tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיחק בסדרה "קטמנדו" ששודרה בערוץ 2. גילם את דמותו של אלון, יוצא סיירת מטכ"ל, שבמהלך טיול בהרים חווה משבר עם נטע אשתו (הילה וידור).
בעקבות הידיעה על מות אביו שהגיעה לבית חב"ד בקטמנדו יוצאים שליחי חב"ד למצוא אותו בהרים ולבשר לו את הבשורה.
שיחק בתפקידי אורח בטלנובלות "מיכאלה", "נשות הטייסים", "חשופים" ו"אהבה מעבר לפינה".
אייזנמן הנחה במשך שבעה חודשים פרויקט שיזם שח"ם, במסגרת "נותנים במה" של משרד התרבות, שמטרתו לתת במה לצעירים בפריפריה לעשות תיאטרון.
במסגרתו ביים את ההצגה "אזהרה", על סכנות האלכוהול, בה משחקים בני נוער מחצור הגלילית.
עשה פרויקט עם נוער בסיכון בפנימיית "גן ונוף", פתח תקווה.
העלה הופעה של קטעים קלאסיים מהתרבות הישראלית עם קבוצת מגמגמים של ארגון אמב"י (ארגון המגמגמים בישראל).
במשך שבע שנים חנך בהתנדבות אסיר בכלא איילון.
בשנת 2003 השתתף בפרסומת של בושם "SENSI ג'ורג'יו ארמני" לצידה של השחקנית שירה קצנלנבוגן.
בשנת 2010 השתתף בפרסומת של "תפוצ'יפס - שמן זית".
בשנת 2013 גילם את דמותו של קשיו, בסדרת הטלוויזיה המצליחה "רוני וקשיו", בערוץ ניקלודיאון.
כמו כן הצטלם לסדרה "פצועים בראש" מבית היוצר של חנן סביון וגיא עמיר (עספור), שעלתה בHOT 3.
כתב ביחד עם מיטל סלקמון-רטן את המחזה "ההצגה שמאחורי ההצגה", שהועלתה בתיאטרון מדיטק (2014) בבימויה של אלינור אגם-בן דוד.
עדי אייזנמן נשוי מ-2002 לשרון, העוסקת בהוראת ספורט ותיאטרון ולהם שלושה ילדים.
שנה סדרה/תוכנית תפקיד ערוץ יוצר במאי/עורך תוכן הערות2018בשבילה גיבורים עפיםאל"ם מ.
חוקרערוץ קשת 12עמרי גבעון2015פרודיםטוסטוס הג'ינג'יערוץ 2, רשתדניאל לפין 2012 קטמנדו אלון ערוץ 2, רשת אסתר ונדר, יאיר רוה אמיל בן שמעון 2011 רוני וקשיו קשיו ניקלודיאון + HOT VOD ירון ארזי 2010 טובי דובי שופי הינשוף ערוץ הופ!
שנה סרט תפקיד מפיק במאי 1999 קדוש אהרון עמוס גיתאי 2004 ללכת על המים איש מוסד גל אוחובסקי, אמיר הראל איתן פוקס 2005 הוטל דה פאלמה (17.5 דקות) הגיבור בועז ארמוני
שייח' עדי אבן מֻסַאפִר אל-אוּמּי היה מייסד הדת היזידית, צאצא של החליף מרואן הראשון מבית אומיה.
הוא נולד בשנות ה-70 של המאה ה-11 ליד בעלבכ שבלבנון המודרנית.
לפי האמונה היזידית, הוא התגשמות של מלאכ טאוס – מלאך הטווס, הדמות הראשית באמונה היזידית.
קברו בכפר לאלש בצפון עיראק מהווה מקום פולחן ועלייה לרגל עבור היזידים.
חובה על כל יזידי לעלות פעם בחייו לקברו של שייח' עדי.
את שנות נעוריו ובחרותו עשה שייח' עדי בבגדאד, שהייתה מרכז חכמה ותרבות.
לאחר מכן התבודד כדרוויש סופי סגפן בהרי כורדיסטן מצפון למוסול.
למרות נסיונותיו להיבדל מהאוכלוסייה המקומית, הוא נודע כעושה ניסים, יועץ נבון ובעל כוחות ריפוי.
שייח' עדי יצר מסדר סופי שנקרא על שמו, אל-עדוואיה, ששילב אמונות מדתות שונות באזור, והחל להטיף את תורתו בסביבה, בעיקר לעניים שבאו להיעזר בו ולהתייעץ עמו.
לאחר מותו היה אחיינו, סאחר אבו אל-ברכאת, לראש המסדר הסופי ולמנהיג היזידים.
עדי אלטשולר (נולדה ב-23 בנובמבר 1986) היא אשת חינוך ויזמת חברתית ישראלית.
מייסדת תנועת "כנפיים של קרמבו", תנועת הנוער לצעירים עם ובלי צרכים מיוחדים.
בשנים 2013–2017 ניהלה את "Google for Education", ארגון החינוך של גוגל בישראל.
לאחר מכן ייסדה את עמותת "אינקלו", המובילה את המהלך להקמת בתי ספר מכילים בשיתוף משרד החינוך, והיא מנכ"לית העמותה.
בשנת 2014 נבחרה על ידי המגזין "טיים" לאחת ממנהיגי הדור הבא בעולם, ונאמה באו"ם כנציגת היזמות והיצירתיות הישראלית.
ביום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל נבחרה להשיא משואה.
עדי אלטשולר נולדה בשנת 1986 בהוד השרון, בת לארז ודורית אלטשולר.
ב-1998, כשהייתה כבת 12 החלה להתנדב בעמותת איל"ן, ובמסגרת זו הפכה לחונכת אישית של כפיר קובי, ילד בן 3 עם שיתוק מוחין שהיה עבורה כמו אח.
דרך ההיכרות והחברות שצמחה עם כפיר נחשפה לעולם החינוך המיוחד ודרך הקשר עם משפחתו התעצבה תפיסת עולמה וגישתה לנושא.
למדה בתיכון הדרים בהוד השרון ובאולפנת צפירה במושב צפריה.
בשנת 2002, כשהייתה בת 16, הצטרפה לתוכנית LEAD, ארגון לפיתוח מנהיגות צעירה, ובהשראת הקשר עם כפיר ומשפחתו ובתמיכת אמו קלאודיה קובי, החליטה להקים תנועת נוער חדשה בישראל: "כנפיים של קרמבו" - תנועת הנוער הראשונה בישראל לצעירים עם צרכים מיוחדים.
עד שנת 2009 שימשה אלטשולר כמנכ"לית ויושבת ראש "כנפיים של קרמבו" ולאחר מכן הפכה לנשיאת התנועה עד לפרישתה בשנת 2014.
בשנת 2010 הקימה את מיזם "זיכרון בסלון" יחד עם בן זוגה, נדב אמבון, כשערכו את הערב הראשון בסלון ביתם.
בשנים 2013–2017 הובילה את ארגון החינוך של גוגל בישראל.
בשנת 2017 הקימה את עמותת "אינקלו - בתי הספר המכילים", ששמה לה למטרה לקדם את גישת החינוך המכיל בבתי ספר ציבוריים, במוסדות ובארגונים.
בספטמבר 2018 נפתחו ארבעה בתי ספר מכילים על ידי משרד החינוך ברמת הגולן, חדרה, תל אביב וירושלים, בנוסף לבית הספר המשלב "ראשית" שבאלון שבות אשר צורף לתוכנית זו.
בשנת 2020 הוצעה על ידי ראש האופוזיציה יאיר לפיד לתפקיד יו"ר יד ושם.
אלטשולר נשואה לנדב אמבון, מנהל קריאייטיב בתאגיד השידור הציבורי.
הם הורים לשני בנים ובת ומתגוררים בתל אביב.
2004 - אות תמרי, האות לאיכות, מנהיגות ומצוינות
2005 - אות ברנשטיין על התנדבות ומנהיגות חברתית
2007 - אשת השנה של ליונס ישראל
2008 - כניסה לרשימת עשרת יזמי השנה של ארנסט אנד יאנג
2009 - אות הנשיא למתנדב יחד עם עמותת "כנפיים של קרמבו"
2013 - פרס רפפורט על יוזמה מחוללת שינוי
2014 - נבחרה על ידי המגזין טיים לאחת מששת מנהיגי הדור הבא בעולם, וכן נבחרה לנאום באו"ם על יזמות חברית ככלי לצמיחה במדינות מתפתחות
2016 - אות פול האריס של ארגון הרוטרי
2016 – אות עמית של כבוד מטעם המרכז הבינתחומי הרצליה
2017 - אות עמית כבוד מטעם האקדמית גורדון
2017 - אות עיטור האור עבור העשייה למען ניצולי השואה
2018 - אות הליגה נגד השמצה להנצחת זיכרון השואה ע"ש נח קליגר
2020 - משיאת משואה ביום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל
עדי ארד (נולדה בכ"ט בטבת תשל"ב, 16 בינואר 1972) היא חזנית אורתודוקסית, זמרת-יוצרת ושחקנית בתיאטרון הבימה.
ארד נולדה וגדלה בבני ברק להורים מהמגזר הדתי-לאומי.
ביסודי למדה בחינוך הממלכתי הדתי, בתיכון למדה באולפנת אמונה.
אביה, מרדכי גרוס, היה רואה חשבון בהשכלתו שהפך ליהלומן ואמה, אסתר גרוס, הייתה קרימינולוגית וכיום מתעסקת בנדל"ן.
אחיה עמיחי גרוס הוא מהנדס בוגר הטכניון ומשמש כמנכ"ל חברת E-Motion Medical.
בגיל שש וחצי החלה ללמוד נגינה בפסנתר.
כנערה למדה פיתוח קול בקונסרבטוריון ברחוב שטריקר בתל אביב והופיעה עם מקהלת הקונסרבטוריון במחזות זמר והשתתפה בצוות הווי בני עקיבא.
כילדה השתתפה במחזמר "כל נדרי", לצידם של ריטה ודודו פישר.
אחר-כך הופיעה בלהקת "התל אביבים", בניצוחו של אילן גלבוע, איתם הייתה בסיבוב הופעות בעולם – בין השאר בספרד, צרפת וגרמניה.
בגיל 18, לאחר שעברה אודישנים, גילמה את התפקיד הראשי של שילה במחזמר "שיער", הפקת נוער של עיריית תל אביב ובית פרנקפורט.
עשתה שירות לאומי במרכז תמיכה לעולים חדשים בנמל התעופה בן-גוריון ובלשכת הרווחה בבני ברק.
בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן, במוזיקולוגיה כחוג ראשי ופסיכולוגיה כחוג משני; בעלת תעודת הוראה.
במשך חמש שנים שימשה כמורה למוזיקה ודרמה בבתי ספר.
ב-1999 הקימה להקת נשים בשם "עננה", שביצעה רוק נשי חסידי סלסה והוציאה איתם דיסק, שחלקו חומר מקורי וחלקו גרסאות כיסוי.
במשך ארבע עשרה שנה הייתה שדרנית ברדיו קול חי והגישה את "בזווית נשית", מגזין ראיונות לנשים ששודר פעמיים בשבוע בשעות הבוקר ועסק בפוליטיקה, בריאות, ילדים ומשפחה.
כמו כן הייתה לה פינה בתוכנית "פרשת השבוע בראיה נשית", שהוקרנה בערוץ הראשון בטלוויזיה.
ארד למדה חזנות אצל ד"ר מרדכי סובול, ופיתוח קול אופראי אצל פרופ' תמר רחום.
לראשונה בארץ השתתפה כחזנית מן המניין לצד חזנים בינלאומיים בקונצרט "משפחת מלבסקי", בניצוחו של ד"ר מרדכי סובול בליווי תזמורת יובל ומקהלת גיתית.
במקביל הנחתה את סדרת הקונצרטים "נשים שרות אמונה" – ערב חזנות, בחסות תנועת אמונה, בו היא שרה פרקי חזנות ביחד עם נשים נוספות.
הנחתה והופיעה במשך חמש שנים רצופות באירועי פתיחת חודש מסורת בפסטיבל "חלב ודבש" בעמק יזרעאל.
הרבתה להופיע בפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, השתתפה בפסטיבלים של מוזיקת עולם ומוזיקה יהודית שורשית בארץ ובעולם (ארצות הברית, פולין, צרפת, ספרד, גרמניה ועוד).
הופיעה לצד החזנים אודי שפילמן, אריק וולהיים וישראל רנד.
נטלה חלק בקונצרטים לחזנות, והופיעה עם סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
שרה באופרה הישראלית והופיעה עם דודו פישר, יהורם גאון, שלומי שבן, אתי אנקרי, דוד ד'אור והאחים ארי ועוזי אסנר.
שרה בקונצרט "אניטה וחואן" – משירי דובי זלצר ונחום היימן, שהועלה במשכן אמנויות הבמה.
בשנים 2008–2015 הייתה סולנית בקונצרט "שירת המלאכים" באופרה הישראלית בניצוחו של דוד קריבושי – שילוב של אופרה, פייטנות וחזנות, ביחד עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
הפרויקט הציג בבית האופרה, משכן אמנויות הבמה.
לצידה שרו הפייטן ליאור אלמליח, זמרי האופרה יותם כהן וגיא מנהיים והחזן ישראל רנד.
במשך שנתיים הייתה סולנית של תזמורת משטרת ישראל בניצוחו של מנשה לב-רן.
למדה משחק באופן פרטי בסטודיו של מיכל בת-אדם,
בוגרת החוג למשחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין.
ארד הייתה שחקנית תיאטרון היידישפיל בניהולו של שמוליק עצמון בין השנים 1998–2002: שיחקה בקברט הנשי "קשה להיות יהודיה" (1999) במחזמר "הרוטשילדים" (2000) ובקונצרטים השונים של התיאטרון.
חיברה שיר תפילה לשלומו של החייל החטוף גלעד שליט, "תפילה לגלעד", אותו ביצעה ברחבי ארצות הברית; ב-2008 הוזמנה לפרלמנט הצרפתי כדי לבצע את השיר.
ב-2011 ביצעה ארד במשכן למוזיקה ואמנויות ברעננה את היצירה המקורית "שבע ברכות" עם סימפונט רעננה – יצירה לחזנית ותזמורת, אותה כתב עבורה המלחין גיל שוחט.
בנוסף ביוזמת התזמורת יצרה מערך שיעורים על מוזיקה יהודית לבני נוער חילונים והעבירה אותם בחטיבות השונות בארץ.
ב-2010 נכנסה ארד לתיאטרון הלאומי הבימה כשחקנית וזמרת.
הופיעה כחזנית בדרמה המוזיקלית "כי בנו בחרת", פרי עטה של יוכי ברנדס, שהועלתה בתיאטרון הבימה ב-2011, בבימויו של איציק ויינגרטן, עם לחנים של אורי וידיסלבסקי.
גילמה את דמותה של האמא הגויה שנפטרה.
לצידה השתתפו שמיל בן-ארי, עפר שכטר ונגה שחר; המחזה מבוסס על חומרים יהודיים ורץ כ-300 הצגות.
ארד שרה ושיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "איש חסיד היה", קופרודוקציה של תיאטראות חיפה והבימה שעלתה ב-2012; מאת דן אלמגור וב עיבודו המוזיקלי של אורי וידיסלבסקי ובבימויו של איציק ויינגרטן.
לצידה שיחקו: יגאל שדה, נדיה קוצ'ר, צחי הלוי ועוד, ההצגה רצה מעל 200 הצגות.
ארד שימשה במשך כשנה כפרזנטורית של חברת הכובעים "כובעי מימי".
ארד בוגרת הקורס לאימון אישי של מכון אדלר ועובדת כמאמנת אישית.
היא פועלת כמורה לפיתוח קול וכמנטורית לבני נוער דתיים הרוצים לממש את יעודם האומנותי.
העלתה מופע יחיד בשם "ואני תפילתי", שמשלב ג'אז-בלוז ומוזיקת נשמה עם מוזיקה יהודית; במופע שירים בשפות עברית, יידיש, איטלקית, אנגלית ועוד.
הוציאה שלושה סינגלים: "שיקרתי", "סלח לי" ו"אבינו מלכנו" – עיבוד מחודש לשיר של ברברה סטרייסנד שהלחין מקס ינובסקי.
הסינגלים הושמעו ברשת ג', רדיוס 100FM, גלי ישראל, רדיו דרום, קול דימונה ורדיו ירושלים.
ב-2016 היא הוציאה לאור אלבום בשם "לפניך" ובו שירים מקוריים שלה (לחן ומילים), המשלבים טקסט תנ"כי ומסרים אישיים הלקוחים מחייה של ארד, בהפקתו המוזיקלית של נדב ביטון.
ארד כותבת טור אישי בשם "קול באשה" בירחון "פסיפס" לציבור הדתי.
יוצרת ומשתתפת ביחד עם מגיש הטלוויזיה שלומי גולדברג של פרויקט "ידישסטייל" מופע על יידיש המשלב שירים, סיפורים ומולטימדיה.
ארד נחשבת לפורצת דרך במגזר הדתי כיוון שהייתה הראשונה שיצרה את האפשרות להיות חזנית אורתודוקסית קונצרטנטית ובכך פתחה את עולם החזנות בפני נשים וזמרות שהלכו בדרכה.
ארד מתגוררת כיום בשכונת כפר גנים בפתח תקווה, נשואה לשלמה, יועץ מחשוב ומרצה ולהם שתי בנות.
עדי ביטי (נולדה ב-26 במאי 2001, ד' בסיוון ה'תשס"א) היא זמרת, שחקנית, מדבבת, דוגמנית ומנחה ישראלית.
ביטי נולדה לליאת וקסלמן-ביטי, ולרונן ביטי.
הוריה ניהלו ביחד חברה פרטית להוצאה לפועל והתגרשו בבגרותה של ביטי.
מגיל ארבע וחצי הופיעה ושרה בקלטות ילדים רבות כמו "הפיג'מות", "חי, דק וצ'פצ'ולה" ו"דיג דיג דוג - שלוש, ארבע, לעבודה!", וכן הופיעה בסדרות "יובל המבולבל" (השתתפה בעונה השנייה של הסדרה המשודרת בערוץ הופ!
והשתתפה ב-DVD "יובל המבולבל - המסע אל הכוכב"), "בגן של דודו" ו"הכבשה שושנה".
בגיל מאוחר יותר יצאה לסבב הופעות עם "מיכל הקטנה" בהצגה ששמה "ממלכת האהבה", שם גילמה את דמותה של יולי.
בשנת 2011, כשהייתה בת עשר, התמודדה ביטי בתוכנית "בית ספר למוזיקה", בערוץ 2 בזכיינית קשת.
המנטור של ביטי במסגרת התוכנית היה יהורם גאון.
ביטי ייצגה את ישראל באירוויזיון הילדים 2012 שנערך בהולנד כחלק מלהקת Kids.il, בשיר "Let The Music Win", שהגיע למקום השמיני מתוך 12. ב-2012 שיחקה בסדרה מבית yes "מיכל ינאי בחדר החלומות" בתור שיר.
בשנת 2013 גילמה את באנה במחזמר "ספר הג'ונגל".
הסינגל הראשון שלה היה "ביט הביטי", שיצא במאי 2014. הסינגל השני שלה, "חשה", יצא חודש לאחריו.
בשנת 2016 יצאו השירים "רגאביטי", בו התארח הראפר ריצ'י לופ, ו"ירח מלא".
בדצמבר 2016 הוציאה את השיר "אחר".
ביטי דיבבה בסדרות הילדים "פט שופ", "הנרי הנורא", "החברים של מרתה", "מטורללים", "כוח פיג'יי", "העולם המופלא של גאמבול" ו"זו", ששודרו בערוץ הילדים, בערוץ לוגי ובערוץ דיסני ג'וניור, וכן מספר דמויות ב"רחוב סומסום".
בין השנים 2016–2017 ביטי הנחתה בערוץ ניקלודיאון את השעשועון "צ'מפיונסניק", לצד טל מוסרי.
ביולי 2017 הוציאה את הסינגל "לא מקשיב לי".
במאי 2018 הוציאה את "קהירו".
ב-2018 שיחקה בסדרות "ג'ינג'י" ו"בית הכלבים".
במרץ 2019 הוציאה ביטי את השיר "הם אומרים לי".
ביוני באותה השנה, הוציאה ביטי את השיר "כנפיים".
במאי 2019 השתתפה ביטי בהפקה בינלאומית מרובת משתתפים של חברת וולט דיסני לשיר "A Whole New World" לכבוד יציאת סרט הלייב-אקשן "אלאדין".
בחנוכה בשנת 2019 שיחקה ביטי במחזמר "בת הים הקטנה" לצד אילנה אביטל ובר גרוצקי.
בפברואר 2020 התגייסה לצה"ל והיא שירתה בלהקה צבאית, על תקן אמנית פעילה.
במאי 2020 החל שידורה של תוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3" ברשת 13, בה ביטי הייתה למודחת השישית בעונה.
ביוני 2020 הוציאה את השיר "לא שלך".
באוקטובר 2020 הוציאה ביטי את השיר "חמסה חמסה" שעורר ביקורת עקב תכנים מיניים שהוצגו בווידאו קליפ.
בעקבות תגובותיה לתקשורת ללא אישור מצה"ל, הועמדה לדין משמעתי ונגזרו עליה חמישה ימי מחבוש על תנאי ובשנת 2021 שיחקה ביטי בסדרה האחיין שלי בנץ בתפקיד ליבי מפלצת לבה
בינואר 2022 הצטלמה לסרטו של יהודה גרובייס "הסיפור שנשכח", סרט דרמה-תקופתי שצולם בפולין (לצד רפאל קליינמן, ג'וש שגיא, ישי לפידות, דין מירושניקוב ועמירן דביר).
באותו חודש השתתפה בשיר "כלום" של מאור אדרי.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתור "הדגה", העפילה לגמר והגיעה למקום השני.
באותה השנה, הוציאה את השיר "דיסני" והוציאה ביחד עם מועדון הלימה לימה את שיר הגאווה "גריינדר" שקיבל ביקורות מעורבות, ולווה בווידאו קליפ.
באפריל 2024 השתתפה באלבום "להרים" של סטטיק בשיר "מכשפה".
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2025 חזרה לשחק את ליבי מפלצת לבה בסדרה "האחיין שלי בנץ".
בשנת 2018 נעצר אביה, רונן ביטי, בחשד שיצר קשר עם מעריצות קטינות של בתו, והעלה הצעות מיניות.
באוגוסט 2019 חתם על הסדר טיעון עם הפרקליטות שבו הודה במעשים מגונים והטרדות מיניות, והורשע על פי הודאתו.
בית המשפט גזר עליו תשעה חודשי עבודות שירות.
מאוחר יותר הוחמר עונשו, בוטלו עבודות השירות והוטלו עליו 20 חודשי מאסר בפועל.
בהמשך קוצר עונשו לתשעה חודשים והוא שוחרר בפברואר 2022.
עדי ברקן (נולד ב-7 ביוני 1959) הוא צלם אופנה וסוכן דוגמנות ישראלי.
נודע בין השאר בשל קמפיין שניהל בעד חקיקה האוסרת על העסקת דוגמניות הלוקות בתת-משקל ובאנורקסיה.
ברקן עבד ברחבי העולם כצלם אופנה כ-15 שנה (בשנות ה-80 וה-90), בלונדון, פריז וניו יורק.
ב-1998 חזר לישראל ופתח סוכנות דוגמנות משלו בתל אביב.
בין השאר היה הסוכן של הדוגמניות סנדי בר, מורן אטיאס, שרי גבעתי, אור גרוסמן ואסתי גינצבורג.
ב-2001 השיק את מגזין האופנה "ביקיני", שנסגר לאחר תקופה קצרה.
באחד מראיונותיו בטלוויזיה דיבר על ידידתו הילה אלמליח , דוגמנית שלקתה באנורקסיה, התמוטטה ואושפזה (בהמשך נפטרה, ב-2007, במשקל פחות מ-30 ק"ג), ובעקבות זאת קיבל טלפונים מנערות ונשים רבות שסבלו מאנורקסיה.
הוא החל להעסיק דוגמניות רק לאחר הצגת בדיקות BMI תקינות, והפעיל ברחבי הארץ והעולם קמפיין הדוגל בכך.
ב-2004 הגיש בכנסת הצעת חוק, בשיתוף חברת הכנסת ענבל גבריאלי, לפיה סוכנויות דוגמנות בישראל חייבות להשתמש בבדיקות BMI בעת העסקת דוגמניות, ולוודא שה-BMI אינו נמוך מ-18.5. בכך הפכה ישראל למדינה הראשונה בעולם המחוקקת חוק בתחום זה.
המהלך נתמך על ידי משרד הבריאות.
ב-2005 הקים ברקן את "המרכז הישראלי לשינוי הרגלי אכילה", ששינתה לאחר מכן את שמה ל"סימפלי יו - פיקוח על תפיסת דימוי הגוף.
העמותה מספקת מענה לפניות סביב מצוקה הקשורה לדימוי גוף נמוך והפרעות אכילה.
בנובמבר 2013 השיק את הקמפיין "Simply You" ("פשוט את"), במטרה להעלות את המודעות להשפעת תעשיית האופנה על דימוי הגוף.
בין השאר הועלה במסגרת הקמפיין סרטון שעורר מחלוקת, שהשווה בין צילומי דוגמניות אנורקטיות לבין צילומים מתקופת השואה.
ב-2012 תרם לחקיקה בכנסת של "חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות", בשיתוף חברת הכנסת רחל אדטו.
באוקטובר 2017 השתתף ברקן בסדרת הריאליטי The Fashion Hero ושימש כצלם ומנטור בתוכנית.
ב-2017 פרסם כתב הארץ עידו אפרתי ביקורת נגד ברקן, בה נטען כי האופן בו הוא מגדיר את מרבית מקרי האנורקסיה כ"אנורקסיה חברתית-תרבותית" בלבד ללא התייחסות לגורמי מצוקה מורכבים אחרים, והשיטות בהן הוא מנסה לסייע לנשים ולנערות עם הפרעות אכילה המנוגדות לשיטות של הממסד הרפואי והמדעי, פוגעים בתהליך השיקום של המטופלות.
ב-2019 הגיש ברקן תביעת לשון הרע נגד עיתון "הארץ" והכתב עידו אפרתי על הכתבה.
ב-2023 השתתף בצילומים של עונה נוספת של סדרת הריאליטי The Fashion Hero.
ב-2024 הגיש ברקן תביעת לשון הרע נגד הכתבת יולן כהן, העורך אבי וייס, חברת החדשות ושידורי קשת על כתבה שפרסמו ב-2019 בתוכנית חסכון.
עדי אדירי (נולד ב-31 בינואר 1952) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על גדוד 13 (גדעון), וחטיבת כרמלי.
אדירי נולד וגדל בתל אביב.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1970 שובץ בגדוד 12 של חטיבת גולני.
עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 12 ומפקד פלוגה ב' בגדוד אותה הוביל במלחמת יום הכיפורים, בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה, ולאחר מכן במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
לאחר מכן מונה לקמב"ץ החטיבה וכמדריך בקורס מפקדי פלוגות .
בשנים 1980-1981 פיקד על גדוד 13 (גדעון), בין היתר במבצע לבלוב ובמבצע מוביל.
לאחר מכן היה סגן מפקד החטיבה ובסיום תפקידו נשלח ללימודים בבית ספר הגבוה למלחמה של צבא צרפת בפריז.
עם שובו מונה לפקד על חטיבת הארזים אשר שלטה על אזור ג'בל בארוכ בלבנון.
בשנים 1984-1986 פיקד על חטיבת כרמלי במקביל לפיקוד על בא"פ אליקים.
לאחר מכן מונה לשמש כקצין אג"ם של פיקוד הצפון.
לאחר שחרורו בשנת 1988 פנה לעסקים וניהל מספר חברות.
בעל תואר ראשון במזרחנות אותו סיים בהצטיינות מטעם אוניברסיטת תל אביב .
עדי נשוי לזהבה ולהם 4 ילדים אשר שרתו גם הם בחטיבת גולני .
עדי בירן (נולד ב-28 באפריל 1943) הוא מהנדס אווירונאוטיקה ישראלי, יזם הקמתה של חברת פרטנר תקשורת בע"מ, ולשעבר ראש מערך הפיתוח של חיל האוויר בדרגת אלוף-משנה ומנכ"ל אפרת טכנולוגיה עתידית.
סיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסה אווירונאוטית בטכניון.
שירת בחיל האוויר, יזם הקמתה ושירת כמפקדה הראשון של יחידת ממד"ס ("מערכות מבצעיות הנדסיות", לימים היחידה הטכנולוגית של חיל האוויר "יחידת אופק 324") בשנים 1975–1976, ובתפקידו האחרון בשנים 1981–1985, היה רמ"ח פיתוח בדרגת אלוף-משנה.
הוביל פרויקטים רחבי היקף בתחומי כלי טיס, תקשורת, חימוש, מערכות אלקטרוניות, לוגיסטיקה ותוכנה.
בשנת 1986 השתחרר מצה"ל ומונה למנכ"ל חברת אפרת טכנולוגיה עתידית (לימים קומברס נטוורקס), תפקיד בו כיהן עד 1990. בשנת 1992 גייס את חברת אלביט וחבר אליה במטרה להקים קבוצה שתתמודד על קבלת רישיון למפעיל סלולרי נוסף בישראל.
ניהל מטעם אלביט, יחד עם דני רוזן ועמי גלעד מתדיראן, קבוצה שהתמודדה במכרז למפעיל סלולרי שני בישראל, ובו זכתה קבוצה אחרת, שהקימה את חברת סלקום.
באוקטובר 1997 גייס את תאגיד האצ'יסון ומפואה מהונג קונג, אלביט וקבוצת דנקנר השקעות (באמצעות חברת הבת מת"ב - מערכות תקשורת בכבלים) להקמת פרטנר תקשורת, והוביל את הקבוצה ב-1998 לזכייה במכרז למפעיל סלולרי שלישי בישראל.
באפריל 1998 מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקי, רגולציה וקשרי הממשל בחברה החדשה.
בתפקידו זה ייצג את פרטנר מול משרד התקשורת ומשרדי ממשלה אחרים בעשרות נושאים, ביניהם הרחבת רישיון פרטנר לעולם האינטרנט, קישוריות עם רשתות אחרות וכן בנושאים רבים הנוגעים לצרכני פרטנר, בשנת 2007 פרש מפרטנר.
בשנים 1981–1995 שירת כחבר הוועדה הצה"לית לדירוג מחקר בראשות ראש מפא"ת.
כיהן כדירקטור בחברות קומברס, בחברות בנות של אלביט ובזק, בפרטנר וב-Buy2 Networks (בעבר נטקס).
נשוי למדענית ד"ר תלמה איזק-בירן ולהם בן.
עדי אלון (נולד ב-27 בינואר 1995) הוא שחקן וזמר ישראלי.
הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש גרשון אגרון ולאחר מכן עבר לבית הספר ע"ש זיו ומרקס, שם למד במגמת תיאטרון.
בשנת 2008 השתתף בפסטיבל שירי ילדים.
בשנים 2010-2013 גילם את איליי, בנם של גדי (צביקה הדר) וקרן (דפנה דקל) בשתי העונות של הסדרה "בלו נטלי".
בשנת 2011 שיחק תפקיד קטן בפרק הראשון של הסדרה "החולמים".
בשנים 2013-2020 גילם את דמותו של מני אסייג במשך 5 עונות בסדרה הקומית "שנות ה-80", ששודרה בזכיינית של ערוץ 13, "רשת".
בשנת 2016 גילם את דמותו של דייוויד בסדרת הנעורים "כוכב הצפון".
באותה שנה החל לגלם את דמותו של עידו בסדרת הנעורים "נעלמים" בערוץ ניקלודיאון ללקוחות HOT, וכן החל לגלם את דמותו של זוהר בקומדיית הפשע "מטומטמת", המשודרת בהוט 3.
בשנת 2017 הופיע בעונה הראשונה של הסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד שימי.
בקיץ אותה שנה הוציא אלון שיר בשם "מתחיל הקיץ", בשיתוף עם דניאל אסייג.
באותה שנה שיחק במיני סדרה "מעורבבים".
בשנת 2019 שיחק ושר במחזמר "זה אני".
בשנת 2020 גילם את גורי, לוחם באצ"ל, בסדרת הנוער "פלמ"ח".
בשנת 2021 שיחק בסדרה "מנגן ושר" בדמותו של בן, ובאותה שנה השתתף במחזמר "סאלח שבתי" בבימויו של צדי צרפתי, בתפקיד שמעון שבתי.
בשנת 2022 שיחק במחזמר "הלהקה", המבוסס על סרטו של אבי נשר, ובנוסף שיחק בסדרת הטלוויזיה "מיוחדת" של כאן חינוכית את זוהר.
באותה שנה השתתף בסדרה "בוגד" בתור דוד נגר.
בשנים 2022-2024 חזר לגלם את דמותו של מני אסייג במשך 2 עונות בסדרה הקומית "שנות ה-90".
בשנת 2023 גילם את מני אסייג בסרט "ההילולה".
בנוסף השתתף בסדרה 4:20 שיצרו דוד דהן ועידו דרור.
לצד נוה צור חנן סביון ועוד.
בשנת 2024 שיחק בפרק בסדרה 'שקשוקה', המשודרת בטלוויזיה החינוכית, בתפקיד מאבטח חדש בבית החינוך.
במאי של אותה שנה התחיל לשחק במחזמר משיריו של אריק איינשטיין "אהבה ממבט ראשון" עם דיאנה גולבי, שי המבר, מאי מלר ועוד.
בשנה זו שיחק בסרטו של שמי זרחין "חמדה".
ב-2024 גילם את בנדא, התפקיד הראשי בסדרה אנדרגראונד מאה שערים ששודרה בכאן דיגיטל.
ב-2025 גילם את מני אסייג בסרט "ההילולה 2 – החתונה".
אלון היה בזוגיות עם הרקדנית שחר אבורמן במשך 6 שנים.
בינואר 2025 נולד להם בן.
בדצמבר 2025 פורסם שהשניים נפרדו.
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2019פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקן ראשי בסדרת נוערנעלמים 2020שחקן אהוב בסדרת נוערפלמ"ח2021שחקן ראשי בסדרת נוערנעלמים2022שחקן אהוב בסדרת נוערמיוחדת, פלמ"ח
עדי אלישע (נולד ב-28 בינואר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
עדי אלישע נולד וגדל במושב יובל שבעמק החולה והתחיל לשחק כדורגל במועדון הכדורגל בקיבוץ עמיר בגיל ילדים, לאחר פירוק המועדון.
עדי עבר למועדון הכדורגל של עירוני קריית שמונה.
התבלט במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה.
וב-24 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בעונת 2009/2010 השתלב בקבוצה הבוגרת ורשם 20 הופעות בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל בתום העונה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב פותח בקבוצה, וב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 2-2 נגד בני יהודה תל אביב.
אלישע היה שותף לזכייה ההיסטורית של הקבוצה באליפות המדינה בעונת 2011/2012, במהלכה הבקיע ארבעה שערים בכל המסגרות.
ב-8 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בתיקו 2-2 נגד נפטצ'י באקו האזרית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בעונת החלה ירידה במעמדו כאשר שיחק לרוב במשחקי גביע הטוטו, ועד לאמצע העונה השלים 90 דקות בשני משחקים בלבד.
בינואר הושאל להפועל רעננה מהליגה הלאומית עד לסיום העונה, ועמה העפיל לליגת העל בתום העונה.
את עונת פתח אלישע כשחקן חופשי ובינואר חתם במועדון ספורט כרמיאל/צפת מליגה א' צפון.
ב-14 בספטמבר 2015 חזר לקדנציה שנייה בכרמיאל/צפת.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בבית שאן, וב-13 בדצמבר 2016 חתם בהפועל אסי גלבוע.
ב-28 ביולי 2018 אלישע חתם בבני ממב"ע הגולן.
ב-12 ביוני 2020, לאחר שתי עונות, הצטרף לאחיו יוגב וחתם בהפועל צפת, אף היא מליגה ב'.
עדי אולמנסקי (נולדה ב-20 ביולי 1988) היא זמרת ומפיקה ישראלית.
אולמנסקי גדלה בשכונת גילה בירושלים, ומאוחר יותר עברה עם משפחתה למבשרת ציון.
בשנת 2007 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" והחלה להתפרסם כתוצאה מעשייתה המוזיקלית.
בשנת 2009 התחילה לייצר מוזיקה בצורה עצמאית.
בשנת 2012, עברה להתגורר בתל אביב.
בשנת 2015 נבחרה לחמם את הזמרת קליס בהופעתה בישראל.
כמו כן, שיתפה פעולה על הבמה עם קייט טמפסט, עם הלהקה מטרונומי, עם בידלבאצ', ועם רושין מרפי.
אולמנסקי משמשת כמרצה להפקה מוזיקלית בתוכנת אבלטון ובנושא תעשיית המוזיקה.
במהלך השנים, אולמנסקי הופיעה בלא מעט פסטיבלים ברחבי העולם, ובהם גלסטונברי בבריטניה, אלקטרוניק ביטס בגרמניה, התנגשות תרבויות בלוס אנג'לס, שבוע המוזיקה בקנדה בטורונטו, ומרתון המוזיקה CMJ בניו יורק.
עדי אלעזרי (נולדה ב-16 ביולי 1975) היא מחלוצות הספנות בישראל, ששירתה כקצינת סיפון בצי הסוחר הישראלי
והאישה הראשונה בישראל שסיימה את לימודיה בבית הספר לרבי-חובלים והוסמכה לדרגת חובל ראשון.
כיום היא מנכ"לית בית הספר למוזיקה והרכבים "קאנטרי מיוזיק".
עדי לנדסמן נולדה לזליג אשר ובתיה וגדלה בחולון.
אחות בכורה לשני אחים קטנים.
בשנים 1989–1994, מכיתה ט' עד י"ג, בבית הספר לקציני ים עכו, אלעזרי הייתה במחזור הבנות השלישי בבית הספר, בו למדו 450 בנים ו-16 בנות.
בסיום לימודיה בבית הספר לקציני ים עכו, קיבלה אלעזרי תעודת בגרות והוסמכה לטכנאית תעשייה וניהול וחובלות (הסמכה לחובל משמרת) ומשיטת ספינה בינלאומית עד 24 מטר.
במהלך לימודיה פנתה מספר פעמים למפקד חיל הים, עמי אילון, בבקשה להצטרף לקורס חובלים, אולם נענתה בסירוב.
בצה"ל שירתה כימאית גוררות בבסיס חיל הים באילת (1994-5).
לאחר שחרורה לימדה ימאות במרכז השיט בבת ים ובבית ספר אורט.
בשנת 1996 הצטרפה אלעזרי לצים ועבדה על אוניית מכולות, בתחילה הפליגה כצוערת-קדטית (קצינה מתלמדת) (1996-7) לאחר מכן עברה בחינה בע"פ לקצין שלישי והייתה לאישה הצעירה ביותר שעברה את הבחינות של רשות הספנות והנמלים.
בפברואר 1997, בהיותה בת עשרים ואחת וחצי, הפליגה לראשונה כקצינת סיפון בדרגת חובל שלישי באנייה "צים קוריאה".
האישה היחידה באותה עת במדינת ישראל, אחר-כך הוסמכה לקצין שני היא עבדה והפליגה באוניות של צים למעלה משלוש וחצי שנים, חצתה אוקיינוסים על גבי אוניות מכולה וביקרה ב-27 מדינות בעולם.
ב-1998 צולם אודותיה פרומו לסרט תיעודי "דרך אישה בלב ים", אולם משערוץ 8 החליט לא להשקיע בו, ההפקה נגנזה.
בינואר 2000 טסה למיאמי ובמרץ החלה לעבוד כקדטית על אוניית נוסעים של חברת "Renaissance Cruises" בטהיטי.
בנובמבר 2000 הייתה קצינת ניווט ראשונה על , אוניית הנוסעים הגדולה בעולם, השייכת לחברת רויאל קאריביאן אינטרנשיונל בבעלות חלקית של האחים עופר, בה הייתה במקום התשיעי בדירוג מבין 1200 אנשי צוות.
בליל 15 ביוני 2001 בעת משמרתה כקצינת משמרת בכירה ב-Nordic Empress פרצה אש בחדר המכונות.
אלעזרי שהבחינה בכך וגם קיבלה דיווח מקצין המשמרת במכונה הפעילה אזעקה והנוסעים התייצבו תוך דקות בסיפון סירות ההצלה.
דו"ח משמר החופים של ארצות הברית תיאר את פעולותיה כנכונות ומהירות שתרמו למניעת נפגעים מהשריפה.
עדי המשיכה לעבוד באוניות שונות של רויאל קאריביאן עד 2002.
בינואר 2002 החלה אלעזרי ללמוד ב-, בית הספר לרבי חובלים בסאות'המפטון אנגליה.
בדצמבר 2002 עברה בניסיון הראשון את הבחינות הפנימיות והחיצוניות ואת הבחינה בעל-פה, יחד איתה עבר רק סטודנט נוסף, מתוך 26 סטודנטים.
בסיום הלימודים קיבלה תעודה של קצין ראשון במדעי הים.
לאחר הלימודים, כדי לקבל תעודת רב-חובל ולפקד על אונייה הייתה צריכה לרכוש ותק בים של שנים עשר חודשים נוספים ולעבור בחינה בע"פ לרב חובל.
אלעזרי עבדה על אוניית הנוסעים , אולם כעבור חודשיים של הפלגה עזבה את הים לתמיד.
פעילות בולטת של עדי אלעזרי: מנכ"לית בית למוזיקה והרכבים "קאנטרי מיוזיק" ברמת השרון.
מקצוע - יועצת אישית / עסקית, מרצה ומאמנת מנטלית לפעולה, הגשמה ומימוש עצמי.
מרצה לקהל הרחב על כל הקשור לעולם הים, אוניות וכיצד ניתן לנווט בחיים בצורה מנצחת.
בינואר 2010 פתחה ביחד עם בעלה את בית הספר למוזיקה "קאנטרי מיוזיק", אותו היא מנהלת.
ב"קאנטרי מיוזיק" לומדים 150 תלמידים בשנה, במשך שנתיים היו להקת הבית של ערוץ ניקלודיאון, עבדו עם ערוץ 2 "רוקדים עם כוכבים", השתתפו בספר אינטרנטי של המרכז לטכנולוגיה חינוכית "בשביל העברית" ומקדמים / מפעילים/ ומפיקים אירועי מוזיקה בשיתופי פעולה עם מיזמים לקידום תרבות המוזיקה בישראל.
עדי אלעזרי נשואה למוזיקאי חי אלעזרי, גם הוא בוגר בית הספר לקציני ים עכו במגמת מכונה ולהם 3 ילדים.
ספרה של אלעזרי, "לגלות את האופק", יצא לאור באוקטובר 2022 לאחר קמפיין מימון המונים.
הספר, אשר נכתב במשך שבע שנים, הוא אנציקלופדיה ימית לילדים שמטרתה לחשוף את עולם הספנות והים בפני ילדים וילדות.
הספר האינטראקטיבי מתאר את כל המסעות, היבשות, הנמלים והשפעות הים על חיי היומיום, ומכיל מידע על כלי שיט שונים, כדור הארץ, מזג האוויר, קו המשווה ומילון מונחים ימיים.
הספר כולל סרטונים הממחישים את עוצמתו ומשמעותו של עולם הים.
הספר מתאים לילדים מגיל 4 ועד גיל 12, ומציג את עולם הים והספנות בישראל ומחוצה לה דרך סיפור, תמונות וסרטונים.
במהלך שנת 2023, נכנס הספר אל מאגר התוכניות גפן של משרד החינוך, נרכש על ידי ספריות ציבוריות ברחבי ישראל ונמכר בחנויות מוזיאוני חיפה.
הספר יצא לאור באנגלית ומופץ ברחבי העולם, כולל דרך אמזון.
באוגוסט 2024, לכבוד תחילת שנת הלימודים ה'תשפ"ה ולאור הצלחתו, יצאה מהדורה חדשה של הספר
תחת שם עברי מעודכן: לגלות את האופק - אנציקלופדיה ימית לילדים ולילדות.
הספר מיוצג על ידי הוצאת שוקן בעולם, ובתחילת 2024 נרכשו זכויות יוצרים בשפה היוונית על ידי הוצאת הספרים PAPADOPOULOS PUBLISHING.
את הספר בשפה היוונית תחת השם Péra apó ton orízonta (פרה אפו טון אוריזנטה - בתרגום חופשי - "מעבר לאופק").
ריאיון בתוכנית ערב חדש, נובמבר 1997.
אורה בורוכוב (מראיינת), "היכרות עם עובדי החברה: עדי לנדסמן – קצינה שלישית", צים, גיליון 57, ניסן תשנ"ח אפריל 1998, עמ' 41–43.
ראיון בתוכנית בשידור חי עם דן שילון, יוני 1998.
משמר החופים של ארצות הברית, NORDIC EMPRESS דו"ח השריפה ב-15 ביוני 2001.
"המטרה – להיות רב החובל הראשונה של מדינת ישראל", אל האופק – עלון עובדי חברת נמל אשדוד, גיליון מספר 31, מרץ-אפריל 2014, עמ' 19.
עדותו של הסופר יחיאל די-נור במשפט אייכמן, ניתנה במושב ה-68 של המשפט, ביום 7 ביוני 1961 (כ"ג בסיוון תשכ"א), בדבריו תיאר את מחנה ההשמדה אושוויץ כ"פלנטה אחרת".
עדותו זו נקטעה עקב התעלפותו טרם סיים את דבריו.
בעדותו חשף את זהותו בשם העט "ק.
אופי עדותו והתעלפותו במהלכה, עוררו הדים רבים, והפך לאירוע מכונן בזיכרון השואה.
צטניק, כמו של עדים נוספים, הייתה בעיקר להמחיש את זוועות השואה, ולאו דווקא להתייחס לפשעים של הנאשם, אדולף אייכמן, שאליו התוודע במהלך השואה.
לעיתונאי וההיסטוריון תום שגב, סיפר כי מכר שלו הצליח לסדר לו דרכון של הונדורס, שהועבר לו באמצעות שגרירות שווייץ בברלין ומפקדת הגסטפו בקטוביץ.
בעקבות זאת, הוא הובא אל לשכת מפקד הגסטפו בעיר, אלפרד דראייר.
בעודו בלשכה, נכנס לחדר קצין בדרגה גבוהה יותר.
הוא עיין בניירות, קרע אותם והשליך אותם לפח.
רק מאוחר יותר נודע לדי-נור שהקצין הזה היה אדולף אייכמן.
ב-7 ביוני 1961 נאות די-נור לשמש עד במשפטו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן שנערך בירושלים, כיוון שהיה בין המעטים שפגשו את אייכמן בתקופת השואה ונותרו בחיים.
אייכמן נכח באחת משתי הפעמים שבהן נחקר בחדר העינויים של הגסטאפו.
מיד בתחילת מתן עדותו במשפט, לאחר כשמונה דקות במהלכן התבקש למסור את פרטיו האישיים ולהזדהות, קם די-נור מכסאו שעל דוכן העדים והתמוטט על רצפת האולם.
השופטים נאלצו להפסיק את הישיבה ודי-נור הוצא מהאולם על אלונקה ופונה לבית החולים, שם שהה כשישה חודשים לאחר מכן.
די-נור נדרש במשפט להזדהות בפעם הראשונה בשמו האמיתי.
בתחילת עדותו במשפט אייכמן, התייחס די-נור אל אושוויץ כ"פלנטה אחרת".
עדותו, שבמהלכה התעלף, הייתה קצרה, ונותרה חרותה בזיכרון הקולקטיבי כאחד מסמלי הטראומה של השואה.
די-נור סיפר לתום שגב כי הזדהותו בשמו האמיתי הייתה הסיבה לכך שהתעלף.
וזו לשון עדותו, שבאה בעקבות שאלתו של התובע "מה הסיבה שבגללה חסית בשם הספרותי ק.
המשורר דן פגיס אשר נמנע מלהעיד במשפט אייכמן, התעמת בשירו "עדות" עם הגדרת אושוויץ כ"פלנטה אחרת" וכתב: "לֹא לֹא / הֵם בְּהֶחְלֵט / הָיוּ בְּנֵי-אָדָם: מַדִּים, מַגָּפַיִם.
העדות והאירוע שהתרחש בבית המשפט, ובעיקר העובדה שזו הייתה הפעם הראשונה בה נחשפה זהותו ונודע לקהל בארץ ובעולם מיהו האיש העומד מאחורי השם ק.
עדי ברנדה (נולד ב-1975) הוא אמן ישראלי העוסק בצילום.
למד במגמה הביולוגית בתיכון קלעי גבעתיים
ובנוסף הגיש עבודת גמר ובגרות בצילום.
החיבור בין הביולוגיה וטבע לצילום התחיל שם ונוכח בעבודות שלו עד היום.
בכיתה י"ב הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה בורוכוב.
בגילאי 16–18 היה צלם של מעריב לנוער.
ב-2004 היה לו מדור צילום בעיתון אקסטרה לארג' והיה צלם המערכת של העיתון.
ב-2007 ברנדה פתח ביחד עם דניאלה הורבין את גלריית D&A (Daniela & Adi) ביהודה הלוי, תל אביב;
גלריה מסחרית לצילום, בה ניהל ואצר את התערוכות בשיתוף הורבין.
כעבור שנתיים D&A הפכה לגלריה שיתופית
וכעבור שלוש שנים שינתה את שמה לגלריה אינדי לצילום, הפועלת עד היום.
פעם בשנה הוא עורך בשיתוף הגלריה את ערב 'שבע על שבע', שבמסגרתו שבעה צלמים וצלמות משוחחים במשך שבע דקות על היצירה שלהם.
הוא בוגר המחלקה לצילום בבצלאל (2001) ובוגר לימוד תואר שני בהצטיינות יתרה במחלקה לאמנות בצלאל (2013).
ב-2002 זכה במלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל על שם שרת.
ב-2007 ראה אור ספר האמן שלו Wating For The Night.
ברנדה מנסה לייצר משמעויות חדשות לדימוי המצולם, בה היסודות הבסיסיים של זמן, מקום, וקנה מידה מתערבבים והתוצאה היא שיבוש המהות המוכרת של הצילום.
רוב עבודתו מבוססת על "רֶדִי מֶייד" העובר מניפולציות מגוונות, אשר במסגרתן הוא מרכיב ומחבר מחדש את איכויותיו השונות.
בתהליך הפוסט-צילומי הוא קורא מחדש את הדימוי, קורע אותו מהקשרו, ומפסל בו.
מתודת העבודה שלו נשענת על הגדרה של חוקיות מסוימת בדגש על חזרתיות, בין אם זה מבחינת טכנולוגית (פוטושופ, זירוקס, סריקות), ובין אם זה בעבודה ידנית (חיתוך, חירור והדבקה).
מרצה בבית הספר לאמנות ובמחלקה לתקשורת חזותית בשנקר; מרצה במחלקה לתקשורת חזותית, בפקולטה לעיצוב, ב HIT מכון טכנולוגי חולון.
עדי ברנדה מתגורר ויוצר ביפו.
1994 לא לראותם בלבד, גלריה הסטודיו בבורכוב, תל אביב.
2007 3657 מטר, סדנאות האמנים – הגלריה העליונה, תל אביב.
2008 ערים איטיות, סדנאות האמנים, תל אביב (קטלוג).
2011 פגישה לאין קץ, גלריה שי אריה, תל אביב (ספר אמן).
2012 אפטר פארטי, גלריה אינדי לצילום עכשווי תל אביב.
2019 Substance, הלובי מקום לאמנות, תל אביב.
אוצרים: אורית מור וליאור גריידי.
2001 תערוכת בוגרי המחלקה לצילום, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2002 הסצנה – תרבות המועדונים, הגלריה של אסכולה-מימד, תל אביב.
2003 אמנות ישראלית צעירה: אוסף ז'אק וגניה אוחנה, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2003 ארטיק 5, תערוכת הזוכים במלגות קרן שרת, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן (קטלוג).
2004 נגיעות תל אביביות, גלריה משרד בתל אביב.
2007 מים רבים, אגף הנוער ע"ש רות, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2007 דור המדבר, גלריה הקיבוץ, תל אביב.
2007 הים האחר, בית האמנים, ירושלים.
אוצרות: דליה מרקוביץ וקציעה עלון (קטלוג).
2008 ביאנלה לאמנים צעירים, רמת השרון.
2008 חוצה ישראל, הגלריה לאמנות ישראלית, כברי.
2008 השטח הגדול, גלריה אגורה, יפו.
2008 Skywalker, גלריה גילית פישר, תל אביב.
2008 סנפ-שוט, גלריה עירוני רמלה.
2009 קרקס אוניברסליס בע"מ, ArtTLV, הביאנלה של תל אביב-יפו.
אוצרות: עדנה מושנזון ומעין שלף (קטלוג).
2009 באותה הנשימה, גלריה טבי דרזדנר, תל אביב.
2009 2009 זמן תל אביב, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2009 שניים, בקטנה, הגלריה לאמנות ישראלית בבית מיכל, רחובות.
2009 7x4.5, הגלריה ללימודי אוצרות, קלישר.
אוצרות: עלמה ססלר ואורית גת.
2009 Big Spender, 5 מקום לאמנות, תל אביב.
2010 "בעקבות חייל של שוקולד" הגלריה של המחלקה לאמנות רב-תחומית שנקר, בניין עלית.
2011 גן החשמל, גלריה קונטמפוררי, תל אביב.
2012 "מכורה יקרה", הגלריה העירונית לאמנות רחובות, אוצרת : אורה קראוס (קטלוג).
2012 Re: Visiting Rockefeller, מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה ירושלים.
אוצרים : סאלי הפטל נוה וינאי סגל.
2013 תרכובת, הרצלילילבלום - מוזיאון בנק דיסקונט ת"א.
2013 תערוכת הבוגרים - MFA תואר שני באמנויות, סלמה 60 תל אביב, צוות היגוי: רפאל זגורי-אורלי, גיל מרקו שני, יהודית סספורטס.
אוצרת : שרי גולן סריג.
2013/2014 מן המוכן / מאה שנה לרדי-מייד, מוזיאון חיפה לאמנות.
2013/2014 בבואה: יחסי ציור-צילום באמנות ישראלית עכשווית, גלריה חנינא, תל אביב.
אוצר : ד"ר יוחאי רוזן.
2015 עג'מי; בית העלמין היהודי - מחווה ליהודית מצקל.
גלריה מורל דרפר – מוסררה בית ספר לאמנות ירושלים.
גלריה פלורנטין 45 תל אביב.
אוצרות: גילת נדיבי, ורה פלפול.
2017 הביאנלה השישית לרישום ירושלים : "שובו של הנייר / מחשבות על רישום" אוצרות: עדנה מושנזון, סאלי הפטל נוה.
2006 הדימוי היומי, באתר מארב - אמנות, תרבות ומדיה.
2007 מייסד ובעל Gallery d&a גלריה לצילום עכשווי, תל אביב.
2007 ה"קופסה" - פורטפוליו 2007, אוצרים: בועז אהרונוביץ, רועי קופר.
2008 ARTLV_08 בדרכי שלי – גרסאות כיסוי, אוצרת: אורלי מיברג.
עדות שבורה הוא סרט מתח משפטי משנת 2007, בכיכובם של אנתוני הופקינס וריאן גוסלינג, בבימויו של גרגורי הובליט.
זהו סיפורו של אדם היורה באשתו הבוגדת, ואז נלחם בקרב משפטי עם עוזר פרקליט צעיר.
הסרט זכה לציון של 71% טריות מטעם אתר עגבניות רקובות והכניס 91 מיליון דולר (לעומת תקציב של 10 מיליון דולר).
תאודור "טד" קרופורד (אנתוני הופקינס), מהנדס אווירונאוטיקה אירי המתגורר בלוס אנג'לס, מאשר כי אשתו ג'ניפר (אמבת' דייווידץ) מנהלת רומן עם בלש המשטרה רוברט נונלי (בילי ברק).
הוא עם אשתו ואז יורה בה.
המשטרה נקראת, כולל נונלי, שנכנס לבית בזהירות, מנהל משא ומתן עם קרופורד כדי שיניח את האקדח.
נוהלי מזהה את הקורבן ונחבל על ידי קרופורד בעדינות.
כעת בכלא ממתין למשפט, קרופורד נלחם בקרב משפטי עם סגן פרקליט המחוז הכוכב העולה ויליאם "ווילי" ביצ'ם (ריאן גוסלינג), הרואה בתיק עניין גלוי וסגור ומסכים ללכת למשפט מייד.
ביצ'ם מתכונן לקראת מעבר מהתעסקות בחוק פלילי לפרקליטות תאגידית במשרד עורכי הדין הידוע ווטון סימס ומפלרטט עם הבוסית העתידית שלו, ניקי גרדנר (רוזמונד פייק).
במשפט, קרופורד מתנהג כפרקליט של עצמו ומודיע לבית המשפט כי קצין המעצרים (נונלי) ניהל רומן עם אשתו, תקף אותו במהלך מעצרו ונכח בחקירתו.
לפיכך, הודאתו של קרופורד אינה קבילה כראיה, בהיותה פרי העץ המורעל.
ביצ'ם מגלה שלא ניתן היה להשתמש באקדח של קרופורד בירי מכיוון שהוא אינו תואם לתרמילי הקליעים מזירת הפשע ולמעשה מעולם לא ירה.
זה מבלבל את המשטרה, שכן מעקב טלוויזיה במעגל סגור פעל במהלך הירי ועד למעצרו של קרופורד.
נונלי מעלה תוכנית לשתילת ראיות כוזבות בסביבת קרופורד, אותה דוחה ביצ'ם.
ללא הוכחות חדשות להציג בפני השופטת, ביצ'ם נאלץ להודות במשפט וקרופורד יוצא זכאי.
נבוש, נונלי מתאבד מחוץ לאולם המשפט.
עתידו של ביצ'ם בחברה היוקרתית מתנפץ כעת.
עם זאת, הוא מתחיל לראות בתפקידו כעוזר לתובע אמצעי להילחם למען צדק עבור אלה כמו אשתו של קרופורד.
קרופורד עצמו מתבונן בשינוי ומעיר בסרקזם כי ביצ'ם "מצא את אלוהים".
זה מניע את ביצ'ם להמשיך ולחפש ראיות, כמעט באופן אובססיבי.
כשהוא מבין שתוכניתו של קרופורד היא להיפטר מעד הראייה היחיד לפשע, ביצ'ם משיג צו שופט להשאיר את ג'ניפר בהנשמה.
הוא מגיע לבית החולים, אך אינו מצליח למנוע מהצוות לנתקה מהמכשירים.
תערובת של טלפונים סלולריים גורמת לביצ'ם להבין שנונלי וקרופורד השתמשו שניהם באותו סוג אקדח, גלוק 21 בקוטר 45 מילימטר.
הוא מגלה שלפני הפשע קרופורד כנראה החליף את האקדח שלו ושל נונלי בחדר המלון בו ג'ניפר ונונלי נפגשו בחשאי.
קרופורד ירה באשתו באקדחו של נונלי ואז הטעין אותו מחדש.
הבלש הגיע למקום כשהוא נושא את האקדח של קרופורד ושניהם הניחו את נשקם כצעד מקדים במשא ומתן.
כאשר נונלי זיהה את הקורבן, מיהר לג'ניפר, קרופורד החזיר את הקליעים והחזיר את הנשק שלו, שלא נעשה בו שימוש.
כשקרופורד שב ונפנף באקדחו, נונלי תקף אותו לפני מעצרו של קרופורד.
נונלי נגע אז בלי משים לנשק הרצח, ואפשר לקחת את האקדח שאינו בשימוש כראיה.
כשג'ניפר מתה כעת, ניתן לשלוף את הכדור שנורה לראשה ולהתאים אותו לאקדחו של נונלי.
קרופורד מתוודה, בטוח שהוא מוגן על פי העיקרון החוקתי לפיו אין להרשיע אדם באותה עבירה פעמיים.
עם זאת, ביצ'ם מודיע לו ביובש כי בכך שהוא מאפשר לאשתו למות, ניתן כעת להעמידו לדין בגין רצח, לאחר שנשפט בעבר רק בגין ניסיון לרצח.
מכיוון שהוא הוריד את ג'ניפר מהנשמה, ניתן להגיש כתב אישום חדש נגד קרופורד וללקרוא למשפט חדש.
קרופורד נעצר על ידי השוטרים שממתינים.
הסרט מסתיים במשפט חדש שעומד להתחיל, כאשר ביצ'ם תובע וקרופורד מוקף בצוות סנגורים בשכר גבוה מחברת וטון סימס.
אנתוני הופקינס בתפקיד תאודור "טד" קרופורד
ריאן גוסלינג בתפקיד ויליאם "ווילי" ביצ'ם
דייוויד סטראתיירן בתפקיד פרקליט המחוז ג'ו לוברוטו
רוזמונד פייק בתפקיד ניקי גרדנר
אמבת' דייווידץ בתפקיד ג'ניפר קרופורד
בילי בורק בתפקיד סגן רוב נונלי
קליף קרטיס בתפקיד בלש פלורס
פיונה שו בתפקיד השופטת רובינסון
בוב גינטון בתפקיד השופט פרנק גרדנר
ג'וש סטמברג בתפקיד נורמן פוסטר
קסנדר ברקלי בתפקיד שופט מורן
אלה קורוט בתפקיד מתורגמנית רוסייה
עדי אברהמי (נולדה ב-3 באפריל 1990) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
בצעירותה, ועד לסיום בית הספר התיכון, הייתה פעילה בשבט "צבר" של תנועת הצופים, כחניכה, מדריכה ורכזת הדרכה.
בין השנים 2004–2008 הייתה חברה ב"להקת צופי תל אביב", ובמסגרת הלהקה השתתפה בארבעה מחזות זמר בבימויו של המחזאי והבמאי ירון כפכפי, איתם הופיעה ברחבי הארץ והעולם: "החיים לדוגמה", "ילדים של החיים", "1976" ו"לא שולט בזה".
שירתה בצה"ל בין השנים 2008–2010 בבית הספר לתותחנים במחנה שבטה, כמדריכת תותחנים במדור נט"ר ומדור צפ"ה.
בשנת 2011 החלה בלימודי משחק בבית הספר למשחק ולתיאטרון בית צבי, אותם השלימה בשנת 2014. בשנים אלה הופיעה בתפקידים ראשיים בשמונה הצגות שונות במסגרת תיאטרון בית צבי ותיאטרון הספרייה.
במקביל ללימודי המשחק, החלה לעבוד על אלבום מוזיקלי ראשון, בהפקתם של תמיר קליסקי ואהרון קמיגרוב, ובשנת 2015 הוציאה סינגל ראשון מתוך אלבום בכורה, אולם כחודש לאחר מכן גנזה את האלבום כולו משיקולים אמנותיים.
בשנת 2015 השתתפה במחזמר "שיער" שעלה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של משה קפטן.
בשנה זו עלתה גם עם מופע פסנתר ראשון בשם "המסע אל האמת" במסגרת פרויקט בית היוצר.
התמודדה גם בעונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2016" עם שירה של מירי מסיקה, "בקרקס הזה".
בשנת 2016 השתתפה בסרט "מעבר להרים ולגבעות" של הבמאי ערן קולירין.
בין השנים 2015–2018 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "קול אחד" – הצגת דרמה מוזיקלית בנושא הטרדות מיניות שזכתה בפרס אסיטז' ישראל לשנת 2018 להצגה הטובה ביותר לילדים ונוער.
עוד השתתפה בתפקידים ראשיים בהצגת הדרמה "מחושמלים" בתיאטרון "ישראטרון", בהצגת הילדים "ספר הג'ונגל – המחזמר" בבימויו של חנוך רוזן בתיאטרון הספארי, בעיבוד המחודש של אופרת הרוק "מאמי" בבימויו של דניאל אפרת בתיאטרון תמונע ובתיאטרון הספרייה, וכן במופע האומנותי האינטראקטיבי "הטרנספורום" ובמופעים מוזיקליים נוספים.
במקביל לקריירת המשחק, המשיכה אברהמי לעבוד על סינגלים חדשים, ובמרץ 2018 יצא לאור הסינגל הראשון שלה שהפיק מוזיקלית אריאל טוכמן "היא שעמדה", המדבר על הזכות לבחור והזכות האנושית לקום ולעמוד באור, על אף הקשיים ותהפוכות החיים.
הסינגל הופץ כשבועיים לפני חג הפסח בסימן "מעבדות לחירות רוחנית" וזכה להדים תקשורתיים רבים ולביקורות חיוביות.
בחודש יוני של אותה שנה יצא הסינגל השני, "היי ברוך הבא" שזכה גם הוא לביקורות טובות.
בשנת 2019 הוציאה שני סינגלים נוספים – "תדבר", איתו הופיעה במצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה, ובעקבותיו הוזמנה להופיע עם שיריה בפני הקהילה היהודית במועדון הצוזאמן בברלין, ו"מספיק לחשוב!".
בדצמבר 2020 יצא הסינגל החמישי שלה, "תגבירי", ובמאי 2021 הוציאה סינגל נוסף – "זה מתחיל בצעד", שהפיק המעבד המוזיקלי אריאל טוכמן ותוך זמן קצר לשיר הנושא של קרן החלומות על שם תמר אברמוביץ'.
ביוני 2021 העלתה את מופע הבכורה שלה ברחבי הארץ, ובדצמבר 2022 השיקה את אלבום הבכורה שלה "זה מתחיל בצעד".
ב-21 בפברואר 2024 אברהמי השיקה שיר חדש בשם "נשוב הביתה", אותו כתבה והלחינה.
השיר הוא חלק מאלבום הבכורה שלה.
אלבוםפרטיםזה מתחיל בצעד תאריך יציאה: 15 בדצמבר 2022
סינגלשנהמיקומי שיאאלבוםהיטליסט"היא שעמדה"2018–זה מתחיל בצעד"היי, ברוך הבא"–"תדבר"2019–"מספיק לחשוב!"–"תגבירי"2020–"פחדים ושיגעון"2021–"זה מתחיל בצעד"–"כפתורים"2022–"האמת"–"להסתכל על החיים מסופם"2023–"איפה אתה"100"הלאה"–"רק ביחד"–סינגל ללא אלבום"נשוב הביתה"2024–זה מתחיל בצעד
עדי-קשת כהן (נולדה ב-28 בדצמבר 1988) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מוזיקאית, מלחינה ומעבדת ישראלית.
כהן נולדה בקיבוץ עין חרוד מאוחד בשנת 1988. המשפחה עברה בין מספר קיבוצים בארץ ולבסוף השתקעה ברחובות.
בגיל 8 החלה ללמוד פסנתר קלאסי.
בתיכון למדה בתלמה ילין במגמת ג'אז.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ללמוד מוזיקה ברימון בית ספר למוסיקה.
במסגרת לימודיה ברימון זכתה במקום הראשון בתחרות "שירימון" ע"ש מירב גרבר על ביצוע השיר שני שושנים, במקור של שושנה דמארי.
בשנת 2013, לאחר לימודיה ברימון, החלה להופיע באופן עצמאי במועדונים כמו לבונטין, אוזןבר וקפה ביאליק.
באותה שנה הקימה את להקת "BearMoonTree" עם הבסיסט מתי גלעד (ג'יין בורדו, לולה מארש) והגיטריסט יובל וילנר (כוכבת על).
בשנת 2016 החלה כהן בקריירה עצמאית כאמנית סולו.
במסגרת תוכנית רדיו שהוזמנה אליה ב-88fm, פגשה את המתופף והמעבד יואב ארבל (אסף אבידן, ג'יין בורדו ואחרים).
הוא הצטרף אליה למסע הופעות בהרכב דואו של פסנתר, תופים וקולות בלבד.
בשנת 2017 החלו לעבוד יחד על הפקת אלבום הבכורה של כהן, שיתבסס על הצליל והאנרגיה הבימתית שייצרו בהופעותיהם.
בשנת 2017 הופיעה בפסטיבל יערות מנשה.
בשנת 2018 התארחה וחיממה את סבב ההופעות של נעם רותם.
כהן שיתפה פעולה עם אמנים רבים ובהם תמיר מוסקט, דניאלה ספקטור, ג'יין בורדו, דניאל רובין, Totemo, אלון לוטרינגר, רוני בר הדס ואחרים.
בדצמבר 2019 הוציאה גרסת כיסוי לשיר "חור בלבנה" של להקת רוקפור עבור כאן 88 לציון 25 שנה להוצאת האלבום "האיש שראה הכל".
באותה שנה השתתפה בערב "אם זאת אהבה", ערב שירי אהבה מיזוגיניים לרגל יום האהבה.
בערב השתתפו בין היתר אלה רונן, דניאל רובין ועדי שחם.
באותה שנה השתתפה כהן בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים במאי 2020, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
בשנת 2021 הוציאה גרסת כיסוי לשירה של קרול קינג "It's Too Late" עם עוזי רמירז לציון חמישים שנה לאלבום Tapestry.
בינואר 2021 יצא אלבום הבכורה של כהן, "Battleships", בהפקה מוזיקלית משותפת של כהן ויואב ארבל, ובמעורבות והשתתפות מוזיקאים רבים, ביניהם נגני הפילהרמונית שניגנו בכלי קשת ונשיפה, תמיר מוסקט והמפיק האמריקאי זוכה הגראמי ג'ון קונגלטון ().
את שירי האלבום כתבה והלחינה כהן.
האלבום זכה במענק "הפקת אלבום" ממפעל הפיס.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Sincere", יצא בנובמבר 2019 ונכנס לפלייליסט בחירת העורכים של תחנת הרדיו כאן 88. הסינגל השני, "Only Birds", יצא בפברואר 2020. הוא נכנס לפלייליסט של הרדיו הגרמני "RBB Radieins", זכה אף הוא לשבחי הביקורת וסוקר במגוון בלוגים ואתרי מוזיקה מחוץ לישראל.
הסינגל השלישי, "Losing You", זכה אף הוא להצלחה רבה.
שיר הנושא, "Battleships", יצא בנובמבר 2020.
שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות והאלבום זכה לשבחי הביקורת.
כהן הוזמנה להופיע בתוכניתו של יואב קוטנר "לייב בג'אם של קוטנר".
קוואמי הכתיר את האלבום כאחד מטובי האלבומים של שנת 2021:
עדי ברשדסקי (יורקוביץ) (נולדה ב-16 במרץ 1957, בתל אביב) היא מנהלת ישראלית בתחום ההיי-טק.
ברשדסקי הייתה הקצינה הראשונה בחיל האוויר בדרגת אלוף-משנה והישראלית הראשונה שכיהנה בתפקידי הנספח הצבאי ונציג משרד הביטחון בחוץ לארץ.
לאחר סיום תפקידיה בצה"ל עסקה בפיתוח עסקי ובשיווק בינלאומי בחברות הייטק ביטחוניות ובקידום טכנולוגיות.
עבדה בחטיבת TSG של נס טכנולוגיות ובאמפרסט מערכות.
היא דירקטורית בחברות ממשלתיות, חברות ציבוריות ואחרות.
יורקוביץ נולדה ב-1957 בתל אביב.
הוריה הם סיומה (שלמה) יורקוביץ, ניצול השואה ממולדובה (של היום) ואמה שרה יורקוביץ, צברית.
כנערה הייתה חברה בנוער העובד והלומד, ניגנה בפסנתר, רקדה בלט קלאסי והייתה חברה בלהקת מחול ייצוגית "פעמי אביב".
בשנת 1975 התגייסה לחיל האוויר וסיימה קורס חוקרי מודיעין אוויר כמש"קית מודיעין.
במהלך השירות הסדיר הכירה את בעלה צביקה ברשדסקי, והם נישאו בשנת 1977. צביקה הוא פקח טיסה ברשות שדות התעופה.
בשנת 1988 סיימה את לימודיה לתואר בוגר במדעי המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1994 סיימה את לימודיה לתואר מוסמך בהתנהגות ארגונית במסלול עם תזה, בהצטיינות, באוניברסיטת בר-אילן.
נושא התזה, בניית מודל לניבוי הצלחה בארגון.
ברשדסקי שירתה בצה"ל עשרים ושמונה שנים, משנת 1975 ועד 2003, בחיל האוויר.
בראשית דרכה בחיל, שרתה כמש"קית מודיעין אוויר בשארם א-שייח'.
תפקידיה האחרונים היו מפקדת טייסת מנהלה בבסיס רמון ומפקדת טייסת מנהלה בבסיס פלמחים.
בשנת 1996 הוענקה לברשדסקי דרגת אלוף-משנה, כראש מחלקת תכנון ומקורות כוח אדם בחיל האוויר, והיא הייתה הקצינה הראשונה בחיל בדרגה זו.
יזמה שילוב נשים בכל התפקידים בחיל, ביניהם לוחמות הגנה אווירית (בשנות ה-20 של המאה ה-21, 50% מלוחמי הגנה אווירית הן נשים ו-30% מהקצינים הלוחמים הן נשים), קצינות בקרה, מפעילות כלים מאוישים מרחוק ואיוש נשים בכל מקצועות הטכניים, כולל חימוש ומכונאיות מוטסות.
ברשדסקי יזמה עם אמיר השכל ראש להק כוח האדם בחיל האוויר, את מבצע "עדים במדים", בו משלחות של צה"ל ומשטרת ישראל מגיעות לפולין ולארצות נוספות, בעקבות אירועי השואה, במקביל ל"מצעד החיים".
שותף ליוזמה היה גם אלעזר שטרן, שהיה קצין חינוך ראשי.
כנספח צה"ל ונציגת משרד הביטחון בפולין ומזרח אירופה
בחודש אוגוסט 2000 מונתה לראש נציגות משרד הביטחון ונספח צה"ל בפולין, צ'כיה, סלובקיה והונגריה, והייתה האישה הראשונה בישראל שמונתה לתפקידים אלה, והאישה היחידה בקרב הנספחים הזרים בפולין.
בתקופת כהונתה סייעה לתעשיות הביטחוניות לקדם את הייצוא מישראל למדינות האמנה, ובכלל זה סייעה לחברת רפא"ל במכירת טילים נגד טנקים למשרד ההגנה הפולני.
בשנת 2003, לקראת סיום תפקידה כנספח צה"ל ונציגת משרד הביטחון בפולין ומרכז אירופה, תכננה וארגנה את מטס חיל האוויר מעל אושוויץ שהתקיים באותה שנה, במקביל לביקור משלחת צה"ל עדים במדים באושוויץ.
באוגוסט 2003 סיימה את תפקידה בפולין ולא הייתה נוכחת באירוע המטס, שהתקיים בספטמבר 2003.
בסוף שנת 2003 פרשה ברשדסקי מצה"ל.
היא עסקה בייזום והובלת פרויקטים אסטרטגיים בחברות טכנולוגיה, מכירת מערכת שליטה ובקרה אסטרטגית למדינה באירופה ובמכירת מערכת הגנה אווירית למדינה באירופה.
התמחתה בתחומי ביטחון, סייבר, IoT, חקלאות, אנרגיה מתחדשת, פיתוח עסקי ושיווק בינ"ל.
בנוסף הייתה דירקטורית בכמה ארגונים, בהם התעשייה צבאית, חברת החדשות והמרכז האקדמי רופין, ומתנדבת בארגונים ציבוריים.
עדי אייל (נולד ב-9 בנובמבר 1967) הוא משפטן וכלכלן ישראלי, פרופסור למשפטים ולכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
הוא מלמד את התוכנית לטיפוח המצוינות, שיטות מחקר במשפטים, דיני הגבלים עסקיים, דיני חברות, תורת המשחקים ואסטרטגיה עסקית.
נולד בישראל ב-9 בנובמבר 1967 לחביבה ויגאל אייל.
אמו, ד"ר חביבה אייל, היא פסיכולוגית קלינית מומחית.
אביו, פרופסור יגאל אייל, לימד מנהל עסקים ושיווק באוניברסיטת תל אביב.
בילדותו עבר יחד עם משפחתו לארצות הברית, שם גדל ולמד בבית ספר יסודי.
בגיל תיכון עלה לישראל ולמד בה לימודים תיכוניים.
לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כחוקר ביחידת איתור הנעדרים של חיל האוויר.
בשנים 1988–1993 למד ב אצל פרופסור יהודה אלקנה, ובהנחיה אישית של פרופסור חיים גנז.
במסגרת התוכנית למד פיזיקה, מתמטיקה, פילוסופיה, כלכלה ומשפט.
בשנת 1997 השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 השלים בהצטיינות יתרה תואר שני בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן בנושא "ניתוח כלכלי ומשפטי של דיני ההגבלים העסקיים".
בשנת 2002 השלים בציון מעולה דוקטורט במשפטים בתחום ההגבלים העסקיים בהנחייתם של פרופסור ידידיה שטרן מהפקולטה למשפטים ופרופסור אבי וייס מהמחלקה לכלכלה.
נושא המחקר של עבודת הדוקטורט היה "מונופולין כבעיה דמוקרטית: מודל מוצע להצדקת דיני ההגבלים העסקיים".
בעקבות הדוקטורט פרסם נייר עמדה בהוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה בשם "המונופוליסט כקרבן: על זכויות חוקתיות בדיני ההגבלים העסקיים".
העבודה של אייל מתייחסת לראשונה לזכויות בהן פוגע חוק ההגבלים העסקיים ובוחן את ההצדקה של פגיעה זו לאור פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
בשנת 2006 השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית פרופסור ופרופסור ג'וזף פארל, שכיהנו ככלכלנים ראשיים של רשויות ההגבלים העסקיים בארצות הברית: ב-DOJ וב-.
נושא המחקר של עבודת הדוקטורט היה "יצירת שוקי מערכת ופגיעתם בתחרות: תאוריה כללית ויישום בשוק התקשורת הסלולרית".
מרצה באוניברסיטאות רבות בישראל ובעולם, כולל אוניברסיטת שיקגו, בית הספר לכלכלה של לונדון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת קולורדו, אוניברסיטת מונש ועוד.
הוא מרצה תדיר גם בהשתלמויות שופטים ועורכי דין.
מעבר לפעילותו האקדמית, משמש כמומחה כלכלי בתביעות מורכבות, לעיתים מטעם המדינה ולעיתים מטעם צדדים לדיון.
הוא כיהן גם כיו"ר הוועדה הציבורית לבחינת הפקות מקור בטלוויזיה המסחרית, והגיש מסקנותיו לשר התקשורת וראש הממשלה.
מכהן כיו"ר דירקטוריון Be The Bank, העוסקת בהלוואות חברתיות לעסקים קטנים, וכן יו"ר דירקטוריון השקעות משפטיות (היום Justice Investments, בשיתוף מיטב דש השקעות).
מומחה מטעם בית המשפט בתביעות הגבלים עסקיים ותובענות ייצוגיות, מגשר ובורר בסכסוכים עסקיים ומאבקי שליטה בין בעלי מניות, מנחה בסדנאות לתקשורת בין-אישית, במסגרת "תקשורת הישגית", השתלמויות שופטים, ביה"ס לפיקוד ומטה של צה"ל, משרד החינוך.
חבר בוועדת המומחים של לשכת רואי חשבון לאסדרת מטבעות ונכסים דיגיטליים.
מתגורר עם משפחתו במושב יעד.
בזמנו הפנוי אייל חובב אמנויות לחימה ומלמד יוגה.
משמש גם כמדריך בקורסי גישור.
מתנדב בליווי חולים במחלות מאיימות-חיים.
עוסק בחובת ההגנה על זכויות כל המעורבים בסוגיות הגבליות, כולל המונופוליסטים עצמם.
עדי גיגי (נולדה ב-11 באפריל 1984) היא אשת עסקים ויזמית ישראלית.
היא המייסדת של טסלה בישראל וכיהנה כמנכ"לית בין השנים 2019 ל-2023. גיגי היא בוגרת קורס החובלים של חיל הים הישראלי.
היא החובלת הראשונה שהוסמכה כקצינת אלקטרוניקה, וכן החובלת הראשונה בחיל הים שקודמה לדרגת סא"ל במילואים.
גיגי נולדה וגדלה בנתניה והיא בוגרת תיכון טשרניחובסקי בעיר.
היא נבחרה בתיכון כיו"ר מועצת התלמידים ולמדה במגמה טכנולוגית הכוללת פיזיקה ומחשבים.
בשנת 2002 החלה את שירותה הצבאי בקורס תכנות של ממר"ם, בית הספר למקצועות המחשב של צה"ל (האקדמיה למחשוב ולהגנה בסייבר).