tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבודהיזם נפוץ על היבשת עצמה ובתאילנד, מיאנמר, לאוס, קמבודה ווייטנאם יש כ־170 מיליון בודהיסטים.
הדת העיקרית של תושבי הפיליפינים היא קתוליות.
במסגרת הארגון פועל פורום אזורי (ASEAN Regional Forum, או ARF) הכולל מדינות רבות ששותפות לדיאלוג עם הארגון בנושאים שונים, בעיקר בענייני ביטחון כלל־אסייתים.
בפורום זה משתתפות, לבד מ־ASEAN, המדינות הבאות: אוסטרליה, קנדה, סין העממית, האיחוד האירופי, הודו, יפן, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, מונגוליה, ניו זילנד, פקיסטן, פפואה גינאה החדשה, רוסיה, מזרח טימור וארצות הברית.
במסמך המייסד של הארגון, "הצהרת בנגקוק", ניתנה האפשרות לכל מדינות דרום־מזרח אסיה, גם אלו הקומוניסטיות, להצטרף לארגון החדש.
עם זאת, האפשרות להצטרף הותנתה בדרישה לעמידה בכלל עקרונות הארגון.
מדינות כבורמה וקמבודיה אף הוזמנו להצטרף לארגון.
שתי המדינות דחו את ההצעה להצטרף בתואנה כי אסיאן מייצג עמדה פרו־אמריקאית שמנוגדת לעמדה הנייטרלית שלהן.
מעבר לכך, הצהרת בנגקוק לא כללה גבולות גאוגרפיים מוגדרים לאזור דרום־מזרח אסיה.
כתוצאה מכך, התאפשרה קבלה של בקשת הצטרפות לארגון מצד סרי-לנקה (אך היא נדחתה לבסוף).
בהצהרה עצמה, הדגישו המדינות המייסדות את העובדה כי הן מודעות לאינטרסים והבעיות המשותפות של מדינות דרום־מזרח אסיה.
העיקרון המרכזי הוא יצירת בסיס לשיתוף פעולה בין המדינות החברות כדי לקדם את האזור לשלום ושגשוג.
עיקרון מרכזי נוסף שהודגש הוא עיקרון מניעת התערבות חיצונית במדינות כמו גם שמירה על הזהות הלאומית של כל אחת מהמדינות.
על בסיס עקרונות אלו, פורטו במסמך מספר מטרות ויעדים שונים שהארגון שואף אליהם.
מטרות אלו כללו, בין היתר, שאיפה להאצת הצמיחה הכלכלית, ההתקדמות החברתית והתרבותית.
וכן, קידום השלום והיציבות האזורית תוך כיבוד הצדק והחוק ביחסים בין המדינות באזור.
אף על פי שבהצהרת בנגקוק נכללו העקרונות והמטרות הכלליות של הארגון, המדינות המייסדות היו זהירות בהדגשת הסיבות ליצירת הארגון.
העיקרון שהודגש היה כי הקמת הארגון נעשתה למען שיתוף פעולה להשגת מטרות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.
למעשה, המדינות רצו להימנע מתפיסה על פיה הארגון נוסד כברית ביטחונית בין מדינות שהן דומות מבחינה פוליטית.
כלומר, ניכר כי בניסוח ההצהרה עמדו לנגד המדינות המייסדות שתי מטרות.
מטרה אחת מוצהרת ומטרה שנייה נסתרת.
כאמור, המטרה המוצהרת היא חברתית-כלכלית הכוללת בתוכה רצון ושאיפה לשגשוג וצמיחה כלכלית.
המטרה הנסתרת היא למעשה מטרה ביטחונית אשר שואפת לשמר את עיקרון אי ההתערבות בתוך המדינות החברות בארגון.
בהמשך לניסוח עמום יחסית של המטרות העומדות בפני הארגון והדרך להשיג אותן, ההצהרה כללה גם את מיסודם של מנגנונים ארגוניים יחסית חלשים.
בין היתר, נקבעה פגישה שנתית של שרי החוץ של המדינות החברות (ASEAN Ministerial Meeting) כמו גם פגישות נוספות של השרים על פי הצורך.
מעבר לכך, נקבע כי תקום ועדה קבועה תחת השר האחראי מהמדינה המארחת.
נקבע כי בוועדה הזאת יהיו חברים שגרירים מהמדינות השונות.
תפקיד הוועדה הוא להמשיך את הפעילות והעבודה של הארגון בין הפגישות של שרי החוץ.
כמו כן, נקבע כי יקומו ועדות קבועות וועדות אד-הוק לנושאים ספציפיים.
"הדרך האסיאנית" (The ASEAN Way)
כפי שהוגדר במסמך המייסד של הארגון, אחד מהעקרונות המרכזיים של הארגון הוא ההתנגדות להתערבות חיצונית בענייני פנים של המדינות.
עדות לכך היא העובדה כי לא הוקם אף מנגנון ארגוני שמטרתו לפתור סכסוך בין שתי מדינות.
דפוס ההתנהלות המשמר את עיקרון אי ההתערבות במדינות קיבל תוקף רשמי בשנת 1976 עם החתימה של מדינות הארגון על "אמנת הידידות ושיתוף הפעולה" (TAC – Treaty of Amity and Cooperation).
העקרונות שהוצגו באמנה כללו כבוד הדדי לעצמאות, הריבונות, השוויון, השלמות הטריטוריאלית והזהות הלאומית של כל המדינות.
כמו כן, הודגשה הזכות של כל מדינה לפעול ללא התערבות חיצונית והשאיפה ליישוב מחלוקות באמצעים שלווים.
בנוסף על הצהרת העקרונות, האמנה ייסדה את מנגנון "המועצה הגבוהה" שמטרתו לפתור סכסוכים, לכשיקומו, בין המדינות.
יחד עם זאת, המועצה מעולם לא זומנה לפעול.
התמיכה הברורה בעיקרון אי ההתערבות נבעה משלושה גורמים שונים.
הגורם הראשון הוא החשש מתמיכה של גורמים ומעצמות חיצוניות בהתקוממויות קומוניסטיות פנימיות.
הגורם השני הוא ההבנה כי התעסקות בענייני פנים הנוגעים לנושאים כמו אתניות, פוליטיקה ודת יובילו למחלוקות בלתי פתירות בין המדינות החברות בארגון.
שכן, מבחינת נושאים אלו, הייתה שונות מהותית בין המדינות.
לכן, כדי למנוע מחלוקות אלו, העדיפו המדינות להוציא את הנושאים הבעייתיים מחוץ לדיון אפשרי בין המדינות.
הגורם השלישי הוא חוסר הרצון של המדינות לוותר על הריבונות הטרייה שלהן למען גוף על־לאומי.
כתוצאה מעיקרון אי ההתערבות והחתירה לשמירה על ריבונות המדינות התבסס מודל מיוחד של קבלת החלטות בארגון.
מדיניות זאת התבססה על עקרונות של התייעצות וחתירה לקונצנזוס וגם זניחה מדיון של נושאים בלתי פתירים.
דפוסי ההתנהלות הללו ותפיסת העולם הנוגעת לתפקידו וכוחו של הארגון הפכו למושג שנקרא "הדרך האסיאנית" (The ASEAN Way).
על אף שהמושג מעט מעורפל, נהוג להשתמש בו בשלושה אופנים שונים.
האופן הראשון הוא כדרך של פתרון סכסוכים אזוריים ובניית אמון.
האופן השני הוא כתהליך קבלת החלטות ייחודי.
האופן השלישי הוא כתהליך של בניית זהות.
מה שמאפיין את ההגדרות השונות הוא הקישור בין שני מאפיינים שונים – חתירה לקונצנזוס וההתייעצות.
כתוצאה מ"הדרך האסיאנית" שמייצגת נורמות מקובלות בארגון וציפיות שונות בין המדינות החברות, נוצרה אינטראקציה פוליטית ייחודית.
אינטראקציה זאת מכילה מימד של התייעצות נרחבת, משא ומתן לא פורמלי ושמירה על כבוד הדדי.
משימתו הראשונה של הארגון, לאחר החתימה על הצהרת בנגקוק, הייתה לשנות את חוסר האמון והחשש ששרר בין המדינות.
למעשה, עד הקמת הארגון, אופיינו היחסים בין המדינות בהתעלמות הדדית, כמו גם מדיניות של התבודדות וקונפליקטים אזוריים.
כלומר, המטרה היא לשנות את הדינמיקה חסרת היציבות שאפיינה את האזור ולנסות ליצור דינמיקה חדשה של יציבות, שלום ושלווה באזור.
מבחינה זאת, בעשור הראשון של הארגון, אסיאן התעסק בעיקר בתפקיד של בניית האמון בין המדינות כמו גם פתיחת ויצירת ערוצי תקשורת חדשים ביניהן.
בתקופה זאת, שררו חילוקי דעות שונים בין המדינות.
דוגמה לכך הם חילוקי הדעות בנוגע לדרך היישום של עיקרון אי ההתערבות של כוחות חיצוניים באזור כפי שהוצג בהצהרת בנגקוק.
כתוצאה מחילוקי הדעות בין המדינות, הוצגה לבסוף פשרה ב־1971 בדמות הכרזה על הסכם להקמת "אזור של שלום, חופש ונייטרליות" (ZOPFAN – Zone of Peace, Freedom and Neutrality).
למרות פשרה זאת, לא פותח מנגנון ליישום ההסכם.
גם עם הסכמה זאת, החל משנת 1974, פתח הארגון בדיאלוג עם מדינות חיצוניות כמו אוסטרליה, יפן, ניו זילנד, קנדה וארצות הברית.
מדינות אלו ראו באסיאן כאירוע חיובי במאבק הבין מעצמתי של המלחמה הקרה, על אף מדיניות דחיקת ההתערבות החיצונית של הארגון.
לקראת סוף שנות ה־70, נוצרה מסגרת של דיאלוג דיפלומטי בתוך אזור דרום־מזרח אסיה.
השלב הבא בחיי הארגון היה ליצור קונצנזוס בין המדינות החברות בנוגע לאופן ההתמודדות עם סוגיות אזוריות וגלובאליות.
מבחינה זאת, האירוע המרכזי שסימל את המעבר להתנהלות תחת קונצנזוס וקהילה דיפלומטית אחידה באסיאן היה הפלישה של וייטנאם לקמבודיה ב־1978. בתגובה לאירוע זה, הצליח אסיאן לייצר מדיניות יחסית עקבית אל מול המתרחש.
אסיאן שהתנגד למהלך זה של וייטנאם הצליח להוביל לכך שהמשטר החדש שקם בקמבודיה לא יזכה בלגיטימציה בינלאומית.
הלחץ של אסיאן היה אפקטיבי, בחלקו, עקב התמיכה של ארצות הברית וסין במהלכים של הארגון.
תמיכה זאת נבעה מהעובדה ששתי המעצמות גם הן לא ראו בעין יפה את הפלישה של וייטנאם לקמבודיה.
לאחר האירוע נתפס אסיאן כשחקן דיפלומטי משמעותי בזירה המזרח אסייתית.
שחקן אשר מסוגל להתערב באירועים ביטחוניים משמעותיים באזור.
מבחינה זאת, אירוע זה היווה שינוי כיוון מהעשור הראשון לארגון.
למעשה, האירוע הזה היווה בסיס להרחבת התפקיד הדיפלומטי של הארגון לאחר המלחמה הקרה.
למרות הצלחת אסיאן ביצירת קהילה דיפלומטית אחידה, בשני העשורים הראשונים זכה הארגון להצלחה מועטה דווקא בתחום מרכזי נוסף – שיתוף הפעולה הכלכלי.
שתי סיבות עומדות בבסיס חוסר ההצלחה בתחום זה.
הסיבה הראשונה היא המבנה הכלכלי הדומה במדינות דרום־מזרח אסיה.
כלומר, מדינות הארגון הן למעשה מתחרות בתחום הכלכלי.
המדינות מייצאות את אותם חומרי גלם ומוצרים כמו גם בעלות מבנה כלכלי פרוטקציוניסטי כדי להגן על התעשיות המקומיות הדומות.
כתוצאה מהמבנה של כלכלות דומות ולא משלימות באזור אסיאן, נוצר סחר פנים אזורי נמוך.
הסיבה השנייה לחוסר ההתקדמות בשיתוף הפעולה הכלכלי הוא העובדה שאסיאן היה עסוק בהתמודדות עם המשבר בין וייטנאם לקמבודיה.
יחד עם זאת, דווקא ההצלחה בניהול המשבר הובילה לכיסוי על חוסר ההצלחה בביסוס שיתוף פעולה כלכלי אזורי.
שני אירועים מרכזיים לקראת סוף שנות ה־80 ותחילת שנות ה־90 הובילו לשינוי בתחום שיתוף הפעולה הכלכלי בדרום־מזרח אסיה.
האירוע הראשון הוא הקמתם של בלוקי הסחר האזוריים באיחוד האירופי וצפון אמריקה.
האירוע השני הוא העלייה במספר המדינות המתחרות כלכלית במדינות דרום־מזרח אסיה.
שני אירועים אלו הובילו ללחץ על אסיאן להתרכז יותר בנושא של שיתוף הפעולה הכלכלי.
לאחר המלחמה הקרה – הרחבת והעמקת שיתוף הפעולה
עם סיום המלחמה הקרה, המצב הביטחוני באזור מזרח-אסיה השתפר בצורה משמעותית.
אחת הסיבות המרכזיות לכך היא סיום הסכסוך הסיני–סובייטי.
יחד עם זאת, סיומו של העימות הבין-מעצמתי, עימות שיצר תמריץ משמעותי להקמת אסיאן, איים על שאיפות הארגון להביא ללכידות אזורית ודיפלומטית למדינות דרום־מזרח אסיה.
כתוצאה מכך, אסיאן היה צריך לייצר סדר יום חדש שישאיר את הארגון רלוונטי במציאות החדשה שנוצרה באזור.
מבחינה זאת, מנהיגי אסיאן שמו למטרה לקדם את החוסן האזורי בשתי דרכים.
הדרך הראשונה היא הרחבת המסגרת המוסדית לשאר מדינות דרום מזרח-אסיה והמעצמות באזור.
מבחינת ההתייחסות למעצמות, היה רצון לחזק את נוכחות ארצות הברית באזור האוקיינוס השקט כמו גם לעודד את סין להשתתף בניהול האזור כמעצמה אחראית.
הדרך השנייה היא העמקת שיתוף הפעולה בין המדינות החברות בתחומים שונים כמו כלכלה וביטחון.
במפגש הפסגה הראשון לאחר סיום המלחמה הקרה, מפגש סינגפור ב־1992, הובילו ראשי הארגון מספר יוזמות חדשות לשינוי הארגון.
יוזמה מרכזית נגעה להצעה להפוך את מפגשי הפסגה לאירוע קבוע, אחת לשלוש שנים.
שינוי מרכזי נוסף הוא הגדלת המשאבים למזכירות הארגון כמו גם שדרוג תפקיד מזכ"ל הארגון.
ב־1984 צורפה סולטנות ברוניי לאסיאן אך גל ההרחבה המשמעותי של הארגון החל רק בשנות ה־90. ההתקדמות המשמעותית החלה למעשה עם סיום משבר וייטנאם–קמבודיה בתחילת שנות ה־90. לאחר סיום המשבר, נעשו מאמצים לצרף את מדינות האזור האינדו–סיניות, הקומוניסטיות לשעבר, אל הארגון.
ב־1995 הייתה וייטנאם למדינה השביעית המצטרפת לארגון.
לאוס ומיאנמר הצטרפו לארגון שנתיים מאוחר יותר, ב־1997. צירופה של מיאנמר בוצע חרף לחץ מערבי כנגד הדבר, זאת תחת השימוש בגישה של "התחייבות בונה" כלפיה מצד אסיאן.
המדינה העשירית והאחרונה להצטרף לארגון היא קמבודיה בשנת 1999. צירופה של מיאנמר, לצד הצהרות הארגון בדבר הגנה כנגד השתלטותן של מעצמות על המדינות החברות, נתקלה בקשיים לאחר שבמיאנמר בוצע הפיכה שהובילה למלחמת אזרחים, שגררה התערבות סינית במיאנמר, בקונפליקט מול עמדת האיחוד.
עד ראשית שנות ה־90, סדר היום הכלכלי של אסיאן הדגיש את עיקרון שמירת הריבונות של המדינות.
כתוצאה מכך, נמנע השימוש במינוח "אינטגרציה" והועדף השימוש במינוח "שיתוף פעולה".
החל ממפגש הפסגה בסינגפור ב־1992, סדר היום הכלכלי באזור השתנה.
לראשונה מאז הקמת הארגון, המדינות החברות יזמו אסטרטגיה חיצונית משותפת להתפתחות כלכלית.
אסטרטגיה משותפת זאת יצרה את אפטה – אזור סחר חופשי תחת אסיאן (AFTA – ASEAN Free Trade Area).
אזור סחר חופשי זה הוקם למען שתי מטרות מרכזיות.
המטרה הראשונה הייתה למסד את עקרונות המסחר הליברלי בין מדינות אסיאן.
המטרה השנייה הייתה יצירת מסגרת התמודדות משותפת של חברות אסיאן כנגד מגמות ההתחזקות של הפרוטקציוניזם והרגיונליזם הכלכלי בעולם.
מגמה זאת הובילה ליצירתם של גושי סחר באיחוד האירופאי ובצפון אמריקה (NAFTA).
המשבר הכלכלי שפקד את מזרח-אסיה לקראת סוף שנת 1997 היווה מבחן חשוב ליכולת של אסיאן להתמודד עם בעיות כלכליות חמורות.
עד המשבר, מדינות מזרח אסיה נתפסו כמייצגות של מודל כלכלי אלטרנטיבי מוצלח למודל הכלכלי הנאו־ליברלי של מדינות המערב.
מודל זה התבסס על תפקידן המרכזי והחיוני של מדינות מזרח אסיה במהפך הכלכלי שהתרחש באזור לאחר מלחמת העולם השנייה.
מבחינה זאת, הגישה הכלכלית של מדינות מזרח אסיה לא הסתפקה רק במודל של התערבות המדינה בשוק.
מעבר לכך, המודל הכלכלי כלל בתוכו שילוב של מעמדות פוליטיים ביחד עם מעמדות האליטה הכלכלית במדינות.
כתוצאה מכך, נוצר טשטוש של גבולות הכלכלה והפוליטיקה.
מבחינת ההתמודדות עם המשבר, באסיאן לא השכילו להתמודד עם הבעיה בזמן.
למעשה, התערבותן של ארצות הברית וסין הן שעזרו לאזור להתאושש כלכלית.
מבחינה זאת, דווקא פעולותיה של ארצות הברית נתפסו בצורה אמביוולנטית כאשר היו שטענו כי היא תורמת לערעור של היציבות האזורית.
טענה זאת נשענה על העובדה כי ארצות הברית עשתה שימוש בקרן המטבע העולמית כדי להזרים כספים לאזור בתמורה לביצוע רפורמות כלכליות ליברליות במדינות האזור.
לעומת זאת, דווקא סין נתפסה כגורם מייצב בעקבות ההתנהלות המוניטארית הזהירה שלה.
מעבר למומנטום המחודש הנוגע לתהליכי ליברליזציה באזור, המשבר הוביל גם לתפיסה כי כל מדינות מזרח אסיה קשורות האחת לשנייה בצורה של תלות גומלין כלכלית.
כתוצאה מתפיסה זאת, נוצר תמריץ אשר הביא בשנת 1997 ליצירת מסגרת ממוסדת לדיאלוג כלכלי במזרח אסיה, "אסיאן פלוס שלוש" (APT - ASEAN Plus Three).
גוף זה למעשה מאגד את עשר חברות אסיאן ביחד עם שלוש מדינות צפון-מזרח אסיה – סין, יפן וקוריאה הדרומית.
מנהיגי מדינות אלו נפגשים באופן קבוע לאחר מפגשי הפסגה השנתיים של אסיאן, כמו גם פגישות קבועות של שרי האוצר של המדינות.
במפגש הפסגה בסינגפור, הועלה הצורך גם בהעמקת הדיאלוג הפוליטי-ביטחוני של מדינות האזור בשיתופם של גורמים חיצוניים.
כתוצאה מכך, נוסד ב־1994 הארגון האזורי הרב־צדדי, "הפורום האזורי של אסיאן" (ARF - ASEAN Regional Forum).
חברות הארגון היו בתחילה מדינות אסיאן, סין, רוסיה, פפואה גינאה החדשה, ווייטנאם ולאוס (שתי האחרונות הצטרפו לאסיאן מאוחר יותר).
הקמת הפורום האזורי סימלה את ההכרה בכך שיש קשר ותלות בין צפון ודרום־מזרח אסיה.
כלומר, הפנמה לחשיבות בנייתה של מסגרת ביטחונית אזורית לכלל אזור אסיה-פסיפיק.
בהצהרה המייסדת של הארגון נטען כי שתי מטרות מרכזיות עומדות בבסיס ההקמה.
המטרה הראשונה היא לעודד דיאלוג והתייעצות בנושאים מדיניים וביטחוניים משותפים.
המטרה השנייה היא לנסות להביא להאצת המאמצים לבנייה של יחסי אמון בין המדינות ודיפלומטיה מונעת באזור אסיה–פסיפיק.
מעבר לכך, הקמת הפורום נבעה גם מהשאיפה להכניס את סין לתוך מסגרת אזורית מחייבת.
מבחינה זאת, סין נתפסה באותה התקופה כגורם מערער ליציבות האזורית.
זאת בעיקר עקב דרישותיה הטריטוריאליות בים סין הדרומי (המחלוקת סביב איי ספרטלי).
נכון להיום חברות בפורום עשרים ושש מדינות, ביניהן ארצות הברית, אוסטרליה ויפן.
על אף העובדה כי בפורום האזורי חברות מעצמות עולמיות, אסיאן תפס תפקיד מפתח בהנהגתו כמו גם הנהגת דפוסי הפעולה האופייניים (The ASEAN Way).
בנוסף ליוזמת הפורום, יזם ארגון אסיאן גם אמנה ביטחונית אזורית בנושא של נשק גרעיני.
ב־1995 חתמו חברות הארגון על האמנה לאזור חופשי מנשק גרעיני בדרום־מזרח אסיה.
התפתחות נוספת בארגון אסיאן התרחשה ב־2003 עם הסכם אסיאן השני (ASEAN CONCORD 2), אשר נקרא גם "הסכם באלי".
הסכם זה הוא תוצר של מפגש הפסגה התשיעי ומטרתו הצהרה על הכוונה של אסיאן ליצור קהילה אסיאתית.
למרות הצהרת כוונות זאת, לא היה ברור כיצד הארגונים החדשים יעבדו לצד ארגונים ותיקים דומים.
למשל, כיצד הארגון הביטחוני החדש, ASC, יעבוד אל מול הארגון הביטחוני האזורי הוותיק יותר, ה־ARF.
במפגש הפסגה האחד עשר שהתקיים ב־2005, נוסחה ואושרה לראשונה גם מגילת הארגון.
על אף שהמגילה מנוסחת בדרך "טיפוסית" לארגון – אין פרטים ספציפיים על דרכי הפעולה כמו גם ערפול בניסוח, אישורה נתפס כמהלך חיובי וראוי לשבח.
מבחינה זאת, ניסוח ואישור המגילה נתפס כמהלך הצהרתי משמעותי ביותר.
שכן, זוהי למעשה התחייבות למסגרת מוסדית וחוקית של הארגון כדי להשיג את יעדיו ומטרותיו.
על אף הצלחת אסיאן לשחק תפקיד חלוצי בתהליך הפוליטי של דרום־מזרח אסיה, ישנה ביקורת רבה על האפקטיביות של הארגון מאז הקמתו.
מצד אחד, אמנם אסיאן הצליח ליצור ולשמר מסגרת של תיאום ושיתוף פעולה בין מדינות דרום־מזרח אסיה.
כאמור, זהו אזור שבו הייתה הצלחה מועטה במיסודם של ארגונים בינלאומיים.
מעבר לכך, מאז הקמת אסיאן לא נלחמו המדינות החברות האחת בשנייה.
אך מצד שני, על אף הצלחות אלו, אסיאן לא השיג הרבה מעבר לכך.
גם עם סיום המלחמה הקרה אשר הביאה ליוזמות ושינויים רבים בארגון (הרחבת הארגון, ניסיון להעמקת שיתוף הפעולה בין החברות בארגון והדגשה על "הקהילה"), אסיאן נכשל פעמים רבות בניהול האזור.
עדויות לכך הן הניהול הכושל של המשבר הכלכלי ב־1997 ואי היכולת למנוע את הזיהום המתפשט באזור.
כלומר, למרות האשליה שיש רצון וניסיון ליצור אינטגרציה אזורית, היחסים בין מדינות האזור מבוססים עדיין על שיתוף פעולה בין-ממשלתי יחסית רופף.
איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל הוא ארגון הגג של תשעת מרכזי הסיוע הפועלים ברחבי ישראל.
מרכזי הסיוע מעניקים סיוע, ליווי ותמיכה לנפגעות ולנפגעי אלימות מינית, ומפעילים את קווי הסיוע 1202 (נשים), 1203 (גברים) ואת קולמילה, מערך הסיוע הכתוב בצ'אט ובווטסאפ.
איגוד מרכזי הסיוע עצמו פועל לקידום מדיניות במגוון נושאים הקשורים לזכויות נפגעות ונפגעים ולמיגור תופעת הפגיעה המינית בישראל.
מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
מרכזי הסיוע מפעילים קשת רחבה של מענים לנשים ולגברים שעברו פגיעה מינית ולקרוביהם, ומטפלים ביותר מ-50 אלף פניות מדי שנה.
בנוסף, מפעילים מרכזי הסיוע תוכניות חינוך, מניעה והתערבות בתוך הקהילה המקומית ובשיתופה, מתוך תפיסה שהדרך הטובה ביותר לטפל בפגיעה מינית היא למנוע את התרחשותה מראש.
קווי הסיוע שמפעילים המרכזים כלולים במוקדי החירום הלאומיים של ישראל, והשיחה אליהם מתבצעת ללא עלות.
מענים לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית מספקים קשת רחבה של מענים לנשים ולגברים שעברו פגיעה מינית ולסביבתם הקרובה, ובהם:
מערך סיוע מיידי בקווי החירום (24/7), בצ'אט ובווטסאפ
הפניה למסגרות טיפול ושיקום מתאימות
לנוכח הרגישות של פנייה לסיוע בעקבות פגיעה מינית, מפעילים מרכזי הסיוע שירותים ייעודיים לגברים, לדתיים/ות ולחרדים/ות, לדוברי/ות ערבית ולכבדי/ות שמיעה.
מרכזי הסיוע מעניקים סיוע, תמיכה וליווי גם למשפחות ובני זוג של נפגעות ונפגעים, שמתמודדים בעצמם עם השלכות הפגיעה המינית ועם הצורך לתמוך ולהיטיב עם היקרות והיקרים להם.
"ביחד": תוכנית חינוכית לקידום מיניות הדדית ולמניעת אלימות מינית, המיועדת למסגרות חינוך פורמליות ובלתי פורמליות, לצוותים חינוכיים ולהורים
תוכנית StandFor: הדרכה וליווי מקצועי למניעת הטרדות מיניות בארגונים
הכשרות מקצועיות לצוותים טיפוליים, רפואיים, מדריכות כלה ומדריכי חתנים
ליווי קהילתי במקרי פגיעה מינית
איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית פועל לקידום זכויות ושירותים לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ברמה מערכתית, המשלימה את העבודה הפרטנית שמתבצעת במרכזים האזוריים.
בין תחומי הפעילות של האיגוד:
קידום מדיניות: יוזמה וקידום של תיקוני חקיקה ותקנות למען נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, השתתפות בוועדות הכנסת, עבודה מול הממשלה ומול משרדי הממשלה.
משפט: הגשת עתירות לבג"ץ והשתתפות בהליכים משפטיים במקרים עקרוניים, לצורך עיצוב הלכות משפטיות מתקדמות
מערכת אכיפת החוק: הכשרות לתפקידי מפתח במערכת אכיפת החוק (משטרה, פרקליטות, בתי משפט) ועבודה משותפת עם המערכות לשם שיפור הטיפול בנפגעות ובנפגעי עבירות מין
ועדות ציבוריות: השתתפות בוועדות ציבוריות ופורומים מקצועיים העוסקים במענים ומדיניות הקשורים לטיפול באלימות מינית בישראל
מחקר ובניית גוף ידע: עריכת מחקרים, איסוף נתונים שיטתי על תופעת הפגיעה המינית בישראל ופרסום מאמרים מקצועיים
תקשורת: עיצוב השיח הציבורי והתקשורתי בנושא אלימות מינית וליווי נפגעות ונפגעים שמעוניינים לצאת לתקשורת
פיתוח כלים ושיטות למניעת פגיעה והטרדה מינית
ריכוז פרויקטים ארציים של מרכזי הסיוע
איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית נוסד בשנת 1990 כארגון גג, המאגד תחתיו תשעה מרכזי סיוע מקומיים.
בשנת 1991 נרשם האיגוד כעמותה בשם "איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית בישראל" ובהמשך שונה שם העמותה ל"איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ולנפגעי תקיפה מינית בישראל".
מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית הראשון מסוגו בארץ הוקם בתל אביב בשנת 1977 על ידי התנועה הפמיניסטית, בעקבות התאבדותה של סטודנטית באוניברסיטת תל אביב, אם לילד, אשר באפריל 1976 חזרה לביתה מיום לימודים ונאנסה באזור השדות המקיפים את האוניברסיטה בשעות הצהריים.
לאחר שפנתה למשטרה היא נחקרה במשך שעות ואחר כך נשלחה למכון הפתולוגי באבו כביר לבדיקה גופנית.
במכתב ההתאבדות ציינה האישה כי נאנסה פעמיים: פעם על ידי התוקף ופעם על ידי המשטרה.
כמו הרבה נפגעות תקיפה מינית אחרות באותה תקופה, לא היה לה לאן לפנות.
לפיכך, הוחלט להקים מרכז שיעניק אוזן קשבת ותמיכה לכל נפגעת המבוסס על העיקרון – "את לא לבד", בתקווה שהפניות למרכז יפרצו את מעגל השתיקה, הבדידות והבושה המאפיינים את תחושתן של נפגעות רבות.
המרכז הוקם על ידי מתנדבות ותוך מספר שנים הוקמו מרכזים נוספים בירושלים, חיפה, באר שבע והרצליה.
באותן שנים הגיע המימון לפעילות מהקרן החדשה לישראל ותרומות של אנשים פרטיים.
ב-1988 הוקם מסל"ן - מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות, נגב (מסל"ן), בידי ליזה ניקולאיצ'וק, פסיכולוגית שעלתה לארץ מקייב שבאוקראינה.
מסל"ן היה המרכז הראשון שהפעיל קו סיוע בשפה הרוסית.
ב-9 באוגוסט 2010 קיבלה מסל"ן את אות הנשיא למתנדב המוענק על ידי נשיא המדינה.
זהו אות יוקרתי המוענק אחת לשנה, למתנדבים יוצאי-דופן בחברה הישראלית.
בינואר 1996, בלחץ האיגוד, הוארכה תקופת ההתיישנות על ביצוע עבירות מין בתוך המשפחה.
על פי התיקון לחוק העונשין, קורבנות של עבירות מין רשאים לתבוע את התוקף עד הגיעם לגיל 28, ובלבד שלא עברו יותר מעשר שנים מאז ביצוע העבירה האחרונה.
ב-2003 הצליחו מרכזי הסיוע להביא להארכה נוספת של תקופת ההתיישנות, המאפשרת לנפגעים להתלונן במשטרה עד הגיעם לגיל 38.
בשנת 2004 הוקם בירושלים "קו הסיוע לגברים דתיים וחרדיים נפגעי תקיפה מינית", לאחר שלמרכז בתל אביב התברר שכ-25% מקרב הפונים לקו הסיוע הם הגברים הם דתיים או חרדים והיה צורך לגייס מתנדבים דתיים או חרדים, מתוך מחשבה שפנייה לאדם דתי תקל על הנפגע.
קווי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית מפעילים מספר קווים ושירותי סיוע המיועדים לנשים ולגברים שעברו פגיעה מינית.
קולמילה - צ'אט: צ'אט סיוע אנונימי בכתובת 1202kolmila.org.il
chat.wavo.org - צ'אט סיוע אנונימי בשפה הערבית
מרכזי הסיוע המאוגדים תחת האיגוד
בישראל פועלים ארגוני תמיכה רבים לנפגעי אלימות מינית, כמוקדי חירום ולסיוע ממושך יותר.
תשעה מרכזי סיוע ברחבי הארץ מאוגדים תחת האיגוד:
מרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית ואונס (קריית שמונה והגליל) (ע"ר)
מרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית מהחברה הערבית, נצרת (פועל תחת עמותת נשים נגד אלימות, ע"ר)
מרכז סיוע לנפגעות אונס ותקיפה מינית – חיפה והצפון (ע"ר)
מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית – השרון (ע"ר)
מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב (ע"ר)
קו הסיוע לגברים דתיים וחרדיים נפגעי תקיפה מינית (תחת מרכז סיוע ת"א)
מרכז סיוע לנפגעות אונס ותקיפה מינית – ירושלים ע"ש לינדה פלדמן (ע"ר)
תאיר – מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה והטרדה מינית (ע"ר)
מסל"ן - מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות, נגב (ע"ר)
תהל - מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים (ע"ר)
ארגונים שאינם פועלים במסגרת האיגוד:
"א-סיוואר" – תנועה פמיניסטית ערבית לתמיכה בנפגעות תקיפה מינית (ע"ר).
מן המיצר - ארגון יחיד מסוגו במגזר החרדי, המעניק בהתנדבות ייעוץ ולווי לנפגעים ונפגעות תקיפה מינית בציבור החרדי, הן בצד המשפטי והן בצד הנפשי.
איגוד ערים לאיכות הסביבה שומרון הוא אחד משני איגודי ערים לאיכות סביבה הפועלים ביהודה ושומרון (השני הוא איגוד ערים לאיכות סביבה יהודה).
משרדי איגוד הערים לאיכות הסביבה שומרון נמצאים בעיר אריאל.
האיגוד פועל לשמירת איכות הסביבה בכל אזור ההתנחלויות היהודיות בשומרון, בנימין, בקעת הירדן כולל העיר אריאל.
האיגוד הוקם בשנת 1992. חברות באיגוד 15 רשויות מקומיות יהודיות: 11 - מועצות מקומיות, 3 - מועצות אזוריות ועירייה אחת - עיריית אריאל, סך הכול כמאה יישובים, כולם התנחלויות.
תחומי הפעילות של האיגוד: מנהל סביבתי, מניעת מטרדים בתעשייה, תכנון אזורי סביבתי, פסולת מוצקה ומיחזור, איכות מים ושפכים, רישוי עסקים, חינוך סביבתי והסברה, תלונות הציבור, חומרים מסוכנים, מניעת רעש וזיהום אוויר, אקולוגיה כפרית וניהול מיזמים ופתרונות לשפכים ולפסולת.
האיגוד מודע לייחודו באשר לטיפול בבעיות הנוצרות מקיומם של היישובים הערביים לצד ההתנחלויות היהודיות, כאשר על היישובים הערביים חל שילוב בין ממשל צבאי ומנהל אזרחי ישראלי ובין חקיקה שמקורה ברשות הפלסטינית, בעוד שעל ההתנחלויות חל הדין הישראלי.
כאשר שני סוגי היישובים פועלים באותה סביבה צצות בעיות ויש חוסר תיאום.
בין הנושאים שטיפל בהם האיגוד היו אלה הקשורים בשיקום נחל קנה, ניטור האוויר באריאל ומחזור השפכים.
הנחל שימש לקליטת שפכים של חמש רשויות מקומיות ביהודה ושומרון.
בשנת 2005 הסתיים הקמת מאסף ביוב המוביל את כל השפכים לטיפול בדרום השרון.
שם הוקם מכון טיהור שפכים שמאפשר השבה של מי השפכים לשימוש.
המים המטוהרים משמשים בעיקר לחקלאות.
לאחר הפעלת המאסף נעשו פעולות לשיקום הנחל: ניקוי שבילים, שיקום הטרסות וניקוי המעיינות.
לפי דו"ח נציבות המים משנת 2006 ל-78% מההתנחלות הישראלית ביהודה ושומרון יש פתרונות למניעת זיהום משפכים.
ממצאים מוקדמים הביאו לידי ההשערה כי בתנאי מזג אוויר נתונים מגיע להר שומרון זיהום אוויר.
תחנת הניטור שהוקמה באריאל הוקמה לשם ביצוע המעקב.
המדידות שמתבצעות מציגות את איכות האוויר באזור ההר באופן רציף.
(התחנה המקבילה ביהודה נמצאת באלון שבות).
נמצא כי איכות האוויר טובה ביחס לאזורים אחרים בשפלת החוף.
האיגוד עוסק גם במחזור השפכים של אזור התעשייה בברקן.
הוכשר שטח אדמה שבו נטעו אקליפטוסים המושקים במי קולחין של אזור התעשייה וזאת לאחר שהמים עוברים טיהור למניעת זיהום הקרקע.
האיגוד מקיים פעולות חינוכיות באמצעות הרשויות המקומיות של האזור.
כן הפיק בשנת 2008 חוברת על הקשר בין שנת השמיטה לבין איכות הסביבה.
איגוד ערים לאיכות סביבה יהודה הוא גוף סטטוטורי לטיפול בנושאי איכות הסביבה.
הוא אחד משני איגודים הפועלים ביהודה ושומרון (השני הוא איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון).
באיגוד חברות 8 רשויות באזור יהודה.
הרשויות הן: מועצה מקומית אפרת, עיריית ביתר עילית, מועצה אזורית גוש עציון, מועצה מקומית הר אדר, מועצה אזורית מגילות, עיריית מעלה אדומים, ומועצה מקומית קריית ארבע.
גיבוש מדיניות לטיפול בפסולת מוצקה, ניטור סביבתי-קרינה, רדון, רעש, זיהום אוויר, מים ושפכים.
מזעור מפגעים הנגרמים ממפעלי תעשייה, מחקלאות, ומשימושי קרקע עירוניים.
טיפול בנושא חומרים מסוכנים, לחימה במזיקים, הגנה על בעלי חיים.
איגוד שוטרים הוא ארגון של שוטרים שנועד לשמור על זכויותיהם.
בניגוד לאיגודים מקצועיים אחרים, קיומו של איגוד כזה אינו דבר מובן מאליו, ומדינות שונות, ובהן בריטניה וישראל, מגבילות את חופש ההתארגנות של השוטרים.
הנימוק העיקרי להתנגדות לזכותם של שוטרים להתאגד הוא החשש ששביתה עלולה לפגוע בפעילותה של המשטרה, שהיא ארגון חירום חיוני.
מנגד, טוענים התומכים בהתאגדות השוטרים כי גם רופאים וכבאים מספקים שירותי חירום חיוניים, וזכותם של אלה אינם מוגבלת.
טענה שנייה היא כי המשטרה היא גוף היררכי-פיקודי, ולכן אין הצדקה להשוות את זכויותיהם של השוטרים לזכויותיהם של עובדים אחרים.
כשעלתה על סדר היום סוגיית התארגנות השוטרים בישראל, אמר ראש אגף המשטרה במשרד הפנים, יעקב מרקוביץ', כי "באותו יום, שיקום ועד שיעמוד מול מפקד, לא תהיה משטרה.
יש הסבורים כי היררכיה זו עלולה אף ליצור ניגוד עניינים באיגוד, שכן לבעלי דרגות שונות אינטרסים שונים.
טענה נוספת היא כי קיומו של איגוד שוטרים עלול להביא לפוליטיזציה של המשטרה.
חרף טענות אלה, מדינות רבות, ובהן ארצות הברית, אוסטרליה, שוודיה וקפריסין, מתירות התארגנות שוטרים.
התפיסה במדינות אלה היא כי קיומם של האיגודים מהווה איזון לפיקוד המשטרה, ומאפשר לשוטרים "לשחרר לחצים".
כן טוענים התומכים בזכותם של השוטרים להתאגד כי כאשר יש מי ששומר על תנאי עבודתם ועל רווחתם של השוטרים, השירות שהם נותנים לציבור טוב יותר.
ב-1978 הוקם לראשונה איגוד שוטרים בישראל.
בתגובה, קבע מפכ"ל המשטרה בפקודות הקבע של המשטרה איסור על התאגדות שוטרים.
נגד פקודת המפכ"ל הוגשה עתירה לבג"ץ, שקבע כי בהיעדר הסמכה מפורשת בחוק, למפכ"ל אין סמכות לאסור על ההתאגדות.
בעקבות פסיקת בג"ץ תיקנה הכנסת את פקודת המשטרה, וסעיף 93ב בה קובע כי "שוטר לא יהיה חבר בארגון שוטרים ולא יטול חלק בפעילות להקמתו, לקיומו או לניהולו של ארגון כזה".
הגבלות דומות נקבעו ברבות הימים גם בפקודת בתי הסוהר (לגבי סוהרים) ובחוק שירות הביטחון הכללי (לגבי עובדי השב"כ).
בניסיון לעקוף את האיסור, הוקם ב-1982 ארגון נשות השוטרים.
איגוד רמפאר הוא איגוד של עמותות לשימור אתרי מורשת ולחינוך עממי.
האיגוד נוסד ב-11 ביולי 1966 בידי מועדון התיירות של צרפת, והוכר כארגון לשירות הציבור בשנת 1982.
השם רמפאר (REMPART) פירושו סוללת ביצורים בצרפתית, אך הוא מהווה גם ראשי תבות של השם: "שיקום ואחזקה של אנדרטאות המורשת האמנותית" (Réhabilitation et Entretien des Monuments et du Patrimoine ARTistique).
לכל 170 העמותות החברות באיגוד רמפאר משותף הרצון לשקם, לשמר ולהחיות את המורשת, תוך שימת דגש על תכנון ופיתוח מקומי, בעיקר באזורים כפריים.
רובם מארגים פרויקטים התנדבותיים המאפשרים אלפי מתנדבים מדי שנה להשתתף בפרויקטים אזרחיים לשימור ושיפור של המורשת.
הפרויקטים של רמפאר מהווים לא רק סביבה ללימוד טכניקות שימור ואתר התוודעות לאתרי המורשת, אלא גם מקום עבודה וחיים שיתופיים.
העמותות החברות באיגוד רמפאר פועלות בנושאי מורשת מגוונים: קפלות, מוצבים, מנזרים, טירות, טחנות, כבשני סיד, מסילות ברזל, גנים, נפחיות, חצרות פנימיות, כל המבנים האלו מוגנים כאנדרטאות היסטוריות או כאתרי מורשת.
הפריטים הזוכים לטיפול יכולים להיות מכל תקופה שהיא, למן הפרהיסטוריה ועד לימנו, ללא העדפה של תקופה מסוימת על פני אחרת.
מטרתו של ארגון רמפאר היא, בו זמנית, לשחזר את אתרי המורשת אך גם לדאוג לכך שהאנדרטאות המשוחזרות יהיו שוב בשימוש וימצאו את מקומם בחברה בת זמננו.
עבור האיגוד, שתי המטרות, השחזור והשימוש מחדש, אינן ניתנות להפרדה.
איגוד רמפאר והעמותות המסונפות אליו, הפועלות בעיקר בצרפת, מצויים בקשר עם שירותי המדינה הרלוונטיים לעבודתם, אך הם יכולים גם לבצע פעולות מחוץ למדינה, בשיתוף פעולה עם העמותות במדינה המארחת.
איגוד לשכות המסחר והתעשייה בגרמניה , הוא ארגון-גג של לשכות מסחר ותעשייה אזוריות בגרמניה וברחבי העולם, שנועד לקדם את קשרי הכלכלה של גרמניה עם מדינות שונות.
הארגון הוקם ב-15 במאי 1861. כיום משתייכות לארגון ה-DIHK כל לשכות המסחר והתעשייה ברחבי גרמניה (ה-IHKs), בהן חברים, על פי חוק, כל עסק וכל מפעל בגרמניה (מלבד פרילנסרים, אומנים ועסקים חקלאיים).
האיגוד מייצג מעל שלושה מיליון מפעלים ועסקים גרמניים, קטנים וגדולים; לשכת המסחר הגדולה ביותר היא זו של מינכן, המייצגת מעל 350 אלף מפעלים ועסקים.
מרכז האיגוד ממוקם בבית גרמניה, ברלין.
במקביל מתפקד ה-DIHK בראש הרשת הכלל-עולמית של לשכות מסחר דו-לאומיות גרמניות - AHKs, הכוללות 120 משרדים ב-80 מדינות ברחבי העולם.
DIHK והלשכות החוץ-גרמניות נועדו לקדם את היחסים הכלכליים הדו-לאומיים של גרמניה עם מדינות אלו.
הלשכות ברחבי העולם מספקת מגוון רחב של שירותים לחברות המצטרפות אליהן, בהם מידע עדכני על שווקים חדשים הקשורים בגרמניה, הנפקת רשימות של כתובות ועזרים, שיווק, ייעוץ עסקי וסיוע באיתור מפיץ או שותף אסטרטגי.
לשכת המסחר והתעשייה ישראל-גרמניה היא ארגון שנועד לקדם את קשרי הכלכלה של גרמניה וישראל, ופועל כחלק מארגונים דו-לאומיים דומים של DIHK ברחבי העולם.
הלשכה נוסדה בישראל ב-1967, וב-1995 זכתה להכרה רשמית על ידי ארגון ה-DIHK.
הלשכה מהווה מוקד שירותים בו מצטלבות דרכיהן של חברות ישראליות וגרמניות מכל ענפי המשק.
חברות ישראליות רבות הצטרפו ללשכה לאורך השנים, מגמה המשקפת את חשיבותה של גרמניה כמעצמה כלכלית מובילה באיחוד האירופי וכבת-ברית של ישראל באיחוד.
משרדי הלשכה ממוקמים בתל אביב.
נשיאי הלשכה הנבחרים הם לרוב אנשי עסקים ותעשייה.
בשנת 2000 נבחר לתפקיד הדיפלומט אבי פרימור.
כיום מכהן מיכאל פדרמן כנשיא הלשכה.
איגוד ערים לשמירת איכות הסביבה שרון-כרמל הוא התארגנות אזורית בתחום איכות הסביבה של רשויות מקומיות, אשר הוקם בשנת 1979 בצו שר הפנים.
המטרה בהקמת האיגוד הייתה שמירה על רמה נאותה של איכות האוויר בתחום השפעת תחנת הכוח "אורות רבין" הממוקמת בסמוך לשפך נחל חדרה, ועם השנים התרחבה פעילות האיגוד לתחומי איכות סביבה נוספים, כמו ניטור האוויר באזור פעילות אסדת הגז "לוויתן".
לשם כך הקים האיגוד מערך ניטור אוויר חופי, אשר הוא אמון על הפעלתו.
באיגוד חברות 18 הרשויות המקומיות הנמצאות ברדיוס של כ-30 קילומטרים מתחנת הכוח.
שטח האיגוד משתרע על כ-675 אלף דונם; רוב שטחו מצוי בשטח שמחוף הכרמל בצפון, מגידו ומנשה במזרח ועד לנתניה בדרום.
אוכלוסייתו מונה כ-800 אלף נפש השונים אלו מאלו בדרך התיישבותם ודתם.
הדבר המאחד את כולם הוא הרצון והפעילות המשותפת לשמירה על הסביבה.
תפקידי האיגוד הוגדרו בצו המקים ותוכנית מתאר ארצית לתחנות כוח ורשת חשמל ( תמ"א 10).
לצורך כך מפעיל האיגוד מערכת ניטור אוויר ובה 20 תחנות: 18 תחנות ניטור נייחות ושתי תחנות ניטור ניידות – המשדרות מידע בזמן אמת לאתר האיגוד.
האיגוד מוביל, מקדם, מנטר, מפקח ואוכף במגוון תחומים אלה למען רווחת ואיכות חיי תושבי מרחב האיגוד וזאת באמצעים טכנולוגים מתקדמים, תחנות ניטור חדישות, מעבדות- המוסמכות על ידי רשות הסמכת מעבדות בישראל, עבודות שטח ומחקרים בין-לאומיים ועל פי תקנים בין-לאומיים.
התווית ניטור רציף מאסדת לוויתן ויישומה בפועל – דבר אשר יאפשר פיקוח רציף על הפליטות באסדה ושמירה על איכות הסביבה ובריאות התושבים.
הגבלת היקף הפקת הגז בפוליגון הצפוני באסדת "לוויתן".
הובלה להתחייבות של משרד האנרגיה לפיה באתר אחסנת החירום של הקונדנסט בתחנת הכוח חגית לא יקומו מפעלים כימיים מסוכנים.
יישום הפרויקט להוצאה לשימור של יחידות 1–4 הפחמיות בתחנת הכוח אורות רבין, אשר הוביל להפחתה ניכרת נוספת של זיהום האוויר במרחב האיגוד, זאת בעקבות אישורה של המלצת האיגוד לצמצום יצור החשמל באמצעות פחם ויישום חלופה לייצור חשמל באמצעות גז על ידי משרד האנרגיה והתשתיות הלאומיות.
הובלה אל מול משרדי הממשלה את העמדה לפיה יש להקים תחנות כוח הפועלות באמצעות גז בשטח תחנת הכוח אורות רבין, ולא בשטחים הפתוחים ביישובים, וזאת כדי למנוע פגיעה באיכות הסביבה ובנוף.
הובלת התוכנית להפעלת הסולקנים ביחידות 5–6 בתחנת הכוח אורות רבין, אשר יושמה והביאה להפחתה של תחמוצות החנקן והגופרית הנפלטות מתחנת הכוח בכ-90 אחוז.
ביצוע מחקר ראשון מסוגו בעולם להתאמת תקן למטרד אבק הפחם מתחנת הכוח אורות רבין, בכך יתאפשר צמצום המפגע אשר פגע באיכות החיים ובבריאות התושבים וניתן יהיה לפעול כנגד מזהמים.
שותפות ומתן חוות דעת מקצועיות מאבקים סביבתיים של הרשויות המקומיות בהם מאבק כנגד מפגע המפחמות ומאבקים נוספים.
יישום פרויקט "סביבה שווה" להסדרת נושא הפסולת ביישובי החברה הערבית החברים באיגוד והפעלת מערכת GIS באתר האיגוד לשם כך.
יישום פרויקטים מקיימים בעלות של למעלה ממיליון שקלים בתחום איכות הסביבה ברשויות המקומיות החברות בו באמצעות ועדות איכות הסביבה של הרשויות.
מיפוי 700 מיני החי והצומח בשטח האיגוד.
יו"ר האיגוד: אסיף איזק – מכהן כראש מועצה אזורית חוף הכרמל; נבחר לתפקיד בינואר 2020.
מנכ"ל: ניר סהר – נבחר לתפקיד במאי 2013.
איב"א, איגוד ישראלי לבקרה אוטומטית הוא עמותה ישראלית העוסקת בקידום המחקר וההוראה של תחום הבקרה האוטומטית בישראל.
הארגון מבצע זאת באמצעות קורסים, כנסים אקדמיים וסדנאות בנושא.
האיגוד משמש כארגון הישראלי החבר ב והוא מנוהל מהטכניון בחיפה.
האיגוד הוקם בתחילת שנות השישים על ידי מהנדסים מהטכניון ומרפא"ל, ביניהם שני בונן, זאב בונן, ידידיה שמיר (המדען הראשי של משרד הביטחון דאז), שמואל מרחב ויוליוס פרמינגר, אשר נבחר לכהן כיו"ר הראשון של האיגוד.
עד שנת 1978 עמד בראש האיגוד יו"ר אך מאז שנה זו הוחלט כי בראש האיגוד יעמוד נשיא.
בראש הארגון עומד נשיא, לרוב פרופסור בטכניון, ובנוסף חברים בוועד המנהל גזבר, מזכיר ונציג מרפא"ל.
בהנהלה המורחבת חברים נציגים מאוניברסיטאות ומכללות אחרות בישראל, כגון מכון ויצמן ואוניברסיטת תל אביב וכן נציגים מחברות תעשייתיות כגון התעשייה האווירית או אלביט מערכות.
חברות אלו שותפות גם במימון האיגוד.
+שםתקופת כהונההערותיוליוס פרמינגר תחילת שנות ה-60 יו"רשמואל מרחב יו"ררפאל סיוון יו"ראליעזר קרינדלר יו"רמיכאל היימן1978-1981נשיאיצחק י.
איגוד ערים אזור מפרץ חיפה - הגנת הסביבה עוסק בשיפור מצב איכות הסביבה באזור מפרץ חיפה, במיוחד לאור ריכוז גדול של תעשיות פטרוכימיות, תחנת הכוח חיפה והמבנה הטופוגרפי של האזור - רכס הכרמל, המגביל פיזור של המזהמים.
האיגוד נוסד בשנת 1983 על בסיס היחידה הסביבתית בעיריית חיפה.
יחידה זו הוקמה בשנת 1975. מאז הקמתו עסק האיגוד במגוון רב של תחומים ובמשך הזמן פעילותו התרחבה לנושאים סביבתיים חדשים, בין היתר: איכות אוויר (זיהום אוויר וניטור, זיהום מתחבורה), חומרים מסוכנים, קרינה אלקטרומגנטית, מניעת רעש, איתור ומניעת מפגעים סביבתיים, תעשיות ורישוי, תכנון סביבתי, חינוך סביבתי וקיימות.
בתחום איכות האוויר, הקים האיגוד מערך משוכלל של 14 תחנות ניטור אוויר באזור עיר חיפה והסביבה, אשר מופעל על ידי מרכז הבקרה שבמשרדי האיגוד, בנוסף לתחנות הנייחות, מבצע האיגוד מדידות זיהום אוויר באמצעות תחנת ניטור ניידת.
בנוסף למערך ניטור איכות האוויר, מפעיל האיגוד מערך לפיקוח על חומרים מסוכנים, שנבנה על בסיס חקיקה שיזם המשרד להגנת הסביבה, המאפשרת פיקוח קפדני יומיומי.
נכון לשנת 2020 חברות באיגוד 11 רשויות מקומיות, כאשר האיגוד משרת אוכלוסייה של כמעט 600 אלף תושבים.
הרשויות החברות הן: חיפה, קריית אתא, קריית ים, קריית ביאליק, קריית מוצקין, נשר, קריית טבעון, מועצה אזורית זבולון, מועצה מקומית רכסים, דלית אל-כרמל ועספיא.
מחלקת איכות אוויר של האיגוד אמונה על הפעלת מערך ניטור האוויר.
איכות האוויר בשטח האיגוד נמדדת באמצעות מערך הניטור של האיגוד, הכולל 14 תחנות ניטור רגילות, 2 תחנת ניטור תחבורתיות ותחנת ניטור ניידת.
בתחנות הניטור נמדדים מגוון פרמטרים, מזהמי אוויר כגון, חומר חלקיקי (חלקיקים מרחפים בקוטר עד 10 מיקרון, חלקיקים מרחפים בקוטר עד 2.5 מיקרון) תחמוצות חנקן (דו־תחמוצת החנקן וחנקן חד-חמצני), גופרית דו-חמצנית, מימן גופרתי, אוזון, בנזן, טולואן וקסילן ופרמטרים מטאורולוגיים כגון מהירות וכיוון רוח, טמפרטורה, לחץ אטמוספירי, לחות יחסית, משקעים אטמוספיריים, קרינה.
פעילות הניטור של האיגוד ממומנת באמצעות אגרת ניטור המושתת על מפעלי התעשייה לפי כמויות הדלקים הנצרכות על ידיהם בהתאם להוראות חוק העזר העירוני המתאים על עדכוניו.
מחלקת חומרים מסוכנים באיגוד עוסקת בפיקוח והנחיות בתחום חומרים מסוכנים (חומ"ס):
פיקוח על מפעלי תעשייה העוסקים בחומ"ס בהתאם להוראות החוקים, התקנות והצווים האישיים בנושא חומ"ס.
פיקוח על הובלת חומ"ס בכבישים, רכבות, נמל ובצנרת.
בדיקת תיקי מפעל וסקרי סיכונים של המפעלים.
מתן הנחיות להכנת סקרי סיכונים במתבסס על המתודולוגיה של הסקר האינטגרטיבי של מפרץ חיפה.
ייעוץ לרשויות התכנון והבניה בעניין אישורי הקמת מפעלים חדשים העוסקים בחומ"ס.
הכנת תנאים מיוחדים לרישיונות עסק של מפעלים בנושא חומ"ס.
כוננות והשתתפות בתקריות חומרים מסוכנים: כונני האיגוד מצוידים בניידת לגילוי וזיהוי חומ"ס הכוללת מכשירים לבדיקת כימיקלים שונים וציוד מגן אישי.
איגוד ערים החל לפעול בנושא קרינה אלקטרומגנטית (בלתי מייננת) משנת 2001 ומטרתו ביצוע מדידות קרינה והעברת מידע לתושבים בשטח האיגוד, באופן מקצועי, אמין ובלתי תלוי.
פעילות האיגוד בנושא קרינה כוללת נושאים שוטפים ופרויקטים ייחודיים:
ביצוע מדידות קרינה באופן עצמאי ובלתי תלוי.
הגשת חוות דעת לרשויות החברות באיגוד בעניין הקמת אנטנות טרם מתן היתר בנייה על ידי ועדה מקומית.
איגוד ערים משתף פעולה עם הפיקוח הכללי והמחלקות לרישוי עסקים בעיריות ומשטרת ישראל לצורכי אכיפת מניעת הרעש.
פעילות האיגוד במניעת רעש מתבטאת במספר תחומים:
מעורבות בתכנון והשתתפות בוועדה לקביעת תקנות להגבלת רעש.
פיקוח על התעשייה (לדוגמת המחצבה, נמל חיפה)
בדיקות רעש תחבורה (מהרכבת ומכבישים)
השתתפות באכיפה דרך בתי המשפט.
טיפול בתלונות על רעש שנגרם על ידי עסקים, מפעלים או מוסדות.
הדרכה בעבודות מחקר בנושאים קשורים לרעש סביבתי
העלאת מודעות הציבור לנושא מניעת רעש.
אזור מפרץ חיפה עתיר במפעלי תעשייה.
פעילותם של העסקים טעוני הרישוי מוסדרת על ידי רישיון העסק המונפק על ידי הרשות המקומית שבשטחה פועל העסק, כאשר בסמכותם של משרדי הממשלה השונים להתלות את רישיון העסק בתנאים המצורפים אליו ומהווים חלק בלתי נפרד ממנו.
לפי צו רישוי עסקים עסקים בהם המשרד להגנת הסביבה מוגדר בתור נותן אישור לידיעה ולא פורסם להם מפרט אחיד באחריות אגף תעשיות ורישוי באיגוד לבחון את הבקשה לקבלת רישיון העסק, לאשר אותה, לדחות אותה או להתלות אותה בתנאים נוספים.
מתוקף תפקידו, מטפל האיגוד בהיבטים הסביבתיים הקשורים למינהל מוניציפלי, כולל רישוי עסקים והיתרי בנייה ונענה לפניות בעניין מפגעים סביבתיים, בין אם מתושבים ובין אם מגורמים רשמיים, כגון המשרד להגנת הסביבה או רשויות מקומיות.
כל תוכנית פיתוח משמעותית אשר עלולות להיות לה השלכות סביבתיות, עוברת בדיקה סביבתית על ידי כל אחד מאנשי צוות האיגוד לפי תחום התמחותו, כאשר חוות הדעת המשולבת מבוצעת בריכוז ותיאום של תחום התכנון הסביבתי.
לשם שילוב ההיבטים הסביבתיים בתכנון בצורה המיטבית, רצוי לזהות את הבעיות הסביבתיות המיוחדות לכל פרויקט ולהגדיר את האמצעים לתיקונן בשלבים מוקדמים ככל האפשר של הפרויקט.
מטרת הפעילות בתחום החינוך הסביבתי והקיימות באיגוד ערים היא לקדם מודעות, חשיבה וחדשנות סביבתית, ערכי קיימות ופיתוח התנהגות תומכת סביבה בקרב תלמידים ותושבים ברשויות המקומיות של איגוד ערים.
במרוצת השנים, במקביל לפעילותו השוטפת, האיגוד יזם וניהל מספר פרויקטים ייחודיים, כגון:
מחקר לשיפור איכות המים במפרץ חיפה ונחל הקישון.
סקר סיכונים אינטגרטיבי למפרץ חיפה שעסק בבחינת הסיכונים הנובעים משימוש, אחסון והובלה של חומרים מסוכנים.
הסקר כלל המלצות להקטנת רמת הסיכון הטמון בשימוש בחומ"ס.
סקר פליטות דיאוקסינים באזור מפרץ חיפה, נערך בידי חב' TNO מהולנד ביוזמה ותמיכת האיגוד והתבסס על שיטת מחקר שפותחה על ידי ארגון האו"ם לאיכות הסביבה.
סקר BAT (הטכנולוגיה הזמינה המיטבית) על פליטות לאוויר מבתי זיקוק חיפה, בוצע על ידי חברת VITO הבלגית ביוזמה והזמנת האיגוד.
סקר מדידות קרינת RF הבלתי מיינת מאתר פלנורד בשכונת אלמוגי בחיפה, נערך על פי הזמנת האיגוד במטרה להעריך את סיכוני קרינת RF ממוקד השידור המרכזי של אתר האנטנות במקום זה.
מחקרים בנושא חשיפת נהגים לזיהום אוויר בתוך כלי רכב – שיתוף פעולה בין הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ואיגוד ערים.
פרויקט רחב היקף במימון, ניהול ופיקוח איגוד ערים להגנת הסביבה אזור מפרץ חיפה: מדידת קרינה אלקטרומגנטית שמקורה במתקני חשמל, בכ-600 גני ילדים בבעלות העיריות שבתחומי האיגוד.
המדידות כוללות סריקה מקיפה אחר מקורות קרינה בתדר רשת החשמל ממקורות חיצוניים כגון קווי מתח, עמודי חשמל, טרנספורמטורים ופילרים בקרבת מקום וכו' ומקורות פנימיים בגנים כגון ארונות חשמל, דודי חימום, ומתקני חשמל שונים בשימוש שוטף וכיוצא באלה.
דגש מיוחד יינתן לאזורי הפעילות העיקריים של הילדים במתחם הגן הכולל כיתות וחצרות.
בשנים האחרונות גוברת המודעות והפעילות הירוקה במוסדות חינוך באזור מפרץ חיפה, יותר ויותר בתי ספר מצטרפים לתהליך הסמכה ל"בית ספר ירוק" מטעם המשרד להגנת הסביבה.
את התהליך ברשויות המקומיות מלווה רכז חינוך סביבתי וקיימות באיגוד ערים להגנת הסביבה אזור מפרץ חיפה, שמסייע לבתי הספר לעמוד בקריטריונים להסמכה.
תוכנית לצמצום זיהום אוויר מתחבורה
מאז סוף שנת 2017 פועל בחיפה מערך שיתוף כלי רכב חשמליים, הכולל השכרת כלי רכב לפרקי זמן קצרים ובזמינות גבוהה, כאשר איסוף הרכב והחזרתו נעשים בשירות עצמי.
הפעלת רכבים חשמליים מקטינה את כמות הפליטות בתוך העיר, הודות להנעה חשמלית וכתוצאה מהפחתה של כמות כלי הרכב בעיר.
האיגוד זכה בקול קורא המממן חלק גדול מפרויקט זה, חתם על הסכם עם חברה שתפעיל את כל המערך וביצע ביחד עם הרשויות את סימון כל המקומות בהם הותקנו עמדות הטעינה.
במסגרת התוכנית חתמה עיריית חיפה על הסכם עם חברת Car2Go להפעלת שירות השכרת רכב חשמלי.
מודל השירות הוא מסוג AB המאפשר למשתמשי הרכב לאסוף רכב במקום אחד ולהחזירו לכל אחת מתחנות הטעינה הפזורות ברחבי העיר.
באמצעות כרטיסי מנוי מיוחדים שהונפקו לצורך כך יכולים תושבי חיפה, המנויים לשירות, להשתמש ברכב בכל עת ללא הגבלה בשיעור שעתי.
לצורך פרויקט זה פותחה אפליקציה מיוחדת מבוסס GPS, המאפשרת למשתמשים לקבל מידע בזמן אמת על מכונית זמינה קרובה ביותר ועל מקומות חניה זמינים, לפי דרישה.
טעינת המכוניות נעשית על ידי נקודות טעינה הממוקמות בחניות.
הפעלת משאיות אשפה של עיריית חיפה בגז טבעי
עיריית חיפה לראשונה בארץ, רכשה 25 משאיות אשפה חדשות המונעות בגז טבעי, במקום המשאיות הישנות.
בשלב הראשון המשאיות מתדלקות באמצעות תחנת תדלוק ניידת.
תשתית חדשה לתדלוק בגז טבעי דורשת לוח זמנים ארוך יותר עקב קבלת היתרי הבנייה לצינור ולתחנת NG.
באזור האיגוד נוסעים 25 אוטובוסים חשמליים של אגד כחלק מהמהלך למנוע נסיעת ריכבי דיזל באזורי מגורים במפרץ חיפה.
מסנני חלקיקים למשאיות אשפה של העיר חיפה
האיגוד פרסם מכרז לרכישת מסנני חלקיקים עבור משאיות אשפה של העיר חיפה.
בשנת 2018 הותקנו מסנני חלקיקים תוצרת EMINOX ב-11 משאיות (EURO II, EURO III).
האיגוד עקב אחר שיעור הפחתת הפליטות מהמשאיות להן יורכבו מסנני החלקיקים באמצעות חוקרים מהטכניון (המעבדה למנועי שרפה פנימית).
פרויקט אזור מופחת זיהום אוויר נועד לצמצם זיהום אוויר מכלי רכב המשפיע על תושבי העיר חיפה והולכי הרגל.
הפרויקט הוא חלק מהתכנית הלאומית לצמצום זיהום האוויר במפרץ חיפה מכלל מקורות הזיהום, ובכלל זה כלי רכב.
לצורך כך חוקק חוק עזר, האוסר על תנועה וחנייה של כלי רכב מזהמים באזורי המגורים בעיר חיפה, אלא אם יותקן בהם מסנן להפחתת זיהום האוויר.
פרויקט אזור אוויר נקי הופעל באזור חיפה בפברואר 2018. התכנית גובשה בשיתוף עם עיריית חיפה, המשרד להגנת הסביבה, המשרד התחבורה והמשטרה.
בעוד שכלי רכב פולטים סוגים שונים של מזהמים, חלקם חלקיקים מוצקים וחלקם גזים, החלקיקים נחשבים כמזיקים ביותר לבריאות הציבור.
זיהום אוויר חלקיקי נפלט ברובו מרכבי דיזל, בפרט רכבי דיזל כבדים וישנים.
יו"ר האיגוד: עו"ד שרית גולן-שטיינברג, חברת מועצת עיריית חיפה
מנכ"ל האיגוד: ד"ר עופר דרסלר.
איגוד רופאי המשפחה הישראלי הוא איגוד מקצועי ומדעי המאגד רופאים העובדים כרופאי משפחה בישראל במסגרת ההסתדרות הרפואית בישראל.
איגוד רופאי המשפחה הוקם בשנת 1977 והחליף את איגוד הרופאים הכלליים.
אז לראשונה התאגדו רופאי המשפחה באופן רשמי כאיגוד מדעי האחראי על מסלול התמחות בתוך ההסתדרות הרפואית בישראל.
ד"ר מקס פולאק נבחר כיו"ר הראשון של האיגוד.
בשנת 1978 הפך האיגוד לחבר מן המניין ב-WONCA, איגוד רופאי המשפחה העולמי, כאשר בשנת 1989 אף נערך בירושלים הכנס העולמי של WONCA.
כיום האיגוד כולל כ-2500 רופאים ראשוניים העובדים כרופאי משפחה בכל קופות החולים וכן בחיל הרפואה ובגופים נוספים.
כמחצית מהם מומחים ומתמחים ברפואת המשפחה והשאר רופאים כלליים או מומחים בתחומים אחרים.
זהו האיגוד המדעי הגדול ביותר במסגרת ההסתדרות הרפואית.
במסגרת האיגוד פועלים חוגים שונים, ביניהם החוג לבאלינט, החוג למורים ברפואת המשפחה – חימ"ר, החוג לרפואת ספר, החוג למחקר ברפואת משפחה – רמב"ם, החוג לקידום בריאות האישה במשפחה ובחברה, החוג לרפואת אורחות חיים, החוג לטיפול בכאב ברפואת המשפחה.
האיגוד שותף במסגרות בינלאומיות של רופאי משפחה: WONCA (איגוד רופאי המשפחה העולמי), WONCA EUROPE (איגוד רופאי המשפחה האירופי), EQUIP (האיגוד האירופי לאיכות ברפואת המשפחה), EURACT (החברה האירופית למורים ברפואת המשפחה) ו-EGPRN (רשת המחקר האירופית ברפואת המשפחה) EURIPA (החברה האירופית לרפואת ספר) וכן באיגוד הבלינט העולמי.
כמו כן האיגוד אירח מספר כנסים בינלאומיים, ביניהם כנס האיגוד האירופי לבלינט ב-2008, והכנס האירופי השלישי לרפואת משפחה בגישה מערכתית וכנס EQUIP ב-2009, וכן בשנת 2012 האיגוד אירח את כנס EURACT בירושלים.
האיגוד מארגן כנס מחקר שנתי ע"ש שבתאי בן-מאיר, שבו מוצגות עבודות מחקר מקוריות של רופאי משפחה.
עידוד מחקר באמצעות מתן מלגות לרופאי משפחה המציגים בכנסים בינלאומיים וכן בהענקת מענקי מחקר תחרותיים ובלתי תלויים.
האיגוד משתתף בכתיבת קווים מנחים בנושאים שונים הנוגעים לרפואה ראשונית, וכך בשנת 2008 יצא עדכון רחב ומקיף לקווים מנחים בנושא "קידום בריאות ורפואה מונעת", בעריכתה של פרופ' חוה טבנקין, המהווה סיכום של כלל ההמלצות בתחום הרפואה המונעת כיום.
מהדורה מעודכנת הופיעה בשנת 2013.
בשנת 2011 נערך שינוי מהותי בסילבוס של ההתמחות ברפואת המשפחה, כך שמרבית ההתמחות היא במסגרת המחלקות לרפואת המשפחה.
האיגוד מפעיל את האתר "ויקירפואה", אנציקלופדיה רפואית מקוונת בשפה העברית, ואת האתר "ויקיתרופות", המאגד מידע אודות תרופות הנמכרות בישראל.
מיסוד החוגים הקיימים במסגרת האיגוד והגברת פעילותם
במסגרת חימ"ר, חוג למורים ברפואת המשפחה – פיתוח וטיפוח מצוינות בתחום החינוך הרפואי בכל הרמות: הוראת סטודנטים, הכשרת מתמחים ולימודי המשך למומחים.
במסגרת חוג המחקר (רמב"ם – רשת המחקר ברפואת משפחה בישראל) – לעודד וליזום מחקרים בעלי חשיבות לבצוע ברשת.
לסייע ולקדם ביצוע מחקרים ברפואת המשפחה בדגש על שת"פ בין חוקרים.
במסגרת החוג לבלינט – תרגול ומחקר בהיבטים הפסיכוסוציאליים של המפגש הרפואי, בדגש מיוחד על יחסי רופא-חולה ועל מניעת שחיקה של הרופאים.
במסגרת החוג לרפואת ספר - לימוד וחקר התחומים המאפיינים את רפואת הספר, הקרויה גם רפואה פריפרית/מרוחקת, רפואה כפרית או רפואת המדבר.
במסגרת החוג לטיפול בכאב ברפואת המשפחה – קידום הבנת מנגנוני הכאב במצבים רפואיים שונים, החשיבות של הכאב מנקודת המבט של המטופל ושיפור המיומנויות של רופא המשפחה בתחום האבחון והטיפול בכאב חד ובכאב מתמשך.
במסגרת החוג לרפואת אורחות חיים – הכרה בחשיבות אורחות חיים נכונות כחלק מהבריאות של המטופלים והרופאים כאחד.
קידום ושיפור הידע והמיומנויות של רופאי המשפחה בתחום אורח החיים הבריא והגברת השימוש בנושא במסגרת הטיפול ברפואת המשפחה.
במסגרת החוג לקידום בריאות האישה במשפחה ובחברה - לקדם את בריאות האישה במשפחה ובחברה באמצעות צוותי רפואת המשפחה.
יושבי ראש איגוד רופאי המשפחה
1991 – פרופ' מיכאל וינגרטן
איגוד סיסטיק פיברוזיס (CF) הוקם בישראל בשנת 1967, על ידי הורים לילדים חולים, במטרה להקים מערך תמיכה וסיוע ברכישת מכשור, טיפולים ותמיכה נפשית, ובעיקר כדי להאריך את חיי החולים ולשפר את איכותם.
למרות חוק ביטוח בריאות, חלק גדול מהתרופות, הטיפולים, הציוד הרפואי ושאר הצרכים ההכרחיים לקיומם מסופקים באופן חלקי על ידי קופות החולים.
האיגוד ממלא את החלל, משלים את המימון ומספק את הנדרש.
האיגוד מספק לחוליו תמיכה כלכלית וסיוע סוציאלי ומספק לציבור הרחב ולציבור הנשאים מידע ותמיכה בנוגע למחלה, העלאת המודעות לנושא גילוי ומניעה ועידוד בדיקות גנטיות ותרומת איברים.
מחלת הסיסטיק פיברוזיס היא מחלה תורשתית, פרוגרסיבית ורב-מערכתית.
המחלה חשוכת מרפא אך בת טיפול.
אם לפני 35 שנים תוחלת החיים לחולה הייתה 8 שנים, היום תוחלת החיים היא 38 שנים.
כל החולים מטופלים רפואית במרכזים מתמחים בסיסטיק פיברוזיס הנתמכים על ידי איגוד סיסטיק פיברוזיס.
המחלה תובעת מהחולה טיפול יומיומי מפרך הכולל: אינהלציה, פיזיותרפיה, ניקוז ריאות, עשרות תרופות וכ-50 כדורים ביום.
שגרת יומו של חולה כוללת כ-4 שעות של טיפול מדי יום.
למרות הטיפול האינטנסיבי בבית, רבים מהחולים נזקקים לאשפוזים תכופים בבית החולים.
כ-30% מהחולים נמצאים בשכבה סוציו-אקונומית נמוכה.
במספר משפחות יש יותר מילד אחד חולה וקיימת אפילו משפחה ובה 7 חולים.
עלויות הטיפול במחלה, מעבר לניתן בקופות החולים, מסתכמות באלפי שקלים לחודש.
האיגוד ממומן בעיקר מתרומות של קרנות, עסקים ותורמים פרטיים.
כ-4% בלבד מתקציב האיגוד מגיע מתמיכות משרדי הממשלה.
תמיכה במרפאות ובצוות הרב תחומי במרכזי סיסטיק פיברוזיס בשישה בתי חולים ברחבי הארץ: הדסה הר הצופים (ירושלים), שניידר (פתח תקווה), שיבא - תל השומר (רמת גן), כרמל (חיפה), רמב"ם (חיפה) וסורוקה (באר שבע).
הקמת מערך ארצי לביצוע טיפולי ניקוז ריאות יומיומיים לחולים בבית.
הדרכה למטפלים בניקוז ריאות ודרכי נשימה.
סיוע ברכישת תרופות, מזון מועשר, ציוד רפואי.
סיוע בהשתלת ריאות, כולל תמיכה לקראת ההשתלה ולאחריה והפעלת מרפאת מושתלים.
לובי להכנסת תרופות חדשות לסל הבריאות.
תמיכה ועזרה במימון טיפולים שאינם מכוסים על ידי סל הבריאות.
הפעלת מערך לעידוד פעילות גופנית.
קשר עם מוסדות - קופות חולים, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, משרד החינוך ועוד.
תמיכה בחולים באינטרנט - פורום, קומונה לבוגרים, קומונה למושתלים.
פעולות הסברה - הגברת המודעות בציבור הרחב על ידי: הסברה לתלמידים בבתי הספר, הפעלת אתר אינטרנט, הוצאת העיתון "לנשום חופשי", הפעלת קבוצת תיאטרון של חולות, ארגון כנסים וימי עיון לחולים, לבני משפחתם ולאנשי מקצוע.
העלאת המודעות בקרב הציבור הרחב לנושא תרומות איברים ולנושא חשיבות הבדיקות הגנטיות.
איגוד עובדי הרכב הוא איגוד עובדים אמריקני המייצג עובדים בארצות הברית, פוארטו ריקו וקנדה.
האיגוד נוסד כחלק מהאגף השמאלי של כנס איגודי התעשייה (CIO) בשנת 1930 וגדל מאוד מאז ועד שנות החמישים.
תחת הנהגתו של וולטר רויטר (Walter Reuther) בשנים 1946-1970 מילא תפקיד חשוב באגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית, בייחוד בנושאים של זכויות אזרח ותנועות אנטי-קומוניסטיות.
הארגון התפרסם בהשגת משכורות וגמלאות גבוהות לעובדי הרכב.
מאידך, הוא לא הצליח לאחד בתוכו גם את העובדים במפעלי הרכב של חברות זרות, שהוקמו בדרום לאחר שנות ה-70. מאז חלה ירידה במספר חבריו.
היום חברי הארגון משתייכים לתעשיות שונות כמו תעשיית הרכב וחלקי חילוף לרכב, מערכת הבריאות, בתי הימורים וחינוך גבוה.
מרכז הארגון נמצא בדטרויט, מישיגן.
נכון לשנת 2013, בארגון כ-300 אלף חברים פעילים וכ-600 אלף גמלאים עם כ-750 סניפים המעסיקים כ-1700 עובדים.
נשיא הארגון הנוכחי הוא בוב קינג (Bob King).
הארגון נוסד במאי 1935 בדטרויט, מישיגן בתמיכתה של הפדרציה האמריקאית של העבודה (AFL) לאחר תקופה של מהומות בתוך פדרציה זו.
הפדרציה התרכזה בארגון עובדי בתי מלאכה ונמנעה מארגון עובדים במפעלים גדולים.
בוועידה של 1935, קבוצה של ארגונים של עובדי תעשייה המונהגת על ידי ג'ון לויס (John L.
Lewis) יסדה את הוועד לארגון תעשייתי (CIO, ראשי תיבות: Comittee for Industrial Organization) כחלק מתוך הפדרציה.
תוך כשנה, הפדרציה ביטלה את החלוקה לאיגודים בתוך ה-CIO.
כתוצאה מכך, הוועד לארגון תעשייתי וארגון עובדי הרכב פרשו מהפדרציה והקימו ארגון מתחרה בשם כנס איגודי התעשייה (CIO, ראשי תיבות: Congress of Industrial Organization) אשר משך אליו פעילים מהאגף השמאלי של הפדרציה וקומוניסטים אשר נידחו על ידה.
לארגון עובדי הרכב הייתה הצלחה גדולה בארגון שביתות ישיבה, בהתחלה בג'נרל מוטורס באטלנטה בשנת 1936 ואחר כך בשביתה המפורסמת בפלינט, מישיגן אשר החלה בדצמבר 1936 והסתיימה בפברואר 1937, לאחר שמושל מישיגן פרנק מרפי (Frank Murphy) ששימש כמתווך, השיג את הכרתה של ג'נרל מוטורס בארגון עובדי הרכב.
כחודש לאחר מכן, השיגו הכרה דומה עובדי קרייזלר, לאחר שביתת שבת.
המטרה הבאה של הארגון הייתה חברת פורד אשר התנגדה תמיד לארגון עובדיה.
מנהלה הרי בנט (Harry Bennett) הפעיל אלימות נגד הארגון כדי למנוע את כניסתו למפעליו ואף יסד גוף של עובדי ביטחון פנימי שעסק בריגול והפחדה בקרב האובדים, בייחוד אנשי הארגון ותומכיהם.
רק ב-1941 הסכימה פורד להכיר בהסכם שכר שנחתם עם הארגון.
חלק גדול מאנשי הארגון היו קומוניסטים ששלטו בסניפים חשובים כמו הסניף במפעל הגדול ביותר של פורד.
במשרד בוושינגטון ובמרד המחקר ומשרד המשפטים של הארגון.
כוחו של רויטר עלה באותה תקופה והוא שיתף פעולה עם הקומוניסטים אך בתוך הארגון עצמו, הקומוניסטים הוו סיעה נפרדת.