tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אילני פרש בשנת 2014 מתפקידו כיו"ר דירקטוריון בחברת הפארק הלאומי, לטענתו, בשל "אי סדרים על גבול הפלילי בניהול הפארק", וזמן לא רב לאחר מכן פרש מהקואליציה העירונית ומהנהלת העיר.
בשנת 2014 נמנה עם מייסדי "מעבר לקשת - התנועה הציונית".
התנועה הפילנתרופית, פועלת ב־15 מדינות ברחבי העולם ומיוצגת ב.
התנועה פועלת לחיזוק הקהילות היהודיות בתפוצות, מקדמת הסברה פרו-ישראלית ונאבקת למיגור אנטישמיות מודרנית, בדגש על ארגוני BDS.
אילני משמש כחבר ועדת העלייה של חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מטעמה של ההסתדרות הציונית העולמית.
בשנת 2015 מונה ליועצו של שר הבינוי והשיכון יואב גלנט, אך כמה חודשים לאחר המינוי נאלץ להתפטר מתפקידו כיועץ, כיוון שהעדיף להיות חבר במועצת העיר רמת גן (מטעם רשימה עצמאית).
לאחר התפטרותו הצטרף לחברת גורן-עמיר ועסק בייעוץ אסטרטגי, בניהול משברים, והיה לוביסט של ראשי עיריות, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות.
במרץ 2016 ייסד אילני את תנועת "רמת-גן שלנו" והגיש את מועמדותו לראשות עיריית רמת גן.
באוגוסט 2017 החל לכהן כיו"ר הפורום הארצי לביעור השחיתות של תנועת "יושרה לישראל" במישור המוניציפלי.
בבחירות לראשות עיריית רמת גן ב־2018, זכה אילני ב־22% מהקולות, והסיעה בראשותו הייתה לסיעה הגדולה במועצת העיר.
בסיבוב השני של הבחירות העניק את תמיכתו לכרמל שאמה הכהן, שגבר על ישראל זינגר, ראש העיר המכהן.
אילני יזם את הגדלת תקציב התמיכה באגודות הספורט העירוניות בכ-30%, ואת שיפוץ מגרשי הספורט בעיר.
הוא הוביל את הרפורמה לגיל הרך ואת תוכנית "רמת גניקוד", המאפשרת פיקוח על פעוטונים.
באפריל 2021 הודיע על התפטרותו מהקואליציה העירונית והפך לראש האופוזיציה.
בסוף 2021 הודיע על התמודדות מול שאמה הכהן על תפקיד ראש העירייה.
בבחירות לראשות עיריית רמת גן בפברואר 2024 זכה אילני ב־45.7% מהקולות, אך הפסיד ליריבו כרמל שאמה הכהן.
הרשימה בראשותו, "רמת גן שלנו", זכתה בארבעה מנדטים.
פעולות עיקריות כחבר מועצת העיר
ביוני 2019 עמד בראש ועדת בדיקה של אירוע שבו הורדה נערה מבמה על רקע דתי בחגיגות יום העצמאות בשכונת רמת עמידר.
הוועדה קבעה כי "מנהל מחלקת התרבות התורנית יועבר מתפקידו (בשל דיווח כוזב שמסר בוועדה) וכי באירועים עתידים תופיע לפחות זמרת אחת.".
ביולי 2019, לאחר הצהרת כוונות מצד העירייה לאשר את מערך ההסעות בשבת, שמחבר בין רמת גן לתל אביב, איימו גורמים אנונימיים על אילני ואף ריססו כתובות נאצה מחוץ לביתו, "אילני מחלל שבת.
בעקבות הערכת מצב של משטרת ישראל הוגדר אילני כאישיות מאוימת, הרחוב שבו התגורר רושת במצלמות אבטחה, והוצמד לו מאבטח.
באותו החודש נלחם אילני בהחלטת רשות האוכלוסין וההגירה לגרש עובדת פיליפינית ושני ילדיה שנולדו, גדלו והתחנכו בישראל.
התכתבותו של אילני עם שר החינוך, הרב רפי פרץ, שהסכים עם עמדתו, הובילה למחלוקות בתוך מפלגת הבית היהודי.
עם תחילת שנת הלימודים באותה שנה פנו כמה משפחות חד-מיניות למחלקת החינוך בעיריית רמת גן בדרישה לשנות את נוסח החתימות על הצהרות הבריאות של בתי הספר בעיר, בטענה שהוא מיושן ולא מותאם לתקופה הנוכחית, שבה יש סוגים שונים של משפחות.
אילני, בהיותו יו"ר ועדת החינוך בעיר, שלח מכתב לשר החינוך רפי פרץ בדרישה לשנות את ניסוח החתימה ל"הורה 1 והורה 2" במקום "שם האב ושם האם".
במכתב נטען כי הנוסח הנוכחי מפלה ומאלץ משפחות רבות לשנות בעצמן את הנוסח לפני החתימה.
הטפסים אכן שונו בהתאם לבקשתו.
בשנת 2024 הקים עם שותפו שרגא בר את חברת ISB (אילני – שרגא בר בע"מ), המספקת ייעוץ אסטרטגי, קשרי ממשל ופיתוח עסקי ברחבי העולם.
החברה מחזיקה בחברת הייעוץ האסטרטגי "נרטיב" ובמכון המחקר הבינלאומי SentimentX.
אילני נשוי ואב לשני בנים ובת.
ליפמן (ליפא) אהרוני (נולד ב-19 בספטמבר 1932) הוא איש חינוך ישראלי, ממקימי קיבוץ סעד, כיהן כמזכ"ל תנועת בני עקיבא בישראל.
נולד בפולין לדב ורבקה, ועלה לארץ בגיל שנתיים.
למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה.
היה חבר בסניף תל אביב של בני עקיבא.
לאחר הקמת המדינה התגייס לגרעין הנח"ל הראשון של בני עקיבא ("גרעין ז'").
בתום הפרק הצבאי, הקימו בני הגרעין את הקיבוץ הראשון ש"ח בני עקיבא, קיבוץ סעד בעוטף עזה.
היה קומונר (מרכז סניף) בבני עקיבא ומרכז מחנות הקיץ של התנועה.
ב-1966 היה מדריך הגרעין שהקים לקיבוץ עלומים.
כיהן כמזכ"ל בני עקיבא החל משנת 1967 עד 1973. נכון ל-2012 עבד כספרן בספרייה העיונית בקיבוץ סעד.
מלבד זאת, אהרוני הוא חידונאי חובב, וכותב שירים ומקאמות.
היה נשוי לגאולה (נפטרה ב-2022) ואב לחמישה.
אחיו היה המתמטיקאי פרופ' ישראל אהרוני.
ליעד מאיר (נולד ב-23 בינואר 2002) הוא ראפר ישראלי.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנת 2018, בגיל 16, כשפרסם את שירו הראשון, "בסוף הכל חולף כפרה".
בשנה זו אף זכה לפרסום כשהשתתף בדוקו הריאליטי של HOT, "ביטים".
ב-16 בדצמבר 2021 הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, "להקפיץ ת'רגל".
שבועיים לאחר מכן, ב-1 בינואר 2022, הוציא סינגל נוסף, "פלואו של טמבל".
שני השירים זכו להצלחה ברשתות החברתיות.
בשנת 2023 יצא האלבום, בשם "פלואו של טמבל".
האלבום כולל הופעות אורח של שגיא דהן, זיו שביט, מיכאל סוויסה, רון חיון, דודא וביג סאזו.
האלבום זכה להצלחה ברשתות הסטרימינג והגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד האלבומים השבועי של פלטפורמת ספוטיפיי.
ב-9 ביולי הוציא את הסינגל "שוטים" עם הראפר דודא.
ב-6 באוגוסט הוציא את הסינגל "טיל פצמר".
ב-1 בספטמבר הוציא את הסינגל "תקוע בין דברים 2" עם חן פורתי.
ב-26 במאי 2024 השתתף בסינגל "הילה" של רון חיון.
ב-1 ביולי התארח בשיר "כבד אווז" של דודו פארוק.
ב-4 באוגוסט הוציא את השיר "פרפרים בבטן" בו הוא מארח את מורן מזור.
ב-1 בספטמבר התארח באלבום של זיו שביט "אוקיי" בשיר "טופ אמסי".
ב-7 בספטמבר התארח ביחד עם איזי באלבום של אודיה, "ילדה של אמונה", עם השיר "הטוב הרע ועודיה".
ב-12 בינואר 2025 התארח באלבום של דודא "שקוף" בשיר "תחת אלונקה".
ב-9 במרץ הוציא את השיר "וורסים" וב-11 במאי הוציא את השיר "באד ביצ'".
ב-8 ביוני הוציא את האלבום "פרחים ונגחות" שכולל אירוח של רון חיון כאשר את האלבום הפיקו דודא וישי סוויסה.
שםשנהמיקומי שיאאלבוםהיטליסט"פלואו של טמבל 2"(בהשתתפות רון חיון)202325פלואו של טמבל
ליעוז עמר (נולד ב-1979) הוא שחיין פאראלימפי לשעבר, מייסד ומנכ"ל חברת Travaxy לקידום תיירות נגישה לבעלי מוגבלויות.
עמר שירת בשנים 1999–2001 בחיל המשטרה הצבאית והיה מפקד שוטרים עד לסיום שירותו בעקבות פציעה שגרמה לכשל בריאותי ולשיתוק בפלג הגוף התחתון.
כחלק משירותו היה במוצב בגבול הצפון ועבד בשיתוף עם יחידת מודיעין
בשנת 2007 ניצח במשחה 100 מטר בסגנון חזה בווילס אנגליה ובכך עמד בקריטריון ההשתתפות למשחקים הפאראלימיפיים.
ב התחרה במשחה 100 מטר בסגנון חזה לדרגת נכות SB5, אותו סיים במשחה הגמר בתוצאה של 1:42.50 דקות ודורג במקום השמיני בעולם עם שיא ישראלי.
עמר סיים קורס מדריכים ומאמנים לשחייה במכון וינגייט והיה מאמן שחייה בבית הלוחם בחיפה במשך שלוש שנים.
היה מאמנו של בשאר חלבי.
בשנת 2018 ייסד את חברת Travaxy לקידום תיירות עבור בעלי מוגבלויות ובני הגיל השלישי והוא עומד בראשה.
החברה זכתה בפרס מטעם האו"ם על תרומתה לתיירות בת קיימא.
"ליפּא העגלון" הוא שיר שביצעה להקת "בצל ירוק" בתוכניתהּ "חתול בשק" ב־1960. יחיאל מוהר כתב את מילות השיר, ואריה לבנון הלחין אותו.
אריה לבנון היה מנהלהּ המוזיקלי של תוכניתהּ של "בצל ירוק" "חתול בשק", תוכנית שאת רובה כתב יחיאל מוהר.
אברהם דשא (פשנל), המפיק של הלהקה (והמופע), נתן ללבנון הזדמנות להלחין שיר.
עבור לבנון, שבשירותו הצבאי בלהקת פיקוד המרכז צבר ניסיון ועשה שם כמנהל מוזיקלי ומעבד (ואף הלחין מעט דברים שלא זכו לפרסום), הייתה זאת הזדמנות ראשונה להלחנה למופע רציני בעל הכרה ציבורית.
פשנל נתן ללבנון את מילות "ליפא העגלון" מאת מוהר, שילם לו עבור ההלחנה, ואמר לו שאם השיר יהיה מוצלח הוא ייכלל בתוכנית, וכך היה.
לבנון לא היה כל כך מרוצה מהתוצאה שהלחין, אך תגובת הקהל הייתה חיובית מאוד.
"נשארתי עם פה פעור", סיפר לבנון.
השיר התפרסם והיה בכך לשיר הראשון של לבנון שזכה לפרסום נרחב.
השיר מספר על עגלון שמתקשה להסתגל לקצב החיים המודרניים.
יש בשיר לגלוג וביקורת על הפגיעה בשפה העברית כחלק מהגלובליזציה התרבותית: .
בשיר ישנו גם משחק מילים: , על שורה מתוך הקדיש: .
"בעגלא" היא מילה בארמית שפירושה "במהרה".
משחק המילים תואם את התמה של השיר: בעגלה ולא "במהרה".
בין השאר ביצעו אותו גרי אקשטיין, ואילי גורליצקי, ששי קשת, יונה עטרי ונירה רבינוביץ' בביצוע משותף, וגידי גוב ואלון אולארצ'יק בתוכנית "לילה גוב" (עם תוספות מאת אולארצ'יק).
הביצוע נכלל באלבום "שירים מלילה גוב 2".
ביצעו אותו גם דודו זכאי, משה בקר, ודפנה דקל, אתי אנקרי ואילן ליבוביץ' בביצוע משותף.
השיר הופיע בקלטת "שירים קטנים 8" בביצועם של עירית ענבי, חני נחמיאס ואהרון פררה.
אריק איינשטיין חידש את השיר ב־1996 (בעיבוד שם טוב לוי) וכלל אותו באלבום שנקרא על שם מילים מתוך
איינשטיין שינה את מילות הפתיחה מגוף שלישי לגוף ראשון: , במקום המקור: .
"בצל ירוק" ביצעו את השיר בשלמותו, אך איינשטיין ומבצעים נוספים השמיטו את הבית השלישי בשיר: .
ליפ-בו טאן (בסינית: 陈立武; נולד ב-12 בנובמבר 1959) הוא מנהל ויזם אמריקאי יליד מלזיה, המכהן כיו"ר חברת ההון סיכון Walden International.
טאן נולד בשנת 1959 בג'והור שבפדרציית מלאיה במלזיה למשפחה סינית מלזית, והוא גדל בסינגפור.
הוא קיבל תואר ראשון במדעים עם התמחות בפיזיקה מאוניברסיטת נאניאנג , ותואר שני בהנדסה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס .
טאן גם החל לימודי דוקטורט בהנדסה גרעיני.
עם זאת, לאחר תאונת אי שלושת המילין ב-1979 והירידה החדה במשרות בתעשיית הגרעין, עזב טאן את הלימודים ועבר לאוניברסיטת סן פרנסיסקו, שם סיים תואר שני במנהל עסקים.
טאן כיהן כמנהל ב-EDS Nuclear ו-ECHO Energy והיה שותף בקרן ההשקעות Walden USA, ולאחר מכן הקים את חברת ההון סיכון Walden International ב-1987. הוא קרא לחברה על שם הספר וולדן – חיים ביער מאת הנרי דייוויד תורו מכיוון שמטרתו של טאן הייתה להיות כמו תורו ולא רק ללכת אחר הזרם.
בצמיחה מ-20 מיליון דולר עם הקמתה ל-2 מיליארד דולר עד 2001, Walden International מיקדה את השקעותיה בעסקי מוליכים למחצה, אנרגיה מתחדשת ומדיה דיגיטלית וסטארט אפים בארצות הברית ובאסיה כגון Ambarella Inc., Creative Technology, S3 Graphics וסינה (חברה).
פורבס כינה את טאן "חלוץ של הון סיכון אסיאתי" ב-2001 עקב ההשקעות פורצות הדרך של טאן בסטארט-אפים טכנולוגיים באסיה.
ב-10 בפברואר 2004, בחרה מועצת המנהלים של Cadence Design Systems בטאן לחבר דירקטוריון.
טאן מונה למנכ"ל זמני באוקטובר 2008 לאחר התפטרותו של מייקל פיסטר באוקטובר 2008. מועצת המנהלים של החברה מינתה רשמית את טאן לנשיא ומנכ"ל ב-8 בינואר 2009. תחת הנהגתו של טאן הגדילה החברה את שוויה הנקי ל-1.3 מיליארד דולר עד 2012, כולל 440 מיליון דולר באותה שנה בלבד.
Cadence הרחיבה את משרדה בשאנגחאי ב-2012. בשנת 2013, רכשה החברה את חברת עיצוב השבבים הפרטית Tensilica תמורת 380 מיליון דולר.
ב-16 בנובמבר 2017, התפטר טאן ממשרת נשיא החברה ונשאר לכהן כמנכ"ל.
ב-12 במרץ 2025 מונה טאן למנכ"ל אינטל, והוא נכנס לתפקיד ב-18 במרץ.
טאן גר בקליפורניה עם אשתו יאסה לו ולהם שני ילדים בוגרים.
ליעם חכמון (נולד ב-9 במאי 1998) הוא זמר, ראפר ופזמונאי ישראלי.
חכמון נולד וגדל בזכרון יעקב.
הוא החל את דרכו המוזיקלית לאחר פרישה מלימודי אדריכלות נוף במכללת שנקר, מתוך רצון להתמקד בקריירה מוזיקלית.
את המעבר למוזיקה הוא הגדיר כבחירה בחיים של אמת ואומנות, תוך ויתור על "תוכנית ב'" של קריירה מסורתית.
בנובמבר 2019 הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו, "מידת שפיות".
במאי 2021 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, "שיחות עם אלוהים" שהופק על ידי הראפר והמפיק המוזיקלי צוקוש וזכה לתשומת לב ראשונית בסצנת ההיפ הופ הישראלית.
באוקטובר 2022 הוציא לאור את אלבומו השני "אל תפרוש", שהופק ע"י הראפר והמפיק המוזיקלי דודא.
אלבומו השלישי, "עכשיו תורך", יצא בנובמבר 2024 וזכה להערכה על השילוב שבין תכנים אישיים ולאומיים.
האלבום נכתב והופק יחד עם המוזיקאי דין אלבז, בעקבות פגישה מקרית בשבעה על רב-סרן רועי צ'אפל – חבר ילדות שנהרג בטבח שבעה באוקטובר.
המפגש המחודש הוביל לתהליך יצירה משותף של אלבום שלם.
באלבום התארחו אומנים כגון עטר מיינר, אסי ישראלוף ועוד.
מהאלבום זכה להצלחה השיר בלילות בהשתתפות עטר מיינר, שנכלל בפסקול הסרט לשחרר את שולי סאן של שלישיית מה קשור.
בדצמבר של אותה השנה, השתתף חכמון במיני-אלבום של מיינר, "גיבורים", בשיר "פינה לאהוב" לצד הזמרת נופר סלמאן.
ב־29 באוקטובר 2025, הוציא את הסינגל "פוצי מוצי".
חכמון משלב ביצירתו בין ראפ לשירה, ומגדיר את עצמו כאמן שאינו מוגבל לז'אנר מסוים, אך סגנונו משלב בין ראפ, R&B ומוזיקה ים תיכונית.
ליעד מדר (נולד בשנת 2010) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
מדר מתאמן באגודת הפועל "בגין" חולון תחת המאמן לידר דנה.
באליפות אירופה שנערכה בלוקסמבורג שבלוקסמבורג סיים בתחרות לרביעיית גברים במקום שישי בגמר תרגיל שיווי המשקל בתוצאה של 24.890 נקודות, ובמקום שביעי במוקדמות התרגיל הדינמי בתוצאה של 25.800 נקודות, יחד עם יבגני פינצ'וקוב, לירן כהן וערן רודנאי.
ליעד יוסף (נולד ב-1984) הוא יזם טכנולוגי, אדריכל תוכנה, מומחה לבינה מלאכותית (AI) ואסטרונאוט אנלוגי ישראלי.
יוסף מוכר בשל תרומתו לפיתוח תשתיות בינה מלאכותית בקוד פתוח, תפקידיו הבכירים בחברות רב-לאומיות כמו Shopify ו-monday.com, והיותו דמות בולטת בקהילת חקר החלל בישראל.
יוסף שירת כקצין בצה"ל ובהמשך פנה ללימודים אקדמיים.
הוא בעל תארים במתמטיקה, כלכלה ומדעי המחשב מ ומאוניברסיטת תל אביב.
הוא בוגר המחזור הראשון של תוכנית Y-DATA למדעי הנתונים (Data Science) ובוגר אוניברסיטת החלל הבין-לאומית (ISU) בצרפת.
יוסף עוסק בפיתוח תוכנה ואדריכלות מערכות.
הוא שימש כאדריכל תוכנה בחברת Duda ובהמשך עבר לחברת Shopify, שם כיהן כארכיטקט בכיר והוביל פרויקטים בתחום תשתיות הבינה המלאכותית בלשכת המנכ"ל.
בשנת 2025, יחד עם עידו סלומון, פיתח יוסף את פרויקט הקוד הפתוח "GitMCP", המבוסס על פרוטוקול MCP (Model Context Protocol) של חברת Anthropic.
הכלי מאפשר למודלי שפה להתחבר למאגרי קוד ב-GitHub והפך לוויראלי בקהילת המפתחים העולמית בתוך ימים ספורים.
בעקבות הצלחת הפרויקט, נרכשה הטכנולוגיה (בעסקת Acqui-hire) על ידי חברת monday.com, ויוסף הצטרף לשורותיה כדי להוביל את תחום ה-AI בחברה.
יחד עם סלומון, יוסף משמש כיום כמנהל משותף של קבוצת העבודה UI בוועדת ה-MCP העולמית.
יחד עם OpenAI ו־Anthropic הם מציעים תקן חדש (MCP Apps) המאפשר לכלי AI להציג ממשקי משתמש אינטראקטיביים ויזואליים (כמו גרפים, טפסים וכלי שליטה) ישירות בתוך המערכת המארחת, ולא רק להחזיר טקסט או נתונים גולמיים.
יוסף הקים את "אתר מחיר למשתכן הלא רשמי".
האתר מנגיש בהתנדבות מידע מורכב על הגרלות הדיור הממשלתיות לציבור הרחב, וכולל מחשבוני סיכויים שפיתח יוסף לטובת הזכאים.
יוסף מייצג את ישראל כאסטרונאוט אנלוגי.
בשנת 2021 נבחר על ידי פורום החלל האוסטרי (OeWF) להשתתף במשימת AMADEE-20 – משימה בין-לאומית שדימתה שהות על מאדים והתקיימה במכתש רמון.
במסגרת המשימה, שהה יוסף בבידוד עם צוות בינלאומי וביצע ניסויים מדעיים בטכנולוגיות חלל עתידיות.
בנוסף, השתתף במשימות אנלוגיות של עמותת D-MARS ומשמש כמרצה באוניברסיטת החלל הבינלאומית (ISU) בתחומי ראייה ממוחשבת וניתוח צילומי לוויין.
ליפידים (באנגלית ביחיד: Lipid) הם, באופן הכללי ביותר, כל המולקולות הטבעיות המסיסות בשמן (ליפופיליות).
זוהי קבוצת תרכובות אורגניות מגוונת הכוללת חומצות שומן, שעוות, ויטמינים מסוימים, פוספוליפידים, סטרולים (ככולסטרול), ומולקולות נוספות.
תפקודיהם של הליפידים גם הם מגוונים, והם משמשים בעולם החי כמרכיב מבני, בממברנות ביולוגיות ומבנים אחרים; הם משמשים כחומר תשמורת בשל הערך האנרגטי שלהם; בתפקידי ויסות והמרת אותות, ובתפקודים נוספים.
לעיתים חל בלבול בין המונח ליפיד, למונח שומן.
למרות שלעיתים שני המונחים משמשים כנרדפים זה לזה, אלו למעשה מונחים נפרדים: שומנים הם אחת מקבוצות הליפידים – טריגליצרידים.
הליפידים כוללים, כאמור, קבוצות חומרים נוספות רבות.
הליפידים מתמיינים לסוגים רבים; להלן העיקריים בהם:
חומצות שומן: ליפידים בעלי שלד פחמימני.
אלו הן חומצות קרבוקסיליות המכילות עד 36 אטומי פחמן.
גליצרידים: ליפידים המורכבים מ-1 עד 3 חומצות שומן הקשורות לכוהל גליצרול.
מונוגליצרידים מכילים חומצת שומן אחת, דיגליצרידים – שתי חומצות שומן, וטריגליצרידים – שלוש חומצות שומן.
הטריגליצרידים הם אבני הבניין העיקריים של השומנים והשמנים בצמחים ובבעלי חיים.
פוספוליפידים: ליפידים המורכבים מדיגליצריד הקשור לראש הידרופילי (נמשך למים.
מילולית: חובב מים), לקבוצת זרחה ולקבוצה קוטבית כלשהי.
הפוספוליפידים הם אבני הבניין העיקריות של קרום התא ושל ממברנות אחרות בתא.
סטרולים: ליפידים הבנויים מארבע טבעות פחמניות הקשורות יחדיו.
סטרואידים: בנויים מפחמן מימן וחמצן הם אינם מתמוססים במים.
מקור אנרגיה – הליפידים, בעיקר השומנים, מהווים חומר תשמורת מצוין אצל בעלי חיים וגרם אחד שלו מספק יותר מפי שניים (9/4) אנרגיה מאשר גרם של פחמימות או חלבון.
מכיוון שאינו נמס במים השומן מתאים להוות חומר תשמורת.
עודפי השומן נאגרים בגוף בתאים המיועדים לכך.
עור ושיער – כדי שהעור והשיער יהיו בריאים הם דורשים שומן.
שומן זה מופרש על ידי בלוטות במקומות אלה.
קרום התא – הפוספוליפידים הם מרכיבים חשובים בקרום התא.
הפוספוליפידים מהווים בידוד והעברה סלקטיבית של חומרים אל התא ומהתא.
בנוסף, הכולסטרול שגם הוא מרכיב ליפידי מצוי בקרום התא ומקנה לו חוזק מכני.
בידוד – שכבות השומן בגוף מתחת לעור משמשות חומר בידוד מפני קור ושמירה על חום גופם של יצורים חיים בעלי דם חם, במיוחד אצל יצורים החיים באזורים קרים כמו כלבי ים, דובי קוטב, פינגווינים וכדומה.
בנוסף, השומן מרפד איברים פנימיים רבים עדינים ומגן עליהם מפני מכות.
פרוסטגלנדינים – חומצות שומניות ארוכות שרשרת ורב בלתי רוויות הן חומרי מוצא לבניית פרוסטגלנדינים האחראים לוויסות לחץ הדם, התכווצות שרירים, שמירת חום הגוף וקרישת הדם.
נשיאת ויטמינים – ישנם ויטמינים אשר יכולים להתמוסס אך ורק בממיסים שומניים ולכן לליפידים תפקיד חשוב בנשיאתם.
נהר הליפי הוא נהר באירלנד אשר עובר בדבלין, עיר הבירה של אירלנד ממזרח למערב, ומחלק אותה לשני חלקים המחוברים על ידי כ-12 גשרים.
אורכו של הנהר כ-125 קילומטר והוא נשפך לים האירי דרך נמל דבלין.
על גדות הנהר בכל אורכו יש מונומנטים רבים דוגמת בית המכס, וגשרים דוגמת גשר אוקונל.
הסופר האירי הנודע ג'יימס ג'ויס בספרו "פיניגנז וייק" כינה את הנהר אנה ליוויה פלורבל (Anna Livias Plurabelle).
ליפובנים הוא כינוי שניתן לבני קבוצה אתנית ממוצא רוסי השוכנת בעיקר בדלתא של הדנובה בדרום מזרח רומניה, בדרום בסרביה באוקראינה, בדוברוג'ה, כולל בקדרילטר ובאזורים אחרים בבולגריה.
מספר הליפובנים ברומניה הוא 29,774 ומקובל לצרף למספר זה גם את מספר הרוסים שהוא 8,914. מרבית הליפובנים ברומניה מתגוררים במחוז טולצ'ה, אך יש ליפובנים גם בקונסטנצה, יאשי, סוצ'אבה ובראילה.
בירת הלופבנים באוקראינה היא וילקובה בדלתא של הדנובה.
בשנת 1654, הכנסייה הרוסית בהנהגת הפטריארך ניקון הנהיגה שינויים.
מאוחר יותר, בתקופת פיוטר הגדול, נכפו השינויים בכוח והוטלו סנקציות על מי שלא קיבל אותם, כולל כפיית לבוש מיוחד.
המאמינים, שלא היו מוכנים לשנות את אורחותיהם, נדדו למקומות שונים ובהם פולין, קנדה, אלסקה ויפן.
חלק מהם הגיעו לאזור הדלתה של הדנובה בדוברוג'ה וחלק לבוקובינה.
הליפובנים שהגיעו לרומניה היו בעיקר דייגים מסביבות הדון והדנייפר, לכן התאים להם להתיישב במקומות בהם המשיכו במלאכת הדיג.
הליפובנים הם נוצרים פרבוסלבים אדוקי האמונה הישנה בדתם, משתמשים בלוח היוליאני ומדברים ניב רוסי ישן שקלט לתוכו מילים אוקראיניות ומילים רומניות.
הליפובנים קרויים על שמו של מייסד הכת, אב המנזר ויגורצקאיה, שב-1742, בתקופת הדיכוי הסתגר עם חסידיו במנזר קטן ונידח, חסם את הבאר והצית את עצמו.
שמו של אב המנזר היה פיליפ פוסטוביאט ומהשם פיליפ נקראו החסידים "פיליפובני", שם שהתקצר ל"ליפובני".
ליפומה היא גידול שפיר אשר מורכב מרקמת שומן ויכול להתפתח בכל מקום בגוף.
האזורים הנפוצים ביותר הם בית השחי, פלג גוף עליון, הצוואר, החלק העליון של ירכיים, החזה והזרועות.
ליפומה גדלה רק מתחת לשכבה של העור, בקצב איטי מאוד ולרוב לא גורמת לנזק או כאבים.
אצל כ 2% מהאוכלוסייה מופיעה ליפומה.
הליפומה מופיעה אצל נשים וגברים בכל הגילים, אך נפוצה במיוחד בקרב בני 40 עד 60. במרבית המקרים הליפומה אינה מזיקה ולכן אין צורך לטפל.
אם הוחלט לטפל, ישנן מספר אפשרויות לטיפול.
קיימים סוגים שונים של ליפומה, להלן רשימה חלקית:
הסוג השכיח הוא ליפומה שנמצאת ישירות מתחת לשכבה השטחית של העור במקומות העשירים בתאי שומן.
סוג זה נפוץ ביותר ברגליים ובזרועות.
ליפומה נרכשת ניזונה על ידי כלי דם וגדלה מתחת לעור.
היא מורכבת מרקמה של תאי שריר חלק, שומן וכלי דם.
ליפומת צינור אשר גדלה מתחת לעור - סוג זה כואב, אך מלבד זאת יש לו תכונות של ליפומה טיפוסית.
ליפומה סחוסית היא ליפומה קשה עם שורשים עמוקים אשר לרוב מופיעה בנשים.
ישנם מספר גורמים ידועים לליפומה, כגון גורמים גנטיים ועלייה במשקל (אך ירידה במשקל לא מקטינה אותה ואף היא עשויה לגדול בהינתן משקל שמור), בנוסף לבעיות רפואיות כמו מחלות מסוימות או חבלות, אך הסיבה העיקרית להתפתחות ליפומה אינה ידועה.
לעיתים ליפומה עשויה להיות עטופה בקפסולת שומן שחוסמת זרימת דם לתוכה.
לחיצה ונגיעה תכופה בליפומה יכולה לפורר את הקפסולה או לדחוף את הליפומה מטה לרקמות רכות ולגרום לנפיחות ולכאבים.
ליפומה לרוב מופיעה כמסה קטנה (בקוטר 5 מ"מ עד 3 ס"מ) מתחת לעור.
אפשר למשש ולהזיז אותה והיא אינה גורמת לכאבים.
גודלה של הליפומה לרוב אינו משתנה, או גדל בקצב איטי מאוד.
לעיתים היא בעלת צורה לא אסתטית.
צבע הליפומה עצמה הוא ורדרד כתמתם והיא מוצקה יותר במישוש לעומת שומן רגיל.
בעבר אובחנה ליפומה באמצעות בדיקה גופנית של הגוש כדי לקבוע את גודלו ומידת הניידות שלו.
כיום מבוצעת אבחנה גם באחת הדרכים הבאות:
אולטרה סאונד רקמות רכות לבדיקת גושים תת-עוריים : גודלם, הגדרת גבולם ונוכחות כלי דם בבדיקה בדופלר צבע.
טומוגרפיה ממוחשבת (CT) מקליטה את הנוכחות של מסת שומן.
דימות תהודה מגנטית (MRI) מראה ליפומה יותר בבירור מאשר סריקת CT.
ביופסיה, אשר לעיתים קרובות מלווה את תהליך ההסרה.
לרוב אין צורך לטפל בליפומה, אלא אם כן הגידול מכאיב או מגביל את תנועת הגוף.
לרוב מסירים ליפומה בשל סיבות קוסמטיות, כאשר הן גדולות מאוד, או עבור בדיקה היסטופתולוגית (ביופסיה) כדי לוודא שאינן סוג מסוכן יותר של גידול כגון ליפוסרקומה.
כאשר בוחרים לא לטפל בליפומה, חשוב לנטר באופן קבוע שינויים בגודל הגוש, ואופן גדילתו.
לרוב מסירים ליפומה באמצעות חתך פשוט; ההסרה יכלה להתבצע תחת הרדמה מקומית והיא קצרה.
אפשרות נוספת היא שאיבת שומן מקומית (כשהליפומה לא גדולה מדי אך לא קטנה מדי), או הזרקת סטרואידים.
רק לעיתים רחוקות ליפומה צומחת בחזרה, ובמקרים כאלו כריתה היא הטיפול הטוב ביותר.
אם הליפומה הפכה לציסטה או אבצס, הדלקת עשויה לפרוץ מחדש גם לאחר שיכוך בתרופה אנטיביוטית.
בזמן דלקת פעילה מומלץ לא להוציא את הליפומה משום שהדימום, מידת הכאב וקושי ההחלמה יהיו משמעותיים יותר.
לכן מומלץ לשאוב או לנתח לאחר רגיעה כאשר הליפומה מודלקת פחות או בכלל לא (באופן אלקטיבי).
ניתן לנקז את הליפומה בהחדרת נקז או בניקוז טבעי (לאפשר לתוכן הליפומה להשפך עצמאית).
ליפופפטיד (lipopeptide) הוא פפטיד שאליו קשור זנב ליפידי.
ליפופפטידים כדוגמת דפטומיצין (Daptomycin) משמשים למלחמה בחיידקים שונים, אם כי לאחרונה (2007) דווח על חיידקים שפיתחו עמידות גם לליפופפטידים.
ליפופוליסכרידים (באנגלית ביחיד: Lipopolysaccharide; בראשי תיבות: LPS) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
מולקולות LPS מהוות מרכיב חשוב בממברנה החיצונית של חיידקים גראם-שליליים, והן תורמות במיוחד לאחידות המבנית של ממברנת החיידק ומגינות על הממברנה מפני סוגים מסוימים של התקפה כימית.
LPS הוא אנדוטוקסין, ומשרה תגובה חזקה מאוד ממערכות חיסון תקינות של בעלי חיים.
ליפופוליסכריד היא מולקולה גדולה המורכבת מליפיד ופוליסכריד המחוברים ביניהם באמצעות קשר קוולנטי.
שרשרת O - עשויה מפוליסכריד ובעלת ייחודיות למין וסוג חיידק, לכן גם בעלת תכונות אימונוגניות.
ליבה העשויה מאוליגוסכריד המורכב מסוכרים מיוחדים (לדוגמה: KDO, קטו-דאוקסי-אוקטולונאט והפטוז).
ליפיד A המורכב מחומצות שומן מיוחדות (לדוגמה, חומצה הידרוקסי-מיריסטית) ומשתבץ בממברנה החיצונית תוך כדי ששאר ה-LPS מגיח מפני השטח של הממברנה.
האוליגוסכרידים שבליבת ה-LPS מצומדים לליפיד A, האחראי בחלקו לרעילות של חיידקים גראם-שליליים.
LPS מתפקד כמעין אב טיפוס של אנדוטוקסין, כיוון שהוא קושר את קומפלקס הקולטנים CD14/TLR4/MD2, הגורם להפרשה של ציטוקינים קדם-דלקתיים בסוגי תאים רבים, ובייחוד במקרופאג'ים.
"אתגר LPS" באימונולוגיה הוא חשיפה של נושא המחקר ל-LPS שעשוי לפעול כטוקסין.
נהוג להתייחס אל שרשרת הצד הפוליסכרידית כאל האנטיגן - O של החיידק.
שרשרת הצד O היא גם כן פוליסכריד שבולט החוצה מהליבה הפוליסכרידית.
הצירוף של שרשרת הצד O מגוּון בין גזעים שונים של חיידקים גראם-שליליים.
שרשראות הצד O מזוהות בקלות על ידי נוגדני המארח, אולם, המאפיינים של השרשרת יכולים להשתנות בקלות על ידי חיידקים גראם-שליליים על מנת להימנע מגילוי.
כמו כן, LPS מגדיל את המטען השלילי של מעטפת התא ומסייע לייצב את המבנה הכללי של הממברנה.
ניתן לשנות את הסינתזה של LPS על מנת ליצור מבנה ייחודי של סוכר.
ניתן לזהות את אלו על ידי LPS אחר (שמאפשר לעכב רעלנים של LPS) או על ידי גליקוזילטראנספראזות המשתמשים במבנים סוכריים אלה על מנת להוסיף סוכרים ספציפיים נוספים.
אנטיגנים מסוג O הם החלק המשתנה ביותר במולקולת ה-LPS, דבר המקנה לה את הספציפיות האנטיגנית.
באופן מנוגד לכך, ליפיד A הוא החלק השמור ביותר.
אולם, ההרכב של ליפיד A עשוי גם כן להשתנות (לדוגמה: במספר ובסוג שרשראות האציל).
חלק מהווריאציות הללו עשויות להקנות תכונות אנטגוניסטיות למולקולות ה-LPS הללו.
לדוגמה: (Rhodobacter sphaeroids diphosphoryl lipid A (RsDPLA הוא אנטגוניסט פוטנציאלי של LPS בתאי אדם, אבל הוא אגוניסט בתאים של אוגר וסוס הבית.
הוצעה השערה שליפיד A חרוטי (לדוגמה: מהחיידק E.coli) הוא יותר אגוניסטי, ליפיד A פחות חרוטי כמו אלה של Porphyromonas gingivalis עשוי להפעיל אות שונה (TLR2 במקום TLR4), וליפיד A גלילי לחלוטין כמו זה של Rhodobacter sphaeroids הוא אנטגוניסטי ל-TLR.
התפקיד של LPS נבחן במסגרת מספר ניסויי מחקר במשך מספר שנים עקב תפקידו בהפעלת מספר רב של גורמי תעתוק, הנהפכים לפעילים לאחר עירור עם LPS.
כמו כן, LPS מפיק מספר רב של מתווכים המעורבים באלח דם.
צברי הגנים המקודדים לליפופוליסכרידים שונים מאוד זה בזנים שונים, תת-זנים, ובזנים של פתוגנים חיידקיים של צמחים ושל בעלי חיים.
ליפוט (לאופולד) באומהורן (הונגרית Baumhorn Lipót;
הוא נודע בשל עשרים ושניים בתי כנסת ועשרים מבנים קהילתיים או מבני דת יהודיים אחרים שתכנן ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה בהונגריה.
בנוסף תכנן באומהורן מבנים חילוניים שונים כמו בתי דירות, בתי ספר, בנקים ווילות.
ליפוט באומהורן נולד למשפחה יהודית בעיירה קישבר במחוז קומארום-אסטרגום, בצפון מערבה של הונגריה.
לאחר סיום לימודי התיכון הריאלי בעיר גיור, נסע לווינה שם למד ב.
בהמשך השתקע בבודפשט בה עבד משך 12 שנים (1883–1894) במשרד האדריכלים של אדן לכנר וגיולה פארטוש.
בשנים 1893 ו־1899 השתלם באיטליה, ולאחר מכן, בשנת 1904, במרכז אירופה.
באומהורן נפטר בעיירת הולדתו, קישבר, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין היהודי המרכזי בבודפשט.
על מצבתו נחקקה רשימת בתי הכנסת שבנה ותמונת הגדול מכולם – בית הכנסת של סגד.
ליפוט באומהורן היה נשוי לבלנקה לבית זינגר, בתו של זיגמונד שילר, שהיה עורך העיתון "פסטר לויד".
את בית הכנסת הראשון תכנן בשנת 1888 באסטרגום, מבנה שקנה לו פרסום והמשמש כיום כמכון טכני.
שנים עשר מבית הכנסת שהקים באומהורן ניצבים על תילם עד היום, ובהם בית הכנסת של סגד (1903) שבהונגריה, שבו 1,040 מקומות, הנחשב לפסגת יצירתו, אך לא כולם משמשים לייעודם המקורי.
בניין "בגה" של מנהל המים בטימישוארה.
בית הספר התיכון לבנות בטימישוארה 1901–1902.
בניין בנק בנובי סאד 1904.
בניין לויד, כיום הנהלת המכון הפוליטכני, בטימישוארה, 1912.
ליפוזום (מיוונית עתיקה: "ליפו" – שומן; "סומה" – גוף) הוא שלפוחית (vesicle) מיקרוסקופית בנויה מחלל מוקף ממברנה המפרידה את התמיסה המימית הנמצאת בחלל מזו המקיפה אותה על פניה.
בצורתו הפשוטה ביותר הליפוזום עשוי מפוספוליפידים שיוצרים מבנה דו-שכבתי עקב האמפיפטיות שלהם.
בתהליך הכנת הליפוזום ניתן ליצור ממברנה בעלת הרכב משתנה בתכולת הפוספוליפידים וכן להוסיף לה חומרים שונים, כמו מולקולות כולסטרול.
בתהליך זה ניתן גם לשלוט בהרכב התמיסה המימית המצויה בחללו ומוגנת מן הסביבה המימית בה הוא נמצא.
תכונות אלה מנוצלות היום הן לשימוש רפואי והן לשימוש קוסמטי.
קיימות שיטות שונות להכנת ליפוזומים הקובעות במידה רבה את סוגי הליפוזומים על פי המורפולוגיה שלהם.
ליפוזומים מוקפים במספר ממברנות Multilamellar vesicles) MLV) הם ליפוזומים בטווח גדלים של 500–5000 ננומטר המכילים מספר ממברנות דו-שכבתיות בעלות מרכז אחד (מעין ליפוזום בתוך ליפוזום) וליפוזומים מוקפים בממברנה יחידה.
ליפוזומים אלו מורכבים מספירה דו-שכבתית אחת.
ניתן להכין ליפוזומים בעלי ממברנה יחידה קטנים בגודל של כ-100 ננומטר (small unilamellar vesicles SUV) וגם בגדלים בטווח שבין 200 ל-800 ננומטר ( Large unilamellar vesicles LUV)
ליפוזומים משמשים כיום ככלי חשוב הן במחקר אקדמי של ממברנות ביולוגיות והן ברפואה, ומספר סוגים של כלים מבוססי-ליפוזומים מאושרים כיום לשימוש קליני.
ניתן להשתמש בליפוזומים בתור מודל של ממברנת התא במערכות ניסוי שונות מאחר שהליפוזום וממברנת התא עשויים ממרכיבים דומים (פוספוליפידים ומולקולות כולסטרול) והמבנה המורפולוגי שלהם דומה.
הממברנה בהיותה מורכבת משומנים כמעט ואינה חדירה לחומרים הידרופיליים או מולקולות גדולות.
למעשה החדירות לתוך התאים ומעבר חומרים בין חלקי התא השונים מתבצעת באמצעות חלבונים ממברנליים המצויים בממברנה ומבקרים את המעבר דרכה.
חלבונים ממברנליים אלה משתנים בין ממברנות התא השונות, כגון ממברנת התא או ממברנות של אברונים כגון מיטוכונדריות או פלסטידים.
חקר הליפוזומים מאפשר לייצר ממברנה בעלת הרכב נתון הן מבחינת המרכיב השומני והן מבחינת ההרכב החלבוני וללמוד על תכונות מעבר חומרים מסוימים כתלות במרכיבים אלה.
מחקר נרחב בשנים האחרונות מתמקד בשימוש בליפוזומים ככלי תעבורה יעיל וממוקד לתרופות.
כלי זה מאפשר ריכוז של התרופה באיבר המטרה, על מנת להפחית תופעות לוואי ולהגביר את יעילות הטיפול.
הישג זה מתאפשר בשל המגוון הגדול של מרכיבי ממברנת הליפוזום והיכולת לשלוט במרכיבים החלבוניים שלה.
כמו כן בתהליך הכנת הליפוזום ניתן להגדיר את הרכה תכולתו, לכלא בתוכו תרופות רעילות שאינן באות במגע עם הסביבה אלא במטרה שאליה הן מכוונות ושם הן משוחררות בתהליך מבוקר של איחוי ממברנות .
כתוצאה מכך הליפוזום יכול לשמש כלי תחבורה הן לתרופות הידרופוביות והן לתרופות הידרופיליות.
לאחרונה נעשה שימוש בליפוזומים במוצרי קוסמטיקה לאור מחקרים המראים את יכולתם המועדפת להחדיר את החומרים הפעילים לאפידרמיס ולהגביר את יציבותם וכן נעשה שימוש בטכנולוגיה ליפוזומלית בתעשיית תוספי התזונה לשם שיפור הספיגה והזמינות הביולוגית של רכיבים שונים
ליפו ממי (באיטלקית: Lippo Memmi; 1291 – 1356) היה צייר איטלקי מסיינה, שבחבל טוסקנה.
הוא שייך לתקופת הפרוטו רנסאנס והיה תלמידו הבולט של גיסו סימונה מרטיני.
תחילת הכשרתו הייתה אצל אביו ממו די פיליפוצ'ו.
החל מ-1317 יצר יחד עם אביו סדרה של פרסקאות מאסטה לבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, שהם העתק של המאסטה של מרטיני ב- Palazzo Pubblico בסיינה.
המשך התפתחותו היה אצל גיסו סימונה מרטיני, יחד איתו צייר ב-1333 את הבשורה עבור הקתדרלה של סיינה.
באופן עצמאי עבד, בין השאר, בקתדרלה של אורבייטו.
על פי הארכיון העירוני של סן ג'ימיניאנו הוא פעל שם כאדריכל ותכנן את חומת העיר ואת אחד ממגדלי העיר המפורסמים.
בעקבות מרטיני עבר גם ממי לחצר האפיפיור באביניון.
שם המשיך לעבוד גם לאחר מות מרטיני ב-1344. בזמן כלשהו חזר לסיינה, שם עבד עד מותו ב-1356.
ביוגרפיה של ממי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
רבות מיצירותיו של ממי שרדו עד ימינו.
פרסקאות ה"מאסטה" בבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, עליהן עבד יחד עם אביו (1317 ואילך).
המדונה של החסד, בדואומו של אורבייטו (בערך 1320).
"הבשורה" עבור קתדרלת סיינה, (נמצאת כיום בגלריית אופיצי בפירנצה), אותה צייר יחד עם סימונה מרטיני (1333).
מדונות משל ממי נמצאות כיום באורבייטו, אלטנבורג (גרמניה), ברלין, מינכן, סיינה וסן ג'ימיניאנו.
ליפורד (באירית: Leifear לשעבר Liffer, באנגלית: Lifford) היא עיירה בצפון אירלנד, ובירת מחוז דניגול.
העיירה משמשת כמקום מושבה של המועצה המחוזית, אם כי לעיתים קרובות משמשת בתפקיד זה העיר הסמוכה לטרקני (Letterkenny).
העיירה נבנתה סביב טירה שבנה השליט האירי, מאנוס או-דומנול במאה ה-16. הטירה הפכה ברבות השנים למפקדת חיל המצב הבריטי, עד להקמתה של מדינת אירלנד החופשית בשנת 1922.
העיירה שוכנת בנקודה בה מתחברים הנהרות פין (Finn) ומורן (Mourne), ויוצרים את נהר פויל.
על גדת הנהר שמול לעיר, שוכנת העיר הצפון-אירית סטראבן, בין הערים מחבר גשר ליפורד שנבנה לראשונה בשנת 1730.
ליפוּ היא קומונה במחוז איי הנאמנות של קלדוניה החדשה שבאוקיינוס השקט, חלק מקולקטיבים מעבר לים של צרפת.
ליפו נמצאת על אי בשם זהה, בתוך ארכיפלג איי הנאמנות.
האי ששטחו הוא 1,146 קמ"ר, הוא האטול הגדול בעולם.
באמצע המאה ה-19 קבוצות מיסיונרים מזרמים שונים של הנצרות הגיעו אל האי.
הדבר פתח מלחמת דת שנמשכה שנים רבות.
כתוצאה מכך, הוקם בית ספר ומרבית האוכלוסייה עד לתחילת המאה ה-20 ידעה קרוא וכתוב.
התושבים מתפרנסים כיום בעיקר מגידולים חקלאיים ומתיירות, בעיקר מאוסטרליה.
לִיפּוֹאָה עֵינָנִית (שם מדעי: Leipoa ocellata) הוא מין עוף קרקע בינוני החי רק באוסטרליה ומשתייך למשפחת הדגרתיליים.
לעוף זה היה קרוב נכחד מהמין ליפואה ענקית (Leipoa gallinacea), אשר חי בסוף תקופת הפליסטוקן.
אורכה עד 60 ס"מ ומשקלה עד שני ק"ג אצל הזכרים.
הם בעלי נוצות אפורות וראש שחור מנוקד.
הזנב רחב ועל הכנפיים נוצות חומות בדוגמת "עיניים" קטנות.
המקור קטן ומשמש לניקור מזון מהקרקע כמו זרעים קטנים, עלים או חרקים.
הליפואה ביישנית ונחבאת בין שיחי הערבה של מרכז ודרום אוסטרליה.
הזכרים בונים בשביל הצעירים תילי ענק בהם הם טומנים את הביצים ושומרים על הטמפרטורה הנכונה.
עם זאת, בעת שבוקע האפרוח מהביצה עליו לטפס במעלה התל עד הקרקע ונאלץ להסתמך על מאגרי אנרגיה זמניים.
לליפואה ישנם טורפים רבים כמו לטאות כוח, כלבי דינגו, נחשים ועופות דורסים.
הליפואה מוסווית כדי לא להתבלט וכשהיא מאותרת היא עפה על ענף נמוך ושם מסתתרת עד שהסכנה חולפת.
הליפואות נמצאות בסכנה בעיקר עקב הפגיעה בחי האוסטרלי ועקב הכנסת מינים מזיקים כגון חתולים ושועלים, הקטלניים בהרבה מהטורפים המקומיים שלה.
כמו כן, מסכנות אותן שריפות הענק הנגרמות כתוצאה מהתחממות כדור הארץ.
ליפופיליות (בעברית: אהבת שומן) היא תכונה כימית של תרכובות המסיסות בשומנים, שמנים וליפידים.
פעמים רבות, במיוחד בהתייחס למולקולות אורגניות, נהוג להתייחס אל ליפופיליות כזהה להידרופוביות, הגם שקיימות תרכובות הידרופוביות שאינן ליפופיליות, כמו סיליקון ופחמן פלואורי.
חומרי גלם לתעשייה לעיתים מסומנים כ-LP כדי לזהותם כליפופילים, בניגוד ל-HP.
לִיפּוֹאָה (שם מדעי: Leipoa) הוא סוג עוף ממשפחת הדגרתליים אשר חיים ביבשת אוסטרליה.
רק מין אחד שרד - ליפואה עיננית.
בעבר היה מין נוסף - ליפואה ענקית אשר חי עד לסוף הפליסטוקן במזרח אוסטרליה.
סוג זה נקרא ב-1840 בידי החוקר ג'ון גולד.
עופות אלה בעלי נוצות אפורות-חומות, מקור שחור קצר ורגליים ארוכות איתם הם חופרים גומות באדמה.
במקום קן הם מייצרים תל ענקי ובו שומרים על הטמפרטורה המדויקת בשביל הביצים.
מאובנים של ביצים של הליפואה הענקית, אשר נחשבו בעבר לביצי גניאורניס, מוכיחים שגם היא שימרה את הביצים באותה צורה.
ליפואה ענקית (Leipoa gallinacea) - נכחדה
ליפאדמה היא הפרעה שבאה לידי ביטוי בהגדלה של שתי הרגליים עקב שקיעת שומן מתחת לעור.
בדרך כלל המצב יוחמר עם הזמן והכאב עלול להתגבר עם התקדמות המחלה.
בשלב מסוים של המחלה, הסיכון לפציעה עולה.
הגורם לתופעה אינו ידוע, אך ככל הנראה הוא קשור לגנטיקה ולגורמים הורמונליים.
לעיתים קרובות ליפאדמה היא הפרעה תורשתית.
עודף משקל או השמנת יתר מעלים את הסיכון לסבול מהפרעה זו.
ישנם מספר טיפולים שעשויים להיות יעילים לטיפול בליפאדמה, כמו פיזיותרפיה ופעילות גופנית.
גם ניתוח יכול להסיר רקמת השומן, אך עלול לגרום נזק לכלי הלימפה.
הטיפול בדרך כלל אינו מוביל להחלמה מלאה והיעלמות של ההפרעה.
ליפאדמה שכיחה בקרב כ-11% מכלל הנשים, במיוחד בתקופת גיל ההתבגרות, הריון, או גיל המעבר.
במצב של ליפאדמה, הגוף צובר משקל באזורים מסוימים ומאבד משקל באזורים אחרים, הרגליים מתנפחות וגדלות באופן לא פרופורציונלי במיוחד באזור הברכיים, הירכיים, הבטן והישבן.
עם התקדמות ההפרעה, אנשים שסובלים מליפאדמה עולים במשקל שמצטבר באזור התחתון של הגוף ונהיים יותר כבדים, מה שעלול לגרום באופן הדרגתי לבעיות בניידות ובתנועה.
אנשים שעוברים ניתוח בריאטרי במטרה להיפטר מליפאדמה מאבדים שומן בעיקר מהמותניים ומעלה, אך האזור התחתון של הגוף נשאר יחסית שמן.
מגוון הסימפטומים שמעידים על ליפאדמה מאפשרים אבחנה מוקדמת כבר מלפני גיל ההתבגרות.
הגורם לליפאדמה אינו ידוע, אך ישנו סיכון גנטי תורשתי שעלול לעבור מאנשים שסובלים מליפאדמה לקרובי משפחה מדרגה ראשונה או שנייה.
כנראה שזה קשור להשפעה ההרמונית של האסטרוגן והפרוגסטרון שמתרחשת בתקופה שלפני ההתבגרות ובמיוחד אצל נקבות.
ליפאדמה מתעוררת בדרך כלל בגיל ההתבגרות, אך יכולה להופיע או להחמיר במהלך או לאחר היריון, בפרימנופאוזה, ובעקבות ניתוח גינקולוגי, ניתוח של הרחם, השחלות, החצוצרה או כל ניתוח עם הרדמה כללית.
בנוסף, הלחץ הנפשי הכרוך במצבי לחץ כמו מוות של אדם קרוב, גירושין וכולה, יכול לעורר ליפאדמה, כי בעקבות לחץ זה כמות הקורטיזול בגוף גדלה מה שגורם לדלקת אשד, שברוב המקרים מאובחנת בטעות כעלייה נורמלית במשקל.
בדרך כלל, קורות טעויות באבחנת ליפאדמה.
כיום, רק בגרמניה ובהולנד יש פרוטוקול סטנדרטי לאבחון ליפאדמה, במדינות אחרות שאין בהם פרוטוקול כזה, האבחון נעשה בדרך כלל בשיטה קלינית באמצעות בדיקות גופניות (מישוש רקמת השומן).
חלק מהרופאים והמטפלים מצליחים לזהות את ההבדלים הפיזיים ברקמת השומן, המאופיינים כגושים עם תחושה של "שעועית בשקית".
כאשר הרקמה מלאה בנוזל, גושים אלה נהיים פחות ממשיים.
בדיקת המרכיבים העיקריים של המערכת הלימפתית יכולה להיעשות באמצעות כלים כגון לימפוצינטיגרפיה, אך היעדר לימפציה ניכרת לא מעיד על היעדר ליפאדמה, אלא שהלימפות הגדולות אינן מושפעות עדיין.
סיבוכים כוללים דיכאון, חרדה וכאב.
אין כיום דרכים ידועות למניעת ליפאדמה, אך ישנם טיפולים שמרניים וכירורגיים העשויים לפעמים להשהות או למנוע את החמרת הסימפטומים.
אבחנה מוקדמת של ליפאדמה, למרות שכיום היא דבר קשה ונדיר, עשויה לעזור באופן משמעותי במניעת התפשטות של תאים ליפידמים שומניים בגוף, וכמו כן, מזהירה את החולים מהסיכונים הצפויים להם, ומאפשרת להם לנקוט צעדים מתאימים כבר משלב מוקדם.
ישנם מספר טיפולים שעשויים להיות יעילים, אך לא יגרמו להיעלמות ההפרעה לגמרי.
טיפול פיזותרפי כולל ניקוז וחבישה ללימפה באופן קבוע על ידי מטפל מומחה בתחום.
בנוסף, יש ללבוש לבוש מיוחד וצמוד, כמו גרביים מיוחדים או לבוש דחיסה לידיים או לרגליים, שמונע או מפחית מהתחדשות הליפאדמה, ולעיתים מפחית את הכאב הכרוך בה.
אין כיום הליך רפואי אחיד ידוע שמרפא את ההפרעה לחלוטין, לעומת זאת, ניתן לשפר את בריאות הרגליים ולמנוע החמרת המצב על ידי מגוון רחב של טכניקות עקביות, שכוללות הפחתת צריכת נתרן תזונתי, פעילויות ספורט עדינות ומיוחדות שמשפרות את זרימת הדם ברגליים.
השימוש בניתוח לטיפול בליפאדמה שנוי במחלוקת.
האופציות הן שאיבת שומן או כריתת שומן.
שתי האופציות נעזרות בכלים מיוחדים.
הניתוח נעשה תחת הרדמה כללית ומתפשטת ודורש הליכים רבים.
בארצות הברית ביטוחי בריאות לא מממנים בדרך כלל ניתוח שאיבת שומן במקרים של ליפאדמה, מה שהופך אותו לניתוח יקר במיוחד.
יש לציין שטיפול בליפאדמה על ידי ניתוחים כרוך בסיכונים רבים.
ליפואה ענקית (שם מדעי: Leipoa gallinacea) הוא מין של עוף נכחד מהסוג ליפואה שבמשפחת הדגרתליים, אשר חי בתקופת הפליוקן עד הפליסטוקן באוסטרליה.
קרובו לסוג החי כיום הוא העוף ליפואה עיננית.
כפי ששמה מרמז, ה"ענקית" הייתה גדולה בהרבה מקרובתה.
הליפואה הענקית התגלתה בכמה מערות בקווינסלנד וניו סאות' ויילס ב-1888. ממצאים נוספים שנמצאו בפארק הלאומי מערות נרקורט שבאוסטרליה הדרומית ב-1974 נחשבו למין נוסף של דגרתל, Progura naracoortensis.
אולם בהמשך התברר, שמין חדש זה מבוטל כי למעשה מדובר בפרטי ליפואה ענקית קטנים יותר עקב דו-צורתיות זוויגית.
ליפואה זו הייתה בעלת עצמות ירך ארוכות וגבוהות ומשקל שהגיע ל-4-7 ק"ג.
הראש והמקור היו רחבים יותר.
לפי מבנה שרירי החזה הרחבים נראה שליפואה זו יכלה לעוף למרות משקלה.
היא כנראה ניזונה בסבכי השיחים וניזונה מזרעים ומחסרי חוליות שמצאה.
ממצאים של ביצים מאובנות גדולות, שהיו עליהן סימני חום, שויכו בעבר לעוף הענקי גניאורניס, שהיה גדול מיען.
הממצאים נחשבו לעדות לשריפת ביצים על האנשים הקדמונים.
בהמשך התרבו ההשערות, שביצים אלו היו שייכות לליפואה ענקית, וייתכן שהחום של התטולה עזר להן לבקוע ללא צורך בדגירה של ההורים.
לִיפֹּוט אַשְנֶר (בהונגרית: Aschner Lipót; נובה סאדי 27 בינואר 1872 – בודפשט, 18 בינואר 1952) היה איש עסקים יהודי-הונגרי, מפתח ומנכ"ל החברה ההונגרית נורות ליבון וחשמל מאוחדת, שהגה את השם המסחרי "טוּנְגסְרַם" , נשיא ופטרון של אגודת הספורט וההתעמלות אויפשט , ממייסדי טכנולוגיית התאורה הונגרית.
אביו של ליפוט (ליאופולד) אשנר עסק במסחר כללי, ומכיוון שלא הצליח להביא פרנסה מספקת הביתה הילד ליפוט השלים רק שמונה שנות לימוד והפך לשוליית סוחר.
הוא נסע לבודפשט בשנת 1896 והתחיל לעבוד בפירמה שהפכה לימים ל"נורות ליבון וחשמל מאוחדת".
הצעיר החרוץ, הרב לשוני שדיבר הונגרית, גרמנית, אנגלית ורוסית החל את דרכו כפקיד זוטר.
בשנת 1904 היה כבר סגן מנהל המחלקה, כמה שנים לאחר מכן מנהל המכירות של תחום נורות הליבון, ובשנת 1918 נתמנה למנהל המסחרי של החברה.
בשנת 1921 מונה כמנכ"ל הראשון של החברה.
שמו קשור ליצירת המותג טונגסרם על ידי שילוב השמות האנגלי והגרמני של המתכת טונגסטן + וולפרם (טונגסטן ידוע בארצות סקנדינביה גם בשם Wolfram) והקמת מפעלי טונגסרם בבודפשט ובמרכז אירופה.
באותה השנה הקים את מעבדת המחקר של החברה, שם העסיק מדענים צעירים מצטיינים ברמה בינלאומית תחת פיקוחו של פרופסור איגנץ פייפר.
עבודתם של צעירים אלה הפכה למקור של מספר פטנטים והמצאות.
הודות לשיטות העבודה המתקדמות שהכניס החברה התפתחה למפעל בינלאומי גדול ומודרני.
בשם "טונגסרם" הפכה החברה לחלק מקרטל עולמי, ביחד עם היצרניות הגדולות של נורות ליבון אז: ג'נרל אלקטריק האמריקאית, פיליפס ההולנדית, אוסראם הגרמנית וקומפני דה למפס בצרפת.
בשנת 1936 יוצרו במפעלי טונגסרם כמעט 20 מיליון נורות ליבון וכ -2.5 מיליון צינורות קרני קתודה.
אשנר הכיר בכך שאחת מאבני היסוד בהתפתחות של המאה העשרים היא הכשרה מקצועית שיש לתמוך בה כלכלית במידת הצורך.
בשנת 1935 הציע לשר התעשייה תרומה שנתית של 2500 פנגו הונגרי בשנה, תוך התעקשות על אנונימיות.
באוניברסיטת ההונגרית המלכותית למדעים הקים בתרומה של 300,000 פנגו מחלקה לפיזיקה גרעינית.
אשנר התרחק מהפוליטיקה היומיומית, אך היה איש ציבור במשך זמן מה.
כאשר עבר המפעל לאויפשט (פרבר צפוני של בודפשט היום) הוא הפך לנציג במועצת העיר.
בזכותו נבנה האצטדיון והוא התחיל פעילות בראשות סקציית ההתעמלות של המועדון.
גם רגישותו החברתית הייתה ראויה לציון.
הוא בנה בתים לעובדים, בריכת שחייה, אתר נופש לסופי שבוע ומרכז תרבות.
הוא היה חבר במועצה המפקחת של בבנק המסחר ההונגרי שמניות הרוב שלו הוחזקו על ידי המפעל.
הוא היה חבר דירקטוריון בכמה חברות תעשיות נוספות ועוד.
יוקרתו הבינלאומית הייתה כה גדולה שהוא נבחר לנשיא הקרטל העולמי של יצרני נורות הליבון בשנת 1931, קרטל שהקיף עד 95% ממפעלי נורות הליבון בעולם.
ביום פלישת הגרמנים להונגריה ב-19 במרץ 1944 הוא נלקח על ידי הגסטפו למחנה הריכוז מאוטהאוזן.
בעלי חברת טונגסרם שחררו אותו באמצעות כופר של 100,000 פרנק שווייצרי.
הוא עבר לז'נבה בשנת 1945, שם המשיך לעסוק במפעל.
ביוני 1947 חזר להונגריה בערבות סובייטית.
למרות מחלתו המחמירה, הוא עבד במפעל כמעט כל יום עד מותו בשנת 1952.
משנת 1895 היה אשנר מזכיר איגוד ההתעמלות של אויפשט, ובשנים 1921–1934 היה הנשיא.
הוא פיקח על עבודתם של כל שש עשרה מחלקות המועדון, היה פטרונו הראשי והמועדון חב לו את האצטדיון ואת בית הסירות שלו.
ליפוט הרמן (בהונגרית: Herman Lipót; סנניקולאו מארה 24 באפריל 1884 – בודפשט, 1 ביולי 1972) היה צייר וגרפיקאי יהודי-הונגרי.
זוכה פרס מיהאי מונקאצ'י (1952) ופרס האמן המעוטר (1964).
מקום הולדתו הוא בכפר/עיירה של כ-12,000 תושבים במפגש הגבולות של היום הונגריה-סרביה-רומניה.
רוב תושבי הכפר היו אז גרמנים (כ-40%).
מספר התושבים היהודים לא עלה על 300.
בשלב זה הוא צייר קריקטורות עבור שמגזינים ההיתוליים "מרטון התרנגול" ו"בורשסם יאנקו", לעיתים קרובות בבשם הבדוי "כעס", ציוריו הופיעו גם בגליונות של ב"עיתון של יום ראשון".
הוא נסע בחזרה להונגריה, אך עם זאת במהרה שב לברלין ועבד שם בין השנים 1909 עד 1910. שם, בין השאר, הכין כרזות ואיורי ספרים ביחד עם אלק פאלוש.
בשנת 1911 יצא לטיולי לימודים לפריז (בית הספר החופשי פסקין), וכן לבריסל ולונדון.
בינתיים, ב-1910 השתתף בהונגריה בהקמת מושבת האמנים בקצ'קמט כאחד המייסדים.
בתום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, ליפוט הרמן היה נשיא פדרציית האיגודים המקצועיים של האמנויות היפות והיישומיות בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
בשנת 1921 פורסם אוסף רישומיו בצורת ספר.
התערוכה הראשונה שלו התקיימה באולמות מוזיאון ארנסט בשנת 1913, ושוב בשנת 1920 ו-1924, אך ההצלחה האמיתית הייתה בשנת 1929 שכן הוא זכה במדליית זהב בתערוכה ברצלונה.
הרמן הפיץ את הרעיון של אמנות אמיתית לא רק במכחול אלא גם בעט.
משנת 1921 הוא לימד בבית הספר החופשי של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, ומשנת 1929 לימד גם בסנטאנדרה.
הרמן ליפוט היה אחד האמנים שמילאו תפקיד מפתח בכל המאמצים האמנותיים הגדולים של העשורים הראשונים של המאה העשרים.
הוא החשיב את עצמו כטיפוס שמבשיל מאוחר, לכן ביצירותיו - תוך שהבחין תמיד במדויק במגמות ובשינויים באמנות - הוא נתן ביטוי רק לאותם האפקטים שהבשילו אצלו לאט ובזהירות.
לפני מלחמת העולם הראשונה היה אורח יומיומי בבודפשט ליד שולחן האומנים ב"בית הקפה היפני", שבו היו חברים אדן לכנר, פאל סיניאי מרשה, קארוי פרנצי, אדולף פניאש, טיבור פויה ואחרים.
במהלך השיחות הארוכות לתוך הלילה עוצב עתידה של האמנות ההונגרית, ונולד הרעיון הבסיסי של חוג האימפרסיוניזם וגם הנטורליזם ההונגרי שנולד מתוך השקפה אקדמית.
מבקרי האמנות הבחינו בציוריו שהראו אהבה עמוקה לטבע ואהבה למונומנטליות של תקופת הבארוק.
נסיעתו לאיטליה ועבודתו החרוצה במושבת האמנים בקצ'קמט עידנו את כלי הציור שלו.
הקריירה של הרמן, כמו כל כך הרבה מחבריו היהודיים, התרסקה על ידי מלחמת העולם השנייה.
עם זאת, אופיו העליז, ורצונו לחיות עזרו לו לשרוד את השנים הקשות האלה.
הוא גם התייחס לחוויות השליליות כחלק הכרחי של בית הספר לחיים, כחלק מהותי בהתפתחות האמנותית.
ליפטון הוא מותג של חברת אקטרה ההולנדית (עד 2022 היה שייך לחברת יוניליוור) המשמש למכירת תה ותה קר.
המותג, יחד עם מותגי תה נוספים של יוניליוור, מחזיק בכ-15.5% ממכירות התה בעולם.
איש העסקים תומאס ליפטון נכנס לעסקי התה ב-1888, ועל שמו נקרא המותג.
העסק נרכש על ידי חברת מוצרי הצריכה יוניליוור במספר צעדים בין השנים 1938–1972.
בשנת 2022 מכרה יוניליוור את עיקר אחזקותיה במותג ליפטון לחברת "CVC Capital Partners".
בשנת 1967 הקימה קבוצת יוניליוור את מכון התה של ליפטון בבדפורדשייר.
המכון עוסק במחקר מוצרים ובבטיחות איכות, ומאפשר לבדוק את התה בסביבה מבוקרת.
במכון מגדלים דגימות ייצוגיות של תה מכל העולם.
בנובמבר 2011 התלונן המנהל הכללי לפיקוח על איכות, פיקוח והסגר של סין על מציאת ריכוז גבוה של חומרי הדברה (בהם ביפנטרין) בתה ליפטון.
יוניליוור הגיבה בפינוי המדפים של כל המוצרים שנפגעו, אך עם זאת הכחישה את הטענות וטענה כי כל המוצרים בטוחים לשימוש.
ליפוט פֶיֵיר, (במקור וייס עד 1900, בהונגרית: Fejér Lipót, פץ', 9 בפברואר 1880 – בודפשט, 15 באוקטובר 1959) היה מתמטיקאי, פרופסור באוניברסיטה, הונגרי-יהודי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ליפוט פייר נולד במשפחה יהודית בפץ', בדירה ברחוב סנט מור 3, ונרשם בתעודת הלידה שלו בשם ליאופולד וייס.
אביו היה שַמוּ וייס, אמו ויקטוריה גולדברגר.
הוא למד בגימנסיה הריאלית הראשית בעיר הולדתו, אך ציוניו היו גרועים (המתמטיקה הייתה המקצוע החלש ביותר שלו), כאשר גם מורה פרטי לא יכול היה לעזור, אביו הוציא אותו מבית הספר והוא סייע בחנות של המשפחה.
אולם מאוחר יותר המשיך בכל זאת את לימודיו בגימנסיה הריאלית הראשית, שם הפך המתמטיקאי ז'יגמונד מקשאי למורה שלו למתמטיקה.
מקשאי לא רק גרם לכך שהנער יתאהב במתמטיקה, אלא גם טיפח את הכישרון הרדום אצלו.
בעידודו (בגיל 14) הוא הפך לקורא קבוע ולפותר בעיות של כתב העת "גיליונות מתמטיקה ופיזיקה בתיכון".
עורך העיתון, לאסלו ראץ, ציין מספר פעמים במגזין: "ליפוט וייס שלח שוב פתרון יפה מאוד." הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1897 ואז, בלחץ אביו שרצה שיהיה מהנדס, מכיוון ש"כך הוא יוכל להתפרנס בכבוד", נרשם ל"אוניברסיטה הטכנית ההונגרית המלכותית" (לימים "האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט").
שם האזין להרצאותיהם של שני מרצים מתמטיקאים ידועים.
חצי שנה לאחר מכן נרשם באוניברסיטה למחלקה להכשרת מורים במתמטיקה ובפיזיקה לבתי הספר העל יסודיים.
משם עבר עד מהרה למחלקה להכשרת מורים באוניברסיטת פאזמאני פטר, שם היו מוריו לוראנד אטווש ומנו בקה.
את שנתו האוניברסיטאית השלישית הוא בילה כבר בברלין, שם קרל הרמן אמדאוס שוורץ היה מורו.
באחת מהרצאותיו עסק שוורץ במשפט האלמנטרי שנושאו היה שמשולשים שצוירו במשולש נתון חד-זווית, המשולש שצויר בבסיס המשולש החד זווית יש לו ההיקף הקטן ביותר.
שוורץ הוכיח זאת בשישה שיקופים (בגאומטריה וענפים אחרים של המתמטיקה, שיקוף של מישור ביחס לישר הוא העתקה שמעבירה כל נקודה לנקודה הנמצאת במרחק שווה מהישר, כך שהקו המחבר ביניהן מאונך לישר, כלומר הישר הוא אנך אמצעי שלו).
בסוף ההרצאה, פייר הראה לפרופסור שלו שניתן להוכיח את המשפט באמצעות שני שיקופים בלבד.
פייר התוודע בהרצאותיו של שוורץ גם לבעיית טור פורייה.
לדברי פרופסור שוורץ זה לא היה ניתן לפתורון, אך פייר לא חשב כך.
בשנת 1900 פרסם מחקר בכתב העת של האקדמיה הצרפתית למדעים, קומפט רנדוס (Comptes Rendus), על המשך פיתוח התיאוריה של טור פורייה שנחשבה עד אז לסגורה.
המחקר שלו היה על הליך הסיכום החדש (ראה "המשפט של פייר" ובאנגלית Fejér's theorem).
זה ביסס את המוניטין הבינלאומי שלו, ואז אנרי פואנקרה הבחין בו.
באותה שנה שינה את שמו לליפוט פייר.
בשנת 1902 השיג דוקטורט עם עבודת הגמר שלו על טור פורייה.
לאחר מכן נסע לגטינגן, שם האזין להרצאותיו של דויד הילברט.
הוא חזר הביתה וקיבל משרה באוניברסיטת פאזמאני פטר בבודפשט כמתרגל.
עם זאת, מכיוון שתפקיד זה לא היה משרתו הרגילה, הוא לא קיבל שכר, ולכן נענה להזמנתו של דיולה פרקש, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרנץ יוזף בקלוז'-נאפוקה.
בקלוז'-נאפוקה הוא הפך למרצה באוניברסיטה, ואחר כך בשנת 1906 הוא הפך לפרופסור חבר.
אף על פי שנבחר לפרופסור מן המניין באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה בשנת 1911, הוא נענה למינוי באוניברסיטת פאזמאני פטר בבודפשט בהמשך השנה, שם הפך לפרופסור באחד קתדרות למתמטיקה.
רבים התנגדו לכך בגלל מוצאו היהודי, אך בסופו של דבר התקבל באמצעות התערבותו של לורנד אטווש.
פייר זכה במספר רב של פרסים פנים-ארציים (זר קורווין, אחר כך פרס קושוט (1948)) ופרסים בינלאומיים וכן להוקרה רבה.
בשנת 1933 הוא הוזמן לתערוכה העולמית בשיקגו כאחד מארבעת המדענים האירופיים הטובים ביותר.
לאחר התערוכה העולמית העביר סדרת הרצאות מצליחות ביותר ב -15 אוניברסיטאות אמריקאיות.
בשנות הארבעים קיבל מספר הצעות עבודה בחו"ל, כשביקשו להציל אותו מהחוקים האנטי-יהודיים שהלכו והתרבו בהונגריה (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
אולם הוא התעקש להישאר בהונגריה.
אולם לאחר השתלטות מפלגת צלב החץ (ב-16 באוקטובר 1944) על השלטון, נשללה ממנו הקתדרה באוניברסיטה ואולץ לפרוש בכוח לגמלאות כ"גורם זר באומה ההונגרית".
הוא אולץ להיכנס לגטו בודפשט, שם הצטופף בדירה בבית רחוב הטאטרה שהיה מוגן על ידי הצלב האדום.
הגנה זו לא הייתה משמעותית, מכיוון שבחג המולד 1944, יחד עם שאר תושבי הבית היהודים, צורף ליפוט פייר לאחת הקבוצות שהוצעדו להוצאה להורג על גדות הדנובה על ידי אנשי צלב החץ, אך בסופו של דבר חולץ מתהלוכה זו על ידי קצין צבא הונגרי.
הזוועות שחווה פגעו בו קשות.
יכולותיו האינטלקטואליות, על פי הווידוי שלו עצמו, התדרדרו.
ביתו הופצץ, כל שהיה לו אבד.
חבריו הוותיקים ותלמידיו לשעבר עזרו לו בתרומות כספיות ובחבילות מזון.
כשהוענק לו דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת אטווש לורנד בשנת 1950, הוא אמר, "אני חייב את חיי בעיקר לסטודנטים שלי".
הוא נפטר ב--15 באוקטובר 1959 בבודפשט.
לאחר מותו פרסם פאל טוראן את כל יצירת חייו בשני כרכים שמנמנים.
עבודתו היא מכריעה בתחומים רבים במתמטיקה.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו תורת טורי פורייה, אינטרפולציה ותורת הפונקציות.
בנוסף לניתוח של טורי פורייה, הוא השיג תוצאות משמעותיות בתורת הפונקציות הקונסטרוקטיבית (אינטרפולציה של פייר והניצבים המכניים) ובתורת הפונקציות המורכבות.
תיאורית פייר הנקרא על שמו מתייחס לסיכום של טורי פורייה.
הוא פיתח את ההוכחה עם פרידיש ריס, הקצרה ביותר למשפט הבסיסי של מיפויים קונפורמיים.
סביבו הוקם בית הספר "פייר" שמפורסם בעולם (ע"פ תלמידיו פאול ארדש (אנגלנדר), מיכאל פקטה (שווארץ), ג'ורג' פוליה (פולק), מרסל ריס, אוטו סאס (שלזינגר), גאבור סגה, שמעון סידון, פאל טוראן (רוזנפלד)).
הוא הנחה לדוקטורט, בין היתר, את גזה פרויד בשנות ה-50 של המאה ה-20.
הפונקציות הרציפות על הייחודיות של טור פורייה.
סדרות חזקה עם סדרות מקדמיות מונוטוניות מרובות.
( מתוך עלון המתמטיקה ומדעי הטבע של האקדמיה ההונגרית למדעים .
פרס מרציבני של האקדמיה ההונגרית למדעים (1911)
פרס מרציבני הגדול של האקדמיה ההונגרית למדעים (1918)
ליפוט (בהונגרית: Lipót) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בליפוט חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ליפוט גדה (במקור גרוסמן, בהונגרית: Gedő Lipót; טורקווה, 5 באוקטובר 1887 – ניו יורק, ארצות הברית, 28 ביולי 1952) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי חשוב, קריקטוריסט, צייר.
ליפוט גדה נולד במשפחה יהודית כבנם של הרמן (ארמין) גרוסמן, שוחט ומוהל ושל יוהאנה (יאנקה) סירמן.
הוא היה תלמידו של קארוי פרנצי באוניברסיטה לאמנויות יפות בבודפשט, ואחר כך למד במינכן.
בשנת 1914 ארגן את תערוכת האוסף הראשונה שלו בבית האמנים בבודפשט וזמן קצר לאחר מכן הוא גויס לצבא.
עד מהרה שוחרר בגלל מחלתו.
בין השנים 1914 – 1916 הוא היה עמית מערכת של העיתון Prager Tageblatt ובשנת 1915 ארגן מיצירותיו תערוכה בפראג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרסמו איוריו בעיתונים מ"פיסטופו", ה"אוֹישאג" ו"חזירון הסילבסטר".
בשנת 1919 הקים בית ספר חופשי יחד עם ליפוט הרמן, שם לימדו בחינם צעירים מוכשרים.
משנת 1921 הוא הכין איורים עבור הוצאת אולשטיין בברלין, ומאוחר יותר עבד כקריקטוריסט ב"די שטונדה" (Die Stunde) בווינה.
משנת 1920 הועסק במשך ארבע עשרה שנים על ידי עיתון הבדיחות ההומוריסטי בורשסם ינקו.
בשנת 1923 יצא אלבומו שתיאר מאה אנשי ציבור אוסטרים.
הוא הקים את עיתון הבדיחות סֶרְווֹּס, שהופיע בווינה במשך שנה וגדה היה גם עורך והמאייר שלו.
במהלך תקופה זו הוא אייר עבור "עיתון בוקר", "חיי התיאטרון", "חץ", "קריקס-קראקס", "עיתון טולנה העולמי", "סקירה עצמאית", "מראה", "יום ראשון של העיתון של פשט", "אוישאג", "כיריים", "תקווה", "זמנים חדשים", "פשט קורייר", "פיגארו", "פאטה מורגנה", "מגזין התיאטרון".
בשנת 1928 השתתף בהקמת החברה לאמנויות יפות בשם גילדת מונקאצ'י.
אלבום הקריקטורה שלו, ששמו היה "אספני אמנות וביבליופילים הונגריים" התפרסם בשנת 1931 ובאותה שנה ערך תערוכה קולקטיבית במוזיאון ארנסט.
משנת 1933 היו לו שלוש תערוכות אוסף בבודפשט.
בשנת 1936 הוא אייר את רומן הנעורים "יאני הופך לג'וני".
בשל האנטישמיות הגואה בהונגריה והחוקים האנטי יהודיים, משנת 1938 התגורר בפריז ואחר כך בניו יורק.
פרס גרפי של אגודת פאל סיניאי מרשה (1934)