tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ביטול הסדרה ב-1989, בריסט המשיכה לשחק במספר תפקידים קטנים.
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות כמו "פרקר לואיס" (Parker Lewis Can't Lose), "ובסטר" (Webster) וסדרת הדרמה המשפטית "Equal Justice".
תפקידה האחרון היה בשנת 1991, ולאחריו החליטה לפרוש מעולם המשחק כדי להתמקד בחייה הפרטיים ובלימודים.
לאחר פרישתה מהוליווד, בריסט בחרה להתרחק מאור הזרקורים.
היא השלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה במכללת ווסטמונט (Westmont College) בסנטה ברברה, קליפורניה.
לאחר סיום התואר בפסיכולוגיה, החליטה לעשות הסבה מקצועית לתחום הסיעוד.
היא למדה בבית הספר לסיעוד והוסמכה כאחות מוסמכת.
החל משנת 2007, דווח כי היא עובדת כאחות במרכז הרפואי Boulder Community Hospital בבולדר, קולורדו.
בראיונות נדירים שהעניקה כמבוגרת, ציינה בריסט כי היא מרוצה מאוד מבחירתה לעזוב את עולם הבידור לטובת עבודה מספקת בעלת תרומה לקהילה.
היא תיארה את ילדותה בהוליווד כחוויה חיובית אך הדגישה שרצתה "חיים נורמליים".
בריסט היא חברה פעילה ב"מועדון וריאייטי" (Variety Club) ומשתתפת לעיתים באירועי צדקה וגיוס כספים למען ילדים חולים.
בריסט מתגוררת כיום באזור בולדר, קולורדו.
היא שומרת בקנאות על פרטיותה ואינה מחזיקה בחשבונות פעילים ברשתות החברתיות המיועדים לציבור הרחב.
על פי דיווחים, היא חברה בקהילה נוצרית אדוקה.
טיפוגרפיה היא האמנות והטכניקה של סידור ועיצוב טקסט, כך שיהיה נגיש וקריא ועם זאת אסתטי או משקף מסר מסוים.
מלאכה זו כוללת סידור אותיות, בחירת גופנים, גודל אות, גודל השוליים, אורך שורה, ריווח בין שורות, בין מילים, בין אותיות ובין צמדי אותיות.
ארגון הטקסט בתוך פורמט, יצירת מבנה והיררכיה בטקסט בהתאם לתוכן ולהקשר, בניית שיטה וסגנון טיפוגרפי חזותי לעימוד.
במלאכת הטיפוגרפיה עוסקים, בין היתר, מעצבים גרפיים, מעצבי אותיות, טיפוגרפים, אנשי ממשק משתמש, ואמנים טיפוגרפים.
מקור השם מיוונית: Typos (צורה או הטבעה) + Graphein (כתיבה).
דפוס – טכנולוגיה עתיקת יומין שמטרתה יצירת מספר עותקים זהים של חומר ויזואלי מאותו מקור.
רבים סבורים שהראשונים שעסקו בהדפסה היו הסינים, אשר השתמשו בצבעים על בסיס שמן אשר נמרחו על אבן חלקה, עליה ציירו את המקור בדמות ראי.
שיטה זו ידועה בשם ליתוגרפיה.
קליגרפיה – אמנות הכתיבה הקישוטית.
עיצוב ויצירה ידנית של אותיות בעזרת כלים ייעודיים כגון מכחולים ומברשות.
זוהי אמנות הדורשת מיומנות רבה.
מקור המילה ביוונית – קאלוס "יופי", גראפוס "כתיבה".
קליגרפיה היא תחום חשוב ועתיק יומין בקרב תרבויות שונות (במיוחד בתרבויות מזרח אסיה והאסלאם בהם היא נפוצה גם כיום) היא נתפסת כאמנות גבוהה ומעודנת.
יש העוסקים בקליגרפיה גם כיום, ועל ידי שילובה בעיצוב, יצירת אמנות או גרפיטי.
לטרינג – עיצוב אותיות ייחודיות המתאימות בעיקר לאות כותרת כותרות או כאות ייחודית כחלק מעיצוב מותג או עיצוב לוגו
טיפוגרפיה אקספרימנטלית – טיפוגרפיה לא שגרתית שעושה שימוש בשיטות לא קונבנציונליות או עושה שימוש באספקט חדש שאינו מתחום העיצוב.
טיפול באמנויות (כונה בעבר גם טיפול בהבעה וביצירה, מאנגלית: Creative Arts Therapies), הוא מקצוע בריאות נפש בו נעשה שימוש בתהליכי יצירה והבעה אמנותיים בטיפול בהפרעות נפשיות, התנהגותיות, התפתחותיות ואורגניות, באמצעות אחד משישה תחומי האמנויות: בטיפול באמנות חזותית, ביבליותרפיה, דרמה תרפיה, מוזיקה, פסיכודרמה ותנועה ומחול.
מטפלים באמצעות אמנויות עובדים עם מגוון אוכלוסיות, מילדים ועד קשישים; עובדים עם במגוון קשיים: בריאות נפש, אוטיזם, טראומה, ליקויי למידה ילדים בסיכון ועוד.
העבודה נעשית במתכונת פרטנית, דיאדית וקבוצתית, בגישה דינאמית, מערכתית, קוגניטיבית-התנהגותית ועוד.
מטרת העל של הטיפול באמצעות אמנויות היא טיפוח של כוחות הנפש וחיזוק כישורי ההתמודדות וההסתגלות של האדם ברמה האישית והחברתית, בשאיפה לאיכות חיים טובה ותפקוד אופטימלי.
ככל טיפול נפשי, תפקיד הטיפול הוא סיוע בהתמודדות בפני משברים, הפרעות ומצוקות נפשיות, אך בניגוד לטיפול פסיכולוגי שלרוב האמצעי המרכזי בו הוא דיבור, הוא מאפשר שילוב של הבעה מילולית והבעה אמנותית בתנועה, אמנות, ריקוד, מוזיקה וכדומה.
בשל העיסוק ביצירה ועשייה, הטיפול באמנויות מתמקד לא פעם בכוחות האדם, ובפוטנציאל הקיים שבו.
תהליכי היצירה אינם לצורך הפקת תועלת מהתוצרים או השגת מטרות אסתטיות.
הטיפול משתמש באמנויות כדי לחשוף ולהבין תהליכים נפשיים, ומספק סביבה שבה יכולים רגשות מודחקים ולא מודעים לעלות על פני השטח.
גישות שונות מתייחסות לשלבים שונים בתהליך היצירה כבעלי פוטנציאל טיפולי:
עצם הפעולה האמנותית היא בעלת תכונות מרפאות.
העשייה האמנותית היא כלי להעלאת רגשות, תחושות וזיכרונות.
העשייה האמנותית היא כלי לייצוג יחסי הגומלין בין המטפל והמטופל.
התוצר האמנותי הוא כלי להתייחסות באותו אופן בו מתייחסת הפסיכולוגיה הקלאסית לחלומות.
הגישות הטיפוליות בטיפול באמנויות, דומות לאלו המקובלות בפסיכולוגיה, אם כי השימוש בכלי האמנותי יוצר היבטים נוספים הייחודיים לטיפול באמנויות:
גישה הפסיכודינמית - המפורסמות בשיטות הפסיכותרפיות.
המטפל בעיקר מאזין או צופה ביצירה, ולעיתים הוא מפרש את הדברים, בדרך כלל באמצעות ניתוח של ההעברה.
ההעברה מוגדרת כהעתקת יחס רגשי מודחק שחש המטופל כלפי אדם משמעותי בעברו - אל המטפל.
ניתוח זה משמש אמצעי להבנת היחסים והקשרים הבין אישיים שייצר ויוצר המטופל במהלך חייו.
ההעברה מתרחשת גם כלפי היצירה עצמה שלעיתים הופכת לייצוג מוחשי של מושא ההעברה.
גישה התנהגותית - בגישה זו המטפל הוא מתכנן פעיל של מערך הלמידה, ואינו מאזין ומפרש בלבד.
המטפל ינחה תהליכי יצירה שמייצגים או ממחישים את ההתנהגות אותה רוכש המטופל.
ניתוח העבר או סיבת ההפרעה נחשב תפל בעיצוב ההתנהגות בהווה.
גישה התנהגותית - קוגניטיבית - מטרת הגישה היא שינוי האופן בו המטופל תופס את עצמו ואת העולם.
המטפל מזהה את העיוותים הקוגניטיביים ודפוסי החשיבה הנוקשים האחראים לשימור הסימפטומים, ומציע סכמה אלטרנטיבית גמישה יותר.
הסכמה החדשה מקבלת ביטוי ייצוגי או מוחשי של דפוסי החשיבה הישנים או הרצויים.
המטפל מלמד את המטופל ליירט את המחשבות האוטומטיות השיפוטיות ואת התוויות שהאדם הדביק לעצמו ולשנות או לעדן אותן או ללמד לחיות איתן, במידה ואין בהן עיוות.
המחשבות והתוויות מקבלות אף הן ייצוג בתהליך היצירה או תוצריה.
בשיטה זו מושם דגש על כאן ועכשיו, וניתנים למטופל "שיעורי בית".
גישה הומניסטית - בשיטה זו משדר המטפל למטופל יחס של קבלה מלאה והעדר שיפוט על התנהגותו, ומשקף את הנאמר בלי לפרש דבר.
השיקוף, בהתאם לכלי האמנותי, יכול להיעשות באמצעות תנועה, ציור וכדומה.
שיטת טיפול זו נקראת גם "פסיכותרפיה הממוקדת במטופל" ומבוססת על תורתו של קרל רוג'רס.
גישה יונגיאנית - גישה הנותנת דגש לשימוש בסימבולים וארכיטיפים, הבנת משמעותם ופירושם.
גישה פנומנולוגית - גישה זו מחפשת אחר תופעות העולות באמנות וחקירת המהות מאחוריהן.
ההבדל המהותי אל מול הגישות האחרות, הוא ויתור על ההנחה שניתן להגיע לפתרון בעיות ההווה מתוך התבוננות במקורות הבעיה בעבר.
גישה טיפולית זו נשענת על תורתו של הפילוסוף אדמונד הוסרל.
גישה זו אומצה לראשונה בטיפול באמנויות על ידי מלה ביטנסקי, והיא נמצאת בשימוש רב אצל מטפלים באמנויות בשל התופעות הרבות העולות במעשה היצירה.
גישת הפסיכודרמה החיובית שפותחה על ידי פרופסור הוד אורקיבי מאוניברסיטת חיפה הנשענת על עקרונות הפסיכולוגיה החיובית.
התחומים השונים של הטיפול באמנויות כוללים כלים אמנותיים שונים ומגוונים.
לכל תחום אמצעי ביטוי משלו וטכניקות טיפוליות ייחודיות.
טיפול באמנות - טיפול המשלב ביטוי אמנותי בציור, בפיסול ובצילום.
טיפול בשולחן חול - טיפול המשלב משחק ויצירה בשולחן חול (אינו נלמד או מוכר על ידי משרד הבריאות כמקצוע בריאות בפני עצמו).
ביבליותרפיה - טיפול המשלב תהליכי קריאה וכתיבה ובאמנות המילה הכתובה.
טיפול בתנועה או במחול - טיפול המשלב ביטוי אמנותי באמצעות הגוף.
טיפול במוזיקה - טיפול המשלב שימוש בכלים מוזיקליים ובשירה.
טיפול בדרמה - טיפול המשתמש בדרמה כאמצעי הרחקה ויוצר תהליכים נפשיים מתוך התהליך הקבוצתי וההזדהות עם הסיפור והדמויות הדרמטיים.
פסיכודרמה - שיטת טיפול באמצעות משחק תפקידים במסגרת קבוצתית או פרטנית העוסקת בקשיים אישיים ותוך אישיים ביחס לעבר, ההווה והעתיד.
וידאו תרפיה - פרקטיקה טיפולית המשתמשת ביצירת וידאו והפקת סרטים כמרחב טיפולי ייחודי (אינו נלמד או מוכר על ידי משרד הבריאות כמקצוע בריאות בפני עצמו).
יה"ת - האגודה לטיפול באמצעות אמנויות בישראל
המטפלים באמצעות אמנויות בישראל מאוגדים ביה"ת, היא האגודה לטיפול באמצעות אמנויות בישראל.
האגודה נוסדה בשנת 1971 ופועלת על בסיס התנדבותי, ללא תמיכה מוסדית כלשהי.
האגודה עוסקת בהכשרה נוספת של המטפלים באמצעות סדנאות וימי עיון, בדיון אתי ומשפטי ובמעורבות בתהליכי החקיקה של המקצוע כארגון היחיד המייצג את המטפלים מול הרשויות הממלכתיות.
האגודה מונה מעל 1,500 חברים.
טיפול באמצעות אמנויות נלמד כיום במסלולים לתואר שני קליני הכולל הכשרה מעשית תחת הדרכה, זאת לאור הנחיות המועצה להשכלה גבוהה ומשרד הבריאות, ולכן מתקבלים אליהם בעלי תואר ראשון בלבד.
בשל הדואליות של המקצוע העוסק הן בטיפול והן באמנות, חלק מהמטפלים מגיעים מתחום הפסיכולוגיה (פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, קרימינולוגים וכדומה) וחלקם בעלי רקע באמנויות.
על מנת להתקבל למסלול ההכשרה האחרונים זקוקים להשלמות בתחום הפסיכולוגיה.
בנוסף, על מנת להתקבל למסלול ההכשרה יש להציג ניסיון מעשי של לפחות 500 שעות בתחום האמנות הרלוונטי.
במהלך הלימודים הסטודנטים מתנסים בעבודה טיפולית כחלק מההתמחות הקלינית שלהם בבתי חולים, תחנות לטיפול בילד ובמשפחה, מרכזים לבריאות הנפש, משרד החינוך, וכדומה.
משך ההכשרה הקלינית הוא שלוש שנים ומלווה בהדרכה מקצועית.
במשק הישראלי קיים כיום מחסור במטפלים באמנות, אשר ניכר בין היתר במסגרות שונות, בהם מערכת החינוך המיוחד והחינוך הרגיל.
לאור הצורך במטפלים ובכן עקבות משבר הקורונה, חלה עלייה בביקוש בקרב צעירים ללימודי מקצועות טיפוליים ומקצועות הבריאות, בין היתר בעקבות רצונם של אותם צעירים לסייע בעת משבר דרך עיסוק במקצוע טיפולי, וכן בעקבות רצונם לעבור הסבה מקצועית למקצועות הנדרשים בשוק, לאחר היפלטותם ממקומות התעסוקה.
בפסק דין תקדימי, שניתן בחודש אפריל 2004, לבקשת חמש מטפלות שהוכשרו על פי תוכנית שלא הוכרה על ידי משרד הבריאות, פסל בג"ץ את רישוי המקצועות הפרה-רפואיים באמצעות הסדרים מנהליים כפוגע בחופש העיסוק, וזאת בהיעדר הסמכה מתאימה בחוק לפגיעה מעין זו.
בפסיקת בג"ץ נוספת, שניתנה בחודש יוני 2005, נאסר על המעסיקים הציבוריים והפרטיים להסתמך על תעודה זו בקבלה לעבודה של בעלי מקצוע פרה-רפואיים.
בשנים האחרונות מתקיים תהליך חקיקה בכנסת להסדרת העיסוק במקצועות הפרה-רפואיים, לרבות טיפול באמנויות.
במסגרתו הוציא משרד הבריאות בשנת 2010 הנחיות הנוגעות להשכלה והכשרה נדרשת של מטפלים בתחום בחוזר מנכ"ל 19/10 ובאותה שנה פרסמה המועצה להשכלה גבוהה מתווה למוסדות ההכשרה עם קריטריונים זהים.
קריטריונים אלו מנחים כיום את האגודה המקצועית וכן מעסיקים בשוק העבודה.
עם זאת, תהליך החקיקה עדין נמשך במטרה לפתור את הפגיעה בחופש העיסוק שהציג בג"ץ ולהסדיר בחוק את הקריטריונים להסמכה לעיסוק בטיפול באמנויות, את דרישות ההשכלה, ההכשרה המקצועית וההתמחות.
מטרת תו התקן היא ליצור מכשיר שיקל על המעסיקים ועל הציבור הרחב בבואם לבחור מטפל על פי הקריטריונים של הגופים הממשלתיים.
האתיקה בטיפולים רגשיים מתייחסת לבעיות מקצועיות-מוסריות בצורת חוקים, תקנות, הנחיות ו'שבועות', שנוסחו עבור אנשי טיפול בדומה לאתיקה הרפואית.
האתיקה מגדירה את הנחות היסוד של המקצוע ואת מסגרת היחסים בין המטפל והמטופל תוך דגש על תחומים רגישים בהם עלול המטופל להיפגע.
הטיפול באמנויות מביא למצבים ייחודיים שאינם קיימים בטיפול רגשי מילולי ומעוררים דילמות אתיות.
כל מטפל בכל שיטה טיפולית נדרש להגן על הסודיות והחיסיון של המטופל ולא לחשוף אותו ברבים.
החיסיון קיים לא רק על התכנים שעלו בטיפול ומחוץ לו, אלא גם על תוצרי האמנות.
עם זאת, בטיפול באמנויות עולה לא פעם צורך להציג את תוצרי האמנות.
על כל מטפל להימנע מניצול לרעה של יחסי הקרבה ויחסי המרות עם המטופל.
בטיפול באמנויות מתקשר במידה רבה ליצריות ובשיטות טיפול מסוימות גם בקרבה פיזית ובמגע.
לדוגמה, בטיפול בתנועה המגע הוא לעיתים חלק אינטגרלי מהתהליך הטיפולי.
המטפל מחויב להביא זאת מראש לידיעת המטופל ולהגדיר איתו את אופי המגע בחוזה הטיפולי.
טיפה היא נפח קטן ומתוחם של נוזל שאינו מתפזר בזכות מתח הפנים שלו.
הדרך הפשוטה ביותר ליצור טיפה היא לתת לנוזל לזלוג באטיות מהקצה התחתון של צינור אנכי בקוטר קטן.
כאשר הטיפה התלויה בקצה הצינור עוברת גודל מסוים, מסת הטיפה גוברת על אנרגיית מתח הפנים של פני הנוזל ממנו היא ניתקת והטיפה משתחררת.
ניתן ליצור טיפות גם על ידי עיבוי של גז על ידי קירור.
או על ידי ריסוס נוזל בלחץ מכני דרך פתח קטן (למשל מכל תרסיס).
הגודל המרבי של טיפה הנתלית מצינור בעל רדיוס a הוא .
כאשר: λ - מתח פנים של הנוזל, α - זווית המגע עם הצינור.
נוסחה זו משמשת למדידת מתח פנים של נוזלים ונפוצה בתעשיית הנפט.
בגלל מקדמי השבירה השונים של טיפות מים ושל האוויר, אור השמש הפוגע בטיפות גשם עובר השתקפות ושבירה הגורמים לתופעת הקשת בענן.
מקור הקול העיקרי בנפילת טיפה על נוזל הוא תהודת הבועה שנוצרת מתחת לפני הנוזל במקום הפגיעה.
צלילים מיטלטלים אלו אחראים לרוב הקולות הנוצרים על ידי טיפות, כגון צליל ההתזה, צליל של גשם ושל טפטוף ברז.
גשם הוא משקע נוזלי שקוף הנופל מהשמים כטיפות מים זעירות.
גשם נוצר מהתעבות אדי מים לטיפות מים מיקרוסקופיות ולאחר מכן התלכדותן לטיפות גדולת יותר, הכבדות מספיק כדי ליפול ארצה.
הגשם ממלא תפקיד חשוב במחזור המים, שבו לחות מתאדה מן האוקיינוסים ומן הימים, מתעבה ויוצרת עננים, נופלת חזרה לכדור הארץ כמשקעים, ולבסוף חוזרת לאוקיינוסים ולימים דרך נהרות ונחלים, ומתחילה את המחזור מחדש.
טפטפת היא אביזר המשחרר מים בזרמים קטנים ("טפטוף").
הטפטפת מהווה בסיס לשיטת השקיה חדשה, השיטה המודרנית של השקיה בטפטוף, שעיקרה הזרמת מים, בצינורות פלסטיים, ושחרורם בזרמים קטנים ליד הצמח.
היתרונות של השימוש בטפטפות (לעומת צינור עם נקבים זעירים) היו הפחתת כמות הסתימות, וחלוקת מים אחידה יותר לאורך השלוחה (צינור הטפטפת).
טפטפת קלווין, הקרויה על שמו של לורד קלווין, היא גנרטור אלקטרוסטטי.
קלווין כינה את המכשיר מעבה טיפות מים.
המכשיר מבוסס על טפטוף של טיפות מים לשם יצירת הפרשי פוטנציאלים תוך שימוש בהשראה חשמלית בין מערכות בעלות מטענים הפוכים.
הפתגם: בור סוד שאינו מאבד טיפה - הבור אטום (מסויד) מבפנים ולכן שומר על המים שבתוכו.
בור שבור לא מצליח לאגור מים.
הנמשל: מים משולים לזיכרון או חכמה.
על אדם חכם בעל זיכרון טוב ייאמר שהוא כמו בור סוד.
טיפול באמנות או טיפול באמנות חזותית הוא שיטה בפסיכותרפיה שבה נעשה שימוש טיפולי בטכניקות של אמנות חזותית כמו ציור, פיסול וצילום.
הטיפול באמנות הוא אחת משיטות הטיפול בתוך תחום הטיפול באמנויות.
הטיפול באמנות משלב תאוריות מסורתיות של פסיכותרפיה, טכניקות מתחום הפסיכולוגיה ותאוריות הנוגעות לתהליכי יצירה ולמאפיינים השונים של חומרי האמנות והשימוש בהם.
כאחד ממקצועות בריאות הנפש, הטיפול באמנות מיושם במקומות שונים ומגוונים ומופנה לקהלי יעד רבים.
ניתן למצוא תהליכים של טיפול באמנות בסדנאות אמנים המתמקדים בפיתוח יצירתיות.
מטפלים באמנות עובדים עם ילדים, מתבגרים ומבוגרים, ומציעים טיפול ליחידים, לזוגות, למשפחות, לקבוצות ולקהילות.
אין צורך בידע קודם או בכישרון מיוחד בתחום האמנות כדי להיעזר בטיפול באמנות.
מטפלים באמנות משתמשים בתהליך היצירה ובתכנים שעולים באמנות כדי לסייע למטופל להתמודד במצבי מתח, משברים וחוויות טראומתיות, ולסייע לו בשיפור התפקוד הקוגניטיבי, בשיפור יחסיו עם משפחתו וחבריו, ובשיפור איכות חייו.
הטיפול מסב את תשומת לבו של המטופל, פועלו ומחשבותיו לאמנות ולתהליך היצירה; בכך מתרחק המטופל מהבעיה, מהקושי או מהמחלה, ומגלה מתוך התהליך על רגשותיו, ועל נקודות החוזק והחולשה שלו, ויחד עם המטפל הם מוצאים את הפתרונות, הכוחות להתמודדות ודרך להמשך החיים בכלל והתהליך בפרט.
מטרת הטיפול באמנות דומה למטרת כל טיפול פסיכותרפי: שיפור ושימור הבריאות הנפשית ואיכות החיים; אך בעוד טיפול פסיכולוגי מתמקד בתקשורת מילולית, וטיפולים שונים בהבעה ויצירה משתמשים בצורות אמנות שונות, הטיפול באמנות נעזר בכלים כמו ציור, רישום, פיסול, צילום ושיטות נוספות להבעה חזותית.
הטיפול נותן מענה לקשיים בתחומי החיים השונים: רגשיים, התפתחותיים, קוגניטיביים, חברתיים ופיזיים.
מטפלים באמנות לומדים להכיר את הסמלים הלא-מילוליים שבתהליכי היצירה.
מטפל באמנות מסייע למטופל לזהות את המחשבות והרגשות המובעים באמנות ואת משמעותן, ובכך המטופל מגלה תובנות לגבי יצירתו ומפתח הבנה מעמיקה יותר לגבי עצמו ודרך ההתמודדות שלו עם האנשים סביבו.
אף על פי שטיפול באמנות הוא תחום טיפולי צעיר יחסית, שורשיו נעוצים בבתי החולים הפסיכיאטריים בסוף המאה ה-18. הטיפול באמנות החל להתפתח כמקצוע בפני עצמו באמצע המאה ה-20 באירופה ובארצות הברית.
המטפלים הראשונים בתחום החלו להכיר בהשפעה של העיסוק באסתטיקה על תחומים אחרים: פסיכיאטריה, פסיכואנליזה, שיקום, חינוך לגיל רך וחינוך לאמנות.
האמן הבריטי אדריאן היל (Adrian Hill) טבע את המונח טיפול באמנות בשנת 1942. היל התמודד אז עם מחלת השחפת בבית הבראה והסתייע בתהליך החלמתו ברישום ובציור.
לתפיסתו הערך של טיפול באומנות נובע מכך שהיצירה בטיפול , ומאפשרת למטופל .
הוא המליץ על העבודה היצירתית גם למטופלים אחרים.
זו הייתה תחילת העבודה הטיפולית שלו, אותה תיעד בספרו "אמנות מול מחלה" (Art Versus Illness) שפורסם בשנת 1945. הוגים אחרים בתחום הטיפול באמנות בבריטניה היו א.
האגודה הבריטית לטיפול באמנות נוסדה ב-1964.
ראשוני המטפלים באמנות בארצות הברית, כמו מרגרט נאומבורג (Margaret Naumburg) ואדית קרמר, החלו לעסוק במקצוע בערך באותו הזמן כמו היל.
נאומבורג הייתה מחנכת וטענה שהטיפול באמנות הוא בעל זיקה פסיכואנליטית, וכי ביטוי אמנותי חופשי הוא סוג של שיח סימבולי המרחיב את האפשרות לביטוי מילולי בתהליך הטיפולי.
האמנית אידית קרמר נתנה דגש לחשיבותו של תהליך היצירה, מנגנוני הגנה פסיכולוגיים, והאיכות האמנותית.
לטענתה ניתן להשיג סובלימציה כאשר בתהליך היצירה נוצרות צורות המכילות כעס, חרדה או כאב.
הוגים אחרים בתחום הטיפול באמנות בארצות הברית הם אלינור אולמן (Elinor Ulman), רוברט אולט (Robert Ault) וג'ודית רובין (Judith Rubin).
האגודה האמריקאית לטיפול באמנות נוסדה בשנת 1969.
במהלך השנים התרחבה הפעילות המקצועית בתחום לארצות נוספות, ואיגודים מקצועיים לטיפול באמנות פועלים במדינות רבות כמו ברזיל, קנדה, פינלנד, יפן, הולנד, רומניה, קוריאה הדרומית, שוודיה וישראל.
מקובל להתייחס לשלוש גישות בתחום, המובחנות זו מזו על ידי המקום שניתן ליצירת האמנות בתהליך הטיפולי:
האמנות כטיפול (Art as Therapy) - גישה זו מבוססת על ההנחה שעצם יצירת אמנות היא תהליך מרפא.
היצירה ותהליך יצירתה עומדים במרכז הטיפול ומתוכם עולות התובנות הטיפוליות.
גישה זו מבוססת על ההנחה שפעולה יצירתית מאפשרת העלאת תכנים מהתת-מודע ועיבודם, גם ללא עיבוד מילולי.
כמו כן, מסתמכת גישה זו על רעיונות תופעות המעבר והמרחב הפוטנציאלי של הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט, שראה ביצירה דרך לביטוי העצמי האמיתי של האדם, ומכאן ליצירתיות ולבריאות הנפשית.
הטיפול בגישה זו עוסק באמנות, בתהליך יצירתה ובצפייה באמנות.
פסיכותרפיה באמנות (Art Psychotherapy) - גישה זו מתמקדת בקשר הנוצר בין המטפל והמטופל.
הגישה שואבת את הנחותיה מגישות פסיכואנליטיות שונות של "פסיכואנליזה של שני אנשים", החל מתאוריות יחסי אובייקט ועד תאוריות אינטרסובייקטיביות.
מקומה של יצירת האמנות בגישה זו היא אמצעי לתקשורת, אמצעי לייצוג הקשר הטיפולי ואמצעי ליצירת העברה בין המטופל והמטפל.
בגישה זו יש ליצירת האמנות משקל שונה בתקופות שונות של הטיפול בהתאם לתהליך הטיפולי.
פסיכותרפיה אנליטית באמנות (Psychotherapy Analytical Art) - גישת הפסיכותרפיה האנליטית מתמקדת ביחסי ההעברה בין המטפל והמטופל.
יצירת האמנות מהווה אובייקט שלישי בחדר הטיפול ומאפשר קיום יחסי העברה גם בין כל אחד מהם ובין היצירה עצמה.
גישה זו שמה דגש על ניתוח יחסי העברה באמצעות היצירה האמנותית, ועל יצירת שינוי דרך היצירה עצמה.
היצירה מאפשרת שינוי במודעות, העלאת תכנים עמוקים על ידי גילומם ביצירת האמנות וביחסים בין המטפל והמטופל.
גישה זו מעניקה משקל שווה ליצירה וליחסים בין המטופל והמטפל.
בנוסף לסיווג זה, קיים ציר נוסף של גישות בטיפול באמנות שדומה לגישות בטיפול נפשי בכלל: הגישות האנליטיות-דינמיות שהחלו בראשית הפסיכולוגיה על ידי זיגמונד פרויד וכוללות גישות בנות זמננו כמו הגישה האינטרסובייקטיבית והגישה ההתייחסותית; גישות קוגניטיביות והתנהגותיות וגישות של הזרם השלישי שצמחו בשנות השישים, כמו פנומנולוגיה, הומניזם ואקזיסטנציאליזם.
המצע התאורטי והפילוסופי של גישות אלו זהה בטיפול באמנות לזה של תחומי טיפול אחרים, אך בטיפול באמנות נעשה שימוש בכלים אמנותיים ככלי התערבות על פי הגישה התאורטית הספציפית.
ייחוד הכלי האמנותי בטיפול נפשי
המשחק (play) הוא בעל ערך טיפולי רב.
דונלד ויניקוט, פסיכואנליטיקאי ותאורטיקן אנגלי, טען שתוכן המשחק אינו חשוב אלא עצם ההשתקעות בדבר שאינו מציאות פנימית, אך אין הוא העולם חיצוני.
ללא צורך בהזיות משלב המטופל חלום ותופעות חיצוניות.
הוא הוסיף כי מהמשחק משתמע גם יצירת אמון ויצירת תהליך של חיפוש עצמי.
הציור מאפשר משחקיות רבה תוך תנועה של הגוף וחקירה של החומר והצבע.
המשחק והפנטזיה מקבלים מקום רב בטיפול באמנות.
הם מסייעים לשחרור הילד שבאדם.
אמנות ומשחק הם חיוביים מטבעם ומספקים את הכלים להחלמה.
העשייה האמנותית מאפשרת מימוש סימבולי של פנטזיה.
פעולה סימבולית יכולה לעזור למטופל להתגבר על פחדיו כאשר הוא מעמיד במבחן את דמותו המצוירת, במקום את עצמו.
בצורה דומה היא מתארת הבעה של רגשות כחלק ממשחק תפקידים דרך סימבולים כמו דמות או מסכה שיצר המטופל.
בטיפול באמנות, הייצוג הפיזי של הדימויים בעבודת האמנות מאפשר שימור התכנים והמשמעויות גם לאחר סיום השעה הטיפולית.
הדימויים יכולים לספר יותר ממה שהמטופל מוכן או יכול לומר; המילים עלולות להישכח, ושיחה ניתן להכחיש.
תוך כדי יצירה יכולים לעלות אל המודע גם זיכרונות קדם-מילוליים.
מטופלים שונים מתקשים לעיתים להחזיק רצף בין הפגישות, אך עבודות האמנות מהוות תיעוד של הנעשה ומאפשרים קשר מיידי למפגש האחרון ואפשרות לבדיקת רצף של תקופה ארוכה של טיפול, אם על ידי המטפל והמטופל יחדיו ואם על ידי המטפל בגפו.
תכנים שאינם מודעים העולים בעבודת האמנות יכולים להשתמר בה עד שהמטופל מוצא את הכלים להבחין בתכנים אלו ולהשתמש בהם.
הטיפול באמנות מעניק למטופל תחושה של ביטחון.
הפעילות האמנותית מעניקה תחושה של רשות גדולה יותר כחלק מהחופש היצירתי.
גם מטופלים שמתקשים להשמיע את קולם יכולים לתפוס מקום מעצם היותה של יצירת האמנות נוכחת בחדר.
בטיפול קבוצתי, העבודה האמנותית בחלל אחד פחות מאיימת כיוון שכולם עובדים באותו זמן ולא מדברים על פי התור כנהוג בטיפול מילולי.
למטופל יש אפשרות לבחון את אופן ביטויו לפני שהוא חושף אותו בפני הקבוצה כולה, אם בכלל.
השימוש בחומר מאפשר יצירת קשר סביבו.
בקבוצה טיפולית, אפשר לבקש ממטופל אחר עיפרון או לחלוק איתו צנצנת מים למכחולים, ואף להשתמש באותו צבע לציור.
פעולות אלו יוצרות קרבה מילולית ובלתי מילולית היכולות להוות משקל רב.
מטופלים מסוימים עשויים להיות "מילוליים יתר על המידה" ולהתחבא מאחורי מילים ופירושים.
האמנות בתהליך הטיפול בו היא כלי המנטרל את המטופל המילולי לעשות מניפולציה ובדרך זאת לאפשר למטפל באמנות חלון אמין לעולמו, דרכו ניתן ליצור קשר אמיתי ואותנטי.
יצירת האמנות יכולה להוות קמע ולסמל את הקשר בין העולם הפנימי לעולם המציאות.
ייצוג הרגשות בחפץ מאפשר למטופל שליטה גדולה יותר על רגשותיו ויצירת גבולות עבורם.
האמנות היא כלי רב עוצמה ליצירת השלכות, שמטרתן יכולה להיות בין השאר השגת שליטה על העולם החיצוני.
הדבר עשוי להתבטא גם אצל מטופלים פגועי נפש שעולמם הפסיכוטי נובע מתוך השלכות של תוקפנות כלפי העולם החיצוני.
האמנות יכולה לגלות ביטויי העברה.
המטופל יכול להשתמש באמנות כתקשורת לא ישירה וביטוי תכנים שאין לדעת איך יתקבלו בדרך אחרת.
בתהליך היצירה ניתן לבטא אלימות בדרך שאינה פוגעת באיש; תחת האיסור להיות אלים, יכול המטופל לגלות תוקפנות והמטפל יכול לשרוד התקפות אלו.
המטופל יכול גם לתקן, לבנות מחדש, וכל זאת בלי לספוג ביקורת או עונשים.
המטופל יכול להיות באותו זמן גם הרסני וגם יצירתי ולבחור אם לחלוק זאת עם אחרים או לא.
העשייה החושפת רגשות מפחיתה את הסכנה הנובעת מרגשות עוצמתיים אלו.
הבעת רגשות תוקפניים או חושניים וארוטיים מפחיתה את הצורך להביען מחוץ לטיפול.
השימוש במילים דורש מאדם להיות מאורגן וצלול.
הדרישה הזו קשה למטופלים רבים ולעיתים מעוררת חרדה גדולה, בעיקר לחולים פגועי נפש, אך גם למטופלים עם פיגור שכלי או עם לקויות קוגניטיביות אחרות.
האמנות מאפשרת גם לאדם מבולבל שמחשבתו מעורפלת או מוטרדת להביע את עצמו.
הסמלים השונים שביצירה משקפים את כל אלה ובאמצעות כך ניתן לראות את עולמו הפנימי של המטופל כפי שמשתקף מיצירותיו.
ניתן לראות ביטוי לרגש באמצעות החומרים השונים בהם המטופל משתמש בעבודותיו - רך או קשה, צבעוני או שחור-לבן ובאופן השימוש בהם.
כלי היצירה השכיחים מתחום האמנות הפלסטית הנמצאים בשירותם של מטפלים באמנות הם ציור ופיסול, אך לעיתים נעשה שימוש בטכניקות יצירה ייחודיות, אם בנוסף לכלים האלו, ואם באופן בלבדי.
כך למשל, שימוש בצילום בתהליך טיפולי מתקיים לעיתים בתהליכי טיפול של מטפלים באמנות, אך מטפלים המגדירים עצמם כמטפלים באמצעות ארגז חול, עושים בו לרוב שימוש מרכזי או אף בלעדי ואינם משתמשים כמעט בכלים יצירתיים אחרים.
באופן דומה, קבוצות טיפוליות יכולות להיות מוגדרות סביב טכניקות אמנותיות, ואז התהליך הטיפולי משתמש במנעד מצומצם של כלי יצירה.
לדוגמה, בקבוצה טיפולית העוסקת בתיאטרון בובות יוצרים המטופלים בובות ותיאטרוני בובות ייחודיים לכל מטופל, ובתוצרים נעשה שימוש דרמטי על מנת לשקף את עולמם הפנימי או את עברם.
טיפול בשולחן חול - שיטת טיפול בה הכלי העיקרי הוא שולחן החול - ארגז ובו חול.
בתהליך הטיפולי המטופל משחק ויוצר בשולחן החול.
הכלי מאפשר העלאת תכנים נפשיים לא מודעים במטרה להשיג תהליך של ריפוי נפשי והתפתחות אישית של המטופל.
טיפול בשולחן חול הוא תהליך מתמשך, המלווה לרוב בשיטות נוספות מתחום הפסיכותרפיה.
במהלך פגישה טיפולית, המטופל יכול לבטא את עצמו בשולחן החול באמצעות החול, מים ומגוון חפצים או דמויות.
ניתן להתייחס למשחק בחול כצורה קונקרטית של דמיון פעיל.
היצירה האישית של המטופל בחול, היא למעשה ייצוג כלשהו של עולמו הפנימי.
בסיום תהליך היצירה בשולחן החול, ניתן לעיתים פירוש סמלי לתוצר, על ידי המטופל ובסיוע המטפל.
וידאו תרפיה - פרקטיקה המשתמשת במרחב של יצירת וידאו והפקת סרטים כמרחב טיפולי.
פוטותרפיה - שיטת טיפול העושה שימוש בצילום סטילס ווידאו ככלי לביטוי ויצירה בתהליך הטיפולי.
הדימוי המצולם מאפשר יצירת גירוי, ארגון זכרונות, הבנית נרטיב, התמודדות עם הגנות וכדומה.
ישנם כלים לאבחון פסיכולוגי המבוססים על ציור ובודקים תפקודים מנטליים שונים.
במרבית המקרים, האבחון נעשה לפי כלים השלכתיים.
אבחון שכזה הוא בעייתי מבחינה מדעית.
לדוגמה, מבחן בית-עץ אדם ספג ביקורת בשל בעיות משמעותיות בתוקף שלו.
יתרה מכך, הוא אף הוגדר כאחד המבחנים החלשים ביותר מבין המבחנים ההשלכתיים.
ההתייחסות לציור במסגרת אבחון או טיפול נשענת על היכרות עם תהליך התפתחות ציורי ילדים, המתאר שינויים הדרגתיים במאפיינים הגרפיים של הציור.
תהליך זה נתפס כאוניברסלי, מושפע במידה מועטה בלבד מן הסביבה, וברוב המקרים מקביל להתפתחות הגופנית, השכלית והרגשית של הילד במהלך שנות ילדותו.
המבחן הראשון שנועד לשמש לאבחון פסיכולוגי פותח בשנת 1906 בידי הפסיכיאטר הגרמני פריץ מור (Fritz Mohr).
בשנת 1926 פיתחה החוקרת פלורנס גודינאף מבחן המבוסס על ציור דמות אדם, אשר נועד להערכת אינטליגנציה אצל ילדים באמצעות מספר הפרטים והמרכיבים שהופיעו בציור.
מחקרים מאוחרים יותר העלו כי תוצאות המבחן עשויות לשקף לא רק יכולות קוגניטיביות, אלא גם היבטים של אישיות.
בעקבות זאת פותחו מבחנים פסיכולוגיים נוספים המבוססים על ציור דמות אדם או בית, וכן מבחנים של העתקת צורות, כגון מבחן בנדר, המשמשים כלי אבחון פסיכולוגיים עד ימינו.
בהמשך לכך פיתחו פסיכולוגים ומטפלים באמנות מערך רחב של מבחנים נוספים, המיועדים לשמש כלי אבחוני במסגרת הערכה טיפולית ופסיכולוגית.
כלי אבחון אלו מדגימים שיטות אבחון שחלקן נמצאות בשימוש פסיכולוגים וחלקן בשימוש מטפלים באמנות:
משחק השרבוט (Squiggle Game) - הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט הציע משחק זה לילדים שראיין.
בטכניקה זו המטפל מצייר קו אימפולסיבי ומציע לילד להמשיכו לציור.
לאחר מכן, הילד מצייר קו והמטפל ממשיכו לציור וחוזר חלילה משחק זה אינו מחייב אך מאתגר, ומאפשר עיסוק בעולם הפנימי של המטופל וביחסים בין המטפל והמטופל באופן לא מילולי.
גרסאות נוספות של משחק זה כוללות שרבוט על נייר גדול המאפשר לקשר בין שרבוטים שונים, או יצירת סיפור מתוך סדרה של שרבוטים.
אבחון בסדרת ציורים (The Diagnostic Drawing Series ,DDS) - שיטת אבחון באמצעות אמנות המיועדת לאבחון הפרעות פסיכיאטריות.
בשלב הראשון המטופל מתבקש לצייר ציור חופשי בכל נושא באמצעות גירים צבעוניים על נייר גדול.
בשלב השני המטופל מתבקש לצייר עץ, ובשלישי, את הרגשתו באותו רגע באמצעות צורות וצבעים בלבד.
האבחון נעשה באמצעות שילוב קריטריונים רבים כמו בחירת הצבעים, ערבובם, מיקום הצורות על הגיליון וכדומה.
בית-עץ-אדם (HTP) - מבחן פסיכולוגי אבחוני, המשמש חלק מסוללת חמשת המבחנים הקלאסית המקובלת לאבחון פסיכולוגי.
במבחן נדרש המטופל לצייר בית, עץ ודמות אדם.
בגרסאות מורחבות של המבחן, מתבקש המטופל לצייר גם דמות אדם מהמין השני, וכן לצייר את משפחתו.
לאחר הציורים שואל המטפל את המטופל על אודות התכונות והמאפיינים של האובייקטים אותם צייר, כמו גיל הדמות, עיסוקה, החומר ממנו עשוי הבית וכדומה.
זהו מבחן השלכתי, והאובייקטים בציורים מייצגים היבטים שונים אצל המטופל ואת יחסו אליהם.
אבחון ציורי משפחה - ציורי משפחה הם מבחני השלכה שמיועדים להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות, יחסים משפחתיים ועולמו הרגשי של האדם.
בנוסף, בדומה למשימות השלכתיות אחרות, ציור משפחתי נותן תרשים חזותי להתפתחות העצמית של הילד במשפחתו, ולכן אוסף ציורי משפחה שנעשו לאורך תקופה יכול להצביע על תהליך התפתחות הילד.
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה - המנדלה (שפירושה "מעגל" או "מרכז"), היא דיאגרמה סימבולית, מעגל טיפוסי, בו יכול להיות ציור, או סימן גרפי אחר.
היא משמשת כאמצעי התערבות טיפולי וכלי אבחוני בתחום הטיפול באמנות.
את השימוש הראשוני במנדלה ככלי טיפולי מייחסים לקרל גוסטב יונג, שהתנסה ביצירתה בעצמו כחלק מתהליך טיפול עצמי, מתוך תפיסה שהמנדלה היא חלק מקבוצת סמלים וארכיטיפים מהם ניזון הלא מודע האישי והקולקטיבי שנמצאים בבסיס הקיום הנפשי האנושי.
מטפלים באמנות שעושים שימוש בטיפול במנדלה, רואים בה פיסת אמנות מעוגלת, שהיא בין השאר בעלת איכויות של מדיום מרגיע.
המרכז הטיפולי הציבורי הראשון בישראל שעסק בטיפול באמנות נוסד בשנת 1967, וכעבור שנתיים נוסד מרכז שני.
במרכזים הטיפוליים הוכר כבר מההתחלה הטיפול באמנות ככלי טיפולי יעיל ואפקטיבי.
הוא הונחה על ידי מורים לאמנות ואמנים עם ניסיון בחינוך מיוחד.
עד תחילת שנות ה-80 הטיפול באמנות לא הוכר בארץ כמקצוע בפני עצמו, בניגוד לטיפול בתנועה ובמוזיקה.
מלבד אנשי מקצוע מעטים בעלי הכשרה בארץ, עבדו מורים לאמנות ואמנים עם מטופלים בבתי חולים ובמרכזים לטיפול בבריאות הנפש.
בשנת 1980 החלו עולים חדשים וישראלים שקיבלו הכשרתם מחוץ לישראל לעבוד במסגרות טיפוליות, ובאותו זמן החלו להיפתח מסלולי הכשרה בתחום.
עם הרחבת קהילת המטפלים באמנות, התרחבו אפשרויות התעסוקה בבתי חולים פסיכיאטריים, מרכזים קהילתיים, בתי אבות, בתי ספר ומוסדות טיפוליים שונים.
העבודה עם אוכלוסיות מגוונות באוכלוסייה הרב-תרבותית במדינת ישראל, הביאה את המטפלים באמנות להתמודד באתגרים חדשים ולפתח את תחום הטיפול באמנות באופן ייחודי.
עם הזמן, השתלבו מטפלים באמנות במסגרות נוספות כמו בתי סוהר וסדנאות עם קבוצות חולים במסגרות צבאיות.
המעסיק הגדול ביותר של מטפלים באמנות בארץ הוא משרד החינוך במסגרות של מרכזים טיפוליים ללקויי למידה, בתי ספר לחינוך מיוחד, ילדים במסגרות אשפוז פסיכיאטריים ועוד.
בתי חולים פסיכיאטריים ומועדונים שיקומיים המיועדים לחולים פוסט-אשפוזיים (כמו מועדוניות עמותת אנוש), משתמשים רבות בטיפול באמנות.
טיפול באמנות מתאים במיוחד לאוכלוסייה הסובלת מבעיות נפשיות.
בתי חולים מקבלים סטודנטים רבים להתמחות במסגרת קלינית.
במחלקות מסוימות משולב הטיפול באמנות באופן אינטגרלי, גם מבחינת הקצאות התקנים למטפלים באמנות, וגם מבחינת התנהלות המחלקה ומעורבות הצוות הרב-תחומי בתהליכי ההתפתחות של המטופל באמצעות האמנות.
רשת הקיבוצים מפעילה קליניקות טיפוליות משלה שבהן משולבים מטפלים באמנות, ומטרתן לאפשר לחולי נפש מסגרת טיפולית בקיבוציהם.
באופן זה מקבלים המטופלים טיפול המשלב במידת האפשר העסקתם בקיבוץ ושיתופם בחיי החברה, תוך קבלת טיפול מלא מבלי להוציאם מחוץ לקיבוץ.
מסלולי ההכשרה של מטפלים באמנות הם מסלולי לימוד מתקדמים, ולכן מתקבלים אליהם בעלי תואר ראשון בלבד.
בשל הדואליות של המקצוע העוסק הן בטיפול והן באמנות פלסטית, חלק מהמטפלים מגיעים מתחום הפסיכותרפיה (פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, קרימינולוגים וכדומה) וחלקם בעלי רקע באמנות.
האחרונים זקוקים על מנת להתקבל למסלול ההכשרה בהשלמות בפסיכולוגיה ובפסיכופתולוגיה.
בנוסף, על מנת להתקבל למסלול ההכשרה יש להציג ניסיון מעשי של לפחות 500 שעות התנסות בתחום האמנות הרלוונטי.
במהלך הלימודים הסטודנטים מתנסים בעבודה טיפולית כחלק מההתמחות הקלינית שלהם בבתי חולים, תחנות לטיפול בילד ובמשפחה, מרכזים לבריאות הנפש וכדומה.
משך ההתמחות הקלינית הוא שנתיים או שלוש ומלווה בהדרכה מקצועית.
נכון לעשור הראשון של המאה ה-21, רק מיעוט מתוכניות ההכשרה למטפלים ביצירה והבעה מעניקות תואר שני, אך המגמה היא להפוך את כל המסלולים למסלולי תואר שני.
מטפלים באמנות מוכרים על ידי משרד הבריאות מאז שנת 1988, אז החל להעניק לבוגרי המסלולים תעודת הכרה במעמדם כמטפלים.
בפסק דין תקדימי, שניתן בחודש באפריל 2004, פסל בג"ץ את רישוי המקצועות הפרא-רפואיים באמצעות הסדרים מנהליים מתוך טענה של פגיעה בחופש העיסוק.
בפסיקת בג"ץ נוספת, שניתנה בחודש יוני 2005, נאסר על המעסיקים הציבוריים והפרטיים להסתמך על תעודה זו בקבלה לעבודה של בעלי מקצוע פרא-רפואיים.
מאז פסיקות אלו אין לבוגרי המסלול לטיפול באמנות הכרה רשמית של המדינה בהסמכתם, אך עם זאת הסדרי ההעסקה במוסדות ציבוריים ופרטיים נותרו על כנם, ומטפלים באמנות ממשיכים להיות מועסקים במגזר הציבורי והפרטי.
החל מסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מתקיים תהליך חקיקה בכנסת להסדרת העיסוק במקצועות הפרא-רפואיים, לרבות טיפול ביצירה והבעה.
חקיקה זו עתידה לפתור את הפגיעה בחופש העיסוק שהציג בג"ץ ולהסדיר מי מוסמך לעסוק בטיפול באמנות, ומה יהיו דרישות ההשכלה, ההכשרה המקצועית והסטאז'.
האתיקה בטיפול פסיכולוגי מתייחסת לבעיות מקצועיות-מוסריות בצורת חוקים, תקנות, הנחיות ו'שבועות', שנוסחו עבור אנשי טיפול בדומה לאתיקה הרפואית.
האתיקה מגדירה את האחריות של המטפל כלפי המטופל, את הנחות היסוד של המקצוע ואת מסגרת היחסים בין המטפל והמטופל תוך דגש על תחומים רגישים בהם עלול המטופל להיפגע.
מסגרת האחריות של המטפל כוללת התחייבות לחתירה אל בריאות ואיכות חיים אצל המטופל, לכיבוד זכויותיו ולשירות מיטבי בתחום הטיפול.
האתיקה אוסרת כל סוג של אפליה.
האתיקה מגדירה גם את האחריות והיושר המקצועית של המטפל באמנות.
המטפל מחויב להתעדכן בהתפתחויות בתחומו ובתחום הטיפול בכלל.
הטיפול באמנות מביא למצבים ייחודיים שאינם קיימים בטיפול פסיכולוגי מילולי ומעוררים דילמות אתיות.
הקוד האתי של מטפלים באמנות בישראל נקבע על ידי האיגוד הרשמי של המטפלים ביצירה והבעה; אך כיוון שאין החוק מגדיר מי רשאי לעסוק במקצוע זה, אין לאיגוד סמכות לשלול מאדם לעסוק במקצוע גם אם עבר על הקוד האתי.
עם זאת, משמש הקוד האתי כקו מנחה למטפלים.
תוצרי האמנות הייחודיים לטיפול באמנות, גם בהשוואה לשאר מקצועות הטיפול בהבעה ויצירה, מוגנים גם הם תחת חיסיון זה.
מורכבות החיסיון על התוצרים רבה, בשל הנוכחות הפיזית של עבודות האמנות בחדר הטיפול, המשמש מספר מטופלים ולעיתים אף קבוצות מטופלים הפועלים בנפרד, אך בחלל משותף ובזמן משותף.
מחד, מהווה חשיפת התוצרים הפרה בוטה של החיסיון; מאידך, הצגת תוצרי האמנות של המטופל יכולה לקדם את התהליך הטיפולי בבניית ביטחון עצמי, הכרה וכדומה.
לחשיפה מבוקרת בהסכמת המטופל ובפיקוח המטפל באמנות יש ערך טיפולי אצל מטופלים מסוימים.
במסגרות טיפוליות דוגמת מחלקות אשפוזיות יש לכך ערך גם מבחינת הדינמיקה הקבוצתית.
סוגיית הסכמת המטופל כשלעצמה היא מורכבת מבחינה אתית, כיוון שלמטופל לרוב אין כלים מתאימים להבין את השלכות חשיפת התהליך הטיפולי שלו.
לדוגמה, ברחבי העולם ובארץ מתקיימות תערוכות ציורים של מטופלים במסגרות אשפוז פסיכיאטריות, שנעשו בתוך מסגרות טיפוליות.
תערוכות מסוג זה מהוות מוקד לדיון אתי בטיפול בהבעה ויצירה, כאשר מחד נבחן הערך הטיפולי במציגים בתערוכה ומאידך נבחנת פגיעה אפשרית במטופל נוכח אפשרות של שבירת המכל הטיפולי הנדרש כדי לקיים תהליך מעמיק ומוגן.
תהליכי הטיפול באמנות נעזרים בחומרים, יצירות (ציורים, פסלים, קלטות, סרטים ועוד) ותיעודן, המכילים את התכנים והנושאים המרכזיים העולים בטיפול.
המטפל אחראי על שמירת תוצרים אלו והחיסיון שחל עליהם.
אף כי היצירות נשמרות אצל המטפל, הן בבעלות בלעדית של המטופל.
לרוב מטפלים באמנות נוהגים להחזיק את יצירות המטופל שנים רבות לאחר תום הטיפול.
מנהג זה בעייתי בעיקר בטיפול במסגרתו יש תוצרים תלת־ממדיים שקשה לשמור אותם.
בסיוע אמצעים הטכנולוגיים, יש מטפלים המסתפקים בשמירת צילומים של עבודות המטופלים.
במקרים ייחודיים מאפשרים המטפלים הוצאת עבודות מחדר הטיפול.
לשמירת התוצרים ערך טיפולי רב מבחינת האפשרות של המטפל והמטופל לראות את רצף ההתפתחות בטיפול באמצעות התבוננות בתוצרים לאורך התהליך.
טיפו היה פורטל אינטרנט ישראלי לילדים ולנוער שנוסד על ידי שי בלוך ועדי ברדנוין בנובמבר 2003 ונסגר ב-2 בדצמבר 2014.
האתר הוקם ב-11 בנובמבר 2003, ומשנת 2009 עד 2011 היה האתר בבעלות 012 סמייל, שקנתה כ-50% מהשליטה עליו מחברת הייפ אקטיב מדיה.
במאי 2011 עברה החברה לבעלות וואלה.
האתר הציע מגוון אטרקציות לילדים, שהעיקרית בהן היא פתיחת אתר אישי.
האתר הציע גם עולם משחקים מגוון, עמודי מעריצים, תחרויות ופרסים ושלל כתבות בנושאי סלבס, תרבות, פנאי ואינטרנט.
האתר נחשב לפורטל הפופולרי ביותר בישראל לילדים ובני נוער בכל טווח הגילאים.
שירות בניית האתרים של טיפו הציע מגוון אפשרויות ניהול לאתר - עריכת התוכן, שינוי העיצוב ועוד, ובנוסף להם אפשרות אחת שמעולם לא נפתחה בשם "משיבון זון", אך עדיין הוצגה בתפריט הניהול.
לקראת סוף שנת 2014 אילן ישועה מנכ"ל וואלה, החליט לסגור את אתר טיפו משיקולים כלכליים, וב-27 באוקטובר 2014 צוות האתר הודיע שב-1 בדצמבר 2014 האתר ייסגר לצמיתות.
גולשים רבים הכינו עצומות על מנת להשאיר את טיפו באוויר, ולמרות הצלחתן, לא הצליחו לשנות את החלטת ההנהלה.
האתר נסגר למחרת יום הסגירה המתוכנן, ב-2 בדצמבר 2014.
למרות סגירתו של האתר, עדיין היה אפשר להיכנס לכל תכניו דרך עיקוף הכתובת הראשית וכניסה ישירה דרך כתובת ה-IP של האתר.
ב-8 בדצמבר 2014 האתר נותק מרשת האינטרנט ולא ניתן היה לגשת אל אף חלק באתר מלבד ערוץ "טיפו קטנטנים" וערוץ "טיפו גיימז" שנשארו פתוחים עד סוף חודש ינואר 2015.
קהילות טיפו – מערכת פורומים פעילה שכללה למעלה מ-70 פורומים בנושאים שונים, כגון ספורט, טלוויזיה, משחקים, אמנות ועוד.
לכל פורום מונה מנהל שגם הוא גולש צעיר, ולמערכת הפורומים הכוללת ממונה נציג מטעם החברה.
בנוסף, ניתנה דרגות שונות לגולשים על פי כמות ההודעות שלהם בפורום.
טיפו ZONE – הערוץ היה הערוץ המרכזי באתר טיפו.
טיפו ZONE היה אזור חינמי באתר המאפשר לבנות אתרים פשוטים ללא כל ידע בתכנות.
ובשנת 2014 היו בערוץ למעלה מ-100 אלף אתרים בנושאים שונים.
האתרים בטיפו נמנו עם האזורים הנצפים והפעילים בו.
באתרים של טיפו ישנן אפשרויות רבות לעריכתו ולשכלולו, כגון: פאנל ניהול רחב, הוספת קישורים, הוספת עדכוני חדשות, הוספת דפים ועריכתם, פורום לאתר, גלריה, סקרים ועוד.
כל משתמש היה יכול לפתוח יותר מאתר אחד.
חדשות טיפו – ערוץ חדשות פעיל ומעודכן על בסיס יומי.
חדשות סלבס, תרבות, סרטים, גאדג'טים ובעלי חיים.
ב-27 באוקטובר 2014 פוסט החדשות האחרון פורסם.
טיפו בלאגן (מסוגנן כ-Tipo בלאגן) – היה ערוץ הצחוק והבידור של האתר.
בערוץ המשתמשים יכלו למצוא וליצור מגוון רחב של בדיחות בנושאים שונים, תמונות מצחיקות וסרטונים.
כפתור המודיע על הפתיחה של הערוץ עלה באפריל 2006 והערוץ נקרא "טיפו צחוק".
ביוני 2006 הכפתור התחדש, עם השם שלבסוף נבחר ולוגו חדש.
במהלך הפיתוח של הערוץ השתנה הלוגו כמה וכמה פעמים בין החודשים יוני עד אוגוסט.
בספטמבר של אותה שנה עלה האתר רשמית אבל הלוגו שלו השתנה במהירות והוחלף חודש לאחר מכן.
העיר שלנו – היה צ'אט ציבורי לקהל הגולשים שנרשמו לטיפו.
שהיו בו 6 קטגוריות ובכל קטגוריה 3 חדרים ו-18 חדרי צ'אט סך הכל.
בצ'אט ישנם משגיחים שהם כמו גולשים רגילים עם הרשאות מיוחדות.
לצ'אט יש גם פורום ואפשר לעצב דמות ייחודית לכל גולש שאיתה הגולש יכול לשוחח עם ילדים ובני נוער מכל הארץ.
העיצובים הקודמים של העיר הם: הכוכב של הוניגמן, האי של הוניגמן והעיר של הוניגמן.
המשגיחים היו אחראים על הסדר ועל המשמעת בפאתי החדרים בעיר שלנו, ובנוסף לכך הם נוהגו להפעיל את הגולשים בעזרת הפעלות ומשחקים שונים.
לאחר סגירתו של טיפו (ולמשך 5 ימים לאחר מכן) עדיין היה אפשר להיכנס לאתר על ידי שימוש במניפולציית DNS בעזרת עריכת קובץ ה־hosts.
אחרי סגירת העיר, הוחזר הצ'אט בצורת כוכב (הכוכב שלנו) על ידי גולשי טיפו לשעבר.
הוכנסו לשם חדרים, בגדים, תנועות וסמיילים חדשים.
טיפו TV – טיפו TV היה ערוץ ייחודי אשר שימש לטלוויזיה וירטואלית אליו הגולשים העלו סרטוני וידאו ממצלמת האינטרנט והועלו גם סרטוני אנימציה מקוריים.
בתקופת בחירות 2006 הערוץ שיתף פעולה עם חדשות 10. הערוץ נפתח ב-2006, ונסגר ב-2009.
טיפו סינמה – טיפו סינמה היה ערוץ בנושא סרטים שהופיעו בו חדשות בנושא, אולמות שונים עם צפייה ישירה של סרטים, פורום בנושא וסקרים.
הערוץ נפתח באמצע שנת 2008. ב-2011 עם העיצוב החדש של טיפו, עלה האתר בגרסה חדשה להתאים לעיצוב.
טיפו טולס – טיפו טולס היה סרגל הכלים הרשמי של האתר שהופיעו בו קיצורי דרך למדורים שונים בתוך האתר עצמו.
טיפו ספיישל – טיפו ספיישל היה מדור עם חדשות על סלבריטאים ועל דברים מיוחדים שקרו בתקשורת.
בנוסף, הערוץ שימש גם לפרסומות ומבצעים מיוחדים.
טיפו גיימז (מסוגנן כ-Tipo GAMEZ) – היה ערוץ עם מגוון רחב של משחקים מסודרים בקטגוריות שונות.
הערוץ אחסן משחקים שיוצרו על ידי אתרים אחרים אבל גם פיתח משחקים מקוריים.
בחלק מן המשחקים שיוצרו לערוץ הופיעו דמויות שקשורות לאתר (כגון "ריקוד הטיפו") ובחלקם היו דמויות שלאו דווקא קשורות איכשהו לאתר (כגון "בטי לוכדת פרפרים").
הוא נפתח באפריל 2005, ובשנת 2009 עבר שינוי עיצובי.
טיפו קטנטנים (מותג כ-Tipo קטנטנים) – היה פורטל משל עצמו וכלל משחקים מסודרים בקטגוריות (כמו טיפו גיימז) וסרטונים מהאתר "פליי קידס" של החברה Play Records.
ה"קמע" של האתר היה פינגווין שהופיע בדף הבית וב-4 משחקים: בד ציור קטנטנים, פאזל קטנטנים, בואו להלביש פינגווין ומירוץ הפינגווינים.
כל המשחקים פותחו על ידי חברת "מעבר לרשת".
במקור הפורטל נקרא start קטנטנים והוא נפתח בספטמבר 2007 על ידי סמייל מדיה בשיתוף אתר Vgames.
בשנת 2010 שם האתר השתנה לטיפו קטנטנים ושולבו בו תכנים מטיפו.
הפורטל נסגר בסוף ינואר 2015.
WFM – ב-20 באוקטובר 2005 עלה הרדיו האינטרנטי לצעירים WFM, בהשקעה של 1.5 מיליון ש"ח, בשיתוף אתר טיפו.
טיפוח כלבים הוא טיפוח הגייני וקוסמטי של כלבי בית.
טיפוח הכלב כולל מגוון טיפולים לפרווה כמו רחצה, חיטוי וצחצוח, הברשה, תספורת או דילול, התרת קשרים, היפטרות מטפילים וקרציות, הדברת פרעושים ומריטת שיער מת.
בנוסף, קיימים טיפולים נוספים שאינם קשורים לפרווה כמו ליטוש וקיצוץ ציפורניים, ניקוי אוזניים, צחצוח שיניים, שטיפת עיניים והסרת עור מת, וכן טיפול בהפרשות וריחות לא נעימים.
התקופה האליזבתנית בבריטניה מספקת עדויות קדומות ביותר לפעילות טיפוח פרוות חיות מחמד.
בעוד ששיטת הטיפוח איננה ברורה, חיות המחמד נראות נקיות ומטופחות.
ייתכן שספרים בשווקים ניקו אותן.
ליתוגרפיה מהתקופה אכן מציגה כלב מגולח בעודו ישוב בחיק גברת, וישנם תחריטים מהתקופה של נשים המגלחות כלבים.
כיאה לערש האופנה, לצרפת מיוחסים חלק ניכר מעיצובי פרוות הכלבים הראשונים.
ברנסאנס הצרפתי, כלבים שחיו בבתי האצולה לעיתים קרובות זכו לטיפוח לפי אותן אופנות עיצוב שיער מפוארות כמו בעליהם.
גזעי רטריבר מתולתלי פרווה, כפי הנראה אבותיהם של הפודלים של ימינו, טופחו על ידי ספרים נודדים מקצועיים.
בתקופת לואי ה-15 הייתה פריחה של טיפוח כלבים, ונמצאו רישומים ראשונים של סלוני טיפוח כלבים.
במאה ה-18, בתקופת לואי ה-16, פודל טוי היה הכלב הרשמי של חצר המלוכה בצרפת.
סלוני טיפוח כלבים המשיכו לתפקד גם אחרי נפילת המלוכה בצרפת, והפודל היה לכלב הלאומי של הרפובליקה.
למרות שמקור הגזע כנראה איננו מארץ זו, הפך לכה מזוהה עמה, עד כי נודע בשם "פודל צרפתי".
הפודלים הראשונים היו כלבי מים , כלבים שנשלחו לשטוף ולהחזיר ציד מהמים.
מסיבה זו התאימה להם ביותר התספורת ה"קונטיננטאלית", קרי, גילוח חלקי ומסוגנן של גב ואחורי הכלב.
תספורת זו הייתה פופולרית בקרב אנשים אמידים.
כלביהם קיבלו מראה של אריה, סמל למעמד וכוח.
באנגליה תספורת זו אכן זכתה לשם "תספורת אריה".
התספורת אומצה עם מספר שינויים גם בארצות הברית, בשם "תספורת אוכף אנגלי".
במאה ה-19 תספורת זו זכתה לתחייה מחודשת בפריז.
אנשים הגיעו בימי ראשון לגדות נהר הסן עם כלביהם.
שם, תמורת תשלום, ספרים סיבנו את הכלבים, טבלו אותם במי גפרית על מנת לקטול פרעושים, רחצו אותם במי הסיין, ייבשו ואז סיפרו אותם.
בתקופה זו, תספורות הכלבים עוצבו יותר ויותר על פי תסרוקות נשים פופולריות.
תסרוקתה המסולסלת של אשת נפוליאון השלישי, הקיסרית אז'ני, היוותה השראה לתספורת פודלים שנקראה "פודל בחבלים", בה עדיין סופרו הכלבים בתספורת קונטיננטאלית, אך פרוות הראש והכתפיים הוארכה, כך שהסתלסלה לכדי מראה חבלים הנסרכים על הארץ.
ספרים מהמאה ה-19 אף הם מעידים כי היה טיפוח כלבים באירופה ובארצות הברית בתקופה זו: "ספר הכלב" (ורו שאו, 1879) מזכיר טיפוח כלבים באנגליה ומדגיש את חשיבותו לרווחתו והופעתו של הכלב, ו"סודות הכלבייה של אשמונט" נותן עצות טיפוח לרחצה, טיפוח וריכוך הפרווה (בוסטון, 1893).
לא ברור בדיוק באיזו תקופה הדבר קרה, אך ככל שהפודל הפך מקובל בכל רובדי האוכלוסייה, פותחו עבורו סגנונות תספורת רבים ושונים, קלים יותר לתחזוקה.
ברם, לא רק הפודלים זכו לטיפול בפרוותם.
מוקדם בתולדות גזעי הטריירים בעלי פרוות-קש (wire-coated terrier) בבריטניה, גילו כי ניתן לעצב את פרוותם של כלבים על ידי מריטת השיער המסתיר את קונטור גוף הכלב באמצעות תפיסתו בין האצבע והאגודל, ללא גרימת כל כאב לכלב.
כן התגלה כי סילוק הפרווה הישנה מביא לצימוח פרווה חדשה, חזקה, ועשירה יותר בצבע ומרקם.
טיפול זה מתאים לכל הגזעים בעלי פרוות-קש.
שנות ה-20 הסוערות של המאה ה-20 הביאו אופנות חדשות לעיצוב שיער הנשים, ובעקבותיהן אף לעיצוב פרוות הכלבים.
נשים החלו לגלות עצמאות חדשה, להתמרד נגד המגבלות הוויקטוריאניות הקשוחות, ואף נתנו לכך ביטוי חיצוני בכך שהחלו להסתפר בתספורת קצרה.
בנוסף לתספורת "הגברית" הן אף החלו להחזיק כלבים גדולים יותר במקום כלבי השעשועים הקטנים, אך סיפרו אותם באותם סגנונות פודל "נשיים".
לקראת שנות ה-40 של המאה ה-20 הופיעו מספרות כלבים קטנות בארצות הברית.
הן היו קטנות, ללא מיזוג אוויר, והציוד בהן היה בסיסי ביותר.
בשנות ה-40 חלו התפתחויות בציוד למספרות כלבים, כגון שימוש באמצעי ייבוש שיער משוכללים ובמכונות תספורת חשמליות לחיות מחמד.
בשנים אלה פרסמה בלאנש סונדרס את הספר The Poodle Chart, אודות טיפול בפודלים, שקידם מאוד את תחום ספרות הכלבים ואת השימוש במכונות תספורת לכלבים.
אולם הפריחה הגדולה של סלוני הטיפוח לחיות מחמד החלה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר חל גידול משמעותי באוכלוסיית חיות המחמד, וטיפוח חיות המחמד עבר למרכזי הערים.
בשנות ה-60 סגנון פרוות הכלבים המרדני שוב שיקף את התקופה.
הכלבים דמו ל"ילדי הפרחים", כאשר פרוותם שזורה בפרחי פלסטיק, ולעיתים צבועה בצבעים פסיכדליים.
לראשונה, ברוח השוויון הבין-גזעי, הפך הכלב המעורב לפופולרי, ופרוותו הושארה ארוכה וטבעית – ברוח החופש.
ניתן לרחוץ כלבים בכיור, מקלחון או אמבטיה; ניתן אפילו לרחוץ אותם בחוץ באמצעות צינור גינה, בתנאי שהמים חמים מספיק כדי למנוע היפותרמיה.
יש לרחוץ כלבים במים חמימים, אך לא חמים מידי, מפני שהם עלולים לצרוב את עורם ואף לגרום לכוויות.
אסור לרחוץ כלבים בעלי פרווה ארוכה, עבה או צפופה מבלי להברישה מבעוד מועד וכן להתיר את הקשרים שעלולים להיווצר בה.
זמינים סוגים רבים של סוגי שמפו ומרככים המיועדים לכלבים.
עבור כלבים בעלי פרווה צפופה או דו-שכבתית, ערבוב מוקדם של השמפו עם מים יעזור להבטיח פיזור אחיד יותר של השמפו.
אין להקציף את הראש, שכן מגע של מוצרי טיפוח עם העיניים לגירוי, עצבנות ואף לדלקות עיניים.
בנוסף, שימוש עודף במים עלול להוביל להילכדותם בתעלת האוזן ולדלקות אוזניים משניות.
לאחר השימוש בשמפו, יש לשטוף את הכלב היטב, מכיוון ששאריות כימיקלים עלולים לגרום לגירוי וגרד בעור.
רוב הכלבים אינם דורשים רחצה תכופה.
שמפו על פרוותם לעיתים קרובות מדי עלול להסיר ממנה את השומנים הטבעיים של הכלב, אשר שומרים על עורו, מה שיוביל ליובש העור (איכתיוזיס).
טיפול שיניים והיגיינת הפה חשובים מאוד לבריאות הכלב.
בזמן הטיפוח ניתן להשתמש בערכות לטיפול השיניים הקיימות בשוק, כמו מברשות שיניים ומשחות שיניים מיוחדות המיועדות לכלבים.
דגמים רבים של מברשות שיניים כוללים עיצוב גמיש בעל שלושה ראשים, השומר על הלחץ המתאים על כל משטחי השן בכל לחיצה.
משחת שיניים המיועדת לשימוש על כלבים היא לרוב תהיה משחת שיניים ללא סוכר, עם חומרי טעם שונים.
בניגוד לנהוג אצל בני אדם, אין צורך לשטוף את פיו של הכלב לאחר צחצוח שיניו.
במידה ונדרש טיפול מקיף יותר, ניתן לגשת לווטרינר.
הכלב יעבור הרדמה קצרה, במהלכה יסיר הווטרינר את האבנית באמצעות מכשיר הנקרא "סקיילר".
לאחר מכן הוא יצפה את השיניים בחומר הגנה (פוליש) כדי למנוע הצטברות חוזרת של אבנית, דבר שיקשה על הצטברות חיידקים.
כך ימנעו ריחות פה חזקים, דלקות חניכיים, איבוד שיניים וזיהומים מסובכים, אשר עלולים להיות מסוכנים.
טיפאני דון ת'ורנטון (באנגלית : Tiffany Dawn Thornton; נולדה ב-14 בפברואר 1986) היא שחקנית וזמרת עבר אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות משחקה בתור טוני הארט בסדרות הטלוויזיה "תנו לסוני צ'אנס" ו"לגמרי במקרה!" בערוץ דיסני.
ת'ורנטון נולדה בעיר קולג' סטיישן, בטקסס, ארצות הברית.
היא בוגרת אוניברסיטת טקסס A&M, שם שרה את ההמנון הלאומי במספר טקסי ספורט.
בשנת 2009 גילמה את ג'יימי בסרט מקורי של ערוץ דיסני "פיט בוקע מהביצה" לצד מיטשל מוסו, כמו כן ביצעה את השיר "Magic Mirror" מתוך פסקול הסרט "טינקרבל והאוצר האבוד", אשר הופיע גם באלבום האוסף "Disney Fairies: Faith, Trust, and Pixie Dust".
עוד באותה שנה, נבחרה לשחק בתפקיד ראשי את טוני הארט בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני "תנו לסוני צ'אנס" בכיכובה של דמי לובאטו במשך שתי עונות.
היא גילמה את הדמות גם בסדרת ההמשך "לגמרי במקרה!" ששודרה החל משנת 2011 עד שנת 2012.
בשנת 2013 שיחקה בסרטה הראשון "Unlucky Charms" בדמותה של אודרי, ובשנת 2014 שיחקה בסרט הילדים "The Dog Who Saved Easter" בדמותה של קארן, לצדם של דין קיין ומריו לופז.
בין השנים 2015 ו-2016, הגישה ת'ורנטון תוכנית רדיו בתחנת הרדיו KLAZ 105.9 שממוקמת בהוט ספרינגס, ארקנסו.
היא הגישה תוכנית בוקר בשם "קרמר וטיפאני", וכן הנחתה תוכנית יומית משלה.
היא גם בלוגרית באתר DisneyBaby.com.
החל מאמצע שנת 2016, ת'ורנטון עובדת כרכזת גיוס בקולג' צ'מפיון הנוצרי.
בדצמבר 2009 התארסה לבן זוגה העורך דין וסולן לשעבר של להקת "The Prom Kings", כריסטופר קרני, וב-12 בנובמבר 2011 נישאו השניים בפארק הלאומי הוט ספרינגס.
ב-14 באוגוסט 2012 ילדה את בנה הראשון, קנת' ג'יימס.
הסנדקים של הילד הם השחקנים קייסי סקרבו ווילמר ולדראמה.
ב-1 במרץ 2014 ילדה את בנם השני, בנטלי קאש.
ב-4 בדצמבר 2015 נהרג בעלה בתאונת דרכים.
בינואר 2017 החלה מערכת יחסים עם חבר המשפחה והכומר ג'וסיה קאפאסי.
הזוג התארס ב-8 באפריל 2017, ונישאו לאחר כחצי שנה ב-7 באוקטובר 2017. ב-9 בנובמבר 2018 הביאה לעולם את ילדה השלישי (הראשון עם קאפאסי), בת בשם ג'ולייט "ג'ולס" ג'וי.
ב-21 ביולי 2021 נולדה בתם השנייה של הזוג; קימבר ג'ו.
Action!"2012-2011לגמרי במקרה!טוני הארטתפקיד ראשי; 26 פרקים2011פיות דיסניגלימרדיבוב; ספיישל טלוויזיוני של ערוץ דיסני2012חוקי המשחקמייגן מקיין (אנ')סרט טלוויזיה של HBOדוק רופאת צעצועיםקסיילהדיבוב; פרק: "Gulpy Gulpy Gators!/One Note Wonder"2015-2014Muertoonsלופיטהדיבוב; 6 פרקים
טיפאני ושות' , נודעת גם בשם Tiffany's, היא חברה אמריקאית לתכשיטנות, יצירות כסף, יהלומים וגמולוגיה (תורת אבני החן).
החברה הוקמה בניו יורק בשנת 1837 על ידי טד יאנג וצ'ארלס לואיס טיפאני, אביו של אמן הויטראז' הנודע לואיס קומפורט טיפאני.
בתחילה נפתחה חנות אחת בדרום מנהטן, בהמשך נפתחו חנויות רבות ברחבי ארצות הברית והעולם.
בשנת 1940 נפתחה חנות הדגל של התאגיד בצומת השדרה החמישית ורחוב 57. בחנות זו צולמו סצנות מהסרטים ארוחת בוקר בטיפאני ואין כמו אלבמה.
ב 2021 נרכשה החברה על ידי תאגיד מוצרי היוקרה LVMH בעבור 16 מיליארד דולר.
החנות נוסדה ככל-בו לכלי כתיבה מהודרים, נייר ומוצרי יוקרה אחרים ונקראה בראשיתה Tiffany, Young and Ellis.
החנות שכנה בדרום מנהטן, בברודוויי 259. בשנת 1853 קוצר השם לטיפאני ושות'.
בשנת 1845 התפרסם הקטלוג הראשון של החנות, הקרוי "הספר הכחול" ומופיע עד ימינו.
בשנת 1862 סיפקה טיפאני ציוד לצבא האיחוד כגון חרבות ודגלים.
ביריד העולמי בפריז בשנת 1867 הציגה טיפאני יצירות כסף והייתה לחברה האמריקאית הראשונה שזכתה בציון לשבח.
ב-1919 עיצבו מעצבי החברה את "צלב טיפאני", גרסה של מדליית הכבוד שהוענקה ללוחמים שהצטיינו בקרב בשירות הצי האמריקני.
בשנת 1942 עוצבה מדליה לציון לשבח בשירות לא-קרבי, אך היא נזנחה כבר באוגוסט אותה שנה.
בשנת 1967 נבחרה החברה על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית, ליידי בירד ג'ונסון, לעצב מערכת כלי חרסינה לאירוח רשמי בבית הלבן.
בשנת 1980 החלה פאלומה פיקאסו לעצב תכשיטים עבור טיפאני ושות' בניו יורק.
חנויות טיפאני נפרסו ברחבי ארצות הברית (נכון לדוח השנתי של 2007 היו 64 חנויות טיפאני ברחבי ארצות הברית) והעולם.
בין היתר מצויות חנויות טיפאני בלונדון (כולל חנות מפוארת בטרמינל 5 של נמל התעופה לונדון הית'רו), וינה, בריסל, קנדה, סין, יפן, הונג קונג, קואלה לומפור, אוסטרליה (סידני, מלבורן, בריסביין ופרת'), סן פאולו, בוגוטה ועוד.
ב-2008 חברו טיפאני וחברת התקשורת הסלולרית היפנית "SoftBank" לייצור עשרה מכשירי טלפון סלולריים משובצים ב-400 יהלומים.
בתו של דונלד טראמפ, טיפאני טראמפ נקראה על שם החברה הזאת.
יהלום טיפאני הוא אחד היהלומים הצהובים הגדולים בעולם (משקלו 128.54 קרט, 25.71 גרם).
היהלום מוצג בדרך קבע בחנות הדגל של טיפאני בשדרה החמישית בניו יורק.
היהלום התגלה במכרה קימברלי שבדרום אפריקה בשנת 1878 ומשקלו הגולמי היה כ-58 גרם.
הוא נחקר במשך למעלה משנה על ידי הגמולוג הראשי של טיפאני ולוטש ל-90 פאות.
היהלום שובץ במספר תכשיטים ופרטי אומנות לאורך השנים: השחקנית אודרי הפבורן ענדה ענק שבו שובץ היהלום בצילומים לקידום הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני", ב-1995 הוא שובץ בפריט "ציפור על סלע" שהוצג בתערוכה בפריז, וב-2012 שובץ היהלום מחדש בענק יהלומים לכבוד חגיגות 175 שנה להקמת טיפאני.
טיפאני משתמשת בפרסומיה ואריזותיה בצבע כחול ייחודי, שנרשם כסימן רשום.
קידוד הצבע ב-RGB: (10, 186, 181), ובשלשת הקסא: #0ABAB5. הצבע הוא מספר 1837 בקטלוג הצבעים של פנטון, מספר המצביע על שנת ייסודה של טיפאני.
כיוון שהצבע הוא סימן רשום, הוא אינו זמין במדפסות ובקטלוגים של צבעים לשימוש ציבורי.
טיפאני מייצרת לק לציפורניים בצבע זה, בשם "For Audrey", לכבודה של השחקנית אודרי הפבורן שכיכבה בסרט "ארוחת בוקר בטיפאני".
טיפואיד מרי היא דמות בדיונית של נבלת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס דרדוויל ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #254 ממאי 1988 ונוצרה על ידי הכותבת אן נוסנטי והמאייר ג'ון רומיטה הבן.
שמה מבוסס על טבחית אירית-אמריקנית מתחילת המאה ה-20 בשם מרי מאלון, שהייתה נשאית מחלת הטיפואיד.
טיפואיד מרי היא האלטר אגו של מרי ווקר, צעירה הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית ומאהבתו לשעבר של דרדוויל.
היא בעלת כוחות טלקינטיים ושליטת מחשבות חזקים, בנוסף לכוחה הפירוקינטי, וכוחות אלו הובילו אותה להפוך למתנקשת בשירות ארגוני פשע רבים.