tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם, כאשר החברה בונה מבנה, העלות ההיסטורית היא כדלהלן: עלויות ישירות (חומרים, כוח עבודה, הוצאות) + הוצאות בעלי מקצוע (אדריכלים, מהנדסים) + הוצאות משפטיות + הוצאות אחרות (כגון מיסים, ביטוח, תחזוקה, עלויות אשראי וריבית נמנעת).
למעשה מדובר בכל ההוצאות משלב החפירה ועד ההשלמה של הפרויקט.
מכונות: עלות רכישה + דמי הובלה ומשלוח + הוצאות העמסה ופריקה + הוצאות התקנה + הוצאות הסמכה (הוצאות בגין הפעלות ניסיוניות וייצור ניסיוני).
ריהוט ונכסים ניידים: עלות רכישה + דמי משלוח והובלה + הוצאות התקנה.
כלי רכב: עלות רכישה + הוצאות רישום + עלות ציוד הקפי.
אם נכס התקבל בתמורה להנפקת מניות או איגרות חוב, העלות ההיסטורית היא מחיר שווי השוק ההוגן.
לדוגמה, אם נרכשו מכונות תמורת 10,000 מניות הנסחרות בבורסה במחיר של 12 ש"ח, אזי העלות ההיסטורית תהא 120,000 ש"ח.
במקרה של רכישת מספר נכסים תמורת סכום כולל, יש לחשב את העלות ההיסטורית בהתבסס על שווי השוק של כל נכס בנפרד.
במקרה של החלפת נכס בנכס אחר, העלות ההיסטורית מחושבת כדלהלן: עלות הנכס המוחלף + רווח הון + מזומנים שהתקבלו - פחת נצבר - הפסד הון - מזומנים ששולמו.
באופן כללי, יש להוסיף לעלות ההיסטורית הוצאות שמטרתן לשפר את הנכס.
לעומת זאת, הוצאות שמטרתן לשמר את הנכס אלו הוצאות לכל דבר.
שיפור הנכס משמעו אחד מהתנאים הבאים מתקיים:
אורך החיים של הנכס גדול יותר
איכות היחידות המופקות על ידי הנכס גבוה יותר
כמות היחידות שהנכס מפיק גדול יותר
בכלכלה, בעסקים ובחשבונאות, עלות היא מחיר ששולם, אירוע מסחרי או עסקה כלכלית.
יתר על כן, לעיתים עלויות מתאפיינות בהתבסס על עיתוי (תקופת התשלום) או צורת היישום (תשלום במזומן, באשראי או כדומה).
בארגונים יצרניים קיימת הבחנה בין עלות הייצור של מוצר (או שירות), שהיא סכום התשלומים ששולמו כדי לייצר לפרסם ולשווק את המוצר, ובין מחיר המוצר לצרכן.
כדי שהארגון ירוויח עליו לוודא כי העלות המשולמת קטנה מן המחיר המתקבל.
עלות היסטורית לעומת עלות אלטרנטיבית
עלות היסטורית מייצגת את סך הכסף (או ערך כספי של נכסים) שהושקעו במהלך קניית נכס.
עלות אלטרנטיבית היא ערך החלופה הטובה ביותר שנזנחה כדי להשלים את האלטרנטיבה הנבחרת, אשר נשאף שתניב רווח גדול יותר.
כלומר, השימוש הטוב ביותר באמצעים ומקורות שהושקעו עבור האפשרות הנבחרת.
עלות זו מייצגת את החלופות שנזנחו.
לדוגמה, אם לאדם יש אפשרות לעבוד תמורת 25 ש"ח לשעה, אך בוחר לחטוף תנומה, אזי העלות ההיסטורית היא אפס - האדם לא שילם דבר תמורת השינה.
לעומת זאת, העלות האלטרנטיבית היא 25 ש"ח שיכול היה להרוויח בעבודתו.
כאשר מצוין "עלות" ללא סימוכין בתחום הכלכלה, מדובר לרוב בעלות אלטרנטיבית; ובתחום החשבונאות - מדובר בעלות היסטורית.
עלות ישירה, עקיפה, חברתית ונפשית
כאשר מתרחשת עסקה, היא כרוכה בעלויות ישירות, עלויות עקיפות כמו גם רווחים ישירים ועקיפים.
העלויות הישירות הן אותן עלויות שהקונה משלם למוכר.
לעומת זאת, העלויות העקיפות הן אותן עלויות שנאלצים אחרים לשלם בעקבות העסקה.
נושאי עלויות אלו יכולים להיות אנשים ספציפיים או אף החברה בכללותה.
לעיתים עלויות עקיפות אינן עלויות כספיות ולכן קשה לכמת אותן כדי להשוותן לערכים כספיים.
זיהום אוויר ועלויות חברתיות עתידיות הן דוגמאות לעלויות עקיפות.
עלויות חברתיות הן סכומן של העלות הישרה והעלות העקיפה גם יחד.
כלומר, אם מדובר במפעל תעשייתי, אזי העלות החברתית לייצור מוצרים במפעל זה היא פונקציית הייצור של המפעל ועוד העלויות העקיפות אשר אינן כלולות בפונקציית הייצור.
לדוגמה, מחיר הרכישה של מכונית מייצגת את העלות הישירה בהתאם לחישובי היצרן.
עלויות עקיפות יכולות להיות זיהום אוויר הנגרם כתוצאה מייצור הרכב ומהשימוש בו.
רווח ישיר של רכישת הרכב יהיה ההנאה מהשימוש בו, עלייה באיכות החיים כמו גם חיסכון לרוכש בעלויות אחרות.
רווח עקיף הוא למשל שיפור התברואה הציבורית בכך שנמנעת הצפת הדרכים בגללי סוסים (כפי שהיה עד התחלת השימוש ברכב מנועי).
העלויות הנפשיות הן עלויות ספציפיות הגורמות למתח נפשי או לירידה באיכות החיים, בין אם אלו עלויות ישירות, עלויות עקיפות או שתיהן גם יחד.
עלומים - אגודה ישראלית של ילדים שהוסתרו בצרפת בימי השואה, היא עמותה שהוקמה בשנת 1993.
האגודה נולדה מהצורך שלא לשכוח את העבר ולהבטיח שזיכרון השואה שחברי האגודה ניצלו ממנה ייכון לעד.
האגודה זוכה להכרה של השלטונות הישראליים והצרפתיים.
היא פועלת בזכות התנדבותם של החברים.
מספר חברי העמותה, נכון ליוני 2006 כ-900 חברים.
קריטריון הקבלה לאגודת עלומים הוא אדם שהוסתר בצרפת (עם או בלי הוריו) בשנים 1944–1941 (כולן או חלקן), חי בישראל, נולד אחרי 1 בינואר 1925. יו"ר האגודה הוא ד"ר ישראל ליכטנשטיין.
שני התחומים העיקריים בהם פועלת האגודה הזיכרון והתמיכה:
איסוף עדויות בקלטות, בעיקר קלטות שמע: קבלת העדות נעשית בידי אנשים שהוכשרו לכך, ומתברר שהדבר משפיע השפעה משחררת על נותן העדות ומאפשר לו להמשיך ולנהל את חייו ברוגע יחסי.
לאחר מכן העדות משוכתבת ומופקדת ביד ושם בירושלים וכן במרכז הדוקומנטציה היהודית העכשווית CDJC בפריז לצורך עבודות מחקר בהיסטוריה.
הפקת העלון Mémoire Vive שבו מתפרסמים סיפורים אוטוביוגרפיים, מודעות של חיפוש קרובים, מאמרים ועוד.
העלון הוא דו לשוני (צרפתי-עברי) וכך גם הדור הצעיר מסוגל לקוראו.
פעילויות חברתיות, כגון "בית הספר בזמן המלחמה", "המעבר לשווייץ", "קו ההפרדה", "בתי הילדים", "המחבוא בסביבה קתולית או אצל איכרים".
מתן עדויות בבתי ספר, לפני אנשי צה"ל ולפני סטודנטים ישראליים וקבוצות הבאות מצרפת.
טקסי זיכרון ביד ושם וביער רוֹגלִית, מול האנדרטה שהוקמה לזכר קורבנות השואה אשר נשלחו למחנות המוות מצרפת; הטקס מתקיים, בעברית ובצרפתית, ביום הזיכרון לשואה בנוכחותם של חברי האגודה וצאצאיהם ושל תלמידי בתי הספר.
פרויקט חינוכי, בראשותה של הגב' דורה וינברגר, בנושא תולדות יהודי צרפת בתקופת השואה על היבטיהן הייחודיים, לעידוד מערכת החינוך להעמיק ולחקור בנושא הזה: הפרויקט, הנושא פרסים, בתמיכה של הקרן לזיכרון השואה בפריז ובית הספר המרכזי להוראת השואה ביד ושם, מיועד לתלמידים בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות בכל רחבי הארץ.
ההיבט הפסיכולוגי: קבוצות תמיכה (שיחות) ובהן כל משתתף יכול להביע את עצמו ולחלוק את הרהוריו עם חברים אחרים בקבוצה.
תמיכה מידי פסיכולוגים של עמך (עמותה המרכזת תמיכה נפשית וחברתית לניצולי השואה ולדור השני).
ההיבט האדמיניסטרטיבי: עזרה בהכנה ובהגשה של תיקים לצורך השבת רכוש שנגזל ובמילוי טופסי בקשה לקבלת פיצויי יתומים שהוריהם נספו בשואה, למוסדות שונים כמו Claims conférence.
ההיבט הסוציו-אקונומי: סיוע לאנשים במצוקה כלכלית, מקרים ההולכים נעשים שכיחים יותר ויותר במרוצת השנים.
פעולה זו נעשית על ידי תמיכה כספית של הקרן לזיכרון השואה בפריז ( Fondation pour la Mémoire de la Shoah).
עלון שבות הוא כתב עת תורני היוצא לאור אחת לחצי שנה על ידי ישיבת הר עציון.
נכון לשנת תשפ"ה יצאו לאור 183 גיליונות.
העלון הראשון יצא בכ"ג באדר א' ה'תש"ל.
בעבר יצא העלון אחת לחודש.
עם הזמן ההפרש בין הפצת עלון אחד לשני הלך וגדל, והיום העלון יוצא אחת לשנה בערך.
בתחילה שימש העלון גם כדף המקשר בין הישיבה ותלמידיה מחוץ לכותלי הישיבה (החיילים בשירות פעיל והבוגרים), וכלל חדשות על הנעשה בישיבה.
עם הזמן, עקב ירידת תדירות הפצתו של העיתון מחד, והתרחבותו מאידך, ירד חלק החדשות.
את תפקיד הקשר עם החיילים תופס כיום העלון "דף קשר" (שקם בשנת ה'תשמ"ה).
במשך השנים קם לעלון "אח קטן" - עלון שבות בוגרים, הנכתב ונערך על ידי בוגרי ישיבת הר עציון, ביניהם אביעד הכהן, ומופץ ביניהם.
בגיליון 175, שיצא בחודש אב תשע"ג, התפרסם כי שני העלונים אוחדו, ו"עלון שבות" יכלול גם מאמרי בוגרים.
בגיליון ה-100 של העלון (כסלו תשמ"ג) הופיע המאמר "זאת תורת ההסדר" מאת הרב אהרן ליכטנשטיין, שעוסק במשמעות הרעיונית והרוחנית מאחורי מפעל ישיבות ההסדר, מאמר אשר זכה לתהודה רבה.
המייסד והעורך הראשון של העלון היה הרב יואל בן-נון.
במשך השנים ניתן למנות בין עורכי העלון הבולטים את הרב אליהו בלומנצויג, הרב אמנון בזק, הרב חיים נבון, הרב יוסף צבי רימון ועוד.
העורכים האחרונים נכון לתשפ"ד הם איתן צור, ישעיה קליין ואריאל אפל.
בתחילת כל עלון, מיד לאחר תוכן העניינים, נמצא "דבר העורכים" המכיל פתיח תורני קצר וסקירה מהירה של המאמרים בעלון.
במסגרת פתיח זה משלבים העורכים את תפיסת עולמם האישית לצד שיקוף תפיסת תלמידי הישיבה ורבניה.
לאחר מכן מגיע גוף העלון, המחולק למספר שערים על פי נושאים:
בהתאם לתפיסתה של ישיבת הר עציון, חלקו הראשון והעיקרי של כל עלון מוקדש למאמרים בנושאים עיוניים בתלמוד, לעיתים בהקשר למסכת הנלמדת באותה שנה בישיבה.
חלק אחר, גם הוא בהתאם לתפיסה של ישיבת הר עציון, מכיל מאמרים העוסקים בתנ"ך.
חלק אחר מוקדש לענייני מחשבה ואמונה יהודית, ולעיתים ישנם גם מאמרים אחרים העוסקים בנושאים אקטואליים, ביקורת ספרים וכדומה.
בחשבונאות, עלות המכר או עלות המכירות מייצג את סך כל העלויות הישירות (והעקיפות שהועמסו) שבהן כרוך ייצור המוצרים הנמכרים במסגרת סעיף "מכירות".
בחברה יצרנית, ההוצאות הישירות הנכללות בעלות המכר הן עלויות חומרי הגלם, שכר העבודה של פועלי הייצור, פחת בגין ציוד הייצור וכדומה.
ניתן להעמיס עלויות עקיפות (כגון הוצאות החשמל והארנונה של מפעל שכולל גם משרדים) במסגרת חשבונאות ניהולית ותמחיר.
בחברה מסחרית העוסקת בקנייה ובמכירה של סחורות, עלות המכר מייצגת את עלותן של הסחורות שנמכרו.
בדרך כלל, עלות המכר איננה כוללת עלויות כלליות שאינן קשורות לייצור מוצר, כגון עלויות שיווק, עלויות פרסום, הוצאות משרדיות וכדומה.
באופן כללי, לעלות המכר מתווסף מצד אחד יתרת המלאי של תחילת התקופה המדווחת, ומצד שני מנוכה ממנו יתרת המלאי של סוף התקופה, זאת כדי להביא בחשבון את השינויים במלאי.
להלן אופן חישוב עלות המכר:
מלאי פתיחה XXX קניות XXX שכר עבודה XXX בניכוי מלאי סגירה (XXX) עלות המכר XXX
הרווח הגולמי מחושב באמצעות עלות המכר (מכירות החברה בניכוי עלות המכר).
עלות המכר משמשת לחישוב מספר יחסים פיננסיים, כגון יחס תחלופת מלאי (מלאי חלקי עלות המכר) ותקופת תחלופת המלאי (מלאי חלקי עלות המכר, כפול 365).
עלות הפשיעה היא אמדן לנזק הכלכלי אשר נגרם למשק הלאומי מהפשיעה.
עלות הפשיעה כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
עיקרו של הנזק הוא ההוצאות הכרוכות בצעדי מנע הדרושים להקטנת ההסתברות לפגיעה מהפשיעה (הוצאות אבטחה, ביטוח, התנהגות אישית מתגוננת, פעילות מניעתית, חרדה ועוד).
נזק ישיר מהפשיעה (אובדן רכוש, הפסד תפוקה והכנסה, הוצאות רפואיות, עלות טיפול פסיכולוגי ועוד).
נזקים מהתגובה לפשיעה (הוצאות אכיפה, הוצאות תביעה, עלות תפעול של בתי המשפט, עלות אחזקה של אסירים בבתי סוהר ועוד).
באמדן עלות הפשיעה לא נהוג להכליל את הנזק הנגרם בגין עבירות תעבורה.
השוואה של עלות הפשיעה בין מדינות שונות או תקופות שונות נעשית על ידי חילוק במספר התושבים במדינה לקבלת "עלות הפשיעה לנפש".
עלות הפשיעה בישראל בשנת 2007 הוערכה על ידי המשרד לביטחון פנים לסך של כ-12.9 מיליארד ש"ח שהם 1,792 ש"ח לנפש לשנה או כ-2% מהתמ"ג.
ובשנת 2011 הוערכה עלות הפשיעה על ידי המשרד לביטחון פנים לסך של 14.4 מיליארד שקל שהם 1842 ש"ח לנפש לשנה או 1.7% מהתמ"ג.
עלווית חורף (שם מדעי: Phylloscopus collybita, בספרות: ירוקית) היא מין ציפור שיר קטנה מן הסוג עלווית במשפחת הסבכיים.
חלקי גופה העליונים אפרפרים-זיתניים, וגחונה בגוון לבן או צהבהב-חולי.
תזונתה מורכבת מחרקים ומחסרי חוליות, והיא עצמה מהווה טרף ליונקים כגון חתולים וסמורים, ולעופות דורסים, בעיקר לסוגי הנץ השונים.
עלווית החורף מקננת בשטחי חורש פתוחים, באזורי האקלים הממוזג של אירופה ושל אסיה.
הנקבה בונה קן בצורת סלסלה מקורה, על האדמה או בסמוך לה, ונוטלת את עיקר מלאכת הדגירה והטיפול בגוזלים, בעוד שהזכר מעורב בכך באופן מועט, אך הוא מגן על הטריטוריה מאויבים, והודף טורפים פוטנציאליים מהקן.
מרבית האוכלוסייה נודדת, וחורפת בעיקר בדרום אירופה ובמזרחה, בדרום אסיה ובצפון אפריקה.
עלווית החורף היא חולפת מצויה ביותר בארץ ישראל בעת נדידתה בסתיו ובראשית האביב, וקיבלה את שמה העברי משום שהיא היחידה מבין מיני העלווית החולפים בארץ אשר גם נשארת לחרוף בה.
קול שירתה האופייני, "צ'יף-צ'אף" עליז וחוזר על עצמו, שולט ביערות האורן בעונות אלו.
במין זה נכללים מספר תת-מינים, ותת-מינים טקסונומיים נוספים שבעבר סווגו אליו הופרדו בהמשך למינים בפני עצמם.
בשל גודל אוכלוסייתה ותחום התפוצה הנרחב של עלווית החורף, הגדיר אותה איגוד השימור העולמי, IUCN, במצב שימור "ללא חשש", אך עם זאת תת-מין אחד שלה ככל הנראה נכחד.
עוד ב-1789, בספר "תולדות הטבע של סלבורן", מיין חוקר הטבע גילברט וייט והבדיל בין המינים הדומים זה לזה בצורתם החיצונית - עלווית חורף, עלווית אפורה ועלווית ירוקה - לפי שירתן.
את התיאור הפורמלי הראשון של עלווית החורף סיפק, עם זאת, האורניתולוג הצרפתי לואי ז'אן פייר ויאיו בשנת 1817, בספרו Nouvelle Dictionnaire d'Histoire Naturelle, שם היא נקראה בשמה המדעי Sylvia collybita.
הסוג עלווית תואר ב-1826 על ידי הזואולוג הגרמני היינריך בואי, ככולל בערך 50 מינים של ציפורים קטנות ממשפחת הסבכיים של העולם הישן, הניזונים בעיקר מחרקים, שחלקי גופם העליונים ירקרקים או חומים, וגחונם צהבהב או לבן.
ישנה הסכמה כללית על 3 תת-מינים של עלווית החורף.
בנוסף, 3 תת-מינים שנחשבו בעבר תת-מינים של עלווית זו, שתפוצתם באיים הקנריים, בחצי האי האיברי ובקווקז, לרוב נחשבים כיום מינים בפני עצמם.
collybita) הוא התת-מין השמי (nominate subspecies) של מין זה, כלומר הראשון שתואר מדעית ועל כן כמקובל שמו המדעי, הנוסף כשם שלישי, זהה לשם המין (Phylloscopus collybita collybita).
הוא מקנן באירופה, מזרחית לפולין ולבולגריה, וחורף בעיקר מדרום לאזורי הקינון שלו, סביב הים התיכון ובצפון אפריקה.
מאז 1970 מתרחב תחום תפוצתו צפונה לסקנדינביה, עד לקצה אזור התפוצה הדרומי של תת-המין אבייטינוס.
abietinus) מקנן בסקנדינביה ובצפון רוסיה, והאזורים שבהם הוא חורף משתרעים מדרום-מזרח אירופה וצפון-מזרח אפריקה בקצה המערבי, עד לעיראק ולמערב איראן בקצה המזרחי.
צורתו החיצונית היא גרסת ביניים בין תת-המין טריסטיס ובין קוליביטה: חלקי גופו העליונים בצבע אפור-ירקרק, אזור גבת העין בצבע צהוב, וגחונו לבן מזה של קוליביטה, אך שירתו דומה מאוד לזו של האחרון.
ההבדלים הקיימים בין פרט לפרט יוצרים קושי בהבחנה נאמנה בין אבייטינוס לקוליביטה מחוץ לאזורי הקינון והחריפה העיקריים של תת-מינים אלו.
(c.) tristis), הנקרא לעיתים בעברית עלווית חורף סיבירית, מקנן בסיביר, מזרחית לנהר הפצ'ורה, וחורף באזורים הנמוכים של הרי ההימלאיה.
צבעי תת-מין זה אפרוריים: חלקי גופו העליונים אפורים או בגוון חום וגחונו לבן, עם גוון צהוב קל בנוצותיו, וגבת העין היא בצבע לבן-צהבהב והיא לרוב ארוכה מזו של התת-מינים המערביים.
שירתו ייחודית, מעין "סוויט-סיסט-סויסיט" עצוב וגבוה, וקריאת "צ'יט" קצרה וגבוהה.
יש הרואים בו מין בפני עצמו בשל צבעיו ושירתו הייחודיים, הדומים לאלו של המין P.
תת-המינים קוליביטה וטריסטיס אינם מזהים האחד את שירתו של האחר.
בעבר נחשבו כתת-מינים של עלווית חורף, אולם כיום גוברת הנטייה בקרב החוקרים לסווג אותן כמינים בפני עצמם.
ibericus - כיום מוכר כמין בפני עצמו.
canariensis - כיום מוכר כמין בפני עצמו.
sindianus - עלווית חומה, מוכרת כיום על-ידי כל הרשימות כמין נפרד, ויש לפחות רשימה אחת הרואה בשני תת-המינים שלה שני מינים נפרדים.
בעבר הוצעו שני שמות עבריים נוספים לסוג עלווית: מנדלי מוכר ספרים העניק לה את השם ציפור העפאים, והחוקר ישראל אהרוני נתן לה את השם ירוקית.
שם המין העברי של עלווית החורף, משקף את היותה היחידה מבין מיני העלווית החורפת בישראל.
שמה של עלווית החורף באנגלית, Chiffchaff, הוא אונומטופיה הרומזת לשירת ה"צ'יף-צ'אף" החוזרת ונשנית של התת-מינים האירופאים.
לעלווית החורף שמות דומים בשפות אירופאיות אחרות, וכך למשל השם הגרמני הוא "זילפ-זאלפ" (Zilpzalp) והשם הוולשי הוא "סיף-סאף" (siff-saff).
שמה הערבי של עלווית החורף הוא "נקשארה צנאבייה".
שם הסוג Phylloscopus נגזר מהמילה phyllon / φυλλον, שמשמעה "עלווה", ומהמילה skopeo / σκοπεω, שמשמעה "צופה", כלומר "צופה בעלווה".
שם זה רומז לכך שעלוויות נוהגות לבלות חלק ניכר מזמנן בחיפוש מזון על עצים, ומשום שהן נוהגת לצפות, לטפס ולנתר על עלוות הצמחים כדי ללכוד חרקים.
שם המין collybita הוא עיוות של השם kollubistes שמשמעו "חלפן כספים" - והוא רומז לצליל שירתן המזכיר רשרוש מטבעות.
עלווית החורף היא ציפור קטנה, בעלת מראה גוצי, שאורכה 10 עד 12 ס"מ.
משקלו של הזכר 7 עד 8 גרם, והנקבה שוקלת 6 עד 7 גרם.
הפרטים הבוגרים הצעירים של התת-מין המערבי קוליביטה הם בעלי חלק עליון בצבע חום וירקרק דהוי, גחון בגוון לבן ההופך לצהבהב בצדדים, ופס קצר של גבת העין בצבע לבן.
האברות הראשוניות של נוצות התעופה קצרות.
ככל שהנוצות מתבלות הן הופכות לעמומות יותר בצבען, והצבע הצהבהב בצדי הגוף התחתון נוטה לדהות, אולם לאחר עונת הרבייה הציפור עוברת תהליך ממושך של נשירת הנוצות והחלפתן בכל הגוף לקראת הנדידה.
הפרחונים והפרטים הצעירים חומים יותר בחלק הגוף העליון לעומת הבוגרים, והחלק התחתון צהוב-לבן, אך אלו יחליפו את נוצותיהם כ-10 שבועות לאחר צמיחת נוצותיהם הראשונות.
לאחר החלפת הנוצות, הן הפרטים הבוגרים והן הפרטים הצעירים יתאפיינו בחלק גוף עליון בעל גוון בהיר יותר וירוק יותר, ובגוון חיוור יותר של גבת העין.
מאפיין בולט של ציפור שיר זו היא שירת ה"צ'יף-צ'אף" עליזה וחוזרת על עצמה, בישראל מאפיין זה ניכר במיוחד טרם נדידתה צפונה באביב.
הקריאה, הנשמעת כעין "ויט" חד-הברתי, שונה מקריאת העלווית האפורה שנשמעת כ "הואיט" דו-הברתי, או "היואיט" של העלווית לבנת הבטן.
כשהיא אינה שרה, קשה לזהות את עלווית החורף ולהבדילה מעלוויות אחרות אשר להן צבע ירקרק בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון.
במיוחד קשה להבדילה מן העלווית האפורה, אולם במין זה האברות הראשוניות של נוצות התעופה ארוכות יותר, הוא בעל מופע חלק ובהיר יותר, וצבע רגליו חיוור ובהיר יותר מרגליה השחורות של עלווית החורף.
קל גם לבלבל את עלווית לבנת-בטן ,P.
bonelli, עם תת-המין המזרחי של עלווית החורף tristis, אולם פניה של הראשונה אפורות בהירות יותר, עם פס גבה פחות מודגש, וכנפיה ירקרקות יותר ונראות מחודדות יותר בתעופה.
בנוסף, לעלווית החורף תנועות הצלפה ייחודיות של זנבה למטה והצידה, המבדילות אותה מיתר העלוויות, התנהגות זו מסבירה את הפירוש המילולי של שמה ההודי "זנבנוע".
עלווית החורף מקננת לרוחבה של אירופה ואסיה, ממזרח לסיביר וצפונה, עם אוכלוסייה מבודדת בצפון-מערב אפריקה, בצפון ומערב טורקיה, ובצפון-מערב איראן.
זוהי ציפור נודדת, אולם מן הראשונות בין ציפורי השיר לשוב באביב לאזורי הקינון שלהן ומן האחרונות לעזוב בסתיו.
בעונת הרבייה מעדיפה עלווית החורף חורשים או שטחים פתוחים עם עצים גבוהים (בגובה של 5 מטר לפחות), בסביבת צמחייה מעורבת נמוכה של שרך, סרפד וכדומה, שבה ייבנה הקן.
בית גידולה הוא ספציפי למדי, ואפילו קרובי משפחתה אינם שותפים לו; לדוגמה, העלווית האפורה מעדיפה עצים צעירים יותר, וההעלווית הירוקה מעדיפה פחות צמחיית שיחים.
בתקופת החורף בית גידולה של עלווית החורף מגוון יותר, וכולל גם שיחים נמוכים, כך שתלותה בעצים פחותה.
היא נמצאת לעיתים תכופות ליד מקורות מים, שלא כעלווית אפורה אשר סובלת גם סביבה צחיחה יותר.
בעשרות השנים האחרונות מזוהה נטייה מתגברת אצלה להעביר את החורף במערב-אירופה, צפונה בהרבה מהאזורים המסורתיים, במיוחד לחופיה של דרום אנגליה ובאזורי מיקרו-אקלים של מרכז לונדון האורבנית.
בין הפרטים הנשארים לחורף נמצאו גם מבקרים של כמה תת-מינים מזרחיים כגון אבייטינוס וטריסטיס, כך שבוודאות לא כולם גם מקננים באותם אזורים, אף על פי שחלקם מקננים שם ללא ספק,
בארץ ישראל עלווית החורף היא חולפת מצויה ביותר בסתיו, מסוף ספטמבר ועד סוף נובמבר, ולקראת האביב, מסוף פברואר ועד אפריל.
חלק מן האוכלוסייה גם מבלה את שאר החורף בארץ.
אוכלוסיות אלו הם בעיקר מתת-המין אבייטינוס וכן מתת-המין קוליביטה.
עלוויות חורף שטובעו בהונגריה ובפינלנד נמצאו בארץ, ועלוויות חורף שטובעו בארץ נמצאו בפולין, בגרמניה ובפינלנד, וכן בקפריסין ובמצרים.
בית הגידול האופייני לעלווית החורף בארץ הם יערות האורן, וקול שירתה שולט בהם בחודשי החורף.
בנופי שיחים נמוכים, בגינות ובשדות חקלאיים.
הזכר טריטוריאלי מאוד בעונת הרבייה, ומגן בחירוף נפש על ליבת הטריטוריה שלו, שרוחבה האופייני כ-20 מטר, מזכרי עלווית אחרים.
הוא עשוי לתקוף גם ציפורים קטנות ממינים אחרים.
הזכר בעל התנהגות סקרנית וחסרת פחד, ויתקוף אף את הטורפים המסוכנים ביותר, כגון החמוס, אם יתקרבו לקן, וגם את שודדי-הביצים כגון העורבני שחור-הכיפה.
הוא שר מעמדת תצפית בולטת, ונראה כי כך הוא מפרסם את ביסוס הטריטוריה שלו ויוצר קשר עם הנקבה, ולא כאסטרטגיית הורה מגונן.
מעבר לליבת הטריטוריה, שבה ייבנה הקן, ישנו תחום גדול יותר המשמש כמקור מזון ומשתנה בגודלו, אבל לרוב גדול בשטחו פי עשרה או יותר.
משערים כי שטח התזונה של הנקבה גדול מזה של הזכר.
לאחר סיום תקופת הרבייה, מין זה נוטש את הטריטוריה שלו, ועשוי להצטרף ללהקות קטנות הכוללות סבכיים אחרים טרם נדידתם.
זכר עלווית החורף חוזר אל טריטוריית הקינון שלו כשבועיים עד שלושה לפני הנקבה ומתחיל מיד לשיר על-מנת לבסס את בעלותו על הטריטוריה וכדי למשוך אליו נקבה.
כשהוא מאתר נקבה, הזכר ישתמש במעוף איטי דמוי פרפר כחלק מטקס החיזור, אולם ברגע שהתבסס הקשר בין בני הזוג, נקבות אחרות יגורשו מהטריטוריה.
הזכר מגלה מעורבות מועטה ביותר במלאכת הקינון מלבד ההגנה על הטריטוריה.
קן הנקבה בנוי על או בקרבת הקרקע, באזור מוסתר בצמח הפטל על זניו השונים, סרפד וצמחייה נמוכה וצפופה אחרת.
הקן מקומר בעל כניסת צד, והוא נבנה מחומרים גסים כגון עלים ועשבים יבשים, חומר עדין יותר בתוך הקן, ולבסוף ריפוד בטנת הקן בנוצות.
גובה קן אופייני הוא 12.5 ס"מ ורוחבו 11 ס"מ.
גודל התטולה הוא בין 2 ל-7 ביצים (בדרך כלל 5 או 6), שצבען לבן מלוכלך ועליו נקודות קטנטנות, אדמומיות, סגולות או שחרחרות.
הנקבה דוגרת על ביצים אלו למשך 13–14 ימים עד בקיעת גוזלים עירומים ועיוורים.
הנקבה מחממת את הגוזלים ומאכילה אותם למשך 14–15 ימים נוספים עד פריחתם מן הקן.
הזכר משתתף בהאכלת הפרחונים רק לעיתים נדירות, במיוחד כשמזג אוויר לא נוח מגביל את אספקת החרקים או אם הנקבה נעלמת.
לאחר הפריחה מהקן, הפרחונים נשארים בקרבת הקן למשך 3 או 4 שבועות, כשהנקבה ממשיכה להאכיל אותם, והם ישנים בקרבתה, אף כי יחסי קרבה אלו נוטים להחלש לאחר השבועיים הראשונים לפריחתם מהקן.
בתחום תפוצתה הצפוני יש זמן למחזור אחד בלבד של גוזלים בעונת רבייה עקב הקיץ הקצר, אולם מחזור שני שכיח בתחומי התפוצה המרכזיים והדרומיים.
אף על פי שזוגות נשארים יחד לאורך תקופת הרבייה ופוליגמיה איננה שכיחה, ואפילו אם הזכר והנקבה יחזרו לאותו אתר הקינון בעונה הבאה, אין ביניהם הכרה הנראית לעין או נאמנות.
הכלאה עם מינים אחרים, חוץ מאלו שהוזכרו כאן כתת-מינים לשעבר של עלווית החורף, היא דבר נדיר, אולם ידועים כמה מקרים כאלו עם עלווית אפורה.
הכלאה שכזו מניבה שירה מעורבבת, אולם אין במאפיין זה בלבד כדי להעיד על המין עמו הוכלאה עלווית החורף.
בעבר לא היה ידוע על קינונים של עלוויות חורף בישראל, אך במהלך סקר טבע בחרמון ב-28 באפריל 2013, התגלו פרטים בשירה ובמצגי חיזור, דבר שרמז על קינון אפשרי.
לאחר מחקר התגלה כי קיימת אוכלוסייה מקננת באזור, השייכת לתת-מין לא ידוע, ואולי אף לאחד חדש שטרם הוגדר.
בדומה למרבית הסבכיים של העולם הישן, ציפור קטנה זו אוכלת חרקים, אותם היא לוכדת בעלוות העצים, בדרך כלל במרכז ובחלק העליון של חופות העצים בגבהים של 10 מטרים, לעיתים רחוקות יותר בחלקם התחתון של העצים או בשיחים, ולעיתים נדירות על הקרקע.
העלוויות מצויות בתנועה ללא הרף, כשהן סורקות במבטן עלים וענפים תוך כדי קפיצות מענף לענף, או תוך כדי ריחוף קצר באוויר.
עלווית החורף תועדה כשהיא ניזונה במיני זבובים השייכים ללמעלה מ-50 משפחות שונות בסדרת הזבובאים, כנימות עלה וחסרי חוליות אחרים בגודל קטן עד בינוני.
היא אינה בוחלת גם בביצים ובזחלים של פרפרים ועשים, במיוחד אלו הנמצאים בתקופת החורף.
מוערך כי צריכת כמות החרקים היומית שלה שווה לכשליש ממשקל גופה, ובתקופת הסתיו היא תהיה עסוקה באכילה ללא הרף לשם צבירת שומן המשמש כדלק לנדידה הארוכה.
באביב ניזונות העלוויות לעיתים מצוף ואבקת פרחים.
בדומה לציפורים קטנות אחרות, שיעורי התמותה בשנה הראשונה לחייהן של עלוויות גבוהים, אולם פרטים בוגרים בגילאי 3 עד 4 שנים מתועדים בקביעות, והבוגר ביותר שתועד היה בגיל של למעלה מ-7 שנים.
ביצים, גוזלים ופרחונים של מין מקנן-קרקע זה נטרפים על ידי חמוסים, סמורים, ועורביים כגון העקעק הזנבתן.
הבוגרים ניצודים על ידי דורסים, במיוחד ממשפחת הנציים.
ציפורים קטנות נתונות גם לחסדי מזג האוויר, במיוחד בתקופת הנדידה, אולם גם באזורי הקינון והחריפה.
עלווית החורף משמשת לעיתים כפונדקאי למיני עופות טפילים ממשפחת הקוקייתיים כגון הקוקייה האירופית,
אולם בדרך-כלל היא מזהה ודוחה ביצים זרות של טפילים אלו, ורק לעיתים נדירות היא מתפתה לגדל גוזלים של מינים טפילים עד לפריחתם.
כמו בציפורי שיר אחרות, המעי של עלווית החורף עלול להיות נגוע בתולעים נימיות, ונוצותיה בטפילים חיצוניים, כמו מינים שונים של קרציות עופות.
סוגי הנזק העיקריים שמסב האדם לעלווית החורף הם בלתי ישירים, דרך בירוא יערות הפוגע בבית גידולה, טריפה על ידי חתולי בית וחתולי רחוב, והתנגשות עלוויות במעופן בחלונות בניינים ומכוניות.
מבין אלו רק לבירוא היערות יש השפעה חמורה על האוכלוסייה.
עם-זאת, תודות לתפוצתם הגאוגרפית הרחבה של התת-מינים אבייטינוס וטריסטיס ולמדיניות שימור היערות בשטחו של תת-המין קוליביטה, עתידה של עלווית החורף ככל הנראה בטוח מהכחדה.
לעלווית החורף תחום תפוצה נרחב, הנאמד ב-10 מיליון קילומטרים רבועים בהיקף גלובלי, ואוכלוסייתה מוערכת ב-60 מיליון עד 120 מיליון פרטים באירופה בלבד.
אף שמגמת הריבוי באוכלוסייה העולמית לא נאמדה, נראה כי המין אינו מתקרב לסף הקריטריון של הרשימה האדומה של IUCN, המצביע על מגמת ירידה באוכלוסייה.
(קריטריון זה משמעו מגמת ירידה של 30 אחוז ב-10 שנים או 3 דורות), מסיבה זו האוכלוסייה דורגה במצב ללא חשש.
כל התת-מינים העיקריים אינם נמצאים בסכנה, אולם תת-המין P.
נראה שתחום תפוצתו של תת-מין קוליביטה מתרחב, עם מגמה צפונה לעבר סקוטלנד, נורווגיה ושוודיה, וקיימת אוכלוסייה המתפשטת בדנמרק.
עלון או עלון פרסום (מכונה גם בסלנג: פְלַיֶיר, מאנגלית: Flyer, או לעיתים נדירות בְּרוֹשׁוּר, מצרפתית: Brochure.
באנגלית גם: Leaflet, שמשמעותו המדויקת היא עלון או עלעל) הוא אמצעי פרסום המיועד לפרסם אירועים, שירותים או עסקים.
בדרך כלל, זהו עמוד אחד או יותר של תוכן שיווקי וגרפי המיועד לצורכי קידום מכירות.
עלונים הם למעשה צורה של שיווק המוני או בקנה מידה קטן יותר, צורה של קשרי קהילה.
עלונים, יחד עם גלויות, חוברות וכרזות, הם צורת פרסום ושיווק לאישים או עסקים המעוניינים לתקשר עם הקהל בתקציב נמוך, בהשוואה לפרסום בכלי התקשורת או באינטרנט.
עם התפתחות השיווק הישיר, בשנות ה-90 של המאה ה-20, הפכו העלונים לצורת שיווק ופרסום מקובלת ונפוצה, וכיום ניתן למצוא ולהפיק עלונים במגוון רחב של תצורות.
פרסום באמצעות עלונים נחשב לפרסום זול ואפקטיבי המאפשר לבעלי עסקים לשווק את מרכולתם בצורה קלה ונוחה.
בעבר הפקת העלונים הייתה מעט מסובכת ודרשה עיצוב גרפי על ידי איש מקצוע והדפסה בבית דפוס, דבר שייקר את עלויות ההפקה וגרם לעלונים להיות נפוצים פחות.
עם התפתחות המדפסת הביתית ושורה של תוכנות מחשב ידידותיות למשתמש הביתי, הפכה הפקת העלונים לפעולה פשוטה וזולה וכיום היא נפוצה מאוד.
בשנים האחרונות התפתח שוק חדש של הדפסת עלונים באמצעות אתרי אינטרנט של בתי דפוס.
המשתמש מעצב עלונים לפי תבניות קבועות מראש באתר האינטרנט של בית הדפוס, בוחר את הטקסט ואת הצבעים ושולח הזמנה להדפסה.
פרסום באמצעות עלונים מצריך שירותי הדפסה, לרוב הדפסה צבעונית שעלותה גבוהה, וכן שירותי הפצה באמצעות חברות הפצה או דואר מקומי.
על מנת לחסוך בעלויות החלו במאה ה-21 להשתמש במקומות ציבוריים ב"מסכי פרסום" דיגיטליים.
בענף הפרסום באינטרנט, עלות לחשיפה (Cost per Impression; ראשי תיבות: CPI) או עלות לאלף חשיפות (Cost per Mille; CPM) היא שיטת התקשרות בין מפרסם לפלטפורמת פרסום אינטרנטית, שבה גובה הפלטפורמה תשלום מהמפרסם על כל חשיפה שמקבלת הפרסומת (CPI) או על כל 1,000 חשיפות (CPM).
פרסום לפי חשיפה קיים באתרי המדיה החברתית, כגון פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטוויטר, ובפלטפורמות אחרות, כגון גוגל אדסנס.
תמחור לפי מספר החשיפות דומה, יותר משיטות תמחור מקובלות אחרות במדיה הדיגיטלית, לשיטות הנהוגות במדיה המסורתית (בעיתונות המודפסת, בטלוויזיה וברדיו), שם בדרך כלל מבוסס מחיר הפרסום על הערכה של גודל הקהל שייחשף לפרסומת.
בעוד ש-CPI או CPM מקובלים בפרסום במודעות רגילות (עם טקסט או תמונה), בפרסום באמצעות וידאו המדד המקובל הוא CPV (מחיר לצפייה, Cost per view).
בעיות בשיטת התשלום לפי מספר חשיפות כוללות בעיות מדידה, אפשרות להונאה ובעיות בהגדרת "חשיפה".
בעיית ההונאה נובעת מן האפשרות שמפעילי האתרים המציגים את הפרסומות ינסו לנפח את רווחיהם על ידי הגדלה מלאכותית של מספר הפעמים שבהן נטענת פרסומת.
בעיות המדידה וההגדרה בשיטת CPI קשורות אלה באלה.
הן עלולות להתעורר, למשל, במקרים שבהם משתמש מרענן את הדף שהוא צופה בו, או עובר בין דפים שבהם מוצגת אותה הפרסומת.
ספירת כל טעינה של אותה הפרסומת כחשיפה נוספת עלולה להיות לא רצויה למפרסם, ולכן מתעורר הצורך להגדיר אם חשיפות חוזרות ונשנות של אותו המשתמש לאותה הפרסומת ייחשבו לאותה ה
אם לא, נחוצים מעקב וסינון אשר יבדילו בין חשיפות חדשות וחוזרות או בין חשיפות לעיני משתמשים שונים.
שאלות דומות מתעוררות בנוגע לפרסומות שאמנם נטענות יחד עם דף מסוים, אך בשל מצב הגלילה של הדף אינן נחשפות לעיני המשתמש.
מלבד הצורך באמצעים טכניים לזיהוי המצבים האלה, גם במקרה זה נחוצה הגדרה של חשיפה.
העדר הגדרות מוסכמות בכלל ענף הפרסום מהווה בעיה.
גופים מובילים בענף הפרסום, כמו ה-Interactive Advertising Bureau וה-Media Rating Council, פועלים לפיתוח סטנדרטים אחידים ולקדם את קבלתם.
הגדרות שהוצעו על ידי ה-Media Rating Council לחשיפה של פרסומת רגילה הוא שלפחות 50% משטחה (או 30% משטחה כשמדובר בפרסומת גדולה) יהיה חשוף לעיני המשתמש למשך לפחות שנייה אחת.
לגבי פרסומות וידאו ההצעה היא שלפחות 50% משטח הפרסומת יהיה גלוי לעיני המשתמש למשך לפחות שתי שניות.
ברבעון השני של שנת 2020, עלות לאלף חשיפות ברשתות עלו למפרסמים 4.33$ לכל פרסומת, כאשר מצופה כי בסוף השנה המחיר יעלה לסך של כ־6$.
עלונדון (הלחם בסיסים: "עלון על לונדון") הוא ביטאון ישראלי קהילתי, אשר פורסם בדפוס לאורך יותר משני עשורים בקרב הקהילה הישראלית בלונדון ובבריטניה, וכן בגרסה מקוונת משנת 2001. משלהי 2017 הוא משמש כמקור תוכן רק במסגרת אתר חדשות ופורטל אינטרנט קהילתי הפועל למען הקהילה, ובדפים ברשתות החברתיות.
נמצא בבעלות החברה הבריטית Alondon Communications.
עלונדון החל לצאת לאור כעלון מודפס בשחור-לבן בן ארבעה עמודים בשנת 1994, שהופץ בבתי עסק ישראליים בשכונת גולדרס גרין וברחבי לונדון.
עם השנים העלון גדל והתרחב והפך לירחון בצבע ב-1997. בין השנים 2002–2004 המגזין יצא לאור בשיתוף הפעולה עם השבועון הבריטי ג'ואיש ניוז וב-2005 חזר כירחון עצמאי.
בשנת 2001 עלתה לרשת הגרסה המקוונת של הירחון, שהחלה לספק עדכונים שוטפים נוספים לקהילה.
ובנובמבר 2017, לאחר יציאה לאור של 250 גיליונות, הדפסתו של הירחון נפסקה ומאז הוא פועל כאתר תוכן אינטרנטי אקטואלי-קהילתי.
עלונדון במתכונתו המוקדמת היה מגזין קהילתי בשם הישראלי של לונדון, שיצא בשנת 1990 וכתבו בו, בין היתר, אלכס גלעדי, יהונתן גפן ורפי ברזילי.
כמו כן, השתתפו בו מצוות הכותבים של עלונדון, בהם: זיוה לוי, צילה שני, שאול צדקא, אבי מלר ואריק יהלומי.
המגזין הישראלי של לונדון הופץ בתשלום ולכשהתחלף לעלונדון החלו להפיצו בחינם.
כתבים בולטים של מגזין ואתר עלונדון בעבר ובהווה: גיא לרר, אבי מלר, גיא מרוז, שאול צדקא וצילה שני.
על סקירתה בעלונדון את הפעילות העסקית והכלכלית בין ישראל ובריטניה קיבלה צילה שני תעודת הוקרה מלשכת המסחר ישראל־בריטניה.
האתר מצהיר כי מטרתו היא לספק לדוברי העברית המתגוררים או מבקרים בבריטניה כלי עזר מקומי לקבלת מידע אמין וקבוע ולשמש להם כבית ישראלי מקומי.
נכון לשנת 2018, האתר עלונדון כולל מגוון תכנים:
אקטואליה: סיקור חדשות ואירועים הנוגעים לחיי הקהילה הישראלית בלונדון ובבריטניה, ויחסי המדינות בריטניה וישראל.
כתבות בתחום עוסקות, בין היתר, בעמדתם של פוליטיקאים בריטים כלפי ישראל, אנטישמיות כלפי ישראלים ויהודים בבריטניה והפגנות אנטי-ישראליות מול הגעתם של נציגים ישראלים לבריטניה.
נדל"ן: כתבות על הנעשה בתחום הנדל"ן בבריטניה מנקודת מבטם של ישראלים המתגוררים במקום וישראלים העובדים בתחום.
קהילה: סיקור אירועי הקהילה הישראלית ברחבי בריטניה.
נכון ל-2018, קיימים באופן רשמי שני ארגונים המאגדים את קהילות הישראלים בבריטניה: אגי"ב (ר"ת של ארגון הגג של הישראלים בבריטניה) ו-SICA (ר"ת של Scottish Israeli Cultural Association).
עלונדון היה הראשון לדווח על הקמתם של ארגונים אלה, שנועדו לשמר את הזהות הישראלית והיהודית בתפוצות, ולסקר את אירועיהם לחברי הקהילה.
תרבות: ביקורות וסקירות של פסטיבלים, מופעים, הצגות ותערוכות בבריטניה, תוך מתן דגש על יצירה ישראלית.
תיירות: המלצות על אתרים ואטרקציות למטיילים ולמבקרים בבריטניה.
ספורט: החל מאפריל 2017 מקיים עלונדון גם פודקאסט שבועי בעברית.
עלווית ירוקה (שם מדעי: Phylloscopus sibilatrix, משמעות השם היא הצופה מן העלים, השורקנית (phyllos-עלווה), (scopus-צופה), (sibila-שריקה)) היא מין של ציפור שיר מהסוג עלווית שבמשפחת הסבכיים.
שם זה ניתן לה בזכות שירתה הנשמעת כמו נגינת חליל.
העלווית הירוקה דומה לעלווית האפורה, בעיקר עלוויות צעירות - שהן צהובות יותר.
היא נבדלת בכנף הארוכה יותר, שנותן לזנב מראה קצר יותר, במעבר חד בין החזה הצהוב לבטן הלבנה ובשירה.
כנפיה הארוכות והחדות גורמות לזנב להיראות קצר יותר, יש לה בטן לבנה המסתיימת בקו ישר בחזה בצבע צהבהב-ירקרק.
חלקיה העליונים צבועים בצבע ירוק כהה רווי, ומנוגדים לגמרי לשולייה הבהירים בצבע ירוק-צהוב, לפס הצהוב על גבה וכן לפס הירוק-אפור הבולט שנמשך מקדמת העין אחורנית.
העלווית הירוקה שכיחה בבריטניה ובאירופה (לא כולל ספרד ופורטוגל) ועד למערב אסיה.
העלווית חורפת באפריקה מדרום לסהרה.
היא דוגרת בעיקר ביערות סגורים ומוצלים מאוד, אך לפעמים גם ביערות פתוחים, לרוב על מדרונות בעלי שיפוע קל, ומעדיפה עצים על פני שיחים וצמחייה נמוכה.
העלווית הירוקה אינה שכיחה ברוב חלקי ארץ ישראל, אך אם היא מגיעה לארץ בעונת האביב, מקום וזמן הצפייה המומלצים ביותר הם: מצפה רמון והערבה.
מקומות הרבייה של העלווית הירוקה הם מערב ג'ונין (Junin) שבמרכז אירופה בחודש מאי, ופינלנד - בסוף מאי עד תחילת יולי.
העלווית בונה את הקן שלה על הקרקע, אך אינה מרפדת את הקן בנוצות.
לפעמים הוא תקוע מתחת לעץ או ענף שנפלו, ולעיתים קרובות הוא נמצא בתוך שקע שהעלווית יוצרת.
הקן מכוסה בדשא יבש, גבעולים ועוד חומרים מהצומח.
העלווית הירוקה מטילה בין 5–7 ביצים שצורתן אליפסה.
הביצים חלקות ומבריקות, צבען לבן, והן מסומנות בנקודות ובכתמים בצבע אדום-חום כהה, סגול-חום כהה או חום כהה, הדגירה נמשכת 12 עד 14 ימים על ידי הנקבות בלבד.
העלווית הירוקה ניזונה בעיקר מחרקים ומחסרי חוליות אחרים, ובסתיו היא ניזונה גם מכמה פירות וזרעים.
היא מוצאת את האוכל בעלים ומחלקים אחרים של עצים ושיחים בזמן שהיא עוברת דרך העלווה.
במטרה למצוא את מזונה לפעמים היא מרפרפת בין העלווה, לעיתים קרובות היא מתעופפת מעל העצים או מתקיפה את טרפה בהפתעה.
העלווית הירוקה אינה מצויה בסכנת הכחדה גלובלית.
עקב תנודותיה המהירות והברורות היא לא נטרפת בקלות בידי טורפים, אך מדי פעם בעת סכנה תעופתה מוגברת למשך טווח קצר של זמן.
עלווית לבנת-בטן (שם מדעי: Phylloscopus orientalis; השם בערבית: נקשארת רמאדייה) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת העלוויות.
העלווית היא ציפור שיר קטנה שגופה מעודן, גדולה במקצת מהפשוש בן משפחתה.
היא שכיחה בעונות הנדידה בנופי עצים ושיחים ברוב אזורי הארץ.
ציפור שיר זו חולפת בארץ באוגוסט - ספטמבר, ובמספר גדול עוד יותר, במרץ-אפריל.
אהבתה לעצים הגבוהים, והניתור הלוך וחזור בעקבות חרקים העניק לסוג כולו של העלוויות את השם - Scopus = צופה ו-phyllos = עלווה.
פיצולו של המין לשני מינים, מערבי ומזרחי הוביל אל השם Orientalis = מן המזרח.
העלווית היא בינונית בגודלה, מגושמת.
חלקי גופה העליונים אפורים ומגוונים באזורים ירוקים-צהובים מבריקים.
ניכרת בעל-שת הצהבהב ובשולי הכנף (סוככות ואברות) הצהבהבות ירוקות - לעיתים בניגוד חזק לגב ולכתף האפורים.
עיניה כהות, גבת עינה לא מודגשת.
בסיס מקורה ורוד ושולי זנבה זהובים.
העלווית היא בעלת הגוונים ה"דהויים" ביותר מבין העלויות הנפוצות, בעלת חישוף אברות ארוך, בסיס מקור בהיר ורגליים בהירות עד חומות, ולא שחורות.
הזכר והנקבה דומים בגודל ובצבע, לשניהם גב וכנפיים חומים זיתיים ואפורים, ובטן לבנבנה.
היא נבדלת ממיני עלווית אחרים בצבע העל שת, שגוונו הצהוב עז יותר.
ניתן להתבלבל בין כל מיני העלוויות, אבל הדומה ביותר לעלוית לבנת-בטן היא העלוית האפורה - בעיקר פרטים בוגרים או "בלויים".
גם אוכלוסיות מזרחיות של עלווית החורף, שצבען אפרפר יותר, דומות לעלווית לבנת-בטן, אך הן נבדלות ברגליים הכהות, וחסרות את העל-שת הצהבהב.
בתי גידולחרמון - יער ספר הרריסטטוס בארץחולף, מקיץסטטוס קינון בארץמקנןאופי הנדידהנודד ארוך-טווחרצועות זואוגאוגרפיותאלפיני, אירנו-טורניתצורות נוףהרריתצורות צומחחורשצפיפות צומחנמוכה \ דלילה \ פתוח, בינוניתמיקומי קניםעצים, שיחיםסוגי מזוןחסרי חוליותשיחור מזוןעל עצים ושיחיםגודלי גוףקטן (עד 500 גרם)גורמי סיכוןהרס וקיטוע מקומות החיות
עלוית לבנת - בטן ניזונה בעיקר מפרוקי רגליים קטנים, במיוחד חרקים זעירים.
בקצהו הדרומי ביותר של תחום דגירתה של העלווית במזרח הים התיכון זוגות ספורים דוגרים במורדות החרמון המיוערים.
הנקבה מצניעה את הקן בתוך שקע במדרון בבסיסו של עץ או שיח.
עבור הנקבה הקן הוא מקלעת כדורית שהיא בונה לבדה.
בתוכו 4–7 ביצים לבנבנות עם נקודות וכתמים קטנים חלודיים.
הנקבה דוגרת לבדה כשבועיים ושני ההורים מטפלים בגוזלים הפורחים מקץ 13–14 יום.
סביב אגן ים התיכון ומרכז אירופה משתרע בית גידולה של העלווית, והיא חורפת דרומית לסהרה ומדרום לסודאן.
אזור מחייתה הוא בחורשים וביערות הרריים.
העלווית נפוצה מן הבלקן, דרך טורקיה, סוריה ולבנון, עד החרמון.
בארץ היא מבקרת נדירה בסתיו, אך מצויה באביב ברוב חלקי הארץ.
על שם חוקר העופות האיטלקי פרופ' פרנקו אנדריאה בונלי נקראת האוכלוסייה המערבית, באנגלית נקראת לעיתים העלווית המזרחית של בונלי, או עלווית בלקנית.
עלוקה רפואית (שם מדעי: Hirudo medicinalis) היא אחד ממינים רבים של עלוקות ששימשו בעבר כ"עלוקות רפואיות".
העלוקה הרפואית האירופאית מסוגלת למצוץ פי חמישה דם ממשקל גופה ומפרישה לפצע חומר נוגד קרישה המותיר את הפצע מדמם עד כעשר שעות.
עקב אי-יכולת המנתחים לחבר מחדש את הוורידים (כשמחברים אך ורק את העורקים הראשיים), דם זורם לתוך הרקמה אך לא יוצא ממנה; העלוקה מוצצת עודפי דם, וחשוב מכך, מפרישה כל הזמן נוגדי קרישה למקום הנדרש, וזה מאפשר לגוף לבנות מחדש את הוורידים שנקטעו.
עלון החינוך היהודי (בהונגרית: Izraelita Tanügyi Értesítő) היה כתב העת הרשמי של "האיגוד הארצי של המורים היהודים" בהונגריה שיצא לאור בין השנים 1875 ו-1944. הוא פורסם בשלושה גליונות נייר בחודש וכלל, בנוסף לפרסומים רשמיים, עבודות פדגוגיות בעלות עניין כללי וסקירות ספרות.
באמצעות העלון, ציבור המורים היהודים ועובדי הוראה בהונגריה התוודעו לנושאי חינוך מקומיים וזרים מחו"ל, להתפתחות המדע הפדגוגי ולבעיות החינוך הדתי.
העלון נערך עד שנת 1879 על ידי אלעזר זליגמן (לימים שינה את שמו לסאנטו), ואחר כך נערך, בחלקו במקביל, בחלקו ברציפות על ידי יונאס ברנה, ז'יגמונד עוזר ועוד.
בשנת 1902 דיולה קורנפלד היה העורך האחראי, ואחריו רז'ה בארד, אחר כך ליד בארד ערך את העלון אברהם שטרן.
לימים ארמין שיכטנץ, איגנץ פינטר, מיהאי מאלנאי וארנולד סגה ערכו בזה אחר זה.
משנת 1929 ועד סגורתו בשנת 1944 ערך אותו ארמין שיכטנץ, נשיא התאחדות המורים היהודים הארצית בהונגריה בעזרת רז'ה בארד.
עלומים היא סדרת דרמת מתח ישראלית, של תאגיד השידור כאן 11 שנוצרה על ידי גיא סידיס, בוימה על ידי תאופיק אבו ואיל ונכתבה על ידי גיא סידיס על בסיס חוויותיו עם נוער בסיכון לאורך 15 שנים יחד עם, נירית ירון, תאופיק אבו ואיל ושירה פורת.
הסדרה עלתה לשידור ב-4 באוקטובר 2021 בערוץ כאן 11 ובדיגיטל.
הסדרה מציגה את סיפורם של חבורת נערים בבית הספר התיכון "אלוני שמש" לנוער בסיכון בבית שמש, המתדרדרים לפשע.
אבנר (יניב ביטון), חוקר בתחנת המשטרה המקומית, חושד בוואסה (יניב אלמנך), תלמיד בבית הספר השואף להיות מוזיקאי, באונס נערה.
הנערה מסרבת להתלונן במשטרה אך וואסה בכל זאת נעצר.
בנוסף הנער אושר (אמיר טסלר), מבקש לשפר את סיכוייו הנמוכים להתגייס לצה"ל בתמיכתם של מורתו נעמי (שני כהן), אשתו של אבנר ויניב (יהודה לוי), המרצה עבודות שירות בבית הספר.
עתידו של אושר מושפע גם מחברו הטוב מנחם (אופק פסח), שלא מניח לו להתקדם בחייו.
וואסה מתאבד במעצר, ומותו מערער את כל התלמידים ואת המורים.
אושר מכיר את אגם - נערה שמתגוררת בקיבוץ סמוך לבית שמש.
מנחם מקנא בקשר הנרקם בין אושר ליניב, ובמערכת היחסים של אושר ואגם.
אושר מכה את מנחם עם כדור באולינג, ומנחם בתגובה משפיל את אושר בכך שהוא מכריח אותו לבצע אקט מיני בבובה, ומחייב אותו למכור עבורו מנות סם מסוג קריסטל, אותו קיבל מחוסאם, בן זוגה של אימו של אושר.
בין אבנר לנעמי חלה התרחקות על רקע מותו של וואסה.
יניב נותן לאושר לישון אצלו ומגלה שהוא מוכר סמים עבור מנחם.
נעמי שומעת ממורה אחרת שהיא ראתה את וואסה ומנחם בבית הספר בליל האונס.
אושר לא עובר את הוועדה, ונתפס במסיבה עם מנות קריסטל.
הוא מאשים את חוסאם, בזמן שהאחרון מאיים על מנחם שאם המשטרה תבוא לעצור אותו הוא יהרוג אותו.
אבנר בא לעצור את חוסאם, בזמן שמנחם בא להרוג אותו.
המשפחה של מנחם מגרשת אותו מהבית.
ינון חושף בפני מנחם שהוא יודע על המערכת יחסים שלו עם וואסה, ומסרב לתת לו לישון אצלו מתוך פחד שמנחם יפגע באחים הקטנים שלו.
חוסאם משתחרר, ובטוח שמנחם הלשין עליו ולכן מתכנן לרצוח אותו.
מנחם מתחיל לישון בגג של בית הספר.
אושר מקבל מיניב שעון יד, ומנחם מקנא ושובר את השעון.
בתגובה, יניב מראה לאבנר סרטונים של מנחם מוכר סמים בשטח בית הספר ומעלה אותם במקביל לרשת.
מנחם הרדוף מכל כיוון מאבד כל צלם אנוש שנשאר בו.
במסתור, הוא מאיים על אושר שירצח את חוסאם, ושהוא מתכוון אחר כך להוריד את כול מי שמבחינתו פגע בו: את אבנר, יניב, אחיו, אביו - ואת ינון.
אגם נפרדת מאושר ומכנה אותו עבריין.
אבנר מאיים על אושר שישתף פעולה ויגיד לו איפה מנחם.
יניב מנסה בכוח לשכנע את אושר לגור איתו בתל אביב.
כל אלו מערערים את אושר והוא מחליט לרצוח את מנחם בזמן שהוא נועל את נעליו של חוסאם כדי להפלילו.
אושר מלכא (אמיר טסלר) – נער המעוניין לשפר את סיכויו להתגייס לצה"ל בעקבות הליך מחיקת תיקים שנערך בבית הספר.
מנחם זאדה (אופק פסח) – מנהיג רוב הנערים בבית הספר שעוסק בסחר בסמים מטעם אחיו המתעלל בו.
אבנר קאשי (יניב ביטון) – חוקר בתחנת המשטרה המקומית - בעלה של נעמי.
נעמי קאשי (שני כהן) – אשתו של אבנר.
מורה בבית הספר בעלת חיבה אדירה כלפי הנערים.
יניב טל (יהודה לוי) – איש עסקים מתל אביב המרצה עבודות שירות בבית הספר כתוצאה מכך שחברתו ביצעה הונאת ענק.
ינון (בן סולטן) – אחד מעושי דברו של מנחם.
אלי (עילאי דעבול) – אחד מעושי דברו של מנחם.
גאולה (רוית יעקב) – מנהלת בית הספר.
בטי (דני הרציאנו) – מזכירת בית הספר.
מיטל מלכא (רונה-לי שמעון) – אימו של אושר.
מכורה לסמים ובמערכת יחסים עם חוסאם, סוחר הסמים השלה.
וואסה אווקה (יניב אלמנך) – נער השואף להיות מוזיקאי ולהתקבל ללהקה צבאית, מואשם באונס נערה.
יהודה כהן (אורן פסו) – חוקר במשטרה המקומית.
שותפו וחברו הטוב של אבנר.
רונית – (עמית זיתון) סייעת בבית הספר
אגם (אביב בוכלר) – נערה ממשפחה מבוססת המתגוררת בקיבוץ, מעשנת סמים ומקיימת יחסי מין על אף היותה קטינה.
מאור זאדה (דקר אלבז) – אחיו האלים של מנחם.
פוטר מנמל אשדוד שנה וחצי לפני תחילת העלילה, סוחר סמים.
עזרא זאדה (נבו קמחי) – אביו האלמן והאלים של מנחם.
עבד בנמל אשדוד בטרם יצא לגמלאות.
עידן עמדי – בתפקיד עצמו.
צ'יקו (נמרוד אנדולט)– קיבוצניק, צורך סמים וחמום מוח.
שונא את אושר ומסתובב בחברת אגם.
חוסאם (ריאד סלימאן) – סוחר סמים ערבי, בן זוגה של מיטל.
רוני (רוני אוחנה) – חברתו של יניב.
הסדרה הייתה צפויה להתחרות בפסטיבל הסדרות הבינלאומי של קאן שנערך בשנת 2021. הסדרה התחרתה מול 9 סדרות נוספות ב-7 הקטגוריות הבאות: הסדרה הטובה ביותר, השחקנים הטובים ביותר, פרס מיוחד לפרשנות, המוזיקה הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר, פרס חבר השופטים הצעיר ובחירת הקהל לסדרה הטובה ביותר.
עַלְוִית צְהֻבַּת-גַּבּוֹת (שם מדעי: Phylloscopus inornatus) היא מין של ציפור שיר זעירה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה) המקייצת ומקננת במזרח האזור הפלארקטקי.
עלווית זו נודדת וחורפת בעיקר בדרום אסיה הטרופית ובדרום-מזרח אסיה, אך גם במספרים קטנים במערב אירופה.
בישראל היא חולפת וחורפת נדירה אך קבועה, למרות העלייה הניכרת בכמויות שנצפות במערב אירופה.
מדי שנה נספרות כעשר תצפיות, במיוחד בסתיו (אוקטובר - נובמבר).
העלווית צהובת-הגבות תוארה לראשונה על ידי הזואולוג האנגלי אדוארד בליית' ב-1842 וקיבלה את בתחילה השם המדעי Regulus inornatus.
שם הסוג הנוכחי Phylloscopus מגיע מיוונית עתיקה מהמילים phullon, "עלה", ו-skopos, "מחפש" (מ-skopeo, "לצפות").
שם המין הספציפי inornatus הוא מלטינית ומשמעותו "פשוטה, לא מקושטת" (שלילה של המילה "Ornate").
בעבר המין הוגדר כמכיל שלושה תת-מינים, אך שניים מהם, P.
mandellii, פוצלו כעת למין עצמאי, עלווית לבנת-גבות, והשאירו את העלווית צהובת-הגבות כמין מונוטיפי.
שני המינים הקרובים דומים, אך באופן עקבי נבדלים במורפולוגיה, ביואקוסטיקה ובמאפיינים המולקולריים שלהם.
אזורי הקינון של שני המינים חופפים במערב הרי סייאן, אבל כנראה שהם אינם מעמידים בני-כלאיים.
הענפים שלהם התפצלו לפני 2.5 מיליון שנים בערך.
זוהי אחת העלוויות הקטנות ביותר, באורך 9.5–11 ס"מ ובמשקל 4–9 גרם היא קטנה באופן מובהק מעלווית חורף, אך מעט גדולה יותר מעלווית מלכילונית.
כמו עלוויות רבות אחרות, יש לה חלקים עליונים ירקרקים וחלקים תחתונים לבנים.
סימני הזיהוי הבולטים שלה הם פסי-הכנף הכפולים הנוצרים מקצוות צהבהבים-לבנים של סוככות הכנפיים (פס ארוך על הסוככות הגדולות ופס קצר על הסוככות הבינוניות), קצוות הנוצות השלישוניות הצהובות ופס-הגבה הצהוב והארוך.
לחלק מהפרטים יש גם פס כיפה מרכזי ירוק בהיר יותר, אם כי פרטים רבים חסרים אותו.
זהו לא מין ביישן, אך קשה לצפות בה בשל חיבתה לצמרות סבוכות של עצים ותזזיותה.
היא כמעט כל הזמן בתנועה.
שירתה מורכבת ממחרוזת של שריקות גבוהות; הקריאה נוקבת, לעיתים קרובות חסרת הברה, "טסיווויט", רועש להפליא יחסית לגודלה הקטן של העלווית.
בקרב העלוויות היא בעלת מראה ייחודי יחסית, והאפשרות הממשית היחידה לבלבול היא עם עלווית לבנת-גבות, שלהם אזור חפיפה מצומצם.
ללבנת-גבות יש צבעים עמומים יותר, פס-הכנף השני דהוי והרגליים והחלק התחתון במקור כהים.
השירה והקריאות שונות מאוד ומהוות סימן זיהוי יעיל, כאשר ללבנת-גבות יש קריאות "צ'ווי" צייצניות יותר.
ניתן להבחין בקלות בינה לבין העלווית המלכילונית מכיוון שאין לה את פס-הכיפה המרכזי והעל-שת הצהובים הבולטים ההקיימים אצל האחרונה.
בדומה לרוב הסבכיים, היא אוכלת חרקים.
הקן בנוי בצמחייה צפופה לעיתים קרובות בבסיס עץ או בגדם ישן; התטולה מכילה שתיים עד ארבע (לפעמים יותר) ביצים, הדגירה עליהן נמשכת 11–14 ימים, והגוזלים פורחים בגיל 12–13 יום.
זוהי ציפור חובבת יערות בשפלות ואזורים הרריים; היא עשויה להימצא גם ביערות פתוחים יותר, במיוחד בחורף.
תפוצת הקיץ והקינון שלה נפרשת ממערב להרי אורל מזרחה למזרח סיביר, מונגוליה וצפון-מזרח סין.
בית הגידול החורפי שלה הוא יערות נשירים או מחטניים בשפלות, ממערב בנגל ואסאם בצפון-מזרח הודו מזרחה דרך דרום סין ועד טאיוואן, ודרך בנגלדש דרומה עד חצי האי המלאי.
בקיץ היא מופיעה בגבהים של עד 2,440 מטר ובחורף עד 1,525 מטר.
למין זה טווח תפוצה נרחב למדי, ומגמות האוכלוסייה מוערכות כיציבות, ולכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
האוכלוסייה המקננת האירופית ממערב לאורל גדלה מערבה בעשורים האחרונים; בשנת 1950 היא תוארה כ"דלה למדי", אך בשנת 1990 היא תוארה כבר כ"שכיחה באופן מקומי" עם 45,000–46,000 זוגות.
עַלְוִית לִבְנַת-גַּבּוֹת (שם מדעי: Phylloscopus humei) היא מין של ציפור שיר זעירה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה) המקייצת ומקננת בהרי מרכז אסיה.
היא נודדת וחורפת בעיקר בהודו.
בישראל היא נדירה למדי אך קבועה, בעיקר בסתיו ובחורף.
שם הסוג Phylloscopus מגיע מיוונית עתיקה מהמילים phullon, "עלה", ו-skopos, "מחפש" (מ-skopeo, "לצפות").
שם המין הספציפי humei מנציח את אלן אוקטביאן הום, אורניתולוג ומדינאי הודי ממוצא בריטי, שם שבא לידי ביטוי גם בשמה העממי האנגלי: "Hume's leaf warbler".
העלווית לבנת-הגבות פוצלה מהמין עלווית צהובת-גבות, שנבדלת ממנה באופן עקבי במורפולוגיה, ביואקוסטיקה ובמאפיינים המולקולריים שלה.
אזורי הקינון של שני המינים חופפים במערב הרי סייאן, אך כנראה שהם אינם מעמידים בני-כלאיים.
הענפים שלהם התפצלו לפני 2.5 מיליון שנים בערך, ושני התת-מינים P.
mandellii נפרדו לפני מיליון שנים בערך.
humei (ויליאם אדווין ברוקס , 1878) "עלווית לבנת-גבות מערבית" - מקייצת ומקננת בדרום-מרכז רוסיה, ומזרח קזחסטן, עד צפון-מערב סין ונפאל.
mandellii (ויליאם אדווין ברוקס, 1878) "עלווית לבנת-גבות מזרחית" - תת-מין אלופטרי לחלוטין, המופרד לפעמים כמין עצמאי.
מקייצת ומקננת במרכז סין ומזרח הרמה הטיבטית, וחורפת בצפון הודו-סין.
זוהי אחת מהעלוויות הקטנות ביותר, באורך 9–10 ס"מ ובמשקל של כ-6.5 גרם.
כמו עלוויות רבות אחרות, יש לה חלקים עליונים ירקרקים וחלקים תחתונים לבנבנים עם גוונים אפרפרים.
היא דומה למדי לעלווית צהובת-גבות בשל פס-הגבה הארוך שלה, הפס במרכז הכיפה, והאברות והשלישוניות צהובות השוליים.
עם זאת, היא נבדלת ממנה בכך שהיא בעלת פס-כנף בהיר בולט בודד, שריד קלוש בלבד מפס-הכנף הקצר השני, וצבעיה העמומים והאפרפרים יותר בסך הכל.
בנוסף, רגליה והחלק התחתון של מקורה שחורים.
סימן הזיהוי המובהק ביותר בינה לעלווית צהובת-גבות הוא הקריאות הדו-הברתיות הייחודיות שלה, שהן רכות, קצרות ונמוכות יותר משל צהובת-הגבות.
בעוד שהאוכלוסיות המזרחיות והמערביות כבר מראות הבדלים ניכרים ברצף הגנום מיטוכונדרי שלהם ובקריאותיהם, השירה שלהם אינה שונה; הם מבודדים באופן רבייתית רק על ידי ספציאציה אלופטרית ולא נחשבים בדרך כלל למינים נפרדים.
זוהי ציפור נפוצה ביערות הרריים בגבהים של עד 3,500 מטר מעל פני הים.
תפוצה נפרשת מרכס הרי הינדו-כוש וקארקוראם מזרחה וצפונה עד טיין שאן בסין והרי אלטאי במונגוליה.
שתי האוכלוסיות, המזרחית והמערבית, נודדות מעל הרי ההימלאיה לחורף בהודו ואזורים סמוכים.
המין תועד גם באזור קוץ'.
עלווית זעירה זו נוטה לנדוד עד למערב אירופה, במיוחד בנדידת הסתיו, על-אף שהיא נאלצת לעבור מרחק של כ-3,000 ק"מ משטחי הקינון שלה.
בוגרים שלא מקננים עשויים לשוטט הרבה בקיץ, כאשר P.
mandellii הם מבקרי קיץ נפוצים למדי ביערות ההר הלחים הסובטרופיים והממוזגים בהוטן, בסביבות רום של 2,000-3,500 מטר, הנשלטים על ידי עצי אשוח בהוטן (Abies densa) או רוש ההימלאיה (Tsuga dumosa) ורודודנדרונים, אם כי תת-המין אינו מקנן קבוע באותה מדינה.
על-אף שזהו לא מין ביישן, קשה לצפות בה בשל חיבתה לצמרות סבוכות של עצים, צבעיה הפשוטים, ותזזיותה.
הקן בצורת כדור העשוי מסיבי צמחים, טחב, דשא ושיער של בעלי חיים.
הוא מונח על הקרקע או על גדה בין שורשים או אבנים מכוסות אזוב או מוסתר בציצת עשב, בדרך כלל מתחת לשיח, עץ קטן או רודודנדרון נמוך, ולפעמים בחלל עץ.
למין זה טווח תפוצה נרחב למדי, מגמות האוכלוסייה מוערכות כיציבות, ועל-אף שלא נערכו אומדנים הוא מוערך כמין נפוץ עם אוכלוסייה גדולה; לכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון של "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
עַלְוִית מַּלְכִּילוֹנִית (שם מדעי: Phylloscopus proregulus) היא מין של ציפור שיר זעירה בסוג עלווית (לשעבר ממשפחת הסבכיים, כיום במשפחה נפרדת: Phylloscopidae; כאשר הסבכיים משמשים כעל-משפחה) המקנן ביערות הרריים מדרום סיביר מזרחה עד צפון מונגוליה וצפון-מזרח סין.
היא נקראת על שמו של הזואולוג הגרמני פטר סימון פאלאס, שתיאר אותה לראשונה באופן רשמי.
עלווית זו היא נודדת וחורפת בעיקר בדרום סין ובאזורים סמוכים של דרום-מזרח אסיה, אם כי בעשורים האחרונים חלה עליה הדרגתית בתצפיות באירופה בסתיו.
העלווית המלכילונית היא אחת מהעלוויות הקטנות ביותר, עם ראש גדול יחסית וזנב קצר.
יש לה חלקים עליונים ירקרקים וחלקים תחתונים לבנים, שת צהוב לימוני, פסי-כנף כפולים צהובים, פס-גבה בולט ופס במרכז הכיפה.
היא דומה במראה לכמה עלוויות אסייתיות אחרות, כולל כמה שנחשבו בעבר כתת-מינים שלה, אך הקריאות הייחודיות שלה מסייעות בזיהויה.
הנקבה בונה קן בצורת גביע על עץ או בשיח, ומטילה 4-6 ביצים, הבוקעות לאחר 12–13 ימים.
הגוזלים ניזונים בעיקר מהנקבה ופורחים כשהם בני 12–14 ימים.
שני ההורים ממשיכים בהאכלה במשך כשבוע.
העלווית המלכילונית היא אוכלת חרקים, ניזונה מבוגרים, זחלים וגלמים של חרקים קטנים ועכבישים.
העלוויות מחפשות מזון בשיחים ובעצים, מלקטות פריטים מעלים או תופסות טרף בתעופות קצרות ולפעמים אף תוך כדי ריחוף.
לעלווית המלכילונית יש טווח תפוצה נרחב, ומאמינים שמספריה יציבים.
לכן היא מדורגת ברמת סיכון של "ללא חשש" על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN).
שם המין הספציפי proregulus, גם הוא מיוונית, מהמילים pro, "קרוב ל", והשם regulus, המתייחס למלכילון האורנים בעל המראה הדומה, ששמו המדעי Regulus regulus.
הסוג Phylloscopus, שתואר לראשונה על ידי הזואולוג הגרמני פרידריך בואי בשנת 1826, כולל כ-50 מינים של ציפורי שיר קטנות אוכלות-חרקים ושוכנות יער מהעולם הישן, שהן ירקרקות או חומות מלמעלה וצהבהבות, לבנות או אפאפרות מלמטה.
הסוג עלווית היה בעבר חלק ממשפחת הסבכיים (Sylvidae) של העולם הישן, אך כעת פוצל כמשפחה נפרדת, Phylloscopidae.
בתוך הסוג, עלווית מלכילונית היא אחת מקבוצה של עלוויות אסייתייות זעירות דומות המאופיינות בשת צהוב, פס-גבה חזק, פסי-כנף כפולים ופס נוסף במרכז הכיפה, שבעבר הופרדו כסוג נפרד בשם Abrornis, אך כיום חזרו להיות תחת הסוג Phylloscopus.
העלווית המלכילונית בעצמה הייתה בעבר מיוחסת כקומפלקס של כמה תת-מינים, כשתת-המין הטיפוסי P.
proregulus מקנן בצפון אסיה, והתת-מינים האחרים מקננים באזורים דרומיים בהרבה, בהרים גבוהים ממערב ההימלאיה מזרחה למערב סין ( יונאן וצפונה עד גאנסו וחביי).
למרות שחוקרי טבע, כמו גילברט וייט במאה ה-18 וויליאם אדווין ברוקס במאה ה-19, ציינו את החשיבות של הקולות בהפרדה בין עלוויות בעלות מראה דומה מאוד, במשך שנים רבות השקפותיהם לא היו מקובלות על הממסד האורניתולוגי.
לאחרונה, הקולות טפסו חשיבות רבה יותר ויותר בטקסונומיה.
במקרה של תת-המינים לשעבר של העלווית המלכילונית, למרות שהם נבדלים רק מעט בניצוים, העלוויות הדרומיות מאוד ייחודיות מבחינה ווקאלית.
השירה והקריאות שלהן שונות מאלה של תת-המין הטיפוסי, וניתוח DNA משנת 2006 אישר שהעלוויות הללו מובחנות במידה מספקת, כך שכעת מתייחסים אליהן כמינים נפרדים, מה שמותיר את העלווית המלכילונית כמין מונוטיפי.
המינים שפוצלו הם (שמות לא רשמיים, טרם התקבל שם עברי):
המין מכיל שני תת-מינים: P.
תפוצות הקינון של עלווית גאנסו והעלווית הסינית חופפות בדרום גאנסו, אך המינים מופרדים מבחינה אקולוגית: עלווית גאנסו מצויה בבתי גידול מיוערים גבוהים יותר ואילו העלווית הסינית מצויה בבתי גידול של צמחייה נמוכה יותר, לעיתים קרובות אזורים שיחיים.
נראה שהעלווית המלכילונית התפצלה מהעלווית הסינית לפני 4.1–5.5 מיליון שנים, ומהתת-מינים לשעבר האחרים שלה לפני כ-1.7–3.2 מיליון שנים.
העלווית המלכילונית היא אחת העלוויות הקטנות ביותר, ובעלת ראש גדול וזנב קצר.
עם אורך של 9–10 ס"מ ומשקל של 4–7 גרם, היא מעט קטנה יותר מאשר העלווית צהובת-הגבות, וגדולה יותר בקושי ממלכילון אורנים.
יש לה חלקים עליונים ירקרקים וחלקים תחתונים לבנים, אבל היא בולטת מאוד, עם פסי-כנף כפולים צהובים בולטים על סוככות הכנף, פסי-גבה צהובים עזים ופס במרכז הכיפה ושת בצבע צהוב לימוני.
המקור חום-שחור עם גוון צהבהב בקצוות ובבסיס החלק התחתון שלו, קשתית העין חומה, והרגליים חומות עם גוון ירקרק או אפרפר.
למרות שהשת הצהוב ברור כאשר העלווית נמוכה בצמחייה או מרחפת, אחרת יכול להיות קשה לראות אותה.