tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דינוטוקסימב (שנקרא במקור Ch14.18) התגלה על ידי קבוצת חוקרים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בראשות אליס יו (Alice Yu); נוגדן זה ומספר נוגדנים אחרים נכללו בניסויים קליניים שמומנו על ידי המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית (NCI).
בשנת 2010 חתם ה-NCI על הסכם עם חברת יונייטד תרפיוטיקס (United Therapeutics) לפיו החברה תשתלט על הייצור ותביא את התרופה לשוק.
מעבדה במכון לחקר הסרטן לילדים בווינה, בשיתוף עם רשת של אונקולוגים אירופאיים, פיתחה נוגדן חד-שיבטי כנגד GD2 שיוצר בתאי שחלה של אוגר סיני.
בשנת 2011 הנוגדן נבחן במסגרת ניסויים קליניים שלב III וזכויות התרופה הועברו לחברה ביוטכנולוגית אוסטרית בשם אפירון (Apeiron).
ה-FDA האמריקאי אישר את בקשת האישור של חברת יונייטד תרפיוטיקס במרץ 2015, כמו גם סוכנות התרופות האירופית (EMA).
בתחילת שנת 2017 ביטלה חברת יונייטד תרפיוטיקס את אישור השיווק האירופי, ומסרה כי היא מתקשה לייצר כמות מספקת של התרופה, למכירה באירופה.
בחודש אוקטובר 2016 העבירה חברת אפירון את זכויות המוצר של Ch14.18/ CHO לחברת הביוטכנולוגיה הבריטית, אאוסה (EUSA), ובחודש מאי 2017 קיבלו החברות אפירון ואאוסה את אישור ה- EMA לשווק את Ch14.18/ CHO, שנקרא אז דינוטוקסימב ביתא.
דינוזאורים לאומיים מצוינים בסמלי חלק ממדינות ארצות הברית.
המונח דומה לזה של מאובנים לאומיים, אך נחשב לסמל נפרד.
מדינת ארקנסו היא חסרת סמלי מאובן לאומי, אך יש לה דינוזאור לאומי - הארקנסוזאורוס (Arkansaurus).
מדינות אחרות לא מופיעות ברשימה, אבל הן בעלות מאובן לאומי של דינוזאור, למשל מונטנה.
לעיתים הדינוזאור הלאומי הוא גם המאובן הלאומי, למשל הסטגוזאורוס של קולורדו, אך זה לא מצב מחייב.
הדינוזאורים שנבחרו התגלו בחפירות באותה מדינה, אך לא כממצא בודד או כחלק מתגליות של מינים רבים באותו אתר.
דבר זה מפרסם את המדינה בה התגלו.
בנוסף לקטגוריה זו לכל מדינה בארצות הברית ישנה גם ציפור לאומית.
על פי המיון המודרני העופות נחשבים לחלק מבני קבוצת הדינוזאורים.
בערך זה מפורטים דינוזאורים שאינם-עופות.
רשימת דינוזאורים לאומיים לפי מדינות
מדינהשםשם מדעיתמונהתאריך אימוץאריזונהסונורזאורוסSonorasaurus thompsoni2018ארקנסוארקנסוזאורוסArkansaurus fridayi2017קליפורניהאוגוסטינולופוסAugustynolophus morrisi2017קולורדוסטגוזאורוסStegosaurus armatusאפריל 1982קונטיקטדילופוזאורוסDilophosaurusיולי 2017וושינגטון די.
דינוקרידידה (שם מדעי: Dinocaridida; משמעות השם מיוונית: "deinos" - "נורא", "caris" - "חסילון/סרטן") היא מחלקת פרוק-רגליים קדמונית, אשר התקיימה החל מהקמבריון ושרדה עד לאמצע הדבון, שבעידן הפלאוזואיקון.
הם קיבלו את שמם עקב הדמיון השטחי שלהם לסרטנים ארוכי-בטן גדולים ומאיימים, אם כי אין ודאות בקשר זה.
יצורים אלה שגשגו לאורך הקמבריון והאורדוביק, לפני עלייתם של החולייתנים בעולם.
הסוג Schinderhannes היה המאוחר ביותר והוא חי עד הדבון.
מאובנים שלהם נמצאו בסלעים מהקמבריון בקנדה, רוסיה וסין וכן מאובנים מהאורדוביק במרוקו ושל הדבון בגרמניה.
יצורים אלה היו מהגדולים שבפרוקי הרגליים מעולם וכנראה שהגדולים ביצורי הקמבריון.
הגדולים שבהם כמו האגירוקאסיס והאנומלוקאריס הגיעו לאורך של מטר עד 2 מטר.
במראם הם היו שטוחים, מוארכים ובעלי עיניים מורכבות כמו של שפיריות על "גבעולי עיניים" כמו של סרטנים.
גפי הפה נעו בחופשיות וסיננו מזון לפיהם או אולי לפתחו טרף.
מצידי הגוף היו זיפים שעזרו ליצורים לנוע במים.
כיום לא ברור אם כל יצורי הקבוצה שייכים לאותה מחלקה או שזו קבוצה פרפילטית הקשורה ללובופודיה, בה מצויים גם הקבוצות נושאי ציפורניים ודובוני מים וכן פרוקי הרגליים החיים.
משפחה Hurdiidae - בה הפיטויה
דינודון (שם מדעי: Deinodon; מילולית: "שן מחרידה") הוא סוג דינוזאור טורף בן למשפחת הטירנוזאוריים, אשר כיום ייתכן שהוא מבוטל מחמת הספק.
בסוג זה נכלל מין בודד - Deinodon horridus.
הוא חי בתור הקרטיקון לפני 77 מיליון שנה.
המאובנים של הדינוזאור הטורף התגלו בתצורות נהר ג'ודית' שבמונטנה בידי פרדיננד ואנדוויר היידן ונקראו ב-1856 בידי החוקר האמריקאי ג'וזף ליידי.
הם התגלו בסמוך לממצאי טירנוזאור אחר - האובליסודון.
הממצאים כללו רק מאובני שיניים חזקות ומעוקלות מעט.
מאובניו של הדינוזאור דמו מאוד לאלה של הגורגוזאורוס, והחוקרים ויליאם דילר מתיו וברנום בראון מצאו ששני הסוגים היו בעלי מבנה שיניים כמעט זהה.
עם זאת מאחר שהגוף היה חסר הם נמנעו מלכלול אותו באותו סוג.
חוקרים מאוחרים סברו שהשיניים דומות בצורתם לאלה של הדספלטוזאורוס ואולי אף לסוג (שבוטל בהמשך) אובליסודון.
ב-1902 הוחלט להפוך את הסוגים דינודון ואובליסודון למוטלים בספק.
בסוג היו מינים רבים, אך לבסוף נשאר מין אחד - Deinodon horridus.
המינים עברו לסוגים של טירנוזאורים אחרים וגם לדריפטוזאורוס, הקרוב אליהם ולמגלוזאורוס.
דינוטרקס היא סדרת הנפשה ממוחשבת לילדים מבית היוצר של דרימוורקס, המבוססת על סדרת ספרים מאת כריס גאל.
הסדרה עוסקת ביצורים מכניים, שילוב בין דינוזאורים לציוד מכני הנדסי, כשלצידם לטאות בצורת כלי עבודה, החיים בתקופת ה"מכאזואיקון" (משחק מילים על המזוזואיקון).
הסדרה עלתה לאוויר ב-14 באוגוסט 2015 בנטפליקס, והיא כוללת 8 עונות ו-78 פרקים ששודרו במשך 4 שנים.
הסדרה מתרחשת בעולם פרה-היסטורי בדיוני, בתקופת ה"מכאזואיקון" (משחק מילים על המזוזואיקון), שמאוכלס על ידי יצורים היברידים שכוללים "דינוטרקס" - שילוב של דינוזאורים עם ציוד מכני הנדסי, ו"כליטאות" ו"גריטאות" - שילוב של לטאות וכלי עבודה, ויצורים שונים כגון חרקים מכניים.
הסדרה מתחילה כאשר דינוטרקס טוב לב מסוג טי-טרקס בשם טאי מתחבר עם כליטאה בשם רוויט, ואלה מארגנים חבורה של דינוטרקס שונים שחיים ועובדים יחד כדי לשרוד ולהגן על עצמם מפני די-סטרקטס, הטי-טרקס הרשע ששלט עד כה במכתש בו הם חיים.
חבורתו של טאי כוללת דינוטרקס (מסוגים שונים, בהם טי-טרקס, דחפורטופס, מנופוזאור, אנקילוזבל ואשפזאורוס) וכליטאות שחיים בסימביוזה: הדינוטרקס מספקים לכליטאות אוכל והגנה, והכליטאות מתקנות אותם ומבצעות בהם עבודות תחזוקה.
חבורתו של טאי בונה מוסך בו הם גרים וחיים.
פרק טיפוסי כולל מזימה של די-סטרקטס להביס את טאי וחבורתו ולגרשם מהמכתש או להרסם, ואת סיכול תוכניתו בידי הדינוטרקס, לרוב על ידי בנייה של פתרון הנדסי בניצוחו של רוויט.
הסדרה מדגישה את ערכי הרעות (חברות) ושיתוף הפעולה, כמו גם מציאת פתרונות קונסטרוקטיביים לבעיות וקשיים.
טאי (Ty) – טי-טרקס (T-trux), שילוב של טירנוזאורוס רקס ומחפר גדול עם כדור הריסה.
טאי הוא מנהיג הדינוטרקס הטובים ומתואר כחביב, חזק וטוב לב.
רוויט (Revvit) – כליטאה (Reptool), שילוב של לטאה/זיקית עם מברגה חשמלית, לשונו היא סרט מידה ("מטר").
רוויט הוא חברו הטוב ביותר של טאי והמוח מאחורי הדינוטרקס.
הוא המהנדס של החבורה ומשרטט תוכניות בנייה הנדסיות על סלעים, אותן הדינוטרקס מוציאים לפועל ובונים.
דחפור (Dozer) – דחפורטופס (Dozeratops), שילוב של טריצרטופס ודחפור/בולדוזר, העטרה שלו הופכת לכף/להב דחפור וזנבו כולל פטיש אוויר לשבירת סלעים.
דחפור הוא דחפורטופס צהוב, הוא מתואר כעצבני וציני המרבה לקטר אך חבר אמיתי עם לב גדול.
טון-טון (Ton-Ton) – אנקילוזבל (Ankylodump) כחול, שילוב אנקילוזאור ומשאית רכינה (dump truck).
הוא אוהב אקשן וספורט אתגרי ותחביבו הגדול הוא לקפוץ מרמפות גדולות.
סקאיה (Skya) - מנופוזאורוס (Craneosaur) כתומה, שילוב של ברכיוזאורוס ועגורן/מנוף.
סקאייה היא דינוטרקסית ומתוארת כקשוחה, חזקה ואוהבת לעזור.
אשפי (Garby) - אשפגוזאורוס (Stegarbasaurus) ירוק, שילוב של סטגוזאורוס ומשאית אשפה.
הוא רעבתן שאוהב לאכול סלעים ומפריש סלעי גיר מעובדים ועופרות בצורת קוביות דחוסות, כמו גם גזים מסריחים.
הוא יכול לירות את דוקרני הגב שלו כמו שוריקנים.
אייס (Ace) - כליטאה כסופה-כחולה בצורת מפתח ברגים.
מתוארת כעצבנית וקשוחה, אך אמיצה.
וולדו (Waldo) - כליטאה אדומה בצורת מפתח ברגים.
קליק-קלאק (Click-Clack) - כליטאה בצורת מברגה.
מתואר כפחדן המרבה לחשוש מכל דבר.
זי (Xee) - כליטאה שחיה לבדה, לפני שהצטרפה לדינוטרקס.
די-סטרקטס (D-Structs) - טי-טרקס שחור-לבן, שילוב של טירנוזאורוס ומחפר גדול עם כדור הריסה.
הנבל הראשי של הסדרה בעונה הראשונה.
הוא רשע וכועס על טאי שנישל אותו מתואר שליט המכתש.
די-סטרוי (D-Stroy) - אחיו הגדול של טי-טרקס, גם הוא טי-טרקס.
הוא חכם וערמומי ומשמש גם הוא כאחד הנבלים הראשיים של הסדרה.
סקראפ-איט (Skrap-It) - גריטאה, שילוב של לטאה וכלי ריתוך, משרת את די-סטרקטס.
ג'ורג' (George) - דחפורטופס חלוד וזקן בעל גישת זן בודהיזם לחיים.
שפירוקופטרים (Dragonflopters) הן שילוב של שפיריות והליקופטרים/רחפנים.
גרוטאודקטילים (Scrapadactyls) הם שילוב של פטרודקטיליים ומלקחיים, יצורים מעופפים שמלקטים גרוטאות וכליטאות.
גרוטאורים (Scraptors) הם שילוב של רפטורים ומלקחיים, טורפים החיים בלהקות שצדים דינוטרקס כדי לפרקם לגרוטאות.
כליצבים (Turtools) הם צבים שבתוך השריון שלהם יש מתז צבע.
בעונה הראשונה משפחה של אבקועי כליצבים אומצה על ידי דחפור.
מכבשידונים (Rollodons) הם שילוב של צנטרוזאורים ומכבשים שרצים בעדרים וכובשים כל מה שעומד בדרכם, מתוארים כבעלי אינטליגנציה נמוכה שלא יכולים לומר דבר פרט למילה "מכבש".
דינוקיון (שם מדעי: Dinocyon; מילולית: "כלב איום/נורא") הוא סוג קדום של טורף ממשפחת ההמיקיוניים הקרובה לדוביים.
הוא התקיים במשך המיוקן של אירופה לפני 20.3 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו באוסטריה בחבל פויסבורן (Poysbrunn site) והוא תואר למדע ב-1861 בידי החוקר הצרפתי קלוד ז'ורדן .
בדומה להמיקיון והצפלוגל היה זה טורף קטן יחסית לדובים בעל מבנה דומה לשל זאב או גרגרן עם זנב קצר, גפיים חזקות ולסתות נוקשות בעלות שיניים מותאמות לקריעת בשר ולא לאכילת כל.
הוא הגיע לאורך 2.3 מטרים, לגובה של 110 ס"מ ולמשקל של 250 ק"ג ולפי כמה חוקרים עד 410 ק"ג.
בניגוד לדובים המודרניים הוא נע על בהונותיו ולא על כפותיו, כך שיכל לרוץ במהירות גבוהה יותר.
ככל הנראה עקב גודלו ומבנה לסתותיו היה זה טורף-על מאיים על מרבית החיות בשטחו, אף שאולי היה אוכל נבלות.
דינו שטיגלץ (בקרואטית: Dino Štiglec, נולד ב-3 באוקטובר 1990 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הנק גוריצה.
לוצ'קו, סלאבן בלופו, אולמפיה ליובליאנה ושלונסק ורוצלב.
עם אולימפיה ליובליאנה זכה באליפות סלובניה, ופעמיים בגביע הסלובני.
ב-27 ביוני 2022 חתם שטיגלץ על חוזה לעונה אחת בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית.
דינוקרטס מרודוס (ידוע גם בשמות דיינוקרטס, דימוקרטס, צ'ירוקרטס וסטסיקרטס; ביוונית: Δεινοκράτης ὁ Ῥόδιος, חי ברבע האחרון של המאה ה-4 לפני הספירה) היה אדריכל יווני ששימש כיועץ הטכני של אלכסנדר מוקדון.
דינוקרטס היה האדריכל שתכנן את העיר אלכסנדריה, וכן תכנן את אנדרטת הקבורה המונומנטלית להפאיסטיון ועסק בשיקום מקדש ארטמיס באפסוס.
תוכנית העיר של הר אתוס
במסכת האדריכלות היחידה ששרדה מהעת העתיקה שנכתבה על ידי ויטרוביוס, דינוקרטס מוזכר בשל תוכניתו לפסל בצלע הר אתוס פסל כביר של אלכסנדר מוקדון שמחזיק עיר קטנה ביד אחת, ובידו השנייה הוא מחזיק כד שנשפך ממנו נהר שזורם לים.
אלכסנדר ביטל את ההצעה מכיוון שלפי הדיווחים דינוקרטס לא התחשב בתנאי החיים של התושבים כאשר תכנן שהתושבים לא יגדלו תבואה ליד העיר, ובמקום זאת ייבאו אותה דרך הים.
בשנת 332 לפני הספירה, מינה אלכסנדר מוקדון את דינוקרטס למנהל של עבודות המדידה והתכנון העירוני של העיר אלכסנדריה שבמצרים.
במקור תוכננה העיר במבנה סריגי שהיה נפוץ בתכנון ערים בתקופה ההלניסטית, על ידי האדריכל היפודמוס.
בתכנון העיר נעזר דינוקרטס בקליומנס מנאוקרטיס, מהנדס אזרחי מוערך שבנה את מערכת אספקת המים ואת מערכת הביוב של העיר.
דינוקרטס עיצב את אנדרטת הקבורה לגנרל הפאיסטון (מת בשנת 324 לפנה"ס) בבבל, שתוארה על ידי ההיסטוריונים דיודורוס סיקולוס, אריאנוס, סטארבון, פלוטרכוס ואחרים.
האנדרטה נבנתה מאבן לא מקומית, והייתה בצורה של זיקורת (מקדש בבלי) מוזהב בגובה שש קומות.
דינוקרטס היה מעורב בשחזור מקדש ארטמיס באפסוס – אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק.
השחזור נדרש לאחר שהמקדש המקורי נהרס על ידי הרוסטרטוס בפעולת הצתה שהתבצעה ב-21 ביולי 356 לפנה"ס, בלילה שבו נולד אלכסנדר מוקדון.
דינוקרטס עבד גם על מצבת הלוויה לאביו של אלכסנדר מוקדון, פיליפוס השני, אך זו לא הושלמה.
עבודות אחרות כוללות מספר תוכניות לערים ומקדשים בדלפי, בדלוס ובערים יווניות אחרות.
על פי ממצאים של ארכאולוגים, ייתכן שהוא היה האדריכל של קבר קסטה שהתגלה באמפיפוליס ב-2012.
דינון או דיינון , איש קולופון באסיה הקטנה (סביבות 360–330 לפנה"ס), היה היסטוריון וכרוניקן יווני, שכתב היסטוריה של המזרח הקרוב.
דינון היה אביו של ההיסטוריון קלייטרכוס.
דינון חיבר היסטוריה של פרס, שחלקים רבים ממנה שרדו.
הסודא מייחס בטעות את חיבור לדיו קסיוס.
החיבור היה מחולק ללפחות שלושה חלקים, שנראה שתאמו לשלושת החלקים של חיבורו של קטסיאס: אסיריאקה, מדיקה ופרסיקה.
נראה כי 30 הפרגמנטים ששרדו מחיבורו, מוכיחים כי דינון המשיך את ההיסטוריה של המזרח הקרוב מנקודת הזמן שבה קטסיאס סיים (398/7 לפנה"ס).
הפרגמנטים ששרדו מצביעים על כך שדינון חיבר את יצירתו עבור קוראים שטעמם היה אלמנטים אגדיים, מוזרים וארוטיים.
ואף על פי כן, הביוגרף הרומי קורנליוס נפוס חשב את דינון למקור האמין ביותר על היסטוריה פרסית, ואתנאיוס, כמו גם פלוטרכוס, השתמשו שוב ושוב בחיבורו, לצד או כנגד חיבורו של קטסיאס; שמו נזכר מספר פעמים גם בחיבורו של פליניוס הזקן.
נראה אפוא שחיבורו זכה להערכה רבה יותר מאשר הפרסיקה של קטסיאס.
דינוגורגון (שם מדעי: Dinogorgon; מילולית: "גורגון נוראי") הוא סוג של זוחל מקבוצת התראפסידה ומשפחת הגורגונופסיים, אשר חי במשך סוף הפרם של דרום אפריקה שלפני 259 עד 254 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה תואר ב-1936 בידי החוקר הסקוטי-דרום אפריקאי רוברט ברום על סמך ממצאים שהתגלו במדבר קארו ונכלל בו מין יחיד - ''Dinogorgon rubidgei, אשר נקרא לכבוד החוקר הדרום אפריקאי ברוס רובידג "Bruce Rubidge".
המאובנים של סוג זה התגלו בשנות ה-30 או ה-40 של המאה ה-20 בדרום אפריקה במספר תצורות שהכילו עוד סינאפסידים קדומים, של טורפים ואוכלי עשב שכנראה שימשו לו כמזון.
ייתכן שנמצאו מאובנים שלו גם בטנזניה, זמביה ומלאווי, אך הדבר לא מאושר.
טורף גדול זה היה בעל גולגולת כבה ומוצקה באורך 40 ס"מ והגיע לאורך משוער של 3 מטרים.
הוא היה בעל חוטם ארוך אך מעט צר ביחס לקרוביו.
הלסתות החזקות היו בעלות עוצמת נשיכה חזקה עם ניבים מגודלות בקדמת הלסת ועוד מספר שיניים דמויות-ניבים לאורך הלסתות.
מאפיינים אלה מרמזים שהיה טורף מובהק, אר ניזון מזוחלים גדולים.
הוא דמה ביותר לסוג רובידגיה (Rubidgea).
דינוזאור מילניאל הוא אלבום הראפ התשיעי של הראפר הישראלי סגול 59. האלבום יצא ב-4 באוגוסט 2023 בלייבל קמ"ע.
האלבום כולל 12 רצועות שהופקו על ידי מגוון רחב של מפיקים: אורי שוחט, רונן סאבו, שירוטו, אדי סומירן, אברי ג'י, נתי גרינברג ושחר נוביק.
באלבום מתארחים לוקץ', ג'ני פנקין, מאור אשכנזי, רוישה, שרק, שגב, רויסון והראפרית סאפאא חתחות.
עוד משתתפים באלבום: הזמרת הילה זהרור (שירה בשיר "ווסט קוסט"), הגיטריסט מיכאל קליסקי (גיטרות בשיר "ווסט קוסט"), המוזיקאי זיו וולפסון (גיטרה ובס בשיר "אאוטסיידר") והראפר/מפיק צוקוש (קולות רקע בשיר "גיים אובר").
האלבום יצא לאור בפורמט דיגיטלי לכל שירותי הסטרימינג וכן על גבי תקליט ויניל.
את עטיפת האלבום צייר המאייר אבי כץ ועיצב אלעד אלחרר, שהיה אחראי גם לעיצוב האלבום פרקי אבות של סגול.
זיו וולפסון ביצע את המאסטרינג לאלבום באולפני Wolfsound.
בביקורת על האלבום, שפורסמה בידיעות אחרונות בתאריך 7 בספטמבר 2023, כתב המבקר אמיר שוורץ: "אלבום חדש ויפה...
השורות שלו קולעות וקולחות, הביט מחזיק היטב את העסק, והסימפולים האולד-סקוליים שלו נהדרים...
"דינוזאור מילניאל" מתגלה כמסיבה שמחברת יפה בין הישן לחדש...
יכול ללמד כל מילניאלי שיעור או שניים בחיבור בין מילה לבין ביט"
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "מה למדתי", שיצא ב-6 ביוני 2023 חיבר את סגול עם הראפרים רוישה ומאור אשכנזי, שניהם בוגרי קורס ראפ והיפ הופ בלימודי החוץ שמלמד סגול בבית הספר למוסיקה רימון.
השיר נכנס למספר פלייליסטים רשמיים בשירותי הסטרימינג ספוטיפיי ואפל מיוזיק וצולם לו קליפ בבימויו של הבמאי עידו ברלד.
דינופלגלטים (שם מדעי: Dinoflagellata) הם מערכה של חד-תאיים איקריוטים.
הדינופלגלטים התפתחו אבולוציונית מאב קדום אחד – קבוצה מונופילטית.
רוב מיני הדינופלגלטים הם פלנקטון ימי, אבל הם גם נפוצים בבתי גידול של מים מתוקים.
האוכלוסיות שלהם משתנות עם טמפרטורת פני הים, מליחות ועומק.
דינופלגלטים רבים עושים פוטוסינתזה, אבל חלק גדול מהם הם למעשה יצורים מיקסוטרופים , שמשלבים פוטוסינתזה עם בליעה של טרף (פגוטרופיה ומיזוציטוזיס ).
דינופלגלטים הם קבוצת אצות מובחנת.
המונח "דינופלגלט" הוא הלחם של המילה היוונית δῖνος (דינוס), שמשמעותה "מסתובב", והמילה הלטינית flagellum, שמשמעותה "שוט".
השם ניתן בעקבות צורת התנועה הייחודית של הדינופלגלטים והשוטון שלהם.
מבחינת מספר המינים, דינופלגלטים הם אחת הקבוצות הגדולות ביותר של איקריוטים ימיים, אם כי גודלה קטן משמעותית מגודל קבוצת הצורניות.
כמה מיני דינופלגלטים הם אנדוסימביוטיים שמתקיימים בתוך בעלי חיים ימיים, והם מהווים חלק חשוב בביולוגיה של שוניות אלמוגים.
דינופלגלטים אחרים הם טורפים של מיני פרוטוזואה אחרים, וכמה צורות של דינופלגלטים, כגון Oodinium ו-Pfiesteria, הם טפיליים.
כחלק ממחזור חייהם, דינופלגלטים מסוימים מייצרים ציסטות דינופלגלטיות (הנקראות גם דינוציסטים).
דינופלגלטים הם חלק מהקלייד והעל-מערכה Alveolata .
נכון ל-2023, אינדקס מיני הדינופלגלטים הידועים העדכני ביותר נכתב על ידי פרננדו גומז בשנת 2012, והוא כולל לפחות 2,294 מינים של דינופלגלטים.
מחקר של גומז משנת 2005 תיאר כ-1,555 מינים דינופלגלטים ימיים החיים במים חופשיים כחלק מהפלנקטון.
הערכה של טיילור ואחרים משנת 2008 הציעה כ-2,000 מינים חיים, מתוכם כ-1,700 מינים ימיים (החיים כחלק מהפלנקטון וגם על קרקעית הים).
המחקר של גומז מ-2012 תיאר 2,294 מיני דינופלגלטים חיים, או 2,377 מינים של דינפלגלטים "במובן הרחב".
הכוללים דינופלגלטים ימיים, מים מתוקים ודינופלגלטים טפיליים.
במחקר של מרטנס מ-2012 הוערך שיש כ-350 מיני דינופלגלטים שחיים במים מתוקים.
הצטברות מהירה של דינופלגלטים מסוימים יכולה לגרום לתופעה שמכונה "גאות אדומה" (פריחת אצות מזיקה), דבר שיכול לגרום להרעלה כאשר בני אדם אוכלים רכיכות שניזונו מדינופלגלטים.
יש דינופלגלטים שיוצרים הארה ביולוגית – הם פולטים בעיקר אור כחול-ירוק וגורמים להארה של חלקים מהאוקיינוסים בצבע זה.
דינוזאורים נלחמים הוא כינוי לדגימת מאובנים שנמצאה בתצורת ג'דוקטה מתקופת הקרטיקון עליון במדבר גובי שבמונגוליה.
הדגימה משמרת ולוצירפטור ופרוטוצרטופס שנלכדו תוך שהם נלחמים זה בזה, והיא התגלתה בשנת 1971.
בשנים 1963–1971 נשלחו משלחות פלאונטולוגיות פולניות–מונגוליות למדבר גובי במטרה למצוא מאובנים.
ב-3 באוגוסט 1971 חשפה משלחת את המאובן שהכיל שלדים של ולוצירפטור ופרוטוצרטופס הנאבקים זה בזה.
למרות שנסיבות קבורתם לא היו ידועות, תנוחתם הצביעה שהם מתו בו-זמנית במהלך המאבק.
בשנת 1974 הפלאונטולוג המונגולי רינצ'ן ברסבולד טען שיכול להיות כי הדינוזאורים טבעו בקרקעית דמוית חול טובעני של אגם, או שהם נפלו לתוך ביצה ולא הצליחו להיחלץ ממנה.
בשנת 1993 הפלאונטולוגית הפולנית האלשקה אוסמולסקה הסבירה כי ייתכן שבמהלך המאבק התמוטטה עליהם דיונה שקברה אותם, או שבכלל הוולוצירפטור אכל מגופתו של פרוטוצרטופס מת ונהרג בנסיבות לא ידועות.
בשנת 1995 טען החוקר דייוויד מ.
אנווין כי על פי תנוחת המאובנים ניתן לקבוע כי הם מתו בו-זמנית, וכי לא מדובר באירוע שבו הוולוצירפטור ניזון מפרוטוצרטופס מת.
מחקירת המשקעים המקיפים את הדגימה הוא למד כי הם כנראה נקברו בחיים במהלך סופת חול, וכי ייתכן שהוולוצירפטור ניצל את הסופה לציד פרוטוצרטופסים, שנהגו להישאר במקומם בעת סופות חול.
בשנת 1998 הפלאונטולוג קנת' קרפנטר הציע תרחיש נוסף, שבו הפצעים המרובים שנגרמו בגרונו של הפרוטוצרטופס על ידי הוולוצירפטור גרמו לו לדמם למוות, אך לפני מותו הוא הצליח לנשוך את ידו הימנית של הוולוצירפטור ולכד אותו תחת משקל גופו, מה שגרם למותו מהתייבשות של הוולוצירפטור לאחר שלא הצליח לחלץ את עצמו.
הגפיים החסרות של הפרוטוצרטופס נתלשו מאוחר יותר על ידי אוכלי נבלות, ושניהם נקברו לאחר מכן על ידי משקעים חוליים.
בשנת 2016 דיווח ברסבולד כי שברים מסוימים בעצמות המאובנים מוכיחים כי מישהו ניסה לבתר או לשלוף אותם ממקומם, וחיזק את טענתו של קרפנטר שכנראה השניים מתו במהלך המאבק ואוכלי נבלות גרמו אחר כך לשברים בעצמות.
ברסבולד הציע גם תאוריה נוספת, לפיה לאחר מותם של השניים חברי העדר של הפרוטוצרטופס ניסו לשלוף אותו איתם וגרמו לנזק, אך באזור לא נמצאו עקבות התומכים בטענה זו.
הוא גם תיאר את מהלך הקרב בין השניים, וטען כי לאחר שהוולוצירפטור פגע באמצעות הטופרים שברגליו האחוריות בגרון הפרוטוצרטופס ובבטנו, תוך שהוא מנסה לתפוס את ראשו עם רגליו הקדמיות, השתמש הפרוטוצרטופס בכוחו כדי להדוף את הוולוצירפטור, שלבסוף נקבר תחתיו, כטענת קרפנטר.
קונסטנטינוס "דינוס" מיטוגלו הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית בכדורסל והיורוליג.
מיטוגלו נולד בסלוניקי ושיחק במחלקות הנוער של המועדונים המקומיים אסטריה אקדמיה ואריס סלוניקי.
בעונת 2013/14 הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של אריס בליגת העל היוונית בכדורסל, כשערך את הופעת הבכורה שלו ב-30 בנובמבר 2013 מול אולימפיאקוס.
אף על פי ששיחק בליגת הכדורסל המקצוענית ביוון שמר מיטוגלו על מעמדו כחובב ובכך היה כשיר לשחק כדורסל מכללות.
מיטוגלו שיחק שלוש שנים של כדורסל מכללות במדי אוניברסיטת וייק פורסט, בשנים 2014–2017. הוא הופיע ב-96 משחקים, מתוכם פתח בחמישייה ב-75, והעמיד ממוצעים של 9.3 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק בקריירה.
לאחר שעזב את וייק פורסט חתם מיטוגלו לארבע שנים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג, במדיה זכה בארבע אליפויות רצופות בין 2018 ל-2021 ובשני גביעים, ב-2019 ו-2021. בשנתו האחרונה בקבוצה הוא נבחר לחמישיית העונה בליגה ולשחקן היווני המצטיין.
ביוני 2021 חתם מיטוגלו לשנתיים באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית בכדורסל והיורוליג, וזכה עימה בדאבל של אליפות וגביע.
ב-29 במרץ 2022 הודיעה מילאנו כי מיטוגלו נכשל בבדיקת סמים שנערכה לו כשלושה שבועות לפני כן, לאחר משחק יורוליג מול פנאתינאיקוס.
ב-9 במרץ 2023 הוא הושעה רשמית על ידי פיב"א ל-32 חודשים, ב-5 ביולי קיבל בית הדין לבוררות בספורט את ערעורו והפחית את עונשו ל-16 חודשים, כך שהוא יכול היה לחזור לשחק ב-28 ביולי 2023.
ב-6 ביולי 2023 חזר מיטוגלו לפנאתינאיקוס וחתם לשלוש שנים.
ב-26 במאי זכה עם הקבוצה ביורוליג לאחר ניצחון 95–80 בגמר על ריאל מדריד.
מיטוגלו שיחק במדי הנבחרות של יוון באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 2012, באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 ב-2013 ו-2014 ובגביע העולם בכדורסל עד גיל 19 2015.
מיטוגלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון הבוגרת וקלע נקוה אחת בניצחון 95–92 על במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019 ב-24 בנובמבר 2017, וב-28 ביוני 2018 קלע 21 נקודות בניצחון 96–78 על .
הוא ייצג את יוון גם בטורניר הקדם-אולימפי בוויקטוריה וזומן לסגל הנבחרת לגביע העולם בכדורסל 2023, אך לא שיחק.
אביו של מיטוגלו, דימיטריוס, היה כדורגלן מקצועי ששיחק בפאוק סלוניקי.
אחיו גרסימוס גם הוא שחקן כדורגל במשחק בא.א.ק.
דינורניטיים (שם מדעי: Dinornithiformes) המכונים גם עופות המואה הם סדרה נכחדת של עופות ענקיים שחיו בעבר בניו זילנד.
היו אלה עופות חסרי יכולת תעופה שהוכחדו בניו זילנד בתחילת המאה ה-16 על ידי המאורים.
הגדול שבהם, הדינורמיס, היה מבין העופות הגדולים ביותר שחיו אז על פני כדור הארץ, משקלו היה כ-250 קילוגרם וגובהו הגיע לשלושה מטרים.
עוף זה נבדל משאר העופות בכך שכלל לא היו לו כנפיים.
עופות המואה ניזונו מצמחים, בעיקר עלים, זרדים ופירות.
המאורים, שהיו המתיישבים הראשונים בניו זילנד, צדו את עופות המואה ואכלו את בשרם.
בנוסף, השתמשו בעצמותיהם לייצור חכות וקרסים, מחטים לאריגת בגדיהם, תכשיטים בהם עיטרו את גופם ועוד.
יש המשערים שעוף זה נכחד בעקבות ציד והשמדת היערות, בית המחיה של המואה, בידי המאורים.
האויב הטבעי היחיד של העופות הבוגרים, היה עיט האסטי - עיט ענק שהיה כנראה מין הדורס הגדול ביותר מעולם.
הוא תפס אותם עם טפריו העצומים ושיסע את איבריהם הפנימיים עד למותם.
עופות המואה כללו 9 מינים ב־6 סוגים, 3 משפחות וסדרה אחת:
סדרה דינורניטיים (Dinornithiformes) - נכחדה
מין מואת האי הדרומי ענקית (Dinornis robustus)
סוג ומין יחיד מואה מזרחית (Emeus crassus)
סוג ומין יחיד מואה רחבת-מקור (Euryapteryx curtus)
סוג ומין יחיד מואת הרמה (Megalapteryx didinus)
דיני החוזים הם חלק מהענף המשפטי העוסק בחיובים רצוניים והם חלק מן המשפט האזרחי.
דיני החוזים מגדירים את הכללים, העקרונות והסטנדרטים שבמסגרתם תיאכף התחייבות בפועל או שתקנה היא זכויות אחרות (לבד מזכות האכיפה) מקבילות או משלימות (כגון פיצויים בשל הפרת החוזה).
רוב השיטות המשפטיות מבחינות בין התחייבות סתמית אשר איננה ניתנת לאכיפה, להתחייבות חוזית הניתנת לאכיפה.
מקובל לסבור כי ההבחנה בין "הסכם" ובין "חוזה" הוא יסוד האכיפות או התוקף המשפטי.
מקום שלפנינו הסכם הנעדר תוקף משפטי, לפנינו הסכם של כבוד, ומקום שלפנינו הסכם בעל תוקף משפטי, הרי שלפנינו חוזה.
חוזה נִכְרָת כאשר יש "הצעה וקיבול", בהתאם לדרישות .
"הצעה", בהתאם לדרישות החוק, היא פנייה של אדם לחברו המעידה על גמירת דעתו של המציע להתקשר עם הניצע בחוזה, והיא טומנת בחובה את הפרטים המהותיים הכלולים בהצעה.
"קיבול", בהתאם לדרישות החוק, הוא הודעת הניצע שנמסרה למציע ומעידה על גמירת דעתו של הניצע להתקשר עם המציע בחוזה לפי ההצעה.
מקובל לסבור כי משמעות דרישת גמירת הדעת היא כוונה רצינית ושלמה להתקשר בחוזה המסוים עם האדם המסוים.
על מנת שתהיה התחייבות חוזית, נדרש אפוא שהצדדים לחוזה יהיו מודעים להתחייבות שהם נוטלים על עצמם, ושתהיה להם כוונה להיכבל משפטית בחוזה המסוים.
דרישה נוספת לכריתת החוזה היא זו המתבטאת במבחן המכונה "הכוונה ליצור יחסים משפטיים".
שאלה שבה נחלקו העמדות היא האם מבחן "הכוונה ליצירת יחסים משפטיים" הוא מבחן נפרד וחיצוני ליסוד "גמירת הדעת" האמור בחוק החוזים, או שמא הוא מבחן הנטמע והכלול בו.
בעבר, הובעה בפסיקת בית המשפט העליון העמדה שמבחן הכוונה ליצירת יחסים משפטיים הוא חלק מיסוד גמירת הדעת הנבחן המתווה את דרכי יצירת החוזה.
מנגד, יש שהביעו עמדה כי מבחן הכוונה ליצירת יחסים משפטיים הוא מבחן סף, חיצוני ונפרד, ליסוד גמירת הדעת.
לפי עמדה זו, עוד לפני שבוחנים את השאלה האם נכרת חוזה בין הצדדים בהתאם ליסודות האמורים בחוק, יש לבחון האם הייתה כוונה מקדמית ליצירת יחסים משפטיים במערכת היחסים הנדונה.
שאלה זו, איננה רק שאלה עובדתית הבוחנת את המסגרת החברתית שבה ניתנה ההתחייבות (למשל, האם ההתחייבות ניתנה במסגרת עסקית או במסגרת אינטימית בין מכרים) אלא גם שאלה של מדיניות משפטית כללית, שבהתאם לה ניתן להוציא מגדרי דיני החוזים התחייבויות שלא ראוי ולא נכון לעסוק בהן במסגרת הדין.
ערך חשוב, אולי המרכזי ביותר, בדיני החוזים הוא עקרון חופש החוזים.
חופש החוזים עשוי להיות מוצדק הן על ידי תפיסות אינדיבידואליסטיות (מטעמים של אוטונומיית הרצון החופשי) והן על ידי תפיסות כלכליות המקנות משנה תוקף לרצונם החופשי של הצדדים (מטעמים של השאת רווחת הפרטים המתקשרים והרווחה המצרפית).
עקרון חופש החוזים בא לידי ביטוי בהוראות חוק החוזים לפיהן חוזה יכול להכרת בכתב או בעל פה, ובעיקר ב, הקובע כי תכנו של החוזה הוא ככל שיסכימו הצדדים.
ביטוי נוסף לעקרון חופש החוזים מצוי בדברי חקיקה רבים המאפשרים התנאה מצד הצדדים על הוראותיהם.
במקרים רבים ניתן באמצעות הסכמה בין צדדים להתנות על הוראות חוקים מסוימים.
מקובל לומר כי אחד המאפיינים של החקיקה האזרחית הישראלית היא היכולת להתנות על הוראותיה.
עם זאת, קיימים חוקים אשר אינם מאפשרים להתנות על הוראותיהם באמצעות "חוזה" בין שני הצדדים גם אם שני הצדדים מעוניינם בכך (לדוגמה: שעות עבודה ומנוחה והגנה על רוכשי דירות, לדוגמה עקרונות כלליים המגבילים את חופש החוזים כגון 'תקנת הציבור').
אופן כריתת החוזה גם הוא, לעיתים, מותנה בדרישות צורניות פורמליות בהקשרים מסוימים.
למשל, עסקה במקרקעין אינה יכולה להתבצע בעל פה וטעונה מסמך בכתב ().
אם כי המגמה הברורה בהקשר זה בשנים האחרונות היא לסטייה מדרישות פורמליות תוך התקרבות להכרעות ערכיות-מהותיות הנסבות על מהות הפעולה - ועל עקרונות נוספים, כגון עקרון תום הלב - ולא על צורתה החיצונית של הפעולה.
היסטוריה של דיני החוזים בישראל
עם קום המדינה היה הבסיס המשפטי לדיני החוזים נעוץ בשני מקורות חיצוניים.
ראשית, נשאבו דיני החוזים מהמג'לה, היא קובץ דיני הממונות העות'מאני שנלקח מן המשפט המוסלמי.
כבר בימי המנדט הבריטי היה ברור כי המג'לה היא מסמך מיושן, קאזואיסטי, ואינו תואם את הצרכים של דיני החוזים במדינה מודרנית ומתפתחת.
במקום בו לא נמצאה תשובה במג'לה פנו השופטים אל המשפט המקובל הבריטי.
גם לאחר קום המדינה נשאבו דיני החוזים משני מקורות אלו, כאשר אליהם נוספה פסיקה ישראלית חדשה, שפיתח בית המשפט העליון.
בתחילת שנות השבעים החלה חקיקה ישראלית חדשה שקבעה עקרונות ישראליים מקוריים לדיני החוזים, וקבעה מושגי מפתח מקוריים, שקיבלו עם הזמן פרשנות ישראלית מקורית, ללא תלות בכל שיטת משפט זרה (לדוגמה, החיוב לשאת ולתת על כריתת חוזה, והחובה לקיים חוזה בדרך מקובלת ובתום לב).
בימינו תלוי ועומד בשלבי חקיקה "קובץ דיני ממונות" הבא להסדיר מחדש את החקיקה האזרחית הישראלית, ללכד את הסדריה, ולהפוך על פיהם כמה מן הקביעות וההסדרים המצויים בחוקי החוזים הקיימים.
בשנת 2011, פורסמה הצעת חוק דיני ממונות ברשומות הכנסת, מהלך המבטא את התקדמותו המשמעותית של הליך חקיקה זה.
החקיקה אמורה לאחד ולהסדיר נושאים רבים הקשורים בדיני הממונות ובהם, ובעיקרם, את כל החוקים השונים העוסקים בדיני החוזים.
החקיקה בדיני החוזים עוסקת הן בעקרונות כלליים החלים על כל חוזה באשר הוא, והן בהסדרים ראויים בסוגי חוזים מסוימים.
המדובר או בסוגי חוזים נפוצים (כגון חוזה המכר), או בסוגי חוזים בהם יש להגן על הצד החלש, והחוק הוא בעל מגמה צרכנית (כגון חוזה הביטוח).
החוקים הכלליים בדיני החוזים הם:
חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א-1971: החוק מסדיר את הסעדים להם זכאי הצד הנפגע במקרה של הפרת חוזה.
הסעדים המוכרים בחוק הם אכיפה, ביטול (הגורר בעקבותיו השבה), ופיצויים.
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962: כיוון שחוזה הוא מפגש רצונות בין שני צדדים כשירים, חוק זה מגדיר מיהו הכשיר להתקשר בחוזה, ומהם הסעדים במקרה של התקשרות עם מי שאינו כשיר.
החוקים העוסקים בסוגי חוזים ספציפיים הם:
חוקי המכר: המדובר בסדרת חוקים העוסקים בחוזה הנפוץ הוא חוזה המכר.
החוקים עוסקים בשאלות הנוגעות להעברת הבעלות בממכר, אי התאמה, ושאלות רבות נוספות.
המדובר ב, , , וחוקים נוספים.
חוק החוזים האחידים, התשמ"ב-1982: חוזה אחיד הוא חוזה שנוסח על ידי ספק, בלשון אחידה, ומשמש להתקשרות עם מספר בלתי מסוים של לקוחות.
לדוגמה, חוזה לרכישת דירה שנוסח על ידי יזם בנייה ומשמש להתקשרות עם כל קוני הדירות באותו פרויקט, כאשר ההבדל בין חוזה לחוזה הוא רק בשם הרוכש ומספר הדירה.
החוק מכיר בכך שחוזה כזה נוטה מטבעו לקפח את הלקוח, שהוא הצד החלש, ומכיוון שכך החוק כולל הגדרת תנאים מקפחים שאותם יכול לפסול בית המשפט.
כן מקים החוק בית דין לחוזים אחידים.
חוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981: חוק מרכזי בדיני הגנת הצרכן, שנועד להגן על ציבור הצרכנים מפני הטעיה וניצול מצד העוסקים.
החוק נוצר בעקבות התפתחות חיי המסחר וריבוי תלונות של ציבור הצרכנים בגין הטעיה וניצול.
ביסוד החוק ניצבת מצוקת הצרכנים, שמצויים בנחיתות מבחינת כושר המיקוח והמידע שברשותם, לעומת כוחם הרב של העוסקים.
החוק עוסק בעסקאות שבין עוסק לצרכן.
הגדרת "צרכן": מי שקונה נכס או מקבל שירות מעוסק במהלך עיסוקו, לשימוש שעיקרו אישי, ביתי או משפחתי.
חוק חוזה הביטוח, התשמ"א-1981: החוק עוסק בחוזה הביטוח, מתוך מגמה להגן על המבוטח, שהוא החוליה החלשה במשולש מבטח - סוכן ביטוח - מבוטח.
החוק מסדיר את הנושא מתוך מגמה צרכנית ברורה.
חוק חוזה קבלנות, תשל"ד-1974: החוק עוסק בחוזה הקבלנות, שהוא חוזה למתן שירות עבור תמורה.
חוק השכירות והשאילה, תשכ"ט-1974: החוק עוסק בחוזה השכירות והשאילה, ומסדיר הוראות שונות הנוגעות לעניין זה.
חוק החזר מקדמה בשל ביטול אירוע (נגיף הקורונה החדש), התשפ"א-2020: עוסק במצב שבו שולמה מקדמה לשם קיומו של אירוע באולם אירועים, והאירוע לא התקיים במועד שנקבע לו מחמת הגבלות נגיף הקורונה.
בחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג-1973 נקבעו מספר כללים מהותיים בדיני החוזים:
כאשר לא נקבע בחוזה במפורש הזמן לביצוע החוזה, יש לקיימו זמן סביר לאחר כריתת החוזה.
המציע אינו יכול לחזור בו, לאחר שהניצע הביע את הסכמתו בצורה שמחייבת אותו (את הניצע).
המציע הצעה בלתי חוזרת או מציע שקבע מועד לקיבול ההצעה (למשל "עד שבוע"), אינו יכול לחזור בו, אלא אם כן הניצע דחה את ההצעה.
במודעה שפונה לציבור הרחב או לקהל יעד אחר, כל מי שהמודעה מיועדת אליו נחשב ניצע.
קיבול שיש בו תוספת או הגבלה או שינוי, נחשב להצעה.
דיני מחשבים כוללים חוקים אחדים שנחקקו במיוחד לשם הסדרת השימוש במחשבים, ובעיקר יישומה של החקיקה הכללית לבעיות המיוחדות שמציגה הטכנולוגיה החדשה של המחשבים.
כעיקרון, החקיקה הכללית, זו שהתפתחה במשך מאות שנים, כגון דיני קניין רוחני ודיני לשון הרע, תקפה גם ביחס לפעילות באמצעות מחשב.
כשם שמפרסם לשון הרע בספר, בעיתון או בנאום פומבי עלול להיתבע על ידי הנפגע ולהימצא חייב, הרי גורל דומה צפוי למפרסם לשון הרע באמצעות האינטרנט.
עם זאת, מחשבים מעמידים שאלות ייחודיות, שמצריכות תשובה של מערכת המשפט ושל המחוקק.
זכות הקניין: כאשר אדם נכנס לבית וגונב ממנו רכוש, זו פגיעה ברורה בזכות הקניין של בעל הבית, שאינו יכול להשתמש ברכושו.
האם פריצה למחשב והעתקת מידע ממנו, בצורה שלא נפגעה כלל יכולתו של בעל המידע להמשיך ולהשתמש בו, מהווה אף היא פגיעה בזכות הקניין?
בראייה רחבה יותר, נדרשת התייחסות לפשעי מחשב, שהם פשעים משני סוגים: פשעים המתבצעים באמצעות מחשב, כגון הונאה באמצעות מחשב, ופשעים המתבצעים כנגד המחשב והמידע המאוחסן בו, כגון הפצת וירוסים.
אדם היושב בישראל מפרסם לשון הרע באמצעות שרת אינטרנט שנמצא בארצות הברית, שאליו הוא מתחבר באמצעות ספק גישה לאינטרנט הנמצא אף הוא בישראל, ומחובר לארצות הברית דרך שרת הנמצא בבריטניה.
באיזה מדינה ניתן לתבוע את מפרסם לשון הרע?
האם לספק היושב בישראל מותר, באמצעות אתר אינטרנט המאוחסן בישראל, למכור מוצר מסוים גם לתושבי צרפת, כאשר בצרפת ישנו ספק שקיבל זכות בלעדית למכירת מוצר זה בצרפת?
דיני הראיות: האם פלט של מחשב ייחשב כראיה, בדומה ליחס הניתן לנייר כתוב או חתום בכתב יד?
לשאלה זו חשיבות רבה, משום שמסמכים רבים ומידע רב נשמרים במאגרי נתונים, כך שיש נוחות רבה בקבלתם כראיה, ומצד שני, קל מאוד לזייף פלט מחשב.
מתי ניתן להפקיע בעלות על שם מתחם באינטרנט, בנימוקים של הגנה על סימן מסחר?
חוקים אחדים נחקקו במדינת ישראל במיוחד לשם הסדרת השימוש במחשבים והגדרת עבירות מחשב.
: מגדיר פעולות מסוימות במחשבים כעבירות פליליות.
: קובע את הכללים לפיהם חתימה אלקטרונית על מסר אלקטרוני (כגון הודעת דואר אלקטרוני), תחייב כחתימה רגילה על מסמך מודפס.
תקנות השקעות משותפות בנאמנות (כללי דיווח על היערכות לפתרון בעיית באג 2000) (הוראת שעה), התשנ"ט-1999: קבעו את אופן היערכותן של קרנות נאמנות ל"באג 2000".
: מסדירות את אופן הגשתם של דיווחים לרשות ניירות ערך באמצעות מסר אלקטרוני.
בחוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981, נכלל , העוסק בכללי ניהולם של מאגרי מידע.
: החוק מקנה לרשויות כלים למניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט.
המניעים לחקיקתו של חוק המחשבים מוצגים בדברי ההסבר להצעת החוק:
בחוק המחשבים נקבעה ענישה פלילית של משלוש ועד חמש שנות מאסר לאדם העושה אחת מפעולות אלה:
משבש את פעולתו התקינה של מחשב או מפריע לשימוש בו.
מוחק חומר מחשב, גורם לשינוי בו, משבשו בכל דרך אחרת או מפריע לשימוש בו.
עושה פעולה לגבי מידע כדי שתוצאתה תהיה מידע כוזב או פלט כוזב.
חודר שלא כדין לחומר מחשב הנמצא במחשב.
בית המשפט העליון פירש חדירה כ"שימוש במחשב בהיעדר הסכמת בעליו".
יוצר תוכנה זדונית או מפיץ אותה בזדון.
במסגרת חקיקתו של חוק זה תוקנה , ונקבעו בה התנאים לקבילותו של פלט מחשב כראיה, ותוקנה פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) כך שתאפשר גם חיפוש במחשב.
כשם שליוצרה של יצירה מודפסת נשמרות זכויות יוצרים, כך נכון הדבר לגבי יצירה שכל קיומה הוא באתר אינטרנט.
הקלות שבה ניתן לפגוע בזכויות יוצרים באינטרנט, באמצעות העתקת מלוא תוכנו של אתר תוך דקות ספורות, עושה את העבירה נפוצה יותר באמצעי תקשורת זה, אך אינה מורידה מחומרתה.
ההגנה המקובלת לתוכנה ניתנת אף היא באמצעות הגנה על זכויות יוצרים, אף שתוכנה אינה יצירה ספרותית במובן הפשוט של המילה.
כדי להסיר ספק בעניין זה תוקנה פקודת זכויות יוצרים בשנת 1988, ונקבע בה במפורש: "לעניין זכות יוצרים, דין תוכנה של מחשב כדין יצירה ספרותית כמשמעותה בחוק זכויות יוצרים 1911".
בהתאם לגישה זו ניתנו בבתי משפט בישראל פסקי דין אחדים שבהם הורשעו מעתיקי תוכנה.
לעיתים משתמשים מפתחי תוכנה גם בהגנה הניתנת לפטנט, באמצעות רישום פיתוח ייחודי כפטנט.
הוא חוק כללי, העוסק בהגנת פרטיותו של אדם.
עוסקים בהגנת הפרטיות במאגרי מידע ממוחשבים.
החוק מחייב רישומו של כל מאגר מידע המכיל מידע אישי אצל רשם מאגרי המידע במשרד המשפטים.
בעליו של מאגר המידע נדרש להגן עליו לבל יועבר ממנו מידע למי שאינו מורשה לכך, ובפרט נדרשת הגנה למידע רגיש, המוגדר כ"נתונים על אישיותו של אדם, צנעת אישותו, מצב בריאותו, מצבו הכלכלי, דעותיו ואמונתו".
קובע את הכללים לפיהם חתימה אלקטרונית על מסר אלקטרוני (כגון הודעת דואר אלקטרוני), תחייב כחתימה רגילה על מסמך מודפס.
על מטרתו ועקרונותיו של חוק זה עומדים דברי ההסבר להצעת החוק:
חוק סמכויות לשם מניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט
החוק מקנה לרשויות כלים למניעת ביצוע עבירות באמצעות אתר אינטרנט.
פסקי דין אחדים עסקו בסוגיות הקשורות לשימוש במחשבים:
חיוב ספק גישה לאינטרנט למסור כתובות IP של גולשים שפרסמו דברי דיבה לכאורה: במרץ 2010 דחה בית המשפט העליון תביעה של אדם שנפגע מטוקבק אנונימי, לחשוף את פרטיו של כותב הטוקבק, כדי שיוכל לתבוע אותו לדין בגין לשון הרע.
מאמר שיש בו לשון הרע פורסם באינטרנט באמצעות אתר המוחזק על גבי שרת בחו"ל.
נקבע שעקב היות השרת בחו"ל אין תחולה לדיני העונשין של ישראל על המעשה.
פיצוי בגין פרסום כוזב באתר אינטרנט הפועל ללא נקיטת אמצעי זהירות, תוך פגיעה בשם הטוב.
ש"ס נגד פינס, הלכה של השופט חשין שקובעת כי הדינים הרגילים שקיימים אינם מתאימים לעולם הרשת והמחשבים וכי יש לקבוע בחוק דינים ספציפיים לתחום המחשבים.
דיני הראיות הם ענף משפטי של הדין הפרוצדורלי העוסק בסדרי הדין, ומכיל את הכללים באשר לקבילות, מהימנות, משקל ודיות של ראיות.
כללים אלו נועדו לקבוע כיצד מבררים עובדות ומפריכים שקרים בבית משפט באמצעות ראיות שמעידות על האמת, להבדיל מבירור מחלוקות אחרות בהליכי משפט כמו פרשנות הדין, חומרת המעשה, רמת הענישה, פסיקה קודמת, כוונה פלילית ועוד.
מטרתם להסדיר את הסוגיות השונות בהליך פלילי וגם אזרחי בהקשר לבירור העובדות, כגון מי כשיר לעדות, אופן הגשת מסמכים, הקלטות ותמלילים, מגבלות על עדות קטין או קרוב משפחה, כללים לביצוע חקירה ראשית וחקירה נגדית, עד עוין, עד מדינה, עד מומחה, הענקת חיסיון ומכלול הסוגיות המהוות את שגרת בירור העובדות במשפט.
כללי 'כשרות' הם מערכת הכללים הקובעת אילו סוגי עדים, עדותם פסולה או כשרה בפני בית המשפט.
כללי 'קבילות' הם מערכת הכללים הקובעת אילו עדויות יתקבלו בבית המשפט, כאשר הכלל הבולט היא כי "עדות שמיעה", כלומר עדות שלא נתפסה בחושיו של עד אלא זה שמעה או הבינה מאחר, פסולה כראיה לאמיתות תוכנה משום שהיא עדות מפי השמועה.
כללי 'משקל' הם מערכת הכללים החלה על ראיות - כשרות וקבילות - והמחייבת משקל מסוים לצורך הכרעה/הרשעה בשלבי המשפט השונים, כגון ראיה חלוטה, ראיה מכרעת או ראיה לכאורה.
כללי 'דיות ראיות' הם כללים בדיני הראיות הקובעים באילו משפטים יהא די בעדות יחידה להכריע את הדין, ואיזו תוספת ראייתית תידרש, אם תידרש.
ראשיתם של דיני הראיות בישראל בחקיקה עות'מאנית שקובצה בספר החמישה עשר של המג'לה, על עדות והשבעה.
ב-15 באפריל 1924 נכנסה לתוקף פקודת העדות המנדטורית, אשר החליפה את הוראות החקיקה העות'מאנית בעניין עדות, וב-15 באוגוסט 1936 נכנסה לתוקף פקודת השבועות המנדטורית, אשר החליפה את הוראות החקיקה העות'מאנית בעניין שבועות.
דיני הראיות מוסדרים בפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א–1971, בדברי חקיקה אחרים, ובכללים שנקבעו בפסיקת בתי המשפט שמקורם בעיקר מן המשפט המקובל האנגלי.
המקור החשוב ביותר לבירור האמת הוא עדות של עד המעיד במהלך המשפט.
גם בעל דין או נאשם יכול להיות עד, לרבות הודאת נאשם.
לעיתים מתקבלת עדות כתובה, כמו תצהיר של עד או בעל דין.
שנחקק בישראל, מאפשר לקבל כראיה אמרות חוץ של עדים (כלומר - הודעות שנגבו מהם מחוץ לכותלי ביהמ"ש, למשל במשטרה).
לעיתים ישנם כללים הפוסלים עדותם של עדים - כגון פסילת עדות של אחד מבני זוג לחובתם של השני בבני הזוג בדין הפלילי, פסילת עדותו של קרוב משפחה מלהעיד לחובת קרוב אחר, פסילת עדותו של קטין.
מקור של ראיות נוספות הוא כל חפץ או מסמך המוגש כראיה במשפט אזרחי, אשר צריך להיות מוגש באמצעות עדות של עד.
ניתן להגיש מסמך המופק על ידי גוף ציבורי או מוסד כראיה עצמאית.
ישנם כללים הפוסלים את כשרותן של ראיות שהושגו תוך פגיעה בזכויות יסוד כגון פגיעה בפרטיות או תוך האזנת סתר.
ישנם כללי ראיות ייחודיים - כגון: פקודת הראיות קובעת מתי העתק של מסמך יכול להיחשב כמקור.
הכלל הפוסל עדות שמיעה, כלל הראיה הטובה ביותר המחייב את בעל הדין להציג את המקור של כל מסמך.
בעניינים אזרחיים רשאי אדם להתנות על דיני הראיות; למשל להסכים לקבל ראיה לא קבילה (כגון: תוצאות בדיקת פוליגרף), או כי עדות מסוימת, או ראיה, יחשבו ראיה חלוטה או מכרעת במשפט.
לצורך הכרעה במשפט אזרחי הדין מסתפק בנטל הוכחה קל יותר של "מאזן ההסתברויות", ומסתפק בכך שמשקל הראיות נוטה לטובת צד ועמדתו מסתברת יותר מאשר האחר על מנת שיזכה במשפט.
לצורך הכרעה במשפט פלילי ידועים שני כללים עיקריים מבחינת נטל ההוכחה - המאשימה נושאת בנטל לשכנע באשמתו של נאשם, ועליה להוכיח אשמתו מעבר לכל ספק סביר.
די בספק סביר על מנת שהנאשם במשפט פלילי יזוכה מחמת הספק.
חקירת עדים מובלת לחקירה שנדרשת לצורך המשפט, ושלא כוללת עלבון או הפחדה.
בגישת המשפט העברי אין מקום לביוש העדים אך ברור כי יש להמשיך ולחקור את העדים ולעמוד על אופיים עד ההגעה לאמת "ודרשת וחקרת ואלת היטב והנה אמת נכון הדבר".
במשפט הפלילי חלים כללי "דיות ראיות" וישנן סוגי עבירות ומקרים בהם עדות יחידה אינה מספיקה כדי לבסס הרשעה, ונדרשות תוספות ראייתיות לשם כך.
פקודת העדות המנדטורית קבעה שנדרשת תוספת ראייתית לכל עדות יחידה:
המשפט הישראלי מכיר ב-3 סוגים של תוספות ראייתיות: תוספות ראייתיות מסוג 'דבר מה' או 'חיזוק' הן ראיות המצביעות על אמיתותה של העדות היחידה (תוספות מאמתות), ואילו תוספת ראייתית מסוג 'סיוע' היא ראיה המצביעה באופן עצמאי על אשמתו של הנאשם ו'מסבכת' אותו בביצוע העבירה (תוספת מסבכת).
התוספות הראייתיות נדרשות כדי לאשש את מהימנותן של עדויות שיש לגביהן ספק.
כך לדוגמה, במקרה של עדות יחידה של אדם שיש לו אינטרס, כגון שותף לעבירה שעלול לנסות להטיל את עיקר האחריות על שותפו, נדרש חיזוק לעדותו.
אם אותו שותף הוא עד מדינה, שהובטחה לו טובת הנאה בתמורה לעדותו, נדרשת תוספת ראייתית חזקה יותר (סיוע).
על סמך רציונל זה נקבע בפסיקה כי תידרש תוספת ראייתית שבין חיזוק לסיוע, על פי הנסיבות, גם במקרה של אדם הסבור שתינתן לו טובת הנאה תמורת עדותו, אף אם אינו עד מדינה בפועל.
במקרים אחרים, הספק בקשר לעדות עולה כאשר הנאשם לא קיבל הזדמנות הולמת להפריך את אותה עדות, כגון במקרה של עדות מוקדמת של ילד שניתנה בפני חוקר ילדים.
כדי שראיה תוכל לשמש כסיוע, חייבות להתקיים בה שלוש דרישות מצטברות:
מקור הראיה נפרד ועצמאי מהעדות הטעונה סיוע
הראיה נוטה לסבך את הנאשם באחריות לביצוע המעשה נושא האישום
הראיה נוגעת לנקודה ממשית השנויה במחלוקת בין הצדדים
שקרים של הנאשם בעניינים מהותיים, התבטאויות מוקדמות המצביעות על תחושת אשם או בחירת נאשם שלא להעיד במשפטו יכולים כולם להיחשב כסיוע (הימנעות מעדות אינה יכולה לשמש סיוע לעדותו של ילד או אדם מוגבל בשכלו בפני חוקר).
תוספת ראייתית מסוג סיוע נדרשת כדי לבסס הרשעה על סמך עדות יחידה בכל אחד מן המקרים הבאים:
העדות היחידה היא של שותף לעבירה שהוא עד מדינה (למעט בעבירות שוחד או הימורים, משחקים מסוכנים והגרלות).
העדות היחידה היא של אדם עם מוגבלות שכלית, שניתנה בפני חוקר מיוחד.
העדות היחידה היא של ילד מתחת לגיל 14, בעבירה שחוק הגנת ילדים חל עליה, אשר נגבתה על ידי חוקר ילדים, והילד לא העיד בהליך העיקרי.
לצורך הרשעה בעבירות עדות שקר או המרדה.
הימנעות נאשם מלהודות או לכפור באשמה, סירובו להשתתף בהליכי חקירה (חיפוש בגופו, או השתתפות במסדר זיהוי, לדוגמה), עלולים להיחשב כחיזוק.
כמו כן, כחיזוק יכולה להיחשב כל תוספת ראייתית מסוג סיוע.
תוספת ראייתית מסוג חיזוק נדרשת כדי לבסס הרשעה על סמך עדות יחידה בכל אחד מן המקרים הבאים:
העדות היחידה היא של שותף לעבירה (למעט בעבירות שוחד או הימורים, משחקים מסוכנים והגרלות).
העדות היחידה היא אמרה בכתב שנתן עד מחוץ לבית המשפט.
העדות היחידה היא של קטין מתחת לגיל 12.
העדות היחידה היא של אדם עם מוגבלות שכלית, בעבירות מין, זנות ותועבה, רצח או הריגה, כאשר הוא לא הוזהר על ידי בית המשפט בקשר לחובתו להעיד אמת.
העדות היחידה היא של נפגע מעל גיל 28, שבוצעה בו בהיותו קטין עבירת מין במשפחה או בידי אחראי.
העדות היחידה היא של נפגע מעל גיל 18, שבוצעה בו בהיותו קטין עבירת מין וחלפו 10 שנים לפחות (או 15 שנים בעבירות מין חמורות) ממועד ביצוע העבירה.
תוספת ראייתית מסוג 'דבר מה' נדרשת כדי לבסס הרשעה על סמך הודיית חוץ של נאשם, שניתנה מחוץ לכותלי בית המשפט, כגון הודאה שניתנה במהלך חקירתו במשטרה.
דרישה זו נועדה למנוע הרשעה על סמך הודאה שניתנה כתוצאה מלחץ חיצוני או פנימי שהופעל על הנאשם.
עם זאת, בשנת 2006 פסק בית המשפט העליון בעניין מילשטיין נ' התובע הצבאי כי דבר מה יכול להיגזר מן ההודאה עצמה.
למרות הסתייגות בית המשפט לגבי הפעלת כלל זה במקרים נדירים בלבד, מדובר בהקלה מהותית לגבי הדרישות לצורך הרשעה במקרים אלו.
לפי גישתם של דורון מנשה ואיל גרונר הנקראת "אסטרטגיית ההכרעה הכללית" מן הראוי לוותר על תוספות ראייתיות במשפט הפלילי ובמקומם יש להפעיל את החסמים לבחינת השערות חפות קונקרטיות.
יש לקבל כל השערת חפות ולזכות את הנאשם בכפוף לכך שהשערת החפות אינה נחסמת באחד מתוך החסמים הבאים: החסם השיטתי, החסם ההסתברותי, החסם הטבעי והחסם הפרוצדורלי.
החסם השיטתי עניינו דחיית השערת חפות שקבלתה בכל משפט פלילי לא תאפשר אכיפה אפקטיבית של המשפט הפלילי.
החסם ההסתברותי עניינו דחיית השערת החפות שההסתברות לקיומה כה נמוכה עד כדי הצדקה להתעלם ממנה לצורכי קבלת החלטות מעשית.
החסם הטבעי עניינו דחיית השערת חפות שאינה עומדת במבחן הרציונליות וגוף הידע המדעי.
החסם הפרוצדורלי עניינו דחיית השערת חפות שבירורה מחייב הקצאת משאבים שלא ניתן לעמוד בה או שלא ראוי לעמוד בה על פי הכרעה דמוקרטית.
לפי גישת מנשה וגרונר ראיה "בעייתית" או "חלשה" כגון הודיה בנסיבות מסוימות, עדות עד מדינה, היא ראיה מפלילה שאינה יוצרת חסם להשערת חפות.
התחליף לתוספת הראייתית הוא המשך הבדיקה אם ניתן לחסום את השערת החפות בחסם כלשהו.
במקום הסיווגים הפורמליים של תוספת מסוג סיוע, דבר לחיזוק או דבר מה נוסף, עלינו לשאול במישרין את השאלה המהותית, אם סך כל הראיות המפלילות יוצרות חסם להשערות חפות.
מאז חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בשנת 1992 הועמדו זכויות היסוד של חשודים נאשמים ובכלל בעלי דין במשפט פלילי (כמו גם במשפט אזרחי) בדרגה חוקתית, אשר הביאה לשחיקת הכללים העוסקים בקבילותן של ראיות וניתן שיקול דעת רחב לשופט באשר למשקל המיוחס לכל ראיה.
חריגים לדיון לפי דיני הראיות
בית משפט לענייני משפחה, בית משפט לעניינים מינהליים, בית משפט לתביעות קטנות, בית הדין לענייני מים ובית הדין לעבודה הוסמכו לדון במשפטים גם שלא לפי דיני הראיות הרגילים.
בתי דין דתיים דנים לפי דיני ראיות שבדין הדתי.
בדיון לקביעת גיל או לשינוי קביעת גיל, מכוח .
דיני היושר (Equity) הם מערכת של עקרונות משפטיים, שהתפתחו בארצות המשפט המקובל, המיועדים להשלים את החוק במקרים שהפעלתו הרגילה תהיה חמורה מדי, וזאת במטרה להשיג את מה שלעיתים מכונה "הצדק הטבעי".
ההבדלים בין משפט (law) ויושר (equity)
קיימים מספר הבדלים בין law לבין equity, במובן האנגלו-אמריקני הוותיק של מונחים אלו.
כך, לדוגמה, בית משפט של "law" יתן בדרך כלל סעד מוניטרי (כספי), בעוד שבית משפט של "equity" ינטה להעניק סעד מן היושר (equitable relief), דהיינו, צווי "עשה" ו"אל תעשה" שאינם כספיים.
הדוגמה הקלאסית הממחישה את ההבדל בין "חוק" ו"יושר" היא דיני הנאמנות.
על פי דינים אלו, אדם יכול להחזיק בנכס כנאמן של אדם אחר – נהנה.
האדם הראשון, הנאמן, הוא הבעלים של הנכס מבחינת החוק.
"כלפי חוץ", העולם רואה אותו כבעל הזכות הקניינית בנכס.
הוא רשאי לעשות בו כל פעולה, לרבות מכירתו, שעבודו וכן הלאה.
בפנקסים המתנהלים על פי חוק, כמו מרשם המקרקעין, הנכס רשום על שם הנאמן.
ה"חוק" אינו מכיר כלל בקיומה של הנאמנות, מאחר שהיא אינה "מעניינת" אותו – אין לנאמנות ביטוי במסגרת המוסדות והרישומים המוסדרים בחוק.
במצב דברים זה, הנהנה של הנאמנות חשוף לסיכון ניכר.
הנאמן יכול, לכאורה, לעשות בנכסים כל שירצה, למרות שהנהנה אמור ליהנות מהבעלות הסופית עליהם.
יש צורך לשמור על הקשר הקנייני בין הנהנה לבין הנכס.
מכיוון שהחוק רואה רק את הנאמן כבעל הנכס, הרי שנדרשת נורמה שמחוץ לחוק, שתאפשר לנהנה להיפרע מהנכס (למשל, במקרה שהועבר לצד ג') ותכיר בזכותו הקניינית.
נורמה זו היא דיני היושר.
הם מיועדים לעשות צדק עם הנהנה, במקרה שהפעלתו הרגילה של ה"חוק" תהיה חמורה מדי.
דיני היושר מאפשרים להגשים זכות שאינה קיימת במסגרת החוק.
פיתוח מתקדם של דיני הנאמנות, בהקשר זה, הם דיני החברות.
כאשר אדם משקיע את כספו ברכישת מניות בחברה, הוא למעשה מעביר את הכסף לידי "נאמנים", הם נושאי המשרה בחברה.
נכסי החברה שייכים לה עצמה, לא לבעלי מניותיה.
אולם, כלפי אותם נכסים עומדת זכות גם לבעלי המניות, שבחרו להחזיק אותם דרך ה"נאמנות" של החברה.
על נושאי המשרה בחברה חלה חובת אמון, במסגרתה הם מחויבים לפעול בנכסים לטובת החברה ובכך, בעקיפין, לטובת נהניה – בעלי המניות.
במידה רבה, ניתן לאמר שלבעלי המניות יש זכות שביושר באותו חלק מנכסי החברה שנותר לאחר סילוק החובות לנושיה, קרי, ההון העצמי שלה.
לאור הקשר בין דיני היושר לבין הזכות המנייתית, ההון העצמי נקרא באנגלית shareholders' equity או בפשטות equity.
יישומים רבים נוספים של דיני היושר קיימים במשפט המודרני.
כיום, הם נדונים לעיתים קרובות במסגרת הענף המשפטי של דיני אמונאות (fiduciary law).
תחום זה עוסק הן בנושאים שהוזכרו לעיל (דיני נאמנות ודיני חברות) והן בסוגים רבים נוספים של מערכות יחסים, שהמאפיין אותן הוא קיומם של צדדים שבידי אחד מהם ניתן כוח כלשהו בעוד השני מושפע מהשימוש באותו כוח, כך שלשני יש זכויות שביושר כלפי הראשון (לדוגמה, יחסי עורך דין-לקוח, רופא-מטופל ועוד).
כיום, בארצות הברית, רק דלאוור נותרה עם בית משפט נפרד של יושר, הקרוי Court of Chancery.
בית משפט זה עוסק כיום בעיקר בתחום של דיני תאגידים.
יש הטוענים שמקורו של בג"ץ (בית דין גבוה לצדק) הוא תולדה של דיני היושר, בהיותו מקום שאליו ניתן לפנות לאחר שכלו כל הקצין בבקשה מיוחדת לעשיית צדק.
מוסד נוסף המשמר את דיני היושר במשפט הישראלי הוא בית הדין לשכירות הפועל מכוח חוק הגנת הדייר.
כך לדוגמה אסור לדייר מוגן לעשות כל שינוי במושכר, וגם שינוי פעוט ביותר (כמו החלפת מרצפה שבורה בדירה) הוא הפרת הסכם השכירות אשר דינו פינוי הדייר.
בית דין לשכירות יכול לקבוע כי אכן על פי הדין יש עילת פינוי, אולם מכוח דיני היושר יינתן סעד מן הצדק, והדייר המוגן לא יפונה.
"סעד מן הצדק" זה מעוגן בסעיף 132 לחוק הגנת הדייר.
"ניתן לדמותו למעין חנינה שלמה המוחקת את העבירה".
סעיף 132 לחוק הגנת הדייר קובע:
הושטת הסעד היא למעשה הליכה לפנים משורת הדין לקראת הדייר, במקרה בו שקילת האינטרסים של בעלי הדין במאזני צדק – מטה את הכף לטובת הדייר המפר.
סעד מסוג זה ניתן רק לדיירי דירת מגורים, אשר בית המשפט אינו רוצה לגרשם מביתם על אף הפרת החוזה וניתן רק פעם אחת.
לעיתים נדירות ביותר דייר שחוזר ומפר את החוזה מקבל את הסעד פעם שנייה, וכן ידוע מקרה בו הוענק הסעד בפעם השלישית; הבקשה הרביעית באותו מקרה נדחתה בערעור אשר הוגש בבית המשפט העליון.
הסעד אינו ניתן לבתי עסק השוכרים מושכר בשכירות מוגנת.
דיני מיסים או דיני מס הם מערכת החוקים שמכוחם מוטלים מסים על הפעילות הכלכלית על ידי השלטונות.
חוק המטיל מס קובע את האוכלוסייה והפעילות שעליהם מוטל המס ואת כללי חישוב המס.
כללים אלה בדרך כלל מורכבים למדי, וסכסוכים בין גובי המס לבין משלמי המס מובאים לעיתים קרובות לדיון בבית המשפט.
משלמי המיסים עוסקים לעיתים בפעולות של תכנון מס, שהן אמצעים חוקיים להפחתת חבות המס, ואף בפעולות של השתמטות ממס, שהן צעדים בלתי חוקיים שמטרתם הקטנת גובה המס.
על מורכבותו של חוק מס הכנסה, האופיינית גם לחוקי מיסים אחרים, כתב ד"ר אלפרד ויתקון:
"על חוק מס הכנסה – וכיוצא בו שאר דיני המיסים – נאמר שהוא 'מסובך ומסורבל ומעורפל'.
ועדות שנתמנו, בארצות רבות, על מנת לתת לחוק זה צורה פשוטה ומובנת לכל אדם, הגיעו לכלל דעה שאין זה אלא משאלת הדיוטות, ושאך בור גמור בעניין הנדון יכול לצפות שיינתן לו חוק מס הכנסה פשוט.
שכן הנושא עצמו מסובך ומסורבל מטבעו ומעיקרו".
המטרות המקובלות של מערכת המס הן:
העברת משאבים מן הציבור למדינה – כדי לקיים את המדינה היא צריכה משאבים, אם חושבים שהארגון החברתי המכונה מדינה הוא חשוב, אנו רוצים להיות חברים בו, עלינו לממן אותו כדי שתאגיד גדול זה יוכל לפעול.
אנו חושבים שזה חשוב כי יש דברים שאנו לא יכולים לספק לעצמנו ללא מדינה – אלו מוצרים ציבוריים, כמו – צבא, תשתיות, מערכת משפט, משטרה, כיבוי אש וכדומה.
מערכת המס היא הכלי המרכזי המאפשר זאת.
חלוקה מחדש של העושר – במדינות רבות בעידן המודרני למערכת המס יש תפקיד חלוקתי של חלוקה מחדש של הכנסות כדי לצמצם פערים.
רגולציה (הכוונת התנהגות) – אנו כחברה שולטים על ההתנהגות של פרטים בחברה בעיקר במצבים שאנו מטילים סיכון על אחרים.
כל המדינות משתמשות בדיני המס על מנת לשלוט על התנהגות בצורה מסוימת.
ניתן לעשות זאת מחוץ למערכת המס למשל על ידי נתינת כסף.
בישראל, חוק יסוד: משק המדינה קובע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו."
החוקים העיקריים שמכוחם מוטלים מיסים בישראל הם:
חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה)
בהלכה, דיני ממונות הם תחום נרחב של חוקים העוסקים בנושאים שיש להם משמעות כלכלית.
דינים אלו הם מורכבים ומקיפים כמות גדולה של תחומים; יחסי שותפות ושכנות, יחסי מזיק וניזק, הלכות קניינים, גזל ועוד.
עוסקת בו בעיקר פרשת משפטים שבספר שמות, והמסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא במשנה ובתלמוד.
בהלכה כמה מושגים ייחודיים למשפט העברי בתחום דיני הממונות, כגון מיגו, גרמא בנזיקין, חלוקה קטגורית של מזיקים לארבעה אבות נזיקין ואחרים.
דיני המשפט העברי ניתנו עוד קודם מעמד הר סיני, וכבר בחניית בני ישראל ב"מרה" לימד אותם משה רבנו את דיני המשפט העברי.
גם על גוי מוטלת החובה לעסוק בדיני ממונות (אך לא בהכרח לפי חוקי התורה), וזו היא אחת משבע מצוות בני נח.
לדיני הממונות מוקדש כבוד מיוחד בתלמוד, עד שאמרו .
במשפט העברי ההתייחסות לתביעה מכל סוג שהיא נידונת בכבוד ראש, ובהלכה נפסק כי , כלומר אין כל הבדל בהתייחסות ההלכתית לתביעה של פרוטה לבין פרוטה של סכום גדול, ואין להקדים בדין התורה את אחד מהשניים.
כמו כן, בניגוד לאיסורים בהם עד אחד נאמן, הרי שבדיני ממונות נצרכים שני עדים.
התחום היחיד לו מעניקה התורה חומרה יתרה מדיני ממונות, הם דיני נפשות, שבהם יש הגבלות רבות.
כמו כן, חלק מהחילוקים שבין דיני נפשות לדיני ממונות אינם מהתורה אלא מתקנת חכמים, כך למשל מהתורה כדי לקבל את עדות העדים יש צורך בדרישה וחקירה, אלא שתיקנו חז"ל שאין צורך בדרישה וחקירה כדי שלא ימנעו אנשים מלהלוות זה לזה.
ההלכה מחלקת בין שני הבטים של דיני ממונות, האחד דיני אדם – זו ההתייחסות לחיובי הממונות במשפט העברי, והשני דיני שמים.
גם בין שני גדרים ברורים אלו, ישנם גדרי אמצע, והם "תרעומות" ו"מי שפרע".
המחייב העיקרי בדיני אדם הוא סברת ה".
דינים המסתעפים מסברה הגיונית זו היו תקפים במשפט העברי גם ללא כל רמז בתורה לדינים אלו, והם המחייב בכל דיני ההלוואות, גזילות, גנבות ודומיהם.
שונים מכך הם דיני הנזיקין, שבהם אדם ניזק על ידי אדם אחר, אך ממונו אינו קיים אצל המזיק כמובן, אלא אבד מהעולם.