tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ה'תשס"ג (אדר ב') – במסגרת דיוני ועדת אור אחד העדים מותקף על ידי אביו של אחד מקורבנות אירועי אוקטובר 2000. הדיונים מופסקים לשבועיים ומתחדשים לאחר התקנת מחיצה משוריינת בין הקהל והעדים
ה'תקס"ט – רבי מאיר ליבוש וייזר (מלבי"ם), מגדולי פרשני המקרא בתקופת האחרונים, פוסק, ורב בקמפן, בבוקרשט ובקניגסברג.
ה'תר"כ – הרב נפתלי יוסף פריינד, רב ופוסק בערים קאנדי ורוז'אן, ומחבר הספר שו"ת "פני לוי"
ה'תרל"ט – אלברט איינשטיין, פיזיקאי יהודי, ממפתחי תורת היחסות (נפטר ה'תשט"ו)
ה'תרנ"ט – זלמן ארן, שר החינוך והתרבות וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נפטר ה'תש"ל)
ה'תש"ח – אהובה עוזרי, זמרת, יוצרת ומלחינה ישראלית (נפטרה ה'תשע"ז)
ה'תשט"ו – ידידיה צ' שטרן, פרופסור למשפטים וסגן נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה
ה'תשל"ה – מוקי (דני ניב), זמר ושחקן ישראלי
ה'תשל"ו (אדר ב') – ירון ברלד, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תל"ז (אדר א') – ברוך שפינוזה, פילוסוף יהודי-הולנדי (נולד ה'שצ"ג)
ה'תקפ"ו (אדר ב') – רבי יעקב כהנא, מתלמידי הגר"א, מחבר הספר "גאון יעקב" על מסכת עירובין
ה'תרפ"ז אדר ב' – יצחק ליפקין, סוחר ומקים שכונות בירושלים שכונת שערי ירושלים ושכונת אהל שלמה
ה'תר"ץ – ארתור בלפור, פוליטיקאי בריטי, נתן את הצהרת בלפור (נולד ה'תר"ח)
ה'תרצ"ב (אדר ב') – הרב יוסף חיים זוננפלד, מנהיג העדה החרדית בראשית המאה העשרים
ה'תש"ו (אדר א') – אברהם כהנא, חוקר מקרא ויהדות
ה'תשל"ו (אדר א') – רנה קאסן, משפטן יהודי-צרפתי, חתן פרס נובל לשלום (נולד ה'תרמ"ח)
ה'תשמ"א (אדר ב') – יונתן רטוש, משורר, מתרגם, ומקים תנועת העברים הצעירים ("הכנענים") (נולד ה'תרס"ט)
ה'תשמ"ח – הנריק שרינג, כנר יהודי-פולני-מקסיקני (נולד ה'תרע"ט)
ה'תשס"ד – נתן יונתן, משורר ישראלי (נולד ה'תרפ"ד)
י"ח באדר – כ' באדר
– משה השמיד את עגל הזהב ועלה להר סיני ארבעים יום וארבעים לילה כדי להתפלל לה' שיסלח לבני ישראל על חטא העגל.
ה'תרמ"ב – חברי ביל"ו מגיעים לראשונה לארץ ישראל
ה'תרס"ו – אלפרד דרייפוס זוכה סופית על ידי בית משפט לערעורים בצרפת ודרגותיו הוחזרו לו
ה'תש"א – חתימת הסכם כניעה של כוחות וישי בסוריה ובלבנון לבריטים בעכו
ה'תרפ"ד – אורי צאן, ממקימי החי בר וממקימי הטכנודע חדרה.
ה'תל"ו – רבי אהרן שמואל קאיידנובר (מהרש"ק), רב בערים רבות במזרח אירופה, מחבר הספרים "ברכת הזבח" ו"תפארת שמואל" (נולד ב-ה'שפ"ד)
ה'תשי"ט – הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי השני לארץ ישראל (נולד ב-ה'תרמ"ט)
ה'תשכ"ה – הרב חזקיהו אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר בעיירה מיר, ומייסדה מחדש בארץ ישראל (נולד ב-ה'תרל"ז)
ה'תשכ"ט – הרב יונה שטנצל, מייסד לימוד משנה יומית ולימוד הלכה יומית (נולד ב-ה'תרס"ד)
ה'תשנ"א – מייקל לנדון, שחקן ובמאי יהודי אמריקאי (נולד ב-ה'תרצ"ו)
ה'תשנ"ח – הרב בן ציון אבא שאול, ראש ישיבת פורת יוסף בירושלים (נולד ב-ה'תרפ"ד)
ה'תשס"ג – הרב דוד חנזין, רב קהילת חב"ד בפתח תקווה, חבר בית הדין הרבני בפתח תקווה, וראש בית דין רבני חב"ד (נולד ב-ה'תרע"א)
ה'תש"ף – הרב סיני אדלר, רבה הראשי של אשדוד ומרבני כולל מר"ץ במבשרת ציון.
י"ח בתמוז – כ' בתמוז
היום הרביעי של ספירת העומר
היום הרביעי של חול המועד פסח (בחו"ל היום השלישי)
ה'תרפ"ב – נוסדה העיר גבעתיים
ה'ת"ש – הימלר מורה להקים מחנה ריכוז באושוויץ
ה'תש"ח – האצ"ל כובש את יפו
ה'תשל"ד – גולדה מאיר מתפטרת מראשות הממשלה
ה'תשל"ד – פיגוע חבלני בקריית שמונה, שתוצאותיו: 18 הרוגים, בהם שמונה ילדים ושני חיילים
ה'תשל"ז – יצחק רבין מודיע על פרישתו מראשות הממשלה וראשות מפלגת העבודה, בעקבות פרשת חשבון הדולרים
ה'תשס"ו – השבעת הכנסת השבע עשרה
ה'תרס"ח – ישראל ישעיהו-שרעבי, פוליטיקאי ישראלי, יושב ראש הכנסת ושר (נפטר ב-ה'תשל"ט)
ה'תרע"ו – יהודי מנוחין, כנר ומנצח אמריקאי יהודי (נפטר ב-ה'תשנ"ט)
ה'שע"ד – רבי יהושע פלק כץ, מחבר הפירושים פרישה ודרישה על ארבעה טורים וסמ"ע על השולחן ערוך.
ה'תקל"ב – רבי אהרן הגדול מקרלין, מייסד חסידות קרלין (נולד ב-ה'תצ"ו).
ה'תקפ"א – הרב פנחס אליהו הורביץ, מחבר ספר הברית השלם (נולד ב-ה'תקכ"ה)
ה'תרי"ב – הרב אליעזר ברגמן, איש ירושלים, מייסד כולל הולנד ודויטשלנד (נולד ב-ה'תקנ"ט).
ה'תרכ"ו – רבי שמואל אביגדור תוספאה, אב"ד קרלין, מחבר הפירוש "תנא תוספאה" על התוספתא, וספר השו"ת "שאילת שמואל" (נולד ב- ה'תקס"ו)
ה'תרס"ג – הרב פנחס אליהו רוטנברג, רב בפילץ שבפולין (נולד ב-ה'תק"פ)
ה'תרע"ה – הסופר יצחק לייב פרץ (י.ל.
ה'תר"ף – אהרן שלוש, מראשי העדה הספרדית ביפו וממייסדי נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר (נולד בה'ת"ר)
ה'תש"ג – נרצח הרב מנחם זמבה, מרבני ורשה וממנהיגי יהדות פולין קודם השואה (נולד ב-ה'תרמ"ג).
ה'תש"ט – הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי המזרחי (נולד ב-ה'תר"מ).
ה'תשמ"ד – מרסל ינקו, צייר ואדריכל ישראלי (נולד ב-ה'תרנ"ה).
ה'תשמ"ח – רבי יעקב יוסף ויס, האדמו"ר השלישי בשושלת ספינקה (נולד ב-ה'תרע"ד)
ה'תש"ף – הרב אליהו בקשי דורון, הראשון לציון והרב הראשי לישראל
ה'תשפ"ג – הרבנית ברוריה דייוויד, בתו של הרב יצחק הוטנר ואשת חינוך חרדית
י"ח בניסן – כ' בניסן
היום השלושים וארבעה של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
בבוקרו של יום זה מפסיקים גם הספרדים את מנהגי האבלות שנהגו בהם החל ממוצאי חג הפסח לזכר תלמידי רבי עקיבא שנפטרו בימים אלו
ה'תש"ה – כוחות הצבא האדום כובשים את ברלין
ה'תש"ח (28 במאי 1948) – כניעת אנשי הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים ללגיון הירדני במלחמת העצמאות
ה'תש"ס – צה"ל יוצא מרצועת הביטחון בדרום לבנון
ה'תש"ם – יוסי בניון, כדורגלן ישראלי
ה'נ"ג – רבי מאיר (מהר"ם) מרוטנבורג, מאחרוני בעלי התוספות, בבית כלאו במבצר אנזיסהיים
ה'תקע"ה – רבי מנחם מנדל מרימנוב, מגדולי תלמידי רבי אלימלך מליז'נסק (נולד ב-ה'תק"ה)
ה'תש"ל – הרב עזרא עטייה, ראש ישיבת פורת יוסף (נולד בה'תרמ"ז)
ה'תשל"א – הרב שלמה חיים קסלמן, משפיע חב"די מרכזי בישראל (נולד בה'תרנ"ד)
ה'תשנ"ג – רבי יצחק קאליש (אמשינוב), האדמו"ר מאמשינוב בארצות הברית
ה'תשס"ה – אבנר חי שאקי, פרופסור למשפטים, שר וחבר הכנסת מטעם המפד"ל (נולד ב-ה'תרפ"ו)
י"ח באייר – כ' באייר
ה'תש"א – עשרות אלפי יהודים מהמדינות הבלטיות מגורשים לסיביר
ה'תש"ו – ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת במפרץ חיפה - פעולה של ארגון הלח"י במסגרת תנועת המרי העברי נגד השלטון הבריטי בארץ ישראל.
ה'תש"ו – "ליל הגשרים" – פעולה של הפלמ"ח, בה פוצצו תשעה גשרים במטרה לפגוע בשלטון הבריטי בארץ
ה'תשכ"ז – הכנסת מקבלת תיקון לפקודת סדרי השלטון והמשפט המאפשר את החלת המשפט הישראלי על מזרח ירושלים
ה'תש"ג – גדעון לוי, עיתונאי ופובלוציסט השייך לשמאל הרדיקלי.
ה'תש"ד – יונה וולך, משוררת ישראלית (נפטרה ב-ה'תשמ"ו)
ה'תשי"ד – אילן רמון האסטרונאוט הישראלי הראשון בחלל (נהרג ב-ה'תשס"ג)
ה'תשט"ז – הרב מנחם בורשטין ראש מכון פוע"ה.
ה'תצ"ג – הרב יהודה בן עטר, מרבני יהדות מרוקו (נולד ב-ה'תט"ו)
ה'תרנ"ח – הרב שמואל מוהליבר, מראשי הציונות הדתית (נולד ב-ה'תקפ"ד)
ה'תש"ו – רבי מנחם נחום מסקווירא-מכנובקה (נולד ב-ה'תר"מ)
ה'תשל"ז – הרב שמואל הומינר, מחבר ספרים בתחום המוסר ושמירת הלשון (נולד ב-ה'תרע"ד)
ה'תשמ"ב – יקותיאל אדם, סגן הרמטכ"ל נהרג במלחמת לבנון הראשונה (נולד ב-ה'תרפ"ח)
ה'תשמ"ט – מנחם שטרן, פרופסור להיסטוריה של עם ישראל, מגדולי חוקרי תקופת בית המקדש השני (נולד ב-ה'תרפ"ה)
ה'תשנ"ה – הרב שאול ישראלי, ממנהיגי הציונות הדתית וחתן פרס ישראל למדעי היהדות (נולד ב-ה'תרס"ט)
ה'תשנ"ח – נסים אלוני, מחזאי, במאי, סופר ומתרגם ישראלי (נולד ב-ה'תרפ"ו)
י"ח בסיוון – כ' בסיוון
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ט אב היא, ברוב השנים, פרשת עקב.
אולם אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא ביום חמישי (שנים מקביעויות זשה, בחה, בשה וגכה), פרשת בר המצווה היא פרשת ראה.
40 יום לפני ראש השנה – הספרדים נוהגים לערוך התרת נדרים
ה'תש"ד – אנשי הלח"י ביצעו התנקשות כושלת בחייו של הנציב העליון, הרולד מקמייקל
ה'תשס"ח – שחר צוברי זוכה במדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג
ה'תרל"ה – שאול טשרניחובסקי, משורר עברי (נפטר ב-ה'תש"ד)
ה'תרע"ז – רבי משה שמואל שפירא ראש ישיבת באר יעקב וחבר מועצת גדולי התורה,
ה'תש"ז – יעל גרמן, חברת כנסת ושרת הבריאות
ה'תשי"ז – אליעזר שקדי, מפקד חיל האוויר הישראלי ה-15
ה'תשי"ח – יואל יולי אדלשטיין – אסיר ציון, חבר הכנסת מטעם הליכוד ושר בממשלות ישראל
ה'תשי"ט – איתן כבל, חבר הכנסת ושר מטעם מפלגת העבודה
ה'תשל"ה – נעם יעקובסון, שחקן וקומיקאי ישראלי מצוות לאטמה
ה'תצ"ב – רבי יעקב כולי, מחבר "ילקוט מעם לועז".
ה'תרצ"ג – הרב ברוך יוסף פייבלזון, ראש ישיבת ראדין
ה'תרצ"ו – רבי מנחם נחום פרידמן, האדמו"ר מבויאן.
ה'תשי"ד – רבי שמעון שלום קאליש, האדמו"ר מאמשינוב.
ה'תשל"ה – הרב נחום שמריהו ששונקין, רב הקהילה היהודית בבתומי, משפיע בירושלים
ה'תשמ"ה – רבי יצחק מאיר השיל, האדמו"ר השישי מאפטא-זינקוב
ה'תשנ"ד – הרבנית מרגלית יוסף, אשת הרב עובדיה יוסף
ה'תשס"ב – הרב לוי ביסטריצקי, רבה של העיר צפת
ה'תשע"ח – דוד בן-שאול, צייר ישראלי
יצחק ליבוש פרץ, שנודע בראשי התיבות י"ל פרץ היה מחשובי הסופרים ביידיש ובעברית ואחד מאבות תקופת התחייה בספרות.
י"ל פרץ תיאר את חיי הקהילה היהודית במזרח אירופה, הזדהה עם סבלות פשוטי העם וכתב באור חיובי על תנועת החסידות, שהייתה בתקופה זו יעד להתקפות עזות הן מצד המשכילים היהודיים והן מצד נאמני הדת במתכונתה המסורתית הישנה - המתנגדים.
מרבית יצירותיו של פרץ הן סיפורים קצרים, אך הוא כתב גם שירה, סיפורים ארוכים כמו "חורבן בית הצדיק" (במקור: די גאלדענע קייט - "שלשלת הזהב"), מחזות, תרגומים - בעיקר של יצירותיו שלו עצמו מיידיש לעברית, וכן עסק בהוראה ובעידוד סופרי יידיש צעירים.
פרץ נולד בעיר זמושץ' שבפולין הקונגרסאית למשפחה מסורתית.
הוא התחנך בחדר ובישיבה, אך גילה את ההשכלה והמדע כשקרא ולמד באופן אוטודידקטי, ללא מסגרת רשמית.
בזמושץ היה יחס חיובי לתנועת ההשכלה, ובעיר אף הוקמה חבורה של סופרים ומשכילים במחצית הראשונה של המאה ה-19. לימים אמר על עצמו: "היה הייתי כפי שאמרו: עילוי, מוח חריף וגם הרבה הלך נפש".
קרסל מציין שזוהי תכונה שאפיינה את כתיבתו: שילוב של מוח הגיוני עם לב מלא רגש.
כמו כן למד בכוחות עצמו מספר שפות, מה שאפשר לו לשקוע בקריאה ועיון בספרות הכללית.
בשנת ה'תרל"א (1870 או 1871) השיאו אותו הוריו לשרה, בתו של המשכיל והסופר העברי גבריאל יהודה ליכטנפלד ולשניים נולדו שני ילדים.
תחילה היו סמוכים על שולחן אביו, כנוהג הזוגות הצעירים בתקופה, אך מכיוון שלא הצליח למצוא פרנסה עבר לורשה ועסק בהוראה.
שיריו הראשונים פורסמו ב"השחר" שבעריכת פרץ סמולנסקין.
בשיתוף פעולה עם חותנו, ג.י.
ליכטנפלד, שהיה סופר משכיל ומתמטיקאי, פרסם מספר שירים ברוח ההשכלה.
עם גירושיו מבתו של ליכטנפלד, עזב פרץ את ורשה, חזר לזמושץ ונישא להלנה רינגלהיים בשנת 1878. מלבד מכתבים לרעייתו מיעט לכתוב באותה התקופה.
לאחר כעשר שנים חזר פרץ להופיע על בימת הספרות ועסק גם בפעילות חברתית.
בשנת 1886 הוא פרסם מחזור שירים וסיפורים גם בהצפירה וגם בהיום, כשבסיפורים מהולה ביקורת חברתיית על ההווי היהודי.
רק לאחר מכן החל לכתוב ביידיש בהוצאת הספרים שיזם וניהל שלום עליכם, יידישע פאלקסביבליאטעק" לעידוד ספרות היידיש.
כתביו הצטיינו בשימוש באוצרות מארון הספרים היהודי כשהם משולבים בזיקה סוציאלית ורדיקלית.
עד מהרה עשה לו שם בקרב הקהילה היהודית.
במקביל לעבודתו הספרותית למד משפטים וקיבל הסמכה בשנת 1876, אך בשל היותו סוציאליסט נשלל רישיונו.
בשנת 1891 עבר פרץ לורשה כדי לחיות במרכז ספרותי גדול.
הוא החל לעבוד בוועד הקהילה, כפקיד במחלקת בית הקברות - עבודה ממנה התפרנס עד סוף ימיו.
י"ל פרץ קנה לו שם ככותב מוכשר.
סיפוריו עסקו בחיי היומיום של פשוטי העם, ונכתבו ביידיש, שפת העם, אך הוא עצמו דאג לתרגם אותם מאוחר יותר לעברית ואף פרסם יצירות שנכתבו על ידו במקורן בעברית.
שיריו וסיפוריו מתפרסמים מראשית שנות התשעים של המאה ה-19 ב"גן פרחים", ב"הצפירה", בלוח אחיאסף, ב"הזמן" ועוד.
בנוסף לכך, הרבה לפרסם פיליטונים פובליציסטיים, דברי ביקורת ואף היה מרצה בעברית.
אך עיקר יצירתו מתחילת שנות התשעים היה ביידיש.
הוא אף התבטא פעם ש"מי שרוצה להגיע אל לבו ומוחו של העם הפשוט והתמים, אלה שהמעמדות הגבוהים יותר קוראים להם בזלזול 'המון העם' מוכרח לכתוב ז'ארגון"
ברקוביץ את ורשה "עיר הקסם לכל הסופרים", ואת ביתו של פרץ כ"קודש הקודשים הספרותי".
ברקוביץ מספר שי"ל פרץ נהג לארח בביתו חבורה של סופרים מהקרובים אליו ביותר.
ביניהם היו: יעקב דינזון, ביאליק, יוסף קלוזנר, ה.ד.
נומברג, בעל מחשבות, יעקב פיכמן, יעקב שטיינברג, זלמן שניאור וברקוביץ בעצמו.
ההתכנסויות נערכו בימי חמישי, בביתו של פרץ ובביתו של קלוזנר לסירוגין.
מלבד שיחות בעניינים ספרותיים אקטואליים, נהגו לקרוא מיצירותיהם החדשות איש של רעהו.
לעיתים קרובות אף התחממו הרוחות בסלון הספרותי של פרץ, כאשר דנו בביקורת על סופר זה או אחר.
לברקוביץ זכורה במיוחד ביקורתו הנוקבת של פרץ את שלום עליכם העולה.
פרץ תהה במה מתבטאת גדולתו; סופרים גדולים לדעתו כותבים על דמויות גדולות ואילו שלום עליכם כותב על "אנשים קטנים" כמו מנחם מנדל למשל.
ביאליק, לעומתו, הביע את התלהבותו מהמתיקות שנובעת מהסופר היידי, שאותו כינה "חמדה גנוזה".
לימים התפייסו שני היוצרים ביידיש, י"ל פרץ ושלום עליכם, ושבחו זה את יצירתו של חברו.
י"ל פרץ הרבה להשתתף באספות פועלים, והחל משנת 1894–1897 הוציא 17 קונטרסים שכתב בעיקר בעצמו, ואלו היוו את מבשרי הספרות הסוציאליסטית ביידיש ברוסיה ובפולין.
הקונטרסים היוו חידוש בצורה ובתוכן, ושם פרסם את סיפוריו הראשונים על פשוטי העם התמימים ברוח ספרו "מפי העם".
בד בבד החל לכתוב את סיפורי החסידים שלו, שגיבוריו דמו ברוחם לגיבורי "מפי העם".
לא תמיד שאב את רעיונותיו מהמציאות החסידית, אלא מנטייתו הרומנטית לצייר את "היהודי של שבת ויום טוב".
בשנים האחרונות לחייו החל י"ל פרץ לכתוב בעיקר עברית, והשתדל לתרגם יצירות רבות שלו לשפה זו.
בשנתו האחרונה היה פרץ חולה ומדוכא, בעיקר נגע ללבו מצב היהודים בעטיה של המלחמה העולמית שהשתוללה במלוא עוזה, והדי החזית המזרחית שהתרכזה בזמן זה בפולין, נשמעו והורגשו היטב בוורשה.
כ-50,000 פליטים יהודים השתכנו במוסדות ציבור ובמקומות רבים אחרים בעיר, ופרץ הקדיש בשנה זו את מחצית יומו לאיסוף כספים וכתיבת מנשרים לטובת הפליטים.
י"ל פרץ היה סופר אהוב ומוערך, ובמותו נערכה לו הלוויה המונית בהשתתפות 100,000 איש.
הוא קבור בבית הקברות היהודי בוורשה.
באפריל 1943 שימש הקבר נקודת ציון לפגישות המחתרת שהנהיגה את מרד גטו ורשה.
יחד עם מנדלי מו"ס וש.
אנ-סקי, נחשב י"ל פרץ נחשב לאחד משלושת הקלאסיקונים של הספרות היידית.
נחום סוקולוב תיאר את דמותו של פרץ במילים אלו:
פרץ הותיר אחריו בן יחיד.
הסופר הצרפתי בן המאה ה־20 ז'ורז' פרק הוא קרוב משפחה שלו.
בעשור האחרון של המאה ה-19 הושפעו הסופרים העבריים מהזרמים האסתטיים של ספרות אירופה: נאו-רומנטיקה, סימבוליזם, דקדנס ואף מוטיבים ניטשיאנים.
בין הסופרים המושפעים נמנה גם י"ל פרץ.
פרץ התחיל את דרכו כמשכיל מאוחר ובכתיבתו שכנו הרומנטיקה לצד הכתיבה הריאליסטית.
הטקסטים הבולטים של הרומנטיקה בספרות יידיש הם שני הקבצים "חסידות" ו"מפי העם" של פרץ.
חלק ניכר מהסיפורים הכלולים בהם שואב את חומריו ממקורות המדגישים את השבחים לחסידות או מן הסיפורת העממית היהודית, ובכך הם מטביעים עליהם חותם רומנטי מובהק, שהרי הפנייה לפולקלור כמקור השראה ספרותי היווה את אחד מסימני ההיכר של הרומנטיקה.
פרץ, היה אחד מהמחדשים הבולטים של הספרות העברית, גם אם היה רחוק אידאולוגית מהסופרים מתווי הדרך של תקופתו, כמו אחד העם, ביאליק, ברדיצ'בסקי וברנר.
בניגוד לסופרי תנועת ההשכלה שקדמו לו ותקפו את הבערות והניוון של הקיום היהודי בגולה, סימן י"ל פרץ את המעבר לתחייה בשנות ה-70 וה-80, במקביל לטלטלה שעברו ערכי ההשכלה.
עם זאת, הוא הדגיש את חשיבותה של הנאורות, אך דאג לכלול בה גם ערכי מסורת וצדק חברתי.
ומכאן הגיעו מעשיות המוסר העממיות וסיפורי החסידים.
לעיתים בולטת היטב נימה של סאטירה ואירוניה המכוונות כלפי עולם החסידות, שהן מלכתחילה מסימני ההיכר של ספרות ההשכלה.
הגישה הרומנטית נשזרת עם סממנים של אירוניה דקה, ומעניקה לטקסט ייחוד משלו.
פרץ לא הקפיד להטמיע בסיפורים את עקרונות החסידות כהלכתם, אלא את מאפייניה הרומנטיים: הכוונה שבלב עדיפה על ההלכה הדקדקנית, החוויה המיסטית כחוויה מרכזית כשבלבה פועלת הזיקה לניגון ולמוזיקה.
בשנת 1894 הוציא פרץ קובץ של 27 שירי אהבה קצרים בעברית בשם "העוגב", וזאת כחצי שנה לאחר הסתלקותו של יל"ג.
"השירים הם באמת נעלים ונשגבים" כתב הפיליטוניסט הפופולרי של ה"צפירה", הנ"ץ, ואף התפעל מעיצובו האסתטי של הספר והנייר המשובח שהודפס בו.
דוד פרישמן, לעומתו, האשים את פרץ במעשה פלאגיאט של משוררים אירופים, ובראשם, היינריך היינה.
השירים בתוכנם וברוחם, במצלול ובצורה מזויפים וגנובים משירתו של היינה, האשים המבקר.
פרישמן עצמו תיאר את ביקורתו במילים אלו: "הנה עשיתי את המוטל עלי.
הנה כתשתי את הסופר במכתש, אולי תסור ממנו ספרותו".
מירון מתנגד להכללתו של פרץ בין שלושת הקלאסיקנים של ספרות היידיש: מנדלי, שלום עליכם וי"ל פרץ.
לדעתו, פרץ איננו המשכם של שני הסופרים האחרים, ולא מהם שאב את השראתו, אלא מיל"ג, שמירון מכנה אותו בשם: "המשורר העברי הגדול של המאה הי"ט"
בסיפוריו כתב י"ל פרץ על פשוטי העם בחיבה ובאהבה, תוך הדגשת רחמנותם, טוהר לבם וגדלות נפשם.
כך בקובץ הסיפורים "מפי העם" ו"שלום בית" הוא כותב בחיוב על הנכונות למסור את הנפש על קידוש השם, ומעריץ את צניעותה, טוהרה וחכמתה של האישה היהודייה (כמו בסיפור על בת הרב העומדת מול מעניה הקוזאקים ובתחבולה ממיתה עצמה לבל תחולל).
הוא הִרבה לכתוב על חיי החסידים העוסקים בעבודת השם מתוך אהבה ושמחה אמיתיות.
הוא הדגיש את ההתעלות הדתית הבאה ממעמקי הנפש מתוך הארה פנימית ולא מתוך נאמנות עיוורת לרבי ולשלטונו.
בנוסף, פרסם מאמרים רבים אשר עסקו בהתגברות האנטישמיות אך גם בהקצנה בחברה היהודית, ובמעמד האישה בקרבה.
בסיפור "אם לא למעלה מזה" שמופיע בקובץ "חסידות", ואשר נכתב במקורו בעברית, מספר י"ל פרץ על ליטאי אחד שפקפק באמיתות הסיפורים על קדושתו ומסירותו של הרבי מנימירוב.
הוא עוקב אחר הצדיק באחד מלילות הסליחות הקרים, ומגלה שהרב אינו הולך לבית הכנסת, אלא הולך אל היער לחטוב עצים תוך כדי שהוא מתחפש לווסילי ה"גוי" ומגיע איתם לביתה של זקנה ענייה ומציע לה את העצים להסקה.
הוצאה לאור לספרי יידיש בישראל נושאת את שמו
רחובות בערים הבאות בישראל נושאים את שמו: תל אביב, רעננה, הרצליה, פתח תקווה, חיפה, בת ים, רחובות, ראשון לציון, רמלה, ורמת השרון
רחובות בערים ורשה ווורוצלב בחוץ לארץ נושאים את שמו
כיכר פרץ בעיר ניו יורק שנמצאת במפגש של השדרה הראשונה עם רחוב איסט האוסטון נקראת על שמו
ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי סדרה של 14 בולי דאר שנקראה "סופרים עבריים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של 12 סופרים, ביניהם י"ל פרץ, ו-2 סופרות.
האמנית מאשה יוזפפולסקי עיצבה את הבול שהוקדש לו ושמה גם-כן הופיע על הבול עצמו.
הכנסת כלה, מקובלים, וילנה, 1922.
האלמנה והרוח, עיבוד לעברית קלה, ירושלים, 1990.
האילמת; מנגינת הזמן, בן אביגדור, ורשה, 1913.
הכנסת כלה, ניו יורק, 1900
י"ל פרץ לבני הנעורים, דביר, 1929.
ילקוט פרץ, מעובד לעברית קלה, ירושלים, 1975.
פרץ, העבריים והמתורגמים מיידיש, דביר, 1975.
מפי העם (הערות וביאורים: יהודה פרידלנדר; איורים: יוסל ברגנר), דביר, 1971.
אבני פינה; פיליטונים ומאמרים, כל כתבי יצחק לייבוש פרץ, כר' 8, דביר, תשכ"א
עיר המתים, כינס, תרגם וכתב מבוא: דורי פרנס, הוצאת מודן, 2018.
יחידה פיקודית חיל הנדסה 802 (ראשי תיבות: י"פ חה"ן 802) היא מפקדת ההנדסה של פיקוד המרכז.
היחידה מחולקת בשני מחנות, כאשר במחנה נחמיה ממוקמת לשכת מפקד היחידה ואגף המבצעים.
תפקיד מפקדת ההנדסה בפיקוד המרכז הוא לתכנן ולתאם את משימות חיל ההנדסה ברמת הפיקוד המרחבי, ולהקצות לכך כוחות ואמצעי הנדסה.
היחידה נדרשת לספק תשתיות ואמצעי מיגון לכוחות הפועלים בגזרת יהודה ושומרון ולחזק את כשירות יחידות ההנדסה לפעולה אפקטיבית.
מקום המדינה ועד מלחמת ששת הימים
באוגוסט 1948, במהלך מלחמת העצמאות, הוקמה חזית המרכז (חזית ג').
בחיל ההנדסה הוקמה יחידה בשם "מטה מהנדס חזית ג" במחנה 103 שברמלה.
עם השנים השתנה שם היחידה ל־"מטה מהנדס מפקדת המרכז", "מטה מהנדס מפקדתי - מפקדת המרכז", "מפקדת קצין הנדסה פיקוד המרכז" ו־"קצין הנדסה פיקודי - פיקוד המרכז".
עם סיום מלחמת העצמאות, כללה הפעילות ההנדסית: הרמה ופינוי של שדות מוקשים, הקמת ביצורים, פריצת דרכים ובינוי מבצעי ומנהלתי.
דגש מיוחד ניתן לפעילות באזור ירושלים - הוקמו בעיר ביצורים ונסלל נתיב עוקף לעיר דרך נחל שורק.
עד מלחמת ששת הימים, הייתה משימתם העיקרית של אנשי ההנדסה חסימת הגבול עם ירדן והכשרת דרכי ביטחון.
ריבוי הפיגועים ביישובים הישראליים ובמתקנים האזרחיים הצריכו מיגון ומלכוד של האתרים החיוניים במרחב.
על קו הגבול בין מדינת ישראל וירדן, סמוך למעבר מנדלבאום, שכנה עמדת קרב של צה"ל.
העמדה הוצבה בתוך מבנה עתיק משנת 1932, שנקרא עמדת בית תורג'מן.
העמדה הגנה על המעבר הסמוך ושמרה על הגבול בין המדינות.
בחלק גבוה בתוך המבנה המשקיף על המעבר, נבנה על ידי היחידה הפיקודית של חיל ההנדסה פתח משוריין לתצפית.
מעבר מנדלבאום היה המעבר היחיד באזור, ולכן עברו בו לא מעט אנשים.
על מנת להגן על המעבר והמבנה, היחידה ביצרה את המבנה.
עם השנים נפגעה העמדה מכדורים ופגזים, שאת טביעתם ניתן לראות עד היום.
כיום פועל בעמדת בית תורג'מן מוזיאון "על התפר", ובו ניתן לבקר את עמדת התצפית ההיסטורית.
במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, קמו אתגרים הנדסיים שלהם נדרשו פתרונות.
פריצת שערי חומות העיר העתיקה, הריסת עמדות מבוצרות של הצבא הירדני ופינוי אזורים החשודים במיקוש בקו התפר שבעיר העתיקה היו המשימות העיקריות של גדודי חיל ההנדסה בפיקוד המרכז.
על מנת להנציח את הפעילות ההנדסית של פיקוד המרכז במלחמת ששת הימים, נקבע בעבר שלט על חומת העיר העתיקה, בהובלת הפיקוד.
עם הזמן השלט נעלם, אך שוחזר שוב, פרי מאמציהם של יוצאי חיל ההנדסה מששת הימים.
השלט נקבע על חומת העיר העתיקה בסמוך לשער ציון.
במלחמת ששת הימים מפקדת ההנדסה הפיקודית הקצתה כוחות ואמצעי הנדסה לכוחות הלוחמים בכל הגזרות.
הפעילות בעיר ירושלים כללה סיוע הנדסי קרוב לכוחות, הפעלת אמצעים מיוחדים ופינוי נפלים ותחמושת מסוכנת.
בפרוזדור ירושלים - פריצת שדות מוקשים וסיוע בפריצת קו המוצבים הירדני.
בגזרת ג'נין - סיוע לכוחות הפורצים וחילוץ כוחות שנתקעו במרחב קבטיה.
בשטח בקעת הירדן - פיצוץ גשרי הירדן למניעה של תנועת כוחות מערבה.
בתום הקרבות עסקו הפלסים בהרמת שדות מוקשים ובסיוע בהיערכות הכוחות בגבולות החדשים.
משימות פיקוד המרכז במלחמת יום הכיפורים היו הגנתיות בעיקרן.
הכוחות שנותרו בפיקוד נערכו להגנה בפתחי הצירים העולים מירדן.
ההיערכות ההגנתית כללה הקמת ביצורים, מכשולים ועמדות לטנקים.
את מרבית שדות המוקשים הניחו הפלסים בשנים שלאחר המלחמה.
מבצע חומת מגן החל במרץ 2002 ונחשב לשיאה של הלחימה בטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון.
בקרב במחנה הפליטים ג'נין הצטיינה פלוגת הצמ"ה של אוגדה 340, שהכריעה את הקרב באמצעות דחפורי D9 משוריינים.
מאז המבצע, שבו צה"ל מיגר משמעותית את הטרור בשטחי יהודה ושומרון, ישנה באזור שליטה ישראלית של צה"ל.
מערך ההנדסה בפיקוד המרכז לוקח חלק ביציבות הביטחונית בשטח זה.
כיום היחידה יושבת בשני מחנות, כאשר מרבית סדר הכוחות מרוכז במתקן המגן שבמחנה ענתות (הלוגיסטיקה, השלישות, הטנ"א והביצורים), ואילו לשכת מפקד היחידה ואגף המבצעים נמצאים במחנה נחמיה בו יושבת מפקדת פיקוד המרכז.
בין היתר, באגף המבצעים של היחידה פועלים בנושאי מודיעין, מיקוש ומטענים.
בנובמבר 2022 הוענק ליחידה אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל על פועלה במבצע שובר גלים ובעיקר על הובלת "מבצע לוט" לבניית מכשול קו התפר למניעת הסתננות וחדירת מחבלים.
ב-3 ביולי 2023 הובילו כוחות ההנדסה הקרבית תחת פיקוד י"פ חה"ן 802 את הכניסה הקרקעית לג'נין ומחנה הפליטים ג'נין במבצע בית וגן שערכו צה"ל והשב"כ נגד הטרור הפלסטיני.
במקביל לוחמי יהל"ם ניטרלו מטעני חבלה תחת אש.
יחידות ההנדסה המרחביות של גזרת פיקוד המרכז (רובן במרחב הבקעה, העמקים ואיו"ש), כפופות למהנ"פ (מפקד הנדסה פיקודי), הכפוף מקצועית לקהנ"ר (קצין הנדסה ראשי).
מפקד היחידה הנוכחי במפקדת ההנדסה בפיקוד המרכז, הוא אל"ם אדנירם שרעבי.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי' טבת היא ברוב השנים פרשת ויחי.
יום הקדיש הכללי לזכר נספי השואה
ג'של"ז (לפי המסורת היהודית) – תחילת המצור הבבלי על ירושלים בסוף ימי בית ראשון על ידי נבוכדנאצר מלך בבל
ה'תרצ"ט – גרמניה הנאצית אוסרת על יהודים לעבוד עם גרמנים
ה'תשע"ז – פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב בו נהרגו ארבעה חיילי צה"ל
ה'תקצ"ז – יוסף ריבלין, מראשי היישוב היהודי בירושלים
ה'תרל"ג – חיים נחמן ביאליק, מגדולי המשוררים העבריים בעת החדשה (נפטר בה'תרצ"ד)
ה'תרע"ח – יגאל מוסינזון סופר ישראלי (נפטר בה'תשנ"ד)
ה'תר"ף – הרב דוד חיים שלוש, רבה הראשי הספרדי של נתניה
ה'תרפ"ה – עוזי נרקיס, אלוף פיקוד המרכז בעת מלחמת ששת הימים (נפטר בה'תשנ"ח)
ה'תש"ד – יאיר רוזנבלום, מלחין ישראלי (נפטר בה'תשנ"ו)
ה'תש"ט – דוד רותם, חבר כנסת מישראל ביתנו
ה'תשנ"ד – דניאל מורשת, שחקן ומדובב ישראלי
עזרא הסופר לפי כמה מסורות.
ה'תר"ה – רבי נתן מברסלב תלמידו המובהק ומדפיס ספריו של רבי נחמן מברסלב.
ה'תשי"ח – הרב שבתאי יגל ראש ישיבת סלונים.
ה'תשי"ט – ליון פויכטוונגר, סופר יהודי יליד גרמניה.
ה'תשכ"ח – משה צבי סגל, חוקר מקרא וספרות עברית (נולד ה'תרל"ח).
ה'תשל"א – פייר פינצ'יק, חזן ומלחין יהודי ביידיש.
ה'תשל"ב – מקס שטיינר, מלחין יהודי-אמריקאי ממוצא אוסטרי.
ה'תשס"ז – יעקב חודורוב, שוער הכדורגל וחתן פרס ישראל (נולד ה'תרפ"ז).
ה'תשע"ז – הרב משה שפירא, הוגה דעות חרדי ליטאי.
ט' בטבת – י"א בטבת
יום הכיפורים: יום לחשבון נפש ולכפרת עוונות
היום העשירי של עשרת ימי תשובה
התכפר עוון העגל לבני ישראל במדבר ונקבע לדורות כיום כיפורי המקדש, הקודש, אוהל מועד, המזבח והכהנים וכל העם
משה הוריד מהר סיני את לוחות הברית השניים
ה'תרפ"ט – פרשת הכותל – אשר הביאה להקמת ועדת הכותל הבין-לאומית, ולהסלמה של מאורעות תרפ"ט
ה'תש"א – ניתנה הפקודה להקמת גטו ורשה בפולין
ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים פורצת כאשר מצרים וסוריה תוקפות את ישראל בצהרי יום הכיפורים
ה'תשמ"ו – חוליית מחבלים משתלטת על יאכטה ישראלית בקפריסין; רוצחת שלושה אנשים ששהו עליה, ומסגירה עצמה לרשויות
ה'תרפ"ה – הרב אליעזר הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ (נפטר בהתשע"ה)
ה'תרפ"ז – אליעזר רפאלי, נגיד אוניברסיטת חיפה.
היה ממקימיה וכיהן כנשיאה הראשון (נפטר התשע"ח)
ה'תרצ"ב – הרב שמואל אוירבך, ראש ישיבת מעלות התורה בירושלים (נפטר התשע"ח)
ה'תש"י – צביקה פיק, זמר ומלחין פופ ישראלי (נפטר בה'תשפ"ב)
ה'תשל"ד – אופירה אסייג, עיתונאית וכתבת ספורט
על פי המסורת הוא יום פטירתם של:
זכריה בן יהוידע, כהן גדול בבית המקדש הראשון (נרצח)
רבי עקיבא בן יוסף, מגדולי התנאים.
סיפור הוצאתו להורג (עם שאר עשרת הרוגי מלכות) מתוארת בפיוט "אלה אזכרה", שיש הנוהגים לקוראו ביום זה
על פי ספר היובלים – בלהה, כאשר שמעה שיוסף מת
– רב אחאי בריה דרבה בר אבוה, מחכמי הסבוראים (איגרת רב שרירא גאון)
ה'תל"ז – שבתי צבי, משיח שקר
ה'תרי"ח – הרב דוד חיים צבאח, רבה של מרקש
ה'תרכ"ו – שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), פרשן מקרא, בלשן עברי, מתרגם ופילוסוף (נולד א' באלול ה'תק"ס)
ה'ת"ש – זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה (נולד בה'תרט"ז)
ה'תשט"ו – רבי יהודה לייב הלוי אשלג, בעל פירוש "הסולם" על ספר הזוהר (נולד ה' בתשרי ה'תרמ"ה)
ה'תשנ"ג – יהושע בר-יוסף, סופר, מחזאי ועיתונאי עברי, זוכה פרס ביאליק (נולד בה'תרע"ב)
ה'תש"ע – הרב שמעון נתן נטע בידרמן האדמו"ר מחסידות לעלוב (נולד בטבת ה'תרצ"א)
התשע"א – הרב משה בּוֹצ'קוֹ, ראש ישיבת עץ חיים במונטרה (נולד בכ"א בניסן ה'תרע"ז)
ט' בתשרי – י"א בתשרי
היום העשרים וחמישה של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
על פי מגילת תענית בתרא והשולחן ערוך, ראוי להתענות, מפני שלוש צרות: "מת עלי, ושני בניו, ונשבה ארון ה' "
על פי המסורת, תבוסת ישראל בקרב אבן העזר.
בקרב זה נהרגו "שלושים אלף רגלי", בהם חפני ופינחס, שני בני עלי הכהן, ונשבה ארון הברית על ידי הפלשתים.
בהיוודע לעלי הכהן גודל האסון, נפל מכיסאו, שבר את מפרקתו ומת.
הרב שמואל קרויזר-ירושלמי קבע שתאריך זה הוא גם יום חורבן משכן שילה.
לציון אירועים אלה, מתקיים (מאז שנת ה'תשע"ה), כנס לימוד תורה בשילה.
כמו כן, מתקיים הילולה בציון קברו של עלי הכהן, סמוך לשילה הקדומה.
ה'תש"ח – מלחמת העצמאות – כוח פלמ"ח בפיקוד דוד אלעזר פורץ לרובע היהודי בירושלים דרך שער ציון.
ה'תר"ך – בנימין זאב הרצל, חוזה המדינה ומייסד הציונות (נפטר בה'תרס"ד)
ה'תרכ"ד – נתן בירנבוים, הוגה דעות יהודי אוסטרי (נפטר בה'תרצ"ז)
ה'תרל"ד – רבי בנציון הלברשטאם, האדמו"ר השני מבאבוב ומקים רשת ישיבות עץ חיים בגליציה.
ה'תש"ט – בילי ג'ואל, מוזיקאי וזמר אמריקאי ממוצא יהודי
ה'תשי"ב – משה גפני, יו"ר סיעת דגל התורה וח"כ.
עלי הכהן ושני בניו ()
ד'תתס"ג – הרי"ף (רבי יצחק אלפסי), ראש ישיבה בצפון אפריקה ובספרד ומגדולי פוסקי ההלכה הראשונים, נודע בשל חיבורו הלכות רב אלפס.
ה'תמ"א – רבי משה בן אברהם מגזע צבי, מחבר "תפארת למשה".
ה'תקנ"ב – רבי יוסף תאומים, מחבר "פרי מגדים" על ה"שולחן ערוך"
ה'תקע"ד – אליקים בן אברהם, רב, פילוסוף ומקובל יהודי־אנגלי
ה'תרל"ד – רבי יצחק יהודה יחיאל ספרין, האדמו"ר מקומרנא
ה'תרמ"ב – רבי דוד טברסקי מטולנה, אבי חסידות טולנה.
ה'תרע"ו – שלום עליכם, מגדולי הסופרים ביידיש
ה'תרפ"ה – הרב יהודה ליב גורדין, הגאון מלומז'ה
ה'תש"ד – יצחק קצנלסון, משורר בלארוסי יהודי, נרצח באושוויץ
ה'תש"ה – הרב צבי הירש הורוביץ, רב בדרזדן שבגרמניה ומחוקרי התלמוד ירושלמי (נולד ב-ה'תרל"ב)
ה'תשכ"ה – הרב יצחק אייזיק קרסילשציקוב, מחבר הפירוש "תבונה" על תלמוד ירושלמי
ה'תשס"ד – שמעון אבן, מחלוצי מדעי המחשב בישראל
ה'תשס"ה – בתיה גור, סופרת ישראלית (נולדה ב-ה'תש"ז)
ה'תשע"ח – הרב חיים ישעיהו הדרי, ראש הישיבה הראשון של ישיבת הכותל במשך למעלה משלושים שנה ולאחר מכן כיהן כנשיא הישיבה (נולד ב-ה'תרצ"ד)
ט' באייר – י"א באייר
ה'תש"ח – החל לפעול בית המשפט העליון של מדינת ישראל, והשופט משה זמורה התמנה לנשיאו הראשון
ה'תר"ו – יעקב יצחקי, הרב הראשי ואב בית דין בדאגסטן שברוסיה, מחבר, אהלי יעקב, חוקר של ההיסטוריה של עם ישראל, ומייסד המושבה באר יעקב בארץ ישראל
ה'תרכ"ה (או ה'תרכ"ט) – רבי אברהם דב פופל, רבה של מריאמפול, חבר הסיימאס ויו"ר אגודת ישראל בליטא.
ה'תש"ו – מני פאר, שחקן ומנחה תוכניות טלוויזיה ורדיו ישראלי (נפטר ה'תשע"ד)
ה'תש"ז – הרב יחזקאל סופר, מרצה חסיד חב"ד; בעבר כיהן כרב הקמפוס באוניברסיטת בן-גוריון
ה'תשכ"ח – גולן אזולאי, שחקן וזמר ישראלי
ה'תשמ"ב – דור דניאל, זמר ומלחין ישראלי
ה'תשמ"ג – ג'קי אזולאי, שפית וכוכבת ריאליטי ישראלית
ה'תקנ"א – רבי פנחס שפירא מקוריץ, מגדולי תלמידיו של הבעל שם טוב.
ה'תרנ"ו – רבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש (נולד ה'תקצ"ה).
ה'תרע"ה – הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד תנועת המזרחי (נולד ב-ה'תקצ"ט)
ה'תשכ"א – רבי יהודה אריה פרלוב, אדמו"ר מנובומינסק בארצות הברית (נולד בה'תרל"ח)
ה'תשנ"א – הרב ד"ר קלמן כהנא ממנהיגי פועלי אגודת ישראל, סגן שר החינוך והתרבות בממשלות ישראל, ורב הקיבוץ חפץ חיים.
ט' באלול – י"א באלול
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי' חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או שבת.
ה'ת"ש – נוסדה ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, אם ישיבות בני עקיבא
ה'תשנ"ה – בפעולת חילוץ כושלת של סיירת מטכ"ל נרצח החייל נחשון וקסמן, שנחטף על ידי מחבלים, ונהרג ניר פורז, מפקד כוח החילוץ
– על פי המסורת, גד, בנו התשיעי של יעקב (נפטר ב-)
ה'תרל"ב – ישעיהו ברשדסקי, סופר עברי בתקופת התחייה
ה'תרל"ג – יצחק שמעיה אלישר, מבוני היישוב ירושלים
ה'תרמ"ט – שמואל בן-שבת, מחנך, עיתונאי, משורר, פעיל ציוני ובלשן
ה'תרפ"ו – חיים חפר, פזמונאי ישראלי (נפטר בה'תשע"ג)
ה'תרצ"ב – מיכאל נהוראי, חוקר בתחום מחשבת ישראל, פרופסור לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן
ה'תשכ"ב – הרב בנימין לאו, רב ציוני ודוקטור לתלמוד.
– על פי המסורת, גד, בנו התשיעי של יעקב (נולד ב-)
ה'תרל"ג – הרב מאיר מארים שאפיט, רב ליטאי ופרשן התלמוד הירושלמי.
ה'תרצ"ט – הרב חיים שלמה גולובנציץ, הרב ממוהילב
ה'תשי"ד – הרב פרופ' שמחה אסף, רב, היסטוריון ומשפטן ישראלי
ה'תשט"ו – הרב שלמה זלמן פינס למדן אוטודידקט ומחבר ספרים פורה (נולד ב-ה'תרל"ד)
ה'תשכ"ב – אפרים שרגא, פעיל ציבור יהודי שעיקר תרומתו הושטת עזרה ליהודי רומניה, שהוגלו לטרנסניסטריה והשבתם לרומניה (נולד ב-ה'תרנ"ב).
ה'תשכ"ו – הרב דוב בעריש ויידנפלד (הרב מטשעבין), ראש ישיבת טשעבין, וחבר מועצת גדולי התורה (נולד ב-ה'תרמ"א)
ה'תשל"ה – רפאל ויס, חוקר לשון עברית ומקרא ישראלי
ה'תשע"ב – הרב דב שוורצמן, ראש ישיבת בית התלמוד בירושלים
ט' בחשוון – י"א בחשוון
ה'תקפ"ז – יום שחרורו ממאסר של אדמו"ר האמצעי, האדמו"ר השני של חסידי חב"ד, נחשב אחד מהמועדים של חסידי חב"ד.
ה'תשל"ח – נשיא מצרים אנואר סאדאת נאם בכנסת במהלך ביקורו בירושלים
ה'תשל"ט – פרס נובל לשלום הוענק במשותף, למנחם בגין ראש ממשלת ישראל ולאנואר סאדאת נשיא מצרים
ה'תרכ"ז – הרב שלמה אהרן ורטהיימר, חוקר תורני, דיין וראש ישיבה מהיישוב הישן בירושלים, ראשון מפרסמי גניזת קהיר.
ה'תרנ"ח – גרשם שלום, חוקר קבלה וחסידות (נפטר ב-ה'תשמ"ב)
ה'תרפ"ז – ד"ר משה חיים זקס, ד"ר לבוטניקה ואגרונום ישראלי
ה'תש"ט – אליהו ריפס, מתמטיקאי וחוקר הצופן התנ"כי
ה'תשי"ב – אפרים שמיר, זמר וסולן ישראלי
ה'תשל"ה – ששון גבאי, שחקן ישראלי
ה'תצ"ח – רבי שמשון בלוך (רבי שמשון חסיד), דיין בהמבורג ומחבר הספר "נזירות שמשון"
ה'תר"ה – רבי יעקב ברוכין, רבה של קרלין, נודע על שם ספרו 'משכנות יעקב'
ה'תרכ"ה – הרב אברהם הכהן יצחקי, רבה הראשי של תוניס ומחבר הספר "משמרות כהונה" על הש"ס
ה'תרפ"א – רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן, מייסד חסידות פילץ ומחבר הספר "שפתי צדיק" (נולד ב-ה'תר"ח)
ה'תרפ"ז – הרב רפאל דאבוש, מגדולי רבני יהדות לוב (נולד ב-ה'תרכ"ד)
ה'תרצ"ד – הרב משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבת חברון (נולד ב-ה'תרכ"ו)
ה'תשי"ד – הרב איסר זלמן מלצר, ראש ישיבת סלוצק, ראש ישיבת עץ חיים, ומחבר הספר "אבן האזל" על המשנה תורה לרמב"ם (נולד ב-ה'תר"ל)
ה'תשס"ה – רפאל איתן, רמטכ"ל ושר בממשלות ישראל (נולד ב-ה'תרפ"ט)
ט' בכסלו – י"א בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בי' שבט היא, ברוב השנים, פרשת בשלח.
ד'תתקצ"ה – פוגרום ביהודי לאודה ובישופסהיים בבוואריה, בעקבות עלילת דם
ה'תרצ"ט – היטלר מכריז בנאום לרגל יום השנה לעלייתו לשלטון כי אם תפרוץ מלחמה ייכחד הגזע היהודי באירופה
ה'תשט"ו – פנחס לבון מתפטר מתפקידו כשר הביטחון בעקבות מסקנות ועדת החקירה שהוקמה בעקבות הפרשה הידועה בשם פרשת לבון
ה'תשס"ז – 3 הרוגים בפיגוע התאבדות במאפיה באילת
ה'תרפ"ח – פטר גינז, נער כשרוני שנספה בשואה.
ציור שלו, המתאר את כדור הארץ הנראה מהירח, התפרסם והעתק שלו נלקח על ידי האסטרונאוט אילן רמון לחלל (נפטר ה'תש"ד)
ה'תרצ"א – הרב יעקב כ"ץ, ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בכפר חב"ד, ורב בית כנסת חב"ד בבני ברק.
ה'תש"ח – רבי אלתר, מוזיקאי, כוכב ילדים ומלמד חרדי ישראלי
ה'תשכ"א – אוולין הגואל, שחקנית ישראלית
ה'תשכ"ט – הרב יוסף חיים קנטור, הרב הראשי לתאילנד
ה'שכ"ה – רבי מאיר קצנלנבוגן (מהר"ם פדובה), רב הקהילה האשכנזית וראש הישיבה בפדובה, ומגדולי הפוסקים בדורו.
ה'תקמ"ב – רבי שלום שרעבי (הרש"ש), מקובל וראש ישיבת המקובלים בית אל, מחבר "נהר שלום".
ה'תקע"ג – רבי שלמה פלאם מלוצק (המגיד מלוצק), מתלמידי המגיד ממזריטש וממפיצי החסידות.
ה'תש"י – רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי בשושלת אדמו"רי חב"ד–לובביץ' (אדמו"ר הריי"צ).
ה'תשכ"א – חיים דב פרידברג, ביוגרף של משפחות רבנים ומחבר הספר "בית עקד ספרים".
ה'תשע"ד – אריאל שרון, ראש הממשלה האחד עשר של מדינת ישראל.
ט' בשבט – י"א בשבט
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי' אדר תלוי האם בר המצווה נחוג בשנה פשוטה או מעוברת והאם הוא נולד בשנה פשוטה או מעוברת.
עבור ילד שנולד באדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, פרשת בר המצווה היא, ברוב השנים, פרשת תצוה.
אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה פשוטה מקביעות הכז או השא או שנה מעוברת מקביעות השג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת כי תשא.
אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
תענית ציבור קהילתית של יהדות וורמייזא (כדלקמן).
ה'ק"ט (אדר ב') – גזרות ק"ט: טבח ביהודי וורמייזא.
בממורבוך הקהילתי נמנו כמה מאות הרוגים.
על פי המסורת, שנים עשר פרנסי הקהילה הלכו למועצת העיר לבקש רחמים, ומשסורבו, תקפו את אנשי המועצה עד שנהרגו יחד.
בעקבות כך נקבעה ביהדות וורמייזא תענית ציבור.
ה'תשכ"ה (אדר ב') – ישראל וגרמניה מודיעות על החלטתן לכונן יחסים דיפלומטיים ביניהן
ה'תשל"ח (אדר ב') – עצרת האו"ם מעבירה את ההחלטות 425 ו-426, הקוראות לישראל להסיג את כוחותיה מאדמת לבנון (אליה נכנסו תחת מבצע ליטני) ומקימה את ארגון UNIFIL
ה'תרע"ד – יעקב זלדוביץ', פיזיקאי סובייטי יהודי (נפטר ה'תשמ"ח)
ה'תר"ף – הווארד נמרוב, משורר יהודי-אמריקאי (נפטר ה'תשנ"א)
ה'תרצ"ח (אדר ב') – דן מרגלית, עיתונאי ופובליציסט ישראלי
ה'תשט"ז – מוטי יוגב, חבר הכנסת מהבית היהודי
ה'תשכ"א (אדר ב') – שלומי שטרן, סופר ומשורר ישראלי וחוזר בתשובה
ה'תשכ"ט – סטס מיסז'ניקוב, חבר הכנסת מטעם ישראל ביתנו
ה'תשל"א – טל בנין, כדורגלן ישראלי
ה'תש"ם – בצלאל סמוטריץ', חבר הכנסת ושר האוצר מהציונות הדתית
ה'תשמ"א (אדר ב') – יואב זיו, כדורגלן ישראלי
ה'תנ"ג (אדר ב') – רבי גרשון אשכנזי, מחבר הספר ההלכתי עבודת הגרשוני (נולד ה'שע"ה)
ה'תקע"ד – שלמה פפנהיים, בלשן ומשורר מאנשי תנועת ההשכלה (נולד ה'ת"ק)
ה'תרכ"ז (אדר א') – רבי יוסף ברוך הלוי אפשטיין, "היהודי הטוב מניישטאט".
ה'תרפ"ט – רבי אברהם זרח יהודה אריה לייבוש הלפרין מברז'אן, מחבר "אמת יהודה"
ה'תרפ"ט (אדר א') – חביבה מסיכה, זמרת ושחקנית תיאטרון יהודיה-תוניסאית (נולדה ה'תרנ"ט)
ה'תש"ה – הרב אברהם אביטבול רב במרקש
ה'תשל"ז – יוסי יפה, מפקד בצה"ל (נולד ה'תרצ"ה)
ה'תשנ"ב (אדר ב') – ישעיה תשבי, חוקר קבלה (נולד ה'תרס"ח)
ה'תשנ"ג – הרב משה שטינברג – רבה הראשון של קריית ים.
ה'תשנ"ד – מרדכי קראוסמן, פעיל ציבור שפעל במסגרת תנועת "הפועל המזרחי", כיהן כראש עיריית פתח תקווה למשך תקופה קצרה (נולד ה'תרע"ז)
ה'תשס"ג (אדר א') – דוד שטרן, מנכ"ל חברת בנייה ישראלית, נשיא התאחדות הקבלנים וכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד במהלך חלק מהכנסת התשיעית (נולד 1910)
ה'תשס"ז – יוסף בוקסבוים, רב, סופר, חוקר ועורך תורני, מייסד ומנהל מכון ירושלים (נולד ה'תש"ג)
ה'תשס"ח (אדר א') – בטי דובינר, מייסדת ונשיאת איל"ן (נולדה 1912)
ה'תשס"ט – רבי נפתלי צבי לאבין, האדמו"ר מ'זידיטשוב
ט' באדר – י"א באדר
תענית ציבור קהילתית עד חצות היום ביהדות פרנקפורט לזכר השרפה בשנת ה'ת"ף.
פורים שני לקהילה היהודית בצפת.
ה'ת"ף – שרפה פרצה בפרנקפורט דמיין, אך בתי היהודים ניצלו.
ה'תקצ"ד – אבראהים פאשא משחרר את צפת מידי המורדים הפלאחים, מסיים את הפרעות ביהודי צפת ומעניש את הפורעים
ה'תרצ"ט – הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל נבחר להיות הראשון לציון
ה'תש"ח – מדינת ישראל מכריזה על ירושלים המערבית כחלק משטחה
ה'תש"ס – עזר ויצמן מסיים את כהונתו כנשיא המדינה
ה'תשע"ד – החל מבצע צוק איתן.
ה'תקס"ט – אליעזר הלוי, מזרחן יהודי בריטי ממוצא גרמני, עוזרו ומזכירו של משה מונטיפיורי.
ה'תש"י – ניצה שאול, שחקנית ישראלית
ה'תש"ך – מאיר בנאי, זמר-יוצר ושחקן ישראלי (נפטר בה'תשע"ז)
ה'תקנ"ב – רבי דוד בן חסין מגדולי המשוררים במרוקו.
ה'תרצ"ה – הרב שלמה אהרן ורטהיימר, חוקר תורני, דיין וראש ישיבה מהיישוב הישן בירושלים, ראשון מפרסמי גניזת קהיר.
ה'תשכ"ד – משה אריה מירקין, מחבר הפירוש המנוקד והמבואר למדרש רבה על התורה (נולד בה'תרנ"ז)
ה'תש"ל – הרב יהושע קניאל, רב העיר חיפה ותלמידו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (נולד בה'תרנ"ו)
ה'תשמ"ח – הלל סלובק, מוזיקאי ישראלי, חבר להקת רד הוט צ'ילי פפרז (נולד בה'תשכ"ב)
ה'תשס"ד – אריק לביא, זמר ושחקן ישראלי (נולד בה'תרפ"ז)
ה'תשע"ב – יצחק שמיר, ממפקדי הלח"י, ראש הממשלה השביעי של מדינת ישראל (נולד בה'תרע"ו)
ט' בתמוז – י"א בתמוז
פרשת בר המצוה של ילד שנולד י' בניסן היא ברוב השנים הפשוטות פרשת צו, אך בשנים פשוטות מקביעות (הכז) פרשת בר המצוה תהיה חול המועד פסח.
קורבן אחיעזר בן עמישדי נשיא שבט דן
תענית צדיקים על פטירת מרים הנביאה
ב'תמ"ח – עם ישראל לוקח לביתו שה לצורך קרבן פסח
– על פי המסורת וספר יהושע מעבר הירדן וכניסתם של בני ישראל בהנהגתו של יהושע בן נון לארץ "והעם עלו מן הירדן בעשור לחדש הראשון (הוא ניסן) ויחנו בגלגל, בקצה מזרח יריחו"
ה'תשמ"ד – תחילתה של פרשת קו 300: ארבעה מחבלים משתלטים על אוטובוס ולוקחים את נוסעיו כבני ערובה
ה'תשמ"ח – המרגל הישראלי מרדכי ואנונו מורשע ונגזרות עליו 18 שנות מאסר בפועל
ה'תשפ"א – יום הבחירות לכנסת העשרים וארבע
ה'תרנ"ז – יוסף יקותיאלי, הוגה רעיון המכביה ומגשימו, חתן פרס ישראל על מפעל חיים (נפטר בה'תשמ"ג)
ה'תרע"ג – חביב כנען, עיתונאי ישראלי וחוקר פרקים בתולדות היישוב (נפטר בה'תשנ"ג)
ה'תרצ"א – יעקב בודו, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תשל"ב – נפתלי בנט, ראש הממשלה ה-13 של ישראל
ה'תשל"ח – עידו מוסרי, שחקן, במאי, מנחה טלוויזיה, מוזיקאי ומדבב ישראלי
ה'תשנ"ח – קארין עליה, שחקנית ומלכת היופי לשנת 2016
ה'תשס"ד – אוסקר גלוך, כדורגלן ישראלי
– על פי המסורת, מרים אחות משה רבנו
ה'תקצ"ד – רבי אברהם ריס, רב אלזסי-שווייצרי
ה'תרכ"ה – רבי יעקב צבי מקלנבורג, רב בקניגסברג שבפרוסיה המזרחית, שהתפרסם בחיבורו על התורה 'הכתב והקבלה'.
ה'תשנ"ז – חיים הרצוג, נשיאה השישי של מדינת ישראל (נולד ה'תרע"ט)
ה'תשס"ג – הרב שלום משאש, רבה הראשי של ירושלים (נולד ה'תרס"ח)
ה'תשס"ה – הרבנית חנה טאו, מחנכת ומהפכנית בלימוד תורה לנשים.
ה'תשס"ו – הרב נתן בוקובזה, רב ומקובל, דרשן ומנהיג רוחני, שעסק בפעילות ציבורית תורנית וחברתית (נולד ל' אב ה'תשכ"ג)
ט' בניסן – י"א בניסן
ה'ק"ף – תחילת הגזרות נגד יהודי אוסטריה, שהסתיימו בט' בניסן ה'קפ"א בטבח יהודי וינה וגירוש היהודים מאוסטריה.
ה'תרפ"ה – נפתח "בית הנכות הלאומי בצלאל" בירושלים בהנהלתם של בוריס שץ ומרדכי נרקיס
ה'תרפ"ו – מופע הבכורה של תיאטרון האהל נערך בתל אביב
ה'תשל"ד – ישראל וסוריה חותמות על הסכם הפרדת כוחות לאחר מלחמת יום הכיפורים
ה'תשפ"א – ישראל ועזה חותמות על הפסקת אש במסגרת מבצע שומר החומות
ה'תרס"ט – בני גודמן, נגן קלרינט, חלוץ ג'אז (נפטר ב-ה'תשמ"ו)
ה'תש"ה – עובדיה עלי, ראש עיריית עפולה, חבר הכנסת וסגן שר מטעם הליכוד
ה'תשי"ד – אפי בירנבוים, מאמן כדורסל ישראלי
ה'תקע"א – הרב ישמעאל הכהן ממודנה, רב במודנה שבאיטליה ומחבר ספר התשובות זרע אמת (נולד ב-ה'תפ"ד)
ה'תקע"ח – הרב בנימין זאב וולף בוסקוביץ, רב בבוהמיה ובהונגריה
ה'תשנ"ח – הרב ישעיהו משורר, דיין, אב"ד בבית הדין הרבני בפתח תקווה וחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים (נולד ב-ה'תרע"ח)
ה'תשפ"ג – הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת פוניבז' בבני ברק, ראש מועצת גדולי התורה של דגל התורה ונשיא ועד הישיבות (נולד ב-ה'תרפ"ג)
ט' בסיוון – י"א בסיוון
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בי' אב היא פרשת ואתחנן.
יום קורבן עצים של בני סנאה בן בנימין
בשנה שבה ט' באב חל בשבת נדחית תענית תשעה באב ליום זה.
חלק מאיסורי בין המצרים ותשעת הימים נמשכים ביום זה, לחלק מהדעות רק עד חצות היום.
צום החמישי, לפי מנהג היהודים הקראים, על חורבן בית המקדש הראשון
– סיום חורבן בית ראשון (על פי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית)
ה'תל"ה – נחנך בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם
ה'תשנ"ד – הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה: בבואנוס איירס הורס פיצוץ את הבניין של AMIA, שבו שכנו משרדיהם של מספר ארגונים יהודיים.
ה'תשס"ה – תחילת ביצוע תוכנית ההתנתקות בחבל עזה וצפון השומרון
– יששכר בנו התשיעי של יעקב אבינו (לפי המסורת היהודית)
ה'תר"ט – מקס נורדאו, סופר, פילוסוף ומנהיג ציוני (נפטר ב-ה'תרפ"ג)
ה'תר"ף – רוזלינד פרנקלין, ביופיזיקאית יהודית-בריטית שתגליותיה סיפקו את הבסיס להבנת מבנה ה-DNA (נפטרה ב-ה'תשי"ח)
ה'תש"ז – גיורא שפיגל, שחקן ומאמן כדורגל
ה'תש"ם – יוסי דגן, ראש המועצה האזורית שומרון
– יששכר בנו התשיעי של יעקב אבינו (לפי המקרא והמסורת היהודית)
ד'תת"ס – גוטפריד מבויון, שליטה הראשון של ממלכת ירושלים הצלבנית (נולד בשנת ד'תת"ך לערך)
ה'תקכ"ח – הרב מסעוד חי רקח, רב בטריפולי שבלוב ומחבר פירוש "מעשה רקח" על משנה תורה לרמב"ם (נולד ב-ה'ת"ן)
ה'תשכ"ב – רבי יוסף פנט מדעעש, האדמו"ר השישי בשושלת דעעש ומקים חסידות דעעש לאחר השואה בויליאמסבורג שבניו יורק (נולד ב-ה'תרנ"ה)
איזידור פיינשטיין סטון , הידוע אף כי' פ' סטון היה עיתונאי חוקר יהודי-אמריקני שכתב מספר ספרים, ביניהם ספרים העוסקים בהעפלה ובציונות.
סטון ידוע במיוחד בשל עיתונו, שיצא בהוצאה עצמית, "שבועון י' פ' סטון" (I.F.
Stone's Weekly), אשר בשיאו בשנות ה-60 היה בעל תפוצה של 70,000 עותקים, ונחשב לבעל השפעה רבה.
סטון נולד בפילדלפיה כ"איזידור פיינשטיין".
הוריו היו מהגרים יהודים מרוסיה בעלי חנות בניו ג'רזי.
בעודו תלמיד תיכון בעיירה הדונפילד בניו ג'רזי, פרסם סטון עיתון משלו.
לאחר שהתחיל בלימודי הפילוסופיה ולא השלימם, באוניברסיטת פנסילבניה החל לעבוד כעיתונאי עבור עיתון מקומי, ה"פילדלפיה אינקוויירר".
בתחילת הקריירה הושפע מג'ק לונדון, והפך לעיתונאי רדיקלי.
בתחילת שנות ה-30 שימש תפקיד פעיל בהתנגדות גורמי שמאל לאדולף היטלר.
בשנת 1929 נישא לאסתר רוייזמן, שלאחר מכן סייעה לו בהפצת "שבועון י' פ' סטון".
הם נותרו נשואים עד מותו, והיו להם שלושה ילדים.
סטון עבר לכתוב עבור העיתון ניו יורק פוסט בשנת 1933, ובתקופה זו תמך בפרנקלין דלאנו רוזוולט ובמדיניות הניו דיל.
ספרו הראשון "The Court Disposes", משנת 1937 היה ביקורת על תפקידו של בית המשפט העליון של ארצות הברית בבלימת הרפורמות של רוזוולט.
בשנה זו שינה רשמית את שמו ל-י' פ' סטון, מחשש לאנטישמיות.
ב-1939 מונה סטון לעורך המגזין "האומה" (The Nation).
בשנת 1941 פרסם ספר בשם "העסקים כרגיל" בו תקף את אי מוכנותה של ארצות הברית למלחמה.
בשנת 1946 הצטרף להפלגת אוניית המעפילים ביריה, אשר נשאה על סיפונה כאלף מעפילים שיצאו ממרסיי לארץ ישראל.
האונייה נתפסה על ידי משחתת בריטית ב-29 ביוני 1946 ונגררה לחיפה.
שם נעצרו המעפילים וצוות האוניה.
האונייה הייתה צפופה, והתנאים ההיגייניים וההומניטריים בה היו גרועים.
סטון תיעד את מסעה של האונייה, ואת מעצר המעפילים בספר בשם "בדרך המחתרת לפלסטינה" (Underground to Palestine), שיצא בארצות הברית בשנת 1946 בו הביע אהדה למפעל העלייה ולמפעל הציוני.
עם הקמת מדינת ישראל היה סטון בין המברכים על הקמתה, אך במהלך שנות ה-60 הפך לאוהד של התנועה הלאומית הפלסטינית.
בשנת 1940 הצטרף סטון לעיתון הפרוגרסיבי "PM".
העיתון חדל מלהופיע ב-1948 וסטון המשיך לפעול בעיתונים בעלי קו דומה כגון ה"ניו יורק סטאר" ו"הדיילי קומפס".
בשנת 1952 פרסם ספר בשם "ההיסטוריה החבויה של מלחמת קוריאה" בו מתח ביקורת על מדיניות ארצות הברית, טען כי קוריאה הדרומית היא שיזמה את המלחמה, וכי ארצות הברית נענתה לכך מתוך רצון.
בשנת 1953 החל בהוצאת שבועונו "שבועון י.
במהלך השנים בהם יצא השבועון יצא סטון במסע כנגד הסנטור ג'וזף מקארתי, כנגד אפליה גזעית בארצות הברית, וכנגד מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
ב-1971 חדל מלהפיץ העיתון בשל בריאותו.
לאחר פרישתו למד את השפה היוונית העתיקה, וכתב ספר על משפטו של סוקרטס בו טען כי סוקרטס רצה להיות נידון למוות, על מנת להטיל קלון בדמוקרטיה האתונאית לה בז.
לאחר מותו של סטון עלו טענות כי שימש כסוכן של ה-ק.ג.ב., שנועד להפיץ דעות קומוניסטיות, ולהשפיע על דעת הקהל האמריקנית לטובתה של ברית המועצות והאינטרסים שלה.
ישנן ראיות כי סוכנים סובייטים פנו לסטון במהלך מלחמת העולם השנייה עת הייתה ברית המועצות בעלת ברית של ארצות הברית, אך ישנו ויכוח בדבר יחסיו עם המודיעין הרוסי לאחר פגישה ראשונית זו.
סטון, משפטו של סוקרטס, מאנגלית: שמעון בוזגלו, ספרי עליית הגג/ידיעות ספרים, 2015
שְׂרֶבֶּרְק הייתה הוצאת ספרים עברית מייסודו של יוסף שרברק שפעלה בישראל בעיקר מתחילת שנות ה-40 ועד אמצע שנות ה-70. ההוצאה, ששילבה ספרות עברית למבוגרים ולנוער יחד עם ספרים מתורגמים.
ההוצאה נודעה במיוחד בספרי הנוער שכללה ספרים של הסופרים דבורה עומר ופוצ'ו ושל חוקר ארץ ישראל צבי אילן.
מסוף העשור הראשון של המאה ה-21 היא נמצאת בבעלותה של הוצאת דני ספרים ומוסיפה לפעול בחסותה.
ראשיתה של ההוצאה בשותפות של שרברק עם מרדכי ניומן ויהושע צַ'צִ'יק, חבריו לגדוד העברי האמריקאי.
לאחר שחרורם ייסדו השלושה את בית המסחר לספרים עבריים "תרבות" בירושלים, וב-1925 ייסדו את הוצאת הספרים העברית "מצפה".
הוצאה זו, שהייתה הוצאת הספרים הפרטית הראשונה בארץ ישראל, התמקדה בספרות יפה ובשירה.
בשנת 1941, בעת מלחמת העולם השנייה, מוּזגה פעילותה של "מצפה" עם הוצאת שרברק בניהולו של יוסף שרברק.
בשנת 1944 פורקה השותפות, וכל אחד מהשלושה ייסד הוצאה לאור שנשאה את שמו.
שרברק עבר לתל אביב, לרח' בלפור 16, ומשם ניהל את הוצאתו, הוצאת יוסף שרברק.
שרברק שילבה ספרות עברית למבוגרים ולנוער יחד עם ספרים מתורגמים.
בשנות ה-40 וה-50 הקים שרברק במסגרת ההוצאה את "ספריית ברוריה" (לזכרה של בתו היחידה, ברוריה, שמתה ב-1934 והיא בת עשר), שבה הופיעו תרגומים עבריים לספרי הרפתקאות ומעשיות ממיטב הספרות העולמית: "מסעי גוליבר" (ג'ונתן סוויפט), "רובינזון קרוזו" (דניאל דפו), "עליסה בארץ הפלאות" (לואיס קרול) "מסעי הברון מינכהאוזן" ו"מסעי סינבד".
בין התרגומים העבריים הנוספים שהופיעו בהוצאה: "הקוסם מארץ עוץ" (ליימן פרנק באום), "אייבנהו" (וולטר סקוט), "אוליבר טוויסט" ו"דייוויד קופרפילד" (צ'ארלס דיקנס), "המוהיקני האחרון" (ג'יימס פנימור קופר) ואסופות של מעשיות עמים.
הוצאת שרברק הוציאה את מרבית ספריה של דבורה עומר, בהם ספריה המצליחים לבני הנעורים: "צוללים קדימה", "אני אתגבר", "לאהוב עד מוות" (על הפלמ"חאית זהרה לביטוב וחברהּ שמואל קופמן) ו"פתאום באמצע החיים" (על הטייס זוריק לב), וספריה המצליחים לטף: "הנשיקה שהלכה לאיבוד" ו"מגדל של קוביות בניתי".
באמצע שנות ה-50 החלה ההוצאה להוציא את אנציקלופדיה מעיין.
את האנציקלופדיה הקדיש שרברק לבתו (ובראש כל כרך הופיעה הקדשה לזכרה).
היה זה אחד הפרויקטים השאפתניים יותר של שרברק.
מלאכת העריכה נמסרה לסופר ז' אריאל (שלמה זלמן אריאל).
פרט לאריאל תרמו לאנציקלופדיה מספר סופרים קבועים, בהם אוריאל עקביא, שרגא פייבל קלעי, אריה לרנר ומנחם קפליוק.
את עטיפות הספרים איירה בינה גבירץ.
היא זכתה להצלחה וראתה אור במספר מהדורות.
ההוצאה התמחתה גם בהוצאת ספרי מוזיקה ותווים של יוצרים כמו יוני רכטר, אהוד מנור ומתי כספי.
לאחר מותו של שרברק ב-1957 עבר ניהול ההוצאה לידי קרוב משפחתו.
שרברק המשיכה בפעילות רגילה עד אמצע שנות ה-70, והוסיפה לפעול במידה פחותה בשנים שלאחר מכן.
בשנת 2009 נרכשה ההוצאה על ידי דני ספרים והיא מוסיפה לפעול בחסותה.
מיטווך ובניו בע"מ היא חברת טכנולוגיית המידע הוותיקה ביותר בישראל, הפועלת משנת 1933. החברה היא מפיצה בלעדית בישראל של החברות NCR ו-Teradata, ועוסקת בשיווק, בהטמעה ובתחזוקה של מוצריהן, וכן מוצרים של חברות נוספות.
לקוחות החברה הם ארגונים גדולים, בעיקר מהמערכת הפיננסית.
לחברה, שמרכזה בתל אביב, חמישה אתרים: שניים בתל אביב, אחד בבני ברק, אחד בחיפה ואחד בירושלים.
מיטווך ובניו החלה את פעילותה בגרמניה בשנת 1906, בראשותו של יצחק אויגן מיטווך (שעל שמו נקראה).
בשנת 1933, עם עליית בני המשפחה לארץ ישראל, הועברה הפעילות והחברה הארץ-ישראלית ייצגה את חברת "נשיונל" (כיום NCR) האמריקאית גם בסוריה ובלבנון.
כנציגת "נשיונל" נטלה החברה תפקיד חשוב בהתפתחות המיכון המשרדי ועיבוד הנתונים ביישוב ואחר כך במדינה.
בשנת 1936 סיפקה החברה לבנק אנגלו-פלשתינה ארבע מכונות להנהלת חשבונות מתוצרת "נשיונל", במחיר של 575 לא"י לכל מכונה.
היו אלה המכונות הראשונות מסוגן בבנקאות בארץ ישראל.
הטכנאי הראשון למכונות אלה היה בנו של י.א.
מיטווך, לודוויג מיטווך, שהפך לימים מנכ"ל החברה.
בחברה עבדו גם שני אחיו של לודוויג, יעקב ורפאל.
ציוד לעיבוד נתונים שהחברה ייבאה לארץ והופעל באמצעות כרטיסים מנוקבים, הותקן בבנק אנגלו-פלשתינה ובחברת החשמל ובהמשך במוסדות נוספים.
כחלוצה בתחומה, סיפקה החברה קופות רושמות ומכונות אלקטרו-מכניות להנהלת חשבונות.
בשנות ה-60 הוסיפה החברה לקו המוצרים שלה את מחשבי NCR, שאותם סיפקה למוסדות פיננסיים גדולים, משרדי ממשלה, ארגונים מסחריים, מפעלי תעשייה ועוד.
בשנת 1964 התקינה החברה בבנק דיסקונט מחשב מדגם NCR 315, שהיה המחשב הראשון במערכת הבנקאות בישראל.
החברה הביאה לראשונה לישראל מכונות אוטומטיות למשיכת מזומנים (כספומטים), והיא עד היום אחד הספקים הגדולים בתחום זה, כשהיא מספקת ומתחזקת עמדות כספומט לכל הבנקים.
בנוסף היא מספקת מערכות מרכזיות לסליקה, מיון ועיבוד של צ'קים למרבית הבנקים בישראל.
בשנות ה-80 נוסף לחברה תחום תקשורת נתונים.
החברה החלה להקים רשתות מחשבים מתקדמות, ובשנות ה-90 נוספו לפתרונות שסיפקה החברה גם מוצרי תקשורת קולית – טלפוניה.
כיום משלבת החברה את שני העולמות הללו לכדי פתרונות מתקדמים, הכוללים מערכות מוקד טלפוני, טלפוניית IP, מענה קולי והאחדת מסרים.
החברה גם השתתפה בהקמה של מערכי מוקד טלפוני בארגונים גדולים בישראל.
באמצעות חטיבת מחסני הנתונים שלה, החברה היא מפיצה בלעדית בישראל של חברת מחסני הנתונים Teradata בישראל, ועם לקוחותיה נמנות חברות כרטיסי אשראי, רשתות קמעונאיות, חברות תקשורת, חברות תעופה ועוד.
חטיבה זו הרחיבה את פעילותה גם לתחום ה-Big Data.
החברה עוסקת גם באספקה של ציוד ועזרי מחשוב, הכולל מחשבים אישיים נייחים וניידים, מדיה מגנטית לגיבוי, מדפסות, עמדות רפואיות ממוחשבות, ציוד ארגונומי ועוד.
החברה גם מייצגת את NCR בשיווק ציוד לעמדות קיוסק מידע ולעמדות שירות ותשלום עצמי.
החברה תורמת מדי שנה פרס ע"ש לודוויג מיטווך למנהלי מערכות מידע, המוענק על ידי לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל.
עם מקבלי הפרס נמנית תא"ל (במיל') אילה חכים, לשעבר מפקדת יחידת לוטם.
החברה מנוהלת על ידי האחים ד"ר דוד (דדי) מיטווך וד"ר עלי מיטווך, שהם דור שלישי לניהול החברה המשפחתית.
ארגון י.ע.ל (יד עזר לחולה) הוא מוסד ללא כוונת רווח הפועל בכל בתי החולים הציבוריים בישראל לשם הגשת עזרה לחולים וקרוביהם.
הארגון נוסד בשנת 1954 על ידי פנינה וקס ומפעיל 27 סניפים ברחבי הארץ.
בארגון חברים כיום 7,000 חברים רשומים העובדים בהתנדבות.
כל הכנסות הארגון משמשות לרווחת החולה ולרכישת ציוד רפואי בתיאום עם הנהלות בתי החולים.
הנהלת הארגון שוכנת במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
עזרה לחולים המאושפזים בבית החולים.
הפעלת חנויות, הפעלת מזנונים ועגלות ניידות.
הכנת חומר סטרילי רפואי, ספריית השאלה, סיוע במזכירויות ובמרפאות חוץ ומעבדות.
מודיעין ליד חדרי הניתוח וחדרי הלידה, חדרי המיון ומכוני הרנטגן.
השתלבות במערכת שעות חרום (מלחמות, פגעי טבע, שביתות וכו').
דמרי בניה ופיתוח בע"מ היא חברה העוסקת בתחום הנדל"ן היזמי למגורים ובנדל"ן מניב.
החברה נוסדה בשנת 1989 על ידי יגאל דמרי.
בשנת 2004 הונפקה החברה לפי שווי של 204 מיליון ש"ח והפכה לציבורית.
ניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ניירות הערך שהנפיקה החברה נכללים במדדי ת"א-נדל"ן ותל בונד.
לחברה הסמכה לתקן ISO 9002 והיא מקימה את הפרויקטים שלה בעצמה.
יש לה מחלקת ביצוע עצמאית שאחראית על ביצוע כל עבודות הבנייה, החל משלב הביסוס ועד לסיום הבנייה.
מטה החברה נמצא בעיר נתיבות.
בחברה מועסקים מעל 200 עובדים.
בעל השליטה בחברה הוא יגאל דמרי.
ביולי 2022 הוגש נגדו כתב אישום על תיאום מחירים במכרז "מחיר למשתכן" בנתיבות.
החל מנובמבר 2024 נכללת מניית החברה גם במדד תל אביב 35. נכון לשנת 2024 שווי השוק של החברה הוא 7.45 מיליארד ש"ח, והיא חברת הבנייה הציבורית עם שווי השוק הגבוה בישראל.
ביולי 2024 חתמה החברה על עסקה לרכישת הקרקע במתחם שדה דב בעבור כ-1.1 מיליארד ש"ח.
בינואר 2025 דיווחה החברה כי בשנת 2024 חל גידול של 93% בהיקף הכנסותיה ממכירת דירות, שהסתכמו בכ-2.6 מיליארד ש"ח.
החברה מכרה 1,101 דירות במחיר ממוצע של כ-2.4 מיליון ש"ח לדירה.
"יָא בִּינת אֶל סוּלְטָן" הוא שיר של הזמר המצרי אחמד עדוויה משנת 1969, אשר זכה לפופולריות ולגרסאות כיסוי רבות.
השיר "יא בינת אל סולטן" נכתב על ידי המשורר הלירי חסן אבו עות'מאן.
הזמר אַחְמַד עַדַוִיַּה נודע לכישרונו של אבו עות'מאן על דרך המקרה, שכן אבו עות'מאן היה הספר שלו, ועדוויה התוודע לכך תוך כדי גילוח.
הקשר ביניהם התחזק, ולאחר מכן אבו עות'מאן החל לכתוב את שיריו של עדוויה.
בין הידועים שבהם ניתן למנות את השיר "זַחְמַה יַא דֻנְיַא זַחְמַה" משנת 1977, שללחן שלו נכתב השיר "רונה" של הזמר סמיר שוקרי.
את הלחן חיבר חסן אבו אל-סעוד מאל-מחלה אל-כוברא, נגן אקורדיון וקלרינט שניגן לצד להקתו של אחמד עדוויה.