tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ריינג'רס סיימה את עונה זו במקום השלישי בליגה מאחורי סלטיק ואברדין, בפעם השנייה ברציפות.
לקראות עונת 2018/2019, ב-4 במאי 2018, שחקן העבר האנגלי סטיבן ג'רארד המזוהה עם ליברפול שפרש שנתיים לפני כן ממשחק פעיל, הוחתם כמאמן ריינג'רס ל-4 עונות.
את תקופתו החלה הקבוצה באופן חיובי עם 12 משחקים ללא הפסד בליגה, כאשר היא מבטיחה את מקומה בשלב הבתים של הליגה האירופית.
אך בהמשך הפסידה לסלטיק ב"אולד פירם" הראשון בעונה, והודחה מגביע הליגה על ידי אברדין.
בדצמבר ניצחה הקבוצה ב"אולד פירם" באייברוקס בפעם הראשונה מזה 13 משחקי דרבי: ניצחון ראשון מאז הניצחון בגביע הסקוטי ב-2016, וניצחון ראשון בליגה מאז 2012 (לפני שירדה לליגה הרביעית).
אברדין ניצחה את ריינג'רס בפעם השנייה בעונה זו והדיחה אותה גם מהגביע הסקוטי.
את עונת 2019/2020 פתחה הקבוצה עם העפלה לשלב הבתים בליגה האירופית, אך הפסידה ב"אולד פירם" הראשון בעונה, 2-0 לסלטיק.
יום לאחר מכן החתימה הקבוצה את ריאן קנט האנגלי מליברפול תמורת כשבעה מיליון פאונד, אחת ההחתמות היקרות שלה בשנים האחרונות.
הקבוצה הגיעה לגמר גביע הליגה, ולמרות הופעה טובה, הפסידה 0–1 בסיום המשחק.
ב-12 בדצמבר העפילה ריינג'רס לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, אחרי תיקו 1-1 עם יאנג בויז שהבטיח להם מקום, ולראשונה מאז עונת 2010/2011 הגיעה הקבוצה לשלב הזה.
ב-29 בדצמבר ניצחה ריינג'רס 1–2 באולד פירם את סלטיק, בסלטיק פארק, וזהו היה הניצחון הראשון של ריינג'רס על סלטיק מאז אוקטובר 2010, שהייתה המועמדת לקחת את התואר.
אולם מעידות של ריינג'רס לאחר מכן מול הארטס בגביע והמילטון בליגה, השאירו את המועדון ללא תואר מהעונה הזאת, מלבד העפלה לתחרויות אירופיות של העונה הבאה.
בעונת 2020/2021 הצליחה לזכות באליפות סקוטלנד, לראשונה מזה עשור.
בעונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום השני בפרמיישיפ הסקוטי אחרי סלטיק, במהלך אותה העונה עזב סטיבן ג'רארד את משרת האימון לטובת אסטון וילה מהפרמייר ליג, ובמקומו מונה ג'ובאני ואן ברונקהורסט ההולנדי.
מספר ימים לאחר מכן זכתה בגביע הסקוטי ה-34 שלה והראשון מאז 2009, לאחר שגברה במשחק הגמר על הארט אוף מידלות'יאן.
לאחר שהפסידה עונה קודם לכן בגמר הליגה האירופית, העפילה גלאזגו לליגת האלופות לראשונה אחרי 12 שנות היעדרות, לאחר שגברה בשלב הפלייאוף על פ.ס.וו.
גביע הליגה הסקוטית (27): (שיא)
גַּלְ-אוֹן הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
ממוקם כ-7 קילומטר צפונית מזרחית לקריית גת, על כביש 353 מזבדיאל לשריגים.
נמצא כ-200 מטר מעל פני הים ליד נחל גוברין, שהוא יובל של נחל לכיש.
גרעיני המייסדים עלו מפולין בראשית 1939, ביניהם גרעין מהעיירה קוסטופיל וסביבתה שבחבל ווהלין (היום במערב אוקראינה) ישבו באופן זמני בגבעת מיכאל ליד נס ציונה, מרכז ששימש להכשרת גרעיני התיישבות לפני עלייתם ליישוב קבע, בנס ציונה עבדו חברי הקיבוץ בפרדסי הסביבה של איכרי נס ציונה ובסלילת כבישים.
מצבם הכלכלי היה בכי רע.
במוצאי יום הכיפורים ה'תש"ז, 5–6 באוקטובר 1946, עלה על הקרקע ליד קיבוץ גת, במסגרת 11 הנקודות בנגב שעלו על הקרקע באותו יום.
במלחמת העצמאות, ב-14 ביולי 1948, הדפו מגיני הקיבוץ הגיבורים התקפה גדולה של הצבא המצרי וכפריי הסביבה בגבורה יוצאת דופן וגרמו לתוקפים אבדות כבדות.
בסוף אוקטובר 1948, מספר ימים לאחר מבצע יואב, שימש הקיבוץ בסיס יציאה לכוחות צה"ל, שכבשו את בית ג'יברין.
מאוחר יותר, בשנת 1949, הוקם באותו אזור קיבוץ בית גוברין.
עקב המצב הביטחוני ביישוב המבודד, מאז העלייה על הקרקע, חלק מהאמהות והילדים של הקיבוץ נותר בנס ציונה, עד לאחר תום מלחמת העצמאות.
במהלך המלחמה, סבלו אנשי הקיבוץ בנס ציונה מאיומים מצד הכפר הערבי הסמוך סרפנד אל חרב שהיה ממזרחו.
היום יושבת בשטח הכפר השכונה יד אליעזר.
חברי המשק בנו משוריין סנדביץ' המכונה ה"בובלה" משילדת רכב שקנו מערבי ברמלה.
במסגריית הקיבוץ הרכיבו את המשוריין משכבות של פח עבה-עץ-ושוב פח עבה (ומכאן כינויו "סנדביץ'").
משוריין זה השתתף בקרבות במלחמת העצמאות ונמצא כיום במרכז הקיבוץ.
לאחר קום המדינה קלט הקיבוץ גרעינים מארצות הברית, ישראל ואורוגוואי.
חדר האוכל בקיבוץ נבנה בשני שלבים: את הראשון תכנן האדריכל שמואל מסטצ'קין ואת השני האדריכל חיליק ערד.
בשלב השני בחר ערד לשלב במבנה יצירת אמנות (קיר קרמיקה אמנותי של משה סעידי) שתדגיש את צורת הפתחים המיוחדת שקבע בדופן הצפון-מזרחית של האולם.
נוסף לענפי החקלאות כמו שלחין, פלחה, רפת ופרדס, הוקם בקיבוץ בשנים הראשונות מפעל לייצור פטישים, שנסגר כעבור שנים.
מפעל מאווררים שנרכש ברמלה, מאווררי גל-און, היה למקור פרנסה חשוב למשק.
המפעל נסגר לאחר שהשוק הוצף במאווררים זולים מסין.
כיום, אין תעשייה בקיבוץ וישנה הפרדה בין המשק לקהילה.
בשנת 1991 התקיימה בקיבוץ התערוכה החקלאית אגרומשוב הראשונה.
ב-2018 הוקם מחדש קן גל-און של תנועת השומר הצעיר.
באוקטובר 2018 הוקמה בקיבוץ שלוחה של מכינת נחשון.
בשנת 2020, נפתחה לציבור מצודת גל-און - מבצר כנעני מהמאה ה-12 לפנה"ס שהתגלה בסמוך לקיבוץ.
סר גלאדווין ג'ב , היה פוליטיקאי ודיפלומט בריטי שכיהן כמזכיר הכללי הזמני הראשון של האו"ם.
גלאדווין ג'ב נולד בחבל יורקשייר שבבריטניה.
הוא התחנך תחילה באיטון קולג', ואחר כך באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל תואר ראשון בהיסטוריה.
בשנת 1929 נישא לסינתיה, אם שלושת ילדיו: מיילס, ונסה וסטלה.
ג'ב החל את הקריירה הדיפלומטית שלו בטהראן, ב-1924. לאחר מכן קודם לתפקיד דיפלומטי ברומא.
עם סיום תפקידו מונה למזכיר הראשי של מנכ"ל משרד החוץ הבריטי בלונדון.
בעת מלחמת העולם השנייה מילא שורת תפקידים חשובים בממשלה הבריטית, בהם תת-מזכיר משרד האוצר לענייני תקציב המלחמה במשך שנתיים (מאוגוסט 1940), ראש המחלקה לשיקום ובנייה מחדש (משנת 1942), וב-1943 מונה ליועץ לשר החוץ.
במסגרת תפקידו האחרון השתתף בוועידות שכונסו עם סיומה של המלחמה: (ועידת טהראן, ועידת יאלטה וועידת פוטסדאם).
באוקטובר 1945 מונה למזכיר הכללי בפועל של ארגון האומות המאוחדות שהוא לקח חלק בהקמתו.
הקמת האו"ם הושתתה על ארגון חבר הלאומים שהיה קיים מאז סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1919. מעשית הוא היה החולייה המקשרת בין המזכיר הכללי האחרון של ארגון חבר הלאומים, האירי שון לסטר.
ג'ב כיהן בתפקיד חמישה חודשים בלבד והכין את הקרקע לכהונתו של המזכ"ל הבא - הנורווגי טריגווה לי.
עם חזרתו של ג'ב למולדתו, הוא שירת בממשלתו של ארנסט בווין ומונה ליועץ מיוחד.
במסגרת תפקיד זה, בתקן של שגריר, השתתף בשיחות בריסל, שהיוו בסיס להקמתו של האיחוד האירופי.
ב-1950 מונה לכהונה בת ארבע שנים כנציגה של בריטניה באו"ם, וב-1954 מונה לשגריר בריטניה בפריז.
ב-1960 סיים את תפקידו בצרפת וחזר לבריטניה.
ג'ב זכה למספר אותות כבוד והוקרה:
אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1954, בריטניה)
אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי (1957, בריטניה)
אות לגיון הכבוד (1957, צרפת)
גלאוודיוס (געז: "ግላዉደዎስ", גרסה אתיופית של השם "קלאודיוס") היה קיסר האימפריה האתיופית בתחילת תקופת השפל האתיופית.
גלאוודיוס היה בנו השני של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה.
הוכרז כקיסר אתיופיה ב-12 בספטמבר 1540 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "אצנף סגד" ("לו הפסגות סוגדות").
תקופת שלטונו התאפיינה במאבק עם האימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי במלחמת אתיופיה-אדאל ועד לתבוסתו של אל-גאזי ומותו בקרב ווינה דגה ב-21 בפברואר 1543 בעזרת סיוע פורטוגזי.
לאחר מותו של אחמד גראן כל האיחוד האיסלאמי שהיה תלוי באישיותו הכריזמטית התפורר, וגלאוודיוס גירש את המוסלמים חסרי המנהיג מהרמה האתיופית.
אולם כשהיה במסע צבאי נגד האגאווים באגאו מדר וגוג'אם, פלש אמיר הרר נור איבן מוג'יהד לאתיופיה.
גלאוודיוס הגיב מיד בתפיסת העיר הרר היכן שהסולטאן בראקאת איבן עומר דין מנהיג סולטנות אדאל נהרג.
והיה האחרון בשושלת וולאשמה ששלטה באדאל.
מיסיונרים ישועים הגיעו בתקופתו לאתיופיה וניסו להעביר את תושבי אתיופיה הנוצרים אורתודוקסים לנצרות קתולית.
בתגובה לניסיון זה הוא כתב את הצהרת גלאוודיוס שבה הגן על הדוקטרינה המונופיזיטית של הכנסייה האתיופית.
גישת אתיופיה לעולם דרך הים האדום שובשה מספר פעמיים בתקופת שלטונו ב-1557 כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את מסוואה.
כיבוש מסוואה מנע יבוא של נשק חם לאתיופיה והחלה את מלחמת טורקיה-אתיופיה.
גלאוודיוס נהרג בלחימה מול סולטאן הרר נור אבן מוג'היד בפטגר ב-12 במרץ 1559 ביום שישי הטוב, נקבר בכנסיית מריאם שבטדבה.
גלאטה (טורקית Galata) או פרה (Pera) היא שכונה ברובע בייאואולו (Beyoğlu), בחלק האירופי של איסטנבול.
בעבר הייתה גלאטה מצודה על החוף הצפוני של מפרץ קרן הזהב, מול קונסטנטינופול.
במקום היה קיים יישוב יווני בשם Sykais גן התאנים או Peran en Sykais גן התאנים בעבר השני (הכוונה לצד השני של המפרץ) כבר לפני כאלפיים שנה.
כשהתפתחה קונסטנטינופול, בתקופת האימפריה הביזנטית, הפכה גלאטה לשכונה שלה ובמאה החמישית הקים שם תאודוסיוס השני מצודה והמקום התחיל להיקרא גלאטה.
יש השערות שונות למקור השם גלאטה, חלקן מקשרים אותו עם הקלטים, חלקם עם המילה היוונית Galaktos (חלב) ואחרים מתייחסים למילה Calata (מדרון).
המקום התפרסם יותר בשם פרה והיה למושבם של בני הרפובליקה של ג'נובה ובני ונציה.
במהלך מסע הצלב הרביעי המקום סבל נזקים קשים ונהרס המגדל הגדול בעת כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ובתקופת השלטון הלטיני של קונסטנטינופול (1204–1261) התחזק בה האלמנט הוונציאני.
לאחר שיבת השלטון הביזנטי, המצודה הוענקה לבני ג'נובה, על ידי הקיסר מיכאיל השמיני, כאות תודה על תמיכת ג'נובה בשיבתו לשלטון בקונסטנטינופול.
ב-1348 בנו בני ג'נובה את מגדל גלאטה, אחד מסמליה הבולטים של איסטנבול גם בימינו.
ב-29 במאי 1453, ביום כיבוש קונסטנטינופול, נכבשה גם גלאטה והפכה לחלק מקונסטנטינופול העות'מאנית.
בהמשך, לאחר שינוי השם בשנות השלושים של המאה ה-20, הפכה לחלק מאיסטנבול.
השם הטורקי של הרובע, בייאואולו, משמעו "בן השליט", והוא מצביע על ארמון מקומי בולט שבו שכן בנו של השליט.
גלאוקוניט הוא מינרל פילוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הנציצים, אם כי ניתן לשייך אותו גם לסיליקטים של ברזל.
יש גם המשייכים את הגלאוקוניט לקבוצת האיליט.
הגלאוקוניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" () או "מונוקלינית המיהדרלית" (), וחבורת סימטריות מרחבית C2/m או Cm.
מבנה הגלאוקוניט זהה למבנה המינרלים ממשפחת הנציצים כדוגמת המוסקוביט.
השכבה האמצעית בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום או ברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים ויונים ספוחים.
ההבדל בין גלאוקוניט למינרלים אחרים ממשפחת הנציצים הוא בכך שבגלאוקוניט יש אחוז גבוה יותר של צורן, מגנזיום, ברזל ומים ואחוז נמוך יותר של אלומיניום בשכבות הטטרהדרליות וקטיוני אשלגן בשכבת הביניים שבין הלוחיות.
המינרל מופיע בדרך כלל בתצורת נודלות (כדוריות קטנות) בעלות צורות רבות מעוגלות בגודל של גרגירי חול, שאינן מאפיינות את הרכבו המינרלוגי, וכמו כן כלוחיות אלסטיות בדומה לנציץ.
במקרים נדירים, מופיע הגלאוקוניט בתדפיסי מאובנים (Fossil casts), גבישים בודדים באגרגטים, ציפוי למינרלים כבדים וגרגרי קוורץ וכדבק בין גרגרי קוורץ.
לגלאוקוניט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}) היוצרת "פתיתים".
הקשיות של המינרל נמוכה, 2 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.9 גרם לסמ"ק.
קל לטעות בינו לבין מינרלים מקבוצת הכלוריט או מינרלי חרסית מסוימים.
המינרל סלדוניט דומה במבנה ובהרכב שלו לגלאוקוניט, אך ההופעה שלו שונה מעט.
הוא נוטה להופיע כחומר כחול-ירוק בחללים בבזלת, וככל הנראה נוצר כתוצאה משקיעה מתוך תמיסות חמות במהלך השלבים הסופיים של התגבשות הסלע והתקררות המאגמה.
מקדמי השבירה של הגלאוקוניט הם: nα=1.59-1.612, nβ=1.609-1.643 ו-nγ=1.61-1.644. גבישי הגלאוקוניט שקופים למחצה עד אטומים, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק כחול, ירוק, ירוק-שחור וירוק צהוב.
מקור הצבע הוא תוצאה של תכולת הברזל במינרל.
הצבע הירוק-כחול הוא מקור שמו של המינרל והוא מאפיין של הגלאוקוניט ומשמש כאמצעי זיהוי שלו.
בשקף מנוסר צבעו של הגלאוקוניט ירוק, צהוב או ירוק-זית.
הברק של הגלאוקוניט הוא עמום.
הגלאוקוניט ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו).
מזווית אחת (X) צבע המינרל הוא צהוב-ירוק, ומזוויות אחרות (Y ו-Z) הוא צהוב עמוק, או ירוק-כחלחל.
תהליך ההיווצרות של הגלאוקוניט היה נושא לוויכוח במשך תקופה ארוכה, ומספר השערות הועלו כדי להסביר את נוכחותו בים ימיים.
התאוריה הראשונית לגבי היווצרותו של הגלאוקוניט הוצעה על ידי McRae בשנת 1972, וכללה השערה בדבר שיקוע במקביל של מגנזיום, ברזל ואלומיניום יחד עם סיליקה ג'ל (Si-Gels), שבהמשך נספח אליהם אשלגן.
השערה זו ננטשה בהמשך בעקבות הצגתה של תאוריה בדבר היווצרות הגלאוקוניט כתוצאה מבליה של פילוסיליקטים במבנה שכבות 2:1, שהיו חשופים להחלפה דיאגנטית של אלומיניום על ידי ברזל מלווה באשלגן (Burst 1958a, Hower 1961).
תאוריה חליפית ומקובלת יותר הוצעה בשנת 1981 על ידי Odin ו-Matter.
התאוריה החליפית כללה יצירה של המינרל בשני שלבים: אותיגנזה של סמקטיט ברזלי בנקבוביות של מצעים, המלווה בהמסה של הסמקטיט הברזלי מתוך מצעים שונים וגיבוש מחדש של גלאוקוניט.
בהתאם לתאוריה זו, מקורן של כדוריות הגלאוקוניט (Glauconite Pellets) הוא בהתגבשות גרנולרית סביב משקע דטריטי חרסיתי ופאזות נוספות כמו תחמוצות.
התהליכים העיקריים המעורבים בתהליך זה עשויים להשתנות כתלות בנוזלים הנעים דרך הסדימנט.
אודין מציין כי לבידודו הכימי החלקי של גלעין התהליך מהסירקולציה של מי הים, חשיבות מפתח, מאחר שהוא מאפשר יצירה של מיקרו-סביבה השונה מהסביבה הימית העיקרית.
טענה זו נתמכת בראיות לכך שגרגרים בגדלים שונים נוטים לגלות מידה שונה של גלאוקוניזציה.
הגרגרים הדקים אינם מראים סימנים לגלאוקוניזציה, בעוד הגדולים ביותר נוטים לעבור גלאוקוניזציה על פני השטח שלהם.
הטענה בדבר המיקרו-סביבה השונה המלווה את התהליך, נתמכת בהופעתה של גלאוקוניזציה בגרגרי סילט וחרסית בפצלים, בעוד מסת האם החרסיתית אינה נוטה לעבור תהליך זה כלל.
הרבדה של סלעים קלאסטיים גלאוקוניטים תוארה בארץ ישראל במיפוי שערכו יעקב בן-תור ועקיבא פרומן בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים באזור עבדת (עבדה) שבנגב.
בן תור ופרומן מתארים את אבני החול הנוביות, המאפיינות את בסיס הקרטיקון התחתון כיחידות יבשתיות המכילות סימנים של שלוש הצפות ימיות (Marine Transgression) המאופיינות באופקים דולומיטיים, גיריים וחוואריים, בחלקם גלאוקוניטיים, המכילים פאונה ימית.
דרגת הבסיס הגלאוקוניטית שבמכתש רמון כוללת אבן חול גלוקוניטית עם Lamellibranchia indet (מין של צדפה) ושימשה את הכותבים לזיהוי סטרטיגרפי של האינטרקלציה, שהמשכה לווה בהשקעת סלעים קרבונטיים.
במכתש הגדול, שבקמר חתירה, ובמכתש הקטן, שבקמר חצרה, הוגדרו אופקים של גיר, דולומיט, אבני חול וחוואר כדרגת הבסיס הגלאוקוניטית.
הכותבים משתמשים בדרגת הבסיס הגלאוקוניטית (מקור: גלוקוניטית) כדי לתאר קורלציה סטרטיגרפית מרחבית, שמאפיינת לדבריהם את (עמ'41).
הופעה נוספת של גלאוקוניט שמזהים הכותבים באזור המיפוי, היא באאוקן התחתון (לפני 55 מיליון שנים).
תיארוך מדויק של גלאוקוניט אפשרי בעזרת רדיומטריה של איזוטופים בשיטת מדידת יחסים בין איזוטופ של אשלגן הדועך לארגון (שיטת K-Ar), וכן ביחסים בין שני איזוטופים של ארגון (Ar39 ו-Ar40 שיטת Ar-Ar), אם כי נדרשת הבנה מעמיקה והתחשבות בתגובת הגרגרים הגסים יחסית (טווח 10 מיקרון) לתהליך ההקרנה (Irradiation) של האשלגן.
קושי נוסף העולה מתיארוך של סלעי משקע הוא בתיארוך תקופת ההשקעה, ולכן נעשים מאמצים להבין את התהליכים שמלווים היווצרות של מינרלים דיאגנטים, המאפיינים את סביבת ההשקעה ומועד ההשקעה.
יש לקחת בחשבון שתיארוך תהליך השקעה של סלע משקע אינו מאפשר מציאה של תיארוך חד משמעי, מכיוון שדיאגנזה מאופיינת במספר שלבים הכוללים המסה וגיבוש מחדש של המינרלים החרסיתיים, המכילים גם אשלגן ותמיסות בסביבת השקעתם.
טיעונים שונים נשמעו בעד ונגד השימוש בגלאוקוניט לתיארוך, ומקובל לומר שהגרגרים הגסים יותר של הגלאוקוניט נוטים לספק גילים מדויקים יחסית, שעשויים להניב סטייה בת מיליונים בודדים של שנים ועד 10 מיליון שנים.
הרלבן מהמכון הגיאולוגי לישראל מחקר על מינרלי חרסית וביניהם גלאוקוניט, תוך התייחסות לתהליכים הדיאגנטיים שמאפיינים איליטיזציה וגלאוניטיזציה של משקעים דטריטיים מסמקטיט בסביבה ימית.
מטרתו של המחקר הייתה הבנת התהליכים המשפיעים על יחסי K-Ar בתהליך הדיאגנזה של משקעים, כדי להתחשב בהם בעת תיארוך מדויק בשיטת K-Ar וכן Ar-Ar.
המחקר נערך על סלעים מקמר רמון ומקמר חתירה, המוכרים מהרצף הסטרטיגרפי מהגילים אלביאן תיכון עד טורון תיכון (בין לפני 100 מיליון שנים ללפני 90 מיליון שנים).
החרסיות הושקעו בסביבה ימית, והרכב המאספים המינרולוגיים מצביע על כך שמקורם של המינרלים דטריטי, ולא כלל תהליך של חימום קבורתי ניכר או חשיפה לחום משמעותי אחר.
המחקר הראה שהגלאוקוניט עשוי להיווצר מיד עם השקעת החומר הדטריטי בעת חשיפתו לתמיסות עשירות באשלגן בנסיבות של אידוי מים מהסביבה, ועשוי להימשך עד מיליוני שנים לאחר השקיעה הראשונית, כל עוד ישנה נוכחות של תמיסות מועשרות באשלגן.
תיארוך הדגימות ממקורות שונים בנגב הביא בין היתר לחיזוק התובנה שגלאוקוניט נוצר בתהליך דמוי איליטיזציה של סמקטיט בנוכחות תמיסות עשירות באשלגן וברזל.
בניגוד לאיליט, הגלאוקוניט מאופיין בריכוזים גבוהים יחסית של ברזל, ומצביע על תנאים מחזרים בסביבת ההשקעה, שבדרך כלל מעידים על נוכחות של חומר אורגני רב ביחס למשקע הטרגני-דטריטי.
הפרטים השונים שגילו תכונות דמויות גלאוקוניט, כגון צבע ופצילות כונו בשם הכולל גלאוקוניטיים (מקור Galucony), וזיהוי וודאי של גלאוקוניט מתאפשר רק בעזרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן וכימיה, כדי לקבוע את המבנה הגבישי ואת הסטויכיומטריה של הרכבו.
מסקנותיהם של החוקרים היו שהגלאוקניט נוטה להיווצר בסביבה ימית על גבי מדף היבשת, ובתנאים מחזרים, ללא תלות ישירה במחזורי ההרטבה-ייבוש, שבעזרתם הסבירו מחקרים קודמים את היווצרותו.
כמו כן, יש להדגיש שמדובר בפרט מסדרה של מינרלים (גלאוקוניטיים), שהרכבם משתנה בעקבות שינויים במאפיינים של סביבת השקעתם במהלך היווצרותם.
המינרל נתגלה לראשונה בחצי האי אוטגו שבחבל אוטגו שבניו זילנד.
מקור השם מיוונית: "גלאוקוס" (γλαυκος), שפירושו "כחול-ירוק" שנועד לתאר את מראה הצבע הכחול-ירוק של המינרל, כפי הנראה בהתייחס לברק ולגוון הכחול-ירוק של פני הים.
השם ניתן למינרל ב-1828, אם כי בשם הנרדף "גלאוקוני" (glauconie) נעשה שימוש כבר ב-1823.
צבע - באירופה נעשה שימוש במשך זמן רב בגלאוקוניט כצבע שמן אמנותי, בייחוד ב"ציורי איקונין" רוסיים.
הוא נמצא כפיגמנט בציורי קיר מגאליה הרומית.
דשן – גלאוקוניט, בהיותו מכיל אשלגן הוא סוג של אשלג ובמקומות, כדוגמת הודו, שבהם מייבאים אשלגן כלורי (הסוג המיוצר במפעלי ים המלח) נעשה שימוש בגלאוקוניט כתחליף.
הגלאוקוניט מופיע בצורה אופיינית בסלעי המשקע מתקופת היורה והקרטיקון המכונים "חולות ירוקים" (Greensand), סוג של אבן חול שצבעה ירקרק בגלל הגלאוקוניט.
ניתן למצוא גלאוקוניט גם באבני גיר שאינן טהורות, באבני טין ובקירטון..
גלאוקוניט נוצר בתנאי חיזור במשקעים ושכבות מסוג זה נפוצות באבני חול שנוצרו קרוב לחוף, בימים עמוקים ובים התיכון, אבל לא בים השחור או באגמי מים מתוקים.
הגלאוקוניט מתחמצן במגע עם אוויר, והאוויר דל החמצן שנוצר תוך כדי כך מהווה סכנה לכורים.
תפוצת החולות המכילים גלאוקוניט נרחבת.
עובדה זו נתגלתה לראשונה על ידי חוקרי הטבע במשלחת המחקר של הספינה הבריטית צ'לנג'ר במסעה בשנים 1872–1876. את הגלאוקוניט ניתן למצוא בחצי האי אוטגו שבחבל אוטגו בניו זילנד, בחצי האי יורק באוסטרליה, במקומות שונים באנגליה (לדוגמה בקנט), באזור קלבדוס בצרפת, ליד ורונה באיטליה, בדרום אפריקה, בגרמניה ובמדינות רבות בארצות הברית.
הוא מצוי באבן גיר ובחוואר יוראסיים (בעיקר בתת-הקרקע).
בחוואר, גיר ודולומיט מגיל קרטיקון תחתון בנגב ובגליל.
הגלאוקוניט הוא אחד מהמינרלים המצויים בתצורת חתרורים.
גלָאוּקוּפַן הוא מינרל, חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים שהם מינרלים בוני הסלעים חשובים.
נוסחת המבנה הכימי של הגלאוקופן היא: Na2,Mg3Al2Si8O22(OH)2. הגלאוקופן בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של אלומיניום, מגנזיום או נתרן.
הגלאוקופן מתגבש במערך קריסטלוגרפי מונוקליני ובדרך כלל מופיע בתצורה של גבישים פריזמתיים סיביים.
משקלו הסגולי 3 עד 3.2 וקשיותו 5.0 עד 6 בסולם מוס.
למינרל פצילות טובה בשני כיוונים בצורת יהלום.
המינרל הוא בדרך כלל שקוף למחצה וצבעו כחול.
הצבע הכחול הוא מאפיין בולט של סוג מינרלים זה.
הגלאוקופן, יחד עם המינרל מאותה משפחה הריבקיט, הם מינרלי האמפיבול הנפוצים היחידים שהם בדרך כלל כחולים.
הגלאוקופן משתתף בשתי שורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכולים להיות מוחלפים על ידי אטומים אחרים מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל):
הראשונה בה מוחלף אטום מגנזיום בנוסחת הגלאוקופן Na2Mg3Al2Si8O22(OH)2 באטום ברזל בערכיות 2 על מנת ליצור את המינרל העשיר בברזל פרוגלאוקופן (Ferroglaucophane) Na2Fe2+3Al2Si8O22(OH)2. הפרוגלאוקופן דומה בתכונותיו לגלאוקופן, אם כי צפיפותו גבוהה יותר, צבעו כהה יותר וברק הפנינה שלו עמום יותר.
השורה השנייה איננה מושלמת משום שיש פערים בין האחוזים של היסודות במינרלים.
שורה זו היא בין הגלאוקופן לריבקיט שנוסחתו הכימית Na2Fe2+3Fe3+2Si8O22(OH)2. הגלאוקופן הוא הקצה העשיר באלומיניום ובמגנזיום של השורה האיזומורפית, בעוד שהריבקיט הוא הקצה העשיר בברזל בערכיות 3. באמצע השורה בין שני המינרלים מצוי המינרל הנדיר קרוסיט שנוסחתו Na2(Fe2+,Mg)3(Fe3+,Al)2Si8O22(OH)2. למעשה זוהי שורה איזומורפית המשלבת שתי שורות.
האחת, שהוזכרה לעיל בין הגלאוקופן לפרוגלאוקופן, המקביל לריבקיט, אלא שבריבקיט יש ברזל במקום אלומיניום.
והשנייה בין הריבקיט למגנזיוריבקיט Na2(Fe2+,Mg)3Fe3+2Si8O22(OH)2 המקביל לגלאוקופן.
לכל המינרלים שצוינו לעיל יש מבנה זהה ותכונות זהות, אבל עם הגידול בכמות הברזל צבע המינרל נעשה כהה יותר, השרטוט הופך כחול יותר, המשקל הסגולי עולה והברק מתגבר.
מבחינת תכונותיו האופטיות הגלאוקופן הוא דו-צירי, והוא ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט.
הוא נראה צהוב עד חסר צבע מזווית אחת, סגול עד כחול אזוביון מזווית שנייה וכחול מזווית שלישית.
הגלאוקופן נתגלה לראשונה בשנת 1845 באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים.
מקור שמו הוא צבעו הכחול האופייני, ביוונית "גלאוקוס" – צבע ירוק כחול ו"פאנוס" – נראה, כלומר "נראה כחול".
הגלאוקופן נוצר בסלעים מותמרים שהיו עשירים במיוחד בנתרן, או שעברו התמרה בלחץ גבוה וחום נמוך כפי שמתרחש לאורך אזורי הפחתה.
בהתמרה עבר החומר לחץ חזק במיוחד וחום בינוני בזמן ששקע מטה כלפי מעטפת כדור הארץ.
הגלאוקופן הוא שנותן לפאצייס צפחות כחולות את שמו.
גלאוקופן נתגלה גם באקלוגיט שעבר התמרה נסוגה (התמרה שבמהלכה הטמפרטורה והלחץ יורדים).
קיים גם אמפיבול נדיר המכונה הולמקוויסטיט שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, המצוי אך ורק בסלעים יבשתיים עשירים בליתיום.
במשך שנים רבות נהגו לטעות ולזהות את ההולמקוויסטיט כגלאוקופן, שכן השניים נראים זהים בבדיקה של פרוסות סלע תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
ניתן למצוא גלאוקופן באי היווני סירוס שבקבוצת האיים הקיקלאדיים - המקום בו נתגלה המינרל לראשונה, ובכמה שלשלות הרים: ברכס החוף של קליפורניה ובקבוצת איי קודיאק באלסקה שבארצות הברית, בנפת ביאלה שבמחוז פיימונטה באיטליה, באנגלסי שבוויילס ובכמה מקומות ביפן.
גלאוקוכרואיט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.
נוסחת המבנה הכימי של גלאוקוכרואיט טהור היא CaMn+2SiO4. הגלאוקוכרואיט כמעט ואינו יוצר תמיסה מוצקה (שורה איזומורפית, כלומר תרכובות דומות בהרכבן) עם מינרלים אחרים.
כמו כן יש מעט החלפות של קטיון המנגן במגנזיום, ברזל או אבץ.
כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין, הגלאוקוכרואיט מתגבש במערכת האורתורומבית (חבורת סימטריות מרחבית Pbnm'') כפי שמוצג באיור 1. היונים של המנגן מצויים באתר M1 והיונים של הסידן באתר M2. תא היחידה גדול יותר מתא היחידה של האוליבין נטול הסידן, הטפרואיט, והפרמטרים שלו הם: Åa=4.92 , b=11.19Å, c=6.51Å.
הגלאוקוכרואיט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה.
הגבישים פריזמתיים ארוכים, אינם מפותחים, וגודלם עד 1 ס"מ, בדרך כלל בנפרד או במקבצים עמודיים.
גבישים תאומים נפוצים בדרך כלל בזוגות, ולעיתים רחוקות בשלישיות.
הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא 3.4.
מקדם השבירה של הגלאוקוכרואיט נע בין 1.68 ל-1.73. צבעם של גבישי הגלאוקוכרואיט הוא בדרך כלל ירוק, אפור כחלחל, ורדרד או לבן, ובגושים גדולים חום.
במקצת הדגימות נתגלה "אפקט האלכסנדריט" (שינוי צבע כתלות בסוג האור המוטל על המינרל).
המינרל נתגלה לראשונה ב-1899 במכרה פרנקלין, במחוז ססקס (Sussex) שבניו ג'רזי שבארצות הברית על ידי צמד הגאולוגים האמריקנים סמואל פנפילד (Samuel Lewis Penfield) וצ'ארלס וורן (Charles Hyde Warren).
מקור שם המינרל מיוונית, צרוף של המילים "כחול-ירוק" ו"צבע", רמז לגוון של דגימות המינרלים הראשונות.
הדגימה המקורית שנתנה את השם למינרל מצויה כיום באוניברסיטת ייל.
הגלאוקוכרואיט נוצר באבני גיר המכילות מינרלי מנגן שעברו התמרה (כך בפרנקלין ובקורומן בדרום אפריקה); בסלעי סקארן במגע בין דיאבז לשיש (כך בערוץ אנאקיט ברוסיה)
גלאוקוכרואיט הוא מינרל נדיר מאוד, ועד היום הוא אותר בשישה מקומות בלבד בעולם.
מועדון הכדורסל גלאטסראיי אודֵבנק (בטורקית: Galatasaray Erkek Basketbol Takımı) הוא מועדון כדורסל טורקי מהעיר איסטנבול, המתמודד בליגת העל הטורקית ובליגת האלופות בכדורסל.
אולם הבית של גלאטסראיי הוא היכל סינאן ארדם, המכיל 16,000 מקומות ישיבה.
לפני כן שיחקה הקבוצה באבדי איפקצ'י ארנה, שהכיל 12,270 מקומות.
כדורסל שוחק לראשונה בטורקיה ברוברט קולג' באיסטנבול, בשנת .
שבע שנים לאחר מכן הביא מורה לחינוך גופני את המשחק לתיכון גלאטסראיי.
המורה, אחמט רובנסון, הפך לאחר מכן לנשיא הראשון של מועדון הכדורסל של גלאטסראיי.
הקבוצה, המהווה חלק ממועדון הספורט גלאטסראיי, זכתה 5 פעמים (11 אליפויות לפני העידן המקצועני) באליפות הליגה הטורקית, שלוש פעמים בגביע הטורקי ופעמיים בגביע הנשיא.
בתחילת עונת העפילה הקבוצה לשלב הבתים של היורוליג דרך שלב המוקדמות.
הקבוצה השתתפה ביורוליג גם בעונה שלאחר מכן.
בעונת העפילה גלאטסראיי ליורוליג ועלתה לשלב ההצלבה, שבו הפסידה לברצלונה ולא העפילה לפיינל פור.
בעונת זכתה לראשונה בתולדותיה ביורוקאפ, כשהיא מנצחת בגמר את שטרסבורג IG, מה שהקנה לה את ההשתתפות בליגת היורוליג במתכונתה החדשה בעונת 2016/2017.
גלאוקון היה בנו של אריסטון ואחיו הגדול של הפילוסוף אפלטון.
הוא מוזכר בדיאלוגים שונים של אפלטון, אך הוא בולט בעיקר בחיבור "המדינה".
בספר השני של הרפובליקה הוא דן עם סוקרטס על היווצרות המדינה.
הדיון מתחיל מתוך הנחת היסוד ששותפות היא הכרחית כדי לספק את צורכי האדם, כך מפתח סוקרטס את שאלת המהות של כל אדם ואדם בקהילה.
בדיאלוג בספר השני של המדינה נוטה גלאוקון בעיקר להסכים עם סוקרטס, בנסיבות שונות הוא אף מנסה להתעמת, אך סוקרטס לכאורה מצליח להוכיח לו באמצעות שורה של שאלות לוגיות כי הוא טועה.
גלאדיס לודווינה אנדרסון אמרסון הייתה חוקרת אמריקאית בתחומי הביוכימיה והתזונה וכן למדה היסטוריה, אנגלית, כימיה, פיזיקה וכלכלה.
היא עסקה בחקר השפעת הוויטמינים על הגוף והייתה הראשונה לבודד את ויטמין E.
אחד מהישגיה הגדולים ביותר היה הזכייה במדליית גרוון-אולין בשנת 1952.
אמרסון נולדה ב-1903 בקולדוול, קנזס, והייתה בתם היחידה של אוטיס ולואיז (ויליאמס) אנדרסון.
היא למדה בבתי ספר בטקסס ובאוקלהומה, השלימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, אנגלית, כימיה ופיזיקה בקולג' לנשים באוניברסיטה למדע ואומנויות באוקלהומה בשנת 1925, תואר שני בהיסטוריה וכלכלה בסטנפורד בשנת 1926, ודוקטורט בתזונה וביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1932.
בשנת 1932 היא נישאה לאוליבר אמרסון, אך הם התגרשו בשנת 1940. היא מעולם לא נישאה שוב ולא היו לה ילדים.
אמרסון נפטרה מסרטן ב-18 בינואר 1984 בסנטה מוניקה, קליפורניה.
בשנת 1932 עברו גלאדיס ואוליבר אמרסון לגרמניה לזמן קצר, שם עבדו במעבדה של חתן פרס נובל אדולף וינדאוס יחד עם אדולף בוטנאנדט, שזכה אף הוא בפרס נובל מאוחר יותר.
לאחר מכן עבר הזוג אמרסון לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם עבדה אמרסון בין השנים 1933–1942 כשותפה למחקר של המכון לחקר ביולוגי.
במהלך עבודתה במכון חקרה שמן נבט חיטה והייתה הראשונה לבודד אלפא-טוקופרול, ויטמין E בצורתו הטהורה ביותר, בשנת 1935.
בשנת 1942 החלה אמרסון לעבוד במכון מרק, שם היא הובילה את מחלקת תזונת בעלי חיים וערכה ניסויים בהם בדקה את ההשפעות של מחסור בוויטמינים B ו-E.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה במשרד למחקר ולפיתוח מדעי, ולאחר המלחמה חקרה את הקשר בין דיאטה לבין מחלת הסרטן בעת שעבדה במכון סלואן קטרינג בראשית שנות ה-50.
בשנת 1952 זכתה מטעם האגודה האמריקאית לכימיה במדליית גרוון-אולין, פרס המוענק לכימאית אמריקאית על תרומה בולטת לכימיה.
בשנת 1956 החלה ללמד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובהמשך הובילה את המחלקה לתזונה ולכלכלת בית, עד לפרישתה בשנת 1970.
אמרסון הייתה ידועה כמומחית בתחום התזונה והרצתה רבות.
היא פרסמה מאמרים ושימשה כיועצת לגופים רבים.
בשנת 1969 מונתה על ידי הנשיא ניקסון לכהן בוועדה נשיאותית בנושא השפעת המזון על הצרכן, והעידה בפני מנהל המזון והתרופות בנושא תוספי מזון, מינרלים וויטמינים.
בשנת 1972, עם הקמתו של היכל התהילה של בוגרות הקולג' באוניברסיטה למדע ואומנויות באוקלהומה, זכתה אמרסון להיות הראשונה שנבחרה אליו.
גלאוקוסתגיים (שם מדעי: Glaucostegidae) היא משפחה של דגי סחוס שטוחים מסדרת הגיטרנאים או הרינופריסטיים בתוכה סוג יחיד - גלאוקוסתגוס (Glaucostegus) ובו 6 מינים.
בעבר הם השתייכו למשפחת הגיטרניים, בה חלק מהחוקרים משייכים אותם עד היום.
דגים אלה בעלי גוף דמוי-גיטרה שאורכם 1–3 מטר.
הם בעלי אף מחודד וסנפירים קצרים ומחודדים עם זנב ארוך.
מבנה גופם עוזר להם להסתתר על קרקעית הים לטרף ובד בבד להימלט מטורפים.
הם חיים רק באזור הטרופי של האזור האינדו-פסיפי אך המין Glaucostegus cemiculus היגר לים התיכון ולמזרח האוקיינוס האטלנטי.
הם חיים במים רדודים וניזונים מדגים וחסרי חוליות איטיים.
גְלָאוּקוֹפִיטִים (Glaucophytes) היא קבוצה קטנה ונדירה של אצות החיות במים מתוקים.
הם שייכות לקבוצה ארכאפלסטידה, בה מיני איקריוטים דמויי-צמחים, אף שאינם צמחים אמיתיים.
היחסים הסיסטמטיים בין הגלאוקופיטים לבין שאר הקבוצות שנויים במחלוקת וזאת בעיקר מכיוון שלא נחקרו כל כך ובשל נדירותם.
הגלאוקופיטים מעסיקים כיום בעיקר ביולוגים החוקרים את התפתחות הכלורופלסטים, וזאת בשל מספר מחקרים הטוענים כי הם למעשה קבוצת הבסיס (Basal Group) הפילוגנטית של כל ה-Archaeplastida.
לגלאוקופיטים יש סוג מיוחד של כלורופלסטים הנקראים 'Cyanelles' או 'Cyanoplasts'.
בניגוד לכלורופלסטים באורגניזמים אחרים, הם מוקפים פפטידוגליקן (הנמצא בדרך כלל רק בחידקים), מה שמאושש לדעת חוקרים את התאוריה שמקור הפלסטידים הוא באנדוסימביוזה של כחוליות.
הגלאוקופיטים משתמשים כולם בתהליך הפוטוסינתזה בכלורופיל a.
הגלאוקופיטים האדומיות והכחוליות, משתמשים כולם במבנה חלבוני ייחודי בשם פיקוביליזום (Phycobilisome) המגן מחשיפת-יתר לאור שמש.
מנגנון זה אבד אצל הירוקיות ואצל צמחי היבשה.
כמו באדומיות ולא כמו בירוקיות ובצמחים אחרים גם הגלאוקופיטים מאחסנים פחמן מקובע בציטוזול.
אצל הגלאוקופיטים הממברנה הפנימית (Cristae) של המיטוכונדריון שטוחה.
למינים של הגלאוקופיטים שהם בעלי יכולת תנועה יש שני שוטונים בלתי שווים אשר מכוסים במבנה של מיקרו-צינוריות המזכיר שערות.
מבנה דומה לזה נמצא בכמה מינים של אצות ירוקיות.
ידועים רק 13 מינים שונים של גלאוקופיטים, שאף אחד מהם לא נפוץ במיוחד בטבע.
מינים אלה מחולקים לארבעה סוגים:
Glaucocystis - סוג חסר יכול תנועה, אם כי שמר על שרידים של שוטון קצר, ובדומה לצמחים מכיל דופן התא שלו תאית.
Cyanophora - סוג בעל יכולת תנועה, שדופן התא שלו אינו מכיל תאית.
Cyanophora paradoxa - מין זה הוא אורגניזם מודל במחקרים על כלורופלסטים בשל המבנה המיוחד שלהם האופייני לכל המערכה.
הגנום של הכלורופלסט של מין זה רוצף ב-1995 והגנום כולו רוצף ב-2012.
Gloeochaete - סוג בעל שלבים התפתחותיים שונים, שבחלקם הוא בעל יכולת תנועה ובחלקם הוא נייח, גם דופן התא שלו אינו מכיל תאית.
Cyanoptyche - הסוג שידוע עליו הכי מעט בקבוצה זאת והוא כמעט ולא נחקר.
הגקלאוקופיטים סווגו בעבר במשפחה Oocystaceae, השייכת לירוקיות.
גלאד (בהונגרית: Galád או Glád, ברומנית: Glad, בסרבית ובבולגרית: Глад) היה שליט של האזור באנאט (כיום מחולק בין רומניה לסרביה) והחלק הדרום-מזרחי של טרנסילבניה בימי פלישת ההונגרים (מדיארים) לאגן הקרפטים בסביבות שנת 900. מוצאו היה סלאבי, כנראה בולגרי.
שמו מוזכר על ידי הכרוניקן האלמוני המכונה אנונימוס בספר הכרוניקה שלו, "גסטה הונגרורום" (מעשי ההונגרים).
כרוניקה זו הייתה כרוניקה מקיפה ראשונה של תולדות ההונגרים ונכתבה במחצית השנייה של המאה ה-12 או תחילת המאה ה-13.
אנונימוס ציין ב"גסטה" את שמו של גלאד כאחד מתוך תריסר אויבים בהם נתקלו ההונגרים במסעות הכיבוש שלהם.
לעומת זאת לא הזכיר הכרוניקן את שמות האויבים שצוינו בספרי השנים או בכרוניקות קודמים.
בהונגריה דעת ההיסטוריונים מחולקת בין אלו המעריכים כי גלאד היה אויב אמיתי של הכובשים ובין אלו הסבורים שזו דמות דמיונית שהומצאה על ידי אנונימוס.
בהיסטוריוגרפיה הרומנית, לעומת זאת נחשב גלאד לאחד משלושת הקנזים או הוויבודים ה"וולאכים", כלומר רומנים, ששלטו בשטחי רומניה של ימינו בתחילת המאה העשירית.
לפי ה"גסטה" מקורו של גלאד היה בווידין שבבולגריה.
בעזרת "קומנים" הוא כבש את חבל באנאט עוד לפני הגעת המדיארים.
אנונימוס מספר שקומנים, בולגרים ו"ולאכים" (רומנים) תמכו בגלאד בהתמודדות עם הפולשים ההונגרים, אבל בסופו של דבר, צבאו המאוחד חוסל בקרב על נהר טימיש.
לפי ה"גסטה" אחטום (בהונגרית איטון Ajtóny) ששלט בבאנאט בתחילת המאה ה-11, היה צאצא של גלאד.
מידע זה הסתמך על הגרסה הארוכה של "חיי גרארד הקדוש"
התיעוד הראשון של המדיארים או ההונגרים בסביבות שנת 837 קשור לבריתם עם הבולגרים נגד קבוצת שבויים ביזנטים שתכננו לחצות את החל התחתי של הדנובה מתוך ניסיון לחוזר למולדתם.
הם התגוררו בערבות מצפון ופוניצ-מערבית מן הים השחור.
לפי הקיסר קונסטניטנוס פורפירוגנטוס, הצטרפו להם קבוצה של קאבארים, נתיני הקגנות הכוזרית.
השנתונים של ברטין הקדוש מוסרים שהמדיארים יצאו למסעם הצבאי הראשון נגד האימפריה הקרולינגית בשנת 861
בשנת 894 פלשו ההונגרים לקיסרות הבולגרית הראשונים בברית עם הביזנטים.
כתגמול כרתו הבולגרים ברית עם הפצ'נגיםוביחד פלשו לאדמות ההונגרים ואילצו אותם לעזוב את ערבות הפונטוס ולחצות את הקרפטים המולדביים בחיפוש אחרי ארץ חדשה.
לפי הכרוניקה של רגינו מפרים, באגן הקרפטים ההונגרים "שרצו בשממון הפאנונים והאווארים" לפני שיצאו למתקפה על דוכסות קרינתיה, על מוראביה הגדולה ועל הבולגרים.
פלישת ההונגרים לאגן הקרפטים עומדת במרכז הגסטה הונגרורום, הכרוניקה ההונגרית המקיפה הראשונה.
רוב החוקרים מסכימים שה"גסטה" נכתבה על ידי נוטריון של המלך בלה השלישי (1196-1173ׁׁׁׁׁׂׂׂׂׂׂׂׂ) אחרי מות המלך.
לפי תאוריה חלופית, מחבר ה"גסטה", הנודע בשם "אנונימוס" שירת את בלה השני לפני שישב להשלים את הכרוניקה שלו בסביבות 1150. אנונימוס לא הזכיר את סבטופלוק הראשון, מלך מוראביה, את ברסלב, דוכס פנוניה התחתית ויריבים אחרים של הפולשים ההונגרים ששמותיהם מופיעים בעדויות כתובות במאות הקודמות.
הוא להתייחס אף לקרבות ההונגרים נגד המוראבים, הפרנקים והבווארים שתוארו בשנתונים וכרוניקות מוקדמות.
מצד שני כתב אנונימוס על ישויות מדיניות ושליטים מקומיים, כולל ג'לו הוולאכי, דוכס טרנסילבניה, מנומורוט, שליט השטחים שבין הנהרות מורש, סומש וטיסה, ואת סלאנוס, שליט בולגרי של הארצות שבין דנובה לטיסה, שאינם ידועים ממקורות אחרים.
חבל באנאט לפני הפלישה ההונגרית
ארכופים, מתגי סוסים וחודי חרבות שנמצאו בקברות שביישוב סנפטרו ג'רמן מצביעים על התיישבות אווארים לאורך הנהר מורש בבאנאט מיד אחרי כיבוש אגן הקרפטים על ידם בשלהי שנות ה-560 .
עם זאת מרבית הממצאים הארכאולוגיים מדרום למורש שיוחסו לאווארים מתוארכים כיום בתקופה האווארים המאוחרת.
מקורות כתובים מצביעים על הישרדות הגפידים תחת השלטון האווארי באזור הנהר טימיש.
ההיסטוריון הביזנטי תאופילקטוס סימוקאטס ציין שלושה יישובים גפידים שנהרסו על ידי צבא ביזנטי בשנת 599 או 600
בפנצ'בו מתחמי קבורה עתירי ממצאים, כולל כלי נשק, ו"האוצר מסניקולאול מארה מעידים, לפי ההיסטוריון פלורין קורטה, על מרכז שלטוני חזק בבאנאט בעידן האווארי המאוחר.עם זאת לפי הערכתו, בתי קברות "אוואריים מאוחרים" לא שרדו מאוחר יותר מהמאה ה-8.
בשנות ה-790 פשיטות הפרנקים נגד הקגנות האוורית גרמו להתפרקותה.
החאן הבולגרי קרום (814-802) ניסה לנצל את נפילת ממלכת האוורים ופלש לשטחים שהיו קודם בשליטתם, אולם אין עדויות בנות זמנו על כיבושיו באגן הקרפטים.
האבודרים שחיו בשטח דאקיה על הדנובה כשכנים של הבולגרים (לפי השנתונים המלכותיים הפרנקיים) שלחו בשנת 824 שליחים לקסיר לודוויג החסיד כדי להתלונן בפניו על "התוקפנות המרושעת של הבולגרים" וביקשו את עזרתו נגדם.
האברודים אכלסו שטחים לאורן הנהר טימיש או אולי הנהר טיסה.
לפי כתובת מפרובאדיה, מפקד בולגרי בשם אונגאוונאיס, טבע בטיסה, מה שיכול להעיד על ניסיונות החאן אומורטג של בולגריה בשנות ה-820 להרחיב את שליטתו באזור.
בשנים 863 ו-883 פלשו למוראביה הגדולה ולפי ההיסטוריון ההונגרי אישטוואן בונה השתלטו לפחות על נקודות החצייה של הנהרות טיסה ומרוש (מורש).
בונה כותב ש"הגאוגרף הבווארי" הוא המקור האחרון המכיל מידע מהמאה ה-9 על האזורים המזרחיים של אגן הקרפטים.
מקור זה שהוא למעשה רשימה של שבטים שחיו בשטחים שממזרח לאימפריה ההקרולינגית בסביבות 840 מוסר על עם בשם מרהאני שהיו לו 30 ערים או מבצרים באזורים הדרומיים ביותר שגבלו עם האימפריה הקרולינגית.
תאוריה חלופית לגבי מיקומה של מוראביה, שהתבססה בעיקר על "הגאוגרף הבווארי" ועל ציטוט מהקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס על "מוראביה הגדולה, שלא עברה טבילה", היה חבל באנאט מרכזה של ישות ימיביניימית מוקדמת זו שחוסלה על ידי הכובשים ההונגרים
בעיני הארכאולוג הרומני סילביו אוצה, ה"מרהאנים" לא היו אלא ה"אבודרים", שבט סלאבי באופן ברור.
השמות קאראש ושמותיהם של נהרות אחרים בחבל באנאט מצביעים על נוכחותה של אוכלוסייה דוברת שפות טורקיות - אוורית, בולגרית או פצ'נגית - שחיה באזור בימי הביניים המוקדמים, אבל נהרות אלה נקראו כך רק במאות ה-11 או 12 .
היסטוריון רומני אחר, ולאד ג'ורג'סקו כותב שמחקרים ארכאולוגיים מצאו קיומם של כ-60 יישובים בתקופתו של הקניאז גלאד.
היסטוריונים אחרים, כולל סלג'אן ופופ, אומרים שהמבצרים מבוץ ועץ או מאבן שנחשפו בבולץ', צ'נאד, אילידיה (צ'יקלובה רומנה), אורשובה, פסקאר וולדימירסקו היו מבצרים של גלאד.
קורטה סבור שתיארוכם של יישובים אלה אינו ודאי.
לפי "גסטה הונגרורום" הקנזים של רוס תיארו בקיצור את אגן הקרפטים בפניהם של המנהיגים המדיארים שעמדו לפלוש לאותו שטח.
הקנזים סיפרו שאדמות אלה מאוכלסות על ידי סלאבים, בולגרים, ולאכים ועל ידי "רועי הרומאים".
בקיצור, המשיך אנונימוס, אחד הנסיכים, הנסיך מהאליץ' מסר עוד למנהיגים ההונגרים מידע על הישויות המדיניות שבהן מחול השטח ואת שמות שליטיהם.
בין אותם השליטים המקומיים הזכיר הנסיך את גלאד, ש"השתלט בעזרת הקומנים על הארצות שבין הנהר מרוש ועד למבצר "אורסואה" (אורסואה מזוהה עם אורשובה או עם ורשץ.
בפרק אחר של הגסטה, כתב אנונימוס שגלאד שלט מנהר מרוש עד למבצר פאלאנקה (באנאטזקה פאלאנגה)
ועל ידי כך הוא זיהה במפורש את דוכסותו של גלאד עם חבל הארץ הידוע כיום כחבל באנאט.
אבאותו פרק התייחס אנונימוס אל גלאד כ"נסיך הארץ"
ה"גסטה" אינה כותבת על העמים שחיו בדוכסות של גלאד.
מצד שני היא טענה שגלאד "פיקד על צבא גדול של פרשים ורגלים" וש"צבאו נתמך על ידי קומנים, בולגרים וולאכים".
לפי טודור סלג'אן והיסטוריונים רומנים אחרים רשימת העמים האלה משקפת את הרכבה האתני של חבל באנאט באותה תקופה, מראה שבשלהי המאה בתשיעית חיו באזור עמים דוברי שפות טורקיות (פצ'נגים, אוורים או קאבארים), בולגרים וולאכים הלא הם הרומנים.
ההיסטוריון הרומני ויקטור ספיניי כותב שהתייחסותו של אנונימוס לקומנים התומכים בצבאו של גלאד מראה שגלאד חיפש את סיועם של הפצ'נגים דווקא נגד הפולשים המדיארים.
אנונימוס כתב שגלד הגיע ממבצר וידין וכבש את דוכסותו "בעזרת הקומנים".
לדעתו של סלג'אן, פרט זה יחד עם התייחסותו של אנונימוס לסיוע הבולגרים נגד ההונגרים רומז על כך שגלאד היה בן חסות של סימאון הראשון, קיסר בולגריה
תאוריה זו אינה מקובלת על ההיסטוריון הרומני יון-אורל פופ, הכותב שהיא רק השערה מלומדת אטרקטיבית אך אין לה הוכחות.
מדג'ארו טוען שחבל באנאט, שכן היה חלק אינטגרלי מבולגריה החל משנות ה-820 המאוחרות, הפך לעצמאי תחת שלטונו של גלאד אחרי מותו של הצאר סימאון הראשון ב-927.פופ מציין גם כן שהתייחסותו של אנונימוס להגעת גלאד מווידין רומזת על כך שגלאד היה או בולגרי או רומני.
אזור העיר וידין הייתה מאוכלסת באותם הזמנים ברומנים רבים.
לפי פופ ולפי ניאגו ג'ובארה ,השם "גלאד" הוא קרוב לוודאי ממקור דרום סלאבי.
בנוגע לגלאד, הדגיש עוד אנונימוס כי "משושלתו נולד מנהיג בשם אחטום, אותו הביס המלך ההונגרי אישטוואן הראשון במחצית הראשונה של המאה ה-11, כפי שמצוין בספר הארוך על חיי גלרט הקדוש.
ליאו אנתוני גלאגר הבן , שנודע בשמו "גלאגר", היה קומיקאי אמריקאי שנודע בריסוק אבטיחים כחלק מפעילותו הקומית.
ליאו אנתוני גלאגר נולד בפורט בראג ובשנת 1970 סיים לימודי הנדסת כימיה בפלורידה.
לאחר הלימודים הוא לא עבד בתחום והחל לעסוק בתעשיית הבידור.
הוא החל להיות פופולרי במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. הוא הצטלם בסרטי קומדיה רבים.
בשנת 2003 הוא הציג מועמדותו למושל קליפורניה וזכה ב-5,466 קולות (מקום 16 מ-135 מועמדים).
גלאגר השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ורדיו.
בשנת 2011 הוא עזב את התוכנית של מארק מרון במהלך הראיון בגלל מחלוקת עם המנחה על השאלות.
גלָאוּק קוֹניוּפְצָה (; נולד ב-25 ביולי 1981) הוא פעיל פוליטי, עיתונאי ופוליטיקאי קוסוברי שכיהן כנשיא קוסובו בפועל מ-22 במרץ 2021. בעבר היה חבר ויושב ראש אספת קוסובו ושר החוץ הקוסוברי.
קוניופצה נולד בבירת קוסובו, פרישטינה.
במהלך לימודיו לתואר ראשון בפילוסופיה כיהן כסגן מנהל ארגון הסטודנטים באוניברסיטה המקומית.
הוא חיבר ביוגרפיה של הפילוסוף הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל.
בשנת 2005 היה קוניופצה פעיל במפלגת "Vetëvendosje".
במסגרת פעילותו ערך באופן שבועי את עיתון המפלגה.
בשנת 2010 נכנס לאספה הלאומית הקוסוברית מטעם מפלגתו.
בין השנים 2011–2017 כיהן כסגן יושב ראש האספה.
לאחר ניצחונה של מפלגתו במירוץ לנשיאות, קוניופצה מונה ליושב ראש האספה.
ב-3 בפברואר 2020 התפטר מתפקידו והחל לכהן כשר החוץ.
ב-3 ביוני 2020 פינה קוניופצה את משרדו לאחר תבוסת מפלגתו בבחירות.
בבחירות ב-2021, מפלגתו ניצחה פעם נוספת, והוא התמנה פעם שנייה ליושב ראש האספה, וכן לנשיא קוסובו בפועל.
ב-4 באפריל, סיים את תפקידו כנשיא, והתפקיד הועבר לויוסה עוסמני
גלאורינוס גלאוס (שם מדעי: Galeorhinus galeus) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישוניים, החי ברחבי הימים בעומקים של עד 800 מטרים והוא המין היחידי בסוג Galeorhinus.
כריש זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע עקב דיג יתר לבשרו, סנפיריו והכבד שלו.
כריש זה מגיע לאורך ממוצע של 125 עד 180 ס"מ אך נתפסו כבר פרטים באורך של מעל 2 מטרים ומשקל של 45 ק"ג.
הכריש בעל גוון אפור ורוד והבטן בהירה.
הוא בעל גוף זרים עם סנפיר גבי משולש וסנפיר נוסף נמוך יותר לפני הזנב, מצוי מעל סנפירי השת.
הזנב בעל עוקץ בקצהו העליון וסנפירי החזה קצרים יחסית.
לכריש לסתות חזקות בעלות שיניים משולשות קצרות המתחלפות במהירות.
נקבת הכריש משריצה 28 עד 32 צאצאים לים.
כריש זה נמצא מסביב לעולם בייחוד בחופם ממוזגים לרבות בים התיכון ובצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי וכן לחופי נמיביה ודרום אפריקה.
הוא מצוי גם בדרום-מערב האוקיינוס האטלנטי סביב דרום ברזיל וארגנטינה אך לא בצפון-מערב האוקיינוס האטלנטי.
באוקיינוס השקט הוא נמצא בין קולומביה הבריטית לבאחה קליפורניה ולחופי צ'ילה ופרו וגם לחופי דרום אוסטרליה, טסמניה וניו זילנד.
הכריש נודד קילומטרים רבים באוקיינוסים, לעיתים מעל 1,200 ק"מ.
הכריש הוא צייד של דגים שונים לרבות סרדיניים, סוליתאים, קרפדגיים, עקרבנונים וגם דיונונים.
הוא תופס את טרפו הן מקרקעית הים והן מעליה.
כריש זה מצוי בסכנה עקב דיג יתר, לרוב בשביל מאכלי דגים כמו פיש אנד צ'יפס וכן בשביל תכולת הכבד העשירה בוויטמינים שלו.
זהו מין מוגן שאסור לדיג.
גלאו (בפורטוגזית: Galão) הוא משקה חם, הנפוץ באזור פורטוגל וברזיל.
המשקה דומה במרכיביו לקפה לאטה, והוא מורכב מכרבע כוס קפה ושלושת רבעי כוס חלב מוקצף.
ניתן לשתות את המשקה בכל שעות היממה ולהגישו בכוס גדולה בתוספת סוכר.
מלבד שמו המקורי, המשקה נקרא גם חצי חלב (Meia de Leite).
גלאוקוס מכיוס (ביוונית עתיקה: Γλαῦκος) היה פסל מתכת יווני מהאי כיוס, אשר מוכר לעיתים קרובות כממציא אמנות חיבור המתכות .
יצירתו הבולטת ביותר הייתה בסיס מברזל מרותך התומך בקדרת כסף.
על פי הרודוטוס, הוא ניתן על ידי אליאטס, מלך לידיה ואביו של קרויסוס, לאורקל של דלפי.
הבסיס, אולי כבר ללא הקדרה, נצפה גם על ידי פאוסניאס, המתאר את מבנהו, ועל ידי אתנאיוס, שמציין כי היה מכוסה בדמויות קטנות של בעלי חיים, חרקים וצמחים.
ייתכן שקטע זה הוא שהוביל את מאייר ואחרים לטעות בהסבר המילה κόλλησις כסוג חריטה על פלדה המכונה כיום עבודת דמשק .
למעשה, אין ספק ש-κόλλησις התכוון לשיטה של איחוד מתכות ללא עזרת מסמרים, ווים או מחברי שגמים.
פלוטרכוס מציין את הקדרה הזו כעל כלי מפורסם מאוד.
הפתגם "המיומנות של גלאוקוס" (Γλαύκου τέχνη), שלטענת חלק מתייחס לגלאוקוס מכיוס, יכול להתייחס גם לטכניקת כתיבה שהומצאה על ידי גלאוקוס מסאמוס.
γλαῦξ ἴπταται), אשר ככל הנראה מבלבלים בין שני האנשים בעלי השם גלאוקוס.
סכוליה על אפלטון מזהה את השניים.
גלאוקוס הוצב על ידי אוסביוס בשנה השנייה של האולימפיאדה ה-22 (691 לפנה"ס).
אליאטס מלך בין השנים 617–560 לפנה"ס.
למרות שתאריכים אלה נראים לא עקביים, אין הרודוטוס שלל את ההנחה שבסיס הברזל נוצר זמן מה לפני שאליאטס שלח אותו לדלפי.
גלאסנוסט - "חופש הביטוי", "פתיחות", "חסר צנזורה", "שקיפות", הייתה אחד מקווי המדיניות שהציג מיכאיל גורבצ'וב בברית המועצות בשנת 1985. מטרתו של גורבצ'וב במדיניות הגלאסנוסט הייתה בחלקה ללחוץ על השמרנים במפלגה שהתנגדו למדיניות ארגון הכלכלה מחדש (פרסטרויקה).
בעוד במערב המושג "גלאסנוסט" מתקשר לחופש הדיבור, המטרה העיקרית של מדיניות זו הייתה להגביר את שקיפות ניהול המדינה ולפתוח אותה לדיון, ולשנות את המצב הקודם בו החלטות פוליטיות מרכזיות התקבלו על ידי מעגל קטן של אנשי מנגנון או בתוך הפוליטבירו, מבלי שתהיה אפשרות לבקרם.
הגלאסנוסט נתנה חופש חדש לאנשים: חופש דיבור רב יותר - שינוי רדיקלי, שכן השליטה על חופש הדיבור ועל הביקורת כנגד הממשלה היו חלק מרכזי מהשיטה הסובייטית.
הגלאסנוסט נחשב לצעד לקראת דמוקרטיה ברוסיה.
העיתונות הפכה לפחות נשלטת על ידי הממשל, עד כדי כך שהעיתון הרשמי "קומסומולסקאיה פרבדה" נאסר להפצה בצ'כוסלובקיה בתקופת הגלאסנוסט ברוסיה.
תחת מדיניות הגלאסנוסט, האזרחים יכלו ללמוד הרבה יותר על היקף הזוועות שבוצעו על ידי הממשלה כשסטלין היה בשלטון.
אף על פי שניקיטה חרושצ'וב גינה את פולחן האישיות של סטלין, המידע על הממדים האמיתיים של הזוועות עדיין הוסתר.
אלפי אסירים פוליטיים ומתנגדי משטר שוחררו ברוח הגלאסנוסט.
עם זאת, המטרה המקורית של גורבצ'וב, להשתמש בגלאסנוסט ובפרסטרויקה כדי לערוך רפורמות בברית המועצות לא צלחה, וממשלת ברית המועצות קרסה בשנת 1991, לאחר ניסיון הפיכה כושל של גורמים שמרניים שהתנגדו לרפורמות של גורבצ'וב.
גלאי נייטרינו הוא גלאי חלקיקים שנועד לזהות חלקיקי נייטרינו ולמדוד את תכונותיהם.
ישנם כמה סוגים של גלאי נייטרינו.
כל סוג בנוי מכמות גדולה של חומר (לרוב נוזלי) במערה בעומק רב שנועד לחסום קרינה קוסמית.
הגלאי חייב להבנות מחומרים טהורים ככל האפשר על מנת למנוע מהכמויות הזעירות של חומר רדיואקטיבי הקיימות בכל חומר לעוות את התוצאה.
גלאים המבוססים על חומר הניקוי טטראכלורואתילן.
בגלאים אלו פגיעת נייטרינו עשויה להפוך אטומים של כלור לאטומים של ארגון.
גלאי זה מודד נייטרינו אלקטרוני בלבד.
גלאי מסוג זה בהומסטייק שבדרום דקוטה שהכיל 520 טון של נוזל הניקוי גילה ב-1967 את בעיית הנייטרינו השמשי.
גלאי גליום דומים לגלאי הכלור, אך רגישים יותר לנייטרינו דלי אנרגיה הנוצרים בהיתוך פרוטון-פרוטון בשמש.
גלאי מסוג זה (SAGE) נבנה בשותפות אמריקנית רוסית ונמצא בבקסן שבהרי קווקז ברוסיה, גלאי נוסף חדש נמצא בהרי גראן סאסו מזרחית לרומא.
גלאי שמבוסס על מים טהורים, כדוגמת סופר-קמיוקנדה ביפן.
בגלאי זה הנייטרינו מעביר את האנרגיה שלו לאלקטרון שנע כתוצאה מכך מהר יותר ממהירות האור בחומר (אם כי לאט יותר ממהירות האור בריק).
תופעה זו גורמת ל"גל הלם אופטי" הידוע כ"קרינת צ'רנקוב" ושניתן לאתרה באמצעות חיישנים.
לגלאי צ'רנקוב יתרון בכך שהנייטרינו מתגלה בכניסות לגלאי, וניתן לקבל מידע על כיוונו של הנייטרינו.
גלאי זה מאתר הן נייטרינו אלקטרוני והן נייטרינו מואוני.
גלאי מים כבדים (כלומר מים שבהם מחליף דאוטוריום את המימן במים).
בגלאי זה משתמשים בשלושה סוגים של תהליכים על מנת לאתר את הנייטרינו.
הראשון הוא כמתואר בגלאי מבוסס מים טהורים.
השני כאשר הנייטרינו פוגע באטום הדאוטריום ומשחרר אלקטרון.
והשלישי נייטרינו המפרק דאוטריום למרכיביו (פרוטון ונייטרון).
כל שלושת התהליכים מתגלים על ידי חיישנים הרגישים לקרינת צ'רנקוב.
גלאי זה מאתר את כל שלושת הטעמים של נייטרינו.
גלאי מסוג זה במצפה הנייטרינו באגן סדברי שבקנדה הוכיח את התאוריה בדבר התנודדות של הנייטרינו בין הטעמים.
ב-22 בספטמבר 2017, גלאי הנייטרינו IceCube גילה את IceCube-170922A, חלקיק נייטרינו באנרגיה של 290 טריליון אלקטרון וולט.
כך למעשה נפתחה דרך חדשה לחקר היקום, בגילוי ומציאת מקורות אנרגיה גבוהה.
גלאם רוק (קיצור של Glamour Rock – "רוק זוהר") הוא ז'אנר של מוזיקת רוק אשר היה פופולרי בשנות ה-1970, בעיקר בבריטניה אך גם בערי ארצות הברית הגדולות כמו ניו יורק ולוס אנג'לס.
לז'אנר הייתה השפעה נרחבת על ז'אנר הגלאם מטאל שהיה פופולרי מאוד בשנות ה-1980.
הרכבי הגלאם רוק מובחנים בעיקר בהופעה חיצונית מושכת-עין.
מבצעי גלאם רוק הופיעו באיפור כבד ולבוש דראג שהעבירו מסר של דו-מיניות.
האמנים הבולטים ביותר של גלאם רוק הם פרדי מרקיורי, דייוויד בואי, מארק בולאן מלהקת טי רקס ובריאן אינו מלהקת רוקסי מיוזיק.
לגלאם רוק מיוחסת השפעה גדולה על תנועת הפאנק בשלהי שנות השבעים בבריטניה בייחוד על הסקס פיסטולס.
בין גלאם רוק להארד רוק
לרוב, הגלאם רוק מזוהה עם מוזיקת ההארד רוק.
הופעה נוצצת ועתירת איפור אפיינה את יוצרי הסגנון בשנות השבעים והשמונים בארצות הברית (למשל אליס קופר וקיס) ובקרב רבים נפוצה הטעות כי גלאם רוק והארד רוק הם היינו הך.
אך לאמיתו של דבר, שני הסגנונות מגדירים אספקטים שונים של האומן: בעוד שהארד רוק מגדיר את הסגנון המוזיקלי, הרי שגלאם רוק מגדיר את ההופעה החיצונית.
לכן, בהגדרה הרחבה, כולל הגלאם רוק, אפוא, לא רק את ההארד רוק, אלא גם אומנים מסגנונות אחרים לגמרי אשר דומים להארד רוק רק בהופעתם החיצונית כגון רבות מלהקות הבלאק מטאל.
להקות ואמני גלאם רוק בולטים
גלאי אקוסטי הוא גלאי פסיבי רגיש לתדרי קול ותנודות אוויר חריגות.
הגלאי הוא התקן רגיש לשינויי לחץ.
מימוש פשוט וזול לגלאי כזה הוא חריר שלידו תלויה מסת מתכת קטנה.
שינויי לחץ בסביבת הגלאי גורמים לאוויר הנכנס לחריר להזיז את מסת המתכת.
תזוזה זו משנה את קיבול הגלאי ומאפשרת למדוד את השינוי בלחץ האוויר.
גלאים אקוסטיים מורכבים ויקרים יותר מתבססים על אינטרפרומטריה בסיבים אופטיים.
גלאים אקוסטיים זולים משמשים במערכות אזעקה.
קול רם או פתיחת חלון או דלת יגרמו להפעלת הגלאי.
חסרונו של הגלאי בכך שהוא אינו ניתן להתקנה במקומות רועשים שבהם נוצרות הרבה התראות שווא.
גלאי תת-אדום פסיבי הוא גלאי שרגיש לקרינה תת-אדומה, שנפלטת מהסביבה ומגוף האדם מאליה, כך שאין צורך בהארה אקטיבית (שנדרשת, למשל, אם משתמשים במצלמה רגילה בלילה).
רוב הקרינה התת-אדומה נמצאת בתחום אורכי הגל שבין 1 ל-14 מיקרון, וגוף האדם פולט את הקרינה המרבית באזור 10 מיקרון.
גלאים איכותיים מתוכננים בדרך כלל לתחום אורכי הגל 8 - 12 מיקרון (תת-אדום רחוק) כי לאטמוספירה יש בליעת אור מינימלית בתחום זה.
הגלאים הרגישים (והיקרים) ביותר הם גלאי MCT (כספית-קדמיום-טלוריד) שרגישותם הגבוהה מושגת על ידי קירור בחנקן נוזלי לטמפרטורה של 77K.
הם נמצאים בדרך כלל רק במכשור מדידה מדויק.
סוג נוסף של גלאים מקוררים הוא גלאי InSb (אינדיום-אנטימוניד).
סוגי הגלאים הזולים והנפוצים יותר הם בולומטרים וגלאים פירואלקטריים.
הגלאים הנפוצים ביותר (למשל במערכות אזעקה) הם גלאים פירואלקטריים, בגלל עלותם הנמוכה.
הם אינם רגישים לרמת הקרינה המוחלטת, אלא מגלים רק שינויים ברמת הקרינה.
כל שינוי כזה נקלט בגלאי וגורם להפעלתו.
התחום הספקטרלי של גלאים כאלה בדרך כלל מוגבל לתת-אדום קרוב (מאחר שמשתמשים בעדשות מחומרים זולים, משיקולים כלכליים) ולכן רגישותם נמוכה.
בשנות ה-90 הצליחו מספר חברות לפתח מערכים של גלאי תת-אדום, ושילבו אותם במצלמות לתחום זה, בדומה למצלמה דיגיטלית.
מאחר שקרינת תת-אדום איננה יכולה לחדור חומרי בנייה או זכוכית, יש להתחשב בכך בעת תכנון שטח הכיסוי של הגלאי.
לעומת זאת, הקרינה נפלטת תמיד, גם בלילה, והיא כן חודרת ערפל ועשן, מה שמאפשר לגלאים לפעול גם בסביבה שקשה לראות בה.
גלאם מטאל הוא תת-ז'אנר של סגנון ההבי מטאל אשר פרח בשנות ה-70 המאוחרות ובשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-20 בארצות הברית, בייחוד בשדרות סנסט בלוס אנג'לס.
הז'אנר הגיע לפסגת הפופולריות שלו במהלך שנות השמונים עם להקות כמו מוטלי קרו, בון ג'ובי ו-Guns N' Roses.
סגנון זה הפך למוזיקת רוק פופולרית במהלך שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
הז'אנר שילב את המראה המצועצע של להקות הגלאם רוק משנות ה-70, (כדוגמת דייוויד בואי והניו יורק דולס) יחד עם נגינה בסגנון הבי מטאל והארד רוק (בהשפעת להקות כמו ואן היילן, אליס קופר, קיס ואירוסמית).
הליריקה בגלאם מטאל מדברת על נושאים כמו אהבה, סקס, סמים, רוקנ'רול ואלכוהול.
המוזיקה מאופיינת בשימוש גיטרות מלודיות, שירה נקייה וגבוהה, פזמונים קליטים ולעיתים גם קלידים (פחות נפוצים בהבי מטאל מסורתי).
עד שנות התשעים המוקדמות המוקדמות נהנה סגנון ה-"Hair metal" מדומיננטיות במצעדי הפזמונים העולמיים, אולם בשנים 1991–1993 חלה ירידה דרסטית בפופולריות שלו עקב התפתחות מוזיקת הגראנג' עם להקות כדוגמת נירוונה.
עם זאת, מאז תחילת שנות ה-2000 מתרחשת תחייה של הז'אנר, שבאה לידי ביטוי בעיקר בשוודיה.
מוזיקלית, שירי גלאם מטאל הם שירי הארד רוק והבי מטאל, בתוספת פזמונים קליטים בהשפעת מוזיקת פופ.
מרכיב מרכזי בשירים יהיה סולו גיטרה.
מהז'אנר יצאו גיטריסטים מהמוערכים בהיסטוריה, דוגמת סלאש, אדי ואן היילן, סטיב ואי, ג'ורג' לינץ', מייקל אנג'לו באטיו, דיימבאג דארל, ויויאן קמפבל, רנדי רודס וריצ'י סמבורה.
חיצונית, הז'אנר אימץ את המראה של להקות הגלאם רוק הבריטיות משנות ה-70, שכולל שיער מנופח, לבוש צעקני וראוותני, ולעיתים גם איפור.
ההיבטים הוויזואלים של הז'אנר משכו מפיקי טלוויזיה, ובייחוד את ערוץ MTV שהקמתו התרחשה במקביל להתפתחות הז'אנר.
בנוסף, רבות מלהקות הגלאם מטאל (בייחוד מוטלי קרו וGuns N' Roses) נודעו לשמצה בשל אורח החיים המסוכן והדקדנטי שלהן שכלל שימוש מופרז בסמים ובאלכוהול וכן קיום מסיבות פרועות.
לעיתים השם Pop metal משמש כשם-נרדף לגלאם מטאל, אך לעיתים הכוונה היא לתנועה קשורה אך נפרדת.
יש המבדילים בין גלאם מטאל, שמאפייניו הם איפור ולבוש צעקני (כדוגמת טוויסטד סיסטר ומוטלי קרו) לבין פופ מטאל שמשמש כשם כולל לכל מוזיקת ההארד רוק וההבי מטאל שהושפעה מפופ בשנות ה-80 (כדוגמת יורופ, בון ג'ובי ודף לפרד).
שם נוסף אשר מקובל לסגנון זה הוא Hair metal (או בתרגום חופשי לעברית "מטאל שיער"), מונח אשר הפך פופולרי במהלך שנות התשעים ונובע מהאופנה שהייתה מקובלת בקרב הלהקות שניגנו בסגנון זה לגדל שיער ארוך ומנופח.
בתקופת שיא הפופולריות של סגנון זה, הסגנון היה מוכר בעיקר כ"הבי מטאל" או פשוט "מטאל".
ניתן לעקוב אחרי מקורות הז'אנר עד להקות כמו אירוסמית', בוסטון, צ'יפ טריק, והניו יורק דולס.
הלהקה הפינית האנוי רוקס מזוהה כחלוצת המראה החיצוני של הז'אנר, אולם הלהקה שהשפיעה הכי הרבה על עליית הז'אנר הייתה קיס.
המוזיקה של להקת קיס הייתה קליטה ופשוטה, והמראה התיאטרלי שלהם היה חלק מרכזי בפרסומם.
להקה אחרת שהיוותה השפעה עצומה על הז'אנר היא להקת ואן היילן.