tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברים על הכוונת הוא סרט הנפשה תלת־ממדית של חברת סרטי סוני הנפשה משנת 2006. הסרט הוא סרט ההנפשה התלת־ממדית הראשון של החברה.
בעקבות הצלחת הסרט יצאו לו שלושה סרטי המשך ישירות ל-DVD: "חברים על הכוונת 2", "חברים על הכוונת 3" ו"חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב".
הסרט הועמד ל-6 פרסי אנני, כאשר אחד מהם הוא סרט ההנפשה הטוב ביותר.
בוג הוא דוב גריזלי שאומץ בילדותו על ידי היערנית בת'.
לאחר שהוא מעורר מהומות בעיר, בת' מחזירה אותו ליער שלושה ימים לפני פתיחת עונת הציד.
הוא פוגש את אליוט, אייל פטפטן שנזרק מהעדר שלו.
השניים נאלצים לסמוך אחד על השני ולאחד את כל חיות היער למלחמה נגד הציידים.
חברים על הכוונת 2 הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה.
הסרט הופץ לראשונה בדרום אפריקה בשנת 2008 ובשנת 2009 שורר בארצות הברית ישירות ל-DVD.
הסרט זה הוא חלק מסדרת סרטים, והוא המשך ישיר של עלילת הסרט הראשון.
הסרט נכתב על ידי דייוויד י.
סטרן, והועמד ל-2 פרסים (פרס אנני לסרט הביתי הטוב ביותר ופרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפרסי הסרטים של MTV-רוסיה) אך לא זכה בשניהם.
אליוט וג'יזל מתכוננים להתחתן, אך הם נאלצים לדחות את החתונה מפני שנקניקי נחטף.
בוג, אליוט, מקסקוויזי, באדי ושאר חבורת חיות היער יוצאים למשימת הצלה נרחבת להצלת חברם, ובמהרה מוצאים עצמם במחנה האויב, עולם חיות המחמד.
ככל הנראה לוקה באוטיזם או בפיגור שכלי ולא מרבה לתקשר ובדרך כלל אומר מילים בודדות או נעזר בשפת הסימנים.מאדי טיילורלירון ברנספיפיפודל לבן אשר מהווה הנבל הראשי של הסרט.
סוני הכריזה על סרט ההמשך לחברים על הכוונת בספטמבר 2007. אף על פי שהסרט הראשון הכניס 85.1 מיליון דולר בארצות הברית ו-115.7 מיליון דולר במדינות זרות, חברת סוני החליטה שהסרט השני ישוחרר ישירות ל-DVD.
למרות שהסרט שוחרר ישירות לווידאו בארצות הברית ובבריטניה, יש מדינות שבהם הוא שוחרר בקולנוע, בדרום אפריקה, רוסיה, פולין ועוד.
בסך הכל הכניס הסרט 8,716,950 דולר מבתי הקולנוע.
חברים על הכוונת 3 הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה.
הסרט הופץ בשנת 2011 ישירות ל-DVD.
הסרט זה הוא חלק מסדרת סרטים, והוא המשך ישיר של עלילת הסרט השני.
בוג מתכנן טיול גברים אך אף אחד מחבריו לא מצטרף אליו מפני שלכולם יש משפחות.
בעקבות זאת בוג מחליט לצאת לטיול בעצמו.
במהלך הטיול נתקל בוג בקרקס נודד, בוג מחליף תפקיד עם דב הגריזלי של הקרקס, ונשאר להופיע בקרקס.
אבל כשהקרקס מחליט לחזור לרוסיה, מתחיל מרוץ נגד הזמן עבור אליוט, מקסקיזי, מר וויני ושאר החבורה כדי להציל את בוג לפני שיהיה מאוחר מדי.
חברים על הכוונת היא סדרת סרטים בהנפשה ממוחשבת, שמופצים על ידי חברת סוני אנימציות.
הסרט הראשון בסדרה יצא ב-2006, הצליח בקופות וקיבל ביקורות מעורבות.
בוג הוא דוב גריזלי שאומץ בילדותו על ידי ציידת ולאחר שהוא תוקף את אליוט במהלך מופע תיאטרון שלו היא מרדימה אותו ו משחררת אותו לחופשי.
הוא פוגש את אליוט, צבי פטפטן שנזרק מהקהילה שלו ונלכד על ידי צייד.
השניים נאלצים לסמוך אחד על השני ולאחד את כול חיות היער למלחמה נגד הציידים.
לאחר שאליוט מתאהב בג'יזל, אליוט דוהר לחופה ומתעקב כאשר קרניו נשברות.
וויני נחטף על ידי קבוצה של חיות מחמד מפונקות שרוצות להחזיר אותו לבעליו.
בוג, אליוט, מקסקוויזי, באדי ושאר החבורה יוצאים למשימת הצלה נרחבת להצלת חברם דמוי הנקניקייה.
במהרה מוצאים עצמם במחנה האויב, עולם חיות המחמד, שמונהג על ידי פודל בשם פיפי.
חיות המחמד לא מתכוונות לוותר על וויני ללא מאבק, ומתחילה מלחמה ביניהם.
בוג תכנן טיול גברים ואף אחד לא יכול לבוא איתו, אפילו לא אליוט שנשוי לג'יזל עם שלושת ילדיו: ג'יזלה, ג'יזליטה ואלוויס.
בעקבות זאת, בוג ברח לקרקס והתחלף עם דאג, בקרקס הוא הכיר את אליסטר הלאמה והתאהב באורסה, דובת גריזלי שנולדה ברוסיה, בינתיים שהחברים ביער גילו את האמת שזה דאג הם הלכו להציל את בוג יחד עם מר נקניקיה וחיות המחמד.
כאשר הם מצאו את בוג, אליוט התנצל על מעשיו ובוג ביקש מאורסה לבוא איתו ליער, בהתחלה אורסה לא יכלה, אולם כאשר דאג הגיע אורסה הסכימה ובילתה ביער עם שאר החיות.
הסרט מסתיים כאשר בוג, אליוט וכל החיות הגברים יוצאים לטיול ואילו הנשים עורכות קבלת פנים לאורסה.
חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב
כאשר יצור לא נודע נחשב בטעות לזאב מגיע ליער, הצייד לשעבר שו פותח בשנית את עונת הצייד.
כשהחיות בשמורה בסכנה, בוג, אליוט ומר נקניק יצאו כדי לחקור את התעלומה על איש הזאב, וגרמו לסגירת עונת הצייד.
בוג - דוב גריזלי שאומץ על ידי בת' שהיה גור קטן ונשלח ליער כדי לשרוד.
אליוט - צבי פטפטן שנזרק מקהילתו ואיבד קרן, התחתן עם ג'יזל בסרט השני.
ג'יזל - איילה יפת תואר, מושא אהבתו של אליוט.
בת' - שומרת יער, אימצה את בוג בסרט הראשון.
מקסקוויזי - סנאי קטן ורגזן, מדבר במבטא סקוטי.
מר נקניק - הכלב של בוב ובוביה, מדבר במבטא גרמני, הצטרף לחיות בסרט הראשון וחזר לבעלים בסרט השני.
איאן - מנהיג קהילת האיילים.
פיפי - כלב פודל עצבני, מנהיג חיות המחמד בסרט השני.
דאג - דב קרקס אשר דומה לבוג שתי טיפות מים.
אליסטייר - לאמה ארגנטינאית, חבר טוב של דאג.
אורסה - דובה מקרקס רוסי, התיידדה עם בוג בסרט השלישי ועזבה את הקרקס לטובתו.
"חברים בכל מיני צבעים" הוא שיר ילדים עברי אנטי-גזעני שחיברה הפזמונאית חנה גולדברג והלחין יוני רועה.
את השיר עיבד אבי יפרח.
השיר קורא לסובלנות ולקבלת האחר.
השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת שרית חדד בפסטיגל 1998, זכה במקום השני, והפך לקלאסיקה לילדים ולהמנון קבלת השונה.
הוא נכלל באלבומה "כמו סינדרלה" (1999).
בשנת 2000 חנה גולדברג פרסמה גם ספר ילדים באותו שם בהוצאת הקיבוץ המאוחד (איורים: כריסטינה קדמון), המכיל שיר זה ושני שירים נוספים.
חנה גולדברג סיפרה על כתיבת השיר:
בשנת 2019, בעקבות פנייה מאימו של ילד המתמודד עם שיתוק מוחין, החליטה גולדברג להוסיף לשיר בית נוסף המוקדש לילדים עם צרכים מיוחדים: "יש לי חבר על כיסא גלגלים, אני והוא כמו שני אחים".
השיר הוקלט מחדש בתוספת הבית החדש בביצוע עשרה זמרים, וביניהם גם חנה גולדברג עצמה שרה את הבית הנוסף.
הזמרים שביצעו את השיר בגרסה החדשה: לי בירן, סטפן לגר, מאיה בוסקילה, קורין אלאל, דוד ד'אור, כיתריה, עדן אלנה, בן זיני וטיילור, מוטי טקה וחנה גולדברג.
בית נוסף הופיע בגרסה של "מותק של פסטיבל 2" שיצא ב-2009 בביצוע כוכבי המופע.
בנוסף לגרסה המקורית יצאו כמה גרסאות כיסוי נוספות, בין המבצעים: מיקי קם.
בשנת 2000 יצר הכוריאוגרף שלמה ממן ריקוד עם לשיר.
חברים מהקולג' היא סדרה קומית אמריקאית מקורית של Netflix, שיצרו ניקולאס סטולר ופרנססקה דלבנקו.
העונה הראשונה הכילה שמונה פרקים, ועלתה ב־14 ביולי 2017. העונה השנייה הכילה שמונה פרקים, ועלתה ב־11 בינואר 2019. הסדרה עוסקת בשישה חברים בשנות ה־40 לחייהם שלמדו באוניברסיטת הרווארד.
בפברואר 2019 בוטלה הסדרה לאחר שתי עונות.
בישראל הסדרה זמינה לצפייה דרך נטפליקס.
אית'ן טרנר (קיגן־מייקל קיי) – סופר מוערך, אך לא מצליח במיוחד מבחינה כלכלית.
ליסה טרנר (קובי סמולדרס) – עורכת דין בקרן גידור, אשתו של איתן.
סמנת'ה סלמוניקו (אנני פארסי) – מעצבת פנים, בעלת האמצעים מבין החבורה.
נשואה לג'ון, ולהם שני ילדים.
ניק (נאט פקסון) – מנהל אורח חיים נהנתני, וחי על חשבון קרן נאמנות.
מקס אדלר (פרד סבאג') – סוכן ספרותי.
בן זוגו בתחילת הסדרה הוא פליקס.
מריאן (ג'יי סו פארק) – מחזאית היפית.
ד"ר פליקס רוזנהיים (בילי אייכנר) – גינקולוג, בן זוגו של מקס.
ג'ון דלמינקו (גרג גרמן) – בעלה של סמנת'ה.
הסדרה קיבלה באתר Rotten Tomatoes דירוג של 24%, המתבסס על 62 ביקורות עם ציון ממוצע של 4.8/10. באתר מטקריטיק קיבלה הסדרה ציון של 44 מתוך 100, בהתבסס על 31 מקורות.
חבריי טיגר ופו היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים, אשר מבוססת על ספר הילדים "פו הדב" מאת אלן אלכסנדר מילן.
הסדרה נוצרה על ידי בובס גאנווי, הופקה על ידי Disney Television Animation והונפשה על ידי החברה Polygon Pictures היפנית.
בריאן הולפלד, הנכלל ברשימת המפיקים בפועל והתסריטאים של הסדרה, זכה בפרס Humanitas Prize עבור עבודתו בה.
הסדרה שודרה במקור בארצות הברית החל מ-12 במאי 2007 עד 9 באוקטובר 2010 ברצועת השידור פלייהאוס דיסני בערוץ דיסני, ולאחר מכן בשידורים חוזרים בערוץ דיסני ג'וניור.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בין השנים 2009–2010 בערוץ הופ!
לסדרה הופקו שלוש עונות ו-63 פרקים באורך 22 דקות.
בהשראת הסדרה יוצרו שלל מוצרים הכוללים בובות וספרים, כמו כן הופקו שלושה סרטי טלוויזיה.
הסדרה מתרחשת ביער ת"ק פרסאות, בו דרבי, אחותו הקטנה של כריסטופר רובין, יחד עם כלבה באסטר, פותרת תעלומות ויוצאת להרפתקאות יחד עם חבריה הטובים פו הדב וטיגר, ובשיתוף לאמפי, חזרזיר, רו, איור וארנבי.
הדיבוב העברי בוים על ידי עמיחי בר טוב ואפרת ענבל, והופק על ידי אסנת סדן.
שם הדמות מדבב/ת באנגלית מדבב/ת בעבריתדרביקלואי גרייס מורץעדי קורןבאסטרדי בראדלי בייקר פו הדבג'ים קאמינגסאסף קורמן טיגראיציק סיידוףחזרזירטראוויס אואטסעפרון אטקין איורפיטר קאלןיורם יוספסברג ארנביקן סנסוםדור צויגנבוםקנגהקאת' סוסימיכל צפיר רומקס בורקהולדראבינועם עמית יוסףפיל נפילקייל סטריינג'רמיכל מוכתר
בנוסף דיבבו בסדרה הדר שחף-מעיין וגילן שחף דמויות שונות.
חברים הוא סרט אמריקאי משנת 1985 אשר בוים על ידי ג'ואל שומאכר ומככבים בו אמיליו אסטבז, רוב לאו, אנדרו מקארתי, דמי מור, ג'אד נלסון, אלי שידי ומייר וינינגהם.
עלילת הסרט מתמקדת בשבעה סטודנטים וסטודנטיות אמריקאים שסיימו זה עתה את לימודיהם באוניברסיטה ועוסקת בעיקר באופן בו הם מסתגלים לחיים שלאחר האוניברסיטה.
קירבי קגר (אמיליו אסטבז) – לא בטוח באיזה כיוון יבחר.
הוא מתחיל את הסרט כמלצר בבר "St.
בילי היקס (רוב לאו) – הסטודנט הפרוע יותר בחבורה.
היקס אינו מסוגל (או רוצה) להישאר לאורך זמן במקומות עבודה.
קווין דולנץ (אנדרו מקארתי) – סופר מדוכא.
ג'ולס ג'ייקובי (דמי מור) – הצליחה למצוא עבודה בתחום הבנקאות.
אלק ניובארי (ג'אד נלסון) – יאפי שאפתן אשר חותר להשתלב בפוליטיקה.
לסלי האנטר (אלי שידי) – חברתו היאפית של אלק אשר מעוניינת לקחת חלק בקריירה לא מוגדרת לפני שתתחתן ותביא ילדים.
ונדי בימיש (מייר ווינינגהאם) – באה ממשפחה עשירה.
מעוניינת להקדיש את חייה לעזור לאחרים.
חברת 2000-ואט היא חזון סביבתי, אשר הוצג לראשונה בשנת 1998 על ידי המכון הטכנולוגי של ציריך (ETH ציריך).
החזון מציג את אזרח העולם הראשון הממוצע, מפחית את כלל צריכת האנרגיה הראשונית הממוצעת ללא יותר מ-2,000 ואט (כלומר, 2 ואט-שעה לשעה או 48 ואט-שעה ליום) עד שנת 2050, מבלי להוריד את רמת החיים שלו.
המושג מתייחס לא רק לשימוש אישי או לשימוש ביתי באנרגיה, אלא לשימוש עבור החברה כולה, כולל אנרגיה גלומה, לחלק לכמות האוכלוסייה.
אלפיים ואט הם בערך הממוצע הנוכחי של שיעור צריכת האנרגיה הראשונית בעולם כיום.
זאת בהשוואה לממוצע של כ-6,000-ואט במערב אירופה, 12,000-ואט בארצות הברית, 1,500-ואט בסין, 1,000-ואט בהודו, 500-ואט בדרום אפריקה ורק 300-ואט בבנגלדש.
שווייץ עצמה, שמשתמשת כיום בכ-5,000-ואט בממוצע, הייתה בעבר חברה של 2000-ואט בשנות ה-60.
עוד עולה הציפייה כי השימוש בדלקים מבוססי פחמן יופחת בסופו של דבר לפחות מ-500 ואט לאדם בתוך 50 עד 100 שנים.
החזון התפתח כתגובה לחששות בנוגע לשינויי אקלים, אבטחת אנרגיה, וזמינות עתידית של אספקת אנרגיה.
הוא נתמך על ידי המשרד הפדרלי השווייצרי לאנרגיה, אגודת האדריכלים והמהנדסים השווייצרי, וגופים אחרים.
חלוקת צריכת האנרגיה הממוצעת של 5.1kW על ידי אדם שווייצרי החל מיולי 2008:
1500 ואט עבור מגורים ומשרדים (כולל חימום ומים חמים )
1100 ואט לאוכל ולמוצרי יוקרה (כולל הובלה עד לנקודת המכירה )
מדינה שימוש שוטף (kW) יעד קבוע (kW) ארצות הברית 12 ?
חוקרים בשווייץ מאמינים כי חזון זה הוא בר השגה, למרות גידול צפוי של 65% בצמיחה הכלכלית עד לשנת 2050, על ידי שימוש בטכנולוגיות וטכניקות חדשות שהן חסכוניות מבחינת פליטת פחמן.
כתוצאה ממאמצי המחקר והפיתוח המתקדמים הדרושים, יש לקוות כי שווייץ תהפוך למנהיגה בטכנולוגיות המדוברות.
כמו כן, לרעיון יש גיבוי רב של הממשלה, מחשש לשינויי אקלים.
הושק בשנת 2001 וממוקם באזור המטרופולין של בזל, "אזור הפיילוט של בזל" אשר שואף לפתח ולמסחר חלק מהטכנולוגיות המדוברות.
הפיילוט הוא שותפות בין התעשייה, האוניברסיטאות, מכוני המחקר והרשויות, מתואמת על ידי נובאטלאנטיס.
ההשתתפות אינה מוגבלת לארגונים מקומיים.
העיר ציריך הצטרפה לפרויקט ב -2005 והקנטון של ז'נבה הכריזו על התעניינותם ב -2008.
הפרויקטים שבביצוע, בתוך אזור הפיילוט, כוללים מבני הדגמה שנבנו על פי תקן MINERGIE או Passivhaus, החשמל מופק ממקורות אנרגיה מתחדשת, וכלי רכב מונעים באמצעות גז טבעי, מימן וביוגז.
המטרה היא ליישם את המחקר, לחפש שיפורים מתמשכים ולהעביר את ההתקדמות לכל הגורמים המעורבים, כולל הציבור.
"המעבדה החכמה והחיה", שבסיסה בפריבורג, מאחדת מחדש מחקרים של בית הספר להנדסה ואדריכלות של פריבורג, אוניברסיטת פריבורג והמכון הפדרלי של לוזאן לטכנולוגיה (EPFL).
יחד, הם מתכננים את בניין המגורים החכם, אשר יהיה גם מבנה בר - קיימא ומבנה מתפתח שההקמה שלו תתרחש ב-2020. בית זה ישמש מקום לפעילות של כ-100 חוקרים, הוא יציע מעבדות, משרדים, חדרי ישיבות וכמה דירות ניסיוניות.
בהקשר רב-שימושי זה, המבנה יהפוך למתחם ניסויים כשלעצמו, ומטרתו למצוא פתרונות לצריכת אנרגיה ולפליטת גזי החממה שנוצרים בו.
בניין זה הוא מחקר המקרה הראשון של הקבוצה, והוקמו קבוצות מחקרים כדי לסייע לעמוד ביעדים השאפתניים של המעבדה: הגבלת הצריכה והפליטה שלה בהתאם לערכים שנקבעו לשנת 2050 על ידי חזון החברה בשנת 2000, תוך התחשבות בכל מחזור החיים של לקוחותיו.
מטרות אלה ייענו עד ל-2021, כלומר, כמעט 30 שנה לפני המועד האחרון של חזון חברת 2000-ואט.
חברך העכברוש הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת ומסורתית, מסוגת קומדיה חינוכית, אשר מבוסס על הסרט "רטטוי" של Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios שגם הפיקו את סרט זה.
הסרט בוים ונכתב על ידי ג'ים קפוביאנקו, על פי סיפור מאת ג'ף פידג'ן ואלכסנדר וו, הופק על ידי אן ברילז ובראד בירד, נערך על ידי סטיב בלום והולחן על ידי אלכס מנדל, כאשר הוא נכלל ברשימת הסרטים הקצרים של פיקסאר.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment ב-6 בנובמבר 2007 כבונוס למהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט "רטטוי".
בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית על ידי פורום פילם ב-2 בדצמבר 2007, גם כבונוס ל-DVD של הסרט "רטטוי".
הסרט הופיע גם בחלק השני של אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, ובהמשך הוא נהיה זמין בשירות הסטרימינג דיסני+.
אורך הסרט הוא כ-11 דקות, כאשר הוא נחשב לאחד הסרטים הקצרים הארוכים ביותר של האולפנים.
בהשראת הסרט נכתב הספר "Your Friend the Rat" על ידי ג'ים קפוביאנקו כחלק מסדרת הספרים "Little Golden Books", כאשר הוא התבקש לכתוב אותו במהלך ההפקה.
בטקס פרסי אנני ה-35 הסרט זכה בפרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר.
הסרט מתחיל כשרמי מציג את עצמו ואת אמיל לקהל ומדבר בשם "העכברושים המדוכאים בכל מקום".
אמיל מתחיל להזעיף פנים על כך שהוא צריך לדבר, בעוד שרמי מושך מגילה שמציגה את היחסים בין אדם לעכברוש בניגוד ליחסים בין כלבים וחתולים לאנושיים.
רמי מציין שבני אדם התייחסו לעכברושים בעבר כקדושים ומביאים מזל.
הוא אומר שבתקופת האימפריה הרומית, אם עכברוש לבן היה עובר לידך, זה היה נחשב למזל טוב, ואילו אם עכברוש שחור היה עובר לידך, זה היה נחשב למזל רע.
הוא המשיך לדון בנושא עכברושים שחורים ובקשר שלהם למוות השחור, והוא טען שהוא נגרם על ידי הפרעושים ולא על ידי העכברושים.
עוד רמי הציג את ההיסטוריה של העכברושים החומים, ומזכיר את חלקם בסיום המוות השחור, את מעמדם המכובד בלוח השנה הסיני ואת קדושתם בהודו בשל היותם כלי התחבורה של האל ההינדי גנש.
בהמשך רמי מתחיל לדבר, ומציג את היתרונות של העכברושים עבור בני האדם.
הוא אומר שג'ק בלאק היה לוכד עכברושים עבור המלכה ויקטוריה ושהוא שמר על העכברושים שלכד כחיות מחמד.
עוד הסביר שהשימוש בהם לבדיקות מעבדה וכחיות מחמד מראה שהם יכולים לקיים יחסים טובים עם בני אדם.
בהמשך השניים שרים ביחד שיר על הקשר בין עכברושים לבני אדם.
בסוף הסרט מוצג כתב ויתור ארוך וממושך, אשר רובו סאטירי, המבקש מילדים להתרחק מעכברושים, בעוד רמי ואמיל עומדים מולו ומנסים להסירו, דוחקים מהקהל להתעלם ממנו ולהתלונן עליו.
הסרט כולל הופעת קמע של פי.טי.
מהסרט "באג לייף" ושל וול-E מהסרט "וול-E" שיצא שנה לאחר סרט זה.
להקת הביטלס גם מופיעים בסרט, כאשר הם מוצגים מנגנים עם עכברוש.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתרמיפאטון אוסוולטעידו רוזנברגאמילפיטר סוןליאור זוהרקריינותטוני ראסלגיל קומר
הרעיון לסרט נוזם על ידי ג'ים קפוביאנקו, לאחר שבראד לואיס שלח אליו דואר אלקטרוני וביקש ממנו תוספת ל-DVD של הסרט "רטטוי".
קפוביאנקו חשב על סרט חינוכי שמאגד את כל המידע שהם אספו על עכברושים בצורה מצחיקה לקהל.
הפקת הסרט החלה במהלך השנה האחרונה של זמן ההפקה של "רטטוי", והסתיימה תוך פחות משנה.
הנפשת הסרט כוללת הנפשה ממוחשבת והנפשה מסורתית, כאשר זהו הסרט השני של פיקסאר בהנפשה זו לאחר הסרט "מר סופר-על וחברים" משנת 2005. כשאמיל ורמי מופיעים הם בהנפשה ממוחשבת, בעוד שהמצגת שלהם מוצגת היא בהנפשה מסורתית, כאשר זו ההנפשה שמופיעה ברוב בסרט.
הסרט כולל גם קטע לייב אקשן בו מוצג פרעוש החולדה המזרחית.
חברים (או שלומי שבת וחברים) הוא אלבומו השישי של הזמר שלומי שבת, שיצא לאור בשנת 2001. האלבום הצליח בחנויות מאוד וכלל להיטים כ"מחרוזת מתוקים", "חתיכת שמיים", "לכל אחד יש" ועוד.
נושא האלבום הוא דואטים של שלומי שבת עם אומנים אחרים כאשר במהלך הקלטת האלבום שיתף שבת פעולה עם 16 זמרים שונים כולל: ירון כהן, יואב יצחק, ליאור נרקיס, איציק קלה, אבי סינואני, שלומי שבן, גידי גוב, פיני חדד, בועז שרעבי, ארקדי דוכין ואחותו הקטנה לאה שבת.
האלבום מכר מעל ל-200,000 עותקים וזכה בתואר אלבום פלטינה, ונמצא ברשימת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
קלידים - רובי בן שמעון
גיטרה בס – אבי יפרח
גיטרה 'מזרחית' - אריק כהן, מקסים משעלי
עוד, כינור – מקסים משעלי
כלי הקשה – זוהר פרסקו, רוני דדון
טכנאי הקלטה ומיקס – יהודה תמיר
צילום תמונה – דן לב
יחסי ציבור – רחלי גולדבלט
חברת אהבת שלום היא רשת מוסדות הכוללת כוללי אברכים, בית דין ובית הוראה, מפעל הוצאה לאור, פעילויות קירוב ועוד.
הוקמה על ידי הרב יעקב משה הלל.
חברת אהבת שלום, הוקמה בתחילת שנות ה-70, על ידי הרב הלל, העומד בראשה עד היום.
החברה נקראה על שמה של חברת המקובלים אהבת שלום שהקים הרב שלום שרעבי במאה ה-18.
בראשית דרכה עמד בראשה גם הרב דוד בצרי, ובמהלך שנות ה-80 פרש והקים את ישיבת השלום, גם היא בירושלים.
חברת אהבת שלום משתייכת לציבור החרדים ספרדים, עם צביון ישיבתי.
מקים המוסדות הרב יעקב הלל היה גם ממקימי ארגון מרביצי תורה בשעתו, ודעותיו נחשבות לקרובות יותר לעולם הליטאי.
עמדתו השפיעה על חברת אהבת שלום כולה.
חברת אהבת שלום מנהלת רשת כוללים שבה לומדים כשמונה מאות אברכים, רובם בירושלים.
רוב האברכים מרוכזים בשלושת בתי מדרש של ישיבת אהבת שלום, בשכונת גאולה סמוך לכיכר השבת.
רשת כוללי הערב של אהבת שלום נקראת 'אליבא דהלכתא'.
אברכי הכולל עורכים וכותבים את תוכני ירחון "אליבא דהלכתא" לבירורי הלכה ומשפט, שהחל לצאת על ידי מכון אהבת שלום החל מחודש טבת ה'תשס"ו ועד היום.
מדי שנה נערך במוצאי שמחת תורה אירוע המוני של הקפות שניות בליווי תזמורת.
האירוע נערך בבית המדרש המרכזי של אהבת שלום ומתמשך לאורך כל הלילה עד לשעות הבוקר, בהשתתפות אלפים.
אופיו הייחודי של האירוע מעורר מדי שנה עניין ציבורי משמעותי, וסיקורים בכלי התקשורת השונים.
חברת אהבת שלום מפעילה החל משנת ה'תשמ"ז גם בית דין ובית הוראה בירושלים.
כאב בית הדין וכראש בית ההוראה משמש הרב נפתלי נוסבוים.
בית הדין מנוהל על ידי הרב יהודה הלל.
במסגרת זו יצאו לאור סדרת ספרי השו"ת 'בית ההוראה' העוסקים בעניינים אקטואליים.
חברת אהבת שלום מפעילה את מכון אהבת שלום - יד שמואל פרנקו, מכון להוצאת כתבי יד וחיבורים, אשר הוציא לאור מאות ספרים וכתבי יד של רבותינו הראשונים והאחרונים, וכן ספרים של מחברים בני דורנו, ביניהם עשרות ספרים של ראש המערכת - הרב יעקב הלל עצמו.
בין השנים תשמ"ה-תשע"ג הוציא המכון כתב העת התורני מקבציאל.
שלום לעם הוא ארגון להפצת יהדות הפועל בישראל מאז שנת ה'תשס"ד (2004), בנשיאות הרב יעקב משה הלל ובניהול בנו, הרב חיים הלל.
הארגון מהווה חלק ממוסדות חברת אהבת שלום, ומפעיל את הישיבה הקטנה 'אהבת תורה', וכן מחנות קיץ, שבתות אירוח, כנסים, הרצאות וערבי גיבוש.
במסגרת הפעילות מארח הארגון שלום לעם קבוצות של חיילי צה"ל לימי עיון ופעילות, וכן קבוצות נוער מחוץ לישראל הבאות ארצה במסגרת טיולי מורשת, במטרה להכיר את היהדות ולהתוודע אל הזרמים השונים בה.
ארגון שלום לעם מוציא לאור עלון שבועי פופולרי, המופץ באלפי עותקים בבתי כנסת בישראל.
הארגון מפעיל את ארגון החסד מהפכה של שמחה, במסגרתו כ-1000 מתנדבים פועלים ב-13 בתי חולים בישראל, ומשמחים את המאושפזים ובני משפחותיהם.
ישיבת עץ החיים היא ישיבה המיועדת לבעלי תשובה וליהודים תושבי צרפת, טורקיה, איטליה ועוד.
בראש הישיבה עומד הרב יוסף הלל, בנו של הרב יעקב משה.
הישיבה שוכנת במבנה ספריית בני ברית בירושלים.
תלמוד תורה "חניכי הישיבות אהבת שלום"
בשנת ה'תשע"ח הקים הרב חיים הלל את תלמוד התורה "חניכי הישיבות אהבת שלום" לבני אברכים חרדים-ספרדים בשכונת נווה יעקב, בנשיאות אביו הרב יעקב משה.
ההקמה וכן הרישום הראשוני לתלמוד התורה התבצעו בסיוע איגוד עמלי התורה.
חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב הוא סרט הנפשה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה.
הסרט הופץ ישירות ל-DVD בשנת 2015. בסרט זה לא מופיעות הדמויות מתוך שני סרטי ההמשך הקודמים, "חברים על הכוונת 2" ו"חברים על הכוונת 3".
אליוט מספר את האגדה המספרת על איש-זאב שחי ביער.
אולם דוב הגריזלי בוג מבוהל מהרעיון ומסרב לצאת למחנה הקיץ המסורתי יחד עם חבריו עד שיידע בוודאות כי האיש-זאב אינו שם.
אליוט וחבריו מנסים לעזור לבוג להתמודד עם פחדיו, כדי שיוכלו להמשיך ליהנות ביחד.
באותו זמן הצייד שו (מהסרט הראשון) חוזר ופתח בשנית את עונת הצייד, כשהחיות בשמורה בסכנה, בוג, אליוט ומר נקניק יצאו כדי לחקור את התעלומה על איש הזאב, והובילו לסגירת עונת הצייד.
חברים ומאהבים הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי מ-1999, הסרט בוים על ידי ג'ורג' האס שגם היה שותף בכתיבת התסריט.
הסרט עוקב אחר קבוצת חברים ההולכים לחופשת סקי, בסרט שיחקו בין היתר סטיבן בולדווין וקלאודיה שיפר.
עונת חג המולד מתקרבת, איאן מוזמן על ידי אביו ריצ'י להצטרף אליו לחופשת סקי ביוטה.
איאן משכנע מספר חברים שלו לבוא עימו.
החברים כוללים את ג'ון, הבא עם חברתו הגרמנייה קרלה, אך מקיימת תחרות על ליבה מצד מדריך הסקי הגרמני האנס.
חבר אחר, קיטון, מגלה כי אחותו ג'יין בהריון ואין לה כוונה לספר על כך לאדם שעלול להיות האבא, קיטון נמצא גם בבעיות במערכת היחסים עם חברתו ליסה המעוניינת שהזוגיות סיניהם תהיה יותר רומנטית.
שם השחקן/יתשם הדמות סטיבן בולדווין ג'ון ג'ורג 'ניוברן איאן אליסון איסטווד ליסה קלאודיה שיפר קרלה רוברט דאוני ג'וניור האנס דייוויד ראשה ריצ'י
חברת אהבת תורה הייתה הקהילה המאורגנת של דתיים יוצאי גרמניה בחיפה, שנוסדה בשנת תרצ"ג, 1933. הקהילה היוותה מרכז קהילתי ליוצאי גרמניה ומלבד בית הכנסת שלה הקימה בעיר גם את בית הספר הריאלי לבנים "יבנה", הסניף המקומי של תנועת הנוער "עזרא" וגן הילדים "אהל יעקב".
מורה דרכה הראשון של הקהילה היה הרב אברהם יצחק קליין (אב"ד נירנברג וחבר מועצת גדולי התורה) שלא הסכים לשמש כרבה הרשמי של הקהילה בגלל היותה ציונית.
הרב הרשמי הראשון היה הרב משה פינדלינג, מחבר "תחוקת העבודה" ומראשי מערכת הרבנות העירונית.
אחרי פטירתו ועד הפסקת פעילותה של הקהילה כיהן בתפקיד זה הרב יעקב סטפנסקי.
במהלך העלייה החמישית הנקראת גם "עליית היקים" התיישבו בחיפה מספר משפחות של עולים מגרמניה, וכך נוצרה הקהילה.
בתחילה התקיים מניין עראי בבתי המשפחות, ולאחר זמן מה עבר לבית הכנסת אהבת תורה ברחוב מיכאל 1. שלושת מייסדי הקהילה הראשיים הם: החבר ר' משה גוטמן, ר' שמעון גרינולד ור' יואל קסלר.
ברבות השנים, הפך המקום בבית הכנסת צר מהכיל את הציבור הרחב שהתלקט סביב הקהילה, ובשנת תשכ"ג (1963) הונחה אבן הפינה לבית הכנסת החדש שנבנה באותו מקום, ונחנך כעבור שנה.
המבנה נבנה מתרומות פרטיות של חברי הקהילה, וכן מתרומה של הקהילה היהודית במינכן.
לאחר ליל הבדולח, הובאו ארצה ספרי תורה מבתי כנסת בגרמניה שחרבו, והם הוכנסו בטקס מיוחד לבית הכנסת חברת אהבת תורה.
חברי הקהילה היו נאו-אורתודוקסים מגרמניה, שחונכו על ברכי משנת "תורה עם דרך ארץ" מבית מדרשו של הרש"ר הירש.
נוסף על כך הקהילה הייתה בעלת אוריינטציה ציונית-דתית.
חלק מחברי הקהילה הגיעו מצפון גרמניה ומזרחה, שבהם נהגו כמנהג אשכנז המזרחי (הקרוב יותר למנהגי מזרח-אירופה – מנהג פולין), וחלקם מדרום-מערב גרמניה, שם נהג מנהג אשכנז המערבי.
משכך, מנהגי הקהילה שילבו חלקים ממנהג פולין וחלקים ממנהג אשכנז המערבי, לצד דברים נוספים בהם אימצו בני הקהילה את המקובל בארץ ישראל (כמופיע בלוח לארץ ישראל).
בשנותיה הראשונות של הקהילה, התקיימו בימים הנוראים שני מניינים (גם עקב חוסר מקום בבית הכנסת), האחד בנוסח אשכנז המערבי והשני בנוסח פולין, אך עם הקמת המבנה החדש של בית הנכסת אוחדו שני המניינים למניין אחד, ובהכרעת הרב יהושע קניאל הוחלט להתפלל בו בנוסח פולין.
משהגיעו חלק מחברי הקהילה לארץ ישראל, התחילו להתפלל בהברה ספרדית, ואף בתקנון הקהילה נכתב שהחזן הראשי מתפלל בהברה ספרדית, ובכלל הקהילה לא קיימה את כל מנהגי יהדות גרמניה.
למשל בקהילה התפשרו שחלק מהקדישים נאמרו על ידי מספר אנשים ובחלקם שמרו על המנהג המקורי שרק אחד אומר כל קדיש, והשמיטו את רוב רובם של הפיוטים (חוץ מבימים נוראים, גשם וטל, וסליחות).
מבחינות אחרות, הקהילה נהגה על פי הספר "מנהגי פרנקפורט".
כידוע, במנהג יהודי גרמניה ישנה חשיבות רבה למנגינות הייחודיות לכל מועד במעגל השנה ולכל אירוע.
באהבת תורה שימרו את המנגינות העיקריות, כגון של התפילות בימים נוראים, ארבע פרשיות, שירי המעלות, לדוד ברוך ה' צורי וכו'.
כשילדי הקהילה למדו לקרוא, היו הולכים לביתו של יוליוס שטראוס והוא היה מלמדם את מנגינת אנעים זמירות, והובאה מבלגיה.
כמו כן, יוליוס שטראוס הביא את המנגינות של לכה דודי, שהיו מושרות בשבתות מיוחדות כגון בין המצרים וספירת העומר.
גם מנגינת סיום מזמור שיר ליום השבת, "אדון עולם" ו"יגדל" השתנו בהתאם למועד.
לאחר שנפטרו רוב חברי הקהילה, הצעירים עברו לשכונת אחוזה ולערים אחרות ובית הכנסת נסגר.
מבנה בית הכנסת נמסר לחסידי ויז'ניץ בתחילת המאה ה-21.
רבני הקהילה הרב משה פינדלינג והרב יעקב סטפנסקי, חזני הקהילה הבולטים היו ברוך היידינגספלד ואורי שטראוס.
עוד מחברי הקהילה – האחים קורט ויהודה (לודוויג) קלרמן, בניו של קורט אורי ואלי, ובנו של לודוויג הפרופ' אהרן קלרמן, פרופ' דוד מרצבך, בנימין דרייפוס, פסח ונחמן שטרנפלד.
עוד דמות שבלטה בקהילה היא הרב מאיר גרוסמן שהיה עולה לתורה בתואר "מורנו ורבנו" (שהיא דרגה אחת מעל "חבר"), אליו היו פונים לעיתים בשאלות הלכתיות.
רב קיבוץ שעלבים, הרב אהרן מרצבך אף הוא גדל בקהילה.
חלק מהנופלים במלחמת שלום הגליל היו בני הקהילה.
הקהילה ייסדה את "ארגון נשים דתיות", את החברא קדישא של חיפה, את 'מקור חיים', ארגון שדאג לשיעורי תורה, וכן ארגון צדקה.
בשנת תש"ן (1990) הוציאה הקהילה את "ספר היובל של קהילת אהבת תורה".
עד לבנייתו מחדש של בית הכנסת, שכן בו גם כולל האברכים של הרב יעקב ניסן רוזנטל.
הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1981 בבימויו של בילי ויילדר, עם וולטר מתאו וג'ק למון בתפקידים הראשיים.
זה היה סרטו האחרון של ויילדר שגם השתתף בכתיבת התסריט המבוסס על הסרט הצרפתי "L'emmerdeur" (כאב בישבן) שהוא עיבוד של המחזה "Le contrat" (החוזה) של פרנסיס ובר (1971).
זה היה הסרט האחרון של בילי ויילדר והוא לא היה מרוצה ממנו.
טרבוקו (וולטר מתאו) הוא רוצח שכיר מקצועי.
הוא חתם חוזה על חיסול שלושה עדי תביעה במשפט על הונאת נדל"ן בסך 50 מיליון דולר.
את הראשון הוא מחסל על ידי הכנסת מעטפת נפץ לתיבת הדואר שלו כשהוא בבגדי דוור.
את השני הוא מחסל על ידי הידמות לחלבן והחדרת רעל לבקבוק החלב של העד.
כעת נותר השלישי - גמבולה שמפקד המשטרה (דנה אלקר) מקיף אותו בשוטרים השומרים עליו וכן מוצבים במקומות אסטרטגים ליד בית המשפט.
מול בית המשפט בריברסייד נמצא מלון "רמונה" שם שוכר טרבוקו חדר ומכין את רובה הצלפים שלו.
לחדר הסמוך נכנס ויקטור קלוני (ג'ק למון).
בין החדרים מפרידה דלת אבל ניתן לשמוע כל דבר.
ויקטור נמצא במשבר נפשי אשתו סיליה (פאולה פרנטיס) עזבה אותו והתחברה לסקסולוג ד"ר צוקרברוט (קלאוס קינסקי).
הוא מנסה להתאבד על ידי קשירה של חבל הווילון לצווארו ולצינור המים של האמבטיה אבל הצינור נשבר ומתרחש שיטפון.
טרבוקו שרוצה להימנע מכל הפרעה, מגיע לחדרו של קלוני ולבסוף דוחף ממחטה לפיו וקושר אותו לכסא.
ויקטור מצליח להשתחרר, יוצא מהחלון ורוצה להתאבד.
טרבוקו מכניס אותו ולבקשתו מסיע אותו לקליניקה של הסקסולוג.
כשטרבוקו רוצה לחזור כל הרחובות חסומים, ולכן הוא לובש צווארון של כומר, ממלמל למפקד המשטרה כמה מילים בלטינית ומורשה לעבור.
בינתיים מעורר ויקטור שערורייה לאשתו בקליניקה, ומאיים שיתאבד ויתבע קודם את הרופא.
סיליה משכנעת את הרופא להגיע למקום ולהזריק לבעלה זריקת הרגעה כדי למנוע שערורייה.
בגלל טעות בזיהוי, הוא מזריק לטרבוקו.
הוא מגלה לוויקטור את מעשיו וויקטור מתנדב להיות היורה במקומו.
ויקטור יורה בגמבולה ופוצע אותו קשות.
השוטרים מסתערים על בית המלון, אך טרבוקו וויקטור מצליחים להימלט לחניון דרך פיר הכביסה.
ויקטור נוהג וטרבוקו לובש שוב את צווארון הכומר.
מפקד המשטרה מבקש ממנו לתת וידוי אחרון לגמבינו.
הוא מורה לוויקטור להימלט, ניגש לגמבינו, ממלמל כמה מילים בלטינית ומסיים ב"אסטה לה ויסטה"...
עם קבלת הכסף, פורש טרבוקו לפנסיה באי טרופי, מוקף בילידים המשרתים אותו.
יום אחד מגיע ויקטור לאי בסירה קטנה ובמצב תשוש.
הוא אומר לטרבוקו שהוא נמלט מהחוק ומתכוון להישאר באי זמן בלתי מוגבל.
טרבוקו שואל את העוזר שלו האם עדיין הם מקריבים קרבנות אדם?
שם השחקן/ית שם הדמות הערותוולטר מתאוטרבוקורוצח מקצועיג'ק למוןויקטור קלוניבעל נבגדקלאוס קינסקיד"ר הוגו צוקרברוטסקסולוגפאולה פרנטיססיליה קלוניאשתו של ויקטורדנה אלקרקפטן הבריסמפקד המשטרהפיל פורמיקולהגמבולהעד תביעה
חברים: האיחוד , הידוע גם בשם הפרק שבו הם שוב נפגשים , הוא ספיישל איחוד של סדרת הסיטקום האמריקאית "חברים".
הפרק הופק על ידי מפיקי הסדרה המקוריים, קווין ס.
ברייט, מרתה קאופמן ודייוויד קריין, צוות השחקנים הראשיים של הסדרה ועל ידי בן וינסטון, שהיה אמון על בימוי הפרק.
ספיישל האיחוד עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "HBO Max" ב-27 במאי 2021.
ב-12 בנובמבר 2019, נמסר על ידי "הוליווד ריפורטר" כי חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר שוקדת על הפקת ספיישל איחוד של הסיטקום האמריקאי "חברים" עבור שירות הזרמת המדיה החדש שלה, "HBO Max" שיכלול את כל צוות השחקנים והמפיקים המקוריים שחוזרים.
ב-21 בפברואר 2020, הודגש על ידי וורנר מדיה כי הספיישל לא יהיה חלק מעלילת הסדרה המתוסרטת, ובמקום זאת במהלכו כל השחקנים והיוצרים המקוריים שיחזרו ישתפו את חוויותיהם מצילומי הסדרה.
פרק הספיישל הופק על ידי יוצרי התוכנית המקוריים, קווין ס.
ברייט, מרתה קאופמן ודייוויד קריין, על ידי צוות השחקנים הראשי של הסדרה, ג'ניפר אניסטון, קורטני קוקס, ליסה קודרו, מאט לה-בלאנק, מת'יו פרי ודייוויד שווימר ועל ידי בן וינסטון, שאף אמון על בימוי הפרק.
בנוסף, בהפקת הפרק מעורבת אף המחלקה לטלוויזיה לא-מתוסרטת ואלטרנטיבית של חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר.
צילומי פרק ספיישל האיחוד התקיימו בלוס אנג'לס, קליפורניה באולפן 24, המכונה גם "אולפן ה'חברים'" באולפני האחים וורנר, ברבנק, שם הסדרה צולמה מאז צילומי העונה השנייה.
צילומי הפרק החלו באפריל 2021, לאחר שנדחו פעמיים.
בפעם הראשונה במרץ 2020, לאחר שהתעתדו במקור להתחיל ב-23 במרץ 2020, ובפעם השנייה באוגוסט 2020. בשתי הפעמים, צילומי הפרק נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
הפרק צולם בפני קהל לייב שכלל ברובו ניצבים וצופים שחוסנו נגד מגפת הקורונה.
הספיישל התעתד תחילה לעלות לשידור עם השקתו של שירות "HBO Max" ב-27 במאי 2020, יחד עם כל 236 פרקי הסדרה המקורית שעלו לשירות כתוכן בלעדי.
ב-13 במאי 2021, הופץ קדימון ראשון שהודיע על תאריך השידור: 27 במאי 2021.
חברים עם ילדים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 2011 שנכתב, הופק ובוים על ידי ג'ניפר וסטפלדט, שגם מככבת בסרט.
בסרט מככבים גם אדם סקוט, ג'ון האם, קריסטן וייג, מאיה רודולף, כריס או'דאוד, מייגן פוקס ואדוארד ברנס.
ג'ייסון (בכיר בפרסום) וג'ולי (יועצת השקעות צדקה) הם החברים הכי טובים מזה זמן רב.
הם נמצאים באמצע שנות ה-30 לחייהם, וגרים באותו בניין במנהטן.
הם אינם קשורים רומנטית, ובמקביל הם חברים קרובים של שני זוגות נשואים חשוכי ילדים, אלכס ולסלי השלווים ובן ומיסי האובססיביים למין.
במהלך ארבע השנים הבאות, לאחר שלשני הזוגות נולדו ילדים, נישואיהם מידרדים.
לאחר מסיבת יום הולדת כאוטית לג'ייסון בביתם של אלכס ולסלי בברוקלין, ג'ייסון וג'ולי דנים כיצד עדיף להביא ילדים קודם, 'להוציא את זה מהדרך' מכיוון ש'הזמן אוזל', ורק אז להיפגש עם האדם שרצית להתחתן איתו.
לאחר דיון נוסף, הם מחליטים להביא ילד לעולם יחד, אף על פי שמעולם לא היו להם רגשות רומנטיים זה לזה, ואז להמשיך לצאת עם אנשים אחרים, כדי למצוא את 'האחד שלהם'.
אף על פי שחבריהם חוזים אסון, ג'ייסון וג'ולי מסתגלים למערכת היחסים החדשה שלהם עם התינוק ג'ו הרבה יותר טוב ממה שחבריהם דמיינו.
ג'ייסון וג'ולי מתחילים לצאת שוב ונכנסים למערכות יחסים עם השחקנית הצעירה מרי ג'יין והאב הגרוש קורט, בהתאמה.
במהלך חופשת חורף זוגית בוורמונט, בן מטיל ספק בתהליך החשיבה של ג'ייסון וג'ולי וכישורי ההורות.
בוויכוח שלאחר מכן, בן מגדיר את ההסדר שלהם כבלתי נסבל בטווח הארוך ומשפיל את מיסי.
ג'ייסון מגן על החלטתו להביא ילד לעולם עם ג'ולי, ואומר שהוא אוהב אותה עמוקות ושהיא הייתה הבחירה הנכונה ביותר עבורו להקים איתה משפחה.
לאחר שחזרו מורמונט, בן ומיסי נפרדים ומתגרשים מאוחר יותר.
זמן קצר לאחר מכן, בארוחת יום ההולדת של ג'ולי (כשנה וחצי לאחר לידתו של ג'ו), ג'ייסון מופתע לגלות שהיא הזמינה רק אותו.
ג'ולי אומרת לו שקורט רוצה שהיא תפגוש את ילדיו באותו סוף שבוע, אבל מידת המחויבות החדשה הזו גרמה לה להבין שהיא מאוהבת בג'ייסון, שיחד עם ג'ו הפכו למשפחה הקרובה ביותר שלה.
ג'ייסון ההמום מספר לג'ולי שאהבתו אליה מעולם לא הייתה רומנטית וביקש ממרי ג'יין לעבור לגור איתו.
שבורת לב, ג'ולי עוזבת את המסעדה, ועד מהרה עוזבת מדירתה במנהטן לברוקלין, ומכניסה קצת רווח בינה לבין ג'ייסון.
כמה חודשים לאחר מכן, ג'ייסון ומרי ג'יין נפרדים בגלל התחושות השונות שלהם לגבי ילדים, וגם ג'ולי וגם ג'ייסון חוזרים לצאת עם אחרים.
מספר חודשים לאחר מכן, בבר עם בן, ג'ייסון מודה שאכן יש לו רגשות כלפי ג'ולי, אבל שהפרידה ביניהם הפכה מערכת יחסית כזו לבלתי אפשרית.
בן לא מסכים ומציין את ההבדלים בין מערכת היחסים המבוססת על המין שלו ושל מיסי לבין החברות הארוכה של ג'ייסון וג'ולי.
הם מעלים זיכרונות מכמה מהתמונות ואז משכיבים את ג'ו לישון, אחרי שג'ייסון אומר כמה דברים על 'להישאר בלילה' (כמו שג'ו רוצה שהוא יעשה).
השינוי הרגשי והמילים של ג'ייסון גורמים לג'ולי להיות רגשניתולא נינוחה, אז היא שולחת את ג'ייסון הביתה.
הוא עוזב, אבל חוזר במהירות, ואומר לה שמה שאמר לה לפני שנה היה שגוי.
לבסוף הוא הבין זאת - היא אהבת חייו, היא ה'אדם' שלו, "וזה בדיוק ככה".
היא אומרת לו שהיא לא יכולה להיות עם מישהו שלא 'מתעניין' בה, והוא, אחרי נשיקה לוהטת, מציע לשכב איתה כדי להוכיח שהוא אוהב אותה, בכל דרך אפשרית.
היא נענית להצעתו, מנשקת אותו בלהט בחזרה, והם נופלים על מיטתה.
אדם סקוט בתור ג'ייסון פריימן
ג'ניפר וסטפלד בתור ג'ולי קלר
מייגן פוקס בתור מרי ג'יין
לי בראיינט בתור איליין קלר, אמה של ג'ולי
קלי בישופ בתור מרי פריימן, אמו של ג'ייסון
קוטר סמית' בתפקיד פיל פריימן, אביו של ג'ייסון
אילנה לוין בתור אמא במסעדה
בריאן ד'ארסי ג'יימס כבעל במסעדה
ג'ון לוץ בתור הקולגה של ג'ייסון בעבודה
הסרט בוים, נכתב, והופק על ידי ג'ניפר וסטפלדט שגם מככבת בו.
זוהי עבודת הבימוי הראשונה שלה.
בן זוגה דאז, השחקן ג'ון האם, הסכים גם הוא לשחק תפקיד תומך ולעזור בהפקת הסרט העלילתי שלה.
הרעיון לסרט ריחף אחרי שוסטפלדט והאם שמו לב שלחברים מתחילים להקים משפחות ו'כמעט נעלמים מחייהם'.
השחקן אדם סקוט הודה שהחשד של בני הזוג לא היה חסר בסיס, מכיוון שהוא ואשתו הפכו ל"חברים הכי גרועים של ג'ן וג'ון כיוון שהיינו כל כך עסוקים" לאחר שהתחתנו והביאו ילדים לעולם.
תמיד היה מתוכנן שהאם יככב בסרט, אבל בתפקיד שבו הוא לא ישויך עם בת זוגו האמיתית.
עם זאת, זה השאיר רק כמה חודשים פתוחים בין הרגע שבו האם סיים לעשות את העונה הרביעית של מד מן שהתחדשה לעונה חמישית כדי להכין את הסרט לצילום.
לדברי אחד המפיקים, היה קל למצוא משאבים להפקה.
"האלגוריתם הבלתי אפשרי הוא לסדר את צוות השחקנים, לוח השנה והמזומנים בצורה כזו שתצליח לעשות את הסרט", אמר המפיק השותף ג'ושוע אסטרכאן.
"זה פשוט אף פעם לא כל כך קל לחבר סרט עצמאי ביחד."
הצילום העיקרי נמשך ארבעה שבועות, החל בניו יורק במהלך דצמבר 2010 ונמשך בתחילת 2011. עם תקציב של פחות מ-10 מיליון דולר, הסרט נוצר על ידי Red Granite Pictures, Points West Pictures, ו-Locomotive.
Red Granite Pictures בראשות ריזה עזיז וג'ואי מקפרלנד מימנו את הסרט במלואו והפיצו אותו בינלאומית דרך זרוע ההפצה של Red Granite בראשות דני דימבורט וכריסטיאן מרקיורי.
הפסקול של הסרט כלל מרכיבי ג'אז רבים, כולל "אנג'ליקה" של דיוק אלינגטון, שמבוצע על ידי בריאן ניומן, אלכס סמית', פול פרנסיס וסטיב וויפל.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-9 בספטמבר 2011. ב-21 בספטמבר 2011 הודיעה ליונסגייט כי רכשה את זכויות ההפצה של הסרט.
הוא שוחרר בארצות הברית ובקנדה ב-9 במרץ 2012, בשוודיה ב-1 ביוני 2012 ובאוסטרליה ב-7 ביוני 2012.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרים.
"חברים שרים קורין" הוא אלבום הופעה שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת קורין אלאל בהשתתפות אמנים ישראלים רבים.
את האלבום הוציאה בשנת 1998 חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
האלבום הוקלט כחלק ממופע שהפיקה אלאל, בו ביצעו אמנים ישראלים, דוגמת אסף אמדורסקי, אורנה בנאי, אביתר בנאי ויהודית רביץ כמה ממיטב להיטיה של הזמרת.
אלאל ביצעה שיר אחד לבדה, "שיר בכיף", ושלושה דואטים: "פירמידות" עם ערן צור, "אנטארקטיקה" עם אלי סורני ו"כשזה עמוק" עם בנאי.
גרסתם המשותפת ל"כשזה עמוק" זכתה להצלחה גבוהה במצעדים, ואף דורגה במקום ה-28 במצעד השנתי ה'תשנ"ט.
האלבום הופץ על גבי תקליטור בלבד.
חברים דמיוניים הוא סרט הנפשה/לייב אקשן אמריקאי אשר יצא לאקרנים ב-17 במאי 2024 בבימויו, הפקתו וכתיבתו של ג'ון קרסינסקי.
הסרט כולל מגוון רחב של שחקנים ומדבבים המורכבים מראיין ריינולדס, ג'ון קרסינסקי, קיילי פלמינג, פיונה שו וליסה קולון זאיאס, יחד עם קולותיהם של פיבי וולר-ברידג', לואיס גוסט ג'וניור וסטיב קארל.
בי בת ה-12 עוברת לגור בדירתה של סבתה מרגרט בניו יורק בזמן שאביה ממתין לניתוח לב באותו בית חולים שבו נפטרה אמה מסרטן שנים קודם לכן.
לילה אחד, בי רואה יצור לא מוכר, עוקבת אחריו חזרה לבניין של סבתה.
למחרת, היא רואה שוב את היצור, מלווה בגבר.
ביאה עוקבת אחריהם לבית סמוך, שם האיש, קאל, מאחזר יצור סגול פרוותי גדול בשם בלו.
היא גם פוגשת את היצור השני, יצור דמוי פרפר בשם Blossom, ומתעלפת.
היא מתעוררת בדירתו של קאל, שם היא לומדת שהוא עבד עם חברים דמיוניים, המכונים IFs, כדי להכניס אותם לילדים חדשים מכיוון שילדיהם המקוריים גדלו ושכחו אותם.
בתחילה, בהיסוס, בי מחליטה בסופו של דבר לעזור לקאל.
למחרת, קאל לוקח את בי ל-Memory Lane Retirement Home, קהילת גמלאים עבור IFs ששוכנת מתחת לנסיעה בתנופה בקוני איילנד.
לואיס, דובון מבוגר וראש המתקן, מעוררת ביאה להשתמש בדמיונה כדי לעצב מחדש את המתקן, למורת רוחו של קאל.
בי מנסה לשדך בין אחד ה-IFs לבין בנימין, מטופל צעיר בבית החולים, אך הוא אינו מסוגל לראות אף אחד מהם.
לואיס מציע לביה שאולי IFs לא צריכים ילדים חדשים, אלא להתאחד עם הישנים שלהם.
כשהיא מדברת עם סבתה, היא רואה תמונה שלה כרקדנית צעירה ומזהה את בלוסום ברקע התמונה.
כשהבינה שבלוסום הוא ה-IF של סבתה שלה, בי מחליטה לבדוק את הרעיון של לואיס.
השמעת אחד מהתקליטים של סבתה מעוררת את מרגרט לרקוד והיא זוכרת את בלוסום, מחדירת תקווה לבי.
בעקבות טיפ, בי, קאל ובלו מוצאים את הילד המקורי של בלו, ג'רמי, עכשיו גבר בוגר שמנסה להקים עסק.
בעזרת Bea, ג'רמי נזכר בבלו שנותן לג'רמי את הביטחון הדרוש לו עבור מצגת עסקית.
באותו ערב, בי מגיעה למרגרט שמודיעה בטירוף לנכדתה שהייתה סיבוך בטיפול של אביה.
מתנחמת בקאל, בי אומרת שהיא לא רוצה להיפרד מאביה, אז קאל מייעץ לה לספר לו סיפור במקום זאת.
בבית החולים, בי מספרת לאביה סיפור על איך היא דחפה את עצמה להתנהג כמו מבוגרת כשהיא רק ילדה שעדיין זקוקה לאביה.
הוא מתעורר והם מחבקים אחד את השני.
כשביה יוצאת מחוץ לחדר בית החולים שלו, היא רואה שכל אנשי ה-IF, שליוו אותה לבית החולים, נעלמו.
בהחזרה לבניין של סבתה, בי הולכת להודות לקאל אך מגלה שהדלת לדירתו נפתחת למעשה לתוך מחסן ישן.
לאחר שאביה משתחרר מבית החולים, הוא וביה אורזים כדי ללכת הביתה.
במהלך זה, בי מבינה מתמונה ישנה שציירה שקאל הוא למעשה ה-IF שלה, קלווין, שנשכח לאחר מות אמה.
היא ממהרת לחדרו ומודה לו על שעזר לה ואומרת לו שתמיד תזדקק לו.
זה מאפשר לביה לראות שוב את Cal ואת ה-IFs, והם מתאחדים מחדש.
זמן מה לאחר מכן, קאל מתחיל לאחד מחדש את ה-IFs עם הילדים המקוריים שלהם, עכשיו מבוגרים.
בנג'מין פוגש את ה-IF שלו, דרקון מצויר עם משקפיים וגבס.
בי ואביה חוזרים הביתה, שם האחרון מועד על ה-IF שלו, ילד בלתי נראה בשם קית.
ראיין ריינולדס - השכן מהקומה העליונה
לואיס גוסט ג'וניור בתפקיד דוב
סבסטיאן מאניסקאלקו בתפקיד עכבר קוסם
ריצ'רד ג'נקינס בתפקיד דמות מונפשת
פרסתאריךקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון13 ביולי 2024שחקן קולנוע אהובראיין ריינולדספרס המוזיקה במדיה של הוליווד20 בנובמבר 2024פרטיטורה מקורית – סרט מדע בדיוני/פנטזיהמייקל ג'אקינו
בתעופה אזרחית ובספנות חברת דגל היא חברת תעופה או ספנות, המתאפיינת באחת משתיים:
בהקשר הצר מדובר בחברה המציגה באופן ציבורי את צבעי הדגל או הסמל, או מאפיינים אחרים המזוהים עם המדינה שבה שוכנת הנהלתה, או שבה או ממנה מתבצעת עיקר פעולתה המסחרית;
בהקשר הרחב חברת דגל של מדינה כלשהי היא חברת תעופה או ספנות הרשומה במדינה זו.
המושג בא לעולם בתקופה שבה מרבית המדינות הקימו חברות תעופה ממשלתיות, והלכה למעשה נחשבו חברות אלה שהיו חברות דגל גם כ"חברות לאומיות".
חלק ניכר מחברות אלה הופרטו במהלך השנים והפיקוח הממשלתי על ענף התעופה האזרחית פחת, דבר שהביא להקמת חברות תעופה שלא נשלטו בידי המדינה, אף כי נחשבו לחברות דגל של אותה מדינה, בין בהקשר הצר ובין בזה הרחב, וחשיבותו של המושג "חברה לאומית" פחתה.
אל על, שהייתה חברת התעופה הלאומית של ישראל, הפכה ל"חברת דגל" עם הפרטתה בשנת 2005, והיא ממשיכה לשאת את דגל ישראל על מטוסיה.
ישראייר וארקיע הן חברות דגל ישראליות במובן הרחב כי הן רשומות בישראל ובה שוכן מרכז פעולתן.
עם זאת ארקיע לא אימצה אל סמלה צבעים או סמלים המקושרים בהכרח למדינת ישראל, בעוד שבסמלי חברת ישראייר יש דמיון למגן דוד.
רשימת חברות תעופה לאומיות לפי מדינה
חברת אשלג ארץ-ישראלית הייתה חברה שעסקה בהפקת מינרלים מים המלח והפכה בתוך שנים מספר מהקמתה לגדולה ולמצליחה בתעשיות ארץ ישראל לפני הקמת המדינה - כמחצית היצוא מהארץ הייתה מתוצרתה.
פעילות המפעל הופסקה במלחמת העצמאות ובשנת 1952 היא הולאמה על ידי ממשלת ישראל שרכשה את נכסיה עבור מפעלי ים המלח.
הראשונה בעולם להשתמש באנרגיית השמש להפקת אשלג.
בעלי המניות העיקריים של החברה היו: בני טנאנט ושות בע"מ מלונדון - שהיו גם סוכני המכירות שלה, החברה הכלכלית לארץ ישראל מניו יורק, קבוצה יהודית מבריטניה והבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן (Jacobus Henricus Kann) שהיה הבנקאי הפרטי של בית המלוכה ההולנדי ויזם ציוני נלהב שהקים ומימן רבים מהמפעלים הציונים.
לפי תנאי הזיכיון בראש מועצת המנהלים היה צריך לעמוד בריטי, ואכן יושב ראש מועצת המנהלים היה "כבוד מעלת האלוף אוף ליטון K.G.,P.C.,G.C.S.I.,G.C.I.E.".
לאחר שממשלת המנדט פרסמה את "פקודת הזיכיון של ים המלח" הוגדרו לחברה זכויותיה:
להוציא מינרלים וחומרים מינרליים וכימיים הנמצאים בתוך מי ים המלח ומתחתיו.
הזיכיון לא כלל הוצאת מתכות, אבנים יקרות ושמנים מינרליים (קרי נפט גולמי).
הוחכרו לחברה אדמות בצפון ים המלח ובדרומו.
לחברה ניתנה זכות להארכת הזיכיון ל-25 שנים נוספות.
החל מ-1 בינואר 1955, 25 שנים מתחילת הזיכיון, הממשלות, הארץ ישראלית והירדנית, יכולות להציע לאחרים זיכיונות להוצאת מינרלים, בתנאי שההצעה תוגש קודם לחברה ותנאיה יהיו "לא פחות נוחים" מאשר לפי הזיכיון "המתוכן".
עם גמר הזיכיון כל רכוש החברה עובר לבעלותן של שתי הממשלות.
החברה נדרשה לשלם דמי שכירות, דמי זיכיון השווים ל-5% מערכה הכללי של התוצרת שנמכרה וכן חלק מהרווחים.
אלו היו תשלומיה לממשלות: הסכומים בליש"ט.
הון המניות המונפק של החברה ל-31 בדצמבר 1944 היה מיליון ליש"ט.
בהתאם לתנאי הזיכיון נדרשה החברה להציע על ידי החתמה פומבית לא פחות מ-50% של כל הון המוצע על ידה- ולתת זכות קדימה לאזרחי ארץ ישראל ונתיני עבר הירדן לגבי הקצאה של 20% מעל ההחתמות הפומביות האלו.
הון המניות היה מורכב משלושה סוגי מניות:
רק בעלי מניות אלה קבלו הזמנה לאספה הכללית של בעלי המניות ורשות להשתתף ולהצביע בהן.
אלו עד שנת 1944 לא קבלו דיבידנדים.
המניות הרגילות לא היו ניתנות להעברה אלא בהסכמתם בכתב של שלושה רבעים ממנהלי החברה, "הרשאים לפי ראות עיניהם לסרב לתת הסכמה כזאת".
בעלי המניות הרגילות היו רשאים להפוך את המניות שלהם בכל עת למניות רגילות א'.
לבעלי מניות אלו לא הייתה זכות הצבעה.
יתרונן היה שהן ניתנו להעברה, ולכן נסחרו בלשכת החליפין לניירות ערך בתל אביב, ובשוק הבלתי רשמי של בורסת לונדון.
מחירי המניות בבורסה בתל אביב עלו במעט על מחירן בלונדון.
בתקופה שבין 1943 עד אוגוסט 1946 מחיר השיא של המניה היה בתל אביב 27/6 ליש"ט ובלונדון 24/3 ליש"ט.
מחיר אחרון ידוע היה 20 ליש"ט.
348,962 ליש"ט - נושאות דיבידנד מצטבר של 5.5%, משתתפות ברווחים וניתנות לפדיון.
19,837 ליש"ט - נושאות דיבידנד מצטבר של 7.5% וניתנות לפדיון.
הדיבידנדים למניות הבכורה נפרעים פעמיים בשנה: ב-1 בינואר וביולי.
חברת האשלג הארץ-ישראלית פעלה בארבעה אתרים:
ירושלים - הנהלה ומחקר - בבית חברת האשלג ברחוב המלך ג'ורג'.
מוסך - ברח' שמואל הנביא
צפון ים המלח - אתר ייצור עיקרי.
דרום ים המלח (מפעל המלח בסדום) - מרכז הפקה מתפתח.
בים המלח ישנם כ-42 מיליארד טונות מינרלים.
עד מלחמת העולם הראשונה היה כל אזור ים המלח מוגדר כג'יפטליק, כלומר רכושו הפרטי של הסולטאן.
בעשור האחרון של המאה ה-19 הציב הסולטאן עבדול חמיד השני בים המלח שתי ספינות קטנות שמטרתן הייתה לאסוף אספלט שצף על הים.
במקביל, עוד לפני מלחמת העולם הראשונה ניתן לשני גרמנים זיכיון לכריית ברום מהים וזיכיון זה נמכר לחברה צרפתית שהחזיקה בו כדין.
ב-1919 קיבלו ערבים נוצרים ירושלמים, איברהים חסבון, ג'ורג' שיבר ושוכרי דיב זיכיון מממשלת המנדט לכרות מלח בהר סדום ולהפעיל ספינות נוסעים ומשא על הים, זיכיון זה חודש ב-1927 והופעל על ידי דיב.
חסבון התמקד בהרחבת הסחר על הים ולאורך חופיו.
ב-4 באפריל 1925 ירד משה לנגוצקי, לפי בקשת משה נובומייסקי, לחופו הצפוני של ים המלח, כדי לתפעל זיכיון של מעבר סחורות ולבצע מחקר ראשוני במשאבי ים המלח.
מכיוון שלפניו לא פעלו בחבל ים המלח אנשים בעלי מראה אירופי, היה חשש רב לחייו, לפיכך התחזה לנגוצקי לרופא וכך זכה לאהדת האוכלוסייה המקומית.
בשנת 1925 נערך מכרז למתן זיכיון לכריית המחצבים מים המלח, אולם כל ההצעות לא נמצאו מתאימות וממשלת בריטניה המשיכה בחיפוש זכיין מתאים שלא דרך מכרז.
חברת האשלג הארץ ישראלית הוקמה באוקטובר 1929 על ידי משה נובומייסקי ולאחר אישור הזיכיון ב-1 בינואר 1930 על ידי ממשלת אנגליה, החלו שתי שנות ניסיון של הפקת אשלג,
הרצת המפעל הצפוני ושליחת האשלג לאנגליה.
בתחילת 1929 רכשה חברת האשלג את ספינותיה הראשונות, ספינות מפרש וספינות-מנוע.
חלקי הספינות הובאו מאנגליה ומחופי ארץ-ישראל והורכבו על שפת ים המלח.
הללו שימשו בעיקר לחקירת הים ולהכשרת הדרכים להקמת המפעל הדרומי של החברה.
עם יסוד המפעל הדרומי בשנת 1934 גברה התנועה בים, באחריות 'מחלקת הים' תחילה לצורך הובלת חומרי בניה, מכונות, פועלים ואספקה לעובדים, ואחר כך לשם הובלת התוצרת מקצה הדרומי לקצה הצפוני.
סירות המנוע להובלת העובדים ולגרירת סירות המשא כונו בשמות : "התקוה", "גברת לוט", "יתומה", "מצדה", ו"מכוור".
בשנת 1941 נבנתה והורדה לים הספינה הגדולה "צוער" בת 200 כוחות סוס.
משך ההפלגה התקצר ל-9–10 שעות.
הספינה הייתה טעונה כ-300 קרוניות אשלג.
בשנת 1945 עמדו לרשות חברת האשלג 3 סירות מנוע, 6 סירות-משא גדולות ו-5 סירות משא קטנות.
החברה העסיקה 16 ספנים עברים.
בשנים 1931 - 1932 החלה החברה לשווק אשלג וברומין שנוצרו במפעלה שבקצהו הצפוני של ים המלח.
בעקבות ההבנה שהתנאים הטופוגרפיים בצפון ים המלח אינם מאפשרים התקנת בריכות על שטח נרחב, הוחלט על הקמת מפעל המלח בסדום באגנו הדרומי של ים המלח בשנת 1934, על מנת להגדיל את כושר הייצור.
בשנת 1937 נפתח בית החרושת הראשון בקצה הדרומי של ים המלח.
בשנת 1940 הגיע הייצוא של חברת האשלג לכמחצית הייצוא התעשייתי של ארץ ישראל, ובתקופת מלחמת העולם השנייה סיפקה החברה כמחצית מתצרוכת האשלג של בריטניה.
ב-18 באפריל 1948 הפסיקו הבריטים ללוות שיירות מירושלים למפעל האשלג בצפון ים המלח.
מאז תחילת מלחמת העצמאות ניהל נובומייסקי מגעים עם המלך עבדאללה וגורמים ירדניים אחרים, עמם היה בקשר שנים רבות.
ב-13 במאי 1948 הגיע לסיכום עם משלחת ירדנית על יצירת אזור נייטרלי שיבטיח את הגנת המפעלים.
ב-17 במאי הוחתמו שני נציגים (של המפעל ושל "ההגנה"), על הסכם שמסר את מפעלי חברת האשלג (באתר הצפוני ובאתר הדרומי), בניגוד לסיכום שהושג עם נובומייסקי, לחסות ירדנית.
ב-19 וב-20 במאי פונה האתר הצפוני.
עובדי המפעל, חברי בית הערבה ולוחמי פלמ"ח (כמה מאות אנשים) פונו על ידי 17 כלי שיט קטנים אל אתר החברה בסדום.
ב-22 במאי נכנסו למפעל הצפוני אנשי הלגיון הערבי ומצאו את המקום נטוש לאחר שנבזז על ידי ערבים מקומיים.
המפעל, שחובל לפני נטישתו נהרס כליל בידי אנשי הלגיון הערבי.
המפעל הדרומי בסדום היה נתון במצור, ובמשך חודשים רבים הועברה אליו אספקה במטוסים.
ביוני 1948 הפגיז הלגיון הירדני את המפעל ואנשיו נאלצו להסתתר במערות.
פרט לכך, לא הייתה הלוחמה הפעילה אינטנסיבית.
ב-23 בנובמבר 1948, במסגרת מבצע לוט, חודש הקשר היבשתי עם סדום.
כתוצאה מן המלחמה המפעל הדרומי נותק ממקורות המים המתוקים שלו ורק חלק מבריכות האידוי נשאר בשטח מדינת ישראל.
במשך מספר שנים המפעל נותר ללא פעילות, אך באופן כללי המתקנים של המפעל לא נזוקו קשה.
בשנת 1950 הוצא מהמפעל כמויות קטנות של אשלג למכירה בשוק הישראלי.
בנובמבר 1948 מינתה הממשלה הזמנית ועדה כדי לבדוק את פעולת חברת האשלג ולהגיש המלצות לגבי עמדת הממשלה בעניינה.
היחס של היישוב לחברת האשלג לא היה חד-משמעי.
החברה מילאה תפקידים לאומיים וחלוציים בפיתוח הכלכלי של ארץ ישראל, אך הייתה קשורה בבריטניה ובדירקטוריון שישב בלונדון.
אגב כך נפגע נובומייסקי, שהיה בן 75 באותה שנה.
בעקבות המלצת הוועדה, הוצגו לחברת האשלג ולנובומייסקי תנאים להמשך הפעלת החברה, בהם לא הצליחו לעמוד.
בחודש דצמבר 1951 החליטה ממשלת ישראל להקים חברה חדשה, חברת מפעלי ים המלח בע"מ ולהלאים את המפעל.
רוב עובדי הייצור הועסקו בצפון ים המלח והתגוררו בעיקר בירושלים.
ממשלת המנדט לא איפשרה להקים יישובים באזור ים המלח על קרקעות ממשלתיות, אולם נובומייסקי הצליח להשיג אישור להקמת שכונות מגורים לעובדי המפעל, על סמך הזיכיון של החברה.
בשנת 1934 הוקמה שכונה למשפחות העובדים, ובמשך הזמן נוספו לה מבני ציבור ושירותים והיא תוכננה כיישוב קהילתי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-8 באוקטובר 1939, הקים גרעין של מחנות העולים את קיבוץ בית הערבה, הסמוך לאתר הצפוני של החברה.
את האישור להקמתו של קיבוץ זה הצליח נובומייסקי להשיג באמתלה של הקמת שכונות מגורים נוספת לעובדי מפעל ים המלח.
בצפון ים המלח התקיימו מפעלים לייצור ברום, מלחי ברום, כלור וסודה קאוסטית ומתקן לקרנליט אליממי.
החברה יזמה את הקמת המפעל בדרום כאשר התברר כי שם ברשותה די קרקעות לבניית הבריכות הדרושות לשם הפקת האשלג, וכן הייתה קרבה למקור מים מהעיירה א-סאפי שמדרום-מזרח לים המלח, בתחום ממלכת ירדן.
בשנת 1933 התקשר נובומייסקי עם קיבוץ רמת רחל שליד ירושלים כדי שיארגן קבוצת עובדים למפעל המתוכנן בסדום.
ייצור האשלג היה מבוסס על בריכות אידוי שדרשו שטחים נרחבים.
השטחים שעמדו לרשות מפעלי ים המלח באתר הצפוני היו מצומצמים יחסית, ואילו בדרום היו שטחים נרחבים.
אולם התנאים, שהיו קשים גם בצפון, היו קשים יותר בדרום בגלל הריחוק ממקום יישוב, ובגלל החום הרב.
קיבוץ רמת רחל התקשר עם מזכירות "הקיבוץ המאוחד" וזו גייסה קבוצה של 20 חברים, שיחד עם עובדי חברת האשלג הקימה בשנת 1934 את מחנה סדום.
בקרבת מקום, בבקעת צוער שבתחום אמירות עבר הירדן (שנכללה במנדט הבריטי), נמצא מקום מתאים להתיישבות.
הקיבוץ המאוחד שלח למקום גרעין של מתנחלים מרעננה, יוצאי "המחנות העולים".
אולם, האמיר עבדאללה התנגד להקמת ההתנחלות וזו פונתה.
ב-1 במאי 1934 הפליגה סירה ובה עשרים עובדים מהחוף הצפוני של ים המלח אל חופו הדרומי, לרגלי הר סדום, כדי להקים שם מחנה עבודה להקמת מפעל המלח בסדום.
הסירה גררה אסדות משא שעליהן חומרי בניין, מכונית, מזון ומים.
חלק מהאסדות אבדו במהלך סערה בים, והעובדים הגיעו לחוף סדום אחרי שלושים שעות.
זו הייתה דרך התחבורה היחידה בין המפעל הדרומי שעמד לקום לבין המפעל הצפוני- מקור האספקה ודרך ייצוא האשלג.
פלוגת העבודה של הקיבוץ המאוחד הגיעה למחנה העבודה בסדום ב-13 באפריל 1936. הידיעות על מאורעות תרצ"ו חייבו את העובדים להתרכז תחילה בבניית קווי הגנה ורק לאחר מכן בהקמת המפעל.
נבנתה סוללה שעליה הונחו פסי רכבת (שרידי הסוללה נראים בימינו בצד הדרך לסדום).
בהמשך נוצקו יסודות לשם בניית תחנת כוח.
ציוד הכרייה והייצור יובא מבריטניה.
קבוצה אחרת בנתה את הקירות לבריכות הקרנליט.
השתמשו במאות קורות עץ, בעלות קצה מחודד, למען יהיו יציבות באדמה המלוחה.
לאחר שהקימו שתי שדרות מקבילות של עמודי עץ, שפכו ביניהם אבני גיר מן ההרים מסביב, ללא מלחים וללא אדמת סחף רכה.
אחת המערות במקום הורחבה והוכשרה למגורי הפועלים.
היה זה המקום היחיד שהיה קריר במשך היום.
בסוף 1936 היו מוכנות הבריכות הגדולות ובהן מלחי ים המלח, מוכנים להפקה ולמשלוח לשוקי אירופה.
בהמשך, נבנו פסי רכבת וקטרים שהביאו עובדים ואשלג מדרום הים צפונה
"על הקמת המפעל בסדום היה ממונה המהנדס הבריטי טולוק שהיה אחד מבעלי המניות בחברה.
הוא היה קולונל בדרגתו הצבאית ושרת בהודו כמהנדס מסילות ודרכים.
הוא כבר שהה באזור ים המלח עשר שנים והיה בעל ניסיון.
חזונו היה לראות את העיר צוער המיקראית, היחידה מערי סדום שנצלה (מיקומה המשוער הוא בעיירה הירדנית א-סאפי), נבנית מחדש ואז לשוב לבריטניה".
עד למלחמת העצמאות, מי שתייה הגיעו למפעל בסדום מעין ח'וח'אן שבעיירה העבר-ירדנית א-סאפי שמדרום-מזרח לים המלח.
כבר בנובמבר 1924 החלו להתעניין בניצול הברום בים המלח, שתי החברות האמריקניות הגדולות ג'נרל מוטורס ודופונט כשמאחוריהן עמדה חברת הנפט סטנדרד אויל מניו ג'רזי, שחיפשה מקור אספקה לברום המוסף לבנזין.
הקבוצה שיגרה נציגים ללונדון כדי לקדם קבלת זיכיון להפקת ברום מים המלח.
הוספת עופרת ותרכובת הברום, אתילן דיברומי, לבנזין איפשרה לייצר בנזין בדירוג אוקטאן של 130 עד 150. בנזין זה תרם לניצול טוב יותר של מנועי המטוסים בקבלת הספק גבוה יותר לנפח ומשקל מנוע נתון.
לצורכי מס יכולה חברה להפוך עצמה לחברת בית.
האופן שבו ממסים, חברה שהגדירה עצמה חברת בית שונה מחברה רגילה באופן המזכיר חברה משפחתית וחברה שקופה.
דהיינו, אופן מיסויה יהיה כחברת צינור, כאילו הייתה יחיד ולא יהיה כחברה או לעיתים כיחיד ולעיתים כחברה.
הבסיס הסטטוטורי לכך הוא לפקודת מס הכנסה.
חברת הבית היא חברת מעטים.
לפי סעיף 76 לפקודת מס הכנסה חברת מעטים היא חברה בשליטת 5 בני אדם לכל היותר.
בהקשר לחוק זה, "בן אדם" מבחינה משפטית כולל גם אדם וקרובו, אדם ובא כוחו, שותפים בשותפות, חברה וחבר בני אדם.
מכאן שבפועל יכול שתהא חברת מעטים שהשליטה המעשית בה נחלקת בין למעלה מ-5 אנשים.
סייג להגדרה רחבה זו הוא כי חברה ש-80% מהון מניותיה מוחזק או מצוי בשליטת חברה אחרת שאיננה חברת מעטים או חברה שיש לציבור עניין ממשי בה (שאחד מבעלי מניותיה הוא חברה צבורית לא תחשב לחברת מעטים).
חובה להגיש בקשת להיות חברת בית עד שלושה חודשים מיום התאגדותה.
כל רכושה ועסקיה הם אחזקת בניינים.
הפרשנות המקובלת של רשות המיסים היא שדי כי הפעילות העיקרית היא אחזקת בניינים.