מלידה.
+שנהסרטתפקידהערות1998עיר אפלהמאי1999הקשר האנגליג'ניפר "ג'ני" וילסון2001הורמונים בפעולהקליאו מילרמלהולנד דרייבקמילה רוד'סNew Port Southאמנדה2003לגמור עם האהבהאלקי2005אימה באמטווילקת'י לוץמחיר הבגידהדיאנה שיין2006התייריםפרו סטאגלר2007Music Withinכריסטיןמשוואת פרייסהלן ווסטקוט30 יום של לילהסטלה אוליסון2008הנבגדתג'יימי2009המשולשג'ס2011A Lonely Place to Dieאליסוןזוג בהחלפהג'נט2013Between Usשרילעבירהג'ולי2017The Butterfly Treeאוולין2018Don't Goהייזל2021בשלווהאנה
+שנהסדרהתפקידהערות1993–1996קרוב רחוקאנג'ל פאריש / אנג'ל ברוקס500 פרקים1997Roarמולי5 פרקיםMurder Callפטרה סאליניספרק: "Hot Shot"1998Tales of the South Seasקאטפרק: "The Outlaws"1999מיטות נשיקהפיונה גרנטפרק: "A Clockwork Florida Orange"2001Thievesריטהתפקיד ראשי; 10 פרקים2003חבריםמולי2 פרקיםמונקג'נה ריאןפרק: "Mr.
Monk Goes to the Theater"מכושפותפריאה2 פרקים2003–2004זהות בדויהלורן רידתפקיד ראשי (עונה 3)
מליסה צ'סינגטון לאו היא שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס גילדת שחקני המסך.
לאו נולדה במנהטן שבניו יורק וגדלה בלואר איסט סייד.
היא בתם של מרגרט, מורה ילידת קליפורניה, וארנולד לאו השלישי, עורך במגזין Grove Press, דייג, ודובר לשעבר של איגוד המפרץ המזרחי של המפטון.
יש לה אח אחד, אריק.
דודתה היא היסטוריונית האמנות כריסטין לאו ראסל.
הוריה של לאו התגרשו, ואמה העבירה אותם לקומונת תלתן אדום בעיירת פוטני, ורמונט.
לאו למדה משחק באוניברסיטת ניו יורק אך נשרה ולא סיימה את לימודיה, כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
לאו החלה את קריירת המשחק שלה באמצע שנות ה-80 כשהופיעה בסרטים דלי תקציב.
ואת תפקידה הראשון קיבלה בדמותה של לינדה וורנר באופרת הסבון "כל ילדיי" עליו לאו קיבלה תשבחות ומועמדות לפרס אמי לבידור בשעות היום (פרס המוענק על הצטיינות בתוכניות המשודרות בטלוויזיה בשעות הבוקר).
בין 1993 ל-1997 שיחקה לאו (ב-5 עונות) בתפקיד "סרג'נט קיי הווארד" בסדרת הטלוויזיה "רצח מאדום לשחור".
כן הופיעה בשנת 2000 בסרט הטלוויזיה שנעשה בהמשך לסדרה.
לאו חזרה לקדמת הבמה בשנת 2003 כשהשתתפה בדרמה הטרגית מועמדת 2 פרסי אוסקר של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "21 גרם", בסרט גילמה לאו את אימו של ג'ק ג'ורדן (בניסיו דל טורו) שנהרג בתאונת דרכים טרגית.
ב-2005 שיחקה לאו בדרמת המסתורין "משחקים נסתרים" לצד רוברט דה נירו ובמערבון "שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה".
בשנת 2008 כיכבה לאו בדרמת הפשע "אגם קפוא" בו גילמה את דמותה של ריי אדי, אם חד הורית לשני בנים השרויה בבעיות כלכליות, כדי להשלים הכנסות היא חוברת לאישה צעירה ממוצא אינדיאני בת שבט המוהוק במטרה להבריח מהגרים מתוך קנדה אל תוך טריטוריית ארצות הברית.
על תפקידה בסרט קיבלה לאו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אותה הפסידה לקייט וינסלט.
בשנת 2010 שיחקה בתור אליס אקלמונד וורד בדרמת האגרוף "פייטר", בתור אימם של מארק וולברג וכריסטיאן בייל.
על תפקידה בסרט זכתה לאו בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וכן בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2011 השתתפה במיני-סדרה של HBO, "מילדרד פירס" אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1941. במיני-סדרה גילמה לאו את לוסי גסלר לצדם של קייט וינסלט, גאי פירס ואוון רייצ'ל ווד ועל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2012 ביצעה הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה הקומית של לואי סי.
"לואי", וזכתה על תפקידה כלורי בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרה קומית.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הביוגרפית הטלוויזיונית "לאורך כל הדרך" של רשת HBO וקיבלה מועמדות נוספת לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת במיני-סדרה או סרט, שם שיחקה לאו את הגברת הראשונה של ארצות הברית ליידי בירד ג'ונסון לצדו של בריאן קראנסטון שגילם את לינדון ג'ונסון.
בשנה זו שיחקה גם בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן", בו גילמה את לאורה פויטרס.
בשנת 2024, לאו כיכבה בסרט "Long Gone Heroes" ובסרט "King Ivory", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של ונציה.
באוקטובר 2024, לאו חתמה על ייצוג עם סוכנות גרש.
בשנת 1987 נולד בנה ג'ון מת'יו "ג'ק" הרד מבן זוגה לשעבר, השחקן ג'ון הרד.
לאו מתגוררת כיום בסטון רידג', ניו יורק.
מליסה לואיז בלוט המלין היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב, אלופת עולם ושיאנית עולם שהתמחתה בסגנון גב.
במבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בתחילת אוגוסט 1972 הפתיעה בלוט במשחה ל-200 מטר גב את שיאנית העולם סוזי הטווד כשקבעה שיא עולם חדש של 2:20.64 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה בלוט ב-3 מדליות זהב.
במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.78 דקות, לפני אנדריאה גיארמטי מהונגריה (1:06.26 דקות) ובת ארצה הטווד (1:06.34 דקות).
במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בתחילת מאי 1975 זכתה בלוט במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.2 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה בלוט במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.27 דקות.
בלוט פרשה משחייה תחרותית בשנת 1979.
בלוט קבעה 4 שיאי עולם חדשים, 3 שיאי עולם במשחה ל-200 מטר גב ושיא עולם אחד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
בלוט זכתה ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית בשחיה וקבעה 9 שיאי ארצות הברית בשחייה.
בשנת 1983 זכתה בלוט להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
מליסה ג'נט "מיסי" פרנקלין היא שחיינית אמריקאית.
אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות מהן 4 זהב (לונדון 2012), אלופת העולם בעלת 16 מדליות, מהן 11 מדליות זהב, מהן 6 מדליות זהב באליפות עולם אחת (ברצלונה 2013) ושיאנית העולם בעבר במשחה ל-200 מטר גב.
פרנקלין נולדה בפסדינה, קליפורניה להורים ממוצא קנדי.
היא החלה לשחות בגיל 5, לאחר שהשתתפה במחנה קיץ וראתה בטלוויזיה את תחרויות השחייה באולימפיאדה.
"מיד אמרתי לעצמי שאני כל כך רוצה להיות שם".
בגיל 7 עברה עם משפחתה לסנטינל, קולורדו והחלה לשחות במועדון קולורדו סטארס תחת הדרכתו של טוד שמיץ.
היא למדה בתיכון הנוצרי רג'יס וזכתה למלגת ספורט ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לשם כך המשיכה לשמור על סטטוס הספורטאית החובבנית וויתרה על הצעות אימוץ כספיות רבות.
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר 2010 זכתה פרנקלין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.01 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה פרנקלין ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
היא קבעה במשחה החופשי את התוצאה המהירה בתחרות, 52.79 שניות ב"זינוק שליחות".
כשחיינית שנייה היא קבעה במשחה את התוצאה השנייה בטיבה בתחרות ב"זינוק שליחות" 52.99 שניות.
מדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.01 שניות, אחרי אנסטסיה זואבה מרוסיה (27.79 שניות) ואיה טרקאווה מיפן (27.93 שניות).
במסגרת סבב גביע העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערך בברלין, גרמניה ב-22 באוקטובר 2011, קבעה פרנקלין שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.03 דקות.
נוסף לכך היא ניצחה את האלופה האולימפית בריטה שטפן במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.09 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב (56.73 שניות).
שיא עולם זה הוא הראשון לנשים אשר נשבר מאז החלת האיסור על שימוש בחליפות השחייה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה, קבעה פרנקלין במשחה ל-100 מטר גב שיא ארצות הברית חדש של 58.85 שניות.
במשחקים עצמם, היא זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד והייתה השחיינית המצטיינת במשחקים.
מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'סיקה הארדי, ליה ניל ואליסון שמיט בשיא אמריקאי חדש של 3:34.24 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:33.15 דקות והולנד (3:33.79 דקות).
נוסף לכך, היא הייתה קרובה במאית שנייה אחת בלבד למדליית הארד במשחה ל-200 מטר חופשי כששחתה בתוצאה של 1:55.82 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.64 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכתה פרנקלין ב-6 מדליות זהב והייתה לשחיינית המצטיינת באליפות כולה, הישג שיא לשחיינית באליפות עולם.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.47 שניות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה בשנת 2014 זכתה פרנקלין ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.87 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.82 דקות.
במשחה ל-200 מטר חופשי היא סיימה בשלב המוקדמות במקום רביעי אך שלישית מבין האמריקאיות ורק שתיים עלו לגמר.
בגמר ב' היא קבעה שיא אליפות חדש של 1:56.04 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכתה פרנקלין ב-5 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.40 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.00 שניות.
בשנת 2012 זכתה פרנקלין בתואר שחיינית השנה בעולם.
מליסה אלן גילברט היא שחקנית, סופרת ובמאית יהודייה-אמריקאית; ידועה בעיקר בשל תפקידה הראשי כלורה אינגלס בסדרת הדרמה בית קטן בערבה.
גילברט נולדה בלוס אנג'לס קליפורניה לקתי ווד ודייוויד דרלינגטון ויום לאחר מכן אומצה על ידי השחקן פול גילברט ואשתו השחקנית והרקדנית היהודייה ברברה קריין.
כתוצאה מהאימוץ היא גדלה על-פי דתה של אמה המאמצת.
אחותה מהמשפחה המאמצת היא השחקנית שרה גילברט.
גילברט החלה את הקריירה שלה עוד כילדת פלא בסוף שנות השישים כשהופיעה בפרסומות וכשחקנית אורחת בסדרות טלוויזיה.
התפרסמה בשל תפקידה הראשי כלורה אינגלס בסדרה בית קטן בערבה בשנים 1974–1983.
שיחקה גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים, ביניהם שבועת דם בשנת 1987, משפחה של זרים בשנת 1993 ונמל מבטחים בשנת 2007. השתתפה בסדרות נוספות רבות כמו בגבולות המסתורין ובאטמן.
גילברט נבחרה פעמיים לתפקיד נשיאת גילדת שחקני המסך, וכיהנה בתפקידה בין השנים 2001-2005.
באוגוסט 2015 הודיעה על כוונתה להתמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית על נציגות מחוז הבחירה ה-8 של מדינת מישיגן, בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית בנובמבר 2016, היא זכתה במועמדות המפלגה אך פרשה לפני הבחירות הכלליות מסיבות בריאותיות.
מליסה איווי ראוש היא שחקנית וקומיקאית יהודיה-אמריקאית.
נודעת בזכות גילומה של ברנדט, בת זוגו של הווארד וולוויץ מסדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול".
ראוש נולדה לדייוויד וסוזן ראוש בעיירה מרלבורו, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית יש לה אח צעיר בשם בן.
היא פיתחה עניין במשחק בזמן שלמדה בתיכון מרלבורו.
חגיגת בת המצווה שלה הייתה בנושא "מועדון הקומדיה של מליסה".
ראוש סיימה תואר ראשון באמנויות הבמה (BFA) וסיימה את לימודיה בקולג' מרימאונט מנהטן בניו יורק בשנת 2002.
בזמן שלמדה משחק ראוש עשתה מופעי סטנד-אפ באזור מנהטן.
ראוש התפרסמה בניו יורק בזכות הופעתה בהצגת היחיד "The Miss Education of Jenna Bush", המתארת את דמותה של בת הנשיא לשעבר, ג'נה בוש.
ההצגה זכתה לשבחים בביקורות ובהצגות שבה שיחקה ראוש נמכרו כל הכרטיסים.
ב-2009 ראוש החלה לשחק בתפקיד אורח את דמותה של ד"ר ברנדט רוסטנקובסקי, בהמשך אשתו של בסדרת הטלוויזיה של ה-CBS "המפץ הגדול".
מתחילת 2010, במהלך העונה הרביעית של התוכנית, היא קודמה לתפקיד קבועהווארד וולוויץ (סיימון הלברג) בסדרה.
היא שיחקה בסדרה עד סוף העונה ה-12 ב-2009.
בשנת 2009, ראוש החלה לגלם את התפקיד החוזר של ברנדט רוסטנקובסקי-וולוביץ, עמיתתה של פני (קיילי קווקו) במסעדת צ'יזקייק פקטורי, שהחלה לצאת עם הווארד וולוויץ (סיימון הלברג), בעונה השלישית של הסדרה "המפץ הגדול" של רשת CBS.
בעונה שלאחר מכן, הדמות שלה הפכה לארוסתו של הווארד, וראוש קודמה לשחקנית מן המניין בצוות הקבוע של הסדרה.
הדמויות נישאו בפרק סיום העונה החמישית.
בדצמבר 2011, ראוש וחברי צוות נוספים מ"המפץ הגדול" קיבלו את המועמדות הראשונה מתוך שש לפרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת דופן של אנסמבל קומדי בסדרה.
ראוש שיחקה במשך שאר עונות הסדרה עד סיומה בעונה ה-12 ב-2019.
ב-2010 ראוש הופיעה בהמשך מספר פרקים בסדרה "דם אמיתי" כסאמר, ובפרק בסדרה "המשרד".
בנוסף, ראוש הופיעה בחידוש האמריקאי לסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "קאת וקים".
כמדבבת דיבבה בסרטים ובסדרות רבות ביניהם: "עידן הקרח: מסלול התנגשות", "באטמן והארלי קווין ", "סקובי-דו!
ומפלצת חוף הים", "צוות פיירבאדס" ועוד.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "מדליית ארד", בתפקיד הופ-אן גרגורי, מתעמלת אמנותית בעבר שזכתה במדליית ארד ולאחר 10 שנים שבה למקצוע בעקבות בקשה אחרונה של המאמנת שלה.
בשנת 2019 שיחקה בקומדיה הרומנטית "פשוט רגיש מדי", לצדה של מורנה בקארין, וגילמה את שירה בסדרה הקומית "נפילות חדות" של רשת Showtime.
בשנת 2023 החלה לגלם את הדמות הראשית של אבי סטון בסיטקום "בית דין לילי" ברשת NBC; המהווה חידוש לסדרת הטלוויזיה באותו שם ששודרה ברשת בשנים 1984–1992.
נשואה למחבר הספרים וינסטון ראוש, ששינה את שם משפחתו "בייגל" לזה שלה כשנישאו.
שנהסרטתפקידהערות2006Deliriousמייגן2009I Love You, Manאדם רץThe Condom Killerאודרהקצר, גם מפיקהAdventurelandאישה בדיינרללא קרדיט2013In Lieu of Flowersקארי2014Are You Hereמארי2015הארד הופ אן גרגוריגם תסריטאית ומפיקה בפועל2016עידן הקרח: מסלול התנגשותפרנסיןקול, הופעה קצרהFlock of Dudesג'יימי2017באטמן והארלי קווין הארלי קווין / ד"ר הארלין קווינזלקול, ישירות לווידאו2019בת'אניהמכבסהמלאני מרטין2020כלבים נגד חתולים 3: יחידת הכפות (2021) גוון החתולהקול, ישירות לווידאו
שנהפרויקטתפקידהערות200712 Miles of Bad Roadבת'אני3 פרקים2008–2009Kath & Kimאינהעונה 1 (תפקיד חוזר; 6 פרקים)2009–2019המפץ הגדולברנדט מריאן רוסטנקובסקי-וולוויץעונה 3 (תפקיד חוזר; 5 פרקים)