tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השם "רימון" נדד ל"חרבת רמליה" - רימון התלמודית.
כאשר נוסד במקום יישוב נוסף בתקופת התלמוד, הוא נקרא תלא, "התל".
מקור שם היישוב תלם, הנמצא מערבית לחברון, אף הוא בשם "תלא".
שני פסוקים קודם כתוב: "וְאֶלְתּוֹלַד וּבְתוּל, וְחָרְמָה" ואוסביוס מקיסריה זיהה בה את חרמה" המקראית.
ברשימת הערים שכבש תחותמס השלישי בארץ ישראל במאה ה-15 לפנה"ס מופיע גם שם עיר בשם "רנמ".
העיר נזכרת יחד עם ערים אחרות בשפלה הדרומית ולכן הציעו לזהות אותו עם רימון.
במקורות תלמודיים מוזכרת רימון במקומות אחדים:
על (גבע) רימון, אולי בתחום שבט בנימין, נאמר שהיא והיא עתידה להיות מישור נגב לירושלים.
עין רימון מוזכרת גם בספר זכריה ובספר נחמיה ולכן אפשר להניח כי התקיימה גם בתקופת בית שני.
יש גם זיהוי מתקופת בר כוכבא כאשר באחת התעודות מופיע שם מקום "הרמונה" - כמו אצל אוסביוס מקיסריה
גופנא ואילן סקרו את האתר וחפרו אותו ביחד עם עמוס קלונר בשנים 1978–1980, והשלמות בשנים 1981–1982. בית הכנסת הוקם במאה ה-3. בית גדול ששרד בו שורת של אדנים ועליהם בסיסים לעמודים.
בקיר הצפוני הפונה לירושלים - גומחה מטוייחת בטיח לבן עם פסים אדומים, גובהה 2.50 מטר, מיועדת לארון קודש.
בשלהי המאה ה-6 ותחילת המאה ה-7 חודש בית הכנסת.
במבנה יש ריצוף ייחודי: המרצפות יוצרות ריבוע בגודל 3 מטר על 3 מטר ועליהן חקוקות חמש רוזטות.
בצד הצפוני של הריבוע חקוקה מנורת שבעת הקנים.
מתחת לרצפת בית הכנסת נמצאו שלושה מטמוני מטבעות.
כמו כן בשרידי בית הכנסת נמצאו שרידי קמע שבו בעל הקמע מבקש שאדם אהוב עליו יחזיר לו אהבה.
הלחש נכתב בארמית, הוא נכתב על כלי חימר ומתוארך למאות ה- 5 או ה- 6 לספירה.
מחוז רימה הוא מחוז במרכזה של תימן.
הוא גם המחוז החדש ביותר בתימן (הוקם בשנת 2004).
המחוז הוא ה-19 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (394,448 איש) והמחוז ה-19 בגודלו מבחינת שטח (2,239 קמ"ר).
המחוז גובל בצפון במחוז צנעא, בצפון-מזרח באל-חודיידה ובדרום ובמערב בדמאר.
רילסקי ספורטיסט (בבולגרית: Рилски спортист) היא קבוצת כדורסל בולגרית מהעיר סמוקוב.
מועדון הכדורסל של רילסקי הוקם בשנת 1927, ובעונת 2003/04 החל את הקדנציה הנוכחית בליגה הבכירה בבולגריה.
החל מעונת 2008/09, הקבוצה החלה להשתתף בליגה הבלקנית.
ובעונתה הראשונה זכתה באליפות הליגה, לאחר ניצחון בגמר מול רבוטניצ'קי סקופיה המקדונית 77-84. בסיום עונת 2010/11 שוב הגיעה לגמר, אך נכנעה לקבוצת פני אינדוסטריס המקדונית 88-75. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג' ולאחר עונה אחת חזרה לליגה הבלקנית.
בעונת 2015/16 זכתה לראשונה בגביע הבולגרי בניצחון על אקדמיק סופיה.
רִילוֹקֶיישֶׁן (מאנגלית: Relocation; על פי האקדמיה ללשון העברית: עִתּוּק) הוא תהליך של מעבר ממדינת תושבות למדינה אחרת והתמקמות בה.
למרות שהמונח הושאל מן השפה האנגלית, בשפת המקור המונח Relocation משמש בעיקר למעבר דירה באותו אזור.
המונח Expatriate הוא זה המשמש באנגלית בהקשר של מעבר תושבות בין מדינות שונות.
המושג רילוקיישן משמש בעיקר לתקופות קצובות בזמן ולצורכי עבודה או לימודים ואינו זהה לתהליך של הגירה ממדינה למדינה.
רילוקיישן לצורכי עבודה הוא תופעה נפוצה שמטרתה העברת אדם בעל מומחיות או ידע למדינה שאין בה מומחיות או ידע זה, לצורכי לימוד והכשרה; או העברת מנהל לצורך ניהול סניף או פעילות מקומית של החברה שמטעמה הוא נשלח; וכן העברת עובד בשליחות דיפלומטית מטעם גוף מדיני.
בין המניעים למעבר ניתן לכלול: פיתוח קריירה והתקדמות מקצועית, שיפור ההשכלה האקדמית, או שליחות תעסוקתית אחרת כלשהי.
לפני ביצוע רילוקיישן, על העובד ומשפחתו לוודא כי יש בידם אשרת עבודה ושהייה זמנית (ויזה) במדינה שאליה הם נשלחים, כי הם מכירים את התרבות במדינה וכי הם מודעים לקשיים או לשינויים במדינה.
נהוג להבחין בין ביצוע רילוקיישן למדינות מפותחות, שרילוקיישן אליהן מבטיח תנאי מחיה טובים, דומים לאלה של אוכלוסייה המקומית (מבחינת חינוך, דיור, גישה לשירותי בריאות ומזון) לבין רילוקיישן למדינות מתפתחות, שבהם תנאי המחיה של האדם המבצע רילוקיישן שונים, בדרך כלל מאלה של האוכלוסייה המקומית.
בהיערכות לרילוקיישן יש להביא בחשבון גם שיקולי מס הכנסה וביטוח לאומי, משום שברילוקיישן העובד עלול להיות כפוף בנושאים אלה לכללים של מדינת המוצא (שבה הוא אזרח) ושל מדינת היעד (שבה הוא שוהה ומתפרנס).
היבט חשוב שיש להתייחס אליו ברילוקיישן הוא גידול הילדים במדינה זרה.
משפחות רבות נאלצות להתמודד עם הקושי והמורכבות של ילדיהם שעברו ממדינת מולדתם למדינה זרה או נולדו במדינה זרה השונה מארץ מולדתם של הוריהם.
תופעה הולכת וגדלה זו ומאפיינה המורכבים, גרמה לטביעת המושג הייחודי: ילדי התרבות השלישית.
עובד שביצע רילוקיישן מישראל למדינה אחרת יכול להימנע מכפל תשלומי מס בעזרת תהליך הקרוי "ניתוק תושבות".
למעשה, בתהליך זה הופך העובד רשמית לתושב חוץ מבחינת מדינת ישראל.
כדי לבצע ניתוק תושבות על העובד לעמוד בתנאי של מגורים במשך לפחות 3 שנים בחו"ל יחד עם משפחתו.
אם העובד ביצע ניתוק תושבות, יוכל לחזור במעמד של "תושב חוזר" ולפנות אל משרד הקליטה לקבלת זכויות שונות, ביניהן: סיוע תעסוקתי, עזרה לילדים בלימודים אם נדרשת, ביטוח בריאות ממלכתי ועוד.
ניתן יהיה במעמד שכזה גם לייבא עד שני משלוחים של רכוש העובד ומשפחתו, על פי מפרט מסוים ובכמות סבירה של חפצים.
עובד שלא ניתק תושבות, אלא התגורר מחוץ לישראל במעמד של תושב ישראלי לא יוכל להנות מהקלות בשילוח רכוש, ובמידה ויבחר לשלוח ציוד / רכוש יצטרך לבצע זאת בתהליך של ייבוא אישי, כמו כל אזרח ישראלי המבקש לשלוח דבר מה מחו"ל לישראל.
עם החזרה לישראל קובע החוק שורה של הטבות מס לתקופה מסוימת לגבי רווחים מנכסים שנצברו בחוץ לארץ ועדיין בבעלות החוזר.
רים-סין הראשון היה המלך האחרון של שושלת מלכי עיר המדינה השומרית העתיקה לרסה.
הוא מלך כ-60 שנים בין השנים 1763-1822 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה או 1699-1758 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה הנמוכה.
אחותו אנ-אנה-דו (En-ane-du) הייתה הכוהנת הגדולה לאל הירח ננה של אור.
הוא היה בן זמנו של המלכים חמורבי מבבל ואירדננה (Irdanene) מארך.
שושלת לרסה שתחילתה בנפילת שושלת אור 3 התקיימה 262 שנים.
הוא עלה לשלטון אחרי אחיו ווארד-סין שמלך 11 שנים.
אביו של רים-סין היה כדור-מובוכ (Kudur-Mabuk), הוא היה מצביא שכבש את לרסה.
שמו העילמי ייתכן שמצביע על מוצאו.
הוא המליך את בנו ווארד-סין על לרסה, ולאחריו עלה לשלטון בנו השני רים-סין.
תקופת שלטונו של רים-סין החלה בשנת 1822 לפנה"ס.
המקורות ההיסטוריים שנמצאו מתעדים את פעולותיו בין השנה הראשונה למלכותו והשנה ה-30. לאחר מכן אין מידע נוסף עד לכיבוש לרסה בידי חמורבי.
פעולותיו הראשונות כמלך הייתה הרחבת העיר לרסה.
בשנת מלכותו השנייה הוא בנה בלרסה מקדש לאל אדד אל הסערה, ומקדש נוסף בזרבילום (Zarbilum).
במקדש זה הוא הציב פסל נחושת של אחיו המלך ווארד-סין.
בהמשך בנה מקדשים נוספים בלרסה לאלים איננה, ננה ואנכי.
הוא הציב ארבעה פסלים מנחושת של אביו כודור-מבוכ במקדש לאל ננה.
הוא ביצר ובנה חומות של מספר ערים שהיו תחת שלטונה של לרסה, ובנה מספר תעלות מים.
בשנת 1808 לפנה"ס העיר הפכה כה גדולה, עד שהיא הדאיגה את שליטי הערים האחרות.
בעקבות כך יצאו שליטי איסין, ארך ובבל למסעות מלחמה כנגד לרסה.
רים-סין ניצח אותם בקרבות והמשיך במסע כיבושיו לערים נוספות.
בשנת 1807 לפנה"ס כבש את פי-נרתים (Pi-Naratim).
בשנת 1805 לפנה"ס כבש את זיבנתום (Zibnatum), בשנת 1804 לפנה"ס כבש את בית-סוסין (Bit-Susin) ואת אוזרברה (Uzarbara) ובשנת 1802 לפנה"ס כבש את קיסרה (Kisarra) וגם את דיר, אותה הרס.
בשנת 1801 לפנה"ס בזז את ארך אבל חס על חיי תושביה.
בשנת 1797 לפנה"ס הוא פלש לאזור שבשליטת העיר איסין, ולבסוף בשנת 1792 לפנה"ס כבש את עיר הבירה שלה וגם בעיר זאת חס על חיי תושביה.
הממצאים מהמקורות לא מתעדים אירועים נוספים מתקופת שלטונו במשך 30 השנים הבאות.
בשנת 1787 לפנה"ס חמורבי מלך בבל כבש את איסין, וב-1764 לפנה"ס הוא פנה כנגד לרסה, אף על פי שרים-סין לא פעל כנגד חמורבי.
לאחר שישה חודשים לרסה נפלה, רים-סין נלקח כאסיר ומת לאחר מכן.
רימאס קורטינאיטיס (נולד ב-15 במאי 1960 בקובנה, ליטא), הוא כדורסלן עבר ליטאי ומאמן חימקי מוסקבה.
כמאמן זכה שלוש פעמים ביורוקאפ (פעם אחת עם ריטאס וילנה ופעמיים עם חימקי מוסקבה), פעמיים באליפות ליטא, פעמיים בגביע הליטאי, פעם אחת באליפות הליגה הבלטית ופעם אחת באליפות הליגה המאוחדת של VTB.
רים יונס היא יזמת טכנולוגיה ופעילה חברתית ערבייה-ישראלית.
בעלים ומייסדת משותפת של חברת הטכנולוגיה הרפואית "אלפא אומגה".
מכהנת כחברת ועד מנהל במספר עמותות שמטרתן קידום חינוך, תעסוקה ויזמות.
רים יונס היא בת אמצעית, נולדה וגדלה בנצרת.
למדה בבית הספר הבפטיסטי בעיר.
בוגרת הנדסה אזרחית בטכניון (1987).
בשנת 1993 שבה יחד עם בעלה, עימאד יונס (אותו הכירה בטכניון), מחיפה לנצרת כדי להקים במשותף בעיר את חברת "אלפא אומגה" , חברה גלובלית שמפתחת, מייצרת ומשווקת ציוד רפואי המסייע למנתחי מוח לנווט תוך כדי הניתוח.
הציוד מבוסס על טכנולוגיה של החדרת אלקטרודה דקה לתוך המוח המאפשרת למנתח לזהות אזור ספציפי במערכת העצבים המרכזית, על ידי רישום, פיענח וניתוח של הפעילות התאית.
היישום המרכזי של הטכנולוגיה הוא בניתוחים לטיפול בסימפטומים של מחלת פרקינסון.
הכיוון המקצועי של החברה הושפע מכך שאביה של רים נפטר מהמחלה.
החברה זכתה באות הוקרה על מובילות חברתית סביבתית בתעשייה בצפון לשנת 2014 מטעם התאחדות התעשיינים בישראל.
עם השנים הפכה החברה לגלובלית ונכון לשנת 2019 היא מעסיקה קרוב ל-100 עובדים.
בין השנים 2003-1994 ייסדה עם בעלה גם את חברת "אלפא קאד", המתמחה באספקת פתרונות תיב"ם לתחום הבניה והאדריכלות.
חברת הוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל.
רים מתגוררת בנצרת עם בעלה עימאד יונס, ואם לשלושה.
זכתה בפרס "נשים בחזית" בקטגוריית יזמות טכנולוגית מטעם אתר סלונה (2015).
בנימוקים לפרס נכתב: "על הובלה בחזית הפיתוח הטכנולוגית, על היותה דוגמה ומופת לקהילות המיעוטים בישראל בכלל ולנשים בפרט ועל פריצת תקרת הזכוכית
נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות של ליידי גלובס (2015)
זכתה באות התעשיין בבית הנשיא 2018.
חברה במועצת המנהלים וועד מנהל של מכללת אורט בראודה
חברה בוועד המנהל של עמותת קו משווה
חברה בוועד המנהל של רשת היזמות העולמית (עד 2016 - שבוע היזמות הגלובלי)
חברה בוועד מנהל של קו אימפקט - חל"צ
חברה בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל
חברה בוועדה המייעצת לפריסה אוניברסלית מטעם משרד התקשורת
בחלק מעמותות בהן יונס חברה בוועד המנהל או במועצת המנהלים היא האדם הערבי הראשון בתפקיד.
רים בנא הייתה זמרת, מלחינה, מעבדת מוזיקלית ואקטיביסטית פלסטינית, ילידת-ישראל.
היא הייתה אחת הזמרות הערביות-פלסטיניות המוכרות ביותר בעולם, והייתה ידועה בשל הפרשנות המודרנית שלה לשירה פלסטינית ותיקה ושימורה, וכן בשל פעילותה ועמדותיה – נגד הכיבוש הישראלי – ובעד זכויות האדם של עמה הפלסטיני.
היא הייתה הזמרת היחידה שזכתה ב"פרס פלסטין".
אמה זוהיירה סבאג, משוררת, אמנית, שחקנית וצלמת סטילס.
היא למדה מוזיקה בקונסרבטוריון של מוסקבה שברוסיה.
הפופולריות של בנא התפתחה בתחילת שנות ה-90, לאחר שהקליטה גרסאות משלה לשירי ילדים פלסטיניים מסורתיים, שהיו על סף שכחה מתודעה ציבורית.
בנא גם כתבה שירים משלה, וחיברה לחנים לשירה פלסטינית.
מסר מרכזי בעבודתה הוא סבל העם הפלסטיני, והיא תיארה את המוזיקה שלה כאמצעי של הזדהות-עצמית תרבותית.
היא ליקטה יצירות פלסטיניות מסורתיות ללא לחן, וחיברה להן לחנים מודרניים, שאינם מאבדים מן ההשראה המסורתית.
מטרתה הראשונה הייתה להגיע לקהלים בקרב בני עמה, והיא הרבתה להופיע בגדה המערבית, עם שידורים לקהלים ברצועת עזה באמצעות סטרימינג בשידור חי באינטרנט.
היא הופיעה לראשונה בסוריה ב-8 בינואר 2009, והופיעה גם בתוניסיה ב-25 ביולי 2011. הופעתה הראשונה בביירות התקיימה ב-22 במרץ 2012.
החל משנת 2003 עשתה בנא גם מוזיקה שמיועדת לקהל מערבי, אז הוזמנה על ידי המפיק המוזיקלי הנורווגי אריך הילסטד להשתתף בהקלטת האלבום Lullabies from the Axis of Evil, בו שרה דואט עם הזמרת הנורווגית, קארי ברמס.
השתיים גם הופיעו יחדיו בהופעה משותפת באוסלו לאחר הקלטת האלבום.
האלבום, שכונה "מסר אנטי-מלחמה מוזיקלי לנשיא ארצות הברית בוש מאת זמרות מפלסטין, עיראק, איראן, ונורווגיה", כלל גם זמרות מצפון קוריאה, סוריה, קובה ואפגניסטן, ששרו שירי ערש מסורתיים מארצותיהן בדואטים בשפה האנגלית עם זמרות מערביות, כדי להנגיש את היצירות גם לקהל המערבי.
<span>במהלך שנות האלפיים, בנא שינתה את סגנונה מהתמקדות בשירים מסורתיים לשירי מאבק והתנגדות.
בשנת 2005 יצאה באלבומה The Mirrors of My Soul, אותו יצרה יחד עם חמישייה מוזיקלית נורווגית.
האלבום היה בסגנון פופ מודרני בפיוז'ן עם טכניקות ווקאליות ערביות.
האלבום הוקדש לאסירים פלסטיניים העצורים בבתי כלא בישראל, וכלל "שירי ייאוש ותקווה...
המספרים את סיפורו של עם שנאבק בדיכוי".
היא זכתה לכינוי "הקול של פלסטין", והייתה מרבה להופיע בשמלות מסורתיות רקומות ועם כאפיה, כסמל לעצמאות פלסטינית.
אלבומה משנת 2006, This Was Not My Story, עלה למצעדים האירופיים למוזיקת עולם.
שיריה של בנא נכללו במספר סרטי קולנוע, ביניהם "החלום הערבי" של הבמאי הערבי-ישראלי-פלסטיני אליה סולימאן, וסרטים של במאים מלבנון ומשווייץ, והיא עצמה הופיעה במספר סרטים בתפקיד זמרת.
פרס אבן רושד למחשבה חופשית, 2013
אשת השנה של משרד התרבות של הרשות הפלסטינית, 2016
בנא התגרשה מהגיטריסט האוקראיני לאוניד אלכסיינקו, שלמד עמה.
נפטרה ב-24 במרץ 2018, בגיל 51, לאחר מאבק של כמעט עשור במחלת סרטן השד, אותו שיתפה עם עוקביה במדיה החברתית.
Lullabies from the Axis of Evil - 2003 – אוסף שירים של זמרות בינלאומיות)
Songs across Walls of Separation - (2008 – אוסף שירים בביצוע אמנים מרחבי המזרח התיכון, צפון אפריקה, אמריקה התיכונה, צפון אמריקה, ואירופה)
April Blossoms - (2009) אלבום שירי ילדים אשר הוקדש להרוגי עזה
"Tomorrow" (Bokra) - 2011, סינגל של המלחין קווינסי ג'ונס, שבחר ברים בנא לייצג את פלסטין בפרויקט
רימאל עלי (באורדו: رِمل علی) היא דוגמנית, רקדנית ושחקנית פקיסטנית טרנסג'נדרית.
רימאל עלי היא הטרנסג'נדרית הראשונה לעבוד כדוגמנית, והראשונה להופיע בקולנוע הפקיסטני כשחקנית.
סרט הבכורה שלה, הקומדיה הרומנטית "סאט דין מוחבאט אין" (באורדו: سات دن محبت اِن; בתרגום לעברית: אהבה בשבעה ימים) יצא במהלך חג עיד אל-פיטר 2018, באמצע יוני.
בסרט מככבים שחקנים ידועים בקולנוע הפקיסטני, ביניהם מהירה חאן, שהרבאר מונוואר וג'אבד שייח'.
מאז סיימה לצלם את הסרט, היא כבר עבדה על שני סרטים נוספים.
עלי היא רקדנית מוכשרת, ואחרי שסיימה את התואר ראשון שלה באוניברסיטת פנג'אב, היא בחרה להפוך אהבה זו לקריירה, והתחילה את דרכה בעסקי הבידור.
היא עבדה בעיקר בתיאטרון ובקליפים מוזיקליים, לצד עבודתה כדוגמנית.
היא זכתה להכרה ציבורית גדולה ואף בינלאומית כאשר הופיעה בקליפ המוזיקלי של הלהקה הפקיסטנית "סוץ'" ב-2017. נושא הקליפ הוא חוויית החיים של נשים טרנסג'נדריות בחברה – הדחיקה לעסוק בזנות, חוסר הקבלה החברתית והמשפחתית וכן האיום באלימות, ואפליה בתעסוקה – ולצד כל זאת, התקווה לשינוי ולעתיד טוב ומקבל יותר.
עלי היא פעילת להט"ב בולטת, ונחשבת רבות בתור "הפנים" של הקהילה הטרנסג'נדרית.
לכן, היא דאגה שהייצוג הטרנסג'דרי בסרטים בהם היא משתתפת יהיה מכבד: "רציתי לוודא שהתפקיד לא עושה צחוק מהקהילה שלי, באופן בו קורה תכופות בסרטי בוליווד ולוליווד (כינוי לתעשיית הקולנוע בפקיסטן המבוססת בלאהור, על משקל בוליווד).
אז התרגשתי מאוד מהאופן הרגיש והאמיתי שהסיפור מתייחס לדמות הטרנסג'נדרית.
מינו ופרג'אד (הבמאים) גם הצליחו להימנע מהמלכודת שהרבה סרטים נופלים בה, של להפוך את הדמות הטרנסית לקורבן".
רבייה מליק הייתה למגישת החדשות הטרנסג'נדרית הראשונה.
רילוקיישן היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר משפחות הנמצאות בתהליך רילוקיישן.
התוכנית ליוותה שלוש משפחות ישראליות העוברות למדינה אחרת לצורכי עבודה.
הם תועדו במהלך המעבר וההתאקלמות לחיים החדשים שלהם.
הסדרה עסקה בחוויות, בגעגועים לישראל ובקשיי התאקלמות במקום החדש.
משפחת ברמן הרמס – משפחה מאבן יהודה המורכבת משתי האימהות, לימור וכריסטינה, ושלוש בנות: רובי, ליה ונועה.
המשפחה עוברת לעיר ברלין שבגרמניה בעקבות האם כריסטינה שקיבלה הצעת עבודה.
משפחת דצ'נקו בראשי – משפחה מירושלים המורכבת מזוג הורים, ויולט וערן, והתינוקת אריאה.
המשפחה עוברת לעיר סופיה שבבולגריה בעקבות שליחות מטעם משרד החוץ של האם ויולט.
משפחת בן מרדכי הלוי – משפחה דתית מאפרת המורכבת מזוג הורים, רננה ופיני, וארבעה ילדים: תקווה עדינה, שלמה, מרים ברכה וחיים.
המשפחה עוברת לעיר מונטריי שבמקסיקו בעקבות האב פיני שהולך להיות רב הקהילה.
ריליאנס אינדסטריז או RIL (על פי שמה באנגלית: Reliance Industries Limited) הוא תאגיד הודי רב-לאומי עם משרדים ראשיים במומבאי, מהאראשטרה, הודו.
לתאגיד עסקים ברחבי הודו בתחום האנרגיה, הפטרוכימיה, טקסטיל, משאבים טבעיים, קמעונאות ותקשורת.
היא בין החברות הרווחיות ביותר בהודו, והחברה הציבורית הגדולה בהודו במונחי שווי שוק.
ב-22 ביוני 2020, הייתה RIL לחברה ההודית הראשונה שעוברת את שווי השוק של 150 מיליארד דולר, ובספטמבר עברה גם את רף ה-200 מיליארד.
החברה הוקמה על ידי דירובהאי אמבאני.
מאז מותו ועד היום הבעלים ויושב ראש הדירקטוריון של התאגיד הוא בנו, מוקש אמבאני.
נכון ל-2025 מחזיקה ריליאנס אינדסטריז ב-66.5% אחוז מהאחזקות בג'יו פלטפורמס.
ג'יו פלטפורמס היא הבעלים של מפעילת הטלקום ריליאנס ג'יו אינפוקום (Reliance Jio Infocomm).
רילקומרס בע"מ היא חברת פיתוח תוכנה ישראלית, בשליטת קבוצת יעל תכנה ומערכות בע"מ, שהוקמה בשנת 1999. מטה החברה ממוקם בתל אביב.
רילקומרס מעסיקה למעלה מ־ 120 עובדים.
מייסדי החברה הם דרור יעקובסון ונאור מן.
כיום היזם דרור יעקובסון משמש כמנכ"ל החברה.
השליטה בחברה נרכשה בשנת 2019 על ידי קבוצת יעל, אחת מקבוצות ה-IT הגדולות בישראל, ורילקומרס משמשת כזרוע הדיגיטל של הקבוצה.
רילקומרס הוקמה בשנת- 1999, מתוך זיהוי צורך עסקי בפיתוח פתרונות High-End של אתרי מסחר ותוכן.
הלקוח הראשון של החברה היה ידיעות אחרונות ובמסגרת עבודתם המשותפת פותח והושק בשנת 2000 אתר ynet.
במשך 11 השנים הבאות המשיכה רילקומרס להיות זרוע הפיתוח והטכנולוגיה של ynet.
בד בבד לעבודה על ynet התפתחה רילקומרס לתחומים נוספים ותכננה ופיתחה מגוון אתרים, פורטלים ואפליקציות מובייל עבור חברות גדולות ומרכזיות במשק הישראלי, ביניהן: בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט, שטראוס, שופרסל, חצי חינם, מלונות דן, הפניקס ועוד.
מתחילת העשור הקודם הרחיבה רילקומרס את תחומי פעילותה באמצעות רכישה והקמה של חברות בת העוסקות בתחומי דיגיטל שונים.
בשנים האחרונות השיקה רילקומרס פלטפורמות דיגיטליות אשר זיכו את ללקוחותיה במספר רב של פרסי מצטייני המחשוב IT Awards.
יוניק יו אי (uniQui): סטודיו לאפיון ועיצוב חווית משתמש.
דעת (daat solutions): מרכז הייטק חרדי.
סטודיו העוסק בגיבוש אסטרטגיית מוצר, אפיון חוויית משתמש ועיצוב ממשק המשתמש.
הסטודיו מנהל את ארגון "חוויית משתמש ישראל" (uxi.org.il), ארגון שהוקם במטרה לקדם את הידע בישראל בתחומים של חוויית משתמש (User Experience – UX), ממשק משתמש (User Interface – UI) ושמישות (Usability).
דעת - מרכז הייטק חרדי
דעת הוא מרכז פיתוח ובדיקות המעסיק נשים חרדיות ופועל מתוך רילקומרס משנת 2010. לדעת התמחות משולבת בפיתוח בטכנולוגיות דיגיטל מודרניות לצד פיתוח בתוך מערכות ליבה ארגוניות העושות שימוש בשפות פיתוח ותיקות.
לצד פעילות הפיתוח מפעילה דעת גם פעילות בדיקות תוכנה.
רימאק נברה (בקרואטית: Rimac Nevera; נהגה: רימאץ נברה [rǐːmat͡s něʋeːra]) היא מכונית-על חשמלית במרכב קופה בעלת שני מקומות, שמיוצרת בייצור מוגבל (150 יחידות) על ידי רימאק אוטומובילי מיולי 2021. היא הוצגה ב-1 ביוני 2021. בשנת 2018 הציגה רימאק את דגם הקונספט המקדים בשם רימאק C טו קונספט.
הנברה מחזיקה בתואר "שיא התאוצה למכונית בייצור סדרתי".
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2018 הציגה רימאק את דגם הקונספט.
הנעת הנברה קונספט לא שונה מדגם הייצור.
דגם הייצור תוכנן להצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2020 אך עקב מחלת קוביד 19 (קורונה) התבטלה הצגתה והיא נחשפה ב-1 ביוני 2021. דגם הייצור מוצג בארמון בלנהיים משנת 2019 עוד לפני חשיפתו הרשמית ב-2021.
באפריל 2022 השלימה הנברה את מבחני החורף שלה והמשלוחים ללקוחות יחלו בחודשים הקרובים.
הנברה מעוצבת כמעט ללא שינויים מדגם הקונספט, אף על פי שהיא מכונית על היא מעוצבת גם בסגנון "GT" המשלבת "יוקרה וביצועים" יחד.
פנים המכונית מציג מושבי עור בצבעי חום ושחור, וגם סיבי פחמן המיועדים להורדת המשקל, מסך מגע המשדר את מולטימדיה למכונית שמציגה גם את ביצועי הרכב ומאפשרת לנהג שליטה על המכונית דרך המסך, לוח מחוונים דיגיטלי.
הנברה כוללת ארבעה מנועים חשמליים (אחד לכל גלגל) המספקים יחד ומומנט מרבי של 240.6 קילוגרמים-מטר (קג"ם).
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 1.85 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 412 קילומטרים לשעה.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 120 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 456 קילומטרים.
הנברה עושה קורטר מייל (כ-402 מטר) בזמן של 8.58 שניות, הנתון המהיר ביותר כיום לרכב בייצור סדרתי.
היא מחזיקת התואר "שיא התאוצה למכונית בייצור סדרתי" ומאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 1.85 שניות.
רימאק אוטומובילי (בקרואטית: Rimac Automobili, ההגייה הנכונה של שם החברה היא רימאץ אאוטומובילי [rǐːmats automobǐːli], אך ההגייה השגויה רימאק אוטומובילי משמשת מחוץ לקרואטיה) היא יצרנית מכוניות ספורט חשמליות, מערכות הנעה ומערכות סוללות למכונית חשמלית קרואטית, שבסיסה בסווטה נדליה, קרואטיה.
היא הוקמה על ידי מאטה רימאץ בשנת 2009.
בשנת 2007 החל מָאטֶה רימאץ, כשהיה בן 19, בתחביב להמרת מכוניות למכוניות חשמליות, המכונית הראשונה שהמיר היא ב.מ.וו סדרה 3 (E30), ועל כך זכה לתשומת לב רבה מהעיתונות, חלק ניכר מהתרומות הגיעו ממשקיעים פרטיים.
בשנת 2009 הוקמה החברה רשמית כשמאטה רימאץ היה בן 21. באחד מנסיונותיו במרוצים, באמצע נסיעתו בב.מ.וו סדרה 3, התפוצץ לפתע מנוע הגז, ולכן החליט לעבור להנעה חשמלית.
מניותיה של רימאק מחולקות לארבע חברות, פורשה (24%), יונדאי מוטור (14%), מאטה רימאץ (39.2%), קבוצת קאמל (14%).
פורשה בהתחלה (2018) קנתה 10% מהמניות, ולאחר מכן במרץ 2021 השקיעה בחברה 83 מיליון ובכך מניותיה עלו ל-24%.
בשנת 2020 ניהלה החברה מגעים עם קבוצת פולקסווגן המחזיקה בבוגאטי על מכירת בוגאטי לרימץ.
רימאק קונספט 1 היא המכונית החשמלית הראשונה של רימאק שהוצגה בתערוכת הרכב של פרנקפורט בשנת 2011. היא פעלה על ידי ארבעה מנועים חשמליים שסיפקו כ-1241 כוחות סוס עם סוללה בקיבולת 90 קילוואט שעה שסיפקה טווח נסיעה חשמלי של 330 קילומטרים.
היא האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות והגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש.
בהתחלה תוכננו 88 יחידות ולאחר מכן יוצרו רק 8 יחידות וכולן נמכרו.
הרימאק קונספט S הוצגה בתערוכת הרכב של ז'נבה במרץ 2016, הקונספט S מכוון יותר למסלול (מרוצים).
היא כללה ארבעה מנועים חשמליים שסיפקו 1384 כוחות סוס.
רימאק נברה היא מכונית-על שהוצגה ב-1 ביוני 2021, לאחר שהייתה אמורה להיות מוצגת בתערוכת ז'נבה ב-2020 אך עקב מגפת הקוביד 19 היא נדחתה.
היא תיוצר בייצור מוגבל (150 יחידות) מיולי 2021. היא כוללת ארבעה מנועים חשמליים המספקים כ-, היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 1.85 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 412 קמ"ש ונתון רבע מייל (כ-402 מטר) בזמן של 8.6 שניות - הנתון המהיר ביותר כיום לרכב בייצור סדרתי.
הנברה היא המתחרה של רימאק לטסלה רודסטר.
רימאק מיצרת סוללות למכוניות חשמליות לאסטון מרטין, יגואר, אוטומובילי פינינפארינה, קוניגסג, קופרה, סיאט.
רימאק גם מייצרת רכיבים חשמליים למכוניות מרוץ, ואחת המכוניות שהרכיבה בה את הרכיבים החשמליים ניצחה במקום השני באחת התחרויות לפני כל המכוניות המונעות במנוע בעירה פנימית.
בשנת 2014 הכריזה החברה כי היא מיצרת את היאכטה החשמלית הראשונה בעולם וגם המהירה בעולם.
בשנת 2015 אמר מאטה רימאץ כי החברה מתכננת מכוניות אוטונומית וגם ייצור של כלי שיט פרטיים ובהתחלה תחל לייצר 300 יחידות ולאחר מכן 1,000 יחידות ואולי גם מכונית שיכולה לעוף.
רימאק קונספט 1 היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי רימאק אוטומובילי בין ינואר 2013 לנובמבר 2014 ובשנת 2016 (גרסת הייצור).
היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2011 כמכונית קונספט ובאירוע טופ מארק במונקו באפריל 2012 כמכונית ייצור.
היא המכונית החשמלית הראשונה של רימאק.
הרימאק קונספט 1 היא מכונית ספורט שיוצרה כמכונית קונספט במשך שנתיים (ינואר 2013 - נובמבר 2014) ולאחר מכן בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2016 הציגה רימאק את גרסת הייצור שלה.
אף על פי ששמה הוא "קונספט 1" היא אינה מכונית קונספט אלא זהו שמה, שמה נשאר ממכונית הקונספט המקדימה שהוצגה ב-2011 וה-"1" הוא על מנת לציין כי היא המכונית הראשונה של רימאק.
בהתחלה תכננה רימאק לייצר 88 יחידות מהקונספט 1, אך בסופו של דבר יוצרו רק 8 יחידות 7 נמכרו ללקוחות ו-1 זה גרסת הקונספט.
בנוסף בשנת 2016 יוצרו שתי יחידות נוספות מגרסת ה-S מלבד הגרסה הבסיסית.
העיצוב החיצוני שלה בעיצוב קופה משופעת וקטנה, רוב חלקי המכונית עשויים מקרבון עור וסיבי פחמן להורדת המשקל וגם בכדי להציג ביצועים טובים יותר.
פנים המכונית מעוצבת באופן ספורטיבי אך פשוט יותר ולא הכי יוקרתי.
ב-10 ביוני 2017 התרסקה אחת מהקונספט 1 על ידי ריצ'רד האמונד בנסיעת מבחן שלו הקונספט 1 החליקה מהמסלול והתנגשה באדמה אשר מתחת למסלול, ריצ'רד יצא עם שבר ברגלו ומכות קלות.
גרסת הקונספט כללה ארבעה מנועים חשמליים המספקים יחד 1,088 כ"ס ומומנט מרבי של 163 קג"מ.
התאוצה אורכת 2.8 שניות והמהירות המרבית עומדת על 305 קמ"ש.
גרסת הייצור כוללת ארבעה מנועים חשמליים אך כאן הם מספקים 1224 כ"ס ומומנט מרבי של 163.2 קג"מ.
התאוצה אורכת 2.5 שניות והמהירות המרבית על 355 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 90 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 350 ק"מ.
יחד עם הצגת גרסת הייצור בז'נבה 2016 הציגה רימאק את גרסה המכוונת למסלול לקונספט 1. היא בעלת שיפור גדול יחסית מהקונספט 1 בתחום האווירודינמית עקב הורדת המשקל, הוספת כנף אחורית גדולה, שפה קדמית עשויה מסיבי פחמן ושפות צד.
ארבעת המנועים מספקים 1,384 כ"ס במקום 1224 כ"ס, נתון התאוצה נשאר על 2.5 שניות אך המהירות המרבית עומדת על 365 קמ"ש במקום 355 קמ"ש.
המשקל הופחת ב-50 ק"ג לעומת הקונספט 1.
רילמי 7 הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי חברת רילמי.
המכשיר הוכרז ב-10 בספטמבר 2020. רילמי משווקת את המכשיר עם זכוכית העמידה מפני התנפצויות.
המכשיר מצויד במסך מגע קיבולי מסוג "IPS LCD" בגודל 6.5 אינץ' וברזולוציית 1080x2400 פיקסלים.
המכשיר מופעל על ידי מעבד בעל שמונה ליבות, כאשר 6 מהן פועלות בתדר עבודה של 2.0 ג'יגה הרץ, וה-2 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 2.05 ג'יגה הרץ.
במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם Helio G95 SoC מתוצרת מדיאטק.
למכשיר אחסון פנימי בנפח 128 ג'יגה בייט וזיכרון RAM בנפח 6 או 8 ג'יגה בייט.
כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללת ליתיום פולימר, בקיבולת 5000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה, במתח טעינה מהירה בת 30 וואט.
המכשיר מצויד במערך בעל ארבעה מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה ראשית ברזולוציה 64 מגה פיקסל; מצלמת זווית רחבה ברזולוציה 8 מגה פיקסל; מצלמת מאקרו ברזולוציה 2 מגה פיקסל; מצלמת עומק ברזולוציה 2 מגה פיקסל; כמו כן, במכשיר ישנה מצלמה קדמית ברזולוציה 16 מגה פיקסל.
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 10 בממשק המותאם של רילמי - Realme UI.
ניתן לשדרוג לגרסה 11 לממשק המותאם של רילמי - Realme 2.0.
רילמי C3 הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי חברת רילמי.
המכשיר הוכרז בהודו ב-6 בפברואר 2020, וב-19 בפברואר 2020 בשאר העולם.
המכשיר מצויד במסך בגודל 6.5 אינץ' ברזולוציית 1600×720 פיקסלים, ביחס רוחב-גובה של 20:9. המסך מסוג "קורינג גורילה גלאס 3".
במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם Helio G70 מתוצרת מדיאטק עם תהליך 12 ננומטר.
למכשיר אחסון הפנימי בנפח 32 או 64 ג'יגה בייט וזיכרון RAM בנפח 2 או 3 או 4 ג'יגה בייט.
המכשיר מופעל על ידי סוללת ליתיום-יון, בקיבולת 5,000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה.
המכשיר מצויד במערך בעל שלושה מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: חיישן הראשי ברזולוציה 12 מגה פיקסל, התומך ב-("פוקוס אוטומטי"); חיישן משני לצילום מאקרו ברזולוציה 2 מגה פיקסל; חיישן לאיסוף עומק ברזולוציה 2 מגה פיקסל; במכשיר ישנה מצלמה קדמית לצילום סלפי ברזולוציה 5 מגה פיקסל.
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 10 רילמי UI1.
רים קסיס היא אשת עסקים, ומחברת ספרי בישול אמריקאית-פלסטינית.
אף שהשכלתה במנהל עסקים ופסיכולוגיה, קסיס מתוארת בעיתונות הבינלאומית "פניו של המטבח הפלסטיני".
רִים קסיס נולדה וגדלה בירושלים, לאב ממשפחה נוצרית מהגליל ולאם ממשפחה מוסלמית מג'לג'וליה.
בגיל 17 היא עזבה את ירושלים כדי ללמוד בארצות הברית.
היא למדה לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה ולתואר שני בפסיכולוגיה בוורטון.
היא קיבלה בהצטיינות תואר שני נוסף מבית הספר לעסקים של לונדון.
לפני שהחלה לכתוב ספרי בישול היא הועסקה כיועצת בחברת מקינזי ושות' וכחוקרת בפורום הכלכלי העולמי.
על עיסוקה בכתיבת ספרי בישול קסיס אמרה: מטרתה בכתיבת הספרים הייתה לחלוק את הנרטיב הפלסטיני עם העולם, במיוחד העובדה שמנות המתוארות בעולם כמטבח ישראלי, הן למעשה מתכונים מן המטבח הפלסטיני של מאכלים הנאכלים ברחבי המזרח התיכון.
בשנת 2017 ראה אור ספרה הראשון, "The Palestinian Table", בהוצאת פיידון .
קסיס כותבת טורים בנושא אוכל, ניכוס תרבותי ועוד עבור וושינגטון פוסט, וול סטריט ג'ורנאל, לוס אנג'לס טיימס ופרסומים מקצועיים אחרים.
ספרה הראשון היה מועמד לפרס קרן ג'יימס בירד וזכה בפרס ספר הביכורים של אגודת מחברי ספרי הבישול הבריטית .
הספר נבחר גם כאחד הספרים הטובים ביותר ברשימה של NPR בשנת 2017.
קסיס נשואה לאלברט (עבוד) מועד, אמריקאי ממוצא פלסטיני ומתגוררת בפילדלפיה.
רימא בינת בנדר אאל סעוד היא בת למשפחת המלוכה הסעודית המכהנת כשגרירת ערב הסעודית בארצות הברית, והשגרירה הראשונה של הממלכה.
היא דוגלת בהעצמה נשית ופעלה רבות להרחבת הזדמנויות לנשים סעודיות בתוך הממלכה.
רימא בינת בנדר אאל סעוד נולדה בריאד ב-1975. הוריה הם בנדר בן סולטאן אאל סעוד וחיפה בינת פייסל.
רימא היא נינתו של אבן סעוד, מייסד ערב הסעודית המודרנית, מצד אמה ומצד אביה.
סבה וסבתה מצד אמה הם המלך פייסל, בנו של אבן סעוד, והמלכה יפעת אל תונאיאן שנולדה לאם טורקית ולאב סעודי.
סבה מצד אביה הוא סולטאן, יורש העצר הסעודי.
היא בילתה שנים רבות בארצות הברית שם אביה, בנדר בן סולטאן, כהן כשגריר ערב הסעודית בין השנים 1983–2005. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון עם תואר ראשון בלימודי מוזיאונים.
עם סיום התואר הראשון היא התמחתה במכון העולם הערבי, מוזיאון הנמצא בפריז, ובגלריה סאקלר לאמנות בוושינגטון, היא גם שיתפה פעולה מרחוק עם אוצרת במוזיאון פילד בשיקגו, בזמן שהוצג שם "אוסף חיפה פייסל" של אמה.
עם סיום לימודיה היא חזרה לריאד שם הצטרפה ל-THNK בית ספר למנהיגות יצירתית.
אאל סעוד חזרה לסעודיה ב-2005. מיד עם חזרתה היא הקימה חדר כושר וספא לנשים.
מאוחר יותר היא קיבלה את תפקיד המנכ"לית בתאגיד הקמעונאי Al Hama LLC.
היא כיהנה במשך מספר שנים כמנכ"לית אלפא אינטרנשיונל, תאגיד קמעונאי אחר מוביל, אשר תחת פעילויותיו קיימת גם החנות הארווי ניקולס בריאד.
פעילותה הציבורית לקידום הספורט בממלכה
אאל סעוד הייתה נשיאה של הרשות לקידום נשים בספורט.
הייתה האישה הראשונה שהובילה התאחדות רב-ספורטיבית בממלכה, אשר מניעה קהילות לאורח חיים פעיל יותר.
בשנת 2016 שימשה כסגנית התכנון והפיתוח של רשות הספורט הכללית הסעודית (GSA), שם הובילה גיוון והכלה, פיתוח כלכלת הספורט של הממלכה ושותפויות אסטרטגיות.
באותה שנה היא מונתה כסגנית נשיא לענייני נשים ברשות הספורט הכללית (GSA).
ב-2017 כיהנה בתפקיד נשיאת הפדרציה הסעודית לספורט קהילתי.
בין ההישגים הראשונים במסגרת הפדרציה תחת נשיאותה ניתן למנות את הכללת חינוך גופני לבנות בבתי הספר.
בשנת 2017 זכתה בפרס השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום לספורט יצירתי על חלקה בהעצמת נשים באזור באמצעות רוח היזמות והפילנתרופיה שלה.
כיום היא חברה בוועדה האולימפית הבינלאומית (IOC) לנשים בספורט וחברה בוועד האולימפי של ערב הסעודית.
בנוסף הייתה מועמדת להיות חברה מלאה בוועד האולימפי הבינלאומי.
אאל סעוד זכתה לפרסום תקשורתי בינלאומי כמובילה בחדשנות עסקית, במיוחד בתור מובילה בשילוב נשים במקום העבודה.
ב-2013, הקימה מיזם חברתי שמטרתו להעלות את הידע המקצועי של נשים סעודיות בשם "אלף חאיר".
אחת מיוזמות המפתח שלה, 10KSA, הציגה את הרעיון של מודעות לבריאות הוליסטית לקהילה סעודית בריאה יותר.
הקמפיין שנמשך שנה הגיע לשיאו בסרט המודעות האנושי הגדול בעולם ונכנס כשיא העולמי של גינס.
המיזם פיתח גם אקדמיה קמעונאית, שסיפקה הכשרה מקצועית לנשים סעודיות שהצטרפו לכוח העבודה.
בהארווי ניקולס ריאד הייתה אחראית להעסקת נשים נוספות ולהחדרת שירותים כגון טיפול בילדים הזמינים לעובדים עם ילדים קטנים, מתן הזדמנות לאמהות להמשיך לעבוד וגם לדאוג לילדיהן במהלך יום העבודה.
היא גם החלה תוכנית בהארווי ניקולס המעניקה מלגות תחבורה לנשים מכיוון שההגבלות של הממלכה לא אפשרו לנשים לנהוג באותה תקופה, עד לספטמבר 2017 כאשר ממשלת סעודיה החליטה לאפשר לנשים לנהוג.
מאמצים אלו, יחד עם מדיניות כלכלית שמנמיכה את חסמי הכניסה של נשים למעגל העבודה, הובילו לכך שהחנות מעסיקה כיום עשרות נשים (בניגוד ל-2011, אז עבדו בה רק גברים).
אאל סעוד ציינה בפומבי כי עיסוק בנשים כמשתתפות אקטיביות בכלכלת העבודה היא "אבולוציה, לא מהפכה", והעצמת אישה עם אחריות כלכלית תעודד אותה "לחקור יותר מהעולם בעצמה ולהיות פחות תלויה באחרים".
היא גם הצהירה שסעודיה "לא יכולה לגרום למחצית מהאוכלוסייה לא לעבוד."
החל מ-2017 אאל סעוד היא חברה במועצה המייעצת של הבנק העולמי.
היא נכנסה לתפקידה כשגרירה של ערב הסעודית בארצות הברית ב-23 בפברואר 2019 והפכה לשגרירה הראשונה בתולדות מדינתה.
במסגרת תפקידה באוקטובר 2019 היא שלחה ברכות לראש השנה ליהודים בארצות הברית ואיחלה "שנה יהודית טובה ומתוקה".
זו הפעם הראשונה, לפי חדשות NBC, בה שגרירות סעודיה בוושינגטון שלחה ברכה כזו ליהודי אמריקה.
אאל סעוד היא חברה מייסדת של זהרה - אגודה למודעות לסרטן השד של בריאד, ערב הסעודית.
הארגון מפיץ את המודעות בקרב נשים ברחבי סעודיה על מנת לאפשר גילוי מוקדם, מניעה וטיפול במחלה, ולשתף פעולה עם נשים שאובחנו עם סרטן השד על בסיס שלב אחר שלב לטיפול והחלמה אולטימטיבית.
עבודתה של אאל סעוד עם האגודה כללה גם ארגון הסרט הוורוד האנושי הגדול בעולם בשנת 2010, מאמץ זה הוכר כזוכה בפרס ה-Holmes Report Golden Saber לקטגוריית פעלולי הפרסום הטובים ביותר ובפרס Platinum Saber לתוכנית יחסי הציבור הטובה ביותר.
במאי 2012, בשיתוף עם האגודה, הובילה קבוצה של נשים סעודיות למחנה הבסיס של הר האוורסט, במטרה להעלות את המודעות לסרטן השד.
קמפיין המודעות לסרטן קיבל את הכותרת 'מסע של אישה: יעד הר האוורסט'.
11 המטפסות החלו את המסע שלהן למחנה הבסיס הממוקם בגובה 5,364 מטר מעל פני הים, ב-7 במאי והשלימו את המסע תוך 12 ימים.
בשנת 2021, היא הקימה את "קרן קטמוספירה" כדי לתמוך בעבודתה של Panthera Corporation לשימור חתולים גדולים.
ב-6 בנובמבר 2021 התקיים קמפיין המודעות הראשון "Catwalk", מסלול הליכה במספר מדינות.
רימא נישאה לפייסל בן תורכי בן נאצר ונולדו לה שני ילדים (בן, תורכי; ובת, שרה).
רימא נכללה ברשימת "100 הערבים החזקים ביותר" מ-2018 עד 2021 על ידי Gulf Business.
רימה בריילובסקאיה הייתה ציירת רוסית.
היא עבדה בציור נופים וציורי ז'אנר תוך שימוש בצבעי מים וטמפרה.
היא גם עבדה ביצירת רקמה ועבודות בד.
היא הייתה שותפה בתפוצה הרוסית באיטליה.
בריילובסקאיה הייתה בתו של גנרל.
ב-1898 נישאה לאמן ליאוניד בריילובסקי, שחי במוסקבה.
ידועה כאמנית עצמאית, השתתפה יחד עם בעלה בביצוע פרויקטים משותפים.
בשנת 1900 לימדה אמנות באוניברסיטת סטרוגנוב מוסקבה לאמנות ותעשייה.
ב-1918 היגרה משפחת בריילובסקי, תחילה לקונסטנטינופול ולאחר מכן לבלגרד; משנת 1925 הם התיישבו ברומא.
בריילובסקאיה ובעלה היו אורתודוקסים רוסים והצטרפו לכנסייה הקתולית.
בני הזוג היו מקורבים לבישופים מישל ד'הרביני, אלכסנדר אבריינוב ואנדריי קטקוב.
ב-1933 השתתפה ביצירת המוזיאון לאמנות דתית רוסית ב"הקהילה לכנסיות המזרחיות בוותיקן", שם חשפו את ציוריו של בריילובסקי מהסדרה "חזונות רוסיה העתיקה".
בשנים 1920 עד 1940 הוצגו ציוריה ברוסיקום, קולג' רוסי ברומא, שם לימדה את השפה הרוסית.
פעמים בלימוד השפה הרוסית היא השתמשה בשיחות עם המשורר ויאצ'סלב איבנוב, הכומר אלכסנדר סיפיאגין וטטיאנה סוחוטינה-טולסטיה.
רילי יוזפול גרופ (בקיצור: RUG; באנגלית: ) היא חברה בין-לאומית שהוקמה בשנת 1977 על ידי אנדרו לויד ובר.
היא עוסקת בהפקות תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה, וידאו וקונצרטים, מרצ'נדייז, הוצאת מגזינים, תקליטים והוצאת מוזיקה.
השם נוצר בהשראת ביטוי מסדרת ספרי הילדים "סדרת הרכבות" (שהעניקה גם השראה לוובר ליצור את אופרת הרוק "סטארלייט אקספרס").
החברה כוללת את רילי יוזפול ת'יאטר קומפני, סרטי רילי יוזפול, רילי יוזפול רקורדס ואחרים.
במסגרת החברה, הוקמה גם חברת תקליטים באותו השם, דרכה הופצה מוזיקה ואלבומים שונים.
מספר אלבומים של הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן הופצו דרכה וכך גם של אנדרו לויד ובר עצמו.
1984: Song & Dance – אלבום המחזמר של "שיר וריקוד".
1985: Requiem – אלבום המחזמר של "רקוויאם".
1989: The Songs That Got Away – אלבום של ברייטמן ולויד ובר.
1995: Surrender – פסקול של ברייטמן ולויד ובר.
2002: Encore – אלבום של ברייטמן ולויד ובר.
2005: Love Changes Everything – אלבום של ברייטמן ולויד ובר.
רימאס טומינאס (20 בינואר 1952 - 6 במרץ 2024) היה במאי תיאטרון ליטאי.
הוא זכה בפרס הפדרציה הרוסית בשנת 1999. משנת 2007 היה המנהל האמנותי של תיאטרון וכטנגוב במוסקבה.
עם טומינאס, תיאטרון וכטנגוב תפס עמדה מובילה בקרב התיאטראות הרוסיים.
בשנת 2011, התיאטרון הוכר כתיאטרון הנצפה ביותר במוסקבה.
מ-1970 עד 1974, טומינאס למד בקונסרבטוריון של ליטא .
ב-1978 סיים את האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (ג.י.ט.יס.) במוסקבה (קורס הבימוי של יוסף טומנוב).
משנת 1979 היה מנהל תיאטרון הדרמה הלאומי הליטאי.
ב-1990 הקים את התיאטרון הקטן של וילנה .
משנת 2012 ארגן את הפסטיבל השנתי של Vasara (קיץ בליטאית) בדרוסקינינקאי.
בין הפקותיו הידועות ניתן למנות את יבגני אונייגין, הדוד וניה ונשף המסכות (של מיכאיל לרמונטוב).
משנת 2014 הוא סבל ממחלה קשה.
פרס מסיכת הזהב של הפסטיבל הרוסי לאמנויות הבמה לבימוי יבגני אונייגין (2014)
פרס התיאטרון הבינלאומי של סטניסלבסקי
מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
רים בנת איבראהם אל-האשמי היא פוליטיקאית אמירתית המכהנת כשרת המדינה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ של איחוד האמירויות הערביות.
אל-האשמי קיבלה תואר הראשון מאוניברסיטת טאפטס ביחסים בינלאומיים וצרפתית, ותואר שני מאוניברסיטת הרווארד.
היא גם בעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת צ'ינגחווה.
אל-האשמי החלה את דרכה כנספחת מסחרית, ולאחר מכן כיהנה כסגנית שגריר איחוד האמירויות בוושינגטון הבירה.
היא מונתה לשרת המדינה בממשלת איחוד האמירויות בפברואר 2008. היא מונתה לתפקידה הנוכחי כשרת המדינה לשיתוף פעולה בינלאומי של איחוד האמירויות בפברואר 2016.
בשנת 2011, אל-האשמי מונתה על ידי השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום לתפקיד מנכ"לית הוועדה העליונה להפעלת אירוח התערוכה העולמית ב-2020. היא הובילה את ההצעה המוצלחת לארח את התערוכה העולמית בדובאי.
באירוע, שנדחה בשנה אחת עקב מגפת הקורונה, השתתפו בסופו של דבר 24.1 מיליון מבקרים במשך שישה חודשים בין אוקטובר 2021 למרץ 2022.
היא יושבת ראש הוועדה הלאומית ליעדים לפיתוח בר קיימא באיחוד האמירויות.
היא הייתה בעבר יו"ר הרשות הפדרלית לתחרותיות וסטטיסטיקה של איחוד האמירויות הערביות.
היא יושבת ראש של אוניברסיטת סורבון באבו דאבי.
בספטמבר 2022, היא הפכה לפוליטיקאית האמירית הראשונה שנשאה נאום עבור איחוד האמירויות בעצרת הכללית של האו"ם.
רים אל-האשמי הגיעה ממשפחה אמירתית בולטת עם היסטוריה ארוכה של מעורבות בשירות הציבורי ובממשל.
אביה, ד"ר סעיד אל-האשמי, היה שר המדינה באיחוד האמירויות.
רימא חסן מובארכ היא משפטנית ופוליטיקאית צרפתייה ממוצא פלסטיני.
נולדה בבמחנה הפליטים נייראב שליד חלב בסוריה, ובגיל תשע היגרה עם משפחתה לצרפת.
סיימה תואר שני במשפט בינלאומי מאוניברסיטת פנתיאון-סורבון.
ב-2019 ייסדה את ארגון "מצפה מחנות פליטים" לחקר והגנה על מחנות פליטים בעולם.
ב-2023 ייסדה את הקולקטיב "פעולה פלסטין צרפת".
באותה שנה הצטרפה למפלגת השמאל "צרפת בלתי כנועה" כדי להתמודד בבחירות לפרלמנט האירופי, אליו נבחרה ב-9 ביוני 2024.
רימא חסן מובארכ נולדה ב-28 באפריל 1992 במחנה נייראב שליד חלב בסוריה, והייתה הצעירה מבין שישה ילדים.
אביה, אחמד, היה מכונאי בחיל האוויר הסורי, ואמה, נביחה, הייתה מורה.
סביה מצד אביה היו פלסטינים מהכפר אל-בירווה שליד עכו, שברחו לסוריה במאי 1948 במלחמת העצמאות, וסבתה מצד אמה הייתה ממשפחת חננו הכורדית־סורית ונישאה לפלסטיני מסלפית.
עקב מערכת יחסים עכורה בין הוריה, אמה עזבה את המחנה והיגרה לצרפת, שם שהתה שמונה שנים בניסיון להשיב את המשמורת על ילדיה.
בסופו של דבר חסן הצטרפה לאמה בצרפת בגיל תשע, והתיישבה בניור עם אמה, אחותה וארבעת אחיה.
למדה בבית הספר היסודי ארנסט פרושון ובשנת 2003 נבחרה למועצת הילדים של ניור.
אמה עבדה במסעדות לפרנסת המשפחה, וחסן סיימה תואר ראשון מדעי בבית הספר התיכון לה וניס ורטה ב-2011. חסן המשיכה בלימודי משפטים: שנתיים באוניברסיטת אברי ושנה באוניברסיטת מונפלייה, עד קבלת התואר הראשון ב-2014. בשנת 2016 קיבלה תואר שני באוניברסיטת פנתיאון-סורבון (פריז 1).
ועבודת הגמר שלה בתחום המשפט הבינלאומי עסקה בהשוואה משפטית בין דרום אפריקה לישראל בנושא האפרטהייד.
בשנת 2016 למשרד הצרפתי להגנה על פליטים וחסרי מדינה (OFPRA), ולאחר 18 חודשים החלה לעבוד בבית המשפט הלאומי לחוק מקלט, שם עבדה במשך שש שנים עד 2023. בשנת 2019 ייסדה את הארגון "מצפה מחנות פליטים", וב-2020 השתתפה בשולחן עגול של אמאוס לציון יום הפליטים הבין-לאומי.
בשנת 2022 הוכרה כ"אישה מעוררת השראה" על ידי המשלחת הבין-משרדית לקליטה ושילוב, ובאותה שנה קידמה בפודקאסט את מושג ה"אחווה" מהמוטו הלאומי הצרפתי.
ב-3 בפברואר 2023 נאמה בסנאט הצרפתי במסגרת סימפוזיון על ישראל-פלסטין, בו התייחסה ל"אפרטהייד בחברה הישראלית".
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, ביטלה את חוזה עבודתה בבית הדין הלאומי לחוק מקלט, וסירבה להצעת תפקיד סנגור באמנסטי אינטרנשיונל.
במקום זאת חזרה למחנה הפליטים נייראב והקימה את הקולקטיב "פעולה פלסטין צרפת" בטלגרם.
עד נובמבר 2023 היא גם ייעצה לחברת לוריאל בנושאי גיוון ושילוב פליטים.
באוגוסט 2023, חסן השתתפה בימי הקיץ שאורגנו על ידי מפלגת "האקולוגים", לצד הראפר מדין והפוליטיקאית קלמנטין אוטן.
בבחירות האירופיות ב-2024, חסן הצטרפה למקום השביעי ברשימת La France Insoumise), היא הסבירה את מחויבותה הפוליטית לרשימה ב"צורך הדחוף לפעול פוליטית עכשיו" בנוגע למצב ברצועת עזה.
רימה חסן תומכת בהקמת מדינה דו-לאומית דמוקרטית וחילונית כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, אם כי בפועל הביעה בראיונותיה תמיכה גם בפתרון שתי המדינות שמקודם על ידי מפלגתה.
היא משתמשת בסיסמה הפרו-פלסטינית "מהנהר ועד הים", תומכת ב"זכות השיבה", ומשתמשת במונח "אפרטהייד" כדי לתאר את מה שהיא רואה כדיכוי הפלסטינים על ידי ישראל.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל, רימה חסן ביקרה את פעולות ישראל.
היא הצהירה אמנם כי "לא מקובל מבחינה מוסרית לשמוח על מותם של אזרחים", אך סירבה להפוך אמפתיה זו לתמיכה בישראל.
היא גינתה את פשעי המלחמה של חמאס, את "חסינותה של ישראל" ואת מה שהיא מכנה "רצח העם" של הפלסטינים.
לעומת זאת, בשנת 2024 תיארה את מעשי הטבח ב-7 באוקטובר כ"לגיטימיים", מה שהוביל לזימון לחקירה בחשד לקידום טרור, וביטול השתתפותה בפסגת הנשים של פורבס צרפת.
באוגוסט הופיעה בעצרת פרו-חמאס עמאן, דבר שגרם לכ-50 מחברי האספה הלאומית הצרפתית לפנות לנשיאת הפרלמנט האירופי בבקשה לבטל את חסינותה הפרלמנטרית.
בדצמבר הצהירה כי צרפתים ממוצא פלסטינים צריכים להיות מסוגלים להצטרף להתנגדות המזוינת הפלסטינית, וטענה כי קולוניאליות עולמית מונעת מהם לשקול זאת.
ב-24 בפברואר 2025 נשללה אשרת הכניסה שלה לישראל במסגרת משלחת של האיחוד האירופי-פלסטיני, עקב תמיכתה בתנועת החרם.
בנוגע לחטיפת והריגת משפחת ביבס, טענה חסן כי ההריגה נגרמה מתקיפה ישראלית וטענה כי חמאס לא היה קיים, ובפרט טבח שבעה באוקטובר לא היה מתרחש, אלמלא הכיבוש והמצור על רצועת עזה.
ב-1 ביוני 2025 עלתה רימה חסן על היאכטה "מדלין", הנושאת דגל בריטי ומופעלת על ידי "קואליציית משט החופש הפרו-פלסטיני", שנועדה "לפרוץ את המצור הימי של ישראל על רצועת עזה" עם מטען סמלי של אורז, תמ"ל וציוד רפואי.
על הסיפון היו 11 פעילים נוספים, בהם פעילת האקלים השוודית גרטה תונברג והברזילאי טיאגו אבילה.
הנוסעים תיארו את המסע כהתנגדות פוליטית ישירה ולא אלימה למען תשומת לב עולמית למשבר ההומניטרי בעזה.
ב-9 ביוני 2025, כוחות שייטת 13 עצרו את היאכטה במים בינלאומיים, כ-185 ק"מ מחופי עזה.
היאכטה נגררה לנמל אשדוד, שם עברו כל 12 הפעילים בדיקות רפואיות ונעצרו לפי החוק הישראלי.
ארבעה פעילים, כולל תונברג, עזבו מרצון, בעוד שמונה, ביניהם חסן ואווילה, סירבו לחתום על מסמכי העזיבה ונשארו במעצר עד לדיונים משפטיים.
הפרלמנט האירופי פנה לרשויות הישראליות להגן על חסן, ספרד זימנה את שגריר ישראל למדריד לנזיפה, וטורקיה גינתה את המעצר כהפרה של חופש השיט.
ארגוני זכויות אדם, בהם עדאלה, טענו כי המעצר במים בינלאומיים מהווה מעצר בלתי חוקי או פיראטיות.
לאחר שכתבה "לשחרר את פלסטין" על קיר, נשלחה חסן לבידוד ופתחה בשביתת רעב, ובסופו של דבר גורשה ב-12 ביוני לפריז.
רים תעשיות בע"מ הייתה חברה ציבורית ישראלית שעסקה בייצור, ייבוא ושיווק של רהיטים ומזרנים.
מניותיה היו רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
לאחר שנקלעה לקשיים החברה נרכשה על ידי חברת "עמינח" ב-1993.
החברה הוקמה בשנת 1963 בשם "רים" - רהיטי ירושלים בע"מ" על ידי התעשיין אהרון אייזן, זמן קצר לאחר שעלה לישראל מפנמה, שם היה בבעלותו מפעל רהיטים בשם "לה־גאראנטיה" (La Garantia), שהיה מפעל הרהיטים הגדול ביותר באמריקה הלטינית.
אייזן היה יליד טרנסילבניה שהיגר לקובה בשנות ה-20 של המאה ה-20. שם נשא אישה, ולאחר זמן קצר, כשנסע לבקר את אחותו בפנמה, גילה שיש פער מחירים ניכר בין פנמה לקובה, בה יוקר המחיה היה נמוך יותר במידה ניכרת.
הוא החליט לנצל את פער המחירים ולקנות בקובה רהיטים בזול, כדי למוכר אותם בפנמה ביוקר.
תחילה שלחה לו אשתו כמה רהיטים ומן הרווח מימן יבוא נוסף; עד מהרה גדלו עסקי הרהיטים שלו לכל רחבי היבשת והוא גם הקים מפעל לרהיטים.
במקביל להתעשרותו החל אייזן לעסוק גם בפעילות ציונית והחליט לעלות לישראל והתיישב בירושלים.
מפעל החברה הוקם באזור התעשייה גבעת שאול והחל לייצר ארונות קיר ביוני 1965. במקביל הוקמה רשת חנויות לשיווק התוצרת בחיפה, תל אביב וירושלים.
מפעל "רים" היה בין מפעלי הרהיטים הראשונים בישראל שעסקו בשיווק ישיר בהיקף גדול, מכירה ישירה ללקוחות על ידי צוות מכירות ועל ידי פרסום בהיקף נרחב.
בשנת 1968 הוכפל כושר הייצור והוקם אגף חדש בו יוצרו גם ארונות מטבח, מיטות, שולחנות ועוד.
בינואר 1978 התמזגה פעילות הייצור של החברה עם שלוש חברות אחרות העוסקות בייצור רהיטים.
מזרנים ומוצרים נלווים לחברה חדשה בשם "רים תעשיות", שביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת תל אביב.
במרץ 1978⁩ התמזגה עם חברת רהיטים נוספת בשם "דניש אינטריורס" בדצמבר 1986⁩ רכשה מהסוכנות היהודית את חברת "רהיטי מבט", חברה מנתיבות שייצרה ריהוט מטבח וארונות קיר.
החברה גם החלה לייצא חלק ניכר מהתוצרת שלה ברווח ניכר לארצות הברית והיא שווקה בין השאר ברשתות "מייסיס" ו"בלומינגדיילס".
בתקופה זו נוהל המפעל על ידי בנו של אהרון אייזן, רולנדו אייזן.
ב-1979 שכר רולנדו את שירותיו של בנימין נתניהו כמנהל שיווק של החברה לאחר שזה חזר מלימודיו בבוסטון, בהמלצת ידיד המשפחה, חבר מרכז הליכוד אלכסנדר רפאלי.
בספרו "ביבי: סיפור חיי" כתב כי לאחר השנה הראשונה ב"רים" ביקש לחזור לבוסטון, בעקבות אשתו פלר קייטס שעזבה את ישראל לאחר שהות קצרה, ורולנדו הפתיע אותי בהצעה לא צפויה, כפי שכתב:.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה החברה לצבור הפסדים, עקב תחרות גוברת של מוצרים מיובאים ועלות הייצור הגבוהה בישראל.
החברה החלה לייבא בעצמה חלק מהרהיטים שמכרה והחלה להתמקד בשיווק מזרנים של המותגים מזרני "סילי פוסטרופדי", "פרדייז" ו"מפי".
בפברואר 1992 רכש הקבלן מרדכי יונה את השליטה בחברה מידי משפחת אייזן.
יונה היה בעל זיכיון לכריתת עצים בליבריה ובניגריה, וביקש להסב את מפעל החברה למפעל עיבוד עץ.
לאחר הרכישה הודיע כי הוא מבקש לבנות פרויקט מסחרי על שטח המפעל, בנוסף ניסה למכור את מפעל המזרנים "סילי" בבת ים וסגר את חברת "מוביליה", חברת השיווק של הקבוצה בארצות הברית.
ביוני 1993 הודיעה "רים" שמכרה את פעילות ייצור הרהיטים שלה לחברת "לוחות הגליל", ואת חברת מזרני "פרדייז" לחברת ההשקעות אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן ואיש העסקים אורי דורי.
בנובמבר 1993 רכשה חברת "עמינח" את רשת החנויות של "רים".
מפעל החברה בגבעת שאול נהרס בהמשך, ובמקומו נבנה פרויקט של מסחר ומשרדים.
רימה הוא כפר בדרום מערב סוריה בנפת קטנא שבמחוז ריף דמשק.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה (CBS), אוכלוסיית רימה מנתה 1,132 תושבים במפקד האוכלוסין של 2004. תושביה הם בעיקר דרוזים.
נוכחותם של דרוזים סביב הר החרמון מתועדת מאז ייסוד הדת הדרוזית בתחילת המאה ה-11. בכפר יש חורבות של ארמון ישן.
בשנת 1838, ציין עלי סמית שאוכלוסיית רימה הורכבה מדרוזים ונוצרים יוונים מאנטיוכיה.
רימון מצוי (שם מדעי: Punica granatum) הוא מין עץ תרבות קטן או שיח בעל גזעים אחדים, ענף מאוד, נשיר ונושא פרי ייחודי.
הוא אחד משני מינים של הסוג רימון (Punicacae) ממשפחת הכופריים (Lythraceae).
השני הוא רימון קטן-פרחים (P.
protopunica), שגדל כצמח בר באי סוקוטרה.
מוצאו של הרימון המצוי, כנראה, באזור הים הכספי באיראן של ימינו, ושם תורבת באלף השלישי לפנה"ס.
משם הופץ לכל ארצות אגן הים התיכון לפני כ-5,000 שנים.
בארץ ישראל גידלו את הרימון המצוי כעץ תרבות כבר לפני למעלה מ-4,500 שנה, והוא אחד מעצי התרבות הקדומים בה.
לרימון מצוי זנים רבים ומִכְלוֹאִים.
זנים של רימון ירוק עד אשר פותחו בהודו, אוקלמו בהצלחה בדרום הערבה והם הניבו פירות באיכות גבוהה בחודשים פברואר עד יוני.
הרימון נמנה עם שבעת המינים שהתברכה בהם ארץ ישראל, ומסמל בתרבויות שונות שפע ופריון, יופי וחוכמה.
בשל יופיו של הפרי וערכיו הסמליים, נפוץ השימוש בצורתו לעיטור מבנים, מטבעות, לבוש ועוד, ומקומות רבים קרויים על שמו.
בתוך פרי הרימון נמצאים בין 200 ל-1,400 גרעינים אדמדמים הניתנים לאכילה.
רימון מצוי הוא עץ תרבות קטן ועל פי רוב שיח תרבות ענף, קוצני מעט, בעל גזעים אחדים וגובהו 3 עד 5 מטרים.
הוא בולט בפרחיו המיוחדים, מיוחד בפירותיו המעוטרים בכתר, ומעוטר בשלכת צהובה ומרהיבה.
הענפים הצעירים דקים, רכים, ירוקים ומרובעים (4 מקצועות, סימן היכר) ומתעגלים עם הזמן.
לעיתים קצותיהם נוקשים ומחודדים ולכן דוקרניים.
במקומות רבים בישראל הרימון מתחדש מזרעים באופן טבעי, והוא נחשב כפליט תרבות, ויכול לשרוד בהצלחה ללא טיפול אדם.
בשנתו הראשונה הוא מצמיח ענפים קוצניים רבים שצבעם ורוד.
גם בחיק העלים יש קוץ.
עם התבגרות העץ קליפת העץ נעשית מחוספסת, וצבעה אפור בהיר, אך תלויה בזן.
העצה של הרימון קשה וצפופה והיא איכותית ועמידה להתקפה של טרמיטים.
בדרך כלל גזע הרימון וענפיו הראשיים קצרים ולכן לא שימשו כחומר גלם לבנייה ולקירוי בתים.
בענפים השתמשו לכיסויים שנועדו לבארות ובורות מים ולהכנת כלים חקלאיים.
העץ נחשב עמיד וחזק למטרות אלו.
מהעצה בגוון הצהוב הבהיר גילפו כלי בישול ומאכל וקערות דקורטיביים.
הענפים הישרים של עצים גדולים שימשו לעשיית מטות רועים ומקלות הליכה.
גזרי עץ רימון משמשים כעצי בעירה טובים, שמעלים רק מעט עשן ומשחררים חום רב, ולכן ניתן לייצר מהם פחם טוב.
לעץ הרימון ענפים בעלי קוטר קטן יחסית, ישרים וחזקים שמתאימים להכנת שיפודים, אך לא למטרות הדורשות עצים בעלי גזעים ארוכים ועבים.
שימוש בעצים כאלון ואגוז, המתאימים למטרות "כבדות" יותר להכנת שיפודים, מהווה בזבוז משאבים שרצוי היה להימנע ממנו.
יתרונות אלו של עץ הרימון עשויים להסביר מדוע הועדף שיפוד של רימון לצליית קורבן הפסח.
מקליפת הפרי ניתן לעשות כלי לאחר הוצאת הגרגרים.
הנזק קשה במיוחד בעצים צעירים ובחלק מהמקרים מתייבש חלק ניכר מהנוף, ובעצים בוגרים הנזק שולי.
נפוצות מחלות הנגרמות על ידי פטריות: אספרגילוס (Aspergillus niger) ופניציליום (Penicillium spp).
עלי עץ הרימון נגדיים, תמימים, חלקים, מבריקים בצד הקרוב לגבעול ומקומטים (סימן היכר), קטנים, צורתם אליפטית צרה ומחודדת קלות בקצוות, אורכם 5 עד 10 ס"מ ורוחבם 1.5 עד 3 ס"מ.
הפטוטרת קצרה, העורק הראשי חוצה את העלה, וממנו יוצאים עורקי משנה מסורגים.
בעת הלבלוב, באביב, בחודש מרץ, העלים הצעירים אדמדמים כתוצאה מהחומר אנתוציאנין המעלה את מידת החום בעלה ומכשירו לפעולת הטמעה מוגברת.
הם משנים את צבעם לירוק בהיר כחודש לאחר הלבלוב.
בסמוך להורקה מתגלים הניצנים האדומים שמהם מתפתח הפרי בסוף הקיץ.
בסתיו לקראת הנשירה עלוות העץ צהובה, ובחורף כל העלים נושרים וצובעים את האדמה בצהוב.
בארצות טרופיות נשאר העץ רענן משך כל ימות השנה ואינו משיר את עליו.
זנים של רימון ירוק עד שפותחו בהודו אוקלמו בהצלחה בערבה הדרומית, והניבו פירות באיכות גבוהה בחודשים פברואר עד יוני.
מספר מזיקים פוגעים בעלי העץ.
כנימות שונות, כגון אפיד הרימון (Aphis punica) וקמחית ההדרים (Pseudococcus citri) פוגעות בלבלוב צעיר וגורמות להתקפלות שולי העלים.
הכנימות מפרישות טל דבש שעליו מתפתחת הפייחת שעלולה להשחיר את העלים וגם את הפרי.
ציקדות גורמות להבהרה והתקפלות שולי העלים.
וכן ידועות 7 עד 8 מינים של אקריות המותן ברימון.
שני מינים המצויים בישראל כנראה נפוצים ומזיקים יותר מהאחרים.
אקרית המותן (Tenuipalpus granati, T.punicae) גורמת לכתמי גירוד על העלים, הצהבה ונשירה של העלים.
אקרית זעירה (Aceria punicae) ממשפחת אקריות החלודה גורמת לקיפול שולי העלה כבר בשלב הפקע הלא מפותח, שם היא מקימה מושבות גדולות.
תריפס המנגו (mangifera Scirtothrips) ותריפס הקיקיון (dorsalis Scirtotrhrips) לעיתים במשולב ולעיתים רק מין אחד גורמים לפגיעה קשה בצימוח צעיר בעצי רימון.
הפגיעה התבטאה בעיוות עלים (הצרה) ונינוסם.
בנגיעוּת גבוהה חלה תמותה לאחור (dieback) של הענפים.
הנזק קשה במיוחד בעצים צעירים ובחלק מהמקרים מתייבש חלק ניכר מהנוף.
הפריחה מתחילה באביב (בחודשים אפריל עד מאי), כחודש אחרי לבלוב העלים ונמשכת 45 עד 70 ימים לפי הזן.
פרחי הרימון ערוכים במקבצים של שניים עד שלושה, רובם על ענפים מקוצרים וחיצוניים בני שנה-שנתיים, ומיעוטם על ענפים בני שלוש שנים.
בהתאם, גם הפירות גדלים על העץ בודדים, בזוגות ואף בשלישיות.
פרחי הרימון הם דו-מיניים, נכונים או כמעט-נכונים, גדולים, קוטרם עד 5 ס"מ, אורכם גדול עוד יותר.
הפרחים הם בעלי צינור פרח, שהוא מבנה שנוצר מאיחוי של מצעית הפרח, בסיס עלי-הגביע, עלי-הכותרת והאבקנים.
צינור הפרח נוקשה דמוי כד או פעמון, המתחבר לשחלה, ומסתיים ב־5 עד 9 עלי גביע אדומים-צהובים גלדניים (בשרניים) וזקופים.
שוליו של הגביע מפוצלים למספר שיניים מפושקות, משולשות או מוארכות, שאינן נושרות לאחר הפריחה, אלא עוטרות את ראש הפרי ככתר.
צבע עלי הגביע הוא כצבע קליפת הפרי, בהתאם לזן ולתנאי הגידול.
מבסיס החלק החופשי של הגביע מעורה הכותרת בת 5 עד 9 עלי כותרת אדומים, עדינים, מקומטים, מפורדים בעודם בכפתור, ואורכם כ-3 סנטימטרים.
לאחר האבקה, ופעמים גם לפניה, נושרת הכותרת האדומה.
האבקנים המרובים מעורים בבסיס הגביע בדומה לעלי הכותרת כלולים בצינור הפרח או בולטים.
השחלה תחתית ורבת מגורות, היא שקועה במצעית הצמח ומעורה בה.
עלי השחלה (הַשַּׁחֲלִילִים) ערוכים בשני (שלושה) דּוּרִים, החיצוני גבוה מהפנימי.
בראשית ההתפתחות העוברית של השחלה, ערוכים עלי השחלה בשני דורים קונצנטריים, בהמשך ההתפתחות נדחף הדור החיצוני כלפי מעלה, וכתוצאה מכך מצויות בשחלה שתי קומות של עלי שחלה.
חמישה עד תשעה עלים בעליונה, כמספר עלי הגביע, ושלושה בתחתונה.
עלי השחלה מסודרים זה לצדו של זה במעגל, כאשר כל עלה שחלה נסגר למגורה נפרדת על ידי איחוי שוליו הנגדיים.
המגורות השכנות מעורות עם שכנותיהן בדפנותיהן ויוצרות ביניהן מחיצות משותפות.
לאורך התפר של שולי עלי השחלה מתפתחת שליה רבת ביציות.
השליות בדור העליון הן דופניות ובדור התחתון הן חיקיות.
עלי השחלה המאוחים יוצרים עמוד עלי אחד בעל צלקת רחבה שהיא על פי רוב נמוכה מעט מהמאבקים המזדקרים על זירים ארוכים.
ייתכנו פרחים דמויי פעמון עם עמוד עלי בלתי מפותח שהוא נמוך מהאבקנים שמסביבו.
פרחים אלה אינם חונטים ונושרים.