tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצד התגובות החיוביות, ספג הסרט ביקורת נוקבת מצד אנשי מקצוע בתחום הכושר, התזונה והתקשורת המדעית.
כך, למשל, המומחה לתזונת ספורט אסקר יוקנדרופ (Asker Jeukendrup), אמר כי הסרט "עונה על כל הקריטריונים של פסאודו-מדע וחף מכל קריטריון של מחקר מדעי".
כתב העת של איגוד התזונה ההונגרי Új DIÉTA מתח ביקורת על הסרט וכינה אותו "פסאודו מדע ולא מדע אמיתי" ו"תעמולה לטבעונות".
כתב העת מתח ביקורת על הסרט על הצגת "מחקר חד-צדדי" ועל טענות חסרות בסיס מדעי, באומרו "'כח טבעי' כולל רק מחקר התורם למסר שהם רוצים להעביר, לפיו תזונה טבעונית (מבוססת צמחים) טובה יותר בכל היבט מתזונה המכילה מזון מן החי".
בכתב העת עוד נאמר כי "יש חשיבות עליונה" לכך שבסרט תיעודי מסוג זה תהיה הקפדה על גישה מדעית, אך "במקום זאת, יוצרי הסרט שמו דגש רב יותר על יצירת השפעה רגשית מאשר על בסיס מדעי ראוי".
בכתב העת צוין כי "הסרט מפרט באריכות" תזה לפיה תזונה טבעונית "היא האידיאלית ביותר" מנקודת מבט של קיימות, אולם על פי מחקר שנערך בשנת 2020, "לא ניתן לומר כי הדיאטה הטבעונית תהיה מקדמת הקיימות ביותר ".
על פי כתב העת, ליוצרים יש ניגודי אינטרסים רבים וציינו כי "הרופאים, הסלבריטאים ואנשי המקצוע המופיעים בסרט הם כולם פעילים טבעוניים מסורים, מפיצים של מוצרים טבעוניים או טבעוניים קיצוניים מפורסמים כמו ג'קי צ'אן או ארנולד שוורצנגר."
כתב הדיילי מייל והגארדיאן, לוק פלת'ם (Luke Feltham), מתח ביקורת על הטיעון של ג'יימס וילקס (מנחה הסרט) לפיו "אנו מציגים את העובדות ונותנים לאנשים לקבל החלטות בעצמם".
לדברי פלת'ם, "זה לא ממש נכון.
בכל קטע בסרט יש ניסיון להטיל אימה אפילו בשל המחשבה על שתיית כוס חלב.
הטענה [בסרט] היא שכל בשר - לא רק בשר אדום - אינו בריא ואף יפגע בביצועים הספורטיביים שלך בצורה דרמטית.
יש אפילו אנימציה מרשימה שבה נימי הדם שלך קורסים לתוך עצמם".
פלת'ם גם מציין ניגודי אינטרסים הקשורים ליוצרי הסרט ואמר: "קשה שלא לחוש שיש כאן אג'נדה חזקה." פלת'ם כינה את הסרט "פרסומת של שעה וחצי לחיים טבעוניים" והגיע למסקנה כי "במקום לתת השראה לתזונה מאוזנת, 'כח טבעי' צועד בשמחה לקיצוניות השנייה".
נורטון תקף את טענות הסרט הדוקומנטרי כי "תעשיית הבשר והחלב מממנת בסתר את כל המחקרים המוכיחים יתרונות כלשהם למוצרים מן החי" וכינה אותן תאוריית קונספירציה חסרת בסיס עובדתי.
"[נורטון] הרכיב קו סיפור שנשמע אמין לאוזנו של ההדיוט, אך למעשה מציג בצורה שגויה את הסרט ואת המדע המוצג בסרט ....
הוא טוען לכשלים של קטיף דובדבנים והטיה, ובה בעת מבצע הטיה וקטיף דובדבנים שלא יאומנו.
ביקורתו על הסרט היא יותר ביקורת על טבעונות."
מומחה התזונה זכרי ונגר (Zachary Wenger) מתח ביקורת על איכות הראיות שהוצגו בסרט ומכנה אותן "עלובות במיוחד ".
לדברי ונגר, "מספר פעמים, הסרט הציג ניסויים על 3 אנשים והסיק מסקנות נחרצות מהניסויים הללו.
אמנם הניסויים הללו מבדרים, אך הם רחוקים מלהיות ראיה מבוססת.
לאמיתו של דבר מדובר בפשטות באנקדוטות משעשעות.
לא הייתה קבוצת ביקורת, לא הייתה שום אקראיות, לא הייתה סמיות, לא היו התאמות סטטיסטיות כמו שהיינו מצפים לראות בניסוי מבוקר אקראי המבוצע כהלכה".
מרדית' רות (Meredith Root), מאמנת קרוספיט ומהנדסת מחקר ביו-רפואי לשעבר, סקרה את המחקרים המדעיים שהוזכרו בסרט והגיעה למסקנה כי "ככל שיהיו כוונות טובות, יוצרי 'כח טבעי' החמיצו את המטרה בכך שהלכו רחוק מדי עם שלילת תזונה מן החי ועם קידום אג'נדה טבעונית.
מה שאני כן מסכימה איתו הוא שלכולם תהיה תועלת משילוב מגוון גדול יותר של ירקות ופירות בתזונה שלהם.
המדע התומך בכך מבוסס היטב." התזונאית המוסמכת אבי לנגר (Abby Langer), סקרה את הסרט, הביעה ביקורת באשר לחלק מהטיעונים שהופיעו בו, וסיכמה: "'כח טבעי' ישכנע הרבה אנשים לאכול יותר צמחים, מה שלדעתי הוא פנטסטי.
אך שימוש בהטלת אימה ובמידע שגוי כדי לשכנע אנשים במשהו אינו ראוי ואינו בר קיימא."
כח זיקית היא סדרת סרטים מסוגת קומדיה-פעולה חרדית, שכוללת ארבעה פרקים, מאת "האחים כהן וחצי" ו"מעוף הפקות".
שני החברים אביתר ושמשון עולים לספינה לטורקיה.
אביתר מסתבך עם מדען גרמני שמייצר לארגון מחבלים בשם WAR פצצת אטום זעירה.
בהמשך הם מנהלים מעקבים אחריו בספינה ומנסים לגנוב ממנו את התיק בו נמצאת הפצצה.
אביתר ושמשון מצליחים לגנוב למדען את התיק ומגלים שיש שם נחש ממבה.
לאחר מכן הם מחזירים לו את התיק, מתקינים מצלמה נסתרת בחדרו, ומגלים שהוא החביא את הפצצה בשירותים.
הם גונבים אותה אך הוא מגלה זאת ורודף אחריהם.
בהמשך מצטרף לעלילה "המכשף", גם הוא מארגון המחבלים, שמצליח לקחת מהם את הפצצה, אך הם מצליחים להערים עליו ולקחת אותה ממנו בחזרה.
הספינה עוצרת לחניית ביניים בטורקיה, שם שמשון נחטף ואביתר שבא להציל אותו נחטף אף הוא, והמכשף לוקח מהם את הפצצה.
בסופו של דבר הם משתלטים על החוטפים, בורחים וחוזרים לספינה.
"המכשף השחור" שרד את השתלטותם של שמשון ואביתר וחזר לספינה שם הכריח אותם לשתף עימו פעולה.
כשעגנו בארץ, חיבר המכשף לאביתר את הגביש שפועל על פי פעימות לב, אך לבקשת אביתר מחשמל אותו שמשון וכך ליבו לא פועם והם ניצלים מהפיצוץ.
פרק רביעי: לחשוף את קודקוד צל (2010)
בפרק האחרון הם נלקחים לחקירה בישראל וביחד הם מנסים להבין מי זה קודקוד צל.
בסופו של דבר הם מוצאים אותו ובכך הם מסיימים את המשימה שלהם ומתקבלים ליחידה מיוחדת במוסד.
שחקן תפקיד הערותמאור הרוששמשוןשחקן ראשיעופר בן שבתאביתרשחקן ראשיניסו כאביהקודקוד אלפאאבי הורביץהמכשףאריאל כהןהמדעןאברהם סלקטרא' (סוכן מוסד)פרק רביעיאבינועם כ"ץסוכן מוסד 13אייל קייטוןמדריך תייריםפז פטנלקהסוכן מוסד נמלאודי זוהרמנהל תחזוקהיניב חייםאיש בחדר האוכלילדי כח זיקיתאחים של אביתר
יצחק טסלר מאתר nrg כתב .
כוח הקרקע הרב לאומי הוא כוח רב-לאומי המורכב מחיילים מאיטליה, הונגריה וסלובניה.
הכוח שימש גם כקבוצת קרב של האיחוד האירופי במחצית הראשונה של 2007 ובמחצית השנייה של 2012.
ב-14 בנובמבר 1997 נפגשו בבודפשט שרי ההגנה של איטליה, הונגריה וסלובניה וסיכמו על הקמת כוח צבאי משותף.
שנתיים לאחר מכן אושרר ההסכם בידי הפרלמנטים של שלוש המדינות.
נקבע כי בסיס הכוח יהיה באודינה שבאיטליה, והיא תוקם על בסיס הבריגדה האלפינית יוליה.
ב-5 בספטמבר 2002 החלו להגיע לאודינה קצינים הונגרים וסלובנים כדי להקים את הכוח.
ההקמה באופן רשמי הייתה ב-29 בנובמבר.
נקבע כי מפקד הקבוצה יהיה גנרל איטלקי אשר משמש במקביל כמפקד הבריגדה האלפינית יוליה, וכסגניו משמשים קצין סלובני והונגרי.
הפעלת הכוח אפשרית רק בהסכמה משותפת של שלוש המדינות.
בין 2003–2004 השתתף הכוח במשימת שמירת שלום בקוסובו.
במחצית הראשונה של 2007 הוגדר הכוח כקבוצת קרב של האיחוד האירופי ולפיכך היה בכוננות עד סוף השנה.
הכוח הוגדר מחדש כקבוצת קרב במחצית הראשונה של 2012.
כוח מיקוח הוא היכולת היחסית של צדדים בסיטואציה של ויכוח (כגון מיקוח, כתיבת חוזה או חתירה להשגת הסכם) להשפיע זה על זה.
אם שני הצדדים נמצאים במעמד שווה בוויכוח, אז יהיה להם כוח מיקוח שווה, באותו האופן בו הדבר מתקיים בשוק תחרותי לחלוטין, או בין מונופול למונופסון אשר במעמד שווה בוויכוח.
ישנם מספר תחומים שבהם מושג כוח המיקוח הוכח כמכריע לניתוח קוהרנטי, כולל תורת המשחקים, הסדרי משא ומתן קיבוציים, משא ומתן דיפלומטי, יישוב ליטיגציה, קביעת המחיר של ביטוח ובאופן כללי כל תהליך של משא ומתן.
כוח קנייה הוא סוג של כוח מיקוח הנוגע לרוכש ולספק.
לדוגמה, קמעונאי עשוי להיות מסוגל להכתיב את המחיר לספק קטן אם יש לו נתח שוק גדול או יכול לקנות פריטים מסוימים בכמויות גדולות.
כוח הפועל בנפעל הוא מושג בקבלה ובחסידות, לפיו, כוחו והשפעתו של פועל הפעולה מונחים בדבר שהוא עושה.
לביטוי זה משמעות יסודית בתפיסה האימננטיות של האלוהות, לפיה כוחו של האל נוכח בבריאה שהוא פעל.
מקור הביטוי הוא מתורתם של הראשונים.
הרב יעקב יוסף מפולנאה בספרו 'תולדות יעקב יוסף' מביא את הביטוי בשם הרמב"ן.
לעומת זאת, בספרו 'בן פורת יוסף' מביאו בשם הראב"ד בפירושו על ספר יצירה.
המקור הידוע לביטוי זה שיכול היה לעמוד לפני המקובלים והחסידים, הוא בספר הישר המיוחס לרבינו תם.
לדברי משה אידל מקורו של הביטוי בניסוח המצוי בספרות העיון, לפיו "כח המאציל בנאצל ואין הנאצל חסר כלום".
ביטוי זה התגלגל למקובלים הראשונים מ"ספר הסיבות" (פסקה יא), שהוא ספר המשקף מסורות נאופלאטוניות האופייניות לכתבי פרוקלוס.
הרב יצחק אייזיק מקומרנה בספרו 'נוצר חסד' על פרקי אבות כותב שכשהיו מביאים כלי לפני הבעל שם טוב, היה אומר כל המחשבות שהיה האומן מחשב בשעה שעשה את הכלי.
הרב אהרן ראטה בספרו 'שומר אמונים' כותב שהבעל שם טוב ציווה לתלמידיו לומר תמיד אלו הדיבורים 'כוח הפועל בנפעל', כאחת הדרכים להחדרת רעיון הנוכחות האלוהית.
הפנה ה'צמח צדק' את עיניו כלפי מעלה ואמר: "רואה אני את תקרת הבית".
נענה הסב הגדול ואמר: "אני כבר איני רואה תקרה, כי אם את כוח הפועל בנפעל"…".
כוח הצמדה המוכר גם ככוח הורדה הוא כוח אווירודינמי, שנחשב לסוג של כוח עילוי.
אבל בשונה מעילוי, כוח ההצמדה פועל כלפי הקרקע.
בכלי רכב, ובמיוחד במכוניות ספורט ומרוץ, כוח ההצמדה משמש להגדלת האחיזה של הצמיגים של הגלגלים בכביש, על ידי הגדלת הכוח הלוחץ על הגלגלים מטה.
האחיזה של הרכב בכביש משפיעה בצורה משמעותית על ביצועי הפנייה, האטה ותאוצה של כלי הרכב, והיא תלויה רבות בחיכוך הסטטי, כאשר אזור המגע בין הצמיג לכביש יציב ולא מחליק.
החיכוך הסטטי הוא פונקציה של החומרים שהכביש והצמיג עשויים ממנו, הצורה של משטחי המגע של הצמיג והכביש, וסך הכוחות הלוחצים את הצמיג לכביש.
אם רוצים לשפר את האחיזה בכביש ניתן לשפר אחד או את כל הגורמים הללו.
אם רוצים להגדיל את סך הכוחות הלוחצים את הרכב לכביש, ניתן להגדיל את מסת הרכב, אבל זה מוסיף לתנע שמתנגד להאצה ולהאטה ובמהלך פניות שואף לצד ועלול לגרום לאיבוד אחיזה.
אם מוסיפים כוח אווירודינמי כלפי מטה, תתווסף כמות משמעותית של לחץ כלפי מטה, בתלות במהירות הרכב, ותשפר את האחיזה ללא תוספת לתנע.
מעשית, כוח הצמדה גבוה מאפשר תאוצה גבוהה יותר, נקודת תחילת בלימה מאוחרת יותר ופנייה במהירויות גבוהות יותר יחסית לרכב עם כוח הצמדה נמוך יותר.
כמו כן כוח הצמדה גבוה יצמיד רכב לכביש בצורה יותר יציבה ויקטין אפשרות שהרכב יקפץ וגלגליו יתנתקו מהקרקע.
כל זאת תמורת עלייה בגרר הכולל של הרכב שתקטין במידת מה את המהירות המרבית של האוטו.
מכוניות עתירות ביצועים לרוב כוללות רכיבים אווירודינמיים שמוסיפים כוח הצמדה לרכב, במיוחד מכוניות ספורט ומירוץ.
ישנן שתי שיטות עיקריות לייצור כוח הצמדה: שילוב ספוילר או כנפיים בקדמת ובאחורי הרכב, ושליטה בזרימת האוויר בין הקרקע לרצפת הרכב המכונה גם אפקט הקרקע.
בהרבה מכוניות מרוץ למסלולים סלולים, דוגמת הפורמולה 1, כוללים אחד או כל המרכיבים הללו.
למעשה, במכוניות הפורמולה 1 המודרניות, כוח ההצמדה הנוצר על ידי המרכיבים האווירודינמיים הוא גבוה ממשקל הרכב פי כמה, ומרבית הכוח נוצר מאפקט הקרקע.
כנפיים המותקנות בקדמת או באחורי כלי הרכב מייצרים כוח הצמדה על ידי אותם העקרונות של ייצור עילוי על גבי כנפיים של כלי טיס.
משטח בעל פרופיל אווירודינמי הנע דרך האוויר ועל ידי צורתו מייצר כוח כלפי מטה.
רצפה בתחתית הרכב, אם היא חלקה ונמוכה מספיק מסוגלת לייצר אזור של לחץ נמוך על ידי האצת האוויר העובר בין הרצפה לכביש.
אזור זה של לחץ נמוך ייצר כוח שיונק את הרכב כלפי הכביש, ומוסיף לכוח ההצמדה.
ניתן לשפר את זרימת האוויר בתחתית כלי הרכב על ידי הקטנת זרימת האוויר שנכנסת מתחת לכלי הרכב מהצדדים על ידי גורמים פיזיים, כגון חצאיות או מחוללי מערבולות.
עיצוב הרצפה במרכזה גם מסוגלת ליצור יניקה על ידי מחוללי מערבולות.
כמו כן יצור דיפיוזר יעיל באחורי הרצפה המאפשר לאוויר לעזוב את רצפת המכונית בצורה יעילה.
כוח להשחית הוא סרט פעולה-מתח אמריקאי משנת 1997 בבימויו ובכיכובו של קלינט איסטווד.
הסרט מבוסס על רומן מאת דייוויד באלדאצ'י משנת 1996, ומגולל סיפור על אמן פריצות מבוגר שנקלע לתוך קונספירציה פוליטית לאחר שהיה עד לרצח של אישה על ידי אנשי השירות החשאי.
הסרט עוסק בסוגיות של כוח, שחיתות וצדק.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 1997 ומככבים בו גם ג'ין הקמן, אד האריס, לורה ליני, ג'ודי דייוויס, סקוט גלן, דניס הייסברט וריצ'רד ג'נקינס.
הסצנות במוזיאון צולמו במוזיאון וולטרס לאמנות , שם וויטני מעתיק ציור של אל גרקו, "פרנסיס הקדוש מקבל את הסטיגמטה".
מבחינת הצלחה בקופות, הסרט הכניס כ-92.8 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 50 מיליון דולר.
לותר ויטני (קלינט איסטווד) הוא פורץ ותיק ומיומן, שמתכנן לבצע את הפריצה האחרונה שלו לפני שיפרוש מהתחום.
במהלך פריצה לאחוזה של מיליארדר הוא הופך עד לרצח מזעזע: כריסטי סאליבן (מלורה הארדין) נהרגת על ידי אנשי השירות החשאי במהלך מאבק עם הנשיא אלן ריצ'מונד (ג'ין הקמן), שניסה לתקוף אותה.
ויטני צופה בכל האירוע דרך מראת חדר מסתורית ונאלץ להימלט מהמקום כדי להציל את חייו.
האירוע מוביל למרדף אחריו על ידי השירות החשאי, שמנסים להעלים את העקבות ולטייח את המעורבות של הנשיא ברצח.
הבלש סת' פרנק (אד האריס) מתחיל לחקור את הפרשה, ובעודו מנסה למצוא את ויטני, הוא מתחיל לפקפק בגרסה הרשמית של האירועים.
במקביל, ויטני מנסה להגן על עצמו ועל בתו קייט (לורה ליני) שמוצאת את עצמה בסכנה בעקבות מעשיו.
קלינט איסטווד – בתפקיד לותר ויטני, פורץ מומחה שנקלע לפרשה מסוכנת ומורכבת.
ג'ין הקמן – בתפקיד הנשיא אלן ריצ'מונד, נשיא מושחת המעורב ברצח שהשירות החשאי מנסה להסתיר.
אד האריס – בתפקיד הבלש סת' פרנק, שוטר שמנסה לפענח את האירועים האמיתיים שמאחורי הרצח.
לורה ליני – בתפקיד קייט ויטני, בתו של לותר, שמוצאת עצמה בסכנה בעקבות מעשיו של אביה.
סקוט גלן – בתפקיד ביל ברטוקס, אחד מסוכני השירות החשאי המעורבים בטיוח.
"כוח להשחית" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות עם יציאתו לאקרנים.
המבקרים שיבחו את הבימוי והמשחק של קלינט איסטווד, כמו גם את הופעותיהם של ג'ין הקמן ואד האריס.
עם זאת, היו גם ביקורות על העלילה, שהיו שראו בה צפויה במקצת ולא מתוחכמת כפי שניתן היה לצפות מסרט פוליטי-מותחני.
באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בציון של 56%, המעיד על ביקורות מעורבות.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 52 מתוך 100, המצביע על ביקורות מעורבות באופן כללי.
כוח חד הוא שימוש במניפולציות דיפלומטיות ופוליטיות על ידי מדינה אחת כדי להשפיע ולערער את המערכת הפוליטית של מדינת יעד.
המונח "כוח חד" משמש לתיאור מדיניות אגרסיבית וחתרנית המופעלת על ידי ממשלות סמכותניות כהשלכה של כוח מדינה למדינות דמוקרטיות, במדיניות שלא ניתן לתאר ככוח קשה או ככוח רך.
"כוח חד" יכול לכלול ניסיונות של מדינה אחת לתמרן ולנהל מידע על עצמה בתקשורת ובמערכות החינוך של מדינה אחרת, במטרה להטעות או לפצל את דעת הקהל במדינת יעד, או להסוות או להסיט תשומת לב ממידע שלילי על עצמה.
"כוח חד", כפי שקבע כריסטופר ווקר, "מנצל את האסימטריה בין מערכות חופשיות ללא חופשיות, ומאפשר למשטרים סמכותניים להגביל את חופש הביטוי ולעוות סביבות פוליטיות בדמוקרטיות, ובמקביל להגן על המרחבים הציבוריים המקומיים שלה מפני פניות או ביקורות דמוקרטיות המגיעות או עלולות להגיע מחוץ לשטחיה.
רשת החדשות RT במימון רוסיה והשותפויות החינוכיות של מכון קונפוציוס בחסות ממשלת סין מהוות דוגמאות לשימוש ב"כוח חד".
מדינות אוטוקרטיות "אינן בהכרח מבקשות 'לזכות בלבבות ובמוחות' אך בוודאי מבקשות לתמרן את קהלי היעד שלהן על ידי עיוות המידע המגיע אליהן בדיסאינפורמציה.
ל"כוח חד" יש לעיתים קרובות אלמנט שימוש בדיגיטל.
ובפרט, שימוש סיני ב"כוח חד" שמתבצע כמעט לחלוטין באינטרנט.
עילוי הוא סך כל הכוחות האווירודינמיים או ההידרודינמיים הפועלים על גוף הנמצא בתנועה ביחס לזורם (גז או נוזל) בו הוא שרוי, ומאונכים לכיוון תנועתו.
העילוי מאפשר בין היתר לגופים כבדים מן האוויר לעוף.
ישנם מספר הסברים לקיומו של כוח העילוי, והסברים אלה בדרך כלל מציגים פנים שונות של אותם עקרונות פיזיקליים בסיסיים.
כוח העילוי נובע, בין היתר, מהפרש הלחצים המופעלים על הגוף הנתון על־פי עקרון ברנולי, כמוסבר להלן.
לפי עיקרון זה, ערכו של סכום הלחצים הדינמיים והסטטיים באזור מסוים קבוע.
הלחץ הסטאטי מופנה לכל הכיוונים במרחב, ובכלל זה כלפי מעלה.
לעומתו, הלחץ הדינמי אינו איזוטרופי וכיוונו תלוי בכיוון התנועה ביחס לזורם.
כתוצאה מהפרשי המהירויות של הזורם (או של כל חומר אחר בו נע הגוף) מעל המשטח האווירודינמי, ובהשוואה למהירות התנועה שמתחת למשטח האווירודינמי, עולה הלחץ הדינמי על חשבון ירידה בלחץ הסטטי בחלק העליון של פרופיל הגוף הנע, וכל זאת בהשוואה ללחץ בחלקו התחתון.
התוצאה של תהליך זה מביאה להפרש משמעותי בין הלחץ הסטטי מעל הפרופיל לבין הלחץ הסטטי מתחת לפרופיל הגוף הנע, והפרש זה הוא הגורם העיקרי ליצירת כוח העילוי.
הסיבה להפעלת כוח העילוי כלפי מעלה מוסברת בכיוון פעולתו של הלחץ הסטטי, וכיוון שלחץ זה פועל לכל הכיוונים וגם כלפי מעלה, וכפי שהוסבר הלחץ הסטטי שמתחת לגוף גדול מזה שמעליו, נוצר כוח העילוי המעלה את הגוף.
הדוגמה לכוח העילוי היא עפיפון הקשור לחוט, שבאמצעותו, ובאמצעות הרוח הפועלת על העפיפון – עולה לאוויר.
במקרה זה סכום הכוחות הפועלים על העפיפון מסתכמים מחלוקה אופקית ואנכית של כוחות הרוח הפועלים לדחיפת העפיפון כלפי מעלה, ולעומתם – כוחות החוט, שאף הם מחולקים לחלק האופקי ולחלק האנכי הפועל על העפיפון.
בסיכומם של הכוחות הפועלים על העפיפון מאזנים הכוחות האופקיים אלה את אלה, ואילו סיכום הכוחות האנכיים מביא לעילוי העפיפון.
באוויר (ולמעשה בכל זורם), כוח נוצר כאשר קו זרימה עובר בסביבה של פרופיל אווירודינמי ומוסט כלפי מטה.
הכוח שגרם להסטת קו הזרימה כלפי מטה נובע מהמפגש עם הפרופיל האווירודינמי, וכוח שווה ומנוגד לו (על פי חוקי ניוטון) מופעל על הפרופיל האווירודינמי כלפי מעלה.
זו הפיזיקה שמאחורי מעוף צלחת מעופפת.
למעשה, האצת הזרימה על ידי הפרופיל מתוארת גם כ"סיבוב" שהפרופיל מפעיל על הזרימה, וניתן לראות זאת גם במערבולות שנוצרות במורד הזרימה.
למעשה, כמעט כל גוף, שיוצב בזווית ביחס לזרימה, יגרום ליצירת עילוי.
אולם, רוב הצורות ייצרו באותו אופן גם מידה לא קטנה של גרר, ולפיכך הגוף יהיה לא יעיל אווירודינמית במובן של יחס עילוי לגרר.
האתגר העיקרי של מתכנני פרופיל אווירודינמי הוא ביצירת פרופיל שיוצר יחס גבוה בין עילוי לגרר.ניתן למדוד את עוצמת העילוי על בסיס מודל זה.
הכוח הפועל על הכנף הוא בדיוק הפוך לנגזרת בזמן של תנע האוויר.
במנהרת רוח, גודל המהירות וכיוונה של זרימת האוויר ניתנים למדידה (למשל במד פיטו, או במד מהירות מבוסס לייזר־דופלר), ומכאן שניתן למצוא את השינוי בתנע ומכאן גם את עוצמת כוח העילוי.
בקצרה, עיקרון ברנולי אומר שסכום הלחץ הסטטי והלחץ הדינמי הוא קבוע.
כלומר, כאשר הלחץ הסטטי יורד הלחץ הדינמי עולה – ולהפך; אך סכומם משתמר.
על פי עקרון ברנולי בזרימה, הגדלה של מהירות הזרימה תגרום לירידה בלחץ.
בזרימה ללא חיכוך, קיים קשר הדוק בין עקרון ברנולי לבין חוקי ניוטון ולעקרון שימור האנרגיה הנובע מהם.
ההסבר על פי עקרון ברנולי נכון, אולם פעמים רבות מוסיפים להסבר זה הנחות לא נכונות, שמסלפות את המודל הנכון:
ההנחה שבה החלקיקים שעוברים מעל הפרופיל האווירודינמי ואלה שעוברים מתחתיו חייבים להיפגש לאחר המעבר סביב הפרופיל האווירודינמי אינה נכונה (הנחה זאת נקראת "עקרון זמן המעבר השווה").
ההנחה כי האצת הזרימה נובעת מההפרש באורך החלק העליון של הפרופיל האווירודינמי ביחס לחלקו התחתון אינה נכונה (הנחה זו היא המשך ישיר להנחה הראשונה).
לאחר שהובהר כי הנחות אלה שגויות, עדיין ניתן להסביר את העילוי ככוח הנובע מהפרש הלחצים מעל ומתחת לפרופיל האווירודינמי.
אם נמדוד את מהירות הזרימה בנקודות שונות על פני הפרופיל (הן מעליו והן מתחתיו) ונשתמש במשוואת ברנולי לחישוב הלחץ נגלה שאכן קיים הפרש מהירויות הגורר הפרש לחצים ובעקבות זאת פועל כוח עילוי על הפרופיל האווירודינמי.
עם זאת, עקרון ברנולי משמש אך ורק למדידת כוח העילוי באופן שהוסבר, אבל אינו מסביר מדוע הזרימה מאיצה באופן שונה סביב הפרופיל האווירודינמי.
אם מניחים כי הזרימה היא זרימה פוטנציאלית, חישוב שקול הכוחות האווירודינמיים (עילוי וגרר) על הכנף נתון על ידי המשוואה הבאה:
– הגבול של הגוף הבא במגע עם הזרימה
במילים אחרות, נוסחה זו אינה מביאה בחשבון אפקטים של ערבוליות הזרימה (vorticity), חיכוך ודחיסות.
בעיקר לא נכון להזניח את הערבוליות שהיא הגורם המרכזי המסביר את העילוי של כנף בזוויות התקפה גבוהות, של כנפי דלתא ושל כנפיים משוכות לאחור.
אופן שלישי להסביר ולחשב את העילוי הוא על ידי מבנה מתמטי הנקרא סירקולציה.
הסבר זה שימושי יותר לאנשים העוסקים בחישובים אווירודינמיים ופחות כהסבר פשוט לאנשים חסרי רקע מתמטי או אווירודינמי.
סירקולציה מוגדרת כאינטגרל קווי של מהירות האוויר, במסלול סגור סביב גבולותיו של הפרופיל האוורודינמי.
ניתן להבין זאת כשקול ה"סיבוביות" (או ערבוליות) של האוויר סביב הפרופיל.
אם הסירקולציה ידועה, אזי העילוי יכול להיות מחושב באמצעות הנוסחה הבאה:
– צפיפות האוויר, הקטנה ככל שעולים בגובה ()
– המהירות היחסית בין הכנף לבין האוויר ()
משפט הלמהולץ קובע כי הסירקולציה היא גודל קבוע, בשל חוק שימור התנע הזוויתי.
לפיכך, מטוס במנוחה אינו מפעיל סירקולציה וכאשר מהירות הזרימה גדלה ביחס למטוס, נוצרת מערבולת (Vortex), שנקראת מערבולת התחלתית, בחלקו האחורי של הפרופיל האווירודינמי, בשל אפקטים של חיכוך הזרימה בשכבת הגבול עם הפרופיל.
לבסוף, המערבולת ההתחלתית מתנתקת מהפרופיל האווירודינמי ונסחפת במורד הזרימה.
בשל משפט הלמהולץ, הסירקולציה סביב הפרופיל האווירודינמי חייבת להיות שווה והפוכה למערבולת ההתחלתית (כדי לשמור על שקול ששווה לאפס, כפי שהיה כשהמטוס היה במנוחה).
תאורטית, המערבולת הזו כלואה במשטח הפרופיל האווירודינמי ויוצרת מסלול סגור, אלא שלמעשה מערבולת זו נסחפת גם היא עם הזרימה אל מאחורי המטוס, אולם די בכך כדי ליצור עילוי על הכנף.
כח העילוי מחושב על פי הנוסחה הבאה –
– מקדם העילוי (חסר ממדים)
על פי הנוסחה, כוח העילוי תלוי בשני גורמים עיקריים: ריבוע המהירות ושטח הכנף.
מקדם עילוי הוא מספר חסר ממדים המבטא את היחס שבין הכוח הפועל על הכנף בכיוון האנכי לבין שטח הכנף, חצי ריבוע מהירות הטיסה וצפיפות האוויר.
מקדם העילוי מושפע בעיקר מהפרופיל האווירודינמי ומזווית ההתקפה של הכנף והוא מחושב באמצעות ניסוי, זווית התקפה גבוהה מדי עלולה לגרום להזדקרות.
שימוש במקדם העילוי מסייע בהבנת ההשפעה של צפיפות האוויר, מהירות הטיסה, ושטח הכנף על העילוי.
וכן מאפשר לבצע חישוב מדויק של העילוי שתיצור כנף מסוימת במצב נתון, אך הוא אינו מסייע בהבנה אינטואיטיבית של העילוי ולא מספק כלים לחישוב מקדם העילוי של פרופיל כנף אלא באמצעות ניסוי.
ג'ף רסקין וחוקרים נוספים טוענים שנדרש להשתמש באפקט קואנדה כדי להסביר את היווצרות עילוי על פרופיל אווירודינמי.
הם טוענים שהיצמדות הזרימה אל "עקמומיות הפרופיל" האווירודינמי בחלק שמעל לפרופיל נובעת ברמה המיקרוסקופית מאפקט קואנדה, ושבלעדיו היה נוצר מצב קבוע של הזדקרות.
לעומתם, רוב החוקרים מסתפקים בהסברים שניתנו עד כה כדי לחשב ולמצוא את העילוי הנוצר, כשלדעתם אפקט קואנדה אינו נחוץ.
עם זאת, תומכי השימוש באפקט מצדיקים את השימוש בו כדי לנתח את העילוי המתפתח על גופים אווירודינמיים ייחודיים, כגון מדפים ואמצעי הגברת עילוי נוספים.
בספרים רבים ובכנסים מדעיים שנוגעים בנושאי תעופה וטיסה נפוץ עדיין ההסבר השגוי הנקרא "עקרון זמן המעבר השווה", הקובע שחלקיקי זרימה, שהפרופיל האווירודינמי מפריד ביניהם, ייפגשו שנית בסיום הפרופיל האווירודינמי באותו זמן.
כלומר, החלקיק שמעל הפרופיל יעבור דרך ארוכה יותר בשל עקמומיות משטח הפרופיל מהחלקיק שיעבור מתחת לפרופיל, ובשל הזמן השווה מהירותו הממוצעת של החלקיק העליון תהיה גבוהה יותר, הלחץ שיופעל מעל הפרופיל נמוך יותר (עקרון ברנולי) ומכאן הפרש הלחצים המסביר את העילוי.
דרקון קומודו (שם מדעי: Varanus Komodoensis), הידוע גם בשם כוח ענק, הוא לטאה מסוג כוח.
זוהי הלטאה הגדולה ביותר החיה בימינו, וככל הידוע השנייה בגודלה ששכנה ביבשה אי פעם.
תפוצתו מוגבלת לאיי קומודו שבאינדונזיה.
בשל היותו טורף-העל היחיד באיי קומודו הוא התפתח לממדי ענק יחסית ללטאות כוח אחרות.
דרקוני קומודו צדים ואורבים לטרף, כולל חסרי חוליות, ציפורים ויונקים.
מאובני הכוח הענק נתגלו באוסטרליה ומיוחסים לתקופה של לפני יותר מ-3.8 מיליוני שנים.
הכוח הענק חי באוסטרליה גם לאחר שבני מינו הגיעו לאינדונזיה, לפני תשע מאות אלף שנה.
המאובנים שנתגלו באי פלורס צעירים יותר מהמאובנים שנתגלו באוסטרליה.
הבאתם של דרקוני קומודו למערב בשנת 1926 היוותה השראה לסרט "קינג קונג" משנת 1933.
דרקון קומודו מצוי בסכנת הכחדה – נותרו רק כמה אלפי פרטים בטבע, וננקטים צעדים לשימורו.
החוק האינדונזי מגן על הדרקון, וב-1980 נוסד הפארק הלאומי קומודו כדי לסייע לצעדי השימור.
גילוי על ידי העולם המערבי
הדרקון התגלה באיי קומודו לראשונה על ידי שוֹלי פנינים.
בשנת 1910 נמסר לקרל הנרי ואן סטיין ואן הנסברוק (Karel Henri van Steyn van Hensbroek), קצין הולנדי שהיה מוצב באי פלורס באינדונזיה, שישנם דינוזאורים בקומודו.
ואן סטיין לא האמין לדברים, עד שבשנת 1911 נפל למים מטוסו של אחד מחלוצי התעופה ההולנדיים, סמוך לחוף של קומודו, והטייס שניצל סיפר בשובו אודות המפלצות שראה.
ואן הנסברוק הפליג לאי, הרג דרקון קומודו, וחזר עם תמונה של הזוחל ועם עורו.
בשנת 1912 נשלח פטר אואנס (Ouwens) ממוזיאון הטבע של בוגור (Bogor) שבג'אווה לאתר את החיה, ובשובו נשא עמו חמישה פרטים וכוח ענק זה הוצג לעולם.
האוצרת של המוזיאון בבוגור זיהתה את הכוח הענק כלטאה שלא הייתה מוכרת עד אז.
המוזיאון קיבל מואן סטיין ואן הנסברוק את עור הכוח הענק שנבדק.
הכוח הענק מכונה גם דרקון קומודו, בשל מראהו ועל שם האי שבו התגלה.
תושבי האי קומודו מכנים אותו ora, שמקורה כנראה ב"בהאסא מאנגאראי" המקומית, או buaya darat, במאלאית/אינדונזית: "תנין יבשה", או biawak raksasa, במאלאית/אינדונזית: לטאת כוח ענקית.
סוקרנו כנה אותו בשם: "איגואנה"..
בערבית: تنين كومودو, "תנין כומודו", בערבית "תנין" משמעה גם: תנין, וגם: דרקון.
אורך גופו ואורך הזנב יכול להגיע ל-1.5 מטר.
משקלו המקסימלי הוא עד 166 ק"ג.
עד שנת 1937 קיבלו מדענים דיווחים אודות אורך כולל של 7 מטרים.
כיום טוענים שדרקון קומודו הגדול ביותר שנמדד היה באורך 3.13 מטרים.
מקור אינדונזי מאוניברסיטת פאלמבאנג מייחס ל דיווח על דרקון קומודו באורך 3.5 מטרים ובמשקל 250 קילוגרמים.
דרקון קומודו הוא טורף שאוכל כל בעל חיים בסביבתו כולל פגרים.
לרוב, הוא ניזון מחזירי בר, כבשים או איילי טימור ואף בני אדם.
במקרים מסוימים הדרקון יכול להרוג גם חיות גדולות כגון תאו, בעזרת תהליך ממושך: דרקון אחד מתגנב מאחורי תאו בזמן שהוא הולך לשתות, ונושך אותו ברגלו או בבטנו.
הוא נסוג במהירות, כדי להימלט מקרניו של התאו הזועם.
בשל עוצמת הנשיכה הנמוכה של הדרקון, התאו לא נהרג, אלא נפצע ומתחיל לאבד דם.
לאחר מספר ימים, דרקון אחר (או הראשון) ינשוך שוב את התאו.
כך הדרקונים נושכים את התאו מדי פעם.
לאחר מספר שבועות, התאו יקרוס, והדרקונים יסתערו עליו ויאכלו אותו.
הוא אף אוכל את בני מינו הצעירים והקטנים ממנו, ולכן נחשב לקניבל.
דרקון קומודו מסוגל לרוץ במהירות של יותר מ-20 קמ"ש לפרקי זמן קצרים, אך הוא אינו נוהג לרדוף אחרי טרפו.
במקום זאת, אורב הדרקון לטרפו, שלרוב צעיר, פצוע או זקן, מתנפל עליו ונושך אותו.
לרוב הנשיכה אינה הורגת, אלא אם כן פגע הדרקון בעורק ראשי של הקורבן או שבר את צווארו.
עוצמת נשיכתו של דרקון קומודו חלשה בהשוואה לטורפים אחרים, אך יש לו 60 שיניים חדות, בעלות שינון בצדן הפנימי ומכילות ציפוי ברזל ושרירי צוואר חזקים, שבעזרתם הוא מטלטל ומשסע את הטרף.
בעבר היה נהוג לחשוב שדרקוני קומודו צדים את טרפם באמצעות נשיכתם והעברת חיידקים המזרזים את תהליך ההזדהמות של הפצע הנגרם כתוצאה מהנשיכה.
במחקרים חדשים יותר נטען כי החיידקים המצויים ברוק של הדרקון הם רגילים, ודומים לאלה שמצויים אצל טורפים אחרים.
לעומת זאת, סריקות של גולגולות וראשים משומרים של דרקוני קומודו אישרו את קיומן של זוג בלוטות ארס בחלק האחורי של הלסת התחתונה.
הבלוטות מייצרות ארס הדומה לזה של הלודרמות.
כאשר הדרקון נושך את טרפו, מופעל לחץ על הבלוטות והארס יוצא מהן.
גילוי הארס יוחס למדען הולנדי בשנת 2005. הארס מכיל רכיבים הגורמים דימומים ומונעים קרישת דם.
עם זאת, לא כל המדענים מסכימים עם מסקנות המחקר.
לדוגמה, לאחר פרסום הממצאים, טען קורט שוונק, חוקר ביולוגיה אבולוציונית, שהחומרים הכימיים שהתגלו עשויים לשמש לתפקודים אחרים ושסביר כי הלם ואיבוד דם כתוצאה מהנשיכה הם סיבות המוות העיקריות.
חיסון טבעי בדמו של הכוח הענק ושימושו
מדענים הצליחו לבודד מולקולה שנקראה בשם VK25 מדמו של כוח ענק.
כלי טבעי זה משמש לכוח הענק להגנה מפני חיידקים השורצים בפגרים שהוא מרבה לזלול, ומן הסתם גם מהעובדה שכל הזוחלים נגועים בחיידק הסלמונלה אך הם נראים כמי שאינם סובלים ממנה.
על בסיס המולקולה הצליחו מדענים לפתח אנטיביוטיקה מלאכותית בשם DRGN-1.
דרקוני קומודו נוהגים לאכול כמות גדולה של מזון, עד 80% ממשקל גופם.
ישנו תיעוד לאכילת 47 קילוגרם בשר בארוחה אחת.
דרקון קומודו מסוגל לבלוע 2.5 קילו בנגיסה אחת.
ישנו תיעוד של דרקון קומודו צד הורג ובולע קוף בוגר מסוג רזוס.
ישנן עדויות רבות לתקיפת בני אדם.
כמו כן, ידועים שישה מקרים של טריפת אדם על ידי דרקוני קומודו: נער אינדונזי בן 14, בשנת 1956, תייר שווייצרי שהיה בן 79 בשנת 1974. ארבעת הקורבנות האחרים נהרגו בשנות ה-2000. רוב הקורבנות הידועים נהרגו באי קומודו, פרט לאחד שנהרג באי רינצ'ה.
הדרקון הוא בעל חיים יבשתי וממעט בשחייה.
כאשר הוא שוחה רגליו צמודות לגופו והוא מתקדם בעזרת זנבו.
ויכול לצלול לעומק של 4 עד 5 מטרים.
דרקוני קומודו תועדו רובצים גם במי ים כדי להתקרר.
שיא החום היומי בקומודו הוא 45 מעלות על פני היבשה והרבה פחות במימי החופים.
כמו כל לטאה, הוא בעל דם קר ולכן צריך להתחמם בשמש במשך שעתיים, לאחר מכן הוא יכול להיות בפעילות למשך שלוש שעות, ומכיוון שאינו יכול לשהות בטמפרטורה של מעל ל-42 מעלות, עליו לנוח בצל.
הכוח הענק מנצל את עין הקודקוד שלו כדי להבחין בין אור וצל.
הדבר חשוב לו, משום שבשתי עיניו האחרות הוא מבחין רק בצבעים, כי בהן ישנו רק טיפוס אחד מבין שניים המצויים בעיני אדם: קנים ומדוכים.
הבחנה בצבעים אינה אפשרית בלילה ללא אמצעים מלאכותיים.
לכן הכוח הענק פעיל רק ביום, וישן בלילה.
ואלטר אאופנברג כתב בספרו שהכוח הענק מסוגל להבחין בבן אדם רק ממרחק 5–6 מטרים אבל קלאודיו צ'יופי טען שראייתו של הכוח הענק מצוינת הוא מבחין בטרפו ממרחק עד 300 מטר, והראיה שותפה במהלך הציד.
דרקון קומודו משתמש בצפורניו, שאורך כל אחת מהן חמישה סנטימטרים, גם ככלי עזר בציד, ובעקר ככלי חפירה, שמשמש לחפירת המאורות שהוא משתכן בהן, במקרה שלא מצא מאורה ריקה ומוכנה.
אורך המאורות: עד תשעה מטרים.
גם הנקבות משתמשות בצפורניהן, וזאת לשם הרחבת המקומות שבהם בחרו להטיל ביצים.
זנבו של הכוח הענק משמש לעיתים לאיזון גופו כמשענת בשעת עמידה על שתי רגליים, ומשמש גם כמכשיר הצלפה אף על פי שהכוח הענק אינו מרבה להשתמש בו ככלי ציד, אלא יותר לסילוק מטרדים.
תועדו מספר מקרים בהם פרטים בטבע נעצו מבט לעבר טרף או איום למשך מספר דקות.
הדבר בולט על רקע העובדה שטווח שמיעת הצלילים שלהם צר בהשוואה לבני אדם.
פרט שאורכו היה 2.60 מטר ומשקלו 60 קילו, גורה לנשוך את קצהו של מוט שהיה מחובר למכשיר מדידה חשמלי.
שיניו של הכוח הענק ננעצו באותו לוח בעוצמה של 1.8 טון לכל סנטימטר רבוע.
מסוכנותם הידועה של הדרקונים לא הרתיעה מדענית צרפתייה בשם ניקול וילותו להתקרב אל דרקוני קומודו בטבע, להשקותם, להאכילם, לחבקם, לנשקם ולהוציא במלקחים מעורם את הקרציה האנדמית לקומודו המציקה להם.
מעללי המדענית הונצחו בשני סרטים ובספר שהיא כתבה.
הם חושפים צד סובלני של דרקוני קומודו בהתנהגותם כלפי בן אדם בודד, שככל הידוע לא נצפה במקרים אחרים בטבע.
הקומודו הוא מין אקטותרמי, כמו רוב הזוחלים, מה שאומר שאינו מפיק חום בתוך גופו.
בעקבות זאת, נאלץ הקומודו לנצל את המשאבים מסביבו על מנת לווסת את חום גופו.
לדוגמה, כאשר הטמפרטורות גבוהות מאוד, הקומודו מקרר את גופו בעזרת מחסה מתחת לצילם של העצים או בטבילה במקורות מים.
כאשר הטמפרטורות נמוכות, יוצא הקומודו "להתחרדן" בשמש על מנת להתחמם..
הכוח הענק, כמו רוב הזוחלים, מטיל ביצים מהן בוקעים הצאצאים.
בהטלה מטילה נקבת הכוח הענק בין 7 ל-38 ביצים, המודגרות בקן חפור בחול כ-237 יום.
אורך הצעירים בבקיעה הוא 25.3–55.5 סנטימטרים.
הכוח הענק, כמו כמעט כל הזוחלים, אינו מפיק חום בתוך גופו.
ולכן הנקבה אינה מסוגלת לחמם את הביצים, אלא היא חשה בלשונה מה החום הראוי של האדמה להדגרת הביצים.
ישנו ויכוח בין תושבי האי קומודו לבין המדענים בעניין ההשגחה על הקן.
תושבי קומודו טוענים שהנקבה משגיחה על הקן שלה.
אבל תצפיות המדענים מוכיחות את ההפך.
גורי דרקון קומודו אינם רואים את הוריהם.
הכוח הענק הוא קניבל, שעשוי לאכול את בניו.
האינסטינקט הטבוע בצעירים מיד לאחר בקיעתם הוא לטפס על העץ הסמוך לצורך הגנה.
שם הם אוכלים חרקים ובוזזים קני ציפורים, במשך 4 שנים ומגיעים לאורך 2–2.5 מטרים.
הכוח הענק ידוע כמין שהתרבה בשבי בגני חיות באינדונזיה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1992 פורסם בהרחבה על אודות 55 כוחים ענקיים שבקעו מביצים בסינסינטי, ארצות הברית וכי שרדו 52 מהם.
בשנת 2006 דווח בבריטניה, בגן החיות של צ'סטר ובאינדונזיה על רביית בתולים אצל נקבה שלא הזדווגה עם זכר.
גן החיות של דנוור, קולורדו, ארצות הברית דיווח שלוש פעמים על בקיעת דרקוני קומודו בתחומו.
גם בגן החיות של ממפיס בקע דרקון קומודו.
ב-20 במרץ 2013 דווח אתר העיתון "קומפאס" כי בקעו מביציהם 28 דרקוני קומודו בגן החיות בסורביה, ואוכלוסיית דרקוני קומודו שם מונה 62 פרטים.
ב-29 בפברואר 2020 דווח בצ'טנוגה, בארצות הברית על אודות 3 דרקוני קומודו שנולדו מנקבה שלא הזדווגה עם זכר.
יכולת זו (הנקראת פרתנוגנזה) אפשרית כיוון שהמטען הגנטי של הכוח הוא במערכת ZW (בניגוד למערכת XY כפי שקיים אצל מינים רבים, ביניהם בני אדם), כלומר כרומוזום המין נמצא אצל הנקבה ולא אצל הזכר.
זה מאפשר לנקבה אשר מגיעה לאזור מבודד לשמר את הגנטיקה שלה על ידי לידה בתולית שכזו.
לידה בתולית שכזו מייצרת אך ורק ביצים הפלואידיות מהגנטיקה של האם בלבד כמובן, כאשר ישנן ביצים שמקבלות מטען גנטי WW שאינן יכולות לשרוד (בדומה ל־YY אצל אדם), וזכרים ZZ.
במקרה ולא מגיע כוח נוסף לאזור המבודד, הגנטיקה של האם יכולה להישמר על ידי רבייה עם בניה, דבר אשר פוגע במגוון הגנטי, אך מייצר הרבה פחות פגמים מאשר במינים אחרים מאחר שהגנטיקה של הבנים זהה לזו של האם, ולאחר מכן הילדים/נכדים שלה יכולים להתרבות עם פרטים אחרים אשר יגיעו.
ידוע על דרקון קומודו שחי בשבי 31 שנה.
תוחלת החיים בטבע לא ידועה ומוערכת בכ-50 שנה.
בפרסומים מדעיים שונים הועלו השערות לתוחלת חיים של 20, 30, 40, 60 ו-100 שנה.
המקומיים טוענים שדרקוני קומודלו חיים יותר מ-150 שנה.
דרקוני קומודו נראו לאחרונה באי פאדאר בשנת 1975. ההנחה הרווחת היא שדרקוני קומודו מתו באי פאדאר כתוצאה מירידה גדולה באוכלוסיית הפרסתנים הגדולים שמשמשים להם כטרף, ירידה שנגרמה כנראה בשל ציד בלתי חוקי.
ב-4 באוגוסט 2008 הודו הרשויות באינדונזיה שדרקוני קומודו נכחדו מהאי פאדאר.
ב-30 במאי 2016 דווח אתר העיתון "JAKARTA POST" שישנם 5 דרקוני קומודו באי פאדאר.
הסולטאן היה ואסאל של ההולנדים, ועל כן הותר לו להחזיק בתוארו כמנהיגם של תושבי השטח שהוא היום "כאבופאתן מנגאראי" שמשמעו: נפת מנגאראי, כאשר שמורת הטבע של קומודו היא חלק מן הנפה.
הסולטאן העריך את חשיבות את התגלית שנתגלתה בתחום שלטונו בשנת 1912.
בשנת 1915 דרש גם פטר אנתוני אוונס מגלהו בשם המדע להגן על דרקוני קומודו.
בשנת 1938 ההולנדים אסרו לצוד את הכוח הענק.
בשנת 1963 שמע הנשיא סוקרנו שמספר דרקוני קומודו באי קומודו ירד עד ל-200 פרטים והתפנה מעיסוקיו הבוערים וחוקק את החוק הראשון שיזמה אינדונזיה העצמאית להגנת דרקוני קומודו.
סוקרנו הזכיר את דרקוני קומודו בראיון מוסרט, גם הוא משנת 1963, שבו התייחס אליו כאל "איגואנה", שגדולה מתנין רגיל, וגודלה 5–6 מטרים (!) לו צדק סוקרנו, היה המדע צריך לעדכן את נתוניו.
אחת הטענות עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 כי ניתן היה להוציא עד 5 דרקונים מן האי בשנה לעומת זאת ידוע שבשנת 1965 בקש דייוויד אטנבורו להוציא פרט ענק באורך של כ-4 מטרים מהאי קומודו והרשויות אסרו על הוצאתו מהאי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוחמרו חוקי המגן ונאסרה לחלוטין הוצאת דרקוני קומודו מהטבע.
דרקוני קומודו החיים בשבי, לפחות אלה הידועים לרשויות, עברו במסחר בין גני חיות, ואחדים ניתנו על ידי נשיאי אינדונזיה לנשיאים אמריקניים והועברו לתוכניות רבייה בארצות הברית.
בשנת 1980 הועברו האנשים תושבי קומודו לפי חוק, להתגורר בכפר אחד, חרף פזורם קודם לכן בכל האי.
שמורת הטבע קומודו קיבלה את גבולותיה הנוכחיים, ואינה כוללת אזורים באי פלורס שדרקוני קומודו שורצים בהם.
אזורים אלה נמצאים בין היתר בשמורות טבע אחרות ויי וואול, וולו תאדו וריונג.
ב-3 ביוני 1988 הכריז סוהארטו בביקורו באי קומודו: "קומודו כמו תכשיט עתיק ועושר הטבע האינדונזי חייב להמשיך עבור חשיבות האומה האנושית".
הצהרתו זאת הפכה את דרקון קומודו לבעל החיים הלאומי של אינדונזיה, ונחרטה במלאית / אינדונזית על אבן שיש שחורה באי קומודו עם תאריך ההצהרה וחריטת חתימתו של סוהארטו.
בשנת 1995 נערך כנס מדעי בראשות ה"פרופסור לדרקוני קומודו" פותרא סאסתראואן (1942–2013) שהיה אז נשיא אוניברסיטת אודאיאנא באי באלי בו הובע חשש שאסון אקלימי בקומודו עלול להכחיד את הדרקונים בגלל שטח מחייתם הקטן ומספריהם המעטים.
אחד הפתרונות היה הסתמכות על תוכניות רבייה בגני חיות.
פתרון זה מבוצע בהצלחה באינדונזיה ומחוצה לה.
39 מוסדות מחזיקים דרקוני קומודו.
בשנת 1999 עודכנו חוקי המגן הנוגעים לדרקוני קומודו, כאחד מ-11 מיני בעלי חיים שפגיעה או מסחר בלתי חוקי בהם גורר קנסות של עד 250 מיליון רופיות אינדונזיות, משכורת של 12,500 ימי עבודה של פועל אינדונזי ממוצע.
בשנת 2002 דווח באתר מקומי באינטרנט שנורו למוות 2 ציידים ששמותיהם פורסמו, הם העזו לצוד את אחד ממיני טרפו של דרקוני קומודו, אייל טימור, בויי וואול, ונורו לאחר שלא שעו לדרישת כוחות הביטחון לחדול מן הציד.
ב-4 באוגוסט 2008 הודו הרשויות שדרקוני קומודו נכחדו מהאי פאדאר.
סיבת ההכחדה יוחסה להעלמות הטרף מן האי כתוצאה מציד.
ב-30 במאי 2016 דיווח אתר העיתון "JAKARTA POST" שישנם 5 דרקוני קומודו באי פאדאר, מתוך 5965 דרקוני קומודו בתוך הפארק הלאומי קומודו, ללא אזכור אוכלוסיית דרקוני קומודו באי פלורס ופרט את מספריהם ב-5 איים שבתוך הפארק הלאומי קומודו.
אותם מספרים באשר לאוכלוסיית דרקוני קומודו ב-5 איים הופיעו במקור חדש יותר ב־14 במרץ 2018 ללא הסכום 5965.
בשנת 2009 במסגרת מחקר אודות מספרי דרקוני קומודו באי פלורס, הנתונים למעקב מתמיד, נטען שיש ירידה במספרם בגלל מחסור בחיות המשמשות להם טרף.
החל מ-27 במרץ 2019 דווח בתקשורת האינדונזית על מעצרם של מבריחים שהודו בהברחת 41 דרקוני קומודו מהטבע אל מחוץ לאינדונזיה בעבור מחיר של 500 מיליון רופיות לאחד, במשך 4 השנים הקודמות.
כתוצאה מניסיון ההברחה צפוי האי קומודו להסגר לתיירות במשך שנת 2020.
בשנת 2010 דווח על ניסיון להביא דרקון קומודו לישראל מבריטניה למטרות רבייה.
דרקון הקומודו הראשון בישראל הגיע בספטמבר 2014 לספארי ברמת גן, זכר מפראג, צ'כיה.
עם הבאת פרט זה הצטרפה ישראל למדינות המשתתפות בתוכנית השימור הבינלאומית של דרקוני קומודו.
ב-2018 הובאו שתי נקבות נוספות.
גרעין הרבייה בספארי יהיה גרעין הרבייה הראשון של דרקוני קומודו בישראל.
שחרור שישה דרקוני קומודו ילידי שבי אל הטבע
ב 27 בפברואר 2020 נולדו שישה דרקוני קומודו בשבי בבוגור.
ב-23 בספטמבר 2023 שוחררו אותם שישה כוחי ענק בשמורת הטבע וויי וואול.
תבליטי דרקוני קומודו מוטבעים על שני מטבעות אינדונזיים, ומצוירים על שטר כסף של אינדונזיה.
דרקוני קומודו מצוירים גם על בולים ומעטפות דואר של אינדונזיה ושל מדינות נוספות.
סמל מחוז נוסא תנגגארא טימור מכיל ציור של דרקון קומודו.
כרטיסי טלפון עם ציורי דרקון קומודו קיימים באינדונזיה ובמדינות נוספות.
חרף החוקים המחמירים דווח בערוצי המדע בטלוויזיה ובאינטרנט אודות שני פרטים שהוחזקו בשבי אצל אנשים פרטיים.
פרט אחד הוחזק באי האינדונזי סומבאוא בבית משפחה המייחסת לו כוחות מיסטיים, מתוך אמונה באנימיזם, ומזינה אותו בכמויות ניכרות של בשר וביצים.
הפרט השני הוחזק בביתה של אישה בפיליפינים, וניזון מכמויות ניכרות של ביצים מקערה מעל שולחנה.
פרט זה ניצל את יכולתו לעמוד על שתי רגליו האחוריות, דבר שמשמש לדרקון קומודו לעיתים גם כדי להשיג מזון בטבע.
לכבוד חגיגות השנה ה-37 ל, ב-6 במרץ 2017, הוצג במנוע החיפוש גוגל דודל שהציג עובדות על דרקוני קומודו בצורת חידון מלווה באנימציה מתאימה.
כוח סוס (כ"ס) הוא יחידת הספק לא תקנית.
הספק של כוח סוס אחד מוגדר כהספק של הרמת כ-75 ק"ג לגובה מטר אחד בשנייה אחת.
דוגמה: מנוע שיש לו הספק של 100 כוחות סוס מסוגל להרים 7,500 ק"ג לגובה מטר אחד בשנייה אחת.
לפי הגדרה זו כוח סוס שווה ערך לכ-736 ואט (כוח סוס מטרי).
הגדרה נוספת קיימת היא שכוח סוס הוא שווה ערך ל-746 ואט, שהם 33,000 ליברות-רגל לדקה (כוח סוס אימפריאלי).
תומאס סייוורי, מחלוצי המפתחים והממציאים של מנוע הקיטור, היה הראשון שהשווה את ההספק של מנוע לעבודתו של סוס.
כוח סוס איננה יחידת מידה מטרית, והיא איננה חלק ממערכת היחידות הבין-לאומית (SI).
כוח סוס הוא מושג מיושן, אם כי בהקשרים מסוימים השימוש בו עדיין נרחב.
המושג לא מצוי בשימוש בשיח המדעי, הן בשל היעדר הגדרה תקנית ומקובלת, הן בשל חוסר הנוחות הנובעת מהיעדר קשר בינה לבין מערכת ה-SI, והן בשל קיומה של יחידת המידה התקנית ואט.
עם זאת, יחידת המידה עדיין נמצאת בשימוש נרחב למטרות מדידת הספק של מנועים בתעשיות הרכב, הרכבות וכלי התעופה וכן להגדרת הספק במזגנים ויחידות קירור.
המונח כוח סוס בלימה (Break Horse-Power או בקיצור BHP) מציין את ההספק הנמסר על ידי המנוע לצרכן (מכונה, גלגלי מכונית, אלטרנטור וכו') ונמדד על ידי דינמומטר.
קיימת גם יחידת הספק דומה בשם "כוח סוס מטרי" (PS).
כוח סוס מטרי אחד שווה ל-0.99 כוח סוס ו-0.74 קילוואט.
בפיזיקה, כּוֹחַ צֶנְטְרִיפוּגָלִי (מלטינית, "בורח מהמרכז": centrum – מרכז, fugere – לברוח; לפי האקדמיה ללשון העברית: כּוֹחַ סִרְכּוּזִי) הוא כוח מדומה המושך גוף הנתון בתנועה מעגלית לאורך רדיוס הסיבוב בכיוון הפונה החוצה ממרכז המעגל.
נניח שיש לנו גוף בעל מסה m שמבצע תנועה מעגלית קבועה ברדיוס r.
על אף שגודל המהירות לא משתנה, גוף שמבצע תנועה כזו נמצא בתאוצה, מפני שכיוון המהירות משתנה.
בכל רגע נתון יש לגוף מהירות קווית בכיוון המשיק למעגל הסיבוב, וכיוון זה משתנה.
עקרון ההתמדה קובע שהגוף שואף להתמיד בתנועה ישרה בכיוון המשיק, ולכן הגוף "נמשך" כלפי חוץ הסיבוב.
משיכה זו היא הכוח הצנטריפוגלי, והיא למעשה מקרה פרטי של כוח ד'לאמבר.
כדי לקיים תנועה מעגלית חייב להיות כוח המושך את הגוף כלפי מרכז הסיבוב.
כוח זה נקרא כוח צנטריפטלי.
בניגוד לכוח הצנטריפוגלי, הכוח הצנטריפטלי אינו כוח מדומה.
מכיוון שהכוח הצנטריפטלי ניצב למהירות, הוא משנה את כיוונה, אך לא את גודלה.
מתמטית, הכוח הצנטריפוגלי ניתן לביטוי באופן הבא:
כאשר m היא מסת הגוף, היא התאוצה הרדיאלית, היא המהירות, r הוא רדיוס הסיבוב ו- היא המהירות הזוויתית.
(הפיתוח המתמטי המפורט מופיע בערך כוח קוריוליס)
דוגמה לכוח הצנטריפוגלי מחיי היום יום היא המשיכה כלפי חוץ שאנו חשים בקרוסלה מסתובבת, או כלפי קירות המכונית כאשר היא מבצעת סיבוב.
כפי שרואים בנוסחה, ככל שהקרוסלה מסתובבת במהירות גבוהה יותר, כך הכוח הצנטריפוגלי חזק יותר, וקשה יותר שלא לעוף מהקרוסלה.
רבים נוטים שלא להשתמש במושג "כוח צנטריפוגלי" כיוון שהוא כוח מדומה, וכך אף נלמד בבתי הספר בישראל.
בחישובים ובפתרון תרגילים הכוח הצנטריפוגלי לא מופיע, ובמקומו מופיע הכוח הצנטריפטלי.
לכן, תלמידים רבים חושבים כי מבחינה מדעית מדויקת אין לצמד המילים "הכוח הצנטריפוגלי" משמעות אמיתית.
המונח "כוח מדומה" אינו אומר שכוח זה אינו "קיים" במציאות.
הכוח הצנטריפוגלי הוא אומנם כוח מדומה, אך במערכת מסתובבת הוא ניתן למדידה, ואף יכול לבצע עבודה.
לכן, אין זה מדויק לומר כי הכוח הצנטריפוגלי לא קיים, אלא רק כי הוא אינו קיים במערכות ייחוס אינרציאליות.
אדרבא, בחישובים פיזיקליים במקרים רבים מעדיפים המדענים והמהנדסים להשתמש במערכות ייחוס מסתובבות, ובמקרים אלה יש לכוח הצנטריפוגלי תפקיד חשוב.
לדוגמה, הכוח הצנטריפוגלי אחראי לכך שגודל תאוצת הכובד האפקטיבית של כדור הארץ משתנה עם קו הרוחב שנמצאים בו.
כוח קוֹרִיוֹלִיס, הנקרא גם אפקט קוריוליס, מתבטא בכך שביחס למערכת מסתובבת גופים סוטים מהתנועה בקו ישר, בהיעדר כוחות חיצוניים.
הכוח נקרא על שם המדען הצרפתי גספאר קוריוליס, שתיאר אותו לראשונה ב-1835, אם כי כבר ב-1778 הוא הופיע בחישוביו של פייר-סימון לפלס.
כדור הארץ מסתובב סביב צירו, ולכן כאשר מנתחים תנועה ביחס למערכת כדור הארץ, יש להתחשב באפקט קוריוליס.
ההשפעה של אפקט קוריוליס גדלה ככל שהמהירות גדלה, או לחלופין, כאשר זמן התנועה מתארך.
ולכן לכוח קוריוליס תפקיד חשוב במטאורולוגיה ובחישובים ארטילריים.
בהסתמך על אפקט קוריוליס, הוכיח לאון פוקו ב-1851 כי כדור הארץ מסתובב סביב צירו .
טעות נפוצה מייחסת את כיוון הסיבוב של המערבולת שנוצרת בכיור כאשר המים יורדים לאפקט קוריוליס.
המדען האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ריצ'ולי ועוזרו פרנצ'סקו מריה גרימלדי תיארו את האפקט בקשר לארטילריה בחיבורם "אלמגסט חדש" מ-1651 (שם המתייחס לספר אלמגסט, שנכתב במאה השנייה לספירה), בכותבם שסיבוב כדור הארץ אמור לגרום לפגז תותח הנורה לכיוון צפון להיות מוסט מזרחה.
ב-1674 קלוד פרנסואה מילייה דשאל תיאר בחיבורו "קורס במתמטיקה ארצית" כיצד סיבוב כדור הארץ אמור לגרום להסטה במסלולם של גופים נופלים וקליעים הנורים לכיוון אחד מהקטבים של כדור הארץ.
ריצ'ולי, גרימלדי ודשאל תיארו את האפקט כחלק מטיעון נגד המערכת ההליוצנטרית של קופרניקוס.
במילים אחרות, הם טענו שסיבוב כדור הארץ אמור ליצור את האפקט, כך שכישלון לזהות אותו מהווה עדות לנייחותו של כדור הארץ.
גספאר גוסטב קוריוליס פרסם מאמר ב-1835 על הנצילות האנרגטית של מכונות המכילות חלקים מסתובבים, כמו למשל גלגלי מים.
המאמר התייחס לכוחות הנוספים שמורגשים במערכת ייחוס מסתובבת.
קוריוליס חילק את הכוחות הללו לשתי קטגוריות.
הקטגוריה השנייה הכילה כח מתכונתי למכפלה הווקטורית בין וקטור המהירות הזוויתית של מערכת קואורדינטות לווקטור מהירותו הקווית של החלקיק.
קוריוליס התייחס לכוח הזה כאל "הכוח הצנטריפוגלי המורכב" באנלוגיה לכוח הצנטריפוגלי שמופיע בקטגוריה הראשונה.
האפקט היה ידוע בתחילת המאה ה-20 כ"תאוצה של קוריוליס", ומ-1920 ואילך בשם "כוח קוריוליס".
ב-1856, ויליאם פרל הציע הסבר לתופעת הרוחות המערביות בקווי הרוחב 30-60 המבוסס על אפקט קוריוליס.
כוח קוריוליס הוא כוח מדומה, המופיע כיוון שמערכת ייחוס מסתובבת איננה אינרציאלית.
בשונה מהכוח הצנטריפוגלי, שמופיע כל אימת שמערכת הקואורדינטות המקושרת למערכת הייחוס סובבת סביב ציר סיבוב, כוח קוריוליס מופיע רק כאשר מתווספת תנועה של העצם במערכת הקואורדינטות המסתובבת (לדוגמה, ילד שהולך על קרוסלה, תוך כדי שהיא מסתובבת), ועל כן התחשבות בו הכרחית לתיאור דינמיקה של עצמים במערכת מסתובבת.
לעיתים, במצבים פיזיקליים מסוימים, נוח יותר להשתמש במערכת מסתובבת ולתאר את התנועה ביחס אליה.
הכח מתכונתי למאסת הגוף, ולמכפלת מהירות הסיבוב ומהירות הגוף במערכת המסתובבת ומתואר בנוסחה:
כאשר מסת הגוף, וקטור המהירות שלו (במערכת המסתובבת), וקטור המהירות הזוויתית של המערכת, והמכפלה ביניהם היא מכפלה וקטורית.
נניח שאנו עומדים על קרוסלה המסתובבת בקצב קבוע נגד כיוון השעון.
על הקרוסלה מצויר קו ישר ממרכז הקרוסלה החוצה.
אם נדמיין שאנו מנסים ללכת לאורך הקו, נגלה שעלינו להאיץ שמאלה על מנת להתאים את מהירותנו למהירות רצפת הקרוסלה (בין אם אנחנו הולכים לכיוון מרכז הקרוסלה או ממנו החוצה).
כלומר נרגיש כאילו גופנו נמשך ימינה.
משיכה זו היא כוח קוריוליס.
במילים אחרות, נניח שאנו עומדים מחוץ לקרוסלה ומסתכלים על גוף שנע לאורך הקו הישר ששרטטנו, ביחס לקרוסלה.
כפי שהוסבר לעיל, הגוף חייב להאיץ שמאלה (מנקודת המבט שלנו, מבחוץ), ולכן חייב לפעול עליו כוח ממשי שמאלה (ר' תרשים).
לעומת זאת, במערכת הייחוס של הקרוסלה, הגוף נמצא בשיווי משקל.
נדמה שמופיע כוח המאזן את הכוח שמאלה.
כוח מדומה זה, המכוון ימינה, הוא כוח קוריוליס.
נשים לב שהכוח ניצב למהירות, ופרופורציוני לה: ככל שנלך מהר יותר לאורך הקו, כך נצטרך להאיץ מהר יותר על מנת להתאים את עצמנו לרצפת הקרוסלה.
עד כה הסברנו מדוע כאשר מתקרבים אל מרכז הקרוסלה או מתרחקים ממנו, חווים כוח.
אך מדוע אנו מצפים לחוות כוח כאשר אנו נעים סביב המרכז, מבלי להתקרב או להתרחק ממנו?
ובכן, נמחק את הישר שעל רצפת הקרוסלה, ונצייר במקומו מעגל.
נדמיין שאנו הולכים לאורכו במהירות קבועה.
מצב זה שקול למצב שבו היינו שרויים במנוחה במערכת אחרת, שמסתובבת מהר יותר, או לאט יותר, בהתאם לאם אנו הולכים נגד כיוון השעון או עם כיוון השעון (נזכור שהקרוסלה מסתובבת נגד כיוון השעון).
כלומר נצפה שהכוח הצנטריפוגלי שנחווה יגדל, או יקטן, בהתאמה.
במילים אחרות, אם נחזור למערכת המקורית של הקרוסלה (זו שביחס אליה אנו נמצאים בתנועה) נצטרך להוסיף תיקון לכוח הצנטריפוגלי: כוח נוסף, שתמיד יהיה מכוון כלפי ימין (בין אם אנחנו נעים עם כיוון השעון או נגדו) - כוח קוריוליס.
תוכלו להראות, שאף על פי שההסבר לכוח נראה שונה למדי למקרה שאנו נעים על קו ישר או לאורכו של המעגל, גודלו של הכוח זהה, ונתון על ידי .
אם נמחק גם את המעגל ונתקדם בכיוון כלשהו, נוכל לפרק את התנועה לרכיב "בכיוון המרכז" (רכיב רדיאלי) ולרכיב "על המעגל" (רכיב משיקי).
כיוון שהיחס בין הכוח למהירות שווה בשני המקרים, וכיוון שהכוחות שחישבנו קודם היו ניצבים לרכיבי המהירות המתאימים ומכוונים כלפי ימין, נקבל שסכום הכוחות יהיה ניצב לסכום המהירויות, וכיוונו - ימינה.
קיבלנו בדיוק את כוח קוריוליס המתואר בפסקה הקודמת.
פיתוח מתמטי כללי, מקרים פרטיים
הפיתוח משתמש בקשר בין הנגזרת של וקטור במערכת אינרציאלית לנגזרתו במערכת מסתובבת.
עבור כל וקטור מתקיים השוויון:
כאשר הוא הנגזרת של במערכת האינרציאלית, ו הוא הנגזרת של במערכת המסתובבת במהירות זוויתית יחסית אליה.
כלומר, מציגים את הווקטור במערכת הצירים המסתובבת וגוזרים אותו במערכת הצירים הזו, כך שהצירים עצמם אינם משתנים בזמן במערכת הייחוס הזאת.
בפרט, עבור התאוצה והמהירות, מתקיים:
אם נציב את הביטוי למהירות בביטוי של התאוצה, נקבל:
(השתמשנו בדיסטריביוטיביות של מכפלה וקטורית).
בהנחה ש קבוע (ולכן ) ניתן לפתוח את הנגזרת כך:
עתה נציב את הביטוי שקיבלנו, ונגיע ל:
כאשר היא תאוצת קוריוליס, ו היא התאוצה של הכוח הצנטריפוגלי, כוח מדומה נוסף במערכת.
והכוח המדומה שיצפה במערכת המסתובבת הוא
האיבר הראשון בביטוי זה הוא כוח קוריוליס, והאיבר השני הוא הכוח הצנטריפוגלי.
אם ניצב ל- אז הכוח הצנטריפוגלי הוא פשוט הביטוי המוכר:
קל לראות מהפיתוח שאם לא קבוע,
כלומר (ישנה תאוצה זוויתית), הרי מלבד כוח קוריוליס והכוח הצנטריפוגלי יש להוסיף כוח מדומה נוסף השווה ל , אולם הפיתוח כולו מתבסס על ההנחה שציר הסיבוב הוא קבוע, ולכן הנוסחה נכונה רק אם
משתנה רק בגודלו ולא בכיוונו משום שאז כל הפיתוח שגוי.
הסבר מתמטי פשוט למקרה של מהירות רדיאלית
כוח קוריוליס מתקבל כאשר אדם הנמצא על שולי דיסקה מסתובבת מנסה לנוע במהירות קבועה בכיוון הרדיוס לכיוון מרכז המעגל.
הכוח יופיע במאונך לכיוון ההתקדמות, במישור הדיסקה, מימין או משמאל (תלוי בכיוון סיבוב הדיסקה).
לאדם על הדיסקה זהו כוח שאין לו הסבר ולכן נקרא "כוח מדומה", אולם לצופה מחוץ לדיסקה הכוח הוא כוח ממשי מאחר שהוא רואה שהמהירות המשיקית של האדם הנע על הדיסקה (לאורך הרדיוס) משתנה, ולכן מן ההכרח שפועל כוח שמקטין את המהירות המשיקית.
חשוב להבין שמבחינת האדם על הדיסקה אין לו מהירות משיקית (מבחינתו אין סיבוב) אולם יש לו מהירות רדיאלית (מהירות בכיוון הרדיוס), אולם הצופה מבחוץ רואה גם את המהירות המשיקית וגם את המהירות הרדיאלית של האדם על הדיסקה.
ההוכחה שלהלן מתבצעת תוך התבוננות מחוץ לדיסקה:
תהי θ הזווית ברדיאנים, R רדיוס הדיסקה ו-S אורך קשת המעגל (המתאימה לזווית θ).
ידוע כי את אורך הקשת ניתן לתאר על ידי הנוסחה , ברור שלצופה מבחוץ גם R וגם θ הן פונקציות של t מאחר שהתנועת האדם על הדיסקה מתבצעת גם לאורך הרדיוס וגם בכיוון משיקי (מעצם סיבוב הדיסקה)
כדי למצוא את המהירות המשיקית נבצע גזירה לפי מכפלה (נשים לב , , מהירות זוויתית)
ולכן נקבל את המשוואה ( מהירות משיקית, מהירות רדיאלית, מהירות זוויתית)
כדי לקבל את התאוצה המשיקית (תאוצת קוריוליס) נגזור את המהירות המשיקית ונשים לב לכך ש וגם קבועים בזמן כלפי הצופה מחוץ לדיסקה.
ונקבל נסדר את המשוואה ונקבל (תאוצת קוריוליס)
הערה: זהו תיאור סקלרי בלבד המתאר את גודל הכוח ולא את כיוונו.
הסבר מתמטי למקרה של מהירות משיקית - "אפקט אטווש"
חשיבותו המעשית של "אפקט קוריוליס" נובעת בעיקרה על ידי רכיב התאוצה האופקית שלו הנגרמת על ידי תנועה אופקית.
ישנם רכיבים נוספים לכוח קוריוליס.
גופים הנעים מערבה יוטו מטה (כלומר ירגישו כבדים יותר), בעוד גופים הנעים מזרחה יוטו מעלה (ירגישו קלים יותר).
תוצא זה ידוע כ"אפקט אטווש" (Eötvös effect).
רכיב זה של כוח קוריוליס הוא מרבי בקו המשווה.
הכוח המופק על ידי אפקט זה הוא דומה לרכיב האופקי (כלומר מאותו סדר גודל), אבל הכוחות האנכיים החזקים בהרבה אודות לכבידה וללחצים שונים גורמים לרכיב זה להיות בלתי חשוב מבחינה דינמית.
בנוסף, גופים הנעים מעלה (כלומר החוצה מכדור הארץ) או מטה (אל מרכז כדור הארץ) יוטו מערבה או מזרחה בהתאמה.
אפקט זה גם הוא מרבי בקו המשווה.
מכיוון שתנועה אנכית בדרך כלל נמשכת משך זמן מוגבל, גודלו של אפקט זה מוגבל ומצריך מכשירי מדידה מדויקים כדי לגלותו.
עם זאת, במקרה של שינויים גדולים בתנע, כמו במקרה של מעבורת חלל המשוגרת למסלול, האפקט הזה הופך למשמעותי.
המסלול המהיר והחסכוני בדלק ביותר הוא שיגור מקו המשווה במסלול שמתעקל מזרחה.
נדמיין רכבת שנוסעת לאורך מסילה חסרת חיכוך הנמתחת לאורך קו המשווה.
נניח גם, שכשהיא בתנועה, היא נוסעת במהירות מספיקה כדי להשלים הקפה מסביב לעולם ביום אחד (465 m/s).
נתייחס לאפקט קוריוליס בשלושה מקרים: כאשר הרכבת נוסעת מערבה, כאשר היא במנוחה, וכאשר היא נוסעת מזרחה.
בכל מקרה נתייחס תחילה למערכת הייחוס המסתובבת של כדור הארץ שבה פועל כוח קוריוליס, ולאחר מכן נבדוק גם במערכת ייחוס אינרציאלית, שבה לא פועלים כוחות מדומים.
האנימציה ממחישה את שלושת המקרים כפי שהם נראים על ידי צופה במנוחה במערכת אינרציאלית הממוקם בנקודה קבועה מעל הקוטב הצפוני הנמצאת על ציר הסיבוב של כדור הארץ; הרכבת מסומנת באדום, והיא קבועה במקומה בהמחשה השמאלית, ונעה באחרות :
בשלושת המקרים כוח הכבידה המופעל על הרכבת זהה, אך המשקל שלה בפועל משתנה בין המקרים, כפי שנפרט להלן.
המשקל בפועל בא לידי ביטוי בכוח שהרכבת תפעיל על המסילה, ולכן גם בכוח התגובה מהמסילה (כוח נורמלי).
כמו כן, אם נוסעי הרכבת יעמדו על מכשיר למדידת משקל, המכשיר יראה מדידות שונות בכל אחד משלושת המקרים.
את כל אחד מהמקרים ננתח גם ממערכת ייחוס מסתובבת וגם ממערכת ייחוס אינרציאלית, ונקבל בכל פעם שני הסברים שונים לאותה תוצאת משקל.
1. הרכבת נוסעת מערבה: במקרה זה, היא נעה נגד מגמת הסיבוב.
לפיכך, במערכת הייחוס המסתובבת של כדור הארץ כוח קוריוליס מכוון פנימה לכיוון ציר הסיבוב של כדור הארץ (מטה) בעוצמה של כ-0.68% מכוח הכבידה.
בנוסף, פועל במערכת יחוס זו כוח צנטרפוגלי בכיוון החוצה מציר הסיבוב (מעלה) בעוצמה של כ-0.34%.
לכן סך כל הכוח המושך את הרכבת מטה גדול ב-0.34% מכוח הכבידה הרגיל.
חלק מכוח זה יספק את הכוח הצנטריפטלי הדרוש לרכבת עבור תנועתה המעגלית, ורק החלק הנותר יהיה משקלה בפועל.
הכוח הצנטריפטלי הדרוש שווה ל-0.34% מכוח הכבידה, ולכן בסופו של דבר משקלה בפועל יהיה זהה לכוח הכבידה.
אם נסתכל על הרכבת הזאת במערכת הייחוס הלא מסתובבת של הצופה מעל הקוטב הצפוני, במהירות זו הרכבת נותרת נייחת כאשר כדור הארץ סובב מתחתיה.
מכאן, הכוח היחידי הפועל עליה הוא הכבידה.
מכיוון שבמערכת ייחוס זו אין כוחות מדומים, משקלה יהיה זהה בדיוק לכוח זה.
2. הרכבת במנוחה: מנקודת המבט של מערכת הייחוס הסובבת של כדור הארץ, מהירות הרכבת היא אפס, ולפיכך כוח קוריוליס הוא גם אפס.
הכוח הצנטרפוגלי אינו תלוי במהירות הרכבת, ולכן הוא זהה למקרה הקודם, כלומר כוח בעוצמה של 0.34% מכוח הכבידה הפועל כלפי מעלה.
לפיכך משקלה של הרכבת היה פחות 0.34% מכוח הכבידה, ולכן הרכבת ונוסעיה יהיו מעט קלים יותר מאשר במקרה הקודם.
מנקודת המבט של הצופה מעל כדור הארץ, הרכבת כעת סובבת ביחד עם שאר כדור הארץ.
0.34% מכוח הכבידה מספק את הכוח הצנטריפטלי הדרוש כדי להשיג את התנועה המעגלית במערכת ייחוס זו.
רק הכוח הנותר מהווה את משקלה בפועל, לכן שוב קיבלנו משקל הפחות ב-0.34% מכוח הכבידה.
במקרה זה, מכיוון שהיא נעה בכיוון הסיבוב של כדור הארץ, כוח קוריוליס יכוון החוצה מציר הסיבוב (מעלה) בעוצמה של 0.68% מכוח הכבידה.
הכוח הצנטרפוגלי יוסיף עוד 0.34% כלפי מעלה, ועוד 0.34% מכוח הכבידה יושקעו בתאוצה הצנטריפטלית.
לכן משקל הרכבת במקרה זה יהיה פחות ב-1.36% מכוח הכבידה הרגיל.