tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שהופל מרגליו מספר פעמים מבעיטות סוחפות ברגליים של סרון, דיאז רשם אחת ההופעות הטובות ביותר בקריירה שלו.
דיאז קבע שיא ב-CompuStrike, כשהוא קלע 82% מהחבטות שזרק בדרך לניצחונו על סרון.
דיאז, לאחר מספר שנות אימונים, קיבל סוף סוף את החגורה השחורה שלו בג'יו ג'יטסו ברזילאי מסזאר גרייסי.
הוא קיבל את החגורה השחורה חודש לפני הקרב שלו עם ג'ים מילר, חברו לחגורה שחורה בג'יו ג'יטסו ברזילאי.
דיאז התמודד בפעם הבאה מול ג'ים מילר ב-5 במאי 2012, ב־UFC on Fox 3. דיאז ניצח את מילר ברוב שני הסיבובים הראשונים, ואף הפיל אותו עם חבטה ישרה שמאלה בסוף הסיבוב הראשון.
לקראת סוף הסיבוב השני, מילר ביצע טייקדאון, שדיאז דחף והגיב עם חבטה מתגלגלת בגיליוטינה, מה שאילץ את ה"טאפ" ב-4:09 דקות של הסיבוב השני.
ההגשה זיכתה את דיאז בפרס הבונוס החמישי שלו ב"הגשת הלילה" בשווי 65,000 דולר.
זו הייתה גם הפעם הראשונה שמילר נעצר בקריירת ה-MMA שלו.
דיאז התמודד מול בנסון הנדרסון ב-8 בדצמבר 2012, באירוע UFC on Fox 5, בקרב המרכזי על אליפות ה-UFC במשקל קל.
דיאז הפסיד בקרב החד-צדדי בהחלטה פה אחד.
שלושה שבועות לפני קרב האליפות, דיאז חתם על חוזה לשמונה קרבות עם UFC.
דיאז התמודד מול אלוף סטרייקפורס לשעבר במשקל קל, ג'וש תומסון, ב-20 באפריל 2013, ב־UFC on Fox 7. הוא הפסיד בקרב באמצעות ניצחון טכני עקב בעיטה בראש ואגרופים, שבמהלכם אחיו של נייט, ניק דיאז, זרק פיזית מגבת לתוך המתומן, בניסיון לאותת לשופט לסיים את הקרב.
ב-16 במאי 2013, דיאז הושעה על ידי UFC בגין הפרת קוד ההתנהגות של UFC באמצעות שימוש בקללה הומופובית בדף הטוויטר שלו.
ה-UFC הביעו את אכזבתם והשעו אותו; בסופו של דבר הוא הושעה ל-90 יום ונקנס ב-20,000 דולר.
קרב גומי עם גריי מיינארד התקיים ב-30 בנובמבר 2013, בקרב המרכזי בגמר The Ultimate Fighter 18. דיאז ניצח באמצעות נוקאאוט טכני בסיבוב הראשון.
עצירת הקרב זיכתה אותו בבונוס הראשון שלו במשחק "נוקאאוט הלילה".
ב-5 במאי 2014, נייט דיאז וחברו ל-UFC, טי ג'יי גרנט, הוסרו מדירוג ה-UFC במשקל קל לאחר שנחשבו כלא פעילים על ידי ה-UFC.
לאחר יותר משנה של היעדרות מהספורט, דיאז חזר מההפסקה שהטיל על עצמו והתעמת עם רפאל דוס אנחוס ב-13 בדצמבר 2014, ב־UFC on Fox 13. דיאז החמיץ את משקלו, והגיע ל-160.6 פאונד.
הוא קיבל זמן נוסף להגיע למגבלה במשקל קל, והוא ירד ל-155.2. עם זאת, הוא עדיין נקנס ב-20 אחוזים מפרס הפרס שלו, שהלכו לרפאל דוס אנחוס.
דיאז, שנראה חסר מוטיבציה וכועס במשך רוב הקרב, הפסיד בקרב החד צדדי בהחלטה פה אחד (30-26, 30-26 ו-27–30).
דיאז נקשר לזמן קצר לקרב משקל בינוני עם מאט בראון ב-11 ביולי 2015, ב־UFC 189. עם זאת, באמצע אפריל, בראון הודיע כי הזוגיות בוטלה.
שני המשתתפים זכו בפרס "קרב הלילה" בשווי 50,000 דולר.
דיאז נקבע כמחליף לקרב מול קונור מקגרגור ב-5 במרץ 2016, ב־UFC 196, ושימש כמחליף של רפאל דוס אנחוס הפצוע.
מכיוון שדיאז קיבל רק אחד עשר ימים התראה מראש, הקרב התקיים במשקל חצי משקל (170 פאונד) עקב חוסר זמן לרדת במשקל.
דיאז ניצח בקרב באמצעות כניעה בסיבוב השני.
זה העניק לדיאז את ניצחונו התשיעי בהכנעה ב-UFC, כשהוא חלק את המקום השני במספר הניצחונות בכל הזמנים אחרי רויס גרייסי בלבד.
שני הלוחמים זכו בתואר קרב הלילה" ודיאז זכה גם בבונוס "ביצוע הלילה" בסכום כולל של 100,000 דולר.
קרב חוזר עם מקגרגור נקבע ל-9 ביולי 2016, ב־UFC 200. עם זאת, ב-19 באפריל, ה-UFC הודיעה כי מקגרגור הוצא מהאירוע לאחר שלא עמד בהתחייבויות התקשורת בלאס וגאס בנוגע לקרב.
בתורו, הקרב עם מקגרגור תוכנן מחדש והתקיים בחודש שלאחר מכן, שוב במשקל חצי-משקל, ב־UFC 202. דיאז הפסיד בקרב החוזר בהחלטת הרוב.
הקרב זכה שוב בתואר "קרב הלילה".
במסיבת העיתונאים של UFC 202 לאחר הקרב, דיאז הפר את חוקי USADA בכך שעישן CBD, קנאבידיול, עט אידוי תוך ארבע שעות לאחר הקרב.
הוא לא קיבל סנקציה מכיוון ש-CBD אינו נחשב לחומר ממכר (PED).
USADA שינתה את חוקיה והסירה את ה-CBD מרשימת האסורים זמן קצר לאחר מכן.
לאחר הפסקה של שנתיים, הוכרז ב-3 באוגוסט 2018 כי דיאז צפוי לחזור ב-3 בנובמבר נגד דסטין פוארייה בקרב קל משקל.
קרב זה היה צפוי לשמש כמנצח המשותף של UFC 230. עם זאת, ב-9 באוקטובר 2018 הוכרז כי פוארייה פרש עקב פציעה וכתוצאה מכך, הקרב בוטל.
נייט דיאז חזר להתחרות ב-17 באוגוסט ב־UFC 241. הוא התעמת עם אנתוני פטיס בקרב במשקל בינוני, ששימש כקרב המרכזי המשותף.
עם הופעה דומיננטית, הוא ניצח בקרב בהחלטה פה אחד.
דיאז התמודד מול חורחה מסווידאל ב-2 בנובמבר 2019, בקרב המרכזי של UFC 244. במצב ייחודי, נשיא ה-UFC, דנה ווייט, אישר כי הקרב המרכזי היה על חגורת "המזדיין הרע" ('BMF') חגיגית.
לאחר שנשלט במשך רוב הקרב, דיאז הפסיד בקרב באמצעות נוקאאוט טכני בין הסיבובים השלישי והרביעי, כאשר הרופא בצד הכלוב קבע שחתך מעל עינו הימנית של דיאז מנע ממנו להמשיך.
דיאז היה צפוי להתמודד מול ליאון אדוארדס ב-15 במאי 2021, ב־UFC 262, כאירוע המשותף של האירוע, וזו הייתה הפעם הראשונה שקרב שאינו קרב מרכזי ואינו קרב על התואר נקבע ל-5 סיבובים.
עם זאת, הקרב הועבר ל־UFC 263 עקב פציעה קלה שספג דיאז, ובסופו של דבר נערך גם הוא לחמישה סיבובים.
אדוארדס שלט ברוב מוחלט של הקרב, אך ספג אגרופים קשות בסוף הקרב החמישי.
בקרב האחרון בחוזה שלו ב-UFC, דיאז היה אמור להתמודד מול חמזאט צ'ימייב ב-10 בספטמבר 2022, בקרב המרכזי של UFC 279. עם זאת, בשקילה ב-9 בספטמבר, צ'ימייב שקל 178.5 פאונד, שבעה וחצי פאונד מעל המגבלה של קרב במשקל בינוני שאינו קשור לתואר.
כתוצאה מהיעדר משקל של צ'ימייב, הוא הוצא מהקרב שלו עם דיאז.
דיאז התמודד במקום זאת מול טוני פרגוסון בקרב המרכזי.
דיאז ניצח בקרב באמצעות הגשת חנק בגיליוטינה בסיבוב הרביעי.
ניצחון זה זיכה את דיאז בפרס הבונוס השני שלו לביצוע הלילה.
דיאז בחר לא לחתום מחדש עם ה-UFC לפני הקרב עם פרגוסון, ובכך הפך את דיאז לשחקן חופשי לאחר סיום הקרב.
נייט אומנם לא זכה באליפות ה־UFC אך נלחם וניצח ירבים כמו: קונור מקרגור וטוני פרגוסון.
והצליח להוכיח שהוא לוחם נהדר וישנן שמועות על חזרה ל־UFC לקרב מול מקס הולאווי על אליפות ה־BMF אשר הוא מחזיק מ־13 באפריל 2024 מאז הניצחון על ג'סטין קיצ'י על ידי נוקאאוט בשנייה האחרונה של הקרב.
דיאז בעצמו צייץ בטוויטר ורמז על כך שאולי יחזור בשביל להתאגר את מקס על החוגרה.
בנוסף לכך יש גם שמועות על קרב שלישי מול קונור מקרגור שגם לו עדיין יש חוזה עם הארגון.
כאמור בקרב הראשון אשר נערך ב-5 במרץ 2016 דיאז ניצח על יד חניקה בסיבוב השני ובקרב השני אשר נערך ב־20 באוגוסט 2016 קונור ניצח באמצעות החלטת שופטים.
לאחר שהפך לשחקן חופשי, דיאז החליט להיכנס לענף האיגרוף.
ב-12 באפריל 2023, הוכרז כי דיאז יערוך את הופעת הבכורה שלו באיגרוף מקצועי נגד ג'ייק פול.
הקרב התקיים ב-5 באוגוסט 2023, במרכז אמריקן איירליינס בדאלאס, טקסס.
ב-13 במרץ 2024, הוכרז כי דיאז יפגוש את חורחה מסווידאל ב-1 ביוני 2024, בפורום קיה בלוס אנג'לס, קליפורניה בקרב בן 10 סיבובים במשקל כבד קל.
ב-7 במאי 2024, דווח כי הקרב נדחה ל-6 ביולי 2024 במרכז הונדה באנהיים, קליפורניה.
ב-13 במאי 2024, אושר תאריך האירוע החדש ל-6 ביולי 2024. דיאז ניצח בקרב ברוב קולות.
לאחר קרב האיגרוף עם חורחה מסווידאל, דיאז הגיש תביעה נגד פאנמיו ובעליה, סולומון אנגל, בגין הונאה והפרת חוזה; בטענה כי שולם לו רק מיליון דולר מתוך סך 10 מיליון הדולר שהובטחו לו.
אחיו הגדול של דיאז , ניק, הוא גם לוחם MMA מקצועי.
שני האחים דיאז הם תומכי קנאביס ואף מחזיקים בקו מוצרים מורשה של מריחואנה המיוצר על ידי California Finest.
הם מנהלים כיום בית ספר לג'יו ג'יטסו ברזילאי בסטוקטון, קליפורניה (ניק דיאז אקדמי), והקימו חברת CBD בשם Game Up Nutrition.
הוא טבעוני בעיקרו מאז שהיה בן 18, אך מודה שהוא אוכל דגים מדי פעם.
ב-20 ביוני 2018, הוכרז כי חברתו של דיאז ילדה את בתם.
באוגוסט 2022, דיאז תמך בפומבי בבי ג'יי פן, ותיק ה-UFC, במרוצו לתפקיד מושל הוואי.
בספטמבר 2022, דיאז הודיע על הקמת חברת קידום ספורט לחימה משלו, Real Fight Inc.
דיאז נשאר מחובר לשורשיו, ותרם לעיתים קרובות לקהילה שלו בסטוקטון, מעורב בתמיכה בלוחמים צעירים ומטפח דור חדש של כישרונות.
כתוצאה מתשומת הלב שדיאז הביא לעיר סטוקטון, ראש העיר העניק לו מפתח לעיר במהלך משחק כדורסל של סטוקטון קינגס בדצמבר 2022.
באוקטובר 2022, דיאז היה מעורב בקטטה מאחורי הקלעים בקרב האיגרוף בין ג'ייק פול לאנדרסון סילבה, וכתוצאה מכך הורחק מהאירוע.
באפריל 2023, נחשף סרטון של דיאז מעורב בעימות ברחוב שהסתיים בחנק אדם מחוסר הכרה.
לאחר מכן הוצא נגד דיאז צו מעצר ודיאז הסגיר את עצמו למשטרת ניו אורלינס ב-27 באפריל, בשעה 7:10 בבוקר, כשהוא עומד בפני מטען חבלה מדרגה שנייה.
עורך דינו של דיאז טען כי פעל מתוך הגנה עצמית והוא שוחרר בערבות של 10,000 דולר.
ב-25 בספטמבר 2023 דווח כי קהילת אורלינס לא תמשיך בתיק נגד דיאז, מה שמצביע על כך שפעולותיו היו אך ורק מתוך הגנה עצמית כפי שמוצג בסרטון, נקי בתמונות וברור מהעדים הרבים.
דיאז היה מעורב בעימות לכאורה עם מאבטח בכך שדחף אותו בפניו ב"יד פתוחה" ב-24 באוגוסט 2024 במועדון הלילה אומניה בסיזרס פאלאס תוך כדי שהוא מעכב את התור.
כתב אישום בגין תקיפה קלה הוגש נגד דיאז באוקטובר.
הוא עלול לעמוד בפני עד שישה חודשי מאסר וקנס של 1,000 דולר אם יורשע.
לאחר שנפרד מה-UFC בשנת 2022, דובר רבות על חזרתו הפוטנציאלית של נייט דיאז לארגון.
אף על פי שהשתתף רק בשני קרבות אגרוף מאז הפעם האחרונה שנכנס לאוקטגון, בן ה-40 נותר אחד הכוכבים הגדולים ביותר ב-MMA.
כתוצאה מכך, דיאז נבחר לאירוע ה-UFC בבית הלבן ב-2026, מתוך תחושה שאירוע בסדר גודל כזה יוכל להחזיר אותו לאחד מכמה קרבות גדולים.
מאז שדיאז שלח הודעה למקס הולוואי בעקבות ההגנה המוצלחת האחרונה של אלוף ה-BMF על התואר, זה היה נושא שיחה נוסף לאחר UFC 318.
מישהו שהוא קשור אליו קשר הדוק מנסה גם הוא לארגן קאמבק ל-UFC לאחר שהוכיח את עצמו בזירה האזורית לאחר שנחתך מהסגל ב-2022.
נייג'ל ניקולסון היה סופר, מוציא לאור ופוליטיקאי בריטי.
ניקולסון היה בנם השני של הסופרים סר הרולד ניקולסון וויטה סאקוויל-ווסט.
אחיו הבכור היה היסטוריון האמנות בן ניקולסון.
השניים גדלו בקנט, תחילה בלונג בארן, ליד אחוזת משפחתם בנול, ולאחר מכן בטירת סיסינגהרסט, שם טיפחו הוריהם גן מפורסם.
ניקולסון למד בפנימיית סאמר פילדס ולאחר מכן באיטון קולג' ובבייליול קולג'באוקספורד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת במשמר הגרנדירים, ובהמשך היה המתעד הרשמי של החיל.
ב-1948 ייסד ניקולסון עם ג'ורג' ויידנפלד את בית ההוצאה לאור ויידנפלד וניקולסון, אותו ניהל עד שנת 1992. הוא גם שימש כשדרן, והיה חבר במועצת המורשת האנגלית.
אף על פי שאביו היה פוליטיקאי מטעם הלייבור, ניקולסון הפך לפעיל במפלגה השמרנית, והתמודד מטעם המפלגה בבחירות ב-1950 במחוז צפון מערב לסטר ושוב ב-1951 במחוז פאלמות' וקמבורן.
בשני המקרים לא הצליח לזכות במושב בפרלמנט, אך בבחירות הביניים שנערכו בפברואר 1952 זכה במושב של מחוז בורנמות' מזרח וכרייסטצ'רץ'.
הוא שמר על מושבו גם בבחירות הכלליות במאי 1955.
במהלך כהונתו הצביע יחד עם חברי הלייבור לביטול עונש המוות בתלייה, ונמנע בהצבעת אי האמון שהגישה הלייבור נגד הממשלה בעקבות משבר סואץ.
בעקבות זאת עלו קריאות שדרשו מראש הממשלה להדיח אותו, אך הוא שמר על כסאו בכל זאת.
הוא נאלץ להסיר את מועמדותו לפרלמנט לפני הבחירות הכלליות של 1959בעקבות דרישת חברי מפלגתו, לאחר שבית ההוצאה לאור שבראשו עמד החליט לפרסם את המהדורה הבריטית של הרומן " לוליטה.
לאחר פרישתו מהפרלמנט עסק ניקולסון בכתיבה, במיוחד בנושאי מורשת וביוגרפיה.
ב-1973 פרסם את ספרו "דיוקן נישואים", בו תיאר בגילוי לב את הרומנים שניהלו הוריו הביסקסואלים מחוץ לנישואים, ובייחוד הרומן של ויטה סאקוויל-ווסט עם ויולט טרפוסיס.
ב-1990 הוא מכר את הזכויות לעיבוד היומן למיני סדרה באותו שם ל-BBC.
בנוסף היה העורך של יומני אביו, ושל מכתביה של וירג'יניה וולף (יחד עם ג'ואן טראוטמן).
מאוחר יותר כתב טורים עבור הספקטייטור והסאנדיי טלגרף.
ב-1998 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Long Life", שהתבססה בין היתר על יומנים ומכתבים שכתב בעידודה של וולף.
בשנת 1953 נישא ניקולסון לפיליפה, בתו של סר ג'רווייס טניסון ד'איינקורט, והשניים התגרשו ב-1970. מנישואים אלה ונולדו להם שתי בנות ובן.
הבת ג'ולייט כתבה על אביה ומשפחתו בספרה A House Full of Daughters שראה אור ב-2016.
ניקולסון נפטר ב-23 בספטמבר 2004, בטירת סיסינגהרסט, בקנט.
נפוליאון 1812 (תרגום: חזי שלח).
משרד הביטחון - ההוצאה לאור, תל אביב.
הוצאת שוקן, תל אביב וירושלים: 1973.
נֵיטְרוֹן (Neutron; מלטינית: "שאינו נוטה לשום צד".
ידוע בעברית גם באיות ובשמות: ניוטרון, נויטרון) הוא נוקליאון חסר מטען חשמלי.
מסת המנוחה שלו היא כ-939.6 MeV, או כ-1.008665 יחידות מסה אטומית מאוחדת, מעט יותר מזו של הפרוטון, שמסתו כ-938.3 MeV.
הגרעין של כל סוגי האטומים, למעט האיזוטופ הנפוץ של מימן, המורכב מפרוטון אחד בלבד, מורכב מפרוטונים ונייטרונים.
בתוך הגרעין, הנוקליאונים חווים תנודה (oscillation) בלתי פוסקת בין נייטרונים לפרוטונים, המותמרים מאחד לשני על ידי פליטה וקליטה של פאיונים.
כאשר שני אטומים הם של אותו יסוד כימי (כלומר, הם בעלי מספר אטומי זהה) אך לכל אחד מהם יש מספר שונה של נייטרונים (כלומר, הם בעלי מספר מסה שונה), הם מהווים איזוטופים שונים של אותו יסוד.
מחוץ לגרעין, הנייטרון בלתי יציב ובעל אורך חיים ממוצע של כ־880 שניות בלבד.
דעיכת נייטרון מתרחשת גם בגרעינים של אטומים לא יציבים, כלומר, רדיואקטיביים.
הנייטרון מכיל שלושה קווארקי ערכיות (valence quarks), שני קווארקי למטה (d) וקווארק למעלה (u) אחד.
בדעיכת בטא מינוס, אחד הקווארקים מסוג d שבנייטרון — שמסתו גדולה ממסת קווארק u — דועך לקווארק u ול.
בוזון ה- דועך תוך כ- שניות לאלקטרון ולאנטי-נייטרינו אלקטרוני.
למרות שגם האטום במצבו הרגיל נטול מטען חשמלי, האטום גדול פי 10,000 לערך מהנייטרון ומורכב ממערכת מסובכת של אלקטרונים, בעלי מטען חשמלי שלילי, המפוזרים במסלולים נרחבים סביב גרעין טעון חיובית.
חלקיקים בעלי מטען חשמלי, כגון פרוטונים, אלקטרונים וחלקיקי אלפא (גרעיני הליום), כמו גם קרינה אלקטרומגנטית (כגון קרינת גמא), מאבדים אנרגיה במעבר דרך חומר.
הם מפעילים כוחות חשמליים המייננים את אטומי החומר דרכו הם עוברים.
האנרגיה הנלקחת לצורך יינון שווה לאנרגיה שאבדה לחלקיקים הטעונים במעבר החומר, דבר הגורם להאטה, או על ידי קרינת גמא הנספגת.
לעומת זאת, הנייטרון אינו מושפע על ידי כוחות אלו.
הוא מושפע רק מהכוח הגרעיני, בעל טווח הפעולה הקצר מאוד, המשחק תפקיד רק כשהנייטרון מתקרב מאוד לגרעין האטום.
לפיכך, נייטרון חופשי נע בדרכו ללא הפרעה עד שהוא מתנגש ישירות עם גרעין האטום.
מכיוון שהנפח שתופס גרעין האטום הוא קטן מאוד, התנגשויות אלו קורות לעיתים נדירות והנייטרון עובר מרחק רב לפני ההתנגשות.
במקרה של התנגשות אלסטית, כללי ההתמדה הרגילים פועלים כבמקרה של התנגשות אלסטית בין כדורי ביליארד.
אם הגרעין שבו התנגש הנייטרון הוא כבד, הוא צובר מהירות מעטה יחסית, אך אם ההתנגשות הייתה עם פרוטון שמסתו שוות ערך למסת הנייטרון, הפרוטון נזרק קדימה במהירות קרובה למהירות המקורית של הנייטרון, שבמקביל מואט בהתאם.
התנגשויות משניות כתוצאה מכך ניתנות לאיתור מכיוון שהחלקיקים המושפעים מהתנגשויות אלו טעונים במטען חשמלי וגורמים ליינון.
טבעו נטול המטען של הנייטרון מקשה על השליטה עליו, בנוסף להיותו קשה לאיתור.
ניתן להאיץ, להאט או להסיט חלקיקים טעונים באמצעות שדות חשמליים או מגנטיים, אבל לאלו אין השפעה על נייטרונים.
הדרך היחידה שבידינו לשלוט על נייטרונים חופשיים היא להציב גרעינים בנתיבם כך שהם יואטו, יוסטו או ייספגו בהתנגשויות.
לתופעות אלו חשיבות מעשית גדולה בכורים גרעיניים ובנשק גרעיני.
ב-1930, צמד חוקרים גרמנים, ולתר בותה והנס בקר, גילו שכאשר חלקיקי אלפא הנפלטים מפולוניום, שהם בעלי אנרגיה רבה, פוגעים ביסודות קלים מסוימים כגון בריליום, בור או ליתיום, מופקת קרינה חודרנית ביותר.
בתחילה הניחו שמדובר בקרינת גמא, למרות שלקרינה הייתה יכולת חדירה חזקה מזו של כל קרני הגמא הידועות, ולא ניתן היה לפרש את תוצאות הניסויים על בסיס השערה זו.
התרומה המשמעותית הבאה דווחה על ידי בני הזוג אירן ופרדריק קירי בפריז.
הם הראו שאם קרינה בלתי-מוכרת זו פוגעת בפרפין, או בתרכובות אחרות המכילות מימן, הן פולטות פרוטונים בעלי רמת אנרגיה גבוהה.
כשלעצמה, לא הייתה בעובדה זו סתירה להתנהגות קרינת גמא שהניחו שהיא הקרינה הבלתי-מוכרת, אבל ניתוח כמותי מפורט של המידע לא התאים להשערה זו.
בשלהי 1932, ביצע הפיזיקאי האנגלי ג'יימס צ'דוויק סדרת ניסויים שהפריכו סופית את השערת קרינת הגמא.
הוא הציע השערה, על פיה הקרינה היא מסוג חדש ומורכבת מחלקיקים חסרי מטען, שמסתם קרובה למסת הפרוטון.
צ'דוויק ערך סדרת ניסויים, שכללו את מדידת הפיזור של פרוטונים שנפלטו מאטומי מימן אשר נחשפו לקרינת אלפא.
ניסויים אלו אימתו את השערתו.
חלקיקים בלתי-טעונים אלו קרויים כיום נייטרונים.
על גילוי זה זכה צ'דוויק בפרס נובל לפיזיקה ב-1935.
נֵייטְרִינוֹ או ניוטרינו (Neutrino, באיטלקית: "נייטרון קטן") הוא חלקיק יסודי פרמיוני, המהווה לפטון נטול מטען חשמלי.
הספין של הנייטרינו הוא .
לפי מדידות שנעשו עד 2017, סכום מסות שלושת הטעמים של הנייטרינו הוא כ־.
רק פוטונים וגלואונים הם בעלי מסה נמוכה יותר – מכיוון שאין להם מסה כלל.
לנייטרינו אין מטען חשמלי או מטען צבע.
לכן, הוא לא מגיב לכוח האלקטרומגנטי ולכוח החזק.
חלקיקי נייטרינו מושפעים בעיקר מהכוח החלש.
ההסתברות לאינטראקציה של נייטרינו עם אטומי החומר דרכו הוא עובר היא נמוכה מאוד.
לדוגמה, נדרש קיר עופרת בעובי מספר שנות אור על מנת לחסום מחצית מכמות חלקיקי הנייטרינו העוברים דרכו.
גלאי נייטרינו מכילים מאות טונות של חומר, אולם בממוצע, רק אטומים בודדים מתוכו מגיבים לפגיעת נייטרינו במהלך יממה אחת.
בהתפרצות סופרנובה, רוב האנרגיה מוקרנת בצורת שטף חלקיקי נייטרינו, המיוצרים כשפרוטון ואלקטרון בליבה מגיבים זה עם זה ויוצרים נייטרון.
במהלך שלב ההתכווצות, הצפיפות בליבת הסופרנובה, שהיא כ־1014 גרם/סמ"ק, מאפשרת יצירת שטף של חלקיקי נייטרינו, אותם ניתן לגלות גם במרחקים גדולים מאוד.
ההוכחה הניסויית הראשונה לתופעת ההתכווצות של סופרנובה ויצירת שטף חלקיקי הנייטרינו הושגה ב־1987, כשהתגלו חלקיקי נייטרינו מסופרנובה 1987A.
ההתפרצות התרחשה במרחק של 51.4 קילופארסק מכדור הארץ.
ההשערה בדבר קיומו של הנייטרינו הועלתה לראשונה על ידי וולפגנג פאולי ב־1930 על מנת להסביר את בעיית איבוד התנע בתהליך התפרקות בטא.
פאולי הציע כי חלקיק שטרם נתגלה נושא את עודף האנרגיה וכינהו "נייטרון", אולם ב־1932 ניתן שם זה לחלקיק שונה לגמרי שהתגלה על ידי ג'יימס צ'דוויק.
בשלב זה היו שני חלקיקים שונים שנשאו את השם "נייטרון".
אנריקו פרמי נשאל האם הוא אותו "חלקיק פאולי" והשיב כי "חלקיק פאולי אינו נייטרון אלא נייטרינו" (כלומר נייטרון קטן באיטלקית), וכך קיבל החלקיק שם חדש.
על פי התיאוריה של פרמי להתפרקות בטא, החלקיק שגילה צ'דוויק יתפרק לפרוטון, אלקטרון ולחלקיק נייטרלי קטן (שכיום נקרא אנטינייטרינו אלקטרוני):
ב־1933 חישב פאולי את תכונות החלקיק המשוער.
הנייטרינו התגלה ניסיונית, על ידי צוות בראשות קלייד קוואן ופרדריק ריינס, רק ב־1956, בניסויים בכור הגרעיני "סוואנה ריבר", למעלה מ־30 שנה אחרי שנחזה קיומו, משום שהתגובה שלו עם אטומי חומר שדרכו הוא עובר היא מזערית, ולפיכך היה צורך במכשור רגיש במיוחד.
בשנת 1962, צוות פיזיקאים בראשות ליאון לדרמן גילה סוג שני של נייטרינו, שאותו כינו נייטרינו מואוני, ובשנת 1975, צוות של פיזיקאים בראשות מרטין פרל גילה סוג שלישי של נייטרינו, אותו הם כינו נייטרינו טאואוני.
ב־2015 שני חוקרים, טקאקי קג'יטה היפני וארתור מקדונלד הקנדי, זכו בפרס נובל לפיזיקה על הוכחה לכך שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.
קיימים שלושה סוגי נייטרינו שונים מבחינת הטעם.
כל אחד מאלו משתייך לדור שונה של המודל הסטנדרטי: נייטרינו אלקטרוני νe (דור ראשון), נייטרינו מואוני νμ (דור שני) ונייטרינו טאואוני ντ (דור שלישי).
לכל אחד מהם יש גם אנטי־חלקיק, האנטינייטרינו.
ייתכן שהנייטרינו והאנטינייטרינו הם למעשה אותו חלקיק; אם כך, הנייטרינו הוא פרמיון מיורנה.
לנייטרינו ולאנטינייטרינו יש כמה מספרים קואנטיים שונים זה מזה, לרבות המספר הלפטוני (1 עבור נייטרינו; עבור אנטינייטרינו) והאיזוספין החלש ( עבור נייטרינו; עבור אנטינייטרינו).
הנייטרינו האלקטרוני הוא הסוג הנפוץ ביותר של נייטרינו.
הוא מופק בדעיכת בטא פלוס.
אנטינייטרינו אלקטרוני מופק בדעיכת בטא מינוס.
בניסיונות לבדוק את התהליכים המתרחשים בליבת השמש נבנו גלאים למדידת שטף הנייטרינו מהשמש (מכונים גם "נייטרינו סולארי").
גלאים אלו נבנו במעבה האדמה על מנת לסנן רעש רקע של חלקיקים אחרים, אך הצליחו לגלות רק שליש מכמות הנייטרינו שציפו החוקרים למצוא.
הפתרון לבעיה הוצע על ידי גריבוב ופונטרקורבו ב־1969 ואומת בניסויים ב־2002. גריבוב ופונטרקורבו הוכיחו כי בדרך בת שמונה הדקות מהשמש לכדור הארץ, שני שלישים מהנייטרינו מתנודדים בין נייטרינו אלקטרוני כפי שנוצר בליבת השמש ושאותו בלבד מדדו עד כה לבין שני סוגי הטעמים האחרים.
במשך שנים רווחה היפותזה כי כמויות נייטרינו גדולות יכולות להוות את החומר האפל החם, שהוא אחד מההסברים למסה החסרה ביקום.
כיום מקובל שכמויות הנייטרינו אינן יכולות לתרום חלק משמעותי ממנו.
תצפיות קוסמולוגיות תוחמות את התכונות של הנייטרינו.
ב־22 בספטמבר 2017, גלאי הנייטרינו IceCube גילה את IceCube־170922A, חלקיק נייטרינו באנרגיה של 290 טריליון אלקטרון וולט.
מהירותו של נייטרינו ככל הנראה קרובה מאוד למהירות האור.
שטף הנייטרינו מסופרנובה 1987A הגיע לכדור הארץ בערך באותו הזמן עם שטף הפוטונים.
ב־22 בספטמבר 2011 התפרסם מאמר על ידי מדענים מ־CERN לפיו בניסויים שנערכו במשך 3 שנים, נמדדה לחלקיק נייטרינו מהירות הגבוהה ממהירות האור, גילוי שאינו עולה בקנה אחד עם תורת היחסות הפרטית.
מיד לאחר הגילוי פרץ גל של תאוריות המנסות להסביר את משמעותו והשלכותיו על הפיזיקה המודרנית.
בפברואר 2012 נתגלה שכבל אופטי היה מחובר בצורה רופפת לאחד מהשעונים האטומיים שמדדו את זמן היציאה וההגעה של הנייטרינו, ולכן יש צורך לבדוק מחדש את התוצאות.
ביוני אותה שנה, לאחר בדיקה מחודשת, נמצא שמהירות הנייטרינו קטנה ממהירות האור.
נייטרינו אלקטרוני (Electron neutrino, סימול: νe) הוא חלקיק יסוד, חלק מאבני הבסיס המרכיבים את החומר.
נייטרינו אלקטרוני הוא חלק מהדור הראשון במודל הסטנדרטי (מודל המתאר מהן אבני הבניין הקטנות ביותר של חומר הידועות לנו היום).
הוא פרמיון ממשפחת הלפטונים (leptons).
נייטרינו אלקטרוני הוא חלקיק ללא מטען חשמלי, ללא מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד.
הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד.
דבר זה גורם לכך שחתך הפעולה של הנייטרינו (הסיכוי שהוא יבצע אינטראקציה עם חלקיק כלשהו) הוא כה נמוך, עד כדי כך שנייטרינו הנורה ממרכז השמש יכול לעבור דרך חומר שצפיפותו כצפיפות השמש ועוביו של החומר שקול למרחק של עשרות שנות אור בטרם תתרחש אינטראקציה אחת.
בכל שנייה, עוברים מבעד לגופינו מאות מיליארדי נייטרינים.
כל חלקיקי הנייטרינו המיוצרים בשמש הם מסוג נייטרינו אלקטרוני, אך הם יכולים להפוך לנייטרינו מסוג אחר (למיואון-נייטרינו או לטאו-נייטרינו).
הנייטרינו האלקטרוני נחזה בשנת 1930 על ידי הפיזיקאי האוסטרי וולפגנג פאולי (Wolfgang Pauli) שניסה להסביר את אובדן האנרגיה והתנע לכאורה בתהליך של התפרקות בטא.
הפיזיקאי האיטלקי אנריקו פרמי (Enrico Fermi) בשנת 1934 הרחיב עוד יותר את תאוריית התפרקות בטא.
נייטרינו אלקטרוני נפלט יחד עם פוזיטרונים בהתפרקות בטא חיובית, בעוד אנטי-נייטרינו (anti-neutrino) נפלט עם אלקטרון התפרקות בטא שלילית.
בשנת 1956 התגלה נייטרינו אלקטרוני על ידי קלייד קוואן (Clyde Cowan) ופרדריק ריינס (Frederick Reines) בניסויים בכור הגרעיני "סוואנה ריבר", למעלה מ-30 שנה אחרי שנחזה קיומו, משום שתגובתו עם אטומי חומר שדרכם הוא עובר היא מזערית, ולפיכך היה צורך במכשור רגיש במיוחד.
ב-2015 שני חוקרים, טקאקי קג'יטה וארתור מקדונלד, זכו בפרס נובל לפיזיקה על ההוכחה לכך שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.
נייטרינו טאואוני (Tau neutrino, סימול: ντ) הוא חלקיק יסודי, חלק מאבני הבסיס המרכיבים את החומר.
הוא חלק מהדור השלישי במודל הסטנדרטי (מודל המתאר מהם אבני הבניין הקטנים ביותר לחומר הידועים לנו היום).
הנייטרינו הטאואוני הוא פרמיון ממשפחת הלפטונים (leptons).
כמו לשאר חלקיקי הניטרינו גם לנייטרינו הטאואוני אין מטען חשמלי, אין מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד.
כמו כן הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד.
בדומה לכלל הניטרינו, הסיכוי שהוא יבצע אינטראקציה עם גוף כלשהו נמוך מאוד.
נייטרינו טאואוני נוצר כאשר טאו (חלקיק יסוד נוסף, גם ממשפחת הלפטונים, בדור השלישי עם הנייטרינו הטאואוני) מתפרק ללפטון קל יותר (מיואון או אלקטרון, שני חלקיקים נוספים ממשפחת הלפטונים).
הניחו את קיומו של הנייטרינו הטאואוני לראשונה בשנת 1978 עם גילוי החלקיק טאו ב-SLAC, מרכז המאיץ הקווי בסטנפורד(the Stanford Linear Accelerator Center).
הם הבינו כי חלקיק טאו היה רק גרסה כבדה יותר של האלקטרון והמיואון ולכן כמו שלאלקטרון יש אלקטרון-ניוטרינו ולמיואון יש מיואון-ניוטרינו מצופה שלטאו יהיה נייטרינו טאואוני גם כן, להשלמת המודל הסטנדרטי.
הנייטרינו הטאואוני לא היה ניתן לזיהוי במשך שנים רבות מכיוון שחלקיק הטאו נשאר רק במשך כ-300 FS, ולכן קשה לעקוב אחריו ולעקוב אחרי הניטרינו המקביל שלו.
בשנת 2000 - פיזיקאים במעבדת המאיץ הלאומי פרמילאב (Fermi National Accelerator Laboratory) דיווחו על הממצאים הראשוניים לקיומו של נייטרינו טאואוני.
דונאט (DONUT - Direct observation of the nu tau) היה ניסוי במעבדות פרמי אשר הוקדש לחיפוש אחר אינטראקציות הנייטרינים טאו הגלאי פעל במהלך כמה חודשים בקיץ 1997, ובהצלחה זוהה נייטרינו טאואוני.
דבר המאשר את קיומו של הלפטון האחרון של המודל הסטנדרטי.
הנתונים מהניסוי שימשו למדידת חתך הפעולה (הסיכוי שהוא יבצע אינטראקציה עם חלקיק כלשהו) של הנייטרינו הטאואוני.
ניטרינו מופיעים בטבע במספר סוגים ונראה שאלקטרון-ניטרינו ומיואון-ניטרינו יכולים להפוך באופן ספונטני מצורה אחת לצורה אחרת של ניטרינו.
הצוות שיגר במאיץ קרניים המכילות סוג אחד בלבד של נייטרינו – נייטרינו של מיואונים ושולח אותם מ־CERN למעבדה בגרן ססו באיטליה כדי לראות כמה מהם מגיעים כסוג שונה – נייטרינו מסוג טאו.
במהלך הניסוי הבחינו החוקרים כי החלקיקים הופיעו כמה מיליארדיות שנייה מוקדם לאותו המרחק בהשוואה למהירות האור.
מיואון-ניטרינו עבר "תנודה" במהלך מסע של 730 ק"מ מ־CERN למכון הלאומי האיטלקי לפיזיקה גרעינית והגיע כנייטרינו טאואוני.
בפסיכולוגיה נייטיביזם הוא תפיסה על פיה כישורים או יכולות מסוימים הם 'טבעיים' או מולדים.
השקפה זו עומדת בניגוד לתפיסת "לוח חלק" (או "טאבולה ראסה") הגורסת כי למוח יכולת מולדת מועטת וכמעט הכול נלמד דרך אינטראקציה עם הסביבה.
הנייטיביזם קשור לאסכולה הרציונליסטית בפילוסופיה, שרואה בכללי החשיבה הרציונלית כללים מולדים.
הפילוסוף המזוהה ביותר עם גישה זו הוא רנה דקארט.
ההשקפה הנייטיביסטית מיוחסת ברובה לעבודותיהם של נועם חומסקי וסטיבן פינקר, הטוענים כי אנו נולדים עם "דגמים" קוגניטיביים (יכולות פסיכולוגיות מיוחדות המורשות גנטית) מסוימים המאפשרים לנו ללמוד ולצבור כישורים מסוימים (כגון שפות).
לדעתם, יכולות וכישורים מסוג זה היו נפגמים קשות ללא התרומה הגנטית.
הפסיכולוגית אנט קרמילוף-סמית טוענת כנגד נייטיביזם כה קיצוני.
בתאוריה המוכרת בשם "המודל ההתפתחותי התיאור מחדש הייצוגי" (Representational Redescription model of developement) היא מציעה כי המוח עשוי להפוך מודולרי דרך התנסות במרחבים שונים (כגון אינטראקציה חברתית או תפישה ויזואלית) ולא במודלים מוגדרים מראש גנטית.
במדע המדינה, נייטיביזם (מאנגלית: nativism; בעברית: יְלִידָנוּת) היא תגובה תוקפנית והגנתית אל מול גלי הגירה המונית.
הנייטיביזם צמח לראשונה, והשפיע על הפוליטיקה של ארצות הברית במאה ה-19. תנועות נייטיביסטיות נוספות צמחו מאז בקרב האפריקאנרים בדרום אפריקה ומאוחר יותר, במאה ה-20, בקרב האוסטרלים והבריטים, וכן בברזיל תחת שלטונו של ז'טוליו ורגאס.
המונח נייטיביזם משמש לרוב בהקשר של קבוצות ממוצא אירופאי.
הנייטיביזם כתנועה החל בארצות הברית עם תחילת גלי ההגירה הגדולים לאחר פתיחת תעלת אירי במדינת ניו יורק ב-1825. התנועה תמכה בחקיקה מפלה לטובתם של ילידי היבשת ואופיינה על ידי רגשות לאומניים קסנופוביים ו אשר לוו ברעיונות על עליונות הלבנים הפרוטסטנטים האנגלו-סאקסים (White Anglo-Saxon Protestant Supremacy).
ב-1836 נעשה ניסיון על ידי מפלגה נייטיביסטית להריץ מועמד לראשות עיריית ניו יורק והוא זכה ב-1,496 קולות.
שנות ה-40 של המאה ה-19 אופיינו במהומות אנטי-קתוליות, כגון המהומות הנייטיביסטיות בפילדלפיה אשר פרצו פעמיים: ב-3 במאי וב-4 ביולי (יום העצמאות של ארצות הברית) של שנת 1844. בדצמבר באותה שנה נוסד בעיר ניו יורק "מסדר האמריקנים המאוחדים" (OUA).
בקליפורניה היפנו קבוצות נייטיביסטיות את זעמן כלפי הסינים.
מוצאם הקתולי של חלק גדול מהמהגרים והדעות הקדומות של הרוב המסורתי הפרוטסטנטי יצרו אפליה אנטי-קתולית אשר יחד עם הנייטיביזם גברה לאחר כישלון המהפכות באירופה ותחילתו של גל הגירה חדש ב-1848.
בין 1849 ל-1850 נוסדה בעיר ניו יורק כתוצאה מפחד מהמהגרים חברה סודית נייטיביסטית בשם "מסדר הדגל זרוע הכוכבים" (על שם המנון ארצות הברית) על ידי אדם בשם צ'ארלס ב.
כדי להפוך לחבר במסדר זה אדם היה חייב להיות פרוטסטנטי מאמין מעל גיל 21 ולהתחייב לציות מוחלט לכל פקודות המסדר.
חברי המסדר זכו לכינוי "שאינם יודעים דבר" (Know-Nothings) על ידי עורך העיתון הוראס גרילי.
כינוי זה הוצמד להם מכיוון שאיש לא הודה ששמע על המסדר, וכך הם נודעו בציבור.
ב-1854 הנייטיביסטים נודעו בפומבי עם הקמת "המפלגה האמריקנית" אשר נודעה במיוחד באיבתה לאירים-קתולים והציגה מצע הכולל חקיקה להארכת התקופה שבין הגירה להתאזרחות.
בבחירות לנשיאות של 1856 הנשיא-לשעבר מילרד פילמור היה מועמד מטעם מפלגה זו.
בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים (ובשנות ה-80 בעקבות גל הגירה חדש) וכן בתקופה הפרוגרסיבית (שנות ה-1920) חווה הנייטיביזם תקופות של תחייה מחודשת.
כך התייחסו חברי קו קלוקס קלאן בדרום לקתולים בשנאה ואכזריות זהים לאלו שהפגינו כלפי שחורים.
בבחירות של 1928 שיחק הנייטיביזם תפקיד חשוב בהפסדו של המועמד הקתולי לנשיאות אלפרד אי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הביאו זרמים נייטיביסטיים להקמתם של "מחנות מעבר מלחמתיים" ולכליאת מעל מאה אלף תושבים ממוצא יפני (62% מתוכם היו אזרחי ארצות הברית) במחנות הללו בשל היותם "סכנה לביטחון הלאומי".
הפגנות של נייטיביזם עלו מחדש מדרגה בסוף המאה ה-20. בעקבות גל הגירה לא חוקית, בעיקר מאסיה ומקסיקו, הועברה ב-1996 חקיקה קשוחה כנגד מהגרים לא חוקיים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001 על מתקנים בארצות הברית התגברו רגשות הנייטיביזם, כמו גם האיסלאמופוביה, והביאו לעלייה בשכיחות פשעי שנאה.
כמו כן שונו חוקי ונוהלי ההגירה לרעה.
תנועת הפחתת ההגירה הפועלת בארצות הברית מתחילת המאה ה-21 עושה מאמצים להרחיק עצמה ככל האפשר מההגדרה נייטיביזם.
הנושא נלמד בבתי ספר תיכוניים בישראל בהקשר של הגבלת ההגירה לארצות הברית בחקיקות אשר קבעו מכסות הגירה לקבוצות אתניות ובכללן יהודים ממזרח אירופה.
נייטוויש (Nightwish, "חלום לילה" או "משאלת לילה") היא להקת מטאל סימפוני פינית שהוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20. נייטוויש, שנחשבת לאחת הלהקות המובילות בסצנת המטאל הפופולרי באירופה, נמצאת במקום השלישי במדרג המוזיקאים הנמכרים ביותר בפינלנד, עם מכירת קרוב ל-900,000 עותקים במדינה עצמה בלבד.
כמו כן זוהי הלהקה הפינית המצליחה ביותר בעולם, עם מכירת למעלה מעשרה מיליון עותקים ועם זכייה ביותר מ-60 פרסי זהב ופלטינה.
שישה מתוך תשעה אלבומים שהוציאה הגיעו למקום הראשון במצעדים וכן שלושה עשר סינגלים.
בדצמבר 2015 תוארה נייטוויש במגזין המטאל "Metal Hammer" כ"להקת המטאל המצליחה ביותר באירופה, פחות או יותר Rammstein".
באוקטובר 2018, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של המוזיקה בפינלנד.
ימיה הראשונים של הלהקה (אלבום ראשון)
לאחר שניגן כקלידן במספר להקות הבי מטאל בשנות ה-90, הגה תואומס הולופאינן רעיון בעת שישב עם חבריו מסביב למדורה בשנת 1996: להקים בעצמו פרויקט מוזיקלי ניסיוני של מוזיקה אקוסטית בסגנון המוזיקה הפולקית ששרים מסביב למדורה, אך עם תוספת של קלידים שיעניקו נופך וייחודיות.
במהרה הולופאינן הזמין לפרויקט את מכריו מלימודיו המוזיקליים – הגיטריסט ארנו "אמפו" וואורינן, שינגן בגיטרה אקוסטית והזמרת טאריה טורונן.
במהרה השלושה הקליטו אלבום דמו, שכלל את השירים "Etiäinen", "The Forever Moments" ו-"Nightwish".
השיר האחרון הכריע את שמה של הלהקה.
בתחילת שנת 1997, זמן קצר לאחר הקלטת הדמואים, הצטרף ללהקה המתופף יוקה "יוליוס" נבאלאינן, והגיטרה האקוסטית התחלפה בגיטרה חשמלית לאחר שהולופאינן נחשף לקולה הייחודי של טורונן.
צעד זה, אשר כלל הוספת יסודות הבי מטאל לסאונד של הלהקה, ביסס את סגנון המוזיקה שלה.
באפריל 1997, הקליטה הלהקה שבעה שירים לאלבום הדמו השני שלה, "Angels Fall First".
האלבום הגיע לחברת ההקלטות Spinefarm Records, שחתמה לאחר מכן על חוזה עם הלהקה להקלטת שני אלבומים.
מיד לאחר מכן שבה הלהקה לאולפן ההקלטות כדי להשלים את האלבום.
"Angels Fall First" היה לאלבום הבכורה של הלהקה ויצא בנובמבר 1997. האלבום קיבל ביקורות מעורבות והגיע למקום ה-31 במצעד האלבומים הפיניים, כאשר הסינגל "The Carpenter" הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הפיניים ועבורו צולם גם הקליפ הראשון של הלהקה.
בתקופה זו הלהקה הופיעה רק שבע פעמים עקב מחויבויות אחרות של חברי הלהקה.
מכיוון שללהקה לא היה באסיסט קבוע, בכל הופעה צורפו לסירוגין באסיסטים שונים.
בשנת 1998 הצטרף ללהקה הבאסיסט סאמי ואנסקה, שאותו הכיר הולופאינן עוד מלפני כן.
הצלחה בינלאומית (אלבום שני ואלבום שלישי)
באוגוסט 1998 חזרה הלהקה לאולפן ההקלטות כדי להקליט את אלבומה השני, "Oceanborn".
חודש לאחר מכן, הוציאה הלהקה את אלבומה השני בפינלנד בלבד.
הלהקה באלבום זה אימצה סגנון מטאל מתקדם וטכני יותר, ולצד זה זנחה את האופי הפולקי מהקלטותיה הראשונות.
לצדה של הסולנית, טורונן, כלל האלבום גם את שירת הגראולינג של טאפיו וילסקה, שהיה חבר קרוב של הלהקה וסייע להצלחתה בימיה הראשונים, וזאת משום שהולופאינן החליט שהוא לא רוצה לשיר שוב.
האלבום קיבל ביקורות טובות באופן מיידי לאחר שחרורו, ובמהרה התברג במקום החמישי במצעד האלבומים הפיניים.
הסינגל מהאלבום "Sacrament Of Wilderness" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הפיניים ונשאר במקום זה מספר שבועות.
הצלחה זו גררה את חברת ההקלטות להוציא את האלבום בשאר העולם.
במאי 1999, הקליטה הלהקה את הסינגל "Sleeping Sun" ועוד שלושה שירים שנלוו אליו.
בחודש אחד נמכרו 15,000 עותקים של הסינגל רק בגרמניה עצמה – הצלחה שבזכותה נייטוויש התלוותה כלהקת חימום ללהקת ההבי-מטאל הגרמנית הפופולרית, Rage.
הן האלבום "Oceanborn" והן הסינגלים "Walking in the Air" ו-"Sacrament of Wilderness" קיבלו מעמד של אלבום זהב בפינלנד באוגוסט 1999.
בתחילת שנת 2000, במהלך העבודה על האלבום השלישי, ניסתה הלהקה לייצג את פינלנד באירוויזיון עם השיר "Sleepwalker", אך לצערה, הגיעה למקום השני בשלבי המוקדמות עקב החלטת השופטים ולמרות קבלת מספר קולות גבוה מהקהל.
במאי אותה השנה, הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "Wishmaster", שהגיע במהרה למקום הראשון במצעד האלבומים הפיניים וקיבל מעמד של אלבום זהב תוך שלושה שבועות.
האלבום, למרות הביקורות המעורבות, נבחר כאלבום החודש של מגזין רוק גרמני פופולרי, לאחר שהתחרה באלבומים אחרים של הלהקות Iron Maiden ו-Bon Jovi.
מועדון המעריצים של נייטוויש גדל, והלהקה הופיעה כמעט בכל פסטיבלי הרוק היוקרתיים באירופה, לצד מסע הופעות עולמי שאליו יצאה בפעם הראשונה.
בשנת 2001, הוציאה הלהקה מיני-אלבום שכלל בתוכו גרסת כיסוי לשיר "Over The Hills and Far Away" של גארי מור יחד עם שלושה שירים נוספים, שבו לקחו חלק הזמר הפיני טוני קאקו (סולן להקת סונטה ארקטיקה) והזמר טאפיו וילסקה.
בקרב מעריצי הלהקה, לא הייתה התלהבות מהשירים החדשים שבאלבום, למרות העובדה שהשיר "Over The Hills and Far Away" התקבל באהדה והפך לפופולרי, שכן הלהקה מבצעת אותו בהופעותיה פעמים רבות.
בנוסף, הוציאה הלהקה דיסק DVD של הופעה שצולמה בטמפרה – "From Wishes To Eternity".זמן קצר לאחר שחרור המיני-אלבום, הגיעה הלהקה לאחת הנקודות הקשות ביותר שחוותה.
עיקר הבעיות היו סביב הבאסיסט, סאמי ואנסקה, שלדבריו של הולופאינן, החל לזלזל ביחסו הן כלפי הלהקה והן כלפי ההופעות.
אף על פי שחברי הלהקה שוחחו עמו מספר פעמים, לא חל שינוי בהתנהגותו, וחלה מתיחות בין חברי הלהקה, כמו גם אדישות למצב.
במקביל, החל הגיטריסט, וואורינן, להתלונן על כך שאינו זוכה למספיק להערכה מצד החברים האחרים של הלהקה, אך תלונה זו דעכה ולא הופיעה שוב.
הולופאינן החליט על פירוקה של הלהקה.
לאחר הופעה ברוסיה, שלח הודעה לחברו המוזיקאי, טוני קאקו (סונטה ארקטיקה), שבה סיפר לו על כך שהוא מתכוון לפרק את הלהקה, ושאל אותו על תוכניותיו בשנה הבאה.
לאחר סיבוב ההופעות באירופה שהסתיים ב-2001, התקשר הולופאינן לחברות ההקלטות והודיע להן על פירוקה של הלהקה, שלא תוציא יותר אלבומים חדשים, ואותה הודעה נכתבה באתרה הרשמי של הלהקה.
זמן קצר לאחר מכן יצא הולופאינן לטיול בלפלנד עם טוני קאקו, שבמהלכו השניים שוחחו על ההחלטה לפירוק הלהקה, והולופאינן הבין שהוא לא יכול לוותר על הלהקה בקלות שכזו.
כשחזר מהטיול, החליט לבצע שני צעדים מרכזיים: תחילה, בחר במנהל חדש ללהקה שיסייע לה בעניינים הארגוניים.
הצעד השני היה פיטוריו של הבאסיסט סאמי ואנסקה, ובמקומו הצטרף הבאסיסט והזמר מארקו היטאלה ("Sinergy", "Tarot").
בשנת 2002, הוציאה נייטוויש את אלבומה הרביעי, "Century Child", יחד עם הסינגלים "Ever Dream" ו-"Bless The Child".
ההבדל העיקרי בין אלבום זה לבין האלבומים הקודמים הוא שבאלבום זה לראשונה יש ליווי של תזמורת לחלק מהשירים.
אלבום זה כולל גרסת כיסוי לשיר "Phantom Of The Opera" של אנדרו לויד וובר, הנחשבת לאחד השירים הפופולריים ביותר שביצעה הלהקה.
האלבום קיבל מעמד אלבום זהב שעתיים בלבד לאחר צאתו, ומעמד אלבום פלטינה שבועיים לאחר מכן.
הגעתו של האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים הפיניים שברה שיא – מעולם לא היה פער כה גדול שבין המקום השני לבין המקום הראשון עד אלבום זה.
בנוסף, הוציאה הלהקה שני קליפים לשירים "Bless The Child" ו-"End of All Hope".
בשנת 2003 שחררה הלהקה את דיסק ה-DVD השני שלה, "End Of Innocence", הכולל ראיונות עם הולופאינן, נבאלאינן ווילסקה וכן קטעים מהופעות חיות.
באותה השנה התחתנה הסולנית טורונן, ומשום כך החלו להגיע שמועות שהלהקה עומדת להתפרק, שהיו שקריות כל הזמן הזה.
נישואיה של טורונן שיחקו תפקיד מרכזי בגורמים לפיטוריה בשנת 2005.
האלבום החמישי האחרון עם טורונן
האלבום "Once" יצא ביוני 2004, יחד עם הסינגל הראשון – "Nemo".
האלבום הגיע לפסגת המצעדים בפינלנד, בהונגריה ובשש מדינות נוספות.
"Nemo" עדיין נשאר הסינגל המצליח ביותר של הלהקה עד היום.
באלבום זה יש דגש גדול על שימוש בתזמורת, בתשעה מתוך אחד עשר שירים.
בהקלטת השירים השתתפה התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
בנוסף, אלבום זה כולל שיר מלא בפינית.
האלבום קיבל מעמד אלבום פלטינה משולשת בפינלנד, פלטינה בגרמניה וזהב בשש מדינות נוספות, הגיע למקום הראשון במצעדים ביוון, בנורווגיה ובגרמניה, וכן הגיע למצעד עשרת הטובים בצרפת, בהונגריה ובשוודיה.
הצלחה מסחררת זו אפשרה ללהקה לצאת למסע הופעות עולמי שהוביל אותה למדינות שלעולם לא ביקרה בהן בסיבובי ההופעות הקודמים.
הלהקה הופיעה באליפות האתלטיקה העולמית בשנת 2005 בפינלנד.
בזכות הצלחה זו, הלהקה הוציאה אלבום הכולל בתוכו את מיטב שיריה מכל השנים לצד גרסאות חדשות לשירים ישנים ופופולריים.
לאחר הקלטת הופעה חיה בהלסינקי ב-21 באוקטובר 2005 ששוחררה ב-DVD תחת השם "End of an Era" (סופו של עידן), החליטו ארבעה חברים מהלהקה שמוטב שנייטוויש תמשיך להתקיים ללא טאריה טורונן כסולנית, תחושה שאותה ביטאו דרך מכתב פתוח שנתן לה הולופאינן לאחר ההופעה ופורסם לאחר מכן גם באתר הלהקה.
המכתב נכתב על ידי הולופאינן, אך נחתם גם על ידי שאר חברי הלהקה.
לפי המכתב, בעלה של טורונן ושאיפותיה הכלכליות שינו את יחסה כלפי הלהקה ובשל כך היא פוטרה.
טורונן הגיבה לפיטורים ולמכתב בשתי מסיבות עיתונאים שנערכו בפינלנד ובגרמניה, וטענה שפוטרה בהפתעה וללא התראה מוקדמת.
טורונן החליטה גם היא לפרסם מכתב פתוח בעיתונים, באינטרנט ובטלוויזיה, ובו ציינה שהיא רואה במהלך שבוצע על ידי הלהקה כאכזרי, הכולל בין היותר, לטענותיה, השתלחויות לא מוצדקות נגד בעלה מצד חברי הלהקה.
בספטמבר 2006, החלה הלהקה להקליט את אלבומה השישי, "Dark Passion Play".
במטרה למצוא מחליפה לטורונן לתפקיד הסולנית, אפשרה הלהקה לשלוח לה הקלטות שישמשו אודישן כחלק מתהליך בחירת הסולנית.
במאי 2007, נחשפה זהותה של הסולנית החדשה – אנט אולזון השוודית, סולנית להקת "Alyson Avenue" לשעבר.
הולופאינן ציין שזהותה נשמרה בסוד כדי שהמעריצים לא ישפטו אותה לפי המראה שלה או לפי עבודותיה כזמרת בלהקות אחרות בעבר.
באותו חודש, יצא הסינגל החדש של הלהקה, "Eva", להורדה חופשית ברשת, כדוגמה מהאלבום החדש.
הסינגל תוכנן להתפרסם מאוחר יותר, אך הלהקה נאלצה להקדים את שחרורו עקב הדלפה של אתר הורדות בריטי.
זמן קצר לאחר מכן חשפה הלהקה את שמו של האלבום, והוציאה באוגוסט אותה השנה את הסינגל השני מהאלבום, "Amaranth", שזינק למקום הראשון במצעדים תוך פחות מיומיים משחרורו.
האלבום "Dark Passion Play" יצא באירופה ובאמריקה בספטמבר ובאוקטובר 2007, וקיבל מעמד של אלבום פלטינה כפול בפינלנד יומיים אחרי שחרורו והגיע למקום הראשון במצעדים בגרמניה, בפינלנד, בשווייץ, בהונגריה ובקרואטיה, והגיע לרשימת "מאה הטובים" ב-16 מדינות נוספות, כולל ארצות הברית.
באלבום זה מארקו היטאלה הגביר את נוכחותו כסולן גברי בלהקה ושר כסולן מוביל במספר שירים באלבום.
באוקטובר 2007 החלה הלהקה את סיבוב ההופעות העולמי לקידום אלבומה החדש, כאשר הופעתה הרשמית הראשונה הייתה בהאנגר 11 בנמל תל אביב, אל מול קהל של כ-3,500 צופים ולראשונה בישראל.
השירים "Bye Bye Beautiful" ו-"Master Passion Greed" מדברים על יחסה של הלהקה לטורונן, הסולנית הקודמת.
בשירים אלה, חברי הלהקה אומרים לה כי הם לא מאשימים אותה, אלא חושבים שהיא הלכה עיוורת אחרי בעלה, ואותו הם מאשימים.
סיבוב ההופעות של הלהקה לקידום אלבום זה, נכון להיום, נחשב סיבוב ההופעות הארוך ביותר שלה, שנמשך שנתיים.
האלבום השביעי ושינויים בהרכב הלהקה
ביוני 2009, חשף מגזין מוזיקה פיני שנייטוויש החלה לעבוד על אלבומה החדש.
במשך כמעט כשנתיים הלהקה שמרה בסוד את המידע על האלבום החדש, ולא חשפה פרטים נוספים עליו.
בפברואר 2011 הכריזה הלהקה על שמו של האלבום החדש – "Imaginaerum".
בנוסף, נחשף כי הלהקה מפיקה סרט בעל אותו שם המבוסס על שירי האלבום, שייצא בסוף 2012. בספטמבר 2011, חשפה הלהקה שהסינגל הראשון מהאלבום נקרא "Storytime" והוא ייצא חודש לאחר מכן.
האלבום יצא לאור בסוף חודש נובמבר, ובינואר 2012 יצא הסינגל השני מהאלבום, "The Crow, The Owl and The Dove".
ב-1 באוקטובר 2012, הודיעה הלהקה באתרה הרשמי ובעמוד הפייסבוק שלה, כי אנט אולזון עזבה את הלהקה עקב עימות בין שני הצדדים.
כמה לילות קודם לכן, כשעה לפני הופעה בקולורדו, אולזון חלתה ולא התאפשר לה להופיע, ובמקום ביטול של ההופעה החליטה הלהקה לבצע אותה עם הזמרות המלוות של להקת קמלוט ללא ידיעתה.
צעד זה היה אחד הגורמים המרכזיים לעזיבתה.
הלהקה הודיעה כי אין כוונה לבטל את המשך מסע ההופעות העולמי לקידום האלבום, ושהסולנית פלור יאנסן (סולנית להקת After Forever לשעבר) תמלא את מקומה של אולזון בהופעות.
אולזון, מצדה, הביעה תסכול ואכזבה מהחלטתה של הלהקה שלטענתה שיקפה חוסר נאמנות.
בינואר 2013, חשפה אולזון באתרה הרשמי שבזמן ההופעות הייתה בהריון, דבר ששיחק כגורם מרכזי לפיטוריה מהלהקה, לטענתה.
הלהקה, מנגד, פרסמה הצהרה באתרה שהסיבה שאולזון מסרה לפיטוריה מעוותת ולא נכונה, ושאולזון בעצמה הסכימה שהלהקה תביא סולנית מחליפה בזמן שתהיה בחופשת לידה.
לטענת הלהקה, אולזון פוטרה כי אופייה והתנהגותה לא התאימו ללהקה.
מאוחר יותר, מסרה אולזון במספר ראיונות שהמידע שמסרה הלהקה שקרי, ושהציעה אפילו לדחות את המשך מסע ההופעות במספר חודשים עד שתתאושש.
היא ציינה גם שהתנגדה ליאנסן באופן אישי עקב ההבדלים הגדולים בין סגנונות השירה שלהן.
ב-9 באוקטובר 2013, הודיעה הלהקה באתרה הרשמי על הצטרפותה הרשמית של פלור יאנסן ללהקה לתפקיד הסולנית.
עוד הודיעה הלהקה, כי המוזיקאי האנגלי טרוי דונוקלי, שעד אז היה נגן וזמר אורח בסיבוב ההופעות ובשני האלבומים האחרונים של הלהקה החל משנת 2007, הצטרף גם הוא כחבר רשמי ללהקה, וישמש זמר קולות רקע ונגן על כלי מוזיקה שונים, כך שהלהקה הייתה לראשונה בת שישה חברים.
בנובמבר אותה השנה יצא אלבום DVD בשם "Showtime, Storytime", שכלל הופעה חיה מפסטיבל וואקן 2013 וסרט דוקומנטרי על סיבוב ההופעות של הלהקה בשנים 2012–2013. כמו כן חשפה הלהקה באתרה פרטים רשמיים על אלבומה החדש.
העבודות על האלבום החדש החלו בקיץ 2014 לאחר שחברי הלהקה היו בהפסקה לצורך עיסוקים שונים.
החל מיולי 2014, הלהקה התחילה להעלות ל-YouTube סרטונים שבכל אחד מהם מוצג תהליך הפקת האלבום לפי שלבים וכן ראיונות עם חברי הלהקה ועם אנשים הלוקחים חלק בהפקת האלבום.
באוגוסט 2014, הודיעה הלהקה כי המתופף של הלהקה החל מהקמתה, יוקה נבאלאינן, לא ישתתף באלבום השמיני ובמסע ההופעות הנלווה לו, עקב העובדה שהוא סובל מאינסומניה קשה.
בעקבות כך, המתופף קאי האטו (Wintersun) הוכרז כמחליף.
בסוף שנת 2014, חשפה הלהקה כי הביולוג והאתולוג ריצ'רד דוקינס ייקח חלק באלבום וישתתף בו כקריין.
עוד חשפה הלהקה, כי האלבום החדש, אשר ייצא לאור בסוף מרץ 2015, ייקרא "Endless Forms Most Beautiful", ושהסינגל הראשון הקרוי "Élan" ייצא בפברואר 2015. הסינגל השני, שנקרא על שם האלבום, יצא במאי 2015. עיקר האלבום, ששמו נלקח מתוך כתביו של צ'ארלס דרווין, עוסק בנושאי האבולוציה והברירה הטבעית.
האלבום, שזכה לשבחים, כולל את השיר הארוך ביותר של הלהקה, באורך 24 דקות.
האלבום מכר ביומו הראשון כ-18,342 עותקים בארצות הברית, וכן האלבום השלישי ברציפות של הלהקה שהגיע למצעד הבילבורד, למקום ה-34. בצ'כיה האלבום קיבל מעמד אלבום זהב רק יומיים לאחר יציאתו, וכן הגיע למצעד עשרת הטובים בפינלנד, בהולנד, בפולין, באוסטריה ובמקסיקו.
בדצמבר 2015, נייטוויש הייתה ללהקה הפינית הראשונה שהובילה הופעה בארנה של ומבלי בלונדון.
בסופה של הופעת סולד-אאוט זו (הופעה שבה כל הכרטיסים נמכרו), אירחה הלהקה את דוקינס, שהקריא את חלקיו בשיר האחרון.
ההופעה בלונדון צולמה ויצאה לאור יחד עם ההופעה בטמפרה באלבום DVD תחת השם "Vehicle of Spirit".
ב-20 באוגוסט 2016 הופיעה הלהקה בפינלנד לכבוד 20 שנה להקמתה, ובהופעה לקחו חלק הבאסיסט סאמי ואנסקה בשיר "Stargazers" והמתופף יוקה נבאלאינן בשיר "Last Ride of the Day".
ההופעה לוותה בפירוטכניקה מתקדמת וכן בזיקוקים רבים.
סיבוב ההופעות לקידום אלבומה החדש של הלהקה התחיל באפריל 2015 והסתיים באוקטובר 2016. הלהקה יצאה לפגרה כאשר במהלכה יאנסן תתמקד בגידול בתה, שנולדה במרץ 2017, וואורינן יתמקד בכתיבת אלבום חדש וביציאה לסיבוב הופעות עם להקתו השנייה "Brother Firetribe", ושאר חברי הלהקה יפנו לעיסוקים אחרים.
בריאיון בנובמבר 2016, ציין הולופאינן כי הלהקה תמשיך את פעילותה בשנת 2018 ומעבר, עם אלבום נוסף אשר ימשיך את הקו הנושאי של האלבום השמיני.
סיבוב הופעות מיוחד והאלבום התשיעי
במרץ 2018 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי נוסף, בן תשעה חודשים, שנקרא "Decades: World Tour", ועל מנת לקדמו, הוציא הלייבל "Nuclear Blast" במרץ 2018 אלבום אוסף בן שני חלקים בשם Decades, המכיל שירים שונים של הלהקה מכל הזמנים.
סיבוב ההופעות כלל רשימת שירים מיוחדת, המכילה שירים מתקופותיה המוקדמות של הלהקה וכן כאלה שכמעט לא בוצעו בהופעה חיה.
הלהקה הופיעה במסגרת סיבוב הופעות זה בארצות הברית, בקנדה, בדרום אמריקה ובאירופה.
במסגרת הופעותיה בפינלנד בקיץ, התארח על הבמה לראשונה מאז שיתוף הפעולה האחרון עם הלהקה בשנת 2003 הזמר טאפיו וילסקה.
סיבוב ההופעות נחתם בהלסינקי, כאשר ההופעה בבואנוס איירס צולמה ויצאה לאור בדיסק DVD בדצמבר 2019.
ביולי 2019, הודיע יוקה נבאלאינן, מתופף הלהקה מאז הקמתה, על כך שהחליט לעזוב את תפקידו לאלתר בעקבות שיפור במצבו הבריאותי וחוסר רצונו ששיפור זה ייסוג, ושהמתופף המחליף קאי האטו יתמנה כמתופף הקבוע של הלהקה.
עם זאת, ציין נבאלאינן כי ימשיך לעסוק בניהול ענייניה של הלהקה מאחורי הקלעים.
בינואר 2020, הודיעה הלהקה כי הושלמה הפקתו של האלבום התשיעי, שנקרא Human.
האלבום יצא לאור ב-10 באפריל 2020. זהו האלבום הכפול הראשון של הלהקה, כאשר חלקו השני מכיל יצירה סימפונית בת שמונה חלקים, שאינה מטאל סימפוני.
האלבום, שזכה לביקורות חיוביות ולשבחים מצד מבקרים מקצועיים, דומה בתוכנו לאלבום השמיני, ומרחיב את נושא מערכת היחסים בין האדם לטבע וההתפתחות האבולוציונית של האדם מימי הפרההיסטוריה עד היום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, Noise, יצא לאור ב-7 בפברואר, והסינגל השני, Harvest, יצא לאור ב-6 במרץ.
בשבועות הראשונים לאחר צאתו לאור, זינק האלבום למקום הראשון במצעדי הפזמונים בפינלנד, גרמניה, ספרד ושווייץ, וכן לרשימת עשרת הראשונים באוסטריה, הולנד, הונגריה, פולין, פורטוגל, צ'כיה, נורווגיה, סקוטלנד, אוסטרליה וארצות הברית.
הלהקה הייתה אמורה להתחיל בחודש מאי את סיבוב ההופעות השמיני שלה לקידום האלבום, אך הוא נדחה בעקבות מגפת הקורונה העולמית.
סיבוב ההופעות התחיל ביולי 2021 וצפוי להסתיים ביוני 2023.
בינואר 2021 הכריז מארקו היטאלה, באסיסט וסולן הלהקה, על כך שהחליט לעזוב את הלהקה עקב דיכאון כרוני מתמשך ותסכול מתעשיית המוזיקה.
הלהקה הצהירה כי הם יופיעו בסיבוב ההופעות הצפוי עם נגן בס מחליף.
במאי 2021 הודיעה הלהקה כי יוקה קוסקינן, באסיסט להקת Wintersun, יחליף את היטאלה במהלך סיבוב ההופעות הצפוי.
כמו כן בחודש זה זכתה הלהקה בפרס אלבום המטאל של שנת 2020 במסגרת טקס פרסי המוזיקה הפיני Emma Awards.
ב-28 וב-29 במאי 2021 הלהקה קיימה שתי הופעות וירטואליות בהן בוצעו לראשונה שירים מהאלבום Human.
זוהי ההופעה הווירטואלית הנצפית ביותר אי פעם בפינלנד, עם רווחים של כמיליון אירו לקופת הלהקה.
במאי 2021 הודיע הולופאינן כי החל לעבוד על חומרים לאלבום העשירי ושתהליך ההפקה שלו צפוי להתחיל ב-2023.
באוגוסט 2022 הכריזה הלהקה על כך שיוקה קוסקינן, הבאסיסט הזמני מאז עזיבתו של היטאלה, הצטרף ללהקה באופן רשמי כבאסיסט הקבוע.
כמו כן בחודש זה נודע כי האלבום החדש, שימשיך את שני קודמיו ויהיה השלישי כחלק מטרילוגיה, צפוי לצאת לאור בתחילת 2024.
במהלך הופעה באמסטרדם שהתקיימה בנובמבר 2022 ביצעה הלהקה לראשונה מזה 17 שנים, את גרסת הכיסוי לשיר "Phantom of the Opera", יחד עם הזמר ההולנדי הנק פורט (אנ') בתפקיד הפנטום.
ההופעה צולמה וצפויה לצאת לאור בדיסק DVD.
באפריל 2023, הודיעה הלהקה שלאחר צאת האלבום העשירי בתחילת 2024, תצא לפגרה מהופעות חיות עד להודעה חדשה, כך שלמעשה האלבום החדש לא יקודם בסבב הופעות.
נייטוויש החלה כלהקת פאוור מטאל מובהקת, ששמה דגש על נגינת גיטרה מלודית, שימוש רב בקלידים, תיפוף מהיר לרוב ונושאי השירים היו לרוב סביב פנטזיה, אגדות ואזכורים מיתולוגיים.
עם השנים, נייטוויש הפכה ללהקת מטאל סימפוני עם הוספת אלמנטים שהפכו את המוזיקה שלה לבומבסטית, תיאטרלית ובעלת אופי של פסקולי סרטים, כמו שימוש רב בתזמורת ובכלי מיתר, המשרים אווירה גותית ואפית.
החל מהקמתה התמקדה הלהקה בקול הסופרן הייחודי של טאריה טורונן, על אף שעם השנים, החלה טורונן לרכך את קולה ולהמעיט השימוש בקול אופראי (ניתן להבחין בכך בשני אלבומיה האחרונים עם הלהקה), על אף שהמשיכה להשתמש בו בהופעות החיות של הלהקה.
נושאי השירים, ככל שעברו השנים, הפסיקו להתמקד בפנטזיה ועברו להתמקד יותר בסוגיות מציאותיות, כמו חייו האישיים של הולופאינן כאמן וכמוזיקאי, נושאים היסטוריים, דתיים ומוסריים ואף פרשיית פיטוריה של טאריה טורונן.
עם זאת, עדיין ישנם שירים בעלי אופי פנטזי מובהק ואף שילוב בין הנושאים, ואף בעלי קונספט משותף לאורך אלבום שלם.
לדוגמה, לפי הולופאינן, "אם האלבום Imaginaerum הוא מחווה לכוחו של הדמיון, הרי שהאלבום "Endless Forms Most Beautiful" הוא מחווה זהה למדע ולכוח הסיבתיות".
השפעתם של פסקולי סרטים על מלחין וכותב השירים, תואומס הולופאינן, מייחדת את נייטוויש לעומת להקות אחרות.
הולופאינן ציין כי הוא מושפע ממלחינים כמו הנס צימר וואנגליס.
לאורך האלבומים ישנם גם אלמנטים של מוזיקה עממית, בעיקר השפעה אירית, קלטית ופינית.
כמו כן קיימת אף השפעה ממטאל אינדסטריאלי בחלק מועט מהשירים.
עם זאת, הלהקה, לעומת אחרות, משתמשת בתזמורת להקלטת חלקים רבים משיריה באלבומיה האחרונים, דבר ששומר על ייחודיותה.
כמו כן נייטוויש מהווה מקור השפעה עבור אמנים אחרים: סימונה סימונס, סולנית להקת המטאל הסימפוני אפיקה, ציינה כי עברה מלימודי שירת פופ לשירה קלאסית בזכות האזנה לאלבום Oceanborn.
גיטריסט להקת After Forever התבטא כי נייטוויש השפיעה על הלהקה בכתיבת שירים חדשים, וטוני קאקו, סולן להקת סונטה ארקטיקה, הסביר שנייטוויש עבורו מקור השפעה גדול.
פלור יאנסן (Floor Jansen) – סולנית (2013–)
תואומס הולופאינן (Tuomas Holopainen) – קלידן, מלחין, קולות רקע (באלבומים המוקדמים) וכותב השירים (1997–)
טרוי דונוקלי (Troy Donockley) – חמת חלילים, חלילית אירית, בוראן, בוזוקי, גיטרה, זמר משני וקולות רקע (2013–)
יוקה קוסקינן (Jukka Koskinen) – באסיסט (2021–).
יוקה נבאלאינן (Jukka Nevalainen) – מתופף (1997–2019)
מארקו היטאלה (Marco Hietala) – באסיסט וסולן (2000–2021)
Sleeping Sun (2005) (הוצאה מחודשת)
נֵיטְרוֹן מָהִיר או נייטרון חם הוא נייטרון חופשי שיצא מגרעין האטום.
קרינת נייטרונים היא קרינה בעלת יכולת חדירה גבוהה, הרבה יותר מסוגי קרינה אחרים.
לכן, היא יכולה לחדור בקלות שריון עבה, כמו זה של טנק לדוגמה, ולהשמיד את כל יושביו.
הסיבה לכך היא שהנייטרון יכול לעבור בקלות את המרחק העצום (יחסית אל החלקיק עצמו, התופס 1 חלקי 100,000 מנפחו של אטום) שבין הגרעין לאלקטרונים, כמו גם את המרחק הגדול אף יותר בין מולקולה למולקולה.
ההשפעה של קרינת נייטרונים תלויה ברמת האנרגיה של חלקיקי הנייטרון.
כאשר האנרגיה של חלקיקי הנייטרון גבוהה יחסית, ההתנגשויות של הנייטרונים בחומר הן התנגשויות אלסטיות.
נייטרון הפוגע בפרוטון בגרעין המימן יעביר לו חלק גדול מהאנרגיה שבו וכתוצאה הפרוטון יעוף ממקומו במהירות.
פרוטון זה בעצמו עשוי להיתקל בגרעיני אטומים אחרים ולגרום לנזק משני.
המשמעות של זה היא שקרינת נייטרונים היא קרינה מייננת קטלנית (בדומה לקרינת גמא) בעלת אפקטיביות גבוהה ביותר.
לאחר שהנייטרונים התנגשו מספר פעמים בחומר, רמת האנרגיה שלהם נמוכה.
בשלב זה הם מסוגלים לפגוע בגרעין אטום ולהיבלע בו, על ידי הכוח הגרעיני.
תכונה זו של נייטרונים באנרגיה נמוכה עשויה להפוך מתכות שונות לאיזוטופים רדיואקטיביים.
התוצאה היא שגופי מתכת (בין השאר, רק"מ) שספגו קרינת נייטרונים יישארו רדיואקטיביים ברמה קטלנית במשך מספר ימים לאחר פגיעת הנייטרונים.
עד שכל הנייטרונים יתלכדו בגרעין, ידרשו 15 דקות בממוצע (עד אז, כמחצית מכמות הנייטרונים תתפרק).
נייטרינו מיואוני (Muon neutrino, סימול: νμ) הוא חלקיק יסודי, חלק מאבני הבסיס המרכיבות את החומר.
הוא חלק מהדור השני במודל הסטנדרטי (מודל המתאר את אבני הבניין הקטנות ביותר לחומר הידועים לנו היום).
כמו שאר חלקיקי הנייטרינו גם לנייטרינו המיואוני אין מטען חשמלי, אין מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד.
כמו כן הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק, אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד.
הנייטרינו המיואוני, כמו שאר חלקיקי הנייטרינו, בעל חתך פעולה נמוך מאוד.
הנייטרינו המיואוני התגלה על ידי לאון לדרמן (Leon Lederman), מלווין שוורץ (Melvin Schwartz) וג'ק שטיינברגר (Jack Steinberger) מ-CERN.
הם עשו זאת ב-1962 באמצעות ירי אלומת פרוטונים GeV אל מטרה קבועה אשר הייתה במרחק של 70 מטר ממקור הירי.
המטרה הוצבה על קיר פלדה העשוי מלוחות ישנים של ספינת קרב במשקל 5000 טון.
כתוצאה מכך הם ייצרו פיונים (חלקיקים ממשפחת הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני), מיואונים (חלקיק יסוד ממשפחת הלפטונים, מהדור השני) וחלקיקי נייטרינו מיואוני.
הם קיבלו על כך פרס נובל לפיזיקה בשנת 1988.
לאחר שגילו את חלקיקי הנייטרינו המיואוני החלו לחקור את תגובותיהם עם חומר.
למרות שחלקיקי הנייטרינו המיואוני לא מגיבים כמו שאר הנייטרינים, התגלה שחלקיקי הנייטרינו המיואוני מגיבים במקרים נדירים עם פרוטונים או נייטרונים ומייצרים במקרים אלה חלקיקי מיואון בלבד.
נֵיטְרוֹן אִיטִּי או נֵיטְרוֹן תֶּרְמִי הוא נייטרון הנע במהירות הדומה למהירות התנועה התרמית של האטומים בחומר הסובב אותו.