tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הוא ביטל את הטענות האלה ואמר כי בסרטו הוא קיווה לשנות את התפיסה העולמית אודות עיר הולדתו ולהעמיד אותה בשורה אחת עם ערים כמו לונדון וניו יורק שגם הן מתמודדות עם "בעיות אמיתיות".
על פי נתונים שהופקו על ידי Italia Film International, הסרט דורג במקום השני בקופות המקומיות והרוויח יותר מ-500,000 דירהם בהקרנה במהלך סוף השבוע הראשון שלו; יוצרי הסרט הציגו את הסרט בפסטיבל קאן ב-2010.
מוסטפא סומן כ"יוצר הסרט האמירתי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי (DIFF) , הוא זכה בפרס 'יוצר הסרט הצעיר של השנה' בטקס פרסי הסטודיו הדיגיטלי 2010, ומגזין Variety ציין שעלי פייסל מוסטפא הוכיח שהוא יוצר ומפיק סרטים ברמה בינלאומית, הראשון של המפרץ.
בשנת 2011, תוך כדי הרחבת פעילותו התבקש מוסטפא לפתח את הסדרה הקצרה הראשונה אי פעם בשם - Classified - ששודרה באינטרנט.
הסרט השני של מוסטפא שנקרא מא' עד ב', פתח את פסטיבל הסרטים של אבו דאבי באוקטובר 2014, לראשונה השתתף בפסטיבל סרט אמירתי, המאתגר תפיסות סטריאוטיפיות על תרבות המזרח התיכון, באמצעות סיפורם של שלושה חברים טובים שיוצאים לטיול מאבו דאבי לביירות.
הסרט האחרון של מוסטפא The Worthy , נוצר תוך שיתוף פעולה עם המפיקים פיטר ספרן וסטיבן שניידר, מהוליווד.
הוא הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים בלונדון באוקטובר 2016, והשתתף גם בבכורה חגיגית בפסטיבל הסרטים בדובאי בדצמבר 2016. הסרט הוא מותחן המתרחש בעתיד הדיסטופי שבו אין מים.
הוא יצר להקרנות לציבור הרחב ב-23 בפברואר 2017.
אביו של מוסטפא הוא אמירתי ואילו אמו בריטית; הוא נולד בלונדון, אנגליה.
גדל באיחוד האמירויות, הוא התעניין בצילום מילדותו והתנסה ביצירת סרטים קצרים משלו ופרסומות טלוויזיה מדומות.
עם סיום לימודיו, מוסטפא הקים חברה חדשה שהתבססה על חברה קיימת המתמקדת בתפאורה ועיצוב פנים.
לאחר מכן בשנת 2003 הוא מימש את חלומו להפקת סרטים כאשר נרשם לבית הספר לקולנוע בלונדון ולקבל תואר שני והכשרה מעשית בטכניקות קולנוע.
לאחר מכן הוא הקים את חברת ההפקות שלו AFM Films, ויצר סרטים קצרים ופרסומות טלוויזיה בתחומי הפקה שונים במשך 10 שנים, ההתמקדות שלו בחברה, נותרה בבימוי.
מוסטפא ביים גם מספר סרטים קצרים; בשנת 2005, סרטו "מתחת לשמש" הוקרן ב-DIFF וזכה בתחרות הסרטים של האמירויות ב-2006. הסרט הוקרן גם בפסטיבלי הסרטים הבינלאומיים של רומא, רוד איילנד וסן פרנסיסקו.
למוסטפא שלושה ילדים מאשתו הראשונה מאהא גורטון, ממנה התגרש בשנת 2020.
עלי רזא פירוזג'א (בפרסית: علیرضا فیروزجاه, נהגהæliːɾezɑː fiːɾuːzˈdʒɑ] ː], בצרפתית: Alireza Firouzja; נולד ב-18 ביוני 2003) הוא שחמטאי איראני-צרפתי בדרגת רב-אמן שחמט.
הוא השחמטאי הצעיר ביותר אי פעם שהגיע למעל 2800 נקודות במד כושר.
יליד איראן, פירוזג'א החל לשחק שח כשהיה בן 8. בגיל 12, הוא הפך לזוכה הצעיר ביותר אי פעם באליפות איראן בשחמט ומאוחר יותר באותה שנה קיבל דרגת אמן בינלאומי וכן השיג בציון ראשון לדרגת רב-אמן.
תוצאות אלו העלו את מד הכושר שלו ליותר מ-2800, ושברו את שיאו של קרלסן כשחמטאי הצעיר ביותר שעשה זאת, ולמקום השני בדירוג העולמי.
פירוזג'א עזב את פדרציית השחמט האיראנית ב-2019 בגלל המדיניות שלהם שאוסרת לשחק נגד שחמטאים ישראלים.
הוא עבר להתגורר בצרפת ושיחק תחת דגל פיד"ה עד אמצע 2021, אז קיבל אזרחות צרפתית והחל לייצג את צרפת.
נכון למאי 2023 הוא לומד בפריז עיצוב אופנה.
פירוזג'א נולד ב-18 ביוני 2003 בבאבול.
הוא התחיל לשחק שחמט בגיל שמונה.
יש לו אח גדול יליד 1988 בשם מוהמדרזא, שגם הוא שחקן שח תחרותי.
פירוזג'א זכה במדליית הזהב לגילאי עד 12 באליפות אסיה בשחמט לנוער שנערכה ב-2015 בסוואן .
בתחרויות למבוגרים, אחת ההצלחות המוקדמות ביותר של פירוזג'א הייתה בגביע ננה אלכסנדריה ה-10 ב-2015, שהתקיים בג'ורג'יה.
בתחרות חזקה עם 15 רבי אמנים, פירוזג'א סיים עם 5/9, כולל ניצחון של רב-אמן ווגאר רוסלוב ו-4 תוצאות תיקו מול 4 רבי אמנים אחרים.
היו לו הצלחות נוספות בחצי גמר אליפות איראן בשחמט, 7/9 ללא הפסד (+5-0=4), ששימשה כתחרות מוקדמת לאליפות איראן שנערכה בשנה שלאחר מכן.
לאחר מכן הוא השתתף בתחרות הפתוחה החזקה ביותר שנערכה באותה שנה בקטר, בה צבר 4.5/9, כולל ניצחונות מול השחמטאים החזקים ונילוטפאל דאס.
בגיל שתים עשרה, הוא זכה באליפות איראן בשחמט 2016, השיג 8/11 נקודות (+5-0=6), נקודה שלמה לפני מתחריו הקרובים, והפך לצעיר אי פעם שזכה בתואר.
סדרת התוצאות הללו בחצי גמר אליפות איראן, בתחרות האמנים קטר ובאליפות איראן העלתה את מד הכושר של פירוזג'א ל-2475 בגיל 12 שנים ו-7 חודשים.
מאוחר יותר באותה שנה, הוא שיחק בתחרות גביע האומות של אסיה, בה השיג 5 וחצי נקודות מתוך 7 בלוח הרביעי והשיג תיקו בולט מול רב-אמן ויי יי, שהיה בזמנו רב-האמן הצעיר ביותר בעולם.
אחר כך חווה פירוזג'א מספר תוצאות שליליות.
באוגוסט 2016, התאחדות השחמט האיראנית קבעה משחק בין פירוזג'א בן ה-13 (מד כושר 2485) לבין בן ה-16 (מד כושר 2510).
יכולתו של מקסודלו הייתה יותר מדי עבור פירוזג'א הצעיר, ופירוזג'א הפסיד בכל שלושת המשחקים.
פירוזג'א שיחק בגביע הכוכבים 2016, יוזמה של פדרציית השחמט האיראנית שהעמידה את השחמטאים האיראניים החזקים ביותר ואת השחמטאים האיראנים הצעירים מול מספר רבי אמנים החזקים בעולם.
עם השחמטאים הבולטים נמנו נייג'ל שורט, , , אלכסי דרייב, , , ו.
זה היה המבחן הגדול הראשון של פירוזג'א מול רבי אמנים ברמה כזו והוא השיג רק 2/10, אם כי היה לו ניצחון על יבגני מירושנצ'נקו.
פירוזג'א שיחק גם באולימפיאדה הראשונה שלו וייצג את איראן על הלוח הרביעי וסיים עם ½4 מ-8.
בשנת 2016, הוא זכה בתואר אמן בינלאומי (IM) מ-פיד"ה.
באפריל 2017, פירוזג'א זכה לביצועי מד הכושר הטובים ביותר שלו עד אז, כאשר השיג 6/9 בתחרות הפתוחה של אירופלוט 2017, תחרות בה השתתפו כ-80 רבי אמן, כולל מספר שחקנים מהמאה הראשונים בעולם מבחינת מד הכושר שלהם.
בתחרות זו השיג ניצחונות על רבי האמנים הגרמנים , בלובאום ובינדריך וגם גבר על רב-האמן אמיליו קורדובה ומקסים ואבולין.
תוצאה זו העניקה לפירוזג'א ציון לדרגת רב-אמן ורמת ביצוע של 2746 נקודות במד כושר, הרמה הגבוהה ביותר שלו עד אז.
ביוני 2017, הייתה לו הופעה של 7/9 באליפות אסיה לנוער עד גיל 20. תוצאה זו העלתה אותו אל סף מד הכושר 2500 בפעם הראשונה.
מאוחר יותר באותה שנה התקיים טורניר גביע הכוכבים השני באיראן, שוב עם רשימה מרשימה של רבי אמנים זרים: באדור ג'ובאווה, , אלכסיי שירוב, לאזארו ברוזון ואחרים.
פירוזג'א השיג 3.5 נקודות , וגבר על ג'ובבה וואן וולי.
הניצחון שלו על ג'ובבה היה בולט במיוחד שכן היה זה הניצחון הראשון של פירוזג'א בן ה-13 על רב-אמן עם מד כושר גבוה מ־2700.
בינואר 2018, היו לו שורה של תוצאות מרשימות בחצי גמר אליפות איראן בשחמט (7.5/9) ובאולימפיאדת השחמט העולמית לנוער עד גיל 16 (8/9), ובעקבות זאת מד הכושר שלו עלה ל-2549.
בפברואר 2018, הוא השתתף בתחרות אירופלוט הפתוחה (Aeroflot Open) וסיים במקום ה-40 מתוך 92. הוא השיג 4.5/9 נקודות שהייה הציון האחרון שלו לדרגת רב-אמן, דרגה שהוענקה לו באפריל 2018.
פירוזג'א השתתף באליפות מלזיה הפתוחה 2018 באוגוסט 2018 וסיים שני אחרי ואנג האו.
באותו חודש, הוא השתתף באליפות העולם לנוער בשחמט שנערכה בגבזה, טורקיה, וסיים עם 7.5/11.
ביולי ייצג פירוזג'א את איראן בגביע האומות של אסיה, שנערך בהמדאן.
איראן ניצחה בכל שלושת האירועים הפתוחים, ופירוזג'א היה השחקן עם התוצאה האישית הטובה ביותר באירוע הקלאסי עם 6/7.
באולימפיאדת השחמט 2018, הוא שיחק על הלוח הרביעי של איראן, והשיג 8/11.
הוא זכה במדליית זהב אישית באולימפיאדת השחמט העולמית לנוער עד גיל 16, שהתקיימה בין 25 בנובמבר ל-2 בדצמבר, עם תוצאה של 8/9 נקודות וביצוע מד כושר של 2736.
באליפות העולם בשח-מהיר 2018 שנערכה בסנקט פטרבורג, פירוזג'א סיים במקום השישי, אחרי דניאיל דובוב, שחריאר ממדיארוב, היקארו נקמורה, ולדיסלב ארטמייב ומגנוס קרלסן.
פירוזג'א השיג 10/15 נקודות עם דירוג ביצועים של 2848, השני בגובהו באירוע אחרי המנצח דובוב.
באליפות העולם בבליץ, הוא סיים במקום ה-42 מתוך 150 עם ציון של 12/21 .
הוא הוביל את הטורניר בנקודה שלמה לאחר 7 סיבובים עם 6.5/7, בסיבוב השמיני הפסיד לקרלסן, שבסופו של דבר זכה בתחרות.
2019 הייתה שנה משמעותית עבור פירוזג'א, שכן הוא הצליח לעשות קפיצת מדרגה ממד כושר של 2618 נקודות בינואר ל-2723 בדצמבר.
פירוזג'א זכה באליפות איראן בשחמט בפעם השנייה בשנת 2019, וסיים במקום ראשון עם 9/11
בפברואר, פירוזג'א סיים במקום הראשון, 7½/9, בגביע הפאג'ר החזק שנערך בטהרן, איראן, לפני רבי-אמנים בולטים כמו פאבל פונקראטוב, סרגיי וולקוב, יורי קוזובוב, סרגיי פדורצ'וק והשחקן האיראני הטוב ביותר מהדור הקודם, Ghaem Maghami.
מאוחר יותר באותו חודש, הוא שיחק בגביע הכוכבים השלישי שלו.
הפעם בפורמט מצומצם עם ארבעה רבי-אמנים: ספרלי, טיביקוב, בוסיוצ'יץ' ואלכסייב.
התחרות שוחקה בפורמט סבב כפול.
פירוזג'א סיים ללא הפסד .
בחודש מרץ הוא השתתף באליפות העולם בשחמט לנבחרות עם איראן.
הוא צבר 7/9 נקודות , ואיראן סיימה במקום השישי מתוך עשר.
סדרה זו של תוצאות רצופות העלתה את הדירוג שלו ל-2657 ברשימת הדירוג של אפריל 2019 והוא נכנס לרשימת 100 השחמטאים עם מד הכושר הגבוה בעולם.
מאוחר יותר במאי, הוא השתתף ב-3rd Sharjah Masters.
הוא סיים עם 7/9 כמו כל שבעת הראשונים ובסוף דורג בשובר השוויון.
באפריל, פירוזג'א התחרה באליפות Chess.com Bullet Chess, והפסיד ברבע הגמר לזוכה היקארו נקמורה.
מאוחר יותר באפריל, פירוזג'א הגיע למקום השני בשובר השוויון אחרי קונסטנטין לופולסקו באליפות רייקיאוויק הפתוחה עם 7/9 .
במהלך יום המנוחה של האירוע, הוא זכה באליפות אירופה האקראית של פישר עם 8/9 (+7–0=2).
פירוזג'א התחרה באליפות תחרות העל גרנקה קלאסיק, שהתקיימה בין ה-18 ל-22 באפריל.
הוא ניצח בשני משחקיו הראשונים אך סירב לשחק מול אמן פיד"ה הישראלי, אור ברונשטיין, בסיבוב השלישי, ובכך הפסיד באופן טכני במשחק.
זה היה בהתאם למדיניות ממשלת איראן, שכן איראן אינה מכירה במדינת ישראל ומטילה סנקציות על שחקנים שמתחרים מול ישראלים.
פירוזג'א הפסיד גם בסיבוב הרביעי לאנטוניה זיגנפוס בעלת מד הכושר 1945 הוא ניצח את חמשת המשחקים הנותרים שלו וסיים במקום ה־27 עם 7/9. במאי, פירוזג'א התמודד נג רב-האמן הפרואני, חוסה מרטינס-אלקנטרה, בסיבוב הראשון של אליפות השחמט המהיר לנוער לשנת 2019, תחרות בליץ ובולט מקוונת שנערכה ב־Chess.com.
פירוזג'א ניצח את המשחק עם תוצאה כללית של 18–7. מאוחר יותר במאי, הוא התחרה באליפות צרפת בשח-מהיר ובליץ, שנערכה ב.
הוא ניצח באירוע השח-מהיר כשגבר בגמר על רב באמן .
ביוני, פירוזג'א השתתף במהדורה ה-18 של אליפות אסיה בשחמט, שהתקיימה בין ה-6 ל-16 ביוני בשינגטאי.
הוא סיים את הטורניר במקום השישי עם 6/9 נקודות .
אף על פי שרק חמשת הראשונים היו אמורים לעלות מהתחרות הזו לגביע העולם בשחמט 2019, פירוזג'א עלה מכיוון שהמקום הראשון והחמישי כבר העפילו לגביע העולם באירועים קודמים.
באירוע נוסף באליפות אסיה, יותר הוא סיים במקום הרביעי בתחרות בליץ עם 6½/9 נק' .
פירוזג'א ייצג את טטוואן בליגת העל הטורקית בין ה-17 ל-28 ביולי.
הוא צבר 11½/13 ומד הכושר שלו חצה לראשונה את רף 2700 הנקודות עם מד כושר של 2702. זה הפך את פירוזג'א לאיראני הראשון שהגיע למד כושר גבוה מ־2700. זה גם הפך אותו לשחקן הצעיר בעולם עם דירוג של מעל 2700, ולשחקן השני הכי צעיר בהיסטוריה (אחרי Wei Yi) שהשיג זאת.
בגביע העולם בשחמט 2019, פירוזג'א ניצח את ארמן פאשיקיאן בסיבוב הראשון ואת דניאיל דובוב בסיבוב השני.
זה הפך את פירוזג'א לשחקן האיראני הראשון שהעפיל לסיבוב השלישי של גביע העולם בשחמט.
בסיבוב השלישי הוא התמודד מול המדרוג 1 בתחרות דינג לירן.
פירוזג'א השיגה תיקו עם דינג בשני המשחקים הקלאסיים, אך הפסיד בשני שוברי השוויון בשח-מהיר והודח מהטורניר.
בדצמבר, פירוזג'א הודיע כי לא ישחק יותר תחת פדרציית השחמט האיראנית לאחר שאיראן הסירה את שחקניה מאליפות העולם בשחמט מהיר ובבליץ 2019 כדי לקיים את האיסור שלהם שאיראנים ישחקו נגד ישראלים.
במקום זאת הוא התחרה בתחרות תחת דגל פיד"ה.
פירוזג'א התחרה באליפות העולם בשחמט מהיר בין ה-26 ל-28 בדצמבר תחת דגל פיד"ה וסיים שני עם 10.5/15 , נקודה אחת פחות מהמנצח קרלסן.
הוא רב-האמן יליד איראן הראשון אי פעם שעלה על הפודיום בתחרות הזאת.
באליפות העולם בשחמט בבליץ שהתקיימה בין ה-29 ל-30 בדצמבר, פירוזג'א סיים במקום השישי עם 13.5/21 .
פירוזג'א השתתף בתחרות העל טאטא סטיל בינואר.
זו הייתה הפעם הראשונה שפירוזג'א התמודד מול האליטה העולמית בטורניר סבב קלאסי, והוא אמר בראיון שהציפיות שלו לא מכוונות לזכייה באירוע, אלא לצבור יותר ניסיון ברמה הגבוהה ביותר.
הוא סיים עם 6½/13, במקום התשיעי.
בפברואר, פירוזג'א התחרה בתחרות רבי האומן של פסטיבל השחמט הבינלאומי של פראג, אירוע של 10 שחקנים בקטגוריה 19, כמחליף מאוחר ל-Wei Yi, שלא יכול היה להשתתף עקב מגפת הקורונה.
הוא סיים עם 5/9 בשוויון נקודות בין 5 הראשונים.
פירוזג'א זכה לבסוף בטורניר לאחר ניצחון 2–0 בבליץ על וידיט גוג'ראתי, מה שהעניק לו את הניצחון הראשון שלו ב"תחרות על".
ב-15 באפריל, פירוזג'א התמודד מול מגנוס קרלסן בגמר גביע Chess24 Banter Blitz וניצח בתוצאה 8½–7½.
פירוזג'א התחרה גם בתחרות העל מגנוס קרלסן, טורניר מהיר שנערך באתר האינטרנט Chess24 מ-18 באפריל עד 3 במאי, יחד עם קרלסן ושישה שחקנים מובילים נוספים.
קרלסן ניצח את פירוזג'א במשחקם בתוצאה של 2½–1½.
פירוזג'א סיים במקום השישי הכללי ולא עלה לפלייאוף.
באוקטובר, פירוזג'א השתתף בתחרות העל בנורווגיה, בסטוונגר.
הטורניר נערך עם שיטת ניקוד כמו בכדורגל (3 נקודות לניצחון, 1 נקודה לתיקו ו-0 נקודות להפסד).
במקרה של תיקו, שחקנים שיחקו משחק ארמגדון שזיכתה ב־1/2 נקודה נוספת.
פירוזג'א סיים במקום השני, אחרי אלוף העולם מגנוס קרלסן ולפני לבון ארוניאן, פביאנו קרואנה ויאן-קשישטוף דודה.
לפי שיטת הניקוד הסטנדרטית, הציון של פירוזג'א של 4 ניצחונות, הפסד אחד ו-5 תוצאות תיקו היה מספיק כדי להשוות את המקום הראשון, אבל נקודות נוספות של קרלסן מניצחונות בארמגדון הורידו את פירוזג'א למקום השני.
דירוג הביצועים שלו באירוע היה 2880.
פירוזג'א השתתף בתחרות העל טאטא סטיל.
לפני הסיבוב האחרון של הטורניר, לפירוזג'א הייתה הזדמנות להגיע לשוויון עם המקום הראשון אם ינצח את המשחק האחרון אך בגלל חוקי שובר השוויון של התחרות הוא לא היה צפוי לסיים באחד משני המקומות הראשונים שמאפשרים להשתתף במשחק על המקום הראשון.
עם זאת, בשל חוקי שוברי השוויון של הטורניר, הוא לא יוכל להתמודד על המקום הראשון גם אם יסיים עם אותו מספר נקודות כמו המובילים בטורניר.
במהלך המשחק האחרון שלו נגד , השופטים בקשו מהם לעבור ללוח אחר, על מנת להכין את הלוח המרכזי למשחק הגמר.
הבקשה עצבנה את פירוזג'א, שהיה בעמדה עדיפה על וויטאשק.
בסיום התחרות התנצלו המארגנים על האירוע.
המשחק הסתיים בסופו של דבר בתיקו, ופירוזג'א סיים במקום החמישי בטורניר עם תוצאה של 8/13 (+4-1=8), בשוויון נקודות עם אנדריי אסיפנקו ופביאנו קרואנה שסיימו שלישי ורביעי, בהתאמה.
רמת הביצוע שלו באירוע הייתה לפי מד כושר של 2806 נקודות והוא עלה למקום ה-13 בדירוג העולמי.
ביוני השתתף פירוזג'א ב-Paris Rapid and Blitz, תחרות שהיא חלק מהגראנד תור.
הוא שיחק בצורה לא טובה בשחמט מהיר וסיים עם 7/18. בתחרות הבליץ הוא סיים שני עם 11/18 אחרי וסלי סו.
תוצאה זו העלת את מד הכושר שלו בבליץ למעל 2800 בפעם הראשונה.
פירוזג'א הגיש בקשה וקיבל אזרחות צרפתית ביולי 2021.
פירוזג'א דורג שמיני בגביע העולם בשחמט 2021, אך הודח בסיבוב השני על ידי ג'בוחיר סינדרוב האוזבקי.
בספטמבר, פירוזג'א סיים במקום השני בתחרות העל בנורווגיה 2021, אחרי מגנוס קרלסן, אך לפני המתמודד באליפות העולם יאן נפומניאשצ'י והמתמודד לשעבר סרגיי קריאקין.
עם תוצאה של +5-2=3. הוא סיים עם ארבעה ניצחונות רצופים, ונכנס לעשירייה הראשונה בעולם בפעם הראשונה באוקטובר 2021.
בנובמבר השתתף פירוזג'א בטורניר השווייצרי הגדול השני של פיד"ה.
פירוזג'א זכה בטורניר עם תוצאה של 8/11, חצי נקודה לפני פביאנו קרואנה, ועמד בקריטריון העפלה לתחרות המועמדים 2022. הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שהעפיל לתחרות המועמדים.
באותו חודש פירוזג'א ייצג את צרפת באליפות אירופה בשחמט לקבוצות, הוא סיים עם 8/9 וביצועים של מעל ל־3000. תוצאות שתי התחרויות של נובמבר העלו את מד הכושר שלו מעל ל־2800 בפעם הראשונה, ולמקום 2 בעולם.
בגיל 18 שנים, 5 חודשים, הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר עם מד כושר של מעל 2800, ושבר את השיא הקודם (18 שנים ו-336 ימים) שהחזיק מגנוס קרלסן.
ב־29–30 בדצמבר הוא השתתף באליפות העולם בבליץ וסיים במקום השלישי בשוויון נקודות עם מקסים ושייה-לגראב ויאן-קשישטוף דודה שסיימו בשני המקומות הראשונים.
במהלך השנה הוא ניצח בגראנד צ'ס טור וזכה בגביע סינקפילד.
באפריל 2024 הוא השתתף בתחרות המועמדים וסיים במקום השביעי עם 5/14. הוא ניצח בתחרות גראנד צ'ס טור.
עלי רזא פירוזג'א ייצג את איראן ב-2 אולימפיאדות שחמט.
וטרם ייצג את הצרפת מאז ששינה את לאומיותו.
יעקוב עלי עבייד הוא כדורגלן מאוריטני המשחק בעמדת המגן השמאלי בצ'.פ.ר.
עבייד התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קונקורדה.
בגיל 17 הצטרף ללבאנטה ביחד עם חברו לקבוצה חסן.
ב-15 באפריל 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-0 לאתלטיקו מדריד.
ב-16 ביולי 2018 הושאל לאלקורקון עד לסיום העונה.
ב-23 בינואר 2020 עבייד חתם לשנה וחצי בוואלנסיין מהליגה השנייה בצרפת.
ב-29 ביוני 2022 הצטרף ל-UTD ארד מליגת העל הרומנית.
ב-27 במרץ 2015 עבייד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאוריטניה בהפסד 1-0 ל.
ב-21 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
עבייד השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
עלי קמחי (8 בדצמבר 1951 – 17 באוקטובר 1973) היה לוחם בקומנדו הימי שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
על לחימתו במבצע ליידי בפורט סעיד במלחמה זו קיבל את עיטור העוז.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973, ערך חיל הים הישראלי את מבצע ליידי, שבו פשטו לוחמי שייטת 13 על נמל פורט סעיד.
שני לוחמים של שייטת 13 הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע, ביניהם קמחי.
עלי קמחי, בן ויקטוריה ודב, נולד ביום ט' בכסלו תשי"ב, 8 בדצמבר 1951, בעכו.
את שנות חייו הראשונות עשה עלי בתחנת הניסיונות "יד נתן" ליד עכו, שם בילה שעות רבות בחיק הטבע.
בהיותו בן חמש עברה משפחתו לגור בעכו.
בשנות הלימודים האחרונות בבית-הספר היסודי הצטרף קמחי לתנועת הנוער "הצופים" ונטל חלק בפעולות "צופי הים" – בחוג לשיט המשותף לנוער יהודי וערבי.
סיים את לימודיו בבית-הספר לקציני-ים "כ"ג יורדי הסירה" בעכו.
קמחי גויס לצה"ל באפריל 1970 והתנדב לחיל הים.
לאחר הטירונות השתלם בקורס מכונאות והוצב בתפקיד מכונאי בשייטת סטי"לים.
כעבור חודשי שירות אחדים בשייטת הסטי"לים ביקש לעבור לשרת בקומנדו הימי.
בשירותו הצבאי השתתף עלי בפעולות קומנדו רבות ומסוכנות, ביניהן מספר פעולות שהותרו לפרסום – פעולת הקומנדו בביירות וקרב האוויר של 13 בספטמבר 1973, בו הופל מטוס סורי על טייסו.
קמחי משה את הטייס מהים, שחררו מהמצנח והשיב לו את חייו.
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים, נשלחה יחידתו לבצע משימות שונות נגד האויב בים.
ביום האחד-עשר למלחמה יצא קמחי עם אחדים מחבריו ליחידה להשתתף במבצע ליידי.
הוא נשלח לנמל פורט סעיד, כדי להטביע כלי-שיט מלחמתיים של המצרים, שעגנו במעגן צבאי מוגן.
קמחי ובן-צוותו – עודד אמיר – הצליחו להגיע למעגן ואף הטביעו שלוש ספינות מלחמה, ביניהן ספינת טילים וספינת טורפדו, אבל הם לא חזרו ממשימתם.
לא ידוע מה עלה בגורלם.
כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום, והוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
לאחר נופלו הוענק לו עיטור העוז והועלה לדרגת רב-סמל.
במאי 1975 עוטר קמחי בעיטור העוז על פעולתו.
משפחתו הוציאה לאור לקט מודפס מציוריו ובשיתוף עם עיריית עכו, מועצת הפועלים, יד-לבנים והוועד למען החייל, הקימה קרן מלגות על-שמו לעידוד תלמידי בתי-ספר יסודיים בעכו.
אחותו, אופירה תלם, הוציאה לאור בשנת 1980, ספר עליו, בשם "עלי שלא יגמר לעולם" (בהוצאת ספרית פועלים, 264 עמודים).
שמו מונצח באנדרטאות: יד לחללי חיל הים אשדוד, אנדרטה לנופלים מבית הספר לקציני ים עכו, גן הנעדרים ירושלים (הר הרצל), פינת זיכרון לנופלים מבית ספר התומר עכו ובית יד לבנים עכו.
עלי קולי-זאדה (בפרסית: علی قلیزاده; נולד ב-10 במרץ 1996 בנמין שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לך פוזנן מליגת העל הפולנית ובנבחרת איראן.
קולי-זאדה גדל במחלקת הנוער של סאיפא.
בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סאיפא במסגרת ליגת העל האיראנית.
הוא ערך 67 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 במאי 2018 חתם קולי-זאדה בשרלרואה מליגת העל הבלגית.
ב-2 בפברואר 2023 הושאל לקסימפאשה.
ב-10 ביולי 2023 חתם בלך פוזנן הפולנית לשלוש שנים.
ב-17 במרץ 2018 ערך קולי-זאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 4-0 על נבחרת סיירה לאון במשחק ידידות.
עלי רזא אכברי (בפרסית: علیرضا اکبری; 21 באוקטובר 1961 – 14 בינואר 2023) היה פוליטיקאי איראני בעל אזרחות כפולה: איראנית ובריטית.
בין השנים 2000 עד 2005 היה סגנו של שר ההגנה, עלי שמח'אני, ולאחר מכן שימש יועצו כאשר שמח'אני היה מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי.
בשנת 2019, בעת שהגיע מבריטניה, הוא נעצר, נחקר ונידון למוות בגין ריגול עבור SIS, סוכנות הביון של בריטניה.
אכברי ומשפחתו הכחישו את האשמות נגדו, אך ב-14 בינואר 2023 אכברי הוצא להורג בתלייה.
עלי רזא אכברי נולד בתאריך 21 אוקטובר 1961 בעיר שיראז.
בזמן המהפכה האסלאמית הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים האסלאמיים.
לאחר שסיים את הקריירה שלו במערכת הביטחון האיראנית, בשנת 2013 הוא עבר להתגורר בבריטניה.
במהלך הקריירה שלו בממשל האיראני עסק אכברי בתפקידים הבאים:
הקמת וניהול הארגון הצבאי ליישום החלטת מועצת הביטחון מספר 598, בתום מלחמת איראן-עיראק.
אחראי על לימודי ביטחון בינלאומיים במרכז המחקר האסטרטגי של המועצה לניתוח יעילות מערכתית (مجمع تشخیص مصلحت نظام)
סגנו של שר ההגנה עלי שמח'אני במשרד ההגנה, בשנים 2000–2005.
יועצו של שמח'אני, שהיה בתפקיד מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי.
יועץ לשמח'אני שהיה בתפקיד מפקד חיל הים.
סגן ממונה על תחום ההגנה, במשרד ההגנה.
סגן הממונה על קשרי חוץ במשרד ההגנה.
אכברי נחשב מקורב לעלי שמח'אני, שמינה אותו לסגנו ויועצו במספר תפקידים.
לאחר שעזב את תפקידו, עבר אכברי לבריטניה שם הפך לאזרח בריטי-איראני.
הוא נעצר ב-2019 בביקור באיראן.
התקשורת הממלכתית האיראנית פרסמה סרטון וידאו ב-12 בינואר 2023, בו נטען כי אכברי מילא תפקיד בחיסולו של מדען הגרעין הבכיר באיראן מוחסן פח'רי-זאדה, שנהרג בהתקפה ב-2020 מחוץ לטהראן.
ככל הנראה, אכברי לא הודה במעורבות ישירה בחיסול, אך אמר שסוכן בריטי ביקש מידע אודות אישים איראניים וביניהם פח'רי-זאדה.
מאוחר יותר, ה-BBC פרסם הקלטה של שיחת טלפון מהכלא, בין אכברי למשפחתו, שבה הוא טען כי הוא היה נתון לעינויים, הוא סומם בכוח, הוחזק בבידוד לפרקי זמן ממושכים ונאלץ להקליט הודאות שהוכתבו לו.
אכברי הואשם במתן מידע לגורמים בריטיים בנוגע ל-178 אישים איראניים, כולל פחרי-זאדה.
גורמים איראנים טענו שאכברי עבד באמצעות חברה פרטית שהייתה בקשר ישיר עם מכוני מחקר בראשות גורמי מודיעין בלונדון.
גזר דין מוות והוצאה להורג
, סוכנות התקשורת הממלכתית של איראן, הודיעה ב-11 בינואר כי אכברי נידון למוות.
בהמשך, סוכנות הידיעות הממלכתית של איראן, אירנ"א (סוכנות הידיעות של איראן, הודיעה שבית המשפט העליון של איראן אישר את גזר דין המוות של אכברי, וקבע שהוא נשען בהחלטתו על "ראיות מבוססות".
הוצאתו להורג של אכברי בתלייה הוכרזה ב-14 בינואר 2023. לא ידוע התאריך שבו הוא נתלה.
ממשלת בריטניה טענה שההאשמות שהופנו נגד אכברי אינן נכונות ונועדו למשא ומתן פוליטי.
שר החוץ הבריטי, ג'יימס קלברלי, הכחיש את ההאשמות נגד אכברי, טען כי הן נובעות "ממניעים פוליטיים", ואמר כי הממונה על היחסים של איראן יזומן הנוגע להוצאה להורג כדי שפקידים בריטיים יוכלו להביע את "סלידתם ממעשיה של איראן".
קלברלי גם כינה את הוצאתו להורג של אכברי "ברברית" ובפוסט בטוויטר אמר כי
ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק אמר כי הוא "מזועזע מההוצאה להורג", ופרסם בטוויטר כי הוצאתו להורג של אכברי הייתה .
ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל כינה את הוצאתו להורג של אכברי "איומה במיוחד" ו"מתקפה מתועבת על הזכות לחיים".
אמנסטי גם ביקשה מממשלת בריטניה "לחקור במלואה" את ההאשמות לפיהן אכברי היה נתון בכלא לעינויים ו"לחפש את כל הדרכים כדי לגרום לרשויות האיראניות לתת דין וחשבון".
אכברי נישא למרים סמדי (مریم صمدی; ילידת 1969).
אחייניתו, רמין פורקאני (رامین فرقانی; ילידת 1989) הקימה בשנת 2013 את אגודת האיראניים האתאיסטים, בגלאזגו והקימה את ארגון המוסלמים לשעבר בסקוטלנד.
עלי צברי היה מדינאי ואיש צבא מצרי ממוצא טורקי.
כיהן בשלל תפקידים בכירים תחת שלטונו של גמאל עבד אל נאצר, בין היתר בתור ראש ממשלת מצרים וסגן נשיא מצרים.
תומך בולט של העמקת הקשרים בין מצרים לברית המועצות.
הודח מעמדת המפתח שלו במהלך טיהור פוליטי שביצע נשיא מצרים אנואר סאדאת במאי 1971.
צברי נולד למשפחה אמידה ממוצא טורקי-צ'רקסי.
סבו היה אחד מתומכיו הכספיים העיקריים של אחמד עוראבי, יוזם מרד עוראבי, ודודו היה בין מייסדי מפלגת אל-ופד ומנהל הבנק הלאומי של מצרים.
צברי היה אחד השותפים למהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952. הוא כיהן כראש המודיעין הצבאי, ראש הממשלה וסגן נשיא מצרים, נשא בדרגת מֻשיר (מקבילה לפילדמרשל) ונחשב לאיש אמונו ואחד המקורבים לנשיא נאצר.
לאחר מפלת מצרים במלחמת ששת הימים, צברי היה בין התומכים העיקריים בהעמקת קשריה של מצרים עם ברית המועצות, במיוחד על רקע מלחמת ההתשה.
צברי היה אידאולוג סוציאליסט, מה שהשפיע על אהדתו לברית המועצות.
בין השנים 1965 ל-1968 כיהן כמזכיר הכללי של איחוד הסוציאליסטים הערבים, מפלגת השלטון והמפלגה החוקית היחידה במצרים.
לאחר מותו של נאצר, צברי תמך במינויו של אנואר סאדאת כמעין מועמד פשרה, ונשאר בתפקיד סגן הנשיא לאחר מינויו של סאדאת ליורשו של נאצר.
ההערכה הרווחת בקרב צברי ומכריו הייתה שסאדאת הוא אדם חלש ואפרורי, שלא יוכל לבסס את שלטונו בצורה עצמאית ויהיה נתון להשפעתו של צברי ובכירים נוספים בממשל.
הערכת חסר וזלזול זה בסאדאת עלה לצברי ותומכיו במעמדם, ובמאי 1971 ביצע סאדאת את "מהפכת התיקונים", הוציא לפועל טיהור פוליטי ובראשו הדיח את עלי צברי מכל תפקידיו וגינה אותו "סוכן סובייטי".
עלי איאד עלי עלואן הוא כדורגלן ירדני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-שמאל מליגת העל הקטרית ובנבחרת ירדן.
עלואן גדל במחלקות הנוער של אל-ויחדאת ואל-ג'זירה עמאן.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אל-ג'זירה עמאן במסגרת ליגת העל הירדנית.
ב-1 בינואר 2022 חתם עלואן בא-שמאל מליגת העל הקטרית.
ב-12 בנובמבר 2020 ערך עלואן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ירדן, בתיקו 0-0 נגד נבחרת עיראק במשחק ידידות.
ב-7 בספטמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת בחריין במשחק ידידות.
עלי פַדַווי (בפרסית: علی فدوی; נולד ב-1961) הוא קצין צבא איראני, שכיהן כסגן מפקד משמרות המהפכה האסלאמית בשנים 2025-2018. בעבר פיקד על הזרוע הימית של משמרות המהפכה.
עלי פדווי פירוז ארדסטאני נולד בשנת 1961, למד הנדסת חשמל וניהול אסטרטגי באוניברסיטת איספהן לטכנולוגיה .
ב-1983, הצטרף למשמרות המהפכה האיראניים והוא ותיק מלחמת איראן-עיראק.
שירת בכוח קודס ומילא תפקידי מודיעין רגישים.
הקריירה שלו כוללת תפקידי מודיעין בכירים במטות השונים של משמרות המהפכה ושירות משמעותי בכוח הימי של משמרות המהפכה: מ-1997 עד 2010 כיהן כסגן מפקד הזרוע הימית של משמרות המהפכה ולאחר מכן כמפקד הזרוע עד אוגוסט 2018. אז מונה לתפקיד סגן משמרות המהפכה.
ב-2016 קיבל במשותף עם מפקדים בכירים נוספים במשמרות המהפכה מדליית הצטיינות על חלקו בתקרית שבה עצרו אנשי משמרות המהפכה חיילים מהצי האמריקני ב.
בדברים שנשא בסוף נובמבר 2023 בוועידה בינלאומית בטהראן תחת הכותרת "סערת אל-אקצא ועזה: נרטיבים ועובדות", אמר פדווי בין היתר: "הפלסטינים נקטו בפעולת מנע, כדי שאם יבוא עליהם אסון, לפחות הוא יהיה בעל הישגים עבורם ...
התמיכה בתנועת ההתנגדות ניתנת על ידי איראן והתהליך הזה נמשך".
עלי רזא זאכאני (בפרסית: علیرضا زاکانی; נולד ב-3 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי איראני שמרני המשמש כראש עיריית טהראן מ־2021 ועוזר לנשיא איראן בענייני ניהול נזקים חברתיים בעיר טהראן מאז 2023.
עלי רזא זאכאני נולד ב-1966 בשכונת כיכר ח'וראסאן בטהראן ובילה את ילדותו ונעוריו באותו אזור.
סבו של זאכאני (מצד אמו) הוא תושב תבריז שבמחוז מזרח אזרבייג'ן.
סבו מצד אמו היה מכאשאן ואבות אבותיו התגוררו גם הם בכפרים הצפוניים של מחוז טהראן.
אביו היה חוסיין זאכאני, פעיל חברתי באזור טהראן ואזור שהר-י ריי, שהיה אחראי על קיום יום השנה לזכר ע'ולאם רזא תח'תי במשך 28 שנים.
זאכאני היה חבר האספה המייעצת האסלאמית (הפרלמנט האיראני) מ-2004 עד 2016 וגם מ-2020 עד 2021.
הוא נבחר לפרלמנט האיראני כנציג מחוז הבחירה של העיר קום מאז 2020, ושימש כראש הוועדה המיוחדת לחקירת הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
זאכאני הכריז על מועמדותו לנשיאות בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2013 וכן בבחירות 2017, אך נפסל על ידי מועצת שומרי החוקה בשתי הפעמים.
הוא היה מועמד לבחירות לנשיאות ב-2021, אך פרש לטובת אבראהים ראיסי.
באוגוסט 2021 בחרה בו מועצת העיר של טהראן לתפקיד ראש העירייה, והוא נכנס לתפקידו ב-2 בספטמבר.
ביוני 2024 הודיע על כוונתו להשתתף בבחירות לנשיאות באותה שנה.
זאכאני הוא הבעלים של אתרי החדשות Jahan News ו-Panjereh Weekly.
עלי חסן אחמד מוחמד עבד א-ראזק היה הוגה דעות, חוקר אסלאם וסופר מצרי.
כתביו דנים בתפקיד הדת וההיסטוריה האסלאמית בפוליטיקה ובממשל של המאה ה-20.
ראזק נולד ב-1888 למשפחה אמידה.
אביו, חסן עבד א-ראזק, היה בעל חווה גדול והפך לאחד ממייסדי מפלגת האומה ב-1907. אחיו, מוסטפא עבד א-ראזק, היה פילוסוף מפורסם שלמד באוניברסיטת אל-אזהר אצל הרפורמטור המפורסם מוחמד עבדו.
ראזק למד בבאל-אזהר ובמקביל באוניברסיטת קהיר וקיבל את התואר שלו מאל-אזהר ב-1911.
ב-1912 נסע לאוניברסיטת אוקספורד ללמוד כלכלה ומדעי המדינה, אך חזר לקהיר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
כשחזר לאל-אזהר ב-1915, הפך גם לקאדי (שופט דתי) במנצור והתפרסם בזכות ספרו הסנסציוני האסלאם ועקרונות השלטון.
לאחר דיון פומבי על הספר ב-1925, העבירה אותו אל-אזהר מתפקידו, אך היא החזירה אותו ב-1940.
למרות שבסופו של דבר איבד את תפקידו כחוקר ועורך דין באל-אזהר, הוא כיהן פעמיים כשר ההקדשות, בנוסף לרקטור אל-אזהר והמופתי הגדול בזכות המלך פואד, שעמד מאחורי מינויו ותמך בעמדותיו.
א-ראזק היה חבר באקדמיה הלשונית המצרית וכתב יצירות חשובות בספרות ובפילוסופיה.
בספרו המרכזי הנקרא "האסלאם ועקרונות השלטון", שיצא לאור לראשונה ב-1925, הוא דן ברעיון הח'ליפות, במערכת המדינית ובמערכות השלטון באסלאם.
לטענתו, לא שני המקורות העיקריים של החוק האסלאמי (הקוראן והסונה), לא הקונצנזוס ולא התבונה דורשים שלטון של ח'ליף או אימאם.
הניסיון גם מלמד שהח'ליפות הביאה רק נזק למוסלמים ולאסלאם.
דווקא באמצעות חילוניות הדת מוגנת מפני שחיתות והידרדרות פוליטית.
טקסטים איסלאמיים היו וצריכים להישאר נייטרליים בדיון פוליטי ובבניית מוסדות אזרחיים.
בעיקרו של דבר, מותר למוסלמים להסכים על כל צורת ממשל, בין אם היא דתית או חילונית, כל עוד היא משרתת את האינטרסים שלהם ואת טובת הכלל והקמת מדינה חילונית אינה סותרת את האסלאם.
הטיעון של ספרו משנת 1925 סוכם כ"האסלאם אינו תומך בצורת ממשל ספציפית".
הוא מיקד את הביקורת שלו הן באלה המשתמשים בחוק הדתי כמרשם פוליטי עכשווי והן בהיסטוריה של שליטים הטוענים לאשמה על ידי הח'ליפות.
בשל העובדה שעבד א-ראזק מדגיש את זוועות הח'ליפות, ניתן להניח שהוא דגל בצורת ממשל הומניסטית כגון מדינה דמוקרטית, אם כי הוא לא כותב זאת במפורש בספרו.
הנחה זו מתבססת על כך שעלי, אביו ואחיו שמרו על קשרים הדוקים עם מפלגת החוקה הליברלית והיו מתומכיו המובהקים הליברליזם המצרי.
בנוסף לספרו זה, א-ראזק כתב גם את הספר "הקונצנזוס במשפט האסלאמי" (אל-איג'מא פי-שריעה אל-אסלאמיה), שיצא לאור ב-1947.
בשל העמדות השנויות במחלוקת לגבי נחיצות הח'ליפות והמדינה הדתית, עורר הספר ויכוח אינטלקטואלי ופוליטי סוער במצרים.
מוקד הדיון היה ביטול הח'ליפות של מנהיג טורקיה מוסטפא כמאל ב-1924, ותגובתם של כמה חוקרים ערבים מוסלמים לפיה "חובה על המוסלמים ובפרט על הערבים, בפרט, להחזיר את הח'ליפות לארצות ערב".
כנגדם כתב א-ראזק כי שליטי העבר הפיצו את הרעיון של הצדקה דתית לח'ליפות "כדי שיוכלו להשתמש בדת כמגן המגן על כיסאותיהם מפני התקפות של מורדים."
הספר שנוי במחלוקת, והטיעונים הספציפיים שלו הם חלק ממסורת ארוכה יותר של פסיקה.
עבודתו זכתה מאז לשבחיםוגנה, כמבשר לפילוסופיה חילונית בחברות מוסלמיות.
הספר משמש רבים בעולם המוסלמי כטיעון נגד תפקידה של הדת בפוליטיקה וייחוס ערך פוליטי לטקסטים דתיים.
עלי עבאסי (בפרסית: علی عباسی; נולד ב-1981) הוא במאי קולנוע איראני-דני.
הוא זכה בארבעה פרסי רוברט ופרס הקולנוע הגרמני, בנוסף למועמדויות לשבעה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, פרס גויה ושני פרסי גולדבאג.
עבאסי למד בפוליטכניון של טהראן עד שנת 2002, אז היגר לשוודיה כדי ללמוד אדריכלות במכון המלכותי לטכנולוגיה KTH בסטוקהולם.
לאחר שסיים את התואר הראשון שלו באמנויות ב-2007, הוא נרשם לבית הספר הלאומי לקולנוע של דנמרק, שם סיים ב-2011 עם עבודת הגמר שלו, הסרט הקצר "M for Markus".
עבאסי מתגורר בקופנהגן וממשיך להחזיק בדרכון איראני.
בשנת 2018, עבאסי הציג בבכורה את סרטו השני "גבול".
הוא זכה בפרס Un Certain Regard בפסטיבל הקולנוע בקאן, נבחר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-91. וכן זכה במועמדות לאיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר.
סרטו העלילתי השלישי, "עכביש קדוש", יצא ב-2022 והיה קופרודוקציה בשפה הפרסית בין שוודיה, דנמרק, צרפת וגרמניה.
מבוסס על הסיפור האמיתי של סעיד הנאאי, רוצח סדרתי שתקף עובדות מין והרג שש עשרה נשים משנת 2000 עד 2001 במשהד, איראן, הסרט מתאר עיתונאית בדיונית שחוקרת את הרוצח הסדרתי.
הסרט נבחר להתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 2022, שם הוקרן בבכורה ב-22 במאי 2022. זר אמיר אברהימי, ששיחקה בסרט, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל.
הסרט נבחר כסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-95.
סרטו האחרון של עבאסי, "המתמחה", המתאר את דרכו של דונלד טראמפ, הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2024. מספר חוזי הפצה קיימים לסרט בארצות הברית, המזרח התיכון, אסיה, דרום אמריקה, ובמזרח ומערב אירופה.
שנה שם הערות קישור 2008קצין נרגע לאחר תפקידו סרט קצר 2010בחושך הוא האור סרט קצר 2011M עבור מרקוס סרט קצר, גם עורך 2016שלי 2018גבול 2022עכביש קדוש גם מפיק שותף 2024 המתמחה
שנה שם פרקים מספר קישור 2023 האחרון מאיתנו"כשאנחנו זקוקים", "חפש את האור" 2 פרקים
עלי קשקוש הוא ראש עיריית קלנסווה.
נולד לעבד אל חלים וחיריה וגדל בקלנסווה.
למד בבית ספר יסודי "אל ראשידיה" קלנסווה ובתיכון טייבה.
לאחר התיכון עבד במשך שנתיים במשק החקלאי של אביו בגידול תותים ופרחים.
משנת 1987 החל לעבוד בבנק הפועלים בתפקידים שונים בהם, פקיד, סגן מנהל מחלקה ומנהל מחלקה בחטיבה עסקית.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות העירייה מול ראש העיר עבד אלבאסט סלאמה, עבד אל פתח תקרורי וחסן תאיה.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
הוא נשוי לראידה ואב לשישה.
עלי עבדאללה איובּ הוא פוליטיקאי ואיש צבא סורי שכיהן כראש המטה הכללי של צבא סוריה, וכשר ההגנה של סוריה.
נולד בלטקיה ב-28 באפריל 1952. בינואר 1971 התגייס לצבא הסורי ושירת בשריון.
ב-1 בינואר 2012 קיבל דרגת גנרל.
במהלך שירותו בצבא קיבל מספר אותות, בהם מסדר האומץ המעולה.
ב-1 ינואר 2018 מונה לשר ההגנה בצו נשיאותי של הנשיא בשאר אל אסד.
ביולי 2020 חתם עם הרמטכ"ל האיראני מוחמד באקרי על הסכם לשיתוף פעולה בין המדינות בתחום ההגנה האווירית.
ב-28 באפריל 2022 הוחלף בצו נשיאותי על ידי עלי מחמוד עבאס.
במאי 2024 מונה לחבר בוועד המרכזי של מפלגת הבעת'.
בשנת 2023 הוגשו נגדו אישומים בצרפת בחשד לפשעי מלחמה במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה.
עלי עבדאללהי עלי-אבאדי (בפרסית: علی عبداللهی علیآبادی) הוא קצין צבא בכיר ופוליטיקאי איראני המכהן כיום כמפקד המטה המרכזי ח'אתם אל-אנביא.
בעבר שימש מושל מחוז גילאן מ-16 בנובמבר 2005 ועד 8 בספטמבר 2007, ומושל מחוז סמנאן מ-16 בספטמבר 2007 ועד 14 באוקטובר 2009. כמו כן היה סגן שר בתקופת נשיאותו של מחמוד אחמדינז'אד.
עבדאללהי נתון תחת סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית.
בשנת 2016 התייחס לישראל כ"משטר הציוני" והזהיר כי איראן תוכל "להחריב" את ישראל בתוך שמונה דקות אם יקבל הוראה לכך מהמנהיג העליון עלי ח'אמנאי, שכינה את ישראל "ברברית" וטען כי "אין לה מרפא אלא בהשמדתה".
בשנת 2022 השתתף בוועידת מוסקבה לביטחון בין-לאומי כסגן הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים של הרפובליקה האסלאמית.
בדבריו בוועידה כינה את ארצות הברית "השטן הגדול" וטען כי הטוטליטריות והחד-צדדיות האמריקאית מאיימות על הביטחון העולמי, וכי ארצות הברית גורמת למשברים, סנקציות ומלחמות.
בשנת 2025, חשבון X שטען כי הוא קשור למוסד פרסם כי עבדאללהי מונה למפקד החדש של המטה המרכזי ח'אתם אל-אנביא, לאחר חיסול מפקדיו הקודמים, ע'ולאם עלי רשיד ועלי שאדמאני בידי ישראל במבצע עם כלביא כחלק מהחזית האיראנית במלחמת חרבות ברזל.
המוסד לא הכחיש קשר לחשבון זה.
בין התפקידים שמילא הגנרל עבדאללהי:
מפקד חטיבת "אל-קודס" במחוז גילאן
מפקד מטה זרוע היבשה של משמרות המהפכה
ראש אגף הביקורת במטה הכללי של משמרות המהפכה
סגן מפקד חיל האוויר של משמרות המהפכה
סגן לתיאום בכוח אכיפת החוק של איראן
סגן מפקד כוח אכיפת החוק של איראן (עד 2005)
ממלא מקום מפקד כוח אכיפת החוק של איראן (2005)
סגן ראש אגף הכשירות, הלוגיסטיקה והמחקר התעשייתי במטה הכללי של הכוחות המזוינים (2013–2016)
סגן לתיאום, המטה הכללי של הכוחות המזוינים (2016–?)
עלי סתיו הוא ציור שמן של האמן הבריטי ג'ון אוורט מיליי, ממייסדי האחווה הפרה-רפאליטית.
הציור הושלם בשנת 1856 ומוצג בגלריית האמנות של מנצ'סטר, בריטניה.
במרכזו ארבע ילדות אוספות עלים בגינת בית בשעת דמדומים, כשהשמש כבר שקעה ורק עשן קל עולה ממדורה בלתי נראית.
למרות אופיו הפסטורלי לכאורה, הציור מתאפיין באווירה מלנכולית ובמוטיבים סמויים של ארעיות, זמן ומוות.
הציור "עלי סתיו" נוצר בשנת 1856, תקופה טעונה חברתית ורגשית באנגליה הוויקטוריאנית.
זוהי תקופה שלאחר מלחמת קרים (1853–1856), שהביאה להלם לאומי וחשבון נפש ציבורי לגבי ערכים, מוסר ואובדן.
לפי החוקרת קתרין פלינט, האווירה ביצירה מהדהדת את תחושת האבל, המלנכוליה וחוסר הוודאות שאפיינו את הציבור הבריטי בתקופה זו.
השקיעה, העלים הנושרים, הדמויות השותקות – כולם מייצרים תחושת קדרות המשקפת את הלך הרוח של דור שנפגש עם שברו של רעיון הקדמה.
באופן רחב יותר, אמצע המאה ה־19 באנגליה הייתה גם זמן של שינויים חברתיים מואצים: תיעוש, צמיחת הערים, עליית הבורגנות, והתפוררות האמונה המסורתית.
האחווה הפרה-רפאליטית – שבה פעל מיליי – ביקשה להחזיר לאמנות ערכים של רוחניות, טבעיות ורגש, כתגובה לעולם שהלך והפך מכני ומנוכר.
לפיכך, הציור אינו רק התבוננות פיוטית בעונות השנה, אלא תגובה חזותית לעידן של שבר – אישי, לאומי, ותרבותי.
ביצירה "עלי סתיו" מתאר ג'ון אוורט מיליי סצנה שקטה ומעוררת הרהור: ארבע ילדות עומדות בגינת בית בשעת דמדומים, כשהשמש כבר שקעה מאחורי האופק.
הן אוספות עלי שלכת לערימה, ממנה מתחיל לעלות עשן – רמז למדורה נסתרת.
האור החם של השמש השוקעת שוטף את פניהם ומדגיש את האדמומיות בלחיים ואת צבעי העלים המגוונים – אדום, חום, זהב וכתום.
הרקע כהה ומטושטש מעט, והעשן מטשטש גם את דמותו של גבר כפוף מאחור – ככל הנראה אוחז חרמש.
הילדות לבושות בבגדים חורפיים, שתיים מהן בשמלות קטיפה כהות, והשתיים האחרות בפשטות רבה יותר.
הבעת פניהן רצינית, שקטה ומהורהרת, והעמדתן יוצרת קומפוזיציה משולשת שמדגישה את ערימת העלים במרכז.
למרות הפשטות החיצונית, הציור טעון בתחושת מעבר – בין יום ללילה, ילדות לבגרות, חיים למוות.
הציור "עלי סתיו" נחשב לאחת היצירות הסמליות והמהורהרות ביותר של ג'ון אוורט מיליי, והוא עוסק באופן עדין ומורכב בנושאים של התבגרות, זמן ומוות.
מיליי תיאר את היצירה כ"ציור שכולו יופי וללא נושא", אך בפועל היא טעונה רבדים עמוקים של משמעות.
עלי הסתיו, המסמלים את קץ העונה ואת מחזור החיים, הופכים כאן למטפורה לחלוף הזמן, לקִצָּם של הנעורים ולתהליך ההתבגרות הבלתי נמנע.
השקיעה ברקע מרמזת על סיום – קץ היום וקץ החיים – בעוד הדמות המטושטשת של קוצר חרמשי, סמל מובהק למוות, נרמזת בעדינות בתוך העשן והדמדומים.
הילדות בציור מייצגות שלבים שונים של גדילה ותודעה: חלקן מביטות בצופה או אל עבר המדורה הבלתי נראית, ואחרות שקועות בפעולת איסוף העלים.
בולטת במיוחד הילדה הקטנה האוחזת בתפוח – מוטיב סִמלי הנקשר הן לתום הילדות והן לאזכור החטא הקדמון, המרמז על אובדן התמימות הכרוך בהתבגרות.
בחירת שעת הדמדומים מדגישה את תחושת המעבר: בין אור לחושך, בין חיים למוות, בין תמימות להכרה בסופיות.
העשן, הרקע המטושטש והאור הרך משתלבים ליצירת אווירה של הרהור קיומי ושקט מהורהר.
הציור מבטא את שאיפתו המוצהרת של מיליי "לעורר באמצעות רצינותו את הרפלקסיה הדתית העמוקה ביותר".
בחירת נושא העלים הנשרפים נועדה, לדבריו, לעורר תחושת התבוננות רוחנית ולא נרטיב ברור.
השראה מרכזית ליצירה נמצאה בשירה האנגלית הרומנטית, ובעיקר בשירו של אלפרד טניסון "Tears, Idle Tears", העוסק בזיכרון, געגוע ותחושת אובדן מול נופי הסתיו.
הקשר זה מחזק את אופייה האלגי של היצירה וממקם אותה כחוליה מרכזית במעבר של מיליי מציור סיפורי לציור של מצב רוח ותחושה.
הציור "עלי סתיו" רווי בסמלים חזותיים המרמזים על תמות של מוות, זמן, וחטא.
בראש ובראשונה בולטים עלי הסתיו עצמם – הם אינם רק אלמנט עונתי, אלא סמל למחזור החיים, לקמילה ולסוף.
הם נאספים על ידי הילדות ונערמים למדורה – טקס קטן של השמדה, שבמובנים רבים מגלם את פעולתו הבלתי נמנעת של הזמן.
העשן העולה מהמדורה הלא־נראית יוצר אווירה של התפוגגות – של משהו שכבר עבר ואיננו.
בצידה של הילדה הקטנה ביותר, מופיע תפוח – פרי המסמל מסורתית גם שפע וילדות, אך גם את החטא הקדמון בגן עדן – ביטוי לעזיבת התום והמעבר לעולם של אחריות ותודעה מוסרית.
ברקע, כמעט בלתי נראה, מסתתר קוצר עם חרמש – דמות של מוות סמלי (כפי שמופיעה גם ביצירה "סתיו") – עדות חזותית נוספת לכך שהציור אינו עוסק בילדות בלבד, אלא בחיים שמתקדמים לקראת קצם.
גם הדמדומים עצמם מהווים סמל – שעת מעבר בין יום ללילה, בין חיים למוות, בין ילדות לבגרות.
כל פרט בציור, מהבעת הפנים השקטה של הדמויות ועד לצבעי העלים, טוען את הסצנה במשמעות שמעבר לאסתטיקה – היא מתפקדת כאלגוריה על ארעיות קיומית, זיכרון ושקיעה הדרגתית.
הציור "עלי סתיו" מהווה מפנה סגנוני ביצירתו של מיליי, והוא מתרחק מהנרטיבים הספרותיים המובהקים של תחילת דרכו – כמו בציור "אופליה", המבוסס על שייקספיר.
"אופליה" מציג מוות דרמטי ומוחשי, עם קומפוזיציה מפורטת וגישה תיאטרלית לגורל הדמות הנשית.
לעומתו, "עלי סתיו" אינו מתאר מוות ישיר, אלא מביע תחושת קץ דרך סמליות, טבע ואווירה.
אם "אופליה" שואבת מהדרמה של רגעי הסוף, הרי שהציור "עלי סתיו" עוסק בזיכרון וגעגוע על רקע נוף שוקע בשקיעה.
בדומה לכך, ביצירה "הנערה העיוורת" (1856), מיליי בוחן את החוויה האנושית דרך חוש שאינו ראייה – השמש, הרוח, והקשת הופכים לסמלים לחוויה פנימית ולא ריאליזם ויזואלי בלבד.
שני הציורים שקטים, מלאי קונטרסט רגשי – אך בעוד "הנערה העיוורת" עוסקת בחוויה חושית ורוחנית של עיוורון ושל אמונה מעבר לראייה, "עלי סתיו" מביע הלך רוח של הרהור על ארעיות דרך הטבע, האור, והקצב האטי של השקיעה.
בניגוד לאלה, ביצירה "אביב (Apple Blossoms)" (1856–59), מיליי עוסק לכאורה בנעורים, פריחה ושמחת חיים: קבוצת נערות יושבת בין עצי תפוח, אוכלת ונהנית בטבע.
עם זאת, גם שם מופיעה חרמש – סמל מובהק למוות – בדיוק כפי שהוא נרמז בעשן של "עלי סתיו".
שני הציורים מציגים את הדו־משמעות שבחיים: על פניו יופי טבעי ושלווה, אך ברקע קיים תמיד רמז לסופיות.
ההקבלה הזו בין אביב לסתיו, בין פתיחה לסיום, בין עלייה לשקיעה, ממחישה את המחזוריות שבטבע ובקיום האנושי.
ביצירה עלי סתיו שימשו כדוגמניות ארבע ילדות צעירות, מהן שתיים היו קרובות משפחתו של ג'ון אוורט מיליי – סופי ואליס גריי, אחיותיה של רעייתו אפי גריי.
סופי, שהייתה אז בת שלוש-עשרה בלבד, מושכת תשומת לב בזכות יופיה העדין והבעת פניה החולמנית, והיא ניצבת במרכז ההרכב הקומפוזיציוני של התמונה.
שתי הילדות האחרות הן מתילדה פראודפוט, תלמידה בבית ספר מקומי לתעשייה, ואיזבלה ניקול, בתה של אחת המשרתות.
הבחירה לשלב ילדות ממעמדות חברתיים שונים מדגישה את תחושת האוניברסליות של הנעורים, ואף את השוויון בפני הזמן והחולף.
הציור עלי סתיו נרכש תחילה על ידי אדון בשם אדן (Mr.
Eden) שראה בו "תמונה יפה ללא נושא" אך התאכזב עם קבלתו.
לפי דיווח מ-1896, הוא אף ביקש ממיליי להחזיר את היצירה, אך נתקל בסירוב.
בהמשך, נמסר הציור לחברו שהתרשם ממנו מאוד והסכים להחליפו בשלוש מיצירותיו – כך עבר עלי סתיו לידיים פרטיות.
היצירה מוצגת באוסף הקבוע של גלריית האמנות של מנצ'סטר (Manchester Art Gallery), שם היא נחשבת לאחת מיצירות המופת של מיליי ושל תקופת הפרה-רפאליטים בכלל.
עלי שֶכטמן (בכתיב יידי: שעכטמאן; ברוסית: Эли Шехтман; בצרפתית: Eli Chekhtman; 8 בספטמבר 1908 – 1 בינואר 1996) היה סופר יידיש, אחד מחשובי הסופרים היהודים במאה ה-20.
נולד בכפר ואסקוביץ' שליד העיר ז'יטומיר באוקראינה.
סיפורו הראשון פרסם בשנת 1927.
בשנת 1930 יצא לאור הרומן הראשון פרי עטו, "אָפן שיידוועג" ("על פרשת דרכים").
ב-1932 התפרסם הרומן "פאַראַקערטע מעזשעס" ("תלמים חרושים") פרי עטו.
ב-1941 גויס שכטמן לצבא האדום בעת מלחמת העולם השנייה ולחם כחובש קרבי ביחידת תותחנים.
לאחר המלחמה, בזמן משפט הרופאים ורדיפת האינטליגנציה היהודית, נאסר שכטמן, נחקר ונכלא.
מזלו שיחק לו והוא שרד את אימי המשטר של סטלין.
לאחר מותו של הרודן שוחרר הסופר והחל ביצירתו האפית - הרומן "ערב".
שני הספרים הראשונים של "ערב" התפרסמו ב-1962 בברית המועצות לשעבר.
עלי שכטמן עלה לישראל בשנת 1972. בשנת 1973 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש, שחולק לראשונה באותה שנה, "על הרומן "ערב" ושאר יצירותיו".
ב-1978 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
ב-1981 פרסם את הרומן האוטוביוגרפי "רינגען אויף דער נשמה" (ספרים 1 ו-2), וב-1988 ראה אור גם החלק השני (ספרים 3 ו-4) של רומן זה.
הרומן תורגם לעברית על ידי יהודה גור-אריה וראה אור בשם "טבעות בנשמה" (ספר 1) ו-"לילות של כוכבים כבויים" (ספר 2), ב-1992 יצא הרומן לאור על שני חלקיו בסדרת "קלאסיקה".
ב-1983 סיים שכטמן ופרסם ביידיש את הרומן "ערב" במלואו (שבעה ספרים).
ב-1964 תורגמו שני הספרים הראשונים של הרומן "ערב" לצרפתית על ידי רחל ארטל ויצאו לאור תחת השם "...À la veille de" בפריז.
ב-1967 תורגמו שני הספרים הראשונים של הרומן הזה לאנגלית על ידי יוסף זינגר ויצאו לאור תחת השם "EREV" בניו-יורק.
ב-1975 תורגמו ארבעת הספרים הראשונים של הרומן לעברית על ידי צבי ארד והתפרסמו תחת השם "בטרם".
ב-1994 יצא בניו-יורק לאור הרומן "בײַם שקיעה-אַקער" ("תלם לעת שקיעה") – הרומן הקלאסי האחרון שכתב בשפת היידיש.
ב-1996 יצא ביידיש קובץ סיפורים תחת השם "Tristia".
ספרים של עלי שכטמן תורגמו לרוסית על ידי אלמה שין ופורסמו בישראל:
ב-2000 יצאה לאור קובץ נובלות מספר "Tristia" בשם "Сонаты".
ב-2001 יצאו לאור שני הספרים הראשונים של הרומן "רינגען אויף דער נשמה" תחת השם "Кольца на душе".
ב-2005 יצאו לאור כל שבעת הספרים של הרומן "ערב" תחת השם "Эрев".
ב-2008 יצא לאור הרומן "בײַם שקיעה-אַקער" תחת השם "Последний закат".
ב-2012 יצאו לאור שני הספרים האחרונים של הרומן "רינגען אויף דער נשמה" תחת השם "Вспахать бездну".
ב-2015 תורגם הרומן "בײַם שקיעה-אַקער" לצרפתית על ידי רחל ארטל ויצא לאור תחת השם "La Charrue de Feu".
ב-2018 תורגם הרומן "ערב" לצרפתית על ידי רחל ארטל ויצא לאור תחת השם "EREV - a la vielle de".
ב-2023 תורגם הרומן "רינגען אויף דער נשמה" לאוקראינית על ידי אלמה שין ויצא לאור תחת השם "Ґойрл Кільця на душі "
עַלִי שָׁרִיעָתִי (בפרסית: علی شريعتی, 23 בנובמבר 1933 - 19 ביוני 1977) היה אינטלקטואל, סוציולוג ומהפכן איראני.
נחשב לדמות מרכזית בהכשרת הקרקע האידאולוגית למהפכה האיראנית של 1979 וזכה לכינוי "אידאולוג המהפכה האיראנית".
הוא נודע בניסיונו לשלב בין יסודות האסלאם השיעי לבין רעיונות מודרניים כמו סוציאליזם, אנטי-קולוניאליזם, לאומיות ודמוקרטיה.
הוא ביקש לנסח אידאולוגיה אסלאמית שיעית בהשראת החשיבה המרקסיסטית בהשפעת פרנץ פאנון, שאת כתביו תרגם לשפה הפרסית.
למרות זאת, רעיונותיו לא שימשו לבסוף כבסיס רעיוני לאיראן של אחרי המהפכה.
עלי שריעתי נולד ב-1933 בכפר מאזינאן, פרבר של עיר סַבְּזוַאר, הנמצאת במחוז סבזואר בפרובינציה ראזאוי ח'וראסאן, כ-220 ק"מ מבירת הפרובינציה משהד בצפון-מזרח איראן.
שריעתי היה צאצא למשפחה ידועה של אנשי דת ומלומדים פרסים.
אביו, אקא מוחמד תקי שריעתי, היה מחנך ומלומד דתי שייסד במשהד "מרכז להפצת האמת של האסלאם" ב-1944. פורום זה היה בעל השפעה בתקופת התנועה להלאמת הנפט באיראן בשנות החמישים של המאה העשרים.
גם עלי היה חבר פעיל בפורום והצטרף, יחד עם אביו, לקבוצה בעלת פרופיל אסלאמי חברתי שקראה לעצמה "התנועה של הסוציאליסטים בשליחות האל".
בראש אותה תנועה עמד אבו אל-קאסם שאקיבניה, שטען כי את יסודות הסוציאליזם צריך לחפש בתורתו של הנביא מוחמד ובחברה שהוא הקים בימיו הראשונים של האסלאם בחצי האי ערב.
ימי מוסאדק - הדרך השלישית
עלי שריעתי למד במכללה למורים במשהד, ובתקופת לימודיו התוודע לספרים של מחברים מערביים בתחום הפילוסופיה וההגות הפוליטית.
במאמרים שפרסם ביומון "ח'וראסאן" במשהד ועסקו במצב החברות האסלאמיות באותה תקופה, שיבץ שריעתי רעיונות הלקוחים מהוגים אסלאמים מודרניים כמו ג'מאל א-דין אל אפגאני ומוחמד אקבאל, כמו גם מתוך ספרים של הוגים מערביים כמו זיגמונד פרויד ואלקסיס קארל.
אחרי סיום הלימודים במכללה, בשנת 1952 לימד שריעתי בבית ספר יסודי בכפר בקרבת משהד.
באותה שנה גם הקים את "איגוד הסטודנטים המוסלמים" ונעצר בפעם הראשונה במהלך הפגנה.
בימי הממשלה האנטי-קולוניאליסטית של מוחמד מוסאדק, נמנה שריעתי עם התומכים הפעילים בחזית הלאומית.
בשנת 1953, שנת הדחת ממשלתו של מוחמד מוסאדק, התגייס שריעתי לשורות "החזית הלאומית האיראנית".
באותה תקופה סיים לתרגם את הספר של עבד-אל-חמיד ג'אוודאת אל זהר אבו זר: הסוציאליסט שעבד את אללה.
גבור הספר, אבו זר, היה אחד מחסידי הנביא מוחמד שדרש צדק לעניים והוקיע את העשירים על נטישתם את האל למען אליל הממון.
ספר זה השפיע מאוד על דרכו של שריעתי, כשאבו זר משמש בעיניו דמות מופת.
אחרי דצמבר 1950 פרסם אבו אל-קאסם שאקיבניה כמה ממאמריו של שריעתי, ביניהם אחד הדן במושג של וַסַט (מערבית -"אל-וַסַטייה", כמו הביטוי בקוראן -"אומה מאוזנת היטב") בספר שנקרא "אסכולת החציון של האסלאם" (מכתאבה וסטה אסלאם).
שריעתי צרף למאמר מפה שבה שרטט את הארצות שהוא כינה "גוש הריפוי".
גוש זה, כלל את ארצות ערב מצפון אפריקה ועד ערב הסעודית, טורקיה, איראן, פקיסטן, הרפובליקות בדרום ברית המועצות באסיה ואפגניסטן.
בתקופה שבה העולם התפצל בין הגוש הקומוניסטי המזרחי ובין הגוש הקפיטליסטי המערבי, "גוש הריפוי" האסלאמי עשוי לייצג לשיטתו "דרך שלישית" - "נא שארקי, נא גארבי" - לא מזרח, ולא מערב.
דרך זו היא דרך האסלאם: חומרנית פחות מהקפיטליזם והקומוניזם ומביאה גאולה וחיים רוחניים מספקים.
גרסה של סיסמתו זו של שריעתי - "לא מזרח, ולא מערב" - אומצה על ידי המהפכה של ח'ומייני באיראן: נא שארקי, נא גארבי, ג'ומהוריית אסלאמי" - "לא מזרח, לא מערב, אלא רפובליקה אסלאמית".
החל מנובמבר 1954 פרסם שריעתי במשך עשרה שבועות, בעיתון "ח'וראסאן" סדרה ראשונה של מאמרים, תחת אותה כותרת "אסכולת החציון של האסלאם".
גם שם צרף שריעתי מפה דומה לזו שפורסמה בספר של שאקביניה, אולם לא הזכיר את שמו של מחבר זה.
בזכות מאמרים אלה, עלה שריעתי בבת אחת לכותרות.
הרעיון של האסלאם כדרך שלישית, חלופית לחמרנות הגסה של הקומוניזם ולתאוות הבצע של הקפיטליזם, כבשה את דעת הקהל.
בעזרת טיעוניו, האסלאם, שהוצג בפי רבים בעבר, כאידאולוגיה מפגרת וריאקציונית, קיבל לפתע פן מודרני.
בשנת 1955 נרשם עלי שריעתי ללימודי ספרות איראנית באוניברסיטת פרדוסי במשהד, שאביו והמחנה השמרני התנגדו בשנת 1949 להקמתה בגלל העדר ההפרדה בין גברים ונשים באולמות ההרצאות.
את שריעתי הצעיר, לא הרתיעה עובדה זו.
במקביל ללימודיו ולעבודתו כמורה, התמיד שריעתי בפעילותו הפוליטית המחתרתית.
פעילות זו גרמה למעצרו בשנת 1957 יחד עם עוד 16 חברי התנועה ההתנגדות הלאומית.
בתום לימודיו באוניברסיטת משהד, קיבל שריעתי מלגה ללימודים אקדמיים בצרפת ונרשם בשנת 1959 לאוניברסיטת סורבון.
בפריז הוכיח עצמו כסטודנט מצטיין בסוציולוגיה ובלימודים אסלאמיים.
בצרפת התגייס שריעתי לפעילויות פוליטיות על ידם של גולים איראנים פעילים באופוזיציה המוסלמית, כמו מהדי באזרגאן ואבולחסן בני-סדר.
בשנת 1959 יצר קשריו הראשונים עם החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה "אפ.אל.אן", התוודע לכתביו של פרנץ פאנון ותרגם אנטולוגיה מתוכם לפרסית.
מצא לנכון להפיץ את הרעיונותיו של פאנון בקרב הגולים המהפכנים האיראנים.
גם בפריז נעצר פעם אחת, ב-17 בינואר 1961, בעת הפגנת מחאה ביום רציחתו של פטריס לומומבה.
באותה שנה הצטרף לאברהים יזדי, מוסטפא שמראן וזאדק קוטבזאדה בהקמתה בגלות של "תנועת החופש של איראן".
בשנת 1962 המשיך בלימודי סוציולוגיה והיסטוריה של הדתות ושמע את ההרצאות של המזרחנים לואי מאסיניון וז'אק ברק, כמו כן של הסוציולוג ז'ורז' גורביץ'.
באותה שנה הכיר גם את ז'אן-פול סארטר שהשקפותיו עוררו בו עניין, אם כי דחה את הגישה האנטי-דתית שבהן.
להערכתו, רק זהות תרבותית המבוססת על הדת המוסלמית תוכל להושיע את המדינות הנחשלות מצפורני האימפריאליזם המערבי.
אלו היו הימים שבהם שריעתי הוציא לאור באיראן את
ספרו, המשמעותי לגביו, של ג'לאל אלא-אחמד, "גארבזאדגי" ,שהוקיע את ה "מערבת" Occidentosis - ה"הרעלה" או ה"מחלה" של אלו במזרח ההולכים שבי אחרי תרבות המערב.
בשנת 1964 סיים את עבודת הדוקטורט בסוציולוגיה בסורבון.
בשובו לאיראן ב-1964 נעצר שריעתי באשמת פעילות מחתרתית שניהל עוד בצרפת, אולם שוחרר כעבור שבועות אחדים.
הוא ניסה לשווא לקבל משרה באוניברסיטת טהראן, אבל עבד בהוראה בבתי ספר תיכון, עד שב-1965 התקבל כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת משהד.
הרצאותיו שבהן פרש את תורת האסלאם בעזרת סימוכין הלקוחים מהעולם הסוציולוגיה ריתקו את קהל הסטודנטים.
חכמי הדת היו חלוקים בדעתם בנוגע לגישה זו.
היו כאלה שגינו אותו כחסר ההסמכה המתאימה בנושאי הדת, והיו אחרים שאהדו את ניסיונות לתת עטיפה מודרנית למסורת המוסלמית ועזרו לו לתקן את השגיאות.
באמצע שנות ה-1960 אנשי דת שיעים כמו אייתוללה חו'מייני, אייתוללה מחמוד טאלגאני (1979-1911), אייתוללה מורתזה מוטהרי (1979-1920) ואייתוללה ד"ר מוחמד בהשטי קידמו הפצת אידאולוגיה אסלאמית מהפכנית שביקשה למוטט את אושיות משטר השאה.
במסגרת המאמצים לקדם רעיונות אלה בקרב בני המעמד הבינוני, הקים יחד עם האייתוללה מוטהרי בשנת 1965 בצפון טהראן מכון אסלאמי עם ספריה, שנקרא "חוסייניה ארשאד", שבו המאמינים יכלו לשבת על כיסאות ולא על הרצפה, ולשמוע דרשות ממטיף שפנה אליהם מקתדרה בגובה העיניים ולא ממעמד מוגבה.
המכון הוקדש לאמאם חוסיין שהקריב את עצמו במאה השביעית במאבק נגד הח'ליפות מבית אומייה.
עלי שריעתי, שסולק על ידי השלטונות מאוניברסיטת משהד, הפך החל משנת 1967 לרוח החיה של המכון "חוסייניה ארשאד".
המסר החברתי והפוליטי של האסלאם, לפי שריעתי
לפי שריעתי, הבריאה, כולל האדם, מתאפיינים באחדות - "תאווחיד": האדם הוא אחדות בין חומר ובין רוח והוא מסייע לאלהים - כ"ח'ליפה" - להביא לשלמות עלי אדמות.
חוסר האחדות הוא מקור השחיתות ואי הצדק.
עבודת האל, כפי שנכתבה על ידי האסלאם, משחררת את האדם, עוזרת לו להתגבר על האנוכיות, לכבוש את החמדנות, הקנאה והפחד.
עלי שריעתי הפיץ בקרב שומעיו את השקפתו, שלפיה קיימים שני סוגים של אסלאם שיעי: אחד "אדום" -של עלי -- טהור ואותנטי, והשני "מושחת", "שחור" - של הספווים ושל המעמד השליט, שהביא על נתיניו רק דיכוי וניצול.
הוא דגל ב"אסלאם כסוציאליזם פרקטי" שבו שילב דוגמות דתיות וחילוניות.
בהשראת המושג "פטיש" שהיה בשימושו של מרקס, תיאר את התרבות המערבית כ"עבודה זרה" לאליל הממון.
בהרצאותיו הנלהבות, קרא שריעתי לשומעיו "ללכת בדרך היחידה, המובילה אל האמת והצדק", הדרך של השאהידים השיעים, "המוות האדום", צורת קיום נשגבת, שמשמעותה "לרצוח את הרודנים או למות".
במקביל לרעיונות מהמסורת האסלאמית, נהג שריעתי לדבר במושגים של חופש ושוויון.
מהמנהיגים הרוחניים תבע שריעתי ללמוד את דוגמתו של מוחמד - לחנך את העם ולהביא לשיפור תנאי חייו.
כפי שנמסר בקוראן, קול העם ("א-נאס" - האנשים) הוא תכופות, כמו קול האל.
לדעתו מאז מוחמד וחסידיו הראשונים חלה הידרדרות ברמת המנהיגות.