tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תֶנְגִיז אָבּוּלַדְזֶה (בגאורגית: თენგიზ აბულაძე, תעתיק לטיני: Tengiz Abuladze; 31 בינואר 1924 – 6 במרץ 1994) היה במאי קולנוע ותסריטאי גאורגי סובייטי שזכה בתואר האמן הלאומי של ברית המועצות .
אבולדזה נולד בעיר כותאיסי שבגאורגיה.
בשנים 1943–1946 למד לימודי בימאות תיאטרון בתיאטרון שותא רוסתוולי בטביליסי.
יחד עם חברו רוואז צ'חיידזה, פנה ללימודי קולנוע ב-VGIK – המוסד ללימודי אמנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה, ומוריו היו סרגיי יוטקביץ' ומיכאיל רום.
הם סיימו את לימודיהם ב-1952, וסרט הדיפלומה שלהם היה על מלחין גאורגי בשם דימיטרי ארקישווילי.
בשנת 1953 הצטרף לסטודיו סרטי גאורגיה כבמאי.
עד 1958 ביים סרטים דוקומנטריים, ואז החל לביים גם סרטים עלילתיים.
בשנת 1980 זכה לפרס מהשלטון הסובייטי.
כמו כן, זכה גם בפרס שותא רוסתוולי היוקרתי.
הוא נפטר בטביליסי בשנת 1994, בגיל 70.
העבודה המוערכת ביותר שלו, הידועה במערב, היא טרילוגיית הסרטים: "התחננות", "עץ המשאלות" ו"חרטה".
האחרון הותר לפרסום בעידן הפוסט-גלאסנוסט והיה אחד מהסרטים השנויים במחלוקת.
הוא מתאר פורטרט אלגורי של עיירה קטנה תחת שלטון רודני (בסגנון סטלין או היטלר).
הסרט זכה להצלחה עצומה ברוסיה הסובייטית.
"צ'בני סאסאחלה" (1953), בעברית: "הארמון שלנו" – סרט דוקומנטרי בשחור לבן.
"קרטולי צקביס סחמציפו אנסמבלי" (1954), בעברית: "הבלט הלאומי הגאורגי" – דוקומנטרי.
"דימיטרי ארקישווילי" (1955) – סרט דוקומנטרי בשחור לבן על חייו של מלחין בשם זה.
"מגדנס לורג'ה" (1955), בעברית: "החמור של מגדנה" – סרט דרמה בשחור לבן.
במאי יחד עם רוואז צ'חיידזה על פי הנובלה של אקתרינה גבשווילי.
מתאר את חיי היומיום בגאורגיה, סיפור פשוט על קבוצת ילדים שאומצו על ידי חמור, כחול עיניים, אבוד של סוחר פחם, ואחר כך הולך לבית המשפט כשהוא רוצה אותו חזרה.
הסרט זוכה לפרס מיוחד לסרטים קצרים בקאן.
"סחביסי שבילבי" (1958), בעברית: "ילדים של מישהו אחר" – רומן דרמטי בשחור לבן.
"מה בביה, איליקו דא אילריוני" (1963), בעברית: "אני סבתא, איליקו ואילריוני" – קומדיה רומנטית בשחור לבן.
"סבנור טושורי צ'אנאחדבי" (1965), בעברית: "מבט על סוואנתי ותושתי".
"סמקאולי סאטרפוסטיבס" (1972) – דרמה לפי הנובלה של אבו בקיר.
"מוזיאומי גיאציס כבש" (1972), בעברית: "למרגלות המוזאון" – סרט טלוויזיה על המוזיאון הפתוח דגסטן.
"נטווריס חה" (1976), בעברית: "עץ המשאלות" – משל פילוסופי שכותרת המשנה שלו היא "סרט מחיי כפר גאורגי לפני המהפכה".
אנשים הזויים המאכלסים את היישוב בתחילת המאה: אחד מחפש יום ולילה אחר דג זהב, השני מעריץ את העתיד, השלישי את העבר, הרביעי את חלומותיו.
עד שמגיעה למקום מאריטה היפהפייה ומערערת את האיזון.
"מונאנייבה" (1987), בעברית: "חרטה" – דרמה פוליטית (סאטירה).
הוקרן בטלוויזיה הישראלית מספר פעמים.
תנאים של חיבה הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1983 בבימוי ג'יימס ל.
ברוקס, ובכיכובם של שירלי מקליין, דברה וינגר וג'ק ניקולסון.
הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, ובארבעה פרסי גלובוס הזהב.
הסרט מבוסס על רומן משנת 1975 מאת הסופר האמריקני לארי מק'מרטרי.
העלילה מתארת את מערכת היחסים בין אם (אורורה גרינוויי - שירלי מקליין) לבתה (אמה גרינוויי - דברה וינגר) השונות באופיין, במהלך השנים.
אמה נישאת לפלאפ הורטון (ג'ף דניאלס), ואורורה מנהלת רומן עם גארט ברידלאב (ג'ק ניקולסון), שכן ואסטרונאוט לשעבר.
הסרט מתמקד בהתמודדות של אמה גרינווי וסובביה במחלת הסרטן בה לקתה ובעקבותיה נפטרה.
ורנון דלהארט (דני דה ויטו)
פטסי קלארק (ליסה הארט קרול)
הסרט הופק על ידי ג'יימס ל.
ברוקס, וצולם בטקסס, נברסקה, ניו יורק וקנזס.
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - ג'יימס ל.
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - שירלי מקליין
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - ג'יימס ל.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית בסרט דרמה - שירלי מקליין
פרס גלובוס הזהב לשחקן משנה - ג'ק ניקולסון
פרס גלובוס הזהב לתסריט - ג'יימס ל.
תנאים הם מנהג קדום שהונהג בקהילות ישראל, הנערך בין זוג מאורס, בו שני הצדדים מתחייבים לקבל על עצמם מספר תנאים הקשורים ליחס בין החתן והכלה ולנישואיהם.
התנאים כוללים בין היתר את התאריך שבו לכל המאוחר תתקיים החתונה, ואת ההתחייבות הכספית של כל אחד מן הצדדים לטובת בני הזוג.
התנאים מהווים התחייבות קניינית, ובמקרה של הפרת התנאים (ביטול השידוך) משלם הצד המפר סכום כסף כפיצוי.
התנאים נחתמים בשטר על ידי עדים.
נוהגים לכבד אדם גדול (רב) בסידור וקריאת התנאים.
החלת התנאים נעשית באמצעות קניין סודר.
על קיום התנאים ותשלום הפיצוי במקרה של ביטול התנאים ערבים שני ערבים – מצד החתן ומצד הכלה.
בדרך כלל נוהגים שלא לכתוב את הסכומים שעליהם מתחייבים, אלא שני הצדדים נדברים ביניהם קודם האירוסין, ובשטר רק כותבים שמתחייבים "כמדובר".
לאחר קריאת התנאים, נהוג לשבור צלחת, זכר לחורבן.
גם לתנאים בעל פה יש תוקף קנייני.
בכמה מקומות בתלמוד בבלי מובא:
כלומר, גם בדיבור יש קניין כאשר מסכימים על התנאים באירוסין.
הגמרא בכתובות מסבירה שיש תוקף לקנין עקב ההנאה שיש כשמתחתנים.
רשב"ם סבר כי רק כאשר התנאים מוסכמים מתוך הקידושין, הם נחשבים.
אולם בזמן אחר אין להם תוקף קנייני לתביעה בבית דין.
רבנו תם חילק בין נישואים ראשונים, שבהם יש קירוב דעת גדול בין האב לחתן, אולם בנישואים שניים אין תוקף קנייני.
התנאים בעל פה קיימים רק כאשר האב מתנה, אולם כאשר אחיה או אמה מתנים, אין תוקף קנייני.
לפי מנהג יהדות אשכנז, התנאים נערכים עוד בשעת האירוסין, כך שמיד עם ההחלטה להשתדך מקיימים את טקס התנאים.
לפי מנהג עדות המזרח עורכים את התנאים רק מתחת לחופה בסמוך לקידושין.
לפי המנהג לקיים את הטקס בנפרד, נוהגים לעשות סעודה לכבוד התנאים ולדבר בשבח בני הזוג, על פי מנהג חב"ד עורכים את התנאים ביחד עם הכתובה ביום החתונה לפני החופה.
הנוסח לשטר התנאים גם הוא תלוי במנהגים.
רוב בני אשכנז משתמשים בנוסח "נחלת שבעה", הנוסח נפתח בשפה מליצית:
בהמשך בני הזוג מתחייבים ביניהם לחיות באהבה ואחווה בשלום ורעות, כמו כן הורי שני הצדדים מתחייבים להלביש את בניהם במלבושי כבוד, ולתמוך בסכום מסוים בבני הזוג, ולבסוף קובעים מועד אחרון לחתונה.
הנוסח החסידי הנערך בסמוך לחתונה מקוצר יותר ומכיל רק התחייבות לחיות בשלום.
המנהג הספרדי הוא שלא לעשות כלל תנאים לפני החתונה.
הסיפור הקצר "תנאים", מאת הסופר היהודי-צ'כי וויטייך רקאוס (Vojtěch Rakous), נותן תיאור הומוריסטי של עריכת תנאים בקהילה יהודית כפרית בצ'כיה.
תֶנגיז סיגוּאָה (בגאורגית: თენგიზ სიგუა; 9 בנובמבר 1934 – 21 בינואר 2020) היה פוליטיקאי גאורגי, שכיהן כראש ממשלת גאורגיה.
סיגואה, מהנדס מתכות במקצועו, הצטרף לפוליטיקה עם התמוטטות ברית המועצות.
בשנת 1990, הוא עמד בראש "אגודת רוסתוולי של כל גאורגיה" והוביל אותה לעצירת מפלגתו של זוויאד גמסחורדיה, השולחן העגול-גאורגיה החופשית.
בבחירות הרב-סיעתיות הראשונות בגאורגיה ב-14 בנובמבר 1990, נבחר סיגואה לראש השרים של "מועצת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה", וראש ממשלת גאורגיה מה-15 בנובמבר תחת נשיאותו של זוויאד גמסחורדיה.
שלטונו הרודני של גמסחורדיה גרם לרגשות איבה כלפיו בקרב ההנהגה.
ב-6 באוגוסט 1993 סיגואה נאלץ להתפטר לאחר שהפרלמנט הגאורגי דחה את הצעת התקציב שהוצע על ידו פעמיים.
הוא הפך לחבר פרלמנט מהשורה והנהיג את מפלגת האופוזיציה לשוורדנדזה, "החזית הלאומית לשחרור" וגיבה את תומכי הפתרון הצבאי לסכסוך הגאורגי-אבחזי.
בינואר 1995, ארגנו סיגואה וקיטובאני ניסיון להוביל 1,400 פליטים גאורגיים חמושים למרידה בשלטון האבחזי באבחזיה.
אולם שניהם נעצרו על ארגון לא חוקי של קבוצה חמושה.
סיגואה שוחרר מספר חודשים מאוחר יותר ולא שב לחיים הפוליטיים.
תֶנגיז קיטוֹבאני (בגאורגית: თენგიზ კიტოვანი; 9 ביוני 1938 - 13 בנובמבר 2023) היה פוליטיקאי גאורגי, מנהיג צבאי שהיה בין הבולטים במעורבותו במלחמת האזרחים הגאורגית של תחילת שנות ה-90 כאשר פיקד על המשמר הלאומי הגאורגי וכיהן כשר ההגנה עד שבהדרגתיות התחבר לאדוארד שוורדנדזה שהוזמן קודם לכן להנהיג את המדינה.
הוא עמד בראש, במשותף עם ג'אבא יוסליאני, הממשל הצבאי של גאורגיה חודשיים שבין נפילת זוויאד גמסחורדיה מכהונת נשיא גאורגיה ועד להתמנותו של אדוארד שוורדנדזה.
קיטובאני נולד בטביליסי, בירת גאורגיה.
הוא סיים את חוק לימודיו באקדמיה לאומנויות יפות של גאורגיה בעיר ועבר ללמוד בפנימייה בעיירה תתרי צקארו (כארתלי תחתית).
לאחר מכן, בין השנים 1967–1969, הוא עבד כצייר הראשי בלשכת הפרסום הממלכתית של טביליסי.
קיטובאני החל את דרכו הפוליטית בתחילת שנות ה-90 כאשר התנועה הלאומית לעצמאות גאורגיה, שהייתה באותה תקופה גאורגיה הסובייטית, הגיעה לשיאה.
הוא נבחר למועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה באותה שנה.
הוא היה מקורב מאוד לזוויאד גמסחורדיה, דיסידנט של העידן הסובייטי באותה תקופה שהפך ליושב ראש המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה ובסופו של דבר, בשנת 1991, לנשיאה הראשון של גאורגיה.
בדצמבר 1990 הוציא גמסחורדיה צו על היווסדות המשמר הלאומי הגאורגי ומינה את קיטובאני לעמוד בראשו.
אולם, באוגוסט 1991, התנגשו שני האישים כאשר גמסחורדיה, תחת לחץ של מנהיגי הפיכת ינאייב במוסקבה, הכפיף את המשמר הלאומי למשרד הפנים הגאורגי.
קיטובאני סירב לציית לפקודה ועזב את טביליסי עם רוב חייליו והתבצר עימם בערוץ רקוני.
זו הייתה תחילת סופו של גמסחורדיה בתפקיד, שחוסר גמישותו הפוליטית אילץ רבים מתומכיו לעבור ולתמוך באופוזיציה.
העימות בין תומכי ומתנגדי גמסחורדיה הדרדרו במהירות לסדרת הפגנות ועימותים חמושים.
בסופו של דבר הצטרפו לקיטובאני ראש ממשלת גאורגיה, תנגיז סיגואה ומנהיג היחידה החצי-צבאית, ג'אבא יוסליאני.
יחד עימם הוביל קיטובאני, בדצמבר 1991, הפיכה אלימה כנגד גמסחורדיה.
יוסליאני עצמו, כמו תומכי גמסחורדיה וכמה משקיפים עצמאיים, טען כי קיטובאני שכר חיילים סובייטים/רוסים שהיו מוצבים בטביליסי שהצטרפו להתקפה על ממשל גמסחורדיה.
ב-6 בינואר 1992 אולץ גמסחורדיה לצאת לגלות ומנהיגי ההפיכה הזמינו, במרץ 1992, את שר החוץ של ברית המועצות לשעבר, אדוארד שוורדנדזה, לעמוד בראש הממשלה הזמנית שהוקמה לאחר ההפיכה.
יוסליאני, קיטובאני, סיגואה ושוורדנדזה, ערכו הסכם לשיתוף השלטון ביניהם.
השלטון הועבר רשמית מהמועצה הצבאית למועצת המדינה בראשות שוורדנדזה שנועדה לשלוט עד לעריכת בחירות כלליות.
סיגואה מונה לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה, יוסליואני נותר ראש מחדריוני וקיטובאני נותר ראש המשמר הלאומי ושימר בידיו השפעה ניכרת על קבלת ההחלטות.
במאי 1992, מינה שוורדנדזה את קיטובאני לשר ההגנה של גאורגיה במטרה להביא את המשמר הלאומי תחת השלטון המרכזי.
אולם שני האישים, קיטובאני ויוסליאני, החזיקו את הכוח האמיתי בידם והיססו לוותר עליו לטובת שוורדנדזה.
הם נטו לפעולות חד צדדיות, שבמהלכן התעמתו תדירות ביניהם.
כוחו של שוורדנדזה היה סמלי יותר מאשר ממשי.
סיגואה עצמו החזיק בבסיס של כוח משלו.
הפעולה הראשונה והבוטה מבין הפעולות החד-צדדיות התבצעה על ידי קיטובאני באבחזיה.
בתחילת אוגוסט 1992 הגיעה ידיעה כי תומכי הנשיא המודח גמסחורדיה, זוויאדיסטים, השתלטו על מקטע של קו מסילת הברזל העובר בסמגרלו ובאבחזיה ומחבר את טביליסי לרוסיה.
בנוסף לכך הם לקחו בשבי מספר פקידים בכירים של הממשל הגאורגי בנפת גאלי (מחוז גאלי על פי האבחזים) שברובו גאורגי ובכללם שר הפנים הגאורגי, רומן גוונצדזה (რომან გვენცაძე).
על המשך האירועים חלוקות הדעות.
כתוצאה מההחלטה נכנסו, בלילה של ה-13 באוגוסט 1992, כוחותיו של המשמר הלאומי של קיטובאני לרפובליקה הבדלנית, במטרה להשתלט על מסילות הברזל והכבישים הראשיים בנפה.
אולם קיטובאני לא הסתפק בזה והתקדם לכיוון סוחומי.
לאחר הפוגה קצרה חזר קיטובאני עם המשמר הלאומי ותקף, ב-18 באוגוסט, את סוחומי והתקדם לכיוון בניין הפרלמנט.
ממשלתו של ארדזינבה נסוגה זמנית והתמקמה בגודאותה.
שוורדנדזה נכשל בניסיונו להביא לנסיגת הכוחות הגאורגים מאבחזיה ולא הצליח למנוע את מלחמת אבחזיה שנמשכה מעל לשנה והביאה בסופו של דבר לאיבוד השליטה הגאורגית באבחזיה.
גרסה אחרת לאירועים, הנפוצה בגאורגיה, גורסת כי רוסיה שתמכה באבחזיה, הסיתה את קיטובאני והביאה אותו לעורר עימות מזוין ואולי אף הבטיחה לו תמיכה בהשתלטות על הנהגת גאורגיה מאוחר יותר.
שוורדנדזה מצידו האשים מאוחר יותר את קיטובאני בהתגרות שהביאה לעימות מזוין.
הוא טען שקיטובאני הפר את הוראתו והתקדם עם כוחותיו לסוחומי.
מאידך, האשים קיטובאני את שוורדנדזה שמנע ממנו מלהמשיך במתקפה לעבר בסיס הצבא הרוסי גודאותה, שאליו נסוגו האבחזים מסוחומי, שממנו קיבלו הבדלנים הדרכה ותחמושת.
יורשו של שוורדנדזה בתפקיד, מיכאיל סאקשווילי, האשים אף הוא את קיטובאני כי הוא שימש כ"סוכן רוסי" והאשים אותו באובדן אבחזיה.
במהלך המלחמה באבחזיה פיתח קיטובאני מרכז כוח כנגד שלטונו של שוורדנדזה וקרא תיגר על שלטונו בהזדמנויות שונות הקשורות בהגנה על גאורגיה.
הוא הציע כי שוורדנדזה יהא אחראי למדיניות החוץ בלבד.
בבחירות שנערכו בגאורגיה ב-11 באוקטובר 1992, התמודד קיטובאני כנציג נפת בולניסי.
ברוק פארוט (1995), בניית מדינה וכוח צבאי ברוסיה ובמדינות החדשות באירואסיה, ,
קרן דרווישה וברוק פארוט (1997), קונפליקט, פצילות ושינוי במרכז אסיה והקווקז, ,
דוד דארצ'יאשווילי (2005), מדיניות ההגנה הגאורגית והרפורמה הצבאית, ,
תנודות רבי או מחזור רבי (Rabi cycle) היא התנהגות מחזורית של מערכת קוונטית בעלת שני מצבים (שתי רמות אנרגיה קוונטיות), בנוכחות שדה מגנטי קבוע ושדה מגנטי מתנודד, שתדירותו תואמת את הפרש האנרגיות בין הרמות.
מחזוריות זו מתייחסת לבליעה ולפליטה של אנרגיה, במעבר אוכלוסייה בין רמות אנרגיה.
תופעה זו נצפתה במערכות רבות, החל מפיצול רמות באטומים ועד לתנודות במערכות מולקולריות.
התנהגות מחזורית זו מזוהה עם שמו של איזידור אייזק רבי.
על פיתוח מחולל המחזוריות ומערכת המדידה, זכה אייזק רבי ב-1944 בפרס נובל.
את בעיית הדיוק במדידת המומנט המגנטי של האטום, יעדם של ניסויי רבי, השלים נורמן רמזי כארבעים שנה מאוחר יותר, בטבעו מונח חופף, תנודות רמזי.
רבי הקרין אלומת אטומים דרך שני שדות מגנטים שונים: שדה מגנטי קבוע ושדה מגנטי מתנודד (המשתנה בתדר מסוים התואם את הפרש האנרגיה בין הרמות).
גרעיני האטומים שהקרין התאפיינו במומנטים מגנטיים, גודל הנלווה לספין הגרעין אשר גורם לגרעין לתפקד כמגנט קטן.
בהשפעת השדה המגנטי ביצעו המומנטים נקיפה סביב כיוון השדה המגנטי הקבוע, שתדירותה פרופורציונלית לעוצמת השדה.
כאשר רבי השווה את תדירות השדה המגנטי המתנודד לתדירות הנקיפה של המומנטים, המומנטים המגנטיים נכנסו לתהודה ושינו את כיוונם בצורה מחזורית, דבר שהורגש בבליעת אנרגיה מהשדה המתנודד וייצר בעצם תנודה מחזורית של ספיגת ופליטת פוטונים.
ההסבר להתנהלות שזיהה רבי ניתן במכניקת הקוונטים, לפיה שני מצבי מומנט אלו מייצגים למעשה שתי רמות אנרגיה שונות.
מעבר חלקיק מרמת האנרגיה הנמוכה לגבוהה יותר, מתרחש על ידי בליעת אנרגיה מהשדה המתנודד, ששבה ונפלטת עם הדעיכה חזרה מן המצב המעורר לרמת היסוד (הנמוכה).
כאשר אטום או מערכת שתי רמות מקבילה, מאופיינים כך שכל אוכלוסייתם נמצאת ברמת היסוד ואין שדה חיצוני הפועל עליהם, הסתברות מעבר בין הרמות היא קטנה מאוד וזניחה.
באמצעות הפעלת שדה חיצוני משתנה, כגון קרן לייזר, במערכות אטומיות, ניתן לאלץ מעבר אוכלוסייה מרמת היסוד לרמה מעוררת.
כאשר, כמות האוכלוסייה העוברת בין הרמות וקצבה נקבעים על ידי עוצמת השדה החיצוני ומידת התאמת תדירותו להפרש בין רמות האנרגיה.
משך זמן התואם מעבר של האוכלוסייה כולה בין רמה אחת לשנייה מכונה "פולס ", משך זמן התואם מעבר מחצית מן האוכלוסייה מכונה "פולס ".
תנודות רבי נמצאות בשימוש במערכות רבות.
לאחר גילוין נעשה שימוש רב בתנודות רבי בספקטרוסקופיה מולקולרית.
במחשוב קוונטי נעשה שימוש בפולס כדי לממש את השער הלוגי הקוונטי Hadamard וליצור סופרפוזיציה קוונטית בין שני מצבים קוונטיים, ובפולס כדי לממש את השער הלוגי הקוונטי NOT שמשמש כבסיס לקיוביט.
תנו לסוני צ'אנס היא קומדיית מצבים אמריקאית וסדרת מקור של ערוץ דיסני, בכיכובה של דמי לובאטו.
העלילה עוקבת אחר חייה האישיים, כמו גם אחר התמודדותה של המתבגרת סוני מונרו עם ההסתגלות לחיים תחת אור הזרקורים לאחר שהתקבלה כחברת צוות חדשה בקומדיית המערכונים האהובה עליה "לגמרי במקרה!", תוכנית פופולרית המשודרת בשידור חי עם קהל באולפן.
קומדיה זו הייתה לסדרה המקורית הראשונה של ערוץ דיסני שצולמה במלואה בפורמט הבחנה גבוהה.
יתר על כן היא נמנית בין שלוש סדרות מקור של דיסני המציגות סדרה בתוך סדרה, לצדן של "The Amazing Jett Jackson" ו"שייק".
פרק הבכורה שודר ב-8 בפברואר 2009, ובישראל שודר לראשונה כשנה לאחר מכן ב-1 ביולי 2010. ב-1 ביוני 2009 פורסם כי הערוץ החליט לחדש את הסדרה ולצלם עונה נוספת, כשמנכ"ל ערוץ דיסני העולמי גארי מארש מצהיר "'סוני' הייתה להיט מרגע שעלתה לאוויר".
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 במרץ 2010 ובישראל החלה שידוריה ב-10 בפברואר 2011. שידור פרק הבכורה של העונה הראשונה זכה למדרוג 4.1 בעוד פרק הבכורה של העונה השנייה זכה למדרוג 6.3, כמו גם העונה כולה קיבלה אחוזי צפייה גבוהים יותר בהשוואה לקודמתה.
בתחילת חודש אפריל ולפני הצהרתה של לובאטו, ערוץ דיסני החליט לשווק את הסדרה מחדש תחת השם "לגמרי במקרה!" לקראת העונה השלישית, אם כי היא נחשבת כסדרה-בת.
העונה שמה דגש על קומדיית המערכונים "לגמרי במקרה!" המוצגת בסדרה, להבדיל מהעונות הקודמות שהתמקדו בסצנות מאחורי הקלעים.
השם החדש נחשף ב-4 באפריל 2011 וכאמור בהמשך אותו החודש לובאטו הודיעה על פרישתה.
פרק הבכורה של "לגמרי במקרה!" שודר ב-5 ביוני 2011 וזכה ל-4.1 מיליון צופים, אך עם הזמן אחוזי הצפייה ירדו משמעותית והסדרה בוטלה לאחר עונה אחת שכללה 26 פרקים.
בישראל שודר לראשונה ב-6 בפברואר 2012.
"תנו לסוני צ'אנס" ירדה מהמסך ב-2 בינואר 2011 אחרי שתי עונות ו-46 פרקים.
הסדרה הייתה מועמדת ל-12 פרסים, בקטגוריות שונות, מהן זכתה ב-5. מתוך 5 פרסים, 3 הוענקו ללובאטו.
אליסון "סוני" מונרו (דמי לובאטו) היא נערה מתבגרת מוויסקונסין שנוהגת להעלות סרטונים מצחיקים בכיכובה לרשת.
מפיק קומדיית המערכונים "לגמרי במקרה!", מארשל פייק (מייקל קוסטרוף) נתקל באחד הסרטונים במהלך שוטטות באינטרנט וראה פוטנציאל בסוני.
עד מהרה הוא יצר עמה קשר והציע לה לנטוש את עיר הולדתה ולעבור לגור בהוליווד יחד עם אמה קוני (ננסי מק'קאון) על מנת להשתתף בתוכנית, שהיא במקרה התוכנית האהובה על סוני ממנה היא שואבת השראה לסרטונים חדשים, ולהפוך לחברת צוות קבועה.
סוני נענתה להצעה וטסה לאתר הצילומים שבהוליווד, שם היא נפגשת עם ההפקה וצוות השחקנים; האישיות התוססת של סוני מתנגשת עם האנוכיות של השחקנית הראשית טוני הארט (טיפאני ת'ורנטון), אשר לא ממש נרגשת מהצטרפותה של חברה חדשה לצוות.
מי שמשלימים את צוות השחקנים הם ניקו (ברנדון מייקל סמית') והסיידקיק הנועז שלו גריידי (דאג ברושו), וזורה (אליסין אשלי ארם) המקורית והמוזרה.
בנוסף מתגלה לסוני כי ממול סט הצילומים של "לגמרי במקרה!" נמצא הסטודיו של סדרת הדרמה לנוער "מקנזי פולס", וחבריה לצוות מספרים לה על יריבות ארוכה שקיימת ביניהם.
כשסוני הופכת לחלק מהתחרות המרה בין שני הצוותים היא זוכה להכיר את כוכב הסדרה וכובש הלבבות צ'אד דילן קופר (סטרלינג נייט).
בסופו של דבר אישיותו הבלתי ניתנת לשינוי של צ'אד מביאה את הקשר לידי סיום, אולם השניים מודים בסוף הסדרה שהניצוצות ביניהם עדיין קיימים.
היא קומדיה הבנויה ממערכונים שטותיים אותם מבצעים לרוב כל צוות השחקנים שכולל את סוני מונרו, ניקו האריס, גריידי מיצ'ל, זורה לנקסטר וטוני הארט.
במסגרת המערכונים, אותם השחקנים כותבים בעצמם, הם מופיעים בדמויות שונות להן נלוות תחפושות מגוחכות.
סדרה זו הפכה בהמשך לספין-אוף של הסדרה "תנו לסוני צ'אנס" אחרי פרישתה של לובאטו.
Mackenzie Falls היא דרמת נעורים בה השחקנים משחקים בהגזמה קומית.
שמה לקוח משם הדמות שמגלם צ'אד בסדרה (מקנזי) ומהעיר המוצגת בה, שממוקמת ליד מפל מים .
הסדרה עוסקת במקנזי וחברת המים שלו.
כוכב הסדרה הוא צ'אד דילן קופר ושאר צוות השחקנים כולל את מרתה בלאטיקו (פנלופי בסדרה), סקיילר דה ויין (דבון), צ'סטיטי אן דה וייט (קלואי), פרגוסון מייקלס (טרוור) ופורטלין מדיסון.
התוכנית היא המתחרה העיקרית של "לגמרי במקרה!", ואף על פי ששתיהן מצולמות באותם האולפנים - "מקנזי פולס" מוערכת יותר בגלל היותה סדרת דרמה, דבר אשר מקנה לה הטבות מיוחדות כמו חדר מדיטציה, שירותים לא כימיים, מנות שמורות בקפיטריה ועוד.
אליסון "סוני" מונרו (דמי לובאטו): נערה חברותית, אכפתית, תמימה ואופטימית מוויסקונסין שנוהגת להעלות סרטונים מצחיקים לרשת.
בנוסף היא אוהבת לשיר ויודעת לנגן על גיטרה ופסנתר.
היא מצטיירת לעיתים כמוזרה, שטותית וטיפה ילדותית נוכח התנהגותה האקסצנטרית.
חייה משתנים כאשר היא מקבלת תפקיד ראשי בסדרת המערכונים האהובה עליה "לגמרי במקרה!", זאת לאחר שאחד הסרטונים תפס את תשומת לבו של מפיק הסדרה.
סוני משתדלת לעבוד קשה כדי להפוך לקומיקאית הטובה ביותר שהיא יכולה להיות.
היא ידועה בתור הבחורה הנחמדה בצוות ותמיד תעשה את המקסימום כדי לעזור לחבריה בבעיותיהם.
את הסכסוך המתמשך בין שחקני "לגמרי במקרה!" ו"מקנזי פולס" היא מנסה לפתור בדרכי נועם.
אחד הניסיונות שלה לעשות כן הוא לצאת לדייט עם כוכב הסדרה המתחרה צ'אד דילן קופר, בו היא מתאהבת והם הופכים לזוג.
טוני הארט (טיפאני ת'ורנטון): נערה מפונקת, אנוכית ומניפולטיבית שמתנהגת כמו דיווה.
היא אובססיבית לאופנה, לצבע הוורוד ולעצמה ומתעצבנת כשאינה מקבלת את מה שהיא רוצה.
אמה תמי משמשת כסוכנת שלה, ובתור אמא היא מאוד קשוחה עם בתה.
טוני היא השחקנית הראשית בסדרה "לגמרי במקרה!", ולכן היו לה חששות מפני הגעתה של שחקנית חדשה לסדרה שעלולה לגנוב לה את אור הזרקורים.
כתוצאה מכך היא מתנהגת כלפי סוני בצורה גועלית עם הגעתה להוליווד, אולם בהמשך, כשמתברר שהיא למעשה קינאה לסוני בסתר וכל ניסיונות ההדחקה לכך כשלו, השתיים הופכות לחברות טובות וטוני אף מייעצת ועוזרת לה.
צ'אד דילן קופר (סטרלינג נייט): נער עם ביטחון עצמי מופרז, אגואיסט, מפונק ושובר לבבות בקרב בנות העשרה.
צ'אד הוא השחקן הראשי של סדרת הדרמה "מקנזי פולס", היריבה המרכזית של "לגמרי במקרה!".
הוא בטוח שצוות השחקנים של "מקנזי פולס", כמו גם הסדרה עצמה איכותית ושווה יותר מ"לגמרי במקרה!", ושהוא עצמו השחקן הגדול ביותר בדורו.
הוא בנוסף נוהג להתרברב בכל הצלחה שלו או של הסדרה כדי להוכיח זאת.
במהלך הסדרה הוא מתאהב בסוני, אך מתכחש לזה.
ניקו האריס (ברנדון מייקל סמית'): נער מצחיק ושובב בעל רוח חיובית והחבר הטוב ביותר של גריידי, איתו הוא אוהב למתוח אנשים ולהשתטות.
אביו הוא עורך דין והוא חוגג יום הולדת משותפת עם גריידי.
כאשר הוא נבהל הוא תמיד קופץ לזרועותיו של גריידי.
ניקו הוא אחד השחקנים בתוכנית "לגמרי במקרה!".
הוא מנסה להרשים בחורות בדרכים מוזרות ולפיכך מרבה להיכשל.
אחת הבחורות עליהן הוא דלוק היא פנלופי, שחקנית ב"מקנזי פולס", שדוחה בעקביות כל חיזור שלו ובאופן די משפיל.
גריידי מיטשל (דאג ברושו): נער בעל רוח שטותית והחבר הטוב ביותר של ניקו, שכאשר השניים מבלים ביחד הם לרוב מתנהגים באופן ילדותי.
יש לו אח בשם גרנט שנוהג להקניט אותו משום שאין לו חברה, ואביו הוא יוצא צבא.
גריידי הוא אחד השחקנים בתוכנית "לגמרי במקרה!".
הוא מסוגל לאכול בכל זמן עצם היותו בעל תיאבון גדול, והוא מצטייר כחולמני עצם היותו מאמין בעולמות בדיוניים כמו נרניה ופנדורה.
ניקו וגריידי מרבים להופיע כאיש אחד ולכן לאף אחד מהם אין הרבה תכונות שייחודיות לו.
יש להם הרבה רעיונות מטורפים להשיג דברים שהם חפצים בהם, רעיונות שלרוב לא מצליחים, ובכל פעם שהם בוטחים בצ'אד הם מוצאים את עצמם עצובים, פצועים או במקסיקו.
בסוף העונה השנייה גריידי מצליח להרשים את מל, חברה של סוני, שלבסוף מודה שהיא אוהבת אותו.
זורה לנקסטר (אליסין אשלי ארם): ילדה מניפולטיבית ובעלת אישיות תמהונית שמרבה להעליב ולמתוח אחרים, כמו גם לשדל כסף מניקו וגריידי.
יש לה אייקיו 155 והיא נחשבת לחברה החכמה ביותר בצוות, כמו גם יודעת לנגן בכינור ובחליל, ובקיצור אשת אשכולות.
היא נוטה ללבוש בגדים ייחודים, נוהגת לצותת לשיחות פרטיות ותמיד נדמה כי היא זוממת משהו חשוד.
זורה היא אחת השחקניות בתוכנית "לגמרי במקרה!" ומנחת התוכנית "ידוענים נמתחים".
היא מגדלת נחש בשם ברני וישנה בסרקופג, אף על פי שיש בו משהו שתמיד זוחל לה על הרגל.
האויבת הגדולה ביותר שלה היא דקוטה קונדור, בתו של הבוס הגדול שמנהל את הערוץ.
בעונה השנייה זורה מתגלה כהרבה יותר בוגרת ופחות מוזרה.
כיוון שהשחקנית אליסין אשלי ארם היא תלמידת בית ספר, מספר ההופעות של זורה בסדרה הוא נמוך.
קוני מונרו (ננסי מקיאון): אמה הדאגנית, האוהבת והאכפתית של סוני.
קוני מעט מוזרה אבל היא נותנת עצות טובות ותמיד רוצה את הטוב ביותר עבור בתה.
היא תומכת בהשתתפותה של סוני ב"לגמרי במקרה!", אולם מצפה ממנה להמשיך להשקיע בלימודים ולשמור על סדרי העדיפויות שהיו לה עד כה.
היא וסוני גרות בדירה משותפת.
קוני רוקמת על בד קנבס והיא מכורה ל"מקנזי פולס".
מרשל פייק (מייקל קוסטרוף): המפיק בפועל של "לגמרי במקרה!".
מרשל גר עם אמא שלו והוא מצטייר כאופטימי רוב הזמן, כל עוד לא מדברים על ההתקרחות שלו, וכשיש בפיו חדשות רעות הוא מעדיף לשיר אותן.
מר קונדור (דניאל רובק): המנהל הראשי של "אולפני קונדור".
הוא מבטל את הסדרה של כל שחקן שמעביר עליו ביקורת.
יש לו בת בשם דקוטה שמצליחה להסתיר ממנו את העובדה שהיא למעשה רעה ותוקפנית.
דקוטה קונדור (ג'י הנליוס): בתו בת ה-9 של מר קונדור.
בגלל העובדה שאביה הוא מנהל האולפנים, דקוטה נוהגת לסחוט את המפורסמים כדי שימלאו את בקשותיה, ובשל כל היא עד מהרה הופכת שנואה על כולם, אולם כולם פוחדים לספר למנהל האולפן מחשש שיפטר אותם.
עם זאת, כשמרשל ואביה נמצאים בסביבה היא מצליחה להתחבב עליהם ולהסתיר את האמת.
היא האויבת המושבעת של זורה ונדמה כי הן אויבות ותיקות.
ג'וי ביטרמן (ויקי לואיס): המורה הדיכאונית והרעה של הילדים על הסט.
היא טוענת שלא צחקה מאז שהשתחררה מחיל הים האמריקאי, מה שאולי מסביר את התנהגותה המרירה והקשוחה כלפי התלמידים.
ג'וי גרה לבד עם 16 החתולים שלה והיא מאוהבת במרשל.
מרפי (סטיב הייטנר): השומר הבלתי שגרתי שעובד ליד הסט של "לגמרי במקרה!".
הוא קפדן ולעיתים לוקח את עבודתו ברצינות רבה מדי.
מרפי נוהג לבדוק בצורה מוזרה וחשדנית חבילות שנשלחות לתוכנית והוא לרוב אוכל אותן.
מרפי רואה בניקו וגריידי כאויביו המושבעים ללא סיבה נראית לעין, ומרבה להציק להם; הוא מכנה אותם "גבירותיי" ונוהג לקחת להם את מגש הפיצה, לנגוס בכל משולש ולהחזיר למקום רק כדי לעצבן אותם.
מרתה בלאטיקו (לסלי-אן הוף): אחת השחקניות ב"מקנזי פולס" המגלמת בסדרה את פנלופי.
היא מפלילה את סוני בפשעים שלא ביצעה כדי לגנוב את צ'אד לעצמה, ואף הרחיקה לכת פעם אחת כשכמעט הרגה את סוני באמצעות פצצה.
היא לבסוף נעצרת על ידי המשטרה לאחר שטוני מגלה שהיא התחזתה לוויקי סיקוויץ'.
סקיילר דה ויין (ויליאם ג'ורג'ס): אחד השחקנים ב"מקנזי פולס" המגלם בסדרה את דבון.
צ'סטיטי אן דה וייט (אשלי ג'קסון): אחת השחקניות ב"מקנזי פולס" המגלמת בסדרה את קלואי.
היא מחליפה את פורטלין בעונה השנייה.
פרגוסון מייקלס (דה-ווהן ניקסון): אחד השחקנים ב"מקנזי פולס" המגלם בסדרה את טרוור.
פורטלין מדיסון (ג'יליאן מאריי): אחת השחקניות ב"מקנזי פולס" המגלמת בסדרה את פורטלין.
היא הנערה העשירה והרעה שלרוב לא מצטיירת כחכמה במיוחד.
גרנט מיטשל (פרסטון ג'ונס): אחיו הבריון של גריידי אשר נוהג להתגרות בו ולהציק לו, בעיקר על חוסר המזל שלו עם נשים.
הוא תלמיד קולג' גאה ומצטייר כרודף שמלות, אולם בהמשך הוא מודה כי גריידי הוא החבר הטוב ביותר שיש לו ושהוא מקנא בו עד כדי כך שהיה רוצה להידמות לו.
קרנט משיג לבסוף עבודה ב"אולפני קונדור" כשחקן הראשי ב"מקנזי פולס" במקום של צ'אד.
מל וינטרס (סקיילר די): מלצרית בחנות הקפה "הפטיו" והשכנה החדשה של סוני.
מל דלוקה על גריידי והוא דלוק עליה.
היא מופיעה לראשונה בפרק האחרון של העונה השנייה.
אלבום הפסקול של הסדרה בעל אותו השם יצא לאור ב-5 באוקטובר 2010 דרך חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס.
בישראל הופץ הפסקול ב-11 בנובמבר 2010. האלבום מכיל 9 שירים מתוך שתי העונות, ולמעט שיר אחד שבוצע על ידי להקת אולסטאר ויקנד הם בוצעו על ידי שלושת שחקני הסדרה הראשיים; דמי לובאטו, טיפאני ת'ורנטון וסטרלינג נייט.
במצעד האלבומים בילבורד 200 הגיע הפסקול למיקום שיא 163, מיקום שהפך אותו לפסקול הכי פחות מצליח של לובאטו במצעד זה.
עם זאת, במצעד אחר של בילבורד, US Top Soundtracks, הגיע הפסקול למיקום שיא 8, ובמצעד נוסף שלו, מצעד אלבומי הילדים, הגיע הפסקול למיקום שיא 3. הסינגל המוביל מתוך האלבום "Me, Myself and Time" בביצועה של דמי לובאטו יצא כסינגל שיווקי ב-3 באוגוסט 2010.
הקולות הם מוכוונים, צעד שמבטל את הייחוד הטבעי של כל אחד מקולות הזמרים, ואת המוזיקה מנגנים נגני פרילאנס שאפילו לא ניתן להם קרדיט.
אף אחד מהדברים הללו לא באמת משנה כמובן - הילדים שצופים ב"תנו לסוני צ'אנס" לא שמים קצוץ על שמו של נגן הבס - אולם זה לא מתיישב היטב על לובאטו, לה יש הכי הרבה מה להפסיד כמוזיקאית בהתהוות כשאלבומים כמו זה יוצאים לאור".
הסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום Me, Myself and Time (בתרגום חופשי: אני, עצמי וזמן), בביצועה של דמי לובאטו, יצא לאור דרך חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס ב-3 באוגוסט 2010 בפורמט הורדה דיגיטלית.
השיר הופיע בפרק הרביעי של העונה השנייה והיה לביצוע המוזיקלי הראשון של לובאטו בסדרה.
השם המקורי של הסדרה היה "" (סקטצ'פאד!), ושמה במקור של הדמות הראשית היה מולי מונרו.
בהמשך השם נקבע כ-"Welcome to Mollywood" (ברוכים הבאים למוליווד).
אחרי שהופצו בפומבי החומרים הראשוניים של הסדרה הוחלט לשנות את שמה של הדמות הראשית להולי, ולפיכך הוחלף שם הסדרה ל-"Welcome to Holliwood" (ברוכים הבאים להוליווד).
השינוי הסופי והאחרון היה כאמור לשם סוני מונרו, ולאחר מכן הוענק לסדרה שמה הסופי "Sonny with a Chance".
השם הוא משחק מילים שלקוח מהמשפט "Sunny with a chance of rain" (שמשי עם סיכוי לגשם), אותו אומרים לרוב החזאים, שמשקף את מגוון המצבים הקומיים הבלתי צפויים אליהם נקלעים צוות השחקנים בכל פרק מחדש.
לובאטו נבחנה במקור עם ברידג'יט מנדלר והייתה זו שנבחרה מבין השתיים.
בסדרה מוצגת הסדרה "לגמרי במקרה!" המורכבת ממערכונים, זאת כחלק משימוש באמצעי סדרה בתוך סדרה, וכלל המערכונים מופקים במלואם כסדרה בפני עצמה.
המפיק בפועל של הסדרה, בריאן רובינס שימש בעבר כמפיק בפועל ואף כתסריטאי בקומדיות מצבים דומות המורכבות ממערכונים כמו "All That" ו"המופע של אמנדה" בערוץ ניקלודיאון המתחרה.
נשיא ערוץ דיסני העולמי, גארי מארש טוען כי "סדרה זו נעוצה באחת מתכונות הליבה התימתיות המאפיינות אותנו (הערוץ), שהיא לרדוף אחרי החלומות שלך.
בנוסף הייתה אפשרות לעשות תוכנית היברידית".
צילומי הסדרה החלו ב-15 בספטמבר 2008 והעונה הראשונה כולה צולמה בבמה 11 שבאולפני NBC בברבנק, קליפורניה.
לקראת העונה השנייה הועברו הצילומים לאולפני הוליווד סנטר השוכנים בהוליווד שבקליפורניה, שם צולמו סדרות מקור נוספות מטעם ערוץ דיסני כגון "החיים היפים על הסיפון", "המכשפים מוויברלי פלייס" ו"ג'ונאס".
ב-12 בנובמבר 2010 פורסם כי הפקת העונה השלישית הולכת לצאת לדרך ללא נוכחותה של השחקנית דמי לובאטו, המגלמת את דמותה של סוני מונרו, לאחר שזו רק עתה השתחררה (שבועיים לפני מועד תחילת הצילומים) מאשפוז במכון גמילה והייתה שרויה עדיין בתהליך ההחלמה מבעיותיה הנוגעות לבריאות הנפש.
ב-19 באפריל 2011 הודיעה לובאטו באופן רשמי על פרישתה מהסדרה בריאיון למגזין פיפל, שם הסבירה ש"אני לא חושבת שלחזור ל'תנו לסוני צ'אנס' יהיה בריא לתהליך ההחלמה שלי.
כתוצאה מפרישתה של לובאטו, "תנו לסוני צ'אנס" הפכה לסדרה השנייה של ערוץ דיסני (אחרי "So Weird") במסגרתה שחקן או שחקנית ראשיים עוזבים בעוד הסדרה באוויר, ולסדרה הרביעית של הערוץ (לצד "כל כך רייבן" ו"ג'ונאס") במסגרתה חבר צוות מרכזי עוזב בעוד הסדרה באוויר.
בהתבסס על פורמט חדש, העונה השלישית הפכה לבסוף לסדרה בפני עצמה.
כתוצאה מפרישתה של לובאטו, הסדרה שווקה מחדש לקראת העונה השלישית תחת השם "לגמרי במקרה!" ובמסגרת פורמט חדש לפיו הסדרה תתמקד במערכונים בלבד, בשונה משתי העונות הקודמות שכללו בנוסף סצנות ותעלולים מאחורי הקלעים.
בכל פרק מוצג מערכון פארודי לצד הופעה מוזיקלית בביצועו של כוכב אורח.
השחקנים המקוריים של הסדרה "לגמרי במקרה!" שהוצגה במסגרת "תנו לסוני צ'אנס" המשיכו לככב גם בסדרה זו, הן בתור הדמויות ששיחקו בסדרה המקורית והן בתור הדמויות שמופיעות במערכונים, ואליהם הצטרף בנוסף השחקן סטרלינג נייט.
הצילומים לסדרה החלו ב-30 בינואר 2011, והשם החדש נחשף כשלושה חודשים מאוחר יותר ב-4 באפריל.
רוב הביקורות שקיבלה הסדרה היו חיוביות; מדרוג הסדרה באתר TV.com עומד על 7.4 נקודות מתוך 10 נקודות סך הכל.
אתר Common Sense Media העניק לסדרה 4 כוכבים מתוך 5 כוכבים סך הכל לצד המשוב "נערה מהמערב התיכון סוחפת את הוליווד בסערה; מהנה עבור ילדים בגילאי טרום ההתבגרות".
הפרק הנצפה ביותר של הסדרה "תנו לסוני צ'אנס" הוא פרק הבכורה של העונה השנייה עם כ-6.3 מיליון צופים, ואילו הפרק עם אחוזי הצפייה הנמוכים ביותר הוא הפרק השלישי בעונה השנייה עם כ-2.9 מיליון צופים.
ב-25 באוגוסט 2009 הופץ בארצות הברית אלבום אוסף בגרסת DVD בשם "Sonny with a Chance: Sonny's Big Break" (בתרגום חופשי: "תנו לסוני צ'אנס: הפריצה הגדולה של סוני") שכלל חמישה פרקים מהעונה הראשונה (פרקים 1,2,3,5,19).
יתר על כן, כלל פרקי העונה הראשונה הופצו בגרסת די.וי.די בישראל ובמספר מדינות, ביניהן פולין, מקסיקו וגרמניה.
בישראל הגרסה כללה סרטונים בלעדיים של מאחורי הקלעים, כמו גם מארז של שלושה דיסקים: הדיסק הראשון כלל את הסדרה "מקנזי פולס" במלואה; הדיסק השני כלל את האודישנים של שחקני הסדרה; והדיסק השלישי הכיל מקבץ פספוסים.
זאת ועוד, במשך שתי העונות הופצו שישה מקבצי פרקים שכללו כל אחד בונוס בלעדי.
ב-16 במרץ 2011 הופץ באמריקה משחק הווידאו "תנו לסוני צ'אנס" על ידי Disney Interactive Studios בגרסה לקונסולת המשחקים האלקטרונית הניידת נינטנדו DS.
תנד"י (תנועת נשים דמוקרטיות בישראל.
באנגלית: TANDI - Women Democratic Movement in Israel.) היא תנועת נשים פמיניסטית יהודית-ערבית.
לתנועה 60 סניפים: בנצרת, באום אל-פחם, בתל אביב, בעכו ובעוד כפרים וערים בישראל.
ראשיתה של התנועה בשני ארגונים נפרדים: ארגון נשים פרוגרסיביות הוקם בשנת 1948 (יש המקדימים את תאריך ההקמה לשנת 1947).
בשנת 1949 התאחד ארגון נשים פרוגרסיביות עם ארגון הנשים הפלסטיני נהדא , שמרכזו היה בנצרת, ושינה את שמו ל–ארגון נשים דמוקרטיות בישראל (אנד"י).
בשנת 1954 הצטרפו לארגון נשים שפרשו ממפ"ם, מפלגת השמאל הסוציאל–דמוקרטית, ושם הארגון שונה לאיחוד נשים דמוקרטיות בישראל.
לאחר הפילוג במק"י בשנת 1965, שינה שוב הארגון את שמו ל–תנועת נשים דמוקרטיות בישראל (תנד"י), וזה שמה של התנועה עד היום.
המפלגה הקומוניסטית בארץ פעלה בקרב נשים ויזמה הקמה של תנועת נשים עוד בתחילת דרכה.
מפלגת העובדים הסוציאליסטית (מפ"ס) החליטה מיד עם הקמתה ב-1919 בדבר הקמת מסגרת לפעולת נשים.
(ב-1924 שינתה מפ"ס את שמה ל–המפלגה הקומוניסטית הפלשתינאית).תנד"י קמה ביוזמתן של קומוניסטיות ישראליות, אך מרבית חברותיה אינן חברות המפלגה הקומוניסטית.
תנד"י כתנועה חברתית-פמיניסטית פועלת נגד הכיבוש, למען נסיגת הצבא הישראלי מהשטחים שנכבשו ב-1967 ולכינון מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים המזרחית.
התנועה מנהלת פעילות חינוכית והסברתית למען כינון שלום צודק ויציב בין שני העמים ושואפת למנוע מלחמה מתוך החשיבה ששיעור גבוה של קורבנות המלחמה הם נשים וילדים.
מלחמות גם דוחקות נשים אל השוליים החברתיים והפוליטיים ומסיגות את מעמדן לאחור.
תנד"י נאבקת לכינון שוויון האישה בכל תחומי החיים (בשוק התעסוקה, בפוליטיקה ובחברה) ולוחמת נגד אלימות כלפי נשים ולמען יישומה בישראלי של זכויות הילד.
התנועה פועלת לקידום ערכי השוויון והצדק בחברה הישראלית.
במסגרת פעילות זו שואפת התנועה לשוויון מלא לאוכלוסייה הערבית-פלסטינית ולשאר המיעוטים החיים בישראל.
כרוז של אנד"י בשנת 1949 כלל את עקרונות הארגון וכן תוכניות אופרטיביות.
אלה כללו דאגה לכל בני המשפחה – האישה, הילדים והנוער העובד.
הארגון גייס למאבק למען שוויון לנשים במדינת ישראל בתחום הפוליטי, הכלכלי והתרבותי; לשוויון בפני החוק והמשפט; ולשכר שווה לעבודה שווה.
הארגון קרא לשיתוף פעולה מלא בין נשים יהודיות וערביות בישראל בכינון חזית מאוחדת במאבק למען שוויון האישה ובמאבק העולמי לשלום.
כדי להקל על מצוקתם של ילדי השכונות וילדי העולים החדשים, הקים הארגון גני ילדים, והתעתד לכונן מפעלים נוספים כמו קייטנות ומועדונים.
יחד עם החתירה לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, פעלו חברות אנד"י גם בסוגיות מדיניות ובהן – המאבק נגד פיתוח נשק גרעיני והשימוש בו.
תנד"י פועלת להשגת פתרונות קונקרטיים ופרקטיים לצרכים הסוציאליים של נשים פלסטיניות אזרחיות ישראל באזורים מוחלשים, באמצעות העצמת נשים.
ההעצמה כוללת עידוד נשים ערביות החיות בישראל לצאת ללמוד ולעבוד מחוץ לבית.
לשם כך הקימה התנועה עשרות גני-ילדים ומעונות יום למען אותן הנשים, שקודם לכן התקשו לבצע פעילויות שכאלה בשל כבילתן אל הבית.
תנד"י הייתה הראשונה שהקימה ביישוב ערבי מקלט לנשים מוכות במגזר הערבי.
אחד הפרויקטים של התנועה הוא "פרויקט מנהיגות צעירות" המתמקד באוכלוסיית הנשים הפלסטיניות והיהודיות הצעירות החיות בישראל.
מטרתו – להעצים את הנשים וללמד אותן את זכויותיהן בשלב משמעותי בחייהן.
הפעילות מתקיימת באזורים שונים: בתל אביב-יפו, רמלה, עכו, חיפה וכן באזור המשולש
מ-2003 נשיאתה של התנועה היא חברת הכנסת לשעבר מטעם חד"ש – תמר גוז'נסקי.
במועצת תנד"י 2022 נבחרה נסרין מורקוס לכהונת מזכ"לית התנועה.
"תנו לנו יד ונלך" הוא שיר שכתב צבי זליקוביץ' והולחן על ידי יעקב הולנדר.
השיר בוצע בפסטיבל הזמר של שנת 1973 על ידי הזמרת עירית דותן, בעיבודו של אריה לבנון.
השיר מכיל תיאור נוסטלגי של אתרים שונים בתל אביב הקטנה כפי שהייתה בעבר.
לקראת פסטיבל הזמר והפזמון 1973, שהתקיים בשנת חצי היובל למדינה, ביקש מנהל הפסטיבל, חנוך חסון מיוצרים ישראלים שירים בנושאי הווי "ארץ ישראל הישנה והטובה".
צבי זליקוביץ', שהיה פעיל במועצה לשימור אתרים, ביקש למחות על הריסת הגימנסיה הרצליה לשם הקמת מגדל שלום.
מילות השיר מתרפקות על אתרים "שהיו ואינם" בעיר.
לאו דווקא במובן הפיזי שלהם אלא יותר בהיבט האישי-רגשי, כמקומות שקטים ואינטימיים, המעוררים זכרונות טובים, ואשר נבלעו בקרבה של העיר הענקית שהתפתחה מסביב להם.
אתרים כמו גימנסיה הרצליה, גן רינה, ובית העם העירוני השוכנים לצד חוף ים בתולי עליו פוסעות שיירות גמלים אינם עוד בנמצא, לפחות לא במתכונתם המקורית, ולכן מעוררים במאזין רגשות געגוע, וסקרנות, אשר ייתכן כי ישמשו כמניע לפעולת שימור המבנים והנחלת הזכרונות מן העבר, לדור שלא חווה אותם.
הלחן של הולנדר מעניק לשיר אופי מלנכולי ומרגש, המדגיש את העובדה כי האתרים השונים עדיין קיימים ואולי אף נגישים, אך איבדו את הקסם שהיה טמון בהם ולא יחזור עוד.
ההקלטה הראשונה ב"קול ישראל" המתעדת את עפרה חזה בת ה-15 הייתה עם השיר הזה בתוכנית "תשואות ראשונות", מספר חודשים לאחר פרסום השיר בביצועה של דותן.
במשך השנים פחתו השמעות השיר ברדיו, למעט בתוכניות ייעודיות לזמר עברי כ"שבת עברית" ב-103fm ו"ארבע אחרי הצהריים" בגל"צ.
תרמה לכך גם היעדרותה של הזמרת המבצעת שפרשה מהופעות ומשירה.
השיר "התגלה" מחדש בשנת 2009 בעקבות תחרות לבחירת "שיר המאה של תל אביב" שיזמה עיריית תל אביב-יפו בשיתוף עם גלי צה"ל לרגל חגיגות המאה לעיר.
לכבוד התחרות הוקלטה גרסה חדשה שלו בביצועה של הזמרת מירי מסיקה שאף הופיעה איתו במשותף עם עירית דותן ובליווי מקהלה ושחקנים הלבושים בבגדים תקופתיים במופע הפתיחה של חגיגות המאה לעיר תל אביב.
עם זאת, מעטים מתחו ביקורת שלילית על כך שלמסיקה ניתן חלק גדול בביצוע השיר ואילו דותן הופיעה על תקן "זמרת חימום" ושרה רק חלק קטן.
גם מחיאות הכפיים מצד הקהל למסיקה ספגו ביקורת שלילית בטענה שזוהי השפלה לדותן, המבצעת המקורית של השיר.
תנו רבנן הוא שיר עממי המבוסס על סוגיות ומושגים ביהדות, המסודרים לפי מספרם, בעיקר כאלו הלקוחים מהמשנה ומהתלמוד הבבלי.
השיר בנוי במבנה הפיוט אחד מי יודע.
לא ידוע שם מחברו ולא ידוע כותב הלחן, אך השיר מוכר מיהדות ליטא לפני השואה.
מקובל לשיר את השיר בהזדמנויות שונות.
יש השרים אותו בפסח ואף בליל הסדר, בדומה לשיר אחד מי יודע המקורי, בשבועות או בשמחת תורה.
לעיתים הוא מושר במסיבת בר מצווה בידי חברי החתן.
בדומה לאחד מי יודע גם שיר זה מכיל בתים, העוסקים במספרים הטבעיים מ-1 ומעלה.
לכל מספר מוקדש בית, ואורכם של הבתים הולך וגדל, משום שכל בית נוסף מכיל גם את כל המידע שנכלל בקודמו.
השיר, כמו "אחד מי יודע", מתחיל בכל בית בשאלה מי יודע מה משויך למספר המסוים, והתשובה בהתאם - "אֶחָד מִי יוֹדֵעַ?
אֶחָד אֲנִי יוֹדֵעַ", ואז מופיע הפירוט - כאשר כל אחד מהבתים מתייחס למשנה או לברייתא.
כיאה לשיר עממי, ישנן גרסאות רבות לשיר, חלקן כוללות שלושה עשר בתים (כמו "אחד מי יודע" המקורי), חלקן מסתיימות לאחר עשרה או אחד עשר בתים, וחלקן ממשיכות עד לחמישה עשר בתים או אף יותר.
להלן הבית האחרון, המסכם את כל הבתים:
לשיר מספר גרסאות, כאשר גרסה אחרת לחלק מהשורות היא:
+הפזמוןתרגום הפזמוןתנו תנו רבנן, רבנן בברייתא,
דיהיב לן אוריתא.שנו שנו חכמים, חכמים בברייתא (=חיצונית),
שְׁנַיִם: שְׁנַיִם אוֹחֲזִין בְּטַלִּית - סוגיה נודעת בתלמוד ובמשפט העברי, העוסקת בחלוקת רכוש מטלטל ששני צדדים טוענים לבעלות עליו ללא הוכחות ממשיות לאחד הצדדים ;
שְׁלֹשָׁה: שְׁלֹשָׁה שֶׁאָכְלוּ כְּאֶחָד: כאשר לפחות שלושה בני מצווה אכלו יחדיו, יש לבצע זימון;
אַרְבָּעָה: אַרְבָּעָה אֲבוֹת נְזִיקִין - הסוגים העיקריים של נזק על פי המשפט העברי.
אבות נזיקין אלו מפורטים בהרחבה בתורה - בעיקר בפרשת משפטים (שמות כ"א - כ"ב) ובפרשת אמור (ויקרא כ"ד).
אבות נזיקין אלו הם סמלים לסוגים שונים של נזק; המשנה הראשונה במסכת בבא קמא מונה ארבעה אבות נזיקין ומכנה אותם בשמות "שור", "בור", "מבעה" ו"הבער" (מספר האבות ושמותם אינם נזכרים במקרא).
שְׁמוֹנָה: שְׁמוֹנָה שְׁרָצִים הָאֲמוּרִים בַּתּוֹרָה - בהלכות טומאה וטהרה, טומאת שרץ היא טומאה החלה על פגרים של שמונה בעלי חיים ממשפחת המכרסמים וממשפחת הלטאות;
תִּשְׁעָה: תִּשְׁעָה קַבִּין יֵין קַפְרִיסִין - ציטוט מסממני הקטורת; ולגורסים: "תשע חנויות" - סוגיה נודעת בתלמוד העוסקת באופנים שהולכים אחר הרוב ובמקרים שלא הולכים אחר הרוב אלא חל עליהם דין קבוע.
עֲשָׂרָה: עֲשָׂרָה יוֹחֲסִין עָלוּ מִבָּבֶל - מתוך , כינוי שניתן לעשר המחלקות תחתן סווגו המשפחות שחזרו לארץ ישראל בשיבת ציון, מושג זה מופיע בעיקר בקשרי הנישואין, אך גם בהיררכיה הפנים מדינית-חברתית;
שנים עָשָׂר: דדין היו לכיור.
מבוסס על , לפיה בן קטין עשה לכיור י"ב ברזים.
שלושה עָשָׂר: למצוות, מבוסס על .
תנודות פלזמה, מכונות לעיתים גם גלי לאנגמיור (על שם אירווינג לאנגמיור), הן תנודות מהירות בצפיפות האלקטרונים בתווך מוליך כמו פלזמה או מתכת.
ניתן לתאר את התנודות כאי-יציבות בפונקציה הדיאלקטרית של גז האלקטרונים.
תדירות התנודה מושפעת בצורה חלשה מאורך הגל.
הקוואזי-חלקיק הנוצר כתוצאה מקוונטיזציה של התנודות מכונה פלזמון.
גלי לאנגמיור התגלו על ידי הפיזיקאים האמריקאיים אירווינג לאנגמיור ולואי טונקס בשנות ה-20 של המאה ה-20. הם מקבילים בצורתם לגלי אי יציבות ג'ינס, הנגרמים כתוצאה מאי-יציבויות גרביטציוניות בתווך סטטי.
במתמטיקה ובתורת הקבוצות בפרט, תנאי שרשרת (מאנגלית - Chain Conditions) הם תנאים בדבר סופיות של שרשראות בקבוצות סדורות חלקית.
שימושם הנפוץ הוא באלגברה מופשטת, למשל בחוגים ומודולים.
נאמר ש- מקיימת את תנאי השרשרת העולה, אם כל שרשרת של איברי היא קבועה לבסוף, כלומר קיים מספר טבעי , כך ש:.
נאמר ש- מקיימת את תנאי השרשרת היורדת, אם כל שרשרת של איברי היא קבועה לבסוף.
אלגברה מופשטת היא מהתחומים הנפוצים בהם יש שימוש נרחב בתנאי שרשרת.
בהינתן מבנה אלגברי ותתי מבנים מסוימים שלו (למשל - חוג והאידיאלים שלו), נתייחס אל קבוצת תתי המבנים כאל קבוצה סדורה חלקית, עם יחס ההכלה.
חוג נקרא נותרי אם הוא חילופי ומקיים ACC (תנאי שרשרת עולה - Ascending Chain Condition) על אידיאלים.
במקרה זה, ניתן להוכיח כי היותו של חוג נותרי שקולה לתנאי המקסימום על אידיאלים, האומר כי בכל קבוצה לא ריקה של אידיאלים ישנו אידיאל מקסימלי, וגם לכך שכל אידיאל בו נוצר סופית.
חוג נקרא ארטיני אם הוא חילופי ומקיים DCC (תנאי שרשרת יורדת - Descending Chain Condition) על אידיאלים.
בדומה לסעיף הקודם, ישנה שקילות בין חוג ארטיני לעקרון המינימום על אידיאלים.
ארטיניות היא דווקא תכונה חזקה יותר מנותריות, על סמך משפט הופקינס-לויצקי, הקובע כי כל חוג ארטיני הוא נותרי.
מודול נקרא נותרי, אם הוא מקיים ACC של תתי מודולים.
כמו במקרה של חוגים, תכונה זו שקולה לעקרון המקסימום לתת מודולים ולכך שכל תת-מודול נוצר סופית.
למעשה, המסקנות על תורת החוגים הן מקרה פרטי של מקרה זה, שכן כל חוג הוא מודול מעל עצמו, ותתי המודולים הם בדיוק האידיאלים.
מרחב טופולוגי ייקרא נתרי אם כל סדרה יורדת בהכלה של קבוצות סגורות מתייצבת לבסוף.
הגדרה זו שימושית בגאומטריה אלגברית כיוון שכל יריעה אפינית תחת טופולוגיית זריצקי היא נתרית.
בחוגים ניתן לדבר על תנאי שרשרת גם לסוגים מסוימים של אידיאלים.
למשל, נאמר שחוג מקיים ACC Principal, אם הוא מקיים ACC על אידיאלים ראשיים - כלומר כל שרשרת של אידיאלים ראשיים היא קבועה לבסוף.
תֵנגיז סוּלַכּווֵלידזֵה (בגאורגית: თენგიზ სულაქველიძე; נולד ב-23 ביולי 1956) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות.
הוא שיחק בעמדות מגן וקשר.
לאחר סיום קריירת המשחק מילא תפקיד ניהולי בהתאחדות הכדורגל הגאורגית, וכן פנה לקריירת אימון של בני נוער.
תנגיז סולכוולידזה נולד בשנת 1956 בעיר כותאיסי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות.
הוא החל ללמוד כדורגל בקבוצת הילדים של מועדון קוֹלחידַה כותאיסי, שאותה אימן מיכאֵיל לוֹסַבֵּרידזֵה.
אחר כך עבר לבית הספר לכדורגל של טורפדו כותאיסי, שנוהל על ידי המאמן קַרלוֹ חוּרצידזֵה.
בשנים 1978-1974 שיחק סוכוולידזה בקבוצת טורפדו כותאיסי, שהופיעה בליגת המשנה של ברית המועצות; הוא הופיע במדיה ב-138 משחקים והבקיע שני שערים לזכותה.
במהלך עונת הכדורגל של שנת 1978 עבר סולכוולידזה לדינמו טביליסי מליגת העל הסובייטית וזכה איתה באליפות ברית המועצות השנייה של הקבוצה.
בשנת 1979 זכה עם קבוצת "דינמו" גם בגביע ברית המועצות השני שלה.
ב-20 במרץ 1980 ערך סולכוולידזה את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות (במשחק ידידות מול בולגריה).
באולימפיאדת 1980 במוסקבה, סולכוולידזה הופיע בכל ששת המשחקים של הנבחרת האולימפית של ברית המועצות וזכה איתה במדליית ארד אולימפית (אחרי ניצחון 0:2 על הנבחרת האולימפית של יוגוסלביה במשחק על המקום השלישי).
בשנת 1980 סולכוולידזה הגיע עם דינמו טביליסי, בפעם השנייה, לגמר הגביע הסובייטי; למרות ההפסד במשחק, הקבוצה הגאורגית נשלחה למפעל גביע מחזיקות הגביע האירופי, כי המנצחת סיימה במקום השני בליגת העל הסובייטית וקיבלה את הזכות להתמודד בגביע אופ"א; באותה שנה סולכוולידזה זכה בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
בשנים 1981-1980 סולכוולידזה השתתף במשחקיה של דינמו טביליסי בגביע אירופה למחזיקות הגביע; ב-13 במאי 1981 הוא זכה איתה בגביע האירופי; בנוסף, בשנת 1981 סולכוולידזה זכה עם קבוצתו במדליית ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1980–1981 סולכוולידזה השתתף בשישה מתוך שמונת המשחקים של נבחרת ברית המועצות במוקדמות מונדיאל 1982 (מול איסלנד, ווילס, טורקיה וצ'כוסלובקיה).
בשנים 1980 ו-1981 סולכוולידזה נכלל פעמיים ברציפות ברשימת 11 המצטיינים של עונת האליפות בברית המועצות (כשחקן המצטיין בעמדה שלו); בשנת 1981 הוא גם זכה בתואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות.
במונדיאל 1982 בספרד, סולכוולידזה השתתף בארבעה מחמשת המשחקים של ברית המועצות (מול ברזיל, ניו זילנד וסקוטלנד בשלב הבתים הראשון; מול פולין בשלב הבתים השני).
בשנת 1983 סולכוולידזה הופיע בחמישה מששת משחקיה של נבחרת ברית המועצות במוקדמות אליפות אירופה 1984 (מול פורטוגל, פולין ופינלנד); בשנת 1984 הוא נכלל בפעם השלישית ברשימת 11 המצטיינים של ליגת העל הסובייטית (כשחקן המצטיין בעמדה שלו).
בשנים 1985-1984 סולכוולידזה השתתף בארבעה משמונת משחקיה של נבחרת ברית המועצות במוקדמות מונדיאל 1986 (מול דנמרק, שווייץ, אירלנד ונורווגיה).
בשנת 1987 סולכוולידזה השתתף במשחק נוסף של הנבחרת הסובייטית במוקדמות אליפות אירופה; הוא הופיע גם במשחקיה של דינמו טביליסי בגביע אופ"א והגיע איתה עד שמינית הגמר (השלב השלישי).
באליפות אירופה 1988 במערב גרמניה, סולכוולידזה השתתף בשניים מחמשת משחקיה של נבחרת ברית המועצות; שניהם היו בשלב הבתים: משחק הניצחון (0:1) על הולנד ומשחק התיקו (1:1) מול אירלנד; באותה אליפות ברית המועצות הפסידה בגמר להולנד, וסולכוולידזה זכה במדליית כסף על סגנות אליפות אירופה כחלק מהנבחרת הסובייטית.
המשחק מול אירלנד באליפות אירופה, הייתה משחקו האחרון של סולכוולידזה במדי נבחרת ברית המועצות; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-49 משחקים והבקיע שני שערים לזכותה.
עונת 1988 הייתה עונתו האחרונה של סולכוולידזה בדינמו טביליסי; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-279 משחקים והבקיע 21 שערים לזכותה.
בשנת 1989 סולכוולידזה שיחק בקבוצת יפ"ק הולמסונד מליגת המשנה של שוודיה; הוא הופיע במדיה ב-14 משחקים והבקיע שער יחיד לזכותה; אחרי עונת כדורגל זו, סולכוולידזה סיים את קריירת המשחק.
בשנים 1998-1990 סולכוולידזה מילא תפקיד ניהולי בהתאחדות הכדורגל הגאורגית; הוא גם עסק באימון במגוון מסגרות: אקדמיית כדורגל פרטית שהקים בשנת 1991, קבוצת הנערים (עד גיל 14) של מועדון "נוֹרצ'י דינַמוֹאֵלי" טביליסי, נבחרת הנערים (עד גיל 16) של גאורגיה (1995-1994, 2000).
סגנות אליפות אירופה בכדורגל: מערב גרמניה 1988
מדליית ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית:1981
נכלל שלוש פעמים בשימת 11 המצטיינים של עונת האליפות בברית המועצות: 1980, 1981, 1984
"תְּנוּ לַקֵּיסָר אֶת אֲשֶׁר לַקֵּיסָר" הוא תחילתו של משפט המיוחס לישו ורשום בבשורות הסינופטיות הרשומות בברית החדשה.
נוסח המשפט המלא הוא "תנו לקיסר את אשר לקיסר, ולאלוהים את אשר לאלוהים" .
זהו אחד הביטויים המוכרים והמצוטטים מהברית החדשה, והוא מצוטט באופן נרחב בדיונים הנוגעים ליחסי דת ושלטון (דת ומדינה).
המשפט המקורי בא בתגובה לשאלה שנשאל ישו, האם יהודי מאמין נדרש לשלם את המס לקיסר.
השאלה ותשובתו של ישו פותחים דיון נרחב בשאלה כיצד נדרש האדם המאמין להתייחס לסמכות המדינה הארצית, כאשר היא עומדת בסתירה או באי-התאמה לאמונותיו שלו או לציוויי האל.
בכל שלוש הבשורות הסינופטיות מובהר שהשאלה נשאלה על מנת להציב מלכודת לישו, ולגרום לו להשיב תשובה שתציגו כמורד במלכות ותסכן אותו, בשאלה אודות עליונות סמכות האלוהים על סמכות הקיסר ורשויות האימפריה הרומית.
בספר הבשורה על-פי מתי כ"ב, 15–22, ובבשורה על-פי מרקוס, י"ב, 13–17, רשום כי השואלים היו הפרושים (מהם יצאה לימים היהדות הרבנית) וחסידי המלך הורדוס.
לעומתם, בבשורה על-פי לוקאס כ' 20–26, נאמר רק כי השואלים הם "מרגלים" שנשלחו על ידי אנשי החוק וראשי הכהנים.
הדבר הצפוי והמתבקש היה, שישו יתנגד למס, ויבהיר כי סמכות האל עליונה על סמכות הקיסר ונציגיו ובכך יערער על סמכותו של המושל.
מושל הפרובינקיה היה פונטיוס פילאטוס, שהיה האדם האחראי על איסוף של מיסים בממלכת יהודה, והיה נחוש בדעתו להכפיף את חוקי הדת לחוקי הקיסר.
בתחילה, השואלים משבחים את ישו על היושרה שלו, על החלטותיו ללא משוא פנים, ועל מסירותו לאמת.
בהמשך הם שואלים אותו, באם זה נכון עבור היהודים לשלם את המיסים שנדרשו על ידי קיסר.
בבשורה על-פי מרקוס י"ב 15, מנוסחת השאלה באופן פרובוקטיבי אף יותר, "אנחנו צריכים לשלם או לא?".
בתחילת תשובתו, ישו משיב לשואלים ומכנה אותם "צבועים".
הוא שואל אותם האם יש ברשותם מטבע רומאי אשר יהיה מתאים לצורך תשלום מס לקיסר.
אחד מהם הראה לו ססטרטיוס או דנאריוס (מטבע רומאי).
ישו שואל אותם, מי היא הדמות המתוארת על המטבע והכתובת המצורפת.
הם השיבו "הקיסר", והוא הגיב: "אם כן, תנו לקיסר את אשר לקיסר; ולאלוהים את אשר לאלוהים".
ייתכן כי המטבע הרומי שהיה בשימוש באותו זמן, ולכן עליו הצביע ישו, היה הדנאריוס המתאר את טיבריוס.
הכיתוב בצד הקדמי הוא "הקיסר אוגוסטוס טיבריוס, בנו של אוגוסטוס האלוהי".
הטקסט רשום בכתב יווני עתיק, כתיבה שכפי הנראה שיוותה כבוד לדמות המופיעה עליה.
בצד השני של המטבע מופיעה אישה יושבת, שדיוקנה הוא כפי הנראה של ליוויה, רעייתו השלישית של הקיסר אוגוסטוס והאישה הבולטת ביותר בתחילתה של התקופה האימפריאלית ברומא.
היא מחזיקה שרביט ועלה זית, בדומה לאלת השלום פאקס.
אחרים סוברים, לעומת זאת, כי הדנאריוס לא היה בשימוש באותה תקופה במקום כה מרוחק גאוגרפית כפרובינקיה יודיאה, אלא המטבע האתונאי טטרדרכמא, שעליו הייתה חקוקה דמות ראשו של טיבריוס בצד אחד, ושל אביו אוגוסטוס מהצד השני.
אפשרות נוספת היא כי היה ברשותו דנאריוס עם דיוקנם של אוגוסטוס, כאשר בצד השני היו גאיוס ולוקיוס, או לחלופין מטבע שעליו חקוקים יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס.
בכל מקרה, כל מטבע עליו הייתה חקוקה דמות של קיסר שדימה עצמו לאל, הייתה עשויה להיות עבירה על האיסור היהודי לעבודת אלילים, האוסר על "פסל וכל תמונה".
כך שמעבר לסיכון בשאלת הנאמנות לקיסר, הייתה פה שאלה של חילול הקודש, בשימוש במטבעות אלה, דבר שהציב את ישו במלכודת מילולית, לכאורה, בכל תשובה שבה היה בוחר.
ההתנגדות לתשלום מיסים בממלכת יהודה
המיסים הכבדים שהיו מוטלים על פרובינקיה יודיאה מצד רומא, הובילה להתנגדות עממית ולמהומות.
חוקר הברית החדשה וילארד סוורטלי, כותב: המס המוזכר בטקסט היה מס ספציפי...
היה זה מס גולגולת שהונהג בשנה השישית לספירה, כדי לאמוד את המשאבים העומדים בפני היהודים על מנת להיערך למרד אפשרי.
יהודה הגלילי שחי באותה תקופה, היה מנהיג כת דתית יהודית בסוף תקופת בית שני, אשר מרדה באימפריה הרומית.
האידאולוגיה שלו הוזכרה על ידי יוסף בן מתתיהו, וממנה צמחה מאוחר יותר תנועת הסיקריים.
התנועה התנגדה למיסוי ולשליטה בהם, ותמכה בפעולות אלימות כנגד הרומאים כמו גם נגד מתנגדים פוליטיים מקרב היהודים.
בספר מעשי השליחים (5:37), מתואר ניסיון ההתנגדות המאורגנת של יהודה הגלילי, שדוכאה על ידי הרומאים בקושי רב.
ההתנגדות לתשלום המיסוי לשלטון הרומי, הייתה לטעמם של הקנאים מרכיב משמעותי בשיעבוד הרומי, והמריצה את התלקחות המרידות.
פסוק זה הוא בסיס לדיונים נרחבים גם כיום, בעולם המודרני, בהקשר של הפרדה בין דת למדינה וסרבנות מיסים.
ישו מגיב כפי הנראה גם לנציב הרומי של ממלכת יהודה, פונטיוס פילאטוס על משנתו.
בקדמוניות היהודים (ספר שמונה-עשרה, פרק 3) מתאר יוסף בן מתתיהו את תקופת שלטונו של פילאטוס, שהחלה בתקרית חמורה.
פילאטוס הציב בירושלים מספר "פרוטומות" - דיוקנאות של הקיסר טיבריוס.
מבחינה שלטונית, הדבר נעשה כדי לשפר את מיתוגה של ירושלים, ובכך להשוותה לערים אחרות באימפריה, שנחשבו גדולות וחשובות, בהן הוצבו פיסלי הקיסר.
הדבר היה אמור לרומם את מעמדה.
אלא שמבחינת התושבים היהודים, היה הדבר בניגוד לנוהג שאסר הצבת פסלים בירושלים, דבר אותו ראו כמנוגד לציווי התורה, נוהג שכובד בהסכמה בשתיקה עד אז על ידי הרומאים.
תקרית זו נחשבה על ידי היהודים כהתגרות.
בתגובה קיימו היהודים שביתת שבת מול ביתו של פילאטוס בקיסריה.
משנוכח פילאטוס כי היהודים מוכנים להיהרג על קידוש השם ולא לאפשר את הצבת הפסלים בירושלים, למרות שדרוגה של העיר, הוא הורה על הסרתם.
אירוע נוסף עליו מספר יוסף בן מתתיהו, היה מה שנחווה על ידי היהודים כביזת אוצר בית המקדש.
מבחינת פילאטוס, השימוש באוצר בית המקדש למעשה נועד להטיב עם העיר ותושביה: באמצעות הקמת אמת מים.
אף שכוונתו של פילאטוס הייתה חיובית - להזרים מים לאזור המקדש על-מנת לאפשר את ניקוי רחבת המקדש שהצחינה מדם הקרבנות, הנוצות ושאר חלקי החיות הטבוחות - עורר אירוע זה במיוחד את כעס הבריות.
במקרה זה, לנוכח ההתארגנות המרדנית כנגד הרומאים, שילח בהם פילאטוס את חייליו שערכו שם טבח באנשים.
משפטו של ישו "תנו לקיסר את אשר לקיסר", תואם גם את עמדתו על ההתנגדות הדתית בממלכת יהודה למעשיו של פונטיוס פילאטוס.
הוא מחווה דעה על ההתנגדות הדתית בממלכת יהודה למעשיו של פונטיוס פילאטוס, התנגדות שבמבט לאחור אכן קירבה את הקץ.
הדיון בשאלה האם הפרדת הדת מהמדינה היא הדבר המומלץ בכל עת, לא תמיד היה מקובל גם על העולם הנוצרי עצמו, ונחשב כמקובל יותר ויותר רק במאות שנים האחרונות.
תנה היא דמות בדיונית של גיבורת-על חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Eternals #5 מנובמבר 1976, ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ק קירבי.
תנה היא בתו הבכורה של מלך הנצחיים זוראס, שנולדה בשם אזורה על שמו, וגדלה במושבת הנצחיים באולימפיה, יוון.
כאשר האלים האולימפיים הגיעו ליוון ונפגשו עם הנצחיים, שתי הקבוצות הבחינו בדמיון בין זוראס ואזורה, לבין זאוס ואתנה.
בהסכם בין שתי הקבוצות הוסכם כי הנצחיים ישמשו כנציגיהם של האלים האולימפיים עלי אדמות, ושמה של אזורה שונה בצו מלכותי לתנה מטרה לחזק את הדמיון בינה לבין האלה אתנה.
היות שהשנים שעברו טשטשו את הדמיון בין שתי הקבוצות, תנה נחשבה בידי תושבי יוון לאלה היוונית עצמה, והיא טוענת שהעיר אתונה נבנתה לכבודה.