tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי מחקר משותף שנערך על ידי משרד האנרגיה האמריקני, יחס האנרגיה הפוסילית – Fossil Energy Ratio FER – לאתאנול צלולוזי, אתאנול מתירס ובנזין הוא 10.3, 1.36 ו- 0.81 בהתאמה.
מתאנול מיוצר מגז טבעי, שהוא דלק פוסילי לא מתחדש.
בוטאנול (C4H9OH) מיוצר בתהליך שנקרא "תסיסת ABE", שתוצריו הם אצטון, בוטאנול ואתאנול, שינויים ניסיוניים בתהליך התסיסה הראו רווח אנרגטי פוטנציאלי גבוה, עם בוטאנול כתוצר הנוזלי הסופי היחידי.
בוטאנול יכול לייצר יותר אנרגיה ולכאורה יכול להישרף ישירות במנועי בנזין קיימים (ללא צורך בהתאמות של מנוע המכונית).
כמו כן, הוא פחות קורוזיבי ופחות מסיס במים מאתאנול ולכן יהיה ניתן להפיץ אותו דרך התשתיות הקיימות.
החברות DuPont ו-BP עובדות יחד בפיתוח טכנולוגיית הבוטאנול.
גם חיידק מסוג E.Coli הונדס בהצלחה לייצור בוטאנול על ידי שינוי המטבוליזם של חומצות האמינו שלו.
ביו דיזל הוא הדלק הביולוגי הנפוץ ביותר באירופה.
הוא מיוצר משמנים או שומנים בתהליך של טראנאסטריפיקציה והנוזל דומה בהרכבו לדיזל פוסילי/מינראלי.
מבחינה כימית, הוא מורכב בעיקר ממתיל (או אתיל)-אסטרים של חומצות שומן (FAMEs).
המקורות לביודיזל כוללים שומן בעלי חיים, שמן צמחי, סויה, קנולה, ג'טרופה, חרדל, חמניות, שמן דקלים, פשתן, קנאביס ואצות.
ביודיזל טהור (B100) הוא דלק הדיזל בעל רמת הפליטות הנמוכה ביותר.
אף על פי שלגז בנזין מנוזל ולמימן תהליך שרפה נקי יותר, הם משמשים לתדלוק של מנועי בנזין בעלי יעילות נמוכה ואינם זמינים ונפוצים כמו ביודיזל.
ניתן להשתמש בביודיזל בכל מנוע דיזל קיים, בתערובת עם דיזל מינראלי.
במדינות אחדות היצרנים אף מעניקים אחריות לרכבים שלהם על שימוש ב-B100. ברוב המקרים, ביודיזל מתאים למנועי דיזל החל משנת ייצור 1994, שמשתמשים בגומי סינתטי מסוג "Viton" (של חברת DuPont) במערכות הזרקת הדלק שלהם.
בעלי כלי רכב בהם מותקנות מערכות אלקטרוניות מהסוגים "common rail" ו-"unit injector" משנות התשעים המאוחרות מחויבים להשתמש בביודיזל מעורבב עם דלק דיזל קונבנציונלי.
למנועים אלו מערכות הזרקה רגישות מאוד לצמיגות הדלק, B100 יכול להפוך לצמיג יותר בטמפרטורות נמוכות, תלוי במקור חומר הגלם שבו השתמשו.
רבים ממנועי הדיזל החדשים מיוצרים כך שהם יכולים לעבוד על B100 מבלי שיהיה צורך בשינוי המנוע עצמו, למרות שהדבר תלוי בעיצוב הפנימי של המנוע.
היות שביודיזל הוא ממס יעיל ומסוגל לנקות משקעים שנותרו משימוש בדיזל מינראלי, יש צורך בהחלפת מסנני המנוע בתכיפות רבה יותר היות שהדלק הביולוגי ממיס משקעים ישנים במכל הדלק ובצנרת.
הדלק הביולוגי מנקה באופן יעיל את תא הבערה של המנוע ממשקעי פחמן, ובכך עוזר לשמור על יעילות המנוע.
במדינות אירופה רבות, תערובת של 5% ביודיזל זמינה ונפוצה באלפי תחנות דלק שונות.
ביודיזל הוא למעשה דלק מחומצן, כלומר הוא מכיל כמות מופחתת של פחמן ותכולת מימן וחמצן גבוהה יותר מאשר דיזל פוסילי.
עובדה זו משפרת את איכות השרפה של הדלק ומורידה את כמות החלקיקים הנפלטים מפחמן שאינו נשרף.
בנוסף, ביודיזל בטוח לשימוש ולהובלה היות שהוא מתכלה בדיוק כמו סוכר, פי 10 פחות רעיל ממלח שולחן ויש לו נקודת הבזק גבוהה של כ-c°148 בהשוואה לדלק דיזל מבוסס בנזין, שנקודת ההבזק שלו היא c°52 בלבד.
ברחבי ארצות הברית, יותר מ-80% מהמשאיות המסחריות והאוטובוסים העירוניים מונעים על ידי מנועי דיזל.
שוק הביודיזל המתפתח שם מוערך בגידול של 200% משנת 2004 עד לשנת 2005.
דיזל ירוק, שידוע גם כדיזל מתחדש, הוא צורה של דלק דיזל אשר מיוצר מגידולים מתחדשים במקום מחומר גלם פוסילי המשמש ליצירת רוב דלקי הדיזל.
המקורות לדיזל ירוק רבים ומגוונים וכוללים שמנים כמו קנולה, אצות, יטרופה וסליקורניה.
לייצור של דיזל ירוק משתמשים בזיקוק חלקי של השמנים, תהליך שונה מהפקת ביודיזל על ידי טראנאסטריפיקציה.
"דיזל ירוק" ידוע בעיקר באירלנד, ואין להתבלבל בינו לבין הדיזל הצבוע ירוק שנמכר בתעריף מס נמוך יותר למטרות חקלאיות.
שימוש בצבע מאפשר פיקוח על השימוש בדלק מופחת המס הזה למטרות שאינן מוגדרות עבורו כגון לתחבורה פרטית או הובלה מסחרית.
שמן צמחי למאכל שלא עבר התאמות אינו משמש לרוב כדלק, אך שמן באיכות נמוכה יותר יכול לשמש למטרה זו.
שמן צמחי משומש הופך יותר ויותר לביודיזל על ידי תהליכי עיבוד, או (במקרים נדירים יותר) מנוקה ממים ומחלקיקים ומשמש כדלק.
כמו במקרה של 100% ביודיזל (B100), כדי להבטיח הזרקת דלק בצורה מתאימה לשרפה יעילה, דלק משמן צמחי חייב להיות מחומם כדי להפחית את צמיגותו לדומה לשל דיזל.
הדבר נעשה על ידי סלילים חשמליים או מחליפי חום.
הדבר פשוט יותר באקלים חם או מתון.
תאגידים גדולים כמו MAN B&W Diesel ,Wärtsilä, ו-Deutz AG וכמו כן, מספר חברות קטנות כמו Elsbett מציעות מנועים שמותאמים לשימוש בשמן צמחי באופן ישיר, ללא צורך בשינויים שלאחר הקנייה.
הודות לעיצוב תא השרפה במנועי הזרקה בלתי ישירה, מנועים אלו הם הטובים ביותר לשימוש בשמן צמחי.
שמנים ושומנים יכולים לעבור הידרוגנציה כדי לקבל תחליף לדיזל.
התוצר המתקבל היא שרשרת פחמימנית שאינה מכילה חמצן.
שמנים מבוססי מימן אלו יכולה להיות מעורבבים עם דיזל בכל יחס שהוא.
לשמנים אלו מספר יתרונות על פני ביודיזל, כולל ביצועים טובים בטמפרטורות נמוכות, יציבות באחסון והם אינם פגיעים להתקפה מיקרוביאלית.
ביואתר (ידוע גם כדלק אתארי או דלק מחומצן) היא תרכובת חסכונית המשמשת כתוסף לשיפור "מספר האוקטאן".
ביואתרים משמשים גם כמשפרי ביצועים של המנוע, מפחיתים שחיקת מנוע ומפחיתים פליטות רעילות.
תרומתם העיקרית היא בשיפור איכות האוויר אותו אנו נושמים, על ידי הפחתה משמעותית של כמות האוזון הנפלטת בסמוך לקרקע.
סינגז, תערובת של פחמן חד-חמצני, מימן ופחמימנים נוספים, מיוצר על ידי דחיסה חלקית של ביומסה.
הכוונה היא לשרפה בנוכחות נמוכה של חמצן, בכמות כזו שאינה מספיקה להמיר לחלוטין את כל הביומסה לפחמן דו-חמצני ומים.
לפני תהליך השרפה החלקי, הביומסה עוברת ייבוש ולפעמים גם פירוליזה.
תערובת הגזים הנוצרת, סינגז, יעילה יותר מאשר התוצר המתקבל משרפה ישירה של הדלק הביולוגי המקורי, כלומר יותר מהאנרגיה האצורה בדלק משתחררת.
• ניתן להשתמש בסינגז ישירות במנוע בערה פנימית, טורבינות ותאי דלק בטמפרטורות גבוהות.
• ניתן להשתמש בסינגז כדי לייצר מתאנול, DME ומימן, או ניתן להמירו בתהליך פישר-טרופ ולייצר תחליף דיזל או תערובת של אלכוהוליים שיכולים להיות מוסבים לבנזין.
הדוגמאות הנפוצות הן עצים, נסורת, גזם דשא, אשפה ביתית, פסולת חקלאית, גידולי אנרגיה לא אכילים וזבל יבש.
כאשר הביומסה הגולמית נמצאת כבר בצורה מתאימה (כמו במקרה של עצים), ניתן לשרוף אותה ישירות בתנורים כדי לספק חום או כדי לייצר קיטור.
כאשר הביומסה אינה נמצאת בצורה נוחה (כגון נסורת, שבבי עץ, עשבים, פסולת עירונית או חקלאית), היא עוברת תהליך דחיסה להגדלת הצפיפות.
תחילה טוחנים את הביומסה הגולמית לחלקיקים בגודל מתאים, כתלות בצפיפות הרצויה – מ1 עד 3 ס"מ.
חלקיקים אלו נדחסים לקבלת תוצר המשמש כדלק.
סוגי התוצרים הקיימים הם דסקיות עץ (wood pellets), קוביות או פלטות.
תהליך ייצור הדסקיות הוא הנפוץ ביותר באירופה והוא לרוב מהווה מוצר עץ טהור.
סוגי הדחיסה האחרים מפיקים מוצרים סופיים גדולים יותר בהשוואה לדסקיות ומתאימים למגוון רחב של חומרי גלם.
התוצר המתקבל קל יותר להובלה ולהזנה למערכות גנרטורים כגון דוד קיטור.
אחד היתרונות של סוגי דלק מביומסה יבשה הוא שהם לרוב תוצר לוואי, שארית או פסולת סופית של תהליכים אחרים בתעשיות שונות, כמו חקלאות, בעלי חיים או יערות.
בתאוריה הדבר אומר כי שימוש בדלק ביולוגי מוצק לא יוצר תחרות בין ייצור דלק למזון, למרות שלא כך תמיד המקרה.
הבעיה העיקרית עם שרפה של ביומסה גולמית היא שהדבר משחרר כמויות משמעותיות של מזהמים כגון חלקיקי חומר ו- PAH (טבעות ארומטיות של הידרוקרבונים).
אפילו דודי קיטור מודרניים המוזנים על ידי דסקיות עץ מייצרים הרבה יותר מזהמים מאשר דוודים של גז טבעי או שמן.
למרות האמור לעיל, מספר מחקרים הראו שלדלק מביומסה יש פחות השפעה סביבתית באופן מובהק בהשוואה לדלק פוסילי.
ניתן בהקשר זה לציין מחקר שבוצע עבור משרד האנרגיה האמריקני אשר השווה אז המאזן האנרגטי, פליטות גזי החממה והכדאיות כלכלית של דלק ביולוגיים בהשוואה לדלק הפוסילי, עם וללא פילטר ללכידת פחמן דו-חמצני.
תחנות כוח משחררות כמויות משמעותיות של גזי חממה, בעיקר פחמן דו-חמצני CO2. לכידה של פחמן דו-חמצני באמצעות מסננים המותקנים על ארובות תחנת הכוח יכולה להפחית את שיעור הפליטות של גזי החממה באופן ניכר, אך זוהי לא התמונה הכוללת.
לכידה וסילוק של CO2 הוא תהליך הצורך אנרגיה נוספת ובכך מוריד את יעילות התחנה.
כדי לפצות על הפחתת היעילות יש לצרוך יותר דלק פוסילי - כלומר אנו נתקלים בבעיית "התרנגולת והביצה".
בהתחשב באמור לעיל, פוטנציאל ההתחממות הגלובלית, שמורכב מפליטות של פחמן דו-חמצני CO2, מתאן CH4 ותחמוצת החנקן N2O יחד עם המאזן האנרגטי של המערכת צריך להיות מוערך על ידי שימוש בערכה של כל מחזור החיים - שיטה בשם life-cycle assessment.
שיטה זו לוקחת בחשבון את התהליכים המקדימים שנותרים קבועים לאחר לכידת הפחמן הדו-חמצני, כמו כן את הצעדים הדרושים ליצירת כוח נוסף.
שריפת ביומסה במקום פחם הובילה ל-148% הפחתה בפוטנציאל ההתחממות הגלובלית.
דלק ביולוגי מדור ראשון אמנם מציע מספר תועלות בדמות הפחתת רמות הפחמן דו-חמצני והגברת הביטחון האנרגטי, אך מעורר דאגות לגבי הגידולים מהם מופקים הדלק, בעיקר בתחום שימושי הקרקע, שמירה על המגוון הביולוגי ותחרות עם גידולים למזון.
כמו הדלק מהדור הראשון, גם דלק ביולוגי מדור שני הם סוגי דלק המיוצרים מחומרי גלם ברי קיימא.
הקיימות של חומר הגלם מוגדרת בין היתר על ידי זמינות חומר הגלם, השפעה על פליטות גזי חממה והשפעה על המגוון הביולוגי ושימושי הקרקע.
סוגי הדלק הנמצאים תחת פיתוח הם אתאנול צלולוזי, דלק מאצות, ביומימן, ביומתאנול, DMF, BioDME, פישר-טרופש דיזל, דיזל ביו-מימני, תערובת אלכוהוליים ודיזל המופק מעצים.
בייצור ביואתאנול צלולוזי משתמשים בגידולים שאינם למאכל או תוצרי לוואי לא אכילים של תעשיות חקלאיות, יתרונו העיקרי של דלק זה הוא בכך שהוא אינו מתחרה ישירות עם מזון לבני אדם או לבעלי חיים.
"ליגנוצלולוז" הוא חומר המבנה ה"עצי" של צמחים ומתאר את 3 המרכיבים העיקריים המצויים כרשת סבוכה בדופן התא הצמחי: צלולוז, המיצלולוז וליגנין.
צלולוז הוא החומר הנפוץ והשכיח ביותר על פני כדור הארץ, ובחלק מהמקרים (למשל במקרים של נסורת וקליפות הדרים) מהווה בעצמו פסולת בעייתית שיש להיפטר ממנה.
יתרון נוסף לדלק זה הוא הפחתה של 86% בפליטות גזי החממה (בהשוואה לבנזין) בעת שריפתו.
ייצור של אתאנול מצלולוז מהווה בעיה טכנולוגית קשה לפתרון.
בטבע, בעלי חיים מעלי גרה (כמו בקר) ניזונים מעשבים וצמחים ומשתמשים בתהליכי עיכול אנזימטיים איטיים כדי לפרק את דופן התא לסוכר (גלוקוז).
במעבדות השוקדות על פיתוח אתאנול צלולוזי מפתחים מספר תהליכים ניסיוניים המנסים לחקות את פעולת אנזימי העיכול של מעלי הגרה בטבע, כדי לפרק את החומר הצמחי לסוכרים פשוטים.
הסוכרים המשתחררים בתהליך יכולים להמשיך לתהליך תסיסה ליצירת דלק אתאנולי.
מדענים רבים ברחבי העולם משתמשים ב"ביולוגיה סינתטית" לפיתוח וייצור של אנזימים קטאליטים מפטריות אשר מסוגלים לפרק באופן יעיל צלולוז לסוכרים פשוטים בטמפרטורות גבוהות.
השימוש בטמפרטורות גבוהות זוהה כגורם חשוב בשיפור היעילות הכלכלית הכללית של תעשיית הדלק הביולוגי, כך שבידוד אנזימים המסוגלים לעבוד ולהישאר יציבים בטמפרטורות קיצוניות הוא תחום מחקר פעיל וחשוב.
בנוסף, המחקר מתמקד בפיתוח זני שמרים המסוגלים ליצור אתאנול מסוכרים שונים מגלוקוז או ממקורות לא אכילים כגון קש וחציר.
דלק ביולוגי מדור שני נוסף הנמצא בתהליכי מחקר ופיתוח מואצים הוא דלק המופק מאצות.
אצות הן מיקרואורגניזמים איאוקריוטיים פוטוסינתטיים, וניתן לייצר מהן ביודיזל ויש האומרים גם ביואתאנול.
ישנם יתרונות רבים לשימוש באצות: האצות גדלות מהר יחסית, כל השנה, ואינן דורשות שדות חקלאיים ומים באיכות טובה.
אפשר לגדלן גם במי קולחין, כך שלהבדיל מגידולים חקלאיים רגילים שמגדלים למטרות הפקת דלק ביולוגי (דוגמת סויה ותירס), גידולן אינו מתחרה בגידולים חקלאיים למזון.
יבול האצות ליחידת שטח גידול גדול יותר, ואפשר לנצל את כל הביומסה הנוצרת, ולא רק את חלקה.
עם זאת, הפקת דלק מאצות הוא תהליך יקר, הטכנולוגיה עדיין לא מפותחת לגמרי ונתקלת בקשיים ויש שטוענים כי גידול האצות בבריכות מייצר יותר גזי חממה ומוביל למאזן אנרגטי וסביבתי שלילי.
הגילוי החדשני של פטריה בשם Gliocladium roseum מוביל לקראת יצירה של מיקו-דיזל (דיזל המיוצר על ידי שימוש בפטריות) מצלולוז.
יצור זה (שהתגלה ביערות הגשם של צפון פטגוניה) הוא בעל היכולת הייחודית של המרת צלולוז להידרוקארבונים באורך בינוני, כאלו שמצויים לרוב בדלק דיזל.
מחקר רב מושקע גם בפיתוח יצורים מהונדסים גנטית על ידי שימוש בטכנולוגיות דנ"א רקומביננטי אשר יוכלו להעלות את פוטנציאל השימוש בדלק ביולוגי.
מדענים העובדים עם חברה ניו זילנדית בשם Lanzatech הצליחו לפתח טכנולוגיה לשימוש בפסולת גזית תעשייתית הנפלטת ממפעלי פלדה, כמו פחמן חד-חמצני CO, כחומר גלם לתהליך תסיסה מיקרוביאלית לשם ייצור אתאנול.
באוקטובר 2011 חברת Virgin Atlantic הודיעה שהיא חוברת ל Lanzatech להקמה של מפעל הדגמה בשאנגחאי שיוכל לייצר דלק למטוסים מפסולת גזית מתעשיית הפלדה.
מדענים ממינסוטה פיתחו זנים של חיידקי Shewanella ו- Synechococcus המסוגלים לייצר שרשראות הידרוקארבוניות ארוכות בצורה ישירה ממים, פחמן דו-חמצני ואור שמש.
סוגיות בנוגע לייצור ושימוש בדלק ביולוגי
מדינות רבות ברחבי העולם מטמיעות יעדים לשימוש באנרגיות מתחדשות ודלק ביולוגי מהווה חלק עיקרי בהשגת מטרות אלו.
אולם, לשימוש בדלק ביולוגי יתרונות וחסרונות שיש לקחת בחשבון כאשר דנים בנושא זה.
למרות שהמעבר מדלק פוסילים מזהמים לניצול אנרגיות מתחדשות הוא רצוי ומיטיב, יש להתחשב גם בחסרונות הנובעים משימוש רחב היקף בסוגי דלק אלו.
דלק ביולוגי, ככל סוג אחר של דלק, אינו חף מבעיות, והשימוש בו מעלה סוגיות חברתיות, כלכליות, סביבתיות וטכנולוגיות, אשר מוצגות לעיתים תכופות בירחונים מדעיים ובכלי התקשורת.
שימוש בביומסה צמחית כמקור להפקת הדלק, זהו חומר גלם "ירוק", מתחדש ומתכלה.
מקור האנרגיה שאוב מאנרגיית השמש - אנרגיה "ירוקה", מתחדשת וניתנת לניצול בכל העולם.
ניתן להשתמש בתשתיות הקיימות להפצה, חלוקה ותדלוק (שינויים מזעריים לעומת המעבר לשימוש ברכבים חשמליים למשל).
בייצור הדלק מתרחש סילוק של פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה (על ידי הגידולים המשמשים להפקת הדלק), ובמקביל האוויר מועשר בחמצן.
להפחתה ברמות ה CO2 יתרון בהקשר אפקט החממה, ההתחממות הגלובלית והשלכות בריאותיות.
שימוש בדלק ביולוגי מדור ראשון יכול להפחית את פליטות גזי החממה ב-60% ואילו דלק מדור שני (ביואתאנול צלולוזי) בעלי יכולת הפחתה של 86% מהפליטות, בהשוואה לשימוש בדלק פוסילי.
אין צורך בהחלפת צי הרכבים הקיים, ברוב המקרים (ביואתאנול, ביודיזל) ניתן לערבב את הדלק הביולוגי עם הדלק הפוסילי לשימוש בכל מנועי כלי הרכב הקיימים
הפחתת התלות בנפט והשגת ביטחון אנרגטי.
ניתן לייצר דלק ביולוגי בקנה מידה גדול או קטן, מגוון המקורות רחב, כך שכל מדינה יכולה לייצר בעצמה ולספק לתושביה מקור אנרגיה לפי צרכיה, האקלים ותנאי הגידול הקיימים בה
טכנולוגיה בפיתוח תאפשר הפקת דלק ביולוגי מאצות, מיקרואורגניזמים, עשבים ומקורות אחרים, שאינם מתחרים עם מזון
ייצור דלק ביולוגי יכול לעודד פיתוח אזורים כפריים ומדינות מתפתחות על ידי הגדלת השטחים החקלאיים בהן
הסטת גידולים כמו תירס וקנה סוכר לטובת ייצור דלק ביולוגי עלולה להשפיע על מחירי המזון.
השימוש הנרחב במדשנים וקוטלי עשבים עלול לגרום למאזן אנרגטי סופי שלילי עבור הדלק הביולוים, היות שבתהליך הייצור שלהם נעשה שימוש רב בדלק פוסילי
הגדלת היקף הייצור עלול לשנות משמעותית את שימושי הקרקע במדינות השונות.
לשינוי שימוש הקרקע או העדפת גידול מסוים על פני האחרים עלולות להיות השלכות בנושא שימור המגוון הביולוגי וסחף קרקע.
צעד אחד בדרך להתגבר על מכשולים אלו הוא פיתוח של גידולי אנרגיה שמותאמים בצורה הטובה ביותר לכל אזור בעולם באופן ספציפי.
אם כל אזור ישתמש בגידול מסוים המותאם לסביבה ולאקלים בו, הצורך בשימוש בדים פוסילי כדי להוביל את הדלק למקומות אחרים לשם עיבוד נוסף וצריכה יופחת.
כמו כן, אזורים מסוימים בעולם אינם מתאימים לייצור גידולים הדורשים כמויות גדולות של מים וקרקע עשירה במינראלים.
לכן, גידולי הדלק הביולוגי הנוכחים כמו תירס אינם אפשריים לניצול באזורים סביבתיים שונים בעולם
שרפה של דלק ביולוגי אינה נקייה ב-100%, עדיין ישנן פליטות של גזי חממה בעת השרפה במנוע בערה פנימית
עלות הייצור של דלק ביולוגי מדור שני יקרה בהרבה ואינה כדאית מבחינה כלכלית.
גם תהליך הפקת ביואתאנול צלולוזי עדיין יקר בהשוואה לדלק הפוסילם ולדלק מדור ראשון, עקב השימוש באנזימים ומיקרואורגניזמים בעלות ייצור גבוהה.
יש צורף בהמשך פיתוח טכנולוגי כדי להפחית את עלויות הייצור
גידול הצמחים דורש ששטחים נרחבים ושימוש רב במים להשקיה.
בירוא יערות או הסבת שטחי מרעה לטובת שטחי גידול לגידולי אנרגיה עלולה לפגוע במינים רבים של בעלי חיים ולפליטה נוספת של גזי חממה.
מדענים וחוקרים מתמקדים בפיתוח זני גידולים בעלי תפוקת יבול גבוהה יחסית לשטח, או גידולים בעלי דרישת מים מופחתת או שימוש באדמות לא חקלאיות
הדו"ח מסכם כי לא כל סוגי הדלק הביולוגים בעלי ביצועים שווים בהקשר להשפעתם על האקלים, ביטחון אנרגטי ומערכות אקולוגיות, והציע כי השפעות חברתיות וסביבתיות צריכות להיבחן לאורך כל מחזור החיים של הדלק.
למרות שישנן סוגיות רבות בהקשר של ייצור ושימוש בדלק ביולוגי, הפיתוח של גידולי אנרגיה חדשים ודלק ביולוגי מדור שני מנסה לעקוף מחסומים אלו.
חוקרים ומדענים רבים עובדים על פיתוח גידולי אנרגיה שדורשים פחות אדמה ושימוש מופחת במשאבים, כמו מים, לעומת הגידולים הקיימים.
מחקר עדכני העוסק באצות מדגיש כי שימוש באצות לייצור דלק ביולוגי יכול לתרום לניצול אדמות שאינן בשימוש ומי שופכין מתעשיות שונות.
אצות יכולות לגדול במי שפכים, כך שהן לא מתחרות על אדמות ומים טריים הדרושים לייצור נוכחי של מזון וגידולי אנרגיה.
בנוסף, אצות הן לא חלק עיקרי בשרשרת המזון של בני האדם, כך שהן לא מסיטות מקורות מזון מבני אדם לטובת שימושים אחרים.
השאלה עד כמה יש להשקיע במחקר בנושאים הקשורים לייצור ושימוש בדלק ביולוגי נמצא במחלוקת.
ישנם הטוענים שיש להעדיף את הדלק הביולוגי על פני צורות אחרות של אנרגיה ירוקה, מכיוון שדלק ביולוגי הוא התחליף הסביר ביותר לנפט ותוצריו, ולשיטתם יש חשיבות בניתוק מהיר של התלות ביצרניות הנפט.
לעומתם טוענים שייצור דלק ביולוגי לא יוכל להגיע לממדים הנדרשים להחליף את הנפט וייצורו אינו כלכלי, בא על חשבון ייצור מזון, וגורם לעליית מחירי המזון בעולם.
לשיטת המתנגדים להשקעה בדלק ביולוגי, הפתרון לאנרגיה לתחבורה הוא בשימוש ברכבים חשמליים .
לפי המרכז הבריטי לגידולים לא אכילים, סך כל החסכון משימוש בביו דיזל מדור ראשון כדלק לתחבורה נע בין 25-82% (כתלות בגידול בו השתמשו להפקת הדלק), בהשוואה לדיזל המופק משמן פוסילי.
מאידך, חתן פרס נובל פול קרואצן מצא שהפליטות של תחמוצות החנקן עקב דשנים מבוססי חנקן דווקא מוגדלות, ומטות את המאזן כך שרוב סוגי הדלק הביולגי מייצרים יותר גזי חממה בעת גידולם מאשר סוגי הדלק הפוסילי אותם הם נועדו להחליף.
ייצור של דלק ליגנוצלולוזי מציע הפחתת פליטות גזי חממה משמעותית יותר מזו המתאפשרת על ידי שימוש בדלק ביולוגי מדור ראשון.
לפי תחזיות 1CONCAWE (גוף מתעשיית השמן) דלק ליגנוצלולוזי צפוי להוריד את רמת הפליטות של גזי חממה בכ-90% בהשוואה לבנזין פוסילי, בניגוד לסוגי דלק מדור ראשון שנמצאו כמפחיתים את הפליטות ב-20 עד 70%.
מספר מדענים הביעו דאגה בנוגע לשינויים בשימושי הקרקע בתגובה להגדלת הביקוש לגידולים המשמשים להפקת דלק ביולוגי וכתוצאה מכך הגדלת כמות הפליטות.
הזמן שייקח לסוגי דלק ביולוגי להחזיר את "חוב הפחמן" שהם חייבים עקב שינויי קרקע מוערך בכ-100–1,000 שנים, כתלות במקרה ספציפי והמיקום של שינוי הקרקע.
אולם, שיטות חקלאיות מתקדמות יכולות להקטין זמן זה ל-3 שנים במקרה של המרת קרקע לגידול עשבים או ל-14 שנים עבור המרה ליער.
סוגי דלק ביולוגי המיוצרים משאריות ביומסה או מביומסה הגדלה על שטחים חקלאיים נטושים יוצרים חוב פחמן נמוך או אינם מייצרים חוב כזה כלל.
במדינת ישראל עדיין לא הוחל בפרויקטים גדולים להפקת דלק ביולוגי לשימוש עצמי או ליצוא.
עם זאת, הנושא נמצא תחת מחקר אינטנסיבי ברבים ממכוני המחקר המתקדמים בארץ.
החלטת הממשלה משנת 2009 קבעה יעד מנחה לייצור חשמל מאנרגיה מתחדשת בהיקף של 10% מצורכי האנרגיה בחשמל של המדינה בשנת 2020. על פי החלטה זו, אנרגיה מתחדשת מוגדרת כאנרגיה שמקורה בניצול חום וקרינת שמש, רוח, ביוגז וביומסה או מקור לא מתכלה אחר שאינו דלק פוסילי.
מנהל החשמל, משרד התשתיות הלאומיות פרסם בשנת 2010 לאומדני עלויות ייצור בטכנולוגיות מתחדשות, כאשר ביוגז נכלל כדלק הביולוגי היחידי.
על פי הערכה זו, עלות ההקמה לייצור של 1MW היא 4.5 מיליוני דולרים ואילו עלות התפעול השנתית היא 0.022 מיליון דולר.
האומדן לייצור השנתי עומד על 6570 מגהוואט שעה, ואורך חיי המתקן חזוי ל20 שנה.
האומדן לשטח הנדרש עומד על 1.7 דונם.
דְּלַק הסלעים (שם מדעי: Martes foina) הידוע גם בשמות דלק החוף, דלק הבית ודלק לבן החזה הוא טורף קטן ממשפחת הסמוריים והמין הנפוץ ביותר מבני הסוג דָּלָק במשפחה.
כמו כן, דלק הסלעים הוא אחד מחמשת מיני סמוריי הבר החיים בארץ ישראל.
הדלק נפוץ ברוב אירופה ומרכז אסיה, וכן ביסס אוכלוסיית בר בצפון אמריקה.
דלק זה מוגדר כמין ללא חשש על ידי IUCN בגלל התפוצה הרחבה שלו, אוכלוסייתו הגדולה ונוכחותו במספר אזורים מוגנים.
דלק הסלעים דומה במראהו לדלק האירופאי, אך שונה ממנו בגודלו הקטן יותר ובבתי הגידול שלו; בעוד שדלק אירופאי מותאם ליער, דלק הסלעים הוא מין כללי יותר וסתגלן, המופיע במספר בתי גידול פתוחים ויערות.
החל משנת 2005, מוכרים אחד-עשר תת-מינים:
+תת-מיןתפוצהדלק סלעים אירופירוסיה האירופאית, מערב אירופה (למעט חבל הבלקן) וחצי האי האיברידלק סלעים בלקניחבל הבלקןדלק סלעים כרתימיכרתים, סקופלוס, נקסוס, ארימומילוס, קרפאתוס, סמוטרק, סריפוס וקיתנוסדלק סלעים מרכז אסייתימרכז אסיה, מקופט-דאג ובולשוי בלקה ועד טרבגטאי (בהרי חנגאי) ואלטאי.
מחוץ לברית המועצות לשעבר, התפוצה שלו כוללת את צפון איראן, אפגניסטן, מערב פקיסטן, מערב הרי ההימלאיה, טיין שאן, טיבט וצפון מונגוליהדלק סלעים טיבטימזרח טיבטדלק סלעים איבריחצי האי האיברידלק סלעים רודוסירודוסדלק סלעים קווקזיקווקז וחלקים רציפים של טורקיה ואיראןדלק סלעים קריםחצי האי קריםדלק סלעים סוריסוריה, לבנון וישראלדלק סלעים אשורילהסה וטיבט
דלק הסלעים דומה לדלק האירופי, אך יש לו זנב ארוך יותר, ראש מוארך וזוויתי יותר ובעל אוזניים קצרות, מעוגלות ורחבות יותר.
אפו בצבע אפרסק בהיר או בצבע אפור, ואילו זה של הדלק האירופי הוא שחור כהה או שחור-אפרפר.
כפות רגליו אינן דחוסות בצפיפות כמו אלה של הדלק האירופי, ובכך הן פחות רחבות, כאשר כריות כפות הרגליים נשארות גלויות אפילו בחורף.
בגלל גפיו הקצרות יותר, תנועתו של דלק הסלעים שונה מזו של הדלק האירופי; דלק הסלעים נע בזחילה באופן דמוי חמוס מבאיש, ואילו הדלק האירופי והדלק הסיבירי נעים על ידי ניתורים.
עומס המשקל לכל סמ"ר אחד של המשטח התומך של כף הרגל של דלק הסלעים (30.9 גרם) הוא כפול מזה של הדלק האירופי (15.2 גרם), ולכן הוא מחויב להימנע מאזורים מושלגים, אחרת הוא ישקע בהם.
גולגולתו של דלק הסלעים דומה לזו של הדלק האירופי, אך שונה באזור הפנים הקצר יותר שלו, בפרופיל הקמור יותר, בשיניים הקרניזות הגדולות יותר ובשיניים הטוחנות הקטנות יותר.
איבר המין של דלק הסלעים גדול יותר מזה של דלק אירופי, כאשר עצם הפין של דלקי סלעים צעירים גדולה לעיתים קרובות מאלה של דלקים אירופים מבוגרים.
פרוותו של דלק הסלעים גסה מזו של הדלק האירופי, עם שערות שמירה אלסטיות ופחות פרווה תחתונה צפופה.
פרוות הקיץ שלו קצרה, דלילה וגסה, והזנב דליל.
גוון הצבעים בהיר יותר מדלק אירופי.
שלא כמו הדלק האירופי, הפרווה התחתונה של דלק הסלעים לבנבנה ולא אפרפרה.
הזנב חום-כהה ואילו הגב כהה יותר מזה של הדלק האירופי.
כתם הגרון של דלק הסלעים הוא תמיד לבן.
הכתם גדול ובאופן כללי יש שתי התפצלויות המשתרעות לאחור לבסיס הרגליים הקדמיות ומעלה על הרגליים.
דלק הסלעים הוא בעיקר חיה פעילת לילה ודמדומים, אם כי במידה פחותה בהרבה מהדלק האירופי.
דלק הסלעים פעיל במיוחד בלילות עם אור הירח.
בהיותו חיה יבשתית יותר מאשר דלק אירופי, דלק הסלעים פחות שוכן עצים בהרגליו, אך יכול לטפס בצורה טובה מאוד באזורים מיוערים בכבדות.
בנוסף, דלק הסלעים הוא שחיין מיומן, ולעיתים עשוי להיות פעיל בשעות היום, במיוחד בקיץ, כאשר הלילות קצרים.
הוא בדרך כלל צד על הקרקע.
במהלך שלג כבד, דלק הסלעים עובר בשבילים שנעשו על ידי ארנבות או מגלשיים.
באזור צפון-מזרח ספרד, בו עדיין נמצאים דלקי הסלעים בבתי גידול ללא שינויים יחסית, פרט אחד תועד שהיה לו טריטוריה של 526 דונם עם שני מרכזי פעילות.
תקופת הפעילות המרבית שלו התרחשה בין השעה 18:00 לחצות.
בין 9 בבוקר ל-6 בערב נמצא כי החיה לא פעילה ברובה.
באזורים עירוניים, דלקי סלעים מתחבאים כמעט לחלוטין במבנים, במיוחד במהלך החורף.
דלק הסלעים אינו חופר מאורות, והוא גם לא לוקח את אלה של בעלי חיים אחרים.
במקום זאת, הוא נמצא בסדקים ובקעים טבעיים המופיעים בסלעים, רווחים בין אבנים במגלשות סלע ומבני אבן מיושבים או לא מיושבים.
הוא עשוי לחיות בחורי עצים בגובה של עד 9 מטרים.
הייחום וההזדווגות מתרחשים באותו הזמן כמו אצל הדלק האירופי.
ההזדווגות יכולה להימשך יותר משעה.
הזדווגות מתרחשת בתקופת יוני-יולי, ומתרחשת בבוקר או בלילות מוארים על האדמה או על גגות הבתים.
תקופת ההיריון נמשכת זמן רב כמו של הדלק האירופי, שנמשך 236–237 ימים בטבע, ו־ 254–275 ימים בחוות פרוות.
הלידה מתרחשת בסוף מרץ-תחילת אפריל, כאשר המלטה ממוצעת כוללת 3–7 צאצאים.
הצאצאים נולדים עיוורים ומתחילים לראות בגיל 30–36 יום.
תקופת ההנקה נמשכת 40–45 יום.
בתחילת יולי, לא ניתן להבחין בין הצעירים למבוגרים.
התזונה של דלק הסלעים כוללת כמות גבוהה בהרבה של מזון מהצומח מזו של הדלק האירופי והדלק הסיבירי.
מזונות צמחיים שדלק הסלעים אוכל כוללים דובדבנים, תפוחים, אגסים, שזיפים, סולנום שחור, עגבניות, ענבים, פטל ובן-חוזרר.
בדרך כלל בחודשי החורף, תזונתו מורכבת בעיקר ממזון צמחי.
כמו כן, הדלק אוכל גם חולדות, עכברים ותרנגולות.
הדלק טורף גם מיני ציפורים כמו דמויי-דרוריים, תרנגולי שלג וחוגלות.
הדלק בוזז קני ציפורים הכוללות ציפורי שיר, תרנגולאים וינשופים, ומעדיף להרוג את ההורים בנוסף לגוזלים.
אף על פי שלעיתים נדירות הוא תוקף עופות, פרטים מסוימים עלולים להפוך לטורפי עופות מומחים, אפילו כאשר טרף הבר שופע.
זכרים נוטים לטרוף טרף גדול וחי יותר מאשר הנקבות, הניזונות מטרף קטן ופגרים בתדירות גבוהה יותר.
מערכות יחסים עם טורפים אחרים
באזורים שבהם תפוצת דלק הסלעים חופפת עם תפוצת דלק אירופי, שני המינים נמנעים מלהתחרות זה בזה על ידי הנחת גומחות אקולוגיות שונות; הדלק האירופי ניזון מציפורים ומכרסמים בתדירות גבוהה יותר, ואילו דלק הסלעים ניזון מפירות וחרקים.
ידוע מקרה אחד בו דלק סלעים צעיר נהרג על ידי דלק אירופי.
ידוע גם כי דלק הסלעים הורג חמוסים מבאישים במקרים נדירים.
שועלים מצויים, שונרים ופומות עשויים לטרוף דלקים מבוגרים, ואילו דלקים צעירים פגיעים גם מההתקפה של עופות דורסים וחתולי בר.
במקרה אחד בגרמניה דלק סלעים הרג חתול בית.
דלק הסלעים הוא מין נפוץ החי ברחבי רוב אירופה ומרכז אסיה.
הוא נמצא בספרד ופורטוגל במערב, מרכז ודרום אירופה, המזרח התיכון, ומשתרע עד המזרח בהרי אלטאי וטיין שאן וצפון מערב סין.
באירופה המין נעדר מהאיים הבריטיים, חצי האי סקנדינביה, פינלנד, דנמרק, צפון בלטייסק וצפון רוסיה.
כמו כן, דלק הסלעים חי גם באפגניסטן, פקיסטן, הודו, נפאל, בהוטן ואכלס לאחרונה את צפון מיאנמר.
בישראל חי תת-המין דלק סלעים סורי הנמצא באזורים סלעיים, בעיקר בהרי יהודה, ברמת הגולן ובהר דב.
מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 חלה התאוששות מהירה של דלקים ביהודה ושומרון וזה ניכר גם בתצפיות בפרטים חיים וגם בפרטים דרוסים (DOR).
דלק הסלעים הוא בין הטורפים הקטנים בארץ.
בצפון אמריקה ידוע על דלקי סלעים באזור ויסקונסין, בעיקר בסמוך למרכזים העירוניים המקיפים את מילווקי.
הוא חי גם בכמה אזורים מיוערים ועירוניים במורנת שקע קרחוני, ובחורשות הסמוכות של וולוורת', ראקין, וואוקשה וכנראה גם במחוזות ג'פרסון.
דלקי הסלעים החיים בצפון אמריקה הם ככל הנראה צאצאים של פרטים פראיים שנמלטו מחוות פרוות פרטית בבורלינגטון במהלך שנות ה-40. הם אף נרשמו ששוחררו או נמלטו בשנת 1972.
הזואולוג הבריטי ג'ורג' רולסטון תיאר כי "החתול הביתי" של היוונים הקדמונים והרומאים היה למעשה דלק הסלעים.
כמו כן, הביולוגית הימית ז'אן וילפרו-פאוור שמרה על שני דלקי סלעים מאולפים.
אף כי דלק הסלעים הוא חיה יקרת ערך בסחר בפרוות, פרוותו נחותה באיכותה מזו של הדלק האירופי והדלק הסיבירי.
עורות דלק הסלעים בשוקי הפרווה של ברית המועצות היוו רק 10–12% מנתחי השוק של עורות הדלק האירופי.
דלקי סלעים נתפסו רק בקווקז, בחלק מחצי האי קרים, בשאר אוקראינה (במספרים קטנים מאוד) וברפובליקות של מזרח אסיה.
מכיוון שבעלי חיים עם פרוות יקרות ערך נדירות יותר באזורים אלה, דלק הסלעים הוא בעל ערך לציידים בשוק המקומי.
דלקי סלעים נלכדים במלכודות לסת, או כאשר רוצים ללכוד את הדלק חי לוכדים אותו עם מלכודות כלוב.
הירי בדלק סלעים אינו יעיל, ותפיסתם עם כלבים מוצלחת רק כאשר ניתן ללכוד את החיה בעץ חלול.
מאז אמצע שנות ה-70, ידוע כי דלק הסלעים גורם לעיתים נזק למכוניות.
במכוניות שניזוקו על ידי דלקים בדרך כלל נחתכו צינורות וכבלים.
דלק הסלעים יכול לקרוע את הכבלים של מנוע המתנע עם נשיכה אחת בלבד.
הסיבה לכך אינה ידועה לחלוטין, מכיוון שהפריטים הפגועים אינם נאכלים.
עם זאת, ישנו שיא עונתי בהתקפות דלקים על מכוניות באביב, כאשר דלקים צעירים חוקרים את סביבתם לעיתים קרובות יותר וטרם למדו אילו פריטים בסביבתם אוכלים או לא.
שמן הדגים הכלול לעיתים קרובות בכבלי מכוניות מיפן עשוי לתרום לכך.
ב-29 באפריל 2016, פרט של דלק הסלעים כיבה את מאיץ LHC, מאיץ החלקיקים החזק ביותר בעולם, על ידי טיפוס על שנאים חשמליים בהספק של כ18–66 קילוואט שנמצאים מעל פני האדמה בסמוך לניסוי LHCb.
יתר על כן, גם ב-21 בנובמבר 2016, פרט נוסף של דלק הסלעים כיבה את מאיץ LHC על ידי טיפוס על שנאים חשמליים בסמוך לניסוי ALICE.
פרט זה פוחלץ והוצג בתצוגה במוזיאון הטבע של רוטרדם.
דלק נדל"ן בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בנדל"ן מניב בישראל, במערב אירופה ובקנדה ובייזום ובנייה למגורים בישראל.
החברה נמצאת בשליטתו של איש העסקים יצחק תשובה.
פעילות החברה בחו"ל היא באמצעות חברת הבת דלק בלרון בינלאומי בע"מ וחברה בת זרה Delek Global RealL Estate PLC (המוכרת בראשי התיבות DGRE).
הפעילות של הבנייה למגורים בישראל נעשית באמצעות חברת הבת אלעד ישראל מגורים בע"מ.
באמצעות חברת דלק נדל"ן נכסים מניבים בע"מ עסקה החברה בעסקי נכסים מניבים בישראל, אך בשנת 2009 החליטה לסיים פעילותה בתחום זה, והעמידה למימוש את כל השקעותיה בו.
בשנת 2014, חברת DGRE מכרה את כל נכסיה ונכנסה להליכי פירוק.
בשנים 2008–2011 הפסידה החברה יותר מ-4 מיליארד ש"ח.
בעקבות הפסדים אלה ירד שווי השוק של החברה מ-4.6 מיליארד ש"ח בחודש מרץ 2007 ל-75 מיליון ש"ח בנובמבר 2011.
החברה החלה לפעול בשנת 1999. בשנת 2000 מונה איליק רוז'נסקי, שנמנה עם צוות ההקמה של החברה, למנכ"ל החברה.
בשנת 2005 הונפקה החברה, בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה עסקה ברכישה ממונפת של נדל"ן בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2005 רכשה, בין השאר, חלק ב-16 בתי מלון של רשת "הילטון" באנגליה ובסקוטלנד, תמורת 3.4 מיליארד ש"ח ו-30 מרכזי קניות בקנדה תמורת 435 מיליון ש"ח.
הרווח הנקי בשנה זו היה 121 מיליון ש"ח.
בשנת 2006 המשיכה החברה במסע הרכישות, ורכשה בנייני משרדים באירופה, רשת של תחנות דלק בפינלנד ועוד.
החברה מכרה נכסים בגרמניה ברווח של 90 מיליון ש"ח.
הרווח הנקי בשנה זו היה 780 מיליון ש"ח.
מנכ"ל החברה, איליק רוז'נסקי, היה שיאן השכר בשנה זו, עם תגמול כולל בסך 25.44 מיליון ש"ח.
בשנת 2007 רכשה החברה בבריטניה את רשת RoadChef, שלה תחנות שירות בכבישים מהירים בבריטניה, ובהן תחנות דלק, בתי מלון, מסעדות וחנויות, תמורת 3 מיליארד ש"ח.
כן נרכשו 17% מרשת בתי המלון "מריוט" בבריטניה תמורת 8.6 מיליארד ש"ח.
נרכשו מבני משרדים נוספים באירופה.
בשנה זו הונפקו 19% מחברת הבת DGRE ("דלק גלובל ריל-אסטייט") בבורסת AIM, בורסת משנה של הבורסה לניירות ערך בלונדון.
כמו כן הסכימה החברה, בשיתוף עם יגאל אהובי, על רכישת נכסיה (בתי כל-בו ומשרדים) של חברת "ילמולי" השווייצרית, תמורת 12.3 מיליארד ש"ח, אך עסקה זו בוטלה (בשנה שלאחר מכן שילמה החברה ל"ילמולי" פיצויים בסך פיצויים של 11.7 מיליון פרנק שווייצרי).
הרווח הנקי בשנה זו היה 608 מיליון ש"ח.
בשנת 2008 רכשה החברה נכסים אחדים בישראל ותיק הלוואות באירופה.
בשנה זו רשמה החברה הפסד של 1.6 מיליארד ש"ח, והחברה נגרעה ממדד תל אביב 100.
בשנת 2009 מכרה החברה אחדים מנכסיה.
חברת הבת DGRE נמחקה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בלונדון בעקבות הצעת רכש, לאחר הפסד של 104 מיליון ליש"ט וירידה של 80% במחיר המניה שלה מאז הנפקתה שנתיים קודם.
מניות החברה שהיו בידי קבוצת דלק הועברו להחזקה ישירה של בעלי הקבוצה.
מנכ"ל החברה, איליק רוז'נסקי, הודיע על פרישתו, ובמקומו מונה ירום אורן, שכעבור זמן קצר הודיע על פרישתו והוחלף על ידי ערן מיטל.
בסוף השנה נפתחה חקירה של רשות ניירות ערך בעניין התנהלותה של החברה.
בשנה זו רשמה החברה הפסד של 1.1 מיליארד ש"ח.
בשנת 2010 מכרה החברה נכסים רבים, ובין השאר נמכרה רשת RoadChef לחברה בת אחרת של קבוצת דלק.
דירוג האשראי של החברה בידי "מעלות", שהיה בתחילת 2008 A פלוס, ירד ל-BBB, אחר כך ל-CCC, ואחר כך ל-CC.
בשנת 2011 ירד דירוג האשראי של החברה ל-D (הנמוך ביותר, של חברה שאינה עומדת בהתחייבויותיה).
החברה הציעה 'תספורת' למחזיקי איגרות החוב שלה, כחלק מהסדר חוב, תוך מחיקה של יותר מ-50% מערכן.
עם המחזיקים העיקריים באיגרות החוב של החברה נמנים בתי השקעות וחברות ביטוח, כחלק מכספי הציבור שהם מנהלים.
בספטמבר 2012 אישרה השופטת ורדה אלשיך הסדר חוב לדלק נדל"ן, שבמסגרתו נמחק לחברה חוב של 1.4 מיליארד ש"ח.
למחזיקי איגרות החוב הובטח תשלום של כ-800 מיליון ש"ח בפריסה לשבע שנים, שישולם על ידי תשובה.
בעקבות הסדר החוב, הפכה החברה לחברה פרטית בבעלותו המלאה (העקיפה) של יצחק תשובה, ומניותיה נמחקו מהבורסה.
באוקטובר 2012 החליטו בנקים בבריטניה לחלט מידי דלק נדל"ן ושותפיה את רשת חניוני לינצ'פילד בבריטניה, ששימשה כבטוחה להלוואות ששימשו לרכישתה.
בינואר 2014 מכרה חברת הבת DGRE למשקיעים ממדינות המפרץ הפרסי את הזכויות בפרויקט Buckingham gate, תמורת 180 מיליון ליש"ט (כמיליארד ש"ח), וברווח של כ-400 מיליון שקל, שרובו שימש לפירעון חובות לבנקים בישראל ומחוצה לה.
דָּלָק אירופי או דלק האורנים (שם מדעי: Martes martes) הוא טורף מהסוג דלק שבמשפחת הסמוריים.
הדלק הוא סמור זריז החי ביערות האורנים של אירופה (ומכאן שמו) והוא נפוץ בעיקר בין העצים.
אורכו של דלק עד 53 ס"מ (אורך הזנב נע בין21-16 ס"מ) ומשקלו עד 1.5 ק"ג, בערך כמו חתול בית.
הדלק הוא אוכל-כול, אך הוא בעיקר צייד של חיות קטנות כמו עכברים, חרקים, ציפורים, ביצים, צפרדעים ואפילו פגרים, אך טרפו העיקרי הוא הסנאי האפור (Sciurus carolinensis).
האויב הגדול ביותר של הדלק הוא האדם.
כריתת יערות, הרעלות, ירי בלתי-חוקי, וחדירה לשטחיהם פוגעת בהם.
כמו כן הם ניצודים עבור פרוותם היקרה.
עקב הציד, חלה ירידה גדולה בשכיחותם בבריטניה, וכיום הם מינים מוגנים בבריטניה.
דלק אמריקאי (שם מדעי: Martes americana) הוא מין של דלק החי בטבע באמריקה הצפונית ביערות רחבי עלים ומחטניים וכן בערבות לאורך היבשת.
הוא נפוץ מקצה קנדה עד לניו מקסיקו.
הוא קרוב ביותר לדלק הדייג, אך קטן ממנו ובעל חזה צהוב.
לדלק האמריקאי גוף דק כשמבנה ראשו מזכיר פני חתול ובעל שתי עיניים הפונות קדימה, וחרטומו קצר ביותר וגם חוש ריחו רגיש פחות.
עם זאת אוזניו ועיניו גדולות ומסייעות לו לראות בחשיכה.
לדלק פרווה חומה שעירה, חזה צהוב וקצה החרטום שחור.
זנבו ארוך ומהווה את מרבית הגוף ועוזר לו להתאזן במרדפיו בין העצים.
הדלק הוא טורף אימתני הניזון מכל חיה קטנה שרואה.
הוא מומחה בטיפוס על עצים ויכול לטרוף עם שיניו החדות חיות הגדולות ממנו כמו ארנבות ופסיונים שונים, אך מעדיף לתפוס מינים שוכני עצים כמו נברנים, סנאים וציפורים קטנות וביציהם.
לעיתים יותר נדירות גם יאכל חולדות וחדפים והדלקים שוכני החוף יאכלו דגים.
הוא גם יאכל פירות וזרעים של צמחים שונים ובכך עוזר לצמח להפיץ את צאצאיו.
כשהדלקים מגיעים לאתרים של חיות בית כמו תרנגולות או ארנבים הם עלולים לקטול את כולם.
עקב כך הם ניצודי באזורים שונים באמריקה.
עם זאת הם נחשבים לחיה מוגנת כיום.
דלק צהוב-גרון (שם מדעי: Martes flavigula) הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים החי בדרום-מזרח אסיה באזורים הרריים.
הדלק הוא בעל תפוצה רחבה במזרח אסיה ולא נחשב מאוים.
הוא אינו מפחד מבני אדם או מכלבים ובמקרים מסוימים אף מאולף.
זהו דלק בינוני בעל פרווה שחורה, לבנה, זהובה (באזור החזה) וחומה וזנבו ארוך ביותר.
כמו רוב הסמוריים הדלק הוא אוכל-כול, והוא ניזון מהצומח, מפירות ומצוף, וממגוון מהחי.
הדלקים צדים בזוגות ויאכלו כל חיה קטנה שתיקרה בדרכם: חולדות, ארנבים, נחשים, תרנגולים וביצים.
הם טורפים גם מיני טרף גדולים בהרבה כמו פרסתנים קטנים איילי מושק, קופים, חזירונים ואף גורים של טורפים.
הדלקים מותאמים למגוון אזורי מחיה וגם להרים גבוהים כמו הרי ההימלאיה, ויש להם פרווה עבה השומרת עליהם מהקור.
הם גם נפוצים ביערות טרופיים או סובטרופיים ותפוצתם משתרעת ממזרח רוסיה ועד לאיי ג'אווה ובורנאו.
הוא נדיר באזור של מלזיה.
דלק דייג (שם מדעי: Martes pennanti) הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים והוא אחד ממיני הדלק הגדולים ביותר, כשמספר חוקרים רואים בו מין בסוג עצמאי (Pekania).
הוא חי בצפון אמריקה בעיקר ביערות מחטניים מקנדה למרכז ומערב ארצות הברית, אך אינו נפוץ באקלימים יבשים.
דלק דייג מזכיר חתול במראהו ובממדיו.
הזכרים גדולים באופן ניכר מהנקבות, ומגיעים למשקל 3.5-6 ק"ג ולאורך 90–120 ס"מ.
פרוותו של הדלק ארוכה, ובחורף היא מתכהה ומתארכת מעט.
הוא חי ביערות ומסוגל לטפס היטב, אך מעדיף למצוא את מזונו על קרקע היער.
הוא טורף בעלי חיים קטנים כמו עכברים וסנאים, וגם גדולים יותר, כמו ארנבות שלג, פסיונים ואפילו עופרים של אייל.
למרות שמו - דלק דייג - הוא צד דגים לעיתים נדירות.
דלק זה נמנה עם קבוצה קטנה של טורפים המסוגלים לצוד את הדרבן צפון אמריקני.
הוא תוקף את הדורבן, מתעתע בו בזריזות ומקשה עליו להכות בו בזנבו הקוצני.
תוך כדי כך הוא נושך ופוצע את הדורבן בראשו ובאזורים רגישים אחרים.
לאחר כמה נשיכות הוא מכריע אותו, הופך אותו בזהירות ואוכל אותו.
הוא טורף גם חיות משק צעירות כמו תרנגולות ואווזים, מה שגורם לחקלאים לרדוף ולצוד אותו.
בנוסף, הוא ניצוד בשל פרוותו המשובחת.
למרות הדילול המכוון, דלק דייג אינו מצוי בסכנת הכחדה, ומצב השימור שלו מוגדר "ללא חשש".
דלק נילגירי (שם מדעי: Martes gwatkinsii) הוא מין של דלק האנדמי להרי נילגירי שבהרי גהט המערביים.
הדלק מזכיר מאוד את הדלק צהוב-הגרון, אך גדול ממנו ובעל גולגולת שונה מעט.
צבעו פרוותו חום-אדמדם ובעל חזה צהוב או כתום עד לבטן וגם על הרגליים הקדמיות מעט.
אורכו הממוצע 55-65 ס"מ ומשקלו כ2 קילוגרם.
לא ידועים הרבה פרטים עליו.
הדלק נחשב ליצור יומי היודע לטפס על עצים וניזון ממכרסמים ומעופות קטנים.
דָּלָק יפני (שם מדעי: Martes melampus) הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים החי ביפן בין העצים.
הוא קרוב משפחתו הקרוב של הצובל.
אורכו עד חצי מטר ומשקלו 1,000–1,500 גרם, כשהזכרים גדולים מהנקבות.
הוא בעל פרווה חומה כהה עד צהובה בהירה עם גרון בצבע קרם וזנבו ארוך ומשמש לאיזון על העצים.
הפנים לבנות, העיניים שחורות והאוזניים קטנות ומעוגלות מעט.
הדלקים חיים בטבע ביערות מחטניים באיי יפן, באי צושימה ובשתי הקוריאות.
אלו יצורים טריטוריאליים המחפשים מזון בין העצים.
הם יוצאים לצוד ביום ובלילה וצדים יונקים קטנים, עופות וביצים, חרקים גדולים וצפרדעים.
באזורי מים שונים הם גם ינסו לצוד דגים אבל גם יאכלו פירות.
המאורה שלו נמצאת בין חללי עצים או במאורה באדמה אליה הוא נמלט מטורפים כמו עופות דורסים, שועלים וחתולים.
ישנם 3 תת-מינים של הדלק:
דלק מערכות אנרגיה בע"מ, המוכרת בשם המקוצר דלק אנרגיה, היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת, באמצעות שותפויות וחברות בנות, בחיפושי נפט וגז טבעי והפקתם בישראל ובקפריסין.
ניירות הערך של החברה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2018. בעלת השליטה בחברה היא קבוצת דלק.
חברת "דלק מערכות אנרגיה בע"מ" נוסדה ב-1 בספטמבר 1981 תחת השם "דלק חיפושי נפט בע"מ".
באוגוסט 1982 חתמה על הסכם, לפיו רכשה "דלק חיפושי נפט" מחברת "דלק" חברת הדלק הישראלית 75 אחוז מן האינטרסים בתחום חיפושי הנפט בישראל שהיו ל"דלק" באותו תאריך, במחיר של 130 אלף דולר.
בהתאם להסכם, תהיה חברת "דלק" זכאית לתמלוגי-על, בשיעור חמישה אחוזים מתפוקת נפט או גז, אם תהיה כזו בכמות מסחרית בשטחים שקנתה "דלק חיפושי נפט".
באותו חודש גם הנפיקה לראשונה את מניותיה בבורסה בתל אביב וגייסה 4 מיליון דולר.
רישיונות החיפוש שהעבירה "דלק" ל"דלק חיפושי נפט" כללו את רישיון גזר, רישיון רמלה, רישיון גדרה, רישיון ניר-יצחק, רישיון קרן (מדרום לרצועת עזה,(רישיון אמציהו (בדרום ים המלח,( רישיון סעד, רישיון כנרת, רישיון בתרים (מצפון מזרח לבאר־שבע) רישיון עמק הירדן והרשאת עזה.
בשנת 1983 השתתפה ב־15 קידוחים.
רק בשלושה מהם נמצאו סימנים, או הערכות לאפשרות הפקה מסחרית.
בשנת 1996 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי.
עם הקמתה עסקה החברה בחיפושי נפט וגז טבעי ובהפקתם בישראל, ובשנת 2001 החלה לראשונה לפעול בחו"ל על ידי רכישת אחזקות בפרויקט חיפושי נפט בווייטנאם.
בין השנים 2008-2001 הרחיבה החברה את פעילותה בחו"ל על ידי רכישת נכסים וזכויות חיפוש של נפט וגז בקפריסין, ברוסיה, בווייטנאם, בדרום ארצות הברית, בגינאה ביסאו ובים הצפוני.
במהלך שנת 2009, עקב החלטת מדיניות של החברה למקד את פעילותה בנכסיה שבישראל, מכרה דלק אנרגיה את רוב נכסיה וזכויותיה בעסקי נפט וגז בחו"ל.
בין השנים 2011-2010 מכרה החברה את נכסיה וזכויותיה שבארצות הברית, וב-2013 מכרה את נכסיה וזכויותיה שברוסיה ובים הצפוני.
עם תום סדרת המכירות, נותרו בידי דלק אנרגיה נכסים וזכויות חיפוש בישראל ובקפריסין בלבד.
באוקטובר 2018 השלימה קבוצת דלק את מחיקת מניות דלק אנרגיה מהמסחר בבורסה, לאחר שרכשה את החזקות הציבור (11.8%) בה תמורת כ-1.11 מיליארד שקל.
העסקה בוצעה בדרך של הצעת רכש מלאה, שזכתה להיענות הנדרשת מקרב הציבור, וכללה תמורה במזומן, במניות קבוצת דלק וביחידות השתתפות של דלק קידוחים.
אחר כך ביצעה גם פירעון מוקדם לאיגרות החוב של החברה.
"דלק אנרגיה" היא בעלת השליטה (62.64%) ב"דלק קידוחים", שותפות מוגבלת לחיפוש ופיתוח נכסי נפט וגז טבעי, והיא מחזיקה ב-46.58% מהשותפות "אבנר חיפושי נפט".
שתי שותפויות אלה מחזיקות בשדות גז אחדים בים התיכון:
בלוק 12, המוכר גם בשם אפרודיטה: אבנר (15%) ודלק קידוחים (15%), יחד עם חברת נובל אנרג'י (70%) הן בעלות זכויות במאגר זה, שבמים הכלכליים של קפריסין.
ביוני 2015 הכריזו השותפות על המאגר כמסחרי, שיש בו כ-4.54 TCF (טריליון רגל מעוקב) של גז טבעי (128.6 BCM).
בנובמבר 2015 הודיעה נובל אנרג'י כי היא מוכרת חצי מחלקה במאגר אפרודיטה לבריטיש גז.
השותפויות מחזיקות גם בחלקים מרישיונות "רות" ו"אלון" לחיפושי גז בים התיכון.
דלק מטוסים או דלק תעופתי הוא דלק מבוסס על נפט המיועד לשימוש מנועים תעופתיים.
דלק תעופתי ניחן ברמת זיקוק גבוהה יותר ומספק מתקף סגולי גדול וטמפרטורת הצתה גבוהה, יחסית לסוגי דלק לשימושים פחות קריטיים, כגון דלקי רכבים וגנרטורים.
דלק תעופתי כולל לרוב תוספים המקטינים סיכונים להתקרחות והתלקחות ספונטנית, בנוסף לתכונות נוספות.
מרבית דלקי המטוסים המזוקקים לצרכים תעופתיים הם מסוג דלק סילוני (בראשי תיבות: דס"ל) המבוססים על קרוסין נטול עופרת שמשמשים את מנועי הסילון והדיזל.
דלק למטוסי בוכנה סטנדרטיים המשתמשים במצתים נקרא אווגס הם לרוב מסוג בנזין.
מרבית הדלק בשימוש תעופתי הוא מסוג דלק סילוני בשני סוגים עיקריים: Jet A-1 (שמכונה לרוב: Jet A) שהוא תערובת קרוסין נטולת עופרת, ו-Jet B שהוא תערובת קרוסין ונפטא.
ה-Jet A הוא הנפוץ כיום ומשמש את מרבית מטוסי הנוסעים הסילוניים והמטוסים הכוללים מנועי דיזל.
צבא ארצות הברית פיתח שורה של סוגי דלק סילוניים לצרכיו, דוגמת הJP-4, JP-7 וה-JP-8. ה-JP-8 הוא הסטנדרטי להיום ומשמש כדלק המרכזי במרבית הצבאות המערביים, למטוסים וכן לכלי רכב קרקעיים מונעי דיזל.
דלקי בנזין משמשים למנועי בוכנה המשתמשים במצתים.
דלק הבנזין הנפוץ בתעופה הוא ה-100LL (Low-Lead -מופחת עופרת) ומכונה גם 100-כחול (בשל צבע הדלק שנצבע בשביל להבדילו מדלק רגיל).
דלק זה נבדל מדלקי כלי רכב רגילים לא רק בשיעור האוקטן הגבוה - 100, אלא גם בתוספים המשפרים יכולת אחסנה בטוחה בתנאים קיצוניים.
ענף התעופה מייצר זיהום סביבתי מפליטות מנועי מטוסים, בעיקר פחמן דו-חמצני, שמשוחרר לאוויר בגובה רב.
משרד המדען הראשי בישראל הוציא קול קורא להקמת מרכז ידע בתחומי דלק תעופה בר קיימא, שיעסוק בטכנולוגיות מתקדמות.
סוגי דלק ביולוגיים משתמשים בשיטת המרת ביומסה לנוזל ליצירת דלק הזהה בתכונותיו לדלק תעופתי רגיל ויתרונם הוא בזה שהם לא מזהמים ואין צורך בהתאמת מטוסים קיימים לשימושם.
סוגי דלק אלה לא נפוצים בתעופה בגלל סיבות כלכליות ופוליטיות אך גם מפני שסוגי דלק אלה יקרים ליצור מדלק תעופתי סטנדרטי.
מטוסי טורבו-מניפה מסוימים יכולים להיות מוסבים לשימוש בדלקי גז טבעי דחוס ונוזלי, אך המתקף הסגולי הנמוך יחסית שלהם מונע מהם שימוש נרחב.
אחת החלופות לדלק סילוני הוא דלק ירוק, דלק בר קיימא.
זהו דלק ללא פליטות פחמן דו-חמצני, דלק שאינו מייצר זיהום, או מייצר זיהום קטן ביותר, וכמו הדלק הביולוגי, גם לגביו אין צורך בהתאמת מטוסים קיימים לשימוש בו.
הדלק מיוצר משמנים ממוחזרים, בכלל זה שמן ושומן ששימשו לבישול.
עד עתה הותר השימוש ב-SAF כאחוז מסוים מתערובת הכוללת גם דלק סילוני רגיל (30– 50אחוז).
חברות נוספות, המשתמשות בתערובות כאלו הן: אל על, חברת התעופה האמירטית, איתיחאד איירווייז, איירבוס, בריסל איירליינס, אמזון אייר.
טיסה טרנס-אטלנטית ראשונה, על טהרת הדלק הירוק (SAF) צפויה בסוף שנת 2023, מלונדון לניו יורק במטוס בואינג 787 של חברת וירג'ין אטלנטיק.
לדברי מנכ"ל החברה (שי וייס) זהו ניסוי, שתוצאותיו יאיצו את השימוש בדלק SAF בענף התעופה, כשהשאיפה היא להגיע לאפס מזהמים עד שנת 2050.
דלקן הוא התקן אלקטרוני (בטכנולוגיית RFID) המוצמד לפתח התדלוק של כלי רכב, ומאפשר לזהות את כלי הרכב המתודלק ואת זכותו לתדלוק על חשבון הארגון שישלם את מחיר התדלוק לחברת הדלק.
פרטי הזיהוי משודרים לתחנת התדלוק, וממנה מועבר החיוב לארגון שהמכונית משמשת אותו.
הרעיון להתקן זה הועלה בשנת 1983 בידי דוד קלריך בחברת "תדיראן" הישראלית, ופיתוחו הושלם בידי קלריך בשנת 1991 בחברת "אורפק", ומאז הותקן במיליוני כלי רכב בעשרות מדינות בעולם.
בשנת 2017 נמכרה השליטה בחברת אורפק, שהדלקן היה המוצר העיקרי שלה, לחברת ג'ילברקו האמריקאית, לפי שווי חברה של 225 מיליון דולר.
הדלקן מפשט את תהליך התדלוק (הנוהג ברכב אינו צריך למסור למתדלק אמצעי תשלום כלשהו), מבטיח שהתדלוק יבוצע רק ברכב המורשה לכך ומספק לבעל הרכב מידע מלא על צריכת הדלק של הרכב.
עד תחילת שנות ה-80, עובדי תדיראן היו מתדלקים את רכביהם באמצעות תלושים, מנהל צי הרכב של החברה יוסף אהרונוביץ' חיפש פתרון שייעל את תהליך התדלוק ובכך יחסוך את הוצאות הדלק ויפחית את העבודה המנהלית הקשורה להנפקת התלושים.
לצורך כך הוא שכר את המהנדס דוד קלריך והמתכנת דב טלמור.
בשנים הראשונות להתקנת דלקנים בישראל קושר כל דלקן לחברת דלק יחידה, שאתה הגיע בעל צי הרכב להסכם מתאים (בחברת "פז" מותג הדלקן בשם "פזומט").
הסדר זה פגע בתחרות בשוק התדלוק, ובמיוחד פגע בחברות הדלק הקטנות, ומשום כך יזם משרד האנרגיה תקנות שיבטלו כבילה זו, ויאפשר לבעלי דלקן תדלוק בכל תחנת דלק שהותאמה לכך.
תקנות אלה הותקנו באוקטובר 2011, וכדי לאפשר לתחנות הדלק להתאים עצמן לכך ניתן להן תוקף עתידי.
בהתאם לכך, ומחמת עיכובים נוספים, רפורמה זו נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2018. אף שתחנות הרכב הותאמו לדלקן אוניברסלי, בין בעלי ציי הרכב יש עדיין המעדיפים, משיקולים עסקיים, התקשרות עם רשת תדלוק אחת.
קבוצת דלקו היא קבוצת אופני כביש צרפתית, בדרג ה-UCI ProTeam, המשני לקבוצות אחרי דרג ה-UCI World Tour.
הקבוצה קמה בשנת 1974 בשם "VC La Pomme", שהמשיך ללוות אותה גם בשנים הבאות, אז הקבוצה הייתה חובבנית.
משנת 2013 נכנסה "קבוצת דלקו" הצרפתית כאחד מהספונסרים הראשיים של הקבוצה ולפי כך שונה שם הקבוצה בהתאם.
משנת 2020 נכנסה גם ניפו, חברה יפנית, שעד אז הייתה חלק מקבוצת "ניפו ויני–פאנטיני" שהתפרקה בתום עונת 2019, כספונסר הראשי של הקבוצה, ביחד עם "וואן פרובאנס" הצרפתית.
מאותה שנה הקבוצה גם החלה לרכוב עד אופני "LOOK" והחליפה בכך את אופני "KTM", עליהם רכבה עד אז.
אך ניפו הפסיקה לשמש כספונסר של הקבוצה לאחר עונה אחת בלבד, 2020, ובעונת 2021 עברה לקבוצת EF Pro Cycling, כשהקבוצה חזרה להיקרא "דלקו" בלבד.
אף על פי שהקבוצה לא הצליחה להשיג כרטיס חופשי לטור דה פראנס, בשנים האחרונות היא מוזמנת למונומנט פריז - רובה.
כיום הקבוצה היא חלק מארבע קבוצות צרפתיות שנמצאות בדרג ה-UCI ProTeam, ביחד עם B&B Hotels - Vital Concept p/b KTM, ארקאה–סאמסיק, וטוטאל–דיירקט אנרז'י.
דלק US או דלק יו אס (בשמה המלא Delek US Holdings, Inc) היא חברת אנרגיה, העוסקת בזיקוק, שיווק והפצת מוצרי דלק ושמנים.
בנוסף, עוסקת החברה בהקמה והפעלה של תחנות תדלוק וחנויות נוחות.
מטה החברה שוכן בעיר ברנטווד, במדינת טנסי שבארצות הברית.
החברה החלה את פעילותה בשנת 2001, כאשר עוזי ימין, מייסד ומנכ"ל החברה, רכש 198 תחנות דלק וחנויות נוחות מחברת MAPCO Express תמורת שווי של 162 מיליון דולר (147 מיליון דולר במזומן והשאר בדלק, סחורות ומוצרים בשווי כ-15 מיליון דולר).
בחודש מרץ של אותה שנה רכשה החברה עוד 36 תחנות דלק וחנויות נוחות בווירג'יניה תמורת 40.1 מיליון דולר.
באפריל 2004 הגדילה החברה את מספר תחנות הדלק וחנויות הנוחות בבעלותה, כאשר רכשה את חברת Williamson Oil Co, וירשה את עסקיה.
עסקים אלו כללו 89 חנויות נוחות ותחנות דלק, ועוד 11 תחנת דלק שהופעלו על ידי זכיינים.
בנוסף, ירשה דלק US את מערך הפצת הדלקים של החברה שכלל 77 סוכנויות וסוכנים אשר הפיצו מוצרי דלק שונים.
בכך הפכה לא רק לבעלים של תחנות דלק וחנויות נוחות רבות, אלא למפיצת מוצרי דלק גם לתחנות של חברות אחרות.
בשנת 2005 המשיכה החברה להתרחב כאשר רכשה 25 תחנות דלק מתאגיד הגז והנפט BP תמורת 33.5 מיליון דולר.
באותה שנה רכשה החברה את בית הזיקוק הנמצא בסמוך לעיירה טיילר.
בעסקת בית הזיקוק השיגה החברה אחיזה גם במכלי אחסנה ואיסוף דלק.
דבר זה הפך את דלק US לא רק למשווקת מוצרי דלק ובעלת תחנות דלק וחנויות נוחות, אלא גם ליצרנית דלקים ומוצרי נפט שונים.
שנת 2006 היוותה שנת מפנה של החברה כאשר בחודש מאי הונפקה החברה לציבור בבורסה לניירות ערך בניו יורק והצליחה לגייס 160 מיליון דולר.
באותה שנה המשיכה החברה להתרחב ורכשה 43 תחנות תדלוק וחנויות נוחות מחברת Fast Petroleum תמורת 43$ מיליון דולר.
ביוני 2006 רכשה דלק US את פעילות מוצרי הדלק של קבוצת PRIDE - L.P הכוללים שני מסופים לשיווק דלק, 7 צינורות להולכת דלק המקשרים בין המסופים לבסיס חיל האוויר האמריקאי Dyess, ומכלים לאחסון דלק בקיבולת של מיליון חביות.
בנוסף רכשה החברה את פעילויות השיווק של הקבוצה שכללו שיווק של כ-21,000 חביות נפט ביום באמצעות מסופי הדלק של הקבוצה ברחבי טקסס.
בשנת 2007 רכשה החברה 107 תחנות דלק וחנויות נוחות נוספות הממוקמות בצפון מדינת ג'ורג'יה ובדרום מזרח טנסי תמורת 71.8 מיליון דולר.
לאחר רכישה זו דלק US החזיקה ברשותה יותר מ-500 תחנות דלק וחנויות נוחות בארצות הברית.
באותה שנה רכשה 6.24% מחברת Lion Oil תמורת 23 מיליון דולר, והגדילה את החזקתה בחברה ל-34.6%.
במהלך השנים 2011–2012 ביצעה החברה רכישות אסטרטגיות של נכסים לוגיסטיים באזור פעילותה:
בשנת 2011 הגדילה החברה את יכולת זיקוק הנפט והובלת מוצרי הדלק, כאשר רכשה 53.7% מניות נוספות של חברת Lion Oil תמורת 145$ מיליון דולר.
רכישה זו הגדילה את החזקות דלק US בחברה ל-88.3%, ובכך הפכה לבעלים של חברת Lion Oil ופעילותה.
פעילות Lion Oil כללה בית זיקוק המפיק 80,000 חביות נפט ליום, מסופים לייצור נפט ודלק, מערכת צינורות להובלת דלק ונפט באורך 800 מייל ומסוף לייצור אספלט בארקנסו, ממפיס ונאשוויל.
בדצמבר 2011 שילמה החברה 50$ מיליון דולר עבור רכישת "Pa-Line" - צינור להובלת נפט גולמי שאורכו כ-300 ק"מ המחבר בין מזרח טקסס למפרץ מקסיקו, אשר נועד לסייע להפצת הדלק מבתי הזיקוק של החברה אל תחנות הדלק הפזורות ברחבי מדינת טקסס.
בינואר 2012 ביצעה החברה רכישה אסטרטגית נוספת כאשר רכשה את קו הצינור Nettleton באורך 55 ק"מ תמורת כ-12 מיליון דולר.
הקו מחבר בין בית הזיקוק בטיילר, טקסס למקורות אחסון הנפט של החברה באזור Nettleton.
בפברואר אותה שנה רכשה החברה צינור נוסף באורך 32 ק"מ ומסוף Big Sandy לשיווק דלקים הסמוך לטיילר תמורת 11 מיליון דולר.
בנובמבר 2012, חברת דלק ארצות הברית הפרידה את פעילות התפעול של מוצרי נפט גולמי.
לצורך כך הקימה את חברת הבת דלק לוגיסטיקה (Delek Logistics Partners LP) והנפיקה אותה בבורסה לניירות ערך בניו יורק לפי שווי של כ-513 מיליון דולר.
בינואר 2013 רכשה החברה מתקן להפקת ביו-דיזל הממוקם בעיר קלבורן, טקסס, בעל כושר הפקה של כ-12 מיליון גלונים בשנה.
בשנת 2014 רכשה החברה באמצעות חברת הבת דלק לוגיסטיקה מתקן לאחסנת דלק השוכן במדינת טקסס, המכיל 325,000 חביות.
המתקן נועד לתמוך בפעילות בתי הזיקוק של החברה ולסייע באכסון ושינוע תוצרתם.
בשנת 2015 נרקמה עסקת מיזוג בין דלק US ל-Alon US, חברת בת האמריקאית של תאגיד האנרגיה דור אלון.
במסגרת העסקה רכשה 48% ממניות חברת Alon US ואת השליטה בה תמורת 200 מיליון דולר.
בשנת 2016, כחלק ממהלך החברה לזנוח את עסקי הקמעונאות, מכרה החברה את חברת הבת שלה, Mapco Express תמורת 535 מיליון דולר.
יחד עם החברה נמכרה גם פעילותה הכוללת 350 חנויות נוחות ו-142 תחנות דלק.
בשנת 2017 בוצעה עסקת החלפת מניות במסגרת המיזוג בין Alon US לדלק US.
בעסקה זו Alon US מוזגה לתוך דלק US, ובכך נוצרה חברת אנרגיה אחת בעלת שווי של יותר מ־2 מיליארד דולר.
נכסי החברה החדשה כוללים ארבעה בתי זיקוק בעלי כושר ייצור של יותר מ-300 אלף חביות ביום; פעילות לוגיסטית הכוללת צינורות הולכת נפט ודלקים, מכלי אחסון ומפעלי אספלט; רשת של 307 תחנות תדלוק וחנויות נוחות בטקסס ובניו מקסיקו.
בנוסף, העסקה הפכה את דלק לזכיינית תחנות הנוחות סבן אילבן הגדולה ביותר בארצות הברית.
בשנת 2018 השלימה דלק US את המיזוג בין שתי החברות באופן סופי, כאשר רכשה את שארית המניות והפכה להיות הבעלים המלאים של Alon US וגם של בית זיקוק נוסף בעל כושר ייצור של 73 אלף חביות ליום ליד העיירה ביג ספרינגס.
מערכת זיקוק המורכבת מארבעה בתי זיקוק היכולים להפיק כ-300 אלף חביות נפט גולמי ביום.
המוצר העיקרי שאותו החברה מעבדת הוא נפט גולמי שמקורו באגן הפרמיאן, במזרח טקסס, ובאזור מפרץ מקסיקו.
בתי הזיקוק שוכנים ליד הערים טיילר, טקסס; ביג סנדי, טקסס; קרוץ ספרינגס, לואיזיאנה; ואל דוראדו, ארקנסו.
ייצור אנרגיה מתחדשת באמצעות שלוש תחנות ביו-דיזל המספקות כ-40 מיליון גלון בשנה.
פעילות לוגיסטית המנוהלת על ידי חברת הבת "דלק לוגיסטיקה".
הפעילות כוללת איסוף, הובלה ושינוע של נפט גולמי ומוצריו באמצעות מערכת הולכת צינורות, מאגרי אחסון ומסופי שיווק וייצור דלק ושמנים.
מערכת שיווק דלק ומוצריו ליותר מ-350 תחנות דלק, מכירה סיטונאית של כ-145,000 חביות ליום של מוצרי דלק קלים ושמנים ב-13 מדינות ושינוע של כ-450,000 חביות נפט ליום באמצעות מערכת הצינורות הקולוניאלית .
ייצור ושיווק אספלט בעיקר בטקסס, ארקנסו, אוקלהומה, קליפורניה וושינגטון ומכירה של קרוב למיליון טונות אספלט בשנה.
דלק מימן הוא דלק ללא-פליטה הנשרף עם חמצן.
הוא משמש מזה שנים באוטובוסים של תאי דלק, ולאחרונה הוחל להשתמש בו גם ברכבי תאי דלק קטנים יותר.
הוא משמש גם כדלק להנעת חלליות.
נכון לשנת 2018, מרבית המימן (כ-95%) מיוצר מדלקים מאובנים על ידי שינוי קיטור או חמצון חלקי של מתאן והגזת פחם, ועם כמות קטנה בלבד בדרכים חלופיות כגון הגזת-ביומסה או אלקטרוליזה של מים או תרמו-כימיה סולארית, דלק סולארי ללא פליטת פחמן.
מימן נמצא בקצה השמאלי העליון של הטבלה המחזורית, כלומר זהו היסוד הראשון והקל מכולם.
מכיוון שמשקל המימן קטן מאוויר, הוא עולה באטמוספירה ולכן נמצא לעיתים רחוקות בצורתו הטהורה, H2. בלהבה של גז מימן טהור, הבוער באוויר, המימן (H2) מגיב עם חמצן (O2) כאשר התוצרים הם מים (H2O) ואנרגיה עודפת המשתחררת.
אם התהליך מתבצע באוויר אטמוספירי במקום חמצן טהור, כפי שקורה בדרך כלל, בעירת מימן עשויה להניב כמויות קטנות של תחמוצות חנקן, יחד עם אדי המים.
האנרגיה המשתחררת מאפשרת למימן לפעול כדלק.
בתא אלקטרוכימי ניתן להשתמש באנרגיה ביעילות גבוהה יחסית.