tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחלקו התחתון של הנהר התגלו אתרים פרהיסטוריים אשר הביאו להכרזתו של חלק זה של האומו כאתר מורשת עולמית בשנת 1980.
אורכו של האומו הוא 760 ק"מ, ותחילתו ברמת אתיופיה בגובה של כ-2,400 מטר, כ-200 ק"מ מערבית לבירה אדיס אבבה.
הוא זורם בכיוון כללי דרומה ומנקז את מערבו של מחוז אורומיה ואת מרכזו של מחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
הנהר מסיים את מסלולו בצורת דלתה ומרוקן את מימיו אל אגם טורקאנה השוכן בגובה של 360 מטר, סמוך מצפון לגבול קניה.
מימיו של הנהר זורמים במהירות בשל שיפוע גבהים של כ-2,000 מטר לאורך מסלולו (שיפוע ממוצע של כ-2.6 מטר לכל ק"מ), דבר שהביא להתפתחות תיירות רפטינג במקום, במיוחד לאחר העונה הגשומה בחודשים ספטמבר ואוקטובר.
לאורכו של האומו מספר מפלים המגבילים את אפשרות השייט בו לחלקו התחתון בלבד.
הפארק הלאומי אומו משתרע על שטח של 4,068 קמ"ר לאורך הגדה המערבית של הנהר.
מנגד לו, סמוך לגדה המזרחית של הנהר, שוכן הפארק הלאומי מאגו ששטחו 2,162 קמ"ר.
בתחומי הפארק הלאומי אומו, בחלקו התחתון של הנהר, התגלו שרידי הומינינים בשני אתרים מתקופת האבן התיכונה האפריקאית, קיביש 1 וקיביש 2, אשר גילם הוערך בשנת 2005 ב-195,000 שנים.
השרידים הכוללים בין היתר חלקי גולגולת, ארבע לסתות, עצם רגל ו-200 שיניים התגלו בין השנים 1967–1974, והם שרידיו המוקדמים ביותר של הומו ספיינס מודרני אנטומית.
כשארגון אונסק"ו ראה לנכון להכריז על המקום כאתר מורשת עולמית, הייתה הסברה המקובלת כי גילם של הממצאים הוא 130,000 שנים בלבד.
לפי התיארוך החדש, הממצאים עתיקים מכל השרידים הידועים הקודמים של האדם הנבון המודרני, ומשמעות הדבר היא כי הוא לא עזב את יבשת אפריקה משך פרק זמן ארוך ממה שסברו המדענים קודם לכן.
משמעות נוספת של הגילוי היא כי האדם המודרני התפתח לצידם של הומינינים אחרים לאורך פרק זמן ארוך יותר ממה שחשבו קודם לכן.
עוד התגלו באזור שרידים של הומונינים מהסוג אוסטרלופיתקוס וכלים שגילם מוערך בכ-2.4 מיליון שנים.
הנהר שימש כקו גבולן המזרחי של ממלכת ג'אנג'ארו וממלכת גארו שמדרום לה, עד שנכבשו בידי אתיופיה בסוף המאה ה-19. האירופים הראשונים הגיעו לעמק האומו המרכזי והעליון בשנות ה-80 של המאה ה-19, והרברט אוסטין הגיע אל הדלתה של הנהר רק ב-1898.
עמק נהר האומו התחתון הוא אחד האזורים הנידחים באתיופיה, והקבוצות האתניות הרבות המתגוררות במקום בתא שטח קטן למדי ואגב חלוקה טריטוריאלית, שמרו על מסורותיהן, מנהגיהן ועל אמונותיהן האנימיסטית בלא הפרעה.
הקבוצות השונות עורכות ימי שוק בכפרים החשובים ואלה מושכים קונים ומוכרים ממרחקים גדולים.
עוד רווח בקרב השבטים מנהג קישוט הגוף בדרך של צלקות, המעידות על אומץ בקרב הגברים, ונחשבות לנשיות ולמושכות על גופן של הנשים.
יצירת הצלקות נעשית בדרך של פציעת העור וזיהום המקום באפר, וכשהפצע נרפא הוא מצטלק.
בין חלק מהשבטים שוררת עדיין איבה המתפרצת מדי פעם וגולשת לגילויי אלימות.
הקבוצות האתניות העיקריות באזור הן האריאים (כ-120,000), האמאראים (כ-50,000), והבאנצ'ים והסארמים (כ-45,000 כל אחת).
אוֹמִיד (בפרסית: امید, בתרגום: תקווה) הוא שמו של לוויין זעיר מפיתוח וייצור איראני.
קיומו של הלוויין נחשף ב-4 בפברואר 2008, בשידורי הטלוויזיה האיראנית.
באותו יום קיימה איראן ניסוי שיגור בטיל שמיועד לשאת לחלל את הלוויין אומיד.
דוברים איראנים ציינו כי הלוויין אמור להיות משוגר במהלך שנת 2008.
סוכנויות הידיעות של איראן לא פרסמו פרטים טכניים אודות לוויין זה, פרט להכרזה כי הוא פותח ויוצר כולו באיראן.
ניתוח התמונות שפורסמו על ידי איראן מעלה כי מדובר בלוויין זעיר, הבנוי בצורת קובייה שאורך פאתה 40 ס"מ.
ללוויין אנטנות רב-כיווניות, דבר המעיד על כך שהוא נעדר מערכת ייצוב והכוון כלפי כדור הארץ.
ב-3 בפברואר 2009 דווח על ידי כלי התקשורת באיראן על שיגור מוצלח לחלל של הלוויין אומיד.
בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שיש לה יכולת פעולה עצמאית בחלל - קרי פיתוח וייצור הלוויין, המשגר והמערך הקרקעי התומך במשימת חלל.
ללוויין פריגיאה של כ-250 ק"מ ואפוגיאה של 440 ק"מ.
נטיית מסלול הלוויין ביחס לקו המשווה היא כ-55 מעלות.
הלוויין אומיד היה מצויד בסוללות בלבד, ללא יכולת טעינה.
מכך נגזר אורך חיים קצר למדי, למרות ניהול חסכוני של חשמל בלוויין.
ב-20 במרץ 2009 הודיעו דוברים איראנים רשמיים כי "הלוויין סיים את פעולתו בחלל".
הלוויין אומיד נשרף באטמוספירה ב-25 באפריל 2009.
בחינה של המצגת הרשמית שהופצה על ידי איראן באשר לתכן הלוויין מראה שנעשה שימוש רב במוצרי מדף, ובהם סוללות מצרפת, מחברים ורכיבים נוספים מארצות הברית.
חלק מהרכיבים נתון בפיקוח בינלאומי, ולמרות זאת השיגה איראן רכיבים אלה ללוויין.
אומוואקה (בספרדית: Humahuaca) היא עיר בפרובינציית חוחוי בצפון-מערב ארגנטינה.
היא שוכנת בחלקה הצפוני של קבראדה דה אומוואקה, בגובה של כ-2,950 מ' מעל פני הים.
אומוואקה משמשת גם כבירת הדפרטמנטו של אומוואקה, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-11 אלף תושבים.
מקור שמה בעם שאכלס בעבר את האזור, האומגואקה (Omaguaca).
העיר נוסדה ב-1594, והיוותה נקודה חשובה בדרך שבין הערים הגדולות שבמלכות המשנה של פרו, כגון לימה ופוטוסי, לבין ערים כטוקומאן וקורדובה.
במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית התרחשו בה 14 קרבות בין הבדלנים למלוכנים בין 1814 ל-1821, והיא החליפה ידיים מספר פעמים.
בנייתה של הכנסייה המרכזית באומוואקה, איגלסיה דה לה קנדלריה (Iglesia de la Candelaria) הושלמה ב-1641. היא כוללת ציורים בני המאה ה-18 שצייר האמן מרקוס ספאטה מאסכולת קוסקו.
אתרים בולטים נוספים בעיר כוללים את אנדרטת העצמאות (Monumento a la Independencia) הניצבת בראש גבעה המשקיפה על העיר ואת בניין העירייה, הכולל מגדל פעמונים ופסל בן דמותו של המיסיונר סן פרנסיסקו סולנו, בגודל טבעי.
כן יש באומוואקה מוזיאון העוסק בפולקלור המקומי, ושוק עירוני.
אומוניה היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר ניקוסיה, המשחקת בליגת העל הקפריסאית.
אומוניה היא חלק מאגודת הספורט אומוניה ניקוסיה.
מאמנה הנוכחי הוא קיריאקוס אדאמו הקפריסאי.
אומוניה משחקת בצבעים ירוק ולבן.
אולמה הביתי הוא אולם אלפטרייה המכיל כ-6,800 מקומות.
אומוניה נוסדה בשנת 1948, אך אף פעם לא זכתה באליפות או בגביע קפריסין.
למרות זאת היא סיימה כמה פעמים במקום הראשון בסיום העונה הסדירה.
בשנת 2003 היא הגיעה לגמר הגביע.
אומיד ג'לילי (בפרסית: امید جلیلی, באנגלית: Omid Djalili; נולד ב-30 בספטמבר 1965) הוא שחקן וקומיקאי בריטי.
ג'לילי, יליד אנגליה, נולד לזוג הורים ממוצא איראני, בני הדת הבהאית, מהם למד והפך לבן הדת הבהאית.
את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת אלסטר שבעיר קולריין, צפון אירלנד, שם פנה ללימודי אנגלית, ותיאטרון.
הצלחתו המשמעותית הראשונה החלה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1995, שם ביצע הופעה תחת השם "בעל חנות הקבב השמן" ובשנת 1996 בהופעה "הערבי והיהודי".
אומיד ג'לילי החל להופיע במדינות רבות כגון אוסטרליה אירלנד דנמרק קנדה גרמניה וארצות הברית, שם ביצע 22 פרקי סיטקום עם השחקנית וופי גולדברג ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
בשנת 2006 לקחה רשת הטלוויזיה הבריטית SKY את אומיד לתוכנית הטלוויזיה של ערב שבת אודות פרמיירות סרטים, ולסיבוב הופעות בשם "ללא אג'נדה" בשנת 2007, שעמד על 23 הופעות.
ב-18 במרץ 2007 נבחר אומיד ג'לילי למקום השישים בדירוג מאה הקומיקאים של ערוץ 4 הבריטי.
עקב כך, ב-26 באוקטובר 2007 קיבל תפקיד מנחה בשעשועון הפוליטי של ה-BBC "האם יש לי חדשות בשבילך".
אומיד ג'לילי הופיע בתפקידי משנה בכמה סרטים ידועים, כגון "שודדי הקאריביים: סוף העולם", "גלדיאטור", "המומיה", "נוטינג היל", סרט ג'יימס בונד "העולם אינו מספיק", "סקס והעיר הגדולה 2", ו"משחקי ריגול".
ג'לילי נוהג לומר כי דמויותיו תמיד מאובחנות כים-תיכוניות, כגון האזרבייג'אני מסרט ג'יימס בונד "העולם אינו מספיק", אך בהופעותיו הוא מגלם דמויות מסוג זה על ידי הקצנת אופיין בצורה קומית.
בשנת 2011 יצא הסרט הקומי "הכופר", בכיכובם של ג'לילי והשחקן הישראלי יגאל נאור.
בסרט מגלם ג'לילי את דמותו של יהודי המגלה את מורשתו בגיל מאוחר.
בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מכתב למלך" בנטפליקס.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומדיה הרומנטית "לאהוב מחדש" בתור מוהסן, בעל מסעדה.
בשנת 2025 השתתף בקומדיית הפעולה "נכנסים לתפקיד" (אנ') בתור שאגר.
בסרט הקומי "הכופר", אשר יצא בשנת 2011, גילם ג'לילי את דמותו של מחמוד המוסלמי אשר חי בלונדון, המגלה להפתעתו כי אומץ בגיל קטן, וכי מוצאו הוא בכלל יהודי.
במהלך הסרט הוא חוקר את מורשתו היהודית בעזרת נהג מונית יהודי אמריקאי בשם לני, המגולם על ידי השחקן ריצ'רד שיף.
הרבה בדיחות אנטישמיות מסופרות על ידי נהג המונית היהודי, אך עלילת הקומדיה מתאזנת עם הופעתה של דמות המטיף המוסלמי הקנאי בטירוף, שמגלם השחקן הישראלי יגאל נאור.
אוֹמוֹ"ן - היחידה הניידת למטרות מיוחדות היא יחידת עילית של המשמר הלאומי של רוסיה.
היחידה הוקמה ב-23 באוקטובר 1987 כיחידת עילית של משטרת רוסיה, לתגובה מהירה, תחילה במוסקבה ולאחר מכן בשאר הערים הגדולות בברית המועצות.
היחידה מקבילה לימ"מ הישראלי וליחידות לוחמה בטרור מקבילות בעולם, כיחידות ה-SWAT האמריקניות, ה-GIGN הצרפתית וה-GSG-9 הגרמנית שהוקמו באירופה בשנות ה-70 של המאה ה-20 כדי להילחם בתופעת חטיפות המטוסים שאירעו באותה עת.
אומו"ן נחשבת ליחידת עילית רבת עוצמה ברוסיה.
במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה נטלה היחידה חלק פעיל מאוד ופעלה כמשטרה צבאית וביצעה מבצעי אכיפת סמים בחבל צ'צ'ניה ודאגסטן.
עד 2011 בכל מחוז ברוסיה ובבירת מחוז התקיים כוח אומו"ן נפרד.
ב-1 במרץ 2011 נכנס לתוקף חוק חדש ששינה את שם המשטרה מ"מיליציה" ל"משטרה" בהתאם לשם המשטרה הרוסית מתקופת הצארים וקיים דיון נרחב לשינוי שם היחידה, אולם טרם הוחלט איזה שם תישא היחידה.
היחידה נחשבת ליחידת עילית לפיזור מהומות ופעמים רבות משתתפים חיילי היחידה בדיכוי הפגנות לא חוקיות והיא מקבילה ליס"מ בישראל, במובן זה.
במסגרת הרפורמה המשטרתית ב-2011, אומו"ן הוכפפה עם יחידת OMSN למרכז למטרות מיוחדות של המשטרה (Центр специального назначения полиции).
באפריל 2011, מונה ויאצ'סלב חאוסטוב למפקד המרכז החדש.
על פי צו פנימי של משרד הפנים הרוסי, נותרו ראשי התיבות של הארגון "אומו"ן", אלא שמשמעותם שונתה והיחידה נקראת בשם "היחידה הניידת למשימות מיוחדות" (Отряд мобильный особого назначения).
באפריל 2016 הוקם המשמר הלאומי של רוסיה והיחידה מוזגה לתוכו.
חג אומו"ן, הנחוג מדי שנה ב-23 באוקטובר, הוא היום שבו הוקמה היחידה.
אומו"ן הוקמה ב-23 באוקטובר 1987 בצו של שליט ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב.
היחידה הוקמה כחלק ממשטרת מוסקבה והוטל עליה לפעול בעת מצבי חירום ולטפל במעצר מבוקשים וטיפול במשברי בני ערובה, ותגובה מהירה למעשי טרור.
פלוגות האומו"ן אוישו בדרך כלל על ידי חיילים לשעבר בצבא הסובייטי ומוותיקי מלחמת אפגניסטן.
מאז פירוק ברית המועצות, צומצם כוחה של היחידה ונוסדו לצידה יחידות משטרה מיוחדות נוספות כסוב"ר (СОБР, יחידות מיוחדות לתגובה מהירה), שהוקם במיוחד כדי לטפל בפשיעה מאורגנת וחמורה ומעצר פושעים מבוקשים, יחידת ויטיאז ללוחמה בטרור ויחידות ייעודיות של משרד הפנים הרוסי.
יחידות אומו"ן שהוקמו שימשו בתחילה את המשטרה לדיכוי מהומות, אלא שעם השנים היחידות הפכו ליחידות אזוריות המיועדות לסייע לפעולות שיטור, כולל שרשרת פעולות רחבה לביצוע פטרולים צבאיים, לצד יחידות האכיפה של משרד התובע הכללי הצבאי, בשל העדר משטרה צבאית.
באפריל 2016 הוחלט על העברת כל היחידות המיוחדות של המשטרה ואם וה דה לאחריות המשמר הלאומי שהוקם.
ב-20 בינואר 1991, יחידת אומו"ן השתתפה בדיכוי מהומות בבניין הסניף הלטבי של משרד הפנים הסובייטי בעת מהומות שפרצו, עקב הכרזת העצמאות הלטבית.
שישה בני אדם נהרגו ושבעה חיילי אומו"ן נמצאו לאחר מכן אשמים על ידי בית המשפט המחוזי של ריגה שגזר עליהם מאסר על תנאי.
היחידה נטלה חלק גם בדיכוי מהומות דומות בגאורגיה, בעת שהיחידה הוצבה כדי להגן על זוויאד גמסחורדיה, נשיא גאורגיה בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית בשנים 1991-1993.
עשרות בני אדם נהרגו בתקופת אפריל-מאי 1991 במהלך מבצע של אומו"ן והצבא הסובייטי כנגד כנופיות חמושות של הארמנים בחבל נגורנו קרבאך האוטונומי.
יחידות אומו"ן השתתפו גם בעימותים עם המפגינים נגד ילצין, במשבר החוקתי שפרץ באוקטובר 1993.
היחידה השתתפה במבצעי חילוץ בני ערובה במשבר החטופים בבודיונובסק ב-1995 ובמשבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה ב-2002 ובמשבר בני הערובה בבסלאן ב-2004.
אומו"ן נוטלת חלק באופן קבוע בדיכוי הפגנות ועימותים, וצברה שלל דיווחים על אלימות משטרתית, כולל שימוש מופרז בכוח ומעצרים שרירותיים של מארגני הפגנות האופוזיציה הרוסית במהלך השנים 2006-2007.
במרץ וביוני 2017 אנשי אומו"ן במוסקבה ובסנקט פטרבורג ובערים נוספות הסתערו על מפגינים נגד השחיתות השלטונית ועצרו מאות בני אדם, ביניהם המועמד מטעם האופוזיציה לנשיאות רוסיה, אלכסיי נבלני.
על פי מידע ממקורות שונים עולה כי היו בין 10,500 ל-15,000 חיילי אומו"ן שהוצבו במרכזי הערים ברחבי רוסיה בשנת 1990, אך עד שנת 2007 מספר זה עלה באופן רשמי ל-20,000 חיילי אומו"ן ברוסיה כולה.
יחידת אומו"ן הגדולה ביותר ברוסיה היא יחידת אומו"ן במוסקבה שמונה מעל 2,000 חיילים.
החיילים מרוויחים משכורת חודשית של כ-7,000 דולר (כשהיחידות האזוריות מציעות פחות) ולעיתים אינם מקבלים תגמול על שירותם ביחידה (בשנת 2001, למשל, כ-50 מחיילי אומו"ן מוסקבה הגישו תביעה משפטית בטענה שלא שולמה להם משכורת חודשית על שירותם בפעולות לחימה בצ'צ'ניה).
רוב החיילים פורשים בגיל 45.
חיילי אומו"ן הם בעלי כושר גבוה ומיומנים מאוד בשימוש בנשק קל ובלוחמת קרב מגע.
כל גבר בין הגילאים 22 ו-30 שסיים שירות צבאי יכול להצטרף לאומו"ן (לאחר שעבר בדיקות רפואיות ופסיכולוגיות, ובדיקות מהירות וכושר).
ההכשרה הראשונית נמשכת ארבעה חודשים.
המועמדים עוברים הכשרה נרחבת בשימוש בכלי נשק שונים בקרב מגע ומאומנים גם למלא פקודות בכל מחיר.
דגש מיוחד מושם על לחימה אורבנית.
האימון כולל גם הכשרה משפטית.
הליך הגיוס נחתם עם המבחן הסופי שבמסגרתו על המתגייס נדרש להילחם בשלושה עד חמישה חיילים במקביל.
יחידות אומו"ן משתמשות במגוון רחב של כלי נשק, כולל:
רובה קרבין ורובה קרבין מדגם 9A-91
יחידות אומו"ן משתמשות גם בכלי נשק המאפיינים לרוב את צבא היבשה הרוסי, שכוללים גם מקלעים ומטולי רימונים מדגמים שונים, כדוגמת:
היחידה עושה שימוש בשלל כלי רכב, כולל ג'יפים, אוטובוסים, משאיות ומספר מסוים של נגמ"שים (דגמי BTR-60, BTR-70 ו-BTR 80).
אומו"ן מכונים לעיתים בשם "הכומתות השחורות", בשל הכומתה השחורה שכל חייל עוטה לראשו, אך לרוב חיילי היחידה עוטים מדים כחולים, הנחשבים למדי הסוואה עירוניים ובשעת פעולה מבצעית החיילים עוטים מסיכת סקי.
לעיתים עוטים חיילי היחידה מדים סדירים של צבא היבשה בעת מבצעים משותפים עם הצבא בצ'צ'ניה.
על אף שהכחיש את ההאשמות נגדו, נידון כוכבי בסופו של דבר למאסר של 10 שנים.
בספטמבר 2013 האגודה הפיזיקאית האמריקאית הודיעה שכוכבי יחלוק את פרס אנדריי סחרוב לשנת 2014 על "האומץ שלו לסרב להשתמש בידע שלו בפיזיקה כדי לעבוד על פרויקטים שמסוכנים לאנושות ועל עמידתו בפני לחץ פיזי ופסיכולוגי קיצוני".
בנובמבר 2013 ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הפיץ הודעה לעיתונות על כך שהם רואים בכוכבי כ"אסיר מצפוני, שנאסם אך ורק בשל סירובו לעבוד בפרויקטים צבאיים של איראן וכתוצאה מהאשמות מזויפות הקשורות לקשרי ההשכלה הלגיטימיים שלו עם מוסדות אקדמאיים מחוץ לאיראן".
הארגון דרש את שחרורו המיידי וללא תנאי.
באוקטובר 2014 האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) העניקה לכוכבי את אות המדע החופשי והאחראי "על עמידתו האמיצה ומוכנותו לשאת מאסר ולא לפגוע בהשקפה המוסרית שהמומחיות המדעית שלו לא תשמש לשימושים הרסניים ועל מאמציו לספק תקווה וחינוך לאסירים דומים".
כוכבי שייך לטורקמנים, קבוצה אתנית מוסלמית סונית ברובה.
הוא דורג במקום ה-29 במבחן הכניסה לאוניברסיטאות באיראן, שמתקיים מדי שנה ובו מיליון משתתפים.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטת שריף לטכנולוגיה ב-2000 והשלים תואר ראשון כפול בפיזיקה יישומית והנדסה מכנית.
ב-2007 עבר לספרד, שם למד לתואר שני בפוטוניקה באוניברסיטה הפוליטכנית של קטלוניה במכון למדעי הפוטוניקה (ICFO) בברצלונה.
אומיד החל את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת טקסס באוסטין ב-2010. הוא פרסם יותר מעשרים מאמרים משותפים, בהם 7 בכתבי עת מדעיים.
במהלך חופשה בשנת 2011, נסע כוכבי לאיראן כדי לבקר את משפחתו.
בפברואר 2011 נעצר בנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בדרכו לטוס חזרה לארצות הברית, והוא הושם בצינוק במשך 36 ימים לאחר מעצרו.
במכתב פתוח כוכבי טען שהרשויות מנסות להשיג את שיתוף הפעולה שלו עבור תוכנית הגרעין האיראנית באמצעות איומים עליו ועל בני משפחתו.
לאחר 15 חודשים של מעצר ללא משפט ודחייה של שני משפטים ביולי ובאוקטובר 2011, כוכבי הועבר למעצר בטהראן ב-13 במאי 2012. על פי סנגורו, סעיד חליל, כוכבי נשפט בפני השופט אבולגהאסם סלווטי עם קבוצה של 10–15 אנשים באותו המשפט, תחת אישום משותף של שיתוף פעולה עם המודיעין הישראלי (המוסד).
בעוד שאסירים אחרים הודו בפומבי בשידור בטלוויזיה, כוכבי הכחיש את כל האשמות ולא דיבר במשפט.
הוא נידון ל-10 שנים במאסר, שנותר גם לאחר ערעור שהתקיים ב-19 באוגוסט 2012.
כמה איגודים מקצועיים של פיזיקאים, בהם איגוד הפיזיקאים האמריקאי, האגודה הבינלאומית להנדסה אופטית SPIE, האגודה האופטית האמריקאית (OSA) והאגודה האופטית האירופית הביעו מחאה נגד מאסרו.
במכתבים הפתוחים שפרסמו למנהיג העליון של איראן, האיתוללה עלי ח'אמנאי, נכתב כי כוכבי אינו פעיל פוליטית ולא היה מעורב באף תנועה פוליטית באיראן.
כוכבי הוא מומחה לטכנולוגיית לייזר, ומומחיות זו ייתכן שהובילה לניסיון להשתמש בו כדי לעבוד עבור תוכנית הגרעין האיראנית, בתחום של הפרדת איזוטופים.
מאז 2007, מספר בעלי אזרחות כפולה אמריקאית-איראנית או האמריקאים ממוצא איראני עמדו בפני מעצר, מאסר או תביעה פלילית בעת ביקור באיראן.
במכתב פומבי לעלי שאריף ממרץ 2013, שעל פי כוכבי היה שותפו לחדר באוניברסיטת שריף לטכנולוגיה בטהראן, טען כוכבי כי התבקש לשתף פעולה עם הצבא לפני ובמהלך מעצרו, אך תמיד סרב.
ב-24 בנובמבר 2015 הועבר אומיד לבית החולים טלגהני בטהראן, בשל אבנים בכליות.
אומואמואה (כינוי רשמי ) הוא גוף בין-כוכבי הראשון שזוהה, אשר חלף דרך מערכת השמש.
הוא זוהה בשנת 2017. אומואמואה הוא אובייקט קטן, שאורכו נע בין 100 ל-1000 מטר ורחבו בין 35 ל-167 מטר.
מעקב אחר מסלולו של אומואמואה מלמד שמקורו של העצם הוא מכיוון קבוצת הכוכבים נבל.
השם הרשמי הוא אומואמואה .
השם ניתן על ידי צוות PanSTARRS ובשפה ההוואית מובנו 'חוקר' או 'שליח מהעבר הרחוק המושיט יד כדי להגיע אלינו'.
(ʻou משמעותו להושיט יד ו-mua הוא הראשון, שמקדים.
הגוף התגלה לראשונה במסלול היפרבולי על ידי רוברט ואריק ומערך הטלסקופ Pan-STARRS ב-19 באוקטובר 2017.
משערוך המסלול של הגוף בהסתמך על תצפיות, ניתן היה לזהות כי אקסצנטריות המסלול היא בסביבות 0.0013 ± 1.197 הגבוהה ביותר שנצפתה עד כה במערכת השמש.
תצפיות נוספות הראו כי הגוף במסלול בריחה היפרבולי היוצא ממערכת השמש וכי הוא ככל הנראה בין כוכבי.
שערוך המסלול אחורה מראה כי לפני 100 שנה, הגוף היה במרחק של 559 יחידות אסטרונומיות וטס במהירות של 26 ק"מ לשנייה ביחס לשמש.
הגוף המשיך להאיץ עד שהגיע למהירות מקסימלית בפריהליון של 87.7 ק"מ לשנייה, בסביבות ספטמבר 2017. לאחר מכן החל להאט במסעו חזרה מחוץ למערכת השמש.
בזמן גילויו הוא האט למהירות של 46 ק"מ לשנייה ביחס לשמש.
מהירותו תקטן עד שיגיע למהירות שיוט בין כוכבית של 26 ק"מ/שנייה.
הגוף ממשיך במסלול היפרבולי ליציאה במערכת השמש, לכיוון קבוצת הכוכבים פגסוס.
תצפיות מתאריך 25 באוקטובר 2017, הראו כי החתימה הספקטרלית המתקבלת היא בטווח האדום (בדומה לגוף מחגורת קויפר, אולם כיוון שנראה שהגוף לא מכיל קרח כמו גופים אלו, ייתכן שהחתימה האדומה נובעת מחומר אחר).
אם החזר האור מהגוף הוא 10% מדובר בגוף בקוטר של 160 מטר.
באם הוא מחזיר כ-50% הרי שקוטרו המשוערך הוא 50 מטר.
בהירות נראית הגוף הגיעה לדרגה 21 ודעכה עם התרחקותו.
סיווגו של הגוף שנוי במחלוקת.
בתצפיות ראשוניות נחשב הגוף להיות כוכב שביט לא מחזורי, ולכן קיבל את הזיהוי C/2017 U1 - (האות C מעידה על זיהוי ככוכב שביט לא מחזורי), אולם תצפיות נוספות שבוצעו באמצעות הטלסקופ הגדול מאוד (VLT) ב-25 באוקטובר 2017, הראו כי אין עדויות להילה או לזנב.
כתוצאה מכך הוחלט לשנות את הזיהוי של הגוף לאסטרואיד, ושינוי שמו ל-A/2017 U1 (האות A לאסטרואיד).
אומואמואה הוא הגוף הראשון ששינו את זיהויו לאסטרואיד לאחר שזוהה ככוכב שביט, ונקבע שמקורו של העצם בקבוצת הכוכבים נבל.
במאמר שפורסם ב-nature ביוני 2018 נטען שזהו דווקא כן כוכב שביט, משום שנמדדה תאוצה במהירותו שלא נגרמה ממשיכה כבידתית, ולכן עלתה הטענה שהיא נגרמה מפליטת גזים מהגוף בהתקרבו לשמש, תכונה המאפיינת כוכבי שביט.
טענות אלה ספגו ביקורת רבה מצד חוקרים שהצביעו על כך ששובל גזים מעולם לא נצפה מאחורי העצם, ושהתאוצה האנומלית לא התרחשה כשהגוף חלף בסמיכות הקרובה ביותר אל השמש, השלב שבו פליטת הגזים מגיעה לשיאה בשביטים.
ניתוחים נוספים העלו ש-"לו היה אומואמואה שביט, פליטת הגזים הייתה גורמת לו להסתובב סביב צירו באופן שהיה מביא להתפרקותו".
ב-26 באוקטובר 2018 ראש מחלקת האסטרונומיה של הארווארד, האסטרופיזיקאי הישראלי פרופ' אבי לייב ועמיתו ד"ר שמואל ביאלי פרסמו מאמר שבו טענו שיש אפשרות שאומואמואה הוא גוף מלאכותי שנוצר על ידי ציויליזציה חוצנית, ושייתכן שהגוף הוא מפרש סולארי שנשלח במכוון למערכת השמש שלנו.
זאת כשנה לאחר התבטאותו הראשונה של לייב בנושא בדצמבר 2017, שבו ציין את צורתו החריגה של העצם כאחת הסיבות להצעתו לכוון את טלסקופ הרדיו בגרין באנק שבמערב וירג'יניה לכיוון אומואמואה על מנת לבדוק נוכחות של אותות רדיו לא צפויים שיהיו עשויים להעיד על מקור מלאכותי של העצם.
חוקרים רבים ביקרו את השערותיו של לייב בטענות שאין מספיק ראיות להשערה מסוג זה, ושמפרש סולארי המסתובב סביב עצמו לא היה מסוגל להאיץ כך.
לאחר קביעת שמו הרשמי על ידי ה-MPC הוא קיבל את הסימון I לגוף בין פלנטרי (הגוף הראשון לקבל זיהוי זה), ואת השם Oumuamua.
אומורטאג (בבולגרית: Омуртаг) היא עיר במחוז טרגובישטה שבבולגריה.
העיר נמצאת כ-24 קילומטרים מבירת המחוז טרגובישטה וכ-77 קילומטרים מהעיר וליקו טרנובו.
העיר קרויה על שמו של אומורטאג ששלט באימפריה הבולגרית הראשונה מ-814 עד 831.
העיר שוכנת בחלקו המזרחי של רכס הבלקן הבולגרי.
גובה העיר הוא 525 מטרים מעל פני הים.
בסמוך לעיר עובר נהר ילדרה, שמתנקז לאגם מדרום-מזרח לעיר.
העיר שוכנת כ-144 קילומטרים מהעיר רוסה וכ-300 קילומטרים מהבירה סופיה.
מחלף בין הכבישים הראשיים מס' 48 ו-4 (שהוא גם כביש E772 - חלק מרשת הכבישים האירופית) והכביש המקומי מס' 409 נמצא מצפון לעיר, ומהווה גישה נוחה ליישובי הסביבה ולשאר בולגריה.
שכן כביש מס' 4 מגיע בסמוך לערים שומן וסופיה.
אומוני אובולי היא שחקנית, תסריטאית, מפיקה ובמאית קולנוע ניגרית.
אובולי נולדה בבנין סיטי, במדינת אדו שבניגריה.
בתואר הראשון, היא למדה צרפתית באוניברסיטת בנין.
את הקריירה הקולנועית שלה החלה אובולי בסרט Bitter Encounter (1996), שבו היא שיחקה תפקיד מזכירה.
אחרי הצלחה קצרה זו בשנת 1996, היא חזרה ללימודים כדי לסיים את התואר הראשון, ואז נישאה מיד עם תום לימודיה.
לתעשיית הקולנוע חזרה שוב רק כעבור עשור.
בין התסריטים שכתבה אובולי הם Wives On Strike, The Rivals, סרט שהיא גם הייתה מפיקה שותפה שלו, ועבורה היא זכתה בפרס הדרמה הבינלאומית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומיים של ניו יורק.
אובולי גילמה תפקידים בסרטים מהזרם המרכזי של התעשייה הניגרית, כולל: Figurine (2009), Anchor Baby (2010), Being Mrs Elliot, Fifty (2015).
אובולי הקימה את קרן אומוני אובולי, אשר מטרתה היא סיוע לנשים וילדים נזקקים בחברה הניגרית.
ואולם, הצו הוסר כעבור שלושה ימים, בהיעדר ראיות מספקות בבית המשפט להצדיק את גניזת הסרט.
הסרט יצא בבתי הקולנוע ב-31 במרץ, התאריך המקורי לצאת הסרט.
עם זאת, נערכו שימועים בבית המשפט במהלך החודשים אפריל ומאי 2017, בהם אובולי ואידדה (לא צד בתביעה) העידו.
נכון לאוקטובר 2018, לא פורסמה קביעת בית המשפט בתקשורת.
ב-2010 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי הקולנוע של לוס אנג'לס, ואת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של הארלם.
היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע ב-2011.
בשנת 2014, היא זכתה בפרס שחקנית הקולנוע הטובה ביותר של השנה בפרסי ELOY, עבור משחקה בסרט Being Mrs Elliott.
ב-2015, הוענק לה פרס "אישיות השנה" מטעם Sun Nollywood.
אומוטולה ג'לאדה אקיינדה היא שחקנית, זמרת, ודוגמנית לשעבר ניגרית.
מאז בכורתה בנוליווד ב-1995, היא כיכבה בכ-300 סרטים, ומכרה מיליוני עותקים בווידאו.
לאחר זכיותיה בפרסים יוקרתיים של תעשיית הקולנוע האפריקאית, היא פתחה גם בקריירה מוזיקלית.
מגזין תעשיית הבידור Screen Nation כינה אותה "קסם אפריקאי".
היא הסלבריטאית האפריקאית הראשונה שקיבלה מעל מיליון "לייקים" בדף הפייסבוק שלה, מספר שעלה מאז ליותר מ-3 מיליון עוקבים.
אומוטולה, כפי שהיא ידועה בתקשורת, היא אחת מחלוצות עידן סרטי הווידאו בנוליווד, והייתה לשחקנית הנצפית ביותר באפריקה.
ב-2013, היא נכללה ברשימת "טיים מגזין" של 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לצד מישל אובמה, ביונסה וקייט מידלטון.
בתחילת 2013, אומוטולה הופיעה בבכורת הטלוויזיה האמריקאית שלה, בתוכנית של VH1, Hit the Floor.
בשנת 2014, מינתה אותה ממשלת ניגריה כחברה במסדר של הרפובליקה הפדרלית, (MFR) בשל תרומותיה לקולנוע הניגרי.
אומוטולה, שהיא בת לאומת האונדו, נולדה במדינת לאגוס.
היא הבכורה מתוך שלושה ילדים של אמה, אלוואטויין ג'לאדה (לבית אמורי אוגונטאדה) ואביה, אולוואשאדה ג'לאדה.
אומוטולה שאפה ללמוד מנהל עסקים, ובזמן שהמתינה לתוצאות מבחני הכניסה לאוניברסיטה, היא התחילה לדגמן כדי להתפרנס.
לאחר תקופה קצרה באוניברסיטת אובפמי אוולוואו, היא השלימה את לימודיה במכללה הטכנולוגית של יאבה (1996–2004), שם למדה ניהול נדל"ן.
אומוטולה הכירה את עולם המשחק לאחר שליוותה חברה לאודישן.
התפקיד הראשון שלה היה ב-1995, בסרט Venom of Justice, בבימויו של רג'ינלד אברה.
היא זכתה בתפקיד הראשי בסרט, אשר הזניק את הקריירה שלה בנוליווד.
התפקיד הגדול באמת שלה היה בסרט עטיר השברים Mortal Inheritance משנת 1995. בסרט, היא שיחקה חולה סופנית שנלחמת על חייה ושורדת כנגד הסיכויים.
הסרט נחשב לאחד מהסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם בקולנוע הניגרי.
בין הפרסים בהם זכתה אומוטולה, הם "השחקנית הטובה ביותר בסרט דובר אנגלית" ו "השחקנית הטובה ביותר (כללי)" בפרסי הקולנוע של 1997. היא הייתה אז השחקנית הצעירה ביותר לזכות בפרסים אלו.
שנות ה-1990 המאוחרות ושנות ה-2000 המוקדמות, המשיכה אומוטולה להופיע בסרטים רבים, ביניהם סרטי המשך בווידאו לסרטים פופולריים קודמים.
היא זכתה בשנת 2004 בפרס "ההישג הגדול" מטעם פרסי Global Excellence Recognition.
עד אמצע שנות ה-2000, אומוטולה כבר הייתה כוכבת-על.
היא המשיכה לקבל תפקידים מובילים ואף לזכות בפרסים, ביניהם "שחקנית המשנה הטובה ביותר" בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בשנת 2005.
אחרי שהופיעה בכ-300 סרטים שיצאו הישר לווידאו, אומוטולה הופיעה על המסך הגדול בשנת 2010, בסרט Ije.
הסרט צולם בג'וס ובלוס אנג'לס, שבקליפורניה.
היא נחשבת לשחקנית שוברת הקופות ביותר באפריקה.
ביוני 2018, אומוטולה הוזמנה להצטרף כחברה בוחרת לפרסי האוסקר של 2018.
אומוטולה השיקה את הקריירה המוזיקלית שלה בשם "OmoSexy" בשנת 2005 עם אלבום הבכורה שלה, GBA.
האלבום השני שלה, Me, Myself, and Eyes, הושק ב-2010.
השיר מתוך האלבום ""Barren Land" נבחר על ידי Amnesy International עבור קמפיין של הארגון במסגרת המאבק על הדלתא של ניז'ר ושפיכת הנפט שאירע שם.
אלבום נוסף שעבדה עליו ב-2012 לא יצא לאור, אך אומוטולה אמרה ב-2018 שהיא מקווה לחזור לאולפן ההקלטות, אולי יחד עם בנה.
ב-2012, אומוטולה השיקה תוכנית ריאליטי על עצמה, Omotola: The Real Me.
היא השחקנית הניגרית הראשונה לככב בסדרת ריאליטי משלה.
בשנת 2005, מונתה אומוטולה כשגרירת תוכנית המזון העולמית של האו"ם.
היא השתתפה במשלחות לסיירה לאון ולליבריה.
היא הייתה פעילה בפרויקט "Walk the World" והשתתפה בקמפיין בליבריה יחד עם נשיאת המדינה אלן סירליף-ג'ונסון.
אומוטולה התנדבה כמדבבת ב-2010 בקמפיין "Rewrite The Future" למען Save The Children בבריטניה.
היא הייתה לפעילה עבור אמנסטי אינטרנשיונל בשנת 2011 והשתתפה בקמפיין בסיירה לאון להעלאת מודעות לתמותת נשים בעת לידה, והשתתפה בקמפיין בדלתא ניז'ר בניגריה, שם היא צילמה סרטון שדורש מחברות הנפט והממשלה "Own Up, Clean Up, Pay Up" (לקחת אחריות, לנקות, ולשלם) בעקבות דליפות הנפט של חברת Shell באזור הדלתא.
אומוטולה זכתה לטור קבוע במגזין OK!
Nigeria, המבוסס על חייה וחוויותיה.
ב-5 בנובמבר 2013, זכתה אומוטולה בפרס חלוציות בקולנוע מטעם המגזין האמריקאי השחור, Ebony, בטקס פרסי הווידאו והמסך פרסים (MVISA) בברמינגהאם.
ב-9 בנובמבר 2013, אובה ויקטור קילדג'ו, מלך ממלכת האונדו, העניק לאומוטולה מעמד של ראשת שבט (צ'יף) בעיר מגוריה במדינת אונדו.
אן נסיעות ציין את מבטאה הספציפי של אומוטולה ברשימתם של "12 המבטאים הסקסיים ביותר בעולם", בה דורג המבטא הניגרי במקום מספר 5. ב-2013, אומוטולה נמנתה בין האנשים המשפיעים ביותר בעולם על ידי "טיים מגזין" ברשימה השנתית טיים 100.
אומוטולה נישאה לטייס קפטן מתיו אקיינדה ב-1996. יחד, יש להם ארבעה ילדים.
אֿוּמִי יוּקַבָּה (ביפנית: 海行かば) הוא שיר פטריוטי יפני, ואחד משיריה הלאומיים של יפן.
סוגת השיר היא צ'וֹקָה, המבטא את הנאמנות המוחלטת לקיסר ולמדינה, ואת המוכנות למות עבורם.
מילות השיר נכתבו בידי המשורר אוֹטוֹמוֹ נו יַקַמוֹצִ'י , והוא הולחן בידי המלחין קִיֿוֹשִי נוֹבּוּטֿוֹקִי .
השיר נכלל באוסף השירים היפני מַנְיוֹשוּ .
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה השיר פופולרי מאוד.
בין היתר, שימש השיר כשירם של טייסי הקמיקזה.
במקור, השיר נכתב בידי המשורר היפני אישימוטו בשנת 759 לספירה, והוא השיר ה-4094 באוסף השירים היפני: "מַנְיוֹשוּ".
מילות השיר שימשו גם חלק מהמארש הצבאי היפני גוּנְקַן קוֹשִינְקִאוֹקוּ .
בשנת 1937, הלחין המלחין קִיֿוֹשִי נוֹבּוּטֿוֹקִי לחן לשיר, והוא הפך פופולרי בתקופת מלחמת העולם השנייה ואף לאחריה.
בתקופת המלחמה, השיר הושר כביטוי לרוח הקרב היפנית באותם ימים, אשר הטיפה לנאמנות ולמסירות נפש מוחלטת עבור המדינה והקיסר, ובכלל זה גם המוות עבורם.
טייסי טיסות ההתאבדות שכונו "קמיקזה", היו שרים את השיר בטקס שהיו עורכים לפני המראתם עם המטוסים.
לאחר כניעת יפן בשנת 1945, השיר נאסר לשירה ולהאזנה בידי הממשל הצבאי האמריקני בהנהגת דאגלס מקארתור, יחד עם שירים צבאיים אחרים.
אלו שנתפסו שרים או מאזינים לשיר, נענשו בידי הממשל.
עם זאת בהמשך, האיסור בוטל, והשיר אף הושר בידי הצי הימי היפני בפומבי.
תרגום לעברית תעתיק עבריתעתיק לטיני יפניתאם אלך לים
אך אם למען הקיסר אמות
על כך חרטה לא תהיהאוּמִי יוּקַבַּה/
קַאֶרִימִי וַוה/ סֶגֶ'יUmi yukaba /
かえりみ - נטייה של הפועל: 省みる או 顧みる - קַאֶרִימִירוּ - להסתכל אחור (בהשאלה: לסגת).
כלומר: אם אני נסוג זו חנופה.
כיום, כמו שירים צבאיים יפניים אחרים, השיר הפך שוב פופולרי כיום בחלקים בחברה היפנית.
בנוסף, בשנת 1983, הופק סרט יפני בשם אומי יוקבה, ובסרט טורה!
שהופק בשנת 1970, השיר הוזכר בהבלטה.
אומונזאורוס (שם מדעי: Umoonasaurus) הוא סוג של זוחל ימי מקבוצת הפלסיוזאורודים אשר חי באוסטרליה בקרטיקון התחתון לפני 115 מיליון שנה מהיום.
הוא היה קצר-צוואר וקטן בהרבה מרוב הפליוזאורים.
הוא נמצא כשלד כמעט שלם ב-2006 בדרום אוסטרליה.
השם שלו מגיע מהמילה האבוריג'ינים "Umoona" שפירושה: "מפלצת ים", לצד הסיומת היוונית: "זאורוס" שפירושה: "לטאה".
זוחל זה הגיע לאורך 2.5 מטר בלבד והיה בעל סנפירים רחבים ובעל לסתות גדולות אך צוואר קצר.
על הגולגולת שלו היו 3 בליטות קרניות.
אורח חייו כנראה דמה לזה של כלבי ים מודרניים והוא ניזון בעיקר מדגים, אחריהם רדף בסנפיריו הרחבים כדי לתמרן במהירות.
זוחל זה חי דרומה ממרבית הזוחלים הימיים והיה אולי בעל דם חם כדי לשרוד בימים הממוזגים.
זוחל זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
אומי זומי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ב־25 בינואר 2010 בניקלודיאון, ובישראל בשנת 2010 בניק ג'וניור.
הסדרה בת 4 עונות המכילות 78 פרקים באורך 24 דקות כל אחד.
בכל פרק צוות אומי זומי יוצא למשימה או מסע כדי להשלים, בדרך כלל כדי לסייע לילד נזקק.
השלמת המשימה העיקרית דורשת השלמה של מספר משימות משנה, ויש לעיתים קרובות קשיים בלתי צפויים שיש להתגבר עליהם.
מילי (Milly) - אחותו הגדולה של ג'יאו.
יש לה יכולות הקשורות לדפוסים ומדידות.
ג'יאו (Geo) - אחיה הקטן של מילי, שנוסע בכל מקום על הסופר סקייטס כשהוא חובש קסדה כחולה וחולצה תואמת.
יש לו יכולות הקשורות צורות גאומטריות לובש חגורת צורות שיכולה ליצור חפצים על ידי הרכבת צורות.
בוט (Bot) - רובוט ירוק וידיד של מילי וג'יאו.
אוהב לשיר ולרקוד עם אישיות אוהבת.
היכולות שלו הן פונקציונליות יותר מתמטיקה.
זרועותיו ורגליו ניתנות להרחבה כדי להגיע לדברים.
אומה רצחנית הוא סרט קולנוע אמריקאי עצמאי משנת 2018, המשלב את סוגות הקומדיה השחורה והניצוּל.
בתפקיד הראשי משחקת אודסה יאנג, ולצידה אנסמבל שחקניות ושחקנים הכולל את סוקי ווטרהאוס, הארי נף, אברה, ביל סקושגורד וג'ואל מקהייל.
העלילה מתרחשת בעיירה סיילם שבמסצ'וסטס, הנשטפת בגל של אלימות, אחרי שהאקר אלמוני חושף ומפיץ את סודותיהם של אלפים מתושבי העיירה, בכלל זה סרטונים, תמונות, מסרונים, נתוני שיחות טלפון והיסטוריית גלישה וחיפוש באינטרנט.
הסרט הוא סאטירה בוטה על מיזוגיניה, סקסיזם ומדיה חברתית, צביעות ונכונות לנקוט צורות התנהגות קיצוניות, ומשקף מציאות שבה נשים מתמודדות עם תגובות לא מידתיות כלפי תביעתן לריבונות על גופן ועל עצם קיומן.
הבמאי-תסריטאי סם לוינסון הסביר שהאינטרנט, הטכנולוגיה והתנהלות בני אדם במדיה החברתית אינם מוקד הסרט, אלא המסר שלו הוא שאנשים צריכים להיות פחות בטוחים בצדקתם, ויותר ספקנים באשר למחשבותיהם ורעיונותיהם.
לדבריו, מפחידים אותו אנשים שמשתמשים במדיה החברתית ככלי נשק, ובתרבות האספסוף נוצרות תופעות המוניות של בני אדם שמאמינים בביטחון מוחלט שהם צודקים, ולכן פעולותיהם מוצדקות, וזהו מעין סרט אימה.
הצגת הבכורה התקיימה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-21 בינואר 2018. בעקבות תגובות נלהבות נמכרו זכויות ההפצה לחברות "Neon" ו"AGBO" תמורת יותר מ-10 מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר ששולם עבור סרט בפסטיבל באותה שנה.
הסרט הופץ לקהל הרחב בארצות הברית ובקנדה ב-21 בספטמבר באותה שנה וקיבל ביקורות מעורבות.
בהפצה מצומצמת לבתי קולנוע הסתכמו ההכנסות כ-2.9 מיליון דולר.
הסרט נפתח בסדרה של אזהרות טריגר מפני מראות של בריונות, דם, התעללות, אפליה מעמדית, מוות, אלכוהוליזם, שימוש בסמים, רצח, ניסיון רצח, ניסיון אונס, מבט גברי, סקסיזם, קללות, תוכן מיני, גבריות רעילה, הומופוביה, טרנספוביה, כְּלֵי ירייה, לאומנות, גזענות, חטיפה, עינויים, אלימות, גור ואגו גברי שביר.
את הסיפור מספרת לילי קולסון, תלמידת תיכון בת 18 בעיירה השמרנית סיילם.
חברותיה הטובות הן בקס וורן הטרנסג'נדרית והאחיות למשפחת לייסי החד-הורית, אם השחורה ושרה הלבנה, בנותיה של נאנס השחורה, אישה עם מוניטין ירוד בנוגע לגברים.
בדרכה לפגוש את החברות, לילי עוברת לדרוש בשלום משפחת מאד'רס: ניק, אשתו רוז ובתם קארלי שאצלם היא משמשת כשמרטפית, ומתגוררים בשכנות למשפחת לייסי.
כשהן נפגשות, בקס מספרת שהיא "נדלקה" על נער בשם דיימונד.
החבורה מבלה במסיבה שבמהלכה לילי מחליפה מסרונים עם מישהו מבוגר שכינויו "אבא'לה" מאחורי גבו של מארק, וכן שולחת סלפי אירוטי.
בקס ודיימונד מקיימים מגע מיני אנאלי שאחריו מבקש דיימונד שהיא לא תספר לאיש (שהוא קיים יחסי מין עם טרנסג'נדר), והיא נעלבת.
בינתיים, הנער מארטי קולקר, האקר חובב, מקבל הודעה מהאקר אנונימי המכונה "ארוסטראטוס" שפרץ לסמארטפון של ראש העיר מייקל בארטלט, מתנגד ידוע לקהילת הלהט"ב.
להודעה מצורפים צילומים של בארטלט מבלה עם נערי ליווי הומוסקסואלים כשהוא לבוש בבגדי נשים.
מארטי המשועשע מפיץ את התכנים לכל בני הנוער בסיילם, והדבר הופך לשיחת היום.
בארטלט מגיע למסיבת עיתונאים ומתאבד ביריית אקדח לעיני כל.
סרטון ההתאבדות זוכה ל-7 מיליון צפיות.
בקס מסבירה שהיא לא חשה חמלה כלפי האיש שרצה לשלול זכויות מבני אדם כמוה.
בבית הספר, המנהל מר טורל מזמן את לילי ונוזף בה על ציורי העירום שלה במסגרת הלימודים.
היא מסבירה לו שעירום הוא אמנות מורכבת, ולא כל תמונת עירום היא מינית.
הוא מגלה טוב לב ואורך רוח, ומסביר שלמרות כשרונה והעתיד הצפוי ללילי, בבית הספר עדיין קיימות מגבלות.
מפקד משטרת סיילם, פאטרסון, מתקשה לחקור את הפריצה, וב-FBI מסרבים לסייע לו בהסרת תכנים מהאינטרנט.
בעודו משוחח עם המנהל טורל על האפשרות שאחד התלמידים אחראי לפריצה, נפרץ גם הסמארטפון של טורל, ובין היתר מופצות תמונות שבהן צולמה בתו עירומה באמבטיה כשהייתה בת שש וחצי, ואזרחי המקום טופלים עליו פדופיליה.
בארוחת ערב עם הוריה ואחיה הצעיר דוני, לילי מדברת בזכותו של טורל וטוענת שאב המצלם את בתו הקטנה בעירום איננו פדופיל, אלא קורבן כמו הבת.
ההורים הצדקנים מבטלים את נימוקיה.
מאוחר יותר בחדרה, היא מתכתבת עם "אבא'לה", ולפתע מקבלת מסרונים קנטרניים מ"ארוסטראטוס" המראה לה צילום אירוטי שהיא שלחה ל"אבא'לה" ואף מפעיל מרחוק את מצלמת הרשת שלה.
למחרת בבית הספר, היא מביעה דאגה באוזני חברותיה.
לשיחה מצטרפות רייגן וחברתה גרייס, ורייגן אומרת שצריך להשלים עם אובדן הפרטיות באינטרנט, ואם היא כ"נפש חופשייה" משמשת השראה לאנשים בודדים, אזי עשתה את שלה.
באספת הורים טורל מסרב להתפטר משום שהוא מאמין בדרכו כמחנך.
מארטי, אשר שיתף את התכנים מהסמארטפון של בארטלט, נחקר על ידי פאטרסון והשוטר ריכטר המאשימים אותו בחברות בארגון ההאקרים "אנונימוס", הוא מתגרה בהם שההאקר האלמוני עלול לפגוע גם בהם, והם מבינים זאת כאיום.
בעיצומה של החקירה מופץ ברבים מידע של אלפים מתושבי סיילם.
רייגן משתפת תמונות עירום של גרייס, וזו מרוצצת את גולגולתה של רייגן באלת בייסבול בעיצומו של אימון קבוצת המעודדות.
כאשר מודלפים תוכני הסמאטרפון של ניק מאד'רס, מתברר שהוא "אבא'לה" של לילי, ונחשפים צילומים ומסרונים אירוטיים בוטים שהיא שלחה לו, ולכן אשתו רוז עוזבת אותו.
מארק הפגוע תוקף את לילי עם חבריו, משפיל אותה ומפיץ באינטרנט את תמונותיה בצירוף שמה וכתובתה, בתור "הזנזונת כוכבת הפורנו מסיילם".
הוריה משליכים אותה מהבית לעיני אחיה דוני.
בעודה מהלכת ברחוב מנודה ואומללה, לילי מוטרדת על ידי בחור שנוסע לידה במכונית ואחר כך רודף אחריה עם סכין שלופה לתוך חצר בית, שם היא מכה בפרצופו עם את חפירה כשלאירוע עד ילד המחזיק בידיו צפרדע ענקית.
לילי ממהרת למצוא מקלט בביתן של אם ושרה.
בחלוף שבוע, את סיילם שוטף גל מהומות ותושבים עוטי מסכות ונושאי נשק פורעים אלה באלה בעקבות חשיפת בגידות וסודות אחרים.
חברות קבוצת המעודדות עושות לינץ' בגרייס כנקמה על רצח רייגן.
השוטר ריכטר מלהיט את הרוחות ברחובות וקורא לתושבים למצוא את הטרוריסטים, לנקום את ההשפלה ו"לכבוש בחזרה את סיילם".
ניק מאד'רס ואיתו גברים במסכות חוטפים את מארטי אחרי שתמלילי חקירתו במשטרה נחשפו, ומענים אותו.
כדי להציל את עורו, מארטי משקר ואומר שהתכנים הופצו דרך כתובת IP של לילי, והיא עומדת מאחורי הפריצות.
לדבריו, הוא התעמת עם לילי על כך, והיא איימה עליו שאם לא יעזור לה, היא תדליף מידע אינטימי שלו ושל אביו.
הגברים מאלצים את מארטי להקליט סרטון וידוי שאותו הם מפיצים ברבים בטרם יהרגו אותו, ולילי מקבלת איומים על חייה.
השוטר ריכטר מארגן אספסוף פרוע כדי ללכוד את לילי וחברותיה המסתגרות בבית משפחת לייסי.
הגברים רעולי הפנים פורצים לבית.
נאנס, אימן של אם ושרה, מנהלת איתם קרב יריות, הורגת שניים מהם ונהרגת בעצמה.
אם ושרה נחטפות, בקס הורגת את אחד הגברים עם אקדח מסמרים ובורחת.
לילי מצליחה להימלט אל ביתו של ניק שבתחילה מבטיח להגן עליה, אך לפתע שולף סכין, דורש שתודה שהיא הדליפה את המידע כנקמה על שלא החזיר לה אהבה, ומוסיף שגורלן של חברותיה יהיה כגורלם שלה ושל מארטי.
לילי מפתה מינית את ניק, הוא מניח את הסכין והיא מצליחה לברוח לחדר האמבטיה ומוצאת את גופתו המדממת של מארטי.
היא מאלתרת כלי נשק מקוביית סבון וסכין גילוח ומשספת את גרונו של ניק כשהוא פורץ לחדר האמבטיה.
במרתף הבית מוצאת לילי לתדהמתה מצבור כלי נשק מגוון.
אם ושרה מוכנסות בכוח לניידת של ריכטר והוא נוסע ברחובות העיירה תוך כדי קריאה ברמקול ללילי להסגיר את עצמה, עד שלפתע היא עומדת באמצע הכביש, חמושה בכלי הנשק שמצאה בביתו של ניק, ורובה דרוך בידיה כלפי הניידת.
ריכטר יוצא לעברה בלעג, היא יורה בו למוות ומחלצת את אם ושרה.
בינתיים, בקס שהתדפקה על דלתות הבתים בבקשת מקלט מפני רודפיה אך נדחתה, נתפסת בידי חבורת צעירים בהנהגתו של ג'וני.
היא נכבלת לטנדר שלהם, וג'וני לוחץ על דיימונד לתלות את בקס על עמוד תאורה, כנקמה על שהשפילה אותו.
תוך כדי שדיימונד מניח את לולאת החבל על צווארה, בקס הבוכה מדברת על ליבו, והוא מסרב לתלות אותה.
ג'וני לוקח את העניינים לידיו, דוחף את דיימונד מהטנדר ומותח את החבל על צווארה של בקס כאשר לילי, אם ושרה מופיעות חמושות באקדחים, רובים חצי-אוטומטיים וחרבות נינג'ה.
הן מחלצות את בקס והורגות את שוביה מלבד ג'וני שנכנע ומתחנן על חייו, והן מניחות לו ולדיימונד ששוכב חבול בצד הכביש.
בקס מודה לדיימונד על שלא רצח אותה, והן משחררות אותו.
לילי מפיצה סרטון וידאו שבו היא מבקשת לטהר את שמה וקוראת לנשים ולגברים בסיילם להתקומם ולהילחם באספסוף המתנכל להם.
קבוצה שרובה נשים, בהובלת לילי, בקס, אם ושרה מתייצבת מול אספסוף הפורעים שרובו ככולו גברים, והקרב המכריע עומד להתחולל.
סצנת העימות הגדול נקטעת, והמצלמה עוברת אל דוני אחיה של לילי שנמצא במעצר, ומתברר שהוא "ארוסטראטוס", המוח שמאחורי הפריצות לטלפונים.
כעת, דוני צפוי למאסר עולם בעוון טרור קיברנטי ופגיעה בזכות לפרטיות.
לשאלת הוריו מדוע עשה זאת עד כדי סיכון חיי אחותו, דוני מושך בכתפיו ועונה: "בשביל הצחוקים", (במקור באנגלית: For the lulz).
לפני הקרב אומרת לילי, במונולוג האחרון שלה, שהיא לא יודעת אם היא וחברותיה ישרדו את הלילה.
הסרט לא חושף את תוצאות הקרב הגדול, אך מדברי התוכחה של הוריו של דוני במעצר: "אחותך נרצחה", אפשר להבין לכאורה שלילי שרדה את המאורעות.
עם כתוביות הסיום, תזמורת צועדת עוברת לאורך רחוב שבשוליו מפוזרות גופות של מתים ומכוניות הרוסות, תוך שהיא מנגנת עיבוד לתזמורת לשירה של מיילי סיירוס, "We Can't Stop" (בעברית: אנחנו לא יכולים לעצור/להפסיק).
זוהי התזמורת הצועדת של אוניברסיטת ג'קסון שבמיסיסיפי, "".
את החלק האחרון של הכתוביות מלווה השיר BRAT שתרמה לפסקול הסרט הזמרת אברה, המגלמת את אם (פירוש המילה: פרחח/ית.
בעגה של תרבות הבדס"מ, "בראט/ית" זה כינוי לנשלט/ת הממרה את פי השולט/ת כדי לזכות בתשומת לב ובעונש).
מיקום העלילה בעיירה "סיילם": רדיפת נערות והאשמתן במעשים שלא עשו, מספרת מעין גרסה מודרנית של פרשת ציד המכשפות בסיילם בשנת 1692. בשנת יציאת הסרט, הביטוי "ציד מכשפות" נפוץ בארצות הברית כהתייחסות לסדרת התבטאויות של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ נגד תנועת "Me Too" הפמיניסטית.
ארוסטראטוס, כינויו של ההאקר (דוני): ארוסטראטוס הוא שם גיבור סיפור קצר () מאת ז'אן-פול סארטר, אודות אדם מיזנתרופ השואב תחושת כוח מהריגת בני אדם באופן אקראי באקדחו, מתוך בחירה ללכת בדרכו הרעה של הרוסטרטוס ששרף את מקדש ארטמיס באפסוס.
הצפרדע הענקית: בסצנה שבה לילי מכה באת חפירה את הצעיר שרדף אחריה, הילד הקטן העד לאירוע מחזיק בידיו צפרדע ענקית.
זהו רמז לדמות "פפה הצפרדע", תופעת אינטרנט ("מם") שבעשור השני של המאה ה-21 אומצה כסמל תנועת הימין האלטרנטיבי ("אלט-רייט") בארצות הברית, אידאולוגיה שמרנית אנטי-ממסדית המזוהה עם גזענות ועליונות לבנה.
המעילים האדומים: מתחילת המערכה האחרונה, עם התקפת הפורעים על בית משפחת לייסי עד סוף הסרט, לובשות ארבע הנערות מעילי גשם מבריקים בצבע אדום.
לווינסון שאב את הרעיון מהסרט היפני "" משנת 1970, שבו לובשות הגיבורות מעילים דומים.
המעילים אינם משמשים מדים גרידא, אלא הם יוצרים איקונוגרפיה של תנועה חברתית שבה הנערות אינן עוד כל אחת בפני עצמה, ומציגים אותן באור מעט שונה מהתושבים התמימים בסיילם (בתחילת המערכה מוקרנות מספר שניות מהסרט היפני המקורי, תמונות שיוצרות קשר ברור למחווה שעשה לווינסון).
אוורמור מפקד המשטרה פאטרסוןקודי כריסטיאןג'וניקלווין האריסון, הבן מייסוןוולפגנג נובוגרץדייבלוקאס גייג' אריק לפונטלוסי פאוסטאלקסיס, אשת המנהל טורללטישה חימנסאמא של דיימונדלורליי גילברטקארלי, הבת של ניק מאד'רססטייסי דייוויסלנגליאדרין וורד-האמונדהשוטרת דניאלס
באוקטובר 2016 הודיעו צמד המפיקים מאת'יו מאלק ואניטה גו על הקמת חברת ההפקות העצמאית "Foxtail Entertainment", וסרט הביכורים של החברה יהיה "אומה של רוצחים".
ב-דצמבר 2016 נמסר על הצטרפותן לצוות השחקנים העיקרי של סוקי ווטרהאוס, אודסה יאנג, הארי נף ואברה, ובמרץ 2017 הצטרפו בלה ת'ורן, מוד אפאטאו, ביל סקושגורד, ג'ואל מקהייל, קולמן דומינגו ונואה גאלווין.
באפריל 2017 נמסר על הצטרפותה של אניקה נוני רוז לגלם דמות "אישה מושכת עם טעם נורא בגברים ומוניטין ביש-מזל בעיירה השמרנית סיילם".
שלב הצילומים התקיים בניו אורלינס, לואיזיאנה, במרץ 2017. רצף אירוע הפלישה לביתן של בנות משפחת לייסי צולמה בטייק אחד באמצעות מנוף על גבי דולי.
לצורך זה הוקם דגם בן שלוש חזיתות לפי בית אמיתי שאותר בלואיזיאנה.
הרצף צולם במבט מן החוץ לתוך הבית כדי ליצור אצל הצופים תחושת חוסר אונים לנוכח הסכנה המתפתחת.
כמו כן, לווינסון סיפר שבמהלך סצנת תפיסתה של אם, שבה נראה התוקף מטיח את ראשה בשמשת החלון, השמשה התנפצה מעוצמת המכה ולא היה אפשר להחליפה, ולכן זו הייתה הסצנה האחרונה שצולמה במסגרת אותו רצף.
בראיון בערב הבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו סיפרה אברה המגלמת את אם, שהיא וחברותיה לא ידעו מראש שעומדים לתקוף אותן, וחלק מתגובותיהן היו אמיתיות.
השחקנית סוקי ווטרהאוס המגלמת את שרה, סיפרה שבאחת מסצנות הפעולה היא ירתה ופגעה בטעות באדם ששהה באתר הצילומים.
לדבריה, הקליע ניתז לעבר אותו אדם, והתאונה אירעה משום שאימוני הירי לא היו מקיפים כראוי.
הצגת הבכורה של "אומה של רוצחים" התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס, ב-21 בינואר 2018. כבר בליל ההקרנה בפסטיבל, זכתה חברת ההפצה "Neon" במכרז ורכשה את הזכויות על הסרט תמורת יותר מעשרה מיליון דולר, הרכישה היקרה ביותר של אחד מסרטי הפסטיבל באותה שנה.
חברת "30West", בעלת השליטה ב-"Neon", חתמה על חוזה להפצה משותפת עם "AGBO" שבבעלות האחים רוסו, וביולי 2018 נחתם חוזה עם חברת "Refinery29" כשותפה שלישית להפצת הסרט.
הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל טורונטו ב-6 בספטמבר 2018, ב-20 באותו חודש בפסטיבל הסרטים בקלגרי, ויצא לבתי הקולנוע בארצות הברית וקנדה ב-21 בחודש.
חברת "סרטי יוניברסל" הפיצה את הסרט בפורמט Blu-ray ו-DVD ב-18 בדצמבר 2018 באמצעות חטיבת ההפצה לצפייה ביתית שלה.
בבתי הקולנוע ברחבי העולם הסתכמו ההכנסות מהסרט ב-2.9 מיליון דולר בקירוב.
ההכנסות מסוף שבוע הבכורה בארצות הברית היו מאכזבות והסתכמו במיליון דולר לעומת תחזית שצפתה הכנסה של 4 מיליון.
באותו שבוע יצאו לבתי הקולנוע גם "הבית עם השעון המסתורי", "החיים האלה" ו"פרנהייט 11/9", סרטו התיעודי של מייקל מור.
טום קווין, מייסד "Neon" הודה שההכנסות לא השביעו רצון.
עם זאת, הוא ציין שסם לווינסון יצר "סרט אמיץ, בעל חזון, ומזכך בסופו של דבר, בתגובה לשנת 2018 האסונית", והביע אכזבה ממספר הצופים, אך ציין שתגובותיהם של אלה שצפו בסרט היו קולניות וחיוביות באופן גורף, ועם הזמן ימצא הסרט את הקהל שלו.
עוד קודם ליציאה לקהל הרחב, האנליסט ג'ף בוק השווה את הסרט עם "מלכות הכיתה", והסביר שסרטים מהסוג הזה נוטים לרוב להיות סרטי פולחן פופולריים לצפייה ביתית, יותר מאשר להיטים קופתיים בבתי הקולנוע.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט 73% דעות חיוביות בשקלול 131 ביקורות עם דירוג ממוצע של 6.63 מתוך 10. סיכום הביקורות הוא שהסרט מלהטט בהיבטים של סרטי ניצול והיבטים של מודעות חברתית עם תוצאות מעורבות, אולם חובבי הסוגה ימצאו אותו אופנתי ונמרץ מבחינה רגשית מכדי להתעלם ממנו.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 56 מתוך 100 בשקלול 28 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
סקר דעת קהל של PostTrack העניק לסרט תוצאה חיובית בשיעור של 60%, ו-39% מהצופים ציינו שהסרט "מומלץ בהחלט".
בישראל, אורון שמיר כתב שזהו סרט שטחי שקופץ באופן לא-קוהרנטי בין נושאים נפיצים, והפער בין המקוריות של הבמאי לבין מה שהוא חושב למקורי ומגניב קשה לצפייה.
+פרסמועדי הטקסיםקטגוריותמועמדיםתוצאהמקורפסטיבל טורונטו16 בספטמבר2018פרס בחירת הקהל: Midnight Madness, מקום שלישי (סגן שני)אומה של רוצחיםפסטיבל סיטג'ס, ספרד14 באוקטובר2018הסרט הטוב ביותרפסטיבל הסרטים "אוטופיה", צרפת5 בנובמבר2018Prix UtopiaFilm Threat25 בפברואר2019צלם בקולנוע העצמאימרסל רבהחמצת "אוסקר" הגדולה ביותרהבמאי הטוב ביותרסם לווינסון
אומו-ראיזו (ביפנית: オ ム ラ イ ス) הוא מאכל מהמטבח היפני, שנוצר בהשפעת מטבחי מדינות המערב, אשר מורכב מחביתה הכוללת ביצים מקושקשות דקות ומטוגנות, אורז מטוגן, וקטשופ.
אומו-ראיזו הוא מאכל פופולרי ביפן, אשר מבושל הן בבתים והן במסעדות.
המאכל פופולרי במיוחד בקרב ילדים יפנים ונכלל לעיתים רבות בארוחות ילדים ביפן.
אומה היא עיר במחוז טיירון בצפון אירלנד.
שם המקום נובע מהמושג An Ómaigh, שפירושו "המישור הבתולי".
העיר ממוקמת במפגש הנהרות דרומראג וקמוון, מערבית לבלפסט ודרומית לדרי.
אומה היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במחוז טיירון, ומונה 19,659 תושבים.
באזור הוקם מנזר בשנת 792, ובשנת 1464 הוקמה במקום כנסיית פרנציסקנית.
בשנת 1610 הוקמה העיירה אומה, ושימשה מאוחר יותר מקלט לנמלטים במהלך המרד במחוז טיירון בשנת 1641. בשנת 1689 הגיע ג'יימס השני, מלך אנגליה, לאומה בדרכו לדרי.
תומכיו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, שרפו מאוחר יותר את העיר.
בשנת 1768 החליפה אומה את דונגנון כעיר המחוז של המחוז.
בשנת 1998 התרחש בעיר פיגוע מכונית תופת.
הפיגוע באומה הוצא לפועל על ידי אנשי "הצבא האירי הרפובליקני האמיתי" (RIRA) והוא נחשב לאחד הפיגועים החמורים ביותר בתולדות הסכסוך בצפון אירלנד.
סמוך למקום הפיגוע הוצבה אנדרטת זיכרון.
הסרט "אומה", שיצא בשנת 2004, מתאר את הפיגוע, התקופה שקדמה לו ואת השלכותיו.
הסרט זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה בשנת 2005, בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2004 ובשני פרסים של האקדמיה לטלוויזיה וקולנוע באירלנד לסרט האירי הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר בסרט.
אומודוס () הוא כפר בקפריסין, במחוז לימסול.
הכפר ממוקם בהרי טרודוס ובמרחק 80 קילומטרים מהבירה ניקוסיה.
אזור הכפר היה מיושב עוד בעת העתיקה, והכפר עצמו הוקם במהלך תקופת שלטונה של האימפריה הביזנטית בקפריסין.
הכפר מהווה אטרקציה תיירותית למטיילים בהרי טרודוס, והתיירות מהווה אחד משני המגזרים הכלכליים המרכזיים בו הכפר מתמחה.
ניתן למצוא בכפר מסעדות, טברנות מסורתיות, ושדרות קניות לרווחת התיירים המתארחים בו.
תחום כלכלי נוסף בו הכפר מתמחה הוא יינות.
הכפר מייצר טונות של יין מדי שנה ומארח מדי חודש אוגוסט פסטיבל יין.
אומורה, היא עיר הממוקמת במחוז נגסאקי, יפן.
נכון ל-31 במרץ 2021, אוכלוסיית העיר הייתה 96,004 וצפיפות האוכלוסין עמדה על 758 נפש לקמ"ר.
השטח הכולל שלה הוא 126.64 קמ"ר, והוא כולל גם את נמל התעופה של נגסאקי .
צפיפות האוכלוסין בעיר היא השנייה בגודלה מחוז נגסאקי.
יש בה את האוכלוסייה הרביעית בגודלה במחוז נגסאקי.
נמצאת בה טירה מהימים בהם היא הייתה בירת שלטון אומורה, שנשלט על ידי בני שבט אומורה המקומי ששלטו ביפן במשך למעלה מ-900 שנה עוד לפני מוצוהיטו קיסר יפן.
בעבר העיר הייתה אזור של סחר חוץ ופעילות מיסיונרית ניכרת במהלך תקופת אשיקאגה המאוחרת, והקדושה הקתולית מרינה דה אומורה .
בין השנים 1868–1945, נמצאו באומורה מתקנים צבאיים רבים כחלק ממחוז הצי הימי סאסבו היפני והיה בה גם הבסיס האווירי המרכזי של חיל האוויר של הצי היפני הקיסרי .
הבסיס הימי לשעבר הפך מחנה מעצר למהגרים בשם מחנה מעצר אומורה, שבו הוחזקו בעיקר פליטים קוריאנים - שכונו "מסתננים" "mikkōsha" עד לגירושם.
מאז אוגוסט 1996 בסמוך למחנה המעצר למהגרים הוקם בניין מודרני המשמש את מטה ההגירה של אומורה.
העיר המודרנית אומורה הוקמה ב-11 בפברואר 1942. ב-25 באוקטובר 1944 העיר נהרסה ברובה בהטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי.
ההתאוששותו לאחר המלחמה נעזרה תוך כדי עבודות הבניית של שדה התעופה של נגסאקי במפרץ אומורה, ובפרויקטים אחרים של עבודות ציבוריות.
העיר ממוקמת בצידו הדרומי של האי קיושו במישור שלאורך מפרץ אומורה, שבמחוז נגסאקי ובאזור קיושו.
אוכלוסיית האזור שהייתה מעל 60,000 תושבים בשנת 1980, עלתה בעיקביות מדי מפקד אוכלוסין.
צפיפות האוכלוסייה לשנת 2017 עמד על 728.41 נפש לקמ"ר.
מערכת החינוך באומורה מאוד מפותחת, היא כוללת:
בתי ספר תיכון, 3 תיכונים מחוזיים, 1 תיכון פרטי ו-6 תיכונים עירוניים.
15 בתי ספר יסודיים עירוניים.
גני ילדים, 4 עירוניים ו-3 פרטיים.
בתי ספר לחינוך מיוחד, 3 מחוזיים ו-1 פרטי.
לאומורה יש כלכלה מעורבת, הכוללת תעשייה גדולה שהמוצר המרכזי שלה הן לבנים עמידות לחום וכימיקאלים כגון לבני חרסית, לבני סיליקט ולבנים חסינות אש .
לצד תעשיית הלבנים מתקיימת בעיר וסביבתה גם חקלאות העוסקת בגידול פרות לבשר וחלב וכן בגידול עופות.
בנוסף מתקיימת בעיר גם תעשיית פנינים מתורבתות .
בשל קרבתה של אומורה למרכזים העירוניים הגדולים יותר של נגסאקי וססבו, היא משמשת גם כעיר (חדרי) שינה עבור העובדים בשתי הערים הגדולות האלה.
בעיר קיימים 19 בתי מלון.
שדה התעופה של אומורה משמש גם בסיס מרכזי של חברת התעופה אוריינטל אייר ברידג' , שהיא חברת התעופה האזורית.
בתקופה מסוימת שדה התעופה שימש גם הבסיס המרכזי של חברת התעופה J-Air.
לחברת הרכבות של קיושו JR Kyushu יש 3 תחנות רכבת באומורה.
אחת התחנות נמצאת ליד תחנת האוטובוסים המרכזית.
חברות האוטובוסים מקיימות קווים בינעירוניים מהירים לשדה התעופה וליתר הערים והעיירות במחוז.
כמוכן קיימים קווים עירונים המקיימים סבבים בתוך העיר.
מהעיר יוצאים כבישים מהירים לנגסאקי ושני כבישים מהירים ארציים 34 ו-444 בנוסף להם יש בעיר עוד 8 כבישים עירוניים ראשיים.
בנמל אומורה קיימים מעגנים שמהם ניתן להפליג לאיים השונים במחוז.
קיים מעגן סירות מהירות ומעגן מעבורות.
אומורה אירחה את אליפות אסיה בכדורסל לנשים הרשמית לשנת 2011.
האיחוד הדמוקרטי של המיעוט היווני - אומונויה , הידוע יותר בשמו הקצר אומונויה , הוא ארגון חברתי, פוליטי ותרבותי באלבניה המקדם זכויות מיעוטים עבור המיעוט היווני בדרום המדינה.
לאומונויה יש ארבע שלוחות בערים סרנדה, דלווינו , ארגירוקסטרו וטירנה, וכמה תת-מדורים בקוריצה, איילונה ופרמטי.
הארגון מונהג על ידי מועצה כללית המורכבת מ-45 חברים, ונבחרת על ידי הוועידה הכללית מתקיימת מדי שנתיים.
הארגון נוסד בשנת 1991, לאחר התמוטטות משטר מפלגת העבודה של אלבניה, בכפר דרביצנה , על ידי נציגי המיעוט הלאומי היווני.
הוא קרא לאוטונומיה של צפון אפירוס ב-1991 מאחר שהזכויות הניתנות למיעוטים על פי החוקה האלבנית היו רעועות ביותר.
הצעה זו נדחתה ובכך דורבן האגף הרדיקלי של הארגון "לקרוא לאיחוד עם יוון".
תחת השם "האיחוד הדמוקרטי של המיעוט היווני", אומונויה התמודד בבחירות לאספה המכוננת של אלבניה במרץ ובאפריל 1991, הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות שהתקיימו מאז מלחמת העולם השנייה.
אף על פי שקיבל רק 0.7% מהקולות, אומונויה זכה בחמישה מושבים באספה בת 250 המושבים.
עם זאת, הארגון לא התמודד בבחירות שלאחר מכן.
על אומונויה נאסר להתמודד בבחירות של 1992 בטענה שהארגון מפר חוק אלבני האוסר על 'הקמת מפלגות על בסיס דתי, אתני ואזורי'.
בשל כך התמודדה מטעם אומונויה במהלך הבחירות הבאות מפלגת האחדות לזכויות האדם - מפלגה המייצגת את המיעוט היווני בפרלמנט האלבני.
בסוף אוגוסט 1994, בית משפט אלבני גזר עונשי מאסר של 6–8 שנים על חמישה חברים (חבר שישי נוסף מאוחר יותר) באומונויה באשמת בגידה, בגין הדרישה להעניק ליוון את צפון אפירוס, וכן נשיאה לא חוקית של נשק.
יוון הגיבה בהקפאת כל הסיוע של האיחוד האירופי לאלבניה, סגרה את גבולותיה עם אלבניה, ובין אוגוסט-נובמבר 1994, גירשה למעלה מ-115,000 מהגרים אלבנים בלתי חוקיים, נתון שצוטט בדו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי וניתן לרשויות האמריקאיות על ידי המקבילות היווניות.
אולם, בדצמבר 1994, יוון החלה להתיר סיוע מוגבל של האיחוד האירופי לאלבניה, בעוד אלבניה שחררה שניים מהנאשמים מאומונויה והפחיתה את עונשם של ארבעת הנותרים.
מעצרם נפגע במידה ניכרת בשל ליקויים פרוצדורליים בחיפוש בבתיהם ובמשרדיהם, במעצרם ובמשפטם.
לאף אחד מהעצורים לא הייתה גישה לייעוץ משפטי במהלך מעצרם הראשוני.
ארבעה מתוך חמשת היוונים באומונויה ציינו כי במהלך מעצרם הרשויות הכפיפו אותם ללחץ פיזי ופסיכולוגי, כולל מכות, מניעת שינה ואיומים בעינויים נוספים.
ממשלת אלבניה דחתה טענות אלה.
חמשת היוונים האתניים התלוננו גם על חוסר גישה למשפחותיהם במהלך שלושת החודשים הראשונים של חקירתם בת ארבעת החודשים.