tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מורייאמה החל לשחק כדורגל במועדוני הנוער של קיוטו סאנגה ובשנים 2007 עד 2012 שיחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת האנן ליד אוסקה שביפן.
בשנת 2012 עבר לפולין ולאחר ששיחק חצי עונה בגווארדיה קוסזאלין, הוא חתם בפוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית שם שיחק ארבע עונות.
בשנת 2016 עבר לשחק בקבוצה התאילנדית רצ'אבורי מיטר פול, עמה זכה בגביע התאילנדי.
בקיץ 2018 הוא חזר לשחק באירופה וחתם בפ.ק.
בינואר 2019 מורייאמה חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית והפך לכדורגלן היפני הראשון ששיחק בישראל.
ב-8 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 0-0 נגד בית"ר תל אביב רמלה.
ב-17 במאי, במחזור האחרון של עונת 2018/19, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון החוץ 5-2 על הפועל אכסאל.
ב-2 בפברואר 2020 חתם מורייאמה עד לסיום העונה בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
טאקהירו טומיאסו (ביפנית: 冨安健洋; נולד ב-5 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן יפני חתם עכשיו באייאקס ומשחק בנבחרת יפן.
היה הבלם והמגן הטוב ביותר בתולדות ארסנל
בגיל 11, טומיאסו נבחן במחלקת הנוער של ברצלונה.
למרות שהרשים, החליט שלא לחתום בברצלונה והצטרף לקבוצת הילדים של אביספה פוקואוקה.
ב-14 באוקטובר 2015, טומיאסו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 למאשידה זלביה במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הקיסר.
ב-26 בספטמבר 2016 פורסם מחקר לפיו ממוצע המרחק שרץ טומיאסו מידי משחק הוא השני בטיבו בליגה עם 12.436 ק"מ במשחק בממוצע.
ב-19 במרץ 2017, טומיאסו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד רואסו קוממוטו.
לאחר שבסיום עונת , פוקואוקה נשארה בליגה השנייה, טומיאסו עזב את המועדון.
ב-8 בינואר 2018, טומיאסו חתם לשלוש וחצי עונות בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
בתחילת הקדנציה, טומיאסו סבל מפציעה בקרסול וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ב-12 במאי 2018 בניצחון 1–2 נגד אנטוורפן.
ב-25 בנובמבר 2018, טומיאסו הבקיע את השער הראשון שלו בבלגיה בניצחון 2–4 נגד אנדרלכט.
ב-29 ביוני 2019, טומיאסו חתם בבולוניה תמורת 9 מיליון אירו.
ב-18 באוגוסט 2019, טומיאסו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד פיזה.
טומיאסו נבחר לכדורגלן החודש של הסרייה א', באוגוסט .
ב-31 באוגוסט 2021 חתם בארסנל לארבע שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-11 בספטמבר בניצחון 0–1 על נוריץ' סיטי.
לזכותו של טומיאסו, עבר בכל הנבחרות הצעירות של יפן, ואף היה שותף לזכייה של נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 16 בשנת .
ב-12 באוקטובר 2018, טומיאסו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–3 נגד .
ב-21 בינואר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד .
טומיאסו, השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019 וקופה אמריקה 2019.
טאקו אוקרס , הידוע בשם הבמה טאקו, הוא זמר ובדרן הולנדי יליד אינדונזיה, שהחל את דרכו בגרמניה.
טאקו אוקרסר נולד בג'קרטה בירת אינדונזיה ב-21 ביולי 1955, ובילה רבות משנות ילדותו בהסתובבות ברחבי העולם והתגורר בהולנד, ארצות הברית, סינגפור, לוקסמבורג, בלגיה וגרמניה.
הוא למד בבית הספר הבינלאומי בבריסל שבבלגיה, וסיים את לימודיו בשנת 1973. לאחר מכן הוא למד עיצוב פנים וסיים בית ספר למשחק בהמבורג.
בשנת 1981 חתם טאקו על חוזה התקליטים הראשון שלו עם פולידור במערב גרמניה לשתי מהדורות תקליטים, ובו הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Puttin 'On the Ritz", שהוצא בשנת 1982 על ידי RCA Records בארצות הברית.
בגרסתו לשיר היו קטעים משירים אחרים של אירווינג ברלין, כמו "White Christmas".
הסינגל הושמע רבות ברחבי ארצות הברית בסוף הקיץ של 1983, ובסופו של דבר הגיע לשיא במקום ה-4 בספטמבר 1983 בהוט 100, כמו גם במקום הראשון ב- Cashbox.
בשנים 1983 ו-1984 הוא הופיע ברחבי אירופה.
בעוד שהסינגל "Puttin 'on the Ritz" הגיע לראש המצעדים בשוודיה ובניו זילנד, הוא נכנס לטופ 5 במדינות רבות כמו נורווגיה, אוסטריה וקנדה.
הסינגל השני של טאקו "Singing in the Rain" זכה להצלחה בינונית והגיע לשיא במקום ה-49 בגרמניה, במקום ה-46 בקנדה ובמקום ה-98 בבריטניה.
טאצ'י (ביפנית: 太刀) היא חרב יפנית שהייתה בשימוש מעמד הסמוראים ביפן הפאודלית.
הטאצ'י הייתה החרב הנפוצה ביותר בין השנים 900 ל-1596, אז הקטאנה עקפה אותה.
הטאצ'י הייתה חרב מעוקלת ארוכה, ארוכה יותר מהקטאנה ולרוב גם יותר מעוקלת ממנה.
האורך הממוצע של הלהב היה כ-80 סנטימטרים, בעוד שבקטאנה אורך הלהב היה 60–80 סנטימטרים.
הטאצ'י נחגרה כך שהלהב פנה כלפי מטה, ההפך מהקטאנה.
בדרך כלל הסמוראים חגרו את הטאצ'י יחד עם קודאצ'י (חרב יפנית קצרה שקדמה לואקיזאשי).
שילוב זה של שתי החרבות נקרא "דאישו" (daisho), וייצג את מעמדו החברתי של הסמוראי.
הנדן של הטאצ'י נקרא "סאיה" (saya).
היו קיימות חרבות טאצ'י ארוכות יותר, שבהן אורך הלהב היה 90–100 ס"מ והן נקראו אודאצ'י ונודאצ'י ולרוב נחגרו על הגב בשל גודלן.
השימוש הרגיל בחרב הוא לחיתוך ושיסוף, אם כי גם דקירות אפשריות.
בדרך כלל מחזיקים את הטאצ'י בשתי ידיים, אך ניתן להחזיקה גם ביד אחת, וחוגרים אותה כך שהלהב פונה כלפי מטה.
השימוש העיקרי בטאצ'י לא היה בשדה הקרב - שם הסמוראים השתמשו בעיקר בחץ וקשת מסוג יומי ובחניתות מסוג יארי, והחרב הייתה נשק להגנה עצמית - אלא בחיים האזרחיים, שם שימשה כנשק מרכזי באמנויות לחימה רבות, ובדו-קרבות רבים בערים ובתוך מבנים כגון טירות.
בסוף המאה ה-16 הוחלפה הטאצ'י בקטאנה בתור נשקו האישי של הסמוראי.
תחרויות הטאקוונדו באולימפיאדת טוקיו (2020) התקיימו בין התאריכים 24 ביולי עד 27 ביולי 2021. בתחרויות השתתפו 131 ספורטאים שחולקו לשמונה קבוצות משקל שונות - ארבע קבוצות משקל לגברים וארבע קבוצות לנשים.
אבישג סמברג הישראלית השתתפה בתחרות למשקל עד 49 ק"ג.
קטגוריה 49 ק"ג פניפק וונגפטנקיט אדריאנה סרסו אבישג סמברג
טיאנה בוגדנוביץ' 57 ק"ג אנסטסיה זולוטיץ' טטיאנה קודשובה הוועד האולימפי הרוסי לו צ'יה-לינג
הדיג'ה קוברה אילגון 67 ק"גמטיאה יליץ' לורן ויליאמס רות גבאגבי
הדיה וואחבא מעל 67 ק"גמיליצה מנדיץ' לי דה-בין אלטי לורן
קטגוריה 58 ק"ג ויטו דלאקיאולה מוחמד ח'ליל ג'נדובי ג'אנג ג'אן
מיכאיל ארטמונוב הוועד האולימפי הרוסי 68 ק"ג אולוגבק ראשיטוב בראדלי סינדן הקאן רצ'בר
ג'או שוואי 80 ק"גמקסים חרמצוב הוועד האולימפי הרוסיסאלח אל שרבטי טוני קנאת
סייף איסה מעל 80 ק"גולדיסלב לארין הוועד האולימפי הרוסידיאן גיאורגייבסקי אין קיו-דון
אבישג סמברג, לוחמת הטאקוונדו הישראלית, היא הספורטאית הישראלית היחידה שלקחה חלק בתחרות הטאקוונדו באולימפיאדת טוקיו (2020).
את מקומה במשלחת הישראלית הבטיחה לאחר שסיימה בין שתי הראשונות בטורניר הקדם אולימפי שנערך בסופיה שבבולגריה.
סמברג התחרתה במשקל עד 49 ק"ג.
בקרב הראשון ניצחה את ויקטוריה סטמבאו מפוארטו ריקו בתוצאה 22:2. בשלב שמינית הגמר הפסידה לפאניפאק וונגפטאנאקיט מתאילנד בתוצאה 29:5. לאחר ההעפלה של וונגפטאנאקיט, שובצה סמברג בבית הניחומים.
בבית הניחומים ניצחה סמברג את טרואונג טי קים טוין מווייטנאם בתוצאה 22:1, והעפילה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על מדליית הארד זכתה סמברג לאחר שניצחה את רוקייה אילדירים בתוצאה 27:22.
טָאצֶלְווּרְם (מגרמנית שווייצרית: Tatzelwurm) הוא יצור מיתולוגי דמוי-זוחל המופיע בפולקלור האלפיני.
לרוב מתואר כבעל פני חתול, או לחלופין עם גוף נחש קצר-עבה.
באנקדוטות שונות הוא מתואר כבעל ארבע גפיים דקיקות ומנוונות (כמו לטאת הקמטן) או בעל זוג גפיים קדמיות .
לעיתים נאמר על היצור לכאורה שהוא ארסי, או שתוקף באמצעות התזת רסס רעיל ומשמיע צליל גבוה או שריקה.
ישנם כמה תיאורי תקריות עם היצור אשר ניתן למפות בכמה אזורים באירופה, בעיקר, ברכסי האלפים.
אלו כוללים את האלפים האוסטריים, הבוואריים, הצרפתיים, האיטלקיים והשווייצריים.
לכל אזור באלפים יש שם אופייני ליצור זה, כגון "Praazlwurm" ו-"Daazlwurm" בבווארית, "Springwurm" (יחד עם Tatzelwurm) בגרמנית שווייצרית, "Bergstutz" בבווארית ו-"Arassas" בצרפתית.
מקורו של השם "טאצלוורם" בשווייץ.
עם זאת, רוב השווייצרים יכירו אותו בשם "שטולוורם" (קרי: "תולעת-מנהרות") .
לעומת זאת, ייתכן גם הפירוש: "דרקון מנהרות-הכורים" שמקורו באלפים הברניים.
המילה שטולוורם עשויה גם להתפרש כנחש בעל גפיים קטנות וקצרות.
(כבדומה לתיאור נחש הקדמוני בתנ"ך, עליו מסופר שהיה בעל גפיים ואיתן הלך).
הטאצלוורם השאול היה המונח הרווח בבוואריה ובמיוחד בדרום-מזרחה, בברכטסגאדן.
לאחר מכן, בהתאם להגיית הדיאלקט, התפתחו המונחים המקומיים "Daazlwurm" ו-"Praazlwurm" המונח צבר פופולריות ולאחר מכן נהפך גם כן למונח שגור באוסטריה.
המונח "Bergstutz" (קרי: "גדם-הרים" ), היה המונח השגור ליצור במחוזות אוסטריה, לצד הטאצלוורם.
במיוחד במחוזות האלפיניים-מערביים: שטיריה, טירול , זלצבורג ופורארלברג.
השם והמסורת סביב היצור היו שגורים במיוחד בזאלצקמרגוט, אזור ברכס האלפים הגיריים הצפוני
בעמקי נהרות הטראון והאלם, השם קוצר ל-"Stutzn" (ההטיה הדיאלקטית מלאה של המילה stutz ).
באלפים הצרפתיים, שמו של הטאצלוורם הוא Arassas.
משמעות המילה היא "לטאה בעלת ראש-חתול".
באנקדוטות שונות, הטאצלוורם או השטולוורם תוארו כבעלי גוף נחש או זוחל עבה באורך של 2 עד 7 מטר.
השטולוורם תואר כבעל פנים דמויות פני חתול, במיוחד בתקריות לכאורה שנרשמו באזור שווייץ.
באוסטריה ובבוואריה הטאצלוורם מתואר כבעל רסס רעיל.
אף על שניהם נאמר שהם קטלניים.
בפולקלור השווייצרי, נאמר כי השטולוורם תואר גם כן כאחד כזה אשר צורח, מצווח או שורק.
במאה ה-17, עוד לפני הופעת הטאצלוורם, היו רישומים של תיאורי תצפיות והיתקלויות ב"דרקון" (מלטינית: draco; ייתכן מהשפעות לטיניות שבאו מצפון איטליה.) רישומים אלו פורסמו על ידי חוקר הטבע השווייצרי יוהאן יאקוב ואגנר בשנת 1680 לערך.
עשרות שנים מאוחר יותר, אותם רישומים פורסמו על ידי חוקר טבע שווייצרי נוסף מאזור ציריך: יוהאן יאקוב שויכצר.
רישומים אלו שוכפלו בתחריטי דפוס שקע בשנת 1723. עם זאת, אף על פי שואגנר היה זה ש"תיעד" ורשם את העדויות, היצורים שהופיעו ברישומים כונו מאוחר יותר בעגה: "דרקוניו של שויכצר".
הדפסים אלו תרמו לאישוש קיומם הבדוי, ושימשו כראייה לממשיותם של היצורים בבחינת אחרים.
נאמר כי "זוחל בעל ראש חתול" עם גוף אפרפר-שחרחר ללא רגליים" נתקל בצמד המטיילים האחים, יוהאן ותומס טינר במקום בו מכונה על ידי המקומיים "האוולן" (Hauwelen) באזור הר זנוואלד בשטחה של דוכסות סאקס-פורשטאג (גר': Herrschaft Sax-Forstegg) בשווייץ.
נטען כי אורכו היה 7 מטר.
נטען בנוסף כי תושבי הנחלה התלוננו כי עטיני הפרות שלהם נשאבים באופן מסתורי אך אירועים אלו נעצרו לאחר שהיצור נהרג.
מסופר כי בעת שטייל באזור ההרים, נתקל המטייל אנדראס רודונר ביצור אותו כינה: "דרקון הרים" בעל ארבע רגליים וראש חתול.
אנדראס נתקל בו בשנת 1660 בהר ואנגרסברג בסרגנסרלנד, מחוז בחירה בקנטון סנט גאלן.
הוא סיפר שכאשר נתקל בו, היצור התרומם על רגליו האחוריות וכשעמד זקוף היה גבוה יותר מגבר.
היצור היה בעל זיפים דמויי זיקי שפם חזיר לאורך גבו .
, כך תואר הפעם על ידי יוהנס בואלר מקהילת זנוואלד באומרו לחוקר טבע שבא לשמוע את עדותו.
נטען כי "דרקון עם ראש עצום ושני גפיים" נתקל ביוהנס אגרטר בן ה-70 מלינץ באזור הר קאמור; אגרטר סיפר כי כאשר הדרקון נשף, תקפו אותו כאבי ראש וסחרחורת עזים.
חוקר הטבע קארל וילהלם פון דלה טורה שכתב את הספר "ההיסטוריה של דרקוני האלפים" בשנת 1887 הסביר כי ניתן לסווג את היצורים הללו כמינים של לטאות או נחשים (כל עוד "מתעלמים" מהאנקדוטות הגורסות שראשם כראש חתול).
דלה טורה החשיב את יצורי הענק האלה של העבר כמתים בתקופתו, לצד האמונה העממית הקשורה אליהם, אך הרעיון הפופולרי של הטאצלוורם התגבש בימיו כמעין "רוח רפאים" של אותם יצורים אגדיים בעבר.
לעומת זאת, החוקר האוסטרי, יוזף פרייהר פון דובלוף סיווג את הדרקונים המוקדמים הללו בין קטגוריות תחת הכותרת "Tatzelwurm של פעם ושל עכשיו", כותרת מאמרו משנת 1896. אף על פי שכבר אז, במאה ה-17, כשואגנר דיווח על כל מפלצת שווייצרית שנראתה כדרקון.
בתחילת המאה ה-19, המלקולוגיסט (תת-ענף של זואולוגיה החוקר את חסרי-החוליות) השווייצרי סמואל עמנואל שטודר , הצהיר כי המקומיים השווייצרים האלפים לרוב אינם מכירים את השמות Drache או Lindwurm והכירו אך ורק את השטולנוורם.
לעיתים קרובות לעגו לשויכצר על שם אמונתו בקיומם של הדרקונים והיצורים המשונים, אשר ניכרה בסגנון עבודתו.
אך עם זאת, חוקר אחד גילה כי בחלק מכתביו המוקדמים יותר הוא הביע ספקנות באשר הנושא אותו הוא חוקר.
ספקנות זו נבעה כנראה בשל הנורמה הנפוצה אז, שעל פיה, על החוקרים לשמור על ראש מאוזן ופתוח, ואף להטיל ספק בכל מחקרם.
שכן, עשרות שנים אחורה, פרסם ניוטון את ספרו: "הפרינקיפיה" והד תגליותיו וממצאיו עוד המשיך להדהד אז.
בשל הפרסום הרב לו זכה ניוטון רצו חוקרים רבים לזכות בתהילה כדוגמתו ורבים אימצו את דרך עבודתו, שחלקה היה הטלת ספק.
דרך הטלת הספק זו הוכחה ככה מועילה עד שהיא נמשכת ונמצאת בשימוש עד היום.
על פי שטודר, השטולנוורם נקרא כך כיוון שמשמעות המילה - "stollen" היא: רגליים קצרות , וכן בשל העובדה שהוא מופיע לאחר מזג אוויר חם ולח או כאשר מזג האוויר עובר שינוי תנודתי.
האנשים ראו בהם כרעילים ומזיקים, וכדומים לנחשים קצרים ועבים , עם ראש עגול הדומה לשל חתול, וכפות רגליים בעלות טופר.
שטודר מייצג אולי את מקור המידע הטוב ביותר הקיים בנושא השטולנוורם.
תרומתו למאגר המידע התרחשה במאמר קצר שכתב על חרקים ו-שטולנוורם שהופיע בספר המסעות של הצייר השווייצרי פרנץ ניקלאוס קניג, שפורסם בשנת 1814.
מסתו של שטודר כללה דיווחי עדי ראייה.
למשל, את דוגמתו של דיווח מנהל בית הספר היינריך בשנת 1811, על יצור דמוי נחש אך רחב למדי, ושתי כפות רגליים עבות, שטען כי ראה אותו בעמק גוטנן (Guttannen tal) אשר בקנטון ברן.
הוא תיאר את היצור באורך מידת "Klafter" אחת (1.80 מ') , עם גוף שעוביו כעובי רגלו של גבר.
כמה שנים לפני כן טען האנס קרלי מאלמנטלי אשר במחוז טראכזלוואלד (Trachselwald) כי הרג שטולנוורם קטן ושעיר שנשא 10 צעירים.
שטודר הציע סכום של 3 עד 4 מטבעות לואי ד'אור (Louis d'or), ההילך החוקי אז, לכל מי שיוכל לספק לו שרידי שטולנוורם אותנטיים, דבר שהעיד על מידת ספקנותו באמיתותו וקיומו של היצור.
הסופר יוהאן רודולף ויס, כתב במפורש שבעוד קיומו של הדרקון מוכח, קיומו של השטולנוורם היה מפוקפק.
בנוסף לתיאור הסטנדרטי של השטולנוורם כמעין נחש עם ראשו של חתול וכפות רגליים קצרות, הוסיף ויס כי לעיתים נאמר שהוא שעיר, ולא בעל רק 2 או 4 גפיים אלא מרובה גפיים, כמו זחל או נדל.
ויס אסף ותיעד תיאור מרועה בעמק גדמן (Gadmen) שאמר כי ישנם שני סוגים של שטולנוורם, לבנים בעלי כתר קטן, ושחורים.
ויס, לפי הערכתו של הפילולוג השווייצרי היינריך דובי היה מקור פחות אמין ומשמעותי משטודר בנוגע לפולקלור הדרקונים או השטולנוורם.
דבר שויס נהג לעשות כחלק מפרשנותו היה להעלות כמה חלקים של פולקלור שווייצרי על נחשים, דבר המצביע על קשרים.
אחת מהדוגמאות הבולטות היא, כי ויס שיער שרועי האלפים "כנראה" מדברים על השטולנוורם כשאמרו שהם מאמינים באמת קיומם של "נחשים" הנוהגים לינוק חלב מפרות מרעה, שניתן היה להגן עליהן על ידי הצבת תרנגול לבן ליד הפרות.
אל חג'י טאקו סריין דיוף פול הוא כדורסלן סנגלי המשחק בקבוצת שינג'יאנג פליינג טייגרס מליגת ה-CBA, בעמדת הסנטר.
פול הוא שחקן ליגת הפיתוח של ה-NBA הגבוה ביותר כיום, ואחד מבני האדם החיים הגבוהים ביותר.
המדידות שלו לקראת דראפט ה-NBA 2019 קבעו את גובהו 2.29 מטרים, עם מוטת הכנפיים הארוכה ביותר בליגה של 2.5 מטרים, והגובה הכולל (מכף רגל ועד קצה האצבעות כשהיד נמתחת כלפי מעלה) של 3.11 מטרים.
פול נולד וגדל בדקר, בירת סנגל.
בשנת 2011, מאמן כדורסל סנגלי בשם איברהימה אנדאיה, אחיו של שחקן עבר מליגת ה-NBA ממאדו אנדאיה, שמע מחבר על נער גבוה במיוחד שמשחק ברחוב מקומי.
אנדאיה מצא את פול משחק בגיל 15 בגובה של 2.21 מטרים, ושכנע את אמו של פול, מריאן דיופ סנה, לאפשר לבנה ללמוד באקדמיית הכדורסל שלו.
פול עבר לארצות הברית בגיל 16 ושיחק לראשונה כדורסל מקצועי ביוסטון, טקסס.
בשנים אלו התאמן עם שחקן העבר האקים אולאג'ואן.
בתקופת התיכון נמדד פול בגובה של 2.29 מטרים, ונחשב לשחקן כדורסל התיכונים הגבוה במדינה.
בשל גובהו הרב היווה פול מוקד עניין ומשיכה עבור סקאוטרים רבים ברחבי המדינה בשנות לימודיו בתיכון ביוסטון.
קבוצתו זכתה באליפות המדינה, כאשר פול מעמיד ממוצעים של 20 נקודות, 15 ריבאונדים ו-5.1 חסימות למשחק.
בתום לימודיו פנו אליו כמעט ארבעים מכללות שונות כדי שישחק בקבוצתם, ולבסוף בחר פול ללמוד באוניברסיטת מרכז פלורידה באורלנדו, שהחתימה אותו רשמית ב-28 באוקטובר 2014.
בעת לימודיו במכללה שיחק פול במדי קבוצת הכדורסל שלה UCF כסנטר תחת המאמן דוני ג'ונס.
באותן שנים שיחק בליגת המכללות שחקן סנגלי נוסף בשם ממאדו אנדאיה (לא קשור לשחקן ה-NBA לשעבר באותו שם), שהתנשא לגובה זהה לזה של פול ושיחק עבור אוניברסיטת קליפורניה.
המשחק ביניהם נחשב למשחק מעניין במיוחד שמשך קהל רב.
בעונתו הראשונה בליגה נפצע בכתפו ושיחק 16 משחקים בלבד.
במהלך עונתו השנייה במכללה שיפר את נתוני ההגנה שלו ובסוף השנה העמיד את עצמו לדראפט ה-NBA 2017. לקראת אירוע הדראפט התחרט פול והחליט להמשיך לשנתיים נוספות במכללה.
באותה תקופה נחשב פול לחוסם זריקות יעיל, אך כזה שמתקשה לעבור במהירות בין צידי המגרש.
למרות שלא נבחר בדראפט, חתם פול ב-21 ביוני 2019, על חוזה לעשרה ימים עם בוסטון סלטיקס.
פול שיחק בקבוצה בליגת הקיץ של ה-NBA וסיים אותה בממוצע של 7.2 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 1.4 חסימות, עם שיא קבוצתי של 77 אחוזים מהשדה.
ב-25 ביולי 2019, חתם פול על חוזה רשמי אצל בוסטון, שהפך בהמשך לחוזה דו כיווני עם קבוצת הפיתוח שלה מיין סלטיקס.
ב-26 באוקטובר ערך פול את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק מול ניו יורק ניקס במדיסון סקוור גארדן.
במשחק קלע ארבע נקודות וקלט שלושה ריבאונדים, במהלך 4 דקות משחק.
בשתי עונותיו בקבוצה הוביל פול את קבוצתו באחוזי הקליעה מהשדה.
בעונתו בליגת הפיתוח, העמיד פול ממוצע של דאבל-דאבל של 12.9 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק.
וזכה בחמישיית ההגנה עם שלוש חסימות למשחק.
ב-27 בספטמבר 2021, חתם פול בקבוצת קליבלנד קאבלירס.
ב-16 באוקטובר נחתם הוסב החוזה שלו לחוזה דו כיווני עם קבוצת קליבלנד צ'ארג' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-11 בנובמבר, ערך פול את הופעת הבכורה שלו בליגת הפיתוח וקלע 23 נקודות עם 12 ריבאונדים ושלוש חסימות ב-29 דקות משחק.
ב-22 בדצמבר שיחק פול את משחקו הראשון בקאבלירס בהפסד 111–101 מול בוסטון סלטיקס, שם קבע שיא קריירה של 10 ריבאונדים ושיא עונתי של 4 נקודות.
ב-9 בינואר 2022, שוחרר משתי הקבוצות.
ב-12 בינואר 2022, הוחתם פול על ידי קליבלנד צ'ארג'.
פול הוא מוסלמי, ולכן בחר את לשחק עם מספר 99 על חולצתו כהתייחסות ל-99 שמותיו של אללה.
פול אינו הגבוה היחיד במשפחתו, אחיו הצעיר התנשא בגיל 7 לגובה של 1.75 מטרים, ועוד שניים מדודיו מתנשאים לגובה של 2.03 מטרים.
פול היה תלמיד תיכון מצטיין, שהתבלט במקצועות מתמטיקה ומדעים מתקדמים בתיכון ולמד את השפה האנגלית תוך שמונה חודשים.
בעת לימודיו במכללה למד פול מדעי המחשב, ושאף לעבוד כמהנדס בחברות כגון סימנס או מיקרוסופט.
טאצ'דאון מיקי הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי בכיכובו של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1932. זהו הסרט ה-47 בסדרת "מיקי מאוס" שהופק וה-11 באותה השנה.
מיקי וקבוצתו 'Mickey's Manglers' (המעגילים של מיקי) משחקים במשחק הגדול של פוטבול אמריקאי נגד הקבוצה 'Alley Cats' (חתולי הסמטה).
ברבע האחרון למשחק, בעוד נשארו 3 דקות לסיומו, הציון לקבוצתו של מיקי עומד על 89, כשלקבוצה היריבה 96.
מיקי, שותפיו לקבוצה ואוהדיהם שמחים ומריעים ואילו יריביהם החתולים יושבים ממורמרים וקוראים בוז.
להקת תזמורת מנגנת ומיד קבוצת ברווזים מאייתים את שמו של מיקי.
שדרן הספורט גופי עוקב אחר מה שקורה (באופן גרוע) כשמיקי מנסה להוביל את קבוצתו לניצחון.
הדברים מתחילים להיראות עגומים עם צורת המשחק האלימה והבריונית של 'חתולי הסמטה', אך לבסוף מיקי מצליח להבקיע טאצ'דאון והשוות את הניקוד לתיקו.
מיקי מתקדם עם כדור הפוטבול כשלפניו מתגלגל שותפו לקבוצה, חזיר גדול ממדים, אשר "מגהץ" את כל החתולים שמנסים לחטוף ממיקי את הכדור.
כשמיקי מועד ואחד החתולים מצליח לתפוס את הכדור, חבר לקבוצה של מיקי, כלב תחש ארוך, כורך עצמו סביב החתול מה שגורם לאחרון ליפול.
לאחר אינסוף תעלולים תוך שהזמן דוחק, מיקי מצליח לאחוז בכדור ולהתקדם כשכל שחקני הקבוצה היריבה שועטים אחריו.
לבסוף בשנייה האחרונה הוא מבקיע לקול תשואות הקהל ומיני, קלרבל והוראס ביניהם.
הקהל נושא את מיקי ומיני על קורות עץ והשניים מתנשקים.
טאקויאקי (ביפנית: たこ焼き או 蛸焼; מילולית: תמנון צלוי) הוא חטיף יפני מסורתי העשוי בלילה על בסיס קמח חיטה המבושלת במחבת בעל תבנית ייחודית.
בדרך כלל הוא ממולא בתמנון טחון או קצוץ (טאקו), שבבי טמפורה (טנקאסו), ג'ינג'ר כבוש (בני שוגה) ובצל ירוק.
כדורי הטאקויאקי מכוסים ברוטב טאקויאקי (דומה לרוטב רוטב ווסטרשייר) ומיונז, ומקושט מעל באצת אאונורי ושבבי דג בוניטו מיובש (קאטסובושי ).
משמעות המילה טאקו היא תמנון, ויאקי מגיעה המילה יאקו, שהיא אחת משיטות הבישול במטבח היפני, שמשמעותה 'לצלות', וניתן למצוא אותה בשמות של מאכלים אחרים במטבח היפני כמו אוקונומיאקי ואיקאיאקי (מאכלים נפוצים נוספים שמקורים בעיר אוסקה).
המאכל נאכל לרוב כנשנוש או בין הארוחות, אך באזורים מסוימים הוא מוגש כתוספת לאורז.
זהו גם אוכל רחוב מפורסם הנפוץ ברחבי יפן.
טאקויאקי הפך לראשונה לנפוץ באוסקה, שם מסופר כי בעל דוכן מאכלי רחוב בשם טומקיצ'י אנדו המציא את המאכל ב-1935. טאקויאקי נוצר בהשראת אקאשייאקי, כופתאה עגולה קטנה מהעיר אקאשי במחוז היוגו העשויה מבלילה עשירה בביצים ותמנון.
טאקויאקי זכה תחילה לפופולריות באזור קנסאי, ולאחר מכן התפשט לאזור קאנטו ואזורים אחרים של יפן.
טאקויאקי מזוהה עם דוכני אוכל רחוב יפניים קטנים המכונים יאטאי, ישנם הרבה יאטאי המתמחים בהכנת טאקויאקי, במיוחד באזור קנסאי.
טאקויאקי נמכר גם באופן מסחרי בסופרמרקטים וחנויות נוחות הפתוחות 24 שעות ביממה.
הוא גם פופולרי מאוד במטבח הטאיוואני בשל ההשפעה ההיסטורית של התרבות היפנית על טאיוואן.
מסעדת הטאקויאקי הידועה ביותר היא איזואיה באוסקה.
הנוסדה על ידי טומקיצ'י אנדו, היא פתוחה מאז שנות ה-30. הטאקויאקי הראשון כלל בשר בקר וקונג'אק, אך מאוחר יותר עבר אנדו להשתמש בתמנון המסורתי כיום והוסיף טעם לבלילה.
באותה התקופה הטאקויאקי נאכל עם רוטב חום, הדומה לרוטב ווסטרשייר.
המאכל, המכונה "כדורי תמנון", הפך במהרה לפופולרי ברחבי יפן.
מאז הפיכתו למאכל פופולרי והתפשטותו למערב, הטקאויאקי נמכר עם תוספות ומילויים שונים (כגון גבינה או בייקון).
מחבת טאקויאקי או לעיתים רחוקות יותר טאקויאקי נבה (מהמילה נבמונו , סיר בישול יפני מסורתי) היא בדרך כלל מחבת פסים עשויה ברזל יצוק עם תבניות חצי כדוריות.
הברזל הכבד מחמם באופן שווה את כדורי הטאקויאקי, אשר מסובבים בעזרת מקל ארוך, לפעמים צ'ופסטיקס, כדי להפוך את הבלילה הלא מבושלת לבסיס החלל החצי כדורי.
תנורי טקויאקי מסחריים המונעים בגז משמשים בפסטיבלים יפניים או על ידי רוכלי רחוב.
בשימוש ביתי, קיימות מחבתות חשמליות הדומות לפלטה; קיימות גם מחבתות המתאימות לכיריים, ורבות מהן משלבות ציפוי מונע הידבקות כדי להקל על הסיבוב.
בשנות ה-90, יצא לאור ספר ילדים בשם טאקויאקי מנטומאן שלאחר מכן עובד לסדרת אנימה בהפקת סטודיו פיירו ששודרה מאפריל 1998 עד ספטמבר 1999. בסדרת משחקי הווידאו Animal Crossing, ישנו כפרי בשם צוקר שמראהו מזכיר טאקויאקי, הוא מופיע במספר גרסאות של המשחק.
טאקויאקי הוצג בסדרת הטלוויזיה בנטפליקס, Street Food, בפרק העוסק באוסקה, יפן.
במשחק הווידאו Yakuza 0, גורו מג'ימה מנסה לעודד את מקוטו מאקימורה בכך שהוא מביא לה טאקויאקי שנעשה על ידי מוכר רחוב.
מם אינטרנט שמקורו בפיליפינים מציג גרסה של המאכל בסרטון ויראלי עם הביטוי "ניסית פעם טאקויאקי בשני פסו?".
אף על פי שהמאכל המוצג בסרטון אינו מכיל תמנון כלשהו, מעלה הסרטון ממשיך לתאר אותו כטאקויאקי ובכך נוצרו וריאציות רבות של המם.
תחרויות הטאקוונדו באולימפיאדת פריז (2024) התקיימו בין התאריכים 7 באוגוסט עד ה-10 באוגוסט 2024 במוזיאון הגראן פאלה.
בתחרויות השתתפו 128 ספורטאים שחולקו לשמונה קבוצות משקל שונות - ארבע קבוצות משקל לגברים וארבע קבוצות לנשים.
קטגוריה 58 ק"ג פארק טיה-ג'אן גאשים מגומדוב סיריאן ראבט
מוחמד ח'ליל ג'נדובי 68 ק"ג אולוגבק ראשיטוב זיד כארים ליאנג יושוואי
אדיבל פונטס 80 ק"גפיראס כטוסי מיירן ברכורדארי סימונה אלסיו
אדי רניץ' מעל 80 ק"גאריאן סלימי קיידן קנינגהם רפאל אלבה
קטגוריה 49 ק"ג פניפק וונגפטנקיט גואו צ'ינג מובינה נמאצאדה
לנה סטויקוביץ' 57 ק"ג קים יוג'ין נהיד קיאני סקיילר פארק
כימיא עליזאדה 67 ק"גויויאנה מרטון אלכסנדרה פרישיץ' כריסטינה טשו
שרה קארי מעל 67 ק"גאלטי לורן סווטלנה אוסיפובה לי דה-בין
טאקוונדו פאראלימפי הוא התאמה של אמנות הלחימה טאקוונדו לאנשי ספורט נכים.
הגוף המנהל העיקרי של הספורט הוא ההתאחדות העולמית לטאקוונדו (WT).
ב-31 בינואר 2017 אושר טאקוונדו כענף ספורט פאראלימפי ל, באספה הכללית של הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי.
באותה שנה הפכה התאחדות הטאקוונדו לחברה מלאה בוועד.
ב-2005 הקימה ה-WT ועדת טאקוונדו פאראלימפי על מנת לסייע בקידום ופיתוח טאקוונדו עבור ספורטאים עם מוגבלויות.
בתחילה התמקדה הוועדה בפיתוח קיורוגי (קרבות) עבור קטועי ידיים וספורטאים חסרי גפיים.
אליפות העולם הראשונה בטאקוונדו פאראלימפי נערכה ב-2009 בבאקו, אזרבייג'ן, במקביל לגביע העולם לנבחרות.
ב-2013, לאחר שהענף לא הצליח להיכלל בתוכניות ל הקימה WT קבוצת עבודה שמטרתה להביא להכרתו של הענף כספורט פאראלימפי על ידי הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי ולהכללתו ב.
בעקבות המלצות קבוצת העבודה הורחב הענף ונערכו תחרויות עולמיות לספורטאים בעלי כל הלקויות ובפרט תחרויות פומסה (סדרה של צעדים) לספורטאים בעלי מוגבלות שכלית או נוירולוגית או בעלי לקות ראייה.
תחרויות הפומסה נערכו לראשונה באליפות העולם החמישית ב-2014, ונוספו כספורט הדגמה במהלך המשחקים העולמיים של INAS ו-CPISRA (הארגוני העולמיים של ספורטאים עם מוגבלות שכלית ושיתוק מוחין, בהתאמה) ב-2015.
באוקטובר 2013 הפכה ה-WT לפדרציית ספורט בין-לאומית המוכרת על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי (IPC), ובינואר 2014 הגישה מכתב כוונות ל-IPC על מנת להיכלל בתוכנית הפאראלימפית בטוקיו 2020. בינואר 2015 הודיע ה-IPC כי טאקוונדו יכלל במשחקים הפאראלימפיים בטוקיו.
ההתאחדות העולמית לטאקוונדו עורכת תחרויות בשני ענפי טאקוונדו שונים: קיורוגי (קרבות) ופומסה (תרגילים).
עם זאת, תחרויות הטאקוונדו במשחקים הפאראלימפיים כוללים רק תחרות קיורוגי.
תחרויות פומסה נערכות בשיטת גביע או הדחה כפולה.
משך התחרות הוא בין 20 ל-120 שניות, ועל המתחרה לבצע כל פומסה בקצב ובדיוק.
המתמודדים מבצעים לסירוגין את הפומסות ומקבלים ציון עד 10.0 נקודות לפי שתי קטגוריות: טכניקה (4.0 נקודות) והצגה (6.0 נקודות).
הכללים של הקיורוגי הפאראלימפי שונים מאלו של הקיורוגי האולימפי, שכן כל המכות לראש אסורות ואגרוף אינו מעניק נקודות.
תחרויות הקיורוגי מתנהלות בשיטת גביע או בשיטת ליגה, אך במשחקים הפאראלימפיים מתקיימת שיטת גביע עם בית ניחומים , בה הספורטאים שהפסידו לאלו שעלו לגמר מתחרים זה מול זה, והמנצחים מתמודדים בקרב על מדליית הארד מול המפסידים בחצאי הגמר.
הקרבות מורכבים משלושה סיבובים בני שתי דקות, עם מנוחה של דקה בין סיבוב לסיבוב.
אם יש שוויון לאחר הסיבוב השלישי יתקיים סיבוב נקודת זהב.
שתי נקודות מוענקות עבור בעיטה למגן הבטן, שלוש נקודות עבור בעיטה מסובבת למגן הבטן וארבע נקודות מוענקות עבור בעיטה מסובבת למגן הבטן.
נקודה אחת מוענקת על כל הפחתת נקודה של היריב.
ענף הטאקוונדו הפאראלימפי בישראל מנוהל על ידי ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו שמנהלת את ענף הטאקוונדו בישראל.
הספורטאי המצליח ביותר בענף הוא אסף יסעור, שזכה באליפות אירופה ב-2024 ובשתי אליפויות עולם ב-2021 וב-2023. במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024) זכה חבר משלחת ישראל יסעור במדליית זהב ראשונה ל בענף זה.
טאקאשי שימיזו (ביפנית: 清水 崇, נולד ב-27 ביולי 1972) הוא יוצר סרטים יפני.
שימיזו ידוע ביצירת סרטי "ג'ו-און" ובבימוי חלק מסרטי הסדרה ביפן ואמריקה.
על פי הקולנוען , שימיזו הוא "אחד מיוצרי האימה היפנית הבולטים שמעדיף לרמוז בסרטיו על האלימות שבהם מאשר להציג אותה בפועל".
שימיזו נולד ב-27 ביולי 1972 במחוז מאבאשי, טוקיו.
שימיזו למד בחטיבת הביניים "ווקאמיה" ("Wakamiya") ולאחר מכן בחטיבת הביניים "מאבאשי" ("Maebashi") לפני שסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון "גונמה פרפקטשואל צ'והו" ("Gunma Prefectural Chuo").
שימיזו נרשם ל, אך פרש.
לאחר מכן, שימיזו נרשם ל, שם הוא הכיר את מי שלימים יהיה שותפו, מפיק סרטים בשם טאקאשי איצ'ס.
ביחד, השניים החלו לפתח את סדרת סרטי "ג'ו-און".
לאחר סיום לימודיו, שימיזו זכה להזדמנות לביים סרט קצר במסגרת ספיישל טלוויזיוני העוסק בסרטי אימה קצרים בשם "Gakkou no Kaidan G" ("גוקו נו קאידן ג'י") לאחר שבמאי ותסריטאי בשם , שלימד כיתת קולנוע והיה מורהו של שימיזו, שעבד בזמנו בתור עוזר במאי והתרשם מאוד מסרט קצר אותו שימיזו יצר.
בעקבות אותה ההזדמנות, שימיזו יצר שני סרטים קצרים בשם "", מה שתרם אחרי זה למעמדו כקולנוען ופתח לו את הדרך ליצירת סרטי ג'ו-און.
זמן קצר לאחר מכן, ביים את הפרויקט הראשון שלו באורך מלא: הסרט "ג'ו-און: הקללה" בכיכובם של , , ו בתפקידים הראשיים.
לאחר מכן, שימיזו יצר סרט המשך בשם "ג'ו-און: הקללה 2".
למרות ששני הסרטים שוחררו בלעדית בקלטות וידאו ולא בקולנוע, הם זכו לביקורות מהללות.
הצלחת שני הסרטים הובילה לשני סרטים נוספים בשם "ג'ו-און: הטינה" ו-"ג'ו-און: הטינה 2" שבניגוד לקודמיהם, כן הוקרנו בבתי הקולנוע.
הצלחת הסרטים גררה אחריה פופולריות חדשה לסוגת האימה האסיאתית וכן לעיבודים אמריקאיים בשם "הטינה" ו-"הטינה 2", אותם שימיזו ביים וכתב.
למרות זאת, העיבודים האמריקאיים זכו לביקורות צוננות, אך כן נחשבו להצלחה כלכלית.
בעקבות הצלחת הסרטים בקופות, האולפנים נתנו אור ירוק ליצירת סרט שלישי וביקשו משימיזו לחזור לביים ולכתוב לו את התסריט.
שימיזו סירב להצעה ובמקום זאת הסכים לשמש כמפיק בלבד, כאשר מחליפו על כס הבימוי הוא .
הסרט יצא ישירות לצפייה ביתית וזכה לביקורות קוטלות.
בעקבות זאת, שימיזו עזב את התעשייה האמריקאית וחזר לשמש כיוצר סרטים ביפן.
טאקה (בבנגלית: টাকা, סימן: ৳, קוד: BDT, צורה מקוצרת: Tk) היא הההילך החוקי של בנגלדש.
ביוניקוד, היא מקודדת ב־U+09F3 ৳ (סימן רופי בנגלדש).
בנק בנגלדש מפקח על הנפקת שטרות של 10 טאקה ומעלה, ואילו משרד האוצר אחראי לשטרות של 2 ו־5 טאקה.
שטרות של 2 ו־5 טאקה הוחלפו ברובם במטבעות, ואילו מטבעות של סכומים נמוכים יותר (כולל כל מטבעות הפוישה) עד 1 טאקה כמעט יצאו מכלל שימוש בשל האינפלציה.
הסמל הנפוץ ביותר לטאקה הוא "৳" ו־"Tk", המשמשים בקבלות בעת רכישת סחורות ושירותים.
הטאקה מחולק ל־100 פוישה, אך מטבעות פוישה אינם עוד במחזור.
ב-8 במאי 2024, הבנק המרכזי קבע שער זחילה של הטאקה ביחס לדולר האמריקאי, בשיעור של 117 טקות לדולר אמריקאי אחד.
לפי "המילון האמריקאי להורשת השפה האנגלית" ובנגלפדיה, המילה ṭaka מקורה במילה הסנסקריט ṭaṅka, שמשמעה "מטבע כסף".
זוהי מילת תרבות שמקורה אינו ברור, הקשורה למילה הטורקית təñkə שמשמעה "מטבע, כסף"; ראו גם טטרית tanka, אוזבקית tanga, קזחית tenge ורוסית denʹga.
בבנגלית, המילה taka משמשת גם באופן כללי לכל כסף, מטבע או שטרות.
לפיכך, בשפה מדוברת, דובר בנגלית עשוי להשתמש במילה "taka" כדי להתייחס לכסף, ללא תלות במטבע שבו הוא נקוב.
כך גם במדינות הודו מערב בנגל וטריפורה, שם השם הרשמי של הרופי ההודי הוא "taka".
בשפות הודיות מזרחיות אחרות המושפעות מפרקריט, בביהר היא "taka" בשפות המית'ילי והמגאדי; באסאם היא টকা tôka ובודישה היא ଟଙ୍କା taṅkā.
טאקי (באותיות לטיניות: TAKI) הוא משחק קלפים ישראלי נפוץ.
המשחק פותח על ידי מפתח המשחקים חיים שפיר.
מעצב קלפי הטאקי הוא ארי רון שאייר את איה פלוטו.
המשחק הופץ לראשונה בשנת 1983 בישראל על ידי "המשחקים של חיים שפיר", המפיצה את כל משחקיו של חיים שפיר.
המשחק הפך לרב־מכר בישראל ומשווק במדינות נוספות.
בשנת 2008 יצאה מהדורה מיוחדת של משחק הטאקי באריזת פח לרגל 25 שנה לטאקי ו־60 למדינה.
בשנת 2023 יצאה מהדורה מיוחדת לרגל 40 שנה לצאת המשחק, המהדורה ארוזה באריזת פח (מתכת) ירוקה באיור יניב שמעוני.
בסקר שנערך על ידי אתר ynet לקראת יום העצמאות השבעים למדינת ישראל, נבחר סמליל המשחק ללוגו האהוב ביותר מבין כל הסמלילים שעוצבו בשבעים שנות המדינה.
פירוש השם "טאקי" הוא מפל מים ביפנית, והקלף הנושא שם זה במשחק מאפשר לשחקן "לשפוך עליו" את כל הקלפים מאותו הצבע.
שפיר קיבל השראה זו מעוזרתו היפנית, לאחר שאופן הנחת הקלפים הזכיר לה מפל מים.
מערבבים את הקלפים, ומחלקים שמונה קלפים לכל שחקן.
יתר הקלפים נותרים בתור קופה כשפני הקלפים כלפי מטה.
השחקנים אינם מגלים זה לזה את קלפיהם.
מן הקופה שולפים קלף פותח ומניחים אותו כשפניו כלפי מעלה.
בפני כל שחקן בתורו עומדות שלוש אפשרויות:
להניח קלף שצבעו או מספרו זהה לקלף המונח.
לערכים המספריים המופיעים על הקלפים אין משמעות במשחק.
להניח קלף מיוחד (מפורט בהמשך) שצבעו כצבעו של הקלף הגלוי האחרון.
לדוגמה, על קלף "9 אדום" ניתן להניח קלף "עצור אדום", "טאקי אדום", "פלוס אדום" וכדומה.
להניח קלף מיוחד חסר צבע.
שחקן שאינו יכול להניח אף קלף מידו ייקח קלף אחד מן הקופה והתור שלו יעבור לשחקן הבא.
כאשר נותר לשחקן רק קלף יחיד, עליו להכריז על כך בקול בקריאת "קלף אחרון!".
אם לא הספיק להכריז על הקלף האחרון לפני שהניח אותו על משטח המשחק, רשאים השחקנים האחרים לחייב אותו לקחת ארבעה קלפים נוספים מהקופה, וכך להשהות את ניצחונו ואף למנעו.
השחקן הראשון שנפטר מכל קלפיו הוא המנצח.
אם הקלף האחרון שנותר לשחקן ביד הוא קלף פקודה, והשחקן בחר להניח את הקלף, חובה לבצע את הפקודה לפני שאותו שחקן ינצח.
במקרה כזה השחקן אכן ינצח רק אם ביצוע הפקודה הסתיים, מבלי שזו גרמה לו לקבל קלפים נוספים.
להלן פירוט של קלפי פקודה בעייתיים מבחינה זו:
2+ – הנחת קלף 2+ כקלף אחרון תוביל בדרך־כלל לניצחון, אלא אם כן לכל שאר השחקנים קלף זהה – ובכך יכריחו את השחקן שנותר ללא קלפים לקחת קלפים מהקופה.
קלף משוגע – לא ניתן לנצח באמצעות קלף זה כלל.
להפך, הנחת קלף זה כקלף אחרון תגרום בהכרח להפסד, שכן השחקן שהניח אותו יחליף את היד (הריקה) שלו עם אחד השחקנים שלצידו, ואותו שחקן הוא זה שינצח.
+ – לא ניתן לנצח באמצעות הנחת קלף זה כקלף אחרון, שכן חובה להניח אחריו קלף נוסף באותו צבע, ומכיוון שזה בלתי־אפשרי ללא קלפים ביד, אסור לשחק אותו במצב זה.
בגרסה המתירנית יותר השחקן ייאלץ לקחת קלף מהקופה (ולהכריז שוב "קלף אחרון").
3+ – כמו ב־2+, ניתן לנצח עם קלף זה, אלא אם לשחקן אחר יש את הקלף 3+ שבור, ואז הוא יכול להכריח את השחקן שנותר ללא קלפים לקחת שלושה קלפים מהקופה.
שנה צבע – בהודעה רשמית של ממציא המשחק, נטען כי כדי לנצח באמצעות קלף זה יש להכריז את שתי ההכרזות המתבקשות (פקודת שינוי הצבע הרצוי והכרזת "קלף אחרון"), כאשר שתי ההכרזות נעשות בטרם הונח הקלף על ערימת הקלפים שעל משטח המשחק.
אם ההכרזות לא נעשו והקלף הונח על הערימה, לא יוכל אותו משתתף לנצח את המשחק.
בחפיסה סטנדרטית של טאקי ישנם 58 קלפים, הקלפים כוללים הספרות 1 עד 9, וקלפים מיוחדים.
נהוג לשחק באמצעות שתי חפיסות זהות.
במארז הטאקי נמצאות שתי חפיסות.
2 פלוס – מחייב את השחקן הבא למשוך 2 קלפים מהקופה או להניח קלף 2+ נוסף, מה שמחייב את השחקן הבא להניח 2+ נוסף או למשוך 4 קלפים מהקופה וכך הלאה.
שחקן שאינו יכול לעקוב עם 2+ "נענש" ומושך מהקופה 2 קלפים עבור כל קלף 2+ שהונח לפניו.
לאחר מכן המשחק מתחדש מהשחקן שאחרי הנענש, והקלף 2+ העליון כבר אינו פעיל, אך עדיין הקלף הבא צריך להיות תואם בצבע או במספר.
אם נעשה שימוש בקלף בסוף מפל טאקי הקלף אינו בתוקף ולכן השחקן הבא אינו נענש.
המשחק יימשך בתורו של השחקן הבא בצבע שבו נגמר המפל.
פלוס – שחקן המניח קלף + זוכה בתור נוסף.
השחקן יכול להניח קלף באותו הקטגוריה על קלף זה או לשים מספר באותו צבע.אם אינו יכול להניח קלף מתאים עליו למשוך קלף מהקופה.
עצור – השחקן הבא מאבד את תורו.
שנה כיוון – הופך את כיוון המשחק.
כאשר ישנם שני שחקנים, הקלף לא משפיע ומתפקד בתור קלף מספרי בלבד.
משנה צבע – זהו קלף "חסר צבע".
ניתן להניח קלף זה על כל קלף (חוץ מעל קלף +2 פעיל).
שחקן המניח קלף "שנה צבע" חייב להכריז על הצבע שימשיך את המשחק ובזאת מסתיים תורו; כך, אם השחקן שם קלף שנה צבע והכריז על צבע צהוב, אז השחקן שאחריו חייב לשים קלף צהוב כלשהו שיש בידו.
ניתן לחמוק מהוראת שינוי הצבע בעזרת קלף נוסף של שנה צבע או בעזרת קלף מלך.
הקלף המשוגע – עם הנחת קלף זה, כל שחקן מעביר את קלפיו לשחקן היושב לידו, לפי הכיוון שקובע מי שהניח את הקלף.
קלף זה בצבע אפור (חסר צבע) ולכן ניתן לשים אותו בכל רגע (למעט בזמן ש־2+ פעיל).
עקב חוסר האהדה, בוטל הקלף והחל משנת 2011 הוא אינו נמכר יותר כחלק מחבילות.
מלך – המלך מבטל את החובה לציית לקלף המוביל, כולל פקודה 2+ אם הייתה, ומעניק לשחקן תור נוסף שבו הוא חופשי לשחק כל קלף שיבחר.
אם שם קלף בצבע מסיום ניתן לשים מעליו קלף באותו צורה ובצבע שונה.
טאקי – הנחת קלף זה מאפשר למשתמש בו לשים עליו את כל הקלפים שבידו מהצבע של הטאקי.
כשיורדים עם טאקי וקלפים נוספים, כל הקלפים חייבים להיות מאותו הצבע של הטאקי.
על השחקן שהשתמש בטאקי לסגור אותו בסוף התור על ידי ההכרזה "טאקי סגור".
אם הוא אינו סוגר את הטאקי, הוא נחשב עדיין "טאקי פתוח" והשחקן הבא רשאי לנצל אותו ולהיפטר גם הוא מכל הקלפים בצבע הטאקי.
הטאקי נותר פתוח עד אשר אחד השחקנים שעשו בו שימוש יכריז "טאקי סגור" או אם שוחק כבר קלף בצבע אחר.
ניתן לשים במפל גם קלפי פקודה, כאשר אם הקלף המוביל הוא מסוג פקודה, חובה לבצעה.
פקודות אחרות בתוך המפל – מתבטלות.
באפריל 2025 פרסם ממציא המשחק חיים שפיר הבהרה בפוסט בפייסבוק, על פיה בסוף רצף טאקי בצבע כלשהו לא מותר לשים קלף באותו המספר של הקלף האחרון, גם אם הוא בצבע אחר, או במילים אחרות - על טאקי פתוח מותר לשים רק קלפים בצבע של הטאקי.
סופר טאקי – קלף טאקי חופשי המקבל את הצבע של הקלף שתחתיו.
לא ניתן להחליף באמצעותו את הצבע המוביל.
איסור החלפת הצבע בעזרת הקלף סופר-טאקי נכנס לתוקפו על ידי הממציא לאחר הכנסת הקלף מלך כדי לשמור על איזון ולהגביר את המרכיב הטקטי במשחק.
יש להניח את קלף הסופר-טאקי ואז לשים את צבע הקלף שמתחתיו.
3 פלוס – מחייב את כל השחקנים האחרים למשוך 3 קלפים מהקופה.
לחלופין ניתן להשתמש בקלף 3+ ברצף של 2+.
ערך הקלף מתווסף לספירת כמות הקלפים על השחקן הבא ברצף למשוך מהקופה, אך אם אחד השחקנים האחרים מניח 3+ שבור על ה-3+, הוא מציל את כולם והשחקן בעצמו לוקח קלפים מהקופה כגובה הרצף.
3+ שבור – מותר לשים אותו על 3+ שהונח בקופה גם אם אין זה תורו של השחקן שמחזיק בו, אם הוצאת את הקלף מהקלפים המורמים מותר להניחו.
קלף זה מבטל את הפקודה של הקלף 3+ ובנוסף, מחייב את השחקן שהניח את הקלף 3+ לקחת 3 קלפים בעצמו.
שחקן יכול להיפטר מהקלף הזה מבלי להניחו על 3+ אולם אז הוא יכול לעשות זאת בתורו בלבד ובמקומו עליו למשוך שלושה קלפים מהקופה.
קלף זה וקלף 3 פלוס הוכנסו למשחק מספר שנים לאחר צאתו לאור, אולם לאחר מספר שנים הוצאו, ובמקומם הוכנס "חוק 3+" שאפשר את אותם המהלכים בעזרת שילוב של שני קלפים: קלף 3 וקלף + מאותו הצבע גם לאחר 2+ מאותו הצבע.
בשנת 2015 החזיר הממציא את שני הקלפים הללו לחפיסה וביטל את "חוק 3+".
אליפות הטאקי, התקיימה בלונדע – מוזיאון הילדים הממוקם בבאר שבע.
שלבי המוקדמות מתקיימים בדרך כלל חול המועד בחג הסוכות, ושלבי הגמר מתקיימים בדרך כלל בחודש דצמבר (חנוכה) באותה שנה.
מוקדמות האליפות ייערכו במבנה של בין ארבעה לחמישה שחקנים בשולחן.
סבב ראשון ישוחק בעד 24 שולחנות כאשר המנצח עולה לשלב הבא לאחר שלושה סבבי משחק.
סבב שני ישוחק ב־4 שולחנות כאשר המנצח מכל שולחן עולה לגמר הגדול.
בסבב השלישי ישחקו המתמודדים שזכו במקום השני מכל שולחן אשר יתמודדו על כרטיס אחד לגמר הגדול.
העולה מכל שולחן ישובץ בשולחן המקצה השני על פי סדר אשר נקבע מראש ומופיע לעיני כל בימי המוקדמות.
הזוכה במקום הראשון בכל מקצה יזכה ב־2 נקודות.
המפסידים ינוקדו במינוס לפי כמות הקלפים הנותרת בידיהם.
למשל: שחקן אשר הפסיד ובידיו נותרו שלושה קלפים, בתום המקצה ניקודו יהא -3.
הזוכה בתום 3 המקצים יהא זה בעל הניקוד הגבוה ביותר.
במצב של שוויון בין שני מתמודדים או יותר ייערך סיבוב אשר הזוכה במהלכו יעלה שלב.
בשנת 2016 התקיימה לראשונה אליפות הטאקי הרשמית בישראל, בשנה זו, באופן חד פעמי, הוחלט להגדיל את הפרס השני (חופשה משפחתית לארבעה נופשים בישראל), היות ששניים זכו במקום השני באותה שנה.
בשנת 2017 נערכה האליפות בשנתה השנייה בלונדע.
בשנת 2018 נערכה האליפות בשנתה השלישית בלונדע.
"סופר טאקי", טאקי מעודכן עם קלפים חדשים.
"לוגי", טאקי המבוסס על אותיות.
למשחק טאקי יש גרסת אונליין ואפליקציה למכשירי אייפון ואנדרואיד.
בעבר, בממירי HOT בערוץ המשחקים האינטראקטיביים "גוגו קלאב" היה קיים המשחק.
ניתן היה לשחק מול שחקן וירטואלי או משחק חי מול שחקן בממיר אחר.
טאראנטו (באיטלקית: , בדיאלקט מקומי Tarde) היא עיר נמל בדרום איטליה.
משמשת כעיר הבירה של נפת טאראנטו (provincia di Taranto) שבמחוז פוליה.
טאראנטו היא העיר השלישית בגודלה באיטליה הדרומית.
העיר הוקמה במאה ה-8 לפני הספירה על ידי הספרטנים.
טאראנטו בנויה בצפון מפרץ טאראנטו הנפתח אל הים היוני.
בעיר קיים נמל גדול לטעינה ופריקה של סחורות מסחריות ותעשייתיות.
כמו כן קיים בה בסיס גדול של הצי הצבאי האיטלקי, החולש מכאן על החלק הדרומי של הים התיכון.
העיר מהווה מרכז תעשייתי גדול עם מפעלי תעשייה לייצור ברזל יציקה, הגדול מסוגו באירופה.
קיימת בה תעשיית יצור מלט ומספנה לבניית אוניות.
בחבל הארץ שלה 29 קהילות, העוסקות בדיג לשיווק מסחרי, תעשיית מוצרי תעופה, תעשייה כימית, מלאכת עץ, קרמיקה וזכוכית.
בטאראנטו התקיימה קהילה יהודית בימי הביניים.
בנימין מטודלה מצא בה 300 יהודים בשנת 1159. ב-1510 גורשו ממנה היהודים, יחד עם האנוסים, כמעט לבלי שוב.
שרידים למצבות יהודיות מן המאה ה-3 ועד המאה ה-12 אצורים במוזיאון הארכאולוגי של טאראנטו .
במהלך מלחמת העולם השנייה, במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה, ב-9 בספטמבר 1943 נחת בעיר כוח של בעלות הברית במסגרת מבצע "סלפסטיק".
בהמשך המלחמה הנמל בעיר שימש כנקודת כניסה מרכזית לשאר הכוחות, כולל כוחות הבריגדה היהודית.
טאקט פירושו התנהגות הולמת המבוססת על התחשבות מאוזנת במצב החברתי ובסביבה שבהן נמצא אדם ברגע נתון במודעות.
מקור המילה במילה היוונית τακτ, שמשמעותה מגע או תחושה (בדומה למילה האנגלית touch).
לדוגמה, ביחסים בין-אישיים, טאקט פירושו התנהגות הנעשית תוך התחשבות ברגשות הזולת ובערכי המוסר שאותם הזולת מוקיר, על מנת ליצור אווירה נוחה ומערכת יחסים הרמונית, ולהפחית את הסיכון לעימותים ועלבון.
חוסר טאקט פירושו התנהגות בחוסר התחשבות בזולת.
טאקט הוא צורה של דיפלומטיה בין-אישית: היכולת להשפיע או להעביר מסר טעון מבלי לפגוע, וזאת באמצעות התחשבות, חמלה, נדיבות והיגיון, ולעומתו, חוסר-טאקט הוא התנהגות פוגענית, מעליבה וחסרת התחשבות מבלי שהאדם מודע לכך.
בספר משלי משלים רבים המזהירים מפני תוצאותיהם ההרסניות של הלעג, הזלזול והביזוי, לפוגע עצמו, שכן בסופו של דבר, החברה מתרחקת ממנו.
דוגמה לאדם בעל חוסר רגישות למצב, נמצא בסיפור אלישע והאישה השונמית, כאשר גיחזי דוחף את האישה שבעבר סייעה לאלישע, ועתה מתחננת לרגליו.
גיחזי לא שם לב לצערה או לילד המת שבזרועותיה.
בהמשך הוא אינו מבין את ההשלכות שיש לבקשת תמורה מנעמן שר צבא ארם, ונענש על כך.
הספר "הפיל שבחדר" מאת אביתר זרובבל, דן בתופעת ההשתקה וההכחשה, גם במקרים שרואים אלימות כלפי נשים וילדים בבתי השכנים, שנובעת מהרצון להיראות בעלי טאקט ורגישות חברתית ולא "לתחוב את האף לעניינים לא לנו".
בשנת 2001 שודר פרק בסדרת הטלוויזיה ויל וגרייס בשם "צעירים חסרי טאקט".
בנג'מין דיזראלי כתב: בהיעדר טאקט - אינך יכול ללמוד דבר.
ד"ר סוס (תאודור זאוס גייזל) חרז חרוזים סביב המילה באנגלית.
אייזק ניוטון הגדיר טאקט כ"אמנות הבעת דבר בלי ליצור אויבים".
וינסטון צ'רצ'יל צוטט אומר: טאקט הוא האמנות לומר לאדם "לך לעזאזל" באופן כזה שהוא יצפה וייחל כבר לצאת לדרך.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המופע של קתרין טיית'" הייתה דמות אישה חסרת טאקט בשם 'עלי', אותה שיחקה טיית'.
היא פוגשת אדם חירש ומנסה לנחש מהי הפנטומימה, פורצת לתוך דברי אדם מגמגם וקוטעת אותם, ומדברת באופן מפורש על פגם מלידה ניכר במצחו של מישהו כאילו מדובר במשהו שיש לרחוץ אותו.
טיית' סיפרה למראיינים באחד העיתונים שהדמות מבוססת עליה עצמה ומקצינה מצבים מביכים אליהם נקלעה היא בהזדמנויות שונות.
בסרטון קצר של ריזון טיוי - הסדרה דאלאס הוצגה כוולגרית, פוגענית וחסרת טאקט, אך כזו שגרמה להפלת משטר ניקולאה צ'אושסקו ברומניה, כשאזרחי ארץ זו צפו בכל מה שניתן לקבל תחת הקפיטליזם, ושנמנע מהם תחת הקומוניזם או הסוציאליזם הנשלט ביד קשה בידי שליט יחיד.
נפת טאראנטו (באיטלקית: Provincia di Taranto) היא נפה במחוז פוליה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר טאראנטו, והיא גובלת בנפת מטרה במחוז בזיליקטה במערב, בנפת בארי במחוז פוליה בצפון, בנפת ברינדיזי במחוז פוליה במזרח, בנפת לצ'ה במחוז פוליה בדרום-מזרח ובים היוני בדרום.
טאקין (שם מדעי: Budorcas taxicolor) הוא מין יחיד בסוגו של אנטילופת-עז החיה במזרח ההימלאיה.
הטאקין הוא החיה הלאומית של בהוטן.
גובהו של הטאקין 110 עד 120 ס"מ משקלו 350 ק"ג, והוא מכוסה בצמר זהוב שהופך לשחור בבטן.
לשני המינים קרניים קטנות שצומחות במקביל לגולגולת וצומחות מעלה בנקודה חדה, ומגיעות לאורך של כ-30 ס"מ.
הטאקין מצוי ביערות במבוק בגובה של 2,000 עד 4,500 מטרים, שם הם אוכלים עשב, ניצנים ועלים.
הם מתקבצים לעדרים קטנים בחורף.
מחקר מיטוכונדריאלי מראה שהטאקין מקורב לכבשים, ודמיונו לכבש המושק הוא דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
כמה תאוריות גורסות כי הטאקין הוא המקור לגיזת הזהב במיתולוגיה היוונית.
טאראניס (Taranis) היה אל הרעם במיתולוגיה הקלטית.
פולחנו היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו), בריטניה והיספניה (ספרד של ימינו).
המשורר הרומי לוקאן מזכיר אותו (יחד עם האלים אסוס וטוטאטיס) בשירו האפי "פארסאליה".
טאראניס מתואר כאל מזוקן מחזיק בידו האחת ברק ובשנייה גלגל.
עם המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית זוהה טאראניס עם האל יופיטר מהמיתולוגיה הרומית.
כמו כן ניתן למצוא מאפייני דמיון רבים בין טאראניס לאל תור מהמיתולוגיה הנורדית.
טאר הוא כלי פריטה איראני בעל צוואר, ממשפחת הלאוטות, אשר נבנה החל מהמאה ה-15. המילה טאר משמעה "מיתר" בשפות הודו-איראניות רבות.
היא קיימת בשמות של כלי נגינה שונים, כגון דוטאר (שני מיתרים), סאטאר או סיטאר (שלושה מיתרים), גיטארה (גיט - מקור המילה איננו ידוע + טאר - מיתר).
גופו של הטאר בנוי מעץ תות בצורת הספרה 8 עם בטן, והוא בעל צוואר ארוך.
תיבת התהודה שלו מכוסה בעור כבש ובכך נוצר עומק לצלילים של הכלי.
לכלי 6 מיתרים ובעת העתיקה נחשב למלך כלי הפריטה.
הטאר הוא חלק בלתי נפרד מכלי הנגינה במוזיקה הקלאסית הפרסית והכורדית.
הטאר נהיה נפוץ במדינות שונות בעולם בעיקר בגלל צליליו האקזוטיים וכן עקב הפצתו על ידי מהגרים מאיראן.
כך למשל, בישראל ניתן לראות את הטאר האיראני בקרב עולים מאיראן.
בעשור השני של המאה ה-21 הכלי נהיה פופולרי בישראל ובעולם לניגון מוזיקה המבוססת על סגנונות שונים מהמזרח הקרוב וצפון אפריקה (להבדיל ממוזיקה מזרחית), וכן לניגון מוזיקת עולם
בישראל נגן הטאר הטוב ביותר הוא הרב אייל סעיד מאני.
לטאר האיראני היו קיימות בעבר כמה גרסאות שונות כגון כלי נגינה עם מספר מיתרים שונה או תיבת תהודה העשויה מחתיכת עץ אחד ולא שתיים מודבקות כמו בטאר המודרני הנקרא מונגי.
הצ'הארטאר בפרסית "ארבעה מיתרים" (צ'האר - ארבע, טאר - מיתר) ממערב אפגניסטן הוא כלי נגינה דומה לטאר האיראני אך עם 4 מיתרים.
צ'הארטאר היה השם המקורי של הכלי הנגינה טאר וייתכן שהוא הכלי המקורי שממנו נוצר הטאר באיראן, לו נוספו עם השנים שני מיתרים.
באזרבייג'ן ובכמה ארצות נוספות מצויה גרסה שונה של הכלי שנהיה נפוץ בקרב עמי הקווקז, מרכז אסיה, וטורקיה.
הטאר האזרי נוצר בסוף המאה ה-18 על ידי מירזה סדיגג'אן כמודיפיקציה של הטאר האיראני שיזכיר בצליליו את הרובאב האוזבקי, אף הוא כלי פריטה בעל פני מהוד המכוסים בעור של בקר או צאן.
לטאר האזרי 11 מיתרים וגוף מעט שונה.
באפגניסטן קיימת גרסה אפגנית של הטאר הנקראת מהאלי דוטאר שמיתריו מפוזרים לאורך כל הצוואר של כלי הנגינה, בדומה לכלי מיתר שאחרים מאפגניסטן
בעדה הבוכרית הטאר כלי מוביל בו היו מנגנים בחתונות ומסתובבים סביב אורחי האירוע, את הטאר היה מנגן הזמר עצמו כאשר מלווה על ידי הדויירה הבוכרי ובשנים המתקדמות יותר התלווה אליהם גם הקלרינט, האקורדיון ומערכות ההגברה.
את הטאר ניתן להשמיע על ידי מיקרופון או פיקאפ מיוחד המוצמד על עור הכבש או בתוך הטאר על העץ.
טאראווה הוא אטול במרכז האוקיינוס השקט, לשעבר בירתה של הקולוניה הבריטית לשעבר איי גילברט ואליס.
כיום זהו מיקומה של בירת הרפובליקה של קיריבטי, דרום טאראווה.
האי ידוע בעיקר כמקום היערכו של קרב טאראווה במהלך מלחמת העולם השנייה.
טאראווה מורכב מעשרים וארבעה איונים, מתוכם לפחות שמונה מיושבים.
האיון הגדול ביותר (דרום טאראווה) נמתח מבונריקי (הפינה הדרום-מזרחית של האטול) לאורכו של כל הצד הדרומי, מלבד בֶּטְיוֹ.
שביל מורם, המכונה השביל היפני, מחבר כעת בין בָּייריקי לבטיו.
העיר הגדולה ביותר, בּיקֶניבֶּאוֹ ושדה התעופה הבינלאומי בונריקי נמצאים בדרום טאראווה.
האי בּיקֶמָן (שקוע בשל זרמי ים)
אוכלוסיית האטול היא 28,802 בני אדם, נכון לשנת 1990. האוכלוסייה היא ברובה מיקרונזית.
גדול האוכלוסייה ככל הנראה עובר את כושר הנשיאה של האיים, והקיום בהם נמשך ללא רעב הודות לסיוע בינלאומי, בעיקר מבריטניה, יפן וניו זילנד.
באטול טאראווה ישנן שלוש מועצות מקומיות:
המועצה העירונית של טֵיינַאיינַאנוֹ, מבייריקי עד בונריקי, ידועה גם כדרום טאראווה, בירת הרפובליקה של קיריבטי.;
מועצת העיירה של בטיו, על האיון בטיו;
צפון טאראווה, בכל האיונים שבצד הזרחי ומצפון לבונריקי.
המרכז המנהלי העיקרי של הרפובליקה של קיריבטי נמצא בבייריקי בדרום טאראווה.
הפרלמנט מתאסף באיון אָמְבּוֹ, ומספר משרד מנהל נמצאים בבטיו ובביקניבאו.
תומאס גילברט, רב החובל של הספינה "שארלוט" שבבעלות חברת הודו המזרחית הבריטית, היה האירופאי הראשון לתאר את טאראווה, עת הגיע לשם ב-20 ביוני 1788. רישומיו של גילברט מאותה שנה שרדו עד ימינו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבש האטול טאראווה על ידי היפנים, והחל מ-20 בנובמבר 1943, היה זה מקום התרחשותו של קרב טאראווה העקוב מדם.
באותו יום, כוחות חיל הנחתים האמריקני נחתו בטאראווה, וסבלו מאבדות רבות מאש חיילים יפנים, אשר תפסו עמדות מחופרות באיי האטול.
הנחתים אבטחו את האיים לאחר 76 שעות של לוחמה עיקשת, עם כ-6,000 הרוגים בשני הצדדים.
באיון בטיו ממוקם הנמל הראשי, ממנו מיוצאים קופרה ופנינים.
המטבע המקומי בקיריבטי הוא דולר אוסטרלי.
בטאראווה נמצאים מכללה למורים ובית ספר ימי.
הטאראהומרה או רארמורי (כפי שהם נקראים במקור) הם אינדיאנים החיים בצפון-מערב מקסיקו, אשר ידועים ביכולת שלהם לרוץ מרחקים ארוכים.
במקור, הם היו תושבים של מחוז צ'יוואווה שבמקסיקו, אך הם נסוגו אל עבר קניונים כמו קניוני הנחושת בזמן הגעתם של החוקרים הספרדים במאה ה-16. כיום, האזור אותו הם מאכלסים נקרא לעיתים קרובות בפשטות על שמם - הטאראהומרה סיירה.
רובם עדיין מאמצים סגנון חיים מסורתי וטבעי.
הם חיים לרוב במערות או בבקתות עץ או אבן.
הרארמורי מגדלים בעיקר חיטה, שעועית ותירס, וניזונים מגידולים אלה.
לפני אירועים של ריצות ארוכות (אשר נערכים אצלם לעיתים קרובות) נוהגים הרארמורי לשתות בירה שהם מכינים מתירס ולאכול מאכלים מיוחדים שהם מכינים משעועית.
רארמורי רבים מגדלים כבשים, עיזים וגידולי בקר.
כמעט כל רארמורי נאלץ בשל כך לנדוד בצורה זו או אחרת במהלך העונה.
שפת הטאראהומרה שייכת למשפחת השפות היוטו-אצטקיות.
על אף שהשפה נמצאת בירידה בשימוש עקב הדחקותה על ידי הספרדית היא עדיין נמצאת בשימוש נרחב על ידי אנשי הרארמורי.
הרארמורי נראו לראשונה על ידי הספרדים במאה ה-16. כאשר הספרדים גילו אותם לראשונה הם כונו על ידם הטאראהומרה.
עד תחילת המאה ה-17 הספרדים הקימו מכרות בשטחם של הרארמורי, ובעקבות כך, רארמורי רבים נחשפו למסעות פשיטה של הכובשים הספרדים כדי להשיג עבדים נוספים שיעבדו במכרות.
מסיונר ישועי בשם חואן פונטה הקים מסיון בדרום שטחם של הרארמורי.
המסיון היה ידוע בשם 'סן פבלו בלזה'.
פונטה נהרג בשל ההתנגדות של קבוצות נוספות של ילידים מקומיים בשנת 1616. המסיון חדל להתקיים בשל כך במשך למעלה מעשור.
עם גילוי המכרות של צ'יוואווה בשנת 1631 היו נוכחות גבוהה בשטחי הרארמורי של ספרדים, וגם הישועים שלחו מסיונרים נוספים.
בנוסף, היה גידול בשיעור העבדות במכרות של הספרדים.
בשנת 1648 הלכו הרארמורי להילחם בספרדים.
הם פגשו אותם לקרב ב'פאריאגיק' והשמידו מסיון נוסף שהיה קיים באזור.
שניים מהמנהיגים של הרארמורי נתפסו על ידי הספרדים והוצאו להורג.
זמן קצר לאחר מכן, התמקמו הספרדים במעלה השטח של הרארמורי.
בעקבות כך, מנקודה זאת בהיסטוריה, הרארמורי התפצלו ל-2 קבוצות.
אלה אשר ישבו במורד השטח, נטמעו באוכלוסייה הנוצרית שהתרבתה שם, ואיבדו באופן ניכר את זהותם האותנטית.
אלה אשר ישבו במעלה השטח, המשיכו להילחם בפולשים הספרדים והנוצרים, מה שהוביל לגירושם של הפולשים הזרים מהשטח.
הישועים חזרו בשנת 1670 והטבילו אלפי רארמורי לנצרות, אבל אנשים אלו המשיכו לשמור על זהות נפרדת.
המנהיג של הרארמורי שהתנגדו לכיבוש הספרדי הוצא להורג בשנת 1690, ובשנים 1696-1698 המשיכו הרארמורי לנהל מלחמה כנגד הספרדים אבל הובסו צבאית.
עד שנת 1753 המסיונים אשר היו במורד השטח של הרארמורי נמסרו לכמרים חילוניים, ועם הפיזור של הישועים בשטח הספרדי, בשנת 1767 רוב המסיונים שהיו בשטחם של הרארמורי כבר לא פעלו.
בשנת 1767 רוב הישועים גורשו מכל השטחים הספרדיים.
הישועים הוחלפו על ידי הפרנציסקנים, אשר למרות מאמצם הרב ומסירותם, לא הצליחו לנצח בקרב שהחלו הישועים.
הישועים חזרו בתחילת המאה העשרים והתיישבו מחדש במסיונים הנטושים.
משמעות המילה רארמורי, בשפתם, היא 'ריצה על כפות הרגליים' או 'זה שרץ מהר'.
עם התפוצה וההתפרסות הרחבה שלהם על הקרקע, פיתחו הרארמורי מסורת של ריצות ארוכות של עד 200 מייל (כ-320 ק"מ) במשך יומיים שלמים, לשם ציד, תקשורת ומעבר ממקום למקום.
הריצה שלהם נעשית בסנדלי עור פשוטים, כפי שמתואר בספר 'נולדנו לרוץ' של כריסטופר מקדוגל.
טאקנה (בספרדית: Tacna) היא בירת מחוז טאקנה בדרום פרו, במרחק של 35 קילומטרים מצפון לגבול עם צ'ילה.
עד מלחמת העצמאות של פרו טאקנה הייתה עיירה קטנה.
ב-1811 פרנסיסקו אנטוניו דה סלה, רואה חשבון מלכותי, למעשה התחיל את המלחמה בטאקנה עם פתיחת מרד נגד השלטון הספרדי.
מ-1836 על 1839 טאקנה הייתה בירת הקונפדרציה הפרואנית-בוליביאנית קצרת הימים.
ב-1841 העיר נכבשה על ידי הצבא הבוליביאני, אך הוחזרה לפרו כעבור שנה בהתאם להסכם שנחתם.
העיר החלה לשגשג כלכלית עד מלחמת האוקיינוס השקט.
במהלך המלחמה, שהחלה ב-1879, צ'ילה פלשה לערים טאקנה ואריקה, שהיו אז תחת שלטון פרואני.
עם סיום המלחמה ב-1883 נחתם חוזה אנקון, אשר בו נאמר שצ'ילה תשלוט באזור למשך עשר שנים, שלאחריהן ייערך משאל עם שייקבע את עתיד האזור, אך משאל העם לא התקיים בסופו של דבר.
טאקנה נותרה תחת שליטה צ'יליאנית בסביבות 45 שנה, במהלכן ניסה השלטון הצ'יליאני לשכנע את האוכלוסייה המקומית לנטוש את עברה כחלק מפרו ולהשתלב לצ'ילה.
לבסוף, ב-1929 הצדדים הגיעו להסכמה, כך שצ'ילה תמשיך להחזיק באריקה, בעוד טאקנה תוחזר לפרו אשר קיבלה גם פיצוי בגודל של כ-6 מיליון דולר.
באזור נמצא הר געש טוטופאקה שהתפרץ בעבר מספר פעמים.
כלכלת טאקנה מתבססת בעיקר על חקלאות.
היא מייצרת למעלה ממחצית יבול הזיתים במדינה.
בנוסף פועל באזור מכרה נחושת חשוב.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית חורחה בסדרה גרומן והאוניברסיטה הפרטית של טאקנה.
העיר מקושרת במסילת רכבת לעיר אריקה בצ'ילה.
נמל התעופה הבינלאומי קורונל חיל האוויר הפרואני קרלוס סיריאני סנטה רוסה נמצא במרחק של 5 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות לערים אחרות בפרו, כמו לימה, בירת המדינה.
טאר נילג'ירי (שם מדעי: Nilgiritragus hylocrius; מכונה גם יעל נילג'ירי), הוא סוג של אנטילופת-עז בינונית האנדמי לתת-היבשת ההודית ומהווה מין יחיד בסוגו.
תואר לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג ויליאם אוגילבי.
עד שנת 2005 סווג לצד טאר ההימלאיה וטאר ערבי (שלושת מיני הטארים) תחת השם המדעי Hemitragus hylocrius בעיקר על סמך מבנה הקרניים והאקולוגיה, אך כיום שלושת הטארים נחשבים כסוגים נפרדים, ולכל אחד מהם קרבה לסוגים מסוימים בתת-משפחת היעלים.
הטאר הנילג'ירי קרוב לסוג כבש (Ovis) הכולל מינים כדוגמת כבש גדול-קרניים, כבש דאל, כבש מופלון ואחרים, בעיקר בשל הדמיון הגנטי של הכרומוזומים .
השם המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Nilgiri" = "נילג'ירי", "tragus" = "תיש"; מתייחס למקום חיותו העיקרי בהרי נילג'ירי.
"hylocrius" = "עז של היער", ומתייחס לבית גידולו הכולל גם אזורים מיוערים.
בשפה הטמילית הוא נקרא "וריאדו" שפירושו "עז הצוקים התלולים".
בהודו הכינוי הנפוץ שלו הוא "יעל נילג'ירי", וזאת על עף קביעת החוקרים במאה ה-19 שסיווגו אותו בסוג יעל, הוא אינו קשור אליו כלל.