tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברק אובמה הדמוקרטי, זכה במדינה בהפרש של שתים עשרה נקודות אחוז, כשגרף מעל 54% מהקולות העממיים בשנת 2012. בבחירות 2016, הילרי קלינטון ניצחה את אורגון ב-11 נקודות אחוז.
בשנת הלימודים 2013–2014 היו במדינה 567,000 תלמידים בבתי ספר ציבוריים.
כמו כן היו 197 מחוזות בתי ספר ציבוריים, ששורתו על ידי 19 מחוזות לשירותי חינוך.
בשנת 2016 מחוזות בתי הספר הגדולים במדינה היו: בתי הספר הציבוריים של פורטלנד: הכוללים 47,323 תלמידים; מחוז בית הספר סאלם קייזר, הכולל 40,565 תלמידים; מחוז בית הספר ביברטון, הכולל 39,625 תלמידים; מחוז בית הספר הילסבורו, הכולל 21,118 תלמידים; וצפון Clackamas הספר המחוזי, הכולל 17,053 תלמידים.
מאז המעבר של מדד 5 ב-1990, שקבע גבולות לרמות הארנונה, אורגון נאבקת לממן השכלה גבוהה.
מאז, אורגון קיצצה את תקציב ההשכלה הגבוהה וכעת היא מדורגת במקום ה-46 במדינה בהוצאות המדינה לתלמיד.
עם זאת, החקיקה ב-2007 מימנה את מערכת האוניברסיטאות הרבה מעבר לתקציב המבוקש של המושל, למרות שעדיין מכסה את שיעורי הלימוד ב-3% לשנה.
אורגון תומכת בסך הכול בשבע אוניברסיטאות ציבוריות ובסניף אחד.
זה בית של שלוש אוניברסיטאות מחקר ציבוריות: אוניברסיטת אורגון (UO) ביוג'ין ואוניברסיטת המדינה של אורגון (OSU) בקורווליס, שתיהן מסווגות כאוניברסיטאות מחקר עם פעילות מחקרית גבוהה מאוד, ובאוניברסיטת המדינה של פורטלנד שמסווגת כאוניברסיטת מחקר עם פעילות מחקרית גבוהה.
UO היא סלקטיבית ארצית מדורגת הגבוהה ביותר של המדינה ואפילו מרוב אוניברסיטה ציבורית על ידי U.S.
OSU היא אוניברסיטת ה-Land-grant היחידה במדינה, בעלת ההרשמה הגדולה ביותר של המדינה לסתיו 2014, והיא האוניברסיטה הגבוהה ביותר במדינה על פי "הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות העולמיות".
OSU מקבלת מימון שנתי למחקר רב יותר מכל מוסדות ההשכלה הגבוהה הציבורית באורגון יחד.
אוניברסיטת פורטלנד הממלכתית העירונית של המדינה יש את ההרשמה השנייה בגודלה באורגון.
אורגון היא בית לשלוש קבוצות ספורט מקצועיות מרכזיות: קבוצת הכדורסל פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, קבוצת הכדורגל פורטלנד טימברס מליגת ה-MLS וקבוצת כדורגל הנשים מליגת ה-NWSL.
עד 2011, קבוצת הספורט המקצועית הגדולה היחידה באורגון הייתה פורטלנד טרייל בלייזרס.
משנות השבעים ועד שנות התשעים היו הבלייזרס אחת הקבוצות המצליחות ב-NBA.
בתחילת המאה ה-21, הפופולריות של הקבוצה נחלשה עקב סכסוכים פנימיים ובעיות כספיות, אך חזרה לעצמה לאחר עזיבתם של שחקנים שנויים במחלוקת ורכישת שחקנים חדשים כגון ברנדון רוי, למרכוס אולדרידג' ומאוחר יותר דמיאן לילארד.
הבלייזרס משחקים באולם מודה סנטר בפורטלנד.
סמלי מדינת אורגון דגל סמל מוטו כינוי דגל אורגוןFlag of Oregon סמל אורגוןSeal of Oregon "היא עפה עם כנפיה""Alis volat propriis" "מדינת הבונה""Beaver State" עץ פרח ציפור חיה צוגנית פירDouglas-fir גפן אורגוןBerberis aquifolium סטורנלה נגלקטהWestern meadowlark בונה קנדיNorth American beaver
אורגיה ("שכברב" בעברית; מיוונית: Őργια) היא פעילות מינית קבוצתית.
לרוב המונח משמש לתיאור יחסי מין שמשתתפים בהם יותר משני משתתפים, אך יש המגדירים יחסי מין בהם שלושה משתתפים כשלישייה ואורגיה אך ורק כיחסי מין בהם יש ארבעה משתתפים ומעלה.
ישנן קבוצות ומפגשים מיניים אליהם מגיעים גברים ונשים במיוחד למטרת אורגיה או לחילופי זוגות.
בשפה היוונית 'אורגיה' משמעותה טקס.
גלגול המילה החל באורגיות (טקסים) שנעשו לכבוד האל דיוניסוס.
בפולחנו של אל זה קוימו יחסי מין קבוצתיים, ובמשך הזמן תוכן הטקס קיבל את שם הטקס עצמו.
המונח משמש כיום ללא כל התייחסות לטקס פולחני-דתי כלשהו.
במספר תרבויות קדומות היו האורגיות חלק מהפולחן הדתי.
עם זאת, יחסן של מרבית החברות הדתיות לתופעה שלילי והן מגנות זאת בתוקף.
בהלכה היהודית לא מוזכרת האורגיה בין איסורי הביאה, והקובע הוא אם מדובר ביחסים אסורים מחמת עצמם או לא.
עם זאת נאמר בתלמוד כי אין לאדם לשכב עם שתי נשותיו בו זמנית, אך איסור זה אינו מאיסורי עריות אלא מהלכות צניעות כיוון שאסור לאדם לשמש עם אשתו בפני כל חי.
בתנ"ך מוזכר נושא האורגיה כביטוי שלילי להפקרות מינית: "המתקדשים והמטהרים אל הגנות אחר אחת בתווך".
"ואיש ואביו ילכו אל הנערה למען חלל את שם קדשי".
מסתבר שהתנ"ך בא להוקיע את תרבות הזימה, שחלקה נעשה כחלק מטקסים של עבודה זרה אשר כללו אורגיות.
אורגזמה או אֲבִיּוֹנָה (מיוונית: ὀργασμός) היא פורקן מיני המתרחש אצל יונקים.
אורגזמה יכולה להתרחש במהלך ההזדווגות, במהלך אוננות ואף בזמן השינה (למשל, קרי לילה).
אצל שני המינים, האורגזמה מלווה בתחושת עונג, ואצל הזכר כוללת פליטת נוזל זרע.
אצל האדם, וגם אצל יונקים רבים אחרים, כגון דולפינים ובונובו, קיום מגע מיני אינו לצורכי רבייה בלבד אלא גם לצורך הנאה פיזית, שהאורגזמה היא שיאה.
על פי האקדמיה ללשון העברית אֲבִיוֹנָה הוא התרגום העברי לאורגזמה (על פי "...וְתָפֵר הָאֲבִיּוֹנָה, כִּי הֹלֵךְ הָאָדָם אֶל בֵּית עוֹלָמוֹ", וכפי שפרש רש"י: "חמדת תאות נשים שאינו נזקק לנשים לתשמיש.
אביונה תאוה כמו 'ולא אביתם', 'תאבתי לישועתך'"), אם כי אין הכרח לפרש את המילה אביונה באופן זה, ואף רוב הפרשנים לא הסבירו כך את המילה.
בסלנג עברי, מכונה אורגזמה "גמירה" הן בקרב נשים והן בקרב גברים.
אצל גברים, הדרך הנפוצה ביותר להגיע לאורגזמה היא על ידי גירוי פיזי של הפין.
האורגזמה הגברית לרוב מלווה בשפיכה, אך במקרים נדירים גברים יכולים לחוות אורגזמה ללא שפיכה (המכונה גם "אורגזמה יבשה").
לעיתים גברים מגיעים לאורגזמה על ידי גירוי של בלוטת הערמונית, ולכן יש המשווים אותה לנקדת הג'י של האישה, שגירוי שלה יכול להביא לאורגזמה נשית.
קיים מרווח זמן מינימלי, היכול להימשך משניות ספורות עד שעות אחדות, בין אורגזמה אחת לשנייה, ונקרא "תקופה רפרקטורית".
גברים חשים ירידה מסוימת בחשק המיני לאחר האורגזמה.
אצל נשים, הדרך הנפוצה ביותר להגיע לאורגזמה היא על ידי גירוי פיזי של הדגדגן שהוא האיבר הרגיש ביותר לגירוי מיני, איבר המעצים את תחושת העונג והמתח המיני.
מרבית הנשים זקוקות לגירוי ישיר של הדגדגן על מנת להגיע לאורגזמה, אם כי אצל חלקן גירוי עקיף של הדגדגן (לדוגמה, באמצעות חדירה נרתיקית) יכול להספיק.
על פי מאיו קליניק, "עוצמת האורגזמה יכולה להיות שונה, ונשים שונות בתדירות האורגזמות ורמת וכמות הגירוי כדי להגיע לאורגזמה".
אורגזמה דגדגנית קלה יותר להשגה משום שבעטרת הדגדגן יש למעלה מ-8,000 קצות עצבים תחושתיים, כמו (או, במקרים מסוימים, יותר) בפין האדם או בעטרת הפין.
הדגדגן אינו נקודה מבודדת, הוא מתמשך לאורך השפתיים הפנימיות ומכסה הדגדגן.
נשים רבות מתקשות לחוות אורגזמה ויש גם נשים שלא חוו אורגזמה מעולם.
בעבר כונו נשים אלה "אנ-אורגזמיות" – נשים שאין להן את היכולת להגיע לאורגזמה.
היום, התפיסה השתנתה וידוע שכל אשה יכולה להגיע לאורגזמה (אלא אם כן יש בעיה רפואית מוגדרת באזור).
בהתאם לכך כשנשים טרם חוו אורגזמה הן מכונות "פרה-אורגזמיות", מי שעוד לא חוו אורגזמה אך יוכלו לחוות כזו בהמשך.
תפיסה שגויה נפוצה היא כי הנרתיק אינו רגיש למגע כלל.
למעשה, ישנם אזורים בדופן הנרתיק הקדמי בין הצומת העליונה של השפתיים הקטנות והשופכה שהם רגישים במיוחד.
בהתייחס לאזורים בהם יש צפיפות מיוחדת של עצבים, הרי שהאזור המתואר כנקודת ג'י יכול להביא לאורגזמה, כמו גם ספוג השופכה, רקמה ספוגית הממוקמת בתוך החלק התחתון של הפות, סמוך לעצם הערווה וקיר הנרתיק והיא מקיפה את השופכה יכולה להוביל לגירוי מיני.
עם זאת, נשים רבות מתקשות להגיע או לא מסוגלות כלל להגיע להנאה מינית ובכללה אורגזמה אך ורק מגירוי נרתיקי, משום שכמות קצות העצבים באזור זה נמוכה משמעותית מזו שבדגדגן.
הריכוז הגבוה ביותר של קצות עצבים בנרתיק נמצא בכניסה לנרתיק.
רבקה צ'אקלר (מחברת "Clitoral Truth"), קובעת כי רק חלק אחד של הדגדגן, ספוג השופכה, נמצא במגע בזמן חדירה.
הייט (מחברת The Hite Report) וצ'קלר קובעות כי קצה הדגדגן והשפתיים הפנימיות, שאף הן רגישות מאוד, אינן מקבלות גירוי ישיר במהלך חדירה.
לפיכך, יש נשים שיעדיפו להיות מעל הגבר במהלך חדירה, או, לחלופין בשיטת המשגל המיושר המאפשרת למקסם את גירוי הדגדגן.
אצל נשים רבות הדגדגן רגיש מאוד לאחר אורגזמה מה שהופך גירוי נוסף באזור לכואב.
מאסטרס וג'ונסון טענו כי פוטנציאלית, כל הנשים מסוגלות להגיע למולטי-אורגזמה, אם כי אורגזמה כזו בגברים היא נדירה.
וקבעו כי "הנקבה מסוגלת להגיע במהירות לאורגזמה נוספת מיד לאחר שחוותה אורגזמה, אם הגירוי טרם הגיע מתחת לרמת הפלאטו".
אף כי נכתב כי נשים אינן חוות תקופה רפקטורית ויכולות לחוות אורגזמות בזו אחר זו, יש מקורות הקובעים כי הן גברים והן נשים חווים תקופה רפרקטורית משום שנשים כן יכולות לאחר אורגזמה לחוש שגירוי מיני נוסף אינו מייצר עוררות מינית.
חלק מהנשים יחוו לאחר האורגזמה הראשונית אורגזמות עוקבות שיכולות להיות חזקות יותר או מהנות יותר ככל שהגירוי מצטבר.
הדיון באורגזמה נשית מחלק אורגזמה זו לשני סוגים: אורגזמה שמקורה בדגדגן ואורגזמה שמקורה בנרתיק.
ב-1973, ארווינג זינגר תיאר שלושה סוגים של אורגזמות נשיות; הוא סיווג אותם לפי אורגזמה שמקורה בפות, אורגזמה שמקורה ברחם ואורגזמה שמקורה משניהם יחדיו, אך כתב, "קטגוריות אלו נוצרו מתיאורים של אורגזמה בספרות ולא במעבדה".
ב-1982 הציעו לאדאס, וויפל ופרי שלוש קטגוריות: קטגוריה שמקורה בדגדגן (tenting type), קטגוריה שמקורה בנקודת ג'י (A-frame type) וקטגוריה משולבת, תוצר של שניהם יחד.
בשנת 1999 הציעו וויפל וקומיסרוק סוג רביעי אפשרי, אורגזמה שמקורה בגירוי צוואר הרחם.
אורגזמה שמקורה בגירוי אזורים אחרים בגוף לבד מהדגדגן והנרתיק שכיחה פחות בספרות המדעית, ורוב המדענים טוענים כי אין להבדיל בין סוגי אורגזמות.
ההבחנה בין סוגי האורגזמות החלה עם זיגמונד פרויד, שהציג את הרעיון שקיימת אורגזמה נרתיקית נפרדת מאורגזמה של הדגדגן.
ב-1905 קבע פרויד שאורגזמות שמקורן מהדגדגן הן תופעה של מתבגרות בלבד, ועם הגעת האישה לבגרות הצפייה היא שתעבור לאורגזמות שמקורן בנרתיק, כלומר, אורגזמה ללא גירוי דגדגני.
אף שפרויד לא סיפק ראיות להנחה זו, השלכותיה של תאוריה זו היו משמעותיות.
נשים רבות חשו לא מסופקות כשלא הצליחו להגיעו לאורגזמה על ידי קיום יחסים נרתיקיים בלבד, ללא גירוי דגדגני, משום שהתאוריה של פרויד הפכה את המשגל הנרתיקי למרכיב מרכזי בשביעות הרצון המינית של נשים.
הסקרים הראשונים שעסקו בהתנהגות מינית היו דוחות קינסי.
אלפרד קינסי היה החוקר הראשון שביקר בחריפות את הרעיונות של פרויד על מיניות נשית ואורגזמה נשית, לאחר שראיונותיו עם אלפי נשים מצא שרוב הנשים בסקר לא מסוגלות להגיע לאורגזמה נרתיקית.
הוא מתח ביקורת על פרויד ועל תאורטיקנים אחרים על השלכת מבנים גבריים על מיניותן של נשים.
לעומת פרויד, קינסי ראה את הדגדגן כמרכז החוויה המינית הנשית, ואילו הנרתיק כ"יחסית לא חשוב" לסיפוק מיני, וכתב כי "נשים מעטות מכניסות אצבעות או חפצים אל הנרתיק שלהם כשהן מאוננות".
הוא הגיע למסקנה כי ההנאה מחדירה היא בעיקר פסיכולוגית או תוצאה של תחושה מכוונת.
המחקר של מאסטרס וג'ונסון על מחזור התגובה המינית הנשית, כמו גם של שיר הייט תמכו באופן כללי בממצאיו של קינסי על אורגזמה נשית.
מחקרם של מאסטרס וג'ונסון על הנושא יצא בזמן הגל השני של הפמיניזם ופמיניסטיות שהושפעו ממנו, כמו אן קואדט, מחברת "המיתוס של אורגזמה נרתיקית" דיברו על ה"ההבחנה השקרית" בין אורגזמה דגדגנית לאורגזמה נרתיקית ועל כך שהביולוגיה הנשית לא נותחה כראוי.
במאמר שפורסם בינואר 2012 בכתב העת "The Journal of Sexual Medicine", בו נערכה סקירה של שנים של מחקר על קיומה של נקודת G, ציינו החוקרים כי "דיווחים בתקשורת הציבורית הובילה לאמונה כי נקודת הג'י הוא אזור מאופיין ומוגדר היטב המסוגל לספק גירוי מיני משמעותי, בשעה שזה רחוק מלהיות האמת".
עם זאת, במאמר סקירה שהתפרסם בכתב העת Nature Reviews Urology דווחו תוצאות מחקרים שבחנו את התגובות האורגזמיות של נשים ב-MRI ובאולטראסאונד.
המחקרים מצאו כי האורגזמה הנשית קשורה בהפעלה בו זמנית של הנרתיק והדגדגן, במה שמכונה ה־clitourethrovaginal (CUV) complex.
המאמר אף סקר מחקרים אחרים שהראו, בניגוד לפרדיגמה הדגדגנית המקובלת במדע הגינקולוגי, שעבור נשים רבות הנרתיק הוא מוקד ההנאה המינית: הנרתיק מעוצבב באופן נרחב, הקיר האחורי של הנרתיק מכיל "קוצב" האחראי על ויסות העונג, ויש בו פעילות חשמלית נרחבת הקשורה לשרירים.
מסקנות המחקר הן שיש מגוון בעונג המיני של נשים, והוא ממליץ לשאול נשים לפני ביצוע פרוצדורות גינקולוגיות בגופן מה טיב ההנאה המינית שלהן, כדי להעניק להן טיפול רפואי מיטיב ולא מזיק.
בנוסף, טוען המאמר כי המחקר הרפואי על אורגזמה מבוסס על נשים שסובלות מהפרעות שונות באיברי המין, ולא על נשים בריאות, ולכן הוא מוטה.
לעיתים קרובות דיווח על שיפור בחיי המין במחקר רפואי נמדד ביחס לנשים שסובלות ממחלות והפרעות, ולא ביחס לאוכלוסייה הבריאה.
המלצות המאמר אינן מיושמת בפרקטיקה הרפואית-הגינקולוגית הקיימת - נשים אינן נשאלות על-ידי רופאיהן אודות טבע ההנאה המינית שלהן, באופן הפוגם בזכותן להגנה ולשימור העונג המיני.
פעילות פמיניסטיות ברחבי העולם טוענות כי ניתוחים גניקולוגיים עלולים לפגוע בהנאה המינית של נשים] ומזהירות מפני הבורות והזלזול המאפיינים את המדע ואת הפרקטיקה הגניקולוגית ביחס להנאה המינית של האישה.
גורמים רגשיים וקוגניטיביים לאורגזמה נשית
מחקרים שונים קישרו היבטים רגשיים וקוגניטיביים לאורגזמה נשית ולסיפוק ממנה.
מחשבות שליליות על כישלון נמצאו קשורות לקושי בהגעה לאורגזמה, בעוד רגשות חיוביים במהלך הפעילות המינית קשורים באופן משמעותי וחיובי להגעה לאורגזמה.
במחקר שבדק את הקשר בין מודעות-לגוף לבין אורגזמה נשית, נמצא קשר חיובי בין מודעות לרגשות ולתחושות הגוף לבין תדירות האורגזמות והסיפוק מהן.
ביתר פירוט, תשומת לב (Noticing) חזתה את תדירות האורגזמות, אמון בגוף (Body Trusting) חזה את הסיפוק מהאורגזמה, וויסות רגש (Attention Regulation) חזה את שניהם.
גורמים קוגניטיביים-התנהגותיים שפוגעים ביכולת להגיע לאורגזמה, כוללים "הסתכלות על עצמי מהצד" (spectatoring), הסחת דעת קוגניטיבית, אמונות מיניות בלתי-מותאמות, חרדת ביצוע, פגמים בקשב ובמודעות בין-אישית (interoceptive awareness), והימנעות התנהגותית.
תחושת לחץ, וכן קשר רגשי לקוי עם בן הזוג קשורים באופן שלילי לאורגזמה נשית.
לעומת זאת, משחק מקדים לאקט המיני נמצא קשור באופן חיובי לאורגזמה נשית.
במהלך ההתעוררות המינית מואצים קצב פעימות הלב והנשימה, ומופרשים למחזור הדם הורמונים שונים השותפים בהכנת הגוף לשלב האורגזמה.
לאחר האורגזמה חוזרות מערכות הגוף בהדרגה לפעילותן הרגילה.
האורגזמה נמשכת מספר שניות, והיא דועכת תוך כדקה.
במהלכה מתרחשת סדרה של התכווצויות בלתי רצוניות של שרירים בחלקים שונים של הגוף, בעיקר באזור אגן הירכיים (אצל נשים בשרירי הנרתיק ורצפת האגן).
מקורה של האורגזמה בפעילות הורמונלית בגוף ובתגובות עצביות לגירויים.
הבקרה על האורגזמה מתרחשת במוח, והיא נשלטת על ידי האדם בצורה חלקית.
מקורם של הגירויים יכול להגיע מכל העצבים במערכת העצבים ההיקפית.
אצל הגבר העצבים הממוקמים בפין מהווים את מנגנון הגירוי העיקרי, ואילו אצל האישה אלו הם העצבים בדגדגן.
נקודת הג'י, הממוקמת על הדופן העליונה של הנרתיק, מהווה גם היא מוקד גירוי עשיר בעצבים - אך מחקרים מטילים ספק בעצם קיומה של נקודה כזאת.
ניתן לשלוט בעיתוי על ידי טכניקת אדג'ינג.
מחקרים מצאו שיחסי מין הכוללים אורגזמה קשורים לשינה איכותית יותר, ואורגזמה בקרב נשים הייתה קשורה לסיפוק גדול יותר ממערכת היחסים.
מחקר בקרב גברים מצא קשר הפוך בין תדירות האורגזמה לבין תמותה כללית, כלומר ככל שתדירות האורגזמות הייתה גבוהה יותר כך הסיכון לתמותה היה נמוך יותר.
באופן דומה, מחקר בקרב קשישים בטייוואן, שכלל גם גברים וגם נשים, מצא שפעילת מינית רבה יותר הייתה קשורה לסיכון נמוך יותר לתמותה בכלל ולתמותה משבץ בפרט.
בעוד אצל גברים מטרת האורגזמה ברורה - פליטת זרע המאפשרת התרבות המין.
הביולוג רובין בייקר העלה תאוריה לפיה האורגזמה הנשית, הכרוכה במאמץ פיזי מתמשך מצד הגבר והאישה גם יחד, היא מנגנון פסיכולוגי תת-הכרתי שנועד להוכיח לאישה כי מצבו הפיזי של הגבר טוב, והוא מועמד מוצלח להתרבות.
מנגנון האורגזמה אצל זכרים דומה בכל היונקים, נקבות של כמה מיני יונקים וכמה של קבוצות אחרות כמו תנינים בעלי דגדגן.
מחקרים אחרונים מראים שדולפינים הן בין החיות הבודדות שמקימות יחסי מין שלא רק למטרת רבייה.
קיימים כמה בעלי חוליות שמשמיעים אנחות בזמן קיום יחסי מין כגון צבים וקיפודים אך לא הוכח שאנחות אלו אכן נובעות מאורגזמה ולא מסיבות אחרות, כגון מאמץ גופני או כאב.
במסורות הטנטרה בהינדואיזם ובבודהיזם ישנה התייחסות שׂונה ליחסי המין ולאורגזמה לעומת היחס המקובל בתרבות המערבית.
תחושת הפורקן והעונג אינם התכלית של יחסי המין, אלא הם תוצרי לוואי של התרגול הרוחני.
לפי ההשקפה ההינדואית, מטרת התרגול המיני בטנטרה היא לבסס קרבה לאלים, ובפרט לצמד האלים שיווה-שאקטי, המייצגים בהתאמה את האנרגיה הגברית והנקבית, ובכך לפרק את גבולות ה"עצמי".
המצדדים במין טנטרי טוענים כי התרבות המערבית ממוקדת מדי בחתירה אל האורגזמה כחוויית השיא של יחסי המין, ובכך מפחיתה את היכולת לחוש הנאה אינטנסיבית ברגעים אחרים במהלך החוויה המינית.
חלק מהמתרגלים הטנטריים שואפים לחוות אורגזמה ללא שפיכה ואף לקיים יחסי מין ללא אורגזמה כליל, ובכך להפוך את החוויה המינית להתעלות רוחנית אל מצב של סמאדהי, תוך שהייה ממושכת במצב הפרה-אורגזמי.
אורגזמטרון, ידוע גם בשם מרגיעון, הוא מכשיר עיסוי ידני לראש העשוי מזרועות נחושת המחוברות לידית.
המכשיר מעסה ומטפל במרכזי עצבים סביב הראש ובחלקו האחורי של הצוואר, וגורם למרבית האנשים לתחושת עונג, ולפעמים אף לעור ברווז, כאשר עוברים על מרכזי עצבים על הקרקפת.
המכשיר מיוצר על ידי חברה אוסטרלית בעלת אותו השם.
המכשיר הומצא על ידי אדם בשם דוויין לייסי, בשנת 1998. מאז ייצרו חברות נוספות מכשירים דומים,מה שהוביל לתביעות משפטיות מצד לייסי.
אורג מסכה אפריקני (שם מדעי: Ploceus velatus), מין של ציפור לא-נודדת הנפוצה בדרומה של יבשת אפריקה.
אורג זה נפוץ מאוד בבתי גידול רבים כגון: סוואנה, כרי דשא, חורש פתוח, אזורי ביצה פנימיים ואזורים סמי מדבריים.
הציפור נפוצה גם בגנים ובפארקים בפרברי ערים.
מקורו השחור חרוטי בצורתו, והוא קצר וחזק.
בעונת הרבייה פני הזכר וצווארו מכוסים בנוצות שחורות.
עיניו אדומות, ראשו וגופו התחתון בצבע צהוב בהיר, ואילו גבו מכוסה בנוצות ירוקות צהבהבות.
לנקבת האורג מקור חום ורדרד, עיניה בצבע חום או חום אדמדם.
ראשה וגבה העליון מכוסים בפסים בצבע ירוק צהבהב.
צבע הנוצות באזור הגרון צהבהב שהופך בהדרגה ללבן מלוכלך באזור הבטן.
הזכר בתקופות שאינן עונות הרבייה דומה לנקבה, אך עיניו נשארות אדומות.
אורג מסכה אפריקני מקנן במושבות בעיקר בין החודשים ספטמבר וינואר.
לכל זכר יש מספר בנות זוג.
הוא בונה מספר קנים רב, בדרך-כלל כ-25 קנים בעונה.
כמו אורגים אחרים הוא טווה את הקן מקנים, מדקלים ומעשבים.
הנקבה מרפדת את הקנים בעשב רך ובנוצות.
רוב הקנים מוקמים על עצים ליד ומעל אזורי מים ובתוך צמח הקנה, וכן באזורי פרוורי הערים.
אורג המסכה האפריקני סובל במיוחד מקוקיות המטילות ביצים בקינו, אך מתמודד נגדן בצורה יפה - כל נקבה מטילה ביצים בצבע שונה.
מכיוון שהחור של הקן קטן, הקוקייה לא יכולה לראות איזה גוון של ביצה יש לאורג, ורוב הסיכויים שהביצה שתטיל תזוהה כיוצאת דופן ותושלך מהקן.
אורג המסכה האפריקני נצפה לעיתים קרובות ביחידים או בקבוצות קטנות, אבל ניתן גם לראותו בלהקות גדולות יותר.
הוא אוכל זרעים וחרקים ואף יונק צוף.
הוא גם מגיע אל שולחנות אכילה כאשר הם בנמצא.
מצב שימור המין הוא ללא חשש.
בישראל, מרכיביו המקובלים כוללים 60 מ"ל ליקר קפה, 60 מ"ל אייריש קרים ו-60 מ"ל שמנת.
את המרכיבים מוזגים לשייקר עם קוביות קרח ומוזגים לכוס קוקטייל.
לעומת זאת, בארצות שונות בעולם נוהגים להכין קוקטייל זה בצורות אחרות היכולות לכלול למשל ליקר תפוזים ומזיגה לכוס אולד פאשן מלאה בקרח.
Made on you B.A.C.K (בתרגום חופשי: אורגזמה על הגב) - קוקטייל אורגזמה שמוסיפים לו אמרטו, האייריש קרים בו הוא בייליס וליקר הקפה הוא קלואה.
Screaming Orgasm (בתרגום חופשי: אורגזמה צעקנית) - קוקטייל אורגזמה שמוסיפים לו מנה של וודקה.
בסדרה שמש, בעונה הרביעית, הגיע לקוח שביקש את הקוקטייל, ועוגן הסבירה למרקוס ולנחום שמש איך להכין אותו.
בסרט "קוקטייל" בריאן פלניגן מדקלם שיר שכתב בו הוא מזכיר את קוקטייל האורגזמה.
אוֹרְגִּיִּים (שם מדעי: Ploceidae) היא משפחה של עופות בסדרת ציפורי שיר.
המשפחה כוללת 15 סוגים בהם 116 מינים.
כל מיני האורגיים הם ציפורים אוכלי זרעים שתפוצתם באפריקה שמדרום לסהרה מלבד מספר מינים שנפוצים באסיה.
הזכרים בעלי צבע בולט ברוב המקרים צהוב או אדום.
שמם של האורגים ניתן להם מכיוון שהם אורגים את הקינים כך שישתלשלו מהענפים.
הם יוצרים את הקן מענפים קטנים שהם אורגים בצורת שתי-וערב.
הזכר והנקבה בונים את הקן יחדיו.
סוג ומין יחיד אורג גס-מקור (Amblyospiza albifrons).
סוג Anaplectes - בו אורג אדום-ראש
אורג התאו (Bubalornis) בו 2 מינים.
סוג ומין יחיד אורג תאו לבן-ראש (Dinemellia dinemelli).
שזרן (Euplectes) בו 17 מינים
פודי (Foudia) בו 6 מינים - בו פודי סיישל.
סוג ומין יחיד Malimbus בו 10 מינים.
סוג ומין יחיד אורג שתפן (Philetairus socius).
אורג (Ploceus) בו 64 מינים.
שתאי (Quelea) בו 3 מינים.
אורגד ורדימון (נולד בדצמבר 1939) הוא איש קולנוע ועסקים, סופר, משורר ופעיל חברתי ישראלי.
אורגד ורדימון נולד וגדל בתל אביב, למד בתיכון "גימנסיה הרצליה".
ראודור ורדימון – הבכור, ירום ורדימון – הצעיר.
ורדימון הוא דור שישי בארץ מצד אביו, המשפחה עלתה לארץ בשני גלים, לצפת – בשנות השבעים של המאה ה-18, ולירושלים בשנות העשרים של המאה ה-19. ירוחם ורדימון, אביו היה מורה ומהנדס חשמל אשר חכר וניהל בתי קולנוע רבים ברחבי הארץ.
כמו כן היה חבר ההגנה בירושלים.
אמו, חנה ורדימון, החלה לכתוב ספרים בגיל 75 ועד למותה בגיל 91 הוציאה 24 ספרים.
בשנת 1948, בהיותו בן שמונה כתב ורדימון את המילים והמנגינה של השיר "תחי המדינה", אותו עיבד מרק לברי.
השיר בוצע והוקלט על ידי מקהלת "קול ציון לגולה", והושמע בקול ישראל, בעיקר בימי העצמאות.
בשירותו הסדיר בצה"ל שירת ורדימון בגדוד 52 של חיל השריון (1957–1959), כמט"ק וכמדריך בבית הספר לשריון.
סיים את שירות המילואים, לאחר פציעה, כסגן-אלוף בפיקוד העורף.
הוא בוגר בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בחוגים כלכלה + משפטים / סוציולוגיה / ומדעי המדינה.
בסוף 1967 היה הראשון בארץ שהקרין שידורי טלוויזיה על מסך קולנוע.
בין השאר הקרין את מצעד צה"ל של 1968 בקולנוע תל אביב,
את אירועי חג המולד בבית לחם, החל מ-1968, וכמו כן היה הראשון שהפיק, צילם והקרין (בבריכת גלית) את משחקיה של מכבי תל אביב בכדורסל, במסגרת גביע אירופה לאלופות, בשידור ישיר מהמגרש ביד אליהו.
החברה שבבעלותו הפיקה וערכה הקרנות באירועים שונים בשנים 1967–1980. בשנים 9–1968 כיהן כמנכ"ל של החברה לשירות, של פיליפס אלקטרוניקה.
ב-1969 זכה שיר פרי עטו במקום שלישי בתחרות מנגינות הלכת השנייה של צה"ל ובוצע בידי תזמורת צה"ל בעיבודו ובניצוחו של יצחק גרציאני.
השיר, "לטייסים תודה", יצא בתקליט של תזמורת צה"ל.
בשנים 1987–2003 כיהן כנשיא ומנהל עסקים של חברת הדיוור הישיר ת.ד.מ.
תעשיות דואר משולב בע"מ, בעלת מפעל תעשייתי.
משנת 1997 ואילך – נשיא ומנהל עסקים של חברות בתחומי ההפקות והאינטרנט.
ב-1969 היה ורדימון הראשון שפתח בארץ בית קולנוע לסרטי איכות – קולנוע "תכלת" בתל אביב, אותו שכר עד לשנת 1978. במסגרת תכלת גם הפעיל את מועדון שישי,בו הקהל גם נפגש עם יוצרים (בימי ששי) לשיחה על הסרט בתום ההקרנה, בימי טרום הסינמטקים.
בשנים 1963–1987 ניהל ביחד עם אחיו, ראודור ורדימון, את קולנוע אלנבי בתל אביב.
ראשון לפתיחת בתי קולנוע בערבי שבת.
ביוני 1970 היה זה בקולנוע תכלת בתל אביב (כמועדון) ובהמשך, מאוגוסט 1973, היה הראשון בישראל לעשות זאת, כקולנוע, בקולנוע אלנבי.
כתגובה לכך נערכו הפגנות של חרדים מול בית הקולנוע.
גם הלחצים של חברי הסיעות הדתיות בקואליציה על שלמה להט, ראש העירייה, הלכו והתעצמו.
להט פעל לסגירת בתי הקולנוע שפתחו שעריהם בערבי שבת.
אפילו חבריו בהתאחדות ענף הקולנוע נכנעו ללחצו של ראש העירייה להט ואף יצאו בקריאה גלויה לבטל את ההקרנות הסרטים בערבי שבת.
כל אותו זמן המשיכו הפגנות החרדים בערבי שבתות ואף הלכו והקצינו, עובדה שגררה חיכוך הולך וגובר בין הנהלת העירייה לוורדימון, שנקט טקטיקות שונות במטרה לשמור על שערי קולנוע אלנבי פתוחים לקהל בשבת.
בין השאר הפעילה העירייה את סמכותה, והטילה על כרטיסי ערבי השבת היטל עינוגים גבוה במיוחד, במטרה לחנוק כלכלית את מפעילי הקולנוע.
בשנת 1975 ורדימון נבחר להנהלת התאחדות בתי הקולנוע וליו"ר סניף ת"א של ההתאחדות (תפקיד בו כיהן עד לשנת 1981), ובמסגרת זו יזם עתירה לבג"ץ לביטול היטל העינוגים (באמצעות עוה"ד אמנון גולדנברג), אך העתירה נדחתה.
ב-1973 פתח את קולנוע "אורדן" לסרטי איכות, במקום קולנוע דן.
ובהמשך פתח גם את "אורדן" חיפה.
ב-1973 פתח את קולנוע "קריטריון" בתל אביב.
על שלוש הפעילויות האחרונות ויתר ורדימון בהמשך, משהעדיף להפנות את מרצו וזמנו לפעילויות במסגרת תנועות המחאה שקמו לאחר מלחמת יום הכיפורים.
ב-1970 הפיק את המחזמר "שיער" שעלה לראשונה בישראל, ביחד עם האנגלים ז'אן לריס ומייקל הרסט.
בתפקידים הגבריים הראשיים כיכבו צביקה פיק, גבי שושן ושוקי לוי ובתפקידים הנשיים הראשיים מרגלית אנקורי (ואחריה מיכל נוי ואביבה פז) כמו גם מרגלית צנעני, צדי צרפתי ועוד.
הבכורה התקיימה ב-1 ביוני 1970 בתיאטרון אואזיס ברמת גן, המחזמר רץ 300 פעמים.
ב-1971 הפיק את המחזמר "שמח בנמל" מאת שמעון ישראלי ויורם מטמור, מחזמר על רקע הקיטוב החברתי ההולך ומקצין והתארגנות עובדי הנמל.
פזמונים – דן אלמגור, מוזיקה – משה וילנסקי, בימוי – יוסף מילוא.
בתפקידים הראשיים – שמעון ישראלי ואושיק לוי.
בעקבות זאת הפיק את תקליט המחזמר.
ב-1973 השתתף בהפקת סרטו של יקי יושע, "שלום, תפילת הדרך", בבימויו של יושע.
בשנים 1979–1994 היה חבר הנהלת המכון הישראלי לקולנוע.
בשנים 1992–2013 היה האחראי לשינוי הקו ולהצגת סרטי האיכות ב"קולנוע חן" ברחובות (4 אולמות לסרטי-איכות).
ורדימון היה ממנהיגי רצ ותנועות המחאה, החל מסוף 1973. בפברואר 1974, היה לרכז הראשון של רצ, התנועה לזכויות האזרח (תפקיד המקביל למזכ"ל) בהנהגתה של שולמית אלוני.
היה אחראי על שינוי הקו המדיני בקמפיין הבחירות של מפלגת רצ בקדנציה הראשונה שלה בכנסת השמינית (1973), והמפלגה זכתה בשלושה מנדטים.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית שימש, בהתנדבות, כסגן יו"ר המטה ואחראי על יום הבחירות של רצ (1977).
ממקימיה של שלום עכשיו, בשלוש וחצי שנותיה הראשונות (1977–1980) היה חבר קבוע ב"פורום על" ו"בחמישייה המובילה" (הגופים שניהלו את התנועה), כמו כן יזם וארגן את מרבית האירועים וההפגנות של התנועה באותה תקופה והיה חבר המשלחת שהוזמנה על ידי הנשיא סאדאת למצרים.
בשנים 1982–1983 הפיק, במסגרת עמותת קול קורא, אותה ניהל, 32 חוברות להדרכת מורים בנושא חירויות הפרט, במימון קרן פורד.
בכתיבת החוברות שותפו אנשי האקדמיה חיים שקד, דני רובינשטיין, חניתה צימרין, אסא כשר, הנרי ניר, ברוך ברכה, יוסף סדן, תמר הרמן, אבישי ארליך, ניצה ברקוביץ', בני נויברגר, ניצן בן-שאול, יהודה מלצר, קלוד קליין, דינה גורן ועוד.
בהמשך ניהל והפיק פרויקט דומה להפקת 5 סרטי הדרכה ל"חירויות הפרט" בווידאו (במאי – יצחק חלוצי, מפיק בפועל – יוסי בן-שפרוט).
והרצה בפני מורים בנושאי חירויות הפרט מטעם משרד החינוך.
ב-1998 הגה ויזם קמפיין – במסגרתו מימן במשך שלושה חודשים מודעה יומית בעיתון הארץ ובה מילה אחת: "שקרן" (כהפגנת יחיד כנגד ראש הממשלה בנימין נתניהו).
בהמשך הקמפיין, כעבור כשנה, כתב והוציא לאור ספרון הנושא את אותה הכותרת: "שקרן".
קהל היעד שלו היה חברי הכנסת והעיתונאים המכסים את הכנסת – כשמטרת הקמפיין הייתה: להסב את תשומת לבם של שותפי הקואליציה למשמעות הדבר לחבור ל"שקרן".
התזה אותה מציע ורדימון בספרון היא: שכשהמדובר הוא בשקרן כרוני, הרי שבבחירות הבאות יהיו אלה שותפיו של "השקרן" שישלמו את המחיר הפוליטי על כך.
ורדימון הוא ממקימי עמותת "מנוחה נכונה" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה ת"א" (אותן יזם והקים פרופ' בועז מואב) ב-1994, במאבק לקבורה אזרחית חלופית.
בשנת 2012 יצא בקמפיין "אני מתבייש" – קמפיין יחיד בו פרסם במודעה בעיתון הארץ את הביטוי "אני מתבייש" – מטרתה: להחזיר את הבושה – כערך – לסדר היום שלנו.
המלחמות הקטנות שלי (ירושלים ותל אביב : הוצאת שוקן, תשס"ה 2004)
רומן חניכה המציג, ברצף של תמונות, אירועים ואנקדוטות מהתפתחותו של אורי, נער תל אביבי יליד הארץ, שנולד בצל מלחמת העולם השנייה, ועד לגיוסו לצה"ל, מיד אחרי מבצע קדש – שנותיה הראשונות של מדינת ישראל.
אורי חונך על "טוב למות בעד ארצנו" בתקופה בה ניסו המנהיגים למחוק בבני דורו את "היהודי הגלותי" ולייצר מאתם, בכור היתוך חסר רגישויות, את "הישראלי החדש".
ורדימון טוען בספרו שכתוצאה מכך בני דורו, אותו הוא מכנה – "הדור השני לתקומה" – היו לדור נכה.
הם נידונו לחיות לעד בצל ההישג החד פעמי של דור הוריהם, "המדינה".
זהו דור המשך, שכל שיעשו יתגמד תמיד אל מול הישג הוריהם, דור שקיבל מדור המייסדים צוואה "צנועה", אוטופית מיסודה: "להגשים את החלומות" – "שוויון", "אחווה", "אור לגויים" וכדומה...
וכל זאת מפרספקטיבה של הכותב – זה שאמור להעביר את המושכות לדור השלישי, כשהדור הרביעי כבר מתגייס למלחמה הבאה.
בשנת 2020 יצא לאור תרגום הספר לאנגלית בפורמט דיגיטלי.
שנות חיינו היפות ביותר (תל אביב : עט ועת ספרים, 2010, הפצה: אופוס (הוצאה לאור)
גדי, בן הדור השני למדינה, מתגייס לצה"ל בשנות החמישים, "מת למות בעד המולדת".
המדינה בת עשור, נאמנותו העיוורת של גדי למדינה אינה מוטלת בספק, ולו לרגע, אך נבחנת יום יום ושעה שעה.
מהר מאוד מתבהר לגדי, שנאמנותו החד משמעית למדינה עומדת שוב ושוב למבחן.
ולא בנכונותו הטוטלית להקריב את נפשו למען המולדת – אלא פשוט ביכולתו לשתוק.
בצבא הוא לומד לראות – ולשתוק.
לעבור התעללויות (באצטלה של חישולו כחייל) – ולשתוק.
להיות עד לעוולות, להתאבדויות, למוות – ולשתוק.
הרבה שתיקות חווה גדי, עד שהוא מתפכח ומבין שלא לכך פיללו מקימי המדינה.
המדינה אמורה להיות הבית שלנו – ולא המחסה ובית הגידול של אנשי כח ושררה או פסיכופאתים למיניהם.
שקרן: השקרן של המדינה (תל אביב: אורגד ורדימון, 1998)
באהבה : ח"י בתי שיר לאהבה (תל אביב, בהוצאה עצמית, תשס"ו 2006, עיצוב ואיור – מיכל טריינין)
ציפור באולם ההמתנה : שירים (תל אביב : גוונים, תשע"ב 2012)
ספר שירה, האוחז כמאה שירים המוגשים בשישה שערים:
א – כמו מילה מתדפקת – שירי התבוננות, גועשים עד פורצים מעצמם.
ב – פצצות הן טעם החיים – מדור לדור תחת איום, מלחמות, ולהתרגל לכך.
ג – אהבה רב-מפרקית – על אהבות, תשוקות ואכזבות.
ד – המערכה האחרונה; קרב – כדי לנצח.
ימי מחלה, כאב וחשבון נפש.
ה – ועדיין קיץ בתל אביב – שירים לעירו, תל אביב.
ו – "עיר ההריגה" עמנו תמיד – שלוש פואמות שנכתבו בעקבות מסע שורשים שעשתה רעייתו, אותה ליווה לפולין.
ורדימון מסיים את ספר השירה שלו, בשירו הקצר ביותר:
סוזן, ילדי השיטה (תל אביב: הוצאת גוונים, 2015)
בבית דירות שכורות ישן, בתל אביב, מתיידדים יורי, בסיסט ג'אז רווק בשנות הארבעים ותמי ואמנון זוג נאהבים, מצליחנים ("ילדי השיטה") בסוף שנות העשרים – היא אשת שיווק והוא כוכב הייטק.
ביום אחד, ערב הפסח-חג החירות – ועל רקע קרבתם לכיכר בה נרצח יצחק רבין – מתרחש סיפור אהבה בין הגבר הבודד וזוג הנאהבים.
יורי, שבילדותו עלה ארצה מרוסיה, נתקבל לקיבוץ עם הוריו – עד לקרע שגרם לזריקתם מהקיבוץ.
תמי ("Suzanne" של לאונרד כהן בחלומותיו של יורי), שבגיל חמש עשרה נקרעה מן החברה החרדית בה גדלה וממשפחתה שבשעת משבר הפנתה לה עורף;
ואמנון, שגדל למשפחה תל אביבית, בני המעמד הבינוני – אך גם הוא חווה משבר מעצב חיים בהתבגרותו.
הספר כולל חלק נוסף, שבדומה לדי.וי.די.
(דיסק שני המצורף לסרט ומתאר את שלבי ההפקה והעריכה וראיונות עם יוצריו) מציג בפני הקוראים מהלכים, התלבטויות עריכה וראיונות עם מחבר הספר.
שירי תל אביב, סיפור מהסרטים (תל אביב: הוצאת גוונים, 2016)
בספר זה האוחז כ-60 שירים ופואמות, המשורר, העיר והסרטים מגוללים את קורות הרחובות, המקומות ואנשים בתל אביב הקטנה, אליה נולד, ושל הכרך הסואן בו התבגר ואף הזקין.
ב – עונות תל אביב.
שתקנו, ואז (תל אביב: הוצאת גוונים / עט ועת ספרים, 2018)
אלי, צעיר ישראלי, שכרבים מבני דורו שותק מול כל מה שהוא פוליטי.
מבקש לעצמו חיים בלי בלי בעיות, להשלים תואר אקדמי, להתגבר על המינוס בבנק, לבלות, ובחורות, בחורות, בחורות.
זהו סיפור שתיקתו של דור.
אך אז פורצת מלחמת יום הכיפורים.
"המחדל", הטראומה, התובנות החדשות – הזעקה הגדולה.
הצעיר הנהנתן מתגלה כזעיר מהפכן.
סדר עדיפויות חדש שולח אותו לרחובות – להתנדב, לשנות, להשפיע.
כל זאת על רקע תמונות מהקמת תנועת שלום עכשיו.
זהו למעשה ספר שלישי בטרילוגיה.
דמותו של אלי בגלגוליו השונים, מתעצבת מול שאלות על סמכות ונאמנות במדינה שגדלה איתו.
בספר הראשון "המלחמות הקטנות שלי", הוא ילד בן דור שני לתקומה, שנלחם על מקומו מול ילדים חזקים ממנו.
בספר השני "שנות חיינו היפות ביותר", הוא חייל צעיר ששותק ומציית לסמכות הצבאית, ובשלישי כמבוגר לנוכח טראומות המלחמה, הוא מפסיק לשתוק.
חמישה שערי אהבה (תל אביב: עט ועת ספרים, 2021)
ספר שירה, האוחז 64 שירים בחמישה שערים: א – שער הכמיהה.
ג – שער האהבה והגעגוע.
ה – שער ההרהורים והחלומות.
"לו רק ידעת, איזה משב רוח מרענן / יכולה, גם ביום חמסין / להפיח מילה / אחת שלך: / כן."
אורג שתפן (שם מדעי: Philetairus socius) הוא מין של אורג יחיד בסוגו, הידוע בעיקר בבניית קינים עצומים מקש המאפשרים קינון לאורך כל השנה לעד כ-מאה פרטים.
המין תואר לראשונה על ידי האורניתולוג ג'ון לייתם בשנת 1790.
תחום תפוצתם של האורגים השתפנים מתפרש על פני דרום אפריקה, נמיביה ובוטסוואנה, למרות שרוב אוכלוסיית האורג השתפן נמצאת בכף הצפוני של דרום אפריקה.
בית הגידול המועדף על האורג השתפן הוא סוואנה.
האורג השתפן, כשמו כן הוא, אורג קינים גדולים בדרך כלל על עצים וגם על עמודי חשמל יחד עם אורגים נוספים מאותו מין, מהעשבים הארוכים של הסוואנות האפריקניות.
גובה הקן עד ארבעה מטרים, ויכול להכיל כמאה זוגות אורגים.
לכל זוג ציפורים יש פתח משלו בקן הגדול המוביל לחדר קינון משלו.
הקינים עוברים מדור לדור, וחיזוק חדרי הקינון מחזק את הקן כולו.
האורגים מתחזקים את הקן הגדול לאורך כל השנה.
בתוך קיני העשבים נשמרות טמפרטורות נוחות הן בימים החמים והן בלילות הקרים, המאפשרות לאורגים להטיל ביצים כמה פעמים בשנה.
ההטלה מתקיימת כאשר יורד מספיק גשם, המביא בעקבותיו חרקים המשמשים למזון.
ההורים נעזרים בציפורים צעירות בגידול הגוזלים, לעיתים גם ציפורים שאינם מבני המשפחה.
הבַּזון הגמדי (Polihierax semitorquatus), מקנן כמעט אך ורק בקיני אורגים שתפנים, גם כשהקן מאוכלס באורגים, ולרוב מוצא לו חדר קרוב לקצה.
אורכו של אורג שתפן הוא כ-14 ס"מ, ומשקלו כ-22 עד 32 גרם.
רוב גופו לבן צהבהב, בעוד סנטרו שחור, וחלק קטן מבטנו מעוטר בפסים שחורים על רקע לבן צהבהב.
גבו, עורפו, זנבו וכנפיו של האורג השתפן מכוסים בנקודות בצבע חום, וראשו חום בהיר.
האורג השתפן מאופיין בחד-צורתיות זוויגית.
ישנם ארבעה תת-מינים של האורג השתפן:
Philetairus socius socius - נפוץ באזור הכף הצפוני של דרום אפריקה.
Philetairus socius geminus - נפוץ בנמיביה, בעיקר באובמבולנד ובפארק הלאומי אטושה.
אורג הכף (שם מדעי: Ploceus capensis) הוא מין מהסוג אורג שבמשפחת האורגיים המצוי רק בדרום אפריקה ומכאן שמו.
אורכו 17 ס"מ והוא בעל נוצות בצהוב-זית כהה עם מקור ארוך דמוי חרוט.
הראש כתום עם גרון כתום כהה והכנפיים ירקרקות-צהובות.
הנקבות דומות לזכרים אך צבען בהיר יותר וצבע בטנן לבן.
האורג הוא עוף המצוי בדרומה של אפריקה בערבות עשב, שיחייה, גדות נהר וחורש דרום אפריקני מסוג Fynbos והוא אנדמי לדרום אפריקה.
הוא מקנן בחבורות גדולות בין העצים על ענפי עצים כמו ערבה, אקליפטוס ולעיתים דקלים וכן בין דגניים גבוהים.
האורג מבצע קשר מסובך העשוי מעשבים על ענף; מפתח זה ייתלה הקן בעל החלק המוארך עד למטה.
הזכר משתמש במקורו הארוך כדי להשחיל את העשבים אחד בשני עד שייווצר קן גדול בו יכולים להיכנס יצורים עד לגודל האורג והכניסה אליו מלמעלה תהיה קשה.
הם חיים יחד במושבות ותוקפים אוכלי ביצים פוטנציאלים כמו עורבים, סנאים או נחשי ביצים.
כמו כן הקינים בעלי פתחים קטנים המונעים מטפילי קנים כמו קוקיית דידריק להיכנס לתוכו.
אלו ציפורים רעשניות הניזונות בעיקר מזרעים, עלים קטנים, דגנים ומחרקים על פני הקרקע ובאוויר.
אורגיאה (נפטרה בשנת 1275) הייתה חזנית בבית הכנסת של הנשים בעיר וורמס שבאשכנז (גרמניה של היום) בתקופת ימי הביניים.
היא נחשבת לאחת הדמויות המתועדות הבודדות שפעלו כחזניות באירופה היהודית של אותה תקופה.
המידע על אורגיאה מועט ונשען על מקורות משניים מאוחרים.
על פי לודוויג לויזון, בספרו נפשות הצדיקים (1855), אורגיאה הייתה אישה משכילה ומסורה להנהגה רוחנית, שהובילה את נשות הקהילה בתפילה ובפיוטים.
הדבר נבע, ככל הנראה, מהצורך של הנשים לשמוע ולהשתתף בתפילה, בזמן שהגברים התפללו בבית כנסת סמוך אך מרוחק מהן.
בספרו של מאיר קייזרלינג, הנשים היהודיות במדע, בספרות ובאמנות (1879), מתוארת אורגיאה כאישה ידועה באדיקותה ובמעמדה בקרב נשות קהילתה.
מצבתה של אורגיאה נמצאת בבית הקברות היהודי בוורמס.
בכתובת המצבה, שנכתבה בעברית מחורזת, היא מתוארת כ"משוררת לנשים", ומוזכר גם אביה – ר' אברהם, שהיה "ראש המשוררים".
נוסח הכתובת:האבן הזאת הוקמה לראש הזאת הגברת:
מרת אורגיאה הבחורה החשובה הנבחרת,
בת החבר ר' אברהם ראש המשוררים תפלתו לתפארת,
בהוד קולו בעד עמו בנעימת עתרת,
והיא גם היא בקול זמרה לנשים משוררת,
בפיוטים ובהעתרת לה תהיה למשמרת,
ובששה באדר ביום א השלימה נפשה ובז' בו הייתה נקברת,
בעדן חנייתה לטובה תהי נזכרת.
לודוויג לויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט, 1855, עמ' 85–86.
אורגזמה כפויה היא צורה של שליטה אורגזמית שבה השותף הפעיל מגרה באופן מיני שותף כנוע עד כדי האורגזמה הבלתי רצונית של הכנוע, כשהכנוע מנסה לרסן את הופעת האורגזמה.
ב-BDSM או בתפקידים מיניים אחרים, ניתן להטיל על השותף הכנוע מגבלות פיזיות, כדי לאפשר לשותף הפעיל לשלוט בקצב ובזמן הגירוי.
אורגזמה לא רצונית המתרחשת כתוצאה ממגע מיני מאולץ, כגון במהלך אונס או תקיפה מינית, יכול להיות קשור לעיתים קרובות לרגשות בושה הנגרמים על ידי הפנמה של עמדות המאשימות את הקורבן.
ההיארעות של אלה שחווים מגע מיני לא רצוי וניסיון באורגזמה נמוך מאוד, אם כי לא דווח עליה בגלל בושה או מבוכה.
אורגזמות בלתי רצויות יכולות לקרות ללא קשר למין.
מחקרים רפואיים מראים שהרפלקס הג'ניטלי הוא חלק מחוט השדרה.
בעיה רפואית מינית קשורה להפרעה מתמשכת של איברי המין.
אורג מסיכה קטן (שם מדעי: Ploceus intermedius) הוא מין מהסוג אורג שבמשפחת האורגיים המצוי בסוואנות ברחבי אפריקה.
הוא בעלת גוף צהוב עם כנפיים צהובות-ירוקות ומעט לבנות וראש שחור בעל מסיכה גדולה והמקור קצר ושחור.
הנקבות בהירות צבע עם ראש צהבהב והמקור אפור.
האורגים נחים במושבות על העצים של הסוואנות, כשלעיתים הקנים נבנים בצמוד לאורגיים אחרים כמו Ploceus cucullatus או Bubalornis niger.
הם ניזונים בעיקר מזרעים ומחרקים מעופפים כמו מארבה.
האורגיים מקננים בקנים כדוריים עשויי מחצלת עשב והכניסה אליהם מלמטה.
זה מונע כניסה של נחשים או עופות דורסים רעבים לקן אך לא טפילים כמו קוקיית דידריק שמטילה את ביציה בקן.
ואולם האורגים יכולים לזהות את צבע ביצי הקוקייה שאינה דומה לשאר המושבות ומפילים אותה למטה.
לכל אוכלוסיית אורגים צבע ביצים שונה מה שמקשה על הקוקייה להסתגל לכך.
אורג גס-מקור (שם מדעי: Amblyospiza albifrons) הוא מין של ציפור קטנה ממשפחת האורגיים והוא המין היחיד בסוגו.
אורכו של האורג 19 ס"מ והוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו.
צבעו חום-כהה עם מצח לבן ומקור גדול ושחור המשמש לפיצוח אגוזים גדולים שאצל הצעירים צבעו צהוב והוא קטן יותר.
האורגים ניזונים מזרעים קשים אותם הם מפצחים ביעילות.
הם חיים בלהקות בערבות העשב של אפריקה וכן ביערות ובביצות ומקימים קנים ארוגים השונים משאר האורגיים.
הקנים עגולים וגדולים יחסית ועשויים מגבעולים עדינים הארוגים היטב.
פתח הקן מכיל כניסה ראשית קטנה יותר מהקן עגלגל.
כמה יצורים מצליחים להיכנס ולפגוע בגוזלים כמו קוקל ברצ'ל, עורב הודי וכוח הנילוס.
אורג זה כמו רוב האורגיים הוא פוליגמי.
אוֹרֵג (שם מדעי: Ploceus) הוא סוג של ציפורים קטנות ממשפחת האורגיים.
האורג הוא ציפור קטנה דמוית-דרור החיה באזורים הטרופיים של אפריקה ושל אסיה ובעלת נוצות צהובות ושחורות.
המקור חרוטי ומותאם לאכילת זרעים.
ציפורים אלה ידועות עקב מנהג הזכרים לבנות קן מעשבים לנקבות כדי למשוך אותן.
בקן ישנה לולאה הנפתחת מצד אחד ומקשה על חדירת טורפים.
אורג מסכה אפריקני (Ploceus velatus)
אורג תאו אדום-מקור (שם מדעי: Bubalornis niger) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת האורגיים שמסדרת ציפורי שיר.
אורג זה נפוץ באזורי סוואנה באפריקה שמדרום לסהרה.
הוא מוגדר במצב שימור ללא חשש לאור תפוצתו הרחבה ואוכלוסייתו היציבה.
Bubalornis הלחם מילים מיוונית - boubalos שמשמעו תאו + ornis שמשמעו ציפור.
בניגוד לשמו אורג זה לא נוהג לשהות ליד תאו, המקור לשם נובע מכך שהחוקר הראשון שתיאר את המין צפה בו סמוך לתאו.
intermedius - נפוץ במזרח אפריקה, לאורך אתיופיה, קניה וטנזניה.
niger - נפוץ בדרום אפריקה, נמיביה, בוטסואנה, זימבבואה, מוזמביק.
מין האורג הגדול ביותר - גודלו כ-24 ס"מ ומשקלו כ-65 גרם.
מקורו בצבע אדום, נוצותיו בצבע שחור עד חום-שוקולד, כאשר קצוות כנפיו מעוטרות במעט צבע לבן.
עיניו בצבע חום, רגליו בצבע אדמדם.
לנקבות נוצות בצבע לבן בצוואר וצבע רגליהן נוטה יותר לחום.
פרטים צעירים בצבע חום בהיר יותר משל הפרטים הבוגרים.
מאכלס אזורי סוואנה ואזורים המיוערים בדלילות, נפוץ גם באזורי מרעה ובקרבת יישובים.
נצפה גם בקבוצות משפחתיות וגם בלהקות גדולות.
הזכרים פוליגמיים, ובונים קן גדול המכיל 1–8 חדרים המאכלסים בממוצע 3 נקבות.
בקבוצות גדולות לרוב יהיה זכר דומיננטי אחד ששולט על רוב הקנים והנקבות, זכרים אלו לרוב יגנו באגרסיביות על קיניהם והנקבות שלהם, וישמיעו קריאות רמות.
אולם, לעיתים נצפו שיתופי פעולה בין 2 זכרים בבניית הקן, הגנה על הטריטוריה ובהאכלת הגוזלים.
נקבות מקננות לרוב לא יסבלו נוכחות של נקבה אחרת בקן שלהן.
את עיקר מזונו הוא מוצא בקרקע או באזורי צמחייה נמוכה.
ניזון בעיקר מחרקים (כ-50% חיפושיות), וגם מזרעים ופירות.
מין זה מקנן במושבות, הזכרים בונים קנים גדולים מזרדים המחולק למספר חדרים שבהן הנקבה בונה קן מעשבים ועלים רכים יותר.
לרוב הקן יבנה על עצים קוצניים, בקרבת האדם נצפו קנים שנבנו בטחנות רוח ועל-גבי בתי מגורים.
ישנן תצפיות בהן נצפו עופות דורסים, כדוגמת נשר אפריקני ו-חיוויאי להטוטן אשר בנו את קיניהם על-גבי מושבה של האורגים, מצב זה מסייע להגנה על המושבה מפני טורפים.
ישנן תצפיות בהן נצפו ציפורים מסוג אמדינה שניצלו את הקן הגדול של האורג לטובת קינון.
לזכרים איבר באורך ממוצע של כ-1.5 ס"מ הנראה כפין, אולם ללא תפקוד האיבר כאיבר רבייה המעביר תאי זרע.
במחקר גרמני מ-1831, נטען כי הנקבות מעדיפות פרטים עם איבר גדול יותר כך שאיבר זה משמש לטובת משיכת נקבות.
כמו כן לזכרים במושבות איבר גדול יותר מזכרים בודדים, כך שההנחה כי איבר זה התפתח כתוצאה אבולוציונית של תחרות בין זכרים.
עונת הרבייה מתרחשת בין ספטמבר ליוני, כאשר עיקרה בין דצמבר למרץ.
הנקבה מטילה בין 2 ל-4 ביצים לבנות מנוקדות בחום, אפור, ירוק-זית.
אותן היא מדגירה למשך כשבועיים.
לרוב הנקבה לבדה מאכילה את הגוזלים, אולם נצפו מושבות שיתופיות בהן גם הזכרים האכילו את הגוזלים.
הגוזלים עוזבים את הקן לאחר כ-21 עד 23 יום.
מין זה נטרף על ידי מינים של נציים כדוגמת איה זרונית אפריקנית, נחשים, ולעיתים בבונים.
אורג תאו לבן-ראש (שם מדעי: Dinemellia dinemelli) הוא מין של עוף הנמנה עם משפחת האורגיים שבסדרת ציפורי שיר.
אורג זה נפוץ במזרח אפריקה.
למרות שמו הוא לא שייך לסוג המכונה אורג התאו (Bubalornis).
מקור השם אורג תאו נובע ממנהגו לעקוב אחרי עדרי תאו אפריקאי, ולטרוף חרקים שבורחים ממחבואם עקב תנועת העדר.
המין תואר לראשונה על ידי החוקר הגרמני אדוארד רופל ב-1845.
נפוץ בסודאן, אתיופיה, סומליה, אוגנדה, וצפון קניה.
אחוריו ותחתית זנבו בצבע כתום בוהק.
כנפיו בצבע חום-כהה עם פבים לבנים עדינים לאורכם.
dinemelli זנב בצבע חום ולתת המין D.
מתלהק לקבוצות של 3–6 פריטים.
לעיתים נצפה ביחד עם מינים של זרזיריים.
את עיקר מזונו מוצא על הקרקע, נוהג לעקוב אחרי עדרי תאו אפריקאי שמבריחים עבורו חרקים ממקום מחבואם.
ניזון בעיקר מחרקים (לרוב חיפושיות ופרפרים), אך גם מפירות וזרעים.
בתהליך החיזור הזכר מציג את כנפיו, ואת הצבע הכתום בתחתית זנבו לנקבות.
בני הזוג הם מונוגמיים ושניהם בונים את הקן.
הקן נארג מזרדים, צורתו אליפטית בגודל של כ-57 ס"מ.
לכניסה לקן צורת משפך שנבנה בתחתית הקן, פנים הקן מרופד בחומרים רכים וחלקו החיצון בענפים קוצניים.
הנקבה מטילה 3–5 ביצים בצבע אפור עד כחול בהיר, המנוקדות בצבעים חום, אדום וירוק-זית.
שני בני=הזוג מאכילים את הגוזלים.
ישנן תצפיות בהם ציפורים אחרות, כדוגמת בזון גמדי עשו שימוש בקן שנבנה על ידי אורג זה במקום לבנות קן בעצמם.
אורג התאו (שם מדעי: Bubalornis) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת האורגיים החיים בסוואנות של אפריקה.
סוג זה כולל 2 מינים של אורגים בעלי נוצות כהות ומקורים גדולים והם מעופפים בקבוצות גדולות לאורך הסוואנות.
אורגים אלה קיבלו את שמם בגלל שנראו לחוקר שצפה בהם מסתובבים לרגלי תאואים באפריקה והניח שמדובר בשיתוף פעולה הדדי בין שני המינים.
עם זאת אין קשר ביניהם ומרבית הזמן האורגים מצויים הרחק מהתאואים.
ציפורים אלה ניזונים בעיקר מחרקים גדולים וגם מזרעים.
אורג תאו אדום-מקור (Bubalornis niger)
בעבר היה שייך לסוג המין היחידי אורג תאו לבן-ראש (Dinemellia dinemelli).
אוֹרְבָנִיקָה (URBANICA) הוא מותג אופנה ישראלי בבעלות חברת "פאלו ריטייל בע"מ" לייצור ושיווק של פריטי לבוש.
אורבניקה הוא מותג של אופנה ישראלית אשר מיועדת לכלל האוכלוסייה.
הרשת מבוססת על הקונספט של One Stop Shop , כלומר חנות גדולה המציעה מגוון רחב של פריטי לבוש.
הרשת משווקת מוצרי אופנה במחירים הנחשבים לנוחים.
הרשת מספקת קולקציות לכל המשפחה: נשים, גברים וילדים, לצד בגדי קז'ואל, בגדי ערב, בגדי ספורט, הלבשה תחתונה, נעליים, אביזרי אופנה וקוסמטיקה.
עיצוב החנויות צבעוני וכולל שימוש במסכי לד בגודל 30 מ"ר, בנוסף למסכים נוספים הפזורים ברחבי הסניף המקרינים קטעי וידאו ארט שבוימו במיוחד עבור הרשת.
לאורך השנים מספר ידוענים שימשו כפרזנטורים של המותג, כשהבולטת שבהם היא בר רפאלי, והיא גם שותפה בבעלות על המותג.
רפאלי אף השתתפה בהשקת החנות הראשונה של הרשת בקניון G (מתחם סינמה סיטי ראשון לציון, אירוע אליו הגיעו כ-10,000 מבקרים.
סניף זה, המשתרע על פני 2,400 מ"ר, היה חנות האופנה הגדולה בישראל.
בשנת 2017 פתחה הרשת סניף בבילו סנטר אשר שטחו אף גדול יותר ועומד על 2,700 מ"ר.
בינואר 2025 המותג החליט לסיים את עבודתו המקצועית עם שני הפרזנטורים הקודמים, סטטיק ואגם בוחבוט, בהחלטה משותפת והכריז על אלה לי להב ואבי אבורומי כפרזנטורים חדשים.
נכון לינואר 2025, לרשת 28 סניפים ברחבי הארץ.
אורגה — תחום האהבה הוא סרט סובייטי-צרפתי משנת 1991 בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב.
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1991.
אורגה, פלצור המשמש ללכידת כבשים, הוא סמל האהבה והפוריות במונגוליה.
מעשה ברועה מקומי שרעייתו הסינית מסרבת לשכב עימו ללא קונדום, והוא נאלץ לצאת העירה.
במקביל מגיע לאוהלו נהג משאית רוסי ושני הגברים עורכים התוודעות ראשונית זה עם תרבותו של זה - הרועה עם המודרניזם היחסי של הרוסי והנהג עם סגנון החיים השבטי, שכמו נלקח מעידנו של ג'ינגיס חאן.
אורגוואן (בהונגרית: Orgovány) הוא כפר בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה.
עד ל הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים באורגוואן נמצא בירידה.
האזור מיושב מאות שנים והאזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1323.
על פי הרישומים, לפחות 4 יהודים ישבו באורגוואן בשנת 1910 רובם נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
משפחתם של דוד פיק ואיזידור קראוס, היה להם קשר טוב עם האוכלוסייה, אך במהלך אירועי הטרור הלבן בשנים 1919–1920, הם עזבו את הכפר.
אורג באיה (שם מדעי: Ploceus philippinus), מין של ציפור שיר טרופית ממשפחת האורגיים, החיה בדרום-מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית.
האורג הוא ציפור דומה לדרור באורך של 15 ס"מ, קרוב בגודל לדרור הבית ולמעט בעונת הרבייה שני הזוויגים דומים בעלי גוונים אפורים כשהכנפיים חומות מסורטטות.
הזנב קצר והמקור חרוטי ומעט עבה, מותאם לליקוט זרעים.
בעונת הרבייה הזכרים עוטים גוני שחור-צהוב לאורך ראשם ופלג גופם העליון, במטרה להרשים נקבות.
האורגים הם בוני קנים גדולים ומורכבים, אותם הם מכינים מעלים ועשב התפורים יחד במקור.
מושבות קינים משותפות נמצאות לרוב על ענפים קוצניים או על דקלים, ולעיתים תלויים מעל מים, כדי להרחיק טורפים, אם כי עורבים טורפים גוזלים לעיתים קרובות ולעיתים אף מספר מכרסמים והלטאה Calotes versicolor.
רוב הזמן אלה עופות חברתיים העפים בין שדות ויבולים חקלאיים ולעיתים גורמים להשחתה של יבול חקלאי, מה שהופך אותם למזיקים במספר אזורים וצדים אותם תושבים מקומיים.
לעיתים הם משמשים כחיות מחמד.
ישנם 5 תת-מינים במין זה:
אורגולו קריטיקו (בספרדית: Orgullo crítico; באופן מילולי: גאווה ביקורתית) הוא שמו של מספר הפגנות מחאה שנתיות להט"ביות שנערכות מאז 2006 בספרד.
ההפגנות מתרחשות ב-28 ביוני מדי שנה, כתזכורת למהומות סטונוול.
מארגני הפגנות אלו מציגים את המחאות כאלטרנטיבה למצעדי הגאווה והפסטיבלים המקוריים, שלפי דעתם הם מצעדים פוליטיים וממוסדים.
התנועה קוראת לאי-מסחור ופוליטיזציה מחודשת של הגאווה הלהט"בית, ומבקרת את הרעיוניות לקפיטליזם ורוד , ג'נטריפיקציה, הומונורמטיביות, פינקוושינג והומונציונליזם .
אורג אדום-ראש (שם מדעי: Anaplectes rubriceps) הוא מין של ציפור קטנה ממשפחת האורגיים החי בטבע בערבות אפריקה שמדרום לסהרה.
בעבר היה זה המין היחיד בסוג Anaplectes, אך כיום משייכים אליו גם את המין Anaplectes jubaensis.
leuconotos - נפוץ ממערב אפריקה ועד לצפון מלאווי
rubriceps - נפוץ באפריקה הדרומית
חלק מהחוקרים משייכים למין גם את התת-מין A.
gurneyi, אך לא כל החוקרים מכירים בו.
זוהי ציפור קטנה באורך ממוצע של 14 ס"מ ובעלת דו-צורתיות זוויגית בולטת כשהזכרים בעלי נוצות בולטות בצבעי אדום בוהק לאורך ראשם וצווארם והם בעלי מקור חרוטי ורוד ועיניים שחורות ולאורכם פס שחור עד המקור.
הכנפיים והזנב אפורים-חומים והבטן בהירה עם חזה אדום.
הנקבות לעומת הזכרים בעלות אפורות ובעלות גוני כנפיים חומים בהירים עם קצוות צהובים, ראש אפור-בהיר והגרון והחזה צהובים.
פרטים צעירים דומים לנקבות במראם.
האורג מצוי בטבע לאורך מערב, מרכז ודרום אפריקה, לרוב סביב יערות טרופיים, שפלות וסוואנות וכן בהרים עד לגובה 2,000 מטרים.
הוא מקנן בין העצים ובונה קן עגלגל ארוג מעשבים, בהם הוא מושך את הנקבות.
אורג זה איננו מצוי בסכנה בטבע.
"אורגון" (BB-3) הייתה אוניית מערכה קְדַם-דְּרֶדְנוֹט מסדרת "אינדיאנה" של צי ארצות הברית שנבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-19. שלוש האוניות נבנו כחלק מתוכנית מודרניזציה שמטרתה לחזק את הצי האמריקאי כדי להתכונן לסכסוך אפשרי עם צי אירופי.
היא הייתה אוניית מערכה קטנה, אך החימוש והשריון שלה דמו לאלו של אוניות מערכה גדולות ממנה בציים אחרים באותה תקופה.
אוניות הסדרה היו הראשונות בצי שצוידו גם בסוללות תותחי ביניים.
היא תוכננה להגנת החופים ועל כן לא התאימה לשירות בים הפתוח ובאוקיינוסים.
לאחר שנכנסה לשירות ב-1896, שירתה אורגון לזמן קצר בשייטת הפסיפית לפני שהועברה לחוף המזרחי של ארצות הברית, כאשר המתיחות עם ספרד על קובה גברה בתחילת 1898. היא השלימה מסע של 14,000 מיילים ימיים (25,900 ק"מ) ברחבי דרום אמריקה בטווח של 66 ימים, שהסתיים זמן קצר לאחר תחילת מלחמת ארצות הברית–ספרד.
לאחר מכן היא השתתפה במצור על סנטיאגו דה קובה, שהגיע לשיאו בקרב סנטיאגו דה קובה ב-3 ביולי, שם תרמה אורגון להשמדת השייטת הספרדית בקובה.
לאחר המלחמה, אורגון נפרסה לשייטת האסייתית, שירתה במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים ומרד הבוקסרים בסין.
האונייה חזרה לארצות הברית בשנת 1906, כאשר היא הושבתה והושמה במילואים למשך חמש השנים הבאות, במהלכן עברה מודרניזציה.
אורגון, שהופעלה מחדש ב-1911, בילתה את השנים הבאות בשייט מול החוף המערבי של ארצות הברית, ולעיתים קרובות נכנסה ויצאה משירות.
במהלך התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ב-1918, היא ליוותה שיירה למשלחת לסיביר.
האונייה הוצאה משירות בשנת 1919 ומאמצים של חובבי ים בתחילת שנות ה-20 הובילו את הצי להשאיל את אורגון למדינה על שמה נקראה לשימוש כספינת מוזיאון.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הצי החליט בסוף 1942 לגרוט את האונייה לצורך המאמץ המלחמתי, אך לאחר תחילת העבודה ביקש הצי את החזרת האונייה לשימוש כגווה נושאת תחמושת לקראת הפלישה הקרובה לגואם ב-1944. היא נשארה מחוץ לאי עד אמצע שנות ה-50 לפני שנמכרה לגרוטאות ב-1956 ונגרטה ביפן.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 החלו המפקדים הבכירים של צי ארצות הברית לתכנן אפשרות של סכסוך עם מעצמה ימית אירופאית, ובסופו של דבר הגיעו למסקנה כי יהיה צורך בכוח של אוניות מערכה לטווח קצר וארוך להגנת המדינה.
מאפייני המבנה והחימוש של "אורגון", בשינויים מסוימים, נוסחו ב-1889 על ידי הוועדה המייעצת לצי במסגרת הצעתה השאפתנית לבנות 33 אוניות מערכה ו-167 אוניות מלחמה קטנות יותר.
הקונגרס ראה בתוכנית המוצעת ניסיון להביא לסיומה של מדיניות אי-ההתערבות של ארצות הברית ולא אישר אותה, אלא אישר רק את בנייתן של שלוש אוניות קטנות - אונייה מחופת שריון טקסס והסיירות המשוריינות מיין וניו יורק.
שנה לאחר מכן אישר הקונגרס תקציב לבנייתן של שלוש אוניות מערכה להגנת החופים: "מסצ'וסטס" ואחיותיה לסדרה "אינדיאנה" ו"מסצ'וסטס".
אוניות אלה יועדו להגנת החופים בלבד, כי ההדחק שלהן היה קטן למדי והבולט נמוך, ולכן לא התאימו לתנאי השיט בים הפתוח ובאוקיינוסים.
ואומנם, האוניות התגלו במהלך שירותן כלקויות: משקלן בסיום הבנייה חרג מהתכנון המקורי, הבולט הנמוך הגביל את פעילותן בים גלי והן לא שטו היטב.
עם זאת, למרות חסרונותיהן הן היו אוניות המערכה המודרניות הראשונות של הצי האמריקאי.
האונייה הונעה על ידי שני מנועי קיטור תלת דרגתיים שסובבו שני מדחפים.
שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 9,000 כוחות סוס (6,700 קילוואט).
הקיטור סופק על ידי ארבעה דודי צינורות אש מוסקים בפחם, שהעניקו לה מהירות מרבית של 15 קשרים (28 קמ"ש).
במהלך בנייתה הותקן בה תורן צבאי כבד עם דוכניות לתצפית, וב-1910–1911 נוסף תורן מִסְבָּךְ בירכתיים.
צוות האונייה מנה 32 קצינים ו-441 חוגרים, וגדל לאחר מכן ל־586–636 קצינים וחוגרים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 13 אינץ' (330 מ"מ) / 35 קליברים בשני צריחים דו-קניים על קו האמצע האורכי, אחד לפני המבנה העילי ואחד מאחוריו.
הסוללה המשנית מנתה שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ) / 35 קליברים שהוצבו בארבעה צריחים דו-קניים לאורך הדפנות.
עליה נוספו שישה תותחי 6 אינץ' (150 מ"מ) / 40 קליברים בבתי-תותח משוריינים באמצע האונייה.
את ההגנה מטווח קרוב מפני ספינות טורפדו העניקו לאונייה עשרים תותחי 6-פאונד ושישה תותחי 1-פאונד על מִקְבָּעִים נפרדים.
כמקובל באוניות ראשיות בתקופה זו, נשאה "אורגון" גם צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) על הסיפון.
לפי Conway's היו לה שישה צינורות טורפדו, אך ההיסטוריון נורמן פרידמן סבור כי תוכננה לשאת שבעה צינורות אבל חומשה לבסוף בחמישה בלבד.
חגורת השריון העיקרית של "אורגון" הייתה בעובי משתנה: מעל מחסני התחמושת וחדרי המכונות היה עובייה 18 אינץ' (457 מ"מ), והוא הלך ופחת בהדרגה עד 4 אינץ' (102 מ"מ) בחרטום ובירכתיים.
דפנות צריחי התותחים הראשיים היו בעובי 17 אינץ' (432 מ"מ), וכמוהן גם דפנות הברבטות החשופות לאויב.
לוחות השריון של צריחי התותחים בקוטר 8 אינץ' היו בעובי 6 אינץ' (152 מ"מ) ושריון בתי התותחים שלהם בעובי 5 אינץ' (127 מ"מ).
דפנות צריח הניתוב היו בעובי 10 אינץ' (254 מ"מ).
הקונגרס אישר בניית שלוש אוניות מערכה מסדרת אינדיאנה ב-30 ביוני 1890, ובאישור, ציין שאחת האוניות אמורה להיבנות בחוף המערבי של ארצות הברית.
לכן, לאחר ששני כלי השיט הראשונים - "אינדיאנה" ו"מסצ'וסטס" - הוענקו ל-William Cramp & Sons מפילדלפיה, החוזה עבור השלישי ניתן ל-Union Iron Works בסן פרנסיסקו.
השדרית שלה הונחה ב-19 בנובמבר 1891 והיא הושקה ב-26 באוקטובר 1893. לאחר שסיימה את ההצטיידות, היא הוכנסה לשירות פעיל בצי ב-15 ביולי 1896. לאחר מכן היא השלימה ניסויים ימיים כחלק מהשייטת הפסיפית, שם שירתה בשנה לאחר מכן.
ב-15 בפברואר 1898, הסיירת המשוריינת "מיין" התפוצצה בהוואנה, קובה במהלך תקופה של עלייה במתיחות בין ארצות הברית וספרד, שהחזיקה בקובה כחלק מהאימפריה הקולוניאלית שלה.
"אורגון", שהייתה במבדוק יבש באותה עת, הוצפה מחדש למחרת והושמה תחת פיקודו של קפטן צ'ארלס אדגר קלארק.