tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רקס ג'וזף ולהיים הוא אסטרונאוט בנאס"א, קולונל לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית.
נולד בקליפורניה בשנת 1962 וגדל בסן קרלוס.
סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1984. בשנת 1989 סיים תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת יוסטון.
בשנת 1984 החל לעבוד בחיל האוויר של ארצות הברית ובאפריל 1985 הוצב בדקוטה הצפונית.
שנה לאחר מכן הועבר למרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס.
בשנת 1992 הוא עבר קורס ולאחר סיומו עבד בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
במקביל הוא היה מדריך בקורסים לטייסי ניסוי.
ולהיים נבחר ליחידת אסטרונאוטים והוסמך כאסטרונאוט בשנת 1996. בשנת 2000 הוא היה מומחה משימה במעבורת החלל אטלנטיס, משימה STS-110 (מייקל בלומפילד היה מפקד צוות).
במשימה זו הותקן חלק ה-S0 Truss, שנותן תמיכה למבנה התחנה.
ולהיים השתתף ב-2 משימות חוץ רכביות באורך כולל של כ-13 שעות.
בשנת 2008 הוא טס במעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-122 (סטיבן פריק היה מפקד צוות).
המשימה היה להביא מודול חדש "קולומבוס" שנבנה בסוכנות החלל האירופית.
במהלך טיסה זו ולהיים ביצע 3 פעילויות חוץ-רכביות באורך כולל של כ-22 שעות.
בשנת 2011 הוא טס לחלל בפעם השלישית במשימה STS-135 (כריסטופר פרגוסון היה מפקד צוות).
במשימה זו לתחנת החל הבין-לאומית הואב ציוד ומצרכים.
רקס וורנר היה סופר, מתרגם, היסטוריון, ומשורר, אנגלי.
וורנר נולד בגלוסטרשייר שבבריטניה, אביו היה כומר אנגליקני.
למד באוניברסיטת אוקספורד את תורת הלשון והספרות האנגלית ולימודים קלאסיים, והורה מקצועות אלו בבתי ספר באנגליה ובמצרים.
ב-1937, הופיע קובץ השירים הראשון שלו "שירים וסתירות", במיוחד בלט השיר "ארמייה בספרד" הלועג להתערבות הגרמנים והאיטלקים במלחמת האזרחים הספרדית.
הרומן הראשון שלו "צייד אווזי הבר" מבטא את דעותיו הליברליות האנטי-פשיסטיות.
הרומן עוסק בממשלה רודנית בדיונית שמופלת במהפכה הרואית.
הרומן השני שלו "הפרופסור" פורסם סמוך למועד האנשלוס ולועג למנהיגים האוסטרים קורט שושניג ואנגלברט דולפוס.
בתחילה העריץ וורנר את הקומוניזם, אולם הסכם ריבנטרופ מולוטוב אכזב אותו.
הרומן "על מה נהרגתי?" משקף את דעתו הפציפיסטית.
רומנים נוספים שלו הם "שדה התעופה", ו-"אנשי אבן".
משנת 1945 עד שנת 1947 שימש כמנהל המכון הבריטי באתונה, ותרגם יצירות יווניות עתיקות לאנגלית.
בין היתר תרגם את "תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס, את "הלינקה" של קסנופון, וחלק מיצירותיהם של אייסכילוס ואוריפידס.
בשנת 1960 פרסם את הספר "יוליוס קיסר הצעיר", שהוא אוטוביוגרפיה בדיונית של יוליוס קיסר.
הספר זכה להצלחה רבה, ותואר בקרב המבקרים כ-"מבריק אינטליגנטי מעניין".
תורגם לעברית באותה שנה ויצא לאור בהוצאת עם עובד.
וורנר גם היה בין המתנגדים למלחמת ווייטנאם.
בשנת 1962 מונה לפרופסור באוניברסיטת קונטיקט ופרש לגמלאות לאחר 11 שנים.
נישא בשנת 1929 לפרנסיס קאמיר, והתגרש ממנה בשנת 1949. ונישא לאשתו לשעבר של ויקטור רוטשילד, הוא התגרש גם ממנה ונישא בשנית בשנת 1966 לקאמיר.
רקנאטי (ידועה גם כריקנטי, רקנטי וריקנאטי; באיטלקית: Recanati) היא עיירה (קומונה) בנפת מצ'רטה במחוז מארקה באיטליה, אשר נוסדה ב-1150 כתוצאה מאיחוד שלוש טירות.
בשנת 1290 היא הכריזה על עצמה בתור רפובליקה עצמאית.
במאה ה-15 התפרסמה בזכות היריד הבין-לאומי שלה.
במרץ 1798 נכבשה על ידי נפוליאון בונפרטה.
בעיירה נולדו המשורר הרומנטי ג'אקומו ליאופרדי והזמר בנימינו ג'ילי.
בתקופת המחלוקות בין פרידריך ברברוסה והאפיפיור, גורשו מרקנאטי הרוזנים הפאודלים אשר שלטו באזור שלה.
בשנת 1203 הם הוחלפו בפודסטה.
בשנת 1228, כאשר האחיין של ברברוסה, פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היה בסכסוך עם האפיפיורים, רקנאטי תמכה בו, כך היא קיבלה את השליטה בשפת הים, ואת הזכות להקים נמל.
בשנת 1239, רקנאטי תמכה באפיפיור, ובשנה שלאחר מכן גרגוריוס התשיעי נתן לה מעמד של עיירה ואת מושב הבישוף שהיה קודם לכן בידי העיירה אוזימו הסמוכה.
בראשית המאה ה-13 הייתה יריבות בין פרידריך השני (מבית הוהנשטאופן) לבין אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (מבית ולף) אותו הדיח.
בשל כך נודה פרידריך מהכנסייה והגואלפים, מתנגדיו, הפכו באופן מובהק לפלג פרו-דתי שבאופן עקרוני העמיד את שלטון הרשות האפיפיורית מעל לזו הקיסרית.
בראשית המאה ה-14, הסכסוך בין הגואלפים והגיבלינים נגע גם לרקנאטי.
הקתדרלה נשדדה ונחרבה ומאוחר יותר נהרגו כמה גואלפים.
העיירה הייתה ביתו של יריד סחר פופולרי, אשר מעמדו הועלה אף יותר על ידי מרטינוס החמישי בשנת 1422. במהלך מאות שנים של שגשוג כלכלי, ברקנאטי שכנו משפטנים, סופרים ואמנים כגון לורנצו לוטו ועוד.
ברקנאטי קיימים כ-7391 משקי בית.
רקנאטי היא קומונה באיטליה, בנפה מצ'רטה שבמארקה.
היא גובלת עם הערים: לורטו, מצ'רטה, אוסימו, פורטו רקנאטי ועוד.
היא נמצאת בגובה של כ-296 מטרים מעל פני הים ושטחה 102 קמ"ר.
בעיירה רקנאטי הייתה קיימת אוכלוסייה יהודית גדולה למדי במשך מאות שנים.
בין חכמי העיירה היה הרב מנחם רקנאטי.
במאה ה-13, הרב חיבר את פירושו לתורה, המהווה פירוש לסודות הרמב"ן על התורה, וכן ספר בנושא טעמי המצוות.
ר' מנחם ריקאנטי למד כנראה אצל הרב אלעזר מוורמייזא, מגדולי רבניהם של חסידי אשכנז ותלמידו של רבי יהודה החסיד.
הרקאנטי הוא מהחכמים הראשונים אשר מזכירים את ספר הזוהר כחיבור שלם.
רקס ויין טילרסון הוא איש עסקים ודיפלומט אמריקאי.
כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו הראשון של הנשיא דונלד טראמפ.
לפני כן, כיהן כיושב ראש, נשיא ומנכ"ל חברת אקסון מוביל בשנים 2006–2016.
טילרסון נולד בוויצ'יטה פולס שבטקסס.
אביו היה בכיר בצופי אמריקה והמשפחה עברה בעקבותיו לוורנון שבטקסס, לסטילווטר שבאוקלהומה ולהאנטסוויל בטקסס בה סיים טילרסון את לימודי התיכון ב-1970. ב-1975 סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת טקסס באוסטין.
לאחר לימודיו הצטרף לחברת אקסון, ב-1977 מונה לאחראי על מספר מתקני קידוח בסמוך לטיילר שבטקסס.
ב-1989 מונה למנהל החטיבה באקסון ארצות הברית האחראית להפקת נפט וגז טבעי בטקסס, אוקלהומה, ארקנסו וקנזס.
ב-1992 מונה ליועץ לענייני תפוקה בחברה.
ב-1995 מונה לנשיא אקסון תימן ונשיא חברת הבת של אקסון בתאילנד.
ב-1998 מונה לסגן נשיא אקסון ונצ'רס ולנשיא אקסון נפטגז, האחראית לפעילויות אקסון ברוסיה בהם בים הכספי ובסחלין.
ב-1999 מונה לסגן נשיא חברת הפיתוח של אקסון מוביל וב-2001 לסגן נשיא בכיר באקסון מוביל.
במרץ 2004 מונה לנשיא וחבר מועצת המנהלים של החברה.
בינואר 2006 מונה ליושב ראש ומנכ"ל אקסון מוביל.
ב-2009 הוביל את רכישת חברת XTO Energy תמורת כ-36 מיליארד דולר, העסקה הגדולה ביותר בתולדות החברה מאז האיחוד של אקסול ומוביל.
בתחום הפוליטי מזוהה טילרסון עם המפלגה הרפובליקנית, הוא תמך בקמפיין הבחירות לנשיאות של ג'ורג' ווקר בוש, של מיט רומני ושל ג'ב בוש, ובקמפיין של פול ראיין ושל מיץ' מקונל לקונגרס.
טילרסון תומך בהסרת החוק המונע ייצוא נפט וגז טבעי נוזלי מארצות הברית.
בנושא ההתחממות הגלובלית ציין כי הוא לא רואה דרך מעשית להפחתת פליטות הפחמן דו-חמצני בלי לפגוע בצמיחה הכלכלית ובאיכות החיים, וכי אין טעם להציל את כדור הארץ אם האנושות תסבול מכך.
הוא ציין כי בני האדם יסתגלו לשינויים באקלים, כפי שהסתגלו בעבר לשינויים.
לטילרסון יחסים קרובים עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ושניהם מכירים עוד מן התקופה שבה טילרסון שימש כנשיא חברת אקסון נפטגז ברוסיה בתקופת נשיאותו של בוריס ילצין.
כמנכ"ל אקסון מוביל פעל בשיתוף עם החברה הרוסית רוסנפט לקידוחי נפט באזור הארקטי.
בשנת 2011 טילרסון חתם בשם חברת אקסון על הסכם עם רוסיה לקידוחי נפט באזור שערכם עשוי להגיע ל-300 מיליארד דולר.
אף שפעולות הקידוח החלו בים קארה בקיץ 2014, הן הופסקו בעקבות עיצומים שהוטלו על רוסיה על רקע פלישת רוסיה לאוקראינה.
הוא כיהן כחבר הנהלת לשכת המסחר ארצות הברית-רוסיה.
ב-2013 העניק לו פוטין את עיטור מסדר הידידות של רוסיה.
לאחר שהוחלט למנותו למזכיר המדינה מתח ביקורת על רוסיה וציין כי הוא תומך בסנקציות נגדה עקב הסיפוח הלא-חוקי של חצי האי קרים.
הוא כיהן כיושב ראש מכון הנפט האמריקאי, שימש חבר מועצת הנאמנים של המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים.
ב-2013 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית להנדסה.
בשנים 2010–2012 כיהן כנשיא צופי אמריקה, וכן כיהן כיושב ראש קרן ההשכלה לסטודנטים אפרו-אמריקאיים (UNCF).
הוא מכהן כסגן נשיא האגודה שגייסה כספים ופעלה לשיפוץ תיאטרון פורד ופתיחתו מחדש מ-2009, ומכהן במועצת נשיא אוניברסיטת טקסס באוסטין.
ב-13 בדצמבר 2016 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ כי בכוונתו למנות את טילרסון למזכיר המדינה של ארצות הברית.
הסנאט אישר את מינויו ב-1 בפברואר 2017 (ברוב של 56 תומכים מול 43 מתנגדים) והוא נכנס לתפקידו באותו היום.
ב -15 בפברואר 2017, טילרסון יצא למסע הראשון שלו לחו"ל כמזכיר המדינה, לבון, על מנת להיפגש עם שרי החוץ של ה-G20.בבון, טילרסון נפגש עם שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב, שר החוץ הבריטי בוריס ג'ונסון, וכן עמיתיו מאיטליה, טורקיה, סעודיה, עומאן ואיחוד האמירויות הערביות.
טילרסון דחק ברוסיה לסגת ממזרח אוקראינה, וציין כי "ארצות הברית תשקול לעבוד עם רוסיה כאשר נוכל למצוא תחומים של שיתוף פעולה מעשי שיועיל לאזרחים האמריקאים.
היכן שלא נראה עין בעין, ארצות הברית תעמוד על האינטרסים והערכים של אמריקה ובעלות בריתה, כאשר אנו מחפשים אחר מחנה משותף חדש, אנו מצפים מרוסיה לכבד את מחויבותה להסכמי מינסק ולפעול נגד הסלמת האלימות באוקראינה ".
טילרסון גם אישר מחדש את מחויבותה של ארצות הברית להגן על קוריאה הדרומית ויפן.
במרץ 2017, טילרסון עשה את המסע הראשון שלו לאסיה, כשנסע ליפן, קוריאה הדרומית והרפובליקה העממית של סין.
טילרסון אמר בביקורו כי המאמצים הדיפלומטיים ב-20 השנים האחרונות לעצור את הפיתוח הגרעיני של קוריאה הצפונית "נכשלו".
טילרסון הצהיר גם כי ייתכן כי ארצות הברית תצטרך לנקוט בפעולות מנע, באמירתו "בהחלט, אנחנו לא רוצים שהדברים יגיעו לסכסוך צבאי...
אבל ברור שאם קוריאה הצפונית תנקוט בפעולות המאיימות על הכוחות הדרום קוריאניים או על הכוחות שלנו, אז זה ייתקל בתגובה הולמת, אם הם מעלים את האיום של תוכנית הנשק שלהם לרמה שאנחנו מאמינים שדורשת פעולה, האופציה הזאת מונחת על השולחן".
באפריל 2017, טילרסון ביקר ברוסיה ונפגש עם שר החוץ סרגיי לברוב והנשיא ולדימיר פוטין.
בביקורו טילרסון הזהיר את רוסיה מהסיכון של תמיכתה בנשיא בשאר אל-אסד.
ביוני 2017 הוציא טילרסון את מיאנמר, עיראק ואפגניסטן מרשימת המדינות המעסיקות ילדים חיילים בדו"ח הסחר בבני אדם לאותה השנה.
יחסיו עם הנשיא טראמפ ופיטוריו
באוקטובר 2017 הופיעו דיווחים בחדשות על היחלשות היחסים בין טילרסון לבין הנשיא דונלד טראמפ.
על פי דיווחי חדשות, בפגישה שהתקיימה ב-20 ביולי באותה השנה, הציע טראמפ לעלות פי עשרה את הארסנל הגרעיני של ארצות הברית, שעלותו טריליונים וייקח שנים רבות.
לאחר מכן, היו דיווחים גם כי בפגישה זו טילרסון כינה את טראמפ "אידיוט".
לדברי הבית הלבן, טראמפ התקשר לטילרסון ב-9 במרץ 2018 ואמר לו שהוא יוחלף.
טילרסון קטע ביקור באפריקה וחזר לארצות הברית ב-12 במרץ.
ב-13 במרץ הכריז טראמפ באמצעות ציוץ בטוויטר על פיטור מזכיר המדינה טילרסון.
דוברו של טילרסון, סטיב גולדשטיין (תת מזכיר המדינה לדיפלומטיה ציבורית), צוטט על ידי וושינגטון פוסט כי טילרסון לא ידע את סיבת פיטוריו ידי טראמפ ורק נודע לו על הדחתו כאשר הוא קרא את הציוץ של טראמפ המודיע כי הוא פוטר.
הערכות הן כי טילרסון פוטר מתפקידו על רקע מחלוקות רבות עם הנשיא טראמפ, ובראשן בעניין השיחות עם קוריאה הצפונית, אשר תוכננו למאי 2018, להן התנגד מזכיר המדינה טילרסון.
הוא אב לזוג תאומים מרעייתו הראשונה, ולבן מרעייתו השנייה, וכן אב חורג לבנה מנישואיה הקודמים של רנדה.
רקם היא עיר קדומה שמוזכרת במקורות יהודיים שונים, ונמצאה בקצה ארץ ישראל.
בתרגום אונקלוס רקם הוא תרגום שמה של קדש בכל הופעותיה (גם קדש מדבר צין וגם קדש ברנע).
במשנה, רקם מופיעה בתור גבולה המזרחי של ארץ ישראל:
לפי יוסף בן מתתיהו, רקם היא פטרה, והעיר נקראה על שמו של האיש רקם התנ"כי, שהיה אחד מחמשת מלכי מדין.
אולם, יש חוקרים מודרניים שמזהים את העיר רקם עם אתר יותר צפוני, ליד העיר עמאן של היום.
רקמת העצב אחראית להולכת אותות חשמליים המעבירים מידע או הנחיות מאזור אחד לאזור אחר בגוף.
כ-98% מרקמת העצב מרוכזת במוח ובחוט השדרה המהווים מרכזי בקרה למערכת העצבים.
נוירון - תא עצב המורכב מגוף התא.
הוא החלק האחראי על ויסות התפקיד של הנוירון.
אקסון - שלוחה של תא הנושאת את האות החשמלי מגוף התא ומהנוירון.
דנדריטים - שלוחה של תא הנושאת את האות אל גוף תא.
הדנדריטים, מייצרים את הסינפסה עם נוירונים אחרים.
סינפסה - הרווח בין אקסון של נוירון אחד לבין דנדריט שאחריו.
שם מתבצע מעבר האות מנוירון אחד לנוירון שאחריו.
נוירוטרסמיטרים - מולקולות כימיקליות המשתחררות על ידי האקסון ויוצרות זרם חשמלי לאורך הסינפסות המגיע לאקסון הבא.
נוירוגלייה - תאי גלייה של מערכת העצבים היוצרים משטחי מיאלין ומספקים תמיכה והגנה לעצבי המוח.
תאי שוואן - תאי תמך של מערכת העצבים ההיקפית היוצרים מעטפת מיאלין של האקסונים.
ישנם 2 סוגי תאים ברקמת עצב:
נוירונים - אבן הבניין הבסיסית של מערכת העצבים.
לכל נוירון יש גוף תא- דנדריטים ואקסון אחד או יותר.
גוף התא הנקרא "סומה"\ "פריקריון" מכיל את כל האברונים האחראים על המטבוליזם ואת המידע הגנטי של התא.
נוירונים מעבירים אותות כגון מטען חשמלי, המשפיעים על קרום התא שלהם.
הגירוי המתבטא ביצירה של זרם חשמלי, משפיע על קרום התא של אחד הדנדריטים ובסופו של דבר, ירוץ לאורך האקסון שיכול להגיע לאורך של מטר.
נוירוגלייה - תאים של מערכת העצבים המרכזית וההיקפית התומכים ומגנים על הנוירונים.
תאי נוירוגלייה מספקים את התמיכה הפיזית לרקמת העצב ושומרים על האיזון הכימי והמרכיבים הכימיים בנוזלים שברקמה.
כמו כן, הם מגנים עליהם מפני זיהום.
רקס ג' מוהן היה איש עסקים אמריקאי.
מוהן היה המייסד, נשיא ומנכ"ל חברת פוראוור ליוינג פרודקטס, חברת שיווק רשתי (MLM) אמריקאית המגדלת, מייצרת ומשווקת משקאות, מוצרי קוסמטיקה ותוספי תזונה מבוססי אלוורה.
מוהן נולד בעיר לוגאן שבמדינת יוטה בארצות הברית.
הוא גדל בחוות בסודה ספרינגס, איידהו.
רקס הכיר ובהמשך התחתן עם אשתו רות, בזמן שלמדו שניהם באוניברסיטת בריגהם יאנג (BYU).
מוהן היה חבר הכנסייה המורמונית ושימש כמיסיונר מטעמה בסמואה.
ב-18 ביולי 2021, נפטר מוהן בגיל 84 בביתו שבאריזונה.
בתחילת שנות ה-60 מוהן החל להשקיע בקרקעות בעודו עובד כרואה חשבון.
מאוחר יותר, הוא הצטרף לחברת הבנייה Del E.
Webb, שם בילה את 13 השנים הבאות, וכיהן כסגן הנשיא.
בשנת 1978 ייסד מוהן את חברת פוראוור ליווינג פרודקטס, חברת שיווק רב-שכבתית העוסקת בייצור ושיווק של משקאות, מוצרי קוסמטיקה וטיפוח אישי ותוספי תזונה מבוססי אלוורה ומוצרי מכוורת.
קצת על הקמת החברה Forever Living
מוהן ייסד את פוראוור ליווינג פרודוקטס בשנת 1978, הקמת החברה נעשתה לאחר רכישת פטנט לייצוב האלוורה מדובר על פטנט ייחודי למניעת התחמצנות ג'ל האלוורה ושמירה על תכונותיו הייחודיות לאורך זמן.
בדרך זו התגברו על הקושי של הפיכת האלוורה ל"מוצר מדף".
צמח האלוורה, כמו כל הצמחים, מתחיל תהליך חימצון ברגע חשיפה לאוויר.
בתהליך החימצון התועלת הרפואית של הצמח מצטמצמת עד נעלמת לחלוטין.
ייצוב האלוורה כאמור, מונע את תהליך החימצון ומאפשר להשתמש במוצרים במשך 4 שנים ולאפשר שימוש יעיל בתכונות הרפואיות של הצמח לאורך זמן ובכל מקום.
המוצר הראשון (ומוצר הדגל) שיוצר הוא משקה האלוורה.
בעקבותיו הורחב פס הייצור וכרגע עומד על מגוון של כ 90 מוצרים שונים ביניהם מוצרים לשימוש יומיומי כמו שמפו, סבון, משחת שיניים וכו', מוצרי קוסמטיקה קרמים ומסיכות.
לחברה ישנו גם מפעל נוסף ובו מיוצרים תוספי תזונה ברמה גבוהה.
בשנת 2002 דורג מוהן בדירוג "פורבס 400" כאדם העשיר במקום ה-368 בעולם, עם שווי נטו של 600 מיליון דולר.
רקס אוורט צ'פמן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1988–2000. ממוצעים הכוללים לאורך הקריירה הם 14.6 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
צ'פמן נולד בעיר באולינג גרין שבקנטקי, ובין השנים 1986–1988 למד באוניברסיטת קנטקי.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את קלעיה עם ממוצעים של 16.0 ו-19.0 נקודות למשחק, בהתאמה.
במשחק שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) של עונת 1987/1988 קלע צ'פמן 30 נקודות במשחק מול אוניברסיטת וילאנובה, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 74–80 והודחה מהטורניר.
בסיום אותה עונה נבחר צ'פמן לחמישיית העונה של מחוז SEC.
בדראפט ה-NBA 1988 נבחר צ'פמן בבחירה השמינית על ידי שארלוט הורנטס, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה, ובכך היה נבחר הדראפט הראשון בתולדותיה.
כבר בעונת הרוקי שלו הצטיין עם ממוצע של 16.9 נקודות למשחק, אך ההורנטס סיימו את העונה במקום האחרון האזור המזרחי, עם מאזן 20–62. בשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 16.5 נקודות, 3.1 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים למשחק, ובשתי העונות השתתף בתחרות ההטבעות של ה-NBA.
בפברואר 1992, לאחר כ-3 עונות וחצי בשארלוט, הועבר בטרייד לוושינגטון בולטס בתמורה לפאוור פורוורד טום האמונדס.
עד לסיום עונת שיחק עם הבולטס במשחק אחד בלבד, בשל פציעה.
בעונת הוביל את קלעי הבולטס עם שיא קריירה של 18.2 נקודות בממוצע למשחק.
ב-3 עונותיו המלאות בוושינגטון היו הבולטס אחת הקבוצות החלשות בליגה, ורשמו מאזן כולל של 67 ניצחונות ו-179 הפסדים (27.2%).
לקראת עונת הועבר יחד עם טרנס רנצ'ר בטרייד למיאמי היט.
ב-23 בפברואר 1996 השווה את שיאו האישי כשקלע 39 נקודות (כולל 9 מ-10 לשלוש) במשחק מול שיקגו בולס, ובכך הנחיל לבולס את הפסדם השישי בעונה בה הפסידו עשרה משחקים בלבד.
בעונתו היחידה במיאמי קלע צ'פמן 14.0 נקודות בממוצע למשחק, והעפיל עם ההיט לשלב פלייאוף ה-NBA, לראשונה בקריירה.
בפלייאוף עצמו הודחה מיאמי על ידי הבולס בסיבוב הראשון, בתוצאה 0–3.
ב-4 עונותיו האחרונות בקריירה (1996–2000) שיחק צ'פמן עבור פיניקס סאנס.
לאורך התקופה קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לסאנס להעפיל לפלייאוף בכל אחת מהעונות.
בפלייאוף הוביל את כל קלעי קבוצתו עם ממוצע של 24.2 נקודות למשחק, כולל שיא קריירה של 42 נקודות במשחק הראשון, בסדרת הסיבוב הראשון בה הפסידה פיניקס מול סיאטל סופרסוניקס.
במהלך עונת סבל מפציעה בקרסולו, אשר אילצה אותו לפרוש ממשחק פעיל בסיום אותה עונה, בגיל 32 בלבד.
אביו, ויין צ'פמן, שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1968–1972.
בספטמבר 2014 נעצר צ'פמן בגין גנבה של סחורה בסך של כ-14,000 דולר מחנות של אפל סטור בעיר סקוטסדייל, אריזונה.
בספטמבר 2015 הודה באשמה ונשפט למאסר על-תנאי ול-750 שעות עבודות שירות.
בשנת 2015 סיפר כי אושפז במכון גמילה לצורך טיפול בהתמכרותו לתרופות משככות כאבים, בהן החל להשתמש במהלך קריירת המשחק; לאורך הקריירה עבר 10 ניתוחים שונים.
רג'ינלד ג'ון "רקס" ויסלר היה צייר, מעצב ומאייר בריטי, שנהרג במלחמת העולם השנייה.
רג'ינלד ג'ון ויסלר נולד בבריטניה ב־24 ביוני 1905 באלת'ם, קנט, בנם של האדריכל הנרי ויסלר והלן פרנסס מרי, בתם של הכומר צ'ארלס סלג וורד, הכומר של ווטון סנט לורנס, ודרך אמה היה צאצא של הצורף פול סטור.
עבודתו המפורסמת ביותר בתחילת דרכו הייתה בבית הקפה בגלריית טייט, שהושלמה בשנת 1927 כשהיה בן 22. הוא הוזמן להפיק כרזות ואיורים עבור Shell Petroleum ו- Radio Times.
הוא גם יצר עיצובים למפעל כלי החרס וודגווד על פי רישומים שהכין מכפר בדבון, ומעיצוב תלבושות להצגת הבכורה של הבלט "הבתולות החכמות" של ויליאם וולטון, שהופק על ידי חברת סאדלר וולס בשנת 1940.
האלגנטיות והשנינות של ויסלר הבטיחו את הצלחתו כאמן פורטרטים אופנתי.
הוא צייר חברים רבים בחברה הלונדונית, ביניהם אדית סיטוול, ססיל ביטון וחברים אחרים של החבורה שאליה השתייך.
ציורי הקיר שלו לדירת היוקרה של אדווינה מאונטבאטן בת 30 החדרים בברוק האוס, פארק ליין, לונדון, הותקנו מאוחר יותר על ידי חתנו של מונטבטנס, המאייר דייוויד היקס.
כשפרצה המלחמה, אף שהיה בן 35, ויסלר היה להוט להצטרף לצבא.
הוא הוזמן למשמרות הוולשים כסגן ביוני 1940. הוא שירת באוגדה משוריינת.
במהלך המלחמה הוא היה קצין הקבורה של הגדוד שלו, וחייליו חשדו במקצת ב -20 הצלבים שסימן על הטנק שלו.
הוא החליט שרק משום שהיה במלחמה, אין פירושו שהוא לא יכול לצייר, ולכן הוא נשא גם דלי תלוי בצד הטנק למברשות הצבע שלו.
מספרים כי ויסלר ניבא את מותו.
ימים ספורים לפני שנהרג הוא העיר לחבר שהוא רוצה להיקבר במקום שנפל, לא בבית קברות צבאי.
בלילה שלפני מותו ניגש אליו קצין עמית בשם פרנסיס פורטל והם שוחחו זמן מה.
לפני שנפרדו, העיר פורטל: "אז כנראה נתראה מחר בערב." בעגמומיות השיב ויסלר: "אני מקווה שכן." הוא נהרג ב -18 ביולי 1944 לאחר שעזב את הטנק שלו כדי לעזור לחיילים אחרים ביחידתו.
הוא נקבר בבית העלמין הצבאי באנוויל-לה-קמפיין, שנמצא 10 ק"מ מזרחית לקאן.
לפי הדיווחים, העיתון "טיימס" קיבל יותר מכתבים על מותו של ויסלר מאשר על כל קרבן מלחמה אחר.
חריטת זכוכית של אחיו, לורנס ויסלר (פריזמת רקס) הוצבה בקפלת הבוקר בקתדרלת סאליסברי.
לורנס כתב גם ביוגרפיה על אחיו.
רקמז (בהונגרית: Rakamaz) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם ברקמז מספר התושבים נמצא בירידה.
היהודים הראשונים החלו להתיישב ברקמז במחצית השנייה של המאה ה-18, בחסותם של בעלי האחוזות.
רובם עסקו במסחר ובמלאכה ואחדים רכשו משקים שעובדו בידי איכרים ואחרים ניהלו אחוזות של האצולה המקומית.
הקהילה התארגנה בשנת 1840. באותה שנה נוסדו גם החברה קדישא והוקם "חדר" בעיר.
בשנת 1885 נסתפחו יהודי רקמז לקהילה האורתודוקסית שבוונצ'לו .
בית כנסת הוקם ברקמז בסוף המאה ה-19 ועד אז נערכו התפילות בציבור בבתים פרטיים.
ככל הנראה היה גם בית קברות יהודי בעיר שאינו קיים היום.
במרץ 1944, עם כניסת הגרמנים להונגריה, נכנסה לרקמז יחידת צבא גרמנית, במטרה לאבטח את העורף מפני הצבא הרוסי המתקדם.
באפריל רוכזו יהודי העיירה בבית הכנסת, ובתחילת מאי הועברו בעגלות לטוקאי הסמוכה.
לאחר שהות קצרה בטוקאי, הועברו לשאטוראליאויהיי, ומשם גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ
בתום המלחמה נותרו בחיים רק 6 מיהודי רקמז וגם הם לא חזרו לעיירתם.
רקס קאולי היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964), פעמיים אלוף ארצות הברית ארצות הברית (1963, 1965) ושיאן עולם (1964–1968) בריצת 400 מטר משוכות.
רקס קאולי נולד ב-1938 בהיילנד פארק שבמדינת מישיגן.
בנעוריו למד בבית הספר התיכון "פרמינגטון" שבמישיגן אותו סיים ב-1959. כבר בתקופת בית הספר החל לעסוק בתחומי ספורט שונים (ריצה, ריצת משוכות, קפיצה במוט ועוד) אך בסופו של דבר התמקד בריצת משוכות.
ב-1960 החל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-1965 פרש מפעילות ספורט תחרותי והחל לעבוד בתחום מכשור אלקטרוני רפואי.
קבע שיא בית הספר התיכון בריצת 100 יארד (9.7 שניות) שלא נשבר עד היום.
באליפות ארצות הברית זכה מדליית ארד בריצת 220 יארד מכשולים.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 יארד מכשולים ושישי ב-440 יארד מכשולים.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת רומא, שנערכו ביולי בסטנפורד שבקליפורניה, סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.6 שניות ולא השתתף באולימפיאדה
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-8 באפריל 1961 הוא קבע בריצת 400 מטר תוצאה של 45.9 שניות, שדירגה אותו במקום החמישי בעולם בסוף השנה.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-13 במאי קבע בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 49.9 שניות, השנייה בטיבה בעולם בשנה זו.
באליפות ארצות הברית זכה קאולי במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 50.4 שניות.
באליפות המכללות זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 49.6 שניות.
בתחרות שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו באמצע יוני קבע בריצת 400 מטר משוכות את תוצאת השנה בעולם של 49.3 שניות ובריצת 400 מטר תוצאה של 45.7 שניות שידרגה אותו בסוף השנה במקום חמישי בעולם בריצה זו.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת טוקיו, שנערכו בלוס אנג'לס ב-13 בספטמבר, זכה קאולי במדליית זהב בריצת 400 מטר מכשולים בשיא עולם חדש של 49.1 שניות, לפני בילי הארדין (49.8 שניות) וג'יי לאק (50.4 שניות), שיפואר לשיא העולם בן השנתיים של סלווטורה מורלה מאיטליה (49.2 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי ג'ף וונדרסטוק מארצות הברית (48.8 שניות).
במשחקים האולימפיים עצמםזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.6 שניות, לפני ג'ון קופר מבריטניה (50.1 שניות) וסלווטורה מורלה (50.1 שניות).
באליפות ארצות הברית זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 50.4 שניות.
בתחרות שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-26 ביוני אותה שנה הוא קבע בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 50.0 שניות, השנייה בטיבה בעולם בשנה זו.
2012: התקבל להיכל התהילה של ספורטאי מישיגן
מועדון כדורגל רקסהאם (בוולשית: Clwb Pêl-droed Wrecsam, באנגלית: Wrexham Association Football Club) הוא מועדון כדורגל מהעיר רקסהאם שבוויילס, המשחק בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
המועדון הוקם בשנת 1864, והוא המועדון הוותיק ביותר בווילס וקבוצת הכדורגל השלישית בותיקותה בעולם.
לזכות רקסהאם 23 זכיות בגביע הוולשי, הישג המהווה שיא לאומי.
המועדון השתתף בגביע אירופה למחזיקות גביע, והישג השיא הוא שלב רבע גמר בשנת 1976. במסגרת הגביע האנגלי המועדון העפיל לרבע הגמר שלוש פעמים (בעונות , , ).
למועדון יריבות מרה עם צ'סטר, הנחשב לדרבי בשל קרבת הערים.
המועדון הוקם ב-4 באוקטובר 1864 על ידי חברי מועדון הקריקט של רקסהאם שרצו פעילות ספורטיבית לחודשי החורף.
מהלך זה הפך את המועדון לקבוצת הכדורגל החמישית בהתאחדות הכדורגל האנגלית (אחרי שפילד יונייטד, קריי וונדררס, האלאם ונוטס קאונטי).
בנוסף הוא המועדון המקצועי השלישי הוותיק בעולם והמועדון הוותיק ביותר בוויילס.
המשחק הראשון של הקבוצה נערך ב-22 באוקטובר 1864 במגרש הקריקט של מחוז דנביגשייר ( Denbighshire County Cricket Ground) שהיה מסלול מרוצים, נגד קבוצת פרינס האש של הנסיך מוויילס.
מכיוון שחוקי הכדורגל עדיין היו גמישים במקצת באותה תקופה, במשחקים הופיעו קבוצות עם עד 17 שחקנים בכל צד (16 שחקנים כששיחקו במשרד הביטוח המחוזי וצ'סטר קולג', 15 שחקנים נגד מכבי האש המתנדבים).
בשנים הראשונות הללו רקסהאם הייתה ממובילי הקמפיין להגביל קבוצות ל-11 שחקנים בלבד על המגרש בכל עת.
בשנת 1876 יזמה התאחדות האנגלית החדשה שהוקמה בוויילס את עריכת המשחק הבינלאומי הראשון של נבחרת ויילס נגד סקוטלנד במועדון הקריקט המערבי של סקוטלנד, בהשתתפות אדווין קרוס ואלפרד דייוויס, שהיו הראשונים מבין שחקני רקסהאם לשחק עבור הנבחרת הלאומית.
בעונת ההתאחדות הוולשית חנכה את תחרות הגביע הוולשי, שנערך במתכונת דומה לגביע האנגלי.
גמר הגביע הוולשי הראשון נערך באקטון פארק.
רקסהאם העפילה לגמר הגביע הראשון, שם ניצחה את דרידס 0–1, כשג'יימס דייוויס מבקיע את שער הניצחון.
בגלל מחסור בכסף, רקסהאם לא קיבלה את הגביע שלה אלא רק לאחר שנה.
בעשור הראשון שלה, רקסהאם בעיקר שיחקה משחקי ידידות נגד קבוצות וולשיות ואנגליות, כאשר הגביע הוולשי סיפק את מרב הכדורגל התחרותי שלהם, בו זכתה רקסהאם שוב ב־1883. באותה השנה נרשמה גם ההופעה הראשונה של הקבוצה בגביע האנגלי, כאשר לאחר שהעפילה לסיבוב השני של התחרות, הודחה לאחר הפסד 3–4 לאוסוסטרי.
ב-1884 המועדון שינה את שמו לאקס אם אולימפיק (Wrexham Olympic).
אולימפיק נשמטה משם המועדון הזה ב-1888.
רקסהאם סיימה את העונה במקום השמיני בעונה הראשונה.
רקסהאם שיחקה בליגת שילוב במשך ארבע שנים לפני שהמועדון הצטרף לליגה הוולשית בעונת 1894/1895. רקסהאם זכתה בליגה הוולשית בשתי העונות שבהן שיחקה בה, אבל הקבוצה החליטה לחזור לליגת השילוב ב-1896, שכן למרות התמיכה המופחתת שקיבלו, החיסכון שנעשה בהוצאות הנסיעה שלהם עלה על הירידה בהכנסות.
המועדון נשאר בליגת השילוב עד 1905, בה הצליחו לזכות בליגה ארבע פעמים נוספות.
לאחר מספר ניסיונות כושלים, רקסהאם נבחרה לבסוף להתמודד בליגת ברמינגהאם לקראת עונת 1905/1906. המשחק הראשון אי פעם של רקסהאם בליגה היה בבית נגד קידרמינסטר הרייר במגרש רייסקורס, אותו היא ניצחה 1–2. הקבוצה סיימה במקום השישי בעונתה הראשונה בליגה זו.
בתקופתה בליגת ברמינגהאם ובמחוזות, רקסהאם זכתה בגביע הוולשי שש פעמים, בשנים , , , , ו-.
הם גם הגיעו לסיבוב הראשון של הגביע האנגלי בפעם השנייה בעונת 1908/1909 לפני שהפסידו 1–2 לאקסטר סיטי לאחר הארכה.
בשנת 1921 נבחרה הקבוצה לליגה החדשה שהוקמה בחטיבה השלישית צפון של ליגת הפוטבול.
משחק הליגה הראשון היה נגד הארטלפולס יונייטד במגרש רייסקורס לעיני 8,000 צופים.
רקסהאם נוצחה בתוצאה 0–2. במהלך העונה הזו, רקסהאם השיגה שיאים ראשונים רבים בתולדות המועדון; טד ריגן כבש את השלושער הראשון אי פעם של המועדון בליגה, וגם בריאן סימפסון הפך לשחקן רקסהאם הראשון שהורחק במשחק ליגה.
צ'רלי יואיט היה המאמן הראשון אי פעם של המועדון בתקופה זו.
בעונת המועדון עבר את הסיבוב הראשון של הגביע האנגלי רק כדי להיות מודח על ידי רייל.
בעונה שלאחר מכן רקסהאם העפילה לסיבוב הרביעי אך הפסידה 0–1 לברמינגהאם סיטי.
שיא של 32 שערי ליגה לאלברט מייז עזר לרקסהאם לסיים במקום השלישי בליגה בעונת .
מאוחר יותר באותה עונה טומי במפורד ערך את הופעתו הראשונה במועדון.
הוא המשיך וכבש 201 שערי ליגה וגביע עבור המועדון בתקופתו בקבוצה.
במהלך עונת המועדון רשם את הניצחון הגבוה ביותר בליגה כשהביס את רוצ'דייל בתוצאה 0–8.
רקסהאם נהנתה מהעונה הטובה ביותר שלה בליגה השלישית צפון בעונת , כשהיא סיימה כסגנית להאל סיטי וניצחה 18 מ-21 משחקי הבית שלה במהלך העונה.
במהלך שנות מלחמת העולם השנייה, כאשר נסיעות ארוכות בין המחוזות היו בלתי אפשריים עקב המלחמה, הקבוצה שיחק במערב הליגה האזורית נגד קבוצות מקומיות ממרסיסייד ומנצ'סטר.
בעונה הראשונה שלאחר המלחמה השוותה הקבוצה את המיקום הטוב ביותר אי פעם כשסיימה שוב במקום השלישי בליגה השלישית צפון.
בקיץ 1949 ערך המועדון את המשחקים הראשונים שלו מחוץ לבריטניה, כששיחק שלושה משחקים נגד הצבא הבריטי בגרמניה.
המועדון הגיע לסיבוב הרביעי של הגביע האנגלי בעונת 1956/1957, שם שיחק נגד מנצ'סטר יונייטד מול קהל צופים של 34,445 איש במגרש רייסקורס, שנותר שיא מועדון.
בהמשך אותה עונה הצליחה רקסהאם לזכות בגביע הוולשי לראשונה מזה 26 שנים.
ב־1960 המועדון ירד ליגה לראשונה בתולדותיו, לליגה הרביעית החדשה שהוקמה.
רקסהאם שבה לליגה השלישית לאחר עונה אחת, בעונה שבה הקבוצה ניצחה 10–1 את הארטלפול יונייטד, מה שהפך לניצחון הליגה הגדול ביותר בתולדות המועדון.
שנתיים לאחר ההעפלה, רקסהאם ירדה שוב לליגה הרביעית.
מועדונים וולשיים זכו בהזדמנות להעפיל לגביע אירופה למחזיקות גביע באמצעות זכייה בגביע הוולשי ורקסהאם שיחקה את משחקה הראשון באירופה נגד קבוצת פ.צ.
ציריך השווייצרית בשווייץ ב-13 בספטמבר 1972, כשהמשחק הסתיים בשוויון 1–1. במשחק הגומלין ניצחה רקסהאם 2–1 ועלתה לסיבוב השני.
בסיבוב השני רקסהאם שיחקה נגד היידוק ספליט היוגוסלבית.
התוצאה בסיכום שני המשחקים הייתה 3-3 אולם רקסהאם הודחה עקב הפרש שערי חוץ.
בעונת הושלמת בניית היציע החדש של ייל, עם קיבולת של עד 5,500 צופים.
בעונת העפילה הקבוצה לרבע גמר הגביע האנגלי לאחר ניצחונות על שרוסברי טאון, רות'רהאם יונייטד, מידלסברו, קריסטל פאלאס וסאות'המפטון, עד שנכנעה לברנלי.
בעונת רקסהאם הגיעה עד לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע לאחר שבסיבוב הראשון ניצחה את יורגודן השוודית ואת סטאל ז'שוב הפולנית, וברבע הגמר הפסידה לאנדרלכט.
בעונת הגיעה הקבוצה פעם נוספת לרבע גמר הגביע האנגלי וגם הצליחה לעלות לליגה השנייה.
שנות השמונים והתשעים: קשיים כלכליים
בקיץ 1982 הורדה הקבוצה ליגה בעקבות בעיות כלכליות, שבנוסף, הביאו למכירה של רבים מהשחקנים הטובים של הקבוצה.
בעונה שלאחריה רקסהאם ירדה ליגה נוספת, לליגה הרביעית, ובעונה שלאחריה רק הפרש שערים מנע מרקסהאם לרדת ליגה נוספת.
אחרי זכייה נוספת בגביע הוולשי, בעונת התמודדה רקסהאם מול פורטו בגביע המחזיקות.
רקסהאם ניצחה את המשחק הראשון 0–1, בגומלין בפורטוגל הפסידה 2–3 והצליחה לעבור שלה בזכות שערי חוץ.
בשלב הבא פגשה את רומא האיטלקית, לה רקסהאם הפסידה 0–3 בסיכום שני המשחקים.
בעונה שלאחריה זכתה שוב בגביע הוולשי לאחר ניצחון על קידרמינסטר הריירס.
בסיום עונת 1993/1994 הצליחה הקבוצה לעלות ליגה.
בעונת רקסהאם חזרה לאירופה אחרי עוד זכייה בגביע הוולשי בעונה החולפת, הפעם היא הוגרלה מול פטרולול פלוישט הרומנית, לה הפסידה 0–1 בסיכום המשחקים.
בעונת ניצחה רקסהאם שוב קבוצה מהליגה הבכירה, הפרמייר ליג, בגביע האנגלי, הפעם בדמות מידלסברו אותה ניצחה 1–2.
בתחילת המאה ה-21 המועדון סבל מבעיות רבות מחוץ למגרש, כולל היו"ר אלכס המילטון, שמכר את מגרש רייסקורס לחברה נפרדת בבעלותו מיד לאחר שהפך ליו"ר המועדון.
בקיץ 2004 המילטון נתן למועדון התראה של שנה לעזוב את המגרש.
ב-3 בדצמבר 2004 המועדון הוכנס לניהול פיננסי על ידי בית המשפט העליון במנצ'סטר, מכיוון שהמועדון היה חייב 2,600,000 ליש"ט, כולל 800,000 ליש"ט שהיו חייבים למס הכנסה.
רקסהאם הפך למועדון הליגה הראשון שספג ניכוי של עשר נקודות, מה שהוביל את הקבוצה לירידת ליגה ולירידת ליגה נוספת בעונה שלאחריה.
באוקטובר 2005, בית המשפט העליון של ברמינגהאם החליט שחברת CrucialMove של אלכס המילטון רכשה באופן שגוי את חלקה בשטח והתקבלה החלטה נגדו.
המילטון עתר לבית המשפט לערעורים בלונדון וזה קבע ב-14 במרץ 2006 כי המגרש חייב להישאר בידי מנהלי המועדון.
ב-30 באפריל 2006 הגיעו מנהלי הקבוצה להסכמה עם סוחר הרכב המקומי נוויל דיקנס, בכפוף להסכמה של בעלי המניות והנושים (שהושגה ב-30 במאי), על השתלטותו של דיקנס על השליטה במועדון ועל כל נכסיו.
המועדון הועבר לבעלות חברת Wrexham Football Club (2006) Ltd שהשתלטה על כל נכסי הקבוצה.
בראשות החברה עמדו נוויל דיקנס וג'וף מוס ושותפיהם.
במרץ 2011 הוגשו שתי הצעות לרכישת בעלות על המועדון: אחת מקבוצת אוהדים שהקימו את נאמנות Wrexham Supporters' Trust (WST) ואחרת מאשת העסקים המקומית סטפני בות'.
מאוחר יותר הגיעה הצעה שלישית, אך לאחר ש-WST ובות' הגיעו להסכמה, הצעתם התקבלה מחדש.
באפריל 2011, הוגש למועדון צו פירוק בעקבות חשבון מס שלא שולם בסך של קצת פחות מ-200,000 פאונד.
במהלך עונת התמודדה רקסהאם שוב בגביע הוולשי לאחר 16 שנים, והשתתפה בסיבוב השלישי.
רקסהאם סיימה את עונת במקום ה-17. בעונת , הקבוצה סיימה במקום הרביעי אך הפסידה ברבע גמר הפלייאוף לאיסטלי.
בעונת 2019/2020 סיימה רקסהאם במקום ה-19 לפני שהעונה הסתיימה מוקדם בשל מגפת הקורונה, מה שהיה למיקום הנמוך ביותר בהיסטוריה של המועדון.
בנובמבר 2020 נרכשה הקבוצה על ידי השחקן הקנדי ראיין ריינולדס והשחקן האמריקאי רוב מקאלהני באמצעות חברת RR McReynolds Company, הרכישה הושלמה בפברואר 2021 בעלות של שני מיליון פאונד עת הקבוצה שיחקה בנשיונל ליג.
במקביל לרכישה החלו השניים בהתליך הפקה של סדרה דוקומנטרית על הקבוצה "ברוכים הבאים לרקסהאם" שמשודרת בדיסני + החל מאוגוסט 2022.
ב-1 ביולי 2021, מונה פיל פרקינסון למאמן הקבוצה למשך שנה.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השני בנשיונל ליג והבטיחה את השתתפותה בפליאוף העלייה לפוטבול ליג השנייה.
בנוסף, העפילה הקבוצה לסיבוב הרביעי בגביע האנגלי, לראשונה מזה 27 שנים.
בעונת התמודדה הקבוצה לאורך כל העונה ישירות על אליפות הליגה מול נוטס קאונטי - מועדון הכדורגל הוותיק בעולם על עלייה לפוטבול ליג השנייה אשר לבסוף היא ניצחה במאבק והצליחה לעלות ליגה.
הקבוצה צברה 111 נקודות באותה עונה, שיא לחמש הליגות המובילות באנגליה.
הכנסותיה של רקסהאם גדלו ליותר מ-10 מיליון ליש"ט בזכות עונה זו.
בסיום עונת 2023/2024 הבטיחה הקבוצה עליית ליגה נוספת אל הפוטבול ליג הראשונה לאחר שסיימה במקום השני.
בעונת 2024/2025 סיימה במקום השני בפוטבול ליג הראשונה והעפילה לצ'מפיונשיפ.
הם הפכו למועדון הראשון בהיסטוריה של חמש הליגות הבכירות באנגליה שמצליח לעלות 3 עליות ליגה רצופות.
הצלחה זו הובילה לעלייה של שווי המועדון לכ-150 מיליון ליש"ט, עלייה של 7400% ב-4 שנים.
מאז 1864, רקסהאם מארחת את משחקיה במגרש רייסקורס (The Racecourse Ground),אשר נחשב לאצטדיון הכדורגל הוותיק בעולם.
המגרש ממוקם ברחוב הראשי המוביל לרקסהאם.
באצטדיון תכולה של 10,500 מושבים.
ביוני 2022 המועדון רכש את המגרש מתוך כוונה לשפץ ולבנות אצטדיון.
טבלת יצרני תלבושות, נותני חסות ובעלים:
רקמת צלבים הנקראת לעיתים גם רקמת איקסים, היא רקמה הנרקמת בצורת X על בד ארוג שקל לספור בו את החוטים ושמספר חוטי השתי בס"מ של האריג שווים למספר חוטי הערב בס"מ של האריג.
בדים נפוצים ומסורתיים לרקמת צלבים הם קנבס פשתן ובד כותנה בשם איידה [Aida].
תך ה-X נוצר על ידי הצלבת שני תפרים אלכסוניים מעל למפגש אחד או יותר של חוטי שתי וערב.
נהוג לרקום קבוצות של צלבים שיוצרות דמויות, פרחים, צמחים צורות שונות, אותיות ומספרים וגם שורות שיוצרות צורות ריבועיות, אפשר לרקום את הצלבים על בד צבעוני בלי למלא את הרקע, או לבחור למלא גם את הרקע, לעיתים אפשרות הבחירה הזו מצוינת בהוראות העשייה.
אפשר לרקום צלבים גם על בד משובץ או מעל בד רשת שאת חוטיה מורטים לאחר הרקמה, על סריג או אפילו על נייר או קרטון מחוררים.
את רקמת הצלבים אפשר לרקום כיום גם במכונות המיועדות לכך, והיא משמשת לרקמת טקסטים, מפות שולחן, שטיחים.
מקובל ורצוי להשתמש במחט Tapestry בעלת חוד קהה, כדי שאפשר יהיה להפריד בין חוטי האריג בלי לפרק אותם.
המידות הנפוצות למחטי רקמה הן 24 ו־26.
נהוג למתוח את הבד או הקנבס על מסגרות רקמה עגולות הנמכרות בזוגות, על החישוק הפנימי מותחים את הבד והחישוק החיצוני מהודק מעל לבד בעזרת בורג, או על מסגרות מרובעות שעליהן מותחים את הבד או הקנבס מאחור בעזרת תפרים ארוכים המחברים בין כל הצדדים.
נהוג לרקום קודם את כל האלכסונים של שורה אחת ואז לשוב ולרקום את האלכסון הצולב אותו בכיוון השני.
היסטורית, אין הבדל גדול בין המסגרות מפעם לעכשוויות, הרעיון למתוח את הבד בזמן הרקימה התחיל בשנות ה-1400, בציור הקיר 'הניצחון של מינרווה' (the Triumph of Minerva) של (Francesco Del Cossa), נראית מסגרת רקמה מלבנית מעץ בשימוש, כשהיא נשענת על תלת-רגל.
אפשר היה להתאים את הרוחב והאורך של מסגרות הרקמה למידות הבד הנרקם.
מסגרות החישוק פותחו יחד עם הופעת רקמת הטמבור, המילה טמבור היא תוף בצרפתית, מסגרות אלו אפשרו מתיחה מאד חזקה של הבד כדי להקל את חדירת המחט אליו.
מניחים שרקמת הטמבור הגיעה לאנגליה וצרפת במאה ה-17.
ב-1903 נרשם פטנט על שמה של הלן הרמס (Helen Harmes) ממיזורי שבארצות הברית על חישוק הרקמה המתכוונן, מה שעזר להגביר את תפוצת רקמות הטמבור והיה אב טיפוס לפיתוח חישוקי הרקמה המתכווננים העכשוויים.
להבדיל משטיחים ארוגים שבהם צריכים למצוא פתרון איפה להסתיר חוט בצבע מסוים בזמן שלא זקוקים לו בלי שתראה האחיזה שלו, ברקמה קל מאד לרקום תך ולהסתיר את החלק הבלתי נחוץ בצד האחורי של מצע הרקימה.
רקמת הצלבים היא מודולרית ומאפשרת ליצור ממנה שלל צורות, רקמת הצלבים אפשרה גם לאנשים עניים יותר לרכוש או ליצור לעצמם שטיחים לחימום קירות הבית, בהעתקת הדוגמאות מהארוגים שהיו יותר יקרים.
הצורות הרקומות נוצרות על ידי ריבועים אי לכך הן יותר מופשטות מאשר טבעיות.
למרות שהיסטורית גובלן היה שטיח קיר ארוג של ערב צמר מעל לשתי כותנה או פשתן, במשך השנים המונח הזה הפך לשם כולל (generic) לרקמת צלבים ולעוד יצירות אמנות סיבים שבהן משלבים כל מיני חומרים או אופני יצירה.
הצלב היה נפוץ בעולם העתיק, עוד לפני הנצרות, כמעט בכל ארץ הייתה רקמת צלבים, אבל בכל ארץ יצרו מהצלבים צורות שונות בהתאם לתרבות המקומית.
יש מקרים שבהם רקמת צלב היא סימון של מיעוט נוצרי שחי באוכלוסייה מוסלמית, כגון צלב רקום על גרב סרוגה של ילד קופטיבמצרים.
או רקמת צלבים שמופיעה על צעיפים של ה־qaracoche בעיראק ועל השמלות של נשים נוצריות מהכפרים שסביב העיר ליבנו (Livno) בבוסניה.
בתערוכה 'לכל השדים והרוחות, לחשים וקמעות במסורת היהודית', שהוצגה במוזיאון ארצות המקרא בירושלים, הוצג נרתיק בד לקמיע, שמסביב לפרח הרקום באמצע רקומה מסגרת ברקמת צלבים, מכורדיסטן בערך משנת 1900.
באוסף המוזיאון להיסטוריה יהודית באמסטרדם (Joods Historisch Museum) נמצא כיסוי חלה עם אותיות עבריות ברקמת צלבים שהדוגמה שלו עוצבה על ידי L.W.
Witting בברלין ב-1900. כיסוי החלה נרקם בידי שרה זליגסברגר - וולף שנרצחה בשואה.
רקמת ברלין שייכת אף היא למשפחת רקמת הצלבים, רקמה זו מבוצעת על קנבס עם חוטי צמר דקים ומשמשת לרקימת שטיחים כריות, מושבי כיסאות וריפודי ריהוט ביתי.
הדוגמאות לרקמת ברלין הודפסו לראשונה בתחילת שנות ה-1800 על ניר משובץ שבו כל משבצת מסמלת הצלבה של חוטי ערב עם חוטי שתי, כך שהרוקמת יכולה לספור את ההצלבות הללו ויודעת את מקום הכנסת המחט לבד.
רקמת הצלבים שייכת לקבוצת הרקמה על מצעים שאפשר לספור את חוטיהם (Counted Threads work),יש להבדיל בין רקמת צלבים לבין רקמת Needle Point, למרות הדמיון ביניהן והשימוש בחלק מאותם התכים בשמות שונים, למשל תך 'חצי הצלב' ברקמת צלבים נקרא באנגלית 'תך האוהל' כשהוא נרקם כ-Needlepoint.
תך זה היה התך הנפוץ במשך דורות, עד שנוסעים, כמו גם הצלבנים הפיצו את הרקמה להרבה ארצות והביאו עמם דוגמאות שונות.
הרבה פעמים בספרים ובעיתוני מלאכת יד אפשר למצוא רקמת צלבים כחלק מפרק Needle point או Needlework או tapisserie ורק בדף הוראות העשייה רואים שחלק מהדוגמאות מסומנות כרקמת צלבים.
יש ספרי דוגמאות ששמם מכיל את המושג needlepoint אך יש בהם פרק שלם המוקדש לתכי רקמת צלבים.
אי האבחנה במראה של הרקמות הללו בא לביטוי גם כאשר מחפשים דוגמה לרקימה כי יש לחפש תחת המושגים השונים כדי למצוא את סוג הרקמה הרצויה.
למשל בכרך הראשון של ידי זהב, (אנציקלופדיה למלאכת - יד מתורגמת מאיטלקית שיצאה לאור בארץ בשנת 1975) מי שתחפש רקמת צלבים תמצא אותה בתוכן העניינים תחת הכותרת רקמה 'הצעה למפה ברקמת צלבים ',ואחרי זה תחת הכותרת 'רקמה על קנווה'.
ההיסטוריון פליניוס הזקן שחי במאה הראשונה לספירה כתב שהפריגים (Phrygians) היו האנשים הראשונים שהשתמשו במחטים כדי לרקום על בדים.
בזמנים ההם מחטים היו עשויות מעצמות, נוצות או מברונזה.
מחטי הפלדה הומצאו רק במאה ה-16. קנבס, כמו שאנו מכירים כיום הומצא רק בשנות ה-1800 המוקדמות, לפני זה רקמו על פשתן.
בסין בזמן שלטון שושלת טאנג בין השנים 618 ל-906 פרחה רקימת הצלבים.
ימי הביניים היו עשירים באמנות דקורטיבית, זכוכית צבעונית, שלטי האצילות ומגנים - הרלדיקה ואריגת טפטין.
ניסויים בארכיטקטורה חדשה, נבנו בנינים יותר מוארים ויותר גבוהים.
אנשים רבים שלא יכלו להרשות לעצמם בדים ארוגים מקושטים וחיקו אותם ברקימה כך שהשם -Tapestry שהיה פעם רק שם של אריג מקובל כיום גם לבדים חקייניים (imitative fabrics) רקומים באופנים שונים [גם ברקמת צלבים], מוטלאים, סרוגים ועוד.
עד תחילת המאה ה-16, הרקמה באירופה נשלטה בעלי מלאכה מקצועיים (בעיקר גברים) שרקמו במנזרים או בסדנאות של חברי הגילדות, למרות שהיו גם מספר מצומצם של נשים ובנות של שליטי אירופה שהיו מיומנות ברקמה, היו אלה בעלי המקצוע שיצרו את סמלי הכוח והאמונה שלבשו או שימשו את האצולה ואנשי הכנסייה.
חוקים מחמירים (Sumptuary) הסדירו למי היה מותר או אסור ללבוש סמלים או בגדים או צבעים מסוימים בעיקר היו איסורים על פשוטי העם.
ביטול חלק ניכר מאותם חוקי הלבוש קרה יחד עם אימוץ תרשימי רקמה.
שעזרו להפוך רקמה אליטיסטית לתחביב ביתי נפוץ ואהוד.
על רשת משורטטת או על נייר משובץ (נייר חשבון).
כל ריבוע מולא בדיו או בנקודה שסימן את המקום שבו היה על הרוקם סופר החוטים לרקום תך, התרשימים הללו טובים גם לסורגים, עושי תחרה, או יוצרי טפיטין.
תרשימים של כמה דוגמאות, פורסמו בצורת ספר.
לפני הדפסות הצבע, שעתוק התרשימים היה יחסית פשוט אבל יקר.
אחרי שאמן סיים את עיצוב התרשים שוליה היה מעתיק אותו לניר משבצות, סימן את הצבעים הסמוכים ונתן לכל צבע או גוון סימן.
החרט תרגם את התרשים ריבוע אחר ריבוע על לוח תחריט עם משבצות וסימן כל ריבוע עם הסמל הנכון.
לאחר ההדפסה התרשים היה נצבע ביד ואז נכרך בספר יחד עם עוד תרשימים.
הספרים הללו נועדו בתחילה למקצוענים שהטיבו לרקום.
עד המהפכה התעשייתית השימוש בפשתן רקום על בבגדים או בטקסטיל ביתי, היה זכות יתר של העשירים, ובגדים רקומים בידי רוקמים מקצועיים היו סמל מעמדי שלהם.
תרשימים הפכו יותר ויותר נפוצים כאשר מוציאים לאור ותעשיית הטקסטיל החלו ליצר ולמכור תרשימים מודפסים למעמד חדש של רוקמים ובעיקר רוקמות לא מקצועיות.
נשים עם הכנסה נמוכה וניסיון מועט ברקמה קישוטית, שחיפשו דרכים פשוטות ליצר ואף ללבוש את הדוגמאות המסחריות שהן ראו בחנויות.
בשלהי המאה ה-18, התחילו למכור את תרשימי רקמת ברלין יחד עם חוברת קטנה של הוראות רקמה.
במאה ה-19 התחילו עיתוני נשים להדפיס תרשימים שהיו זמינים לכל דורשת.
הרקמה הייתה כל כך נפוצה שב-1852 כותב מ.
מורל בספר A History of Needlemaking שיר תלונת הבעל (The Husband`s Complaint) שבו הבעל מתלונן שהאוכל אינו מוכן בזמן ובביקורים של אורחות, כל מה שמעניין את האישה הוא רקמה.
כיום אפשר לקנות ערכה של קנבס או בד עם חוטים שקל לספור יחד עם החוטים הדרושים, בכל חנות למלאכות יד או במרשתת.
באנציקלופדיה הראשונה לעבודות יד The Complete Encyclopedia of Needlework שיצאה לאור בשנת 1884 בצרפת, רקמת הצלבים אינה מופיעה כפרק בפני עצמו אלא מופיעה בפרק 'רקמת פשתן' בכותרת משנית כ'רקמה על בדים שאפשר לספור את מספר החוטים שלהם' ורקמת הצלבים מבוצעת על בד חלק בעזרת רשת עזר.
בשנות השפל הגדול (Depression) כשאנשים היו מדוכאים רעבו ללחם, ולבשו בגדי כותנה משובצים (Gingham) זולים, די היה במחט וחוט צבעוני כדי לשמח מעט את ליבם לקשט בגד שיראה קצת אחרת.
הנשים כיסו משבצת צבעונית בחוט לבן ואת המשבצות הלבנות בחוט צבעוני וכך יצרו צורות יפות על הבדים שזכו לכינוי 'תחרת השפל הגדול'.
האמנית השוודית אולה-סטינה ויקאנדר, (Ulla-Stina Wikander), התחילה בשנת 2012, לכסות ברקמת צלבים, מכשור ביתי כגון שואב-אבק, מגהצים, מכונת תפירה ועוד כלי בית משומשים.
היא אומרת שהיא הופכת אותם מחפצים לא נחוצים לאמנות.
בעיתוני מלאכת יד שיצאו לאור בשנות ה-60 -80 של המאה העשרים, הופיע בחוברות שונות דוגמאות שונות לרקמת צלבים על בד משבצות,
רקמות צלבים, שמשו הרבה לרקימת אותיות מספרים ומפות גאוגרפיות בדוגמיות הרקימה (Samplers), שהיו נפוצות בחינוך הילדות באירופה ובאמריקה.
באוספי מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון ישנן דוגמיות רקמה רבות החל מהמאה ה-13.
דוגמיות הרקמה, שמשו לאימון הילדות בתפירת ורקימת תכי התפירה והרקמה שהיו נחוצים לתחזוקת הטקסטיל הביתי, היות שהיה צריך לסמן את הבגדים בשמות הן למדו גם לרקום אותיות וספרות.
רקמת הצלבים המודולרית הייתה מצוינת לבניית האותיות והמספרים, כך שלמדו גם לקרוא ולכתוב.
לעיתים הוסיפו פסוקים מכתבי הקודש.
הדוגמית המוכנה, שמשה לבנות מעין מילון תכים שתוכלנה להיזכר באופן העשייה, עם סיום רקמת הדוגמית היא נתלתה על הקיר כמעין תעודה המוכיחה שהבת מוכנה למטלות עקרת הבית.
בספר The Art of Judaic Needlework כותבת הרוקמת היהודיה האמריקאית איטה אבר (Ita Abber) שבעודה עובדת על עיצוב רקמת אותיות באנגלית, ישבה ליד שולחן עגול ושמה לב שחלק מהאותיות האנגליות ההפוכות דומות לאותיות עבריות וכך התחילה לעצב אותיות עבריות שאפשר גם לרקום ברקמת צלבים.
דוגמאות נוספות לאותיות עבריות שמהן אפשר לבחור אותיות מרובעות לעיצוב רקמת צלבים, אפשר למצוא ב'כתב אמנותי עברי' מאת ל.
במוזיאון ההיסטוריה היהודית באמסטרדם, יש דוגמית שרקמה אשתר בת זלמן ב-1782, עיקר הדוגמית רקומה בתכי תיקוני אריגה, אך במרכזה רקום שם הרוקמת בעברית ברקמת צלבים.
תרבויות וארצות שבהן רקמת צלבים היא בדרגת רקמה לאומית
עם היות רקמת הצלבים מוכרת ונפוצה בכל מקום, ואפשר למצוא אותה על בגדים מאמריקה המרכזית, סקנדינביה, המזרח התיכון, דרום-מזרח אסיה.
יש כמה תרבויות וארצות, שבהן היא נתפשת כמוטיב לאומי ותך הצלב הוא הנפוץ ביותר מבין התכים הנרקמים.
במספר מחוזות במערב סין במשך דורות רקמת צלבים הייתה הרקמה העיקרית, לפעמים בתוספת תכים אחרים.
הרקמה נעשתה עם חוטי כותנה צבועים בכחול אינדיגו שהופק מצמח הניל (Indigofera), על בגדים, ומוצרי בד לבית הן גם תיקנו בגדים שהתבלו על ידי רקימה וחיבור של שכבות בד.
ברקמה הפלסטינית מרבים להשתמש ברקמות צלבים, בעיקר על בגדים, שמטבעם מתבלים, חלקים רקומים לעיתים מועברים מבגד ישן לחדש, עדיין אפשר למצוא מקטעי רקמה שאפשר לתארך למאה ה-19 וניכרת בהם השפעה של המזרח התיכון והמזרח.
כמו גם השפעת השליטים השונים והתרבויות שעברו באזור.
השמלות המסורתיות, שנתפרו לרוב מכותנה או פשתן, כללו לבבית רקומה על החזה והגב ושוליים רקומים באימרת השמלה והשרוולים.
דוגמאות רקמות הצלב נרקמו בצורות גאומטריות, עלים ופרחים מסוגננים, בזמן המנדט הבריטי נוספו דוגמאות יותר משוכללות שהועתקו מספרי דוגמאות מיובאים, חוטי פרלה שיובאו מאירופה תפסו את מקומם של חוטי המשי היותר יקרים.
הבדואיות בישראל ובסיני, מרבות לרקום ברקמת צלבים בספרה הדו לשוני 'Traditionelle Handwerks formen Der Beduinen In Israel Und im SINAI ' כותבת החוקרת אורנה גורן שהבגדים נרקמים עם חוטי כותנה על רשת שאחר כך מורטים אותה מתחת לחוטים.
בחבורת בלומסברי, קבוצת אמנים בריטיים שעברו להתגורר יחד חווה, אתל גרנט (Ethel Grant) אמו של הציר דאנקן גרנט, תרגמה לרקמה חלק מציורי חברי הקבוצה וגם עיצבה בעצמה שטיחים, כריות, מסגרות למראות ברקמת צלבים ובNeedle point ברוח הציורים של חברי הקבוצה.
ספרי רקמת צלבים שיצאו לאור בישראל
פאולה פרנק, טבע הארץ ברקמת צלבים, ר.
איטל קלדרון, 2005-1962 הותירה אחריה 25 שטיחים מופשטים בחלוקה למשטחים גאומטריים.
איתמר שגיא, אברהם בלבן, רשימות תל אביביות, 'רקמת הגעגועים מוכנה להגירה', הארץ, תרבות וספרות.
רקמת אסיזי היא צורה של רקמת צלבים המבוססת על מסורת רקמה איטלקית עתיקה שבה הרקע מלא בתפרי רקמה והמוטיבים העיקריים מתוארים אך לא תפורים.
השם נגזר מהעיירה האיטלקית אסיזי שבה נוצרה הצורה המודרנית של המלאכה.
ברקמת אסיזי משתמשים בשיטה הידועה בשם voiding שבה תך צולב ממלא את הרקע בעוד המוטיב עצמו נותר ריק.
תפר הולביין, מויטב של עבודה שחורה קווית, משמש כדי לשרטט ולהדגיש את המוטיב.
באופן מסורתי, ברקמת אסיזי לא משתמשים בדרך כלל בתך צולב, אלא בתך צולב בעל זרועות ארוכות.
ידועות גם דוגמאות לשימוש בתכים אחרים, כגון תך צלב איטלקי ותך צמה אלג'יראי.
צבעי החוט בהם השתמשו היו אדום, כחול, ירוק או זהב עבור הרקע ושחור או חום עבור קווי המתאר.
מוטיבים מסורתיים היו ברובם הרלדיים, במיוחד חיות הרלדיות, ובדרך כלל הציגו זוגות מסודרים באופן סימטרי של בעלי חיים וציפורים המוקפים בגבולות מעוטרים.
ברקמות העתיקות ביותר, הדמויות צוירו ביד חופשית על הבד והוקפו בתפר הולביין.
הרקע, לעיתים קרובות פשתן בצבע שמנת, היה מלא ככל האפשר.
עבור יצירות מודרניות יותר, התבנית נרשמה בדייקנות על נייר, בדומה ליצירת דפוסי תפרים צולבים שנספרו.
כיום רקמת אסיזי נעשית כמעט תמיד כך.
מבחינה היסטורית, לאיטליה הייתה מסורת ארוכה של רקמה בהירה וצבעונית.
במאות השלוש עשרה והארבע עשרה נזירות שרקמו פיתחו סגנון פשוט יותר שבו עיצובים ומוטיבים לא נרקמו על בד פשתן עדין אך קווי המתאר והרקע נרקמו במשי צבעוני.
המוטיבים הושפעו מאוד מעיצובים מסורתיים של זוגות ציפורים או בעלי חיים המוקפים בעבודת גלילה משוכללת.
פריטים מוקדמים אלה שימשו לרוב למטרות דתיות, למשל, בדי מזבח וגלימות כהונה.
עד המאה השש-עשרה הפכה רקמת אסיזי לפופולרית יותר ושילבה מגוון רחב יותר של מוטיבים, ביניהם כאלה המבוססים על דימויים של סאטירים, שדים ויצורים מיתיים עתיקים מתקופת הרנסאנס.
במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, הפופולריות של צורת רקמה זו דעכה ורבים מהעיצובים והמוטיבים אבדו.
רק בתחילת המאה העשרים התחדש המנהג בעיירה האיטלקית אסיזי.
מטרת סדנת מלאכת יד זו הייתה להחיות את מלאכת היד המקומית המסורתית ולספק תעסוקה לנשים עניות כדי להשלים את הכנסתן.
התעשייה הכפרית הזו פרחה ועיצובים אלה התפשטו במהירות ברחבי איטליה, אירופה ומחוצה לה.
גרסה מודרנית של רקמת אסיזי התפתחה במאה העשרים ואחת.
צבעים ודוגמאות רבים ושונים משמשים לרקע, והמוטיבים מגוונים ביותר.
עם זאת, הגרסה המסורתית המתחדשת עדיין נהוגה בעיירה אסיזי שבה אפשר לראות את הנשים המקומיות יושבות מול בתיהן ורוקמות פריטים עבור חנות הרקמה השיתופית המקומית.
רקמת יהדות תימן היא אומנות רקמה מסורתית שמקורה בקהילת יהודי תימן, המובחנת בדגמים ובטכניקות ייחודיות שנעשה בהן שימוש לקישוט בגדים.
הרקמה כוללת מגוון תפרים, בדים וחוטים, לעיתים קרובות מכילה אלמנטים שהושאלו מתרבויות הסביבה, נעשית בעבודת יד, ומועברת מדור לדור.
חקר הרקמה של יהודי תימן הוא חלק חשוב בניתוח האתנוגרפי והטכנולוגי של תרבות הקהילה.
ההבדלים העיקריים בין יהודים ומוסלמים תימנים נחקרו ותוארו על ידי פרופסור קארל ראתיינס, גאוגרף וחוקר תימן מפורסם שחקר את הלבוש המסורתי של הקהילה היהודית.
ראתיינס הגיש את מחקרו שכותרתו "תלבושות היהודים בתימן" לעיבוד ולפרסום בישראל.
"מלאכת הרקמה היהודית" מושג המתאר את עבודת הרקמה שבוצעה על ידי יהודים, אך לא תמיד לשימוש בקהילה, אלא באופן בלעדי לקישוט בגדים.
כיסויי מיטה, בדים ומגבות, שמופיעים לעיתים קרובות ברקמות ממדינות הים התיכון, מאגרים אלו לא נמצאו באף אוסף שמקורו בתימן.
חלקי הלבוש המעוטרים ברקמה כוללים: מכנסי נשים בתחתיתם, "קרקוש" – כיסויי ראש והחלק העליון של רעלת הפנים "ראס מגמוק" של נשים מוסלמיות בעיר, שמלות לנשים וילדים וכובעי גברים, בעיקר של מוסלמים.
אצל היהודים הרקמה הופיעה רק על כיפות מסוג "לג'ה".
נמצאו גם מספר רקמות וקישוטים שנרקמו על כיסי קמעות, במיוחד על סוג שנקרא "כראטה".
ההבדל בין לבוש יהודי ומוסלמי בתימן
מכיוון שפרטי הלבוש הרקומים והחפצים הרקומים החומרים זמינים החל מהמאה ה-19, ישנם רק כמה הבדלים אפשריים פורמליים, בין בלבושם של יהודים והמוסלמים בתימן אך שאין להם ביסוס היסטורי או ארכאולוגי משמעותי.
לדוגמה, הופעת כוכב גדול בצורת שושן ברקמות של יהודי צנעא, עיר הבירה בתימן, בדומה בעיצובו לאלה שנמצאו על סרקופגים בירושלים מתקופת בית שני.
דגמים רקמה ותכים רבים היו משותפים לרקמות של שתי הדתות, ולפעמים אפילו אותו מונח מציין שני תכים שונים או שתי דוגמאות שונות: אחד ליהודים, אחד למוסלמים.
בצנעא ביצעו את הרקמה הנשים היהודיות, אשר רקמו בדרך כלל יחד בזמן הפנוי לאחר עבודות בבית.
חלק מהרוקמות התמקדו בסוג מסוים של רקמה ויכלו לסיים ביום אחד שני זוגות מכנסיים.
בעוד שבכפרים, לרוב, עשו את עבודת הרקמה גברים, כולל המוסלמים.
עיצובי הרקמה נוצרו ללא שרטוטים או סקיצות מוקדמות.
מיומנותה של הרוקמת הוערכה לפי איכות הרקמה של הפרטים הקטנים ביותר.
הצורות נלמדו בילדות, כמו גם המיומנויות בשימוש במחט וחוט.
ילדות בגיל חמש-שש, צפו בעבודת המבוגרות וקיבלו הנחיות לביצוע משימות פשוטות.
כך המוטיבים והשילובים שלהם עברו מאם לבת, והעיצובים המסורתיים נשמרו בהתאם לסוג הבגד שאותו הן קישטו.
לבוש ותכשיטים אומצו לעיתים קרובות מהשכנים בימי קדם, סביר להניח שברקמה היהודית נשמרו צורות ועיצובים שבעבר היו משותפים למוסלמים.
מעדויות של תימנים ניתן להבין שחידושים בעבודות מוזמנות עבור מוסלמים הוכנסו תחילה בעבודות שלהם, ורק עם הזמן, ככל הנראה בניגוד לרצון הזקנים, אומצו גם על ידי היהודים.
כל הבדים והחוטים ששימשו לרקמה בתימן הובאו מהודו, יפן, איטליה וצ'כוסלובקיה.
אמנם הייתה אריגה מקומית, אך היא הוגבלה לייצור בדים לטליתות, חולצות גברים שונות ושטיחים.
סוגים מסוימים של בדים וחוטים הגיעו לצביעת בתימן.
בצנעא הצביעה הייתה אחת ממלאכות של היהודים.
יהודי תימן רקמו על בדים שונים, לדוגמה, על בד כותנה שחור עם משטח מבריק בשם "דבית", שממנו תפרו בעיקר שמלות לנשים ולבנות.
בד איכותי יותר היה בד קטיפה שחור.
כמו כן, רקמו על בד כותנה עבה בצבע אדום, כנראה הוא שימש כאנלוג זול יותר של לבד.
כמעט כל בד שנעשתה עליו רקמה היה כפול.
בתחילת התהליך היו מוסיפים לבד העיקרי ריפוד של לפחות שכבה אחת של בד עבה, שבדרך כלל היה בצבע לבן.
למטרה זו השתמשו אפילו בשקים ישנים.
בחלק התחתון היפה של מכנסיים היו מוסיפים בצד השני בטנה לרוב בבד מבריק מפוספס (אטלס/סאטן), ששימשו גם לתפירת שמלות ומצרפות תינוקות.
הבד היה פחות פופולרי בקרב יהודי תימן מאשר בקרב המוסלמים בתימן.
הסוג הנפוץ ביותר של חוטים, הנקרא "שָׁרִיט" הוא חוט כסף או זהב, המורכב מרצועת מתכת מלופפת סביב חוט בסיס עשוי כותנה או משי.
חוטים אלה הובאו בדרך כלל מהודו ולעיתים מיפן.
כל הרקמות בחוטי מתכת בצנעא נעשו בטכניקה הנקראת "לַיָּהּ".
רקמות בחוטי מתכת עיטרו את הבגדים הן של היהודים והן של המוסלמים בערים הגדולות בתימן.
היה סוג אחד של חוטי כותנה, שנקרא "פִתְלֵה", בעוד שחוטי המשי "חַרִיר" היו קיימים בכמה וריאציות, במיוחד לא שזור, שנודע בשם "חַרִיר כשר" או "כ ז".
קישוט כיפות "לְגַ'ה", המסורתיות ליהודים המבוגרים נעשה כולו ממשי אדום מסוג זה.
לעיתים אותם דגמים נרקמו גם בחוטי משי וגם בחוטי כותנה.
רקמות המשי נועדו לתושבי עשירים בערים, בעוד לעניים ולחקלאים השתמשו בחוטי כותנה זולים.
פנינים היו נתפרות באופן פעיל לבדים, בין אם בנפרד, בקבוצות קטנות, או כרצועות.
אצל אנשים עשירים השתמשו בפנינים אמיתיות, שנקראו "לולו".
אך לרוב השתמשו בחרוזי אלמוגים אדומים ("מרג'אן") או בעותקים המלאכותיים שלהם.
החרוזים האדומים שימשו לקישוט בגדי ילדות יהודיות קטנות.