tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דרכה של מריטה: רומן; תרגם מיידיש מ' אינדלמן [=ינון], תל אביב: מסדה בסיוע מוסד ביאליק (ספריית רמון), תש"ב 1941. (תרגום של "מאַריטאס גליק")
החיים האדומים: רומן מתנועת המהפכה ברוסיה; תרגם אליהו מיטוס, תל אביב: חבר, תש"ב.
(תרגום של "פון רויטען לעבען")
כח האדמה; עברית: יעקב אליאב, תל אביב: יבנה, 1950. (תרגום של "דער כוח פון דער ערד")
בסערת השנים; תרגם מכתב יד יצחק כספי, תל אביב: הוועד להוצאת כל כתבי י' מסטבוים, 1951. (זיכרונות בצורה ספרותית) (תרגום של "מיַינע שטורמישע יאָרן")
על הסולם: פרקי חיי הסוערים; עברית: אליהו מייטוס, תל אביב: י' שמעוני, תשט"ו.
יואל ליבה (יואל לי) (נולד ב-1952) הוא שחקן ומפיק ישראלי, בוגר להקת גייסות השריון.
בגיל 12 שיחק כאוליבר טוויסט בהבימה.
היה חבר במקהלת צדיקוב ובלהקת הנוער העובד.
בלהקת גייסות השריון השתתף בתוכנית דיסקוטנק, שבה היו חברים בין השאר דורון נשר ויעקב נווה, ובתוכנית שיר יון הרצל.
למד בבית ספר למשחק 3 שנים בלונדון ו- 3 שנים בארה"ב.
שיחק בסקאלה דה מילנו באיטליה.
לאחר מכן שיחק בהצגות "שלכם בפאניקה" בתיאטרון של תיאטרון אברהם דשא (פשנל), "עסק משפחתי" בתיאטרון הבימה, והמחזמר "כמו ציפורים" מאת יוסי בנאי.
השתתף גם בהצגה עוץ לי גוץ לי בהפקתו של אברהם דשא (פשנל).
השתתף בסרטים פנטזיה על נושא רומנטי, מקום ליד הים, הקרב על הוועד, חמש חמש, יוצאים קבוע, מסע אלונקות, מניו יורק באהבה ועוד.
בשנת 1999 גילם בתוכנית בשידור חוקר את דמות הנוכל רונן בר שירה, נוכל המתפרנס מביצוע תרגילי עוקץ על נשים, בתי עסקים, מוסדות ציבור ובתי ספר.
במהלך השנים גילם ליבה מספר רב של דמויות בשחזורים המלווים את התוכנית, עד לירידתה משידור בשנת 2004.
בשנים האחרונות עובד ליבה בארגון האמנים אמ"י.
יזם והפיק עשרות אירועי הצדעה, בהם לזמרת המנוחה דינה גולן, יוסי גרבר, אורנה פורת ואברהם מור, וכן אירועי אמי להצדעה לאמן הוותיק, המתקיימים מדי שנה בהיכל התרבות פתח תקווה.
יואל סמואל (נולד ב-29 במאי 1949) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר חופשי ושחקן נבחרת ישראל בכדורמים.
בעל מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973).
סמואל התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גבעת חיים בהדרכתו של גרשון שפע ושיחק כדורמים בקבוצת הפועל גבעת חיים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה סמואל ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.4 דקות, לפני אמיר נמינוב (2:07.7 דקות) ודורון כהן (2:12.3 דקות), שניהם מהפועל כפר הנשיא.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.3 שניות, אחרי דורון כהן (58.3 שניות) ולפני אמיר נמינוב (58.5 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.5 דקות, אחרי אמיר נמינוב (4:34.2 דקות) ולפני עודד צור מהפועל גניגר (4:43.5 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בקיבוץ גבעת חיים איחוד במרץ 1972 קבע סמואל במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 56.6 שניות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות מבחן שנערכה בבריכת השחייה במכון וינגייט הוא קבע במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 56.8 שניות.
בתחרות שנערכה בספא שבבלגיה באוגוסט אותה שנה קבע סמואל במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 56.1 שניות, שיפור לשיאו בן השנה של דן ברנר (56.2 שניות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות מבחן למשחקים האולימפיים שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט שיפר סמואל את שיאו הטרי במשחה ל-100 מטר חופשי והעמידו על 55.8 שניות.
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 זכה סמואל במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אמנון קראוס, עוזי לס ודן ברנר בתוצאה של 3:49.3 דקות.
אברהם יואל (ג'ואל) ספולסקי הוא איש תוכנה, יזם וסופר, שהקים בשנת 2008 את אתר האינטרנט המצליח StackOverflow יחד עם ג'ף אטווד (Jeff Atwood).
ספולסקי גם משמש מנכ"ל של Fog Creek Software אותה הקים בשנת 2000.
ספולסקי גדל באלבקרקי, ניו-מקסיקו במשפחה יהודית.
בגיל 15 עבר עם משפחתו לירושלים, שם למד בתיכון ולאחריו התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל מוצנח.
במהלך שירותו הצבאי היה אחד ממייסדי קיבוץ חנתון שבגליל התחתון.
בשנת 1987 חזר לארצות הברית כדי ללמוד במכללה.
הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה כשנה לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת ייל, וסיים את התואר במדעי המחשב בהצטיינות יתרה בשנת 1991.
לאחר הלימודים החל לעבוד במיקרוסופט בצוות פיתוח של תוכנת Excel.
בשנת 2000 הקים בית תוכנה בשם Fog Creek Software ויצר את הבלוג Joel On Software.
בשנת 2005 הפיק ושיחק בדוקומנטרי Aardvark'd: 12 Weeks with Geeks על הפיתוח של פרויקט Aardvark בבית התוכנה Fog Creek Software, פרויקט ל"עזרה מרחוק".
ספולסקי הקים, יחד עם ג'ף אטווד את StackOverflow, האתר המוביל בעולם לקהילת שאלות ותשובות (Q&A) בנושאי תוכנה.
הוא משמש כעת מנכ"ל הרשת StackExchange שהתפתחה מהאתר.
בשנת 2011 הקים את תוכנת Trello, כלי ניהול מקוון בהשראת מתודולוגיית קנבן.
בשנת 2017 נמכרה Trello תמורת 425 מיליון דולר.
יואל מארק היא חוקרת בתחום מנועי חיפוש וכריית מידע ברשת, כיום משמשת כחוקרת בכירה של מכון המחקר TII מהאמירויות.
בעבר כיהנה כסגנית נשיא בינלאומית למחקר בחברת אמזון וסגנית נשיא ב-יאהו!
הייתה המנהלת הראשונה של גוגל ישראל והקימה את מרכז הפיתוח הראשון בחיפה ב-2006. מכהנת כחברה בקורטוריון הטכניון.
בשנת 2013 נבחרה לעמית ACM.
נולדה ב-1 ביוני 1962 בתוניס.
כשהייתה בת שנה היגרה משפחתה לצרפת.
ב-1986 עברה לישראל כדי להתחיל תואר שלישי בטכניון.
בתום לימודיה עברה לארצות הברית, שם עבדה במעבדת המחקר של IBM בניו יורק.
אביה ארמנד היה מהנדס אזרחי, ואמה קלייר התנדבה בארגונים ציוניים בצרפת.
נשואה לפרנק סמג'ה ולה שלושה ילדים.
בשנת 1985 השלימה תואר במתמטיקה שימושית ובמדעי המחשב במסלול משולב לתואר ראשון ותואר שני בבית הספר להנדסה Ecole Nationale des Ponts et Chaussees שבפריז.
במקביל השתתפה בתוכנית ייחודית לתואר שני, בתחום של בינה מלאכותית, באוניברסיטת VI שבפריז.
מאוחר יותר באותה שנה החלה את לימודי הדוקטורט שלה בטכניון בתחום של שפות תיכנות.
במהלך לימודי הדוקטורט בילתה שנה כסטודנטית אורחת באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם נחשפה לתחום של מנועי חיפוש בהנחייתה של פרופ' גייל קייזר.
כששבה לישראל להשלמת הדוקטורט בטכניון, החליטה לשנות את תחום המחקר שלה למנועי חיפוש, בהנחייתו של דניאל ברי.
לאחר סיום הדוקטורט שבה לארצות הברית והחלה לעבוד במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של IBM במדינת ניו יורק.
במסגרת תפקידה בנתה את מנוע החיפוש הראשון בחברה, הנקרא "גורו".
בשנת 1993 חזרה לישראל, והצטרפה למעבדת המחקר של יבמ בחיפה, שם עסקה בעיקר בתחום החיפוש הארגוני (Enterprise search).
בשנת 2006 נענתה בחיוב להצעה של גוגל העולמית להיות המנהלת הראשונה בגוגל ישראל, ולהקים את מרכז הפיתוח הראשון של החברה בישראל.
המרכז הוקם בפארק מתם שבחיפה.
במהלך עבודתה בגוגל השתתפה וניהלה מספר פרויקטים שונים בתחום החיפוש, YouTube ו-Gmail כאשר הבולט מביניהם הוא פיתוח Google Suggest, המנגנון להשלמה אוטומטית של שאילתאות במנוע החיפוש.
בשנת 2009 נענתה בחיוב להצעה מאנדרי ברודר ופרבהקר רגהבן, שכיהן כמהנדס הראשי ביאהו!
ישראל, להקמת מרכז מחקר ופיתוח של החברה בשיתוף עם ד"ר רוני למפל.
בשנת 2013 קודמה לראש מעבדות המחקר של יאהו!
בישראל ובהודו, ומונתה לסגנית נשיא !Yahoo העולמית.
בשנת 2017 עברה לחברת אמזון, בתפקיד סגנית נשיא בינלאומית למחקר (אמזון אלכסה).
בשנת 2023 הקימה את מרכז המחקר של בחיפה כשיתוף פעולה מדעי על פי הסכמי אברהם.
בשנים 2009 ו-2013 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל על ידי העיתון "גלובס".
בשנת 2014 נבחרה על ידי העיתון "הארץ" לאחת מ-66 הנשים הישראליות "שכדאי להכיר".
יואל מארק פעילה בקהילה המחקרית בתחומי אחזור מידע וה-web.
היא משרתת לעיתים קרובות בוועדות המארגנות של הכנסים המובילים בתחום, כגון SIGIR, WWW ו-WSDM.
היא ניהלה את ה-Program Committee של כנס WWW בשנת 2009, ואת אלו של WSDM ו־SIGIR בשנת 2012.
בשנת 2013 נבחרה לסגנית נשיא ארגון ACM SIGIR.
השתתפה בכתיבה של מעל 70 מאמרים שהתפרסמו בכנסים ובכתבי עת, ובנוסף כתבה מספר פרקים בספרי לימוד שונים.
מאמריה צוטטו למעלה מ-2,900 פעמים.
יואל לרנר (1941 – 9 ביולי 2014) היה פעיל ימין רדיקלי, בלשן, מתרגם ומחנך.
מייסד "מחתרת גל" (גאולה לישראל), שביקשה בשנות ה-70 לחולל הפיכה בישראל, להפוך אותה למדינת הלכה ולפוצץ את מסגדי הר הבית.
הורשע בקשירת קשר להנחת מטען חבלה בהר הבית.
לרנר נולד בברוקלין ב-1941 במשפחה חילונית, ללב (או ליב) ולאלקה (או אלסי).
למד באוניברסיטה העברית, וקיבל תואר ראשון בעברית ובבלשנות שמית.
נישא לשרה וסיגל לעצמו אורח חיים דתי.
גר בירושלים ובהמשך עברו לקריית שמונה, שם עסק בהוראה וייסד בשנת 1965 את בית הספר התיכון "המתמיד", אותו הפך מתיכון מקצועי דו-שנתי לתיכון עיוני ארבע-שנתי בשנת 1970 שבה המשפחה לירושלים.
לימד במוסדות חינוך תיכוניים, בהם ישיבת נתיב מאיר, במבשרת ציון, ביד בנימין, ובבית אל.
עסק רבות בתרגום ובכתיבת דברי הגות ומחקרים בעברית התנ"ך.
במאי 1973 החל משפטם של לרנר והרב מאיר כהנא באשמת הסתה למרד, לאחר ששלחו לערבים בישראל וביהודה ושומרון מכתבים הקוראים להם להגר תמורת סיוע כספי, אך המשפט הופסק.
באוגוסט 1973 הורשע לצד 8 מחבריו בליגה להגנה יהודית בפרשת הפגיעה במוסדות המיסיון בירושלים בפברואר אותה שנה.
בשנת 1975 הועמד לדין בשנית, הורשע בעבירה של המרדה, וריצה תקופת מאסר של שנה.
באוגוסט 1978 הועמד לדין ונעצר עד תום ההליכים באשמת הקמתה של מחתרת גל (ראשי תיבות של "גאולה לישראל"), שמטרתה להקים בישראל ממשלה לפי ההלכה, הפעם נגזרו עליו 3 שנות מאסר, מתוכן ריצה שנתיים.
הצטרף לתנועת כך עם הקמתה ונכלל פעמיים בין מועמדיה לכנסת.
מאוחר יותר חבר לפרופ' שאול גוטמן בהקמת תנועת ימין ישראל והוצב במקום החמישי ברשימתה בבחירות לכנסת הארבע עשרה (1996) אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
היה פעיל בולט בעידוד העלייה להר הבית, קיים סיורים רבים על ההר, העביר הרצאות ופרסם חוברות מידע בנושא.
ביולי 1982 הוא נעצר לשלושה חודשים לפי צו מעצר מנהלי שהוציא שר הביטחון, ובהמשך הורה בית המשפט על מעצרו עד לתום ההליכים נגדו, בעקבות כתב אישום שהוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים בעניין.
באוקטובר 1982 נדון לשנתיים וחצי מאסר על קשירת קשר עם שני נערים לפוצץ את כיפת הסלע.
על פי דיווחים בתקשורת, השופט ציין שזו הרשעתו הרביעית בקשירת קשר למרות התחייבות קודמת של לרנר כי יחדל מפעילות מחתרתית.
יוער, עם זאת, כי הגם שמדובר היה בהרשעתו הרביעית, לא כל הקודמות היו "בקשירת קשר".
בשנת 1996 הועמד לדין, יחד עם מיכאל בן חורין ושני אחרים, על עריכה, הוצאה לאור ופרסום של הספר "ברוך הגבר".
הארבעה הורשעו בפרסום הסתה לגזענות ובתמיכה בארגון טרור וערעורם לבית המשפט המחוזי נדחה.
חוקה לישראל על-פי התורה, תשנ"ד
פרקי יסוד באזרחות ליהודי הנאמן, מרכז התקומה לחשיבה מדינית יהודית, תשנ"ה
אסתר: קורות חייה, דעותיה ופועלה (של אסתר אבוטבול, אשת "התחיה", פעילה) למען ארץ-ישראל, ועם-ישראל, מהדורה ראשונה תשנ"ח–תשנ"ט, מהדורה שנייה תש"ע
חילופי ז/ד בייצוג /d/ במסמכי יב: הסבר חילוף, בתוך: לשוננו מו (תשמ"ב), עמ' 57–64
הכינוי הדבוק בלשון התורה, בתוך: לשוננו נה (תשנ"א), עמ' 25–35
חיים מנחם קרמר, לעבור את הגשר הצר: מדריך מעשי לתורתו של רבי נחמן מברסלב, 2002
משה מייקוף, הרקיע השביעי: שבת עם רבי נחמן מברסלב, 2002
חיים קרמר ואברהם סיטון, אנטומיה של הנשמה, 2003
חיים קרמר, זו ארצי: רבי נחמן מברסלב – היסטוריה מלחמה ותקווה בארץ ישראל, 2005
אברהם גרינבאום, גן הנשמות: רבי נחמן מברסלב מתבטא על הסבל, 2006
יואל פּוֹהְיַאנְפַּאלוֹ (בפינית: Joel Pohjanpalo, נולד ב-13 בספטמבר 1994 בהלסינקי שבפינלנד) הוא כדורגלן פיני המשחק בפלרמו ובנבחרת פינלנד בעמדת החלוץ.
הלסינקי, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, שנקראת קלובי 04, כאשר היה בן 16. קבוצת המילואים שיחקה אז בליגה הפינית השלישית, ובעונת הבכורה שלו הבקיע פוהיאנפאלו 33 שערים ב-21 משחקים.
בזכות הצלחתו בקבוצת המילואים, הוחתם פוהיאנפאלו בשנת 2011 על חוזה בקבוצה הבוגרת של ה.י.ק.
הלסינקי עד לשנת 2015. במשחק הראשון של עונת 2012 בליגת העל הפינית הבקיע פוהיאנפאלו שלושער תוך 162 שניות, שהן פחות משלוש דקות, מול קבוצת מרייהאמן.
את העונה הזו סיים עם 19 שערים ב-42 הופעות בכל המסגרות, כאשר בקיץ 2012 דחה הצעה של ליברפול לחוזה לשלוש שנים, משום שלא הובטח לו זמן משחק.
בעונת 2013 הבקיע פוהיאנפאלו שמונה שערים ב-30 הופעות.
בשתי עונותיו בהלסינקי זכה פוהיאנפאלו באליפויות ליגת העל הפינית.
בספטמבר 2013 הושאל פוהיאנפאלו מהלסינקי לבאייר לברקוזן, שהשאילה אותו מיד לו.פ.ר.
אאלן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונת 2013/14 הבקיע פוהיאנפאלו חמישה שערים עבור אאלן ב-22 הופעות.
באפריל 2014 האריך פוהיאנפאלו את חוזהו בהלסינקי עד 2018. הלסינקי האריכה מיד את השאלתו ללברקוזן בשנתיים נוספות, אותן בילה כמושאל בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה.
באוקטובר 2014 הבקיע פוהיאנפאלו שלושער מול דרמשטאדט 98, ונבחר לשחקן החודש בבונדסליגה השנייה, וסך הכל הבקיע 11 שערי ליגה בעונת 2014/15, אך בעונת 2015/16 הבקיע שני שערים בלבד, ופורטונה דיסלדורף ניצלה מירידה רק במחזורי הסיום.
במרץ 2016 הודיעה באייר לברקוזן כי החליטה לממש את האופציה לרכוש את פוהיאנפאלו מה.י.ק.
באוגוסט 2016, סיים פוהיאנפאלו את השאלתו לפורטונה דיסלדורף ולראשונה שיחק בבאייר לברקוזן בבונדסליגה, ואף הבקיע שער בהפסד 1–2 לבורוסיה מנשנגלדבך דקה אחת לאחר שעלה מהספסל.
כעבור שבוע, פוהיאנפאלו נכנס כמחליף במצב של פיגור 0–1 להמבורג בדקה ה-76, ועד לתום המשחק הבקיע שלושער, ולברקוזן ניצחה 1–3. פוהיאנפאלו נפצע בהמשך ונעדר מחלק גדול מהמשחקים באותה עונה.
בפברואר 2020 הושאל פוהיאנפאלו להמבורג מהבונדסליגה השנייה עד לתום עונת 2019/20. פוהיאנפאלו הבקיע תשעה שערים ב-14 הופעותיו בקבוצה, אך לא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה.
בתום ההשאלה חזר לבאייר לברקוזן.
בקיץ 2020 יצא פוהיאנפאלו להשאלה נוספת, הפעם לאוניון ברלין מהבונדסליגה, עד לתום עונת 2020/21. במשחק הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על מיינץ 05, הבקיע פוהיאנפאלו שער אחד.
בנובמבר 2012, כאשר היה בן 18 בלבד, ערך פוהיאנפאלו את הופעת הבכורה במדי נבחרת פינלנד בניצחון 0–3 על נבחרת קפריסין, כאשר החליף את טימו פוקי.
במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה במדים הלאומיים בניצחון 1–2 על נבחרת הונגריה במשחק ידידות.
במוקדמות יורו 2016 הבקיע פוהיאנפאלו שלושה שערים, אך פינלנד לא העפילה ליורו 2016 עצמו.
פוהיאנפאלו נטל חלק במוקדמות יורו 2020, שבהן רשמה פינלנד העפלה היסטורית ליורו 2020 עצמו.
פוהיאנפאלו הבקיע שער אחד בטורניר מוקדמות זה, בתבוסה 1–4 לבוסניה.
ב-12 ביוני 2021, ביורו 2020 ניצחה פינלנד את משחק הבכורה שלה בטורניר, כשגברה 0–1 על דנמרק.
פוהיאנפאלו כבש את השער, והעניק למדינתו את השער הראשון בתחרות וניצחון ראשון בתולדותיה.
יואל לינדפרה (באסטונית: Joel Lindpere, נולד ב-5 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר אסטוני ששיחק בעמדת הקשר.
את מרבית הקריירה שלו העביר בפלורה טאלין בה רשם 130 הופעות.
לינדפרה התחיל את הקריירה שלו בנומה קאליו ששיחקה אז בליגה הרביעית באסטוניה וכעבור חצי עונה חתם בטרוויס פארנו.
בשנת , לינדפרה חתם בפלורה טאלין.
במהלך עונת הושאל לואריור ולגה על מנת לצבור דקות משחק.
עם חזרתו לפלורה, לינדפרה ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בהרכב הקבוצה וזכה עימה באליפות בסוף העונה וגם בעונת .
בפברואר הושאל לצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית.
בספטמבר שוחרר מהמועדון לאחר תקרית עם השופט הרביעי במהלך משחק הגביע נגד לבדיה טאלין.
בפברואר חתם ל-3 שנים בטרומסה מליגת העל הנורווגית.
ב-12 באוגוסט 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד סנדפיורד.
ב-20 באוגוסט 2009 הבקיע בהפסד 3-2 לאתלטיק בילבאו במסגרת הליגה האירופית.
בתום עונת הסתיים חוזהו בקבוצה ולמרות שאנשי המועדון רצו שיישאר, לינדפרה החליט לעזוב את המועדון.
לאחר שבחן הצעות מהאנזה רוסטוק, אנז'י מחצ'קלה וסיביר נובוסיבירסק, ב-25 בינואר 2010 חתם בניו יורק רד בולס מה-MLS לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות.
ב-20 במרץ 2010 הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון במשחק ידידות נגד סנטוס, שהיה גם השער הראשון שהובקע ברד בול ארנה, אצטדיונה הביתי של ניו יורק רד בולס.
כשבוע לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה הרשמי שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד שיקגו פייר.
ב-22 ביולי 2010 בישל לתיירי הנרי את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-21 באוקטובר 2010 הבקיע בניצחון 0-2 נגד ניו אינגלנד רובולשן, שהכתיר את הרד בולס כאלופי המזרח.
ב-30 באוקטובר 2010 הבקיע את השער היחיד נגד סן חוזה ארת'קווייקס במסגרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף.
לינדפרה נכלל ב"אולסטאר של ה-MLS" לקראת המשחק נגד מנצ'סטר יונייטד.
במחזור ה-16 של עונת , לינדפרה נבחר לשחקן המחזור.
לינדפרה קבע שיא מועדון בעונה זו כאשר שיחק 34, פתח בכולם ורשם 3,048 דקות.
ב-31 בינואר 2012 חתם על חוזה רב-שנתי במועדון.
ב-4 בינואר 2013 חתם בשיקגו פייר.
בינואר חתם לשנתיים וחצי בבאניק אוסטראבה מליגת העל הצ'כית.
ב-5 במרץ 2015 חתם בנומה קאליו, מועדון נעוריו עמו זכה בגביע בתום העונה.
ב-1 בנובמבר 1999 לינדפרה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה במשחק ידידות נגד .
ב-18 בפברואר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
בתחילת שנת פרש מהנבחרת, על מנת שיוכל להתרכז בקריירה שלו.
בנובמבר חזר לסגל הנבחרת לקראת צמד המשחקים נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות יורו 2012.
ליגת הכדורגל של וולט דיסני:
נבחרת האולסטאר של ה-MLS: ,
השחקן המוערך של השנה בניו יורק רד בולס:
יואל נץ (נולד ב-25 במרץ 1935) הוא צלם, ממציא בתחום הצילום הכימי, סופר, מתרגם ומשורר עברי.
החל לעסוק בכתיבה ותרגום לאחר צאתו לגמלאות בשנת 2001.
יואל נץ נולד בוורשה, בירת פולין, לחנה ולאון ווליניץ (Wolyniec).
בימי מלחמת העולם השנייה נדדה המשפחה עם זרם הפליטים עד לאוזבקיסטן שבברית המועצות.
יואל הספיק ללמוד בשתי הכיתות הראשונות של בית הספר העממי בלשון הרוסית, והוא לא חדל מלהעמיק ולשכלל את שליטתו בלשון הרוסית, גם בתום המלחמה, אחרי שעזב עם משפחתו את ברית המועצות בכדי לשוב אל פולין.
אחרי שלוש שנים של נדודים על פני אירופה ההרוסה ושהייה במחנות העקורים עלה עם משפחתו ארצה בשנת 1948. בבית ספר לילדי עולים בגבעת עליה השלים כיתה ח' של בית הספר העממי.
את השכלתו התיכונית והעל תיכונית רכש יואל בהתכתבות ובעיון בספרי מדע.
עם סיימו כיתה ח' החל לעבוד בחצי משרה כדי לסייע בכלכלת המשפחה והתמסר לפעילות בתנועת "השומר הצעיר".
בצבא שירת בנח"ל ובצנחנים, והיה חבר קיבוץ במשך שש שנים.
עזב את הקיבוץ בשנת 1961 עם רעייתו, (גרושתו מזה שנים רבות) קורינה הסופרת ועם שתי בנותיהם.
עבד בתחום הרפרוגרפיה (צילום בשירות תעשיית הדפוס), עסק באמנות הצילום והציג שורה של תערוכות מצילומיו.
בשלהי שנות ה-60 המציא את "שיטת הגרעין", בה מפיקים באמצעות פיתוח צילומי-כימי ייחודי ובטכנולוגיית עיבוד מיוחדת את האלמנטים להדפסה על לוחות דפוס ברזולוציה שהיא גבוהה כמה מונים לעומת השימוש המקובל ברשת הפוטומכנית.
המציא, פיתח ורשם לאורך השנים הבאות פטנטים נוספים.
תוך שיתוף פעולה עם ד"ר אהרן הופמן, מדען-אורח במכון ויצמן, הקים את חברת "הנץ בע"מ".
במימונה של חברת השקעות אנגלית הושלם המו"פ בהמצאתו בשנת 1990, והחל שיווק ראשוני של סרטי צילום, מכונות ותמיסות פיתוח ב"שיטת הגרעין".
ההדפסות הראשונות עוררו עניין רב והתלהבות.
אלא שבשלב זה נוכחו המשקיעים כי הצילום הכימי עומד לפנות את מקומו לצילום דיגיטלי וממוחשב, וזנחו את הפרויקט.
את עשר השנים הבאות, עד צאתו לגמלאות בשנת 2001, עשה יואל נץ בהוראת מקצועות הרפרוגרפיה בעידן המחשב במכללת הדסה שבירושלים.
ערגה, סופרת, עורכת ומפיקת תיאטרון וסרטים דוקומנטריים.
פרופ' רויאל נץ, היסטוריון של המדע באוניברסיטת סטנפורד, הנשוי לסופרת מאיה ערד.
ליבת, בעלת תואר ד"ר ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
"שלושה חיים" – רומן אוטוביוגרפי (850 עמודים).
"האביב יגיע בעל כורחו"* – סיפורה של משפחת פליטי שואה, בהוצאה לאור של "יד ושם".
"עץ השדה" – ספר שירה בהוצאת "גוונים".
"עת לכל חפץ" - ספר שירה בהוצאת "מעין"
"אתה מבטיח?" ספר ילדים בהוצאת "גוונים".
"שורשים חשופים" - ספר שירה בהוצאת "הקיבוץ המאוחד".
זיכרונותיו של יהודי מנוח, מתורגמים מתוך 75 מחברות בלשון הפולנית; עדיין לא ראו אור.
יצירותיו החשובות של אלכסנדר פושקין בשלושה כרכים, בהוצאת גוונים
"פולטבה" (הפואמות: "פולטבה", "השבוי הקווקזי", "פרש הנחושת" ו"גבריאלידה" מאת אלכסנדר פושקין),
"נערה בשם עיוני" תרגום מאנגלית מאת איזי אברהמי, בהוצאת "גוונים".
"העולם ואני" ספר שירה מאת יוסף באו, תרגום מפולנית, בהוצאת "המנענע".
"לשון נוגעת בלשון: אנתולוגיה של שירה רוסית" – אנתולוגיה של שירה רוסית בהוצאת "מעין" באמצעות הוצאת "גוונים".
"נופש מופלא" סיפורים מאת הסופר הרוסי מיכאיל זושצ'נקו, בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספריית פועלים.
שירי המשורר ניקולאי גומיליוב – מתורגמים מרוסית ומוכנים להוצאה לאור.
שירי המשוררת אולגה סדקובה – מתורגמים מרוסית ומוכנים להוצאה לאור.
שירים ותרגומי שירה ב"מאזנים", עיתון אגודת הסופרים העברים;
תרגומי שירה בעיתון המקוון "עיין ערך שירה" בעריכתה של שרית שץ;
שירים, פואמות, תרגומים, מסות וסיפורים בעיתון המקוון "חדשות בן עזר";
שירים, פואמות ותרגומי שירה בעיתון המקוון "בגלל".
תרגומים ושירים בעיתון "שבילים" בעריכתה של רחלי אברהם-איתן.
יואל ליאון Joël Lion (נולד ב-16 בינואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי בשירות החוץ מאז 1993. מאז יוני 2022 מכהן כשגריר לא תושב של מדינת ישראל לארמניה, מושבו בירושלים.
במקביל, בשנים 2022–2025 שימש כשגריר ישראל למולדובה – תחילה כשגריר לא תושב, ולאחר פתיחת השגרירות בקישינב על ידי שר החוץ גדעון סער, מונה לשגריר התושב הראשון של ישראל במולדובה, והיה אחראי על הקמת הנציגות מהיסוד, סיים את שליחותו באפריל 2025. בין אוגוסט 2018 לאוגוסט 2021 כיהן כשגריר ישראל באוקראינה.
ליאון, בנם של אלן ליאון והלן בכר, נולד בשנת 1964 בסנט-אוולד שבצרפת, גדל באש-סור-אלזט שבלוקסמבורג, ועלה לארץ בשנת 1982 במסגרת הכשרת "בני עקיבא" בקיבוץ שדה אליהו.
נשוי לרבקה ואב לשמונה ילדים.
בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אריאל, נושא המחקר שלו עסק בנושא "שירות החוץ הישראלי ועליית היהודים ממדינות החסות הצרפתיות (1948–1956)", תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת לטביה ותואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית.
הוא רב אורתודוקסי מוסמך על ידי הרב דניאל חנן מישיבת פרחי שושנים בלייקווד שבניו ג'רזי ועל ידי הרב הראשי של חולון, הרב אליהו יוחנן גוראריה.
לאחר שירותו הצבאי ולימודים אקדמיים, הצטרף באוגוסט 1993 לשירות החוץ הישראלי.
בין 2018 ל-2021 שירת ליאון כשגריר מיוחד ומוסמך של מדינת ישראל באוקראינה.
לאחר ששימש כראש המטה המדיני של סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי (2017–2018).
לפני כן שימש כשליח מיוחד של מדינת ישראל לענייני השבת הרכוש היהודי שנגזל בשואה.
במסגרת תפקידו קידם החלטה בפרלמנט האירופי בנדון ושיפר את התיאום עם הארגונים היהודים.
בין אוגוסט 2014 לספטמבר 2016 ניהל את מחלקת הסברה, אקדמיה ומיתוג באגף תקשורת והסברה במשרד החוץ בירושלים.
ליאון ניהל את הפקתו וניודו של מיצג אינטראקטיבי "פתח דלת לישראל" שהוצב ברומא, פריז, ורשה, מוסקבה, סינגפור ובנגלורו.
בין 2011 ל-2014 שירת ליאון כקונסול כללי של ישראל במונטריאול, אחראי על קוויבק והפרובינציות האטלנטיות, באותה תקופה הוא שימש כשגריר ישראל לארגון הבינלאומי לתעופה האזרחית ICAO.
לפני מינויו במונטריאול, (2009–2011) שירת כדובר וקונסול לענייני תקשורת בקונסוליה הכללית של ישראל בניו יורק.
שם היה אחראי לקשר הישיר עם התקשורת המקומית והארצית של ארצות הברית היושבת באזור ניו יורק.
לפני ניו יורק שימש כסגן מנהל המחלקה למערב אירופה במשרד החוץ בירושלים, והיה אחראי ליחסים המדיניים עם גרמניה.
בין 2002 ל-2007 שירת כיועץ מדיני בשגרירות ישראל בברלין, אחראי על נושא ההסברה במדינות דוברי גרמנית.
ליאון גם שירת בעבר כסגן השגריר בלטביה, באסטוניה ובליטא בשגרירות ישראל בריגה וממונה על היחסים עם סלובקיה בשגרירות ישראל בווינה.
לפני הצטרפותו לשירות החוץ, שימש כסגן הרב של קק"ל ולפני כן כממלא מקום מנהל מחלקת התפוצות של משרד הדתות בירושלים.
בשנת 1999, ליאון היה לישראלי הרשמי הראשון שלקח חלק במשימת פיקוח על בחירות של OSCE, הארגון לביטחון ושיתוף הפעולה באירופה.
במהלך מבצע "חומת מגן" (2001) שימש כדובר מטעם משרד החוץ בצוות המיוחד שהוצב בבית לחם.
במהלך מבצע "עופרת יצוקה" (2009) היה אחראי על מרכז התקשורת של משרד החוץ בשדרות.
בסוף פברואר 2022, עם פלישת רוסיה לאוקראינה נשלח ליאון למולדובה לסייע לישראלים לצאת מאזורי הקרבות באוקראינה וכן לסייע לפליטים מאוקראינה שהגיעו למולדובה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ליאון מילא תפקיד משמעותי בהסברה הישראלית.
הוא מונה לתפקיד סגן דובר משרד החוץ בחירום, ובמסגרת זו היה אחראי על תדרוך וליווי משלחות של עיתונאים ומשפיענים בינלאומיים.
פעילותו התמקדה ביישובי עוטף עזה, אזור שהיה במוקד הלחימה, וכללה הסברת המצב בשטח והצגת העמדה הישראלית לתקשורת הבינלאומית.
תפקידו זה נמשך במשך ארבעת החודשים הראשונים של המלחמה, תקופה קריטית מבחינת התקשורת וההסברה.
מינוי זה הדגיש את ניסיונו הרב של ליאון בתחום ההסברה והדיפלומטיה הציבורית, והיווה המשך ישיר לתפקידיו הקודמים בתחום התקשורת במשרד החוץ.
רבי יואל משה סג"ל לנדא מיאברוב (ה'תקע"ז, 1816 - ג' בטבת ה'תרנ"ד, 1893) היה רב בערים ליז'ענסק מאגרוב ויאברוב, תלמיד אביו רבי מרדכי זיסקינד מסטריא ורבי שלום רוקח מבלז.
יואל משה נולד בשנת ה'תקע"ז לרבי מרדכי זיסקינד לנדא.
בנעוריו למד תורה אצל אביו.
בהגיעו לפרקו נישא לבת אחד מרבני העיר זאלקווא ועבר לגור שם.
שם נשא ונתן בדברי תורה עם רבי שלמה קלוגר, ועם רב העיר רבי צבי הירש חיות.
בתחילה כיהן ברבנות העיר מאגרוב, בשנת תרכ"ה עבר לכהן ברבנות ליז'ענסק, ובשנת תרל"ה נתמנה לרב בעיר יאברוב, בעיר זו תיקן הרבה פרצות בענייני הדת, כן מינה לראשי הקהל רבנים אשר היו מעורים בין העם ומתריעים בפניו על כל הצריך תיקון.
כאביו המשיך אף הוא להילחם בעוז נגד המשכילים, וחתם על קול קורא נגד הרפורמה וההשכלה יחד עם גדולי גליציה, כמו כן פרסם מכתב הקורא להתרחק מעליהם.
עד בואו לעיר היו מתפללים בכל בתי הכנסת בנוסח אשכנז, והוא הנהיג להתפלל בנוסח ספרד.
בעת אשר החלו משתמשים בטכנולוגיות המבוססות על חשמל, נוצר פולמוס בין גדולי ישראל האם עשייה על ידי מכונה חשמלית נחשבת כעשייה 'לשמה' או לא, נידון זה היה בעיקר לגבי מצות מכונה וטויית ציצית לשמה.
רבי יחזקאל משינוואה שנשא ונתן בעניין שלח את דעתו לאביו רבי חיים מצאנז, ששלח את השאלה לרבי יואל משה אשר הכריע לאיסור, ומכח זה פסק רבי חיים מצאנז בספרו שו"ת דברי חיים, לאסור.
בנו מספר כי היה לומד תורה בקדושה, והיה יודע על חידושי תורה שנאמרו לפניו, האם המחדש הוא יהודי ירא שמים אם לאו, אף שאותו אדם לא היה לפניו.
נפטר במוצאי חנוכה ג' בטבת תרנ"ד ונקבר בבית הקברות העתיק בעיר יאברוב.
בנו, רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא מסטרליסק מחבר הספרים אהבת ציון וחקר הלכה.
חתנו, רבי דוד מנחם מאניש באב"ד רבה של טרונופול מחבר שו"ת חבצלת השרון.
חתנו, רבי עזריאל זושא הלוי קארענרייך.
הרב ד"ר יואל הכהן מילר (בכתיב היידי שהיה נהוג בזמנו: מיללער.
חשוון ה'תקפ"ח, 4 בנובמבר 1827 – כ' בחשוון ה'תרנ"ו, 6 בנובמבר 1895) היה רב וחוקר ספרות התלמוד והגאונים, מאנשי "חכמת ישראל".
הוציא לאור כמה מספרי הגאונים והראשונים, חלקם לראשונה.
יליד העיר אוהרסקי אוסטרו שבקיסרות האוסטרו הונגרית (כיום בצ'כיה), לאביו הרב משה לייב הכהן, שהיה רב העיירה ולאמו קתי.
למד תורה מפי אביו, ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בווינה ובאוניברסיטת וינה (1851-1853).
מילא את מקום אביו ברבנות משנת 1853 ועד 1867. בשנים אלו הוא הצטרף לחברת מקיצי נרדמים.
בין השנים 1867–1872 כיהן כרב בצ'סקה ליפה שבבוהמיה.
בשנת 1874 שב לווינה, ולימד בבית המדרש לרבנים שם ובבית ספר יהודי, והגיע לדרגת פרופסור.
בווינה הוא התקרב לאהרן ילינק שקירב אותו והטיל עליו את מלאכת הוצאת מסכת סופרים.
בשנת 1884 החל ללמד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין ובו בזמן לימד בבית היתומים על שם אורבך.
בשנת 1885 כיהן כחבר "הוועדה ההיסטורית לחקירת קורות היהודים בגרמניה", כחוקר ספרות השו"ת של חכמי אשכנז.
נישא לרגינה, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
נפטר בברלין ב-6 בנובמבר 1895, ונקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה.
בלווייתו ליווהו בני משפחתו ומורי ותלמידי בית המדרש למדעי היהדות, וכן תלמידי בית המדרש לרבנים בברלין.
- יצא לאור לראשונה על ידו.
- תשובות שאסף מתוך כתבי יד של ראשוני חכמי צרפת ולותיר.
- תשובות מגאוני בבל (מזרח) ומחכמי ספרד וצפון אפריקה בשלהי תקופת הגאונים (מערב), בהם רבי שמואל הנגיד וחכמי קירואן.
תשובות רבנו קלונימוס מלוקא ליקוט מכתב יד של תשובות רבי קלונימוס בן משה.
יואל מרשק (נולד בשנת 1945 בערך) הוא פעיל חברתי ישראלי, לשעבר ראש אגף המשימות בתנועה הקיבוצית.
מרשק נולד בקיבוץ גבעת השלושה לרחל, אשת חינוך, ולבני, קצין החינוך של הפלמ"ח.
בשירותו בצה"ל שירת כלוחם וכמפקד בחיל השריון.
במלחמת ששת הימים פיקד על מחלקת חרמ"ש בקרבות לכיבוש לטרון, ולאחר מכן בבקעת הירדן.
בתום שירותו התנדב לשנת שירות בחטיבת בני הקיבוצים.
בסיום השירות ריכז את ענף המטעים בקיבוץ גבעת השלושה, והביא אותו לרווחיות תוך שלוש שנים.
תוך כדי עבודתו בענף המטעים, נקרא לפקד על מספר מוצבים בתעלת סואץ כחלק ממלחמת ההתשה כחלק ממה שכונה על ידי שר הביטחון משה דיין "כח הנמרים".
עם סיום עבודתו כרכז ענף המטעים, החל ללמוד עבודה סוציאלית במכללת רופין, אך כששב מלימודיו, נקרא בשנית לרכז ענף במשק, את ענף הכותנה, במקביל עבד במשרה חלקית כעובד סוציאלי בתחנה לייעוץ ושיקום ברמת גן.
ב-1977 נענה לקריאת מפקד גייסות השריון, משה פלד, לפקד על גדוד 53 חטיבה 188 למשך שנתיים, ופיקד על הגדוד במבצע ליטני.
עם שחרורו בשנית, החל לרכז את חטיבת בני התק"מ בתנועה הקיבוצית המאוחדת.
במלחמת לבנון השנייה שירת כסמח"ט שריון במילואים.
בין שירותו הצבאי כמג"ד ללימודיו בבית הספר לעובדי הוראה בכירים בירושלים, הספיק מרשק לכהן בשתי קדנציות כמזכיר קיבוץ גבעת השלושה.
ב-1987 ניהל את בית הספר האזורי מעבר אפק שבקיבוץ עינת.
ב-1988 ייסד את "כח יואל" על בסיס 120 קציני מילואים, שהתנדבו לשמש דוגמה ותמיכה בהתמודדות עם בעיות של נורמות התנהגות בשטח ופגיעה בטוהר הנשק עם תחילת האינתיפאדה הראשונה.
נשוי לחנה קרוק, אחותו של אלדד קרוק שנפל בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים (עליו נכתב השיר מה אברך).
לזוג ארבע בנות ובן מאומץ, יוצא אתיופיה.
ב-1991, לאחר סיום תפקידו כמנהל בית הספר "מעבר אפק" וכהונה נוספת כמזכיר קיבוץ גבעת השלושה, החל לרכז את חטיבת תנועות הנוער והנח"ל וההתיישבות הצעירה בתק"מ.
כחלק מתפקידו, יזם וחידש את ההתיישבות בקיבוצים מיצר, רביד, ייט"ב ונערן וכן יזם את הקמת הקיבוץ האחרון שהפך מהיאחזות נח"ל לקיבוץ - אשבל ב-1997. הוביל את שינוי מבנה הנח"ל יחד עם תנועות הנוער והתנועות הקיבוציות, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, התק"ם והקיבוץ הדתי.
ב-2000 נבחר לשמש כרכז אגף המשימות של התנועה הקיבוצית.
מרשק חולל מהפכה תודעתית בתפקיד, כאשר הפעיל מבצעי התנדבות גדולים מאוד בהיקפם, שחרגו משמעותית מגבולות התנועה הקיבוצית, דבר שלא היה נהוג בהיקפים אלה בשנים שקדמו לכניסתו לתפקיד.
ב-2001 יזם מרשק את מבצע ההתנדבות הלאומי למרחב התפר, בקו הגבול בין ישראל והרשות הפלשתינאית, בו שמרו 5,000 מתנדבי מילואים על המרחב, וכן סייע להתחדשות ההתיישבויות כרם שלום, פלך וצבעון.
ב-2003 היה ממארגני מסעה של ויקי קנפו ממצפה רמון לירושלים.
מרשק דאג לאירוח שלה בכלל היישובים שבדרך, היה אחראי להקמת מאהל האמהות החד הוריות ולהפגנות באותה תקופה.
ב-2004 ביקש ממנו שר הביטחון, בנימין בן אליעזר, לעמוד בראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון, אך מרשק דחה את הפנייה בנימוק שלא היה מוכן להדיח משם את בילו מישורי, חבר קיבוץ יטבתה שכיהן בתפקיד.
שלוש שנים לאחר מכן, שר הביטחון עמיר פרץ ביקש ממנו את אותה בקשה, אך מרשק סירב מכיוון שלאביגדור קהלני, שעמד בראש האגף, לא היה תפקיד חלופי.
ב-2007 הקים מטה לקליטת פליטים מרצח העם בדארפור בקיבוצים.
במסגרת מאבקי הנכים, ארגן מרשק מסע מחאה בן 11 ימים של עשרות נכים רכובים על קלנועיות מקרית שמונה לירושלים, וכן עמד במרכז התיאום בין ארגוני הנכים השונים, עד אשר הצליחו להגיע להסכמה רחבה וחבירה להנהלה משותפת של כלל הארגונים.
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
כחלק מתפקידו בריכוז אגף המשימות בתנועה הקיבוצית, וגם בסיום תפקידו, פעל מרשק רבות בתחומי התיאום הביטחוני וסיוע לעורף בתחום הביטחוני-חברתי.
במהלך תוכנית ההתנתקות ב-2005 יזם וארגן מבצע להעברת אלפי חממות מגוש קטיף אל תוך תחומי הקו הירוק, במבצע לקחו חלק כ-10,000 מתנדבים, שפירקו את החממות בגוש קטיף והקימו אותן מחדש בתוך גבולות הקו הירוק.
כמו כן, יזם החתמה של 13,000 אנשי מילואים למוכנות בהחלפת כוחות הפינוי במקרה של סרבנות המונית.
בתום ביצוע תוכנית ההתנתקות, יזם והפעיל מרשק בתיאום עם צה"ל מאות מתנדבים לסיוע בעבודות חקלאיות של חקלאים פלסטינים, שגידוליהם נפגעו, ככל הנראה על ידי יהודים
במהלך מלחמת לבנון השנייה, הקים מטה התנדבות ורתם כ-500 מתנדבים לסיוע חינוכי, תשתיתי והומניטרי לתושבי העיר קריית שמונה.
עם התגברות ירי הקסאמים על העיר שדרות ועל יישובי עוטף עזה, הקים מרשק כוחות סיוע התנדבותיים בתחום החינוכי, האזרחי והחקלאי, אשר סייעו לחקלאים ולאזרחים בקיום שגרת חיים תקינה ככל הניתן.
מרשק היה ממקימי ומנהלי מטה המאבק להחזרת גלעד שליט מהשבי ברצועת עזה.
בין פעולות המטה, ארגן מרשק חסימות כבישים, מניעת גישה לביקורים של אסירים ביטחוניים ומניעת מעבר סחורות (למעט מזון וציוד הומניטרי), רכבי ברינקס וחומרי בניין לרצועת עזה.
מרשק פיקד על מסע התמיכה במשפחת שליט ממצפה הילה לירושלים, בו השתתפו כ-220,000 איש.
במהלך 2011, אירח את משפחת שליט ואת מטה המאבק ב-65 מקיבוצי התנועה הקיבוצית, במה שהוביל לאלפי אנשים להצטרף לאותה מחאה.
בינואר 2011 נפגש מרשק עם בכירי חמאס ועם אסמאעיל הנייה במטרה לקבל אות חיים מהחייל השבוי ולקדם את השבתו ארצה.
במהלך מבצע עמוד ענן הקים מטה מתנדבים לסיוע ביישובי קו העימות.
מאז 2019 עוסק מרשק בקידום הנגשת מערת המכפלה לכלל הציבורים המתפללים שם.
הוא דוחה ביקורת משמאל ומימין ואומר כי זהו צורך הומניטרי בסיסי הנוגע לכל אדם הרואה במקום זה קדוש.
מרשק מיודד עם תושבי היישוב היהודי בחברון והחל ממערכת הבחירות לכנסת ה-20, שימש כיו"ר ועדת הקלפי של היישוב היהודי בחברון, מטעם מפלגת העבודה.
מרשק הוא חבר מפלגת העבודה משנת 1986, ומוצב במקום ה-101 ברשימתה לכנסת.
רבים מופתעים מעמדותיו ויחסיו החמים עם ציבור המתנחלים, אך הוא גורס כי עמדותיהם האידאולוגיות של ציבור המתנחלים ושל רבים מאנשי מפלגת העבודה קרובות הרבה יותר משנדמה.
מרשק הוא תומך בולט של תוכנית אלון ופעיל לטובת הקמת יישובים חדשים בבקעת הירדן ובגבולות בצפון ובדרום, באמצעות חידוש היאחזויות נח"ל או קידום הגעה של בוגרי מכינות קדם-צבאיות.
בחודש אפריל 2022 הוזמן לראשונה על ידי משרד הפנים ברצועת עזה להיכנס לרצועה ולקדם משא ומתן לעסקת חילופי שבויים ושחרור האזרחים הישראלים אברה מנגיסטו והישאם א סייד וכן לקבל מידע אודות גופותיהם של החיילים החטופים הדר גולדין ואורון שאול.
למרות שמרשק הסכים להיכנס לרצועת עזה על אחריותו, במערכת הביטחון לא אישרו את הפגישה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, בה הקים מרשק עם שותפים נוספים בתנועה הקיבוצית מאהל תמיכה במשפחות החטופים ובמפונים, הציע כי בתמורה לשחרור כלל החטופים, ישוחררו כלל המחבלים הנמצאים בבתי הכלא בישראל חזרה לרצועת עזה, מולם צה"ל יוכל להתנהל בלחימה במידה ויחזרו לטרור.
בספטמבר 2025 תמך במינוי האלוף דוד זיני לראש השב"כ ואף אמר כי הוא האיש הנכון במקום הנכון
מאז סיום תפקידו באגף המשימות ב-2014, המשיך מרשק לעסוק בפעילות חברתית וחיזוק מעמד הקיבוץ בחברה הישראלית:
הקים את עמותת "יהום הסער" לחלוציות ומשימתיות בחברה הישראלית
סיוע למאבק הפליטים למימוש זכויותיהם ומעמדם
סיוע במאבקי קהילת יוצאי אתיופיה
שילוח גרעיני נח"ל וקבוצות אזרחיות להקמת יישובים בגבולות.
סיוע בהקמת מכינות קדם צבאיות בצפת ובגלגל
מרשק הוא חבר המועצה לשלום וביטחון, וכן חבר מועצת בית הפלמ"ח.
אות נשיא המדינה למתנדב לשנת 2016
אות מופת על פעילות חברתית של כנס שדרות לחברה לשנת 2009
פרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי (יחד עם אגף המשימות) לשנת 2006
יואל סויסה (נולד ב-22 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי של מכבי קריית מלאכי מליגה א' דרום.
סויסה שיחק בעמדת הקשר האחורי.
יואל סויסה התחיל בקבוצת הילדים של הפועל קריית מלאכי ובהמשך שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, איתה זכה בדאבל.
סויסה באופיו מאוד אמוציונלי וזכה למכת אגרוף מקיקו רחמינוביץ' מאמן הנוער של הפועל תל אביב במהלך משחק דרבי נוער.
בעונת 1987–1988 עלה לקבוצת הבוגרים בליגה הלאומית ושיחק 14 משחקים בעיקר כשחקן מחליף לסירוגין כמגן או כקשר דפנסיבי.
בפברואר 1989 החליט המאמן ניסים בכר לסלק אותו מהקבוצה בשל התנהגות לא הולמת ולאחר 10 ימים החזיר אותו לסגל.
בעונת 1989–1990 הושאל לקבוצת עיר מגוריו הפועל קריית מלאכי ששיחקה בליגה א' דרום.
בעונת 1990–1991 הצטרף לעולה החדשה לליגה הארצית מכבי עירוני אשדוד, בה היה שחקן הרכב קבוע בחוליית הקישור והבקיע שערים בדרך כלל בבעיטות חזקות מחוץ לרחבת ה-16. סויסה העפיל עם עירוני אשדוד לליגה הבכירה בעונת 1992–1993 והמשיך עוד שתי עונות בליגה הלאומית כשחקן הרכב.
באמצע עונת 1995–1996 הצטרף להפועל אשדוד בליגה הארצית, אך כעבור זמן קצר הצטרף להפועל ירושלים והעפיל עימה מהליגה הארצית לליגה הלאומית.
בעונת 1996–1997 חזר לעירוני אשדוד והיה שותף בכיר בחזרתה לליגה הבכירה.
לאחר מכן שיחק בסקציה נס ציונה, הפועל אשקלון ומכבי עירוני בת ים.
בעונות 2000–2004 שיחק שנתיים במכבי שעריים מהליגה הארצית ושנתיים בהפועל מרמורק, איתה העפיל איתה מליגה ב' ועד לליגה הארצית.
בהמשך שיחק במכבי קריית גת ובעירוני רמלה.
בעונות 2006–2012 שיחק לסירוגין במכבי קריית מלאכי שהשתתפה בליגה א' דרום ובליגה ב'.
סויסה פרש ממשחק בגיל 43.
סויסה אימן מספר קבוצות בליגה ב'.
בין היתר אימן באורתודוקסים לוד.
בעונת 2022/2023 אימן סויסה את מכבי קריית מלאכי והעפיל עימהה לליגה א' דרום דרך המקום הראשון בליגה ב' דרום ב'.
יואל מרגלית (9 בפברואר 1933 – 1 באפריל 2011) היה חוקר טבע ישראלי, שהתמחה בחקר יתושים והדברתם הביולוגית.
מרגלית היה חוקר במכון הביולוגי בנס-ציונה ובמחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-1976 גילה את חיידק Bacillus thuringiensis israelensis , גילוי שהיווה פריצת דרך בהדברה הביולוגית של יתושים.
יואל מרגלית נולד ב-1933 בצ'אנטאוויר שבממלכת יוגוסלביה.
בשואה שרד את המחנות בברגן-בלזן ובטרזיינשטט.
עלה עם אמו לארץ ב-1948 באניה "קפלוס".
באותה אניה הגיע גם טומי לפיד.
כנער עבד בגן החיות התנ"כי ומעבדות המכון הביולוגי הפדגוגי בירושלים.
בצבא, שרת במכון לחקר הרפואה הצבאית בחיל הרפואה תחת מרקוס קלינברג שעתיד להתגלות כמרגל.
הוא עסק בעיקר בחקר יתושים המעבירים מחלות.
הוא נשלח מטעם הצבא ללמוד על יתושים אצל הפרזיטולוג פרופ' אוסקר תיאודור.
לאחר שחרורו התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית.
את עבודת הדוקטורט בפרזיטולוגיה עשה בהנחית פרופ' רחל גלון.
לאחר סיום לימודי הדוקטורט ב-1971 יצא לתפקידי חוקר ומרצה אורח באוניברסיטאות בסנט-לואיס ובדרום אילינוי.
ב-1976 הצטרף כחוקר בכיר למכון הביולוגי.
ב-1978 הצטרף כמרצה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון, וב-1988 מונה לפרופסור חבר מומחה באנטומולוגיה.
בשנים 1979–1981 כיהן פרופ' מרגלית כנשיא 'החברה הזואולוגית הישראלית'.
הוא היה חבר בוועדת מומחים של ארגון הבריאות העולמי בנושא ההדברה הביולוגית וזכה בפרסים ואותות הערכה וכבוד בתחום מומחיותו במדינות רבות.
פרסם כ-60 מאמרים ופרסומים רבים נוספים.
ב-1990 זכה מרגלית בפרס ברגמן.
ב-2003 זכה בפרס טיילר היוקרתי על תרומתו לסביבה.
היה נשוי לפרופ' מרים מרגלית ואב לשני ילדים.
נפטר ב-1 באפריל 2011 בגיל 78, והובא למנוחות ביישוב עומר בו התגורר .
ב-1976, תוך כדי סיוריו בנגב גילה את חיידק הבצילוס שקוטל זחלי יתושים.
על שום גילויו בארץ נקרא החיידק "בצילוס טורינגזיס ישראלנסיס" – Bacillus thuringiensis israelensis (Bti).
יחודו של החיידק בכך שהוא פוגע רק בזחלי היתושים ובשל כך אינו משפיע על אוכלוסייה של יצורים אחרים.
בעקבות הגילוי התרכז מרגלית בפיתוח הדברה ביולוגית ליתושים.
הרב יואל מנוביץ (מכונה בפי תלמידיו "רֵבּ י֫וֹאֵל"; נולד בח' במרחשוון ה'תשכ"ז, 22 באוקטובר 1966) הוא ראש ישיבת הגולן בחספין וחבר הנהלת איגוד ישיבות ההסדר, מתלמידיו המובהקים של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
נולד בירושלים בשנת תשכ"ז כחצי שנה לפני מלחמת ששת הימים לצבי ורבקה מנוביץ, סופרת במאית ומחזאית (בתו של הרב דב מעייני – רבה של מגדיאל).
למד בישיבה התיכונית שעלבים, בסיום לימודיו בישיבה התיכונית המשיך לישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים, ולאחר קצת יותר משנה עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, והיה לאחד מתלמידיו המובהקים.
הוא גם תלמידו של הרב שאול ישראלי.
בשנותיו בישיבת מרכז הרב היה שותף בארגון אל עמי בראשותו של הרב יהושע צוקרמן, וערך סמנריונים וימי לימוד בתורת הרב קוק יחד עם הרב אלישע וישליצקי.
בשנת ה'תשנ"ח החל לשמש כר"מ בישיבת הגולן בחיספין בראשות הרב אמנון שוגרמן, שם לימד את בני שיעור ד' גמרא וכתבי הראי"ה קוק.
עם פרישתו של הרב שוגרמן בשנת ה'תשע"ב מראשות הישיבה, התמנה הרב מנוביץ לשמש כראש הישיבה.
הרב מנוביץ היה ממובילי הקמת תלמוד תורה "גולני" ביישוב, הנחשב כשלוחה של ישיבת הגולן.
בשנת ה'תשע"ו פתח מסלול לשילוב בחורי ישיבה ביחידת 8200 בחיל המודיעין.
שימש כנשיאה של הישיבה במבוא דותן, אשר היוותה שלוחה של ישיבת הגולן, ונועדה לחזק את ההתיישבות היהודית בצפון השומרון.
בשנת תשע"ח נבחר הרב מנוביץ לשמש כחבר הנהלת איגוד ישיבות ההסדר.
בנוסף לתפקידו כראש ישיבה, מעביר הרב מנוביץ שיעורים בנושאים שונים ובכללם בכנסי ימי עיון לתנ"ך, וכן מפרסם מאמרים בכתב העת "קול ברמה", שיוצא על ידי ישיבת הגולן.
הרב מנוביץ נשוי לאורלי, בתו של הרב פרופסור כרמי הורוביץ, ולהם שבעה ילדים.
גיסו הוא הרב יעקב אלימלך, ראש ישיבת שבות ישראל לצעירים.
הרב יואל מוסקוביץ' (ה'תקע"ח, 1818 – י"ג בניסן ה'תרמ"ו, אפריל 1886) היה אדמו"ר רומני, מייסד חסידות שאץ בסוצ'אבה שבחבל בוקובינה.
נולד בשנת תקע"ח (1818) בעיר סטנוב לרבי חיים מסטאנוב, בנו של רבי יוסף מיאמפולה, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
לאחר חתונתו עם בתו של רבי מאיר מפרמישלאן התגורר בסמוך אליו והיה קרוב אליו מאוד.
לאחר פטירת חותנו בשנת ה'תר"י, היה למנהיגם של רבים מחסידי פרמישלאן בעיירה ויבראניווקה שבגליציה.
בסביבות שנת ה'תר"ם (1880) עבר לעיר סוצ'אבה (בהגייה היהודית "שוֹץ") שם החל לשמש כאחד האדמו"רים המרכזיים בחבל בוקובינה.
היה ידוע בנדיבות וחלוקת כספים רבים לצדקה, על מצבתו נכתב "קידש מהונו אחת מחמישה".
בשבת הגדול תרמ"ו נפל למשכב ולמחרת, בי"ג בניסן, נפטר ונטמן בבית הקברות היהודי בשאץ.
ארונו וארון אשתו הועלו לארץ בשנת 1978 ונטמנו מחדש בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בגיל 14 (שנת ה'תקצ"ב) נישא למרים חיה, בתו של רבי מאיר מפרמישלאן (נפטרה ב-1903).
נודעה בצדיקותה וחסידים רבים אף הגישו לה קוויטל.
לאחר מות אביה ירשה את מקל ההליכה שלו וביקשה כי יקבר עימה.
הרב מרדכי יוסף משה (נפטר בי"א בסיוון ה'תרפ"ט) – אדמו"ר בסוליצא.
אביו של רבי שלום משאץ
הרב אלתר אהרן אריה (נפטר בז' באלול ה'תרע"א) – אדמו"ר בפודול.
הרב מאיר (נפטר בכ"ג באדר א' ה'תרפ"א) – ממלא מקום אביו בשאץ.
ינטא לאה – נישאה לבן דודה הרב יעקב שלמה שמרלר, אדמו"ר מפרמישלאן בגורא הומורי.
שלומצא – נישאה לרב אברהם זרח אריה לייב הלפרין, האדמו"ר מברז'אן.
בת נוספת נישאה לרב משה אייזקסון.
יואל ינון (15 במאי 1939 – 12 במאי 2025) היה פרופסור לפסיכולוגיה, ממייסדי המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
ינון נולד בירושלים לדבורה (לבית מובשוביץ) וליעקב אברהם (בלומברג) ינון שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1934. אביו כיהן כמזכיר מחלקת הכספים בסוכנות היהודית לפני קום המדינה, כמנכ"ל משרד העלייה, כשגריר בקולומביה ובאורוגוואי, כמנכ"ל משרד הדתות (תחת השר ד"ר זרח ורהפטיג), וכשופט בבית הדין הארצי לעבודה ובבית המשפט המחוזי בתל אביב.
למד בבית הספר היסודי מעלה בירושלים.
היה פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שהיה אחד ממייסדיה.
יואל ינון, נילי פרידמן, מדוע מצליחים בני הקיבוצים בצבא?, מגמות כג, 2 (ה'תשל"ז), עמ' 110–118
תמר הורוביץ וחוה פרנקל, בהשתתפות יואל ינון, דפוסי אלימות של בני נוער, ירושלים: מכון הנרייטה סאלד - המכון הארצי למחקר במדעי ההתנהגות, ה'תש"ן 1990
יואל ינון, אהרון ביזמן, תפיסות של תוקפנות בין־קבוצתית בקרב יהודים וערבים, אוניברסיטת תל אביב: מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום, 1994
יואל ינון (עורך ראשי), מחשבה ומעשה בחינוך, ירושלים: מכון הנריטטה סאלד, ה'תשס"ט 2009
יואל ינון (עורך ראשי), זהויות במפגש, מגמות, ה'תשע"א 2011
היה נשוי לד"ר אביגיל, בת הרב יהושע הוטנר ונכדתה של מלכה שפירא.
יואל כהן (נולד ב־11 במרץ 1953) הוא חוקר תקשורת ישראלי־בריטי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
מחקריו עוסקים ביחסי דת ותקשורת, עיתונות זרה, סודיות גרעינית ואתיקה עיתונאית.
כהן נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת.
הוא סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ביוניברסיטי קולג' לונדון (UCL), ולאחר מכן השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון (City University), בהנחיית הסוציולוג ג'רמי טנסטול.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה ביחסי משרד החוץ הבריטי והתקשורת, והתבססה על ראיונות עם דיפלומטים, פוליטיקאים וכתבים זרים.
ממצאי המחקר פורסמו בספרו Media Diplomacy (1986).
במקביל ללימודיו האקדמיים למד ספרות מקראית ותלמודית ב־Jews College בלונדון.
בשנת 1980 עלה לישראל ושימש כעמית מחקר אורח במכון לקומוניקציה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בהמשך שירת בצה"ל כקצין ביחידת דובר צה"ל.
כהן לימד קורסים ביחסים בינלאומיים, מדעי המדינה ותקשורת המונים במוסדות אקדמיים שונים, ובהם אוניברסיטת בר־אילן, אוניברסיטת חיפה, המכללה האקדמית נתניה והמכון הטכנולוגי חולון.
החל משנת 1999 הקים וניהל את המחלקה לתקשורת במכללת ליפשיץ להכשרת מורים בירושלים, ובהמשך עמד בראש יחידת המחקר של המכללה.
בשנת 2009 הצטרף לסגל בית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל, ובין השנים 2009–2011 כיהן כראש בית הספר.
במהלך תקופתו באוניברסיטה קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ובשנת 2021 מונה לפרופסור אמריטוס.
בשנת 2011 זכה בפרס הצטיינות במחקר מטעם אוניברסיטת אריאל.
משנת 2013 מרכז כהן את קבוצת החוקרים בנושא תקשורת ודתות במסגרת האגודה הבינלאומית לחקר מדיה ותקשורת (IAMCR).
הוא חבר בוועדות המערכת של כתבי עת אקדמיים בינלאומיים, ובהם Journal of Media & Religion, ושימש כעורך תחום התקשורת במהדורה השנייה של אנציקלופדיה יודאיקה.
מחקריו של כהן מתמקדים בתקשורת המונים ובהקשריה הדיפלומטיים, הדתיים והביטחוניים.
מחקריו המוקדמים עסקו בפעילות הכתבים הזרים בישראל ובסכסוך הישראלי־ערבי, ובהמשך התרחבו לבחינת דפוסי סיקור בינלאומיים של אזורים וקונפליקטים שונים בעולם.
כהן פרסם מספר ספרים ומאמרים העוסקים בסוגיית הסודיות הגרעינית בישראל ובפרשת מרדכי ואנונו, שהתבססו על ראיונות עם עיתונאים, אנשי ביטחון ומומחים, וכן על ניתוח חומרי משפט ופרסומים עיתונאיים.
החל מראשית המאה ה־21 עוסק כהן ביחסי הגומלין בין דת ותקשורת בישראל ובעולם.
ספרו God, Jews and the Media עוסק בייצוג הדת במדיה הישראלית.
כהן נשוי לשריף אקרמן משנת 1981, ולזוג ארבעה ילדים.
המתריע מדימונה: ואנונו, ישראל והפצצה, תל אביב: הוצאת בבל, 2005. .
יואל (ג'וליו) רקח (באיטלקית: Giulio Racah; 9 בפברואר 1909 – 28 באוגוסט 1965) היה פיזיקאי ישראלי, יהודי יליד איטליה, פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטה העברית בירושלים, רקטור האוניברסיטה (1961–1965) ונשיאה בפועל (1961–1962), חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים (תשי"ח–1958).
מאבות הספקטרוסקופיה ואבי הפיזיקה העיונית בישראל.
ג'וּליו (יואל) רקח נולד בשנת 1909 למשפחה יהודית מיוחסת בעיר פירנצה שבאיטליה, בן לפִּיה ואדריאנו, וגדל בחווה המשפחתית בפיזה, טוסקנה.
אמו הייתה אחותו של המתמטיקאי ג'ינו פאנו ובני דודיו היו המדענים האמריקאים רוברט פאנו ואוגו פאנו.
השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הומניסטית בפירנצה.
בשנת 1930 סיים את לימודיו לתואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה.
רקח היה עוזרו של פרופ' אנריקו פרמי באוניברסיטת רומא והשתלם בציריך אצל הפיזיקאי האוסטרי וולפגנג פאולי.
הוא הורה פיזיקה עיונית באוניברסיטאות פירנצה ופיזה, בה התמנה לפרופסור חבר בשנת 1937. על פי מחקריו, בנתה ממשלת איטליה הפשיסטית מכשור אופטי אשר שימש בהצלחה לפגיעות באוניות הצי הבריטי (בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הדמדומים של בין הערביים).
מכשור זה נתן יתרון רב לצי האיטלקי בים התיכון בתחילת מלחמת העולם השנייה, עד המצאת הראדאר, שיושמה על ידי הבריטים והפכה את הקערה על פיה.
ב-3 בספטמבר 1939 עלה רקח לארץ ישראל והתמנה לפרופסור מן המניין לפיזיקה עיונית בחוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית שהוקם בשנת 1931. רקח ושמואל סמבורסקי היו המרצים הראשיים בחוג בתקופת המנדט הבריטי.
במהלך מלחמת העצמאות, נוסף על המשך מחקרו, עמד רקח בראש יחידת חמ"ד (חיל המדע) בהר הצופים.
בשנים 1946–1948 כיהן כדקאן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע.
בשנים 1950–1951 היה חבר המכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
בשנים 1954–1956 כיהן כנשיאה הראשון של האגודה הישראלית לפיזיקה.
בשנת 1961 נבחר לרקטור האוניברסיטה העברית כמועמד של "הצעירים" בסנאט, אשר הכריעו להפריד את תפקיד הרקטור מתפקיד הנשיא.
במשך שנה אף תפקד כנשיא בפועל עד מינויו של אליהו אילת.
בשנת 1963 נבחר לתקופת כהונה שנייה בתפקיד הרקטור, שבו שימש עד מותו.
רקח היה מהפיזיקאים הראשונים שהשתמשו בעקרונות של סימטריה, ובענפים המתמטיים המנתחים אותה, תורת החבורות ואלגברת לי, לשם הבנתן של תופעות פיזיקליות, ובכך תרם תרומות חשובות לתחום הספקטרוסקופיה האטומית וחקר הגרעין.
על שמו קרויים מקדמי רקח, כמו גם משפט רקח, הטוען שבאלגברת לי פשוטה למחצה מספר אופרטורי הקזימיר שווה למספר האופרטורים בתת-אלגברת קרטן.
עם תלמידיו של רקח נמנים עמוס דה שליט, שניאור ליפסון, יגאל תלמי, אורי גניאל, גבירול גולדרינג, גדעון יקותיאלי, ישראל פלח ואחרים, שהקימו את הפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן (שאז נקראה המחלקה לפיזיקה גרעינית), וכן חנוך גוטפרוינד, ששימש לימים נשיא האוניברסיטה העברית, גדעון רכבי וניסן זלדס.
רקח עבד עם אלברט איינשטיין, זכה להכרה בינלאומית רחבה, ובין היתר היה חתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשי"ח (1958) ונבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1959.
רקח נהרג בביתו בפירנצה בשנת 1965, בתאונה של דליפת גז, בגיל 56. נקבר בחלקת - המדע הר המנוחות בירושלים.
ארכיונו של רקח שמור בספרייה הלאומית.
1952 – פרס רוטשילד למדעי הפיזיקה מטעם יד הנדיב.
1954 – פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים מטעם עיריית תל אביב: פרס כבוד על מחקריו בתורת החבורות ובתחום הספקטרוסקופיה האטומית והגרעינית.
1955 – פרס שלמה בובליק מטעם האוניברסיטה העברית.
1958 (תשי"ח) – פרס ישראל למדעים מדויקים.
1959 – חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
1959 – חבר כבוד של מכון ויצמן למדע.
1961 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מנצ'סטר.
1963 – חבר כבוד זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
על שמו נקרא מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית, ובו נערכות לזכרו הרצאות שנתיות.
כמו כן קרואים על שמו רחוב בבאר שבע וכן, רחוב פרופסור רקח בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית.
בנוסף, על שמו מכתש רקח שעל הירח, וכן גוף קטן (קוטר 1.3 ק"מ) במערכת השמש, שנתגלה על ידי מצפה הכוכבים על שם וייז הנקרא 137217 Racah.
ב-29 ביוני 1993 הנפיק השירות הבולאי בול לזכרו בסדרה "מדענים יהודים".על השובל מופיע רישום של בניין המינהלה של האוניברסיטה הנמצא בקמפוס בגבעת רם.
האמנית סלבה דוזורץ עיצבה את הבול.
רקח היה נשוי לזָמירה, בת למשפחת מני הענפה (בתו של השופט מלכיאל מני ונכדתו של הרב אליהו מני), ואב לבת, אראלה, שנהרגה בתאונה בצעירותה, ושני בנים, אליהו (אלי) ואמנון.
יואל (ז'ול) רוזנהק (פריז, 1870 – ניס, 7 במרץ 1940) היה אגרונום ופקיד הברון רוטשילד בארץ ישראל.
רוזנהק נולד בפריז, בן לשמואל ופאני לבית רוז וקיבל חינוך יהודי מסורתי.
עם תום חוק לימודיו התיכוניים רכש את השכלתו האקדמאית בבית הספר הגבוה לחקלאות באלג'יר.
בשנת 1893, מיד עם סיום לימודיו, החל לעבוד בשירותו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד והחל בפיקוח על נטיעת כרמים במושבה זכרון יעקב (1893) ומאוחר יותר במושבה ראשון לציון (1897).
לאחר מספר שנים נתמנה למנהל ענייני מושבות הברון בגליל התחתון ממשרדו שבנצרת.
עם ביטול פקידות הברון בארץ והעברת ניהול מושבות הברון לחברת יק"א בשנת 1900 המשיך רוזנהק לנהל את עבודות החברה במחוז הצפון ממשרדי החברה שבחיפה.
עם חלוף הזמן ובהדרגה החל לאהוד את המתיישבים ואת מפעל תחיית היישוב בארץ ישראל.
ב-1913 נשלח מטעם יק"א להקים התיישבות יהודית בקפריסין, לאור ניסיונו העשיר בניהול המושבות בגליל.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שרת כקצין בצרפת ולאחר המלחמה חזר לעבודתו ביק"א כראש משרד חיפה.
עם הקמת פיק"א בשנת 1924 שהחליפה את יק"א המשיך רוזנהק לנהל את מושבות הברון בשומרון ובגליל עד לשנת 1930. לאחר כ-37 שנות שירות בארץ ישראל, בהיותו כבן 60, פרש לגמלאות, חזר לצרפת והיה לפעיל במוסדות הקהילה הספרדית בפריז.
בשנת 1931 ניהל את הביתן הארצישראלי שבתערוכה הקולוניאלית הצרפתית מטעם הברון.
בעשור שלאחר מכן ביקר כמה פעמים בארץ ישראל.
עוד בטרם מלחמת העולם הראשונה נשא רוזנהק את רבקה, לבית ארדיטי שמביירות, לאישה.
לבני הזוג נולדו חמישה ילדים: רחל (איבון), אדמונד (שנקרא על שם הברון), לוסיאן (שנספה באושוויץ), נלי ופולט.
הרב יואל קטן (נולד בי"א בסיון תשט"ז, 21 במאי 1956) הוא מהדיר, עורך וחוקר ספרות תורנית.
העורך הראשי של כתב העת "המעין", וראש מכון שלמה אומן.
נולד בירושלים, לד"ר משה קטן (פאול קליין, בלועזית) ושולמית (סלמה) קטן, שעלו מספר שנים קודם לכן מצרפת.
הוא הילד התשיעי מתוך שנים-עשר ילדים.
בילדותו למד בבית הספר חורב בירושלים.
בבגרותו למד בישיבת הגולן שברמת מגשימים, ולאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת הר עציון שבאלון שבות.
בשנת ה'תש"ם נשא לאישה את ד"ר חנה קטן.
בשנת ה'תשמ"ב עבר לישיבת שעלבים, שם למד בכולל אברכים.
בשנת תשמ"ז עבר קורס רבנים צבאיים, ומאז שירת במילואים כרב צבאי.
מאז שנת תשמ"ג עובד במכון שלמה אומן שעל יד ישיבת ההסדר שעלבים, העוסק בההדרת ספרות תורנית על פי כתבי יד.
במסגרת המכון הוציא לאור, בשיתוף עם אחרים, ספרי ראשונים, בהם שו"ת התשב"ץ לרשב"ץ, ספר מצוות גדול ושו"ת לרבי יהודה בן הרא"ש.
בשנת ה'תשנ"ב מונה לתפקיד ראש המכון.
באמצע שנות ה-90 הצטרף למערכת "המעין" ו"אסיא", ובשנת ה'תשס"ב מונה לעורך הרבעון 'המעין'.
ערך את מהדורתו המחודשת של סידור רינת ישראל, שיצאה לאור לראשונה בשנת ה'תשע"ו.
במשך כמה שנים כתב טור ביקורת ספרות תורנית בשם 'קריית ספר' בשבועון בשבע, ובשבט ה'תשע"ח עבר המדור להתפרסם ב"המעין".
פרסם מאמרי מחקר תורניים רבים במגוון תחומים.
משנת ה'תשמ"ו ועד ה'תשס"ב שימש כר"מ בישיבה תיכונית שעלבים.
עד לשנת התשפ"א שימש כר"מ סדר ערב בישיבת דרך חיים שבשעלבים, אז הפסיק עקב נגיף הקורונה.
הוא ממשיך להעביר שיעור שבועי בישיבה בנושאים כלליים.
מרצה בתחום הרפואה והלכה בכנסים תורניים (חלקם אורגנו על ידו ועל ידי אשתו, בשיתוף עם הרב יגאל שפרן) ולפני ציבורים נוספים בישראל.
פרסם (יחד עם אשתו) מספר מאמרים העוסקים בהלכה וגינקולוגיה.
נשוי לד"ר חנה קטן, רופאת נשים, ומחברת מאמרים וספרים מנקודת מבט רפואית ותורנית.
הם מתגוררים בקריית החינוך שעלבים, ולהם 13 ילדים ועשרות נכדים.
אחיו, פרופ' רפאל קטן הוא אונקולוג במרכז רפואי שיבא.
הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב יעקב הורוביץ, והרב יצחק בן שחר הם גיסיו.
היוּאַן (סינית: 元; פיניין: Yuán) הוא יחידת הבסיס של כמה מטבעות סיניים בעת החדשה.
המילה "יואן" בסינית היא מילת מנייה למטבעות, ועל כן בשפה הסינית משמשת מילה זו גם לתיאור מטבעות זרים.
לדוגמה, הדולר האמריקאי קרוי מֵיי-יוּאן (美元), כלומר "יואן אמריקני".
בשפות מערביות משמשת המילה "יואן", בעיקר בהקשר של סחר במטבע חוץ, לתיאור המטבע של הרפובליקה העממית של סין, הרנמינבי, שסימונו הבינלאומי הוא CNY (קיצור ל"יואן סיני").
היואן הוכנס לשימוש לראשונה בצורת מטבע ב-1889, ואילו השטרות הראשונים הוכנסו לשימוש בשנות ה-90 של המאה ה-19.
ב-28 במאי 2021 החלה סין לראשונה למכור מטבע קריפטוגרפי לאחר שהודיעה כי היא מאמצת מטבע מסוג זה כמטבע הרשמי ברחבי המדינה.
יואל פרידליסיוס (בשוודית: Joel Fridlizius; 31 בדצמבר 1869 – 6 בינואר 1963) היה שחמטאי שוודי, אלוף ארצות הצפון לשנת 1909.
פרידליסיוס סיים במקום השני, אחרי יורגן מלר, בתחרות גטבורג 1901, האליפות השלישית של ארצות הצפון.
הוא ניצח בתחרות גטבורג 1909 וחלק מקום 7–9 בתחרות סטוקהולם 1912, האליפות השמינית של ארצות הצפון.