tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אבקסיס כיהנה כיו"ר הפורום בין השנים 2008–2010 וכנשיאת העמותה בין השנים 2010-2015.
בשנת 2009 שיחקה אבקסיס בהצגה "האישה מן הים" (תיאטרון תמונע), ובאותה השנה שיחקה גם בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "תיבת נח".
בשנת 2010 גילמה את דמותה של טליה קליין, אשת שבוי צה"ל החוזר מהשבי לאחר 17 שנים, בסדרה "חטופים" בשידורי קשת.
על תפקידה בסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה", ובשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה "אדמה" לצד ליאור אשכנזי, מוחמד בכרי ונתי רביץ.
בשנת 2013 שיחקה תפקיד משנה בסרטו של רשף לוי "לצוד פילים".
בשנת 2014 שיחקה בסרטו של ערן ריקליס, המתבסס על ספרו של סייד קשוע - "ערבים רוקדים (זהות שאולה)" ובסרטה של קרן ידעיה, "הרחק מהיעדרו".
בשנת 2018 הנחתה לצד דני קושמרו את טקס הדלקת המשואות לרגל חגיגות יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל.
באותה שנה שיחקה בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר", וכן בסרטו של עמוס גיתאי "רכבת קלה".
ב-2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "הד", לצד יורם טולדנו.
באותה שנה שיחקה במיני-סדרה הצרפתית "À l'intérieur" בתור איריס גלמונט.
בשנת 2020 הפיקה וביימה את הסרט התיעודי "ריימונד אל בידאוויה", בו גם השתתפה.
הסרט הוקרן לראשונה באירוע הפתיחה של פסטיבל דוקואביב 2020.
בשנת 2021 דיבבה בסרט האנימציה ההיסטורי "אגדת חורבן" שביים וכתב גידי דר את דמותה של המלכה ברניקי.
בשנת 2024 גילמה את סבין תעסה בסדרת הדוקו-דרמה "שחר אדום" שמבוססת על אירועי השבעה באוקטובר, שיחקה בסרט "עדיין לא מאוחר" ובנוסף השתתפה בסדרת הדרמה "פטריק" בתפקיד הילה מלול, אשתו של פטריק (שלום אסייג).
בשנת 2025 גילמה אם שכולה בסרטו של עמוס גיתאי "למה מלחמה".
בשנת 2025 שיחקה בשני פרקים בסדרה "יקומות" של רועי כפרי.
בשנת 1996 נישאה אבקסיס לשחקן ליאור מילר ובאותה השנה נולד לשניים בן.
משנת 2004 אבקסיס הייתה בזוגיות עם איש העסקים רוני דואק, גרוש ואב לארבעה ילדים ולשניים נולד בן משותף בשנת 2005. ב-2014 השניים נפרדו.
משנת 2018 אבקסיס בזוגיות עם איש חיי הלילה צח בר.
יעל אביב (10 ביוני 1945 – 10 בינואר 2025) הייתה מלהקת ושחקנית ישראלית.
יעל אביב נולדה בלודז' בפולין בשם גיזה וידזר.
היא עלתה לישראל בעליית גומולקה ולמדה בבית ספר אליאנס בתל אביב.
בעקבות רצונה להתפרסם, היא נהגה לברוח מבית הספר ולהגיע לבית הקפה "כסית", שם פגשה את דוד אבידן ועידוא בן גריון.
באותה תקופה העניק לה מנחם גולן את השם "אביב".
אחד מחברי נעוריה היה הבמאי בועז דוידזון.
עוד לפני שהייתה בת 18 החלה להשתתף בפרסומות, בסרטי קולנוע ובתיאטרון (תיאטרון חיפה, תיאטרון בימות והתיאטרון הקאמרי).
בקיץ 1963 היא השתתפה בצילומי הסרט "אולי תרדו שם" ולקראת סוף 1963, לוהקה לתפקיד גלינה בסרט "משפחת שמחון".
היא הגיעה לשיא הצלחתה ב-1971, כששיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
אחר כך, הופיעה בהצגות שונות, שהאחרונה שבהן הייתה במחצית הראשונה של 1973, "השפעת קרני גמא על ציפורני החתול".
בעקבות הצטרפותה ל"קבוצת העין השלישית" בהנהגת ז'ק קתמור, התנתקה מעולם הקולנוע ובספטמבר 1973 עזבה את ישראל עם בעלה, עורך הדין והסופר יצחק שני.
הם ירדו ללונדון, שם נולדה בתם, הצלמת תאי שני.
משם עברו לגואה שבהודו שם התגוררה במשך כעשר שנים ועסקה בעיצוב אופנה.
כשבתה הגיעה לגיל בית ספר, עברה עם משפחתה לבלגיה כדי שהבת תוכל ללמוד בבית ספר בינלאומי שם.
לאחר כשבע שנים בבלגיה, נפרדה מבעלה, ובשנת 1994 חזרה אביב לישראל ושימשה עוזרת-במאי שלישית בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה".
אחר כך עסקה בליהוק לפרסומות בערוץ 2 ובהדרגה הפכה למלהקת בכירה לסרטים ולסדרות טלוויזיה.
אחת התגליות הגדולות הנזקפות לזכותה היא יעל בר זוהר, אותה ליהקה לפרסומת של בגדי ים, כשבר זוהר הייתה נערה בת 15.
יעל אביב נפטרה בליסבון, בירת פורטוגל, ב-10 בינואר 2025.
האב - יוהאן אוגוסט סטרינדברג
יעל איתן (נולדה ב-12 בנובמבר 1983) היא שחקנית טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
בגיל שמונה הצטרפה לתיאטרון "אלמוג" של רבקה ויוסי אלמוג, במסגרתו שיחקה בשתי הצגות חינוכיות לתיכונים: "אגדות ימי הבריאה" (1999–2001) ו"חושים" (2000–2002).
בצבא שירתה איתן בחיל האוויר.
בתום שירותה הצבאי הלכה ללמוד אילוף כלבים באקדמיה לכלבנות של יוסי סמואל.
יעל איתן למדה משחק במשך 3 שנים (2007-2010) בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב.
איתן משחקת מאז סיום לימודיה בסטודיו של ניסן נתיב בהצגה "כשהאנייה שוקעת", שמספרת על טביעתה של הטיטניק.
זו הייתה הצגת הסיום שלה בניסן נתיב והיא רצה בצוותא בשנים 2010–2012, בבימויה של דניאלה מיכאלי ובה משחקים כמעט כל בני כיתתה, כ-14 איש.
בשנת 2008 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הילדים "האי", בה גילמה את דמותה של דינה, ארוסתו של בן (אביב אלוש) ובתו של המפקד מישל (רמי ברוך).
בשנת 2010 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה "חטופים" בתפקיד דנה קליין, בתו של נמרוד קליין (יורם טולדנו) ושל טליה קליין (יעל אבקסיס); דנה היא חיילת, שגדלה בלי אבא, שנחטף 17 שנה קודם לכן.
בשנת 2012 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2011 שיחקה בהצגה "לקפוץ מעל העננים" בבימויה של אסנת זיביל, בתיאטרון הנפש.
היא גילמה את דמותה של אלונה, חונכת של ילד הלוקה בשיתוק מוחין שבהיותה בת שש עשרה מקימה תנועת נוער שתשלב ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים רגילים.
בשנת 2011 החלה לשחק בהצגה "הבוגד" בבימויו של ניר ארז בתיאטרון באר שבע.
איתן מגלמת את דמותה של ירדן דואני, בתם של טומי (אמיר קריאף) וקתי דואני (נדיה קוצ'ר).
ירדן היא מורה במקצועה, אידיאליסטית מאוד בדומה לאביה, שמנהלת רומן עם העיתונאי (מיכאל אלוני או ג'ייסון דנינו הולט בדאבל קאסט).
בשנת 2011 שיחקה ב"מבצע קיפוד", בערוץ לוגי.
היא גילמה את דמותה של מנהלת מרכז להצלת צבי ים במבואות ים.
איתן שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "החברים של נאור", "אולי הפעם" ו"גירושים נפלאים".
בשנת 2012 החלה לשחק בהצגה "למה לא באת לפני המלחמה" בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי בתיאטרון באר שבע.
היא גילמה את דמותה של אליזבת (ליזי דורון) מגיל שמונה ועד גיל שמונה עשרה.
ההצגה מגוללת את מערכת יחסיה עם אמה (שירי גולן), שהיא ניצולת שואה ועם חברותיה.
על הצגה זו זכתה באותה השנה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה.
בשנת 2012 החלה לשחק בהצגה "הרפתקה בחולות" – בבימויה של שלומית ארנון בתיאטרון אורנה פורת.
היא מגלמת את דמותה של ענבר, שמוצאת גזיר עיתון, מתחילה להתכתב עם מישהו מהעבר וחוזרת אחורה בזמן לתקופת הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, לומדת על ערכים, אסרטיביות ולבסוף שבה להווה.
בשנת 2018 כיכבה בסדרה בנטפליקס "אלי", סיפורו של אלי כהן כמאיה, סוכנת מוסד, מפעילה של אלי כהן.
הסדרה צולמה במרוקו והונגריה, משחקים בה גם סשה ברון כהן ונואה אמריך והישראלים עמוס תמם ואורי גבריאל.
בשנת 2019 כיכבה בסרט המלחמה האמריקאי "ג'ארהד: חוק השבות" כנטע לוריא, קצינה בצה"ל.
הסרט שצולם בחלקו בישראל כיכבו בו רוברט פטריק ואמורי נולסקו והישראלים אורי פפר וצחי הלוי.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "מנאייכ" בתור כתבת בחדשות.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "גוף שלישי" בתור רוני.
בשנת 2024 שיחקה בסדרה רוח צפונית בתור רס"ן רעות שפר.
יעילות קוונטית היא יעילות של התקנים אלקטרו-אופטיים הממירים אור לצורת אות אחרת.
היעילות הקוונטית מוגדרת כאותו חלק מכלל הפוטונים הפוגעים בהתקן, שיותמרו לאות חשמלי.
בהתקנים אלקטרוניים שבהם כל פוטון "מומר" לאלקטרון, למשל חיישן CCD, מחושבת היעילות הקוונטית כיחס בין כמות האלקטרונים שנוצרים ברכיב ביחידת זמן לכמות הפוטונים הפוגעים בו ביחידת זמן.
"יעילות קוונטית חיצונית" של רכיב אלקטרוני מתייחסת לזרם במוצאו של רכיב ולא לזרם שנוצר בו, בהינתן שחלק מהזרם שנוצר ברכיב לא מגיע למוצאו עקב איבודים, בפרט רקומבינציה של אלקטרונים עם חורים.
את היעילות הקוונטית מקובל לציין כשבר עשרוני (למשל 0.6) או באחוזים (למשל 60%).
יעילות קוונטית של התקן איננה גודל קבוע, אלא תלויה במאפייני הקרינה האלקטרומגנטית שפוגעת בהתקן.
תלות בסיסית היא באורך הגל של הקרינה.
כך, למשל, היעילות הקוונטית של מצלמה דיגיטלית ביתית פשוטה היא גבוהה באורכי גל בתחום האור הנראה, דבר המאפשר צילומי צבע.
לעומת זאת, היעילות הקוונטית שלה באורכי גל של קרינת רנטגן היא כמעט אפסית, ולכן אינה מאפשרת דימות בתחום זה.
תלות אפשרית נוספת היא בעוצמת האור.
כך, למשל, בתנאי אור יום היעילות הקוונטית המרבית של עין האדם היא באורך גל של 555nm ואילו בתנאי חשיכה היעילות המרבית היא באורך גל של 507nm .
היעילות הקוונטית היא מאפיין בסיסי של חיישנים שונים המאפשר השוואה בין יעילותם.
יעילות קוונטית של מצלמות CCD לשימושים מדעיים יכולה להגיע עד קרוב ל-100% באורכי גל מסוימים
, יעילות קוונטית מרבית של סרטי צילום היא כ-10% ואילו זו של העין מגיעה לשיא של כ-5%.
יעילות קוונטית מאפיינת גם תאים פוטו-וולטאיים, בהם היא יכולה להגיע גם עד 46%.
הגדרת היעילות שניתנה בראשית הערך היא של גודל חסר ממד, כפי שנהוג להגדיר יעילות באופן כללי, כיחס בין שני גדלים זהי ממד, בדרך כלל הספק או, בהקשר זה, מספר חלקיקים (פוטונים מול אלקטרונים).
עם זאת, לעיתים משתמשים במונח "יעילות קוונטית" כדי לתאר יחסים אחרים, למשל זרם מושרה ליחידת שטף קרינה.
יעל אופנבך (נולדה ב-1968) היא מוזיקאית, מתופפת ופזמונאית ישראלית.
למדה באנגליה מוזיקה הודית וטאבלה, וכן צילום.
בשנת 1992 הצטרפה ללהקת הברירה הטבעית, ומאז היא חברה בלהקה כמתופפת ונגנית כלי הקשה.
הייתה בת זוגו של שלמה בר, מנהיג "הברירה הטבעית", ולהם שלושה בנים.
הפיקה וניהלה את ההופעות והסדנאות של בר בישראל ומחוצה לה.
כמו כן היא מלווה נגנים הודים במוזיקה הודית קלאסית.
אופנבך עוסקת בכתיבה, וכמה משיריה הולחנו בידי שלמה בר ומושרים על ידי הברירה הטבעית.
אחד משיריה, "גברת ריטה לין", יוצא נגד השימוש בריטלין לילדים.
יעל אנדורן קרני (נולדה ב-3 באוקטובר 1970) היא מנהלת ישראלית ששימשה כמנכ"לית משרד האוצר ומנכ"לית "עמיתים" - הגוף המנהל את קרנות הפנסיה הגרעוניות.
אנדורן נולדה בקיבוץ גבעת השלושה (1970), והיא נכדתו של בני מרשק.
כשהייתה כבת שלוש עברה עם משפחתה לשליחות בטהראן בעקבות עבודתו של אביה, בגיל שש חזרה עם משפחתה לישראל והתגוררה ברמת השרון ובגיל עשר שוב עברה בעקבות שליחות אביה ללונדון.
לאחר שמשפחתה שבה לישראל, למדה בתיכון רוטברג ברמת השרון, ושם הכירה את רועי ורמוס, לימים מנכ"ל פסגות בית השקעות, אשר לו נישאה בהמשך.
הם היו נשואים חמש שנים עד שנפרדו.
את שירותה בצה"ל עשתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
אנדורן למדה סוציולוגיה וכלכלה לתואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון וחשבונאות, שניהם באוניברסיטה העברית.
בשנת 1994 החלה לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר.
בשנת 2000 התמנתה לסגנית ראש האגף האחראית על כלל התקציבים החברתיים ולאחר מכן למשנה לראש האגף.
אנדורן עזבה את אגף התקציבים בשנת 2005, לאחר שסייעה לקדם רפורמות שמטרתן עידוד הצטרפות לשוק העבודה וקיצוץ הקצבאות.
רפורמות אלו כללו גם את "תוכנית מהל"ב" ("תוכנית ויסקונסין").
בשנת 2005 מונתה למנהלת 8 קרנות הפנסיה הוותיקות בהסדר, ומיזגה אותן לקבוצת "עמיתים".
הקבוצה מנהלת את 8 קרנות הפנסיה הגרעוניות, בהן כ-160 אלף עמיתים פעילים והן משלמות פנסיה לכ-250 אלף פנסיונרים.
היקף הנכסים המנוהלים עמד על כ-160 מיליארד.
אנדורן הפחיתה כשליש ממצבת העובדים והביאה לחיסכון של ארבעים אחוז בעלויות.
אנדורן הובילה את הסדר "צים" ששמר על זכויות בעלי איגרות החוב.
ביולי 2011 סיימה את תפקידה כמנכ"ל "עמיתים".
ביוני 2011 מונתה לחברה בוועדה לתכנון ולתקצוב במסגרת המועצה להשכלה גבוהה ושימשה כיו"ר ועדת הביקורת.
באוקטובר 2011 הצטרפה לדירקטוריון אל על, כמו כן כיהנה כדירקטור בריטליקס, בכלל בריאות וכדירקטור חיצוני בבתי זיקוק לנפט.
היא התפטרה מתפקידיה לאור מינויה למנכ"ל משרד האוצר.
בראשית 2012 הצטרפה כשותפה לקרן האשראי להיי-טק "פלנוס", מקבוצת ויולה.
באפריל 2013 מונתה למנכ"לית משרד האוצר, והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
במאי 2013 מונתה לעמוד בראש הוועדה לבחינת הסדרי החוב בישראל.
בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת העשרים סיימה את תפקידה במרץ 2015 והחליף אותה שי באב"ד.
מונתה ליו"ר ועדת האסטרטגיה של קרן הריט "מגוריט", תפקיד ממנו פרשה בסוף 2017.
באוקטובר 2017 מונתה לדירקטורית חיצונית באל על.
היא מכהנת גם כדירקטורית ב"קסטרו מודל" ו"אלרון".
היא חברה בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
אנדורן נשואה (בשנית) לאופיר קרני, מנכ"ל חברת דן, ולהם שלוש בנות.
יעל אלמוג (נולדה ב-6 במרץ 1968) היא עורכת דין, המכהנת כמשנה למנכ"ל והיועצת המשפטית בבנק הפועלים.
כיהנה כמנכ"ל IFRS Foundation וכמנהלת המחלקה הבינלאומית ברשות ניירות ערך ועוד קודם לכן, כעיתונאית, שחקנית ומנחה.
אלמוג נולדה בירושלים, והיא הבכורה מבין שלוש אחיות.
אביה כלכלן, ואמה חדווה הייתה עורכת תוכניות בקול ישראל.
בגיל 6 עד 11 התגוררה אלמוג עם משפחתה בצ'ילה ובארגנטינה, ובהמשך חזרה המשפחה לישראל.
שירתה בגלי צה"ל כמפיקת חדשות וכתבת לענייני תרבות.
לאחר שחרורה מצה"ל הגישה מ-1988 במשך ארבע שנים את מגזין הטלוויזיה הפופולרי לנוער "תוססס" בערוץ הראשון, לצד תמיר קמחי ורוית פררה, אמנון פישר, ירדן בר-כוכבא ואקי אבני.
לאחר מכן הגישה את מגזין הקולנוע "אקשן" בטלוויזיה החינוכית בערוץ 2 (לצד אורנה בנאי); את התוכנית "סל בסלון" בערוץ הספורט; את טקס פרסי "ויוה 2000"; תוכניות בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק; ותוכנית בנושא ספורט אתגרי "G-10" בערוץ 10 (2003, לצד עמית ענבר ולי זיו).
כן שיחקה בסרטי הקולנוע "צלקת", "זולגות הדמעות מעצמן" ו"אושר ללא גבול".
במקביל ללימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, שימשה אלמוג גם ככתבת ועורכת בנושאי תרבות במשך שלוש שנים במדור "גלריה" של העיתון "הארץ".
סיימה תואר שני במשפטים בהצטיינות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
ב-1999 חזרה לישראל והתמחתה בעריכת דין אצל עו"ד מני מזוז, במחלקת בג"ץ בפרקליטות המדינה.
לאחר ההתמחות שימשה כעורכת דין במחלקה המשפטית של רשות ניירות ערך, ובמקביל עבדה כמרצה לדיני ניירות ערך באוניברסיטת חיפה.
שימשה כתובעת במחלקת מיסוי וכלכלה בפרקליטות מחוז תל אביב עד 2006 וייצגה את המדינה בתיקים פליליים בתחום העבריינות בשוק ההון.
התמחותה היא בעבירות "צווארון לבן".
ניהלה את המחלקה הבינלאומית ברשות ניירות ערך.
בסמוך לפרוץ המשבר הכלכלי שהכה בעולם בסופו של העשור הראשון של המאה ה-21, מונתה אלמוג לעמוד בראשות ועדה בין-משרדית להסדרת שירותי קסטודי בשוק ההון בישראל.
בוועדה לקחו חלק בכירים ממשרד האוצר, רשות ניירות ערך, בנק ישראל ורשות המיסים.
הוועדה פרסמה המלצות ביניים באוגוסט 2010 וב-3 בינואר 2012 מסרה את המלצותיה הסופיות.
אלמוג אף ייצגה את רשות ניירות ערך בארגון רשות ניירות ערך הבינלאומי, וכיהנה כיו"ר ה-monitoring group - ועדה פנימית של הארגון בהשתתפות 80 מדינות שאחראית על מעקב ופיקוח על ביצוע ההסכם המולטי-לטרלי של הארגון הבינלאומי של רשויות ניירות ערך.
עד חודש מאי 2011 כיהנה גם כיועצת בכירה לראש רשות ניירות ערך.
ב-23 בינואר 2012 מונתה למנכ"ל IFRS Foundation, ארגון הפועל לקידום אימוץ ויישום התקנים הבינלאומיים לדיווח חשבונאי IFRS.
בפברואר 2017 מונתה למשנה למנכ"ל בנק הפועלים.
בהמשך מונתה ליועצת המשפטית הראשית בבנק הפועלים.
בינואר 2026 הודיעה אלמוג כי היא מבקשת לסיים את תפקידה בבנק.
יעל אבי-יונה (גולדפרב) (1941 - 24 באוקטובר 2012) הייתה ציירת ישראלית.
אבי-יונה הייתה בוגרת האקדמיה לאמנות "בצלאל" וחברה באגודת הציירים והפסלים.
אבי-יונה נולדה בירושלים, בת לפרופסור מיכאל אבי-יונה.
בילדותה התגוררה כשנתיים בקבוצת שילר, בה התגוררו הורי אביה.
בין השנים 1959–1963 למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל".
בשנת 1983 זכתה בציון לשבח בתחרות עיצוב אמנותי בנושא "ירושלים כסמל" לאמנות יהודית.
בשנת 1984 הקימה את "גלריה אבי-יונה" ומאז ניהלה את הגלריה.
בשנת 1994 התחתנה אבי-יונה עם האמן דב לדרברג, והחלה לשתף עמו פעולה בתערוכות.
אבי-יונה הציגה את התערוכה "דיוקנאות סופרים ישראלים בני זמננו" ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים, וכן את התערוכה "השיטתיות שבמסתורין" בוושינגטון די.
אבי-יונה ציירה את היצירה "שנים עשר השבטים" עבור בית הכנסת "יד מרדכי" שבירושלים.
יעל איכילוב (נולדה ב-1968) היא סופרת ועורכת ישראלית.
יעל איכילוב נולדה בשם יעל גלנט למיכאל גלנט ופרומה לבית סגל וגדלה בגבעתיים.
אחיה הבכור הוא האלוף במילואים ושר הביטחון לשעבר יואב גלנט.
איכילוב שירתה כקצינה בחיל הקשר.
למדה לתואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית, ובמקביל ללימודים ניהלה חנות של רשת סטימצקי.
בשנים 1995–2003 עבדה כדוברת הוצאת "הספריה החדשה" בעריכת פרופ' מנחם פרי.
היא לימדה דוברות, יח"צנות וספרות בחוג למו"לות בבית ברל, ובין השנים 2004–2006 כתבה ביקורות ספרות במוסף הספרים של עיתון "הארץ".
כתבה טור הומוריסטי שבועי בעיתון "לאשה", והגישה מדי שבועיים פינה, בתוכנית הטלוויזיה "סיגליות" של סיגל שחמון, שבה המליצה על ספרים.
נשואה לארז איכילוב (בנם של יהושע ואורית איכילוב ונכדו של משה איכילוב), עורך דין ואיש עסקים, ולהם שני ילדים.
נסיך לבבות אדום (תל אביב, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999)
זמן פציעות (תל אביב, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001)
רינה עושה דברים מעניינים (תל אביב, עם עובד, 2001)
עמליה רוצה חיה (תל אביב, עם עובד, 2014)
עמליה מגדלת בצל לא רגיל (תל אביב, עם עובד, 2018)
יעל אתיופי (שם מדעי: Capra walie; קרוי גם יעל חבשי או יעל וואליה), הוא מין של פרסן בינוני-גדול בסוג יעל האנדמי לאזורים ההררים של צפון אתיופיה במזרח אפריקה.
הוא התגלה ותואר מדעית לראשונה בשנת 1835 על ידי חוקר הטבע הגרמני אדוארד רופל במהלך מסעו בנוביה ובאתיופיה.
זהו מין היעל הנדיר בעולם ובעל התפוצה המצומצמת ביותר.
בעבר היה נחשב כתת-מין של יעל אלפיני לצד יעל נובי ויעל סיבירי, אולם כיום מתייחסים אליו כמין נפרד.
שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Capra" = "תיש" - מתייחס לדמיון של היעל לתיש.
"walie" - קיצור של השם "וואליה" המשמש ככינוי של המקומיים ליעל זה.
היעל האתיופי הוא מין היעל הדרומי ביותר ובין המינים היפים שבסוגו.
הוא אחד מ-3 מיני היעלים היחידים שחיים באפריקה לצד היעל הנובי ועבדקן הרעמה והוא גם משמש כסמלם של ארגונים רבים באתיופיה.
זכר היעל האתיופי מתאפיין כקרוביו בזוג קרניים גדולות ועבות בצורת סהר, והמבנה שלהן אופייני לרוב היעלים: הקרן צומחת לכיוון מעלה ומתעגלת בהדרגה לאחור עד שיוצרת רבע או חצי עיגול.
למרות שהקרניים ישרות לגמרי, הן נראות מעוקמות לצדדים כיוון שהן צומחות באלכסון.
קרני היעל האתיופי קטנות משל היעל הסיבירי והאלפיני, אך גדולות יותר משל היעל הנובי ועז הבר.
מיקום הקרניים הוא במרכז הקרקפת - סמוך ממש למצח, והקרניים קרובות מאוד לעיניים ולאוזניים בשל עוביין.
בבסיס יש בין הקרניים רווח קטן של מספר סנטימטרים, אולם ככל שהקרן גדלה הרווח מתרחב עד שמגיע למוטת קרניים בקצוות של חצי מטר או יותר.
הקרניים עבות ומסיביות לכל אורכן, אולם למרות זאת הן יהפכו בהדרגה לצרות בקצוות.
השפיצים של היעל עבים יחסית לעיזי בר.
לאורך הקרן יש ליעל האתיופי כפתורים גדולים ובולטים על המשטח הקדמי של הקרן ומספרם הוא 15-9 בהתאם לגילו של הפרט.
בשאר הקרן יש חריצים עבים ודקים המפלחים את הקרן לרוחבה.
לנקבות היעל קרני-חרב קטנות ודקות בצורת "V" לעומת הזכרים והן ישרות ברובן עם קימור קל לאחור.
אין להן כלל כפתורים, אלא חריצים בלבד.
מוטת הקרניים שלהן קטנה מאוד.
כתוצאה מכך, הקרניים מהוות את סימן ההיכר הבולט ביותר בין הזכרים לנקבות.
צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא חום חלודה כהה או בהיר, חום-ברונז'ה, חום-ברזל או אפור בהיר וכהה, כשקרני הזכרים נוטות להיות כהות יותר.
יחסית למיני יעל אחרים הפרווה של היעל האתיופי קצרה ודקה למדי אולם היא שעירה יותר משל היעל הנובי.
היא מורכבת משערות צפופות וזיפיות.
הגחון, המפשעה, והרגליים בצבע לבן בוהק, ועל חזית הרגליים יש שתי רצועות שחורות שמופרדות על ידי הברכיים הלבנות.
לזכרים מבוגרים יש פס שחור במותניים, ולרוב החלק העליון של הרגליים, החזה, הגרון ואף העורף מתכהים בהדרגה עם הגיל עד לצבע שחור פחם.
לנקבות יהיו כתמים שחורים על הרגליים הקדמיות בלבד.
זנבו של היעל מתכהה בהדרגה לצבע חום שוקולד כהה עד שחור, והוא בולט היטב על רקע המפשעה הבהירה שסביבו.
פרסותיו של היעל בצבע אפור כהה.
צבע ראשו של היעל האתיופי הוא אדום כהה או בהיר במצח ובחרטום, ואפרפר-לבנבן בלחיים ובסנטר.
בקדמת הלחיים ובתחתית העיניים יש כתם רחב וארוך בצבע שחרחר דהוי, ומעל העיניים יש גבות בהירות שהופכות לעיתים לפסים דהויים שנמשכים עד לחוטם.
לזכרים מבוגרים הראש מתכהה בהדרגה בחרטום, במצח, בלחיים ובסנטר עם הגיל, ובסופו של דבר הוא עלול להיות כמעט שחור לגמרי לבד מרצועה בהירה מאחורי העין ויתמזג עם העורף והגרון השחורים.
צבען של האוזניים הוא אדמדם כהה בצד החיצוני ואפרפר בצד הפנימי עם קצוות שחורות.
לזכרים יש זקן גדול ועבה בסנטר בצבע חום שוקולד או שחור עם קצוות אדמדמות, בעוד שהנקבות חסרות זקן לחלוטין.
ליעל האתיופי יש מבנה גוף ארוך וכבד, צוואר קצר ועבה, וכתפיים גדולות ושריריות.
הראש שלו קטן יחסית, ומתאפיין במצח בולט וחרטום משולש ומוארך.
הרגליים קצרות מאוד ולמרות שהאחוריות ארוכות במעט מהקדמיות אין זה ניכר.
הפרסות קצרות וחזקות ומותאמות במיוחד לטיפוס הררי; הקצוות החדות של הפרסה וכרית הגומי הקעורה בתחתית הפרסה משפרת את האחיזה של היעל בסלעים ובזיזים.
האוזניים של היעל קצרות, צרות ועגלגלות והזנב קצרצר ושעיר.
הדו-צורתיות זוויגית של היעל האתיופי בולטת ביותר; מעבר להבדלים הנזכרים בקרניים, בצבע הפרווה ובנוכחות הזקן, מסת הגוף של הזכרים גדולה ומסיבית ביותר, לעומת מסת הגוף של הנקבות המהווה כ-60% ממסת הגוף של הזכרים.
מלבד המשקל הזכרים גדולים מהנקבות גם במידות גוף אחרות אם כי לא בצורה בולטת.
מידות הגוף של היעל האתיופי:
אורך קרני הזכר: עד .
היעל האתיופי כשמו אנדמי לצפון-מערב אתיופיה.
הוא מוגבל כיום לרצועה קטנה מאוד בהרי סימן הממוקמים במחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה האתיופית (סמוך לגבול עם תיגראי), כשמרבית האוכלוסייה מצויה בפארק הלאומי שבאזור זה - בעיקר לאורך 25 קילומטר של המדרון הצפוני.
ישנם כ-4 אוכלוסיות קטנות שנמצאות מחוץ לפארק הלאומי.
בית הגידול של היעל האתיופי בהרי סימן מתאפיין בערוצי ענק, מדרונות הרריים תלולים ואנכיים, שוחות, כרי דשא תת-אלפינים וצוקים תלולים ומשוננים.
היעלים האתיופים מאכלסים את המצוקים הגבוהים ביותר ברמה - בגובה של 2,500 - 4,500 מטר מעל פני הים (כמו ברכס ראס דשן), עם גובה ממוצע של 3,500 מטר; בשל כך ישנו סיכון פוטנציאלי של נפילה למוות ליעלים רשלנים.
עם זאת, היעלים האתיופים יורדים לעיתים קרובות למישורים ולכרי המרעה הנמוכים, באזורים שבהם יש הפרעה אנושית נמוכה.
העונה הגשומה מתרחשת באזור זה ממאי עד אוקטובר, ובהתאם לכך יש שוני נרחב בשפע ובגיוון של הצמחייה הייחודית לאזור.
במהלך העונה היבשה, פריטי מזון כעשבים ושיחים נעלמים באופן דרמטי ממרבית הנוף.
גובה הצוקים בשילוב עם קו הרוחב הנמוך תורם לקיצוניות בכמות המשקעים ובתנודות הטמפרטורה היומית: ביום רגיל, הטמפרטורה נעה בין הקפאה ליותר מ-25 מעלות צלזיוס.
למרות התנודות הקיצוניות של הטמפרטורה, ההבדלים העונתיים בטמפרטורה הם מינימליים בשל הקרבה של אתיופיה לקו המשווה.
כמות המשקעים הממוצעת היא בסביבות 1,500 מילימטר לשנה.
היעל האתיופי הוא בעל חיים זהיר למדי, ושעות פעילותו יהיו בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב המאוחרות.
במהלך שעות היום היעלים הופכים לרדומים יותר, והם נוטים להתחבא בצל מפני השמש הקופחת ומפני הטורפים באזור תחת שיחים צפופים ועצים או מדפי סלע וצוקים.
לעומת זאת בשעות הבוקר והערב ניתן דווקא לראותם כשהם רובצים על מדפי סלע חשופים כדי להשתזף בשמש.
זכרי היעל נוטים לנוע על פני שטח קבוע בגודל 3-2 קילומטר, בעוד שהנקבות ינועו על פני שטחים קבועים קטנים יותר; נקבה אחת למשל תועדה בפארק הלאומי בשטח פעילות קבוע של 0.5 קילומטר בלבד.
בעת הירידה לשטחי המרעה וכרי הדשא הנמוכים, היעלים רועים לצד להקות של בבונים זנובים וינצלו את קריאות האזהרה שהקופים משמיעים כדי לדעת מבעוד מועד על סכנה מתקרבת.
ליעל האתיופי הבוגר אין כמעט טורפים טבעיים, לבד אולי ממקרים של טריפה על ידי צבוע נקוד ונמר אפריקאי שאינם שכיחים כל כך באזור הצוקים.
לגדיים לעומת זאת יש מגוון טורפים, כולל קרקלים, סרוואלים, חתולי בר, זאבים אתיופים, תנים זהובים, ובשבועות הראשונים לחייהם גם דורסי יום גדולים.
בניגוד לכבשי ועיזי בר רבים, הנקבות של היעל האתיופי הן הרבה פחות חברותיות מהזכרים מחוץ לעונת הרבייה, והן חיות בבדידות עם גדייהן או בקבוצה קטנה של 5-3 פרטים.
הזכרים לעומתם יקימו קבוצות גדולות למדי המונות כתריסר פרטים המורכבים מזכרים באותו הגודל והגיל; בעבר תועדו גם עדרים של 50 פרטים.
דפוס חברתי זה משתנה לגמרי בעונת הרבייה, כאשר הנקבות יוצרות קבוצות יחד עם צאצאיהם בעוד שהזכרים מתבודדים אחד מהשני על ידי הלחימה על שטחי הפעילות.
לעיתים קרובות ניתן לרעות עדרים מעורבים של זכרים ונקבות יחדיו; זכרים מבוגרים עלולים להיות בודדים בכל עונות השנה.
היעל האתיופי הוא בעל חיים צמחוני מובהק, ותזונתו מבוססת בעיקר על עשבי תיבול, שיחים, עשבים, שרכים, אפיפיטים, חזזיות וצמחים עשבוניים ואלפינים אחרים.
למעשה היעל מנצל כמעט את כל סוגי הצמחייה בבית גידול עם העדפה לשיחים ועשבי תיבול.
היעל האתיופי עומד לעיתים קרובות על רגליו האחוריות כדי להגיע לענפים ועלים של עצים גבוהים.
פרטים צעירים מסוגלים אף לטפס על עצים אנכיים.
היעל זקוק לשתייה לעיתים קרובות.
היעל האתיופי נבדל מקרוביו בכך שביכולתו להתרבות בכל עת במשך השנה.
מאפיין זה נגרם כנראה כתוצאה מהאקלים הטרופי הקבוע שבאזור הרי סימן וחוסר תנודות עונתיות משמעותיות.
עם זאת, ברוב המקרים שיא הרבייה תתרחש בחורף - מפברואר עד אפריל, או בתחילת הקיץ - ממרץ עד יוני.
בדרך כלל הרבייה בשאר השנה תתבצע על ידי זכרים צעירים שינצלו את היעדרות הזכרים המבוגרים.
היעל האתיופי הוא בעל חיים פוליגמי - הזכרים הדומיננטיים מתרבים עם כמה שיותר נקבות.
לרוב מדובר בזכרים גדולים ומבוגרים עם קרניים גדולות במיוחד בשל הכוח וניסיון הלחימה שלהם, והם משתלטים על עדרי הנקבות על ידי סילוק זכרים אחרים משטח הפעילות האנושית.
הלחימה בין הזכרים בתקופת הרבייה מתרחשת בתדירות גבוהה ביותר בין זכרים יריבים בעלי גיל וגודל זהה.
התנהגות זאת נובעת מכך שזכרים צעירים תמיד יובסו בקרבות עם זכרים מבוגרים, ולמעשה, כאשר יש הפרש גיל משמעותי בין הזכרים הלחימה לא תתרחש בכלל והזכר המבוגר יותר יניס על נקלה את הזכר הצעיר.
הקרבות של הזכרים דומים לשאר עיזי הבר: הזכרים נעמדים אחד מול השני, כאשר אחד מהם יעמוד על רגליו האחוריות ויטיח את קרניו בראש היריב וכן להפך, ובנוסף גם נעילה ודחיפה עם הקרניים למשך זמן ממושך עד שאחד מהם ייכנע.
ההריון של הנקבה נמשך בסביבות 150 - 170 ימים, לאחריהם נולד גדי יחיד ולעיתים רחוקות תאומים.
ההמלטה תתרחש בעיקר בחודשי ספטמבר ואוקטובר.
זמן הגמילה אינו ידוע, אך ייתכן והיא מתרחשת לאחר 5 - 6 חודשים כאצל מיני יעל אחרים.
הגמילה תתרחש בהדרגה ולא בחדות.
הנקבות יתרבו כנראה החל מגיל השנה, בעוד שהזכרים לא יוכלו להתרבות עד גיל 5 ומעלה שאז קרניהם יהיו גדולות מספיק בשביל להתמודד מול זכרים בוגרים.
תוחלת החיים של היעל האתיופי היא עד 15 שנים.
היעל האתיופי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), מכיוון שהאוכלוסייה הכוללת של המין מוערכת בכ-500 פרטים בלבד המוגבלים לפארק הלאומי הרי סימן.
למרות שאוכלוסיית היעל כבר מראה סימנים של עלייה בעשור האחרון, בית הגידול שלהם סובל מפעילות אנושית גבוהה.
בעבר יעל זה סווג בקטגוריית "'סכנת הכחדה חמורה" (CR).
היעל האתיופי שרד שני עשורים של מלחמות כחלק מהסכסוך האתיופי-אריתראי למרות נוכחות רבה של כפריים, כנראה בשל אי השכיחות של הנשק המודרני בתקופה זאת כך שהוא כמעט ולא ניצוד בשל בית הגידול הבלתי נגיש.
בתקופות מאוחרות יותר היעל החל לסבול באופן חמור מציד נרחב, עד שמספריו הגיעו לשפל כזה שכפסע היה בינו בין הכחדה.
לאחר פעולות שימור מצבו התייצב יחסית.
כיום, האיום העיקרי עליו הוא הרס בית הגידול שנגרם על ידי הסגת גבול אנושית בתוך בית הגידול הטבעי שמוגבל מאוד, יחד עם מרעה צאן וסלילת כבישים.
בעוד שבעבר התיישבות התרחשה בעיקר מחוץ לפארק, תושבים רבים שחזרו לאחר מלחמת אוגדן החלו להתיישב בתחומי הפארק ויוצרים לחץ הולך וגובר על חיות הבר שבפארק.
כיום יש מעל 30,000 תושבים שחיים בתוך ומחוץ לגבולות הפארק הלאומי.
למרות קיומה של חקיקה לאומית ואזורית בנושא, הריחוק של האזור מהערים המפותחות כמו גם העובדה שתושבים גרו מחוץ ובתוך הפארק גם לפני ההכרזה עליו כאזור שימור - גורמת לאכיפה להיות קשה.
היעל האתיופי כאמור גם נוהג לעיתים לבקר בשדות ולאכול גידולים חקלאיים, וכתוצאה מכך הדבר מוביל לסכסוך בין התושבים לרשויות השימור.
הציד הלא חוקי כיום נעשה בעיקר עבור בשרו ופרוותו של היעל וכן לקרניו המשמשות כספלי שתייה או כקישוט.
היעל האתיופי מוגן על ידי החוק האתיופי, ויש איסור מוחלט לצודו אלא בהיתר מיוחד לציד עבור מטרות מדעיות.
היעל האתיופי משמש כסמל של הארגון לשימור חיות הבר של אתיופיה (EWCO), והאגודה להיסטוריה של הטבע באתיופיה (EWNHS).
הפארק משך תשומת לב לאומית ובינלאומית לאחר הכללתו ברשימת אתרי המורשת הלאומיים שנמצאים בסכנה בשנת 1996. בעקבות כך ממשלת אוסטריה מממנת פרויקט משולב של שימור ופיתוח הפארק לצד רשות הטבע והגנים האתיופית ופעולות שימור רבות מתרחשות בתחומי הפארק בשנים האחרונות.
היעל האתיופי מקבל בפארק הגנה מוגבלת יחסית וישנם סיירים קבועים מטעם הפארק שאחראים על מניעת הציד.
דו"חות מהשנים האחרונות מצביעים על כך שרמת הציד הלא חוקי היא כמעט אפסית.
פעולות השימור הבאות שהוצעו לאתיופיה:
להקים אזור חיץ של 400 קמ"ר סביב הפארק שיגדיל את האפקטיביות שלו.
הרחבת הפארק תגרום בעקיפין גם לשיפור המצב בדברים אחרים.
להפחית את השפעת האדם ובעלי החיים המקומיים באופן משמעותי.
לאסור את הציד לחלוטין על כל מיני בעלי החיים שבפארק ולאכוף את החוק ביעילות.
למרות שלא דווח על כלאיים בין היעלים לבין עיזי הבית המקומיות, רצוי למנוע מרעה של העיזים סמוך לצוקים ולשטחי המרעה של היעל.
מכיוון שאין כיום אוכלוסייה שבויה בעולם, יש צורך להקים אוכלוסייה קטנה בשבי שתשמש כגרעין רבייה בתוך אזור מנוהל ומוגן בצורה הדוקה באתיופיה, וכן לשקול גם הקמת גרעיני רבייה נוספים ברחבי העולם.
להקים תוכנית ניטור לאוכלוסייה, כמו גם ביצוע של מחקר אקולוגי מקיף יותר ובדיקה של בתי גידול פוטנציאליים עבור המין.
בשנת 2004, אומדן האוכלוסייה הכולל היה כ-500 פרטים, עלייה קלה לעומת האומדן בשנת 1994 שהיה בסביבות 200 - 250 פרטים.
סביר להניח שהאוכלוסייה גדלה במעט מאז.
מומחי שימור מאמינים כי הפארק הלאומי סימן אינו מסוגל להכיל יותר מ-2,000 יעלים, מה שעשוי ליצור בעיה בעתיד.
יעל ארן (נולדה ב-5 ביולי 1954) היא פעילה פוליטית ואשת חינוך ישראלית.
מ-1989 מכהנת כראש מרחב ירושלים בנעמת, ונציגתה בוועדת הנוער של העירייה ובעמותת "חופש, מדע, דת, תרבות".
בעבר כיהנה כמנכ"לית מרכז הבנייה הישראלי.
נולדה בתל אביב ובהמשך עברה משפחתה להתגורר בירושלים, שם סיימה את לימודיה התיכוניים בבית חינוך תיכון עירוני ג'.
שירתה בצה"ל כסמלת בחיל האוויר.
סיימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1994 סיימה באוניברסיטה זו תואר שני בתקשורת ועיתונאות, ובהמשך השלימה תואר שני נוסף בהצטיינות במדיניות ציבורית.
בנוסף, ארן מחזיקה בתעודת הוראה של בית הספר לחינוך.
בתקופת לימודיה החלה בפעילותה הפוליטית במפלגת העבודה, ובהמשך נבחרה למזכירת "המשמרת הצעירה" של המפלגה בירושלים.
בשנים 1984–1989 שימשה מנהלת לשכת הקשר של ההסתדרות בכנסת.
בתקופה זו קידמה חוקים בעלי צביון חברתי, ובהם חוק שכר מינימום, חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, חוק גיל פרישה שווה וגמיש לנשים וחוק ביטוח סיעוד.
ב-1989 נבחרה ליושבת ראש נעמת בירושלים.
בשנים 1994–1996 כיהנה כמנכ"לית מרכז הבנייה הישראלי, חברה ממשלתית מיסודו של משרד הבינוי והשיכון.
במקביל כיהנה בשנים 1995–1996 כחברת דירקטוריון בחברת התעופה הלאומית אל על.
ב-1999 מונתה למנהלת מרחב ירושלים של האוניברסיטה הפתוחה, וכיהנה בתפקיד עד שנת 2021 (אז פרשה לגמלאות).
הובילה פרויקטים להנגשת השכלה גבוהה ולהגדלת מספר הסטודנטים הלומדים באקדמיה לאוכלוסיות כגון יוצאי אתיופיה, חרדים וערבים.
בשנת 2000 מונתה מטעם משרד הפנים כחברה בוועדה שבחנה והמליצה על שינוי מעמדה המוניציפלי של ביתר עילית ממועצה מקומית לעירייה.
ב-2002 מונתה ליושבת ראש דירקטוריון המועצה הישראלית לצרכנות מטעם משרד התעשייה והמסחר, תפקיד אותו מילאה עד לשנת 2012. בין השנים 2007–2010 שימשה כחברת דירקטוריון ויו"ר ועדת הכספים של החברה הממשלתית לתיירות.
ב-2008 המליצה עליה ועדת איתור ממשלתית לתפקיד מנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
למרות זאת החליט מנכ"ל משרד ראש הממשלה, רענן דינור, למנות את יאיר גלר, אשר דורג במקום השני.
בעקבות עתירה שהגישה ארן לבג"ץ, הורה בג"ץ למשרד לביטחון פנים לבחון מחדש את ההחלטה.
הממשלה שבה והחליטה למנות את גלר למנכ"ל הרשות, ארן עתרה שוב לבג"ץ, שדחה את עתירתה וקבע שנלקחה חובת הייצוג ההולם בחשבון במידה הראויה במסגרת הליך המינוי החוזר.
לאורך השנים הייתה ארן חברה בוועדות ציבוריות, בהן ועדת הנוער של עיריית ירושלים ונציגת נעמת בהנהלת עמותת חמד"ת (חופש, מדע, דת, תרבות).
כמו כן מכהנת כחברת המועצה המקומית מבשרת ציון מטעם סיעת "סיעת מבשרת ברמה אחרת".
ב-2012 התמודדה בפריימריז לרשימת מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, אך לא זכתה במקום ריאלי ברשימה.
היא שבה להתמודד על מקום ברשימת המפלגה לכנסת בבחירות המקדימות לקראת הכנסת העשרים וארבע, בשנת 2021, ושובצה במקום ה-17.
יעל ארצי (נולדה ב-1946) היא פסלת ישראלית.
מבין עבודותיה בישראל המפורסמת ביותר היא האנדרטה לזכר יצחק רבין הבנויה מאבני בזלת מסותתות ומוצבת במקום הירצחו בכיכר רבין תל אביב.
כבר בגיל צעיר החלה לצייר.
בסוף לימודיה בתיכון זכתה במלגת לימודים בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (Beaux Arts).
ב-1966 עלתה לישראל והתיישבה בקיבוץ שדות ים.
בגיל 26 החליטה לממש את זכייתה ונסעה עם בעלה ושתי בנותיה ללימודים באקדמיה במשך שלוש שנים.
שם הומלץ לה ללמוד במגמת פיסול.
היא סיימה את לימודיה בהצטיינות וחזרה לשדות ים.
ארצי מפסלת באבן, בזלת, גרניט, מתכת ועץ.
פסליה נמצאים במקומות שונים בעולם: דנמרק, הולנד, שווייץ, ארגנטינה, ספרד, פולין ועוד.
בישראל נמצאים פסליה בערים רבות.
הסטודיו שלה נמצא בקיבוץ שדות ים ופסליה מוצבים ברחבי הקיבוץ.
יעילות קלדור-היקס או קריטריון קלדור-היקס (Kaldor–Hicks efficiency, בראשי תיבות: KH) הוא מדד ליעילות כלכלית.
קרוי על שמם של הכלכלנים הבריטים ניקולאס קלדור וג'ון היקס.
מצב הוא יעיל KH אם הרווחה המצרפית של אוסף המשתתפים היא מרבית.
כלומר, אין בסמוך למצב שלנו מצב אחר.
ובמצב האחר הזה, סך כל "ההנאה" של המשתתפים גדולה יותר מהמצב שלנו.
בניגוד ליעילות KH, יעילות פארטו אוסרת על פגיעה ברווחתו של משתתף, גם אם פגיעה זו תגדיל את הרווחה המצרפית.
ביעילות פארטו קיים קושי לקבל הכרעה על בסיס העדפות של פרטים רבים, מחסור בידע וקשיי מדידה.
לעומת זאת, ביעילות קלדור-היקס יש ויתור על אלמנט הסכמה של האחר.
עם זאת, הקושי ביעילות KH הוא בכך שאין הגנה על חירויות הפרט.
יעל איברי (שם מדעי: Capra pyrenaica), הוא מין של פרסתן בינוני בסוג יעל החי באזורים ההררים של חצי האי האיברי.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג השווייצרי היינריך רודולף שינץ .
במקור היו לו 4 תת-מינים אולם שניים מהם נכחדו.
"pyrenaica" = "בפירנאים", מתייחס לכך שהמין תואר לראשונה בהרי הפירנאים.
בניגוד למשמעות של השם המדעי, היעל האיברי נפוץ בכל רחבי חצי האי האיברי והוא כיום כבר אינו מצוי בהרי הפירנאים לאחר שהוכחד משם.
יש המכנים אותו "עז הבר האיברית" בשל הדמיון של הזכרים לעיזי הבר בקרניים ובצבע הפרווה.
היעל האיברי הוא מין הציד העיקרי בספרד, ומחיר לרישיון ציד עשוי להימכר בכ-2,000 יורו.
בשל כך היעל מהווה גורם הכנסה חשוב לקהילות מקומיות בספרד, ותיירים רבים באים לפארקים הלאומיים במדינה כדי לצפות בו.
יעל גראדוס (C.p.victoriae), תואר ב-1911.
יעל ספרדי (C.p.hispanica), תואר ב-1848.
יעל פורטוגזי (C.p.lusitanica), תואר ב-1872. נכחד בסוף המאה ה-19.
יעל הפירנאים (C.p.pyrenaica), תואר ב-1838. נכחד בשנת 2000.
זכרי היעל האיברי מתאפיינים בקרניים גדולות ומאסיביות, והן בעלות מבנה ספיראלי ויוצא דופן מרוב היעלים.
יש לקרן 3 צורות עיקריות: 1) הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת לצדדים בהדרגה, ולבסוף מתעקמת בדרך כלל בצורה ישרה לאחור ולעיתים גם פנימה - מה שגורם לשתי הקרניים יחד לקבל מראה של מלקחיים; קצוות הקרן מתעקמות מעט לכיוון מעלה.
2) הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת לצדדים, ואז מתעקלת בחדות כלפי מטה כשקצוות יהיו מעוקמים כלפי מעלה.
3) הקרן צומחת לכיוון מעלה ואז מתעגלת לצדדים ללא התעקמויות נוספות - בצורת קשת.
הצורה של הקרן עלולה להיות שונה בין תת-המינים.
מוטת-הקרניים של המין האיברי גבוהה יחסית מהמצח, בניגוד לקרני יעלים אחרים שמתעגלות לאחור בשלב די מוקדם.
מיקום הקרניים הוא במרכז הקרקפת - סמוך לעיניים ולאוזניים.
בבסיס יש בין הקרניים רווח קטן וברור, ואילו בקצוות המרחק ביניהן עלול להיות פי 5 או 6 - תלוי בצורת הקרן.
הקרניים של היעל האיברי עבות לכל אורכן ובמיוחד באזור הבסיס.
קצוות הקרן אמנם חדות אך גם הן עבות יחסית.
לקרני היעל האיברי משטח קרן מוזר למדי: בניגוד למינים רבים שלהם קרן גלילית שלמה (צבי), קרניו של היעל האיברי בעלות שני משטחים מנוגדים - גלילי ושטוח - בדומה לטאר, כשהמשטח הגלילי ממוקם בקדמת הקרן והמשטח השטוח בחלק האחורי.
מלבד זאת, ליעל האיברי יש מאפיין ייחודי בכך שמחצית מהמשטח הגלילי החזיתי משתנה לעיתים קרובות למשטח שקוע שלישי במספרו לכל אורך הקרן, כאשר בצדדי השקע יש מעין שדרה בולטת.
בשל כך קרני היעל האיברי נראות כאילו הן עברו סיתות וגילוף.
הקרן של היעל האיברי חלקה יחסית ליעלים אחרים, אך בכל זאת ניתן לחלק אותה ל-3 אזורים בהתאם למשטחים: המשטח הגלילי יתאפיין לרוב ברבעי טבעות, המשטח השקוע יתאפיין בחריצים עמוקים ובולטים, והמשטח השטוח והאחורי בחריצים עדינים.
במקרים שבהם גם המשטח הגלילי יתאפיין בחריצים, אחת לכמה ס"מ יהיה חריץ כהה ובולט שיגרום לכך שהקרן תראה כאילו היא מחולקת לחוליות.
בשל המאפיינים הנזכרים ניתן לזהות את היעל האיברי בקלות משאר המינים בעזרת קרניו.
לנקבות היעל האיברי קרניים שונות לגמרי, וכנגזרת מכך למין יש דו-צורתיות זוויגית מובהקת.
קרניהן דקיקות וקצרות ביותר, הן גליליות לגמרי קרני הצבאים, והרווח ביניהן בבסיס גדול יותר.
עם זאת, גם את קרני הנקבות ניתן לזהות מקרני נקבות יעלים אחרים; בעוד לנקבות מיני היעל יש קרניים פשוטות עם מבנה חרב המתעגל לאחור, לנקבות היעל האיברי הקרניים מתעקמות מעט לכיוון הצדדים ויש להן חריצים בהירים עם חריצי-חוליות כהים אחת לכמה ס"מ בדומה לזכרים.
צבע הקרניים של היעל האיברי הוא אפרפר בהיר, אפור כהה, שיש-חולי, כשחריצי החוליות וקצוות הקרן יהיו שחורים בדרך כלל.
הצורה והאורך של הקרניים משתנים מעט בין תת-המינים: ליעל הפירנאי למשל היו את הקרניים הארוכות ביותר ואילו ליעל הפורטוגזי לעומת זאת היו את הקרניים הקצרות ביותר.
הפרווה של היעל האיברי קצרה ודלילה יחסית בקיץ, והיא הופכת לעבה וצפופה יותר בחורף.
צבע הפרווה כהה יותר בחורף מבקיץ והוא משתנה בין הזכרים לנקבות:
לזכרים, צבע הפרווה הכללי הוא חום אוכרה-ערמון, חום חאקי, חום צהבהב או צהוב-חולי בצלעות, בשוקיים ובצוואר, בעוד שהמותניים, החזה והחלק התחתון של הצוואר בצבע שחור מפויח.
לאורך הגב - מהעורף ועד לזנב - יש לזכר רעמה שחרחר קצרצה עם שערות לבנות בצידה; באזור הכתף לפרטים מבוגרים עלול להיות כתם שחור אוכפי שיתחבר לכתם השחור שבחזה ותחתית הגרון.
הגחון, העכוז והמפשעה לבנים, והרגליים מתחלקות בין שחור בחלק הקדמי ללבן בחלק האחורי.
הזנב שחור בחלקו העליון ולבנבן בחלקו התחתון.
הזכר עלול להיות לעצים שחור כמעט לגמרי.
צבע הפרווה של היעל האיברי משתנה גם בין זכרי תת-המינים: היעל הפירנאי היה הכהה ביותר מכולם עם צבע פרווה שחרחר ברוב הגוף בעוד שהיעל הפורטוגזי היה הבהיר ביותר עם סימונים דהויים וקטנים.
מבין תת-המינים החיים כיום, יעל גראדוס הוא בעל פרווה כהה למדי עם סימונים שחורים רחבים יחסית לאלו של היעל הספרדי.
בדרך כלל זכרים מבוגרים מכל תת-המינים יהיו די דומים.
לנקבות, צבע הפרווה הכללי הוא חום קפה, מהגוני או חום אדמוני בכתפיים, העורף, בגב, בחלק העליון של הצלעות והשוקיים, והצבע מתבהר יותר באזורים התחתוניים לצהבהב קרמי או חום דהוי.
המותניים, הגחון, הגרון, העכוז והמפשעה בצבע אפרפר או לבנבן, והזנב שחור בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון.
סביב הזנב יש כתמים לבנים קטנים.
נקבות היעל האיברי דומות מאוד לנקבות יעל אתיופי.
צבע הראש של היעל האיברי הוא בהתאם לגוף - ומשתנה אף הוא בין הזכרים לנקבות:
לזכרים צבעו של הראש הוא צהבהב בהיר\קרמי בלחיים וסביב העיניים והאוזניים, בעוד שלאורך החרטום והמצח יש כתם רחב ושחור דמוי אוכף; לעיתים הראש כולו עלול להיות כמעט שחור לגמרי.
הסנטר והשפה התחתונה של היעל בצבע שחור, ואילו השפה העליונה צהבהבה.
החלק העליון של הגרון יהיה סינר לבנבן; לעיתים גם החלק העליון של הגרון יהיה שחרחר לגמרי.
סביב העיניים יש לרוב טבעת לבנה דהויה.
האוזניים בצבע צהבהב או חם בצד החיצוני ולבנבנות בצד הפנימי, ולרוב יש להם רצועה שחרחרה בקצוות.
לנקבות צבעו של הראש מתחלק בין אפרפר או חום דהוי בלחיים וסביב העיניים והאוזניים, לבין כתם בצבע חום קפה או אדמוני באזור המצח והחרטום שצר ובהיר יותר מהכתם של הזכרים.
במקרים שבהם הכתם יתרחב יותר לצדדי החרטום, עלול להיות פס זהבהב דהוי מהעין עד לאף.
סביב העיניים יש טבעת לבנה דהויה בדומה לזכר, ולעיתים מעל העיניים של הנקבה יש גבות צהבהבות-כתמתמות.
שפתי הנקבה שחרחרות, וסנטרה בהיר בניגוד מובהק לזכר.
האוזניים שלה מתחלקות בין צבע חום דהוי בצד החיצוני ללבנבן בצד הפנימי, ולרוב יש רצועה חומה בקצוות.
מבנה גופו של היעל האיברי אופייני ליעלים - קצר יחסית ומוצק, עם צוואר וראש קצרים ועבים.
הנקבות יהיו צרות ורזות יותר ובעלות צוואר דק יותר.
האוזניים שלהם קצרות ועגלגלות והזנב קצרצר ועבה עם קצוות שעירות.
הרגליים קצרות ומוצקות ומותאמות במיוחד לבית הגידול ההררי, והפרסות גדולות, גמישות וחזקות.
העיניים של היעל צהבהבות או כתמתמות בגודל בינוני-קטן, והאף גדול ושחור עם נחיריים מחורצים ומשולשים.
לזכר היעל האיברי זקן קצר ועגלגל בדומה לזקנו של יעל האלפים, והוא נעדר לחלוטין אצל הנקבות.
כפי האמור לעיל, הדו-צורתיות הזוויגית ניכרת מאוד אצל היעל האיברי; מלבד הקרניים וצבע הפרווה, הזכרים נבדלים גם מהנקבות בכך שהם גדולים במידות הגוף.
מידות הגוף של היעל האיברי:
אורך קרני הזכר: כ-75 ס"מ.
היעל האיברי כשמו תת-אנדמי לחצי האי האיברי.
הוא נפוץ כיום באוכלוסיות רבות ברחבי ספרד, בעיקר בקהילות האוטונומיות הבאות: קטלוניה, ולנסיה, מורסיה, אנדלוסיה; אוכלוסיות קטנות יותר מצויות גם באראגון, קסטיליה-לה מנצ'ה, מדריד, קסטיליה ולאון, קנטבריה, גליסיה ואסטוריאס.
היעל האיברי נכחד מדרום צרפת, אנדורה וג'יברלטר, והוא הוכחד והוחזר מחדש לפורטוגל (מחוז בראגה ומחוז ויאנה דו קשטלו).
עם זאת, האוכלוסייה המקורית בפורטוגל הייתה שייכת לתת-מין הפורטוגזי שנכחד, בעוד שהאוכלוסייה הנוכחית שייכת לתת-המין גרדוס.
התפוצה הגיאגרפית של היעל האיברי היא לאורך רכסי ההרים הבאים: הרכס האיברי, הרכס הפניבטי, ההרים הקנטבריים, הרי טולדו, סיירה דה גואדרמה, סיירה דה גרדוס, סיירה מורנה, הרי פיקוס דה אירופה, סיירה נבדה, ובעבר גם בהרי הפירנאים, סרה דה גרס וסרה דה אושטרלה.
בית הגידול של היעל האיברי ממוקם באזור אקלים ים תיכוני, והוא מורכב ממחשופי סלעים, צוקים, שיחים, מרעה וכרי דשא תת-אלפינים, על גבול ובתוך יערות מחטניים, יערות נשירים, ובמיוחד כאלו המתאפיינים בעצי אלון ואורן.
היעל מסוגל גם לחיות באזורים סלעיים קטנים הסמוכים למגורי האדם, והוא מתאקלם במהירות בבתי גידול מתאימים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו של היעל האיברי 16–28 מעלות חום בקיץ ובסביבות 4–12 מעלות חום בחורף; הטמפרטורות בתחומי המחייה של תת-המין הפירנאי הייתה מתחת לאפס בחורף.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-200 מילימטר לשנה.
היעל האיברי הוא בעל חיים יומי, הפעיל בעיקר בשעות הבוקר ושעות אחר הצהריים; שעות הצהריים החמות ושעות הלילה ינוצלו בעיקר למנוחה, למרות שהוא עשוי להיות פעיל במשך רוב היום.
במהלך רוב השנה, הזכרים והנקבות של היעל האיברי חיים בקבוצות נפרדות, עד לעונת הרבייה.
בעדרי הזכרים ישנה היררכיה דומיננטית נוקשה וקפדנית המבוססת על גודל גופו וקרניו של הפרט.
בעדרי הנקבות יש את הנקבה המבוגרת והמובילה, והגדיים נמצאים בדרך כלל במרכז העדר כדי להיות מוגנים מטורפים קטנים.
בסתיו כאשר קבוצות הזכרים והנקבות מתאחדות, קבוצות של זכרים צעירים יתרחקו מהאזור בגלל הזכרים המבוגרים.
בעונת הרבייה הזכר הדומיננטי מגן על שטח עם קבוצת נקבות מפני זכרים אחרים, ועלול להתיר כניסה לשטחו רק לזכרים הכפופים לו.
לאחר עונת הרבייה העדרים נפרדים שוב עד השנה הבאה.
ליעל האיברי יש דרך ייחודית של איתות ליעלים האחרים כאשר מתקרב טורף פוטנציאלי.
היעל יעמוד בתנוחה זקופה ויציבה, כאשר ראשו ואוזניו מצביעים לכיוון של הטורף.
לאחר מכן, הזקיף ישמיע קריאת אזעקה דמוית שריקה כדי להזהיר את שאר היעלים.
ברגע שהיעלים שומעים את השריקה הם נמלטים במהירות לאזור הררי תלול ורחוק עם נקודת תצפית טובה כדי לשער את רמת האיום.
היעלים האיברים בורחים בדרך כלל בצורה מתואמת - שמובלת על ידי נקבה בוגרת ומנוסה בעדרי הנקבות והגדיים, ועל ידי זכר בוגר מנוסה בקבוצות של הזכרים.
ככל הנראה התנהגות זאת מאפשרת ליעלים להימלט בדרך יעילה יותר משום שהיעלים המנוסים מכירים היטב את האזור ויודעים לאן עדיף לברוח.
בדרך כלל ברגע השמעת שריקת האזהרה - נסתיימו סיכוייו של הטורף להצליח לטרוף יעל במארב או במרדף.
במקור, הטורף העיקרי של היעל האיברי הבוגר היה הזאב איברי, אולם לאחר הכחדתו ממערב ודרום חצי האי, בחלק גדול מאזורי התפוצה אין כלל טורפים לבוגרים.
גדיי היעל מאוימים על ידי שועל אדום, עיט זהוב ואולי גם שונר איברי.
היעל האיברי ניזון בעיקר מעלים, ענפים ובלוטים של עץ האלון, וכן בעשבי תיבול, ועשבים בשיעור קבוע של 5% ו-10% מהתזונה בהתאמה.
התזונה תהיה בהתאם לזמינות של הצמחייה בתחומי המחייה של היעל, כאשר העשבים ועשבי התיבול נצרכים יותר באביב ובתחילת הקיץ; בחורף היעל עלול גם לאכול חזזיות וטחב על ידי חפירה עם הפרסות בשלג.
ליעל האיברי יש מנגנון מיוחד בכליות שמאפשר לו לאגור שומן בגוף בשביל ימות החורף הקרים.
רמת השומן הגבוהה ביותר אצל היעל מתרחשת בתקופת הקיץ שאז ניתן לאגור מזון בשפע.
במהלך החורף, היעל עשוי להפחית את התנועה שלו במהלך החיפוש אחר מזון כדי למנוע בזבוז של אנרגיה.
בתחילת האביב ואילך - כאשר המזון נמצא בשפע, היעל יגביר את קצב התנועה שלו ועשוי להתרחק לאזורים העשירים יותר בצמחייה.
היעלים גם עשויים להתרחק מאזור המחיה בשל תחרות גבוהה על מקורות המזון בין היעלים.
היעל עשוי לגרום נזקים לגידולים חקלאיים כגון עצי שקד.
עונת הרבייה של היעל האיברי נמשכת מנובמבר עד דצמבר, ושיאה הוא במחצית הראשונה של דצמבר.
עם זאת, הרבייה עלולה להתרחש גם המשך כל השנה.
נקבות מיוחמות מאותתות לזכרים שהם מוכנות לרבייה על ידי שחרור פרומונים מסוימים.
במהלך העונה הזכרים מקיימים ביניהם קרבות רבים על זכות הגישה לנקבות.
הלחימה העיקרית כוללת עמידה על הרגליים האחוריות והטחת הקרניים בראש היריב, וכן נעילת קרניים תוך כדי דחיפה ונגיחה בצלעות ובמותניים.
הזכרים פוליגמיים ומתרבים עם מספר נקבות.
ההריון של נקבת היעל נמשך זמן קצר יחסית - 161–168 ימים (כ-5.5 חודשים), ושיא ההמלטה מתרחשת באמצע מאי.
הנקבה ממליטה גדי אחד או שניים לעיתים קרובות.
זמן קצר לפני הלידה הנקבה מאתרת מקום בלתי נגיש וסבוך בין הסלעים ומבצעת שם את ההמלטה.
היא מלקקת את הגדי במהירות כדי למנוע מטורפים להריחו.
לאחר הלידה הנקבה והגדי חוזרים לקבוצה.
הגמילה מתרחש לאחר 5–6 חודשים, והגדי מגיע לבגרות לאחר 1.5 שנים לנקבה, ו-3 שנים לזכר.
הזכרים בדרך כלל יצליחו להתרבות רק בגיל 5 כאשר יהיו להם קרניים גדולות מספיק.
תוחלת החיים של היעל האיברי בטבע היא גבוהה למדי - 12–16 שנים.
היעל האיברי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל אוכלוסייה גדולה למדי שנמצאת במגמת עלייה, וההתרחבות של תפוצתו כתוצאה משינויים בבית הגידול בגלל נטישה של כפריים.
בעבר היעל האיברי נרדף ברחבי תפוצתו לבשרו המשובח, וייתכן שכתוצאה מכך נכחדו יעל הפירנאים ויעל פורטוגזי.
האזורים המוגנים ותוכנית הציד המסודרת שיחקה תפקיד מכריע בהתאוששות המין.
בעיקרון, אין איומים חמורים שעלולים לגרום לאוכלוסיות היעל לרדת בהווה, וטווח התפוצה שלו אף מתרחב עם הזמן.
עם זאת, שינוי בית הגידול באמצעות חקלאות, כריתת יערות, שריפות ופיתוח תשתיות, עשויה להשפיע על אוכלוסיות מסוימות.
במהלך 1970, עבדקן הרעמה שהוא פרסן גדול ואגרסיבי הובא לספרד, והטווח שלו כיום מתרחב באזורים מסוימים; כתוצאה מכך העבדקנים עלולים להוות בעתיד הקרוב בעיה משמעותית לשימור היעל האיברי מכיוון שהעבדקן חזק וגדול יותר ודוחק פרסתנים רבים מבית גידולם.
איום פחות יותר, עלול להגיע כתוצאה מהכנסת אייל אדום - פרסתן גדול מאוד שעלול להתחרות עם היעל על מקורות המזון.
ההשפעה של הציד החוקי לא הוערכה מדעית; ייתכן כי הציד שממוקד על זכרים בוגרים וחזקים עשוי להשפיע על הגנטיקה של היעל.
למרות זאת, מכיוון שהציד תחת שליטה אין זה צפוי להיות איום גדול למין.
התפרצויות של שחין מתרחשות לסירוגין, ועלולות לגרום להתרסקות של אוכלוסיות גדולות בדומה להתפרצות אחת שהתרחשה ב-1997. היעלים האיברים ניצודים מדי פעם בטעות במהלך ציד של חזירי בר על ידי כלבים.
הסיבות להיכחדות של היעל הפירנאי מהרי הפירנאים אינה ידועה, אך קיימות מספר השערות שההכחדה נגרמה מתחרות של בעלי חיים מקומיים עם היעל על מקורות מזון, זיהומים שהועברו מעדרי צאן, תנאי האקלים הקשים, ציד לא חוקי ופריון נמוך.
הפרט האחרון של תת-מין זה - נקבה בת 13, נהרגה בשנת 2000 בפארק הלאומי אורדסה על ידי עץ שנפל עליה.
סביר להניח שאיומים דומים גרמו להכחדה של היעל הפורטוגזי בסביבות 1892 מסיירה דה גרס.
היעל האיברי רשום בנספח ג' של אמנת ברן ונספח V של בתי הגידול ומיני החי של האיחוד האירופאי.
בפורטוגל הוא רשום על ידי המדינה כמין בסכנת הכחדה, בשל האוכלוסייה הקטנה שלו במדינה.
יעל גראדוס נמצא באזורים המוגנים הבאים: סיירה דה גרדוס, שמורת לאס, שמורת באטוקאסף שמורות הציד ריאניו, הפארק הלאומי פאנדה-גרס והפארק הטבעי מאנזאנארס.
היעל הספרדי מצוי במספר אזורים מוגנים, להלן חלק מהם: סיירה דה לאס-ניוואס, סיירה דה גראזאלמה, סיירה נבדה, סיירה דה טאג'אדה-אלמייארה, פורטוס דה טורטוס באקטיה, ומולה דה קורטס.
עם זאת, מרבית טווח התפוצה של היעל האיברי מצוי מחוץ לאזורים מוגנים.
צעדי השימור שהוצעו לספרד: להקים אוכלוסיות נוספות של יעל גראדוס כדי לחזק את מעמד השימור שלו.
בעת הקמת אוכלוסיות חדשות יש להביא מספר גדול של פרטים כדי לשמור על גיוון גנטי.
יש לנקוט בצעדים להפחתת הציד הלא חוקי, וכן להעריך מדעית את ההשפעה של הציד החוקי על אוכלוסיות היעל.
פרויקט מתמשך לשיבוטו של היעל הפירנאי הצליח לבסוף לאחר שגדי אחד נולד בחיים בינואר 2009. בכך היעל הפירנאי הפך לבעל החיים הנכחד הראשון ש"הוחזר לחיים".
למרות זאת, הגדי המשובט מת כ-7 דקות בלבד לאחר הלידה בשל מספר פגמים פיזיים בריאות.
האוכלוסייה של היעל בכל רחבי חצי האי האיברי נאמדה בסביבות 50,000 פרטים בלמעלה מ-50 אזורים.
מספרי היעל גדלו באופן דרמטי מאז תחילת 1990 כאשר האוכלוסייה נאמדה בסביבות 7,500 פרטים.
אוכלוסיית היעל שהובאה לפארק הלאומי פאנדה-גרס שבפורטוגל נאמדת בסביבות 100 פרטים - נכון לשנת 2011.
יעל אלמוג זכאי (נולדה ב-1963) היא אשת עסקים ופילנתרופית, המכהנת כדירקטורית במספר חברות משפחתיות בתחומי הנדל"ן והפיננסים וכן שותפה בגיתם BBDO.
בעבר הייתה בעלת השליטה בדוד לובינסקי בע"מ, בבנק איגוד, ובסינרג'י אנרגיה מתחדשת.
יעל אלמוג זכאי נולדה בישראל ולמדה בתיכון מקיף יהוד.
היא בתם של דרורה ופנחס זכאי.
אמה, דרורה לובינסקי היא בתם של יבואן הרכב דוד לובינסקי ולאה לובינסקי לבית שלוש.
פנחס זכאי כיהן כמנכ"ל משותף בדוד לובינסקי בע"מ במשך עשרות שנים.
יעל אלמוג זכאי סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית.
עם סיום לימודיה שירתה כקצינה בענף הפסיכולוגיה של חיל המודיעין בצה"ל.
בהמשך סיימה לימודי דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית/ארגונית באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בשנת 1992, עם סיום לימודיה בארצות הברית, עבדה תקופה קצרה במחקר שווקים במכון גאלופ ישראל, ולאחר מכן עברה לתפקיד בתחום המחקר השיווקי ואסטרטגיה פרסומית במשרד הפרסום "גיתם מערכות תדמית".
בין השנים 1994–2000 עבדה בתחום התקשורת השיווקית ובתחומים נוספים ביבואנית הרכב "דוד לובינסקי בע"מ", שהייתה בבעלות משפחתה.
בשנת 2007 מכרה משפחת זכאי את מניותיה בחברה לשותפתה, משפחת מנור.
משפחת זכאי נותרה פעילה בתחומי הנדל"ן, בהשקעות פיננסיות ובבנק איגוד.
בשנת 2010 העבירה אמה, דרורה זכאי, את מניותיה בבנק איגוד לידי ד"ר אלמוג-זכאי שנעשתה לשותפה בגרעין השליטה של הבנק עד שנמכר לבנק מזרחי טפחות ב-2017. בשנת 2011 השקיעה אלמוג-זכאי והפכה לשותפה בגיתם מערכות תדמית, חברת החזקות המחזיקה בנכסי נדל"ן שונים, ובחברת הפרסום גיתם BBDO, אותה חברה בה עבדה בימיה המוקדמים.
בשנת 2018 ייסדה יחד עם שותפים את חברת האנרגיה המתחדשת Senergy, אשר נמכרה לרפק תקשורת ותשתיות בשנת 2024.
כיום אלמוג זכאי פועלת עסקית יחד עם שלושת בניה, בתחומי השקעה מגוונים בארץ ובחו"ל במסגרת קבוצת ההשקעות המשפחתית בה היא משמשת כיו"ר - 'אתנא החזקות' (E.T.N.A Holdings).
בשנת 2015 ייסדה את "קפיטליזם קשוב ישראל", הנציגות הישראלית של הארגון "קפיטליזם קשוב" יחד עם אנשי עסקים נוספים (כצבי סטפק, עימאד תלחמי, איציק צאיג, אייל מליס ונוספים) וכיהנה כיו"ר הראשונה של היוזמה במשך מספר שנים.
"קפיטליזם קשוב ישראל" מוגדר כחברה לתועלת הציבור, שמטרתה לקדם התנהלות עסקית מונעת-ייעוד הפועלת לטובת העובדים, הלקוחות, הספקים והקהילות בהן העסק פועל - ולא רק לטובת בעלי המניות (כפי שמתנהלות חברות במודל המסורתי), כמו גם לעסוק בהסברה מול הקהילה העסקית, וכן בהנגשת ידע לארגונים.
בנוסף, ד"ר אלמוג-זכאי הופיעה בכנסים עסקיים בתחומי התמחותה ופרסמה מאמרים מקצועיים בעיתונות.
היא מובילה קרן פילנתרופיה משפחתית המתמקדת בתחום בריאות הנפש.
המשפחה הנציחה את שם הוריה של יעל באגף הפסיכיאטריה למבוגרים בבי"ח שיבא הקרוי ע"ש דרורה ופנחס זכאי.
בין הפרויקטים אשר יזמה הקרן נמנים מרכז עופר לכישורי חיים במרכז לבריאות הנפש גהה, בית מאזן 'גומא' ע"ש עופר זכאי ז"ל עם עמותת אנוש ברחובות, תערוכת החנוכיות השנתית במוזיאון נחום גוטמן ופרויקטים נוספים עם עמותת אנוש ועמותת דלת פתוחה ועוד.
אלמוג זכאי דורגה בעשור השני של המאה ה-21 בין מאה האנשים העשירים בישראל.
אלמוג זכאי מתגוררת בסביון ואם ל-3 בנים.
השיר יעירוני רעיוני הוא שיר חצות שחיבר רבי יהודה הלוי.
בשיר מתוארת תפילת חצות ליל שנעשית מתוך ערגה לקרבת ה', "לחזות בנועם ה' ולבקר בהיכלו", ובה שוטח המתפלל את תחנוניו ואת שבח הבורא.
העונג שלו בתפילתו כה גדול עד שהוא מבקש מהלילה להימשך ומהבוקר להתאחר.
באקרוסטיכון השיר נרמז שם המחבר, יהודה.
הפיוט משמש כפתיחה לאשמורות (הסליחות) שנוהגים לומר יהודי תימן בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה.
כמו יתר האשמורות זכה שיר זה לפירוש מאת הרב יחיא צאלח.
הראי"ה קוק כתב שיר זה בפנקסיו בנוסח שונה מעט, נוסח שהודפס גם בסידורו עולת ראי"ה והיה מושר על ידו בחצות הלילה בליל הושענא רבה ובליל שבועות, בסיום שמחת בית השואבה ובסיום ההקפות השניות.
השינוי העיקרי בנוסח הראי"ה הוא במילה הראשונה - בנוסח הראי"ה השיר נפתח במילים ישאלוני רעיוני.
לשיר קיים לחן מסורתי אצל יהודי תימן, וכן לחן של הראי"ה קוק שנרשם על ידי מאיר שמעון גשורי וגרסה דומה אך שונה במקצת שהרב הנזיר הנחיל לתלמידיו ולבנו.
יעל אמיתי (נולדה ב־1954) פרופסור אמריטה לנוירולוגיה וראש בית הספר הבין-פקולטי למדעי המוח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בין השנים 2015 עד 2018. .
בשנת 1978 סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב.
התמחתה בנוירולוגיה ובאלקטרופיזיולוגיה במרכז רפואי מאיר בשנים 1979–1981 ובמרכז רפואי שיבא בשנים 1982–1985. בעקבות השתלמות באוניברסיטת סטנפורד בשנים 1986–1989 החלה לעסוק במחקר נוירולוגי.
בין השנים 1990 ו-2022 הייתה חברת סגל במחלקה לפיזיולוגיה וביולוגיה תאית בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משנת 2010 בדרגת פרופסור מן המניין.
תחום מחקרה העיקרי היה מבנה וארגון קליפת המוח ביונקים.
בשנת 2018 המליצה ועדה מטעם משרד המדע למנותה לחברה במועצת הנגידים של קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF), אך שר המדע, אופיר אקוניס, לא אישר את המינוי, בנימוק שבשנת 2005 חתמה על עצומה התומכת בסרבני שירות בשטחים.
בדיון שנערך בסוף דצמבר 2019 דחה בג"ץ את בקשת העותרים לחייב את השר אקוניס למנות את אמיתי, והורה לשר אקוניס לשוב ולעדכן בתוך 90 יום.
שר המדע יזהר שי, שהחליף את אקוניס, הודיע לבג"ץ ביוני 2020 שהחליט למנות את אמיתי לתפקיד.
כיהנה בתפקיד זה עד נובמבר 2022.
יעל אכמון (נולדה ב-4 בינואר 1972) היא מתרגמת ישראלית, שתרגמה למעלה ממאתיים ספרים.