tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כבר מהמאה ה-19, הפרסים התבלטו כיזמים וכאנשי עסקים מובילים.
הם היו בין מקימי תעשיות רבות בהודו, כולל תעשיית הטקסטיל והתעשיות הכבדות.
לדוגמה, משפחת טאטא, אחת המשפחות הפרסיות המפורסמות, ייסדה את קונגלומרט טאטא, שהפך לאחת החברות הגדולות והחשובות בהודו.
הפרסים ידועים גם בפעילותם הפילנתרופית הענפה.
תרבות הצדקה והפילנתרופיה שהביאו עמם הפרסים הובילה להקמת מוסדות חינוך ובריאות רבים ברחבי הודו.
הם הקימו בתי ספר, בתי חולים, ומוסדות קהילתיים שהיטיבו עם כלל האוכלוסייה המקומית, ולא רק עם בני קהילתם.
התרומות החברתיות והכלכליות של הקהילה הזורואסטרית בהודו הן עמוקות ומרחיקות לכת.
הפרסים, הידועים בחריצותם וביזמותם, מילא תפקיד מרכזי במודרניזציה הכלכלית של הודו במהלך המאות ה-19 וה-20. משפחות בולטות כמו הטאטאס, גודרי' והוואדיאס התגלו כעליות תעשייתיות ועסקיות, והניחו את היסודות לתיעוש של הודו.
ג'משדג'י טאטה, הנערץ לעיתים קרובות כ'אבי התעשייה ההודית', הקים את מפעל הפלדה והמפעלים ההידרואלקטריים הראשונים בהודו, ופתח עידן חדש של פיתוח תעשייתי.
החזון שלו השתרע מעבר לעסקים; ייסוד מוסדות כמו המכון ההודי למדע בבנגלורו מדגיש את המחויבות של הפרסים לחינוך ולקידום מדעי.
באופן דומה, המאמצים הפילנתרופיים של יזמים פרסים הותירו חותם בל יימחה על הנוף החברתי של הודו, עם תרומה משמעותית לבריאות, לחינוך ולרפורמה חברתית.
מבחינה חברתית, הפרסים היו בחזית התנועות הפרוגרסיביות, דוגלות בזכויות נשים, בחינוך ובצדק חברתי.
האתוס הפרוגרסיבי הזה מושרש בעקרונות הזורואסטריים הדוגלים בשיפור החברה והעלאת הנחלשים.
נשים פרסיות, במיוחד, היו פורצות דרך בתחומים הנעים ממשפטים ועד ספרות, המדגימות את המחויבות של הקהילה לשוויון מגדרי ולהעצמה.
הזמן והאינטראקציה בין הקהילות הזורואסטריות וההודיות הובילו לחלחול הדדי של רעיונות, מסורות וערכים.
כמה רעיונות זורואסטריים שמצאו דרכם להודו כוללים:
עקרונות מוסריים: עקרונות של אמת, צדק וטוב לב, המהווים יסוד בתורת זורואסטר, השתלבו בתרבות ההודית והפכו לחלק מהערכים המוסריים של הקהילות המקומיות.
למאמצים הפילנתרופיים של קהילת הפרסים הייתה השפעה מתמשכת על החברה ההודית.
פילנתרופים פרסיים בולטים, כמו משפחת טאטא, מימנו מוסדות חינוך רבים, בתי חולים ומרכזי מחקר.
מוסדות כמו מכון טאטא למדעי החברה (TISS), שהוקם ב-1936, ובית החולים טאטא ממוריאל, שהוקם ב-1941, ממשיכים למלא תפקיד קריטי בקידום החינוך, שירותי הבריאות והרווחה החברתית בהודו.
כבוד לטבע: הדת הזורואסטרית מדגישה את הכבוד לטבע והגנה על הסביבה.
ערכים אלו השפיעו על תפיסות אקולוגיות בהודו, במיוחד בקרב קהילות שחיו בקרבת הזורואסטרים.
חגיגות וטקסים: טקסים דתיים וחגיגות זורואסטריות, כגון נורוז (חג השנה החדשה), הפכו לאירועים חשובים גם בקרב קהילות הודיות אחרות, כאשר בני הדתות השונות מצטרפים לחגיגות ולשמחות.
השפעה קולינרית: המטבח הפרסי, הידוע בתערובת הייחודית שלו של טעמים פרסיים והודיים, הפך לחלק בלתי נפרד מהנוף הקולינרי בהודו.
מנות כמו Dhansak (קארי על בסיס עדשים עם בשר) ו-Patra ni Machhi (דג עטוף בעלי בננה) נהנים מכל הקהילות.
מאפיות ומסעדות פרסיות בערים כמו מומבאי ופונה פופולריות בזכות ההיצע הייחודי שלהן, ומציגות את המורשת הקולינרית של הקהילה הזורואסטרית.
שמירה על איכות הסביבה: הדגש של הזורואסטריזם על שימור הסביבה וכבוד לטבע השפיע על יוזמות סביבתיות מודרניות בהודו.
הנוהג של הקהילה לתחזק מקדשי אש וחורשות קדושות משקף את מחויבותם לשימור משאבים טבעיים.
עיקרון זה מתיישב עם המודעות הסביבתית ההולכת וגוברת של הודו ומאמצים לקדם פיתוח בר קיימא.
Jamsetji Tata: מעבר להישגיו העסקיים, Jamsetji Tata היה ידוע בהשפעתו הרוחנית והמוסרית, בהנחלת ערכים זורואסטריים של טובת הכלל ושירות לקהילה.
Dadabhai Naoroji: מעבר לפעילותו הפוליטית, Naoroji היה גם הוגה רוחני שהפיץ את ערכי הזורואסטריות במישור האתי והחברתי, והדגיש את חשיבות האמת והצדק בחיי היומיום.
Ratan Tata: כיום, Ratan Tata ממשיך את מורשת משפחת טאטא עם דגש על ערכים זורואסטריים של אחריות חברתית ופילנתרופיה, מקדם פרויקטים רבים לטובת החברה.
השפעות הזורואסטרה על הודו המודרנית
תורתו של זורואסטר ממשיכה לשלוט בהודו המודרנית, במיוחד בקרב קהילות הפרסים.
הדגשת הנביא על המוטו המשולש של "מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים" משמשת עיקרון מנחה עבור הפרסים, המשפיע עמוקות על התנהלותם האתית והחברתית.
מסגרת מוסרית זו לא רק עיצבה התנהגויות אינדיבידואליות אלא גם חלחלה לאתוס הקולקטיבי של הקהילה, וטיפחה תרבות של יושרה, פילנתרופיה ואחריות חברתית.
התפיסה הזורואסטרית של אשה (אמת וסדר) מול דרוג' (שקר ואי-סדר) מוצאת הדים בהיבטים שונים של החברה ההודית, ומשפיעה בעדינות על פרדיגמות אתיות ושיח מוסרי.
התודעה הסביבתית המשובצת בזורואסטריזם, הדוגלת בהגנה על יסודות טבעיים, מהדהדת עם תנועות אקולוגיות עכשוויות בהודו.
שיטות כגון השימוש במגדלי הדממה לסילוק המתים משקפות כבוד מושרש עמוק לטבע, המתיישר עם ערכי הסביבה הרחבים יותר של הודו.
יתרה מכך, ההצלחה והבולטות של קהילת הפרסים בהודו המודרנית עומדות כעדות להשפעתו המתמשכת של זורואסטר.
למרות מספרם הקטן, הפרסים תרמו תרומה גדולה לפיתוח התעשייתי, המדעי והתרבותי של הודו.
הרלוונטיות המתמשכת הזו מדגישה את יכולת ההסתגלות והחוסן של העקרונות הזורואסטריים, שהשתלבו בצורה חלקה במרקם החברה ההודית המודרנית.
השפעה על המחשבה והערכים ההודיים המודרניים
שיטות עסקיות אתיות: העיקרון הזורואסטרי של "מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים" השפיע על האתוס העסקי של מפעלים בולטים בבעלות פרסים.
חברות כמו Tata ו-Godrej ידועות במחויבותן לשיטות עסקיות אתיות, לאחריות חברתית תאגידית ולרווחת הקהילה.
ערכים אלו קבעו סטנדרט לעסקים אחרים בהודו, תוך קידום יושרה והתנהלות אתית במגזר הארגוני.
תרומות חינוכיות: הדגש של הזורואסטריזם על חינוך וידע הוביל להקמת מוסדות חינוך רבים על ידי הקהילה הפרסית.
בתי ספר ומכללות שנוסדו על ידי פרסים מספקים חינוך איכותי ותורמים לצמיחה האינטלקטואלית של החברה ההודית.
מוסדות בולטים כוללים את בית הספר התיכון לבנות ג'יי בי פטיט במומבאי ואת בית הספר התיכון לבנות פטיט באי אבאי פרג'י בפונה, שלשניהם מסורת ארוכת שנים של מצוינות אקדמית.
דיאלוג והרמוניה בין-דתית: ההיסטוריה של קהילת הפרסים של דו-קיום בשלום והשתלבות בחברה ההודית משמשת מודל לדיאלוג והרמוניה בין-דתית.
יכולתם לשמור על זהותם הדתית תוך תרומה למרקם החברתי והתרבותי הרחב של הודו מדגישה את החשיבות של כבוד הדדי והבנה בין קהילות מגוונות.
מורשת זו ממשיכה לעורר מאמצים לקדם סובלנות דתית ואחדות בהודו המודרנית.
אירועים משמעותיים בתהליך ההגירה הזורואסטרית להודו והשפעתם
הקמת Bombay Parsi Panchayat (BPP): נוסד בשנת 1681, Bombay Parsi Panchayat הוא אחד המוסדות הפרסיים הוותיקים והמשפיעים ביותר בהודו.
היא מילאה תפקיד חיוני ברווחה ובממשל של קהילת פארסי במומבאי, בניהול קרנות צדקה, בתי ספר ופרויקטי דיור.
מאמצי ה-BPP סייעו לשמר את המסורות הזורואסטריות ולספק תמיכה לצרכים החברתיים והכלכליים של הקהילה.
הקרן האיראנית זורואסטריאן אנג'ומאן (IZA): הוקמה בשנת 1895, IZA משרתת את הצרכים של זורואסטרים ממוצא איראני בהודו.
היא מפעילה יוזמות חינוכיות ותרבותיות שונות כדי לקדם את המורשת הזורואסטרית ולטפח תחושת קהילה בקרב הזורואסטרים האיראנים.
עבודתה של IZA מדגישה את חילופי התרבות והתמיכה ההדדית המתמשכת בתוך הפזורה הזורואסטרית הרחבה יותר בהודו.
חוק הנישואין והגירושין של הפרסים (1936): חקיקה משמעותית זו סיפקה מסגרת חוקית לנישואים וגירושין פרסי בהודו, תוך הכרה במנהגים ובשיטות הדת הייחודיות של הקהילה.
המעשה סייע להבטחת הזכויות המשפטיות וההגנה של יחידים ומשפחות פרסיות, המשקף את הזהות המובחנת של הקהילה בתוך מערכת המשפט ההודית.
יש הרואים בזורואסטריות דת מונותאיסטית, אולם יש מחלוקת על ההשקפה הזאת.
המוסלמים שכבשו את פרס ראו את הזורואסטרים כחלק מ"אהל אל-כתאב" ("עם הספר"), אלא שלא עשו כן מפני שלא היו פאגאנים אלא מפני שיש בידם ספר המכיל את הכרזת האל שלהם.
המחקר האירופי המודרני של הזורואסטריות, מראשית המאה ה-18 ואילך, ניסה תחילה להראות כי זורואסטר היה נביא מונותאיסט שרעיונותיו עוותו וסולפו במשך הזמן, אולם דעה זו אינה מקובלת עוד, ורוב החוקרים דווקא מצביעים על המשכיות והתמדה של הרעיונות והמנהגים הזורואסטרים לאורך הדורות.
Jamsetji Tata (1839-1904): נודע בתור "אבי התעשייה ההודית", Jamsetji Tata היה תעשיין חלוץ שייסד את קבוצת Tata, אחת הקונגלומרטים הגדולים והמכובדים בהודו.
חזונו ורוח היזמות שלו הניחו את הבסיס לתיעוש הודו.
המחויבות של Tata לפרקטיקות עסקיות אתיות ולפילנתרופיה, המושפעת מערכי הזורואסטריים, ממשיכה להנחות את פעילות החברה כיום.
בהנהגתו, קבוצת Tata הקימה מספר תעשיות מפתח, כולל Tata Steel בשנת 1907, שהיה מפעל הפלדה הראשון של הודו.
Dadabhai Naoroji (1825-1917): מכונה לעיתים קרובות "הזקן הגדול של הודו", Dadabhai Naoroji היה אינטלקטואל ופוליטיקאי פרסי רב השפעה.
הוא היה ההודי הראשון שנבחר לפרלמנט הבריטי, שם דגל בשלטון עצמי הודי וברפורמות כלכליות.
עבודתו של נאורג'י הדגישה את הניצול הכלכלי של הודו תחת השלטון הבריטי, ומאמציו היו מכריעים בשלבים הראשונים של תנועת העצמאות ההודית.
Bhabha (1909-1966): פיזיקאי גרעיני חלוץ, Homi Bhabha נחשב לאבי תוכנית הגרעין ההודית.
הוא מילא תפקיד מכריע בהקמת מכון טאטה למחקר יסודי (TIFR) ב-1945 והוועדה לאנרגיה אטומית של הודו ב-1948. לתרומותיו של בהאבה למדע ולטכנולוגיה הייתה השפעה מתמשכת על מעמדה של הודו במחקר המדעי העולמי.
הדת הזורואסטרית הייתה דת מרכזית ונפוצה בתקופת התגבשותה של היהדות.
בין הדתות נמצאו מספר קוי דמיון בחוקים ובאמונות שבמקרא, בספרות ימי הבית השני ובתלמוד מחד ובאווסטה מאידך.
בשתי תקופות מרכזיות בהיסטוריה פעלו מרכזי הכובד של היהדות תחת שלטון פרסי-זורואסטרי: בתקופה הפרסית בארץ ישראל במאות השישית עד הרביעית לפנה"ס שבה נכתבו כמה מספרי התנ"ך, ובתקופת האמוראים בבבל במאות השלישית עד השישית לספירה שבה התחבר התלמוד הבבלי.
אך קוי הדמיון בין הדתות לא מופיעים רק במקרא ובתלמוד, אלא גם בספרות החיצונית שנכתבה במרחב ההלניסטי, בתקופת הביניים בין סוף המאה הרביעית לפנה"ס למאה הראשונה לספירה.
בספרות זו ביתר שאת באו לידי ביטוי האמונות על תחיית המתים, עולם המלאכים והישארות הנפש, המשותפים עם הדת הזורואסטרית.
בעקבות זאת יש הסוברים כי מוטיבים מן הדת הזורואסטרית השפיעו על היהדות, ובמידה מועטה גם להפך.
בחלק מהמקרים מדובר דווקא בפולמוס ביניהן.
על המוטיבים המשותפים נמנו חוקים ומנהגים כמו דיני טהרה, מצוות הקשורות באש המזבח, מנהגי כיסוי ראש, לבישת גדילים, חגירת אבנט וקבורת ציפורניים גזוזות.
בנוסף אמונות שונות כגון האמונה בתחיית המתים, במאבק הנצחי בין כוח טוב לכוח רע, קיום יום הדין, חיי נצח, וקיום מלאכים ושדים כגון השטן ואשמדאי מלך השדים.
זורו (בספרדית: Zorro; מילולית: שועל) היא דמות בדיונית בספרות, בסרטי הראינוע והקולנוע, בטלוויזיה ובמשחקי מחשב, שנוצרה לראשונה ב-1919 על ידי סופר הספרות הזולה ג'ונסטון מקולי
זורו היא זהותו הסודית של דון דייגו דה לה וגה, אציל ורב סייף בדיוני אשר חי בקליפורניה בתחילת המאה ה-19 בתקופת האימפריה הספרדית.
הנשק האהוב עליו הוא חרב הסיף שלו שאיתו הוא חורט על גופם של אויביו את האות Z.
הוא ידוע גם בתור וירטואוז בצליפה בשוט.
דמותו של זורו שימשה השראה לדמויות קומיקס רבות כדוגמת באטמן, והיה אחד מאבות הטיפוס של גיבורי העל.
דמותו של זורו התבססה קרוב לוודאי על סיפורי עם מקסיקניים על אציל פורע-חוק הנלחם בשלטונות הספרדיים לטובת האיכרים וילידי הארץ.
הדמות הופעיה לראשונה בסיפור "הקללה של קפיסטראנו" שפורסם בחמישה המשכים שבועיים במגזין השבועי All-Stoty .
בשנת 1920 עובד הסיפור לסרט בכיכובו של דאגלס פירבנקס תחת השם "חותם זורו".
הסרט זכה להצלחה קופתית אדירה ובשנת 1924 יצא לאור כרומן תחת אותו שם.
בעקבות הצלחת הסרט פרסם מקולי עוד כששים סיפורים בהמשכים על עלילות זורו, שקובצו לאחר מכן ויצאו לאור בשלושה ספרים: 'עוד מעלילות זורו', 'זורו רוכב שנית' ו'הסימן של זורו'.
דון דייגו דה לה וגה נולד בשנת 1790 בקליפורניה, בן לאב ספרדי ולאם אינדיאנית.
אביו שלח אותו ללמוד בספרד קצת לפני הפלישה הצרפתית של נפוליאון לארץ זו.
כאשר לבסוף פלש נפוליאון לספרד ב-1810 טעם דייגו לראשונה את טעם הקרב למען הצדק.
לאחר ניצחון הספרדים חזר לקליפורניה ונשבע להגן על האזרחים מפני שרירות ועריצות השלטון הספרדי על מולדתו.
על מנת לשמור על זהותו מפני הרודן העריץ, דון רפאל מונטרו, פיתח דייגו זהות סודית בשם זורו.
בשנת 1821, בזמן מלחמת העצמאות המקסיקנית, גילה דון מונטרו את סודו של דייגו וטמן לו מלכודת.
הם נלחמו אחד בשני באחוזת דה לה וגה ובזמן הקרב נהרגה אשתו של דייגו, אספרנזה.
דייגו נתפס, ביתו נשרף ובתו התינוקת נלקחת לביתו של דון מונטרו, שגידל אותה כבתו שלו.
לאחר עשרים שנה הצליח דייגו לברוח מהכלא.
במטרה לנקום בדון מונטרו הוא החל לאמן לוחם צעיר בשם אלחנדרו מוריאטה, שיתפוס את מקומו כזורו.
לזורו סוס שחור, נאמן, מהיר ואינטליגנטי בשם טורנדו, המסייע לו ברגע שהוא קורא לו על ידי שריקה או דיבור.
פילמוגרפיה חלקית של זורו בקולנוע
הסימן של זורו (1920), The Mark of Zorro, סרט אילם עם דאגלס פיירבנקס.
דון קיו, בנו של זורו (1925), Don Q, The Son of Zorro, סרט ההמשך עם פיירבנקס.
זורו רוכב שוב (1937), Zorro Rides Again, עם ג'ון קארול.
אות זורו (1940), The Mark of Zorro, עיבוד מחודש לסרט מ-1920 עם טיירון פאואר ולינדה דרנל.
נחשב לסרט הכי משובח של זורו עד 1998.
השוט של זורו (1944), Zorro's Black Whip, עם לינדה סטירלינג.
רוחו של זורו (1949), Ghost of Zorro, עם קלייטון מור.
זורו הנוקם (1958), Zorro, The Avenger, עם גאי ויליאמס.
החותם: זורו (1958), The Sign of Zorro, עם ויליאמס.
זורו הנוקם במסכה (1962, La venganza del Zorro, סרט ספרדי בכיכובו של פרנק לטימור.
הסימן של זורו (1974), The Mark of Zorro, עיבוד מחודש עם פרנק לנגלה.
זורו (1975), Zorro, מערבון ספגטי עם אלן דלון.
זורו אפור התער (1981) (פרודיה), Zorro The Gay Blade, עם ג'ורג' המילטון שמציג לראשונה את אחיו של זורו שיצא מהארון.
המסכה של זורו (1998), The Mask of Zorro, עם אנטוני הופקינס, אנטוניו בנדרס וקתרין זיטה-ג'ונס בתפקידים הראשיים.
זורו המדהים (2002), The Amazing Zorro, סרט מונפש הלוקח חלק בסדרת הסרטים "DIC Movie Toons".
האגדה של זורו (2005), The Legend of Zorro, סרט ההמשך עם אנטוניו בנדרס וקתרין זיטה-ג'ונס.
זורו (1957-1959) - סדרה של דיסני הפקות ששודרה ברשת ABC.
ההרפתקאות החדשות של זורו (1981) - הפקה מצוירת.
זורו (1990-1993) - הסדרה המחודשת של זורו משנות החמישים עם דאנקן רגהר ופטריס מרטינס.
ההרפתקאות החדשות של זורו (1997) - הפקה מצוירת של האחים וורנר.
זורו: דור ההמשך (2005) סדרה מצוירת.
זורו: החרב והוורד (2007) - טלנובלה של טלמונדו.
זורו: המקורות (2016) - סדרה מצוירת של זורו בתלת מימד, משודרת בערוץ WIZ!
זורו (2024) - סדרה מבית פריים וידאו
בשנת 2004, גילם הראל מויאל את דמותו של זורו בהצגה "לא יאומן כי פסטיגל".
השיר "אני הוא זורו" בביצועו של מויאל זכה בתחרות.
בשנת 2009 עלתה ההצגה "זורו", בכיכובם של תום אבני בתפקיד זורו, מירב פלדמן בתפקיד לואיסה, אושרי כהן בתפקיד ראמון וגה, אחיו, לירז צ'רכי בתפקיד הצוענייה אינס ויעקב כהן בתפקיד מר וגה, אביהם של ראמון וזורו.
את ההצגה ביים משה קפטן.
זורבה היווני (הכותר המקורי: Alexis Zorbas, הופץ גם בשם Zorba the Greek) הוא שמו של סרט משנת 1964 בבימויו של מייקל קקויאניס, המבוסס על ספר באותו שם משנת 1946 שנכתב על ידי ניקוס קאזאנצאקיס.
אנתוני קווין, שלא היה יווני, אלא מקסיקני-אמריקאי, גילם את הדמות הראשית בסרט, דמותו של אלקסיס זורבה, כאדם גשמי שתמיד יודע מה לעשות כדי להתגבר על זמנים קשים.
בסרט גם שיחק אלן בייטס את דמותו של בזיל, האורח האנגלי.
הסרט אף ידוע בפסקול המלווה אותו, שאותו הלחין מיקיס תאודוראקיס, ובפרט זכה להצלחה שיר הנושא, הנקרא "הריקוד של זורבה" או "סירטאקי".
הסרט צולם באי היווני כרתים; בעיר חאניה, באזור האפוקורונאס ובחצי האי אקרוטירי.
הסצנה המפורסמת בה אנתוני קווין רוקד את ריקוד הסירטאקי צולמה בחוף של הכפר סטאברוס.
איש אנגלי חסר תכלית בחייו מגלה שיש לו ירושה קטנה באי יווני.
מציאות חייו העגומה מופרעת כאשר הוא פוגש את זורבה, אדם יווני בגיל העמידה עם תשוקה אמיתית לחיים.
במהלך שהייתו ביוון וגילוי הנאותיה הגשמיות, משנה האורח האנגלי את השקפתו על החיים.
אירן פאפאס - בתפקיד האלמנה
לילה קדרובה - בתפקיד מאדם הורטנס המכונה "בובולינה", בת זוגו של זורבה
אסי דיין - בתפקידי ניצבות בסרט, הופעתו הקולנועית הראשונה
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - לילה קדרובה
פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר לסרט שחור-לבן - וסיליס פוטופאולוס
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר לסרט שחור-לבן - וולטר לאסאלי (פרס האוסקר מוצג בטברנה "כריסטיאנה", שבכפר סטאברוס)
בנוסף, היה הסרט מועמד לזכייה בארבעה פרסי אוסקר אחרים:
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - אנתוני קווין
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - מייקל קקויאניס
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר - מייקל קקויאניס
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - מייקל קקויאניס
זורבה היווני (במקור ביוונית: Βίος και Πολιτεία του Αλέξη Ζορμπά, חייו ומעלליו של אלכסיס זורבאס) הוא רומן פיקרסקי שנכתב בשנת 1946 ביוונית מודרנית על ידי הסופר היווני ניקוס קאזאנצאקיס.
הופעת הספר ביוונית לא עוררה הדים משמעותיים, אך הופעתו בתרגום לצרפתית ב-1947 עשתה זאת והספר זכה לפופולריות רבה ולתרגומים לעשרות שפות נוספות.
הספר מתאר חברות מיוחדת הנרקמת בין אינטלקטואל המתחיל לנהל מכרה פחם בכרתים, לבין פועל מכרות יווני רב-מעללים, ששמו אלכסיס זורבה.
דמותו הססגונית של זורבה, התנהגותו משוחררת-העכבות, וניסיון חייו העשיר, משפיעים בצורה ניכרת על השקפת חייו של האינטלקטואל והופכים את זורבה לאחת הדמויות האהובות והמוכרות ביותר בסיפורת העולמית.
קאזאנצאקיס ביסס אותו על ידידו גאורגיוס זורבס, שהיה פועל בשירותו וגם שותף לעסקים בין 1915 ל-1917; השניים היו מעורבים בניצול מכרה ליגניט בפלופונז, אך גם בכריתת עץ ובכריית דולומיט.
קאזאנצאקיס שמר על קשר מכתבים עם זורבאס עד מותו של האחרון, ב-1941.
בעקבות הצלחתו הרבה של הספר, בשנת 1964 צולם הסרט "זורבה היווני" המבוסס על הספר, בכיכּוב אנתוני קווין, והפך לשובר קופות.
הספר פורסם לראשונה בעברית על ידי הוצאת עם עובד בשנת 1954, בתרגומו של חנוך קלעי מאנגלית, וארבע שנים מאוחר יותר, ב-1958, כשאותחלה סדרת ה"ספריה לעם" היה לספר הראשון בסדרה.
בשנת 2003 פרסמה הוצאת עם עובד תרגום חדש של הספר על ידי אמיר צוקרמן, לראשונה בעברית מן המקור היווני.
זורו: החרב והוורד (בספרדית: Zorro: la Espada y la Rosa) היא טלנובלה מבית טלמונדו, שהופקה בשנת 2007, בשיתוף החברות סוני וטלוויסה.
כוכבי הטלנובלה הם כריסטיאן מאייר ומרלן פבלה.
עלילת הטלנובלה מבוססת על עלילת הסיפור זורו.
מרבית העלילה מתרחשת באזור קליפורניה בתחילת המאה ה-19. הכפר סנטה לוסיה נכבש על ידי קבוצת ספרדים שמנסה לכבוש את כל האדמות באזור זה ולרצוח את כל האינדיאנים הנמצאים שם.
צעיר ספרדי בשם פרננדו סנצ'ס דה מונקדה, רוצח אינדיאנית הנקראת "טויפורניה" לעיני בנה בן ה-5, ששמו "טיש'ה" (זורו קטן).
הילד נולד לאחר רומן בין האינדיאנית עם קפיטן ספרדי, אלחנדרו דה לה וגה, שכאשר שנים לאחר מכן נודע לו על קיומו של הילד, מכיר בו ומטביל אותו תחת השם דיאגו דה לה וגה.
הוא מסתיר מסיכה, שכמיה וחרב המשמשות את הזהות האחרת שלו: זורו, המתעמת ונלחם נגד אלה שרומסים את העניים.
רק שני אנשים מכירים את סודו: חברו ברנרדו והאב תומאס שהיה מדריכו בזמן שנהפך לזורו.
אזמרלדה היא בחורה צעירה, יפה והרפתקנית.
אזמרלדה מגלה את מוצאה האמיתי כשנודע לה שהיא גודלה על ידי אדם שאינו אביה, ושהופרדה מאמה האמיתית: צוענייה שנכלאה.
אזמרלדה מוכנה לעשות הכל כדי לגלות אם אמה עדיין חיה, ואם כן לשחררה מההסגר בו הייתה כל כך הרבה שנים.
כחלק מתוכניתה, אזמרלדה נענית לקפיטן ריקרדו מונטרו, מפקד צבאי ומנהל הכלא אך בו בזמן אויב אישי של דיאגו דה לה וגה ויותר מכך, של זורו, במטרה לחדור לתאים ולאתר את מיקומה של אמה.
היא מצליחה לגרום לכך שמונטרו ירגיש תשוקה חולנית כלפיה, מה שיהפוך את חייה לסיוט.
דיאגו דה לה וגה (כריסטיאן מאייר): בנו של הקצין אלחנדרו דה לה וגה, מרומן שהיה לזה עם לוחמת אינדיאנית אותה נשא לאישה.
תחת חסותו של האב תומאס הוא לומד את ערכי הצדק ובו בזמן מאומן למה שיבוא שנים לאחר מכן.
אזמרלדה סנצ'ס דה מונקדה (מרלן פבלה): בתו של פרננדו סנצ'ס דה מונקדה ובתה של הצועניה שרה-קאלי.
אחותה למחצה של מריאנחל ואחייניתה של אלמודנה.
פרננדו סנצ'ס דה מונקדה (ארתורו פניצ'ה): איש קר ואכזר.
החולשות שלו הן מריאנחל בתו הבכורה, ומריה פיה דה לה וגה, האישה היחידה שאהב בחייו וביטלה את חתונתם, מה שדי הותיר חלל אצל פרננדו.
אלחנדרו דה לה וגה (אוסבלדו ריוס): איש צבא ובן למשפחה מכובדת בספרד.
אלחנדרו הוא גבר אלגנטי ומושך.
המראה שלו משדר את הביטחון והמעמד שהוא נושא בדם.
רנסו הצועני (אריק אליאס): גבר נאה בעל מבט עמוק.
מנצל כל שנייה מחייו לכל מה שסובב אותו.
גאה, יהיר ובעל כבוד עצמי שעליו הוא מגן בתשוקה רבה.
הוא יתאהב באזמרלדה ויהווה יריב ראוי לזורו.
פיסארו (הקטור סוארז גומיס): חסר רחמים, חזק, אנרגטי וחסר מצפון.
הוא עושה כל מה שמונטרו מבקש ממנו ולא מהסס לרגע ברגע של מילוי פקודות.
מריאנחל סנצ'ס דה מונקדה (אנדריאה לופז): הבת הבכורה של פרננדו סנצ'ס דה מונקדה.
אחותה למחצה של אזמרלדה, ואחייניתה של אלמודנה.
יחד עם ריקרדו מונטרו השניים יעשו הכל על מנת להפריד בין דיאגו ואזמרלדה.
ריקרדו מונטרו (הארי גייטנר): בן למשפחת סוחרים ספרדית.
למרות שאין לו שם משפחה ששייך למלוכה, הוא מרגיש עצמו מעל כולם.
האב תומאס ויז'רטה (חורחה קאו): בעל מראה מוצק, אך בעל מראה פנים אדיב.
בעל כוח פיזי חזק, מיומן עם החרב ונלחם טוב באגרופיו.
הנזירה סופליסיוס (נטשה קלאוס): צעירה, יפה ובעלת עבר אפל.
כדי לנקות את נשמתה היא נכנסה לחיים הרוחניים, כשנהפכה לנזירה.
אלמודנה סנצ'ס דה מונקדה (לולי בוסה): אחותו המסורה של פרננדו.
אולמוס : יד ימינו של המושל, מנהל את חשבונותיו וממלא את שליחותיו.
אלמוס הוא גיבן, אשר מסתיר את קרחתו עם פיאה.
מריה פיה דל לה וגה (אנדריאה מונטגרו): אחותו של אלחנדרו דה לה וגה, ודודתו של דיאגו.
בעבר הייתה ארוסתו של פרננדו סנצ'ס דה מונקדה.
לבה טהור למרות שבתוכה יש תשוקה בוערת שמענה אותה.
ברנרדו (ריקרדו גונזלס): חבר ואיש סודו של דיאגו דה לה וגה, שותף בכל התעלולים שלו ושומר סודותיו, במיוחד עם זהותו הכפולה כזורו.
יומלאי (אדריאנה קמפוס): אינדיאנית עם כוח עמידות ויכולת.
אחותו של האינדיאני חקו, שנרצח על ידי פרננדו סנצ'ס דה מונקדה.
זוראן פלאניניץ (בסרבו-קרואטית: Zoran Planinić; נולד ב-12 בספטמבר 1982 במוסטאר, בוסניה והרצוגבינה הסוציאליסטית, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר קרואטי ממוצא בוסני, אשר שיחק בעמדות הרכז והקלע.
זוראן פלאניניץ' החל לשחק במחלקת הנוער של דוברבה זאגרב.
בגיל 17 הוביל את הקבוצה הבוגרת לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הקרואטית בה הפסיד עם קבוצתו לציבונה זאגרב, הישג זה הוביל אותו להיבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ולשחקן הצעיר של השנה בליגה הקרואטית.
שנה לאחר מכן, ציבונה זאגרב חשקה בשירותיו והחתימה אותו לשלוש עונות בעקבות הישגיו בעונה אשתקד וכן עקב יכולתו כנגדה בשלב חצי הגמר של משחקי הפלייאוף בליגה הקרואטית.
פלאניניץ' השתלב היטב בציבונה זאגרב, והפך לאחד הרכזים והקלעים הטובים ביורוליג והציג יכולת טובה שהתבטאה פעמיים בזכייה באליפות קרואטיה ובגביע הקרואטי, ואף כן גם בזכייה בתואר השחקן המצטיין בליגה הקרואטית של עונת 2001/02.
בשנת 2003 פלאניניץ' נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-22 הכללי על ידי הניו ג'רזי נטס שבה שיחק במשך שלוש עונות שבהן השיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
עקב מעמדו בקבוצה שהתבטא במיעוט דקות ובחוסר הזדמנויות לשחק החליט לסיים את דרכו בקבוצה וכן את קריירת ה-NBA שלו.
לאחר שבועות בודדים, פלאניניץ' חתם בקבוצה הספרדית טאו ויטוריה.
הוא שותף באופן מלא במשחקיה, ונחשב לאחד משחקני המפתח של המועדון.
הוא הוביל ביחד עם טיאגו ספליטר את טאו לפסגת הכדורסל הספרדי והאירופי כאשר זכה עימה באליפות ספרד, פעמיים בגביע הספרדי ובסופר קאפ הספרדי ולשתי העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג.
ב-25 ביוני 2008, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם צסק"א מוסקבה.
ב-17 ביוני 2010, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם אופציה לעונה נוספת עם חימקי מוסקבה.
פלאניניץ' חבר בסגל הנבחרת הלאומית של קרואטיה משנת 2001 מאז זומן לאליפות העולם לנבחרות צעירות, בה זכה עם נבחרתו במדליית הכסף.
מאז, פלאניניץ' לקח חלק עם נבחרתו באליפות אירופה של 2005 ושל 2007.
זורם הוא כל חומר העובר מעוות רציף (שינוי צורה מתמשך) תחת מאמץ גזירה.
זורם ימשיך לשנות את צורתו (מעוות רציף) בהפעלת מאמץ גזירה עליו, ושינוי צורה זה מתבטא בתנועת החומר ה"זרימה".
זאת לעומת מוצק, שיהיה נתון לשינוי צורה סופי (מעוות זוויתי קבוע) עם הפעלת מאמץ הגזירה, בהתאם למודול הגזירה שלו.
זורם יכול להיות נוזל, גז וגם מוצק כמו קרח וזכוכית,( אף שקצב הזרימה שלהם נמוך.)
תנועה מתמשכת בזורם, היא המהירות היחסית בין שכבות החומר שיוצרת רצף מתמשך (גרדיינט המהירות) ונוצר מאמץ גזירה בין השכבות כתוצאה מחיכוך בין שכבות הזורם בתנועתם היחסית.
הידרודינמיקה הוא המדע העוסק במכניקת הזורמים.
תיאור התנהגותם של הזורמים כתת-תחום במכניקת הרצף.
תרמודינמיקה עוסקת במעברי אנרגיה במהלך שינויי מצבי צבירה.
הבחנה בין מוצק לנוזל נעשית בעזרת שימוש במספרים (כמו מספר דבורה) המבטאים יחסים בין משתנים.
ובעיקר ביחסים בין נפח (V), לחץ (P) וטמפרטורה(T).
כאשר הנפח קבוע, היחסים בין הטמפרטורה והלחץ קובעים את מצב הצבירה.
זורמים נבדלים ביניהם לפי חוק ניוטון לזרימה דינמית: (כאשר מתח פנים טאו) שווה למקדם הצמיגות ( מיו) כפול העבודה (W) חלקי השינוי בשטח הפנים (dv\dy)).לפי התכונות הראולוגיות שלהם: הקשר בין מאמץ לכח המעוות (דפורמציה).
התנהגותו של זורם ניוטוני כפופה ל"חוק הצמיגות של ניוטון", הקובע יחס ישר בין המאמץ לגרדיאנט המהירות כאשר מקדם היחס (הפרופורציה) נקרא צמיגות.
בזורם לא ניוטוני הקשר אינו ליניארי פשוט.
הכוחות הבין המולקולריים (כוחות הקוהזיה) מעכבות את תנועת השכבות המהירות ומאיצות את תנועת השכבות האיטיות – זהו כוח הגזירה (Shear Stress) הפנימי המייצר את ההתנגדות לזרימה.
הכוחות בנוזלים הידרופילים הם כוחות בין-מולקולריים הנקראים כוחות ואן-דר-ואלס, המבוססים על משיכה הדדית בין מולקולרית של מטען חשמלי חיובי למטען שלילי.
בנוזלים הידרופובים (כמו שמן) הכוחות הם בעיקר גישרי מימן וכוחות התלכיד (מיצלות)
מתח הפנים (Surface Tension): בנוזלים שלהם קוהזיה גבוהה ביחס לגז המשיק להם (כמו אוויר), נוצרת שכבה שמהווה ממברנה הנצמדת לנוזל.
כאשר המגע עם מוצק הופך מתח הפנים לכוח משיכה בין המוצק לנוזל, הנקרא אדהזיה (תמונה 3).
אדהזיה (Adhesion) – הידבקות לפני שטח של מוצק
חומרים המגדילים את האדהזיה נקראים חומר מתחלב, (אמולסיפייר) שיוצר שכבה דקה של הנוזל על המוצק הנוסחה הבאה מבטאת את כוח האדהזיה על-ידי מדידת מתח הפנים.
מתח פנים (gamma) שווה לעבודה (W) חלקי השינוי בשטח הפנים (Delta A).
כאשר הנוזל הוא מים, חומרים שבהם האדהזיה חזקה מהקוהזיה של המים נקראים הידרופיליים ( תמונה 4 משמאל.) וכאשר במגע עם מים הקוהזיה שלהם חזקה מהאדהזיה הם ההידרופוביים (תמונה 4 מימין)
שילוב של אדהזיה וקוהזיה הוא זה שקובע את גובה עליית (או ירידת) הנוזל בצינורית צרה, תופעה הנקראת פעולה נימית (Capillary Action).
כוחות האדהזיה גורמים לנוזל להיצמד לדפנות, וכוחות הקוהזיה "מושכים" את שאר הנוזל למעלה.
עליה נימית: נוזל הנמצא בצינור, או מיכל מוצק, נצמד לדפנות הכלי בכח האדהזיה.
בגבול המגע ייראה הנוזל קעור.
זווית המגע קטנה (חורגת מפני הנוזל) היא מדגימה אדהזיה חזקה יותר.
ככל שקוטר הצינור קטן יתר, שטח הפנים בינו ובין הנוזל גדול יותר, והנוזל יימשך להגדלת המגע במעלה הצינור, כח הקוהזיה גורם לרצף הנוזל בתוך הצינורית.
מנגד משפיע משקל הנוזל שבצינור והלחץ האטמוספירי שסביבו.(תמונה 4)
קיימים ארבעה מצבי צבירה: מוצק, נוזל, גז ופלזמה.
ההבדל ביניהם הוא בצפיפות המולקולות של חומר הומוגני, בתנאי סביבה נתונים.
הגורמים הקובעים הם אנרגיה (חום), לחץ, וכח הקוהזיה.
בהינתן שהלחץ קבוע, (לחץ אטמוספירי בגובה פני הים).
תשפיע האנרגיה על התרופפות הקשר בין האטומים (או המולקולות) וככל שהקוהזיה חלשה יותר, כך המעבר מגוף דחוס (מוצק) לרופף (נוזל) וללא קשר (מולקולות בודדות) - לגז.
פלזמה היא מצב של אטומים מיוננים, במצב גזי בטמפרטורה גבוהה (אלפי מעלות).
כאשר מפעילים לחץ על גז בנפח קבוע הוא ישחרר אנרגיה ויעבור למצב נוזל או מוצק.
כאשר מפעילים לחץ שלילי (ואקום) על נוזל באותו נפח, הוא ישוב למצב גזי ויקלוט חום מהסביבה.
זה העיקרון הבסיסי של מקררים ומזגנים.
מעבר מגז לנוזל נקרא עיבוי, מנוזל לגז נקרא איוד וממוצק לנוזל נקרא התכה.
הטמפרטורה שבה עובר חומר הומוגני ממצב צבירה אחד לשני נקראת טמפרטורה קריטית של החומר (תמונה 5).
המראה היא מצב שבו חומרים עוברים ממצב מוצק ישירות למצב גז,כמו CO2 (דו־תחמוצת הפחמן) והיסוד יוד.
אבל בתנאי לחץ וטמפרטורה מוגדרים ניתן לקבל הנזלה גם של חומרים אלה.
תנאים אלה נקראים התנאים הסופר קריטיים.(Supercritical state) כך ניתן לקבל הליום או מימן נוזלי, כאשר הלחץ גבוהה והטמפרטורה מתחת לטמפרטורה הקריטית.
בתורת התרמודינמיקה נעשה שימוש במונח .
זורם סופר-קריטי מוגדר כמצב בו החומר מצוי מעל לנקודה הקריטית, במעבר בין פאזות נוזל-גז.
הטמפרטורה הקריטית היא הטמפרטורה הגבוהה ביותר שבה גז יכול להתקיים כנוזל.
מעל טמפרטורה זו, גם אם יוגבר הלחץ, החומר לא יכול להתעבות לנוזל והוא נשאר במצב של נוזל-על קריטי (Supercritical Fluid).
הטמפרטורה הקריטית Tc והלחץ הקריטי Pc מגבילים אפשרות מעבר פזה.
לכל חומר יש טמפרטורה ולחץ קריטיים.(תמונה 5)
צפיפות (Density): הצפיפות שלו דומה לזו של נוזל, והוא ממיס חומרים ביעילות גבוהה.
צמיגות (Viscosity): הצמיגות שלו נמוכה, דומה לזו של גז, והוא זורם בקלות דרך חומרים נקבוביים (פורוזיביים) וחודר אליהם.
אין מעבר פאזה: מעל הנקודה הקריטית, אין גבול ברור בין נוזל לגז.
אם מגבירים את הלחץ על גז הוא יתעבה בהדרגה מבלי לעבור שינוי פאזה פתאומי.
מאפיינים אלו הופכים נוזלים סופר קריטיים שימושיים מאוד בתעשייה, במיוחד כחומרי מיצוי (כגון מיצוי קפאין מפולי קפה).
הזורם מצוי באזור ימני עליון בדיאגרמת פאזות.(תמונה 5)
כדי שהחומר ייחשב כנוזל-על קריטי, עליו להיות בטמפרטורה (מעלות קלווין K) גבוהה מ-Tc ובלחץ (באטמוספירות) נמוך מ - Pc.
הנוסחה הקובעת את הטמפרטורה הקריטית: (נוסחת ואן-דר-וואלס)
R הוא קבוע הגזים האוניברסלי.
a הוא קבוע ואן דר ואלס שמייצג את כוחות המשיכה הבין-מולקולריים (כוחות הקוהזיה).
b הוא קבוע ואן דר ואלס שמייצג את הנפח שתופסות המולקולות עצמן.
נוזלים סופר קריטיים משמשים להקפאה מהירה, להמסה, להולכה לחשמלית ובתעשייה גרעינית.
לחומרים כמו הליום ומימן, נדרשות טמפרטורות נמוכות מאוד (קריוגניות) כדי להגיע למצב הקריטי.
דו־תחמוצת הפחמן, לעומת זאת, נדרשת טמפרטורה שקרובה לטמפרטורת החדר, ומשמש בתעשייה הכימית והמזון, למשל מיצוי קפאין מפולי קפה להכנת " קפה נטול קפאין " ולהפרדת חומרים שבתמיסות שאינם נמסים במים ובשמן.
חנקן נוזלי משמש להקפאה מהירה בתעשיית המזון והרפואה.
מימן נוזלי משמש להנעת רקטות, וחמצן נוזלי מאפשר שימוש רפואי בחמצן לזמן ארוך בנפח קטן.
נוזלים במצב סופר קריטי ניחנים לעיתים בכושר הולכת חשמל ללא התנגדות.
הטמפרטורה הקריטית היא הטמפרטורה המקסימלית שמתחתיה חומר מסוים יכול לעבור למצב של מוליך-על (Superconductor).
הליום נוזלי מוליך חשמל ללא התנגדות (מוליך על), ולכן ללא איבוד אנרגיה בהולכה, והוא משמש להולכה חשמלית במחשבי - על ובמכשירים בתעשיית החלל.
זורו היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית שעלתה לראשונה לשידור בשנת 2006. העלילה מתרחשת בשנת 2015 סביב הנער דייגו דה לה וגה, אשר סבא רבא שלו הוא זורו הראשון.
דייגו גדל על סיפורי "זורו" של סבו ולקח על עצמו את התפקיד לאחר שאביו נחטף.
זוראן מילנוביץ' (בקרואטית: Zoran Milanović; נולד ב-30 באוקטובר 1966, זאגרב) הוא פוליטיקאי קרואטי, החל מ-2 ביוני 2007 יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קרואטיה, ראש ממשלת קרואטיה מ-23 בדצמבר 2011 ועד 22 בינואר 2016. במהלך כהונתו, עמד בראש קואליציה של שמאל-מרכז.
נשיא קרואטיה החל מ-19 בפברואר 2020.
זוראן מילנוביץ' נולד בזאגרב כבנם של סטיפה וגינה מילנוביץ', שמוצאם מן העיר סין מדרום קרואטיה.
הוא גדל בשכונות "טרנייה" (Tnje) ואחר כך "צ'רנומרץ" (Črnomerec) בבירת קרואטיה.
למד בבית הספר התיכון "Centar za upravu i pravosuđe (מרכז למנהל ולמשפט), הנקרא בימינו הגימנסיה 1.
בפקולטה במשפטים בזאגרב הצטיין בלימודיו וזכה פעם לפרס הרקטור.
אחרי סיום לימודי משפטים באוניברסיטת זאגרב בשנת 1986, מילנוביץ', עבד כמתמחה בבית הדין למסחר של קרואטיה ובשנת 1993 במשרד החוץ של ארצו.
כעבור שנה נשלח לנגורנו קרבאך כחבר במשלחת שליחים מטעם האו"ם.
בשנת 1996 התמנה ליועץ של המשלחת הקרואטית באיגוד האירופי ובנאט"ו בבריסל.
אחרי סיום תפקידו שה חזר למשרד החוץ הקרואטי.
בשנת 1998 סיים השתלמות במשפט אירופי בבריסל.
בשנת 1999 הצטרף מילנוביץ' למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קרואטיה.
אחרי ניצחון מפלגה זו בבחירות לפרלמנט בשנת 1999 הוא היה אחראי ליחסים עם נאט"ו וכעבור שלוש שנים, התמנה לסגן שר החוץ לצידו של השר טונינו פיצולה.
עזב תפקיד זה אחרי הבחירות בשנת 2003.
ב-2004 נבחר לוועד הפועל של המפלגה והיה לזמן קצר דובר המפלגה, במקום גורדנה גרביץ'.
נבחר בהמשך להיות מתאם לקראת הבחירות משנת 2007.
בבחירות הפרלמנטריות משנת 2007 נבחר כחבר בפרלמנט והיה ליושב ראש הסיעה הפרלמנטרית של המפלגה הסוציאל -דמוקרטית.
ב-2 ביוני 2007 באספה מיוחדת של המפלגה, בעקבות התפטרותו ב-11 באפריל של יושב ראש המפלגה, איביצה ראצ'אן, נבחר זוראן מילנוביץ' לראשות המפלגה הסוציאל, מול יריבים כמו ז'לקה אנטונוביץ', מילאן בנדיץ' וטונינו פיצולה.
בסיבוב השני של ההצבעות עמד מול אנטונוביץ'.
ב-23 בנובמבר 2010 חתם מילנוביץ' הסכם עם "המפלגה העממית הקרואטית - הדמוקרטית הליברלים" (HNS-LD), עם "הדיאטה הדמוקרטית האיסטריאנית" (IDS) ועם המפלגה הקרואטית של הגמלאים (HSU), על מנת ליצור קואליציה פוליטית, הקרויה "הברית למען השינוי" (SZP) לקראת הבחירות ב-2011.
ב-15 ביולי 2011 ארבע המפלגות של SZP אימצו מצע משותף.
הקואליציה נודעה בהמשך תחת הכינוי "קואליציית קוקוריקו" .בבחירות שהתקיימו ב-4 בדצמבר 2011 הברית זכתה ב-40% מהקולות וב-80 מושבים מתוך 151, מול יריבתה העיקרית, האיחוד הדמוקרטי הקרואטי HDZ של יאדרנקה קוסור.
10 יום אחרי הניצחון בבחירות הוטל על מילנוביץ' על ידי הנשיא איבו יוסיפוביץ' להרכיב את הממשלה ה-12 של קרואטיה.
בנאומו בפרלמנט הכריז מילנוביץ' כי ממשלתו תדבק בתוכנית לחידוש הצמיחה הכלכלית, שהייתה רק 0.5% מתל"ג ב-2001, להעביר בפרלמנט קיצוצים נרחבים בתקציב ולהבטיח את הצלחת משאל העם על הצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי.
זוראן מילבנוביץ' נשוי משנת 1994 לסאנה לבית מוסיץ'.
זורבינג הוא שעשוע ספורטיבי, שהמשתתפים בו מתגלגלים, במורד גבעה או רמפה כשהם בתוך כדור פלסטיק גמיש ושקוף.
חלק מכדורי הזורבינג מכילים רתמות, ובהם יכולים להשתמש אדם אחד או שניים, בעוד שכדורים שאין בהם רתמות יכולים להכיל עד שלושה אנשים.
כדורים עם מאפיינים דומים, אך קטנים יותר, יוצרו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20, כשעשוע למכרסמים שהם חיות מחמד.
בשנות ה-80 פיתח מועדון הספורט האתגרי הלונדוני Dangerous Sports Club כדור ענק בקוטר של 23 מטרים, אך הוא פורק תוך זמן קצר.
ב-1994 הגו את רעיון הזורבינג שני ניו זילנדים, והם שנתנו לו את שמו.
הם ייסדו באוקלנד, יחד עם שותפים נוספים, את חברת ZORB Limited, במטרה להפעיל את הזורבינג ברחבי העולם באמצעות זכיינים.
האתר הראשון הוקם באותה שנה ברוטורואה שבניו זילנד, ומאז הוקמו אתרים נוספים ברחבי העולם, בין היתר באוסטרליה, אסטוניה, ארצות הברית בריטניה, הודו, יפן, סלובקיה, פולין, צ'כיה, קנדה, רוסיה, שוודיה, שווייץ ותאילנד.
במשך השנים הוקמו חברות נוספות המפעילות אתרי זורבינג.
ב-2001 נכללה לראשונה המילה Zorbing במילון אוקספורד, והיא הוגדרה בו כ"ספורט שבו המשתתף מאובטח בתוך כמוסה פנימית בתוך כדור גדול ושקוף, שמגולגל לאורך הקרקע או במורד גבעות".
ב-2009 אירעה באתר זורבינג צ'כיה תאונה במהלכה נהרגה מורה ותלמיד נפצע קשה.
בתאונה אחרת, שאירעה ב-2013 בעיירה דומבאי ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה שברוסיה, יצא כדור זורבינג מכלל שליטה, פגע בסלעים, ונבלם באגם קפוא במרחק קילומטר.
אדם אחד נהרג לאחר ששבר את צווארו, ושני נפצע קשה.
הכדור מורכב למעשה משני כדורים, אחד פנימי ואחד חיצוני, וביניהם שכבת אוויר, שמאפשרת לבודד את הנוסעים מפגיעות אפשריות ורצועות ניילון המחברות ביניהם.
קוטרו המקובל של הכדור החיצוני הוא 3 מטרים ושל הכדור הפנימי 2 מטרים.
רוחב שכבת האוויר הוא כ-50 ס"מ.
זורה ניל הרסטון הייתה אנתרופולוגית, חוקרת פולקלור, וסופרת אפרו-אמריקאית.
היא חיברה ארבעה רומנים, עשרות סיפורים קצרים, מחזות ומאמרים.
יצירתה הידועה ביותר היא הרומן "עיניהם צופות באלוהים", משנת 1937.
הרסטון נולדה חמישית מבין שמונה ילדים לג'ון ולוסי אן הרסטון.
אביה היה מטיף בפטיסטי, חקלאי-חוכר, ונגר, ואמה הייתה מורה.
היא נולדה בעיירה נוטאסולגה אשר במזרח מדינת אלבמה בדרום ארצות הברית, שבה גדל אביה ואביו לפניו (אף הוא מטיף בפטיסטי).
כשהייתה בת שלוש, עקרה משפחתה לעיירה איטונוויל - אחד היישובים הראשונים שהוקמו במיוחד לאפריקאים אמריקאים, במרכז מדינת פלורידה בשנת 1887. הרסטון סיפרה שמאז ומעולם ראתה באיטונוויל בית, היות שגדלה שם, ולעיתים ציינה אותה כמקום הולדתה.
בשנת 1897, נבחר אביה לשמש ראש העיירה, ובשנת 1902 מונה למשרת המטיף בכנסייה הגדולה ביותר ביישוב, כנסיית מאסדוניה מישינרי באפטיסט ( Macedonia Missionary Baptist).
בשנת 1901, ביקרו באיטונוויל כמה מורים מצפון ארצות הברית, והעניקו להרסטון ספרים, אשר חשפו אותה לספרות; לימים היא תיארה את המפגש כ"מעין היוולדות".
הרסטון תיארה את חוויית ילדותה באיטונוויל במסה בשם "How It Feels to Be Colored Me", שפרסמה בשנת 1928.
אמה של הרסטון נפטרה בשנת 1904. אביה נישא בשנית, והרסטון נשלחה לפנימייה בפטיסטית בג'קסונוויל, פלורידה.
לאחר זמן, חדלו הוריה מלשלם את שכר הלימוד, והרסטון סולקה מן הפנימיה.
היא מצאה פרנסה כמשרתת אישית לזמרת בלהקה נודדת שהעלתה מחזות זמר של גילברט וסאליבן.
בשנת 1917, החלה הרסטון לפקוד בית ספר תיכוני בתוך אוניברסיטת מורגן, מכללה בבולטימור, מרילנד ששירתה בעיקר אפריקאים אמריקאים בשעתו.
בערך בתקופה זו, אולי כדי לזכות בהשכלה תיכונית חינם, החלה הרסטון להתייחס לשנת 1901 כשנת לידתה.
היא סיימה את לימודי התיכון בשנת 1918.
באותה שנה החלה הרסטון ללמוד באוניברסיטת הווארד (Howard), שם הייתה לאחת החברות הראשונות באחווה זטא פי בטא, ונמנתה על מייסדי כתב עת סטודנטים בשם The Hilltop.
באוניברסיטה למדה הרסטון ספרדית, יוונית עתיקה, ספרות אנגלית, ורטוריקה, וסיימה לימודי תעודה בשנת 1920.
בשנת 1921 חיברה סיפור קצר בשם "ג'ון רדינג יורד הימה", ובזכותו התקבלה לחוג הספרותי של אליין לוק, The Stylus.
הרסטון עזבה את אוניברסיטת הווארד בשנת 1924, ושנה לאחר מכן זכתה במלגה מידי נאמנת בארנארד קולג' באוניברסיטת קולומביה, וכך הייתה לסטודנטית השחורה היחידה במכללה.
שם השלימה תואר ראשון באנתרופולוגיה בשנת 1928, בגיל 37. במסגרת לימודיה, ערכה מחקר אתנוגרפי עם האנתרופולוג פרנץ בועז, ועבדה גם עם רות בנדיקט ועם מרגרט מיד, שהייתה אז סטודנטית אף היא.
לאחר שסיימה את התואר הראשון, המשיכה בלימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה במשך שנתיים.
בשנת 1927, במהלך לימודיה, נישאה להרברט שין, מוזיקאי ג'אז וחבר לספסל הלימודים באוניברסיטת הווארד, שלימים נעשה רופא.
נישואיהם הסתיימו בשנת 1931. בשנת 1939, בעת שעבדה עבור מינהל קידום העבודות (WPA), נישאה לאלברט פרייס.
נישואין אלו נמשכו שבעה חודשים.
כשהרסטון הגיעה לניו יורק ב-1925, הרנסאנס של הארלם היה בשיאו, ועד מהרה היא הייתה לאחת הסופרים שבמרכזו.
זמן קצר לפני שהתחילה לימודיה בברנרד, הסיפור הקצר שלה "Spunk" נבחר לאנתולוגיית The New Negro, אוסף ראשון מסוגו של סיפורת, שירה ומסות המתמקדים בספרות אפריקאית ואפרו-אמריקאית.
ב־1926 פרסמה את המחזה Color Struck שעסק בין היתר באפליה על פי גוני עור בקהילה האפרו-אמריקאית, בייחוד ביחס לנשים.
המחזה עוסק במשולש אהבה: אמה חברתו כהת העור של ג'קסון הנאבקת על תשומת לבו של ג'קסון בעוד הוא מתעניין באפי בהירת העור.
המחזה זכה במקום שני בתחרות כתיבה של המגזין Opportunity ופורסם במגזין Fire!!.
ב-1929, עברה הרסטון לאו גאלי שבפלורידה, שם כתבה את Mules and Men, אשר יצא לאור בשנת 1935. הספר הוא אוסף אוטו-אתנוגרפי של פולקלור אפרו-אמריקאי, וכולל חומר שאספה הרסטון במשך ביקוריה במקומות מגוריהם של שחורים בפלורידה, לרבות מחנות כורתי עצים, ובניו אורלינס, משם אספה גם מידע על מארי לאבו ומסורות וודו.
בתקופה זו היא כתבה יחד עם לנגסטון יוז מחזה בשם Mule Bone: A Comedy of Negro Life in Three Acts אשר נגנז, ועלה לבמה בברודוויי רק עשרות שנים לאחר מותה, ב-1991.
הרסטון תרגמה את עבודתה האנתרופולוגית לאמנות במה, והמופע פרי ידה The Great Day, אשר כלל קטעי ריקוד ושירה אפריקאיים, עלה לבמה בתיאטרון ג'ון גולדן בניו יורק בינואר 1932. למרות ביקורות חיוביות, המופע ירד מייד, והרסטון נשארה בחובות בשל הוצאות ההפקה.
אף מפיק לא רצה להעלות את המופע.
הרסטון המשיכה בשלה, ויצרה עוד שני מופעים מוזיקליים: From Sun to Sun, שהיה מבוסס על The Great Day, ו-Singing Steel.
הרסטון האמינה שחובה לעשות דרמטיזציה לפולקלור כדי להנגיש אותו לקהל רחב ולשמרו.
שלושת הרומנים הראשונים של הרסטון יצאו לאור בשנות ה-30: Jonah's Gourd Vine (1934); "עיניהם צופות באלוהים", אותו כתבה במהלך שהותה בהאיטי לעשות שם עבודת שדה אנתרופולוגית, ואשר נחשב ליצירת המופת שלה; ו-Moses, Man of the Mountain, משנת 1939.
ב-1937 זכתה הרסטון במלגת גוגנהיים היוקרתית, כדי לקיים מחקר שדה אתנוגרפי בהאיטי ובג'מייקה.
מעבודה זו יצא Tell My Horse (1938), המתעד את הטקסים הרוחניים והתרבותיים בג'מייקה, ואת הוודו בהאיטי.
לאחר מכן עבדה במסגרת מיזם הסופרים הפדרלי של מינהל קידום העבודות על איסוף תיעוד הסטורי ותרבותי לארכיון מדינת פלורידה.
במהלך שנות ה-40 פורסמו עבודות של הרסטון בכתבי עת הכוללים את The American Mercury ו-The Saturday Evening Post.
הרומן האחרון שלה, Seraph on the Suwanee, המובחן מספריה האחרים בהתמקדותו בדמויות לבנות, יצא ב-1948. הוא בוחן את חוויותיהן של נשים מהשכבה החברתית המתויגת "זבל לבן".
ב-1952 נשלחה הרסטון מטעם העיתון Pittsburgh Courier לסקר את משפט הרצח של רובי מקולום, אישה שחורה מעיירה קטנה שהרגה רופא וסנטור לבן גזען במדינת פלורידה, צ.
מקולום לא הורשתה להעיד שאדמס אנס אותה באופן קבוע וכפה עליה להוליד לו ילדים.
המשפט, בו היא הורשעה, נערך בפני חבר מושבעים שכל חבריו גברים לבנים, מכיוון שבאותה תקופה לשחורים אסור היה לשרת כמושבעים.
הפך התיק למקרה מכונן במאבק בדרום למען זכויות אזרח.
כתביה של הרסטון – שנאלצה לשבת בגלריה מופרדת גזעית בקומה השנייה של בית המשפט כדי לסקר את המשפט – נכללו בספרו של ויליאם ברדפורד היווי, Woman in the Suwannee County Jail, אף על פי שהוא לא נתן לה את הקרדיט הראוי.
קטעי הכתיבה של הרסטון נבחרו על ידי ספריית אמריקה ב-2008 ברטרוספקטיבה של מאתיים שנים של כתיבה על פשע אמיתי.
עבודתה של הרסטון נעלמה במשך עשרות שנים מתשומת לב הציבור והאקדמיה, בשל מספר סיבות.
הבולטת שבהן הייתה התנגדות לשימושה של הרסטון בניב הדיבור השחור בספריה, במקום באנגלית תקנית.
הרסטון התעקשה על כך מסיבות פולקלוריסטיות, כדי לשמר את האותנטיות של האנשים והתקופות אותם תיעדה, וכן מסיבות של חוויות אישיות שלה באקדמיה ובעולם הספרות, ורצונה לייצג אנשים שחורים כשחורים, ולא בגרסה מולבנת.
מבקרים לבנים ראו בכך סגנון נחות, ואילו חלק מחבריה בתנועת הרנסאנס של הארלם טענו שהשימוש בדיאלקט מהווה קריקטורה של אפרו-אמריקאים הנטוע בגזענות.
הסופר השחור ריצ'רד רייט כתב בביקורתו על הספר "עיניהם צופות באלוהים" כי "ספרה לא פונה לקורא השחור, אלא לקהל הלבן אשר את טעמו השוביניסטי היא יודעת לרצות.
היא מנצלת את ההיבט של חיי השחור שנחשב ל'ציורי', ההיבט שמעלה חיוך מרחם על שפתי הגזע 'העליון'".
כשעבודתה חוותה תחייה בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ומאז, השימוש שלה בשפה האידיומטית זוכה דווקא לשבחים.
בשנות ה-30 וה-40, כאשר רוב עבודותיה פורסמו, היה רייט הסופר השחור המוביל.
בשונה מהרסטון, רייט כתב באופן פוליטי מופגן, כמישהו שספג אכזבות מהתנועה הקומוניסטית, ואשר ראה את המאבק השחור לקידום כלכלי וחברתי את הסיבה המרכזית לכתיבתו.
גישה זו הייתה משותפת לסופרים-גברים שחורים אחרים של התקופה, למשל רלף אליסון.
אך עבודתה של הרסטון לא באה מגישה פוליטית זו, ולא התאימה במובן הזה למאבק.
הכוח היחסי בין הרסטון לבין סופרים אלו נטה לטובת הסופרים הגברים.
הרסטון גם לא תמיד הסכימה עם העמדות המרכזיות של הפעילים האלה, משל בהתנגדות שלה לתוכניות הניו דיל, בטענה שאלו גורמים לתלות יתר בממשלה מצד שחורים, ומעניקים לפוליטיקאים יותר מידי כוח.
בעשור האחרון לחייה, במהלך שנות ה-50, הרסטון נעלמה כליל מהמרחבים התרבותיים והפוליטיים שהייתה במרכזם שנים קודם לכן.
היא שימרה את עצמאותה, והמשיכה לכתוב.
היא כתבה במכתב בשנת 1957: "התפתחתי בצורה פנומנלית כאמנית...
אם יקרה ואמות ללא אמצעים, מישהו יקבור אותי, אף על פי שאין ברצוני שכך זה יקרה".
מגזין, וזה עורר בה עניין מחודש.
בהמשך, פורסם אוסף כתבי פולקלור של הרסטון שנשמרו בארכיון בסמית'סוניאן, בשם Every Tongue Got to Confess (2001), עלה המחזה שכתבה עם יוז לבמה, ויצאו מהדורות מחודשות של ספריה.
כתביה הפכו לחלק מתוכניות לימודים במספר תחומים, כולל לימודים אפרו-אמריקיים; לימודי נשים, מגדר, ופמיניזם; אתנוגרפיה; ותאוריית גזע ביקורתית.
העניין המחודש בהרסטון קרה בד בבד עם עלייתן לבמה הספרותית של סופרות שחורות אחרות, כמו ווקר, מאיה אנג'לו, טוני מוריסון, אשר עבודתן – כמו עבודתה של הרסטון – כוללת את המאבק החברתי, החוקי והפוליטי של שחורים, אך לאו דווקא מתמקדת בו.
הרסטון תיירה רבות באיים הקריביים ובדרום האמריקאי, ונטמעה בתרבויות המקומיות כדי לנהל מחקר אנתרופולוגי.
נוהג זה נקרא "זכויות שגל" או "זכויות בועל" (paramour rights), והוא נבע מההפרדה הגזעית ההיררכית ששרתה בדרום, והתפתחה מהנהוג בתקופת העבדות.
הספר כלל גם סיפורי פולקלור רבים (יותר מ-70 קטעים מפלורידה בלבד), והחומר שבו שימש לה כבסיס לסיפורת שכתבה מאוחר יותר, למשל בספרה Jonah's Gourd Vine (1934).
ב-1936–1937 נסעה להאיטי וג'מייקה כדי לנהל שם מחקר, בתמיכת מלגת גוגנהיים.
המחקר הזה הוביל לספר Tell My Horse (1938).
בסוף שנות ה-40, היא חייתה במשך כשנה בהונדורס, שם קיוותה לגלות שרידים מאימפריית המאיה או מתרבות שעדיין לא נודעת.
היא לא גילתה שם תגליות, אך ניצלה את הזמן לכתוב את הרומן Seraph on the Suwanee, אשר עלילתו מתרחשת בפלורידה.
הרסטון התעניינה באופי הפולי-אתני של האוכלוסיות המקומיות, שרבות מהן, כדוגמת בני המיסקיטו סמבו ועם הגריפונה, היו ממוצא אפריקאי חלקי, ופיתחו תרבויות קראוליות.
בעשור האחרון לחייה, הרסטון עבדה ככתבת עצמאית עבור עיתונים ומגזינים, ובמסגרת עבודה זו סקרה את המשפט של רובי מקולום, שהורשעה ברציחתו של רופא לבן.
הרסטון התייעצה עם עורך העיתון Pittsburgh Courier, סם נאן, לגבי מה שידעה על "זכות השגל" והעלתה את האפשרות שמדובר במקרה כזה.
נאן ביקש לחשוף את הסוגיה לקהל לאומי.
כשהגיעה הרסטון ללייב אוק, שם התרחשו הרצח והמשפט, היא גילתה שהשופט הוציא צו איסור פרסום למשפט, וגם שהמקומיים סירבו לדון במה שקרה.
הרסטון האמינה שהשתיקה נבעה הן מהרצון להגן על שמו של הגבר הלבן, וכן משום שבעלה של רובי, סם מקולום, היה מעורב בעסקי הימורים בלתי חוקיים.
לאחר שנגזר דינה של מקולום למות, הרסטון כתבה סדרת כתבות שניתחו את האלמנטים החברתיים והגזעיים של המקרה.
אך הסדרה נקטעה כאשר התעוררה מחלוקת בינה לבין נאן לגבי תשלום, והיא עזבה.
הרסטון רצתה לסקר גם את הערעור של מקולום ואת המשפט החוזר, אך ללא מימון לא עלה הדבר בידה.
היא פנתה לכתב שהכירה, ויליאם ברדפורד היווי, כדי לעניין אותו במקרה.
היא חלקה עמו את כל החומרים שאספה במשפט הראשון, ואז גם ביקשה ממנו כרטיס לאוטובוס כדי שתוכל להגיע בעצמה למשפט החוזר.
היווי התעלם מבקשתה, אך נסע וסיקר את המשפט שהפך למפורסם ברחבי ארצות הברית הודות לסיקורה הקודם של הרסטון.
ב-1956 הוא כתב ספר על המקרה, Ruby McCollum: Woman in the Suwannee Jail, שהיה לרב מכר, ובו הזכיר את הרסטון רק בחטף.
הרסטון כתבה שהעדות של מקולום במשפט שלה הייתה הפעם הראשונה שאישה ממוצא אפרו-אמריקאי הורשתה להעיד לגבי אבהות ילדיה כשמדובר בגבר לבן, והיא האמינה שזה היה מכת המוות לזכויות השגל בדרום המופרד גזעית.
הרסטון עבדה אחרי זה במספר עבודות שונות, ביניהם בספריה הטכנית בבסיס חיל האוויר, אך פוטרה משם בטענה שהיא "משכילה מדי".
היא עברה לפורט פירס, עיירה גדולה יותר, כדי למצוא עבודה ממנה תוכל להתקיים, ועבדה מדי פעם כמורה מחליפה.
בגיל 60, הרסטון נאבקה לשרוד, וביקשה סיוע מלשכת הרווחה.
היא אפילו ניסתה לעבוד תקופה כמשרתת בית.
בתקופה בה נאבקה לשרוד, הרסטון נאלצה להיכנס לבית סעד של הרווחה, ולקתה בשבץ מוחי בעת שהותה.
היא נפטרה מהתקף לב כתוצאה מלחץ דם גבוה ב-28 בינואר 1960, ונקברה בבית העלמין Garden of Heavenly Rest בפורט פירס.
שרידיה הופקדו בקבר לא מסומן, אשר נותר כך עד שנת 1973, אז הסופרת אליס ווקר, יחד עם חוקרת הספרות שרלוט ד.
האנט, החליטו לחפש את קברה, במעין מסע עלייה לרגל, וסימנו את הקבר שהאמינו שהוא שלה.
לאחר מותה, יצא צו לשרוף את כל מסמכיה.
שוטר מקומי, פטריק דובאל, שהיה מיודד עם הרסטון, עבר במקום, וכיבה את האש, וכך הציל אוסף כתבים ספרותיים חשובים.
רוב המסמכים הועברו לספריית אוניברסיטת פלורידה ב-1961.
חוקר הספרות ג'ון מקוורטר קרא להרסטון "השמרנית השחורה האהובה על אמריקה", בעוד חוקרים והיסטוריונים אחרים מעדיפים לכנות אותה ליברטריאנית.
היא הייתה רפובליקנית אשר דגלה באי-התערבות אמריקאית של מה שמכונה "הימין הישן", והעריצה את תורת הסיוע-העצמי של בוקר טי.
היא התנגדה למספר פילוסופיות (קומוניזם והניו דיל ביניהם) אשר נתמכו על ידי חבריה בתנועת הרנסאנס של הארלם, כמו לנגסטון יוז, אשר תמך בברית המועצות בשנות ה-30, ואף הילל אותה במספר משיריו.
אך למרות המשותף בין השקפותיה לבין הימין הישן בנוגע למדיניות חוץ ופנים, היא לא הייתה שמרנית חברתית.
כתביה מייצגים גישה פמיניסטית אינדיבידואליסטית, ובמובן זה היא יותר דומה לסופרות ליברטריאניות בנות זמנה, כמו רוז ויילדר ליין ואיזבל פטרסון.
ואף על פי שציטוטים אישיים שלה מעידים על חוסר אמונה בדת, באוטוביוגרפיה שלה, Dust Tracks on a Road, היא לא פסלה כל סוג של רוחניות.
בבחירות של 1952 תמכה הרסטון במועמד רוברט טאפט, מכיוון שכמוהו התנגדה למדיניות הניו דיל של פרנקלין דלאנו רוזוולט.
היא התנגדה גם למדיניות החוץ של התערבות בה דגלו גם רוזוולט וגם הארי טרומן.
היא הוקיעה את הצביעות של מדיניות כזו באוטוביוגרפיה שלה, וכתבה שזה אירוני שאותם אנשים שמתלהמים בנושא חירות וחופש כשמדובר במדינות זרות, אך מונעים חירות מקבוצות שלמות במדינתם הם.
היא כתבה שרוזוולט "יכול לקרוא בקול רם אל מעבר לים" למען ארבע החירויות שלו, אך שאין לו "את האומץ לדבר אפילו בלחש כאן בבית".
כשטרומן הורה על הפצצה גרעינית על הערים הירושימה ונגסאקי, היא קראה לו "השוחט של אסיה".
הרסטון גם התנגדה לקביעת בית המשפט העליון בתיק בראון נ.
מועצת החינוך ב-1954, אשר הורה על סיום ההפרדה הגזעית במוסדות חינוך.
היא הרגישה שאם בתי ספר היו באמת שווים, והיא האמינה שהם היו בכיוון ליהפך לשווים, אזי חינוך של שחורים ביחד עם לבנים לא יגרום לחינוך טוב יותר.
בנוסף, היא חששה מכך שביטול בתי הספר השחורים והוראה שחורה יגרום יביא לסופה את העברת מסורות תרבותיות משמעותיות לדורות הבאים של אפרו-אמריקאים.
היא כתבה מכתב למערכת העיתון Orlando Sentinel בכותרת "Court Order Can't Make the Races Mix" (צו בית משפט לא יכול לאלץ את הגזעים להתערבב) באוגוסט 1955. היא הבהירה שהיא לא חוזרת בה מהתנגדותה להפרדה גזעית, אלא חוששת שהתערבות מסוג זה מצד הממשלה הפדרלית תחתור תחת חירויות הפרט במגוון נושאים בעתיד.
הרסטון כתבה גם שהיא מתנגדת להעדפה מתקנת עבור שחורים:
דרווין טרנר, אחד הביוגרפים של הרסטון, ביקר אותה על התנגדותה להשתלבות גזעית ולתוכניות שמטרתן להבטיח לשחורים את הזכות לעבוד.
הרסטון כנראה התנגדה לתוכניות אלה מתוך תחושות של כבוד ועצמאות.
היא אמרה שהיא לא "תתכופף בפני האדם הלבן" והאמינה שבתי ספר לשחורים הם "מספקים".
אחרים ביקרו את הרסטון בשל התיאורים הסנסציוניים בעיניהם של וודו.
במאמרו The Crisis, הרולד פריס ביקר אותה כשלטענתו היא מנציחה "פרימיטיביזם שחור" כדי לקדם את הקריירה הספרותית שלה.
בכתב העת Journal of Negro History נטען שעבודתה בנושא מקדמת תפישה של בורות ואמונות תפלות בקרב אפרו-אמריקאים.
ג'פרי אנדרסון טען שמתודות המחקר של הרסטון מפוקפקות, ושהיא המציאה חומרים בנושא וודו.
הוא מציין שהיא הודתה שהמציאה דיאלוג שנכלל בספרה Mules and Men, והאמין שטענות אחרות הכלולות בספר מפוקפקות באותה מידה.
מספר סופרים טענו שהרסטון השתמשה בפלגיאט בלפחות שלושה מכתביה, למשל במאמר "Cudjo's own story of the last African slaver" עליו נטען שכתבה רק רבע ממנו,{{הערה|Robert Hemenway, "Zora Neale Hurston: A Literary Biography, pp.
באיטונוויל שבפלורידה, שם הרסטון גדלה, מתקיים לזכרה כל שנה פסטיבל אמנות הקרוי על שמה.
שם גם הוקם מוזיאון זורה ניל הרסטון לאמנות, וכן ספרייה על שמה.
"בית זורה ניל הרסטון" בפורט פירס שבפלורידה יועד כאתר מורשת לאומי.
העיר חוגגת את מורשתה של הרסטון במגוון אירועים שנתיים, כולל פסטיבל, ימי כובעים ומסיבות יום הולדת.
ב-2002 נכללה הרסטון ברשימת "מאה האפרו-אמריקאים הגדולים" שערך החוקר מולפי קטה אסנטה.
מכללת ברנרד הקדישה את הכנס שלה לשנת 2003 להרסטון ולחקר עבודתה.
המושב המרכזי של הכנס היה הרצאתה של אליס ווקר, בה תיארה את גילויה את עבודותיה של הרסטון ופרסומן המחודש.
פרס זורה ניל הרסטון נוסד בשנת 2008 מטעם איגוד הספריות האמריקאי, למען מנהיגות בקידום ספרות אפרו-אמריקאית.
הרסטון הוכנסה למחזור הראשון של היכל התהילה לסופרים של ניו יורק ב-2010.
בינואר 2014, לרגל יום השנה ה-123 להולדתה של הרסטון, כיבדה אותה גוגל בגוגל-דודל.
היא הייתה אחת מהמחזור הראשון של סופרים אשר הוכנסו להיכל התהילה לסופרים של מדינת אלבמה, ב-8 ביוני 2015.
עיניהם צופות באלוהים (1937) תורגם לעברית ויצא לאור בהכורסא (2018)
בשנים 1935 ו-1936 צילמה הרסטון חומר תיעודי כחלק מעבודת השטח שלה בהאיטי ובפלורידה, הכולל ראיות אתנוגרפיות בנוגע לפרקטיקות וודו והודו.
האוסף נשמר בארכיון הפולקלור האמריקאי בספריית הקונגרס.
ב-1989 שודר ב-PBS דרמה המבוססת על חייה של הרסטון, בשם Zora is My Name!.
ב-1999, הופיעו הרסטון ועבודותיה בתוכנית התיעודית I'll Make Me a World, אשר סיקר אמנות אפרו-אמריקאית במאה ה-20.
ב-2001 יצא סרט קצר המבוסס על סיפורה The Gilded Six Bits, שהוקרן בפסטיבלי סרטים.
בסרט הקולנוע משנת 2004, Brother to Brother, שעלילתו מתרחשת חלקית במהלך הרנסאנס של הארלם, מופיעה דמותה של הרסטון המגולמת על ידי אונג'נו אליס.
ספרה "עיניהם צופות באלוהים" עובד לסרט טלוויזיה באותו השם על ידי אולפני הארפו של אופרה וינפרי, ובו כיכבה האלי ברי בתפקיד ג'ייני ספארקס.
ב-8 באפריל 2008 שודר כחלק מסדרת American Masters ב-PBS סרט תיעודי בן 90 דקות, Zora Neale Hurston: Jump at the Sun, שנכתב ובוים על ידי קריסטי אנדרסון.
ב-2009, הרסטון הופיעה בסרט התיעודי Soul of a People: Writing America's Story, ששודר בערוץ הסמית'סוניאן.
ב-2017, שודרה ברדיו BBC תוכנית דוקומנטרית על הרסטון בשם A Woman Half in Shadow, שפורסם לאחר מכן כפודקאסט.
בסרט הקולנוע משנת 2017, Marshall'', רוזונדה תומאס מגלמת את הרסטון.
זוריה לוהנסק (באוקראינית: Зоря Луганськ) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מהעיר לוהנסק המשחק בליגת העל האוקראינית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1923 בשם "מטאליסט לוהנסק" והורכבה מעובדי מפעל לייצור קטרים בעיר לוהנסק.
בתחילת שנות ה-60 שונה שם הקבוצה ל"זוריה" (שחר באוקראינית).
עלתה לראשונה לליגת העל הסובייטית מליגת המשנה בשנת 1967. בשנת 1972 זכתה זוריה באליפות ליגת העל הסובייטית (זאת האליפות היחידה של הקבוצה הן בברית המועצות והן באוקראינה העצמאית).
בשנים 1974 ו-1975 עלתה הקבוצה לגמר גביע ברית המועצות בכדורגל, אך בשני המשחקים הפסידה ליריביה.
הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה של ברית המועצות עד לעונת 1979, אותה סיימה במקום לפני האחרון ונאלצה לרדת ליגה.
הקבוצה נשארה בליגות המשנה של ברית המועצות עד להתפרקות המדינה.
עם כינון אוקראינה העצמאית הצטרפה זוריה לוהנסק לפרמייר-ליג.
בעונת 1995/1996 הקבוצה הודחה מהפרמייר-ליג.