tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"שיר במתנה" הוא פרי יצירתם של כותבים ומפיקים רבים, כגון רחל שפירא, דני עמיהוד, קובי אשרת, לאה נאור, מוני אמריליו ונתן זך.
הוא הוקלט בסטודיו "קולינור" בתל אביב-יפו, והופץ על גבי תקליט בלבד בקטלוג 70190.
"לבשתי שמלה של נשף" מבכה על הדעיכה בערכים האומנותיים של המוזיקה המודרנית, תוך השוואה לנוסטלגיה של העבר, ומבטא כמיהה לשמר את יופיים של השירים והתווים שהיו פעם במרכז.
"הפסנתר של אמא" מתאר את הקשר הרגשי והנוסטלגי בין האם, העבודה הקשה והמוזיקה דרך הדגשת השפעתה של האם על יצירת משמעות ואומנות בעולם של עמל יומיומי.
"ספר זכרונות" מתאר את זיכרונות הילדות, הגעגועים לפשטות של פעם ואת הרגש הכמה לערכים ולרגשות של תקופה תמימה, תוך השוואה לעולם המודרני שהשתנה.
"פנצ'ר" מתאר דילמה רומנטית ומורכבת חברתית דרך מערכת יחסים בלתי אפשרית באמצעות ביקורת על ציפיות מגדריות וגעגוע לאהבה אמיתית ופשוטה.
"אשה אנאלפביתית" מבטא געגוע לאהבה פשוטה וראשונית, תוך ביקורת על הפערים שנוצרו בעקבות פערי השכלה וסטטוס חברתי.
"הרי את מותרת" השיר מתאר את מערכת היחסים הסבוכה בין גבר לאישה, בה יש גם אהבה וגם קונפליקטים.
"אנשים שנשארו קטנים" עוסק באנשים ששומרים על תמימות, חלום גדול ואורח חיים פשוט, תוך קידוש קשרים עמוקים וקרובים.
"נעמה" מספר את סיפור דמות מקראית בשם נעמה בת אחיטוב מיריחו, שנכנסת לתוך מערכת יחסים עם שלמה המלך.
"בת 16" מבטא את ההזדמנויות השונות בחיי הדוברת שהוחמצו בגיל צעיר.
"ברית עולם" הוא גרסת כיסוי ליצירתו של מתי כספי.
זהו שיר אהבה שכתב אהוד מנור לאשתו עפרה פוקס בעת ששהו בניו יורק, זמן קצר לאחר נישואיהם "סוף המסיבה" מתאר סיום של חגיגה אישית והמעבר לשגרה, עם התמקדות בעבודה הרגילה, בעיות אינדיבידואליות והתמודדות עם תחושת הסיום.
"לפני שיחשיך" עוסק ברגעי שקט פנימי ובתחושת תקווה שנולדת מתוך כאב ופרידה.
"שיר הזרוק" הוא שיר בביצוע הזמר־יוצר הישראלי אריאל זילבר.
השיר יצא ב־1977 כסינגל מתוך האלבום "אריאל זילבר ולהקת ברוש", שהוציא זילבר עם להקת ברוש ב־1978. שמוליק צ'יזיק כתב את מילות השיר, וזילבר הלחין אותו בשיתוף עם צ'יזיק.
השיר נכלל בפסקול הסרט ישראלים מצחיקים עם עוד תשעה שירים של זילבר, בהם שיר הנושא של הסרט.
את מילות השיר כתב שמוליק צ'יזיק, שאותו ואת שיריו אפיינה תחושת חריגוּת וכמיהה לקבלה.
הלחן חובר על ידי זילבר בשיתוף צ'יזיק – השניים היו לא רק שותפים מוזיקליים אלא גם חברים טובים, וגם דמו זה לזה בכך ששניהם הרגישו תלישוּת ובשוליים.
מבקר גלובס אבישי מתיה תיאר את הביצוע המקורי של זילבר לשיר בתוך ביקורת על אלבום גרסאות כיסוי שביצע פיטר רוט לשירים מפרי עטו של צ'יזיק.
מתיה תיאר את הביצוע המקורי במילים "(הביצוע) החולני, הפסיכוטי, המעוות, שהגדיר לפני יותר מ־30 שנה במדויק תלישות, ומרד נעורים, ואת אריאל זילבר עצמו".
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים הישראלי השבועי של רשת ג' ב־4 ביולי 1977, זכה להצלחה וצעד 10 שבועות, עד 26 בספטמבר 1977, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השישי ב־15 באוגוסט 1977.
מגילת שִׁיר הַשִּׁירִים (בראשי תיבות: שה"ש) היא הראשונה בקובץ חמש מגילות שבחלק הכתובים בתנ"ך.
המגילה היא סדרה של שירי אהבה בין בני זוג, גבר ואישה, הפונים זה אל זו.
במסורת חז"ל התפרשו שירים אלה באופן אלגורי, על פי האלגוריה בנביאי הכתב, כמשל ליחסי עם ישראל ואלוהיו.
מגילת שיר השירים השפיעה רבות על השירה העברית בפרט והאמנות העברית בכלל כמו גם על הספרות העולמית בפרט והאמנות העולמית בכלל.
שיר השירים הוא ספר קצר ובו שבעה-עשר שירים וכמה פסוקים העומדים בפני עצמם (למשל, שני הפסוקים האחרונים).
עם זאת, השירים כתובים כולם כמקשה אחת ואינם מובחנים בטקסט.
מכאן, יש המפרשים את שם הספר כ"שיר המורכב משירים".
אף-על-פי-כן, אפשר להבחין בין השירים על-פי הנושא או העלילה המיוחדת לכל אחד מהם, או לפי זהות הדובר והנמען.
בכמה מקומות החלוקה אינה חופפת לחלוטין את תוכן השירים, כדוגמת השיר העשירי, המפוצל בין פרקים -.
המסורת רואה במגילה יצירה שחיבר שלמה המלך, ואשר עוסקת ביחסים בין ה' לעם ישראל, אף שהשם המפורש אינו מוזכר בה.
בביקורת המקרא מקבלים את הטענה שהספר מבקש לייחס עצמו לשלמה, בין היתר בהתבסס על פסוקים מפורשים ותיאורים מרומזים, כדוגמת ו.
כמו כן, שלמה תואם את המתואר במגילה זו בעושרו הרב: גם במגילה מתוארים תכשיטים רבים, כסף וזהב, בית עשוי מארזים ומברושים ועוד.
עם זאת, על פי יאיר זקוביץ, חוקרי ביקורת המקרא נחרצים בקביעתם שלא ייתכן שהספר אכן נכתב על-ידי שלמה, ויש אף כאלה הגורסים כי הפסוק , מהווה ביקורת מרומזת כנגד שלמה המלך.
על-פי פירוש זה, הצירוף "בעל המון" איננו שם של מקום, אלא משחק מילים המתאר את שלמה כמי שהרבה לו נשים.
לפי זקוביץ, הפסוק מבקש לבוז לשלמה, שמרוב שהרבה לו נשים – נדרש לנוטרים שישגיחו על נשיו, ואף יקיימו עימן יחסי מין.
זאת, על בסיס העובדה שהמונח "נוטרים" איננו מבטא רק "שומרים", אלא גם אלה שמעבדים את הכרם.
בהמשך השיר, אומר הדובר , ומבקש להציג את עצמו כמי שמסתפק באישה אחת – ומסתייג מריבוי הנשים של שלמה.
בשיר נוסף, המופיע ב, מלגלג מחבר השיר על שלמה שבתקופת מלכותו שרר השלום, לעומת אביו שהיה גיבור חיל:
במקום לתאר את שלמה מתאר השיר את יחידת האבטחה שלו – מי שחרבו על ירכו אינו שלמה, אלא שומריו.
מיטתו מרהיבה יתר על המידה ואין בה אינטימיות, והוא מוקנט על-בסיס הדומיננטיות של אימו.
המסורת מייחסת לחזקיה וסיעתו (שחיו כמאתיים שנה לאחר שלמה) את עריכתם של שלושה ספרים שנכתבו על ידי שלמה: שיר השירים, משלי וקהלת.
בספר משלי () נכתב במפורש שהוא נערך על ידי חזקיה וסיעתו: כאמור, גם רוב חוקרי המקרא המודרניים סבורים כי המגילה נערכה מאות שנים לאחר תקופת שלמה.
כראיה להיות הספר מאוחר הם מסתמכים – בין השאר – על כך שבשירים אחדים מדובר על שלמה בגוף שלישי, ובחלקם נמתחת עליו ביקורת והוא אף מושם ללעג.
לדעת רבי יונתן כפי שמופיעה בשיר השירים רבה היא ששלוש המגילות נכתבו בתקופות שונות בחייו של שלמה:
חז"ל, וכן כל פרשני המקרא המסורתיים, עמדו על כך ששיר השירים מחולק לקטעים, ומדבר בגופים שונים ובעל רבדים של משמעות.
הגדיל לעשות הנצי"ב בפירושו, וכתב במפורש ששלמה המלך ערך את שיר השירים גם משירים שעברו במסורת, בדומה לספר תהילים.
החוקרים המודרניים סבורים כי אין מדובר ביצירה אחת אחידה, אלא באנתולוגיה של שירי אהבה קצרים שאין קשר ביניהם.
אמנם יש בין שירי הספר אחידות סגנונית ורעיונית רבה, אך עם שירים אלו נמנים שירי אהבה של נוף כפרי, שירי רועים, שירי כורמים, שירי אהבה של נוף עירוני ושירי חתונה.
יש במגילה שירי אביב ופריחה, שירים שהם מונולוג של בחור או בחורה, שירים שיש בהם דיאלוג בין בחור לבחורה ושירים המכילים דיאלוג בין נערה לאחיה (אח מפורש כמאהב גם כן).
לדברי החוקרים, מגוון כזה של שירים חובר על ידי יוצרים שונים, והושר בזמנים שונים ובנסיבות שונות.
מן ההיבט הלשוני, מציינים החוקרים את הימצאותם של קווי לשון האופייניים לעברית של ימי בית שני במגילה.
עם זאת, ביטויים ייחודיים מהמגילה שלא נמצאו ברוב ספרי המקרא מימי בית ראשון, נמצאו בחרסי שומרון, אשר מתוארכים לאמצע ימי בית ראשון.
עקב כך יש הסוברים כי המגילה כתובה במשלב לשוני עממי מדובר של ימי בית ראשון, לעומת המשלב הספרותי הגבוה של ימי בית ראשון, שבו כתובים רוב ספרי המקרא.
אך החוקרים המאחרים מצביעים על המילה השאולה מפרסית "פרדס" כראיה לאיחורה של המגילה, שכן הפרסים השתלטו והשפיעו על ארץ ישראל רק במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס, כ-450 שנה לאחר זמנו של שלמה.
המקדימים את זמן חיבורה של המגילה סבורים שאין בכך כדי להפריך את טענתם, שכן המילה הפרסית, הייתה עשויה להתגלגל לאזור בדרכי המסחר, גם בהיעדר מגע ישיר עם הפרסים.
ביוונית עתיקה, משמעות המילה "פוריון" (φορεῖον) היא מיטה המשמשת לנשיאת אנשים.
חוקרים רבים סבורים שהמילה אפיריון המופיעה בשיר השירים מקורה במילה היוונית.
דעה זו מאחרת את זמן כתיבת המקטע הסיפורי בפסוק זה לתקופה ההלניסטית.
ישנם חוקרים הדוחים השערה זו, המעוררת קשיים.
טור-סיני מעלה את ההשערה שמקור המילה אפריון הוא ממילה באכדית שמשמעותה סכת קני סוף.
החכמים הפרושים החליטו כי הספרים המצויים בימינו בתנ"ך נכתבו ברוח הקודש, ועל כן הם מכונים "כתבי הקודש".
עם זאת, על פי המשנה והתלמוד, על ספר קהלת נחלקו חכמי הפרושים האם נכתב ברוח הקודש או נאמר מחכמתו הטבעית של הכותב אותו, ולבסוף פסקו כי נכתב ברוח הקודש.
המשנה מציינת כי גם על שיר השירים התנהל ויכוח זה, דבר שנגע באופן מעשי בשאלה האם חלה עליו טומאת כתבי הקודש.
הדעות בין התנאים היו חלוקות לכאן ולכאן לבסוף נפסק כי המגילה נכתבה ברוח הקודש.
אולם, רבי עקיבא טען שמעולם לא הייתה שנויה במחלוקת ואמר עליה:
אמירה זו יוצאת כנגד הדעות שהעדיפו לא להכליל את המגילה בין ספרי הקודש.
ייתכן כי דבריו של רבי עקיבא הם הד למסורת שהתקיימה כבר בין הנביאים בימי בית המקדש הראשון, אשר ראו בשירים הללו אלגוריה.
מסורת פרשנית זו חוזרת על עצמה במקומות רבים כבר במקרא עצמו במספר אופנים, על ידי המשל החוזר רבות הממשיל את ישראל והאל לאיש ואשה נשואים, דבר החוזר על עצמו בישעיהו, ירמיהו, יחזקאל והושע.
בנוסף ישנו שימוש שעושים נביאים כמו הושע וישעיהו בפסוקים מתוך שיר השירים.
לפיכך, אפשר לפרש כי כשכותב ישעיהו , הוא רומז לדברי המשורר , תוך כדי משחק בשמו השני של שלמה – ידידיה.
באותו אופן, כשכותב הושע יש בכך משום רמיזה לכתוב בשיר השירים: .
מועד קריאת המגילה במסורת היהודית
בקהילות אשכנז נקראת מגילת שיר השירים בבתי הכנסת בשבת החלה במהלך ימי חג הפסח, בהתאם למנהג הכללי במסורת האשכנזית לקרוא בכל אחת משלוש הרגלים מגילה המתאימה לאווירת החג.
חג הפסח הוא החג שבו החל הקשר בין ה' לעם ישראל ביציאת מצרים, כמו הקשר של הדוד והרעיה אליו הומשל קשר זה.
מאותו טעם נהוג בקהילות אחרות לקרוא את מגילת שיר השירים בשביעי של פסח, או בתום ליל הסדר או בתפילת ערבית של השבתות של ספירת העומר.
כמו כן, בחלק מקהילות ישראל (בעיקר בקהילות בני עדות המזרח, וספרדים) נהוג לקרוא מגילה זו בכל יום שישי, קודם קבלת שבת, זאת בשל תפיסת חכמי הקבלה כי יום השבת בכללו, וליל שבת בפרט, הוא זמן של קירוב וייחוד מיוחדים בין ישראל לקב"ה.
במקרים בהם אדם אינו מספיק לומר את כל שיר השירים מסיבות שונות חובר גם נוסח מקוצר, שראשי התיבות שלו הן "יעקב" ויש כאלה שנוהגים לאומרו יחד, בקול רם, בין "לכה דודי" ל"מזמור שיר ליום השבת":
עקב ההִתְיַחֲסוּת הרבה לטבע הארץ ישראלי בשיר השירים, כחלק ממשל ליחס בין עם ישראל לבורא ולגאולה.
שיר השירים מצוטט במחזורי סדר ט"ו בשבט, כגון מחזור "פרי עץ הדר" הנפוץ בקרב עדות המזרח וספרד.
עם חשיפת ממצאים מהמיתולוגיה המסופוטמית ומיתולוגיות נוספות, התגלו שירי אהבה קדומים בין אלים שונים הכתובים על לוחות טין, שנמצאה זהות לשונית וסגנונית בינם לבין שיר השירים.
אחת השירות הבולטות בדמיונן לשיר השירים היא שירת החיזור בין דומוזי לאיננה, שעל פי השערת החוקרים הושרה בעת נישואי הקודש שבין כוהניהם.
יש העומדים על ההבדלים בין שיר השירים לשירים אלו, שבעוד שהם מייחסים יצרים אנושיים לאלים, ובאופן בוטה, שיר השירים מייחס את המשיכה בין המינים לבני אדם, ומשליך את הדברים באופן אלגורי לקשר שבין האלוהים לעם ישראל עימו כרת ברית נאמנות במעמד הר סיני, אשר היא כברית נישואים בין דוד לרעיה.
הקבלה לשירי אהבה במצרים העתיקה
שירי האהבה במקרא ובמצרים העתיקה חולקים מוטיבים ספציפיים משותפים, הייחודיים לשתי התרבויות בלבד, ומעידים על השפעה שייתכן שהייתה ביניהם.
דוגמה למוטיבים כאלה היא השימוש בצמח דודא רפואי בשירת האהבה של שתי התרבויות.
לעומת זאת, צמח הדודאים לא מופיע בשירה המסופוטמית.
הצמח נפוץ גם בשירה המצרית וגם באמנות המצרית.
הוא מופיע בסצנה בה המלך תותענח'אמון יושב על כס המלכות ומחזיק בידו את פרי הדודאים כשלצידו יושבת רעייתו.
פרי הדודאים מוזכר בתנ"ך לראשונה בהקשר לסיפורי יעקב ונשותיו ().
בשיר השירים הוא מופיע כאשר הנערה מזמינה את אהובה לצאת עמה אל השדה, שם .
מוטיב נוסף הוא הדימוי של האהובה בשיר השירים לסוסה אצילה ברכבי פרעה: , דימוי שמופיע גם בשירת האהבה המצרית.
במסורת הנוצרית מופיע פירוש אלגורי דומה, הרואה במגילת שיר השירים דימוי ליחסי ישו והכנסייה הנוצרית.
תרומת שיר השירים לשפה ולתרבות העברית
מגילת שיר השירים תרמה מילים ומטבעות לשון רבים לשפה העברית:
, המופיע בספר כתיאור של צוואר האהובה – לא ברורה משמעותו המקורית של הביטוי.
הוא שם של ספר מדרש שנכתב לנשים.
הוא שם של חסידות בירושלים.
פסוקים וחלקי פסוקים רבים הולחנו, לדוגמה:
בשנת 1940 כתב המלחין מרק לברי אורטוריה בשם "שיר השירים".
קובץ סיפורי האהבים של ש"י עגנון - על כפות המנעול נקרא על שם ביטוי משיר השירים.
בספר הכנסת כלה משתמש עגנון באופן הומוריסטי בביטוי "משכני אחריך, נרוצה" ().
גיבור הסיפור, ר' יודיל חסיד, נודד בין העיירות בעגלה הרתומה לשני סוסים זקנים, המכונים באירוניה: משכני ונרוצה.
נתן אלתרמן בשירו פגישה לאין קץ יצר מספר הקבלות לשיר השירים.
"שיר מספר שמונה" ששר אריק איינשטיין בהברה תימנית (מילים: יענקל'ה רוטבליט) מכיל מגוון ביטויי אהבה מהספר.
גם השיר "הנך יפה" של עידן רייכל מושפע סגנונית משיר השירים, ומשובץ ביטויים ממנו.
כמו כן, בשירו "מדרש יונתי" משלב מאיר אריאל ביטויים משיר השירים, כגון מאיר אריאל גם הלחין קטע שלם משיר השירים בשם "שיר גנוב": ().
בועז שרעבי בשירו שיר השירים משלב את שלושת הפסוקים הפותחים את שיר השירים.
בשירו "אבא" אביתר בנאי משלב גם הוא פסוקים משיר השירים.
השיר "עת דודים" המוכר ביותר בביצועו של זוהר ארגוב משלב פסוקים רבים מתוך שיר השירים.
במהלך הקריירה הבינלאומית שלה ביצעה עפרה חזה את "עזה כמוות אהבה", ללחן שכתב לה אמרגנה בצלאל אלוני, בגרסת א-קפלה, תחת השם "Love Song".
שירים ידועים נוספים שמשובצים בהם ביטויים ומשפטים משיר השירים: "אילת אהבים" בביצוע יהורם גאון, "שלום לבן-דודי" בביצוע ג'ו עמר, "הדודאים" בביצוע להקת סקסטה (להקה), "שחורה ונאוה" בביצוע שימי תבורי, "אדם ונחש" של אתניקס ו"ערב של שושנים" בביצוע הדודאים.
גיבורת ספרו של דויד גרוסמן "אשה בורחת מבשורה" מספרת כי נתנה לבנה את השם "עופר" בהשראת הפסוק "דומה דודי לעופר האיילים" בשיר השירים.
הזמר שולי רנד משלב את מוטיבים רבים מהמגילה בתקליט נקודה טובה: בשיר מוחין דקטנות – "משכני, אחריך וארוץ".
בשיר מתוך שינה – "שמאלך תחת לראשי וימינך תחבקני".
וגם בסינגל קרב יום: "דגלך עלי אהבה".
האלבום "שרים שיר השירים" שיצא ב-2014 מורכב משמונת פרקיו של הספר, אשר כל אחד מהם הולחן ובוצע על ידי אמן אחר כשיר בפני עצמו.
בין האמנים שהשתתפו בפרויקט נמצאים שולי רנד, עמיר בניון, דוד ד'אור, אמיר דדון וארז לב ארי.
גם שם טוב לוי יצר עיבוד מוזיקלי לטקסט במסגרת מופע שהעלה בפסטיבל העוד 2022.
בעולם החרדי היה מקובל עד שנות ה-2000 שלא לשלב בשירים פסוקים מתוך שיר השירים, עד שהזמר יהודה דים פרץ את הגדרות עם השיר "שובי השולמית" שהפך ללהיט גדול בתחילת שנות ה-2000 במוזיקה החסידית, ולאחריו המשיכו זמרים חרדים נוספים בשימוש בפסוקי המגילה בשיריהם.
השיר New Day Will Rise שייצג את ישראל באירוויזיון 2025, שהולחן ונכתב ע"י המוזיקאית קרן פלס, מכיל שורה שמבוססת על פסוק בשיר השירים – "מים רבים
לא יכבו את האהבה ונהרות לא ישטפוה".
שמות היישובים אבי הנחל, חבצלת השרון ושושנת העמקים מקורם בשיר השירים ().
הרחוב הראשי ביישוב אלקנה נקרא שיר השירים, והרחובות המשניים ביישוב נקראים בשמות הלקוחים מצירופי מילים שנמצאים במגילה.
"שיר הפְרֵחָה" (בכתיב המקורי: "שיר הפרייכה") הוא שיר מתוך הפסקול של הסרט "שלאגר", בביצועה של הזמרת עפרה חזה, שיצא בשנת 1979 וביסס את מעמדה של חזה כזמרת מובילה בישראל.
הפזמון נכלל גם באלבומה "על אהבות שלנו".
הסינגל יצא בחברת התקליטים "הד ארצי".
בסרט, לוהקה חזה לתפקיד דינה, צעירה עממית המגדירה עצמה כ"פרחה".
בסרט נכללה סצנה שבה מקניט אותה בן זוגה על רצונה לרקוד כמו "פרחה", ובתגובה מתחילה חזה לרקוד ולשיר במועדון את "שיר הפרחה".
בסרט, כמו שהיה גם במציאות בהמשך, הפך השיר את הזמרת לכוכבת.
השיר הפרובוקטיבי היה ללהיט ונותר חמישה שבועות בראש מצעד הפזמונים.
מילות הפזמון עוררו מחלוקת, בין היתר בשל השימוש בסלנג ובשל תחושה של בני עדות המזרח כי הפזמון מבטא גזענות כלפיהם.
עקב המילים הפרובוקטיביות של השיר, יש הטוענים בטעות כי השיר נאסר לשידור בגלי צה"ל במשך חודשים ארוכים, אך בפועל הושמע שם השיר פעמים רבות מיד עם הופעתו (עוד לפני תחילת הקרנת הסרט "שלאגר") וצעד בהצלחה במצעדי הפזמונים השבועיים - גם בגלי צה"ל וגם ברשת ג'.
בגלי צה"ל הייתה התנגדות ראשונית להשמעתו, אך לאחר דיונים השיר הושמע ללא דחייה.
הפזמון עמוס לא רק בעברית "לא תקנית", אלא גם במושגי תרבות פופולרית מסוף שנות ה-70 בישראל.
לדוגמה, קיימת התייחסות לסטודיו פרג' ("השמש של פרג' קורעת את הים"), חנות הצילום המפורסמת של הצלמים סמי ופרי פרג' בתל אביב, שהייתה ידועה בצילומי נוף ובעיקר בצילומי שקיעה.
פיק ניסה בתחילה לשכנע את הזמרת רותי נבון לשיר את הפזמון, אך זו נרתעה, בעיקר כי הייתה בשלבים מתקדמים של חזרה בתשובה.
מאידך גיסא ניסה יוצר הסרט, הבמאי אסי דיין, לשכנע את פיק כי חזה היא הבחירה הנכונה לביצוע הפזמון.
חזה הגיעה לאודישן שירה, פיק לא התרשם ("נשמעה לי כמו זמרת מקהלות", אמר שנים אחר כך), אך בכל זאת נכנע להפצרותיו של פשנל.
מאוחר יותר הודה צביקה פיק כי חזה הייתה הבחירה הנכונה וכי שיפוטו הראשוני היה מוטעה.
הוא עצמו הקליט גרסה אינסטרומנטלית לשיר לאלבומו "המראה" שיצא בתחילת 1980.
למרות הפופולריות של השיר, הוא פגע בקריירה של חזה, עקב החשש שתזוהה בעקבותיו עם תדמית הפרחה.
זאת למרות השוני בין אישיותה של חזה לבין התדמית.
בשלב מאוחר יותר בקריירה שלה, בשנות ה-90, חזה סירבה לשיר את השיר בהופעות ובטלוויזיה.
בתחילת 1998 התארחה חזה בתוכנית במעגל עם דן שילון בתחילת 1998 וביצעה בה, בליווי אחייניותיה אופירה ורוית יוספי והזמרת גבריאלה לואיס, מחרוזת משיריה שנפתחה בשני הבתים הראשונים והפזמון של "שיר הפרחה", אך נמנעה מלשיר את המילה בעצמה.
בשלב זה בקריירה שלה, לאחר תקופה ארוכה בה איש לא היה מעוניין לשתף פעולה עם חזה, החליט האמרגן בצלאל אלוני לסיים את החוזה עם פשנל, והחל לנהל את עסקיה באופן עצמאי, דבר שכלל גם את כתיבת מרבית שיריה.
למרות הביקורת על השיר בשעתו, הוא הפך ללהיט ונותר אחד מפזמוניה האהובים ביותר של עפרה חזה ואחד הפזמונים האהובים ביותר במוזיקה הישראלית.
מילותיו הפרובוקטיביות הפכו לסמל והוא מושמע תדיר בתחנות הרדיו.
בשנת 1986 הקליטה חזה בשנית את השיר לאלבום הלהיטים שלה "אלבום הזהב" בעיבוד מחודש של אריק רודיך.
מלבד גרסת הכיסוי של מלחין הפזמון צביקה פיק עם נושאי המגבעת (הביצוע יצא באלבום "לעשות אהבה" של פיק), קיים עוד מספר רב של חידושים לפזמון:
איגי וקסמן (בתוכנית "שירה בשידור")
אילנה אביטל (באלבום האוסף שלה, ביצעה אותו גם במחזמר "מרי לו" עם יעל בר זוהר)
עידו רוזנברג ואלון לוי (מתוך "תמיד אותו חלום" המבוססת על עבודותיו של צביקה פיק)
איתי שגב (במסגרת מחרוזת שירי צביקה פיק בתוכנית "הקומדי סטור" בתור ג'ודי לוץ)
דפנה דקל - בתוכנית מחווה לצביקה פיק, 1990
יעל בר זוהר (במסגרת מחרוזת שירי צביקה פיק במופע "פסטיגל סובב עולם יבשתי")
ליאת בנאי עם אבי ביטר ומשה כהן
מיכל אמדורסקי עם צביקה פיק; וכן במחזמר מרי לו
מיקי קם ועדי כהן (במסגרת המחזמר "כמו בסרט")
פרלה מלקוס (גרסת סלסה בספרדית, בשם La Freja)
שני כהן (במסגרת מחרוזת עפרה חזה וירדנה ארזי בתוכנית "דני הוליווד")
שרית חדד (במסגרת פרויקט עבודה עברית 2 ; יצא גם בתוך שרית חדד - האוסף הקצבי, שניהם ב-2008)
אנה זק - במסגרת פסטיגל 2019 (פלייפסטיגל) שבו שולבו משירי צביקה פיק, שאף השתתף במופע.
גרסה זו נקראה "בא לי לרקוד", משום שהייתה גרסה מצונזרת: המילה פרחה הושמטה ממילות השיר יחד עם רוב תוכן השיר (נשארו רק הבית הראשון והפזמון).
אלה לי להב ביצעה את השיר במסגרת מופע מחווה לפיק בשם "נולד מחדש".
עדן בן זקן ביצעה את השיר בגרסה הבימתית לסרט "שלאגר" שיצאה בשנת 2025.
שיר מורנו ביצעה בגרסה השנייה של המחזמר "מרילו".
ליהי טולדנו ביצעה את השיר בגרסה השלישית של המחזמר "מרילו".
טל קלאי ביצע את השיר בגרסה הבימתית של "גבעת חלפון אינה עונה" כז'קלין בתור מחווה ליוצר הסרט אסי דיין, כשהוא שר רק את הפזמון.
בגרסה הבימתית של "גבעת חלפון אינה עונה" השיר מבוצע על ידי דמותה של ז'קלין במועדון של סרג'יו, בתור מחווה ליוצר אסי דיין.
שיר השבע (בסינית מפושטת: 七子之歌; בפין-יין: Qī zǐ zhī gē) הוא שיר שנכתב במרץ 1925 בארצות הברית על ידי המשורר הסיני וון יי-דוו, השיר מספר על שבע הטריטריות שנלקחו מסין על ידי מעצמות זרות: מקאו, הונג קונג, טאיוואן, מפרץ גואנגג'ואו, פורט ארתור, קאולון ו-ווי-האי.
בשנת 1999 כשמקאו עברה חזרה לסין מפורטוגל השתמשו השלטונות הסינים בשיר כשיר הנושא לחזרת מקאו.
ציטוט מתוך השיר: שיר השבע - אוו-מן
השיר התפשט בין קבוצות הפרטיזנים השונות והפך להמנון שביטא את ההתנגדות ההירואית לרדיפות הנאצים.
כששרים את ההמנון בטקסים, מקובל לעמוד.
השיר הותאם למנגינה שחוברה במקור ב-1937 על ידי המלחינים היהודים-סובייטים האחים פּוקראס (Покрасс) לשירו (ברוסית) של המשורר הסובייטי אלכסיי סוּרקוֹב (Сурков) המתחיל במילים "לא ענני גשם הם, אלא ענני סער", שהיה שיר הנושא של הסרט הסובייטי "בנים של העם העמל".
אחרי מלחמת העולם השנייה, כששמעו האחים פוקראס את "שיר הפרטיזנים" של גליק, הם סיפרו בהתרגשות שהלחן שחיברו לשירו של סורקוב התבסס על שלד השיר "אויפן פריפעטשיק", שאותו הכירו מילדותם.
באימוץ הלחן על ידי יהודים הם ראו סגירת מעגל.
הסופר והמשורר שְׁמֶרְקֶ'ה קָצֶ'רגינסקי, ששהה באותה עת בגטו וילנה, כתב כעבור שנים ספורות על נסיבות חיבורו של השיר:
נואם ועוד נואם, שיר ועוד שיר – הכל היה הדור רוח וארשה הלוחמת...
באולם הצר הילכה אותה שעה רוחם של המורדים בווארשה.
ידענו כי מחר-מחרתיים גם עלינו יודיע הראדיו לכל העולם כי היהודים בגיטו של ירושלים דליטא [=וילנה] קמו והניפו את נס המרד נגד הגרמנים.
רעדו צלילי היגון, שהשמיעו שחקני הגיטו.
לא הרגשתי היאך התקרב אלי מן הצד הירש גליק.– נו, מה נשמע אצלך, הירשקה?– חיברתי שיר חדש.
טוב, קרא אותו.– אבל לא עכשיו.
למחרת בבוקר השכם כבר היה הירשקה אצלי.– אבל אבקשך להקשיב יפה – אמר כמתחנן – ואני אשיר אותו לפניך.
הוא התחיל לשיר חרש, אבל בחום-לבב.
בעיניו הבריקו ניצוצות.זֶה יוֹם נִכְסַפְנוּ לוֹ עוֹד יַעַל וְיָבוֹא...
הירשל אינו נותן לי שהות לחשוב.
קולו חדל לרעוד, בבטחון הולמות המלים, ברגלו האחת הוא רוקע לפי הקצב, כאילו צועד במצעד:כִּי בֵּין קִירוֹת נוֹפְלִים שָׁרוּהוּ כָּל הָעָם, יַחְדָיו שָׁרוּהוּ וְנַגַנִים בְּיָדָם....– בראוו, הירשקה, בראוו!
בחרוזיו הרגשתי את השפעת המרד בגיטו וארשה.
הוא נושם אוויר רימונים ונאגאנים...
מטה הפרטיזנים בגיטו החליט לקבוע את שירו של גליק כהמנון הלוחמים.
אבל ההחלטה הייתה מיותרת, כי השיר כבר נתפשט בכל הגיטו, ואחר-כך במחנות-הריכוז, במחנות-העבודה וביערות.
השיר נדפס לראשונה עוד במהלך המלחמה ביומון "משמר" ב-16 בפברואר 1945 – ביידיש ובעברית, בתרגום אברהם שלונסקי.
הוא תורגם עוד לשפות רבות, בהן אנגלית (6 גרסאות), פולנית (3 גרסאות), רומנית, הולנדית, ספרדית ובולגרית.
לכבוד יובל החמישים של הירש גליק פורסמה חוברת מיוחדת על השיר, אותה ערך ליזר ראן, "המנון המרידה היהודית" (ניו-יורק, 1972), ובה הסבר על השיר ותרגומים של השיר למספר שפות.
כיום הוא מושר בטקסי זיכרון שונים ברחבי העולם לזכר קורבנות השואה.
דמותו של הירש גליק שימשה השראה ביצירותיהם של אברהם סוצקובר, שמריהו קצ'רגינסקי, פרץ מרקיש ואחרים ומופיעה בפואמה "מלחמה" למרקיש.
מילות השיר היוו השראה ליצירות ספרותיות כך למשל לשמו של הספר "מעבר לשמי העננה" מאת הפרטיזן ברוך שוב, לשם הספר "לא דרכי האחרונה" מאת עשהאל לובוצקי וכן ליצירות בשפות זרות.
להקת המטאל הישראלית Gevolt ביצעה גרסת כיסוי לשיר זה ביידיש באלבום AlefBase, שיצא ב-2011.
"שיר העבודה והמלאכה" הוא שיר עבודה מאת המשורר חיים נחמן ביאליק, שנכתב בארץ ישראל בשנת 1932, על פי הזמנת ברל כצנלסון, אשר ביקש ליצור המנון לתנועת הנוער העובד.
שיר זה הוא ביטוי לתמיכה שביקש ביאליק לתת למפעל היישובי והחברתי של העבודה והמלאכה בארץ ישראל.
השיר נעשה אהוב וצורף אל תוכנית הלימודים בגני הילדים ובבתי הספר של היישוב העברי החדש ומדינת ישראל.
הוא הולחן על ידי נחום נרדי על פי נעימה עממית בוכרית.
זכה לביצועים רבים, בין השאר עובד על ידי גיל אלדמע בוצע על ידי זמרים רבים, מוכר ביותר ביצועה של הזמרת ברכה צפירה.
השיר משבח את עבודת הכפיים ואת עמלו של האדם הלוקח את העול הכבד אך הנעים, כפי שמופיע בשיר, של פרנסתו מיגיע כפיו.
המשורר מונה בשיר מגוון של בעלי מלאכה: החייט התופר את הכסות, החקלאי הזורע והנוטע, שואב-המים מן הבור, והבנאי הבונה בית וגדר; ואת כולם, העמלים בימי החול והשרים בעת הפנאי, קורא המשורר לשבח ולהלל.
"שיר הסנדלר" (ידוע גם כ"שיר השיכור") הוא שיר מאת נתן אלתרמן מתוך המחזמר שלמה המלך ושלמי הסנדלר.
שיר זה מוכר בכינוי "וי ללילי, וי ליומי", החוזר בשיר זה.
השיר מבוצע על ידי שלמי, והוא עורך בו השוואה בינו לבין שלמה המלך.
השיר הוא מהמפורסמים של אלתרמן וזכה למספר ביצועים, המוכרים ביותר הם של אילי גורליצקי ושל אבי קושניר.
השיר מורכב משורות קצרות, בעלות מילים קצרות.
כל שורה מונה בדיוק ארבע תבניות, וכך ניתן לדקלם אותן במשקל זוגי, ללא תוספת הפוגות, עם הטעמה מחזורית וסימטריה בינארית.
מבנה זה מאפשר לדמיין את הסנדלר השיכור שמתנדנד ומהדס בכבדות, תוך כדי השיר.
שיר השַׁטְלָק (בצ'צ'נית: Шатлакхан Илли, תעתיק עברי: שַׁטְלַקָן אִילִּי, תעתיק אנגלי: Şatlaqan Illi) הוא המנון הרפובליקה הצ'צ'נית ברוסיה.
כותב ההמנון הוא חוֹדְשִׁי אָחְמָד קַדִירוֹב והמלחין הוא עוּמָאר בֶּקְסוּלְטָאנוֹב.
עברית (תרגום חופשי)צ'צ'ניתרוסיתהעוול המשתולל כאש בצ'צ'ניה לא יכריענו,
שוב ושוב נוסיף ליפול ולקום.
את כבודך ניטור, אנו עמך הגאה.
השלום שבין בני עמך הוא העושר, העושר שלא יסולא בפז!
את חיינו ואת מותנו בתוככי מולדתנו,
בני בַּשְׁלָם הנעלים נחלו את נשמות אבותינו.
נחשול בני אַרְגּוּן דוברים את שפת אמנו.
חיינו ברכונו בשי נאדר, בך!
שיר הַשַׁטְלָק גמל לנו עוז!
אהבו עבודה ואומץ, הבו כבוד לכל העמים,
בשורות אהבה וכבוד אלו, מי ייתן וינעמו לך.
שומרי החירות, כשתמצאו את דרך האושר,
שיר המושלים הוא כינוי לשיר קצר המופיע בתורה, לאחר תיאור כיבוש ישראל את ממלכת האמורי מידי סיחון, והורשת עריו.
על פי פשוטו של מקרא, השיר מתאר את ניצחונם של סיחון והאמורים על מואב ואת השטחים שכבשו מארץ מואב.
הרקע לשיר על פי הסיפור המקראי
על פי הקשרו הנוכחי במקרא, השיר מתאר אירועים שאירעו בשנת הארבעים לנדודי בני ישראל במדבר, כאשר התכוננו לכניסתם לארץ.
בדרכם נתקלו ישראל בעמים שמקיפים את הארץ ממזרח.
מלך אדום () אסר עליהם לעבור בארצו והם נאלצו להקיף אותה, וכך הגיעו לאזור שממזרח לים המלח – אזור ממלכות מואב, אדום, וממלכתו של סיחון מלך האמורי.
סיחון יוצא למלחמה נגד ישראל, מלחמה המתרחשת ב'יהץ'.
שיר המושלים משובץ מיד אחרי תיאור המלחמה עם סיחון.
הכותרת לשיר היא "עַל כֵּן יֹאמְרוּ הַמֹּשְׁלִים", כלומר בעלי המשלים הממונים על כתיבת השירה העממית.
הנסיבות שהביאו לכתיבת השיר על פי הפרשנות המסורתית
רבים מפרשני המקרא היהודיים, מחז"ל ועד פרשני ימי הביניים, ראו בשיר זה תיעוד של מלחמה קדמונית, שכבר בתקופה המתוארת בספר במדבר נחשבה להיסטוריה רחוקה: המלחמה שבה כבש סיחון מלך האמורי את ערי מואב וסיפח אותן לנחלתו.
לפי פרשנות זו, שיר המושלים אינו אלא שיר ניצחון קדום של סיחון על מואב.
השיר מתאר כיצד חשבון, שהייתה עיר מואבית לפני שנכבשה על ידי סיחון, נשרפה באש בשעת המלחמה הקדומה בין סיחון למואב, ויחד איתה חרבו גם העיר המואבית ער והאזורים שסמוכים לנחל ארנון.
השיר מטיל את האחריות לחורבן זה על כמוש אלוהי מואב, שהפקיר את עמו ונתן לו ליפול בשבי בידי סיחון מלך האמורי.
על פרשנות זו יש להקשות, מדוע מצא הסיפור המקראי לנכון להכניס אל תוך התיאור על מסעי ישראל שיר ניצחון קדום יותר המתאר את ניצחון האמורים על המואבים.
שתי תשובות עיקריות ניתנו בעניין זה.
האחת ניתנה על ידי חז"ל במסכת חולין דף ס עמוד ב :
כיוצא בדבר אתה אומר "כי חשבון עיר סיחון מלך האמורי היא והוא נלחם במלך מואב" וגו'.
דאמר להו הקב"ה לישראל ():"אל תצר את מואב" אמר הקב"ה: ליתי סיחון ליפוק ממואב וליתו ישראל וליפקו מסיחון (=יבוא סיחון ויוציא ממואב, יבואו ישראל ויוציאו מסיחון).
והיינו דאמר רב פפא: עמון ומואב טיהרו בסיחון.
על פי מקור אמוראי זה, הכתוב ראה חשיבות בהדגשת העובדה שישראל קיימו את הציווי לא להתגרות במואב, וירשו את השטח המואבי רק לאחר שנכבש בידי סיחון, ולכן נזכרים קורותיהן הקדומות של ערי מואב בשיר המתאר את כיבוש מואב בידי סיחון.
תשובה שנייה מציעה שהשיר נועד להעצים את הכיבוש הישראלי שנחל הצלחה כנגד מלך אכזר וחזק כמו סיחון, שכבש בקלות את מואב.
ברוח זה כתב אברהם כהנא:
הואיל ומספר הכתוב על סיחון שלקח את חשבון מיד מלך מואב וישראל לקחה מיד סיחון הכניס לכאן הסדרן חרוזים של שירה שגורה בפי המושלים בשבח סיחון ואיבוד מואב כדי שתכיר מזה גודל כיבושם של ישראל .
מחבר ספר במדבר מביא קטע זה בכוונה כדי לפאר ולהאדיר את ניצחונם של בני ישראל על הגיבור הכובש הזה .
הנסיבות שהביאו לכתיבת השיר על פי הפרשנות המודרנית
מרטין נות הציע שהשיר הוא שיר ניצחון ישראלי, שחוגג את הניצחון במלחמה נגד האמורים.
המילים "בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן" בפסוק 27 מזמינות את המעוניינים בכך בקרב שבטי ישראל לבנות מחדש את חשבון שנהרסה.
פסוקים 29-28 מתארים את אופייה של חשבון עיר סיחון לפני הכיבוש הישראלי – עיר האחראית לפעולות אלימות שזרעו הרס רב סביב מואב וגרמו להחרבתה, ואילו פסוק 30 חוזר לתאר את מסע הכיבוש הישראלי של ערי האזור , שבעקבותיו קורא פסוק 27 לבנות מחדש את חשבון.
נות' שם לב לכך שפסוק 30 מכיל פועל בגוף ראשון ("וַנַּשִּׁים"), והוא עומד בניגוד לפסוקים הקודמים של השיר המדברים על סיחון ועל האמורים בגוף שלישי.
נראה לפי זה שהדוברים בפסוק זה הם הישראלים שחוגגים את הניצחון.
באופן טבעי יש להניח כי גם תחילת השיר (פסוק 27) מתארת את ניצחונם של ישראל, שכן אין זה סביר שהנושא ישתנה באופן דרסטי באמצע השיר.
הצעותיהם של בוד, לוין וברטלט
חוקרים אחרים, כמו פיליפ בוד (.Budd, Philip J), ברוך א.
ברטלט (Bartlett, John R) סברו ששיר המושלים הוא שיר לעג ישראלי למפלתה של מואב.
השיר נכתב בתקופה אחרת מהתקופה המתוארת בספר במדבר, ונתחב לתוכו באופן תנייני.
שלושה נימוקים עיקריים הוצעו לקביעה זו:
כיוונו של מסע הכיבוש המתואר בפסוק 30 הוא מצפון לדרום, וזהו כיוון מנוגד לכיוון שבו הלכו בני ישראל בדרכם לארץ, כפי שמתואר בבמדבר כ"א, ולכן קשה לקבל את דברי נות' שהציע שהשיר חוגג את הניצחון הישראלי על סיחון.
על פי הממצא הארכאולוגי, בתקופת הברונזה שבמהלכה התרחש כפי הנראה מסעם של ישראל לכנען, לא הייתה התיישבות באזור הרלוונטי.
ואולם, טענה זו שנויה במחלוקת ויש הסוברים שאמנם ניתן לזהות עדויות ארכאולוגיות להתיישבות מואבית באזור שמצפון לארנון בתקופת היציאה ממצרים .
ב נמצאת מקבילה דומה מאוד לחלק משיר המושלים.
מקבילה זו משובצת בספר ירמיהו בתוך קינת לעג על מואב שעומדת להיחרב :
החוקרים פירשו את השיר בספר במדבר לאור הפרק בספר ירמיהו, וטענו שכשם שזה האחרון הוא שיר לעג מובהק על מואב, כך גם צריך לפרש את השיר בספר במדבר.
על פי הנימוקים הללו, שיר המושלים הוא שיר לעג למפלת מואב, והוא קורא לה באירוניה לבנות מחדש את העיר חשבון.
בהמשך השיר מתואר הניצחון על מואב, נפילת בניה ובנותיה בשבי וחורבן עריה.
הפרשנים שאוחזים בשיטה זו סבורים, כי המילים "לְמֶלֶךְ אֱמֹרִי סִיחוֹן" שנוספו בפסוק 29 הן שרבוב (כלומר, תוספת מאוחרת) שמטרתו לקשר בין השיר ובין תיאור כיבוש ארץ האמורי שנזכרים באותו הפרק.
השערות שונות הוצעו במחקר לגבי תיארוכו של הניצחון שהביא לכתיבת שיר הלעג.
קונפליקטים שונים עם מואב מתוארים לאורך המקרא.
לדעת לוין, שיר הלעג על מואב נכתב בימי עמרי, אז כבשו ישראל שטחים נרחבים בצפון מואב, ואילו בַּרטלֶט מעדיף את האפשרות הקדומה יותר, לפיה השיר נכתב בימי דוד המלך, ימים שהתאפיינו בפריחה תרבותית שתואמת את אופיו של שיר המושלים .
פול הנסון (Hanson, Paul D) הציע שהשיר הוא שיר ניצחון אמורי על מואב.
לטענתו, ההצעה שהשיר חובר בעקבות ניצחון ישראלי על מואב נתקלת בקושי לאור העובדה שהוא לא נזכר כלל בקטעים המקראיים המתארים ניצחון זה, אלא הוכנס לתנ"ך בהקשר אחר לגמרי.
או כלשונו של הנסון (בתרגום חופשי):
פירוש כזה דורש שהמקום של השיר בהקשר של נרטיב הכיבוש ייוותר ללא התייחסות, והעורך האלוהיסטי, שכתב בקיצור על ניצחון עמרי, ישכח לגמרי את קיומו של האירוע וישים את השיר בהקשר היסטורי אחר לגמרי...
במקרים אלה השיר שימש כראיה לכך שהישראלים לא לקחו מידי המואבים את השטחים שמצפון לארנון.
בשיר המושלים מספר מילים וביטויים קשים להבנה.
להלן כמה ביאורים לביטויים קשים בשיר:
בתרגום השבעים נכתב "אכלה ערי מואב בלעה במות ארנון".
במות ארנון הם המקומות הגבוהים הנמצאים בקרבת נחל ארנון, או השטח המישורי שמצפון לארנון.
המילה "וַנִּירָם" קשה וסתומה וניתנו לה פירושים רבים.
המפרשים התלבטו אם הכוונה לשם עצם או לפועל.
רש"י בעקבות תרגום אונקלוס פרש: "מלכות ועול שהיה למואב בחשבון אבד משם".
על פי זה המילה "ונירם" היא שם עצם שפירושו – המלכות שלהם.
פירוש זה מתבסס על המילה "ניר", החוזרת פעמים רבות במקרא במשמעות של עול לדוגמה:
פירוש נוסף שהוצע למילה "וַנִּירָם" קושר אותה למונח "ניר" הבא בקשר לחרישת השדה.
לפי פירוש זה, המילה מציינת פועל שמשמעותו 'חרשנו' מחשבון עד דיבון, בהקבלה להמשך הפסוק – 'וַנַּשִּׁים' – הפכנו לשממה מנופח עד מידבא .
בתרגום השבעים גרסו במקום "וַנִּירָם"– "ונינם" כלומר "וזרעם" של מואב אבד.
"וַנַּשִּׁים" – לדעת רוב המפרשים הכוונה היא לפועל בגוף ראשון: "הפכנו שממה" .
לשונו הקשה של שיר המושלים, תורמת תרומה נכבדה למגוון הרחב של הדעות שנאמרו כדי לפרשו, ולסימני השאלה הרבים הקיימים באשר לזמנו, מיקומו ומהותו של שיר זה.
שיר הפאנצר הוא אחד משירי המלחמה הגרמניים המפורסמים ביותר מתקופת מלחמת העולם השנייה.
השיר נכתב ביוני 1933 בידי קורט וייהל, קצין זוטר ברייכסווהר.
בתקופה זו החלה גרמניה לבנות את כוח השריון שלה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה "שיר הפאנצר" ההמנון הלא-רשמי של חיל השריון הגרמני.
בשיר מתארים חיילי טנקים את שמחתם להילחם ולמות למען מולדתם.
השיר זכה לפרסום עולמי בשל הסרט "הקרב על הבליטה" בו הוא מופיע.
בעוד שלאורך כל הסרט, הדמויות הגרמניות מדברות באנגלית, שיר הפאנצר מושר בו בגרמנית.
כיום משמש השיר כהמנון הרשמי של הכוחות המשוריינים של צבא צ'ילה.
המילים תורגמו לספרדית, אולם השיר עדיין נקרא "שיר הפאנצר".
בברזיל משתמשים בבתים השני והחמישי של השיר, מתורגמים לפורטוגזית, תחת השם "Canção Da Tropa Blindada".
גם צבא דרום קוריאה משתמש בשיר במצעדים של כלי רכב ממונעים, והקהילה הגרמנית בנמיביה משתמשת בו בתור המנון לא-רשמי.
ב-2017, בהוראת שרת ההגנה של גרמניה, אורסולה פון דר ליין, הוצא השיר מהשירונים הרשמיים של הבונדסוור, יחד עם שירים נוספים ממקורות נאציים.
עם זאת, הוא עדיין מושר בצבא אוסטריה.
עברית גרמנית בֵּין אִם בְּהַכּוֹת סְעָרָה אוֹ
"שיר העמק" הוא שיר שכתב נתן אלתרמן והלחין דניאל סמבורסקי.
השיר נכתב בשנת 1934 כחלק מפסקול הסרט "לחיים חדשים", שהפיקה מרגוט קלאוזנר בשיתוף עם קרן היסוד.
הוא צולם בארץ ישראל, ומטרתו הייתה להציג את החיים בארץ ישראל במטרה לעודד גיוס כספים בידי נדבנים יהודים החיים בגולה.
ההתיישבות בעמק יזרעאל הייתה סמל חשוב באתוס הציוני.
לפיכך, הוזכרו חיי החלוצים בעמק במהלך הסרט.
מרגוט קלאוזנר, מחלוצי הקולנוע בישראל, פנתה לסמבורסקי שעלה לארץ כשנתיים קודם לכן, על מנת שיכתוב וילחין שיר לסרט.
סמבורסקי כתב לחן ומילים, אך לבסוף ויתר על המילים ופנה לאלתרמן שיכתוב אותן לשיר.
בסרט נכללו שני שירים נוספים שכתבו והלחינו אלתרמן וסמבורסקי: "שיר בוקר" ("בהרים כבר השמש מלהטת") ו"שיר הכביש".
שיר שנקרא "תל אביב", הוכן אף הוא לסרט, אך רק מנגינתו הוכנסה לסרט.
בסצנה שצולמה בקיבוץ גבעת ברנר ומדמה חדר אוכל קיבוצי נראים חלוצים רבים יושבים ואוכלים.
לפתע נשמעת קריאה של חלוצה, "חבריה הקשיבו, דממה ביזרעאל".
סמבורסקי, מלחין השיר, נראה יושב, מנגן על הפסנתר, שר את "שיר העמק" ומלמד את החלוצים את השיר.
בהמשך חלוצים שעסוקים בפעולות יומיומיות שרים חלקים מן השיר.
השיר מהלל את העמק ואת עבודת החלוצים.
בבית הראשון בשיר מוזכרים קיבוץ בית אלפא שהוקם במזרח עמק יזרעאל ונחשב כקיבוץ הראשון שהוקם על ידי "השומר הצעיר" ומושב נהלל הנחשב למושב העובדים הראשון.
שני היישובים הוקמו בראשית שנות ה-20.
הפזמון החוזר ("מה, מה לילה מליל...
אנו לך משמרת") מבוסס על ציטוט מספר ישעיהו ("שֹׁמֵר מַה מִלַּיְלָה שֹׁמֵר מַה מִלֵּיל"), ונרמזת בו סכנה האורבת בפתח.
הבית השני מהלל את הארץ ושדותיה ואת העמק.
בבית השלישי ישנה אווירה של מלחמה.
מוזכר שמישהו ירה ומישהו נפל, בין בית אלפא לנהלל.
התשובה לשאלה "מי ירה ומי נפל" אינה נענית בשיר.
לשיר נרשמו לאורך השנים ביצועים רבים, ביניהם של חנה קיפניס (הוקלט ביולי 1935), הדסה סיגלוב, שלישיית שריד, נחמה הנדל, אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, הגבעטרון, הפרברים, האריות, הופה היי, שלומית אהרון, תומר ישעיהו ואביאל סולטן.
ההיסטוריון תום שגב מספר בספרו "המיליון השביעי: הישראלים והשואה", כי במהלך אחד מביקוריו של העסקן הציוני קורט טוכלר במטה הגסטאפו בברלין בשנות ה-30, הוא שמע שם את "שיר העמק" מתנגן.
בשיר מתואר קטר קיטור תשוש וישן במסעו האחרון מבאר שבע אל סדנאות רכבת ישראל במפרץ חיפה.
בסיום מסע זה הוא נדון לגריטה.
השיר נכתב כחלק מסרט תדמית ישראלי קצר אשר עסק בהתפתחות הרכבות הישראליות בתקופה שבה הוחלפו קטרי הקיטור הישנים מתקופת המנדט ("המלך הישן" במילות השיר) בקטרי דיזל מודרניים ("המלך החדש").
אריק לביא שר את השיר באירוע חנוכת תחנת הרכבת דימונה ב-8 בספטמבר 1965.
השיר מוזכר בשיר "דרך הכורכר" שכתב יעקב גלעד והלחינה קורין אלאל ובוצע במקור על ידי אריק סיני:
"שיר הפלאפל" (מכונה גם במילות הפתיחה של הפזמון: "ולנו יש פלאפל") הוא שיר עברי שכתב דן אלמגור, הלחין משה וילנסקי ובוצע לראשונה על ידי ברוך נדב, סולן להקת רביעיית איילון, בשנת 1957.
השיר נכתב במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל, ומיד עם פרסומו הפך לפופולרי.
הוא הופיע באלבומה של רביעיית איילון "ניו יורק – תל אביב" (1959).
השיר זכה לגרסאות כיסוי, בהן של שושנה דמארי, צלילי העוד, ושל נסים גרמה, המוכרת אף יותר מהביצוע המקורי.
הפזמון מתאר את הפלאפל כמאכל הלאומי של מדינת ישראל.
הפזמון מזכיר גם את שתיית הגזוז המקובל לשתותו לצד אכילת הפלאפל, את הפלפל החריף שמקובל להוסיף לפלאפל בפיתה ואת עדיפותו של הפלאפל המיוצר בידי יוצאי תימן, על פני זה המיוצר בידי אשכנזים.
השיר מופיע גם בספר הפזמונים של דן אלמגור הצ'ופצ'יק של הקומקום (2010).
בראיונות עמו סיפר אלמגור כי בסביבות שנת 2010 עדכן את השיר וכתב לו בית נוסף הפותח במילים "השיר הזה נכתב לפני הרבה שנים".
הבית מציין כי גם לאחר כחמישים שנה מכתיבת השיר, הפלאפל עודנו הוא המאכל הלאומי בישראל.
"שיר השירים" הוא סדרת איורים שיצר זאב רבן על פי טקסט של מגילת שיר השירים, וראתה אור בשנת 1923.
עיסוקו של רבן בטקסט של "שיר השירים", החל כבר בתקופת לימודיו בפולין.
את איורי הספר עשה רבן במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1918-1917 (ה'תרע"ט), בעת גלותו במושבה מגדל, שם שהה במטרה לחמוק מן הגיוס לצבא הטורקי.
ב-10 ביולי 1919 חתם רבן על חוזה להוצאת הספר עם שלמה זלצמן.
בנוסף לספר זה רכש זלצמן גם את הזכויות לספר "אלף בית" על פי טקסט של לוין קיפניס ואיורים של רבן.
הספר עצמו נדפס בבית הדפוס "גרפישה גזלשפט" בברלין, וארכה כחמישה חודשים.ראו: וייסבלאי, גיל, קב ונקי: תחייתה של אמנות הספר העברי ברפובליקת ויימאר, כרמל, ירושלים, עמ' 132. הספר ראה אור באפריל 1923, בהוצאת "הספר" של זלצמן ב-"הידור רב ששום ספר עברי לא זכה לו עדיין".
מהדורה זו הודפסה בשתי מהדורות לפחות.
בנוסף לעמוד השער המאויר, כלל הספר 25 איורים בצבע מלא, שהודפסו בטכניקה של ליטו-אופסט, והכילו פסוקים מתוך טקסט המגילה בעברית.
כל איור הודפס בנפרד והודבק לעמוד.
העמוד הנגדי לו הכיל תרגום הטקסט לאנגלית, כשהוא נתון בתוך מסגרת מעוטרת בצבע שחור.
כל עמוד הופרד בנייר שקוף ועליו סמל ההוצאה.
על כריכת הספר הופיע שמו בתוך תשלובת של יונים היוצרות מעגל.
בנוסף למהדורה הרגילה, שנכרכה בעור מזויף, נכרכו עותקים גם בכריכת בד, ומהדורה מהודרת וממוספרת בת 500 עותקים, שנכרכה בעור על ידי כורך בשם ספרלינג (H.Sperling) בברלין.
הספר הוקדש לבוריס שץ, מנהל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות.
רבן תרם את האיורים המקוריים של הספר לבית הנכות בצלאל.
בנוסף שלח עותקים של הספר להרברט סמואל, הנציב העליון, ולארתור ג'יימס בלפור.
בשנת 1924 הוצגו איורים אלו בתערוכה השנתית של "בצלאל".
המהדורה השנייה של הספר ראתה אור בשנת 1930 בהוצאת "שיר השירים".
הייתה זו מהדורה של הספר עם הטקסט בגרמנית, צרפתית או עברית.
לכריכת מהדורה זו היה מספר לא ידוע של וריאציות.
חלק מן העותקים נכרכו בכריכת בד או עור, שחזרה על העיצוב של מהדורת 1923, אולם אחרים נכרכו באריג סקאי, עליו מוטבעת דוגמת בלט של שריגי פרחים, ומשובץ בה תבליט נחושת עם דמותה של מלכת שבא, כפי שהוא מופיע ב"מסגרת עם מלכת שבא ותרנגול הבר" (שנות ה-20).
מהדורות שלישית של הספר ראתה אור בהוצאת "שולמית" (1950), הוצאה עצמית אותה ייסד רבן עוד ב-1930. בנוסף, הופיעו האירוים בפורטפוליו "התנ"ך" בהוצאה זו.
בשנת 2001 פורסמה מהדורה רביעית בהוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות ויד יצחק בן-צבי, לרגל תערוכתו הרטרוספקטיבית של רבן במוזיאון.
בשנת 1957 הוצג הספר או איוריו בתערוכה של רבן ויעקב איזנברג, שהתקיימה בבית האמנים בתל אביב-יפו.
בשנת 1982 הוצגו חלק מן האיורים המקוריים בתערוכת יחיד של רבן שנערכה ב"גלריה דבל" בירושלים.
חלק נוסף הוצג בתערוכה "זאב רבן: סימבוליסט עברי" (2001) במוזיאון תל אביב לאמנות.
חלק מאיורי הסדרה המקוריים נמצאים כיום באוסף ליליאן ומרטין סטיינברג (ניו-יורק).
מתווים נוספים נמצאים באוספים פרטיים שונים בישראל ובעולם.
איורי "שיר השירים" של רבן, מתמקדים בתיאורי האהבה של מגילת "שיר השירים".
אף על פי שהם משובצים בסמלים יהודיים, הרי רוח העבודה היא חילונית, ואף מכילה תיאורי עירום נשי.
האיורים השונים בנויים במתכונת של מעין "שטיח" או דף מאויר של כתבי קודש נוצריים.
במרכז הקומפוזיציה מתואר מפגש אוהבים.
בת-שבע גולדמן אידה טענה כי רבן בחר להסתמך על פרשנות של הטקסט, המעמידה דמות של רועה ושל ומלך, המתחרים על ליבה של השולמית.
בלוח "קול דודי הנה זה בא", לדוגמה, מופיע הגבר בדמות ערבי הלבוש בגדים מזרחיים ומביט אל השולמית הנמצאת מעבר לחומה.
לעומת זאת, בלוח "ישקני מנשיקות פיהו" מופיע תיאור של הרמון ובמרכזו דמות מלך ובת זוגו, הלבושה בגד מזרחי החושף את שדיה.
רבן מרחיב את דמותם של הגבר והאישה באיורים באמצעות אטרביוט וייצוג נוסף בדמויותיהם של אריה ואילה.
לצד הדמויות מקדיש רבן מקום נרחב לתיאורי טבע.
לצד עצים ופררחים נעשה, בחלק מן הלוחות, שימוש בדגם של שריגים למילוי משטחים.
בלוח "לכה דודי נצאה השדה" ובעמוד השער של הספר, לדוגמה שטח איור זה מחולק בין שריגים של גפן לשריגי רימון.
ב"קול דודי הנה זה בא" מחולק דגם הצמחי בין תאנה לגפן.
מוטיבים צמחיים אלו נושאים השפעות של האר נובו האירופי, וייתכן אף של קרמיקה ארמנית.
על פי אליק מישורי, תיאורי טבע ו-"פסטורליה" אלו שואבים השראתם מתיאור "גן האהבה" המופיע בחיבורו של בוריס שץ "ירושלים הבנויה" (1918), שראה אור בשנת 1924 מלווה באיור של רבן.
גדעון עפרת ראה בתיאורי הגן, לא ייצוג של מקום תחום ונבדל, כי אם ביטוי אידאי של ארץ-ישראל כולה.
כבר בעת פרסומו, נתפש הספר כביטוי "ארצישראלי" לתנ"ך.
במאמר משנת 1923 טען מרדכי נרקיס כי איורי הספר מהווים דוגמה לפרשנות מקומית לשיר השירים, כזו הנסמכת על סינתזה של מסורות דקורטיביות שונית עם השפעת הישיבה של האמן בארץ-ישראל.
לעומתו, פרשנותו המאוחרת של יגאל צלמונה ראתה באיורים ביטוי לשילוב שבין תפיסה "מערבית" ל"מזרחית", האופייני ליצירות "אוריינטליסטיות" אחרות מן התקופה.
דוגמה לשילוב זה ניתן למצוא בלוח "הנך יפה רעייתי".
צלמונה ראה בקומפוזיציה עצמה של הלוח, המאזכרת סידור של שטיח פרסי, עם חללים חלקים, האופייניים לאמנות מערבית, כביטוי לשילוב זה.
במרכז הלוח מתואר גבר ערבי לובש גלבייה וחובש כאפיה, ואילו השולמית מתוארת עירומה וחובשת לראשה כיסוי דמוי כאפיה.
הם נמצאים במעין מרפסת, שעל חומתה חקוק מגן דוד ועיטור צמחי.
הביקורת המרכזית נגד הספר נכתבה על ידי אביגדור המאירי במאמר בעיתון "דואר היום" (1923) המאירי תקף את אותו שילוב בין "מזרח" ל"מערב", בטענה כי הוא יוצר דקדנס, הממעיט ביופי המונומנטלי המזרחי, לעומת היופי המערבי ה"נעים אבל מוקטן".
בנוסף תקף המאירי גם את אופיים של האיורים, אותם ראה כסימבוליסטים.
באשר לאיכותם כתב המאירי כי "הרבה מתפעלים יש לו בינינו בארץ-ישראל.
אך אלה ודאי שלא ראו מעולם שום גלריה חדשה באירופה [...] ואם תניחו לרגע שיש ביצירות אלו מרוחו של 'בצלאל' - הרי לפי האמור יוצא שרק רוח אחד יכול להיות בהן, רוח המשמרות האדוקה והממיתה.
וזה בוודאי שלא ייכתב לשבחו של 'בצלאל'.
"שיר המנון למכבי תל אביב"זו מכבי, שלנו, מכבי תל אביב
מכבי זה שם שתמיד נשמע חביב,
היום כל אחד הוא מכבי תל אביב.
"שיר המנון למכבי תל אביב", המוכר גם כ"מכבי שלנו", נכתב על ידי אילן גולדהירש והולחן על ידי ג'קי אלקיים שגם מבצע את השיר בעיבוד מוזיקלי של רוני וייס.
במקור נכתב כשיר הלל לקבוצת הכדורגל מכבי תל אביב ויצא לתחנות הרדיו ב-1976, אך לרגל זכייתה של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב באליפות אירופה בעונת , הוקלטה גרסה נוספת כשיר אליפות עם מילים מותאמות.
גרסת הכדורגל הושמעה רבות בתחנות הרדיו, ובאפריל 1977 הגיעה למקום השלישי במצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל.
במצעד שירי הספורט הישראלים שנערך באתר ספורט 5, נבחר השיר במקום העשירי.
הבית הראשון מדבר על הרצון לשיר והגאווה בעקבות הצלחת הקבוצה, והוא זהה בין שתי הגרסאות.
הבית השני שונה בין הגרסאות בכך שבגרסת הכדורגל הוא מדבר בתחילתו על צבעי הקבוצה ומגן הדוד המסמל אותה, ובחלקו השני על השערים ששחקני הקבוצה כובשים, ובגרסת הכדורסל הוא מדבר בתחילתו על התלהבות הקהל בצפייה בקבוצה ובחלקו השני מזכיר את הזכייה באליפות אירופה.
הבית השלישי זהה ברובו בשתי הגרסאות ומדבר על שחקני הקבוצה וקריאה לאוהדים להצטרף לשירת הפזמון, כאשר ההבדל הוא שבגרסת הכדורגל מצוין ש"אחד עשר המופלאים" באים לכר הדשא, ובגרסת הכדורסל ש"חמשת המופלאים" באים למגרש, ככוונה למגרש הכדורסל.
הפזמון הוא שיר הלל לקבוצה המתחיל בשייכות של הזמר לקבוצה בכל עונות השנה, ומסתיים בכך שבזמנים אלו כולם רוצים להיות חלק מהקבוצה.
ההבדל היחידי בין הגרסאות הוא שבגרסת הכדורגל הפזמון מתחיל בפעם הראשונה במילה "על" ובגרסת הכדורסל במילה "זו", אך בשאר הפעמים הגרסאות זהות כאשר בשתי החזרות הראשונות הפזמון מתחיל במילה "זו" ובשלוש החזרות הנוספות הפזמון מתחיל ללא מילת קישור.
ג'קי אלקיים סיפר שלחן השיר יועד במקור לבית"ר ירושלים, אבל מכיוון שבית"ר לא זכתה בגביע המדינה בשנת 1976 שונה הייעוד למכבי תל אביב.
אלקיים הוסיף שהוא לא היה אוהד של אף אחת משתי הקבוצות האלה, אלא אהד את הפועל תל אביב.
שיר השיירה הוא פזמון עברי בביצוע אריק איינשטיין, שאת מילותיו כתב עלי מוהר ולחנו הוא עממי יווני.
נכלל באלבומו של איינשטיין "על גבול האור", והושמע לראשונה בסוף חודש אוגוסט 1987, לקראת הופעת האלבום.
השיר מספר על הקמת מדינת ישראל לאחר השואה, על העלייה אליה וקיבוץ הגלויות שנוצר בה, ועל תחיית השפה העברית.
ב־1998 כתב כותב השיר עלי מוהר, בטורו בעיתון העיר, כי שיר השיירה הוא ניסיון לכתוב שיר על המדינה והציונות באותה התלהבות שבה כתב אביו (יחיאל מוהר).
הוא ציפה שהשיר יתקבל ב"הרמת גבה" בישראל של שנות השמונים, אך השיר הפך לאחד משיריו האהובים והמושמעים של אריק איינשטיין.
במהלך השיר מחקה אריק איינשטיין את דוד בן-גוריון במילים ″וגם הנגב עוד יהיה פורח″.
בהמשך נאמר ″ועוד נדאג ש'הזקן' יהיה שמח″, כלומר שמשאלתו של בן-גוריון (שכונה ″הזקן″) להפרחת הנגב תתממש.
הלחן הוא לחנו של השיר היווני "Της Αμύνης τα παιδιά" (″החברֶה של ההגנה″).
השיר מופיע ברשימת השירים בתוכנית הלימודים של משרד החינוך.
"שיר הכד", הידוע גם בשם "הכד", הוא מקלאסיקות הזמר העברי.
מילותיו נכתבו על ידי המשורר והשחקן אברהם חלפי, והוא הולחן בידי המלחין והפזמונאי מרדכי זעירא.
את השיר עיבד גיל אלדמע.
לשיר ביצועים רבים, בין היתר בוצע בידי שושנה דמארי, ברכה צפירה, נעמי צורי, שמעון בר, טובה פרדו, עוזי מאירי, הגבעטרון, עפרה חזה ושלמה ארצי.
זיוה ארבל (לשעבר הלוי), קצינת קשר בפלמ"ח, צולמה ביולי 1948 בידי הצלם הצבאי בוריס כרמי כשהיא לוגמת מתוך כד.
הצילום התפרסם בביטאון הצבאי "במחנה", ומתחתיו נכתבה השורה "מי מקנא בכד?".
חלפי התרשם מהצילום וכתב בהשראתו את השיר.
מרדכי זעירא שיתף פעולה עם משוררים רבים, בין היתר עם אברהם חלפי.
זעירא, שטען כי מלחיני הארץ צריכים לשאוב השראה מהמוזיקה היהודית, הלחין את צלילי הפתיחה של "שיר הכד" בעקבות נוסח "אקדמות" לחג השבועות.
"שיר הרוק" (בכתיב מלא: שיר הרווק) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת הישראלית גילה אדרי.
את האלבום הוציאה בשנת 1966 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה.
הגרסה הצרפתית שלו, "Bachelor Song", פורסמה בהוצאת דיסקוויס ווג.
בניגוד להוצאותיה הקודמות כול רצועות האלבום היו חדשות.
"שיר הפטנטים" נכתב בשנת 1966 עבור אורי זוהר.
המילים של חיים חפר והמנגינה של מל קלר.
שיר הפטנטים הוא שיר הלל הומוריסטי לתעשייה הישראלית ולכושר ההמצאה היהודי.
השיר מביא כדוגמה שלושה מן המוצרים הנפוצים ביותר בשוק הביתי באותה התקופה: שמן המאכל, תנור החימום והתריסול, תוך שילוב פרסומות שנכתבו עבורם.
ישראל איננה מדינה נידחת אלא מדינה ש"מתפתחת בצעדי ענק" הודות לגאוניות, ליצירתיות ולחדשנות היהודית.
מדבר בשבחו של שמן המאכל המיוצר בשיטות כימיות חדשניות שנועדו לשמור על בריאותם של הצרכנים.
השיר אינו נוקב במפורש בשם המותג אך ברור למאזין של שנות השישים שמדובר בשמן מאכל של חברת שמן הנמכר תחת השמות "מגד" ו"עץ הזית".
בית החרושת שמן, בבעלותם של האחים נחום, משה וגדליהו וילבושביץ, נחנך בארץ בימי המנדט, בשנת 1924, על ידי הנציב הבריטי סר הרברט סמואל.
שמן המאכל הופק בתהליך זיקוק חדשני שהבטיח הרחקת חומצות שומן ומנע הצטברות משקעים בתחתית הבקבוק.
החברה השקיע רבות בפרסום מוצריה שכללו לא רק שמן מאכל אלא גם מוצרים קוסמטיים.
בשנת 1934 פרסם אברהם שלונסקי בכתב העת "טורים" גיליון ל"ב - ל"ג, שיר ששימש פרסומת לשמן "מגד", אותו כתב יחד עם לאה גולדברג ונתן אלתרמן.
מילות שיר הפטנטים "אפשר לרמות רק בני אדם, אך לא את בני המעיים" נכתבו בהשראת פרסומת זאת.
בשנת 1938, פרסמה לאה גולדברג שיר נוסף על שמן "מגד" באותו כתב עת.
מפרט את דרך פעולתו, את יתרונותיו, את יעילותו ואת קלות הפעלתו של תנור החימום "זלמן".
ברור למאזין שהכוונה היא לתנור "פרידמן", תנור החימום הנפוץ ביותר בארץ.
הפרסומת הידועה "כי פרידמן הוא פרידמן מה יש לדבר, כי פרידמן תמיד הוא הטוב ביותר" , שנכתבה על ידי דן אלמגור עבור המפעל, נכללה בשלמותה בבית זה, תוך שינוי שם התנור מפרידמן לזלמן.
פרידמן בע"מ הוקמה בשנת 1936 על ידי שמואל שמריהו פרידמן ובניו, עולים מהונגריה.
ייצור תנורי החימום התחיל בשנת 1940. בשנות ה-60 של המאה ה-20, מוצרי החברה נמצאו כמעט בכל בית בישראל.
"המצאה יוצאת מן הכלל" הייתה ללא ספק תריס ההזזה העשוי לוחות אזבסט שאפשר הגדלת שטח הדירה על ידי סגירת מרפסות.
החברה המובילה בתחום הייתה חברת "תריסול" שהוקמה בשנת 1957 על ידי המהנדס רם בר-טל אשר אף הוציא פטנט על המצאתו.
חברות מתחרות יצאו לשוק עם המותגים "תריזז" ו"תריס-קל".
הבית השלישי והאחרון בשיר הפטנטים מתאר את אופן פעולתו של התריס, את קלות הפעלתו -"תריס זז, תריס רץ, תריס עף, תריס בום" ואת סגולותיו הבריאותיות - "שובר קרניים אולטרה סגוליות".
שיר המונדיאל הם סדרת שירים ומערכוני אנימציה מאת חברת הפקת התוכן והאנימציה הישראלית שרוטונים אשר החלו לצאת באופן קבוע מאז שנת 2010 לרגל טורניר גביע העולם בכדורגל.
המונדיאל הוא טורניר הכדורגל החשוב ביותר בעולם, שבו מתמודדות 48 מתוך כלל הנבחרות הלאומיות לגברים, ובסופו מוענק הגביע לנבחרת המנצחת בטורניר.
הטורניר נערך לראשונה ב-1930, ומאז הוא נערך אחת לארבע שנים.
שיר המונדיאל הראשון יצא לאור ב-19 ביוני 2010 לרגל מונדיאל 2010 והציג באופן סאטירי את הטענה שנבחרת ישראל בכדורגל איננה מצליחה לעלות למונדיאל עקב אנטישמיות בספורט.
הוידאו קליפ של השיר הפך לסרטון היוטיוב הנצפה ביותר בישראל לשנת 2010, ולסרטון השני הנצפה ביותר בישראל בעשור הראשון להקמתה של יוטיוב (לא כולל קליפים רשמיים).שיר המונדיאל השני יצא ב-18 ביוני 2014 לרגל מונדיאל 2014 והציג את תקוותם של הישראלים לראות את הנבחרת שלהם במונדיאל.
הסרטון יצא בחסות רשת המזון המהיר דומינו'ס פיצה ובתחילת הקליפ נראית דמות אנימציה של מאור כהן, הפרזנטור של דומינו'ס, עם מגש פיצה.
הסרטון הפך לסרטון היוטיוב הנצפה ביותר בישראל לשנת 2014.
שיר המונדיאל השלישי יצא ב-14 ביוני 2018 לרגל מונדיאל 2018 והציג באופן סאטירי את הגבלות חופש הביטוי לכאורה המתרחשים במדינת רוסיה בה נערך המונדיאל באותה השנה.
השיר יצא בחסות רשת המסעדות ג'פניקה, והעפיל למקום הראשון במצעד הפופולריות של יוטיוב בישראל.שיר המונדיאל הרביעי, נכתב על ידי ניב פועל, טל טירנגל ויובל בינדר, הולחן והופק בידי אלירן כהן ומשה פרץ, ויצא ב-17 בנובמבר 2022 לרגל מונדיאל 2022 בחסות רשת המרכולים שופרסל.
ב-14 בדצמבר 2022 יצא סרטון בשם "לא לחוצת שיר המונדיאל 2022" העוסק ביופיים החיצוני של הכדורגלנים הידוענים המשתתפים במונדיאל.
"שיר המכולת" הוא שיר שכתב והלחין דני סנדרסון ובוצע על ידי להקת כוורת.
השיר, יחד עם "המגפיים של ברוך", הם המשך של המערכונים מ"אופרת פוגי" שלא נכללו באלבום אך בוצעו בהופעות.
לפני תחילת השיר מופיע מערכון בשם "סיפור המכולת".
את המערכון כתב סנדרסון יחד עם גידי גוב, חבר נוסף בלהקה.
בתחילת המערכון, המספר (גידי גוב) מתחיל בתיאור דמותו של יודוקוליס ליפשיץ (אלון אולארצ'יק): בן למשפחת קימל ששינה את שמו כפעולת תגמול.
הכפר בו נולד היה קטן מאוד.
העובדה שאביו ואימו היו הוריו היחידים השפיעה עליו לשארית חייו.
על אף ניסיונות הוריו לעודדו, המצב הפך לחמור יותר.
מול ביתו שכן צריף "דל ורעוע", וכך גם סילביה באמפר (דני סנדרסון), הילדה שגרה בצריף.
באמפר נהגה לשחק בתופסת עם עצמה ליד צריפה.
כאשר יודוקוליס היה רואה אותה כשהיה הולך לבית ספרו הוא היה מחייך אליה, אולם היא נהגה להשיב לו בחיוך קל ועדין ולומר לו: "חליק מן דאווין".
הקריין מציין את שמה ובאמפר רצה לעברו, אך הוא מדגיש שקראו לה בשמה אם קראו לה.
לאחר מכן, אביו של יודוקוליס, שהיה אלוף הארץ בדמקה (בגרסאות אחרות אלוף הארץ בדוקים) הפסיד ברבע הגמר לחובב מרוסיה.
באותה העת, לאימו של יודוקוליס גדל זנב בעקבות "מחלה וטרינרית" בה לקתה.
אחר כך החליט יודוקוליס לשאת את עול משפחתו על כתפיו ולנטוש את ביתו.
לאחר שנדד ימים ולילות ללא כלום, יודוקוליס ראה זקן (יצחק קלפטר) יושב על אם הדרך (צומת ראשי) ובוכה.
יודוקוליס שאלו מדוע הוא בוכה, והזקן השיב כי "הלכו לי הברקסים" ונתקע לו קוץ ברגל.
לאחר שיודוקוליס הוציא את הקוץ והחליף אותו בחדש, צעק הזקן זעקת כאב ונעלם.
בערב בו אירע המקרה שכב יודוקוליס על אם הדרך, והיא נתנה לו.
בעוד לכלוך מלכלך את פניו, דמותה של סילביה באמפר עולה לו אל מול עיניו.
באמפר מתוארת כלבושה במכנסי התעמלות ונעלי פלדיום.
לאחר שידיה כמעט הושטו אליו, חש יודוקוליס ליטוף בכל גופו, כשפקח את עיניו ראה את הזקן.
הזקן הפציר בו להפסיק בדרך בה הוא נוהג ולפתוח מכולת ושם יימצא את אושרו.
כעבור 15 שנה הפך יודוקוליס לבעל מכולת.
אחת מלקוחותיו הייתה סילביה באמפר, שנהגה להציק לו בשאלות ולשאול אם יש לו מוצרים כגון שמנת ולבן.
לאחר שהקריין מכריז שהיא "הולכת לה לדרכה", ממשיכה באמפר להציק בשאלות עד שהקריין מתרעם עליה ובאמפר עוזבת את המכולת.
לאחר שהמחירים עלו הפסיקו להגיע לקוחות, המכולת הייתה מלאה באבק וחרקים הסתובבו בה.
בתום המערכון הקריין אומר: ובלילות חורף קרים, יושב לו יודוקוליס, עצוב ומיותר, ושר.
מייד לאחר מכן מתחיל שיר המכולת.
השיר מתאר לקוח מכולת, המספר על לקוחה אחרת אותה הכיר מכיתה ג'.
לקראת סוף השיר מצוין כי יודוקוליס יושב לו עצוב ומיותר, כפי שנכתב בסוף המערכון, והוא בוכה ללא הפסקה.
בשיר מצוינים מספר דברי אפייה, מזון ומשקאות דוגמת סולת, קרמבו, טמפו ומנדרינות.
שפת השיר היא עברית, מלבד שורה אחת בפזמון באנגלית: "Give me the money, and I'll give you my heart" ("תן לי את הכסף, ואתן לך את ליבי").
בנוסף, בפזמון מופיעה השורה הבאה: קולט גלי צה"ל וקולט עלייה מרוסיה.
המונח "קליטה" בהקשר זה מתייחס גם לקליטת רדיו, אך גם לקליטת עלייה.
בריאיון ליואב קוטנר אמר דני סנדרסון כי השיר היה הומאז' לסגנונו של סשה ארגוב, והביא כדוגמה את השיר "הכל זהב" של התרנגולים.
ב-30 ביולי 1973 נכנס השיר למצעד "הגל הקל", וב-27 באוגוסט הגיע לראש המצעד, ושבועיים היה בראשו.
לבסוף הוא יצא מהמצעד ב-12 בנובמבר.
במצעד השנתי של אותה השנה השיר הגיע למקום ה-11, ולהקת כוורת זכתה בתואר הרכב השנה.