tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחיפה הוצב אובליסק הקיסר בהר הכרמל לציון ביקורו של וילהלם השני בארץ ישראל, אובליסק המסמן את המקום בו יוקם בית התפילה הבהאי בכרמל הצרפתי ובטכניון מוצב אובליסק הטכניון.
במוזיאון ראלי בקיסריה ניצבת אנדרטה בצורת אובליסק מודרני עשוי שיש לזכר קהילות היהודים באיטליה ולזכר האיטלקים שהצילו יהודים במלחמת העולם השנייה.
אנדרטה נוספת נמצאת בעיר אריאל, לזכר הלוחמים הווטרנים שלחמו במלחמת העולם השנייה ברוסיה נגד צבא גרמניה.
האובליסק העתיק היחיד בישראל נמצא בקרקוס המזרחי של קיסריה (מכונה גם היפודרום).
אוביקוויטין (Ubiquitin) הוא חלבון הפועל בכל התאים האיקריוטים, ומשמש בתא לסימון חלבונים שנועדו לפירוק.
מטרת מערכת היא לפרק חלבונים תקינים בעלי אורך חיים קצר, שסיימו את תפקידם או חלבונים חריגים בעלי קיפול לא נכון, לשם הבטחת תפקודו התקין של התא.
זיהוי החלבונים שיש לפרק נעשה בעיקר על-פי שינויים במבנה המרחבי שלהם.
החלבון מפורק בתא בתהליך הנקרא Polyubiquitination, במהלכו מסומן החלבון באוביקוויטין ומפורק באמצעות קומפלקס הפרוטאזום, בתהליך תלוי ATP.
פירוק של חלבון במערכת קורה בשני צעדים ברורים ורצופים.
ראשית, סימון של חלבוני המטרה על ידי הוספת אוביקוויטין.
בשלב השני, החלבונים המוצמדים לאוביקוויטין מוכרים על ידי פרוטאזום, ומפורקים.
אוביקוויטין היא מולקולה קטנה במשקל 8 קילודלטון המורכבת מ-76 חומצות אמינו, והיא מאוד שמורה אבולוציונית בכל התאים האיאוקריוטים (היא זהה באדם ובשמר).
האוביקוויטינציה של החלבון נעשית על ידי (E2 (ubiquitin-conjugating enzyme המקבל מולקולת אוביקוויטין שהופעלה על ידי (E1 (ubiquitin-activating enzyme.
למולקולת האוביקוויטין הראשונה מוצמדות מולקולות אוביקוויטין נוספות, כך נוצרת שרשרת אוביקוויטין.
מעבר מולקולת האוביקוויטין מ-E2 אל חלבון המטרה דורש מרכיב נוסף הנקרא (E3 (ubiquitin- ligase.
ה-E3 הוא לעיתים חלבון בודד ועיתים קומפלקס רב חלבונים, בכל מקרה זהו המרכיב המכיר באופן ספציפי את החלבון המטרה ומזרז מעבר מולקולת האוביקוויטין מ-E2 לחלבון.
חלבון שקשורה אליו שרשרת אוביקוויטין כאמור, מפורק על ידי הפרוטאזום, ותוצרי הפירוק חוזרים לתא לשימוש נוסף.
מערכת האוביקוויטין בשמרים מעורבת בתהליכים תאיים מרובים, כגון עמידות לעקה ושליטה בנזקים והתקדמות במחזור התא, הולכת אותות, ויסות של שעתוק, השתקה כרומוזומליות, ירושת המיטוכונדריה, דיפרנציאציה והתפתחות.
האוביקוויטין התגלה ואופיין במסגרת מחקר שערכו בסוף שנות השבעים אברהם הרשקו ואהרן צ'חנובר מהפקולטה לרפואה בטכניון, בשיתוף עם אירווין רוז מהמכון לחקר הסרטן בפילדלפיה.
מחקר זה, שהביא לפריצת דרך בחקר הסרטן, מחלות ניווניות במוח ומחלות אחרות, זיכה את השלושה בפרס נובל לכימיה לשנת 2004.
אובך הוא תופעה בה נמצאים חלקיקים שונים כמו גרגרי חול ואבק באוויר ואף מיקרופלסטיק ומקשים על הראייה והנשימה.
תופעה זו מתרחשת כאשר שכבת אוויר יציבה בשם אינוורסיה מונעת מן האובך לעלות למעלה ולהתפשט, לכן הוא נשאר בשכבות נמוכות יחסית.
כאשר שכבה זו נמצאת החלקיקים השונים מצטברים ויוצרים ענן מזוהם.
האינוורסיה היא שכבה נמוכה, ולכן, כדי להפחית את האובך מפעלים בונים את ארובתם בגובה רב על מנת שהעשן יעבור את גובה האינוורסיה.
בנוסף, האובך עשוי להגיע עם זרמי אוויר מדבריים.
לדוגמה, במדינה כמו ישראל, זרמי אוויר מדבריים עשויים להגיע ממצרים (מדבר סהרה), ירדן, ערב הסעודית ועוד.
האוויר עם החול מגיע ושוקע בישראל עד אשר מגיע גשם או השתנות שכבת האינוורסיה.
אובליאט (צרפתית: Oubliette) היה סוג של צינוק, שהגישה אליו הייתה אפשרית רק מדלת מעבר גבוהה בתקרת החדר.
יציאה מאובליאט הייתה כמעט בלתי אפשרית ללא עזרה מבחוץ.
מקור השם "אובליאט" הוא בפועל הצרפתי oublier, אשר משמעותו "לשכוח", משום שהשימוש באובליאט יוחד לאסירים שסוהריהם חפצו לשכוח מקיומם.
רבים מן האסירים שהושמו באובליאט נשכחו שם ומתו ברעב.
צורה נפוצה נוספת של אובליאט הייתה מדף במנהרה היורדת בשיפוע מן הטירה, או העיר, אל החפיר המקיף את החומה, או אל הים.
מעת שהושלך אל המנהרה, היה האסיר גווע לאטו למוות, או מידרדר במורד וטובע בים או בחפיר.
השימוש המוקדם ביותר במונח אובליאט תועד בשנת 1374, ובאנגלית המונח הופיע לראשונה רק בשנת 1819, בספרו של וולטר סקוט, "אייבנהו".
בטירת ליפ באירלנד התגלה אובליאט במהלך עבודות שיקום במקום לאחר שרפה בשנת 1922. בתחתיתו של האובליאט שנמצא היו חודים בולטים וכאשר החלו העובדים לנקות את המקום, הם פינו מן הצינוק שלוש עגלות מלאות בעצמות אדם.
אחד מן הדיווחים מסר שהעובדים מצאו בין השרידים גם שעון כיס משנת 1840, אולם אין ראיות שהמקום עדיין היה בשימוש באותה תקופה.
בטירת Meung-sur-Loire סמוך לאורליאן בצרפת השתמר אובליאט במצב טוב.
הוא נמצא במבנה תת-קרקעי סמוך לטירה.
הפתח לאובליאט, הנמצא בתקרתו, מגלה מבנה מעוגל עשוי אבן שעומקו כעשרים מטר, היקפו כחמישה מטר וקירותיו תלולים וחשופים.
במרכז רצפתו קיים פתח נוסף אשר שימש להטלת צרכים ולגופותיהם של האסירים שמתו במקום.
האובליאט היה נושא נפוץ בספרות המאה ה-19 העוסקת בתקופה הגותית ובסיפורים היסטוריים בכלל, שם השימוש באובליאט משמש כסמל לכוח עריץ בעל אכזריות נסתרת מעין, ההפך הגמור לערכים נאורים כגון צדק וחירות.
באובליאטים, המצויים בדרך כלל תחת טירות או מנזרים, נעשה שימוש על ידי הדמויות הרעות בסיפור, לעיתים קרובות היו אלה נזירים קתוליים או אינקוויזיטורים, כדי לענות דמויות חפות מפשע.
בספרו של אלכסנדר דיומא האב, "המלכה מרגו", מתוארת קטרינה דה מדיצ'י כשהיא מתמוגגת למראה אסיר באובליאט של ארמון הלובר.
סוג של אובליאט מופיע בספרו של קורט וונגוט, "עריסת חתול".
גיבורת הסרט "המבוך" משנת 1986 נכלאת באובליאט.
בספרו של תומאס האריס "שתיקת הכבשים", מתואר אובליאט במרתף ביתו של הרוצח
אובליסק הטכניון הוא מונומנט קינטי, המוצב במרכז קמפוס הטכניון בחיפה, בטיילת לב הקמפוס מול בניין "אולמן".
האובליסק נבנה בשנים 2008/09 להנצחת תרומת קרן ראסל ברי לטכניון, בסך 26 מיליון דולר, להקמת מרכז ראסל ברי לננוטכנולוגיה.
בשעתה הייתה זו התרומה הגדולה בתולדות הטכניון, ובעקבותיה הצליח הטכניון לגייס סכום זהה מממשלת ישראל ולהפעיל את התוכנית האקדמית הגדולה בתולדותיו.
מכיוון שהתרומה הייתה מיועדת כולה לצרכים מחקריים, ולא כללה הקמת אלמנט פיזי, פנה נשיא הטכניון לאדריכל סנטיאגו קלטרווה בחיפוש אחר אלמנט פיסולי מתאים להנצחת התרומה, והלה עיצב עבור הטכניון את האובליסק, ללא בקשת תמורה.
בנאום שנשא קלטרווה בטקס חנוכת האובליסק אמר:
עלות הקמתו של הפסל הגיעה לכמיליון דולר, אשר נתרמו על ידי הפילנתרופ שלום זילוני, שעל שמו גם נקראת הרחבה בו נמצא האובליסק - "כיכר שלום זילוני".
גובה האובליסק הוא 28 מטרים, קוטרו 61 סנטימטרים והוא כולל מנגנון המעוות את צורתו באופן מחזורי על הציר הרדיאלי- במטרה ליצור אשליה של סיבוב המדמה אורגניזם חי.
עם זאת, המנגנון מופעל לעיתים רחוקות, כיוון שהוא יוצר רעש רב.
לכן במהלך מרבית השנה הפסל עומד דומם.
האובליסק בנוי מ-224 צלעות מתכת (28 צלעות בכל אחת מ-8 ה"קומות"), כל צלע מסיימת סיבוב מדי 20 שניות בערך.
כל אחת מהצלעות נעה בצורה שנועדה ליצור את האשליה כאילו האובליסק מסתובב סביב צירו, אף על פי שבפועל אין זה כך.
תאורה מיוחדת מאירה את האובליסק בלילות.
אובליסק קאחה (בספרדית: Obelisco de la Caja) הוא אנדרטה הממוקמת בפלאסה דה קסטייה במדריד, בירת ספרד.
בשנת 2002 מלאו 300 שנים להיווסדו של בנק קאחה מדריד, שהציע לתרום לעיר מדריד אנדרטה לציון המאורע.
לשם תכנון האנדרטה, פנה הבנק לאדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה.
התכנון המקורי של קלטרווה כלל אובליסק בגובה 120 מטרים, אך בשל תשתיות הרכבת התחתית הנרחבות העוברות תחת פלאסה דה קסטייה, נוצרו מגבלות עומס וגובהו המיועד של האובליסק הונמך משמעותית.
עבודות בניית האובליסק החלו בחודש יולי 2008 והאובליסק נחנך רשמית בדצמבר 2009 על ידי חואן קרלוס, מלך ספרד.
בנק קאחה מדריד החליט לקרוא לאנדרטה "אובליסק קאחה", אף על פי שהיא אינה עונה להגדרתו של אובליסק, האמור לכלול אלמנט בצורת פירמידה בקצהו, אלא דומה יותר לעמוד הנצחה.
גוף האובליסק הוא פיר מתכת בקוטר 2 מטרים, הנח על שלוש רגלי מתכת במשקל 50 טונות האחת.
כל אחת מהרגליים נתמכת על יסודות בטון בקוטר של כ-2 מטרים ובגובה 26 מטרים.
פרישת התמיכה באופן רוחבי נבחרה כדי להקל על העומס הפועל על מנהרות הרכבת התחתית העוברות מתחת לכיכר.
על גוף האובליסק מותקנות 462 צלעות ארד באורך 7.7 מטרים האחת.
האובליסק כולל מנגנון המעוות את צורתו באופן מחזורי על הציר הרדיאלי באמצעות עיוות הצלעות, ובכך נוצרת אשליה של סיבוב האובליסק כולו.
האובליסק מתנשא לגובה של 92 מטרים.
אובלבומין (Ovalbumin) הוא החלבון העיקרי המצוי בחלבון הביצה ומרכיב 60-65% מסך כל החלבון.
על אף הדמיון של אובלבומין ברצף ובמבנה התלת-ממדי לסרפינים, קבוצה של חלבונים המעכבים אנזימים מסוג סרין פרוטאזות, האובלבומין הוא סרפין לא מעכב.
בעוד שאר הסרפינים מבקרים תהליכים כמו קרישת דם באמצעות עיכוב של סרין פרוטאזות, תפקידו של האובלבומין אינו ברור, אף על פי שמשערים כי הוא משמש כחלבון המאחסן חומצות אמינו המשמשות להתפתחות העוברית.
לאובלבומין חשיבות במחקר במספר תחומים:
מחקר כללי של מאפיינים ומבנה של חלבון (משום שהוא נפוץ וזמין בכמות גדולה)
חקר מבנה של סרפינים ותפקודם (ניתן להשוות את מבנה האובלבומין למבנים של סרפינים אחרים אשר מעכבים פרוטאזות, וכך לקבוע את התכונות הנדרשות לעיכוב)
פרוטאומיקה (אובלבומין מחלבון הביצה משמש לעיתים כסמן משקל מולקולרי באלקטרופורזה בג'ל)
אימונולוגיה (משמש לגירוי תגובה אלרגית בבדיקות)
חלבון האובלבומין של תרנגולת מורכב מ-385 חומצות אמינו ומשקלו המולקולרי היחסי הוא 45kDa.
האובלבומין הוא גליקופרוטאין עם ארבעה אתרי גליקוזילציה.
את האובלבומין הצליח לגבש לראשונה המדען הגרמני פרנץ הופמייסטר ב-1889. השם "אובלבומין" הוענק לחלבון בשנת 1900 (Osborne & Campbell).
אובליסק וילהלם השני, קיסר גרמניה, ניצב במרומי הכרמל בתוך גינה קטנה בקצה טיילת לואי ברחוב יפה נוף בחיפה.
ביקור הקיסר בשנת 1898 היה גורם מכונן בחיי הקהילה הטמפלרית בארץ ישראל.
מטרתו המוצהרת של הביקור הייתה חנוכת כנסיית הגואל בירושלים.
ב-1869 ביקר פרידריך וילהלם, יורש העצר הפרוסי (ולימים הקיסר פרידריך השלישי), אביו של וילהלם השני, בירושלים, בדרכו לחגיגות הפתיחה של תעלת סואץ.
ב-7 בנובמבר 1869 הוא ניצח על העברת השטח במוריסטן לרשות פרוסיה.
וילהלם הקים קרן למימון בניית הכנסייה ועקב בעניין רב אחרי הגשמת התוכנית.
ב-11 באוקטובר 1898 עזבה הפמליה הקיסרית את ברלין בדרכה לקושטא, ולאחר קבלת פנים נלהבת ומספר ימי סיור המשיכה בדרכה לארץ ישראל.
הקיסר ביקש לדרוך בתחילה על אדמה גרמנית, ומשום כך בנה המהנדס הטמפלרי גוטליב שומאכר מזח מיוחד על החוף, סמוך למושבה הגרמנית בחיפה באורך 65 מטר וברוחב 6 מטר.
ב-25 באוקטובר 1898 הגיע הקיסר ופמלייתו על סיפון היאכטה הקיסרית "הוהנצולרן" לחיפה ונתקבל בהתלהבות על ידי אנשי המושבה הגרמנית והשלטונות הטורקיים.
בו ביום הם ביקרו במושבה הגרמנית על הכרמל, כרמלהיים, ובדרך חזרה השקיפו ממרומי ההר על חיפה והמושבה הגרמנית.
למחרת נערכה לאורחים קבלת פנים רבת משתתפים בגן הקונסוליה הגרמנית.
הקיסר השיב למברכיו ואמר כי הוא משבח את המתיישבים ששמרו על האופי הגרמני והצליחו להפריח אדמה שוממה והבטיח למסור על כך למלך מדינת וירטמברג.
הוא הבטיח למתיישבים כי תמיד יוכלו לסמוך על חסותו ולפנות אליו בשעת הצורך.
פרדריך קלר, ממנהיגי הטמפלרים, החליט לתרום שטח על הכרמל כהוקרה על ביקור הקייזר.
כשנה אחר כך הציגו הטמפלרים תוכנית לבניית פארק שישתרע מהדרך המובילה לכרמל עד למקום שממנו השקיפו הקיסר ואנשי פמלייתו על חיפה.
בקצה הפארק (שכונה בתוכנית "מרפסת הקיסר" או Kaiserplatz (קייזרפלאץ)) תוכנן להיבנות אובליסק לכבוד הקיסר ואשתו אוגוסטה ויקטוריה.
ב-25 באוקטובר 1910 נחנך במרומי הכרמל האובליסק לכבוד הזוג הקיסרי בתחילת המורד של הכרמל אל הים.
בתחילה תוכנן שאוניית מלחמה גרמנית תעגון בחיפה וצוות מלחים ישתתף בטקס, אולם בשל מתיחות בין טורקיה לגרמניה בעקבות פרשת רצח האיכר הטמפלרי פריץ אונגר בנויהרדטהוף, בוטלה תוכנית זו.
מדי שנה באוקטובר, עד מלחמת העולם הראשונה, נהגו הטמפלרים לערוך במקום חגיגה לכבוד הקיסר - Kaiserfest (קייזרפסט).
העמוד המקורי שפניו היו צפונה נהרס בחלקו עם כיבוש חיפה בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה.
על העמוד נחרטו שמותיהם של הקיסר ואשתו, אוגוסטה ויקטוריה, וחתימה "קיסר ומלך" (JR=Imperator (et) Rex) ו"קיסרית ומלכה" (Imperatrix (et) Regina) כפי שהופיעה על מסמכי הקיסר.
במלחמת העולם הראשונה מוקמה ליד האובליסק עמדת תותחים.
הבריטים העפילו בהר, כבשו את העמדה והפקיעו את שטח הפארק ולימים נהרס האובליסק.
הגרמנים שחזרו את האובליסק, אולם עם גירוש הגרמנים הטמפלרים בימי מלחמת העולם השנייה והקמת מדינת ישראל, הוזנח המקום והאובליסק נעלם תחת צמחייה פראית.
המקום שופץ בביקור לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה נכדו של הקיסר בחיפה ב-1982, בעידודו של פרופ' אלכס כרמל (ראשון חוקרי הטמפלרים בארץ).
כיום נמצא במקום גם תותח ימי בלגי (שיוצר בלייז') ממודל צרפתי, בעל טעינת לוע שיוצר בשנת 1857 והובא למקום מגן הזיכרון כ"משקל נגד" לצד הגרמני-טורקי שהפסיד במלחמה.
במקום הונחו לוחות ועליהם ההיסטוריה של המקום בעברית ואנגלית.
השוואה בין הכתובים על גבי האובליסקים
בעת שהתקינו את האובליסק המשופץ קבעו טבלה ובה כיתוב המדמה את הכיתוב המקורי.
אובל או הוא שמן של צורות מישוריות אחדות, הדומות למעגל פחוס (אך אינן אליפסה).
השם "אובל" נגזר מהמילה הלטינית ovum, שפירושה ביצה.
גוף הסיבוב של אובל קרוי אובואיד, וצורתו דומה לזו של ביצה.
תכונות משותפות לכל העקומות הקרויות אובל:
זו עקומה גזירה בכל נקודותיה, פשוטה (אינה חותכת את עצמה), קמורה, סגורה ומישורית.
לעקומה יש ציר סימטריה אחד לפחות.
אובל הבנוי מקשתות של שני מעגלים
צורה זו בנויה מקשתות של שני מעגלים בעלי רדיוסים שונים.
הקשתות מתחברות זו לזו בנקודה שבה המשיקים להן נמצאים על קו ישר אחד, כך שהחיבור רציף וגזיר.
כל נקודה על פני האובל שייכת לאחת משתי קשתות שרדיוסן קבוע.
לאובל זה, בדומה לאליפסה, שני צירי סימטריה, גדול וקטן.
אובל הבנוי משני חצאי עיגול המחוברים בישרים מקבילים
אובל פשוט יותר לבנייה הוא זה המורכב משני חצאי עיגול המחוברים ביניהם בשני ישרים מקבילים, שהמרחק ביניהם שווה לקוטר העיגול.
גם לאובל זה שני צירי סימטריה, גדול וקטן.
בניגוד לאליפסה ולאובל הבנוי מקשתות של שני מעגלים, שבהם אין שלוש נקודות הנמצאות על קו ישר אחד, אובל מהסוג שלפנינו מכיל שני קטעים ישרים.
אוביראטן ד'אמברוזיו (בפורטוגזית: Ubiratan D`Ambrosio; 8 בדצמבר 1932 – 12 במאי 2021) היה היסטוריון של המתמטיקה, ברזילאי, שנחשב למייסד גישת האתנומתמטיקה, מושג אותו טבע לראשונה בשנת 1985.
ד'אמברוזיו, יליד סאו פאולו, למד מתמטיקה לתואר ראשון באוניברסיטת סאו פאולו, ובשנת 1963 קיבל דוקטורט במתמטיקה מהאוניברסיטה.
הוא לימד וחקר במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת המדינה של ניו יורק, אוניברסיטת רוד איילנד ואוניברסיטת סטוני ברוק.
בין השנים 1960 ל-1961 לימד באוניברסיטת ג'נובה שבאיטליה.
בשנת 1972 חזר לברזיל והחל לשמש כראש המכון למתמטיקה, סטטיסטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת מדינת קאמפינס (UNICAMP).
בשנות השבעים והשמונים החל להתעניין בנושאים של ההיסטוריה והסוציולוגיה של המתמטיקה, ובגישה אשר חוקרת את המתמטיקה שהתפתחה שלא במסורת של הים התיכון (הכוללת את המוסלמים וארצות אירופה) אלא בחברות כמו דרום אמריקה ואפריקה.
בין השנים 1999 ל-2003 היה ד'אמברוזיו הנשיא של החברה הברזילאית להיסטוריה של המתמטיקה.
בשנת 2005 קיבל את פרס פליקס קליין מטעם הוועד הבינלאומי להוראת המתמטיקה.
בשנת 2001 הוא זכה בפרס קנת' מאי (ביחד עם לם לאי יונג).
אובליסק הלטראנו (איטלקית Obelisco Lateranense) הוא אובליסק מצרי הניצב בכיכר סן ג'ובאני אין לטראנו ברובע לטראנו ברומא.
האובליסק מתוארך למאה ה-15 לפנה"ס, לתקופתו של תחותמס השלישי, ובמקור הוא ניצב במקדש אמון בכרנך שבמצרים.
זהו האובליסק המצרי הגדול ביותר הניצב כיום, גובהו 32.18 מטרים, ומשקלו כ-455 טונות.
לפי כתובת ההירוגליפים הרשומה על האובליסק, חציבתו החלה בימיו של תחותמס השלישי ופסקה עם מותו.
היא חודשה והושלמה מקץ 35 שנים בידי נכדו תחותמס הרביעי, אשר שימר את הכיתוב המקורי של סבו והוסיף עליו.
אובליסקים הוקמו במצרים העתיקה בזוגות, אך לאובליסק הלטראנו לא היה בן זוג, אם כי נמצא אובליסק סדוק ובלתי גמור במחצבה באסוואן ויכול שזה יועד לתפקיד.
אמיאנוס מארקלינוס ציין כי אוגוסטוס ביקש להעביר את האובליסק לרומא אך ויתר על המשימה בשל הקשיים בהוצאתה לפועל.
תחת זאת הסתפק אוגוסטוס באובליסק מצרי צנוע ממנו שהוצב בקירקוס מקסימוס.
הקיסר קונסטנטינוס העביר את האובליסק מתבאי לאלכסנדריה בשנת 337, במטרה להביאו בסופו של דבר לקונסטנטינופול, אולם באותה שנה הוא מת ולא הספיק להשלים את המשימה.
בנו, קונסטנטיוס השני ששלט בין השנים 337–361, העדיף לשלוח את האובליסק לרומא, ובשנת 357 הוא הוצב בספינה (Spina), המחיצה במוארכת במרכזו של הקירקוס מקסימוס, לצידו של האובליסק הקטן יותר שהביא אוגוסטוס למקום (אובליסק זה ניצב כיום בפיאצה דל פופולו ברומא).
במועד בלתי ידוע, ככל הנראה בשל רעידת אדמה, האובליסק התמוטט, נקבר בקרקע ואבד.
בשנת 1587 נמצא האובליסק בקירקוס מקסימוס כשהוא קבור בעומק של שבעה מטרים בקרקע ושבור לשלושה חלקים.
האפיפיור סיקסטוס החמישי שכר את שירותיו של האדריכל דומניקו פונטנה כדי שישפץ את האובליסק, ובקצהו העליון נקבע צלב.
האובליסק הועמד על פדסטל במקומו הנוכחי ברובע לטראנו ביום 3 באוגוסט 1588. בראשית המאה ה-21 שופץ האובליסק פעם נוספת.
באוקטובר 2014 יצא המגזין Dabiq עם עמוד שער שעליו תמונה של כיבוש אסלאמי של הוותיקן, עם דגל המדינה האסלאמית המונף מעל האובליסק בכיכר פטרוס.
האובליסק עשוי גרניט אדומה, ככל הנראה מהמחצבה הצפונית באסוואן.
גובהו המקורי מוערך ב-36 מטרים, אך במהלך שיפוצו בשנת 1588 נחתך ממנו חלקו התחתון באורך של כארבעה מטרים.
גובהו של המונומנט יחד עם הפדסטל שעליו הוא ניצב מגיע ל-42 מטרים.
אורך כל אחת מצלעות האובליסק הוא כ-2.70 מטרים בבסיסו וכ-1.90 מטרים בבסיס הפירמידה שבראשו.
משקלו של האובליסק מוערך ב-455 טון, ולפי הערכות, נדרשו 5,000 עד 10,000 פועלים, כדי להזיזו ממקומו.
במוזיקה קלאסית, המונח אוֹבְּליגָטֹו (באיטלקית: Obbligato) מתאר בדרך כלל קו מוזיקלי ההכרחי לביצוע במובן זה או אחר.
היפוכו של האובליגטו הוא הסימון "אד ליביטום" – לפי הרצון.
באופן ספציפי יותר אפשר להשתמש בו לציון קטע מוזיקלי שיש לנגן אותו בדיוק כפי שנכתב, או רק בכלי המפורט, ללא שינויים וללא השמטות.
מקור המילה באיטלקית, ומשמעה "קבוע", מן המילה הלטינית "אובליגטוס" (מן הפועל obligare).
המילה יכולה לעמוד בפני עצמה או בשילוב עם מילה אחרת (למשל, "עוגב אובליגטו").
אובליגטו מכיל את רעיון העצמאות, כפי שמוצאים בסימפוניות של קרל פיליפ עמנואל באך משנת 1780 mit zwölf" obligaten Stimmen" ("עם שנים-עשר קולות אובליגטו"), המתייחסים לתפקידים העצמאיים של כלי נשיפה מעץ שבהם השתמש באך בפעם הראשונה.
תפקידים אלה גם היו אובליגטו במובן של "ללא תחליף".
במה שנוגע לתפקיד המקלדת בתקופת הבארוק, יש לאובליגטו משמעות מוגדרת מאוד: הוא מתאר שינוי פונקציונלי מתפקיד בסו קונטינואו (שבו הנגן מחליט כיצד למלא את ההרמוניות ללא הבלטה) לתפקיד כתוב במלואו ובעל חשיבות שווה לזו של קול המלודיה העיקרי.
שימוש מאוחר יותר נושא את המשמעות המנוגדת של "אופציונלי", או "לפי בחירה", המצביע על כך שתפקיד מסוים איננו מחייב.
לקטע קשה בקונצ'רטו יכול העורך לצרף אפשרות חלופית קלה יותר, המכונה אובליגטו.
או שביצירה יכול להיות תפקיד לכלי סולו, אחד או יותר, בסימון אובליגטו, תפקידים קישוטיים יותר מאשר חיוניים; היצירה שלמה וניתנת לביצוע ללא הקול, או הקולות הנוספים.
המונח המסורתי לקול, או תפקיד, כזה הוא "אד ליביטום", או פשוט "לפי בחירה", כיוון של-".ad lib" יכול להיות מגוון רחב של פירושים.
במוזיקה קלאסית יצא המונח משימוש בשיח של מוזיקאים בני-ימינו, כיון שהן מלחינים, הן נגנים והן המאזינים רואים כיום את הטקסט המוזיקלי כבעל חשיבות ראשונה במעלה בהחלטות הנוגעות לביצוע מוזיקלי.
כתוצאה מכך, הכל נראה עכשיו כ"אובליגטו" אלא אם מצוין בפירוש אחרת בפרטיטורה.
המונח משמש עדיין לכינוי יצירה מוזיקלית עם תפקיד סולו אינסטרומנטלי בעל חשיבות מיוחדת, אבל שאיננו בולט כמו בקונצ'רטו סולו, כדוגמת הקונצ'רטו גרוסו של ארנסט בלוך הנזכר בהמשך.
המונח משמש כיום בעיקר לדיון במוזיקה מתקופות קודמות.
שימוש מבדח, מכל מקום, נקט אריק סאטי בפרק השלישי של "עוברים מיובשים" (Embryons desséchés), שם האובליגטו מורכב מכ-20 אקורדים של פה מז'ור, מנוגנים בפורטיסימו (כסאטירה על הסגנון הסימפוני של בטהובן).
(עוד שימוש, שונה לגמרי, למונח מכַוֵון למלודיה מנוגדת).
יוהאן סבסטיאן באך השתמש ב"עוגב אובליגטו" כדי להציג במבט אחד את חשיבות תפקיד העוגב, למשל: בקנטטה רי"ב 47, Wer sich selbst erhöhet, der soll erniedriget werden, ובקנטטה רי"ב 71 Gott ist mein König.
מוצרט מציין "צ'לו אובליגטו" בדון ג'ובאני, באריה של צרלינה Batti, batti, o bel Masetto.
הדואו של בטהובן לוויולה וצ'לו, אופוס 32, מסומן בכותרת משנה "עם שני זוגות של משקפיים אובליגטו" (mit zwei obligaten Augengläsern), שמתייחסת כנראה לצורך, בביצוע הראשון, במשקפיים הן לבטהובן והן לצ'לן שלו.
Benedicam Dominum in omni tempore של היינריך שיץ ב"סימפוניה סאקרה" מ-1629 לסופרן, טנור, בס וקונטינואו, עם קורנט או כינור אובליגטו.
שיר הלכת "כוכבים ופסים לעד" של ג'ון פיליפ סוזה מכיל פיקולו אובליגטו בהרמוניות המודאליות הגרנדיוזיות שלו בנוסח המאה ה-20.
"גראנד, גראנד אוברטורה" אופוס 57 (1956) של מלקולם ארנולד היא פרודיה נוסח המאה ה-20 על האוברטורה הקונצרטית של המאה ה-19, ומכילה תפקידי אובליגטו לארבעה רובים, שלושה שואבי אבק מתוצרת הובר, (שניים ניצבים בסי במול ואחד אופקי עם פיית יניקה מתנתקת בסולם דו), ומלטש רצפות חשמלי בסולם מי במול.
נוקטורן לטנור, 7 כלים אובליגטו וכלי קשת משנת 1958 של בנג'מין בריטן, שבו הטנור סולו מלווה בכלי אובליגטו אחד או יותר בכל אחד משמונת הפרקים (מלבד הראשון).
אובליגטו לחצוצרה בקנטטה של באך, רי"ב 51, Jauchzet Gott in allen Landen,
אובליגטו קרן במהלך האריה של זיפארה, Lungi da te, mio bene באופרה "מיטרידאטה" (1770) של מוצרט.
באופרה החטיפה מן ההרמון של מוצרט (1782) מופיעים אובליגטי לחליל, אבוב, כינור וצ'לו.
ב"חסדי טיטוס" של מוצרט (1791) יש שתי אריות לקלרינט אובליגטו; אובליגטו לבאסט קלרינט Parto, ma tu ben mio (של ססטו) ואובליגטו לבאסט-קרן Non piu di fiori של ויטליה.
אובליגטו קרן באריה Abscheulicher!/Komm Hoffnung בפידליו של בטהובן.
אובליגטו נמלץ במיוחד לכינור מופיע בפרק ה"בנדיקטוס" במיסה סולמניס של בטהובן.
אובליגטו לקרן בסימפוניה החמישית של גוסטב מאהלר.
כתיבה בולטת לאובליגטו לחליל במיוחד איננה יוצאת דופן באופרה רומנטית, למשל בקדנצה לגרסה המסורתית של סצנת השיגעון בלוצ'יה די למרמור (1835)
אובליגטו לבס קלרינט בפרק השלישי של "סימפונייטה לאטינו-אמריקאית" של מורטון גולד.
הסוויטות "דפניס וכלואה" של מוריס ראוול ניתנות לביצוע ללא תפקידי המקהלה ובמקרים רבים מקליטים אותן כך, דוגמה לשימוש המנוגד לעיל.
אובליגטו פסנתר בפרק השלישי של הסוויטה הסימפונית "קנטבילה" מאת פרדריק מאגל.
אובליסק לוקסור הוא אובליסק מצרי בגובה 23 מטר הניצב במרכזה של כיכר הקונקורד בפריז, צרפת.
העמוד במקור היה ממוקם בפתח מקדש לוקסור במצרים.
2 אובליסקים זהים בני 3,300 שנה ניצבו פעם בפתח מקדש לוקסור.
מוחמד עלי, שליט מצרים, הציע להעניק את שני האובליסקים כמתנה לצרפת בשנת 1829.
באוגוסט 1832, הספינה הצרפתית "ספינקס" הפליגה לאלכסנדריה כדי להעביר את האובליסק לפריז.
הספינה יצאה ב-1 באפריל 1833 והגיעה לטולון ב-10 במאי.
האובליסק הראשון הגיע לפריז ב-21 בדצמבר 1833. שלוש שנים לאחר מכן, ב-25 באוקטובר 1836, המלך לואי פיליפ פקד להניחו בכיכר הקונקורד.
האובליסק השני נותר במצרים, אף כי רשמית צרפת תבעה עליו בעלות.
רק בשנות ה-90 של המאה ה-20, בתקופתו של הנשיא פרנסואה מיטראן, ויתרה עליו צרפת במחווה סמלית של שלום.
האובליסק, עמוד גרניט צהוב, ניצב בגובה 23 מטר, כולל הבסיס, ושוקל מעל 250 טון.
הוא מעוטר בכתבי חרטומים המפארים את שלטונו של המלך רעמסס השני.
בהינתן המגבלות הטכניות של התקופה, שינוע האובליסק לא היה מעשה קל: על הכן מצוירים דיאגרמות המתארות את המכונות המסובכות שהשתמשו בהם לצורך ההעברה.
מסביב לאובליסק מצויות 2 מזרקות שנבנו בזמן הקמת הכיכר.
בהיותו חסר את הקצה העליון המחודד, ממשלת צרפת הוסיפה פירמידה מצופה זהב בראש האובליסק בשנת 1998.
אוּבִּינָס (בספרדית: Ubinas) הוא הר געש שכבתי פעיל השוכן באזור הגעשי המרכזי (Central Volcanic Zone) של הרי האנדים בפרו.
אובינס הוא הר הגעש הפעיל ביותר בפרו, ואחד ההרים הפעילים ביותר באזור המרכזי של הרי האנדים.
הר הגעש אובינס (5,672 מטרים) שוכן בנפה הקרויה על שמו - נפת אובינס במחוז מוקגואה שבדרום מערב פרו.
הר הגעש שייך ל"רכס ההרים הגעשיים" (Cordillera Volcánica), רכס שכיוונו מצפון לדרום באורך 80 קילומטרים בדרום פרו הכולל סדרה של הרי געש פעילים ורדומים, חלק מרכס האנדים החוצה את פרו מצפון לדרום.
רכס זה נמצא באזור המוגדר כאזור הגעשי המרכזי (Central Volcanic Zone) של הרי האנדים.
הר הגעש שוכן 60 קילומטרים מזרחית לעיר ארקיפה.
החרוט של ההר בולט לגובה של 1,400 מטרים מעל סביבתו ומשתרע על שטח של 65 קילומטרים רבועים.
המורדות העליונים של הר הגעש בנויים בעיקר מקילוחי לבה אנדזיטית מהפליסטוקן, והם תלולים בזווית של קרוב ל-45 מעלות.
שטח פסגת ההר הוא 1.7 קילומטרים רבועים והוא בנוי מקלדרה בעלת קירות תלולים ברוחב של 1.4 קילומטרים ובעומק של בין 80 ל-300 מטרים.
תחתית הקלדרה היא בגובה 5,380 מטרים מעל פני הים.
בתוך הקלדרה יש חרוט אפר שבו לוע ברוחב 500 מטרים ובעומק של 200 מטרים.
משקעים ממפולות שבה התמוטט המדרון הדרום מערבי של ההר הגיעו עד למרחק של 10 קילומטרים מהר הגעש.
אובינס שוכנת על קרום יבשתי בעובי של כ-60 קילומטרים, כ-230 קילומטרים מזרחית לשקע פרו-צ'ילה וכ-150 קילומטרים מעל לאזור בניוף, שבו לוח נסקה עובר הפחתה בזווית הנעה בין ˚20 ל-˚30 מתחת ללוח הדרום-אמריקאי כפי שאופייני לאזור הגעשי המרכזי (Central Volcanic Zone בראשי תיבות CVZ) של הרי האנדים.
הזווית התלולה של הלוח המופחת מקבילה לטריז עבה יותר של האסתנוספירה, ולפיכך למקור לחומר ממעטפת כדור הארץ.
חלק מהגאולוגים סוברים ששינוי זה בזווית הנטייה לאורך קו ההפחתה הוא הגורם לכך שיש פעילות געשית רק בחלק מהאזורים לאורך הרי האנדים, ולכך שיש ביניהם אזורים שקטים (כלומר נטולי פעילות געשית).
הר הגעש הוא הר געש מורכב הבנוי על רמה גבוהה שנבנה מסלעי מחדרים ואיגנימבריט מתקופות האוליגוקן-מיוקן (נאוגן).
אובינס מורכב משני מבנים שמחלקים את שתי תקופות ההתפרצות העיקריות.
הראשון הוא הר געש נמוך שגובהו מתחת ל-600 מטרים המכונה אובינס 1 שהיה פעיל עד לפני 376,000 שנים.
אובינס 1 התמוטט ויצר מפולת סלעים שהגיעה למרחק של עד 12 קילומטרים במורד הנהר ריו אובינס.
ההתמוטטות לוותה בהתפרצות שיצרה שכבות של איגנימבריט בלתי מולחם, שהצטברו עד לעובי של 150 מטרים ולמרחק של עד 7 קילומטרים דרומית מהפסגה.
שכבות בעובי של עד 100 מטרים של אפר געשי/פומיס מילאו את העמקים הקדומים סביב ההר עד למרחק של 6 קילומטרים.
אובינס 1 כוסה בחרוט תלול יותר שגובהו מעל 900 מטרים המכונה אובינס 2 הפעיל מלפני 376,000 שנים ועד היום.
בין לפני 25,000 שנים ללפני 9,700 שנים נוצרה קלדרה בפסגת אובינס 2 שקירותיה בגובה של עד 300 מטרים הבנויים מלבה שעברה התמרה הידרותרמית וקרקעיתה מרוצפת בערימה של לפילי ואפר בעובי של 20 מטרים.
מורפולוגיה זו נוצרה עקב התפרצויות תכופות בשלהי ההולוקן מתוך לוע פנימי צעיר יותר.
גובה הלוע הפנימי פחות מ-200 מטרים וניכרים בו סימנים בולטים של התמרה הידרותרמית וסדקים למכביר.
מספר רב מאוד של התפרצויות התרחשו בתוך הקלדרה שבפסגה במהלך 9,700 השנים האחרונות.
ההתפרצות הפליניאנית האחרונה התרחשה בין שנת 1000 לשנת 1160 והיא יצרה משקעים של פומיס אנדזיטי בעובי של 25 סנטימטרים שנתגלו במרחק של 40 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגה.
במאמר שכתבו תורה (Jean-Claude Thouret) ואחרים נטען שמבחינה גרוויטציונית החרוט שבמרכז הקלדרה בלתי יציב.
התגלו לפחות שלוש מאות שכבות המשקפות התפרצויות מתפוצצות שונות שבהם הרכב המאגמה השתנה לאורך השנים.
ההתפרצות המתפוצצת האחרונה הייתה כאמור התפרצות פליניאנית שהתרחשה בין שנת 1000 לשנת 1160 ויצרה משקעים של פומיס אנדזיטי שנתגלו במרחק של 40 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגה.
מאז התחוללו התפרצויות קטנות יותר כשהרכב המאגמה שנפלטה בהן השתנה עם השנים ממאפי לריוליטי, עובדה המציינת תהליך של ערבוב מאגמה בתא המאגמה שתחת להר.
ב-22 באפריל 2006, לאחר הפסקה של קרוב ל-40 שנים, התפרץ ההר, בהתפרצות שבה נפלטו אפר וגזים געשיים נהרגו חיות משק וממשלת פרו הכריזה על מצב חירום ופינוי התושבים מאזור ההר.
ב-18 באפריל 2014, בעקבות התפרצות שבה נוצר עמוד התפרצות בגובה 4 קילומטרים הורתה ממשלת פרו שוב על פינוי תושבים מהאזור.
ההתפרצויות האחרונות מלמדות שאובינס מהווה סיכון חמור ללפחות 5,000 תושבים המתגוררים ברדיוס של 15 קילומטרים מהפסגה.
הסכנות בהתפרצות עתידיות כוללות ממטרים של טפרה, מפלות כתוצאה מהתמוטטות המדרון הדרומי הבלתי יציב של ההר, זרמים פירוקלסטיים ולהארים.
אם תתרחש התפרצות פליניאנית כדוגמת ההתפרצויות שהתרחשו בהולוקן היא עלולה לסכן גם את חיי מיליון התושבים המתגוררים בארקיפה, כ-60 קילומטרים מערבית להר.
אוביל הדבש (שם מדעי: Indicator indicator) הוא מין של אוביל החי באפריקה שמדרום לסהרה.
אוביל הדבש ידוע בעיקר בתזונתו הייחודית שנשענת בעיקר על חלות דבש, וכן בשיתוף הפעולה הייחודי שלו עם בני האדם.
אוביל הדבש נמצא בסוגים רבים של סביבות מחיה שיש בהן עצים, במיוחד בחורשים פתוחים ויבשים; למרות זאת, אובילים לא חיים ביערות גשם.
אורכו של האוביל כ-20 ס"מ ומשקלו כ-50 גרם.
כמו לכל מיני האובילים, לאוביל הדבש ישנם כתמים לבנים בצידי זנבו.
אצל הזכר, פלג-הגוף העליון הוא חום-אפור והחלק התחתון בצבע לבן, עם כתם שחור מסביב לגרון.
על הכתף יש כתם צהוב.
לנקבה אין את הכתם השחור מסביב לגרון, וצבעיה עמומים יותר.
אצל צעירים ישנם צבעים מיוחדים: פלג-גוף עליון בצבע חום-זית, עכוז לבן, וכתם צהוב על הגרון ועל חלקה העליון של הבטן.
אוביל הדבש ניזון בעיקר ממזונות שקשורים באופן ישיר לדבורי דבש: ביצי דבורים, פגיות וגלמים של דבורים, ושעוות דבורים (האוביל הוא אחד מהעופות היחידים שמסוגלים לעכל את שעוות הדבורים).
אוביל הדבש בדרך כלל מצטרף לאובילים אחרים במהלך הפשיטות על כוורות הדבורים.
כמו רוב מיני האובילים, האוביל נכנס לכוורות בבוקר, בזמן שהדבורים עוד רדומות, או ניזון מכוורות נטושות (דבורים אפריקאיות נוטות לנטוש קינים יותר מאשר דבורים החיות באזורים ממוזגים).
האוביל נוקט אסטרטגיה מתוחכמת למציאה יעילה של דבש, בעזרת יחסי גומלין עם גירית הדבש.
האוביל מוביל את גירית הדבש, בעזרת קריאות "טיה", לקן דבורים שמצא.
לאחר שהגיע לקן, האוביל משמיע קריאה נוספת.
הגירית פושטת על הקן, ולאחר הנסת הדבורים (המתבצעת על ידי הפצת ריח) האוביל והגירית אוכלים שניהם את המזון שבתוך הכוורת.
ישנן שותפויות דומות גם בין האוביל לבין בני אדם, באותה דרך שבה הוא עושה זאת עם גירית הדבש, ומניסים את הדבורים מהכוורת בעזרת עשן.
אנשי שבט הבוראן אף משמיעים קולות מיוחדים, המושכים את האובילים.
רוב השבטים, כמו גם שבטי הבושמנים, נוהגים לתת מנת דבש לאוביל כהכרת-תודה, ולפי מסורתם, אי הבאת המתנה עלולה לגרום לגורל רע שיבוא על מי שעקב אחרי האוביל.
ישנן עדויות לקשרים דומים בין האובילים גם לבבונים.
אוביל הדבש ניזון גם מחרקים מעופפים, בעיקר טרמיטים.
האוביל לעיתים עוקב אחרי עופות אחרים או יונקים כדי למצוא את החרקים שהם שוטפים מהם במים, ומצטרפים ללהקות של עופות ממינים אחרים.
אוביל הדבש ניזון גם מביצים של עופות קטנים.
הוא מטיל תטולות של 3-7 ביצים, עד לסך של 10-20 בשנה.
כל ביצה מונחת בקן אחר של עוף ממין שונה, כולל מינים שונים של נקרים, ליביות, שלדגים, שרקרקים, דוכיפתיות עצים, זרזירים ומינים של סיסים גדולים.
לגוזל יש טופר קרומי על המקור, שמסייע לו לפצוע את הגוזל של העוף ה"מארח" עד מותו.
מועדון הכדורגל אוביליץ' (בסרבית: Fudbalski Klub Obilić) הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר בלגרד הנמנה עם מועדוני הכדורגל הוותיקים בסרביה.
המועדון נוסד בשנת 1924 ומשחק כיום בליגה הסרבית השלישית.
מועדון הכדורגל אוביליץ' נוסד בשנת 1924 על ידי מספר חובבי כדורגל צעירים ונקרא על שם האביר מילוש אוביליץ' שהיה גיבור קרב קוסובו.שנה לאחר הקמת הקבוצה, החלה לשחק כדורגל מקצועני לאחר שנרשמה כקבוצה בהתאחדות הכדורגל בבלגרד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה, נאסר על הקבוצה להשתמש בשם אוביליץ' ועד לשנת 1952 שיחקה תחת השם קובוראק (FK Čuburac).
בשנת 1952, אוחדה קובוראק עם מועדון הכדורגל סומדג'יה (FC Sumadija) ונקבע שאוביליץ' יהיה שמה החדש של הקבוצה המאוחדת.
בעונת 1994/1995, הגיעה הקבוצה לגמר גביע יוגוסלביה אך הפסידה לכוכב האדום בלגרד.
בעונת 1995/1996, העפילה הקבוצה אל הליגה היוגוסלבית הראשונה.
בחודש יוני 1996, נרכשה הקבוצה על ידי פושע המלחמה הסרבי ז'לקו רזנטוביץ' (Željko Ražnatović) המוכר בכינויו ארקאן והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.
בעונת 1997/1998, זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוגוסלבית והשאירה מאחוריה את שתי הקבוצות המובילות של סרביה, פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד.
בסוף עונת 1997/1998, הגיעה הקבוצה אל גמר הגביע היוגוסלבי אך הפסידה לפרטיזן בלגרד ופספסה את ההזדמנות לזכות בדאבל.
בעונת 1998/1999, שיחקה הקבוצה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות והודחה בסיבוב השני על ידי באיירן מינכן, נשרה אל גביע אופ"א והודחה בסיבוב הראשון על ידי אתלטיקו מדריד.
+מפעלסיבובקבוצה יריבהתוצאהמוקדמות ליגת האלופותסיבוב 1 ÍBV0:2 (ח) 1:2 (ב)מוקדמות ליגת האלופותסיבוב 2 באיירן מינכן4:0 (ח) 1:1 (ב)גביע אופ"אסיבוב 1 אתלטיקו מדריד2:0 (ח) 1:0 (ב)
בעונת 2001/2002, שיחקה הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית פעם נוספת, אך הודחה על ידי פ.צ.
בעונת 2005/2006, ירדה הקבוצה לליגה הסרבית השנייה לאחר שסיימה את העונה עם 3 ניצחונות בלבד.
בעונת 2011/2012, ירדה הקבוצה לליגה הסרבית השלישית ובסיום אותה עונה חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
כיום, משחקת הקבוצה בליגה הסרבית השלישית שנחשבת לליגת חובבנים.
מיום הקמתו של המועדון עד לתחילת שנות האלפיים, שיחקה הקבוצה באצטדיון אוביליץ' הקרוי על שמו של האביר מילוש אוביליץ' (Miloš Obilić).
האצטדיון ממוקם בעיר בלגרד ומכיל כ-4,600 מקומות ישיבה.
במהלך השנים, עלו לא מעט שמועות בסרביה ובעולם שטענו שאובוליץ' זכתה באליפות הודות לשוחד סחיטות ואיומים בהם השתמשו כנגד ראשי הקבוצות שמולן שיחקה הקבוצה.
לאחר שהשמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא המועדון ומסר אותו לידי אשתו, כוכבת פופ בשם "צצה".
ארקאן, שהואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
אוֹבּלוֹמוֹב הוא רומן מאת הסופר הרוסי איוואן גונצ'רוב שראה אור בשנת 1859. הספר זכה להצלחה גדולה ולהערכתם החיובית של טולסטוי, צ'כוב, דוסטויבסקי, סמואל בקט ורבים אחרים.
המילה אובלומוביות (או אובלומוביזם; ברוסית: обломовщина, אובלומובישצ'ינה), הגזורה משם משפחתו של גיבור הספר, משמשת ברוסית לתיאור תופעת אדישות בחיי החברה ובחיים הפרטיים, חוסר מעש, בטלנות וחולמנות.
איליה איליץ' אובלומוב הוא עצלן כרוני, ההופך את עצלותו לאידאולוגיה, אליה יש לשאוף בגן עדן חופשי מכל עבודה ודאגה.
אובלומוב יכול להרשות זאת לעצמו שכן הוא אציל, בן למשפחה עתיקה ובעל אחוזה כפרית שקיבל בירושה בשם אובלומובקה, המניבה לו, בזכות שיטת הצמיתות, הכנסה המממנת את חייו הריקים ממעש.
בראשית הספר מתגורר אובלומוב בן השלושים לערך בדירה בבירה סנקט פטרבורג יחד עם משרתו האישי זאכר.
חברו האמיתי היחיד של אובלומוב הוא אנדריי שטוֹלץ, בן לאב ממוצא גרמני ולאם רוסייה.
שטולץ הוא אדם נמרץ, מודרני ותועלתני השואף לקדם את אובלומובקה לקראת מודרניזציה (הכוללת סלילת מסילת ברזל והקמת בתי ספר לילדי האיכרים והצמיתים, יוזמות המזעזעות את אובלומוב, הרואה בהן טרחה וסכנה לגן העדן התמים – זאת על אף שהדבר יכול להניב הכנסות גדולות יותר מן האחוזה).
משימתו של שטולץ היא לנער את אובלומוב, להקימו מן הספה עליה הוא רובץ ולעורר אותו לחיים.
במסגרת ניסיונו של שטולץ לנסוך חיים באובלומוב הוא מכיר לו את אולגה.
למשך פרק זמן מסוים נדמה כי אובלומוב אכן קם לחיים, הוא מתאהב באולגה ואף היא מתאהבת בו.
אולם לאחר פרק זמן החופף לתקופת הקיץ, קמלה אהבתם (לאחר ש"סכנת" החתונה וחיי המשפחה על הטרחה שבהם מטילה על אובלומוב אימה) ואובלומוב שב לאיטו להרגליו הישנים (לבישת חלוק-בית כל היום ורביצה על הספה).
עם זאת, שוכר אובלומוב דירה בביתה של אַגָפיה פְּשֶניצינה, שם הוא זוכה לטיפול מסור מצידה.
חיי הבטלה שלו אינם זוכים לגינוי מצידה של האשה הפשוטה אלא להערצתה את ידיו הלבנות והנקיות וגופו השמנמן.
אחיה של בעלת הבית מנסה להונות אותו ולסבכו בחובות, אך אובלומוב נחלץ מכך בזכות שטולץ, ששב לחייו לאחר שנשא לאשה את אולגה.
בסופו של דבר נושא אובלומוב את אגפיה לאשה ומת כתוצאה מאורח חייו לאחר שהביאו לעולם ילד.
הילד הועבר, בהסכמתה של אגפיה, לגידולם של שטולץ ואולגה.
גיבורו של הספר הוא אדם עצלן שבמשך כל 100 העמודים הראשונים איננו קם מן הספה וגם לאחר מכן מתנהל בעצלתיים.
לפיכך העלילה נעה באיטיות רבה.
העלילה עוקבת אחר עונות השנה, כאשר שיא הפעילות מתרחשת בקיץ, ימי אהבתם של אולגה ואובלומוב.
בנוסף לעצלות, אובלומוב מייצג יושר ואהבת אדם.
כל חיבור לחיי החברה, המסחר או הפוליטיקה, היו מחייבים אותו לצביעות ולחוסר יושר, כנהוג במערכות השלטון הרוסיות, שהושתתו על שחיתות שלטונית ושוחד.
הוא אינו שותה לשוכרה, אינו מכה את משרתו ומפגין חיבה לבני כל המעמדות ולילדים.
בדרכו השקטה הוא תומך במשפחת בעלת ביתו, מקפיד על חינוך הילדים ומאפשר לילדיה היתומים עליה בסולם המדרג החברתי.
אובלומוב הוא גם תמים מאוד ונראה שכמעט הכל מרמים אותו, החל ממנהל האחוזה שלו וכלה באחיה של בעלת הבית שלו ומשרתו.
בתפיסה הסובייטית המקובלת נקרא הספר כקריאת תיגר על מעמד האצולה הרקוב, התלוי לחלוטין במשרתים המלבישים ומאכילים אותו ובצמיתים המעבדים את אחוזתו ומזרימים לכיסיו כספים למחייתו, בה-בשעה שהוא-עצמו אינו נוקף אצבע.
פטר וייל ואלכסנדר גניס בספרם "שפת האם" מציינים כי הגרסה הלאומית הביקורתית רואה באובלומוב ארכיטיפ של רוסיה, המבוססת בעצלות ממארת, חוסר מעש, סיאוב וחוסר יכולת לנוע לכיוון פעילות יצירתית.
זאת לעומת שטולץ, המייצג את החריצות התועלתנית והתבונית של אירופה.
באופן רחב ואוניברסלי יותר מייצג אובלומוב את תפיסת הזמן המעגלית, המסורתית והשמרנית השואפת למנוחה בעוד שטולץ מייצג את החשיבה הליניארית, המתקדמת לעבר תכלית.
אובלומוב מייצג את הקיום בטבע בעוד שטולץ את הקיום החברתי.
קריאתו של חוקר הספרות מיכאיל שישקין (המופיעה כאחרית דבר במהדורה העברית החדשה) מציגה את אובלומוב כמי שבוחר בחירה מודעת לחיות חיים ראויים בחברה רקובה ומושחתת.
הוא קורא את הספר כביקורת נגד החיים החברתיים והפוליטיים הרוסיים של העת, השקועים בניוול ואינם מספקים עבור האישים הגדולים באמת.
הספר עובד לקולנוע ב-1979 על ידי ניקיטה מיכאלקוב.
אובולומוב: רומן; עברית: יצחק אורן, ירושלים – תל אביב: מ.
אובולומוב: רומן; תרגמה מרוסית והוסיפה הערות: דינה מרקון; בתוספת אחרית דבר מאת מיכאיל שישקין, אור יהודה: מחברות לספרות והמפעל לספרות מופת, 2012.
תרגום הסיפור הקצר שממנו התפתח מאוחר יותר הרומן:
חלומו של אובלומוב: (פרק מן הרומן אובלומוב); תרגם: מנחם פוזננסקי, יפו: ספריה חקלאית, תרע"ט.
אובלדו מתילדו פיליול (בספרדית: Ubaldo Matildo Fillol; נולד ב-21 ביולי 1950) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת השוער.
פיליול, שזכה לכינוי "אל פאטו" (בספרדית: El Pato, הברווז), נחשב לאחד מגדולי השוערים הדרום אמריקאים בכל הזמנים.
הוא בילה את חלק הארי של הקריירה בקבוצת ריבר פלייט, אך שיחק בקבוצות נוספות בארגנטינה, בברזיל ובספרד.
כשחקן נבחרת ארגנטינה, רשם פיליול 58 הופעות, ושותף בשלושה טורנירי מונדיאל.
פיליול החל את הקריירה בקבוצת קילמס, כשזו שיחקה בליגה הבכירה.
הוא ערך את הופעות הבכורה שלו ב-1 במאי 1969 מול הוראקן, שהייתה היחידה שלו בשנה זו.
שנה אחר כך כבר היה לשוער הראשון של קבוצתו, אך ירד איתה לליגת המשנה, שם שימש כשוער ראשון במשך עונה נוספת.
ב-1972 חזר פיליול לליגה הבכירה כשחתם בקבוצת ראסינג קלוב.
באליפות המטרופוליטנו של אותה שנה הצליחה ראסינג קלוב, עם פיליול כשוערה הבכיר, לסיים במקום השני.
פיליול הדף באותה עונה שישה פנדלים, וקבע שיא חדש בליגה הארגנטינאית.
ב-1973 חתם פיליול בקבוצה המזוהה עמו ביותר, ריבר פלייט.
ב-1975 זכתה ריבר פלייט באליפות המטרופוליטנו, ובכך עצרה רצף של 18 שנים ללא התואר.
ההגנה, בראשות השוער פיליול, הייתה המצטיינת בליגה באותה שנה, כשספגה 38 שערים ב-38 משחקים, פחות מכל קבוצה אחרת.
לאחר שזכתה פעם נוספת במטרופוליטנו של 1977, זכה פיליול בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה, והיה לשוער הראשון שזוכה בתואר.
פיליול שיחק בקבוצה ברציפות עד לשנת 1983, ובמקביל חווה את תקופת השיא שלו גם במדי נבחרת ארגנטינה, אליה זומן לראשונה כשחקן ריבר.
הוא זכה עימה בסך הכל בשבע אליפויות.
אמנם הקבוצה לא זכתה להצלחה בטורנירי היבשת, ובראשם גביע ליברטדורס, אך פיליול מיצב עצמו באותן שנים כאחד השוערים הטובים ביותר בארגנטינה.
ב-1983 עבר פיליול בן ה-33 לארחנטינוס ג'וניורס, אך שיחק במדיה 17 משחקים בלבד בטרם עבר לפלמנגו הברזילאית, במדיה שיחק במשך שתי עונות.
בעונת , כשמלאו לו 35 שנים, עבר פיליול לראשונה בקריירה לאירופה, כשחתם במדי אתלטיקו מדריד הספרדית.
הוא פתח את העונה כשוערה הראשון של הקבוצה, כשעמד בשערה בשמונה המחזורים הראשונים, וכן בשלושה משחקים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע ובמשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי.
אתלטיקו, מחזיקת הגביע הספרדי, התמודדה במפגש גמר כפול מול ברצלונה, האלופה המכהנת, ובמשחק הראשון, עם פיליול בשער, גברה עליה 1–3 בדרך לזכייה בתואר (במשחק השני, ללא פיליול, הפסידה אתלטיקו בתוצאה 0–1 אבל זכתה בתואר).
לאחר משחקים אלו נעדר פיליול במשך שלושה חודשים מהמגרשים, ומאז חזר להרכב באופן כמעט קבוע.
הוא עמד בשערה של אתלטיקו בגמר גביע אירופה למחזיקות 1986, בסטאד דה ז'רלן שבליון, במפגש מול דינמו קייב.
כבר בדקה ה-9 ספג השוער הוותיק את השער הראשון במשחק, שהסתיים בהפסדה של אתלטיקו בתוצאה 0–3.
עם סיום העונה חזר פיליול לארגנטינה, וחזר לראסינג קלוב אותה עזב לטובת ריבר פלייט 13 שנים קודם לכן.
ב-1988 התקיים טורניר סופרקופה סודאמריקנה הראשון בהיסטוריה.
הטורניר הפגיש בין מחזיקות גביע ליברטדורס לתולדותיו, וראסינג, עם פיליול בשערה, הייתה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה שזוכה בטורניר.
ראסינג הדיחה בדרכה לזכייה את סנטוס הברזילאית, ריבר פלייט בה שיחק פיליול בעבר, ובמפגש גמר כפול ניצחה את קרוזיירו 3-2 בסיכום שני המפגשים.
פיליול פתח בהרכב בשני מפגשי הגמר.
באותה שנה התמודדה ראסינג בצמרת הליגה הארגנטינאית, בטרם סיימה את העונה במקום השלישי.
לאחר עונה אחת נוספת בראסינג קלוב עבר פילול, אז כבר בן 39, לולס סארספילד.
42 הופעות בשתי עונות בקבוצה, ובסיומן, בשנת 1991, פרש פיליול ממשחק פעיל בגיל 41. הוא מחזיק עד היום, בצוותא עם הוגו גאטי, בשיא הדיפת הפנדלים בליגה הארגנטינאית, עם 26 הדיפות במהלך הקריירה.
הפנדל האחרון שעצר היה במדי ולס סארספילד, כשפגש את קבוצתו לשעבר ריבר פלייט.
הדיפת הפנדל מנעה מריבר פלייט את הזכייה באליפות.
פיליול החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה ב-1974. הוא זומן כשוער שלישי לסגל ארגנטינה למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית.
לאחר שהנבחרת צלחה את שלב הבתים הראשון, היא החלה את דרכה בשלב הבתים השני עם הפסדים ל ול, שגמרו מעשית את סיכויה להעפיל לגמר, או למשחק על המקום השלישי.
ב-3 ביולי פגשה ארגנטינה למשחק השלישי בשלב זה את , ופיליול זכה להופעת בכורה במדי הנבחרת בזמן המונדיאל.
עד ל-1975 הוסיף פיליול להיות השוער השני של הנבחרת, אחרי הוגו גאטי, אך לאחר שהאחרון נפצע ונאלץ להיעדר, תפס פיליול את מקומו כשוער הבכיר בנבחרת.
הוא זומן על ידי ססאר לואיס מנוטי כשוער הראשון למונדיאל 1978 אותו אירחה ארגנטינה.
פיליול פתח ושיחק לאורך כל משחקיה של ארגנטינה בטורניר.
בשלב הבתים הראשון ספג פיליול שער אחד בכל משחק, אך בשלב הבתים השני שמר על רשת נקייה בכל שלושת משחקיה של ארנטינה.
במשחק הראשון של ארגנטינה בשלב זה, עצר פיליול פנדל של קז'ימייז' דיינה, קפטן , בדרך לניצחון 0–2. במשחק הגמר ניצחה ארגנטינה 1–3 את בהארכה וזכתה בתואר.
במהלך המשחק הציל פיליול מספר שערים, עד שנכנע לשער שוויון הולנדי בדקה ה-82, אך בסיומו של המשחק חגג עם נבחרתו זכייה ראשונה בהיסטוריה בתואר גביע העולם.
פיליול נבחר כשוער של נבחרת הטורניר, ובכך זכה למעשה בתואר השוער המצטיין של מונדיאל 1978.
במונדיאל 1982 בספרד, הוסיף פיליול להיות השוער הבכיר של ארגנטינה.
הוא פתח ושיחק לכל אורך חמשת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, שהסתיים בשני הפסדים והדחה בשלב הבתים השני.
ארגנטינה ספגה שבעה שערים בחמשת משחקיה, ופיליול הצליח לשמור על שער נקי רק פעם אחת, בשלב הבתים הראשון בניצחון 0–2 על .
פיליול זכה לשחק בשני מונדיאלים עם מספרים לא שגרתיים על חולצתו.
במונדיאל 1978, בו זכתה הנבחרת, שיחק פיליול עם הספרה 5 על הגב, בעוד במונדיאל 1982 שיחק עם הספרה 7. הסיבה נעוצה בשיטת מספור החולצות של נבחרת ארגנטינה, בה המיון נעשה לפי אלפביתי, ולא לפי עמדות במגרש.
פיליול הוסיף לשחק במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986, אך לא זומן לבסוף על ידי קרלוס בילארדו לסגל הנבחרת לטורניר, וסיים את דרכו הבינלאומית.
ב-11 שנים במדי הנבחרת, רשם פיליול 58 הופעות, יותר מכל שוער ארגנטינאי אחר, מתוכן 13 במסגרת טורנירי גביע העולם.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, שימש פיליול לתקופה מסוימת כמאמן השוערים של נבחרת ארגנטינה.
ב-2004 התמנה לתפקיד המאמן הראשי של ראסינג קלוב, במדיה שיחק בעבר, אך הוא סיים את תפקידו בתום 30 משחקים בלבד.
לאחר מכן שב לנבחרת ארגנטינה, שם חזר לתפקיד מאמן השוערים, ובנוסף שימש כיועץ לנבחרת הנוער.
הוא נכלל בסגל המקצועי של הנבחרת למונדיאל 2006.
החל משנת 2008, החלה בארגנטינה חלוקת פרס אובלדו פיליול, פרס הנושא את שמו של השוער ומחולק לשוער עם ממוצע ספיגת השערים למשחק הנמוך ביותר בליגה הארגנטינאית.
החל מטורניר הקלאוסורה של 2009, הפך התואר למוכר רשמית על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית.
ב-2010 חזר פיליול לריבר פלייט, במדיה שיחק 11 שנים, ותפקד בה במשך כשנה כמאמן שוערים, עד שהתפטר לאחר שטען ליחס מזלזל אליו מצידו של השוער הראשון, חואן פבלו קאריסו.
אליפות ארגנטינה (7): (מטרופוליטנו), (נסיונל), (מטרופוליטנו), (מטרופוליטנו), (נסיונל), (מטרופוליטנו), (נסיונל)
השוער המצטיין של מונדיאל 1978
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1978
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםקילמסליגת המשנה הארגנטינאית10330ליגת המשנה הארגנטינאית230ראסינג קלובליגת העל הארגנטינאית400190ריבר פלייטליגת העל הארגנטינאית20220580390560190370470430230140ארחנטינוס ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית170פלמנגוליגת העל הברזילאית210130אתלטיקו מדרידלה ליגה170ראסינג קלובליגת העל הארגנטינאית130350230ולס סארספילדליגת העל הארגנטינאית230190סך הכל קריירה6570
אוביליים (שם מדעי: Indicatoridae; באנגלית מכונים honey birds - עופות הדבש) היא משפחת עופות קטנים מסדרת הנקראים.
הם דומים בצורתם לציפורי שיר ואכן שתי הסדרות קרובות מאוד (למעט כף הרגל שמופנית אחורה אצלם).
הם ידועים בעיקר עקב מנהגם לאכול חלות דבש של דבורי בר ולפשוט על כוורות, ואחד המינים - אוביל הדבש, אף קורא לעיתים לאנשים שיעזרו לו לסלק את הדבורים מהכוורות.
אלו עופות קטנים, שחיים רק באזורים הטרופיים של אפריקה ושל אסיה.
צבע גופם אפור עם כנפיים וזנב לבנים, והל בעלי מקורים קטנים.
האוביליים הם העופות היחידים בעולם שיכולים לעכל שעווה ודונג מהכוורות (מהם עשויה הכוורת), שהם מזונם העיקרי יחד עם דבש.
בנוסף הם אוכלים חרקים קטנים ופרוקי רגליים שונים ולעיתים גם פירות.
האוביליים ידועים בהתנהגותם הטפילית והטלת ביציהם בקיני עופות אחרים.
הגוזלים המתארחים גדולים מהגוזלים המארחים ולעיתים הם שוברים את ביצי המארחים ואף משליכים גוזלים מהקן.
סוג ומין יחיד אוביל הנבל (Melichneutes robustus)
אובליאי (בליטאית: Obeliai ; ביידיש: אָבּעֶל) היא עיירה ברשות מקומית רוקישקיס, במחוז פוניבז' שבליטא.
סביבת העיירה מלאה ביערות ואגמים, שהקנו לה את השם "שווייצריה הקטנה" של ליטא.
שרפה שפרצה בעיירה קצת לפני מלחמת העולם הראשונה כילתה את רוב ככל בתי העיירה.
ב"אבעל" התקיימה קהילה יהודית וותיקה, ובבית הקברות היהודי המקומי ישנן מצבות מן המאה ה-16 וקודם לה.
בשנת 1897 התגוררו בעיירה 652 יהודים, ובראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מצא בה סקר של הג'וינט 760 יהודים, שהיו 67% מכלל אוכלוסייתה.
לפני מלחמת העולם השנייה הגיע מספר היהודים בעיירה לכדי 300 משפחות.
עד מלחמת העולם הראשונה התחנכו ילדי הקהילה ב"חדרים" מסורתיים, ובודדים למדו בבית הספר היסודי הרוסי שבעיירה.
אחרי המלחמה הוקם בה בית ספר יהודי של רשת "תרבות" שחלק מחניכיו המשיכו ללימודים תיכוניים מחוץ לעיירה.
1,160 יהודי העיירה וכפרי הסביבה (112 גברים, 627 נשים ו-421 ילדים), נרצחו בידי הצבא הגרמני באוגוסט 1941 בבורות ירי שאולצו לחפור בעצמם ביער אנטנשאי הסמוך.
ר' שלמה ב"ר גרשון (סוף המאה ה-18)
ר' חיים ב"ר שלמה מגרודנה
הרב שבתי חיים שוחט, מחבר "זהב שחוט"
הרב בונים צמח זילבר (סילבר)
ר' ברל'קה - "הרב הצהוב"
הרב אברהם מאירוביץ (תרפ"ח-תש"א, 1928-1941) - רבה האחרון של העיירה סבו של אהרן ברק
אובלוצ'יה היא עיר במחוז היהודי האוטונומי שברוסיה, המשמשת כמרכז המנהלי של נפת אובלוצ'נסקי.
העיר שוכנת על נהר חינגאן, בצפון מערב המחוז היהודי האוטונומי, 159 קילומטרים מערבית לבירת המחוז, בירוביג'ן.
בשנת 1898, החלה בנייה של מסילת רכבת בין הערים צ'יטה וולדיווסטוק, שהיא המקטע האחרון של הרכבת הטרנס-סיבירית.
הבנייה החלה מכל עיר קצה, ונפגשה באמצע הדרך.
בניית המסילה גררה זרם גדול של מתיישבים ועובדים, ובשנת 1911 הוקם כפר בסמוך לתחנת הרכבת "אובלוצ'יה", שפירוש שמה בתרגום חופשי הוא "הנתיב שעובר מסביב", משום שבאזור זה מסילת הרכבת עוברת בפיתול גדול בין ההרים.
בניית המסילה הושלמה ב-1916, ואובלוצ'יה הוכרה רשמית כעיר ב-1938.
כלכלת העיירה מתבססת בעיקר על כריית זהב ועל מוסכי הרכבת.
אובירפטור (שם מדעי: Oviraptor; מילולית "גנב ביצים") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האובירפטוריים שבקבוצת התרופודה שחי בתקופת קרטיקון עליון לפני 75 מיליון שנה.
מאובניו של האובירפטור נמצאו בעיקר במדבר גובי במונגוליה.
הוא היה דינוזאור קטן בעל פלומת נוצות על זרועותיו ועל ראשו בלטה כיפה גרמית.
לדינוזאור זה כמעט ולא היו שיניים ובמקומם היה לו מקור עבה כשל תוכי.
מבנה גופו היה בנוי למהירות ולא לעוצמה והוא כנראה ניזון מיצורים קטנים או מביצים.
כשגילו את עצמותיו התגלו לידם ביצים רבות.
בתחילה חשבו שמדובר בביצים של פרוטוצרטופס - דינוזאור מקורנן שחי באותה תקופה ומאובן האובירפטור רמז על כך ששדד את ביצי הפרוטוצרטופס.
ואולם מחקרים מאוחרים סוברים שהביצים היו של האובירפטור עצמו והפרט המאובן נהרג בזמן שדגר על ביציו.
לדברי החוקרים האחרונים הגיוני יותר שהמקור הקשיח שלו עזר לו בהתמודדות עם צדפות וחלזונות או טרף משוריין דומה וכך פיצח את שריונם.
בסדרת סרטי פארק היורה הוא מופיע בפרולוג עולם היורה: עולם חדש בעודו מוצא ביצי דינוזאור במערה ואוכל אחת מהם וכן בעולם היורה: עולם חדש בשוק במלטה לצד ליסטרוזאורוס וכן מוזכר בספר פארק היורה של מייקל קרייטון כאוכל ביצים.
הוא נראה גם במשחקי מחשב של הזיכיון כמו:פארק היורה 3: בניית פארק, "פארק היורה: העולם האבוד: המשחק" ו-"Jurassic World: Alive ".
אובירפטור נראה בסרט פנטזיה של דיסני, בנוסף על הופעה כגנב ביצים בסרט דינוזאור שגם הוא של דיסני.
הוא מופיע בכוכב הדינוזאורים בפרק הראשון לצד הולוצירפטור והפרוטוצרטופס.
בסדרה הכוכב דינוזאור נראה פרט אובירפטור שמנסה לגנוב ביצים מהזאורורניתוידיז.
הוא מופיע לצד קרובו הגדול - גיגנטורפטור.
הוא נראה גם בסרטי המסע לעמק החלומות.
הוא מופיע באחד מפרקי הסדרה "Museum Secrets" בעונה השמינית, בו לומדים על מאובניו.
הוא מופיע בסדרות פלאווורלד והדינוזאורים!.
אוביל (שם מדעי: Indicator) הוא סוג של עופות ממשפחת האוביליים החיים באפריקה ואסיה הטרופיים.
הם קרובי משפחתם של ההנקרים.
אורכם הממוצע של האובילים 20 ס"מ והם בעלי נוצות אפורות ומקור אפור וקצר.
הם מתמחים בפיצוח של כוורות דבורים ותזונה מהדונג, הדבש והזחלים שלהם.
חלק מהמינים כמו אוביל הדבש נעזרים בשיתוף פעולה עם יונקים כמו גירית הדבש שתעזור להם להתמודד עם הדבורים.
עופות אלה טפיליים בדומה לקוקיות.
אובימבונדו (Ovimbundu) הם קבוצה אתנית המתגוררת באנגולה.
הם מדברים בשפת אומבונדו (Umbundu), משפות בנטו, ומונים כארבעה מיליון איש לערך, בתחילת המאה ה-21.
המשפחות השולטות נכנסו מהרמה בצפון-מזרח אנגולה במאה ה-17. בני האובימבונדו מתחלקים ל-22 ממלכות, כמחציתן היו חלק ממלכה גדולה יותר לפני הכיבוש הפורטוגלי במאה ה-20.
בדרך כלל, משק הבית שלהם מורכב מהגבר, שעומד בראש, נשותיו והילדים הנלווים.
מערכת ההורשה כפולה; קרקעות עוברות בירושה משושלת אבהית אך לא אמהית.
אצל האמהות רק הרכוש עובר בירושה.
מעבר לכך, קיימים בתי ספר עבור בנים ובנות של משפחות מסוימות בלבד.
הפעילות הכלכלית העיקרית היא חקלאות, הגידולים העיקריים הם תירס ושעועית.
רוב הגברים והבנים צדים, אך קיימים יש גם ציידים מקצועיים.
בנוסף, חיות הבית כוללות פרות, כבשים ועזים; שוורים משמשים להובלה.
העושר נמדד באמצעות בקר, אולם רק מעט משפחות הן בעלות עדרים גדולים.
מעבר לכך, שעוות דבורים הייתה ועודנה פריט חשוב בסחר.
האובימבונדו היו סוחרים עם עמים אפריקאים אחרים ועם הפורטוגלים.
לכל שיירת מסחר היה מנהיג מקצועי ומגדת עתידות.
הסכמי סחר המקשרים בין הממלכות העצמאיות הובילו לפיתוח ההתמחות האזורית, כגון ייצור מתכת וקמח תירס.
אולם, הפעילות המסחרית הצטמצמה עם דיכוי של סחר העבדים ובניית הרכבת באנגולה בשנת 1904. בסוף המאה ה -20, התחוללה מלחמת האזרחים באנגולה.
בני האובימבונדו סיפקו את התמיכה העיקרית למנהיג ז'ונאס סאווימבי (Jonas Savimbi) ולגרילות של האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA).
האובימבונדו מתגוררים באזורי הרמה של בנגואלה באנגולה, רמה גבוהה של סוואנה, בגובה של 2,000 מטר הנמצאת כ-100 ק"מ מהחוף.
האקלים באזורם אביבי במרבית השנה עם טמפרטורות חודשיות ממוצעת החל מ-12 מעלות צלזיוס בחודש נובמבר עד 25 מעלות צלזיוס בחודש אוגוסט.
בנוסף, העונה הגשומה היא מספטמבר עד אפריל עם כמות גשמים שנתית ממוצעת של 1400 מ"מ.
אובימבונדו הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באנגולה.
במאה השמונה עשרה, האוכלוסייה הוערכה בין מיליון ל-1.3 מיליון.
מפקד האוכלוסין של אנגולה בשנת 1940 העריך את אובימבונדו בכ־1,331,087. בשנת 1995 היו 4,000,000 אנשים דוברי אמבונדו באנגולה, כ־38% מאוכלוסיית המדינה.
אמבונדו היא השפה הצפונית ביותר מבין שפות הבנטו המשתייכות לענף הדרומי של שפות הבנטו המדוברות באפריקה.
השפה נהוגה בשימוש נרחב ומדוברת על ידי קבוצות אתניות אחרות המתגוררות באנגולה.
האגדות על השושלות המלכותיות השונות של אובימבונדו מצביעות על מקורות בצפון ובצפון-מזרח אפריקה.
הרישומים הפורטוגליים מתייחסים לשבט של Bantu כלוחמים בשם Jagas.
הלוחמים פלשו לקונגו בשנת 1568, גורשו על ידי פורטוגל בשנת 1572, ולאחר מכן הופיעו בצפון מערב אנגולה.
לאחר מכן כרתו ברית עם הפורטוגלים, הקימו מחנה צבאי בעיר החוף של בנגואלה בשנת 1617 והחלו לכבוש את שבטי הדרום.
השליטים החדשים ניצלו את מיקומם בין החוף למרכז אפריקה, וארגנו קרוואנים למסחר לאורך אזור עצום במרכז אפריקה הגובלת בנהר קונגו, האגמים הגדולים ומדבר קלהארי.
הסחורות העיקריות הנסחרות היו שנהב, שעוות דבורים, שרף גומי ועבדים.
דוח של מושל בנגואלה משנת 1799 תיעד עשרים ושתיים ממלכות בהרים.
המדינות הגדולות ויאי (Viye) ומבאילונדו (Mbailundu) שלטו במדינות קטנות יותר כגון ואמבו (Wambu), נגאלאנגי (Ngalangi), סאנבו (Sanbu), נדולו (Ndulu), סיאקה (Ciyaka), סיווילו (Civulu).
בעקבות הירידה ההדרגתית של סחר העבדים שבוטל בשנת 1838 ועליית המסחר בסחורות עם שגשוג הגומי בין השנים 1874–1911, השפיעו עמוקות על המבנה החברתי של אובימבונדו על ידי פתיחת הסחר לכלל התושבים.
בסוף שנות ה-80, מספר הסוחרים מבני האובימבונדו היווה כ־50,000. הדבר הביא לכך שסוחרים עשירים חדשים רכשו תארים וקראו תיגר על כוחם של השליטים המסורתיים.
בנוסף, סיעות מסורתיות ופרו-מסורתיות נלחמו על הירושה לתפקידים פוליטיים.
כדי לשמור על כוחם, השלטונות השולטים נשבעו אמונים לפורטוגלים.
בשנים 1904 עד 1918, אובימבונדו סייעו לכוחות הפורטוגלים ב-11 שיתופי פעולה צבאיים התקשרויות נגד שבטים אחרים במרכז ודרום אנגולה.
הפורטוגלים איחדו את שליטתם באזור על ידי הקמת מערכת של שלטון ישיר באמצעות פקידי קצינים פורטוגלים ובניית רכבת מהחוף, על פני ההר, אל פנים מרכז אפריקה.