tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תואר שני נוסף בהצטיינות מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית.
בשנת 2006 סיים את שירותו בצה"ל.
כעבור שנה מונה לעוזר שר הביטחון להתגוננות, במקומו של שאול חורב.
בדצמבר 2014 החליט ראש הממשלה, בנימין נתניהו, למנות את שניר לתפקיד ראש הוועדה לאנרגיה אטומית, אך מינוי זה הוקפא על ידי היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בנימוק שיש להימנע ממינויים בכירים בתקופת בחירות.
ביוני 2015 אושר המינוי בממשלה.
סיים את כהונתו בתפקיד זה ב-31 ביולי 2022.
לאורך כל שירותו רב השנים במערך הביטחוני ובתפקידיו האחרונים, שניר ניהל אורח חיים צנוע, ניסה לשמור על פרופיל נמוך, לא התבלט בתקשורת, ודחה אין ספור בקשות מכתבים בכירים לראיונות עימו.
במרץ 2023, נוכח תמיכתו בגל המחאה בעקבות הרפורמה המשפטית, חרג שניר ממנהגו והתראיין לכתבה נרחבת לנדב איל במוסף 7 ימים שבידיעות אחרונות.
כדורסלן מצטיין ומלך הסלים של קבוצת הפועל גבעת ברנר (קלע 4,255 נקודות) ששיחקה בליגה הראשונה ומקום 28 בכל הזמנים בישראל, שחקן כדורעף בהפועל נען ובנבחרת ישראל ושחקן כדוריד בהפועל רחובות.
נוסף לכך, היה מג"ד (במילואים) בשריון.
רייס נולד לפאולה ואיזי רייס בקיבוץ גבעת ברנר, שם גם גדל.
אמו, פאולה, הייתה ספורטאית בתנועת מכבי וגדלה בדנציג, עלתה לארץ ב-1934 והצטרפה לקיבוץ.
אביו, איזי, יליד דסאו שבגרמניה.
אחיו של זאב הם שחקני הכדורסל גדעון (אלוף ישראל ואלוף המכביה השמינית בקפיצה לרוחק) ויהודה.
ב-1959 החל זאב רייס לשחק בקבוצת הכדורסל של הפועל גבעת ברנר, ושיחק בקבוצה במשך 16 עונות כשבסך הכל קלע 4,255 נקודות, מקום 28 בכל הזמנים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה רייס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.54 מטר, אחרי ב.
בורשטיין מאוסטרליה (13.84 מטר) ורוברט ריטנברג מארצות הברית (13.80 מטר).
באליפות צה"ל באתלטיקה שנערכה בנובמבר 1958 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא צה"ל חדש של 7.00 מטר.
אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה משולשת
באליפות ישראל שנערכה בראשון לציון ביולי 1959 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 14.22 מטר, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של דוד קושניר (14.05 מטר).
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב ביוני 1960 קבע רייס בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.35 מטר.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 14.41 מטר.
בתחרות בין נבחרת ישראל לנבחרת קפריסין שנערכה באצטדיון המכביה בנובמבר 1962 קבע רייס בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.45 מטר.
בתחרות שנערכה בסוף מרץ 1963 קבע רייס בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.63 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 15.14 מטר.
בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכה ברמת גן בשנת 1965 זכה רייס במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.94 מטר, אחרי מיכאל סלבי מבריטניה (14.00 מטר) ולפני כהן מקנדה (13.92 מטר).
רייס ניהל את הנגריה של קיבוץ גבעת ברנר, אחד מחמישה מפעלי הריהוט הגדולים בתעשייה הקיבוצית.
יצא בתחילת שנות ה-80 כנציג התעשייה הקיבוצית לארצות הברית.
לאחר כישלון החברה, נקרא לשוב לישראל, אולם החליט להישאר שם ופתח עסק עצמאי מצליח.
בשנת 1986 נעצר רייס בארצות הברית, בחשד לתיווך במכירת נשק לאיראן.
לאחר חודשיים התביעה האמריקאית ביטלה את רוב סעיפי האישום החמורים נגדו והוא הואשם באי-דיווח על מעשי אחרים.
לאחר שובו מארצות הברית התגורר בהרצליה ובשנותיו האחרונות באלפי מנשה.
זאב רייס נפטר ב-12 ביוני 2019 ונטמן בבית העלמין בגבעת ברנר.
הותיר אחריו את רעייתו, דבורה לבית פרחי, שני בנים ושתי בנות.
אלוף המכביה השנייה (1935), אלוף ישראל ושיאן ישראל במשך שנים רבות (כ-17 שנים), בזריקת דיסקוס.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה שטיל במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40 מטר, אחרי הרי שניידר (48.30 מטר) ודוד אילדמן (41.36 מטר), שניהם מארצות הברית.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שטיל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.11 מטר, לפני בלא וייס
מצ'כוסלובקיה (36.91 מטר) וטוביה מיורצ'יק מפולין (35.49 מטר)
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה שטיל בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.65 מטר, לפני אריה אטרמן ממכבי תל אביב (32.21 מטר) ולב גוריון מבר כוכבא ירושלים (32.17 מטר) ומדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.36 מטר, אחרי אריה אטרמן (11.77 מטר) ולפני דב רבינוביץ' ממכבי תל אביב (10.56 מטר).
באליפות האתלטיקה של ארץ ישראל שנערכה ברחובות ב-3 באפריל 1937 קבע שטיל שיא ישראלי חדש של 40.56 מטר.
שיא זה החזיק מעמד כ-15 שנים ונשבר בשנת 1952 על ידי אורי גלין.
ב"אולימפיאדת המזרח הקרוב" בהשתתפות, טורקיה, יוון, מצרים, נבחרת הצבא הבריטי במצרים וארץ ישראל שנערכה בקהיר, במאי 1940 זכה שטיל במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.10 מטר.
זאבה כהן היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית-אמריקאית.
ייסדה את המחלקה למחול באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית וניהלה אותה בין השנים 1969–2009. מתגוררת בניו יורק.
זאבה כהן נולדה ב-1940 למשפחה ממוצא יהודי תימני.
הוריה היו פעילים בארגון הצבאי הלאומי.
אביה הוגלה על ידי הבריטים לאפריקה, ושב רק לאחר קום המדינה לארץ ישראל.
מצבם הכלכלי היה קשה והאם התפרנסה מעבודתה כאחות, אבל היא אפשרה לבתה לקחת שיעורי מחול ומוזיקה.
בגיל 5 החלה כהן לרקוד כילדה אצל גרטרוד קראוס, מחלוצות המחול המודרני בישראל, שם הודגש האספקט היצירתי דרך אימפרוביזציה בנוסף לטכניקה.
ב-1956 בגיל 16 עברה לסטודיו של רינה גלוק, שהייתה תלמידתה של מרתה גרהם בארצות הברית ופעלה ולימדה על פי שיטתה[1].
במקביל ללימודי המחול הצטרפה ללהקת המחול של רינה גלוק ולאחר מכן ללהקת בימת מחול.
באותה תקופה היו מעט הופעות מחול שבדרך כלל היו מתארגנות על ידי מורה או כוריאוגרפית מנהיגה שליקטה סביבה רקדניות.
"בימת מחול" פרצה דרך בהיותה להקה שיתופית בניהולן של נעמי אליסקובסקי, רינה גלוק ורינה שחם, והרקדנים רקדו בעבודות של שלושתן.
זאת הייתה תקופת מעבר מרסיטלים בסטודיות של המורות להופעות במה שנקרא "קונצרטים למחול", שמשכו קהל רחב יותר מהתומכים החוזרים ומאנשי המקצוע בלבד.
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, כהן למדה והופיעה בעבודות בסגנון ג'אז של רות האריס וב-1962 הצטרפה ללהקת התיאטרון הלירי, להקתה של הכוריאוגרפית האמריקאית אנה סוקולוב.
תחת הדרכתה של סוקולוב הפכה לסולנית חשובה ובולטת בלהקה זו.
באותה שנה היא גם לימדה מחול מודרני תלמידים מתקדמים מבית הספר למחול של שרה לוי תנאי, שהיה צמוד ללהקת ענבל.
מפנה גדול בחיי כהן אירע ב-1963, כאשר אנה סוקולוב הציעה לה לצאת ללימודים בג'וליארד בניו יורק, בעזרת מלגה של קרן נורמן (שהפכה מאוחר יותר לקרן התרבות אמריקה-ישראל).
בנוסף ללימודי מחול מודרני ומחול קלאסי, היא למדה גם כוריאוגרפיה, היסטוריה של המחול וביקורת, כתב תנועה (LABAN NOTATION) ומוזיקה.
במקביל ללימודים בג'וליארד, כהן הצטרפה ללהקת המחול של אנה סוקולוב בעיר.
לקראת סוף שנות השישים הצטרפה כהן לקבוצת רקדנים בניו יורק שכללה כמה מבוגרי להקת אנה סוקולוב, שהקימו את קולקטיב הכוריאוגרפים הנודע "Dance Theater Workshop" [2]..
זה היה המקום בו התחילה את דרכה ככוריאוגרפית.
ב־1969 החלה כהן ללמד מחול מודרני באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי ולימים הפכה לפרופסור מן המנין.
ככזאת סללה את הדרך להתקבלות המחול כחוג לימודים עצמאי שעמדה בראשו.
שיטת ההוראה שפיתחה חושפת את התלמידים לכיוונים שונים: מעשי, יצירתי ואקדמאי, בדגש על הקשרים בין תחומיים, הבנת תרבויות שונות, סגנונות ודרכי ביטוי שונים בשפת הגוף והתנועה.
היא עמדה בראש החוג עד פרישתה לגמלאות בשנת 2010.
ב-1971 כהן העלתה מופע יחיד.
בתוכנית הערב היא כללה עבודות סולו של כוריאוגרפים אותן פירשה מחדש, וקטעים מקוריים שלה ושל אחרים.
ביניהם אנה סוקולוב, ג'יימס וורינג, פיליס למהות', דניאל נגרין וחוזה לימון.
היא המשיכה להעלות את המופע, שזכה לביקורות נלהבות על איכותו ועל כך שהציג עבודות סולו חדשות בסגנונות שונים במשך 12 שנים בארצות הברית, גרמניה, אנגליה, קנדה וישראל [3].
ב-1975 ביצעה ריקוד סולו לפי כוריאוגרפיה של מרגלית עובד "ארבע אמהות".
בעבודה זו גילמה את הדמויות המקראיות: שרה, רבקה, רחל ולאה.
שרה הזקנה, העייפה והצינית הופכת לרבקה השובבה והחייכנית, בת העשרה, שהופכת ללאה-קשת היום, חסרת החן, המרירה והקנאית, הנעה באגרסיביות, צועקת ומקללת.
זו האחרונה הופכת לרחל הרכה והכאובה, נעה בריקוד אבסטרקטי, מכוסה כולה בבד שחור ופניה כמעט מוסתרים.
בשנים 1976–1977 יצרה שתי עבודות מחול לבלט בוסטון : Rainwood[4] ו-Goat Dance[5].
בשנת 1978 הוזמנה כהן לישראל ועבדה עם להקת המחול בת שבע, איתה העלתה עבודת מחול בשם "ערבה, ביצות ויער".
המחול שילב פסקול של צלילי יער, חיות וציפורים שרות, שהוקלטו במיוחד למופע בשמורת טבע בארצות הברית.
המופע זכה בפרס "כינור דוד".
בשנת 1983 הקימה להקת מחול בשם "זאבה כהן ורקדנים" במסגרתה העלתה מופעי מחול בניו יורק וברחבי ארצות הברית.
בשנת 1985 הוזמנה שוב ליצור עבור "בת שבע" והציגה בין היתר את עבודת המחול "ואריציות ווקמן".
במהלך חייה יצרה כהן ריקודים ללהקות רבות ובין היתר ללהקת ענבל, להקת בת שבע, להקת הקיבוצים, בלט בוסטון ולהקת הרפרטואר של אלווין איילי.
כהן שירתה כיועצת להקמת תוכנית הדיפלומה למחול בבתי ספר תיכון המשתייכים לארגון הבינלאומי International Baccalaureate (המקביל לבחינות הבגרות בישראל) ומאז ייסוד.
התוכנית ב-1998 שימשה בה כיועצת ובוחנת ראשית של ביצועי המחול עד 2017.
ב-2010 נעשה הסרט התיעודי "זאבה כהן יוצרת חיים בריקוד" בו מתארת כהן כיצד אמן יכול לשרוד בעולם הריקוד ולפלס דרך עצמאית.
זאבה כהן חיה בניו יורק, נשואה לצייר אברי אוחנה, ולהם בת.
זאבול (בפרסית/דארי/פשטו: زابل) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן.
בשנת 1963 נוצר המחוז כפיצול של המחוז השכן קנדהאר וגבולותיו לא השתנו מאז.
גודלו של המחוז 17,343 קילומטר רבוע.
רוב אוכלוסייתו של מחוז זאבול המונה 289,300 איש אינה חיה באזורים עירוניים אלא בשטחים הכפריים.
למחוז גבול בינלאומי עם הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן מדרום-מזרח.
המחוז ממוקם על אזור היסטורי, גאוגרפי ותרבותי בשם זאבולסתאן (בפרסית: زابلستان).
מחוז זאבול ממוקם בדרום אפגניסטן; זאבול גובל בפקיסטן ובקנדהאר בדרום ובמערב, במחוז אורוזגאן בצפון-מערב, במחוז ע'זני ובמחוז פכתיכא במזרח.
הטופוגרפיה מאופיינת על ידי שטח הררי וצחיח בצפון ובמזרח ושטח מישורי ומדברי מדרום ובמערב.
מקורות המים המרכזיים במחוז הם הנהרות ארגנדאב וטרנק הזורמים לאורכו מעבר רכס ההרים הינדו-כוש מצפון-מזרח.
האוכלוסייה של המחוז המונה למעלה מ-300 אלף איש מורכבת בעיקר מהעם הפשטוני, המפוזר ברחבי כ-2,500 כפרים מרוחקים על גבי המחוז כולו.
קבוצות השבטים העיקריות כוללות את טוקי והוטכ (שבטו של מוחמד עומאר), כמו גם את שבטי גילזאי, נורזאי ודוראני (שבטם של שליטי האימפריה הדוראנית).
המקצועות העיקריים בזאבול הם חקלאות וגידול בעלי חיים.
ישנם 600 פרויקטים ותשתיות למען סיוע ופיתוח מחוזי המתוכננים באזור עם מעל 30 מיליון דולר אמריקני בעלויות מתוכננות.
למרות הטענות הרשמיות של הממשלה האפגנית בקאבול כי התמיכה בטליבאן חלשה או נאלצת בכפייה באזור המחוז, ישנה תמיכה חזקה, בייחוד מצד היישובים הכפריים ברחבי המחוז.
מראיון של רדיו אירופה החופשית עם תושב קלאת, בירת המחוז המונה 45,000 איש נאמר בפי התושב כי: פאיז מוחמד אחמדזאי, פעיל אזרחי בקלאת, טען כי המחוז נשכח על ידי הממשלה, שלטענתו מיקדה את מאמציה הצבאיים וההתפתחותיים במחוזות שכנים גדולים ואסטרטגיים יותר כמו קנדהאר, אורוזגן והלמנד.
לדברו: זאבול חשובה מבחינה אסטרטגית לטליבאן שכן היא עוברת בדרך קישור בין מחוזות גדולים כגון ע'זני, קנדהאר ואחרים, אך גם משום שהיא משמשת אסטרטגית לתנועת כוחות אל תוך מרכז המדינה ואל הבירה קאבול.
מחוז זאבול נחשב ל"מעוז הטליבאן" בדרום אפגניסטן.
במחוז ישנה נוכחות חלשה של ממשלת אפגניסטן, המוגבלת לעיר הבירה, בעוד שרוב האוכלוסייה מתגוררת כאמור בכפרים הרבים המפוזרים.
מלבד מורדי הטליבאן המקומיים, על פי הדיווחים לוחמי ארגוני מורדים ובדלנים שונים פעילים בכמה נפות במחוז.
שמונה נפות מתוך המחוז מסווגות כחלוקות בין כוחות הממשלה לגופים שונים, מחוז הבירה קלאת נמצא תחת שליטה יציבה של הממשלה האפגנית, וישנן שתי נפות הנמצאות תחת שליטה מלאה של הטליבאן.
117 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 2 תקריות בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פשיטות ליליות ותקיפות אוויריות.
מורדי הטליבאן ביצעו פעילויות הקשורות לטרור כמו ירי ופיגועי התאבדות בכמה נפות ברחבי המחוז.
יתר על כן, דווח כי אירועים ביטחוניים הקשורים לסכסוך כגון קבוצות חמושות בלתי חוקיות שתוקפות עמדות של המשטרה ומפוצצות מטעני חבלה התרחשו לאורך כמה קטעי כביש מהירים במחוז.
התקפות אוויריות של כוחות ארצות הברית התרחשו גם כן והרגו את מנהיגי ומפקדי הטליבאן, בהם נהרג בשנת 2015 המושל המחוזי מטעם הטליבאן.
תועדו 293 נפגעים אזרחיים (57 הרוגים ו-236 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 79 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים.
זו ירידה של 12% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו פיגועים באזורים מיושבים, ואחריהם הטלת מטעני חבלה ומוקשים.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז זאבול ואוכלוסייתן.
זאב רוזנהק (נולד ב-1961) הוא סוציולוג ישראלי שמתמחה בסוציולוגיה כלכלית וכלכלה פוליטית.
מכהן כפרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת באוניברסיטה הפתוחה.
כמו כן, שהה במעמד של פרופסור-אורח במספר אוניברסיטאות בארצות-הברית וקנדה.
נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, להורים ילידי ארגנטינה, ברטה ולאון, שהוריהם היגרו ממזרח-אירופה.
לרוזנהק יש אחות אחת, דיאנה, עורכת דין במקצועה.
בגיל 19 עלה לישראל ממניעים ציוניים.
לאחר שהות קצרה באולפן בקיבוץ גן שמואל, עבר לירושלים והחל ללמוד באוניברסיטה העברית.
בשנת 1985 סיים תואר ראשון דו-חוגי בחינוך וסוציולוגיה.
בשנת 1988 סיים תואר שני בסוציולוגיה, כשאת עבודת המ.א., שעסקה בתהליכים החברתיים הנלווים לפיתוח אזורי בקוסטה ריקה, כתב בהנחייתם של פרופ' אריק כהן (אנתרופולוג) ופרופ' יהודה דון.
בשנת 1996 סיים תואר שלישי, כשאת עבודת הדוקטור שעסקה בהתפתחות מדינת רווחה דואלית בישראל, כתב בהנחייתו של פרופ' מיכאל שלו.
לאחר סיום לימודיו, נסע לארצות הברית לפוסט דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
עם חזרתו, לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בין השנים 1998–2005.
בשנת 2006 החל לעבוד באוניברסיטה הפתוחה.
שם עלה בסולם הדרגות האקדמי ממרצה בכיר, לפרופסור-חבר ולבסוף בשנת 2019 לפרופסור מן המניין.
רוזנהק עוסק בסוציולוגיה של הכלכלה ובכלכלה פוליטית.
במסגרת זו, תחומי מחקרו המרכזיים הם:
שינוי והמשכיות ביחסי מדינה-חברה - מחקריו מתמקדים בדינמיקה של שינוי והמשכיות בתצורות מוסדיות שמסדירות את היחסים בין החברתי, הפוליטי והכלכלי, במיוחד בהקשר של יחסי מדינה-כלכלה.
הוא בוחן את יחסי הגומלין בין שחקנים פוליטיים מסוגים שונים, לרבות שחקנים ביורוקרטיים ופרופסיונליים, כגורם מרכזי בעיצוב של הסדרים מוסדיים בשדות פעולה מגוונים.
מדינת הרווחה והיררכיות חברתיות - רוזנהק חקר את הזיקות בין אופני הפעולה של מדינת הרווחה בישראל לבין העיצוב של היררכיות חברתיות.
הגירת עבודה - רוזנהק חקר את הכלכלה הפוליטית של הגירת העבודה בישראל, בעיקר את ההסדרים המוסדיים שקובעים את דפוסי שילובם של מהגרי העבודה בתחומים חברתיים שונים
גלובליזציה וליברליזציה של הכלכלה הפוליטית - משנת 2007 חקר רוזנהק את השינויים המוסדיים שעומדים ביסוד הליברליזציה של הכלכלה הפוליטית הישראלית, בעיקר בנוגע לתצורה המוסדית של המדינה ודפוסי פעולתה.
במסגרת זו, הוא חקר שינויים במיצוב הבנק המרכזי בתוך המנגנון המדינתי ובכלכלה הפוליטית של ישראל.
התוצר של מחקרו בתחום זה, בנוסף לכמה מאמרים, היה ספר שכתב עם עמיתו דניאל ממן.
פיננסיאליזציה של חיי היום-יום - משנת 2018 חקר רוזנהק את יחסי הגומלין בין הממדים הכלכליים-פוליטיים והתרבותיים של תהליכי פיננסיאליזציה כפי שהם באים לידי ביטוי בשדות חברתיים שונים, לרבות חיי היום-יום של כלל האוכלוסייה.
בהקשר זה, הוא בחן את הכלכלה הפוליטית התרבותית של החינוך הפיננסי בישראל.
במקביל לעיסוקו במחקר, מילא רוזנהק תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה.
2015-2008 - ראש תחום סוציולוגיה במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת.
2014-2010 - ראש המחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת.
2019-2016 - ראש התכנית לתואר שני בלימודי דמוקרטיה בין-תחומיים.
זאב רוזנהק (כותב ספר הקורס ועורך מקראת המאמרים), חברה, פוליטיקה וכלכלה, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2017.
דניאל ממן וזאב רוזנהק, בנק ישראל: כלכלה פוליטית בעידן נאו-ליברלי, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2009.
רוזנהק כתב יותר מ-50 מאמרים מדעיים.
זאב רוזנהק, מהגרי עבודה במדינת הרווחה הישראלית: מגמות הדרה והכלה, ביטחון סוציאלי, מס' 56, נובמבר 1999, עמ' 97–112.
מימי אייזנשטדט, זאב רוזנהק, הפרטה ודפוסי מעורבות חדשים של המדינה: תוכנית הסיעוד בישראל, ביטחון סוציאלי, מס' 60, יולי 2001, עמ' 113–128.
דניאל ממן, זאב רוזנהק, מנכיחים את הגלובלי: בנק ישראל ופוליטיקת ההכרח של הניאו ליברליזם, סוציולוגיה ישראלית, כרך י, חוברת 1, 2008, עמ' 107–131.
זאב רוזנהק, מיכאל שלו, הכלכלה הפוליטית של מחאת 2011: ניתוח דורי-מעמדי, תיאוריה וביקורת, גיליון 41, קיץ 2013, עמ' 45–68.
דניאל ממן, זאב רוזנהק, בנייתו של הומו פיננסיוס: מוסכמות, רגשות ומוסר בחינוך פיננסי, סוציולוגיה ישראלית, כרך כ, חוברת 1, 2019, עמ' 23–49.
רוזנהק תרם לפיתוחם של קורסים רבים בסוציולוגיה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.
פיתוח הקורסים נועד, בראש ובראשונה, למען הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה, אך בעקיפין תרם לכלל הלומדים והמתעניינים במדעי החברה בישראל.
אי-שוויון חברתי: סוגיות וגישות עכשוויות
חברה, קהילות, יחסים: מבוא לחשיבה חברתית (מבוא כללי למדעי החברה)
יסודות המחקר הכמותי (שיטות מחקר כמותיות לתלמידי סוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת)
מדינת הרווחה - אזרחות, זכויות וחלוקת משאבים
זאבי החוף הוא סרט מלחמה וריגול משנת 1980 בבימויו של ארתור ו.
מקלאגן , עם גרגורי פק, דייוויד ניבן, רוג'ר מור, טרוור הווארד וברברה קלרמן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר Boarding Party של ג'יימס ליסור (1978) והוא מתאר את מבצע קריק להטבעת ספינת סוחר גרמנית בנמל בגואה ששמשה כתחנת שידור לצוללת גרמנית שעסקה בהטבעת ספינות סוחר באוקיינוס ההודי במלחמת העולם השנייה.
עד לפרסום הספר הפרשה הזאת הייתה סודית.
נעימת קונצ'רטו ורשה מופיעה לאורך הסרט בצורות שונות.
גואה 1943, אניות סוחר בריטיות רבות מוטבעות על ידי צוללת גרמנית באוקיינוס ההודי.
בנמל מורמוגאו עוגנות שלוש ספינות מסחר גרמניות שנעצרו עם פרוץ המלחמה.
קפטן יוג'י קרוסלי (פטריק מקני) ראש מנהלת המבצעים המיוחדים בהודו חושד כי המידע של מרגלים מקומיים מועבר לצוללת בעזרת משדר שנמצא על האנייה "ארנפלס" (Ehrenfels) אבל קשה לפגוע בה בגלל שפורטוגל היא מדינה נייטרלית וזה יסבך את קשרי החוץ של בריטניה.
הנרי פיו (גרגורי פק) וגאבין סטיוארט (רוג'ר מור) מוזמנים לפגישה עם הקפטן וזה מסביר להם את חומרת הבעיה.
הם מציעים את שירתם של אנשי "יחידת הסוסים הקלים של קולקטה", לוחמים מבוגרים בפנסיה שהם יבצעו את הפעולה בסודיות כאזרחים.
סטיוארט מתחבר לאישה יפה ומסתורית, אגנס קרומוול (ברברה קלרמן), ומתחיל ביניהם רומן.
בינתיים הם מחסלים את המרגל הגרמני המכונה "טרומפטה" (חצוצרה) ושבים לקולקטה שם הם מגייסים כעשרים מתנדבים לפעולה הסודית.
הם רוכשים נשק: מוקשי עלוקה, רובים ועוד, משתלטים בשקט על ספינה קטנה ושטים בה עד קוצ'ין שם הם נפגשים עם יתר הלוחמים שהגיעו ברכבת.
באותו זמן פועלים בגואה סטיוארט וקרטרייט (טרוור הווארד) ובעזרת כסף הם "מארגנים" נשף גדול לצוות "ארנפלס" כולל כניסה חופשית לבית בושת סמוך.
על האוניה נשאר צוות מצומצם.
המרגלת קרומוול מחסלת בדקירה את קרטרייט אך מחוסלת לבסוף על ידי סטיוארט.
הלוחמים מצמידים מוקשים לאנפלס ועולים כדי לתפוס את המשדר.
מתפתח קרב יריות בו נהרגים מספר גרמנים ונפצעים חלק מן התוקפים.
המשדר מושמד והלוחמים מתפנים במהירות.
האוניה עולה באש ומתפוצצת והצוות קופץ לים.
באי הנשף מתבוננים בהשתאות במחזה הזה.
(במציאות - הגרמנים הטביעו בעצמם את שלושת הספינות).
מפקד הצוללת הגרמנית ממתין לשווא לקבלת מידע על הספינה הבאה שעליו להטביע...
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגרגורי פקהנרי פיולוטננט-קולונלדייוויד ניבןקולונל גרייסרוג'ר מורגאבין סטיוארטקפטןטרוור הווארדג'ק קארטרייטפטריק מקנייוג'י קרוסלימייג'ורברברה קלרמןאגנס קרומוולמרגלתרוברט הופמןמפקד צוללת גרמניתוולף קאלר"טרומפטה"מרגל גרמני
זאב שפס (16 בינואר 1946 – 21 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.
שפס נולד בלודז' להלנה וליצחק, ניצולי השואה.
בשנת 1956 עלה לישראל עם משפחתו.
התחנך בקיבוץ שפיים, שם גם סיים את לימודיו היסודיים והתיכוניים.
בנובמבר 1964 גויס לצה"ל והוצב בחיל השריון.
תחילה שירת כתותחן טנק ואחר כך היה נהג טנק ומט"ק פטון.
במלחמת ששת הימים לחם במסגרת גדוד 46 שהשתייך לחטיבה 401 אך לחם תחת פיקוד חטיבת הצנחנים והשתתף בקרב רפיח ובמלחמת ההתשה היה מפקד פלוגה.
הוא המשיך לשרת בצה"ל שירות קבע.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית המצרית במסגרת גדוד 410 בחטיבה 600.
בליל 15 באוקטובר 1973, יומה העשירי של המלחמה, התקיפה פלוגתו שפס את מערך "מיסורי" שבסיני אך בדרכה חזרה נתקלה בשדה מוקשים.
שפס הצליח לחלץ את כל הטנקים שהיו בפיקודו ובכך יצאה פלוגתו ללא פגע.
למחרת (16 באוקטובר) נפצע מאש המצרים, אך המשיך להוביל את פלוגתו אל תעלת סואץ.
כעבור יומיים (18 באוקטובר) סייע בפינוי חללים מאזור צומת "עכביש-טרטור".
למחרת (19 באוקטובר) נפגע הטנק שלו אולם הטנק חולץ כשהוא עולה בלהבות.
ימים ספורים טרם סיום נפל שפס בקרב על מתחם "מיסורי", שהתרחש ב-21 באוקטובר 1973. על כל מעשיו אלה עוטר בעיטור העוז.
שק נולד באולומואוץ שבצ'כוסלובקיה ב-13 במאי 1920. לדברי בנו דניאל, הוא גדל במשפחה דתית גדולה.
שק ניצול שואה, ואימו נשלחה לאושוויץ, שם נרצחה בתא הגזים.
לאחר סיום המלחמה, אושפז שק בבית חולים בתרדמת, וכאשר התעורר שמע אנגלית וחשב שמת ועלה למנדט הבריטי בגן עדן.
הוא עלה לישראל בשנת 1946 והצטרף למשרד החוץ ב-26 ביולי 1948.
שק שימש בתפקידים רבים בשירות החוץ, כולל כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפראג, כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בלונדון, כשגריר ישראל באוסטריה וכשגריר ישראל ברומא.
שק נפטר מהתקף לב ברומא בשנת 1978, בגיל 58.
אשתו הייתה עליזה אהרמן-שק, אותה פגש במחנה הריכוז טרזיינשטט.
זאבי כיס (שם מדעי: Thylacinidae) היא משפחה נכחדת בסדרת טורפי הכיס הכוללת תשעה סוגים.
משפחה זו התקיימה בין האוליגוקן עד להולוקן, עד העת האחרונה.
מרבית המינים במשפחה זו נכחדו כאשר האבוריג'ינים הגיעו לאוסטרליה לפני 70-65 אלף שנה.
מין אחד במשפחה שרד את ההכחדה הזו והוא המין המוכר במשפחה - הזאב הטסמני, טורף הכיס הגדול ביותר ששרד עד לעולם המודרני.
בעבר היה נפוץ באוסטרליה אבל נדחק על ידי הדינגו וציד האדם, וככל הנראה נכחד בשנת 1936.
מינים אלה היו הגדולים בטורפי הכיס, הגיעו לאורך ממוצע של 1.15 מטר והיו בעלי הקבלה, כתוצאה מאבולוציה מתכנסת לזאב אפור, מה שנתן להם את שמם.
בניגוד לזאבים הם היו בעלי "כיס" בקצה בטנם ובו גידלו את צאצאיהם.
זאגרב (בקרואטית: Zagreb, "מאחורי הצוק") היא עיר הבירה של קרואטיה והעיר הגדולה ביותר בה.
זהו המרכז התרבותי, המדעי, הכלכלי והממשלתי במדינה, עם כ-790,017 תושבים, נכון לשנת 2011, וכ-1,107,623 תושבים במטרופולין זאגרב, הכולל את הערים סאמובור, וליקה גוריצה וזאפרשיץ'.
העיר שוכנת בין מדרונותיו הדרומיים של הר מדבדניצה וגדתו הצפונית של נהר סאווה.
העיר נמצאת בחלקו הדרום-מערבי של האגן הפאנוני, שמתרחב עד לאלפים הדינריים, הים האדריאטי והמישור הפאנוני ומקשר היטב בין מרכז אירופה לים האדריאטי מבחינה תחבורתית.
נכון ל-2017 זאגרב היא העיר היחידה בעולם שבה נשמרת המסורת של הדלקת פנסי רחוב באופן ידני.
ברחבי העיר העליונה של זאגרב gornji grad מפוזרים 246 פנסי גז.
הפנסים נדלקים לקראת ערב ומכובים לפנות בוקר בידי שני עובדים נאמנים.
הפנסים הראשונים הותקנו בעיר בשנת 1863.
זאגרב הוקמה ככל הנראה בשנת 1094, כאשר המלך ההונגרי לדיסלאוס הקים את בישופות זאגרב, אולם לפני כן הייתה במקום עיר רומית בשם אנדאטוניה.
ההתיישבות קאפטול, שכיום היא רובע בזאגרב, התפתחה סביב קתדרלת זאגרב, כמו גם היישוב המבוצר הסמוך גראדץ, שגם הוא כיום רובע בזאגרב.
כיום גורני גראד, העיר העילית שבלב זאגרב, היא אחד הגרעינים העירוניים השמורים בקרואטיה.
ב-1242 ההתיישבויות הללו הותקפו בידי הטטרים.
ב-1621 בחר הבאן של קרואטיה, ניקולה פרנקופן, בזאגרב כמקום מושבו.
בהזמנתו של הפרלמנט הקרואטי הגיעו הישועים לזאגרב ובנו את בית הספר היסודי הראשון ואת הכנסייה והמנזר של סנט קתרין.
ב-1669 הקימו הישועים גם אקדמיה שבה לימדו פילוסופיה ותאולוגיה, וכיום זוהי האוניברסיטה של זאגרב.
במהלך המאות ה-17 וה-18 ניזוקה זאגרב קשות מאש וממגפות.
ב-1756 הועברה בירת קרואטיה לוואראז'דין, אך בעקבות אש שפרצה בעיר ב-1776, הוחזרה הבירה לעיר זאגרב.
במאה ה-19 הפכה זאגרב למרכזה של התנועה האילירית, וב-1850 נבחר ינקו קמאוף להיות ראש העיר הראשון.
ב-1862 נחנכה מסילת ברזל שחיברה את זאגרב עם סיסאק.
שנה לאחר מכן נפתח מפעל הגז הראשון בזאגרב, וב-1878 נפתח בעיר גם מפעל מים.
לאחר רעידת האדמה ב-1880 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה פרחה העיר וקיבלה את המאפיינים שיש לה היום.
ב-1891 הופעלה בעיר החשמלית הראשונה, שהייתה רתומה לסוסים.
העיר זאגרב המשגשגת הזמינה מבנים מפוארים רבים, פארקים ומונומנטים, וגם תיאטראות, בתי קולנוע ומוזיאונים רבים, ובשנת 1907 נבנתה בעיר גם תחנת כוח.
לפני מלחמת העולם הראשונה הורחבה העיר באופן משמעותי ונבנו בה שכונות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית זאגרב בשיעור של 70%.
ב-1926 החלה לשדר תחנת הרדיו הראשונה בזאגרב, וב-1947 נפתח היריד של זאגרב.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר לבירת המדינה העצמאית של קרואטיה ובסופה השתלטו עליה הפרטיזנים של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה.
האזור שבין הכביש המהיר ונהר סאווה שוקם במהירות לאחר מלחמת העולם השנייה.
באמצע שנות ה-50 נבנו אזורי מגורים חדשים בדרום העיר ליד הנהר, באזור שנקרא "נובי זאגרב" (זאגרב החדשה), והעיר הורחבה גם במזרחה ובמערבה.
מדרום לנהר נבנה נמל התעופה הבינלאומי זאגרב.
העיר אירחה בשנת 1987 את האוניברסיאדה.
ב-1991 הפכה זאגרב לבירת המדינה שהתפצלה באותה שנה מיוגוסלביה.
במאי 1995, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, הותקפה העיר בידי ארטילריה רקטית וכתוצאה מכך נהרגו שבעה אנשים.
זאגרב שוכנת בצפון-מערב קרואטיה, במורדות הר מדבדיצה על גדת נהר סאווה, בגובה של 120 מטרים מעל פני הים.
בזאגרב שורר אקלים אוקיאני (Cfb בשיטת קפן) הגובל באקלים יבשתי (Dfb בשיטת קפן) גשום יחסית.
הקיץ חמים עד חם בליווי גשמים חזקים מדי פעם והחורף קר, מעונן ומושלג כל שנה, בנוסף לגשם מדי פעם.
בקיץ סופות רעמים וגשמים חזקים מדי פעם הם תופעה שגרתית.
גלי חום עם טמפרטורות של מעל 33 מעלות קורים כמעט כל שנה בחודשי הקיץ, ולאחריהם לרוב מתרחשות סופות רעמים בליווי גשמים חזקים.
חודשי האביב לרוב נוחים אך מזג האוויר יכול להשתנות בפרקי זמן קצרים.
כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא 840 מילימטרים.
זאגרב היא העיר הגדולה ביותר בקרואטיה והיחידה שבאזור המטרופוליני שלה יש כ-1.2 מיליון תושבים.
יהודים התגוררו בזאגרב מהמחצית השנייה של המאה ה-14 ועד לגירושם מהעיר ב-1526 על ידי פרדיננד הראשון מלך הונגריה, בוהמיה וקרואטיה.
בראשית המאה ה-18 שבו סוחרים ורוכלים יהודים לאזור וייסדו קהילות קטנות בכפרים ובעיירות שסבבו את זאגרב.
כתב הסובלנות שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוביל לראשית ההתיישבות היהודית בעיר.
ב-1806 נוסדה רשמית הקהילה היהודית בזאגרב.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה התפצלו יהודי זאגרב לשתי קהילות קהילה נאולוגית גדולה וקהילה אורתודוקסית קטנה.
לאחר כינון האימפריה האוסטרו-הונגרית זכו יהודי זאגרב לשוויון זכויות.
ב-1867 הוקם בית הכנסת בזאגרב.
ב-1910 מנתה הקהילה 4,233 נפשות וב-1931 נמנו בזאגרב 8,702 יהודים שנחלקו לשלושה קהלים: קהל נאולוגי, קהל ספרדי שמנה 625 נפשות וקהל אורתודוקסי שמנה 160 נפשות.
לאחר האנשלוס וחלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר מאות פליטים יהודים.
ב-1940 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 12,000 נפשות והייתה השנייה בגודלה בקרב קהילות יהדות יוגוסלביה לאחר קהילת בלגרד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכלל אזור זאגרב בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
החל מיוני 1941 ביצעו שלטונות האוסטאשה אקציות בעיר, עצרו אלפים מיהודי העיר וגירשו אותם למחנות מעצר זמניים ולמחנות ריכוז שונים בהם טבחו באלפים מהם.
הנותרים גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ.
באוגוסט 1942 ובמרץ 1943 בוצעו שתי האקציות המרכזיות האחרונות בזאגרב בפיקוד ישיר של הגסטאפו.
העצורים באקציות אלו שולחו בטרנספורטים ישירות לאושוויץ ולדכאו.
לאחר סיום המלחמה וכינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה שבה שארית הפליטה לעיר וחידשה את הפעילות הקהילתית.
ב-1947 התגוררו בזאגרב 2,214 יהודים וכמחצית מהם עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה או היגרו לארצות הברית.
לאחר הקמת קרואטיה מונה שוב רב ראשי, והוקמו מוסדות חינוך ותרבות עם צביון יהודי מובלט.
ב-2008 חל פילוג בקרב יהודי העיר, והם נחלקו לשתי קהילות: קהילת "בית ישראל", והקהילה היהודית המרכזית.
כמו כן פועל בעיר בית חב"ד.
לעיר ראש עיר ומועצת עיר נבחרת בה 41 נציגים.
בעיר זאגרב כ-30 מוזיאונים וגלריות.
בזאגרב עוברים ארבעה כבישים מהירים חשובים במדינה.
הראשון הוא הכביש המהיר A6 מזאגרב לרייקה שאורכו 146.5 ק"מ.
הכביש המהיר השני שקצהו בזאגרב הוא כביש A4, שמוביל מזאגרב לגבול ההונגרי ועובר מעל נהר מורה דרך ואראז'דין, ומעבר לגבול הופך לכביש ההונגרי M7 שמוביל לבודפשט הבירה ומסמל את הכביש הראשון שמוביל מרייקה לבודפשט.
הכביש המהיר A3 הוא הכביש המהיר הישן ביותר בקרואטיה, שמתחיל במעבר הגבול ברגנה עם סלובניה, עוקף את זאגרב, ממשיך לאורך נהר סאווה, עובר בסלאבוניה ומסתיים במעבר הגבול בייקובו.
הכביש הזה הוא גם אחד הכבישים העמוסים ביותר במדינה.
כביש A1 הוא הכביש הישיר מזאגרב לספליט שעובר דרך קרלובץ, שיבניק וזאדאר ולאחר מכן ממשיך לדוברובניק.
בזאגרב רוב התחבורה הציבורית היא חשמליות ואוטובוסים.
לחשמליות יש 15 קווים ביום ו-4 קווים בלילה.
בחלק העתיק של העיר יש גם פוניקולר.
אוניברסיטת זאגרב נוסדה בשנת 1669, ובנייניה פזורים על פני כל העיר.
האוניברסיטה הוגדרה כאחת מ-500 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
מועדוני הכדורגל הפופולריים ביותר בזאגרב הם מועדון דינמו זאגרב, שאצטדיון הבית שלו, אצטדיון מקסימיר, נמצא בשכונת מקסימיר, ומועדון HNK זאגרב, שאצטדיון הבית שלו נמצא בסילביה סטרהימיר.
קבוצת הכדורסל ציבונה זאגרב היא קבוצה מובילה בקרואטיה ובאירופה, ומשורותיה צמח השחקן הנודע דראז'ן פטרוביץ', שהגיע עד ליגת ה-NBA וזכה להערצה אדירה בקרואטיה.
קבוצת הכדוריד זאגרב זכתה 24 פעמים ברציפות באליפות קרואטיה.
ביוני 2007 נערכה בה תחרות אליפות אירופה בג'ודו.
זאבת אדמנתית מערכתית, או לופוס, בלעז (Lupus, Systemic Lupus Erythematosus, SLE), היא מחלה אוטואימונית כרונית, שעלולה לפגוע בכל מערכות הגוף.
צורה קלה יחסית תכלול פגיעה במפרקים בלבד; צורה בינונית תכלול פגיעה בכלי דם ובלב; צורה חמורה תכלול פגיעה בכליות ו/או במערכת העצבים המרכזית.
תת הקבוצות העיקריות של מחלת הזאבת
מחלת הזאבת נחלקת לחמש תת-קבוצות, הנחלקות לשתי תת-קבוצות בעלות ביטויים עוריים, ולשלוש תת-קבוצות בעלות ביטויים רב-מערכתיים.
Drug-induced Lupus - זאבת שמקורה בתרופות.
בדרך כלל זו צורה קלה של זאבת, מכיוון שאין בה פגיעה בכליות או במערכת העצבים המרכזית, על פי רוב.
יחד עם זאת, היעדר טיפול עלול להוביל להחמרת התסמינים ולמוות.
התסמינים עשויים לכלול דלקת מפרקים; Serositis; דלקת בקרומים הנסיוביים, ובכללם קרומי הלב (כיס הלב, pericardium), צדר (pleura) וצפק (peritoneum); או נגעים עוריים.
בבדיקות דם של הלוקים במחלה ניכרת ירידה במספרם של כל סוגי התאים בדם (Pancytopenia).
ב-95% מהמקרים, יימצאו נוגדנים נגד היסטונים (Anti-histones antibodies), אך לרוב לא יימצאו נוגדני dsDNA ולא נוגדני Sm שאופייניים לצורה הסיסטמית.
רמות מרכיבי מערכת החיסון המשלימה נורמליות.
לרוב, עם הפסקת מתן התרופה ונטילת סטרואידים, המחלה תחלוף בתוך 4–6 שבועות.
התרופות הקלאסיות שעלולות לגרום למחלה הן הידרלזין, פניטואין, איזוניאזיד, ופרוקאינאמיד.
תרופות אשר נחשדות כגורמות למחלה, הן אצבוטולול, אמיודרון, אטנולול, בופרופיון, צפפים, דילטיאזם, דוקסורוביצין, דוקסיציקלין, אזומפרזול, פלואורו-אורציל, גליבוריד, מלח זהב, אימיקוימוד, למוטריגין, לנסופרזול, ליתיום, מפניטואין, מתימזול, ניטרופורנטואין, אומפרזול, גלולות למניעת הריון, פרופיל-תיו-אורציל, פרקטולול, רזרפין, ריפמפין, ריפמיצין, טטראציקלין, טיקלופידין וטרימתדיון.
Neonatal Lupus - מחלה של נשים חולות זאבת שנמצאות בהריון.
המחלה נוצרת בעקבות מעבר של נוגדנים מסוג anti-Ro שמקורם באם דרך השליה אל העובר.
השפעת הנוגדנים על העובר כוללת תופעות עוריות, פגיעה בתפקודי כבד, אנמיה, ירידה במספר הטסיות (טרומבוציטופניה) ובמקרים קשים הפרעות הולכה לבביות (ובהן דרגות שונות של AV block).
Discoid Lupus (מכונה גם Chronic cutaneous LE) - צורה קלה של זאבת, עד לכדי כך שרק כ-10% מהחולים בה עומדים בקריטריונים לאיבחון לופוס שהגדירה האגודה האמריקאית לראומטיזם (American Rheumatism Association) .
מחלה זו מתאפיינת בנגעים אדומים מסוג חטטיות (Papules; נגעים עגולים, קטנים ומורמים) ופלאקים (Plaques; התמזגות של נגעים קטנים לכתם גדול יותר), ששוליהם מורמים לעיתים.
נגעים אלו מכוסים בשכבה עבה בעלת מראה קשקשי לבן, שתחתיה גבשושיות קטנות בפתחיהם של זקיקי השיער.
אם הנגעים לא חולפים במשך זמן רב, תתפתח במרכזם צלקת וגוונם יחוויר.
הנגעים קבועים, מופיעים לרוב על פני הפנים, האוזניים והקרקפת, ונוטים להתפשט באיטיות במשך שנים.
מרכיב מרכזי בטיפול הוא הימנעות מחשיפה לאור, ושימוש במשחות גלוקוקורטיקואיד.
במקרים קשים יינתנו גם הידרוקסיכלורוקווין (Hydroxychloroquine - פלאקווניל, או תרופות אחרות מקבוצת האנטי מלריה).
(Subacute Cutaneous Lupus Erythematosus (SCLE - צורה קלה של זאבת, שפגיעתה במערכת העצבים המרכזית או בכליות נמוכה עד נעדרת.
המאפיין העיקרי של SCLE הוא פריחה אדומה מפושטת מסוג קַשׁרִירי-קשקשי (Papulosquamous; פריחה המורכבת מנגעים קטנים ועגולים, המורמים רק במעט מעל פני העור).
ב-SCLE הנגעים הקטנים נוטים פחות להצטלקות (לעומת discoid LE), אלא נוטים להתמזג לכתמים גדולים יותר (המכונים "פלאקים", Plaques - לוחיות) שמראם דמוי רשת.
הפריחה מופיעה על פני- הגב, החזה, הכתפיים, פני השטח החיצוניים (extensor surfaces) של האמות, וגב כף היד.
על פי רוב, הנגעים אינם מופיעים על הפנים, בצד הפנימי של האמות (flexor surfaces) או מתחת למותניים.
מרכיב מרכזי בטיפול הוא הימנעות מחשיפה לאור (הן מ-UVA והן מ-UVB).
הטיפול התרופתי השכיח הוא בהידרוקסיכלורוקווין, וסטרואידים במקרים קשים.
לא ניתן לטפל במחלה באמצעות טיפול מקומי.
השם העברי זאבת הוא תרגום של שם המחלה הלטיני, Lupus, שפירושו זאב.
מכיוון שהפריחה האופיינית למחלה דמוית פרפר (Butterfly / Malar rash), ייתכן שהזכירה לרופאים בימי הביניים את הכתמים המעטרים את פניהם של זאבים.
מין - המחלה שכיחה בנשים פי 8 מאשר בגברים (בדומה לרוב המחלות האוטואימוניות).
גיל - המחלה שכיחה בגיל הפוריות (15–40).
הגיל הממוצע בעת האבחנה הוא 33 שנים, אך לעיתים מאובחנים כלוקים בה גם ילדים וקשישים.
גזע - בארצות הברית, המחלה שכיחה פי 4 בקרב שחורים לעומת לבנים.
היארעות (Incidence) - כל שנה מתווספים 15–50 חולים חדשים על כל 100,000 אנשים בריאים באוכלוסייה.
הימצאות - מתוך כל 1,000 אנשים באוכלוסייה, אחד חולה בזאבת.
הגורמים המשפיעים על הופעת המחלה
הנזק הרקמתי נגרם בעיקר על ידי נוגדנים ו"קומפלקסים אימוניים" (Immune complexs) שפועלים כנגד הגוף עצמו.
זוהו ובודדו למעלה מ-140 נוגדנים שקשורים במחלה.
חולים שונים מייצרים נוגדנים שונים ולכן הביטוי הקליני של המחלה רחב.
מבחינה אטיולוגית המחלה מולטיפקטוריאלית ובמילים אחרות, עדיין לא ידוע מהו הגורם שמעורר את המחלה.
הגנטיקה לבדה לא מספיקה כדי לחלות.
כדי לפתח את המחלה נדרש שילוב של הרכב גנטי, הרכב הורמונלי וגורמים סביבתיים.
הסיכוי של אח תאום לחלות אם אחיו הוא תאום זהה שחולה במחלה הוא 58%.
הסיכוי של אח תאום לחלות אם אחיו הוא תאום לא זהה (כלומר הרכבו הגנטי אינו זהה) הוא כמו הסיכוי של אדם שיש לו קרוב מדרגה ראשונה לחלות (1:100).
הסיכוי לחלות אם קרוב מדרגה ראשונה חולה הוא פי 8 מבאוכלוסייה הרגילה (הסיכון עולה בערך ל-1:100 לעומת 1:1,000 באוכלוסייה).
המחלה אינה מתפתחת מפגיעה בגן יחיד.
נדרשת פגיעה בכמה גנים בו זמנית כדי לגרום למחלה.
להרכבים גנטיים מסוימים יש נטייה מוגברת יותר ללקות במחלה, כך ב-HLA-DR2 ,HLA-B8 והבולט שבהם הוא HLA-DR3. ההפרעות הגנטיות גורמות לייצור חלבונים פגומים שמשרים בין השאר גם:
פינוי לא יעיל של קומפלקסים אימוניים.
בשל פגם ב-Fc רצפטור ובשרשרות גמא 2a ו-3a.
בתהליך זה תאים שסיימו את תפקידם מסומנים ומועברים לפירוק וסילוק מסודר.
אצל החולים הכשל מביא לחשיפת אנטיגנים תוך תאיים למערכת החיסון מה שמביא ליצירת נוגדנים כנגדם.
פגיעה ב"תאים מציגי אנטיגנים" (APC).
במצב תקין תאי ה-APC (שמקודדים על ידי גן ה-HLA) אמורים להציג לתאים אחרים במערכת החיסון אנטיגנים שאספו כדי שאלו יזהו אנטיגנים זרים שיש לטפל בהם.
בחולים יש הצגת יתר לצד יצור נוגדנים פתוגניים שפועלים כנגד הגוף וגורמים לשקיעת קומפלקסים אימוניים בדפנות כלי הדם וברקמות.
קומפלקסים אלו מעוררים את הפעלת מערכת החיסון המשלימה ותאי דם לבנים (Polymorphonuclear leukocytes) שגורמים לנזק לרקמות.
חשיפה ממושכת לקרינת שמש (UVB) - זהו אחד הטריגרים המשמעותיים במחלה.
ה-UVB יכול גם להשרות את המחלה וגם להחמיר את ביטויה של מחלה קיימת.
לכן מהרגע שאובחנה המחלה יש להתגונן היטב מפני השמש ולמעשה מכל מקור אור.
זיהומים - בחולים רבים נמצא כי שנה-שנתיים לפני אבחון הזאבת הופיעו תסמינים של וירוס אפשטיין בר.
תרופות - תרופות קשורות לשתי צורות של לופוס - "לופוס רב-מערכתי" ו-לופוס מושרה תרופות (Drug-induced Lupus).
צורת ה-"לופוס הרב-מערכתי" (הקלאסית) יכולה להתפרץ לראשונה עקב שימוש בתרופות, במקרה זה הפסקת השימוש לא בהכרח תביא להפסקת המחלה.
לעומתה צורת ה-"לופוס מושרה התרופות" נגרמת עקב שימוש בתרופה כלשהי ותסמיניה לרוב יחלפו עם הפסקת השימוש בה.
בין התרופות שידועות שעלולות להשרות "לופוס מושרה תרופות" נמצאות:
הידרליזין (Hydralazine) - תרופה להורדת לחץ-דם.
תרופה זו נמצאת בשימוש רב בנשים בהיריון כיוון שאינה מסכנת את התפתחות העובר.
פרוקאינאמיד (Procainamide) - תרופה להפרעות קצב.
10% ממי שמקבלים את התרופה מפתחים נוגדנים מסוג-ANA (אך לא כולם מפתחים לופוס).
אם לחולה יש רקע אוטואימוני נמנעים מלתת אותה מחשש שתעורר לופוס.
anti TNF - טיפול ביולוגי.
HRT - טיפול הורמונלי תחליפי.
הורמוני מין יכולים להשרות את המחלה ובכלל זה:
אסטרוגן - מצבים בהם יש עודף אסטרוגן למשל לאחר לידה או לאחר המחזור הראשון, אלו מצבים שיכולים לגרום להופעה ראשונה של מחלה או להחריף מחלה קיימת.
פרולקטין - הורמון שמעורר הפרשת חלב בהנקה ויש לו השפעה מווסתת על מערכת החיסון.
בקרב 20% מחולות הלופוס נמצאו רמות גבוהות של פרולקטין.
ה- American Rheumatism Association הגדיר 11 קריטריונים שקיומם של לפחות 4 מהם נדרש לצורך הגדרת אדם כחולה.
השימוש העיקרי בקריטריונים אלו הוא לצורכי מחקר.
להלן רשימת הקריטריונים (מחולקת לשתי קבוצות):
כיבים לא כואבים בריריות הפה
פגיעה במערכת יצירת הדם ובמרכיבי הדם;
נוכחות נוגדנים וסמנים מעבדתיים מאפיינים (אנטי DNA, VDRL, נוגדנים לפוספוליפידים/קרדיוליפין, נוגדני SM);
נוכחות נוגדנים נגד מרכיבי גרעין - אנטי-נוקלאר (מצויים ב-95% מן החולים).
מחלת הזאבת מכונה בין השאר "המחלה בעלת אלף הפרצופים" כי היא יכולה להתבטא בצורות שונות בחולים שונים, ובחולה אחד יכולים להיות ביטויים שונים לאורך הזמן.
אם המחלה לא מאובחנת ו/או לא מטופלת היטב ובזמן, עלולה להתרחש צבירה של עוד ועוד ביטויי מחלה ככל שעובר הזמן.
ומנגד אם תוך שנתיים לא הופיעו תסמינים חדשים, הסיכוי שיופיעו כאלה מאוחר יותר אפסי.
ירידה קלה במשקל (ביטוי לא נפוץ)
הפרעות פסיכיאטריות - כ-70% מחולי לופוס רב-מערכתי סובלים מדיכאון קליני ו/או חרדה
ביטויים אלה לא מותירים מוקדי הרס בעצמות (non-erosive) ולא דפורמציות (10% מהסובלים מתסמינים אלה כן מפתחים דפורמציות אך לרוב אלו לא קשות ולא יגבילו את תפקודו של החולה).
דלקת מפרקים – מעורבות מפרקים מופיעה בתשעה מתוך עשרה חולי זאבת.
לרוב מופיעה דלקת מפרקים סימטרית (כלומר דלקת שמופיעה גם בגפה הימנית וגם בשמאלית).
לרוב מעורבים מפרקי כפות הידיים (MCP, PIP, ללא ה-DIP), אך גם מפרקים אחרים כמו מרפקים, ברכיים וכתפיים יכולים להיות מעורבים.
החולים מתלוננים על כאב תכוף במפרק ונוקשות בוקר שמשתפרת במשך היום, כלומר תחושה של קושי להניע את פרקי הגוף עם הקימה בבוקר.
דלקת שרירים (Myositis) - לא נפוצה, מופיעה ב-5% מהחולים.
עם זאת חולים רבים יפתחו כאבי שרירים (Myopathy) שנובעים מהשימוש בסטרואידים שניתנים כחלק מהטיפול במחלה.
חלק מתופעות הלוואי של השימוש בסטרואידים כולל החלשה של חלק מהשרירים בגוף.
Avascular necrosis - נמק בכלי דם שמזינים עצם, מופיע בעד 15% מחולי הלופוס.
החולה יחוש כאב חד ב-ירך, ברך, כתף.
תופיע רגישות על העצם, אך לא על המפרק עצמו.
לרוב זה מופיע במפרק אחד אך יכול לחזור ולהופיע במקומות שונים.
המנגנון קשור כנראה בנוגדנים נגד פוספוליפידים.
81% מחולי לופוס יפתחו ביטוי עורי כלשהו.
הביטויים העוריים נחלקים ל-3 צורות:
פריחה חריפה (Acute rash) - פריחה שחולפת אחרי טיפול ולא משאירה נזק.
פריחה סאב-אקוטית (Subacute rash) - פריחה שלא מגיבה לטיפול אך אם היא מחלימה לא משאירה צלקות.
פריחה כרונית (Chronic rashes) - פריחה שלא מגיבה לטיפול ולאחר שהיא מחלימה היא משאירה צלקות.
פריחת פרפר (Butterfly / Malar rash)- פריחה טיפוסית ללופוס מופיעה ב-50% מהחולות והמראה שהיא מקנה היווה את המקור לכינוי המחלה בלטינית- "lupus" וגם לתרגום העברי של הכינוי- "זאבת".
הפריחה נראית ככתמים אדומים מורמים שמופיעים על הלחיים ועל גשר האף.
פריחה זו רגישה מאוד לשמש- ובחלק מהחולים חשיפה לשמש מביאה להופעת הפריחה או להתפשטות פריחה קיימת.
הפריחה נמשכת מימים ועד שבועות.
פריחה מקולו-פפולרית (Maculopapular)- פריחה שאינה ייחודית למחלה אך מופיעה כמעט בכל החולים על פני כל הגוף.
שמשלבת מקולות (נקודות קטנות ושטוחות שגוונן שונה מהעור) ופפולות (גבשושיות קטנות ומורמות שצבען אדום).
שלפוחיות (Bullous lesions)- השלפוחיות מופיעות על פני כל עור הגוף בשל תהליך דלקתי.
לרוב טיפול בסטרואידים יביא להיעלמותן.
פריחה זו נראית ככתמים עגלגלים (Annular forms) על העור באזורים שונים בגוף לרוב כאלה החשופים לשמש.
בלופוס הסיסטמי כ-10% מפתחים את הפריחה, אך זו יכולה להופיע לבדה במסגרת מחלת עור (SCLE) ואז בדרך כלל ANA שלילית ו-anti-RO חיובי.
Discoid lesions - אלו נגעים דלקתיים מורמים עם צלקות שנוטים להופיע באזורים חשופים לשמש (הפנים, האוזניים, הקרקפת).
נגעים ייחודיים אלו מופיעים בכמחצית מן החולים.
המראה האופייני של נגע דיסקואידי כזה נראה ככתם אדום ששוליו מורמים ואדומים ובמרכזו רקמה צלקתית בהירה.
לרוב הצלקות של פצעים אלו לא ייעלמו גם בתקופות של נסיגת תסמיני המחלה.
אם הפצע מופיע באזורים של צמיחת שיער הוא עלול לפגוע בזקיקי השערות ותיווצר קרחת קבועה שלא תחלוף.
יש לציין שבחלק מחולי הלופוס יש נשירת שיער ללא "נגעים דיסקואידיים" וזו לרוב כן הפיכה.
נשירת שיער (Alopecia)- תופעה שכיחה בלופוס שנובעת מדלקת בזקיקי השערות.
אם הנשירה לא קשורה לנגעים דיסקואידים היא הפיכה.
כיבים- באף, בפה, בחיך, באיברי המין, על הלשון והשפתיים.
כיבים אלו לרוב אינם כואבים, מגיבים טוב לטיפול ולא משאירים צלקות.
במקרים חמורים הם עלולים לעשות פרפורציה (חירור) של מחיצת האף.
הפגיעה המשמעותית ביותר המהווה את גורם התמותה המרכזי בלופוס היא הפגיעה הכלייתית.
פגיעה זו תתרחש במחצית מן החולים בזאבת.
הערכת הפגיעה בכליה תעשה על ידי דגימות השתן, ריכוזי אוריאה וקראטינין בדם והדמיה.
בכל פגיעה כלייתית תבוצע בהכרח ביופסיית כליה ובילדים תבוצע הביופסיה אף ללא עדות לפגיעה כלייתית בבדיקות האמורות.
הזנחת הפגיעה הכלייתית עלולה להוליך לאי ספיקת כליות.
צורת הפגיעה בכליה חולקה היסטולוגית על ידי ארגון הבריאות העולמי לדרגות על פיהן מתקבלת ההחלטה אודות צורת הטיפול בחולה:
דרגה I - ללא נזק היסטולוגי
דרגה II - שגשוג תאי מזנגיום ומשקעים בחלק מפקעיות הכליה
דרגה III - נזק ברוב הפקעיות
דרגה IV - שגשוג מזנגיאלי מסיבי
דרגה V - עיבוי של קרום הבסיס הכלייתי, ה-GBM, עם שקיעת קומפלקסים אימוניים של נוגדן ואנטיגנים ונוכחות מרכיבי משלים ופיברין
בחולים הסובלים מפגיעה כלייתית מדרגה III ומעלה מקובל טיפול בסטרואידים ובציקלופוספאמיד או אזאטיופרין.
הפרעות המטולוגית יופיעו עקב השפעת הנוגדנים הפתולוגיים על מרכיבי הדם.
ביטוין כולל: אנמיה המוליטית (תמס דם) ומבחן קומבס חיובי (coombs test).
תתרחש גם ירידה בטסיות הדם, אשר שינוי צורתם יוביל להריסתן בטחול ולפגיעה ביצירת כדוריות לבנות במח העצם.
נוגדנים כנגד קרדיוליפין וכנגד טסיות הדם עלולים לגרור לקרישתיות יתר ולאוטמים.
הגדלת כבד וטחול והגדלה של בלוטות לימפה שכיחות במחלה.
פגיעה במערכת העצבים המרכזית תתרחש ברבע עד שמינית מחולי זאבת.
הפגיעה יכולה להתבטא בהפרעות התנהגותיות-פסיכיאטריות, באוטמים (בשל פגיעה בכלי דם במוח), בפרכוסים ו/או פגיעה במערכת העצבים ההיקפית.
דלקות בקרומים סרוטיים שעוטפים איברים חיוניים וביניהם קרומי הפליאורה שעוטפים את הריאות, קרום הפריקרד שעוטף את הלב וקרום הפריטוניאום שעוטף את איברי הבטן.
כאבים בחזה ועדות בצילומי חזה להצטברות נוזל, ישקפו פגיעה זו.
תיתכן גם מחלה ריאתית כרונית
פגיעה לבבית- דלקות שריר הלב (מיוקרדיטיס) ואנדוקרדיטיס.
ייתכנו אוטמים בשריר הלב עקב הגדלתו והפגיעה בכלי הדם ותתכן גם אי ספיקת לב.
דלקת כלי דם (ואסקוליטיס) יכולה להתבטא בדימומים.
פגיעה בדרכי העיכול עשויה להתבטא בהקאות ושלשולים.
שינויים היסטופתולוגיים- בטחול ייראו אזורים דמויי קליפת בצל וגופיפי המטוקסילין המהווים צברי גרעינים מנוונים.
דלקות בכלי הדם (וסקוליטיס) תראה בלופוס כמו במרבית המחלות האוטואימוניות האחרות.
כיוון שמחלת הזאבת נפוצה בעיקר בקרב נשים צעירות בגיל הפוריות, יש התייחסות לנושא זה.
ככלל אין בעיות פוריות בלופוס.
עדיף לא להיכנס להריון כשהמחלה פעילה ובמיוחד לא כשיש מעורבות של הכליות.
מומלץ להמתין קודם שהמחלה תירגע.
הסיכון לנשים חולות לופוס בהריון (ובעיקר לאלו שנכנסו להריון במהלך מחלה פעילה)- החמרה קשה של התסמינים של המחלה בעיקר של ביטויים כלייתיים.
וכן סיכון מוגבר להפלות חוזרות (אלו קשורות בנוגדנים מסוג Anti-cardiolipin).
הסיכונים לעובר שאמו סובלת מלופוס פעילה בהריון- Neonatal Lupus (זאבת עוברית), מחלה חולפת שנוצרת בעקבות מעבר של נוגדנים מסוג anti-Ro (שמקורם באם החולה) דרך השליה אל העובר.
יש לציין שלא כל חולה בהריון שיש לה נוגדני anti-Ro תפתח את המחלה ולמעשה רק 1-2% מהנשים שיש להן את הנוגדנים האלו יפתחו את המחלה.
השפעת הנוגדנים האלו על העובר כוללת- תופעות עוריות, פגיעה בתפקודי כבד, אנמיה, ירידה במספר הטסיות (טרומבוציטופניה), הפרעות הולכה לבביות (ובהן דרגות שונות של AV block).
אם יש פגיעה לבבית, 20% מהמקרים יסתיימו בתמותה עוברית.
לכן בשבועות 16–24 להריון, נשים חולות לופוס יעברו כל שבוע-שבועיים בדיקת אקו-לב עוברי.
להבדיל מפגיעות לבביות שיהיו בלתי הפיכות ויישארו לתמיד, שאר התופעות שאינן קשורות בלב יחלפו כ-120 ימים לאחר הלידה.
התרופות המותרות לטיפול בלופוס באשה בהיריון כוללות: Corticosteroids, אזתיופרין, Hydroxychloroquine.
התרופות שאסורות לשימוש בהריון כוללות: מתוטרקסט, Cyclophosphamide, מיקופנולאט.
בבדיקות דם לנוגדנים עצמיים (Auto anti-bodies) אופיינית התמונה הבאה:
נוגדני ANA- נוגדנים כנגד מרכיבי גרעין (Anti-nuclear antibodies).
אלה שכיחים ב-95-99% במחלה פעילה וב-90% במחלה שנמצאת בנסיגה.
נוגדנים אלו מופיעים במרבית חולי לופוס אך לא רק אצלם.
נוגדני Ro ונוגדני La- נוגדני Ro מופיעים ב-35% מחולי הלופוס.
נוגדני La מופיעים ב-15% מחולי הלופוס.
הימצאותם קשורה יותר בצורות-Neonatal Lupus ו-Subacute Coetaneous Lupus וכן בחולים שסובלים משילוב של לופוס ותסמונת סיוגרן.
נוגדני dsDNA- אלו נוגדנים כנגד DNA דו-גדילי.
הם ייחודיים למחלה ומופיעים כמעט רק בחולי לופוס אך לא כל בכל החולים (הם שכיחים ב-70% מהחולים).
לנוגדנים אלה יש קשר לפגיעה הכלייתית בלופוס.
למעשה אין חולה לופוס שסובל מפגיעה כלייתית (Nephritis) ללא נוגדני dsDNA בדם.
נוגדני Sm- נוגדנים כנגד משפחה של חלבונים קושרי RNA.
אלו ייחודיים למחלה ומופיעים כמעט רק בחולי לופוס אך לא בכל החולים (הם שכיחים ב-30% מהחולים).
נוגדני U1-RNP- אלו נוגדנים כנגד ריבוזומים.
הם מופיעים ב-40% מחולי הלופוס.
אם רמתם גבוהה זה מאפיין חולים שסובלים מכמה מחלות אוטואימוניות בו זמנית, ואלו כוללות- Lupus ,Scleroderma, Myositis ו-Rheumatoid arthritis.
כמו כן הימצאות נוגדנים כנגד RNP אופיינית לחולים שיסבלו מפסיכוזה.
נוגדנים נגד היסטונים (Histone)- נוגדנים כנגד ההיסטון, שלד ה-DNA.
הימצאותם קשורה ב-90% לצורה של זאבת מושרית תרופות, ובאחוזים נמוכים בהרבה בחולי הזאבת הרב-מערכתי.
גורם שגרוני- זהו למעשה נוגדן שפועל כנגד מרכיב ה-Fc של נוגדנים מסוג IgG, כלומר זה נוגדן שפועל כנגד הגוף בכך שהוא תוקף נוגדנים אחרים שלו.
נוגדן זה אופייני בעיקר למחלה- Rheumatoid Arthritis, אבל הוא שכיח גם בחולי זאבת.
בבדיקות דם אחרות אופיינית התמונה הבאה:
ריכוזי מרכיבי מערכת החיסון המשלימה (C3 ו-C4) נמוכים- וזאת עקב צריכתם המוגברת.
סמני דלקת (ECR ו-CRP) גבוהים- כיוון שמרכיב מרכזי במחלה הוא דלקת.
לויקופניה (Leukopenia)- מספר נמוך של תאים לבנים בדם (לויקוציטים).
טרומבוציטופניה (Thrombocytopenia)- מספר נמוך של טסיות בדם.
אף על פי שיש "עדויות" לכך שאנשים "הבריאו" באופן ספונטני, ללא התערבות חיצונית.
ככל הנראה מדובר במהלך טבעי של-Drug-induced Lupus שהופיעה לאחר חשיפה לחומרים שונים וחלפה לאחר הפסקת השימוש בהם.
כיום אין עדיין טיפול שיכול להביא להחלמה מהמחלה ולכן הטיפול מתמקד בינתיים בהקלה על הסימפטומים שלה.
טיפול זה כולל שימוש בתרופות הבאות:
נוגדי דלקת לא-סטרואידיים - ניתנות לטווח קצר כאשר יש: כאבי מפרקים, כאבי שרירים, דלקת בסרוזה (Peritoneum, Pericardium, Pleura).
חשוב לעקוב אחר תפקודי כבד ולא לתת לאורך זמן.
הידרוקסיכלורוקווין - תרופות המשמשות גם לטיפול במלריה ואף נוסתה לאחרונה כנגד COVID-19. ניתנות כאשר יש: מחלה מתונה שכוללת דלקת בסרוזה (Peritoneum, Pericardium, Pleura), דלקת מפרקים ומעורבות של העור.
כמעט כל חולי הלופוס יקבלו באופן ממושך תרופות נגד מלריה.
קורטיקוסטרואידים – סטרואידים במינון נמוך ניתנים במחלה מתונה שלא מגיבה לתרופות נגד מלריה.
אז ניתן לתת אותם במשחות או הזרקות לפליאורה או למפרקים.
סטרואידים במינון גבוה ניתנים במחלה קשה לטיפול בסימפטומים חמורים שמערבים את הכליות, הלב והריאות.
בהתקף החולים יקבלו מנה גדולה ולאחר מכן רוב החולים יקבלו מינון נמוך של סטרואידים לאחזקה.
תרופות שמדכאות את מערכת החיסון (אימונוסופרסיביות):
Mycophenolate (סלספט) - ניתן כאשר יש מעורבות כלייתית (Nephritis).
ציקלופוספמיד - ניתן כאשר יש מעורבות כלייתית קשה (Severe nephritis) או דלקת של כלי דם (Vasculitis) או של מערכת העצבים המרכזית.
לתרופה זו תופעות לוואי קשות שכוללות זיהומים קשים, גידולים ופגיעה בפוריות.
אזתיופרין (אימורן) - תרופה שמאפשרת להפחית את מינון הסטרואידים.
ניתנת כתרופת קו שני, כאשר התרופות האחרות שהוזכרו לא השיגו את ההשפעה המבוקשת בטיפול במעורבות כלייתית קלה(Mild nephritis).
מתוטרקסט - תרופה שניתנת כאשר יש מעורבות של עור ומפרקים.
ציקלוספורין - תרופה הניתנת כאשר יש מעורבות כלייתית.
ריטוקסימאב - תרופה שניתנת כאשר המחלה לא מגיבה לטיפולים אחרים.
BENLYSTA (belimumab) - נוגדן חד שבטי, המשמשת יחד עם הטיפול הסטנדרטי.
לא מאפשרת ל-BLyS להתחבר לרצפטורים של תאי B.
זוהי תרופה שאושרה בשנת 2011.
כיוון שהביטוי של מחלת הזאבת מגוון ומאחר ואין חולה לופוס אחד הדומה למשנהו, יש קושי להכליל ולהגדיר פרוגנוזה לגבי התפתחות המחלה וסיכויי ההחלמה.
עם זאת, ניתן לומר שברוב המקרים מהלך המחלה מורכב מתקופות של רגיעה ומתקופות של פעילות של המחלה לסירוגין.
אין חולה אשר מפתח את כל התסמינים.
הסיבות המובילות לנכות ולתמותה כוללות: זיהום, אי ספיקת כליות, אירועים נוירולוגיים וקרדיוואסקולריים וסיבוכים של אוטמים.
אף שהמחלה עשויה להיות קטלנית, הטיפול המודרני בסימפטומים הפחית מאוד את שיעור התמותה, כך שבעולם המערבי:
מעל 90% מהחולים שורדים 5 שנים לאחר התפרצות המחלה.
מעל 80% שורדים 10 שנים לאחר התפרצות המחלה.
78% שורדים 20 שנה לאחר התפרצות המחלה.
עמנואל שטנר, פרופ' גולן שחר ופרופ' מחמוד אבו שקרה, "הייתי חולמת על הלופוס כמו על מין יצור": מחלה כרונית כאובייקט פנימי, 7.11.2009, באתר "פסיכולוגיה עברית"
זאבניים או בשמם העממי עכבישי זאב (שם מדעי: Lycosidae) הם משפחה של עכבישים, המזוהים בזכות סידור העיניות הייחודי שלהם.
זוהי משפחת העכבישים החמישית בגודלה בעולם, מבחינת מספר מינים והיא בעלת תפוצה עולמית (מלבד הקטבים).
הזאבניים מאכלסים בתי-גידול רבים, ביניהם מדבריות, ערבות, יערות ומקווי מים מתוקים.
מרבית מיני הזאבניים אינם בונים רשתות ציד, אלא לוכדים את טרפם במרדף או בזינוק ממארב (מכאן השוואתם לזאב, אף ששיטת הציד שלהם שונה).
קיים טווח רחב של גדלים: מינים רבים הם קטנים, אך בין הזאבניים קיימים גם מינים שאורך גופם מגיע ל-10 סנטימטרים, כגודלה של פרוונית קטנה
מעל עשרים מינים של זאבניים ידועים מישראל.
כמו במרבית העכבישים, לזאבניים יש בלוטות ארס, אך נשיכתם אינה נחשבת כמסוכנת לאדם.
אורך גופם של הזאבניים נע בין מילימטרים ספורים ל-3 ס"מ (אורך הגוף לא כולל רגליים).
צבעיהם ככלל הם צבעי הסוואה: חום, אפור, צהוב ושחור הם הצבעים הנפוצים.
במינים מסוימים יש על גחונם דוגמאות של כתום, לבן ושחור, היכולות לשמש כצבעי הרתעה.
הצבעים לרוב נובעים משיער קצר המכסה בצפיפות את גוף הזאבן, אם כי ישנם מינים ששיערם דליל והצבע הנראה הוא צבע השריון.
הראשחזה (החלק הקדמי של הגוף) מוגבה בקדמתו.
הכליצרות (גפי הפה החיצוניים) גדולות.
שיני הכליצרה פונות זו לקראת זו.
לזאבניים שמונה עיניות: ארבע עיניות קטנות המסודרות בשורה אופקית בשפתו הקדמית של הראשחזה (ישירות מעל הכליצרות), שתי עיניות גדולות הממוקמות מעל העיניות הקטנות ופונות קדימה; ושתי עיניות גדולות נוספות, הממוקמות מאחורי הזוג הקודם ופונות לצדדים.
בעיני הזאבניים קיים טפטום (Tapetum): מבנה מחזיר-אור המשפר את הראייה בתנאי תאורה מועטה.
במינים רבים, חלקו הגבי של הראשחזה מעוטר בשתי רצועות אורך מקבילות בצבע חום (תכונה זו מצויה גם במינים מחוץ למשפחת הזאבניים).
הצד הגבי של הבטן (החלק האחורי של הגוף) לרוב מעוטר גם הוא בדוגמה.
פטמיות הטוויה (אברי טוויית המשי, בקצה האחורי של הבטן) קצרות יחסית, שש במספר.
לאורכן מצויים קוצים ובמינים מסוימים, בתחתית הרגל (בחלק הגחוני) מצויה מברשת של שיער צפוף.
בחלק מהמינים קיים הבדל גדול בין צבעי הזכר והנקבה.
מרבית מיני הזאבניים חיים על הקרקע וצדים את טרפם באופן פעיל, במרדף קצר או ממארב.
מינים מעטים חיים על עצים.
מספר מינים בונים רשת ציד (למשל, בני הסוג Hippasa), הדומה לרשתות האופייניות למשפחת המשפכניים.
חלק מהזאבניים חיים במחילה (למשל, בני הסוג Lycosa), בעוד רוב המינים לא משתמש במחסה קבוע.
קיימים הן מינים פעילי יום והן ופעילי לילה.
מחזור חייהם של מרבית הזאבניים הוא שנה עד שנתיים.
ידועים פרטים ששרדו זמן רב יותר.
זאבניים רבים מראים התאמות לבתי-גידול מיוחדים.
לדוגמה, מינים השוכנים בשולי נחלים (למשל, הסוג Pirata) מסוגלים לרוץ על פני המים; דוגמה נוספת היא הסוג Evippa, החי באזורי חולות נודדים.
רגלי זאבן זה ארוכות מאוד ביחס לגופו ומאפשרות לו לרוץ ביעילות על-פני המצע הרופף.
הזאבניים הם טורפים כוללניים (הם אינם מתמחים בסוג מזון מסוים).
הם ניזונים בעיקר מפרוקי-רגליים, אך גם מחולייתנים קטנים.
קניבליזם אינו נדיר בקרב הזאבניים.
מלבד זאבניים אחרים, בין טורפי הזאבניים נמצאים עופות אוכלי חרקים, יונקים טורפים קטנים, זוחלים, דו-חיים, חרקים טורפים, נדלים ועכבישנים.
הזאבניים מיטפלים בין השאר על ידי צרעות ממשפחת הצרעכבישיתיים, המשתקות את העכביש בעקיצה ומטילות עליו ביצה.
מהביצה מתפתח זחל הניזון מהעכביש המשותק בעודו בחיים.
הזאבניים ידועים בטיפול ההורי שלהם, הייחודי בקרב העכבישים.
הנקבה מטילה את ביציה על משטח משי שהיא הכינה מבעוד מועד.