tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקטע ה-2, הקטע הסתיים בעלייה מתונה וסאגאן ברח לפלוטון ביחד עם דייגו אוליסי ומיקל הונורה, אך בספרינט הסיום בין שלושתם אוליסי גבר על סאגאן כשהונורה שלישי, אך המיקום הספיק בשביל סאגאן להובלת קטגוריית ההרים ולבישת החולצה הכחולה בקטע ה-3 בלבד.
הקטע ה-4 במרוץ הסתיים בספרינט רב משתתפים, סאגאן סיים שני לפני דווידה בלריני במקום השלישי כשארנו דמאר מנצח, בזכות התוצאה הזו עלה סאגאן למקום הראשון בקטגוריית הנקודות ולבש את החולצה הסגולה עד הקטע ה-6, בו דמאר ניצח ועקף את דמאר בהובלה בקטגוריה, כשסאגאן עצמו סיים רק שמיני את הקטע.
הפער בין השניים גדל בקטע ה-7 למחרת, כשדמאר ניצח שוב וסאגאן סיים הפעם שני.
הניצחון של סאגאן היה הראשון שלו מאז יולי 2019, אז ניצח בקטע החמישי של טור דה פראנס 2019. הוא צמצם את הפערים מדמאר בקטגוריית הנקודות, אך בקטע ה-11 דמאר השיג את הניצחון הרביעי שלו במרוץ, בעוד סאגאן שוב מסיים שני.
לאחר הקטע הזה סאגאן לא השיג יותר נקודות במרוץ עד לסיומו, הוא סיים את הג'ירו ה-92 הכללי ובמקום השני בקטגוריית הנקודות, 184 לעומת 233 של דמאר.
בנובמבר 2015 נישא סאגאן לחברתו קטרינה סמולקובה בחתונה שנערכה בטירה בדולני קובין שבסלובקיה.
באוקטובר 2017 נולד להם בן.
ביולי 2018 הודיע סאגאן על פרידתם.
נכון ל-2018 הוא מתגורר במונקו.
אחיו המבוגר ממנו בשנה, יוראי, אף הוא רוכב כביש מקצועי ושניהם רוכבים יחד באותן קבוצות לאורך הקריירה שלהם.
פטר סושיצקי הוא צלם קולנוע יהודי-בריטי.
סושיצקי נולד בלונדון, בנם של אילונה הבריטית וצלם הקולנוע האוסטרי ממוצא יהודי, וולפגנג סושיצקי.
בין עבודותיו הידועות ביותר כצלם קולנוע ניתן למנות את מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית ואת סרטיו המאוחרים של דייוויד קרוננברג.
סושיצקי הוא היורש של מרק ארווין כצלם הקבוע של קרוננברג.
סושיצקי זכה ב-2007 בפרס ג'יני לצילום הטוב ביותר עבור עבודתו בסרטו של קרוננברג, סימנים של כבוד.
פטר נצ'אס (בצ'כית: Petr Nečas; נולד ב-19 בנובמבר 1964) הוא פוליטיקאי צ'כי, כיהן כראש ממשלת צ'כיה וכראש מפלגת האזרחים הצ'כית.
התפטר מתפקידיו ב-17 ביוני 2013, לאחר מעצר מנהל משרדו, יחד עם פוליטיקאים נוספים, באשמת שחיתות ומרמה.
נצ'אס, מונה לסגן-שר הביטחון בשנת 1995 וכחבר בבית התחתון של הפרלמנט שנה מאוחר יותר.
ב-4 בספטמבר 2006 מונה לסגן ראש הממשלה ושר העבודה והרווחה עד ל-8 במאי 2009.
במרץ 2010 החליף את מירק טופולנק בתפקיד ראש המפלגה, והמפלגה בראשותו הגדילה את כוחה בבחירות שהתרחשו חודשיים לאחר מכן, במאי 2010. ב-28 ביוני 2010 מונה נצ'אס לתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס.
ב-13 ביוני פשטה היחידה למלחמה בפשע המאורגן על משרדי ראש הממשלה, ועצרה כמה מבכיריו, וכן פקידי ממשל בכירים נוספים.
בין השאר דווח, כי ראשי סוכנות המודיעין של צ'כיה ריגלו אחרי אשתו של נצ'אס כדי לאסוף כנגדה מידע, במטרה להשתמש בו בהליך הגירושין שנצ'אס החל בו.
בנוסף, נעצרה קבוצה של לוביסטים, בחשד לשיחוד בכירים בממשל.
במהלך הפשיטה הוחרמו 120–150 מיליון קורונה צ'כית (כ-7 מיליון דולר) ועשרות קילוגרמי זהב.
בתחילה, סירב נצ'אס להתפטר, והודיע כי לא היה מודע למעשי העצורים.
אך ב-17 ביוני הודיע על התפטרותו המיידית, והחזיר את המנדט לידי הנשיא מילוש זמאן.
פטר מכיידיק (בסלובקית: Peter Machajdík; נולד ב-1 ביוני 1961) הוא מלחין סלובקי החי בגרמניה מאז 1992.
מכלול יצירותיו כולל מוזיקה סימפונית, ווקאלית וקאמרית להרכבים שונים לצד מוזיקה מוזיקה לסרטים, לתיאטרון ולמחול.
ג'ון אנדרסון, דוד מוס, Floraleda Sacchi (נגנית נבל) ואחרים.
1989 לואיג'י Russolo תחרות בינלאומית, וארזה, איטליה
1992 תוכנית האמנים של ברלין של ה-DAAD, גרמניה
1999 אמן במשכן - בית האמנים ע"ש זריצקי Wiepersdorf, ברנדנבורג, גרמניה
2003 אמן במשכן - בית האמנים ע"ש זריצקי Worpswede, סקסוניה התחתונה, גרמניה
2004 אמן במשכן - בית האמנים ע"ש זריצקי לוקאס, Ahrenshoop, מקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה
2005 פרס יאן לבוסלב בלה (Jan Levoslav Bella Prize), סלובקיה
2011 אמן במשכן, הבינלאומי Visegrad קרן, פראג
2013 אמן במשכן, יודנבורג, אוסטריה
In Embrace - 2017 בס כפול ופסנתר
The Son - 2017 גיטרה ורביעיית מיתרים
Behind the Waves - 2016 לתזמורת ויולה מחרוזת
Haiku - 2016 (האיקו) סופרן, קלרינט, פסנתר
Seas and Deserts - 2015 לרביעיית מיתרים והשמעת השמע
Danube Afterpoint - 2015 לפיקולו, חליל, קלרינט, קלרינט בס, שני פסנתרים ורביעיית מיתרים
Effugium - 2015 לאקורדיון, השמעה (תַקלִיטוֹר)
Senahh - 2015 לחליל ופסנתר
Turbulent Times - 2014 עבור טימפני, מוקש תוף, תוף גדול, תזמורת כלי מיתר
Spomaleniny - 2014 לכינור ופסנתר
Munk - 2013 לוויולה ופסנתר
Wie der Wind in den Dünen - 2011 לתזמורת מיתרים (בהתבסס על שיר של טוביה ריבנר)
San José - 2010 לתזמורת גדולה
Namah - 2000 לתזמורת מיתרים
Lasea - 2000 לתזמורת מיתרים
אלקטרואקוסטיקה, מיצב סאונד, רדיו אמנות
2009 MINIMAL HARP (Floraleda Sacchi) © DECCA / Universal 476 317, מלחינים: פטר מכיידיק, פיליפ גלאס, ארוו פרט, מיכאל ניימן, ג'ון קייג', ג'רג' ליגטי, הנרי קוול
2008 NAMAH © musica slovaca SF 00542131, אמנים: ג'ון אנדרסון (מוזיקאי), דוד מוס, Floraleda Sacchi (נגנית נבל) ואחרים.
פטר לקו (בהונגרית: Lékó Péter, בסרבית: Петер Леко, נולד ב-8 בספטמבר 1979 בסובוטיצה, יוגוסלביה), הוא שחמטאי הונגרי בדרגת רב-אמן.
ב-1994 היה לרב-האמן הצעיר ביותר.
ב-2004 התמודד מול ולדימיר קראמניק, האלוף המכהן, באליפות העולם.
הדו-קרב הסתיים בתוצאה 7-7, וקראמניק שמר על תוארו.
נכון לספטמבר 2025, מדורג לקו במקום השני בהונגריה וה-58 בעולם.
לקו ניצח בתחרויות שחמט רבות, ביניהן: התחרויות השנתיות בדורטמונד, ויק-אן-זהה, לינארס והתחרות לזכר טל.
הוא ייצג את הונגריה בשמונה אולימפיאדות שחמט בין 1994 ל־2014, בהן זכה במדליית זהב אישית ובשתי מדליות כסף קבוצתיות.
בשנת 1999 הוא ניצח בתחרות השחמט בדורטמונד.
ב־2006 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20) ביחד עם רוסלן פונומריוב ולבון ארוניאן.
לקו הוא מאמנו של ילד הפלא הגרמני וינצנט קיימר.
בין השנים 1994 ל-2014 השתתף פטר לקו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
אליפות העולם בשחמט 2000 (פיד"ה)
פטר סולברג (בנורווגית: Petter Solberg, נולד ב-18 בנובמבר 1974) הוא נהג מרוצים נורווגי המתחרה בראלי וראלי-קרוס.
בעשור הראשון של שנות האלפיים התחרה עבור קבוצת סובארו באליפות העולם בראלי.
זכה פעם אחת באליפות (2003) ושלוש פעמים נוספות סיים את העונה במקום השני.
לאחר פרישתה של סובארו מהאליפות בסיום עונת 2009 המשיך להתחרות בקבוצה עצמאית שהקים עד 2012 בה הוא נהג עבור קבוצת פורד שנה אחת.
בשנת 2013 עבר להתחרות בראלי-קרוס.
בשנת 2014 זכה באליפות בעונת הבכורה של אליפות העולם בראלי-קרוס.
שנה לאחר מכן זכה בתואר בפעם השנייה.
הוריו, טרי וטוב (Tove), שהתחרו בבילקרוס (גרסה מקומית של מרוצי ראלי-קרוס).
בנובמבר 1992, שלושה ימים לאחר יום הולדתו ה-18 וים אחד לאחר שהוציא רישיון נהיגה, התחרה לראשונה בבילקרוס.
בשנת 1995 זכה באליפויות נורווגיה בראלי-קרוס ובמרוצי טיפוס גבעה.
שנת לאחר מכן שחזר את ההישג.
בשנת 1995 השתתף לראשונה בתחרות ראלי, כשהתחרה בראלי ביורקלאנגן.
בשנת 1998 זכה באליפות נורווגיה בראלי.
את הופעת הבכורה באליפות העולם בראלי ערך בראלי שוודיה בשנת 1998 כמתחרה עצמאי.
בסוף אותה שנה חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת פורד.
סיים חמישי את ראלי הספארי שנערך בקניה בשנת 1999 וצבר נקודות ראשונות באליפות.
במהלך שנת 2000 עזב את פורד, לפני תום החוזה המקורי וחתם בקבוצת הראלי של סובארו לצידם של ריצ'רד ברנס ויואה קנקונן.
הפודיום הראשון הושג בראלי אקרופוליס בשנת 2001 והניצחון הראשון בראלי ווילס, מרוץ הסיום של עונת 2002. שנה לאחר מכן שב וניצח את ראלי ווילס.
הניצחון, שהיה ניצחונו הרביעי בעונה, סייע לו לעבור את סבסטיאן לב בטבלה ולזכות באליפות בפער של נקודה אחת יותר מהצרפתי.
בשנת 2004 ניצח חמישה מרוצים, אך הפסיד את תואר האליפות ללב, שניצח מרוץ אחד יותר.
שני ניצחונות בשלושת המרוצים הראשונים של 2005 הציב אותו בראש הטבלה.
רצף של שבעה ניצחונות של לב יצר פער גדול אותו לא הצליח לצמצם עד לסיום העונה.
בראלי אוסטרליה, המרוץ האחרון בעונה, נאלץ לפרוש לאחר שפגע עם רכבו בקנגורו שחצה את המסלול.
רצף העונות הטובות נקטע בשנת 2006, במהלכה לא הצליח לנצח אף מרוץ.
את העונה סיים במקום השישי, בפער ניכר מהמקומות הראשונים.
הדבר חזר על עצמו גם בשתי העונות הבאות, בהן לא היה חלק מהמאבק על האליפות.
בדצמבר 2008 הודיעה סובארו על פרישה מאליפות העולם.
סולברג לא הצליח למצוא קבוצה חדשה בזמן ונאלץ להחמיץ את מרוץ פתיחת עונת 2009. בסוף חודש ינואר הכריז על הקמת קבוצה פרטית בה יתחרה כשהוא נוהג בסיטרואן קסארה WRC בת 3 שנים.
הקבוצה ערכה את הבכורה בראלי נורווגיה אותו סיים במקום השישי.
מנוע חדש סייע לו לסיים את ראלי קפריסין במקום השלישי.
בשלושת המרוצים הבאים התמודד עם המקום השלישי והרביעי (בראלי ארגנטינה נאלץ לפרוש מהמרוץ ביום האחרון כשהוא במקום השלישי ונתן את הפודיום לאחיו הנינג).
לקראת ראלי סרדיניה שקל להחליף את הרכב ולהתחרות עם פז'ו 307, אך נשאר עם הקסארה לאחר שהחברה ערכה בה מספר שינויים.
הרכב המשופר סייע לו לסיים במקום השלישי את הראלי שנערך בתנאי חום קשים.
לאחר שהתקשה לסיים שניים משלושת המרוצים הבאים החליט לוותר על השתתפות בראלי אוסטרליה על מנת לבחון את האפשרויות העומדות לפניו.
הוא ערך נסיעות מבחן על סיטרואן C4 WRC בצרפת ופורד פוקוס RS בבריטניה.
בסופו של דבר בחר ב-C4 עימה התחרה בשני המרוצים האחרונים של העונה.
לקראת עונת 2010 רכש 2 רכבים מדגם C4, ששימשו את סיטרואן בעונה הקודמת.
בשמונה מתוך שלושה עשר מרוצים בעונה סיים בשלישייה הראשונה ואת העונה סיים במקום השלישי הכולל עם 169 נקודות.
סולברג החליט להמשיך לנהוג בסיטרואן גם בעונה הבאה, אך בגלל השינויים בתקנות החליף את הדגם לDS3 WRC.
במהלך היום הראשון של ראלי שוודיה, במעבר בין המקטעים השונים, נעצר על ידי המשטרה המקומית לאחר שנתפס נוהג במהירות הגבוהה ב-32 קמ"ש מהמהירות החוקית.
בעקבות כך נשלל רישיון הנהיגה שלו.
מכיוון שהחוק השוודי קובע ששלילה נכנסת לתוקף רק 48 שעות לאחר ההחלטה התאפשר לו להתחרות במהלך מרבית התחרות, למעט המקטע האחרון בו הוחלף על ידי הנווט שלו כריס פטרסון.
החלפת הנהגים שינתה את המיקום של הצמד שנפל בקטע האחרון של הראלי למקום החמישי.
את ראלי צרפת סיים במקום השלישי אך לאחר התחרות נמצא כי מכוניתו שקלה פחות מהמינימום המותר ותוצאתו נפסלה.
לאחר שלוש עונות בהן התחרה במסגרת קבוצתו הפרטית חתם בקבוצת פורד לקראת עונת 2012. העונה נפתחה בצורה טובה, כאשר סיים שלוש פעמים במקום השלישי בארבעת המרוצים הראשונים ודורג במקום השני, בפער של 4 נקודות מסבסטיאן לב.
בהמשך העונה הגיע עוד פעמיים לפודיום.
בסיום העונה הודיע על פרישתו מהאליפות.
חודשיים לאחר הפרישה מאליפות העולם בראלי הודיע על השתתפותו בעונה הקרובה של אליפות אירופה בראלי-קרוס.
מקום שני בתחרות שהתקיימה בצרפת היה הישגו הטוב בעונה, אותה סיים במקום השמיני בקטגוריה הבכירה של האליפות (סופר קאר).
אליפות העולם בראלי-קרוס נוסדה בשנת 2014 וסולברג הצטרף לעונת הבכורה.
לצורך כך הקים את קבוצת "פטר סולברג ראלי קרוס" (PSRX).
הוא ניצח את מרוץ הבכורה של האליפות שהתקיים בפורטוגל שלושה ניצחונות נוספים וארבעה פודיומים העניקו לו את תואר האליפות, כשנותרו עוד שני מרוצים לסיום העונה.
שנה לאחר מכן שב וזכה בתואר, הפעם הזכייה הובטחה רק במהלך המרוץ האחרון של העונה, אותו סיים במקום השלישי.
את עונת 2016 פתח עם ניצחון.
היה זה ניצחונו היחיד במהלך העונה.
בראלי קנדה סיים במקום החמישי, אנטון מרקלאנד שסיים אחריו התקשה לבלום לאחר חציית קו הסיום והתנגש בסולברג בעוצמה.
הפציעה לא הייתה חמורה והוא שב לתחרויות כבר במרוץ הבא.
לקראת עונת 2017 חתם על הסכם לשיתוף פעולה עם פולקסווגן ועבר להתחרות עם דגם הפולו.
הוא ניצח את ראלי בריטניה, אך רצף של חמישה ניצחונות של בן קבוצתו יוהאן כריסטופרסון העניקו את האליפות לשוודי.
בראלי לטביה נפצע בתאונה, בעקבותיה סבל משבר בעצם הבריח ואף שבר מספר צלעות.
שבועיים לאחר מכן וחמישה ימים בלבד לאחר שנותח שב להתחרות בראלי גרמניה.
סולברג השתתף מספר פעמים באירוע מרוץ האלופים, במהלכו שיתף פעולה עם טום קריסטנסן בגביע האומות.
בשנת 2014, השנה הראשונה בה לקח חלק במרוץ ניצח הצמד את התחרות וזכה בגביע לאחר שניצחו בגמר את הצמד הבריטי דייוויד קולטהרד וסוזי וולף.
בשני האירועים הבאים לא הצליח הצמד הנורדי להעפיל לגמר.
פטר הוא אחיו הצעיר של הנינג סולברג, שהתחרה גם הוא באליפות העולם בראלי.
נשוי לפרלינה ולדפרינדסון, שוודית, שהייתה בעבר נהגת מרוצי ראלי.
לזוג בן אחד, אוליבר, המתחרה גם הוא בראלי קרוס.
הוא הפך לנהג הצעיר ביותר שהתחרה באליפות בקטגוריית הסופר קאר ואף ניצח מרוץ מספר חודשים לפני יום הולדתו ה-16.
פטר מיהלנס (12 במאי 1874 - 7 ביוני 1943) רופא גרמני שהתמחה ברפואה טרופית והיגיינה.
בשנים 1933–1942 היה ראש המכון לרפואה טרופית בהמבורג.
מיהלנס נולד בשנת 1874 בבון.
הוא למד רפואה ולאחר מכן היה קצין רפואה בצי הקיסרי הגרמני.
בשנת 1901 החל לעבוד במכון לרפואה טרופית בהמבורג.
בסוף אוגוסט 1912 הוא נסע לירושלים בראש משלחת למחקר המלריה שהתמקמה במתחם אוגוסטה ויקטוריה.
הוא דגם כ-10% מתושבי ירושלים ומצא ב-26% מהם את מחלת המלריה.
בראשית 1913 ייסד תחנה קבועה לטיפול במלריה שפעלה בתחילה בשיתוף פעולה עם תחנה דומה שהוקמה על ידי נתן שטראוס.
בתחילת 1913 נסע מיהלנס לגרמניה, בה התקיים משא ומתן עם אריה בעהם וד"ר ברין על שיתוף פעולה בין יהודים לגרמנים במכון הרפואי בירושלים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בכוחות של צבא הקיסרות הגרמנית שסייעו לאימפריה העות'מאנית.
לאחר הצטרפות ממלכת בולגריה למלחמה, נשלח לסייע לכוחות צבא בולגריה בשמירת ההיגיינה ובמיוחד בהתגוננות נגד מלריה, ונשא בתואר אחראי היגיינה ראשי בצבא הבולגרי השני.
במסגרת תפקידו הוא הנהיג פעילות נרחבת לביעור הכינים מהחיילים.
לאחר המלחמה הוא נשלח לדלמטיה לסייע שם במאבק נגד המלריה.
משנת 1919 הוא היה מראשי המחלקה הקלינית של המכון לרפואה טרופית בהמבורג.
בחורף של 1921–1922 הוא נסע עם משלחת של הצלב האדום הגרמני לרוסיה לסייע בהתמודדות עם רעב ומחלות מידבקות, דוגמת טיפוס הבהרות.
מטרתו של מיהלנס הייתה בנוסף לסייע רפואית ותרבותית לגרמנים שהתגוררו ברוסיה, לחזק את מעמדה של גרמניה וכן למנוע התפשטות מחלות אל גרמניה.
בשנת 1924 הוא עמד בראש משלחת מחקר לצפון מערב ארגנטינה.
משנת 1925 הוא היה פרופסור באוניברסיטת המבורג.
לאחר מותו של ראש המכון הקודם, בספטמבר 1933, נתמנה מיהלנס לראש המכון הטרופי בהמבורג, בגוברו על מתחרהו העיקרי לתפקיד, ארנסט רודנוואלדט (Ernst Rodenwaldt).
מיהלנס שנחשב על ידי הנאצים לשמרן, ונודע בקשריו עם מקס ורבורג, לא היה מועמדם המועדף לתפקיד ראש המכון והם העדיפו על פניו את רודנוואלדט שפרסם מאמרים על רפואה גזעית בשנות ה-20. הוא זכה בתפקיד בגלל יחסיו הקרובים עם ברנהרד נוכט (Bernhard Nocht) ולאחר מינויו עשה מאמץ למצוא חן בעיני הנאצים.
הוא הצטרף לאיגוד המורים של המפלגה הנאצית ובנובמבר 1933 חתם על ההתחייבות של הפרופסורים הגרמנים לאדולף היטלר ולמפלגה הנאצית.
בשנת 1937 הוא הצטרף למפלגה הנאצית.
כראש המכון הוא פעל להגביר את ההשפעה הגרמנית במושבותיה מעבר לים שאבדו לה בעקבות התבוסה במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1938 ביקר מיהלנס באפריקה ובחן אפשרות לפתוח בה סניף של המכון הטרופי.
בשנת 1935 הוא נהיה חבר באקדמיה לאופולדינה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא שב לייעץ לבולגריה בנוגע לטיפול במלריה.
הוא החזיק בתפקיד ראש המכון הטרופי עד מותו בשנת 1942.
פטר נאליץ' הוא זמר ומלחין רוסי.
נאלץ נולד במוסקבה, הוא בוגר תואר באדריכלות ועבד שנתיים כאדריכל, ב-2007 הוא התפרסם ברוסיה כשפרסם באתר YouTube את הווידאו קליפ לשירו "גיטרה" ובנובמבר באותה שנה יצא המופע הראשון שלו.
לאחר הצלחת המופע חבר למוזיקאים נוספים אשר הקימו יחד להקה בשם "השותפים המוזיקליים של פטר נאליץ'", אשר הופיעו במועדון לילה במוסקבה.
הכרטיסים למופע נמכרו מראש חודשים קודם לכן.
הלהקה ביצעה סיבוב הופעות במספר ערים ברחבי רוסיה וב-2008 הוציאו את אלבומם הראשון.
ב-2009 הופיעו בפסטיבל ספינקס, פסטיבל מוזיקה בבלגיה.
ההרכב השתתף בתחרות הלאומית לבחירת נציג רוסיה לאירוויזיון 2010 ומתוך 25 מתמודדים זכו במקום הראשון.
באירוויזיון שנערך באותה שנה בנורווגיה הם הופיעו בשם "פטר נאליץ וחברים", הם עלו לגמר ולבסוף סיימו במקום ה-11.
פטר מרטין כריסטיאן (; נולד ב-16 באוקטובר 1947) הוא נשיא מיקרונזיה לשעבר.
כריסטיאן היה בין ארבעת-עשר האנשים הראשונים שנבחרו לקונגרס הראשון של המדינה בשנת 1979. הוא שימש כיו"ר הקונגרס ממאי 2003 עד מאי 2007. כריסטיאן נבחר לסנאט בשנת 2007 ונבחר מחדש בשנת 2011. הוא כיהן כיו"ר הוועדה לתחבורה ותקשורת בקונגרס.
ב-8 המכהן מאז מאי 2015 מונה לנשיא השמיני של מיקרונזיה, ב-11 במאי 2019 הוחלף בדייוויד פנואלו.
פטר מונמי היה צייר ימי אנגלי.
פטר מונמי הוטבל בכנסייה בלונדון, אנגליה, ב-12 בינואר 1681. הוא היה האחרון מבין חמשת הילדים, של פייר, או פיטר, מונמי, יליד 1650 מגרנזי, ואשתו האנגליה, דורותי גילברט.
ונכדו של אנדרה מונמי, (1612–1680), שהיה אחד ממושלי גרנזי, בשנות ה-50 של המאה ה-17. דורותי גילברט, ילידת 1660 הייתה בתו של ג'יימס גילברט, שהיה מאסטר בחברה שיצרה נשק בשנת 1670 ו-1672.
אנדרו מונמי מופיע גם ברשומות הארכיון של אדמירליות כמי ששירת בשנת 1710 בספינת תותחים בשם "לה צ'אסה", שהייתה בבעלות סינדיקט של סוחרי גרנזי.
ב-3 בספטמבר 1696, פטר מונמי, בן 15, הפך לחניך במשך שבע שנים אצל ויליאם קלארק.
לקלארק היה עסק משגשג של עיצוב ועיטור בתים, כולל ויטראז'ים, ציפויי קיר, ציורי קיר ועוד.
ויליאם קלארק נפטר לפני ינואר 1704.
מונמי סיים את חניכותו ב-1 במרץ 1704, וכנראה המשיך לעבוד בעסק של קלארק גם אחרי מות בעליו.
ב־17 באפריל 1706 הוטבלה בתם של פטר מונמי, הצייר ומרגרט אשתו.
כנראה הבת והאם נפטרו שנה לאחר מכן ב 1707. פטר מונמי נישא שנית לחנה כריסטופר.
ילד בשם רוברט, תועד שנולד לפטר וחנה ב-12 במאי 1720 ונרשם בסאות'ווארק, סורי.
מקום הימצאו של מונמי במהלך השנים שבין 1714 ל-1720 לא ברור.
עם זאת, לא מן הנמנע שהוא היה זמן מסוים בקורק, אירלנד.
ישנם שני ציורים בולטים של מונמי המתארים סירות של מועדון היאכטות רויאל בקורק.
צ'ארלס ברוקינג, אביו של הצייר הימי הנודע, ששמו גם צ'ארלס ברוקינג (1723–1759), השאיר תיעוד על נוכחותו באירלנד.
אפשרות נוספת היא שמונמי חי תקופת מסוימת בפלימות', בה השתתף צ'ארלס ברוקינג (האב) בבניית מגדלור חדש.
קיים ציור מדהים של המגדלור הקודם של מאת פטר מונמי, במוזיאון פלימות'.
במהלך שנים אלה כנראה נולדה בת נוספת, מרי, לפטר וחנה.
אין תיעוד להולדתה בלונדון, אך תועד שהיא התחתנה ב־26 ביוני 1749 בלונדון.
מניחים כי פטר מונמי הקים עסק עצמאי בתחום העיצוב והציור.
שמו נזכר שוב ושוב במקורות שונים כבעל חנות בגשר לונדון.
הצייר ויליאם הנרי פיין, (1769–1843) מזכיר כי "מונמי, הצייר הימי...הציג את עבודותיו בחלון הראווה של חנותו, לשמחת יורדי הים, שנראו בהמוניהם מביטים באמנותו המופלאה."
הוא היה צייר סטודיו בוסטמינסטר בראשית שנות ה-20 של המאה ה-18, והעסקים שלו שגשגו.
הוא צייר כמה ציורים גדולים.
אחד מהם עבור ג'ורג' ביינג (1663–1733) לורד האדמירליות הראשון משנת 1727, לזכר ניצחונותיו הימיים.
בעודו מבסס את עצמו כצייר הימים הבולט של לונדון, מונמי המשיך לקחת על עצמו משימות כמעצב בתים.
במהלך העשור שבין 1730 ל־1740 מונמי גילה כי נעשה קשה יותר למכור ציורים, מכיוון שהיה יבוא גדול של ציורים מאיטליה וצרפת, תוך שינוי הטעמים של הפטרונים והסוחרים לאלה הנהוגים ביבשת.
שינוי הביקוש פגע באומנים האנגליים, מה שהניע את ויליאם הוגארת, בן זמנו של מונמי, לבטא בזעם את כעסו.
לכן הוגארת השתמש בפתיחה מחודשת בשנת 1736 של גני ווקסהול (אנ') אתר נופש עבור הלונדונים מדרום לתמזה, כמקום להציג לראווה ציורים מקוריים אנגליים.
מונמי סיפק לפחות ארבע סצנות ימיות שהוצגו בצורה בולטת בתערוכה זו.
אלה אבודים כעת, אך ידועים מתוך תחריטים.
בסקירה של "המוסף הספרותי של טיימס", 27 בינואר 2012, על "גני ווקסהול" נכתב כי "האמנות הלאומית בהתהוותה חוזקה על ידי מספר ציורים היסטוריים מאת פטר מונמי, על הניצחונות הימיים האנגליים".
שניים מציורים אלה כנראה הוצגו לפני המלחמה עם ספרד, שהתחילה בשנת 1739. מספר לא מבוטל של הדפסים, בעקבות עבודותיו של מונמי, הופקו בשנים משנת 1730 עד מותו בשנת 1749.
מונמי המשיך כצייר הימי המוערך ביותר על ידי אנשי הימיה הפעילים, אפילו במהלך שקיעתו הכלכלית האיטית, ובמשך עשורים רבים לאחר מותו.
בשנת 1749 הביע ג'ורג' ורטו את המוניטין הזה: "ההבנה שלו הייתה יסודית בצורות ובבניין הספינות עם כל החבלים והמפרשים.
הבנה זאת גרמה לציוריו להיות בעלי ערך רב יותר."
ורטו מספר כי "מונמי חי כמה שנים מחייו בוסטמינסטר בסמוך לגדת הנהר, בגלל הנוחות של צפייה במים ובשמים.
אם כי הוא ערך טיולים רבים בחופי אנגליה ונמלי הים כדי להתרשם בעצמו מהטבע [...] " והמשיך בכך עד מותו בבית בוסטמינסטר [...] הוא השאיר ציורים רבים שלא הסתיימו, עבודותיו נקנו על ידי סוחרים במחירים נמוכים [...] "
מונמי נקבר בכנסיית סנט מרגרט ב-7 בפברואר 1749.
ב-26 ביולי 1750, נמכר ביתו ורכושו במכירה פומבית - תמונות, הדפסים, רישומים, דגמי ספינות, רהיטים ואוסף כלי חרס.
ביתו, שכנראה, עבר לגור בו לאחר 1730, היה בקצה המזרחי של מנזר וסטמינסטר.
למרות זאת, ברור ששתי בנותיו של מונמי, מרי ואן, ובמיוחד אלמנתו, נותרו בקשיים כלכליים.
אן מונמי התחתנה עם תומאס קורנוול, רופא ב־14 בפברואר 1745 בקפלה בסנט ג'ורג', מייפייר, ובנם הבכור, פטר מונמי קורנוול, הוטבל ב־20 בינואר 1747 בסנט מרגרט, ווסטמינסטר.
ארבעה חודשים לאחר מותו של פטר מונמי התחתנה ביתו מרי מונמי עם הצייר הימי פרנסיס סוויין (אנ') (1725–1782), ב־29 ביוני 1749. בנם השני, מונמי סווין המשיך את מסורת אביו וסבו כצייר ימי.
היצירות של מונמי הן במגוון רחב וניכר כי הוא עמד בראש סטודיו לא מבוטל, עם מספר עוזרים צעירים ומבוגרים יותר שהשתתפו ביצירותיו במהלך הקריירה שלו בת 45 שנה.
ייתכן מאוד שצ'ארלס ברוקינג היה אחד מאלה בשנות הארבעים של המאה ה-18.
פטר יוזף לנה או גם פטר יוזף לנה הצעיר (Peter Joseph Lenné der Jüngere; 29 בספטמבר 1789 – 23 בינואר 1866) היה גנן ואדריכל נוף פרוסי.
כמנהל הכללי של הארמונות והגנים הפרוסיים המלכותיים בפוטסדאם ובברלין, עיצבה עבודתו את התפתחות הגרמנית מהמאה ה-19 בסגנון הנאו-קלאסי.
הפארקים שלו שעוצבו על פי עקרונות גן הנוף האנגלי, הם כיום חלק מהמורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
לנה נולד בבון, אז חלק מנסיכות הבוחר מקלן, בנו של גנן של חצר הנסיכות והאוניברסיטה פטר יוזף לנה האב (1756–1821), ואשתו אנה קתרינה פוטגייטר (Anna Catharina Potgieter, גם כן פוטגטר), בתו של ראש עיריית .
משפחת לנה היא מהצאצאים של הנסיך הבישוף של לייז'.
אביו של פטר יוזף האב, אוגוסטן לה נו (Augustin Le Neu), התיישב בפופלסדורף (Poppelsdorf ) שליד בון כגנן החצר של הארכיבישוף-הבוחר בסביבות 1665.
לאחר שקיבל תואר "בוגר בית ספר תיכון" , החליט פטר יוזף לנה לאמץ את המסורת המשפחתית.
הוא התחיל את חניכותו כגנן בשנת 1808 אצל דודו, יוזף קלמנס וייהה (Josef Clemens Weyhe), גנן החצר בטירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט בבריהל השייכים לארכיבישוף הבוחר של קלן.
ביוזמת אביו הוא למד גם קורסים בבוטניקה באוניברסיטה.
בין השנים 1809–1812, השתתף לנה הבן בסיורים לימודיים רבים במימון אביו, אשר לקחו אותו לדרום גרמניה, לצרפת ולשווייץ.
בשנת 1811 סיים התמחות ארוכה בפריז אצל אנדרה תואן (André Thouin), מנהל Jardin des Plantes, וחבר האקדמיה למדעים, שהיה אז אחד מאדריכלי הגנים המפורסמים ביותר באירופה.
מתואן רכש לנה ידע בבוטניקה של שיחים נדירים וצמחים אקזוטיים, שיישם אחר-כך.
בסיום ההתמחות הוא קיבל את התואר "אומן אדריכלות נוף".
באחד מסיורים אלה יצר לנה היכרות עם יוצר הגן האנגלי במינכן, אדריכל הנוף פרידריך לודוויג פון סקל (Friedrich Ludwig von Sckell), שתהיה לו השפעה מתמשכת על יצירתו של לנה.
בשנת 1812 עקר לנה בעקבות אביו לקובלנץ, שם מונה למנהל הגנים.
מאוחר יותר באותה שנה פעל לנה בארמון שנברון, שם נשאר עד 1814. לנה חזר לקובלנץ, שם נשכר לעיצוב גינות פרטיות עד 1815. הרחבות ביצורי העיר נתנו לו הזדמנות להציע תוכנית לשיפור על ידי תוספת גנים; עם זאת, הדבר לא בוצע בגלל מחסור בכספים.
בשנת 1816 עבר לפוטסדאם על פי הצעתם של מנהל היערות הפרוסי גאורג לודוויג הרטיג (Georg Ludwig Hartig) והגנרל גרף פון האקה (Graf von Hacke).
שם הוא קיבל את תפקיד עוזר הגנן למנהל גן החצר בארמון סנסוסי.
באביב 1816, בזמן שעדיין עבד כעוזר גנן, קיבל לנה מינוי מטעם לחדש את השטח סביב ביתו הכפרי בקליין-גליניקה.
עבודה זו על פארק קליין-גליניקה הצמוד לארמון גליניקה, שלימים יהפוך למעונו של קרל, נסיך פרוסיה, הניחה את התשתית לעיצוביו של לנה לאזור פוטסדאם שמסביב, שאותו הוא רצה להפוך לגזאמטקונסטוורק (סינתזה של אמנויות שונות).
אחרי השדרוגים של שטחי גליניקה הגיעו העיצובים שנעשו בשיתוף פעולה הדוק עם האדריכלים קארל פרידריך שינקל, לודוויג פרזיוס ופרדיננד פון ארנים של מקומות אחרים כמו בטכרברג והגן הצופה עליו, פארק בבלסברג, שהושלם על ידי הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו.
עבודתו של לנה מתאפיינת ביצירת צירי ראייה רב-תכליתיים, מנגנון גינון סגנוני שאותו יישם בפארק סנסוסי ובמקומות אחרים.
כחלק מהנוף התרבותי ברלין-פוטסדאם, המשתרע מאי הטווסים ועד , אתרים רבים של עבודתו של לנה הם אתרי מורשת עולמית והם תחת הגנת אונסק"ו באופן קיבוצי מאז 1990.
המנהל הכללי של הגנים הפרוסיים
הישגיו של לנה באדריכלות הגנים באו לידי ביטוי בהתקדמות הקריירה שלו.
בשנת 1818 היה עובד במנהלת הגן המלכותי (Königlichen Gartendirektion), ובשנת 1822 קיבל קידום למנהל הגינון.
לנה קיבל גם את תפקיד ראש אגף טיפוח עצי הפרי וגינון חזותי ומאוחר יותר של חטיבת הפארקים.
בשנת 1823 נוסדה תחת ניהולו האקדמיה לגינון בשנברג ופוטסדאם.
כאן נלמדה לראשונה אדריכלות גנים בצורה מדעית.
בשנת 1828 מונה לנה למנהל הגן של הגנים המלכותיים (Gartendirektors der königlichen Gärten) היחיד, ובשנת 1845, למנהל הכללי של הגן הפרוסי.
הפכה את לנה לחבר כבוד.
בשנת 1840 מינה המלך פרידריך וילהלם הרביעי, שהוכתר זה עתה, את לנה לטפל בתכנון העירוני של ברלין.
בין ההישגים החשובים ביותר שלו בתפקיד זה חפירת בין 1845 ל-1850 ו בשנת 1852, בין תעלת לנדוור לנהר השפרה בקרויצברג.
תכנון התעלה התבסס על תוכניות של קצין הבניין הראשי יוהאן קרל לודוויג שמיד (Johann Carl Ludwig Schmid).
מקום המנוחה האחרון של לנה הוא בבית הקברות של בורנשטדט בפוטסדאם.
פרוטומות של פטר יוזף לנה מוצבות בגן החיות של ברלין, בגן הבוטני של בון, על גדת הריין (אלטר צול), בפארק הנוף פצו (Landschaftspark Petzow) בוורדר על ההאפל שהוא עצמו תכנן, בפארק פלדפינג (Feldafing), בפארק סנסוסי ובפארק Kaiserin-Augusta-Anlagen לאורך הגדה המערבית של הריין בקובלנץ (העתק של פרוטומה מאת ראוך).
פרוטומה מודרנית יותר הוכנה על ידי הפסל אוטו ובר-הרטל (Otto Weber-Hartl) מבאד הומבורג.
פטר טורדאי (בהונגרית: Tordai Péter; נולד ב-7 בינואר 1948 בנירג'האזה) הוא סוחר יהודי-הונגרי.
פטר טורדאי נולד במשפחה יהודית ניאולוגית.
הוא נולד כבן הבכור והילד הראשון במשפחה.
שם משפחת אביו, שנולד הכפר נירבוגדאני כ-16 ק"מ מנירג'האזה, היה טישלר שאביו שינה לטורדאי בשנת 1947. כמה מקרובי משפחתו גורשו ואף נרצחו באושוויץ במהלך השואה.
אביו יחד עם שני אחיו מגויס לשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) וכך ניצלו הוא ואחיו מהגירוש לאושוויץ, בעוד אח נוסף גורש ונרצח באושוויץ עם חמישה משבעת ילדיו.
אחד מדודיו, פטר, עלה בשנת 1938 לישראל ונלחם נפל במלחמת העצמאות.
על שמו הוא נקרא פטר.
לאחר לימודיו בבית הספר היסודי סיים בית ספר מקצועי בתחום המכונאות החשמלית ואחר כך המשיך את לימודיו במכללה לתעשיית המזון בבודפשט.
הוא החל להתייחס ברצינות רבה יותר ליהדותו משנות השישים והתוודע גם לבית המדרש לרבנים בבודפשט בניהולו של הרב יוז'ף שייבר.
בשנת 1973 נשא את אשתו לאישה בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהני.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה וזכה בתואר אקדמי הפך לעוזר הוראה, מרצה אך בסופו של דבר החליט לעזוב את האקדמיה, והחל לעסוק במסחר.
כיום טורדאי מכהן בתפקיד נשיא בית הכנסת בדרך פרנקל לאו.
בין השנים 1999–2003 היה נשיא MAZSIHISZ (התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה).
טורדאי היה הנשיא האחרון של BZSH (הקהילה היהודית של בודפשט), אך ב-29 באוקטובר 2014, בשל הטענה לניהול בלתי תקין נגדו, האספה הכללית של BZSH הביע בו אי אמון וביטל את מינויו לתפקיד הנשיא.
להורי אשתו היה עסק לממכר ירקות.
הם נהרגו בתאונת דרכים בטרם נשא את אשתו לאישה.
הוא נכנס לעסק והפך ל"עצמאי" (MASZEK שפירושו בהונגרית בראשי תיבות: "סקטור פרטי") שהיה מעמד די נדיר בהונגריה הקומוניסטית.
בשנת 1975 נולדה בתו הבכורה אסתר ובשנת 1979 בתו אגי.
פטר לקס (בשמו המלא: פטר דוד לקס, בארצות הברית: פיטר ד.
לקס; בהונגרית: Lax Péter; 1 במאי 1926 – 16 במאי 2025) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי יליד הונגריה.
ג'רג' מרקס טען שהוא היה אחד מן המדענים מאנשי-המאדים.
לקס עסק בעיקר במתמטיקה יישומית, תחומי המחקר שלו היו: תורת משוואות דיפרנציאליות חלקיות, דינמיקת נוזלים ומדעי המחשב.
לקס נולד למשפחה יהודית בבודפשט, להנריק לקס ולקלרה קורנפלד.
עבר לארצות הברית עם הוריו בשנת 1941, שנתיים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק.
בהמשך קיבל את הדוקטורט שם ב-1949. המנחה שלו היה קורט או.
כותרת עבודת הדוקטורט שלו הייתה: "מערכת לא ליניארית של משוואות דיפרנציאל חלקיות היפרבוליות בשני משתנים עצמאיים" (Nonlinear System of Hyperbolic Partial Differential Equations in Two Independent Variables).
שימש כפרופסור של מכון קוראנט למדעי המתמטיקה באוניברסיטה.
הוא הסביר כי השפה והתרבות ההונגרית, וכן היחסים עם מתמטיקאים הונגרים, חשובים בעיניו, ולכן השתתף גם בפיתוח תוכנית הדוקטורט במתמטיקה של האוניברסיטה המרכז-אירופית.
1986: המדליה הלאומית למדע (ארצות הברית)
סטיל, האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS)
1993: חבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים
2005: הצלב האמצעי של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה
פטר טרדוש (בהונגרית: Tardos Péter; ברטיואויפאלו, 15 באוגוסט 1924 – בודפשט, 25 באוקטובר 1984) היה עיתונאי, מלחין, פזמונאי, קומיקאי, עורך בטלוויזיה וברדיו יהודי-הונגרי.
אין פרטים ביוגרפיים על פטר טרדוש עד סיום מלחמת העולם השנייה.
לאחר 1945 עבד בסוכנות הידיעות ההונגרית, מילולית "משרד הטלגרף ההונגרי" (Magyar Távirati Iroda), מאוחר יותר הפך לעורך של מחלקת המוזיקה של הרדיו ההונגרי (Magyar Rádió).
הוא ערך את התוכניות "רק לצעירים" ו"קוקטייל מוזיקת הריקודים", וכן עבד בהפקת תוכניות מוזיקה קלה של הטלוויזיה ההונגרית.
הוא ערך גם את המדור "ביט-פופ-רוק" של ה"מגזין הנוער" (Ifjúsági Magazin), וכן את תוכניות המוזיקה של הרדיו ההונגרי.
הוא הלחין כמה שירים לריקודים, וכן היה הפזמונאי של שירים נוספים לריקודים.
אלבומו הגדול יצא בשנת 1984 לפני מותו.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 כתב את התרגום ההונגרי של שירים לריקודים מהשפה האנגלית.
הוא היה המלחין והתמלילן של כמה חלקים של הסרט "הקנגורו" שהיה סרט הונגרי מוזיקלי משנת 1975.
את הופעת הבכורה שלו כקומיקאי ערך בשנת 1951 ב"נפ-וואריאטה" ובבמה העליזה.
שמו הופיע כמחבר ביצירות שונות שהועלו בתיאטראות השונות בודפשט כמו: וריאטה בודפשט, הווריאטה הקאמרי וקברט תאליה.
הוא עבד גם עבור הקרקס ההונגרי וכתב בדיחות עבור הליצנים.
מאז 1960 היה אחד המחברים הקבועים של המגזין ההיתולי לודאש מתי, ומאוחר יותר גם של הרדיו והטלוויזיה.
הוא המציא את דמותו המפורסמת של ג'רג' בארדי, "גוּדְיֶארַאק".
טרדוש הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מספר הופעות בכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחבר / מחבר משותף – 25 ; כפזמונאי – 4.
המנון לקיץ (לחן: פאל גאבור)
ירח חשוף (לחן: טיבור קונץ)
כמה מילים כנות (לחן: אוטו שק)
נשף בסגנון הישן (לחן: מיקלוש פנייה)
נוסטלגית בוגי-ווגי (לחן: פטר מאטה)
איווט הקטנה (מילים: סילארד דרוואש)
המתן עד שמחשיך (מילים: אריקה הוסאר)
רק פרח כחול (מילים: אריקה הוסאר)
איפה הזמנים (מילים: אישטוואן נאג')
הספינה הפליגה (מילים: אריקה הוסאר)
כשתגיע אליי (מילים: אריקה הוסאר)
אין מילים (מילים: אריקה הוסאר)
לאן אתה הולך (מילים: אריקה הוסאר)
מועדון הלבבות הבודדים (גם הפזמונאי)
פליקס פול: סין; דו"ח מאת פטר טרדוש; 1956 (מה בעולם הגדול?
חוברות מדיניות חוץ של המועצה הלאומית לשלום)
לקסיקון קטן beat (הוצאת מוזיקה, 1971)
לקסיקון רוק; קריקטורות ג'רג' בודולה; מהדורה שנייה 1982
פטר מוסטובוי הוא במאי ומפיק סרטים, שיצר את סרטיו בברית המועצות ובישראל.
בשנת 1970 סיים את המכון לקולנוע על שם גרסימוב.
הקריירה הקולנועית המכובדת של מסטובוי כוללת שני סרטים עלילתיים ולמעלה מארבעים סרטים תיעודיים.
מוסטובוי נחשב לדמות מרכזית בגל הקולונוע הלנינגרדי.
סרטיו זכו בפרסים לאומיים ובינלאומיים יוקרתיים רבים כגון פרס תיבת הזהב, בפסטיבל הטלוויזיה הבין-לאומי שהתקיים בבולגריה בשנת 2006, פרס מיוחד בפסטיבל סנט פטרסבורג הבין-לאומי – מסר לאדם – שהתקיים ברוסיה באותה שנה והפרס הלאומי של רוסיה "לורלים" בשנת 2014 על תרומה לקולנוע.
סרטו של מוסטובוי "תראו את הפנים" שיצר יחד עם פבאל קוגן, מוזכר במאמר בגלריה הלאומית לאומנות אודות "סרטים דוקומנטריים המציגים פרצוף אנושי".
בנוסף ליצירותיו, מוסטובוי השתתף כשופט בפאנלים במסגרת פסטיבלים בינלאומיים רבים.
בין השנים 2000–2002 היה חבר בוועדת הקולנוע של משרד המדע, התרבות והספורט של מדינת ישראל.
הסרט האחרון שלו "הצעיף האדום" שיצא בשנת 2020 הוא סרט אוטוביוגרפי המשלב קטעי ארכיון, משחק ואנימציה.
בשנת 1993 מוסטובוי עלה לישראל והוא מתגורר בראשון לציון.
בנוסף לסרטיו הוא עובד כעצמאי בכמה ערוצי טלוויזיה ישראליים בניהם ערוץ 1.
פטר נאדאש (בהונגרית: Nádas Péter; נולד ב-14 באוקטובר 1942 בבודפשט) הוא סופר, מחזאי, מסאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט כן פרס אטילה יוז'ף.
הוא עבד גם כצלם עיתונות וכעיתונאי.
נאדאש הוא חבר מייסד של "האקדמיה הדיגיטלית לספרות" וחבר ב"אקדמיה סצ'ניי לספרות ואמנות" מאז שנת 2000. פטר נאדאש הוא נכדו של העיתונאי, עורך דין וחבר פרלמנט היהודי-הונגרי מור מזאי.
פטר נאדאש בשנת 1942 בבודפשט למשפחת יהודית.
אמו הייתה קלרה טאובר, פועלת, ואביו לאסלו נאדאש, טכנאי ומכשירן טלפונים.
לאחר ששרדו את השואה, משנת 1945 ואילך, הוריו הפכו למנהיגי מפלגה קומוניסטים בכירים ולמנהלי חברות.
בין השנים 1956–1958 נאדאש היה תלמיד של "הטכניקום לכימיקלים לאיוש פטריק", ואחר כך למד מקצוע: בין השנים 1958–1961 היה חניך ללימודי צילום.
בשנת 1961 סיים את לימודיו והמשיך בבית הספר לעיתונות של "האיגוד הלאומי של העיתונאים ההונגרים" (MÚOSZ) במשך שנתיים.
בין השנים 1965–1967 למד במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת הערב למרקסיזם-לניניזם, אך לא ניגש לבחינת גמר ממלכתית.
בינתיים, בין השנים 1961–1963 הוא היה צלם עיתונות של כתב העת "לאישה" ההונגרי (Nők Lapja) ומשנת 1965 עד 1969 עבד ב"חדשות מחוז פשט" (Pest County News).
הוא סופר עצמאי מאז שנת 1969. הוא היה סטודנט על מלגה באוניברסיטת הומבולדט בשנת 1974, שם האזין להרצאות על ההיסטוריה של תחילת המאה ה-20. בין השנים 1974–1979 היה עורך הקריאה של כתב העת הפדגוגי "ילדנו" (Gyermekünk).
בשנים 1980–1981 היה הלקטור בתיאטרון קישפלודי בעיר גיור.
בשנים 1989–1990 עבד קבוע בירחון של אגודת העיתונאים ההונגרית "יומן הונגרי" (Magyar Napló).
בשנת 1993 עבר כמה ניתוחים בעורקים הכליליים כתוצאה מהתקף לב.
ב-13 ביוני 2006 נבחר לחבר ב"אקדמיה לאמנות של ברלין".
הוא גם חבר בחבר הנאמנים של "פרס בלשה פטר" מאז אותה שנה.
בשנת 2007 הוענקה לו אזרחות כבוד של רובע 13 של בודפשט.
בשנת 2015, ביום הדרמה ההונגרית, הוענק על מפעל חייו "פרס ארנה ספ".
בשנת 1990 התחתן עם מגדה סולומון, כיום גר בגומבושסג (Gombosszeg), כפר של 37 תושבים בלבד, שבמחוז זאלה.
התנ"ך / המרתף; סיפורת, בודפשט, 1967
משחק מציאת מפתח; סיפורת, בודפשט, 1969
סצנה / ניקיון / פגישה / הלוויה; Magvető, בודפשט, 1982
אודיטוריום (מחקרים, מאמרים); זרע, בודפשט, 1983 (חוברות JAK)
ספר זיכרונות; סיפורת, בודפשט, 1986
מגרש משחקים (מאמרים); סיפורת, בודפשט, 1988
התנ"ך וסיפורים עתיקים אחרים; סיפורת, בודפשט, 1988
אלף תשע מאות שמונים ושבע, אלף תשע מאות שמונים ושמונה; עם הקלטות מאת המחבר; סיפורת, בודפשט, 1989
על אהבה שמימית וארצית (חיבור); סיפורת, בודפשט, 1991
פתק שנמצאוכתבים מעורבים אחרים; הווה, פץ, 1992
פטר נדאס - ריצ'רד שווארץ: דיאלוג.
ארבעה ימים, אלף תשע מאות שמונים ותשע; הווה, פץ, 1992
שני סיפורים קצרים / הגירה / ההיסטוריה היפה של הצילום; הווה, פץ, 1995
דרמות / פרוטוקול / ניקיון / פגישה / לוויה / העמודים האחרונים של יומן החזרות / הצגות חגיגיות; הווה, פץ, 1996
סיפורים נבחרים; הווה, פץ, 1997
פטר נאדאש - ריכרד שוורץ: דיאלוג.
ארבעה ימים באלף תשע מאות שמונים ותשע; 2. מהדורה משופרת; הווה, פץ', 1997
כל האורות; זרע, בודפשט, 1999 (אלבום תמונות)
שני סיפורים קצרים; 2. מהדורה משופרת; הווה, פץ, 2001
מאמרים; 2. מהדורה מורחבת ומשופרת; הווה, פץ, 2001
פטר אסטרהאזי - אימרה קרטס - פטר נאדאש: מדריך; עם כתביו הנלווים של אנדרה בויטאר; זורע, בודפשט, 2003
מאמרים נוספים; הווה, פץ, 2006
משחק סאטירה; הווה, פץ, 2010 (עבודות מאת פטר נאדאש)
מאמרים; הווה, פץ, 2011 (עבודות מאת פטר נאדאש)
סיפורים מקבילים; 3. מהדורה משופרת; הווה, פץ, 2012
מלח החיים; רישום אנדרס פורגאך; ילנקור, בודפשט, 2016
סיפורים מקבילים; מהדורה 4 מתוקנת, 2016
סיפורים נבחרים ; 3. exp.
אימוני החירות; ילנקור, בודפשט, 2019
מאמרים נבחרים כרך א '.; ילנקור, בודפשט, 2019
2006 – ז'ופיה מיהאנצ'יק: אין תקרה, אין לוח.
ז'וז'אנה שיים משוחחת עם פטר נאדאש.
מרגיט סילביצקי: ריצה למרחקים עם עיפרון.
לשורות של פטר נאדאש; וינצה, בודפשט, 2011 (עם הסיפור הקצר אוקטובר - נובמבר)
תצלומים מאת פטר נאדאש, 1959–2003 (קטלוג תערוכות, אוצר שאנדור בז'אני); המוזיאון הספרותי של פטפי, בודפשט, 2012
פרס המישור ההונגרי הגדול (1990)
לוח זיכרון אימרה נגי (1999)
פרס הקריאייטיב של קרן סורוס (2001)
פרס פרו אורב בודפשט (2005)
פרס כדור הזכוכית (הוקרהשל חנות הסופרים) (2006)
הצלב האמצעי של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (2007)
אזרח כבוד של בודפשט (2010)
פטר כריסטן אסביינרסן (בנורווגית: Peter Christen Asbjørnsen, 15 בינואר 1812 - 5 בינואר 1885) היה סופר וזואולוג נורווגי.
לצד ירגן אנגברטסן מו נודע כאספן אגדות-עם נורווגיות וספרי האגדות שלהם מוזכרים בדרך כלל בצוותא בשם "אסביירנסן ומו".
אסביירנסן נולד בשנת 1812 בכריסטיאניה, כיום אוסלו בנורווגיה, למשפחה מבוססת שמוצאה באוטה בחבל גידברנדסדאלן וככל הנראה היה הצאצא האחרון שלה.
אביו, אנדריאס אסביירנסן עבד כזגג ובונה כלי מדידה, כלים רפואיים ומצפנים ועבד זמן-מה כפקח מתקני המים של העיר כריסטיאניה.
אמו היא תורינה אליסבת לבית ברין (Bruun).
אנדריאס אסביירנסן נמנה עם מייסדי החברה המלכותית הנורווגית לפיתוח.
הוא היה גם האדם הפרטי שתרם את הסכום הגדול ביותר לשם הקמת אוניברסיטה ראשונה על אדמת נורווגיה: האוניברסיטה המלכותית על שם פרדריק (1811).
אסביירנסן גדל בבית ברחוב השער דרונינגנס 26. מאוחר יותר בגלל משבר כספי הבית נמכר והמשפחה עברה לרחוב גרנלנד 28
אסביירנסן סיים בשנת 1833 את לימודיו באוניברסיטת אוסלו.
כבר כסטודנט, בשנת 1832 התחיל לאסוף ולהעביר בכתב מעשיות ואגדות-עם.
מאוחר יותר במטרה זו הוא חצה ברגל את ארצו לאורכה ולרוחבה
ירגן אנגברטסן מו פגש את אסביירנסן בן ה-14 כששניהם למדו בתיכון בנורדרהוב.
בבניין בית הספר לשעבר שוכן כיום מוזיאון רינגריקה, המאחסן מוצגים הקשורים לחיי אסביירנסן ומו.
בין השניים נקשר קשר ידידות לאורך כל חייהם.
ב-1834 גילה אסביירנסן כי מו התחיל באופן עצמאי ללקט אוצרות מהפולקלור הלאומי.
שניהם השוו את ממצאיהם והחליטו לשתף פעולה במפעלם.
באוניברסיטה קיבל אסביירנסן הכשרה כזואולוג ובעזרת המוסד האקדמי ערך סדרה של מסעות מחקר לאורך חופי נורווגיה, במיוחד בהרדנגרפיורד.
הוא עבד ביחד עם שניים מחשובי הביולוגים של הים באותה תקופה: מיכאל סארס ובנו, גאורג אוסיאן סארס.
מו, בינתיים, עזב בשנת 1839 את האוניברסיטה והתמסר ללימודי תאולוגיה והתפרנס כמורה פרטי בכריסטיאניה.
בחופשות טייל בהרים, במחוזות הרחוקים ביותר וליקט מעשיות ואגדות.
באותן השנים הניח את יסודות מפעלו הספרותי העתידי.
בשנים 1842–1843 מעפל זה פורסם לראשונה בכותרת " Norske Folkeeventyr" (אגדות-עם נורווגיות).
הקובץ התקבל בכל אירופה כתרומה בעלת ערך למיתולוגיה ההשוואתית ולספרות.
בשנת 1845 פרסם אסביירנסן, ללא עזרתו של מו, קובץ נוסף של אגדות עם נורווגיות "Huldre-Eventyr og Folkesagn"
ב-1856 הזהיר אסבייאנגסן מפני בירוא היערות בנורווגיה והאיץ בממשלה לפעול כדי למנוע זאת.
הוא עצמו התמנה כמומחה בתחום היערות ונשלח לסיורים ברחבי נורווגיה ובארצות צפוניות אחרות כדי לבדוק שיטות לשימור היערות.
בשנת 1879 מכר אסביירנסן את האוסף הגדול שלו ליצורים מן החי למוזיאון להיסטורית הטבע של אירלנד תמורת 300 לירות שטרלינג.
אוסף זה כלל, בין היתר, דגמי Briosinga endecacnemos אותם ליקט ככל הנראה בעת מסעו הגיולוגי בהרדאנגרפיורד בשנות ה-1850.
בשנת 1885 נבחר אסביירנסן לחבר בחברה המלכותית הנורווגית למדעים בטרונדהיים.
הוא נפטר בכריסטיאניה בשנת 1885.
בדרך כלל היה נהוג לטעון כי הנמרצות בכתיבה בא מאסביירנסן בעוד שהחן היה שייך למו, אולם למעשה השניים פעלו יחדיו לאורך שנים, מה שגרם להם לאמץ אותם אופנים של ביטוי ספרותי.
במאה ה-20 הבמאי הנורווגי איבו קפרינו הפיק סרדת סרטי בובות המבוססים על ספרי אגדות העם של אסביירנסן ומו.
דמותו של אסביירנסן מופיעה במבוא לכל פרק בסדרה.
כמו כן, הקים קפרינו בסמוך ללילהאמר חלקת פארק שעשועים המוקדשת לאגדות העם האלה.
אחרי 2008 הנפיק הבנק של נורווגיה שטר של 50 קרונה הנושא את דמותו של אסביירנסן.
פטר מארקי-זאי (בהונגרית: Péter Márki-Zay; נולד ב-9 במאי 1972) הוא פוליטיקאי, משווק, כלכלן, מהנדס חשמל והיסטוריון הונגרי.
מכהן כראש עיריית הודמזוושרהיי מאז 2018. מנהיג מפלגת "תנועת הונגריה של כולם" (Mindenki Magyarországa Mozgalom – MMM), ואחד ממייסדיה.
היה מועמד לראשות ממשלת הונגריה מטעם המפלגה מול ויקטור אורבן בבחירות לפרלמנט ב-2022.
מארקי-זאי נולד בהודמזוושרהיי, בהונגריה הקומוניסטית, ב-9 במאי 1972, לאם שהייתה כימאית ולאב שהיה מורה לפיזיקה.
הוא גדל במשפחה שמרנית וקתולית.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר בהודמזוושרהיי בשנת 1990.
מ-1990 עד 1993 למד במכללה למסחר ואירוח בבודפשט, שם למד שיווק, ולאחר מכן באוניברסיטה לכלכלה בבודפשט מ-1993 עד 1996, שם למד כלכלה.
בין 1997 ל-2001, למד הנדסת חשמל במכללה הטכנית של בודפשט.
בשנת 2002, הוא גם סיים את לימודיו בהיסטוריה באוניברסיטת סגד.
בנוסף גם למד היסטוריה של הכלכלה ב-Pázmány Péter Catholic University, וסיים את לימודיו כדוקטור לפילוסופיה ב-2006.
בין 1996 ל-2004 עבד ב-DÉMÁSZ, שהייתה אז אחראית על אספקת החשמל לדרום הונגריה, ולאחר מכן ב-Kontavill-Legrand ככלכלן ומנהל שיווק.
בשנת 2004 עבר עם אשתו וחמשת ילדיו לקנדה, שם עבד תחילה כמוכר מדלת לדלת עבור ספק שירותי טלפון, ולאחר מכן במחלקת השיווק של Carquest.
לאחר כשנתיים וחצי עברה המשפחה לארצות הברית, שם המשיך לעבוד ב-Carquest.
בין 2008 ל-2009, הוא היה חבר במועצת כוח העבודה האזורית של מזרח אינדיאנה.
בשנת 2009 חזרה המשפחה להודמזוושרהיי.
לאחר שובו עבד בספקית החשמל Szeged, תחילה בתכנון אסטרטגי, ולאחר מכן בשירות לקוחות.
בשנת 2013, הוא הפך לחבר באיגוד האלקטרוטכני ההונגרי (Magyar Elektrotechnikai Egyesület).
בין 2016 ל-2017, הוא היה מנהל השיווק והלוגיסטיקה בחברת לגראנד בהונגריה.
עד 2014, לימד שיווק עסקי ללא מטרות רווח באוניברסיטת סגד.
בשנת 2018 הודיע מארקי-זאי כי יתמודד כמועמד עצמאי בבחירות לראשות העיר הודמזוושרהיי.
ב-25 בפברואר 2018 ניצח את זולטן הגדס, והפך לראש העיר הראשון שלא ממפלגת פידס של העיר מאז 1990. הוא נכנס לתפקידו ב-3 במרץ, כאשר אנדריאה קיס מהמפלגה הסוציאליסטית ההונגרית שמשמת כסגניתו.
בעקבות הצלחתו, המשיך מארקי-זאי לתמוך באחדות כלל ארצית בין מפלגות האופוזיציה.
בשנת 2018, הוא הקים את "תנועת הונגריה של כולם" (Mindenki Magyarországa Mozgalom; MMM) שהוקמה על מנת לקדם שיתוף פעולה בין מפלגות האופוזיציה המתנגדות לוויקטור אורבן, ולתמוך בדמוקרטיה.
במהלך הקדנציה הראשונה שלו כראש עיר, הבטיח להילחם למען שקיפות.
הוא חשף כי העיר נמצאת במצב כלכלי הרבה יותר גרוע ממה שדווח בעבר.
בשנת 2019, הוא התמודד לקדנציה נוספת לראשות העיר, הפעם תחת הדגל של MMM.
מועמדותו נתמכה שוב על ידי כל מפלגות האופוזיציה הגדולות.
הוא הביס את המועמד העצמאי שנתמך על ידי פידס.
בשנת 2021 הודיע על כוונתו להתמודד כמועמד לראשות הממשלה תחת דגל האופוזיציה ההונגרית - MMM.
בסיבוב הראשון של הפריימריז, הגיע למקום השלישי עם 20.43% מהקולות.
ב-17 באוקטובר זכה בסיבוב השני עם 56.7% מהקולות לאחר פרישת אחת המתמודדות.
עקב כך, בבחירות 2022 לפרלמנט, מרקי-זויי יהיה המנהיג והמועמד לראשות הממשלה של הברית הפוליטית המאוחדת של הונגריה.
בבחירות הובסה המפלגה על ידי אורבן כאשר היא זוכה ב-35% מהקולות, לעומת 53% בהן זכה אורבן.
המפלגה השיגה 53 מושבים, 4 יותר ממה שהיה לה לפני כן (כל המפלגות יחד).
בשנת 2021 הוא נבחר לאחד מ-28 האנשים המשפיעים ביותר באירופה, במדור "החולמים", על ידי Politico Europe.
בשנת 1994 נישא מארקי-זאי לפליציה לילה וינצה, פיזיקאית, מיילדת ודולה.
הוא מחזיק גם באזרחות קנדית.
הוא דובר הונגרית, אנגלית, גרמנית וצרפתית, ויש לו ידיעה מסוימת בספרדית, ברוסית ובפינית.
פטר מולנאר גל (בהונגרית: Molnár Gál Péter (MGP); בודפשט, 11 ביולי 1936 – בודפשט, 27 ביולי 2011) היה מבקר תיאטרון, עיתונאי, דרמטורג, והיסטוריון תיאטרון יהודי-הונגרי.
אשתו הייתה השחקנית מאריה רונייץ.
פטר מולנאר גל "גדל" בתיאטרון הלאומי של בודפשט כשעוד היה בכיכר לואיזה בלהה.
אמו הייתה מזכירתו של השחקן והבמאי הדגול טמאש מיור.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע ב-1961, ולאחר מכן הפך לדרמטורג של תיאטרון פטפי בבודפשט.
בין 1961 לבין 1978 היה עיתונאי בעיתון החשוב ביותר בהונגריה דאז, ב"נפסבדשאג" (Népszabadság).
(לפי טמאש קולטאי, זו רק אגדה שהוא היה בעל טור התרבות בעיתון).
ב-1963 גייס אותו שירות הביטחון של הונגריה כסוכן-מודיע באמצעות סחיטה (בשל היותו הומוסקסואל), והוא כתב דו"חות עבורם במשך 15 שנים.
בשנת 1978 נמצא אצלו בנמל התעופה Ferihegy מיקרופילם של יצירת סופר אופוזיציה שמולנאר גל ניסה להבריח לחו"ל.
הוא הודח מעבודתו בעיתון וגם עבודתו כסוכן הסתיימה.
מ-1978 עד 31 באוגוסט 1980 עבד כחוקר בכיר במכון התיאטרון ההונגרי.
לאחר מכן שוב היה דרמטורג.
בשנים 1980–1981 בתיאטרון הלאומי של העיר פץ'
בשנים 1981–1982 בתיאטרון על שם מור יוקאי של מחוז בקש
בשנים 1982–1983 בתיאטרון פטפי של העיר וספרם.
מ-1983 עד 1989 היה עמית בכיר ב"מוזגו קפק" (Moving Images) ולאחר מכן שוב בנפסבדשאג.
הוא פרסם כמה כרכים ממחקריו, שבהם ניתח את המצב ואת הבעיות של התיאטרון ההונגרי ואת הקריירה של כמה אמני תיאטרון.
לאחר שבשנת 2004 הורחק שוב מהעיתון נפסבדשאג בשל גילוי עברו כסוכן, הוא המשיך את כתיבתו בכתב העת האינטרנטי Színház.hu.
הוא כתב ביקורות גם בכלי תקשורת אחרים מאז 2006, ופרסם מחדש גם בנפסבדשאג מ-2009 ועד מותו.
בנובמבר 2004 הוא הודה שחתם על הצהרת הגיוס כסוכן-מודיע ב-1963. בדצמבר 2004 יצא לאור הספר "בצל אור היריבות".
בספר זה כינס פטר פוניודי, חוקר מדעי (ומתופף לשעבר של אנסמבל קורבינה), את הדיווחים הסודיים של פטר מולנאר גל, שכתב תחת השם הבדוי רוברט לוז'ניאנסקי בין 1963 לבין 1978 מולנאר גל לא התבייש בגילוי, הוא לא התנצל בפני איש על הדיווחים שלו על כ-90 שחקנים.
הוא נתן דין וחשבון רק למצפונו.
אף על פי שמספר מאמרים בישרו את פרסומו הקרוב, ספרו Coming out על גיוסו כסוכן הופיע רק בשנת 2020. מהיצירה בהשראה אוטוביוגרפית השתמע שמבקר התיאטרון הסכים לשתף פעולה עם קבוצה III/III (בין 1962 לבין 1990, III/III היה חלק משירות הביטחון הממלכתי ומהמשטרה הפוליטית של הרפובליקה העממית ההונגרית שעסק בהרתעה פנימית.
מבחינה ארגונית, השתייכה הקבוצה למשרד הפנים אגף III) מפני שנסחט בשל ההומוסקסואליות שלו.
מולנאר גל קיבל על עצמו בגלוי את ההומוסקסואליות שלו ואת מערכות היחסים שלו עם גברים.
כך גויס כסוכן-מודיע בשנת 1963 באמצעות סחיטה לאחר פגישה שלו עם גבר.
הוא ביצע פשע, נאמר לו.
למעשה, בתקופה זו יחסים הומוסקסואליים כבר לא היו פשע בהונגריה.
עם זאת, הוא נשא לאישה את השחקנית מאריה רונייץ מתוך אהבה.
אף על פי שהתגרשו מאוחר יותר, כאשר התגלתה מחלת הסרטן של רונייץ, מולנאר גל התחתן איתה בשנית וטיפל בה עד מותה ב-1989. לאחר מותה של רונייץ, אישטוואן שבשי היה בן זוגו עד מותו של מולנאר ב-2011; הוא גם היה ליורש שלו.
הנה הונטי ותקופתה ; הוצאת University Press, בודפשט 1967 (תיאטרון של מאות אלפים, 3)
דיוקנאות של שחקנים ;הוצאת ספרות יפה בודפשט 1968
בסדנה של טמאש מיור, אנדרה מרטון וזולטאן וארקוני ; ספרות, בודפשט, 1972 (סדנה)
מרי טרצ'יק ; המכון ההונגרי ללימודי קולנוע וארכיון הסרטים - המכון לתרבות עממית ותעמולה, בודפשט 1975 (ספרייה קטנה של חברים לקולנוע)
דברים תיאטרליים; Cosmos Books בודפשט 1976
כתבי תיאטרון מאת אנדרה גלרט ; פטר מולנאר גל; 1982
שושלת שחקנים בתולדות התיאטרון ההונגרי ; המכון לתרבות עממית ותעמולה, בודפשט, 1983
פטר מולנאר גל – Sándor Pál: רק קולנוע.
מקרה הביפר ; חברת פאלאס העיתונים וההוצאה לאור, Bp., 1988
לטינוביץ' ; Szabad Tér, בודפשט 1990
פרנץ מולנאר: יומנו של הדברה ; ור., לאחר מילה פטר מולנאר גל ; מועדון פרסום - סוף המאה, בודפשט 1993 (Ars scribendi)
BI – MGP [איבאן בכר – פטר מולנאר גל: מקומות ; גנצל, בודפשט 1998
אימרה אק והבלט פץ' ; הווה, פץ', 2000 (Teatrum mundi)
הקדמה לסיפור תיאטרון ; Helikon, Bp., 2001
איבאן בכר – פטר מולנאר גל : מקומות ; גנצל, בודפשט 2005
לטינוביץ' ; Budapest-Print, בודפשט 2005
פרנץ זנטה; Duna, בודפשט, 2006
פטר מולנאר גל – זולטאן מרקוש: הקברט של פשט 40 שנה לבימת המיקרוסקופ ; הוצאת קושוט, בודפשט, 2007
Coming Out ; בודפשט, 2020 ( עובדות ועדים)
פיטר לומברד (1096 נוברה - 1160 פריז) היה תאולוג סכולאסטי, בישוף העיר פריז, ומחבר ארבעת כרכי הספר 'משפטים', שהפך לספר הלימוד המרכזי בהכשרת תאולוגים במאות השנים שלאחריו.
לומברד נולד בצפון-מערב איטליה למשפחה ענייה.
למד תאולוגיה בקתדרלה של ריימס ואחר כך (1134) בפריז.
במשך עשור לימד בקתדרלה של נוטרדם, ועמד בקשרים עם פייר אבלר ועם איג מסן-ויקטור, שניהם מגדולי התאולוגים בני התקופה.
קבלתו של לומברד חסר הייחוס, בין בכירי הכמורה בנוטרדם, שהיו כולם מיוחסים בקשרי דם וקשרים נוספים למלוכה ולמעמד הגבוה, מוסברת רק בזכות הצטיינותו האקדמית.
בעשור של 1150 הפך לומברד לדיקן, ואחר כך לארכי-דיקן, בסופו של העשור נתמנה לבישוף פריז, ונפטר שנה לאחר מכן.
לומברד חיבר פירוש לספר תהילים, וכן לאגרותיו של פאולוס בברית החדשה.
את עיקר פרסומו הספרותי, ללא שום ספק, קנה בחיבורו Libri Quatuor Sententiarum - ארבעה ספרי 'משפטים', חיבור שהפך לספר הלימוד הסטנדרטי לתאולוגיה באוניברסיטאות של ימי הביניים.
במשך המאות ה-13–16, שימש ספר זה לחיבור הנוצרי העיקרי עליו נכתבו הערות או פירושים, מלבד כמובן ספר התנ"ך עצמו.
השפעתו הייתה ניכרת על הוגים נוצריים דוגמת אלברטוס מגנוס, תומאס אקווינס, ויליאם איש אוקאם, גבריאל ביל (Biel).
אפילו מרטין לותר כתב בצעירותו הערות על 'משפטים', וכמוהו גם ז'אן קלווין ציטט כמאה פעמים מן החיבור הזה.
פטר סאס (בהונגרית: Szász Péter; בודפשט, 19 באוגוסט 1927 – המבורג, 1 בפברואר 1983) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי, תסריטאי, מחזאי, מבקר רב פעלים, זוכה פרס בלה באלאז' (הפרס המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שמוענק ליוצרי קולנוע ומפיקי טלוויזיה).
בנו, יאנוש סאס, הוא במאי קולנוע.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהודים, הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז דכאו.
בסיום לימודיו, הצטרף לכתב העת "וילאג", כלומר "עולם" (Világ) כעיתונאי, ובשנת 1949 הפך לעובד של הרדיו ההונגרי.
גם פטר בצ'ו הבחין בכישרונו ופיתה אותו לעבור לאולפני הסרטים, שם חתם על חוזה כדרמטורג ב-1953.
במהלך השנים שבהן בילה באולפני הסרטים של הוניה (Hunnia Filmstúdió), כתב גם מספר רב של תסריטים.
תחומי העניין שלו נעו בין קומדיה לבין דרמה; עבודותיו התאפיינו בסגנון קליל, מלא דמיון, תוסס; הוא אהב גם הומור, הרפתקאות וטרגיקומדיה.
הוא כתב - בין היתר - את "ראש למעלה", "דריסה", "האדון המורה חניבעל", "סיפור על 12 הניחושים", "מותר לדרוך על הדשא", וחלק מהתסריט לאחת מקומדיות הקולנוע ההונגריות המצליחות ביותר - הקלאסית כעת - "הרב"ט והאחרים".
הוא עבד גם כעוזר במאי - למשל עם רבים מהבמאים היהודים-הונגרים הגדולים ביותר כמו: ויקטור גרטלר, יאנוש הרשקו, מארטון קלטי וזולטאן וארקוני - ולאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו כבמאי קולנוע בעצמו ב-1967 עם הסרט "בנים מהפארק".
בשנת 1977 הוענק לו פרס בלה באלאז'.
הוא פרש מהקולנוע ב-1980 עקב מחלתו.
עבודתו האחרונה הייתה "איך לשכוח את האהבה הגדולה ביותר של חיינו?".
בשנותיו האחרונות עזב את אולפן הסרטים, מיואש, וחתם על חוזה עם היומון אשטי הירלאפ (Esti Hírlap).
רבים ממאמריו פורסמו גם בכתב העת התרבותי הצבעוני החשוב "קולנוע תיאטרון מוזיקה" (Film Színház Muzsika).
הוא עבר מספר ניתוחי לב, עד שלבסוף ב-31 בינואר 1983 נדם לבו בשהותו בהמבורג.
- Держись за облака (קופרודוקציה הונגרית-סובייטית)
1973 - הפרופסור הולך לחזית
1973 - נוסעי המרצדס השחור
1974 - מקום קטן מתחת לשמש
1975 - עיצרו את ארתורו אואיט!
1980 - איך לשכוח את האהבה הגדולה בחיינו...?
פטר יאנסן ווסל טורדנסקיולד (בנורווגית: Peter Jansen Wessel Tordenskiold; 28 באוקטובר 1690 - 12 בנובמבר 1720), המכונה בדרך כלל "טורדנשולד" (שפירושו המילולי הוא "<span>מגן רעם"), היה קצין ימי דני-נורווגי.
נולד למשפחת ווס כבן ה-14 מתוך 18 ילדים.
בגיל 14 ברח מהבית, ובהמשך הצטרף לצי.
התעוזה והמיומנות שלו גרמו לכך שהיו לו הצלחות במספר קרבות ימיים נגד הצי השוודי במלחמה הצפונית הגדולה, ותרמו לכך שהוא הפך בהמשך למפקד, ולבסוף עלה לדרגת תת אדמירל.
ב-1716 הצליח טורדנשולד להביס את צי התובלה השוודי, ובכך הצליח למנוע מהשוודים לפלוש לנורווגיה.
בעקבות ניצחון זה הוא קיבל את שם המשפחה טורדנשולד ותואר אצולה מהמלך פרדריק הרביעי.
בשנת 1719 פיקד על הכיבוש של המבצר השוודי קרלסטן.
ב-1920 הוא נהרג בגרמניה בדו-קרב מול קצין שוודי.
טורדנשולד נודע היטב בדנמרק ובנורווגיה, ושתי המדינות מחשיבות אותו לגיבור לאומי.
פטר לונגריך הוא פרופסור גרמני להיסטוריה והיסטוריון.
הוא נחשב על ידי היסטוריונים אחרים, כולל איאן קרשו, ריצ'רד אוונס, טימותי סניידר, מארק רוזמן וריצ'רד אוברי, כאחד מבני הסמכא הגרמנים המובילים בנושא השואה.
לונגריך למד באוניברסיטת מינכן וקיבל תואר דוקטור בהיסטוריה ותואר שני בהיסטוריה וסוציולוגיה.
בשנים 2002–2003, לונגריך הופקד על הקתדרה במכון פריץ באואר בפרנקפורט.
בשנים 2003–2004, הוא היה מרצה בקתדרה על שם שפירו במרכז לחקר השואה במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די.
סי., שם כתב ביוגרפיה של היינריך הימלר.
בשנים 2005–2006 הוא היה עמית במרכז המחקר של נורדריין-וסטפאליה (Wissenschaftszentrum Nordrhein-Westfalen).
לונגריך היה מנהל מרכז המחקר של השואה וההיסטוריה של המאה העשרים ברויאל הולווי, אוניברסיטת לונדון (RHUL), שם עבד לצד דייוויד סזרני.
ב-2015 עזב את תפקידו ברויאל הולוואי וחזר לגרמניה.
תחומי המחקר העיקריים שלו כוללים את ההיסטוריה של רפובליקת ויימאר, הרייך השלישי, מלחמת העולם השנייה, השואה, היינריך הימלר ויוזף גבלס.
לונגריך הופיע בתקשורת כדי להגיב על הקשרים בין אדולף היטלר לשואה, כמו גם על נושאים קשורים, ופרסם בשנת 2001 ספר המתעד את תפקידו המרכזי של היטלר בשואה בשם The Unwritten Order ("הסדר הבלתי כתוב").
הספר נבע מעדותו כעד מומחה במשפט דייוויד אירווינג.
טימותי סניידר סקר את עבודתו של לונגריך ותיאר את השואה כיצירה "עמוקה" ואת ספרו של לונגריך על היינריך הימלר "מפואר".
פטר מדיאר (בהונגרית: Péter Magyar; נולד ב-16 במרץ 1981) הוא פוליטיקאי ועורך דין הונגרי, המכהן כחבר הפרלמנט האירופי מטעם הונגריה.
לפני שנכנס לפוליטיקה, הוא עבד פרו בונו כעורך דין בסיוע לפעילים אנטי-ממשלתיים במהלך המחאות ב-2006 .
לאחר ניצחונה של פידס בבחירות לאספה הלאומית ב-2010, הוא מונה כפקיד במשרד החוץ ההונגרי.
שנה לאחר מכן, הוא ייצג את הונגריה באיחוד האירופי.
ב-2015, הוא עבר תחת משרד ראש הממשלה.
בספטמבר 2018, הוא ניהל את הדירקטוריון המשפטי לאיחוד האירופי של הגוף הפיננסי .
ב-2019–2022, הוא היה ראש המרכז להלוואות סטודנטים.