tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך לכך, הוציא את "Shivers" ו-"Overpass Graffiti", כסינגלים נוספים מתוך אלבומו, =.
בנובמבר 2021, יצא אלבומה של טיילור סוויפט, , במסגרתו הקליט שירן מחדש את "Everything Has Changed" ובנוסף לכך, הקליט עימה שיר חדש בשם "Run".
ב-3 בדצמבר 2021, יצא לאור הסינגל "Merry Christmas", בהשתתפות הזמר אלטון ג'ון.
בווידאו קליפ של השיר משחזרים השניים סצנה מהסרט "אהבה זה כל הסיפור" בה הם עושים מחווה ללהיטי כריסמס בריטיים מהעבר, בהם "Last Christmas" ו-"Merry Christmas Everyone".
באותה שנה השתתף בהופעת קמע בסרט "הודעה אדומה".
בשנת 2022 הוציא את הדואט "The Joker and the Queen" עם טיילור סוויפט.
בנוסף, הוא גם מנהל את חברת תקליטים Gingerbread Man Records ונמצאים בה אמנים רבים כמו Maisie Peters ו-Foy Vance.
במהלך 2022 התמודד שירן עם תביעה שטענה, שרצף של ארבעה תווים מתוך שירו "Shape of You" הועתק משיר משנת 2015 בשם "", של סמי צ'וקרי.
שירן זכה בתביעה לאחר שההגנה הוכיחה, שמכיוון שבאוקטבה המערבית יש 12 תווים בלבד, כמות הצירופים האפשריים ל-4 תווים היא מוגבלת למדי ולכן, בהתחשב בכמות השירים החדשים התפרסמים מדי יום (כ-60,000 נכון ל-2022), למעשה, מדובר בצירוף מקרים סביר.
במהלך 2025 הופיע שירן באירופה במסגרת סיבוב ההופעות Mathematics, כולל שלושה מופעים בעיר הולדתו איפסוויץ'.
שירן נכלל פעם נוספת ברשימת טיים 100 לשנת 2025 בזכות "השילוב הייחודי שבין כישרונו המוזיקלי יוצא הדופן לבין אישיותו הכובשת והצנועה".
ב-19 ביוני 2025 שירן פרסם שיר חדש בשם "Drive", כחלק מפסקול הסרט "פורמולה 1 הסרט".
השיר הוא חלק מהאלבום הרשמי F1: The Album ועלה לשירותי הסטרימינג טרם יציאת הסרט.
שירן יוציא את אלבום האולפן השמיני שלו, בשם Play, ב־12 בספטמבר 2025. הסינגל המוביל מהאלבום, "Azizam", יצא באפריל 2025 והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
בספטמבר 2025 שירן הכריז על סיבוב הופעות חורפי בבריטניה ובאירופה בסוף שנת 2025. סיבוב זה ייערך כהכנה לסיבוב ההופעות הגדול שלו באוסטרליה וניו זילנד, "Loop", שיחל בינואר 2026 באוקלנד.
בינואר 2019 נישא שירן לבת זוגו צ'רי סיבורן.
ב-1 בספטמבר 2020 הודיע שירן בחשבון האינסטגרם שלו על הולדת בתו הבכורה.
במאי 2022 נולדה לזוג בת שנייה.
שירן אינו משתמש בטלפון סלולרי.
שנהסרט/סדרהתפקידהערות2014Shortland Streetעצמו2015Undateableקרוב רחוקטדיThe Bastard Executionerסר קורמאק5 פרקיםJumpers for Goalposts: Live at Wembley Stadiumעצמוסרט קונצרט2016ברידג'ט ג'ונס בייביPopstar: Never Stop Never Stopping2017משחקי הכסחייל לאניסטרפרק: "Dragonstone"2018משפחת סימפסוןברנדן (קול)פרק: "Haw-Haw Land"Songwriterעצמוסרט תיעודי2019יסטרדייModern Loveמיקפרק: "Hers was a World of One"מלחמת הכוכבים – פרק 9: עלייתו של סקייווקרחייזר2021הודעה אדומהעצמו2023The Sum of It Allסדרה דוקיומנטרית2023Sumotherhoodאד קרק
במהלך שנות הקריירה המוזיקלית שלו.
אדאודטוס השני (לטינית: Adeodatus II, נפטר ב-17 ביוני 676, נקרא גם דאודטוס השני) היה אפיפיור שכיהן מ-11 באפריל 672 ועד מותו ב-17 ביוני 676.
רוב המקורות ששרדו עד ימינו מציינים שהוא היה ידוע בנדיבותו, במיוחד כשמדובר היה בעניים ובצליינים.
נולד ברומא, הפך לנזיר בנדיקטיני ושירת במנזרו של ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה אשר על גבעת קאיליוס בעיר.
פעילותו עסקה בשיפור המשמעת במנזר ובהדחקת המונותליטיזם.
בנוסף, אפשר לראשונה לוונציה לבחור את הדוג'ה שלה בעצמה.
אדאודטוס היה כבר מבוגר כאשר נבחר לאפיפיור, ואף שהספיק למלא את התפקיד במשך 4 שנים, לא מיוחסת לו השפעה מיוחדת בתקופת כהונתו.
איגנץ (יצחק) איינהורן, שנודע בשמו ההונגרי אדה הורן היה כלכלן, פוליטיקאי ומנהיג יהודי-הונגרי.
למד בישיבות בברטיסלבה ובפראג, ומאוחר יותר באוניברסיטת פשט.
בפשט עבד כעיתונאי בעיתונים היהודיים "פעסטער צייטונג", "די אלגעמיינע צייטונג דעס יודענטומס", ו"דר אוריינט".
פמפלט שלו בשם "לשאלת היהודים בהונגריה" (Zur Juden Frage in Ungarn) נדפס בעיר ב-1848. באותה שנה הקים את העיתון Der Ungarische Israelit.
הוא נטל חלק במהפכה ההונגרית של 1848. במהלכה התמנה לראשה של "אגודת הרפורמה" הקיצונית בבירה ונשלח לברלין ללמוד מהרב שמואל הולדהיים.
הוא עזב את הבירה בקיץ 1849, כשכוחות האויב התקרבו אליה, והתנדב לשמש רב צבאי במצודת קומארום הנצורה, מעוזם האחרון של המורדים.
יחד עם הרב לאופולד לעף, שרדף את אגודת הרפורמה שלו בעזוז קודם לכן, היה היחיד שקיבל מינוי כזה בשנות המהפכה.
ביוזמתו פקד הגנרל במקום, גיורג קלופקו, לאפשר לכל החיילים היהודים לחגוג את סוכות.
איינהורן לא נטש את המבצר עד ליום הכניעה הרשמי ב-3 באוקטובר.
עם דיכוי המהפכה שב לביתו אך לא חש בטוח ונמלט לווינה ומשם לפראג כשהמשטרה הקיסרית בעקבותיו.
ב-1850 הגיע ללייפציג ובה שהה כשנתיים.
בלייפציג המשיך לכתוב תחת שם העט ששימש אותו מתחילת המהפכה "אדא הורן".
ב-1869 התאפשרה חזרתו להונגריה, וזמן מה אחרי כן נבחר כחבר הפרלמנט מטעם מחוז פוז'ון.
ב-1872 ניצח בעיר הולדתו נאג'אויהלי וב-1875 נבחר מטעם מחוז טרזווארוש בבירה.
באותה שנה התמזגו מפלגת המרכז-שמאל האופוזיציונרית של הורן ומפלגת דיאק השלטת ליצירת המפלגה הליברלית, שהחזיקה ברוב גדול.
הוא מונה לשמש כשר המסחר, התעשייה והחקלאות בממשלתו של קלמן טיסה, היהודי הלא-מומר היחיד שהגיע לדרגה כזו עד ל-1917, כשוילמוש ואז'וני קיבל את תפקיד שר המשפטים.
הורן נפטר זמן קצר לאחר שנכנס למשרה; 70,000 איש השתתפו בלווייתו.
למרות עמדותיו הליברליות, במאבק בין הזרמים ביהדות הונגריה שהוביל לקרע ביהדות הונגריה צידד בצד האורתודוקסי.
הנאולוגים האשימו אותו בכך שעשה זאת תמורת תמיכת יריביהם במפלגת האופוזיציה, עמה היה מזוהה.
אדמונד "אד" סטופארד הוא שחקן יהודי-בריטי.
הוא בנם של המחזאי טום סטופארד (שם משפחתו המקורי היה שטרויסלר) ושל הרופאה מרים סטופארד (שם נעורים: שטרן).
מצד אמו הוא קרוב משפחה של הפוליטיקאית אונה קינג.
גם אביו וגם אמו הם ממשפחות יהודיות.
סטופארד למד בבית הספר קלדיקוט, בבית הספר סטאו ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
הוא למד צרפתית באוניברסיטת אדינבורו ואת הכשרתו כשחקן רכש באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
סטופארד שיחק בסרט "הפסנתרן" בתפקיד הנריק שפילמן.
עוד שיחק בתפקיד ראשי בתפקיד תומאס בסרט "Joy Division" ובתפקיד לוטננט אדיס בסרט "נני מקפי והמפץ הגדול".
בתיאטרון הופיע סטופארד בסיור הופעות בשנת 2005 של המחזה "המלט" לצדה של אניטה דובסון.
המחזה הועלה גם בתיאטרון "New Ambassadors".
הוא השתתף במחזה השייקספירי "הסוחר מוונציה" ובמחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר בשנת 2003. בווסט אנד הופיע סטופארד בעיבוד מ-2007 למחזה "ביבר הזכוכית" שהוצג בתיאטרון אפולו וכן בהפקת הבכורה של המחזה "שנינות" .
ב-2007 שיחק בתפקיד הראשי בדוקו-דרמה של ה-BBC וגילם את פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי בסרט על חייו "Tchaikovsky: Fortune and Tragedy".
ב-2008 חזר סטופארד להופיע על במת התיאטרון והשתתף בהפקה של תיאטרון המפסטד לדרמה "On the Rocks" מאת איימי רוזנתל העוסקת בחיי הסופר דייוויד הרברט לורנס, לצדם של ניק קלדקוט ושארלוט אמרסון.
ביוני 2009 הופיע בהפקה מחודשת של המחזה "ארקדיה" פרי עטו של אביו, טום סטופארד.
ההצגה הועלתה בווסט אנד וכיכבו לצדו סמנתה בונד וניל פירסון.
סטופארד שיחק בתפקיד ולנטיין קוברלי.
עוד השתתף סטופארד בתוכניות של "מאחורי הקלעים" של סרטים כמו "הסוחר הנוכל".
ב-2010 לוהק סטופארד לתפקיד סר האלאם הולנד בסדרת ההמשך לסדרה הוותיקה "על אדונים ומשרתים".
עוד באותה שנה הופיע במיני-סדרה "Any Human Heart" של ערוץ 4 עיבוד לספרו עטור השבחים של ויליאם בויד, לצדו של מת'יו מקפדיין.
ב-2012 שיחק סטופארד בתפקיד אדריאן דיום, דיפלומט שווייצרי, בעיבוד הקולנועי לרומן "Belle du Seigneur" מאת הסופר השווייצרי-יהודי אלבר כהן.
הסרט יצא לאקרנים בצרפת ב-19 ביוני 2013. במשחק "גולדן איי" עבור מערכת Wii שיחק ודיבב בתפקיד דימיטרי מישקין.
בדוקו-דרמה "המשפט של היטלר" גילם סטופארד את דמותו של עורך הדין הנס ליטן, ובסרט "Britain's Greatest Codebreaker" שיחק בדמותו של המתמטיקאי אלן טיורינג.
בראשית 2012 שיחק סטופארד בתפקיד פיטר במחזה "The Leisure Society" מאת פרנסואה ארשמבאלט בהפקה של "טרפלגר סטודיוס".
ב-2012 כיכב סטופארד בסרט הבריטי העצמאי "פאפאדופולוס ובניו" בתפקיד איל הבנקאות רוב.
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-5 באפריל 2013.
בשנת 2015 גילם את ג'וליאן בויל בדרמה זוכת הפרסים "נעורים" של הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו.
סטופארד נשוי לאמי סטופארד ולבני הזוג 3 בנות.
אדאמה טראורה דיארה (בספרדית: Adama Traoré Diarra; נולד ב-25 בינואר 1996 בל'הוספיטלט שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי ממוצא מאלי, המשחק כקיצוני ימני בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
טראורה ידוע בשמו הפרטי, אדאמה.
אדאמה נולד בל'הוספיטלט, פרוור של ברצלונה, למהגרים ממאלי.
ב-2004, כשהיה בן שמונה, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה והוא התקדם במהרה בדרגים השונים של קבוצות הנוער במועדון.
ב-2013 קודם לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגה השנייה, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-6 באוקטובר, בהפסד 1:0 לפונפרדינה.
מנקודה זו הפך לשחקן קבוע בהרכב ברצלונה ב'.
במקביל, זכה אדאמה להזדמנויות ראשונות גם בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-23 בנובמבר 2013, כשהוא בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית, כשנכנס כמחליף לניימאר בניצחון 4:0 על גרנדה.
שלושה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות, כשהחליף את ססק פברגאס בהפסד לאייאקס אמסטרדם.
בעונתו הראשונה בקבוצת המילואים עזר אדאמה לקבוצתו להגיע למקום השלישי בליגה, עם חמישה שערים וארבעה בישולים ב-26 משחקים.
במקביל, לקח חלק עם קבוצת הנוער של המועדון בליגת האלופות לנוער, ועם שני שערים בחמש הופעות עזר לקבוצה לזכות בתואר לאחר ניצחון 0–3 על קבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון.
ב-19 בנובמבר 2014 חתם אדאמה על הארכת חוזהו בברצלונה עד 2018. הוא שיחק לראשונה בגביע המלך הספרדי במשחקים נגד וסקה, ובגומלין בו הביסה ברצלונה את יריבתה בתוצאה 1–8, הבקיע שער ראשון במדי הקבוצה הבוגרת.
בעונה זו נתקלה ברצלונה ב' בקשיים רבים ובפברואר 2015 הוחלף המאמן אוסביו סקריסטן בג'ורדי וינייאלס.
אדאמה היה מעמודי התווך של הקבוצה, הוא הופיע ב-37 משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים ובישל עשרה נוספים, אך הוא לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מירידה לליגה השלישית.
ב-14 באוגוסט 2015 הצטרף אדאמה לקבוצת הפרמייר ליג אסטון וילה.
סכום העברתו עמד על עשרה מיליון אירו, בנוסף לשני מיליון כמשתנים, וכמו כן לברצלונה יש זכות קנייה חזרה בשלוש העונות שלאחר מכן.
את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ערך ב-22 באוגוסט כשנכנס כמחליף במשחק מול קריסטל פאלאס.
זמן קצר לאחר מכן מסירתו הובילה לשער עצמי של הקבוצה היריבה.
את שערו הראשון הבקיע ב-25 באוגוסט, בניצחון 3–5 על נוטס קאונטי בגביע הליגה האנגלית.
בפרמייר ליג הוא ערך רק 11 הופעות ולא כבש, ובסיום העונה נשרה אסטון וילה לצ'מפיונשיפ.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם טראורה במידלסברו, העולה החדשה לפרמייר ליג.
בעונתו הראשונה במידלסברו טראורה לא כבש והקבוצה נשרה לצ'מפיונשיפ.
בעונת 2017/2018 כבש טראורה חמישה שערים בצ'מפיונשיפ.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם טראורה בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת סכום שיא עבור המועדון, 18 מיליון ליש"ט.
ב-29 בינואר 2022 חזר טראורה לברצלונה והושאל עד לסוף העונה עם אופציית רכישה.
ב-6 בפברואר ערך הופעת בכורה בניצחון 2–4 על אתלטיקו מדריד.
בסיום העונה שב לוולברהמפטון וונדררס.
ב-12 באוגוסט 2023 חתם בפולהאם.
קבוצת העונה של הליגה הספרדית השנייה: 2013/2014
אדאלברטו פניארנדה מאסטרה (בספרדית: Adalberto Peñaranda; נולד ב-31 במאי 1997 באל ויחיה שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת סרייבו.
פניארנדה גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו לה גואירה מליגת העל הוונצואלית.
ב-1 באוגוסט 2013 ערך פניארנדה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 54 דקות בהפסד 1–3 לדפורטיבו טאצ'ירה בליגה.
ב-23 בפברואר 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-40 בהפסד 1–4 לקראקס בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך פניארנדה 18 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הוסיף 19 הופעות ליגה ושלושה שערים.
הוא זכה עם המועדון בגביע הוונצואלי לשנת .
ב-16 ביוני 2015 חתם פניארנדה באודינזה מהסרייה א', שנמצאת בבעלותו של איש העסקים האיטלקי ג'אמפאולו פוצו, והושאל מיידית לגרנדה מליגת העל הספרדית, הנמצאת גם היא בבעלותו של פוצו.
הוא פתח את עונת עם תשע הופעות ושלושה שערים בגרנדה II, קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הספרדית השלישית.
ב-22 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
בהופעה זו הפך פניארנדה לשחקן הצעיר ביותר המשחק במדי המועדון אי-פעם.
ב-12 בדצמבר הוא הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 1–2 על לבאנטה במסגרת המחזור ה-15 בליגה, ובכך הפך לשחקן הזר הצעיר ביותר שמבקיע שער בהיסטוריה של הלה ליגה, כשהוא שובר את שיאו של ליונל מסי, חלוצה הארגנטינאי של ברצלונה.
ב-1 בפברואר 2016, לאחר תשע הופעות וארבעה שערים במדי גרנדה, חתם פניארנדה על חוזה לארבע שנים וחצי בווטפורד מהפרמייר ליג, אשר נמצאת בבעלותו של ג'ינו פוצו, בנו של ג'אמפאולו.
הוא הושאל מיידית בחזרה לגרנדה עד לתום העונה.
בתום העונה, לאחר 14 הופעות נוספות ושער נוסף במדי גרנדה, חזר פניארנדה לווטפורד, והושאל לעונה אחת לאודינזה מהסרייה א', ממנה הגיע אל ווטפורד.
ווטפורד הסכימה לעסקה מכיוון שהמתינה לאישור עבודה עבור פניארנדה על-מנת שיוכל לשחק באנגליה.
ב-19 באוגוסט 2016 ערך פניארנדה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-61 בהפסד 2–3 לספציה במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע האיטלקי.
ב-20 באוגוסט ערך פניארנדה את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בדקה ה-68 בהפסד 0–4 לרומא במסגרת המחזור הראשון.
ב-5 בינואר 2017, לאחר שש הופעות בלבד במדי אודינזה, פורסם השאלתו של פניארנדה למועדון הופסקה, וכי הוא ישחק במחצית השנייה של העונה בהשאלה למאלגה מליגת העל הספרדית, עם אפשרות להארכת ההשאלה בעונה נוספת בתום העונה.
ב-16 בינואר ערך פניארנדה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את סנדרו רמירס בדקה ה-21 בהפסד 0–2 לריאל סוסיאדד במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
ב-12 ביולי 2021 הושאל ללאס פאלמאס מליגת המשנה הספרדית.
ב-25 במרץ 2016 ערך פניארנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בתיקו 2-2 נגד נבחרת פרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. הוא גם היה חלק מסגל הנבחרת לקופה אמריקה 2016, ושיחק בשלושת משחקי שלב הבתים, ממנו העפילה ונצואלה.
ב-18 באפריל 2015 נורו פניארנדה וחברו לדפורטיבו לה גואירה, צ'רליס אורטיס, בניסיון שוד לאחר ששהו במסיבה.
פניארנדה נפגע בירכו השמאלית, ואוטריס נפגע באזור הצלעות ונאלץ לעבור ניתוח למחרת.
אַדָאלֶט אָאוֹלוּ (בטורקית: Adalet Ağaoğlu; לבית סימר, 13 באוקטובר 1929 – 14 ביולי 2020) הייתה סופרת ומחזאית טורקייה.
היא נחשבת אחת מבכירות הסופרים הטורקיים במאה ה-20. לצד רומנים, חיברה גם מסות, זכרונות, וסיפורים קצרים.
אאולו נולדה בנלהאן, שבנפת אנקרה, טורקיה, לסוחר בדים בשם האפז מוסטפא סימר.
יש לה שלושה אחים: ג'אזיפ (מחזאי), גינר (שחקן ובמאי), ואייהאן (איש עסקים).
אאולו השלימה את לימודי התיכון בַּתיכון לבנות באנקרה בשנת 1946, ובשנת 1950 סיימה תואר ראשון בשפה וספרות צרפתית באוניברסיטת אנקרה.
משנת 1951 עבדה ברדיו הממשלתי באנקרה, ופרשה כשניהולו עבר לידי הממשלה עצמה, ב-1970. בעת עבודתה שם, ייסדה את התיאטרון הפרטי הראשון באנקרה.
בשנת 1953 פרסמה את שירה הראשון, ומאז פרסמה בקביעות מחזות, שירים, תסכיתים ורשימות.
בשנות ה-70 החלה להתרכז בכתיבת רומנים.
בכתיבתה עוסקת אאולו בנושאים אינטלקטואליים, לרבות נושאים שנויים במחלוקת בטורקיה, כגון הפגמים שבתפיסת הרפובליקה הטורקית.
נושא עקבי אחר ביצירתה הוא מעמד הנשים בחברה הטורקית, ובנוסף לתיאור המאבקים לזכויות נשים, היא מתארת גם את העול המונח על כתפי הנשים המשוחררות-לכאורה.
אאולו זכתה בפרסים ואותות הוקרה שונים בתחומי הספרות והמחזאות.
בשנת 1974 זכתה בפרס המחזאות של איגוד הלשון הטורקית, ובשנת 1975 ב"פרס סאיט פייק" (Sait Faik Hikaye Armağanı) לסיפור הקצר.
בשנת 1979 זכתה בפרס קרן סדאת סימאוִי (Sedat Simavi Edebiyat Ödülü), ובשנת 1980 בפרס על שם אורהאן כמאל לרומן (Orhan Kemal Roman Armağanı).
בשנת 1995 זכתה ב"אות ההצטיינות של נשיאות טורקיה".
בשנת 1998 הוענק לה דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת אנאדולו, ולאחריו דוקטורט לשם כבוד מטעם אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
אאולו נפטרה ב-14 ביולי 2020. הייתה נשואה להאלים אאולו משנת 1954, והתגוררה באיסטנבול.
הייתה חברה באגודת זכויות האדם בטורקיה.
כתבי אאולו טרם תורגמו לעברית.
אדוארד וורן רוברטס (23 בינואר 1939 – 14 במרץ 1995) היה פעיל זכויות אדם אמריקאי.
רוברטס היה הסטודנט הראשון עם מוגבלות חמורה שלמד באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, והיה אבי התנועה לחיים עצמאיים לזכויות אנשים עם מוגבלות.
רוברטס חלה בפוליו בשנת 1953 בהיותו בן ארבע עשרה.
שנתיים לפני שחיסון סאלק סיים את המגפה.
לאחר שחלה, אושפז למשך שמונה-עשר חודשים בבית החולים ושב הביתה כשהוא משותק מהצוואר ומטה ויכול להזיז שתי אצבעות ביד אחת וכמה אצבעות בכף הרגל.
כתוצאה ממצבו הוא ישן בריאת ברזל בלילות וגם כשנח במהלך היום.
כשהיה מחוץ לריאה הוא שרד על ידי "נשימת צפרדע", טכניקה בה מכניסים אוויר לריאות באמצעות תנועות פנים והפעלת שרירי הצוואר.
הוא למד בבית הספר באמצעות תקשורת טלפונית עד שאמו, זונה (Zona), התעקשה כי הוא צריך ללכת לבית הספר לפחות פעם בשבוע לכמה שעות.
בבית הספר, הוא התמודד עם אחד הפחדים העמוקים שלו - שילדים ואנשים יבהו בו, שם הוא פיתח את תחושת הזהות האישית שלו.
הוא ויתר על החשיבה על עצמו כעל "נכה חסר אונים" והחליט לחשוב על עצמו כעל "כוכב." רוברטס טען כי אימו היא זו שלימדה אותו איך להילחם עבור מה שהוא צריך.
אד רוברטס נקרא לעיתים קרובות אבי התנועה לחיים עצמאיים.
את הקריירה שלו כמסנגר החל כאשר בבית ספר תיכון המנהל איים לשלול את זכותו לתעודת הגמר היות שהוא לא השלים את לימודיו בנהיגה ובחינוך גופני.
לאחר שלמד במכללת סן מטאו, הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
על מנת להתקבל ללימודים בברקלי, היה צריך רוברטס להילחם מול המחלקה לשיקום תעסוקתי בקליפורניה כדי לקבל את התמיכה הנדרשת לו לצורך הלימודים.
פקיד השיקום שטיפל בו חשב כי הוא "נכה קשה מדי כדי להתקבל אי פעם לעבודה".
לאחר שנודע לאוניברסיטת ברקלי כי רוברטס הוא אדם עם מוגבלות קשה, אמר אחד הדיקנים שם את האמרה: "ניסינו נכים בעבר וזה לא עבד." מנהלים אחרים בברקלי הביעו תמיכה בקבלתו של רוברטס לאוניברסיטה והסכימו כי "האוניברסיטה צריכה לעשות יותר" לשם כך.
רוברטס ככל הסטודנטים ביקש לגור במעונות בקמפוס, אך היות שריאת הברזל בה ישן שקלה כ־400 ק"ג לא נמצא חדר מתאים במעונות אלו.
מנהל שירותי הבריאות בקמפוס הציע לו חדר באגף הריק (אגף קאוול) של בית החולים באוניברסיטה.
רוברטס הסכים להצעה זו בתנאי שהאזור שבו הוא יתגורר יוגדר כאזור מעונות ולא כמתקן רפואי.
הכניסה שלו לאוניברסיטה ולמעונות שהוכשרו עבורו אפשרה את הכניסה של סטודנטים נוספים עם מוגבלות חמורה ובעקבותיו הצטרפו לברקלי סטודנטים נוספים שהצטרפו אליו במהלך השנים הבאות, מה שהיווה את הבסיס לתוכנית המעונות של אגף קאוול.
קבוצה זו של סטודנטים עם מוגבלות פיתחה זהות משותפת והתחילה לבסס את מושג המוגבלות כקטגוריה פוליטית.
הקבוצה אימצה לעצמה את השם "הקוואדים המתגלגלים" (The rolling quads בהשאלה משם הלהקה "האבנים המתגלגלות" The rolling stones).
קוואד הוא קיצור למילה קוואדרופלג - אדם המשותק בארבעת גפיו.
עבור רבים בקמפוס זה היה מפגש ראשון עם אנשים עם מוגבלות שאימצו לעצמם זהות וביטוי חיובי למוגבלות, כפי שמאוחר יותר הגדיר המודל האפירמטיבי למוגבלות.
ב-1968, כאשר פקיד השיקום איים על שניים מחברי הקבוצה בפינוי המעונות באגף קאוול מגורים, ניהלה הקבוצה מרד שהסתיים בהעברת פקיד השיקום לתפקיד אחר.
הצלחת הקבוצה במאבק להנגשת הלימודים והקמפוס היוותה השראה למאבק על הרחבת הגישה של אנשים עם מוגבלות לקהילה הרחבה יותר וליצירת התוכנית לסטודנטים עם מוגבלות פיזית (Physically Disabled Student's Program- PDSP), התוכנית הראשונה שהוכוונה על ידי אנשים עם מוגבלות במדינה.
רוברטס טס 3,000 מיילים, מקליפורניה לוושינגטון הבירה, ללא תמיכה נשימתית, כדי להשתתף בכנס ההקמה של התוכנית הפדרלית TRIO program דרכה הובטח המימון לתוכנית לסטודנטים עם מוגבלות פיזית.
תוכנית זו סיפקה שירותי תמיכה שונים לסטודנטים עם מוגבלות (כולל תיקונים נחוצים לציוד ואביזרי הניידות), אך מהר מאוד גם אנשים עם מוגבלות שאינם סטודנטים החלו לקבל שירות דרך התוכנית.
רוברטס סיים תואר ראשון ב-1964 ותואר שני ב-1966 מאוניברסיטת ברקלי במדעי המדינה.
הוא החל את לימודיו לתואר שלישי (דוקטורט) במדעי המדינה בברקלי ב-1969, אך לא השלים את עבודת הדוקטורט שלו.
הצורך לתת שירות לקהילה הרחבה יותר של אנשים עם מוגבלות הובילה פעילים מברקלי להקים את המרכז לחיים עצמאיים (CIL), הראשון שהעניק שירותים שונים הנדרשים לניהול חיים עצמאיים בקהילה וכן כלל תוכנית סינגור עצמי.
כל אלו נוהלו וניתנו על ידי ולמען אנשים עם מוגבלות.
בניגוד לאמונה הרווחת, רוברטס לא ייסד את המרכז לחיים עצמאיים בברקלי וגם לא היה מנהלו הראשון.
באותו זמן, הוא לימד מדע המדינה באחת המכללות באזור, אך חזר לברקלי להנהיג את הארגון המתהווה.
הוא הדריך את המרכז לחיים עצמאיים בתהליכי צמיחתו ובתקופה קריטית של התהוות התנועה לזכויות אנשים עם מוגבלות.
המרכז לחיים עצמאיים סיפק מודל עבור סוג חדש של שירות שתוכנן כדי לענות על הצרכים של אנשים עם מגוון רחב של מוגבלויות.
ב-1976, המושל הנבחר של קליפורניה, ג 'רי בראון מינה את רוברטס להיות המנהל המקצועי של מחלקת השיקום קליפורניה —אותה מחלקה בה כינו אותו בעבר "נכה מדי כדי לעבוד".
הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1983 כאשר שוב נבחר מושל מהימין ואז חזר שוב לברקלי בה ייסד את המכון העולמי למוגבלות עם ג'ודית' היומן וג'ואן ליאון.
המכון נחשב לחממה של אקטיביסטם בתחום המוגבלות.
מאות מרכזים לחיים עצמאיים ברחבי העולם מבוססים על הדגם המקורי.
מרכזים אלו הקימו מועצה לאומית לחיים עצמאיים ומקיימים מפגשים בכל אביב בוושינגטון.
אחד מהמפגשים שהתקיים ב-15 במאי 1995 לאחר מותו של רוברטס, כיסא הגלגלים הריק של רוברטס הובל על ידי מתנדב, כציון לכך שבאופן סמלי הוביל רוברטס יותר מ-500 פעילים ומסנגרים מכל רחבי הארץ בצעדת זיכרון מפארק הסנאט ועד לטקס לזכרו בבניין המשרדים של הסנאט.
הכתבים של רוברטס שלו נשמרים בספריית בנקרופט באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה.
רוברטס כונה בתואר "אבי התנועה לחיים עצמאיים בארצות הברית", אף על פי שאקטיביסט אחר בשם לקס פרידן מטקסס היה ידוע ממנו ביכולת הפוליטית בוושינגטון הבירה.
אד רוברטס נישא לקתרין דוגן ב-1976 וב-1982, הזוג התגרש.
הם חלקו משמורת משותפת על בנם לי.
ב-1995, קיבל המוזיאון הלאומי של ההיסטוריה האמריקאית את כיסא הגלגלים של רוברטס כחלק מתיעוד התנועה לזכויות אנשים עם מוגבלות.
בשנת 2010 מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר חתם על חוק שהכריז כי ב-23 בינואר, כל שנה (יום הולדתו של רוברטס) יצוין יום עם משמעות מיוחדת.
בשנת 2011 התקיימה פתיחה חגיגית של מרכז אד רוברטס לחיים עצמאיים בקליפורניה.
ב-2011 נכנס רוברטס להיכל התהילה של קליפורניה.
ב-2014 ניתן פרס על שמו על ידי מועדון רוטרי לג'ודית' היומן, פעילת זכויות מרכזית נוספת בתחום אנשים עם מוגבלות.
ב-2017, ציינה גוגל את יום הולדתו של רוברטס ב-גוגל דודל המכיר בהיותו אקטיביסט מוביל.
אד רנדל הוא משפטן, עורך דין, פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל פנסילבניה ה-45 בין השנים 2003 ל-2011 וקודם לכן כראש העיר של פילדלפיה בין השנים 1992–2000.
היה חבר במפלגה הדמוקרטית וכיהן כתובע המחוזי של פילדלפיה.
רנדל נולד בניו יורק למשפחה יהודית מרוסיה, רנדל עבר לפילדלפיה שם השלים תואר ראשון מאוניברסיטת פנסילבניה.
הוא שירת כסגן בצבא ארצות הברית בשנים 1968 עד 1974.
רנדל נבחר לתובע המחוזי של פילדלפיה בשנת 1977 לאחר שהביס את התובע המחוזי הדמוקרטי, אמט פיצפטריק, בבחירות המקדימות, והפך לתובע המחוזי הצעיר ביותר בהיסטוריה.
ב-1982, ניהל רנדל את התביעה השנויה במחלוקת של מומיא אבו ג'אמאל, שגרמה לגזר דין מוות.
הפיצוץ של הקהילה הדתית השחורה (MOVE) על ידי משטרת פילדלפיה התרחש גם במהלך כהונתו של רנדל ואז נהרגו 11 מחבריה וגרמו לשריפה שהותירה מאות דיירים ללא קורת גג.
ב-1987 רץ רנדל למועמדות הדמוקרטית נגד ראש העיר המכהן של פילדלפיה, וילסון גוד, והפסיד.
ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1991, רץ שוב לתפקיד נגד פרנק ריזו שנפטר בקיץ של אותה שנה, ובעקבות כך, בנובמבר 1991, זכה רנדל בתפקיד ראש העיר של פילדלפיה.
במהלך כהונתו כראש העיר, קיצץ רנדל גירעון של כ-250 מיליון דולר, איזן את התקציב של פילדלפיה, הפחית מיסים לעסקים, יישם יוזמות חדשות מניבות הכנסות ושיפר באופן דרמטי את השירותים לשכונות פילדלפיה.
הוא קיבל את הכינוי "הרנסאנס של פילדלפיה" בגלל מה שעשה עם התקציב.
מדיניות קיצוץ המחירים של רנדל הביאה לו התנגדות עזה מצד איגודים מקצועיים, עם זאת, הוא נבחר מחדש בשנת 1995, כשהביס את הרפובליקני ג'ו רוקס עם 80% מהקולות.
ב-2002 התמודד רנדל לתפקיד מושל פנסילבניה ובבחירות שנערכו בנובמבר ניצח את השופט הרפובליקני מייק פישר.
רנדל זכה לא רק בפילדלפיה שהיא בכללות דמוקרטית, אלא גם בפרברים הרפובליקנים של פילדלפיה, בעיקר בשל הפופולריות שלו כראש העיר של פילדלפיה.
בבחירות שנערכו ב-7 בנובמבר 2006, זכה שוב רנדל והביס את לין סוואן, שחקן פוטבול מקצועי לשעבר בפיטסבורג סטילרס.
ב-16 בינואר 2007 הושבע כמושל פנסילבניה בפעם השנייה.
לאחר סיום הקריירה בתור מושל פנסילבניה, חזר רנדל למשרד עורכי הדין שלו בפילדלפיה.
בינואר 2011, קיבל משרה כאנליסט פוליטי ב-NBC News ו-MSNBC.
ב-10 ביולי 1971 נישא למארג'ורי רנדל, שופטת פדרלית של בית המשפט לערעורים של ארצות הברית ממוצא קתולי, יש להם בן אחד, ג'סי.
זמן קצר לאחר שעזב את משרתו בשנת 2011 הודיעו על פרידתם.
אדאמה בארו הוא פוליטיקאי ויזם נדל"ן גמבי, המשמש כנשיא המדינה השלישי מאז 19 בינואר 2017.
בארו נולד בבאס סנטה סו שבמזרח המדינה ב-16 בפברואר 1965. למד בתיכון מוסלמי ולאחר מכן עבד כאיש מכירות.
בארו עבר ללונדון שבממלכה המאוחדת ושם החל לעסוק בנדל"ן ובמקביל עבד כמאבטח.
הוא חזר לגמביה בשנת 2006. הוא התמנה לגזבר המפלגה הדמוקרטית המאוחדת, אשר פעלה באופוזיציה.
בספטמבר 2016 התמנה בארו למנהיג המפלגה.
ב-30 באוקטובר 2016 בארו זכה בהתמודדות האופוזיציה על נשיאות המדינה.
במהלך הקמפיין בארו הבטיח להחזיר את גמביה לחבר העמים הבריטי ולבית הדין הפלילי הבינלאומי, חיזוק חופש העיתונות, ולבצע רפורמה במערכת הביטחון.
בארו זכה בבחירות עם 43.34% מהקולות, ובכך ניצח את יחיא ג'אמה (אשר קיבל 39.6% מהקולות).
ג'אמה בתחילה קיבל את התוצאות, אך חזר בו לאחר מכן.
כתוצאה מהקונפליקט, בארו ברח לסנגל השכנה והושבע בשגרירות הגמביאנית בדקר בירת סנגל בימים שלאחר מכן.
לבסוף ג'אמה אף הוא יצא לגלות ובכך בארו חזר לארצו והחל לכהן כנשיא בפועל בינואר 2017. הוא הושבע בפעם השנייה ב-18 בפברואר, אך באופן פומבי מול אזרחי המדינה.
בתחילת כהונתו הכריז בארו כי שמה הרשמי של גמביה ישונה מן "הרפובליקה האיסלמית של גמביה" לכדי השם "הרפובליקה של גמביה", ובכך ביטל את השינוי של ג'אמה קודמו.
ב-14 בפברואר החלה גמביה בתהליך החזרתה לחברות בחבר העמים.
בנאום הפתיחה שלו הודיע בארו כי הורה לשחרר את כל העצורים ללא משפט תחת משטרו של ג'אמה.
ב-21 בספטמבר חתם בארו על צו לביטול עונש המוות.
בנוסף על כך, הוא חתם גם על האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם ועל אמנה כנגד נשק גרעיני.
בנובמבר 2021 הכריז אדמה בארו על מועמדותו לבחירות לנשיאות ב-2024.
בארו הוא חבר הקבוצה האתנית פולה והוא מוסלמי אדוק.
הוא פוליגמיסט והוא נשוי לשתי נשים.
משתי נשים אלו יש לבארו כארבעה ילדים בחיים.
אחד מבניו נפטר בינואר 2017 כתוצאה מנשיכה של כלב.
אדא ג'עפרי (באורדו: ادا جعفری; 22 באוגוסט 1924 – 12 במרץ 2015) הייתה משוררת פקיסטנית, אשר מוכרת בתור משוררת האורדו המז'ורית הראשונה שפרסמה את שיריה.
היא כונתה "הגברת הראשונה של שירת האורדו".
היא הייתה גם סופרת ונחשבה לדמות בולטת בספרות האורדו העכשווית.
היא זכתה בפרסים מטעם גילדת הסופרים של פקיסטן, ממשלת פקיסטן ומאגודות ספרותיות בצפון אמריקה ואירופה בהוקרה על עבודתה.
אדא ג'עפרי נולדה ב-22 באוגוסט 1924, בבדאון, בראג' הבריטי, באזור שהיום נקרא אוטר פרדש, בהודו.
שם לידתה היה עזיז ג'אהאן (عزیز جہاں).
אביה, מאולבי בדרול חסן, נפטר כשהיא הייתה בת שלוש.
היא התחילה לכתוב שירה כשהיא הייתה בת שתים עשרה, בשם העט אדא בדאיוני.
המוסכמות החברתיות של סביבת ילדותה לא התירו לבנות להתבטא באופן חופשי.
היא נישאה לנורול חסן ג'עפרי ב-29 בינואר 1947, בלאקנאו, הודו הבריטית.
לאחר נישואיה, היא אמצה את שם העט אדה ג'עפרי.
בעלה היה בכיר בשירות הממשלה הפדרלית של הודו.
אדא ונורול חסן עברו לקראצ'י לאחר קבלת העצמאות של פקיסטן ב-1947. בעלה כתב טורים באנגלית ואורדו לעיתונים.
הוא גם שימש כנשיא של האגודה לקידום שפת האורדו.
לאחר מותו, היא נסעה לעיתים קרובות לטורונטו, במסגרת פעילותה לקידום ספרות אורדו.
לג'אפרי שלושה ילדים, צביחה, עזמי ואמיר.
צביחה ועזמי חיים עם משפחותיהם בארצות הברית.
אמיר ג'עפרי נשאר בקראצ'י, ואדא התגוררה עמו ועם אשתו ובתם עד מותה.
אדא ג'עפרי נפטרה בערב ה-12 במרץ 2015 בבית החולים בקראצ'י, בגיל 90. תגובות צער וזיכרון יצאו מפי דמויות מובילות בפקיסטן, ביניהן שר התקשורת הפקיסטני, פרבז ראשיד, מושל סינד, אישרטול עבד ח'אן, ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, ועוד.
הם שיבחו את עבודתה והכירו במורשתה.
ג'עפרי גדלה בסביבה מסורתית, בה לא התירו לנשים וילדות מחשבה עצמאית, אך היא מצאה את קולה באמצעות השירה.
ב-1950 היא כבר כונתה "הגברת הראשונה של שירת אורדו".
אמה ובעלה עודדו אותה להמשיך בפעילותה הספרותית למרות הקשיים החברתיים.
היא למדה מהמשוררים הגדולים של זמנה, כמו אכתאר שירני וג'אפר עלי ח'אן אסאר לח'נאבי, שהיו עוברים על יצירותיה ונותנים לה ביקורת.
ג'עפרי היא חלק מתנועה הפמיניסטית בספרות אורדו.
נשים אחרות בתנועה כוללות את עישרת אפרין, זוהרה ניגה, פהמידה ריאז, קישוואר נאהיד ופרווין שאקיר.
ג'עפרי כתבה בגופים נייטרליים מגדרית, אך כללה תמות פמיניסטיות ביצירותיה, ביניהן אפליה ודה-הומניזציה של נשים, והחפצתן המינית.
חוקרי עבודתה מעירים שהיא עצמה כאילו נעדרת משיריה, שלא מספקים צוהר לאישיותה.
היא כן כתבה על חוויותיה כרעיה וכאם, תוך שימוש בניב המסורתי, וכללה גם את חוסר ההגשמה העצמית שמלווה את מערכות היחסים הללו.
ג'עפרי כתבה בעיקר בז'אנר הע'זל, אך היא התנסתה גם עם סגנון הנאזם, כמו גם עם ההאיקו האורדו.
היא כתבה גם מספר עבודות פרוזה.
הע'זל הראשון של ג'עפרי פורסם במגזין של אכתאר שירני, "רומן" (رومان), ב-1945. האוסף הראשון שלה, "המשכתי לחפש את כלי הנגינה" (میں ساز ڈھونڈتی رہی) יצא ב-1950. "אימאם ע'זל" (غزل نما) אשר יצא ב-1987, כלל מאסות קצרות וביוגרפיות של משוררי אורדו, עם הערות על עבודתם.
היא פרסמה בנוסף חמישה אוספים של שירה ("עיר הכאב", "ע'זל מוכר", "הרשה שסטאי", "מנוחה ממסע", ו"עונות" - شہر درد، غزالاں تم تو واقف ہو، حرف شناسائی، سفر باقی، اور موسم موسم), היא כתבה את האוטוביוגרפיה שלה, "הייתה זו רק בורות שנשארה" (جو رہی سو بےخبری رہی}), וכארבעים מאמרי מחקר.
הע'זל שלה "שמות שפתיהן עלו על שפתיי" (ہونٹوں پہ کبھی ان کے میرا نام ہی آئے) הולחן והפך לשיר פופולרי בביצועו של אוסטד אמנאט עלי ח'אן.
ב-1955,קרן המדארד בניו דלהי הכיר בג'עפרי בתור "המשוררת המצטיינת של המאה".
מאוחר יותר, היא זכתה בפרס ספרותי אדמג'י, מטעם גילדת הסופרים של פקיסטן, ב-1967 עבור אוסף השירים השני שלה.
ממשלת פקיסטן העניקה לה את פרס "גאווה בביצוע" לספרות לשנת 2003. היא זכתה בפרס קמאל-א פאן למפעל חיים בספרות של האקדמיה לספרות ב-2003. היא הייתה האישה הראשונה לקבל את הפרס מאז הקמת האקדמיה ב-1997.
אדוארד אנתוני "אד" סדאוסקי היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBL, ה-BAA וה-NBA בין השנים 1940–1950. לאורך הקריירה ב-BAA/NBA קלע 15.6 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר לימודיו באוניברסיטת סיטון הול אשר בניו ג'רזי, החל סדאוסקי לשחק בשנת 1940 עבור קבוצת דטרויט איגלס מליגת ה-NBL.
לאחר עונה אחת התגייס לצבא ארצות הברית, ובשנת 1945 שוחרר והצטרף לפורט ויין זולנר, אף היא מה-NBL.
בפורט ויין שיתף פעולה עם שני חברי היכל התהילה לעתיד בובי מקדרמוט ובאדי ז'נט, וקלע 9.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת עבר לטורונטו האסקיז בה שימש כמאמן-שחקן, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA).
ב-1 בנובמבר 1946 לקח חלק במשחק הראשון בתולדות הליגה, בין טורונטו לניו יורק ניקס, ואף היה הקלעי המוביל במשחק עם 18 נקודות.
במהלך אותה עונה הועבר בטרייד לקליבלנד רבלס.
לאורך העונה קלע 16.5 נקודות בממוצע למשחק, אשר הציבו אותו במקום השלישי בליגה אחרי ג'ו פולקס ובוב פיריק.
בעונת קלע 19.4 נקודות למשחק (שלישי בליגה) כשחקן בוסטון סלטיקס, ונבחר לחמישיית העונה.
בשתי העונות הבאות שיחק עבור פילדלפיה ווריורס ובולטימור בולטס, בטרם פרש ממשחק.
אדוארד ג'ורג' סקריין הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וראפר אנגלי ממוצא יהודי.
הוא זכה להצלחה בינלאומית כמוזיקאי, לפני שהתפרסם כשחקן בין היתר בזכות גילומו של דאריו נהריס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", ובסרט גיבורי העל "דדפול" את דמות הנבל אג'קס.
סקריין נולד בקמדן, לונדון, אנגליה, וגדל בהארינגי ובאיזלינגטון.
סקריין למד בבית הספר פורטיסמר.
הוא סיים את בית הספר לאמנות "ביאם שואו", בית ספר ציבורי לאמנויות, עם תואר BA באמנויות.
בשנת 2004, סקריין הוציא מיני-אלבום ובו שלושה טרקים תחת חברת התקליטים "Dented Records".
בשנת 2007 הוציא את אלבומו הראשון "The Eat Up".
הוא שיתף פעולה עם מגוון אמנים.
מאוחר יותר באותה שנה, סקריין הוציא מיני אלבום משותף, "Pre-Emptive Nostalgia", עם הלהקה "A State of Mind".
בשנת 2009 סקריין שיתף פעולה עם הראפר ד"ר סינטאקס באלבום "Scene Stealers" בשם Skreintax.
סקריין ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקצר "מישל".
סקריין קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו ב-"III Manor".
סקריין גילם את דא'אריו נאהאריס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".
עם זאת, בעונה הרביעית של הסדרה הוא הוחלף על ידי השחקן ההולנדי מיכיל האוסמן.
סקריין אמר בראיון כי זו לא הייתה בחירתו לעזוב את הסדרה.
בשנת 2014 לוהק סקריין לסרט "The Transporter: Refueled", והחליף את ג'ייסון סטיית'האם בתפקיד הראשי.
על אף הביקורת השלילית לו זכה הסרט, סקריין זכה לשבחים על הופעתו.
בשנת 2016 גילם סקריין את הנבל הראשי, אג'קס, בסרט האקשן "דדפול".
בשנת 2018 כיכב סקריין במותחן הנקמה הפסיכולוגי, "בחשכה", לצד נטלי דורמר וסטייסי מרטין.
הצילומים החלו בתחילת שנת 2016. הוא אמור היה לככב בסרט "הלבוי" בתפקיד בן דיימו, דמות יפנית-אמריקאיית.
לאחר מחלוקת על ליהוקו, הודיע סקריין בחשבון הטוויטר שלו, כי הוא עוזב את התפקיד בתקווה ששחקן ממוצא אתני ראוי ילוהק לתפקיד.
בשנת 2019 שיחק בסרט שובר הקופות של רולנד אמריך "הקרב על מידוויי" כסגן דיק בסט.
בסרט השתתפו מנדי מור, פטריק וילסון, לוק אוונס, ארון אקהרט, ניק ג'ונאס, דניס קווייד ווודי הרלסון.
באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "נולד מלך".
בשנת 2022 שיחק סקריין בתפקיד ראשי בסרט "פעם הייתי מפורסם" של נטפליקס.
סקריין ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי וכתיבה כשביים וכתב את התסריט לסרט הדרמה הקצר "Little River Run" אותו הוציא ב-20 ביולי 2020 באינסטגרם שלו.
כותרת פרטיםThe Eat Up פורסם: 2007
שנה סדרה תפקיד הערות 2013 המנהרה אנתוני וולש 3 פרקים משחקי הכס דא'אריו נאהאריס 3 פרקים; זוכה הפרס הבינלאומי למסך לכוכב המחר בבריטניה2023כל האור שאיננו רואיםרודולף סיידלר
אדווין (אד) ג'ורג' פרלמוטר הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת קולורדו בשנים 2007–2023. הוא ייצג מחוז קונגרס שבו נמצאים פרווריה הצפון-מערביים של דנוור.
פרלמוטר נולד בשנת 1953 בדנוור, בנם של אליס לאב (לבית בריסטו) ולאונרד מייקל פרלמוטר.
אביו היה יהודי, צאצא למהגרים יהודיים מפולין, ואילו אמו הייתה נוצרייה ממוצא אנגלי ואירי.
פרלמוטר גדל על ברכי הנצרות הפרוטסטנטית.
את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון ג'פרסון שבעיר .
אחר המשיך ללימודי מדע המדינה, היסטוריה וכלכלה באוניברסיטת קולורדו שבבולדר, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1975. ב-1978 קיבל באותה האוניברסיטה תואר שני במשפטים, ונבחר פעמיים לנשיא כיתתו בשעה שעבד במשרה חלקית כפועל בניין במיזמי בנייה.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1994 נבחר פרלמוטר לסנאט של קולורדו.
את כהונתו החל ב-9 בינואר 1995, עד 8 בינואר 2003. הוא נבחר לשתי תקופות כהונה בנות ארבע שנים כל אחת כנציג מחוז בחירה השוכן בלב מחוז ג'פרסון, הנציג הראשון של המחוז מטעם המפלגה הדמוקרטית מזה 30 שנה.
בשנת 2006 זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של קולורדו בבית הנבחרים של ארצות הברית, אחרי שגבר בבחירות מקדימות על חברת בית הנבחרים המדינתי לשעבר פגי לאם ועל מועמד נוסף עם 53% מהקולות בפריימריז.
במקביל, המפלגה הרפובליקנית הציבה את ריק או'דונל כמועמדה הנגדי לפרלמוטר.
לצדם התמודד על ייצוג המחוז גם דייב צ'נדלר, מועמד מטעם המפלגה הירוקה של ארצות הברית.
באותם הימים נציג המחוז היה בוב בופריי , שנבחר לקדנציה שנייה בבחירות 2004 עם 55% מהקולות, זאת לאחר שנבחר לראשונה ברוב זעום בן 112 קולות בלבד.
הוא פרש מהקונגרס אחרי שכשל בניסיונו להיבחר למושל קולורדו.
בשלהי ספטמבר 2006 מסע הבחירות בין או'דונל לפרלמוטר התחמם כאשר הופיעו כרזות תעמולה שציינו כי בעבר תמך או'דונל בביטול הביטוח הלאומי של ארצות הברית.
זמן קצר לאחר מכן, סקר של מכון הסקרים "SurveyUSA" מצא כי פרלמוטר מוביל עם 54% תמיכה בקרב דעת הקהל בעוד או'דונל מפגר מאחור עם 37%.
ההתמודדות בין השניים נחשבה לצמודה, אך ביום הבחירות הכלליות פרלמוטר ניצח את או'דונל עם 54 אחוזים מקולות הבוחרים.
ב-3 בינואר 2007 פרלמוטר הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים האמריקאי.
מאז שנת 2013 הציגו פרלמוטר וחבר בית הנבחרים דני הק חקיקה לשיפור הגישה לשירותים בנקאיים ופיננסיים עבור עסקי קנאביס.
ב-25 בספטמבר 2019 העביר בית הנבחרים את החקיקה שיזמו פרלמוטר והק ברוב של 321 תומכים מול 103 מתנגדים, בפעם הראשונה בה הצעת חוק עצמאית לרפורמה בעסקי הקנאביס עברה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
בינואר 2022 הכריז פרלמוטר על פרישתו מבית הנבחרים האמריקאי לקראת בחירות אמצע הכהונה באותה השנה, לכן כהונתו תמה בראשית ינואר 2023.
אדוארד "אד" לי שרוק הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2001–2005 מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה.
לפני כן כיהן כחבר בסנאט של ויר'גיניה מ-1996 ועד 2001.
בשנת 1964 השלים לימודי תואר ראשון במכללת אלדרסון-בראדוס, ואחר כך קיבל תואר שני ביחסי ציבור מאמריקן יוניברסיטי.
בשנים 1964–1988 שירת בתפקידי קצונה בצי ארצות הברית, ולאחר שפרש משירות פעיל התמקצע בעולם ההשקעות.
בשנת 1996 נבחר אל הסנאט המדינתי של וירג'יניה, ומילא תפקיד זה עד 2001.
בנובמבר 2000 הוא נבחר להיות חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה וזאת לאחר שהביס את המועמדת הדמוקרטית, ג'ודי וגנר.
בקדנציה הראשונה שלו הוא כיהן כחבר בוועדת התקציב, ועדת הפיקוח והרפורמה, ועדת העסקים הקטנים ובוועדת הכוחות המזוינים.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2002 ניצח פעם נוספת ונבחר לתקופת כהונה שנייה.
ב-2004, נטען בבלוג של מייקל רוג'רס כי שרוק הוא הומוסקסואל או לכל הפחות ביסקסואלי וזאת חרף ההתנגדות האקטיבית והאגרסיבית שלו להצעות שעלו בבית הנבחרים לשיפור את מצב זכויות להט"ב בארצות הברית בהם אישור נישואים של בני-זוג מאותו המין ולשירות צבאי של להט"בים.
שרוק, על אף היותו נשוי לאישה, הודיע באוגוסט 2004 כי יוותר על ניסיונו להתמודד לכהונה שלישית בקונגרס, לאחר שלכאורה הוקלט משדל אנשי בטלפון לקיים יחסי מין עם גברים.
אדוארג פרל "אד" פייגן הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של מדינת אוהיו במשך עשור, בין השנים 1983–1993.
פייגן נולד בעיר לייקווד השוכנת בצפון אוהיו.
בשנת 1965 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סנט אדוארד, מוסד קתולי לבנים בלבד במערב קליבלנד.
ב-1969 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת לויולה בניו אורלינס שבלואיזיאנה.
לאחר מכן למד במכללת מרשל–קליבלנד למשפטים באוניברסיטת המדינה של קליבלנד, זאת במקביל לכהונתו בבית הנבחרים של אוהיו, הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי.
בשנת 1972 נבחר פייגן לראשונה לתפקיד ציבורי כחבר בית הנבחרים של אוהיו מטעם מחוז הבחירה השמיני שבסיסו בקליבלנד.
כהונתו בבית הנבחרים המדינתי התפרשה על פני שש שנים, עד שנבחר לנציב מחוז קויאהוגה, תפקיד אשר מילא במשך ארבע שנים.
ב-1977 התמודד פייגן לראשות עיריית קליבלנד, אך הפסיד בפער דחוק לדניס קוסיניץ', לימים חבר הקונגרס.
בבחירות אמצע הכהונה של 1982 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס ה-19 של אוהיו.
מאז נבחר חמש פעמים נוספות.
בבחירות 1992 לא התמודד לתקופת כהונה שישית, ככל הנראה בשל מעורבותו בשערוריית הבנקים בבית הנבחרים ומאבקו בבחירות המקדימות מול חברת הקונגרס המכהנת מרי רוז אואקר .
לאחר כהונתו בקונגרס החל לכהן כדירקטור בתאגיד "ProCentury", חברת ביטוח מומחיות בווסטרוויל ובחברות הבת שלה לביטוח בין השנים 1993–1996. מנובמבר 1997 עד לאוגוסט 1998 היה סגן נשיא בכיר בחברה "סנטרי שירותי עסקים" ("Century Business Services").
במרוצת השנים הוסיף לכהן כחבר במועצות מנהלים של עשרות חברות ותאגידים בארצות הברית, ומאז פברואר 2014 הוא המנהל הכללי של "קוביוס", חברת ייעוץ נדל"ן.
אד קווין הוא שחקן אמריקאי.
קווין נולד בברקלי שבקליפורניה, הוא סיים תואר ראשון בחוג להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
במהלך לימודיו באוניברסיטה הוא היה חבר באחווה, הוא גם שיחק רוגבי.
הוא עבד כדוגמן בפריז, ברצלונה ומילאנו ולקח חלק ביותר מ-35 פרסומות בינלאומיות.
כשחזר לארצות הברית, החל לשחק את תפקיד פין, מדריך החתירה בסדרה "Young Americans", המהווה ספין אוף של הסדרה "דוסון קריק".
לאחר מכן הופיע בסדרות "ג'ק וג'יל" ו-"CSI: ניו יורק" ומ-2006 ועד 2008 גילם את ד"ר ניית'ן סטארק בסדרה "אאוריקה".
קווין שיחק בסרט ההמשך של הסרט "גברים בחלל" וב-2011 יצא לאקרנים סרט האימה "The Caller" בו השתתף גם כן.
בשנת 2019 החל לגלם את נשיא ארצות הברית האנטר פרנקלין בדרמה הפוליטית "The Oval" של רשת BET.
בשנת 2024 גילם את הבלש וואלאס במותחן הפעולה "Guns & Moses".
בשנת 2025 שיחק בסרט הפעולה "זוג הצללים" (אנ') בתור רג'י פארקר.
אדוארד אספנט קייס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת הוואי, שבתוכו שוכן המרכז העירוני של הונולולו, מאז 2019. בשנים 2002–2007 ייצג קייס את מחוז הקונגרס השני של הוואי, בו שוכנים יתר שטחי המדינה.
דרכו הפוליטית של קייס הייתה רצופת מהמורות: ב-2002 עזב את בית המחוקקים המדינתי כדי להתמודד לתפקיד מושל הוואי, אך הפסיד בפריימריז למייזי הירונו.
שבועות לאחר מכן נבחר בבחירות מיוחדות אל הקונגרס של ארצות הברית, אותו עזב ב-2006 כדי להתמודד הפעם לסנאט האמריקאי, בבחירות מקדימות שתמו פעם נוספת בהפסדו.
שובו לבית הנבחרים בבחירות 2018 התרחש לאחר שני הפסדים נוספים ב-2010 וב-2012, וכעבור פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
קייס נולד בהילו, הבכור מבין ששת ילדי הוריו.
ב-1970 הוא סיים את לימודיו במכינה התיכונית של הוואי בוויימאה.
בתום לימודיו התיכוניים נסע אל אוסטרליה, שם עבד בתור סוג של רועה צאן (באנגלית אוסטרלית: "Jackaroo") בתחנת כבשים בניו סאות' ויילס, וגם בניו זילנד.
לאחר מכן למד בוויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס, שם קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה ב-1975. בשנת 1981 השלים במכללת הייסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה לימודי תואר שני במשפטים.
מ-1981 עד 1982 היה קייס עוזר משפטי עבור שופט בית המשפט העליון של הוואי, ויליאם ס.
בשנים 1983–2002 עבד במשרד עורכי הדין קרלסמית' בול בהונולולו, שם הפך לשותף ב-1989, ושימש כשותף-מנהל בין השנים 1992–1994, עת נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של הוואי.
קייס התפטר לחלוטין מהשותפות שלו במשרד עורכי הדין עם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית בשלהי 2002.
כניסתו הראשונה של קייס לפוליטיקה של ארצות הברית החלה כעוזר פרלמנטרי עבור ספארק מצאנגה בשנים 1975–1978. ב-1985 זכה קייס לראשונה בבחירות לתפקיד ציבורי – ונבחר למועצת השכונה מנואה שבהונולולו.
ב-1987 התמנה ליושב הראש שלה, תפקיד שמילא עד שעזב את המועצה ב-1989. בבחירות 1994 התמודד קייס על ייצוג מחוז הבחירה ה-23 בבית הנבחרים המדינתי של הוואי.
הוא זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 51% מהקולות, ובבחירות הכלליות גבר על מועמד מפלגת הירוקים של ארצות הברית עם 59% מקולות הבוחרים.
קייס מילא ארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים של הוואי, מ-9 בנובמבר 1994 עד ל-30 בנובמבר 2002, שם התמקד בשינוי בסיסי של השלטון המדינתי.
ב-1999, לאחר שהוביל מאמץ להחליף את הנהגת בית הנבחרים המדינתי, בחרו בו עמיתיו הדמוקרטים כמנהיג סיעת הרוב.
ביחס להוואי הפרוגריסיבית, קייס נחשב לדמוקרט שמרן.
ב-21 בינואר 1997, בוועדת המשפט של בית הנבחרים המדינתי, היה קייס המתנגד הבודד לחקיקה "HB117", שתאפשר משאל עם האוסר באופן חוקתי נישואים של זוגות מאותו המין.
הוא ושישה אחרים התנגדו להצעת החוק שוב במליאת בית הנבחרים.
כאשר עמד לבחירה מחדש בנובמבר 1998 התנגד באופן נחרץ למשאל העם המוצע, זאת אף שלקראת הבחירות בנובמבר חזו סקרים באופן עקבי שההצעה תעבור עם 70–75 אחוזי תמיכה, תחזית שהתבררה כמדויקת.
בשל הפופולריות של ההצעה, רק שלושה פוליטיקאים או מועמדים נוספים בהוואי חברו לעמדתו של קייס.
בראשית 2001, בתחילת כהונתו הרביעית בבית הנבחרים המדינתי, בחר קייס שלא להמשיך בתפקידו כמנהיג הרוב, ובחודש אוקטובר אותה שנה הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל הוואי לקראת בחירות 2002. יריבו בפריימריז היה ראש עיריית הונולולו ג'רמי האריס.
תומכיו של קייס לא היו מרוצים מהממסד הדמוקרטי בהוואי – ששלט במדינה במשך 40 שנה ונתפס כמי שהותיר את הכלכלה ללא התקדמות – עמו היה האריס מזוהה.
חרף מצבו הטוב בסקרים, האריס פרש במפתיע מהפריימריז בשל חקירה פלילית על שימוש בכספי קמפיין.
סגנית המושל, מייזי הירונו, עזבה בעקבות זאת את מסע הבחירות שלה לראשות עיריית הונולולו והתייצבה מול קייס בבחירות המקדימות.
באחת ממערכות הבחירות המקדימות הצמודות בהיסטוריה של הוואי, הירונו גברה על קייס בפער של אחוז אחד בלבד, אך הפסידה למועמדת המפלגה הרפובליקנית לינדה לינגל.
ב-28 בספטמבר 2002, הלכה לעולמה חברת הקונגרס פטסי מינק שבוע אחרי הבחירות המקדימות, והותירה את מושבה בקונגרס ה-107 ללא איוש.
משום שעדיין הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית, היא נבחרה מחדש לאחר מותה לקונגרס ה-108 בחודש נובמבר.
ב-30 בנובמבר 2002, נבחר קייס בבחירות מיוחדות למלא את החודשיים הנותרים לכהונתה של מינק בקונגרס ה-107, וצבר למעלה מ-50% מהקולות בבחירות בהן התמודדו למעלה מארבעים איש.
על אף שלא התגורר בתחומי מחוז הקונגרס השני, חוקת ארצות הברית דורשת שמועמד לבית הנבחרים יהיה תושב המדינה אותה הוא מבקש לייצג בקונגרס.
במהלך הבחירות המיוחדות ציין קייס כי גדל ב"אי הגדול".
ב-4 בינואר 2003 התמודד קייס פעם נוספת בבחירות מיוחדות על איוש מושבה של מינק המנוחה בקונגרס ה-108, ונבחר עם 43% מהקולות.
אמנם קייס נכנס לבית הנבחרים מאוחר מדי בשביל להצביע בעד ההחלטה לצאת אל מלחמת עיראק, אך הוא הביע תמיכה עקבית במלחמה לאורך כל כהונתו.
לראיה, כבר ב-2006 התנגד למיסוד לוח זמנים לנסיגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעיראק.
פעמים תכופות צידד קייס ברפובליקנים בהצבעות על חקיקות מיסוי.
הוא היה אחד מ-34 הדמוקרטים (שהתייצבו לצד 196 רפובליקנים) אשר תמכו בהפחתת מס עיזבון.
הוא גם היה אחד מ-15 דמוקרטים (שחברו ל-229 רפובליקנים) שתמכו בהפחתת מיסוי הכנסות מהשקעות.
במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2006, קייס קרא תיגר בפריימריז הדמוקרטים על הסנאטור המכהן דניאל אקאקה, ולבסוף הפסיד ביחס של 46%-53%.
אקאקה מיקד את מסע הבחירות בהבדלים בינו לבין קייס מבחינת התמיכה במלחמת עיראק.
אקאקה היה אחד מקומץ הסנאטורים הדמוקרטיים שהצביעו נגד היציאה למלחמה, וקייס, אף על פי שלא היה חבר הקונגרס בזמן ההצבעה, אמר שהיה מצביע בעד ההחלטה.
קייס יצא קירח ומכאן ומכאן – מחד גיסא הפסיד לאקאקה ומאידך איבד את מושבו בבית הנבחרים; חרף הפסדו החליט קייס להמשיך בעשייה הפוליטית.
ב-29 במרץ 2009 הכריז קייס על מועמדותו לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של הוואי, לאחר שהתפנה בידי ניל אברקרומבי.
יריביו העיקריים היו עמיתתו הדמוקרטית קולין הנבוסה והמועמד הרפובליקני צ'ארלס דג'ו.
קייס והנבוסה ייצגו אגפים שונים במפלגה הדמוקרטית: קייס היה דמוקרטי שמרן וחבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים", בעוד הנבוסה הייתה יקירת האגף הפרוגרסיבי.
הנבוסה זכתה לתמיכתם של "רשימת אמילי", הממסד המקומי של המפלגה ואיגודי עובדים מקומיים.
לעומתה, קייס היה מסוכסך עם הממסד המפלגתי על שהתמודד נגד הסנאטור המכהן אקאקה ב-2006.
קייס והנבוסה הציעו האחד לשני לפרוש מהמירוץ לטובת אחדות המפלגה.
ועדת הקמפיין הדמוקרטית בקונגרס (DCCC) שלחה נציג להוואי בתקווה להבטיח לכל הפחות שלא יצוץ מתמודד נוסף בתוך המפלגה הדמוקרטית.
חרף מאמצי הוועדה לפשר בין השניים, לא היה סביר שאחד מן השניים יפרוש; הם ייצגו דעות שונות של מחנות שונים וכבר התמודדו בבחירות מיוחדות ב-2002 למחוז הקונגרס השני של הוואי, בהן ניצח קייס.
ב-10 במאי 2010, ב-DCCC החליטו שלא להשתמש בעוד משאבים בבחירות המקדימות, והעדיפו לשמור משאבים אלה לבחירות בנובמבר.
הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית התקיימו ב-22 במאי 2010. דז'ו הפך לרפובליקני הראשון שזכה בבחירות לקונגרס בהוואי מאז 1988. הוא גרף 39% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר.
הנבוסה העפילה למקום השני עם 31% וקייס סיים במקום השלישי עם 28% מקולות הבוחרים.
קייס אמר תחילה שהוא יתמודד בפריימריז הבא מול הנבוסה, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ופרש מהמירוץ, בנימוק שחשובה לו אחדות המפלגה ושהוא מכיר בהגיעו למקום השלישי בבחירות המיוחדות.
בבחירות לסנאט האמריקאי שהתקיימו ב-2012, התמודד קייס אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית, בשאיפה להחליף את הסנאטור הפורש דניאל אקאקה.
פעם נוספת ניצב בפני מייזי הירונו, והפסיד לה בפער של 17%.
ביוני 2018 התמודד קייס על ייצוג מחוז הקונגרס הראשון של הוואי במסגרת בחירות האמצע שנערכו באותה השנה.
בבחירות המקדימות ניצח עם 40% מהקולות, והביס שישה מתמודדים אחרים, בהם דאג צ'ין, סגן המושל המכהן.
ביום הבחירות הכלליות ניצח קייס בפער בן חמישים אחוזים (23.1%-73.1%) ונבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית לאחר מספר שנים מחוץ לפוליטיקה.
הוא הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-29 בינואר 2019 הצטרף מחדש לקואליציית הכלבים הכחולים.
ב-25 ביולי 2019 הקים קייס ביחד עם טד יוהו, דון יאנג ובראד שרמן את "שדולת האיים הפסיפיים בקונגרס" במטרה להגדיל את תשומת הלב של חברי הקונגרס לאזור האינדו-פסיפי.
בדצמבר אותה שנה הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
אדאמה נוס טראורה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר באמדספור.
טראורה התחיל את הקריירה שלו באקדמיית JMC אליה הצטרף בגיל 13. חמש שנים לאחר מכן, חתם בבקאריג'ן מליגת העל המאלית בה שיחק שלושה משחקים בלבד, עקב פציעה ממנה סבל לאחר מכן.
בינואר , טראורה חתם בליל מליגת העל הצרפתית וזמן קצר לאחר מכן הושאל למוסקרון מהליגה הבלגית השנייה עד לסיום העונה.
ב-24 בספטמבר 2014, טראורה ערך את הופעת הבכורה שלו בליל בהפסד 0–1 לניס.
ב-7 בינואר 2015, טראורה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אוויאן.
ב-10 ביולי 2015, טראורה חתם לארבע שנים במונקו תמורת 14 מיליון אירו.
ב-4 באוגוסט, טראורה ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בניצחון 0–4 נגד יאנג בויז ברן במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בינואר , טראורה הושאל לריו אבה מליגת העל הפורטוגלית.
בינואר חזר לבלגיה וחתם בסרקל ברוז' מליגת העל.
ב-23 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סטאד ריימס.
ב-11 בספטמבר 2020, טראורה חתם בהטאייספור מליגת העל הטורקית, על חוזה לשנתיים עם אופציה לשנה שלישית.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בהאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בקיץ חתם באמדספור מליגת המשנה הטורקית.
בצעירותו, טראורה שיחק עם נבחרת הנוער של מאלי במסגרת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת , בה כבש 4 שערים ובישל 3 נוספים.
ב-9 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי בניצחון 1–4 נגד .
ב-4 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–5 נגד .
השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אפריקה לאומות.
נכלל בסגל נבחרת מאלי לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
עת ששיחק במץ, הצטרף לקבוצה אדאמה טראורה, חברו לנבחרת הנושא את אותו השם.
על מנת להבחין ביניהם ועקב העובדה ששניהם נולדו באותו חודש, הוחלט להוסיף לשחקן את השם "נוס".
אד סטיינברג הוא מפיק/במאי וידאו קליפים הפועל בניו יורק סיטי.
סטיינברג הקים את רשת הפצת הווידאו RockAmerica .
עבודותיו של סטיינברג תוארו כ"צבעוניות".
הוא ידוע בעיקר בזכות יצירת הקליפ הראשון של מדונה ב-1982 לשיר "Everybody", אך הפיק וביים יותר מ-90 קליפים לאמנים אחרים כמו ג'יפסי קינגס, צ'יפ טריק , U2 וגם ילו .
הוא הפיק מספר תוכניות טלוויזיה שונות אשר שודרו ב-MTV ו-PBS.
הקליפים שלו נכללים באוספים במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון סולומון ר.
הוא שימש כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הסרטים של הוואנה בניו יורק מאז 2000.
סטיינברג הוא נשיא RockaMedia LLC, חברת הפקת מדיה והפצה, והוא גם יועץ מדיה של Kidos ו-Magicflix; אתרים חינוכיים לילדים בני 3–9.
אדאמה בוג'אנג הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סטאד ריימס.
בוג'אנג החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סטיב ביקו.
בשנת 2021 סייע לקבוצה להעפיל לליגת העל הגמביאנית.
ב-28 ביולי 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-7 בספטמבר 2024 הושאל לגראסהופרס ציריך השווייצרית עד לסוף העונה.
נכלל בסגל נבחרת גמביה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
אדאמו נגאלו הוא כדורגלן בורקינאי-איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פ.ס.וו איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת בורקינה פאסו.
נגאלו גדל באקדמיית רייט טו דרים בגאנה.
ב-1 באוגוסט 2020 חתם בנורשלן מליגת העל הדנית.
ב-2 בספטמבר 2024 נגאלו חתם בפ.ס.וו איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
ב-19 בנובמבר 2022 ערך נגאלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בניצחון 1–2 על נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת בורקינה פאסו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
העיירה אֵדַאם (בהולנדית: Edam) היא עיירה בצפון־מערב הולנד, במחוז צפון הולנד.
בשילוב עם פולנדם, אדאם מהווה את עיריית אדאם-פולנדם (Edam-Volendam).
אוכלוסיית אדאם היא כ-7,380 איש.
כל עיריית אדאם-פולנדם מונה מעל 36,000 תושבים.
מקור השם אדאם הוא מהסכר (dam) בנהר הקטן E או IJe שבו שכן היישוב הראשון ולכן הוא נקרא תחילה IJedam.
אדאם מפורסמת כמקור הגבינה בעלת אותו השם.
העיירה אדאם נוסדה סביב סכר שחוצה את הנהר E או IJe בסמוך לים הדרומי, הידוע כיום כאייסלמֶר.
בסכר היה צורך כדי להעביר סחורות לכלי שיט אחרים ותושבי אדאם יכלו לגבות אגרה.
זה אפשר לאדאם לצמוח כעיר סחר.
בניית ספינות ודיג הביאו לאדאם עושר רב.
וילהלם הראשון, דוכס בוואריה, רוזן הולנד, העניק לאדאם זכויות כרובע ב-1357. אחת הסיבות שהוא עשה זאת הייתה המלחמה בין ה-Hoken לבין ה-Kabeljauwen.
הם נלחמו בקרב על השלטון על ערי הולנד.
הודות לזכויותיהם כרובע, אנשי אדאם הועברו לבנות נמל חדש.
בניית הנמל החדש העניקה לאדאם קשרים לערים הגדולות בהולנד וגישה לנתיבי המסחר הבינלאומיים.
עד המאה ה-16 היו באדאם לא פחות מ-33 רציפים, אשר יחד עם העובדה שאדאם קיבלה גם הזכות לקיים שוק שלוש פעמים בשנה, סיפקו דחיפה גדולה לכלכלה המקומית - מה שהפך אותה לאחת מהערים החשובות יותר של צפון הולנד, המתחרות עם Enkhuizen, הורן ואמסטרדם.
עם זאת, שפך הים הפתוח גרם לבעיות של הצפות בעורף וב-1544 הוציא הקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה צו לסגירת הנמל בשערים ובמנעולים, שהם נבנו במרכז העיירה ב-1569. הדבר הביא להרס ושקיעת הנמל וגם תעשיית בניית הספינות דעכה לגמרי עד סוף המאה ה-17.
שוק הגבינות היה המשאב העיקרי של כלכלת אדאם במאה ה-16. ב-16 באפריל 1526 הקיסר קרל החמישי נתן לאדאם את הזכות לקיים שוק מדי שבוע.
בשנת 1594 זכות זו ניתנה לנצח על ידי הנסיך וילם הראשון כאות הערכתו לתמיכת העיירה במהלך המצור על אלקמאר.
מרכז העיר העתיקה, בגבולות חומות העיר העתיקה, מוגן כיום על ידי הממשלה, הן המבנים העיקריים והן הפרטים האדריכליים.
מספר מבנים בולטים שרדו במצב טוב.