tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסדרה, שהייתה מועמדת לפרס התסריט ולפרס הסדרה הקומית בתחרות פרסי האקדמיה, כוללת 11 פרקים ומגוללת את קורותיהן הפרועות של שלוש חברות – צעירה ערבייה שרוצה להיות נהגת מונית, מורה לנהיגה לסבית ויורשת מפונקת שהופכת את הלימוזינה שלה לשירות הסעות לחוגים עבור ילדי עשירים.
הסדרה שודרה בערוץ 1 ב-2014, וזכתה לביקורות נלהבות.
לאחר שלימדה קורס כתיבת תסריט בבית הספר לאמנויות מנשר, הקימה דורון ב-2008 את סדנת כתיבת התסריט "דראפט ראשון" - סדנה שבה היא מלמדת תסריטאות לקבוצות של מתחילים ומתקדמים.
מדי שנה מעבירה דורון את יסודות הכתיבה לעשרות תלמידים מבוגרים, ומלווה אותם בתהליך העבודה על היצירות שלהם.
כמו כן, היא עורכת תסריטים וחברה בהנהלת איגוד התסריטאים.
דורון חיה בתל אביב עם בן זוגה ושני ילדיהם, שזוכים בטוריה לכינויים "במבינו" ו"פיקולינו".
דניאלה מסארו (באיטלקית: Daniele Massaro; נולד ב-23 במאי 1961 במונצה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
מסארו שיחק בין היתר בקבוצות הסרייה א' פיורנטינה ומילאן, במדיה זכה פעמיים בליגת האלופות.
בגמר ליגת האלופות 1994 כבש מסארו פעמיים בניצחונה של מילאן 4-0 על ברצלונה.
מסארו היה בסגל נבחרת איטליה שזכתה במונדיאל 1982, אך לא השתתף במשחקי הנבחרת בטורניר.
במונדיאל 1994 שיחק מסארו בשישה משחקים, כולל משחק הגמר, והיה מהמחמיצים בדו-קרב הפנדלים בו הפסידה איטליה ל.
מסארו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מונצה מעיר הולדתו.
הוא התקדם למדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה, בעונת .
הוא השתלב בהרכב הקבוצה במשך שתי עונות בליגת המשנה, עד שנרכש על ידי פיורנטינה מהסרייה א', יחד עם שותפו למונצה, פאולו מונלי.
מסארו השתלב בהרכב הקבוצה כבר בעונתו הראשונה, בה פיורנטינה החמיצה הזדמנות לזכות באליפות איטליה, כשסיימה במקום השני בפער נקודה בלבד מהאלופה יובנטוס.
עוד באותה עונה החל להשתלב גם בנבחרת הצעירה של איטליה.
מסארו הוסיף לשחק ארבע עונות נוספות במדי הקבוצה, בכולן היה חלק דומיננטי בהרכב, עד שנרכש על ידי מילאן ומאמנה השוודי, נילס לידהולם, לקראת עונת .
על אף השתלבותו של מסארו, מילאן רשמה עונה בינונית, במהלכה הוחלף לידהולם בפאביו קאפלו.
בסיום העונה, אותה סיימה מילאן במקום החמישי, התמנה אריגו סאקי לתפקיד המאמן.
בעונת , תחת סאקי, זכתה מילאן באליפות איטליה, הראשונה בקריירה של מסארו.
מסארו אמנם רשם כמות גבוהה של הופעות ליגה, אך תופקד מחוץ לעמדתו הטבעית, מה שהוביל לחילוקי דעות טקטיים בין החלוץ למאמן, שלא האמין ביכולותיו של מסארו.
חילוקי הדעות הובילו את מסארו לעונת השאלה ברומא.
הוא שב למילאן בתום עונה אחת, והחל להשתלב בצורה טובה יותר בהתקפת הקבוצה.
בעונת החזרה שלו, , זכה עם מילאן בגביע אירופה לאלופות, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-75 של משחק הגמר מול בנפיקה ליסבון, זכייה שהובילה גם לזכיות בתוארי הסופר קאפ האירופי והגביע הביניבשתי.
לאחר עונה נוספת תחת סאקי, הגיע לקבוצה המאמן פאביו קאפלו.
יחד איתו זכו מסארו ומילאן בשלוש אליפויות רצופות.
כמו כן, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים ברציפות לגמר ליגת האלופות.
בגמר ליגת האלופות 1993 נוצחה מילאן, עם מסארו בהרכב, בתוצאה 1-0 על ידי אולימפיק מרסיי.
אחד ממשחקי השיא של מסארו בקריירה היה גמר ליגת האלופות 1994, בו הביסה מילאן 4-0 את ברצלונה.
מסארו כבש את שני שעריה הראשונים של קבוצתו במשחק, וקבע את תוצאת המחצית על יתרון 2-0 לקבוצתו.
גמר ליגת האלופות 1995 היה היחיד מבין שלושת הגמרים בו מסארו לא סיים את המשחק, לאחר שהוחלף בדקה ה-88 של ההפסד 1-0 לאייאקס אמסטרדם.
לאחר שש שנים בקדנציה השנייה שלו, ושמונה שנים סך הכל, במדי מילאן, סיים מסארו בן ה-34 את דרכו בקבוצה.
מסארו רשם 306 הופעות במדי מילאן בכל המסגרות, בהן כבש 70 שערים.
לאחר תקופתו במילאן עבר מסארו לליגה היפנית, שם חתם בקבוצת שימיזו אס-פולס.
הוא שיחק במדיה שתי עונות עד שפרש בשנת 1996 ממשחק פעיל, בגיל 35.
מסארו החל את דרכו בנבחרת איטליה בגיל 21, תחת המאמן אנצו ביארזוט.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באפריל 1982, בהפסד החוץ של איטליה 1-0 ל במשחק ידידות.
חודשיים אחר כך הוא זומן על ידי ביארזוט לסגל נבחרת איטליה למונדיאל 1982. מסארו לא קיבל דקות משחק בטורניר, אך קיבל את מדליית הזהב לאחר שנבחרתו זכתה בתואר אלופת העולם.
שנתיים אחר כך הוא שיחק במדי הנבחרת האולימפית של איטליה באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, בה סיימה איטליה במקום הרביעי.
בין השנים 1984 ל-1986, רשם מסארו חמש הופעות נוספות בנבחרת.
לאחר שמונה שנים מחוץ לסגל, הוחזר מסארו בן ה-33 לסגל הנבחרת של אריגו סאקי.
הוא שיחק במספר משחקי ידידות ואז נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994. בשלב הבתים, נכנס מסארו כמחליף בכל שלושת המשחקים.
במשחק השלישי של שלב הבתים, נכנס מסארו במחצית, וכבש את שער היתרון של נבחרתו שלוש דקות מפתיחת המחצית השנייה.
המשחק הסתיים בשוויון 1-1, שהעלה את איטליה לשלב הבא מהמקום השלישי בבית.
היה זה שערו היחיד של מסארו במדי הנבחרת.
בשמינית הגמר פתח מסארו בהרכב, ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה, בה ניצחה איטליה 2-1 את .
גם ברבע הגמר היה מסארו בהרכב לכל אורך הניצחון 2-1 על .
לאחר שלא שותף בניצחונה של איטליה על בחצי הגמר, זכה מסארו לקבל את חולצת ההרכב במשחק הגמר מול .
מסארו רשם משחק חלש, שבמהלכו החמיץ במצב של אחד על אחד מול השוער קלאודיו טפארל.
המשחק הגיע לדו-קרב פנדלים, ומסארו החמיץ את הבעיטה הרביעית של איטליה, כשבעט חלש למרכז השער וטפארל הדף את הכדור.
איטליה הפסידה בדו-קרב, וסיימה את הטורניר במקום השני.
בסך הכל רשם מסארו 15 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש שער אחד.
מסארו הוסיף לעסוק בספורט גם לאחר פרישתו.
הוא שימש כקפטן נבחרת איטליה בכדורגל חופים במשך שנתיים, ובין השנים 1998–1999 השתתף פעמיים באליפות העולם בראלי.
כיום הוא משמש כמנהל יחסי ציבור במילאן, בה רשם שמונה עונות כשחקן.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםמונצהסרייה ב'245365פיורנטינהסרייה א'291305291262262מילאןסרייה א'222364רומאסרייה א'305מילאןסרייה א'30102163292952911193שימיזו אס-פולסהליגה היפנית93117סך הכל46886
דניאל דנבי-אש היא שחקנית אנגלייה.
ידועה בעיקר בזכות גילום הדמות שרה הילס באופרת הסבון "איסטאנדרס", הופעתה כמרגרט הייל בדרמה התקופתית "צפון ודרום" וכג'ייני הרפר בסיטקום "המשפחה שלי".
עוד שיחקה בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" בתפקיד לוריין דוניגן, אחרי שהופיעה בסדרה בתפקיד אורח שנים אחדות לפני כן.
הוריה של דנבי-אש הם ממוצא פולני, שם משפחתו של אביה היה Pszkit (שְׁקִיט).
לפני שהתחתנו החליטו אביה ואמה לאמץ להם שם בריטי, כל אחד מהם בחר שם לטעמו מתוך ספר הטלפונים והוסיפו מקף בין שני השמות.
דנבי-אש שולטת באנגלית, פולנית וצרפתית, שפה אותה למדה מסבתה, שגדלה בצרפת עד מלחמת העולם השנייה.
בגיל שנתיים החלה דנבי-אש ללמוד בלט, ובשלב מאוחר יותר למדה סטפס.
מגיל 10 עד 16 למדה בכמה בתי ספר למשחק בהם Corona Academy.
הניסיון הראשון שלה בצילומים היה בהקלטת וידאו של שירי ילדים במסגרת "פיקוויק וידאו".
כילדה שחקנית הופיעה בפרסומות לטלוויזיה, ואחר כך בתוכניות טלוויזיה כגון "Kevin & Co" ובסיטקום "Desmond's" של ערוץ 4. עוד השתתפה בפרק בסדרה "פשוט נהדרת" לצד ג'ניפר סונדרס וג'וליה סוואלה.
הפריצה הגדולה שלה הייתה כשקיבלה את התפקיד 'שרה הילס' באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס".
בשנת 2000 החלה דנבי-אש להשתתף בקומדיית המצבים "המשפחה שלי" כג'ייני הרפר.
היא לא שיחקה בעונה הרביעית של הסדרה ב-2003, אך חזרה לתפקיד ב-2004. ביוני 2011 שודרה ב-BBC One העונה ה-11 והאחרונה של הסדרה.
ב-2004 כיכבה דנבי-אש לצדו של ריצ'רד ארמיטאג' בדרמה התקופתית "צפון ודרום", עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גסקל, וגילמה את גיבורת הרומן מרגרט הייל.
ב-2006 שיחקה בתפקיד מרי בפרק "יוונים הנושאים מתנות" בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד".
תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרות "Office Gossip", "Rescue Me", ובפרק בסדרת המחזות "The Afternoon Play".
ב-2005 השתתפה בתוכנית הרדיו הקומית "Ring Around the Bath".
ב-2007 שיחקה דנבי-אש בתפקיד מזכירתו של רוברט מקסוול בסרט "מקסוול", דרמה ביוגרפית בהפקת ה-BBC.
בדצמבר 2008 השתתפה בסדרת הדרמה העל-טבעית "Crooked House", ובאוקטובר 2010 כיכבה בפרק בסדרת המתח של ITV "רציחות במידסומר".
באפריל 2009 השתתפה בפרק אחד בעונה הרביעית של הסדרה "ווטרלו רואד" בתפקיד המורה המחליפה ג'ם אלן.
ב-2012 חזרה דנבי-אש להופיע בסדרה כמשתתפת קבועה בתפקיד לוריין דוניגן.
דניאלה כרמי (נולדה ב-1 בספטמבר 1941 בתל אביב) היא סופרת, מחזאית, מתרגמת ותסריטאית ישראלית.
כרמי נולדה בשם דניאלה קוטוביץ' לרות ופייר (פנחס).
גדלה בבית חילוני-אתאיסטי במרכז תל אביב.
בשנות ה-70 הייתה פעילה במצפן ובאוונגרד.
למדה פילוסופיה ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים, סיימה תואר ראשון ב-1970 ותואר שני ב-1975. את עבודת הגמר של התואר השני עשתה על טיפול העיתונות בפרשת אודי אדיב.
התחילה את דרכה הספרותית כמתרגמת של ספרים בסדרת "הרומן הרומנטי" בתחילת שנות ה-70. בשנת 1978 כתבה את התסריט לעיבוד הטלוויזיוני של הספר חרבת חזעה מאת ס.
בשנת 1985 פרסמה את ספרה "הפיצוץ ברחוב אהל"ן", שהומחז והועלה על במת תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שנה אחר כך.
הספר מספר על משפחה בה האם יהודיה והאב ערבי ובני המשפחה משני הלאומים נפגשים בסדר פסח, לאחר פיצוץ שאירע ממכל גז בו הואשם האב בשוגג.
נושא ההצגה עורר סערה ומספר הצגות שלו בוטלו, בטענה שהוא "מעודד נישואי תערובת בין יהודים לערבים".
בשנת 1987 עיבדה לעברית שני מחזות קצרים, "שתיקת הים" מאת ורקור ו"לירות בפיל" של ג'ורג' אורוול, עבור .
בשנת 1988 עלה ב המחזה "חקירה" שכלל שני מחזות קצרים שכתבה, "חדר קפיצים" ו"כל הזמן שבעולם לאכול שזיפים".
את המחזה ביימה נולה צ'לטון וכיכבו בו מכרם חורי, סנדרה שדה ויונתן צ'רצ'י.
בשנת 1989 כתבה לזמר אלברט עמר את האלבום והמופע "שקוף", שהועלה במסגרת פסטיבל ישראל בבימוי איציק ויינגרטן.
בשנת 1992 כתבה את המחזה "יזראל טן פוינטס", שעלה בתיאטרון חיפה בבימוי נולה צ'לטון.
בשנת 1993 כתבה את המחזמר "הזנב של בת הים", על פי משפחתי וחיות אחרות של ג'רלד דארל, עם מוזיקה שהלחין אלדד לידור ובבימוי נויה לנצט.
המחזמר עלה לראשונה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים ואחר כך הוצג ברחבי הארץ.
ספרה "סמיר ויונתן על כוכב מאדים" (1994) זכה לציון לשבח על סובלנות בספרות מטעם ארגון אונסק"ו ותורגם לשפות רבות.
על פי המכון לתרגום ספרות עברית זהו הספר העברי הראשון שתורגם לתאילנדית.
ספר זה הומחז אף הוא והוצג בתיאטרונטו 2001, בבימוי מוחמד בכרי, בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בבימוי נולה צ'לטון ב-2004, ובתיאטרונטו 2011, בבימוי סיון הנדלסמן ובכיכובו של יוגב יפת.
על משחקו זכה יפת בפרס השחקן הטוב ביותר במסגרת התחרותית של הצגות היחיד לילדים.
ב-1999 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים על "חיי הלילה של קליאו".
ב-2002 העניק לה אקו"ם את "פרס אשמן" על "לשחרר פיל".
ב-2015 זכתה בפרס רמת גן לספרות על ספרה "לאן עפים הסבאים".
ב-2017 תסריט שכתבה על פי "סמיר ויונתן על כוכב מאדים", זכה בתחרות הפיצ'ינג לפיתוח תסריטים לסרטי ילדים.
ב-2022 זכתה בפרס שולמית אלוני על ספרה "זית הזהב של הקוקטייל הציוני".
כרמי גרושה מהפסיכולוג מנחם כרמי, ואם לשלושה.
ניצן בשלגים, הוצאת כתר, 1984
כל הזמן שבעולם לקטוף שזיפים, כתר 1987
חיי הלילה של קליאו, הספרייה 1991
לשחרר פיל, פרוזה אחרת, עם עובד, 2001
משפחת יאסין ולוסי בשמים, ספריה לעם, עם עובד, 2009.
עזים, פרוזה אחרת, עם עובד, 2011
זית הזהב של הקוקטיל הציוני, הוצאת פרדס, 2020
הפיצוץ ברחוב אהל"ן, כתר, 1985
סמיר ויונתן על כוכב מאדים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994
להיות בת של צועני, הקיבוץ המאוחד, 1997
ביאנקה רוח-הרפאים, הקיבוץ המאוחד, 2001
היפופוטמית על הגג, הקיבוץ המאוחד, 2001
מסע על קורקינט, עם עובד, 2004
לאן עפים הסבאים, הקיבוץ המאוחד, 2014
איך השגתי לי סוס, הקיבוץ המאוחד, 2016
ג'ון קריזי, המפקח וסט בפעולה, מ.
מארי בורצ'ל, פתיון של אהבה, רמדור, 1971
מארי בורצ'ל, קנטטה לשתי אהבות, רמדור, 1971
קטרינה בריט, אהובי הקנדי, רמדור, 1971
ברברה קרטלנד, אנדורה היפה, רמדור, 1971
גוין וסטווד, לב שומר אהבה, רמדור, 1973
מארי בורצ'ל, פתיון של אהבה, שלגי, 1985
מארי בורצ'ל, קנטטה לשתי אהבות, שלגי, 1985
הנרייטה רייד, מורשת האהבה, שלגי, 1990
יזראל טן פוינטס, תיאטרון חיפה, 1992
ארטן, פסטיבל עכו, 1998, בימוי: רויטל איתן
חרבת חזעה, הטלוויזיה הישראלית, 1978
קוראים לי דנה ואני אלכוהוליסטית, הטלוויזיה הישראלית, 1983
דניאלה הודרובה (בצ'כית: Daniela Hodrová; 5 ביולי 1946 – 30 באוגוסט 2024) הייתה סופרת וחוקרת ספרות צ'כית.
היא זכתה בפרס המדינה הצ'כית לספרות לשנת 2011 ובפרס פרנץ קפקא לספרות לשנת 2012.
דניאלה הודרובה נולדה בשנת 1946 למשפחה צ'כית בפראג.
אביה היה שחקן מפורסם בתיאטרון הוינוהראדי שבפראג, ומשפחתה נטתה לאומנות.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בדירת ילדותה של הודרובה יהודים.
עם גירוש היהודים לגטו טרזין, התאבדה בת המשפחה בקפיצה מהחלון.
הודרובה לא הכירה את הסיפור כשגדלה שם, וגילתה זאת רק מאוחר יותר.
הסיפור מניע את רומן הביכורים שלה, Podobojí (ראה אור בעברית בשם "בשתי הדרכים").
ככלל, תמה חוזרת בכתיבתה היא העבר של פראג והדרך שבה הוא ממשיך לרדוף את ההווה.
בבגרותה הודרובה למדה ספרות רוסית וצ'כית באוניברסיטת קארל בפראג, והמשיכה ללימודים מתקדמים בספרות צרפתית ובספרות השוואתית.
את עבודת המחקר שלה פרסמה ב-1980. לאחר מכן עבדה לפרק זמן קצר כעורכת בהוצאת הספרים אודאון, ואחר כך חזרה לקריירה אקדמית כחוקרת במכון לספרות צ'כוסלובקית ועולמית (כיום המכון לספרות צ'כית), שם היא ממשיכה כחוקרת גם כיום, לאחר יציאתה לגמלאות.
במסגרת פעילותה באקדמיה, כתבה הודרובה מונוגרפיות ומחקרים (לדוגמה Hledáni románu / החיפוש אחר הרומן; 1989) וגם תרגומים (לדוגמה Román jako dialog M.
Bachtina / הרומן כדיאלוג מאת מיכאל בכטין).
הודרובה החלה לכתוב סיפורת כבר בשנות ה-70 המאוחרות.
את ספרה הראשון, Podobojí, כתבה כבר ב-1977. אבל עקב ההתייחסויות שבספריה לאירועי העבר הקרוב, ובעיקר לפלישה הסובייטית של 1968, לא היה סיכוי ממשי לפרסומם בצ'כוסלובקיה, שהייתה אז תחת שלטון קומוניסטי.
במקום לפרסם את ספריה במערב או בסאמיזדאט (באופן מחתרתי) כמו סופרים רבים בני תקופתה, היא חיכתה לנפילת הקומוניזם בצ'כוסלובקיה, וב-1991 התפרסם ספרה הראשון.
לאחריו התפרסמו שני ספרים נוספים בהפרשים קטנים בין זמני הוצאתם לאור, וב-1999, נאספו שלושת ספריה הראשונים לכרך אחד.
כטרילוגיית "קרת היגון" (Trýznivé město).
ספרי הבדיון שלה, בעיקר טרילוגיית "קרת היגון", תורגמו לצרפתית, פולנית, גרמנית ואנגלית.
בשנת 2011 זכתה בפרס המדינה לספרות של משרד התרבות הצ'כי על ספרה Vyvolávání (זימון).
ב-2012 זכתה בפרס פרנץ קפקא לספרות, והייתה לזוכה ה-12 שלו.
עלילות מרבית ספריה של הודרובה מתרחשות בפראג, וכמעט כולן שבות בדרך זו או אחרת לספרה הראשון, כהמשך ישיר או מרומז שלו.
בספריה נפוצה ההתייחסות להיסטוריה ולמיתולוגיה צ'כית בכלל, ולהיסטוריה של פראג על כל תקופותיה בפרט.
ספריה של הודרובה מורכבים מקטעים קצרים דמויי פרקים באורך כעמוד או שניים כל אחד ובעלי כותרת עצמאית לכל אחד מהם.
מבנה זה נובע מהרגלי הכתיבה של הודרובה, לדבריה – בדרך כלל היא כותבת בשעות אחר הצהריים במשך כשעה וחצי, כשבכל פעם היא בדרך כלל מסיימת פרק קצר.
כתיבתה של הודרובה מאופיינת לעיתים על ידי מבקרים ככתיבה "גברית".
לדבריה של הודרובה, סטריאוטיפ זה נובע כנראה מהעובדה שבנוסף להיותה סופרת, הודרובה היא גם חוקרת ספרות בעלת שם בעולם האקדמי.
דניאלֶה גאטי (באיטלקית: Daniele Gatti, נולד ב-6 בנובמבר 1961) הוא מנצח איטלקי.
הוא היה המנצח הראשי של תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא משנת 1992 עד 1997. ב-1997 התמנה למנהל המוזיקלי של תזמורת התיאטרו קומונאלה די בולוניה.
כמו כן כיהן כמנצח ראשי אורח של בית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בלונדון.
ב-2005 הוזמן גאטי, יחד עם זובין מהטה וכריסטיאן תילמן, לנצח בקונצרט חגיגי לציון יובל החמישים לפתיחה המחודשת, לאחר שיפוצים מקיפים, של האופרה של וינה בשנת 1955. הופעתו הראשונה בפסטיבל ביירוית הייתה בהפקה של שטפאן הרהיין לפרסיפאל בשנת 2008.
בשנת 1994 הופיע גאטי לראשונה כמנצח אורח עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית.
ללא שהיות הוצעה לו משרת המנצח הראשי של הפילהרמונית, והוא החל לכהן במשרה בשנת 1996. גאטי נחשב למי שהחזיר את הפילהרמונית למעמדה הקודם בהשוואה לשאר התזמורות העיקריות בלונדון.
בתקופת כהונתו, ב-2004, השיגה הפילהרמונית את מושב הקבע הראשון שלה בקאדוגן הול.
באפריל 2007 היה גאטי אחד משמונה מנצחי תזמורות בריטיות שאישרו בחתימתם את הקריאה לקידום המוזיקה הקלאסית בעשר השנים הבאות, "בונים על מצוינות: תזמורות למאה ה-21", להגברת נוכחות המוזיקה הקלאסית בממלכה המאוחדת, לרבות מתן כניסה חופשית לכל הילדים בבתי הספר הבריטיים לקונצרט של מוזיקה קלאסית.
ב-2009 פרש גאטי מתפקידו כמנצח הראשי של הפילהרמונית המלכותית והיה למנצח כבוד של התזמורת.
גאטי היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הלאומית של צרפת משנת 2008 עד 2016. הוא היה מנצח ראשי של האופרה של ציריך משנת 2009 עד 2012. באוקטובר 2014 מינתה תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית את גאטי למנצח הראשי השביעי שלה, מינוי שנכנס לתוקף בספטמבר 2016.
במאי 2016 התמנה גאטי ליועץ אמנותי של התזמורת הקאמרית מאהלר ובאותה השנה החל ללמד באקדמיה מוזיקלה קיניאנה.
באוגוסט 2018 פוטר מתפקיד המנהל המוזיקלי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית בעקבות טענות על התנהגות לא הולמת שהועלו על ידי מספר נשים החברות בתזמורת.
הטענות הועלו בעקבות פרסום תחקיר של ה"וושינגטון פוסט", שבו נטען שגאטי ומנהלים מוזיקליים בכירים נוספים הטרידו מינית במשך שנים נשים עמם עבדו.
בשנת 2024 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.
דניאלה אורסטו (באיטלקית: Daniele Orsato; נולד ב-23 בנובמבר 1975) הוא שופט כדורגל איטלקי.
אורסטו שופט משחקים בסרייה א', וכן במסגרות משחקים של פיפ"א.
אורסטו הפך לשופט מטעם פיפ"א בשנת 2010. הוא שימש כשופט של משחקי מוקדמות יורו 2012 ומוקדמות מונדיאל 2014.
בשנת 2016, אורסטו שפט את משחק שמינית הגמר הראשון בין פ.ס.וו.
איינדהובן לבין אתלטיקו מדריד במסגרת עונת 2015/16 בליגת האלופות.
ב-14 במרץ 2017, אורסטו שפט את משחק הגומלין בין לסטר סיטי לבין סביליה במסגרת עונת 2016/17 בליגת האלופות, ואף זכה לשבחים רבים על ניהול המשחק.
ב-1 ביולי 2018, אורסטו שימש כשופט ה-VAR במשחק בין נבחרת קרואטיה לבין נבחרת דנמרק במסגרת שמינית גמר מונדיאל 2018.
ב-12 בפברואר 2019, אורסטו שפט את משחק שמינית הגמר הראשון בין מנצ'סטר יונייטד לבין פריז סן-ז'רמן במסגרת עונת 2018/19 בליגת האלופות.
במשחק זה, הוא שלף 10 כרטיסים צהובים (6 למנצ'סטר יונייטד ו-4 לפריז סן-ז'רמן), ואף שלף כרטיס אדום לפול פוגבה בדקה ה-89.
בשנת 2020, שפט בגמר ליגת האלופות בעונת 2019/2020 בו ניצחה באיירן מינכן את פריז סן-ז'רמן בתוצאה 1-0.
דניאלה (מרקוס) הוד (נולדה ב-1949) היא דוגמנית ישראלית.
הוד נולדה ברמת גן כדניאלה מרכוס, נבחרה ל"מלכת החן" בתחרות מלכת היופי 1967, כחלק מההכנות לתחרות היא הייתה צריכה לעברת את שם משפחתה.
בתחרות מיס אינטרנשיונל 1968 ייצגה את ישראל ועלתה לשלב 15 המועמדות בחצי הגמר.
היא דגמנה בתצוגת אופנה של סלון "אמבר" שנערכה במועדון מרבד הקסמים" בתל אביב.
ב-1968 הופיעה בתצוגת אופנה ישראלית בבזל במסגרת "השבוע הישראלי הכלל עירוני" בשווייץ.
תמונתה הופיעה על גבי קופסאות השימורים של החברה "פרי טעים".
היא למדה תולדות האמנות ועבדה כמורה.
היא נישאה ליאק סלומון ונולדו לה ילדים.
דודתה הייתה השחקנית רחל מרכוס.
דניאלה בוס היא זמרת-יוצרת, פזמונאית, גיטריסטית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
דניאלה בוס גדלה ולמדה בכפר סבא.
היא בוגרת רימון בית ספר למוסיקה ומכללת BPM.
בוס החלה את דרכה כגיטריסטית מלווה לצד אומנים ולהקות כדוגמת אתי אנקרי וקרולינה.
בשנת 2007 השתתפה בהקלטת אלבום הבכורה של להקת הבנות נחמה כנגנית אורחת בקבקיניו .
האלבום כולל שירים מקוריים שכתבה בוס בעברית ובאנגלית.
האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה והסינגלים מתוכו זכו להצלחה רבה והושמעו פעמים רבות בתחנות הרדיו בישראל.
בשנת 2017 הפיקה מוזיקלית את אלבומו של הפזמונאי ברק פלדמן, "שקוף".
את שירי האלבום ביצעו אמנים שונים, בהם אלון עדר, סיון טלמור, ליאורה יצחק ושילה פרבר.
דניאלה טלמור (נולדה ב-3 באוקטובר 1948) היא אוצרת אמנות עצמאית.
בשנים 1994–1997 שימשה כאוצרת מוזיאון חיפה לאמנות ובין השנים 1998–2006 כיהנה בו כאוצרת ראשית.
דניאלה טלמור נולדה בחיפה לשמעון ושושנה זילבר.
קיבלה את השכלתה היסודית והתיכונית בגימנסיה ביאליק בחיפה.
בשנים 1976–1977 היא שהתה בניו יורק ונחשפה לפעילות המוזיאלית האמנותית שם.
עם חזרתה נרשמה ללימודים גבוהים.
היא בעלת תואר ראשון בתולדות האמנות וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה (1982), תואר ראשון באמנות יצירה מאוניברסיטת חיפה, וכן תואר שני בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1985).
עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך נכתבה בנושא "האמצעים והחומרים של הצייר כנושא ביצירתו של ג'ספר ג'ונס", לצורך ביצוע העבודה טלמור עמדה בקשר ישיר עם ג'ונס עצמו.
טלמור שימשה כמרצה באוניברסיטה הפתוחה לחיפה והצפון (1984–1989) וכמו כן שימשה כמרצה בסדרות של הרצאות שבועיות למבוגרים בתולדות אמנות של המאה ה-20 במקומות שונים ובכללם בלימודי החוץ באוניברסיטת חיפה (1988–1991).
בשנת 1984 החלה לעבוד במוזיאון חיפה לאמנות, בתחילה כראש המחלקה לתערוכות ניידות (1984–1990) ולאחר מכן ניהלה את מחלקת ההפקות של חמשת מוזאוני חיפה (1991–1993).
בשנת 1994 מונתה לאוצרת מוזיאון חיפה לאמנות והחל משנת 1998 כיהנה כאוצרת ראשית במוזיאון חיפה לאמנות עד לפרישתה בשנת 2006. משנת 2007 טלמור עובדת כאוצרת עצמאית בתל אביב, חיפה, ירושלים, עין הוד, ופריז ואצרה כ-200 תערוכות עד סוף 2020.
נשואה לישראל שלייפר ואם לשלושה.
בשנת 2000 יזמה טלמור במוזיאון חיפה לאמנות את הטריאנלה הבינלאומית למיצב בחיפה שהתקיימה פעמיים בלבד.
נושא הטריאנלה הראשונה למיצב בחיפה (2000) היה העיר חיפה עצמה ונושא הטריאנלה השנייה (2003) היה "אדם אדמה".
הטריאנלות הבינלאומיות התפרשו על פני כל חללי המוזיאון פנימיים וחיצוניים.
כמחצית מהאמנים שהשתתפו בתערוכות היו מישראל והשאר היו אמנים אורחים שהגיעו לישראל לשם הקמת מיצביהם.
טלמור שמה דגש על העשרת אוסף מוזיאון חיפה לאמנות והצגתו.
לצד תערוכות נושא קבוצתיות כגון, האוונגרד הרוסי והקונסטרוקטיביזם (1998) בסימן ציור (2002) ומחווה לחנוך לוין (2004), אצרה טלמור תערוכות מאוסף המוזיאון ובתקופת ניהולה נוספו לו עשרות רבות של עבודות של אמנים ישראליים וביניהם דוד ריב, פיליפ רנצר, אבנר כץ, מיכל היימן, אמון יריב ועוד, שנתרמו למוזיאון.
כמו כן טלמור יזמה והקימה אוסף של עבודות עיצוב במוזיאון ואצרה מלבד תערוכות אמנות גם תערוכות עיצוב ואדריכלות ביניהן: ארכיטקטורה רעיונית / פרופ' מיכאל בורט (1998), חנן דה לנגה / יעקב קאופמן, מיצב עיצוב (2000) ואת התערוכה הקבוצתית הגדולה מיצב מצב (2005).
בשנים 1996–2004 אצרה טלמור תערוכות אמנות גם במוזיאון הימי הלאומי בחיפה, למשל, יאן ראוכוורגר ומיכאל קובנר / נמל (1996) ונהר סנט לורנס: אמנים קנדיים רב תחומיים (1999).
לאחר שסיימה את עבודתה במוזיאון חיפה לאמנות פנתה טלמור לדרך עצמאית.
היא אצרה מספר תערוכות קבוצתיות כמו למשל פיסול בכיכר האקדמיה (2007) או נוף אנושי בצילום (2011), אולם מרבית התערוכות שאצרה הוקדשו לעבודתם של אמנים ואמניות ישראלים.
לצד תערוכות ציור ומיצב אצרה טלמור גם תערוכות יחיד לצלמים-אמנים ביניהם מיכה קירשנר, פסי גירש, נוגה שטיינר, דוד גארי, ג'יי אל, רינת שיינה דוידוביץ, אביבית סגל, דבורה ספז וכן ייחסה טלמור חשיבות להצגתם של מעצבים ואדריכלים, כמו למשל, יעקב קאופמן ועזרי טרזי, כשם שעשתה במוזיאון חיפה לאמנות.
הוצגו שם שתי תערוכות יחיד שקיימו ביניהן דיאלוג, האחת לחוה גילון, אמנית חיפאית והשנייה לאמנית האיטלקייה ברברה נרוטי.
1994 חברים, בילו בליך, דוד גינתון, גדעון גכטמן, דוד וקשטיין, יורם קופרמינץ, פיליפ רנצר, יעקב חפץ, עמי לוי (קטלוג)
1994 יעקב חפץ /גם אוושה קלה מעירה את המוזה (תערוכת יחיד בפיסול ומיצב, קטלוג)
1995 דיוקן אשה / מאוסף המוזיאון (תערוכה קבוצתית בציור)
1995 עושות שלום, שמונה אמניות שהציגו תערוכת מסע לשלום במולטימדיה (קטלוג)
1996 עבודות על נייר מהאוסף הבינלאומי של המוזיאון: פיקאסו, בראק, מאטיס, רנואר, שאגאל, רודן ועוד (קטלוג)
1997 שפה אחרת (מיצבים, קטלוג) 17 אמנים מישראל ומפולין
1997 גיאורג בזליץ (תערוכת יחיד, קטלוג) בשיתוף מכון גתה
1997 מפולאיולו לפאלאדינו: התחריט באיטליה מהרנסאנס עד ימינו, מאוסף המכון הלאומי לגרפיקה ברומא (קטלוג)
1998 האוונגרד הרוסי והקונסטרוקטיביזם, מאוספים פרטיים וממוזיאונים בארץ ובעולם (קטלוג)
1998 ארכיטקטורה רעיונית / פרופ' מיכאל בורט בשיתוף הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון (מולטימדיה, קטלוג)
2000 הטריאנלה הבינלאומית למיצב בחיפה 30 אמני מיצב מישראל, ארצות הברית, צרפת, איטליה, פולין, דנמרק, גרמניה, קרואטיה, סין (מולטימדיה, קטלוג)
2000 מוטי מזרחי / רואנדה קזנובה (תערוכת יחיד, קטלוג)
2000 חנן דה לנגה ויעקב קאופמן, מיצב / עיצוב (קטלוג)
2001 לארי אברמסון / מקרה לילה (תערוכת יחיד, קטלוג)
2001 מבט לאוסף, 120 ציורים מתוך אוסף המוזיאון, דיאלוג בין ציירים ישראליים מובילים בהם מיכאל גרוס ואורי רייזמן, יוסף זריצקי ויחזקאל שטרייכמן.
חללי תצוגה נפרדים למשה קופפרמן, אביבה אורי ומנחם שמי לצד עבודות חדשות שנתרמו מאמנים לאוסף מוזיאון חיפה לאמנות
2003 ציבי גבע / תוכנית אב (תערוכת יחיד, ספר אמן)
2003 הטריאנלה הבינלאומית השנייה למיצב בחיפה, 30 אמנים מישראל איטליה, גרמניה, קוריאה, ארצות הברית, צרפת, טיוואן, דנמרק, יפן (קטלוג)
2004 הזוכים 2003, פרסי משרד החינוך התרבות והספורט (קטלוג)
2004 דגנית ברסט / ארבעה פרקים על מים (תערוכת יחיד, צילום, קטלוג)
2004 נוף דומם / חדש ישן תערוכת אוסף מקיפה בתוספת תרומות רבות חדשות של אמנים ישראליים לאוסף המוזיאון
2004 מחווה לחנוך לוין במלאת חמש שנים לפטירתו: אסף בן צבי, דוד גינתון, פסי גירש, יאיר גרבוז, מאיה ז"ק, אבנר כץ, דורון סולומונס, שרון פוליאקין, רועי רוזן ופיליפ רנצר (ציור, פיסול, מיצב ווידאו, קטלוג)
2005 דוד ריב, (תערוכת יחיד, קטלוג)
2005 נוף אנושי / מאוסף המוזיאון (תערוכה קבוצתית רב תחומית)
2005 מיצב מצב, מיצבים רב-תחומיים במולטימדיה ובשפות שונות השאולות מעולם העיצוב התעשייתי, המדיה והאמנות הפלסטית: טל גור, חנן דה לנגה, עמי דרך ודב גנשרוא, עזרי טרזי, וילי מזרחי, יעקב קאופמן, נטי שמיע-עופר (מיצב, קטלוג)
2005 מיכאל גרוס 1920–2004, עבודות אחרונות מהסטודיו תערוכת יחיד בציור של חתן פרס ישראל, במלאת שנה לפטירתו
מבחר תערוכות במוזיאון הימי הלאומי חיפה 1996–2004
יאן ראוכוורגר ומיכאל קובנר / נמל (קטלוג)
דורון איליה / יצורי ים (תערוכת יחיד, קטלוג)
נהר סנט לורנס 12 אמנים מקנדה יצרו עבודות העוסקות בנהר המרכזי שבקוויבק "סנט לורנס" – במיוחד למוזיאון הימי בחיפה בציור, פיסול, מיצב, צילום ווידאו (קטלוג)
דליה מאירי / שלדי אניות (תערוכת יחיד, קטלוג)
זיגי בן חיים / כחול ים המים (תערוכת יחיד, קטלוג)
אואזיס / ליליאנה קדישבסקי וסינתיה קוקס פרויקט משותף של אמנית ישראלית ואמנית אמריקאית בו מהווים המים חוליה מקשרת בין שתי תפיסות אמנותיות שונות (קטלוג)
משה רוזנטליס / סטודיו מול ים (תערוכת יחיד, קטלוג)
חוף מסומן (תערוכה קבוצתית רב תחומית, קטלוג)
מאיה כהן לוי / בריכות 2003 (תערוכת יחיד)
נועם רבינוביץ / סימון בזרם הגולף (תערוכת יחיד, ספר אמן)
2007 פיסול שפה זרה (פסלי חוצות מונומנטליים בברזל, קטלוג) בית האמנים, תל אביב
2007 אסנת רבינוביץ' / מאחורי ומצדדי (תערוכת יחיד, מיצב וציור, קטלוג) בית האמנים, תל אביב
2007 פיסול בכיכר האקדמיה 24 פסלי חוצות מונומנטליים בברזל (קטלוג) בכיכר של המרכז האקדמי ויצו, חיפה
2007 יעקב קאופמן / שלולית גדולה וכמה אותיות בחדר קטן (תערוכת יחיד בעיצוב, קטלוג)
2007 עזרי טרזי / PER CAPITA (תערוכת יחיד בעיצוב, קטלוג) בית האמנים, תל אביב; גלריה גאראנטי איסטנבול, טורקיה
2008 דליה מאירי / עבודות חדשות (תערוכת יחיד בדו ובתלת ממד) גלריה גל און, תל אביב
2008 עמי דרך ודב גנשורא / אורות חנייה (תערוכה בעיצוב, קטלוג) בית האמנים, תל אביב
2009 עמית קבסה / מצע מנותק (תערוכת יחיד, קטלוג) בית האמנים, תל אביב
2009 1000 פנים למשה רוזנטליס (תערוכת יחיד, קטלוג) בית האמנים, תל אביב
2009 ג'וזיאן ונונו / Vu de Face (תערוכת יחיד, מיצב רב תחומי) בית האמנים, תל אביב
2009 בתיה איזנוסר-ג'אנקור / הכלבים נובחים בלילה (תערוכת יחיד, ציור) בית האמנים, תל אביב
2010 גיל ומוטי / סודות מהמטבח (ציור, מיצב, וידאו, קטלוג) גלריה גל און, תל אביב
2011 נוף אנושי בצילום 35 אמנים בכל חללי בית האמנים בתל אביב: דגנית ברסט, פסי גירש, אורי גרשוני, פבל וולברג, בועז טל, רונה יפמן, אמון יריב עדי נס, תמיר צדוק, מיכה קירשנר, מיקי קרצמן שמחה שירמן, אנג'ליקה שר ועוד (קטלוג)
2011 תגית כלימור / Fcity (תערוכת יחיד, מיצב בטכניקה מעורבת ווידאו, ספר אמן) בית האמנים, תל אביב
2011 סלון צילום, 46 אמנים (תערוכה קבוצתית מקיפה) האנגר 2, נמל יפו
2011 אורנה בן-עמי / עננה (תערוכת יחיד בפיסול) גלריה גבו, תל אביב
2012 טובה לוטן / היפרמטרופיה, (תערוכת יחיד בציור) בית האמנים, תל אביב
2012 מירה מיילור ומרב סודאי / הולך עם לבנה (תערוכה זוגית בחומרים מעורבים) בית האמנים, תל אביב
2012 ויק יעקובסון-פריד / Translocation (תערוכת יחיד, מיצב) גלריה חזי כהן, תל אביב
2012 יהודית אנגלרד / פאוזיה (תערוכת יחיד, ציור במימד גדול) האנגר 2, נמל יפו
2013 אלה אלטר (תערוכת יחיד, מיצב בחומרים מעורבים) בית האמנים, תל אביב
2013 יואב הירש / עולם בתוך עולם (תערוכת יחיד, מיצב בחומרים מעורבים) בית האמנים, תל אביב
2013 דניאלה שינמן / קו מיתר (תערוכת יחיד, ציור ומיצב, קטלוג) גלריה ליטבק, תל אביב
2013 אביבית בלס ברנס / על השכחה (תערוכת יחיד, ציור ומיצב) גלריה ליטבק, תל אביב
2013 ימימה ארגז / אלטנוילנד (תערוכת יחיד רב תחומית) בית האמנים, תל אביב
2014 אבנר שר / הסוד (תערוכת יחיד, ציור ומיצב בטכניקה מעורבת) האנגר 2, נמל יפו
2014 פאולו טרוילו / troilo (תערוכת יחיד מאיטליה, ציור ווידאו) מוזיאון פרסלר, תל אביב
2014 מיכה קירשנר / stigmata.com (תערוכת יחיד, צילום) מוזיאון פרסלר, תל אביב
2014 בעז נוי / עיר תחתית (תערוכת יחיד, ציור) בית האמנים, תל אביב
2015 נוגה שטיינר / ואן-בורג (תערוכת יחיד, צילום) המרכז האקדמי, ויצו חיפה
2015 דבורה ספז / מירבלה (תערוכת יחיד, צילום, ווידאו) גלריה ממואר דה אבניר, פריז
2016 רינת שיינה דוידוביץ / אניגמה (תערוכת יחיד, צילום ווידאו) גלריה ממואר דה אבניר, פריז
2016 אביבית סגל / void (תערוכת יחיד, צילום) גלריה ממואר דה אבניר, פריז
2016 לוסי אלקויטי / כמעט נוכח (תערוכת יחיד, ציור מיצב) בית שאגאל, חיפה
2018 אלה קימלוב / המקהלה (תערוכת יחיד, בחומרים מעורבים) בית האמנים, תל אביב
2018 ענבל מנדס-פלור / Drowning by Numbers (תערוכת יחיד, מיצב ציורי) בית האמנים, תל אביב
הניך / אמנות השמש (תערוכת יחיד, צילום, ציור, חיתוך עץ ומיצב) הגלריה ע"ש פ.
הניך, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, חיפה
2019 ענת פרופר גולדנברג / BEAUTIFUL, BROKEN ME (תערוכת יחיד, טכניקה מעורבת) בית האמנים, תל אביב
2019 אריאלה גוטנברג יריב / אין אדם שבא מכלום (תערוכת יחיד, מיצב מונומנטלי בטכניקה מעורבת) בית האמנים, תל אביב
2020 שרונה הלמן / הביטאט II (תערוכת יחיד, רישום ופיסול) גלריה BY5, תל אביב
2020 דפנה מוריה / פרטים ניסתרים (תערוכת יחיד, ציור במימד גדול ווידאו) גלריה ראשית עין הוד
האוונגארד הרוסי והקונסטרוקטיביזם, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 1988
יעקב חפץ / גם אוושה קלה מעירה את המוזה, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות חדשה, 1994
חברים / ארט פוקוס, בהוצאת, מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה 1994
עושות שלום, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 1995
גיאורג בזליץ / הדפסים 1965–1992, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון לאמנות, 1997
מפולאיולו לפאלאדינו: התחריט באיטליה מהרנסאנס עד ימינו, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 1997
יאן ראוכוורגר ומיכאל קובנר / נמל, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 1998
דורון איליה / יצורי ים, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 1998
ארכיטקטורה רעיונית, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 1998
דליה מאירי / שלדי אניות, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 1999
נהר סנט לורנס: אמנים קנדים רב-תחומיים, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 1999
הטריאנלה הבינלאומית למיצב בחיפה, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 2000
מוטי מזרחי / רואנדה קזנובה, הוצאת מוזיאוני חיפה, המוזיאון לאמנות, 2000
חנן דה לנגה / יעקב קאופמן, מיצב/עיצוב, הוצאת מוזיאוני חיפה, המוזיאון לאמנות, 2000
זיגי בן חיים / כחול ים המים, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 2000
לארי אברמסון / מקרה לילה, הוצאת מוזיאוני חיפה, המוזיאון לאמנות, 2001
תל נונה / נונה אורבך, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 2001
אואזיס / ליליאנה קדישבסקי וסינתיה קוקס, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 2001
מיצב ים / דן לוין, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 2002
משה רוזנטליס / סטודיו מול ים, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 2002
בסימן ציור, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 2002
חוף מסומן, הוצאת מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון הימי הלאומי, 2003
הטריאנלה הבינלאומית השנייה למיצב בחיפה, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 2003
הזוכים: 2003 פרסי משרד החינוך התרבות והספורט לאמנות ולעיצוב, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 2004
מחווה לחנוך לוין, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 2004
דוד ריב, הוצאת מוזיאון חיפה לאמנות, 2005
מיצב מצב, הוצאת מוזיאוני חיפה, מוזיאון חיפה לאמנות, 2005
דניאלה מלר (נולדה ב-1947) היא אמנית רב תחומית, היא יצרה ויוצרת בטכניקות הדפס, ציור שמן ואקוורל, קרמיקה ורקמה לעיתים היא משלבת ביו אופני היצירה השונים.
בעבר הייתה אחות מוסמכת בבית חולים סורוקה.
חיה במיתר ויוצרת בבאר שבע.
דניאלה נולדה באריאנה תוניסיה לחנה נינט מימון (1925–2014) עקרת בית, שעסקה גם בהדרכה בעבודות יד במועדוני קשישים ולדוד שושן מימון (1920 -1996) היה מנהל סניף עמיגור (עמידר) בנתיבות.
דניאלה נולדה כבת אמצעית בין שני אחים בוגרים ממנה ושני אחים צעירים ממנה.
בגיל 6 נשלחה דניאלה ללמוד עברית 'כותאב' (''חדר') תלמידה יחידה בין בנים.
היא השקיעה בלימודי העברית ואף קבלה תעודת הצטינות ופרס.
בשנת 1956 עלתה המשפחה ארצה.
בתחילה גרו אצל הסבתא במושב שרשרת.
לאחר שנה התיישבו בנתיבות, שם קבלו בית קטן בשטח 36 מטרים רבועים עם "משק עזר" דונם אדמה לגידול ירקות, פירות ולעיתים כמה תרנגולות.
אביה קבל משרה כמנהל עמידר.
ב-1967 סיימה דניאלה את בית הספר לאחיות מוסמכות במחזור ח' של בית הספר לאחיות בבית החולים המרכזי לנגב (היום) סורוקה בבאר שבע.
בין 1967 לשנת 1988 עבדה דניאלה כאחות מוסמכת במחלקה נוירוכירורגית, בית החולים סורוקה, מרבית השנים בתור אחות אחראית מחלקה.
בין 1989 לשנת 1994 הייתה אחות במשרה חלקית בחדר מיון.
במקביל לימדה ציור בחוגים קהילתיים ובלימודי המשך של אוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1994 פרשה מעבודתה כאחות והתמסרה לעסוק באמנות.
נשואה לפרופסור לרפואה יצחק מלר, אם לשלושה בנים.
מלר היא חברה באימפאקט - הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל.
הייתה בעבר חברה בבית האמנים בנגב, בבאר שבע.
1985 - בוגרת תואר מדריך מוסמך לאמנות.
במרכז אמנות חזותית בבאר שבע.
1986 - לימודי אמנות בקולג' בבולטימור.
1986 - אמנית חברה בארגון אקוורליסטים של מרילנד ארצות הברית.
1997 - סדנת נייר ע"ש בוב לסלי, מכללה לאמנות חזותית ב"ש.
1997 - סדנת הדפס במכללה לאמנות חזותית ב"ש.
2000-2011 - אמנית פעילה בסדנת ההדפס בקיבוץ נירים בהנהלת דב הלר.
2004 - לימודי תוכנות גרפיות, מכללת סיון, ב"ש.
2016 - שפת הצבע ציור שמן הכולל לאמנות עכשוית, תל אביב.
2017 - שהות אמן בעיר ספרו במרוקו.
בכוונת מכוון הם נטולים ליטוש דייקני ומתקתק או גימור מוקפד.
הם משמרים ומדגישים את החספוס הגרעיני של ההדפסות בתצלומים המקוריים, שעליהם הם נשענים".
...ועוד הוא כותב ...בין אם התכוונה לכך בין אם לאו - מלר יצרה סדרה ציורית רבת עוצמה ועתירת איכויות, המצטרפת לאופן שבו אמנים בני הדור השני והשלישי למהגרים מזרחיים צפון אפריקאיים (דוגמת נטע אלקיים או שמעון פינטו) מתבוננים בזהותם ובמורשתם בזקיפות קומה ובגאווה.
היא עושה זאת באמפתיה ובאהבה רבה להוריה ובני משפחתה, שעברו את המסע בגבורה והקימו בית לתפארת במדינת ישראל"...
מלר היא אמנית רב תכליתית, היא יצרה ויוצרת, בטכניקות הדפס.
בציור, קרמיקה ורקמה לעיתים היא משלבת ביו אופני היצירה השונים.
במאמר 'כסא לדניאלה' שנכתב בקטלוג 'סימן -תפר' לתערוכת 'כיסא = מקום', בגלריה אפארטארט, בתל אביב.
על התערוכה 'פורמת זכרונות', כתב האוצר משה בלמס "בעבודותיה של דניאלה מלר המוצגות בתערוכה מתמזגים שני תהליכים מנטליים של ריפוי ואיחוי.
האחד קשור בתהליך האבל והפרידה מאמה והשני במוראות מלחמת ששת הימים בה שרתה כאחות חדר מיון בבית החולים בבאר שבע.
מלר מפרקת את המראות והזיכרונות ומעבדת אותם באמצעות שפת אמנות עשירה ליצירה בעלת עצמה חזותית ורגשית.".
כמו כן הוא מכנה את אופן הרקמה שלה 'פואטיקה'.
בשנת 2019 פרסמו בני הזוג דניאלה ויצחק מלר, ספר משותף 'מיתרי ספרו' על שהותם בת החודש בעיר ספרו שבמרוקו.
בעוד דניאלה עסקה שם באמנותה וחלק מאיוריה הודפסו בספר, אסף יצחק רשמים מהם כתב סיפורים קצרים.
1988- "געגועים", מוזיאון לאמנות ע"ש ג'ו אלון, להב.
1992- "צבע מקומי", קונסרבטוריון, באר שבע.
1994- "ציורי אקוורל", 'גלריה 'ציאורים', קבוץ אורים.
1996- "ציורים", גלריה עמליה ארבל, ראשון לציון.
2007- "תחריטים+", בית האמנים בנגב, באר שבע.
2008- "קשרים פתוחים", תחריטים רקומים, סימגלרי, מגדים.
2009 - "נופים צבעוניים", מכון גנטיקה, בית חולים סורוקה.
2010 - "תחריטי הבית", על הגבעה-גלריה לאמנות מיתר, אוצר:חיים מאור.
2010 - "כיסא=מקום", גלריה אפארטארט, תל אביב.
אוצרת: רותם ריטוב, הודפס קטלוג.
2012- "פרספקטיבה", גלריה באר צבע, באר שבע.
2015- "פורמת זכרונות", גלריה לאמנות מכללת קיי, באר שבע, אוצרים: אביבית מרציאנו, משה בלמס וישראל רבינוביץ.
2019 - "חרוט בזיכרון", גלריית תיאטרון הפרינג' באר שבע.
2020 - "חיים ארוזים", גלריית טרומפלדור בארשבע, אוצר:חיים מאור.
1989 - "נגב", מוזיאון דימונה, דימונה, הודפס קטלוג.
1990 - בית ציוני אמריקה, תל אביב.
1991- גלריית המכללה לאמנות חזותית, באר שבע.
1994- "נגב", גלריית בית העירייה באר שבע הודפס קטלוג.
1997- "ישן מול חדש", גלריית בית העירייה, באר שבע.
1997- "על נייר", גלריית התחנה הטורקית, באר שבע.
1998- ביאנלה לקרמיקה, באר שבע, אוצרת: יוכבד מרקס.
2001- "פן אחר", אוניברסיטת בן-גוריון, אגודת האמנים ועובדי האוניברסיטה.
2001- "צבע משחק באור", גלריית מרכז ג'ו אלון, קיבוץ להב.
2002- "התחדשות" היכל התרבות אשקלון.
2003- "קרנבל צבעים", ספריה עירונית באר שבע.
2003- "משואה לתקומה", יד לבנים באר שבע.
2003- "ואהבת לרעך", מרכז הקונגרסים חיפה.
2006- "תחריטים", מוזיאון הנגב באר שבע.
2007- "דור במדבר", בית האמנים ירושלים.
2007- "מקלות הקסם", סימגלרי, מושב מגדים.
אוצרות: מרים ברוק-כהן, סימה סלע.
2007- "רקמות, רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
2008- "הדפסים אמנותיים", בית האמנים בנגב, באר שבע.
2008- "קיץ ישראלי", מוזיאון חניתה, האגף לאמנות עכשווית, חניתה.
2009 - "שנות טובות - מנאיביות למציאות", מוזיאון לתולדות היישוב, גדרה.
2009 - "תחריטים", מכון סדנת ההדפס נירים, ההדפס ירושלים, נירים.
2009 - "תבשילי חיים", לציון יום האשה הבינלאומי, היכל התרבות, כפר סבא.
2009 - "קווים - אמני הדפס ותחריט", גלריה לאמנות, גן שמואל.
2009 - "עציץ בחווה", גלריית החווה, לאמנות אקולוגית בינתחומית, חולון.
2010 - "טכניקה אובססיבית", בית דניאל, יפו.
2010 - "יש ליופי פה עקבות של מלחמה", בית האמנים חיפה, אוצרת: בת שבע גרניט.
2010 - "אין חיות כאלה", המוזיאון לתולדות גדרה.
2010 - "הכול חוזר עלינו", גלריה- הסדנה לאמנות יבנה, הודפס קטלוג.
2010 - "מיתרים", על הגבעה, גלריה לאמנות, מיתר.
2010 - "מקלות הקסם 2", גלריה לעיצוב חנקין, חולון.
2011- "אוהבים אמנות בתל אביב", סטודיו זיו פלג, תל אביב.
2012- "1 במאי", אוסף מכון תחריט בבית בלבן, נירים.
2012- "אמץ אמן", בית האמנים באלחריזי, תל אביב.
2015- "טרנספורמציה-אוהבים אמנות בתל אביב, סטודיו זיו פלג, תל אביב.
2015- "70 שנה לניצחון על הנאצים", בית האמנים חיפה.
2016- "מלאכת נשים", גלריית העירייה ברעננה.
2016- "עסק משותף", מרכז קניות בשדרות, בגלנטריה של ולנטינה.
2016- "מכון תחריט", גלריה ציאורים, קיבוץ אורים.
2017- "יורדים העירה", גלריה טרומפלדור, באר שבע.
2017- "אמנות בהגירה", גלריה על שם אברהם בראון, אוניברסיטת בן-גוריון.
2019 - "פריפריית זכרונות", תיאטרון דימונה.
2020 - "נגב-ארץ מול שמים" גלריית המדרגות מלון הנגב באר שבע.
2020 - "נשים יוצרות מציאות בעמק", גלריה מרחב, הרדוף.
2020 - "מה נשמע בבית", מוזיאון הנגב, באר שבע.
יצירות קרמיקה בחוצות העיר, במסגרת הביאנלה לקרמיקה 1998, בניהול יוכבד מרקס.
ציור על אריחי קרמיקה, שבוצעו במפעל נגב קרמיקה בירוחם.
יצירה אחת תלויה בכביש העוקף של באר שבע.
יצירה תלויה בקיר חזיתי בבנין המחלקות הפנימיות בבית חולים סורוקה.
2017 מלגת שהייה, Red Line באר שבע.
דניאלה מלשיור (בפורטוגזית: Daniela Melchior; נולדה ב-1 בנובמבר 1996) היא שחקנית פורטוגזית.
ידועה בשל משחקה בסרט גיבורי-העל "יחידת מתאבדים" בתפקיד ראטקצ'ר.
מלשיור נולדה בליסבון בירת פורטוגל.
מלשיור החלה את דרכה במספר הפקות קולנוע וטלוויזיה פורטוגזיות.
היא דיבבה את דמותה של ספיידר-גוון בגרסה הפורטוגזית של הסרט "ספיידרמן: ממד העכביש".
ביולי 2021 הופיעה מלשיור בתפקיד ראשי בסרט הראשון שלה בשפה האנגלית, "יחידת המתאבדים" בתפקיד ראטקצ'ר 2 בבימויו של ג'יימס גאן.
באוגוסט 2022 לוהקה לתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "שומר הברים", שיצא לאור בשנת 2024.
בספטמבר 2024, פורסם כי מלשיור לוהקה לקאסט של הסרט "אנקונדה" של סרטי סוני לצד פול ראד וג'ק בלאק.
הסרט החדש הוא לא חידוש ישיר של הסרט המקורי משנת 1997, אלא גרסה חדשה עם גישה קומית, ועדיין כולל את נחש האנקונדה.
דמותה של מלשיור בסרט טרם נחשפה.
שנה סרט תפקיד הערות 2018 הספר השחור לה פיל ספיידרמן: ממד העכביש ספיידר-גוון מדבבת הגרסה פורטוגזית פארק מאייר דאולינדה 2021 יחידת המתאבדים ראטקצ'ר2023תעלומת הבלונדינית שחורת העיניים (אנ')לין פטרסוןמועדון המתנקשיםסופימהיר ועצבני 10איזבל2024שומר הבריםאלי2025אנקונדה</small>אנה אלמיידהTBABalls Upאיזבלה קוסטה
דניאלה דוויק (Daniela Dueck) היא היסטוריונית של העת העתיקה, פרופסור מן המנין במחלקה ללימודים קלאסיים ובמחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן.
מאז אוקטובר 2022 היא דקנית הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן.
תחומי מחקרה העיקריים הם כתיבה גאוגרפית ותפיסות גאוגרפיות ביוון וברומא העתיקות, פרגמנטים של יצירות יווניות ורומיות ומפגשי תרבויות בעולם העתיק.
דניאלה דוויק למדה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא סיימה את לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה ולתולדות האמנות.
את התואר השני למדה בחוג להיסטוריה וכתבה תיזה שכותרתה "הודו בעיני היוונים עד אלכסנדר הגדול" בהנחיית פרופ' דוד אשרי.
את עבודת הדוקטורט, בהנחייתו של פרופ' יוסף גייגר, כתבה בנושא "הגאוגרפיה של סטרבו כיצירה אוגוסטאית".
עם סיום התואר השני החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן כמתרגלת במחלקה להיסטוריה כללית.
מאוחר יותר עברה ללמד גם במחלקה ללימודים קלאסיים וכיום היא נמנית עם הסגל האקדמי הבכיר בשתי המחלקות.
מאז כתיבת התיזה לתואר השני דניאלה דוויק עוסקת בגאוגרפיה עתיקה, יוונית ורומית, על היבטיה השונים, הן הטקסטואליים והן התרבותיים וההיסטוריים.
עניין אקדמי זה מתחבר גם לשאלת המסורת הגאוגרפית והתמסורת הטקסטואלית שבחלקה השתמרה בצורה של פרגמנטים כציטוטים ספרותיים.
(3) תפוצה של ידע גאוגרפי שלא בכתב ולא באמצעות טקסטים.
(4) ציטוטי שירה כעדות למסורת טקסטואלית וסגנונית.
(5) נושאים שונים הנוגעים לתרבות העולם העתיק של יוון ורומא.
הספר הוא ביוגרפיה אינטלקטואלית של הגאוגרף סטרבו שחי וכתב במאה הראשונה לפסה"נ ובמאה הראשונה לסה"נ.
סטרבו תיאר את העולם המיושב בזמנו בחיבור מקיף שהשתמר כמעט במלואו.
הספר בוחן את המחבר לנוכח חיבורו ומבקש להראות שהחיבור הוא תוצר של חינוך מסוים ושל הקשר תרבותי ופוליטי קונקרטי.
ספר זה מציג סקירה בסיסית של תולדות הגאוגרפיה בעת העתיקה הקלאסית הן מבחינה מעשית ביחס לגילויי העולם ותפיסתו והן מבחינה טקסטואלית וויזואלית ביחס למסורת הידע הגאוגרפי.
זהו ספר מבוא לגאוגרפיה בעת העתיקה .
מונוגרפיה זאת מתמקדת באופן שבו מידע גאוגרפי היה נפוץ שלא בדרך טקסטואלית, כלומר מנסה לברר כיצד נמסר ידע גאוגרפי כך שהיה לפחות מבחינת הפוטנציאל זמין גם למגזרים שלא ידעו קרוא וכתוב.
לשם כך הוא בוחן את בסיסי המידע הגאוגרפי שהופיעו למשל במחזות, בפתגמים וביצירות אמנות שהיו זמינים לציבור הרחב ללא צורך בקריאה.
אסופה של מאמרים שחלקם הם עיבוד של הרצאות שנישאו בכנס בינלאומי שהתקיים באוניברסיטת בר-אילן ביוני 2001 ועסק ב"גאוגרפיה" של סטרבו.
המאמרים מציגים היבטים שונים ביצירתו של סטרבו – ספרותיים, פוליטיים, היסטוריים.
כרך שעוסק בסטרבו, יצירתו ואישיותו מבחינות שונות: מהצד הגאוגרפי-מדעי, מהצד הטקסטואלי, מהצד הספרותי ועד להתקבלותו של סטרבו לאורך הדורות.
חברת כבוד באגודה הבינלאומית לגאוגרפיה והיסטוריוגרפיה בעת העתיקה GAHIA
חברת ועדת העורכים של כתב העת Scripta Classica Israelica בשנים 2005 – 2008;
חברת ועדת העורכים של כתב העת Orbis Terrarum 2015 עד היום
חברה במועצה המדעית של מכון יד בן צבי.
חברה בוועד המנהל של המרכז לחקר ההיסטוריה של הים התיכון, אוניברסיטת חיפה.
דניאלה גולדפרב (נולדה ב-15 במרץ 1953) היא כימאית פיזיקלית ישראלית ופרופסור אמריטה בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, לשעבר ראש המחלקה לפיזיקה כימית ויושבת ראש המועצה המדעית של המכון.
מומחית לתהודה פאראמגנטית אלקטרונית, כלת פרס קולטהוף לשנת 2011 ופרס ויצמן לשנת 2019.
דניאלה גולדפרב נולדה בפריז ועלתה לישראל בצעירותה.
את לימודי התואר הראשון בכימיה עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלימה אותם בהצטיינות בשנת 1976. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בכימיה באוניברסיטת רוד איילנד.
עם סיום לימודים אלה ב-1978 שבה לישראל, וב-1980 החלה בלימודי תואר שלישי בכימיה במכון ויצמן למדע.
עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה בשנת 1984 בהנחיית פרופ' זאב לוז, עסקה בשאלת השימוש בתהודה מגנטית גרעינית לצורך חקר פאזת גביש נוזלי.
בשנים 1984–1987 שהתה גולדפרב כעמיתת בתר-דוקטורט במחלקה לכימיה של אוניברסיטת יוסטון בטקסס, בהנחיית פרופ' לארי קוון .
בסיום תקופה זו, הצטרפה כחוקרת (ומעט לאחר מכן, כמרצה בכירה) לסגל המחלקה לפיזיקה לחקר איזוטופים במכון ויצמן.
בהמשך התמזגה מחלקה זו עם המחלקה לפיזיקה כימית.
גולדפרב הייתה האישה הראשונה, ולמשך עשרות שנים גם היחידה, שכיהנה כחברת סגל במחלקה זו.
ב-1992 הייתה לפרופסור חבר, וב-1998 לפרופסור מן המניין.
בשנים 1995–1998 כיהנה כיושבת ראש ועדת ההוראה לכימיה במדרשת פיינברג וב-1999 התמנתה ליושבת ראש המחלקה לפיזיקה כימית, תפקיד בו כיהנה כארבע שנים.
בשנות ה-90 שהתה כחוקרת אורחת במרכז המחקר וההנדסה של חברת אקסון באננדייל, ניו ג'רזי, וכן במכון הטכנולוגי של ציריך.
בשנים 2009–2010 כיהנה כיושבת ראש מועצת הפרופסורים של מכון ויצמן.
בשנים 2019–2022 כיהנה כיושבת ראש המועצה המדעית של המכון.
מאז אפריל 2023 היא פרופסור אמריטה.
נשואה לארנון והשניים הורים לשתי בנות.
במרוצת השנים פרסמה גולדפרב למעלה מ-300 מאמרים שראו אור בכתבי עת מובילים, והנחתה עשרות תלמידי מחקר ופוסט-דוקטורנטים.
עם תלמידיה נמנים פרופ' שרון רוטשטיין מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר איליה קמינקר מאוניברסיטת תל אביב.
טכניקות EPR ובפרט כאלה המבוססות על רזוננס אלקטרון-אלקטרון (DEER או PELDOR), נחשבות ליעילות במיוחד בקביעת המרחקים שבין שני אתרים אסטרטגיים במקרומולקולות ביולוגיות כגון חלבונים וחומצות גרעין.
ניסויים כאלה נערכים בתמיסות קפואות ומספקים, למשל, מידע מבני אשר ניתן ממנו להסיק באשר לשינויים קונפורמציוניים שמתרחשים תוך היקשרות לליגנדה או למצע.
מידע זה יכול לשמש למידול של מבנים בלתי ידועים ובאמצעותו ניתן לקבוע כיצד תת-יחידות חלבוניות מסוימות, ובעלות מבנה ידוע, נאספות לכדי מבנים גדולים יותר.
מבנים אלה נדרשים ביותר עבור מערכות שמציבות אתגר בפני קריסטלוגרפיית קרני רנטגן או אנליזת תהודה מגנטית גרעינית (NMR), כמו ממברנות חלבונים בסביבתן הטבעית.
בלב המתודולוגיה נמצא הסימון המבוקר של מולקולות באמצעות סמנים פאראמגנטיים, שביניהם מודדים מרחקים.
אלה יכולים להיות מרכזים פאראמגנטיים אינטרינזיים כגון יונים של מתכות מעבר פאראמגנטיות וכן רדיקלים או סמני ספין מלאכותיים שמוצמדים למולקולה.
תחום זה של סמנים ספיניים נשלט בעיקר על ידי רדיקלים ניטרוקסידיים יציבים, ולמרות הפופולריות שצבר, הוא מציב מגבלות של רגישות.
מגבלות אלה אינן מאפשרות חקר של בעיות רבות, ובנוסף, הניטרוקסידים הם בעלי יציבות מוגבלת בתוך תאים חיים.
חלבוני ממברנה גם מאתגרים מדידות המבוססות על אלקטרון-אלקטרון, מכיוון שהלוקליזציה של החלבונים המסומנים בממברנה מתבטאת בריכוז מקומי גבוה של חומר, שמקטין משמעותית את הרגישות הניסיונית והופך מרחקים גדולים למורכבים למדידה.
גולדפרב, קבוצתה ושותפיה הציעו ברבות השנים סמני ספין חדשים למדידות DEER בתחום התדירויות המכונה W-band ו-Q-band.
הסמנים מבוססים על יוני גדוליניום בעלי ערכיות של +3, שיש להם ספין חצי-שלם וגבוה (של 7/2) וכן אורביטלי f חצי מלאים, מה שמביא לרגישות גבוהה לשדות מגנטיים גבוהים.
בנוסף לכך, יוני הגדוליניום ונגזרותיהם משמשים תדיר כחומרים ניגודיים במכשירי MRI (המבוססים על תהודה מגנטית גרעינית).
בניגוד לניטרוקסידים, הם יציבים בתוך התא החי, מה שמהווה יתרון.
גם יוני מנגן בעלי ערכיות של +2, להם ספין חצי-שלם וגבוה, הראו תכונות ספקטרוסקופיות דומות, והם נחקרים במעבדתה של גולדפרב כסמני ספין פוטנציאליים.
הופעת הסמנים החדשים עתידה לאפשר שילובים שונים עם סמנים ניטרוקסידיים.
השיטות שפותחו במעבדתה על בסיס יוני הגדוליניום, משמשות גם לקביעת מבנים של חלבונים ברמה האטומית ובסביבה הנטיבית שלהם, התא החי.
בכך, מתאפשר לעקוב אחר השינויים המבניים שהם עוברים בתוך התא במהלך אינטראקציות עם רכיבים אחרים בתא, עניין בעל חשיבות גדולה לצורך הבנת תפקודם.
בטרם הפיתוח היו קיימות שתי שיטות למימוש מטרה זו, האחת היא תהודה מגנטית גרעינית, שבה ניכרת רגישות נמוכה יחסית לחלבונים קטנים, והשנייה היא FRET, שעל אף היותה רגישה ביותר, אינה יכולה לספק מידע מבני ברמה האטומית.
על אף שקיימות טכניקות EPR יעילות בחקר מערכות פאראמגנטיות, כדי לנצל את מלוא הפוטנציאל שלהן יש צורך בפיתוח שיטות המוכוונות להגדלת הרזולוציה והרגישות שלהן.
קבוצתה של גולדפרב גם עוסקת בשיפור רגישותו של ספקטרומטר ה-W-band שנבנה על ידה, ובוחנת בניסויים חדשים את שיפור הרגישות והעיצוב של ניסויי קורלציה דו־ממדיים המערבים אלקטרון-אלקטרון או אלקטרון-גרעין.
חלבונים רבים עוברים שינויים מבניים גדולים במהלך מילוי תפקידם.
קריסטלוגרפיית קרני רנטגן מאפשרת "צילום" מפורט של מצבים בודדים, אך נדרשות שיטות חלופיות כדי ללכוד את מנעד המבנים שקיימים בתמיסה.
על ידי מדידות מדויקות של המרחק בין שני מרכזים פאראמגנטיים, ספקטרוסקופיית EPR בשילוב עם סמנים מתאימים, מאפשרת הזדמנויות ייחודיות לחקור את השינויים המבניים שהחלבונים עוברים.
קבוצתה של גולדפרב מתמקדת בחלבונים בתנאי שיווי משקל, עם או ללא קישור למצע, ואשר אחראיים על השינוי הקונפורמציוני.
בנוסף, היא עוסקת בלכידת צורוני ביניים קונפורמציוניים אשר מופיעים במהלך תפקודו, ואשר חשובים לצורך הבנת המנגנון החלבוני או האנזימטי.
לשם כך, פיתחה מערכת מיקרו-פלואידית שעוצבה ללכידת דוגמאות תוך צמצום גודל הדוגמה הנדרשת.
תחום התהודה המגנטית הגרעינית עובר שינוי מהותי עם ביסוסן של שיטות בעלות פוטנציאל גבוה ליצירת היפר-פולריזציה.
על אף שתהודה מגנטית גרעינית היא כלי ספקטרוסקופי עוצמתי לצורך אפיון של מבנה מולקולרי ודינמיקה כימית וביוכימית, וכן כבסיס לטכנולוגיה הרפואית MRI, היא סובלת מרגישות נמוכה.
על מנת לשפר רגישות זו, הודגמו טכנולוגיות חדשות המבוססות על פולריזציה גרעינית דינמית (DNP), בה פולריזציית הספין של האלקטרון עוברת לגרעין.
טכנולוגיות אלה הצליחו לשפר את הרגישות של ניסויי NMR ו-MRI פי עשרת אלפים.
בעבר, גולדפרב שיתפה פעולה עם פרופ' שמעון וגה על מנת לנסות ולהבין את המנגנונים העומדים מאחורי ה-DNP.
גולדפרב כיהנה ומכהנת בשורה של ארגונים וחברות בתחומי מחקרה.
בשנים 2014–2017 כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית (ISMAR) וקודם לכן כסגנית הנשיא.
ב-2000–2003 שימשה כנשיאת הפדרציה האירופית של קבוצות ה-EPR.
כמו כן, הייתה יו"ר הוועד המנהל האדיטוריאלי של כתב העת Physical Chemistry Chemical Physics.
מאז 2019 היא חברה בוועד העורכים המנהל של כתב העת Magnetic Resonance.
לצד אלה, הייתה או עודנה חברה בוועדות הבחירה של מספר פרסים ומלגות, כגון פרס א.מ.ת, מלגת אלון, מלגת רוטשילד, פרס ארנסט, פרס ISMAR, פרס בלווטניק לחוקרים צעירים ועוד.
כן מאז 2014 מכהנת כחברה בוועד המנהל של האוניברסיטה הפתוחה.
גולדפרב פעילה ומנהיגה בתחום קידום נשים במדע בישראל.
בשנים 2014–2018 היא כיהנה כיועצת נשיא מכון ויצמן לקידום נשים, וב-2020 הייתה מייסדת-שותפה של עמותת אפיק באקדמיה - פורום הפרופסוריות באוניברסיטאות המחקר בישראל.
היא מכהנת כסגנית יו"ר הפורום.
פרס קנת, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (1976)
פרס דלק, מטעם מכון ויצמן למדע (1981)
פרס גיורא-יואל ישינסקי, מטעם מכון ויצמן למדע (1982)
פרס ג'ון פ' קנדי, מטעם מכון ויצמן למדע (1983)
פרס ברגמן בכימיה, מטעם מכון ויצמן למדע (1991)
פרס ברוקר, מטעם החברה המלכותית לכימיה (1997)
מדליית כסף של החברה הבינלאומית לתהודה פאראמגנטית אלקטרונית (2002)
חברה נבחרת של החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית (2008)
פרס קולטהוף, מטעם הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל (2011)
חברה נבחרת של החברה המלכותית לכימיה (2013)
נשיאת החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית (2015)
פרס המדענית המצטיינת, מטעם החברה הישראלית לכימיה (2016)
מדליית זהב של החברה הבינלאומית לתהודה פאראמגנטית אלקטרונית (2017)
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, מטעם עיריית תל אביב-יפו (2019)
חברה נבחרת בחברה הבינלאומית לתהודה פאראמגנטית אלקטרונית (2020)
דניאלה לוין קאווה היא עורכת דין, עובדת סוציאלית ופוליטיקאית יהודייה-אמריקאית המכהנת כראש עיריית מיאמי-דייד, פלורידה מאז 2020. בעבר היא שימשה נציבת מחוז מיאמי-דייד מ-2014 ועד לבחירתה לראשות העיר.
היא האישה הראשונה והאדם הראשון ממוצא יהודי שכיהנה כראש עיריית מיאמי-דייד.
דניאלה לוין נולדה ב-14 בספטמבר 1955 בעיר ניו יורק.
היא נסעה ברחבי אמריקה הלטינית בצעירותה, כולל לריו דה ז'ניירו וסנטיאגו.
מאוחר יותר היא למדה באוניברסיטת ייל, שם כיהנה כנשיאת מועצת הסטודנטים, וסיימה ב-1977 תואר ראשון בפסיכולוגיה.
לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה תואר במשפטים ב-1981 ותואר שני בעבודה סוציאלית ב-1983. היא עברה למיאמי ב-1980 עם בעלה, ד"ר רוברט קאווה.
קריירה משפטית ופעילות ללא מטרות רווח
עם הגעתה למיאמי ב-1980, הפכה לוין קאווה לעורכת דין בשירותים המשפטיים של מיאמי רבתי, לאחר מכן עזבה ב-1985 לאחר שהפכה למנהלת משפטית של תוכנית Guardian Ad Litem, תוכנית משפטית לרווחת ילדים.
במהלך תקופת עבודתה כעורכת דין, היא כיהנה בוועדת עורכי הדין בפלורידה לצרכים משפטיים של ילדים.
ב-1992, היא מונתה כמנהלת התוכנית של מחוז מיאמי-דייד במחלקת הילדים והמשפחות של פלורידה, כשהיא מחזיקה בתפקיד עד 1994. בשנה שלאחר מכן, היא ייסדה תוכנית הסברה לנוער בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בארי.
ב-1996 הקימה לוין קאווה את קואליצייה שנקראה מאוחר יותר "קטליסט מיאמי", שבאמצעות שותפויות עם United Way ועסקים מקומיים, מסייעת למשפחות מעוטות הכנסה בייעוץ כספי.
ב"קטליסט מיאמי", היא השיקה את קמפיין הרווחה הכלכלית שעוזר לאנשים להגדיל את ההכנסה והחסכונות שלהם, ומאפשר למשפחות לבנות ביטחון כלכלי.
היא כיהנה כנשיאה והמנכ"לית של "קטליסט מיאמי" עד 2013.
בשנת 2013, לוין קאווה, כחלק מהמפלגה הדמוקרטית, התמודדה מול נציבת מחוז 8 של מחוז מיאמי-דייד המכהנת לינדה בל, הרפובליקנית.
המחוז כולל חלק גדול מדרום מחוז מיאמי-דייד, כולל יישובים פרוורים כמו ווסט קנדל וקוטלר ביי, וקהילות חקלאיות כמו הומסטד ורדלנד.
לוין קאווה נכנס למירוץ בשנת 2014. לוין קאווה ניצח בקושי את בל בבחירות ב-26 באוגוסט, וקיבל 52% מהקולות לעומת 48% של בל.
בשנת 2016, לוין קאווה נתנה חסות לחקיקה בוועדת מחוז מיאמי-דייד המחייבת מועמדים מקומיים לתפקיד להירשם כאשר הם מגייסים כסף לוועדות פעולה פוליטיות.
לוין קאווה זכה בבחירות חוזרות ב-2018, וקיבל למעלה מ-61% מהקולות.
בנובמבר 2019, פרסמה לוין קאווה מכתב במיאמי הרלד המבקר את בית המחוקקים של מדינת פלורידה על הפניית כספים לדיור בר השגה.