tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הערוץ של מלזיה "8TV" הפסיק את שידוריו בשעת כדור הארץ.
ערוץ חמש המקסיקני הפסיק את שידוריו במהלך שעת כדור הארץ.
ערוץ "קרטון תקשורת" ו-"105.4 FM קסם" הפסיקו את שידוריהם בשעת כדור הארץ.
ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק המשיך את שידוריו במהלך שעת כדור הארץ, אך הסביר איך להפחית את הצריכה בשעה הזו.
ב-28 במרץ 2008, בין שמונה ותשע בערב, התרחשה שעת כדור הארץ בפעם השנייה.
עם 35 מדינות בעולם שהשתתפו ועם כ-400 ערים שתמכו, נחגגה שעת כדור הארץ בשנה זו בכל שבע היבשות, ובכל רחבי הארץ כיבו את מכשירי החשמל הלא-חיוניים, כולל בבית האופרה של סידני, בבניין אמפייר סטייט, במגדל סירס (כיום מגדל ויליס), בגשר שער הזהב, במגדלי עזריאלי ובבניינים רבים אחרים.
בישראל, נקבעה שעת כדור הארץ ל-27 במרץ על מנת למנוע התנגשות עם השבת.
האתר הרשמי של האירוע דיווח שיותר מ-6.7 מיליון אנשים ביקרו באתר בשבוע שלפני שעת כדור הארץ.
לפי WWF בתאילנד, צריכת החשמל בבנגקוק ירדה ב-73.34 מגה ואט.
לעומת זאת "בנגקוק פוסט", מסר דיווח שונה, על ירידה של 165 מגה ואט.
בטורונטו, נצרכו פחות 900 מגה ואט.
באירלנד נצרך כ-1.5% פחות חשמל בהשוואה ללילה הקודם.
הירידה הגדולה ביותר היא בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד.
העיר דיווחה על ירידה של כשלושה עשר אחוזים בצריכת החשמל במהלך שעת כדור הארץ.
העיר מלבורן באוסטרליה הפחיתה בצריכת החשמל 10.1%.
סידני הפחיתה בצריכת החשמל 8.4%.
בקלגרי שבקנדה, עלתה צריכת החשמל בשעת כדור הארץ בכשלושה אחוזים.
עם זאת, לא ניתן לקבוע אם כלל נחסכה אנרגיה, היות שייתכן שהשימוש באנרגיה חשמלית רק הוקדם או נדחה לשעות אחרות.
נלי פורטדו בהופעה עם כניסה חינמית בכיכר פיליפס נתן.
באירלנד, מועדון "אסטרונומיה אירלנד" הפעיל טלסקופים חזקים על מנת שאנשים יוכלו ליהנות מהשמיים, שבדרך כלל מוארים בגלל הערים.
בכיכר רבין בתל אביב התקיים מופע חינמי של כנסיית השכל.
קבוצת אנשים שסובבו פדלים סיפקו את החשמל להופעה.
גם חברת גוגל השתתפה בשעת כדור הארץ.
משעה 12 בצהריים ב-29 במרץ 2008 ועד לסוף שעת כדור הארץ הושחר דף הבית של גוגל במספר מדינות.
היה כתוב בו: "כיבינו את האורות עכשיו.
עכשיו תורך - זאת שעת כדור הארץ".
שעת כדור הארץ בשנת 2007 התקיימה ב-31 במרץ בסידני.
לפי דיווחים שונים, צריכת החשמל בסידני במהלך שעת כדור הארץ הייתה נמוכה בכעשרה אחוזים מהנתון שהיה מצופה לפי השבועות הקודמים, מזג האוויר והשנים הקודמות.
שֶף הוא דמות-עבר חוזרת בסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק".
שף היה הטבח בקפיטריה של בית הספר היסודי של סאות' פארק, ודובב בידי אייזק הייז.
הופעתו הראשונה בסדרה הייתה בפרק הראשון והאחרונה בפרק ה-140 שפתח את העונה העשירית, "שובו של שף".
כינויו של שף בא לו מהיותו טבח.
הוא נולד בשם ג'רום מק'לרוי לתומאס ונלי שחיים באדינבורו שבסקוטלנד.
שף הוא נוצרי אך היה מוסלמי למשך זמן קצר לאחר שהמיר את דתו במהלך הפרק "שף משתגע".
הוא אוהב לבשל והגיע לעיר סאות' פארק על מנת לפתוח בה מסעדה, אך הפך לטבח הקפיטריה של בית הספר בו לומדים גיבורי הסדרה קייל, סטן, אריק וקני.
הוא האדם האמריקאי אפריקאי היחיד בעיר מלבד הילד טוקן בלאק והוריו, ובדרך כלל הוא מתושבי העיר היחידים המסוגלים להפגין שכל ישר והמבוגר היחיד שהילדים סומכים עליו בבקשת עצה.
תשוקה נוספת של שף מלבד בישול הייתה מוזיקה.
הוא עוצב בהשראת דמותם של זמרי מוזיקת נשמה אפרו-אמריקאים משנות השבעים כאייזק הייז ובארי וייט, ויוצרי הסדרה טענו כי הייז היה הבחירה הראשונה שלהם לגילום הדמות.
הוא בחר לעיתים קרובות (במיוחד בעונות הראשונות של הסדרה) להשיא את עצותיו לילדים בשיר, שבדרך כלשהי הפך לשיר זימה.
אחד מהשירים שהייז שר בסדרה כשף, "(Chocolate Salty Balls (P.S.
I Love You", פורסם כסינגל והגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בבריטניה ובאירלנד.
השיר מכיל רמיזות מיניות בנוגע לאשכיו של שף במסווה של שיר הלל אותו כתב לממתקי השוקולד פרי ידו, "ביצי השוקולד המלוחות של שף".
במרץ 2006 עזב הייז את הסדרה בטענה שהיא חצתה את הקו מסאטירה לאי-סובלנות במסגרת טיפולה בדתות שונות.
יוצרי הסדרה טענו בתגובה כי עד ליציאתו של פרק העוסק בסיינטולוגיה, אליה משתייך הייז, הוא לא התבטא באופן דומה והאשימו אותו בסטנדרטים כפולים.
מאוחר יותר התברר כי את ההודעה על ההתפטרות פרסם מקור שזהותו אינה ברורה שלא היה מורשה לייצג את הייז, שחווה שבץ מוחי בינואר 2006 וככל הנראה היה חולה מכדי לקבל החלטות לבדו (באותו החודש הוא גם התבטא בהבנה לגבי הפרק).
באוגוסט 2008 הלך הייז לעולמו כתוצאה ממחלתו.
יוצרי הסדרה החליטו ליצור פרק אחרון בהשתתפותו של שף, בשם "שובו של שף" (שודר 9 ימים לאחר עזיבתו של הייז) על ידי שימוש בקטעים מדיאלוגים שלו מתוך פרקים קודמים.
הפרק היווה פרודיה על פרשת עזיבתו של הייז וכלל סצנת מוות אכזרית של שף לאחר שהסתבך עם מועדון חברים מפוקפק, אך גם הספד בו נטען כי את האשמה בעזיבתו של שף יש לתלות ב"מועדון הקטן והמטורלל שעירבל את מוחו" ולא בשף עצמו.
אם כי, שף עצמו לא באמת מת, אלא בעצם מועדון החברים המפוקפק הפך אותו (דרך תהליך סייברזציה, כמובן) למעין גרסה פדופילית של דארת' ויידר, בשם "דארת' שף".
שעת שיא הוא סרט פעולה קומי אמריקאי משנת 1998 בבימויו של ברט ראטנר ובכיכובם של ג'קי צ'אן וכריס טאקר.
הסרט הצליח בקופות והכניס כ-244 מיליון דולר.
בעקבות הצלחת הסרט יצא סרט המשך בשנת 2001, "שעת שיא 2", שהצליח מאוד גם הוא.
בשנת 2007 יצא הסרט השלישי בסדרה, "שעת שיא 3".
עלילת הסרט נפתחת בקטע קצר שבו מפקח המשטרה לי (ג'קי צ'אן) מחסל את רוב כנופיית ז'ונטאו.
ומחזיר לעם הסיני אוסף אומנות בן 5000 שנה, אך ראש הכנופיה סאנג (קן לונג) בורח.
לאחר מכן רואים מסיבת פרידה מהקונסול האן (צ'י מא) שעוזב לאמריקה.
במקביל יש משימה של הבלש קרטר (כריס טאקר) שבה הוא נדרש לעצור סוחר נשק.
קרטר מצליח לעצור את סוחר הנשק.
אך המשימה מוגדרת ככישלון בגלל ששני שוטרים נפצעים במהלך המבצע ונהיה בלאגן גדול בגלל פיצוץ של רכב.
מיד אחר כך בתו בת ה-11 של הקונסול האן נחטפת על ידי אנשי המאפיה בדרכה לבית הספר.
השגריר מזמין מפקח משטרה מהונג קונג, לי להגיע לארצות הברית ולחפש אותה.
ה־FBI שלא מרוצה מהרעיון שמפקח סיני "יתרוצץ להם בין הרגליים" מחליטים לנסות ולהיפטר ממנו בעזרתה של משטרת לוס אנג'לס.
התפקיד נופל על הבלש קרטר, בלש בעל אגו מנופח ופה גדול.
המשימה של הבלש קרטר היא להעסיק את המפקח לי, ולעשות הכל על מנת שלא יגיע לקונסוליה הסינית בלוס אנג'לס.
הבלש קרטר בעל כורחו מנסה להעסיק את המפקח לי.
אך לי מבין שהבלש מבזבז את זמנו ומצליח לברוח ממנו ולהגיע לקונסוליה.
הבלש קרטר מגיע לקונסוליה שם הוא מצטרף למפקח לי.
בינתיים סאנג שחטף את הבת של הקונסול מתקשר לקונסוליה ומוסר לקרטר את ההוראות של הכופר.
ה־FBI מצליחים לאתר את המיקום של השיחה ומגיעים לשם אבל סאנג כבר חמק.
אחר כך לי וקרטר הולכים לכלא ומדברים עם סוחר הנשק שקרטר עצר בהתחלה, והוא מגלה איפה סאנג נמצא.
לי וקרטר מגיעים לסאנג אבל לא מצליחים לעצור אותו וכל המקום מתפוצץ, ה־FBI מגיעים ושולחים את לי חזרה להונג קונג, ואת קרטר חזרה למשטרה.
קרטר מחליט שהוא רוצה בכל זאת להישאר במשימה.
אז הוא הולך למטוס ומחזיר את לי הם מצרפים את הבלשית ג'ונסון (אליזבט פנה) וביחד הם הולכים לתערוכה שם הקונסול האן נואם בעת שצריך להעביר את הכופר.
הם עוצרים את הנאום של הקונסול באמצע ומוציאים את כל הקהל מהאולם ואז המפקח לי רודף אחרי תומאס גריפין (מתגלה שהוא ז'ונטאו האמיתי) ומפיל אותו מהקומה הכי גבוהה בבניין (טום וילקינסון).
קרטר רודף אחרי סאנג והורג אותו, הבלשית ג'ונסון משחררת את הבת של הקונסול מחבילות חומר הנפץ שהיו קשורות אליה.
הסרט נגמר כשלי נופל וקרטר מציל אותו מנפילה למוות, ושניהם טסים לחופשה בהונג קונג.
ג'קי צ'אן - מפקח המשטרה לי.
כריס טאקר - הבלש קרטר.
טום וילקינסון - תומאס גריפין / ג'ונטאו.
צ'י מא - הקונסול סולון האן.
אליזבט פנה - הבלשית טניה ג'ונסון.
מארק רולסטון - סוכן ה-FBI וורן רוס.
רקס לין - סוכן ה-FBI דן וויטני.
כריס פן - קלייב קוד.
אלבום פסקול הסרט שיצא דרך חברת התקליטים דאף ג'אם כלל את הסינגלים: 'Can I Get A' של ג'יי-זי ו'How Deep Is Your Love' של דרו היל.
הקו המוזיקלי של האלבום התאפיין במוזיקה שחורה.
את המוזיקה המקורית לסרט הלחין וכתב לאלו שיפרין.
שעת שיא: מוזיקה מתוך הסרט
שעת כושר הייתה תוכנית טלוויזיה בהפקת הטלוויזיה החינוכית, ששודרה בין השנים 1986 -1991.
לתוכנית היו חמישה מנחים מתחלפים (חיה הלפרין, אורה חיון, יעקב לויתן, דליה מנטבר ואבי פאנק), שבכל פרק הדגימו תרגילי כושר גופני.
התרגילים היו כאלה שהצופים יכלו לבצע בביתם מול מרקעי הטלוויזיה, ולכן העזרים שהשתמשו בהם היו פשוטים יחסית, וכללו חפצים המצויים בכל בית.
התוכנית שודרה בימים ראשון עד שישי כתוכנית הראשונה שפתחה את שידורי הטלוויזיה החינוכית.
לתוכנית יצא ספר שנקרא על שמה ושכתבה מנחת התוכנית חיה הלפרין ושיצא ב-1987.
שעת הקומדיה של קולגייט () הייתה תוכנית בידור חלוצית ששודרה בשידור חי ברשת NBC בטלוויזיה האמריקאית בין השנים 1950–1955 במימון חברת קולגייט-פלמוליב.
ב-1951 הייתה זו תוכנית הטלוויזיה הראשונה ששודרה מחוף לחוף וב-1953 הייתה התוכנית הראשונה שצולמה ושודרה בשידור חי בצבע.
בין מנחי התוכנית נמנו טובי הקומיקאים של התקופה, בהם דין מרטין וג'רי לואיס, אבוט וקוסטלו, אדי קנטור, דונלד או'קונור, בוב הופ, טוני קרטיס, ריי בולג'ר ואחרים.
התוכנית שודרה מדי יום א' בין השעות שמונה עד תשע בערב.
אחד המאפיינים הזכורים של התוכנית הוא ה"פספוסים".
כיוון שהתוכנית שודרה בשידור חי אמיתי ללא השהיה, נחשפו הצופים לשחקנים ששכחו את תפקידם, התבלבלו במילות השירים, נכנסו באופן שגוי או פרצו בצחוק והתגברו על השגיאה באמצעות אלתור, להנאת הצופים.
שעת השינה הוא פרק הזמן שבו נוהגים אנשים נוהגים להתכונן לשינה ובסופה, ללכת לישון.
המונח מקובל בעיקר בהתייחס לשעה קבועה בה נוהגים ילדים ללכת לישון.
בתרבות המערבית, ההורים מקיימים עם ילדיהם הכנות להתארגנות לשינה ומעין טקסים שונים שעשויים לעזור לילדים לחוש בטוחים יותר לקראת השינה.
עם התפתחות הילדים, ההורים מרגילים אותם בהדרגה ללכת לישון על פי לוח זמנים קבוע ולעיתים נוקשה יותר לשינה, ממה שהם היו עושים אילו היו חופשיים לישון כרצונם.
בשעת השינה לילדים יש לרוב ריטואלים חשובים כגון רחצה וצחצוח שיניים, לבישת פיג'מה, הקראת סיפור לפני השינה, שירי ילדים או שיר ערש לילדים, ושיחה עם ההורים על היום שהיה או על תוכניות למחרת.
בחלק מהמשפחות, שעת השינה היא זמן חשוב רגשית עבור ילדים וההורים כאחד.
השגרה של שעת השינה יכולה להיות הזדמנות לבלות זמן איכות עם הילד, לדון על רגשות כתוצאה מחוויות היום, להביע עניין בתוכניות ליום המחרת, ואף למידה, למשל עם ספר.
מצבים כגון ילדים שמסרבים ללכת לישון או פוחדים להירדם, היא בעיה נפוצה.
קושי להירדם - נדודי שינה, שיכולים לנבוע משעמום, זמן שינה ארוך מכדי הצורך, תסמין של היפראקטיביות ועוד
סקרנות לגבי מה שמתרחש מעבר לשעות השינה שלהם (כמו מה ההורים עושים)
תסמונת פאזת השינה הדחויה - הפרעת שינה בעקבות שעון ביולוגי שונה מהמקובל חברתית
אם אנשים לא ישנים מספיק, הם פועלים פחות טוב למחרת.
ילדים מתבגרים (ובמיוחד צעירים) צריכים לישון יותר מאחרים, אך עשויים לסרב ללכת לישון בזמן המתאים, למרות שלמחרת הם חייבים לקום לקראת משימות היום, גם לאחר שינה לא מספקת.
בעיה זו עשויה לגרום לקשיים התפתחותיים כאשר היא נמשכת בקביעות לאורך חודשים או שנים.
אצל מבוגרים, שינויים בשעת השינה עשויים להתרחש בשל החלפת עבודה, דבר שלעיתים יוצר בעיות במחזורי השינה-ערות בשעון הביולוגי.
מקצבי שינה טבעית מובילים לשעות שינה המותאמות לכל אדם בנפרד, והן משתנות בהתאם לסוג הכרונולוגיה של האדם.
לפעמים המונח משמש במשמעות "זמן לישון", למשל "זה אחרי שעת השינה שלי".
בפנימיות או בטיולים וחופשות הכוללות צעירים, המקבילה של שעת השינה היא "כיבוי אורות".
המונח "כיבוי אורות" משמש גם בבתי כלא ובמעבדות לחקר השינה.
שְפָאוּ אָם וִילְדֶן קָייזֶר היא עיירה במחוז קופשטיין, באזור האוסטרי זלאנד.
העיירה ממוקמת 8.5 ק"מ דרום-מזרח מקופשטיין, ו-13 ק"מ צפון-מערב מקיצביהל, והיא בעלת שלושה תתי-מחוזות.
מקור ההכנסה העיקרי הוא תיירות קיץ; בבעלות הכפר אזור שחייה ציבורי ומתגוררים בו 1355 תושבים.
אגם הינטרשטיינר ממוקם מחוץ לכפר – האגם הגדול ביותר בעמק וילדר קייזר.
שעת השמד הוא כינוי לתקופה שבה אסרו השלטונות על יהודים ללמוד תורה ולקיים את מצוות התורה, מתוך כוונה לגרום לעזיבת עם ישראל את הדת ואת האמונה באלוהי ישראל.
ישנם הלכות ודינים מיוחדים שנתקנו לשעת השמד.
במקרים בהם ישנה סכנה לקיים מצוות מחמת שיקולים צדדיים, ישנו חיוב "לעבור ולא להיהרג" מלבד בשלוש עבירות חמורות, שבהן הדין יהרג ואל יעבור.
לעומת זאת, בשעת השמד ישנו חיוב להקפיד על כל המצוות אפילו על הקלות שבהן, אף במחיר סיכון החיים, מחשש שמצב זה עלול להתפתח ולהוביל להתבוללות מוחלטת.
מקור דיני שעת השמד הוא מדברי התלמוד במסכת סנהדרין, לאחר שאמרו שם שאדם חייב למסור את עצמו למיתה רק כאשר אונסים אותו לעבור על אחת משלוש עבירות חמורות אבל בשאר עבירות יכול לעבור ולא להיהרג, אך כל זה הוא דווקא בזמנים רגילים, ובשעת השמד יש להקפיד גם על דבר קל:
מבואר בתלמוד שאפילו על דבר קל חייב למסור עצמו למיתה, אף שאינו מצווה וכך פירש רש"י: "ערקתא דמסאנא: שרוך הנעל, שאם דרך הנכרים לקשור כך ודרך ישראל בעניין אחר, כגון שיש צד יהדות בדבר ודרך ישראל להיות צנועים אפילו שנוי זה שאין כאן מצווה אלא מנהג בעלמא יקדש את השם".
לדעת ראשונים אחרים הכוונה היא על צבע השרוך, שדרך הגויים היה לשרוך עם שרוך בצבע שחור, ודרכם של היהודים היה בשרוך שצבעו לבן.
לעניין הדלקת נר חנוכה, אף שמעיקר הדין אמרו בתלמוד שיש להדליקו בפתח הבית באופן שכל עוברי האורח יראו את הנרות, אך "בשעת הסכנה מניחו על שלחנו ודיו".
באחרונים נכתב שדווקא במקום שגזרו לבטל המצווה לגמרי חייב למסור עצמו למיתה, ולכך בנר חנוכה מאחר שניתן להדליק בתוך הבית ולקיים בכל את המצווה, אין לו למסור עצמו למיתה, ולכך תיקנו שידליקנה על שולחנו.
תקופות שונות בהיסטוריה שנחשבו כ'שעת השמד'
מבחינה הלכתית אסור להתנצר כיון שזה עבודה זרה שהיא אחת מג' העבירות שדינם ייהרג ואל יעבור, ואכן קהילות שלמות נרצחו מכיוון שלא הסכימו להתנצר.
ההלכה אוסרת להתנצר בשל העובדה שמדובר ב"שעת השמד", עבודה זרה שלגביה נאמר "ייהרג ואל יעבור", ובנוסף אין זה אונס גמור מפני שהתאפשר ליהודים לגלות לארץ אחרת ולהישאר ביהדותם.
שף הבית הלבן הוא השף האחראי על ניהול מטבח הבית הלבן ועל תכנון והכנת תפריטי הארוחות עבור נשיא ארצות הברית והמשפחה הראשונה.
התפקיד כולל הכנת ארוחות רשמיות וארוחותיהם הפרטיות הנערכות בתחומי הבית הלבן ומחוצה לו.
שף הבית הלבן הנוכחית היא סוזי מוריסון .
שף הבית הלבן הוא חלק מצוותה של הגברת הראשונה.
בתקופת נשיאותו של ג'ורג' וושינגטון, השתמשו בעבדים להכנת האוכל לנשיא ומשפחתו ולמפגשים חברתיים.
אף על פי שהעבדות בארצות הברית הסתיימה לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, המשיכו אפרו-אמריקאים לספק כמעט את כל צורכי ההסעדה במטבח הבית הלבן.
גרנט השתמש בטבח של צבא האיחוד, עד שאשתו שכנעה אותו לשכור שף איטלקי.
הנשיא רתרפורד הייז שכר את שירותי הבישול של ויני מונרו, עבד אפרו-אמריקאי משוחרר.
צ'סטר ארתור השתמש בטבח שעבד בעבר בביתו הפרטי, ולצורך הכנת ארוחות דיפלומטיות שכר את שירותיו של שף צרפתי, אלכסנדר פורטן.
גם הנשיא גרובר קליבלנד השתמש בשף צרפתי, כדי להכין את ארוחותיו במהלך כהונתו הראשונה.
לנשיא בנג'מין הריסון היה שף צרפתי, אך הוא פיטר אותו לאחר זמן קצר ומינה במקומו את דולי ג'ונסון, שפחה אפרו-אמריקנית משוחררת.
הנשיא ויליאם מקינלי שכר טבח מקומי לבישול הארוחות היומיומיות, ולהכנת ארוחות רשמיות היה מביא מהעיר ניו יורק שף צרפתי מיומן.
סיגריד נילסון שימש כטבח הראשי של הנשיא וודרו וילסון בבית הלבן ב-1915–1919. השף האמריקאי אליס הווארד שימש את הנשיאים תאודור רוזוולט, ויליאם הווארד טאפט ווודרו וילסון.
קתרין ברוקנר עבדה עבור הרברט הובר.
הנרייטה נסביט שימשה כמנהלת משק בית ומבשלת עבור פרנקלין רוזוולט, אך הארי טרומן פיטר אותה ב-1945 בשל סרבנות ומינה תחתיה את ויטה גאר.
אייזנהאואר השתמש בשירותיו של השף האיטלקי פרנסואה ריסאבי ב-1954–1957, ושף חיל הים האמריקאי פדרו אודו ב-1957–1960. זפיר רייט, אחד השפים האחרונים שעבדו בבית הלבן, הכין ארוחות לנשיא לינדון ב.
ב-1961 הגברת הראשונה של ארצות הברית, ז'קלין קנדי, ארגנה מחדש את צוות הבית הלבן, ויצרה לראשונה את התקן הנוכחי "שף בכיר".
קנדי שכרה את השף רנה ורדון, יליד צרפת, שקבע סטנדרטים חדשים לסעודות הבית הלבן, שימוש במרכיבים האיכותיים ביותר וטכניקות בישול חדשניות.
הארוחה הראשונה שהפיק במסגרת תפקידו הייתה ארוחת צהריים לראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן, הארוחה הוצגה בעמוד הראשון של הניו יורק טיימס.
ורדון המשיך בתפקידו גם לאחר הירצחו של קנדי, אך התפטר בסוף 1965 בעקבות סכסוך עם הנשיא לינדון ג'ונסון בשל סירובו להכין מחית שעועית קרה, מנה שאותה תיעב.
במקומו מונה הנרי הלר שהיה פופולרי ובעקבות כך הוא נשאר בתפקיד עד 1 באוקטובר 1987.
באוקטובר 1987 מונה השף ג'ון היל.
הוא התפטר מתפקידו ב-8 בינואר 1988, לאחר שהגברת הראשונה ננסי רייגן הביעה מורת רוח מאופן בישולו.
במקומו של היל מונה הנס רפרט, שף גרמני.
לאחריו מונה שף פייר צ'מברן, יליד צרפת.
צ'מברן אולץ להתפטר במרץ 1994 לאחר שסירב לאמץ את הגישה ה"בריאותית" לבישול המאכלים האמריקאיים דלי השומן, כהעדפת הנשיא ביל קלינטון ורעייתו הילרי.
וולטר שייב מונה כשף באפריל 1994, בתקופת כהונתו של ביל קלינטון, עם כניסתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לתפקידו התקשה שייב לענות על צורכיהם של הנשיא ומשפחתו זאת מאחר שהוא התמחה בבישול מאכלים שלא ענו לטעמם של הנשיא ורעייתו.
הוא פוטר על ידם בפברואר 2005.
באוגוסט 2005 מונתה כריסטיטה קומרפורד לשף הבית הלבן.
קומרפורד הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה וכן הראשונה ממוצא אסייתי.
הנשיא ברק אובמה הותיר את קומרפורד בתפקידה, ומינה בנוסף את השף סאם קאס משיקגו לתפקיד השף האישי של ארוחות המשפחה.
קאס התפטר מתפקידו בדצמבר 2014. בנובמבר 2009 מונה השף מרקוס סמואלסון באופן זמני כדי לבשל את הארוחות במסגרת ביקורו של מאנמוהאן סינג ראש ממשלת הודו, והיה לשף האורח הראשון המבשל ארוחת ערב בבית הלבן.
קומרפורד מכהנת כשף הבית הלבן גם תחת הנשיא הנוכחי ג'ו ביידן.
השף הראשי מפקח על צוות קבוע של חמישה שפים נוספים, ולרשותו עומד צוות חלקי נוסף המונה בין 20 ל–25 עוזרי מטבח, בהתאם לצורך.
מינויו של השף הראשי נעשה באופן רשמי על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית, והוא מדווח ישירות למנהל הבית הלבן (Chief Usher).
סמכותו אינה כוללת אחריות על קינוחים ומאפים – תחום הנמצא תחת סמכותו הנפרדת של השף הקונדיטור הראשי של הבית הלבן (Executive Pastry Chef), הפועל בתיאום עם השף הראשי.
היקף העבודה משתנה בהתאם לשהות המשפחה הנשיאותית בבית הלבן, חגים ואירועים רשמיים.
במהלך כהונתו של הנשיא אובמה מונה סם קאס לשף האישי של המשפחה הנשיאותית.
הוא שימש גם כיועץ למדיניות תזונה בבית הלבן.
בדצמבר 2014 פרש קאס מתפקידו.
באירוע יוצא דופן, התארח השף מרכוס סמואלסון בבית הלבן בשנת 2009 והיה לשף האורח הראשון באירוע ארוחת ערב ממלכתית, שהוקדשה לראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג.
קומרפורד הסכימה לפנות את מקומה באופן זמני לטובת הכנת הארוחה.
שעת נעילה היא סדרת דרמת מלחמה ישראלית, שבוימה על ידי ירון זילברמן על פי תסריט של רון לשם, עמית כהן ודניאל אמסל.
אשר עלתה לשידור ב-19 באוקטובר 2020. הסדרה מתרחשת על רקע אירועי מלחמת יום הכיפורים.
הסדרה מתמקדת בחזית הצפונית של המלחמה.
הסדרה נמכרה לרשת השידור HBO, ושידורה בשירות הסטרימינג HBO Max, בשם "Valley of Tears" ("עמק הבכא"), החל ב-12 בנובמבר 2020.
בתום כל פרק שודרה התוכנית "אחרי נעילה" בהנחיית קובי מידן, שכללה דיון אודות האירועים ששודרו בפרק.
כמו כן לוותה הסדרה בתוכנית רדיו ("שיחת נעילה") ופודקאסט.
במקביל לשידור הסדרה, עלה קמפיין של עמותת נט"ל להעלאת המודעות לנפגעי הלם קרב, ולסיוע עבור מי שהצפייה בסדרה העלתה בו זכרונות טראומטיים.
ב-10 במרץ 2022 פורסם שהסדרה תשוב לעונה שנייה שתעסוק במלחמת לבנון הראשונה.
הסדרה עוסקת בעלילות מקבילות של שלוש קבוצות של חיילים: במוצב החרמון, במחלקת טנקים ובחמ"ל במחנה נפח.
בכל פרק של הסדרה מתקדמת העלילה בשלושה מסלולים מקבילים של כל אחת מקבוצות חיילים אלה עד שבסוף הסדרה שלוש העלילות מצטלבות לעלילה אחת.
אבינועם שפירא, חייל ביחידת האזנה של חיל המודיעין המוצבת במוצב החרמון, קולט בתשדורות שהיועצים הרוסים עזבו את סוריה, והתקבלה הוראה להרחיק חקלאים מאזור הגבול.
הוא מסיק שסוריה עומדת לתקוף את ישראל.
אך התראותיו נדחות שוב ושוב.
הוא מזהיר את סגן יואב מזוז, מפקד מחלקה מחטיבת גולני האחראי על אבטחת המוצב.
יואב מזלזל בהתראתו עד לרגע שבו פגז ראשון נוחת במוצב.
הסורים תוקפים את המוצב, וחיילי המוצב מתבצרים בו.
הכוח הסורי מפוצץ את דלת הכניסה למוצב ובקרב היריות יש נפגעים.
החיילים הישראלים נסוגים לעומק המוצב.
יואב ואבינועם מנסים למצוא דרך למלט את החיילים מהמוצב.
בדרכם הם מגלים שאחדים מחיילי המודיעין נפלו בשבי.
תשעה לוחמים מצליחים להימלט מהמוצב, אך בדרכם לאזור מג'דל שמס הם נתקלים במארב של קומנדו סורי וכל החיילים נהרגים, פרט ליואב ואבינועם.
לאורך כל ההימלטות אבינועם מחזיק בקופסה ובה קיפוד המחמד שלו, צנובר.
יואב ואבינועם ממשיכים בבריחה, ומוצאים עצמם בשדה מוקשים.
יואב מפלס את דרכם אל השביל הסמוך ומוביל איתו את אבינועם המפוחד.
יואב מספר לאבינועם שתכנן להציע נישואים לדפנה, קצינת ח"ן במחנה נפח שאיתה יוצא.
לאחר שהגיעו לשביל יואב עולה על מוקש.
אבינועם מבצע פעולות החייאה ביואב והוא חוזר להכרה.
יואב מגלה כי רגלו התרסקה, ואבינועם משתמש בחוסם עורקים כדי לעצור את הדימום.
אבינועם גורר את יואב, והם מגיעים לתחנת אוטובוס.
יואב מתחנן שאבינועם יגאלו מיסוריו ויהרוג אותו באמצעות הנשק, אך אבינועם מסרב.
יואב נותן לו את הטבעת שהתכוון לתת לדפנה, כדי שימסור אותה לדפנה.
הוא רץ לקרוא לעזרה ומשאיר את יואב לבד עם "עוזי" דרוך, לאחר שהוא מבטיח שלא יפגע בעצמו.
ג'קי אלוש, מרקו דולזי ומלאכי ברדוגו הם שלושה חברי ילדות ממוצא מרוקאי.
השלושה פעילים בתנועת "הפנתרים השחורים" בירושלים ומשרתים באותו צוות טנק בחיל השריון.
מרקו ואלוש חוזרים ליחידה שלהם המוצבת בדרום רמת הגולן, בזמן שחברם מלאכי נמצא במעצר לאחר שהצית ניידת משטרה.
עם פרוץ המלחמה, המחלקה נאלצת להילחם מול טור שריון סורי, והיא מצליחה להשמיד מעל 40 טנקים.
הם מקבלים פקודה להתקדם אל ציר החניונים.
בדרך נהרג מפקד המחלקה, סגן אבירם.
חברו הקרוב, סמ"ר נמרוד כספי, יוצא מהטנק שלו ורץ לטפל באבירם, ואז הטנק שלו סופג פגיעה ישירה ועולה באש.
כספי נוטל פיקוד על המחלקה, שממשיכה עם שני טנקים.
בדרך, הוא רואה שריונית מתקרבת.
כספי יורה עליה בפאניקה באמצעות המקלע עד שמתברר שזהו כוח ישראלי.
חיילי הטנק רצים לסייע לנפגעים ומגלים שרק חייל אחד שרד, יונתן, והוא לוקה בהלם קרב.
יחד, הם עולים לגבעה 87, שם אחד משני הטנקים שלהם מושבת.
בגבעה הם פוגשים במחלקת צנחנים.
מג"ד הצנחנים מודיע להם שהגבעה נמצאת באזור שבשליטה סורית.
כספי מבטיח למג"ד להישאר על הגבעה ולהמשיך להילחם, למורת רוחם של חייליו.
חיילי גבעה 87 מורדים בכספי ומחליטים לסגת מהגבעה, אך התוכנית נכשלת לאחר שמטוס סורי משמיד את הטנק הפעיל האחרון שברשותם.
יוני יוצא מההלם ומתחיל לספר על עצמו.
לפתע מטוס של חיל האוויר הישראלי מופל.
חיילי גבעה 87 מחלצים את הטייס מידי כוח סורי שבא לשבות אותו.
הוא מספר להם על האבדות הגדולות ברמת הגולן ובסיני, ולאחר מכן מת מפצעיו.
מרקו מדווח בקשר שהם הצילו את הטייס ומסתיר את מותו.
לאור זאת המפקדה מחליטה לשלוח כוח לחילוץ הטייס.
מלאכי מצטרף לכוח החילוץ, שמסכים לפנות את לוחמי השריון אך לא את הצנחנים.
לוחמי השריון מסרבים להפקיר את חבריהם ונשארים על הגבעה.
מלאכי חושד באלוש שהסגיר אותו ואת מרקו למשטרה.
אלוש מתוודה שהוא מאוהב בריקי, אחותו של מרקו המיועדת למלאכי, אך מכחיש שדיבר עם המשטרה.
אלוש מתצפת מהגבעה, ומבחין שפלוגת חי"ר משוריין סורית עושה דרכה אל הגבעה.
החיילים מתבצרים בבונקר וכספי נשאר בחוץ כדי לטווח את פגזי הארטילריה הראשונים.
בבונקר, מלאכי מגלה שיוני הוא בנו של מני, ומבקש לדווח על כך למני בקשר.
כספי נזכר ששכח את מכשיר הקשר בחוץ, יוצא להביא אותו ונפצע מפגז שנופל לידו.
הסורים מתקרבים ומרקו מבקש להיכנע אך חבריו מתנגדים.
כאשר הסורים עומדים בפתח הבונקר, הלוחמים דוברי הערבית, מלאכי מרקו ואלוש, מחליטים כי אחד מהם יצא להיכנע, ובכך יגן על יתר הלוחמים.
אלוש מתנדב לצאת ומספר לסורים שבבונקר היו ארבעה חיילים ורק הוא שרד.
הם מטילים רימון לבונקר ולוקחים אותו בשבי.
אחד החיילים בבונקר קופץ על הרימון ונהרג.
מלאכי, ששמע על פרוץ המלחמה, נמלט מהמעצר על מנת להצטרף לחבריו לטנק.
בדרכו הוא תופס טרמפ במכוניתו של מני בן דרור, סופר ועיתונאי מפורסם, פעיל "מצפן", אשר יוצא לחפש את בנו יוני, טירון בחטיבת הצנחנים.
בינתיים בחמ"ל הפיקוד במחנה נפח מתחילה להתבהר תמונת הקרב הקשה.
המפקד במקום, סרן תמיר, מורה לפנות את כל החיילות לגליל.
דפנה, קצינה במחנה, מבקשת להישאר, בין השאר מדאגה לחברה יואב מזוז שבמוצב החרמון.
בקשתה מסורבת והיא יורדת עם יתר החיילות.
בגליל היא תופסת טרמפ חזרה לבסיס עם מני בן דרור ומלאכי.
בדרך הם מוצאים את הטנק הפגוע של היחידה של מלאכי, ואחר כך את השריונית הפגועה.
הם מזדעזעים למראה החללים ודפנה מכתיבה למלאכי את שמות ההרוגים.
הם מגלים תיק עם שמו של יונתן בן דרור, בנו של מני.
לבסוף הם מגיעים למחנה נפח שבו הלחץ רב.
לדפנה נודע שמוצב החרמון נכבש.
במקביל היא מתחילה לעסוק ברישום הנעדרים ומבקשת להסדיר את הדיווחים למשפחותיהם.
מלאכי יוצר קשר עם מני ומודיע לו שיוני נמצא בגבעה 87, אך יוני מסרב לשוחח עם אביו.
מני מבקש מאלוף-משנה אלמוגי שישלח כוח לחילוץ החיילים, אך נענה בסירוב.
גם שר הביטחון דיין, מכר שלו, מסרב לשוחח עמו בטלפון.
מני לוקח את הקשר, מתחזה למפקד, ומורה לכוח באזור לחלץ את החיילים בגבעה 87. דפנה מבחינה בכך ומבטלת את פקודת התנועה.
מני גונב ג'יפ צבאי ויוצא אל גבעה 87. בדרך, הוא מקריא ליוני בקשר את סיפור "השחפית והדג", הסיפור שהיה אהוב על יוני בילדותו.
בדרכו לגבעה 87 מני נחסם בידי מחלקת טנקים במילואים הלנים שם מכיוון שאין להם אמצעי ראיית לילה.
מני מספר ללוחמים על בנו.
בבוקר, פלוגת המילואים לוקחת את מני לגבעה 87. הם מוצאים את גופות ההרוגים על הגבעה ואת יתר החיילים פצועים בבונקר.
מלאכי ומרקו מזהים את גופות חבריהם ההרוגים, בהם סמל המחלקה כספי ומפקד הטנק פיקסמן.
לאחר שובם לבסיס נפח, מלאכי מתקשר לריקי ומבקש ממנה שתדאג לאלוש כשיחזור, אך מסתיר ממנה שהוא נפל בשבי.
היא מספרת לו כי המשטרה הגיעה לחפשו בביתם והוגש נגדו כתב אישום, בעוד מרקו לא הואשם, ומלאכי מבין שמרקו הוא המלשין.
בינתיים, אבינועם שהתמוטט נלקח לטיפול בבית חולים שדה בנפח.
הוא מתחנן שיחלצו את יואב, אך זוכה להתעלמות מצד אנשי המודיעין שמנסים להבין ממנו אם "האמצעים המיוחדים" נפלו בידי האויב.
דפנה מגיעה למיטתו של אבינועם, אשר מספר לה כי יואב נפצע, והוא מוסר לה את טבעת הנישואין שיואב תכנן לתת לה.
אלוף-משנה אלמוגי מספר לחיילים כי הסורים פתחו במתקפה גדולה בצפון רמת הגולן ומבקש מכל שריונר שיכול לצאת לקרב לעלות לטנקים.
אבינועם יוצא לשדה הקרב יחד עם השריונרים בנגמ"ש כדי למצוא את יואב, ומקים חמ"ל האזנה נייד.
אל הנגמ"ש מצטרפת דפנה ללא ידיעת מפקדיה.
הם מגיעים לתחנת האוטובוס של יואב, אך לא מוצאים אותו.
הסורים תוקפים את הכוח, דפנה נמלטת ואילו אבינועם נשבה.
הוא נלקח לכלא בו נמצא אלוש, אשר עובר עינויים קשים מאחר שהסורים חושבים שהוא טייס.
גם אבינועם נחקר, ומשמיעים לו את החדשות ברדיו לפיהם הסורים כבשו את תל אביב וירושלים.
אבינועם מזהה את קולו של הקריין כדובר צבא סוריה.
יואב מוכנס לחדר החקירות, פצוע, ומתחנן לאבינועם שלא יישבר בחקירה.
אבינועם מסרב לשתף פעולה בחקירה ועובר עינויים.
בנפח, יוני מתנדב להצטרף לצוות הטנק של מרקו ומלאכי כטען-קשר.
מני מבקש להצטרף אליהם כמפקד טנק ומספר שבעבר היה נהג טנק ועבר קורס מפקדי טנקים.
יוני בנו מסרב בתחילה, אך מסכים לאחר חילופי דברים קשים.
הם מגיעים לשדה הקרב ומני מזהה עשרות טנקים סורים.
הם מצטרפים לקרב עד שאוזלת להם התחמושת.
אף על פי שפקדו עליהם להישאר בעמדה, הם חוזרים לשטחי הכינוס.
שם, מרקו מתוודה בפני מלאכי כי הוא מסר את המידע שהוביל למעצרו, על מנת להגן על אמו שהסתבכה עם המשטרה ומלאכי סולח.
מלאכי מציע טקטיקת לחימה ייחודית לפיה ייתקפו את הסורים מהצדדים, תוך ניצול העובדה שהם נלחמים כשמדפי הטנק סגורים.
מני דורש שמלאכי ייקח פיקוד על הטנק והוא ינהג.
מלאכי מקבץ סביבו מספר טנקים, והם יוצאים למערכה מול עשרות טנקים סורים.
הכוח פוגע בטנקים סורים רבים אשר נסוגים במהרה.
לאחר הצלחות רבות, הטנק של מלאכי נפגע.
יוני נפצע ומני ומלאכי מחלצים אותו ומבצעים בו פעולות החייאה, אך ללא הצלחה.
מלאכי מחלץ את מרקו מהטנק הבוער, ומרקו הנסער הורג בידיים חשופות לוחם סורי, תוך שהוא מתמוטט בבכי וצעקות.
בנפח, דפנה מוסיפה את יוני לרשימת החללים.
אל"ם אלמוגי מכריז על סיום שלב הבלימה ותחילת מתקפה אל תוך סוריה.
מלאכי נשלח לעמוד בכוחות הראשונים שיפרצו אל סוריה.
בזמן שאלמוגי מדבר, מני נכנס לרכבו ונוסע.
הסדרה נחתמה בצילומי וידאו עכשוויים של לוחמי המלחמה, כשהם עומדים ללא תנועה מול המצלמה כאשר השיר "ריבונו של עולם" של ברי סחרוף מתנגן ברקע ומשמש כשיר הסיום של הסדרה.
בסצנה שאחרי הכתוביות נראה יוני לבוש סרבל מוכתם, הולך בשכונה חרדית.
הוא נכנס לבית מדרש ובין הלומדים רואה את אביו, מני, לבוש כחרדי, ולומד סוגיה מתוך מסכת עירובין: "נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא".
השניים מחייכים זה לזה מבלי לומר מילה, ויוני עוזב את בית המדרש.
סגן יואב מזוז (אביב אלוש) – אהובה של דפנה.
קצין בגולני, קצין האבטחה במוצב החרמון.
לאחר כיבוש המוצב בידי הסורים, נמלט עם מעט חיילים אשר מרביתם נהרגו לאחר מכן, ונשאר רק עם אבינועם.
רגלו התרסקה כשנתקל במוקש, נפל בשבי.
סמ"ר טפירו (בן זבלודובסקי) – הסגן של יואב, נהרג בהיתקלות עם סורים בנתיב הבריחה.
סמ"ר שנדורי (תום חגי) – מש"ק ביחידת האזנות במוצב החרמון.
רב"ט אבינועם שפירא (שחר טבוך) – חייל מיחידת האזנות בחיל המודיעין המנסה לשווא להתריע כי עומדת לפרוץ מלחמה.
בעל זיכרון צילומי, ידע סודי רב ומגדל קיפוד בשם צנובר.
וקסמן – אחד מהחיילים שהיו בפיקודו של יואב, מאגיסט.
נהרג בהיתקלות עם סורים בנתיב המילוט.
אלברט – חייל מודיעין, נהרג בהיתקלות עם סורים בנתיב המילוט.
סגן אבירם (עידו ברטל) – מפקד המחלקה המוצבת בדרום רמת הגולן.
סמ"ר נמרוד כספי (עומר פרלמן) – סמל המחלקה.
לאחר שמפקד המחלקה נהרג הוא ממלא את מקומו, ונכנס להלם קרב.
רב"ט מלאכי ברדוגו (מאור שוויצר) – נהג טנק, ופעיל בתנועת "הפנתרים השחורים".
עם פרוץ המלחמה נמלט ממעצר במשטרה, ומצטרף לחבריו ללחימה.
רב"ט מרקו דוזלי (עופר חיון) – טען-קשר בטנק, ופעיל בתנועת "הפנתרים השחורים".
בסוף הסדרה מתגלה כי הלשין על חברו מלאכי למשטרה, בתמורה לסגירת התיק נגד אימו.
רב"ט ג'קי אלוש (אימרי ביטון) – תותחן טנק במחלקה ופעיל בתנועת "הפנתרים השחורים", אך פחות מיליטנטי מחבריו.
שומר בסוד את הרומן בינו לבין אחותו של מרקו, ריקי, המיועדת למלאכי.
יוצא מהבונקר ונלקח בשבי הסורי, לאחר שהוא מספר לחיילים הסורים שהוא הניצול היחיד מהבונקר ובכך מציל את חיי חבריו.
דמותו מבוססת בעיקרה על לוחם השריון רב"ט יצחק נגרקר מקרב תל סאקי.
סמ"ר פיקסמן (תם גל) – מפקד טנק.
סולמי (אופיר מרטין) – נהג טנק.
פיצי (אלדד בן תורה) - טען-קשר טנק.
סגן דפנה (ג'וי ריגר) – קצינת ח"ן במחנה נפח, המשרתת במחנה למרות פקודת צה"ל על פינוי הנשים מאזורי הלחימה, ומתמנה לאחראית על הנעדרים במלחמה.
מחפשת את אהובה הנעדר יואב מזוז, מפקד האבטחה במוצב החרמון.
סרן תמיר (תום אבני) – קצין מבצעים בנפח, המפקד של דפנה.
אלוף-משנה אלמוגי (אוהד קנולר) – קצין בכיר שמנהל את החמ"ל.
מכר ותיק של מני בן דרור.
חייל (ליר עיסא) – חייל סורי, שהתחבר לאבינועם בשדה הקרב.
חוקר שבויים (הייתאם עומארי) - חוקר ב, החוקר את אלוש ואבינועם.
חוסני – (עבדאללה עקל) חייל סורי, אשר מבצע עינויים בשבויים.
מני בן דרור (ליאור אשכנזי) – איש בוהמה פעיל "מצפן", סופר ועיתונאי מפורסם.
ומצטרף כחבר צוות טנק לקרב המכריע על רמת הגולן.
טוראי יוני בן דרור (לי בירן) – חייל בצנחנים, שהתגייס חודש לפני תחילת המלחמה.
בנו של מני, אך חש ניתוק נפשי ממנו.
סגן אלעד (עופרי ביטרמן) – מפקד מחלקה בצנחנים, המפקד על גבעה 87. נהרג מקפיצה על רימון שהושלך לבונקר.
ריקי דולזי (לידור אדרי) – אהובתו של אלוש ואחותו של מרקו.
סמ"ר בנצי (עמי סמולרצ'יק) – מפקד טנק במילואים במחלקת הטנקים שמחלצת את לוחמי גבעה 87.
ערן (גל בן ארצי) – חובש בכוח הצנחנים.
הפקת הסדרה נמשכה כעשור, וצילומיה נערכו במשך כחודשיים החל מ-21 ביולי 2019.
הסדרה היא מסדרות הטלוויזיה היקרות ביותר בישראל, נעשה בה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות לצורך שחזור הקרבות.
עלות העונה הראשונה היא כ-23 מיליון ש"ח.
תחילה תוכנן שהסדרה תשודר בשם "כיפור" בערוץ עשר בתחילת העשור השני של המאה ה-21, אך עקב עלותה הגבוהה, ערוץ 10 ויתר עליה.
לצורך צילומי הסדרה תוקנו והושמשו לנסיעה שני טנקי צנטוריון, אשר שימשו בצילומים, ובעזרת עיבוד מחשב הוצגו כעשרות טנקים.
מוצב החרמון המופיע בסדרה צולם במוצב תל סאקי.
האירועים בגבעה 87 צולמו בגבעת בזק ומבוססים על הקרבות בתל סאקי.
בסיס נפח כפי שמופיע בסדרה צולם במצודת טגארט נטושה בנס ציונה, שבה צולמה גם סדרת הטלוויזיה הסאטירית של כאן 11 "שב"ס".
הסדרה זכתה לשדר את פרק הפתיחה הכפול בפסטיבל "סירייס מאניה" לסדרות טלוויזיה.
לפי נתוני תאגיד השידור הישראלי, בפרק הבכורה של הסדרה צפו כ-255,000 צופים באתר האינטרנט של "כאן" ובכך, הוא הפך לפרק הנצפה ביותר מאז עלייתו לאוויר של תאגיד השידור "כאן".
עם תחילת שידורה זכתה הסדרה לתגובות חיוביות רבות ברשתות החברתיות.
תא"ל (מיל') אביגדור קהלני חלק שבחים לפרק הראשון של הסדרה על הדיוק בתיאור פעילות צוות הטנק, והוסיף ביחס לעלילה: "האם היה פה צדק היסטורי?
לא, זו לא הייתה המטרה ליצור צדק היסטורי; האם הייתה נגיעה בחיילים שהצילו את המדינה?
כן, הייתה נגיעה בחיילים, בפחדים, בעיניים הגדולות, בחששות".
מאידך, ובפרט בהמשך שידור הסדרה, עלו טענות שהסדרה אינה משקפת כיאות את המציאות.
כך, למשל, נטען שהסדרה מגזימה במשקלם של הפנתרים השחורים, אך מירון רפופורט רואה זאת כ"חלק מהחירות האמנותית שיש ליוצרים".
דוגמה אחרת היא חייל המודיעין אבינועם, המוצג כקריקטורה של ג'ובניק.
טענות נוספות נשמעו לגבי העובדה שחיילי הצבא הסדיר הם מגודלי שיער, בניגוד לתספורת הצבאית הקצרה שאפיינה את כל חיילי הצבא הסדיר.
דורון נשרי, תותחן טנק במלחמת יום הכיפורים, חתם את ביקורתו במילים "'שעת נעילה' פוגעת בזיכרון המלחמה ההיא ובזכר חברינו.
לעומת הטענות על סטייה מהדיוק ההיסטורי, העלו מאיה רומן ומריאלה יאבו, באתר האינטרנט "פוליטיקלי קוראת", טענה נגד הייצוג המצומצם של נשים בסדרה ונגד ההתמקדות בלחימה על פני חוויות העורף.
מאיה גולשמידט הוסיפה שאף שכדרמה המתרחשת באזורי לחימה סביר שיופיעו בה בעיקר גברים: "דיוק היסטורי אינו חזות הכל, ולא ניתן לתרץ באמצעותו את מחיקת החוויה הנשית על המסך.
ב'שעת נעילה' אפשר היה לתאר את המלחמה דרך חוויותיהן של מספר נשים, חיילות ולא־חיילות, לצד הסיפור הגברי של הלחימה בחזית".
מנגד נאמר כי אומנם בשנות האלפיים, הנשים משולבות יותר ויותר בצבא, אך בימים ההם הן כמעט ולא שולבו בכוחות הלוחמים, ולפיכך אי אפשר בשם השוויון לשכתב את ההיסטוריה.
כמו כן הועלו טענות על החפצת נשים כאשר דפנה מופיעה בפרק השלישי בגופיה בלבד.
שף ניקולאי (1914 – אוקטובר 1973) הוא הכינוי של יצחק ניקולאי-נירן, שף ישראלי בולט ומחבר ספרי בישול.
נולד ב-1914. ב-1962 ייסד את המערך הקולינרי של בית הספר למלונאות "תדמור", ובמשך כעשור ניהל את מחלקת הטבחות שם.
שימש כשופט בתחרויות "מלכת המטבח".
ב-1972 החל להגיש בגלי צה"ל תוכנית בשם "שף ניקולאי מכין מנות קרב".
שימש כפרנזטור של חברות שונות, ביניהן פזגז ותנורי שביט.
מת מהתקף לב בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים.
על שמו נקראה ספרייה בבית הספר "תדמור".
"מרקים מנות ביניים מאכלי ביצים ירקות" (עם חנן אפרים).
"עוגות, מנות אחרונות, גלידה" (עם טיבי דגן וחנן אפרים), 1974.
רוברט "שפ" פטיבון הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר, פזמונאי ודי ג'יי אמריקאי, אחד מהמוזיקאים הפופולריים ביותר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
שפ פטיבון זכה להצלחה לאחר עבודתו עם ארתור בייקר כחלק מ-Afrika Bambaataa & the Jazzy 5, וכטכנאי קול ומיקס של פרלוד רקורדס .
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, הוא השיק "מאסטרמיקס" חדשניים ל-New York's KISS FM.
הפופולריות של המיקסים הללו שכנעה את חברת התקליטים להפיץ חלק מהם באופן מסחרי.
פטיבון זכה לשבחים על ידי די ג'יים רבים ברחבי העולם, והיה מבוקש בסצנת הדאנס ומועדוני הלילה האמריקאים באותה העת בה פעל.
מיומנותו בהפקה מוזיקלית ובעשיית מיקסים שונים, הובילה אותו לעבוד עם אמנים כמו מדונה, וג'ורג' מייקל, בסוף שנות ה-80 במהלך שיא הפופולריות של אמנים אלו.
פטיבון, שותף לכתיבת והפקת הלהיט "Vogue" של מדונה מ-1990, תבע את וורנר מיוזיק בעוון הלנת תשלומי תמלוגים.
שף מתחלף היא תוכנית מציאות ישראלית שבמסגרתה שני שפים מתחלפים ביניהם למשך 24 שעות בניהול המסעדות זה של זה.
התוכנית משודרת החל מ-4 ביולי 2022 ברשת 13.
בכל פרק, שני שפים בעלי מסעדות מתחלפים ביניהם למשך 24 שעות ומנהלים את המסעדה זה של זה.
כל אחד מהשפים מגיע מרקע תרבותי, מקצועי וקולינארי שונה ובעל גישה ניהולית שונה.
כל שף מבצע שינויים הנחוצים בעיניו במסעדה: בניהול, בסדר, בצוות ובמנות.
בתום 24 שעות, השפים ממליצים זה לזה על השינויים שביצעו במסעדות, וכל שף מחליט האם ימשיך ליישם את השינויים.
השפים המשתתפים1ירון שליומשה שגב2דייוויד פרנקלשחף שבתאי3דודו אלמקייס ויוסי שטריתטל כהן4הלל תווקולימושיקו גמליאל
השפים המשתתפים1אבי לויאיתי קושמרו ושמי גולומב2אנדראה מגישלומי בן שלום3אוראל קמחירז סלע4אבי קונפורטיקובי בכר5יהונתן בורוביץלירון סנדו
באוקטובר 2020 החלה הפקת התוכנית, לאחר שצולם פיילוט לתוכנית.
סמדר שילוני מאתר "ynet" כתבה על פורמט התוכנית ש והגדירה את התוכנית כ.
מיכל קדוש מאתר "מעריב אונליין" טענה שפורמט התוכנית .
שעת שיא 3 הוא קומדיית פעולה משנת 2007, בבימויו של ברט ראטנר.
זהו הסרט השלישי בסדרת הסרטים "שעת שיא", בכיכובם של ג'קי צ'אן וכריס טאקר.
הסרט ממשיך לעקוב אחר מעלליהם של הבלש לי והבלש קרטר, והפעם הם מוצאים את עצמם בפריז בניסיון לחשוף מזימה בינלאומית.
הסרט הוכרז ב-7 במאי 2006, הצילומים החלו ב-4 ביולי במקום בפריז ובלוס אנג'לס.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 באוגוסט 2007, הסרט זכה לביקורות שליליות והכניס 258.1 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 140 מיליון דולר.
הסרט מתחיל בניסיון התנקשות בחייו של השגריר הסיני האן (טי מא), ידידו הוותיק של הבלש לי (ג'קי צ'אן).
לי וקרטר (כריס טאקר) יוצאים לחקור את האירוע ומגלים שמזימה בינלאומית מתפתחת בעיר האורות, פריז.
במהלך חקירתם הם נתקלים במנהיגת המאפיה הסינית סוי טינג (ז'אנג ג'ינגצ'ו) וארגון הפשע המסוכן "טריאדה".
יחד, הם מנסים לעצור את המזימה שמאיימת לא רק על חיי השגריר, אלא על שלמות העולם כולו.
ג'קי צ'אן בתפקיד הבלש יאנג ווי לי - בלש מסין שמומחה באמנויות לחימה, ויוצא שוב למאבק בפשע יחד עם חברו הטוב קרטר.
כריס טאקר בתפקיד הבלש ג'יימס קרטר - שוטר מלוס אנג'לס, בעל חוש הומור ותשוקה רבה להסתבך בהרפתקאות לצד חברו לי.
ז'אנג ג'ינגצ'ו בתפקיד סוי טינג - מנהיגת ארגון פשע סיני ומי שנמצאת במרכז המזימה בפריז.
מקס פון סידוב בתפקיד ריינהרדט - חבר בולט בארגון פשע אירופאי שמסתבך בפרשה.
הירויוקי סנאדה בתפקיד קן ג'י - מתנקש מיומן וחבר בארגון הטריאדה, שמקשה על חייהם של לי וקרטר.
נעמי לנואה בתפקיד ג'נבייב - זמרת צרפתייה ומקורבת לארגון הטריאדה, שנמצאת במרכז המאבק בין לי וקרטר לכנופיית הפשע.
איוואן אטאל בתפקיד ג'ורג' - נהג מונית צרפתי שמצטרף בעל כורחו להרפתקה המסוכנת של לי וקרטר בפריז.
הסרט "שעת שיא 3" קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מצד המבקרים.
חלקם שיבחו את הכימיה המוכרת בין ג'קי צ'אן לכריס טאקר, וכן את סצנות הפעולה וההומור, בעוד אחרים מתחו ביקורת על העלילה החוזרת על עצמה והיעדר חידוש בהשוואה לסרטים הקודמים בסדרה.
הסרט קיבל ציון של 17% באתר Rotten Tomatoes וציון של 44 מתוך 100 באתר Metacritic.
למרות הביקורות, הסרט זכה להצלחה מסחרית בקופות.
שעת שיא 2 היא קומדיית פעולה משנת 2001, בבימויו של ברט ראטנר.
זהו הסרט השני שעת שיא, בכיכובם של ג'קי צ'אן וכריס טאקר.
הסרט ממשיך לעקוב אחר מעלליהם של הבלש לי והבלש קרטר, כשהפעם הם מוצאים את עצמם בהונג קונג, ונאלצים להתמודד עם ארגון פשע מסוכן.
שעת שיא 2 יצאה לאקרנים ב-3 באוגוסט 2001. הסרט זכה להצלחה מסחרית, והכניס 347.3 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהפך אותו לסרט הרווחי ביותר בזיכיון שעת שיא.
הוא גם הפך לסרט החמישי עם הרווחים הגדולים ביותר בשנה בארצות הברית, כמו גם לסרט השני בדירוג ה-PG-13 .
הסרט מתחיל כאשר הבלש לי (ג'קי צ'אן) והבלש קרטר (כריס טאקר) יוצאים לחופשה בהונג קונג.
החופשה הופכת במהרה למרדף אחר סוחר אמנות מסוכן בשם ריקי טאן (ג'ון לון), שמוביל את לי וקרטר לחשיפת מזימה בינלאומית שמערבת הברחת שטרות מזויפים לארצות הברית.
תוך כדי שהם רודפים אחרי טאן ואנשיו, לי וקרטר מוצאים את עצמם בסכנות רבות ומסתבכים עם אנשי פשע מסוכנים כמו הוא לי (ג'אנג דזה יי), רוצחת שכירה מסוכנת.
יחד, הם צריכים להיאבק בפושעים ולהציל את המצב.
ג'קי צ'אן בתפקיד הבלש יאנג ווי לי - בלש מהונג קונג שמומחה באמנויות לחימה, והוא יוצא עם קרטר להיאבק בפשע בהונג קונג ובלאס וגאס.
כריס טאקר בתפקיד הבלש ג'יימס קרטר - שוטר מלוס אנג'לס, בעל חוש הומור ותשוקה רבה להרפתקאות, שמצטרף ללי במרדף אחרי הפושעים.
ג'אנג דזה יי בתפקיד הוא לי - רוצחת שכירה מסוכנת שעובדת עבור ריקי טאן, ונלחמת בשני הבלשים במהלך הסרט.
ג'ון לון בתפקיד ריקי טאן - פושע מסוכן וסוחר אמנות שמוביל את המזימה המרכזית בסרט.
רוסלין סאנצ'ס בתפקיד איזבלה מולינה - סוכנת חשאית שמנסה לעזור ללי וקרטר במאבקם נגד הפשע.
האריס יולין בתפקיד סטיבן ריינה - דמות מפתח במזימה שמנסה לפעול נגד הבלשים.
הסרט "שעת שיא 2" זכה להצלחה מסחרית גדולה, אך קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.
בעוד שהכימיה בין ג'קי צ'אן וכריס טאקר ושילוב האקשן עם ההומור זכו לשבחים, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה הפשוטה והחזרה על המוטיבים מהסרט הראשון.
הסרט קיבל ציון של 52% באתר Rotten Tomatoes וציון של 48 מתוך 100 באתר Metacritic.
למרות הביקורות, הסרט הצליח מאוד בקופות והפך לחלק חשוב מסדרת הסרטים.
שף הוא סרט דרמה קומדיה משנת 2014 בבימויו, כתיבתו והפקתו של ג'ון פאברו, שגם מככב בתפקיד הראשי.
הסרט עוקב אחר קארל קספר, שף מוכשר שמאבד את עבודתו במסעדת יוקרה בלוס אנג'לס, ומחליט לפתוח משאית אוכל כדי לחדש את תשוקתו לבישול ולאחד את משפחתו.
הסרט זכה לביקורות חיוביות על ההומור, הבימוי והמשחק, והכניס כ-45.9 מיליון דולר ברחבי העולם, מול תקציב הפקה של 11 מיליון דולר.
פברו כתב את התסריט לאחר שביים כמה סרטים בעלי תקציב גדול, מתוך רצון לחזור "לבסיס" וליצור סרט על בישול.
בעל משאית האוכל והשף רוי צ'וי שימש כמפיק שותף ופיקח על התפריטים והאוכל שהוכן לסרט.
שלב הצילומים החל ביולי 2013 בלוס אנג'לס, מיאמי, אוסטין וניו אורלינס.
קארל קספר הוא שף ראשי במסעדת יוקרה בלוס אנג'לס.
לאחר עימות עם מבקר מסעדות משפיע, קארל מתפטר ומוצא את עצמו ללא כיוון מקצועי.
בעידוד גרושתו אינז, הוא נוסע למיאמי ורוכש משאית אוכל.
יחד עם בנו פרסי וחברו מרטין, הם יוצאים למסע ברחבי ארצות הברית, מגישים אוכל רחוב ומחדשים את הקשר המשפחתי.
ג'ון פאברו – קארל קספר, השף הראשי.
סופיה ורגרה – אינז, גרושתו של קארל.
אמג'יי אנתוני – פרסי קספר, בנו של קארל.
ג'ון לגוויזאמו – מרטין, חברו ושותפו של קארל.
סקרלט ג'והנסון – מולי, מנהלת המסעדה.
דסטין הופמן – ריבה, בעל המסעדה.
רוברט דאוני ג'וניור – מרווין, בעלה לשעבר של אינז.
בובי קנאבלי – טוני, שף במסעדה.
אוליבר פלאט – רמזי מישל, מבקר המסעדות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים.
באתר Rotten Tomatoes, הוא מחזיק בציון של 87% על סמך 183 ביקורות, עם קונצנזוס שהסרט "חם, מצחיק ומשביע רצון".
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 68 מתוך 100, בהתבסס על 36 ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
דפנה ארד מ"הארץ" ציינה שהסרט "נראה כמו סרט קטן, צנוע, אישי, שמחפש את הלב".
שעת הצוענים הוא סרט דרמה יוגוסלבי משנת 1988 בבימויו של אמיר קוסטוריצה, שכתב אותו עם גוראן מיכאילוביץ'.
בסרט מככב דבור דוימוביץ' בתפקיד פֶּרהאן, צעיר צועני בעל כוחות טלקינטיים יוצאי דופן.
הוא מתמקד במסעו של פרהאן, המנסה למצוא את מקומו בעולם תוך התמודדות עם הפיתויים והקשיים של חיי הצוענים.
הסרט הופק בתקציב מצומצם יחסית וזכה לשבחי הקהל והמבקרים ברחבי העולם, כולל זכייה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן.
הסרט מספר את סיפורו של פֶרהאן, נער צעיר וחסר ניסיון שמתגורר עם סבתו ואחותו בכפר צוענים קטן ביוגוסלביה.
חייו משתנים כאשר הוא פוגש את אחמד, מאפיונר שגונב ילדים למטרות קיבוץ נדבות.
פֶרהאן מחליט להצטרף לאחמד במטרה לקדם את עתידו ולהתקרב אל אהובתו, אזרה.
הוא נאבק בעולם של ניצול שסוחף אותו יותר ויותר לתוך מערבולת של רמאות וסכנה.
ברקע, כוחו הטלקינטי של פֶרהאן הופך לכלי חשוב במאבקו לשרוד ולעצב את גורלו.
דבור דוימוביץ' בתפקיד פרהאן, צעיר צועני בעל כוחות טלקינטיים
בורה טודורוביץ' בתפקיד אחמד, מאפיונר צועני המנצל ילדים
לוביצה אַדְז'וביץ' בתפקיד חַטִידְזָ'ה, סבתו של פּרהאן
חוסנייה השימוביץ' בתפקיד מרדזאן, דודו של פּרהאן
סינוליצ'קה טרפקובה בתפקיד אַזְרה, אהובתו של פּרהאן
זאבִיט מֶמֶדוב בתפקיד זאביט, אחד המפעילים בצוות של אחמד
אלווירה סאלי בתפקיד דנירה, אחותו של פרהאן
סואדה קריסיק בתפקיד דזמילה, צעירה בקהילה הצוענית
פדרג לאקוביץ' בתפקיד האח המבוגר של אחמד
בפסטיבל הקולנוע בקאן 1989 זכה הבמאי אמיר קוסטוריצה בפרס הבמאי הטוב ביותר, והסרט גם היה מועמד לפרס דקל הזהב.
בטקס פרסי גולדבאגה ה־26 בשוודיה זכה הסרט בפרס הסרט הזר הטוב ביותר.
נוסף על כך היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי סזאר ב־1990 בצרפת.
שעת חירום הוא מושג שנטבע בגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הפילוסוף, המשפטן וחבר המפלגה הנאצית קרל שמיט.
שעת חירום דומה מבחינות מסוימות למצב חירום (ממשל צבאי) אך היא מבוססת על יכולתו של הריבון להתעלות מעל שלטון החוק בשם הסדר הציבורי והצורך לשמור על שרידותה של המדינה.
ההבדל בין שעת חירום לבין מצב חירום טמון ביחס השונה שלהם לחוק; בעוד שמצב חירום נחשב בעיקרו להצהרתי, למושג שעת חירום יש משמעות פוליטית, שכן הוא מאפשר לריבון לבטל את תוקפם של חוקים מסוימים.
הרעיון שמדינה עשויה להידרש להתמודד עם בעיות קריטיות בלתי צפויות הוא עתיק יומין; לדוגמה, המושג הרומי-הרפובליקני של דיקטטורה, מתיר לאדם יחיד לנקוט אמצעים חריגים, תחת מגבלות קפדניות.
גם הוגים מתקופת הרנסאנס כמו מקיאוולי וז'אן בודן עסקו בשאלה זו.
עם זאת, בעוד שבמלוכה קיימים מעצם הגדרתה אלמנטים של חוסר אחריותיות וסמכויות שמעל לחוק, חוקות רפובליקניות מודרניות שאפו לבטל יסודות אלו, מה שמעלה את השאלה באיזו דרך הן צריכות להתמודד עם מצבי חירום.
עד המאה העשרים, חוקות הגדירו מצבי חירום בקווים כלליים בלבד.
לדוגמה, חוקת ארצות הברית מאפשרת להשעות את צו הביאס קורפוס (אישור שופט למעצר), אך רק בהסכמת הקונגרס; לרשות המבצעת אין סמכות כזו בעצמה.
החוקה הצרפתית משנת 1848 קבעה כי יש לחוקק חוק העוסק בשעת חירום, אך לא הגדירה אותו.
בהתחשב בנסיבות הקשות של גרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מובן שחוקת ויימאר כללה את סעיף 48, המאפשר סמכויות חירום; עם זאת, סמכויות אלה מעולם לא הוגדרו בחוק.
קרל שמיט טבע את המושג "מצב חירום" במאמרו "על דיקטטורה" משנת 1921, בהשפעת מה שראה כחולשתה של חוקת ויימאר בגרמניה והצורך בשליט בעל סמכות ביצועית חזקה.
במאמרו המאוחר יותר, "תאולוגיה פוליטית", הגדיר שמיט ריבונות כיכולת לפרש ולשנות את החוק, עד כדי ביטולו המוחלט באופן חד-צדדי; וקבע כי יכולת כזאת הכרחית בהינתן אופיים הבלתי צפוי של מצבי החירום.
חשוב מכך, על פי שמיט, הריבון מוגדר על ידי החלטתו מה היא שעת חירום, דבר שמשאיר אותו הן בתוך הסדר המשפטי של המדינה והן מחוצה לו.
יתר על כן, "במונחיו של שמיט", כתבה מאשה גסן בספרה "הישרדות אוטוקרטיה" (2020), כאשר מצב חירום "מערער את הסדר המקובל של הדברים...
הריבון צועד קדימה ומחוקק חוק חדש שמחוץ לכללי המשפט הקיימים".
תפיסה זו פותחה בהמשך בספריהם של ג'ורג'ו אגמבן "שעת חירום" (2005) ושל אכיל מבמבה "נקרופוליטיקה" (2019).
אגמבן חקר כיצד ניתן להרחיב את מושג שעת החירום, למשל כיצד ארצות הברית התייחסה לאסירים שנלכדו במהלך "המלחמה בטרור".
מבמבה תיאר כיצד ניתן להשתמש בתקנות שעת חירום כדי לדחוק אנשים למצב של חוסר יציבות ולהצדיק אלימות והרג.
את הביסוס לזה ניתן לעשות בהסתמך על מקורות משפטיים אוטונומיים (כגון אמנות בינלאומיות) או לתאר אותו כחיצוני לסדר המשפטי הקיים.
דוגמה לתקנות שעת חירום מגרמניה הנאצית היא צו שריפת הרייכסטאג של הנשיא פון הינדנבורג שהוצא לפי עצתו של היטלר בעקבות הצתת הפרלמנט הגרמני.
צו זה השהה ללא הגבלת זמן את רוב זכויות האזרח של רפובליקת ויימאר, ובכלל זה את צו הביאס קורפוס (זכויות העציר), חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות והזכות להתאספות ציבורית.
חודש לאחר מכן, לאחר שהממשלה השתמשה בסמכויות אלה כדי לעצור חברים קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים, העביר הרייכסטאג את חוק ההסמכה, בסיוע משפטי של שמיט, שאיפשר להיטלר לשלוט ללא הסכמת הרייכסטאג.
אף על פי שהוצגו כאמצעי זמני, תקנות שעת החירום נותרו בתוקף עד לתבוסתו של היטלר ב-1945, מה שאפשר לו בפועל לשלוט כבמעין משטר צבאי.
ההשלכות של הכרזת שעת חירום עשויות להתגלגל במשך זמן רב.
"אפילו שריפת הרייכסטאג המקורית לא הייתה שריפת הרייכסטאג כפי שאנחנו מדמיינים אותה – אירוע יחיד ששינה את מהלך ההיסטוריה אחת ולתמיד", כתב גסן, וציין כי מלחמת העולם השנייה החלה רק שש שנים לאחר שריפת הרייכסטאג.
יש שרואים במנדט על ארץ ישראל והמשכו עד תחילת שנות ה-60 דוגמה נוספת לשימוש במצב של שעת חירום.
לדברי החוקרת נורה עריקאת בעבודה "צדק לחלק: חוק ושאלת פלסטין" (2019), המנדט הבריטי על ארץ ישראל היווה "חריג ריבוני".
עריקאת מצביעה על נקודה זו בהתייחסה לתגובת רשויות המנדט הבריטי למרד הערבי בארץ ישראל בשנים 1936–1939, שם ויתרו על סדרי חוק קיימים בתגובה לעלייה באלימות הערבית בשטחי המנדט.
ביחס למדינת ישראל מראשיתה ועד תחילת שנות ה-60, עריקאת טוענת כי שעת חירום היוותה חלק מהאופן שבו המנהל האזרחי התייחס לאפשרויות הפרנסה ולרכושם של התושבים הפלסטינים בישראל ושל אלו שנמלטו במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 ואחריה.
שירותי שף פרטי הם שירותי בישול מקצועיים הניתנים על ידי שף המוזמן לבשל באופן אישי עבור לקוח מסוים, לרוב בביתו או באירוע פרטי.
מדובר בחלופה למסעדה או לשירותי קייטרינג, המותאמת אישית לצורכי הלקוח מבחינת טעם, תפריט, צורת ההגשה ואופי האירוע.
תכנון תפריט אישי בהתאמה להעדפות תזונתיות, רגישויות, סגנון בישול מסוים.
קניית מצרכים טריים, לעיתים השף עצמו דואג לכל הרכיבים, כולל חומרי גלם מיוחדים.
הכנה והגשה של הארוחה בבית הלקוח או במקום האירוע, כולל צילחות ולעיתים גם הסברים על המנות.
ניקוי וסידור המטבח בתום הארוחה – שירות מלא שמאפשר למארחים ליהנות מהאירוע מבלי לדאוג ללוגיסטיקה.
אירועים אליהם בדרך כלל מוזמנים שפים פרטיים הם ארוחות רומנטיות זוגיות, ימי הולדת ואירועים קטנים בבית, סדנאות בישול פרטיות, חוויות קולינריות (ארוחת טעימות), חופשות בצימרים או וילות.
קיימים גם לקוחות המעסיקים שף פרטי באופן קבוע כחלק ממשק הבית.
שפה () היא דרך תקשורת המבוססת על מערכת סמלים מורכבת בעלת חוקיות, המאפשרת לקודד ולארגן מידע בעל משמעויות רבות ומגוונות.
נהוג להבדיל בין הסמל השפתי, המסמן, לבין המושג או התוכן המסומן בו, אשר יכול להיות מציאותי או מופשט.
חקר השפה והשימושים בה נעשים לרוב בתחום דעת ייעודי לנושא – הבלשנות.
מכלול אוצר המילים של שפה מסוימת מכונה לקסיקון, והכלי לאיסוף והביאור של פרטים בלקסיקון מכונה מילון.
השפה הכי פופולרית היא אנגלית.
במערכת המונחים של הבלשנות, שפה טבעית היא מערכת של אותות וסמלים הכפופים לתחביר אשר נוצרה באופן טבעי.
ישנן כ־10,000 שפות אנושיות ברחבי העולם ואין־ספור ניבים מקומיים.
האבולוציה של השפה היא התהליך שבו התפתחה יכולתם של בני האדם להשתמש בשפות.
התפתחות השפה משולבת בהתפתחות התרבות ומאפשרת שכלול התקשורת בין בני האדם, והתפתחות ההכרה והתובנה.
יצירת השפה האנושית מחולקת לשני שלבים – ראשית, פעולת בנייה של משמעות כלשהי לקבוצת העיצורים והתנועות המתחברים להברות שמרכיבים מילה, ומתארים את אותה המשמעות, ושנית, הרכבת משפטים מן המילים המצויות על ידי כללי תחביר ודקדוק.
שפות נבדלות ממערכות סימנים אחרות בעושר של אוצר המילים (כלומר, מכלול הסימנים) ובעיקר בכללי התחביר המאפשרים יצירת מבעים כמעט בלתי מוגבלים בגמישותם ומורכבים.
התחביר קובע את משמעותו של סימן בהקשר מסוים, והוא מאפשר סימנים שאין להם משמעות כשלעצמם אלא משמעותם נקבעת על פי ההקשר שבו הם מופיעים.
חוקי התחביר בשפות מתאפיינים בכך שהם רקורסיביים, כלומר כל משפט יכול לשמש בסיס ליצירת משפט חדש.
כמו כן, התחביר בשפות האנושיות מאפשר קיום סימנים שאין להם משמעות משל עצמם, אלא הם מקבלים את משמעותם מתוך ההקשר (למשל מילים כגון: "כאן", "עכשיו" וכדומה), או מתוך הצבעה על סימן אחר (למשל: "האיש ביקש שייתנו לו לדבר").
רוב השפות האנושיות כוללות סימנים קוליים, המופקים בחללי הפה, האף והגרון.
לחלק מהשפות האנושיות יש מערכת כתב המאפשרת את העברת הסימנים באופן חזותי.
יש מספר מצומצם של שפות אנושיות שבהן הסימנים מובעים באמצעות תנועות ידיים והבעות פנים (כמו שפות סימנים), והן נוצרו בקהילות שבהן יש שיעור גבוה של חירשים.
בשפות האנושיות הקוליות יש מגוון רחב של צלילים, שאותם מקובל לחלק לעיצורים ותנועות.
בפפואה גינאה החדשה קיים המגוון הלשוני הגדול ביותר בעולם, עם כ־820 שפות שונות, שרובן מדוברות עד היום, וחלקן כמעט ונכחדו; זאת מכיוון ששיעור יודעי הקרוא וכתוב נע בין 30 ל־40 אחוזים, וקיים קושי בתיעוד השפות קיימת סכנת הכחדה לחלק מהן.
קיימות גם שפות מלאכותיות, שהומצאו על ידי האדם באופן יזום למטרות שונות ועבור צרכים שונים.
דוגמאות לשפות מסוג זה הן: שפות פורמליות במתמטיקה ובלוגיקה, שפות מחשב, וכן שפות שהומצאו לצרכים קולנועיים וספרותיים (כמו הלשון השחורה והקלינגונית).
שפה מתוכננת מוכרת יותר היא האספרנטו, שהומצאה על ידי אליעזר לודוויג זמנהוף, אשר ייעד אותה להפוך לשפתו השנייה של כל אדם בעולם, לצד שפת האם שלו.
כל השפות האנושיות חולקות במשותף ארבעה מאפיינים בסיסיים:
סמליות – המילים בשפה הן סימנים של מושגים, אובייקטים או רעיונות; מילה למעשה היא רצף צלילים בסדר מסוים שהוא סמל למשהו חיצוני.
לדוגמה, המילה "כלב" בעברית היא סמל למשהו ממשי – בעל החיים כלב, או בדומה לכך, המילה "מנהיגות" שהיא סמל למושג מופשט שמסומן על ידי אותה מילה.
מוסכמות – הקשרים בין המילים בשפה לבין המושגים אותם הן מייצגות הם שרירותיים, אלו מוסכמות בקרב דוברי אותה השפה.
אין סיבה ממשית לחיבור שבין החפץ בקבוק לבין המילה "בקבוק" אותו היא מייצגת – דרושה הסכמה או הבנה משותפת בין הדוברים שאותה מילה היא הסמל של אותו מושג.
מורכבות – השפה האנושית מורכבת מחיבורים: צלילים אשר מתחברים למילים, אשר מתחברות למשפטים, וכך הלאה כדי להעביר משמעויות מורכבות יותר ויותר.
קוליות – לרוב, השימוש בשפה הוא על ידי דיבור שמתקיים על ידי הפקה של צלילים קוליים.
רובן המוחלט של השפות האנושיות מצריכות מהדוברים בהן ידע שפתי ספציפי בתחומים שונים, כך שלמשל רכישת שפה אצל ילדים היא תהליך התפתחותי בו הם לומדים, לא באופן מודע בהכרח, את הידע השפתי הנדרש לשפתם.
נהוג לציין חמישה מרכיבים הנמצאים בבסיס כל שפה:
פונולוגיה – היסודות הצליליים של השפה.
מורפולוגיה – הצירופים הצליליים בעלי המשמעות בשפה.
תחביר – אופן הצטרפות המילים בשפה אחת אל השנייה.
סמנטיקה – משמעות המילים והביטויים בשפה.
פרגמטיקה – השימוש בשפה בין דובריה בהקשר למקום, לזמן או לתרבות.
שפה עשירה במילים וביטויים היא תופעה ייחודית לאדם הנבון, והשימוש בה חשוב בכל תחומי החיים.
למשל, היא יכולה לשמש לחשיבה, הבנה, תקשורת ולמידה.
השפה היא כלי לחשיבה ויצירה.
היא מסייעת לפעולת החשיבה בכך שהיא מאפשרת שימוש בשיום של מושגים ורעיונות לצורך תהליכים קוגניטיביים כמו דיבור פנימי.
השפה יכולה לאפשר לאדם להפליג לעולם הדמיון, כמו במשחק סמלי בילדות או בקריאת רומן בבגרות.
השפה משמשת גם לצורכי תקשורת על ידי העברת מסרים מילוליים ממוען לנמען.
כל אדם שמכיר את הקולות, הסמלים והחוקים הדקדוקים של שפה מסוימת יכול ליצור משפטים, שדרכם ניתן להעביר מידע לאנשים אחרים בעלי ידע דומה באותה השפה.
על ידי כך היא יכולה לשמש גם ככלי חברתי ליצירה וחיזוק של קשרים בין-אישיים.
מחסום השפה נוצר כאשר אנשים או קבוצות מתקשים ליצור קשרים כאלה מפני שהם דוברים שפות שונות.
הפקה שפתית מתייחסת להבעה של מסרים והיא יכולה להעשות בדיבור, סימון או בכתיבה.
בהתאם לכך, הקליטה של השפה מתייחסת להבנה של מסרים ויכולה להיעשות בשמיעה או קריאה.