tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות ה-2000, פסק היישוב למעשה לתפקד כמושב, כל החקלאים, למעט אחד, הפסיקו לעסוק בחקלאות, ורוב קבוצת התעשיינים השכירו או מכרו את הקרקע שקיבלו באזור התעשייה של המושב, שהפך לאזור של מסחר ומשרדים.
רבים מהתושבים עובדים מחוץ למושב, וחלק מהתושבים במקום גרים בשכירות ואינם חברי האגודה.
במהלך השנים ניהלו הרשויות מאבקים משפטיים נגד שינוי יעוד הקרקע במקום, בנייה לא חוקית והשתלטות על קרקעות.
ב-2005 טענו חברי המושב שאזור התעשייה נמצא מעבר לקו הירוק, בקרקע שהייתה חלק משטח ההפקר של מובלעת לטרון עד 1967, ולכן חוקי הבנייה של מדינת ישראל לא חלים עליו.
בשנת 2012 נקנסה רשת רמי לוי שיווק השקמה בסכום של 250 אלף שקל, על שימוש ללא היתר בהיקף 2,600 מ"ר ששימשו לסופרמרקט, ושטח נוסף של 882 מ"ר ששימש לאחסנה.
למרות שלפי התוכניות החלות על הקרקע, השימוש המותר הוא לתעשייה.
בספטמבר 2018, הופקדה להתנגדויות בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, תוכנית מתאר מקומית חדשה לאזור התעשייה שילת.
עיקריה של התוכנית הוא הפחתת מספר העסקים והסדרת רישוי הקיימים, הקמת מרכזי הכשרת עובדים להייטק (למגזר החרדי ובעיקר תושבי מודיעין עילית), הקמת מחלף בצומת שילת, הקמת מסוף תחבורה ציבורית וחניון.
נכון לשנת 2019 רוב השטחים באזור התעשייה שייכים לפיני נחמיאס ובנו צחי נחמיאס.
פיני נחמיאס היה בין המתיישבים הראשונים מקבוצת התעשיינים שהפעיל בית מלאכה ומחרטה באזור התעשייה של המושב.
בשנת 1997 חיפשה רשת הום סנטר אתר לפתיחת חנות באזור מודיעין ופנתה אליו, השכירות שהיא הציעה סיפקה הכנסה גבוהה יותר מההכנסות בית המלאכה, לכן החליט לסגור אותו ולהשכיר להם את המקום.
משפחת נחמיאס ביצעה בהמשך עסקות עם חברי מושב אחרים, רכשו מהם את הקרקע או בנו עבורם על הקרקע בניני מסחר ומשרדים, השכירו את השטח וקיבלו אחוזים מההכנסות.
לאט-לאט השתלטו כמעט על כל אזור התעשייה בשילת.
צחי נחמיאס הקים חברת נדל"ן בשם "מגה אור החזקות" שהחלה לרכוש ולפתח שטחי נדל"ן מניב, בתחום המרכזים המסחריים והלוגיסטיים.
החברה הונפקה בבורסת תל אביב ובתחילת 2020 נסחרה בשווי של כ–3 מיליארד שקל.
ענפי כלכלה של המושב במקור היו:
ענף החקלאות התבסס בעיקרו על גידול פרחים בחממות.
ענף התעשייה התבסס על מפעלים יצרניים מקוריים שכללו בין היתר מפעל להפקת שמני אבוקדו, נגריה, מפעל לעיבוד מתכות, מפעל לייצור סדינים חשמליים ועוד.
ענף התיירות התבסס על הפעלת האתר "הכפר החשמונאי" שהקים חבר המושב.
ענף המסחר - בעקבות הקמת העיר מודיעין זכה המושב לתנופה כלכלית, ורבים משטחי התעשייה הוסבו לשטחי מסחר.
המושב מפעיל גם את תחנת הדלק שילת של חברת סונול בצד כביש 443.
שילינג היה מטבע באנגליה, ולאחר מכן בממלכה המאוחדת, החל מהמאה ה-16 ועד שנת 1971. הוא הונפק לראשונה ב-1548 בעת שלטונו של הנרי השמיני, אולם יש הטוענים שהטסטון שהונפק ב-1487 בימיו של הנרי השביעי היה השילינג הראשון.
לפני המעבר לשיטה העשרונית ב-1971, היה שילינג אחד שקול ל-12 פני ולאחד חלקי עשרים מערכה של הלירה שטרלינג.
ליש"ט הייתה מחולקת אז ל-240 פני.
לאחר המעבר לשיטה העשרונית, שוערך ערכו של השילינג ל-5 פני עשרוניים, שהם אחד חלקי עשרים מערכה של הליש"ט העשרונית.
מקור המילה שילינג בסקנדינביה (Skilling), ומשמעותה הייתה חלוקה, או סימן על מקל.
הגרסה המקוצרת של מילה זו היא "s", מהמילה הלטינית סולידוס, שמו של מטבע זהב רומי.
צורת הרישום של מטבע זה נכתב לעיתים תכופות עם קו נטוי, לדוגמה: "1/6", 1 שילינג, 6 פני; או כאשר מדובר בסכום ללא פני, נכתב עם קו נטוי ולאחר מכן מקף, לדוגמה: "-/11".
לפני המעבר לשיטה העשרונית ב-1971, המערכת המוניטרית בבריטניה כללה מספר רב של מטבעות בעלי ערכים שונים ובכללם:
ערכו של כתר בריטי אחד היה רבע לירה, שהם 5 שילינג, 60 פני ישנים או 25 פני עשרוניים.
פלורין (Florin) – הפלורין היווה עשירית הליש"ט, כלומר שני שילינגים שהם 24 פני ישנים או 10 פני עשרוניים.
גרוט (Groat) – מטבע בן ארבעה פני עשוי כסף.
גינאה או גיני (Guinea) - מטבע בשווי 21 שילינג.
הגינאה שימשה לתשלום שיש בו משום הבעת הוקרה או מתן תשר, למשל עבור שירות רפואי, חייטות ושכר טרחה של עורך דין.
במקור, הגינאה הייתה מטבע זהב שמשקלו השתנה מדי פעם, עד שערכה קובע על 21 שילינגים.
מאוחר יותר הוחלפה הגינאה בסובריין שהוא לירה שטרלינג אחת, אך הגינאה המשיכה להתקיים כמטבע וירטואלי לצורכי חשבונאות, המחאות והעברות בנקאיות עד המעבר לשיטה העשרונית.
מטבעות השילינג האחרונים שהונפקו להפצה מתוארכים ב-1966, אולם ישנה סדרה אשר הונפקה כחלק מסדרה לאספנים ב-1970. משנת 1968 החלו להחליף את השילינג מטבעות עשרוניות, "5 פני חדשים" עם משקל ומפרט דומה לזה של השילינג.
אלו הוצאו מהמחזור ב-1990 כאשר מטבעות 5 פני קטנות יותר הונפקו והמילה "חדשים" הוסרה מהכיתוב.
כיום, המטבע של 5 פני הוא בעל הקוטר הקטן ביותר מכלל המטבעות בשימוש בבריטניה.
באירלנד, השילינג הונפק בשמו האירי, סקילינג, שם שמרו על ערכו של השילינג כ־12 פני (ישנים).
המטבע הונפק עד 1969, ולאחר 1971, כמו בבריטניה, הציבור השתמש בשילינג בעיקר על מנת לשלם לחנויות וכדומה בערך השווה ל-5 פני.
ב-1992, כאשר הבנק המרכזי של אירלנד הנפיק מטבעות 5 פני קטנים יותר, השילינג בוטל לגמרי.
השילינג האוסטרלי הונפק לראשונה ב-1910, כאשר השלט ההרלדי האוסטרלי בצד אחד, והמלך אדוארד השביעי בצד האחר.
השימוש בעיצוב שלט ההרלדי נמשך דרך תקופת שלטונו של מלך ג'ורג החמישי עד לשינוי העיצוב לראשו של אייל עבור ג'ורג השישי.
עיצוב זה נשמר עד שנת 1963. בשנת 1966, מחזור הכסף של אוסטרליה הומר לשיטה העשרונית והשילינג הוחלף במטבע בשווי עשרה סנט, כאשר דולר אוסטרלי אחד היה מורכב מעשרה שילינגים.
השילינג הונפק גם בניו זילנד לפני ההמרה לשיטה העשרונית בשנות ה-60 של המאה ה-20. באוסטריה הונפק המטבע עד המעבר לאירו; בארצות הסקנדינביות עד האיחוד המוניטרי הסקנדינבי ב-1873; ובעיר המבורג.
השילינג נותר מטבע בסיסי בארצות מזרח אפריקה הבאות, בהן השילינג המזרח אפריקאי היה בשימוש בתקופת המושבות: קניה, אוגנדה, טנזניה, סומליה וסומלילנד.
הסול (לאחר מכן הסו), שמקורו במטבע הזהב הרומי, סולידוס, היה מטבע שווה ערך לשילינג בצרפת.
סול הוא מטבעה הרשמית של פרו, אולם מקורו מהמילה הספרדית שמש.
בגאומטריה חישובית, שילוש דלוני או "תילות דלוני" של קבוצת נקודות במישור הוא שילוש של קבוצת הנקודות (כלומר, חלוקה של הקמור של קבוצת הנקודות למשולשים כך שכל הנקודות בקבוצה הן קודקודים של המשולשים) כך שאף נקודה אינה נמצאת בתוך המעגל החוסם אחד מהמשולשים.
תכונה זו של השילוש הופכת אותו לאופטימלי, מבחינות מסוימות, משום שהיא מבטיחה שהמשולשים שירכיבו את השילוש יהיו עבים ושמנים, ולא ארוכים ודקים.
ישנן מספר דרכים שקולות להגדיר שילוש דלוני עבור קבוצת נקודות במישור:
זהו שילוש בו עבור כל משולש, המעגל החוסם אותו אינו מכיל אף נקודה מקבוצת הנקודות.
זהו שילוש שלכל צלע שלו יש מעגל העובר דרך קצות הצלע ואינו מכיל אף נקודה אחרת.
זהו שילוש שהוא מקסימלי ביחס לשילושים האחרים מבחינת גודל הזווית הקטנה ביותר שבו.
כלומר, כל המשולשים שבו קרובים ככל הניתן להיות שווי צלעות.
מבחינה פורמלית, אם נתאים לכל שילוש וקטור בו מסודרת לפי סדר עולה הזוויות של המשולשים בשילוש, שילוש דלוני יהיה זה שהוא מקסימלי על פי יחס הסדר הלקסיקוגרפי הנקבע על הווקטורים.
זהו שילוש המתקבל מדיאגרמת וורונוי של קבוצת הנקודות על ידי חיבור בקו של כל שתי נקודות שתאי וורונוי שלהן סמוכים.
ההגדרה האחרונה מספקת שיטה למציאת שילוש דלוני של קבוצת נקודות בזמן על ידי מציאת דיאגרמת וורונוי של קבוצת הנקודות.
אם הנקודות נמצאות "במצב כללי" (כלומר, אין שלוש נקודות על אותו ישר, ואין ארבע נקודות על אותו מעגל), אז קיים שילוש דלוני יחיד.
לעומת זאת, אם יש בקבוצה שלוש נקודות על אותו קו, לא קיים שילוש שאינו מנוון, ואם יש ארבע נקודות על אותו מעגל, השילוש אינו יחיד.
ביהדות, שילוח הקן היא מצווה מהתורה, הנוגעת לדרך בה יש לנהוג כאשר נתקלים בקן ציפורים, ורוצים לקחת את הביצים והגוזלים.
על פי המצווה, על מנת לקחת את הגוזלים או הביצים שבקן יש לגרש תחילה את האם, ורק לאחר מכן ניתן לקחתם.
שכרו של מקיים מצווה זו מפורש בתורה: "ייטב לך והארכת ימים".
פרטי המצווה מפורשים בפסוקי התורה בקצרה:שאר פרטי המצווה מבוארים במשנה ובתלמוד בפרק האחרון של מסכת חולין.
המצווה נוהגת רק בציפורים כשרות, ורק כאשר הנקבה דוגרת על הביצים.
מצווה זו מתקיימת בכל זמן, אך ישנן דעות בקבלה שאין לקיימה בימי ספירת העומר ובשנת שמיטה.
פוסקי ההלכה נחלקו האם ישנה חובה לקיים את המצווה, גם במקרה שהאדם אינו מעוניין בביצים או בגוזלים:
יש מהפוסקים שסבורים שיש מצווה לשלח את האם גם אם לא רוצים את הגוזלים.
הם מסתמכים, בין היתר, על דברי ספר הזוהר, שרואה במצווה זו פעולה שמטרתה להעלות זיכרון ישראל לפני הקדוש ברוך הוא.
לפי דעה זו, מעשה השילוח הוא מצווה בפני עצמה, ללא קשר לתועלת שנובעת ממנה.
פוסקים אחרים טוענים שהמצווה חלה רק כשאדם רוצה את הביצים.
ויש מהם שכתבו, שאדם שמשלח את האם ללא צורך, עובר על איסור צער בעלי חיים.
יש שכתוב להלכה שקיום המצווה כשאין צורך בביצים, הוא רשות.
לשיטת הרמב"ם מצוות שילוח הקן עניינה רק לתקן את הלאו כדין לאו הניתק לעשה.
כלומר, חל איסור לקחת את האם מעל הבנים, ואם עבר על הלאו של לקיחת האם, חלה עליו מצווה לשלח את האם כדי לתקן את הלאו.
לשיטתו, הפוגע בקן ציפור ומשלח את האם, אינו מקיים מצוות עשה, אלא רק שומר את עצמו שלא לעבור על מצוות לא תעשה.
המצווה נוהגת רק בציפורי בר שאינן שייכות לאף אחד, ולכן יש מי שכתב שקן הנמצא בשטח פרטי, נקנה מיד לבעל הבית, ושוב לא ניתן לקיים בו את המצווה.
אולם יש הסבורים שהיות ורוב האנשים אינם מעוניינים שיונים יקננו ברשותם, ממילא אין החצר זוכה בביצים אם לא כיוון מפורש שהוא מעוניין בהם.
למעשה נוהגים שבעל הבית מכווין שגם אם ייעשה קן ברשותו איננו רוצה לזכות בביצים, ובכך הביצים נשארים הפקר ויכול לקיים את המצווה לכל הדעות.
לדעת הרמב"ם יש לשלח את האם על ידי אחיזה בכנפיה,.
אך להלכה, די להבריחה על ידי הקשה עם מקל.
דעת רוב הפוסקים שאין לברך על שילוח הקן.
המשנה במסכת ברכות, לפי פירושו בגמרא, שוללת נתינת טעם במצוות שילוח הקן: "האומר על קן צפור יגיעו רחמיך...
ומסבירה הגמרא: "מפני שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים, ואינם אלא גזרות", כלומר שאנחנו לא מבינים את הטעם האמיתי של המצוות, ולכן איננו יכולים לקבוע כי הוא נובע מאמפתיה לבעלי חיים.
מנגד, בתלמוד הירושלמי המתפלל נחשב "כקורא תיגר על מדותיו של הקדוש ברוך הוא: על קן ציפור הגיעו רחמיך, ועל אותו האיש לא הגיעו רחמיך?".
כלומר שהמתפלל מניח בצורה עזה ולא ראויה שמגיע לו מענה לתפילתו.
רוב הפרשנים במשך הדורות סברו כי יש טעם למצוות שילוח הקן כמו לשאר המצוות, למרות דברי משנה זו:
הרמב"ם בספרו מורה נבוכים כותב כי בניגוד למה שנכתב בגמרא יש טעם למצווה זו, ומסביר כי ישנה מחלוקת האם דרשינן טעמא דקרא.
לפי הרמב"ם, המשנה בברכות היא כדברי הדעה השנייה שאין למצוות טעם כלל.
אמנם, קובע הרמב"ם כי הדעה הראשונה שכן יש טעמים הגיוניים במצוות היא הנכונה והיא דעת "כולנו, ההמון והסגולות", ואכן סובר הרמב"ם כי טעם מצוות שילוח הקן היא רחמים על האם "שלא תצטער בראות לקיחת הבנים".
כדברי הרמב"ם יש במדרש: "כשם שרחמיו של הקב"ה על האדם, כך רחמיו על הבהמה...
וכשם שנתן הקב"ה רחמים על הבהמה, כך נתמלא רחמים על העופות...
שנאמר, כי יקרא קן צפור לפניך".
עוד מוסיף הרמב"ם וזה לשונו "ועל הרוב יהיה סיבה להניח הכל כי מה שהיה לוקח ברוב הפעמים אינו ראוי לאכילה".
לפי ספר החינוך, מטרת המצווה היא אכן רחמים על בעלי החיים, ואין המשנה המוזכרת מתכוונת לשלול זאת.
לפי החינוך, כוונת הגמרא "שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים, ואינן אלא גזרות" היא, שלא נחשוב ונשווה בין הרחמנות הטבעית שיש לבני אדם לבין חמלה שיש לאלוהים, אותה אנו לא מסוגלים להבין.
בנוסף, כותב החינוך שהמצווה באה להזכיר לאדם שהבורא משגיח על העולם ועל בעלי החיים שבו, וכך ידע האדם שאלוהים משגיח אף על דרכיו שלו.
הרמב"ם מוסיף טעם נוסף למצווה והיא הדאגה לבעלי החיים, כי אם האדם לא יוכל לקחת את האם, לעיתים יעזוב אף את הבנים ש"על הרוב אינם ראויים לאכילה", וכך יינצל הקן כולו, ובכך יצטמצם אכילת בעלי חיים.
הרלב"ג מסביר, שאסור לפגוע בקן הציפורים לפני שישלים הקן את מטרתו בטבע, שהיא גידול האם את בניה.
עוד טעם כותב הרמב"ן, כי על אף ההיתר לאכול בעלי חיים, אסרה התורה להכחיד לגמרי מין ממיני החיות, ולהכחיד בבת אחת שני דורות של ציפורים, זו הדרך להשמיד את המין כולו, ולכן אסרה זאת התורה.
האבן עזרא, החזקוני והרשב"ם, מדגישים בטעם המצווה את "האכזריות והרעבתנות לקחת ולשחוט ולבשל ולאכול אם ובנים יחד".
הספורנו כותב כי טעם המצווה הוא גמילות חסדים עם העניים, שמתפרנסים מעופות השדה שהם הפקר, ולכך בא הציווי, כדי שיהיה גם להם מאין לאכול.
הנצי"ב כתב בטעם המצווה היא, כי זהו "שילום גמול הרחמים", הרי האם יכלה לברוח מהצייד, ונלכדה בגלל רחמיה על בניה וניסיונה להגן עליהם, וזו אכזריות גדולה אם נשתמש במידת הרחמים של הציפור נגדה.
שד"ל מסכים לטעם זה ומוסיף שעל ידי שנמנע מלצוד את האם "יקבע בלבותינו כי לא ייצא מצדקה הפסד", לפי שד"ל, חוץ מהרחמים על האם, ישנה תועלת לאדם במצווה זו כשיראה את גדולת מידת החמלה בעיני הבורא.
טעם אחר למצווה מביא רבי יוסף אבן כספי, שאומר שבמצווה זו רצה הבורא ללמד את האדם ענווה.
הרש"ר הירש רואה במצווה זו דוגמה ליחס של כבוד לאימא המטפלת בילדיה, ובמיוחד לאמא יהודיה, המפורסמת במסירותה לצאצאיה.
עוד טעמים על דרך הקבלה, מביאים הרמב"ן, יצחק אברבנאל ויצחק עראמה.
על פי ספר הזוהר, שילוח האם הוא מעשה סמלי, שנועד לעורר רחמי שמיים על עם ישראל: בכך שהציפור מצטערת שנלקחו אפרוחיה, וקול בכיה מגיע לשמיים, כך גם ה' נזכר שבניו נלקחו לגלות.
שילוח הקן היא אחת משתי המצוות שמפורש בתורה השכר למקיימי המצווה.
בתלמוד מסופר, כי אלישע בן אבויה הפך לאפיקורס לאחר שראה כי ילד, שקיים את רצון אביו, ועלה באמצעות סולם על עץ במטרה לקיים את מצוות שילוח הקן, נפל ומת.
הסתירה בין השכר אותו הבטיחה התורה למקיימי מצוות שילוח הקן ומצוות כיבוד אב ואם ("והארכת ימים", "למען יאריכון ימיך") לבין מותו של הילד - מה שקרה בפועל, גרמה לאלישע בן אבויה לכפור בתורה.
בהמשך, הגמרא מעירה שהוא טעה בפירוש המילים "והארכת ימים" - שלפי ר' יעקב מדברות על החיים בעולם הבא.
היוצר מיקי גבריאלוב מעיד שהזמר אריק איינשטיין שאב השראה מהמצווה הזאת כשהגה עמו את השיר עוף גוזל, העוסק אף הוא בשמחה המהולה בעצב של אב הנפרד מילדו כמו ציפור שנפרדת מגוזלה.
הסרט חופשת קיץ בבימויו של דוד וולך מאזכר את מצוות שילוח הקן כאפיזודה בסרט וכמטאפורה המונחת ברקע העלילה.
מקובל לפרש את שירו של חיים נחמן ביאליק "קן לציפור" כקריאת תיגר על המצווה, לפיה "קן ציפור" שייך לה, ואין להעיר אותה.
שילפה שטי (בהינדי: ശിൽപ്പ ഷെട്ടി; באנגלית: Shilpa Shetty; נולדה ב-8 ביוני 1975) היא שחקנית ודוגמנית הודית.
הופיעה בלמעלה מ-40 סרטים בבוליווד.
שטי נולדה במדינת קרנאטקה שבהודו.
בילדותה למדה בבית ספר פרטי ובפנימייה לבנות, שם השתתפה בשיעורי דרמה.
בנעוריה עברה לגור במומביי, במטרה להפוך לשחקנית.
בתחילת הקריירה השתתפה בסרטים "באזיגר" (הקוסם) לצד שאהרוח' ח'אן וקאג'ול, "אני לוחם אתה טיפש" לצד אקשאיי קומאר, וגם בסרט "תבואי אהובה".
מאז הפכה להיות לשחקנית מוכרת בבוליווד ובהודו, והשתתפה בסרטים רבים.
במשך הזמן הצליחה שטי להפוך לסלב בהודו ולאו דווקא בזכות קריירת המשחק שלה.
היא ניהלה רומן ארוך עם השחקן אקשאיי קומאר והחלה לעבוד בתחום הדוגמנות.
היא השתתפה בקמפיינים רבים ואף הוכתרה בתואר "האישה עם הגוף הכי יפה בהודו", זאת לצד עיסוק משני בתחום הקולנוע.
בשנת 2000, שטי שיחקה בסרט "פעימות הלב" (דהדקן), שוב לצידו של אקשאיי קומאר.
סרט זה נכנס לרשימת ארבעת הסרטים שוברי הקופות של השנה בהודו ובהתאם לכל שוב פרצה לתודעת הקולנוע וזכתה לביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע.
בשנות האלפיים יצאו הרבה סרטים בכיכובה, כשרובם נחלו הצלחה, ביניהם "קשרים", "כבוד וגאווה" לצד סלמן ח'אן ו"מרדף ללא גבולות".
בשנת 2007, שטי השתתפה וזכתה בעונה החמישית של תוכנית המציאות הבריטית "האח הגדול VIP" (תוך התגברות על ג'ייד גודי ודניאל לוידס).
מלבד זאת, באפריל 2007 יצא סרט בשם "מטרו" בכיכובה.
כיום שטי מתגוררת במומביי, וממשיכה לנהל קריירת משחק ודוגמנות.
שילוש מקדונלד (ידוע גם כ"השילוש של הסוציופתיה") הוא כינוי לשלוש תכונות או התנהגויות אצל ילדים, שנטען ב-1963 כי הן יכולות להצביע על כך שהילדים יגדלו להיות רוצחים סדרתיים.
הן תוארו לראשונה על ידי פרופסור ג"מ מקדונלד במאמרו "האיום להרג", מתוך כתב העת האמריקאי לפסיכיאטריה.
פירומניה - לכאורה בשל הריגוש של הרס רכוש.
אכזריות כלפי בעלי חיים - ילדים רבים מבטאים לפעמים התנהגויות "קלות" כמו תלישת רגליים מעכביש, אך נטען כי ילדים שיהיו רוצחים סדרתיים בעתיד מתעללים והורגים חיות גדולות כגון חתולים וכלבים, וכי מעשיהם לא מבוצעים לשם ריצוי הסובבים אותם, אלא להנאתם האישית.
הרטבת לילה - הרטבה במהלך השינה בגיל מאוחר מהנורמה (גיל 5 ומעלה), לפחות פעמיים בשבוע למשך מספר חודשים.
שילוש התכונות, אשר פותח בשנת 1963, עורר ביקורת והעלה שאלות אצל חוקרים.
במחקרים נוספים שנערכו, נמצא כי ילדים ומתבגרים רבים שנוהגים להצית שריפות או להתעלל בחיות, עושים זאת מסיבות רבות ומגוונות שאינן קשורות לאפיון דמות של רוצח סדרתי (כמו שיעמום, חיקוי של עונשים שהמבוגרים מטילים עליהם, חיפוש זהות "קשוחה", ואף מתוך תסכול וייאוש).
לכן יש קושי רב לקבוע האם התנהגויות אלו מצביעות בהכרח על דמיון לרוצח סדרתי, ואם כן אז באיזו כמות ומינון.
השילינג הוא ההילך החוקי בטנזניה, מאז 1966, אז החליף את השילינג המזרח אפריקאי.
סימונו לפי תקן ISO 4217 הוא TZS.
כל שילינג מתחלק ל-100 סנטים, אם כי בשל ערכו הנמוך של המטבע, לא נעשה עוד שימוש בסנטים.
המטבעות המצויים במחזור הם בערכים של 50, 100 ו-200 שילינג.
על רוב השטרות ציורים של בעלי חיים המצויים בטנזניה: תאו, אריה, קרנף ופיל.
יוצא דופן הוא שטר 1,000 השילינג, הנושא את דיוקנו של אבי האומה הטנזני, ג'וליוס נייררה.
השטרות אינם זהים בגודלם, וככל שערכו של השטר גבוה יותר, הוא גדול יותר.
הגוף האחראי על וויסות המטבע וייצוב ערכו הוא בנק טנזניה, אשר מטהו הראשי שוכן בעיר הגדולה במדינה, דאר א-סלאם.
שִׁילִינְג אוּגַנְדִי הוא המטבע של אוגנדה וההילך החוקי בה.
המטבע נכנס לראשונה לשימוש בשנת 1966, אז החליף את השילינג המזרח-אפריקאי, ובשנת 1987 שונה ערכו, ביחס של 100 שילינג ישנים לשילינג חדש אחד.
השילינג נחלק ל-100 סנטים, אם כי בפועל, לא נעשה בהם שימוש, בשל ערכו הנמוך של המטבע.
סימונו של השילינג (החדש) לפי תקן ISO 4217 הוא UGX.
עד שנת 1966 נוהלה המדיניות המוניטרית של אוגנדה על ידי מועצת המטבע המזרח-אפריקאית, אשר הנפיקה את השילינג המזרח-אפריקאי.
עם קריסת מועצת המטבע המזרח אפריקאית והקמת בנק אוגנדה, החל בנק אוגנדה להנפיק את השילינג האוגנדי לפי ערכו של השילינג המזרח-אפריקאי.
בשנת 1987, בשל אינפלציה גבוהה, החליף בנק אוגנדה את השילינג בשילינג חדש שערכו 100 שילינגים ישנים.
שמו של אמנם המטבע לא שונה, אך סימונו שונה מ-UGS ל-UGX.
אלה נשאו עיצוב דומה למטבעות השילינג המזרח-אפריקאי.
המטבעות של 5, 10 ו-20 סנט היו עשויים ארד, מן הצד האחד הופיע ערך המטבע במספר מעל חטים מוצלבים, ומן הצד השני הופיע ערך המטבע במילים וסביבו עיטור מעגלי בצורת ענף.
מנגד, המטבעות של 50 סנט ושל 1 ו-2 שילינגים היו עשויים קופרניקל, כאשר מן הצד האחד נוף של עגור כתר לבן-לחיים עם הרים ברקע וסביבו עיטור מעגלי בצורת ענף, ומן הצד השני סמל אוגנדה.
ערכי המטבעות, הן במספר והן במילים תפסו מקום משני בעיצובים אלה.
המטבע של 2 שילינגים לא הונפק שנית לאחר מכן.
בשנת 1968 הונפק מטבע הנצחה של 5 שילינגים במסגרת תוכנית המטבעות של ארגון המזון והחקלאות.
המטבע היה עשוי קופרניקל ונשא הטבעה של פרה ועגל, עם הכיתוב "PRODUCE MORE FOOD" (יצרו עוד מזון) ויום ייסודו של ארגון המזון והחקלאות, 16 באוקטובר.
בשנת 1972 הונפק מטבע 5 שילינגים בעל צורת משובע בהרכב ועיצוב דומה לשלושת העריכים הקטנים ממנו, אולם עד מהרה המטבע הוצא מהמחזור להתכה.
בשנת 1976 הוחלפה מתכת הארד, שממנה היו עשויים המטבעות של 5 ו-10 סנטים, בפלדה מצופה נחושת, ומתכת הקופרניקל, שממנה היו עשויים המטבעות של 50 סנט ו-1 שילינג, הוחלפה בפלדה מצופה קופרניקל, כל זאת ללא שינוי של העיצוב.
בשנת 1987 הונפקו מטבעות שילינג בעריכים של 1, 2, 5 ו-10 שילינגים.
המטבעות של 1 ו-2 שילינגים היו בצורת מתורסר והיו עשויים מפלדה מצופה נחושת.
המטבעות של 5 ו-10 שילינגים היו בצורת משובע והיו עשויים מפלדה מצופה ניקל.
כל המטבעות נשאו עיצוב דומה: בצד הנושא סמל אוגנדה וערך המטבע במילים, ובצד הערך הופיע ערך המטבע בתוך עיגול ומסביב עיטורי ענפים.
מתחת העיגול מופיע במטבעות של 1 ו-2 שילינגים שק מלא, ואילו במטבעות של 5 ו-10 שילינגים סל מלא.
בשנת 1995 הונפק מטבע הנצחה של 200 שילינגים לכבוד יובל לארגון המזון והחקלאות.
המטבע היה עשוי סגסוגת אלומיניום-ארד ונשא הטבעה של דג עם הכיתוב "FOOD FOR ALL" (אוכל לכול).
המטבעות נושאים הטבעות של בעלי חיים המצויים באוגנדה – אנטילופה, פר, אמנון ועגור כתר לבן-לחיים בהתאמה – יחד עם הערך במספר, ובצדם השני סמל אוגנדה עם הערך במילים.
המטבע של 50 שילינג עשוי פלדה מצופה ניקל, המטבעות של 100 ו-200 שילינג עשויים קופרניקל והמטבע של 500 שילינג עשוי סגסוגת ניקל ופליז.
בשנת 2012, לכבוד יובל לעצמאות אוגנדה, הונפק מטבע הנצחה דו-מתכתי בערך 1,000 שילינג.
חלקו החיצוני של המטבע עשוי קופרניקל וחלקו הפנימי עשוי סגסוגת ניקל ופליז.
המטבע נושא הטבעה של עגור כתר לבן-לחיים עם הכיתוב "COMMEMORATING 50 YEARS OF INDEPENDENCE 1962–2012" (ציון 50 שנים של עצמאות 1962–2012) ומצדו השני סמל אוגנדה.
השטרות נשאו סימן מים של עץ דקל.
ב-1973 הודפסה סדרה חדשה של שטרות, בתוספת שטר של 50 שילינג.
שטרות אלה נשאו את דיוקנו של אידי אמין.
ב-1979, לאחר בריחתו של אמין, הודפסה סדרת שטרות שנשאה תמונתו של משכן בנק אוגנדה.
ב-1982 הודפסה סדרה נוספת שנשאה את מפת אוגנדה ועל גביה סמל המדינה.
ב-1983 הודפסה סדרת שטרות בעריכים 50, 100, 500 ו-1,000 שילינג שנשאה את דיוקנו של מילטון אובוטה.
בשנת 1986 הונפקה סדרת שטרות בעריכים של 500, 1,000 ו-5,000 שילינג שנשאה את מפת אוגנדה ועל גביה סמל המדינה.
בשל עליית האינפלציה, הודפסו לאורך השנים שטרות בערכים הולכים ועולים.
מוטיבים חוזרים בסדרת שטרות זו הם סמל המדינה בצד הפנים, מפת המדינה, איור של קו המשווה ומונומנט העצמאות בגב השטר, וכן דפוסי סלים ומחצלות אוגנדיות וצדודית פנים העוטה כיסוי ראש קרמוג'ונגי משני צדי השטר.
סימן המים בשטרות אלה הוא ראש עגור כתר לבן-לחיים.
עריכי השטרות מוצגים בשתי שפות: אנגלית וסוואהילי.
בגאומטריית המישור, בעיית שילוש הזווית (או טריסקציה של זווית) מבקשת לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים שווים באמצעות סרגל ומחוגה.
זוהי אחת מן הבעיות הגאומטריות של ימי קדם שלא נמצא לה פתרון במשך 2000 שנה.
ב פותחה תורת גלואה שאפשרה להוכיח כי שילוש זווית אינו אפשרי באמצעות סרגל ומחוגה.
למעשה, אפילו את הזווית של משולש שווה-צלעות לא ניתן לשלש בסרגל ומחוגה.
מאז תחילת המאה ה-19 ידוע שאי אפשר לשלש זווית בעזרת סרגל ומחוגה.
קל לבנות זווית של כי זו הזווית הפנימית במשולש שווה-צלעות.
כדי להוכיח שלא ניתן לשלש זווית בסרגל ומחוגה, מספיק להראות שלא ניתן לבנות זווית של .
נניח בשלילה שניתן לבנות זווית שכזו, אז ניתן לבנות קטע באורך בתור ניצב במשולש ישר-זווית עם זווית של ויתר באורך 1. מזהויות טריגונומטריות פשוטות נובע כי
מכאן הוא שורש של הפולינום .
זהו פולינום אי פריק מעל השדה המספרים הרציונליים (כי בדיקה של כל המועמדים האפשריים תראה שאין לו שורש רציונלי).
לכן הוא מספר אלגברי מדרגה 3, והשדה הוא בעל ממד 3 מעל הרציונליים.
מספר מרוכב ניתן לבניה אם ורק אם הוא שייך לשדה בקצה שרשרת של הרחבות ריבועיות של הרציונליים (כי בניות בסרגל ומחוגה מתקבלות מחיתוכים בין ישרים ומעגלים שמניבים הרחבות ריבועיות).
הממד של שדות כאלה הוא כמובן חזקת 2, אבל 3 אינו חזקה של 2, ומכאן שאי אפשר לבנות זווית של 20 מעלות.
עם זאת, אפשר לשלש זוויות אם נעזרים בכלים נוספים (מלבד סרגל ומחוגה):
היפיאס (במאה החמישית לפני הספירה) הראה שבעזרת קוואדרטריקס ניתן לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים, ולמעשה לכל מספר שלם של חלקים.
(שמו של עקום זה בא לו מיכולתו לרבע את המעגל).
שיטה זו ניתנת לתיאור נוסף: נניח ש- P נקודה על שפת מעגל ברדיוס R; המקום הגאומטרי של כל הנקודות המתקבלות מהמשכת הישר העובר ב-P דרך נקודה X על המעגל, למרחק של R, מאפשר לשלש כל זווית קטנה מ-135° אשר קודקודה הוא מרכז המעגל.
ארכימדס הראה שאפשר, בעזרת סרגל, מחוגה ו-neusis construction (כלי שבהינתן קטע, נקודה, ושני קווים, בונה נקודה על כל אחד מהקווים כך ששלוש הנקודות ― הנתונה ושתי החדשות ― נמצאות על ישר אחד, והמרחק בין שתי החדשות הוא כאורך הקטע הנתון), לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים.
ניקומדס (במאה השנייה לפני הספירה) הראה שאפשר לשלש זווית אם נעזרים בקונכואידה.
אטיין פסקל, אביו של בלז פסקל, הראה שאפשר לשלש את הזווית באמצעות קרדיואידה; שיטה זו דומה לשיטתו של ניקומדס.
ניתן לשלש זווית על ידי קיפולי נייר
משפט מורלי (שהתגלה על ידי פרנק מורלי (Frank Morley) ב-1904) קובע שאם משלשים את שלוש הזוויות של משולש, נקודות המפגש של הקרניים יוצרות משולש שווה-צלעות, כבאיור משמאל.
שילינג קנייתי (אנגלית Kenyan shilling) הוא המטבע הנוהג בקניה מאז החליף את השילינג המזרח אפריקני ב-1966. השילינג הקנייתי מתחלק ל-100 סנט, וסובל מרמות גבוהות של אינפלציה.
שילינג המלך או שילינג המלכה (Queen's shilling) במקרה שהמונרך היא אישה היה מטבע בערך שילינג שניתן למגויסים טריים לצבא והצי המלכותי הבריטי.
הביטוי "לקחת את שילינג המלך" בא להעיד שהאדם התנדב לשרת בצבא או בצי.
מקור המנהג הוא בעובדה שעד 1847 התשלום היומי לחייל או מלח בריטי היה שילינג אחד.
שילוקים הם קבוצה אתנית במחוז מדינת הנילוס העליון שבדרום סודאן.
בני השילוק משתייכים לעמים הנילוטיים החיים במזרח אפריקה באזורים הסמוכים לנהר הנילוס.
הם חיים בעיקר סביב העיר מלקאל ושפתם היא שילוקית.
לפני מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בני השבט חיו גם במספר יישובים בגדה הצפונית של נהר סובט.
השילוקים הם השבט הרביעי בגודלו בדרום סודאן אחרי הדינקה והנואר.
רובם נוצרים ומיעוטם משתייך לדת אפריקאית מסורתית.
שילינג אוסטרי היה המטבע וההילך החוקי באוסטריה בין השנים 1924–1938 ובין השנים 1945–1999. עד שנת 2002 שימש השילינג מטבע מעבר במחזור עד לכניסתו של מטבע האירו.
הוא הוחלף על ידי האירו בשער המרה קבוע של 13.7603 שילינג ל-1 אירו.
השילינג נוצר בחוק השילינג (Schillingrechnungsgesetz) מיום 20 בדצמבר 1924, לפי שער המרה של 10,000 כתר אוסטרו-הונגרי ל-1 שילינג, והונפק כמטבע ב-1 במרץ 1925. עם האנשלוס בשנת 1938 הוחלף השילינג ברייכסמארק לפי שער המרה של 3 שילינגים ל-2 רייכסמארקים.
לאחר הקמתה של הרפובליקה האוסטרית השנייה, הוחזר השילינג לשימוש ב-30 בנובמבר 1945 על ידי צבאות בעלות הברית.
בעלות הברית הדפיסו שטרות בערכים מ-50 גרושן ועד 100 שילינג עם יחס המרה של 1:1 מול הרייכסמארק.
לאחר מכן גם הבנק הלאומי של אוסטריה החל בהדפסת כסף.
בשנת 1946 הונפקו המטבעות הראשונים של השילינג החדש.
במקביל לחקיקת חוק השילינג החדש ב-21 בנובמבר 1947 הודפסו שטרות חדשים של שילינג.
השטרות הישנים ניתנו להחלפה לפי שוויים עבור 150 השילינגים הראשונים לאדם ולפי יחס של 3 שילינגים ישנים לשילינג חדש אחד עבור כל סכום החורג מכך.
המטבעות לא הושפעו מרפורמה זו בשטרות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוצמד השילינג לדולר האמריקני בשער חליפין של 26 שילינגים לדולר, אולם עם ביטולו של הסכם ברטון-וודס ב-1971, הוצמד השילינג ראשית לסל מטבעות, ולאחר מכן, ביולי 1976, למארק הגרמני.
הגם שהאירו הפך למטבע הרשמי באוסטריה בשנת 1999, מטבעות ושטרות של האירו נכנסו למחזור רק בשנת 2002. שער ההמרה של השילינג לאירו נקבע על 13.7603 שילינג ל-1 אירו, וניתן להחליף ללא הגבלת זמן את השטרות והמטבעות של השילינג בכאלה של האירו בסניפי הבנק הלאומי של אוסטריה.
המטבעות הראשונים של השילינג נכנסו למחזור בשנת 1925, כאשר אלה בני 1 גרושן ו-2 גרושנים היו עשויים מארד, המטבע בן 10 גרושנים היה עשוי מסגסוגת נחושת-ניקל והמטבעות בני חצי שילינג ו-1 שילינג היו עשויים מכסף.
בשנת 1931 הונפק מטבע 5 גרושנים מסגסוגת נחושת-ניקל.
ב-1934 הונפקו מטבעות 50 גרושן ו-1 שילינג מנחושת-ניקל גם כן, יחד מטבע חדש של 5 שילינגים.
מטבעות אלה הונפקו עד לאנשלוס וביטול השילינג ב-1938.
המטבעות בני 1 ו-5 גרושנים, וכן המטבע הראשון בן 10 גרושנים, היו עשויים אבץ.
המטבעות בני 2 ו-50 גרושן, המטבע השני בן 10 גרושנים והמטבעות בני 1, 2 ו-5 שילינגים הוטבעו מחמרן.
המטבע בן 20 גרושן הוטבע מסגסוגת חמרן-ארד.
המטבע 1 גרושן הוטבע רק בשנת 1947, בעוד המטבעות של 20 גרושן ו-2 שילינג הושעו מייצור, האחד ב-1954 והשני עוד קודם לכן ב-1952. בשנת 1957 נכנס למחזור מטבע בן 10 שילינגים עשוי כסף, וב-1959 הוחלפה הסגסוגת של המטבעות בני 50 גרושן ו-1 שילינג בסגסוגת חמרן-ארד.
שנה לאחר מכן הוטבע המטבע 5 שילינגים מכסף.
ב-1969 הוחלפה סגסוגת הכסף של המטבע 5 שילינגים בנחושת-ניקל, וחמש שנים מאוחר יותר הוחלפה באותו אופן סגסוגתו של המטבע 10 שילינגים.
בשנת 1980 נכנס למחזור מטבע בן 20 שילינג מחמרן-ארד.
בעת המעבר לאירו היו המטבעות שלהלן במחזור, אם כי מטבעות הקטנים בערכם מ-10 גרושנים היה נדיר למצוא.
השטרות הראשונים של השילינג הונפקו בשנת 1925 על ידי הבנק הלאומי של אוסטריה בעריכים של 1, 5, 10, 20, 100 ו-1,000 שילינג.
באותה סדרה הופיעה צורת הריבוי של שילינג – Schillinge – בניגוד לסדרות שטרות שבאו לאחר מכן.
בין השנים 1927–1929 הונפקה סדרה שנייה של שטרות בעריכים 5, 10, 20, 50 ו-100 שילינג, כאשר השטר בן 1 שילינג הוחלף במטבע בעל ערך זהה.
באותה שנה, 1945, הנפיק הבנק הלאומי שטרות בעריכים של 10, 20, 100 ו-1,000 שילינג, כאשר השטרות בעלי העריכים הנמוכים שהנפיקו בעלות הברית נשארו בתוקף כהילך חוקי עד 1947.
במהלך העשור שלאחר מכן נכנס למחזור גם שטר בן 500 שילינג והוצאו מן המחזור שטרות של 5 ו-10 שילינגים, אשר הוחלפו במטבעות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, אף על פי שהונפקו מטבעות בני 20 שילינג, המשיך הבנק הלאומי להדפיס שטרות בערך זה.
שיללה (בליטאית: Šilalės rajono savivaldybė ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן במערב המדינה.
מחוז-משנה שיללה משתרע על פני 1,188 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-25,000 תושבים.
העיירה הגדולה ביותר במחוז המשנה היא שיללה, המשמשת כמרכז המנהלי שלו.
שילוטה (בליטאית: Šilutės rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן במערב המדינה לחופי הים הבלטי.
בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קלייפדה.
העיר הגדולה ביותר במחוז המשנה היא שילוטה, המשמשת כמרכז המנהלי שלו.
בדרומו גובל מחוז המשנה בשטח רוסיה.
שיללה (; ביידיש: שילעֶל) היא עיר בחבל זאמוט, הבירה המנהלית של מחוז המשנה שיללה במחוז טאורגה שבמרכז ליטא.
יהודים התיישבו בשיללה כבר מן המאה ה-18, וב-1897 היו היהודים רוב (56%) אוכלוסיית העיירה.
בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה ובעקבותיה היגרו רבים מיהודי המקום לארצות הברית ולדרום אפריקה.
ב-1939, ערב השואה היו בעיירה רק כ-80 משפחות יהודיות, 350 איש, כמעט כולם נרצחו בשואת יהודי ליטא.
שילוטה () היא עיר בחבל ליטא הקטנה, הבירה המנהלית של מחוז המשנה שילוטה במחוז קלייפדה שבמערב ליטא.
שילומים הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של סרגיי סנז'קין, בהפקת אולפני לנפילם.
מבוסס על הרומן מאת לאוניד יוזפוביץ' באותו שם.
בסרט מככבים מקסים מטבייב (כקצין הצבא הלבן אנטולי פפליאייב) ויליזבטה בויארסקאיה (בתפקיד האלמנה).
הסרט שוחרר לתפוצה נרחבת ב-17 במרץ 2016 ואורכו הוא שעה ו-40 דקות.
גרסה מורחבת של הסרט (באורך של שעתיים ו-50 דקות) הוקרנה בבתי קולנוע מסוימים והיא שודרה גם בערוץ הראשון ב-5 בנובמבר 2018. הקרנת הסרט לוותה בקונפליקט בין הבמאי והמפיק, וכתוצאה מכך סנז'קין ויוזפוביץ' (התסריטאי) דרשו להסיר את שמם מהקרדיטים.
הסרט מתרחש בשנת 1918 בעיר פרם בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.
חיל משמר של הצבא הלבן במרכז סיביר תחת פיקודו של הגנרל הצעיר אנטולי פפליאייב כובש את העיר.
הצבא מותש, אין מספיק תחמושת, מדים והוראות ברורות מפיקוד הצבא.
הגנרל מזמין את סוחרי העיר לאסוף כסף עבור הצבא.
האלמנה העשירה צ'אגינה מביאה כשיפוי יהלום יקר.
למחרת, היהלום נעלם באופן מסתורי.
החיילים מציעים לקצין הצ'קה השבוי בידיהם, אנדריי מורזין (שנידון כבר למוות), למצוא את הגנב תמורת חנינה.
הסרט צולם מינואר עד מרץ 2015 באולפני לנפילם בקרונשטאדט ובביתן החמישי של האולפנים בעיר סנקט פטרבורג, היכן שנבנתה התפאורה עבור מגוריו של מושל העיר.
בצילומים השתתפו מלחי מקהלת "הרוח הבלטית" של מרכז ההדרכה 907 של הצי הרוסי, שגילמו את תפקיד חיל המשמר הלבן.
שילונג (בהינדי: शिलांग) היא עיר הבירה של מדינת מגהלאיה שבצפון-מזרח הודו.
העיר ממוקמת בקצה המזרחי של הודו ברום ממוצע של 1,132 מטר מעל פני הים.
שילונג הוקמה על ידי הבריטים כבירה אזורית, בסמוך לפסגת שילונג.
העיר הייתה בירת אסאם בתקופת המשטר הבריטי ובהמשך עד שהוכרזה מדינה מגהלאיה העצמאית.
דייוויד סקוט, עובד המדינה הבריטי של חברת הודו המזרחית, היה סוכן המושל הכללי בגבול הצפון-מזרחי.
לאחר מלחמת אנגליה-בורמה הראשונה נדרשו הבריטים לדרך חיבור בין סילט (בבנגלדש) ואסאם.
המסלול היה אמור לחצות את גבעות קהאסי וג'אינטיה.
התקוממות של הקהאסי כנגד כיבוש זר באדמותיהם התחילה בראשית שנת 1829 ונמשכה עד ינואר 1833. בסופו של דבר, ראשי הקהאסי לא היוו איום אמיתי כנגד כוחם הצבאי של הבריטים.
דייוויד סקוט ניהל משא ומתן על כניעתו של מנהיג ההתנגדות של קהאסי, תירוט סינג, שנלקח אז למעצר בדאקה (כיום בירת בנגלדש) שם נפטר.
לאחר מכן הבריטים הקימו מרכז שלטוני שילונג, שנקרא אז איוודה.
מאוחר יותר אומץ השם "שילונג", מכיוון שמיקומה של העיר החדשה היה סמוך לפסגת שילונג.
הבריטים, שסבלו מהחום ההודי המעיק, התרשמו מהאקלים הקריר והנוח של גבעות קהאסי, ניהלו משא ומתן עם סיים (המלך) של סורה בשנת 1829 על מקום התיישבות לבריטים.
כך החלה התבססות האינטרסים הבריטים בגבעות קהאסי-ג'אינטיה.
בשנת 1874 הוקמה נציבות ראשית נפרדת עם שילונג כמושב הממשל.
הממשל החדש כלל את העיר סילט שכיום נמצאת בבנגלדש.
כמו כן נכללו בנציבות הראשית הגבעות נאגה (בנאגאלנד של ימינו), גבנות לושאי (מיזורם של ימינו) וכן גבעות קהאסי, ג'אינטיה וגארו.
שילונג הייתה בירת אסאם עד 1969 כאשר קמה המדינה האוטונומית מגהלאיה.
בינואר 1972 הפכה מגהלאיה למדינה מן המניין.
המועצה העירונית שילונג בעלת היסטוריה ארוכה משנת 1878, אז הועלה הכרזה המייצבת את שילונג ואת פרבריה, כולל הכפרים Mawkhar ו-Laban, לתחנה תחת החוק העירוני בנגל משנת 1876. בהסכם שנחתם ב-15 בנובמבר 1878 נכללו מספר כפרים נוספים בתחום העיר.
אף על פי כן, אין שום זכר לשילונג במפות התקופה הבריטית, משנת 1878 עד 1900.
שילינג סומלי (בסומלית: Shilin; בערבית: شلن; באיטלקית: scellino; סימון: Sh.So) הוא המטבע הלאומי של סומליה, המשמש שם מאז 1921. המטבע מסומן כ"שילינג" כהשפעה של השלטון הבריטי בסומליה במאה ה-20. המטבע מחולק ל-100 סנט (בסומלית: Senti; בערבית: سنت).
בסוף שנות האלפיים, ממשלת המעבר החדשה של סומליה שהוקמה מחדש החייתה את הבנק המרכזי של סומליה .
עד אותו הזמן המטבע שהיה בשימוש במדינה התחלף כל הזמן, ורוב הזמן היה בשימוש הדולר האמריקאי.
בגלל חוסר אמון ציבורי בכלכלה הסומלית, ומחשש לאינפלציה, המטבע הנפוץ ביותר בסומליה כיום הוא הדולר האמריקאי, ורק אחריו השילינג הסומלי.
השילינג הסומלי היה נתון לאינפלציה מתמשכת, בגלל ההנפקה הגדולה שלו וריבוי ההדפסה של המטבע.
הבנק המרכזי החדש של סומליה מצפה כי האינפלציה תסתיים ברגע שהבנק המרכזי יקבל שליטה מלאה על המדיניות המוניטרית בשוק ויחליף את הדולר האמריקאי לצמיתות.
בעשור השני של המאה ה-21, שילוב של השקעות מהמגזר הפרטי וזרימת כסף ממשקיעים ובעלי מניות בחו"ל גרם לעלייה ניכרת בערכו של השילינג הסומלי, כאשר בחודש מרץ 2014 התחזק המטבע בכמעט 60% מול הדולר האמריקאי.
השילינג הסומלילנדי הוא המטבע של סומלילנד – מדינה מוכרת חלקית בקרן אפריקה.
השילינג משמש כמטבע בחלקים מסומליה מאז 1921, כאשר השילינג המזרח אפריקאי היה במחזור בשטחי סומלילנד הבריטית לשעבר.
לאחר קבלת העצמאות ואיחוד הטריטוריות לשעבר של סומלילנד הבריטית וסומליה האיטלקית בשנת 1960, המטבעות שלהם, השילינג המזרח אפריקאי והסומאלו (שהיו שווים בערכם) הוחלפו בערכם הנקוב בשנת 1962 בשילינג הסומלי.
בספטמבר 1994, אישר הפרלמנט של סומלילנד את תוכניותיו של הנשיא אגל להנהיג מטבע חדש שיחליף את השילינג הסומלי.
שילינג סומלילנד צמוד לדולר האמריקאי בשער של 580 שילינג לדולר אמריקאי אחד.
השילינג הסומלילנדי מחולק נומינלית ל-100 סנט, אך המטבעות הנקובים בסנטים מעולם לא הונפקו עקב ערכם הנמוך.
המטבע בעל הערך הנמוך ביותר שהונפק הוא מטבע ה-1, שהוטבע לראשונה בשנת 1994. בשנת 2002 הונפקו מטבעות של 2 ו-5, הנושאים את תיאוריו של החוקר CBE ריצ'רד ברטון ותרנגול, בהתאמה.
מטבעות נוספים שהונפקו הם מטבע ה-10, (המתאר קוף ירוק יער) ומטבע ה-20. מטבעות סומלילנד אינם מוטבעים או מופצים.
שִׁימוּעַ הוא הליך שבו, כאשר עומדת לדיון החלטה משמעותית בעניינו של אדם, ניתנת לו הזדמנות להשמיע את טענותיו בעניין זה בפני הגורם המחליט לפני קבלת ההחלטה, כדי להשפיע עליה טרם התגבשותה.
החלטה שמגבש גורם מטעם התביעה בדבר הגשת כתב אישום.
החלטה של רשות מנהלית בעניינו של אדם.
החלטה שמגבש מעביד בדבר פיטורים של עובד או בדבר שינוי מהותי באופי עבודתו של עובד.
שימוע לפני הגשת כתב אישום
שימוע לפני הגשת כתב אישום נהוג בישראל שנים רבות.
בשנת 1991 נקבעו כללים בנושא זה בהנחיות היועץ המשפטי לממשלה.
הנחיות אלה עודכנו, וגרסתן הנוכחית (4.3001) היא מ-9 בנובמבר 2003. בשנת 2000 עוגנה הזכות לשימוע בסעיף 60א לחוק סדר הדין הפלילי.
המניע למתן זכות השימוע מופיע בפתח ההנחיות:
אחריות כבדה מוטלת על כל מי שבא להחליט על הגשת כתב אישום פלילי נגד אדם, בייחוד בעבירות בעלות אופי חמור ועבירות שיש עמן קלון.
יש אשר אפילו זיכוי בדין, אין בו כדי להיטיב נזק, שנגרם מתוך אישום שלא היה יסוד לו.
הגם שכל נאשם מוחזק חף מכל עבירה, ואף יהיה לו "יומו בבית-המשפט" להתגונן כלפי האשמה המיוחסת לו, אין להתעלם מכך כי הליכי משפט דרכם להתמשך ולהסתעף, ולא אחת אף להתפרסם, ויש עמם לא אחת גם משום עינויי דין ונפש.
כמו כן, יתר זהירות בהגשת כתבי אישום עשויה, בראייה כוללת, להפחית את העומס על המערכת, וזאת בשל ניהול מספר פחות של תיקים.
בהתאם לסעיף 60א לחוק סדר הדין הפלילי, על רשות התביעה שאליה הועבר חומר חקירה הנוגע לעבירה מסוג פשע (שעונשה למעלה משלוש שנות מאסר) להודיע על כך לחשוד, והוא רשאי לפנות תוך 30 יום לרשות התביעה, בבקשה מנומקת להימנע מהגשת כתב אישום.
חשוד שבחר בזכות השתיקה לגבי שאלות עובדתיות שהוצגו לו בחקירתו, אינו רשאי להציג עובדות אלה במהלך השימוע.
בזמן השימוע אין חובה להציג לחשוד את חומר הראיות שבידי התביעה (חובה כזו נוצרת עם הגשת כתב האישום).
על מהותו של השימוע עמד היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, בעת שהציג את הסדר הטיעון שנחתם עם הנשיא משה קצב בעקבות השימוע שנערך לו:
"שימוע אינו עניין טכני, שימוע הוא עניין מהותי.
שימוע הוא הליך שנועד לברר באופן יסודי את חומר החקירה, ושימוע לעיתים קרובות מביא לשינוי בתמונה הראשונית של חומר הראיות.
זה מה שהביא לשינוי בסעיפי האישום."
ישנה מחלוקת בפסיקת בתי משפט השלום ובתי המשפט המחוזיים לגבי משמעות הגשת כתב אישום ללא שימוע.
ישנן ערכאות הרואות בכך 'פסול' היורד לשורשו של ההליך והמוביל לביטול כתב האישום.
מאידך, ישנן ערכאות הסבורות שניתן לקיים שימוע 'בדיעבד' כל עוד רשויות התביעה יתייחסו לטענות הנאשם "בלב פתוח ובנפש חפצה".
בית המשפט העליון טרם הכריע בסוגיה לגופה, אך שופטת בית המשפט העליון איילה פרוקצ'יה הביעה את דעתה לפיה "אין דומה שימוע לפני מעשה, לשימוע בדיעבד, בעוד כתב אישום תלוי ועומד."
שימוע לפני החלטה של רשות מנהלית
בישראל פועלות רשויות מנהליות מסוגים שונים, שבסמכותן לקבל החלטות המשפיעות על אזרח ספציפי או קבוצת אזרחים.
על-פי עקרונות המנהל הציבורי, לא תתקבל החלטה הפוגעת באדם, אלא אם ניתנה לו קודם לכן הזדמנות להסתייג ממנה.
גישה זו באה לידי ביטוי בחוקים שונים.
דוגמה לכך היא סעיף 62 לחוק מס ערך מוסף, שבו נקבע כי כאשר רשות המיסים מעוניינת להפעיל את סמכותה בתחומים מסוימים, עליה לתת לנוגע בדבר הזדמנות להביא לפניה את טענותיו.
שימוע לפני פיטורים או שינוי מהותי באופי עבודתו של עובד
שימוע לפני פיטורים הוא הליך המתנהל לפני המעסיק או לפני נציג מטעמו, שבו ניתנת לעובד הזדמנות להשמיע את טענותיו בטרם יוחלט על פיטוריו.
בהליך עצמו טוען העובד כנגד הטענות העומדות בבסיס הכוונה לפטרו מהעבודה.
בהתאם לפסיקה של בית הדין הארצי לעבודה, החובה לערוך שימוע חלה על כל מעסיק בסקטור הציבורי או הפרטי.
את ההזמנה לשימוע יש למסור לעובד בכתב, זמן סביר טרם קיומו, ותוך פירוט הנימוקים לפיטורים.
אין לקבל החלטה על הפיטורים קודם לשימוע, אלא לקיים את השימוע בתום לב: לשמוע את נימוקיו של העובד, ורק לאחר מכן להחליט בעניינו.
בזמן השימוע רשאי העובד להסתייע בחבר ועד העובדים, בידיד או בעורך דין.
המעסיק חייב לתעד את השימוע בפרוטוקול, להחתים עליו את העובד ולמסור לו העתק.
שימוע לפני פיטורים של עובד קבלן
בחודש יולי 2020 פורסם פסק דין תקדימי של בית הדין הארצי לעבודה, הקובע שיש להטיל גם על המשתמש/מזמין השירות של עובד כוח אדם את החובה לערוך שימוע לעובד, וזאת בטרם קבלת החלטה בעלת השלכות מהותיות על זכויותיו, לדוגמה - הרעת תנאי העובד או הפסקת הצבתו אצל המשתמש.
משמעות הטלת החובה כאמור היא שרואים במשתמש כמעסיק במשותף של העובד לעניין זכות הטיעון בלבד, וזאת גם באותם מקרים שבהם נקבע כי לא התקיימו יחסי עבודה בינו לבין עובד הקבלן.
בית הדין הארצי קבע שהדרך הנכונה היא שהשימוע ייערך במשותף על ידי המשתמש והקבלן.
במשפט העברי קיימת הבחנה בין זכותו של הנידון להשמיע את דבריו לבין חובתה של הרשות המנהלית לשמוע את דבריו.
בעוד זכותו של הנידון להשמיע את דבריו היא זכות מוחלטת, חובתה של הרשות מוגבלת למצבים בהם תהיה פגיעה משמעותית בתפקודה בעקבות מילוי חובה זו.
כמובן הדברים הללו תלויים בנסיבות, באופייה של הרשות המנהלית וכיוצא בזה, ובכל מקרה יש למצוא את האיזון הנכון.
שימוט הוא אירוע של ירידת ציוד נייד (קרון, קטר, רכבת וכדומה) מהמסילה.
בדרך כלל שימוט יהיה תוצאה או סיבה של תאונת רכבת, ועלול לגרום נזק לציוד שנשמט ואף לפגיעה באנשים שנסעו בו.
שימוט יכול להיגרם מסיבות שונות:
שבר במסילה או התעקמות של הפסים (למשל בעקבות רעידת אדמה או שחיקה)
שבר או תקלה בחוגוני הרכבת או בגלגלים
נסיעה במהירות גבוהה ממה שתנאי המסילה מאפשרים
תוצאה של התנגשות בציוד מסילתי אחר או בחפץ אחר שנמצא על המסילה (למשל, כלי רכב שנתקע במפגש כביש מסילה)
שימוט מכוון של ציוד נייד שיצא משליטה.
כשל מסילתי יכול להיגרם כתוצאה מחבלה, שחיקה שלא טופלה, תנאי סביבה קשים (שינויי טמפרטורה גדולים, קרקע לא יציבה, רעידת אדמה), שימוש בחומרי בנייה לא תקינים ועוד.
המשקל הגבוה של רכבות (קטרים וקרונות מגיעים למשקל של עשרות טונות) ומהירותן הגבוהה, מביאים לשחיקה חזקה של המשטח העליון של פסי המסילה, במיוחד בנקודות החיבור בין הפסים, ולאורך זמן עלולים לגרום לעיוותים בצורת הפס ואפילו לשבירתו.
כאשר רכבת נעה במהירות גבוהה, די בעיוות קל בצורתו של הפס כדי להביא לאובדן אחיזה בין גלגלי הרכבת והפסים ולגרום לשימוט.
לדוגמה התעקמות כלפי חוץ של הפס עקב שינויי טמפרטורה עלול לגרום לרוחב המסילה לגדול מעט כך שיהיה גדול מהמרחק שבין גלגלי הרכבת.
שחיקה של נקודות החיבור בין הפסים עלולה לגרום להקפצה של גלגלי הרכבת ולאובדן המגע ביניהם ובין הפסים.
כדי למנוע שימוט עקב גורמים אלו יש צורך מתמיד בבקרת מצב המסילה והערכת המהירות והמשקל המקסימליים שבהם יכולה רכבת לנוע עליה.
שימוט עקב כשל בציוד הנייד
חוגוני הרכבת וגלגליה עומדים בעומסים קשים הנובעים מהמשקל הגדול של הציוד ומהמהירויות הגבוהות שבהן נעה הרכבת.
עומסים אלו גורמים לשחיקה מוגברת, וחוסר תחזוקה הולמת עשוי לגרום לשברים בחוגונים, בצירי הגלגלים ואף בגלגלים עצמם.
שימוט עקב מהירות נסיעה גבוהה
גם כאשר מסילה נמצאת במצב תקין לחלוטין יש מגבלת מהירות הנובעת מהחוזק המכני של המסילה ומהתנאים הטופוגרפיים של הדרך.
כאשר רכבת נוסעת בעקומה, פועלים עליה כוחות אופקיים (צנטריפוגליים).
אם מהירות נסיעתה תהיה מהירה מדי, כוחות אלו עשויים להטות אותה מעט על צידה כך שהגלגלים בצד החיצוני של העקומה יאבדו את המגע עם המסילה.
כמו כן, מהירות גבוהה מדי עשויה לגרום נזק למסילה ולגלגלי הרכבת ולגרום לשימוט עקב כשל באחד מהם.
כאשר רכבת פוגעת במהירות גבוהה במכשול שנמצא על המסילה היא עלולה לסטות מכיוון נסיעתה ולהישמט.
ככל שהמכשול בו מתנגשת הרכבת מסיבי יותר, כך גדל הסיכון לשימוט.
בתאונת הרכבת בבית יהושע ובאסון רבדים נשמטו הרכבות המעורבות בתאונה בעקבות התנגשות בכלי רכב שחצה את המסילה.
שימוט עקב הגעה לקצה מסילה
כאשר ציוד נייד מסיבי (קטר או רכבת שלמה) מגיע לקצה של מסילה, הוא בדרך כלל יפרוץ את בלם הפגוש שנמצא שם וימשיך אל מעבר למסילה.
שימוט כזה עשוי להיות מכוון בעקבות אובדן השליטה על הציוד והסטתו למסילה צדדית המסתיימת בבלם פגוש.
שימוט מכוון מתבצע על מנת להוריד מן המסילה ציוד נייד שאינו בשליטה.
ניתן לעשות זאת באמצעות הסטתו למסילה צדדית המסתיימת בבלם פגוש או על ידי שומטן.
בדרך כלל נוהגים להגן על מסילות בהן יש תנועת רכבות סדירה מפני ציוד נייד העלול להידרדר מאזורים בהם מתבצעת פעילות מיוחדת כמו סלילת מסילות או תיקון, הרכבה ובדיקה של ציוד נייד.
ההגנה מתבצעת באמצעות מסוט בין המסילה הראשית ובין אזור העבודה שמפנה את התנועה מאזור העבודה למסילה צדדית המסתיימת בבלם פגוש או באמצעות שומטן המורכב על המסילה הצדדית.
כאשר יש צורך להעביר ציוד נייד מהמסילה הראשית לאזור העבודות או להפך, מסיטים את המסוט או מסירים את השומטן.
שימור היא יכולת קוגניטיבית להבחין כי כמות קבועה של חומר אינה משתנה, גם אם החומר משנה את צורתו או מראהו, או שמוחלף המכל בו הוא נמצא.
מושג זה הוא אחד המאפיינים בתאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של הפסיכולוג ז'אן פיאז'ה של "השלב הפרה-אופרציונלי" בהתפתחות הילד.
על פי רוב, יכולת זו מתפתחת במלואה עד גיל שבע.
ניסוי השימור של פיאז'ה הוא מן הניסויים המפורסמים בפסיכולוגיה בפרט, ובמדע ניסויי בכלל.
קל למרבית המבוגרים להבין את ההשערה הנבדקת, קל לחזור על הניסוי, והוא תואם לכללי האתיקה המקובלים במחקר.
על פי התאוריה של פיאז'ה, החשיבה של ילדים בני 3–7 שנים היא חד-ממדית, והם אינם מסוגלים לשקלל מספר מדדים בו זמנית.
מהלך הניסוי: לילד מוצגים שני מכלים, האחד רחב ונמוך, והשני צר וגבוה.
המכל הראשון מלא במים, אותם שופכים אל המכל השני.
המכל הראשון מתרוקן לחלוטין כאשר המכל השני מתמלא לחלוטין.
מרבית המבוגרים יטענו כי מכיוון שהמכלים יכולים להכיל בדיוק אותה כמות מים, נפחם שווה.
לעומתם, מרבית הילדים בגיל שלוש עד שבע יטענו כי המכל הגבוה מכיל יותר מים.
גם אם יציגו לעיני הילד כי המים מהמכל הגבוה ממלאים בחזרה את כל המכל הנמוך, יישאר הילד איתן בדעתו כי במכל הגבוה יש יותר מים.
החשיבה החד-ממדית לה טוען פיאז'ה, מתארת את יכולתו של הילד להתמקד במימד אחד בלבד (אפקט המרכוז), בדוגמה זו — גובה המכל, תוך התעלמות ממאפיינים אחרים.
בנוסף, המימד הנראה לעין מוחשי, בעוד שתכונת הכמות של החומר היא תכונה מופשטת יותר.
כדי שהילד יוכל להבין את השימור שבדוגמה, עליו להצליח להבין שלושה שיקולים שונים:
היפוך - ניתן להחזיר את המצב לקדמותו בלי להוסיף או לגרוע מכמות המים.
פיצוי - מאפייני המכלים מפצים זה על זה.
בעוד שמכל אחד גבוה יותר, הוא גם צר יותר, ואילו השני, הנמוך בין השניים, הוא גם רחב יותר.
זוג תכונות אלו מפצות זו על זו.
איש לא הוסיף מים או גרע מים מהכמות המקורית.
באופן דומה יטען הילד בשלב התפתחותי זה, שמספר קבוע של כדורים המסודרים בטור ברווחים קבועים זה מזה, גדול מאותו מספר כדורים המסודרים ברווחים קטנים יותר.
כן יטען הילד ששני כדורי פלסטלינה שווים במשקלם יהיו שונים אם אחד מהם יהפוך לצורה מוארכת של נקניקיה או לצורה שטוחה רחבה.
מאפיין נוסף של החשיבה הפרה-אופרציונלית (שלב בהתפתחות המחשבתית, על פי תורתו של פיאז'ה) הוא האגוצנטריות.
על פי המחקר של פיאז'ה (שנבדק בניסויים אחרים), ילדים בשלב זה מניחים כי מה שנשקף מעיניהם זהה למה שרואים אחרים, גם אם הם נמצאים במקום שונה.
שימור כמות - היכולת להבין כי הכמות אינה תלויה באופן סידור החומר או צורתו, כמוצג בדוגמאות לעיל.
שימור משקל או נפח - היכולת להבין כי משקלו (או נפחו) של גוש חומר אינו תלוי בצורתו, אלא נשאר קבוע כאשר הוא בצורת כדור או בצורת נקניקיה, למשל.
שימור אורך - היכולת להבין כי אורכו של אובייקט (כגון חבל) אינו משתנה אם מקפלים אותו או מגלגלים אותו.
שימור שטח - היכולת להבין כי שטחה של פיסת נייר אינו משתנה אם מקפלים אותה.
שימור צבע - ההבנה שעצם אינו משנה את צבעו בעקבות שינוי התאורה.
חוקרים שונים טענו כנגד התאוריה של פיאז'ה בכלל ותפיסתו בעניין השימור בפרט, כיוון שהוא לא ביצע את ניסוייו בכלים אמפיריים ומדעיים מקובלים, ואף ביצע אותם על קבוצה קטנה מאוד של ילדים, בעיקר ילדיו הפרטיים, דבר שלטענת החוקרים היטה את תוצאות ניסוייו.
כן נטען כי טכניקת הניסוי היטתה את תשובות הילדים, למשל נטען כי בגיל זה ילדים נוטים לחשוב שאם הם נשאלים אותה שאלה פעמיים (לפני ואחרי שפיכת נוזל לכלי גבוה יותר), סימן שתשובתם לשאלה הראשונה שגויה, ולכן הם משנים את התשובה לשאלה השנייה.
בהמשך לכך, נטען כי פיאז'ה לא העריך נכונה את הגילים בהם נרכשת יכולת השימור.
ניסוי דומה שנערך תוך הצגת השאלה בהקשר אחר, למשל "...ואז טדי הדובי השובב שינה בטעות את X" (בהשוואה למצב בו החוקר הוא זה ששינה את מערך הכלים הניצבים מול הילד בניסוי), העלה כי ילדים מגלים יכולת שימור כבר בגיל 4, מוקדם בהרבה מכפי ששיער פיאז'ה.
על פי הגישה, המעבר מתפיסת אמת מותנית לאמת הכרחית הוא העומד מאחורי השוני בהבנה.
אמת מותנית מוסקת על פי תצפית וניסוי, ואמת הכרחית מוסקת על פי הכרח לוגי.
בתחילה אין הילד מבין ששפיכת נוזל מכלי לכלי מחייבת לוגית את שמירת כמותו, אך ייתכן שבהמשך התפתחותו הוא משתמש בכלים תצפיתיים, המבהירים לו שלא התחולל שינוי כמותי.
למשל, הוא שם לב שבעוד בממד האורך התארך הנוזל, בממד הרוחב הוא נעשה רחב יותר.
כן נטען כי בתרבויות שונות יכולת השימור מתפתחת בגילים שונים, וייתכן שבתרבויות מסוימות היא כלל לא קיימת.
שימאזו טקאהיסה (ביפנית: 島津 貴久; 28 במאי 1514 – 15 ביולי 1571) היה שליט פיאודלי יפני (דאימיו) בתקופת סנגוקו בתולדות יפן.
הוא היה השליט החמישה-עשר ממשפחת האצולה של בית שימאזו.
ב-1526 נבחר טקאהיסה כיורשו של שימאזו קצוהיסה והפך לראש שבט שימאזו ולשליט ההאן של סצומה.
לכאורה היה בית שימאזו השוּגוֹ (守護 – שליט צבאי עליון) על המחוזות סצומה, אוסומי והיוגה, בפועל שלטו בהם שליטים מקומיים (国人 – קוֹקוּג'ין), ולכן הוא החל בסדרת מערכות צבאיות על מנת להשתלט מחדש על שלושת המחוזות.
הוא אומנם נחל כמה הצלחות, אבל רק הדור הבא של שבט שימאזו הצליח להשתלט עליהם בפועל.
הוא טיפח מנהיגים לעתיד כמו שימאזו יושיהיסה, ובניו יושהירו, טושיהיסה ואהיסה שלמשך זמן קצר עתידים היו להשתלט על כל האי קיושו.
טקאהיסה תמך ביצירת קשרים עם נוכרים ועם ארצות זרות.
הוא קשר קשרים דיפלומטיים עם ממלכת ריוקיו הסמוכה, והיה הדאימיו הראשון להביא כלי ירייה מערביים ליפן, בעקבות הגעתם של צמד סוחרים פורטוגזים לאי טנגשימה, דרומית לאי קיושו על סיפונה של ג'ונקה סינית ב-23 בספטמבר 1543. כבר ב-1554 השתמש מפקד הצבא שלו שימאזו טאדמסה ברובים בעת כיבוש מבצר איווטסורוגי.
ב-1549 קיבל שימאזו טקאהיסה את פניו של פרנסיסקו חאווייר והתיר לו להטיף בתחום שלטונו בבירה קגושימה.
אולם מכיוון שחאווייר נהג לתקוף בהטפותיו את הפעילות הבלתי מוסרית לדעתו של הנזירים הבודהיסטיים, הבינו הנזירים בקגושימה כי חאווייר חותר תחתיהם, והם החלו להסית כנגדו ופנו לטקאהיסה בדרישה שיפסיק את פעילותו של חאווייר.
בסופו של דבר הוא נעתר להם ואסר על המרות דת לנצרות, איסור שהמעבר עליו היה עונש מוות.
בתגובה ביקש חאווייר את רשותו של טקאהיסה להגיע למייאקו (都 ביפנית עיר בירה), כינויה של קיוטו.
טקאהיסה הסכים והעמיד לרשותו של חאווייר ספינה שהובילה אותו להיראדו, עיר ונמל מסחר באי באותו שם סמוך לקצה המערבי של קיושו.
שימון ניימייץ (בפולנית: Szymon Niemiec; נולד ב-5 באוקטובר 1977 בוורשה) הוא צלם, פעיל למען זכויות להט"ב, עיתונאי, פוליטיקאי ואיש דת קתולי פולני.
מייסד מצעד הגאווה הפולני הראשון (2001).
בשנים 2001–2005 כיהן כנשיא אגודת התרבות הבינלאומית של לסביות והומואים בפולין.
משנת 2002 משתייך ניימייץ לשמאל בפולין, וב-6 במאי 2005 נבחר לסגן נשיא מפלגת איחוד השמאל (Unia Lewicy).
משנת 2008 הוא משמש ככומר מטעם הכנסייה החופשית המתוקנת של פולין (פלג נוצרי מתקדם), ומאוגוסט 2012 הוא מכהן כבישוף של הכנסייה הנוצרית המאוחדת בפולין.
חבר ההתאחדות הלאומית של עיתונאים לסביות והומואים בארצות הברית (National Lesbian and Gay Journalists Association) משנת 2008.
שימג (בהונגרית: Sümeg) היא עיר במחוז וספרם שבהונגריה, כ-20 ק"מ צפונית לאגם בלטון.
בעיר נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה, בהם כדים וגרזן אבן.
היום נמצא במקום מוזיאון, שמשמר ממצאים אלה.
בתקופת האימפריה הרומית היה האזור מיושב, ובאזור נמצאו שרידי מחנה צבאי ובנייני מגורים.
במאה ה-13 בנה בלה הרביעי, מלך הונגריה, את טירת שימג , המהווה בימינו אטרקציה תיירותית.
במאה ה-16, בתקופת ההתפשטות העות'מאנית, לאחר קרב מוהאץ' ולאחר כיבוש וספרם על ידי העות'מאנים, הייתה לטירה זו חשיבות בהגנה על העיר.
בשנת 1700 חרבה רוב העיר בשרפה.
לעיר היה תפקיד משמעותי ב"מלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי", בתחילת המאה ה-17. עקב המרד שרפו האוסטרים את העיר ב-1713 ושללו ממנה את זכויות העיר.
רק בשנת 1984 הושב ליישוב מעמד העיר.
העיר היא חלק מהאזור התיירותי של הפארק הלאומי רמות בלטון .
בעיר כנסייה קתולית בסגנון הבארוק המאוחר של לואי ה-16, ותוספות בסגנון הרוקוקו נבנו בה במאה ה-18. בתוכה פרסקו של האמן פרנץ אנטון מאולברץ' .
בעיר שוכנת גם "כנסיית בית הקברות", שנבנתה בסגנון הבארוק ב-1816. כנסיית הביקור בעיר היא מוקד צליינות, בעיקר של פרנציסקנים.
בעיר גם מוזיאון לקדרות ומוזיאון ליין.
בינואר 1941 היו בעיר 226 יהודים שהיו סוחרים, בעיקר בענף היין, והשתייכו לקהילה הנאולוגית.
במקום קיימים עדיין בית כנסת ובית קברות
ב-1942 גויסו יהודי העיר לשירות העבודה.
במרץ 1944 כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה, ובמאי 1944 רוכזו יהודי העיר בגטו.
ביוני 1944 הועברו היהודים מהגטו לנקודת ריכוז במחוז זאלה, וביולי 1944 גורשו לאושוויץ.
וִילְמוֹש ואַז'וִֹנִי (1868–1926) היה עורך דין הונגרי-יהודי, פוליטיקאי ליברל-דמוקרט, שכיהן כשר המשפטים.
שַנְדוֹר קִישְׁפַלוּדִי – היה משורר לירי הונגרי, שנחשב למשורר הרומנטי הראשון מהונגריה.
אלדאר פישר (1872–1950) היה כירורג יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
מחוז שימאנה (ביפנית: Shimane-ken 島根県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו, יפן.
בירת המחוז היא העיר מצואה.
מחוז שימאנה מורכב מהנחלות העתיקות איוואמי, איזומו ואוקי.
בתקופת אשיקאגה שלט באזור שבט קיוגוקו, אך לאחר מלחמת אונין הפך האזור למוקד קרבות בין השבטים אמאגו ומסודה.
לאחר קרב סקיגהארה קיבל נכדו של השוגון טוקוגאווה איאיאסו את השליטה על האזור.
במחוז שוכן איוואמי גינזאן, מכרה כסף שב-2007 קיבל מעמד אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכו הנחלות למחוזות שימאנה והמאדה, וב-1876 אוחדו שני המחוזות למחוז אחד בשם שימאנה.
מחוז שימאנה שוכן לחופו של ים יפן, וגובל במחוז טוטורי במזרח, בהירושימה בדרום, ובימאגוצ'י במערב.
המחוז הררי ברובו, מלבד מישור באזור העיר איזומו.
מאפיין גאוגרפי נוסף של המחוז הוא חצי האי שימאנה, היוצר שני אגמי מים מליחים - שינג'י ונקאומי.
איי אוקי נכללים אף הם בשטח המחוז, ויפן טוענת שסלעי ליאנקור גם הם שייכים למחוז, על אף מחלוקת בנושא עם קוריאה הדרומית.
איזומו - בעיר ממוקם איזומו טאיישה, מקדש שינטו מהעתיקים והחשובים ביפן.
שימה ורסאלקו (בקרואטית: Šime Vrsaljko, נולד ב-10 בינואר 1992) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת המגן הימני.
ורסאלקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו זאגרב.
בקיץ הושאל ללוקומוטיבה זאגרב לעונה אחת.
ב-26 ביולי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון והראשונה בקריירה במדי קבוצת בוגרים.
ב-22 בדצמבר 2009 חזר לסגל של דינמו זאגרב.
ב-27 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי דינמו נגד קרואטיה סאסטווה.
ב-28 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במפעליים האירופים במשחק נגד שריף טירספול במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
במהלך הקיץ אולימפיק מרסיי הגישה הצעה על סך 4 מיליון אירו תמורת השחקן, אך הנהלת המועדון דחתה את ההצעה.
ב-29 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-2 נגד ציבאליה זאגרב.
בשנת נבחר ל"תקוות השנה בקרואטיה".
ב-12 ביולי 2013 חתם בגנואה מהסרייה א' תמורת 4.6 מיליון אירו.