tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניגוד לשליט יחיד המרכז בלעדית את מלוא העוצמה, ושלטון זוגי בו מוקדי הכוח נמצאים במלחמה קרה מתמדת, טריומווירט יוצר איזון בין שלושת המוקדים.
במידה ומוקד כוח אחד יוצא משליטה, שני האחרים מרסנים ומאזנים אותו.
עם זאת, עלול להיווצר מצב דומה לאוליגופול, בו שלושת מוקדי הכוח מתאמים צעדים ביניהם על מנת לקדם אינטרסים אישיים.
בראש הטריומווירט הראשון עמדו יוליוס קיסר, קראסוס, ופומפיוס הגדול, והוא הוקם בשנת 60 לפנה"ס.
שלושת אלו כרתו ברית לפיה לא ייעשה דבר במדינה כנגד רצונו של אחד משלושתם; הברית לא הייתה ברית רשמית והטריומווירט ניהל את רומא מאחורי הקלעים באמצעות הבטחת הבחירות של אנשי שלומם למגיסטראטורות הרמות וסילוק יריביהם הפוליטיים מרומא.
בסופו של דבר הטריומווירט לא החזיק מעמד, קראסוס נהרג בקרב חרן בשנת 53 לפנה"ס והמתח בין פומפיוס לקיסר הביא בסופו של דבר לפרוץ מלחמת האזרחים בשנת 49 לפנה"ס שבסופה ביסס קיסר את שלטונו האוטוקרטי ברומא כדיקטטור.
בראש הטריאומווירט השני עמדו אוקטביאנוס, מרקוס אנטוניוס ומרקוס אמיליוס לפידוס.
טריומווירט זה השתלט על רומא לאחר רצח יוליוס קיסר, והחזיק מעמד כעשר שנים (43 עד 33 לפנה"ס) ובניגוד לטריומווירט הראשון, הוכר באופן רשמי כגוף השולט במדינה.
למרות שהמוסדות הרפובליקאים המשיכו להתקיים, ניתנה לחבריו היכולת לשלוט במדינה ללא מיצרים על פי גחמותיהם.
שטחי רומא חולקו בין השלושה: לפידוס קיבל את אפריקה, אוקטביאנוס קיבל את איטליה והפרובינקיות המערביות ואנטוניוס קיבל את הפרובינקיות המזרחיות.
אך גם ההסדר הזה לא החזיק מעמד לאורך זמן, ונפל קרבן לשאיפות האישיות של חבריו.
תחילה, לפידוס ניסה לפעול כנגד אוקטביאנוס בשנת 36 לפנה"ס לאחר שנחת בסיקיליה והצליח להשתלט על חלק מצבאו של סקסטוס פומפיוס.
ניסיון זה נכשל מכיוון שאוקטביאנוס הצליח לשכנע את צבאו לעבור לצידו, וכתוצאה מכך לפידוס איבד את השפעתו הפוליטית והודח ממשרתו.
מלחמת האזרחים פרצה שנית בשנת 31 לפנה"ס, הפעם בין אוקטביאנוס לאנטוניוס וקלאופטרה השביעית.
המלחמה הסתיימה בקרב אקטיום, בו הביסו כוחותיו של אוקטביאנוס את כוחותיהם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה השביעית.
אוקטביאנוס התפטר מן המשרה בשנת 28 לפנה"ס, כחלק מניסיונו להעניק מראה של חוקיות רפובליקנית לשלטון היחיד שלו.
ב-1908 התחוללה באימפריה העות'מאנית 'המהפכה החוקתית', שהובלה על ידי תנועת הטורקים הצעירים אשר נחלקה בתוכה בין הפלג הליברלי שדגל באימוץ דפוסי ממשל פלורליסטים ובין אלמנטים מהקצונה העות'מאנית הבכירה שדגלו בקו לאומני וחלקם גם לאומני-דתי.
ב-1909 הודח הסולטאן עבדול חמיד השני.
ב-1913 לאחר הכישלון העות'מאני במלחמת הבלקן הראשונה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי הלאומנים מקרב מועצת האיחוד והקידמה.
לאחר שינוי חקיקה הפכה מועצת האיחוד והקידמה למפלגת השלטון היחידה המותרת באימפריה.
ניהול האימפריה העות'מאנית התבצע למעשה על ידי טריומווירט שכלל את שלושת המנהיגים של מועצת האיחוד והקידמה, אשר היו ידועים בשם "שלושת הפאשות": מהמט טלעת פאשה - שר הפנים, איסמעיל אנוור פאשה - שר המלחמה ואחמד ג'מאל פאשה - שר הימייה.
טריומווירט הנהיג את האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, בעיקר בעקבות השתדלותו של אנוור פאשה הצטרפו העות'מאנים למלחמה לצידם של מעצמות המרכז- גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה אנוור פאשה לקח תחת פיקודו את הארמייה השלישית ובראשה יצא למסע מלחמה כושל בקווקז תוך שהוא מפקיד את הארמייה הרביעית בידיו של אחמד ג'מאל פאשה, שהוביל את המתקפה הכושלת על תעלת סואץ והפך למושל הצבאי של סוריה וארץ ישראל במהלך המלחמה.
לשלושה מיוחסת אחריות אישית לרצח העם הארמני.
לאחר המלחמה השלושה נשפטו בטריבונל של מדינות ההסכמה שלא בפניהם, לאחר שהם יצאו לגלות, ונגזר עליהם גזר דין מוות.
טלעת וג'מאל פאשה נרצחו ב-1921 וב-1922 (בהתאמה) במבצע נמסיס על ידי הפדרציה המהפכנית הארמנית ואילו אנוור פאשה נהרג ב-1922 במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
טריומווירטים היו במהלך השלטון הקומוניסטי בברית המועצות ונקראו טרויקה (Тройка).
הטרויקה המפורסמת ביותר הורכבה מחרושצ'וב, מלנקוב ומולוטוב, אשר תפסו את רסן השלטון לאחר מותו של סטלין ב-1953. ברית זאת התפרקה בשנת 1957 כאשר חרושצ'וב הפך למנהיג הבלעדי של ברית המועצות.
גם לאחר סיום כהונתו של חרושצ'וב עלתה לשלטון במקומו טרויקה שכללה את פודגורני, קוסיגין וברז'נייב.
משנת 1996 עומדים בראש בוסניה והרצגובינה טריומווירטים הנקראים נשיאות בוסניה והרצגובינה, אשר ראשיהם הם נבחרי שלוש הקבוצות האתניות העיקריות במדינה: בוסניאקי וקרואטי מן הפדרציה של בוסניה והרצגובינה וסרבי מרפובליקה סרפסקה.
טרִיוֹדָה היא שפופרת ריק בעלת שלוש אלקטרודות.
אופן פעולת הטריודה מבוסס על תופעת הפליטה התרמיונית.
הטריודה הראשונה נבנתה על ידי לי דה-פורסט בשנת 1907. המצאת הטריודה היוותה את הבסיס ליצירת תחום הנדסי חדש, שלאחר מכן כונה בשם "אלקטרוניקה".
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל הטרנזיסטור, שהומצא ב-1948, להחליף את הטריודה ביישומים ומעגלים אלקטרוניים שונים.
ביחד עם זאת, מרבית המעגלים והיישומים האלקטרוניים הקיימים היום, החל ממגברים ומשדרים, וכלה במחשבים אלקטרוניים, יושמו לראשונה באמצעות טריודות.
אחת החסרונות של הטריודה היא חוסר יכולתה לפעול בתדרים גבוהים, עקב הקיבול הגבוה יחסית בין האנודה לסריג.
הטטרודה והפנטודה שהומצאו בעקבות הטריודה פתרו בעיה זו.
ההתקן החשמלי הראשון שנבנה משפופרת ריק היה הדיודה.
הדיודה יכולה לשמש ליישור זרם, מאחר שהיא מעבירה זרם רק בכיוון אחד.
ג'ון פלמינג היה הראשון שעשה שימוש מעשי בדיודה, להמרת אות רדיו לזרם ישר במקלט טלגרף אלחוטי.
בשנת 1906 עבד לי דה פורסט על שיפורים אפשריים לדיודה של פלמינג על ידי הוספת אלקטרודה חיצונית.
לקראת סוף השנה הגיע לשיפור משמעותי על ידי הכנסת האלקטרודה לתוך השפופרת.
האלקטרודה הפנימית הנוספת נקראה "סריג".
הסריג, שמוקם קרוב מאוד לקתודה, שימש כאנודה משנית והשפעת הפוטנציאל החשמלי שלו על זרימת הזרם הייתה גדולה בהרבה מהשפעת מתח האנודה, על אף שהזרם זרם ברובו אל האנודה.
דה פורסט ראה את ההתקן החדש כגלאי משופר לעומת הדיודה, אך החידוש בהתקן זה היה שהוא יכול לשמש כמגבר: שינוי המתח על הסריג תורגם לזרם חזק יותר או חלש יותר בין הקתודה לאנודה.
אופן הפעולה של הטריודה דומה לאופן פעולת טרנסיזטור מסוג FET, שכן בשניהם מתח אלקטרודת הבקרה משפיע על עוצמת הזרם בין שתי האלקטרודות האחרות.
להתקן שנוצר היו שלוש אלקטרודות: קתודה, אנודה וסריג, ומשום כך הוא נקרא כיום "טריודה".
אך השם המקורי של דה פורסט היה אודיון, כיוון שהוא ייעד אותו לשימוש במקלטי רדיו.
דה פורסט הוציא פטנט על האודיון בתחילת 1907, וכתוצאה מדיון משפטי הגיע להסכם עם גוליילמו מרקוני, שהיה בעל הפטנט על הדיודה, כך ששניהם יוכלו לייצר את ההתקן המשופר.
ההסבר לאפקט ההגברה הוא שההשדה החשמלי שנוצר בין שתי אלקטרודות תלוי לא רק במתח ביניהן, אלא גם במרחק ביניהן (ביחס הפוך).
עבור מתח נתון, קיצור המרחק לחצי יגדיל את עוצמת השדה החשמלי פי שניים.
כתוצאה מכך, שינוי מתח האנודה (המרוחקת מהקתודה) גורם לשינוי קטן יחסית בשדה החשמלי ולכן בזרם, אבל שינוי זהה במתח הסריג (הקרוב לקתודה) גורם לשינוי גדול יותר בשדה החשמלי ובזרם.
בנוסף, הסריג יכול גם לעצור כמעט לגמרי את הזרם אם המתח עליו גבוה מזה של הקתודה, ובכך לשמש כמפסק.
תכונות אלה מהוות בסיס לא רק למעגלי הגברה ומיתוג, אלא גם ליצירת מתנדים שמהווים את הבסיס ליצירת גלי רדיו, ולבניית מעגלים אלקטרוניים מורכבים יותר, עד כדי בניית מחשב אלקטרוני.
בשנים הסמוכות לזמן המצאת הטריודה שוכללו הטריודות ופותחו נגזרות של טריודות: אלקטרודות נוספות הוכנסו לשפופרת (הטטרודה והפנטודה, שפופרות בעלות ארבע וחמש אלקטרודות), וכן נבנו שפופרות המכילות כמה טריודות בשפופרת אחת, ומחוממות על ידי חוט להט יחידי.
במלחמת העולם השנייה השתמשה חברת מוטורולה, שהייתה הספקית העיקרית של מכשירי קשר נישאים לצבאות בעלות הברית בטריודות ופנטודות קטנות הפועלות בטמפרטורה נמוכה, כדי לחסוך את ההספק החשמלי שהתבזבז על חימום ולאפשר סוללות קטנות וקלות יותר.
באותה תקופה נבנתה על ידי אלן טיורינג מכונה לפיענוח מכונת ההצפנה של גרמניה הנאצית - האניגמה.
מכונה זו הייתה למעשה המחשב האלקטרוני הראשון והיא מומשה באמצעות טריודות ונגזרותיהן.
כיום משמשות הטריודות ונגזרותיהן במגברי שמע, בהם יש שמבחינים בצליל שונה מאילו המבוססים על מוליכים למחצה, ובמקומות בהם שוררים תנאי עבודה קיצוניים, כגון אזורי קרינה רדיואקטיבית שמוליכים למחצה רגישים לה, הספק ותדר גבוהים, או תנאי טמפרטורה קיצוניים.
הפונקציה הבסיסית והחשובה ביותר של הטריודה היא ההגברה.
הטריודה מסוגלת להגביר אותות חשמליים חלשים, לדוגמה אותות רדיו הנקלטים על ידי אנטנה מתחנת שידור רחוקה.
כפי שהוסבר למעלה, שינוי קטן במתח הסריג מחולל שינוי גדול מאוד בזרם האנודה.
במעגל חשמלי הכולל נגד בטור לאנודה, המתח על הנגד יהווה העתק מדויק אבל מוגבר מאוד של המתח בין הסריג לקתודה.
למעשה, ניתן לשלוט על מידת ההגברה בשתי צורות: האחת באמצעות מאפייני הטריודה, והשנייה באמצעות מאפייני המעגל האלקטרוני שבו היא מחוברת.
בתוך הטריודה, התכונה החשובה ביותר השולטת על ההגברה היא מרחק אלקטרודת הסריג מהקתודה.
ככל שהסריג קרוב יותר, גדולה יותר ההגברה כי די בשינוי מתח קטן יותר בסריג על מנת להשיג שינוי זרם גדול יותר בין הקתודה לאנודה.
ביחד עם זאת, כשהסריג קרוב לקתודה, הטריודה רועשת יותר כי הסריג מתחמם בעצמו ופולט פליטה תרמיונית משנית, הגורמת רעש.
בגרסה הבסיסית ביותר של מעגל ההגברה האלקטרוני, הנגד המצוי בטור לאנודה הוא בעל השפעה מכרעת על ההגברה, שכן ערכו קובע איך מתורגם שינוי הזרם שגורמת הטריודה למתח לפי חוק אוהם.
ככל שהתנגדות הנגד גבוהה יותר, כן גדול יותר השינוי במתח שמתפתח על הנגד כתוצאה משינוי נתון בזרם.
המתח על הנגד קרוי מתח המוצא של מעגל ההגברה.
מעגל ההגברה הבסיסי הנ"ל סובל ממספר חסרונות, החמור שבהם הוא חוסר יציבות כתוצאה מכך שמאפייני הטריודה משתנים עם הזמן, וכן היכולת לשלוט עליהם בתהליך הייצור מוגבלת.
אי לכך, פותחו מעגלי הגברה מורכבים יותר המתגברים על חסרונות אלה.
אולם עקרון ההגברה דומה בכולם ומתבסס על תכונת ההגבר של הטריודה.
המצאת הטריודה אפשרה מימוש יעיל יותר של קשר רדיו.
גלי רדיו הם אותות בעלי תדר.
כדי לבצע שידור באמצעות גלי רדיו, יש ליצור אות חשמלי המשתנה בזמן, על פי תדר השידור.
זרם ישר וקבוע בזמן, כגון זה של סוללה, לא יכול לגרום ליצירת גלי רדיו.
על מנת לבצע שידור שייקלט היטב, נדרש שהשידור יתבצע בעוצמה
אורך האנטנה, המשמשת לשידור וקליטה של גלי רדיו, הוא יחסי לאורך הגל, או למעשה ביחס הפוך לתדר שלהם.
לדוגמה, כדי לשדר בתדר 10KHz, יש להשתמש באנטנה שאורכה כ־10 קילומטר.
שימוש בתדר נמוך כמו 10 קילוהרץ אינו יעיל מהסיבות הבאות:
לייצר אות חשמלי - זרם חילופין בתדר כזה באמצעים מכניים כגון גנרטור הוא מסורבל ולא יעיל.
להשתמש באנטנות כה ארוכות אינו מעשי גם כן.
שימוש בגלים כה ארוכים (תדר נמוך) אינו מאפשר מקום לערוצים רבים ורוחב פס.
הסבר: אם לדוגמה משדרים רק בתחום שבין 10,000 הרץ ל-100,000 הרץ, יש מקום רק לתשעה ערוצים ברוחב של 10,000 הרץ כל אחד; אך אם משתמשים בתדרים עד 1,000 מיליון הרץ (1 ג'יגה הרץ), מספר הערוצים, באותו רוחב, גדל פי עשרת אלפים.
באמצעות הטריודה ניתן לבנות מעגלים אלקטרוניים הקרויים מתנדים (Oscillator), המסוגלים לייצר זרם חילופין בתדר גבוה מאוד, ללא המגבלות שמטילה מערכת מכנית, שגם יאפשר שידור בעוצמה גבוהה, גם יהפוך את גודל האנטנות ליותר פרקטי ומה שמאוד חשוב - יאפשר שידור בערוצים רבים וברוחב פס גדול.
מתנד הוא מעגל אלקטרוני המסוגל לייצר אות חשמלי משתנה בזמן.
לעיתים, צורת האות היא אות סינוס (סינוסואיד).
דימוי לפעולת מתנד היא נדנדה, שיש לתת לה דחיפה קלה על מנת שתמשיך להתנדנד.
את הטריודה ניתן לנצל ליצירת מתנד באופן הבא:
במעגל ההגברה שתואר קודם, מחליפים את הנגד (הקרוי גם עומס אוהמי) במעגל תהודה.
למעגל זה התכונה שלאות חשמלי בתדר מסוים, הקרוי תדר התהודה, התלוי בערכי הסליל (משרן) והקבל שלו, התנגדותו גבוהה, ולאותות חשמליים בתדר שונה, התנגדותו קרובה ל-0. כפי שהוסבר קודם, תהיה ההגברה של האות משמעותית רק עבור אות חשמלי בתדר התהודה.
המתנד נוצר על ידי העברת חלק מסיגנל חזרה לסריג הטריודה, כך שנוצר משוב המגביר את עצמו.
העובדה שמעגל התהודה מגביר יותר את תדר התהודה החוזר ומוגבר שנית בטריודה, גורמת לכך שתדר הסיגנל ששורד בסוף הוא התדר שבו הגברת מעגל התהודה מכסמלית, דהיינו תדר התהודה שלו.
המתח החשמלי במוצא המעגל (באנודה של הטריודה) הוא למעשה מתח חילופין היושב על רמת מתח ישר (DC), שכן הטריודה בסופו של דבר עובדת בזרם ישר.
לכן, כדי לבודד את רכיב החילופין לפני ההעברה לאנטנה בדרך כלל משתמשים בשנאי, שגם מתאם את העכבות עם האנטנה.
אפנון הוא כינוי לתהליך של שינוי מאפיינים של הגל הנושא לאחר ייצורו במעגל המתנד.
שיטת האפנון הראשונה והבסיסית ביותר נקראת אפנון משרעת (AM-Amplitude Modulation) ובו משנים את העוצמה של הגל הנושא בהתאם לערכי האות שאותו רוצים לשדר, למשל האות המופק מצליל הדיבור של קרין רדיו.
זהו האות שהמשדר משדר, ועל המקלט לשחזר אותו מהאינפורמציה הנקלטת.
אפנון משרעת על ידי טריודה
מעגל אפנון המשרעת הבסיסי מייצר אות שהוא תוצאת המכפלה של האות המשודר בגל הנושא.
ביטוי מתמטי לאות כזה ניתן על ידי הנוסחה:
כאשר הוא : תדר הגל הנושא ו- הוא האות המאפנן.
כלומר, אות בתדר גבוה (הגל הנושא) מוכפל באות המידע (שאותו על המקלט לשחזר).
המכפלה נעשית על ידי מעגל הגברה, שבו במקום מתח הזנה קבוע לאנודה מוזן הגל הנושא (מהמוצא של המתנד), ולתוך הסריג מוזן האות המאפנן (אות המידע).
שיטת אפנון ה-AM היא פשוטה ביותר למימוש, אולם סובלת ממספר חסרונות שבגללם פותחו מעגלי אפנון מורכבים יותר, אף הם מומשו באמצעות טריודות ונגזרותיהן.
התהליך ההפוך לתהליך האפנון, דהיינו חילוץ אות המידע (האות המאפנן) מהאות הנקלט על ידי האנטנה קרוי גילוי (Demodulation).
שיטת הגילוי הבסיסית ביותר שמתאימה לאפנון המשרעת (שתוארה לעיל), מתבססת על מיישר זרם שבמוצאו רשת נגד-קבל.
היישור יכול להיעשות על ידי דיודה, שמחלצת מהאות רק כיוון אחד שלו, שבו נמצא המידע.
המעגלים הספרתיים הראשונים מומשו על ידי טריודות.
מעגלים ספרתיים (דיגיטליים) הם מעגלים שמתח המוצא שלהם מקבל מספר סופי (קוונטי) של פרשנויות, בדרך כלל שני מצבים המתוארים על ידי משתנה בינארי הקרוי סיבית (BIT), היכול לקבל את הערך "0" או "1".
הקביעה של הערך המיוצג על ידי המעגל, ברוב היישומים, נעשית בדרך כלל לפי מתח המוצא: כאשר הוא גבוה מערך מסוים, הוא מייצג את הערך "1", וכאשר הוא נמוך מערך מסוים, הוא מייצג את הערך "0".
המעגלים הספרתיים מהווים את הבסיס לפעולתו של המחשב האלקטרוני.
יש לציין כי המחשב מבוסס על מהות הפונקציות הספרתיות עצמן, ולא בהכרח על המעגלים החשמליים המממשים אותן.
את אותן פונקציות ספרתיות אפשר לממש על ידי מערכות אחרות, כגון פניאומטיות, או אופטיות, או מבוססי מכניקה קוונטית.
היום, מכל מקום, מבוססים המחשבים על מימוש חשמלי של הפונקציות הספרתיות בעזרת מוליכים למחצה.
במוזיקה, טְרִיוֹלָה (בעברית: שְׁלִישׁוֹן או שׁלֶשֶׁת) היא חלוקה לשלוש של פעמה – בניגוד לחלוקה הבסיסית של הפעמה, שהיא לשתיים.
בתיווי מוזיקלי, היא מסומנת בשלושה תווים המחוברים זה לזה בראשם ומעליהם הספרה 3.
כך למשל, במשקל ארבעה רבעים, על מנת לחלק רבע בתיבה לשלוש שמיניות (ולא לשתיים), עלינו לסמן מעל השמיניות או מתחתיהן את סימון הטריולה.
למעשה, חלוקה זו לשלוש פעמות, במשקל זוגי, היא קשה במקצת לנגינה, משום שההרגל במשקל זה הוא לנגן מספר זוגי של פעמות.
כאשר מופיעה טריולה אחת בין רבעים ושמיניות רגילות, התחושה המתקבלת אצל המאזין היא של סינקופה.
לעומת זאת, כאשר המנגינה כתובה כולה בטריולות, ניתן לשמוע את משקל המנגינה כ-6/8 במקום כ-4/4, כמו בג'יגים של באך.
טריה קרינה הלונן (בפינית: Tarja Kaarina Halonen, ; נולדה ב-24 בדצמבר 1943) היא הנשיאה ה-11 של פינלנד והאישה הראשונה בתפקיד זה במדינה.
שימשה כנשיאה בשנים 2000 עד 2012. תפקידה האחרון לפני בחירתה לנשיאה היה שרת החוץ מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SDP).
בינואר 2006 נבחרה הלונן לקדנציה נוספת.
טריה הלונן נולדה ברובע קליו בהלסינקי.
אביה היה רתך ואמה הייתה מעצבת חלונות ראווה.
הוריה התגרשו וכשהלונן הייתה בת שנתיים אימה נישאה מחדש לטורה הרמן פורס, לו הייתה השפעה רבה על דרכה של בתו החורגת טריה הלונן.
היא למדה משפטים באוניברסיטת הלסינקי וסיימה תואר שני ב-1968. לאחר מכן הלונן שירתה כרכזת הארגונית והחברתית של אוניברסיטת הלסינקי בשנים 1969–1970.
טריה הלונן הצטרפה אל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד ב-1971. ב-1974 החלה לעבוד כמזכירתו הפרלמנטרית של ראש הממשלה קלאוי סורסאן.
ב-1979 נבחרה בעצמה לפרלמנט ושם כיהנה עד לבחירתה לנשיאה בשנת 2000. במקביל בין השנים 1975–1996 הלונן הייתה חברה במועצת העיר הלסינקי.
תפקידה הראשון של הלונן בפרלמנט היה ראש הוועדה החברתית (1984–1987).
ב-1987 מונתה הלונן לשרה לעניינים חברתיים ולשרת הבריאות, ב-1989 היא מונתה לשרה לשיתוף פעולה נורדי ובשנת 1990 קיבלה הלונן גם את תיק המשפטים.
החל מ-1995 ועד בחירתה לנשיאה ב-2000 שירתה הלונן כשרת החוץ.
לקראת בחירות 2000 הודיע הנשיא המכהן מרטי אהיסארי שנבחר מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שלא יתמודד לקדנציה נוספת.
המפלגה חיפשה מועמד במקומו ומטבע הדברים המועמד הטבעי היה יושב ראש המפלגה, פאבו ליפונן.
אלא שהלונן הודיעה כבר לפני הבחירות שהיא מעוניינת בתפקיד ובבדיקה שערכה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית נמצא שהלונן (שהייתה שרת החוץ) פופולרית יותר מליפונן.
בנוסף העובדה שבבחירות 1994 אליזבת ראהן הייתה קרובה לניצחון (הפסידה בהפרש זעום למרטי אהיסארי) הראתה שהציבור הפיני מוכן לאישה במשרה הגבוהה היותר.
הלונן נבחרה לשמש כמועמדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות.
בתחילה הלונן מוקמה רק במקום הרביעי בסקרים.
אולם הודות להתנהלות תקשורתית נבונה כוחה התעצם בסקרים ככל שהבחירות הלכו והתקרבו.
בסיבוב הראשון ניצחה הלונן אולם היא נכשלה בהשגת הרוב הדרוש של 50 אחוז מהקולות כדי להיבחר (היא זכתה ב-40 אחוז).
שני המועמדים הראשונים מהסיבוב הראשון (טריה הלונן וראש הממשלה המכהן אסקו אהו) המשיכו לסיבוב השני שם ניצחה הלונן ברוב דחוק (51.6 אחוז לעומת 48.4 לאהו) והייתה לנשיאה ה-11 של פינלנד.
טריה הלונן הודיעה כבר ב-20 במאי 2005 על כוונתה להתמודד לקדנציה נוספת.
קדמו לכך סקרי דעת קהל בקדנציה הראשונה שלה שהראו תמיכה כמעט חסרת תקדים בקרב הציבור הפיני.
בנוסף לתמיכת מפלגתה (הסוציאל-דמוקרטים) זכתה הלונן לתמיכה גם ממפלגת הברית השמאלנית (Vasemmistoliitto) והירוקים.
מול הלונן התמודדו ראש הממשלה המכהן מתי ואנהנן ממפלגת המרכז וסאולי ניניסטו ממפלגת הקואליציה הלאומית (Kansallinen Kokoomus).
תמיכה בלתי צפויה קיבלה הלונן גם ממגיש תוכנית האירוח האמריקאית קונאן או'בריין שגילה שהוא דומה חזותית להלונן והחליט לתמוך בה מהיות תוכניתו פופולרית בפינלנד.
אובראיין קרא לפינים להצביע להלונן ואף יצר קמפיין בחירות בתוכניתו בה תקף את מתחריה.
פעולותיו של אובראיין עוררו ביקורת קשה בקרב מתחריה של הלונן שטענו להתערבות חיצונית במערכת הבחירות הפינית.
טרם הבחירות דעת הפרשנים הייתה שהלונן תזכה לניצחון סוחף כבר בסיבוב הראשון ותהפוך לנשיא הפיני הראשון שלא נזקק לסיבוב בחירות שני.
אולם הלונן זכתה רק ל-46 אחוז מהקולות ונאלצה לנתמודד בסיבוב שני מול סאולי ניניסטו שזכה ל-26 אחוז מהקולות (מתי ואנהנן זכה ל-20 אחוז).
בסיבוב השני זכתה הלונן בניצחון דחוק (51.8 אחוז) ונבחרה לקדנציה נוספת בה היא אמורה לכהן עד ל-2012.
הלונן הפכה תוך זמן קצר לאחת הנשיאות הפופולריות ביותר בפינלנד, אם לא הפופולרית ביניהם.
סקרי דעת קהל שנערכו במהלך תקופת כהונתה הראו שלמעלה מ-90 אחוז מהציבור הפיני מרוצה מתפקודה כנשיאה.
הציבור נשבה בעממיותה של הלונן ומהעובדה שהגיעה למשרה הרמה במדינה ממשפחה ממעמד הפועלים ופילסה את דרכה אל הנשיאות הודות לראיה פוליטית נבונה ולאופיה התחרותי.
הלונן לא היססה להביע את דעתה בנושאים שנוים במחלוקת והדהימה רבים כאשר החליטה לעזוב את הכנסייה הלותרנית בה הייתה חברה (הזרם הלותרני הוא הגדול בפינלנד, למעלה מ-90 אחוז מהציבור חברים לכנסייה הזו) בגלל המיסים שהכנסייה גובה מהמאמינים ובגלל סירובה של הכנסייה להסמיך נשים לכמורה.
הצעד הזה אומנם פגע בתמיכה של הלונן בקרב חלק מהציבור אולם אחרים ראו בזה צעד אמיץ וחלקם אף עזבו בעצמם את הכנסייה.
הלונן שכיהנה כיושבת ראש של ארגון הומו-לסבי גדול בפינלנד נודעת גם בפעילותה התומכת בציבור זה אף על פי שאינה שייכת אליו.
הלונן ספגה פגיעה מסוימת בפופולריות שלה כאשר נסעה למוסקבה במאי 2005 לחגיגות "יום הניצחון" הרוסי.
הפינים לא ראו בעין יפה את המהלך הזה מאחר שרוסיה מאז ומתמיד נחשבה לאיום כלפי פינלנד, ומול הרוסים נלחמו הפינים את אחת המלחמות המרות שלהם, מלחמת החורף.
נקודות ציון בקריירה הפוליטית של הלונן
מזכירה פרלמנטרית של ראש הממשל] 1974-5
חברת מועצה בעיריית הלסינקי 1977-96
שרה לעיניים חברתיים ובריאות 1987-90
שרה לשיתוף פעולה נורדי 91–1989
טריה הלונן נישאה באוגוסט 2000 לדוקטור למשפטים פנטי ארהירוי.
להלונן יש בת מחיים משותפים עם בן זוגה הקודם, הפוליטיקאי קארי פקונן.
טריגליצריד (TRIG) הוא תרכובת אורגנית, סוג של גליצריד, המורכבת מ"ראש" גליצרול ושלושה זנבות חומצות שומן.
מאגרי השומן בגוף האדם מכילים בעיקר גליצרידים מסוג זה.
הטריגליצרידים הם צורת אחסון האנרגיה העיקרית בגוף.
עיקר שימושו של הגוף בטריגליצרידים הוא במצב של רעב.
כאשר אוזלים מאגרי האנרגיה הזמינים האחרים של הגוף, מפרק הגוף תרכובות אלה לגליצרול ולחומצות שומן, משחרר אותם לדם, ואנזימים מסוימים בתאים מפרקים אותם ומפיקים מהם אנרגיה.
בנוסף, הטריגליצרידים מובילים במחזור הדם את הויטמינים המסיסים בשומן: ויטמין A, D, E ו-K.
עם זאת, בצורת החיים המודרנית, שבה הגוף אינו נמצא במצב של מצוקת רעב ושל שריפת קלוריות אינטנסיבית, עלולה להיווצר רמה גבוהה מדי של טריגליצרידים.
כך שלעיתים, הפיכת הסוכרים לשומנים אינה מיטיבה עם הגוף, ואף מסכנת אותו.
רמת טריגליצרידים גבוהה מופיעה פעמים רבות, אך לא בהכרח, יחד עם השמנה.
רמת טריגליצרידים גבוהה במיוחד עשויה לגרום למחלת לב, לאירועים מוחיים, לדלקת הלבלב, ונוספת לכל אלה הצטברות שומן במקומות לא-טיפוסיים.
בדיקת רמת טריגליצרידים בדם נעשית לאחר צום של 12 שעות.
הטריגליצריד כולל חומרים שונים כמו:
שומנים: טריגלצרידים במצב צבירה מוצק מקורם בעיקר בבעלי חיים, והם מכילים רק חומצות שומן רוויות (חומצה שומנית שקושרת אליה את המקסימום של אטומי המימן האפשרי, כמו השומן שבבשר, השומן שבחלב ובביצים ועוד).
שמנים: טריגלצרדים במצב צבירה נוזל מקורם בצמחים והם בנויים בעיקר מחומצות שומן לא רוויות (חומצת שומן שלא קושרת אליה את המספר המרבי והאפשרי של מימנים ויש בה קשר כפול אחד או יותר).
טֶריֶה רד-לארסן (נורווגית: Terje Rød-Larsen; נולד ב-22 בנובמבר 1947) הוא דיפלומט וסוציולוג נורווגי.
פרופסור לסוציולוגיה, לארסן היה מרצה באקדמיה הנורווגית ולאחר מכן השתתף בהקמת ארגון המחקר "FAFO".
בנוסף כיהן כשר המינהל בממשלתו של תורביורן יאגלנד.
טריה לארסן היה מעורב בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
בשנת 1993 מונה ליועץ מיוחד לענייני המזרח התיכון מטעם משרד החוץ הנורווגי, שם סייע בתיאום המגעים שהובילו להסכמי אוסלו.
בהמשך כיהן במספר תפקידים במזרח התיכון מטעם האומות המאוחדות, לרבות: מתאם מיוחד בשטחים המוחזקים, נציג אישי של מזכ"ל האומות המאוחדות לאש"ף ולרשות הפלסטינית, מתאם מיוחד של האומות המאוחדות למשא ומתן לשלום במזרח התיכון וכנציג המיוחד של האו"ם ליישום החלטה 1559 של מועצת הביטחון.
משנת 2004 שימש כראש מכון המחקר "International Peace Institute" בניו יורק, אך בשנת 2020 פרש מתפקידו לאחר שנודע על קשרים בינו לבין ג'פרי אפשטיין ועל כספים שקיבל ממנו.
טריה לארסן גדל בעיר ברגן שבנורווגיה.
הוא למד מדעי החברה, וקיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה.
הוא לימד באוניברסיטאות נורווגיות עד שנת 1981, שבמהלכה עזר להקים את FAFO, ארגון מחקר הפועל במימון קונפרדרציית האיגודים המקצועיים של נורווגיה.
בשנת 1989 עקר לארסן לקהיר, שבה הוצבה רעייתו מונה יול, עובדת משרד החוץ הנורווגי.
הוא המשיך לעבוד עבור FAFO תוך שהארגון הולך והופך בעל אוריינטציות בינלאומיות במהלך שנות ה-80.
לארסן ביצע מחקר סוציולוגי מקיף על תנאי המחיה ביהודה ושומרון, בעזה ובמזרח ירושלים.
במהלך עבודתו יצר לארסן קשרים שהתבררו מאוחר יותר כמועילים ביותר במגעים החשאיים בין ישראל לאש"ף.
אשתו פעלה לקיום מגעים בדרגים הבכירים ביותר עם שר החוץ הנורווגי יוהאן יורגן הולסט, אשר סייע להגיע להסכמי אוסלו בשנת 1993. באותה שנה החל לארסן להיות מועסק רשמית על ידי משרד החוץ הנורווגי כיועץ מיוחד לענייני המזרח התיכון.
בין השנים 1994–1996 כיהן לארסן כ"מתאם מיוחד בשטחים המוחזקים" עבור מזכ"ל האו"ם דאז בוטרוס בוטרוס ראלי.
בשנת 1996 הוא כיהן למשך זמן קצר כשר המינהל (Minister of Administration) בממשלתו של תורביורן יאגלנד (Thorbjørn Jagland), בטרם אולץ להתפטר עקב שערוריית מיסים.
בשנת 1999, כאשר רעייתו כיהנה כשגרירת נורווגיה בישראל, מונה טריה לארסן לנציגו האישי של מזכ"ל האו"ם קופי אנאן לאש"ף ולרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון וחבל עזה.
כמו כן הוא כיהן כמתאם המיוחד של האו"ם למשא ומתן לשלום במזרח התיכון.
הוא עזב משרה זאת בשנת 2004 כדי לשמש כנשיא האקדמיה הבינלאומית לשלום, צוות חשיבה שבסיסו בעיר ניו יורק, וכמו כן מונה לנציג המיוחד של האו"ם ליישום החלטה 1559 של מועצת הביטחון, הקוראת להסגת סוריה מלבנון ולפירוק חזבאללה מנשקו.
בשנת 2002 נפתחה נגד לארסן חקירה בנורווגיה בחשד שקיבל, יחד עם אשתו מונה יול, בעת היותה השגרירה בישראל, שוחד כספי בסך 100,000 דולר מ"מרכז פרס לשלום", וזאת, לפי החשד, כעמלה תמורת סיועו להעברת סכומים בסך 1.361 מיליון דולר ממשרד החוץ הנורווגי למרכז פרס לשלום בין השנים 1997 ועד 2002.
במתמטיקה, המונח טריוויאלי מתאר עצם מופשט חסר ייחוד, שקיומו מובן מאליו, ומשום כך אין מוצאים בו עניין.
בהקשרים שונים, עשויים להתייחס לפתרון כאל "פתרון טריוויאלי" של משוואה דיפרנציאלית הומוגנית, לקבוצה הריקה כאל "תת קבוצה טריוויאלית", לתת-חבורה הכוללת את איבר היחידה בלבד כאל "תת חבורה טריוויאלית", לטופולוגיה הטריוויאלית כאל "טופולוגיה טריוויאלית", וכן הלאה.
מקורה של המלה "טריוויאלי", שחדרה לאנגלית בסוף ימי הביניים, בשלוש האמנויות שהרכיבו את הטריוויום - החטיבה הנמוכה מבין שבע האמנויות החופשיות שנלמדו באוניברסיטאות בימי הביניים – דקדוק, רטוריקה ולוגיקה.
בהשאלה, משתמשים במלה כדי לסמן טיעון שהוא מובן מאליו (או לכל-הפחות אמור להיות כזה), ולכן אין צורך לנסח אותו במפורש.
למשל, הוכחה באינדוקציה של האי-שוויון עשויה להיפתח בהצהרה הבאה: "המקרה טריוויאלי.
כעת נניח שהטענה נכונה עבור , ונוכיח אותה עבור ".
במשמעות זו, השימוש במושג סובייקטיבי, ותלוי במידת השליטה במתמטיקה של אומרו ושל שומעו.
לדוגמה, מבחינתו של בעל ידע בסיסי בחשבון אינפיניטסימלי הטענה:
היא טענה טריוויאלית, ואילו מבחינתו של מי שטרם פגש את מושג האינטגרל, זו טענה שכלל אינו מסוגל להבינה.
על כן לשימוש בביטוי "טריוויאלי" במובן זה אין לרוב משמעות מתמטית פורמלית, והשימוש בו הוא יחסי להקשר.
טריוז פוספאט איזומראז (באנגלית Triose-phosphate isomerase, ראשי תיבות: TIM או TPI) הוא אנזים, שמקטלז את הריאקציה ההפיכה של דיהידרוקסיאצטון פוספאט (dihydroxyacetone phosphate) ודי-גליצראלדהיד-3-פוספאט (D-glyceraldehyde-3-phosphate).
לטריוז פוספאט איזומראז תפקיד חיוני ביצור יעיל של אנרגיה בגליקוליזה.
אנזים זה מצוי כמעט בכל האורגניזמים החל מיונקים ועד חרקים וכלה גם בפטריות, בצמחים ובחיידקים.
למרות הימצאותו הרחבה בכל עולם החי, למדע מוכרים חיידקים, אשר לא מבצעים גליקוליזה, כמו חיידקי אוראפלזמה אוראליטים (Ureaplasma Urealyticum), החסרים אנזים זה.
בבני אדם, מחסור בטריוז פוספאט איזומראז מתקשר לגרימת הפרעה נוירולוגית קשה, ששמה באנגלית הוא "Triose Phosphate Isomerase Deficiency".
הטריוז פוספאט איזומראז יעיל מאוד מבחינה קטליטית.
הוא יכול לגרום לזירוז ריאקציה במהירות של פי מיליארד ויותר לעומת אותה ריאקציה אשר תתרחש בלעדיו.
הריאקציה כה יעילה, עד כי היא מבוקרת רק על ידי קצב קישור הסובסטרט לאתר הפעיל של האנזים.
טריוז פוספאט איזומראז הוא דימר בעל תת-יחידות זהות, כשכל תת-יחידה מורכבת מ-250 חומצות אמינו.
המבנה המרחבי של תת-היחידה היחידה מכיל 8 סלילי אלפא הליקס (α-helix) חיצוניים (מסומנים בטורקיז ובאדום) ו-8 גדילי בטא מקבילים (parallel β-strands) פנימיים (מסומנים בסגול ובצהוב).
מבנה משותף זה נקרא אלפא-בטא-ברל (αβ-barrel).
צורת קיפול החלבונים של מבנה זה היא השכיחה ביותר מבין כל הצורות.
האתר הפעיל של האנזים נמצא במרכז.
שיירי חומצה גלוטמית מעורבים במנגנון הקטליטי.
הרצף סביב האתר הפעיל נשמר בכל אנזימי הטריוז פוספאט איזומראז הידועים.
טריו סונאטה (trio sonata) היא צורה מוזיקלית שהייתה פופולרית ביותר בסוף המאה ה-17 ובמאה ה-18.
טריו סונאטה כתובה לשני כלי סולו לנגינת המלודיה ולבסו קונטינואו, שלושה תפקידים בסך הכול, ומכאן שמה.
אך הואיל והבסו קונטינואו מורכב בדרך כלל משני כלים לפחות (הרכב טיפוסי הוא צ'לו וויול בס ולעיתים אף בסון, עם כלי מקלדת כגון צ'מבלו ואף עם כלי פריטה), הרי שלביצוע טריו סונאטה דרושים לפחות ארבעה נגנים.
הטריו סונאטות של קורלי (אופוס 1, 1681, אופס 3, 1689) מציגות דוגמה מאלפת.
לנגינת שני הקווים העליונים היה מקובל להשתמש בשני כינורות, אך יצירות רבות בז'אנר נכתבו להרכבים הכוללים כלי סופרן אחרים כמו חליל, חלילית ואבוב, בקומבינציות שונות.
הטריו סונאטות של יוהאן סבסטיאן באך לעוגב (525–530 ברשימת יצירותיו) מאגדות את כל שלושת התפקידים בכלי אחד.
מצב טיפוסי הוא, שיד ימין, יד שמאל והדוושות מבצעות כל אחת תפקיד שונה, ובכך יוצרות אותו מרקם כמו בשלישיית כלים.
מסיבות מובנות, שש השלישיות האלה מעובדות בימינו לארבעה נגנים.
עוד חידוש של באך היה יצירת טריו סונאטות על פי כל הכללים, תוך שימוש בצ'מבלו קונצ'רטנטה (אובליגטו, כלומר מחייב) וכלי אחד לנגינת המלודיה, כלומר, שני נגנים בסך הכול.
דוגמאות ידועות להרכב זה הן שש הסונאטות לצ'מבלו וכינור סולו (1014–1019 ברשימת יצירות באך (רי"ב), שלוש סונאטות לצ'מבלו וויולה דה גמבה (1027–1029 רי"ב) ושלוש הסונאטות לצ'מבלו וחליל צד (1030–1032 רי"ב).
תומאזו אלבינוני, 12 סונאטות דה קייזה אופוס 1 ו-12 סונאטות דה קאמרה אופוס 8
ארכאנג'לו קורלי, 24 סונאטות דה קייזה אופוס 1 ואופוס 3, 24 סונאטות דה קאמרה אופוס 2 ואופוס 4.
הנרי פרסל, 12 סונאטות לשלושה קולות, 1683, 10 סונאטות לארבעה קולות, 1697 (שני הקבצים לשני כינורות ובסו קונטינואו), וכן טריו סונטות לשתי חליליות ובאסו קוטינואו.
יוהאן סבסטיאן באך, טריו סונאטות 1036–1039 רי"ב.
לגבי כמה מהן קיים ספק באשר לזהות מחברן, אבל כולן מהוות מוזיקה קאמרית טיפוסית לתקופת הבארוק.
בהן טריו סונטות עם שני כינורות, חליל וכינור, חליל ואבוב וטריו סונאטות עם שני חלילים.
טריו סונאטה ידועה ומורכבת עם חליל וכינור היא חלק מן המכלול של המנחה המוזיקלית.
דיטריך בוקסטהודה, אופוס 1, שש טריו סונאטות ואופוס 2, שבע טריו סונאטות.
כתובות לכינור, ויולה דה גמבה ובסו קונטינואו.
אלה הן היצירות היחידות של בוקסטהודה, שיצאו לאור בתקופת חייו.
גאורג פרידריך הנדל, טריו סונאטות אופוס 2 ואופוס 5.
גאורג פיליפ טלמן, כ-150 טריו סונאטות.
יוהאן פכלבל, "הנאה מוזיקלית" (Musikalische Ergötzung) מכילה 6 טריו סונאטות לשני כינורות ובסו קונטינואו, כתובה במקור בסקורדאטורה (כוונון שונה מן המקובל).
אנטוניו ויוואלדי, 12 טריו סונאטות דה קאמרה אופוס 1 ושתי סונאטות אופוס 5.
יאן דיסמאס זלנקה, 6 טריו (או קוורטט) סונאטות, 181 ברשימת יצירותיו.
כתובות לשני אבובים, בסון ובסו קונטינואו.
אלה יצירות קשות מבחינה טכנית, המכילות תפקידים תובעניים ביותר לבסון ולאבוב.
טרידימיט הוא פולימורף (בעל אותו הרכב כימי, אבל בעל מבנה שונה) של המינרל קוורץ המופיע בדרך כלל כגבישים טריקליניים פסאודוהקסגונליים שצורתם לוחיות או קשקשים זעירים, לבנים או חסרי צבע בתוך חללים בסלע געשי חומצי.
נוסחת המבנה הכימי של הטרידימיט היא SiO2. נוסחה זו זהה לכל המינרלים החברים בקבוצת הקוורץ, הכוללת גם את הקריסטובליט, הקואסיט והסטישהוביט.
ההבדל בין המינרלים נובע, בין השאר, מהתגבשותם בטמפרטורות שונות.
במקור, הטרידימיט יציב בטווח הטמפרטורות שבין 870ºC ל-1470ºC, תצורה זו של הטרידמיט מכונה בטא טרידימיט והגבישים שלה הם הקסגונליים.
כאשר הסלע מתקרר הופך הבטא טרידימיט לאלפא טרידימיט (או רק טרידימיט) השומר על הצורה החיצונית ההקסגונלית של הבטא טרידימיט, כלומר הטרידימיט הוא פסאודומורף של הבטא טרידימיט.
לבטא טרידימיט יש מבנה שהוא סימטרי יותר מזה של הטרידימיט שלגביו יש ויכוח האם הוא אורתורומבי, טריקליני או מונוקליני.
בסופו של דבר יכול גם האלפא טרידימיט להפוך לקוורץ בתהליך ארוך, כאשר גם הקוורץ שומר על המבנה ההקסגונלי, ולכן לעיתים ניתן למצוא בחנויות של מינרלים דוגמאות של "טרידימיט" שהן בעצם קוורץ.
קשיותו של הטרידימיט היא בין 6.5 ל-7 בסולם מוס ומשקלו הסגולי הוא בין 2.28 ל-2.33 גרם לסמ"ק.
מבחינת תכונותיו האופטיות הטרידימיט הוא דו-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.47 ושבירה כפולה <.004. גבישים תאומים נפוצים בצורת טריז או בצורת כוכב בעל שישה קצוות.
חשיבותו העיקרית של הטרידימיט היא בתחום הפטרולוגיה.
בהיותו מציין את הטמפרטורה בה היה הסלע כאשר התגבש.
מתחת ל-870ºC מתגבש קוורץ הסלע ומעל ל-1470ºC מתגבש הקריסטובליט.
סלע מותך יכול לעבור כמה שלבים בעת ההתגבשות ולכן לעיתים מוצאים את כל שלושת הסוגים באותו סלע, דבר המקשה על הבנת סביבת ההיווצרות.
את הטרידימיט נוהגים ליצור באופן סינתטי עבור תהליך יצירת קרמיקה חסינת אש.
הטרידימיט תואר לראשונה ב-1868 מדגימות שנאספות ברכס סרו סן קריסטובל (Cerro San Cristóbal) במדינת אידלגו שבמקסיקו.
מקור השם ביוונית - "טרידמוס", כלומר "שלישייה", שכן הטרידימיט מופיע במקרים רבים בתצורת גבישים תאומים הבנויים משלושה גבישים (באנגלית טרילינגים) החודרים האחד לתוך השני ויוצרים כוכב בעל שישה קצוות.
בעבר נחשב הטרידימיט למינרל נדיר, אבל בדיקה מעבדתית של סלעים געשיים ממקומות רבים בעולם הראתה שתפוצתו נרחבת.
הגבישים הזעירים עד מיקרוסקופיים של הטרידימיט מקשים על זיהויו בתנאי שטח, אם כי צורתו הפסאודוהקסגונלית, והגבישים התאומים הנפוצים שלו מאפשרים זיהוי זה ואימות מוחלט אפשרי על ידי מדידת מקדם השבירה.
ניתן למצוא טרידימיט בעיקר בחללים בסלעים געשים פלסיים, וגם בבזלות, דוגמת בזלת תולאיטית, ובאבני חול שעברו התמרת מגע.
טריו מיתרים אראטו כולל את נטשה שר (כינור), יעל פטיש קומפורטי (ויולה) וצבי אורליאנסקי (צ'לו).
הטריו הוקם בשנת 2004 על ידי מוזיקאים צעירים, שבחרו בהרכב של שלישיית מיתרים, על מנת להציג רפרטואר קלאסי לצד מוזיקה ישראלית ומוזיקה בת זמננו.
הטריו נחל הצלחה בהופעותיו בסדרות הקאמריות החשובות בישראל, בהן: הסדרה למוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון שטריקר, הסדרה הקאמרית בעין-הוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון רמת גן, בחוג למוזיקה קאמרית-חיפה, במוזיאון תל אביב, במסגרת קונצרט אתנחתא בתיאטרון ירושלים.
הטריו משתתף באופן קבוע בפסטיבלי מוזיקה קאמרית כדוגמת פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ופסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב.
הופיע כהרכב סולני בליווי הקאמרטה הישראלית ירושלים ומרבה לחבור עם אמנים ומוזיקאים אחרים, לביצוע יצירות קאמריות הדורשות הרכב גדול יותר.
חברי הטריו הם בוגרי האקדמיה למוזיקה ובתי ספר גבוהים למוזיקה בחוץ לארץ.
לכולם ניסיון עשיר בנגינת מוזיקה קאמרית ותזמורתית, בפסטיבלים בישראל, ברחבי אירופה ובארצות הברית.
נטשה שר היא כנרת ילידת ברית המועצות.
עלתה לישראל בשנת 1990 ולמדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הפרופסורים מאיה גליזרובה ויורי גנדלסמן.
היא נגנית מובילה בקאמרטה הישראלית ירושלים והופיעה כסולנית עם תזמורות בישראל ועם הרכבים קאמריים בקונצרטים ובפסטיבלים, בישראל ובחו"ל.
בין השאר ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית.
מחוץ לישראל הופיעה בלונדון, פריז, פרנקפורט, מילאנו ויפן.
היא למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל גד לברטוב ולילך לבנון והמשיכה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין, אצל טבאה צימרמן ואנדרה דרצינס.
זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל והשתתפה בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ובאירועים תזמורתיים שונים באירופה.
היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב ואנסמבל אנטיק, ומשמשת כנגנית מחליפה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקאמרטה הישראלית ירושלים, בתזמורת הבארוק ירושלים, באנסמבל המאה ה-21 וברביעייה הישראלית העכשווית.
צבי אורליאנסקי הוא צ'לן, שסיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולמד בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון.
בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי ולורנס לסר וכן השתלם בין השאר אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי.
זכה בפרסים בתחרות פרס קלרמונט ובמלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל וקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון.
הוא הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית.
הוא צ'לן ראשי בתזמורת חיפה.
טריו הוא מונח מוזיקלי שמקורו באיטלקית בה נוצר כחיקוי למילה דואו, על סמך המילה "Tre" – שלוש.
לטריו יש שתי משמעויות בהקשר צורני – "צורה מוזיקלית עצמאית" ו"תת-פרק בריקוד ובסקרצו".
משמעות זו פחות נפוצה וידועה, מתייחסת לצורה מוזיקלית עצמאית; פרק ל-3 קולות אובליגטו ללא ליווי בס, שהיה נפוץ בעיקר בסוף המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18. רוב היצירות מז'אנר זה היו בעלות צביון אקדמאי, בשביל אקדמאים, במטרה להדגים חוקי קונטרפונקט ופוליפוניה.
דוגמאות ידועות מן המוזיקה למקלדת של יוהאן סבסטיאן באך הן האינוונציות התלת-קוליות, כל אחד מן הקאנונים מתוך וריאציות גולדברג פרט לאחד, ופרקי טריו נוספים במוזיקה לעוגב.
דוגמה נוספת בז'אנר זה היא מעין פוגה, שהתעצבה במאות ה-17 וה-18 בגרמניה וניתן למצוא אותה אצל מלחינים כגון יוהאן אדם ריינקן ובאך.
טכניקת הכתיבה של הפרק מציגה נושא ושני נושאים נגדיים, המנוגנים יחד לאורך הפרק כולו, תוך כדי החלפת החומר בין הכלים/הקולות השונים.
בטכניקת כתיבה זו אין סקוונצות או חילופי סולמות.
דוגמה מן הרפרטואר של באך היא סונאטה למקלדת 965 BWV שעובדה מטריו סונאטה של ריינקן בלה מינור (1697).
משמעותו השנייה והנפוצה של המונח החלה דרכה במוזיקה לריקודים החל מן המאה ה-17, זמן שבו סוויטות עדיין תפקדו כמוזיקה לריקוד.
תפקידו של הטריו היה לגוון את הריקוד ולספק לו משך נוסף של מוזיקה (מאחר שהיה נהוג לרקוד את פרק המינואט, למשל, במשך כ-5 דקות).
טריו היה השני מבין זוג ריקודים מתחלפים; הדוגמה הידועה והנפוצה ביותר היא מינואט-טריו-מינואט (דה-קאפו).
הטריו הופיע גם בריקודים נוספים.
בסוויטות של באך, לדוגמה, ריקודים כמו בורה, גבוט ופספייה היו מתחלפים בטריו.
למרות המינוח, הטריו השתתף גם בריקודים בשניים או בארבעה קולות.
רוב קטעי הטריו במאות ה-17 וה-18 היו כתובים באותו סולם, בסולם מקביל, או בסולם רלטיבי.
דוגמה מעניינת לחילופי ריקודים עם טריו ניתן למצוא בקונצ'רטו הברנדנבורגי הראשון מאת באך.
באך מקפיד על הגיוון ובאופן חריג, מחליף את המשקל בין המינואט השני לטריו שלו.
במהלך התקופה הקלאסית עוצבו והשתרשו ווריאנטים שונים על הטריו; לרוב מטרתם הייתה גיוון הפרק על ידי הכנסת חומר חדש והלך רוח שונה.
בסימפוניה הקלאסית הטיפוסית היה המינואט פרק קבוע בכמעט כל סימפוניה; אותו מינואט שמר על צורתו שכוללת טריו.
הטריו בדרך כלל פתח בתזמור דליל יותר מן המינואט שקדם לו, והיה, לרוב, לחלק סולני בעבור סקציית כלי הנשיפה של התזמורת.
בחלק מן הסימפוניות של היידן היה הטריו פרק שבו ניגן סולן.
ניתן למצוא זאת בסימפוניות מס' 6 ("הבוקר") 7 ("הצהריים") ו-8 ("הערב") וכן בכמה סימפוניות מאוחרות, למשל בסימפוניה מס' 95 (סולו לצ'לו) או במס' 98 (סולו לאבוב).
בסימפוניות של בטהובן, בעיקר במס' 1, 3, 4, 8, ו-9, הטריו נותן הרגשת ניגוד חזקה לפרק הסקרצו שתוחם אותו, בכך שהוא מתוזמר בעיקר לכלי הנשיפה (הדוגמה הבולטת והידועה היא הסולו לשלוש הקרנות בסימפוניה השלישית) ובהיותו בעל מרקם קליל, וחד פחות מן הסקרצו.
בסימפוניות של היידן, מוצארט ושל שוברט הטריו לעיתים מוגש כלנדלר (הנתחם במינואט), כמו בסימפוניה מס' 36 מאת מוצרט ("לינץ"), בסימפוניה מס' 104 של היידן או בסימפוניה החמישית מאת שוברט.
השינוי שיוצר הטריו בא לידי ביטוי לעיתים גם בשינוי הסולם, למשל בדוגמה היחסית נועזת ברביעיות אופוס 77 מאת היידן.
המינואט ברביעייה הראשונה כתוב בסול מז'ור, כאשר הטריו עובר לסולם שנחשב אז למרוחק – מי במול מז'ור.
ברביעייה השנייה, המינואט (שבפועל הוא סקרצו) הוא בסולם פה מז'ור, כשהטריו הוא בסולם רה במול מז'ור, וגם בעל אופי מנוגד לחלוטין לסקרצו.
על מנת להדגיש את תחושת השינוי, עושה בטהובן גם הוא החלפה לא שגרתית לזמנו, אך הפעם הוא משנה את המשקל (למרות שדבר כזה היה קיים כבר, כמו בדוגמה של באך).
בסימפוניות מס' 6 ו-9 הטריו הוא במשקל זוגי, כשהסקרצו התוחם אותו הוא במשקל המשולש הסטנדרטי.
בראשית המאה ה-19 הופיעה צורה ובה הופיע הטריו פעמיים במהלך הפרק ויצר צורה שהסכימה שלה היא A-B-A-B-A.
צורה זו מופיעה בסימפוניות מס' 4 ו-7 מאת בטהובן, וכן בסימפוניה הרביעית מאת שומאן.
צורה מורכבת אף יותר הופיע קודם לכן אצל מוצרט, בחמישית הקלרינט.
בצורה הזו יש שני קטעי טריו שונים בתוך פרק המינואט.
הטריו הראשון כתוב ללא הקלרינט.
ניתן למצוא את הצורה הזו מאוחר יותר גם בסמפוניות מס' 1 ו-2 מאת שומאן.
המונח "טריו" המשיך להיות שימושי בהמשך המאה ה-19, ביצירותיהם של ברהמס, צ'ייקובסקי, ברוקנר ואף אצל מאהלר.
הקונספט של הנגדת קטע ביניים (גם אם לא כונה עוד "טריו") לפרק בעל אופי של סקרצו חדר אף למוזיקה במאה ה-20.
טריוויאליזציה של השואה הוא הכינוי שניתן למספר דרכי התייחסות לשואה או אופנים של הכחשתה, שנועדו למזער את ממדיה או את חשיבותה ההיסטורית.
הטריוויאליזציה ההשוואתית, או בשם האנגלי The Comparative Trivialization of the Holocaust, היא השוואת השואה עם אירועים שבהם נרצחו או נגרם מותם של אנשים רבים, תוך הצגת האירועים האלה כשווי ערך לשואה, עם הבדלים קטנים, כמו מספר הקורבנות או דרכי הביצוע.
ההשוואות הנפוצות ביותר הן עם פשעי המשטרים הקומוניסטיים ועם רצח העם הארמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 2022 יצא בגרמניה ספרה של העיתונאית, שרלוטה וידמן, "לתפוס את כאבם של האחרים" הקושר ביחד את השואה עם הנכבה.
טריגליף הוא איבר אדריכלי המשמש באדריכלות היוונית הקדומה.
הוא מורכב משלושה פסים אנכיים (ירכיים) וחריצים ביניהם.
זהו איבר החוזר על עצמו באפריז הדורי, כאשר בין כל שני טריגליפים מפריד לוח מלבני שהוא המטופה.
במקדש היווני, בעיקר זה הבנוי לפי הסדר הדורי, הטריגליפים מסודרים באפריז כך שמעל כל מרכז עמוד המצוי מתחתיו, ממוקם מרכזו של טריגליף, טריגליף לעמוד.
מספר יתר הטריגליפים הוא פועל יוצא של המרווחים שבין העמודים.
ככל שהמרווח גדול יותר מצויים יותר טריגליפים.
במקדש הדורי מצוי על-פי רוב טריגליף אחד מעל המרווח שבין העמודים.
במבנים אחרים שבהם מצוי אפריז דורי, מצויים גם טריגליפים נוספים (שניים-שלושה), כאשר המטרה הייתה שלוחות המטופות שבין הטריגליפים, בין שהיו חלקים, בין שנשאו תבליטים, יהיו פחות או יותר במתאר רבוע.
מיקום הטריגליפים שבקצות הבניין (שניים בכל אחד מצדדיו), היו יוצרים שארית של כחצי מטופה בקצוות האפריז, אילו טריגליף הפינה היה ממוקם מעל מרכז העמוד הצדדי.
דבר זה נחשב לבלתי ראוי.
למען המראה המושלם, שהיה ערך חשוב באדריכלות היוונית, דחקו את הטריגליף עד לקצה.
דבר זה היה יוצר מטופה צדדי מאורך מדי.
לפיכך, בה בעת, קירבו את העמודים הקיצוניים מעט פנימה.
זהו אחד מתיקוני העיוותים שנהגו באדריכלות המקדשים היוונית.
ויטרוביוס, בספרו 'על אודות האדריכלות' (ספר רביעי, פרק ג', 2-1), מגדיר את הבעיה הזו וגם מציע נוסחה מתמטית לפתרונה, כלומר באיזו מידה יש לקרב את העמוד הקיצוני אל זה הסמוך אליו, כדי להגיע לפתרון מושלם מבחינה אופטית.
ערך זה שווה למחצית ההפרש שבין קוטר העמוד (בבסיסו) ורוחב הטריגליף.
טריו ג'ובראן היא שלישית עוד ערבית ישראלית המורכבת משלישיית האחים הנגנים סמיר, ויסאם ועדנאן ג'ובראן, ילידי נצרת.
האחים ג'ובראן הם בני משפחה בעלת מסורת מוזיקלית ארוכה.
כיום מתגוררים האחים ברמאללה ופועלים מפריז.
בנגינת הטריו ישנו שילוב של מסורות נגינה עתיקים, לצד שילוב של השפעות מג'אז, בלוז ופלמנקו.
הטריו הופיע בארץ בחיפה ובמרכז תרבות מחמוד דרויש בנצרת.
טריוונדרום (שמה הקודם והרווח של העיר) או טירווננתאפורם (במלאיאלאם: തിരുവനന്തപുരം, באנגלית: Thiruvananthapuram, ) היא בירת מדינת קרלה שבהודו ומחוז טריוונדרום.
העיר ממוקמת בדרום מערב המדינה, ומאופיינת בגבעות נמוכות וסמטאות סואנות.
טריוונדרום היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בקרלה.
בעיר נמצא ריכוז גדול של מרכזי פיתוח טכנולוגיית מידע.
העיר קיבלה את שמה מהמילה המלאילימית-טמילית thiru-anantha-puram (തിരുവനന്തപുരം שפירושה "העיר של לורד אנאטה", אשר מיוחסת למקדש Padmanabhaswamy הממוקם בעיר.
Thiruvananthapuram ידועה גם בספרות, ומוכרת גם כ-Ananthapuri, מילה הנגזרת מהמילה הסנסקריט Syanandurapuram, שמשמעותה "עיר האושר" בשירים שהולחנו על ידי Swathi Thirunal, לשעבר המהרג'ה של Travancore.
העיר כונתה רשמית טריוונדרום עד 1991 (טריוונדרום הוא השם האנגלי של העיר), אז החליטה הממשלה להחזיר את שמה המקורי של העיר Thiruvananthapuram.
העיר שימשה כעיר בירה של ממלכת טרוונקור, ולאחריה של המדינה ההודית טרוונקור-קוצ'ין.
לאחר הקמת קרלה ב-1956 הפכה העיר לבירתה.
טריגלב (בסלובנית: Triglav; בגרמנית: Terglau; באיטלקית: Tricorno) הוא ההר הגבוה בסלובניה ובעל הפסגה הגבוהה ביותר באלפים היוליאניים.
פסגתו מגיעה לגובה של 2,864 מטרים.
הר הטריגלב הוא האתר המרכזי בפארק הלאומי טריגלב, הפארק הלאומי היחיד של סלובניה, ומהווה סמל לאומי של האומה הסלובנית.
בדגל הסלובני נמצא ציור שלוש פסגות ההרים המייצגות את ההר.
לאורך השנים נקרא ההר בשמות שונים.
מפה ישנה משנת 1567 מציינת אותו בשם "אוקרה מונס" (Ocra mons).
ההיסטוריון יוהאן ויקרד פון ולווסור (Johann Weikhard von Valvasor) התייחס אליו בשם "קרמה" (Krma) במחצית השנייה של המאה ה-17. לפי מטפס ההרים והפרופסור הגרמני אדולף גשטירנר (Adolf Gstirner), השם "טריגלב" הופיע לראשונה במקורות כתובים כ"טרגלאו" (Terglau) בשנת 1452, אך המסמך המקורי אבד.
המסמך הבא, עליו ידוע, שבו מופיע השם "טרגלאו" הוא משנת 1573; את המסמך ציטט גשטירנר ומקורו בפרוטוקול בית המשפט המתאר את הגבול של סלובניה.
עדויות מוקדמות נוספות לשם כוללות מופע של "טרגלאו" משנת 1612, של "טרגלו" (Terglou) משנת 1664 ושל "טרקלו" (Terklou) מהשנים 1778-89. מקור השם הוא במילה "*Tri-golvъ", שמשמעותה המילולית היא "תלת-ראשי", כלומר "תלת-פסגתי", כנראה בשל כך שהצופה בהר, ברוב אזור קרניולה עלית, רואה שלוש פסגות שלו.
לא סביר שיש קשר כלשהו בין שם ההר לבין האל הסלאבי טריגלב.
בפי המקומיים, שם ההר נהגה "טרגוו" (Tərgwò; ההברה השנייה מוטעמת), בניגוד לשם הסלובני הסטנדרטי Tríglav ("טריגלאו").
תולדות הטיפוס על הטריגלב סובבות סביב התחרות בין הסלובנים לגרמנים.
הטיפוס המתועד הראשון על פסגת הטריגלב בוצע ב-26 באוגוסט 1778 בידי לוקה קורושק, מטיג'ה קוס, שטפן רוז'יץ' ולוברנק וילומיצר, ביוזמתו ובמימונו של התעשיין והידען זיגמונד צויס (Sigmund Zois).
הטיפוס הזה מונצח באנדרטה לזכר המטפסים.
גובהו של הטריגלב נמדד לראשונה בשנת 1808 בידי ולנטין סטניץ.
המפה הראשונה שבה הופיע ההר בשמו היא "מפתו של קוזלר", Zemljovid Slovenske dežele in pokrajin (מפת חבלי הארץ והמחוזות הסלובניים), מאת פטר קוזלר (Peter Kozler).
הוא אייר אותה בשנת 1848 ופרסם אותה בדפוס בווינה בשנת 1861.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הר הטריגלב סמל ללאומיות הסלובנית, והשארתו בידי העם הסלובני נחשבה אחת המניעים העיקריים לכוח ההתנגדות הסלובני שלחם בצבא הפשיסטים של איטליה ובצבא גרמניה הנאצית.
משנת 1942 ועד לאחר 1944 חבשו כוחות הפרטיזנים הסלובנים כובע שכונה "כומתת טריגלב".
פסגת הטריגלב הייתה הגבוהה ביותר ביוגוסלביה לשעבר.
הטריגלב היה גם ההר החשוב ביותר ביוגוסלביה, ויחד עם נהר וארדאר שבמקדוניה נחשב לסמל של ה"אחווה והאחדות" היוגוסלבית.
בפסגת ההר ניצב מבנה מתכת קטן, ששמו מגדל אליאז' (סלובנית: Aljažev stolp).
הוא משמש מקלט מפני סופות וכן תחנה גאודזית.
המגדל מהווה אף הוא את אחד האתרים המפורסמים בסלובניה, וכן סמל לעם הסלובני ולריבונותו על אדמתו.
המגדל קרוי על שם הכומר, מטפס ההרים והפטריוט יאקוב אליאז' (Jakob Aljaž), שרכש בסביבות שנת 1900 את תחנת הדרכים קרדריקה (Kredarica) ואת פסגת הטריגלב בעבור חמישה פלורינים אוסטרו-הונגריים.
המגדל נבנה בידיו על השטח שרכש.
בתחילת שנת 1895 שרטט תוכניות למגדל בצורת גליל שבראשו ניצב דגל והורה על בנייתו.
המגדל נבנה על ידי אנטון בלק מברזל ומפח מצופה אבץ.
בלק וארבעה פועלים העלו את חלקי המגדל לפסגת הטריגלב והרכיבו את המגדל תוך חמש שעות בלבד ב-7 באוגוסט 1895. אירוע פתיחת המגדל התקיים באותו יום.
אליאז' תרם את המקלט לאגודת טיפוס ההרים הסלובנית.
בתחילה, כלל המבנה בתוכו שלושה כיסאות, קופה רושמת, פתילייה וציור פנורמי של הטריגלב שצייר מרקו פרנהרט.
בהמשך שופץ המבנה ונצבע מחדש כמה פעמים.
אולם, המבנה שמר פחות או יותר לאורך השנים על מראהו המקורי.
ביוני 1991, עם הכרזת העצמאות הסלובנית, הונף הדגל הסלובני באופן חגיגי בראש המגדל.
בשל חוסר מקום במגדל אליאז', החליט יאקוב אליאז' לבנות בנוסף לו את מקלט סטניץ (Stanič).
הוא ממוקם 55 מטר מתחת לפסגת הטריגלב וקרוי על שם ולנטין סטניץ, מי שמדד את גובהו של הטריגלב לראשונה.
המגדל הוא בגודל 2.4x2x2 מטר, ויש בו מקום ל-8 אנשים בישיבה או ל-16 איש בעמידה.
במקור כלל גם דלת מעץ, קופה, שולחן וכיסא.
חשיבותו פחתה לאחר בניית ביתן קרדריקה ב-1896.
קרחון טריגלב (Triglavski ledenik) ממוקם מתחת לפסגה באזור הקרסטי "רמת טריגלב" (Triglavski podi), הנמצא בצדו הצפון-מזרחי של ההר.
בסוף המאה ה-19 שטחו היה 400 דונם, אך עד 1946 התכווץ הקרחון עד לשטח של 150 דונם, ובשנת 1992 לאחר היצרות נוספת התפרק לשני חלקים.
כיום שטחו רק 10-30 דונם, תלוי בעונה.
באזור הטריגלב מתרחשת עלילת האגדה הסלובנית העתיקה על אודות צייד התר אחר אוצר שנשמר בידי יעל מכושף, מסוג צפיר האלפים, בשם זלטורוג.
הציור המתועד הראשון של הטריגלב מצוי על כריכת הספר Oryctographia Carniolica מאת בלסזר הקוט (Belsazar Hacquet), שפורסם לראשונה בלייפציג ב-1778. זוהי חריטת נחושת מאת ק.
קונטי משנת 1778, שנחרטה לפי איור של פרנץ חאוור ברגה.
בהמשך צויר הטריגלב על ידי ציירים נוספים, ובהם אנטון קרינגר (1829-1870) מליובליאנה, מרקו פרנהרט (1824-1871) מקלגנפורט, ולנטין הודניק (1896-1935), אדו דרזז' (1904-1980) מליובליאנה ולאחרונה בידי מרז'ן זלטל (נולד ב-1945) מליובליאנה.
עם היצירות המוזיקליות הקשורות לטריגלב, נמנית הפואמה הידועה "או, טריגלב, ביתי" (Oj, Triglav, moj dom).
היא נכתבה בשנת 1894 בידי הכומר והמשורר מטיז'ה זמליץ' והפכה במהרה לשיר פופולרי ביותר בקרב מטפסי ההרים הסלובנים.
בשנת 2007 הוכרז הבית הראשון של הפואמה, מלווה בלחן מאת יאקוב אליאז', כהמנון הרשמי של אגודת טיפוס ההרים הסלובנית.
גרסה אינסטרומנטלית של הפואמה, שנכתבה בידי בוז'אן אדאמיץ', מהווה את אות הפתיחה והסיום של שידורי תחרויות קפיצת הסקי השנתיות מפלניקה.
הסרט הראשון באורך מלא בשפה הסלובנית, שצולם בשנת 1931 בבימויו של ג'נקו רבניק (Janko Ravnik), נקרא "בממלכת זהוב הקרן" (V kraljestvu Zlatoroga), והוא מתמקד בקבוצת סטודנטים שמעפילה לפסגת הטריגלב.
הסרט השני באורך מלא בשפה הסלובנית, שצולם שנה לאחר מכן, נקרא "מדרונות הר הטריגלב" (Triglavske strmine).
הסרט, בבימויו של פרדו דאלק (Ferdo Dalek), הוא סרט רומנטי, שכולל סצנת חתונה על פסגת הטריגלב.
מאז 1968 מהווה הטריגלב נושא מרכזי באמנות האוונגרדית של סלובניה.
הדוגמה הראשונה לכך היא המיצג של קבוצת האמנים OHO, שנקרא "הר טריגלב", שהוצג בכיכר הקונגרס בליובליאנה בדצמבר 1968. ב-2004 הציגה קבוצת האמנים IRWIN סדרת ציורים בשם Like to Like/ Mount Triglav.
ב-2007 הוצג על פסגת הטריגלב מיצג אמנותי בשם "הר טריגלב על הר טריגלב", על ידי קבוצה של שלושה אמנים ששינו את שמם ליאנז יאנשה, על שם ראש ממשלת סלובניה דאז: במאי, אמן חזותי ואמן מיצג.
ציור של הר הטריגלב, בצורתו האופיינית, מופיע כאלמנט מרכזי בסמל סלובניה, שמוצג בעצמו בדגל סלובניה.
בעבר, הוצג אותו ציור על סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה (1943-1991).
ב-26 ביוני 1991, ליל הכרזת העצמאות של סלובניה מיוגוסלביה, נתלה הדגל הסלובני על פסגת הטריגלב.
הכובע בעל שלוש ה"שיניים" של הפרטיזנים הסלובנים במלחמת העולם השנייה ידוע בשם "כומתת טריגלב".
על אף שמו, עיצוב הכומתה אינו מחקה את צורת הטריגלב, אלא מקורו בכומתת החיילים הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
מטבע 50 אירו-סנט הסלובני כולל תבליט של צורת ההר.
מסטיק טרידנט הוא מותג גומי לעיסה ללא סוכר, הפופולרי בארצות הברית, באנגליה, באוסטרליה, ביוון, בלבנון, בספרד, במקסיקו, בפרו, בברזיל ועוד.
המותג "טרידנט" היה המותג הלאומי הראשון של מסטיק ללא סוכר בארצות הברית.
פותח על ידי חברת "American Chicle", בתגובה לתגליות רפואיות המקשרות סוכר לעששת.
נוסחת טרידנט המקורית הכילה שלושה אנזימים אשר חשבו כי ירככו את אבנית השיניים, אך הם היו מסוכרים.
השם "טרידנט" נובע משמות שלושת האנזימים האמורים לקדם את בריאות השיניים.
כאשר ממתיקים מלאכותיים הפכו נפוצים בשנות ה-60 המוקדמות, הפורמולה שונתה לשימוש בסכרין במקום סוכר, וטרידנט ללא סוכר הוצגה בשנת 1964.
מסטיק הטרידנט ארוז בצורה מלבנית ייחודית וממותק עם קסיליטול (פורסם במקור בשם "Dentec" על ידי החברה).
כמו כן הוא ממותק בסורביטול, במניטול, באספרטם, בסוכרלוז ובאשלגן.
השימוש בקסיליטול היה נתון למחלוקת, כיוון שהוא רעיל ביותר לכלבים.
המסטיק מגיע באריזות של 9 מסטיקים, בהשוואה לסוגים אחרים של מסטיק, מספר המסטיקים באריזה הוא קטן.
לדוגמה, בחבילת מסטיק אורביט יש 14 מסטיקים, בחבילת מסטיק "five" יש 15 מסטיקים.
טריווגו (trivago) הוא מנוע חיפוש והשוואת מחירים למקומות לינה שונים (כגון: מלונות, אכסניות, צימרים וכו') העובד בשיטת רב-מנוע ומשווה מחירים של למעלה ממיליון מלונות מתוך יותר מ-200 אתרי הזמנות, כגון Expedia, בוקינג, Agoda.com, Hotels.com, הוטוויר שרובם שייכים לתאגיד Expedia Group.
אתר טריווגו מפעיל (נכון ל-2017) 55 פלטפורמות בינלאומיות ומבקרים בהן למעלה מ-45 מיליון משתמשים בכל חודש.
טריווגו (Trivago N.V.) היא חברה גרמנית שנוסדה בשנת 2005 בגרמניה, והתרחבה בשנת 2007 לשוק האירופאי.
ביוני 2014 עלתה גרסתו העברית של האתר.
בסוף שנת 2012 רכשה קבוצת Expedia את רוב המניות של טריווגו בעסקה משולבת בשווי של 546 מיליון דולר.
בדצמבר 2016 הונפקה החברה בנאסד"ק.
האתר הוא מנוע חיפוש להשוואת מחירי מלונות מבין אתרי הזמנת מלונות שונים ברחבי הרשת.
את התוצאות שמתקבלות ניתן לסדר לפי: מחיר, מרחק, פופולריות או דירוג.
בנוסף, ניתן למקד את החיפוש על ידי שימוש בפילטרים השונים המציעים אופציות כגון אינטרנט אלחוטי, ספא, בריכת שחייה.
האתר גם אוסף חוות דעת מרחבי הרשת ומציג את הדירוג הממוצע של מקום הלינה ברשת.
פלטפורמה המיועדת לבעלי מלונות לצורך ניהול הנראות והתוכן של מקום הלינה שבבעלותם כפי שהוא מופיע באתר טריווגו.
הכלי מאפשר למלונאים לשפר את המידע ואת המיקום של מקום הלינה.
בנוסף, בעזרת הכלי ניתן לצפות בסטטיסטיקות ומידע אודות הזמנות שנעשו למקומות הלינה דרך האתר.
במיתולוגיה היוונית, הטרידנט הוא נשקו הבלעדי של פוסידון, אל הים היווני.
זהו קלשון בעל שלושה ראשים.
הטרידנט הוא נשק אשר שימש את פוסידון בקרבותיו.
הנשק חושל בזמן מלחמתם של האלים האולימפיים מול אבותיהם הטיטאנים, ואף שלא מוזכר במפורש על כך, פוסידון הרג בעזרת הטרידנט טיטאנים רבים.
אחד מכוחותיו המפורסמים של הטרידנט הוא יצירת רעידת אדמה.
גם לבנו של פוסידון, טריטון, נוצר קלשון כזה.
ובאופן מקביל, אצל הרומים, הקלשון המשולש שייך לנפטון.
במהלך ההיסטוריה נעשו שימושים שונים בקלשונות דמויי הטרידנט, בעיקר בתחומי הדיג, שימוש מפורסם אשר קשור לתחום שליטתו של פוסידון, ובלחימה, בעיקר בקרבות גלדיאטורים של רומא העתיקה.
על שמו נקרא הטיל הבליסטי "טריידנט", הניתן לשיגור מצוללות.
הנשק הוא, לפי המיתולוגיה, אחד מכלי הנשק האגדיים שניתנו לאחד משלושת האלים החזקים ביותר בהתאמה לאזור שניתן להם (זאוס, שקיבל את הברק ואת השמיים, פוסידון, שקיבל את הטרידנט ואת הים, והאדס, שקיבל את קסדת האופל ואת האדמה).
טריגליים (שם מדעי: Triglidae) היא משפחת דגים בסדרת העקרבנונאים.
דגים אלה חיים באזור הטרופי של האזור האינדו פסיפי ובאוקיינוס האטלנטי, בשוניות ובחולות.
הם חיים בימים רדודים עד עומק 200 מ'.
דגים אלה שטוחים בצורתם ובעלי סנפירים דמויי-כנפיים העוזרים להם "לדאות" בין הימים.
הם מוצאים את טרפם בחולות.
ראשם גדול והחוטם שטוח ויש להם 2 זיזי סנפירים מתחת לראשם.
דגים אלה קרובים למשפחת הטייריים.