tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר, עלתה בערוץ TeenNick הסדרה שומקום בכיכובה, וכן שרה את שיר הנושא של הסדרה ושירים נוספים שמושמעים במהלכה.
במקביל, יצא אלבום הפסקול של הסדרה.
בשנת 2023 השתתפה בתוכנית הריאליטי רוקדים עם כוכבים והודחה בהדחה הארבע עשרה.
ביוני של אותה השנה הוציאה את השיר "לחגוג ומגוג" יחד עם שחר סאול והפשוטע.
ב-1 באוגוסט הוציאה את הסינגל "לקום" יחד עם קווין רובין.
ב-20 במאי 2024 הוציאה לאור את השיר "אין אף אחד" כסינגל ראשון מתוך מיני-אלבום חדש.
להב תיארה את השיר כמשקף את מערכות היחסים הקודמות שלה ומבטא את זהותה הנוכחית.
בשנת 2024 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" בתור D.C, מתכנתת מחשבים גאונה והשותפה לעבודה של משה.
באותה שנה להב גם החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "דרימארס" בעונתה השנייה בתפקיד גבי.
בינואר 2025 להב נבחרה להחליף את אגם בוחבוט בתפקיד פרזנטורית של מותג ההלבשה "אורבניקה".
להב מתגוררת בבית הוריה בשוהם.
באוקטובר 2020 נשאלה בראיון למגזין סוף השבוע של מאקו על נטיותיה המיניות, ואמרה: "אני לא מגדירה את עצמי, אני יכולה להתאהב באישה, אני יכולה להתאהב בגבר.
אני מתאהבת בנשמה של בן אדם, לא במגדר שלו.
אני לא מחפשת מגדר, אני מחפשת נשמה, ואני יכולה להתאהב בהכול".
בשנת 2021 הייתה בזוגיות עם מאיה ג'ריס, אושיית רשת ערבייה-ישראלית-הולנדית.
בשנים 2022–2024 הייתה בזוגיות עם השחקן פיליפ שאולוב.
שנהשםמיקומי שיאאלבוםמדיה פורסטגלגלצהיטליסט 2020"זוט עני"11—סינגל ללא אלבום"מה אתה רוצה?"12—2021"שימי פס"(ביחד עם עדן חסון)3——אלבום 2"פקה פקה"1——סינגל ללא אלבום2022"ורוד מבריק"(עם אביב גפן)19—"מסיבת פיג'מות"6——"מרי לו"(עם רד אקסס ואסף אמדורסקי)———"שומקום"(עם עילי צ'פמן)———שומקום – פסקול הסדרה 2023"רציתי שתעוף"———סינגל ללא אלבום"לחגוג ומגוג"(עם שחר סאול והפשוטע)18—56"לקום"(עם קווין רובין)——— 2024"אין אף אחד"20——
שנהשםמיקומי שיאאלבוםמדיה פורסטגלגלצ2021"השמיים נעולים"(דולי ופן, עברי לידר ופלד בהשתתפות אלה לי)24צעירים לנצח
- 27 באפריל 1943) הייתה רופאה יהודייה חברת הארגון הצבאי היהודי שלחמה ונפלה במרד גטו ורשה.
למדה בבית הספר לבנות "יהודייה".
כשהייתה נערה הצטרפה לתנועת "מסדה" ולאחר מכן לבית"ר.
בתנועה פעלה לקירוב נוער יהודי מתבולל לערכי היהדות וארץ ישראל.
נייבורג למדה רפואה בפיזה באיטליה.
עם סיום לימודיה, סמוך לתחילת מלחמת העולם השנייה חזרה לוורשה ועבדה בבית החולים צ'יסטה.
לאחר הכיבוש הגרמני, הייתה נייבורג לרופאה בגטו.
בנוסף הצטרפה לאצ"י שהיה הארגון הלוחם של חניכי בית"ר והרוויזיוניסטים.
היא פיתחה יחסים קרובים עם אנשי גסטפו, גרמנים ואיטלקים, דרכם השיגה מידע חיוני למחתרת וכן אספקת ציוד רפואי ונשק.
היא הייתה ממארגני דירות המסתור בצד הארי, אותן תכנן הארגון מבעוד מועד.
במרד, שהחל ב-19 באפריל 1943, ליוותה את הלוחמים במהלך הקרבות בכיכר מורנובסקה והעניקה סיוע רפואי לפצועים.
אלה קרטיס (במקור קוהן - הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן, בהונגרית: Kertész Ella; בודפשט, 12 בפברואר 1879 – בודפשט, 24 ביוני 1936) הייתה שחקנית הונגרייה-יהודייה אשתו של שאנדור גות.
קרטיס נולדה בית יהודי כבתם של ברנאט קרטיס (קוהן-כהן) ואמה לנגספלד.
היא סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנויות הבמה (כיום שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע) בשנת 1897, שם קיבלה מלגה של מאתיים פורינט כסטודנטית שנה ג'.
בסיום לימודיה קיבלה חוזה מהתיאטרון הלאומי של בודפשט לאחר שהשיגה הצלחה אדירה בבחינת האקדמיה בהצגה "בית הספר לנשים"; היא ההתחתנה תחילה בשנת 1898 עם זמר האופרה ההונגרי-יהודי וילמוש בק, אמן בית האופרה של בודפשט.
הם התגרשו בשנת 1904. ב־15 במרץ 1904 התחתנה עם שאנדור גות ברובע 5 בבודפשט.
אחד העדים היה גאבור פלודי.
בשנת 1903 חתמה חוזה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, שם ערכה את הופעת הבכורה שלה ב־8 בינואר, בתפקיד הראשי של קומדיה בשם לוטה.
בגיליון העיתון "פשטי היראפ" למחרת ההצגה ב -9 בינואר הוזכרה כך:
ההצלחה הגדולה האמיתית הראשונה שלה הגיעה כעבור שנה עם הקומדיה "האושר של הנקווין ובילהוד" ואחר כך ב־31 בינואר 1906 ב"בקרט" (בתפקיד הלן) עם ההצלחה האדירה שלה, היא הפכה להיות אחת משחקניות קו ראשון בהונגריה.
ב־1910/1911 הייתה חברה ב"תיאטרון ההונגרי" (Magyar Színház), ואז שוב בתיאטרון הקומדיה, בשנים 1921–1922 הייתה חברה בתיאטרון הרנסאנס, ומשנת 1924 עד 1936 הייתה שוב אמנית תיאטרון הקומדיה.
המשחק שלה שילב אלמנטים של משחק מודרני עם טבעיות קומית.
בתחילה שיחקה נערות מאוהבות, נשים צעירות, מאוחר יותר תפקידי אופי.
היא שיחקה את כל סוגי הקומדיה עם חוש סגנון מעולה.
בעלה היה לעיתים קרובות בן זוגה.
יחד עם בעלה חינכה גם דור שחקנים.
היא דיברה גרמנית, צרפתית, אנגלית ואיטלקית.
אלה רונן (נולדה ב-25 בנובמבר 1986) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית, מלחינה, פזמונאית, מפיקה ופעילה חברתית ישראלית.
רונן נולדה בשנת 1986 בנווה מונסון לניסן, איש עסקים ולמשוררת ואשת החינוך הד"ר דיתי רונן.
סיימה את תיכון תלמה ילין במגמת קולנוע ובמקביל שרה במקהלת בת קול במסגרת לימודיה בקונסרבטיון הישראלי למוזיקה בתל אביב.
בצבא שירתה כקצינה בדרגת סגן בחיל המודיעין.
לאחר שחרורה מצה"ל למדה ברימון בית ספר למוסיקה במגמת הלחנה וכתיבת שירים.
עשתה תואר ראשון בצרפתית וספרות אנגלית באוניברסיטת לוזאן וסיימה תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
בילדותה למדה מוזיקה קלאסית וסולפג' במסגרת השתתפותה במקהלת בת קול.
במהלך לימודיה ברימון התחילה להופיע עם ההרכב שהקימה בשם "אלה רונן".
את ההופעות ליווה אמנותית אריאל הורוביץ.
בשנת 2013 השתתפה ב"דה וויס שווייץ".
שלב האודישנים של רונן היה לשידור הנצפה ביותר בדה וויס שווייץ.
לאחר מכן החלה להופיע עם להקה שהורכבה מנגנים מקומיים תחת שמה.
בעקבות השתתפותה בדה וויס הוחתמה בלייבל האינדי השווייצרי סופי רקורדס ובשנת 2014 הוציאה את אלבום הבכורה "Mirror Maze".
הסינגל Please זכה להשמעות רבות בתחנות רדיו בשווייץ, בגרמניה וישראל.
השיר אף הופיע בפרסומת העולמית לחברת Jeep ובפרסומת של חברת HOT.
באותה שנה הוזמנה להיות המופע הפותח של הזמרת האיסלנדית אמיליאנה טוריני בציריך.
בשנת 2015 הופיעה בפסטיבל הג'אז במונטרה ובפסטיבל וויבס .
באותה שנה חזרה לישראל והופיעה ברחבי הארץ.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית האקסלרטור "סינטיסייזר" והוציאה את אלבומה השני והראשון בשפה העברית "טוסקה" (מרוסית: געגוע לדבר שאינו קיים).
ביצוע הסיום במיזם "Army Song" נוגן רבות בתחנות הרדיו ברחבי הארץ ונכנס לפלייליסט של כאן 88.
בשנת 2019 הופיעה במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אסף אמדורסקי, אביגיל קובארי, גיל בר הדס, פלורה, מירב הלינגר ואחרים.
בפברואר 2020 יצא הסינגל הראשון "Welcome to the Universe" מתוך אלבומה השלישי Mother Land שיצא ביולי 2021. השיר הושמע בתחנות הרדיו וזכה לביקורות מצוינות.
סינגל נוסף בשם "Bubble" יצא במאי 2020 ואף הוא זכה להשמעות בתחנות הרדיו ברחבי הארץ.
במרץ 2021 הוציאה סינגל שלישי מתוך אותו אלבום, "Housebroken".
השיר נכנס לפלייליסט של כאן 88.
בסוף שנת 2020 הוציאה רונן גרסת כיסוי לשירה של ויטני יוסטון: I Wanna Dance with Somebody (Who Loves Me).
השיר "או או" יצא במסגרת פרויקט "מנגינות לשעת חרום" שיזמה עדי שחם יחד עם המוזיקאית נומקה, ומורכב כולו משירים שנכתבו במהלך הסגר הראשון בתקופת הקורונה.
בפרויקט שותפות, בין היתר, ספיר וולך, אביגיל קובארי, פלורה ואחרות.
הסינגל "הסדר הישן" מתוך האלבום "טוסקה" היה לחלק מהפסקול של מהפכת Me Too בישראל.
באותה שנה חזרה לשווייץ והקימה קולקטיב מוזיקאיות פמיניסטי בשם Mino Collective, בשיתוף עם המוזיקאית האמריקאית-שווייצרית ברנדי באטלר.
הקולקטיב מאגד את קהילת המוזיקאיות המקומית ויוזם פלטפורמות לייצוג שוויוני בתעשיית המוזיקה לנשים וקבוצות מוחלשות נוספות.
בשנת 2019 יזמה, הפיקה והשתתפה בערב "אם זאת אהבה", ערב שירי אהבה מיזוגניים לרגל יום האהבה.
בערב השתתפו בין היתר דניאל רובין, עדי שחם ועדי-קשת כהן.
את הערב הנחתה נטע עמית מאתר החדשות פוליטיקלי קוראת.
בשנת 2020 פרסמה גילוי דעת בעיתון הארץ בעקבות השתתפותה בתחקיר של שרון שפורר והמקום הכי חם בגיהנום שבו היא מדברת בגילוי לב על תקיפה שעברה בגיל 16, על תהליך העיבוד ועל ההחלטה לדבר באופן גלוי על המקרה.
רונן היא בת זוגו של פרופסור אנדריאס מור, מדען וחוקר מחלת הסרטן.
לזוג שני ילדים והם מתגוררים בשווייץ.
פרנס צימר , הידוע יותר בשם הבמה אלה פארבן (Alle Farben), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי גרמני.
פרנס צימר נולד ב-5 ביוני 1985 בשכונת קרויצברג בברלין, גרמניה.
לאחר שסיים את בית הספר התיכון, צימר רצה ללמוד אמנות, אך לא התקבל לאוניברסיטה.
מאוחר יותר, הוא עבד כקונדיטור בבית קפה בברלין.
ב-2010, הוא החל לתקלט במועדוני לילה וברים בברלין.
בהשראת האמן האוסטרי, פרידנסרייך הונדרטוואסר, הוא לקח את שם הבמה, הונדרט פארבן (Hundert Farben), שאותו שינה מאוחר יותר לשם הבמה הנוכחי שלו, אלה פארבן (Alle Farben).
ב-9 במאי 2012, הוא תיקלט, עבור 30,000 איש, בפארק העירוני שהוקם במקום נמל התעופה ברלין-טמפלהוף.
מאז, הוא תיקלט כמעט בכל סוף שבוע ברחבי אירופה ותל אביב.
בספטמבר 2013, הודיע צימר באמצעות עמוד הפייסבוק שלו כי החל לעבוד על אלבום הבכורה שלו.
בינואר 2014, בריאיון לעיתון הגרמני די טאגסצייטונג, הוא אישר שהאלבום יהיה מוכן בעוד מספר חודשים.
ב-2 במאי 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם גראהם קנדי , את הסינגל "She Moves (Far Away)".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-15 באוסטריה, למקום ה-9 בגרמניה, ולמקום ה-21 בשווייץ.
הסינגל גם זכה בתואר פלטינה מ-BVMI ובתואר זהב מ-IFPI Austria.
ב-25 במאי 2014, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Synesthesia – I Think in Colours.
ב-24 באפריל 2015, הוא התארח, יחד עם YouNotUs , בסינגל "Supergirl" של אנה נקלאב .
ב-2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם YouNotUs , את הסינגל "Please Tell Rosie".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-2 באוסטריה, למקום ה-3 בגרמניה, ולמקום ה-70 בשווייץ.
ב-2016, הוא הוציא את הסינגל "Bad Ideas".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-4 באוסטריה, למקום ה-7 בגרמניה, ולמקום ה-79 בשווייץ.
ב-15 ביולי 2016, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Music Is My Best Friend.
ב-7 באפריל 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'אניק דווי , את הסינגל "Little Hollywood".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-8 באוסטריה, למקום ה-14 בגרמניה, ולמקום ה-31 בשווייץ.
ב-23 במרץ 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם רודוס , את הסינגל "".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-54 באוסטריה, למקום ה-65 בגרמניה.
ב-8 ביוני 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קלווין ג'ונס ו-YouNotUs , את הסינגל "Only Thing We Know".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-24 באוסטריה, למקום ה-20 בגרמניה, ולמקום ה-41 בשווייץ.
הסינגל גם זכה בתואר זהב מ-BVMI ומ-IFPI Austria.
ב-21 בספטמבר 2018, הוא התארח בסינגל "Build a House" של סטפני היינצמאן .
ב-2 בנובמבר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אילירה , את הסינגל "Fading".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-16 באוסטריה, למקום ה-16 בגרמניה, ולמקום ה-17 בשווייץ.
הסינגל גם זכה בתואר זהב מ-IFPI Austria ובתואר פלטינה כפולה מ-ZPAV.
ב-29 במרץ 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'יימס בלאנט, את הסינגל "Walk Away".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-98 בגרמניה.
ב-14 ביוני 2019, הוא הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Sticker on My Suitcase.
ב-15 במאי 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם VIZE וגראהם קנדי , את הסינגל "Kids".
ב-29 במאי 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סטיב איוקי ואיקונה פופ, את הסינגל "I Love My Friends (And My Friends Love Me)".
ב-2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מרטין ינסן וניקו סנטוס, את הסינגל "Running Back to You".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-80 בגרמניה.
ב-9 ביולי 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם רובין שולץ, גרסת רמיקס לשיר "Over the Rainbow" / "What a Wonderful World" של ישראל קמקוויוואולה.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאההערות2011פרס PARTYSANאמן פורץ דרךעצמו2012פורצי הדרך באיירןתקליטן לאומי20141Live Kroneסינגל השנה"She Moves (Far Away)"2015פרסי אקואלבום דאנס לאומיSynesthesia – I Think in Coloursפורצי הדרך באיירןאמן פורץ דרךעצמו
אלה שדו שכטמן (נולדה בערך בשנת 1978) היא קצינת צה"ל בדרגת תת-אלוף שכיהנה כיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר (יוהל"ם) ומפקדת מערך מגל.
שדו שכטמן נולדה וגדלה בעפולה.
התגייסה לצה"ל בשנת 1996 ושובצה כמפקדת כיתה בבט"ר דותן (מחנה 80).
את מרבית שירותה בצה"ל ביצעה במערך מגל במסלול הפיקוד.
במרוצת השנים התקדמה במסלול הפיקוד.
ביצעה תפקיד מפקדת פלוגת טירונים, מ"פ קורס מכ"ים ומ"פ קורס קצינים.
בין השנים 2011-2009 שירתה כראש לשכת המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בתקופת כהונתם של ראשי הממשלה אהוד אולמרט ובנימין נתניהו.
בשנת 2012 הועלתה לדרגת סגן אלוף ושירתה כראש ענף ההדרכה של זרוע היבשה.
בשנת 2014 מונתה למפקדת בסיס הטירונים ניצנים ובשנת 2016 מונתה למפקדת בית הספר לפיקוד של מערך מגל האחראי על הכשרות הפיקוד של המערך ממ"כ ועד מ"פ.
בשנת 2019 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה למפקדת מערך מגל עליו פיקדה כשלוש שנים.
בתקופתה הוטמעה תפיסה העוסקת בהסתגלות חיילים תומכי הלחימה בצה"ל שמהותה הגדרת המדיניות, העקרונות, הכללים להכשרתם בטירונות וזאת כדי לסגלם למערכת הצבאית בצורה מיטבית.
שירתה בתפקיד, בין היתר, עם התפרצות מגפת הקורונה מערך מגל סייע למד"א בשותפות עם פיקוד העורף בביצוע בדיקות הקורונה הראשונות במדינת ישראל מביתם של אזרחים באמצעות צוותי מפקדים שהוכשרו לכך.
בנובמבר 2021 הועלתה לדרגת תת-אלוף, ומונתה ליועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר.
בתקופתה נכתבו ופורסמו תפיסות ומסמכים שתכליתם שיפור עוצמתו של צה"ל על ידי מיצוי המשאב האנושי ובתוכו ההון הנשי בצה"ל, ויצירת מוגנות מגדרית באמצעות שפה משותפת בתחום והגדרת השיטה והפעילות הנדרשות למימושה.
בתוך כך, פותחו מענים ייחודיים לטיפול בנפגעות והורחבו הכלים למיצוי התהליכים כנגד פוגעים לכאורה.
בקדנציה שלה קידמה את מרכז "מצפים" - מרכז צה"לי שהוקם בשנת 2020, שעוסק בסוגיה של הורות בשירות.
באוגוסט 2025 סיימה את תפקידה כיוהל"ם.
עם תחילתה של מלחמת חרבות ברזל ובמסגרת הערכות מצב והבנת היקף הנפגעים והנרצחים חסר התקדים הוחלט על חיזוק מערך הנפגעים האזרחי ומתן סיוע למשטרת ישראל.
לשם כך הוקם לראשונה בצה"ל, ביחידת יוהל"ם חמ"ל 'למענם' - גוף צבאי שתפקידו מסירת הודעות למשפחות האזרחים שנרצחו בשבעה לאוקטובר.
חמ"ל זה הוקם מחדש עם תחילת מבצע "עם כלביא".
שדו שכטמן נשואה לנאור ואם לארבעה.
שדו שכטמן בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ארגונית, תואר שני בייעוץ ארגוני מאוניברסיטת בר-אילן ובעלת תואר שני נוסף במנהל עסקים.
אלה ליטביץ (נולדה ב-1982) היא אמנית רב-תחומית ישראלית.
אלה ליטביץ נולדה בחיפה בשנת 1982. בין השנים 2005–2009 למדה לתואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות בצלאל, ולאחר מכן בשנים 2014–2015 בתוכנית של בית הספר הגבוה לאמנויות היפות בגנט, בלגיה.
עבודתה של ליטביץ מבוססת מחקר מולטידיסיפלינרי ונוגעת בין השאר בנושאים של נוף ולאומיות.
היא יוצרת מיצבים העוסקים בטריטוריה, עם חיבור להיסטוריה, תרבות ופוליטיקה.
בשנת 2017 הציגה בתערוכת היחיד במוזאון פתח תקווה לאמנות מיצב בשם "קפיצת הדרך".
ליטביץ חקרה את ההיסטוריה של העיר ימית בחצי האי סיני מהקמתה ועד לפירוקה.
מחקר זה הוביל אותה לעסוק גם בתנאי הסביבה ובעיקר בתופעת החולות הנודדים הנוצרים ומתפרקים במהירות בדומה לעיר ימית עצמה.
המיצב של ליטביץ הורכב משני חלקים: האחד, קיר בטון באורך שישה וחצי מטרים הוצב ברחבת הכניסה – קיר טרומי מפירוק העיר ששכב בעשורים מאז פירוק ימית באזור חבל שלום שיועד לשיירי העיר המפורקת.
חלקו השני של המיצב הוצב בחלל הגלריה: דיונת חול ש"הונשמה" באמצעות מאווררים תעשייתיים, ובדומה לדיונה טבעית היא השתנתה ועוצבה מחדש בחלל לאורך התערוכה.
באותה שנה הציגה מיצב בשם "נדידה" בגלריה האוניברסיטאית לאמנות.
עבודה זו הורכבה מ-17 מפות רקומות המבוססות על תוכניות של מבני טחנות קמח ומבטשות צמר לאורך נחל עמוד ששוחזר על ידי רשות העתיקות.
ליטביץ לקחה את תוכניות הטחנות המהוות זכר וסימן להיסטוריה ארוכה של הגירה ונדידת עמים במהלך המאה ה-16, תרגמה אותן בשרטוט לכדי קומפוזיציה מופשטת, ולמרות ההפשטה הרכיבה מחדש את הקווים מחדש ליצירת מבנים.
את הרישומים המופשטים העבירה לקבוצת נשים פלסטיניות שגרו בקרבת נחל עמוד, שרקמו אותן ברקמה פלסטינית מסורתית.
ליטביץ השאירה בידיהן את הפירוש לשרטוט כראות עיניהן והן תרגמו את הקווים הגאומטריים לצורות דקורטיביות, הוסיפו פרטים מהחי, הצומח ודגלי לאום; אך כל זאת, תוך שמירה על הגרעין המבנה האדריכלי.
בשנת 2021 הציגה בתערוכה "ספק סביר" (אוצר: סרג'יו אדלשטיין) במרכז לאמנות עכשווית בתל אביב עבודות שנוצרו במהלך מסעות מחקר תקופתיים לגבול ירדן-ישראל, בחלקו הדרומי של נהר הירדן, הממוקם בין שני לוחות טקטוניים מתנגשים.
ליטביץ התמקדה בייחוד באזור קאסר אל-יהוד שמהווה לפיה צומת של דתות, גאוגרפיות ופוליטיקות וכן של אדמה מים ושמים.
בתערוכה הציגה ליטביץ אובייקטים שליקטה באזור, שמשמעותם נובעת מהמיקום המקורי של הצבתם, ואילו בגלריה הפכו למוצג מוזיאלי, כגון חביות מחוררות מירי כדורים, ואבני סימון שבילים, וכן אובייקטים שהיא העניקה להם משמעות סמלית כמו בד שהוטבל בקאסר אל-יהוד, שני מגדלים עשויים סבון משכם ובוץ מקאסר אל-יהוד, ויציקת ברונזה של אדמה.
עוד הוצגו עמוד ספרים שכותרותיהם נוגעות בנושאים שונים הקשורים להיסטוריה, לפוליטיקה ולביטחון מדינת ישראל, ויציקות ברונזה של צמחים מקומיים כחלק מפרויקט הקטלוג שלה של צמחי הארץ.
זכתה בפרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית לשנת 2021
2024 – אונטלוגיה של הריק, גלריה אלכסנדר לוי, ברלין, גרמניה.
2024 – לתהו ולבהו תשוקתם, אוצר ד"ר קובי בן מאיר, מוזיאון חיפה, ישראל.
2024 – היום בו השמים היו נמוכים, גלריה HLP, בריסל, בלגיה.
2023 – Axis Mundi, אוצרת ג'וליה מונרוי, Una Boccata d'Arte, סיציליה, איטליה
2023 – כספית אדומה, אוצרים קריסטין מולר ופליקס רופר, בסיס, פרנקפורט, גרמניה
2022 – Correnti I - Animalia, תערוכה זוגית עם אלנה מאזי, אוצרת ג'וליה בורטולוזי, גלריה ארטופיה ריטה רוסו, מילאנו, איטליה.
2021 – נציב מלח, גלריה אלכסנדר לוי, ברלין, גרמניה.
2021 – "ספק סביר", CCA המרכז לאמנות עכשווית, אוצר סרג'יו אדלשטיין, תל אביב, ישראל.
2019 – Facts on the Ground, גלריה אלכסנדר לוי, ברלין, גרמניה.
2019 – ההבטחה, אוצרת מארן בראונר, קונסטהאלה סנקט גאלן, שווייץ.
2019 – הפיל בחדר, אוצר אוריאול פונטדוילה, לה פנרה, ליידה, ספרד.
2018 – "And Waters Became Wormwood" , אוצרת אגתה קיאסטון, המוזיאון לאמנות עכשווית , ורוצלב, פולין.
2017 – "קפיצת הדרך", מוזאון פתח תקווה לאמנות.
2015 – "מבט חוזר" – מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה.
2018 – "פרחי ארצנו", המרכז לאמנות דיגיטלית, חולון.
2019 – "רקפות: צומח, מקום, משל", בית אנה טיכו, ירושלים.
2021 – "הווה מתמשך", מוזאון ישראל, ירושלים.
2021 – "חפירות, אמנות מזמן עכשיו", מוזיאון ארצות המקרא, ירושלים.
אלה ניקוליבסקי (נולדה ב-14 באוגוסט 1989) היא במאית תיאטרון ישראלית.
ניקוליבסקי נולדה ב-1989 בתל אביב.
סיימה לימודי תיכון ב-2007 בגימנסיה העברית הרצליה.
אלה היא בתה של חגית רכבי ניקוליבסקי, במאית, מחזאית ומורה לתיאטרון, ואביה הוא משפטן העוסק בתיירות.
לאחר שירותי הצבאי התלבטה בין לימודי משפטים - כמו אביה, לבין לימודי תיאטרון - כמו אמה.
כדי להכריע נרשמה למכינה למשחק בסטודיו של יורם לוינשטיין והייתה עוזרת במאי של עירד רובינשטיין.
ב-2012 הצטרפה למסלול לבימוי והוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים.
למדה גם בקורס לכתיבה בהנחייתו של יובל שפרמן, ושנת הכשרה לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2013–2015 לימדה תיאטרון בבית הספר איתמר בן אב"י ביפו ובחטיבה העליונה נבון בחולון, ובשנים שלאחר מכן הדריכה תלמידי תיכון במגמות תיאטרון בתלמה ילין, עירוני א' בתל אביב ובבימת הנוער בכפר סבא.
פן אישן המוות - מחזה על פי האדונית והרוכל מאת עדה אמיכל ייבין, שביימה ניקוליבסקי במסגרת פרויקט גמר בסמינר הקיבוצים, 2015.
הביצ'ית הטובה שלי - מאת לימור גינזבורג.
הסטירה - מחזה קצר מאת רועי מליח רשף במסגרת פרויקט המחזאים.
אני אישתי שלי - הצגת יחיד של עזרא דגן מאת דאג רייט.
המלך נוטה למות - מאת נסים אלוני בהשתתפות תלמידי שכבת י"א במגמת התיאטרון תלמה ילין, 2016
בדרך לטיפזה - מאת גלעד עברון, במסגרת פסטיבל התיאטרון הבינלאומי.
הקומה השלישית - בימוי משותף עם מאיה ניצן למחזה מאת דפנה אנגל-מחרז על פי סיפורו של אשכול נבו.
חדר בריחה - מחזה קצר מאת ליאור גלציאנו במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, 2017
ועדה אומנותית - מחזה קצר במסגרת פרויקט המחזאים בצוותא, 2018
שמוליק של זהרה - מחזה שכתבה אמה של אלה, חגית רכבי ניקוליבסקי.
בית הספר למשחק גודמן, 2018
האור של אלמז - מחזה לילדים ולנוער מאת חווה טיזזו, 2018
ולריה מתחתנת - דרמה מאת מיכל ויניק במסגרת פסטיבל "דייט ראשון", קריאות מבוימות של מחזאות מקורית בתיאטרון הקאמרי, 2018
לרקוד ולעוף - דרמה קומית מאת רשף ורגב לוי.
הוויתור - מאת נועם פלג בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, 2021
מגנוליות מפלדה - בימוי תרגיל שנה ב'.
עלים - מאת לוסי קולדוויל.
שבת בבוקר - מחזה מאת נועם פלג בהשתתפות אבי קושניר ולימור גולדשטיין במסגרת פסטיבל פותחים במה.
קנגורו - מחזה בהשתתפות קבוצת הצעירים.ות של הקאמרי, 2021
קונצרטה לשמונה - מחזה מאת מאיה רוז חורמדלי בשיתוף דליק ווליניץ.
אלה פלש (בהונגרית: Flesch Ella; בהונגריה השתמשה בשם הבמה אלה פסטי; בודפשט, 16 ביוני 1898 – מנהטן, 6 ביוני 1957) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה.
היא אחייניתו של הכנר קרל פלש.
אלה פלש נולדה במשפחה יהודית.
בין 1914 לבין 1919, למדה וקיבלה דיפלומה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
הקריירה שלה החלה בבית האופרה של בודפשט בעונת 1919–1920. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-19 באוקטובר 1919 בתור אורטלינדה בהוולקירה.
היא המשיכה את לימודיה בווינה.
פלש הופיעה לראשונה בתור אאידה באופרה של וינה ב-6 בנובמבר 1922. היא שרה שם עד 1925. בין השנים 1925–1934, הייתה אחת מזמרות הסופרן המובילות של האופרה של מינכן.
בין השנים 1930–1932 הייתה חברה גם בבית האופרה של לייפציג, וב-1933 שרה בבית האופרה של פרנקפורט.
היא נאלצה לעזוב את גרמניה ב-1933 בגלל מוצאה היהודי.
בשנים 1934–1937 שרה בבית האופרה של גראץ.
ב-1936 חזרה גם לאופרה הממלכתית של וינה.
ב-1938 הייתה חברה מהוללת בבית האופרה בתל אביב.
לאחר האנשלוס, בעונת 1938–1939, כבר עזבה את אוסטריה והופיעה בתיאטרון העיר ברן.
היא היגרה לארצות הברית ב-1940. תחילה הופיעה בפסטיבל בקראקס ובינואר 1941 הופיעה בקונצרט בניו יורק.
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה ב-6 בינואר 1944 בניצוחו של גאורג סל בתפקיד הראשי של האופרה שלומית (בהופעה אחת עם לורינץ אלווארי) .
משנת 1946 הופיעה גם באופרה של ניו יורק.
באותה השנה הייתה בסיור הופעות בקנדה.
ב-1947 שמה תאונת דרכים קשה קץ לקריירה הבימתית שלה.
היא המשיכה לעבוד כמורה לזמרה עד סוף חייה.
אלה פלש הייתה סופרן דרמטי חשובה: התרבות הרב-צדדית שלה הקיפה את כל תפקידי הסופרן-הדרמטי הקלאסי והרומנטי.
בספטמבר 2020 הונחה אבן נגף לזכרה מול בית האופרה בגראץ.
S.: ברון הצוענים – Saffi
אלה קינן (נולדה ב-29 במרץ 1988) היא בלוגרית טיולים ומשפיענית רשת ישראלית העוסקת בהסברה בתקופת מלחמת חרבות ברזל.
קינן נולדה ב-1988 בהרצליה, הצעירה מבין ארבעה ילדים.
סבה וסבתה מצד אמה הם ממייסדי קיבוץ כפר עזה בתום מלחמת העצמאות, ואמה ילידת הקיבוץ.
אביה הוא הסופר והמשורר יצחק קינן שהיה ראש מועצת בית שאן.
בצבא שירתה כקצינת מודיעין במשך 7 שנים והשתחררה בדרגת סרן.
קינן בוגרת תואר ראשון במשפטים ומדעי המדינה עם התמחות בטרור, באוניברסיטת רייכמן.
ב־2016 הקימה את חברת "אמברלה דיגיטל" לשיווק דיגיטלי, ניהול מדיה חברתית וקידום ממומן לחברות בארץ ובחו"ל.
במסגרת זו עבדה עם החברות הגדולות במשק.
במקביל החלה לצבור עוקבים מרחבי העולם כבלוגרית טיולים וצברה מאות אלפי עוקבים.
היא נהגה לטייל מסביב לעולם, בשיתופי פעולה עם חברות תעופה ומשרדי תיירות והקימה בלוג טיולים בשם "Ella Travels".
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל הסבה את כל הרשתות החברתיות שלה למלחמה בחמאס ומאבק הסברתי למען מדינת ישראל.
כבר בימים הראשונים הגתה את ההאשטג HamasIsISIS וביקשה מ-200 אלף עוקביה להפיץ אותו ברחבי הרשת.
במסגרת פעילותה בתחום ההסברה הישראלית היא מנהלת עשרות אלפי מתנדבים אשר מגיבים באופן מידי לאירועים באופן שמייצג את הנרטיב הישראלי.
החל מ-7 באוקטובר הפכה קינן לאחת מלוחמות ההסברה הבולטות והמשפיעות ביותר ברשתות החברתיות.
בין מאבקיה התקשורתיים הבולטים, היא התעמתה עם פעילת האקלים גרטה טונברי, שהעלתה ציוץ בטוויטר עם תמונה שלה ושל חברותיה ובו שלט עליו כתוב "עמדו לצד עזה" (Stand with Gaza).
לטונברי 22 מיליון עוקבים בטוויטר ולכן קינן ענתה לה בתגובות "אם את כל כך בעד האנושות, למה את לא מדברת על החטופים שלנו, התינוקות, האימהות והקשישים?" התגובה זכתה ל-12,000 לייקים.
בהמשך הכינה כרזה בה רשום "גרטה טונברי תומכת בדאע"ש" (Greta Thunberg Supports ISIS), כרזה שהפכה לפופולרית ברשתות החברתיות.
במהלך פעילות ההסברה של קינן, הגיעו הציוצים שלה בין היתר לאמג'ד טאהא, משפיען מאיחוד האמירויות הערביות שלו קרוב לחצי מיליון עוקבים, ולשותף המייסד של סיילספורס ובעל המגזין טיים, מארק בניוף.
המסר שקידמה קינן, שחמאס הם כמו דאעש שולב גם בנאום ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ובנאום נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן.
בנובמבר 2023 נפגשה יחד עם בני גנץ עם הבעלים של אקס (לשעבר טוויטר), אילון מאסק, כדי לדון עימו על ההתמודדות של ישראלים ותומכי ישראל עם הסתה ואנטישמיות ברשת החברתית, ועל החשיבות העולמית של מיגור השיח השקרי באמצעות הכלים של אקס.
ב-2024 עזרה קינן להסיר מטוויטר באמצעות עוקביה עמוד של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס.
בנובמבר 2023, נבחרו קינן ונועה תשבי לנשות השיווק של חודש נובמבר 2023 מטעם איגוד השיווק הישראלי.
קינן היא אחת מ-40 הנבחרים בפרויקט 40Under40 של אתר אייס לשנת 2023.
בפברואר 2024 הוענק לקינן אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות לשנה זו, על פעילותה בחזית ההסברה הישראלית.
קינן נבחרה להשיא משואה ביום העצמאות ה-76 למדינת ישראל.
אלה יונילה (בפינית: Ella Junnila; נולדה ב-6 בדצמבר 1998) היא אתלטית פינית, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה באולם (טורון 2021) בקפיצה לגובה.
אמא היא הקופצת לרוחק הפינית רינגה רופו-יונילה , שייצגה את פינלנד באולימיפאדת ברצלונה 1992 ומחזיקה בשיאי פינלנד בקפיצה לרוחק באצטדיון ובאולם.
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו שממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום 25 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביבלה שבשוודיה ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר סיימה במקום 29 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.80 מטר.
מדליית ארד אלופת אירופה באולם
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון שבפולין במרץ זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא פינלנד חדש של 1.96 מטר, אחרי ירוסלבה מהוצ'יך (2.00 מטר) ואירינה גראשצ'נקו (1.98 מטר), שתיהן מאוקראינה.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 22 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 18 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום 19 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.78 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום 13 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר.
אלה רוזנצווייג (נולדה ב-7 באוגוסט 1987) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
רוזנצווייג נולדה ב-1987 בתל אביב לעמנואל, טייס באל על (שלימים התפרסם כשהשתתף בעונה 2 של מאסטר שף), ורות, אמנית פלסטית.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 12 ואביה נישא מחדש.
סבה מצד אביה, רפאל, עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והשתקע בקיבוץ דגניה א'.
נישואיו הראשונים לניצולת שואה מהולנד לא עלו יפה, והלה התחתן בשנית עם גיורת מגרמניה ובתו של חייל בוורמאכט בשם כריסטה גוט, שהפכה לציונית נלהבת ושינתה את שמה לרחל בת אדם.
סבא רבא שלה הוא הפילוסוף פרנץ רוזנצווייג.
בילדותה למדה במגמת מחול ולקחה שיעורי פיתוח קול.
היא הייתה רקדנית בלהקת המחול הקיבוצית.
בשנת 2007 החלה ללמוד משחק בבית צבי – בית הספר לאמנויות הבמה וסיימה ב-2010. במסגרת לימודיה השתתפה בהצגות דו רה מוווווו, הבית שלנו, פרח לב הזהב, רוברטו זוקו, רנט ותזמורת על תנאי.
בשנת 2015 השתתפה במחזמר אוויטה בתיאטרון הבימה.
בשנת 2016, השתתפה בהצגה מצחיקונת בתיאטרון הקאמרי ובשנת 2017 שיחקה במחזמר "פשוט לאהוב" משירי אריק איינשטיין שהועלה בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2018 שיחקה בשורת המקהלה בתפקיד קוני.
בשנת 2019 השתתפה בהצגה שיגעון המוזיקה בתפקיד לינדה מאנרו.
בשנת 2022 גילמה את ג'ודי גארלנד הצעירה בהצגה "עד קצה הקשת" בתיאטרון הקאמרי.
החל משנת 2023 מגלמת את סיגי (לסירוגין עם נוי הלפרין) במחזמר מרי לו בהפקתו המחודשת של התיאטרון הארצי בבימויו של צדי צרפתי.
בנוסף שיחקה בהצגות "הכדור בידיים שלנו" ו"איילת מטיילת".
החל משנת 2024 מגלמת את מרים קפלינסקי (בלאדי מרי), רקדנית סווינג, במחזמר "סווינג" של תיאטרון חיפה.
יהודייה שברחה מפולין לארץ ישראל ב־1942 בעזרת נישואים פיקטיביים, והופכת פה לנערת שעשועים בשם בלאדי מרי, המשעשעת למחייתה קצינים בריטים במועדון קברט בתל אביב.
בנוסף משחקת בהצגת הילדים "גאוות הסוואנה".
בשנת 2011 השתתפה רוזנצווייג בפרסומת לחברת HOT עם דייוויד דוכובני.
בשנת 2012 שיחקה בסדרה תא גורדין בתפקיד טלי.
בשנת 2013 השתתפה בלהיות איתה בתפקיד קרן, חברתה של נועה הולנדר (רותם סלע).
חזרה לשחק את התפקיד ב-2017.
בשנת 2016 שיחקה בסדרה שכונה בתפקיד לוסי, חיילת בצבא.
במהלך תקופת הקורונה יצרה עם מוריה זרחיה סרטוני DIY ליצירות לילדים.
בשנת 2023 גילמה את ברברה, אשת קצין בריטי, בסדרה מלכת היופי של ירושלים.
בשנת 2025 גילמה מנהלת מלון בסדרה איננה.
רוזנצווייג נמצאת בזוגיות עם השחקן טל וייס.
בעברה ניהלה זוגיות עם השחקן עידו מוסרי.
+שנהפרויקטתפקידהערות2012תא גורדיןטלי2013–2017להיות איתהקרן2016שכונהלוסי2023מלכת היופי של ירושליםברברה
אלהאירה (בפורטוגזית: Alheira) הוא סוג של נקניק פורטוגזי, עשוי מבשר (בדרך כלל חזיר, עגל, ברווז, עוף, שליו או ארנב) ולחם.
על אף שהשם אלהאירה נובע מהמילה אַלְהוֹ (שום) ושימש פעם לתיאור כל נקניק המתובל בשום, לא כל האלהאירה של ימינו מכילים שום, אם כי הוא עדיין מרכיב נפוץ.
סוג הנקניק שנודע בשם "אלהאירה" הומצא על ידי יהודי פורטוגל, הידועים גם כיהודים ספרדים, אשר בשנת 1497 ניתנה להם הבחירה בין להיות מגורשים מהארץ או להתנצר (הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות).
אותם מומרים שנשארו ושמרו בסתר על אמונתם נמנעו מאכילת בשר חזיר.
זה העמיד אותם בסיכון שיבחינו בהם כי לא תלו נקניקיות שהיו העשויות באופן מסורתי מבשר חזיר, ב"פומאירוס" - fumeiros (בתי המעשנות).
כדרך להימנע מלמשוך את תשומת הלב של האינקוויזיציה הפורטוגזית, או, באזורים כפריים, הנוצרים הפורטוגזים, הם החלו להכין נקניקיות מבשרים אחרים כמו עופות, מעורבבים עם לחם להעשרת המרקם.
עם הזמן, אלהאירה התפשט לשאר האוכלוסייה והפך דוגמה למטבח פורטוגזי טיפוסי, אם כי כיום הכנתו אינה מונחית עוד בקפדנות על ידי מצוות התזונה היהודיות.
אלהאירס טוגנו באופן מסורתי או נצלו על גריל והוגשו עם ירקות מבושלים.
כיום הם לרוב מטוגנים ומוגשים בליווי טוגנים וביצה מטוגנת.
הם לעיתים קרובות מהווים את אחד הפריטים הזולים ביותר בתפריטי מסעדות, אם כי אלה שעשויים מבשר ציד יכולים להיות יקרים.
על אף שהאלהאירס מקושרים בדרך כלל לעיר מירנדלה, האזורים ביירה אלטה וטראס -אוס-מונטס מפורסמים גם בזכות האלהאירס שלהם.
סוגים בעלי סטטוס הגנת מעמד גאוגרפי מוגן כוללים את Alheira de Vinhais ואת Alheira de Barroso - Montalegre.
אלה שטיינר (נולדה ב-8 בפברואר 2010) היא שחיינית אמנותית ישראלית.
שטיינר מתאמנת באגודת מכבי גדרות אומנותית.
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה בפריז שבצרפת במרץ זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם אביב חיים, יוגב דגן, אלכסנדרה לרמן, איה מזור, ליאור מקמל, שיה שר שלום נחמד ויערה שרעבי בתוצאה של 164.1551 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בפונשל שבפורטוגל ביוני סיימה במקום חמישי בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם אביב חיים, אלכסנדרה לרמן, יוגב דגן, איה מזור, שיה שר שלום נחמד, יערה שרעבי וליאור מקמל בתוצאה של 182.9083 נקודות.
אלבירה (אלה) טקאץ'-דריזין (נולדה ב-1982) היא אשת עסקים, דיפלומטית, יזמית ובלוגרית אופנה למידות גדולות.
שתי חברות בבעלותה נקשרו לפרשת קטרגייט.
נולדה במולדובה, עלתה לישראל ב־1991 בגיל 8 עם משפחתה.
בישראל התיישבה המשפחה בפתח תקווה ובהמשך עברה לרמלה, שם סיימה תיכון למדעים.
בצבא שרתה 6 שנים כקצינה בחיל המודיעין.
עם שחרורה, הצטרפה לחטיבת המחקר באמ"ן ועבדה במשרד ראש הממשלה כמנהלת פרויקטים
טקאץ'-דריזין היא בוגרת תואר ראשון בממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה מהמרכז הבין תחומי בהרצליה (2009-2006), אותו למדה תוך כדי שירותה הצבאי, ובוגרת תואר שני בניהול משא ומתן ויישוב סכסוכים באוניברסיטת קולומביה (2013-2011).
ב-2009 עברה לניו יורק, שם שימשה כיועצת לנושאי מזרח תיכון במשלחת ישראל לאו"ם, במקביל ללימודי תואר שני, ובהמשך עבדה כראש המטה של שגריר ישראל לאו"ם רון פרושאור.
בין 2017 ל-2019 הייתה מרצה במרכז הבינתחומי וכן הייתה סגנית ראש המכון לדיפלומטיה בינלאומית במרכז.
ב-2017 הקימה את חברת מאגנה קונסלטינג (Magna Consulting) ושימשה מנכ"לית שלה עד 2021. החברה התמקדה במתן פתרונות מותאמים לממשלות וארגונים, באמצעות שילוב דיפלומטיה וניתוח נתונים ועסקה בין השאר בייעוץ לאו"ם ולבנק העולמי.במקביל הייתה מנהלת פיתוח עסקי של חברת Centraleyes בתחום הסייבר.
ב-2021 הקימה את חברת קויוס, יחד עם אורי שגב ואלי בן מאיר.
שנה לאחר מכן הצטרפו אליה טל בר אור וברוך תאגורי כבעלי מניות.
באוגוסט 2023 הצטרפה אליה כשותפה חברת RLN Holdings בבעלות אליוט ברוידי.
ברוידי מינה כדירקטור מטעמו בחברה את נתן (נייט) מילר, איש יחסי ציבור יהודי-אמריקאי המשמש כדוברו, המקורב לטאקץ' דריזין מזמן שעבד ככותב נאומים במשלחת הישראלית לאו"ם.
על פי פרסומיה, החברה היא חברת סטארטאפ המשתמשת בבינה מלאכותית לניתוח עמדות משקיעים פרטיים בשוק ההון, כדי לסייע לחברות ציבוריות להגן על ערכן.
החברה הייתה שותפה לקמפיין השפעה שערכו יועציו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, יונתן אוריך וישראל איינהורן, לצורך שיפור תדמיתה של קטר, קמפיין שנחשף בנובמבר 2024 ונחקר במסגרת פרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר.
איינהורן ואוריך גיבשו את המסרים והאסטרטגיה וקויוס יישמה אותם בפועל באמצעות רשת של אווטארים ואתרים מזויפים.
עשרות כתבות וציוצים פרו-קטריים פורסמו כך אחרי פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
חברה בבעלותו של יואב (פולי) מרדכי הזמינה את שירותיה של קויוס עבור קטר, באמצעות חברת מאגנה קונסלטינג, אף היא בבעלותה של טקאץ'-דריזין.
בנובמבר 2025 הגישה קויוס לרשם החברות בקשה לפירוק מרצון.
טקאץ'-דריזין היא דוגמנית למידות גדולות ובלוגרית אופנה, תחת הבלוג קימורלה.
נשואה לאברהם דריזין, מנכ"ל חברת הקנאביס נקטסטייג' ואם לשני ילדים
אלה מקיי הוא סרט דרמה-קומית פוליטית אמריקאי שנכתב ובוים על ידי ג'יימס ל.
בסרט מככבת אמה מקי בתפקיד הראשי, ולצידה ג'יימי לי קרטיס, ג'ק לאודן, קומייל ננג'יאני, איו אדבירי, ג'ולי קאוונר, ספייק פירן, רבקה הול, אלברט ברוקס ו-וודי הרלסון בתפקידי משנה.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-12 בדצמבר 2025 בהפצת "אולפני המאה ה-20".
הסרט עוקב אחר אלה מקיי, סגנית מושל בת 34 מלאת אידיאלים המנסה לאזן בין חיי המשפחה התובעניים לבין הקריירה הציבורית שלה, בעת שהיא מתכוננת לתפוס את מקומו של המנטור שלה – המושל הוותיק של המדינה – שמקבל לפתע מינוי כחבר בקבינט בממשל אובמה הנכנס.
העלילה מתרחשת במדינה אלמונית, בדומה לעולם הבדיוני של הסדרה "משפחת סימפסון" שברוקס נמנה עם יוצריה, ומשלבת השראה מסרטים פוליטיים קלאסיים כגון "מר סמית הולך לוושינגטון" ו"כל אנשי המלך".
אמה מקי – אלה מקיי
ג'יימי לי קרטיס – הלן מקיי, דודתה של אלה.
ג'ק לאודן – ראיין, בעלה של אלה.
קומייל ננג'יאני – טרופר נאש
ספייק פירן – קייסי מקיי, אחיה הצעיר של אלה.
איו אדבירי – סוזן, חברתו לשעבר של קייסי.
ג'ולי קאוונר – אסטל, מזכירתה של אלה ומספרת העלילה.
רבקה הול – גברת מקיי, אמה של אלה.
אלברט ברוקס – המושל ביל
וודי הרלסון – אדי מקיי, אביה של אלה.
בנובמבר 2023 נמסר כי ג'יימס ל.
ברוקס יכתוב ויביים את סרטו העלילתי הראשון זה שלוש־עשרה שנה, כאשר חברת "אולפני המאה ה-20" תשמש כמפיצה הרשמית.
באותה עת הוכרז על צוות השחקנים הראשי, הכולל את אמה מקי, ג'יימי לי קרטיס, וודי הרלסון, איו אדבירי, אלברט ברוקס, קומייל ננג'יאני וספייק פירן.
בפברואר 2024 הצטרפו לצוות גם ג'ק לאודן ורבקה הול.
במרץ 2025 נחשף כי ג'ולי קאוונר, בקי אן בייקר וג'ואי ברוקס לוהקו רשמית לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו במדינת רוד איילנד ב-1 בפברואר 2024. צילומי הסרט הסתיימו ב-3 במאי 2024, אולם בינואר 2025 דווח כי צפויים צילומי השלמה נוספים ברוד איילנד בחודש מרץ.
נוסף על כך, נקבעו צילומי השלמה בערים קליבלנד וניו אורלינס באותו חודש.
את המוזיקה לסרט הלחין האנס זימר, בשיתוף פעולה חמישי שלו עם ברוקס.
הסרט עתיד לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-12 בדצמבר 2025. במקור, התעתד הסרט לעלות לאקרנים ב-19 בספטמבר 2025.
אלה שטיינרט (ואלנטינה ז'אק; בפולנית: Ala Sztajnert – Walentina Żak; 17 במרץ 1915 – 20 בינואר 1997) הייתה אחות וחסידת אומות העולם מפולין שהצילה יהודים בשואה.
ואלנטינה גדלה במשפחה פולנית מן הכפר ז'אבנו בדרום מזרח פולין.
ב-1931 כשהייתה נערה בת 16 עברה לעיר לבוב ועבדה כאחות במרפאה פרטית בבעלות רופא יהודי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה לבוב על ידי הצבא האדום ואלה עזבה את עבודתה במרפאה.
בשנת 1940, מצאה עבודה במאפייה, שם הכירה את היהודי מיאצ'יסלב מורגנשטרן שעבד במאפייה.
בקיץ 1941, לאחר כיבוש לבוב על ידי הגרמנים, מיאצ'יסלב מורגנשטרן וחותנו הנריק לווניסון התחבאו מהגרמנים, ואלה עזרה להאכיל ולהחביא אותם.
בדצמבר 1941, הגסטפו חיפשו אחרי מיאצ'יסלב, וואלנטינה עזרה לו לברוח לוורשה.
באפריל 1942, עזרה ואלנטינה לאשתו וילדיו של מיאצ'יסלב לברוח מגטו ורשה.
היא שכרה עבורם בית בעיירת אולשטין שליד צ'נסטוחובה, ומילאה אותו באוכל ובציוד למשפחה.
כל אחד מבני משפחתו של מיאצ'יסלב קיבלו שם בדוי מאלה, תחת שם המשפחה חומצינסקי.
ואלנטינה לימדה את בני המשפחה על הדת הקתולית על מנת לעזור להם להסוות את יהדותם.
ביולי 1942, ואלנטינה הבריחה את אימו של מיאצ'יסלב מגטו ורשה בעזרת מסמכי זהות מזויפים, והביאה אותה למחבוא.
באוקטובר ליוותה ואלנטינה שני חברים של משפחת מורגנשטרן, סשה ויניקוב וסיומה טולפין מלבוב לבית בו התחבאה משפחת מורגנשטרן.
שניהם התחבאו בעליית הגג של המשפחה עד סוף המלחמה.
חודש לאחר מכן, ניסתה להביא את הנריק חותנו של מיאצ'יסלב למחבוא, אך הוא נעלם ועקבותיו לא נודעו.
במשך שמונת החודשים הראשונים של 1943, ואלנטינה נהגה לנסוע לורשה על מנת להשיג עזרה כלכלית מהג'וינט, שיועדה לסייע ליהודים במחבוא.
באוגוסט 1943 נתקלה ואלנטינה בשמועה שהגסטפו נכנס לעיירה על מנת לעצור את משפחת מורגנשטרן.
בני המשפחה אספו את כל דברי הערך שלהם, נתנו לואלנטינה, וביקשו ממנה להימלט על מנת להציל את חייה.
הם נתקלו בסירוב מצידה, במילים: "לא, אני לא אעזוב אתכם, כולנו אחד, מה שיקרה למשפחה יקרה לי, אבל אשכנע אותם לא לעשות זאת.
לאחר מכן, התברר לואלנטינה ולמשפחה שהשמועה הייתה שגויה, ומי שהגיעו לא היו הגסטפו אלא המשטרה הפולנית, אשר עזבה את המקום לאחר שוחד.
בספטמבר 1943 עזרה ואלנטינה לרנטה וויסליצ'קה, בת דודה של משפחת מורגנשטרן יחד עם בעלה צ'סלב בלאושטיין אשר ברח מטרבלינקה.
היא עזרה להם להתבסס בתור פולנים בשכונה בה התחבאה המשפחה.
ואלנטינה החביאה, האכילה ושמרה על משפחת מורגנשטרן ומקורביה עד השחרור על ידי הרוסים ב-17 בינואר 1945.
עם סיום המלחמה, ואלנטינה חיה עם משפחת מורגנשטרן בלודז'.
שנה לאחר מכן, משפחת מורגנשטרן שינו שמם למורגנס ועברו לארצות הברית.
אלה לא הצליחה לקבל ויזה לארצות הברית כדי להצטרף אליהם.
משפחתה החרימה אותה על יחסה האוהד ליהודים.
ארוסה, שהיה קצין בצבא הפולני לא שב, ולכן ואלנטינה נדדה בין מחנות עקורים שונים, שם הכירה את בעלה, זאב שטיינרט, יהודי ציוני מפולין שניצל ממחנה השמדה.
בשנת 1946 הגיעו ולנטינה וזאב לווינה שבאוסטריה.
דרך האלפים חצו ברגל לאיטליה, שם התגיירה ושינתה את שמה לאלה.
אלה וזאב הפליגו לארץ ישראל לראשונה בדצמבר 1947 על אוניית המעפילים "לא תפחידנו".
האוניה התגלתה על ידי הבריטים, ונוסעיה גורשו למחנה הפליטים בקפריסין.
לאחר הקמת המדינה בשנת 1948 עלתה לארץ עם זאב והזוג התגורר ביפו ובהמשך קבעו את ביתם בבת ים.
עד גיל 70 אלה סירבה לקבל את התואר "חסידת אומות עולם", בטענה שלא עשתה דבר היוצא מגדר הרגיל.
לבסוף הסכימה לקבל את התואר בשנת 1985. אלה שטיינרט הלכה לעולמה בגיל 82, והובאה למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
ביוני 1961 פורסמה כתבה בניו יורק טיימס, בה סופר סיפורה של אלה.
בכתבה זאת נכתב גם על איחודה עם משפחת מורגנס בניו יורק, עשרים שנה אחרי שהצילה אותם.
ב-15 בינואר 1985 שלח פרנק מורגנס (לשעבר מיאצ'יסלב מורגנשטרן) מכתב למדור לחסידי אומות העולם ביד ושם, ובו תיאר את הצלתו שלו ושל משפחתו על ידי אלה.
ב-14 באפריל 1985 הוכרה אלה כחסידת אומות העולם.
עבור אלה ננטע עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם יחד עם טקס.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ולשירות הביטחון הכללי שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של אלה.
קברה אותר בבית העלמין קריית שאול ונקבעה עליו לוחית זיכרון.
אלהמברה (בספרדית: Alhambra; בערבית: الحمراء - "אל-חמרא" או "האדומה") הוא מתחם ארמונות ומבצרים קדום שנבנה על ידי סולטאני שושלת נאצר המורים בעיר גרנדה שבדרום ספרד בעיקר במאה ה-13 ובמאה ה-14. המתחם המפואר הוקם על גבי גבעה על יד העיר שהייתה אז בירת הממלכה המוסלמית האחרונה שנותרה בספרד.
בימינו משמש המקום מוזיאון המדגים את האדריכלות האיסלאמית בשיאה.
המתחם הוגדר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בזמן בניית אלהמברה (שמקורה במילה הערבית الْحَمْرَاء, אלחמראא', האדומה), הייתה גרנדה בירת הממלכה המוסלמית בספרד (שכונתה גרנדה) שהייתה מוקפת על ידי ממלכת קסטיליה הקתולית.
מאז שנות השלושים של המאה ה-13, כשעלתה שושלת הנסריד לשלטון, הייתה גרנדה ממלכה וסלית כפופה להלכה לקסטיליה.
למרות כפיפות זאת, ואולי בזכותה, שגשגה גרנדה בתקופה זו בתחומי האמנות, הספרות, והמדעים, והדבר סייע רבות לבוני אלהמברה בעיצוב המתחם.
ב-1248 החלה בניית אלהמברה על אחת הגבעות המקיפות את גרנדה, כשבעיר מלך מוחמד אבן אלהמאר.
יורשיו של מלך זה המשיכו לבנות ולפאר את אלהמברה עד שנת 1354. המלכים משושלת זו גם הגדילו מאוד את המבצר שכבר היה קיים בגבעת אלהמברה, ובאתר נמצאים גם בתיהם של בכירי הממשל, מגוריהם של עובדי הארמון, בתי מלאכה, בתי מרחץ וכדומה.
לאחר שהקתולים כבשו סופית את גרנדה ב-1492 והפילו את שושלת הנסריד, הם החלו לשנות את אלהמברה ולהתאימו לטעמם.
המלך קרלוס הראשון בנה באתר ארמון משלו בסגנון הרנסאנס במאה ה-16, ותוך כך הרס את רוב ארמון החורף.
מלכי ספרד נוספים המשיכו שינויים שפגעו ביופיו המקורי של המתחם.
רק במאה ה-19 החלו הספרדים לשמר את המתחם.
שיפוצים נרחבים התנהלו, ומאוחר יותר נפתח באתר מוזיאון.
המבקרים באלהמברה יכולים לחזות במיטב האדריכלות האיסלאמית המתאפיינת בשימוש מתקדם בסימטריה ובגאומטריה.
במבט ראשון אין אלהמברה נראית מפוארת.
בפנים מורכב מתחם הארמונות ממבוך של חצרות פטיו, כיפות, קשתות שמעוטרות כולן באריחים ססגוניים (אזולחוס) מסודרים בתבניות גאומטריות מסובכות.
מול הכניסה למתחם נמצא אלקאסאבה, שרידי המבצר המקורי, שממגדל השמירה שלו נראה נוף העיר גרנדה.
משם עוברים לארמונות הנסרידים, שבהם נמצאים המגורים המלכותיים, ולאואסיס - נווה של מזרקות ובריכות צלולות, שבו התנהלה הממלכה המוסלמית.
הארמון המלכותי מחולק לשלושה אזורים לפי שימושם:
המקסואר, מטה המינהל העסקי והממלכתי של הממלכה.
הסראיוֹ, גוש חדרים בהם התארחו אורחי הסולטאן, שבמרכזו נמצאים הפטיו דה לוס אראייאנס ובריכתו הארוכה.
ההרמון, המוסד האגדי ביותר של תקופת הסולטאנים.
בלב ההרמון, שהכניסה אליו הייתה מותרת אך ורק למלך, לנשיו ובני משפחתו ולעבדיו הנאמנים ביותר, נמצא הפטיו דה לוס לאונס 'חצר האריות'.
הדימוי הוא של חצר פנימית מוקפת מערות נטיפים, אשר טיפות המים נאספות מהם ומגיעים למזרקה שבאמצע החצר.
למזרקה 12 אריות המסמנים את גלגל המזלות ומעליהם מסמנים ארבעה זרמי מים את ארבע פינות היקום.
לפי מסורת ללא הוכחות, מזרקה זו הגיעה לאלהמברה מביתו של שמואל אבן נגרלה, הוא רבי שמואל הנגיד.
בצדו הדרומי של הארמון נמצא הסאלה דה לוס אבנסראח'ס (אולם המורים) שנחשב לחדרו היפה ביותר של המתחם, בזכות תקרתו המעוטרת הנווה וכיפתו דמוית הכוכב, המשקיפה אל הבריכה מתחתה.
בבתי המרחץ, שחלקם תת-קרקעיים, התפנקו המלכים בבריכות צבעוניות המרוצפות באריחים שחורים דמויי כוכבים בתקרה שמאירים את החלל.
בארמונו של קרלוס הראשון, בסגנון הרנסאנס, עמדו פעם דירות המלך.
ארמון קתולי זה משכן מוזיאון שמוקדש לאמנות אסלאמית.
בחצרו המרובעת נערכו פעם מרוצי פרים, אך בימינו, הודות לאקוסטיקה הטובה בחצר, נערכים מדי שנה קונצרטים כחלק מפסטיבל המוזיקה והמחול של גרנדה.
בצמוד לאלהמברה נמצא ארמון החנרליפה, ארמון הקיץ של המלכים.
נקודה בולטת בארמון זה היא גרם מדרגות המים שלאורך מעקהו זורמים מים קרירים.
מהגנים היפים בני המאה ה-13 אפשר להתבונן בעיר גרנדה.
אלואיס הבה (בצ'כית: Alois Hába; 21 ביוני 1893, ויזוביצה – 18 בנובמבר 1973, פראג) היה מלחין צ'כי, שנודע בעיקר בחיבוריו המיקרוטונאליים, בהם עשה שימוש בייחוד בסולם של רבעי טונים, אף כי השתמש גם בסולמות של שישיות-טונים ובסולמות של שנים-עשר טונים.
אחיו קארל האבה היה גם הוא מלחין ואביהם היה מוזיקאי.
הבה היה תלמידו של המלחין ויטייזסלב נובאק.
בעזרת הכנר והמלחין יוזף סוק ייסד ב-1924 מחלקה להוראה ומחקר במוזיקה מיקרוטונאלית בקונסרבטוריון של פראג.
הוא הזמין כלי נגינה, כמו חצוצרות ופסנתרים ברבעי ובשישיות טונים.
יצירתו המוכרת ביותר היא האופרה "אמא".
אלו חיים נפלאים הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1946, בבימויו של פרנק קפרה, על-פי סיפור קצר שחיבר פיליפ ון דורן סטרן.
כשיצא הסרט לאקרנים לא זכה להצלחה קופתית יוצאת דופן (ולמעשה נחשב ל"פלופ"), אך היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בפרס גלובוס הזהב על הבימוי.
עם השנים הפך הסרט לקלאסיקה הוליוודית, וכיום הוא מוקרן באופן מסורתי בחג המולד.
בעיירה הבדיונית בדפורד פולס, ניו יורק, בערב חג המולד, ג'ורג' ביילי (ג'יימס סטיוארט) הוא אדם מוטרד מאוד ובעל נטיות אובדניות.
כתוצאה מתפילות של אנשים רבים אשר מודאגים ממצבו של ג'ורג' נשלח מלאך בשם קלרנס לעזור לו.
דמות המלאכים מבוססת על תמונות של החמישייה של סטפן.
בטרם נסיעתו לכדור הארץ צופה המלאך - כמו גם הצופות והצופים - בפלאשבקים מחייו של ג'ורג', מאז ילדותו ועד לרגע בו מתרחש הסרט:
בשנת 1919, בגיל 12, ג'ורג' מציל את חייו של אחיו הצעיר הארי שנפל לאגם קפוא.
כתוצאה מפעולה זו, ג'ורג' מאבד את שמיעתו באוזנו השמאלית.
כאשר ג'ורג' גדל, הוא מחכה להארי שיסיים את לימודיו בתיכון ויחליף אותו בניהול חברת ההלוואות וההשקעות של המשפחה.
בזמן סיום לימודיו של הארי (בשנת 1928, כשג'ורג' בן 21 ומתכנן ללמוד בקולג') אביו של ג'ורג' לוקה בשבץ קטלני.
הנרי פ' פוטר, חבר דירקטוריון החברה ואיש עשיר, חמדן וחסר מצפון, מנסה לפרק את החברה.
ג'ורג' מונע זאת, ופוֹטר מסכים בתנאי שימונה למנהל החברה.
ג'ורג' מקבל זאת בהכנעה כי הוא עדיין סבור שהארי יחליף אותו אחרי סיום לימודיו.
כאשר הארי מסיים את המכללה הוא מתחתן, וג'ורג' נאלץ להמשיך בניהול החברה.
ג'ורג' גם הוא מתחתן עם אישה בשם מרי (דונה ריד).
בתקופה זו חלה ירידה בחוזקה של חברת המשפחה.
ברגע שמלחמת העולם השנייה פורצת, ג'ורג' אינו יכול להתגייס לצבא בגלל אוזנו החירשת.
הארי הופך לטייס חיל הים, מפיל 15 מטוסי אויב, מציל אנשים רבים וזוכה במדליית הכבוד.
בערב חג המולד, דודם של האחים, בילי (תומאס מיטשל), בדרך להפקיד המחאה של 8,000$ בבנק, אך בהיסח הדעת הוא מאבד אותו אצל פוטר.
פוטר מגלה את האבדה ושומר אותה לעצמו, בידיעה שאי-הפקדתה תגרום לפשיטת רגל של החברה.
כשמשפחת ביילי מגלה את דבר האובדן הם מחפשים בכל העיר אחר ההמחאה.
ג'ורג' חוזר לביתו בערב חג המולד ומשתולל בפראות, באופן שפוגע באשתו, בילדיו, ובכל מי שנקרה בדרכו.
לבסוף הוא יוצא מביתו והולך לפאב, וכשהוא מדוכא ומיואש כליל הוא מחליט להתאבד.
הוא מתנגש עם מכוניתו בעץ, נוטש אותה, והולך לאחד הגשרים במטרה לקפוץ למים.
קלרנס המלאך שם לב לכוונותיו של ג'ורג', קופץ למים ועושה את עצמו טובע.
ג'ורג' מחליט לקפוץ במטרה להצילו ומוציא אותו מהמים.
אחרי שהוא עושה זאת מגלה לו קלרנס כי הוא המלאך השומר עליו.
במהלך שיחתם של ג'ורג' וקלרנס זועק ג'ורג' בייאושו כי מוטב היה אילו לא נולד מעולם, וקלרנס מתלהב מהרעיון, ומעביר את ג'ורג' לעולם מקביל בו הפרט היחיד ששונה הוא העובדה שג'ורג' מעולם לא נולד.
בעולם זה, העיר נקראת "פוטרסוויל" על שמו של פוטר אשר משתלט על כל העיר, הארי ביילי מת כי לא היה מי שיציל אותו, ואנשי הצבא שהציל הארי בעולם האקטואלי מתים גם הם.
אמו של ג'ורג' היא אלמנה זקנה, דודו נמצא בבית משוגעים לאחר שאיבד את העסק שלו, מרי היא רווקה בודדה, וכן הלאה.
ג'ורג' רץ ברחבי העיר ומתחנן לחזור לחייו הקודמים.
תפילתו נענית, והוא שב לאותה נקודה בגשר, בה עמד לקפוץ.
הוא חוזר לביתו, שם נמצאת המשטרה במטרה לעצרו, אך לא נראה שאכפת לו, שכן הוא מטורף מאושר.
בשלב זה תושבים רבים מכל רחבי העיר מתפרצים לביתו כששטרות ומטבעות בידיהם, ובכך מצילים את העסק שלו.
הסרט, נוסף לעלילה עצמה, מרכז כמה אמירות חשובות בתחומים שונים:
יש כאן אמירה ש"אתה לא יודע מה שיש לך עד שאתה לא מאבד אותו".
כלומר יש לבני אדם נטייה לקחת דברים כמובן מאליו ונטייה זו לא מטיבה איתנו, היא בעצם מונעת מאיתנו לראות את הטוב בחיינו ולהיות בהכרת הטוב.
לפעמים יש התערבות של גורמים חיצוניים.
אדם כמו ג'ורג' שהציל שתי נשמות ממוות בטוח, ייתכן שיקרה לו נס על אנושי, אשר יכול להצילו מהתאבדות.
שכן אזרחי העיר יבואו עם כסף רב כדי להציל את העסק שלו.
שזוהי למעשה המשמעות של התערבות "המלאך".
יש כאן אמירה אנטי קפיטליסטית מובהקת: משפחת ביילי פועלת כדי לאפשר לאנשים מהמעמד הנמוך לחיות בבתים סבירים ולא במשכנות העוני של פוטר.
זה היה החזון והמניע של האב, וג'ורג' מרגיש חובה מוסרית להמשיך זאת.
הוא מוותר על חלומותיו מהילדות להיות חוקר, לגלות את העולם, ללמוד, להיות אדריכל, כי הוא מרגיש מחויב להמשיך את המפעל של אביו.
זוהי דילמה מוכרת בין הרגשת מחויבות למשפחה וערכים לבין השאיפה להגשמה עצמית ומימוש אינדיבידואלי.
יש כאן גם אמירה על סולידריות חברתית, כפי שהראה ירון זליכה (400 המלקות וסרטים אחרים, ע' 79-81.)
ההגיון הקפיטליסטי אומר שככל שאנשים עניים יותר הם יתרמו פחות כסף לנזקקים.
כלומר על פניו היינו מצפים שמרי לא תצליח לגייס כסף מאנשי העיירה כדי לכסות את החוב שנוצר.
פוטר אף אומר לו זאת באופן יותר בוטה ואכזרי: "ההמון יגרש אותך מהעיירה"
אבל הסולידריות החברתית מפתיעה לטובה וכאן בא הבמאי להדגיש את הטוב שבטבע האדם.
אנשי העיירה למרות השתייכותם למעמד סוציו -אקונומי נמוך, תורמים כל אחד כפי יכולתו.
היחס האנושי וההגון שבו ג'ורג' ביילי התייחס לאנשי העיירה חוזר אליו.
בזכות פועלם של בני משפחת ביילי, ובייחוד של ג'ורג', נוצרה רשת ביטחון חברתית, והיא מגינה עליו בשעת הצורך.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר ׁׁ(ביניהם: הסרט הטוב, הבמאי, והשחקן הראשי), אך לא זכה אף באחד.
את רוב הפרסים באותה שנה גרף הסרט "שנות חיינו היפות ביותר".
כיום, הוא נחשב לאחד הסרטים החשובים בתקופתו ואף לאחד הסרטים האמריקאים הטובים ביותר שנוצרו אי פעם.
הוא נמצא הן ברשימת הסרטים האמריקאים הטובים ביותר ובראש רשימת 100 סרטים מעוררי השראה של מכון הסרטים האמריקאי.
אלו אלו היא סדרה קומית בריטית, אשר הופקה במקור עבור רשת הטלוויזיה הבריטית BBC1 בין השנים 1982–1992. בישראל שודרה התוכנית בערוץ 2 באמצע שנות התשעים וכן בערוץ סטאר-פלוס בכבלים.
הסדרה נוצרה על ידי דייוויד קרופט, שגם הלחין את מוזיקת הפתיחה, וג'רמי לויד.
לויד וקרופט כתבו את התסריטים של שש העונות הראשונות, ואילו התסריטים של העונה השביעית ואילך נכתבו על ידי לויד ופול אדם.
קרופט ולויד יצרו גם את קומדיית המצבים הבריטית הפופולרית "מישהו מטפל בך?" 10 שנים קודם לכן.
פרק איחוד מיוחד אשר כלל חומרים חדשים, קטעי ארכיון, וריאיון עם צוות השחקנים שודר ב-28 באפריל 2007 בערוץ BBC Two.
הסדרה היא פרודיה של סדרה רצינית יותר בשם "צבא סודי" , וכל דמות מהווה הגחכה של דמות מהסדרה המקורית.
הסדרה עצמה היא קומדיה דל'ארטה שבה 60% מהדיאלוג בנוי ממשפטי מחץ קבועים הייחודיים לכל אחת מהדמויות.
היא מבוססת על המצבים המגוחכים הרבים אליהן הדמויות נקלעות.
הדמויות מנסות לאסוף מידע זו על זו ולקחת לעצמן או להעביר לאחרים את יצירות האומנות הגנובות ואת זיופיהן השונים, כאשר הצופים והדמויות לא זוכרים איפה הן נמצאות בכל שבוע נתון.
הדמויות עצמן אינן מתפתחות או משתנות (למעט פרק ספיישל אחרי סיום השידור הרגיל, המתרחש מספר שנים אחרי המלחמה), והעלילה המפותלת לכאורה היא בעצם רקע שטותי שמאפשר לשחקנים לחזור על אותם משפטי מחץ שוב ושוב.
הדמויות מדברות כולן באנגלית, אך מבטאיהן (אנגלי, צרפתי, גרמני או איטלקי) מבטאים את השפה בה הן כביכול מדברות.
עלילת הסדרה היא משנית לטבע המחזורי שלה, ואם אין שני פרקים עוקבים ניתן לצפות בכל צירוף מיקרי של פרקים מבלי להרגיש שיש פערים בעלילה, כי רוב הדיאלוג קבוע וכל הדמויות נשארות קבועות.
היא מתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה ומתמקדת ברנה ארטואה, בעליה של בית קפה צרפתי הממוקם בכפר נוביון בצרפת.
בתחילת הסדרה הצבא הגרמני כובש את הכפר ושודד את כל הרכוש בעל הערך הנמצא בכפר אשר כולל בין השאר את שעון הקוקייה הראשון שנוצר, ויצירות אומנות בעלת ערך רב - ציור בשם "המדונה הנפולה עם הציצים הגדולים" וכן ציור בשם "האגרטל עם החינניות הגדולות" מאת צייר הולנדי בשם "ון-קלופס".
גנרל פון-קלינקנהוף, המפקד הגרמני האחראי על הכפר מחליט להעביר את הרכוש לעצמו לאחר המלחמה ומשום כך הוא מכריח את רנה להסתיר את הרכוש בבית הקפה שלו.
בהמשך מתברר שגם היטלר מעוניין ב"מדונה הנפולה עם הציצים הגדולים" וב"אגרטל עם החינניות הגדולות" לעצמו ובעקבות כך הוא שולח את קצין הגסטאפו המכונה "הר פליק מהגסטאפו" ועוזרו "הר פון-שמולהאוזן, גם מהגסטאפו" אל הכפר כדי למצוא את התמונה.
אף על פי כן, פליק זומם לשמור את התמונה לעצמו.
בינתיים זייפן מומחה יוצר שני עותקים נוספים לכל תמונה אשר בהמשך מוחלפים בטעות עם התמונה המקורית ומגולגלים לתוך נקניקיות קנוקוורסט.
תמונה אחת נשלחת אל היטלר ברכבת תחמושת אשר מפוצצת על ידי המחתרת הצרפתית והשנייה נאכלת בטעות על ידי פליק בעצמו, אך לאורך עשר שנות הסדרה תמיד היו בנמצא לפחות שני זיופים לכל ציור, ולעיתים גם "זיוף של הזיוף".
באותו הזמן בית הקפה של רנה משמש כמקום מסתור לשני טייסים בריטים אמיצים אבל לא פיקחים במיוחד שאינם דוברים צרפתית.
מישל מהמחתרת הצרפתית מכריחה את רנה לעבוד בשבילם אחרת הוא יוצא להורג בירייה משום ששירת גרמנים בבית הקפה שלו.
התוכנית של המחתרת היא להבריח את הטייסים הבריטים החוצה מהכפר חזרה לאנגליה - אך כל פרק או שניים מישל מהמחתרת מביאה טייסים חדשים.
כחלק מהתוכנית להבריח את הטייסים, המחתרת מסתירה משדר רדיו בחדר השינה של החותנת הזקנה של רנה.
מכשיר התקשורת הסודי הזה משמש כאמצעי תקשורת היחיד בין המחתרת הצרפתית בכפר עם לונדון.
המכשיר מוחבא מתחת למיטה של החותנת של רנה.
נוסף לכל זאת, רנה גם מנסה לשמור בסוד את הרומן הראשי שהוא מנהל עם איווט, המלצרית של הקפה, והפלירטוטים שלו עם שאר המלצריות הצעירות העובדות עבורו בבית הקפה, מפני אשתו.
נוסף לכך המחתרת הקומוניסטית (שהיא על טהרת הנשים) קושרת תחת רנה על כך שהוא משרת את הצבא הגרמני ועובד בשביל המחתרת הצרפתית.
הסיבה היחידה שבגללה הם אינם מוציאים את רנה להורג היא משום שהמנהיגה שלהם מאוהבת אף היא ברנה, והוא חייב להסתיר זאת מפני אשתו ומפני המלצריות שלו.
נוסף על כך הסגן הגרמני גרובר, שהוא הומוסקסואל, מפלרטט גם הוא ללא הפסקה עם רנה.
המצבים הללו אפילו יותר מצחיקים משום שרנה הוא לא בדיוק האדם הנאה ביותר בצרפת, הוא רחוק מלהיות אמיץ, ולעיתים קרובות אשתו מכריחה אותו לבצע משימות ומבצעים סודיים.
בתחילת הסדרה מותו של רנה מבוים על ידי יחידת יורים גרמנית מזויפת ומשום כך לכל אורך הסדרה רנה חייב להעמיד פנים שהוא האח התאום של עצמו ולשכנע את אשתו לשאת אותו בשנית כדי לחדש את הבעלות על בית הקפה.
בינתיים הקברן של הכפר, מר אלפונס מחזר אחרי אשתו של רנה אף על פי שהוא נקרע בין אהבתו לאשתו של רנה לבין הערצתו לרנה אותו הוא מחשיב כגיבור צרפתי אמיתי.