tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה סימור במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 67.08 מטר, אחרי ריקרדו הבר (68.08 מטר) ולפני הורסט וולטר (66.33 מטר), שניהם מארגנטינה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים סימור בהטלת כידון במקום שישי בתוצאה של 65.89 מטר ולא נבחר למשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
בתחרות שנערכה באל מונטה, קליפורניה ב-1 באוגוסט 1958 קבע סימור בהטלת כידון שיא אישי חדש של 76.53 מטר.
סטיבן ג'יי "סטיב" מורס הוא גיטריסט ומלחין אמריקאי.
ידוע בעיקר כמייסדה של להקת Dixie Dregs, ומשנת 1994 עד שנת 2022, היה הגיטריסט של להקת דיפ פרפל.
למורס קריירה מגוונת הכוללת מוזיקת רוק, קאנטרי, פאנק רוק (Punk rock), ג'אז, קלאסי ואיחוי של ז'אנרים מוזיקליים אלה.
סטיב מורס נולד בהמילטון, אוהיו, ארצות הברית.
את ילדותו בילה בעיקר באיפסילנטי, מישיגן.
במהלך ילדותו למד פסנתר וקלרינט, ובסופו של דבר התעניין בעיקר בגיטרה.
מורס היה חלק מלהקה בשם "המגפה", יחד עם אחיו הבכור, עד שהמשפחה עברה לאוגוסטה, ג'ורג'יה.
כמו כן, בזמן שהיה בתיכון, ניגן בלהקה בשם טרי יחד עם אחיו הבכור ואת חברו ללימודים בחטיבת הביניים, ויליאם ג'רלד (ג'רי) ווטן, שניגן קלידים.
השלושה הופיעו במועדון נוער פסיכדלי מקומי, הבצל הירוק, ובעוד מקומות.
במהלך לימודיו באקדמיה של מחוז ריצ'מונד, מורס נפגש עם הבסיסט אנדי וסט ויחד הם הקימו את להקת Dixie Grit.
היו חברים אחיו הגדול של מורס, דייב, כמתופף, פרנק בריטינהם כסולן וכגיטריסט מלווה וג'וני קאר על הקלידים.
וסט ומורס הופיעו יחד כדואט, כשהם מכנים את עצמם "Dixie Dregs", והוא חבר בלהקה מאז הקמתה.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, אוניברסיטת מיאמי אירחה מספר מוזיקאים שיהיו רבי השפעה מאוחר יותר, ובהם ברוס הורנסבי, פט מתיני, וג'אקו פסטוריוס.
בשנת 1975 חבר אנדי וסט יחד עם מורס, המתופף בארט יארנולד, הקלידן פרנק יוסף והכנר אלן סלואן, לשיתוף פעולה בפרויקט שנקרא Rock Ensamble II.
הפרויקט הוקלט במסגרת מאמצי קידום מכירות.
הקלטה זו בסופו של דבר שוחררה בשנת 1997 בשם The Great Spectacular.
בנוסף לקריירת ה המוצלחת שלו, בין השנים 1986–1991 היה חבר בלהקת קנזס, והשתתף בשני אלבומים.
החל מסוף 1987 ועד לתחילת 1988, מורס עבד בתור טייס בחברת תעופה מסחרית.
בשנת 1994 הצטרף ללהקת דיפ פרפל.
מורס חבר בלהקת הDixie Dregs וכתב חלק ניכר מהמוזיקה שלה.
באלבום זה מורס כתב את כל 11 השירים ואלבום זה זכה לתגובות חיוביות ממבקרי מוזיקה.
אלבום זה סימן את פריצתה של הלהקה לתודעה הציבורית, והיה בסגנון הפיוז'ן המשלב רוק, קאונטרי וקצת אלמנטים קלאסיים.
ב-1994, מורס הצטרף ללהקת דיפ פרפל, כדי להחליף את ריצ'י בלקמור ,(אף על פי שג'ו סטריאני כבר החליף אותו באופן זמני כשפרש בסיבוב ההופעות לקידום האלבום "...The Battle Rages On" ב-1993).
אחרי קרוב ל-30 שנה בלהקה שבהן ניגן בכל האלבומים שהוציאה, מורס הודיע במרץ 2022 על לקיחת פסק זמן מהלהקה לאחר שאשתו אובחנה כחולה בסרטן.
הגיטריסט סיימון מקברייד החליף אותו בסיבוב ההופעות המחודש.
ב-23 ביולי 2022 הודיע על פרישתו מהלהקה כדי לטפל באשתו.
סטיבן דלאנו "סטיב" סמית' הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 14.3 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.
בעונת השתתף במשחק האולסטאר כשחקן אטלנטה הוקס, ובעונת זכה עם סן אנטוניו ספרס באליפות ה-NBA.
כמו כן שיחק סמית' עבור נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליות זהב באליפות העולם בכדורסל 1994, באליפות אמריקה בכדורסל 1999 ובאולימפיאדת סידני (2000).
סמית' נולד בעיר היילנד פארק שבמישיגן, ובשנת 1987 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן.
בארבע שנותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק, ובעת סיום לימודיו דורג ראשון מבין קלעי הקבוצה בכל הזמנים, עם 2,263 נקודות.
בשתי עונותיו האחרונות באוניברסיטה נבחר לחמישיית העונה השנייה והשלישית של ליגת המכללות, בהתאמה.
סמית' נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA לשנת 1991, על ידי קבוצת מיאמי היט.
בשלוש עונותיו במיאמי שימש כשחקן חמישייה קבוע וכאחד השחקנים המובילים בקבוצה, לצד הסמול פורוורד גלן רייס והסנטר רוני סייקלי.
במדי הקבוצה העמיד סמית' ממוצעים של 15.2 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק, ועזר לקבוצתו להעפיל לפלייאוף ה-NBA בעונות ו-, בהן הודחה מיאמי בסיבוב הראשון.
בתחילת עונת נשלח סמית' בטרייד לאטלנטה הוקס, יחד עם גרנט לונג, בתמורה לקווין ויליס ובחירת דראפט עתידית.
באטלנטה שיתף סמית' פעולה עם מוקי בליילוק, כריסטיאן לייטנר ודיקמבה מוטומבו, והוביל את קלעי הקבוצה בארבע מתוך חמש עונותיו בקבוצה.
בכל חמש העונות העפילו ההוקס לשלב הפלייאוף, ובשלוש מתוכן עברו את הסיבוב הראשון.
בעונת קלע סמית' שיא קריירה של 20.1 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר, בו קלע 14 נקודות כשחקן 'נבחרת המזרח'.
בסיום אותה עונה זכה סמית' בגביע האזרחות של ג.
וולטר קנדי, המוענק ל"שחקן שהפגין שירות ומסירות יוצאת דופן לקהילה".
בתקופתו עם ההוקס הציג ממוצעים כוללים של 18.6 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים משחק.
לקראת עונת הועבר סמית' בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס עבור צמד שחקני הכנף ג'ים ג'קסון ואייזיאה ריידר.
במשחק השישי מול הלייקרס קלע סמית' 26 נקודות שעזרו לקבוצתו לנצח במשחק ולהימנע מהדחה, אך בסופו של דבר הפסידו הבלייזרס במשחק השביעי והודחו.
בקיץ 2000 השתתף סמית' באולימפיאדת סידני כחבר נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
לאורך הטורניר קלע 6.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת נחלשו הטרייל בלייזרס וסיימו את העונה עם מאזן 32–50, אשר הציב אותם במקום השביעי במערב.
בסיבוב הפלייאוף הראשון התמודדה פורטלנד מול לוס אנג'לס לייקרס, והפסידה לה בתוצאה 0–3. בשתי עונותיו במדי הקבוצה קלע סמית' 14.3 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2001 נשלח סמית' בטרייד לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לסטיב קר ודרק אנדרסון.
בעונתו הראשונה בקבוצה פתח בחמישייה לצד טוני פארקר, ברוס בואן, טים דאנקן ודייוויד רובינסון, קלע 11.6 נקודות למשחק והוביל את הליגה כולה עם 47.2% קליעה לשלוש.
בסיום אותה עונה זכה בפרס הספורטיביות של ה-NBA, המוענק לשחקן אשר "מפגין אידיאלים ספורטיביים הכוללים התנהגות אתית, משחק הוגן ויושרה".
בעונת הוכנס סטיבן ג'קסון לעמדת הקלע הפותח של הספרס על חשבונו של סמית', ששימש כשחקן ספסל לראשונה בקריירה.
בכל ארבע הסדרות של הספרס בפלייאוף 2003 (מול פיניקס סאנס, לוס אנג'לס לייקרס, דאלאס מאבריקס וניו ג'רזי נטס) ניצחה סן אנטוניו בתוצאה 2–4, וכשחקן הקבוצה זכה סמית' באליפות היחידה שלו בקריירה.
בעונת עבר סמית' לניו אורלינס הורנטס וקלע במדיה 5.0 נקודות בממוצע למשחק, כולל 25 נקודות במשחקו האחרון בקבוצה מול מיאמי היט.
בעונה הבאה הצטרף לקבוצה החדשה שארלוט בובקאטס, וקלע ב-4 בנובמבר 2004 את השלשה הראשונה בתולדות המועדון.
באמצע עונת הועבר למיאמי היט, שהודחה בשלב גמר המזרח, ובסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 36.
מאז שנת 2008 משמש סמית' כפרשן NBA ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBA TV.
סטיב מייקל נובאק הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הפורוורד.
נובאק שיחק לאורך הקריירה ב-9 קבוצות בליגת ה-NBA, כשהאחרונה שבהן היא מילווקי באקס.
סגנון משחקו נודע בשימת דגש על קליעה טובה מאוד מטווח של שלוש נקודות.
נובאק שיחק בקבוצת כדורסל התיכונים של תיכון בראון דיר שבוויסקונסין.
בשנתו האחרונה בתיכונים רשם ממוצעים של 20.6 נקודות, 10.4 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק, כשב-2002 הוא מדורג במקום ה-17 מבין הסמול פורוורדים בתיכונים בארצות הברית על ידי אתר Scout.com.
באותה שנה הוא גם נבחר להיות שחקן השנה בכדורסל תיכונים בוויסקונסין.
נובאק גויס למכללת מרקט לקראת עונת 2002/03.
בעונתו הראשונה במכללת מרקט שיחק נובאק בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל, כשאיתו משחקים במכללה שחקני NBA עתידיים כמו דוויין וייד וטראוויס דינר.
ממוצעיו בעונה זו היו 6.7 נקודות למשחק עם 50.5% דיוק מעבר לקשת השלוש, ב-33 משחקים בהם שותף.
בעונת 2003/2004 פתח נובאק ב-29 מ-32 המשחקים שבהם שותף, כשהוא קולע 12.5 נקודות ומוריד 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונה הבאה פתח נובאק באותו מספר של משחקים, אך שותף באחד פחות, וממוצעיו שופרו ל-13.5 נקודות ו-4.1 ריבאונדים.
בעונתו האחרונה נרשמה קפיצה ביכולתו של נובאק, כשבמשחק הוא קולע 17.5 נקודות בממוצע (הנתון הגבוה ביותר בקבוצתו באותה עונה) ומוריד 5.9 כדורים חוזרים, בנוסף לאחוז דיוק של 97.4 מקו העונשין, כל אלו מובילים להכללתו בחמישיית העונה של קונפרנס הביג איסט.
נובאק סיים את לימודיו במכללה עם תואר בלימודי תקשורת.
בדראפט ה-NBA של שנת 2006 נבחר נובאק במקום השני בסיבוב השני וה-32 בסך הכל, על ידי קבוצת יוסטון רוקטס.
הוא רשם במדי הרוקטס רק 1.5 נקודות ו-0.7 ריבאונדים ב-5.5 דקות למשחק, ולא שותף כלל בפלייאוף של אותה עונה.
בסיום אותה עונה הוחלט להעבירו לקבוצת ליגת הפיתוח של הרוקטס, הריו גראנדה ואלי וייפרס.
לאחר כחודש של משחק בליגת הפיתוח נקרא נובאק בחזרה לקבוצת האם, כשממוצעיו ב-NBDL עומדים על 18.2 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
במשחק נגד הסקרמנטו קינגס בפברואר קלע נובאק סל ניצחון, הסל היחיד שלו באותו משחק.
ממוצעיו בסיום עונה זו עמדו על 3.9 נקודות למשחק, ב-48% בקליעות מעבר לקשת וגם בקליעות מהשדה.
נובאק שיחק בעונה זו בסך הכל ב-35 משחקים במדי הרוקטס.
באוגוסט 2008 הועבר נובאק בטרייד לקבוצת לוס אנג'לס קליפרס בתמורה לאפשרות שתהיה לרוקטס להחליף עם הקליפרס את בחירות הסיבוב השני של הקבוצות בדראפט של אותה שנה.
הוא שיחק שנתיים במדי הקליפרס, ופתח בסך הכל בשלושה משחקים מתוך 125 בהם שותף.
ממוצעיו של נובאק בעונתו הראשונה היו 6.9 נקודות ו-1.8 ריבאונדים ב-16.4 דקות למשחק, ובעונה השנייה הם ירדו ל-2.1 נקודות ו-0.6 ריבאונדים ב-6.7 דקות.
בסוף אותה עונה סיים נובאק את חוזהו בלוס אנג'לס והפך לשחקן חופשי.
בספטמבר 2010 חתם נובאק בקבוצת דאלאס מאבריקס, שם שיחק שבעה משחקים בהם שותף רק ב-2.6 דקות בממוצע, עד ששוחרר מהקבוצה בינואר 2011. לאחר כחודש הצטרף נובאק לרינו ביגהורנס, קבוצת הבת של סן אנטוניו ספרס בליגת הפיתוח.
שלושה ימים לאחר הצטרפותו חתם על חוזה ל-10 ימים עם הספרס, שכשהסתיים חודש לעשרה ימים נוספים, עד שלאחר עשרים יום חתם נובאק במדי הספרס עד לסיום העונה.
ממוצעיו במדי הספרס באותה עונה עמדו על 4 נקודות וריבאונד אחד ב-8.6 דקות, כשהוא משחק ב-23 משחקים בסך הכל.
בספטמבר 2011 חתם נובאק בניו יורק ניקס כשמשכורתו עומדת על המינימום הנדרש לשחקן בעל ותק של 5 שנים בליגה, כ-1.4 מיליוני דולרים, למשך עונה אחת.
עונה זו היוותה קפיצת מדרגה עבור נובאק, כשהוא מובל את הליגה באחוזים ל-3 עם 47%, וקולע 133 שלשות בסך הכל, כשהוא חולק את המקום השלישי בנתון זה עם קווין דוראנט מהאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
נובאק סיים עונה זו עם שיאי קריירה של 8.8 נקודות ו-1.9 ריבאונדים למשחק.
בסיומה של העונה הפך נובאק לשחקן חופשי בלתי מוגבל, וביולי 2012 חתם על חוזה חדש בניקס בשווי של 15 מיליוני דולרים למשך 4 שנים.
בעונה הבאה שותף נובאק בכל המשחקים של הניקס פרט לאחד, ואף השתתף בתחרות השלשות בסוף שבוע האולסטאר של עונת .
בעונה זו הציג נובאק את הנמוך ביותר בתולדות ה-NBA לעונה רגילה בודדת של שחקן, 2.63%, וממוצעים של 6.6 נקודות, 1.9 ריבאונדים ב-20.3 דקות למשחק, שיא קריירה לדקות השתתפות.
בסיום אותה עונה, ביולי 2013, הועבר נובאק בטרייד לטורונטו ראפטורס יחד עם מרכוס קמבי, קוונטין ריצ'רדסון, בחירת סיבוב ראשון עתידית בדראפט ושתי בחירות עתידיות בסיבוב שני תמורת אנדראה ברניאני.
נובאק שותף ל-10 דקות בממוצע על פני 54 משחקים בהם שותף, כשהוא קולע 3.3 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום עונה זו הועבר שוב בטרייד, ליוטה ג'אז, יחד עם בחירת סיבוב שני עתידית, בתמורה לדיאנטה גארט.
נובאק שיחק ביוטה ב-22 משחקים למשך 2.2 דקות בממוצע.
בפברואר 2015 הועבר נובאק לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, בטרייד שכלל גם את, די.ג'יי.
אוגוסטין, רג'י ג'קסון, קנדריק פרקינס, גרנט ג'רט ו-3 בחירות דראפט בטרייד משולש בין דטרויט, יוטה ואוקלהומה.
בשאר העונה הוא שיחק במדי הת'אנדר ב-13 משחקים בלבד.
בעונה הבאה שיחק נובאק באוקלוהומה שבעה משחקים עד ששנה פחות יום לאחר להועבר לאוקלהומה נשלח בטרייד לקבוצת דנבר נאגטס ושוחרר על ידה מיד.
לאחר ארבעה ימים הוא חתם במילווקי באקס, שם שיחק ארבעה משחקים עד שנפצע בברך, דבר שמנע ממנו להמשיך לשחק עד סיום העונה.
סטיבן לורנס "סטיב" מאלוביק (; 21 ביולי 1956 – 12 במרץ 2007) היה כדורסלן אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הפורוורד.
שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דרום קליפורניה ובקבוצת הקולג' של סן דייגו סטייט.
נבחר בסיבוב השביעי בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת הפיניקס סאנס.
בעונת 1979/1980 שיחק 39 משחקים בקבוצות ה-NBA וושינגטון בולטס, סן דייגו קליפרס (כיום הלוס אנג'לס קליפרס), ודטרויט פיסטונס.
בעונת 1980/1981 יצא לשחק באירופה והצטרף לקבוצת הליגה האיטלקית השנייה סטלה אזורה מהעיר רומא.
בקיץ 1981 הצטרף לקבוצת ריאל מדריד על מנת להשתתף במסגרתה בטורניר הגביע הבין יבשתי בסאו פאולו, וזכה עימה בגביע.
בעונת 1981/1982 הגיע מאלוביק לישראל והצטרף לקבוצת הפועל רמת גן, בשורותיה שיחק גם בעונות 1983/1984 ו-1984/1985. בעונת 1985/1986 חזר לשחק באיטליה בקבוצת רג'ו קלבריה, אך שיחק במסגרתה רק 4 משחקים.
בשנים 1986–1988 עם חזרתו לישראל שיחק באליצור נתניה.
בעונת 1988/1989 הצטרף לקבוצת הפועל גליל עליון ושיחק בשורותיה 3 עונות, ב-1991/1992 שיחק בבית"ר תל אביב, ולאחר עונה שב לגליל עליון למשך שלוש עונות נוספות.
בעונת 1992/1993 היה שותף לאליפות הקבוצה כשחקן חמישייה, וקטע רצף של 23 אליפויות רצופות של מכבי תל אביב.
בגיל 40 עבר לקבוצת בני הרצליה ובתום העונה פרש ממשחק.
מאלוביק שיחק בישראל במעמד מתאזרח לאחר שהתגייר היה ידוע בקליעתו הטובה מחצי מרחק, על אף גובהו הרב.
הוא שיחק בליגה הישראלית 242 משחקים, וקלע 2594 נקודות בסך הכל.
היה נשוי לישראלית ושיחק בישראל במעמד מתאזרח.
לאחר פרישתו חזר לארצות הברית, התיישב בפרבר של פיניקס, והיה לאיש עסקים.
מאלוביק שסבל מבעיות בקצב הלב מת כתוצאה מדום לב בחודש מרץ 2007.
סטיבן ג'וזף סְקָלִיס הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן כנציג המחוז הראשון של מדינת לואיזיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית וכמנהיג סיעת הרוב הרפובליקנית בבית הנבחרים.
סקליס נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה, גדל במחוז ג'פרסון ולמד בתיכון במטרופולין.
ב-1989 סיים תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
עבד כמהנדס תוכנה וכמנהל שיווק בחברה טכנולוגית.
בשנים 1996–2008 כיהן כחבר בית הנבחרים של מדינת לואיזיאנה.
באוקטובר 2007 נבחר לחבר הסנאט של לואיזיאנה ונכנס לתפקידו בינואר 2008. לאחר התפטרותו של בובי ג'ינדאל מהקונגרס לטובת משרת מושל המדינה, התמודד סקליס בבחירות מיוחדות למושב שהתפנה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא זכה ברוב של מעל 75% מקולות המצביעים ובמאי 2008 הושבע לתפקידו.
מאז נבחר עוד שש פעמים לתקופות כהונה מלאות.
הוא מכהן כחבר בוועדת המסחר והאנרגיה.
באוגוסט 2014 נבחר למצליף המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים, לאחר פרישתו של אריק קנטור מהמנהיגות הרפובליקנית בעקבות הפסדו וקידומו של קווין מקארתי.
בינואר 2023 מונה למנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים.
ב-14 ביוני 2017, במהלך אימונים באלכסנדריה, וירג'יניה לקראת משחק הבייסבול המסורתי בין חברי הקונגרס, נפגע סקליס אנוש מירי שכוון לעבר המשתתפים על ידי ג'יימס הודג'קינסון, פעיל אנטי-טראמפ ואנטי-רפובליקני שתמך בברני סנדרס בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. התוקף נהרג לאחר קרב יריות.
סקליס אושפז, נזקק למספר ניתוחים ושוחרר מבית החולים ב-26 ביולי.
ב-11 באוקטובר 2023, לאחר הדחת קווין מקארתי מתפקידו כיו"ר בית הנבחרים, סקליס נבחר על ידי חברי בית הנבחרים הרפובליקנים להיות המועמד של המפלגה לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים, לאחר שהתמודד בהצבעה חשאית מול ג'ים ג'ורדן.
לאחר יממה, הודיע כי הוא מוותר על המינוי הרפובליקני ולא יתמודד על התפקיד בהצעה במליאת בית הנבחרים מכיוון שלא הצליח להשיג את 217 הקולות הנחוצים לו כדי להיבחר מקרב חברי בית הנבחרים הרפוליקנים.
סקליס נשוי לג'ניפר ואב לבן ובת.
סטיבן סמואל "סטיפו" סטיפּנוביץ' הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
סטיפנוביץ', סנטר בגובה 2.11 מטרים מאוניברסיטת מיזורי, נבחר על ידי אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA בבחירה השנייה הכללית בדראפט 1983. בעיות ברכיים הגבילו את הקריירה שלו לחמש עונות, והוא פרש ב-1988 לאחר קריירה שלאורכה קלע 5,323 נקודות עם 3,131 ריבאונדים.
בקריירת המכללות שלו, בין נובמבר 1979 ומרץ 1983, סייעו הוא וג'ון סאנדוולד למאמנם במיזורי נורם סטיוארט להופיע בטורניר ה-NCAA ארבע פעמים רצופות.
בנם של סאם ואיליין (לבית אורטמן) סטיפנוביץ', נולד וגדל באזור סנט לואיס, שבו אביו ניהל בית לוויות.
לאחר שלמד את השנה הראשונה בתיכון צ'מינייד (Chaminade College Prep), עבר לשארית שנותיו לתיכון הישועי דה סמט (De Smet Jesuit High School) בפרבר קריב קוור (Creve Coeur).
הוא הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון אל שתי אליפויות רצופות במדינת מיזורי (Missouri Class 4A State Championship) ולרצף של שישים ניצחונות רצופים.
סבתו מצד האב של סטיפנוביץ', שמוצאו סרבי וקרואטי, סיידי, הייתה בתו של סימו ויסניץ (Simo Visnic) מסרביה שהגיע לארצות הברית ב-1905, ושל מיליקה מאמולה (Milica Mamula), ילידת קרלובקה (Karlovcka) שבקרואטיה.
סיידי נישאה לתיאודור סטיפנוביץ', שמשפחתו באה מאותו אזור.
סטיפנוביץ' נבחר לשחקן החדש של השנה בביג אייט (Big Eight Newcomer of the Year), כפרשמן באוניברסיטת מיזורי.
בתור סניור, סטיפנוביץ' קלע בממוצע 18 נקודות והוסיף כמעט 9 ריבאונדים למשחק.
במשחק ששודר בפריסה ארצית, סטיפנוביץ' וחברו לקבוצה גרג קאבנר הצליחו לעצור את הבחירה הראשונה בדראפט לעתיד, רלף סמפסון, ולנצח את המדורגת ראשונה, וירג'יניה.
הוא היה חבר בנבחרת העונה הראשונה במכללות (All-American) בשנתו האחרונה במכללה.
קבוצתו זכתה בלמעלה מ-100 משחקים בארבע שנים.
בערב 27 בדצמבר 1980, ירה סטיפנוביץ' בטעות ברובה טעון, ופגע בכתפו שלו.
בתחילה הוא סיפר למשטרה כי רעול פנים, לובש מגפי בוקרים וחולצת פלנל פרץ לדירה שלו בקולומביה שבמיזורי, ירה בו תוך שהוא צורח ניבולי פה על שחקני כדורסל.
למחרת, סטיפנוביץ' הכחיש את הסיפור והודה כי הוא ירה בעצמו בטעות.
סטיפנוביץ' נבחר על ידי אינדיאנה פייסרס בבחירה השנייה בדראפט 1983. אחרי התחלה איטית לעונה, סטיפנוביץ' היה פרודוקטיבי בשנה הראשונה, וקלע בממוצע 12.0 נקודות עם 6.9 ריבאונדים למשחק.
הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
"סטיפו" נותר בהרכבה הפותח של הקבוצה חמש שנים באינדיאנפוליס, והיה למודל של עקביות.
מ-1984 ל-1988, קלע סטיפנוביץ' בממוצע 13 נקודות למשחק עם 6 ריבאונדים למשחק כל העונה כשהוא פותח ב-292 מתוך 322 משחקים שבהם שותף.
הפייסרס ניצחו את משחק הפלייאוף הראשון שלהם אי-פעם לאחר שהביסו את אטלנטה הוקס במשחק 3, אך בסופו של דבר הובסו בארבעה משחקים.
סטיפנוביץ' שיחק עונה אחת בלבד לאחר ההעפלה לפלייאוף ב-1987. הוא פספס את כל עונת 1988/1989 בשל בעיות ברכיים, שבסופו של דבר גרמו לסיומה של הקריירה שלו.
באותו זמן, הג'נרל מנג'ר של הפייסרס, דוני וולש, קרא לו "הסנטר החמישי או השישי ברמתו בליגה", שיבח אותו על שהוא אינו מבייש ברמתו גם מול הטובים שבשחקנים.
סטיפנוביץ' נאלץ לפרוש בשנת 1989, בגיל 28.
לאחר פרישתו מה-NBA ניסה סטיפנוביץ' מגוון רחב של קריירות, כולל תיווך נדל"ן באורגון.
בסופו של דבר הוא חזר לאזור סנט לואיס, שבו הוא הבעלים והמפעיל של מכרה פחם.
סטיב ספירס הוא שחקן ולשי שהופיע בסרטי קולנוע כגון "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום", אראגון ו"שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת".
ספירס נולד בשם סטיבן רוברטס בכפר Troed-y-rhiw במרת'ר טידוויל שבוויילס.
הוא למד בבית ספר התיכון אפון טאף, שם החל להתעניין בדרמה.
הוא הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער בוויילס ולמד דרמה באוניברסיטת לאפבורו.
לדבריו שם הבמה שלו, ספירס, הוא כשמו של מרצה בקולג' בו למד.
מאז שסיים את לימודיו באוניברסיטה שיחק ספירס בתפקיד סלואן בסרט "אראגון", בתפקיד אנדי פלוז בסרט "Making Waves", ובתפקיד ה"לוזר" דולרד לצדו של ריקי ג'רווייס בסדרה הקומית "ניצבים".
עוד שיחק בתפקיד קפטן טרפלס בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום" ובתפקיד קטן בסרט "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת".
ספירס הופיע בסדרת הקומדיה פנטזיה "Kröd Mändoon and the Flaming Sword of Fire" בתפקיד לוקסטו, משרת ש"שייך לגזע של יצורים דמויי חזיר המכונה גרובל".
ב-2008 כתב ספירס את סרטו הראשון "Caught in the Act" וכיכב בו בתפקיד הראשי.
הסרט המבוסס על זכרונותיו מילדותו בדרום ויילס צולם באזור הולדתו מרית'יר טידפיל.
ספירס מכונה לעיתים קרובות בשם "דולארד" כשם הדמות שגילם בסדרה הקומית "ניצבים", שהוא רואה אותה כבבואה של עצמו.
ספירס הופיע גם בסרטם של ג'רבייס וסטיבן מרצ'נט "צומת בחיים" שיצא לאקרנים ב-2010, בתפקיד שלדבריו נכתב במיוחד עבורו.
עוד כיכב ספירס בסרט הקומדיה השחורה "Burke & Hare" בבימויו של ג'ון לנדיס שיצא לאקרנים בממלכה המאוחדת באוקטובר 2010.
תפקידים נוספים של ספירס כוללים את דמותו של ברנרד ברסלאו בסרט , אלן ויליאמס הגדול בסדרה "סטלה" וסרג'נט וורמווד בסרט הטלוויזיה "Sharpe's Peril".
ב-2013 ו-2014 שיחק ספירס בסיטקום של ערוץ BBC One "בית הספר הגדול" בדמות מר גארת' ברבר, שהיה בתחילה מורה לגאוגרפיה בדיכאון, ואחר כך שרת בבית הספר.
ב-2013 שיחק ספירס בתפקיד השוטר מקלינטוק בסרט הטלוויזיה לחג המולד "Gangsta Granny", עיבוד לספר מאת דייוויד ואליאמס.
ב-2014 גילם את הדמות של האב בסרט הטלוויזיה "The Boy in the Dress" שגם נכתב בידי ואליאמס.
ב-2015 הופיע ספירס בסרט "The Bad Education Movie", ספין-אוף של הסדרה באותו שם, בתפקיד דון לצד צוות השחקנים של הסדרה " Bad Education" ושחקנים אורחים נוספים.
ספירס עבר לגור בברייטון שבמזרח סאסקס.
הוא גרוש מאשתו הראשונה, ג'ולי, שאתה נולדו לו שני בנים ג'ק ולואיס.
יש לו בן נוסף בשם מקס, ובת בשם אמילי (ילידת 2014).
אחיו ג'פרי לויד רוברטס הוא זמר אופרה.
סטיבן "סטיב" סטונטון (; נולד ב-19 בינואר 1969) הוא כדורגלן ומאמן עבר אירי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
סטונטון שיחק לאורך כל הקריירה המקצועית באנגליה, בעיקר במדיהן של ליברפול ושל אסטון וילה.
במהלך הקריירה הארוכה זכה סטונטון עם ליברפול באליפות אנגליה ובגביע האנגלי, ועם אסטון וילה הניף פעמיים את גביע הפוטבול ליג.
סטונטון הוא משיאני ההופעות בנבחרת אירלנד, כשלזכותו 102 הופעות במדיה, בהן כבש שמונה שערים.
בין היתר ייצג את נבחרתו בשלושה טורנירי מונדיאל, כשבאחרון שבהם, מונדיאל 2002, הוביל את הנבחרת כקפטן.
לאחר פרישתו מילא שורה של תפקידים מקצועיים, הבולט שבהם כמאמן נבחרת אירלנד עם פרישתו ממשחק, וכן תפקידי עוזר מאמן וסקאוטינג.
סטונטון, יליד מחוז לאות', החל את הקריירה כשחקן כדורגל ובמקביל כשחקן כדורגל גאלי, כולל בנבחרת הנוער של המחוז.
הוא החל לשחק כדורגל מקצועני בקבוצת דאנדוק מעיר הולדתו כשהיה בן 17 בלבד, בעונת .
כבר בגיל צעיר זה, אותר סטונטון על ידי מאמן ליברפול קני דלגליש, וב-2 בספטמבר 1986 חתם בשורות קבוצת הפאר האנגלית תמורת סכום של כ-20 אלף ליש"ט.
בשתי עונותיו הראשונות שימש כשחקן מילואים בליברפול, וב-1987 אף עבר בהשאלה לקבוצת ברדפורד סיטי מליגת המשנה, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה.
ב-17 בספטמבר 1988, שנתיים לאחר רכישתו, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בשוויון 1-1 עם טוטנהאם הוטספר באצטדיון אנפילד במסגרת הליגה האנגלית.
על אף חוסר ניסיונו המובהק לעומת חבריו לקבוצה, והעובדה כי המועדון נאבק על שמירת תואר האליפות בו זכה בעונה הקודמת, יכולתו המרשימה של סטונטון במקביל לפציעתו של הקפטן אלן הנסן זיכתה אותו במקום בהרכב של דלגליש בהמשך העונה.
שלושה ימים לאחר הופעת הבכורה שלו בליגה, כבש סטונטון לראשונה במדי ליברפול, בטורניר ידידות לכבוד מאה שנים לליגה האנגלית, אך קבוצתו הפסידה במשחק 1–2 לארסנל.
במהלך אותה העונה, במסגרת חצי גמר גביע ה-FA, התרחש אסון הילסבורו שגבה את חייהם של 96 אוהדים.
סטונטון היה משחקני הקבוצה שהשתתפו באופן פעיל בניחום משפחות האוהדים שנספו, והגיע למספר גדול של לוויות הרוגי האסון.
יתרה מכך, הוא אף הפגין יכולת גבוהה במשחק החוזר שנקבע לחודש לאחר מכן, והסתיים בניצחונה של ליברפול 1–3 על נוטינגהאם פורסט.
את העונה חתמה ליברפול ברגשות מעורבים, לאחר שזכתה בגביע האנגלי עם ניצחון 2–3 בדרבי המרזיסייד על אברטון (סטונטון פתח בהרכב והוחלף עם פתיחת ההארכה), אך החמיצה הזדמנות לזכייה בדאבל בעקבות הפסד 0–2 לארסנל בדקת הסיום של מחזור הסיום, שהעניק לארסנל את תואר האליפות.
בעונה לאחר מכן כבש סטונטון את שעריו הראשונים במשחק רשמי במדי ליברפול.
היה זה במשחק גביע הפוטבול ליג מול ויגאן אתלטיק, כאשר סטונטון עלה כמחליף וכבש שלושער לזכות קבוצתו.
בליגה, שמר על מקומו ברוטציה של דלגליש ורשם עשרים הופעות ליגה בדרך לזכייה בתואר האליפות.
הוא נותר בקבוצה עונה אחת נוספת, בה ערך 24 הופעות ליגה, אך במהלך העונה התפטר דלגליש מתפקידו כמאמן, ובהמשכה מונה גריים סונס במקומו.
המאמן החדש בחר לשחרר את סטונטון בתום העונה, על אף הביקורות על חוסר הערכה מספקת מצד המאמן כלפי סטונטון.
עם זאת, אחת הסיבות לשחררו של סטונטון הייתה העובדה כי על פי ההגבלות של המפעלים האירופיים, ובטרם חוקק חוק בוסמן, נחשב היה סטונטון לשחקן זר, כאשר כמות הזרים על המגרש הוגבלה לארבעה בלבד.
בסך הכול חתם סטונטון את הקדנציה הראשונה בליברפול עם 65 הופעות ליגה.
ב-7 באוגוסט 1991, לקראת עונת 1991/1992, חתם סטונטון באסטון וילה מהליגה הבכירה, תמורת כ-1.1 מיליון ליש"ט.
הבכורה של סטונטון בליגה הייתה מוצלחת, כאשר כבר במשחק הפתיחה של העונה כבש סטונטון את שער הליגה הראשון בקריירה שלו, בניצחון 2–3 על שפילד ונסדיי.
עד מהרה הפך סטונטון לשחקן הרכב בכיר אצל המאמן רון אטקינסון, ויחד עם קבוצתו סיים את העונה במקום השביעי בטבלה, כשלזכותו 37 הופעות ליגה (מתוך 42) בהן כבש ארבעה שערים.
עונה לאחר מכן שותף סטונטון בכל 42 משחקי הליגה של קבוצתו ואף כבש פעמיים, כשאסטון וילה התמודדה על כתר האליפות, אותו הפסידה לבסוף למנצ'סטר יונייטד, והסתפקה בסגנות מרשימה.
בעונה הבאה לא הצליחה הקבוצה לשחזר את מאבקי הצמרת, והסתפקה במקום העשירי בטבלה.
סטונטון עצמו רשם 24 הופעות ליגה בלבד, אך את העונה חתם עם זכייה בתואר גביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על מנצ'סטר יונייטד, שמנע מהם זכייה בטרבל המקומי.
סטונטון פתח בהרכב בגמר, והוחלף כעשר דקות לסיומו.
הנפילה של אסטון וילה בליגה נמשכה גם לעונת 1994/1995, במהלכה הוחלף אטקינסון במאמן בריאן ליטל, והקבוצה שרדה בליגה הבכירה כשסיימה במקום ה-18 הטבלה.
מבחינה אישית, חזר סטונטון למרכז הבמה עם 35 הופעות ליגה ושיא קריירה אישי של חמישה שערי ליגה, וכן ענד את סרט הקפטן של הקבוצה לסירוגין לאורך העונה כולה.
בעונת 1995/1996 נהנה סטונטון מהיכולת של קבוצתו, שהצליחה לשוב למאבקי הצמרת תחת ליטל ולסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה, וכן לזכות פעם נוספת בגביע הליגה עם ניצחון מרשים 0–3 על לידס יונייטד בגמר.
עם זאת, סבל סטונטון לאורך העונה מפציעות חוזרות ונשנות, שהגבילו אותו ל-13 הופעות ליגה בלבד, ואף לא נטל חלק בגמר גביע הליגה, כאשר נותר על הספסל לאורך כל המשחק.
סטונטון התאושש מהפציעות ובעונה לאחר מכן שב לתפוס מקום קבוע בהגנת הקבוצה, עם שלושים הופעות ליגה שסייעו לקבוצתו לסיים חמישית בטבלה ולהעפיל לגביע אופ"א.
סטונטון היה לחלק ממסעה של הקבוצה בטורניר בעונת , במהלכה הדיחה הקבוצה את בורדו, אתלטיק בילבאו וסטיאווה בוקרשט, ונעצרה על ידי אתלטיקו מדריד עקב חוק שערי חוץ.
בתום אותה העונה סיים סטונטון את הקדנציה הראשונה בת שבע העונות שלו באסטון וילה, עם 16 שערי ליגה ב-208 הופעות.
ב-3 ביולי 1998, לקראת עונת 1998/1999, רשם סטונטון חזרה מפתיעה לליברפול.
חוזהו של סטונטון באסטון וילה פג, והוא עבר בהעברה חופשית לקבוצה של המאמנים רוי אוונס וז'ראר הוייה.
בעונה הראשונה שלו השתלב היטב במערך של הוייה, רשם 31 הופעות ליגה (מתוך 38) וסיים עם קבוצתו במקום השביעי בפרמייר ליג.
עם זאת, עונה בלבד עברה בטרם איבד סטונטון את מקומו בהרכב.
את עונת 1999/2000 בפרמייר ליג סיים עם 12 הופעות בלבד, במה שהייתה עונתו המלאה האחרונה במדי ליברפול.
עונה לאחר מכן רשם הופעת ליגה בודדת בטרם הושאל לקריסטל פאלאס מליגת המשנה, שם רשם שש הופעות ושער.
הוא שב לליברפול ורשם הופעה אחרונה ב-23 בנובמבר 2000, במשחק מול אולימפיאקוס במסגרת גביע אופ"א (2-2 בסיום).
כשבועיים לאחר מכן כבר שוחרר מהקבוצה, כשלזכותו 109 הופעות ליגה בשתי קדנציות שונות במדיה של ליברפול.
ב-7 בדצמבר 2000 הצטרף סטונטון לקבוצתו השלישית באותה העונה, כאשר שב לאסטון וילה של המאמן ג'ון גרגורי בהעברה חופשית.
עד לתום העונה רשם 14 הופעות ליגה, ובשתי העונות הבאות שמר על מקומו ברוטציה.
בעונת 2002/2003 אף היה לקפטן המועדון, על אף שלא פתח בקביעות בהרכב אלא היה לשחקן רוטציה.
בסך הכול בשלוש עונות רשם 73 הופעות, ובסיכום שתי הקדנציות רשם 281 הופעות ליגה, בהן כבש 16 שערים.
ב-15 באוגוסט 2003, על אף שהתקרב לגיל 34, המשיך לשחק כדורגל מקצועני ועבר בהעברה חופשית נוספת, הפעם לקובנטרי סיטי, שהייתה אז לקבוצת מרכז טבלה מליגת המשנה.
סטונטון רשם שתי עונות במדיה של קובנטרי, בהן כבש ארבעה שערי ליגה בשבעים הופעות.
עם תום חוזהו החליט שלא לחדשו, ולעבור לוולסול מתחתית הליגה השלישית.
הוא שימש כשחקן וכעוזר מאמן, ובסך הכול רשם שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה.
במשחקו האחרון בקריירה שימש כקפטן הקבוצה בניצחון 0–2 על בלקפול בסילבסטר 2005. כשבועיים אחר כך, עם מינויו למאמן , פרש ממשחק פעיל בגיל 37.
סטונטון רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד ב-19 באוקטובר 1988, תחת המאמן האנגלי ג'ק צ'רלטון, בניצחון 0–4 על ל במשחק ידידות.
סטונטון נטל חלק פעיל במוקדמות מונדיאל 1990, עם שש הופעות במדי הנבחרת, וזומן לסגל לקראת טורניר הגמר באיטליה.
הוא היה לצעיר השחקנים בסגל של צ'רלטון לטורניר המונדיאל הראשון בתולדות הנבחרת.
סטונטון פתח בהרכב ואייש את עמדת המגן השמאלי בכל חמשת משחקי הנבחרת בטורניר, כאשר אירלנד צלחה את שלב הבתים עם שלוש תוצאות תיקו (1-1 מול , 0-0 מול ושוויון 1-1 מול ) בדרך לשמינית הגמר.
בשלב זה פגשה הנבחרת את , וארבע דקות לאחר פתיחת ההארכה זכה לדקות ראשונות של מנוחה בטורניר.
אירלנד המשיכה לניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין, וברבע הגמר, עם סטונטון בהרכב, נכנעה 0–1 ל המארחת.
סטונטון רשם עשר הופעות וכבש שלושה שערים, כולל שער מנקודת הקרן מול בניצחון 0–3, במסגרת טורניר מוקדמות מונדיאל 1994. הוא זומן על ידי צ'רלטון לסגל האירי למונדיאל 1994 בארצות הברית, ושוב פתח בהרכב בכל משחקיה של נבחרתו בטורניר.
אירלנד גברה 0–1 על איטליה במשחק הפתיחה, בשחזור משחק ההדחה שלה במונדיאל הקודם.
לאחר מכן נוצחה 1–2 על ידי (סטונטון הוחלף במהלך המחצית השנייה), ונפרדה בשוויון 0-0 עם בדרך למקום השני בבית.
בשמינית הגמר נוצחה אירלנד 0–2 על ידי , סטונטון פתח והוחלף לאחר כשעה.
סטונטון המשיך להיות שחקן הרכב משמעותי בנבחרת, גם כשזו כשלה להעפיל ממוקדמות יורו 1996 ו-2000 וממוקדמות מונדיאל 1998, אך עם שמונה הופעות במוקדמות מונדיאל 2002, סייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר.
מיק מקארתי, מאמן הנבחרת שהיה חברו של סטונטון לסגל וקפטן הנבחרת במונדיאל 1990, זימן את סטונטון לסגל לקראת המונדיאל, ועם הדחתו של רוי קין מהסגל, זכה סטונטון להצעיד את הנבחרת כקפטן בטורניר.
סטונטון פתח כקפטן במשחק הפתיחה בו נפרדה אירלנד בשוויון 1-1 עם , ובמשחק השני מול רשם ציון דרך מרגש, כשהיה לראשון בתולדות הנבחרת שמגיע למאה הופעות בינלאומיות.
סטונטון הקפטן הוחלף שלוש דקות לסיום, וראה את רובי קין קובע שוויון 1-1 בתוספת הזמן.
במשחק השלישי פתח סטונטון בניצחונה של אירלנד 0–3 על , שהעלה אותה לשמינית הגמר.
בשלב זה פגשה אירלנד את .
סטונטון, ששוב פתח עם סרט הקפטן, הוחלף כעבור חמישים דקות.
המשחק עצמו הסתיים בהדחתה של אירלנד בפנדלים, אחרי שוויון 1-1 בהארכה.
סטונטון פרש מהנבחרת מיד בתום טורניר המונדיאל, עם 102 הופעות ושמונה שערים במדי אירלנד.
על אף שאיבד את הבכורה לרובי קין, הוא עדיין אחד משיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים, וחתום על הישג מרשים, בתור היחיד ששותף בכל 13 משחקיה של אירלנד במסגרת הגביע העולמי.
עם כישלונה של אירלנד להעפיל ממוקדמות מונדיאל 2006, התכנסה ועדת איתור בת שלושה חברים מטעם התאחדות הכדורגל האירית לבחור את מחליפו של בריאן קר, שסיים את דרכו כמאמן הנבחרת.
בתחילה, שמות בעלי רמה עולמית כאלכס פרגוסון, טרי ונבלס ובובי רובסון הוזכרו כמועמדים, אך ב-13 בינואר 2006 הוכרז כי סטונטון יהיה מאמן הנבחרת החדש, בעוד רובסון ישמש כיועץ בינלאומי.
משחק הבכורה של סטונטון על הקווים היה מרשים, כשאירלנד הביסה 0–3 את במשחק ידידות, אך ההמשך היה מוצלח פחות.
בשני משחקיה הבאים, גם הם משחקי ידידות, נוצחה אירלנד 0–1 על ידי והובסה 0–4 על ידי , תבוסתה הביתית הגדולה ביותר מזה ארבעים שנים.
במשחקו הרשמי הראשון על הקווים, הורחק סטונטון בהפסד החוץ 0–1 ל במוקדמות יורו 2008. תבוסת 2–5 ל העמידה את המשך דרכו של סטונטון בנבחרת בסכנה, אך שוויון 1-1 מול הרגיע מעט את הרוחות.
לאחר ניצחון ביתי 0–5 על , יצאה אירלנד למשחק חוץ מול אותה הנבחרת, והפעם השיגה ניצחון דחוק של 1–2 בדקות הסיום.
התוצאה הגבולית מול היריבה החלשה שוב הרימה קולות נגד המאמן ובעד התפטרותו.
אלא שאז שוב השיגה אירלנד רצף חיובי עם ניצחונות 0–1 על ועל , שקירבו אותה למאבק העלייה ליורו, ובהמשך השיגה 0–4 מרשים בחוץ על במשחק ידידות.
רצף התוצאות החיוביות של אירלנד נעצר במשחקיה הרשמיים הבאים.
אירלנד, מוכת פציעות, איבדה נקודות חשובות בשני המשחקים הסמוכים בספטמבר 2007, לאחר שספגה בתוספת הזמן והשיגה שוויון 2-2 ביתי בלבד מול סלובקיה, ומספר ימים לאחר מכך נוצחה 0–1 על ידי צ'כיה.
חודש לאחר מכן הגיעו שתי תוצאות תיקו, מול גרמניה ומול קפריסין, שבעקבותם איבדה הנבחרת סיכוי להעפיל ליורו 2008. בסיום המשחק מול קפריסין, אף ספגה הנבחרת שריקות בוז צורמות עם שריקת הסיום של ההתמודדות.
בעוד ההתאחדות סירבה להעניק גיבוי למאמן המותקף, סטונטון עצמו סירב להתפטר והודיע כי ברצונו להמשיך את יתרת חוזהו בן ארבע השנים.
ב-23 באוקטובר 2007 הודיעה ההתאחדות על פיטוריו של סטונטון, ובהמשך הוא הוחלף על ידי ג'ובאני טרפטוני.
ב-4 בפברואר 2008 הצטרף סטונטון ללידס יונייטד כעוזר מאמן, תחת גארי מקאליסטר.
תחילת הדרך הייתה קשה עבור השניים, והקבוצה לא השיגה ניצחון בחודש הראשון של סטונטון בתפקיד.
בדצמבר של אותה השנה, לאחר כעשרה חודשים בתפקיד, פוטר מקאליסטר ובעקבותיו עזב גם סטונטון את הקבוצה.
במאי 2009 התמנה לתפקיד הסקאוט תחת חברו לנבחרת ומאמנו בנבחרת לשעבר, מיק מקארתי.
ב-5 באוקטובר, חמישה חודשים לאחר מכן, עבר לאמן את דרלינגטון מהליגה הרביעית, עם קווין ריצ'רדסון כעוזרו.
סטונטון לא הצליח להוביל את הקבוצה להישגים, וב-21 במרץ 2010 הוא פוטר מתפקידו, לאחר שרשם ארבעה ניצחונות בלבד ב-23 משחקים, ובמשחקו האחרון בתפקיד נכחו 1,463 אוהדים בלבד, שיא שלילי למשחק בית בליגה עבור המועדון.
ב-15 במרץ 2011, לאחר שנה מחוץ למגרשים, החל לשמש כסקאוט בקבוצת מידלסברו, וחמישה חודשים אחר כך עבר לתפקיד דומה בסנדרלנד, ממנו שוחרר בתום עונת .
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםליברפולהליגה הראשונה של הפוטבול ליג00ברדפורד סיטיהליגה השנייה של הפוטבול ליג80ליברפולהליגה הראשונה של הפוטבול ליג210200240אסטון וילההליגה הראשונה של הפוטבול ליג374פרמייר ליג422242355130302271ליברפולפרמייר ליג31012010קריסטל פאלאסהליגה הראשונה של הפוטבול ליג61אסטון וילהפרמייר ליג140330260קובנטרי סיטיהליגה הראשונה של הפוטבול ליג353פוטבול ליג צ'מפיונשיפ351וולסולהפוטבול ליג הראשונה70סך הכול בקריירה48121
סטיב סבלה , הוא אמן פלסטיני שנולד בעיר העתיקה בירושלים ומתגורר ויוצר בברלין.
יצירתו של סבלה מתאפיינת בשימוש בצילומים המודפסים בממדים גדולים, בקולאג' ובמדיה מעורבת.
עבודותיו עוסקות בזהותו כפלסטיני שעזב את מולדתו כדי לחיות בברלין, אך עברו איננו מרפה ממנו.
הקונפליקט הפנימי שנולד מהפער שבין זהותו הפלסטינית לבין המרחב נוכח בעבודותיו הראשונות שנוצרו עוד כשחי בירושלים והתפתח לכיוונים נוספים כשהפך למהגר, כשעבר להתגורר בברלין.
במילותיה של האוצרת והיסטוריונית האמנות שרלוט בנק (Charlotte Ban), " מאז עזב את ביתו, סבלה עבר מסע מפרך דרך הפרגמנטים המרכיבים את ישותו.
או כפרפרזה על משפט שכתב המשורר מוריד ברגותי (Mourid Barghouti), מסע שהוביל אותו להשלים עם מצבו המנוכר באופן תמידי, ואפילו לגלות שלהיות חסר שורשים מביא אתו שחרור מסוים".
בסדרת תצלומי נוף ראשוניים בוחן סבלה את יחסו לנוף הפלסטיני-הישראלי.
התמונות מראות נופים מבקעת הירדן – חלקם מצולמים בקונבנציה קלאסית המציגה ברובה את תוואי הקרקע, חלקם תקריבים של פיסות קרקע ותקריב של מזרן וסולם עץ שננטשו.
לטענתה של בנק "התצלומים שלא מראים לנו הרבה: פרגמנטים של שמיים, סלעים, שדות ושטחים פתוחים".
"בזמן שעבדתי על פרויקט "אחרית הימים" (2003)" מספר סבלה, "בחנתי את התצלומים שבסדרה זו וגיליתי שחבויות בה מציאויות אחרות".
עבודות הקולאז' גדולות הממדים הללו נעשו בלונדון כשנה לאחר שעזב את מולדתו.
סבלה חיבר יחדיו תצלומי תקריב של אותו המבנה, אותם צילם מזוויות שונות וכך יצר דימוי שיש בו תנועה רפטטיבית.
השימוש החוזר באלמנטים דומים מאותו המבנה המצולם ובהשתקפויות הניבטות בחלונותיו מהווה הדהוד פוסט מודרני של העיסוק במראות ובהשתקפויות שאפיין את הסוריאליזם והדדאיזם במחצית הראשונה של המאה העשרים.
בהרצאה על עבודתו, סיפר האמן שהוא מצא את עצמו תוהה אם יצר משהו חדש או שמה חשף באמצעות הטכניקה משהו שהיה חבוי במציאות ושהמתין להיחשף.
שאלה זו אוצרת בתוכה, בהתאם לרוח הסוריאליסטית, שאלות אודות האופנים בהם אנו תופסים את המציאות.
אך בניגוד לרפרנסים הפנים אמנותיים הללו, עבודות אלה יוצרות מציאות חדשה מפני שעבור סבלה, המציאות כפי שהוא חווה אותה, איננה הגיונית יותר מזו שהוא יוצר בקולאז'ים.
לטענתה של בנק, (העבודות) מאפשרות לצופה גישה ויזואלית המתארת את המאבק הפיזיולוגי, אותו חווה האמן בעקבות היותו חסר שורשים".
מבחינה רעיונית ופורמליסטית, ניתן לראות בסדרה "מטמורפוזה" המשך ישיר לסדרה "בגלות".
עבודות הקולאז' הללו מורכבות מפיסות דימויים שברוב המקרים קשה לאתר את אותו אובייקט המתקיים בעולם, אותו "מקור", שממנו לקח סבלה את הפרגמנטים מהם הרכיב את העבודות.
ובכך, הוא נפרד מהייצוג הקונקרטי ושוקע במציאות שהיא לגמרי פרי דמיונו.
בטקסט המבוא לקטלוג התערוכה "ארכאולוגיה של העתיד" מספרת קארין אדריאן וון רוקס (Karin Adrian von Roques) שבתקופה שעשה את העבודות הללו, הרגיש סבלה שהוא על סף משבר פיזי ומנטלי, ומחשבות על מוות טרדו את מנוחתו.
בקלות ניתן לדמיין את הסגירות וחוסר המוצע שהעבודות משדרות כמבוך המתקיים במוחו של האמן, ממנו הוא מנסה להיחלץ.
סבלה חזר לירושלים ושכר בית שבשנת ארבעים ושמונה הופקע מפלסטינים לשלושים ושמונה ימים.
במהלך שהייתו בבית החל לצלם באובססיביות את השרידים שנותרו במבנה שהעידו על קיומם של תושבי הבית המקוריים.
לאחר מכן אסף פיסות צבע שהתקלפו מקירות הבתים בעיר העתיקה ביניהם גם פיסות מקירות בית ילדותו.
לאחר מכן הפך את הקבצים הדיגיטליים לנגטיבים של שחור ולבן, מרח אמולסיה רגישה לאור על פיסות הצבע שאסף והדפיס עליהם את הדימויים במעבדת שחור לבן אנלוגית.
העבודה בוחנת את המרווח שבין הכיבוש לבין זכות השיבה.
מכיוון שהיצירות כה עדינות הן לבסוף מתפוררות, כך שלבסוף העדות היחידה לקיומם הוא הדימוי הדיגיטלי – כתוצאה הסדרה התפתחה לעיסוק בגנאלוגיה של הדימוי, מספר סבלה בהרצאה על עבודתו.
2008 - פרס על שם אלן אאורבך מהאוניברסיטה לאמנות בברלין.
"In Exile", קטלוג תערוכת יחיד, בהוצאת Metroquadro Gallery, איטליה (2010).
"Fragments", קטלוג תערוכת יחיד, בהוצאת Berloni Gallery, לונדון (2014).
"Independence", קטלוג תערוכת יחיד, בהוצאת Meem Gallery, דובאי (2014).
סטיב פון ברגן הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת הבלם.
לזכות פון ברגן 50 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף במונדיאל 2010, מונדיאל 2014 ויורו 2016.
פון ברגן שיחק כנער בנשאטל גזמקס, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2000, כשהיה בן 17. פון ברגן השתלב במהרה בקבוצה, ששיחקה בליגת העל השווייצרית, ושיחק בקבוצה במשך חמש שנים, שברובן המועדון נע בין מרכז הטבלה לתחתית.
בקיץ 2005, עזב פון ברגן את נשאטל גזמקס, וחתם בפ.צ.
ציריך, שם שיחק תחת המאמן לוסיאן פאברה, והפך במהרה לשחקן חשוב בקבוצה.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2005/06, זכה פון ברגן עם פ.צ.
ציריך באליפות, שהייתה הראשונה של המועדון מאז 1981. בתחילת עונת 2006/07, הודחו פון ברגן וציריך ממוקדמות ליגת האלופות על ידי רד בול זלצבורג.
עם זאת, בסיום העונה זכה פון ברגן עם הקבוצה באליפות שנייה ברצף.
בקיץ 2007 עבר לוסיאן פאברה לאמן את הרטה ברלין מהבונדסליגה, והביא עמו לקבוצה את פון ברגן.
בעונת הבכורה של פון ברגן בהרטה ברלין, סיימה הקבוצה במקום העשירי, והעפילה לגביע אופ"א בזכות דירוג ההגינות, בו סיימה הקבוצה במקום הראשון.
בעונת 2008/09 הודחו הרטה ברלין ופון ברגן בשלב הבתים של גביע אופ"א, ורשמו עונה מוצלחת בבונדסליגה כשסיימו במקום הרביעי.
בעונת 2009/10, הפך פון ברגן לבורג חשוב מאוד בהגנת הרטה ברלין, במיוחד לאחר עזיבתו של יוסיפ שימוניץ' את הקבוצה.
בעונה זו, צלחו פון ברגן והרטה את שלב הבתים של הליגה האירופית, והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי בנפיקה ליסבון.
בבונדסליגה סיימו פון ברגן והרטה במקום האחרון, ונשרו לבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם הרטה ברלין וסיום החוזה שלו בקבוצה, חתם פון ברגן בקיץ 2010 בצ'זנה מהסרייה א', ועבר אליה בהעברה חופשית.
פון ברגן הפך מיד לשחקן הרכב בצ'זנה, ואת עונת הבכורה שלו בקבוצה, 2010/11, סיימה הקבוצה במקום ה-15. בעונת 2011/12 סיימו פון ברגן וצ'זנה במקום האחרון ונשרו לסרייה ב'.
בתום עונה זו, בקיץ 2012, עזב פון ברגן את הקבוצה ועבר לגנואה מהסרייה א' בהעברה חופשית.
פון ברגן השתייך לסגל של גנואה במשך חודשיים בלבד, ובאוגוסט 2012 עבר לפלרמו, אף היא מהסרייה א', בעסקה שכללה חילופי שחקנים עם גנואה.
פון ברגן שיחק עונה אחת בפלרמו והבקיע שער אחד, אך נשר עם הקבוצה בתום עונה אחת לסרייה ב', ורשם ירידת ליגה שלישית בארבע עונות.
בקיץ 2013 נמכר פון ברגן ליאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית תמורת 850 אלף אירו.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2013/14, סיים פון ברגן עם הקבוצה במקום השלישי.
בעונת 2014/15 צלחו פון ברגן וברן את שלב הבתים של הליגה האירופית, והודחו על ידי אברטון בשלב הנוק אאוט הראשון.
בתום עונה זו סיימו פון ברגן וברן במקום השני בליגה.
בתחילת עונת 2015/16 הודחו ברן ופון ברגן בשלב מוקדמות ליגת האלופות על ידי מונקו, ונשרו אל פלייאוף הליגה האירופית, שגם ממנו הודחו על ידי קרבאך.
את עונת 2015/16 ברן ופון ברגן סיימו שוב במקום השני בליגה.
בעונת 2016/17 הודחו ברן ופון ברגן ממוקדמות ליגת האלופות על ידי בורוסיה מנשנגלדבך, ובהמשך, סיימו את שלב הבתים של הליגה האירופית במקום השלישי והודחו.
בתום עונה זו, סיימו פון ברגן וברן במקום השני בליגה בפעם השלישית ברציפות.
בתחילת עונת 2017/18 הודחו יאנג בויז ברן ופון ברגן ממוקדמות ליגת האלופות על ידי צסק"א מוסקבה, ונשרו לשלב הבתים של הליגה האירופית, אותו סיימו במקום השלישי והודחו מהמפעל.
בתום עונת 2017/18, זכו פון ברגן ויאנג בויז ברן באליפות הראשונה של המועדון מזה 32 שנים.
פון ברגן השתייך לנבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21, וערך בשורותיה 25 הופעות.
בספטמבר 2006 ערך פון ברגן את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ הבכירה, במשחק ידידות מול קוסטה ריקה.
בשנת 2008 נכלל פון ברגן בסגל ההתחלתי של שווייץ ליורו 2008 שנערך בשווייץ, אך נופה ממנו מאחר ששבר את ידו.
שווייץ ופון ברגן הודחו ממונדיאל 2010 כבר בשלב הבתים, למרות הניצחון על ספרד, שזכתה בהמשך במונדיאל זה.
שווייץ ופון ברגן כשלו להעפיל ליורו 2012, אך צלחו את מוקדמות מונדיאל 2014 - אירופה וסיימו את הבית שלהם במקום הראשון, והעפילו למונדיאל 2014 עצמו.
פון ברגן שיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על אקוודור בשלב הבתים, אך נפצע כבר בדקה התשיעית במשחק השני של שווייץ, שהסתיים בתבוסה 2–5 לצרפת, והוחלף על ידי פיליפ סנדרוס.
הייתה זו הופעתו האחרונה של פון ברגן במונדיאל הזה, ממנו הודחה שווייץ בשמינית הגמר לאחר הפסד 0–1 לארגנטינה.
לאחר מונדיאל זה, לא ערך פון ברגן הופעות נוספות עבור נבחרת שווייץ, אך נכלל בסגל השווייצרי ליורו 2016, בו לא שיחק דקה.
שווייץ הודחה בטורניר זה בשמינית הגמר על ידי פולין בפנדלים.
פון ברגן ערך בסך הכל 50 הופעות במדי נבחרת שווייץ.
אליפות ליגת העל השווייצרית: 2017/18
סטיבן "סטיב" מרפי (נולד ב-1957) הוא סוכן לשעבר של הרשות למלחמה בסמים בארצות הברית.
הוא וחאבייר פניה היו החוקרים הראשיים מטעם הרשות שהובילו את המצוד אחר ברון הסמים הקולומביאני, המנהיג של קרטל מדיין, פבלו אסקובר.
מרפי נולד בטנסי וגדל במערב וירג'יניה, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פרינסטון ב-1974 ולמד באוניברסיטת מערב וירג'יניה במשך שנה.
הוא עבר ללמוד בקולג' בלופילד וסיים ב-1981 לימודי תואר ראשון בנושא משפט פלילי.
הוא הצטרף לרשות למלחמה בסמים (DEA) באמצע שנות ה-80 והחל לעבוד במיאמי, שם הוא נשאר במשך ארבע שנים, לפני שהועבר לבירת קולומביה, בוגוטה.
הוא היה דמות משמעותית במלחמה בסוחרי הסמים בקולומביה ויש לו תפקיד חשוב בלכידתו והריגתו של ברון הסמים, הטרוריסט, ראש קרטל מדיין, פבלו אסקובר.
לאחר מותו של אסקובר, בדצמבר 1993, הוא חזר לארצות הברית, שם הוא המשיך לעבוד ב-DEA, עד לפרישתו ב-2013. היום הוא עומד בראש חברת ייעוץ פרטית בנושא אכיפת חוק.
מרפי הוא אחת הדמויות המרכזיות בסדרה נרקוס (סוחרי הסמים בספרדית) של נטפליקס שבה מתוארת המלחמה בסוחרי הסמים מנקודת המבט האישית שלו.
הוא מגולם בסדרה על ידי בויד הולברוק.
מרפי עצמו עבד כיועץ בתוכנית.
הוא השתתף בהופעת קמע בפרק האחרון של עונה 2, "Al Fin Cayó!", לצד פניה.
סטיבן צ'ארלס "סטיב" מיקס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1969–1983. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76', וממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגת ה-NBA הם 10.6 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
מיקס נולד וגדל בטולידו שבאוהיו, ובין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת טולידו.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של הקבוצה שיתף פעולה עם כוכב ליגת ה-ABA לעתיד ג'ון בריסקר, ורשם ממוצעים של 23.0 נקודות ו-11.9 ריבאונדים למשחק.
בעונת 1966/1967 הוביל את טולידו להשתתפותה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, ובעונת 1968/1969 זכה בתואר שחקן העונה של מחוז MAC.
בדראפט ה-NBA 1969 נבחר מיקס בבחירה ה-61 (סיבוב חמישי), על ידי דטרויט פיסטונס.
בשתי עונותיו הראשונות בדטרויט שימש כשחקן ספסל, וקלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר 8 משחקים בעונת שוחרר מהקבוצה.
לאחר מכן השתתף במשחק אחד במדי דנוור רוקטס מליגת ה-ABA בטרם שוחרר גם ממנה.
בעונת 1972/1973 שיחק בקבוצת "גרנד ראפידס טאקרס" מ"ליגת ה-CBA" החצי-מקצוענית (להבדיל מליגת ה-CBA).
בעונתו היחידה בקבוצה הצטיין עם ממוצע של 31.1 נקודות למשחק, והוביל את הטאקרס לזכייה באליפות הליגה.
לקראת עונת חתם מיקס על חוזה בפילדלפיה 76', בה שיחק ב-9 העונות הבאות.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 14.9 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת השיג שיאי קריירה של 15.6 נקודות ו-10.9 ריבאונדים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם היחידה בקריירה.
ב-7 העונות הבאות המשיך להציג יכולת סולידית בפילדלפיה עם ממוצע של 10.4 נקודות למשחק, והעפיל עם הקבוצה שלוש פעמים לגמר ה-NBA: בפלייאוף הפסידה פילדלפיה מול פורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4, ובעונות ו- הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס באותה תוצאה.
באפריל 1983 שוחרר מהבאקס וחתם על חוזה עד לסיום העונה בלוס אנג'לס לייקרס.
בפלייאוף 1983 העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בפעם הרביעית בקריירה שלו, אך באופן אירוני הפסיד מול קבוצתו לשעבר, פילדלפיה 76', אשר זכתה באליפות ה-NBA.
בסיום אותה עונה פרש מיקס ממשחק, בגיל 35.
סטיב אלן ליניק הוא משפטן אמריקאי, שכיהן כמפקח הכללי של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
ליניק, שהחל את כהונתו תחת מזכירת המדינה הילרי קלינטון, הודח במאי 2020 בידי הנשיא דונלד טראמפ מפני שהוביל חקירה נגד מזכיר המדינה מייק פומפאו בחשד שניצל לרעה את סמכותו למינויים פוליטיים כדי להיטיב עמו ועם רעייתו.
ליניק השלים באוניברסיטת ג'ורג'טאון לימודי תואר ראשון ותואר שני בפילוסופיה, וב-1990 קיבל תואר שני במשפטים מאותה האוניברסיטה.
בראשית נתיבתו המקצועית בשירות הציבורי שימש ליניק כעוזר התובע המחוזי במחוז פילדלפיה ואחר כך היה שותף במשרד עורכי הדין "ניומן והולצינגר" השוכן בוושינגטון הבירה.
בין השנים 1994–1999 היה ליניק עוזר תובע פדרלי בקליפורניה, ובשנים 1999–2006 מילא אותו תפקיד במדינת וירג'יניה.
בשנים 2010–2013 היה ליניק המפקח הכללי הוא שימש כמפקח הכללי הראשון של הסוכנות הפדרלית למימון שיכון (FHFA).
הוא היה אחראי על מתן פיקוח ליותר מ-70,000 עובדי מחלקת המדינה וה-USAGM ששירתו ב-270 משימות שונות מעבר לים, ופיקח על למעלה מ-70 מיליארד דולר אמריקני במחלקת המדינה, בסוכנות למדיה גלובלית ובגופים המוקצים למתן סיוע חוץ.
בעיצומה של פרשת טראמפ–אוקראינה, ליניק העביר חבילה של מסמכים מרודי ג'וליאני דרך מזכיר המדינה מייק פומפאו לחבר ועדת המשפט של בית הנבחרים ג'יימי רסקין.
ב-16 במאי 2020 פוטר ליניק מתפקידו במחלקת המדינה, זאת לאחר שהוביל חקירה נגד מזכיר המדינה פומפאו בגין שימוש לרעה לכאורה במשרדו.
החקירה נפתחה על רקע טענות כי פומפאו השתמש במינוי פוליטי כדי לבצע סידורים אישיים עבורו ועבור רעייתו.
עם זאת, החוק בארצות הברית קובע כי על נשיא ארצות הברית להודיע לקונגרס על פיטוריו של בכיר בשירות המדינה חודש ימים מראש כדי לאפשר לו לחקור את הנסיבות לפיטורין, לכן כניסת פיטוריו של ליניק לתוקף תהא ב-16 ביוני.
אישטוואן סֵקֶיי או סטיב סֵקֶיי (בהונגרית: Székely István; באנגלית: Steve Sekely; בודפשט, 25 בפברואר 1899 – פאלם ספרינגס, קליפורניה, ארצות הברית, 11 במרץ 1979) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי-אמריקאי.
אישטוואן סקיי נולד בבודפשט במשפחה יהודית בורגנית כבנם הבכור של מרצל סקיי (במקור:שטרן), אדריכל, ושל מריה וכסלר.
הוא למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה במשך שנתיים, אך הפסיק את לימודיו והפך לעיתונאי.
הוא עבד בכתב העת "השבוע" ((A Hét (folyóirat, 1890–1924), אחר כך היה העורך של כתב העת ההיתולי "אישטוק המשוגע" (Bolond Istók) שהיה דומה לכתב העת ההיתולי המפורסם הוותיק והנפוץ יותר בורשסם ינקו, כמו גם היה המחבר של כמ חלקים ממופעי "קברט אפולו".
בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה הכתב בגרמניה של היומון ההונגרי "עיתון" (Újság) וישב בברלין, אך לצד זה עבד גם עם התסריטאי במאי וסופר לודוויג וולף ככותב שותף.
סקיי ביים סרטי קולנוע משנת 1929. הוא חזר להונגריה בשנת 1931 וב-28 באוקטובר 1933 נשא לאישה את השחקנית היהודייה אירן אגאי (1913–1950) עמה עבר לארצות הברית (שם היא נפטרה באופן פתאומי וטראגי בגיל 38) בשנת 1938 כבריחה מהלאומיות, מהנאציזם ומרדיפת היהודים בהונגריה ובגרמניה.
בשנת 1945 הקים סקיי חברת סרטים בארצות הברית בשם Star Pictures.
הוא עבד במקסיקו בשנת 1950, בגרמניה המערבית בשנת 1953, באיטליה בין השנים 1954 לבין 1955, ובבריטניה ב-1962. יצירתו האחרונה הייתה הסרט ההונגרי "עץ השיטה הסגול" (Lila ákác) שהוסרט בשנת 1972, אותו ביים כבמאי וכתב כתסריטאי.
הוא עבד עם שחקנים כמו ג'ון קרדין, גייל פטריק, ננסי קלי, נאנט בורדו, ליונל אטוויל, טום ניל, ריצ'רד בייסהארט, פטרישיה רוק, ג'ון וינדהם, רודי וולי ואוטו קרוגר.
לפי מדינת ההפקה (באנגלית), ביניהם כמה סרטים בלתי נשכחים כמו "היפוליט, רב השרתים" משנת 1931.
סטיב סיסולאק הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל נבדה בין השנים 2019–2023. הוא המושל הדמוקרטי הראשון במדינה מאז שנת 1999.
סטיב סיסולאק נולד במילווקי שבויסקונסין ב-26 בדצמבר 1953 למשפחה ממוצא צ'כי וסלובקי.
אביו היה מהנדס בג'נרל מוטורס.יש לו תואר ראשון מאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נבדה.
ב-1974 עבר לנבדה לצורך לימודיו ונשאר לגור במדינה.
הוא הקים בנבדה עסק להפצת כלי כתיבה, כלים חד פעמיים ומוצרי מיתוג לעסקים, עד שהחליט להיכנס לפוליטיקה המקומית.
התמודד לראשונה לסנאט המדינתי מטעם המחוז ה-5 ב-1996, אך הפסיד את במירוץ מול יריבו הרפולקני.
החל משנת 1999 סיסולאק כין בוועדות ציבוריות שונות בנבאדה, ובהן הוועדה לחינוך והנהלת מחוז קלארק.
ב-22 ביוני 2017 הכריז על כוונתו להתמודד לתפקיד מושל נבדה.
ב-12 ביוני 2018 הוא זכה בפריימריז הדמוקרטיים.
בין הגורמים שתמכו בו במהלך המירוץ היו נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה וסגנו ג'ו ביידן, קתרין קורטז מסטו, מועדון סיירה והקמפיין לזכויות אדם.
ב-6 בנובמבר זכה בבחירות לתפקיד עם כ-49.4% מהקולות, מול יריבו הרפובלקני, אדם לקסלט, התובע הכללי של נבאדה, שקיבל 45.3% מהקולות.
הוא נבחר להיות המושל הדמוקרטי הראשון מאז שהמושל לשעבר, בוב מילר, עזב את התפקיד ב-1999.
כמושל תמך בעונש מוות ומנע העברת חוק מדינתי המונע את עונש מוות בנבאדה כאשר התבטא אם החוק יעבור, יטיל כמושל וטו עליו.
במהלך כהונתו, תמך ועודד הקמת של חווה סולאריות במדבריות נבאדה.
למרות שבתחילת הקרירה הפוליטית שלו, התנגד לנישואין חד-מיניים וללגליזציה של קנאביס, הצהיר כי דעותיו השתנו והוא הגדיר עצמו כליברל מודרני.
ב-2021, חתם על חוק מדינתי המאפשר לצרוך קנאביס באופן חופשי במרחב הציבורי ובהתאם לכך להקים מחהמאפשרים זאת.
הוא התמודד לכהונה נוספת בבחירות 2022, מול המועמד הרפובליקני, ג'ו לומברדו, והפסיד בפער של 1.5% מהקולות.
ב-1987 התחתן עם לורי האן "דלאס" גרלאנד ולזוג 2 בנות.
ב-2000 הזוג התחתן וסיסולאק גידל את בנותיו כאב חד-הורי.
ב-2018, זמן קצר לאחר שזכה בבחירות למושל, הודיע על אירוסין לקטי אונג, ילידת אילי, לאחר 5 שנות זוגיות.
בדצמבר 2018, הודיע כי הזוג התחתן.
בנובמבר 2020, חלה בקורונה ונכנס לבידוד ממושך.
סטיבן פרנסיס לינץ' הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית מסצ'וסטס מאז 2001. לינץ', חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג בהווה את מחוז הקונגרס השמיני של מסצ'וסטס, הכולל את הרובע הדרומי של בוסטון ורבים מפרווריה הדרומיים.
לינץ' היה בעבר עובד בתעשיית הברזל ועורך דין, ושירת בשני בתי בית המחוקקים של מסצ'וסטס.
לינץ' נבחר בבחירות מיוחדות לייצג בבית הנבחרים האמריקאי את מחוז הקונגרס התשיעי של מסצ'וסטס בשנת 2001, ומאז נבחר מחדש לתקופות כהונה נוספות, לאחרונה בבחירות 2022. ב-2013 החל לייצג את מחוז הקונגרס השמיני.
ללינץ' מוניטין של החבר השמרני ביותר מבחינה חברתית במשלחת מסצ'וסטס לבית הנבחרים של ארצות הברית, ולעיתים מצביע נגד עמדות מפלגתו.
הוא חבר בוועדת השירותים הפיננסיים ובוועדה לפיקוח ורפורמה ממשלתית.
לינץ' התמודד על המועמדות הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית בבחירות המיווחדות של 2013 אך הפסיד לאד מרקי.
לינץ', הרביעי מבין ששת הילדים במשפחתו, נולד ב-31 במרץ 1955 בשכונת דרום בוסטון.
הוא גדל עם חמש אחיותיו ב"מיזם הדיור במושבה הישנה".
אביו, פרנסיס לינץ', היה עובד מסילות ברזל שנשר מבית הספר בכיתה ח'.
אמו, אן (לבית האוולין), הייתה עובדת משמרות לילה בסניף דואר.
שני הוריו הגיעו ממשפחות שהתיישבו בדרום בוסטון זה דור רביעי.
הוא למד בבית הספר היסודי סנט אוגוסטין ובבית הספר התיכון של דרום בוסטון.
בחופשות הלימודים בימיו כתלמיד תיכון החל לעבוד בבנייה לצד אביו.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים ב-1973, לינץ' החל להתלמד בתעשיית הברזל.
בשש השנים הבאות עבד בתחום זה והתמקצע בבניית מבנים רמין ברחבי ארצות הברית עבור חברות שונות, בהן תאגיד הפלדה של ארצות הברית (United States Steel Corporation) וג'נרל מוטורס.
ב-1977 נעצר לינץ' בגין עישון מריחואנה בהופעה של וילי נלסון ביריד מדינת אילינוי, והוא חויב במתן תשלום קנס בגובה חמישים דולר אמריקני.
הוא נעצר שוב ב-1979, הפעם בגין תקיפה והכאה של שישה סטודנטים איראנים במהלך מחאה אנטי-אמריקאית בבוסטון, אישום שבוטל לאחר מכן.
בערך בתקופה זו הוא פיתח התמכרות לאלכוהול, מה שהוביל אותו להצטרף לאלכוהוליסטים אנונימיים.
לפי דיווחים שונים, הוא הפסיק להגיע לקבוצות אלה לאחר שפגש את אשתו לעתיד מספר שנים אחר כך, על אף שהמשיך להשתתף בפגישות מדי פעם במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
לאחר ניסיון אישי בענייני בטיחות עובדים, מצא לינץ' את שאיפותיו מעבר למשלח ידו.
כאשר סופת שלגים בשנת 1979 אילצה את המיזם עליו עבד בוויסקונסין להיסגר, הוא בילה את הזמן הנותר בקורסים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
זמן קצר לאחר מכן אביו אובחן כחולה במחלת הסרטן, וכך לינץ' שב לעיר הולדתו בוסטון.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נבחר לינץ' לוועד המנהל של איגוד עובדי הברזל המקומי.
בגיל 30 נבחר לנשיא מועצת המנהלים של הארגון, הצעיר בתולדות האיגוד.
במהלך תקופה זו הוא העביר את לילותיו וסופי השבוע ב"מכון ונטוורת' לטכנולוגיה", שם סיים את לימודיו בכבוד עם תואר ראשון בניהול בנייה ב-1988.