tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות מעבר העיר לרשות בין אוראנז', היא הפכה לאחת מערי המגורים הרשמיות (residenzstadt) של המשפחה.
בעקבות בני בית אוראנז' באו אצילים נוספים שביקשו בקרבתם, ובעיר נבנו ארמונות רבים ובתי מידות, ביניהם הארמון הראשון בסגנון אדריכלות הרנסאנס שנבנה מצפון לאלפּים.
חשיבותה הכלכלית והאסטרטגית של העיר גברה במהלך המאה ה-15, ונבנתה בה כנסייה גדולה בסגנון גותי-בראבנטי ("הכנסייה הגדולה" או Grote Kerk).
בשנת 1534 שיקם היינריך (או הנדריק) השלישי לבית נסאו-ברדה את חומות העיר מימי הביניים, בסגנון מפואר ומרשים.
באותה שנה כילתה שרפה את רוב הבתים בעיר.
ביולי 1581, באחד הקרבות המרים של מלחמת שמונים השנה, נכבשה העיר בסערה על ידי כוחות ספרדיים בפיקודו של קלאודיוס ון בַּרלֶמוֹן, שכינויו היה אוֹפֶּן (Haultpenne), על שם אחוזת אבותיו.
אף על פי שהעיר נכנעה בתמורה להבטחה שלא יאונה לה רע, החיילים בזזו את העיר וטבחו בתושביה.
בחודש מרץ 1590 הצליחו ההולנדים לכבוש את העיר מחדש, בפיקודו של נסיך אוראנז' מאוריץ, כאשר כוח מובחר של 68 חיילים הסתתרו מתחת לכיסויה של סירה שהובילה כבול לעיר.
העיר נפלה שנית בידי הספרדים, בעקבות מצור של עשרה חודשים (1624-25), חזרה שנית לידי הולנד ב-1637, ולבסוף נכללה באופן סופי ברפובליקה ההולנדית בעקבות שלום וסטפאליה.
צ'ארלס השני התגורר בברדה במשך רוב תקופת גלותו מאנגליה בימי שלטונו של אוליבר קרומוול, מה שהתאפשר לו בזכות קרבתו לאחותו מרי, אלמנתו של וילם השני.
בשנת 1660 פרסם את "הצהרת ברדה", ובה פירט את תנאיו לקבלת הכתר האנגלי בהמשך אותה שנה.
ב-31 ביולי 1667 נחתם בעיר חוזה ברדה שהביא לסיומה של מלחמת הולנד-אנגליה השנייה., שבה לחמה הולנד בצ'ארלס השני, שבעבר נתנה לו חסות.
בין השנים 1746 ו-1748 נערך בעיר קונגרס ברדה, סדרת שיחות בין בריטניה וצרפת שנועדה להביא לקצה של מלחמת הירושה האוסטרית, והוליכו בסופו של דבר לחתימת חוזה אקס-לה-שאפל.
בעת מלחמת העולם השנייה הייתה העיר נתונה תחת כיבוש גרמני.
היא שוחררה במהלך מלקחיים מוצלח שתוכנן והוצא אל הפועל ב-29 באוקטובר 1944 על ידי הדיוויזיה המשוריינת הראשונה של צבא פולין בפיקודו של הגנרל סטניסלב מאצ'ק.
מדי שנה, בחגיגות יום השחרור, מתארחים בברדה חיילים פולניים רבים והעיר מקדישה חלק מיוחד בטקס לזכר הנופלים הפולנים.
במרכז העיר יש אנדרטה לכבוד החללים הפולנים והגנרל מאצ'ק, הקבורים בבית קברות צבאי פולני בקרבת מקום.
בברדה היה אחד מבתי הכלא הראשונים בנוסח פנאופטיקון, ונכלאו בו פושעי המלחמה הנאציים היחידים שנכלאו בהולנד על פשעיהם בזמן המלחמה; הם היו ידועים בשם "הארבעה מברדה".
בין הכלואים היה וילי לאגס.
ברדיקרדיה (בעברית: אוט לב) היא מצב קליני המתאר האטה בקצב הלב אל מתחת ל-60 פעימות לב לדקה, אף שלעיתים רחוקות מתואר על ידי האטת קצב הלב לפחות מ-50 פעימות לדקה.
מקור השם בשפה היוונית (ברדיס= איטי, קרדיה= לב).
התופעה עשויה לגרום לעייפות, חולשה, סחרחורת והתעלפויות.
ברדיקרדיה משמעותית של מתחת ל-40 פעימות בדקה מוגדרת כברדיקרדיה מוחלטת.
במהלך השינה, קצב פעימות לב איטי, הסובב סביב 40–50 פעימות בדקה נחשב לנורמלי.
כמו כן, אנשים העוסקים בספורט באופן קבוע יחיו לעיתים עם ברדיקרדיה קבועה בזמן מנוחה.
לדוגמה, ליבו של רוכב האופניים המקצוען מיגל אינדוראין פעם בקצב של 28 פעימות לב בדקה.
קצב הלב האיטי ביותר שנמדד באדם בריא נמדד בשנת 2005 שייך למרטין בריידי (Martin Brady) ועמד על 27 פעימות בדקה.
המושג ברדיקרדיה יחסית מתאר קצב של מעל ל-60 פעימות בדקה, אך איטי באופן יחסי למצבו הרפואי הנוכחי של אותו אדם.
ברדיקרדיה במבוגרים היא כל קצב לב הנמוך מ-60 פעימות לב בדקה, אף שסימפטומים מופיעים בדרך כלל רק כשקצב הלב נמוך מ-50.
ברדיקרדיה פרוזדורית מחולקת לשלושה סוגים:
הפרעה בקצב הלב של הסינוס הנשימתי
מופיעה בדרך כלל בקרב בוגרים צעירים יחסית ובריאים.
בהפרעה זו, קצב הלב גובר בזמן שאיפת האוויר ופוחת בזמן נשיפת האוויר.
הסיבה להפרעה זו היא ככל הנראה שינויים המתרחשים בטון של העצב התועה (העצב הקרניאלי העשירי) בזמן הנשימה.
אם יש הפחתה של קצב הלב בזמן הנשיפה אל מתחת ל-60 פעימות בדקה בכל נשימה, סוג זה של ברדיקרדיה נחשב בלתי מזיק ומהווה סימן טוב לטון עצמאי של קצב הלב.
במצב זה קצב הסינוס של הלב נמוך מ-60 פעימות לב לדקה.
סוג זה שכיח הן בקרב אנשים בריאים והן בקרב ספורטאים כשירים.
מחקרים מצאו כי 50-85% מהספורטאים חיים עם סוג זה של ברדיקרדיה שאינו מזיק, בהשוואה ל-23% מהאוכלוסייה הכללית שנבדקה, לשריר הלב של ספורטאים יש נפח פעימה גדול יותר הדורש פחות כיווצים המשמשים לזרימה של הדם.
תסמונת הסינוס החולה מתרחשת כאשר קוצב הלב הטבעי - קשר הגת והפרוזדור אינו תקין.
החולים בתסמונת הסינוס החולה עלולים לחוות קצב לב מואט או מהיר, או קצב לב הנע בין מהיר ואיטי מדי לסירוגין.
החולים במחלה עלולים לחוות תסמינים כגון סחרחורות, עייפות, חולשה או התעלפויות.
על אף שהמחלה נפוצה יותר אצל קשישים, היא עלולה לפגוע גם בילדים, לרוב אחרי ניתוחי לב.
ברדיקרדיה של פרוזדורי וחדרי הלב
סוג זה ידוע גם בתור קצב לב בלתי סדיר (AV Junction Rythem) ונגרם בדרך כלל מהעדר דחף חשמלי של קוצב הסינוס.
מצב זה מתבטא בבדיקת אק"ג כקומפלקס QRS נורמלי מלווה בגל P הפוך הן לפני, במהלך או אחרי ה-QRS.
הבריחה המתרחשת בקצב הלב היא למעשה פעימה מאוחרת של הלב שמקורה בפוקוס חריג שמתרחש בזמן פעימת הלב.
מצב זה מתרחש כאשר הקיטוב של קוצב הסינוס נמוך יותר מהקיטוב של הקוצב ה-AV.
הפרעה זו בקצב הלב עלולה להתרחש גם כן כאשר הדחף החשמלי שמקורו בסינוס נמוך מכדי להשיג את קוצב ה-AV בשל חסימה של אחד מהם.
זהו למעשה מנגנון הגנתי של הלב שמטרתו לפצות על קוצב סינוס שאיננו מסוגל יותר להכתיב את הקצב, ולמעשה מדובר בגיבוי שמייצר הלב, לצורך שמירה על רצף הפעימות.
במצב זה יתקיים מרווח PR ארוך יותר.
קצב לב בלתי סדיר מסוג זה מהווה תגובה נורמלית שמקורה בטון עודף של העצב התועה על קוצב הסינוס.
גורמים פתולוגיים הקשורים לסוג זה כוללים את הסינוס ברדיקרדיה, עיכוב של הסינוס, חסימת יציאת הסינוס או חסימת ה-AV.
ידועה גם בשם קצב לב חדרי ייחודי -idioventricular rythem.
ברדיקרדיה זו מתארת קצב פעימות לב של פחות מחמישים פעימות בדקה.
זהו מנגנון הגנה המתרחש בעת מחסור בדחף חשמלי או מחסור בגירוי שמקורו בפרוזדור הלב.
דחפים חשמליים שמקורם הוא ממצבור שרירי ה-His או נמוכים יותר, ידועים גם בתור דחפי החדרים של הלב, יפיקו מבנה QRS רחב עם קצבי לב הנעים בין 20–40 פעימות לב בדקה.
דחפים הגבוהים מהדחפים הנוצרים על ידי ה—His ינועו בדרך כלל בין 40–60 פעימות לב בדקה עם מבנה QRS צר.
ברדיקרדיה מסוג זה עשויה להתרחש יחד עם סינוס ברדיקרדיה, עיכוב של הסינוס או חסימת ה-AV.
הטיפול בסוג זה כולל בדרך כלל מתן אטרופין וקוצב לב.
מוגדרת כקצב פעימות לב הנמוך מ-100 פעימות לב בדקה (קצב נורמלי נע בין 120–160 פעימות בדקה).
פגים, מסיבות שעדיין לא ברורות, מועדים יותר לחלות בברדיקרדיה תקופתית ובדום לב נשימתי, לעומת תינוקות שנולדו בתום היריון רגיל.
ישנם חוקרים הסבורים כי הסיבות לתחלואת תינוקות בברדיקרדיה נעוצות במבנים פנימיים במוח המסדרים את הליך הנשימה, וככל הנראה לא מפותחים דיים.
נגיעה עדינה בתינוק או נענוע האינקובטור תשיב ככל הנראה לתינוק את קצב הנשימה הסדיר ובעקבות זאת תגביר את קצב הלב.
שימוש בתרופות יכול לסייע במידת הצורך גם כן.
שימוש במוניטורים חשמליים נפוץ בקרב הורים רבים המעוניינים לעקוב אחרי קצב הנשימה ופעימות הלב של הפעוט.
גורמי הברדיקרדיה מסווגים לגורמים הקשורים ללב ולגורמים שאינם קשורים ללב.
בדרך כלל אלו גורמים משניים, וכוללים בדרך כלל שימוש בסמים, גורמים הקשורים במערכת העיכול או המערכת האנדוקרינית-בעיקר בעיות בבלוטת התריס, חוסר איזון במוליכים החשמליים בגוף, בעיות במערכת העצבים, בעיות בריפלקסים האוטונומים, וגורמים כגון שכיבה ממושכת במיטה ובעיות אוטואימוניות של הגוף.
עלולים לנבוע מגילו של המטופל, אשר מערכת הולכת החשמל בליבו איננה מסוגלת להפיק פעימות לב מהירות דיין.
גורמים נוספים נובעים ממחלות לב חמורות הקשורות לזרימת הדם בגוף, מחלת כלי דם לבבית, מחלת שסתומי הלב או מחלה הקשורה במערכת החשמלית של הלב.
בסיכומו של דבר הגורם מונע על ידי שלושה גורמים – דיכוי הפעולה האוטומטית של הלב, חסימות בדרכי ההובלה של הלב, או הפרעה בקצב הלב.
באופן כללי שתי בעיות גורמות לברדיקרדיה – הפרעות של ה-SA NODE והפרעות של ה-AV NODE של הלב.
חסמי לב (חסמים של פרוזדורי וחדרי הלב) מתרחשים כאשר חל עיכוב או חסימה בהעברת האותות החשמליים בעת הנדידה שלהם בחללי הלב העליונים (הפרוזדורים) אל חללי הלב התחתונים (החדרים).
חולי ברדיקרדיה במקרים רבים לא נולדו עם מחלה זו אלא חלו בה במהלך החיים.
כמו כן, ברדיקרדיה נפוצה יותר בקרב אנשים מבוגרים.
צריכת תרופות מסוימות עלולה להאט את קצב הלב ולהשפיע על העוצמה בה הלב יתכווץ.
תרופות מסוימות (β-blockers) עלולות להאט את קצב הלב לרמות מסוכנות כאשר נלקחות יחד עם תרופות החוסמות ערוצי סידן.
בנוסף, ברדיקרדיה היא חלק מרפלקס הצלילה של היונקים.
אבחון ברדיקרדיה במבוגרים נעשית כאשר קצב הלב נמוך מ-60 פעימות לב בדקה.
מצב זה מאובחן בדרך כלל על ידי ביצוע אק"ג או על ידי בדיקה ידנית.
אם מופיעים הסימפטומים לברדיקרדיה, ניתן להיעזר באלקטרוליט כדי לאבחן את הגורמים לברדיקרדיה.
הטיפול בברדיקרדיה תלוי במצב החולה - ביציבותו בריאותית ובמדדי החמצן.
לרוב אם מדובר בחולה יציב, כלומר סובל מברדיקרדיה מעטה או שולית, אין צורך בטיפול רפואי.
ואילו אם החולה איננו יציב, יש לספק טיפול התערבותי של אטרופין.
מינונים נמוכים מחצי מיליגרם של אטרופין אינם טובים שכן עלולה להתרחש בעקבות כך האטה נוספת בקצב פעימות הלב.
אם הטיפול אינו יעיל יש להיעזר באינפוזיה של דופמין אפינפרין או בשימוש בקוצב לב.
השימוש בקוצב לב יידרש כאשר לא ניתן לטפל בברדיקרדיה בצורה מהירה.
ברדיאנסק (באוקראינית: Бердянськ) היא עיר במחוז זפוריז'יה אוקראינה.
החל מהמאה ה-16 כאן התקיים יישוב בשם ברדי.
ב-1827 כאן החלו לבנות נמל ושנה זו נחשבת לשנת ייסודה של ברדיאנסק.
היישוב החל להתפתח בקצב מהיר וב-1835 ברדיאנסק קיבלה מעמד של עיר.
בעיר התפתחו חקלאות ודיג והיה מפעל גדול לייצור מכונות חקלאיות.
במאה ה-19 ותחילת ה-20 ברדיאנסק הייתה ידועה כעיר תעשייה ונמל, אך בתחילת המאה ה-20 העיר החלה להתפתח גם כאתר נופש.
ב-1937 בעיר הסתיימה בנייתה של תחנת כוח עירונית.
ב-17 ביולי 1939 השם של העיר שונה לאוסיפנקו, השם ברדיאנסק הוחזר לעיר ב-1958.
ב-7 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני, היא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-17 בספטמבר 1943.
נתוני האוכלוסייה של ברדיאנסק לאורך השנים:
יהודים התחילו להתיישב בברדיאנסק מיד לאחר יסוד העיר.
היו אלה יהודים ממזרח פולין.
בשנת 1847 מנתה הקהילה היהודית בעיר 572 איש (כ-8% מאוכלוסייה).
פיתוח מואץ של האזורים בדרום רוסיה לאחר מלחמת קרים הביא מתיישבים חדשים לעיר (שרבים מהם היו יהודים).
לפי מרשם האוכלוסין של האימפריה הרוסית שנערך ב-1897 התגוררו בברדיאנסק 3306 יהודים (כ-13% מהאוכלוסייה).
בעיר פעלו שלושה בתי ספר יהודים.
גידול נוסף באוכלוסייה היהודית של העיר התרחש בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה, כאשר ממשלת רוסיה גירשה יהודים מאזורי הגבול וחלק מהמגורשים התיישבו בברדיאנסק.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר מפרעות מכל הצדדים הלוחמים.
בסיום מלחמת האזרחים וייצוב השלטון הסובייטי בעיר מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-2100 איש, בצהלך המלחמה חלק מהיהודים עזבו את העיר ועברו לאזורים אחרים במדינה או היגרו מהמדינה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי נסגרו כל מוסדות הדת היהודים בעיר.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות הצליחו חלק מהיהודים להתפנות מזרחה, מרבית הגברים היהודים גויסו לשירות בצבא האדום.
כ-1000 יהודים שנותרו בברדיאנסק נרצחו על ידי הנאצים בגיא ההריגה מחוץ לעיר בין 16 ל-19 באוקטובר 1941.
בתום מלחמת העולם השנייה חזרו יהודים מעטים אל העיר.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1989 התגוררו בברגיאנסק רק 430 יהודים (0.3% מכלל אוכלוסייה).
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי וכינון אוקראינה העצמאית, נוסד בעיר ארגון התרבות היהודית.
"ברד ירד בדרום ספרד" הוא שיר מתוך המחזמר "גבירתי הנאווה" שהולחן בידי פרדריק לאו ונכתב על ידי אלן ג'יי לרנר, והתפרסם בשנת 1956. השיר משמש כנקודת מפנה בעלילה.
פרופסור היגינס וקולונל פיקרינג דוחקים באלייזה להתאמן על דיבורה, במטרה שתצליח לתקן את מבטאה הקוקני.
משפט המפתח בשיר, "The rain in Spain stays mainly in the plain" כולל חמש מילים אותן הוגה קוקני עם דיפתונג או (אָיי), במקום ההגייה המקובלת באנגלית בריטית (אֵיי).
בעוד שלושתם מיואשים, אלייזה מצליחה לבסוף "לתפוס" את ההגיה הנכונה של המשפט.
שלושתם פורצים בשיר וחוזרים על משפט המפתח ושרים בנוסף עוד משפטי אימון, כדוגמת "בהרטפורד, הריפורד והמפשיר, הביל, אביך הבוקר", והמשפט "נעים מאוד להיפגש", משפטים בהם אלייזה נכשלה בהגיית האות ה"א (H במקור).
הביטוי אינו מופיע במחזהו המקורי של שאו, אך מופיע בסרט משנת 1938.
עקב הבדלי השפה והיעדר מבטאה הקוקני של אלייזה בשפה העברית, המחזה המתורגם נוהג ברובו בתיקון עברית קלוקלת והגייה פגומה.
בתרגום העברי, על אלייזה לתרגל הגיה של האות רי"ש במכתש הפה - [r], במקום בענבל - [ʁ].
האות ר' מופיעה בכל חמש המילים במשפט "ברד ירד בדרום ספרד הערב".
בהמשך היה על אלייזה להתמודד עם הגיית האות ה"א, [h], ולא להשמיטה במשפט שהגתה אותו כ"בארטפורד, אריפורד ואמפשיר, אביל, אביך א-בקר", ולאחריו הבדלה בין האותיות אל"ף, ה"א ועי"ן כאשר הייתה הוגה את אחד המשפטים כ"נאים מעד ליפגש".
למעשה, בגרסה העברית פרופסור היגינס מנסה לחזק את הגייתה להגייה ממלכתית שהייתה נהוגה בעבר.
את המשפט, שהפך למטבע לשון, הגה השחקן, הבמאי והמתרגם, שרגא פרידמן.
בספר "מסך אחרון על שרגא פרידמן", שיצא לאחר מותו של השחקן, כתב דן אלמגור: "כשניגשנו שרגא ואני, לתרגום המחזמר 'גבירתי הנאווה' כבר היו מאחורינו שנים אחדות של עבודה משותפת.
לפני שהעלינו שורה על הכתב, היה שרגא 'מגלגל' אותה על הלשון כדברו, כדי לראות כיצד היא מצלצלת.
ניסיונו העשיר כשחקן וכקריין הוא שגרם לכך שהשחקנים שהשמיעו את הטקסטים הללו, לא נאלצו להיאבק עם משפטים מסורבלים, מילים קשות להגייה ועיצורים דומים הסמוכים זה לזה.
כל שורה ושורה שנמסרה להם על ידי שרגא הבמאי עברה תחילה בדיקה ב'מכון התקנים' הפרטי שלו.
הוא היה מנסה להשמיע כל משפט בדרך זו או אחרת, תוך שינוי בתחביר, במילים או בהטעמה, עד שהנוסח מצא חן בעיניו.
רבות התלבטנו בעת התרגום כיצד לתרגם את השיר הידוע של הגשם היורד בספרד.
ואז, ערב אחד, סמוך לחצות צלצל הטלפון בדירתי.
על הקו היה שרגא, נרגש כולו, והוא צוהל לתוך השפופרת: 'ברד...ברד בספרד".
ישבתי אחרי ההצגה באמבט רותח ופתאום זה בא...הברד ירד בספרד...
כך נולד המשפט 'ברד ירד בדרום ספרד הערב".
עם השנים, נעשו מספר שינויים בתרגום העברי כדי להתאימו לקהל.
השינויים נעשו בידי דן אלמגור:
1964<span style="font-size:x-small;">ביצוע: רבקה רז<span> 1986<span style="font-size:x-small;">ביצוע: ריטה, עודד תאומי ושלמה בר-שביט<span> אנגלית (מקור)ג'ולי אנדרוזברד ירד בדרום ספרד הערב,
ברד ירד בדרום ספרד הערב
אלי, הצלחנוברד ירד בדרום ספרד הערב,
המחזה תורגם למספר רב של שפות, בהן אלייזה דברה, בין השאר, בדיאלקט ברלינאי, וינאי, שטוקהולמי, גוטבורגי, אמסטרדמי ובודפשטי.
להלן המשפט על גרסותיו השונות.
אנגלית (מקור): "The rain in Spain stays mainly in the plain" (הגשם שבספרד נשאר ברובו במישור)
אוקראינית: "Дощі в Афінах частіше йдуть в долинах" (גשמים באתונה שכיחים יותר בעמקים)
איטלקית (בתרגום המקורי של המחזמר): "In Spagna s'è bagnata la campagna" (בספרד האזור הכפרי נרטב)
איטלקית (גרסת הסרט): "La rana in Spagna gracida in campagna" (הצפרדע בספרד מקרקרת בכפר)
איטלקית (תרגומים מאוחרים יותר של המחזמר): "La pioggia in Spagna bagna la campagna" (הגשם בספרד שוטף את האזור הכפרי)
איסלנדית (גרסה 1): "Á Spáni hundur lá við lund á grund" (בספרד שכב כלב על האדמה בחורשה)
איסלנדית (גרסה 2): "Á Spáni er til að bili þil í byl" (בספרד כרגע יש סערה במחסה)
אסטונית: "Hispaanias on hirmsad vihmahood" (יש סופות גשם נוראיות בספרד)
גרמנית: "Es grünt so grün, wenn Spaniens Blüten blühen" (הוא הופך לירוק כאשר פרחים ספרדיים פורחים)
הולנדית (גרסה 1 ו-3): "Het Spaanse graan heeft de orkaan doorstaan" (התבואה הספרדית שרדה את ההוריקן)
הולנדית (גרסה 2): "De franje in Spanje is meestal niet oranje" (השוליים בספרד בדרך כלל אינם כתומים)
הונגרית (גרסה 1): "Lenn délen édes éjen édent remélsz" (בדרום, בלילה מתוק, אתה מקווה לעדן)
הונגרית (גרסה 2): "Hispánián át nyári zápor szitál" (מקלחות קיץ מנפות את ספרד)
יפנית: "スペインの雨は主に平野に降る" (הגשם בספרד יורד בעיקר במישורים)
נורווגית (גרסה 1): "Det gol og mol i solen en spanjol" (הגול והמול בשמש הספרדית)
סינית: "西班牙的雨大多數落在平原上" (רוב הגשם בספרד יורד במישורים)
ספרדית (מקסיקו, 1959) "El rey que hay en Madrid se fue a Aranjuez" (המלך במדריד נסע לארנג'ואז)
ספרדית (גרסת הסרט): "La lluvia en Sevilla es una pura maravilla" (הגשם בסביליה הוא פלא אמיתי)
ספרדית (ספרד, 1982): "El juez jugó en Jerez al ajedrez" (השופט שיחק שחמט בג'רז)
ספרדית (ספרד, 2001): "La lluvia en España bellos valles baña" (הגשם בספרד רוחץ עמקים יפים)
ספרדית (מקסיקו, 2002) "Un ardid urdió el bardo en Madrid" (תחבולה שהפייטן רקח במדריד)
עברית: "ברד ירד בדרום ספרד הערב"
פולנית: "W Hiszpanii mży, gdy dżdżyste przyjdą dni" (בספרד מטפטף כאשר הימים הגשומים מגיעים)
פורטוגזית (גרסה 1): "O rei de Roma ruma a Madrid" (מלך רומא פונה למדריד)
פורטוגזית (גרסה 2): "Atrás do trem as tropas vem trotando" (מאחורי הרכבת החיילים נסעו)
פינית (גרסה 1): "Vie fiestaan hienon miekkamiehen tie" (סעו בדרכו של איש חרב משובח לפיאסטה)
פינית (גרסה 2): "En säiden tähden lähde Madridiin" (אני לא עוזבת למדריד בגלל מזג האוויר)
צ'כית: "Déšť dští ve Španělsku zvlášť tam kde je pláň" (גשם יורד בספרד, במיוחד במקום שבו המישור נמצא)
צרפתית: "Le ciel serein d'Espagne est sans embrun" (השמיים השלווים של ספרד הם ללא ריסוס)
צרפתית (קוויבק) : "La plaine madrilène plait à la reine" (המישור המדרילני מענג את המלכה)
קוריאנית: "스페인 평원에 비가 내려요" (יורד גשם במישורים הספרדיים)
רוסית (גרסה 2): "В Севилье град крупнее, говорят" (בסביליה אבני הברד גדולות יותר, הם אומרים)
רוסית (גרסה 3): "Карл у Клары украл кораллы" (קארל גנב אלמוגים מקלרה)
שוודית (גרסה 1): "Den spanska räven rev en annan räv" (השועל הספרדי קרע שועל אחר)
שוודית (גרסה 2): "All nederbörd förstörde körsbärsskörden" (כל הגשמים הרסו את קציר הדובדבנים)
ברדונקיה (באיטלקית: Bardonecchia בצרפתית: Bardonèche) היא קומונה ועיירה במטרופולין של טורינו במחוז פיימונטה באיטליה.
היא ממוקמת בצידו המערבי של עמק סוזה בסמוך לגבול עם צרפת וידועה כעיירת סקי קטנה.
ברדונקיה היא היישוב המערבי ביותר באיטליה.
העיירה, המרוחקת כ-90 ק"מ מטורינו, נמצאת בצומת עמקים ומוקפת בהרים הכוללים פסגות שבחלקן גבוהות מ-3,000 מטר.
החלק ההיסטורי של העיר, בורגו וקיו (Borgo Vecchio), נמצא בחלק הגבוה של העיירה, בעוד שהחלק החדש נמצא סביב תחנת הרכבת שבחלקה התחתון של העיירה.
העיירה גדלה כתוצאה מפעילות הקשורה לתיירות ולפעילות הקשורה למעבר הגבול עם צרפת הכולל את מנהרת הכביש פריוס ומנהרת הרכבת פריוס המהווה חלק מקו ה-TGV בין פריז ומילאנו.
כתוצאה מגידול הפעילות בה צורפו אליה קהילות שבסביבתה וכך הפכה לאחת מהעיירות הגדולות בעמק סוזה.
ב-2006 שימשה העיירה כאחד משלושת אתרי אולימפיאדת החורף בטורינו, כולל כפר אולימפי שהוכן בעיירה.
במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21, עם התגברות משבר ההגירה באירופה, הפכה ברדונקיה לנקודת הברחת גבול לחלק מפליטים אלו, בניסיונם לעבור מאיטליה לצרפת.
ברדונקיה היא התחנה האחרונה בקו הרכבת המגיע מכיוון מילאנו וטורינו, וממנה מנסים פליטים לחצות ברגל את רכס האלפים שמפריד בין ברדונקיה ובין הכביש המוליך לבריאנסון שבעבר הצרפתי של הגבול.
ברד דור היה מגדל בדיוני, אשר הופיע בלגנדריום של הסופר ג'.ר.ר.
המגדל נודע ככזה שעינו של סאורון הייתה בראשו, והיא יכלה לראות למרחקים גדולים.
ברד דור היה מעוזו העיקרי של אדון האופל סאורון במורדור, ושימש כבסיס הפעולות שלו בארץ התיכונה בעידן השני ולקראת סוף העידן השלישי.
מסתו של ברד דור הוחזקה בחתיכה אחת על ידי קסמו האפל של סאורון, זאת גם מדוע הוא מתמוטט יחד עם חורבן הטבעת האחת.
ברד דור היה המבצר הגדול ביותר בארץ התיכונה בזמנו.
הוא נבנה במקור בעידן השני, וננטש לאחר תבוסתו של סאורון במלחמת הברית האחרונה.
סאורון הקים את ברד דור מחדש בסוף העידן השלישי כשחזר לכוחו, אך המגדל נהרס לנצח מיד עם חורבן הטבעת האחת.
טולקין מתאר מעט את המגדל מלבד אימתו וגודלו הסוריאליסטי.
בכתביו המאוחרים יותר, הוא הוסיף כי גובהו של המגדל היה מעל לקילומטר, יותר גבוה מכל מגדל מודרני גם כיום.
ברד דור נבנה על ידי סאורון בארץ מורדור, לא הרחק מהר הגעש המכונה הר האבדון.
בניית המגדל החלה בסביבות שנת 1000 לעידן השני, ונמשכה שש מאות שנים.
זו הייתה המצודה הגדולה ביותר שנבנתה מאז נפילת אנגבנד במלחמת החרון.
במהלך מלחמת הטבעת, ברד דור נקלע למצור במשך שבע שנים על ידי הברית האחרונה של העלפים והאדין במהלך העידן השני, וננטש לאחר תבוסתו של סאורון בידי יסילדור.
אך מכיוון שהוא נוצר באמצעות כוחה של הטבעת האחת, לא ניתן היה להשמיד את יסודותיו בזמן שהטבעת עצמה עדיין קיימת.
מאחר שיסילדור לא הצליח להשמיד את הטבעת, בסופו של דבר נבנה המגדל מחדש כאשר סאורון חזר למורדור כעבור אלפי שנים.
זמן מה לקראת סוף העידן השלישי (3009–3017 לעידן השלישי), נלכד גולום ונלקח לברד דור, בעוד שגנדלף וארגורן חיפשו אותו גם.
הוא עונה בגלל מידע בנוגע למקום הימצאה של הטבעת האחת, מכיוון שלסאורון נודע כי הייתה ברשותו פעם אחת, וכך נודע לסאורון כי נמצא הטבעת האחת.
מרוצה מכך שלמד מהיצור כל מה שהוא יכול, סאורון שחרר את גולום בשנת 3017 לעידן השלישי.
רק כשפרודו בגינס השמיד את הטבעת האחת, סוף סוף נפל המגדל.
בלי כוחו של סאורון מהטבעת לקיים אותו, הוא לא יכול היה לעמוד.
ברגע שהטבעת אחת הושלכה ללבת הר האבדון ונמסה, ברד-דור התמוטט לחורבה, ולעולם לא נבנה מחדש.
בסרט שובו של המלך, הוצג מודל ברד דור שנעשה על ידי סטודיו Rankin/Bass.
המודל מוצג רק כמה פעמים.
הוא מתואר כמבצר דמוי טירה בצלע ההר.
העין של סאורון אינה חלק מהמגדל; אלא היא מופיעה בשמי מורדור
לסרטי שר הטבעות מאת פיטר ג'קסון, ריצ'רד טיילור וצוות העיצוב שלו בנו "מודל" בגובה 25 מטר של ברד דור לשימוש בסרט.
באמצעות סולם על הדגם, המגדל מוצג בגובה של כ -5,000 מטר, עם עינו של סאורון בקודקודו.
שלמותו של ברד דור נראית בראייה פנורמית כלפי מעלה מנקודת מבטו של פרודו בסרט הראשון, כשהוא נמצא באמון הן.
משמעות ברד דור בסינדרין היא: "המבצר האפל".
"barad" משמעותה מבצר ו-"dûr" משמעותה אפל.
ברדיזאורוס (שם מדעי: Bradysaurus; מילולית: "לטאה איטית") הוא סוג של זוחל גדול נכחד מסדרת הפרוקולופונומורפה, אשר חי באמצע הפרם של דרום אפריקה במדבר קארו לפני 265 עד 260 מיליון שנה מזמננו.
הוא תואר ב-1914 בידי החוקר ד.
סוג זה התגלה בקבוצת ביופורט שבקארו.
במקור נכללו עוד מינים רבים בסוג אבל הועברו לסוגים אחרים.
כיום ישנם רק 2 מינים בסוג בעוד מין נוסף, Bradysaurus vanderbyli בוטל מספק:
Bradysaurus seeleyi - תואר ב-1929 בידי הוטון ובונסטרה.
מינים נוספים ששויכו לסוג זה הועברו לסוגים קרובים כמו האמבריתוזאורוס שסווג לצידו.
היה זה מהגדולים שבפרוקולופונומורפים ובבני משפחתו לצד הסקוטוזאורוס והוא הגיע לאורך 2.5 עד 3 מטרים ולמשקל של חצי טון עד טון.
במראהו דמה מעט לצב בעל גפיים חזקות וכוסה באוסטאודרם דמוי-קשקשים.
אורך הגולגולת הגיע ל-42 עד 48 ס"מ והיה בעל מבנה כבד עם שיניים עבות וגבוהות שיועדו לטחינת צמחייה.
עקב גודלו הוא יכל לשמור על טמפרטורה בהצלחה וגם להתגונן מטורפים כמו גורגונופסיים.
בראדלי אפרון ( נולד ב-24 במאי 1938) הוא סטטיסטיקאי אמריקאי באוניברסיטת סטנפורד, המחזיק בקתדרה על שם מקס שטיין.
כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה וכנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית.
ידוע במיוחד בזכות פיתוח שיטת ה-Bootstrap, המשמשת לאמדן התפלגות דגימה א-פרמטרית.
אפרון נולד בסיינט פול, מינסוטה במאי 1938, למהגרים יהודים רוסים, בשם אסתר ומיילס אפרון.
אפרון העיד על עצמו כי "לא היה לו כישרון למתמטיקה מודרנית מופשטת".
הוא למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech), וסיים תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1960. בהמשך למד באוניברסיטת סטנפורד ובסתיו 1960 קיבל דוקטורט בסטטיסטיקה.
הוא מכהן כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד.
המחזיק בקתדרה על שם מקס שטיין.
אפרון כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה (2004) וכנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1987–1988).
עבודותיו של אפרון כוללות גם נושאים תאורטיים וגם יישומיים, כולל ניתוחים אמפיריים של שיטות בייסיאניות (עם קרל מוריס), יישום גאומטריה דיפרנציאלית להסקה סטטיסטית, ניתוח נתוני הישרדות והסקת נתוני ביטוי גנים במיקרו-מערכים.
אפרון ידוע במיוחד בזכות פיתוח שיטת ה-Bootstrap, שיטה מרכזית בסטטיסטיקה מודרנית המשמשת לאמדן התפלגות דגימה א-פרמטרית.
ה-Bootstrap הייתה אחת הטכניקות הסטטיסטיות הראשונות שהתבססו על סימולציות מחשב, ולא על הסקה אלגבריות בלבד.
אפרון זכה בפרסים רבים לאורך הקריירה שלו, ביניהם:
חברות באקדמיה הלאומית למדעים האמריקאית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2005, הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים מטעם ארצות הברית, על עבודתו יוצאת הדופן בתחום הסטטיסטיקה, ובמיוחד על המצאת טכניקת ה-Bootstrapping.
הוא זכה בפרס "Frontiers of Knowledge" של קרן BBVA בקטגוריית מדעי היסוד יחד עם דייוויד קוקס, על פיתוח שיטות סטטיסטיות "חלוציות ובעלות השפעה עצומה" שהוכיחו עצמן כהכרחיות להשגת תוצאות אמינות במגוון רחב של תחומים, מרפואה ועד אסטרופיזיקה, גנומיקה ופיזיקת חלקיקים.
בשנת 2019, קיבל את הפרס הבינלאומי לסטטיסטיקה בקונגרס הסטטיסטיקה העולמי.
ברדולינו (באיטלקית: Bardolino) היא עיירה וקומונה על חופו המזרחי של אגם גארדה, בצפון איטליה.
אין ודאות ביחס למקור שמה של ברדולינו.
לפי סברה אחת, מקור השם במילה הלטינית "Bardus" שפירושה משורר, וגם סוג של מופע כללי בימיי הביניים, שכלל שירה, מוזיקה ואלמנטים אחרים דוגמת אקרובטיקה.
על-פי סברה אחרת, השם ניתן על-ידי הלומברדים, ששלטו בצפון איטליה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-6, ועד המאה ה-8. לפי סברה זו, משמעות השם היא "מקום קטן של לומברדים".
ברדולינו נמצאת בחלק הצפוני של איטליה, במחוז ונטו, בנפת ורונה, על הגדה הדרום מזרחית של אגם גארדה.
היישובים הקרובים לברדולינו הם צ'יזאנו (Cisano) מדרום, גארדה (Garda) מצפון, ו-צ'ריאל (Ceriel) ממזרח.
המרחק ליישוב פסקיירה דל גארדה (Peschiera del Garda) בחלק הדרום מזרחי ביותר של האגם הוא כ-16 ק"מ.
עיר המחוז ורונה רחוקה כדי 31 ק"מ, והעיר דסנזאנו דל גארדה בדרום מערב האגם מצויה במרחק של כ-36 ק"מ.
ונציה וחוף הים האדריאטי מצויות כ-150 ק"מ מזרחית לברדולינו.
העיירה מלצ'זינה ממוקמת 31 ק"מ צפונית לברדולינו, גם היא על החוף המזרחי של האגם.
ריווה דל גארדה בצפון מערב האגם מרוחקת כ-50 ק"מ בכיוון צפון-מערב.
גובה העיירה מעל פני הים הוא 61 מטרים.
הנקודה הגבוהה ביותר בעיירה מצויה בגובה 311 מטרים.
עונות הקיץ בברדולינו חמות ולחות, ועונות החורף קרות למדי.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, בו ממוצע הטמפרטורות ביום מגיע ל-29 מעלות צלזיוס, ובלילות הממוצע עומד על 19 מעלות.
חודש ינואר הוא הקר ביותר, 6 מעלות במהלך שעות היום, ומעלה אחת מתחת לאפס בממוצע בלילות.
טמפרטורות מעל 33 מעלות ומתחת ל-5 מתחת לאפס נדירות באזור העיירה.
בכל חודשי השנה יורד גשם, ובממוצע אין חודש ללא ימי גשם.
בחודשי מאי ויוני ימי הגשם הרבים ביותר 9-9.2 בממוצע, ובמהלך חודש ינואר 4.5 ימי משקעים בלבד.
כמות הגשם הרב שנתית הממוצעת עומדת על 687.3 מ"מ.
כמות השלג נמוכה, פחות מחצי יום של שלג בלבד בשנה ממוצעת.
בחפירות ארכאולוגיות בצ'יזאנו באזור ברדולינו, כ-2 ק"מ דרומית לעיירה, נמצאו עדויות לבניית בתי כלונסאות מעידן הברונזה.
נמצאו גם ממצאים של אבני סימון גבול ואבני קבורה מהתקופה הרומאית.
גורלו של המקום היה קשור ומשותף עם שאר היישובים שעל חופו המזרחי של אגם גארדה, מדובר בחילופי שליטים וכובשים-פולשים, רומא העתיקה ומאוחר יותר הלומברדים.
מבצר ברדולינו נבנה לקראת סוף המאה ה-9. במאה ה-12 הייתה ברדולינו עיר אוטונומית.
במאה ה-14 שלטה באזור משפחת דלה סקאלה (סקאליג'ר) מוורונה.
עם זאת, שמה של ברדולינו כמקום ישוב, הופיע לראשונה במפה רק מהמאה ה-17. בראשית המאה ה-15 החל באזור שלטונה של הרפובליקה הוונציאנית ("לה סרניסימה"), שנמשך עד לכיבוש האוסטרי של האזור כולנו ב-1797. בשנת 1866 אוחדה ברדולינו יחד עם האזור כולו באיחוד איטליה, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
איטליה סוברינית באזור מאז, למעט תקופה קצרה של שלטון גרמניה הנאצית, והרפובליקה הסוציאלית האיטלקית בראשות בניטו מוסוליני מ-1943, לקראת סופה של מלחמת העולם ה-2.
שרידי החומה והביצורים – בעיירה נשארו חלקים מן החומה הימי ביניימית ומגדל שמירה.
טיילת האגם – הטיילת בנויה על שפת האגם ולאורכה עצים, פרחים, וספסלים לישיבה.
גלגל ענק – גלגל הענק צמוד לטיילת, גובהו כ-30 מטרים, ומראשו נשקף נוף פנורמי של האגם, העיירה והאזור.
כנסיות – בעיירה כנסיות רבות, מתקופות שונות ובסגנונות שונים.
כנסיות בולטות: כנסיית סן סוורו (San Severo) בסגנון רומנסקי, כנסיית סן זנו (San Zeno) מהתקופה הקרולינגית.
כנסייה זו שרדה את רעידת האדמה החזקה שפקדה את האזור בשנת 1117. בפיאצה מתאוטי במרכז העיר, נמצאת כנסיית סן ניקולו וסן סוורו (San Nicolò e San Severo) מהמאה ה-19.
מוזיאון היין – המוזיאון הוקם ב-1870 על ידי משפחת זני (Zeni), ובו תצוגה של התפתחות תעשיית היין האזורית.
מוזיאון השמן – זהו מוזיאון של שמן זית.
מוצגים כלים ואמצעי ייצור שמן זית החל מן המאה ה-18, ועד לחידושים שהוכנסו במאה ה-20 לתהליך ההפקה והייצור של השמן.
וילות – בעיר ובשוליה יש מספר ניכר של וילות מרשימות, רובן מהמאה ה-19.
פארק המים קאנווה – (Caneva Aquapark) ועיר הסרטים Movieland- הפארק מצוי כ-9 ק"מ דרומית לברדולינו.
בפארק קאנווה מתקני מים, מגלשות מים, בריכות, בריכות גלים ועוד.
עיר הסרטים היא מתחם המשקף את תעשיית הסרטים בהוליווד, ומשלב הקרנת קטעי סרטים עם הרפתקאות וסיפורים מעולם הקולנוע.
פארק השעשועים גארדלנד – בגארדלנד מתקני שעשועים שונים, רכבות הרים ברמות אחדות ולגילאים שונים, הרפתקאות לנוער, צלחת גבהים לצפייה על האזור והאגם, אזור לגו- "לגולנד".
בסמוך לגרדלנד נמצא מתחם אקווריומים "סי לייף", ובו דגים, יצורי מים שונים, וצמחיית מים מגוונת.
מלצ'זינה ומונטה באלדו – מלצ'זינה היא עיירה תיירותית על חוף האגם, ומונטה (הר) באלדו הוא אזור הררי גבוה, אליו ניתן לעלות גם ברכבל.
אתרים אלה נמצאים כ־31 ק"מ צפונית לברדולינו.
בקיץ מונטה באלדו הוא פארק טבע לטיולי אופניים והליכה רגלית, ובחורף ההר מציע מסלולי סקי שונים.
פארקו נטורה ויוה – פארק זואולוגי Parco Natura Viva, הוא גם גן חיות, בו נמצאות חיות מחמש יבשות, ופארק טבע.
הפארק נמצא במרחק של פחות מ-15 ק"מ מברדולינו.
הקרנבל של ברדולינו – הקרנבל (Carnevale a Bardolino) נערך בחודש פברואר, וחוגג את אהבתם של באכחוס ואריאנה.
משתתפי הקרנבל צועדים ברחובות העיירה בתחפושות, וכיאה לקרנבל של אל יין, גם יינות ומשקאות אלכוהוליים אחרים הם חלק בלתי נפרד מּמנו.
המצעד מסתיים ברחבה שלפני המעגן של ברדולינו.
שוק – בשונה מהמקובל ביישובים רבים, השוק של ברדולינו נערך על הטיילת שלאורך חוף האגם, ולא באחת הכיכרות המרכזיות של העיירה.
השוק מתקיים בימי שלישי, ונמכרים בו ביגוד, מזכרות, מוצרי מזון, מוצרים מקומיים- כולל יינות מקומיים.
טריאטלון – בברדולינו מתקיים מזה 40 שנה בחודש יוני, אירוע טריאטלון ברדולינו.
התטריאטלון כולל שחיה של 1.5 ק"מ, מסלול אופניים באורך 40 ק"מ, ומסלול ריצה בן 10 ק"מ.
פאליו דל קיארטו (palio del chiaretto) – הפאליו הוא תחרות ופסטיבל יין הנערך בברדולינו, במועדי יציאת היין לשווקים.
במסגרת הפסטיבל מתקיימות טעימות יין, אירועי מוזיקה וקונצרטים בתוך העיר ולחופי האגם.
לעיירה ברדולינו יש יין הנקרא על שמה, "יין ברדולינו".
היין מופק מכרמים באזור העיירה, על הגבעות הסמוכות לה.
אזור הגידול משתרע מהגבעות הסמוכות לעיירה ועד נהר האדיג'ה, בנפות ורונה וברשה.
צבע היין נע מוורוד עד אדום.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של יין ברדולינו.
הראשון "ברדולינו קלאסיקו" (Bardolino Classico), הוא יין הברדולינו המקורי.
יין זה זכה בהכרה בשנת 1968, כיין שמקורותיו ואזור גידולו מפוקחים DOC- Denominazione di origine controllata.
ההבדל העיקרי בין שני הסוגים הוא, שיין סופריאורה חייב להתיישן לפחות שנה אחת, ואחוז הכוהל בנפח בו צריך להיות לפחות 12, מול 10.5 בלבד ביין ברדולינו קלאסיקו.
הסוג השלישי הוא יין צעיר, היוצא לשוק זמן קצר לאחר הבציר "ברדולינו נובלו" (Bardolino Novello).
מדובר ביין קל יותר, המזכיר את יינות הבוז'ולה נובו מצרפת.
אודות פסיטבל היין בברדולינו ראו "פאליו דל קיארטו", בפסקת "אירועים".
הכלכלה של ברדולינו מתבססת בעיקר על תיירות על כל ענפי המשנה שלה, מלונאות, הסעדה, המרת כספים, שירותי נוחות וספורט, סיורים, טיולים ושייט, מזכרות ועוד.
ענפים כלכליים נוספים הם ענפי היין ושמן הזית- יצור ושיווק, וכן ענף תיירות חקלאית.
כבישים: הכביש האזורי החוצה את העיירה הוא כביש SR249, המהווה את קטע המזרחי של כביש סובב גארדה.
אוטוסטרדת האורך A22 בכיוון צפון-דרום עוברת במרחק של פחות מ־20 ק"מ מזרחה מברדולינו, ואילו אוטוסטרדת הרוחב E70 עוברת כ־17 ק"מ דרומית לעיירה.
רכבת: פסי הרכבת אינם מגיעים לברדולינו.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בפסקיירה דל גארדה, כ־15 ק"מ דרומית לעיירה.
הרכבות הנוסעות הן רכבות של החברות טרנאיטליה וטרנורד.
אוטובוס: קווי אוטובוס מגיעים לברדולינו מוורונה עיר הנפה.
הקווים הם מס' 162 עד 165. ההבדל בין קו לקו הוא מסלול הנסיעה, ומסלול ההמשך אחרי תחנת ברדולינו, אך לכול הקווים הנזכרים יש תחנה בעיר.
קו 473 הוא קו סיבובי, הנוסע מברדולינו אל ומהישובים הסובבים את העיר.
קווים 483–484 מגיעים לבדרולינו מהחוף הדרומי של אגם גארדה וממשיכים צפונה, קו 483 עד מלצ'זינה וקו 484 עד ריווה דל גארדה.
שייט: ספינות ומעבורות מיישובים רבים על שתי גדות האגם מגיעות אל ומברדולינו, בלוח זמנים קבוע.
זמני ההפלגות צפופים ותכופים בעונת התיירות, ומרווחים יותר בחודשי הסתיו המאוחרים ובחורף.
תעופה: נמל התעופה הקרוב ביותר הוא נמל התעופה ורונה-וילפרנקה, במרחק של 29 ק"מ בלבד.
בתחבורה ציבורית ניתן להגיע מהנמל עד ורונה באמצעות קו 199, ומשם לברדולינו באמצעות אחד מקווי האוטובוס המגיעים אליה.
בהיותה עיירת קייט, ניתן למצוא בברדולינו את רוב ענפי ספורט המים, סקי מים, מצנחי רחיפה ימיים וכיוצא בהם.
בנוסף, נפוצים רכיבה על אופניים והליכה רגלית בטיילת ובאזורים הפתוחים סביב העיירה.
בברדולינו מתקיים מדי שנה אירוע טריאטלון .
לברדולינו ברית ערים תאומות עם .
הברית נובעת בעיקר משותפות בנושאי יין ואוכל.
ברדלה (באלזסית: Bredle, לעיתים נכתב גם Bredele או Bredala) הן עוגיות מסורתיות מהמטבח האלזסי הנאפות במיוחד בתקופת חג המולד.
העוגיות מוכרות כחלק מתרבות האפייה של האזור, והכנתן היא מנהג משפחתי נפוץ.
הברדלה אינן סוג אחד של עוגייה אלא שם כולל למגוון רחב של עוגיות חג.
הן מגיעות בצורות וטעמים שונים, בהתאם למתכון המשפחתי או למסורת המקומית.
העוגיות נבדלות זו מזו במרקם, בציפוי ובמרכיבים, אך לרוב עשויות מבצק חמאה.
תבלינים נפוצים לעוגיות הם קינמון, ציפורן, אניס, שקדים או תמצית וניל.
בין הסוגים נפוצים של ברדלה:
בוטרברדלה (Butterbredele) - עוגיות חמאה בסיסיות.
אניסברדלה (Anisbredle) - עוגיות בטעם אניס, בעלות מרקם אוורירי.
ספריצברדלה (Spritzbredele) – עוגיות בסגנון שורטברד, לרוב בצורה מעוגלת או מסולסלת.
המסורת של אפיית ברדלה משתרעת על פני מאות שנים, ושורשיה נעוצים בתרבות הגרמנית שהשפיעה רבות על אלזס - המילה Bredle היא הקטנה של המילה Brot (לחם) בניב האלזסי של הגרמנית.
המתכונים הראשונים המוכרים לברדלה הופיעו בשטרסבורג ב.
העוגיות החלו להיות פופולריות במאה ה-18. הפופולריות שלהן גדלה עם המצאת חותכני העוגיות במאה ה-19.
בתקופה שלפני חג המולד, רבים נוהגים לאפות ברדלה בכמויות גדולות, לעיתים תוך שיתוף פעולה משפחתי או קהילתי.
העוגיות נארזות בקופסאות פח או קופסאות מקושטות ומוענקות כשי לחברים, שכנים וקרובי משפחה.
בשווקי חג המולד המקומיים ניתן למצוא מגוון רחב של ברדלה הנמכרות בדוכנים מסורתיים.
בַּרְדְּלָס ערבות (או צִ'יטָה, או בקיצור ברדלס; שם מדעי: Acinonyx jubatus) הוא מין בסוג ברדלס שבמשפחת החתוליים.
בריצתו הוא מסוגל להגיע למהירות מרבית של .
בעבר היה נהוג לחשוב שברדלס מגיע למהירויות של 110–120 קמ"ש, אך נתון זה התברר כשגוי.
עם זאת, הוא עדיין נחשב לבעל החיים היבשתי המהיר ביותר.
בדילוגים, יכול הברדלס להגיע עד למרחק של שמונה מטרים.
הברדלס נפוץ באפריקה ובאזורים מעטים ביותר באסיה.
השם ברדלס מקורו ביוונית - pardalis) παρδαλις) ומשמעו "נמר, פנתר".
אהרוני מפרש את השם מהמילה בָּרֹד שמשמעותה מנומר או מכוסה כתמים ונשמרה כך גם בערבית.
במקורות היהודיים, רש"י מפרש את השם ברדלס כצבוע או כפוטיא"ש (בואש):
הברדלס דומה במבנהו לנמר, אלא שגופו רזה יותר, ראשו קטן יותר וחברבורותיו הן בצורת נקודות בצבע שחור, בשונה מחברבורותיו המעוגלות והטבעתיות של הנמר.
הוא חתול בעל מבנה גוף המותאם לתנועה מהירה מאוד.
הרגליים ארוכות ושריריות, הצוואר ארוך והזנב ארוך וגמיש, עוזר לתמרן בתנועה במהירות.
הברדלס מנומר בדומה לנמר אך במקום חברבורות הוא מכוסה בנקודות שחורות על רקע פרווה צהובה.
לברדלס לב וריאות גדולים יחסית אך ניבים ושיניים דקות יותר.
המבנה שלו עוזר לו להאיץ במרדף אחרי טרפו אך פוגע בחוסנו ובחוזקו.
נקבת הברדלס מגיעה לבגרות מינית בגיל 13–16 חודשים וההיריון שלה נמשך 3 חודשים.
היא ממליטה 2–5 גורים בממוצע (לעיתים ממליטות עד 9 ולדות) ומניקה אותם במשך 90 יום.
הזכרים והנקבות חיים ביחידות ואינם מתרועעים זה עם זה.
עם זאת גורים שמתבגרים נשארים בשנים הראשונות יחדיו, כדי לטרוף ולהפיל טרף גדול מהם (כמו גנואים, יענים או זברות).
למין ברדלס הערבות יש חמישה תת-מינים:
הסוג הנכחד ברדלס אמריקני (Miracinonyx) שחי בתקופת הפליסטוקן באמריקה הצפונית, נחשב למהיר כמו הברדלס המודרני אך נחשב לקרוב יותר לפומה.
מאובני הברדלס העתיקים ביותר, שנמצאו במזרח אפריקה ובדרום אפריקה, מתוארכים ל-3 עד 3.5 מיליוני שנים.
מאובני מתקופת הפליסטוקן מוקדמים נמצאו באתר אולדובאי שבצפון טנזניה ומתוארכים ללפני 1.7–1.85 מיליוני שנים.
חתולים דמויי ברדלס ידועים כבר לפני 10,000 שנים מהעולם הישן.
הברדלס הענק (Acinonyx pardinensis), אשר היה גדול ואיטי משמעותית בהשוואה לברדלס המודרני, התקיים באירואסיה ובדרום ומזרח אפריקה בתקופת ה-Villafranchian (המיוחסת לתקופת הפליסטוקן המוקדם).
בתקופת הפליסטוקן האמצעי נמצא ברדלס קטן יותר, העונה לשם A.
intermedius, אשר התקיים גם הוא באזורים שבין אירופה לאסיה.
כמו כן משערים את קיומו של ברדלס גדול יותר באזור אירופה אשר נכחד לפני כחצי מיליון שנה.
חתולים צפון אמריקאים נכחדים הדומים לברדלס שויכו באופן היסטורי לחתול מסוג לפליס, פומה או אקינוניקס (מין אחר של ברדלס).
ניתוח פילוגנטי שנעשה בשנת 1990 הציב מינים אלה תחת המין Miracinonyx (ברדלס אמריקאי), שהפגינו מידה גבוהה של דמיון גופני לברדלס המודרני.
עם זאת, מחקרים שנעשו לאחר מכן הראו כי ה-Miracinonyx קרוב יותר לפומה מאשר לברדלסים מודרניים.
למעשה, ישנה מחלקות האם מין ה-Acinonyx התקיים אי פעם בצפון אמריקה; ייתכן שמיני Miracinonyx פיתחו תכונות דומות דרך אבולוציית התפתחות מקבילה.
תחום מחייתו של הברדלס היה בעבר מהודו, לאורך חגורת המדבריות של המזרח התיכון ובכל רחבי אפריקה (למעט האזורים הטרופיים).
בימינו השתנתה תפוצת הברדלס ללא היכר, כאשר באסיה נותרה אוכלוסייה שרידית בלבד ובאפריקה הפכו אזורים רבים שהברדלס חי בהם בעבר לחוות ענק, שהרסו את תחום מחייתו.
עד ראשית המאה ה-20 היה הברדלס נפוץ גם במדינות ערב ובקדמת אסיה עד הודו.
האוכלוסייה באסיה הושמדה כמעט כליל על ידי ציד לצורך לכידת גורי הברדלס ובשביל פרוותו היפה, וכן כתוצאה מירידה בכמות המזון העיקרית שלהם, בעקבות הצטמצמות אוכלוסיות הצבאים, שניצודו בידי האדם.
לכידת גורים לצורך אילופם לציד צבאים (הברדלס ניתן לאילוף בקלות יחסית) כאמור גרמה לירידה דרסטית במספר הברדלסים, ועל כן שימש כחיית עזר לציד בהודו ובאיראן.
כבר בתקופה הקדומה ניצודו גורי הברדלס כדי לאלפם למטרת סיוע בציד.
בניגוד למרבית החתוליים, פועל הברדלס בעיקר ביום.
כך הוא נמנע מתחרות עם טורפים גדולים ומסוכנים יותר.
השילוב של רגליים ארוכות ועמוד שדרה גמיש הוא המאפשר לברדלס לפתח צעדים כה ארוכים, עד שמונה מטרים.
ממצב עמידה מסוגל הברדלס להגיע למהירות של 60 קמ"ש תוך שניות ספורות, ולמהירות של לאחר 20–30 מטרים לערך.
עם זאת, הברדלסים מתעייפים מהר מאוד: לאחר ריצה של קילומטר הם זקוקים למנוחה של לפחות 5–10 דקות, ולכן הם ממהרים לתפוס את טרפם.
בשל היותו מהיר באופן משמעותי מהטרף שלו נבדל הברדלס מיתר בני משפחת החתוליים בשיטת הציד שלו.
הוא אינו אורב לטרפו אלא רודף אחריו.
תחילה הוא עוקב אחר הטרף מעמדת תצפית מוגבהת.
לאחר מכן הוא מתקרב לעבר הטרף בהליכה ההופכת לריצה קלה, עד אשר הוא מגיע למרחק של כמה עשרות מטרים.
בשלב זה הוא פותח בריצה מהירה בעקבות החיה הנמלטת, כשהוא נעזר בזנבו כדי לתמרן את תנועותיו.
לאחר שהוא מפיל את החיה לקרקע הוא אוחז את גרונה בפיו וחונק אותה למוות.
הברדלס נבדל מיתר החתוליים גם בכך שטפריו מתכנסים רק למחצה.
הטפרים החשופים למחצה הופכים אותו לאצן טוב יותר, ומקנים לו אחיזה טובה בקרקע, אך החיסרון בכך הוא השחיקה המהירה שהופכת אותם לאפקטיביים פחות ככלי ציד.
כשהוא צד לבדו תוקף הברדלס בעלי חיים פצועים, בעלי חיים קטנים כמו מכרסמים, ארנבות ועופות קרקע, דוגמת חוגלות וחוברות, בעלי חיים צעירים כמו חזירי יבלות קטנטנים וגם נקבות הרות של פרסתנים כמו צבאים.
פעמים רבות הברדלס צד בקבוצות קטנות.
במקרה זה, קבוצת הברדלסים לא תהסס לתקוף גם בעלי חיים גדולים יותר.
לעיתים פרטים שהודחו מקבוצה חיים וצדים ביחד.
האריה והצבוע הנקוד מנצלים את מהירותו כדי לגזול ממנו את טרפו וגם יהרגו אותו בקלות רבה כדי להימנע מתחרות.
אויבים נוספים שיגזלו טרף מברדלס הם להקות של זאבים טלואים ופרטי נמרים בוגרים.
קרו מקרים שבהם להקת ברדלסים הצליחו להבריח נמרים ואפילו לתקוף, אך אלו מקרים נדירים.
גם עופות דורסים גדולים, כמו עוזניית הנגב, המגיעים בחבורות גדולות מצליחים לעיתים לחטוף מזון מן הברדלסים.
ברדלסים המתקרבים למים עלולים להיטרף בידי תנינים (אשר גם יגזלו מהם מזון הקרוב מדי למים) ונחשי קוברה יכולים להכיש אותם למוות.
הברדלס יכול להיהרג גם בידי חיות שהוא מנסה לצוד, למשל אנטילופות בעלות קרניים מחודדות או זברות.
הברדלס טורח הרבה פחות מהאריה בטקסים ובגינונים רשמיים למין.
בנוסף לכך, הברדלס אינו בררן כמו הנמר.
בגן הלאומי של ניירובי נצפתה נקבה שהזדווגה עם שלושה זכרים, זה אחר זה, מבלי שהתעוררה בין הזכרים כל יריבות.
בחבורות הברדלסים אין כלל הקבלה ל"זוג נשוי".
כאשר נולדים הגורים, אוספת אותם האם ומגדלת אותם בעצמה.
סימן לכך שנקבה מיוחמת הוא כאשר בתקופת הייחום הנקבה נוהגת להתהפך ולהתגלגל על גבה.
הנקבה נמצאת בייחום במשך כשבועיים ובתקופה זו היא מפרישה ריח כדי למשוך את הזכר.
כמו יתר החתוליים, ההזדווגות נעשית במצב שכיבה ובעת סיום ההזדווגות משמיע הזכר קולות.
ההמלטות מתבצעות בכל עונות השנה.
ההיריון נמשך 90–95 יום ובסופו ממליטה הנקבה בדרך כלל בין גור אחד לארבעה, במשקל של כ-250 גרם כל אחד.
את הגורים ממליטה הנקבה במחסה סלעים או שיחים.
קיימים דיווחים על המלטות של שמונה גורים, אולם בדרך כלל נותרים בחיים רק שלושה או ארבעה מהם.
הגורים נולדים עם רעמה ארוכה בצבע אפור-חום אשר מכסה את ראשם, צווארם, גבם וזנבם.
הרעמה מספקת הגנה טבעית כנגד טורפים בתוך העשב הגבוה.
הגורים נולדים כשעיניהם סגורות ובהגיעם לגיל 10–14 יום הם פוקחים את עיניהם.
כאשר מגיעים הגורים לגיל שישה שבועות הם עוזבים את מקום מקלטם.
בגיל שלושה חודשים נגמלים הגורים מיניקה כשעד גיל זה כבר צומחות להם כל שיני החלב והם מלווים את אמם לטרף.
בגיל תשעה חודשים נמצאות כל שיניהם הקבועות במקומן.
בגיל 14–16 חודש הם מגיעים לבגרות מינית.
הם מלווים את אמם במשך כשנה וחצי ומתמחים בשיטות הציד.
נקבת הברדלס מטפלת בגוריה לבד.
הגורים הקטנים זקוקים למזון ואינם יודעים לצוד ולהגן על עצמם, לכן אמם צריכה לצוד לבדה את המזון.
לעיתים המשימה לא קלה בשל קיומם של גורים רבים.
נקבת הברדלס צריכה להימצא דרך קבע במצב של כוננות ולא להתרחק מגוריה גם כאשר היא יוצאת לציד.
היא משתדלת לעשות זאת כשעין אחת פקוחה על המקום בו השאירה את גוריה ולכן טווח מרחב הציד מצטמצם וסיכוייה למצוא מזון קטנים.
כאשר אין האם עוסקת בציד היא מטפלת בגוריה: מלקקת את פרוותם לשם הניקיון וסילוק הריח ממנה, לבל יימשכו אליהם טורפים שונים, מיניקה ומשחקת איתם אגב נהימות נמוכות וממושכות.
כל אימת שהגורים הבולטים בצווארם האפור והארוך מתרחקים מן המרבץ, עוקבת האם אחר כל צעד שלהם, כשהיא קוראת לאלה שהרחיקו מדי ביבבת התראה קצרה וצורמנית.
קול מוזר ועמוק זה, שאין לטעות בו, נענה על ידי הגורים בצווחות חדות.
כאשר אין אזהרתה של האם משיגה את התוצאה אשר קיוותה לה, היא ניגשת אל הגור, מרימה אותו בעור צווארו, נושאת אותו ומטילה אותו בחזרה אל מקום המסתור בעשב הגבוה.
מכל האמור לעיל, ברי כי נקבת הברדלס מתקשה מאוד בשעה שעליה לשאת במלוא האחריות לטיפול ולגידול גוריה.
לעומת נקבת הברדלס, הלביאות מגנות על גוריהן בשיטה המכונה "בית הילדים" המשותף – חלק מהלביאות יוצאות לצוד מזון בעוד שלביאה אחת או מספר לביאות שומרות על הגורים.
כאשר מגיעים הגורים לגיל שישה שבועות, הם גדולים מספיק כדי לעזוב את מקום המקלט שלהם וללוות את אמם בנדודיה על פני שטחי הציד.
הם נחבאים בתוך כתמי עשב גבוה תוך כדי הסוואה הודות לרעמותיהם האפורות.
בהגיעם לגיל חודשיים מאבדים גורי הברדלס אחדות מתכונותיהם הילדותיות וממראם החיצוני אשר כולל את השערות השחורות על בטנם ועל צדי הגוף ובפרט את הרעמה הארוכה המכסה את צווארם וגבם.
עם הזמן הם הופכים ליותר ויותר פעילים.
כשהנקבה מבחינה בטרף או מתחילה לארוב לו והיא חוששת ששעשועי הגורים יגלו אותה, היא משמיעה קריאה נמוכה וקצרה הגורמת לגורים לקום מיד על רגליהם ולהתאסף סביבה בלי נוע ולהתבונן בה בתשומת לב גם אם היא רחוקה מהם 500 מטרים ויותר.
ייתכן מאוד כי הם נעזרים בכתם השחור המצוי על גב אפרכסות אוזניה והבולט באופן מוכר מיתר גופה, כדי לזהות אותה בשטח.
גורים המגיעים לגיל ארבעה חודשים ומנסים להתקרב אל האם כדי לינוק – מגורשים על ידה מיד.
בגיל זה הטפרים שלהם עדיין חדים ויותר מתכנסים מאלו של הבוגר, עובדה המאפשרת להם לטפס בקלות על העצים.
עד מהרה מקיימים הגורים ריצות סדירות על פני השטחים הנוקשים של המישורים בסוואנות ומאמנים את שריריהם וגידיהם.
בגיל שישה חודשים נמצאים הברדלסים בשני השלישים של הדרך לקראת הפיכתם לבוגרים.
חלק ניכר מן הזמן הם מעבירים ברדיפה זה אחר זה, כשאחדים מהם מגלמים את תפקיד הצייד והאחרים את תפקיד הניצוד.
הם מתגלגלים על פני הקרקע ברגליים סבוכות ונוגסים זה בצווארו של זה.
חיקויי ציד כאלו אינם מגיעים לעולם לכלל קרבות רציניים, ואין הם אלא חלק מהכשרתם של הגורים.
כתוצאה ממשחקי ילדות אלה נרכשים בדייקנות וביעילות כל אותם כישורי פעולה ותנועה, הנהפכים מאוחר יותר לשאלה של חיים ומוות:
לעיתים הם מתרגלים את כישוריהם על תנים, האורבים סביב טרף אשר ניצוד בידי הבוגרים.
השיעורים האמיתיים נערכים בגיל שבעה חודשים.
בגיל זה לומדים הגורים לארוב, להכריע את הטרף ארצה ולהרגו.
הנקבות יכולות להוליך את גוריהן לעבר קבוצות של צבאים, כדי שיוכלו לצוד אותם ללא עזרה.
במהלך מסעות הלימודים הללו אין האם מנסה לתפוס את הטרף בעצמה.
תחת זאת, היא סוגרת על דרכי הנסיגה של הטרף ומכוונת אותו למסלול זה של צאצאיה.
במהלך תקופת ההכשרה ממשיכה נקבת הברדלס לפעול באופן עצמאי בכל הנוגע לבעיה רצינית של מציאת מזון למשפחתה.
שכן, בניה הצעירים עדיין אינם חזקים די הצורך כדי להסתדר בעצמם.
לאמיתו של דבר הם מהווים מכשול יותר מאשר עזרה.
עד גיל 10 חודשים, אין הם מסוגלים להכריע חיה ארצה באחת מכפותיהם הקדמיות או לחנוק אותה בביטחון, כדרך הבוגרים.
כאשר הם מכריעים צבי, טפריהם נשלחים אל גב הצוואר, או לחלקים אחרים פחות פגיעים של הגוף, ואינם ממיתים את הטרף.
רק הגיל לבדו מביא את הניסיון ורק בתום תסכול וכישלונות מרובים, מצליחים הברדלסים להשתמש בשיניהם ובכפותיהם ולהביא בנשיכה מהירה אחת בצוואר הטרף, לשיתוקו של קורבנם ולמותו המהיר.
ברדלסים מגיעים למלוא התפתחותם הגופנית ולבגרותם המינית בגיל שבין 13–16 חודשים.
חלק מרעמת הצוואר והכתפיים עדיין ניכרות בהם, אלא שזו מצומצמת ביותר הן באורך והן בהיקף.
עד מהרה תהא הנקבה הבוגרת מוכנה לקחת לה בן זוג או בני זוג חדשים.
הצעירים חייבים להתכונן לעזוב אותה, כדי להצטרף לחבורה אחרת, או לפתוח בחיים מבודדים.
החלטתם תקבע במידה רבה על פי מספריהם היחסיים של אויבים טבעיים באזור נתון.
במקומות משופעים באריות, נמרים וצבועים נוטים הברדלסים להישאר במבודד, אך במקומות שהטורפים מעטים ומרוחקים זה מזה ניתן למצוא קבוצות גדולות של ברדלסים.
אף על פי שהברדלס איננו מסוכן לאדם, השבתו לטבע קשה ביותר מהסיבות הבאות:
רביית הברדלס מסובכת יחסית לרבייה אצל טורפים אחרים, דבר המקשה על הקמת אוכלוסייה בשבייה למטרות שחרור.
רמת פוריות נמוכה אצל זכרי הברדלס מקשה על הקמת אוכלוסייה בשבייה למטרות שחרור.
לימוד הברדלס לשרוד לבדו בטבע הוא מורכב וקשה מאוד לעשות זאת כאשר רוצים למנוע מהברדלס לקיים יחסים כלשהם עם בני האדם.
השטחים שבהם חי הברדלס בעבר כבר אינם אותם השטחים בימינו וסיכוי אקלומו של הברדלס בשל כך קטן.
כפי שהברדלס נכחד מאזור מסוים כך גם טרפו: כמות קטנה מדי של טרף תוביל לכך שהברדלס לא יצליח לטרוף ואם כן יצליח, ייפגע באוכלוסיות האלו.
למרות כל הקשיים הללו, כבר הושבו ברדלסים לטבע במספר מקומות מצומצמים באפריקה.
בישראל הסבירות להשבת ברדלסים היא נמוכה, שכן שטחי המחיה שלו קטנו, ואי שיתוף פעולה עם ירדן,
מצרים או סוריה יוביל לציד הברדלסים שיושבו, כפי שקרה בניסיון להשיב יענים לישראל.
כמות הארנבות והחוגלות קטנה מאוד עקב ריבוי טורפים כמו הקרקל והתן, ובכך מצטמצמים מקורות המזון של הברדלס.
חשש מפגיעה לחיי אדם ומקנה יפגע בברדלס עקב פרסום שלילי ובנוסף תת-המין שהיה חי בישראל מצוי במספרים קטנים ביותר במדינה עוינת (איראן).
הבאת הברדלסים לישראל עלולה להיתקל בקשיים רבים מצד איראן והמדינות לאורך הגבול הדרומי (ירדן ומצרים).
ארץ ישראל הייתה בעבר חלק מתחום תפוצתו של הברדלס.
הברדלס היה חי בכל רחבי הארץ שהיו פתוחים למחצה ללא חורש ים-תיכוני רב ולא על הרים רמים.
דרום הגולן היווה לברדלס מקום מצוין לשגשג (אקלים חם בשילוב של נחלים מצפון הרמה וכמות צבאים וארנבות מכובדת).
בארץ הברדלס ככל הנראה ניזון מצבאים, ארנבות, ציפורי קרקע שונות (חוגלה, שליו וחוברה) ומכרסמים.
להבדיל מחיות יום גדולות אחרות שחיו בארץ, הברדלס לא מוזכר בתנ"ך, נראה שבתקופה זו לא ידעו להבדיל בינו לבין הנמר הדומה לו.
תת-המין שחי בארץ, היה תת-המין האסייתי החי בתחום התפוצה האסייתי של הברדלס (כולל מצרים).
התצפית האחרונה של הברדלס בישראל הייתה ב-9 בדצמבר 1959 בשעות הבוקר.
שני נהגי משאית נהגו לאורך כביש הערבה, חיה בלתי מזוהה רצה לידם עצרה והתבוננה ברכבם.
החיה הבלתי מזוהה הזו הייתה, לפי תיאורי הנהגים שלא הכירו את החיה בשמה ובמראה, ברדלס.
באותו מקום, 13 ימים מאוחר יותר, ב-22 בדצמבר 1959 בשעה שבע בערב, נצפה הברדלס בשנית כשהוא רץ לצד ג'יפ נוסע.
תצפיות אלו היו התצפיות האחרונות של הברדלס בישראל.
תצפיות אחרות היו של טריסטראם שדיווח על ברדלסים בגליל העליון ובהר תבור.
הדיווח האחרון של הברדלסים באזור היה בירדן ב-1962: בשנה זו ניצודה נקבה עם גורתה ובימינו אפשר לראות את הפוחלץ שלה מוצג לראווה.
ככל הנראה לא שרדו ברדלסים בכל האזור, מלבד באיראן, והאוכלוסייה שם היא במצב חמור משחשבו; בשנות ה-70 כללה האוכלוסייה כ-150 ברדלסים ובימינו יש כ-70 ברדלסים, מתוכם כ-40 חיים בטבע.
פרוותו של הברדלס היחידי מתת המין האסייתי, שהצליח לשרוד את המאה ה-19 בארץ ישראל, מוצגת באוניברסיטה העברית.
פרוות ברדלס זו נקנתה על ידי טריסטראם ונתרמה לאוניברסיטה.
בימינו יש פרט אחד של נקבה בשימור בגן החיות התנ"כי.
בַּרְדָּס (או קַפּוּצ'וֹן, מצרפתית) הוא כובע המחובר לבגד, לרוב לבגדי חורף כגון גלימה, מעיל או אימונית, אם כי כיום מצוי כאביזר אופנתי אף בפריטי קיץ כגון גופיות וחולצות טי.
בשונה מכובע רגיל, חיבורו של הברדס לבגד יוצר רצף לבוש המגן גם על הצוואר.
הוא מאפשר ללובש הסתרה או הסוואה במידה מסוימת.
אימונית עם ברדס היא פריט באופנת הראפרים.
בצה"ל מכונה לעיתים הברדס של מעיל דובון בשם צ'וּקוּ.
על חלק מהחיילים נאסר ללבוש אותו על הראש בזמן פעילות, וזאת כדי לשמור על השמיעה, הערנות או על שדה הראייה.
הברדס לרוב עשוי מפיסת בד אחת ריבועית המקופלת ונתפרת בתפר אחד אחורי או עליון, הפינה שבין החלק העורפי והעליון נגזר בצורה מעוגלת, הצד שלישי נתפר לשולי הגלימה או המעיל או נגזר יחד עם גזרת הבגד והצד הרביעי נשאר פתוח עבור הפנים.
במשך מאות רבות מופיע הברדס כחלק מגלימה ארוכה או קצרה בעיקר מעל לכתפיים, כחלק ממעיל או מטפחת ענקית ששימשה לכיסוי כתפים.
אך הוא מזוהה בעיקר עם ימי הביניים.
במאה-ה12 המאוחרת לובשים גברים באירופה גלימת - צווארון שמחוברת לברדס.
בתקופת הבארוק הצרפתי1675-1655, הוא היה נפוץ בצורות שונות כחלק מהלבוש הנשי והגברי.
היו הבדלי גזרות בין הברדס האנגלי והברדס הצרפתי.
בדיוקן של המלכה אליזבט מיורק, אשתו של הנרי ה-7, היא מצוירת עם ברדס אנגלי.
שערה ממוסגר בתוך שולי הברדס הרקום, שנופלים לפני כתפיה ויתרת הברדס תלוי מאחור.
הברדס האנגלי היה בדרך כלל עשוי מקטיפה, והייתה לו מעין הגבהה משולשת [Gable] מעל לאמצע הראש שנוצר על מסגרת נוקשה.
הברדס הצרפתי היה קטן יותר, מורכב על מסגרת נוקשה ונלבש מאחורי הראש.
מילון אבן-שושן מגדיר את הברדס כאחד ממיני הבגדים שנזכרו במשנה (כלאים ט' ז').
2. בימינו כסוי לראש המחובר אל המעיל מאחור.
מצוין גם שאולי הברדס נקרא על שם מקום המוצא Brundisima שבאיטליה.
באגדה של האחים גרים במקור הגרמני שמה Rothkappchen ששמה תורגם ככיפה אדומה, kappchen תורגם לכיפה ועל אף שכיפה היא פריט לבוש גברי, טעות התרגום השתרשה.
דמותו של מלאך המוות מתוארת לרוב כחובשת גלימה וברדס שחור.
שמו של ה'שודד האציל' רובין הוד, קשור לכך שהברדס מסתיר חלקית את פני הלובש.
ברדלס מערב אפריקאי (שם מדעי: Acinonyx jubatus hecki) הוא תת-מין של ברדלס הערבות ששייך לסוג ברדלס, שבמשפחת החתוליים.
תת-מין זה נפוץ באלג'יריה, במצרים, בלוב, במרוקו, בניז'ר ובסהרה המערבית.
המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה ומספר הפרטים החיים מוערך ב-250 פרטים חיים.
עיקר ההידלדלות נובעת מהרעלה וציד לשם ספורט.
עיקר טרפו של הברדלס המערב אפריקאי הוא צבי הנגב, ארנבות ועופות קרקע כגון חוגלות, קוראים ,שלוים וחוברה.
לעיתים הוא אף צד חיות משק ומכרסמים קטנים.
הברדלס מערב אפריקאי נע וצד בדרך כלל בודד אם כי לעיתים ניתן לראותו בקבוצות, בדרך כלל של אם וגורים או קיבוץ של כמה זכרים לטווח קצר.
טריטוריות המחייה של הנקבות יהיו בדרך כלל באזורים עשירים בציד.
ברדלס אמריקני (שם מדעי: Miracinonyx) הוא סוג חתול קדום שחי באמריקה ורדף במהירות אחרי טרפו.
קיימת מחלוקת בקרב החוקרים אם הוא קרוב של האב הקדמון של הפומה שהתפתח באמריקה או שהוא קרוב יותר לסוג ברדלס - שניהם נמצאים בין החתולים הקטנים לחתולים גדולים.
הברדלס האמריקני הגיע לאורך של 170 ס"מ ושקל מעל 95 ק"ג, והיה בין טורפי העל של סוף תקופת הפליוקן ותקופת הפליסטוקן של אמריקה הצפונית.
היותו טורף מהיר גרמה לחיות אחרות לפתח יכולות לרוץ במהירות וכתוצאה מכך התפתחה האנטילוקפרה, ששרדה לאחר היכחדותו ועד ימינו, כחיה המהירה ביותר בצפון אמריקה.
ברדלס אמריקני הופיע בסדרה העולם החדש הפראי.
ברדלס אסייתי (גם: צ'יטה מהינדי "चीता cītā", הנגזר מהמילה בסנסקריט chitraka שמשמעותה "מנומר"; שם מדעי: Acinonyx jubatus venaticus) הוא תת-מין של ברדלס.
הוא ידוע גם בשם צ'יטה איראנית, משום שהמעטים האחרונים אשר שרדו מתת-מין זה מצויים רק באיראן.
אף על פי שנכחד בהודו, יש הממשיכים לכנותו "ברדלס הודי".
במהלך התקופה הקולוניאלית הבריטית בהודו היה ידוע בשם נמר ציד, שם שנגזר מהעובדה שהוחזק בשבי במספרים גדולים על ידי האצולה ההודית לשם ציד אנטילופות.
(בשפות מסוימות כל מיני הברדלס עדיין נקראים כך, למשל בהולנדית: Jachtluipaard).
הברדלס האסייתי מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
תת-מין זה נמצא רק באיראן, פרט לכמה תצפיות מזדמנות בבלוצ'יסטן שבפקיסטן.
הוא חי בעיקר במדבר המרכזי העצום של איראן בכמה אזורים נפרדים של בית הגידול המתאים שנותר.
אף על פי שבעבר היה נפוץ בחלקים אחרים של דרום מערב אסיה מסעודיה ועד הודו, כולל אפגניסטן.