tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מהשיר, שנכתב כדו-שיח בין בוזגלו למולדת בסמוך לעלייתו לישראל בשנת 1965, ניחנת התרגשותו של הכותב, על כך שזכה לעלות ארצה, וניתן לראות בו את תמונת המציאות המורכבת, סביב ארץ ישראל והעלייה אליה, כדוגמת השבח לגיבורים שמסרו את נפשם על הארץ, מצוקת העם בישראל בשל אויביו והכיסופים לגאולה.
בשיר מבהיר בוזגלו שלמרות קשיים ואויבים, ארץ ישראל היא עדיין ארצו, ומעלה את זכרם של בני הארץ שדמם נשפך בה.
איתנה טבקרו (נולדה ב-2 בפברואר 1962) היא כדורסלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר בנבחרת ישראל ובהפועל חיפה.
טבקרו נולדה וגדלה בחיפה ואת לימודי החטיבה והתיכון עשתה בבסמ"ת.
ב-1976, בהיותה בת 14, הצטרפה לקבוצה הנערות של הפועל חיפה.
ב-1978 הייתה חלק מנבחרת הקדטיות של ישראל באליפות אירופה בקואנקה שבספרד.
ב-1979 הייתה חלק מנבחרת העתודה של ישראל בטורניר שהתקיים בישראל.
לאחר מכן בעונת 1979/1980 הצטרפה לקבוצת הבוגרות של מועדון הפועל חיפה בכדורסל, ובעונת הבכורה במועדון זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה לאחר ניצחון דרמטי בתוצאה 86 - 82 אל מול אליצור תל אביב/חולון, שהחזיקה בגביע שלוש שנים ברציפות וזכתה באליפות הליגה שבועיים קודם לכן, לאחר שהביסה את חיפה.
במהלך המשחק קלעה טבקרו 32 נקודות, ובעקבות משחק זה זומנה לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, במסגרת אליפות אירופה בויגו שבספרד.
על המשחק סיפרה טבקרו: "הייתי אז בכיתה י"ב, הגענו למשחק באוטובוס עם האוהדים.
אחד מהם ישב לידי והטריף אותי במשך כל הנסיעה.
עליתי לפארקט באטרף וכל מה שעשיתי נכנס.
שיחקתי 40 דקות וסיימתי את המשחק באפיסת כוחות".
במקביל שירתה טבקרו כקצינת ת"ש בחיל האוויר ואף השתתפה באליפות החיל.
טבקרו המשיכה לשחק בהפועל חיפה במשך 3 עונות נוספות, אשר במהלכן העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה שלוש עונות ברציפות, אך הפסידה בהן פעמים לרמת חן ופעם נוספת לאליצור תל אביב.
בעונת 1983–1984 עברה לשחק במכבי קריית מוצקין ובמדיה שיחקה כשלוש עונות.
בעונת 1986/1987 שיחקה עונה בודדת בבני יהודה ולקראת סופה עברה לאליצור תל אביב.
בארבע עונות בהן שיחקה במועדון זכתה הקבוצה ב-4 אליפות וב-3 גביעים.
בסיום עונת 1991 החליטה טבקרו לפרוש, עקב ריבוי שחקניות זרות בתפקידים בהם שיחקה.
בשנת 2017 נבחרה על ידי ענת דרייגור נירקה קניון-ארבוב ושושי דמבינסקי ל"היכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל".
טבקרו שימשה במגוון תפקידים בתחום הפיזיותרפיה ומאז 1995 היא משמשת כמנהלת שירותי הפיזיותרפיה בבית חולים לוינשטיין.
לטבקרו תואר ראשון בפיזיותרפיה ותיאר שני בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון.
איתן (אוטו) רון (11 בספטמבר 1920, כ"ח באלול ה'תר"ף – 21 בדצמבר 2008, כ"ד בכסלו ה'תשס"ט) היה דיפלומט ישראלי ושגריר ישראל ביפן, הולנד, איטליה ובחוף השנהב.
איתן (אוטו) רון נולד בהונגריה לדוד ויוליה רייניץ ב-11 בספטמבר 1920. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל.
למשרד החוץ התקבל רון ב-1 בנובמבר 1961. תפקידו הראשון היה יועץ ראשון בשגרירות ישראל ברומא, איטליה.
אל תפקיד זה נכנס בשנת 1961 ובמסגרתו היה נציגה הדיפלומטי של מדינת ישראל בוועידת המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית שבראשה עמד הפוליטיקאי האיטלקי פייטרו נני.
אליו הצטרפו ראובן ארזי ממפ"ם ומשה כרמל מאחדות העבודה.
בשנת 1963 מונה לממונה זמני על שגרירות ישראל בהוואנה, קובה.
באותה השנה זומן גם להיות מחליפו בפועל של השגריר מוריס פישר, שהיה חולה (נפטר ב-1965) ומונה לממונה זמני על שגרירות ישראל ברומא.
לפני ביקורו בישראל של האפיפיור פאולוס השישי היה נציגה של ישראל בטקס הפרידה מהאפיפיור בנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו ברומא לצד שגריר ירדן ושגריר איטליה בוותיקן.
בשנת 1964 מונה לשגריר ישראל באבידג'אן, חוף השנהב.
בין היתר היה גם מואמן אצל שלוש "ארצות ההסכמה" המערב אפריקניות : דהומיי, וולטה עילית וניז'ר ובכך החליף את השגריר חגי דיקן שנשלח לניו יורק במסגרת משלחת ישראל לאו"ם כיועץ לענייני אפריקה.
בנאום הגשת כתב האמנה לנשיא חוף השנהב, פליקס הופואה-בואני הביע רון את רצונו "לפעול כמיטב יכולתו למען הידוק קשרי הידידות והאחווה בין שתי המדינות".
בתגובה לנאומו של השגריר רון הנשיא הופואה-בואני העלה על נס את עבודת הטכנאים הישראלים בחוף השנהב ואמר: "כי ישראל וחוף השנהב חותרות למטרות זהות - שלום, ידידות ושיתוף פעולה המושתת על אמון ואחווה." בסיום דבריו הביע רגשות הערכה לנשיא שזר ושלח איחולי שגשוג למדינת ישראל.
במרץ 1965 זכה לביקור של יו"ר הכנסת בזמנו, קדיש לוז שערך מספר ביקורים במדינות אפריקה.
בספטמבר היה נציג משנה וחבר במשלחת ישראל לעצרת ה-20 של האו"ם יחד דיפלומטים ומשפטנים כגון: שלמה הלל, תיאודור מירון, שבתאי רוזן, גדעון רפאל, הדסה בן-עתו ועוד, ובראשות הדיפלומט מיכאל קומיי.
בשנת 1965 הצליח להגיע לסיכומים עם ממשלת חוף השנהב בנוגע להסכם כלכלי שנחתם מאוחר יותר בין ישראל לחוף השנהב שהיווה כניסה לשוק האפריקאי הכלכלי הסגור עד אז.
הרוח החיה של ההסכם היה היועץ הכלכלי בשגרירות ישראל באבידג'אן, יורם וינר שביחד עם מקביליו ניהל שנה של דיונים על ההסכם.
השלב המכריע של ההסכם הגיע כאשר ביקר בישראל במאי 1964 שר הכלכלה, האוצר והפיתוח של חוף השנהב.
לאחר סיכומים עקרוניים הגיעו נציגי חוף השנהב (משרד כלכלי צרפתי) ונציגי ישראל, איתן אזרחי ממשרד המסחר והתעשייה והשגריר רון להסכמות סופיות.
לאחר ההסכמות שהשיג בין היתר השגריר רון, נחתם ההסכם באבידג'אן על ידי שר האוצר פנחס ספיר ונציג ממשלת חוף השנהב.
ההסכם מורכב מארבעה פרוטוקולים העוסקים כל אחד בהיבט שונה של הסיכומים, ארבעת הפרוטוקולים עוסקים בקשרי מסחר, בהנחות במכס, בתשלומים בעד הסחורות בין שתי המדינות ובשיתוף פעולה תעשייתי.
בשנת 1966 הוענק לו ולסגן שר הביטחון שביקר במדינה בזמנו, צבי דינשטיין אות לגיון הכבוד של חוף השנהב, שהוא העיטור הגבוה ביותר.
בשנת 1966 מונה למנהל המחלקה לשיתוף בינלאומי במשרד החוץ (מש"ב).
כחלק מתפקידו נשלח יחד עם סמנכ"ל משרד החוץ, ארתור לוריא בשנת 1968 למסע במדינות אסיה שעמן קיימה ישראל יחסים דיפלומטיים במטרה להרחיב את שיתופי הפעולה עמן.
במסגרת הביקור הורחבו שיתופי פעולה עם הפיליפינים, תאילנד, סינגפור, ציילון ונבדקו הצעות להרחבת שיתוף הפעולה עם גורמים הודיים בבומביי.
את התפקיד הזה הוא מילא עד מאי 1968, אז מונה לציר בשגרירות ישראל בפריז, צרפת במקומו של יוחנן מרוז.
בחגיגות יום העצמאות הצרפתי היה חבר הסגל הדיפלומטי שהוזמן על ידי הנשיא דה-גול וראש הממשלה החדש שלו קוב דה מירוויל לארמון האליזה, יחד עם השגריר בצרפת, ולטר איתן והנספח הצבאי אלוף-משנה יוסף גולן.
ליווה את שר החוץ אבא אבן יחד עם השגריר איתן בשיחתו עם שר החוץ הצרפתי, מישל דברה.
הייתה זו השיחה הראשונה בין שר חוץ ישראלי לחבר ממשלת צרפת אחרי מלחמת ששת הימים.
הציר רון היה זה שלחץ על ממשלת צרפת להתערב בשחרור מטוס "אל על", צוותו ונוסעיו שנחטף לאלג'יריה.
בתחילת שנת 1969 הציר רון היה הנציג הישראלי הבכיר ביותר בשגרירות ישראל בצרפת בעת ההחלטה על הטלת האמברגו הצרפתי על ישראל על ידי דה-גול, משום שהשגריר שהה בחופשה לרגל יום הולדתו.
בניגוד למקובל לא הוזמן למשרד החוץ הצרפתי למתן תגובת ממשלת ישראל בדומה למה שקרה בלונדון לדוגמה ולא עודכן בנושא למרות השמועות שהסתובבו בזמנו.
כאשר חזר השגריר איתן לפריז, הוזמן הסגל הדיפלומטי לארמון האליזה שם הופתע מהכרזתו של דה-גול על האמברגו, שבא בעקבות מבצע תשורה בביירות שהרגיז במיוחד את הנשיא דה-גול.
בצל האמברגו הוברחו חמש ספינות טילים מנמל שרבורג לישראל והציר רון נדרש על ידי שר החוץ הצרפתי, מוריס שומאן לתת את תגובתו ואת תגובת ממשלת ישראל לפרשה שהכעיסה מאוד את הממשל בצרפת.
בשנת 1971 מונה לשגריר ישראל ביפן.
בשנת 1972 ביצע הטרוריסט היפני קוזו אוקמוטו את הטבח בנמל התעופה לוד, בעקבות הטבח הביע ממשלת יפן את תנחומיה למשפחות הנרצחים והעם בישראל דרך השגריר רון.
בנוסף העביר רון איגרת לממשלת יפן בה ביקש להבטיח את שלומם של הנוסעים והמטוסים הישראלים הפועלים ביפן, הממשלה היפנית הבטיחה לפעול לשלומם ואף דרשה יחד עם העיתונים במדינה מהליגה הערבית ביפן להביע את התנגדותה למעשי טרור ולרצח חפים מפשע.
ב-1973 נתקבלה ידיעה כי יש חשש שמחבלים ערבים ינסו לחטוף מטוס נוסעים תאילנדי שבו ישהה השגריר רון בהונג קונג.
בעקבות כך הוקף המטוס במאה שוטרים מקומיים עד שנשלל החשש והמטוס המריאו בשלום לטוקיו.
שגריר ישראל ליד מוסדות האו"ם בז'נבה
בשנת 1974 התמנה לשגריר ישראל (ראש נציגות הקבע) ליד מוסדות האו"ם והארגונים הבינלאומיים בז'נבה, שווייץ.
ב"וועידת זכויות האדם 1975" הטיח בנציג ברית המועצות, סגן שר החוץ הסובייטי ולריאן זורין כי ברית המועצות נוקטת "בפעולות הטרדה ומעשי עונשין בלתי חוקיים כדי לבלום את ההגירה היהודית".
בתגובה השיב סגן השר זורין כי "אין כל מכשולים מנהליים בדרך ליציאת יהודים מברית המועצות" וכי "עשרה אחוזים מהיהודים הסובייטים שעלו לישראל עזבו את המדינה".
השגריר רון התלונן כי הוועדה לזכויות אדם על כל 32 המדינות החברות בה "איננה להוטה לחקור טענות בדבר הפרת זכויות אדם בברית המועצות." בהמשך דבריו התייחס גם להפרת זכויות האדם של ארבעת אלפי יהודי סוריה, טענה שהוכחשה על ידי הנציג הסורי.
הייתה זו הוועידה הראשונה בה שימש ארגון אש"ף כמשקיף, משלחת ישראל נטשה במחאה את אולם הדיונים והשגריר רון אמר כי "הזמנת אש"ף צריכה לשמש אות קלון לאנושות".
במאי 1975 היה חבר במשלחת ישראל לכינוס ארגון הבריאות העולמי בראשות מנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' יעקב מנצ'ל.
שנה לאחר מכן נדחה פרסום דוח חיובי של ארגון הבריאות העולמי אודות מצב הבריאות בשטחי יהודה ושומרון בשל לחץ ערבי, החלטה אותה הגדיר השגריר "יום עצוב לארגון".
בשנת 1977 מונה לסמנכ"ל האחראי על מערך האו"ם במשרד החוץ.
במרץ בעת ביקורו בישראל של שר החוץ הצרפתי לואי דה-גירנגו בישראל ביקש השר לקבוע פגישה אישית עם איתן רון.
הידידות בין השניים נרקמה עוד כשהיה רון ציר בצרפת וגירנגו עובד במשרד החוץ הצרפתי והתחזקה כאשר השניים כיהנו כשגרירים ביפן וכשגרירים במוסדות האו"ם, שני התפקידים באותה תקופת זמן במקביל.
בספטמבר נשלח לניו-יורק כנציג של משרד החוץ במסגרת משלחת ישראל לאו"ם של שנת 1977 בראשות שר החוץ משה דיין ושגריר ישראל באו"ם, חיים הרצוג.
במסגרת תפקידו נשלח לבריטניה תחילה ואז לאירלנד כדי להסביר לממשלת אירלנד את יחסי ישראל עם יוניפי"ל אשר יחידה אירית משתתפת בו.
בשנת 1979 מונה לשגריר ישראל בהולנד.
מינויו התעכב עקב בקשת המפד"ל שמשרה זו תישמר לאחד מאנשיה.
תחילה הוצע התפקיד לפרופ' אהרן הראל-פיש מאוניברסיטת בר-אילן אך הוא סירב והתפקיד עבר לרון.
בשל התערבות המפד"ל במינויי משרד החוץ, טענו עובדי המשרד כי: "המפד"ל חותרת לפוליטיזציה במשרדנו".
בשנת 1980 היה נציג ישראל בטקס ההכתרה של ביאטריקס למלכת הולנד.
בעקבות העברת "חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל" נפגש רון עם ראש ממשלת הולנד, דריס ואן אכט והסביר את עמדת ישראל בנוגע לירושלים.
בנוסף הביע את אכזבתו מהעברת שגרירות הולנד מירושלים לתל אביב בשל לחץ של עיראק ויתר מדינות ערב.
בשנת 1982 מונה לשגריר ישראל באיטליה.
בשנת 1985 פעל לקיום הפגישה שבוטלה בין ראש ממשלת ישראל שמעון פרס לראש ממשלת איטליה בטינו קרקסי.
הפגישה בוטלה בשל פעולת ישראל כנגד מפקדות אש"ף בתוניסיה.
רון נכח בביקורו ההיסטורי של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בבית הכנסת ברומא באפריל 1986, הביקור הראשון של אפיפיור בבית כנסת מאז ומעולם.
לקראת סיום תפקידו נפגש לפגישה קצרה עם האפיפיור, יוחנן פאולוס השני שגילה התעניינות מיוחדת בגורל יהדות ברית המועצות ואיחל לרון הצלחה בהמשך עבודתו.
הוא פרש לגמלאות ב-30 בספטמבר 1986 ונפטר בשנת 2008, בגיל 88. הוא הובא למנוחות בהר המנוחות בירושלים.
איתנה אוקאניה מוראלס היא זמרת פופ ושחקנית ספרדייה.
בשנת 2017, הוציאה את הלהיט "No Puedo Vivir sin Ti", אשר קיבל את תואר הזהב בספרד, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי.
ב-4 בדצמבר 2017 אישר תאגיד השידור הספרדי Televisión Española כי במסגרת תוכנית הטלוויזיה "Operación Triunfo", ייבחר השיר אשר ייצג את ספרד באירוויזיון 2018. מאוחר יותר, ב-20 בדצמבר נחשף כי חמשת הזמרים האחרונים שיישארו בתוכנית, יופיעו ב-"Gala Eurovisión", שם הציבור בספרד יבחר בזוכה.
לבסוף, נשארה איתנה כאחת מהמתמודדות האחרונות שנשארו והיה עליה לשיר ביחד עם אנה גרה, את השיר "Lo malo".
השתיים סיימו במקום השלישי, אך עם זאת, השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים בספרד.
בשנת 2019 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Spoiler.
בשנת 2021 הוציאה את האלבום השני שלה 11 Razones
בשנת 2023 הוציאה את האלבום השלישי שלה Alpha.
בשנת 2025 הוציאה את האלבום cuatro azul עם הסינגל 6 de febrero שהפך ללהיט.
ב31/07/25 הכריזה על יציאה לסיבוב הופעות עולמי בין השאר בניו יורק, לונדון, פריז ומקסיקו
בשנת 2017 הוציאה איתנה את סינגל הבכורה שלה "No Puedo Vivir sin Ti", אשר הפך ללהיט בספרד.
בהמשך, השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "Operación Triunfo", במסגרתה התחרתה על ההזדמנות לייצג את ספרד באירוויזיון 2018. לבסוף, צוותה לה הזמרת-יוצרת אנה גרה, והשתיים נבחרו לשיר את השיר "Lo malo", אך הפסידו לאלפרד גרסיה ואמייה רומרו עם שירם "Tu Canción".
בנוסף לכך, בסוף שנת 2018 הוכתר השיר ל-"שיר השנה" של ספרד, תוך שדורג כשיר המצליח ביותר במדינה באותה השנה.
בהמשך, יצא רמיקס מצליח לשיר בהשתתפותן של מרטינה סטואסל וגרייסי רנדון.
בשנת 2019 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Spoiler, אשר זכה להצלחה חסרת תקדים בספרד, כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים שבמדינה, תוך שנמכר שם בעשרות אלפי עותקים עד היום.
הסינגל הראשון מתוכו, "Nada Sale Mal", היה ללהיט ענק בספרד, שנמכר בעשרות אלפי עותקים במדינה גם כן.
באותה השנה, הוציאה בעקבות מגפת הקורונה את השיר "Si tú la quieres".
בקיץ של אותה השנה הודיעה באמצעות האינסטגרם שהיא ומיגל ברנרדו בני זוג.
בשנת 2024 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "קירות דקים" בשירות הסטרימינג "נטפליקס".
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2025אלבום הפופ העכשווי הטוב ביותרCuarto Azulחבילת ההקלטה הטובה ביותר
איתן רביבו (נולד ב-22 בינואר 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
ששיחק בעמדת החלוץ והמגן השמאלי.
רביבו החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל אשדוד ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1978, עם הופעת בכורה בגיל 17 מול הפועל טירת כרמל.
הקבוצה שיחקה בליגה הארצית ובעונת 1978–1979 ירד עימה לליגה א' דרום.
בתחילת עונת 1981–1982 הצטרף להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית ובסוף העונה חגג עימה את אליפות הליגה כחלוץ מוביל.
בעונה שלאחר מכן שחק רביבו עם קבוצתו במסגרת האינטרטוטו ובסיום העונה ירד עם כפר סבא לליגה הארצית ולאחר עונה אחת בארצית חזרו ללאומית.
רביבו המשיך בכפר סבא עד לסוף עונת 1988–1989, אז ביקש להשתחרר ונענה בחיוב.
בשתי העונות האחרונות בכפר סבא שיחק רביבו לסירוגין גם בתפקיד המגן השמאלי.
בעונות 1989–1991 חזר ושיחק בהפועל אשדוד מליגה א' דרום בתור חלוץ קיצוני שמאלי והעפיל איתה לליגה הארצית.
בעונה השנייה סיים עם הקבוצה במקום השמיני בארצית.
רביבו עזב את הפועל אשדוד לאחר טענות ששכרו לא שולם במלואו.
בעונות 1991–1994 שיחק במכבי עירוני אשדוד בתפקיד במגן השמאלי.
שנתיים בליגה הארצית, ולאחר ההעפלה לליגה הלאומית המשיך עוד עונה אחת.
לאחר הפרישה ממשחק, אימן מספר קבוצות בליגות הנמוכות, בין היתר את הפועל מרמורק.
אחיו הצעיר אורן רביבו גדל ושיחק בעירוני אשדוד והשניים שיתפו פעולה בזמן שאיתן שיחק בעירוני.
שני בניו לירן ואור שיחקו במ.ס.
כיום איתן רביבו הוא מנהל אגף בעיריית אשדוד.
איתן רותם (10 בפברואר 1961 – 17 באוגוסט 1982) היה שחיין ושחקן כדורמים ישראלי, אלוף ישראל בשחייה ושחקן נבחרת ישראל בכדורמים.
נהרג בלבנון במבצע שלום הגליל.
רותם נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים איחוד, בנם הבכור של רבקה ואריה רותם, אחיו האמצעי, יובל, אלוף ושיאן ישראל בשחייה ואחותו הצעירה מיכל.
הוא למד בבית הספר היסודי ובחטיבת הביניים בקיבוץ, המשיך ללמוד בתיכון "חוף הכרמל", וסיים את בית הספר במגמה הומנית.
הוא התאמן בשחייה בקבוצת הפועל גבעת חיים בהדרכתו של גרשון שפע.
הוא שיחק כדורמים בקבוצת הפועל גבעת חיים בהדרכתם של מיקי הדר ועודד רוזנפלד, איתה זכה בחמישה תוארי אליפות המדינה.
באליפות החורף הראשונה של ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבריכת גבעת חיים במרץ 1977 זכה רותם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.4 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל־200 מטר גב בתוצאה של 2:32.61 דקות, אחרי אבי כרמל (2:20.22 דקות) וערן קרקו (2:30.27 דקות), שניהם ממכבי תל אביב.
רותם היה חבר בנבחרת ישראל בכדורמים, והשתתף בתחרויות בינלאומיות ברחבי העולם.
בנובמבר 1979, התגייס רותם לצה"ל.
כספורטאי מצטיין יכול היה לשרת בתפקיד עורפי, אולם העדיף לשרת ביחידה קרבית, ושירת בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
באפריל 1981, הוא הועלה לדרגת סמל.
בעת שירותו הצבאי המשיך להתאמן ולייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות באירופה ובאמריקה.
אימוניו בנבחרת לא פגעו בשירותו הצבאי, ובפברואר 1981, הוא הועלה לדרגת סמ"ר.
ביולי 1982, בימי מלחמת שלום הגליל, אושרה יציאתו מן הארץ לטורניר "שמונה האומות" בכדורמים שנערך באוסלו נורווגיה ובטורניר קדם אליפות העולם שנערך בגואיאקיל, אקוודור.
כששב לישראל, אף על פי שהיה אמור להיות בחופשה, חזר רותם לפקד על יחידתו בלבנון.
ב-17 באוגוסט 1982 הוא התנדב להחליף את נהג הסיור שהתלונן על עייפות.
בסיור ליד הכפר עבדיה בלבנון, מזרחית לביירות, נלכד במארב מחבלים, שפתחו עליהם באש ונהרג במהלכו.
רותם הובא למנוחות בחלקה הצבאית בבית הקברות בקיבוץ שבו נולד, גבעת-חיים איחוד.
שר הביטחון אריאל שרון כתב במכתב תנחומים למשפחתו:
אית'ן פרנסיס קטקוסקי הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו כבארטו בסרט "התאום" וכקארל גלאגר בסדרה של שואוטיים "חסרי בושה".
איתן פרנסיס קטקוסקי נולד ב-19 באוגוסט 1999 בסנט צ'ארלס, אילינוי שבארצות הברית.
בנם היחיד של איבון קבררה קטקוסקי, מורה, ודייוויד קטקוסקי, מהנדס תוכנת מחשבים.
אמו של קטקוסקי היא ממוצא מקסיקני.
קטקוסקי למד בבית הספר היסודי בל גרהם ובחטיבת הביניים תומפסון, שניהם בעיר הולדתו באילינוי.
בתיכון למד בבית הספר התיכון סנט צ'ארלס איסט בסנט צ'ארלס, אילינוי.
קוטקוסקי הופיע לראשונה בתפקיד הקולנועי ראשון, כששיחק את קרל בסרט "פרד קלאוס" משנת 2007, קומדיית חג המולד בכיכובו של וינס ווהן.
שנתיים לאחר מכן שיחק את בארטו בסרט האימה "התאום", בו כיכב לצד גארי אולדמן.
בשנת 2010 שיחק בסרט המותחן העצמאי "הפרקליטה", בו כיכבו הילרי סוונק וסם רוקוול.
בשנת 2011 החל לגלם את קארל גלאגר, בסדרת הטלוויזיה בהפקת שואוטיים "חסרי בושה", לצד אמי רוסום וויליאם ה.
ב־6 בנובמבר 2017, נעצר קוטקוסקי בגין נהיגה תחת השפעת אלכוהול בלוס אנג'לס.
שנה סרט תפקיד הערות 2007 פרד קלאוס קרל ללא קרדיט 2009 התאום ברטו 2010 הפרקליטה ילד בשכונה2021Alex/Octoberג'וש2025Going Placesאוטיסגילמור המאושר 2ויין גילמור
שנה סדרה תפקיד הערות 2021-2011 חסרי בושה קארל גלאגר תפקיד ראשי (11 עונות); 134 פרקים 2013, 2021 חוק וסדר: מדור מיוחד הנרי מסנר 2 פרקים 2020 פאוור תומאס איגן הצעיר פרק: "Exactly How We Planned"2022משפחת קונרקיילב גולדובסקיפרק: "Parent Traps and Heart Attacks"
הרב איתן שנרב (נולד ב-1 בספטמבר 1972) הוא רב, איש חינוך ופעיל חברתי ישראלי.
משיא משואה ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
נולד בשכונת קריית משה בירושלים, לאברהם עובד עיריית ירושלים שהיה ממקימי קיבוץ עין הנצי"ב וחנה שעבדה כאחות במרכז הרפואי שערי צדק.
אחיו הבכור יעקב, הוא משנה למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון.
למד בבית הספר "נועם" בקריית משה.
ובתיכון למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר והיה חניך בסניף בני עקיבא קריית משה.
בהמשך היה מדריך חוץ בסניף פיתוח במבשרת.
למד בישיבת ההסדר מעלות, ונמנה עם תלמידיו של הרב יהושע ויצמן.
בהמשך, התגייס לחטיבת גולני במסלול ההסדר, במשך 20 שנה שירת כלוחם וחובש ובתחילת העשור השני של המאה ה-21 הפך לרב גדוד 8101 בחטיבת אלכסנדרוני, חטיבת המשך של גולני ומשרת במילואים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל סיים את תפקידו כרב גדוד 8101 ועבר להיות אחד מרבני חטיבת אלכסנדרוני.
לאחר נישואיו לשירה עברו להתגורר בלוד.
פתח מסגרת לימוד תורנית לילדים בשעות אחר הצהריים וניהל מסגרת זו במשך 15 שנה.
כיום, הוא רב כולל צביה אלישיב בלוד, ומשמש כרב קהילת 'כלנית' בעיר.
לאורך השנים למד בכולל, לימד בבתי ספר, באולפנות ובישיבות ועבד בתיכונים דתיים במסגרת עמותת מעגלים.
נשוי לשירה, אב ל-12. מתגורר בלוד.
בתו רנה נרצחה בפיגוע ב־23 באוגוסט 2019 נרצחה רנה שנרב בתו בעין בובין על ידי מטען חבלה שהוטמן על ידי מחבלים פלסטינים מהחזית העממית לשחרור פלסטין בסמוך למעיין.
הרב שנרב נפצע באורח בינוני ובנו דביר באורח קשה.
את עמותת 'חסד בלוד' ייסד יחד עם דני ניקריטין שפועלת לקידום מפעלי חסד, חלוקת מזון לנזקקים וסיוע והכוונה לתושבים, ומאז הרחיבה את פעילותה לתחומים נוספים.
הגמ"ח כולל פרויקטים ומיזמים שונים, כולל עזרה ושיקום כלכלי של משפחות, הפעלת חנות ביגוד יד שנייה בנוסף לכך העמותה מקיימת מדי שבוע סעודות שבת למאות נזקקים, ואנשים עריריים.
עוד הקים בעיר תלמוד תורה לילדים מגיל שלוש עד גיל תיכון, אשר מגיעים אחרי הלימודים פעמיים בשבוע ולומדים תורה.
בעקבות הרצח נוסדה עמותת 'קול רנה' שאותה הוא מנהל.
אל העמותה נוספו מאות מתנדבים ופעילותה הורחבה לכ-20 ערים שמופעל בהן פרויקט שולחן שבת ויותר מ־10 חנויות יד שנייה בכל הארץ.
בנוסף, מקיימת העמותה שיעורים תורניים, ועוסקת בבניית שבילי טיול, מקיימת יום מסע ברחבי הארץ ועוסקת בשיקום מעיינות.
בנוסף הוקם מיזם 'זמן רנה', שפועל להגברת המודעות בקרב צעירים ומבוגרים.
לצמצום זמן החיבור לאמצעים הטכנולוגיים וחיזוק הזמן האישי והמשפחתי.
בשנת 2021 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
הנימוק כפי שנמסר על ידי שרת התחבורה מירי רגב ושר התרבות חילי טרופר בשם הוועדה הוא "שנרב והעמותה פועלים למען כלל גוני החברה הישראלית ומתוך מגמה ליצור שיח חיובי ומקרב ביניהם.
עשייתם למען איחוד הלבבות במשפחה, בקהילה, בעם ובארץ ולמען חיזוק מעיינות הרוח בעמנו מבוצעת בקול רינה ובחדוות יצירה".
אך לאלוקים הוא ניגון שזהות המלחין שלו אינה ידועה.
פעם אחת ניגנו את הניגון אצל אדמו"ר הריי"צ מלובביץ' והוא התחבר לניגון, מאז היו מנגנים אותו במחיצתו מדי פעם במהלך התוועדויות.
בספר הניגונים נכתב על ניגון זה שתנועות הניגון משמש כעין גשר המעביר את האדם מהגשמיות שלו לאווירה מעולה וסביבה של קדושה.
מתנועה לתנועה מתגבר הרגש, שגורם לכפור להפשיר ולחמם את הנשמה.
מאז תשכ"ג לכבוד יום הולדת של הרבי מלובביץ' היו שרים את הניגון מרכז חב"ד העולמי – 770, בהתוועדות י"א בשבט תשכ"ד ביקש הרבי מר' יהודה קרינסקי שיתחיל לנגן את הניגון.
בספר הניגונים מופיע כניגון ק' (100)
ב-1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח.
ב־1996 הופיע הניגון באלבום "האפ קאזאק" של אברהם פריד, ב־2016 הופיע הניגון באלבום צמאה-3 בביצוע אביתר בנאי ובאלבום "פורים שמח" של יצחק מאיר בדואט עם מנדי ג'רופי, ב־2020 הופיע הניגון באלבום "לחיים טיש - חב"ד", באלבום "מי ארמיא" של פרחי חב"ד לונדון ועוד.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרקוס, בני פרידמן, אהרלה סמט ביחד עם מהקהלת שירה, מוטי שטיינמץ ועוד.
אכאורדוס גולדי (שם מדעי: Achoerodus gouldii) הוא מין של דג ימי ממשפחת השפתוניים החי לחופי דרומה של אוסטרליה בחופים ממוזגים בעומק 1 עד 65 מטרים בין איי אברולהוס (Abrolhos Islands) וחופי אוסטרליה המערבית עד למלבורן שבויקטוריה.
דג זה הוא מהגדולים שבשפתוניים, והוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
את השם המדעי לדג העניק חוקר הטבע הסקוטי ג'ון ריצ'רדסון ב-1843 לכבודו של האורניתולוג ג'ון גולד.
לאכאורדוס גולדי גוף חביתי עם סנפירים קצרים ורחבים, ראש גדול בעל לסתות רחבות ושיניים חזקות דמויות יתד, סנפיר גבי נמוך המופנה אחורה וזנב מרובע קצר.
צבעו כחול כהה עד אפרפר עם עיניים ירוקות בהירות ושפתיים בשרניות דמויות מקור.
שפתון זה מגיע לאורך של 175 סנטימטרים ולמשקל של מעל 40 קילוגרם, מה שהופך אותו לאחד מגדולי השפתוניים.
הזכרים גדולים ותוקפניים יותר מהנקבות אך הן יכולות לשנות את מינן, לרוב בגיל 17. המין יכול לחיות בטבע 70 שנה.
זהו מין הפועל לאורך כרי אצות וקרקעית סלעית וצד דגים קטנים וחסרי חוליות שהוא מוצא.
המין נמצא בסכנה בטבע עקב דיג יתר ורבייה איטית יחסית.
איתנה פדן (נולדה ב-23 באוקטובר 1937) היא מיקרוביולוגית, ביוכימאית וביופיזיקאית ישראלית העוסקת כיום בביולוגיה מבנית.
פרופסור אמריטה במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתו הצעירה של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
איתנה פדן נולדה בחיפה בשם איתנה דורי ליעקב דורי (דוסטרובסקי) ובדנה דורי (לבית פינטוב), אחות צעירה לירחמיאל ("מיאל", לימים קצין הנדסה ראשי) ולצבי (לימים כימאי ומנהל הטכנודע בחיפה).
בעת לידתה שימש אביה כמפקד ההגנה בחיפה.
מאחר שאביה יעקב ביצע תפקידים בכירים בפעילות ההגנה במחתרת, המשפחה נוהלה על ידי אמה בדנה.
ככיסוי, נאמר לאיתנה כי אביה עובד כמהנדס בסוכנות היהודית.
בשנת 1940, כאשר הייתה איתנה כבת שלוש, הופצצו בתי הזיקוק בחיפה על ידי חיל האוויר האיטלקי, והאם בדנה עברה עם שלושת ילדיה לתל אשר (כיום חלק ממושב שדה ורבורג), שם התגורר הסב יהודה לייב פינטוב.
איתנה התחנכה במושב צופית עד לשנת 1947, אז מונה אביה בשנית לרמטכ"ל ההגנה (כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1939–1945) והמשפחה עברה לתל אביב.
בשנת 1948, בעיצומה של מלחמת השחרור, מונה יעקב דורי לרמטכ"ל הראשון של צה"ל עם הקמתו.
בשנת 1952, מספר שנים לאחר סיום שירותו, מונה יעקב דורי לנשיא הטכניון, והמשפחה שבה לחיפה.
איתנה למדה בבית הספר הריאלי החל מכיתה י' והשלימה את לימודיה בשנת 1955. באותה שנה התגייסה לשירות צבאי בענף המודיעין של חיל האוויר, ושירתה במלחמת סיני.
בשנת 1958 החלה את לימודיה לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר השלמתם, המשיכה ללימודי תואר שני ותואר שלישי בביוכימיה, גם כן באוניברסיטה העברית בירושלים, זאת בהנחיית פרופ' משה שילה.
את ההשתלמות הבתר-דוקטורית ביצעה בתחילה בהנחיית פרופ' מרדכי אברון במכון ויצמן למדע ולאחר מכן עברה לעיירה נוטלי בניו ג'רזי, שם שהתה במכון לביולוגיה מולקולרית בהנחיית פרופ' הווארד רונאלד קבק.
עם שובה לישראל בשנת 1970 מונתה למרצה באוניברסיטה העברית.
בהמשך התקדמה לדרגת פרופסור חבר ופרופסור מן המניין, ויצאה לגמלאות בשנת 2005.
במחקרה בעבר גילתה פדן יחד עם פרופ' שילה את הפוטוסינתזה האנאוקסיגנית בכחוליות, ממצא חשוב להבנת האקולוגיה של מקורות מים וטיפול בהם.
לאחר מכן חקרה את הפיזיולוגיה המולקולרית של הסתגלות למלח ולחומציות בחיידקים.
כיום מתמקדת פדן בקשר בין מבנה ותפקיד בחלבונים ממברנליים פוליטופיים, המהווים 30% מחלבוני הפרוטאום.
עם קבוצת המחקר שלה, שיבטה פדן את הגן לחלבון NhaA המשחלף נתרן בפרוטון.
חלבון זה ודומיו נמצאים בממברנות של כל התאים החיים, ותפקידם לשמור על דרגה קבועה של חומציות ומלח בתא.
פגיעה בחלק מחלבונים אלה מביאה למחלות חמורות ובהן הרס של תפקוד הלב, החמרת סוכרת וסרטן והסינדרום של יתר לחץ דם אסנשיאלי.
חלבונים אלה הפכו ליעד לפיתוח תרופות.
קבוצתה של פדן הצליחה לבטא את החלבון ולחקור אותו, עבודה שסללה את הדרך לפיצוח המבנה האטומי שלו יחד עם פרופ' הרטמוט מיכל במכון מקס פלנק לביופיזיקה בפרנקפורט.
כך, הפכה עבודתה של פדן לפרדיגמה למחקר במשחלפי היונים הללו.
לאורך שנותיה כחוקרת הנחתה פדן עשרות תלמידים לתואר שני ושלישי.
עם תלמידיה נמנים פרופ' דן זילברשטיין מהטכניון, והפרופסורים אהרון אורן ושמשון בלקין מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1989 מונתה לראש המחלקה לאקולוגיה מולקולרית ומיקרוביאלית, ובשנים 1992–1995 כיהנה כראש המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן.
בשנת 1998 מונתה לפרו-רקטור האוניברסיטה העברית וכיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2001. בשנת 2004 נבחרה לנשיאת האגודה הישראלית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית.
במרוצת השנים שימשה כמדענית אורחת בבית החולים מאונט סיני בניו יורק, במכון מקס פלאנק לביופיזיקה ובאוניברסיטת אוטגו בניו זילנד.
בנוסף שימשה בתפקידים בכירים במערכות של מספר כתבי עת מקצועיים בביוכימיה, בביופיזיקה ובמיקרוביולוגיה.
זכתה בשורה של פרסים ובראשם פרס קציר ופרס מיטשל (הייתה לאישה הראשונה ולישראלית הראשונה שזכתה בו).
הייתה נשואה מאז 1958 ליהודה לייב פדן (פרידמן), עד למותו ב-2023.
היא אם לשלושה: רות (פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת תל אביב), אורי (אדריכל) ויעקב דן (פסיכולוג קליני), וסבתא ל-10 נכדים.
חתנה אורי אשרי, בעלה של בתה רות, הוא פרופסור לנוירוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
פדן פעילה בהנצחת אביה, יעקב דורי.
מתוקף כך, מופיעה מעת לעת בתקשורת כ"שומרת החותם" של המשפחה, ומוזמנת לטקסים רשמיים הקשורים לראשית צה"ל ולהנצחת הרמטכ"לים.
פרס לנדאו מטעם מפעל הפיס (1995)
מופקדת הקתדרה על שם מאסימו ואדלינה דלה פרגולה (1995)
חברה באקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2001)
חברה במועצה הבינלאומית המייעצת ל-EBEC, התחרות האירופית להנדסה (2002–2019)
נשיאת החברה הישראלית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית (2004–2006)
חברת מועצת קרן ביכורה של הקרן הלאומית למדע (2006)
חברת המועצה המייעצת ל-E-Mep, FP6 של האיחוד האירופי (2007–2009)
פרס סארוב מטעם החברה הישראלית למיקרוביולוגיה (2009)
הרצאת קוס השנתית באוניברסיטת ברן (2009)
חברה במועצה העורכת המייעצת לביולוגיה ממברנלית של האיחוד האירופי (2012)
הרצאת לארס ארנסטר בביואנרגטיקה באוניברסיטת סטוקהולם (2013)
יושבת ראש הוועידה השנתית של החברה הישראלית לביוכימיה (2015)
הרצאה בסימופוזיון לרגל יום הולדתו ה-80 של הווארד רונאלד קבק (2016)
פרס אפרים קציר להישגים מחקריים יוצאי דופן (2017)
חברת האקדמיה למדעים של האיחוד האירופי (2017)
איתנית - מוצרי בניה בע"מ, שנודעה גם בשמה הקודם, ישאסבסט, הפעילה מפעל לייצור מוצרי אזבסט-צמנט (תערובת המורכבת מכ-10% אסבסט וכ-90% מלט) שפעל החל מ-1952 בצפון-מערב נהריה.
המפעל נסגר ב-1997 מחמת הסיכון הבריאותי שבאסבסט.
המפעל הוקם ב-1952 בשם "ישאסבסט" על ידי יקותיאל פדרמן ומשקיעים מחו"ל.
המפעל השתרע על שטח של 150 דונם, בהם 13 אלף מ"ר שטח בנוי.
המפעל ייבא לישראל אסבסט גולמי, וייצר ממנו מוצרי אסבסט-צמנט מוגמרים, כגון צינורות, לוחות גליים לגגות, לוחות שטוחים, עציצים ותריסים.
המפעל סיפק פרנסה לתושבי הגליל המערבי, ובשיאו העסיק כ-1,200 עובדים.
המפעל גם ייצא את תוצרתו.
עם השנים התגלתה תחלואה חריגה במחלות ריאה בקרב עובדי המפעל, ומחקרים סטטיסטים הראו עלייה בתחלואה של סרטן מסוג מזותוליומה באזור הגליל המערבי, סרטן המקושר לנשימת סיבי אזבסט.
החמת המוניטין הרע שיצא לאסבסט שינה המפל את שמו באמצע שנות ה-80 מ"ישאסבסט" ל"איתנית - מוצרי בניה".
על אף החשד הכבד לקשר בין המפעל ועליית התחלואה נמנעו הרשויות מלפעול כנגד המפעל.
בסופו של דבר עזר לחץ התושבים והמפעל נסגר סופית ב-1997 לא לפני שנמצא שכמויות גדולות של פסולת אסבסט רעילה נקברו בשטח המפעל בתקופת פעילותו.
במסגרת תהליכי הייצור הצטברה במפעל פסולת אסבסט תעשייתית, שהמפעל נפטר ממנה בשתי דרכים:
מכירה או מסירה של הפסולת לצדדים שלישיים, שהשתמשו בה בעיקר לחיפוי קרקע, כגון סלילת דרכים וציפוי מגרשי חניה.
דרך זו נפסקה לקראת סוף שנות ה-70.
הפסולת פוזרה בעשרות רבות של אתרים בכל רחבי הגליל המערבי, והיוותה מקור לסיכון בריאותי לתושבי האזור.
סקרים שיזמה המדינה העלו כי כמות פסולת האסבסט שפוזרה בגליל המערבי היא כ-30 אלף קוב, וההערכה של המדינה היא כי כמות הקרקע הנקייה שזוהמה בשל פסולת זו היא כ-150 אלף קוב.
להערכת איתנית היחס בין הפסולת לקרקע המזוהמת הוא 1:3 ולא 1:5.
בשלב מסוים החלה איתנית לפנות חלק מפסולת האסבסט לאתר בתחומי המועצה המקומית שלומי (מחצבת חניתה), ללא היתר או רישיון.
בשנת 1981 דרש משרד הבריאות להפסיק את ההטמנה שם, והאתר נסגר.
לאחר מכן הטמינה איתנית פסולת אסבסט באתר שייח' דנון, גם כאן ללא היתר או רישיון.
במרץ 2002 הוציא המשרד להגנת הסביבה תנאים להיתר זמני שיאפשרו את שיקום האתר בשייח' דנון.
עתירה שהגישה איתנית נגד המשרד - נדחתה, תוך שבית המשפט מציין כי הדרישה לחייב את איתנית לשאת בעלויות שיקום האתר היא "טבעית וברורה מאליה".
בסופו של דבר בשנת 2003, בתום הליכים משפטיים נוספים, נסגר גם אתר שייח' דנון.
בשנת 1998 - לאחר סגירת המפעל - יזמה עיריית נהריה פרויקט להקמת פארק שעשועים בשם "מדינת הילדים" על חוף הים, בסמוך למפעל הסגור.
כאשר התברר שהשטח מזוהם באסבסט הוציא המשרד להגנת הסביבה צו לשמירת הניקיון, מכוח .
עיריית נהריה הודיעה כי היא תנקה את השטח מאסבסט, ובהמשך תבעה את איתנית להחזר עלויות.
בשנת 2007 הסתיים הסכסוך בין העירייה לאיתנית בהסכם פשרה ביחס לאותו שטח.
בשנת 2011 נחקק חוק למניעת מפגעי אסבסט ואבק מזיק.
לחוק עוסק ב"חברות שעסקו במועד שקדם ליום התחילה בייצור אסבסט בגליל המערבי" - הניסוח אמנם כללי, אך למעשה הוא חל על חברה אחת בלבד - איתנית, וחייב אותה להשתתף במחצית עלות הפרויקט לפינוי אסבסט מהגליל המערבי.
החברה עתרה לבג"ץ, בנימוק שזהו חוק פרסונלי הפוגע בזכות הקניין שלה, ולכן אינו עומד בתנאיה של פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
פסק הדין קבע שהחוק הוא לתכלית ראויה ומידתי, משום ש"הסעיף נועד לתת מענה למצב הייחודי שנוצר: מצבורי פסולת אסבסט בהיקף גדול, באזור גאוגרפי מוגדר, שנוצרו באופן שיטתי על ידי גורם אחד דומיננטי", ולכן נדחתה העתירה, תוך ביסוס העיקרון "המזהם משלם".
איתנו זה נגמר הוא רומן רומנטי מאת קולין הובר, שיצא ב-2 באוגוסט 2016. הספר מתבסס על מערכת היחסים בין אמה לאביה של הסופרת, והיא תיארה אותו כ"הספר הכי קשה שכתבתי אי פעם".
נכון לשנת 2019 נמכר הספר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם ותורגם ליותר מעשרים שפות.
ספר המשך בשם "איתנו זה מתחיל" פורסם באנגלית באוקטובר 2022.
בינואר 2023 החל הבמאי ג'סטין בלדוני לעבוד על גרסה קולנועית לרומן בעזרת חברת ההפקות שלו.
הסרט איתנו זה נגמר יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 2024.
גיבורת הספר לילי בלום עוברת לבוסטון בתקווה לפתוח חנות פרחים משלה.
לאחרונה היא נשאה את ההספד בהלוויה של אביה, בעיר הולדתה במיין.
מאוחר יותר באותו ערב, היא מכירה את רייל קינקייד, נוירוכירורג בבית החולים בעיר.
הם נמשכים זה לזה, אבל הם אינם שומרים על קשר, מכיוון שלילי מחפשת מחויבות בעוד רייל אינו מעוניין בקשר מתמשך.
עם זאת, ברגע שלילי פותחת בהצלחה את חנות הפרחים שלה, הם ממשיכים להיפגש ומתפתחת ביניהם מערכת יחסים.
במקביל, לילי קוראת ביומני ילדותה הישנים ונזכרת באהבתה הראשונה, נער בשם אטלס קוריגן, שעזב כדי להצטרף לצבא, אך הבטיח לחזור אליה.
לילה אחד, כאשר לילי ורייל מבלים יחדיו, היא צוחקת כשרייל מפיל בטעות תבשיל, והוא דוחף אותה בכעס ארצה.
רייל ממהר להתנצל, אך הדבר מזכיר ללילי את התקופה בנעוריה שאביה תקף ופגע באמה.
היא נבהלת ומפוחדת, אך מחליטה שהיא ורייל אינם כמו הוריה והיא מקבלת את התנצלותו.
בנוסף, היא מזהירה אותו שהיא תעזוב אם הוא יפגע בה שוב.
בהמשך, בעת ארוחת ערב משותפת במסעדה עם רייל וחברתה הקרובה אליזה, מתברר לה שאטלס, אהובה מנעוריה, עובד במסעדה.
לילי מדברת עמו, מה שגורם לרייל לקנא למרות התעקשותה שאטלס הוא רק חבר.
אטלס חושד שרייל מתעלל בלילי לאחר שהבחין בפציעותיה ונותן לה בסתר את מספר הטלפון שלו.
בהמשך הספר לילי ורייל מתחתנים, ומנהלים נישואים יציבים עד שרייל מוצא במקרה את מספר הטלפון שאטלס נתן ללילי.
הוא תוקף את לילי ודוחף אותה במורד המדרגות.
בהמשך הוא מתנצל, הוא מתוודה כי הוא ירה והרג בטעות את אחיו אמרסון בילדותו, והטראומה גורמת לו להתפרצויות זעם.
לילי משלימה איתו, אבל רייל תוקף אותה שוב בצורה חמורה מאוחר יותר, לאחר שהוא מוצא את יומני ילדותה, מתוך אמונה שהיא מנהלת רומן עם אטלס.
לילי בורחת מהבית ומתקשרת לאטלס.
הוא לוקח אותה לבית החולים, שם היא מגלה שהיא בהריון מרייל, הריון שהיא בוחרת לשמור בסוד מפניו.
לילי נשארת עם אטלס במשך כמה ימים בזמן שרייל עוזב את הארץ לאנגליה להתמחות רפואית בסופו של דבר לילי חוזרת לביתה בזמן שרייל עדיין מחוץ למדינה.
אטלס מודה שעדיין יש לו רגשות כלפי לילי אבל הוא נאבק בהם בגלל רייל.
לבסוף לילי מבינה מה עבר על אמה במהלך נישואיה לאביה המתעלל.
כאשר רייל חוזר, לילי מאפשרת לו לעזור לה במהלך החודשים האחרונים של הריונה, אך נשארת מרוחקת ממנו מבחינה רגשית ופיזית.
לקראת סיום הספר, לילי יולדת בת, וקוראת על שם אחיו המנוח של רייל.
לאחר הלידה, לילי מבינה שהיא לא רוצה שבתה תגדל עם ההתפרצויות האגרסיביות של רייל, ואומרת לו שהיא רוצה להתגרש.
הוא מתחנן בפניה בדמעות שתשקול מחדש, אך היא שואלת אותו איך יגיב אם בתם הייתה אומרת לו שהיא עוברת התעללות על ידי בן זוגה.
לבסוף רייל מבין את נקודת המבט שלה ומסכים להיפרד.
אחרי שלילי מקווה שסוף סוף סיימה את מעגל ההתעללות במשפחתה, היא אומרת לבתה על מעגל האלימות "זה נגמר איתנו", כשם הספר.
באפילוג, לילי מספרת שהיא חיה בהורות משותפת עם רייל.
יום אחד היא מוצאת את אטלס ואומרת לו שהיא מוכנה להתחיל מחדש את מערכת היחסים שלה איתו.
הספר יצא לאור בהוצאת Atria Books ב-2 באוגוסט 2016. בהתבסס על מערכת היחסים בין אמה לאביה, הובר תיארה אותו כ"הספר הכי קשה שכתבתי אי פעם".
בביקורת בכיכובה כתבה Kirkus Reviews, "מערכות היחסים מתוארות בחמלה ובכנות" והגיעה למסקנה שהרומן "ממחיש בעוצמה את הרס ההתעללות - ואת כוחם של השורדים".
ב-Romantic Times נכתב כי: "'זה נגמר איתנו' הוא דוגמה מושלמת לכתיבתה של המחברת וליכולתה לטוות קווי עלילה מרוממים, רומנטיים וקודרים.
הקוראים יאהבו ויכבדו את הגיבורה לילי וילמדו דברים מהמאבקים שלה."
נכון לשנת 2019, הרומן נמכר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם ותורגם ליותר מעשרים שפות.
בשנת 2021, הפופולריות של הרומן - ויצירותיה של הובר באופן כללי - עלתה בעקבות תשומת הלב של קהילת #BookTok בטיקטוק.
בינואר 2022, הספר הופיע במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הספר היה במקום הראשון ברשימה השנתית של Publisher Weekly, ומכר בסך הכל 2,729,007 עותקים.
לספר יש יותר ממיליארד תגים ב-TikTok.
הרומן זכה בפרס Goodreads Choice לשנת 2016 לספר הרומנטיקה הטוב ביותר.
לאחר יציאת הטריילר של העיבוד הקולנועי, הרומן חזר למקום הראשון במכירות באמזון.
ב-11 באוגוסט 2024, יומיים לאחר יציאת הסרט לאקרנים, חזר הרומן למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס .
בפברואר 2022, הוכרז ש-Atria Books תפרסם ספר המשך במהלך באוקטובר 2022. ספר ההמשך, "זה מתחיל איתנו", פורסם ב-18 באוקטובר 2022. ההמשך ממשיך מהמקום שבו זה נגמר איתנו ובמרכזו מערכת היחסים בין לילי לאטלס.
ביולי 2019, ג'סטין בלדוני בחר ברומן לעיבוד קולנועי.
באוקטובר 2021 הושלמה טיוטת התסריט הראשונה.
בינואר 2023, בלייק לייבלי לוהקה לתפקיד לילי בלום.
בלדוני, שיגלם את רייל קינקייד, אמור לביים וכריסטי הול תעבד את התסריט.
באפריל 2023 לוהק ברנדון סקלנר לגלם את התפקיד של אטלס.
הצילומים החלו בהובוקן, ניו ג'רזי, ב-5 במאי 2023. הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-9 בפברואר 2024.
איתקה אנרגיה היא חברת להפקת נפט וגז טבעי בריטית הפועלת בים הצפוני.
מניות החברה רשומות למסחר בבורסת לונדון והיא מהווה מרכיב במדד FTSE 250. השליטה בחברה נמצאת בידי קבוצת דלק הישראלית.
החברה הוקמה בקנדה בשנת 2004 ועברה לבריטניה, כאשר רכשה בשנת 2008 את הפעילות של שדה הנפט ביאטריס בים הצפוני מחברת טליסמן אנרג'י.
בדצמבר 2010, הפכה למפעילה של שדה הגז Anglia על ידי רכישת 30% ממניות השדה מחברת Engie.
מניות החברה נסחרו בבורסת טורונטו ואחר כך נרשמו למסחר בבורסת AIM, בורסת משנה של הבורסה לניירות ערך בלונדון.
בתחילת אוקטובר 2015 רכשה קבוצת דלק הישראלית כ–20% מאיתקה בתמורה ל–260 מיליון שקל (66 מיליון דולר), והפכה לבעלת המניות הגדולה בה.
אך בחודשים שלאחר הרכישה צנח המיר מניית החברה בכ–60% שגילם שווי חברה של כ–140 מיליון דולר, בהשוואה לכ–220 מיליון דולר במועד ההשקעה של דלק בה.
בפברואר 2017, החלה החברה בהפקת הנפט ממאגר Greater Stella Area שבים הצפוני, הפרויקט הראשון של החברה לפיתוח מאגר חדש (ולא רכישה של מאגר פעיל ומפיק), שהכפיל את היקף ההפקה של איתקה לכ-22 אלף חביות ליום.
באפריל 2017, השלימה קבוצת דלק הצעת הרכש לחברה, תמורת 350 מיליון דולר, לאחר היענות של כ-70% מבעלי המניות של איתקה.
בעקבות העסקה היא החזיקה בכ-76% מהחברה ואחר כך רכשה את שאר המניות והיא נמחקה מהמסחר בבורסה.
במאי 2019, זכתה החברה במכרז לרכישת נכסי תאגיד האנרגיה האמריקאי שברון בים הצפוני, הכוללים עשרה נכסי גז ונפט מפיקים, בתמורה לכ-2 מיליארד דולר.
נכסי הנפט שנרכשו היו בעלי כושר הפקה יומי של מעל ל-60 אלף חביות ליום, ורזרבות מוכחות להפקה של 131 מיליון חביות.
בנובמבר 2022, ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור ברשימה הראשית של בורסת לונדון.
במסגרת ההנפקה, שנעשתה באמצעות הצעת מכר של קבוצת דלק, נמכרו 105 מיליון מניות של איתקה (כ-10.4% מההון) בהיקף כספי כולל של כ-300 מיליון דולר.
מתוך סכום זה כ-75% הוקצו למשקיעים זרים וכ-25% למשקיעים ישראליים.
איתקה החלה להיסחר תחת הסימול ITH לפי שווי של כ-2.9 מיליארד דולר (כ-2.5 מיליארד ליש"ט).
במרץ 2023 נכנסה מניית החברה למדד FTSE 250, בעקבות עליה משמעותית בשווי השוק שלה, זאת על חשבון חברה אחרת בבעלות ישראלית 888 אחזקות.
בספטמבר 2023, קיבלה החברה אישור ממשלת בריטניה לתוכנית הפיתוח של מאגר רוזנבק (Rosebank) בו היא מחזיקה ב-20% בשותפות עם חברת אקווינור הנורווגית, המפעילה של המאגר.
מאגר רוזבנק ממוקם 130 ק"מ מערבית לאיי שטלנד והוא מכיל בעיקר נפט ויש בו משאבים מותנים בהיקף מוערך של כ-300 מיליון חביות נפט.
תחילת ההפקה מהמאגר צפויה להתחיל בשנים 2026–2027, וחלקה של איתקה בהשקעות הנדרשות לפיתוחו מוערך ב-760 מיליון דולר על פני שנות פיתוח.
אישור הפרויקט שהוא הראשון לפיתוח שדה נפט חדש והבלתי מנוצל בבריטניה לראשונה לאחר עשר שנים עורר ביקורות רבה על הפגיעה הצפויה בסביבה מהפקת הנפט.
לפרויקט פוטנציאל לספק 500 מיליון חביות נפט, שכאשר יישרפו, יפלטו אותה כמות פחמן דו-חמצני כמו הפעלתן של 56 תחנות כוח פחמיות למשך שנה.
בנוסף עוררה ביקורת תמריצי המס שקיבל.
במרץ 2024, הודיעה איתקה אנרגיה על משא ומתן עם חברת האנרגיה Eni UK, השלוחה הבריטית של תאגיד הנפט האיטלקי Eni, על שילוב פעילותן של שתי החברות בים הצפוני.
כאשר בתמורה תקבל Eni 38% ממניות איתקה.
העסקה צפויה להיות מושלמת ברבעון השלישי של השנה.
איתן אדוארד קליין (נולד ב-25 ביוני 1985) הוא יוטיובר ומגיש פודקאסט אמריקאי-יהודי.
קליין זכה במקור להכרה נרחבת בזכות ערוץ היוטיוב הפופולרי h3h3Productions אשר נוצר על ידיו ועל ידי אשתו הישראלית הילה קליין ואשר הכיל בעיקר סרטוני תגובה ופרשנות קומית על תרבות האינטרנט.
כיום קליין הוא המנחה של הפודקאסט H3 Podcast.
קליין נולד בשנת 1985 בעיר ונטורה אשר במדינת קליפורניה.
יש לו תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
בשנת 2013, איתן ואשתו הילה קליין יצרו את ערוץ היוטיוב שלהם h3h3Productions אשר הכיל סרטוני תגובה ופרשנות קומית על תרבות האינטרנט.
הערוץ זכה במהירות לפופולריות בזכות הסגנון הייחודי שלו וההתייחסות ההומוריסטית שלו לטרנדים מקוונים.
בעקבות הצלחת ערוץ היוטיוב שלהם בשנת 2017 בני הזוג יצרו את הפודקאסט "H3 Podcast" בו הם מראיינים אורחים שונים ומקיימים דיונים על נושאים אקטואליים שונים.
בנוסף איתן הנחה גם את הפודקאסט "Frenemies" יחד עם טרישה פייטאס.
בין ה-26 בספטמבר 2021 עד 12 באוקטובר 2023 קליין הנחה את הפודקאסט הפוליטי "Leftovers" יחד עם הסטרימר האמריקני-טורקי חסן פיקר.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל, השניים הפסיקו את שיתוף הפעולה ביניהם.
עם זאת קליין תומך בפלשתינים והביע מספר פעמים התנגדות לרעיון הציוני.
קליין הכיר את אשתו לעתיד הילה בשנת 2007 בעת שביקר ביד ושם במסגרת פרויקט תגלית.
איתן והילה התחתנו בשנת 2012. במהלך השנים הראשונות של קריירת היוטיוב של בני הזוג הם גרו יחד בשכונת פלורנטין בתל אביב.
כיום המשפחה גרה בשכונת בל אייר שבקליפורניה.
קליין סובל מתסמונת טורט והוא היה פתוח לאורך השנים לגבי האופן בו התסמונת השפיעה על חייו.
איתנו זה נגמר הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי שבוים על ידי ג'סטין בלדוני ונכתב על ידי כריסטי הול על בסיס הרומן באותו השם משנת 2016 שנכתב על ידי קולין הובר.
הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה, ומככבים בו בלייק לייבלי, שהשתתפה גם בהפקה, בלדוני וברנדון סקלנאר בתפקידים הראשיים.
לצד סיפורי האהבה והחיזור עוסק הסרט באלימות במשפחה, נושא שנתן לסרט את שמו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2024 בהפצת סרטי סוני.
בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-8 באוגוסט 2024.
לילי בלום עולה לשאת הספד בהלוויית אביה, אנדרו.
לבקשת אמהּ היא אומרת שתמנה חמישה דברים אהובים עליה אודותיו, אך שותקת במשך מספר שניות ואז עוזבת.
בחזרתה לבוסטון היא פוגשת את הנוירוכירורג רייל קינקייד.
השניים מפלרטטים עד שהוא מוזעק לניתוח חירום.
במהלך שיפוץ החנות שנועדה להפוך לחנות הפרחים שלה, "Lily Bloom's", לילי פוגשת את אליסה.
היא שוכרת אותה, ומגלה שאליסה היא אחותו של רייל.
במסיבת יום ההולדת של אליסה, רייל אומר ללילי שהוא מאוהב בה.
הם מתנשקים, אך היא מסרבת לשכב איתו, באומרה שהוא מחפש קשר מזדמן בעוד היא רוצה מערכת יחסים.
לילי נשארת לישון אצלו, ולמחרת בבוקר מסכימה לצאת איתו.
רייל משכנע אותה לקחת אותו לפגוש את אמה, ג'ני, במסעדה חדשה בשם "Root".
לילי מגלה שבעל המקום והשף הראשי הוא בן זוגה מהתיכון, אטלס קוריגן.
פלשבקים חושפים כי אנדרו התעלל פיזית בג'ני, וכי לילי גילתה את אטלס גר לבד בבית נטוש סמוך לאחר שברח מבית אמו המתעללת.
הם התאהבו, אך כשאנדרו מצא את שניהם במיטה – הוא הכה את אטלס באכזריות.
אטלס עזב והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
בוקר אחד, רייל שורף את ידו בעת שהכין ללילי ארוחת בוקר.
כשלילי מנסה לעזור לו, הוא סוטר לה – אך מיד מתנצל ומתעקש שזו הייתה תאונה.
כאשר רייל, לילי, אליסה ומרשל (בעלה של אליסה) סועדים במסעדת "Root", אטלס מבחין בפנס בעינה של לילי ובידו החבושה של רייל, ומתעמת עם לילי ומבקש ממנה לעזוב את רייל.
כשרייל מוצא אותם יחד, הוא מתפרץ – קטטה פיזית פורצת, ואטלס מסלק אותו מהמקום.
אטלס מבקר את לילי בחנות ונותן לה את מספר הטלפון שלו למקרה שתזדקק לעזרה.
לילי מתוודה בפני רייל כי אביה התעלל באמה.
בזמן ביקור בבית החולים לאחר לידת בתם של אליסה ומרשל, לילי מקבלת את הצעת הנישואין של רייל.
זמן קצר לאחר מכן הם מתחתנים בחשאי.
כאשר רייל מגלה את מספרו של אטלס מוסתר בתוך נרתיק הטלפון של לילי, הוא דוחף אותה במדרגות – אחר כך טוען שהיא נפלה והוא ניסה לתפוס אותה.
אטלס מתראיין למגזין מקומי ומספר כי קרא למסעדה שלו על שם לילי.
ברגע של קנאה, רייל מנסה לאנוס את לילי ופוצע אותה.
היא בורחת ופונה לאטלס, שלוקח אותה לבית חולים, שם היא מגלה שהיא בהריון.
לילי שוהה מספר ימים עם אטלס, שבמהלכם הוא מתוודה כי תכנן לשים קץ לחייו בלילה שבו מצאה אותו – והיא נתנה לו תקווה להמשיך לחיות.
כאשר לילי מספרת לאליסה על ההתעללות שעברה, אליסה חושפת כי בילדותם, רייל ירה בטעות למוות באחיהם אמרסון – חוויה טראומטית שגרמה לו להתפרצויות זעם.
היא מתחננת בפני לילי שלא לשוב אליו.
לילי עוזבת את הדירה, למרות שרייל מבקש ממנה לחזור ומבטיח להשתנות.
לילי יולדת בת, ומחליטה לקרוא לה אמרסון.
לאחר הלידה, לילי מבקשת מרייל גט.
הוא מתנגד, אך מסכים כששואלת אותו איך היה מרגיש אם בתו הייתה סובלת מאלימות מצד בן זוגה.
היא מקווה ששמה קץ למעגל האלימות במשפחתה, ואומרת לבתה: "איתנו זה נגמר".
מספר חודשים לאחר מכן, לילי וג'ני מבקרות עם אמרסון את קברו של אנדרו.
לילי מניחה על הקבר את ההספד הריק שכתבה.
לאחר מכן, היא פוגשת את אטלס בשוק איכרים, ואומרת לו שהיא כבר לא עם רייל.
בלייק לייבלי – לילי בלום
איזבלה פרר – לילי בצעירותה.
ג'סטין בלדוני – רייל קינקייד
ברנדון סקלנאר – אטלס קוריגן
אלכס ניוסטדר – אטלס בצעירותו.
ביולי 2019, נמסר כי השחקן ג'סטין בלדוני, באמצעות חברת ההפקות שלו, "Wayfarer Studios", רכש את זכויות הפקתו של עיבוד קולנועי לרומן "איתנו זה נגמר" מאת קולין הובר.
בינואר 2023, פורסם ליהוקה של בלייק לייבלי לדמותה של לילי בלום.
עוד נמסר כי בלדוני, שיגלם את דמותו של רייל קינקייד, יופקד על בימוי הסרט וכי על כתיבת התסריט תופקד כריסטי הול.
באפריל 2023, נמסר על ליהוקו של ברנדון סקלנאר לגילום דמותו של אטלס.
במאי 2023, נמסר על ליהוקו של חסן מינהאג' לצוות השחקנים.
בינואר 2024, נמסר על ליהוקם של איזבלה פרר ואלכס ניוסטדר לגילום דמויותיהם של לילי ואטלס בנעוריהם, בהתאמה.
הסרט הופק בתקציב של 25 מיליון דולר על ידי סרטי סוני וחברת Wayfarer Studios של ג'סטין בלדוני.
צילומי הסרט החלו ב-5 במאי 2023 בהובוקן, ניו ג'רזי.
ביוני 2023, נאלצה הפקת הסרט להשהות זמנית את הצילומים עקב שביתת התסריטאים של אמריקה (2023).
קצת יותר ממחצית מצילומי הסרט הושלמו כאשר הפקת הסרט הושבתה.
צילומי הסרט עודם היו בהפסקה כאשר שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו החלה ב-14 ביולי 2023. הצילומים חודשו בשכונת ניופורט בג'רזי סיטי ב-5 בינואר 2024.
בעת מסע הקידום שנעשה לסרט, התעוררו שמועות הטוענות כי היה עימות בין השחקנית הראשית בלייק לייבלי לבין הבמאי והשחקן ג'סטין בלדוני במהלך שלב הפוסט-פרודקשן של הסרט, אך אף אחד מהם לא התייחס לשמועות.
בנוסף, סיבוב ההופעות התקשורתי של לייבלי לקידום הסרט קיבל ביקורת על כך שלא התמקד מספיק בנושא האלימות במשפחה, הנמצא בלב העלילה, אלא יותר במותגים האישיים ובקו מוצרי טיפוח השיער שלה, שהוציאה במקביל.
ב-20 באוגוסט ברנדון סקלנאר, מכוכבי הסרט, הגיב באינסטגרם להגנה על הסופרת קולין הובר ו"הנשים של הקאסט" נגד תגובות שליליות שהתעוררו סביב הסרט.
סקלנאר כתב שהנשים בקאסט , ושיש להתמקד במסר של הסרט ולא בהשמצת הנשים שעבדו עליו.
סקלנאר הדגיש את האחריות שהייתה לצוות ביצירת הסרט בהתייחסות לנושאים של טראומה בין-דורית, אלימות במשפחה, ואהבה עצמית.
במהלך חודש אוגוסט 2024, חברת Jonesworks עסקה בקמפיין יחסי ציבור עבור בלדוני, בעקבות המתיחות המתוקשרת עם לייבלי.
ב-14 באוגוסט, שלחה ג'ונס מייל שבו המליצה לבלדוני "להכין סיפורים חלופיים" ולהפעיל רשת תומכים כדי להילחם בטענות נגדו.
ב-15 באוגוסט, עזבה ג'ן אבל, עובדת בחברה, את Jonesworks, ולאחר מכן תוכן הטלפון שלה הפך לנחלת הציבור בכתבה של הניו יורק טיימס ובתלונה שהגישה לייבלי.
עורכי דינה של לייבלי טענו שההודעות והמסמכים המופיעים בתלונה הושגו באמצעות זימון משפטי לחברת Jonesworks.
בדצמבר 2024, לייבלי לייבלי האשימה את בלדוני בהתנהגות בלתי הולמת על סט הצילומים של הסרט ותבעה אותו בגין הטרדה מינית וקמפיין השמצה נגדה בתלונה שהגישה למחלקה לזכויות האזרח בקליפורניה.
התביעה כוללת גם את המפיק הראשי של הסרט, ג'יימי הית', ואת חברת ההפקה של בלדוני, Wayfarer Studios, יחד עם שותפיו סטיב סרוויץ', ג'ד וואלאס, מליסה נתן וג'ניפר אבל.
בתביעה נטען כי בלדוני הוסיף תכנים מיניים שאינם מופיעים בספר המקורי, כולל סצנות עירום, ללא הסכמתה של לייבלי וכי בלדוני "אלתר" סצנות אינטימיות ללא תיאום או הכנה מראש, וללא מעורבות של מתאם אינטימיות.
לייבלי טענה שבלדוני שאל שאלות פולשניות על חייה האישיים, כולל על חיי המין שלה עם בעלה, ראיין ריינולדס וכי בלדוני והית' נהגו להיכנס לקרוואן של לייבלי ללא רשות, לעיתים כשהייתה עירומה, כולל בעת שהניקה את תינוקה.
בתביעה נטען שהית' הראה ללייבלי ולעוזרת שלה סרטון גרפי של לידת אשתו ללא הסכמה מוקדמת.
לייבלי טענה שבלדוני נהג לבקר את מראה גופה ומשקלה, כולל מאחורי גבה, ארבעה חודשים בלבד לאחר שילדה את בנה הרביעי ובתביעה צוין שבלדוני טען שהוא יכול "לדבר עם המתים" ואף סיפר ללייבלי שדיבר עם אביה שנפטר.
במפגש בינואר 2024, שנערך כדי לדון בהתנהגות בלתי הולמת על הסט, הוחלט להוסיף נוהלי עבודה שימנעו התנהגויות פוגעניות, כולל איסור על אלתור סצנות נשיקה או נגיעה ללא הסכמה.
בתביעה נטען שבלדוני החל בקמפיין השמצה נגדה לפני בכורת הסרט כדי להגן על המוניטין שלו ולפגוע באמינותה.
מנגד, בלדוני, באמצעות עורך דינו, הכחיש את ההאשמות וכינה אותן "שקריות, שערורייתיות ומכוונות לפגיעה תקשורתית".
לייבלי הצהירה כי מטרתה בתביעה היא לחשוף שיטות נקם מזיקות ולסייע בהגנה על אחרים מפני התנהגות כזו בעתיד.
אולפני סרטי סוני, שהפיקו את הסרט, פרסמו הצהרה שבה הביעו תמיכה בלייבלי בעקבות תלונותיה וגינו בתוקף התקפות שמטרתן לפגוע במוניטין של לייבלי וציינו כי אין להן מקום בתעשייה או בחברה אזרחית.
השחקן ברנדון סקלנאר, שכיכב בסרט, שיתף את התלונה באינסטגרם שלו עם קריאה לעיין בתוכן ולתמוך בה.
האיגוד SAG-AFTRA פרסם הצהרה התומכת בזכות העובדים להגיש תלונות נגד התנהגות לא הולמת והדגיש כי נקמה במי שמדווחים על כך אינה חוקית, בנוסף גם שיבח את לייבלי על האומץ לדבר נגד ההטרדה ועל בקשתה למתאם אינטימיות לצילומי סצנות עם עירום או תוכן מיני.
ליז פלנק, מנחת הפודקאסט של בלדוני, "Man Enough", הודיעה על פרישתה בעקבות האירועים והביעה תמיכה במי שמדברים נגד אי צדק.
קולין הובר, מחברת הספר, הביעה תמיכה בלייבלי בצירוף תמונה שלהן יחד.
כוכבות הסרט "אחוות הג'ינס" אמריקה פררה, אמבר טמבלין ואלקסיס בלדל, כמו גם פול פייג', במאי הסרט "בקשה מסתורית", ואמבר הרד, הביעו תמיכה בלייבלי.
סוכנות הכישרונות WME, שייצגה את בלדוני, ניתקה איתו קשר בעקבות התלונות אך ממשיכה לייצג את לייבלי.
במרץ 2025, פורסם כי סרט דוקומנטרי על המחלוקת בין לייבלי ובלדוני נמצא בשלבי הפקה.
הסרט הדוקומנטרי נקרא "He Said, She Said: Blake Lively vs Justin Baldoni" ושודר ב-17 במרץ, כאשר גרסה מקוצרת בשם In Dispute תשודר בהמשך החודש ב-ID וב-Max.
הסרט יסקור את הראיות המשפטיות משני הצדדים ואת תגובות הציבור והמדיה החברתית לפרשה.
במקור, התעתד הסרט לעלות לאקרנים ב-9 בפברואר 2024, לקראת יום ולנטיין, ולאחר מכן, ב-21 ביוני 2024, אך בהמשך תאריך עלייתו לאקרנים נדחה ל-9 באוגוסט 2024.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט ופתח בהצלחה עם 50 מיליון דולר בקופות בארצות הברית ו-80 מיליון דולר ברחבי העולם.
במהלך השבוע השני, הסרט הרוויח 24 מיליון דולר, ירידה של 52% מהשבוע הראשון.
הסרט חצה את רף 100 מיליון הדולר בקופות בארצות הברית לאחר 11 ימים בלבד מאז שיצא לאקרנים.
בכך הסרט היה לאחד מ-13 סרטים שהגיעו לרף זה בשנת 2024. סך ההכנסות הגלובליות של הסרט, נכון ל-21 באוגוסט 2024, עומד על 187 מיליון דולר.
בשבוע השלישי לצאתו, הסרט הגיע למקום השלישי עם הכנסות של 11.8 מיליון דולר מ-3,839 בתי קולנוע, ואחרי שלושה שבועות בקופות הצליח להכניס 120.8 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-240 מיליון דולר ברחבי העולם.
נכון ל-1 בספטמבר 2024, הסרט הכניס כ-135.8 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-283.7 מיליון דולר ברחבי העולם.
איתקה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2015 בבימוי של מג ראיין, שמבוסס על הרומן הקומדיה האנושית מאת ויליאם סארויאן.
העלילה מתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה ומתמקדת בנער בשם הומר בן ה-14, שמתחיל לעבוד כשליח בעיר איתקה שבקליפורניה.
דרך עבודתו, הוא נאלץ להתמודד עם המציאות הכואבת של המלחמה והאובדן כשהוא מעביר מברקים המודיעים על מותם של חיילים.
הסרט כולל הופעות של מגרי ראיין וטום הנקס בתפקידים משניים.
בסרט מככבים אלכס ניוסטדר, ג'ק קווייד, מג ראיין, סם שפרד, האמיש לינקלייטר וטום הנקס.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 בספטמבר 2016 על ידי מומנטום פיקצ'רס.
הומר מגדלס בן ה-14 עובד כדי לפרנס את משפחתו בזמן שאחיו הגדול נלחם בחזית.
העבודה החדשה שלו כשליח מברקים חושפת אותו לקשיים רגשיים כשהוא נאלץ למסור הודעות טרגיות למשפחות.
הסרט בוחן את התבגרותו המהירה, ההתמודדות עם המלחמה והחיפוש אחר תקווה ואנושיות.
אלכס ניוסטדר – הומר מקולי
מג ראיין – קייטי מקולי
ג'ק קווייד - מרקוס מקולי
סם שפרד – וילי גרוגן
האמיש לינקלייטר - טום ספנגלר
טום הנקס – מת'יו מקולי
גבריאל באסו - טובי ג'ורג'
מולי גורדון - מרי ארנה
איתקה קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות.
אף על פי שהסרט הציג נרטיב רגיש ומרגש, חלק מהמבקרים חשו שהקצב והבימוי לא הצליחו להביא לידי ביטוי את הפוטנציאל של הסיפור.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 22%, וב-Metacritic, הוא קיבל ציון של 36 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
יצירתו המפורסמת היא מגילת ה"קומא, מי עפצים וקנקנתום".
היה לוחם בחטיבת גבעתי שנהרג בקרב בג'באליה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
רוזנצוויג נולד וגדל באלון שבות שבגוש עציון, בנם הבכור מבין חמישה בנים של חגית ועוזי.
השלים לימודי תיכון בישיבת נווה שמואל באפרת.
למד במגמת אמנות העל-אזורית בגוש עציון.
יצירת הגמר המיוחדת שלו אותה יצר בגיל 18, "קומא, מי עפצים וקנקנתום", זיכתה אותו במקום ראשון בתחרות ארצית ובמלגת לימודים אקדמיים לאמנות.
רוזנצוויג למד בישיבת ההסדר ירוחם.
הוא שירת בגדוד שקד בחטיבת גבעתי.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר במהלך חופשת השחרור שלו, חזר לגדוד שלו, שהיה בין הכוחות הראשונים שנכנסו לעזה.
חודש וחצי לאחר מכן, ב-ט' בכסלו ה'תשפ"ד (22 בנובמבר) נהרג בקרב בג'באליה.
בח' באייר ה'תשפ"ד (16 במאי 2024) נפתחה תערוכת יצירותיו "קומא", במוזיאון ארצות המקרא ירושלים, שתימשך כחצי שנה.
היצירה הבולטת שלו, "קומא, מי עפצים וקנקנתום", היא מגילה באורך 3.6 מטר, המתארת את המסע של עם ישראל לאורך הדורות.
משמעות שם היצירה היא רכיבי הדיו המותאמת אשר שימשו את סופרי הסת"ם ומתוארים בגמרא ובמקורות מאוחרים יותר.