tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נפח המאגמה המשוער שהתפרץ במהלך אירוע זה הוא כ-18x106 מ"ק, ויצר שכבה של קרום אוקייני חדש, בעובי ממוצע של 75 מטר.
שלא כמו רוב הרכסים המרכז אוקייניים, לרכס גורדה יש עמק ביקוע גדול (בקיעה), הנראה בדרך כלל באזורים עם מרכזי התפשטות איטיים.
זה נגרם עקב הקרום האוקייני הדק במיוחד שמתחת לרכס, וטמפרטורות המעטפת קרירות יותר מאשר ברכסים תת-אוקייניים אחרים.
לרכס גורדה עומק ממוצע של 3000 מטר, כאשר בכמה מקומות מגיעים לעומק של 3500 מטר.
קירות העמק תלולים, וברוב המקרים נותנים תבליט אנכי של מעל 1000 מטר.
קרקעית עמק הרכס הדרומי מולאה בכ-1000 מטר של משקעים מהשוליים היבשתיים, שרובם הובאו על ידי זרמי עכירות.
עמק הרכס המרכזי מכיל בזלת חשופה, ועמק הרכס הצפוני מכסה מעט משקעים.
רכס בּרֶיְיקְנֶק הוא רכס הרים לאורך נהר ההדסון בין ביקון לקולד ספרינג , שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית.
הרכס משתרע על הגבול בין מחוזות דאטצ'ס ופטנאם.
צוקיו הסלעיים הייחודיים נראים למרחק רב כשמתקרבים אליו מדרום, ויחד עם הר סטורם קינג בגדה הנגדית של הנהר יוצרים "שער רוח", השער הצפוני הציורי לרמות ההדסון.
יש ברכס עצמו מספר פסגות.
הגבוהה ביותר נמצאת במרחק מה בפנים הארץ, ומגיעה לגובה של כ-384 מטר מעל פני הים.
הצד הדרומי של הפסגה ידוע בצוקים המרשימים שלה, תוצאה של חציבה בשנים עברו.
הפסגה שוכנת בתוך פארק המדינה הדסון היילנדס , ומציעה נופים של הנהר והאזור והיא פופולרית למדי בקרב מטיילים, עד כדי כך שהוקמה תחנת דגלים לרכבת בקו מטרו צפון , העובר ממש ליד בסיס הרכס, לאורך כביש ניו יורק 9D .
בשנת 1932 נחפרה מנהרת כביש מתחת למדרונות המערביים של הפסגה.
כיום היא מוגדרת כחלק מכביש 9D.
אף על פי שקיימים מספר מסלולים, רוב המטיילים לוקחים את המסלול הלבן-סגול במעלה הצד המערבי של ההר, המתחיל בצד המערבי (דרומה) של כביש 9D ליד המנהרה.
לאחר הקפת המסלול כדי לחצות את המנהרות, מתחילה עלייה תלולה, סלעית ומאתגרת, אל הגבשושית הראשונה של ההר, כ-219 מטר מעל הנהר, משם נשקפים נופים של הנהר ורמות ההדסון.
המסלול ממשיך בצורה דומה מעל הגבשושיות הנותרות עד שהוא מגיע לפסגה, אך ממשיך הלאה והופך לשביל שעובר על פני מספר פסגות נוספות, ובסופו של דבר מסתיים במגדל האש של ביקון, ממנו למטיילים יש אפשרות להסתובב ולחזור באותה דרך.
עם זאת, ישנם שבילים קטנים נוספים המובילים מהשביל הלבן, שכן ישנם שבילים כחולים, אדומים וירוקים שעולים מהפסגות השונות האחרות, שהשביל הלבן-סגול חוצה.
הם משמשים כקיצור דרך לבסיס ההר, כמו גם שבילים המובילים לחלקים אחרים של אזור פארק המדינה של רמות ההדסון.
רכס ברייקנק בנוי בעיקר מסלעי גרניט וגנייס מעידן הפרקמבריון בני יותר ממיליארד שנים.
סלע האם מקומט, שבור ועבר התמרה נרחבת.
מסלע זה אופייני למחוז הסלעי של רמות ההדסון.
הגנייס כולל מינרלים כמו פצלת השדה, קוורץ, אמפיבול, פירוקסן ונציץ, עם פסים גלויים של מינרלים בהירים וכהים.
הגאולוגיה של הר סטורם קינג כוללת את גרניט המפורסם של סטורם קינג, סלע מגמטי קשה מאוד, חלק מפלוטון סינקלינל גדול יותר ברמות ההדסון.
גרניט זה מקורו מגמטי ופוסט-טקטוני, והוא שונה במקצת מהסלעים שמסביב שעברו מטמורפוזה.
גרניט סטורם קינג ידוע בעמידותו בפני סחף, מה שתורם לגובהו והמצוקים של ההר בגלל קושי וצפיפות הגרניט הזה, לקח 17 חודשים להשלים את המנהרה באורך 240 מטר.
זהו קצב של פחות משני מטרים ביום.
הסיבות להבדל בין הסלעים למרות סמיכותם
ההבדל נובע משוני בהיסטוריה ה גאולוגית של כל אחד מהסלעים, למרות סמיכותם הגאוגרפית.
רכס ברייקנק מורכב בעיקר מגנייס וגרניט פרה-קמבריוני שעברו מטמורפוזה רבה, המשקף היסטוריה ארוכה של קבורה עמוקה, דפורמציה והתגבשות מחדש בתנאי טמפרטורה ולחץ גבוהים במהלך אירועי בניית הרים קדומים (אורוגניות).
תהליך זה הביא למראה העלוותי והמפוספס האופייני לגנייס עם עורקים של גרניט המשולבים בו.
השטח סבוך ומקומט המשקף פעילות טקטונית עזה במשך מאות מיליוני שנים.
הר סטורם קינג, לעומת זאת, מתאפיין בפלוטון גרניט בולט.
גרניט זה מייצג חדירת מגמטית מאוחרת יותר לסלעים המטמורפיים העתיקים יותר שמסביב, לאחר ששלבי העיוות והמטמורפיזם העיקריים הסתיימו.
בהיותו מגמטי במקורו, ופוסט-טקטוני, גרניט זה פחות מעוות ופחות עבר מטמורפוזה בהשוואה לגנייס של רכס ברייקנק.
חדירתו גרמה להתיישבות מקומית של הסלעים שמסביב, אך שמרה על מרקם מסיבי וגבישי יותר, מה שהופך אותו לעמיד יותר בפני סחף ומעניק להר סטורם קינג את צורתו הייחודית ואת קשיותו.
לסיכום, ההבדל נובע מתזמון ואופי התהליכים הגאולוגיים: סלעי רכס ברייקנק עברו התמרה עמוקה ועיוות במהלך אירועים טקטוניים מוקדמים, בעוד שהגרניט של הר סטורם קינג נוצר מאוחר יותר כחדירה מגמטית, לאחר אירועי עיוות משמעותיים אלה.
זה מסביר את הניגוד הליתולוגי, למרות הקשר המרחבי ההדוק ביניהם באותו רכס הרים.
פנורמה של הר סטורם קינג ונהר ההדסון מנקודת התצפית הראשונה של רכס ברייקנק.
רכס הרים הוא קבוצת הרים התחומה על ידי אובייקטים גאוגרפיים כגון עמקים או ערוצי נחל, המפרידים בינה לבין הרים נוספים.
הרים יחידים בתוך אותו רכס הרים, אינם בהכרח בעלי אותו מקור גאולוגי, והם עשויים להיכלל באורוגנזה שונה, כמו הרי געש.
רכסי הרים (לעיתים קרובות מוארכים) הם תוצאה של תזוזת לוחות טקטוניים, והתרוממות הקרקע בעקבות התנגשות ביניהם.
דוגמה לכך הם הרי ההימליה שנוצרו כתוצאה מהתנגשות הלוח ההודי עם הלוח האירואסייתי.
לפעמים לוח אחד נדחף על ידי לוח אחר שנכנס מתחתיו ומרים את השני על גביו.
הלוח שמתרומם יוצר את ההר.
בהרים שנוצרו מתהליך זה ניתן לראות עד עומק מסוים את השכבות השונות ולאחר מכן חזרה על אותן שכבות עליונות, שכן אלו שני לוחות זהים בשכבותיהם.
תהליך מסוג זה אורך מיליוני שנים ובדרך כלל נוצרים הרי געש תוך כדי התהליך, כמו הר וזוב שבאיטליה.
שרשרת הרים בודדים בדרך כלל נוצרת מפעילות וולקנית שמתרחשת בפנים כדור הארץ, כמו שרשרת הרים בהוואי.
במקרה זה, "נקודה חמה" בשילוב תנועת לוח טקטוני יוצרת הרי געש אחד אחרי השני במרחק מה זה מזה.
רכס ההרים הארוך ביותר בעולם הוא האנדים.
רכס ההרים הגבוה ביותר בעולם הוא ההימלאיה.
רכסי הרים תומכים במספר סביבות אקולוגיות יבשתיות ובגבהים משתנים.
יערות עצי מחט - בגבהים בינוניים.
טונדרה - בגבהים גבוהים ובאקלימים קרים.
רכס החברה המלכותית הוא רכס הרים שגובהו 4,025 מטרים, הנמצא בחוף המערבי של מצר מקמרדו, בין קרחון קטליץ, קרחון סקלטון וקרחון פראר שבאנטארקטיקה.
רכס ההרים התגלה בשנת 1841 על ידי רב החובל ג'יימס קלארק רוס, מגלה מדף הקרח רוס.
הרכס נחקר על ידי משלחת החקר הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה, בראשות רוברט פלקון סקוט אשר חקר את אנטארקטיקה בין (1901–1904).
הרכס נקרא על שם החברה המלכותית הבריטית אשר מימנה את משלחת המחקר.
סקוט קרא לפסגות ההרים על שם ראשיה של החברה המלכותית.
רכס החוף (בספרדית: Cordillera de la Costa) הוא כינוייו של רכס הרים במערבה של יבשת אמריקה הדרומית לאורך חופו של האוקיינוס השקט, במקביל להרי האנדים, המשתרע לאורכה של צ'ילה ודרומה של פרו.
ראשיתו של הרכס בהר טונגה (Cerro Tunga) בצפון, בסמוך לעיר פראקאס (Paracas) שבפרו, עבור בגבעת אריקה (morro de Arica), תחילתו במדינת צ'ילה, וסופו בחצי האי טאיטאו (Península de Taitao), בסופו של לוח נסקה (Nazca), לוח טקטוני בדרום האוקיינוס השקט.
רכס החוף נמוך בצורה ניכרת מהרי האנדים, והפסגות הגבוהות ביותר בו נמצאות ברכס ויקונייה מקנה (Sierra Vicuña Mackena), שגובהן כ-3,000 מטרים.
עם זאת, על אף שמקורות הרכס אינם ידועים, שוררת הסכמה בין הגאולוגים כי רכס החוף עתיק יותר מהרי האנדים.
אין ברכס כל פעילות געשית.
את הרכס מחלקים נהרות, היורדים מהרי האנדים מערבה, למספר רכסי משנה.
רכס הרי האולימפיק הוא רכס הרים בחצי האי האולימפי במערב וושינגטון, בארצות הברית.
הגבוה ביותר (2,427 מטר) הוא הר האולימפוס.
רוב ההרים נכללים בגבולות הפארק הלאומי אולימפיק.
הרי האולימפיק מסודרים בצורת אשכול, פסגותיהם תלולות ומוקפות ביערות.
באזור ההרים יורדת כמות גדולה של משקעים ולכן יש מספר גדול של קרחונים המגיעים עד לגובה 1,500 מטר מעל גובה פני הים.
על הרי האולימפיק יש כ-266 קרחונים והבולט ביותר נמצא על הר האולימפוס, ומכסה כ-10 קילומטרים רבועים.
רכס הכורכר הצפון-מערבי של תל אביב הוא שריד לבית גידול חולי על גבעות הכורכר והחמרה שאפיינו את מישור החוף, בעיקר בין העיר תל אביב-יפו של ימינו ובין מישור חוף הכרמל, ותופעת טבע עולמית ייחודית במזרח אגן הים התיכון.
הרכס מתנשא לרום של עשרות מטרים, משתרע מגבול הרצליה דרומה עד לחוף וטיילת תל ברוך.
רוחבו כשלוש מאות מטרים, והוא נתחם בצדו המזרחי ברחוב 2040 (כיום גם בסמיכות לחלק הצפוני והנבנה של רחוב ההמשך לרחוב אבן גבירול- "אבן גבירול צפון").
לאורך החוף למרגלות הרכס עובר שביל ישראל.
הרכס כולל מערכות אקולוגיות המספקות שירותים אקולוגיים לסביבתו, משמר מגוון ביולוגי ייחודי, ומהווה נקודת תצפית אל המרחב הפתוח.
בעבר ובהווה האזור הוא שמורה בלתי מוכרזת של טבע עירוני "פראי", בקרבת שכונות העיר ולרווחת תושביה, שיד אדם מיעטה להתערב בו.
תושבי תל אביב והסביבה ניהלו מאבק מוצלח למען הכרזתו של רכס הכורכר כשמורת טבע עירוני, במקביל לפיתוח העירוני בכל האזור שהחל אחרי הפסקת פעולתו של שדה דב ב-2019, ואשר סיכן עוד יותר את עתידו של רכס זה כשטח טבע עירוני פתוח.
בספטמבר 2023, לאחר שבע שנות עבודה ותכנון בקירוב- חנכה עיריית תל אביב את טיילת המצוקים לאורך המצוק אשר מחברת את חוף תל ברוך עם חוף הצוק.
הטיילת הזו, היא חלק מפארק חופי שיכלול את מרבית הרכס של הכורכר באזור בין תל אביב, הרצליה, וגם רמת השרון (האזור שבין צומת גלילות של רמת השרון, הרצליה פיתוח, וצפון מערב תל אביב).
תל רֶקִּית הוא הנקודה הגבוהה ביותר ברכס הכורכר הצפון מערבי של תל אביב, 30 מטר מעל קו החוף.
בתל נמצאו שרידים של מחנות פרהיסטוריים משלהי התקופה הפלאוליתית העליונה וכן מהתרבות הכבארית של תחילת התקופה האפיפלאוליתית.
עד 1948 ישבו בתל בדואים משבט ערב אל-קורעאן, בסמוך לקברו של השייח' סעיד אל-קורעאני.
בימי מלחמת העולם הראשונה שימש התל יחידת תותחנים עות'מאנית.
במשך כמה עשורים עד 2012, פעל מתקן של צה"ל על תל באזור הכורכר שנמצא בין החופים תל ברוך והצוק.
קרקע חי צומח אקלים ונוף ברכס
רכס הכורכר הוא נקודת מפגש בין אקלים ים-תיכוני וקרקע דמוי מדברית, החולות מהם נוצרו קרקעות הכורכר והחמרה המרכיבות את בית הגידול החולי שעל הרכס הוסעו ממדבר סהרה באמצעות הנילוס וזרימת מי הים התיכון ממערב למזרח אל חופי ישראל, וככזה הוא מהווה את נקודת התפוצה הצפונית ביותר למיני צומח וחי מדבריים.
אדמת המרזבה ממזרח לרכס ולכביש 2040, כבדה, ובעלת יכולת ניקוז נמוכה.
נגר עילי המתקשה לפרוץ את הרכס בדרכו לים חובר לנגר עילי הזורם מן הרכס לכיוון המרזבה ממערב למזרח וכך מתהוות ביצות ושלוליות חורף בעורף הרכס, כדוגמת שלולית החורף ממזרח למגדלי נאמן.
תסקיר השפעה על הסביבה שערך ב-2012 האקולוג, ד"ר עודד כהן, באזור הרכס, קובע, "שבאזור נמצאים 180 מינים של צמחי בר.
מדובר לדבריו בשמונה אחוזים מכלל מיני הצומח בישראל בשטח יחסית מצומצם.
נסקרו צמחים מוגנים בישראל, מינים אנדמיים ומינים ברשימת צמחי בר שבסכנת הכחדה בישראל.
כמו כן אותרו 17 מינים של זוחלים ודו-חיים ובהם חמישה בסכנת הכחדה.
השרקרק המצוי המקייץ בישראל מקנן במחילות הנחפרות במצוקי הרכס והוא אחד מתוך 72 מינים של ציפורים מקומיות וחולפות שנצפו באזור הרכס המשמש נקודת עצירה למנוחה או שהייה ארוכה יותר לקראת נדידה.
גם השועל נמנה עם דרי הרכס.
הרכס משמש בית גידול לחרקים מאביקים המספקים שירותי האבקה לגידולים חקלאיים בשדות הקרובים.
קיפוד החולות, יונק שוכן חול, המצוי בסכנת הכחדה, אף הוא חי ברכס.
המאבק להצלת רכס הכורכר ושלולית החורף למרגלותיו
המאבק להצלת הרכס הוא חלק מהמאבק הכולל להצלת הסביבה החופית של ישראל.
התוכנית כוללת בנייה בתחום 300 המטרים מקו המים המחייבת אישור מיוחד של הוועדה לשמירת הסביבה החופית על פי חוק שמירת הסביבה החופית, 2004.
לעומת זאת, מטרת המאבק היא החרגתו של הרכס וסביבתו הקרובה מגבולות תוכנית העירייה והכרזתם כשמורת טבע עירונית, כמקובל בערים רבות בעולם.
המועצה הארצית לתכנון ובנייה דנה בתוכנית ומונח לפניה ערר שהגיש פורום התושבים למען טבע עירוני ואיכות הסביבה בתל אביב-יפו.
בערר מתבקשת המועצה "לבטל את התוכנית כולה לצורך תכנון המרחב הכולל מחדש ולחלופין, לבטל את התוכנית ככל שהיא נוגעת לרכס הכורכר ברוחבו הקיים (ממערב לכביש 2040) לסביבתו ול"שלולית החורף", הנמצאת במרזבה ממזרח לכביש 2040 בקרבה ל"מגדלי נאמן" על מיני הדו-חיים שבה שבסכנת הכחדה.
תסקיר ההשפעה על הסביבה הנספח לערר קובע כי תוכנית העירייה ב"מתכונתה הנוכחית מהווה ניגוד גמור לעקרונות פיתוח בר-קיימא ולשימור המגוון הביולוגי באזור הרכס".
גם פנייתו של עזריה אלון למועצה הארצית משולבת בערר ונאמר בה כי תוכניות העירייה "יסכנו את קיומו של אזור הרכס וימיטו כליה על המערכות הטבעיות ומערכות החי והצומח הייחודים המאפיינים אותו".
איומים נוספים לרכס מקורם באדישות העירייה ורשויות החוק לתופעות עברייניות המתאפשרות באזור הרכס, כגון, תנועת רכבי שטח, השלכת פסולת בניין, והפיכת הרכס לשטח אימונים של צמ"ה של לוחמי האש של העיר.
תנועת רכבי השטח חורצת את תוואי הרכס ומערערת את מצוקיו, משנה את פני השטח, קוברת מחילות על בעלי חיים שחוסים בהם, יוצרת מפגע רעש שמפחיד ומרחיק בעלי חיים מהרכס, לעיתים לצמיתות, ומזהמת את הקרקע בשמנים ודלק.
רכס וינד ריוור או בקיצור וינדס ("Winds") הוא רכס הרים, חלק מהרי הרוקי במערב מדינת ויומינג בארצות הברית.
אורכו של הרכס, המשתרע מצפון-מערב לדרום-מזרח, כ-160 קילומטרים ורוחבו בממוצע 48 קילומטרים.
קו פרשת המים של אמריקה עוקב אחר קו הרכס וכולל את פסגת גאנט (Gannett Peak), שבגובה של 4,207 מטרים היא הפסגה הגבוהה ביותר בוויומינג.
למעט פסגת הר גרנד טיטון, ברכס טיטון, כל 19 הפסגות הגבוהות ביותר בוויומינג לאחר פסגת גאנט שוכנות גם הן בווינדס.
שני יערות לאומיים, הכוללים שלושה אזורי טבע בראשיתיים משתרעים על רוב רכס ההרים.
היער הלאומי שושוני (Shoshone National Forest) משתרע בצד המזרחי של קו פרשת המים של אמריקה בעוד שהיער הלאומי ברידג'ר-טיטון (Bridger-Teton National Forest), בצידו המערבי.
שני היערות הלאומיים וכל רכס ההרים הם חלק בלתי נפרד מהמערכת האקולוגית של ילוסטון רבתי.
חלקים מהרכס שוכנים בתוך שמורת האינדיאנים וינד ריוור (Wind River Indian Reservation).
שבטי הילידים של האגן הגדול (Indigenous people of the Great Basin), כדוגמת השושוני והאבסארוקס (Absarokas), חיו ברכס מלפני 9,000 עד 7,000 שנים.
הארכאולוגים חקרו בתחילת המאה ה-21 שרידי כפרים עד גובה של 3,000 מטרים, המתוארכים מ-2000 לפני הספירה ועד 700 לפני הספירה.
כפרים אלו הוקמו על ידי חבורת הטוקודקה (Tukudeka, מכונים גם Sheepeaters "אוכלי הכבשים") מבני השושוני במהלך עונת ליקוט הצנוברים.
באחד הכפרים המכונה "רב קומות" נמנו 60 בקתות על פני שטח בן 105 דונם והוא נוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
ג'ון קולטר (John Colter), אחד מהמשתתפים במשלחת המחקר של לואיס וקלארק, היה ככל הנראה האירופאי הראשון לצפות ברכס כאשר ביקר באזור סביב שנת 1807, אף שידוע מעט מאוד על מסעותיו באזור.
ב-1812 חצתה לראשונה חבורה בהנהגתו של וילסון פרייס האנט (Wilson Price Hunt) את המעבר הדרומי בקצה הדרומי של הרכס, המעבר המסמן את קו פרשת המים של יבשת אמריקה וקו הרכס של הרי הרוקי הפך לקטע חשוב בשביל אורגון.
חוקרים כדוגמת ג'ון פרימונט טיפסו על הפסגות השונות של רכס וינד ריוור מאמצע המאה ה-19 עד שלהי המאה במטרה לערוך סקר של האזור.
מטפסי הרים ראשונים שהגיעו לאזור למטרות נופש בלבד החלו להגיע בשנות ה-20 של המאה ה-20. פסגת גאנט, הפסגה הגבוהה ביותר ברכס, ובמדינת ויומינג נכבשה לראשונה על ידי ארתור טייט (Arthur Tate) ופלויד סטאלנקר (Floyd Stahlnaker) ב-1922. מרבית פעילויות טיפוס ההרים הראשונות באזור התרכזו באגן טיטקומב (Titcomb Basin).
גם כיום משמש אגן טיטקומב כאחד מאתרי הנופש הפעילים ביותר יחד עם קרקס המגדלים (Cirque of the Towers) מדרום.
הווינדס מורכבים בעיקר מבתולית גרניטי שהוא סלע גרניט שנוצר עמוק מתחת לפני השטח, לפני כמיליארד שנים.
במשך מיליוני שנים נסחפו הסלעים שכיסו בעבר את הבתולית.
סחיפה נוספת התרחשה כאשר האזור התרומם כתוצאה מהאורוגנזה הלרמידית עד שכל שנותר היו סלעי הגרניט.
עידני הקרח שהחלו לפני כחצי מיליון שנים החלו לגלף את הסלעים לצורתם הנוכחית.
בתוך רכס ההרים החלו להיווצר אגמים קרחוניים וקרקסים קרחוניים או עמקים מעוגלים רבים כתוצאה מפעולת הקרחונים, שהידוע מביניהם הוא קרקס המגדלים בחלק הדרומי של הרכס.
מנהלת היער הלאומי שושוני טוענת שיש 16 קרחונים בעלי שמות ו-140 קרחונים נטולי שמות בצד המזרחי של הרכס ועוד 27 קרחונים במורדות המערביים של הרכס כפי שמדווח על ידי מנהלת היער הלאומי ברידג'ר-טיטון.
כמה מהם הם בין הקרחונים הגדולים ביותר בהרי הרוקי של ארצות הברית.
קרחון גאנט הזורם במורד הצפוני של פסגת גאנט הוא הקרחון הבודד הגדול ביותר בהרי הרוקי בארצות הברית והוא שוכן באזור הטבע הבראשיתי פיצ'פטריק (Fitzpatrick Wilderness) בתחומי היער הלאומי שושוני.
מקורותיהם של כמה נהרות גדולים מצויים באחד משני צדי הרכס.
הנהרות גרין וביג סנדי (Big Sandy) זורמים דרומה ומנקזים את הצד המערבי של הרכס, בעוד שהנהר וינד (Wind) זורם מזרחה דרך אגן שושוני ומנקז את הצד המזרחי של הרכס.
הנהר גרין הוא היובל הגדול ביותר של הנהר קולורדו, בעוד שהנהר וינד, אחרי שהוא משנה את שמו לביגהורן (Bighorn) הוא היובל הגדול ביותר של הנהר ילוסטון.
אזור הטבע הבראשיתי ברידג'ר כולל מעל 1,300 אגמים.
שטחם של אגמים אלו נע בין 12 דונם ל-810 דונם, כשהשטח הממוצע הוא כ-40 דונם.
במקור לא שכנו דגים באגמים ובפלגים של אזור הטבע הבראשיתי ברידג'ר, כמו במרבית האגמים האלפיניים בהרי הרוקי.
ההחדרה הראשונה המתועדת של דגים באזור הייתה ב-1907 כאשר הובא לאגם נורת פורק תת-מין של טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki pleuriticus).
החדרת דגים משמעותית על ידי אנשים פרטיים, שירות היערות של ארצות הברית, ומחלקת הציד והדיג של ויומינג התרחשו בין 1924 ל-1935.
יש ברכס וינד ריוור אוכלוסייה קטנה של דובי גריזלי, בעיקר באזורים הצפוניים ביותר.
יונקים אחרים כוללים את הדוב השחור האמריקני, אייל קנדי, אייל קורא, אייל פרדי שחור-זנב, אנטילוקפרה אמריקנית, כבש גדול-קרניים וגרגרן.
עיטם לבן-ראש, בזים ונצים הם חלק קטן מ-300 מיני העופות השוכנים באזור.
2.5 מיליון פרטים של טרוטות הוחדרו למימי האגמים על ידי חוקר מקומי בשם פיניס מיטשל (Finis Mitchell) ואשתו בתקופת השפל הגדול.
מיני העצים הבולטים ביערות הם אורן מפותל, אורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis), אשוח תת-אלפיני ואשוחית אנגלמן.
הרכס משתרע לצד נתיבי נדידה של בעלי חיים רבים בארצות הברית וכולל כמה מעברי הרים חשובים, בייחוד המעבר הדרומי בגובה 2,301 מטרים בקצה הדרומי של הרכס, שהיה אחד ממעברי ההרים החשובים ביותר בשביל אורגון במעבר הרי הרוקי.
מלבד המעבר הדרומי, שהוא בקצה הדרומי ביותר של הרכס, שום כבישים אינם חוצים את הרכס עד מעבר יוניון (Union Pass) בגובה 2,807 מטרים בקצה הצפוני של הרכס.
קיימים מעברי הרים רבים בין הפסגות הגבוהות לרוחב קו פרשת המים של אמריקה, המשתרע לכל אורך הרכס.
רכס וינדס הוא יעד נופש פופולרי, שמרביתו מתואר בספרו של ג'ו קלסי (Joe Kelsey) "טיפוס ומסלולי הליכה בהרי וינד ריוור" (Climbing and Hiking in the Wind River Mountains), מדריך לרכס שרבים מחשיבים כטוב ביותר לנושא.
אזורי הטבע הבראשיתי הנרחבים של הרכס מושכים אליהם מטיילים, מטפסי הרים וגולשי סקי.
בווינדס יש אזורים נדחים רבים הנמצאים בשימוש רב למרות הריחוק היחסי של רבות מנקודות ההתחלה של שבילי ההליכה והדרך הארוכה אל נקודות אלו מהדרכים.
הגרניט החשוף באזורים הגבוהים של הרכס אטרקטיבי במיוחד למטפסי הרים ואזורים דוגמת קרקס המגדלים בחלק הדרומי של הרכס סובלים משימוש יתר כתוצאה מכך.
על פי אתר האינטרנט של אתר הסקי וייט פיין (White Pine Ski Resort) יש ברכס וינד ריוור אתר סקי אחד, וייט פיין ("אורן לבן"), האתר היחיד שבו פועלות מעליות סקי ומתאפשרת גלישת שלג.
האתר שוכן סמוך ליישוב פיינדייל (Pinedale), והוא אתר הסקי הוותיק ביותר בוויומינג.
רכס ואפוטיק הוא רכס המצוי מערבית לעמק בואו העליון, מזרחית לעמק באת' ודרומית לעמק בלפור בהרי ואפוטיק שבהרי הרוקי הקנדיים.
מרבית הרכס (כ-55%) מצוי בפרובינציית קולומביה הבריטית, ויתרת הרכס מצוי בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
יש להבדיל בין רכס ואופטיק לבין הרי ואפוטיק הכוללים רכס זה והרים נוספים לאורך הרי קו פרשת המים של אמריקה בפארק הלאומי יוהו, הכולל את רכס זה ועוד פסגות ורכסים לאורך קו פרשת המים של אמריקה בפארק הלאומי יוהו.
פסגת הואוס (Howse Peak), גובהה 3,295 מטרים, והיא הגבוהה בהרי ואפוטיק.
הר בלפור (Mount Balfour), גובהו 3,284 מטרים.
הר פאטרסון (Mount Patterson), גובהו 3,191 מטרים
הר בייקר (Mount Baker), גובהו 3,180 מטרים
הר השעירים (Mont des Poilus), גובהו 3,166 מטרים
הר גורדון (Mount Gordon), גובהו 3,161 מטרים
הר הנשיא (The President), גובהו 3,123 מטרים
פסגת קלדרון (Caldron Peak), גובהה 2,909 מטרים
הר ואפטה (Wapta Mountain), גובהו 2,778 מטרים
פסגת ואפוטיק (Waputik Peak), גובהו 2,755 מטרים
משמעות השם "ואפוטיק" הוא "עז לבנה" בשפת סטוני.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ג'ורג' מרסר דוסון מטעם הסקר הגאולוגי של קנדה.
רכס הנשיא הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, הממוקם בצפון מערב הפארק הלאומי יוהו, בפרובינציית קולומביה הבריטית, בקנדה.
הרכס כולל את ההרים והפסגות:
הר/שיאגובה במטריםשם באנגליתהר הנשיא 3,138The Presidentהר סגן הנשיא 3,066 The Vice Presidentפסגת מייקל 2,696 Michael Peakהר פילד 2,623 Mount Field
הרכס נקרא על שם הפסגה הגדולה ברכס - הר הנשיא.
שם הרכס ניתן לו על ידי אדוארד וימפר (Edward Whymper), והוא נקרא על שם תומאס שוגנסי, ברון שוגנסי הראשון (Thomas Shaughnessy, 1st Baron Shaughnessy), נשיא חברת הרכבות קנדיאן פסיפיק.
שם הרכס אומץ רשמית על ידי ועדת השמות של קולומביה הבריטית ב-30 ביוני 1904.
רכס היי רוק הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים.
הרכס ממוקם בגבול שבין פרובינציות אלברטה וקולומביה הבריטית שבקנדה (בדרום מערב אלברטה, ובדרום מערב קולומביה הבריטית).
הרכס הוא החלק הדרומי של הרכסים הקונטיננטליים, וממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, צפונית למעבר קרואוזנסט, ודרומית למעבר הייווד.
הרכס שוכן בחלקו באזור קאנאנאסקיס.
רכס מיסטי ורכסי גרינהילס הם תת-רכסים של רכס היי רוק.
שטחו של הרכס 2,172 קמ"ר (מהם 58% בשטח קולומביה הבריטית, ו-42% בשטח אלברטה), אורכו 117 ק"מ (מדרום לצפון) ורוחבו 37 ק"מ (ממזרח למערב).
רכס המלכה אלכסנדה הוא רכס הרים גדול במערכת ההרים הטראנס-אנטארקטיים; הרכס ממוקם בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הרכס נקרא גם הרי אלכסנדרה (Alexandra Mountains) או רכס אלכסנדרה (Alexandra Range).
אורכו של הרכס כ-160 ק"מ, והרכס מהווה את גבולו המערבי של קרחון בירדמור, החל מרמת הקוטב, ועד מדף הקרח רוס.
הפסגה הגבוהה ברכס היא פסגת הר קירקפטריק, שגובהה 4,528 מטרים מעל פני הים.
פסגה גבוהה נוספת ברכס היא הר דיקרסון, שגובהו 4,120 מטרים.
רכס ההרים התגלה במהלך המסע לגילוי הקוטב הדרומי על ידי משלחת נמרוד (בין השנים 1907- 1909) הבריטית, ושמו של הרכס ניתן לו על ידי ארנסט שקלטון על שם המלכה אלכסנדרה אשתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת וקיסר הודו.
שקלטון ואנשיו, ולאחר מכן משלחת שבראשה עמד רוברט פלקון סקוט, אספו דגימות אבנים ברכס, וגילו בו מאובנים.
גילוי מאובנים רב תאיים בקרבה כה גדולה לקוטב הדרומי היה ראיה נוספת להוכחת התאוריה של נדידת היבשות.
הרים מטרים שם באנגלית נקודות ציוןהר אליזבת4,480Mount Elizabethפסגת דסניאל4,020Decennial Peakהר סטנלי3,220Mount Stanleyהר בישוף3,020Mount Bishopפסגת אהמדג'יאן2,910Ahmadjian Peakהר פוקס2,820Mount Foxהר אידה1,565Mount Ida הר קורלאקMount Kurlak
פסגת אהמדג'יאן היא פסגה המכוסה קרח, הנמצאת 7 קילומטרים דרומית מערבית להר פוקס.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) והיא נקראת על שם ורנון אהמדג'יאן, ביולוג של תוכנית המחקר האנטארקטית האמריקאית (USARP) ששהה בתחנת מקמרדו בין השנים 1963-1964.
הר בישוף נמצא 3.2 קילומטרים דרומי לפסגת אהמדג'יאן.
הוא נקרא על שם סגן בארי צ'פמן בישוף (1932-94) מחיל האוויר האמריקני, שהיה משקיף במשלחת המחקר הארגנטינאית האנטארקטית בין השנים 1956-57; היה קצין המבצעים של הפרויקטים האמריקאים באנטארקטיקה בשנים 1958, 1959; והיה חבר המשלחת האמריקאית אשר טיפסה ב-22 במאי 1962 על הר אוורסט.
פסגת דסניאל (Decennial = עשור) היא פסגה הממוקמת 4.8 קילומטרים דרומית-מערבית להר קירקפטריק.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) בין השנים 1958-65. שם הפסגה ניתן לציון עשר שנות מחקר במכון הקטבים של באוניברסיטה של מדינת אוהיו, ב-1970 (באותה שנה האוניברסיטה חגגה את יובל המאה.
האוניברסיטה והמכון היה פעיל מאוד בחקר אנטארקטיקה מאז 1960).
הר אליזבת הוא הר שגובהו 4,480 מטרים, הממוקם כ-10 קילומטרים דרומית להר אן.
ההר התגלה על ידי משלחת נמרוד, ונקרא על שם אליזבת דוסון-למבטון (Elizabeth Dawson-Lambton), אשר תמכה במשלחת.
הר פוקס נמצא כ-2 קילומטרים דרומית מערבית להר סמית'.
ההר התגלה על ידי משלחת נמרוד, ושמו ניתן לו על ידי המשלחת.
הר אידה הוא הר הממוקם 3.2 קילומטרים מערבית לעמודי הגרניט ודרומית מזרחית לקרחון קינג.
ההר התגלה על ידי משלחת נמרוד, אשר קראה להר על שם אידה ג'יין רול (Ida Jane Rule) מניו זילנד, אשר התחתנה עם מזכירו של שקלטון, ואשר סייעה להכין את מסמכי המשלחת.
הר סטנלי נמצא צפונית מזרחית לקרחון וייקוף בקצה המערבי של רמת גרינדלי.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד, והוא נקרא על שם אחיו הגדול של דוקטור מרשל - אחד מחברי המשלחת.
רמת מוריס () היא רמה המכוסה קרח, המהווה מעין חצי אי בין קרחון ביבר וקרחון קינג בקצה הצפונית של רכס המלכה אליזבת.
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) והיא נקראת על שם לוטננט קלארנס ט.
מוריס, אשר שימש כקצין חיזוי מזג אוויר בבסיס הצי האמריקאי באנטארקטיקה בין השנים 1962 - 1963.
רכס ויליאמס הוא רכס הרים קטן, ששטחו 25 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט.
הרכס ממוקם בקצהו הדרום-מערבי של האי דני, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
רכס וימבלדון הוא רכס הרים קטן, ששטחו 60 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם בקצהו הדרומי של האי גריבל.
רכס הריטג' הוא רכס הרים גדול, המהווה את המחצית הדרומית של הרי אלזוורת' באנטארקטיקה.
הרכס כולל מספר רב של פסגות, גבעות, מדרונות ונונאטאקים שביניהם קרחונים רבים.
חלקו הצפוני של הרכס התגלה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך הטיסה הטרנס אנטארקטית שלו ב-23 בנובמבר 1935.
ב-14 בדצמבר 1959 טיסת סיור שיצאה מבסיס המחקר בירד גילתה את חלקו הדרומי הרכס.
החוקרים נחתו על קרחון בפסגת פייפ בחלקו הצפוני של הרכס ב-26 בדצמבר.
בעונות המחקר 1962-1963 ו-1963-1964 אוניברסיטת מינסוטה שלחה משלחות סקר של גאוגרפים וקרטוגרפים שמיפו את הרכס.
הרכס כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (ה-USGS) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961-1966.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא כך מאחר שההרים והאתרים השונים ברכס נקראו על שם אירועים הקשורים למורשת ארצות הברית.
אורכו של הרכס 160 קילומטרים ורוחבו 48 קילומטרים.
הרכס ממוקם דרומית מערבית לקרחון מינסוטה.
הנקודה הגבוהה ברכס היא פסגת בורסיק שגובהה 2,500 מטרים מעל פני הים.
רכס ווּלְבֶרִין הוא רכס הרים ברכסי סוואנל שבהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם מערבית לאגם ויליסטון.
שמו של הרכס אומץ רשמית ב-4 ביוני 1953.
רכס וייטסייל הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי טאהצה, בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטח הרכס 808 קמ"ר, גובהו 1,414 מטרים מעל פני הים, והוא ממוקם צפונית לנהר וייטסייל.
שם הרכס אומץ רשמית ב-15 ביולי 1936.
רכס וינסטון צ'רצ'יל הוא רכס הרים ברכסי פארק שבהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציות אלברטה וקולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס נקרא על שם סר וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה.
שטחו של הרכס 410 קמ"ר, אורכו של הרכס 31 קילומטרים, רוחבו 23 קילומטרים; גבולו המזרחי של הרכס הוא נהר סאנואפטה, החל מהגבול בין הפארק הלאומי באנף לפארק הלאומי ג'ספר, וצפונה עד מפלי סאנואפטה; גבולו המערבי של הרכס הוא נהר אתבסקה.
ברכס מצויים ההרים והפסגות הבאים:
רכס הומראן או רכס הואומראן הוא רכס הרים שכיוונו - צפון-מערב - דרום-מזרח, מזרחית לרכס אוורט, הרכס מהווה את מוצאם של קרחון אבה וקרחון טאקר; הרכס הוא חלק מהרי האדמירליות בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 45 קילומטרים, ורוחבו בין 3 ל-11 קילומטרים.
גובהו הממוצע של הרכס 1,870 מטרים מעל פני הים.
הרכס כולל את הר לרשה (שגובהו 2,040 מטרים מעל פני הים), ואת הר שלטון (שגובהו 2,485 מטרים מעל פני הים).
הרכס מופה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי מחקר ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960-1963.
רכס הנדלר או מתלול הנדלר הוא רכס הרים נישא מעל סביבתו, שאורכו 10 קילומטרים, והוא מפריד בין קרחון קרול לבין קרחון טרפלגר בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 1,699 מטרים מעל פני הים.
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1969. הרכס נקרא על שם דוקטור פיליפ הנדלר, באותה עת יו"ר מועצת המדע הלאומית של ארצות הברית ונשיא האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
רכס ואפאק המכונה גם רכס פאק מונאדנוק הוא רכס הרים שאורכו 32 קילומטרים המצוי בדרום מדינת ניו המפשייר, וסמוך לגבול המדינה עם מדינת מסצ'וסטס שבצפון-מזרח ארצות הברית.
הרכס ידוע בנופים הנשקפים ממנו, ופסגותיו החשופות (שגובהן נע בין 550 ל-700 מטרים מעל פני הים) מהן ניתן לראות את הנוף.
שטח הרכס 1,056 קמ"ר, כאשר 95% משטחו של הרכס מצוי בניו המפשייר, ו-5% מצוי במסצ'וסטס.
שביל ואפאק, אחד משבילי ההליכה הראשונים בארצות הברית, עובר על הרכס (אורכו של השביל 35 קילומטרים).
רכס ואפאק הוא גם קצהו הצפונית של שביל מידסטייט שאורכו 140 קילומטרים.
הרכס, שכיוונו צפון-דרום, מורכב מסלעי צפחה וקוורציט מותמרים.
הרכס ממוקם בין העיירות ניו איפסוויץ', טמפל, שרון, פטרבורו, וגרינפילד שבניו המפשייר, לעיירות אשברנהאם ואשבי שבמסצ'וסטס.
הפסגות העיקריות ברכס הן הר ואטאטיק, הר פראט, הר ניו איפסוויץ', הר בארט, הר קידר, הר טמפל, הר פאק מונאדנוק, והר פאק מונאדנוק הצפוני.
חלקים ניכרים משטחו של הרכס הם פארקים מדינתיים, יערות מדינתיים, או שמורות טבע.
הפארק המדינתי מילר - הפארק המדינתי הראשון של ניו המפשייר, ממוקם על הר פאק מונאדנוק.
אגודה לשימור הרכס - "אגודת חברי ואפאק" נוסדה בשנת 1980, במטרה לשמור על שביל ואפאק.
רכס הרי גולד או רכס הר גולד הוא רכס הרים במחוז אזמרלדה במדינת נבדה שבארצות הברית.
הרכס הוא תת-רכס של רכסי אזמרלדה.
שיא גובהו של הרכס 2,484 מטרים מעל פני הים.
רכס הנסיכה מרגרט המכונה גם הרי הנסיכה מרגרט הם רכס הרים באי אקסל הייברג בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
הרכס הוא אחד מרכסי ההרים הצפוניים ביותר בעולם, והוא נמצא בצפון הקורדילרה הארקטית.
גובהו של הרכס 2,210 מטרים מעל פני הים (בפסגת אאוטלוק).
אורכו המרבי של הרכס 361 ק"מ (מצפון לדרום), רוחבו המרבי 236 ק"מ (ממזרח למערב), ושטחו של הרכס 42,865 קמ"ר.
רכס הנסון הוא רכס נישא שאינו מכוסה קרח, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם 6 קילומטרים צפונית מערבית לכף ספייק, בסמוך למרכז קרחון ההדום וילסון.
גובהו של הרכס 401 מטרים מעל פני הים.
הרכס התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית בפיקודו של רוברט פלקון סקוט שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.
במפות שצוירו על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית כונה הרכס בשם "רכס בלק" (Black Ridge).
מאחר שקיים רכס בלק אחר בארץ ויקטוריה, החליטה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1964 לשנות את שם הרכס לשמו הנוכחי.
הרכס נקרא על שם קירבי ג'י.
Hanson), מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1958.
רֶכֶס הַמְּחַצְצֵר הוא רכס עצם של הלסת התחתונה.
ראשיתו בבסיס הזיז הווי וסופו באזור שמאחורי שן הבינה.
שריר המחצצר נאחז בו בחלקו שבלסת התחתונה.
רכס היקס הוא רכס צוקים ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם בין הר סוזה וקרחון מורלי, ונחשב לחלק מחוף פנל.
גובהו של הרכס 1,349 מטרים מעל פני הים.
הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
הרכס נקרא על שמו של תומאס היקס (Thomas Hicks), מצי ארצות הברית, שהיה טבח בתחנת מקמרדו בחורף 1967.
רכס הת'ר ממוקם ברכס סלייט שבאלברטה.
כמו הרים אחרים בפארק באנף, רכס הת'ר מורכב מסלע משקע שהונח בין תקופת הפרקמבריון לתקופת היורה.
בהתבסס על שיטת קפן למיון אזורי אקלים, רכס הת'ר ממוקם באזור אקלים תת-ארקטי עם חורפים קרים ומושלגים וקיץ מתון.
רכס הולנד הוא רכס הרים בחוף שקלטון בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם בסמוך ממערב למדף הקרח רוס; ומשתרע בין קרחון רוב, לקרחון לנוקס-קינג.
אורכו של הרכס 110 קילומטרים.
גובהו של ההר 4,160 מטרים מעל פני הים.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת ים רוס.
הרכס נקרא על שמו של סר סידני הולנד, ראש ממשלה ה-25 של ניו זילנד אשר תמך בהשתתפותה של ניו זילנד במשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
רכס וולה או מצוק וולה הוא מצוק בעל שלוש פסגות בדרום-מזרח הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 2.6 קילומטרים בכיוון דרום-דרום-מזרח לצפון-צפון מערב; רוחבו של הרכס 1.1 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס 1,000 מטרים מעל פני הים.
הרכס מתנשא מעל עמק פוסטה, שמצפון מערב לו, ומעל שדה השלג ניקולס, שמדרום-מזרח לו.
מרכזו של הרכס ממוקם 7.41 קילומטרים צפונית מזרחית להר קלמנט אוחרידצקי; 12.91 קילומטרים מהר וילבי שבהרי לאסוס; 9.88 קילומטרים דרומית-מזרחית להר בראון; 6.41 קילומטרים דרומית-דרום-מערבית למרכזן של פסגות לאנדרס; 6.03 קילומטרים דרומית-מזרחית לנונאטאק ליזארד; ו-7.04 קילומטרים מצפון לנונאטאק שו.
הראשונים שהגיעו אל הרכס (ב-2 בפברואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי של חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.
הרכס נקרא על שם שמורת הטבע וולה במערב הרי הבלקן.
רכס ואיוואש (Huayhuash) הוא רכס הרים שמהווה חלק מהרי האנדים בפרו.
הרכס ממוקם באזור מפגש המחוזות אנקאש , לימה ווואנוקו .
ככל הנראה מקור השם וואיוואש בשפה קצ'ואה, מהמילה waywash שפירושה סמור, או מהמילה waywashi שפירושה סנאי.
ב-2002 הרכס הוגדר כשמורת טבע.
רכס ואיוואש עובר מצפון לדרום ואורכו 30 ק"מ לערך.
ברכס שבעה הרים שגובהם מעל 6,000 מטרים, ביניהם הר ירופאחה, שגובהו 6,635 מטרים והוא ההר השני בגובהו בפרו.
הר ידוע נוסף, בגובה 6,345 מטרים, הוא הסיולה גראנדה , שהתפרסם בספר Touching the Void של מטפס ההרים ג'ו סימפסון .
הרכס מהווה חלק מקו פרשת המים של יבשת דרום אמריקה.
המשקעים במדרון המזרחי זורמים מזרחה לנהר מרניון, אחד משני יובליו העיקריים של האמזונאס.
המשקעים במדרון המערבי זורמים לכיוון האוקיינוס השקט דרך נהר פאטיוילקה (Pativilca) ויובליו.
ברכס מצויים אגמיים קרחוניים רבים.
ישנם בתי חווה מעטים, רובם נמצאים עד גובה 4,000 מטרים (קו השלגים עובר בגובה 4,800 מטרים לערך).
העיירות הקרובות ביותר לרכס הן צ'יקיאן (3,400 מטרים) וקאחאטאמבו (3,375 מטרים).
מצפון לרכס עוברת דרך לא סלולה ששימשה את פעילות הכרייה באזור ומגיעה עד לגובה 4,750 מטרים.
בשנת 2002 משרד החקלאות הפרואני הכריז על האזור כשמורת טבע ואסר על כרייה ושאר פעולות כלכליות באזור.
הרכס ידוע כאזור טרקים פופולרי.
הטרק המקובל הוא טרק מעגלי בשם Huayhuash Circuit.
הטרק לוקח 8-10 ימים, תלוי במסלול שבוחרים.
רוב ההליכה ואתרי הלינה נמצאים מעל קו העצים שעובר ב-4,000 מטרים ובהתאם הנוף הררי ודליל בצמחייה.
הטרק עובר לצד אגמיים קרחוניים ומעיינות חמים.
ניתן לראות מגוון בעלי חיים, ביניהם קונדורים, למות, אלפקות, וויסקאשות.
מקובל ללכת את הטרק בחודשי החורף היבשים, מאי - ספטמבר.
נקודות המוצא לטרק הן העיר ואראס והעיירה קאראס (Caraz) שמצפון לרכס.
העיירה צ'יקיאן נחשבה בעבר נקודת הכניסה לרכס.
כיום ניתן להיכנס ברכב פנימה לתוך הרכס ולהגיע עד לכפר יאמאק (Llamaq, גובה 3,300 מטרים) ולאתר הלינה Cuartelwain.
טרק אחר, מאתגר יותר, הוא ה-Alpine Circuit.
טרק זה, שעובר קרוב יותר לפסגות הרכס, לוקח 8-10 ימים וכולל טיפוס מצוקים והליכה על גבי קרחונים.
רכס וילט הוא רכס או מצוק, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הרכס משתרע לכיוון צפון, החל מפסגת מיסטייק; אורכו של הרכס 37 קילומטרים; והוא מגיע עד קרחון מקאיי.
גובהו של הרכס 2,449 מטרים מעל פני הים; המצוק הגבוה מהווה את גבולו של מדף הקרח היבשתי.
מספר קרחונים הזורמים לכיוון מזרח מן הרמה "פורצים" את קו הרכס.
הרכס נחקר על ידי משלחת הסקר הצפונית הניו זילנדית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958; המשלחת הקימה בסיסי סקר בקצה הדרומי של הרכס באוקטובר 1957 ובינואר 1958.
של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית.
Willett), מנהל הסקר הגאולוגי של ניו זילנד, אשר סייע באופן משמעותי למשלחת הטראנס אנטארקטית במהלך המחקר והסקרים, ולאחר שובה של המשלחת - בעיבוד הנתונים שנאספו במחקר.
רכס וורן הוא רכס הרים בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם בסמוך ממערב לרכס בומרנג.
אורכו של הרכס 28 קילומטרים.
הרכס התגלה על ידי משלחת הסקר הצפונית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
הרכס נקרא על שם הפסגה הגבוהה שבו - הר וורן.
המשלחת קראה לפסגה "הר וורן" על שמו של גויון וורן (Guyon Warren), שהיה חבר במשלחת חבר העמים בריטי הטרנס אנטארקטית.
על מנת למנוע בלבול עם הר אחר באנטארקטיקה באותו שם (הר וורן) - הוחלט לקרוא לרכס כולו בשם זה, ולפסגה בשם אחר.
רכס ויסקונסין הוא רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הרכס מורכב ממישור ויסקונסין ומספר קרחונים, רכסי הרים ופסגות.
ברכס גובלים קרחון רידי, נחל קרח שימיזו, נחל קרח הורליק ורמת הקרח הפנימית.
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1964.
הרכס נקרא על שם אוניברסיטת ויסקונסין – מדיסון, ששלחה חוקרים רבים לאנטארקטיקה; האוניברסיטה ממוקמת בעיר מדיסון, במדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
+ ההרים העיקריים ברכס ויסקונסין שם ההר גובה ההר מטרים מעל פני הים שם ההר בשפת המקור פסגת פורה 3,940 Faure Peak הר מינשו 3,895 Mount Minshew הר לשאק 2,265 Mount LeSchack פסגת קופמן 2,200 Koopman Peak הר סויאט 2,150 Mount Soyat פסגת שיטס 1,800 Sheets Peak
רכס המלכה אליזבת הוא רכס הרים, חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הרכס מקביל לגדתו המזרחית של קרחון מארש, לאורך 160 קילומטרים - החל מקרחון נמרוד שבצפון, ועד קרחון לוא שבדרום.
שיא גובהו של הרכס (בהר מרקהאם) - 4,350 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס 17,823 קילומטרים רבועים.
אורכו של הרכס 209 קילומטרים (בכיוון צפון –דרום); רוחבו של הרכס 295 קילומטרים (בכיוון מזרח – מערב).
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יי.
Miller), חבר בקבוצה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958. מילר, יחד עם ג'י.
Marsh) חקר את אזור ההרים.
מילר קרא לרכס על שמה של המלכה אליזבת השנייה, פטרונית המשלחת.
רכס הרברט הוא רכס הרים בהרי המלכה מוד באנטארקטיקה.
הרכס משתרע החל מקצה רמת הקוטב ועד מדף הקרח רוס בין קרחון אקסל הייברג לבין קרחון סטרום.
רכס הרברט מהווה את הגדה המערבית של קרחון אקסל הייברג.
שיא גובהו של הרכס 1,451 מטרים מעל פני הים, הרכס הוא האתר ה-3,082 בגובהו באנטארקטיקה.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד (New Zealand Antarctic Place-Names Committee).
הרכס נקרא על שמו של וולטר וו.
Herbert), אשר פיקד על משלחת המחקר דרומית מטעם משלחת הסקר הגאולוגית של ניו זילנד (the New Zealand GSAE), אשר חקרה את אזור קרחון אקסל הייברג בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962, ואשר חקר את אנטארקטיקה במשך ארבע שנים.
הר באלצ'ן, הר בטי, פסגת בל, הר כהן, מצוק זיגזג, שולחן באקיי, קרחון אקסל הייברג, קרחון סטרום.
רכס וינדי הוא תת רכס של רכסי ביג בנד, של הרי סילקרק שבהרי קולומביה, שבדרום מזרח פרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
הרכס ממוקם מצפון לרכס אדאמנט.
שיא גובהו של הרכס (בהר נפטון) 3,201 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס - 208 קילומטרים רבועים.
רכס קולסרולה (בקטלאנית: Serra de Collserola, נהגה [ˈsɛrə ðə kɔʎsəˈɾɔlə]; סרה דה קולסרולה), או פשוט קולסרולה, הוא רכס הרים בין הנהרות בזוס וליוברגט.
זהו חלק מרכס החוף הקטלוני.
רכס זה מפריד בין ברצלונה למישור ואלייס והפסגה הגבוהה ביותר שלו היא טיבידאבו, בגובה 512 מטרים.
פסגות עיקריות נוספות הן: טורו דל פוי, פואג ד'אולורדה, טורו דה ואלדאורה, טורו דה לה מגארולה, פואג ד'אוסה ופואג מדרונה.
העמקים של נהרות ליוברגט ובזוס, מישור ברצלונה, ואגן ואלייס, מסמנים את הגבולות הגאוגרפיים של מסיב קולסרולה.
כדי לשמר את האזור, הוקם בשנת 1987 פארק קולסרולה, ששטחו 84.65 קילומטרים רבועים.
זהו אחד הפארקים המטרופולינים הגדולים בעולם - גדול פי 8 מבואה דה בולון בפריז, ופי 22 מסנטרל פארק בניו יורק.
בפארק קוטלגו למעלה מאלף צמחים מרכזיים וכשלושים משפחות צמחים; כולל יערות של אורן ירושלים וצנובר, אלונים ירוקי עד, סבך בגדות הנהר, מאקי ובתה, עשב סוואנה.
על גבעת וילנה, בגובה 445 מטרים, ניצב מגדל קולסרולה (טורה דה קולסרולה), מגדל תקשורת שנבנה ב-1992 לשימוש המשחקים האולימפיים.
גובהו 288.4 מטרים והוא תוכנן על ידי האדריכל הבריטי סר נורמן פוסטר.
פארק קולסרולה נמצא בשימוש נרחב על ידי תושבי ברצלונה ושאר העיירות הגובלות בו.
הוא פופולרי להליכה, לרכיבה על אופניים ולצפייה בציפורים.
ישנן מסעדות רבות שבהן משפחות מבלות במהלך סופי השבוע.
שביל העוקב אחר רכס הסרה, המכונה "דרך המים" ("Carretera de les Aigües"), והוא עבר שיפור רב עבור רוכבי אופניים.
תוכנית העיר ברצלונה מתכוונת לכלול אותו במסלול אופניים המקיף לחלוטין את העיר.
רכס השבעים או רכס עלי מונטר הוא רכס כורכר אסטרטגי ברצועת עזה, המתנשא לגובה ממוצע של כ-70 מטרים מעל פני הים — ומכאן שמו.
הרכס נמתח מצפון-מזרח לדרום-מערב, במקביל לקו החוף של הרצועה, ומהווה חיץ טבעי בין צפון ומרכז רצועת עזה לבין יישובי עוטף עזה שבמזרח.
הרכס נחשב לאחת הנקודות השולטות ברצועה, הן מבחינה טופוגרפית והן מבחינה טקטית.
השליטה עליו מעניקה יתרון משמעותי בתצפית ובאש לשני הכיוונים — אל עבר פנים הרצועה ממערב, ואל עבר יישובי העוטף ממזרח.
על הרכס ממוקמת בגובה 90 מטרים מעל פני הים גבעת עלי מונטר, הצופה אל שכונת שג'עיה בעיר עזה, ממזרח.
כחלק מהכנה לטבח שבעה באוקטובר חפרו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי מנהרות טרור מתחת לרכס.
לאור חשיבותו, עם תחילת התמרון הקרקעי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל כבשו כוחות צה"ל נקודות שולטות ברכס.
בהמשך במבצע עוז וחרב ומבצע מרכבות גדעון, הקים צה"ל לאורך הרכס שבעה מוצבים.
מוצבים אלה משמשים כקו הגנה קדמי נוסף על פני הקו הביטחוני הסמוך לגבול הרצועה, ומהם מופעלות מערכות תצפית.
רכס טיטון הוא רכס הרים קטן יחסית הממוקם בצפון אמריקה, ומהווה שלוחה של הרי הרוקי.
הרכס עובר בצד של מדינת ויומינג בגבולה עם איידהו, מעט דרומית לפארק הלאומי ילוסטון.
הרי רכס טיטון, שפסגותיהם מכוסות בשלג במשך כל עונות השנה, משתרעים לאורך 65 קילומטרים ולרוחב 11 עד 15 קילומטרים.
שתי הפסגות הגבוהות והעיקריות ברכס הן הר גרנד טיטון, שגובהו 4,199 מטרים, והר מוראן שלמרגלותיו אגם ג'קסון, וגובהו 3,842 מטרים.
גובהן של עשר פסגות נוספות ברכס הוא יותר מ-3,660 מטרים מעל גובה פני הים.
רוב שטחו של הרכס נמצא בתחומי הפארק הלאומי גרנד טיטון.
שמו של הרכס (במקור - "שלושת הטיטונים" Three Tetons Range), ניתן לו על ידי צידים צרפתים מקנדה, שתיארו את ההרים בסלנג צרפתי כחזה נשי.
תהליך בניית הרי טיטון, המכונה "אורוגנזת לאראמיד", החל בהתרוממות קרקע בצפון-מערב ארצות הברית לפני כ-70 מיליון שנים, תהליך שהביא לבסוף ליצירת הרי הרוקי.
תהליך זה ביטל את נתיב המים המערבי של הקרטיקון ויצר מערכת העתקים שלאורכן התרוממו הרמות של צפון אמריקה.
סחופת, תוצר בלאי של האזורים שהתרוממו, מילאה אזורים נמוכים, כמו עמק ג'קסון, בעוד שהעתקים הפוכים יצרו את החלק הראשון של רכס טיטון, בתקופת האאוקן.
התפרצויות געשיות עזות בתקופת האאוקן באזור ילוסטון, יחד עם התפרצויות געשיות מאוחרות יותר באזור זה מהפליסטוקן, הביאו ליצירת שכבות עבות של סלעים געשיים בעמקים בסביבה.
רכס טיטון החל לגדול לאורך מערכת ההעתקים שכיוונה צפון דרום בתקופת המיוקן לפני 9 מיליון שנים.
אז, החל בתקופת הפליוקן, כיסה אגם טיווינוט לסירוגין את עמק ג'קסון והשאיר משקעים עבים של קרקעית האגם.
הקרחונים סחפו אתם את כל הקרקע מעמק ג'קסון ומהעמקים הסמוכים.
קרחונים בתקופות הקרח שבאו אחר־כך ושהיו קרות פחות, תיקנו את הנזק חלקית כשיצרו קרקע בצורת מורינות.
רכס ליחי (בגאורגית: ლიხის ქედი, ליחיס כֶּדי) או רכס סוראמי (სურამის ქედი, סוּראמיס כֶּדי) הוא רכס הרים במרכז גאורגיה המחלק את המדינה לשני חלקיה העיקריים: מזרח גאורגיה ומערב גאורגיה.
רכס הליחי הוא חלק מהרי הקווקז.
מצד אחד הוא מחבר בין הרי הקווקז הגדול מצפונו להרי הקווקז הקטן שמדרומו, ומצד שני מפריד בין מזרח גאורגיה למערב גאורגיה.
במאה ה-20, ברכס נחצבה מנהרה, שמחברת על ידי מסילת ברזל וכביש בין שני חלקי גאורגיה.
הרכס עובר בנפות: חאשורי, חרגאולי, זנאורי וג'ווה.
הנקודה הגבוה ביותר ברכס מצויה בגובה 1,926 מטר מעל פני הים.
הנקודה הנמוכה ביותר היא מערב הרים שנקרא מעבר סוראמי, ונמצא בגובה 949 מטר מעל פני הים.
בין ההרים ברכס נמנה הר סבואוטי (saboueti).
רכס טמון (נקרא גם 'הטמון') הוא רכס פסגות בקמר המזרחי של השומרון, הנמצא בין בקעת נחל תרצה לבקעת טמון.
כיוון הרכס הכללי הוא דרום-מזרח לצפון-מערב, בדומה לרוב רכסי השומרון.
ייחודו של רכס טמון הוא בנטיות הגאולוגיות החריפות המאפיינות אותו, כתוצאה מפעילות טקטונית חזקה, והוא מורכב משברים, הורסטים וגראבנים רבים.
רכס טמון הוא הצר ביותר בכל השרשרת המקוטעת של ההרים מהגלבוע עד אזור מעלה החמישה ונס הרים שבמבואות ירושלים, הכוללת את הר כביר, הר גדיר ורכס טמון.
שמו נובע מהיותו הרכס הנמוך ביותר מבין רכסי מזרח השומרון ועקב כך טמון בין הר כביר להר גדיר.
רכס טמון מתנשא מעל בקעותיו במתלול חריף לאורך כששה וחצי קילומטרים (מנ.ג.431 במערב ועד נ.ג.
בחלק מהמקומות ניתן לצפות מהפסגה אל הנוף דרומה וצפונה מנקודה אחת, ומתקבל מראה מרהיב של מזרח השומרון מלוא העין.
חלק זה של הרכס תלול מאוד, ומגיע לנפילת גובה של כ-500 מטרים צפונה אל תוך בקעת טמון, וכ-600 מטרים דרומה אל תוך בקעת נחל תרצה.
עקב ייחודיות הנופית והגאולוגית של הרכס שטח של כ-18,485 דונם ממנו אושר כשמורת טבע בצו אלוף, אך כיום חלקי השמורה אשר נמצאים בשליטת הרשות הפלסטינית אינם מנוהלים כשמורת טבע וסובלים מבנייה בלתי חוקית של אנשי הכפר טמון.
בשיפוליו הצפון מערביים נמצאת העיירה טמון.
לאורך רכס טמון נתגלו עדויות לפעילות אנושית במשך אלפי שנים, וניכר כי פסגות ההר שימשו כנקודות פולחן לבני עמים שונים.
539 שוכנת פסגה עגולה בקוטר של כ-25 מטרים, אשר בולטת לגובה של כעשרה מטרים על סביבותיה.
פרופ' אדם זרטל, שחפר במקום, מצא בה ערימת אפר שנותרה משריפת קורבנות מהתקופה הכלקוליתית לפני כ-6,000 שנה.
רכס לָבָן הוא שלוחה טופוגרפית בהרי ירושלים הנמשכת מאזור היישובים אורה ועמינדב לכיוון דרום, בין שכונת עיר גנים במזרח לבין יד קנדי במערב.
הרכס נקרא על שם סלע הקירטון הלבן והרך שממנו הוא עשוי.
פסגות הרכס מתנשאות לגובה של יותר מ-800 מטר מעל לגובה פני הים, והוא יורד לגובה של כ-600 מטר מעל ערוץ נחל רפאים.
על הרכס אושרה, בינואר 2021, הקמת שכונת מגורים הכוללת 5,250 יחידות דיור על פני 1,045 דונם.
שטח רכס לבן נכלל בפארק ירושלים (באזור זה הוא קרוי פארק נחל רפאים), פארק מטרופוליני שמקיף את העיר, שאותו הקימה הקרן הקיימת לישראל, עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים.
בשנת 2015, כחלק מפיתוח הפארק, הונגש מעבר לנכים והוקם שביל אופניים סלול בחלקו הדרומי של הרכס.
באזור מספר אתרי טבע ונוף, ביניהם:
חורבת הכפר וולאג'ה המקורי ששכן על רכס לבן.
הכוללת מספר עשרות מבנים אבן הרוסים, בורות מים גדולים, גדרות אבן בגובה עד מטר.
במלחמת העצמאות, במסגרת מבצע ההר נכבש הכפר לאחר קרב קשה.
על פי הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן, עברו תושביו לגדה הדרומית של הנחל לאדמות שהיו בבעלותם ובנו שם בשנות ה-50 את וולג'ה "החדשה".
מעיינות - מי הגשמים, המחלחלים בין הסדקים שבסלע הקירטון הלבן, נובעים מן הקרקע במספר מעיינות ונשפכים אל בריכות אגירה.
עין לבן - מעיין שכבה הממוקם כקילומטר אחד דרומית למושב עמינדב, מעל הגדה הצפונית של נחל רפאים, מוקף עצי תאנה, אגוז מלך, שקד, חרוב, זית ואלה ארץ ישראלית.
בריכה גדולה ניזונה ממקור מים שנובע מתוך ניקבה, כ-50 מטר במעלה המדרון.
עין איתמר - היה המעיין המרכזי של הכפר ולאג'ה, ובו נקבה קצרה המזינה בריכה בצורת רי"ש.
עין אבו סְנֵיר - חדר בעל תקרה מקומרת ששימש בעבר בריכה למעין.
בקיר הפנימי של החדר כניסה לנקבה מהתקופה הרומית שאורכה כ-15 מטרים.
עין סֵיף - המעיין העליון של הכפר וולאג'ה הנמצא בתוך מערה באורך 10 מטרים.
בשנים 2010–2013 ערכה רשות העתיקות מספר חפירות הצלה באזור רכס לבן ובעמק שלמרגלותיו.
תיארוך השרידים שנחשפו כוללים טרסות חקלאיות, גתות, מחצבות, שומרות ומערת קבורה.
השרידים מעידים על כך שהיו בשימוש מתמשך מאז תקופת הברונזה התיכונה בארץ ישראל, בתקופת הברזל בארץ ישראל ועד העת החדשה.
מקבץ מחצבות האבן שנמצא באזור מעיד כי איכות הסלע באזור כנראה התאימה לאבני בנייה.
התפוצה הנרחבת של המחצבות מצביעה על האפשרות שייתכן שבקרבת מקום התקיים יישוב קדום שטרם נמצא.
שטח רכס לבן נכלל בתוכנית ספדיה להרחבת ירושלים מערבה.
בשנת 2015, במסגרת תוכנית המתאר הארצית החדשה - תמ"א 1, הוחלט שוב לקדם תוכנית בנייה ברכס לבן.
מטרת התוכנית לצמצם את המחסור בדיור בירושלים ולהוריד את מחירי הדירות.
בנוסף מוצע להקים במסגרתה גם 690 יחידות דיור מוגן.
בתחילה, ראש העיר ירושלים, ניר ברקת התנגד לבנייה, אך בנובמבר 2016 חזר בו והחליט לתמוך בבנייה באזור רכס לבן.
תוכנית רכס לבן במתכונתה הנוכחית החלה את דרכה בשנת 2014 כאשר השטח הוכרז בהחלטת ממשלה (דר/ 52) כמתחם מועדף לדיור, לקידום בוועדה למתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל 1009).
לבקשת הרשות המקומית, התכנית (תמל/ 1009) הוסרה ממסלול ותמ"ל ועברה לקידום במסגרת הוועדה המחוזית.
במקביל לקידום תוכנית רכס לבן (101–0387449) אושר להפקדה על ידי המועצה הארצית שינוי לתוכנית המתאר המחוזית (תמ"מ 1/30/1).
זאת על מנת לאפשר בינוי למגורים, על ידי שינוי ייעוד מנוף כפרי פתוח/שטח חקלאי, פארק נופש מטרופוליני וגן לאומי על גבי פארק מטרופוליני.
השינוי לתוכנית המתאר המחוזית אושר ביולי 2019.
בפברואר 2017 נדונה התכנית לשכונה החדשה לראשונה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של ירושלים.
בדצמבר 2018 הופקדה תוכנית לבניית 5,250 יחידות דיור ו-300 חדרי מלון.
ב-28 בפברואר 2019, הוגשו 6,124 התנגדויות של הציבור לתוכנית הבנייה.
ב-18 במאי 2020 דחה בג"ץ את עתירת מועצה אזורית מטה יהודה כנגד ההחלטה לבנות ברכס, והתיר בניית 5,250 יחידות דיור ו-300 יחידות דיור מוגן בשטח של 840 דונם ברכס.
בחודש מרץ 2019 חתמה עיריית ירושלים מול רשות מקרקעי ישראל על "הסכם גג", המאפשר תוספת בינוי של 23,000 יחידות בעיר ותוספת תקציבית לרשות המקומית.
במסגרת ההסכם הוחלט כי בינוי בשטח רכס לבן יאפשר מנגנון "קרקע משלימה" לכ-2,500 יחידות דיור בהתחדשות עירונית במערב ירושלים (מנגנון המאפשר הקצאת קרקעות ליזם בתמורה לקידום פרויקטים באזורים בעלי ערכי קרקע נמוכים לפרויקטים של התחדשות עירונית).
בינואר 2021, אישרה סופית ועדת הערר של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית הבנייה ברכס לבן.
ההחלטה התקבלה בדעת רוב, בתמיכתן של שתי חברות הוועדה מול התנגדותה של חברת הוועדה השלישית, נציגת המשרד להגנת הסביבה.
אולם במרץ 2021, ועדת המשנה לעררים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה ביטלה את האישור לבניית הפרדה מפלסית בצומת אורה, בשל היעדר תסקיר השפעה על הסביבה, דבר שהביא לעיכוב בתחילת בניית השכונה.
בעקבות כך, ב-9 במרץ 2021 החליטה הוועדה המחוזית להתנגדויות של מחוז ירושלים לשוב ולדון בתוכנית.
ב-3 במרץ 2022 הוחלט בדיוני הוועדה המחוזית להתנגדויות לבצע תיקונים ועדכונים לפני אישור מחדש.
ב-8 במרץ הכריז ראש עיריית ירושלים על קידום תוכנית חלופית לרכס לבן שאחת ממטרותיה היא צמצום הפגיעה בשטחים הפתוחים בהרי ירושלים.
במהלך שנת 2020 קמה תנועת התנגדות לבנייה ב'רכס לבן' ובהרי ירושלים בשם 'מצילים את הרי ירושלים'.
התנועה קיימה הפגנות גדולות בירושלים ונפגשה עם גורמים בעירייה וחברי מועצה בניסיון לשכנע את העירייה ואת ראש העיר ירושלים, משה ליאון, לבטל את התוכנית ולהכריז על המקום כ'גן לאומי'.
בדצמבר 2020 פתחה התנועה בקמפיין מימון המונים לשם תביעה משפטית ותכנון של גן לאומי בהרי ירושלים.
בשנת 2023 נבחרה עופרי אוד להיות אחת מאנשי הסביבה של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה.
תוכנית חלופית - "בשורה בלבן"
בפברואר 2021 כינס משה ליאון, ראש העיר ירושלים, ישיבה לבחינת חלופות אשר יפחיתו את הפגיעה במעיינות ובעמק ויצמצמו את כריתת העצים הנרחבת.
חלופה אשר תמנע פגיעה נוספת בעתיד.
מלאכת התכנון הוטלה על המתכנן מוטי קפלן (עורך תמ"א 1), בהובלת מהנדס העיר, חברת מוריה, וצוות רחב של אדריכלים ומומחים בתחום התחבורה, הידרוגאולוגיה ואקולוגיה.
המתווה החלופי הוצג במסיבת עיתונאים שנערכה ב-8 במרץ 2022 בעין לבן.
שטח הבנייה צומצם מכ-800 דונם בתוכנית המקורית, לכ-300 דונם, השטח הנותר יקודם ויוכרז כגן לאומי.
הבנייה רוכזה רובה ככולה על גבי מסלע קירטון אטים למים, ובכך נמנעת האפשרות לפגיעה באקוויפר ובמעיינות, ונמנעת כריתה של למעלה מ-10,000 עצים.
על פי המתווה החלופי יתוכננו כ-6,000 יח"ד, ראש העיר הצהיר כי לא יקודמו תוכניות אשר פוגעות בסביבה לפני שימוצו כל האפשרויות בשטחים המופרים, בדרך של התחדשות עירונית, וציפוף הבינוי.
בעקבות הפרסום, הצהירו החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים וקרן ירושלים ירוקה, על תמיכתם במתווה החלופי שהוצע [iv], אך ארגונים ירוקים אחרים, הביעו חששות והסתייגות מצעדו.
רכס טרמינל הוא הרכס הצפוני ביותר בהרי הרוקי הקנדיים, ומהווה את קצה ההרים - ומכאן שמו.
הרכס נמצא בשטח פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
רכס טרמינל נמצא מערבית לאגם מנצ'ו ולנהר טראוט.
נהר ליארד זורם בקצהו הצפוני של הרכס.
ממזרח לרכס טרמינל נמצא רכס סנטינל.
רכס ליזארד הוא רכס הרים דרומית מזרחית לעיירה פרני, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ברכס מצויים חלקים מהפארק הפרובינציאלי הר פרני, ואתר הנופש האלפיני פרני.
הרכס מהווה חלק מרכס קרואוזנסט.
הרכס ממוקם מצפון לנהר קוטניי ולעמק שבר הרי הרוקי, מדרום לנחל ליזארד, ממערב לנהר אלק, וממזרח לנהר בול.
שיא גובהו של הרכס - 2,360 מטרים מעל פני הים.
אורכו 44 קילומטרים, ורוחבו 31 קילומטרים.
רכס ליווינגסטון הוא רכס הרים, המהווה חלק מהרי הרוקי הקנדיים.
הרכס ממוקם בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
הרכס מהווה את הקצה המזרחי של הרי הרוקי הקנדיים, בדרום הפרובינציה.
גבולו הדרומי של הרכס הוא נהר הייווד, והוא משתרע דרומה עד רכס קרואוזנסט.
גבולותיו המערביים של הרכס הם הנהרות ליווינגסטון ואולדמן.
הרכס נקרא על שם החוקר דייוויד ליווינגסטון.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי תומאס בלקיסטון, עוזרו של ג'ון פאליסר, בשנת 1858.
כאשר המגלה פיטר פידלר טיפס על הר ת'נדר בשנת 1792, היה זה הפעם הראשונה המתועדת שאירופאי טיפס על אחד מהרי הרוקי הקנדיים.
רכס טנייקו הוא רכס הרים קטן, ששטחו 185 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט.
הרכס מגיע לשיא של 1,042 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס מוקף מצידו האחד בנהר גיימסבי, ובנחל טנייקו.
שמו הנוכחי של הרכס ניתן לו רשמית ב-7 בספטמבר 1950.
רכס ליי הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.