tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל 18 ב-1924 התיישב בברלין, בה עבד כבוחן נורות ליבון במפעל אוסרם.
ב-1926 עבד כדרמטורג ועוזר במאי ושחקן בתיאטרון בוירצבורג אך לא הצליח ליישם את רעיונותיו לגבי אומנות התיאטרון המודרני.בשנה הבאה חזר לברלין והצטרף לקולקטיב התיאטרוני -Dramaturgische Kolektiv - של ארווין פיסקטור.
קפן התפרנס באותם הימים מעיתונאות ועבודות מזדמנות.
הוא פגש שם את השחקנית ממוצא יהודי זיביל שלוס.
אהבתו הנכזבת אליה נתנה לו מאוחר יותר השראה לכתוב את הרומן הראשון שלו.
בברלין התוודע קפן גם לסופרים ארנסט טולר, אגון ארווין קיש, ולטר מרינג ואחרים ולמוציא לאור ברונו קסירר.
כמה מסיפוריו המוקדמים פרסם קפן בעיתונים וכתבי עת שמאליים כמו העיתון הקומוניסטי Die Rote Fahne .
ב-1933-1931 הוא עבד כראש מדור, מבקר ספרות, תיאטרון וסרטים ועורך בעיתון הליברלי השמאלי "ברלינר ברסן-קוריר" (Berliner Börsen-Courier) וחיבר טקסטים עבור הקברט של אריקה וקלאוס מאן מטחנת הפלפל.
בסוף שנת 1933 התקבל כחבר ב"קאמרה הספרותית של הרייך" (Reichsschrifttumskammer) בעוד שהעיתון "ברלינר ברסן-קוריר" נסגר על ידי השלטון הנאצי.
באביב 1934 נסע קפן לאיטליה דרך ציריך.הוא ביקר בסיציליה, ונציה, ורפאלו
בנובמבר 1934 הרומן הראשון שלו Eine unglückliche Liebe (אהבה אומללה) פורסם על ידי ברונו קסירר שהעביר את פעילותו להולנד.
קפן היגר להולנד יחד עם המשפחה היהודית מיכאליס והתגורר בשוונינגן.
הוא פרסם בהולנד גם את ספרו הבא, Die Mauer schwankt (החומה רועדת).
הוא שמר על קשר עם מהגרים גרמנים אחרים בהולנד, ביניהם קלאוס ואריקה מאן.
מכיוון שההוצאה של קסירר היהודי הוחרמה על ידי הנאצים, ללא ידיעת הסופר פורסם הרומן Die Mauer schwankt מחדש ב-1935 בהוצאה לאור גרמנית תחת הכותרת Die Pflicht ("החובה").
עלילת הספר התרחשה ב-1918-1913 בימי הקיסרות הגרמנית ומלחמת העולם הראשונה ומכיוון שהתייחסה לנפילת הסדר הקיים נמצאה מתאימה לשלטונות המשטר החדש.
כפי שציין לימים המבקר דייוויד וורד, אף אחד מהרומנים של קפן באותה תקופה לא התייחס במישירין לעליית הנאצים לשלטון, אולם בלטה בהם "הרגשת הסכנה המתקרבת:חוסר איזון שביר ומעיק ועולם לא פתור, הרומז למעמד הבלתי אפשרי של האומן בגרמניה של היטלר"
אבל אחרי שלא הצליח להתפרנס בהולנד, ב-1938 חזר הסופר לגרמניה, על אף הזהרותיהם של האחים מאן.
הוא עבד כתסריטאי באולפני הסרטים Tobis-Film בברלין, כמו כן החל מ-1943 התיישב במינכן ועבד באולפני Bavaria-Film-Kunst.
שם כתב תסריטים לפי ספרים והתיידד עם איש קולנוע בשם פרדיננד מריאן.
אף אחד מתסריטיו לא הגיע לידי שימוש, פרט לזה שכתב בשיתוף עם עוד שני עמיתים לפי ספרו של גוטפריד קלר "רומיאו ויוליה בכפר".
מנהל האולפנים במינכן איים עליו שימסור אותו לשלטונות על כי התחמק מגיוס לוורמכט.
אולם אחרי שהבית שבו התגורר במינכן נפגע בהפגזה אווירית ורוב דייריו נהרגו קפן שנמצא באותו זמן בברלין, עבר להסתתר במרתף מלון-מועדון לחובבי טניס בפלדאפינג על גדת האגם שטארנברג.
המלון השתייך לגאורג זידהוף שגיסתו, מריון אולריך, (1984-1927) נערה בת שש עשרה, בת של עורך דין ממינכן, התאהבה בקפן ועזרה גם היא להסתיר אותו.
היא התחתנה איתו אחרי המלחמה, ב-1946.
בתום המלחמה התפרנס קפן ואשתו הצעירה מסחר בחפצי אומנות ועתיקות בשוק השחור.
ב-1947 נתבקש קפן לכתוב את זיכרונותיו של אספן הבולים יאקוב ליטנר (1883 בודפשט - ניו יורק 1950) ששרד את השואה.
הספר הופיע ב-1948 ללא אזכור שמו של קפן.
נוצרה מחלוקת סביב השאלה אם קפן קיבל קודם כתב יד שיכוון אותו בעבודתו, והרומן לא מצא הרבה קונים.
ב-1992 פורסמה מהדורה חדשה שבה קפן זכה להכרה כמחברו.
כתב היד המקורי של ליטנר פורסם גם הוא באנגלית בשנת 2000 ובגרמנית ב-2002.
ב-1951 פרסם קפן את הרומן Tauben im Gras (יונים בדשא) שנבנה בעזרת שיטת זרם התודעה.
המבקר מרסל רייך-רניצקי הגידר אותה כיצירה משמעותית עבור הספרות בגרמנית.
הספר Das Treibhaus (החממה) הופיע ה-1953 וב-2001 עקב תרגומו לאנגלית נבחר בין "הספרים החשובים " ברשימת הספרים של העיתון ניו יורק טיימס והוגדר על ידי לוס אנג'לס טיימס כאחד הספרים הטובים ביותר של השנה.
הרומן הגדול האחרון של קפן Der Tod in Rom' (מוות ברומא) פורסם ב-1954.
גיבורו של הרומן, גוטליב יודהיאן, גנרל אס.אס לשעבר שנידון למוות במשפטי נירנברג הצליח להימלט למדינה ערבית, שבה עזר לבניית צבאה.
הוא הגיע לרומא כדי לקנות כלי נשק ולפגוש בני משפחה, לרבות אשתו אווה.
אחותה של אווה נשואה לפרידריך פפאפראט, שנבחר לראש העיר שבה הגנרל כיהן כמעמד בכיר בעת המשטר הנאצי.
בנו של יודהיאן, אדולף נמצא גם הוא ברומא, בה עומד להיות מוסמך ככומר.
בנו של פפאפראט, זיגפריד, הוא מלחין צעיר שהגיע לרומא להאזין לביצוע בכורה של סימפוניה שכתב.
המנצח קירנברג נשוי לאילזה, אישה יהודייה, שניצלה בשואה בזכות יציאתה מגרמניה בליווי בעלה הנוצרי.
הרומן "מוות ברומא" חוקר נושאים שונים הקשורים לשואה, לאשמה הגרמנית, לסכסוך בין הדורות ולהשתקת העבר.
כותרת הספר מתכתבת עם "מוות בוונציה" מאת תומאס מאן שהייתה כבר יצירה קלאסית בזמן כתיבת הרומן.
בזכות עמיתו הסופר אלפרד אנדרש נשלח קפן למסעות בעולם על מנת לכתוב תסכיות מסע לרדיו.
אשתו נפטרה ב-1984 והוא נפטר בבית אבות במינכן ב-1996 בגיל 90.
2000 - מיוזמתם של הסופרים גינטר גראס ופטר ריהמקורף קמה בגרייפסוואלד לזכרו של קפן קרן וולפגנג קפן האחראית על ארכיון וטיפוח מורשתו הספרותית.
וולפזנגר הוא מחוז בקאסל בצפון הסן מאז 1936. עד סוף המאה ה-20, חוות גדולות שלטו בנוף העירוני.
מול יער ה"אינטרסנטנוולד" (Interessentenwald) נמצא מתחם הצריפים לשעבר הזנהקה (Hasenhecke), שהיה מחנה עקורים לאחר מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן הפך לאחד המקומות הראשונים בהם נעשתה הסבה של נכסים צבאיים בקאסל לשם מגורים.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פותחו מגרשים נוספים לבנייה למגורים בפאתיהם הצפונים-מזרחיים של היישוב, סביב מרכז הספורט.
וולפזנגר הוזכר לראשונה כ"וולוויזנגר" (Vulvisanger) במסמך של הקיסר קרל הגדול משנת 811, מסמך שפורסם באאכן.
בתקופה זו היה זה יישוב גדול באזור הגבול של אזורי השבטים הסקסונים והפרנקים.
שנתיים לאחר מכן, החבר הידוע הראשון של משפחת אסיקון (Esikonen), האציל הסקסוני הידי (Hiddi), שנאלץ לעזוב את ארצו כי היה תומך של קרל הגדול, מונה לרוזן בהסנגאו שבסקסוניה על ידי קרל הגדול, ליד וולפזנגר.
וולפזנגר הוא החלק המתועד העתיק ביותר של קאסל ועתיק ב-100 שנים ומעלה מקאסל עצמה.
בוולפזנגר, התיישבותם של פליטים סקסוניים הביאה לקיומו של יישוב פרנקוני-סכסוני ובו כנסיית טבילה פרנקונית ישנה המוקדשת ליוחנן המטביל.
וולפזנגר היה מקום שיפוט, נקודת מושב של שופט, ומשפטים התנהלו במקום כבר משנת 1100 לערך.
ב-3 באוקטובר 1943, חג ההודיה, נהרסו קאסל, וולפזנגר וערים אחרות בסביבה, בהפצצות חיל האוויר של בעלות הברית.
גם כנסיית סנט יוהאן, שנבנתה ב-1725, נשרפה כליל.
רק 28 בתים מלפני מלחמת העולם השנייה עדיין עומדים.
אופיו הכפרי של וולפזנגר נפגע קשות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הזנהקה באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה.
בהזנהקה הוקם מחנה עקורים ליהודים ניצולי השואה ובו בית ספר, בית כנסת ומוסדות תרבות.
פעילי הג'וינט הגיעו להזנהקה וסייעו לניצולי השואה במקום.
מחנה העקורים בהזנהקה התקיים עד שנות ה-50. רוב תושביו היגרו לארצות הברית ולארץ ישראל.
הרובע המקומי כולל את אחוזת קרגנהוף (Kragenhof), מובלעת של קאסל, השוכנת בעיקול הנהר פולדה.
הרובע שייך מבחינה מוניציפלית לעיריית שטאופנברג בסקסוניה התחתונה.
המועדון VfL Wolfsanger מארגן אירוע קרנבל שנתי באולם ארנסט-פרוידנטל-האל, שבו מתקיימות חגיגות במהלך סופי השבוע.
מועדון הספורט הגדול ביותר בעיירה הוא TSV Wolfsanger עם 1,210 חברים (נכון ל-2024).
ובו מחלקות כדורגל, כדוריד, התעמלות וג'ודו.
וילהלם לודוויג פון אשווגה (1777–1855), כורה, גאולוג וגאוגרף, חי בכפר משנת 1850
ארנסט פון אשווגה (1818–1901), עורך דין ונציג האוצר, חבר הפרלמנט המוניציפלי של הסה.
רודולף פון אשווגה (1821–1875), קצין וחבר האלקטורט (הגוף הבוחר) של הסה.
אוגוסט כריסטיאן ריקל (1897–1967), מדען חינוכי ותסריטאי, יליד וולפזנגר.
הולגר ברנר (1931–2006), פוליטיקאי (SPD) וראש ממשלת הסהמדינות גרמניה, יליד וולפזנגר.
וולפגנג דקר (נולד ב-1955), פוליטיקאי הססי (SPD) וחבר לשעבר בפרלמנט הממלכתי של הסה.
מארק סטנדרה (נולד ב-1995), שחקן כדורגל גרמני.
קולין דיל (Diehl, נולד ב-2000), שופט כדורגל יליד וולפזנגר.
וולפגנג פטרסן היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה גרמני.
הפריצה הבינלאומית שלו הייתה בסרט המלחמה "Das Boot" (הצוללת) משנת 1981, שזיכה אותו במועמדויות לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר ולתסריט המעובד הטוב ביותר.
לאחר מכן ביים את סרט הפנטזיה שובר הקופות "הסיפור שאינו נגמר" (1984), המבוסס על הרומן בעל אותו שם.
לאחר שעבר לארצות הברית באמצע שנות ה-80, ביים פיטרסן את ההפקה האמריקאית הראשונה שלו, סרט המדע הבדיוני "Enemy Mine" (1985).
בנוסף למועמדויותיו לאוסקר, פטרסן זכה בשלושה פרסי במבי (פרס קולנוע גרמני), פרס הקולנוע הבווארי ופרס הקולנוע הגרמני.
הוא היה גם חבר מייסד של האקדמיה הגרמנית לקולנוע.
פטרסן נולד ב-14 במרץ 1941 בעיר הנמל הצפונית אמדן, הממוקמת במרחק קילומטרים ספורים מהולנד, כבן לקצין בצי הגרמני הימי.
בשנים 1953–1960 למד בבית ספר יסודי בהמבורג.
הוא יצר את סרטיו הראשונים עם מצלמת 8 מ"מ עוד כשהיה בבית הספר.
בשנות ה-60 ביים מחזות בתיאטרון ארנסט דויטש בהמבורג.
לאחר לימודי תיאטרון בברלין ובהמבורג, פטרסן למד באקדמיה לקולנוע וטלוויזיה בברלין (1966–1970).
ההפקות הראשונות של פיטרסן היו עבור הטלוויזיה הגרמנית, ובמהלך עבודתו על סדרת הטלוויזיה הגרמנית הפופולרית "טאטורט" ("זירת הפשע") הוא פגש לראשונה ועבד עם השחקן יורגן פרוכנוב - אשר מאוחר יותר הופיע גם כקפטן הצוללת .
המפורסם ביותר מבין פרקי הסדרה "טאטורט" שלו הוא "תעודת בגרות" משנת 1977, עם נסטסיה קינסקי הצעירה.
הוא ביים שישה פרקים של הסדרה "טאטורט".
פיטרסן יצר את סרטו הקולנועי הראשון ב-1974, המותחן הפסיכולוגי "אחד מאיתנו או האחרים", המבוסס על הרומן "אחת מאיתנו" מאת הורסט בוסצקי ופורסם בעילום שם תחת עטותו ובכיכובו של יורגן פרוכנוב.
לאחר מכן ביים את הסרט משנת 1977 "התוצאה", עיבוד בשחור-לבן לרומן האוטוביוגרפי של אלכסנדר זיגלר על אהבה הומוסקסואלית.
בזמנו, הסרט נחשב כה רדיקלי, עד שכאשר שודר לראשונה בגרמניה, רשת הטלוויזיה הבווארית Bayerischer Rundfunk כיבתה את המשדרים במקום לשדר אותו.
הסרט הבא שלו היה האפוס של מלחמת העולם השנייה "Das Boot" ("הצוללת"), שיצא לאקרנים בתחילת 1982. הסרט מתאר את חוויותיו של צוות צוללת גרמני שהשתתף בקרב על האוקיינוס האטלנטי.
אף על פי שלא זכה להצלחה כלכלית מיידית, הסרט זכה לביקורות חיוביות ביותר והיה מועמד לשישה פרסי אוסקר, שניים מהם (לבמאי הטוב ביותר ולתסריט המעובד הטוב ביותר) הלכו לפיטרסן; הוא היה מועמד גם לפרס באפט"א ולפרס DGA.
בסרט כיכב יורגן פרוכנוב בתפקיד קפטן הצוללת, שהפך לדוגמה טובה לדמויות האקשן של פיטרסן, אדם במלחמה המתעמת עם סכנה וגורל בים.
לאחר "הסיפור שאינו נגמר" (1984), סרטו הראשון של פיטרסן בשפה האנגלית, הוא ביים את Enemy Mine" (1985)", שלא זכה להצלחה ביקורתית או קופתית.
הוא הגיע לשיאו ב-1993 עם מותחן ההתנקשות "בקו האש".
בכיכובו של קלינט איסטווד בתור שומר שירות חשאי נשיאותי רדוף חרדה.
"בקו האש" העניק לפיטרסן את ההשפעה הקופתית הדרושה לו כדי לביים מותחן מתח נוסף, "התפרצות" (1995), בכיכובו של דסטין הופמן.
שובר הקופות של פיטרסן משנת 1997 "אייר פורס 1", הצליח מאוד בקופות, עם ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי קולנוע.
גם עבור "אייר פורס 1" וגם עבור "התפרצות", פיטרסן שיתף פעולה עם הצלם הגרמני מייקל בלהאוס, שעבד לעיתים קרובות גם עם הבמאי מרטין סקורסזה.
עד שנת 1998 כבר היה פיטרסן במאי הוליוודי מוכר ומבוסס, והוא הפעיל את קשריו כדי להוציא מחדש את סרטו הקלאסי בגרסת במאי חדשה ולביים סרטי מתח-פעולה עמוסי כוכבים.
ככזה, הוא יועד במקור לביים את הסרט הראשון בסדרת סרטי "הארי פוטר", "הארי פוטר ואבן החכמים".
פיטרסן פרש מהמירוץ לתפקיד במרץ 2000.
הצלחתו של הראשון סייעה לחברת הפקות שלו "רדיאנט הפקות" לחתום על חוזה עם האחים וורנר.
אף על פי שנשכר לביים את העיבוד הקולנועי של "משחקו של אנדר" מאת אורסון סקוט קארד, שתוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2008, הוא נטש את הפרויקט ועבר לעבוד על פרויקטים אחרים.
בין הפרויקטים הפוטנציאליים שלו נכללו עיבוד לייב אקשן לסרט האנימה משנת 2006 "פפריקה" ועיבוד קולנועי לרומן המדע הבדיוני "מלחמת האדם הזקן".
לאחר הפסקה של עשר שנים, חזר פיטרסן בשנת 2016 כבמאי קומדיית השוד "Vier gegen die Bank", סרטו הראשון בשפה הגרמנית מאז "Das Boot" בשנת 1981.
נישואיו הראשונים של פיטרסן היו לשחקנית אורסולה סיג ונולד להם בן.
בשנת 1978 הוא נישא לעוזרת האישית שלו, מריה בורגל.
פיטרסן עבר ללוס אנג'לס בשנת 1986 ולאחר מכן קיבל אזרחות אמריקאית.
פיטרסן נפטר מסרטן הלבלב ב-12 באוגוסט 2022, בגיל 81, בביתו בשכונת ברנטווד בלוס אנג'לס.
שָׁנָה שםתפקיד 1981 הצוללתבמאי 1984 הסיפור שאינו נגמרבמאי 1985 Enemy Mineבמאי 1991 Shatteredבמאי 1993 בקו האשבמאי 1995 התפרצותבמאי 1997 אייר פורס 1במאי 1999 איש המאתייםמפיק 2000 הסערה המושלמתבמאי 2004 טרויהבמאי 2006 פוסידוןבמאי 2016 ארבעה מול הבנקבמאי
שָׁנָה שםתפקידתפקיד נוסף 1965 עיר על סטלזןבמאי 1972 אנה וטוטובמאי 1973 במאי במאי 1974 על הקרויז זלגטבמאי 1975 במאי סטלנוייז גלאטייסבמאי 1976 במאי ארבעה מול הבנקבמאי 1977 Planübungבמאיתסריטאי התוצאהבמאיתסריטאי 1978 Schwarz und Weiß wie Tage und Nächteבמאי
וולפגנג קלף הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך בעמדת השוער, וזכה עמה בתארים רבים.
קלף שיחק גם בהרטה ברלין, פורטונה דיסלדורף, רוט-וייס אוברהאוזן, בוכום, ומועדונים נוספים.
קלף ערך 6 הופעות במדי ובנבחרת גרמניה המערבית, והיה חלק מהסגל שלה בזכיות ביורו 1972 ובמונדיאל 1974.
קלף הגיע בעונת 1967/68 לבורוסיה מנשנגלדבך ממועדון הנוער של שוורטה בו שיחק.
כבר מההתחלה קלף היה שחקן הרכב בקבוצה בימי הזוהר שלה, ולא החמיץ ולו הופעת ליגה אחת בין השנים 1968-1976. בתקופה זו זכה קלף בתארים רבים.
תחילה זכה בשתי אליפויות רצופות עם מנשנגלדבך, בעונת 1969/70 ו-1970/71. בעונת 1972/73 זכה קלף בגביע הגרמני עם מנשנגלדבך, לאחר ניצחון 2-1 על פ.צ.
באותה עונה הגיעו קלף ומנשנגלדבך לגמר גביע אופ"א 1973, בו הפסידו לליברפול במפגש כפול.
בעונת 1973/74 סיימו קלף ומנשנגלדבך במקום השני בליגה, במרחק של נקודה אחת מהיריבה הגדולה שלהם באותן שנים, באיירן מינכן.
עם זאת, בשלוש העונות הבאות, זכו קלף ובורוסיה מנשנגלדבך בשלוש אליפויות רצופות.
במקביל, בעונת 1974/75 ניצחו קלף וגלדבאך את פ.צ.
טוונטה במפגש כפול בגמר גביע אופ"א 1975. בנוסף, בעונת 1976/77 הגיעו גם לגמר גביע אירופה לאלופות 1977, בו שוב הפסידו לליברפול.
עם זאת, קלף לא שיחק בגמר זה, אלא וולפגנג קנייב, שהחל משנת 1976 החל בהדרגה לתפוס את מקומו של קלף בהרכב גלדבאך בגלל פציעות.
בשנת 1978, קלף וגלדבאך התמודדו מול בוקה ג'וניורס בגמר הגביע הביניבשתי, והפסידו במפגש כפול.
בעונת 1977/78, לאחר שלוש אליפויות רצופות, סיימו קלף וגלדבאך במקום השני, עם מספר נקודות זהה אך הפרש שערים נחות משל האלופה פ.צ.
עונת 1978/79 הייתה האחרונה של קלף בבורוסיה מנשנגלדבך.
בעונה זו הקבוצה סיימה רק במקום העשירי בליגה, אך קלף וגלדבאך הוסיפו תואר נוסף, כשניצחו בגמר גביע אופ"א 1979 את הכוכב האדום בלגרד במפגש כפול, שגם בו וולפגנג קנייב הועדף על פני קלף.
בקיץ 1979 קלף עזב את בורוסיה מנשנגלדבך ועבר להרטה ברלין, שם שיחק בעונת 1979/80. קלף לא הצליח בהרטה ברלין, וירד עמה לבונדסליגה השנייה בעונתו היחידה במועדון.
בקיץ 1980 חזר קלף לבורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק שתי עונות נוספות, בהן הקבוצה סיימה בחלק העליון של הטבלה אך ללא תארים.
בקיץ 1982 חתם קלף בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה, ושיחק שם שתי עונות, בהן נשארה הקבוצה בליגה על אף הגנה שספגה שערים רבים.
בקיץ 1984 חתם קלף ברוט-וייס אוברהאוזן מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק עונה אחת והקבוצה סיימה במקום ה-12. בקיץ 1985, כאשר הוא התקרב לגיל 40, חזר קלף לבונדסליגה וחתם בבוכום, שם ערך 20 הופעות בעונת 1985/86 וסיים עם הקבוצה במקום התשיעי בליגה.
בקיץ 1986 חתם קלף בקבוצת זלמרוהר, שעלתה באותה שנה לבונדסליגה השנייה.
קלף וזלמרוהר סיימו במקום האחרון בעונת 1986/87, וקלף החליט לפרוש ממשחק פעיל.
עם זאת, קלף ערך עוד מספר הופעות במדי קבוצת חובבים בשם שטראלן עד לשנת 1992. בעונת 1999/2000, כאשר כבר היה בן 54, קלף חזר לפעילות והיה השוער המשני של אורדינגן 05 ששיחקה בליגה נמוכה.
קלף השתייך לסגל נבחרת גרמניה המערבית החל משנת 1971 עד לשנת 1974, וערך בשורותיה שש הופעות.
עם זאת, קלף שימש בעיקר שוער שני לספ מאייר, ואמנם נמנה עם סגל מערב גרמניה, שזכה בשני הטורנירים של יורו 1972 ומונדיאל 1974, אך לא שיחק בהם ולו דקה אחת.
למעשה, הופעתו הבינלאומית האחרונה של קלף הייתה בשנת 1973.
וולפסברג היא עיר במדינת קרינתיה שבאוסטריה, בירת מחוז וולפסברג.
אוכלוסיית העיר מונה 24,978 תושבים לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2013.
סביב העיר ישנם הרים רבים ומבצרים רבים.
בעיר ישנם ממצאים כבר מתקופת הברונזה ומתרבות הלשטט.
במאה ה-16 העיר הייתה מרכז של הרפורמציה.
העיר ידועה כמרכז תרבותי חשוב בקרינתיה ומעבר לה, ופעלו בה אומנים מפורסמים.
העיר הייתה בעבר מרכז מסחר ותחבורה, בעקבות מיקומה בין יודנבורג לדרום המדינה.
בעבר נכרו בעיר זהב וכסף, ושיא הכרייה היה במאה ה-16, אך במאה ה-19 ננטשה הכרייה בגלל אי-כדאיות.
בעבר גם נכרה פחם ליד העיר, בעמק לאוואנט, אך הוא ננטש מאותה סיבה ב-1986.
כיום ישנן חברות תעשייתיות רבות במחוז וולפסברג, שחלקן חברות בת של חברות בינלאומיות גדולות.
הן כוללות תעשיות תיירות, חקלאות, יערנות ותעשיות מתכת.
בעיר יש גם נמל תעופה.
להלן החלוקה הדתית של תושבי העיר נכון ל 2001:
בניין העירייה נבנה בשנת 1888, הוא אחד הבניינים האטרקטיביים בעיר, ובו נמצא גם מגדל שעון.
בכיכר הוהר שבעיר ישנם בתים עתיקים מן המאות ה-15 וה- 16 ובהם פתחים, חלונות ומרפסות מיוחדים.
סביב העיר פזורים מבצרים רבים, ובעיר העתיקה נשתמרו חלקים מהחומה העתיקה שהקיפה את העיר ומגדל רקטורם מימי הביניים.
בניין "פאורישס האוס" נחשב לבניין העתיק ביותר בעיר.
וולפסברג היא עיר תאומה של הערים:
וולפרם סיברס (Wolfram Sievers) נולד ב-10 ביולי 1905 בהילדסהיים והוצא להורג ב-2 ביוני 1948. היה המזכיר הכללי של חברת אננארבה בין 1935-1945 ופושע מלחמה נאצי.
סיברס נולד ב-1905 בהילדסהיים, גרמניה.
אביו היה מוזיקאי בכנסייה הפרוטסטנטית ואף הוא סומן כמוזיקאי מחונן.
סיברס הורחק מבית הספר לאחר שהתגלה שהיה חבר פעיל ב Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund, האגודה האנטישמית הגדולה והמשמעותית ביותר בגרמניה של אחרי מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן, החל סיברס את לימודיו בהיסטוריה, פילוסופיה וחקר דתות באוניברסיטה הטכנית בשטוטגרט תוך כדי עבודתו כמוכר ספרים.
וב-1933 הוא מונה למנהל המחקר של שמורת הטבע אקסטרנשטיינה ביער טויטובורג ולראש המשלחת של אננארבה לבוסלן, שוודיה.
ב-1935, הצטרף סיברס לאס אס ומונה למזכיר הראשי והמנהל בפועל של חברת אננארבה על ידי הימלר, עד סופה של המלחמה התקדם סיברס לדרגת אס אס-קולונל, אחת הדרגות הבכירות בארגון.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי-אירופה, עבד במחנה הריכוז דכאו יחד עם אוגוסט הירט ורודולף ברנדט בתחום הניסויים בבני אדם, במסגרת זו, סייע במחקר על 112 אסירים יהודים, אשר נבחרו, צולמו, נמדדו והוצאו להורג.
שלדי היהודים נועדו להשלים את אוסף השלדים באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג, צרפת.
מחקר זה ידוע כאוסף השלדים היהודי.
מעשי הרצח בוצעו במחנה מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף.
ב-1943 סיברס הקים, בהוראתו של הימלר, את המכון למחקר מדעי צבאי ומונה למנהל המכון.
במכון הוקמו שתי מחלקות שנוהלו על ידי זיגמונד ראזכר ואוגוסט הירט, המכון מומן על ידי הואפן אס אס וביצע ניסויים נרחבים בבני אדם במחנות דכאו ונאצוויילר.
הניסויים כללו: הכנסת אסירים לתאי ואקום על מנת לדמות תנאי טיסה בגבהים.
הוצאת אסירים ערומים לקור במשך 14 שעות או השלכתם למי קרח על מנת למצוא את הדרך הטובה ביותר להבריא חיילים שקפאו בשדה הקרב.
הניסויים כללו גם ירי על אסירים וקטיעת איבריהם כדי לבדוק יעילות חומר המזרז קרישת דם.
כל הניסויים התנהלו במחנה דכאו בין החודשים יולי לספטמבר 1944, ישנן ידיעות על כך שסיברס ביקר במחנה ב-20 ביולי על מנת לפגוש את הרופאים שביצעו את הניסויים.
כוחות אמריקאים שפשטו על מטה אננארבה בוויסכנפלד מצאו מסמכים המקשרים את וולפרם סיברס לארגון.
מסמכים אלו הפלילו למעשה את סיברס אשר נשפט במשפט הרופאים בגרמניה בתאריך ה-20 באוגוסט 1947, להגנתו, סיברס טען שסייע לארגון מחתרת נגד השלטון הנאצי עוד החל מ-1929, טענה זו אף נתמכה יותר מאוחר על ידי פרידריך היילסכר, שהיה חבר באחד מארגוני המחתרת הגרמנים.
למרות זאת, סיברס נמצא אשם כפושע מלחמה וכמבצע פשעים כנגד האנושות.
סיברס הואשם בחלקו באוסף השלדים היהודים וכמו כן בסיועו לניסויים בבני אדם במחנות דכאו ונאצויילר.
במהלך המשפט, סיברס כונה על ידי אחד העיתונאים במשפט כ"כחול הזקן הנאצי" בגלל "זקנו העבה והשחור כדיו".
הוא הוצא להורג בתלייה בתאריך ה-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג.
וולפסבורג הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר וולפסבורג, המשחק בליגת העל הגרמנית, הבונדסליגה.
המועדון הוקם בשנת 1945 כמועדון ספורט עבור עובדי יצרנית המכוניות פולקסווגן, אשר מחזיקה בבעלות מלאה על המועדון.
בעונת הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה בתוצאה 0–3 לבורוסיה מנשנגלדבך.
בסוף עונת סיימה את הליגה במקום השישי והעפילה לגביע אופ"א בעונת .
בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת דברצן ו.ס.ק.
בסיבוב השני ניצחה את קבוצת רודה מהולנד.
בסיבוב השלישי הפסידה לקבוצת אתלטיקו מדריד מספרד והודחה מהטורניר.
בסוף עונת סיימה את הליגה במקום החמישי והעפילה לגביע אופ"א בעונת .
בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת רפיד בוקרשט מרומניה והעפילה לשלב הבתים.
הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות: מילאן מאיטליה, ספורטינג בראגה מפורטוגל, פורטסמות' מאנגליה והירנביין מהולנד.
בשלב 32 האחרונות הפסידה לקבוצת פריז סן-ז'רמן מצרפת והודחה מהטורניר.
בעונת תחת הדרכתו של המאמן פליקס מגאת, זכתה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה באליפות הבונדסליגה, לאחר ניצחון ביתי 1–5 על ורדר ברמן במחזור הסיום.
בעונת שיחקה וולפסבורג בפעם הראשונה בליגת האלופות.
הקבוצה העפילה ישירות לשלב הבתים.
הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות: מנצ'סטר יונייטד מאנגליה, צסק"א מוסקבה מרוסיה, ובשיקטש מטורקיה.
בשלב זה ניצחה את קבוצת ויאריאל מספרד.
בשמינית הגמר ניצחה את קבוצת רובין קאזאן מרוסיה.
ברבע הגמר הפסידה לקבוצת פולהאם מאנגליה והודחה מהטורניר.
בעונת 2014/2015 זכתה וולפסבורג בגביע הגרמני לראשונה בתולדותיה, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על בורוסיה דורטמונד.
בעונת 2015/2016 העפילה וולפסבורג בשנית לליגת האלופות, והוגרלה לבית הכולל את מנצ'סטר יונייטד מאנגליה, צסק"'א מוסקבה מרוסיה ופ.ס.וו.
הקבוצה סיימה את הבית במקום הראשון עם 12 נקודות.
בשמינית הגמר קיבלה וולפסבורג את גנט הבלגית, וניצחה אותה 0–1 ו-2–3, והעפילה לרבע הגמר מול ריאל מדריד.
הקבוצה הודחה מהמפעל לאחר שניצחה את ריאל מדריד 0–2 והפסידה לה 0–3.
בעונת 2016/2017 סבלה וולפסבורג מעונה חלשה וסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה, הנמוך ביותר מאז העפילה לבונדסליגה.
כתוצאה ממיקום זה נאלצה וולפסבורג להתמודד בצמד משחקי מבחן מול איינטרכט בראונשווייג, שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה, על הזכות לשחק בבונדסליגה בעונה הבאה.
וולפסבורג ניצחה בשני המשחקים בתוצאה 0–1 ונשארה בליגה הראשונה.
גם ב-2017/2018 נאלצה וולפסבורג להתמודד במבחנים לאחר שסיימה במקום ה-16, והפעם יריבתה הייתה הולשטיין קיל.
וולפסבורג ניצחה 1–3 במשחק הראשון ו-0–1 במשחק הגומלין ושוב נשארה בבונדסליגה.
בארבע מתוך חמש העונות שלאחר מכן הצליחה וולפסבורג לסיים בחלק העליון של הטבלה: בעונת 2018/2019 סיימה במקום השישי, בעונת 2019/2020 במקום השביעי, בעונת 2020/2021 במקום הרביעי, בעונת 2021/2022 במקום השנים-עשר ובעונת 2022/2023 במקום השמיני.
מיקומה בליגה בעונת 2018/2019 הקנה לקבוצה את הזכות לשחק בליגה האירופית.
בסיבוב השלישי של המוקדמות היא גברה על Desna Chernihiv בתוצאה 0–2, אך במשחקי הפלייאוף מול א.א.ק אתונה היא הפסידה בתוצאה 1–2 והודחה מהמפעל.
וולפרם קרל לודוויג מוריץ הרמן, פרייהר פון ריכטהופן היה גנרל-פלדמרשל בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
ריכטהופן היה בן דוד רחוק של מנפרד פון ריכטהופן, אלוף ההפלות של שירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה, המכונה "הברון האדום".
קריירה מוקדמת ומלחמת העולם הראשונה
ריכטהופן נולד באחוזת ברצדורף, ליד שטריגאו בשלזיה תחתית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ביחידת פרשים.
ב-1918 למד לטוס במטוס קרב, והוצב בשירות האוויר הגרמני.
במהלך המלחמה הפיל שמונה מטוסי אויב.
ב-1933 שב והתגייס לצבא, וב-1935 עם הקמת הלופטוואפה היה לאחד ממפקדיו.
ב-1936 נשלח לשרת בלגיון הקונדור במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
הוא היה בין האחראים להפצצת העיירה גרניקה ב-1937, שהביאה לאבדן חיי חפים מפשע רבים, והפכה לסמל לאכזריות המלחמה.
לאחר מכן שירת כראש המטה של מפקד הלגיון, הוגו שפרלה.
ריכטהופן היה בין האחראים להסקת המסקנות מפעולת הלגיון במלחמת האזרחים על מנת שישמשו את הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
בספטמבר 1938 קיבל דרגת גנרל-מיור, ושירת כיועץ לפרנסיסקו פרנקו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד קורפוס האוויר השמיני, במהלך המערכה בפולין.
ריכטהופן הוא האחראי על הפצצתה של ורשה מהאוויר במהלך המלחמה.
במהלך המערכה על צרפת סייעו כוחות קורפוס האוויר השמיני, שהיו מורכבים ממפציצי הצלילה יונקרס Ju 87, בכיבושה של בלגיה על ידי הארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו ובמבקע בסדאן שביצעה "פאנצרגרופא קלייסט" בפיקודו של אוואלד פון קלייסט.
במהלך הקרב על בריטניה נטל הקורפוס חלק בניסיון הכושל להשמיד את ה-RAF.
באפריל 1941 נשלח קורפוס האוויר השמיני לסייע לכוחות הגרמנים הפולשים ליוון במהלך שהביא לסיום מלחמת איטליה–יוון, ולכיבוש יוון על ידי הגרמנים.
על הצלחתו במבצע זה זכה בעיטור "צלב האבירים לצלב הברזל עם עלי אלון".
לאחר המערכה בבלקן מונה ריכטהופן למפקד צי האוויר השני (Luftflotte 2), יחידה המקבילה מבחינת סדרי הגודל לארמייה בצבאות היבשה.
ב-22 ביוני 1941 יצא הוורמאכט למבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות.
ריכטהופן העניק לכוחות הקרקע סיוע צמוד, שהתברר כיקר ערך במהלך המתקפה הגרמנית ומתקפת הנגד הסובייטית בקרב על מוסקבה.
בפברואר 1942 קודם לדרגת גנרל-אוברסט.
במאי וביוני 1942 העניק קורפוס האוויר השמיני, שהיה חלק מצי האוויר השני עליו פיקד, סיוע לגנרל אריך פון מאנשטיין במערכה בקרים ובמצור על סבסטופול.
בסוף יוני 1942 מונה ריכטהופן למפקד צי האוויר הרביעי, שסייע לקבוצת ארמיות דרום בהתקדמותה לעבר סטלינגרד והקווקז.
כאשר כותרה הארמייה השישית שבפיקודו של פרידריך פאולוס בחורף של אותה השנה, בקרב סטלינגרד, הבטיח מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג להיטלר כי הלופטוואפה תוכל לספק לנצורים את כל צורכיהם מן האוויר במסגרת הרכבת האווירית לסטלינגרד.
היה זה גורם חשוב בהכרעתו של היטלר שלא להענות לדרישות פאולוס לפרוץ את המצור ולסגת מהעיר.
אך הבטחה זו הייתה נמהרת וחסרת בסיס.
כל מאמציו של ריכטהופן ליצור רכבת אווירית של אספקה, הניבו אך משלוח של 8,300 טונות של אספקה במהלך 72 יום.
לא הייתה זו כמות הקרובה להספיק לצורכי הצבא הנצור.
במהלך הניסיון איבד צי האוויר הרביעי כ-500 מטוסים ואלף אנשי צוות.
ב-16 בפברואר 1943 העניק היטלר לריכטהופן דרגת גנרלפלדמרשל, ובכך היה לאחד משישה קצינים בלבד בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה שנשאו דרגה זו (האחרים הם הרמן גרינג, אלברט קסלרינג, הוגו שפרלה, ארהרד מילך ורוברט ריטר פון גריים).
ב-1944 נאלץ ריכטהופן לפרוש מהשירות הצבאי בשל בעיות בריאות.
לאחר המלחמה נתפס בידי הצבא האמריקאי, ונלקח בשבי.
בהיותו בשבי מת מגידול במוחו.
וולפרַם אַלפַא הוא מנוע חיפוש חישובי, שפותח על ידי מעבדות וולפרם והושק במאי 2009. ייחודו הוא בביצוע שאילתות בשפה טבעית, בשילוב עם חישובים והחזיית מידע (ויזואליזציה) נרחבת.
וולפרם אלפא מבוסס על תוכנת Mathematica ומאגרי מידע בתחומים כגון היסטוריה, מזג אוויר, נתונים מקרו-כלכליים, מוזיקה ועוד.
הוא מאפשר גם ביצוע ניתוח נתונים אישי על סמך מידע בפייסבוק.
וולפרם אלפא נמצא בשימוש על ידי מנועי החיפוש Bing ו-DuckDuckGo ועל ידי מערכות בינה מלאכותית כגון העוזר הווירטואלי של אפל, סמסונג ובלקברי ו-GPT-4.
ישנו ויכוח בנוגע לזכויות קניין לתשובות שמספק מנוע חיפוש אוטומטי.
ווֹלְפְסְבורג היא עיר עצמאית בת כ-120 אלף תושבים הממוקמת על גדת הנהר אלר במדינת סקסוניה התחתונה, גרמניה כ-50 ק"מ מזרחית להאנובר.
בעיר וולפסבורג ממוקמים ההנהלה הראשית והמפעל המרכזי של ענקית המכוניות הגרמנית "פולקסווגן".
השם וולפסבורג מוזכר לראשונה במסמכים משנת 1302 כמקום מושבה של משפחת האצולה ברתנסלבן (Bartensleben).
טירת נויהאוס, העתיקה מבין שלוש הטירות בעיר מוזכרת לראשונה כבר בשנת 1372 (טירת פאלרסלבן היא מן המאה ה-16 וטירת וולפסבורג הגדולה ביותר, נבנתה במאה ה-17).
בשנת 1742 השתלט הרוזן משולנברג על הטירה והשטחים שסביבה והפך למקור הפרנסה העיקרי של הכפריים באזור.
שמות שכונות העיר המודרנית משמרים את שמות הכפרים מימי הביניים.
וולפסבורג המודרנית הוקמה בשנת 1938 כעיר מתוכננת בשם "עיר המכוניות של כוח באמצעות שמחה ליד פאלרסלבן", "Stadt des KdF-Wagens bei Fallersleben", על מנת לשכן את פועלי המפעלים של חברת פולקסווגן.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגוררו בתחומי העיר (במחנה ארבייטסדורף) גם פועלי כפייה ושבויי מלחמה אשר הועסקו במפעלים.
בשנת 1945 שונה שמה של העיר ל-וולפסבורג כשם הטירה העתיקה הבנויה על גדת הנהר אלר אשר בתחומי העיר.
איכות החיים בוולפסבורג היא מהגבוהות בגרמניה.
גם יוקר המחיה בעיר גבוה.
בעיר לא קיימים מבנים היסטוריים רבים, אך קיים בה מוזיאון רכב פתוח של חברת פולקסווגן, פלנטריום ומוזיאון לאמנות מודרנית.
בשנת 2000 הוקם במקום מרכז מבקרים מפואר ומשוכלל עם שני מגדלי זכוכית בגובה 17 קומות, הנקרא עיר המכוניות (Autostadt).
במגדלים, המאחסנים כלי רכב בהזמנה מראש, מעלית רובוטית מוסרת ללקוחות מועדפים מרחבי אירופה את מכוניתם החדשה.
ב"עיר" ישנו פארק גדול עם ביתני התצוגה של כל דגמי החברה (כולל אאודי, פורשה, למבורגיני וסקודה), סימולטורים לנהיגה, מוזיאון מכוניות (עם תצוגה קבועה של דגמים לאורך ההיסטוריה), תצוגות של כלי רכב בנושאים שונים (למשל, רכבי שטח או רכבי ענק), מסעדות, בית קולנוע (לסרטי מכוניות) ועוד.
ברוב ביתני התצוגה אפשר לשבת בדגמי מכוניות, ובחלקם יש תצוגות ומופעים אור קוליים.
ילדים יכולים לקבל "רישיון" לנהיגה במכונית חשמלית קטנטונת, וניתן אפילו לקחת מכונית לנסיעת מבחן.
בקרבת "עיר הרכבים" ממוקם האצטדיון של קבוצת הכדורגל המפורסמת של העיר, VFL Wolvesburg.
בסמוך לאצטדיון הראשי נמצא מרכז המבקרים של הקבוצה, וכן מגרש אימונים קטן יותר.
ב-2007 הוקמה לראשונה בוולפסבורג קהילה יהודית אורתודוקסית.
הקהילה משמשת מרכז יהודי בעיר וכוללת בתוכו פעילות מגוונת כמו בית כנסת, בית ספר לנוער, מקווה, ספרייה ועוד.
רובה של הקהילה (כ-90%) הם יהודים שהגיעו מחבר העמים.
הקהילה ממוקמת ברובע זנדקאמפ (Sandkamp).
לעיר וולפסבורג יש קבוצת כדורגל המשחקת בבונדסליגה.
וולקונסקואיט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) המכיל כרום, מגנזיום אלומיניום וברזל השייך לקבוצת הסמקטיט, אחד מסוגי מינרלי החרסית.
נוסחת המבנה הכימי של הווולקונסקואיט היא (Ca0.3(Cr+3,Mg,Fe+3)2(Si,Al)4O10(OH)2·4(H2O.
הווולקונסקואיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית C2/m.
המבנה הפנימי של הווולקונסקואיט, כמו של המינרלים בקבוצת הסמקטיט, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם.
כל לוחיות בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4).
אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון.
אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים.
משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון כרום, מגנזיום או ברזל.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בווולקונסקואיט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים, מצב המכונה חרסית של 2:1. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים.
גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים.
המינרל מופיע כמסה חסרת צורה, כקשקשי דגים (כמו נציץ) או סיבים.
יש לו פצילות מושלמת על {001} והוא נשבר בצורת קונכייה.
הקשיות של המינרל נמוכה, 2-1.5 בסולם מוס.
משקלו הסגולי הממוצע 2.25 גרם לסמ"ק.
מקדמי השבירה של הווולקונסקואיט הם: nα=1.551-1.560, nβ=1.569 ו-nγ=1.564. גבישי הווולקונסקואיט שקופים למחצה, וצבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק-כחלחל, ירוק בהיר עד ירוק כהה, ירוק-אזמרגד.
הברק של הווולקונסקואיט הוא דמוי שרף עד עמום, והנפיצה שלו חזקה.
המינרל נתגלה ב-1830 בהר אפימיאטסקיה, סמוך לכפר אפימיאטי, נהר קאמה, אוחנסק (Оха́нск), מחוז פרם הרי אורל בפדרציה הרוסית, ותואר לראשונה ב-1831 על ידי הגאולוג הגרמני אלכסנדר קמרר (August Alexander Kämmerer).
המינרל קרוי על שם פיוטר מיכאלוביץ' וולקונסקי (רוסית Пётр Миха́йлович Волко́нский 1852-1776), פילדמרשל בצבא האימפריה הרוסית, חבר במועצה המדינית ושר בממשלת הצאר ניקולאי הראשון האחראי על מדעי הטבע.
הוולקונסקואיט משמש כפיגמנט טבעי ירוק בציורים, ובעבודות קרמיקה.
בעבר נעשה בו שימוש לצביעת דמויות איקונין למשל של "פטרוס ופאולוס" בקתדרלת סופיסקי בנובגורוד.
פבלו פיקאסו אהב את הגוון הירוק של הוולקונסקואיט ונהג להזמין את הפיגמנט מברית המועצות.
כך לדוגמה הוא השתמש בוולקונסקואיט בציורו הידוע "קבצן זקן וילד" המצוי כיום במוזיאון פושקין במוסקבה.
ניתן להשתמש בוולקונסקואיט כפיגמנט ללא טיפול מיוחד לאחר טחינתו, אבל כיוון שלמינרל יש נטייה להידבק נוהגים להוסיף לו כמות קטנה של קוורץ בעת הטחינה.
הפיגמנט שנוצר הוא קבוע, אינו מושפע מחשיפה לשמש והוא אינו משפיע על פיגמנטים אחרים או על חומרי בסיס הצבע.
חיסרון קל שלו שהוא רעיל במידת מה ויש להימנע משאיפת אבק הפיגמנט.
הוולקונסקואיט הוא מינרל נדיר למדי.
מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את הר אפימיאטסקיה, סמוך לכפר אפימיאטי, נהר קאמה, אוחנסק (Оха́нск), מחוז פרם הרי אורל בפדרציה הרוסית (שם נמצא המינרל לראשונה והוא נכרה ממנו עד היום); באזור אקרמן בחבל בודג'אק (דרום בסרביה) שבאוקראינה; ובהרי פירין סמוך לגוצה דלצ'ב במחוז בלגואבגרד שבבולגריה.
בישראל ניתן למצוא וולקונסקואיט בתצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד וגם בדרך מעלה אדומים.
וולקונסקואיט מופיע כעורקים ירוקים בתוך אבן שחורה-חומה (שרובה ספוריט) שנחצבה בבקעת חתרורים ושווקה, תחת השם "שיש ערד", כאבן בניין ששימשה לציפוי מבנים, מטבחים וכאבן מרצפת.
באתר המקורי בו נתגלה הוולקונסקואיט ברוסיה הוא מינרל אפיגנטי בסלעי משקע קלאסטיים כדוגמת אבני חול וקונגלומרטים כשהוא ממלא חללים מהתפרקות של חומרים אורגניים.
בגוצה דלצ'ב בבולגריה הוא תוצר בליה של סרפנטין.
בתצורת חתרורים בישראל המינרל נוצר כאשר תהליך מטאסומטיזם (התמרה בשל פעולת מים חמים) ממצה את המתכת כרום ומרכז אותה לתוך סדקים שבהם היא מתגבשת.
הר ווּלְקָן (Vulcan) הוא חרוט פומיס צעיר במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה.
ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המערביים של הקלדרה.
ההר ידוע משתי התפרצויות שאירעו במאה ה-20 שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.
וולקן נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית בשנת 1878, אבל צורתו הנוכחית נקבעה בהתפרצות שהחלה ב-29 במאי 1937 כאשר באותו יום התפרץ גם הר הגעש טבורבור, לוע המצוי על השוליים המזרחיים של קלדרת רבאול.
אך בעוד שטבורבור התפרץ במשך יום אחד בלבד, נמשכה ההתפרצות של וולקן ארבעה ימים עד 2 ביוני.
במהלך אותם 4 ימים נבנה ההר מפומיס שהושלך מהלוע שהיה בתחילה בגובה פני הים והגיע לגובה של 243 מטרים.
העיירה רבאול כוסתה באפר אנדזיטי ובפומיס, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף.
בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב.
בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
ב-19 בספטמבר 1994 התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בהפרש של שעה האחד מהשני, וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי.
עמוד האפר מוולקן הגיע לגובה של 21–30 ק"מ, זרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים, והמפרץ כוסה במרבד של פומיס שנפלט מההר.
לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות.
תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט.
מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי.
התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו.
הר הגעש וולקן המשיך להתפרץ עד 2 אוקטובר 1994 ומאז הוא שקט, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
וולקו ולב צ'רבנקוב (בבולגרית: Вълко Велев Червенков; 6 בספטמבר 1900, זלאטיצה, נסיכות בולגריה – 21 באוקטובר 1980, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה ותוך יישום שיטת הסלאמי ורדיפת מתנגדי המשטר, הפך את המדינה לגרורה סובייטית מלאה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה צ'רבנקוב ממובילי ההתנגדות לרדיפת יהודי בולגריה, אך בתקופת כהונתו כראש הממשלה, הופסקה עליית יהודי בולגריה לישראל, נסגרו מוסדות קהילתיים כגון בתי ספר, בתי העם ובית החולים בסופיה ונרדפו חלק מבניה בשל זיקה דתית או ציונית.
ב-1919 הצטרף צ'רבנקוב למפלגה הקומוניסטית ובספטמבר 1923 נטל חלק בניסיון ההפיכה הכושל שהובילו חברי המפלגה ודוכא בכוח רב על ידי הצבא הבולגרי.
ב-1925 נמלט צ'רבנקוב לברית המועצות, הועסק כמנהל בית ספר ונמנה עם חוג מקורביו של יוסיף סטלין.
ב-1941 מונה למנהל תחנת הרדיו "חריסטו בוטב" שהפיצה תעמולה פרו קומוניסטית ואנטי נאצית.
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה ברחבי הממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת.
קימון גאורגייב הפך לראש הממשלה ומנהיגי המפלגה הקומוניסטית הורשו לחזור לבולגריה.
צ'רבנקוב וגיסו גאורגי דימיטרוב חזרו ותפסו עמדות מפתח במפלגה ובהמשך בממשלה הבולגרית.
ב-1947 מונה צ'רבנקוב לשר התרבות וב-1949 לסגן ראש הממשלה ומזכיר כללי של המפלגה הקומוניסטית.
עם מותו של וסיל קולארוב מונה צ'רבנקוב לתפקיד ראש הממשלה.
צ'רבנקוב היה סטליניסט, פעל לביסוס כלכלה ריכוזית ובכלל זה קולקטיביזציה של ענף החקלאות.
בתקופתו הגיעה לשיאה רדיפת מתנגדי המשטר, אשר מאות מהם נשלחו למחנות עבודה וחלקם כמו ראש הממשלה לשעבר ניקולה מושאנוב הוצאו להורג בידי סוכני המשטרה החשאית.
צעדיו הנוקשים של צ'רבנקוב הקימו עליו מתנגדים מתוך המפלגה הקומוניסטית ועם מותו של סטלין חל כרסום זוחל במעמדו.
ב-4 במרץ 1954 התפטר מתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית לטובת טודור ז'יבקוב וב-17 באפריל 1956 התפטר גם מכהונת ראש הממשלה.
בתקופת כהונתו של צ'רבנקוב התחולל אירוע הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה שגרם למתיחות קשה ביחסי שתי המדינות.
בין 1956 ל-1961 כיהן צ'רבנקוב כסגן ראש הממשלה.
בשלהי 1957 סולק צ'רבנקוב מחזית המולדת הבולגרית וב-1961 נאלץ להתפטר מתפקידו כסגן ראש הממשלה ומחברותו בפרלמנט.
ב-1962 סולק גם מהמפלגה הקומוניסטית.
ב-1969, לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה שבה נטל הצבא הבולגרי חלק פעיל, החליטה הנהגת המפלגה הקומוניסטית להשיב לצ'רבנקוב את חברותו במפלגה, כמחווה.
צ'רבנקוב לא חזר להנהגת המפלגה ונותר חבר מפלגה מן המניין עד יום מותו.
ב-1980 הלך צ'רבנקוב לעולמו בסופיה והוא בן 80 שנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נמנה צ'רבנקוב עם מובילי המאבק נגד רדיפות יהודי הממלכה.
לאחר כניסת הצבא הגרמני לבולגריה ירדו הקומוניסטים למחתרת.
מרבית מנהיגי המפלגה ובכלל זה צ'רבנקוב חיו בגלות זה שנים אחדות.
מידת השפעתה על הציבור בבולגריה לא הייתה מקיפה, אך היא הביעה עמדות נחרצות נגד פגיעה ביהודי בולגריה.
ב-21 בנובמבר 1941 נאם צ'רבנקוב בתחנת השידור הקומוניסטית "חריסטו בוטב".
בנאומו תקף בחריפות את המדיניות האנטישמית של הממשלה הבולגרית.
ב-26 באוגוסט נאם שוב ותקף את העיתון האנטישמי "דנס", את המלך בוריס השלישי ואת ראש הממשלה בוגדאן פילוב.
צ'רבנקוב המשיך בסדרת נאומי רדיו שבהם כינה את השלטון בבולגריה "כנופיה בזויה", ציין שהעם הבולגרי מתנגד לכל שנאה על רקע גזעי ועליו להתאחד נגד הפגיעה ביהודי הממלכה, מיעוט נאמן ושומר חוק.
החוק אושר ברוב גדול, בעקבותיו הוקם הקומיסריון לשאלות יהודיות ובראשו עמד אלכסנדר בלב שהיה מראשי הארגון האנטישמי ראטניק.
בנאומו בעקבות אישור הפרלמנט, כינה צ'רבנקוב את החוק מביש ומטיל קלון על בולגריה והזהיר שהמשך רדיפות היהודים היא טעות מסוכנת.
בכרוז שהפיצה המפלגה הקומוניסטית בערי בולגריה נכתב בין השאר:
ב-11 בספטמבר 1942 איים צ'רבנקוב בנאומו על אלכסנדר בלב וציין שבלב עתיד לתת את הדין ויהיה זה דין צדק ללא כל רחמים.
בתקופת כהונתו כראש הממשלה ולאחריה
יחסו של צ'רבנקוב לקהילה היהודית בבולגריה בתקופת כהונתו ולאחריה היה שונה בתכלית מיחסו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במהלך כהונתו נרדפו מוסדות, גופים ואזרחים שהיו בעלי זיקה השונה ממדיניות המפלגה הקומוניסטית ובכלל זה בעלי סממנים לאומיים חוץ בולגריים או דתיים.
בתקופתו נסגרו כל בתי הספר היהודיים והמבנים נמסרו לשלטונות.
גם בתי הספר הטכניים של רשת אורט ובית החולים היהודי בסופיה נסגרו והמבנים נמסרו לידי השלטונות.
ב-1952 הפסיקו השלטונות הבולגרים להעניק אשרות יציאה לבני הקהילה אשר ביקשו לעלות לישראל.
גישתו של צ'רבנקוב הובילה לתסכול ותסיסה בקרב הקומוניסטים היהודים וחלקם אשר נשאו בתפקידים רשמיים התפטרו או סולקו מתפקידם.
במרץ 1953 בוצע טיהור בקהילת פלובדיב בשל "אלמנטים ציוניים חתרניים המצויים בה, סטיות לאומניות ושגיאות פוליטיות".
הוטל איסור על כל פעילות בעלת קונוטציה יהודית בכל מוסד חינוכי ובכלל זה הדלקת נרות חנוכה ושירה בעברית.
הנהגת הקהילה, מורים, גננות ובעלי תפקידים אחרים סולקו מתפקידיהם וחלקם נעצרו.
ב-1956, במהלך אירועי המרד ההונגרי נשא צ'רבנקוב נאום ובמהלכו האשים אלמנטים יהודיים במפלגה הקומוניסטית ההונגרית בליבוי המרד.
ראשי הקומוניסטים היהודים שלחו מכתב מחאה ובו ביקורת חריפה על צ'רבנקוב.
בתגובה, ביטל הפוליטביורו את הקונסיסטוריה היהודית ואת ועדי הקהילות ומינה במקומם מועצות מטעם המפלגה הקומוניסטית.
כך בוטלו כל ההתאגדויות הפוליטיות והקהילתיות של יהודי בולגריה עד לתום השלטון הקומוניסטי בבולגריה.
ווֹלֵקָה (געז: ወለቃ), כפר יהודי חשוב באתיופיה השוכן כארבעה קילומטרים צפון-מערבית לעיר גונדר.
הכפר הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-20 על ידי משפחות של חוואים, בנאים, אורגים ונגרים שהועסקו בבניית מעונו של מושל מחוז בגמדר, ראס גוגסה וולה, בדברה תבור שבראשם עמד בג'רוד ברקולין ומנה כ-11 משפחות.
תושביו עסקו בשיפוץ והקמת כנסיות ובתים בגונדר, וגרה, סימן, דמביה, ולקאית ותיגראי.
בשנות ה-60 הכפר מנה כ-200 נפש שבמרכזו עמד בית כנסת שמעליו מגן דוד ושבית העלמין היה בצידו השני של נחל וולקה.
בהמשך, הכפר הפך לאתר תיירות שבו עברו תיירים לא מעטים ושרבים מהם רכשו מוצרי קדרות שונים.
בעקבות ביקושם החלה להתפתח מרכז של ייצור כלי קדרות עם מוטיבים יהודיים ומכירתם לתיירים ואף חברה בריטית הציגה לנשים המקומיות טכנולוגיות מודרניות לייצורם.
ב-1985 נפתח בית ספר במקום מטעם הסוכנות היהודית ואשר נסגר באותה השנה מחוסר תקציב.
במהלך עליית ביתא ישראל רבים מתושבי הכפר הלכו ברגל לסודאן.
כיום הכפר מאוכלס ברובו בתושבים כמנתים אשר ממשיכים את מלאכת הקדרות ומכירתם לתיירים.
מכפר זה יצאו אנשים כגון יונה בוגלה, חזקיהו פינחס ואבבה ברהן.
כמות התושבים בכפר לא צוינה במפקד האוכלוסין משנת 2005, שערכה לשכת הסטטיסטיקה האתיופית.
וולפסביין היא דמות בדיונית של גיבורת על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Graphic Novel #4 מאוקטובר 1982 ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר בוב מקלאוד.
וולפסביין היא האלטר אגו של ריין סינקלר, מוטאנטית ממוצא סקוטי בעלת היכולת לשנות את צורתה לזאב דמוי אדם.
בעבר הייתה חברה בקבוצת המוטנטים החדשים של שנות ה-80, וכן חברה בקבוצה הממשלתית אקס פקטור, אקסקליבר ואקס-מן החדשים.
בנוסף, היא הייתה חברה בקבוצת אקס-פורס עד שהצטרפה לגלגולה הנוכחי של קבוצת אקס-פקטור חקירות עד לפירוקה.
וולפסביין היא הדמות היחידה שהייתה חברה בשש קבוצות אקס שונות.
את דמותה של וולפסביין בסרט הלייב אקשן "המוטנטים החדשים" מגלמת השחקנית מייזי ויליאמס.
מועדון ספורט אתלטי וולפסברגר , המוכר כוולפסברג (Wolfsberg), הוא מועדון כדורגל אוסטרי, מהעיר וולפסברג שבאוסטריה.
המועדון נוסד ב-1931 ושיחק בליגות הנמוכות באוסטריה ברוב השנים.
בעונת 1968/1969 הגיע לשמינית גמר הגביע האוסטרי והפסיד לקבוצת ויינר ספורט קלאב.
בעונת 1979/1980 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת רד בול זלצבורג.
בעונת 1999/2000 הפסיד בסיבוב השני של הגביע לקבוצת שטורם גראץ.
בעונת 2007/2008 המועדון התאחד עם מועדון סנט אנדרה ושינה את שמו למועדון כדורגל וולפסברג/סנט אנדרה.
המיזוג נמשך עד סוף עונת 2011/2012. בעונת 2010/2011 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת וורוורטס שטייר.
בעונת 2011/2012 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת ראפיד וינה.
בסוף העונה הגיע למקום הראשון בליגה האוסטרית השנייה ועלה בפעם הראשונה ליגת העל האוסטרית.
בעונת 2012/2013 המועדון חזר לשם מועדון כדורגל וולפסבורג וסיים את ליגת העל האוסטרית במקום החמישי.
בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה וינה.
בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת רד בול זלצבורג.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע האוסטרי והפסידה לקבוצת אוסטריה וינה.
בסוף העונה סיימה את הליגה במקום החמישי והעפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופים במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בעונת 2015/2016 בליגה האירופית ניצחה בסיבוב המוקדמות השני את קבוצת שחטיור סליהורסק 0–3 בסיכום שני המפגשים, אך בסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה לקבוצת בורוסיה דורטמונד 6–0 בסיכום שני המפגשים וכתוצאה מכך הודחה מהטורניר.
בעונת 2024/2025 זכתה הקבוצה בגביע האוסטרי לראשונה בתלודותיה, ובתואר הראשון בכלל, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על TSV הארטברג.
וולקוביסק (בבלארוסית: Ваўкавыск, ברוסית: Волковы́ск, בפולנית: Wołkowysk) היא עיר במחוז גרודנו בבלארוס.
בחפירות ארכאולוגיות, בהן נמצאו ביצורים ומבני מגורים, עולה שיישוב התקיים באזור כבר במאה ה-10. העיר מוזכרת בטקסטים בלארוסיים החל מהמאה ה-11. בתקופה זו הייתה העיר עיר מבצר בין קבוצות אתניות בלטיות וסלביות.
בשנת 1410 נשרפה העיר בידי אבירים טבטוניים.
בתקופה זו השתייכה העיר לדוכסות הגדולה של ליטא ופרשיה השתתפו בקרב גרונוולד.
בשנת 1503 קיבלה העיר זכויות עיר מזיגמונד הראשון, מלך פולין.
לאחר חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 השתייכה העיר לאימפריה הרוסית.
בין שתי מלחמות העולם השתייכה וולקוביסק לרפובליקה הפולנית השנייה.
בסוף המאה ה-19 היו בעיר, לפי מפקד רוסי, כ-5,500 יהודים, שהיוו כמחצית מאוכלוסיית העיר באותה עת, ובשנות השלושים היה מספרם כ-8,000. הם קיימו חיי קהילה ענפים וכן פעילות תרבותית, מפלגתית ופוליטית.
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיר ורצחו מספר יהודים, בעיקר קומוניסטים.
היהודים חויבו לשאת טלאי צהוב והוטלו עליהם גזרות שונות.
בסוף 1942 הוקם בעיר גטו בו רוכזו גם יהודים מעיירות הסביבה, וב-2 בנובמבר 1942 הועברו תושביו - שכעת כבר מנו כ-20,000 איש - למחנה מחוץ לעיר.
אלה שלא יכלו ללכת אל המחנה נרצחו בעיר.
יהודי המחנה גורשו לטרבלינקה ולאושוויץ.
ברבנות העיר וולקוביסק שימשו רבנים ידועי שם, בהם:
הרב יצחק רבינוביץ, בנו של הרב יחיאל מיכל רבינוביץ - רבה האחרון של העיר (נספה עם בני הקהילה בשואה)
וולפסטאל היא עיירה במחוז של ברוק אן דר לייטה באוסטריה תחתית במדינת אוסטריה.
העיירה נמצאת סמוך לדנובה ולברטיסלאבה שבסלובקיה.
היא מהווה התחנה האחרונה של מערכת רכבת מהירה של וינה.
העיירה משתרעת על פני 21.78 קמ"ר, מהם כחצי מיוערים.
וולפסבורג הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר וולפסבורג שבגרמניה.
הקבוצה משחקת בבונדסליגה לנשים, ולזכותה שבע אליפויות ותשעה גביעים.
הקבוצה נחשבת לאחת מקבוצות הנשים המצליחות בגרמניה וזכתה פעמיים בליגת האלופות לנשים - ב-2013 ו-2014.
המועדון הוקם ב-1973 בשם איינטרכט וולפסבורג, והישג השיא שלו היה הגעה לגמר הגביע הגרמני ב-1984.
ב-1990 הוקמה הבונדסליגה לנשים, ווולפסבורג הצטרפה לליגה הצפונית שלה.
באותם ימים שיחקה בקבוצה קשרית נבחרת גרמניה, דוריס פיטשן, שאף סיימה כמלכת שערי הליגה ב-1992. לאחר מספר שנים כקבוצת מרכז טבלה, ירדה הקבוצה לליגה השנייה, שם שהתה עונה אחת לפני שחזרה לבונדסליגה.
ב-2003, התמזגה הקבוצה עם מועדון הספורט VfL וולפסבורג, שנמצא תחת בעלותה של יצרנית המכוניות פולקסווגן.
השנים הראשונות עם הבעלים החדשים לא היו פשוטות, וב-2005, הקבוצה אף ירדה לעונה אחת לליגה השנייה.
עם חזרתה לבונדסליגה, החלה הקבוצה להתבסס כאחת הקבוצות הטובות בגרמניה, ובעונת 2011/2012 הצליחה בפעם הראשונה לסיים במקום השני בליגה, עם שלוש נקודות הפרש מטורבינה פוטסדאם.
העונה שלאחר מכן - 2012/13, הייתה עונת השיא של הקבוצה אי פעם.
וולפסבורג זכתה בטרבל היסטורי - אליפות גרמניה, הגביע הגרמני וליגת האלופות, והייתה לקבוצת הנשים הגרמנית הראשונה מאז פרנקפורט ב-2008 שמגיעה להישג זה.
בעקבות ההצלחה הרבה, שתי שחקניות הקבוצה, לנה גוסלינג ונילה פישר, היו מעשר המועמדות לפרס כדורגלנית השנה בעולם.
עונה לאחר מכן, ההישג של וולפסבורג כמעט ושוחזר, אך היא לא הצליחה לזכות בגביע הגרמני.
למרות זאת, זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות באליפות הליגה ובליגת האלופות.
קפטנית הקבוצה, נדין קסלר, שכבשה 12 שערי ליגה במהלך עונה זו, נבחרה בסופה לשחקנית השנה של אופ"א וגברה על חברותיה לקבוצה - מרטינה מילר ונילה פישר שסיימו במקום השני והשלישי, בהתאמה.
מספר חודשים לאחר מכן, זכתה קסלר גם בפרס כדורגלנית השנה בעולם של פיפ"א.
וולפרם ווטקה היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
ווטקה שיחק בשאלקה 04, בורוסיה מנשנגלדבך, המבורג, אספניול ופ.צ.
זארבריקן, אך עיקר הצלחתו היה בקייזרסלאוטרן, עמה זכה בגביע הגרמני בעונת 1989/90. ווטקה ערך ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, ונכלל בסגל ליורו 1988. ווטקה זכה במדליית ארד עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת סיאול.
ווטקה נפטר בשנת 2015 ממחלת שחמת הכבד בגיל 53.
ווטקה שיחק כנער בשאלקה 04, ובאוקטובר 1979 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, בניצחון 3-0 על ורדר ברמן.
עד לתום עונת 1979/90 ערך ווטקה 19 הופעות, והתחיל את עונת 1980/81 בשאלקה, ותפס מקום של קבע בהרכב.
בפגרת החורף של עונה זו, עבר ווטקה לבורוסיה מנשנגלדבך, שם חבר ללותר מתאוס, קרסטן נילסן, ארמין פה והנס-גינטר ברונס בקישור של הקבוצה, וסיים את העונה עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה.
בעונת 1981/82 ערך ווטקה 32 הופעות במדי גלדבאך, והבקיע שישה שערי ליגה, וגלדבאך סיימה את העונה במקום השביעי.
את עונת 1982/83 החל ווטקה בגלדבאך, וחזר לשאלקה 04 בפגרת החורף של עונה זו.
ווטקה ערך 16 הופעות בלבד בקדנציה השנייה שלו בשאלקה שארכה חצי עונה, אך הבקיע שבעה שערים, שלא עזרו לשאלקה, שנשרה בתום העונה אל הבונדסליגה השנייה.
בתום העונה, חתם ווטקה בהמבורג, לאחר שהמנהל הספורטיבי של הקבוצה דאז, גינטר נצר, אמר עליו שהוא אחד הכישרונות הגדולים ביותר בכדורגל הגרמני באותה תקופה.
ווטקה שיתף פעולה בקישור של המבורג עם פליקס מגאת, וולפגנג רולף, ג'ימי הארטוויג ודיטר שצשניידר.
בעונתו הראשונה של ווטקה בהמבורג, 1983/84, הוא הבקיע שבעה שערים, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה, כשהאליפות הייתה של שטוטגרט רק בגין הפרש שערים טוב יותר.
גם בעונתו השנייה של ווטקה בהמבורג, 1984/85, הוא הבקיע שבעה שערים, והקבוצה סיימה במקום החמישי.
את עונת 1985/86 החל ווטקה בהמבורג, אך עבר לאחר שישה משחקים לקייזרסלאוטרן, לאחר שהסתכסך עם מאמנו ארנסט האפל.
עד לתום עונת 1985/86, ערך ווטקה 18 הופעות במדי קייזרסלאוטרן, שסיימה במקום ה-11 בליגה.
עונת 1986/87 הייתה טובה יותר הן עבור קייזרסלאוטרן שסיימה שביעית, והן עבור ווטקה, שנהנה מעונת שיא עם 14 הבקעות, כשהוא מהווה חלק מטריו התקפי שכלל גם את הראלד קוהר ופרנק הרטמן, שהבקיעו יחדיו 47 שערים.
בשתי העונות הבאות קייזרסלאוטרן לא התברגה בצמרת, אך ווטקה הבקיע שבעה שערים בכל אחת מהעונות.
בעונת 1989/90, שהייתה האחרונה של ווטקה בקייזרסלאוטרן, הוא מיעט מאוד לשחק וערך עשר הופעות בלבד.
באותה עונה זכתה קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-2 בגמר על ורדר ברמן.
ווטקה לא שותף בגמר זה, ושוחרר בתום העונה מקייזרסלאוטרן בגין התנהגות לא מקצועית, לדברי הקבוצה.
בקיץ 1990 חתם ווטקה באספניול הספרדית, ששיחקה אז בליגת המשנה הספרדית.
ווטקה העפיל עם אספניול לליגת העל הספרדית בעונת 1990/91. ווטקה נשאר באספניול עונה נוספת, בה נשארה הקבוצה בליגה, והבקיע סך הכל 12 שערים ב-37 הופעות בשתי עונותיו באספניול.
זארבריקן, העולה החדשה לבונדסליגה, ושיחק שם עונה אחת, בה ערך 23 הופעות, אך לא הצליח למנוע את נשירת הקבוצה בחזרה אל הבונדסליגה השנייה.
בתום עונת 1992/93 פרש ווטקה ממשחק פעיל בגיל 31 בגין שבר בכתף.
ווטקה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית, וערך ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית הבוגרת.
בשנת 1988 השתתף ווטקה בשני טורנירים בינלאומיים.
הטורניר הראשון היה יורו 1988, בו נכלל ווטקה בסגל של נבחרת גרמניה המערבית.
בניצחון 2-0 על נבחרת ספרד במחזור השלישי של שלב הבתים, נכנס ווטקה כמחליף בדקה ה-62 במקומו של פייר ליטבארסקי, וזו הייתה הופעתו היחידה של ווטקה בטורניר זה, בו הודחה גרמניה בחצי הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת הולנד.
הטורניר השני היה אולימפיאדת סיאול, בה זכה ווטקה במדליית ארד ביחד עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית.
ווטקה הבקיע בטורניר זה שער מול נבחרת סין האולימפית בניצחון 3-0 בשלב הבתים, ושער נוסף בניצחון 4-1 על נבחרת תוניסיה האולימפית, גם כן בשלב הבתים.
ווטקה פתח בכל ששת משחקיה של גרמניה המערבית בטורניר זה, בו הפסידה גרמניה המערבית לנבחרת ברזיל האולימפית בבעיטות הכרעה בחצי הגמר, וניצחה את נבחרת איטליה האולימפית בקרב על מדליית הארד.
סך הכל ערך ווטקה 11 הופעות והבקיע שישה שערים במדי הנבחרת האולימפית של גרמניה המערבית.
לאחר פרישתו התנסה ווטקה באימון, כאשר אימן בשנת 1994 את המועדון TUS הלטרן, ובשנת 2008 אימן ווטקה את המועדון TSV קריילזהיים.
שני המועדונים שיחקו בליגות נמוכות.
בשנת 2015 סבל ווטקה מכשל איברים רב מערכתי, שנגרם כתוצאה ממחלת שחמת הכבד.
ב-1 במרץ 2015 נפטר ווטקה מהמחלה בעיר לונן שבגרמניה.
וולפסון קלור מאיר בע"מ היא חברת החזקות ישראלית.
החברה נוסדה ב-13 באפריל 1961 והייתה חברה בורסאית מהגדולות במשק.
החברה הייתה הגורם המרכזי ובעל המניות העיקרי בהקמת מגדל שלום מאיר, כלבו שלום, בנק ירושלים וקריית וולפסון בירושלים.
מייסדי החברה ובעליה היו אנשי העסקים יצחק וולפסון, צ'ארלס קלור והאחים מאיר.
מרדכי מאיר היה מנכ"ל החברה מיום ייסודה ועד שנת 1987. עם בעלי המניות בחברה נמנה בנק לייצוא.
מאזן החברה ל-31 במרץ 1965 כלל את הנכסים הבאים: בית עיריית תל אביב-יפו, מגדל שלום מאיר, כלבו שלום, חברת ג.א.ס רסקו, בנק ירושלים, שכונת רמת שרת בירושלים ומקרקעין בירושלים.
בשנת 1989, חילקו האחים משה ומרדכי מאיר את נכסיהם.
מרדכי קיבל כסף ונכסים באזור מגדל שלום משה נשאר עם מניות "וולפסון קלור מאיר".
זמן קצר לאחר הפיצול חילק משה מאיר את נכסיו בין שתי בנותיו, כנה ורינה.
כנה, הנשואה לחבר הכנסת לשעבר זלמן שובל, קיבלה, בין היתר, את מניות השליטה בחברת ההשקעות יצוא, שעם עסקיה נמנים בנק ירושלים, חברת הברוקרים יוניטרסט ויצרנית הבטון רדימיקס.
רינה מאיר קיבלה את מניות השליטה בחברת "וולפסון קלור מאיר" ובמהלך השנים רכשה את מניות יתר המייסדים, צ'ארלס קלור ואייזיק וולפסון.
בשנים 1987-1992 כיהן איתן רף בתפקיד מנכ"ל החברה.
בשנת 2000, נמחקה החברה מהבורסה לניירות ערך והפכה לחברה פרטית, לאחר שגב' רינה מאיר רכשה את מניות החברה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השלימה החברה את הקמת שכונת רמת שרת בירושלים, כאשר הקימה במגרש הפנוי האחרון בשכונה את פרויקט "אזורי רמת שרת" בשיתוף חברת אזורים.
זאת כארבעים שנה אחרי שהחלה בהקמת השכונה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מחוז משנה וולקוביסק (בבלארוסית: Ваўкавыскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר וולקוביסק.