tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת עבר ואן אקסל לשחק בשורותיה של גולדן סטייט ווריורס.
הוא לקח במהלך העונה חלק ב-39 משחקים בלבד, בהם עלה בחמישייה ב-29, והחמיץ 41 משחקים בשל פציעות.
בינואר, במשחק מול דאלאס, קלע ואן אקסל את השלשה ה-1,361 בקריירה, ועקף את דן מארלי בדרך למקום החמישי בכל הזמנים בקליעות מעבר לקשת השלוש.
לאחר שנה במדי הווריורס, עבר ואן אקסל לשחק במדיה של פורטלנד טרייל בלייזרס.
הוא המשיך ונאבק בבריאותו, ונאלץ להחמיץ לאורך העונה 29 משחקים בשל פציעות.
הוא רשם 11.1 נקודות, והשווה את שיא הקריירה שלו עם 38.9% קליעה מעבר לקשת השלוש.
בסיום עונה אחת, עבר לעונה אחת, עונת , אל סן אנטוניו ספרס בה שותף ב-15.2 דקות למשחק, ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו מכדורסל שימש כעוזר מאמן במכללת טקסס בעונת 2009-2010 ולאחר מכן שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס ומילוואקי באקס.
בין השנים 2016–2019 שימש בתפקיד עוזר מאמן בממפיס גריזליס.
ב-31 בינואר 2013 נשפט בנו של ואן אקסל, ניקי, ל-60 שנות מאסר לאחר שהורשע ברצח.
ניק האנאוור הוא יזם, מנהל חברות, משקיע, יועץ עסקי ופעיל חברתי יהודי אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר כאחד מראשוני המשקיעים בחברת אמזון, שם עשה חלק מהונו, ובפעילות החברתית שלו כמבקר חריף של השיטה הקפיטליסטית בארצות הברית ובעולם.
ניק האנאוור נולד בעיר ניו יורק ב-1959 במשפחה ממוצא יהודי גרמני שבבעלותה חברה לייצור שמיכות וכריות.
בני המשפחה עבדו בחברה, וכשנקלעה לקשיים רכשו אותה והפכו אותה לחברה מובילה בתחומה ולמותג ידוע.
ניק ואחיו הצטרפו לעבודה בחברה.
ניק למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון, ולאחר מכן חזר לעבוד בחברה המשפחתית, והוא מכהן שם עד היום כמנכ"ל, וכיו"ר משותף ביחד עם אביו.
בשנת 1992 חל מפנה בקריירה שלו, כאשר פנה להשקיע בחברות הפועלות באינטרנט.
בעצת חברו ג'ף בזוס השקיע בחברת אמזון, שהייתה בין הראשונות שמכרו מוצרים באינטרנט בלבד.
הוא שימש כיועץ למועצת המנהלים של החברה עד שנת 2000, אז הקים קרן הון סיכון בשם Second Avenue Partners.
במסגרת הקרן הוא השקיע ומכר כ-30 חברות, וביניהן: aQuantive (נמכרה למיקרוסופט), Insitu (נמכרה לחברת בואינג), ברווח כולל של עשרות מיליארדים של דולרים.
האנאוור הקים את "רשת הפטריוט האמיתי", ארגון בלתי-מפלגתי, המבוסס על רעיונות שהציג בספרו המשותף עם אריק לו, "הפטריוט האמיתי".
האנאוור מנהל ביחד עם רעייתו לסלי את "הקרן של ניק ולסלי האנאוור", שמטרתה לתמוך במיזמים ציבוריים, חינוכיים וסביבתיים בעלי מגמה ליברלית.
כמו כן הוא פעיל קהילתי באזור העיר סיאטל, הנחשבת מעוז של המחנה הפוליטי הליברלי בארצות הברית, ומעורב במערכת החינוך הציבורית שם.
הוא מייסד-שותף של "הליגה של המשפיעים בחינוך (LEV)", ארגון פוליטי בלתי-מפלגתי לשיפור החינוך הציבורי במדינת וושינגטון.
הוא חבר במועצת המנהלים של Forterra, ארגון לשימור סביבתי.
הוא הופיע בסרט התיעודי "אי-שוויון לכל", 2013.
בשנת 2014 טען האנאוור בטור שכתב במגזין המקוון "פוליטיקו", כי צפויה מהפכה אלימה כנגד האלפיון העליון, אם לא תיפתר בעיית אי-השוויון בחלוקת העושר, כהגדרתו.
לטענתו, אי-השוויון מוביל להריסה של מעמד הביניים, ובעקבות כך תקרה מהפכה שתפגע אנושות במעמד העשיר.
הוא השווה את המצב הנוכחי (ב-2014) לאקלים הפוליטי והחברתי ערב המהפכה הצרפתית.
ב-1 במרץ 2011 נשא האנוואר הרצאה בוועידת TED, ובה שטח את משנתו החברתית.
הוא טען כנגד המוסכמה הרווחת בקפיטליזם הקלסי, לפיה מעמד העשירים הוא "יוצר משרות" בעבור כל האוכלוסייה, ועל כן עושרם "מחלחל" בסופו של דבר לכולם.
לדבריו בהרצאה, מעמד הביניים הוא יוצר המשרות האמיתי של המערכת הכלכלית, והשיטה הנוכחית הורסת אותו.
כדי לחזק את מעמד הביניים ולהועיל לחברה כולה, על הממשלה להעלות את שכר המינימום שיבטיח הכנסה למעמדות הנמוכים, דבר שיגדיל את כוח הקניה שלהם - גם במחיר של פגיעה מסוימת במעמד העשיר.
במקום זאת, הממשלה מקטינה את תשלומי המס ומחזקת את העשירים בלבד.
אילו השיטה הייתה עובדת, טען האנאוור, "היינו טובעים במשרות פנויות" במקום לראות את המספר יורד.
ארגון TED החליט לגנוז את ההרצאה, ועל כך ספג ביקורת ציבורית.
ההרצאה פורסמה ב-YouTube, וזכתה ליותר ממיליון צפיות.
האוצר של ארגון TED, כריס אנדרסון, הצדיק את הגניזה בכך שההרצאה הביעה דעות פוליטיות שנויות במחלוקת.
בתגובה, טענו המבקרים שהרצאות קודמות ב-TED, למשל מפי אל גור ודייוויד קמרון, עסקו בנושאים פוליטיים שבמחלוקת.
האנאוור עצמו הגן באופן חלקי על החלטתו של אנדרסון, באומרו שהארגון הוא פרטי ושזכותו לצנזר הרצאות הפוגעות במגזר העסקי, ושהביקורת על ההחלטה הייתה מוגזמת.
ב-12 באוגוסט 2014, נשא האנאוור הרצאה נוספת בכנס TedSalon, בשם: "היזהרו, חבריי הפלוטוקרטים, כי הקילשונים באים!" אנדרסון פרסם הסבר לפרשה בבלוג של TED, והצטלם עם האנאוור כשהם "קוברים את הגרזן".
ניקולאס ג'ון "ניק" בארמבי הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן, שותף בארמבי בשני טורנירי אליפות אירופה עם נבחרת אנגליה, במקביל לקריירה במגוון קבוצות בליגות הבכירות באנגליה.
בארמבי הוא אחד מתשעה שחקנים בלבד שכבש שער במדי שש קבוצות שונות בפרמייר ליג.
בארמבי החל את דרכו כילד בקבוצות מקומיות, בהן משך תשומת לב רבה בעקבות הכישרון שהפגין.
בשנת 1990, כשהיה בן 16, צורף בארמבי למחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר.
מאמן הקבוצה הבוגרת, טרי ונבלס, העלה את בארמבי לקבוצה הבוגרת לקראת עונת , עונת הבכורה של ליגת הפרמייר ליג.
כבר בגיל 18 הפך בארמבי לשחקן הרכב בקבוצה.
בהמשך, היה בארמבי לחלק מחמישיית ההתקפה של אוסבלדו ארדילס, שכללה לצידו את יורגן קלינסמן, טדי שרינגהאם, דארן אנדרטון ואיליה דומיטרסקו.
בסך הכל בשלוש עונות במדי טוטנהאם רשם בארמבי 87 הופעות ליגה, בהן כבש 21 שערים.
לקראת עונת עלתה קבוצת מידלסברו לפרמייר ליג, והתחזקה משמעותית תחת בריאן רובסון כמאמן.
הרכש היקר ביותר של הקבוצה בהיסטוריה, נכון לאותו הזמן, היה בארמבי, שעבר תמורת 5.25 מיליון ליש"ט.
לאחר עונה וחצי בלבד במדי מידלסברו, נמכר בארמבי לאברטון תמורת סכום הגבוה בחצי מיליון ליש"ט מהקנייה שלו.
בשלוש וחצי העונות שלו בקבוצה, היה בארמבי לשחקן מפתח בקישור, שפתח כמעט בכל משחקיה בליגה, למעט מספר פציעות שהגבילו אותו במהלך עונת .
אברטון בתקופתו של בארמבי במועדון הייתה קבוצת תחתית שנאבקה באופן כמעט קבוע נגד הירידה, כולל מסע הישרדות שהסתיים בהישארות בליגה בזכות פער שערים בלבד בעונת .
בשלוש וחצי עונות במדי הקבוצה, רשם בארמבי 116 הופעות ליגה, בהן כבש 18 שערים, והיה מהמובילים בשחקניה בשנים אלו.
ב-19 ביולי 2000, עבר בארמבי מאברטון ליריבתה העירונית ליברפול תמורת כ-6 מיליון ליש"ט.
הוא היה לשחקן הראשון אחרי 41 שנים שנמכר ישירות מאברטון לליברפול, והמעבר הושלם למרות התעניינות גם מצידה של מנצ'סטר יונייטד בשחקן באותו הקיץ.
עונתו הראשונה בליברפול, תחת המאמן ז'ראר הוייה, הייתה מוצלחת מבחינה אישית וקבוצתית עבור בארמבי.
הוא כבש שמונה שערים בכל המסגרות, מתוכם ארבעה שערים באירופה בדרך לזכייה בגביע אופ"א.
כמו כן, הוסיפה הקבוצה וזכתה באותה עונה בגביע האנגלי ובגביע הפוטבול ליג, ועם פתיחת העונה הבאה גם ניצחה את מנצ'סטר יונייטד כדי לזכות במגן הצדקה.
ארבעת התארים שצבר ב-2001 עם ליברפול היו היחידים בקריירה של בארמבי.
עונה אחר כך סבל בארמבי מפציעות רבות וירידה משמעותית בכושרו, מה שהוביל אותו לשש הופעות ליגה בלבד, והוא סיים את דרכו בקבוצה.
ב-8 באוגוסט 2002, לקראת עונת , התאחד בארמבי עם מאמנו הראשון בטוטנהאם, טרי ונבלס, כשעבר ללידס יונייטד תמורת 2.75 מיליון ליש"ט.
למרות שכבש כבר בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, הוא רשם עונה בה לא הצליח להשפיע על הקבוצה, שהצליחה להבטיח את הישרדותה בליגה רק במחזורי הסיום.
לאחר כחצי עונה נוספת בה לא הצליח להתבלט במדי לידס, עבר בארמבי בהשאלה לנוטינגהאם פורסט מליגת המשנה לתקופה של חצי עונה.
לקראת עונת , בעקבות נשירתה של לידס לליגת המשנה, עבר בארמבי לקבוצה מעיר הולדתו, האל סיטי, בהעברה חופשית.
האל שיחקה אז בליגה השלישית, וכבר בעונת הבכורה שלו הצליח בארמבי להוביל את הקבוצה לעלייה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה, עם תשעה שערי ליגה ב-39 הופעות.
לאחר שתי עונות בהן נלחמה הקבוצה נגד הירידה, הצליחה האל סיטי להעפיל לראשונה בתולדותיה לפרמייר ליג.
בארמבי כבש פעמיים בשלושה משחקים במסגרת פלייאוף העלייה והיה בורג חשוב מאוד בטורניר המוצלח של קבוצתו.
ב-20 בדצמבר 2008 כבש את שער הפרמייר ליג הראשון שלו במדי האל סיטי, ובכך היה לשחקן התשיעי בהיסטוריה שכובש במדי שש קבוצות פרמייר ליג שונות.
לאחר שהצליחה לשרוד בעונתה הראשונה, ירדה האל סיטי לליגת המשנה בסיום עונת .
בסיום העונה הודיע מאמן האל סיטי, נייג'ל פירסון, כי בארמבי יעשה את צעדיו הראשונים באימון כשיצטרף לצוות המקצועי, במקביל להיותו שחקן הקבוצה, בעונת .
ב-15 בנובמבר 2011, לאחר שפירסון עזב את האל סיטי לטובת משרת המאמן של לסטר סיטי, מונה בארמבי לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה.
לאחר ניצחון 0–2 על דרבי קאונטי במשחק הבכורה שלו על הקווים, המשיך בארמבי בתפקיד וב-6 בינואר 2012, בגיל 38, הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
ארבעה ימים אחר כך הפך למאמן הקבוע של הקבוצה.
ב-8 במאי פוטר בארמבי מתפקידו, לאחר שהעביר ביקורת קשה כלפי ההנהלה ותקציב ההעברות של הקבוצה.
בארמבי החל את דרכו הבינלאומית במדי נבחרת אנגליה ב-29 במרץ 1995, תחת המאמן טרי ונבלס, מאמנו הראשון בטוטנהאם הוטספר.
הוא עלה כמחליף בדקה ה-64 של משחק ידידות בין אנגליה ל (0-0).
ב-23 במאי 1996, במשחק הכנה לקראת טורניר יורו 1996 הביתי של אנגליה, כבש בארמבי את שני שעריו הראשונים במדי הנבחרת, בניצחון 0–3 על .
בזכות יכולתו במשחקי ההכנה, זכה בארמבי במקום בסגל של ונבלס לקראת הטורניר.
בשלב הבתים, עלה בארמבי כמחליף במשחקה הראשון של אנגליה מול שהסתיים בשוויון 1-1, ובמשחק השלישי בו ניצחה 1–4 את .
הופעתו השלישית בטורניר הייתה גם היא כמחליף, כשעלה 11 דקות לסיום ההארכה בניצחון אנגליה על בדו-קרב פנדלים.
בארמבי לא שותף בהדחה של אנגליה על ידי בפנדלים בחצי הגמר.
לאחר הטורניר הוחלף ונבלס בגלן הודל, ובארמבי היה כובש השער הראשון בתקופתו של המאמן החדש, בניצחון 0–3 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, ב-1 בספטמבר 1996. למרות זאת, בארמבי לא נכלל יותר בתוכניות המקצועיות של המאמן החדש, והוא לא שיחק יותר במדי אנגליה בתקופת כהונתו של הודל.
במאי 2000 חזר בארמבי לנבחרת, כשנכלל בסגל הראשוני של קווין קיגן לקראת טורניר יורו 2000. הוא שותף בשלושה משחקי הכנה, מול , ו, ולאחריהם נכלל בסגל הסופי של אנגליה לטורניר.
לאחר שלא שותף בהפסד ל, עלה בארמבי כמחליף בניצחון 0–1 על ובהפסד 2–3 ל שסיים את דרכה של אנגליה כבר לאחר שלב הבתים.
כחצי שנה לאחר הטורניר התמנה סוון-יוראן אריקסון לתפקיד המאמן, ובארמבי הפך לכובש הראשון תחת המאמן החדש, בניצחון 0–3 על ספרד במשחק ידידות.
הוא שותף בסך הכל בארבעה משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, כולל הניצחון הגדול 1–5 על גרמניה, והמשחק האחרון בשלב הבתים בו סיימה אנגליה בשוויון 2-2 עם והבטיחה את מקומה במונדיאל 2002. הייתה זו ההופעה האחרונה של בארמבי במדי אנגליה, שסיים את דרכו בנבחרת לאחר שלא זומן לסגל הסופי לקראת המונדיאל.
בסך הכל רשם בארמבי 23 הופעות במדי אנגליה, בהן כבש ארבעה שערים.
ניקולס (ניק) אומאלי הוא הבסיסט של להקת הרוק "ארקטיק מאנקיז" (Arctic Monkeys).
אומאלי התחיל לנגן בגיטרה בס בגיל 16, לאחר ששאיפותיו לנגן בתופים ובגיטרה זכו להתנגדות מצד אביו.
בתחילת דרכו ניגן בבס בלהקת רוק מקומית בשם "הדודג'מס" (The Dodgems).
ב-2006 הצטרף אומאלי ל"ארקטיק מאנקיז" כמחליף זמני לבסיסט אנדי ניקולסון שהודיע שלא יצטרף לסיבוב ההופעות הקרוב בארצות הברית.
בעודו עובד בחנות סופרמרקט, אומאלי הצליח ללמוד את כל השירים באלבום הבכורה של הלהקה תוך יומיים של נגינה אינטנסיבית שבהם, לדבריו, "בקושי יצא מהבית".
הופעתו הראשונה עם הלהקה הייתה ב-25 במאי, זו הייתה הופעה סודית בפאב "Old Blue Last" שבמזרח לונדון.
ההופעה ובה קהל של 120 איש, הייתה מעין נסיעת מבחן לאומאלי.
יומיים לאחר מכן הופיע בוונקובר מול קהל של 15–20 אלף איש בפסטיבל "Dates".
זמן קצר לאחר שהצטרף ללהקה אומאלי שבר את ידו כשחבר להקתו הקודמת השליך אותו מעבר לחומה, לשטח של שכניו, כשעשוע בזמן שהיו שיכורים.
אולם למרות ידו השבורה הצליח לנגן בבס במסע הופעות מוצלח.
ב-20 ביוני 2006, הועזב אנדי ניקולסון מהלהקה באופן סופי.
בהודעתו לתקשורת אמר אלכס טרנר: "מצאנו את עצמנו בסיטואציה שרצינו להמשיך הלאה".
אומאלי מילא את מקומו והפך לבסיסט הרשמי של להקת "ארקטיק מאנקיז".
אומאלי מתגורר בלוס אנג'לס עם בת זוגו קלי בוס, שפית במקצועה.
לזוג נולד בן, הרסט (Hearst) במרץ 2014. ב-2015 נולדה לזוג בת, איגי (Iggy).
קרוליין שווייגארד ניקולאיסן ("ניק") ואל (בנורווגית: Nic Wall או Caroline Schweigaard Nicolaysen Waal; 1 בינואר 1905 - 28 במאי 1960) הייתה פסיכיאטרית נורווגית שנודעה בעבודתה בקרב ילדים ובני נוער בנורווגיה, וכמייסדת תחום הפדיאטריה והפסיכיאטריה של גיל ההתבגרות בנורווגיה.
היא הייתה פעילה במחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה, והוכרה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
ואל (שכינוי ילדותה היה "ביבטה") נולדה באוסלו שבנורווגיה.
היא הייתה הצעירה מבין ארבעה ילדיהם של וילהלם ברנהופט ניקולאיסן, קצין צבא, ואשתו אנה הורן.
היא גדלה בחלק של אוסלו הידוע בשם הומאנסביין .
עקב מחלה פסיכוסומטית השלימה בביתה את שנת לימודיה הראשונה בגימנסיה.
ואל למדה באוניברסיטת אוסלו, הפכה לפעילה פוליטית סוציאליסטית וסיימה את לימודי הרפואה בשנת 1930. היא הייתה קשורה לתנועת Mot Dag , שהייתה חלק מהמפלגה הקומוניסטית הנורווגית , ועבדה בתור עורכת כתב העת Æsculap.
את עמדותיה הפוליטיות פיתחה בעודה סטודנטית, ואלה קשרוה למטרות חברתיות בקשר שנמשך כל חייה - בעיקר מטרות ששרתו צורכי ילדים, נוער ונשים.
עקבה רגישויותיה הנפשיות עברה ואל פסיכואנליזה בנורווגיה בעודה סטודנטית.
בשנת 1927 נישאה לסופר סיגורד הול .
ואל המשיכה בטיפולי פסיכואנליזה בברלין כסטודנטית, ובשנים 1933 ו-1934 התקבלה כחברה בעמותות הפסיכואנליטיות הגרמנית, הדנית והנורווגית.
בשנת 1936 התגרשה ובשנת 1937 נישאה לווסל ואל (Wessel Waal) ואימצה את שם משפחתו.
בברלין יצרה ואל קשר עם וילהלם רייך והתלוותה אליו כשברח מרדיפות הנאצים לנורווגיה.
שובה לנורווגיה וקורותיה בשנות מלחמת העולם השנייה
בנורווגיה המשיכה ואל לקבל הכשרה מפליט נוסף מהמשטר הנאצי, האוסטרי אוטו פניכל (Otto Fenichel), וכן מרייך.
ב-1939 פתחה מרפאה פסיכואנליטית והצטרפה לצוות בית החולים הפסיכיאטרי גאוסטד (Gaustad), שם נשארה חברת צוות עד 1947.
במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה מ-1940 עד 1945, הפכה ואל פעילה במחתרת ההתנגדות לכיבוש.
בין פעילויותיה סייעה בהבטחת בריחתם של ילדים יהודים מאוסלו, ובכך הצילה אותם מגירוש ומוות.
היא הייתה פעילה בשירות המודיעין החשאי הנורווגי.
באביב 1945 נעצרה לזמן קצר וברחה לשוודיה.
ואל חידשה את פעילותה המקצועית מיד לאחר המלחמה.
היא נשארה בצוות בית החולים הפסיכיאטרי והצטרפה לצוות בית החולים אולבאל (Ullevål).
היא עבדה בדנמרק, ארצות הברית, שווייץ וצרפת.
היא ביקשה להתמנות כמנהלת במכון החדש לרפואת ילדים ולפסיכולוגיית מתבגרים בריקסהוספיטלט אך לא התקבלה לתפקיד.
בשנת 1951 הוסמכה כפסיכיאטרית והחלה לפעול במכון עצמאי שנקרא "הבית הכחול" ופעל ליד סקילבק .
ב-1953 הייתה מהראשונים בנורווגיה שעסקו בתחום הפדיאטריה והפסיכיאטריה של גיל ההתבגרות.
ואל נשארה מנהלת מקצועית של המכון עד מותה בשנת 1960. היא סייעה לנוער עברייני.
נולדו לה ולווסל ואל שני ילדים - הפסיכיאטרית הלגה ואל (שגם הייתה הביוגרפית שלה) ופסיכולוג הילדים בריט ואל סקאסליין (Skaslien).
בשנת 1951 התגרשה מוואל ונישאה לאלכס הליו (Helju), שבשנת 1954 נהרג בתאונת שיט.
למרות בעיותיה הנפשיות האישיות פעלה ואל באופן מקצועי ושילבה בפעילותה ייעוץ בנוגע לבעיות בריאות הציבור, הוראה וכן הפעלה של קליניקה.
היא תרמה למחקר במגוון רחב של נושאים בתחומי מחקרה, ובין היתר:
פרקטיקה של פסיכואנליזה ופסיכותרפיה, בדרך כלל בהקשר לפעילותו של וילהלם רייך אך תוך פרשנות ופעולה עצמאיות.
היא עשתה מחקר קליני חלוצי בתחום הפסיכיאטריה הסומאטית ובפיתוח טכניקות אבחון.
ואל תרמה לפיתוח רפואת הילדים, ופסיכיאטריית המתבגרים כתחום מובחן בבריאות הנפש בנורווגיה.
חקר מיניות האדם, בעיקר בקרב ילדים ומתבגרים.
חינוך - המכון של ואל סיפק תוכניות חינוכיות עבור מספר התמחויות, כולל פסיכולוגים, עובדים סוציאליים ומחנכים.
לאחר מותה המשיך המכון הנושא את שמה לפעול כמכון קליני וכמרכז הוראה באזור אוסלו.
ניק לארס היידפלד הוא נהג מרוצים גרמני.
התחרה במשך 12 עונת באליפות הפורמולה 1. לאחר מכן התחרה במספר קטגוריות שונות ביניהן אליפות הפורמולה אי.
היידפלד החל להתחרות בקארטינג בהיותו בן 11. בשנת 1994 החל להתחרות בסבב הפורמולה פורד הגרמני.
באותה שנה ניצח שמונה מתוך תשעה המרוצים בעונה וזכה באליפות.
בשנת 1995 זכה באליפות גרמניה בפורמולה פורד בקטגוריית 1800 סמ"ק.
שנה לאחר מכן עבר להתחרות אליפות הפורמולה 3 הגרמנית וסיים את העונה במקום השלישי.
בעונתו השנייה בסבב ניצח בחמישה מרוצים וזכה באליפות.
בעונת 1998 עבר להתחרות באליפות הפורמולה 3000 וסיים את העונה במקום השני.
במהלך העונה השתתף בנהיגת מבחן עבור קבוצת מקלארן.
היידפלד היה חלק מקבוצת מרצדס למרוץ 24 השעות של לה מאן, אך הקבוצה פרשה באמצע המרוץ לאחר שהרכב הנהוג בידי מארק ובר התהפך.
לקראת עונת 2000 חתם על חוזה בקבוצת פרוסט לצידו של ז'אן אלזי.
במהלך העונה נאלץ לפרוש ממרבית המרוצים וסיים את העונה ללא נקודות.
בסיום העונה עזב את הקבוצה וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת סאובר.
במרוץ פתיחת העונה סיים במקום הרביעי וצבר את נקודות האליפות הראשונות בקריירה.
בגרנד פרי הברזילאי סיים במקום השלישי והגיע לראשונה לפודיום, הישגו הטוב ביותר במהלך שלוש העונות בקדנציה הראשונה בקבוצה.
בסיום עונת 2003 הוחלף הייפלד בג'אנקרלו פיסיקלה ונותר ללא קבוצה לקראת עונת 2004. בסופו של דבר הצליח להרשים את ראשי קבוצת ג'ורדן במהלך מבחני טרום העונה.
הקבוצה סבלה לאורך העונה מבעיות כלכליות והרכב בו נהג היה מיושן יחסית.
את העונה סים עם 3 נקודות אותן צבר בגרנד פרי במונקו (מקום שביעי) וקנדה (מקום שמיני).
בעונת 2005 עבר לנהוג עבור קבוצת ויליאמס לצידו של מארק ובר.
בגרנד פרי של מונקו סיים במקום השני, הישג עליו חזר גם בגרנד פרי הגרמני, בו גם זינק לראשונה מהפול פוזישן.
בעקבות פציעה שנגרמה בתאונת אימונים נעדר מהגרנד פרי האיטלקי והבלגי.
הוא היה אמור לחזור ולהתחרות בגרנד פרי הברזילאי, אך נפצע על ידי רוכב אופנוע בשעה שרכב על אופניו, פציעה שסיימה עבורו את העונה.
בעונת 2006 עבר לקבוצת סאובר כמחליפו של פליפה מאסה שעבר לקבוצת פרארי.
בגרנד פרי הונגריה סיים במקום השלישי, התוצאה הטובה ביותר שהשיגו צמד נהגי הקבוצה במהלך אותה עונה.
עונת 2007 הייתה העונה המוצלחת ביותר בקריירת הפורמולה 1. הייפלד צבר נקודות ב-14 מ-17 מרוצים ובסיום העונה דורג במקום החמישי באליפות הנהגים והוחתם לעונה נוספת בקבוצה לצידו של רוברט קוביצה.
את עונת 2008 במקום השישי, נקודה אחת פחות מהעונה הקודמת.
עונה לאחר מכן התקשה לצבור נקודות.
בגרנד פרי המלזי סיים במקום השני, אך המרוץ הופסק בשלב מוקדם בשל הגשם הכבד.
בעקבות כך ניתנו רק מחצית מהנקודות לכל משתתף.
בעקבות פרישתה של ב.מ.וו מהאליפות נותר הייפלד ללא קבוצה לקראת עונת 2010. בחודש פברואר חתם כנהג מבחן בקבוצת מרצדס, אך שוחרר לאחר חצי שנה בה לא נהג כלל.
לאחר השחרור ממרצדס חתם כנהג הניסוי של חברת פירלי, שנבחרה כספקית הצמיגים הרשמית לקראת העונה הבאה.
בחודש ספטמבר חזר שוב לקבוצת סאובר כמחליפו של פדרו דה לה רוסה בחמשת המרוצים האחרונים של העונה.
בסיום העונה הודיעה הקבוצה כי בעונה הבאה ינהגו עבורה קאמוי קוביאשי וסרג'יו פרס.
הייפלד נותר שוב ללא קבוצה.
קוביצה, נהגה המיועד של קבוצת רנו נפצע במהלך נהיגת ראלי באיטליה והיידפלד נבחר להחליפו.
במהלך חודש ספטמבר הוחלף על ידי ברונו סנה.
בכך באה לסיום קריירת הפורמולה 1.
בפברואר 2012 הצטרף לקבוצת רבליון והתחרה עבורה במספר מרוצים במסגרת אליפות העולם במרוצי סיבולת.
הוא התחרה במרוץ 24 השעות של לה מאן, מרוץ 12 השעות של סברינג ומרוץ 6 השעות של ספא.
בעונת 2013 השתתף בחמישה מרוצים במסגרת אליפות העולם במרוצי סיבולת.
שנה לאחר מכן השתתף בכל שמונת המרוצים של העונה.
הוא סיים את מרוץ 24 השעות של לה מאן במקום הרביעי הכולל והראשון בקטגוריה (LMP1-L).
ביוני 2014 הצטרף לעונת הבכורה של אליפות הפורמולה אי.
היידפלד לא סיים את מרוץ הפתיחה של האליפות בגלל תאונה עם ניקו פרוסט שאירעה בפנייה האחרונה של הסיבוב האחרון במרוץ.
בגרנד פרי של מוסקבה סיים במקום השלישי והשיג את הפודיום הראשון שלו באליפות.
את העונה סיים במקום ה-12 עם 31 נקודות.
בסיום העונה עבר להתחרות עבור קבוצת מהינדרה ההודית.
בסיום עונת 2017/18 הודיע על החלטתו לעזוב את האליפות.
ניצת הדובדבן היא רשת בתי הטבע הגדולה בישראל.
הרשת מתמחה במכירת מוצרי מזון טבעיים ואורגניים, תוספי תזונה, מוצרים אקולוגיים ומוצרי קוסמטיקה טבעית.
הרשת נוסדה בשנת 1980 על ידי משפחת ביבי בשוק מחנה יהודה שבירושלים, והיא מונה למעלה מ-60 סניפים.
שורשי הרשת החלו בשנות ה-30, כאשר עזרא ביבי, אביו של הרצל ביבי, עלה מעיראק לארץ ישראל והתמקם בירושלים.
למחייתו ייבש פירות וקלה פיצוחים ומכרם בשוק מחנה יהודה.
עם השנים גדל העסק, והמשפחה החלה לייבא את מרכולתה מטורקיה ואיראן.
בשנת 1980 פתחו הרצל ביבי ואחיו יחזקאל את חנותם הראשונה בשוק מחנה יהודה בשם "ניצת הדובדבן", לאחר מספר שנים עברו לחנות גדולה בשוק ומגוון המוצרים גדל.
עם הזמן הרצל ביבי הפך לבעלים והחל לייבא מוצרים אורגניים מהעולם, בהם קינואה, שהחל לייבא בשנת 2003, לפני שהפכה למוצר נפוץ ומוכר, בעקבות המהלך הוא פתח מחסן לוגיסטי בקיבוץ מעלה החמישה, ובשנת 2013 הועברו אליו משרדי הנהלת החברה.
בשנת 2005 הצטרף ארבל שירן לתפקיד מנכ"ל הרשת.
החל מתקופת כהונתו הרשת החלה להתרחב באופן ניכר, תוך מיקוד על הנגשת מוצרי בריאות אורגניים לקהל הרחב.
מדיניות זו כוללת פתיחת סניפים ברחבי הארץ, מקריית שמונה ועד אילת, במטרה לאפשר גישה למוצרים טבעיים ואורגניים לקהל רחב יותר.
לניצת הדובדבן מותג פרטי תחת אותו השם.
במותג מאות מוצרים בתחומים שונים, כמו קטניות, דגנים, קמחים, ומגוון נרחב של חומרי גלם אורגניים או טבעיים, המיובאים מהעולם או מיוצרים בשיתוף פעולה עם יצרנים מקומיים במטרה לעודד ייצור אורגני מקומי.
לרשת מועדון לקוחות ובו למעלה מ-50,000 לקוחות.
ניקולס אלכסנדר "ניק" בלקמן הוא כדורגלן אנגלי-ברבדוסי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת ברבדוס.
בלקמן נולד בסלפורד שבאנגליה, לאב יליד ברבדוס, ולאם אנגלייה.
סבתו מצד אמו, כילדה יתומה בהולנד אומצה על ידי משפחה יהודית בזמן מלחמת העולם השנייה, וכך הפכה גם היא ליהודייה.
בגיל 13 ייצג בלקמן את נבחרת בתי הספר מבריטניה במשחקי המכביה.
בלקמן התחיל את הקריירה המקצועית שלו במקלספילד טאון מהליגה החמישית באנגליה.
ב-8 במרץ 2007 חתם על החוזה הראשון שלו בקריירה, וב-23 בנובמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו, בתיקו 1–1 נגד דאגנהאם אנד רדברידג'.
ב-12 בינואר 2009 חתם בלקמן לשנתיים וחצי בבלקברן רוברס מהפרמייר ליג, ממנה הושאל לבלקפול מליגת המשנה חודשיים לאחר מכן.
ב-20 באוגוסט 2009 הושאל לחודש לאולדהאם אתלטיק מהליגה השלישית.
יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2–2 נגד סווינדון טאון.
הסכם ההשאלה הוארך עד ינואר 2010 ולאחר מכן חזר בלקמן לבלקברן אך לא שותף במשחקי הקבוצה.
באוגוסט 2010 הושאל בלקמן למאת'רוול מליגת העל הסקוטית לחצי שנה.
בנובמבר כבש שלושער ראשון בקריירה, בניצחון 4–0 נגד סט.
את תקופתו במאת'רוול סיים עם 10 שערים ב-18 משחקי ליגה.
ב-13 בינואר 2011 חתם באברדין עד לסיום העונה, בה התאחד עם קרייג בראון, מאמנו במאת'רוול.
בעונת 2011/2012 חזר לסגל בלקברן ושותף בשישה משחקים בפרמייר ליג.
באוגוסט 2012 חתם בלקמן לשנתיים בשפילד יונייטד מהליגה השלישית.
למחרת הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במהלך משחק גביע הליגה האנגלי נגד בורטון אלביון.
בשפילד רשם בלקמן את תקופת השיא שלו בקריירה כאשר עד ינואר הבקיע 14 שערים ב-33 משחקים בכל המסגרות.
בינואר 2013 בלקמן חתם ברדינג מהפרמייר ליג תמורת 1.2 מיליון ליש"ט ל-3 וחצי שנים.
עד תום עונת 2012/2013 שותף ב-11 משחקים וירד עמה לליגת המשנה, ולאחר מכן שיחק עוד שנתיים וחצי במדי הקבוצה בליגת המשנה.
בינואר 2016 חתם לשלוש וחצי שנים בדרבי קאונטי מליגת המשנה האנגלית תמורת 3 מיליון ליש"ט.
ב-27 בספטמבר 2016 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2–0 נגד קארדיף סיטי הוולשית.
זמן קצר לאחר מכן, נפצע בברכו ולא שיחק ברוב שלבי העונה.
ב-18 באוגוסט 2017 עזב לראשונה את האי הבריטי, הגיע לישראל והושאל למכבי תל אביב עד לסיום העונה.
חודש לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 3–2 על מכבי נתניה.
במשחק האחרון במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית כבש את שער הניצחון מול ויאריאל הספרדית, השער היחידי אותו כבשה הקבוצה בשלב הבתים בעונה זו.
במהלך עונת 2017/2018 כבש עשרה שערי ליגה, ובסופה הוחלט שלא להאריך את חוזה ההשאלה.
ב-15 באוגוסט 2018 הושאל בלקמן לספורטינג חיחון מהליגה הספרדית השנייה.
ב-14 ביולי 2019 חזר בלקמן למכבי תל אביב וחתם לשנתיים.
הוא נכלל בהרכב הקבוצה בפתיחת העונה, אך איבד את מקומו לאחר מספר משחקים ולא שותף במהלך מרבית העונה הסדירה.
בשלב הפלייאוף חזר להרכב, שותף בכל עשרת המשחקים וכבש את השער היחיד שלו בעונה.
בסיומה של העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, אך לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 2–1 את הפועל תל אביב.
ב-5 בספטמבר 2019, בלקמן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברבדוס בניצחון 0-4 נגד .
ניק דאנינג הוא שחקן אנגלי החי באירלנד.
הוא למד בבית ספר פרטי בלונדון ובבית ספר מקיף בלסטר.
את הכשרתו במשחק רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וזכה בפרס רונסון לשחקן הצעיר המבטיח ביותר.
על הבמה הופיע בתיאטראות וסט אנד בלונדון ובתיאטרון גייט בדבלין.
דאנינג זכה פעמיים בפרס התיאטרון של הטיימס האירי.
הוא הופיע בתיאטרון עם הלהקה השייקספירית המלכותית, התיאטרון המלכותי הלאומי ותיאטרון רויאל קורט.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות תומאס בולין בסדרת הדרמה של שואוטיים "שושלת טיודור", עליו זכה בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי (IFTA) לשחקן המשנה הטוב ביותר.
דאנינג השתתף בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בריטיות רבות כגון "להעיר את המתים", "קוואנה QC" ו"רציחות במידסומר" בפרק "Death's Shadow".
עוד בתיאטרון כיכב בהפקה של העיבוד לרומן "יחסים מסוכנים" בתיאטרון גייט.
דאנינג כתב שני ספרים על תסריטאות.
כמו כן כתב תסריט ל-"The Lorelei" שביים טרי ג'ונסון ושודר ב-BBC.
דאנינג נשוי לליז-אן מק'לוכלין מאז 1992. לבני הזוג שתי בנות קיטי ופיבי.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1982 Remembrance כריס הצעירים The Young Ones כתב טלוויזיה בפרק "Boring" 1985 Lamb צופה בכדורגל 1987 Way Upstream אליסטר סרט טלוויזיה 1988 The Bill בולדרסטון בפרק "The Assassins" 1989 Screen Two סיימון בפרק "The Firm" Saracen אדם סינקלר 1990 El C.I.D.
טיילר ניקולס "ניק" הייג הוא טייס ניסוי ואסטרונאוט של נאס"א.
נועד להיות מהנדס הטיסה של משלחות 57/58 לתחנת החלל הבינלאומית ב-2018, והיה על טיסת סויוז MS-10, אשר ביצעה נחיתת חירום לאחר שיגור באוקטובר 2018. חלק ממשלחת 59/60 לתחנת החלל הבינלאומית אשר שוגרה ב-14 במרץ 2019, וחזר לכדור הארץ לאחר שהות של 202 יום בחלל.
הייג נולד בבלוויל, קנזס, ארצות הברית, בשנת 1975. בצעירותו גדל בהוקסי, קנזס, שם הוא סיים בית ספר תיכון בשנת 1994.
ב-1998, הוא השלים תואר ראשון בהנדסת אווירונוטיקה וחלל מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית והמשיך לתואר שני בהנדסת אווירונוטיקה וחלל מן המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס אותו סיים בשנת 2000.
חיל הצטרף לחיל האוויר והגיע לדרגת סג"ם בשנת 1998. באוגוסט 2000, הוא הוצב בבסיס חיל האוויר קיטלנד שבאלבקרקי, ניו מקסיקו, שם הוא עסק בטכנולוגיות לוויינים מתקדמות.
בשנת 2003 הוא הצטרף לקורס טייסי ניסוי בבית הספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
לאחר השלמת הקורס בשנת 2004, הוא הוצב בטייסת מטוסי ניסוי 416, שם טס על מטוסי T-38, F-15 ו-F-16. בסוף שנת 2004 הוא הוצב בעיראק בזמן מלחמת המפרץ השנייה, ובמשך חמישה חודשים ביצע גיחות מודיעין וסיור עם טכנולוגיות מתקדמות.
בשנת 2006, הייג הפך לחלק מצוות הפקולטה לאווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית שם לימד קורסים באווירונאוטיקה, בקרה ליניארית ותכן.
בשנת 2009, הייג קיבל מענק לתוכנית העמיתים של חיל האוויר בוושינגטון הבירה.
מ-2012 עד 2013 הייג עבד במשרד ההגנה כסגן מנהל ארגון
הייג קודם לדרגת קולונל בשנת 2016.
הייג פגש את אשתו באקדמיית חיל האוויר האמריקאי בשנת 1996. לזוג שני בנים.
הייג נבחר על ידי נאס"א לקבוצת האסטרונאוטים מספר 21 ב-2013, והשלים את תוכנית ההכשרה והאימונים ביולי 2015.
הייג היה האסטרונאוט הראשון מכיתת האסטרונאוטים של 2013 שהוצב למשימה בתחנת החלל הבינלאומית.
הוא שובץ להיות מהנדס טיסה עבור משלחות 57/58 לתחנת החלל, משימה שהייתה אמורה להתחיל באוקטובר 2018 ולהמשך עד אביב 2019.
ב-11 באוקטובר 2018, הייג ואלכסיי אובצ'ינין שוגרו על טיסת סויוז MS-10 בדרך לתחנת החלל הבינלאומית.
במהלך השיגור, לאחר הפרדות השלב הראשון חלה תקלה במשגר והצוות ביצע נחיתת חירום לאחר טיסה בליסטית, דקות ספורות מהשיגור.
טיסת סויוז MS-10 ביצעה ביטול שיגור בערך בגובה של כ-50 ק"מ, כמחצית הדרך אל קו קרמן ועל כן ביצעה טיסה תת-מסלולית.
נראה מטלמטריית המסלול כי האפוגיאה של הטיסה לא עברה את גובה ה-100 ק"מ, ועל כן הייג עדיין לא נחשב כי הגיע לחלל.
עם זאת, גובה הטיסה המרבי של 93 ק"מ מקנה להייג כנפי אסטרונאוט של חיל האוויר האמריקאי, לפי ההגדרה שלהם של גבול החלל ב-80 ק"מ.
הייג חזר לחלל כחלק ממשלחת 60/60 לתחנת החלל הבינלאומית.
הייג, אובצ'ינין וכריסטינה קוק שוגרו על גבי סויוז MS-12 ב-14 במרץ 2019. הם הצטרפו לחברי משלחת 59 לתחנת החלל, אולג קונוננקו, דוויד סן-ז'אק ואן מקליין.
עם עזיבתם של קונוננקו, מק'קליין וסן-ז'אק ביולי 2019, הצוות יהפוך להיות חלק ממשלחת 60 לתחנת החלל הבינלאומית.
ב-22 במרץ 2019, הייג ואן מקליין ביצעו הליכת חלל, הראשונה שלהם, בזמן שהם התקינו התאמות לקראת הגעת שיגור מסחרי לתחנת החלל.
ב-29 במרץ 2019, ביצע הליכת חלל נוספת יחד עם כריסטינה קוק.
הליכת החלל תוכננה במקור להיות של קוק יחד עם האסטרונאוטית אן מקליין, בפעם הראשונה בו יש צוות שכולו מורכב מנשים, אולם עקב בעיות בגודלי חליפות החלל התקינות, השיבוץ הוחלף, וניק הייג ביצע את הליכת החלל יחד איתה.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-45 דקות, במהלכן הצוות החליף את הבטריות הנטענות מהפאנלים הסולריים לבטריות חדשות.
ב-21 באוגוסט 2019 ביצע הליכת חלל שלישית יחד עם האסטרונאוט אנדרו מורגן במהלכה חשף את תג המשימה של תוכנית ארטמיס.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-32 דקות, והאסטרונאוטים התאימו את ממשק החיבור לקראת טיסות מסחריות.
הייג חזר לכדור הארץ בסויוז MS-12 יחד עם אובצ'ינין והזאע אל-מנסורי, האסטרונאוט הראשון של איחוד האמירויות.
הם עזבו את תחנת החלל ב-3 באוקטובר 2019, ונחתו 3 שעות לאחר מכן.
במהלך שירותו בחיל האוויר, הייג קיבל את אותות ההוקרה והפרסים הבאים:
מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה (פעמיים)
מדליית ציון לשבח של חיל האוויר (פעמיים)
בוגר מצטיין של אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית
בוגר מצטיין וטייס ניסוי ראשון בהישגרים ממחזור 03A של בית הספר לניסויי טיסה של חיל האוויר
בדצמבר 2019, הוענק לו אות האומץ הרוסי, על תפקודו במהלך טיסת סויוז MS-10.
ניק דה פריס (בהולנדית: Nyck de Vries, נולד ב-6 בפברואר 1995) הוא נהג מרוצים הולנדי המתחרה באליפות העולם במרוצי סיבולת (WEC).
התחרה כנהג בקבוצת אלפאטאורי באליפות הפורמולה 1. זכה פעמיים באליפות העולם בקארטינג, באליפות הפורמולה 2 (2019) ובאליפות הפורמולה אי (2020/2021).
דה פריס החל את דרכו בתחרויות קארטינג.
בשנת 2008 זכה בסבב העולמי WSK בקטגוריית KF3 ובאליפות גרמניה לנוער.
שנה לאחר מכן זכה בשנית בשני התארים והוסיף זכייה באליפות אירופה באותה הקטגוריה.
בינואר 2010 הוחתם על ידי קבוצת מקלארן וצורף לתוכנית לפיתוח נהגים צעירים של הקבוצה.
באותה שנה ניצח את אליפות העולם בקארטינג ושנה לאחר מכן שב על ההישג.
בשנת 2012 התחרה במקביל בסבב האירופאי של הפורמולה רנו 2.0 ובסבב הצפון אירופאי.
הוא המשיך להתחרות בסבב האירופאי גם בשנתיים הבאות, אך במקביל התחרה בסבב האלפי.
בשנת 2014 זכה בתואר האליפות בשני הסבבים.
בשנת 2015 הצטרף לקבוצת DAMS באליפות הפורמולה רנו 3.5. הוא השיג ניצחון אחד, במרוץ סיום העונה ודורג במקום השלישי.
בשנת 2016 עבר להתחרות עם קבוצת ART באליפות ה-GP3.
אליפות הפורמולה 2 קיימה את עונת הבכורה שלה בשנת 2017. דה פריס הצטרף לאליפות כמתחרה בקבוצת Rapax.
בארבעת המרוצים האחרונים בעונה עבר להתחרות עבור קבוצת Racing Engineering במקומו של לואי דלטרז שהחליף אותו בקבוצת Rapax.
בעונתו השנייה באליפות הצטרף לקבוצת Prema Racing.
במהלך העונה ניצח שלושה מרוצים וסיים על הפודיום שלוש פעמים נוספות.
במהלך השנה התחרה במקביל גם במספר מרוצים במסגרת אליפות העולם במרוצי סיבולת בקטגוריית ה-LMP2.
לקראת עונת 2019 נשאר באליפות, אך עבר להתחרות עבור קבוצת ART.
במאי אותה שנה עזב את תוכנית הפיתוח נהגים של קבוצת מקלארן.
במהלך העונה השיג ארבעה ניצחונות ושמונה פודיומים נוספים וזכה באליפות כשנותרו עוד שני מרוצים לסיום העונה.
בדצמבר 2019 הוצג כאחד משני הנהגים בעונת הבכורה של מרצדס באליפות הפורמולה אי, לצידו של סטופל ונדורן.
ההישג הטוב ביותר בעונה הגיע במרוץ סיום העונה אותו סיים במקום השני והגיע לראשונה באליפות לפודיום.
עונת 2020/2021 נפתחה עם ניצחון בערב הסעודית.
ניצחון נוסף בולנסיה, המרוץ החמישי בעונה, העלה אותו לראש טבלת הנהגים.
הוא איבד את ההובלה אחרי צמד מרוצים בהם לא צבר ניקוד ושב לראש הטבלה רק לקראת סיום העונה, אחר שזכה בפודיום כפול במרוצים שהתקיימו בלונדון (פעמיים מקום שני).
בסיום העונה זכה בתואר האליפות, התואר הראשון של קבוצת מרצדס בקטגוריה.
במהלך האימונים המקדימים לקראת גרנד פרי איטליה בעונת 2022 אלכס אלבון, נהגה של קבוצת ויאלימס ונאלץ לעבור ניתוח להוצאת התוספתן.
דה פריס החליף אותו באימון השלישי, במקצה הדירוג ובמרוץ, אותו סיים במקום התשיעי וצבר נקודות בכורה באליפות.
באוקטובר 2022 הוחתם כמחליפו של פייר גאסלי בקבוצת אלפאטאורי החל מעונת 2023. ביולי 2023, לאחר עשרה מרוצים, הודיעה הקבוצה על פיטוריו של דה פריס.
בספטמבר 2023 הוחתם על ידי קבוצת מהינדרה, לצידו של אדוארדו מורטרה, לקראת העונה העשירית של אליפות הפורמולה אי.
נליסון "ניק" אנדרסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1989–2002. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 14.4 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
אנדרסון נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי.
בשנתו האחרונה באקדמיית הספורט "סימאון" המקומית (1986), הוביל את קבוצת הכדורסל שלה לזכייה באליפות התיכונים של אילינוי.
בסיום אותה עונה זכה בתואר "מר אילינוי בכדורסל" המוענק לשחקן התיכונים המצטיין במדינה.
בשנת 1987 החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה הוביל את קלעיה עם 15.9 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה קלע 18.0 נקודות למשחק והוביל את הקבוצה, לצד קנדל גיל, להעפלתה הראשונה מזה 37 שנים לשלב פיינל פור טורניר המכללות.
במשחק חצי הגמר קלע אנדרסון 17 נקודות, אך אילינוי הפסידה 81–83 לאוניברסיטת מישיגן, אותה הוביל גלן רייס.
בדראפט ה-NBA 1989 נלקח אנדרסון בבחירה ה-11, על ידי אורלנדו מג'יק.
בכך היה אנדרסון נבחר הדראפט הראשון בתולדות הקבוצה, אשר הוקמה לקראת עונת .
במהלך עונתו השנייה בקבוצה הפך לשחקן חמישייה קבוע, ובעונתו השלישית () הוביל אותה עם ממוצע של 19.9 נקודות למשחק.
בשנים הבאות המשיך להיות אחד השחקנים הבולטים של המג'יק לצד דניס סקוט, שאקיל אוניל ופני הארדוויי, אשר הצטרפו לקבוצה בין 1990–1993. ב-23 באפריל 1993 קלע אנדרסון שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול ניו ג'רזי נטס.
בעונת השיגו המג'יק את המאזן הטוב ביותר באזור המזרחי, 57–25, וגברו על בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף (3–1) בדרך למפגש מול שיקגו בולס בחצי גמר המזרח.
כוכב הבולס, מייקל ג'ורדן, חזר במהלך אותה עונה מפרישתו הראשונה ולבש גופייה מספר '45' במקום ה-'23' אשר יצג אותו עד הפרישה.
בשניות האחרונות של המשחק הראשון בסדרה, כאשר שיקגו הובילה על אורלנדו בנקודה אחת, חטף אנדרסון את הכדור מידי ג'ורדן, מה שהוביל לקליעת שתי נקודות במתפרצת ולניצחון של המג'יק.
בסיום אותו משחק אמר אנדרסון כי ג'ורדן "לא נראה כמו מייקל ג'ורדן הישן", וכי "המספר 45 לא מרשים כמו שהיה ה-23...
לא הייתי יכול לעשות את זה למספר 23".
לקראת המשחק הבא החליף ג'ורדן את מספר גופייתו בחזרה ל-'23', והוביל את קבוצתו לניצחון על אורלנדו עם 38 נקודות.
בהמשך הדיחה אורלנדו את שיקגו (4–2) ואת אינדיאנה פייסרס (4–3), והעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר ה-NBA.
כ-8 שניות לסיום המשחק הראשון של גמר 1995, כאשר המג'יק הובילו על יוסטון רוקטס ב-3 נקודות, נשלח אנדרסון לקו העונשין והחטיא 4 זריקות ברציפות, על אף שהיה קלעי של כ-70% מקו העונשין.
מיד לאחר מכן קלע שחקן הרוקטס קני סמית' שלשה אשר שלחה את המשחק להארכה, בה גברה יוסטון על אורלנדו.
גם בשלושת המשחקים הבאים ניצחו הרוקטס, וזכו באליפות ה-NBA השנייה ברציפות.
בשלושת המשחקים האחרונים של הסדרה קלע אנדרסון 9.0 נקודות למשחק בלבד ב-28.1% קליעה מהשדה, לאחר שב-18 משחקי הפלייאוף עד אז קלע 15.1 נקודות למשחק ב-47.3% קליעה.
ב-4 העונות הבאות המשיך אנדרסון להציג יכולת יציבה, עם כ-14.2 נקודות למשחק, אך הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הצלחתה מפלייאוף 1995. בעת עזיבתו את המג'יק בסיום עונת ניצב אנדרסון ראשון ברשימת מובילי הקבוצה בנקודות (10,650) ובחטיפות (1,004).
באוגוסט 1999, לאחר 10 עונות באורלנדו, הועבר אנדרסון בטרייד לסקרמנטו קינגס בתמורה לטאריק עבדול-ואהד ובחירת דראפט עתידית.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 10.8 נקודות בממוצע למשחק, אך בעונה העוקבת הוצא מרוטציית הקבוצה והשתתף ב-21 משחקים בלבד.
לקראת עונת נשלח לצד ג'ייסון ויליאמס בטרייד לממפיס גריזליס, בתמורה למייק ביבי וברנט פרייס.
מאז פרישתו עובד אנדרסון במחלקת יחסי הציבור של אורלנדו מג'יק, וכן כפרשן של משחקי הקבוצה ברשת פוקס ספורטס.
ניקולס "ניק" דייוויד אופרמן הוא שחקן, קומיקאי, מדבב, סופר ונגר אמריקאי.
אופרמן ידוע בעיקר בזכות דמותו של רון סוונסון, אותה גילם בסיטקום "מחלקת גנים ונוף" של NBC.
אופרמן נולד ב-26 ביוני 1970 בג'ולייט שבמדינת אילינוי אשר בארצות הברית, למשפחה קתולית.
הוא גדל בכפר מינוקה שבמדינת אילינוי.
אופרמן למד בהמשך תיאטרון באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1993. באותה שנה יחד עם הוא וקבוצת סטודנטים הקימו את קבוצת התיאטרון "Defiant Theatre".
אופרמן התגורר בשיקגו באמצע שנות ה-90. במהלך תקופה זו עבד במספר קבוצות תיאטרון כמו Steppenwolf, Goodman ו-Wisdom Bridge.
במהלך תקופה זו הכיר אופרמן את איימי פוהלר, שהייתה מאוד פעילה באותה העת בסצנת האימפרוב של שיקגו.
בתחילת הקריירה היו לו הופעות קטנות בין היתר בסיטקום ויל וגרייס, מלך השכונה, 24, הבית הלבן, ובנות גילמור, ובמונק.
בשנת 2009 מפיקי הסיטקום המשרד הציעו לאופרמן תפקיד משנה קבוע בסיטקום של NBC "מחלקת גנים ונוף" בתפקיד רון סוונסון, אותו גילם בין השנים 2009 עד 2015, ואשר זיכה אותו בפרס איגוד מבקרי הטלוויזיה בקטגוריית הישג אישי בקומדיה, ושתי מועמדויות לפרס הטלוויזיה של המבקרים בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית.
בנוסף לכך אופרמן הופיע לאורך השנים בשלל סרטים ותוכניות טלוויזיה, הן בקומדיות והן בדרמות.
הוא שיחק לאורך השנים גם במספר סרטים עצמאיים כמו מלכי הקיץ (2013), אני וארל וזאת שעומדת למות (2015), המייסד (2016) ודפיקות לב חזקות (2018).
בנוסף לכך אופרמן דיבב גם את הסוכן פאוורס בסדרת האנימציה "גרוויטי פולס" ודיבב דמויות שונות בזיכיון הסרטים של "סרט לגו" (2014–הווה), מפלצת של מלון 2 (2015), עידן הקרח: מסלול התנגשות (2016), וזיכיון הסרטים "לשיר" (2016–הווה).
בנוסף לכך הוא הנחה גם את הסרט הדוקומנטרי "הזויים" משנת 2020.
בין השנים 2018 עד 2021 הוא הנחה את תחרות הריאליטי "Making It" יחד עם איימי פוהלר.
אופרמן ופוהלר קיבלו על כך שלוש מועמדויות לפרס אמי בקטגוריית המנחה הטוב ביותר שלתוכנית ריאליטי או תחרות.
בנוסף לקריירת משחק אופרמן הוא גם בונה מקצועי של סירות ויש לו עסק צד כנגר.
אופרמן מייצר במסגרת עסק זה רהיטים ופריטים שונים עשויים מעץ בחנות "Offerman Woodshop" אשר בלוס אנג'לס, אותה ייסד בשנת 1999. בשנת 2008 אף הפיק והוציא לשווקים את סרט ההדרכה "Fine Woodstrip Canoe Building with Nick Offerman" בו הוא מלמד כיצד ליצור סירות קאנו.
בשנת 2017 החל לערוך סבב הופעות עם מופע היחיד שלו אשר כלל 28 הופעות ברחבי ארצות הברית וקנדה.
המופע משלב בין היתר סטנדאפ, ושירים אותם הוא מבצע.
בשנת 2014 אופרמן ומולאלי כיכבו ביחד במחזה "אנאפורנה" בו הם גילמו זוג מנוכר שנפגשים בפעם האחרונה.
בשנת 2015, אופרמן כיכב בתפקיד איגנטיוס ג'יי ריילי בעיבוד התיאטרלי של הספר "A Confederacy of Dunces".
ב-20 בספטמבר 2003 התחתן עם הקומיקאית מייגן מולאלי.
לעיתים קרובות בני הזוג משתפים פעולה בתוכניות טלוויזיה ועל הבמה, בהם הסדרות והסרטים ויל וגרייס, מחלקת גנים ונוף, The מפלצת של מלון 2, ההמבורגרים של בוב ו־The Great North.
בשנת 2016 ערכו בני הזוג סבב הופעות קומי.
בשנת 2019 בני הזוג הפיקו פודקאסט שעסק בחייהם האישיים ואשר במסגרתו הם ראיינו אורחים שונים.
מישהו שם למעלה אוהב אותי (2012) / גם מפיק
ארנסט וסלסטין (2014) – דיבוב
אני וארל וזאת שעומדת למות (2015)
עידן הקרח: מסלול התנגשות (2016) – דיבוב
המופע של קליבלנד (2012) – דיבוב
משפחת סימפסון (2014) – דיבוב
הנסיכה סופיה הראשונה (2014) – דיבוב
שלושה בהסוואה: סיפורי ארקדיה (2018–2019) – דיבוב
ניקולס פיטר אנדרו גרימשאו , הידוע גם בשם גרימי (Grimmy), הוא מגיש טלוויזיה ורדיו אנגלי.
הוא מוכר בעיקר בשל הנחיית מגוון תוכניות ב-BBC Radio 1, כולל תוכנית ה-Drivetime הנוכחית שלו, ו-The Radio 1 Breakfast Show בין 2012 ל-2018. הוא ידוע גם בתפקידיו בערוץ 4 בתוכנית T4 וב-The Album Chart Show.
בשנת 2015 הוא היה שופט בעונה ה-12 של אקס פקטור בריטניה.
גרימשאו הצטרף ל-BBC Radio 1 בספטמבר 2007, המציג את רצועת הנוער של ה-BBC Switch עם ידיד ועמית קרוב, די-ג'יי אנני מק.
הוא הנחה את התוכנית במשך 9 חודשים לבדו ואילו מק אירח את משבצת (ארוחת) הצוהריים בסופי השבוע.
מאוקטובר 2008 עד מאי 2009 אירח גרימשאו את תוכנית (ארוחת) הבוקר בסוף השבוע של Radio 1. לאחר מכן המשיך גרימשאו להגיש את משבצת 22:00–חצות ב-BBC Radio 1 ביוני 2009, לאחר עזיבתו של קולין מאריי.
הוא הצליח להגיע למספר 369, לפני שעזב לתוכנית ארוחת הבוקר.
בין השנים 2010–2012, גרימשאו היה ממלא המקום של המגיש סקוט מילס ב-BBC Radio 1.
ב-11 ביולי 2012 הוכרז כי גרימשו יחליף את כריס מוילס הוותיק כמנחה The Radio 1 Breakfast Show.
התוכנית החיה האחרונה שודרה ב-12 בספטמבר 2012, אם כי התוכנית האחרונה ששודרה בשם התוכנית הייתה פרק שהוקלט מראש בשם "The 1000 Albums Show".
התוכנית הראשונה בהנחיית גרימשו שודרה ב-24 בספטמבר 2012.
בנובמבר 2012, גרימשאו ספג ביקורת מניל פוקס, מגיש תוכנית הבוקר של רדיו מג'יק, על הערות שהגיש לגבי החלטתו של רדיו 1 להשמיט את השיר "Candy" של רובי ויליאמס מרשימת האיי-ליסט של התחנה, על פי הדיווחים בשל היותו "זקן מדי" עבור קהל היעד של התחנה.
כמה ימים לאחר מכן, גרימשאו הופיע בכותרות הצהובונים כאשר אלה טענו כי הוא מסרב לקדם את אלבומה האחרון של ריהאנה משום שהיא ביטלה ראיון עמו – טענה שגרימשאו הכחיש, וציין כי השפלתו נועדה להיות "לשון בלחי".
ב-24 באוקטובר 2013 דווח כי בתוכנית הבוקר של גרימשאו היו מיליון מאזינים פחות מאשר למוילס, וכי נתוני הקהל שלה היו הגרועים ביותר עבור התחנה מזה למעלה מעשור, כאשר BBC Radio 2, ו-BBC Radio 4 הביסו אותה בנתוני המדרוג.
באותה תקופה, התוכנית של גרימשאו הייתה קרובה לשיא השלילי של 5.5 מיליון מאזינים, שקבעה שרה קוקס בשנת 2003, לקראת סוף כהונת שלוש השנים שלה בהנחיית התוכנית.
בפברואר 2014, תוכנית הבוקר רשמה הגדלה של יותר מ-700,000 מאזינים, שקבע את מספר המאזינים הממוצע בשבוע ל 6.3 מיליון.
עם זאת, ב-15 במרץ 2014 דווח כי גרימשאו איבד 510,000 מאזינים נוספים, בסך שבועי של 5.78 מיליון.
ה-BBC טען כי זה היה חלק מהמטרה למשוך מאזינים צעירים יותר, תוך שהם מתנערים מבני ה-25 ומעלה.
במרץ 2014 הוא השלים נסיעה של 12 שעות באופניים עבור אירוע הצדקה Sport Relief.
האירוע גייס יותר מ-115,000 פאונד.
בשנת 2014 הוא השתתף גם באירוע Clash of the Titans כחלק מהקבוצה של ג'ון בישופ, Team Bishop.
באוקטובר 2017, תוכנית הבוקר של גרימשאו צנחה ל-4.93 מיליון מאזינים בשבוע, נתוני האזנה הנמוכים ביותר עבור תוכנית הבוקר של Radio 1 מאז החלו הרישומים.
המפקח בן קופר הגן על הסטטיסטיקה ואמר שהתוכנית היא עדיין "מותג הנוער הרלוונטי ביותר בבריטניה כיום".
ב-31 במאי 2018 הוכרז כי גרימשאו יעזוב את תוכנית הבוקר ויחליף למעשה את התוכנית עם גרג ג'יימס.
המהלך הביא לכך שגרימשאו תפס את מקומה של משבצת 16:00–19:00.
הקריירה של גרימשאו התחילה בערוץ הבידור הבריטי E4, בהנחיית תוכניות יומיות.
בספטמבר 2007 הוא עבר לערוץ 4, שם הנחה את תוכנית הבוקר היומית Freshly Squeezed עם אלכסה צ'ונג ולאחרונה גם עם ג'מילה ג'מיל, המשודרת ב-7 בבוקר בימי חול.
הזוג המשיך לערוך תוכניות פרסים שונות לטלוויזיה וסיקור אירועי מוזיקה ופסטיבלים עבור ערוץ 4. בנוסף לאירוח תוכנית הרדיו BBC Switch עבור BBC Radio 1, גרימשאו ואנני מק חברו על מנת להנחות את תוכנית המוזיקה Sound עבור BBC Two.
הוא הציג את תוכנית ה-Switch Awards הראשונה אי פעם ב-BBC עם קימברלי וולש מ-Girls Aloud ב-BBC One.
בקיץ 2011 אירח גרימשאו סדרה בת 6 חלקים בשידור חי בערוץ 4 בימי שבת, בשם New Look Style the Nation, בה התחרו מעצבי אופנה על תפקיד בחברת New Look.
בשנת 2012 הגיש גרימשאו יחד עם אנני מק את פסטיבל iTunes (כיום פסטיבל Apple Music) לאורך כל ספטמבר עבור ערוץ 4.
ב-30 באפריל 2013, הוא החל להגיש תוכנית פאנל בערוץ BBC Three בשם Sweat the Small Stuff.
ב-2 באוגוסט 2013 אירח גרימשאו תוכנית פאנל חד פעמית בערוץ 4 בשם That Music Show.
בסוף 2013, גרימשאו הופיע בהרבה אופרות סבון, וצילם תפקידי קמיע באיסטאנדרס, , , ו-Home and Away.
בשנת 2014 הגיש גרימשאו את The Brits Are Coming, התוכנית שחשפה כמה מהמועמדים בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2014.
מאז 2014, גרימשאו הוא מנחה אורח מן השורה בתוכנית The One Show.
ב-16 ביוני 2015 נחשף כי גרימשאו יצטרף לעונה ה-12 של אקס פקטור בריטניה כשופט, ויחליף את לואיס וולש.
ב-19 בפברואר 2016 הודיע גרימשאו כי לא יחזור לעונה ה-13 של התוכנית והוחלף על ידי וולש.
גרימשאו הופיע בעונה הראשונה של Celebrity Gogglebox ביוני ויולי 2019 לצד אחייניתו ליב.
גרימשאו הביע את התעניינותו באמנות עכשווית ועיצוב תפאורה.
בשנת 2016 הוא מכר את אחד מציוריו במסגרת מכירה פומבית סודית למטרות צדקה במהלך יריד האמנות פריז (Frieze Art Fair) בניו יורק.
הוא שגריר של האקדמיה המלכותית לאמנויות.
בשנת 2017 הוא הוזמן לעצב עץ חג מולד לרגל 250 שנה לאקדמיה.
מתוך עניין בהפקת מוזיקה חיה, גרימשאו התמחה בכך עם מעצב הבמה אס דבלין בשנת 2017.
בשנת 2012 שיחק גרימשאו בהופעת קמיע במהדורה הבריטית של הסרט ראלף ההורס של דיסני, בתפקיד בראד סקוט.
גרימשאו השיק ושפט ב-Column Idol 2014, תחרות שנתית שהוקמה על ידי ארגון הצדקה Media Trust עם העיתון "The Sun" במטרה למצוא כישרונות כתיבה חדשים.
בשנת 2016 הוא הופיע בהופעת קמיע בתור עצמו בסרט Absolutely Fabulous: The Movie.
גרימשאו גדל בעיירה אולדהאם, מנצ'סטר רבתי.
הוא למד באוניברסיטת ליברפול בין השנים 2002–2005, למד לימודי תקשורת ומדיה, אך נכשל בשנתו האחרונה וסיים את לימודיו עם תעודת השכלה גבוהה (DipHE) ולא עם תואר ראשון.
במהלך לימודיו באוניברסיטת ליברפול, גרימשאו היה גם חבר בתחנת הרדיו לסטודנטים של האוניברסיטה, ICON Radio (כיום Liverpool Guild Student Media).
ב-17 באוגוסט 2012, גרימשאו יצא מהארון כהומוסקסואל.
הוא הופיע במקום השמיני ברשימת 101 הלהט"בים המשפיעים ביותר בבריטניה לשנת 2012 ב-The Independent.
ניק גרימשאו זכה בתואר איש השנה שמתלבש הכי יפה (Best-Dressed Man of the Year) של GQ בשנת 2014 על ידי המהדורה הבריטית של מגזין GQ.
נכון לאוקטובר 2018, ניק גרימשאו נמצא בקשר עם הרקדן והדוגמן משח 'מש' הנרי.
הם גרים בצפון לונדון עם שני כלבים.
נכון לשנת 2018, גרימשאו הוא שגריר של אלברט קנדי טראסט, ארגון צדקה המסייע לבני נוער להט"בים חסרי בית.
שנה כותרת תפקיד 2012 ראלף ההורס ד"ר בראד סקוט (גרסת הסרט בבריטניה) 2016 Absolutely Fabulous: The Movie עצמו (הופעת קמאו)
ניקולס אברסמן ויסונסין הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, המוכר מתפקידו בתור מייקל וינסטון בסדרת המסתורין "היעלמות" (2012) של רשת ABC, בתור טובי טאקר בסרט "מתוייגת" (2015) ובשל תפקידו בתור ג'ון בראון ג'וניור (אנ') במיני-סדרה "ציפור אלוהים שבשמים" (2020).
אברסמן נולד ב-15 בפברואר 1986 במדיסון, ויסקונסין.
אביו ממוצא גרמני ואמו ממוצא אמריקאי, גרמני, אנגלי וסקוטי-אירי.
בגיל 21 עבר אברסמן ללוס אנג'לס, ובין עבודותיו הראשונות הייתה להתחפש לשרימפס ענק במרכז קניות.
בשנת 2016 ביצע הופעת אורח כליאם ג'ונס השני בדרמת הפנטזיה "עד עצם היום הזה".
בשנת 2020 גילם את ג'ון בראון ג'וניור (אנ') במיני-סדרה "ציפור אלוהים שבשמים" ברשת שואוטיים, המבוססת על הרומן משנת 2013 באותו שם שכתב ג'יימס מקברייד.
הסדרה נוצרה והופקה על ידי אית'ן הוק שגם מגלם את ג'ון בראון.
בשנת 2008 נישא לאמילי נוגיד.
במאי 2015 נולדה בתם הבכורה, לורליי; ובשנת 2017, נולד בנם השני, לוקאס.
ניק הנדריקס הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד סמל בילוש ג'יימי וינטר בסדרה המשטרתית "רציחות במידסומר" של רשת ITV.
הנדריקס נולד באסקוט שבברקשייר, וגדל באיטון הסמוך לווינדזור.
הוא אחיינו של העיתונאי והקריין אלסטייר סטיוארט.
הוא סיים תואר BA בדרמה באוניברסיטת אקסטר.
ב-2010 סיים את לימודי המשחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
הנדריקס הופיע במספר הפקות תיאטרון כשלמד ב-RADA בהן "קומפני", "מידה כנגד מידה", "אלקסטיס", "The Recruiting Officer", "הבט הביתה מלאך", "מקבת'" ו-"The White Stocking".
סמואל ניקולאס "ניק" וקסלר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
וקסלר נולד וגדל באלבקרקי, ניו מקסיקו שבארצות הברית.
בהיותו בן 14, אחיו הגדול שהיה בן 24 מת מסרטן.
הוא עבר להוליווד מיד לאחר שסיים את לימודיו בתיכון.
זמן קצר לאחר שעבר להתגורר בלוס אנג'לס, וקסלר קיבל תפקיד קטן כנער הגונב ארנק בסרט הטלוויזיה "Full Circle".
זמן קצר לאחר מכן הוא לוהק לתפקיד בסדרה הטלוויזיה "Team Knight Rider".
הוא הופיע גם בסדרות "מיטות נשיקה" ו"איש לזרוס".
בין השנים 1999–2002 כיכב בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "רוזוול".
לאחר "רוזוול" הוא התארח במספר סדרות טלוויזיה, בין היתר "מלקולם באמצע", "החוף הצפוני", "פשעים מהעבר", "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור", "שקר לי" ו"פילדלפיה זורחת".
בשנת 2008 הוא הופיע בסרט העצמאי "שקר לי", על זוג החווה את הסכנות הטמונות במערכת יחסים פתוחה.
בין השנים 2007 ל-2008 הוא הופיע בשלושה פרקים של "ללא עקבות".
בשנת 2011 לוהק לתפקיד הראשי וגילם את ג'ק פורטר בסדרה "נקמה".
לאחר שהסדרה הסתיימה בשנת 2015, וקסלר קיבל תפקיד בסדרת הפעולה "The Player" של רשת NBC.
בשנת 2016 הוא לוהק לתפקיד חוזר בעונה הרביעית של דרמת השוטרים "שיקגו PD".
הוא שיחק בתפקיד חוזר בתפקיד ברנדון קול בסדרה "גוונים של כחול" בהפקת רשת NBC בעונה השלישית.
כמו כן גילם את מתיו בלייזדל בסדרה "שושלת" משנת 2017 עד 2018. בשנת 2019 הוא לוהק לתפקיד ראיין שארפ בסדרה "החיים עצמם".
ניקולס 'ניק' גלפוס הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור ד"ר וויל הלסטד בסדרה "שיקגו MED" (2015–2023).
גלפוס נולד בקליבלנד, אוהיו וגדל שם בשכונה איטליה הקטנה (אנ') ובעיירה צ'סטרלנד (אנ'), אוהיו.
יש לו שני אחים צעירים ממנו, וינסנט וג'יליאן.
הוא בוגר תואר ראשון באמנויות ממכללת מריאטה (אנ') וסיים לימודי תואר שני באמנויות באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי (אנ').
בשנת 2014 היה לגלפוס תפקיד חוזר בעונה הרביעית של הדרמה הקומית "חסרי בושה".
בשנת 2015 התארח בתפקיד ד"ר תומאס גאלן בדרמת האימה קצרת הימים של רשת NBC, "קונסטנטין" בפרק הלפני אחרון "מלאכים ושרים של חסד".
מאוחר יותר באותה שנה, לוהק גלפוס לדרמה הרפואית של NBC, "שיקגו MED" בתפקיד ד"ר וויל הלסטד.
הדמות בגילומו הופיעה לראשונה בדרמת המשטרה "שיקגו PD" ולאחר מכן, בדרמה "שיקגו FIRE".
ב-13 במאי 2016 התחתן גלפוס עם אשת השיווק ליליאן מצודה.
ניקולס "ניק" ג'וזף בגיץ' האב היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה שנהרג בתאונת מטוס, ככל הנראה לאחר שמטוסו נעלם בעת טיסה פנימית שהמריאה בנמל התעופה של אנקורג' והייתה אמורה לנחות בבירת אלסקה, ג'ונו.
גופתו של בגיץ' לא נמצאה מעולם.
בגיץ' נולד וגדל בעיירה אבלת' שבמינסוטה.
אביו ג'ון בגיץ' נולד באודבינה שבקרואטיה, גם אמו אנה הייתה ממוצא קרואטי.
את התואר הראשון שלו עשה בגיץ' באוניברסיטת סנט קלאווד סייט ב-1952. את התואר השני שלו הוא עשה שנתיים לאחר מכן באוניברסיטת מינסוטה.
בנוסף לכך הוא עשה מספר קורסים באוניברסיטת קולורדו ואוניברסיטת דקוטה הצפונית.
לאחר שסיים את הלימודים האקדמיים שלו עבד בגיץ' כיועץ הדרכה בבתי ספר בעיר אנקורג' שבאלסקה, עם חלוף הזמן הוא גם היה מנהל צוות הסטודנטים של מערכת בתי הספר בעיר.
ב-1962 נבחר בגיץ' לכהן כסנאטור בסנאט של אלסקה , הוא כיהן שם כסנאטור לאורך כ-8 שנים ובמקביל גם לימד מדעי המדינה באוניברסיטת אלסקה באנקורג.
ב-1968 התמודד בגיץ' על המושב היחיד שמייצג את אלסקה בבית הנבחרים, אך לבסוך הפסיד לנציג הרפובלקיני המכהן, הווארד פולוק.
שנתיים לאחר שנכשל התמודד בגיץ' שנית, הפעם הוא ניצח בבחירות והביס את המועמד הרפובליקני, הבנקאי פרנק מרקאוסקי, שלימים יבחר למושל אלסקה ולסנאטור מטעמה.
ב-1972, במהלך בחירות נוספות בהם התמודד התחרה במועמד הרפובליקני דון יאנג.
לאחר שנודע על היעלומתם של הארבעה הוזנקו מספר מטוסי חיפוש והצלה מטעם משמר החופים האמריקאי.
גם הצי, חיל האוויר וצבא ארצות הברית מספר אזרחים ששיתפו פעלו הובאו לאזור על מנת לחפש עקבות של ארבעת הגברים או שרידים ממטוס הססנה ששימש אותם, לאחר כ-39 ימים בהם לא נמצא בדל של ראיות לגבי מקום הימצאם הוחלט להפסיק את החיפוש האווירי.
נכון לפברואר 2021 לא נמצא המטוס ואף אחד מארבעת יושביו.
כולם הוכרזו כמתים ב-29 בדצמבר 1972.
ב-1972 שונה שמו של בניין המגורים היחיד בעיירה וויטייר שבאלסקה למגדלי בגיץ', פסגה הררית באלסקה גם כן קיבלה את שמו של בגיץ'.
בנובמבר 2015 פרסם העיתונאי, ג'ון וולצ'אק ידיעה ב"סיאטל וויקלי" אודות הפרשה, וולצ'אק חקר את תאונת המטוס ואת האירועים שקרו לאחר מכן כבר מ-2012. מטרתו של וולצא'ק הייתה לקבוע את גורל הטיסה שהובילה את בגיץ' למותו, ב-2020 פרסם וולצאק' את ממצאיו בפודקאסט ששידר ב-2020. הפודקטסט נקרא "נעלם באלסקה".
ניקולס ג'וליאן הורנסבי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בהפועל באר שבע.
הורנסבי למד ושיחק שלוש שנים בתיכון טוסטין שבקליפורניה.
הורנסבי שימש כקפטן התיכון והוביל אותם עם ממוצעים של 16.7 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק, מה שהוביל אותם לזכייה במספר תארים.
כשעזב את התיכון, נחשב הורנסבי כאחד מ-20 השחקנים הטובים במחזור הגיל שלו על פי ESPN.
במקביל לנבחרת הכדורסל, הורנסבי היה גם חלק מנבחרת הכדורעף של התיכון.
בשנת 2013 הצטרף הורנסבי לאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ'.
בעונתו הראשונה במכללות, קיבל הורנסבי 14 דקות בלבד בממוצע למשחק, אך בעונתו השנייה זמן המשחק שלו גדל והוא קיבל כבר 29.4 דקות בממוצע למשחק.
גם הסטטיסטיקה שלו השתפרה כשבעונתו הראשונה קלע הורנסבי 3.7 נקודות למשחק, אך בעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 11.3 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק.
במקביל לקריירת הכדורסל, הורנסבי עשה במכללה תואר בסוציולוגיה.
בקיץ 2017, חתם הורנסבי בגיסן ראקלוס ושיחק בקבוצת הבת שלה מהליגה הגרמנית השנייה.
הורנסבי מיד החל להוביל את הקבוצה, עם ממוצעים של 13.8 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק.
הורנסבי הגיע עם קבוצתו עד לפלייאוף, שם הפסידו 1–2 בסדרה לרוסטוק סילוובס.
במקביל שיחק הורנסבי בקבוצה הראשונה של ראקלוס, ושותף בשני משחקים בליגה הגרמנית הראשונה.
בשנת 2018, חתם הורנסבי לעונה בבאייר לברקוזן.
הורנסבי עזר לקבוצה לרשום מאזן שיא של 1–21, מה שעזר לה לסיים במקום הראשון.
לאחר מכן, לברקוזן הגיעה לגמר הפלייאוף מול מינסטר באסקט, אותה ניצחה בסדרה 0–2 וזכתה באליפות.
הורנסבי נבחר לשחקן המצטיין של הליגה הגרמנית השנייה, עם ממוצעים של 12.2 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
לאחר העלייה לליגה הגרמנית הראשונה, לברקוזן האריכה את חוזהו של הורנסבי לעונה נוספת.
לפני שהעונה הסתיימה בעקבות מגפת הקורונה, לברקוזן הייתה הפתעת העונה וסיימה במקום החמישי.