tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Clements סיים את לימודיו התיכוניים ב-Bishop Heelan Catholic High School בסו סיטי בשנת 1971. במהלך ביקורו בבית הספר הוא ציין שהחינוך הקתולי שקיבל שם היווה בסיס חשוב לפיתוח כישוריו האומנותיים והמקצועיים.
הכשרתו המקצועית באנימציה הייתה ב-ArtCenter College of Design בקליפורניה.
רון קלמנטס החל את דרכו המקצועית בתחום האנימציה בתחילת שנות ה־70, כאשר עבד תחילה כאנימטור באולפני האנה ברברה.
בהמשך התקבל לתוכנית ההכשרה של אולפני ההנפשה של דיסני, ששימשה כמסלול טיפוח לאנימטורים צעירים, ושם עבר חניכות מקצועית תחת פיקוחו של פרנק תומאס, אחד מ"תשעת הזקנים" של דיסני.
בשנות ה־80 החל קלמנטס להתבלט גם כיוצר סיפורים ובמאי.
הוא שימש כאנימטור וכמפקח אנימציה בסרטים כגון "השועל והכלבלב", ובהמשך החל שיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם הבמאי והתסריטאי ג'ון מסקר.
שיתוף פעולה זה הוביל לבימוי הסרט "הרפתקאותיו של סופר בלש", שהיה אחד הסרטים שסימנו את התאוששות מחלקת האנימציה של דיסני לאחר תקופה של דעיכה יצירתית.
הפריצה הגדולה של קלמנטס ומסקר הגיעה עם בת הים הקטנה (1989), סרט שנחשב לנקודת פתיחה של "תור הזהב השני" של אנימציית דיסני.
הצלחת הסרט ביססה את מעמדו של קלמנטס כאחד הבמאים המרכזיים באולפן, והובילה לבימוי סרטים נוספים, בהם "אלאדין" (1992), "הרקולס" (1997) ו-"כוכב המטמון" (2002).
בראיונות מאוחרים תיארו קלמנטס ומסקר את עבודתם ככזו המשלבת אהבה לקולנוע קלאסי עם ניסיונות לחדש מבחינה סיפורית וחזותית.
בשנות ה־2000 המאוחרות היה קלמנטס שותף להחזרת האנימציה המצוירת ביד לאקרנים בדיסני עם הסרט "הנסיכה והצפרדע" (2009), שנחשב לחזרה מודעת למסורת האנימציה הקלאסית של האולפן.
מאוחר יותר ביים, יחד עם מסקר, את "מואנה" (2016), שהיה סרטו הראשון כבמאי במסגרת אנימציה ממוחשבת מלאה.
בראיונות ל-"WIRED" תיאר קלמנטס את המעבר לאנימציה ממוחשבת כאתגר מקצועי משמעותי, שדרש הסתגלות לשיטות עבודה חדשות תוך שמירה על דגש חזק על סיפור ודמויות.
+שנהסרטתפקיד2007The Pixar Storyעצמו2009היפהפייה הנרדמת מתעוררתעצמו2018המוזיקה של הווארדעצמו2020אל עבר הסוד: מאחורי הקלעים של לשבור את הקרח 2עצמו
קלמנטס נשוי לאשתו טמרה לי גלומייס מאז 25 בפברואר 1989.
רונאלד לאינג היה פסיכיאטר אקזיסטנציאליסט סקוטי.
לאינג נולד ב-7 באוקטובר 1927 במחוז גובנהיל שבגלזגו.
בן יחיד לדייוויד פארק מק'נהר לאינג ואמילה גלן לאינג.
הוא למד רפואה באוניברסיטת גלאזגו.
במהלך לימודיו יסד מועדון פילוסופי אשר נשיאו היה ברטראנד ראסל.
לאינג נכשל במבחנים הסופיים של לימודיו ב-1950. אך לאחר כחצי שנה בה עבד ביחידה פסיכיאטרית בבית חולים עבר את הבחינות.
לאינג שירת מספר שנים כפסיכיאטר בצבא הבריטי.
ב-1953 עזב את הצבא ועבר לבית חולים פסיכיאטרי בגלאזגו.
בשנת 1956 עבר לעבוד בקליניקה בלונדון שם עבד עם דונלד ויניקוט וג'ון בולבי.
בשנת 1965 התחיל פרויקט קהילתי הידוע כ"קינסלי הול" במסגרתו חיו תרפיסטים ומטופלים יחדיו בסביבה שוויונית.
קינגסלי הול היווה את מקור ההשראה עבור חלופות לאשפוז פסיכיאטרי רבות כגון סוטריה.
בשנותיו האחרונות פנה לאינג לכיוונים שנויים במחלוקת, ויש עמיתים אשר אף החשיבו את לאינג לפסיכוטי.
כך למשל הציע סדנאות "לידה מחדש" במסגרתן ניתנה למשתתפים אפשרות לשחזר את חוויות הלידה.
לאינג עסק רבות באטיולוגיה, בפנומנולוגיה ובהקשרים החברתיים והתרבותיים של הפרעות פסיכיאטריות שונות תוך התמקדות בפסיכוזה.
דעותיו הושפעו באופן חזק מאוד מהפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ואתגרו את השיח הפסיכיאטרי המקובל באותן שנים.
לאינג ראה בהוויה של "חולה הנפש" לא אוסף של סימפטומים בהם יש לטפל, אלא תגובה הגיונית לנסיבות חייו.
עקב כך דרכי הטיפול שהציע לא התמקדו בסמפטום זה או אחר אלא הציעו התבוננות הוליסטית במטופל וניסיון ליצירת קשר אותנטי עמו.
לא אחת תויג לאינג כדמות חשובה בשיח האנטי-פסיכיאטריה, אף שהוא עצמו דחה את התווית הזאת.
בעברית: האני החצוי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד
"שיחות עם ילדי" הוצאת אחיאסף 1980 תרגום: שולמית ועמשי לוין.
זהו לקט של שיחות רבות בין ר.ד.
לאינג לילדיו וילדים אחרים, שיחות שנרשמו במשך שבע שנים.
סבכים (Knots) – הוצאת כמתת.
תרגום חיה יוקר ויורם פרי
רונאלדו לואיז נזאריו דה לימה (בפורטוגזית: Ronaldo Luís Nazário de Lima; נולד ב-22 בספטמבר 1976) הידוע בשמו הפרטי, רונאלדו, וידוע גם בכינוי El Fenómeno (הפנומן), הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ בשנות ה-90 ובשנות ה-2000. רונאלדו ידוע בעיקר בזכות כישורי הכדרור ויכולת הבעיטה שלו.
הוא סגן מלך שערי גביע העולם בכדורגל עם 15 שערים, ונחשב בעיני רבים לאחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, הוא הבעלים של ריאל ואיאדוליד.
בגיל 13, כאשר נערך בעירו ריו דה ז'ניירו כנס מאמנים, התגלה רונאלדו על ידי שחקן העבר האגדי ז'אירזיניו, שהיה מאמן באותה עת, כאשר שיחק בחוף הים, ואז החל לשחק במועדון כדורגל מקצועני.
קבוצתו המקצוענית הראשונה בברזיל הייתה קרוזיירו.
הוא היה דל אמצעים ונהג להגיע לאימונים ברכבות, שאליהן היה מתגנב.
בגיל 16, עוד לפני שהוציא רישיון נהיגה הוא היה כה נלהב מהכסף שצבר והחליט לרכוש מכונית שבה לא היה לו שימוש.
לאחר שהצליח מאוד בקרוזיירו הוא המשיך במהירות לאירופה.
איינדהובן ההולנדית תמורת 6 מיליון דולר, ושיחק בה שתי עונות שבהן היה מלך שערי הליגה.
הוא הבקיע 42 שערים ב-46 משחקים.
לאחר מכן נרכש על ידי ברצלונה הספרדית במחיר של 19.5 מיליון דולר.
בברצלונה שיחק עונה אחת שגם בה זכה בתואר מלך שערי הליגה, כאשר הבקיע 34 שערים ב-37 משחקים.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע, ובנוסף זכה באותה עונה בנעל הזהב האירופית, בפרס בראבו ובתארים כדור הזהב וכדורגלן השנה בעולם.
באותה עת הוא היה בן 21, ובכך היה השחקן הצעיר ביותר שזוכה בתואר האחרון.
ב-1997 נרכש רונאלדו על ידי קבוצת אינטר האיטלקית במחיר גבוה יותר מזה שברצלונה שילמה עליו, 30.5 מיליון אירו, ובכך שבר את שיא מחיר ההעברה.
בעונת 97/98 הוביל אותה לזכייה בגביע אופ"א, תוך כדי שהבקיע 25 שערים בליגה ושישה במסגרת האירופית, כולל שער במשחק הגמר בניצחון 3–0 על לאציו.
בשלב זה כבר הודבק לו הכינוי "אל פנומנו".
בשנת 1997 זכה שנית בתואר כדורגלן השנה.
לאחר מונדיאל 1998 חווה רונאלדו פציעות שכמעט וגרמו לו לפרוש: שני קרעים ברצועה הצולבת של הברך.
הראשונה הייתה בנובמבר 1999 במשחק מול לצ'ה.
בשנותיו הבאות עם אינטר שותף רק ב-36 משחקים בליגה האיטלקית, והושבת למשך 22 חודשים.
הוא שותף בגמר הגביע באפריל 2000, אך קרע שוב את אותן רצועות.
העיתונים קבעו כי לא יחזור לשחק, על אף היותו בן 24 בלבד.
רונאלדו החלים בזמן מחזורי הסיום של הליגה האיטלקית בעונת 2000/01, לאחר הפציעה הקשה שהשביתה אותו כשנתיים.
מאמן הקבוצה, הקטור קופר, חשש מעומס על השחקן שרק התאושש מפציעתו, ולא שיתף אותו במשחקים תחילה.
רונאלדו חזר ל-10 המחזורים האחרונים, הודות ללחץ של נשיא הקבוצה מסימו מוראטי והאוהדים.
במשחקים אלו כבש רונאלדו שבעה שערים, אך זה לא הספיק ואינטר הפסידה את האליפות ליובנטוס במחזור האחרון.
אוהדי אינטר ציפו לחזרתו של רונאלדו לאחר המונדיאל, אך הוא חתם במועדון הספרדי ריאל מדריד.
ריאל מדריד שילמה עליו 45 מיליון אירו, ובכך הצטרף ל'גלקטיקוס' שכבר היו שם: לואיש פיגו וזינדין זידאן.
בעונת 2002/2003, עונתו הראשונה בריאל, שוב זכה בתואר מלך השערים עם 23 כיבושים.
בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות ספרד, האליפות הראשונה של רונאלדו בקריירה, והגיע עימה לחצי גמר ליגת האלופות, בו הרשים עם שלושער באולד טראפורד.
אולם בעונות שלאחר מכן כשל בניסיונותיו לזכות בתואר היחיד שחסר לו, ליגת האלופות.
רונאלדו אמנם כבש 45 שערים ביתר זמנו בריאל, אך ביקורות רבות הוטחו בו, על משקלו ועל חוסר הלחימה שלו, בין השאר.
ב-2005 נפצע שוב והושבת לחודשיים.
המצב בריאל החמיר לאחר המונדיאל, ומתוך רצונו לעזור לקבוצה ולא להפריע לה, הוא עבר לקבוצה האיטלקית מילאן בחלון ההעברות.
זאת, לאחר שמאמן ריאל מדריד, פאביו קאפלו, אמר כי אינו מעוניין בו יותר.
במילאן רונאלדו נתן חצי עונה מכובדת בכך שהוביל את מילאן עד למקום הרביעי כשהוא כובש 7 שערים.
רבים אמרו שרונאלדו החיה את הרוסונרי.
בליגת האלופות הספיק רונאלדו לשחק במדי ריאל ולכן לא שותף במילאן, שזכתה בה בסוף העונה, ולפיכך לא זכה בתואר היחיד שחסר לו.
אלשנדרה פאטו בן ה-18 הועבר מאינטרנסיונל למילאן בתחילת עונת 07/08, והציפייה בקרב האוהדים הייתה שייווצר משולש התקפה ברזילאי ויעיל - קאקה, שהיה כדורגלן השנה, פאטו, ורונאלדו (שכבר נודע בשם 'קאפארו').
אף על פי כן, העונה החלה בצורה לא טובה עבור רונאלדו והוא נפצע בקיץ שלפניה בשריר הירך.
משום כך, הוא היה מושבת כ-5 חודשים, וההנהלה והאוהדים החלו להיות ספקניים כלפי החלוץ הברזילאי ודובר על מכירתו בינואר.
שמו של רונאלדו שחוזהו מסתיים בקיץ, נקשר לפנרבחצ'ה הטורקית, לוס אנג'לס גלאקסי האמריקאית ופלמנגו הברזילאית.
לבסוף חזר רונאלדו לכשירות במשחק נגד נאפולי בסרייה א'.
מילאן פתחה עם שלישיית הקאפארו, גם פאטו וגם רונאלדו ערכו את הופעות הבכורה שלהם בעונה.
רונאלדו כבש צמד במשחק, כמה שנראה חזרה מעולה לכושר משחק.
ב-13 בפברואר 2008, במהלך משחק ליגה מול ליבורנו, ספג פציעה קשה נוספת כאשר קרע גיד בברכו.
בדיקה שעבר הצביעה על כך שרונאלדו יהיה מושבת לתשעה חודשים, מה שאומר שהוא לא יוכל לשחק לפחות עד סוף העונה, ודיבורים על פרישה אפשרית צצו בכל כלי התקשורת.
בתום חוזהו בקיץ 2008 עזב את מילאן.
לאחר מכן החל רונאלדו את שלבי ההחלמה הסופיים מפציעתו, בעוד הופיעו דיווחים רבים על מעבר למספר קבוצות שונות באירופה ובאמריקה הדרומית.
לבסוף, הקבוצה שהחתימה את רונאלדו הייתה קורינתיאנס הברזילאית.
את הופעת הבכורה שלו בקורינתיאנס ערך רונאלדו ב-4 במרץ 2009 כשנכנס כמחליף במשחק גביע נגד איטומביארה.
כעבור ארבעה ימים, ב-8 במרץ, שיחק מול פאלמיירס במסגרת הליגה הברזילאית ואף כבש שער שוויון בתוספת הזמן.
הקבוצה זכתה באליפות המחצית הראשונה של הליגה ללא אף הפסד במסגרת משחקי הליגה הסדירה.
בסיום העונה נבחר רונאלדו לשחקן העונה בליגה הברזילאית, וחוזהו בקורינתיאנס הוארך עד דצמבר 2011.
ב-14 בפברואר 2011 הודיע רונאלדו על פרישה מכדורגל בשל פציעות מרובות וכאבים שהחמירו בשנות פעילותו האחרונות.
עוד טען רונאלדו במסיבת העיתונאים שזימן ובה הודיע על הפרישה כי "רציתי להמשיך לשחק אך גופי ניצח אותי", הוא המשיך ואמר שבתקופתו האחרונה כשחקן היה מתכנן מהלכים מסוימים אך לא יכול היה לבצעם.
במונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית היה רונאלדו בן ה-17 בסגל של נבחרת ברזיל, כשאת חוד ההתקפה הובילו החלוצים רומאריו ובבטו.
נבחרת ברזיל זכתה בגביע, אך רונאלדו לא שותף.
ב-1998, במונדיאל בצרפת, רונאלדו כבר הוביל את התקפת ברזיל עם ארבעה כיבושים שהספיקו לברזיל להגיע עד לגמר.
שעות בודדות לפני משחק הגמר מול צרפת חטף התקף אפילפסיה בעת שישן צהריים בחדרו במלון, במהלך ההתקף איבד את ההכרה למשל כחצי שעה.
רונלדו עלה לשחק למרות חוות דעת רפואיות שהמליצו שלא ישחק בעקבות ההתקף שעבר.
במשחק עצמו הפגין רונאלדו יכולת חלשה מאוד וצרפת הביסה את ברזיל 0–3 וזכתה לראשונה באליפות העולם.
ההתמוטטות של רונאלדו יצרה לו תדמית כי הוא אינו עומד במצבי לחץ, תדמית שהחזיקה מעמד עד מונדיאל 2002.
בברזיל הייתה דאגה רבה לקראת מונדיאל 2002 הקרב ובא משום שנבחרתם קרטעה בבית הדרום-אמריקני של מוקדמות המונדיאל וכמעט שכשלה להעפיל אליו לראשונה בתולדותיה.
המאמן לואיס פליפה סקולארי הצליח לבסוף להעלות את ברזיל לאליפות העולם, נתן אמון ברונאלדו ובחר אותו לסגל הנבחרת.
רונאלדו לא אכזב והוביל את ברזיל לזכייה באליפות העולם תוך כיבוש 8 שערים שזיכו אותו בתואר מלך השערים, כששניים מתוכם הובקעו במשחק הגמר נגד גרמניה.
זו הייתה האליפות החמישית בתולדותיה של ברזיל, יותר מכל נבחרת אחרת.
במונדיאל 2006 היה רונאלדו חלק מרביעיית כוכבים נוצצת בנבחרת ברזיל, יחד עם רונאלדיניו, קאקה ואדריאנו, אך הנבחרת לא עמדה בציפיות הגדולות והגיעה רק לרבע הגמר.
המאמן פאריירה נתן קרדיט בלתי מוגבל לרונאלדו, אך הוא לא הצליח להוביל את ברזיל לזכייה שנייה ברציפות בגביע העולם.
רונאלדו כבש במונדיאל 2006 שלושה שערים, ובנוסף ל-4 השערים שכבש במונדיאל 1998, ו-8 השערים שכבש במונדיאל 2002, היו לו 15 שערים במונדיאלים, באותה העת שיא כיבושים לשחקן במשחקי המונדיאל.
השיא נשבר במונדיאל 2014 כשמירוסלב קלוזה כבש את שערו ה-16 בגביע העולם בניצחון 1–7 במשחק בין נבחרת גרמניה לנבחרת ברזיל שכונה מיינראסו.
ביוני 2011 שיחק רונאלדו בפעם האחרונה במדי נבחרת ברזיל במשחק נגד רומניה, ששימש כמשחק פרידה ממנו.
בסוף המשחק נערך טקס פרידה רשמי לכבודו.
אחרי הפרישה התפנה רונאלדו להתעסק בעסקיו השונים, הכוללים ניהול מסעדות יוקרה, נדל"ן ואף סוכנות שחקנים בברזיל.
רונאלדו השתתף בתוכנית הטלוויזיה "לרדת בגדול" בגרסתה הברזילאית, עקב עלייתו במשקל מאז פרישתו.
בתוכנית עקבו אחרי התקדמותו במשך 3 חודשים בירידה במשקל.
התוכנית גרפה רייטינג גבוה מאוד בברזיל.
רונאלדו נבחר לפרזנטור של ברזיל בארגון המונדיאל שהתקיים במדינה בשנת 2014.
בשנת 2018 רכש, יחד עם קבוצת משקיעים, 51% ממניות קבוצת ריאל ואיאדוליד תמורת 30 מיליון אירו.
מועדוןעונהליגהגביעבינלאומיאחרסך הכולליגההופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםקרוזיירוליגת העל הברזילאית1412 0 0 4 8 30 212000008218222624סה"כ141200121021224744פ.ס.וו.
אחר כולל את הליגה האזורית הברזילאית, גביע רקופה סודאמריקנה, הסופרקאפ הספרדי, הגביע הבין-יבשתי, ומשחק הפלייאוף של הגביע האיטלקי על העלייה לגביע אופ"א.
אולימפיאדה (1): מדליית ארד 1996
השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1997
מלך השערים בקופה אמריקה: 1999
היכל התהילה של ריאל מדריד
רוֹנַאלְדוּ דֵה אָסִיס מוֹרֵיירָה (בפורטוגזית: Ronaldo de Assis Moreira; נולד ב-21 במרץ 1980 בפורטו אלגרה), הידוע בכינויו רונאלדיניו גאושו (Ronaldinho Gaúcho) או בקיצור רונאלדיניו (Ronaldinho; נהגה הוֹנָאוּגִ'ינְיוֹ), הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדות הקשר ההתקפי וקיצוני שמאלי.
היה שחקן מוביל בנבחרת ברזיל בכדורגל, אשר זכתה במונדיאל 2002. בשנים בהן שיחק בברצלונה, הוביל אותה לשתי אליפויות ספרד ואליפות אירופה.
ב-2004 וב-2005 זכה בתואר כדורגלן השנה בעולם.
בתחילת דרכו שיחק רונאלדיניו בקבוצת הנוער של גרמיו מפורטו אלגרה, ברזיל.
הוא עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, שם שיחק מ-1998 עד 2001. ב-2001 חתם רונאלדיניו על חוזה לחמש שנים עם הקבוצה הצרפתית פריז סן-ז'רמן והחל לשחק בתחילת עונת לאחר קרב משפטי בין סן ז'רמן לגרמיו על סכום ההעברה.
גרמיו קיבלה לבסוף 4.6 מיליון דולר.
ב-2003, לאחר ויכוח בין רונאלדיניו ללואיס פרננדז, מאמן פריז סן-ז'רמן, ולאחר שסן ז'רמן נכשלה בנסיונותיה להעפיל לטורניר אירופאי, רונאלדיניו הביע את רצונו לעזוב את הקבוצה.
ב-19 ביולי 2003 רכשה אותו ברצלונה בסכום של 27 מיליון אירו לאחר שגם מנצ'סטר יונייטד התחרתה על שירותיו.
המשחק הראשון שלו במדי הקבוצה היה ב-30 באוגוסט מול אתלטיק בילבאו.
ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את הראשון מבין 94 שעריו במדי ברצלונה.
רונאלדיניו הצדיק את הרכישה והוביל את ברצלונה למקום השני בליגה הספרדית בעונת 2003/2004. באותה עונה נבחר רונאלדיניו על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
בעונה לאחר מכן, , הוביל רונאלדיניו את ברצלונה לזכייה באליפות ספרד יחד עם סמואל אטו, דקו והנריק לארסון כאשר הקבוצה הציגה משחק התקפי מצוין.
ב-20 בדצמבר 2004 זכה רונאלדיניו בתואר כדורגלן השנה בעולם.
בעונת הוביל רונאלדיניו את ברצלונה לזכייה שנייה באליפות ספרד ולזכייה באליפות אירופה עם ניצחונות על ארסנל, מילאן, בנפיקה וצ'לסי.
ב-19 בנובמבר 2005 הבקיע רונאלדיניו צמד בניצחון 3–0 על ריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו וזכה לתשואות מהקהל המדרידאי, מחווה שרק דייגו מראדונה זכה לה לפניו.
ב-28 בנובמבר 2005 נבחר כזוכה של פרס כדור הזהב.
חודש מאוחר יותר נבחר, בפעם השנייה ברציפות, לשחקן השנה של פיפ"א בעולם.
עונת 2006/2007 הייתה בינונית עבור רונאלדיניו על אף שכבש עשרים שערים, הועלו טענות כלפיו, שרוב השערים שכבש היו במצבים נייחים, ושהוא איננו מהיר וחד כבעבר.
למרות שהובילה את הטבלה במשך רוב העונה, הפסידה ברצלונה את האליפות ליריבתה הגדולה ריאל מדריד בזכות הפרש שערים עדיף במשחקים ביניהן.
בתחילת עונת 2007/2008 פורסם שהברזילאי הסתכסך עם מאמנו פרנק רייקארד בגלל בעיות אישיות.
במספר משחקים רונאלדיניו היה מחוץ להרכב ואפילו מחוץ לסגל אך במועדון טענו שהסיבה לכך היא פציעות.
ב-4 באפריל 2008 דווח כי רונאלדיניו קרע שריר באימון, וכתוצאה מפציעה זו החמיץ את יתר משחקי העונה.
במהלך עונה זו ולפניה מספר דיווחים בתקשורת טענו בעד האפשרות שרונאלדיניו יעבור עוד בטרם תום החוזה מברצלונה.
הדיווחים התמקדו בעיקר באפשרות מעבר לאחת הקבוצות מהעיר האיטלקית מילאנו – אינטר מילאנו ומילאן תמורת סכומי עתק.
באותו קיץ פורסמה ידיעה באתר הרשמי של ברצלונה שעל רונאלדיניו להתייצב לאימונים ב-14 ביולי.
רונאלדיניו לא התייצב לאימונים, וב-16 ביולי חתם במילאן על חוזה לשלוש שנים.
בכך, סיים תקופה בת 5 שנים בברצלונה – בה שיחק ב-207 משחקים רשמיים והבקיע 94 שערים.
בינואר 2011 בחלון העברות שב רונאלדיניו אל מולדתו, וחתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בפלמנגו הברזילאית.
רונאלדיניו הוביל את פלמנגו לזכייה באליפות ריו דה ז'ניירו בעונה זו.
בעקבות היכולת הגבוהה שהראה בקבוצה הברזילאית, קיבל זימון לנבחרת הלאומית לראשונה מאז ה-17 בנובמבר 2010, אולם בהמשך יכולתו הדרדרה ולא הוזמן לנבחרת בשנת 2012. ב-5 ביוני 2012, לאחר שהסתכסך עם הנהלת פלמנגו עבר רונאלדיניו לאתלטיקו מיניירו, ובשנת 2013 זכה איתה בגביע ליברטדורס.
בינואר 2014 שוחרר מהקבוצה, אולם עוד באותו החודש חתם על חוזה חדש בשורות הקבוצה.
כמו כן, באותו חודש נבחר לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית.
ביולי 2014 שוחרר סופית מאתלטיקו.
בספטמבר 2014 חתם רונאלדיניו בקבוצת קרטרו המקסיקנית לשנתיים ובעונה זו סיים כמלך הבישולים של הליגה המקסיקנית אף על פי ששיחק מעט.
ביוני 2015 עזב רונאלדיניו את הקבוצה.
ביולי חתם בקבוצת פלומיננזה, וב-28 בספטמבר החליט רונאלדיניו לעזוב את הקבוצה כשיזם שיחה עם נציגי המועדון והודיע שהוא "לא מסוגל לתרום יותר".
ב-16 בינואר 2018, בגיל 37, הודיע רונאלדיניו על פרישה רשמית ממשחק פעיל (אחרי שלא שיחק כדורגל יותר משנתיים).
רונאלדיניו נבחר במקום השלישי (זכה בכדור הארד) בפרס הכדורגלן המרשים בטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 שנערך במצרים.
הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הייתה ב-26 ביוני 1999, ובה הוא כבש את שערו הבינלאומי הראשון, נגד פרגוואי.
בהמשך אותה שנה זכה עם נבחרתו בקופה אמריקה.
במונדיאל 2002 עזר רונאלדיניו לברזיל לזכות בגביע העולם בכדורגל.
אחד מהרגעים הזכורים של הטורניר היה שערו של רונאלדיניו בכדור חופשי מ-35 מטרים לשערו של דייוויד סימן, במשחקה של ברזיל נגד אנגליה ברבע הגמר.
לקראת מונדיאל 2006 לרבים היו ציפיות גבוהות מרונאלדיניו ונבחרת ברזיל.
למרות זאת, אכזב רונאלדיניו כשהציג יכולת חלשה וברזיל הודחה על ידי צרפת כבר בשלב רבע הגמר.
ב-8 ביולי דווח כי רונאלדיניו הוא אחד משלושת השחקנים מעל גיל 23 שנכללו בסגל הנבחרת האולימפית של ברזיל לאולימפיאדת בייג'ינג.
באולימפיאדה שימש כקפטן הנבחרת והבקיע צמד במשחק השני בשלב הבתים.
בסך הכול הופיע רונאלדיניו במדי נבחרת ברזיל 98 פעמים, וכבש 33 שערים.
ב-2018 הביע רונאלדיניו תמיכה בקמפיין של ז'איר בולסונארו לנשיאות ברזיל.
במרץ 2020 נעצרו רונאלדיניו ואחיו כשניסו להיכנס לפרגוואי בדרכונים ברזילאיים מזויפים.
הם שהו כחודש במעצר ולאחר מכן שוחררו למעצר בית.
רונאלדיניו אב לבן בשם ז'ואאו שנולד ב-2005 מהרקדנית ז'אנינה מנדש, הקרוי של שם אביו המנוח.
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל (1): 2011
מלך שערי גביע הקונפדרציות 1999
השחקן המצטיין של גביע הקונפדרציות 1999
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית (1): 2013
רונאלד קומאן (בהולנדית: Ronald Koeman; ) הוא מאמן נבחרת הולנד בכדורגל וכדורגלן עבר הולנדי אשר שיחק בעמדת הבלם.
לאחר כיבוש שער הניצחון של ברצלונה בגמר ליגת האלופות של 1992, הפך לכדורגלן הראשון שכבש שער בשני משחקי גמר אירופאים שונים שנתיים ברציפות.
קומאן, יליד זאנדאם, החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1980 במדי חרונינגן.
אחרי ששיחק מאוחר יותר בקריירה במדי אייאקס אמסטרדם, פ.ס.וו וברצלונה, הוא סיים את הקריירה שלו במדי פיינורד.
במהלך הקריירה שלו הוא זכה פעמיים בגביע אירופה לאלופות, 5 פעמים באליפות ליגת העל ההולנדית, 4 אליפויות ליגת העל הספרדית, פעם אחת בגביע הספרדי והוא גם היה שותף לזכייתה של נבחרת הולנד ביורו 1988. ב-1987 ו-1988 קומאן זכה פעמיים ברציפות בתואר כדורגלן השנה בהולנד.
בשנת 1988, לאחר משחק חצי גמר היורו מול גרמניה (שנגמר בניצחון הולנדי 2:1) בהמבורג, קומאן ניגב את הזיעה מגבו באופן פרובוקטיבי בעזרת חולצתו של עמיתו הגרמני אולף תון כאילו השתמש בנייר טואלט, מול הקהל הגרמני.
על המעשה הזה הוא התחרט בפומבי מאוחר יותר.
אחרי הקדנציה הקצרה שלו במשחק בפיינורד, קומאן פרש ממשחק מקצועני.
מיד לאחר פרישתו, התמנה קומאן לחלק ממערך האימון של הנבחרת שאותה הדריך אז חוס הידינק לקראת מונדיאל 1998 בצרפת יחד עם יוהאן ניסקנס ופרנק רייקארד.
אחרי המונדיאל קומאן קיבל את משרת עוזר המאמן של ברצלונה.
בשנת 2000, הוא קיבל את משרת האימון הראשונה שלו בקבוצת ויטסה ארנהיים, אותה הצליח במהרה להביא לשחק במסגרת גביע אופ"א בהצלחה רבה, כשלרשות המועדון היה תקציב קטן מאוד יחסית למועדונים אחרים.
שנה אחר כך, ב-2001, קומאן התמנה להיות מאמן המועדון הגדול הראשון שלו, אייאקס.
הונה של אייאקס צמח משמעותית לאחר שמאז שקומאן הגיע, הצלחה רבה נרשמה לזכות הקבוצה.
קומאן זכה בעונתו הראשונה בקבוצה בדאבל בעונת 2001/2002. אף על פי שזכו שוב בתואר האליפות בעונת 2003/2004, אייאקס נחשבה לקבוצה מספר שתיים בהולנד אחרי פ.ס.וו איינדהובן, וקומאן התפטר ממשרת האימון במועדון אחרי שהקבוצה הודחה מגביע אופ"א על ידי אוסר בפברואר 2005.
קומאן חזר מהר מאוד למשחק אחרי האכזבה שנבעה מהתפטרותו מאייאקס בפברואר 2005, כאשר לקח על עצמו את משרת המאמן באלופה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון, וירש בתפקיד את מאמן העל האיטלקי ג'ובאני טרפטוני.
בבנפיקה זכה רק בסופרקאפ הפורטוגלי.
ביוני 2014 חתם קומאן על חוזה ל-3 שנים בסאות'המפטון מליגת הפרמייר ליג האנגלית.
לאחר שתי עונות בסאות'מפטון, מונה קומאן למאמן אברטון ב-14 ביוני 2016. הוא נחל הצלחה יחסית בעונתו הראשונה במועדון, הוביל את המועדון למקום השביעי והשיג את הכרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
ב-23 באוקטובר 2017 קומאן פוטר מאימון אברטון, מכיוון שהקבוצה דורגה במקום ה-18 לאחר תשעה מחזורים.
ב-6 בפברואר 2018 קומאן מונה למאמן נבחרת הולנד.
קומאן רשם הצלחה עם נבחרת הולנד: הנבחרת עלתה לגמר טורניר ליגת האומות, שם הפסידה לפורטוגל - ובטורניר מוקדמות יורו 2020, נבחרת הולנד סיימה במקום השני בבית והעפילה לטורניר היורו.
ב-19 באוגוסט 2020 מונה קומאן למאמן ברצלונה, בה שיחק במשך שש עונות, במקומו של קיקה סטיין שפוטר.
בעקבות זאת, עזב קומאן את תפקידו כמאמן נבחרת הולנד בכדורגל.
ב-28 באוקטובר 2021, לאחר הפסד ליגה 0–1 לראיו ואיקאנו, פוטר קומאן מתפקידו.
עם זאת, קיבל מברצלונה פיצוי בגובה 10 מיליון יורו על פיטוריו.
ב-6 באפריל 2022, לאחר שמאמן הנבחרת לואי ואן חאל הודיע כי הוא סובל מסרטן הערמונית, הודיעה התאחדות הכדורגל ההולנדית כי קומאן ימונה למאמן הנבחרת לאחר מונדיאל 2022. ב-23 בינואר 2023 נכנס רשמית לתפקיד.
אחיו של קומאן, ארווין, שימש כמאמן בית"ר ירושלים.
במאי 2020 הוחש לבית חולים באמסטרדם לאחר שחש ברע ועבר אירוע לב.
הוא עבר צינתור בליבו ושוחרר מבית החולים לאחר יומיים.
רון שפירא (נולד ב-1964) הוא עורך דין ופרופסור למשפטים ישראלי.
משמש רקטור המרכז האקדמי פרס.
קודם לכן היה נשיא המרכז האקדמי פרס ומרצה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב.
רון שפירא נולד בתל אביב.
אביו, חיים שפירא, היה נשיא בית משפט השלום בתל אביב.
בגיל שבע עשרה החל ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה ונרשם לעתודה האקדמית במשפטים.
הוא עורך דין החל משנת 1987. בין השנים 1985 ל-1990 שימש במסגרת שירותו בצה"ל עוזרו של מנחם פינקלשטיין, התובע הצבאי הראשי.
לאחר סיום שירותו הצבאי בשנת 1990, החל לעסוק בפרקטיקה עצמאית בעריכת דין.
הוא התמחה בנדל"ן ובמשפט פלילי, בעיקר בכל הקשור לעבירות צווארון לבן.
ייצג את העמותות של אהוד ברק, כתב את חוות הדעת של המרכז החקלאי כתשובה לעתירה לבג"ץ שהגישה הקשת הדמוקרטית המזרחית.
ייצג את איש העסקים דוד אפל ומשמש כיועץ למפעל הפיס.
בין השנים 1994 ל-2000 כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב והיה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה.
החל משנת 2001 שימש פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וכיהן כדיקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה בין השנים 2001 ל-2004. ב-2008 פרש מאוניברסיטת בר-אילן והתמנה לנשיא המרכז האקדמי פרס שברחובות, כשבמקביל הסיר את מועמדותו לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
במרץ 2007 מיזג את משרדו עם משרדו של עוה"ד ד"ר יעקב וינרוט.
לימים עבר למשרד אברהם נאמן ושות'.
באוקטובר 2014 התבטא בראיון נגד תקצוב לימודי המשפטים ומנהל עסקים.
במאי 2017 מונה ליו"ר "הוועדה המיוחדת למתן חוות דעת על המועמד לתפקיד נציב שירות המדינה", ופרש מתפקיד זה כעבור חצי שנה.
ביולי 2024 מונה לחבר אד הוק כנציג ישראל במותב הדן בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם בבית הדין הבין-לאומי לצדק.
חבר הוועדה המייעצת של הפורום הישראלי למשפט וחירות.
נשוי למשפטנית ד"ר קרן שפירא-אטינגר.
בתו הבכורה, יערה שפירא, משמשת כתבת בכנסת בתאגיד השידור הישראלי ומבזקנית.
שפירא נחשב למשפטן שמרן ומתנגד חריף לאקטיביזם שיפוטי, וכן כמי שמחזיק בגישה ביקורתית מאוד למשפט בין-לאומי פומבי ולערכאותיו.
הוא משמש יושב ראש הוועדה המייעצת של הפורום הישראלי למשפט וחירות, גוף ימני הפועל להכשרת משפטנים ושופטים שמרנים.
לאחר מינוי אהרן ברק לשופט מטעם ישראל בבית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג בינואר, מתח שפירא ביקורת נוקבת על בית הדין, ובין השאר כתב שהוא "אינו ראוי לשום מידה של אמון" ונגוע באינטרסים זרים אך מציג עצמו כנייטרלי.
בהמשך החליף את ברק בתפקיד זה.
בריאיון לאילנה דיין בערוץ 12 אמר שפירא כי אין צורך להקים ועדת חקירה ממלכתית לאירועי טבח שבעה באוקטובר.
בשנת 2002 פרסם מאמר "הצווארון הלבן - עד כמה הוא מלוכלך?" בו העלה טענה כי המלחמה בשחיתות היא בזבוז של משאבים ציבוריים.
בראיון למגזין "הפרקליטים" טען כי "אם יש דבר שהוא גרוע יותר ממדינה ביורוקרטית ומושחתת, זו מדינה ביורוקרטית וישרה", בטענה שהשחיתות מרככת את חוסר היעילות הביורוקרטית.
שפירא מתנגד להקמת ועדת חקירה ממלכתית לאירועי טבח שבעה באוקטובר, בטענה כי הפרוצדורה המשפטית אינה הדרך המתאימה לכך.
בריאיון לערוץ 7 דיבר על הצורך ברפורמה במערכת המשפט, והגן על השינויים בהרכב הוועדה לבחירת שופטים שקודמו על ידי חברי הקואליציה.
עם זאת הצהיר שהוא מתנגד למרכיבים אחרים ברפורמה המוצעת, כמו ביטול עילת הסבירות ופסקת ההתגברות.
באפריל 2025 כתב על בנימין נתניהו כי: "הכישלון בגיבוש תפיסת הביטחון הלאומי בשנים שקדמו למלחמה הצדיק, בלאו הכי, שיציע את עצמו מיד לאחר המלחמה לאמון מחודש של הבוחר, אולם פרשת היועצים מחדדת את הצורך הזה."
רונאלד דה בור (בהולנדית: Ronald de Boer; נולד ב-15 במאי 1970 בהורן שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר במדי מספר קבוצות באירופה ובקטר ובמדי נבחרת הולנד.
הוא אחיו התאום של פרנק דה בור.
לרוב דה בור שיחק בצד הימני של הקישור או ההתקפה.
דה בור תחילה שיחק ברמה חובבנית בקבוצות קטנות בהולנד, לפני שהתחיל בקריירה מקצוענית במדי קבוצת אייאקס אמסטרדם ב-1988. בשורות הקבוצה שיחק שלוש שנים, לפני שעבר לטוונטה אנסחדה למשך שנתיים.
הוא חזר לאייאקס ב-1993 והיה לאחד מהשחקנים הבולטים בקבוצה ואף זכה עמה בליגת האלופות ב-1995. ב-1998 עבר עם אחיו לקבוצה הספרדית ברצלונה, אך ב-2000, לאחר שלא זכה למעמד של שחקן קבע והצליח להבקיע שער בודד ב-33 משחקים, עבר לגלאזגו ריינג'רס שאימן ההולנדי דיק אדבוקאט.
בקבוצה הסקוטית שיחק במשך ארבע שנים מוצלחות ואחיו חבר אליו ב-2004. שניהם העבירו את עונותיהם האחרונות ככדורגלנים בקטר.
במדי נבחרת הולנד דה בור הופיע 67 פעמים, בהם הבקיע 13 שערים.
דה בור לא היה הקפטן הקבוע של אייאקס או של נבחרת הולנד, אך זכה לענוד את סרט הקפטן במספר משחקים במדיהן, שכן היה אחד מסגני הקפטן.
רונאל פישר (נולד ב-6 במרץ 1967) הוא עיתונאי, עורך דין, דוקטור למשפטים ומנחה טלוויזיה ישראלי.
נולד בפתח תקווה ליוסף פישר, ניצול השואה שגדל באוסטריה ובארץ ישראל הצטרף לפלמ"ח.
על חייו עשה אחיו של רונאל, דוד, סרט תיעודי שנקרא "שישה מיליון ואחד".
לרונאל ארבעה אחים: אסתי, הבמאי הדוקומנטרי דוד פישר, עורך הדין גדעון פישר, והזמר אמנון פישר.
שירת בצה"ל כצלם בחיל החינוך.
במהלך שירותו במדרשת החינוך הר גילה, הורשע באספקת סמים לחבריו ליחידה ונידון ל-10 חודשי מאסר מתוכם 4 חודשים וחצי לריצוי בפועל, וכן הורדה בדרגה לדרגת טוראי.
בשנת 2025 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת חיפה, על עבודה שכותרתה "כלל פסילה יחסי של ראיות שהושגו שלא כדין – שורשיו במשפט העברי, הרציונל הפוליטי הנשכח שמצדיק אותו וההתעלמות מעיקרון שלטון החוק", שנעשתה בהנחיית פרופ' דורון מנשה.
פישר מתאפיין בכתיבה עיתונאית בסגנון ניו-ג'ורנליזם ואחראי בין היתר לחשיפת מספר פרשיות בנושאים שונים:
ראיון שנתן לו עמוס גלבוע זמן קצר לאחר שמונה למפקד גלי צה"ל עורר סערה (בראיון סיווג גלבוע את עובדי גלי צה"ל לפי נטייה פוליטית, ודירג אותם מבחינת איכות).
הראיון אילץ את גלבוע להתפטר לאחר שבוע בלבד בתפקיד.
פישר עשה כתבת תחקיר על רחבעם זאבי בשנת 1991 שפורסמה בעיתון "חדשות" ושמה "החייל האמיץ רחבעם".
הכתבה שהתבססה על ראיונות עם כמה מיריביו של זאבי טענה לכאורה כי אישיותו של זאבי בעייתית.
הכתבה פקפקה בעברו הצבאי של זאבי, בכישוריו הצבאיים ובתרומתו לצה"ל.
בהתנהלותו בקרבות מלכיה ותל מוטילה.
בהבאת עיתונאים וזמרים לצפות במרדף ראוותני בבקעת הירדן ועוד.
זמן מה לאחר מכן התפרסמה בעיתון ידיעות אחרונות עצומה בשם "עצומת גנדי" שעליה חתמו מבכירי קציני צה"ל בעבר ובהווה בראשם יצחק רבין, חיים בר-לב ומוטה גור.
בלשון העצומה נאמר כי אמנם רוב החותמים אינם שותפים לדרכו הפוליטית של זאבי אך דוחים מכל וכול את כתבת ההכפשה שמשכתבת את העבר הצבאי של זאבי.
בין הישגיו כעיתונאי "מעריב" ניתן למנות את פרשת הסיליקון בחלב (בשנת 1995), פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה (ב-1996) וחשיפת מאבקה של דסי רבינוביץ' (גם בשנת 1996).
עם זאת, כתבות תחקיר עיתונאיות טענו כי מאחורי התחקירים המשמעותיים של פישר עמד מניע עסקי של העיתון, בעקבות סירוב גופים שונים לפרסם מודעות במעריב, בעוד תחקירים משמעותיים אחרים נגנזו מסיבות הפוכות.
בעקבות פרסומים אלו הגישו מעריב ופישר תביעת דיבה כנגד המפרסמים, שהסתיימה בפשרה בה נאלצו המפרסמים להתנצל על פרטים שונים שפורסמו בכתבה כנגד פישר.
את לימודי המשפטים השלים פישר במכללת נתניה, וב-2002 הוסמך כעורך-דין.
בתחילת דרכו כעורך דין עבד במשרד של אחיו גדעון, בהמשך יסד את משרד רונאל פישר ושות'.
בשנת 2008 ייצג את מיקי רוזנטל בסרט שיטת השקשוקה, במרץ 2012 ייצג את הפסיכיאטר ד"ר אילן רבינוביץ מול ההאשמות על מתן תרופות פסיכיאטריות למשתתפי התוכנית "האח הגדול" שהטיח בו משתתף בתוכנית, סער שיינפיין.
הוא ייצג את תת-ניצב אפרים ברכה בעתירה למניעת מינויו לראש יחידת להב 433 ואת עיריית רחובות.
לאחר שפישר התבטא בחריפות כנגד שופט שהרשיע את יעקב העליון, לקוח שלו, הוגשה נגדו תלונה ללשכת עורכי הדין.
בית הדין למשמעת של מחוז תל אביב הרשיע אותו, אך לא השעה אותו.
בדצמבר 2014 הודיע פישר על פרישתו ממשרד עורכי הדין שבראשותו והפסקת עבודתו כעורך דין, על רקע חקירתו כחשוד בפלילים.
ב-2015 פורסם כי אמר למקורבים שב-2008 כפה על עיתון "הארץ" לגנוז תחקיר ביקורתי נגדו שכתב העיתונאי אמיר זוהר, לאחר שאיים על בכיר בקבוצת שוקן שאם יפרסמו את התחקיר הוא ידאג לפרסם מידע שיפיל את מו"ל העיתון עמוס שוקן.
התחקיר אכן נגנז, ובהמשך הפסיק פישר במפתיע לייצג את ארקדי גאידמק בשתי תביעות ענק נגד "הארץ".
שוקן טען מאוחר יותר שהתחקיר נגנז מחוסר ראיות מספקות ללא מעורבותו, אך העיתונאי זוהר הכחיש זאת והדגיש שהיו בידיו כל הראיות העיתונאיות המקובלות כולל מסמכים, תלונות והקלטות.
במאי 2015 הוגש נגדו כתב אישום חמור בשורה של פרשות שחיתות, ובעקבות זאת הושעה זמנית על ידי לשכת עורכי הדין.
פישר הנחה והשתתף במספר תוכניות טלוויזיה:
"המבקרים" (פינה במגזין התרבות "המוסף" בערוץ 8) - יחד עם העיתונאי רון מיברג
סדרת תעודה "עשרת הדיברות" (בוים על ידי יורם זק) זכתה בפרס האקדמיה בקטגוריית סדרת התעודה הטובה ביותר.
פרופיל (תוכנית ראיונות על אישים שונים).
גברים בשחור (תוכנית טלוויזיה ישראלית יחד עם מיקי רוזנטל).
מטה הבחירות (תוכנית שבועית בערוץ 10 לקראת בחירות 2013).
האח הגדול 5 (תוכנית מציאות ששודרה בערוץ 2) - השתתף במשימת "בית האח הגבוה לצדק" ושימש כתובע.
"המיזם" (תוכנית טלוויזיה בערוץ 2) - שימש כחבר בצוות השופטים, עד פרישתו מהתוכנית, בעקבות מעצרו.
ביולי 2014 נעצר פישר בחשד שהציע לאלון חסן לשחד אנשי משטרה בתמורה לסגירת חקירה פלילית נגדו.
חסן פנה ביוזמתו למח"ש, ועל פי הנחייתם תיעד את הפגישה עם פישר ואת העברת כספי השוחד לידיו.
באפריל 2015 נעצר פישר פעם נוספת, לאחר שהמשטרה הצליחה לפענח מידע מוצפן מהטלפון הסלולרי שלו, וגייסה את עוזרתו האישית כעדת מדינה, בחשד למקרים רבים של תשלום שוחד לקצין משטרה לצורך השגת מידע משטרתי חסוי על חקירות שהתנהלו.
במסגרת חידוש החקירה נעצרו בנוסף עופר נמרודי, בחשד למתן שוחד לצורך השגת מידע חסוי מחקירות משטרה, ופרקליטת מחוז תל אביב לשעבר ושותפתו של פישר, עורכת הדין רות דוד, בחשד במעורבות בפעולותיו של פישר, כדוגמת הזהרת נחקרים עתידיים כי מתנהלת כנגדם חקירה משטרתית סמויה.
בנוסף נעצר רפ"ק ערן מלכה, ראש צוות חקירה לשעבר ביחידה הארצית לחקירות כלכליות, בחשד שהעביר לפישר וללקוחותיו מידע משטרתי חסוי מחקירות.
בנוסף נעצרו האחים נחמיאס, בעלי חברה בנייה פרטית, בחשד ששילמו לפישר לצורך השגת מידע משטרתי מחקירה שהתנהלה כנגדם, וישעיהו (שי) ברס, לשעבר מנכ"ל נתיבי ישראל, בחשד דומה.
בנוסף נחשד פישר בסיוע לביום בעיות רפואיות אצל מספר נחקרים, על מנת למנוע חקירה מסיבות רפואיות, בסיוע רופאים שהנפיקו אישורים רפואיים כוזבים תמורת שוחד.
בשל מעורבות אנשי משטרה בתיק, החקירה בפרשה נעשית על ידי המחלקה לחקירת שוטרים.
ב-14 במאי 2015 הוגשו בפרשה זו, שמכונה "פרשת רונאל פישר" כתבי אישום נגד רונאל פישר, ערן מלכה, רות דוד, יאיר ביטון, שי ברס, יוסף נחמיאס ואביב נחמיאס.
כתב האישום נגד פישר כולל האשמות ב־12 פרשיות שונות.
לאחר 70 ימי מעצר אישר בית המשפט העליון ב-9 ביולי 2015 לשחרר את פישר למעצר בית שבמהלכו יהיה מחובר לאזיק אלקטרוני.
באוגוסט 2016, לאחר 400 ימי מעצר בית, התיר בית המשפט לשחרר את פישר מהאזיק האלקטרוני.
בפברואר 2018 בוטל אחד מכתבי האישום נגדו אבל האישומים האחרים נשארו בעינם.
ערן מלכה הפך לעד מדינה, הורשע, ונידון למאסר.
משפטם של יתר הנאשמים ממשיך להתנהל.
בשנת 2019 הורה השופט לתביעה לתקן את כתב האישום בעקבות הסדר טיעון שעשתה עם אחד המעורבים.
המשפט על שאר האישומים נמשך.
פישר הואשם בכך שניהל רשת של שוחד בתמורה למידע מתוך חקירות מתנהלות ולסגירת תיקים פליליים.
באוגוסט 2025 נחתם הסדר טיעון עם פישר, במסגרתו כתב האישום צומצם משמעותית והוא הודה והורשע בעבירות של ניסיון לתיווך לשוחד, שיבוש מהלכי משפט וקבלת נכסים שהושגו בפשע.
גורמים בתביעה ובהגנה טענו כי הגורמים לצמצום התיק הם המחדלים של המחלקה לחקירות שוטרים, ובראשם המגעים שניהל סגן מנהל המחלקה דאז משה סעדה עם ערן מלכה.
עורך הדין עמית חדד ומשרדו הצטרפו בהתנדבות מלאה להגנתו של פישר, כסיוע לעורך דינו אלי פרי, שותף במשרד, המייצג את פישר מטעם הסניגוריה הציבורית.
ב-13 בינואר 2026 הוטל על פישר עונש של תשעה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות, שישה חודשי מאסר על תנאי שבו יישא אם יעבור עבירת שוחד, ושלושה חודשי מאסר על תנאי שבו יישא אם יעבור עבירה של שיבוש מהלכי משפט.
פישר נשוי למיכל, מנהלת בית ספר לשעבר, אב לבן ושתי בנות.
רונאן המאשים הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #65 מאוגוסט 1967, והיא נוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
למרות שהוא משמש בעיקר כאויבם של ארבעת המופלאים ושומרי הגלקסיה, רונאן הפך בהמשך לדמות אצילית יותר.
רונאן נולד בכוכב הלכת הלה שבאימפריית הקרי, בענן מגלן הגדול.
הוא חבר בחיל המאשימים, שמשמשים כמקביליהם החייזרים של מושלים צבאיים ומושבעים ארציים.
עם הזמן הוא עלה בסולם הדרגות והפך לשלישי בעוצמתו באימפריית הקרי.
האינטלקט העילאי (Supreme Intelligence) העניק לו את התואר "המאשים העליון של אימפריית הקרי".
רונאן נשלח לכדור הארץ כדי לחקור את תבוסתו של רובוט שמירה של אימפריית הקרי מידי ארבעת המופלאים.
הקבוצה מביסה את רונאן, מה שמוביל את גזע הקרי לשלוח לכדור הארץ משלחת של תצפיתנים, ובהם קפטן מאר-וול.
הוא מנסה בהמשך לתפוס פיקוד על אימפריית הקרי ולהפיל את האינטלקט העילאי, אך זה האחרון מחזיק אותו תחת רסן.
רונאן מצליח לשבור את אחיזתו של האינטלקט העילאי מעליו ונלחם בקפטן מאר-וול, שבגד בגזע שלו והצטרף לצד גיבורי העל.
במהלך מלחמת קרי-סקרול השנייה, רונאן מוציא להורג מתחזה סקרול של הגולש הכסוף.
בתחילת אירועי "השמדה", רונאן מואשם בבגידה והוא מגלה שהופלל בידי חבר בכיר בבית המלוכה של הקרי.
לאחר שהגן על אימפריית הקרי מפני גל ההשמדה של אניהילוס, רונאן מטהר את שמו והורג את הבוגד, לא לפני שזה האחרון מחבל באינטלקט העילאי.
במעשה של חסד, רונאן הורג את האינטלקט העילאי והופך לשליט של אימפריית הקרי.
במהלך שליטתם של גזע הפלנקס על הקרי באירועי "השמדה: כיבוש", רונאן עוזר לבני עמו להשתחרר מהכיבוש.
רונאן מחזיק בכוח ובמהירות על-אנושיים, ובאמצעות השימוש בשלד חיצוני מקבל יכולת תעופה והקרנת אנרגיות.
את דמותו של רונאן בסרטי הלייב אקשן "שומרי הגלקסיה" ו"קפטן מארוול" מגלם השחקן לי פייס.
רון שני (נולד ב-1953) הוא איש היי-טק ופוליטיקאי ישראלי, ששימש כראש המועצה האזורית משגב בשנים
רון שני נולד ברמת גן, שם למד בתיכון בליך אותו סיים בשנת 1971. בשנים 1972–1975 למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
עם סיום לימודיו, חזר לצה"ל.
לאחר קורס קצינים והשלמות בבית הספר לחובלים, שירת בחיל הים בתפקידים שונים בשנים 1975–1984. הוא משרת במילואים בחיל הים בדרגת סגן-אלוף.
בשנים 1979–1981 שירת רון בבסיס חיל הים במפרץ שלמה של זירת ים סוף וגר עם משפחתו באופירה.
עם פינוי אופירה והחזרת סיני למצרים עבר רון עם משפחתו לחיפה שם גרו עד שנת 1983 בה עברו למצפה אבי"ב במועצה אזורית משגב.
לאחר שחרורו מהצבא התמחה רון בתחום התקשורת בתעשיית ההיי-טק שהייתה אז בראשית דרכה.
בשנים 1985–1996 עבד בחברת פיברוניקס שהייתה חלוצה בתחום תקשורת אופטית, בתפקידים שונים בפיתוח ושיווק, עד לתפקיד כסמנכ"ל שיווק.
בשנים 1996–1998, עבד בחברת אלביט בתפקיד סמנכ"ל פיתוח עסקי בתחום התקשורת וההשקעות.
בשנים 1998–2000 הצטרף לחברת הסטרט-אפ "פיץ'" שעסקה בתחום מערכות הפעלה לטלוויזיות חכמות בתפקיד דירקטור וסמנכ"ל שיווק ולאחר רכישת החברה על ידי מיקרוסופט עבד עבורה בין השנים 2000–2002.
בשנים 2002–2007 הצטרף רון לחברת הסטרט-אפ אקסטנד בתפקיד סמנכ"ל שיווק וחבר הנהלה ולאחר רכישתה על ידי חברת "ואיו", המשיך לעבוד בה עד לבחירתו לראשות מועצה אזורית משגב.
לשני תואר שני בניהול תעשייתי מהטכניון, אותו קיבל בשנת 1992.
בשנת 1985 נבחר שני ליו"ר ועד היישוב של מצפה אבי"ב וחזר ונבחר מספר פעמים עד לשנת 2000. מאז הקמתו, צמח היישוב מ-20 משפחות ליישוב בן 180 משפחות.
שני נבחר לנציג מצפה אבי"ב במליאת המועצה האזורית משגב בשנת 1985 וחזר ונבחר מספר פעמים עד לשנת 2001. בשנות כהונתו במליאת המועצה האזורית משגב רון היה חבר במספר ועדות, כולל ועדת הכספים של המועצה ובשנים 1996–2001 היה חבר גם בהנהלת המועצה.
בדצמבר 2007 נבחר שני לראשות המועצה האזורית משגב וחזר ונבחר בשנת 2012. במסגרת תפקידו כראש מועצה הוביל את התוכנית האסטרטגית של משגב "ישוב לדורות" העוסקת באסטרטגיה של היישוב הכפרי-קהילתי והמיושמת כיום במועצה ובישובים.
מאז בחירתו של שני צמחה משגב בקצב שנתי של כ-4% ונכון ליוני 2016 מונה המועצה מעל 28 אלף תושבים, צמיחה של כ-900 תושבים בשנה.
בשנת 2010 נבחר שני לתפקיד יו"ר ועדת הכלכלה של מרכז המועצות האזוריות וכחבר הנהלה של המרכז.
לקראת הבחירות ב-2018 הודיע שני שלא יתמודד על כהונה נוספת בתפקיד.
שני נשוי, אב לשלושה וסב.
רונן ראפטרי הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירי.
נולד בדבלין, אירלנד ב-9 בדצמבר 1990. ב-2009, הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
בשנת 2010 קיבל ראפטרי את תפקידו הראשון בגיל 19, כאשר ביצע הופעת אורח בסדרת הדרמה הרפואית ארוכת הימים "Doctors" בתור קארל לדבייטר.
שנה לאחר מכן, שיחק את ג'ף בסרט הדרמה "Death of a Superhero" המבוסס על הרומן הניו זילנדי באותו שם.
שיחק גם בתפקיד קטן בסרט גיבורי העל של מארוול קומיקס, "קפטן אמריקה" שביים ג'ו ג'ונסטון.
בשנת 2012, שיחק בתפקיד חוזר בסדרה הדרמה-קומית "Fresh Meat" בערוץ 4 מהיוצרים של הסדרה "פיפ שואו".
באותה שנה החל לשחק בסיטקום "Moone Boy" שיצר וכתב כריס או'דאוד עבור ערוץ הטלוויזיה הבריטי "Sky One" (אנ').
בשנת 2014, לאחר שהשתתף במספר הפקות במה מקומיות, לוהק ראפטרי לגלם את בילי בחידוש של המחזה "הדבר האמיתי (אנ') מאת המחזאי היהודי-בריטי טום סטופארד שעלה בתיאטרון טוד היימס (אנ') בברודוויי.
בשנת 2016, שיחק ראפטרי בסרט המלחמה "מצור ג'דוטוויל" בהפקה אירית-דרום אפריקאית ועלילתה מגוללת את עמידתה של פלוגה אירית מכוח השלום של האו"ם בקטנגה נגד התקפות של כוחות עודפים ליד העיר ג'דוטוויל, בספטמבר 1961 כחלק ממשבר קונגו.
שיחק גם בהמשך בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" המהווה סרט פריקוול לסדרת סרטי "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג, בהפקת אולפני האחים וורנר.
את הסרט ביים דייוויד ייטס.
בשנת 2018, גילם ראפטרי את ביוויס רוד בסרט הפוסט-אפוקליפטי "ערי טרף".
בהמשך אותה שנה, הוא שיחק בסדרת האימה העל-טבעית "האימה" בערוץ AMC.
בשנת 2019, שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "הגשר" של רשת השידור האמריקאית "Starz" בתור רוברט גסטאלט.
בשנת 2022, ביצע הופעת אורח בסדרת מותחן הפשע "כנופיות לונדון" של "Sky Atlantic" (אנ').
בשנת 2023 שיחק בסרט הטלוויזיה "Royal Rendezvous" שנעשה בהפקה משותפת של NBC ו-.
+שנהסרטתפקידהערות2011קפטן אמריקההאקלרDeath of a Superheroג'ף2016מצור ג'דוטווילג'ון גורמןחיות הפלא והיכן למצוא אותן לנגדון שו2018ערי טרףביוויס רוד
שנה סדרה תפקיד הערות 2010 Doctors קארל לדבייטר פרק: "Day Zero" 2012 Fresh Meat דילן שיילס4 פרקים 2012–2015 Moone Boy דסי10 פרקים 2013–2014 חוצים גבולות (אנ') קולין מק'קונל4 פרקים2018האימהג'ון אירווינג8 פרקים2019הגשררוברט גסטאלטתפקיד ראשי; 8 פרקים2022כנופיות לונדוןדארהפרק: "#2.2"2023Royal Rendezvousרוריסרט טלוויזיה של NBC2023–הווהכותבת ההספדים (אנ')אמרסון סטפורדתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2011–2012יונו והטווס (אנ')הבן של ג'קתיאטרון אבי2013Unscorchedטוםתיאטרון פינבורו (אנ'), לונדון2014The Silver Tassie הארי היגןהתיאטרון המלכותי הלאומיהדבר האמיתי (אנ')ביליתיאטרון טוד היימס (אנ'), ברודוויי2019Ravensבוריס ספאסקיתיאטרון המפסטד (אנ'), לונדון
רונאלד "רוני" וורם הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בדיסבורג ובאיינטרכט בראונשווייג בעמדת החלוץ.
לוורם שבע הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת גרמניה המערבית.
וורם כיום הוא מאמנה של קבוצת הנשים של איינטרכט בראונשווייג.
וורם גדל בקבוצת הנוער של דיסבורג, ובעונת 1971/72 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעונתו הראשונה בקבוצה ערך עשר הופעות והבקיע שלושה שערים, ובהמשך הפך לשחקן הרכב קבוע, כאשר החל מעונת 1974/75 הבקיע וורם לפחות עשרה שערים בכל עונה עד לעזיבתו את דיסבורג בסוף עונת 1978/79, ונהנה משיתוף פעולה פורה בהתקפה עם הרברט בוסרס ועם רודולף זליגר.
בעונת 1974/75 הגיע וורם עם דיסבורג לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה דיסבורג לאיינטרכט פרנקפורט בתוצאה 1-0 משער של קרל היינץ קורבל.
בזכות ההגעה לגמר הגביע הגרמני, וורם השתתף עם דיסבורג בגביע אופ"א בעונת 1975/76. בסיבוב הראשון הדיחה דיסבורג את פראלימני מליגת העל הקפריסאית לאחר תוצאה מצטברת של 10-3 בסיכום שני המשחקים, כאשר וורם הבקיע צמד בניצחון 7-1 במשחק הראשון.
בסיבוב השני פגשו וורם ודיסבורג את לבסקי סופיה.
דיסבורג ניצחה 3-2 במשחק הראשון, ובגומלין וורם הבקיע שער שהשווה את התוצאה ל-1-1, אך שער של לבסקי סופיה לקראת הסיום הקנה לה את העלייה בזכות שערי חוץ, ודיסבורג הודחה מהמפעל.
עונת 1978/79 הייתה האחרונה של וורם בדיסבורג.
בסיומה, עזב וורם את הקבוצה לאחר שמונה עונות, בהן הבקיע 71 שערי ליגה, וקבוצתו סיימה בין מרכז הטבלה לבין מאבקי הירידה.
וורם נחשב עד היום לשיאן ההבקעות של דיסבורג בבונדסליגה בכל הזמנים.
וורם נמכר בקיץ 1979 מדיסבורג לאיינטרכט בראונשווייג מהבונדסליגה תמורת מיליון מארק גרמני, ויועד להיות מחליפו של האראלד ניקל שעבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
בעונת הבכורה של וורם בבראונשווייג, 1979/80, הוא הבקיע שמונה שערי ליגה, אך הקבוצה נשרה בסיום העונה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 1980/81 הבקיע וורם 30 שערי ליגה בבונדסליגה השנייה, וסייע לבראונשווייג לשוב לבונדסליגה כעבור עונה אחת, כשהקבוצה מסיימת את העונה במקום השני עם 102 הבקעות.
בעונת 1981/82 הבקיע וורם 17 שערים בבונדסליגה, שיא כיבושים אישי שלו בעונה אחת בבונדסליגה הראשונה, ובראונשווייג סיימה את העונה במקום ה-11. בעונת 1982/83 התמודדו וורם ובראונשווייג בתחתית אך ניצלו מירידה.
בעונת 1983/84 הבקיע וורם שמונה שערי ליגה, ובראונשווייג סיימה תשיעית.
בעונת 1984/85 בראונשווייג נשרה לבונדסליגה השנייה, למרות עשר הבקעות של וורם.
בעונת 1985/86 הבקיע וורם 12 שערים, אך לא הצליח לסייע לבראונשווייג להעפיל בחזרה לבונדסליגה.
בעונת 1986/87 הבקיע וורם שני שערים בלבד, ובראונשווייג נשרה לליגה השלישית בגרמניה.
בתום עונה זו פרש וורם ממשחק פעיל בגיל 34, לאחר שלא הצליח להגיע להסכמה עם המועדון על חידוש חוזהו.
וורם הבקיע במדי בראונשווייג 92 שערי ליגה, מתוכם 48 בבונדסליגה, נתון המציב אותו במקום הרביעי בדירוג המבקיעים של בראונשווייג בבונדסליגה בכל הזמנים.
וורם נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית האולימפית לאולימפיאדת מינכן שנערכה בשנת 1972. במשחק הפתיחה של הטורניר הבקיע וורם את השער הראשון בניצחון 3-0 על נבחרת מלזיה האולימפית, ונהנה משיתוף פעולה עם חברו לדיסבורג, רודולף זליגר.
וורם וגרמניה המערבית הודחו בתום שלב הבתים השני של האולימפיאדה, לאחר הפסד 3-2 לנבחרת גרמניה המזרחית האולימפית במשחק טעון פוליטית.
בשנת 1975 ערך וורם את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית הבכירה, בו הבקיע צמד בניצחון 5-0 על נבחרת טורקיה במשחק ידידות.
לאחר מכן הבקיע וורם צמד בניצחון של גרמניה המערבית 8-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 1976. וורם זומן ליורו 1976 עצמו על ידי המאמן הלמוט שן, אך לא שותף בו, וגרמניה המערבית הפסידה בגמר לנבחרת צ'כוסלובקיה.
בשנת 1978 ערך וורם ארבע הופעות, כולן במשחקי ידידות, וזומן לסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1978, אך גם בו לא שותף כלל.
לוורם שבע הופעות וחמש הבקעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
וורם שימש עוזר מאמן לתקופות קצרות בהרטה ברלין ובפ.צ.
זקסן לייפציג, וכמאמן ראשי בקבוצת TSV הבלזה.
החל משנת 2015 וורם הוא מאמן קבוצת הנשים של איינטרכט בראונשווייג.
רונאן קיטינג (נולד ב-3 במרץ 1977) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ופילנתרופ אירי.
כאמן סולו, קיטינג מכר למעלה מ-20 מיליון תקליטים ברחבי העולם לצד 25 מיליון התקליטים שמכר עם להקת בויזון.
באוסטרליה, הוא ידוע בעיקר כשופט בגרסה המקומית של אקס פקטור, בשנים 2010–2014. קיטינג פעיל צדקה וייסד את קרן מארי קיטינג, אשר מעלה את המודעות לסרטן השד ונקראת על שם אמו, שמתה מהמחלה בשנת 1998.
קיטינג נולד בדבלין כצעיר מבין חמישה ילדים.
הוא גדל בדבלין ובמחוז מית'.
אביו, גרי קיטינג, היה נהג משאית; ואמו מארי הייתה ספרית.
יש לו אחות אחת: לינדה, ושלושה אחים: סיאראן, ג'רארד וגארי.
הוא היה אתלט וייצג את אירלנד במספר טורנירים, וזכה בתואר אלוף אירלנד עד גיל 13 בריצת 200 מטר.
בשנת 1993, נבחר קיטינג בן ה-16 להיות חבר בלהקת בויזון, והיה החבר הצעיר ביותר בלהקה.
הלהקה הופיעה במועדונים ופאבים שונים לפני שהוחתמו על ידי חברת PolyGram ב-1994 והוציאה גרסת כיסוי של השיר "Working My Way Back to You" וגרסת כיסוי לשיר "Love Me for a Reason" שהצליחו במצעדי הפזמונים.
בשנים 1994–1999 הוציאה "בויזון" 17 סינגלים, 3 אלבומי אולפן ואלבום אוסף אחד לפני שהתפרקה בשנת 2000.
לאחר התפרקות הלהקה הקליט גם מספר אלבומי סולו, ב-1997 הנחה את תחרות האירוויזיון שנערכה בדבלין.
ב-1998 הנחה את תחרות "מיס עולם" לצד עדן הראל, ובאותה שנה גם הגיש את טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
ב-2006 הצטלם בעירום למגזין קוסמופוליטן והופיע בפני צ'ארלס, נסיך ויילס בחגיגות שלושים שנה להקמת קרן הנאמנות של הנסיך.
ב-5 בנובמבר 2007, קיטינג אישר שבויזון יתאחדו להופעה מיוחדת באירוע ההתרמה השנתי של ה-BBC, "Children in Need".
אחר כך הם יצאו לסיבוב הופעות באולמות ענק ואצטדיונים ב-29 ערים.
אוסף הלהיטים הגדולים של הלהקה עם שני סינגלים חדשים יצאה לאור בשנת 2008 ונמכר ב-700,000 עותקים.
סטיבן גייטלי, חבר קרוב וחבר ללהקה של קיטינג, מת ב-10 באוקטובר 2009 מבצקת ריאות.
ב-2009 נמנה בין כותבי השיר "Believe Again" שייצג את דנמרק באירוויזיון באותה שנה.
ב-2010 החל לשמש כשופט ומנטור בגרסה האוסטרלית של התוכנית The Voice.
ב-2014 ביצעה את קטעי השירה של פט הדוור בסרט "יצאת כוכב".
ב-2017 שיחק בסרט המלחמה "בן של אם אחרת", המבוסס על סיפור אמיתי בתפקיד פיודור בוריי, עובד כפייה הנמלט מאימת הכובש הנאצי באיי התעלה המוצא מחסה בביתה של אישה מקומית לואיזה גולד באי ג'רזי.
במרץ 2020, במהלך מגפת הקורונה הקליט יחד עם גארי בארלו גרסה כיסוי לשירה של טרייסי צ'פמן "Baby Can I Hold You".
בני הזוג נפרדו ב-2010, לאחר שקיטינג ניהל רומן והתגרשו רשמית ב-2015.
הוא הכיר את אשתו השנייה סטורם אוכטריץ באוגוסט 2011 והתחתן איתה ב-17 באוגוסט 2015. בנם קופר ארצ'ר קיטינג נולד ב-26 באפריל 2017. בתם קוקו נוקס קיטינג נולדה ב-27 במרץ 2020.
רון שפירא (נולד ב-1957) הוא שופט ישראלי אשר כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
הוא ד"ר למשפטים שחיבר כמה ספרי משפט.
רון שפירא נולד וגדל בקבוצת דגניה א'.
הוא נכדו של אחד ממייסדי הקבוצה, יוסף ברץ.
בשנת 1987 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטת מרים בן-פורת ובמשרד עורכי דין, ובשנת 1988 הוסמך כעורך דין ועבד כעורך דין.
בשלב מסוים עזב את דגניה.
בשנת 1991 סיים בהצטיינות תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בספטמבר 1994 מונה לשופט של בית משפט השלום בטבריה.
באוקטובר 1998 מונה לסגן נשיא בתי משפט השלום במחוז צפון.
בספטמבר 2000 מונה לכהן בפועל כשופט בית המשפט המחוזי בחיפה.
בספטמבר 2001 מונה כרשם בית המשפט המחוזי לעניינים מינהליים.
ביוני 2003 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה.
בפברואר 2014 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי חיפה.
באפריל 2017 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה, על עבודה שנכתבה בהנחיית פרופסור אורן גזל אייל, שכותרתה "ראיות מנהליות לביצוע עבירה פלילית - הצורך בהליך מנהלי הוגן".
ב-30 באוקטובר 2017 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
הוא מלמד בפקולטה למשפטים ובבית הספר למדע המדינה של אוניברסיטת חיפה ובמכללה לביטחון לאומי.
בפברואר 2022 דווח ב"ישראל היום" כי שפירא הורה לשלוח חומרים פוליטיים של ארגון "בצלם" על אלימות חיילי צה"ל והמתנחלים לכלל השופטים במחוז חיפה, לכאורה בניגוד לנהלים האוסרים על לשכה לשלוח לשופטים חומרים מטעם ארגונים פוליטיים.
הרשות השופטת הבהירה כי המעטפות שנשלחו מ"בצלם" היו ממוענות שמית לשופטים.
באוקטובר 2024 הסתיימה כהונתו כנשיא, ובמקומו מונה לתפקיד השופט אבי לוי.
רון שפירא, מאכיפה פלילית לאכיפה מינהלית – ראיות מינהליות לביצוע עבירה פלילית, הוצאת נבו, 2019
רון שפירא, איתי ברסלר גונן ואילנית הלל, הליכי מעצר – מורה נבוכים, הוצאת נבו, 2021
רון שפירא ואילנית הלל, מאחורי הסורגים – עתירות אסירים – מורה נבוכים, הוצאת נבו, 2024
רונאן פארו הוא עיתונאי אמריקאי ממוצא יהודי, עורך דין, ויועץ ממשלתי לשעבר.
הוא בנה של השחקנית מיה פארו והקולנוען והשחקן וודי אלן.
בסוף 2017, פרסם פארו סדרת מאמרים בניו-יורקר אשר עזרו לחשוף את הטענות בדבר פגיעות מיניות של הארווי ויינשטיין.
על דיווחיו אלה זכה ה"ניו יורקר" בפרס פוליצר לשנת 2018 על השירות לציבור, יחד עם הניו יורק טיימס.
תחקירים עיתונאיים נוספים של פארו חשפו טענות דומות נגד אריק שניידרמן, התובע הכללי של מדינת ניו יורק ולס מונבז, אשר עמד בראש CBS Corporation.
הפרסומים הובילו להתפטרות של שניהם בשנת 2018.
פארו נולד בניו-יורק לשחקנית מיה פארו ולבמאי וודי אלן.
אביו הוא יהודי, ואילו מוצא אמו ממשפחה קתולית.
אף כי הוא ידוע רק בשם יחיד, רונאן, הוא נושא שמות נוספים: אחד משמותיו הפרטיים, סאטצ'ל, הוא על שמו של שחקן הבייסבול הידוע סאטצ'ל פייג'.
שם נוסף, או'סאליבן, הוא לכבודה של השחקנית מורין או'סאליבן, סבתו מצד אימו.
הוא קיבל את שם משפחת אימו "פארו" כדי שלא לשאת שם חריג, שעה שגדל בביתה.
ב-2013, מיה פארו העלתה אפשרות כי הזמר והשחקן פרנק סינטרה יכול להיות אביו הביולוגי של רונאן.
כילד, פארו קפץ כיתות בבית הספר ועשה חלק מלימודיו בתוכנית לילדים מחוננים.
כנער צעיר, בן 12, הוא החל לימודיו בקמפוס סיימונס רוק של מכללת בארד וסיים לימודיו בקמפוס המרכזי של המכללה עם תואר ראשון בפילוסופיה בגיל 15, בכך היה לבוגר הצעיר ביותר של מוסד לימודים זה.
ב-2009, הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ייל, ולאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק.
בין 2001 ל-2009, הוא שימש דובר נוער ל-UNICEF, כשהוא משמש מעין פרקליטם של נשים וילדים במשבר מתמשך בדארפור שבסודאן.
הוא מסייע באיסוף תרומות והופיע בפני ארגונים שונים בארצות הברית המסייעים לאומות המאוחדות.
במהלך עבודתו זו, הוא גם נסע יחד עם אמו לדרפור.
אמו, מיה פארו, המשמשת שגריר של רצון טוב של UNICEF.
אף לאחר סיום עבודתו באומות המאוחדות הוא תמך בהגנה מיוחדת לפליטי דרפור.
בעקבות ניסיונו בעבודה בסודאן, פארו פעל במסגרת ארגון "רשת התערבות ברצח עם".
במהלך היותו תלמיד בבית הספר למשפטים של ייל, פארו התמחה במשרד עורכי הדין Davis Polk & Wardwell, אחד ממשרדי עורכי הדין הבינלאומיים הידועים בעולם, ובמשרדו של היועץ המשפטי של ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, תוך התמקדות במשפט בינלאומי בתחום זכויות האדם.
בשנת 2009, פארו הצטרף לצוות ממשלו של הנשיא ברק אובמה כיועץ מיוחד לעניינים הומניטאריים וארגונים ללא כוונות רווח במשרדו של הנציג המיוחד לאפגניסטן ופקיסטן.
הוא היה חלק מקבוצה של אנשי ממשל אשר גויסו על ידי דיפלומט ריצ'רד הולברוק, עבורו עבד בתקופות קודמות ככותב הנאומים.
במשך שנתיים פארו היה אחראי על "פיקוח יחסי ממשלת ארה" ב עם החברה האזרחית וגורמי ממשל" באפגניסטן ובפקיסטן.
ב-2011, פארו מונה על ידי מזכירת המדינה , הילרי קלינטון כיועץ מיוחד לנושאים המעסיקים נוער בעולם וכמנהל נושאי נוער בינלאומי במחלקת המדינה של ארצות הברית.
פארו היה אחראי על מדיניות ותכנון בנושאי נוער בארצות הברית במטרה להעצים בני נוער כגורמים בעלי השפעה כלכלית וחברתית.
פארו סיים את כהונתו כיועץ מיוחד ב-2012, המדיניות ותוכניות שיזם המשיכו תחת מחליפו בתפקיד.
לאחר שעזב את עבודתו בממשל האמריקאי, פארו קיבל מלגת רודס והחל לימודיו במגדלן קולג', באוניברסיטת אוקספורד, לקראת דוקטור בפילוסופיה.
הוא חקר ניצול עניים במדינות מתפתחות, אולם לא השלים את הדרישות לתואר.
הוא כתב מאמרים, מאמרי מערכת בעיתון הגרדיאן, במגזין Foreign Policy , בכתב העת The Atlantic, בוול סטריט ג'ורנל, בלוס אנג'לס טיימס.
באוקטובר 2013, הוצאת פנגווין רכשה את ספרו של פארו "תיבת פנדורה: איך הסיוע הצבאי האמריקאי יוצר אויבי אמריקה", נכון לשנת 2018 הספר עדיין לא התפרסם.
מפברואר 2014 עד פברואר 2015, פארו אירח את תוכנית הטלוויזיה Ronan Farrow Daily, ברשת הכבלים MSNBC.
פארו היה אף המארח בפינה המשודרת "במשימת כיסוי עם רונאן פארו" בתוכנית Today של NBC.
הפינה הושקה ביוני 2015, ושווקה כהתבוננות של פארו בסיפורים אותם לא רואים בכותרות העיתונים, כך למשל עסקה התוכנית בזכויות עובדים בתחום בניית ציפורניים, זכויות עובדים במערכת בריאות הנפש ובעיות תקיפה מינית בקמפוסים של אוניברסיטאות.
ב-10 באוקטובר 2017, הניו יורקר פרסם כתבת תחקיר של פארו המפרטת התנהגות מינית בלתי הולמת של מפיק הסרטים, הארווי ויינסטין, זאת חמישה ימים לאחר שהניו-יורק טיימס פרסם ממצאי משלו בעניין ויינסטין.
בשנת 2016, NBC החליטה שלא לשדר את ממצאיו הראשוניים של פארו.
על התחקיר זכה הניו יורקר בפרס פוליצר לשנת 2018 על שירות ציבורי, הפרס הוענק גם לג'ודי קנטור ומייגן טוואהי בניו-יורק טיימס על חלקם בחשיפת התנהגותו של ויינסטין.
פארו היה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" בשנת 2018 של מגזין הטיים מגזין.