tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתב ספר לימוד ראשון בברית המועצות על היסטוריה כלכלית שפורסם ב-1978. מחקריו האחרונים עסקו בשואת יהודי אודסה, כולל הטבח באודסה.
כתב יותר מ-200 פרסומים מדעיים.
פוליטיקה, אידאולוגיה, משק, חיי יום-יום.
"מדיניות אשראי ובנקי רוסיה במאה ה-18. (מן הרצאות על היסטוריית משק ברית המועצות) ספר לימוד לקורסים "היסטוריית המשק ברית המועצות" ו"כסף ואשראי ברית המועצות"), 1957, .
"היסטורייה כלכלית של ברית המועצות וארצות זרות" (ספר לימוד למוסדות ההשכלה הגבוהה לכלכלה), 1978,
"זכרונות: שאול בורובוי", מבוא מפיו מ.
"המאבק הלאומי האוקראיני לשחרור מן השלטון הפולני וגורל האוכלוסייה היהודית של אוקראינה", 1941,
"השמדת האוכלוסייה היהודית של אודסה בזמן הכיבוש הפאשיסטי", 1946, (ערך ל"ספר השחור" שפורסם רק ב-1989),
"אודסה: חקר היסטוריית עיר גיבורה" (בשותפות עם עוד מחברים), 1947 - מהדורה ראשונה, 1957 - מהדורה שנייה,
"אדם מיצקביץ' לפני מרד דצמבר", 1956
"יהודי אוקראינה של הגדה השמאלית של המאות ה-17 - ה-18"
"יהודים בתנועה חברתית-פוליטית במחצית הראשונה של המאה ה-19"
במהלך חייו קיבל מדליית "וטראן העמל".
במהלך 2003 צוינו 100 שנים להולדתו, בנובמבר התקיים באודסה יום עיון "אודסה וציוויליזציה עברית" לכבודו.
במוזאון יהודי אודסה נפתחה באותה השנה תערוכה לכבודו.
ספרות שנכתבה עליו ועל פועלו
יאנושקיאביצ'וס, "תרומתם של היסטוריונים עבריים בהתפתחות המדע באוקראינה" במסגרת הכנס המדעי "הניסיון ההיסטורי וההווה: הרצאותיהם של משתתפי הכנס" בעריכתו של ו.
בורוביי: מסמכים לביוגרפיה וביבליוגרפיה" בתוך "הארכיון הדרומי: מדעי ההיסטוריה, 2003, מס' 10, עמ' 62 - 76 (באוקראינית:Андрєєв В.
מוזיצ'קו, "חקר היסטוריית עבריי אוקראינה בזמן מהפכת הקוזאקים בשנים 1648 - 1657 בעבודותיו של ס.
בורובוי" במסגרת פרסום הרצאותיהם של באי הכנס "אודסה וציוויליזציה עברית" משנת 2004, עמ' 107 - 114
בולדירב ואחרים "האוניברסיטה לחינוך הדרום-אוקראינית הממשלתית הקרויה על שמוו של אושינסקי: התקדמות היסטורית.
חורוביץ, "אבולוציית שאול בורובסקי כהיסטוריון העבריות האוקראינית: חייו ופועלו של חוקר עברי מאודסה בתקופה הסובייטית", במגזין "ידע.
שאול בן ענן (המאה השמינית לספירה) על פי המסורת הקראית היה נשיא הקראים לאחר אביו, ענן בן דוד, שנחשב במסורת הקראית כמייסד התנועה הקראית.
אין מידע ממשי על פעילותו אך כנראה היה ממשיך דרכו של אביו.
החכם הקראי סלומון בן ירוחם מציין את דעתו של שאול בן ענן לגבי הדיבר לא תנאף.
על פי דבריו, שאול בן ענן סבר שהאיסור מתייחס לכל אישה שאינה אשתו ולא רק לאשת איש וזאת בניגוד לפרשנות הרבנית.
בספרות הרבנית שמו מוזכר על ידי רב נטרונאי גאון שהתייחס בשלילה לבנו דניאל בן שאול בן ענן.
על פי המסורת הקראית יורשו של שאול היה בנו יאשיהו.
שאול הוא דמות מקראית, בנו השישי והאחרון של שמעון ושל הכנענית, ונכדם של יעקב ושל לאה.
לשאול היו חמישה אחים: ימואל, ימין, אהד, יכין וצחר.
משפחת צאצאי שאול נקראה משפחת השאולי.
בדברי הימים לא נאמר ששאול היה בנה של הכנענית, ועל כך דורשים שלא רצו להגיד גנאי על שמעון שהתחתן עם כנענים.
חז"ל, ואחריהם גם פרשני ימי הביניים, תמהו מה הטעם להערה ששאול היה בנה של הכנענית, ומשום שלא כתוב בתנ"ך ששמעון לקח אישה כנענית, דרשו שזה בנה של דינה שלאחר שנבעלה לשכם בן חמור הבטיח לה שמעון שישא אותה לאישה, והיא כונתה "כנענית" משום שנבעלה לכנעני.
לעומת זאת, בתרגום התורה המיוחס ליונתן נאמר "שָׁאוּל הוּא זִמְרִי דְעָבַד עוֹבְדָא דִכְנַעֲנָאֵי בְּשִׁטִים", כלומר, ששאול בן הכנענית הוא זמרי, שעשה מעשיהם של כנענים בשיטים, ולכן נקרא בן הכנענית.
השם שאול הוא בינוני סביל משורש ש-א-ל.
יש מספר הצעות לפירוש השם.
יש הצעה האומרת שפירושו הוא שהילד שאול מהאל, כלומר שהוא נולד אחרי הרבה תפילות.
יש הצעה נוספת האומרת שפירושו מושאל לאל, היינו שהוא נמסר לרשות האל.
שאול גולדשטיין הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן כמנכ"ל חברת נגה - ניהול מערכת החשמל.
קודם לכן שימש כמנכ"ל רשות הטבע והגנים ולפני כן כראש מועצה אזורית גוש עציון.
גולדשטיין נולד בירושלים וגדל בבאר שבע.
למד במסגרת העתודה האקדמית לתואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
שירת בחיל האוויר במשך כעשר שנים כמהנדס והשתחרר בדרגת רב-סרן.
במהלך שירותו הצבאי חזר בתשובה ולמד בישיבה גבוהה מכון מאיר, עטרת כוהנים, אור עציון.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק במשך עשר שנים בקבלנות בניין ויזמות בנייה.
בשנת 1999 נבחר לראש מועצה אזורית גוש עציון וכיהן בתפקיד זה עד 2011. במהלך כהונתו הצטרף לליכוד ושימש חבר מרכז המפלגה.
ב-2002 נבחר לסגן ראש מועצת יש"ע ובתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות שימש ראש "מנהלת ההתחברות" ומטה גוש קטיף.
בינואר 2009 נבחר מחדש ברוב של כ-72% מקולות הבוחרים.
בשנת 2011 מונה למנכ"ל רשות הטבע והגנים, בתפקיד זה כיהן במשך עשור (בשתי קדנציות) עד לדצמבר 2021.
ב-24 במאי 2022 מונה למנכ"ל חברת נגה - ניהול מערכת החשמל.
ביוני 2023 נדרש להתמודד עם קריסת מערכת החשמל ביישובים רבים למשך שעות אחדות.
ביוני 2024 פרסם תחזית קודרת על חוסר המוכנות של המדינה לפגיעה באספקת החשמל עקב מלחמה.
דבריו עוררו סערה ציבורית נרחבת ודירקטוריון החברה דן בפיטוריו.
ב-5 בדצמבר 2024 הודיע גולדשטיין על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל נגה.
גולדשטיין בעל תואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
נולד בעיירה איישישוק בליטא למרדכי וחיה מינה קאליקו, בפלך וילנה בפולין (כיום בתחומי ליטא).
קיבל חינוך מסורתי בעיר הולדתו בוילנה וחינוך כללי בקובנה.
סיים לימודיו באוניברסיטת ברלין בפילוסופיה (1927) ובכלכלה מדינית (1929) וכן למד מספר שנים בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין.
שימש בתפקידי ניהול בחינוך היהודי בליטא ובגרמניה.
ב-1928 נשא לאישה את המשוררת (בשפה הגרמנית) מאשה קאלקו.
ובאותה שנה נפרדו בני הזוג.
ב-1940 נישא לרעיה (רבקה) לבית זימאן.
ברקלי שימש מורה בתל אביב ובהמשך בירושלים.
שימש כמנהל בית הספר בית חינוך (תיכון עירוני ג') בירושלים.
שאול ברקלי נפטר בירושלים בכ"ג באב תש"ל, (25 באוגוסט 1970) ונטמן בהר המנוחות.
בנו – יחזקאל-חזי ברקלי (1942–) שימש שופט בבית משפט השלום ירושלים.
על שמו רחוב שאול ברקלי בשכונת עין כרם בירושלים.
משנת 1920 פרסם ברקלי שירים וסיפורים לילדים ומאמרים בעברית, יידיש וגרמנית.
הוא פרסם ספר בגרמנית בשם Hebräisch für Jedermann (עברית לכל איש) שיצא בהוצאות רבות בגרמניה.
מהדורה אחת פורסמה ללא ידיעתו על ידי מיניסטריון התעמולה הנאצית.
עם עלותו לישראל הוא פרסם את הספר בעברית.
הוא פרסם גם ספרים הנוגעים ללימודי התנ"ך.
ספריו הנפוצים ביותר היו "לוח הפעלים השלם" ו"לוח השמות השלם".
הם נדפסו בעשרות מהדורות והיו שנים רבות חלק מספרי הלימוד ללשון עברית בבתי הספר התיכונים בישראל.
כן ערך את ספר הזיכרון לזכרה של עיירת הולדתו – איישישוק.
Hebräisch für Jedermann (עברית לכל איש), ברלין, 1934 – נדפס במספר מהדורות
בעברית: עברית לכל איש: ספר-למוד הלשון העברית גם ללמודים בלי עזרת מורה.
30 שעורים עם באורים ..., ירושלים.
סופרינו: פרקים מתוך הספרות העברית החדשה ...
מקראות: פרקי קריאה למתלמדים ולבתי ספר / לקט מתוך המוסף העברי של היודישה רונדשוי תרצ"ה-תרצ"ו בעריכת ש' קאלקו, ברלין, תרצ"ו
לוח הפעלים השלם: לוחות לנטית הפעלים על כל גזרותיהם, בנייניהם וצורותיהם רשימה מלאה של שרשי-הפעלים בלשון העברית מתקופת התנ"ך ועד ימינו אלה והוראות מפרטות לנטיתם, ירושלים, - החל מ-1942 נדפס במהדורות רבות
לוח השמות השלם: לוחות לנטית השמות על כל משקליהם וצורותיהם בצירוף רשימה של כ-12,000 שמות-עצם מתקופת התנ"ך ועד ימינו אלה עם הוראות מפרטות לנטיתם, ירושלים, 1950 – נדפס במהדורות רבות
ספר סיכום חוקי התורה: לתלמידים ולמתלמדים הניגשים לבחינות הבגרות : בהתאם לתוכנית הבחינות של משרד החנוך והתרבות, ירושלים, תשכ"?
דקדוק עברי מודרג: יסודות הדקדוק ושימושי-לשון, ירושלים, 1968 – נדפס במספר מהדורות
מבוא כללי לתנ"ך: בהתאם לתוכנית-הבחינות של משרד החינוך, ירושלים, תשכ"ב - נדפס במספר מהדורות
אלה החוקים והמשפטים: ספר ללימוד חוקי-התורה ..., ירושלים, תשכ"ח
שאול אליאס (23 בנובמבר 1962 – 29 בינואר 2021) היה שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
אליאס היה שחקן נמוך קומה, אשר שיחק בתיאטרון, בסרטים, בסדרות, במערכונים שונים ובסרטי פרסומת.
אליאס סבל ממספר בעיות בריאות, באפריל 2019 סיפר אליאס בתוכנית "הכל כלול", כי הוא מרותק לביתו מזה כשנתיים עקב חיבור למכונת החמצן.
ב-29 בינואר 2021 הלך אליאס לעולמו בגיל 58 מסיבוכים של דלקת ריאות.
2007 – הישראלים (דוקטור זעירא)
2008 – אהבות ושקרים (פוליקר)
2009 – מנדלבאום בלש פרטי (גדליה זעירא)
2012 – השקר הגדול (טבח במועדון)
אילו אפשר היה, תיאטרון גשר, 1991
רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים, תיאטרון גשר, 1991
שאול גנון (נולד ב-1964) הוא פעיל בקהילה הגאה בישראל ומייסד מועדון הברנוער בתל אביב.
גנון מתנדב באגודה למען הלהט"ב בישראל מאז 1994. הוא החל את דרכו כמתנדב ב"קו הלבן – יש עם מי לדבר" וכרכז נוער בסיכון.
בשנת 1997 החל לרכז את תחום המגזר הערבי-ישראלי והפלסטיני, ופועל להשגת אישורי שהייה מטעמים הומניטאריים לערבים ישראלים ופלסטינים.
בשנת 2005 הקים את הברנוער במשרדי אגודת הלהט"ב ששכנו אז ברחוב נחמני בתל אביב, כדי שישמש מרכז פעילות לנוער להט"ב.
באותה שנה גם סייע בתפעול פעילותן של קבוצות חברתיות נוספות במסגרת האגודה, כגון "נישה נשית" לנשים להט"ביות בנות עשרים ומעלה, "טרנס באגודה", קבוצה לדוברי רוסית ועוד.
ב-1 באוגוסט 2009 התרחש במועדון הברנוער אירוע ירי שבו נרצחו שני בני נוער ונפצעו עשרה נוספים.
הרצח עורר סערה בישראל ונותר בלתי מפוענח.
במהלך החקירה עלה שמו של גנון כחשוד פוטנציאלי למניע לרצח, בעקבות טענות של עד המדינה בפרשה כי אנס אותו ונער נוסף שהיה בן 15. גנון הכחיש את ההאשמות וטען שהנער הציג את עצמו כבן 20 באתר היכרויות שבו נוצר הקשר ביניהם, ושהיחסים היו בהסכמה מלאה.
לאחר שגנון נחקר התברר כי עדותו של עד המדינה הייתה בדויה, וכי טפל על גנון האשמות שווא.
החקירה נגד גנון נסגרה מחוסר אשמה, וגנון הגיש תביעת פיצויים כנגד המדינה בסך 3.5 מיליון שקלים.
ב-2020, בעקבות הליך גישור, נחתם עימו הסכם פשרה שבו המדינה התחייבה לשלם לגנון פיצויים בסכום של 200,000 שקלים על הנזקים שנגרמו לו כתוצאה מהפרשה.
בראיון בשנת 2020 סיפר גנון כי מאז פרשת הברנוער איבד את מקום עבודתו הוא חי על הבטחת הכנסה, מתגורר אצל אימו ונותר ללא חסכונות.
הוא שיתף כי הוא מתמודד עם בעיות בריאותיות כגון סוכרת, לחץ דם גבוה ומצב נפשי לא קל.
שאול בר-חיים (20 בפברואר 1921 – 22 במרץ 1993) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בקפריסין, כקונסול ישראל בוולינגטון שבניו זילנד וכממונה על היחסים באנקרה, בירת טורקיה.
בר-חיים נולד ב-20 בפברואר 1921 בבודפשט, הונגריה.
בשנת 1941 עלה עם משפחתו ארצה.
ב-1 באפריל 1956 התקבל לשירותי משרד החוץ.
תחילה עבד כעוזר בלשכת הקב"ט, וב-1958 החל לכהן כקצין הביטחון וכסגן הקונסול הישראלי באיסטנבול.
בשנת 1961 עזב את התפקיד.
ב-1969 החל לכהן כשגריר ישראל בקפריסין, תפקיד שמילא כשנתיים.
ב-1971 חזר לעבודתו כעוזר ראשי בלשכת הקב"ט.
בין השנים 1972–1979 כיהן כקונסול בשגרירות ישראל בוולינגטון וכקונסול לא-תושב בסידני שבאוסטרליה.
בשנת 1980 מונה לתפקיד חוקר בכיר בממ"ד (מרכז למחקר מדיני).
לאחר מכן עבר לתפקיד ציר-יועץ בשגרירות ישראל בוולינגטון.
ב-28 בפברואר 1986 פרש לגמלאות.
נפטר ב-22 במרץ 1993 ונקבר בהר המנוחות.
שאול בר-לב הוא פרופסור למתמטיקה סטטיסטית, פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת חיפה 2017 והחל מ-2021 הוא משמש בתפקיד רקטור HIT מכון טכנולוגי חולון.
בר-לב סיים תואר ראשון (.B.Sc) במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
תואר שני (.M.Sc) ודוקטורט (.D.Sc).
הוא סיים בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בתחום מתמטיקה סטטיסטית.
בסיום לימודיו בשנת 1981, הוא הצטרף לסגל אוניברסיטת חיפה במחלקה לסטטיסטיקה.
בשנים 1986-1989 שימש בתפקיד ראש המחלקה לסטטיסיקה.
בתפקידו זה הוא יזם והקים בשיתוף פעולה עם המכון הבריטי תוכנית ייחודית באקטואריה.
תוכנית זו הניחה את התשתית להכשרת אקטוארים לענפי הביטוח, הפנסיה והמימון בישראל.
אקטואריה, עם הזמן התפתחה התכנית לתוכנית אקדמית המעניקה תארים אקדמיים באקטואריה, לתארים שני ושלישי.
כמו כן יזם והקים את היחדה לייעוץ סטטיסטי אשר סיפקה ועדיין מספקת ייעוץ סטטיסטי לענפי הרפואה, חברות תקשורת, חברות ביטוח ומפעלים שונים.
בשנת 1991 הוא קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 1991-1995 שימש כדקאן מחקר באוניברסיטת חיפה וכן כראש מערך הקליטה (עם העלייה המסיבית של יהודים מברית המועצות לשעבר ועליית יהודים מאתיופיה במסגרת מבצע שלמה).
בשנים 2002-2004 כיהן כנשיא האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה.
בשנת 2017 הוא פרש מאוניברסיטת חיפה כפרופסור אמיריטוס.
בשנת 2019 הוא הצטרף ל-HIT בתפקיד דקן הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול טכנולוגיה.
בשנת 2021 הוא מונה לתפקיד רקטור HIT.
מחקריו של בר-לב מתמקדים בסטטיסטיקה מתמטית.
על נושאי מחקריו נמנים הסקה סטטיסטית, משפחות אקספוננציאליות של התפלגויות, דגימה, מודלים של תגובות אקראיות, תאוריה אסימפטומטית, תגובות אקראיות, בדיקות קבוצתיות בבנקי דם ואמינות.
הוא כתב למעלה מ-140 מאמרים שרובם התפרסמו בכתבי עת בינלאומיים יוקרתיים.
הוא זכה במספר רב של מענקי מחקר יוקרתיים בארץ, בהולנד, בגרמניה ובארצות הברית.
ב-1997 הוא נבחר כעמית (Fellow) של האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה (American Statistical Association) על תרומות ייחודיות לדיסציפלינה הסטטיסטית, ובפרט למשפחות אקספוננציאליות של התפלגויות.
בשנים 2003-2014 הוענק לו התואר Extramural Fellow על ידי ה-Center - Center of Economic Research מטעם אוניברסיטת טילבורג, הולנד.
ה-CentER נחשב לאחד ממכוני המחקר היוקרתיים באירופה, ועומד ברמתו עם זו של London School of Economics.
הוא שימש ומשמש כעורך משנה במספר כתבי עת בינלאומיים.
פרופסור בר-לב שהה תקופות ארוכות באוניברסיטאות בארצות הברית, בגרמניה ובשנחאי במסגרת NYU Shanghai.
בין השנים 1986-1989 הוא הקים, עם שותפים, במסגרת אוניברסיטת חיפה מערך חלוצי לקליטת בני העדה האתיופית שעלו לארץ במסגרת "מבצע משה".
במסגרת מערך זה שולבו כ-15 סטודנטים בני העדה בלימודים אקדמיים – כולם סיימו בהצלחה את לימודיהם.
בהמשך, בין השנים 1991-1996 יזם והקים במסגרת אוניברסיטת חיפה את מערך הקליטה לעולים מברית המועצות לשעבר שבמסגרתו נקלטו כ-100 מדענים עולים ושולבו בו אלפי סטודנטים עולים במחלקות האקדמיות השונות.
בנוסף, בשיתוף קרן רש"י, הג'ויינט והיחידה לקידום החינוך במשרד החינוך, הוא ייסד תוכנית ייחודית לבני העדה האתיופית שעלו לארץ במסגרת "מבצע שלמה".
במסגרת המערך הוקמה מכינה קדם אקדמית שסייעה לעולים להשתלב בכל המחלקות באוניברסיטת חיפה.
כ-200 מבוגרי התכנית השלימו בהצלחה את לימודיהם האקדמיים.
ביניהם היו שני בוגרי הפקולטה למשפטים שהפכו לשני עורכי הדין בישראל מקרב העדה האתיופית.
לצד עבודתו האקדמית, בר-לב שותף במספר פטנטים: ביניהם, חלופות למכשיר פוליגרף ודירוג מסגרות אשראי.
הוא היה שותף/מייסד של חברות היי-טק, ביניהן חברה שנמכרה ב-2008 לאמריקן אקספרס.
כמו כן, הוא ניהל צוותים שביצעו פרויקטים גדולים עבור בנקים, חברות ביטוח, בתי השקעות, חברות תקשורת ומשרדי הממשלה.
הוא כיהן בדירקטוריונים בחברות פרטיות וציבוריות ויעץ לחברות פיננסיות ולגופים ציבוריים.
בר-לב פרסם פרסם בתחילת שנות העשרים שלו, שירים רבים בבמות ספרותיות שונות.
ב-1974 יצא לאור בהוצאת עקד, ספר השירים שאול ויונתן, אותו פרסם עם יונתן שם אור.
ב-2023 הוא פרסם בהוצאת ידיעות ספרים, ספר פרוזה של סיפורים קצרים בשם "מהמעט על נבכי המח האנושי".
בשנת 2025 פרסם ספר שירים בשם "שירים על תהיות"
שאול גוטמנוביץ' טְשֶׁרְנִיחוֹבְסְקִי (או צרניכובסקי בכתב רוסי: Саул Гутманович Черниховский; י"ט באב תרל"ה, 20 באוגוסט 1875 – ט"ו בתשרי (א' סוכות) תש"ד, 14 באוקטובר 1943) היה רופא, משורר עברי ומתרגם, מגדולי המשוררים העבריים.
מזוהה עם שירת הטבע, הושפע רבות מתרבות יוון העתיקה.
ארכיונו מופקד במכון גנזים ארכיון הסופרות והסופרים העבריים בישראל, שממוקם בבית אריאלה שבתל אביב.
טשרניחובסקי נולד בי"ט באב ה'תרל"ה (20 באוגוסט 1875) בכפר מיכאילובקה שבפלך טאורידה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית, ב"תחום המושב" היהודי (אוקראינה של ימינו).
אביו, גוטמן, היה בן למשפחה מווהלין, ואמו, בילה, הייתה ילידת העיר חרסון.
קדמה לו בת שמתה בילדותה, וגם בת שנולדה אחריו מתה בילדותה, כך שהוא גדל זמן מה כבן יחיד.
אחר כך נולדו להוריו עוד שני בנים ושתי בנות.
סבו מצד אמו, שאול קארפ, היה משכיל שתרגם שירה רוסית לעברית, וסבתו אלקא הייתה מיילדת שלא על מנת לקבל שכר ואשת-צדקה מפורסמת בכפרה.
את ילדותו תיאר טשרניחובסקי באוטוביוגרפיה קצרה שפרסם בשנת 1918 בכתב העת "השילוח", ובהרחבה בחיבורו "מעין אבטוביוגרפיה" שכתב בשנותיו האחרונות.
אחדים מסיפורי ילדותו משתקפים בשיריו.
מגיל חמש קרא ספרים ברוסית, שאותה למד מדודתו, ובגיל שבע למד עברית מאביו.
תחילה למד בחדר מתוקן, ובגיל עשר עבר לבית ספר רוסי, ולמד בעצמו קריאת כתב רש"י.
בשנת 1890 בגיל 15 עבר לאודסה, שם למד עד שנת 1892 בבית ספר יהודי פרטי למסחר ובבית ספר כללי ללימודי שפות זרות.
בשלב זה כבר כתב בלדות ופרסם את שיריו הראשונים.
השירים הראשונים שפרסם היו "משאת נפשי", בכתב העת "השרון" של גרשום באדר, ו"בחלומי", בכתב העת "הפסגה" של זאב-וולף שור.
בשנת 1893 עבר לבית ספר ממשלתי למסחר, שבו למד שלוש שנים וסיים בהצטיינות.
בתקופה זו למד גרמנית, אנגלית וצרפתית.
לאחר מכן למד גם יוונית ולטינית, כדי שיוכל להתקבל לאוניברסיטה.
בשנת 1898 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו, "חזיונות ומנגינות".
בשנת 1900 יצא החלק השני של הספר.
ההקדמה הייתה מאת המבקר ראובן בריינין, שהילל את המחבר.
בשנים 1899–1906 למד רפואה באוניברסיטת היידלברג, וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ.
בנוסף סיים חוג רפואה באוניברסיטה הקיסרית של ולדימיר הקדוש בקייב.
בעת לימודיו בהיידלברג נישא למלַניה (מריה) קרלובנה פון גוזיאס-גורבצביץ (1879–1971), בת אצולה נוצרייה רוסייה ממוצא פולני-גרמני, שישבה בבית-הסוהר ברוסיה על רקע פעילות אנרכיסטית והגיעה ללמוד היסטוריה ופילוסופיה בהיידלברג.
לבני הזוג נולדה בשנת 1905 בת יחידה, איזוֹלְדה (איזה).
בשנת 1907 נעצר לשישה שבועות על פעילות פוליטית.
מסיום לימודיו ועד סוף ימיו שילב את פעילותו כרופא עם פעילותו כמשורר.
לאחר סיום לימודיו חזר לרוסיה והיה רופא בחרקיב ובקייב.
בשנת 1909 הגיע לארץ ישראל מתוך ציונות וחיפש משרה כרופא.
מועמדותו למשרה ברחובות נדחתה באספה כללית של חברי המושבה בשל "שמועה".
לפי עיתון הצבי מ-12 בדצמבר 1909, השמועה הייתה כי "הוא גר או שיש לו אשה נכרית".
טשרניחובסקי הגיש מועמדות גם למשרת רופא בכפר תבור, בסיוע המלצה חמה מד"ר הלל יפה, וגם שם הושבו פניו ריקם, ללא נימוקים.
בשנת 1910 עבר לסנקט פטרבורג, ופתח בה מרפאה.
במלחמת העולם הראשונה שימש רופא צבאי במינסק ובסנקט פטרבורג.
היה רופא הזאמסטווה (שלטון אזורי) והצלב האדום.
בשנת 1922 הגיע לקושטא, אך בקשתו לקבל משרת רופא בארץ ישראל לא נענתה.
ב-1925 ביקר לראשונה בארץ ישראל, שאיפתו להסתדר בתור רופא בבית-חולים הדסה בתל אביב לא צלחה, והוא שימש זמן קצר כרופא בגימנסיה הרצליה
בשנים 1925–1932 נמנה עם עורכי העיתון "התקופה", וכן ערך מדור רפואה באנציקלופדיה העברית אשכול.
בשנים 1929–1930 שהה בארצות הברית, וב-18 במאי 1931 (ב' בסיוון תרצ"א) עלה לארץ ישראל והשתקע בה לצמיתות.
הוא קבע ביתו בדירה קטנה ברחוב אחד העם 89 בתל אביב, ועבד כרופא של בתי הספר בתל אביב במקביל, היה פעיל בארגוני הסופרים וחבר ב"וועד הלשון העברית".
לאחר מותו של ד"ר אהרן מאיר מזי"א, נשיא ועד הלשון, בשנת 1930, נקרא טשרניחובסקי להשלים את עריכת המילון לרפואה ולמדעי הטבע שכתב ד"ר מזי"א.
המילון יצא לאור בשנת תרצ"ד, עם הקדמה מאת ביאליק.
טשרניחובסקי קיבל אזרחות כבוד של תל אביב, ונבחר לנשיא כבוד של אגודת הסופרים בארץ.
בשנת 1936 עברו אשתו ובתו להתגורר כדיירות-משנה במעון הפטריארך היווני בפסגת סן סימון בירושלים.
לאחר שלקה בלוקמיה, הצטרף אליהן.
במיטת חוליו קרא את הספר "תולדות השמיים" מאת חיים זליג סְלוֹנִימְסקי, ששימש רקע לשירו האחרון "כוכבי שמיים רחוקים".
השיר ראה אור רק לאחר מותו.
טשרניחובסקי נפטר בירושלים בט"ו בתשרי ה'תש"ד (14 באוקטובר 1943) ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
אשתו מלניה, שהייתה לפראבוסלאבית אדוקה, עברה לאחר מותו להתגורר בבית בתהּ בחיפה.
אף שחייתה בארץ ארבעים שנה, לא ידעה עברית (ולא יכלה לקרוא את יצירתו של בעלה).
היא נפטרה בשיבה טובה ב-1971, ונקברה בחלקה היוונית-אורתודוקסית במתחם בתי הקברות בחיפה.
בתו איזולדה, שהייתה בקטריולוגית (בוגרת פריס), התגיירה ונישאה למהנדס אברהם וילנסקי - בוגר הגימנסיה היהודית ביקטרינוסלב (היום: דניפרו), בן כיתתו של אברהם שלונסקי.
בני הזוג עברו לחיפה והיו הורים לבן יחיד, אלכסנדר וילנסקי (לימים מהנדס).
איזולדה, בתו של טשרניחובסקי, נפטרה ב-1974. לאחר מותה, עברו זכויות היוצרים על יצירתו של טשרניחובסקי לבעלה, אברהם וילנסקי, שההדיר את עזבונו הספרותי ודאג להוצאת כתביו (תחילה בהוצאת דביר ואחר-כך בעם עובד).
בשירתו של טשרניחובסקי יש מיזוג של השפעת המורשת היהודית ומורשת תרבות העולם.
הוא כתב על נושאים עבריים כמו "בעין דור", שיר על שאול המלך שבא לבעלת האוב מעין דור, המתאר בצורה דרמטית את מצבו של שאול באחרית ימיו.
טשרניחובסקי הזדהה במיוחד עם דמותו של שאול, אולי בזכות שמו, והוא גם מתאר בשיר את נפילתם הטראגית של שאול ובניו בהר הגלבוע.
מצד שני, בשיר "לנוכח פסל אפולו" ניכרת חיבתו של המשורר לתרבות יוון וליופי שהיא מייצגת.
טשרניחובסקי מזוהה יותר מכל משורר עברי אחר עם הסוֹנֶטָה.
אחת מן הסוגות בהן כתב היא כליל סונטות - יצירה שבנויה מ-14 סונטות, כמספר השורות בסונטה רגילה, ועוד סונטה שהשורות הראשונות ב-14 הקודמות יוצרות סונטה העומדת בפני עצמה.
כלילי הסונטות של טשרניחובסקי הם על נושא מסוים (כמו "על הדם", "לשמש").
עם כל משיכתו לתרבות העולם, הזדהה טשרניחובסקי גם עם גורל עמו.
בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול, כתב את השיר "ראי אדמה", המבכה את קורבנות המרד הרבים במשפט המפורסם "ראי, אדמה, כי היינו בזבזנים עד מאוד!".
לאחר שהגיעו הידיעות הראשונות על השואה המתחוללת באירופה, כתב את השירים "הרוגי טירמוניא", ואת "בלדות וורמיזא" שהביאו לידי ביטוי את רחשי לבו על הגורל הטראגי של העם היהודי.
בחלק משיריו הביע אהדה לציונות ולתחיית העם היהודי בארצו, כפי שכתב בשיר "אני מאמין" (הידוע כ"שחקי שחקי"): "ישוב יפרח אז גם עמי, ובארץ יקום דור.
טשרניחובסקי עמד בכתיבתו על מורכבות היחסים שבין היהודים לבין העולם הלא יהודי, הגויי, שבמסגרתו הם חיו בגולה.
בבלדות ובאפוסים ההיסטוריים תיאר טשרניחובסקי בחדות אכזרית את האנטישמיות הרצחנית, אך מנגד תיאר, באידיליות, יחסי שכנות וידידות.
במרכזן של מספר אידיליות שכתב טשרניחובסקי מצויות תמונות מנוף ילדותו, כמו "ברית מילה", "כחום היום" ו"לביבות", והן נחשבות לחלק מפסגת יצירתו השירית.
האידיליות שלו משמשות דוגמה ומופת לכל האידיליות שנכתבו בשפה העברית.
רבים משיריו הולחנו על ידי מלחינים עבריים.
כמה שירים זכו ליותר מלחן אחד.
הבולטים שבהם: "אומרים ישנה ארץ" שהולחן על ידי לייב גלנץ, יואל אנגל, נעמי שמר ושלמה ארצי, ו-"הוי ארצי מולדתי" שהולחן על ידי יואל ולבה, מחט עדרי, דוד זהבי, נעמי שמר ומיקי גבריאלוב.
הבלדה בת הרב וְאִמָהּ הולחנו על ידי נחום נרדי ושמוליק קראוס.
"מכל פרחי מור" הולחן על ידי גיל אלדמע; לשיר שלושה לחנים ישנים נוספים: לחן עממי שהתפרסם בעיבוד אברהם צבי אידלסון, לחן מאת בוריס גרוסמן שיצא לאור בגרמניה בשנת 1920, ולחן מאת שמואל אלמאן.
טשרניחובסקי נודע גם כמתרגם מעולה.
להוקרה מיוחדת זכו תרגומיו ל"איליאדה" ול"אודיסיאה" של הומרוס.
כן תרגם לעברית את "קאלוואלה", האפוס הלאומי הפיני ומיתולוגיות קדומות נוספות.
טשרניחובסקי פעל גם לחידוש הלשון העברית ועסק במיוחד במינוח רפואי ובשמות צמחים.
בשנת 1943 קבעה עיריית תל אביב פרס על שמו: פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
טשרניחובסקי השתתף בעריכת תקנון הפרס ונכח בחלוקתו הראשונה.
על שמו נקרא בית הסופר בתל אביב, מרכז אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל.
כמו כן נקראים על שמו רחובות ביישובים רבים בארץ, ביניהם תל אביב, ירושלים, חיפה, רחובות, כפר סבא, נתניה, עפולה, הרצליה, והוד השרון.
גם בתי ספר ביישובים נקראו על שמו.
ברמת גן נקרא על שמו גן שאול.
בשנת 2011 נבחר טשרניחובסקי, ביחד עם לאה גולדברג, נתן אלתרמן ורחל המשוררת, להתנוסס על גבי סדרה ג' של שטרות השקל החדש.
השטרות הנושאים את דמותו בערך נקוב של 50 ש"ח נכנסו למחזור בספטמבר 2014.
לרגל יום הולדתו ה-145 של שאול טשרניחובסקי, חנך שגריר ישראל באוקראינה לוח זיכרון בכפר הולדתו, מיכאילובקה, ולכבוד האירוע תורגם לראשונה שירו "אומרים ישנה ארץ" לאוקראינית.
ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי סדרה של 14 בולי דאר שנקראה "סופרים עבריים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של 12 סופרים, ביניהם טשרניחובסקי, ו-2 סופרות.
ב- 1 באפריל 2018 ברחוב טשרניחובסקי בתל אביב, נפתח בית המלון THE SAUL על שמו של המשורר.
בית המלון הוקם בבנין שנבנה ב-1947 ועיצובו כולל אלמנטים תל אביבים רבים.
מקצת משיריו של שאול טשרניחובסקי מופיעים ברחבי המלון.
לונגפילו, הוצאת מוריה, אודסה, תרע"ג, (1912).
שירי אנקריאון, תרגם מיונית ש.
לסריקת הספר באתר הספרייה הלאומית.
טשרניחובסקי, הוצאת "עת לבנות", ברלין, תרפ"ג, (1922).
קורות וילהלם טל ורעיו, ה.י.
האדם בציורים מתקפלים-מראה גופנו מבפנים ופעולת אבריו, לבתי- הספר ולעוזרים בבתי-החולים, מאת: ד"ר פ.
עלילות גלגמש, הוצאת שטיבל, ורשה, תרפ"ד, 1924. (לסריקה באתר הספרייה הלאומית)
הלילה השנים עשר, מאת ויליאם שייקספיר, בימוי מיכאיל צ'כוב, הבימה, 1930
בכור השטן, מאת ג'ורג' ברנרד שאו, בימוי צבי פרידלנד, תפאורה מנחם שמי, הוצג בהבימה, בשנת 1931, פורסם לראשונה בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
החולה בעיניו, מאת מולייר, 1932 (תורגם עבור תיאטרון הבימה, אך לא הוצג לבסוף)
אדיפוס המלך, מאת סופוקלס, בימוי טיירון גאטרי, תפאורה שלום סבא, הבימה, 1947
דופ, קטרינה אלישבע / שוכני העצים , מאנגלית, הוצאת "עת לבנות", תל אביב, תרפ"ד.
שירים מן האפוס הסרבי (מסרבית דרך גרמנית), הוצאת שוקן, תש"ו, 1946.
משא מלחמת איגור, הוצאת "ידידי", תל אביב, ארץ ישראל, 1939.
כלבא דשמיא מאת פרנסיס תומפסון, תרגם מאנגלית ש.
אפלטון \ המשתה, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב, תש"ז (1946).
הומרוס, האיליאדה, אודיסיאה, תרגם מיוונית ש.
הומרוס, האיליאדה, התרגום המלא המקובל בעברית, שאול טשרניחובסקי (מתרגם), הוצאת עם עובד, תשנ"א, בפרויקט בן-יהודה
הומרוס, אודיסיאה, שאול טשרניחובסקי (מתרגם), ע"פ מהדורת עם עובד, תש"ע 2009, בפרויקט בן-יהודה
יושבי המערות הקדמונים מאת קתרין א.
דופּ (פרקים נבחרים מתרגום שנותר בכתב יד), בתוך 'דחק', כרך י"ב, 2020.
ספר המונחים לרפואה ולמדעי הטבע, רומי-אנגלי-עברי, מאת: ד"ר אהרן מאיר מזי"א - נשיא ועד הלשון העברית, בעריכת ד"ר שאול טשרניחובסקי, ירושלים, תרצ"ד, (1933).
רבי שאול וָאהל (קצנלנבוגן; 1545, פדובה – 1617, ברסט ליטובסק) היה רב וראש ישיבה, איש ציבור יהודי בן המאה השש עשרה, שזכה לפרסום רב בשל אגדה שלפיה כיהן כמלך פולין ללילה אחד.
נולד בשם שאול קצנלנבוגן בעיר פדובה שבאיטליה בשנת ה'ש"ה (1545) לרב שמואל יהודה קצנלנבוגן לימים רבה הראשי של ונציה.
סבו היה הרב מאיר קצנלנבוגן (מהר"ם פדובה), המגיה והמדפיס הראשון של ספר משנה תורה לרמב"ם.
משפחת קצנלנבוגן, נחשבת כאחת המשפחות המיוחסות בישראל, לשושלת רבנית עתיקת יומין וכתב ייחוס המגיע עד לבעלי התוספות ומשם לרש"י ועד דוד המלך.
בשנת ה'שט"ו (1560 לערך), הוזמן אביו, הידוע בכינויו המהרשי"ק, לשמש כדיין וחבר ועד הרבנים בעיר ונציה.
שאול הצעיר למד עד אותה עת בישיבתו של סבו בפדובה, שהייתה הגדולה והוותיקה שבישיבות איטליה, ואביו שימש בה כר"מ.
שאול שהה עוד כשנתיים בוונציה תחת צִלו של אביו, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבות בפולין והשתקע בבריסק, שם נישא לדבורה רבקה בת ר' דוד דרוקר.
בתחילה שימש כראש ישיבה בישיבה שהייתה שייכת קודם לכן לקרוב משפחתו המהרש"ל, ולאחר מכן נכנס למסחר.
ב-1580 חכר את מכרות המלח של מלך פולין לשנתיים, ולצורך זה עבר להתגורר בעיר קרקוב.
לאחר מכן קיבל זיכיון להכנסות ממבצר המלך בבריסק לעשר שנים.
היה מקורב למלך פולין, ונחשב ליועצו הקרוב.
בנו ר' אברהם אברשקה כיהן אחריו כראש הישיבה בקלויז בבריסק, כרבה של ורונקי (וורניק) ובהמשך אב"ד לבוב.
הוא היה מחותנו של רבי יום-טוב ליפמן הלר, מחבר "תוספות יום טוב".
יסד קלויז (בית מדרש) בבריסק.
על פי אגדה מהמאה ה-18, הנסיך הפולני מיקולאי קשישטוף רדזיוויל ביקר באיטליה ואזל כספו.
או אז פגש את המהרשי"ק בוונציה, אשר האכיל אותו, דאג למחייתו, ונתן לו מתנת כסף שהספיקה לו לחזור לפולין.
כשהגיע הנסיך לפולין עבר מישיבה לישיבה עד שמצא את רבי שאול קצנלנבוגן, בנו של המהרשי"ק.
הוא קירב אותו אליו, והפך אותו ליועצו הקרוב.
קרבתו של הנסיך רדזיוויל למלך פולין סטפאן באטורי הביאה גם את רבי שאול קצנלנבוגן אל שערי הארמון.
היהודי הממולח נשא חן בעיני המלך, והוא מינה אותו לאחד משרי המלוכה שלו ואף העניק לו את הכינוי "שאול יודיטש" (כלומר: "שאול היהודי שלי"; אם כי יש הטוענים כי הוא נקרא כך על שם אביו יהודה, כלומר שאול בן יהודה).
כשמת המלך סטפאן באטורי נחצתה פולין בין שני טוענים לכס – בן קיסר האימפריה הרומית הקדושה וזיגמונט השלישי בן יוהאן השלישי מלך שוודיה.
על פי חוקת פולין המלך נבחר על ידי האצילים, ומשך זמן ההכרעה אסור שיעלה על עשרים ואחד יום.
הדיונים התארכו, ומועצת האצילים והשרים לא הגיעה עדיין לכלל הכרעה.
וכך היה – שאול הוכתר כמלך פולין ללילה אחד.
אז הוענק לו שם המשפחה ואהל (Wahl), שפירושו בגרמנית (השפה הרשמית שבה השתמשו האצילים והמלכים בפולין בעת ההיא): "נבחר".
למחרת בבוקר, הגיעה מועצת השרים והאצילים להצבעה ששוב הורתה על תיקו.
המלך הנבחר שאול התבקש להביע את דעתו, אשר תכריע בין הצדדים שהיו שקולים (מאחר שעם בחירתו של שאול ואהל למלך הפך מספר המתדיינים לזוגי).
רבי שאול הכריע לטובת הנסיך זיגמונט, שאכן מונה למלך זיגמונט השלישי, מלך פולין.
הוא מלך על פולין במשך 46 שנה ונטה חסד ליהודים.
ספר תורה קטנטן, וספר תהילים עתיק, בני כארבע מאות שנה, המיוחסים לרבי שאול ואהל, נמצאים בגנזי האדמו"ר מסקווירא, בשיכון סקווירא שבמחוז רוקלנד, מדינת ניו יורק, ארצות הברית.
גם בספרייה הלאומית יש ספר תורה המוקדש לו.
מאיר, בתו בילה נישאה לרבי יונה תאומים (אביהם של הרבנים יצחק מאיר ויחזקיה יהושע פייבל תאומים)
יהודה, בתו נישאה לאברהם בנו של רבי משה בונמש חתן המהרש"א.
בתו דינה נישאה לרבי נפתלי כ"ץ ולאחר מכן לרבי השיל מקראקא.
הענלי, נישאה לרבי אפרים זלמן שור (הוריו של רבי יעקב שור).
לא מוטל ספק כי שאול ואהל הוא דמות היסטורית אמיתית, אופיינית לזמנה ולמקומה, והתבססותו והגעתו לתפקידים בכירים במדינה הפולנית מדגימות את האופן בו קיבלה פולין את יהודיה בתקופה ההיא.
לסיפור על אודות המלכתו לא נמצא ביסוס במקורות לא-יהודיים.
כיום ישנם מאות אלפי אנשים המתייחסים במוצאם לשאול ואהל.
ספר בשם "The Unbroken Chain" שנכתב ב-2006 על ידי הגנאלוג היהודי ניל רוזנשטיין מונה את כל צאצאיו הידועים לו של שאול ואהל, ובהם קרל מרקס והלנה רובינשטיין.
ככל שמדובר בגנאלוגיה יהודית, מהווה שאול ואהל דוגמה לאב קדמון אשר משפחתו מאז המאה ה-16 ועד היום הקפידה על רישום מדוקדק יחסית שמאפשר לצאצאיו עריכת אילן יוחסין המגיע עד אליו ואף מעבר לכך.
שאול נחום יהלום (נולד ב-27 בספטמבר 1947) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המפד"ל, כיהן כשר התחבורה בשנים 1998–1999.
למד בבית הספר התיכון צייטלין.
בין השנים 1966–1969 שירת בצה"ל כחייל בשירות סדיר וכקצין במילואים (דרגת סגן).
לאחר שירות הצבאי למד יהלום באוניברסיטת בר-אילן במקצועות חינוך וכלכלה.
עם סיום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי.
יהלום היה פעיל ב"משמרת הצעירה" של המפד"ל.
בשנות ה-60, בהיותו תלמיד תיכון, עמד בראש "פרלמנט הנוער הדתי בתל אביב", שיזם את יציאת הגרעינים הראשונים של בנות השירות הלאומי.
לאחר שחרורו מצה"ל נמנה עם הוועד המנהל הראשון של האגודה להתנדבות בעם (כיום: האגודה להתנדבות), העמותה שיסדה והקימה את השירות הלאומי בישראל, היה מזכיר האגודה, ואחד מצוות המנהלים שלה (יחד עם דב פרומן ומרים מאיר) במשך למעלה מעשור.
בתחילת שנות ה-80 עזב את האגודה לאחר שהתמנה לתפקיד בכיר במשרד החינוך, תחת כהונת השר זבולון המר.
בשנת 1987 החל לכהן כמזכיר המדיני של תנועת המפד"ל, תפקיד שהחזיק עד לשנת 1995.
בשנת 1992 נבחר לכנסת ה-13, במהלכה שימש כיושב-ראש ועדת המשנה לחינוך המיוחד, וכחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לענייני ביקורת המדינה והוועדה לנושאי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בכנסת ה-14 כיהן כיושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט וחבר בוועדת החוץ והביטחון.
במהלך הכנסת ה-14, בשנת 1998, מונה יהלום לשר התחבורה.
בכנסת ה-15 היה יהלום חבר בוועדת הכנסת ובוועדת חוקה, חוק ומשפט, ושימש כסגן שר החינוך.
יהלום נחשב לאחד מחברי הכנסת הפעילים ביותר.
במושב הקיץ של הכנסת בשנת 2005 הוא הגיש למעלה מ-100 הצעות חוק, הצליח להעביר 12 מהן, ונבחר לח"כ המצטיין בידי כתבי הכנסת יחד עם יו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט, ח"כ מיכאל איתן.
בשנת 2005 שימש יהלום כיושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
את הכנסת ה-16 סיים כ"אלוף החקיקה" עם 16 חוקים שהעביר בקריאה שלישית, אחד יותר מעמיתתו לסיעה גילה פינקלשטיין.
בין היתר העביר את חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חוק המתות חסד, חוק כתוביות לחרשים בשידורי טלוויזיה, חוק הסדרי תנועה מיוחדים בקרבת בתי ספר, חוק סיוע לנפגעי פעולות איבה ועוד.
בבחירות שנערכו לכנסת ה-17 קיבלה מפלגת האיחוד הלאומי- מפד"ל תשעה מנדטים ובכך הסתיימה כהונתו של יהלום, שהוצב במקום ה-11, כחבר כנסת.
יהלום ידוע בפעילותו הרבה למען הנכים וזכה מהם להוקרה רבה על תרומתו, במרכזה שני החוקים (חוק הנגישות וחוק שוויון ההזדמנויות) שהעביר למען הנכים ובעלי המוגבלויות.
בעקבות פעילותו הודיע ארגון מטה הנכים על תמיכה ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל בבחירות לכנסת ה-17.
בשנת 2008 החל יהלום לערוך את עלון השבת השבועי "מצב הרוח" (החליף את מוטי זפט) המחולק במאות בתי כנסת מידי שבת בכל רחבי הארץ.
במדורו השבועי בעלון הוא מבקר מסעדות.
יהלום עוסק רבות בתחום האוכל הכשר, ומארגן מדי שנה יריד לאוכל כשר.
ליהלום תואר בוגר אוניברסיטה בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ומוסמך אוניברסיטה בחינוך מאוניברסיטת אריאל.
יהלום מתגורר באלקנה, הוא נשוי לנאוה ואב לארבעה ילדים.
שאול ויוהנה הוא טרילוגיה אפית, רומן בן שלושה חלקים, שכתבה הסופרת נעמי פרנקל, המתאר את יהדות גרמניה ערב עליית הנאציזם.
חלקו הראשון של הספר יצא לאור בשנת 1956, וחלקו השלישי בשנת 1967.
הרומן הוא דגם מובהק של "הסיפורת ההיסטורית" בנושא השואה.
היצירה מושתתת על רצף כרונולוגי, כאשר ליחידות הזמן בו יש סימוכין היסטוריים.
הספר נכנס לפנתיאון התרבות הישראלית, הביא לזכיית המחברת בפרס רופין ובפרס אוסישקין, וכלול בתוכנית הלימודים לבגרות בספרות של בתי הספר בישראל.
הרומן מתאר את השנים 1933 - 1930 בברלין בירת גרמניה.
זהו סיום תקופתה של רפובליקת ויימאר, שבסיומה עלתה המפלגה הנאצית לשלטון.
במרכז הרומן עומדות שלוש דמויות השייכות למשפחה יהודית אחת, משפחה חילונית, אמידה ומתבוללת.
שלוש הדמויות שונות זו מזו, ומייצגות תפיסות עולם שונות:
הסב הוא אדם קשיש, שנולד באמצע המאה ה-19, וליווה את המהפכה התעשייתית ואת הפיכת העולם האירופי המערבי למתועש ומודרני.
האב הוא אדם משכיל ודעתן.
הוא נלחם למען גרמניה במלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה לפני מספר שנים, ואף מחזיק בעיטורי הוקרה על שירותו.
הוא מעריץ את התרבות הגרמנית, ודמות המופת שלו היא גתה.
הבת, יוהנה, צעירה אידיאליסטית, הנמשכת אל הציונות ואל ארץ ישראל, דבר שאינו מובן למבוגרים יותר במשפחתה.
במקביל מיוצגת התפיסה הנאצית בספר בדמותו של קצין המשטרה הגרמני, שהיה בתחילת הספר ידיד המשפחה ומאהבה של אדית היפה, אחותה הגדולה של יוהאנה.
במהלך הרומן הוא נחשף לרעיונות הנאציים ומאמץ אותם אל ליבו מתוך שכנוע.
חשיפת זהותו הנאצית מקבילה בטרילוגיה ליציאת הנאצים מן המחתרת ועלייתם לשלטון.
בספר לא מתוארים השמדת היהודים, מחנות ריכוז ומוות, שעדיין לא היו קיימים בשנים שבהם מתרחש הרומן.
עם זאת הרומן מתאר שלוש שנים בחייה של משפחה שבה פערי דורות ופערי תפיסות במציאות המבשרת את הנורא מכל, שאינה יודעת זאת.
הטרילוגיה כתובה במסורת רומן המשפחה הגדול של המאה התשע-עשרה.
עם זאת, בציר הזמן מכסה הרומן תקופה של שנים ספורות בלבד, כך שהשפע האפי של היצירה ניכר לא במשך הזמן אלא ברוחב היריעה, הכוללת דמויות מרקעים שונים ומגוונים, ומשתרעת על פני פרשיות סבוכות שונות המשתלבות האחת ברעותה.
ככלל, המחברת נוקטת בגישה ההיסטורית-חברתית ומבקשת להתחקות אחר התהליכים שהביאו לעליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
היצירה מסתיימת רק זמן קצר לאחר עליית היטלר לשלטון, כלומר – כאשר הסיוט ההיסטורי טרם הגיע לשיאו והעתיד הנורא אינו ידוע לגיבורי הסיפור, אך כבר מטיל את צילו המאיים עליהם.
מבקרת הספרות גיטה אבינור, אגב התייחסות לנתונים אלה, תיארה את גישתה המיוחדת של המחברת באופן הבא:
זיו נולד לרחל ולרפאל בכפר בגליציה סמוך לעיר לבוב.
בהיותו בן ארבע פלשו הנאצים לכפר הולדתו והוא איבד את אביו.
זיו, אמו וסבתו הסתתרו בעליית גג אצל אחד מעובדיו של אביו, אך הוסגרו לגרמנים ונשלחו במשאית למחנה ריכוז.
אימו של זיו הצליחה לשחד את אחד השומרים בתכשיט זהב, והשליכה את בנה מהמשאית כשהיא מנחה אותו לחזור למקום המסתור.
לאחר מספר ימים חברה אליו האם שהצליחה אף היא להימלט, ויחד החלו במסע נדודים במזרח אירופה כשהם מתחזים לאוקראינים.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה הגיעו למחנה פליטים בלובלין, שם חלתה אמו.
השניים נלקחו תחת חסותו של קצין יהודי מהצבא האדום, רפאל ז'ורק, שאיבד את משפחתו בשואה.
ז'ורק ערק מהצבא ולקח את השניים עמו לצרפת.
באפריל 1947 עלו על אוניית המעפילים "תיאודור הרצל", אך האונייה נתפסה על ידי הבריטים והנוסעים בה נשלחו למחנות המעצר בקפריסין.
מקפריסין עלה זיו לארץ ישראל בעליית הנוער ונשלח לקיבוץ הזורע ואחר כך לבית אלפא.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1955, ביקש זיו להתנדב לקורס טיס, אך הקיבוץ מנע זאת ממנו משום שלא רצה שיתחייב לשירות קבע.
על כן התנדב לשייטת 13. במסגרת הכשרת הלוחם בשייטת עבר אימונים עם צוותו בחטיבת הצנחנים ועשה קורס מפקדי כיתות עם לוחמי גדוד 890. עם פרוץ מלחמת סיני צורפו הלוחמים לצניחה במעבר המיתלה במבצע מכבש.
במהלך הלחימה השמיד זיו בירי בזוקה משאית עם עשרות לוחמי פדאיון.
לאחר מלחמת ששת הימים פיקד על אחת החוליות ב"מבצע ברזלית" בו הושמדו קטעים ממסילת הרכבת בצדה המערבי של תעלת סואץ.
לאחר המבצע השתחרר מצה"ל ועבד בקיבוצו ניר דוד.
ב-1969 חזר לשייטת 13 ומונה לסגנו של מפקד השייטת, זאב אלמוג.
במלחמת ההתשה פיקד על הלוחמים במבצע בולמוס 5 - פשיטה על המתחם המצרי בראס עדבייה.
במבצע היו לשייטת שני פצועים קל בלבד, לעומת 32 הרוגים מצרים.
ביולי 1969 השתתף בפשיטה על האי גרין ונפצע ברגלו.
לאחר מספר ניתוחים ותקופת התאוששות חזר לפעילות מבצעית ופיקד על הפשיטה במבצע "תרנגול 25" ביוני 1970.
באוקטובר 1971 סיים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומונה למפקד שייטת 13. תקופתו כמפקד היחידה התאפיינה בשורה של מבצעים נועזים בלבנון, בהם מבצע ברדס 54–55 וגולת הכותרת מבצע אביב נעורים.
במלחמת יום הכיפורים פעלה השייטת בזירה המצרית ב-16 מבצעים, איבדה שניים מלוחמיה במבצע ליידי – הפשיטה על נמל פורט סעיד, שנקבעו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
לאחר המלחמה פעל לאחד את יחידות שייטת 13 ויחידה 707, יחידת צוללים הגנתית, ליחידת קומנדו אחת גדולה, אך שחזונו התגשם רק לאחר שבמרץ 1974 מונה צבי גבעתי למפקד שייטת 13. זיו יצא ללימודי תואר ראשון בגאוגרפיה ותולדות ארץ ישראל באוניברסיטת תל אביב, בסיומם מונה לאחראי לתכנונים אסטרטגיים באגף התכנון.
ב-1977 פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
זיו הקים את המחלקה ללימודי ארץ ישראל במכון וינגייט ועמד בראשה, בנוסף הקים חברה לטיולים אתגריים בשם "אוויר, ים, יבשה".
היה נשוי לאפרת ועמה נולדו לו שלושה ילדים.
ב-1999 נפטר ממחלת הסרטן ונקבר בקיבוצו ניר דוד.
מספר שנים לאחר מותו הוכר כחלל צה"ל, שנפגע מצלילות שעשה בנחל קישון במסגרת שירותו הצבאי.
רבי שאול ידידיה אלעזר טאוב (כ"א בתשרי תרמ"ז, 20 באוקטובר 1886 – ט"ז בכסלו תש"ח, 29 בנובמבר 1947) היה האדמו"ר השני של חסידות מודז'יץ.
מכונה גם על שם ספרו "האמרי שאול" ובחסידות מודז'יץ בארצות הברית מכונה על שם ספרו "הישא ברכה".
נולד באוז'רוב שבפולין לרבי ישראל טאוב, מייסד חסידות מודז'יץ.
כנער ניכרו בו כישוריו המוזיקליים.
נישא בשנת תרס"א עם בתו של רבי אברהם איגר בעל השבט מיהודה מלובלין, ממנה נולד לו בן (שמואל אליהו, האמרי אש) ובת.
בשנת תרס"ה (בערך) התגרש מאשתו, ונתפרצה המחלוקת בין חצרות מודז'יץ ולובלין.
בזיווג שני נישא לרבנית חוה בת המקובל רבי שאול הכהן שווארץ, האב"ד של סטופניצה, ונולדו לו שני בנים ושתי ובנות, הגדול שבהם היה בנו רבי יהושע יחזקאל טאוב שהוציא לאור את ההגדה של פסח עם פירוש אדמו"רי מודז'יץ, ובנו הוא האדמו"ר רבי ישראל דוד טאוב ממודז'יץ בארצות הברית.
בשנת תרע"ז התמנה לרב בקהילת ראקוב.
בשנת תרע"ח נפטרה אשתו מטיפוס.
בזיווג שלישי נישא לנחמה בת אשר מאיר הלברשטאם מקשאנוב.
היא נפטרה מהסרטן כמה שנים לפני מלחמת העולם השנייה.
בשנת תרפ"א, לאחר פטירת אביו, החל לשמש כאדמו"ר.
כשנה לאחר מכן התמנה לרב בקרצ'ב.
בשנת תרפ"ט עבר לאוטבוצק הסמוכה לוורשה, שם שהה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בזיווג רביעי נישא לברכה אסתר בת אחיו הגדול הרב יחזקאל טאוב מאוז'רוב.
באוטבוצק הקים ישיבה בשם "תפארת ישראל" שבה התחנכו עשרות בחורים.
לחצרו נהרו חסידים ומעריצים רבים מקרב יהדות פולין שבאו לשמוע את דברי תורתו וליהנות מיצירותיו המוזיקליות בפרט בימים הנוראים שבהם היה עובר לפני התיבה.
בשנים אלו הוציא לאור כמה חיבורים תורניים.
היה חבר מועצת גדולי התורה העולמית בפולין, וחבר נלהב בפעולותיה של אגודת ישראל שם.
נודע כאוהב ארץ ישראל, נהג לדרוש רבות בשבחה של ארץ ישראל ועודד את שומעיו לעלות אליה ולהשתתף בבניינה.
ביקר בארץ ישראל ארבע פעמים, בשנים: תרפ"ה, תרצ"ה, תרצ"ח ותש"ז.
בביקורו הראשון נועד עם הנציב העליון הרברט סמואל.
בשנת 1939 בעקבות פרסום הספר הלבן פרסם "קול קורא" בעיתונות היהודית שבו גינה את ממשלת בריטניה וקרא ליהודים להתחזק ולפעול למען יישוב הארץ ולא "לשבת בחיבוק ידיים".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לוילנה, וממנה הצליח להימלט לארצות הברית דרך יפן.
בזמן שהותו בווילנה הלחין ניגונים ששיקפו את האסון האיום שהתרחש באותה תקופה לעם היהודי.
בין השנים תש"א-תש"ז שהה בניו יורק והקים שם בית מדרש.
בשנים אלו התפרסמו שבעה קונטרסים בשם "תפארת ישראל" ובהם מדברי תורתו ומניגוניו.
בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת תש"ז חלה לפתע ובשבת ט"ז בכסלו תש"ח (כ"ט בנובמבר 1947) נפטר.
הלווייתו התקיימה למחרת בהר הזיתים בהשתתפות הרבנים הראשיים וגדולי הרבנים והאדמו"רים בארץ ישראל.
לאחר הלוויה הוחמר המצב הביטחוני במקום ולכן הונחה מצבה על קברו רק לאחר מלחמת ששת הימים.
כממלא מקומו הוכתר בנו רבי שמואל אליהו טאוב (ה"אמרי אש") שהתגורר בתל אביב ובה הקים את בית מדרשו.
לאחר כמה שנים הוכתר נכדו רבי ישראל דוד טאוב כהאדמו"ר ממודז'יץ בארצות הברית והקים את בית מדרשו בפלטבוש.
הרב טאוב היה מלחין פורה.
הרב טאוב כתב 5 ניגונים כל כך מסובכים שהתייחסו אליהם כאל אופרות.
בן ציון שנקר, מגדולי מבצעי ניגוני מודז'יץ העיד כי הצליח לבצע את הניגון ללא טעות רק פעם אחת.
אופי שירתו מתבטא בשירה מהירה ומקוטעת.
את זה הסביר כי אינו רוצה ליהנות מהשירה בעולם הזה.
בנישואיו האחרונים היה נשוי לברכה אסתר ממנה נולד לו בנו הצעיר.
האדמו"ר רבי שמואל אליהו ממודז'יץ
נרצחה בשואה עם בנה ישראל.
פייגא, אשת יחיאל דנציגר, בנו של רבי אברהם חיים בנו של רבי שמואל צבי מאלכסנדר.
נרצחה בשואה עם בעלה ושני ילדיה.
גולדה רייזא, אשת חיים פינקלר, בן רבי מאיר מנחם מרדושיץ
אמרי שאול - אמרות ותורות על פרשיות השבוע
ישא ברכה - תורות על פרשיות השבוע והמועדים, ליקוטים וענייני נישואין
תפארת ישראל - קובץ שיצא מפעם לפעם ובו דברי תורתו ותווים של יצירותיו
ישא ברכה - פירוש להגדה של פסח תש"נ
שאול חייק (נולד ב-9 באוגוסט 1948) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בשנות השישים והשבעים.
חייק בילה את מרבית הקריירה בהפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל רמת גן, מכבי חיפה, הפועל יהוד ומכבי רמת עמידר.
חייק התפרסם כחלוץ כובש שערים והתבלט בעיקר כנוגח מוכשר.
חייק נולד בעיראק למשפחה מבוססת ובה חמישה ילדים (אחד מהם, אחיו הבוגר, יצחק חייק).
המשפחה עלתה לישראל ב-1951 והתיישבה במעברת אור יהודה.
חייק גדל באור יהודה ושיחק במחלקת הנוער של קבוצת הפועל המקומית.
כשהגיע לגיל נוער היה משחק בבקרים במדי קבוצת הנוער, ואחר הצהריים במדי הקבוצה הבוגרת.
הפועל אור יהודה שיחקה באותן שנים בליגה א', אז הליגה השנייה, ומאמנה היה שמואל סגל, שחקן עבר בהפועל פתח תקווה.
סגל המליץ לראשי הפועל פתח תקווה על חייק הצעיר, וביולי 1965, עוד לפני שמלאו לו 17, הוא הגיע למבחנים בקבוצה, התקבל, ומיד יצא איתה למסע ברחבי אירופה וארצות הברית.
חייק, שנאלץ לעשות את הדרך מאור יהודה לפתח תקווה באוטובוסים עד שהקבוצה קנתה לו וספה, השתלב בקבוצה במהירות וכבר בעונתו הראשונה היה לשחקן הרכב ואף כבש שלושער לרשת מכבי יפו במחזור האחרון.
בעונת 1966/1968 היה חייק הכובש המוביל של הפועל פתח תקווה עם 24 שערים (ב-60 מחזורים), והקבוצה סיימה במקום השני והגיעה לגמר הגביע.
גם הפגרה שבאמצע אותה עונה הייתה מוצלחת מבחינתו, כשבקיץ 1967 לקח חלק בזכייה של נבחרת הנוער בגביע אסיה.
באותה עת גם עבד כצייר שלטים וסייע בפרנסת משפחתו.
בעונת 1968/1969 נחלשה הקבוצה והידרדרה למרכז הטבלה, אך חייק המשיך להיות הכובש המוביל עם עשרה כיבושים.
העונות הבאות של הקבוצה היו דלות מבחינת כיבוש שערים, עם ממוצע של פחות משער למשחק, אבל גם כך הוסיף חייק עשרים שערים לפני שעבר להפועל רמת גן מהליגה השנייה בקיץ 1973.
חייק שיחק ברמת גן שלוש עונות, במהלכן היה הכובש המוביל של הקבוצה.
לאחר מכן עבר למכבי חיפה ורשם הופעת בכורה מרשימה, בה כבש שלושער מול הפועל כפר סבא.
בסיום העונה ירדה מכבי חיפה לליגה השנייה, וחייק החליט לפרוש מכדורגל.
הוא חזר בו לאחר שאנשי מכבי רמת עמידר הצליחו לשכנע אותו להצטרף לקבוצתם, והוא סייע לה לעלות ליגה.
עם סיום עונה זו פרש מכדורגל, הפעם באופן סופי.
לאחר הפרישה פתח חייק חברה לייצור שלטים.
שאול זימן (כ"א בסיון ה'תרס"ט, 10 ביוני 1909 – כ"ח באייר ה'תשכ"ג, 22 במאי 1963) היה רופא ישראלי ומנכ"ל משרד הבריאות.
זימן נולד בליטא לקלמן זימן ולאה לבית רבינוביץ'.
הוסמך לרפואה בברלין, ובמהלך לימודיו פעל בארגונים ציוניים ובעליית הנוער.
בסמוך לברלין השתתף במשק הכשרה, ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל.
אביו עלה שנתיים קודם לכן, ועסק בחקלאות ובפעילות ציבורית בתחום הדת.
בארץ ישראל עסק זימן ברפואה, ובתקופת מלחמת העצמאות עמד בראש בית החולים "זיו" בירושלים.
בתקופת המצור על העיר ארגן בה את שירותי הרפואה הציבורית.
כשנתיים שימש רופא מחוז ירושלים מטעם משרד הבריאות.
משנת 1950 שימש בתפקידים שונים במשרד, ועד 1960 היה סמנכ"ל המשרד האחראי על שירותי הריפוי וקשרי-חוץ.
ב-1960 מונה למלא את מקומו של מנכ"ל המשרד היוצא שמעון בטיש, ולאחר מכן התמנה לתפקיד, בו שימש עד מותו.
בשנת 1962 נבחר זימן לוועד הפועל של ארגון הבריאות העולמי.
במאי 1963 יצא בשליחות המשרד לוועידה השנתית של הארגון בז'נבה שבשווייץ, ובמהלכה נפטר.
משרד הבריאות קבע הענקת פרס על שמו לרופאים בשירות הציבורי.
שאול הראל (נולד ב-1937) הוא רופא ילדים ונוירולוג ישראלי, פרופסור לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
נושאי המחקר העיקריים שלו הם: בעיות בתחום הנוירולוגי וההתפתחותי של ילדים, פיגור בגדילה תוך רחמית והתפתחות המוח.
נולד ב-1937 בשם שרלי הילסברג להורים יוצאי פולין שהיגרו לבלגיה מספר שנים לפני הולדתו.
ניצל על ידי המחתרת הבלגית והוועד להגנת היהודים בבלגיה בתקופת השואה.
בהיותו בן 5 נותק ממשפחתו והוחבא במקומות שונים בבריסל.
אחת ממצילותיו הייתה אנדרה גלן-הרשקוביצ'י.
איבד את הוריו, אחיו ואחותו באושוויץ, ובשנת 1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער.
הראל סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1966. הוא התמחה ברפואת ילדים במרכז הרפואי תל אביב וקיבל תואר מומחה ב-1971. בין השנים 1971 ל-1975 התמחה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בנוירולוגיית ילדים ומבוגרים ובהתפתחות הילד.
הוא עשה השתלמות נוספת באוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל שבטנסי.
משנת 1988 התמנה לפרופסור חבר ומשנת 1993 משמש כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הראל הוא ממייסדי החברה הישראלית לנוירולוגית ילדים, והיה נשיאה במשך מספר שנים.
ב-1998 - נבחר לנשיא האיגוד הבינלאומי לנוירולוגית ילדים.
בינואר 2001 זכה בפרס משרד הבריאות על מצוינות ותרומה לרפואה.
בשנת 2009 יצא הסרט הדוקומנטרי "ילדים ללא צל", העוסק בסיפור חייו של הראל.
שאול שמעון חיון (נולד ב-19 באפריל 1976) הוא שחקן, זמר ובדרן חרדי ישראלי.
בנובמבר 2022 גזר עליו בית המשפט עשר שנות מאסר לאחר שהורשע באונס בתו בת ה-13.
נולד ברמת גן ליהודה חזן, וג'וליה חיון, ילידי לוב.
כשגדל עברו הוריו לבני ברק.
למד בישיבות אוהל משה, כיסא רחמים, נר ישראל, נתיבות משה וישיבת הליפתא.
בילדותו שימש (יחד עם אחיו רפאל) כחזן בשבתות שנערכו על ידי ארגון "ערכים" וארגון "נחל יהונתן".
בגיל 17 התחתן, והחל ללמוד בכולל.
לאחר תקופה קצרה החל לעבוד כמנהל תחזוקה בישיבת זיכרון דוד, לאחר מכן עבד כמנהל בישיבת עטרת הלויים פתח תקווה ובארגון אשל שרה.
בשנת 1999 החל לשדר תוכנית פיוטים ברדיו "קול צופייך", ולהופיע בערבי צדקה לחולים בבתי החולים של ארגון תל"ל בראשון הרב יעקב חשין.
באותה תקופה קיבל הצעה מהאחים גרובייס לשחק בסרטים שלהם: הוא שיחק בסרטים "צדקה תציל ממות" וגילם תפקידים קומיים בסרטים "דמעה של שבת" ו"נשמה של ילד".
בשנת 2006 הקים את חברת ש"ח הפקות, שהפיקה יותר מ-30 סרטים ותוכניות וידאו.
בנוסף הפעיל תזמורת במגוון סגנונות, מזרחי, חסידי, ובעיקר חאפלות תוניס, לוב, וערבי.
לאחר שמכירות תקליטי הסרטים שלו כשלו, נקלע לחובות של מאות אלפי שקלים כלפי אנשים מהשוק האפור שאף איימו על חייו.
לאחר שלוש שנים של עזרה מחברים ומשפחה וקיבוץ נדבות הצליח להחזיר את ההלוואות.
בגיל 17 התחתן חיון בשידוך, והתגרש לאחר הולדת ילדם הראשון.
בשנת 2000 התחתן בשידוך עם גרושה וחוזרת בתשובה שעבדה בגן ילדים.
לזוג נולדו שמונה ילדים משותפים, ולאחר שהגיעו שמועות על אלימות בבית משפחת חיון לגני הילדים ולבתי הספר שבהם למדו ילדיו, הוצא נגדו צו הרחקה מביתו לתקופה של חודשיים בעקבות התערבות של שירותי הרווחה בשנת 2013. לאחר מכן שב לבית המשפחה.
על פי גזר הדין, בערב יום שישי של קיץ 2017, בזמן שאשתו שהתה עם בנה בבית החולים לאחר שזה חש ברע, פגע חיון מינית בבתו בת ה-13. למחרת, לאחר שזו סירבה לישון איתו, אנס אותה חיון בכוח, במוצאי השבת סיפרה הנערה על המעשים לאמה שהתלוננה בתחנת משטרת שדרות.
למחרת מסרה הנערה את עדותה לצוות משטרתי בבית החולים, ובאותו ערב חיון נעצר.
שבועיים לאחר המעצר התגרשה ממנו אשתו.
ב-24 בנובמבר 2022, לאחר שבית המשפט הרשיעו באונס, נגזרו על חיון עשר שנות מאסר בניכוי ימי המעצר, שנת מאסר על תנאי ופיצוי לנאנסת בסך של 126 אלף ש"ח.
השופטים ציינו כי בדבריו של חיון לא נמצאה כל הבעת חרטה או צער על מעשיו, וכי הוא הפך את בתו לחפץ מיני.
ב-16 במאי 2023 התיר בית המשפט לפרסם את גזר הדין יחד עם שמו.
שאול מרצה את מאסרו בכלא מעשיהו.
הרב שאול יוסף ויינגרטן (תרצ"א, 1931 - תש"ע, 2009) היה רבה הראשי האשכנזי של בת ים במשך עשרים ושש שנים.
נולד בפולין לאיסר ופרידה ויינגרטן.
במלחמת העולם השנייה שהה בסיביר.
בשנת 1949 עלה לישראל והתגורר בצפריה.
בשנת 1962 נישא לרבקה שפירא, בתו של הרב ישראל איסר שפירא, בנו של הרב רפאל שפירא, ראש ישיבת וולוז'ין.
מיד לאחר נישואיו נבחר לרב שכונת רמת יוסף ורמת הנשיא בבת ים.
בשנת 1983 התמנה לרבה הראשי של העיר.
שנה לאחר תחילת כהונתו כרבה של בת ים נפטרה רעייתו.
בשנות ה-90, בעקבות גלי העלייה הגדולים מחבר המדינות, יזם הקמת מחלקה מיוחדת במועצה הדתית של בת ים לקירוב העולים החדשים ליהדות.
הוא עצמו הרבה בפעילות רוחנית בקרב העולים, כמו כן טיפל בתחום הגיורים והוסמך על ידי הרבנות הראשית לעסוק בבירור יהדות.
היה אחראי מטעם הרבנות הראשית בתחום הנישואין וכן בתחום כשרות שחיטת הבקר, ולשם כך שהה פעמים רבות במדינות דרום אמריקה.
חודשיים לפני פטירתו נפטר בנו הצעיר.
נפטר בגיל 78, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
גיסו הוא הרב בצלאל דבורץ, מחבר ספרי "חכמת אליהו" על ביאור הגר"א לשולחן ערוך.
הרב שאול חיים הלוי הורוויץ (תקפ"ח – 20 בדצמבר 1915, י"ג בטבת תרע"ו) היה ראב"ד דוברובנה שבמחוז ויטבסק ברוסיה הלבנה ואחד מגדולי התורה החשובים בדורו.
עלה לארץ ישראל והקים את הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, וכיהן גם כרב שכונת מאה שערים.
נולד בווילנה לרב אברהם הורוויץ, מו"צ בעירו, והתגלה כעילוי.
למד בישיבות רבות בווילנה, ואף שמע שיעורים מרבי ישראל מסלנט.
אחר נישואיו עם ביתו של הרב דוד טביל ממינסק, התמנה בשנת תרכ"ה בדוברובנה.
באלול תרמ"ג עלה לארץ ישראל ובתרמ"ה הקים יחד עם הרב זרח ראובן ברוורמן את ישיבת מאה שערים והעניק לה את השם "פרי עץ חיים" כששמה המלא היה "הישיבה הגדולה והתלמוד תורה ובית תבשיל מאה שערים פרי עץ חיים".
כן נבחר גם לרבה של השכונה.
במלחמת העולם הראשונה הפיץ שטר הגרלה על חלקת אדמה בחדרה כדי לממן את הישיבה שהקים.
הדבר ערער את בריאותו והוא נפטר כעבור כשלושה חודשים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
עקב זקנתו, בן אחותו, הרב יוסף גרשון הורוביץ שעלה עמו לארץ ישראל, החליפו בתרס"ה כראש ישיבה ורב השכונה.
הרב הורוויץ הוציא ספרים בהלכה ודרוש:
מצפה שאול - דרשות, נדפס בסוף
שאול חורב (נולד בשנת 1947) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף.
הוא כיהן כמפקד שייטת הצוללות, מפקד שייטת ספינות הטילים וסגן מפקד חיל הים.
בשנים 2007–2015 כיהן כראש הוועדה לאנרגיה אטומית.
כיום עומד בראשות המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית וכראש קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה באוניברסיטת חיפה.
חורב נולד בירושלים לשרה, בת למשפחה ירושלמית ממוצא פרסי; ולאברהם, שעלה מגרמניה ב-1935. בגיל חצי שנה עבר עם משפחתו למושב בעמק חפר.
בגיל 14 החל ללמוד בבית הספר לקציני ים עכו.
בשנת 1965 התגייס לקורס חובלים, ונמנה עם קבוצת אנשי חיל הים הראשונה שנשלחה לשרבור לפני פרשת ספינות שרבורג.
שירת כמפקד הנחתת "אח"י בת שבע", והיה מפקדה בעת שקרה אסון משאית התחמושת באילת.
מונה למפקד ספינת טילים "אח"י סופה (סער 3)", ואחריה פיקד "אח"י תרשיש (סער 4)", אתה יצא למבצע פעמון החירות.
באוקטובר 1976 הועלה לדרגת סא"ל כסגן מפקד פלגה 45 - פלגת סטי"לים בגזרת הים האדום.
ובקיץ 1977 קיבל עליה את הפיקוד.
בעקבות פנייתו של מפקד חיל הים, מיכאל ברקאי, עבר חורב לשרת בשייטת הצוללות ולאחר מספר חודשי הכשרה והסמכה יצא לקורס מפקדי צוללות.
הוא קיבל את הפיקוד על "אח"י תנין", צוללת מסדרת גל, ובשנת 1980 מונה למפקד שייטת הצוללות.
תחת פיקודו כמפקד שייטת הצוללות נכתב האפיון לצוללות הדולפין, שיוצרו במיוחד עבור חיל הים במספנות ליבק, גרמניה.
כחלק מליווי פרויקט הצוללות בתחילת שנות ה-90 התגורר בהמבורג.
בשנים 1985–1987 פיקד על שייטת ספינות הטילים.
בהמשך שירת כמפקד חטיבת האמצעים המיוחדים, כמפקד בסיס חיפה וכראש מספן הים.
לאחר שחרורו מונה למשנה למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, ולאחר מספר חודשים מונה לעוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים ואחראי על אגף אמצעים מיוחדים במשרד הביטחון.
ב-2007 מונה לראש הוועדה לאנרגיה אטומית, וכיהן בתפקיד זה עד יוני 2015.
מאז שנת 2016 עד 2023 ניהל שאול חורב את המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2021 אף פרסם ספר מקיף בנושא זה, המשמש בסיס ללימוד הנושא ולהבנתו.
בשנת 2024 התנתק חורב מאוניברסיטת חיפה, והמשיך בפעילות מחקרית כמנהל המכון למדיניות ואסטרטגיה ימית.
חורב קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה: "העברת טכנולוגיה וביצוע יישומים אזרחיים במעבדות הלאומיות ובמוקדי הידע של מערכת הביטחון הישראלית".
שאול חורב, המרחב הימי, אסטרטגיה ימית ומה שביניהם, הוצאת מערכות ואוניברסיטת חיפה (המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית), תל אביב וחיפה: 2021. בשנת 2022 קיבל הספר את פרס יצחק שדה.
שאול חורב ואריה אורן, אח"י בת שבע – שנה אחת ואירועים רבים בה (יוני 1969 – יוני 1970).
אוניברסיטת חיפה, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה והמרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, חיפה: ינואר 2021.
שאול חורב (עורך ראשי), אסטרטגיה ימית רבתי לישראל 2016/17, אוניברסיטת חיפה (המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית), חיפה: 2017.
שאול חורב (עורך ראשי), אסטרטגיה ימית רבתי לישראל 2017/18, אוניברסיטת חיפה (המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית), חיפה: 2018.
שאול חורב (עורך ראשי), אסטרטגיה ימית רבתי לישראל 2018/19, אוניברסיטת חיפה (המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית), חיפה: 2019.