tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקבילות בדיוניות של קידומות תלת-אותיות מופיעות לעיתים קרובות בספרות ובקולנוע, בעיקר בסרטי מדע בדיוני; (בפועל, נעשה שימוש במונחים ימיים במקבילה החללית - ראו חיל הים לחלל.
"מסע בין כוכבים" - התאחדות הכוכבים המאוחדת משתמשת בקידומת "USS" עבור ספינות הכוכבים שלה.
בעוד שג'ין רודנברי מעולם לא הגדיר לעצמו מה עמד הקיצור, יש המשערים שזה אומר "ספינת החלל המאוחדת", "ספינת הכוכבים המאוחדת", או "United ["Federation of Planet"] Starfleet Starship/Ship".
ב"יקום המראה" החלופי שבסדרה, אימפריית הטראן משתמשת בקידומת "ISS" .
גזעים אחרים בסדרת "מסע בין כוכבים" משתמשים בקידומות שונות לספינותיהם:
קלינגונים משתמשים ב-IKS (ספינת קלינגון אימפריאלית) או ב-IKC (קיסרי קלינגון קרוזר).
ספינות רומולאניות בדרך כלל מקבלות את הקידומת IRW (Imperul Romulan Warbird), או RIS שם "ספינה אימפריאלית רומולאנית", וזאת בהתבסס על הספרות (אך לא על הסדרה הטלוויזיונית או הסרטים ואינו נחשב לחלק מהקאנון הרשמי של הסדרה; באופן דומה, גם קידומת של פרנגי ל-FMS ו-CDS של הקרדאסים אינם קאנוניים).
"מלחמת הכוכבים" - האימפריה הגלקטית משתמשת לפעמים בקידומת ISD עבור משחתת כוכבים קיסרית.
"בבילון 5" - ברית כדור הארץ משתמשת בקידומת "EAS" עבור "ספינת ברית כדור הארץ" וכן ל-"תחנת כדור הארץ ".
"פיירפליי" - כלי שיט בצי איחוד כוכבי הלכת בעלות הברית מקבלים את הקידומת "IAV" עבור כלי השיט הבין-לאומי.
"Halo" - חלליות פיקוד החלל של האו"ם משתמשות בקידומת "UNSC".
הברית משתמשת בשלושה ייעודי אותיות למחלקות ספינות כמו CAS או CSO
"Mass Effect" - כולל כמה קידומות, בעיקר "SSV" עבור "כלי שטח של ברית המערכות" (Systems Alliance space vehicle) ו-"MSV" עבור "כלי רכס של סוחרים"; "PFS" עבור חיל הים של ההיררכיה הטוריאנית.
עריצה היא הלבנה - האומות הפדרציות משתמשות ב-"FNS", ומשמעותה ככל הנראה "ספינת האומות הפדרציות".
הנוסע השמיני- הספינות משתמשות בקידומת "USCSS" קיצור של "ספינת חלל המטענים של ארצות הברית" עבור ספינות החלל "נוסטרומו", "פרומתאוס" ו"קובננט".
"Unreal (משחק מחשב)" - נעשה שימוש בקידומות ISV ו-UMS ("שירותים צבאיים מאוחדים", קידומת לספינות מלחמה).
"האורוויל" - האיחוד הפלנטרי משתמש בקידומת "USS", ככל הנראה עבור "ספינת החלל של האיחוד".
קידוח קולה הוא סרט אימה פנטזיה רוסי בבימויו של ארסני סיוחין, המספר על ירידתה של קבוצת אנשים לבאר העמוקה ביותר על פני כדור הארץ.
הסרט הוקרן בבכורה ב-18 באוקטובר 2020 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיטג'ס (קטלוניה, ספרד).
הקרנת הבכורה הרוסית התקיימה ב-4 בנובמבר 2020.
"הבאר הסופר-עמוקה של קולה" היא המתקן הסודי הגדול ביותר במדינה.
בשנת 1984, בעומק של יותר מ-12 קילומטרים, הוקלטו צלילים בלתי מוסברים, הדומים לצרחות ולגניחות של אנשים רבים - לאחר אירועים אלה, האובייקט נסגר.
צוות מחקר קטן של מדענים וצבא יורד למחתרת כדי לגלות איזה סוד מסתתר בבאר העמוקה ביותר בעולם.
מה שמצאו מייצג את האיום הגדול ביותר שניצבה האנושות.
עכשיו העתיד של כל העולם בידיהם."
כמקורות להשראה, היוצרים השתמשו בסרטים כמו היצור, הנוסע השמיני, סיוט בקצה האופק וגם לסדרת המשחקים "שטח מת" ו"האחרון מאיתנו" בעיצוב מפלצות, כמו גם בהסבר על מקורם.
ראוי לציין כי אגדת קידוח קולה צולמה בעבר בסרט האימה האמריקאי "אימה בעומק של 9 מייל".
שחקן דמות מילנה רדולוביץ' אנה פיודורובה, פרופסור-אפידמיולוגית ניקיטה דיובבאנוב ניקולאי, מהנדס קיריל קובבאס פיוטר, סגן ראש התחנה ואדים דמצ'וג גריגורייב, ראש התחנה סרגיי איוואניוק מיחייב ניקולאי קובבאס יורי בוריסוביץ', אלוף-משנה במודיעין הצבאי איליה איליניך ויקטור ניזובוי אבא, פסל ארטיום צוקאנוב יבגני צ'רקשין
הסרט צולם על ידי TrioFilm, שקיבלה הן מימון ממועצת קרן הקולנוע הרוסי והן הלוואה בעקבות תוצאות התחרות השנייה של פרויקטים בקטגוריית הפקת הסרטים הלאומית בשנת 2019, בין היתר 20 פרויקטים אחרים של ארגונים שאינם כלולים במספר חברות הסרטים הלאומיות ומנהיגי תעשיית הקולנוע המקומית.
הפרויקט הוערך על ידי קבוצת העבודה של מועצה המומחים של "קרן הקולנוע" ב-19 בנובמבר 2019. הפרויקט הקודם של האולפן, "חסר הבית", קיבל מקרן הקולנוע 35 מיליון רובל, שהסתכמה ב-34% מתקציב הסרט.
לסרט הנוכחי, קרן הקולנוע כבר הקצתה סבסוד של 50 מיליון רובל ומימון להחזר של 25 מיליון.
צילומי הסרט התרחשו על שפת ים ברנץ ליד הכפר טריברקה, כמו גם במחוז מורמנסק במכרה בעיירה זאפוליארני (בעוד שהמכרה עצמו לא הפסיק לעבוד).
עם זאת, בגרסה הסופית, הצילומים הללו כמעט לא נכללו.בכל בוקר אספו אותנו כמה משאיות של KAMAZ, שהורידו את כל צוות ההפקה מתחת לקרקע.
התמקמנו באחד המפלסים הראשונים מתחת לפני הקרקע, והעבודה נמשכה בעומק של אלף מטר.
היוצרים ביקרו גם באתר האמיתי של קידוח קולה ואספו מידע ליצירת התסריט.
טיזר לסרט פורסם ברשת ב-22 ביוני.
הטריילר המלא לסרט הוצג ב-2 באוקטובר 2020.
ההקרנה הראשונה של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיטג'ס (קטלוניה, ספרד) ב-18 באוקטובר 2020. הסרט הופץ לבתי הקולנוע ברוסיה ב-4 בנובמבר.
כמו כן נחתמו הסכמים להפצת הסרט בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, איטליה, יפן, דרום קוריאה ומספר מדינות אחרות ברגע שתתאפשר פתיחת בתי הקולנוע בהן.
עבורנו חובבי האימה, קולנוע ז'אנרי הוא תענוג צרוף: להתפעל ממפלצת, לחוות מתח, לפחד בסוף.
נראה לי שהסרט לעיתים קרובות מדי מעכב את עצמו.
— אני חושב שיש שם כמה סצנות מגניבות: קטטה במעבדה, במערה, או כשאני זוחל מתחת למפלצת.
אם הייתי בדרך, הייתי מוסיף עוד יותר.
סרגיי טורצ'ילין, מפיק הסרט, התעקש שיראו אותי שרוף במסגרת.
אמנם היו מחלוקות האם זה נכון.
אני מאמין שעלינו ללכת עד הסוף בכל דבר.
כששאלו אותי אם אני מוכנה להתאפר במשך שעה וחצי כל יום, הסכמתי מיד.
מריאיון עם מילנה רדולוביץ', השחקנית הראשית
עלילת הסרט מבוססת על אגדה פופולרית והיא בדיונית, ובכך מתעלמת מההיבטים הטכניים האמיתיים של הבאר העמוקה.
הירידה של אדם למכרה האמיתי היא בלתי אפשרית: הרוחב הוא 92 ס"מ, בפנים עד 21.5 ס"מ.
הדמות הראשית מגויסת ל"פרויקט סודי של המודיעין הצבאי".
למעשה, הבאר נקדחה על ידי משרד הגאולוגיה של ברית המועצות וארגון המחקר והייצור של חברת "נדרה", על העבודות פיקח באופן אישי שר הגאולוגיה של ברית המועצות אלכסנדר סידורנקו.
הסודיות הוסרה למעשה בשנת 1984, אז נערך במוסקבה הקונגרס והתערוכה העולמית הגאולוגית, בו הוצגה הטכנולוגיה של קידוח קולה ולאחריה ביקרה בבאר משלחת גדולה של מדענים ועיתונאים.
בשלב זה, הבאר כבר הייתה העמוקה ביותר בעולם ועברה את העומק של 12 אלף מטרים.
כדי לגלם את תפקידה השחקנית הסרבית מילנה רדולוביץ' למדה רוסית.
קידוניה הוא אתר ארכאולוגי מינואי, שכלל ארמון, הממוקם על החוף הצפוני-מערבי של כרתים שביוון.
קידוניה היה יישוב מינואי חשוב ולאחר מכן עיר-מדינה (פוליס) ביוון העתיקה בצפון-מערב כרתים, במקום שבו נמצאת כיום העיר חאניה.
על פי ההיסטוריון והגאוגרף סטראבון, בתקופה הקלאסית, הייתה קידוניה העיר החזקה ביותר בכרתים אחרי קנוסוס וגורטין.
על פי אגדה מכרתים, או מינוס או המלך קידון, בנם של הרמס ושל בתו של מינוס, , היה מייסד העיר.
עם זאת, לפי תאוריה ארקאדית, קידוניה נוסדה על ידי תושבי , מכיוון שקידון היה בנו של הנסיך .
כבר הומרוס מזכיר כי ה היו אחד מחמשת העמים העתיקים של כרתים, וכי הם התיישבו בשני צידי הנהר ירדאנוס.
הקידונים מוזכרים גם באינאיס של ורגיליוס כקשתים טובים.
ההיסטוריה של קידוניה הופכת מוחשית יותר רק במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס.
ייסוד מחדש על ידי הסאמים: בסביבות 520 לפנה"ס, פליטים מסאמוס, שנמלטו מעירם לאחר מרד כושל נגד פוליקרטס, ייסדו את קידוניה מחדש.
כיבוש על ידי האייגינטים: חמש שנים לאחר מכן, המתיישבים הסאמים הובסו בקרב ימי על ידי כוחות מאוחדים של תושבי אגינה וכרתים, והאייגינטים עצמם התיישבו בקידוניה.
מאז, העיר קיבלה אופי דורי.
תקופת המלחמות: במהלך המלחמה הפלופונסית בשנת 429 לפנה"ס, כוחות של אתונה ששטו לכרתים ב-20 ספינות בהזמנת תושבי העיר השכנה פוליכנה, החריבו את אזור קידוניה.
בסביבות 342 לפנה"ס, העיר הושמה במצור על ידי מ, שגם נהרג במקום.
בנה המפורסם ביותר של העיר הוא כנראה הפסל .
בתקופה ההלניסטית, בתחילת המאה השלישית לפנה"ס, קידוניה הייתה בת ברית של הסמוכה.
בריתות ומלחמות: בסביבות 219 לפנה"ס, קידוניה השתייכה לליגה של קנוסוס, שהייתה בעלת ברית של אטוליה.
היא הושמה במצור על ידי תושבי , שנתמכו על ידי כוחות עזר ממקדוניה והליגה האכאית, ואולצה לעבור מהליגה של קנוסוס לליגה של פוליריניה.
שלושים שנה לאחר מכן, קידוניה יצאה למלחמה נגד גורטין וקנוסוס.
עימותים עם רומא: בשנת 184 לפנה"ס שכנע השליח הרומי את הקידונים לנטוש את האזור של , שבו התיישבו.
התמודדות עם אויבים ובגידות: בשנים 171-170 לפנה"ס, הקידונים כמעט איבדו את עירם לטובת בני גורטין, אך הצליחו להתגונן בעזרת כוחותיו של מלך פרגמון, .
כמעט מיד לאחר שהצליחו לחמוק מהסכנה, הם הפרו את ההסכם ותקפו את אפולוניה, הרגו את הגברים וחילקו את רכושם בינם לבין עצמם.
במהלך "מלחמת מיתרידטס השלישית", שניהלו הרומאים נגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, נלחם (אביו של מרקוס אנטוניוס) ללא הצלחה רבה נגד הכרתים בשנים 72–71 לפנה"ס, וביניהם גם יחידות מקידוניה.
בשנת 69 לפנה"ס ניצח בקרב בקידוניה את הכרתים תחת פיקודו של המצביא לסתנס, שלאחר התבוסה נמלט לקנוסוס.
אוקטביאנוס, לימים הקיסר אוגוסטוס, הכריז על העיר כעיר אוטונומית בשנת 30 לפנה"ס, כיוון שתמכה בו במאבקו נגד יריבו מרקוס אנטוניוס.
בתקופה הרומית המאוחרת, קידוניה הפכה למרכז של בישוף נוצרי.
מיקומה המדויק של קידוניה נקבע בתחילה על בסיס מקורות היסטוריים על ידי עורך הדין והנוסע בתחילת המאה ה-19, מכיוון שחפירות עדיין לא היו אפשריות.
חפירות שיטתיות החלו רק בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, אך חלקים גדולים מקידוניה הקדומה והעתיקה כוסו על ידי ביצורים במהלך השלטון הערבי והטורקי.
במבצר גבעת קסטלי, שבנמל של חאניה, חפירות ארכאולוגיות גילו שברי חרס וממצאים המתוארכים מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה המינואית המאוחרת IIIC.
ממצאים דלים, כמו קירות ורצפות, מאשרים כי התיישבות שיטתית בגבעה החלה בתקופת המינואית הקדומה II (EM II).
בתקופת הברונזה התיכונה, התרבות החומרית בכרתים מכונה התקופה המינואית התיכונה (MM).
בתקופת MM IA (1900/1925–2000/2050 לפנה"ס לערך), האדריכלות עדיין הייתה של "תקופה הארמונית הישנה".
שכבות אלו נהרסו עם בניית העיירה ב"תקופת ההתחדשות הארמונית".
בתקופת MM III (1650/1675–1720/1750 לפנה"ס לערך) נבנה ארמון, שסימן את תחילת תקופת ההתחדשות הארמונית.
בקידוניה התגלה ארכיון גדול של לוחות כתב ליניארי א' (97 לוחות), הארכיון השני בגודלו מסוגו.
הלוחות תיעדו בעיקר רישומים כלכליים של תוצרת חקלאית, בני אדם ובעלי חיים.
בגבעת קסטלי שבקידוניה נחשף גם "בית מינואי" (בית מספר I) שכלל אולם אופייני.
בית זה נהרס בשריפה בתקופת המינואית המאוחרת IB (LM IB).
הבתים מתקופת LM IIIA היו חלק מיישוב ארמוני, שהתקיים עד תקופת LM III ולאחר מכן ננטש.
העיר התפרשה מעבר לגבעת קסטלי, כפי שחשפו חפירות ברחוב דסקאלוגיאניס, שם נחשף מקדש או "אגן היטהרות" מתקופת LM I.
גילוי אוסף של לוחות בכתב ליניארי א' ובכתב ליניארי ב' מצביע על קיומו של ארכיון.
בנוסף, ארכאולוגים זיהו קיומו של בית מלאכה מקומי לייצור כלי חרס, שהיה פעיל בתקופת LM III.
בתקופת המינואית המאוחרת IIA (LM IIIA; 1405/1435–1325/1360 לפנה"ס לערך), נבנו בעיר בתים חדשים.
בסוף תקופה זו, הבתים נהרסו בשריפה.
ב"בית 1" נמצאו שלושה לוחות של כתב ליניארי ב'.
בניגוד לאתרים אחרים בכרתים, קידוניה שמרה על פעילות מסחרית ענפה.
בתקופות LM IIIA ו-LM IIIB, היא הייתה מרכז מסחרי וימי גדול, וייצאה כלי חרס, שמן, בשמים ויין לכל רחבי האגן האגאי.
נראה שבסוף תקופת המינואית המאוחרת IB (LM IB), קידוניה ננטשה לפרק זמן.
בתקופה המיקנית התגלה כתב ליניארי ב' בכרתים רק באתרים של קנוסוס, קידוניה ומליה.
ממצא זה מעיד על קיומו של סקריפטוריום וארכיון בתוך ארמון אפשרי בקידוניה.
שם העיר מוזכר לראשונה בלוחות כתב ליניארי ב' מקנוסוס.
בחפירות התגלו מטבעות רבים שנטבעו על ידי העיר החל מהמאה ה-4 לפנה"ס ועד תחילת המאה ה-3 לספירה.
ממצאים ארכאולוגיים מקידוניה, החל מהתקופה הנאוליתית, נשמרים ב.
קֵידָר היא התנחלות ויישוב קהילתי כפרי הנמצא במדבר יהודה דרומית למעלה אדומים בגובה של כ-450 מטרים מעל פני הים, באקלים מדברי ויבש.
היישוב נמצא באחריותה ובשטחה המוניציפלי של המועצה האזורית גוש עציון ומהווה את היישוב הצפוני והמזרחי ביותר בה, אף על פי שגאוגרפית הוא אינו חלק מהגוש.
מתגוררות בו כ-250 משפחות – חילוניות, מסורתיות ודתיות.
תושבי היישוב חברים ב"קידר אגודה שיתופית להתיישבות של משקי חרות בית"ר בע"מ".
הדבר נובע מתהליך קליטתם ליישוב קידר, תהליך בו הם מחויבים להצטרף כ"חברים" באגודה.
אף על פי שהאגודה נרשמה על ידי אנשי התנועה המיישבת משקי חירות בית"ר, אצל רשם האגודות השיתופיות, כאגודה שיתופית חקלאית ב-1985, הרי מאז ועד היום, רובם ככולם של חברי האגודה – תושבי קידר, עובדים ומוצאים את פרנסתם בירושלים.
בקידר קיימים בית כנסת, מקווה, גני ילדים ומעונות, בריכת שחייה, אולם רב תכליתי, מועדון נוער, פארקים וגנים ציבוריים עם מתקני משחקים, מגרשי כדורסל, קט רגל, טניס ועוד.
ילדי קידר לומדים במעלה אדומים.
ליישוב קידר עתודות קרקע של כ-2,000 דונם לבניה, תעשייה וחקלאות.
רב היישוב הוא הרב ישי אחיטוב, נינו של הרב עובדיה הדאיה ובוגר ישיבת מרכז הרב.
ראשוני התושבים בקידר עלו לקרקע ב-8 ביולי 1984, בסיועה של התנועה המיישבת תנועת משקי חירות בית"ר בע"מ.
תחילה התגוררו המתיישבים הראשונים באתר "קידר דרום" באוהלים שהביאו איתם ובהמשך בקראוונים שנתרמו או הוקצו להם על ידי ההסתדרות הציונית העולמית וגופים אחרים נוספים.
בשנת 1992 החלו המשפחות של קבוצת המתיישבים הראשונה לבנות בתי קבע באתר "קידר צפון" הסמוך יותר למעלה אדומים ועברו אליו.
בחודש מאי 2008 מינה משרד הפנים ועדת חקירה אשר תפקידה לבדוק ולהמליץ בדבר שינוי תחום שיפוטה של עיריית מעלה אדומים בגבולה עם המועצה האזורית גוש עציון, בכל הנוגע ליישוב קידר.
מסקנות הוועדה, שהוגשו במרץ 2009, המליצו על צירוף קידר לשטח מעלה אדומים.
בחודש מאי 2009 התפרסמה בעיתונות ידיעה כי שר הפנים אלי ישי צפוי לאמץ המלצת ועדת החקירה, אולם מהלך שכזה מעולם לא יצא אל הפועל.
בשנת 2014 הופרד מוניציפלית מהיישוב קידר דרום, שהוגדר כיישוב בפני עצמו.
הרב אליהו יצחק אבא-שאול, בן אחיו של הרב בן-ציון אבא-שאול, היה רב היישוב עד פטירתו ב-2017 ובעצתו שם היישוב שונה מ"קדר" ל "קידר".
קידושין או אירוסין (בכתיב המקראי: ארושין) הם שלב הלכתי במיסוד הקשר בין איש לאישה לפי היהדות.
מהות הקידושין היא מעשה שבאמצעותו מקדש האיש את האישה ומייחד אותה לו.
לאחר הקידושין, האישה נחשבת לאשת איש ואינה יכולה להינשא לאחר, אף על פי שבני הזוג אינם מותרים זה לזו כזוג נשוי.
השלב הבא, שהוא כניסת האישה לרשות בעלה, נקרא "נישואים".
מעשה הקידושין יכול להתקיים בפועל באחת מכמה דרכים: באמצעות מתן כסף או שווה כסף מהאיש המקדש לאישה המתקדשת; באמצעות כתיבת שטר שנאמר בו שהאיש מקדש את האישה, ונתינתו לאישה בידי האיש; באמצעות ביאה המכוונת ליצירת קידושין, אפשרות שנאסרה בפועל מפני הצורך בעדים וחוסר הצניעות הכרוך בכך.
כיום נהוג ברוב המקומות לבחור באפשרות הראשונה ולהשתמש בטבעת נישואין כחפץ שווה כסף.
תקופת האירוסין הייתה במקורה תקופה ארוכה שנועדה לאפשר לבני הזוג להתכונן לחייהם המשותפים.
בתקופת המשנה והתלמוד, נהגו לחכות שנה בין הקידושין לנישואין.
שני השלבים אוחדו בימי הביניים, עקב ריבוי מקרים שבהם נעלמו חתנים לאחר הקידושין והשאירו את נשותיהם עגונות וחסרות כל.
מאז מתקיימים הקידושים והנישואים במקביל באמצעות כניסה תחת החופה, בטקס הידוע בשם "חופה וקידושין".
בשל השינויים הרבים שחלו בתהליך יצירת הנישואים לאורך הדורות, השתנתה משמעותם של כמה מונחי יסוד.
להלן פירוט משמעותו של כל מונח על פי תקופה:
הפגשת בן/בת הזוג התחייבות להתחתן קניין (כסף/שטר/ביאה) כניסה לרשות המונח במקרא אירוסין לקיחה המונח במשנה שידוכין קידושין (ולעיתים אירוסין) נישואין המונח כיום שידוכים אירוסים קידושין נישואין
המונח קידושין נגזר מלשון הקדש – כלומר שאסר אותה על כל העולם כהקדש.
במשנה () קיימות שלוש דרכים שונות לביצוע הקידושין: בכסף, בשטר, ובביאה.
בקידושי קטנה או נערה, אביה הוא זה שמקבל את הנאת הקידושין.
בקידושי כסף, האיש נותן לאישה במתנה כסף או שווה כסף, לכל הפחות בשווי פרוטה.
דין קידושין בכסף, נלמד מגזירה שווה של קיחה קיחה מהפסוק והפסוק .
את יכולת הקניין בשווה פרוטה לומדים מיכולת הקניין הזו בעבד עברי.
הטעם מפני מה אי אפשר לקדש בפחות מפרוטה נתון במחלוקת ראשונים.
לדעת רש"י, נתינה של פחות משווה פרוטה הוא גנאי לאישה ולפיכך אין האישה מתקדשת בו.
לדעת ר"ת, הטעם לכך הוא מפני שלומדים קידוש אישה בכסף, ופחות משווה פרוטה לא נקרא כסף.
נפסק להלכה שכמקדשים בשווה פרוטה צריך שהמחיר יוקץ, דהיינו שידעו את שוויו קודם לקידושין.
אולם דין זה אינו נוהג ברוב החפצים בהם לכל אדם יש אומדן פשוט בשוויו אלא דווקא באבנים יקרות בהם לרוב בני האדם אין אומדן של מחירם.
לכן כיום נהוג לקדש באמצעות טבעת ללא תוספת אבן טובה מאחר שקשה לאמוד את שוויה.
לדעת בית שמאי (שלא נפסקו להלכה) המינימום ההכרחי לקידושין הוא דינר ולא פרוטה.
לטעמם של בית שמאי קיימים כמה הסברים:
אישה מקפידה על עצמה ולא מסכימה להתקדש בפחות מדינר.
לשיטה זו, אמרו בית שמאי את דעתם רק במקרה בו האישה אינה רואה את השווי כגון על ידי שליח או בלילה, אולם אם האישה ראתה את שווי המטבע ובכל זאת התרצתה - האישה מקודשת.
בכסף שעליו דיברה התורה אין שווי של פרוטה ולכן אפשר לקדש רק בדינר.
מדאורייתא שווה פרוטה מקדש אבל גזירת חכמים שרק דינר יקדש כדי ש"לא יהו בנות ישראל כהפקר", כלומר שלא יקנו בדבר כל כך מועט.
קידושין במלווה - אם קידש במלווה, שהאישה הייתה חייבת לו כסף ומחל לה על הכסף אינה מקודשת.
אולם בהנאת מלווה (כגון שנתן לה עוד זמן להחזיר את החוב) מקודשת, אך חכמים אסרו זאת מפני הערמת ריבית.
קידושין במתנה על מנת להחזיר - מדאורייתא נחשבים קידושין משום שמתנה על מנת להחזיר שמה מתנה.
אולם אסור לקדש כך מדרבנן מפני שזה נראה כקידושין בחליפין ויבואו להחשיבם כקידושין.
קידושין מדין "ערב" - אם האישה אומרת לאיש שייתן כסף לאדם שלישי ועל ידי כך היא תתקדש לו, האישה מקודשת מדין ערב שמשעבד את עצמו ללווה אף על פי שאינו מרוויח דבר.
קידושין מדין "עבד כנעני" - אם אומר לאישה שייתן לה כסף והיא תתקדש על ידי כך לאדם שלישי, האישה מקודשת מדין עבד כנעני שנפדה על ידי אחרים.
כמו שהעבד קונה את עצמו לחירות, אף שהוא עצמו לא שילם כלום על כך, כך גם האדם השלישי קונה את האישה אף שלא שילם על כך.
קידושין לחצאין - אדם האומר "התקדשי לי לחציי" - האישה מקודשת כיוון שזה כאילו האיש אמר שאם ירצה יוכל לקדש אישה שנייה, דבר המותר לו מדאורייתא.
אולם אם האיש אמר "חצייך מקודשת לי" - אינה מקודשת כיוון שאישה אינה יכולה להינשא לשני גברים.
אדם חשוב - אישה שנתנה כסף לאדם חשוב ואמרה שתתקדש בהנאה שקיבל את הממון ממנה, מקודשת, כיוון שיש לה הנאה בנתינת הכסף לאדם חשוב.
ישנו דין מיוחד בקידושי קטנה, בו אביה מוכרה לאמה העברייה.
לאחר מכירתה לאמה, רשאי האדון אליו נמכרה לייעוד אותה לבנו בתמורה לשאר הכסף שנשאר.
אף על פי שאת הייעוד לא צריך לעשות בהסכמת האב, את הנישואין שלאחר הייעוד האדון צריך לעשות מדעת האב.
בקידושי שטר, האיש מביא לאישה שטר אירוסין בו כתוב "הרי את מקודשת לי" או כל לשון קידושין אחר, והאישה מקודשת.
גוף השטר לא צריך להיות שווה פרוטה.
בכתיבת השטר צריך שיהא לשמה, כלומר לשם קידושין של האישה הזו ישנה מחלוקת אמוראים בשאלה האם צריך לכתוב את השטר מדעתה של האישה.
להלכה נפסק שצריך לכתוב את השטר לדעתה של האישה
בקידושי ביאה, האיש מקיים יחסי אישות עם האישה.
עם זאת, בגמרא מסופר כי האמורא רב הלקה אדם שקידש בביאה, משום הפריצות שבדבר.
יש שהסבירו את טעם הדבר שאז צריך להעמיד עדים וזה דבר מגונה, ויש שהסבירו שאז זה דומה למקדש בלא לשדך קודם לכן, מה שנחשב כפריצות.
יש הטוענים כי שהייה בחדר ייחוד נחשבת לקידושי ביאה, בתנאי שיש עדים.
העדים צריכים לראות את האיש והאישה נכנסים לבדם לחדר, להשגיח שאיש אינו יוצא ואינו בא, ולראות את האיש והאישה יוצאים מהחדר לאחר פרק זמן ממושך.
לשיטה זאת אין צורך בקיום יחסי אישות בפועל.
במסכת קידושין, מובאת דעתו של רב הונא הסובר כי חופה גם כן קונה.
רב הונא לומד זאת בקל וחומר משאר סוגי הקידושין.
להלכה נחלקו הראשונים האם חופה עושה קידושין; יש שכתבו שהיא אינה עושה ויש שנסתפקו שמא היא עושה.
על-מנת שהקידושין יחולו, לא די במעשה הפיזי אלא דרושה גמירות דעת של המקדש והמתקדשת, כלומר ששניהם ירצו בכך ויהיו מודעים לתכליתו של המעשה.
האיש נדרש להבהיר את מטרת המתנה שנתן וכן את מטרת הביאה כך שכוונתו תהיה ברורה, וגם שתיקת האישה תוכל להחשב להסכמה לקידושין.
מבחינה הלכתית אין הבדל בלשון ההצהרה כל עוד היא ברורה, ואמירה כמו "התקדשי לי" תקפה.
כיום נהוג לומר "הרי את מקודשת לי", ולפרט "בטבעת זו" ולהוסיף "כדת משה וישראל".
בשטר אין צורך בכל אמירה, אלא הבעל כותב לאשתו "הרי את מקודשת לי", ונותנו לה.
בשונה מכל השטרות בהם המקנה כותב את השטר ונותנו לקונה, כאן הבעל הקונה את האישה בקניין אישות, כותב את השטר, כאמור בפסוק , שעל הבעל לעשות את קניין האישות ולא על האישה.
כמו גט, על השטר להכתב לשמה.
נחלקו האמוראים אם כבר בעת כתיבת השטר על השטר להכתב מדעתה של האישה, או שמספיק שהיא מביעה הסכמה בעת קבלת השטר.
לפי רבא ורבינא, אין צורך ששטר הקידושין יכתב מדעתה כמו שאין הגט נכתב מדעתה, והבעל יכול לכתוב את השטר בלי שהיא יודעת ורק אחרי זה לתת לה אותו.
לפי דעתו של רב פפא ורב שרביא, על השטר להכתב מדעתה, מכיוון שתמיד נדרשת בשטר דעתו של המקנה, וכאן האישה מקנה את עצמה לבעל, ואם לא נכתב מדעתה הוא פסול, וכך נפסק להלכה.
קודם מתן תורה, כלל לא היה נהוג מעשה הקידושין, רק לאחר מתן תורה נתחדש דין זה.
פוסקי ההלכה נחלקו אם יש מצוות עשה מהתורה לקדש אישה.
לשיטת הרמב"ם יש בכך מצווה של , ואילו הרא"ש סובר שאין בכך מצוות עשה מהתורה אלא שהקידושים הם שלב בדרך לקיום מצוות פרייה ורבייה.
בעת הקידושין, נהוג לברך ברכה על המצווה.
בהלכה, הברכה מובאת עם החתימה, והנוסח המקובל היום מוסיף "עַל יְדֵי חֻפָּה וְקִדּוּשִׁין".
לדעת הרמב"ם, האיש המקדש הוא המברך ואם מינה שליח השליח מברך.
אך המנהג האשכנזי הוא שאדם אחר מברך את הברכה.
תנאי נוסף הוא נוכחותם של שני עדים כשרים שיראו את מעשה הקידושין.
כדי שהעדים יוכלו להעיד על כוונותיהם של בני הזוג, האיש נדרש להבהיר בפיו את מטרתו, ואילו האישה יכולה לבטא את הסכמתה גם בשתיקה.
כאשר הקידושין נעשים בביאה, די לעדים לראות שבני הזוג מתייחדים בחדר סגור המכונה חדר ייחוד, ואין הם צריכים לראות את גופו של מעשה (דבר האסור ממילא על-פי ההלכה).
(משנה קידושין, פרק ב משנה א).
השלב בו נדרשים עדים כשרים הוא שלב מסירת הכסף או השטר, אך אין חובה לעדים בשלב מינוי השליחים.
ישנה מחלוקת אמוראים האם כשאדם מקדש אישה באופן שהקידושין אינם יכולים להתממש לכדי יחסי אישות כתוצאה מאיסור ערווה חלים הקידושין.
אביי אומר שנחשבים קידושין ורבא אומר שהם אינם נחשבים קידושין.
למרות שבכל התלמוד מסור כי הלכה כרבא, במקרה הזה הלכה כאביי כחלק משש סוגיות יוצאות דופן המסומנות ב"יע"ל קג"ם" בהם הלכה כאביי.
קידמה ועבודה הייתה מפלגת מיעוטים ששימשה, בדומה לשאר המפלגות הערביות בזמנה, מפלגת לווין של מפא"י.
המפלגה זכתה למנדט אחד בבחירות לכנסת השנייה, והייתה חברה בקואליציה.
בבחירות לכנסת השלישית הגדילה המפלגה את כוחה לשני מנדטים, והייתה שוב חברה בקואליציה.
לקראת הבחירות לכנסת הרביעית פרש סאלח-חסן ח'ניפס מהמפלגה והקים את מפלגת "סיעה עצמאית לערביי ישראל", שקיבלה 3,818 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
מפלגת קידמה ועבודה אף היא התמודדה לכנסת ה-4 וקיבלה 4,651 קולות, וגם היא לא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת החמישית התמודדה המפלגה שוב וקיבלה 3,561 קולות ושוב, לא עברה את אחוז החסימה.
2 מנדטים: סאלח-חסן ח'ניפס, צאלח סלימאן
קידמה ופיתוח הייתה מפלגת מיעוטים ששימשה כמפלגת לוויין של מפא"י והמערך.
המפלגה נבחרה לראשונה לכנסת הרביעית וזכתה לשני מנדטים.
עקב קשריה למפא"י (כמו כל המפלגות הערביות באותם הימים), נכללה המפלגה בקואליציה, אך לא הייתה חברה בממשלה התשיעית.
בכנסת החמישית והשישית שמרה המפלגה על כוחה, ונכללה שוב בקואליציה אך לא בממשלה.
בכנסת השביעית הצטרפה לראשונה המפלגה לממשלה, עם מינויו של ג'בר מועדי לסגן שר התקשורת.
בכנסת השמינית הצטרפה המפלגה למערך ומועדי מונה שוב לסגן שר התקשורת.
לאחר מכן מונה לסגן שר החקלאות ובתפקיד זה כיהן במשך יתרת כהונת הממשלה.
ביוני 1976 נפרדה המפלגה מהמערך, ובמרץ 1977 התאחדה עם הרשימה הערבית לבדואים ולכפריים והקימה את הרשימה הערבית המאוחדת.
כנסת ח"כים הערות הכנסת הרביעית (1959) 2 מנדטים: אחמד א-ד'אהר, אליאס נח'לה לרשימת מועמדים מלאה ראו כאןהכנסת החמישית (1961)2 מנדטים: אחמד א-ד'אהר, אליאס נח'לה לרשימת מועמדים מלאה ראו כאןהכנסת השישית (1965)2 מנדטים: סיף א-דין א-זועבי, אליאס נח'להב-5 ביולי 1966 התאחדה הסיעה עם שיתוף ואחווה בהקמת סיעת שיתוף ופיתוח.
ב-1 בינואר 1967 התפרקה הסיעה המשותפת.
אליאס נחלה פרש מהסיעה ב-22 באוקטובר 1968 והקים את סיעת היחיד "אחווה יהודית-ערבית" (לאחר שהשם "הגליל" לא אושר לסיעה).הכנסת השביעית (1969)2 מנדטים: סיף א-דין א-זועבי, ג'בר מועדיהכנסת השמינית (1973)2 מנדטים: סיף א-דין א-זועבי, ג'בר מועדי ב-26 בפברואר 1974 הצטרפה הסיעה למערך.
ב-8 במרץ 1977 הצטרפה הסיעה לרשימה ערבית לבדואים ולכפריים בהקמת הרשימה הערבית המאוחדת
קִיָה מוטורס היא חברה דרום-קוריאנית לייצור כלי רכב, הנמצאת בבעלות קבוצת יונדאי-קיה שהייתה בעברה חלק מקבוצת יונדאי הדרום-קוריאנית והתפרקה ב-1997. קיה הייתה יצרן הרכב השני בגודלו בקוריאה הדרומית עד 1998, עת מוזגה עם חברת יונדאי מוטור לאחר המשבר הפיננסי באסיה.
המוצר העיקרי של קיה הוא מכוניות נוסעים.
מקור שמה של החברה בצירוף מילים קוריאני שמשמעותו "לצמוח מתוך אסיה".
שם החברה נהגה בעולם כ-"קי-אה".
בישראל, הוצגה ושווקו רכבי החברה בתחילה בהגיית השם "קאיה", אך בהמשך החל השימוש בשם המקורי בקוריאנית.
יבואנית קיה בישראל היא חברת טלקאר שבשליטת רמי אונגר.
קיה נוסדה ב-1944 בפרבר של סיאול כיצרנית צינורות מתכת ואופניים.
ב-1952 שינתה את שמה, ובמהלך השנים החלה לייצר אופנועים ומשאיות.
ב-1973 ייצרה את מכונית הנוסעים הקוריאנית הראשונה ששמה היה "בריסה".
תוך שנתיים החלה החברה לייצא את תוצרתה.
בשנת 1976 השתלטה קיה על יצרנית הרכב הדרום קוריאנית אסיה מוטורס אשר נסגרה בשנת 1999.
ב-1986 החלה קיה בשיתוף פעולה עם חברת פורד וחתמה על הסכם לייצור דגמים ישנים של חברת מאזדה.
כלי הרכב הראשון היה דגם "פרייד" שהיה מבוסס על מאזדה 121. ב-1988 הגיע סך הייצור למיליון כלי רכב.
קיה החלה בייצוא לאירופה ב-1991 עם דגם אחד בלבד, "פרייד", ששווק כרכב זול במיוחד בקטגוריית המיני.
ב-1994 התרחב ההיצע עם דגם "מנטור" מקטגוריית הקומפקטיות.
ב-1995 החל שיווק רכב שטח קומפקטי שזכה להצלחה, בשם "ספורטאז'".
לאחר שהגיעה לפשיטת רגל בעקבות המשבר הפיננסי באסיה, התמזגה קיה ב-1998 עם יונדאי מוטור והפכה לחברה הבת של קבוצת יונדאי-קיה.
לאחר שינוי הבעלות החלה קיה בשיווק המיניוואן הראשון שלה, בשם "קרניבל" שהיה מיניוואן בגודל מלא.
במקביל אליו, הוצג גם מיניוואן קטן יותר בשם "קארנס".
באותה שנה הציגה החברה גם את "קלארוס", דגם בקטגוריית משפחתיות גדולות, שלא זכה להצלחה.
ב-2002 הגיע סך הייצור של החברה, מאז נוסדה, ל-10 מיליון יחידות.
באותה שנה הוצג רכב שטח גדול יותר בשם "סורנטו" שזכה להצלחה במכירות.
באותה עת הוצג בעולם באופן הדרגתי דגם סדאן קומפקטי בשם "סראטו" שנועד להחליף את "ספיה", אך עדיין לא זכה להצלחה רבה.
כמו כן, הוצג דגם "ריו" בקטגוריית הסופר מיני.
ב-2007 הוצג דגם קומפקטי חדש בשם "סיד" שנועד להתחרות בדגמי ההאצ'בק הקומפקטיים הנפוצים באירופה כדוגמת פולקסווגן גולף.
ב-2005 הקימה קיה מפעל בסלובקיה ושנה לאחר מכן בארצות הברית.
בשנת 2010 מונה המעצב הגרמני פיטר שרייר (Schreyer), לנשיא החברה, האדם הראשון המחזיק בתואר זה שאינו ממוצא קוריאני, וכמנהל מחלקת העיצוב.
שרייר נחשב כאחראי למהפכה במוניטין העולמי של היצרנית.
בנוסף, שרייר מונה לעצב גם את דגמי חברת יונדאי.
שרייר מכנה את סגנונו העיצובי כ"הפשטות של הקו הישר", והוא מיושם בכל דגמי קיה ויונדאי, תוך שילוב קו העיצוב של יונדאי, המכונה "פיסולים זורמים" (Fluidic Scuplture).
בשנת 2018 פרש שרייר מתפקיד המעצב הראשי של קיה ויונדאי ומכהן כעת בתפקיד ייעוץ כמנהל העיצוב של הקונצרן.
את מקומו תפס דונקרוולקה שכיהן בשלוש שנים שקדמו לכך כמעצב של מותג היוקרה, ג'נסיס מוטורס.
החברה פיתחה גם רכבים כבדים דוגמת KM1500.
חולקת מכלולים רבים עם יונדאי i10. פיקנטו הוא הדגם הנמכר בישראל מאז שנת 2015.
קיה ריי - סופרמיני עירונית בגרסאות מנוע בנזין ו-רכב חשמלי מונע מצבר, מיוצרת משנת 2011 ועד היום.
הדור הנוכחי הוצג ב-2016 ומציג קפיצת רמה ברמת האבזור והאיכות לסגמנט כלי רכב זה לעומת הדור הקודם.
חולקת מכלולים רבים עם יונדאי i30. נמכרת בתצורה סדאן, סטיישן וקופה 3 דלתות שמכונה גם פרוסיד.
קיה פורטה - משפחתית, מקבילה ליונדאי אלנטרה וחולקת איתה מכלולים.
מתחרה בדגמים כמו מאזדה 3 ורנו פלואנס.
ברוב העולם, ממותגת תחת השם "קיה סראטו".
קיה סול - מיקרוואן קומפקטי.
קיימת גם גרסת מנוע מחוזק עם 200 כ"ס, ובארצות הברית גם גרסה חשמלית כם 114 כ"ס וטווח נסיעה של כ-200 ק"מ.
קיה אופטימה - משפחתית גדולה, חולקת מכלולים רבים עם יונדאי i40 ועם יונדאי סונטה.
מתחרה בדגמים כגון פולקסווגן פאסאט ופורד מונדאו.
משווקת בישראל בגרסת דיזל (המיועדת בעיקר לשוק המוניות) ובגרסת פלאג-אין הייבריד.
קיה קארנס - מיניוואן בעל 7 מקומות.
ממתחריו: רנו סניק, סיטרואן С4 פיקאסו.
קיה קרניבל (בארצות הברית - "Sedona") - מיניוואן גדול.
בשנים 2000–2005 היה עם 7 מקומות ישיבה, החל מ-2015 עם 8 מקומות ישיבה ואופציה לעד 11 מקומות ישיבה בשווקים מסוימים.
קיה קווריס - מכונית יוקרה בגודל מלא, מקבילה לג'נסיס G80 ולג'נסיס G90. הדור הראשון הושק ב-2012 והשני ב-2018. הדגם לא נמכר בישראל.
קיה סטינגר - מכונית סלון קומפקטית, מקבילה לג'נסיס G70. מיוצרת משנת 2017 ומתחרה ישירות ב-BMW סדרה 5 ואלפא רומיאו ג'וליה.
קיה קדנצה (קיה K7) - מכונית סלון שנמכרה בדרום קוריאה, בארצות הברית ובמזרח התיכון בשנים 2010–2020. בשנת 2021 הוכרז על החלפתה ב-קיה K8.
קיה ספורטאז' - קרוסאובר עם 5 מושבים ואופציה להנעה כפולה, מקביל ליונדאי טוסון וחולק איתו מכלולים רבים.
הספורטאז' מאובזר במערכות בטיחות מתקדמות הכוללות מערכת בלימה אוטונומית, ונבחר ל-"אוטו השנה 2017" על ידי מגזין הרכב "אוטו".
הוא בין הרכבים הנמכרים ביותר בישראל ביחד עם הטוסון.
מתחרה ברכבים כגון פולקסווגן טיגואן וטויוטה ראב-4.
קיה סורנטו - קרוסאובר (בדור הראשון: SUV) הממוקם בקטגוריה של דגמים כגון מיצובישי אאוטלנדר והונדה CR-V.
מוצע בחלק מגרסאותיו עם 7 מושבים.
קיה נירו - דגם פנאי קטן עם הנעה היברידית שחולק פלטפורמה משותפת עם היונדאי איוניק.
בסיס הגלגלים שלו זהה לספורטאז', אך המידות הכלליות קטנות ממנו.
קיה סטוניק - קרוסאובר, מיוצרת משנת 2017 ונמכר בישראל מאז 2018.
קיה סלטוס - קרוסאובר המיוצר משנת 2019, ונמכרת בישראל משנת 2020.
קיה אקסיד - קרוסאובר המיוצר משנת 2019, ונמכרת בישראל מדצמבר 2019.
קיה טליורייד - קרוסאובר הכי גדול של קיה המבוסס בעיקרו על היונדאי פליסייד, הוצג בשנת 2019 ומיועד לארצות הברית בלבד.
קיה סונט - קרוסאובר עירוני, מיועד לשוק ההודי.
קיה EV6 – קרוסאובר משפחתי המיוצר מאז שנת 2021
קיה EV9 – קרוסאובר בעל שישה או שבעה מקומות המיוצר מאז שנת 2023
היבואן של קיה בישראל היה מיכאל לוי.
בשנת 2008 קיבלה חברת טלקאר שבשליטת רמי אונגר את הזיכיון לייבוא רכבי קיה לישראל.
על זיכיון זה התנהל סכסוך עסקי ממושך בין אונגר ללוי, שהסתיים בפסק דין לטובתו של אונגר.
קדמה ועוני (Progress and Poverty) הוא ספר עיון מאת הכלכלן הפוליטי האמריקאי הנרי ג'ורג' שיצא לאור בשנת 1879. הספר מפתח תאוריה על טבעה המחזורי של הכלכלה התעשייתית ועל דרכים לתיקונה.
בפרט, הספר מציע להטיל מס ערך קרקע.
בספר נטען כי עוני הוא תופעה שכמעט ואינה קיימת בקרב חברות פרימיטיביות, והוא שואף להסביר מדוע עוני הוא תופעה רחבה כל כך בחברות שיש בהן עושר גדול.
לפי ג'ורג', ההתקדמות הטכנולוגית והחברתית (כולל השכלה ושירותים ציבוריים) הגדילו את הערך של האדמה (בספרות הכלכלית של אותה תקופה - הדבר כולל גם משאבי טבע, שטחי קרקע עירוניים וכדומה) ולכן גדל המחיר שבעלי האדמות יכלו לדרוש מאלו שרצו להשתמש בהן.
במילים אחרות: ככל שהשירותים הציבוריים טובים יותר במקום מסוים, כך עולה גם הרנטה, היות שאנשים מעריכים יותר את הקרקע הזאת.
הנטייה של ספקולנטים היא להגדיל את מחירי הקרקעות מהר יותר מאשר ניתן לייצר רכוש כדי לשלם על מחירים אלה.
התוצאה היא הקטנת כמות הרכוש או העושר שנשאר בידי העובדים שמקבלים את חלקם בצורת שכר, ולבסוף הדבר גורם לקריסה של בועת נדל"ן ושל יוזמות מסחריות, עם השפעות של התכווצות כלכלית שיכולה להפוך למיתון שגורם לאבטלה, פשיטות רגל וכדומה.
בספר ג'ורג' בוחן כמה אסטרטגיות שהוצעו כדי לנסות למנוע מיתון כלכלי, אבטלה ועוני, אבל הוא מוצא אותם בלתי מספקות.
כחלופה, הוא מציע פתרון משלו - מס יחיד על אדמה.
זהו מס על הערך התקופתי של אדמה שמוחזקת בבעלות פרטית.
הוא יהיה גבוה מספיק כדי לאפשר ביטול של כל שאר המיסים - בעיקר מיסים על עבודה ועל ייצור.
ג'ורג' טען כי מס ערך קרקע ייתן תמריץ לבעלי האדמות להשתמש בהן בדרך יצרנית וכך להעסיק עובדים וליצור עושר, או למכור את האדמה במחירי השוק לאנשים אחרים שישתמשו בקרקע באופן ייצרני.
הדבר יגרום לשינוי נקודת שיווי המשקל בהתמקחות בין בעלים של משאבי טבע (אדמה, מחצבים וכו') לבין פועלים ויגרום לעלייה כללית במשכורות.
לפי ג'ורג', הדבר יוביל לכך שאיש לא יסבול מעוני בלתי רצוני.
הנרי ג'ורג' היה בזמנו כלכלן מפורסם ופופולרי בארצות הברית, ורעיונותיו זכו להד בפוליטיקה.
מעט לאחר פרסומו של הספר הוא נמכר במעל 3 מיליון עותקים.
תרגום בעברית יצא לאור בשנים 1963 על ידי הוצאת "מסדה".
קידושין שאין מסורין לביאה הוא מושג הלכתי בדיני קידושין המתאר קידושין שאינם יכולים להתממש, משום שמדובר בקידושין שהאישה אסורה למקדש, או שעצם הקידושין גורם לכך שהאישה תהא אסורה על המקדש.
הדין נתון למחלוקת אביי ורבא.
הצורה המקובלת לזה שעצם הקידושין גורם לכך שהאישה תהא אסורה על המקדש, היא כשמקדש אחת משתי אחיות (בלי לציין מי משתי האחיות היא המקודשת), ולכן אסור לו לישא אף אחת מהן, כיוון שעליו לחשוש שמא השנייה היא המקודשת, ואם כן היא אסורה באיסור עריות של 'אחות אשתו'.
בדין קידושין שאין מסורין לביאה נחלקו אביי ורבא: אביי סבור כי הקידושין יש להם תוקף של קידושין, ולעומתו סבור רבא כי אין לקידושין כל תוקף.
שיטתו לקוחה מסברא שהסביר לו האמורא בר אהינא, ולפיה מהפסוק משמע שדווקא קידושין שמסורים ל"בעלה" נחשבות לקידושין, ואם לא אין קידושין אלו נכללות בפרשת "כי ייקח איש אשה" שהיא המקור היחיד לקנייני הקידושין.
אף על פי שבכל התלמוד הכלל הוא שההלכה נפסקת כרבא לעומת עמיתו אביי, הרי שסוגיית קידושין שאין מסורין לביאה נמנית עם שש הסוגיות הבודדות בתלמוד המסומנות על ידי המילים "יע"ל קג"ם", בהן ההלכה נפסקת כאביי.
לפי דעת התוספות גדר קידושין שאין מסורין לביאה היא דווקא כאשר על ידי הקידושין נגרם איסור הביאה.
על פי הסבר האחרונים, החיסרון בקידושין הוא שהאדם סותר את עצמו, שכן בעוד שמצד מעשה הקידושין הוא אמור להראות קניין בעלות ואישות על האישה, הרי שבמעשה קידושין זה הוא מראה שאינו הולך לממש אותם, ולכן הם אינם נחשבים למעשה קידושין.
לעומת זאת יש החולקים על כך, והגישה הרווחת היא כי דיון הלכתי זה הוא בכל קידושין שאינם מסורים לביאה, ולפי זה נוטה רבי מנחם מנדל שניאורסון בעל הצמח צדק לפסוק כי גם לפי רבא מאמר יבמין נחשב למאמר, ולמרות שהתבצע בשעה שהייתה היבמה מעוברת, ולא היה מותר לבצע בה קידושין.
האחרונים מתלבטים בהגדרת חלות הקידושין כאשר אדם מקדש אחת משתי נשים, אם הקידושין חלין על אחת מהנשים אלא שלא ידוע לנו איזו מהן, או שחל דין ספק על שניהן.
לפי האפשרות הראשונה נשאלת השאלה למה שיחולו קידושין על אחת מהן, כאשר לא המקדש ולא המקודשת יודעים איזו מהן קידש, ומצד מעשה הקידושין אין שום השפעה על הקידושין של אחת מהם יותר מהשנייה.
רבי שמעון יהודה שקופ סובר מכוח קושיא זו כצד השני, ומסיק כי חל דין וחלות ספק על שניהן.
קיה פיקנטו היא מכונית מיני האצ'בק מתוצרת חברת קיה הקוריאנית.
היא הוצגה לראשונה בשנת 2003 במספר שווקים מצומצם.
הדור השני של קיה פיקנטו הוצג בתחילת שנת 2011 וזכה להצלחה גדולה הרבה יותר.
שיווק הרכב בישראל החל באותה שנה.
בשנים 2015 ו-2017 היה הפיקנטו הרכב הנמכר ביותר בישראל.
הדור הראשון של פיקנטו הוצג בשנת 2003 כשהוא מתבסס על פלטפורמה מקוצרת של יונדאי גטס וחלקה כמה מכלולים עם מכונית המיני יונדאי אטוס.
הדור הראשון של הפיקנטו מעולם לא שווק בישראל באופן סדיר.
הדור השני של המכונית, המוכר יותר בישראל, הושק באירופה באביב 2011 והגיע לישראל כמה חודשים מאוחר יותר.
הדור הזה חלק את רוב מכלוליו עם יונדאי i10, המכונית שהחליפה את האטוס בהיצע הדגמים של יונדאי.
הדור השני של המכונית זכה להצלחה גדולה בישראל והמכונית הייתה למכונית המיני הנמכרת ביותר בישראל בשנים 2012 עד 2014.
הדור השני של הפיקנטו הוצג בתערוכת ז'נבה בשנת 2011 וזכה להצלחה אדירה מיד עם השקתו.
הדור השני הציע ממדים נדיבים משמעותית מאלו שהציע קודמו, עם בסיס גלגלים באורך של 238 סנטימטרים ואורך כללי של 359 סנטימטרים.
בנוסף זכה הדור השני לעיצוב מודרני שהותאם לטעמו של הלקוח האירופאי, כשעל עיצוב המכונית ניצח פיטר שרייר.
היצע המנועים כלל שני מנועי בנזין.
הראשון בנפח 1.0 ליטר (998 סמ"ק) עם שלושה צילינדרים ובהספק מרבי של 69 כוחות סוס.
השני בנפח של 1.2 ליטר (1,248 סמ"ק) עם ארבעה צילינדרים ובהספק מרבי של 85 כוחות סוס.
המנוע הראשון הוצע רק בשידוך לתיבת הילוכים ידנית ואף הוצע בגרסאות המותאמות להנעה בגז ובאתנול.
המנוע השני הוצע גם בשידוך לתיבת הילוכים ידנית וגם בשידוך לתיבת הילוכים אוטומטית עם 4 הילוכים.
מאוחר יותר בשנת 2011 הציגה קיה את גרסת ה-3 דלתות של הפיקנטו שזכתה לכינוי "קיה פיקנטו ספורט".
הפיקנטו ספורט הציגה מידות דומות לאלו של גרסת ה-5 דלתות אך קיבלה עיצוב חיצוני ספורטיבי יותר.
בנוסף קיבלה המכונית חישוקי סגסוגת שונים, גריל קדמי שונה ופגושים שונים שהדגישו את העיצוב החדש.
בתערוכת ז'נבה של 2017 הוצג הדור השלישי של הפיקנטו.
מלבד שינוי מראה חיצוני, חלה מודרניזציה גם בתא הנוסעים, שכן במרכז הקונסולה שוכן צג מרכזי או מסך מולטימדיה (בהתאם לרמת הגימור), גלגל הגה עם תפעול רב יותר מוצע וכן הלאה.
בתחום המנועים לא חל שינוי - ההיצע עומד על מנועים בנפח 1.0 ל' 3 ציל' או 1.25 ל' 4 ציל' המוכרים מהדגם הקודם.
בישראל זכתה המכונית להצלחה רבה מיד עם השקתה בשנת 2011 וסבלה מזמני אספקה ארוכים למדי, שארכו חודשים רבים.
בעיות אספקה אלו נפתרו במהלך שנת 2012, אז גם גדלה משמעותית כמות רכבי הפיקנטו שנמכרה בישראל.
עם זאת, המכונית גררה ביקורת מצד לקוחות, בעיקר בשל צריכת הדלק הגבוהה שהציג הדגם האוטומטי.
ביולי 2013 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד טלקאר (יבואנית קיה לישראל) בנוגע לצריכת הדלק האמיתית של המכונית, שגבוהה משמעותית מצריכת הדלק עליה דיווח היצרן.
קיה סורנטו היא מכונית במרכב קרוסאובר המיוצרת על ידי חברת קיה מוטורס מאז שנת 2003.
קיה סורנטו הדור הראשון הוצגה לראשונה בארצות הברית ב-2003, אך המכירות באירופה ובישראל החלו רק בשנת 2004. הסורנטו פותח בשיתוף פעולה עם קיה ספורטאז', והוא מבוסס על מכלולים של אוקטביה וגולף.
הוא מבוסס על רכב שטח/ג'יפון.
הילוכים: 5 ידני 4 אוטומטי.
בשנת 2003 זכתה קיה סורנטו לדירוגים נמוכים עד ממוצעים מהמכון לבטיחות בדרכים (IIHS).
הדור השני הוצג באפריל 2009 בדרום קוריאה והייצור היה בארצות הברית.
באמצע 2012 עברה הסורנטו מתיחת פנים שכללה בעיקר שינויים פנימיים אבל החזית האחורית שונתה גם היא.
הילוכים: 6 ידני 5 אוטומטי.
בשנת 2011 קיבלה הסורנטו את הדירוג הגבוה מהמכון לבטיחות בדרכים (IIHS).
קיה חשפה את הדור השלישי של הסורנטו בדרום קוריאה ב-28 באוגוסט 2014. העיצוב החיצוני ותא הנוסעים שונו ועודכנו משמעותית מהדגם היוצא.
בספטמבר 2017 עבר הסורנטו מתיחת פנים, שבמסגרתה עוצבו יחידות התאורה מחדש, הגריל הקדמי עודכן, ותיבת ההילוכים האוטומטית הוחלפה בכזאת בעלת 8 הילוכים, נוספה מערכת מולטימדיה משודרגת וכן נוספו מספר מערכות בטיחות אקטיביות.
הילוכים: 6 ידני ו-6 אוטומטי.
בשנת 2017 קיבלה הסורנטו את הדירוג הגבוה מהמכון לבטיחות בדרכים (IIHS).
הקיה סורנטו דור שלישי שימשה גם כניידת סיור במשטרת ישראל.
הדור הרביעי של קיה סורנטו הוצג ב-17 בפברואר 2020, והיה צפוי להשקה בתערוכת ז'נבה בחודש מרץ, שבוטלה לבסוף בשל התפרצות מגפת הקורונה.
שיווקו בשוק הבית הקוריאני החל ב-17 במרץ 2020, עם מנוע דיזל 2.2 ליטר עם הספק של 202 כוח-סוס ותיבת הילוכים עם 8 הילוכים, כשבהמשך נוספו גם מנועי בנזין, הייבריד ופלאג-אין הייבריד.
הסורנטו הגיעה לישראל ב-17 במרץ 2021.
בישראל משווקת הסורנטו עם ארבע יחידות הנעה: מנוע טורבו 2.0 ליטר לצד מנוע חשמלי שמספקים בסה"כ כ־281 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית עם 8 הילוכים.
קיה סנטר הוא היכל ספורט רב־שימושי, הממוקם באורלנדו, פלורידה.
היכל זה משמש את קבוצת ה-NBA אורלנדו מג'יק, והוא בעל תכולה של 20,000 מקומות ישיבה במשחקי כדורסל.
זמן הנסיעה להיכל הוא רבע שעה מסיטרוס בול ו-35 דקות ממתחם עולם הספורט של דיסני.
לפני שהחלה לשחק בהיכל זה, הקבוצה שיחקה באמויי ארנה, שמוקם בקרבה לשטח שעליו נבנה היכל זה.
במקור נקרא ההיכל "אמוויי סנטר", וב-2023 שונה שמו ל"קיה סנטר".
קידס פור פיס היא תנועת נוער ומשפחות בין־לאומית המפגישה קבוצות ילדים יהודים, מוסלמים ונוצרים מישראל ומצפון אמריקה.
פעילותה של תנועת נוער זו מוקדשת לסיום הסכסוך ועבודתם נועדה להפיח תקווה באמצעות הכרות ופעילות משותפת בין ילדים משלוש הדתות הנפוצות בישראל – יהדות, נצרות ואסלאם – בהן מוזמנים בני נוער לחלוק את אמונתם ומסורתם, כפי שהם נוהגים במשפחותיהם, וללמד אחרים.
משתתפי התוכנית מעמיקים את הכרותם עם היהדות, הנצרות, האסלאם ומסורות אחרות בדרכים שונות ומגוונות.
קידס פור פיס מפעילה מחנות קיץ ברחבי העולם, בדגש על ערכים של שלום ותוכניות מנהיגות.
בנוסף הארגון מפעיל במהלך שש שנים פעילויות שנתיות ומפגשים בין משפחות ישראליות ופלסטיניות משני צדי המתרס.
בפעילויות אלו משתתפים יותר מחמש מאות פלסטינים, ישראלים וילדים מצפון אמריקה.
ארגון קידס פור פיס הוקם בשנת 2001 בישראל, בתגובה לחששות הגוברים של האוכלוסייה בקשר לעתידם של ילדי ישראל ופלסטין, במיוחד לאור המתיחות הגואה בין שני העמים בעקבות קריסת יוזמת השלום של אוסלו.
על רקע זה הוקם הארגון במטרה לטפח יחסים ארוכי טווח בקרב בני נוער ומשפחות.
לצורך זה מתבסס הארגון על קהילות בין-דתיות, שמקדמות תרבות של שלום, ושמטרתן לייצג באופן שוויוני מגוון רחב של אמונות, תרבויות, רקעים והשקפות, וכבוד הדדי לשונות זו.
הארגון מעודד תקשורת בין הקהילות השונות בארגון.
קידס פור פיס הוא ארגון לא מפלגתי אשר אינו נוקט בעמדות רשמיות בנושאים פוליטיים.
הארגון פעיל בזירה הציבורית, מתוך מחויבות לדחיית אלימות על כל צורותיה.
אחת ממטרות הארגון היא לפרק סטראוטיפים ולטפח חברויות בין דתיות.
לשם כך מייצרים קידס פור פיס תהליך היכרות בין ילדים מתרבויות שונות, והילדים משתתפים יחד בתוכנית מתמשכת מכיתה ו' ועד סוף התיכון.
הפעילות כוללת מפגשים לאחר בית הספר, מחנות קיץ, דיאלוגים, התנדבות, אירועים קהילתיים ותוכנית מנהיגות.
הארגון מצרף משתתפים ממגוון דתות, לאומים, פרספקטיבות וזהויות.
הארגון מצהיר על עצמו כעל חסר הזדהות פוליטית ומשום כך הוא מאפשר למשפחות ללא רקע בהשתתפות בתוכניות שלום לקחת חלק בתוכנית.
התהליך מלווה על ידי מחנכים ישראלים ופלסטינים משלוש הדתות, וההתנהלות במפגשים היא בשלוש השפות עברית, ערבית ואנגלית.
הפעילות בארגון משתנות לפי גיל וכיתת הלימוד של המשתתף: כיתה ז' משתתפים בתוכנית בשם "נתיבים לשלום": חקר זהויות ובניית קהילה.
(המשך למידה על שפה, תרבות ובניית קהילה)- כולל מחנה קיץ בארץ.
כיתה ח': למידה על נוער מסביב לעולם (שיתוף הסיפור האישי וכיצד להשפיע דרכו על נוער במקומות אחרים בעולם)- כולל מחנה קיץ בארצות הברית משותף עם נוער קידס פור פיס מארצות הברית.
כיתה ט' משתתפים בתוכנית בשם "מנהיגות", בה מודרכים בנושאי דיבור מול אנשי ציבור וקידום הקהילה (פיתוח הבנה כלפי נרטיבים שונים, פיתוח כלים לדיבור בפני קהל והשפעה על קובעי מדיניות).
כיתות י'-י"ב משתתפים בתוכנית בשם "יוצאים לפעולה" בה מקבלים הדרכות בנושאים כמו מיומנות של דיבור בפני קבוצות, הפקת סרטונים על סיפורים אישיים, הדרכת קבוצות צעירות ועוד.
הארגון עוסק בהגברת מודעות ורגישות לכאב, למאבקים והסיכון בחיים משותפים.
בנוסף, מייצר הארגון דיאלוג על נרטיבים היסטוריים שונים ומציאות עכשווית, בהם מוזמנים בני נוער להביע את חששותיהם, לשתף בגאווה את זהותם ולשמוע סיפורים מכאיבים ולא מוכרים בסביבה תומכת.
ילדים לשלום מצייד את הנערים במיומנויות ודרכים להתנגד לאלימות, להשפיע על אחרים, ולהפיץ ערכים ומסרים של שלום ושיתוף פעולה.
קידס פור פיס נתמך על רשת גדולה של אנשים, קהילות, קבוצות קהילתיות וקרנות פרטיות לתמיכה כספית.
התקציב השנתי של הארגון הוא $850,000 מגיע בעיקר ממתנות של $500–$5,000. הארגון לא ממשלתי, עצמאי לחלוטין, ולא חלק מארגון דתי כלשהו.
קידס פור פיס ייסדה קרן מלגות, שמאפשרת גם לילדים ללא אמצעים לקחת חלק בפעילויות השונות.
הארגון פועל בירושלים, בחלקה המערבי והמזרחי, בעיקר בשכונות אשר נפגעו במיוחד מהסכסוך.
הארגון מערב בני נוער, משפחות ואנשי צוות ששייכים לקהילות פלסטיניות באזורים כגון: הגדה המערבית, כגון רמאללה, בית לחם, קלנדיה וחברון.
הארגון מחייב פגישות פנים אל פנים אשר מתקיימות בירושלים.
בנוסף לסניף המרכזי בירושלים יש לארגון סניפים בצפון אמריקה: אטלנטה, בוסטון, יוסטון, סיאטל, טורונטו, קהילות בניו המפשייר, ורמונט וצפון קרולניה.
קיה קומבי הוא מיניבוס מתוצרת יצרנית הרכב הקוריאנית קיה שיוצר בין השנים 1984–2002.
דגם ה"קיה קומבי" יוצר על ידי יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "Asia Motors" (שם מלא: "Asia Motors Industries Co., Ltd") שהייתה בבעלות קיה החל משנת 1976. בשנת 1999 נסגרה "Asia Motors" והייצור נמשך באמצעות "קיה מוטורס".
קיה קומבי הושק באוקטובר 1983
קיה קומבי שימש בעיקר כמיניבוס עירוני, אוטובוס תיירים, אוטובוס בית ספר, אוטובוס הסעות ואוטובוס ציבורי.
הדגם שימש בעיקר כמכונית ספרייה ניידת, משטרה ואוטובוס בשרות הכבאים.
קיה סון-הי (בקוריאנית: 계순희; נולדה ב-2 באוגוסט 1979) היא ג'ודוקא עבר צפון-קוריאנית, האלופה האולימפית מאטלנטה 1996 והאישה הראשונה מצפון-קוריאה שזוכה במדליית זהב אולימפית.
קיה זכתה בשלוש מדליות אולימפיות מקטגוריות משקל שונות באולימפיאדות מהשנים 1996, 2000 ו-2004 והיא ארבע פעמים אלופת העולם.
השתתפה לראשונה בגיל 16 במשחקים האולימפיים באטלנטה 1996 וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג לאחר שגברה בגמר על הפייבוריטית ריוקו טאני היפנית.
בתחרות זו היא הפכה לאלופה האולימפית הצעירה ביותר בג'ודו אי פעם.
ארבע שנים לאחר מכן באולימפיאדת סידני, היא התחרתה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג וזכתה במדליית הארד לאחר שניצחה את יואנה אלואש הרומנייה בקרב על המדליה.
באולימפיאדת אתונה 2004, שוב עלתה קטגוריית משקל כאשר התחרתה בקטגוריה של עד 57 ק"ג וזכתה במדליית הכסף לאחר שהגיעה עד לגמר בו נכנעה לאיבון בוניש הגרמנייה.
קיה השתתפה גם באולימפיאדת בייג'ינג 2008, האולימפיאדה הרביעית שלה, אך הודחה בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה לברברה הראל הצרפתייה.
קיה קיבלה את 'פרס קים איל-סונג' ואת 'פרס ספורטאי העם' מממשלת צפון-קוריאה על הישגיה.
קיה סטינגר היא מכונית יוקרתית ספורטיבית במרכה קופה, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2017. היא הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2017 והגיע לישראל בספטמבר 2018. בספטמבר 2011 הציגה קיה דגם קונספט מקדים בשם קיה GT קונספט.
הסטינגר כוללת שלושה מנועים (2 בנזין 1 דיזל).
מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-255 כוחות סוס ב-6,200 סיבובים לדקה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 240 קילומטרים לשעה.
מנוע בנזין V6 צילנדרים בנפח 3.3 ליטר טורבו המספק כ-365 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.1 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 270 קילומטרים לשעה.
מנוע דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.2 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס ב-3,800 סיבובים לדקה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 254 קילומטרים לשעה.
הסטינגר GTS היא גרסת ה"ביצועים הגבוהים" לסטינגר הבסיסי המיוצרת בייצור מוגבל (800 יחידות), הכוללת את המנוע הבכיר של הסטינגר (טורבו בנזין 3.3 ליטר, 365 כוחות סוס).
מהדורה זו בצבע כתום אחיד בחוץ וצבע שחור אחיד בפנים.
היא כוללת מערכת דריפט שמעבירה 100 אחוז מהמומנט לגלגלים האחוריים כדי לבצע דריפט ממש כמו במכונית ספורט.
תיבת ההילוכים היא ידנית ולא אוטומטית כמו בסטינגר הבסיסי.
ה-GTS הוצג בתערוכת הרכב של ניו יורק באפריל 2019.
באוגוסט 2020 הציגה קיה בדרום קוריאה מתיחת פנים לסטינגר.
מתיחת הפנים כוללת עדכון קליל לעיצוב החיצוני הכולל בעיקר כונסי אוויר, פגוש קדמי בעיצוב חדש, פנסים בעיצוב חדש, עיצובים חדשים לחישוקי הגלגלים ותאורת לד לאיתותים.
בתחום המנועים הוסיפה קיה מנוע בנזין חדש, מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.5 ליטרים המספק כ-304 כוחות סוס ב-5,800 סיבובים לדקה.
תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים ולא תיבה אוטומטית כמו במנועים האחרים.
המנוע הבכיר (טורבו בנזין 3.3 ליטר, 365 כוחות סוס) שודרג ל-373 כוחות סוס במקום 365 כוחות סוס, למנוע זה הוסיפה קיה מערכת פליטה עם שסתום אלקטרוני המשנה את הסאונד של מערכת הפליטה בהתאם למצב הנהיגה הנבחר.
(תוספת זו לא תשווק באירופה בשל מגבלות רעש).
קיה סטוניק היא מכונית בתצורת "SUV" סוב-קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר מיוצרת משנת 2017 ועד היום.
דגם ה"קיה סטוניק" הוצג לראשונה ב-20 ביוני 2017 בפרנקפורט, בתערוכת המכוניות הבינלאומית גרמניה ("International Motor Show Germany" ), וב-13 ביולי הוצג לראשונה בקוריאה הדרומית.
שיווק הדגם, לאחר התחלת הייצור הסדרתי, התחיל ברבעון הרביעי של 2017 (מודל 2018).
מערכת מולטימדיה - 7 אינץ'
מערכות בטיחות המותקנות בדגמי "קיה סטוניק"
6 כריות אוויר - כריות אוויר קדמיות לנהג ולנוסע הקדמי, שתי כריות אוויר צדדיות ושתי כריות וילון לאורך תא הנוסעים
מערכת אקטיבית למניעת סטייה מנתיב
חיישני חניה אחוריים עם תצוגה בלוח השעונים
HBA - סיוע לאלומה גבוהה, מערכת HBA מגיבה באופן אוטומטי לעוצמת האור של רכב המגיע ממול ולתנאי הכביש, ומכבה באופן זמני את האלומה הגבוהה כדי למנוע סנוור
סיוע לזינוק בעלייה - מערכת HAC לזינוק בעלייה, מונעת התדרדרות הרכב לאחור
"קיה סטוניק" - פליטת פחמן דו-חמצני
"קיה סטוניק" משווקת בישראל משנת 2018. שלושת הדגמים המיובאים לישראל הם: "סטוניק 1.4 אורבן", "סטוניק 1.0 טורבו" ו"סטוניק 1.0 טורבו פרימיום" (כל הדגמים בקבוצת רישוי 2).
"קיה KX3" הוא קרוסאובר קומפקטי בעל מספר מאפייני SUV (SUV) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Yueda Kia (שם רשמי: Dongfeng Yueda Kia Motor Co., Ltd, בסינית: 东风悦达起亚汽车), חברת בת של Dongfeng Motor Corporation ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר מיוצר משנת 2015 ועד היום בסין.
Dongfeng Motor Corporation ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה שותפים שווים (joint venture).
דגם הקונספט "קיה KX3" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בצ'נגדו בנובמבר שנת 2014.
במרץ 2015 הוחל בשיווק דגמי "קיה KX3" בסין.
בספטמבר 2016 הוצג דגם "קיה KX3", שנת 2017, לאחר מתיחת פנים שפותח לשיווק בסין בתערוכת המכוניות הבינלאומית בצ'נגדו.
"קיה KX7" הוא קרוסאובר קומפקטי בעל מספר מאפייני SUV (SUV) מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Yueda Kia (שם רשמי: Dongfeng Yueda Kia Motor Co., Ltd, בסינית: 东风悦达起亚汽车), חברת בת של Dongfeng Motor Corporation ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר מיוצר משנת 2016 ועד היום בסין.
סוג מנועים: מנועי בנזין, מנוע טורבו דיזל.
קיה פגאס היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Yueda Kia (שם רשמי: Dongfeng Yueda Kia Motor Co., Ltd, בסינית: 东风悦达起亚汽车), חברת בת של Dongfeng Motor Corporation ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר מיוצרת משנת 2017 ועד היום בסין.
דגם "קיה פגאס" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בשאנגחאי, באפריל 2017.
דגם "קיה פגאס" משווק בסין מאוגוסט 2017.
דגם "קיה פגאס" משווק במצרים משנת 2018.
דגם "קיה פגאס" משווק בפיליפינים מ-30 בינואר 2019 בשם "Kia Soluto".
קיה K4 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Yueda Kia (שם רשמי: Dongfeng Yueda Kia Motor Co., Ltd, בסינית: 东风悦达起亚汽车), חברת בת של Dongfeng Motor Corporation ויצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום בסין.
בשנת 2018 עברה "קיה K4" מתיחת פנים.
קיה בונגו הם מסחריות וטנדרים אשר מיוצרים במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה משנת 1980.
דור רביעי – מיוצר משנת 2005 (בשנת 2014 עבר הדגם מתיחת פנים.)
תצורות מסחריות במגוון דגמים, טנדרים במגוון דגמים (דור ראשון – קבינה קונבנציונלית 2 מושבים, מדור שני 2 סוגי קבינה: קונבנציונלית, וכפולה), מיניוואן.
דגמי "קיה בונגו" היו דגמי המכוניות הראשונות של "קיה" שיוצאו לאירופה ואמריקה הדרומית.
סוגי הנעה: 4x2, הנעה כפולה 4x4.
קיה פרג'יו היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר יוצרה בין השנים 1995–2006.
בנוסף דגמי "קיה פרג'יו" יוצרו בארצות הבאות: אקוודור על ידי Automóviles de Ecuador , ובמלזיה על ידי Naza Automotive Manufacturing .
עבור שלדת הבסיס, המהנדסים התחילו מפלטפורמת המקור של מאזדה המסחרית, אך ביצעו שינויים רבים במיוחד במתלים ובמכניקה.
בסך הכל השקיעו 150 מיליארד וון קוריאני , או כ-190 מיליון דולר, בפרויקט, כולל עלויות פיתוח, תיעוש וכלי עבודה עבור קו ייצור חדש.
מנועים: מנועי דיזל, מנוע טורבו-דיזל, מנוע קדמי, סוג הנעה: הנעה אחורית.
בשנת 2003 עברו דגמי "קיה פרג'יו" מתיחת פנים יסודית כדי לעמוד בדרישות הבטיחות האירופאיות המחמירות.
קיה נירו היא קרוסאובר היברידית בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי קיה משנת 2016. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שיקגו בשנת 2016 והגיעה לישראל באותה שנה.
בשנת 2013 הוצגה בתערוכת הרכב בפרנקפורט הקיה נירו קונספט הדגם המקדים לגרסת הייצור.
היא הוצגה כדגם ספורטיבי הכולל שלוש דלתות אשר שנפתחות לכיוון הגג, ומנוע בנפח 1.6 ליטרים שסיפק כ-160 כוחות סוס, לצד תיבת הילוכים דו-מצמדית עם שבעה הילוכים ומערכת מיקרו היברידית עם 45 כוחות סוס.
דור ראשון (שם קוד DE)
הדור הראשון יוצר בין השנים 2016 ל-2021. הדור הראשון כלל מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-105 כ"ס ב-5,700 סל"ד עם מנוע חשמלי המספק כ-43 כוחות סוס בין 1,798 ל-2,500 סיבובים לדקה.
תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שישה הילוכים.
המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 11.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 164 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 1.56 קוט"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומד על 21.2 ק"מ לליטר (בתקן EPA האמריקאי) או 26.3 ק"מ לליטר (בתקן האירופאי).
הגרסה האירופאית הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2016, זו שונה רק במתלים ובפנסים לפי התקן האירופאי.
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2017 חשפה קיה את הגרסה הנטענת של הנירו.
היא כוללת את אותה מערכת הנעה היברידית אך המנוע החשמלי מספק 60 כ"ס במקום 43 כ"ס.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 8.9 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 55 ק"מ.
במאי 2018 חשפה קיה את הגרסה החשמלית לנירו, והגיעה לישראל באוגוסט 2021. מערכת ההנעה כוללת מנוע חשמלי המספק כ-204 כ"ס ומומנט מרבי של 4.26 קג"מ, נתון תאוצה של 7.8 שניות.
את הנירו שיווקה קיה בשתי גרסאות: סוללה בקיבולת 64 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה של 380 ק"מ (בתקן הקוריאני) וסוללה בקיבולת 39.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה של 240 ק"מ (בתקן הקוריאני).
לאחר מכן בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2018 הציגה קיה את הגרסה האירופאית.
זו כוללת גם שתי מערכות הנעה אך טווח הנסיעה שונה מכיוון שתקן WLTP האירופאי מקל יותר בטווח הנסיעה.
הסוללה בקיבולת 64 קוט"ש מאפשרת טווח מרבי של 453 ק"מ ובקיבולת 39.2 קוט"ש המנוע מספק 136 כ"ס במקום 204 כ"ס וטווח נסיעה מרבי של 288 ק"מ.
בשנת 2019 עברה הנירו מתיחת פנים שכללה עיצוב חיצוני ופנימי חדש.
המנוע בנזין והמנוע החשמלי נשארו ללא שינוי.
הנירו החדשה הגיעה לישראל בשנת 2019.
דור שני (שם קוד SG2)
הדור השני של הקיה נירו הוצג ב-25 בנובמבר 2021 בתערוכת הרכב של סיאול.
הדור החדש מבוסס על מכונית הקונספט שהציגה קיה ב-2019, וכולל בין היתר חזות המכונה "Tiger Face".
בנוסף, לקורה C צבע שונה ובולט, וכן יחידות תאורה אחוריות בצורת בומרנג.