tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנה אחרי ההשתתפות ב"מחפשים כוכב" הוא חלה בשיתוק חלקי של מיתרי הקול.
אחרי שהחלים חלקית הוא הגביל את הופעות השירה שלו.
לפני מספר שנים כשהשתתף בתוכנית ICarly, הוא היה אמור לשיר בסוף הפרק, אך נתקל בכאבי גרון חזקים, ונאלצו לבטל את חלק השירה בפרק.
ארצ'ולטה עשה ניסיונות ראשוניים ככותב-שירים וזמר לאחר ההשתתפות ב"מחפשים כוכב", שם הוא כתב לפחות שלושה שירים.
הסינגל הראשון שלו בעקבות התוכנית יצא בשנת 2002 וכלל את השירים "Dream Sky High" ו-"Don't Tell Me".
ואחר כך הוא גם השתתף בעונה השלישית של האנה מונטנה.
ארצ'ולטה נבחן לאמריקן איידול באודישנים שנערכו בסן דייגו, בסוף יולי 2007. הוא ביצע את השיר "Waiting on the World to Change" של ג'ון מאייר.
באמצע האודישן, השופט רנדי ג'קסון הצטרף בספונטניות לביצוע ושר את קולות הרקע של השיר.
בתוכנית התוצאות של הטופ 7, חולקו 2 קבוצות, קבוצה אחת היא מאלה שהגיעו ל"תחתית הרשימה" ("Bottom 3"-שלושת המתמודדים שקיבלו הכי פחות קולות).
בקבוצה אחת היו סאישה מרקאדו, ברוק וויט וקריסטי לי קוק.
בקבוצה השנייה היו דייוויד קוק, קארלי סמית'סון וג'ייסון קסטרו.
ארצ'ולטה היה היחיד שלא נבחר לאחת הקבוצות, ומקומו היה מובטח בתוכנית הבאה.
הוא התבקש לבחור את הקבוצה שלדעתו הייתה בטוחה ונשארת בתחרות.
ארצ'ולטה סירב לבחור אחת מהקבוצות והתיישב באמצע הבמה, בדומה למה שעשתה מלינדה דוליטל בעונה הקודמת.
לאחר ההופעה עם השיר "We Can Work It Out", שלדעתו של השופט סיימון קאוול היה "בלגן", נכתבו בעיתונים ידיעות שאומרות כי אביו של דייוויד מתעמר בבנו, מעביד אותו בפרך, משתלט על כל אספקט בחייו והיו אף שהרחיקו לכת וטענו שהוא מונע ממנו לחם ומים.
בהכנות לתוכנית האחרונה לפני הגמר, אביו של דייוויד לא רק בחר עבורו את השיר השני שיבצע Stand by Me, אלא גם ייעץ לו לשיר בסגנון הזמר האמריקני שון קינגסטון ולבצע את הפזמון על-בסיס שירו Beautiful Girls.
הביצוע הזה עלה לאמריקן איידול בתביעה וככל הנראה גם בכמה מאות אלפי דולרים, מה שגרם לסילוק אביו של דייוויד מהחזרות מאחורי הקלעים של התוכנית.
דייוויד הגן על אביו כשאמר שהוא "בחור נהדר" שמחזיק אותו על הקרקע.
במשך כל העונה ארצ'ולטה היה המועמד המסומן לניצחון.
הוא ודייוויד קוק הגיעו לגמר התוכנית שנערך ב-21 במאי 2008. ארצ'ולטה שר את השירים "Don't Let The Sun Go Down On Me" ,"In This Moment" ו-"Imagine".לבסוף הגיע למקום השני והפסיד את המקום הראשון לדייוויד קוק.
דייוויד קוק אמר שלדעתו ארצ'ולטה צריך היה לנצח, ואמר: "אני חייב להודות בזה, הילד בא עם שלושת השירים האלה ומסמר את זה".
ארצ'ולטה קיבל 44 אחוז מהקולות.
במהלך הגמר, שודרו פרסומות זהות של ארצ'ולטה ודייוויד קוק למשחק Guitar Hero, הפרסומת הייתה חיקוי של הסצנה בה טום קרוז רוקד בתחתונים ומנגן בגיטרה בסרט Risky Business.
הם עשו זאת במטרה לקדם את Guitar Hero שהייתה זכיינית של התוכנית.
בקיץ של 2008 יצא דייוויד לסיבוב ההופעות של העונה השמינית של אמריקן איידול ביחד עם כל המתמודדים שהגיעו ל-Top10 של אותה עונה.
ארצ'ולטה הגיע ביחד עם דייוויד קוק למקום השני במצעד הכוכבים הגדולים ביותר שפרצו בשנת 2008 של העיתון Forbes, וזכה בשני פרסים בטקס הTeen Choice Awards 2008-פרס "המעריצים האדוקים ביותר" ופרס ה"חיוך היפה ביותר" של רשת פוקס.
אלבום הבכורה של ארצ'ולטה, שנקרא כשמו David Archuleta, יצא ב-11 בנובמבר 2008. הסינגל הראשון מתוך האלבום, Crush הגיע לראש הפלייליסטים ברחבי העולם וזכה הפרס "שיר האהבה" של השנה בטקס הTeen Choice Awards.
האלבום הגיע למעמד זהב ומכר כ-900,000 עותקים בכל רחבי העולם.
חוץ מהשירים באלבום, הוציא לאור דייוויד עוד שלושה שירים חדשים: Let's Talk About Love,Save The Day ו-Zero Gravity.
ב-2009 ארצ'ולטה הוציא אלבום קאברים מיוחד של שירי קריסמס שנקרא Christmas From The Heart.
באפריל 2009 ארצ'ולטה הצטרף לסיבוב ההופעות של הלהקה מקפליי "Up Close...And This Time It's Personal" ברחבי בריטניה.
הם הופיעו עד חודש מאי.
ביוני של אותה השנה הוא הפך למופע הפותח בסיבוב ההופעות של הזמרת דמי לובאטו.
ארצ'ולטה הופיע גם עם ג'ורדין ספארקס.
ארצ'ולטה הופיע בטלוויזיה בסדרה של ערוץ ניקלודיאון ICarly בתפקיד עצמו, ובסדרה של ערוץ דיסני האנה מונטנה גם כן בתפקיד עצמו.
הוא ביצע בפרק דואט עם מיילי סיירוס שנכנס לפסקול העונה השלישית של הסדרה.
בשנת 2009 הוא זכה בשלושה פרסי Teen Choice Awards -פרס על שיר האהבה האהוב ביותר, האמן החדש הטוב ביותר, והמופע הטוב ביותר ביחד עם דמי לובאטו.
באותה שנה הוא גם זכה בפרס "הזמר העולה" בטקס האלמה (ALMA).
ארצ'ולטה חבר בארגון הצדקה Do Something.org והיה פעיל במספר רב של אירועי צדקה.
ב-2010 הוא היה אחד מהאומנים שהקליטו גרסה לטינית של השיר We Are the World של מייקל ג'קסון שכל הכנסותיו הלכו לעזרה לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
ארצ'ולטה כתב ספר שנקרא Chords of Strength ("אקורדים של עוצמה").
לדברי האתר Amazon, הספר יספר את "המסע הבלתי צפוי ומעורר ההשראה" של דייוויד,"כולל איך הוא התגבר על המחלה במיתרי הקול והשיג את חלומו להיות זמר.
הוא חושף את חוסר הביטחון שהרגיש בקשר לקולו לפני שהבין שהוא אוהב את הדרך שהשירה גורמת לו להרגיש יותר משלא אהב את הדרך בה נשמע.
בסיפור החיים האישי הזה, דייוויד נפתח ומספר על הכוח שהוא שואב מהאמונה הבלתי מעורערת שלו ומשפחתו העיקשת.
הוא משלם-מחווה לאלה שהמשיכו לעורר בו השראה ודרך הדוגמה שלהם לעזור לו להאמין בעצמו, בכישרון שלו, וביכולות שלו." הספר יצא בתאריך ה-1 ביוני 2010.
ב20/7/10 יצא הסינגל הראשון לדיסק השני של ארצ'ולטה שנקרא "Something 'bout Love".
האלבום "Other Side of Down" יצא ב-5 באוקטובר 2010. ב-18 בפברואר 2011 הודיעה חברת התקליטים ג'ייב רקורדס כי היא סיימה את החוזה עם ארצ'ולטה.
בסוף שנת 2011 יצא ארצ'ולטה לשליחות כמיסיונר בצ'ילה שארכה במשך כשנתיים.
בתחילת שנת 2012 כיכב ארצ'ולטה בסדרת הפיליפינית "Nandito Ako".
ב-26 במרץ 2012 הוציא לאור את אלבום האולפן "Forevermore".
ב-7 באוגוסט של אותה השנה הוציא לאור את אלבום האולפן "Begin".
ביוני 2021 יצא מהארון כחבר בקהילה הגאה.
2008-סיבוב ההופעות של אמריקן איידול
2009-סיבוב הופעות עם דמי לובאטו (מופעי קיץ)
2009-סיבוב הופעות עם דמי לובאטו (כל סיבוב ההופעות)
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2024פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצההמוזיקאי הפורץ הטוב ביותר
דייוויד איינהורן הוא מנהל קרן גידור יהודי-אמריקאי ופילנתרופ.
דייוויד איינהורן נולד ב-1968, סיים בהצטיינות יתרה את הלימודים באוניברסיטת קורנל, שם קיבל תואר ראשון בממשל מהמכללה לאמנויות ולמדעים בשנת 1991. היה חבר בתקופת לימודיו באחוות אלפא סיגמא אפסילון (SAE) בקורנל.
מתגורר עם אשתו במחוז וסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק.
איינהורן מכהן כנשיאה של גרינלייט קפיטל, קרן גידור אותה הקים בשנת 1996. הקרן השיגה במשך שנות קיומה ממוצע של כ-22 אחוזי תשואה נטו לשנה לשותפים והמשקיעים.
הקרן התפרסמה בהיותה אחד הגורמים לקריסתו של בית ההשקעות ליהמן ברדרס.
איינהורן משמש גם כיו"ר ואחד מבעלי המניות העיקריים של גרינלייט קפיטל רי בע"מ – חברת ביטוח משנה הרשומה באיי קיימן.
שמו מזוהה ביותר עם מכירה בחסר (שורט), כלומר השאלה אינטנסיבית של מניות לזמן מוגבל, מתוך כוונה לקנות את המניות בהמשך במחיר נמוך יותר.
שתי פוזיציות השורט המפורסמות ביותר שלו הן החברות Allied Capital וליהמן ברדרס.
איינהורן אומר על בנקאי ההשקעות שהם מתומרצים כדי למקסם את הבונוסים לעובד.
הוא מצטט את הסטטיסטיקה לפיה בנקי ההשקעות נוטים להעניק 50 אחוז מההכנסות כבונוס, ושמינוף גבוה יותר פירושו הכנסות רבות יותר, מה שהופך אותו למודל מסוכן מטבעו.
איינהורן הוא תורם מרכזי וחבר מועצת המנהלים של קרן מייקל ג'יי.
בשנת 2006, סיים במקום ה-18 באליפות העולם בפוקר ותרם את כספי הזכייה שלו בסך 659,730 $ לקרן.
בנוסף הוא תורם לארגוני צדקה רבים באזור ניו יורק.
במאי 2002, בכנס מחקר השקעות, נשא איינהורן נאום על חברת פיננסים בגודל בינוני בשם Allied Capital, והמליץ על ביצוע מכירה בחסר כנגדה.
המניה פתחה את המסחר למחרת בירידה של 20%.
איינהורן טען, כי החברה הייתה מעורבת בביצוע הלוואות מפוקפקות וכי הונתה באופן ישיר את הרשות לניהול עסקים קטנים בארצות הברית, ולכן הונתה בעקיפין גם את משלם המיסים האמריקאי.
החברה טענה כנגד כי איינהורן ביצע מניפולציה לא חוקית בשוק על המניה, וכדי להוכיח זאת, Allied השיגה במרמה את רשומות הטלפון שלו.
הרשות לניירות ערך בארצות הברית (SEC) חקרה את איינהורן בחשד למניפולציות בשוק המניות.
אליוט ספיצר התובע הכללי של מדינת ניו יורק הודיע כי בכוונתו להתחיל חקירה נוספת.
בחודש יוני 2007, מצאה רשות ניירות הערך כי Allied עברה על חוק ניירות הערך בנוגע לרישום החשבונאי ולשווי של ניירות ערך לא נזילים המוחזקים בחברה.
בהמשך למאבקו זה, הוא פרסם ספר אשר נקרא "לרמות חלק מהאנשים כל הזמן" אשר מספר על מאבקו זה.
הוא גם הקים אתר אינטרנט בשם FoolingSomePeople.com, כדי לקדם את הספר, והעלה מידע על הצד שלו בסכסוך, לרבות הודעה לעיתונות של Allied בפברואר 2007 ובה הודאה כי סוכן של החברה השיג רשומות טלפון של איינהורן במרמה.
מאבקו נגד חברת Allied נמשך בסופו של דבר כ-6 שנים.
איינהורן הציג את חברת Allied כמיקרוקוסמוס של מגמות השוק.
"מה שראינו שנה מאוחר יותר הוא כי Allied הייתה קצה הקרחון; כי סוג זה של מוסר מפוקפק ופילוסופיה ופעילות עסקית היה נפוץ הרבה יותר מאשר מה שזיהיתי באותו הזמן" אמר.
"המדינה שלנו, הכלכלה שלנו, הם שמשלמים מחיר עצום בשביל זה".
החל מיולי 2007, הפך למוכר בשורט במניות ליהמן ברדרס.
הוא האמין כי בית ההשקעות נמצא במצב של הון שלילי, וחשוף ביותר למכשירים פיננסים מסוג CDO אשר לא נרשמו כראוי.
הוא אף טען כי הם השתמשו בתעלולים חשבונאים מפוקפקים בדיווחים הכספיים שלהם.
כאשר בית ההשקעות בר סטרנס חולץ בערבות של הפדרל ריזרב בחודש מרץ 2008 ונמכר לקונצרן הבנקאי JPMORGAN CHASE, בית ההשקעות המתחרה ליהמן ברדרס היה במצב שברירי ביותר.
סמנכ"לית הכספים של ליהמן הייתה ארין קאלאן, שהוכתרה על ידי "וול סטריט ג'ורנל" כ"אדם ההגון בליהמן".
הבעיה הייתה שהיא הועסקה בבית ההשקעות שישה חודשים בלבד, ובנוסף לכך, הרקע שלה היה כעורכת דין בתחום המיסים ולא היה לה ניסיון מעשי בפיננסים.
בנאום שנשא בכנס באפריל, החל לדבר בפומבי על פוזיציות השורט כנגד בית ההשקעות.
להמן ברדרס פנה לקרן גרינלייט וביקש עותק של הנאום, אשר נשלח אליהם.
במאי 2008, ביצעה מנהלת הכספים קאלאן שיחה פרטית עם איינהורן והאנליסטים שלו.
מטרת השיחה עם קאלאן היה לתת לה הזדמנות להסביר את הפערים אותם הוא גילה בין הדוחות האחרונים של הפירמה הפיננסית ובין מה שנידון בכנס של החברה בעקבות פרסום הדוחות.
מאוחר יותר נאמר כי הגב' קאלאן פספסה בכמה מן התשובות לשאלות אותן נשאלה לגבי הערכות שווי הנכסים של ליהמן.
כאשר איינהורן פרסם בציבור מאוחר יותר את השיחה, המחיר המתדרדר גם כך של מניית ליהמן קרס עוד יותר.
קאלאן פוטרה כעבור מספר שבועות, כאשר בית ההשקעות פרסם דוח גרוע מהצפוי אשר הכיל הפסד של 2.8 מיליארד ברבעון השני.
בית ההשקעות ליהמן ברדרס פשט את הרגל בספטמבר 2008.
ב-26 במאי 2011 קרא איינהורן לסטיב באלמר מנכ"ל חברת מיקרוסופט להתפטר מתפקידו לאחר שהחברות אפל ו-IBM עקפו אותה בשווי השוק שלה.
במהלך סתיו 2011 פורסם כי איינהורן מחזיק באמצעות חברתו פוזיציית שורט שנלקחה במחיר כ-80$ על חברת הקפה גרין מאונטיין.
בתאריך 09 בנובמבר 2011 החברה פרסמה את דוחות הרבעון השלישי ובהם היא החטיאה את תחזיות האנליסטים וכתוצאה מכך צנחה בכ-35% לשער של 44.1$ בלבד.
דייוויד בואדלה (David Boadella; נולד ב-6 ביולי 1931, בלונדון) הוא פסיכותרפיסט אנגלי שכתב ספרים רבים וייסד שיטת טיפול בשם ביוסינתזה מתחום הפסיכותרפיה הגופנית.
בואדלה החל את עבודתו כפסיכותרפיסט בשנת 1957. במקביל עסק בתחום החינוך, כמורה ולאחר מכן כמנהל, עבד בעיקר עם ילדים עם הפרעות רגשיות.
עבודתו בתחום האחד הושפעה והשפיע על התחום השני, ושניהם יחד תרמו לפיתוח, הביוסינתזה.
כפי שבואדלה מגדיר עצמו, הוא בונה גשרים בין הגישות הטיפוליות השונות, וכשמה של שיטת הטיפול שהוא גיבש, ביוסינתזה, בואדלה הוא אומן הסינתזה והאינטגרציה של זרמים שונים בתחום הנפש, הגוף והרוח.
המפגש הראשון שלו עם עבודתו של וילהלם רייך (Wilhelm Reich) היה בעודו בן 21, דרך חנות ספרים אנרכיסטית בלונדון.
באותו זמן עבודתו של רייך הייתה חדשנית ושנויה במחלוקת בקרב הפסיכואנליטיקאים.
הספר נגע בבואדלה ופתח בפניו צוהר חדש אל העולם הטיפולי.
בואדלה יצר קשר עם רייך, ועם הזמן הגיע להכיר דמויות מפתח בתחום הפסיכותרפיה הגופנית שלמדו את שיטתו של רייך והמשיכו לפתחה בכיוונים שונים.
כך למשל, עבר טיפול והכשרה בוגטותרפיה Vegetotherapy אצל אולה רקנס (Ola Raknes), והיה בקשר עם גרדה בויסן (Gerda Boyesen), אלכסנדר לואן (Alexander Lowen), סטנלי קלמן, ואוה רייך שהיא בתו של וילהלם רייך וממשיכת דרכו.
התעניינותו של בואדלה בדרכים למניעת התפתחות הנוירוזה אצל האדם, הובילה אותו להתמקד בצד הרגשי בעבודתו עם ילדים במסגרת בית הספר הוא עבד עם ילדים בעלי קשיי הסתגלות בגילאים שבע עד אחת עשרה, ושם דגש על מימוש וחיזוק המשאבים של הילד.
גישתו של בואדלה בעבודתו עם הילדים הייתה עליזה ושובבית והיה בה משחק ויצירתיות.
במהלך עבודתו החינוכית השתמש הרבה באומנויות כגון שירה, דרמה ומחול וכן באמנויות לחימה כמו ג'ודו, שעזרו לילדים לחזק את ביטחונם בגופם.
הוא הנהיג עבודה יצירתית בבית הספר, ויצר אווירה שהובילה את הילדים אל מעבר לציפיותיהם הרגילות.
דוגמה אופיינית לעבודתו המיוחדת עם ילדים, היא אופן התערבותו כאשר הבחין בילד המדכא את האגרסיה שבתוכו.
הוא היה מביא לו מזרן מאובק, ושואל "כמה אבק תוכל להוציא מהמזרן?".
בדרך טבעית זו האגרסיה של הילד תועלה לכיוון שאינו הרסני אך שמאפשר לה ביטוי.
עבודתו היצירתית עם ילדים בבית הספר הניחה בסיס לעבודתו כמטפל בה החל במקביל לעבודתו בחינוך.
כאשר בואדלה עובד עם מטופל הוא משתמש רבות במשחק, ובקלילות מרנינה.
הוא נוגע בילד הפנימי של המטופל, לא בהכרח במילים, אלא בגישתו כלפיו.
בואדלה שואף לעורר באנשים מודעות לפוטנציאל הפנימי שלהם, ליצירתיות הטמונה בהם וליכולתם לעזור לעצמם.
הוא עובד על בניה מחודשת של האגו תוך הכלה וכבוד למקום שבו האדם נמצא, ומעודד את הקשר עם החלק הבריא והבלתי פתולוגי שבמטופל.
מפעל חייו ותרומתו לתחום הפסיכותרפיה הגופנית
בואדלה, מחלוצי התרפיה הגופנית באנגליה, תרם רבות להבאת הפסיכותרפיה הגופנית על גווניה השונים לאירופה בכלל ולאנגליה בפרט.
הוא ייסד את כתב העת "אנרגיה ואופי" (Energy and Character) בו פורסמו במהלך השנים אינספור מאמרים מאת המובילים בתחום הביודינמיקה והביואנרגטיקה כמו גם מתחומים אחרים.
כתב עת זה סייע לכל הזרמים בפסיכותרפיה הגופנית לחבור יחד ולנהל ביניהם דו-שיח פורה.
הוא ארגן את הסמינר המקצועי הראשון בלונדון של גרדה בויסן (Gerda Boyesen) ב-1969, והוציא לאור את מאמריה התאורטיים.
הוא עזר לאלכסנדר לואן (Alexander Lowen) לארגן את הסדנא הראשונה שלו באירופה.
לואן אף הזמין את בואדלה כאורח בוועידה הבינלאומית הראשונה שלו שנערכה במקסיקו.
דייוויד בואדלה גם הביא לראשונה ללונדון את הגישה הדינאמית של פרנק לייק (Frank Lake), ששייך לאסכולת תאוריית יחסי אובייקט.
בואדלה הדריך מספר רב של קבוצות מטפלים במסלול ההכשרה במכון בויסן לפסיכולוגיה ביודינמית, ושימש כמנחה אורח במספר רב של תוכניות הכשרה מתחום הביואנרגיה.
ב-1976 התבקש לנהל את המכון לפיתוח הפוטנציאל האנושי בלונדון (Human Potential Movement|The Institute for the Development of Human Potential) שם לימד במשך שש שנים את העקרונות המרכזיים באינטגרציה טיפולית.
ב-1982 ייסד את המרכז לביוסינתזה במטרה לתאם רשת של קבוצות הכשרה שהחלו באנגליה ומשם התפרסו על כ-30 מדינות באירופה, אמריקה הצפונית והדרומית, יפן, אוסטרליה וישראל.
מ-1989 כיהן בואדלה כנשיא המייסד של הארגון הארופאי לפסיכותרפיה גופנית (European Association for Body Psychotherapy (EABP)).
ב-1995 קיבל בואדלה את התואר "דוקטור לשם כבוד" (Dr.h.c) מהאוניברסיטה הפתוחה הבינלאומית לרפואה משלימה (Open International University of Complementary Maedicine) על תרומתו בתחום מדעי האדם והחברה.
בואדלה בעל תארים בתחום החינוך, הפסיכולוגיה וספרות אנגלית.
תואר B.A בהצטיינות, משנת 1953, מטעם אוניברסיטת לונדון (University of London), ותואר שני בחינוך M.Ed, משנת 1960, מטעם אוניברסיטת נוטינגהאם .
באוניברסיטת נוטינגהאם הוא אף למד וגטותרפיה (vegetotherapy), וכן אנליזה ביואנרגטית (Bioenergetics analysis).
במהלך שנות השבעים למד בואדלה אצל אולה רקנס המטפל בשיטת הוגטותרפיה Vegetotherapy של רייך במשך חמש שנים.
הכרותו עם עבודתו של פרנסיס מוט (Francis Mott) הובילה את בואדלה להעמיק אף בתחום הפסיכולוגיה הקונפיגורטיבית (configurational psychology).
בואדלה הוסיף לרכוש השכלה מפרנק לייק (Frank Lake) ומאוחר יותר, בשיתוף פעולה עמו, ניהל את המכון לפיתוח הפוטנציאל האנושי (Institute for Development of Human Potential) בלונדון.
מאמצע שנות השמונים ובמשך כ-15 שנה, למד אצל רוברט מור בדנמרק אודות אנרגיות מעודנות והמימד הרוחני והטרנספרסונלי שבאדם.
לאחר 12 שנות ניסיון כמטפל בשיטת הוגטותרפיה ו-15 שנות ניסיון בעבודה בסביבה החינוכית עם ילדים בעלי בעיות רגשיות, החל בואדלה בשנת 1969 לפתח את שיטת הביוסינתזה, שבצורתה הראשונית הושפעה במידה ניכרת מפרנסיס מוט.
משנת 1975 החל בואדלה להכשיר אחרים בביוסינתזה באופן עצמאי ובמסגרת מוסדות אחרים בלונדון, וביניהם המרכז לפסיכולוגיה ביודינמית.
מ-1980 החל להעביר הרצאות וסדנאות-אורח באוניברסיטאות ומוסדות ברחבי העולם.
ב-1982 ייסד דייוויד בואדלה יחד עם אשתו, ד"ר לפילוסופיה סלביה ספכט-בואדלה את המכון הבינלאומי לביוסינתזה (the International institute for Biosynthesis (IIBS)) שממוקם כיום בהיידן (Heiden), שווייץ.
משמעות המילה ביוסינתזה היא 'אינטגרציה של החיים', והיא מתארת את האינטגרציה של שלושת זרמי אנרגיית הליבידו המתגבשים בשבועות הראשונים לחיי העובר.
במצבים נוירוטיים שלושת זרמים אלו הם לרוב מפוצלים, ושילובם מחדש יחד חיוני לבריאות הגופנית והנפשית.
הגישה הטיפולית בביוסינתזה משלבת שלוש מסורות שונות שהתפתחו כולן מפרויד.
האחת עוברת דרך רייך, לואן וגרדה בויסן, ומתמקדת בזרימה של אנרגיית הליבידו.
השנייה, מתמקדת בפסיכולוגיה קדם לידתית, מתחילה בראנק ומסתיימת בפרנסיס מוט.
השלישית מתמקדת בקשר שבין האם והתינוק, ומושפעת ממלאני קליין, מפרנק לייק, וממטפלים אחרים בגישת יחסי אובייקט.
בהקשר זה בולטים סטנלי קלמן (Stanley Keleman), מנהל המרכז ללימודי אנרגטיקה (Centre for Energetic Studies) בברקלי (Berkeley), שהשפיע רבות על בואדלה, וכן תרומתו המאוחרת יותר והמשמעותית של בוב מור (Bob Moore) במימד הרוחני והטרנספרסונלי.
שילוב גישות אלו הוצג לראשונה בהרצאה שנקראה "דחק ואופי" ("Stress and Character") שהעביר בואדלה במכון טביסטוק לקשרים אנושיים (Tavistock Institute for Human Relations) בלונדון, ינואר 1974.
דייוויד אתרטון הוא מנצח אנגלי.
אתרטון נולד בבלקפול, לנקשייר למשפחה מוזיקלית.
אביו, רוברט אתרטון, היה המורה למוזיקה בסנט ג'וזף קולג' בבלקפול וכן היה מנצח.
אתרטון למד מוזיקה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1962-66 ובאקדמיה המלכותית למוזיקה.
בשנת 1967 הכניס אותו גאורג שולטי לסגל של קובנט גארדן, שם ניצח לראשונה על טרובאדור בשנת 1968 וכיהן כמנצח הבית עד 1980. בשנת 1976 הופיע לראשונה בלה סקאלה ובשנת 1978 באופרה של סן פרנסיסקו.
בשנים 1968 עד 1973 ושוב מ-1980 עד 1983 כיהן כמנהל מוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון.
בתקופת כהונתו השנייה בסינפונייטה כיהן במקביל גם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, שם המשיך וכיהן כמנצח אורח ראשי בשנים 1983 עד 1986. באותן שנים היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו.
בשנת 1989 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג ואף ייסד את פסטיבל "בעיקר מוצרט" בסן דייגו.
בשנת 1991 ניצח בקובנט גארדן על הפקה בימתית מלאה של "ההוגנוטים" מאת מאיירבר, הראשונה בלונדון מאז מלחמת העולם השנייה.
אתרטון התבלט בהתלהבותו למוזיקה חדישה, שהתבטאה בין השאר בביצועי בכורה ל"הלוויתן" של ג'ון טאוונר (1968), "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל (1968) ו"אנו באים אל הנהר" של הנס ורנר הנצה (1976).
כמו כן ערך והקליט את מכלול יצירותיו של שנברג להרכב קאמרי והקליט יצירות משל לאוש יאנאצ'ק, מוצרט, שוברט, וייל ואחרים עם תזמורות ידועות-שם.
פרשנותו ל"המלך פריאם" של מייקל טיפט זכתה לשבחי המלחין.
דייוויד ליונל בדיל הוא קומיקאי, סופר ומנחה טלוויזיה בריטי-אמריקאי.
בדיל נולד בניו יורק למשפחה יהודית ועבר לאנגליה בגיל ארבעה חודשים.
אביו, קולין, היה כימאי יהודי-ולשי שעבד ביוניליוור עד שנות ה-80 ולאחר מכן מכר צעצועי דינקי בשוק האפור ופוטר.
אמו, שרה, הייתה ניצולת השואה.
היא עברה לבריטניה בגיל 5 חודשים יחד עם הוריה בשנת 1939. בדיל הוא בן אמצעי מבין שלושה.
בדיל גדל והתחנך בצפון לונדון.
לו תואר בספרות אנגלית מקינגס קולג' (קיימברידג').
לאחר מכן התחיל ללמוד לדוקטורט בספרות אנגלית ביוניברסיטי קולג' לונדון אך עזב בטרם עת.
בדיל הוא סופר, קומיקאי ומנחה טלוויזיה.
הנושאים העיקריים שבהם הוא עוסק בעבודתו נוגעים להדדיות בין בני אדם, יחסי מין ומערכות יחסים, כדורגל ודת.
השיר "Three Lions" שהוא היה שותף לכתיבתו בשנת 1996, מתואר כ"המנון בפועל" של הכדורגל האנגלי מאז 1996. הפזמון שלו, עם השורה החוזרת "It's Coming Home", הפך לפזמון פופולרי בקרב האוהדים במשחקי אנגליה.
כתב את התסריט לסרט הקומדיה "הכופר" משנת 2011.
הופיע בתוכנית "8 מתוך 10 חתולים בחוץ".
ספרו "המטרה החשאית" (The Secret Purposes), מבוסס בחלקו על סיפורו של סבו של בדיל במחנה כליאה באי מאן (אחד משטחי חסות של הכתר הבריטי) בזמן מלחמת העולם השנייה.
ספרו "לא סופרים את היהודים" ראה אור בארצות הברית ב-2021 ובישראל בפברואר 2024 (הוצאת פן).
הספר עוסק באנטישמיות כצורה של גזענות, בעיקר בקרב פוליטיקאים מהצד השמאלי של המפה במדינות מערביות.
הספר הוגדר כרב מכר על ידי "הניו יורק טיימס" ו"הסאנדיי טיימס".
לבדיל יש שני ילדים, שניהם נולדו בלונדון.
אימם של השניים היא הקומיקאית הבריטית, מורוונה בנקס , בת זוגו של בדיל.
בדיל מגדיר עצמו כאתאיסט יהודי.
הוא מעריץ גדול של להקת הרוק ג'נסיס ושל הזמר דייוויד בואי.
בדיל הוא הפטרון של CALM.
הוא שימש כמנחה סטנד-אפ באירוע "סטנד אפ כדי למנוע התאבדויות".
בפברואר 2009, הוא ואמנים אחרים כתבו מכתב תמיכה פתוח בלונדון טיימס למנהיגי הבהאיים באיראן.
דייוויד אלמונד (באנגלית - David Almond; נולד ב-15 במאי 1951) הוא סופר בריטי לילדים ונוער, שספריו, אשר הידוע מהם הוא "סקליג" (1998) זכו להצלחה מסחרית וביקורתית, וזיכו את מחברם בפרסים בינלאומיים, ביניהם מדליית קרנגי ופרס אנדרסן.
אלמונד נולד למשפחה קתולית בניוקאסל, אביו היה מנהל משרד במפעל, ואמו כתבנית, שהפכה לעקרת בית עם לידת ילדיה.
בילדותו של אלמונד גרה המשפחה במספר מקומות באזור התעשייתי של פלינג בצפון מזרח אנגליה.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד ספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת מזרח אנגליה.
הוא החל לעבוד כמורה, ולימד חמש שנים בבית ספר יסודי בגייטסהד.
בעודו משמש כמורה החל אלמונד לפרסם סיפורים קצרים.
הוא חש כי משרתו כמורה מגבילה אותו, ובגיל 30 מכר את ביתו ועבר לגור בקומונה של אמנים בנורפוק על מנת להקדיש עצמו לכתיבה.
לאחר כשנה עבר לגור בבית אחוזה ישן בסאפוק (Suffolk).
לאחר כשנתיים, בשנת 1985, הצליח לפרסם ספר בשם "לילות חסרי שינה" (Sleepless Nights), שהיה קובץ של סיפורים קצרים למבוגרים, ויצא בהוצאה לאור קטנה ומקומית בשם "Iron Press".
הספר לא הצליח, וגם כספו של אלמונד אזל, אך הוא לא אמר נואש והמשיך לפרסם סיפורים בכתבי עת.
קובץ נוסף מסיפוריו בשם "סוג של גן עדן" (A Kind of Heaven) יצא לאור באותה הוצאה בשנת 1997. בתקופה זו ניסה לפרסם נובלה למבוגרים בשם "סיאנסים", אך נדחה על ידי ההוצאות לאור אליהן פנה.
כן ערך מגזין ספרותי בשם "פאנרג'" (Panurge) בין 1987 ל-1993. בכל אותה העת לא הצליח להתפרנס מכתיבה, ועבד במשרות הוראה במקביל, כמורה למבוגרים, ואף כמורה לחינוך מיוחד.
בתקופה זו כתב סיפור קצר שהיה מבוסס על מות אחותו בילדותו.
הסיפור עובד, ועבר מספר גלגולים, הפך לתסכית רדיו, ולאחר מכן לספר על יצור מכונף ומסתורי המסייע לילד.
הספר, "סקליג" פורסם על ידי בית ההוצאה "הודר" (Hodder) בשנת 1998 זכה להצלחה רבה והביא לגילויו של אלמונד כסופר.
"סקליג" גילה את אלמונד כסופר, ואפשר לו להמשיך בכתיבה ולהתרכז בכתיבה לילדים ובני נוער.
המדובר בסיפור הנע בין המציאות לפנטסיה על זוג ילדים, מייקל ומינה, המוצאים במחסן יצור מסתורי ומכונף, והקשר המתפתח עמו מסייע להם בשעת מצוקה.
הספר זכה בפרס וייטברד ובמדליית קרנגי, ואף עובד למחזה ולסרט טלוויזיה בכיכובו של טים רות'.
הספר נחשב כיום לקלאסיקה של ספרות הילדים, בדומה ליצירותיהם של ק.
הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של דורית דליות-רובנוביץ', בהוצאת כנרת, זמורה ביתן דביר, בשנת 2001.
בשנת 2010 זכה בפרס אנדרסן על מפעל חייו בספרות הילדים.
ספריו כתובים בנימה עצובה ופילוסופית ושומרים על כוח משיכתם לילדים ולמבוגרים.
הם עוסקים ביחסים מורכבים בין ניגודים כחיים ומוות, מציאות ובדיון, עתיד ועבר, בחינוך, בהעצמה אישית והסתגלות לשינוי.
הם מתרחשים בדרך כלל בנוף הפוסט-תעשייתי העגמומי של צפון מזרח אנגליה ואזור נהר טיין בו גדל אלמונד.
בעברית ראה אור גם ספרו "אבא שלי איש ציפור" (תרגום מיכאל דק, הוצאת כנרת, 2010), המספר את סיפורה של ילדה שאמה מתה, ואביה משתתף בתחרות "איש הציפור" בה מוענק פרס של אלף סטרלינג לאיש שיצליח לעופף באמצעות מכשיר שיבנה מעבר לנהר הטיין.
הוא מכהן כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת באת' ספא.
דייוויד ברוס נורמן הוא פלאונטולוג בריטי ומחבר ספרי מדע פופולרי על דינוזאורים.
נכון ל-2017 הוא מכהן כאוצר פלאונטולוגיה במוזיאון סדג'וויק באוניברסיטת קיימברידג'.
בנוסף, הוא עמית בכרייסט קולג' שם הוא מלמד גאולוגיה בתוארי מדעי הטבע.
על שמו נקרא המין Equijubus normani בידי חוקרים סינים.
ב-2016 היה שותף לכתיבת מאמר מדעי המתאר מאובן רקמת מוח של דינוזאור שנתגלה באנגליה.
ב-2017 היה שותף לכתיבת מאמר מדעי שקרא תיגר על החלוקה הקלאסית של הדינוזאורים לשתי סדרות: בעלי אגן דמוי לטאה ובעלי אגן דמוי עוף.
במאמר הוחייה הענף אורניתוסקלידה שכעת הורכב מבעלי אגן דמוי עוף והתרופודה, בעוד שסדרת בעלי אגן דמוי לטאה כוללת כעת רק את ההררזאוריים ודמויי זאורופודים.
בעברית פורסם ספרו "דינוזאורים" (במקור !) על ידי הוצאת מודן ב-1991.
דייוויד בולה היה שף ומסעדן אמריקאי, בעל מסעדות בטרייבקה, בעיר ניו יורק.
הוא נודע במיוחד בשל מסעדת הדגל שלו "בולה" (Bouley).
דייוויד בולה נולד בסטורס, קונטיקט.
בראשית הקריירה שלו הוא עבד במסעדות בקייפ קוד, סנטה פה, ניו מקסיקו ולבסוף בצרפת ושווייץ.
בעת שהותו באירופה, אחרי שסיים את לימודיו בסורבון, עבד בולה עם רוז'ה ורז'ה, פול בוקיז, ז'ואל רובישון, גסטון לנוטר ופרדי ז'ירארדה.
אחרי שרכש ניסיון, שב בולה לעבוד בעיר ניו יורק במסעדות מובילות באותה עת כמו "לה סירק", "לה פריגור", "לה קוט באסק", כמו גם שימש כסגן שף במסעדה שפתח רוז'ה ורז'ה בסן פרנסיסקו.
משם, בולה נעשה השף של מסעדת "מונראשה" מזמן פתיחתה בטרייבקה ב-1985. המסעדה משכה תשומת לב מהר מאוד וזכתה בניקוד של שלושה כוכבים מהניו יורק טיימס.
ב-1987 פתח בולה מסעדה משלו בשם "בולה" בטרייבקה, המשקיפה על Duane Park.
ב-1991, מדריך זגאט שאל 7,000 סועדים, "איפה היית רוצה לאכול את הארוחה האחרונה של חייך?" תשובתם הייתה "בולה".
בולה זכה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום עד שהוא שינה את מיקומה של המסעדה ב-2008. מסעדה אחרת של בולה בניו יורק, "דאנוב" (Danube), זכתה בכוכב אחד במדריך מישלן.
"דאנוב" עברה שינוי בעיצובו של הארכיטקט SuperPotato או טקאשי סוגימוטו ונקראה 'brushstroke Restaurant' (מסעדה בתנועת מכחול).
מסעדת "בראשסטרוק" השוכנת ברחוב הדסון 30, נפתחה באפריל 2011 ומשלבת כוחות בין בולה לטסוג'י קולינרי אינסטיטיוט באוסקה, שמשלבת בין תרבות אוכל יפנית ברמה גבוהה לבין מרכיבים אמריקאיים מובחרים.
Bouley Test Kitchen הוא אירוע פרטי ומעבדת בישול לשפים אורחים ולפיתוח מתכונים עבור מסעדותיו של בולה.
במתקנים השתמש צוות אמריקאי עבור תחרות בוקיז ד'אור ב-2011, שבראשה עמדו דניאל בולו ותומאס קלר.
בקיץ 2008 נישא בולה לניקול ברתלם, אמנית וצלמת.
דייוויד באלדאצ'י הוא סופר ועורך דין אמריקאי ממוצא איטלקי שכתב 37 ספרים רבי-מכר (נכון ל-2019) ועוד 7 ספרים לבני נוער.
ספריו תורגמו ל-45 שפות לפחות ונמכרים בכ-80 מדינות.
בין ספריו המוכרים ניתן למנות את סדרת ספרי "מועדון הגמל", "משחק השעות", "האחרון הוא העומד", "נשיא מעל החוק" ועוד.
ספריו בעברית ראו אור בהוצאת מודן.
באלדאצ'י נולד ב-1960 בריצ'מונד, בירת וירג'יניה, לג'ויס רוז ורודולף באלדאצ'י.
סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיט וירג'יניה קומונוולת' ותואר נוסף במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה, במהלכם נהג לכתוב סיפורים קצרים בזמנו הפנוי.
בתשע השנים שלאחר מכן עסק בעריכת דין בוושינגטון.
לאחר מכן עבר להתגורר באלכסנדריה שבוירג'יניה, שם כתב סיפורים קצרים ותסריטים שלא נחלו הצלחה ואז עבר לכתיבה ספרותית.
לאחר 3 שנים של כתיבה הוציא לאור את רומן הביכורים שלו "נשיא מעל החוק" שאף עובד לגרסה קולנועית בכיכובו שלו, ובהפקתו ובבימויו של קלינט איסטווד.
הסרט, בניגוד לספר שהפך לרב-מכר בינלאומי עם צאתו, לא זכה להצלחה.
בהמשך פרסם למעלה מ-36 רומנים וששה ספרים לבני הנעורים.
עבודותיו התפרסמו מעת לעת בעיתונים, מגזינים וכתבי עת רבים אחרים ברחבי העולם.
ספריו תורגמו ל-45 שפות שנמכרו בלמעלה מ-80 מדינות העולם וכן הודפסו לכ-110 מיליון עותקים נכון ל-2013, מה שהופך אותו לאחד מהסופרים המצליחים ביותר בהיסטוריה.
כל ספריו היו לרבי מכר ורובם עמדו בראש טבלאות המכירות.
באלדאצ'י מתגורר בריצ'מונד שבווירג'יניה עם אשתו, מישל קולין, ושני ילדיהם.
באלדאצ'י משרת כשגרירו הלאומי של ארגון ללא מטרות רווח למען טרשת נפוצה.
הוא נוטל חלק בארגוני צדקה רבים, וייסד יחד עם אשתו קרן לקידום האוריינות בארצות הברית.
ב-1997 נכלל ברשימת 51 האנשים היפים בעולם של המגזין פיפל.
כל ספריו של באלדאצ'י שראו אור בעברית יצאו בהוצאת מודן.
מועדון הגמל (Camal Club) - 2005
פינת הגיהנום (Hell's Corner) - 2010
סדרת שון קינג ומישל מקסוול
המשפחה הראשונה (First Family) - 2009
דו-קרב / וגה ג'יין וסודות הכישוף (The Finisher) (פנטזיה) - 2010
וגה ג'יין ומבוך המפלצות (The Keeper) - 2015
איש הזיכרון (Memory Man) - 2015
המייל האחרון (The Last Mile) - 2016
חבל דק (Walk the Wire) - 2020 (סיפור משולב עם ויל רובי)
אור יום (Daylight) - 2020 (סיפור משולב עם ג'ון פולר)
עיר החלומות (Dream Town) - 2025
להציל את פיית (Saving Faith) - 1999
הפרס הגדול (The Winner) - 2000
נאמנות כחולה (True Blue) - 2009
דייוויד אלדריג' הוא מחזאי אנגלי.
אלדריג' נולד וגדל ברומפורד, בלונדון רבתי באנגליה, כילד הקטן מבין שלושת ילדיהם של אנשים דלי אמצעים.
אביו, ששורשיו בהאקני היה פועל בבית חרושת לנעליים ומוכר בשוק.
אמו דחפה את דייוויד להירשם לבית הספר הפרטי ברנטווד שתלמידיו היו בני מעמד גבוה ממנו.
הצליח להשתלב בחברתם הודות לכדורגל ומאוחר יותר למשחק התיאטרון.
בתום לימודי התיכון נרשם לאוניברסיטת אקסטר כדי ללמוד דרמה.
בהתחלה חלם להיות במאי, אולם אחרי שראה את מחזותיהם של דייוויד הר וטרבור גריפית'ס החליט להיות מחזאי כמוהם.
מחזותיו הועלו על במות רבות בבריטניה, כולל תיאטרון רויאל קורט, תיאטרון בוש, תיאטרון פינבורו והתיאטרון המלכותי הלאומי.
עיבודו לבמה של הסרט הדני "פסטן" (החגיגה) הוצג בתיאטרון אלמיידה, ואחר כך על במות וסט אנד וברודוויי.
הצלחתו הראשונה הייתה "Serving it Up" בתיאטרון בוש.
המחזה תיאר את הרסנות הדעות הקדומות והעצבות בחיי הנוער באיסט אנד הלונדוני.
בגיל 22 הפך אלדריג' למחזאי מוערך ובהמשך נבחר להיות מחזאי הבית של הסטודיו של התיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 1997 מחזה שלו Summer Begins הועלה על במת ה"דונמאר וורהאוס", שבניהולו של סם מנדס.
יצירתו Market Boy שאבה השראה מזכרונות ילדותו כשעבד באחד הדוכנים של שוק רומפורד.
היא הועלתה ביוני 2006 באולם הגדול על שם אוליבייה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ביולי המחזה שלו Under the Blue Sky הוצגה בתיאטרון דיוק אוף יורק בליהוק השחקנים כריס או'דאוד, קתרין טייט ופרנצ'סקה אניס.
במרץ 2011 תיאטרון אלמיידה הציג מחזה אחר שלו "קשר בלב" (The Knot of the Heart) בכיכובה של לייזה דילון, שהתפקיד הראשי שלה, לוסי, נכתב במיוחד בשבילה.
בפברואר 2012 המחזה שלו "In Basildon" עלה על במת התיאטרון קורט רויאל בבימויו של דומיניק קוק ועם לינדה באסט ורות שין בתפקידים ראשיים.
שני המחזות האחרונים זכו לבקורות נלהבות.
באפריל 2012 הועלתה גרסתו החדשה ל"העלמה יוליה" מאת אוגוסט סטרינדברג על במת התיאטרון רויאל אקסצ'יינג', בכיכובה של השחקנית מקסין פיק.
(1995 - בתיאטרון בקמפוס של אוניברסיטת אקסטר
Sideways Moving 1995 - בפסטיבל פרינג' באדינורו
Serving It Up 1996 - בתיאטרון בוש
Dirty 1996 - בתיאטרון רויאל סטרטפורד איסט
A Week with Tony 1996 - בתיאטרון פינבורו
Summer Begins 1997 - בדונמאר וורהאוס
Thanks Mum 1998 ב"חדר האדום" במרכז באטרסי לאמנויות
Falling 1999 - התיאטרון המפסטד
2000 Under the Blue Sky - תיאטרון רויאל קורט
Market Boy 2006 בתיאטרון המלכותי הלאומי
The List 2009 בתיאטרון ארקולה
A Thousand Stars Explode in the Sky 2010 (יחד עם רוברט הולמן וסיימון סטיבנס, מילות שירים מאת המרסמית'
2011 The Knot of the Heart (קשר בלב) בתיאטרון אלמיידה
The Stock Da'wa 2011 - תיאטרון המפסטד
Something, Someone, Somewhere 2011 - פרויקט 66, תיאטרון בוש, בקתדרלת וסטמינסטר
2012ׂ In Basildon, בתיאטרון רויאל קורט
2004 - "החגיגה" (Festen) עיבוד באנגלית לפי עיבוד לתיאטרון על ידי תומאס וינטרברג, מוגנס רוקוב, בו הר הנסן לתסריט הסרט של תנועת "דוגמה 95" הדנית, - תיאטרון אלמיידה/התיאטרון הלירי, ואחר כך בתיאטרון מיוזיק בוקס בניו יורק (2006)
2006 - Our Hidden Lives - עיבוד לטלוויזיה לפי ספרו של סיימון גרפילד (בי.בי.סי)
2006 - ברווז הפרא - גרסה חדשה למחזה מאת הנריק איבסן - תיאטרון דונמאר וורהאוס
2007 - יון גבריאל בורקמן, גרסה חדשה של המחזה מאת איבסן, על במת דומאר וורהאוס
2009 - "בבילון" - עיבוד של המחזה "רחוב בבילון" מאתל ז'אן-מארי בסה, בתיאטרון בלגרייד בקובנטרי
2010 - האישה מן הים - גרסה חדשה של המחזה של איבסן, בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר
2012- העלמה יוליה מאת אוגוסט סטירנדברג, בגרסה חדשה - בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר
קשר בלב - נוסח עברי מאת עידו ריקלין, בבימויה של אתי רזניק, הועלה בתיאטרון הספרייה ברמת גן, 2012
הגרסה האנגלית לעיבוד החגיגה - בתרגום שלמה מושקוביץ
2001 - המחזה החדש הטוב ביותר בווסט אנד - Under the Blue Sky
סאמאדי (נולד ב-1963) הוא אורולוג ואונקולוג, יו"ר המחלקה לאורולוגיה, ראש תחום הכירורגיה הרובוטית בבית החולים "לנוקס היל" ופרופסור לאורולוגיה באוניברסיטת הופסטרה נורט' שור (North Shore-LIJ) – הפקולטה לרפואה בניו יורק.
מתמחה באבחון וטיפול של מחלות אורולוגיות, סרטן הערמונית (פרוסטטה), סרטן הכליות וסרטן בשלפוחית השתן, בפלישה מינימלית, כולל ניתוח לפרוסקופי רדיקלי לכריתת בלוטת הערמונית.
פיתח את טכניקת הניתוח (SMART - Samadi Modified Advanced Robotic Technique) להסרה רובוטית של פרוסטטות סרטניות.
סאמאדי נולד וגדל באיראן בקהילה היהודית בעיר.
בגיל 15, לאחר המהפכה האיראנית, סאמאדי ואחיו הצעיר עזבו את איראן.
הם המשיכו להתחנך בבלגיה ובלונדון עד שהתיישבו בארצות הברית.
שם סאמאדי סיים את לימודי התיכון ברוסלין, ניו יורק.
לאחר התיכון, סאמאדי קיבל מלגה מלאה ללימודי ביוכימיה באוניברסיטת סטוני ברוק.
לאחר סיום לימודי הרפואה סאמאדי השלים את הכשרתו באורולוגיה במרכז הרפואי מונטיפיורי ובפרוקטולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין.
הוא ערך השתלמות עמיתים אונקולוגית בתחום הפרוקטולוגיה במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג והשתלמות עמיתים ברדיקל פרוסטטקטומי רובוטית בביה"ח הנרי מונדור שבקרטיי, צרפת, תחת הדרכתו של פרופסור קלוד אבו.
יחד עם ד"ר אבו, סאמאדי ביצע את 11 ניתוחי הערמונית הראשונים בעולם, בעזרת רובוט הדה וינצ'י.
ד"ר סאמאדי עבר השתלמות עמיתים בלפרוסקופיה וניתוח פרוסטטקטומי רובוטי.
מאחר שעשה השתלמות עמיתים בתחום האונקולוגיה האורולוגית ובלפרוסקופיה, הטכניקות של סאמאדי, כפי שמתוארות להלן, מתבססות על עקרונות אונקולוגיים שנלמדו בעזרת ניתוח פרוסטטקטומי רדיקלי פתוח שהועברו לגישה רובוטית.
בבית החולים לנוקס היל הוא משתמש בטכניקה שבה הוא משחזר את טכניקת הפתיחה האנטומית בצורה הכי קרובה, בפלטפורמה הרובוטית.
סאמאדי פיתח את טכניקת הניתוח שלו SMART (Samadi Modified Advanced Robotic Technique) לאחר שנים של שיפור שיטת הניתוח הרובוטית שלו, לשיפור התוצאות בתפקוד המיני ושליטה במתן שתן.
סאמאדי מציג את מחקרו הקליני בכנסים רפואיים.
סאמאדי היה מעורב באימון ובפיקוח על אורולוגים ברחבי ארצות הברית ומחוץ לה.
סאמאדי חבר באגודת האורולגים האמריקאים ואגודת הרפואה האמריקאית.
סאמאדי כלול ברשימת הרופאים המובילים ע"פ חברת Castle Connolly Medical .
מגזין "ניו יורק" הכניס את סאמאדי לרשימת הרופאים הטובים ביותר לשנת 2009, 2010 ו-2011.
בנוסף, סאמאדי מנחה את תוכנית "Sunday Housecall" ברשת החדשות פוקס יחד עם ד"ר מארק סיגל.
ב-27 באוגוסט 2013 ד"ר סאמאדי הופיע כאורח בתוכנית "פוקס וחברים" שעסקה בתמחור הביטוח לפי מין המבוטח בקרב חברות הביטוח, כאשר הוערך כי נשים שילמו קרוב לביליון דולר אמריקאי לשנה יותר מגברים.
אך, תחת הסעיפים החדשים של הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית - "אובמהקר" 2014, הנוהל הזה אמור היה להתבטל החל מ-1 בינואר 2014, וסעיף זה נחשב ללא שנוי במחלוקת ברפורמת הבריאות.
ד"ר סאמאדי טען כי נשים משלמות יותר עבור ביטוח בריאות מכיוון שהן, נוטות להשתמש במערכת הבריאות יותר מגברים: נשים עוברות יותר בדיקות לגילוי מוקדם, הן יולדות, הן עוברות ממוגרפיה ובדיקת משטח צוואר הרחם (פאפ), וגברים לא ממש אוהבים ללכת לרופא.
לפי ד"ר סאמאדי, גברים אמורים להשתמש במערכת הבריאות באותו מידה כמו הנשים, ולעבור בדיקות לגילוי מוקדם של סרטן, במיוחד סרטן הערמונית.
גברים מגיל 50 צריכים לעבור בדיקות לאיתור אנטיגנים ספציפיים הגורמים לסרטן הערמונית.
"בשביל לסדר את כל העניין עם ביטוחי הבריאות השונים ומערכת הבריאות בכללי, צריך להוציא מהתמונה את הגורם השלישי שמשלם.
אם אתה שילמת על זה, אז זו הדרך ללכת בה.
לכולנו צריך להיות ביטוח לבתי חולים במקרים קטסטרופליים, אבל כאשר מדובר בבדיקות טומוגרפיה ממוחשבת (CT), צילומים ורופאים, צריך להגיע עם כרטיס האשראי שלך או מזומן ולומר "אני רוצה בבקשה לראות רופא".
זה יפתור את כל הבעיות הללו."
כתומך בעמדה זו, ד"ר סאמאדי אמר "אני פשוט חושב שכל המערכת הזו לא מתפקדת טוב.
כלומר, זוהי רק דוגמה אחת שבה גברים ונשים נחשבים לשונים לחלוטין, יש הבדל במין המטופל כאשר מדובר בשימוש בביטוח הבריאות, אך אני באמת חושב שאם תשלם עבור השרות, תוכל לערוך משא ומתן, ולגלות מיהו הרופא הטוב ביותר, איפה תוכל למצוא דיל טוב יותר על הצילומים וכו, וככה בעצם תחסוך כסף.
לאברי, יו ג., מיקולסוביץ', מיכאל, נאביזאדה – פייס, פאטימה, סאמאדי דייוויד ב., אונגר, פאמלה, שיאו גואנג – קיאן (2010).
"ניתוח הפרוסטטה של מוס: היעילות של אנליזה בזמן פרוסטטקטומי רובוטי".
המחלקה לאורולוגיה, המרכז הרפואי מאונט סיני, ניו יורק, והמחלקה לפתולוגיה, המרכז הרפואי מאונט סיני, ניו יורק, ניו יורק.
בראגטבורד, יונתן ס., יעקב, בריאן פ., לאברי, יו ג'., מקקאש, סמואל, סאמאדי דייוויד ב.
ההשלמה של פרוסטטקטומי רדיקלי בעזרת רובוט לאחר לפרוטומי".
בראגטבורד, יונתן ס., לאברי, יו ג'., נאביזאדה – פייס, פאטימה, סנרטנה, פראטיבה, סאמאדי דייוויד ב.
"הדמיה של תהודה מגנטית אינדורקטלית מפחיתה את היכולת הקלינית לחזות pT3 סרטן הערמונית לפני הניתוח." המחלקה לאורולוגיה, המרכז הרפואי מאונט סיני, ניו יורק, ניו יורק.
בראגטבורד, יונתן ס., לאברי, יו ג'., מוסקוביץ' דניאל ג'., נאביזאדה – פייס, פאטימה, רחמן, ג'אמיל, סאמאדי דייוויד ב.
"אינדקס מסת גוף גבוה לא משפיע על תוצאות לאחר הליך פרוסטטקטומי לפרוסקופי רובוטי".
המחלקה לאורולוגיה, המרכז הרפואי מאונט סיני, ניו יורק, ניו יורק.
בראגטבורד, יונתן ס., לאברי, יו ג'., לוינסון, אדם ו., נאביזאדה – פייס, פאטימה, פולארד, מתיו א, סאמאדי דייוויד ב.
"הדמיה מיותרת לבימוי של סרטן הערמונית בסיכון נמוך היא נפוצה."אורולוגיה אמבולטורית ומשרדית.
דייוויד אייר הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
אייר ידוע כמי שכתב את התסריטים לסרט "יום אימונים מסוכן" ולסרט הראשון בסדרת מהיר ועצבני.
בשנת 2005 ביים את סרטו הראשון, מותחן הדרמה "זמנים קשים" ובעקבותיו ביים סרטי דרמה ואקשן כדוגמת "מלכי הרחוב", סוף המשמרת", "חבלה", "זעם" והסרט השלישי בסדרת היקום הקולנועי של DC, "יחידת המתאבדים".
דייוויד אייר נולד בשמפיין שבאילינוי, ארצות הברית, למשפחה נוצרית.
הוא גדל במינסוטה ובמרילנד ומשהתבגר עבר לגור עם דודו בלוס אנג'לס, לאחר שסולק מהבית.
הוא התגייס לצבא ושירת בצי האמריקאי במשך כשנתיים.
אייר כתב תסריטים לסרטים כדוגמת "U-571", שהושפע מחוויותיו בצי האמריקאי וכן היה שותף בכתיבת התסריט לסרט "מהיר עצבני" משנת 2001 ולסרט "כחול מושחת" משנת 2002. אייר גם היה שותף לשכתוב התסריט עבור הסרט "ימ"מ יחידת פריצה", משנת 2003.
הסרט הראשון שדייוויד ביים היה "זמנים קשים", סרט דרמה שעלילתו מתרחשת ברחובות דרום מרכז לוס אנג'לס, ומגולל את השפעת השימוש בסמים וחוויותיו מהצבא של גיבור הסרט הסובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
לאחר מכן, ביים אייר את הסרט "מלכי רחוב.
בשנת 2012 יצא סרט נוסף על פי תסריט פרי עטו של אייר, הסרט "סוף המשמרת", שהוא גם ביים ומגולל את קורותיהם של 2 שוטרים במשטרת לוס אנג'לס.
הסרט זכה לביקורות מהללות ואף הוכתר כאחד מסרטי המשטרה הטובים ביותר.
כיכבו בו מייקל פניה וג'ייק ג'ילנהול.
במרץ 2014 יצא הסרט "חבלה",המגולל את קורותיה של יחידה ללוחמה בסמים, בכיכובם של ארנולד שוורצנגר וסם וורת'ינגטון אך הסרט לא זכה להצלחה רבה ונקטל על ידי המבקרים.
באותה שנה יצא הסרט "זעם" שהצליח יותר הן בקופות והן בביקורות, הסרט שגולל קורותיו של צוות טנק שרמן אמריקאי לקראת תום המלחמה, יצא לאקרנים באוקטובר 2014 ובו כיכבו בין היתר בראד פיט, שיה לבוף, לוגאן לרמן ומייקל פניה.
דייוויד אייר עשה לעצמו שם כיוצר פעולה אלים ומחוספס המבקש ומצליח להציג את חיי הרחוב כפי שהם וניחן באפיון חזק של דמויות.
דייוויד ג'יימס באמבר הוא שחקן אנגלי, הידוע מהופעותיו בטלוויזיה ובתיאטרון.
הוא חבר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
באמבר נולד בוולקדן, שליד מנצ'סטר.
בספטמבר 1973 היה חבר בתיאטרון לנוער של מנצ'סטר, ושיחק בתפקיד פנדארוס במחזה "טרוילוס וקרסידה".
הוא למד דרמה באוניברסיטת בריסטול והמשיך את לימודי המשחק ב-RADA, שם זכה בשנת 1979 במדליית זהב.
באמבר הרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית, בסדרות טלוויזיה, במיני-סדרות ובסרטי טלוויזיה שונים.
הוא שיחק בעיבוד של ה-BBC לספר "הבודהה מהפרברים" מאת חניף קוריישי, ובסדרת הדרמה "גאווה ודעה קדומה" על פי הרומן של ג'יין אוסטן, בה גילם את מר קולינס, הדודן של בני משפחת בנט.
עוד שיחק בתפקיד, ג'וליאן ויתאקר, שר זוטר במשרד האוצר, בפרק בסדרה "The New Statesman" בכיכובו של ריק מייאל.
ב-1997 כיכב בתפקיד אריק סלאט בשתי העונות של הסדרה "Chalk" של סטיבן מופאט.
להכרה בינלאומית זכה בשנים 2005–2007 כשהופיע בתפקיד מרקוס טוליוס קיקרו בסדרה "רומא" של HBO / BBC2. בסדרה "פוארו" השתתף בפרק "The Double Clue" בעונה השלישית בה גילם אספן תכשיטים שנשדד.
בסרט "מבצע ואלקירי" בבימויו של בריאן סינגר הוא שיחק בתפקיד אדולף היטלר.
באמבר הוא גם שחקן תיאטרון.
ב-1995 זכה בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו כגאי במחזה "My Night with Reg".
ב-1996 חזר על התפקיד בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC.
בתסכית אודיו של "דוקטור הו" גילם באמבר את הקיסר קונסטנטינוס בפרק "The Council of Nicaea".
עוד שיחק ב-2008 בתפקיד ג'רמי לונגסטף בסדרה הרדיופונית "The Way We Live Right Now".
באמבר נשוי לשחקנית ג'וליה סוויפט, בתם של השחקנים דייוויד סוויפט ופולה ג'ייקובס.
דייוויד בולטימור היה ביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1975 (יחד עם רנאטו דולבקו והווארד מרטין טמין) על ההסבר כיצד וירוס מחולל גידול משפיע על החומר הגנטי של התא.
קיבל את המדליה הלאומית למדעים בשנת 1999.
דייוויד בולטימור כיהן כנשיא המכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנים 1997–2006 וכנשיא אוניברסיטת רוקפלר.
כיהן בדירקטוריון ביטאון מדעני האטום.
בולטימור תרם רבות בתחומי האימונולוגיה, הווירולוגיה, חקר מחלת הסרטן, הביוטכנולוגיה ועוד.
בולטימור נולד בניו יורק, ארצות הברית לריצ'רד וגרטרוד בולטימור.
קיבל תואר ראשון ב-1960 ממכללת סווארת'מור ותואר שני ודוקטורט מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנות השבעים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון גילה יחד עם רנאטו דולבקו והווארד מרטין טמין את הרוורס טרנסקריפטאז, אנזים שמקורו בנגיף מסוג רטרו וירוס, שיוצר עותק של DNA על בסיס mRNA בתהליך שנקרא שעתוק לאחור (Reverse Transcription).
בשנת 1975 זכה בולטימור בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, על ההסבר כיצד וירוס מחולל גידול משפיע על החומר הגנטי של התא.
בין הנימוקים למתן הפרס צוינה אף תרומתם של בולטימור וטמין לתיאור האופן שבו וירוסים גורמי גידולים פועלים על החומר הגנטי של התא באמצעות שעתוק לאחור.
תגליתו זו עמדה בניגוד לדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית ולפיה קיימת העברת מידע גנטי חד-כיוונית מה-DNA אל ה-RNA אל החלבון, אמונה שדוברה הבולט היה פרנסיס קריק, אחד ממגלי מבנה ה-DNA וחתן פרס נובל.
טמין הדגים כי וירוסים גורמי גידולים מסוימים נושאים את היכולת האנזימטית להפוך את כיוון זרימת המידע מן ה-RNA בחזרה אל ה-DNA על ידי שעתוק לאחור.
תופעה זו נחקרה באופן עצמאי על ידי בולטימור.
התגלית של שעתוק לאחור היא אחת מן התגליות החשובות ביותר ברפואה בעת המודרנית, כיוון ששעתוק לאחור הוא האנזים המרכזי בכמה מן המחלות האנושיות הנפוצות ביותר, כגון HIV וצהבת נגיפית מסוג B.
שעתוק לאחור הוא אף מרכיב חשוב של מספר טכניקות בולטות בביולוגיה מולקולרית וברפואה אבחנתית, כגון תגובת שרשרת של פולימראז (PCR).
ב-1986 פרסם בולטימור יחד עם תרזה אימנישי-קרי מאמר בתחום האימונולוגיה.
מאמר זה נחשד כזיוף מדעי וחולל את "פרשת בולטימור".
רק בשנת 1996 הוחלט כי המאמר היה תקף וההאשמות היו כוזבות.
נפטר ב-6 בספטמבר 2025. אשתו היא המיקרוביולגית ד"ר אליס ס.
על שמו של בולטימור נקרא כוכב לכת מינורי.
1999 – המדליה הלאומית למדעים
1975 – פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
1974 – חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
דייוויד בויל, רוזן גלאזגו השביעי (; 31 במאי 1833 – 13 בדצמבר 1915) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומושל ניו זילנד בין השנים 1892 – 1897.
דייוויד בויל היה בנו של פטריק בויל, בנו הבכור של לורד דייוויד בויל.
אמו הייתה מרי פרנסס אלפינסטון-דרלימפל, בתו של סר רוברט דרלימפל-הורן-אלפינסטון.
ב-1890 הוא ירש את תואר הרוזנות.
בויל שירת בצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת קרים ובמהלך מלחמת האופיום השנייה.
הוא שימש כמפקד הספינה אה"מ ניובה (HMS Niobe) שנהרסה ב-1874. הוא פרש מהצי בדרגת קפטן.
בויל כיהן כמושל ניו זילנד בין השנים 1892 – 1897. הוא היה בן דודו של מושל קודם של ניו זילנד, סר ג'יימס פרגוסון.
עם שובו לבריטניה הוענק לו תואר ברון כדי שיוכל להיכנס לבית הלורדים.
הוא גילה עניין רב בענייניה של העיר גלאזגו.
ב-1901, לרגל יובל 450 השנים לאוניברסיטת גלאזגו, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים.
הלורד גלאזגו מת בדצמבר 1915 בגיל 82.
דייוויד ג'ון אקסון (1951 – 5 באפריל 2012) היה אסטרופיזיקאי בריטי, אשר התמחה בתצפיות של גרעינים גלקטיים פעילים, ופרופסור באוניברסיטת הרטפורדשייר ובמכון הטכנולוגי של רוצ'סטר (RIT), בזמן מותו היה מנהל בית הספר של המתמטיקה ומדעי הפיזיקה באוניברסיטת סאסקס.
דייוויד אקסון נולד בדונקסטר במחוז יורקשייר, אנגליה, לאבא אנגלי ואמא וולשית.
הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת דורהאם ב-1972, ב-1977 הוא סיים את הדוקטורט שלו באותו מוסד תחת הנחייתו של ארנולד וולפנדל (Wolfendale).
בשנת 1983 מונה אקסון להיות מורה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם הוא לימד פיזיקה וביצע מחקר במעבדת הרדיו והאסטרונומיה "נפילד" (Nuffield) במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק.
ב-1993 הוא קיבל מינוי במכון המדע של טלסקופ החלל בבולטימור, והיה למדען האחראי למצלמת אינפרא אדום הקרוב והספקטרומטר לעצמים רבים (NICMOS).
הוא חזר למנצ'סטר בשנת 1998, ובשנה שלאחר מכן מונה לפרופסור וראש המחלקה של מדעי הטבע באוניברסיטת הרטפורדשייר.
בשנים 2002–2008 הוא היה פרופסור ויו"ר של המחלקה לפיזיקה ב-RIT.
הוא שמר על מקומו במחקר בהרטפורדשייר.
בשנת 2012 נפטר דייוויד אקסון ככל הנראה בשל התקף לב בעת ביקורו ב-RIT.
דייוויד הארטלי ארמסטרונג היה סנטור אמריקאי ממיזורי.
ארמסטרונג החל את הקריירה שלו כמורה, מרצה באוניברסיטה, מנהל בית ספר, מנהל הדואר של סנט לואיס, וחבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
ארמסטרונג נולד בנובה סקוטיה, קנדה.
בין השנים 1833–1837 עבד כמורה בבית ספר בניו בדפורד, מסצ'וסטס.
ב-1837 עבר לסנט לואיס, מיזורי, ומשם ללבנון, אילינוי, שם לימד באוניברסיטת מקנדרי .
ב-1838 חזר למיזורי והיה למנהל בית ספר בבנטון עד 1847. בין השנים 1847–1850 היה למבקר העירייה של סנט לואיס.
בין השנים 1854–1858 עבד כמנהל הדואר של סנט לואיס.
בין השנים 1873–1876 היה חבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.
ב-29 בספטמבר 1877 מונה לסנאטור מטעם מדינת מיזורי, לאחר פטירתו של קודמו בתפקיד, לואיס ו.
הוא שירת בתפקיד עד ה-26 בינואר 1879, אז נבחר לו מחליף, לאחר שלא התמודד כלל בבחירות לסנאט.
ארמסטרונג נפטר ב-18 במרץ 1893, בסנט לואיס ונקבר בבית הקברות בלפונטן שבעיר.
באק (נולד ב-10 במרץ 1956) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל.
שירת כמפקד חיל האוויר ה-14 בפיקוד החלל של חיל האוויר, ומפקד הפיקוד המשותף לחלל בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
ב-1986 סיים לימודי תואר ראשון והתגייס לחיל האוויר.
שירת כקצין בכנף הטילים האסטרטגיים ה-44, המפעילה טילים בליסטיים בין יבשתיים.
שימש קצין פיתוח בטייסת הניסויים 576 ועוזר למפקד חיל האוויר העשרים של ארצות הברית.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש ראש ענף וכותב נאומים במפקדת פיקוד החלל של חיל האוויר.
בשנים 2000–2002 פיקד על טייסת השיגורים לחלל הראשונה בנמל החלל קייפ קנוורל.
בשנים 2003–2005 שימש ראש מחלקה באגף התכנון של המטות המשולבים.
ביוני 2005 מונה למפקד להק בסיס האוויר 821 בבסיס חיל האוויר תול בגרינלנד.
ביוני 2006 מונה לסגן קצין תכנון בפיקוד החלל.
באוגוסט 2007 מונה לסגן מפקד כנף החלל ה-50. ביוני 2008 מונה למפקד כנף החלל ה-30. במאי 2010 מונה לראש אגף כוחות החלל במפקדת כוחות האוויר של פיקוד מרכז.
קודם לדרגת בריגדיר גנרל וביוני 2011 מונה לסגן מפקד מרכז הלוחמה של חיל האוויר בבסיס נליס שבנבדה.
במאי 2013 מונה לראש אגף מבצעי אוויר, חלל וסייברספייס בפיקוד החלל.
באוגוסט 2014 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-14 ולמפקד הפיקוד המשולב לחלל של הפיקוד האסטרטגי בבסיס ונדנברג.
שירת בתפקיד עד דצמבר 2017. הוא צפוי לסיים את שירותו בחיל האוויר בפברואר 2018.
לבאק תואר ראשון בניהול אוניברסיטת קנזס ניומן בויצ'יטה, תואר שני בניהול מאוניברסיטת דקוטה הדרומית, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני באסטרטגיית ניהול משאבים לאומיים מהמכללה לתעשייה של הכוחות המזוינים.
הוא בוגר תוכניות פיתוח מנהיגות באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטה לביטחון לאומי.
דייוויד צ'רלטון אנקראם הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
גובהו 1.93 מטר, שיחק בעמדת הקלע.
דייוויד אנקראם נולד בעיר ניו יורק.
הוא שיחק ביוטיקה קולג' שבניו יורק, בין השנים 1978 - 1980. קלע בממוצע 23.1 נקודות למשחק, וניצב במקום השביעי בטבלת קלעי הנקודות של הקולג' בכל הזמנים, עם 1,084 נקודות בשתי העונות.
ב-2010 הוכנס להיכל התהילה של הקולג'.
לאחר שסיים את הקולג' הוא החל לשחק בליגת ה-CBA שבארצות הברית.
שיחק בפנמה ולאחר מכן חתם בהירקליס סלוניקי היוונית.
בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק בגביע אירופה בלבד, כיוון שבאותה תוקפה לא הותר לשתף זרים בליגה היוונית.
משנת 1988 הותר לזרים לשחק בליגה היוונית.
משנה זו עד ל-1992 הוא קלע בממוצע 33.7 נקודות למשחק וקטף בממוצע 4.5 כדורים חוזרים למשחק.
הוא הוביל את הירקליס לצמרת הליגה היוונית.
בחודש אוקטובר 1992 מעט אחרי פתיחת העונה, הגיע אנקראם למכבי תל אביב יחד עם וינפרד קינג, לאחר שצמד הזרים דיירון ניקס, שהובא בתחילת העונה וחוזה וארגס, שהגיע בעונה הקודמת, הוחלף על ידי המאמן יעקב אדלר שלא היה מרוצה מיכולתם.
במהלך העונה קלע 330 נקודות כולל שלשת ניצחון נגד בני הרצליה, אך הועלו נגדו תלונות על משחק אנוכי משום שאינו מוסר ובפרט נראה שהחיבור בינו לבין דורון ג'מצ'י, כוכב הקבוצה לא עלה יפה.
בתום העונה בה שיחק במכבי תל אביב, איבדה הקבוצה את כתר האליפות להפועל גליל עליון, לאחר רצף אליפויות של 23 שנים.
לאחר אובדן האליפות עבר להפועל עפולה.
בעונת 1993/94 היה למלך הסלים בליגה הלאומית, עם 32.2 נקודות בממוצע למשחק.
במשחק נגד הפועל נהריה קלע 53 נקודות לאחר הארכה, אך הקבוצה ירדה ליגה בתום העונה.
בעונת 1994/95 עבר להפועל חיפה ושיחק בה שלוש עונות במהלכן מונה גם כמאמן הקבוצה.
לאחר פרישתו החל לאמן קבוצות כדורסל תיכונים בארצות הברית.
דייוויד כץ בויסן (בדנית: David Katz Boysen; נולד ב-30 באפריל 1991) הוא כדורגלן עבר דני ממוצא יהודי ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני.
בויסן נולד בהרלב שבדנמרק לאב ישראלי.
בויסן נתקל בגילויי אנטישמיות בדנמרק.
ב-2011, צרח לעברו אוהד לינגבי: "יהודי מזדיין, אני ארצח אותך".
המועדון ביקש את סיוע האוהדים באיתור העבריין, ונער בן 17 נתפס ונשפט בגין ההתבטאות.
ב-2013 חזרה התופעה כאשר מספר אוהדי לינגבי קראו לבויסן "חזיר יהודי".
בויסן התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של AB ושיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק.
בצעירותו נבחן ברג'ינה ואף עורר עניין בליברפול וצ'לסי.
בקיץ הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הדנית השנייה וב-10 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד קולדינג.
ב-24 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד רוסקילדה במסגרת הגביע הדני.
כבר בעונתו הראשונה כבש 8 שערי ליגה ב-24 משחקים.
בינואר נבחן בסלטיק מליגת העל הסקוטית, אך לא הוחתם כיוון שהיה בכושר ירוד שהושפע מהפגרה בדנמרק.
ב-31 בינואר 2011 חתם בלינגבי בולקלוב.
תחילה הוא היה עתיד להצטרף אליה בתום העונה, אך בסופו של דבר הצטרף לקבוצה מיד לאחר החתימה.
ב-14 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לאודנזה.
משחק לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אולבורג.
בשנת ערך משא ומתן עם הפועל תל אביב, שגילתה בו עניין בגלל מוצאו היהודי שמאפשר לקבוצה לרשום אותו כישראלי וכך לא יתפוס מקום של זר.
בסופו של דבר, לא חתם בקבוצה.
ב-23 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ראנס.
לאחר החלפת המאמן, בויסן ירד לספסל ובתום העונה עזב את הקבוצה.
ב-27 ביוני 2014 חתם לשנתיים בלינגבי שירדה ליגה עונה קודם לכן.
בויסן הבקיע 12 שערים ב-24 משחקים.
בתום העונה חזרה לינגבי לליגת העל.
בעונת רשם את פתיחת העונה הטובה בקריירה שלו כאשר כבש 11 שערים ב-18 משחקי ליגה.
ב-25 בינואר 2016 חתם בברונדבי.
ב-28 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד הוברו.
ב-8 ביולי 2016 חתם ברודה מליגת העל ההולנדית שהייתה התחנה הראשונה שלו מחוץ לדנמרק.
ברודה בויסן שיחק רק 13 משחקים וכבש שער אחד ובינואר עזב את המועדון.
לאחר משא ומתן עם האמרבי ובית"ר ירושלים, בויסן החליט לחזור לקדנציה שלישית בלינגבי למרות שקיבל הצעות פחות טובות לדבריו.
ב-7 בדצמבר 2017 חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל.
ב-8 בינואר 2018 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בניצחון 2–0 על הפועל חיפה.
בסך הכל שותף בשבעה משחקים בכל המסגרות במדי בית"ר ירושלים, ובסוף עונת 2017/2018 שוחרר מהקבוצה.
ב-12 באוגוסט 2018 חתם באלפסבורג מליגת העל השוודית.
ב-15 בפברואר 2019 בויסן חתם בהלסינגבורג.
ב-11 בספטמבר 2019 חזר בויסן לישראל וחתם בסקציה נס ציונה.
ב-7 בינואר 2020 שוחרר מהקבוצה לאחר ששיחק במדיה כ-140 דקות בלבד שהתפרסו על פני חמישה משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד.
ב-29 בינואר 2020 חתם בהפועל נוף הגליל.
ב-21 באוגוסט 2020, בויסן חתם באלסינור מהליגה הדנית הראשונה.
בקיץ בויסן חתם בפרמאד אמאגר.
דייוויד גרשן בומברג היה צייר יהודי בריטי, אחד מבני ויטצ'אפל.
בומברג היה אחד הנועזים בדור האמנים יוצא הדופן שלמד בבית הספר לאמנות סלייד אצל הנרי טונקס, וכלל את מארק גרטלר, סטנלי ספנסר, ודורה קרינגטון.
צייר סדרה של קומפוזיציות גאומטריות מורכבות המשלבות את השפעות הקוביזם והעתידנות בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה.