tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רובע מפרץ חיפה הוא אחד מרובעי העיר חיפה.
גבולותיו של מפרץ חיפה הם:
בדרום, הכרמל ובקצהו כף הכרמל וחיפה
ככל שמתקדמים ממזרח למערב במפרץ חיפה המפרץ מעמיק וחלקו המזרחי הוא למעשה חלק מעמק זבולון ששקע לאחר תקופת הקרח האחרונה מתחת לפני המים.
למפרץ חיפה נשפכים שני נחלי איתן גדולים: נחל קישון ונחל נעמן.
ספיקתם של שני הנחלים הללו הצטמצמה מאז קום המדינה בשל שאיבת מים ממקורותיהם, ובעשורים האחרונים מימי שני הנחלים הזדהמו בשל הזרמת שפכים מבסיסים צבאיים, מפעלים ועוד.
בשפכו של נחל קישון למפרץ הוקם נמל הקישון - נמל משנה לנמל חיפה.
למפרץ נשפכים עוד כמה נחלי אכזב הנובעים בכרמל.
השמירה על איכות הסביבה בנחלי מפרץ חיפה בידי שתי רשויות ניקוז נחלים: בדרום המפרץ - רשות ניקוז ונחלים קישון, ובצפון המפרץ - רשות ניקוז ונחלים גליל מערבי (תחום אחריותן של שתי הרשויות משתרע גם מעבר למפרץ חיפה).
כבר ב-1891 ביקש יהושע חנקין לגאול את אדמות ג'ידרו (מפרץ חיפה עד עכו ועמק זבולון), אדמות משאע ובחזקת משפחת סורסוק וסלאם, לשווא.
ב-1904 ציין מנחם אוסישקין, לימים יו"ר דירקטוריון קק"ל, את חשיבותן של אדמות ג'ידרו לפיתוח נמל חיפה.
סקרים שנערכו טרם מלחמת העולם הראשונה שללו אפשרות של התיישבות באזור בשל הקרקע הביצתית והחולית שלא תסכון חקלאות.
בשנת 1925, לאור החזון צופה פני עתיד של חיפה כמוקד גיאו-כלכלי שכבר היה ברור לכול, חל מפנה במדיניות קק"ל והיא החלה לרכוש גם קרקעות שיעודן פיתוח עירוני ותעשייתי.
כך, בשנת 1928, בתרומתו המכרעת למהלך של שלמה זלמן שוקן, הצטברו בידי הקרן בשיתוף חברות ציוניות פרטיות 32,000 דונם במפרץ חיפה ועמק זבולון (אדמות ג'ידרו), שיועדו להתפתחותה העירונית העתידית של חיפה, הידוק האחיזה הלאומית-ציבורית במפרץ ואיפשרו את הקמת קריית התעשייה והקריות.
המפרץ שנוצל במתכונת מצומצמת כבר בשלהי התקופה העות'מאנית זכה לפיתוח מואץ בתקופת המנדט הבריטי.
הבריטים הניחו את צינור הנפט כירכוכ-חיפה, שהוליך נפט גולמי בין 1935 ל-1948 לבתי הזיקוק בחיפה וממנו לנמל חיפה וליעדים באירופה, וכך עיצבו את עתידו כאזור עתיר תעשיות נפט ותזקיקיו, גז ופטרוכימיה.
בשנות ה-30 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20 היה המפרץ מרכז של תעשיית הקרמיקה בישראל.
באזור הזה רוכזו מפעלים כ"פלקרמיק", "קדר" ואחרים.
בשנות האלפיים, התעשייה במפרץ חיפה כוללת מפעלים מהתעשייה הכימית והפטרוכימית, בית זיקוק, תעשייה כבדה ומפעלי דשנים.
מפרץ חיפה כשדה תעופה ימי בימי המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, מטוסים אמפיביים בקווי טיסה מסחריים המריאו ונחתו במפרץ.
חברת התעופה הבריטית אימפריאל איירווייז המוכרת כיום יותר כבריטיש איירווייז, הפעילה קו טיסות בינלאומי שיצא מלונדון, עצר במעגן טבריה והמשיך למדינות במזרח הרחוק שהיו תחת שלטון בריטי.
כאשר התרסק אחד המטוסים הימיים בכנרת, בשנת 1942 בגלל סופה עזה פסקו הנחיתות הימיות בכנרת.
אחרי שהנחיתות הימיות בכנרת פסקו, הן המשיכו בים המלח ובמפרץ חיפה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם הצטרפותן של בריטניה ואיטליה ללחימה, הופסק השימוש האזרחי במטוסים אמפיביים בארץ ישראל
מפרץ ונצואלה (לפני כן נודע גם בשם "מפרץ מרקאיבו") הוא מפרץ בים הקריבי, אשר תחום על ידי ונצואלה וקולומביה.
המפרץ ממוקם בצפון דרום אמריקה, בין חצי האי פרגואנה של מדינת פלקון הוונצואלנית וחצי האי לה גואחירה שבקולומביה, והוא מחובר לאגם מרקאיבו שדרומה לו על ידי תעלת שיוט מלאכותית.
קיים ויכוח מתמשך בין ונצואלה וקולומביה על המפרץ, ויכוח שטרם יושב, למרות המשא ומתן בן עשרות השנים אשר מנוהל על ידי משלחות שתי המדינות.
המפרץ "התגלה" על ידי תרבות המערב בשנת 1499, כאשר משלחת בפיקודו של אלונסו דה אוחדה ובליוויו של אמריגו וספוצ'י חקרה את חופי ונצואלה תוך קיבוץ מידע ומתן שמות לארץ החדשה.
הגורם העיקרי שנותן חשיבות כלכלית למימיו של מפרץ ונצואלה הוא העובדה שהמפרץ מהווה חיבור בין אגם מאראקאיבו והים הקריבי.
על פי הידוע, באגם ובאזור הסמוך לו מנצלים כמויות גדולות של נפט, המגיע ממקור נביעתו דרך בתי הזיקוק אל האגם, ממנו הוא מיוצא אל שוקי העולם.
קיימות כמויות גדולות של גז טבעי ונפט אשר אינן מנוצלות ונשמרות כעתודה אסטרטגית.
מפרץ טונקין הוא מפרץ רדוד המהווה את חלקו הצפון-מערבי של ים סין הדרומי.
המפרץ ממוקם בין סין ווייטנאם.
המפרץ רדוד ביותר ועומקו אינו עולה על 82 מטרים.
במפרץ מספר איים השייכים לסין, ונשפך אליו הנהר האדום.
השם מקורו במילה הסינו-וייטנאמית 東京\Đông Kinh (דונג-קינג) שמשמעה "הבירה המזרחית" - כינוי קדום להאנוי בירתה של וייטנאם (כיום משמשת המילה הסינית לציון שמה של טוקיו).
בווייטנאם נקרא המפרץ בשם הסינו-וייטנאמי "המפרץ הצפוני" - Vịnh Bắc Bộ או "מפרץ הים הדרומי"\"מפרץ האינאן" - Vịnh Hải Nam
באוגוסט 1964 נשיא ארצות הברית לינדון ב.
ג'ונסון הכריז שכוחות צפון וייטנאמים תקפו פעמיים משחתות של הצי האמריקאי במפרץ טונקין.
כיום ידוע כי מתקפה אחת אכן התקיימה, בתגובה לפעולה של כוחות קומנדו אמריקאיים בקרבת החוף, אולם לא הייתה מתקפה שנייה.
אירוע זה ידוע כאירוע מפרץ טונקין שהביא להתערבות רשמית של ארצות הברית במלחמת וייטנאם עם קבלת החלטת מפרץ טונקין על ידי בית הנבחרים האמריקאי.
מפרץ טאראנטו (באיטלקית: Golfo di Taranto; בלטינית: Sinus Tarentinus) הוא מפרץ בים היוני שבדרום איטליה.
צורתו של המפרץ ריבועית כמעט, באורך ורוחב של 140 ק"מ.
ממזרח הוא תחום בכף סנטה מריה דה לאוקה (פוליה – ה"עקב" של המגף האיטלקי), ובמערב בקולונה (קאפה לצינאום בקלבריה).
שלושה מחוזות איטלקיים גובלים בו: פוליה, בזיליקטה וקלבריה.
הנהרות החשובים שנשפכים למפרץ הם בסנטו, סיני ואגרי.
הערים העיקריות לחוף המפרץ הן טאראנטו וגליפולי.
גם מושבות יווניות עתיקות נמצאו לחופיו.
איטליה טוענת לבעלות מלאה על כל מימי מפרץ טאראנטו ולא מאפשרת הפלגת ספנות בין-לאומית בתחומיו.
עמדה זו, הדומה לעמדת לוב לגבי מפרץ סידרה, אינה מקובלת על מספר מדינות אחרות כארצות הברית ובריטניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נערך בעיר הנמל טאראנטו שבמפרץ קרב טאראנטו, אחד הקרבות הימיים המשפיעים ביותר בהיסטורית המלחמה הימית.
בליל ה-11-12 בנובמבר 1940 הצי המלכותי הבריטי שיגר את המתקפה הימית הראשונה שלו שנעשתה על ידי כלי טיס בלבד.
הבריטים תקפו את הצי האיטלקי שעגן באותה עת בטאראנטו, בעזרת כוח קטן של מפציצי טורפדו ששוגרו מנושאת המטוסים אילוסטריוס.
תוצאות הקרב הראו שכוח קטן של מטוסים מסוגל להסב נזקים כבדים לאוניות מערכה.
הקרב הראה בפעם הראשונה את כוחה האמיתי של נושאת המטוסים.
מפרץ טריאסטה (באיטלקית Golfo di Trieste; בסלובנית Tržaški zaliv; בקרואטית Tršćanski zaljev) הוא מפרץ רדוד בצפונו של הים האדריאטי ומהווה חלק ממפרץ ונציה.
רוב חופיו של המפרץ שייכים לאיטליה, ובדרומו לסלובניה ולקרואטיה.
שטחו של המפרץ הוא כ-1,000 קמ"ר, וגבולו עם הים האדריאטי הוא בקו דמיוני בין פונטה טליימנטו (Punta Tagliamento) באיטליה וסבודריה (Savudrija) בקרואטיה.
עומקו הממוצע של המפרץ הוא 16 מטר ועומקו המרבי 37 מטר.
למעט מספר איים קטנים בלגונת גראדו, אין במפרץ טריאסטה איים.
חופיו המזרחיים מפורצים בהשוואה לחופיו הצפוניים והמערביים.
מפרץ ונציה (באיטלקית: Golfo di Venezia; בסלובנית: Beneški zaliv; בקרואטית: Venecijanski zaljev) הוא מפרץ בצפונו של הים האדריאטי המשתרע מצפון לקו דמיוני המחבר בין הקצה הדרומי של חצי האי איסטריה ודלתת הנהר פו.
המפרץ גובל באיטליה ממערב וצפון, ובסלובניה וקרואטיה ממזרח.
מהמפרץ מסתעפים מפרץ טריאסטה הכולל את לגונת גראדו וכן לגונת ונציה המסתעפת ישירות המפרץ.
הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם אדיג'ה, ברנטה, פייבה, ליבנצה, טליימנטו ואיסונדזו (סלובנית "סוצ'ה" Soča).
עומקו הממוצע של המפרץ הוא 34 מטרים.
מפרץ טמפה הוא מפרץ המצוי בחופה המערבי של מדינת פלורידה שבארצות הברית.
המפרץ מהווה חלק ממפרץ מקסיקו.
מפרץ טמפה הוא מפרץ רדוד, שעומקו הממוצע כ-3.4 מטרים, ושטחו כ-1031 קמ"ר.
סביב המפרץ מצויים המחוזות של מדינת פלורידה: הילסבורו, מאנאטי, ופיינלאס.
המפרץ הוכרז כאתר טבע בעל חשיבות לאומית על ידי הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית בשל צמחי המנגרוב הגדלים לחופיו, 200 מיני הדגים המצויים בו ו-25 מיני הציפורים המצויים לחופיו וניזונים ממנו.
במפרץ שתי שמורות טבע: שמורת הטבע הלאומית פיינלאס ואגמונט קי.
בשל רדידות המפרץ, ועל מנת לאפשר גישה לנמל טמפה - הנמל הגדול ביותר בפלורידה והעשירי בגודלו בארצות הברית, נחפרו כ-120 ק"מ של תעלות מים עמוקים במפרץ.
שני נמלים נוספים המצויים במפרץ הם נמל מאנאטי - בו שטחי האחסנה בקירור הגדולים ביותר במפרץ מקסיקו, ונמל סנט פיטרסבורג בו מצוי בסיס של משמר החופים של ארצות הברית.
הגשרים החוצים את המפרץ הם:
אזור מפרץ טמפה מיוצג בשלוש מהליגות המקצועניות המרכזיות בצפון אמריקה.
קבוצת הפוטבול טמפה ביי באקנירס מליגת ה-NFL וקבוצת ההוקי קרח טמפה ביי לייטנינג מליגת ה-NHL מבוססות בעיר טמפה, בעוד קבוצת הבייסבול טמפה ביי רייס מבוססת בעיר סיינט פיטרסברג.
בין 1996 ל-2001 יוצג האזור גם בליגת הכדורגל הראשית בצפון אמריקה, ה-MLS, על ידי קבוצת טמפה ביי מיוטיני.
במפרץ טמפה התרחש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הקרב הימי הידוע בשם "קרב טמפה".
מפרץ חמאמאת הוא מפרץ בים התיכון, השוכן בצפון-מזרחה של תוניסיה.
המפרץ משתרע בין חצי האי שריק צפונית לעיר מונסתיר בדרום.
הוא קיבל את שמו מהעיר חמאמאת שבחלקו הצפוני.
רובע מפרץ חיפה הוא הגדול מבין רובעי העיר חיפה מבחינת שטחו, 20.51 קמ"ר - כ-32% מכלל שטח השיפוט של חיפה והמצומצם מבחינת מספר תושביו - כ-1,340 נפש בלבד.
הוא כולל שטחים מישוריים לחופו המזרחי של מפרץ חיפה סביב הכבישים 4 ו-22 לרבות אזור הצ'ק פוסט ובתי הזיקוק לנפט.
רובע מפרץ חיפה הוא מאז שנות ה-30 משכנו של אזור התעשייה העיקרי של מטרופולין חיפה, זהו אזור התעשייה המודרני הראשון שהוקם בארץ ישראל וגם אחד הגדולים בה.
שימוש התופס את מרבית שטחו של הרובע.
הוא מאוכלס במפעלי תעשייה רבים, המתמקדים בעיקר בתחום הכימיקלים, זיקוק נפט וטיפול בחומרים מסוכנים.
בתחומי מפרץ חיפה שטחי צבא, מתקני אחסון חומרים לרבות מאגר אמוניה מסוכן, תעשיות פלדה ונפט לצד מתחמי מסחר פרווריים, שדה תעופה לטיסות קצרות ונמל קטן בשפכו של נחל קישון, המשמש להעברת חומרים לבתי הזיקוק.
כן פועלים בו מספנות ישראל, מסופים לקליטת כימיקלים, מתקני ספורט ודיג ובתי מלאכה שונים, אולמי-שמחות רבים, תעשיות רפואיות ומספר עסקים קטנים.
מעל כולם מתנוססים שני מכלי הקירור של בתי הזיקוק.
אדמתו של המפרץ ספוגה בפסולת רעילה והאוויר בו טעון בחומרים מזהמים; נחל קישון, החוצה את השטח הזה בדרכו אל הים, נחשב אחד הנחלים המזוהמים בישראל, מהסיבה שהשפכים מהמפעלים שלגדותיו הוזרמו אליו במשך שנים רבות.
בשנות ה-80 החל תהליך של יציאת מרכזי מסחר לתחום המפרץ, תחילה לצ'ק פוסט, בעיקר לאורך כביש 4 (שדרות ההסתדרות), ומאוחר יותר צפונה משם למספר מרכזי קניות שפותחו על מנת לשרת את תושבי חיפה והקריות.
מרכזים אלה נמצאים בצומת אתא, במתחם חוצות המפרץ הסמוך למחלף ההסתדרות, שם פעלו בעבר המפעלים וולקן ופניציה; באזור אצטדיון קריית חיים ועל מקומו של מחנה אדמירליטי בקניון לב המפרץ.
ב-2009 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את פרויקט העתקת טרמינל מכלי הדלק שלחוף הים אל הקרקע החלופית שהוקצתה לצורך ריכוז חָווֹת הדלקים הפרוסות באזור חיפה, באתר חדש ממזרח לבתי הזיקוק, מה שאמור לתרום לשיפור איכות החיים בכרך.
רובע המפרץ מרושת בדרכים עורקיות ראשיות, ולמעשה כל התחבורה המגיעה לחיפה ממזרח ומצפון עוברת בו ומכאן חשיבותו, לצד שימושיו התעשייתיים.
הכבישים במסלול צפון-דרום - נתיבי המפרץ-יגאל ידין ושדרות ההסתדרות, חוצים את נחל קישון ומובילים לקריית חיים וצפונה לעכו.
הדרכים שחוצות אותם ומקשרות ביניהם הן דרך משה דיין - בין מחלף ההסתדרות ונמל הדיג, ורחוב חלוצי התעשייה - בין קריית אתא וחוף הים (חוות המכלים).
המחלפים כוללים את מחלף ידין ("הטכני", "מחלף מבוא כרמל"); מחלף הצ'ק פוסט; מחלף מוטה גור בצומת אתא, מחלף ההסתדרות בצומת וולקן ומחלף קישון, כחלק מהמשכו של מסלול נתיבי המפרץ; וחיבור בינו ובין הכניסה המזרחית של מנהרות הכרמל בצ'ק פוסט.
בשטח הרובע עוברת מסילת החוף בקו חיפה-נהריה, ובדרומו עובר תוואי רכבת העמק.
עיקר התחבורה הציבורית מתנקז כיום למחלף קישון, למסוף האוטובוסים והמטרונית "מרכזית המפרץ" ולתחנת הרכבת מרכזית המפרץ.
הנמל שבפתח נחל קישון משמש פחות לתחבורה אזרחית ויותר לשינוע בשירות בתי הזיקוק והמספנות, עם זאת, הוא מהווה מוצא ליאכטות ולמספר הפלגות מטיילים.
שדה התעופה חיפה הסמוך משרת הן תעופה אזרחית והן תעופה צבאית.
עיריית חיפה מחלקת את רובע מפרץ חיפה לשלושה תת-רבעים מנהליים:
נמל הקישון והעורף היבשתי של נמל חיפה, בו כלולים מפעלי תעשייה, נמל התעופה חיפה והמכללה הטכנולוגית של חיל האוויר ולידה אגודת צער בעלי חיים של חיפה, מספנות ישראל, מספנות חיל הים, מעגן הדיג ומעגן היאכטות, נמל חיפה, ובשולי הרובע ממגורות דגון ומוזיאון הדגן.
בעבר היה ברובע אתר הטמנת הפסולת המרכזי של חיפה; האתר נסגר ב-1999 אולם הוא עדיין בולט בשטח.
אזור הצ'ק פוסט - החלק הדרומי של אזור המפרץ, ללא גישה לים.
נקרא כך על שם הצומת שבמרכזו, אשר בעבר שימש כנקודת בידוק ביטחוני של הצבא הבריטי - Check Post.
כביש 4 חוצה אזור זה לאורכו ולצידו מתחם סואן של מסחר, מוסכים, נגריות, חנויות רהיטים, אולמי שמחות, מועדוני לילה ועוד.
עוד כולל תת-רובע זה את מכון טיהור השפכים האזורי, לצד מפעלים קטנים, ובמחלף קישון - קניון ותיק בשם לב המפרץ, שבשנת 2008 הוחלף שמו ל"סינמול", ובסמוך אליו תחנת הרכבת מרכזית המפרץ ומסוף האוטובוסים "מרכזית המפרץ".
מערבה אליו הולך ומוקם רובע מת"מ 2 על הריסות מפעל הזרע שסיפק בעבר תצרוכת חקלאית ליישובים החקלאיים ברחבי הארץ.
צפונית-מערבית משם נמצא חוף שמן .
עד 2005 עוד היה קטע בודד של החוף נגיש לירידה אל המים.
הוא נסגר לצורך הקמת "הנמל החדש", ששמו שונה ל"נמל הכרמל".
כמו כן נסלל בשטח זה כביש 22, מהחשובות בדרכים של המטרופולין - הכביש מקשר את ערי המפרץ עם לב העיר באמצעות מחלף פז ומחלף חירם.
בקרבתם פועלת תחנת הכוח חיפה של חברת החשמל וכן מתקני חברת מקורות, תחנת מכבי האש האזורית ובסיסי דלק וצבא.
חוף שמן קרוי על שם תעשיית השמנים באזור, שפרחה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ובמוזיאון הממוקם בו מוצגות תולדות תעשייה זו.
עד שנות ה-40 של המאה נקרא המקום ארד אל-רמל.
בתחילת שנות ה-30, כתוצאה מצמצום בידיים עובדות בחקלאות וכתוצאה מהתפתחותה של חיפה, הגיעו לעיר עשרות כפריים שהקימו שכונת פחונים בחוף שמן, שכונה זו נקראה על שם המקום, שכונת ארד אל-רמל.
בצידו המזרחי של חוף שמן היה בעבר הקדום כפר דייגים בשם אבו הואם.
בחפירות שנערכו בתל מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 נמצאו שכבות בנייה מורכבות, המוכיחות שהאתר יוּשב בתקופת הברונזה המאוחרת, ומאז נשמר בו רצף יישובי במשך כמה מאות שנים.
הסיכון לאפר"ן במטרופולין חיפה, אם בשל כשל טכני, תאונה, ירי תלול מסלול עם דיוק פגיעה של מטרים בודדים או רעידת אדמה - הרובע יושב על העתק גאולוגי פעיל, גבוה מהסיכון באזורים אחרים בארץ בהינתן ההרס הטמונה בחומרים המסוכנים המיוצרים ומאופסנים במפעלי אזור התעשייה שברובע וקרבתם המיידית אל ריכוזי אוכלוסייה.
מפרץ ויימות' הוא מפרץ בחוף הדרומי של דורסט, באנגליה שבממלכה המאוחדת.
המפרץ מוגן מגלי הים בשל מיקומו של חוף צ'סיל והאי פורטלנד.
במפרץ מספר חופי רחצה, הידועים שבהם הוא חוף ויימות'.
חופים מוגנים אלה מהווים אתר תיירות פופולרי.
לאורף המפרץ ממוקמים אתרי הנופש ויימות', גרינהיל והכפרים לודמור ופרסטון.
המפרץ מהווה חלק מחוף היורה - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בשל חשיבותו הגאולוגית והתצורות הגאוגרפיות הייחודיות שבו.
המפרץ מהווה אתר נופש וידוע בספורט המים המבוצע בו (בין היתר גלישת גלים וגלישת רוח, שנורקלינג וסקי מים).
כמו כן המפרץ נחשב לאחד מאתרי השיט הטובים ביותר באירופה, ובשל כך נבחר המפרץ כמיקום בו נבנתה אקדמיית השייט הלאומית ויימות' ופורטלנד, וזו אירחה את תחרויות השיט במסגרת אולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת 2012.
היצירה מפרץ ויימות': מפרץ בווליז וגבעת ג'ורדן, שצוירה בין השנים 1816–1817 מעשה ידי אמן הנוף האנגלי ג'ון קונסטבל מוצגת כיום בגלריה הלאומית שבלונדון.
מפרץ וייטווטר הוא מפרץ בחופה המערבי של מדינת פלורידה שבארצות הברית, בתחומי מחוז מונרו, בשטח הפארק הלאומי אוורגליידס, צפונית לכף סייבל.
המפרץ הוא אחד מאתרי שיט הקיאקים והקאנואים המפורסמים ביותר בעולם.
המפרץ מוקף כמעט לגמרי ביבשה, אך מחובר בחיבור צר למפרץ אויסטר (Oyster Bay) הממוקם מערבית לו אשר בתורו מחובר למפרץ פונסה דה לאון אשר מחובר למפרץ מקסיקו.
בעקבות זאת, המים במפרץ נמצאים בתוכו למשך זמן ארוך יחסית ויש להם רמה נמוכה מאוד של זרחן (P), ורמה יחסית גבוהה של פחמן אורגני מומס (DON).
במי המפרץ גדלים מנגרובים אשר הטאנין שלהם נותנים למים צבע של שוקו.
כאשר הרוח נושבת על מימי המפרץ וגורמת לגלים הבועות הלבנות של הגלים, אשר לרוב כמעט אינן נראות על רקע של מים ירוקים או כחולים, גורמות לכך שהמפרץ נראה לבן, ובהתאם לכך קיבל המפרץ את שמו.
רצפת המפרץ עשויה ממשקע כבול.
החל מספטמבר 1992 מתבצע ניטור חודשי של איכות המים ב-22 נקודות באזור מפרץ וייטווטר, שמונה מהם במפרץ עצמו, אולם החל מאוקטובר 2007 הניטור בוטל בארבע נקודות, שלושה מהם במפרץ עצמו.
לפני כ-5000 שנה היה המפרץ חלק מביצות האוורגליידס שהכילו מים מתוקים.
עם עליית גובה פני הים בעקבות המסת הקרחונים, חדרו מי הים לתוך המפרץ שהכיל תערובת של מים מלוחים ומתוקים.
עד סביבות שנות ה-30 של המאה ה-20 עוד גדלו בגדה הצפונית של המפרץ צמחים הזקוקים למים מתוקים.
אולם עם הטית נחלי המים המתוקים הזורמים אל המפרץ לצורך שימוש האדם, עלתה מליחות המים במפרץ וצמחי מים מתוקים חדלו לצמוח לחופי המפרץ.
רמת המליחות במפרץ עלתה עוד יותר משנת 1957, כאשר תעלה חדשה הובילה מים ממפרץ פלורידה למפרץ קוט ומזרח מפרץ וייטווטר.
ביולי 1982 התעלה נחסמה במטרה להוריד את רמת המליחות של מי המפרץ.
מפרץ טוקיו (ביפנית: 東京湾) הוא מפרץ השוכן בדרום חבל קאנטו ביפן.
בעבר נקרא מפרץ אדו (江戸湾).
את מפרץ טוקיו מקיפים חצי האי בוסו (מחוז צ'יבה) ממזרח, וחצי האי מיאורה (מחוז קנאגאווה) ממערב.
שטחו של המפרץ הוא 922 קילומטר רבוע.
בנוסף כולל מפרץ טוקיו שטח ימי שהוסב ליבשה בשטח של 249 קילומטר רבוע.
האי הטבעי היחיד במפרץ הוא אי הקוף (猿島), הסמוך ליוקוסוקה, קנאגאווה.
עם זאת, במפרץ איים מלאכותיים רבים ששימשו ביצורים ימיים בתקופות מייג'י וטאישו.
נמלי טוקיו, צ'יבה, קווסאקי ויוקוסוקה שוכנים כולם במפרץ טוקיו, והאחרון הוא מקום מושבם של הזרוע הימית של כוחות ההגנה העצמית של יפן ובסיס ימי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ביפן.
בחופו המערבי של המפרץ, בין טוקיו ליוקוהמה, שוכן מאז תקופת מייג'י אזור התעשייה קייהין.
לאחר מלחמת העולם השנייה התרחב האזור לצפון המפרץ ולמזרחו.
המגעים הראשונים בין קומודור מת'יו פרי לשוגונות טוקוגאווה נערכו במפרץ טוקיו בשנות ה-50 של המאה ה-19, וכמו כן גם הקשרים הראשונים בין יפן למעצמות המערביות לפני רסטורציית מייג'י.
מעט לפני כניעת יפן במלחמת העולם השנייה התרחש במפרץ קרב שטח קטן היקף.
טקס החתימה על הסכם הכניעה במלחמה נערך על סיפון אוניית המערכה "מיזורי" שעגנה במפרץ טוקיו ב-2 בספטמבר 1945. במהלך הטקס התנוסס דגל מאחת מספינותיו של פרי.
מפרץ ווֹיזי הוא מפרץ על חוף האוקיינוס האטלנטי בחצי האי לברדור שבפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור בקנדה.
המפרץ שוכן כ-35 קילומטרים דרומית-מערבית ליישוב הקטן נאין (Nain), בירת המחוז האוטונומי נונאטסיאווט (Nunatsiavut) וצפונית לכפר "מפרץ דייוויס" (Davis Inlet).
אורך המפרץ כ-50 קילומטרים ויש בו לשונות ים ואיים רבים.
המפרץ סלעי מאוד והוא התפרסם בסוף המאה ה-20 בעקבות גילוי מרבצי ניקל גדולים ב-1993, ופועל בו מכרה גדול (Voisey's Bay Mine).
בין לפני 1,860 מיליון שנים ועד לפני 1,840 מיליון שנים התנגשו באזור שתי יבשות, כאשר היבשת המערבית עברה הפחתה מתחת ליבשת המזרחית.
המשקעים שעל קרקע האוקיינוס שבין שתי היבשות נדחפו עמוק לתוך קרום כדור הארץ ועברו קימוט והתמרה.
סלעים מקומטים ומותמרים אלו נחשפו בסוף של דבר על פני השטח, כתוצאה מתהליכי התרוממות וסחיפה, כרצועה של סלעי גנייס וסלעים פלוטוניים המכונה אוֹרוֹגֶן טורנגט (Torngat orogen) המשתרעת פחות או יותר במקביל לקו החוף של האוקיינוס האטלנטי של ימינו.
את העובדה שאורגון טורנגט מהווה נקודת חיבור בין שתי יבשות ניתן לראות מהמבנים הגאולוגיים השונים משני צדי האורוגן המתעדים היסטוריה גאולוגית שונה.
לפני 1,340 מיליון שנים ועד לפני 1,290 מיליון שנים החל קרום כדור הארץ באוֹרוֹגֶן טורנגט לעבור מתיחה ונוצרו בו העתקים עמוקים, קרוב לוודאי בהשפעת תימרת מעטפת שמתחת לקרום.
עקב כך ניתקה מרבית היבשת המזרחית ויצרה את האי גרינלנד בהותירה בלברדור רצועה צרה, חבל גאולוגי המכונה "החבל המבני של נאין" (Nain Structural Province).
תימרת המעטפת עברה התכה חלקית קרוב לפני השטח והמאגמה שנוצרה עקב כך הייתה עשירה בברזל ובמגנזיום ודלה בסיליקה, הרכב היוצר את סלע היסוד הפלוטוני גברו כשהמאגמה מתקררת, ובמקרה זה הסוג המיוחד הקרוי טרוקטוליט, וכללה גם כמויות זעירות של ניקל ונחושת.
בדרכה מעלה עברה המאגמה שכבה עשירה בגופרית שהתמוססה במאגמה הלוהטת תוך כדי החלפה של קטיון החמצן במולקולה של ה-FeO שבמאגמה ונוצר סולפיד הברזל (FeS).
כאשר המאגמה התקררה הופיעו בה טיפות של ברזל סולפיד שצפיפותן גדולה בהרבה מצפיפות המאגמה שבה הן נמצאות, ולכן הן צוללות דרך המאגמה ומצטברות בתחתית תא המאגמה כמאגר של ברזל סולפיד נוזלי.
בדרכן מטה דרך המאגמה אספו הטיפות מתוכה את המתכות המצויות בכמויות זעירות במאגמה: בדרך כלל ניקל ונחושת, אבל גם קובלט, פלטינה ופלדיום.
הנוזל שהצטבר בתחתית תא המאגמה התקרר ויצר את המינרלים הסולפידיים של העפרה.
אזור החוף האטלנטי של חצי האי לברדור היה מיושב על ידי שתי קבוצות אתניות של ילידים: האינו (Innu), נהגו לצוד בפנים הארץ והאינואיטים, שחיו על החוף, ונהגו לצוד בים.
האינואיטים כינו את מפרץ וויזי בשם טסאיוג'טסואק (Tasiujatsoak), והאינו קראו לאזור הצמוד למפרץ אמיש (Emish).
שתי הקבוצות האתניות השתמשו במפרץ והתגוררו בו תקופות קצרות, קרוב לוודאי שלא במקביל, ולא תמיד שררו ביניהן יחסי שלום.
ב-1769 הסכימה ממשלת בריטניה להעניק ל"חברה לקידום הבשורה" (באנגלית Society for the Furtherance of the Gospel בראשי תיבות SFG), ארגון מיסיונרי פרוטסטנטי השייך לכנסייה המוראבית שטח בן 100,000 אקרים ב"מפרץ האסקימוסים" ("Esquimaux Bay").
ב-1770 הקימה קבוצת החלוץ את היישוב נאין.
במהלך המאה ה-18 נוספו שני יישובים ובמהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נוספו עוד חמישה יישובים.
בשל פעילותם זו כונה קטע חוף זה של לברדור "החוף המוראבי" ("Moravian Coast").
לאזור זה הגיע במאה ה-19 איימוס וויזי (Amos Voisey; 1887-1817), האדם שעל שמו קרוי המפרץ.
וויזי, יליד פלימות' שבאנגליה, עזב את מולדתו מסיבה לא ידועה והגיע ללברדור כנראה בשנות ה-30 של המאה ה-19. וויזי נדד בין כמה אתרים על החוף המוראבי ועסק בסחר בפרוות לפני שהקים את ביתו במפרץ וויזי סביב 1868, בהסכמת הכנסייה המוראבית שהשטח היה שייך לה.
ב-1871 הוא הקים חנות עבור המיסיון בקמרסוק (Kamarsuk - מפרץ צפונית למפרץ וויזי ודרומית לנאין) שאחרי מותו ב-1887 העביר בנו, ג'ורג' וויזי, למפרץ וויזי.
צאצאיו של איימוס וויזי המשיכו להתגורר במפרץ וויזי, יחד עם ילידים מבני האינו וכמה משפחות אירופאיות נוספות, אבל היישוב במפרץ הלך והצטמצם.
בני האינו היו פגיעים במיוחד למחלות שהביא האדם הלבן מאירופה: השפעת הספרדית, שחפת, עגבת, שנית, שעלת וחצבת.
האתנולוג הקנדי פרדריק וו (Frederick Waugh) דיווח בשנות ה-20 של המאה ה-20 כי אוכלוסיית האינו במפרץ וויזי הצטמצמה מ-250 נפשות ל-75 בתוך שמונה שנים כתוצאה ממחלות אלו.
אבל גם המשפחות האירופאיות נטשו את המקום בהדרגה.
ב-1921 התגוררו במקום 35 נפשות וב-1945 28 נפשות, וב-1965 ניטש היישוב במפרץ וויזי לגמרי.
ב-1993 חיפשו אלברט צ'יזלט (Albert Chislett) וכריס ורביסקי (Chris Verbiski), בעלי חברה קטנה לחיפוש מחצבים מניופאונדלנד, יהלומים עבור חברה בשם דיאמונד פילדס ריסורסס (Diamond Fields Resources - בראשי תיבות DFR) באזור מפרץ וויזי.
הם התמקדו בסלעים בגוון אדום חלודה שהעידו על קיומו של ברזל בסלע, ולאחר שפיצלו דגימות מתוך סלע באחד המחשופים היה ברור להם שגילו תגלית משמעותית, ובדיקות המעבדה אישרו זאת.
בנובמבר 1994 הודיעה DFR רשמית על גילוי עפרה של סולפידים של ניקל-נחושת-קובלט במפרץ וויזי, וקידוח ב-1995 הראה עתודות של 32 מיליון טון עפרה באיכות של 2.38% ניקל, 1.68% נחושת ו-0.12% קובלט.
הערכה מעודכנת יותר של חברת INCO הקנדית מ-2003 שיערה כי המרבצים במפרץ וויזי עשויים להכיל כ-100 מיליון טון של עפרה בריכוז של 1.94% ניקל, מקום שישי בעולם במרבצים מגמטיים סולפידיים.
לפי כך זו אחת התגליות הגאולוגיות הכלכליות המשמעותית ביותר בקנדה ב-30 השנים שקדמו לגילוי.
הערכות אלו הצטמצמו במשך השנים ונכון ל-2011 מוערכים עתודות העפרה של מפרץ וויזי ב-21.8 מיליון טון.
לצורך הפקת הניקל, הנחושת והקובלט הקימה DFR את חברת הניקל של מפרץ וויזי (Voisey's Bay Nickel Company).
בנוסף לאתר המכרה הקימה החברה מחנה עבודה לעובדיה, כשאין כוונה להקים במקום יישוב קבע.
בסמוך הוקם שדה תעופה (Voisey's Bay Aerodrome) שדרכו מוטסים העובדים למכרה.
הקמת המכרה נתקלה בהתנגדות של הילידים בני האינו והאינואיט, שדרשו לקבל חלק מהרווחים בתור הבעלים המקוריים של השטח, ודרשו גם להבטיח הגנה על הסביבה.
זמן קצר לאחר התחלת פעולות הקידוח פשטה קבוצה של בני האינו על המקום, שרפה את המבנה שהכיל את המשאבות ששאבו מים לייצור בוץ הקידוח והשמידו מקדחים.
בתגובה שלח המושל של ניופאונדלנד קבוצה של 50 שוטרים של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה לאתר.
ניסיון נוסף לעצור את הקידוח בהפגנה שקטה נערך באוגוסט 1997 על ידי קבוצה של 250 אינו ואינואיטים.
במקביל הצליחו נציגים של קבוצות אתניות אלו להוציא צו מניעה בבית המשפט בספטמבר 1997. בסופו של דבר הגיעו הצדדים להסכם.
ב-1996 רכשה INCO, חברת המכרות השנייה בגודלה בקנדה, את DFR תמורת 4.3 מיליארד דולר קנדיים.
ביולי 2006 פתחו 120 עובדי המכרה בשביתה בדרישה להשוות את שכרם לזה של עובדי מכרות אחרים של INCO, למשל באגן סדברי.
השביתה הסתיימה כשההנהלה קיבלה את דרישות העובדים.
חודש אחר-כך, באוקטובר 2006, נרכשה INCO על ידי חברת המכרות הברזילאית ואלי (.Vale S.A) תמורת כ-19 מיליארד דולר, ומאז שייכת חברת הניקל של מפרץ וויזי לוואלי.
מפרץ התקווה או מפרץ הואופ הוא מפרץ בחצי האי טריניטי שבקצהו הצפוני של חצי האי האנטארקטי.
אורכו של המפרץ 5 קילומטרים; רוחבו של המפרץ 3.7 קילומטרים.
המפרץ נפתח אל המצר האנטארקטי.
המקום מהווה מוקד רבייה לציפורים מהחשובים בעולם.
במקום נמצאת אוכלוסיית פינגווין אדלי מהגדולות בעולם, כ-125,000 זוגות.
במקום מקננים גם: פינגווין לבן אוזן, חמסן חום, שחפית ארקטית, יסעורון וילסון, שחף דומניקני וכיאוניס לבן, ועל כן המפרץ הוכרז כאזור ציפורים בעל חשיבות.
המפרץ התגלה ב-15 בינואר 1902, על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
המשלחת שספינתה "אנטארקטיק" טבעה, שהתה במהלך החורף של שנת 1902 במקום, ומכאן שמו.
לחופי המפרץ שוכן בסיס אספרנסה הארגנטינאי, כמו גם בסיס מחקר אורוגוואיני (ECARE), שבמקור שימש כבסיס D של משלחת המחקר הבריטית, והועבר לידי אורוגוואי בשנת 1997.
במפרץ נורו לראשונה יריות בהיסטוריה של אנטארקטיקה, כאשר בשנת 1952 חיילים ארגנטינאים ירו לעבר צוות מחקר בריטי.
ארגנטינה התנצלה על המקרה, והודיעה כי השעתה את מפקד הכוח.
מפרץ וָאסֶל הוא מפרץ ברוחב כ-11 ק"מ בחלק המערבי של חוף לואטיפולד שביבשת אנטארקטיקה, כ-2600 קילומטר מדרום לאי ג'ורג'יה הדרומית.
המפרץ מקבל את מימיו מקרחון שווייצר וקרחון לרכנפלד.
גילתה אותו המשלחת האנטארקטית הגרמנית בשנים 1911–1912, בראשות וילהלם פילכנר, שקרא לו על שם ריכרד ואסל, רב החובל של אוניית המשלחת "דויטשלנד", שמת במהלך מסע המשלחת.
מאוחר יותר שינה פילכנר את שם המפרץ ל"הרצוג ארנסט בוכט" (מפרץ הדוכס ארנסט), אחרי שחלקים גדולים מן הקרח שהקיף אותו נשברו ונוצר מפרץ גדול בהרבה, אך חוקרי היבשת הבאים שימרו את השם מפרץ ואסל.
מפרץ ואסל היה מיועד להיות נקודת הנחיתה ותחילת המסע של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית הבריטית בראשות ארנסט שקלטון בשנת 1912, אולם ספינתם אנדיורנס נתקעה בקרח בים ודל ולא הגיעה ליעדה.
מפרץ טרה נובה הוא מפרץ נטול-קרח לעיתים קרובות, באורך כ-64 ק"מ, הנמצא בין כף וושינגטון ולשון הים דריגאלסקי לאורך חופה של ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
את המפרץ גילתה משלחת דיסקברי (הידועה גם בשם המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, 1904-1901, שקרא לו על שם ה"טרה נובה", אחת מאוניות האספקה והחילוץ של המשלחת.
תחנת זוקלי האיטלקית שוכנת דרך קבע במפרץ, וכמוה גם תחנת ג'אנג בוגו של קוריאה הדרומית.
אזור ימי של 29.4 ק"מ מן המפרץ, הכולל רצועה צרה של מי חופים באורך 9.4 ק"מ מדרום לתחנת זוקלי, ומשתרע למרחק של 7 ק"מ מן החוף לכל היותר, הוכרז אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 161).
זהו אתר חשוב למחקר ארוך-טווח באקולוגיה הימית של קהילות בנטיות (דהיינו קהילות של אורגניזמים, החיים בתחתית של גופי מים).
נוסף לקהילות עשירות ומורכבות של ספוג ואנתוזואה, האתר נותן מחסה למושבה של פינגווין אדלי.
מִפְרַץ טוֹיָאמָה (ביפנית: 富山湾) הוא מפרץ בחופו המערבי של האי הונשו ביפן.
המפרץ, אשר מהווה חלק מים יפן ותחום בשטחם של מחוזות טויאמה ואישיקווה, הוא השלישי בשטחו ביפן.
המפרץ מנקז אליו מספר נהרות, ובהם נהר קורובה, נהר ג'וגנג'י, נהר ג'ינזו ונהר שו.
המפרץ ידוע במיראז'ים הנראים באופק בחודשי החורף, וכן בהיותו אתר ההשרצה של אחד ממיני דיונוני גחלילית.
מפרץ ווד הוא מפרץ גדול, התחום בכף ג'ונסון וקרחון הטייס מצפון, וכף וושינגטון מדרום, לאורך חופה של ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
גילה את המפרץ קפטן ג'יימס קלארק רוס, מן הצי המלכותי, שקרא לו על שם לויטננט ג'יימס פ.
מפרץ זימן הוא מפרץ בחוף המזרחי של חצי האי צ'רצ'יל, בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 12.8 קילומטרים.
המפרץ הוא חלק מלשון הים אדי, ומצוי בין נקודת סלאב ונקודת קאווארוס.
המפרץ נקרא על שם הכפר זימן (בבולגרית: ), במחוז בורגס, שבדרום מזרח בולגריה.
מפרץ יוז הוא מפרץ המצוי בחוף דאנקו, שבארץ גרהאם בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
המפרץ שוכן בין כף סטרנק וכף מאריי.
רוחבו של המפרץ 42 קילומטרים, והוא נמצא דרומית לחצי האי צ'אדבאר, ומצפון לחצי האי פפור.
אל המפרץ נשפכים כיפת הקרח טומבה, והקרחונים סיקורסקי, מוילאר, קייליי, גרגורי, ברגה, בלריו, אגאלינה, קראפץ וזימזלן.
המפרץ נקרא על שמו של אדוארד יוז (Edward Hughes), ספן באוניית צייד לווייתנים אשר הפליג באזור בשנים 1825–1824.
ייתכן שמפרץ יוז היה אתר הירידה לחוף הראשונה על יבשת אנטארקטיקה, על ידי קפטן ג'ון דייוויס ב-7 בפברואר 1821.
מפרץ לאזארב הוא מפרץ, המפריד בין האי אלכסנדר לבין האי רוטשילד שבאנטארקטיקה.
צורתו של המפרץ מלבנית - אורכו 28 קילומטרים ורוחבו 24 קילומטרים.
בדרומו המפרץ גובל במדף הקרח וילקינס (המחבר בין חופו המזרחי של האי רוטשילד לבין חופו המערבי של האי אלכסנדר).
בשטח המפרץ מצויים שני איים קטנים - המוקפים בקרח של מדף הקרח וילקינס: האי דנט, והאי אמבר.
החוף הצפוני של האי אלכסנדר, התגלה, ממרחק גדול, על ידי המשלחת הרוסית של שנת 1821, בפיקודו של פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן.
המפרץ מופה בשנת 1960 על ידי ד.
המפרץ נקרא על שם סגן מיכאיל לאזארב, שהיה המשנה של בליגנסהאוזן בפיקוד על משלחתו, ומפקד הסלופ מירניי (Mirnyy) - עליה הפליגה המשלחת.
מפרץ טאג'ורה הוא מפרץ בחוף האוקיינוס ההודי בקרן אפריקה.
המפרץ קרוי על שם העיר הסמוכה למפרץ, העיר טאג'ורה שבג'יבוטי.
המפרץ נמצא דרומה למצרי באב אל-מנדב.
במפרץ שטחי דיג רבים, שוניות אלמוגים נרחבות, וצדפות פנינים בשפע.
מרבית קו החוף של המפרץ הוא שטחה של ג'יבוטי, למעט בחלק הדרומי, המהווה חלק מהשטח של סומליה.
כמות המשקעים הממוצעת היא 157 מילימטרים בשנה.
חודש אוקטובר הוא החודש הגשום ביותר (60 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש היבש ביותר (2 מ"מ גשם).
מפרץ הרלד הוא מפרץ בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 7 קילומטרים, והוא ממוקם בין נקודת ארצ'ר וראש ויליאמסון.
בשטח המפרץ מצוי האי קרטוגרפוב (אי הקרטוגרפים).
אזור מפרץ הרלד, בשל מושבת פינגווין אדלי שבקרבתו הוא אזור עופות מיוחד אנטארקטי מספר 161.
המפרץ צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, בשנת 1947.
המפרץ צולם ומופה ב-20 בפברואר 1959 על ידי פיליפ לו, שעמד בראש משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
המפרץ נקרא על שמו של רב החובל הרלד מולר פדרסון (Harald Moller Pederson), שפיקד על הספינה מאגא דן (Magga Dan), אשר שימשה את משלחת החקר האנטארקטית האוסטרלית.
מפרץ ולנסיה (בספרדית: Golfo de Valencia) הוא מפרץ בחופה המזרחי של ספרד, בחלקו המערבי של הים התיכון.
המפרץ נקרא על שם העיר ולנסיה, השוכנת לחופו, והקהילה האוטונומית בעלת אותו שם שהוא נמצא בתחומה.
קאפ דה לה נאו (Cap de la Nau) מהווה את קצהו הדרומי של המפרץ.
קיימות שתי גרסאות לנקודת הקצה הצפוני של המפרץ - הכפר וינרוס (Vinaròs) והדלתה של הנהר אברו, אשר מצויה בתחומה של קהילת קטלוניה.
אורך חוף המפרץ הוא כ-400 קילומטר.
קבוצת איוני הקולומברטס (Columbretes) מצויה במפרץ.
כמו כן עובר בו קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
חופי המפרץ הם חוליים בעיקרם ובהם גם ביצות.
נמצאת בהם הלגונה אלבופרה (Albufera), שהיא אתר רמסר מוכרז.
החופים מיושבים בצפיפות גבוהה באופן יחסי ויש בהם תעשיית תיירות.
האדמות הסמוכות לחוף המפרץ הן פוריות ומשמשות לגידול אורז, תפוזים ולימונים.
בשנת 2011 קיבלה חברת Cairn Energy רישיון מממשלת ספרד לחיפושי נפט והפקת נפט בשטח של 4,000 קילומטר רבוע בתוך המפרץ.
מפרץ ויליאם סקורסבי הוא מפרץ בחוף המערבי של ארכיפלג ויליאם סקורסבי באדמת מק.
אורכו של המפרץ (עומק כניסתו אל תוך החוף) 8 קילומטרים; ורוחבו (רוחב פתחו) של המפרץ 5.6 קילומטרים.
חופי המפרץ הם מצוקי סלע תלולים, וגבעות נטולות שלג, שגובהן מגיע ל-210 מטרים מעל פני הים.
בפתחו של המפרץ שתי קבוצות איים גדולות (שהמזרחית היא ארכיפלג ויליאם סקורסבי) המהוות את הגדות המערבית והמזרחית של המפרץ - ומאריכות אותו ב-6 קילומטרים נוספים.
המפרץ התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי סקרי דיסקברי, אשר הפליגו באוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי (RSS William Scoresby).
המפרץ נקרא על שם אוניית המחקר, שצוותה גילה אותו.
מפרץ טריפ הוא מפרץ באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
המפרץ נוצר (הופיע) בשל נסיגת הקרח שבין הדום הקרח אואטס והדום הקרח אוואנס.
המפרץ ממוקם לרגלי קרחון אלברכט פנק וקרחון פריי.
במרכז המפרץ ממוקם האי טריפ.
המפרץ מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
המפרץ נקרא על שמו של האי טריפ, המצוי במרכז המפרץ.
מפרץ וינדלס הוא מפרץ גדול, החודר אל חופו הדרומי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם ממזרח לחצי האי האט פוינט.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי משלחת החורף (winter journey party) של משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) 1910-13, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913. משלחת החורף חקרה את האזור בפיקודו של אדוארד אדריאן וילסון.
שם זה ניתן למפרץ בשל כך שלא היה בו רוח בעת שגילו אותו.
באנגלית "וינדלס" משמעו "ללא רוח".
מפרץ טורוני המכונה גם מפרץ קסנדרה הוא מפרץ בים האגאי הממוקם במים הטריטוריאליים של יוון.
הוא שוכן בין חצי האי קסנדרה ממערב לסיתוניה ממזרח.
על פי הרודוטוס, המפרץ היה ידוע היסטורית בדגיו.
נמל טורון, העיר היחידה על המפרץ, נודע כנמל "החירש" בשל השקט והרוגע של המפרץ.
מפרץ חאניה הוא מפרץ בים כרתים באזור הצפון-מערבי של האי כרתים ביוון של ימינו.
בפרהיסטוריה שלטה העיר החזקה קידוניה על מפרץ חאניה והייתה מרכז לאמנות ותרבות כרתים המוקדמת במערב כרתים.
בשנת 74 לפני הספירה מדינת העיר קידוניה הדפה התקפה של רומא בקרב ימי במפרץ חאניה.
מפרץ הרוחות הוא מפרץ בחוף ארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין כף דוברס וסלעי אבאלאנש; המפרץ ממוקם ממזרח לכף דוברס.
רוחבו של המפרץ (רוחב פתחו של המפרץ) 14 קילומטרים; אורכו של המפרץ (מרחק כניסתו לתוך היבשת) 22 קילומטרים.
המפרץ התגלה על ידי קבוצת הבסיס המערבי (Western Base Party) של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון נתן למפרץ את שמו.
שמו תיאורי, מאחר שבמפרץ נושבות באופן קבוע רוחות עזות, מכיוון שאוויר קר זורם באופן קבוע המישור שסמוך למפרץ, ומתנשא מעליו, אל תוך המפרץ שתחתיו.
מפרץ וודינגטון או מפרץ ואדינגטון הוא מפרץ בחוף המערבי של חצי האי קייב, שבחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו (רוחב פתחו של המפרץ) של המפרץ 3.7 קילומטרים, בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח.
רוחבו של המפרץ (עומק כניסתו אל תוך היבשת) - 1.9 קילומטרים.
המפרץ ממוקם צפונית לכף טאקסן.
מושבה גדולה של פינגווינים לבני-אוזן התגלתה בחלק הדרומי של המפרץ.
המפרץ התגלה ומופה לראשונה באופן גס על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
המפרץ מופה באופן יסודי יותר על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
המפרץ מופה מחדש על ידי הצי המלכותי במסגרת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
שארקו קרא למפרץ על שמו של סנטור וודינגטון, נשיא לשכת המסחר של רואן, שבצרפת, באותה עת, אשר ערך קבלת פנים מפוארת לשארקו ומשלחתו, בשובם לצרפת בשנת 1910.
מפרץ טייבל הוא מפרץ המשקיף לאוקיינוס האטלנטי, ונמצא ליד קייפטאון.
המפרץ נמצא בקצה הצפוני של חצי האי קייפ , המשתרעת בדרום ועד לכף התקווה הטובה.
שמו של המפרץ נקרא על שם הר השולחן.
מגלה הארצות הפורטוגזי, בארתולומיאו דיאש, היה האירופי הראשון שחקר את האזור הזה ב-1486. המפרץ, על אף שהיה מפורסם במשך מאות שנים כמקלט לאוניות, הוא למעשה נמל טבעי גרוע למדי והוא חשוף קשות לסופות חזקות ולגלים חזקים מדרום-מזרח המפרץ ומצפון-מערב המפרץ.
ספינות מפרש רבות שחיפשו מקלט במפרץ במהלך המאות ה-17 וה-18 הונעו על ידי אותן סופות לחוף.
עם זאת, הקולוניסטים ההולנדים בכל זאת הצליחו להפוך את המפרץ לנמל.
במפרץ סלדניה , חסרו מים מתוקים, והחלופות המציאותיות היחידות (מפרץ סיימונס ומפרץ הוט ) היו, באותה תקופה, לא הייתה נגישות למפרץ ומזג האוויר באזור היה גרוע בחצי האי קייפ ורק מעט היה ידוע על מזג האוויר של האזור, שלעיתים קרובות גרוע בחצי האי קייפ.
בסופו של דבר, נבנה נמל במפרץ טייבל באמצעות אחזור קרקע על ידי שוברי גלים, בשביל להגן על האוניות שבנמל.
רובן איילנד, בו נכלא, למשך עשרות שנים, נלסון מנדלה, נמצא במפרץ זה.
בעקבות תאונה, בנובמבר 1953, בה היה מעורב האונייה ההולנדית, סלידרכט, חופי המפרץ שומנו.
האונייה עברה 60 ק"מ מהחוף בשביל לשאוב 1,000 טון נפט שנשפכו לים לאחר התאונה.
מפרץ טרפסי או מפרץ קוריינטס הוא מפרץ הממוקם בצידו הצפון-מזרחי של חצי האי טאבארין, שבקצה המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 1.2 קילומטרים.
המפרץ ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ התקווה.
המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
לאחר מכן, בשנת 1947, מופה מהספינה טרפסי על ידי רב-חובלים (מאסטר) אי.
המפרץ מופה שוב בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
המפרץ נקרא על שם הספינה טרפסי, אשר שימשה כספינת סיוע לתחנת המחקר במפרץ התקווה בעונות המחקר (קיץ אנטארקטי) בשנים 1946, 1947. כמו כן הספינה שימשה למיפוי המצר האנטארקטי בעונת 1947.
מפרץ יואון הוא מפרץ, בחוף הצפוני של חצי האי טרינטי, שבקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 14.8 קילומטרים, והוא ממוקם בין כף דוקור לבין כף לגופיל.
קרחון אוגויה נשפך אל ראשו של מפרץ יואון.
משלחת חקר צרפתית ופיקודו של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל חקרה את האזור בין השנים 1837–1840. ד'אורוויל נתן את השם "יואון" ללשון יבשה באזור.
לשון היבשה נקראה על שמו של פליס יואון דה קרמאדה (Felix Huon de Kermadec), שהיה חבר המשלחת.
משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר מיפתה את האזור בשנת 1946, לא מצאה את לשון היבשה.
מתוך כבוד לד'אורוויל, ומשלא נמצאה לשון היבשה בשם זה, קראה משלחת הסקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד למפרץ כולו בשם "יואון".
מפרץ ולורה (באלבנית: Gjiri i Vlorës) הוא מפרץ בים האדריאטי באלבניה.
האזור מסווג כאזור ציפורים בעל חשיבות וכאזור צמחים חשוב .
בעת העתיקה (לפני 400 לפני הספירה), הגבול הצפוני ביותר של השלטון הצ'אוני היה ממוקם בקצה הצפוני של מפרץ ולורה.
בתקופת רומא העתיקה, האזור היה מקום משמעותי והיו בו מספר קרבות בניהולו של יוליוס קיסר.
בתקופת המלחמה הקרה, היה באזור המפרץ בסיס ימי סובייטי.
מפרץ ויקטור הוא מפרץ הממוקם בארץ אדלי שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו (רוחב שפכו של המפרץ אל הים) של מפרץ ויקטור 30 קילומטרים; אורכו של מפרץ ויקטור (אורך חדירתו אל תוך היבשת) 13 קילומטרים.
המפרץ ממוקם בין נקודת פורקווה פה לבין סלע מתיו.
המפרץ מאופיין בשורה של שרשרת קרחונים שנשברו מלשון הקרח היוצאת מקרחון קומנדנט שארקו.
המפרץ מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע הייג'אמפ (מבצע קפיצה לגובה) של צי ארצות הברית שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1946–1947.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המיעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית (Advisory Committee on Antarctic Names ;בראשי תיבות: US-ACAN).
המפרץ נקרא על שם פול-אמיל ויקטואר, שהיה דירקטור באגודה הצרפתית לחקר הקטבים (Expeditions Polaires Francaises), אשר ארגנה את משלחת החקר הצרפתית לגרינלנד בין השנים 1948–1951, ומשלחת החקר לאנטארקטיקה שנערכה בין השנים 1948–1953, וכן את משלחת המחקר לאנטארקטיקה שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1955–1956.
מפרץ השמש הוא סרט תיעודי ישראלי של הבמאי והצלם עידו ויסמן, המתמקד בשלושה דיירי אתר
קרוואנים ארעי באילת, המתמודדים עם הווית הבדידות בחייהם.
הסרט זכה בפרס סרט הביכורים בפסטיבל דוקאביב 2025 ופרס סרט הביכורים בטקס פרסי הפורום
הדוקומנטרי 2025, כמו גם בפרס ציון לשבח בפסטיבל קולנוע דרום 2025.
הוא שודר בבכורה טלוויזיונית בכאן 11, ב-10 בינואר 2026.
בסוף שנת 2020, החליט ויסמן לצאת למסע עצמאי בדרומה של ישראל, בחיפוש אחר נושאים ליצירתו הבאה.
לאחר מספר ימי שיטוט הגיע לאילת, שם נתקל במקרה באתר קרוואנים נסתר בשם "מפרץ השמש".
לאחר שנפגש עם חלק מדיירי המקום, הבחין ויסמן כי האתר משמש מעין "עיר מקלט" מאולתרת עבור אנשים המחפשים הפוגה מחייהם הקודמים בעוד הם מתמודדים עם בדידות בחייהם הנוכחיים.
ויסמן החליט להתמקד בהוויית הבדידות ובבחירה בה, כשאלה המרכזית סביבה נסוב הסרט.
על רקע סכנת הפינוי של המתחם, הסרט עוקב אחר שלושה מדיירי "מפרץ השמש", המתמודדים עם הבדידות בחייהם:
אליעזר, דייר ותיק במתחם שעבר לאילת לפני כ-30 שנים כדי לנסות ולחדש קשר עם אביו ומשפחתו החורגת.
אמיר, הלום קרב ודייר טרי במפרץ השמש שמבקש להתערות בחזרה לתוך החברה.
טובה, עולה ותיקה מאנגליה שהתנתקה מילדיה ומשפחתה ומנסה לארגן את חייה לבד במקום.
המבקר וחוקר הקולנוע ד"ר שמוליק דובדבני כותב ל-Ynet:
"הסרט התיעודי של עידו ויסמן עוקב ברגישות אחר קהילת דרי קרוואנים בשולי אילת, ובוחן דרך
חייהם את הפער שבין "בית" כמבנה פיזי ל"בית" כחוויה רגשית, במדינה שבה המושג עצמו טעון
זהו סרט יפהפה, מרגש ובעיקר מאוד עצוב.
הוא שולח מבט אנושי כל כך באנשים שנורא לא רוצים
שיביטו בהם, וזה פשוט נפלא".
מבקרת הטלוויזיה גילי איזיקוביץ כותבת ל"הארץ":
"סרט הביכורים של הבמאי עידו ויסמן, מציע מבט מהורהר, חומל ועדין בטיפוסים שקופים בדרך כלל
"מפרץ השמש", בניגוד מוחלט לשמו האוטופי, מאיר באור עדין פינות לא מדוברות כל כך
מפרץ מקסיקו (בספרדית: Golfo de México) הוא מפרץ באוקיינוס האטלנטי בצפון אמריקה.
חופיו המזרחיים, הצפוניים והצפון-מערביים של המפרץ מצויים בחוף המפרץ של ארצות הברית (המדינות: פלורידה, אלבמה, מיסיסיפי, לואיזיאנה, וטקסס שבארצות הברית); חופו הדרום-מזרחי של המפרץ מצוי במקסיקו (במדינות: טמאוליפס, וראקרוס, טבסקו, קמפצ'ה, יוקטן, וקינטנה רו).
המפרץ מתחבר לאוקיינוס האטלנטי דרך מצרי פלורידה שבין ארצות הברית וקובה, ואל הים הקריבי דרך תעלת יוקטן שבין קובה ומקסיקו.
שטחו של מפרץ מקסיקו 1.6 מיליון קמ"ר.
חלקו הדרומי של המפרץ מצוי באזור האקלים הטרופי.
הנקודה העמוקה ביותר במפרץ היא תהום סיגסבי שעומקה 4,384 מטרים.
בשל המעבר הצר המקשר בין המפרץ לאוקיינוס האטלנטי, בדומה לים התיכון אין כמעט הבדלי גאות ושפל במפרץ.
לאורך חופי המפרץ מספר רב של מפרצים קטנים, שהגדול בהם הוא מפרץ קמפצ'ה (במקסיקו).
מספר רב של נהרות זורמים אל המפרץ, העיקרי בהם הוא נהר המיסיסיפי.
המדף היבשתי בקרבת החוף רחב ביותר, והדבר מקל על שאיבת הנפט לאורך חופי המפרץ.
המים הקרים העולים מהתהומות מעודדים צמיחת פלנקטון, המשמש מזון לסוגים רבים של דגים קטנים, חסילונים ותמנונים.
בשל היות המפרץ רדוד, לאורך החוף מספר רב של אסדות קידוח נפט (למשל במפרץ קופאנו).
מימי המפרץ הרוויים דגים מאפשרים אתרי דיג רבים (בעיקר דיג חסילונים וצדפות).
ערי הנמל העיקריות לחוף המפרץ הן: טמפה, סיינט פיטרסברג, פנסקולה, מוביל, ניו אורלינס, בומונט, ויוסטון (כולן בארצות הברית); טמפיקו, טוקספאם, וראקרוס, ומרידה (במקסיקו); והוואנה (בקובה).
לפני 65 מיליון שנה פגע באזור אסטרואיד.
משערים שאסטרואיד זה הביא להכחדת הדינוזאורים.
המתיישבים הראשונים שהתיישבו לחופי המפרץ היו אינדיאנים.
במהלך ההתיישבות האירופאית באמריקה הפך האזור לאתר של מאבקי שליטה בין צרפת, ספרד ובריטניה.
ב-20 בינואר 2025 חתם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ על צו נשיאותי לשינוי שמו הרשמי של המפרץ בארצות הברית ל"מפרץ אמריקה".
כמו כן, הכריז טראמפ ב-9 בפברואר 2025 על "יום מפרץ אמריקה הראשון אי פעם", שיחול בכל שנה בתאריך זה.
בכל הרשימות הפדרליות בארצות הברית שונה השם למפרץ אמריקה, בעקבות צו הנשיא.
בסוכנות הידיעות AP הודיעו כי ימשיכו להשתמש בשם הנפוץ "מפרץ מקסיקו", היות שהמפרץ נושא בשם זה כבר מעל 400 שנה, והחלטת טראמפ יכולה לקבוע רק לגבי שטח שבבעלות אמריקנית מלאה.
אך יכירו גם בשם החדש שבחר טראמפ.
העיתון הבריטי אינדפנדנט פרסם, כי בריטניה לא מקבלת בשלב זה את השם החדש עליו הכריז הנשיא טראמפ, וימשיכו להשתמש בשם הישן והנפוץ..
גם ב"חברה הפולנית לכינויים ושמות גאוגרפיים בינלאומיים" (KSNG) דנו בעניין שינוי השם למפרץ אמריקה, והחליטו שכל עוד ארגון ה–IHO לא מחליט על שינוי השם, יישאר המפרץ תחת השם הקבוע, מפרץ מקסיקו.
בשל אתרי התעשייה הרבים (בעיקר תעשיית הנפט) לחופי המפרץ הזדהמו מימי המפרץ (כמויות החנקן והאשלג הכפילו את עצמן מאז שנות ה-50 של המאה ה-20).
זיהום זה מביא למותם של צמחי הפלנקטון במפרץ ולהפחתה בכמות הדגים.
מותם של הצמחים מביא להפחתה בכמות החמצן שבמים ולאזורים נרחבים (18,000 קמ"ר) של היפוקסיה בהם אין בעלי חיים וצמחים בים.
באפריל 2010 החלה דליפת נפט במפרץ כתוצאה מהתפרצות באר נפט תת-מימית.
הדליפה, אשר נחשבת כיום לאסון הסביבתי הגדול ביותר בהיסטוריה, נמשכה כ-3 חודשים, ובמהלכה נשפכו לים מאות מיליוני ליטרים של נפט.
מומחים חוששים כי בשל גורמים כגון הרעלת נפט והידלדלות החמצן, הדליפה עלולה לגרום לאסון סביבתי מתמשך אשר יפגע בתעשיית הדיג במפרץ מקסיקו, בתעשיית התיירות בחופי מפרץ מקסיקו ובבתי הגידול של מאות מיני ציפורים.
מפרץ מאטאגורדה הוא מפרץ הממוקם בשפך נהר קולורדו לחוף מפרץ מקסיקו במדינת טקסס שבארצות הברית.
חצי האי מאטאגורדה מפריד בין המפרץ, ששטחו כ-910 קמ"ר, למפרץ מקסיקו.
מעבר המים היחיד בין מפרץ מקסיקו לבין מפרץ מאטאגורדה הוא מעבר קוואלו (Cavallo).
לחוף המפרץ ממוקמת העיר פורט אוקונור.
שטח המפרץ מחולק בין מחוז מאטאגורדה ומחוז קאלהון.
מספר מפרצים יוצאים ממפרץ מטאגורדיה: מפרץ לאוואקה (Lavaca Bay), לכיוון מערב בשפך נהר לוואקה (במפרץ זה ממוקמת העיר פורט לוואקה).
מפרץ טרז פלאצ'וס (Tres Palacios Bay) בצפון מזרח מפרץ מאטאגורדה (בשפך נהר טרז פאלאצ'וס), והמפרצים טרטל (Turtle Bay), קאראנצ'ואה (Carancahua Bay), קלר (Keller Bay) וקוקס (Cox Bay).
לאחר שהתגלה המפרץ על ידי המגלים הספרדים ניתן לו השם "אספיריטו סאנטו" (בספרדית: Espíritu Santo - רוח הקודש).
לאחר מכן שונה שם המפרץ ל"קוסטה אי בהיה די סן ברנראדו" (Costa y Bahía de San Bernardo - חוף ומפרץ סן ברנרדו).
האזכור הראשון של המפרץ (בשם "אספיריטו סאנטו") מופיע במפה שצייר אלונזו אלוורזה דה פינדה (Alonzo Álvarez de Pineda) משנת 1518. גם במפתו של אנג'ל דה וילאפאניה (Ángel de Villafañe) וחורג'ה סרון (Jorge Serón) משנת 1681 נקרא המפרץ בשם זה.
רנה רובר קוולייר (René Robert Cavalier) הגיע אל המפרץ בשנת 1685, עת ניסה להגיע לנהר המיסיסיסיפי, והקים במקום את פורט סנט לואי.
אלונזה דה לאון הגיע למפרץ בשנת 1689 והקים במקום מושבה נוספת.
ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר בשנת 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הפציץ צי האיחוד את הערים לחוף המפרץ.
מפרץ מאוסה (בטורקית: Mağusa Körfezi) או מפרץ אמוכוסטוס הוא מפרץ בים התיכון, השוכן במזרחו של האי קפריסין, ונמצא ברובו בתחומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
המפרץ גובל בחצי האי קרפאז מצפון ותחום על ידי כף אלאה (Ελαία) מדרום, והוא המפרץ הגדול באי.
הנהר הארוך בקפריסין, פדיאוס, נשפך אל הים במרכזו של המפרץ.
המפרץ קרוי על שמה של העיר גזימאוסה/אמוכוסטוס/פמגוסטה השוכנת במרכזו, והוא ידוע בחופיו החוליים ובאתרי הנופש שלאורכו.
כשישה ק"מ מצפון לגזימאוסה שוכנים לחופו של המפרץ שרידיה של העיר העתיקה סלמיס.
מפרץ מנילה הוא מעגן טבעי באי לוזון המשמש עבור נמל מנילה, הגדול שבנמלי הפיליפינים.
המפרץ נחשב למעגן הטבעי הטוב ביותר בדרום־מזרח אסיה.
אורך חופיו מגיע לכ־190 ק"מ.
הוא נחשב לנקודה אסטרטגית עוד קודם לכיבוש הספרדי של הפיליפינים.
המפרץ מחובר לאוקיינוס השקט, ומוקף משלשת עבריו באי לוזון.
בפתח המפרץ נמצאים מספר איים, הגדול שבהם קורגידור.
יחד עם איים נוספים מחלקים את פתח המפרץ לשנים – צפון ודרום.
על המפרץ התנהלו מספר קרבות, ביניהם קרב ספרד-ארצות הברית ב-1898, ובמלחמת העולם השנייה נלחמו היפנים כנגד כוחות צבא ארצות הברית.
המפרץ בעבר היה מכוסה ביער מנגרובים, אולם כיום עם ירידת איכות המים והתיעוש על גדותיו, רק חלק קטן מן היער נשאר, אולם מאמצים רבים לשימורו נעשים.
מפרץ מאנדליי הוא בית מלון בן 43 קומות וקזינו הממוקם בסטריפ שבלאס וגאס ומופעל על ידי רשת "MGM אתרי נופש בין-לאומיים".
באחד המגדלים פועל המלון (THEhotel), בעוד בחמש הקומות העליונות של המגדל השני פועל מלון של רשת ארבע העונות.
מפרץ מאנדליי מכיל 3,309 חדרים, 24 מעליות ואולם קזינו בשטח 12,500 מ"ר.
סמוך למלון נמצא מרכז כנסים מפרץ מאנדלי בגודל 93,000 מ"ר ומרכז אירועים מפרץ מאנדליי המכיל 12,000 מקומות ישיבה.
הטראם של מפרץ מאנדליי מקשרת בין האתר למלונות האחיות שלו, לוקסור ואקסקליבר, שכולם נבנו על ידי חברת סירקוס-סירקוס אנטרפרייז לפני שנמכרו לרשת MGM.
חברת סירקוס-סירקוס רכשה את הסיינדה (Hacienda) תמורת 80 מיליון דולר בשנת 1995. הם סגרו אותו בדצמבר 1996 והוא נהרס בראש השנה האזרחית כחודש אחר כך.
ב-31 בדצמבר 1996, הוצג פרויקט עם תמה של הוואי בשם פרויקט גן-עדן בעלות של 950 מיליון דולר שיבנה במקום.
ב-1 בפברואר 1998, שם הפרויקט שונה למפרץ מאנדליי.
האתר נפתח ב-2 במרץ 1999, כאשר השחקנים דן אקרויד, ג'יימס בלושי וג'ון גודמן רכבו בראש מצעד של אופנועי הרלי-דייווידסון לתוך הכניסה לחגוג את הפתיחה הרשמית.
בשנת 1999 קבוצת סירקוס-סירקוס שינתה את שמה לקבוצת אתר הנופש מאנדליי.
מרכז הכנסים התווסף בינואר 2003. בפתיחה שלו, הוא דורג כחמישי בגודלו בארצות הברית.
המרכז מציע גם את האולם המרכזי הגדול במדינת נבדה בגודל 9,300 מ"ר.
ב-23 במאי 2002, קבוצת מאנדליי הודיעה על מגדל שני בעל 1,122 חדרי מלון בעלות 200 מיליון דולר.
הבנייה החלה בספטמבר 2002. שם המגדל, "המלון" במפרץ מאנדליי, נבחר בספטמבר 2003. המגדל נפתח ב-17 בדצמבר 2003.
בפברואר 2005, קבוצת מאנדלי נמכרה לרשת "MGM אתרי נופש בין-לאומיים" שמחזיקה באתר עד היום.
הרכישה אושרה סופית ב-25 באפריל 2005.
באוגוסט 2012, MGM הודיעה על תוכניות לחידוש ומיתוג מחדש של "המלון", בשם דלאנו לאס-וגאס ב-2013, בשיתוף עם חברת המלונות של מורגנס.
הצבע הזהוב של המלון נובע משימוש בעלי זהב על החלונות.
הבניין השני של האתר נופש, בעל 43 קומות ו-1,120 סוויטות, מתופעל כ"מלון" במפרץ מאנדלי.
כל סוויטה בגודל של 70 מ"ר לפחות.
הקומה העליונה היא מסעדה ובר בשם מיקס (Mix).
חמש הקומות (35–39) של בניין המלון הראשי תפוסות על ידי מלון ארבע העונות לאס-וגאס בעל דירוג של חמישה יהלומים מאיגוד הרכב האמריקאי (AAA) שלוש הקומות העליונות הם פנטהאוזים, עם לאונג' בקומה העליונה ביותר.
הייתה הפקה שרצה תקופה ארוכה במפרץ מאנדלי והסתיימה בינואר 2009. המופע הוחלף על ידי "מלך האריות" של חברת דיסני, שנפתח ב-15 במאי 2009. מלך האריות הסתיים ב-2011 ופינה מקום ל"מייקל ג'קסון: אחד", של קרקס השמש, שנפתח ב-2013.
אטרקציה פופולרית נוספת היא בית הבלוז, מיזם של מסעדה ומוזיקה חיה, עם מקום לכ-1,800 צופים.
חוף מאנדליי הוא אזור בגודל 44,515 מ"ר עם 3 בריכות מחוממות, בריכת גלים עם בריכה מחוברת לילדים קטנים ונהר עצל הכולל מפל קטן.
בריכת הגלים מכילה מעל 6 מיליון ליטר של מים וגלים באינטרוואלים של 90 שניות בגובה הנע בין 60–120 ס"מ.
אזור הבריכה זכה במשך 7 שנים ברציפות כבריכה הטובה ביותר בלאס וגאס על ידי קוראי מגזין המבקרים של לאס וגאס.
בריכה אחת מכל הבריכות נשארת פתוחה גם במהלך חודשי חורף.
כחלק משמירת התמה הטרופית של האתר, הוא מכיל אקווריום מים מלוחים, בריכת הכרישים, המכילה את המכל השלישי בגודלו בארצות הברית.
בריכת הכרישים מכילה מספר רב של תצוגות אחרות, בין היתר שני אקווריומים שניתן ללכת דרכם דמוי מנהרה.
מרכז האירועים של מפרץ מאנדלי, היכל בן 12,000 מקומות ישיבה, מארח אירועים גדולים כדוגמת קונצרטים, תחרויות אגרוף ואירועי UFC.
המקום אירח גם את טקס פרסי הגראמי הלטיני ואת תחרות מיס עולם.
מתקן זה בגודל 93,000 מ"ר הוא אחד ממרכזי הכנסים הפרטיים הגדולים בעולם.
הוא מכיל מספר אולמות תצוגה בגדלים המגיעים עד ל-9,300 מ"ר.
מרכז קניות בשם מאנדליי פלייס ממוקם בין מפרץ מאנדליי ללוקסור.
מפרץ לואיס הוא מפרץ החודר אל תוך חופו הצפוני של האי רוס, אנטארקטיקה, בין הר בירד לכף טניסון.
בשנת 1979 התנגש מטוס בטיסה 901 של אייר ניו זילנד, שנשא 257 נוסעים ואנשי צוות בטיסת תיור נופים לאנטארקטיקה, בצלע הר ארבוס.
כל נוסעי המטוס נהרגו וגופותיהם ושרידי המטוס התפזרו על מורדות ההר מעל המפרץ.
לא כל הגופות נמצאו מאז.
אזור מעל מפרץ לואיס, על מורדותיו התחתונים של הר ארבוס ומשם והלאה אל החוף, רשום כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד מס' 156, לאחר שהוכרז כקבר כדי לוודא ששלוות האזור לא תופרע.
ההכרזה נעשתה כאגקט של כבוד וסימפתיה כלפי קרובי הנספים באסון התעופה של 1979 וכלפי ממשלת ניו זילנד ותושביה, להנצחת זכר הנספים ולהגנת הערכים הרגשיים של האתר.
צלב נירוסטה הוצב בינואר 1987 על צוק סלע בולט במרחק 3 ק"מ מאתר ההתרסקות של 1979, כגילוי כבוד והנצחת זכרם של הנספים.
הצלב הוכרז כאתר היסטורי או מונומנט (HSM 73), בעקבות פנייה מצד ניו זילנד אל האספה המייעצת לאמנה האנטארקטית.
מפרץ מיקאווה (ביפנית: 三河湾) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן.
המפרץ שוכן מדרום למחוז אאיצ'י ומוקף ממערב על ידי חצי האי צ'יטה וממזרח ודרום על ידי חצי האי אצומי.
שטחו של המפרץ כ-604 קמ"ר.
מימיו הרדודים של המפרץ נתונים לבעיה של זיהום.
המפרץ מחובר למפרץ איסה הגדול ממנו.
מפרץ מגורי החורף הוא מפרצון של מצר מקמרדו, אנטארקטיקה, במרחק 3,520 ק"מ דרומית לניו זילנד, ב-'50 77° דרום.
הנמל הוא הדרומי ביותר באוקיינוס הדרומי ויש בו מזח קרח צף לתפעולי מטען בעונת הקיץ.
רוחבו ואורכו של המפרץ הם כ-250 מ' ועומק המים המקסימלי הוא 33 מ'.
השם "מפרץ מגורי החורף" מתייחס למשלחת דיסקברי הלאומית לאנטארקטיקה, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, (1901–1904), שחרפה באתר במשך שתי עונות.
חצי אי קטן בקצה הדרומי של האי רוס יוצר מעגן טבעי במפרץ מגורי החורף, הנותן מחסה לאוניות.
המעגן משרת את מעט האוניות שהיו מסוגלות להבקיע את שכבת הקרח הדחוס של מצר מקמרדו, שעוביה בין 2.40 ל-3.60 מ' מאז משלחת דיסקברי בשנים 1901–1904.
כיום מגיעות בדרך כלל שתי אוניות בסיוע שוברת קרח מדי שנה אל מפרץ מגורי החורף, עם דלק ומטען לחידוש האספקה לתחנת מקמרדו של ארצות הברית, השוכנת בסמוך ב- .
הובלת המטענים משרתת גם את בסיס סקוט ותחנות שדה ברחבי אנטארקטיקה.
למעלה מ-50 שנות פעילות בתחנת מקמרדו גרמו לזיהום חמור במפרץ.
רכס תת-ימי רדוד מציין את פי מפרץ מגורי החורף.
עומק המים במפרץ נע בין 13 מ' לאורך הרכס למקסימום של 33 מ' במרכז המפרץ.