tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אזרחות ארגונית (Organizational citizenship behavior או OCB) הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה הארגונית אשר נועד לתאר מעורבות של הפרט בסוג של פעילות התנדבותית אשר אינה נכללת בדרישות התפקיד הפורמליות ושיש בה להביא לקידום התפקוד האפקטיבי של הארגון.
חשיבותם של עובדים מוכשרים לארגון היא רבה.
לארגון יש אינטרס רב לשמור על נאמנותם של עובדיו ועל רמה גבוהה של ביצועים כך שהארגון יוכל להשיג את יעדיו ומטרותיו, ולהתמודד בהצלחה עם אתגרי הסביבה.
התאוריה הארגונית עברה שינויים במרוצה השנים.
אם בעבר התמקדו הכלים והשיטות למיון והערכת עובדים במישור הפורמלי של דרישות התפקיד בלבד, כגון ציות לנהלים, עמידה בלוחות זמנים וכדומה.
בשנים האחרונות המישור הא-פורמלי מקבל הכרה בחשיבותו הרבה, ויותר ארגונים מייחסים תשומת לב ליחסי האנוש ולנכונות העובד לתרום לארגון מעבר לנדרש.
התנהגויות אנושיות כגון הגשת עזרה או התנדבות למשל, אשר זכו לכינוי "אזרחות ארגונית", תורמות לביסוס והצלחת הארגון, ומבטאות את נאמנות העובד ואת הזדהותו עם מטרות הארגון.
עובדים מסורים, אשר עושים מעל ומעבר לתפקידם, מסייעים להגדלת האפקטיביות, היעילות והאווירה החיובית בארגונים, אשר מביאים להצלחה עסקית וכלכלית.
אזרחות ארגונית, מורכבת מחובות וזכויות של העובד בארגון.
עובדים הרואים עצמם כאזרחי הארגון תורמים למקום עבודתם זמן, מרץ, מוטיבציה ויוזמה.
בתמורה, לפי התאוריה הארגונית, הם זוכים לתחושת שייכות, כבוד, מימוש עצמי והערכה, שהיא מעבר לתגמולים חומריים.
ניתן לטעון בנוסף, כי אזרחות ארגונית מהווה ביטוי של החוזה הפסיכולוגי בין העובדים למקום עבודתם.
אזרחות ארגונית (Organizational Citizenship Behavior או בקיצור OCB) זכתה במשך השנים להגדרות רבות.
אזרחות היא מושג הנחקר רבות במדעי החברה.
הפילוסוף היווני אריסטו טען, כי אזרחות (חיובית) היא התנהגות התורמת לביסוס ולביטחון הקהילה, ומבטאת את היות הפרט שותף למסגרת קולקטיבית בעלת ייעוד.
ההיסטוריה של אזרחות ארגונית קצרה מזו של המדינית.
בראשית שנות ה-80 זיהו שלושה חוקרים (Smith, Organ & Near) את ההתנהגות האזרחית בארגון כהתנהגות אזרחית טובה המבטאת את תרומתו של העובד לארגון מעבר לרמה אליה הוא מחויב.
המושג זכה להגדרות שונות על ידי חוקרים, ביניהן:
התנהגות על-תפקידית (extra-role) של עובדים אשר אינה מתוארת או נדרשת מראש, אך מסייעת למערכת החברתית של הארגון ומשפרת את ביצועיו.
מקבילה ארגונית של חובות אזרחיות, הכוללות בין השאר אחריות, נאמנות והשתתפות פוליטית.
סוג מסוים של התנהגות ארגונית העוזרת לאחרים (Prosocial behavior) והתנהגות הקשורה לעבודה אך אינה כלולה במסגרת המחייבת של התפקיד.
היבטים של אזרחות ארגונית חיובית
הקשבה לבעיותיהם של עמיתים לעבודה
נכונות להשקיע זמן להשלמת משימות מעבר לשעות העבודה וללא קבלת גמול כספי
אזרחות ארגונית ככלי יישומי בידי מנהלים
עם עליית המודעות לחשיבות האזרחות הארגונית בארגונים, חיפשו מנהלים רבים דרך להעלות את רמת האזרחות הארגונית של עובדיהם.
רמת האזרחות הארגונית והגורמים המשפיעים עליה אלו מדדים קשים לכימות ומדידה, אך מחקרים שונים גילו קשרים בין אזרחות ארגונית לשביעות רצון בעבודה:
עובדים אשר מקבלים אחריות בעבודתם, ושותפים לקבלת ההחלטות בארגון מגלים רמה גבוהה יותר של אזרחות ארגונית
על פי תיאורית החליפין החברתי (Social Exchange Theory) אנשים שואפים להכיר טובה לאנשים או ארגונים אשר סייעו להם, ולכן אזרחות ארגונית היא פעולת גומלין חיובית ליחס חיובי שקיבלו העובדים מהארגון.
לחלופין, במצבים בהם העובדים לא מקבלים סיוע מהארגון הם לא יסייעו לארגון או לעובדים אחרים בו להשיג את מטרותיהם.
תפיסת ההוגנות בארגון (Equity Theory) גורסת כי אנשים מתנהגים לארגון באותה רמה של הגינות בה הארגון נוהג בהם, ולכן אזרחות ארגונית היא פעולת גומלין חיובית ליחס הוגן שקיבלו העובדים מהארגון.
לחלופין, אם הארגון נתפס כלא הוגן בעיני העובדים, הם ינהגו בהתאם להוראותיהם הפורמליות בלבד, ולא יפעלו מעבר לתפקידם עבור הארגון.
יתרונות וביקורת על אזרחות ארגונית
רמת אזרחות ארגונית מהווה כלי נוסף למדידת ביצועי עובדים, בעיקר בארגונים בהם קשה לאמוד הצלחה במדדים כלכליים.
יחס העובד לארגון ומידת הצלחתו במילוי יעדיו מהווים מדד איכותי לרמת העובד.
קיום אזרחות ארגונית יכול להצביע לעיתים קרובות על מנהלים איכותיים אשר מצליחים להניע את עובדיהם.
ניכר כי רמת אזרחות ארגונית נובעת מגורמי שביעות רצון בעבודה כגון מעמד, שיתוף בקבלת החלטות וכדומה.
מנהלים אשר משכילים לטפח משתנים אלה בקרב עובדים, מעודדים את נכונות עובדים לתרום לארגון מעבר לרמה המחייבת.
הערכת ביצועים של עובדים באמצעות רמת אזרחות ארגונית משפרת את רמת מיוני העובדים, מעקב אחריהם והצבתם מחדש.
יש להציב עובדים אשר נוהגים באזרחות ארגונית בנקודות מפתח בארגון, נקודות בהן יוזמה והתנדבות נחוצים במיוחד, על מנת לשפר את נצילות העובדים ולתרום ליעילות הארגון.
בנוסף, יש להציב עובדים אלה בתפקידים חסרי הגדרה פורמלית קשיחה, כך שהגדרות תפקידם יותירו לעובדים חופש בחירה, אחריות ועצמאות.
הערכת עובדים על פי אזרחות ארגונית משפרת את הפיקוח והבקרה על עובדים אלה.
עובדים הנוהגים באזרחות ארגונית יש לתגמל באופן לא חומרי, אלא על ידי הכרת תודה, יחס נאות, שיתוף בקבלת החלטות והערכה.
תגמולים ותמריצים חיוביים כאלה מגבירים את נכונות העובדים לנהוג באזרחות ארגונית, ומחזקים את החוזה הפסיכולוגי בין העובד לארגון.
קיום אזרחות ארגונית מפחית בצורה ניכרת התנהגויות נסיגה בקרב עובדים, כגון תחלופה, היעדרויות, אי עמידה בזמנים, אי עמידה ביעדי איכות ועוד.
התפיסה של אזרחות ארגונית טוענת לכך שתרומת העובדים לארגונם נובעת מרצונם החופשי של העובדים.
אך יש החולקים על תפיסה זו, טענת הנגד היא כי התנהגות כזו אינה בהכרח נובעת מרצון חופשי אלא אילוצים.
הסברה היא, כי ייתכנו מצבים בהם מקור האזרחות ארגונית אינו התנדבותי, אלא תוצאה של איומים וכפייה מצד המנהלים.
בסיטואציות כאלה, האזרחות הארגונית אינה נובעת מרצונם הטוב של העובדים, אלא מחשש שאם לא יתנהגו בהתאם לציפיות, הממונים יתנכלו להם, יפגעו בקידומם או בתנאיהם.
תופעה זו של אזרחות ארגונית שלא מרצון מכונה "אזרחות ארגונית כפויה", המאופיינת בכך שהתגלמות רצון טוב של עובד הופכת להיות חלק מהגדרת תפקידו הפורמלי.
במצב זה, רף הציפיות מהעובד עולה בהתמדה, ורצונו הטוב של העובד הופך אותו לקורבן לתביעות מופרזות מצד הממונים עליו.
התנהגות חיובית החורגת מדרישות התפקיד הופכת לבלתי אפשרית, שכן דרישות התפקיד התרחבו באופן משמעותי.
הערך הארגוני של התנהגות ארגונית כפויה הוא נמוך מאוד, ולסוג ניהול זה קיימות תוצאות שליליות ברמת הפרט, הקבוצה והארגון כולו.
כמו כן, נמצא כי יש חוסר הבנה מתי ומדוע מנהיגות משרתת (Servant leadership) עשויה לעכב את רמת ה- OCB של העובד.
חוקרים מצאו כי מנהיגות משרתת ברמת הפרט קשורה באופן שלילי ל-OCB בגלל תחושות העובד של זכאות פסיכולוגית (Psychological entitlement), אך זה נכון רק כאשר רמת המנהיגות המשרתת היא נמוכה.
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 17 פעמים מאז הצטרפותה לתחרות ב-2008, לאחר שרשות השידור האזרית הפכה לחברה פעילה באיגוד השידור האירופי.
ב-2011, בהופעתה הרביעית בתחרות, קטף השיר האזרי את המקום הראשון בתחרות.
ב-2018, אזרבייג'ן כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר לראשונה בתולדותיה.
מאז הופעת הבכורה של אזרבייג'ן בתחרות, היא תמיד הצליחה להעפיל לגמר התחרות למעט אירוויזיון 2018. הופעת הבכורה שלה הייתה בתחרות האירוויזיון 2008 שנערכה בבלגרד שבסרביה, עם השיר "Day After Day" ("יום אחרי יום"), שבוצע על ידי אלנור וסמיר.
השיר התמקם במקום ה-8 בגמר התחרות עם 132 נקודות, לאחר שהעפיל מהמקום ה-6 בחצי הגמר עם 96 נקודות.
בשנת 2009 אזרבייג'ן זכתה במקום ה-3 בגמר התחרות עם 207 נקודות, עם השיר "Always" שבוצע על ידי אייסל והזמר האיראני-שוודי ארש.
השיר התמקם במקום ה-2 בחצי הגמר עם 180 נקודות.
שנה לאחר מכן, באירוויזיון 2010, התמקמה אזרבייג'ן במקום ה-5 בגמר התחרות עם 145 נקודות, עם השיר "Drip Drop" ("טפטוף"), שבוצע על ידי סאפורה.
באותה שנה, אזרבייג'ן הוכתרה כפייבוריטית לניצחון בתחרות על ידי סוכנויות ההימורים יחד עם גרמניה, אולם, כאמור, היא מוקמה רק במקום ה-5 בגמר התחרות עם 145 נקודות, בניגוד מוחלט לתחזיות.
בשנת 2011 אזרבייג'ן ניצחה בתחרות האירוויזיון שנערכה בדיסלדורף שבגרמניה, עם השיר "Running Scared", שבוצע על ידי אל וניקי, עם 221 נקודות בגמר התחרות.
אזרבייג'ן שברה שיא שלילי והפכה למדינה הזוכה בעלת הניקוד הנמוך ביותר תחת מערכת ההצבעה הנוכחית (רק עם 5.14 נקודות בממוצע שהוענקו לה מכל מדינה) ואת הסכום המקסימלי של דירוגים נמוכים יותר (לאזרבייג'ן הוענקו באותה שנה 12 נקודות רק משלוש מדינות בתחרות: רוסיה, מלטה וטורקיה).
לאור ניצחונה של אזרבייג'ן באותה שנה, תחרות אירוויזיון 2012 נערכה בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
בשנת 2012, אזרבייג'ן זכתה במקום ה-4 עם 150 נקודות, עם השיר "When the Music Dies" שבוצע על ידי סבינה באבאייבה, מאחורי שוודיה הזוכה, רוסיה וסרביה.
בשנת 2013 אזרבייג'ן זכתה במקום ה-2 בגמר התחרות עם 234 נקודות, עם השיר "Hold Me", שבוצע על ידי פאריד מאמאדוב.
אף על פי שבתחילה לא היה השיר אהוב ולא הוגדר כפייבוריט על ידי סוכנויות ההימורים, לאחר שבועות מספר של חזרות ולאחר הופעתו של פאריד מאמאדוב בחצי הגמר של התחרות, הוגדר השיר כפייבוריט על ידי סוכנויות ההימורים.
באותה שנה הייתה זו הפעם הראשונה שבה אזרבייג'ן הצליחה להתמקם במקום הראשון בחצי הגמר של התחרות עם 139 נקודות.
בנוסף, באותה שנה, לאזרבייג'ן העניקו כ-10 פעמים את הציון המרבי בגמר התחרות (12 נקודות), הישג מרשים עבור מדינה שלא זכתה בתחרות.
בשנת 2014, לאחר כחמש שנים ברציפות בה מוקמה אזרבייג'ן באחד מחמשת המקומות הראשונים בתחרות, היא השיגה את תוצאתה הגרועה ביותר בתחרות, בה מוקמה במקום ה-9 בחצי הגמר עם 57 נקודות ובמקום ה-22 בגמר התחרות עם 33 נקודות, עם השיר "Start a Fire", שבוצע על ידי דילארה קזימובה.
זו גם הפעם הראשונה שבה מוקמה אזרבייג'ן מחוץ לעשרת המקומות הראשונים בגמר התחרות.
בשנת 2015, אלנור חוסיינוב שב לייצג את ארצו בתחרות עם השיר "Hour of the Wolf", לאחר שייצג אותה בהופעת הבכורה שלה בתחרות, בשנת 2008, כחלק מהצמד אלנור וסמיר.
על פי סוכנויות ההימורים, אזרבייג'ן הייתה צפויה להתמקם באחד מעשרת המקומות הראשונים בגמר התחרות לאחר כישלונה הצורב בשנה הקודמת, אבל בניגוד לתחזיות סוכנויות ההימורים, היא השיגה את תוצאתה הגרועה ביותר אי פעם בחצי הגמר של התחרות, והתמקמה במקום ה-10, עם 53 נקודות.
בגמר התחרות התמקם השיר במקום ה-12 עם 49 נקודות.
בשנים 2016 ו-2017 לא הצליחה אזרבייג'ן לשחזר את הצלחותיה מהשנים הראשונות בהן השתתפה בתחרות, וסיימה במקומות ה-17 וה-14 בגמרי התחרות בהתאמה בשנים אלו.
בשנת 2018 כשלה אזרבייג'ן לראשונה בתולדותיה לעלות לגמר.
בשנת 2019 בתל אביב, הגיעה למקום ה-8 עם השיר "Truth" של הזמר צ'ינגיז מוסטפייב.
בשנת 2020 בוטלה התחרות בשל מגפת הקורונה.
סמירה אפנדי ייצגה את המדינה עם שירה "Cleopatra"
בשנת 2021 חזרה אפנדי לייצג שוב את המדינה עם השיר "Mata Hari" המספר את סיפורה של רקדנית אקזוטית באותו השם, ששימשה כמרגלת מטעם גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
השיר העפיל לגמר עם 138 נקודות כשהוא מדורג במקום ה-8 מתוך 16 מדינות בחצי הגמר הראשון אך הגיע בגמר למקום ה20 עם 65 נקודות בלבד.
בשנת 2022 הגיע למקום ה10 בחצי הגמר עם 96 נקודות ולמקום ה16 בגמר עצמו עם 106 נקודות
עם השיר "Fade To black" של הזמר נדיר רוסטומלי
בין השנים 2023–2025 כשלה אזרבייג'ן לעלות לגמר התחרות.
כאשר דורגה אזרבייג'ן באחד מעשרת המקומות הראשונים בהשתתפותה הראשונה בתחרות, הפכה תחרות האירוויזיון לפופולרית באזרבייג'ן.
לאחר שמוקמה אזרבייג'ן במקום השמיני בגמר בהשתתפותה הראשונה בתחרות ודורגה באחד מחמשת המקומות הראשונים בשנים 2009-2013, התחרות הפכה למן "גאווה לאומית" בעלת חשיבות גבוהה במדינה.
כהוכחה לחשיבותה הגבוהה של התחרות במדינה ניתן לציין כי פורסם בשנת 2013 כי נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, פתח בחקירה שתסביר מדוע ארצו לא העניקה נקודות לרוסיה בגמר אירוויזיון 2013, שנערך במאלמה, שוודיה.
אזרבייג'ן מצפה מאומניה הנשלחים לתחרות להתמקם באחד מחמשת המקומות הראשונים בתחרות, ולעיתים קרובות שוכרת כותבים ומפיקים (רובם מוזיקאים שוודים) כדי שיכתבו ויפיקו את שירה והופעתה של אזרבייג'ן לתחרות.
מאז שנת 2009 הפכה באופן עקבי תחרות האירוויזיון לתוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בטלוויזיה האזרית, אף על פי שהתחרות משודרת באזרבייג'ן החל מהשעה 00:00 (שעון מקומי באזרבייג'ן) בשל הפרשי הזמן מאזור הזמן של מרכז אירופה.
לאחר זכייתה של אזרבייג'ן בתחרות אירוויזיון 2011, אזרבייג'ן הנפיקה בול דואר המוקדש לניצחונה של אזרבייג'ן עם תמונתם של הזוכים אל וניקי.
לאחר זכייתם של אל וניקי באירוויזיון 2011 הם הפכו לכוכבים לאומיים באזרבייג'ן.
בנוסף, אזרבייג'ן השקיעה סכום של כ-160 מיליון € (כ-300 מיליון מאנאט אזרבייג'ני) על אירוח תחרות האירוויזיון 2012, על מנת לבנות ולהקים זירה חדשה בה יארחו את תחרות האירוויזיון.
זה היה הסכום הגבוה ביותר שמדינה אי פעם השקיעה באירוח האירוויזיון.
יחסי ארמניה ואזרבייג'ן היו עוינים משהחלו שתי המדינות להשתתף בתחרות ב-2006 (ארמניה) ו-2008 (אזרבייג'ן).
שתי המדינות נמנעו מלהצביע אחת לשנייה עקב הסכסוך הקיים ביניהן על חבל הארץ נגורנו קרבאך, הנמצא תחת שלטון ארמני דה פקטו משנת 1993, אך נמצא תחת שלטון אזרי דה יורה.
חבל הארץ נגורנו קרבאך מהווה מקור מתמיד למחלוקת ומתח צבאי בין אזרבייג'ן לארמניה, מאבק שהסלים והחריף בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991.
ב-2006, כאשר ארמניה השתתפה בתחרות בפעם הראשונה בתולדותיה (אזרבייג'ן טרם השתתפה בתחרות ועתידה הייתה להשתתף בתחרות ב-2008), באתר האינטרנט הרשמי של האירוויזיון נרשם כי מקום הולדתו של הזמר אשר משמש כנציגה של ארמניה בתחרות באותה שנה, אנדריי, הוא הרפובליקה של נגורנו קרבאך.
כלי תקשורת באזרבייג'ן פנו למארגני התחרות להכיר ברפובליקה כחלק מאזרבייג'ן, במיוחד בהתחשב בעובדה שרפובליקה הייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית כאשר הנציג הארמני נולד ב-1979. בעקבות פנייתה של אזרבייג'ן למארגני התחרות, מקום הולדתו של הנציג הארמני הוסר לחלוטין מהפרופיל שלו באתר הרשמי של האירוויזיון.
יחסי שתי המדינות בתחרות הסלימו והחריפו ב-2009 כאשר במהלך חצי-הגמר הראשון של התחרות ב-2009 הוצגה ב"גלויה" אשר שודרה טרם הופעתה של ארמניה אנדרטת , יצירת אמנות הנמצאת בלב סטפנקרט, נגורנו קרבאך.
אזרבייג'ן פנתה בתגובה לאיגוד השידור האירופאי תוך בקשה להסיר את התמונה, ובמהלך מופע הגמר של התחרות לא הוצגה עוד תמונת האנדרטה.
במחאה על החלטת איגוד השידור האירופי, ברקע של הקראת הניקוד הארמני הוקרנה על מסך וידאו בכיכר הרפובליקה של ירוואן תמונת האנדרטה וסירושו, שהקריאה את הניקוד של ארמניה, הציגה את תמונת האנדרטה.
למרות המחלוקת בין שתי המדינות, 1,065 ארמנים הצביעו לשיר האזרי, וכך העניקה ארמניה נקודה אחת לאזרבייג'ן, ו-43 אזרים הצביעו לשיר הארמני.
עלו האשמות לפיהן רשות השידור האזרית צנזרה את שידור השיר הארמני בתחרות וטשטשה את מספר הטלפון בו ניתן היה להצביע לשיר הארמני.
רשות השידור האזרית דחתה והכחישה את הטענות, והראתה את קטע הווידאו אשר שודר ובו ניתן לראות את מספר הטלפון בו ניתן היה להצביע לשיר הארמני.
אף על פי, מצא לבסוף איגוד השידור האירופאי לנכון לקנוס את רשת השידור האזרית ב-2,700 € על כך שטשטשה את מספר הטלפון של השיר הארמני.
בנוסף, הועלו האשמות כי באוגוסט 2009, אזרבייג'ן זימנה לחקירה במשרד לביטחון לאומי תושבים אשר הצביעו לשיר הארמני בתחרות, כאשר במהלכה הם הואשמו בהיותם "לא פטריוטים" ו"איום ביטחוני פוטנציאלי".
אחד מהתושבים שהתבקשו להגיע לחקירה במשרד לביטחון לאומי, רובשן נאסירלי, אמר כי נאמר לו בחקירתו כי הם מחזיקים בשמות ובכתובות של אותם 43 תושבים שהצביעו לשיר הארמני בתחרות.
בעקבות הדיווח אודות האירועים, מפקח תחרות האירוויזיון, סוונטה סטוקסליוס, הודיע שהוקמה ועדת חקירה שתחקור את האירועים.
בתגובה, המשרד לביטחון לאומי נתן הבטחה שאף תושב לא נחקר, באופן רשמי או לא רשמי, לגבי דפוסי הצבעותיו בתחרות.
מנכ"ל איגוד השידור האירופי, ג'אן רביילון, אמר בתגובה כי "חופש ההצבעה הוא אחת מאבני היסוד של התחרות, וכל הפרת פרטיות לגבי דפוסי הצבעותיו של אדם או חקירת אנשים לגבי דפוסי הצבעותיהם, לחלוטין אינה מתקבלת על הדעת".
בתגובה, שר הנוער והספורט של אזרבייג'ן, אזאד רחימוב, הכחיש כי תושבים נחקרו במשרד לביטחון הלאומי עקב הצבעותיהם לשיר הארמני בתחרות, והאשים את רדיו אירופה החופשית וערוצי חדשות נוספים ברחבי אירופה בניסיון ליצור שערוריות.
איגוד השידור האירופי חקר ובדק את העניין בישיבה שהתקיימה ב-11 בספטמבר 2009 באוסלו, ובהודעה שהתפרסמה בתקשורת ב-17 בספטמבר 2009, נאמר כי איגוד השידור האירופי מכיר בטענות כי גורמים רשמיים באזרבייג'ן ניהלו חקירה נגד תושבים אזרים אשר הצביעו לשיר הארמני בתחרות והפרו את פרטיותם.
עם זאת, איגוד השידור האירופי החליט לא להטיל סנקציות על אזרבייג'ן או לאסור עליה להשתתף בתחרות, אך איגוד השידור האירופי הוסיף ואמר כי בפעם הבאה בו מקרה מהסוג יתרחש, תורחק אזרבייג'ן מהתחרות למשך שלוש שנים רצופות.
ב-2012, נערכה התחרות בעיר באקו, בעקבות ניצחונה של אזרבייג'ן בשנה הקודמת.
אף על פי שאזרבייג'ן החליטה לשנות, באופן זמני, את מדיניות אשרת הכניסה שלה האוסרת על כניסת תושבים ארמנים לשטחה, כדי לאפשר לארמנים להיכנס לתחומי המדינה בשל קיומה של התחרות בשטחה, בפברואר 2012, נוצר חרם על אזרבייג'ן בארמניה, לאחר אירוע בו חייל ארמני בן 20 נורה למוות בגבול בין שתי המדינות.
בתחילה, גורמים רשמיים בארמניה האשימו צלף אזרי במותו של החייל הארמני, אך מאוחר יותר עלה מדיווחים סותרים כי החייל הארמני נורה מאש כוחותיו על ידי חייל ארמני אחר.
נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, הצהיר מחדש את עמדת המדינה נגד ארמנים, בטענה כי שולטים בארמניה "פוליטיקאים צבועים ומושחתים".
עשרים ושניים אמנים ארמנים, ומתוכם גם נציגות האירוויזיון הארמניות אווה ריבס ואמי, חתמו על מכתב התומך בחרם, בו נאמר כי הם "מסרבים להופיע במדינה שידועה במעשי הרג וטבח המוניים בארמנים ובמדינה שבה רגשות אנטי-ארמנים הם חלק ממדיניות המדינה".
חודשים מספר טרם קיומה של התחרות ביקשה ארמניה ערבויות לכך שישמרו על ביטחונה של המשלחת הארמנית לתחרות.
לאחר אי-קבלתם של האישורים, ב-7 במרץ 2012, הודיעה ארמניה לאיגוד השידור האירופי כי באותה שנה היא לא תשתתף בתחרות.
בתגובה, איגוד השידור האירופי אמר כי הוא "באמת מאוכזב" בשל נסיגתה של ארמניה מהתחרות, וכי "למרות המאמצים של איגוד השידור האירופי והמדינה המארחת להבטיח לארמניה השתתפות בטוחה בתחרות, נסיבות שאינן בשליטתנו הובילו להחלטתה של ארמניה לפרוש מהתחרות".
מנכ"ל רשות השידור האזרית, איסמעיל עומרוב, הביע חרטה על נסיגתה של ארמניה מהתחרות, מתוך אמונה כי נוכחותה של ארמניה בתחרות הייתה יכולה להיות "הודעה משותפת לשלום בין שני העמים לכל העולם".
כמו כן, פוליטיקאי אזרי מקומי בשם אלי אחמדוב מתח ביקורת על החלטתה של ארמניה לפרוש מהתחרות, וקבע כי "הסירוב של ארמניה להשתתף בתחרות מכובדת כמו האירוויזיון יגרום נזק למוניטין של ארמניה, שהיה ועודנו פגום".
בשל פרישתה המאוחרת של ארמניה, היא נדרשה לשלם את דמי הצטרפותה לתחרות, בתוספת קנס כספי בשווי מחצית מדמי הצטרפותה.
במהלך מופע הגמר של התחרות באותה שנה, הוצגו גלויות טרם השירים להצגת נפלאותיה של המדינה המארחת, בחלק מהסרטונים הוצגו חבלים גאוגרפיים של המדינה וטרם הופעתה של אזרבייג'ן בחרו מארגני התחרות להציג סרטון בו מצוין כי האזור המוצג הוא "מחוזות נגורנו קרבאך".
בסמיכות לסיומה של התחרות באזרבייג'ן, אישרה ארמניה שתשתתף בתחרות בשנה הבאה בשוודיה.
ב-2015, כלי תקשורת דיווחו אודות פרסום שירה של ארמניה בתחרות, "Don't Deny", ואפיינו אותו כמחווה לרצח העם הארמני כאשר יום השנה ה-100 לרצח העם הארמני צוין ב-24 באפריל 2015, כחודש טרם קיומה של התחרות.
השיר, שכותרתו היא "Don't Deny", נתפס כקריאה של ארמניה להכרה ברצח העם הארמני; מבקרים גם ציינו כי הוידאו הרשמי של השיר מקרין תמונות חזותיות המרמזות אודות רצח עם, עם סצנה אחת בה חברי הקבוצה הצטלמו בתלבושות מסורתיות לתמונה משפחתית בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן נעלמו מן העין.
גוהר גספאריין, ראש המשלחת הארמנית לתחרות, תיאר את השיר כעוסק באהבה ואחדות ולא כעוסק בכוונות פוליטיות ספציפיות.
אזרבייג'ן אשר, לצד טורקיה, מכחישה נחרצות את רצח העם הארמני, העבירה ביקורת אודות הנושאים הפוליטיים, לכאורה, שהשיר הארמני עוסק בהם, וציינה כי היא "תפעל כראוי" כדי למנוע שהתחרות תהיה "הקרבה לשאיפות פוליטיות של מדינה".
ב-16 במרץ 2015, המשלחת הארמנית לתחרות הודיעה כי היא תשנה את שם השיר ל"Face the Shadow", כדי "לשכך דאגות בנוגע לנושאים הפוליטיים, לכאורה, של השיר, ולחזק את נושא השיר".
עם זאת, כותרתו המקורית של השיר "Don't Deny", עדיין מופיעה כחלק מרפרן השיר.
המצב הוסיף להסלים כאשר במהלך מסיבת העיתונאים של חצי-הגמר העיתונות האזרית מתחה ביקורת על המשלחת הארמנית ועל איגוד השידור האירופי אשר אפשר שיוצג הדגל במהלך התחרות.
הנציגה הארמנית, איווטה מוקוצ'יאן, הגיבה לדברים באומרה: "המחשבות שלי נמצאות עם המולדת שלי.
אני רוצה שלום בכל מקום".
גם הנציגה האזרית לתחרות, סמרה רחימלי, התייחסה לדברים וקבעה כי "האירוויזיון הוא תחרות שירה וזה כל העניין במוזיקה".
למחרת היום, איגוד השידור האירופי פרסם כי הוא "מגנה בתוקף הצגה ונפנוף דגל נגורנו קרבאך", במהלך השידור החי של חצי-הגמר של תחרות האירוויזיון, ורואה בדבר כ"מזיק" לתחרות.
הארגון ציין גם כן כי הפרה נוספת של תקנון התחרות עלולה להוביל לפסילה של ארמניה מהתחרות הנוכחית או משאר התחרויות בשנים הבאות.
דובר משרד החוץ האזרי, חיקמט חג'ייב, אמר שפעולותיה של מוקוצ'יאן הן "פרובוקטיביות ובלתי מקובלות", בטענה כי "ארמניה נוקטת במכוון צעדים כאלה על מנת לקדם פעולות בלתי חוקיות אשר נוצרות בשטחים האזרים הכבושים".
השירים שייצגו את אזרבייג'ן באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים2012 באקואולם הקריסטל של באקוחצאי גמר וגמר: אלדר גסימוב, ליילה אלייב ונארגיז ברק-פיטרסן
אזרח העולם הוא תואר, או מטבע לשון, אותו טבע לראשונה הפילוסוף סוקרטס באומרו: "אינני אתונאי או יווני, אלא אזרח העולם"; אחריו השתמש במשפט הציניקן דיוגנס, שכשנשאל למקום מוצאו השיב: "אני אזרח העולם".
תואר זה מעיד על האדם הנושא אותו, כי הוא מסתייג מגבולות גאופוליטיים ומפערים כלכליים ותרבותיים הנובעים מהשתייכות לאומית, ודוגל בקוסמופוליטיות.
חסיד זכויות האדם האמריקני תומאס פיין פיתח את דברי סוקרטס ודיוגנס, והצהיר: "העולם הוא מדינתי, כל בני האדם הם אחיי, ועשיית הטוב היא דתי"
נושא אזרחות העולם קודם על ידי אנשים מפורסמים כגון: וולטר קרונקייט, או גארי דייוויס אשר בשנת 1948, ויתר על אזרחותו האמריקנית, וחי עד מותו ב-2013 כאדם נטול אזרחות.
בשנת 1953 הקים דייוויס בעיר וושינגטון די.
את ארגון הרשות לשירות עולמי (WSA), המנפיק את דרכון אזרח העולם.
הרשות לשירות עולמי (World Service Authority, או WSA) היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה בשנת 1953 על ידי גארי דייוויס מתוך מטרה לקדם ולהפיץ את נושאי אזרח העולם, בעולם וכדי להיות רשות מינהלית של "ממשלת אזרחי העולם".
העמותה ידועה בעיקר בעקבות הדרכונים שהיא מנפיקה.
כמו כן עוסקת העמותה ברישום האנשים המבקשים להיות אזרחי העולם, מטפלת בבעיותיהם, ומנפיקה מסמכי זהות נוספים כגון תעודות לידה, תעודות זהות ותעודות נישואין.
דרכון אזרח העולם המונפק על ידי הרשות לשירות עולמי הוכר דה פקטו על ידי 180 מדינות, על פי אתר הארגון.
משמעותה של הכרה זאת היא שדרכונים כאלו נושאים חותמות יציאה או כניסה של אותן מדינות וכן ויזות לביקור בהן.
לעומת זאת, לפי אתר הארגון, רק שש מדינות הכירו בדרכון באופן רשמי.
רשויות ההגירה בקנדה, ניו זילנד, וארצות הברית הודיעו כי הן אינן מכירות בדרכון, כי הוא לא מונפק על ידי רשות ממשלתית מוסמכת, ולכן אינו עונה על ההגדרה של דרכון.
הדת הבהאית דוגלת ברעיון אזרח העולם.
בספרו שפורסם בשנת 1873 הצהיר בהאא אללה מייסד הדת, כי העולם כולו הוא ישות מדינית אחת, וכלל האנושות הם אזרחיה.
בנייר עמדה שגובש על ידי נציגי הקהילה הבהאית הבינלאומית, והופץ בשנת 1993 בוועידת האו"ם לפיתוח בר קיימא, נכתב: "אזרחות העולם מתחילה עם קבלת אחדותה של המשפחה האנושית, והבנת התלות ההדדית הקיימת בין האומות החיות בעולמנו, מבלי להתעלם מהצורך בפטריוטיות שפויה ולגטימית.
אזרחות העולם דורשת נאמנות רחבה ביותר ואהבת האנושות כולה, כל זאת מבלי לוותר על נאמנויות, גוונים תרבותיים, אוטונומיה לאומית, ומבלי לדרוש יצירת אחידות מדומה.
המוטו של אזרחות העולם הוא אחדות מתוך שונות.
אזרחות העולם דוגלת בעקרונות הצדק החברתי בין מדינות שונות, ובינן לבין עצמן.
ההחלטה להימנע מעימותים פוליטיים תורמת בכל הרמות של החברה האנושית לשוויון בין מינים וגזעים, להרמוניה אתנית לאומית ודתית, ולנכונות להקרבה למען מטרת השיתוף.
היבטים נוספים של אזרחות העולם הם קידום כבוד האדם וחירותו, הבנה, ידידות, שיתוף פעולה, אמינות, חמלה ורצון לשרת את הכלל".
אזרח אמריקאי הוא סרט קולנוע ישראלי עלילתי, שיצא לאקרנים בשנת 1992. את הסרט ביים איתן גרין, על פי תסריט שלו.
הסרט מספר על כדורסלן זר אמריקאי (מייקל) פצוע, שמגיע בשלהי הקריירה למכבי אשדוד שנמצאת בליגה השנייה.
וכתב ספורט בן העיר (יואל), "משוגע" לכדורסל, שאינו מפריד בין חובת הדיווח לבין אהדתו לקבוצת הכדורסל המקומית, ולשחקנה האמריקאי.
ולמרות הרקע השונה שלהם הם מתיידדים.
האמריקאי לומד להכיר את עקלקלותה של פוליטיקת הספורט המקומית בישראל וידידו העיתונאי נסחף לשעה קלה לאשליית הנגיעה באמריקה האמיתית.
יואל מוזמן לנהל את הקבוצה ומבין שאין הוא יכול להיות כל מה שהוא רוצה.
במקביל לניפוץ חלומות העלייה של הקבוצה והקרע שנוצר בין השחקן להנהלה, העיתונות והקהל המקומי.
הסרט מהווה חלון ראווה לחוליים רבים של הענף ולחיי הבדידות שמציע הכדורסל המקצועני לנוודים האמריקאים.
שחקן תפקיד גיא גארנר מייקל פיטרסון איצ'ו אביטל יואל לוי אווה חדד רחל לוי חיים בנאי אמנון דוד ברוך שמעון רפי אדיר יגאל דרור דני רוט רמי אייל שיראי שמחה מנשה ורשבסקי מר קאופמן מיכל זוארץ מזכירה של אמנון דורון צברי אוהד הקבוצה
שחקני משנה: ארט האוזי, גיא גורן, גאולה לוי, איילה נוימן, סוליטה רודריגז, צביקה קורמן ויונתן ריגר (בנו של שימי ריגר).
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי ורשות השידור.
במשפט ההומניטרי, אזרח הוא אדם שאינו נמנה עם הכוחות המזוינים או על מיליציות אחרות.
לאזרחים מוענקת הגנה לפי חוק מפני השפעותיהם של מלחמה ושל שלטון כיבוש צבאי.
בפרשנותו משנת 1958 על אמנת ז'נבה הרביעית מציין הצלב האדום:
הצלב האדום אף חיווה את דעתו כי
בפרוטוקול I הנספח לאמנות ז'נבה משנת 1977, פרק II, סעיף 50 – "הגדרה של אזרחים ואוכלוסייה אזרחית" – מרמז שאזרח הוא אינו לוחם חוקי.
כן הוא קובע כי במקרה של ספק אם אדם הוא אזרח, ייחשב אדם זה לאזרח.
סעיף 51 מתאר את ההגנות שצריכות להינתן לאוכלוסייה אזרחית ואזרחים בודדים.
פרק III של פרוטוקול זה מסדיר את הפגיעה במטרות אזרחיות.
סעיף 8(2)(ב)(א) באמנת רומא גם כולל זאת ברשימת פשעי המלחמה: תקיפה מכוונת של אוכלוסייה אזרחית כזו או של אזרחים בודדים שלא לוקחים חלק בעימות.
לא כל המדינות אשררו את פרוטוקול I או את אמנת רומא, בהן ישראל וארצות הברית, אולם זהו עיקרון מקובל של המשפט ההומניטרי הבינלאומי שפגיעה מכוונת באזרחים היא הפרה של דיני המלחמה הנהוגים והיא תקפה לגבי כל הצדדים בעימות.
במלחמות מודרניות המעמד האמיתי של אזרח נשאר מסובך בשל מספר גורמים, בהם:
העובדה כי מלחמות מודרניות רבות הן מלחמות אזרחים, שבהן דיני מלחמה לרוב קשים ליישום, ושבהן ההבחנה בין חייל לאזרח קשה במיוחד,
מלחמות גרילה וטרור, הנוטים לערב לוחמים הנוטלים מראה של אזרחים,
ריבוי הדוקטרינות של מלחמות מבוססות-השפעה, לפיהן פחות מתמקדים בפגיעה בחיילי האויב מאשר בחתירה תחת מקורות הכוח של המשטר היריב, דבר אשר כולל מטרות אזרחיות לכאורה כתחנות כוח,
השימוש בלוחמה משפטית - ניסיונות להטיל דופי ביריב על ידי הצגת כוחותיו כמפרים את דיני המלחמה, למשל כתוקפים של אזרחים שלמעשה משמשים מגן אנושי ללוחמים בלתי חוקיים.
אזרבייג'ן השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
עד המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) התחרו הספורטאים האזרים במסגרת המשלחת הסובייטית, וב, שנערכה זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות, התחרו האזרים במסגרת המשלחת המאוחדת, שכללה ספורטאים מהמדינות שקמו לאחר הפירוק.
במשחקי החורף השתתפה אזרבייג'ן לראשונה ב.
אזרבייג'ן החלה להתחרות בשנת 1996, אולם זכתה במדליה הפאראלימפית הראשונה שלה רק ארבע שנים לאחר מכן, ב כשילנה טרנובה זכתה במדליית הכסף בתחרות הקליעה, עם 622.7 נקודות.
ב הצליחה המשלחת האזרית לזכות בשתי מדליות זהב, לראשונה בתולדותיה.
האתלט אולג פניוטין זכה במדליית הזהב בקפיצה לרוחק (קטגוריה F12) כשקבע שיא עולם של 7.25 מטרים, והג'ודוקא איהם זקייב זכה בזהב (מעל 100 ק"ג) כשניצח בגמר התחרות את הבריטי איאן רוז.
ב זכה זקייב במדליית זהב נוספת, עם ניצחון בגמר התחרות מעל 100 ק"ג על הסיני סונג ואנג, והאתלט אולוחאן מוסאייב זכה במדליית זהב שנייה למשלחת עם שיא עולם של 13.49 מטרים (קטגוריה F55/56) בהדיפת כדור ברזל.
ב הכפילה המשלחת האזרית את כמות מדליות הזהב והכסף בהן זכתה, כשהוסיפה ארבע מדליות זהב וחמש מדליות כסף.
במשלחת בלטה השחיינית נטלי פרונינה שזכתה במדליית זהב במקצה ל-100 מטר חזה (קטגוריה SB12), ואף קבעה שיא עולם של 1:16.17 דקות, והוסיפה ארבע מדליות כסף.
אזרבייג'ן איירליינס (באזרית: Azərbaycan Hava Yolları, באנגלית: Azerbaijan Airlines) ידועה בשם: AZAL, היא חברת התעופה הלאומית של אזרבייג'ן.
החברה שהוקמה ב-7 באפריל 1992, מבצעת טיסות מבסיס האם שלה שבבאקו לכשלושים יעדים באסיה ואירופה.
כמו כן מפעילה החברה טיסות עבור הממשלה האזרית, באמצעות מטוסים ייעודיים.
לאזרבייג'ן איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
אייר פראנס (SkyTeam) איסטרן איירוויז
צ'ק איירליינס (SkyTeam) קטר איירווייז
אזרבייג'ן איירליינס מפעילה שלוש טיסות שבועיות מבסיסה שבבאקו לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות באמצעות במטוסי איירבוס A320, בואינג 757-200, בואינג 767-300ER ובואינג 787-8.
החל מחודש ינואר 2025 החברה מפעילה 2 טיסות יומיות.
ב-25 בדצמבר 2024 התרסק מטוס נוסעים בטיסה J2-8243 שהמריא מנמל התעופה הבינלאומי היידר אלייב בבאקו והיה בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי גרוזני בצ'צ'ניה שבפדרציה הרוסית.
בעקבות טעות של מערכת ההגנה הרוסי, רוסיה ניסתה להפיל מל"טים אוקראינים - וזיהו את המטוס ככטב"ם שצריך להפיל.
הטייסים ביקשו לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי שבמחצ'קלה, אך לבסוף המטוס הוסת לבצע נחיתה בנמל התעופה הבינלאומי באקאטו שבקזחסטן.
המטוס תועד באוויר במשך דקות ארוכות כאשר הוא טס באופן בלתי רגיל.
לבסוף המטוס התרסק על מסלול הטיסה בעת הנחיתה.
במטוס היו 62 נוסעים ו-5 אנשי צוות.
37 מנוסעי המטוס הם אזרחי אזרבייג'ן, 16 מרוסיה, 6 מקזחסטן ו-3 מקירגיזסטן.
אזרח רשת , בתרגום מאנגלית, בה הביטוי הוא הלחם בסיסים של המילים אינטרנט ואזרח.
הכוונה היא לאדם המעורב באופן פעיל בקהילות מקוונות או באינטרנט באופן כללי.
המונח, בדרך כלל, מרמז גם על מעורבות אקטיבית של אזרחי רשת בפיתוח האינטרנט, כמשאב אינטלקטואלי וחברתי או ברצון להשפיע על המבנה הפוליטי שלה, בעיקר בהקשר לגישה פתוחה, נייטרליות רשת וחופש הביטוי.
יחודו של אזרח רשת שהוא בוחר להשקיע זמן ומשאבים בהשתתפות האזרחית שאינה על בסיס גבולות גאורפיים.
אזרחי הרשת דנים באופן פעיל בנושאים שונים, משיבים לשאלות באמצעות דואר אלקטרוני ומסייעים למשתמשים חדשים, כותבים דפי שאלות ותשובות, מנהלים רשימות תפוצה ודנים בדרכי התקשורת באינטרנט.
אזרחי רשת מקדישים זמן ומאמצים להפוך את האינטרנט למקום טוב בעולם.
המונח אומץ באמצע שנות התשעים כדרך לתאר את הפעילים בספירה החדשה.
תאורטיקן האינטרנט והסופר מייקל האובן טבע את המונח.
הוא זיהה אנשים באינטרנט שתפקדו כאזרחים.
אזרח הרשת פועל בתוך חברת רשת.
חברת הרשת נוצרה בעקבות התפשטות טכנולוגיות של מידע ותקשורת דיגיטליות שהפכו לתשתיות מרכזיות לקיומן של חברות אנושיות.
אזרח הרשת מקושר לרשתות שונות, היכולות להתפרס על פני מרחב גדול, ועובר באופן מהיר בין הרשתות החברתיות השונות אליהם היא או הוא מקושרים על מנת לקבל מידע, להשיג שיתוף פעולה, לזכות בתמיכה ולחוות תחושת שייכות.
אזרבייג'ן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
אזרבייג'ן החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האזרבייג'נים 26 מדליות, מהן שתים עשרה מדליות זהב.
המשלחת הראשונה של אזרבייג'ן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 12 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפי ספורט.
המשלחת דורגה במקום האחת עשרה בטבלת המדליות לאחר שזכתה בשמונה מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
המשלחת הציגה דומיננטיות בענף ההיאבקות עם זכייה בחמישה מדליות.
ארבע מדליות זהב בקטגוריות משקל עד 100 ק"ג לנערים ועד 52 ק"ג לנערות בסגנון היאבקות חופשית ועד 42 ק"ג ו-50 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יוונית-רומית ומדליית כסף בקטגוריית משקל עד 54 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשית.
המשלחה הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הרמת משקולות עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 69 ק"ג לנערים ואגרוף עם זכייה בשתי מדליות כסף בקטגוריות משקל קל-זבוב ונוצה לנערים.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ג'ודו, טאקוונדו וקאנו/קיאק.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שאזרבייג'ן שלחה עד כה.
המשלחת מנתה 21 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט.
המשלחת דורגה במקום העשירי בטבלת המדליות לאחר שזכתה בשתים עשרה מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
המשלחת המשיכה להציג דומיננטיות בענף ההיאבקות עם זכייה בחמישה מדליות.
שלוש מדליות זהב בקטגוריות משקל עד 63 ק"ג ועד 100 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשית ועד 69 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יוונית-רומית, ושתי מדליות כסף בקטגוריות משקל עד 52 ק"ג לנערות בסגנון היאבקות חופשית ועד 50 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יוונית-רומית.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים טאקוונדו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 73 ק"ג לנערים ומדליית כסף בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג לנערות, וג'ודו עם זכייה בשתי מדליות כסף בקטגוריות משקל עד 55 ק"ג לנערים ועד 44 ק"ג לנערות.
בענף האגרוף המשלחת זכתה במדליית זהב בקטגוריית משקל קל-זבוב לנערים וסיימה במקום הרביעי בקטגוריית משקל סופר-כבד לנערים.
המשלחת זכתה במדליית כסף בענף החתירה בטורניר היחידים לנערים.
בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד בקפיצה משולשת לנערים והעפילה לגמר ריצת 3000 מטר לנערות בה סיימה במקום השמיני.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים קליעה, קשתות ושחייה.
אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "I wanna be like you" שבוצע על ידי פידאן חוסינובה.
השיר סיים במקום ה-16 עם 47 נקודות.
בשנה זאת אזרבייג'ן חוזרת לתחרות לאחר 5 שנים מאז פרישתה מהתחרות ב-2013. זאת השתתפותה השלישית של אזרבייג'ן בתחרות.
ב-18 בספטמבר 2018 נבחרה פידאן חוסינובה בבחירה פנימית לייצג את אזרבייג'ן בתחרות.
פידאן חוסינובה הופיעה שיר מספר 7 על הבמה, לפני בלארוס ואחרי הולנד.
אזרבייג'ן סיימו במקום ה-16 עם 47 נקודות.
חבר השופטים12 נקודות10 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות 5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות
נקודות שהוענקו על ידי אזרבייג'ן
12 נקודות10 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות
אזרה אקין קורו (בטורקית: Azra Akın Koru; נולדה ב-8 בדצמבר 1981) היא דוגמנית ושחקנית טורקייה.
אקין נולדה בהולנד לזוג הורים טורקים.
ב-1998 נבחרה לדוגמנית עלית ונבחרה גם לחמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מראה השנה של עלית שנערכה בניס.
לאחר מכן היא המשיכה לדגמן בגרמניה לקטלוג של חברת "Otto".
ב-2002 היא זכתה במקום הראשון ב"מיס טורקיה" ולאחר מכן ייצגה את המדינה בתחרות מיס עולם בלונדון וגם שם לקחה את המקום הראשון.
במהלך כהונתה כמיס עולם היא סיירה במקומות רבים על פני הגלובוס.
ב-2003 היא זכתה במדליית זהב בתוכנית המציאות הבריטית "המשחקים" שבה ידוענים מתחרים ביניהם בתחרויות של ענפי ספורט אולימפיים.
היא הופיעה בסרטוני הביניים (גלויות) של אירוויזיון 2004 שנערך באיסטנבול.
ב-2010 זכתה בגרסה הטורקית של "רוקדים עם כוכבים" ולאחר מכן החלה לשמש כשופטת בתוכנית.
היא שיחקה גם במספר סרטים וסדרות במדינתה.
אזרח כבוד של ארצות הברית, הוא אזרחות לשם כבוד המוענקת בהחלטת הקונגרס של ארצות הברית או נשיא ארצות הברית.
התואר מוענק ליחיד שאיננו אזרח ארצות הברית.
התואר מוענק להערכה והערצה יוצאת דופן של המדינה או השלטון כלפיו ועל סגולות יוצאות דופן (exceptional merit).
התואר סמלי בלבד, ואינו מעניק למקבל אזרחות אמריקאית או דרכון אמריקאי.
התואר הוענק רק ל-8 אנשים במהלך ההיסטוריה, כאשר רק לשני אנשים בעודם בחיים, סר וינסטון צ'רצ'יל והאם תרזה.
אזרבייג'ן נטלה חלק באירוויזיון הילדים 4 פעמים, החל מהצטרפותה ב-2012, כאשר סואדה אלקברובה ועומר סולטאנוב נשלחו כנציגים של אזרבייג'ן עם השיר "Girls and Boys".
בשנת 2008, רשות השידור האזרית הודיעה כי היא מתכננת לערוך את הופעות בכורתה באירוויזיון הילדים 2008, אך לבסוף היא חזרה בה בשל המספר המועט של המתמודדים לנציג האזרי בתחרות.
אזרבייג'ן הצטרפה באופן רשמי לתחרות בשנת 2012. אזרבייג'ן שלחה את סואדה אלקברובה ועומר סולטאנוב עם השיר "Girls and Boys".
בתום ההצבעה, אזרבייג'ן זכתה במקום ה-11 עם 49 נקודות.
בשנת 2013, אזרבייג'ן שלחה את רוסטב קרימוב עם השיר "Me and My Guitar" וזכתה במקום השביעי עם 66 נקודות.
לאחר השתתפותה בתחרות, רשות השידור האזרית הודיעה כי אזרבייג'ן לא תשתתף באירוויזיון הילדים 2014. אזרבייג'ן נעדרה גם מהתחרויות ב-2015, 2016 ו-2017. ב-25 ביולי 2018, רשות השידור הכריזה כי אזרבייג'ן תחזור לתחרות.
אזרבייג'ן שלחה את פיידן חסינובה עם השיר "I Wanna Be Like You".
לאחר ההצבעה, אזרבייג'ן זכתה במקום ה-16 עם 47 נקודות, ההישג הגרוע ביותר של אזרבייג'ן בתחרות.
לאחר התחרות, אזרבייג'ן פרשה שוב מהתחרות.
אזרבייג'ן חזרה לתחרות בשנת 2021 עם השיר "One Of Those Days" שבוצע על ידי סונה אזיזובה.
אזרבייג'ן הגיעה למקום ה-5 עם 151 נקודות.
זהו ההישג הטוב ביותר של אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים עד כה.
בשנת 2022 אזרבייג'ן פרשה שוב מהתחרות, שנערכה בירוואן שבארמניה, ונכון ל-2023 לא חזרה עד כה לתחרות.
המבצעים והשירים שייצגו את אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Mata Hari", שבוצע על ידי הזמרת האזרית סמירה אפנדי.
ב-13 במרץ 2021, רשות השידור הכריזה כי "Mata Hari" נבחר לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון.</span></span>.</cite> השיר יצא לאור ב-15 במרץ 2021.
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Fade To Black" בביצוע נדיר רוסטמלי, שנבחר על ידי רשות השידור האזרית.
עד ל-2022 השתתפה אזרבייג'ן בתחרות הזמר של האירוויזיון 13 פעמים מאז הצטרפותה ב-2008. היא זכתה באירוויזיון 2011, עם השיר "Running Scared" של אל וניקי.
עד לשנת 2017 העפילה אזרבייג'ן לשלב הגמר בתמידות.
היא אף הגיעה למקום השלישי ב-2009 ולמקום השני ב-2013. באירוויזיון 2018, כשאייסל נבחרה לייצג את המדינה עם "X My Heart", נרשמה החמצת הגמר הראשונה שלה.
באירוויזיון 2019 נשלח צ'ינגיז מוסטפייב עם "Truth", והחזיר את אזרבייג'ן לגדולותיה כשדורג במקום השמיני עם 302 נקודות.
באירוויזיון 2021 ייצגה את המדינה סמירה אפנדי עם "Mata Hari", שהגיע למקום העשרים עם 65 נקודות.
ב-30 בדצמבר 2021 פתחה רשות השידור האזרית, İctimai Television, את תקופת ההגשה של שירים פוטנציאליים לוועדה הלאומית לענייני האירוויזיון, שנמשכה עד ל-31 בינואר 2022. על כל המועמדים היה להגיש תיאור קצר של שירם.
שישה שירים נופו מתוך 300 הצעות שהוגשו לוועדה.
אלה הוקלטו על ידי האמן, שנבחר באופן פנימי על ידי רשות השידור.
נדיר רוסטמלי הוכרז כנציג אזרבייג'ן לאירוויזיון ב-16 בפברואר 2022, במהלך תוכנית ארוחת הבוקר של "Sabahın xeyir, Azərbaycan" ("בוקר טוב אזרבייג'ן").
שירו, ששמו "Fade to Black", יצא לאור ב-21 במרץ.
אזרבייג'ן שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-12 במאי 2022.
אזרבייג'ן הופיעה כמדינה הרביעית, לאחר סרביה ולפני גאורגיה.
אוסטרליה הופיעה כמדינה ה-15, לפני בלגיה ואחרי ליטא.
ב-14 במאי ביצע רוסטמלי את "Fade To Black" בגמר התחרות.
הוא הגיע למקום ה-16 עם 106 נקודות.
אזרח כבוד של העיר מוסקבה הוא תואר כבוד המוענק על ידי הדומה העירונית של מוסקבה לאזרחי הפדרציה הרוסית ומדינות אחרות כאות הוקרה למעשים יוצאי דופן עבור מוסקבה, לעודד פעילויות אישיות שמטרתן להועיל לעיר, להבטיח את רווחתה ושגשוגה.
מועמדים לתואר אזרח כבוד של מוסקבה מוצעים על ידי חברי הדומה העירונית של מוסקבה או ראש עיריית מוסקבה.
ההחלטה מתקבלת בהצבעה חשאית ברוב קולות מתוך כלל חברי הדומה העירונית של מוסקבה.
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Tell Me More" בביצוע טוראלטוראןX.
זו הייתה השתתפותה ה-15 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
קדם ל-2023 השתתפה אזרבייג'ן בתחרות הזמר של האירוויזיון 14 פעמים מאז הצטרפותה ב-2008. היא זכתה באירוויזיון 2011, עם השיר "Running Scared" של אל וניקי.
באירוויזיון 2022 ייצג את המדינה נדיר רוסטמלי עם "Fade To Black", שהגיע למקום ה-16 עם 106 נקודות.
הנציג האזרי לאירוויזיון 2023 נבחר באופן על ידי רשות השידור הממלכתית İctimai Television (İTV).
במהלך חודש דצמבר 2022 יצאה רשות השידור בקול קורא להגשת מועמדות לייצוג המדינה.
מועד סגירת הרישום הוארך עד ל-15 בינואר 2023. לאחר מכן חשפה İTV כי התקבלו למעלה מ-200 שירים פוטנציאליים, כשרובם הוגשו על ידי כותבים מרחבי העולם.
וסיף ממדוב, ראש המשלחת האזרית לאירוויזיון, הצהיר כי בכוונתו לתת עדיפות לאמנים מקומיים באירוויזיון 2023:
ב-1 בפברואר 2023 טען הזמר ראוף קינגסלי כי İTV בחרה בלהקת מאמאמאמא לייצוג המדינה, בשל הקרבה לאלדר גאסימוב, שעובד במשלחת האזרית לאירוויזיון.
רשות השידור הפריכה את ההאשמות, והצהירה כי נותרו חמישה אמנים פוטנציאליים.
האמן הנבחר נקבע על ידי ועדה מיוחדת שהקימה İTV.
טוראלטוראןX הוכרזו כנציגי המדינה ב-9 במרץ 2023. שירם, "Tell Me More", יצא לאור ב-13 במרץ.
אזרבייג'ן שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שיתקיים ב-9 במאי 2023.
ב-11 במאי 2023 ביצע הצמד את "Tell Me More" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
חוק הלאום האמירתי קובע מה הם התנאים לקבלת מעמד האזרחות באיחוד האמירויות הערביות.
החוק מעניק זכות לאזרחות בעיקר לפי שיטת דין הדם, כלומר האזרחות עוברת לפי קשר דם בירושה מההורים לילדיהם, בלי קשר למקום הלידה.
אזרחים זרים יכולים לקבל אזרחות אמירתית על ידי התאזרחות, אך התהליך מוגבל בעיקר בשל החשש מירידה בשיעור האוכלוסייה האמירית (אזרחי המדינה הם אמירתיים-ערבים בני המקום המהווים כ-12% מכלל אוכלוסיית המדינה) והחששות מאובדן זהות לאומית.
אזרחים של המדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ רשאים לחיות באיחוד האמירויות ללא הגבלה ויש להם זכות לחופש תנועה.
חוק הלאום האמירתי נגזר מחוק פדרלי מס' 17 משנת 1972 בנושא לאומיות ודרכונים, והוא מנוהל תחת רשות פדרלית הנקראת "הדירקטוריון הכללי לענייני תושבות וענייני חוץ" אשר נמצא בכל אחת מהנסיכויות החברות באיחוד האמירויות.
באיחוד האמירויות מותרת אזרחות כפולה משנת 2021.
זכות לאזרחות איחוד האמירויות הערביות
לידה באיחוד האמירויות הערביות אינה כשלעצמה מעניקה אזרחות אמירתית, מכיוון שחוק הלאום האמירתי מקנה זכות לאזרחות על פי דין הדם, כלומר לפי קשר דם מהורים לילדיהם.
יוצאים מן הכלל הם ילדים שננטשו ולא ידוע מי הם הוריהם.
האנשים הבאים זכאים אוטומטית לאזרחות אמירתית בהתאם למוצאם ולקריטריונים הבאים שבחוק:
כל משפחה ערבית שהתיישבה בכל אחת מהנסיכויות החברות באיחוד האמירויות במהלך שנת 1925 או לפניה, ואשר התגוררה בתחומי איחוד האמירויות עד כניסתו לתוקף של החוק הפדרלי מס' 17 משנת 1972.
אדם שאביו אמירתי וללא קשר למקום לידתו, בין אם נולד באיחוד האמירויות או בחו"ל.
אדם שאימו אמירתית ואביו אזרח זר ללא קשר למקום לידתו.
אדם שאימו אמירתית ואביו חסר אזרחות או שלא יודע מי אביו, ללא קשר למקום לידתו.
אדם שנולד באיחוד האמירויות וננטש, ולא ידוע מי הוריו.
ייחשב כיליד איחוד האמירויות, אלא אם יקבע אחרת.
עד שנת 2017, ילדים שנולדו לאם אמירתית ולאב עם אזרחות זרה יכלו להגיש בקשה לקבלת אזרחות אמירתית רק כשהגיעו לגיל 18, אך מאוקטובר 2017, ילד לאם האמירתית יכול לקבל אזרחות מגיעים לגיל שש.
הגשת בקשה לאזרחות לפי נישואים – אישה בעלת אזרחות זרה הנשואה לגבר אזרח האמירתי רשאית לבקש אזרחות בתנאי שהם נשואים לפחות שבע שנים ויש להם ילד אחד לפחות, או בתנאי שהם נשואים לפחות עשר שנים בהיעדר ילדים.
אשתו של אדם שהוא אזרח שהתאזרח רשאית לבקש גם אזרחות אמירתית.
אדם שאזרחותו ניתנה לו על פי מוצא עלול לאבד את האזרחות האמירית אם:
אזרח שעוסק בשירות צבאי במדינה זרה ללא אישור מממשלת איחוד האמירויות וממשיך לעסוק בשירות צבאי למרות שקיבל הוראה לעזוב שירות שכזה.
אזרח הפועל למען אינטרסים של מדינת אויב.
אדם שאזרחותו ניתנה לו בהתאזרחות עלול לאבד בנוסף את אזרחותו האמרתית אם:
אזרח המבצע או מנסה לבצע כל סוג מעשה הנחשב כמסוכן נגד ביטחון המדינה ובטיחותה.
הוא או היא מורשעים שוב ושוב על פשעים מחפירים.
באם נעשה שימוש בכל סוג של זיוף או הונאה לצורך רכישת האזרחות.
אזרח המתגורר מחוץ לאיחוד האמירויות ללא סיבה סבירה במשך למעלה מארבע שנים רצופות.
אזרחים רשאים לוותר מרצון על אזרחות האמירתית.
ויתור על אזרחות אמירתית נתפס כמעשה מביש בקהילה האמירתית, שכן האזרחות מיוחסת בדרך כלל לתחושת הזהות הלאומית של הקהילה האמירתית, אשר קשה במיוחד להשיגה, והיא מזכה את המחזיק בה בהטבות שונות.
במאי 2019, ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, השייח מוחמד בן ראשד אאל מכתום, השיק תוכנית תושבות קבע, בניסיון לבסס את איחוד האמירויות כיעד הגירה לאנשים מרקעים מסוימים.
בכפוף לקריטריונים נוספים, משקיעים ואנשי מקצוע בתחום הבריאות, ההנדסה, המדע והאומנות זכאים לתושבות קבע.
תוכנית התושבות הקבועה צפויה לייצר השקעות זרות במדינה, לעודד יזמות ולמשוך מהנדסים, ומדענים וסטודנטים מוצלחים.
אזרבייג'ן השלמה (ידוע גם בתור: אזרבייג'ן הגדולה או כל אזרבייג'ן, אזרית: Bütöv Azərbaycan) הוא אירדנטה של איחוד שטחים המיושבים באזרים מבחינה היסטורית לתוך אזרבייג'ן.
הרעיון של "אזרבייג'ן שלמה" גובש על ידי בשנת 1991, אז ייסד את הארגון הלאומי "SANLM", ממנו התפצלה ב-2002 תנועת ההתעוררות הלאומית של דרום אזרבייג'ן.
הרעיון הוגדר בשנת 1992 על ידי נשיא אזרבייג'ן , שייסד חמש שנים אחר כך, ב-1997, את ארגון "איחוד כל אזרבייג'ן" (באזרית: Bütöv Azərbaycan Birliyi).
הוא פרסם ספר על הרעיון, בשם "Bütöv Azərbaycan yolunda", בטורקיה ב-1998. בספר טען שגבולות אזרבייג'ן צריכים להשתרע מדרבנט שברוסיה עד המפרץ הפרסי.
אלצ'יביי טען כי מדובר בשטחים עם נוכחות היסטורית אתנית אזרית, והציע שלאזרבייג'ן תהיה הזכות לשלוט בה תחת שיטת ממשל מוצעת בשם "ארצות אזרבייג'ן המאוחדות" (באזרית: Birləşmiş Azərbaycan Yurdları).
זה פורסם לאחר מותו ב-2002. הוא התנגד לרעיוון ש תהיה מדינה נפרדת ועצמאית מאזרבייג'ן עצמה.
ההיסטוריוגרפיה האזרית מציגה את התקופה בין תחילת עד אמצע המאה ה-18 כמצב האידיאלי והנורמטיבי עבור אזרבייג'ן, עם ריבונות אזרית על נגורנו-קרבאך ודרום אזרבייג'ן.
זאת למרות ש"אזרבייג'ן המאוחדת" מעולם לא הייתה מדינה עצמאית אלא תמיד חלק מהאימפריות הפרסיות.
המונח אזרבייג'ן שלמה המשיך ביוזמות פוליטיות ומפלגות באספה הלאומית האזרית, כמו החזית העממית של אזרבייג'ן השלמה.
למרות שגבולות אזרבייג'ן השלמה אינם לגמרי מוגדרים, חלק מתומכי הרעיון מציגים אותם כמקיפים את התחומים הבאים:
(אזרית: Cənubi Azərbaycan) – : פרובינציות מזרח אזרבייג'ן, מערב אזרבייג'ן, ארדביל וזנג'אן
(אזרית: Qərbi Azərbaycan) – : כל שטחה של ארמניה
דרבנט (אזרית: Dərbənd) – : , הרפובליקה של דאגסטן
בורצ'לי (אזרית: Borçalı) – חלק ממחוז כארתלי תחתית של גאורגיה
אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Özünlə apar" בביצוע צמד הזמרים האזרים פאחרי ואילקין דובלטוב.
תאגיד השידור האזרי, İctimai Television (İTV), בחר באופן פנימי את נציגות המדינה לתחרות.
פאחרי ודובלטוב עלו על בימת חצי הגמר הראשון, שנערך ב-7 במאי, וכשלו בניסיון להעפיל לשלב הגמר.
מאוחר יותר התברר כי הם דורגו במקום ה-14 עם 11 נקודות.
זו הייתה הפעם השלישית בה אזרבייג'ן לא העפילה לשלב הגמר.
הפעמים הקודמות אירעו בשנים 2018 ו-2023, אז נשלחו אייסל עם השיר "X My Heart" וטוראלטוראןX עם "Tell Me More".
קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה אזרבייג'ן בתחרות 15 פעמים מאז הופעת הבכורה שלה ב-2008. היא זכתה באירוויזיון 2011 עם השיר "Running Scared" בביצוע אל וניקי.
היא אף הגיעה למקום השלישי ב-2009 ולמקום השני ב-2013. באירוויזיון 2018, כשאייסל נבחרה לייצג את המדינה עם "X My Heart", נרשמה כישלון ההעפלה לגמר הראשון שלה.
באירוויזיון 2023 ייצגו את המדינה טוראלטוראןX עם "Tell Me More", שכשלו בניסיון להעפיל לגמר.
תאגיד השידור האזרי, İctimai Television (İTV), משדר בקביעות את אירוע האירוויזיון בשטח המדינה, ומארגן את תהליך בחירת הנציגות האזרית לתחרות.
במרוצת השנים נעשו שימוש בכמה שיטות בחירה: בחירות פנימיות לנציג ולשיר האזרי, קדם פרטי לאמן שנבחר באופן פנימי לייצג את המדינה ותחרות קדם לאומית.
בין השנים 2011–2013 הופק אירוע קדם ארצי בשם Milli seçim turu.
בשנה שלאחר מכן נבחר המבצע בתוכנית הכישרונות Böyük səhnə, ושירו הופק באופן פנימי.
מאז 2015 תאגיד השידור האזרי בוחר באופן פנימי את המבצע והשיר.
ב-14 ביולי 2023 אישר İTV את השתתפותה של אזרבייג'ן באירוויזיון 2024.
İTV פתח את תקופת הגשת המועמדויות לייצוג המדינה באירוויזיון מיד לאחר אישור ההשתתפות באירוע.
תאריך סגירת ההרשמה נקבע ל-30 בספטמבר 2023. ניתן היה להגיש שירים מכל שפה שהיא, ומחבריהם לא חויבו להיות אזרחי המדינה.
עם תום תקופת ההרשמה הוגשו לתאגיד 214 שירים, מתוכם 88 היו מאת אמנים אזרים.
ב-20 באוקטובר נבחרו שישה עשר אמנים שעברו לשלבי האודישן, שנערכו ב-29 באוקטובר בבאקו.
בין המוזיקאים שהגיעו לשלב האודישן נמנת אייסל, שייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2018. הם נשפטו על ידי פאנל שהוקם על ידי İTV.
הוא הורכב מאייסל טיימורזאדה, נציגת המדינה לאירוויזיון 2009; אל וניקי, זוכי אירוויזיון 2011; המלחינים פייג סוג'דינוב וואגיף גראייזדה; המנהל האמנותי רנר מוסייב והמפיק המוזיקה פאטה.
בפברואר 2024 נודע כי ישנה מעורבות של מוזיקאים מאסיה וארצות הברית בתהליך הבחירה, וכי ההחלטה עתידה להתקבל בקרוב.
"Özünlə apar" הוא שיר האירוויזיון הראשון של אזרבייג'ן המבוצע כולו באזרית.
+ שישה עשר האמנים שעלו לשלבי האודישנים.
המודגשים עברו לשלב הסינון הסופי
שני חצאי הגמר והגמר שודרו בערוץ İTV עם פרשנות מאת נורלנה יאפארובה.
אזרבייג'ן בחרה להציג את אייסל טיימורזאדה וארש, נציגי המדינה לאירוויזיון 2009, שדורגו במקום השלישי, ואת אל וניקי, נציגי המדינה וזוכי אירוויזיון 2011.
פאחרי ודובלטוב השתתפו בחזרות טכניות למופע ב-28 באפריל וב-1 במאי.
חבר השופטים האזרי הורכב מאמיל גולייב, ואגיף גאראייזדח, איינשן גולייבה, קונול אריף שוקורובה וניגאר ניקי ג'אמל.
בחצי הגמר הראשון הגיעה אזרבייג'ן למקום ה-14 עם 11 נקודות, ולא העפילה לשלב הגמר.
אף מדינה לא העניקה לאזרבייג'ן את "12 הנקודות" בחצי הגמר.
היא העניקה בגמר את 12 הנקודות שלה לשווייץ (שופטים) ולקרואטיה (קהל).
מגישת ההצבעה מטעם אזרבייג'ן הייתה אייסל טיימורזאדה, שייצגה את המדינה באירוויזיון 2011 עם ארש.
אזרבייג'ן האיראנית (בפרסית: آذربایجان) או דרום אזרבייג'ן היא אזור היסטורי בצפון־מערב איראן, הגובל במערב בעיראק ובטורקיה, ובצפון בארמניה, אזרבייג'ן ובהרפובליקה האוטונומית נחצ'יוואן.
האזור כולל את הפרובינציות מערב אזרבייג'ן, מזרח אזרבייג'ן וארדביל.
לעיתים נכללת גם פרובינציית זנג'אן, אם כי קיימת מחלוקת האם מדובר בשיוך גאוגרפי או תרבותי, בשל הרכב האוכלוסייה באזור.
אוכלוסיית האזור מורכבת ברובה מאזרים איראנים, ולצדם קבוצות מיעוט ובהן כורדים, ארמנים, טאטים, תלישים , אשורים ופרסים.אזרבייג'ן האיראנית היא האזור ההיסטורי שנקרא במקור בשם אזרבייג'ן.
במהלך המאה ה-20, אימצה הרפובליקה של אזרבייג'ן את השם "אזרבייג'ן" מהאזור האיראני השכן, אף על פי שהשם שימש היסטורית לתיאור חלקה הצפון־מערבי של איראן בלבד.
בעת העתיקה נקראה אזרבייג'ן ההיסטורית בשם אטרופטנה, ובתקופה הפרה־אסלאמית של ימי הביניים כונתה אטורפטקאן (או אדורבדגאן).
לעיתים מתייחסים לאזרבייג'ן האיראנית כאל "דרום אזרבייג'ן", בעוד הרפובליקה של אזרבייג'ן מכונה "צפון אזרבייג'ן".
עם זאת, מונחים אלה נחשבים בידי חלק מהחוקרים למונחים אירדנטיים בעלי אופי פוליטי.
בעקבות תבוסותיה של איראן הקאג'ארית במלחמות רוסיה–פרס, נאלצה איראן למסור את שטחיה בצפון הקווקז ובטרנסקוקזיה להאימפריה הרוסית במסגרת הסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828).
השטחים מדרום לנהר אראס נותרו בידי איראן, והיוו את אזרבייג'ן ההיסטורית, בעוד שהשטחים שמצפון לו – שלא כונו אזרבייג'ן בעת סיפוחם – צורפו לאימפריה הרוסית.
לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית, הוקמה בשנת 1918 הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, אשר אימצה את השם "אזרבייג'ן" בהתייחסות לאזור האיראני.
מאוחר יותר הפכה הרפובליקה להרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן ולאחר התפרקות ברית המועצות לאזרבייג'ן.
שם האזור "אזרבייג'ן" נגזר משמו של אטרופטס – סטראפ פרסי מתקופת האימפריה הפרסית האחמנית, ששלט באזור המכונה כיום אזרבייג'ן האיראנית ואשר נקרא בעת העתיקה אטרופטנה.
שמו של אטרופטס נובע ככל הנראה ממונח בפרסית עתיקה שמשמעותו "מוגן על ידי האש".
השם מוזכר גם באווסטה: בפרווארדין יאשט נכתב "âterepâtahe ashaonô fravashîm ýazamaide", כלומר "אנו סוגדים לפרוואשי של הקדוש אטרה־פטה".
בפרסית תיכונה נקרא האזור אטורפטקאן, ואילו בפרסית חדשה ישנה הופיעו גרסאות כמו אדהרבאדגאן, אדהרבאיגאן ואזרבאיג'אן.
בשפות אחרות הופיע השם בצורות שונות, ביניהן "אטרופטנה" (ביוונית), "אדרוויגאנון" (ביוונית ביזנטית), "אטרפטקאן" (בארמנית) ו"אדהורבאיגאן" (בסורית).
האזור נקשר לדת הזורואסטריות, בין היתר בשל מקדשי האש הרבים שבו.
דמות מוכרת בשם אדארבאד מהרספנדאן, כהן זורואסטרי חשוב, נודעה בזכות עצות מוסריות שנשתמרו בכתובים.
לעיתים נטען כי אזרבייג'ן הייתה מקום הולדתו של הנביא זורואסטר, אך אין לכך תמיכה חד-משמעית במחקר המודרני.
במאה ה־19, נאלצה איראן הקאג'ארית לוותר על שטחיה שמצפון לנהר אראס לאימפריה הרוסית, במסגרת הסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828).
שטחים אלה כוללים כיום את דגסטן, גאורגיה, ארמניה אזרבייג'ן.
לאחר קריסת האימפריה הרוסית, הוקמה בשנת 1918 הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, שבחרה בשם זה בהתבסס על אזרבייג'ן האיראנית השכנה – אף על פי שעד אז השם שימש בלעדית לתיאור הפרובינציה האיראנית.
חוקרים רבים מציינים כי הבחירה בשם נבעה ממניעים פוליטיים, וכי צעד זה עורר התנגדות באיראן מחשש להשלכות טריטוריאליות.
הישות המדינית הקדומה ביותר הידועה באזרבייג'ן האיראנית הייתה ממלכת המנאים, ששלטה באזור הדרום־מזרחי של ימת אורמיה, סמוך לעיר סאקז של ימינו.
המנאים היו קונפדרציה של קבוצות אתניות איראניות ולא־איראניות.
בהמשך, נכבשו על ידי עמים איראניים המכונים מטיינים, והאזור קיבל את השם מטינה, כאשר אגם אורמיה כונה אז "אגם מטיאנוס".
מאוחר יותר סופחה מטינה להאימפריה המדית והפכה לסטראפיה, ולאחר מכן עברה לשליטת האימפריה האחמנית.
לאחר כיבושי אלכסנדר הגדול בהמאה ה-4 לפנה"ס, מונה הגנרל הפרסי אטרופטס למושל האזור (328 לפנה"ס).
הוא הקים שושלת מקומית, והאזור נודע מאז בשם אטרופטנה או מדיה אטרופטנה.
במהלך המאה ה-2 לפנה"ס שוחרר האזור משלטון הסלאוקים בידי מיתרידטס הראשון מהשושלת הארסאקית, ולבסוף הפך לפרובינציה בהאימפריה הסאסאנית תחת שלטונו של ארדשיר הראשון.
בתקופה הסאסאנית נוהל האזור בידי מושל מקומי בתואר מרזבן, ובסופה עבר לשליטת משפחת פרוח הורמיזד.
חלקים נרחבים מהאזור נכללו בתקופות שונות בממלכת ארמניה.
אזורים כגון נור שיראקאן, ווספוראקאן ו־פאיטקרן (Paytakaran) השתרעו בשטח שהוא כיום אזרבייג'ן האיראנית.
ווספוראקאן, שהיוותה חלק מרכזי באזור, נחשבת ל"עריסת התרבות הארמנית".
ב־26 במאי 451, התרחש קרב אוורייר, שנחשב לציון דרך חשוב בהיסטוריה הארמנית.
הקרב נערך במישור אוורייר, בסמוך לחוש (מערב אזרבייג'ן), בין צבא ארמני בהנהגת ורטן ממיקוניאן לבין כוחות האימפריה הסאסאנית.
אף שהקרב הסתיים בניצחון פרסי בשטח, הוא נתפס כניצחון אסטרטגי לארמנים, והוביל להסכם נווארסאק (484), שאישר את זכותם לדבוק בנצרות.
בהמאה ה-7, שלט האזור לפרק זמן קצר בידי הקיסר הביזנטי הרקליוס, אך לאחר חתימת שלום עם הסאסאנים הוחזר לשליטתם.