tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי כן, הצטרף לדות'ראקים והצהיר אמונים לווייסריז טארגאריין, למרות שעבד בסתר עבור ואריז והמלך רוברט באראתיאון בתקווה לקבל חנינה מלכותית.
אחרי מות וייסריז מצהיר ז'ורה אמונים לאחותו דאינריז טארגאריין ונהפך לאיש אמונה אחרי שהציל אותה מהתנקשות.
הוא נופל שבי בקסמה ומעריץ את מידותיה הטובות.
כשמתגלה לה שעבד בסתר עבור ואריז, היא מגרשת אותו ומתחייבת להרוג אותו אם תראה אותו שוב.
בהמשך הוא חוטף את טיריון לאניסטר במטרה לרכוש מחדש את אמונה של דאינריז.
בסדרת הטלוויזיה מסופר כי אחרי שהוא מציל את חייה היא סולחת לו, והוא שב ומצטרף לפמליה שלה.
היא מפתחת כלפיו רגשות עמוקים אך לא רומנטיים, ובהמשך מתאהבת בג'ון שלג.
סר ז'ורה מורמונט נהרג בקרב עם צבא המתים כאשר הוא מגן על חייה של דאינריז, ומת בזרועותיה (עונה 8 פרק 3 "הלילה הארוך").
הראש של בית מורמונט והליידי של אי הדובים, לאחר שירשה את התואר מהאחיין שלה, ז'ורה שגורש עקב סחר בעבדים.
במהלך הספרים היא יוצאת להילחם דרומה לצד בית סטארק במלחמת חמש המלכים.
לפני החתונה האדומה, היא נשלחת על ידי רוב סטארק למשימה חשאית ומאז מיקומה לא ידועה.
בעיבוד הטלוויזיוני נאמר שנרצחה בחתונה האדומה.
הפכה ליורשת לבית מורמונט לאחר מות אחותה דייסי בחתונה האדומה.
בשל היעלמות אמה מתפקדת בפועל כליידי של אי הדובים וכראש בית מורמונט.
נשבעת אמונים לסטאניס באראתיאון (יחד עם בית מורמונט כולו) לאחר שזה כובש את טירתם של בית גלובר מאנשי הברזל וחוטף את אשה גרייג'וי.
אחרי כן, הופכת להיות שומרת הראש של אשה ומצילה אותו מהקרבה לאל האור.
בעיבוד הטלוויזיוני, אחרי מות אמה בחתונה האדומה הופכת לליידי של אי הדובים ולראש בית מורמונט.
אחרי פגישתה עם ג'ון שלג וסאנסה סטארק נשבעת אמונים (ביחד עם בית מורמונט) לבית סטארק.
אחרי ניצחונם בקרב הממזרים, היא הראשונה להכריז על ג'ון שלג כמלך הצפון.
נהרגה בקרב נגד צבא המתים, לא לפני שהרגה ענק מצבא המתים.
בית מובילשט (ברומנית: Movilești או בני מובילה או מוגילה (ברומנית: Movilă או Moghilă, בפולנית: Mohyła, בכתב קירילי:Могила, בהיגוי אוקראיני: מוהילה) היו משפחת בויארים רומנים מחבל מולדובה, שנקשרו ביחסי נישואין עם בית מושאט, שושלת של שליטי מולדובה, וכן עם משפחות מגנטים פולנים.
ברומנית משמעות המילה "מובילה" היא "תל".
המילה היא ממקור סלאבי ושמשמעותה המקורית "מוגילה" הייתה "קבר".
לפי האגדה, המסופרת בספרו של יון נקולצ'ה "שורה של דברים" שם המשפחה קשור לדמות ה"אפרוד" (נושא כלים) פוריצ'ה, בויאר זוטר בימי השליט שטפן הגדול של מולדובה (1504-1457).
בזמן קרב נגד ההונגרים עזר האפרוד פוריצ'ה לשליט שטפאן שאיבד את סוסו, לרכב על סוס חדש.
פוריצ'ה כרע ברך והתכופף כדי שהשליט, שהיה נמוך קומה, יטפס עליו ויוכל לרכב על הסוס.
אחרי שניצח בקרב, שטפאן העניק לפוריצ'ה אחוזות רחבות ידיים, את התפקיד "ארמאש" ופסק ששם משפחתו של פוריצ'ה (שמשמעותו היה "פרעוש") אינו מתאים והוא ישונה ל"מובילה", כלומר "תל".
משפחת מובילה הגיעה לגדולות בסוף המאה ה-16. חלק מבניה תמכו בברית עם האיחוד הפולני-ליטאי, יצרו קשרי נישואים עם משפחת פוטוצקי הפולנית ומאימת הפלישות העות'מאניות מצאו מקלט בדרום פולין.
במהלך השנים מנציגים של משפחה זו עלו לשלטון בנסיכויות הרומניות - מולדובה ווולאכיה, בעזרת תמיכה פולנית.
אחרי שנת 1634 הם נעלמו מהתחרות על כס המלכות בנסיכויות אלה ושרדו בחברי השלאכטה הפולנית.
למשפחתם היה סמל אופייני לאצולה הפולנית.
ירמיה מובילה - ייסד את מנזר סוצ'ביצה ואת כנסיית עליית מרים השמיימה בברטסק-לבוב, ייסד את העיר מוהיליב- פודילסקי
ראינה (רגינה) מוהילה - נשואה לנסיך מיכאל וישנבייצקי (ממשפחת קוריבוט); ייסדה את המנזר אנה הקדושה
קתרינה מובילה (בפולנית:קטז'ינה מוהילה), נשואה לנסיך סמואיל קורצקי
אנה - נשואה 4 פעמים, עם:
מריה עמליה מובילה - נשואה לוויבוד מברצלב, סטפאן פוטוצקי
פטרו מוהילה – מיטרופוליט קייב, קדוש של הכנסיות האורתודוקסיות הרוסית, האוקראינית והרומנית
גריגורה אורקה – כרוניקן, בויאר בכיר בדרגות לוגופט, ספטאר וורניק גדול
בית מדרש דרך-חיים (ישיבת דרך-חיים) היא ישיבת ההסדר החרדית הראשונה והגדולה בישראל.
הישיבה ממוקמת בגן יבנה, שלוחה נוספת של הישיבה נמצאת בתוככי המרכז האקדמי לב.
בראש הישיבה עומד הרב כרמי ישראל גרוס.
יו"ר הנהלת הישיבה הוא רס"ן במיל' יוסי לוי המכהן במקביל כמנכ"ל עמותת נצח יהודה (עמותת הנח"ל החרדי).
בית המדרש הוקם בשנת ה'תשע"ג (2013) על ידי הרב כרמי גרוס וסא"ל במיל' רמי ליבר ביוזמה משותפת עם משרד הביטחון ומשרד החינוך.
בית המדרש החל את דרכו בירושלים בתוך המרכז האקדמי לב.
בשנת ה'תשע"ד (2014) בית המדרש העתיק את מקומו לקמפוס החרדי למצוינות בגן יבנה והחל בשיתוף פעולה עם השלוחה החרדית של המכללה האקדמית אשקלון.
למשך תקופה קצרה בשנת ה'תשפ"ג (2023) עזב ראש הישיבה הרב גרוס את הישיבה.
בתקופה זו מלאו את מקומו הרב יצחק ברוך רוזנבלום והרב יצחק מאיר יעבץ.
במהלך קיץ ה'תשפ"ג חזר הרב גרוס לכהן כראש הישיבה והרב רוזנבלום עזב את הישיבה.
בתקופה זו החלה הישיבה בשיתוף פעולה עם עמותת נצח יהודה (הנח"ל החרדי) ומנכ"ל העמותה יוסי לוי התמנה ליו"ר הנהלת הישיבה.
בהמשך, במהלך חורף ה'תשפ"ד (2024) עזב הרב יעבץ את הישיבה.
בשנת הלימודים ה'תשפ"ה הקימה הישיבה שלוחה במרכז האקדמי לב.
בראש בית המדרש בשלוחה שבמכון לב עומד הרב נתנאל עמר.
בראש בית המדרש בגן-יבנה עומד הרב יוסף נתן מילר.
תלמידי הישיבה מגיעים מכל המגוון והמנעד של הקהילות החרדיות.
לישיבה מתקבלים בוגרי ישיבות קטנות, בוגרי ישיבות תיכוניות חרדיות ותלמידים לאחר תקופה של לימודים בישיבות גדולות אחרות.
נכון לשנת 2024 מונה הישיבה כ-160 תלמידים.
כ-90 מהם לומדים בישיבה והשאר נמצאים במהלך שירותם הצבאי.
הישיבה שומרת על קשר עם התלמידים במהלך השירות הצבאי ולאחר סיום המסלול.
רבים מהבוגרים שוהים בישיבה באופן קבוע בשבתות ובחגים ותורמים להווי המיוחד הנרקם בה.
לצד לימודי התורה לומדים תלמידי בית המדרש לימודים אקדמיים.
בסיום שנות הלימודים בישיבה משתלבים בוגרי בית-המדרש בתפקידים משמעותיים בצה"ל במיוחד בתפקידים טכנולוגיים.
בין היתר ביחידות חיל המודיעין (יחידה 8200, יחידה 81) חיל התקשוב, חיל האוויר (יחידה אופק), החטיבה הטכנולוגית ליבשה, היועץ הכספי לרמטכ"ל (אגף התקציבים במשרד הביטחון) ועוד.
המחצית הראשונה של יום הלימודים בבית המדרש מוקדשת ללימודי-תורה.
לאחר תפילת שחרית וסדר הלכה, התלמידים לומדים סדר א' כמקובל בעולם הישיבות.
לאחר ארוחת צהרים ותפילת מנחה מתקיים סדר ב' מקוצר עד השעה שלוש וחצי.
אחת לשבוע מתקיימים מבחנים (בעיון, בקיאות ובהלכה) על החומר הנלמד.
לצד מסלולי הלימוד בגמרא, נמסרים בישיבה שיעורים בנושאים מגוונים, בין היתר: פילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל, הלכה למעשה בדגש על סוגיות הלכתיות רלוונטיות לחיי הצבא, שיחות בנושאי השקפה מוסר וחסידות ועוד.
מפעם לפעם מתקיימים ימי עיון אליהם מוזמנים רבנים אורחים ומתקיימים סיורים לימודיים והתוועדויות המלוות בשירה.
צוות הישיבה מעודד את תלמידי הישיבה להרחיב דעת ולרכוש ידע במגוון רחב של תחומים.
הישיבה מקיימת פעילויות חברתיות שמטרתן לגבש את הקשר החברתי ולחזק את האווירה הטובה והרוחנית בין בני בית-המדרש.
המחצית השנייה של היום מוקדשת ללימודים אקדמיים המתקיימים בקמפוס הישיבה בשלוחה החרדית של המכללה האקדמית אשקלון.
הלימודים מתקיימים בין השעות ארבע אחרי הצהריים עד השעה עשר בערב.
בסוף יום הלימודים מסיימים התלמידים את היום בתפילת ערבית.
רוב התלמידים בישיבה לומדים תואר ראשון במדעי המחשב (.B.Sc), כלכלה או עבודה סוציאלית.
תלמידים המגיעים מישיבות תיכוניות חרדיות ולהם בגרות מלאה משתלבים כבר בשנת הלימודים הראשונה בלימודים אקדמיים.
תלמידים מישיבות קטנות או גדולות המגיעים ללא בגרות מקדישים את שנת הלימודים הראשונה להשלמת פערים בלימודי מכינה קדם אקדמית ומתחילים את לימודי התואר הראשון בשנת הלימודים השנייה בישיבה.
התלמידים בשלוחה שבמכון לב לומדים מתוך מגוון התארים שבמרכז האקדמי לב בין היתר תארים באלקטרואופטיקה ועוד.
הרב כרמי ישראל גרוס - ראש הישיבה.
מכהן גם כרב קהילה בבית שמש.
בוגר ישיבות לייקווד, היכל התורה בציון ואיתרי.
השלים תואר ראשון בהיסטוריה יהודית ותלמוד, ותואר שני בפילוסופיה של החינוך.
בעבר שימש כר"מ, מחנך וראש ישיבה במספר ישיבות ומוסדות חינוך בארצות הברית וקנדה, והיה ממקימי ישיבת מערבא.
הרב דוד בלוך - ר"מ בוגרים.
לשעבר ראש מדרשית נעם בפרדס חנה וממקימי גדוד נצח יהודה (הנח"ל החרדי).
הרב יוסף נתן מילר - ראש בית המדרש בגן-יבנה: מלמד גם במספר מדרשות ומכינות.
בוגר ישיבות תורת רפאל וחברון כנסת ישראל.
למד לתואר ראשון ושני בפילוסופיה.
הרב נתנאל עמר - ראש בית המדרש בירושלים: בוגר ישיבת קול תורה.
בעל כושר לרבנות ותואר ראשון בחינוך.
בעבר שימש כר"מ בישיבה לצעירים מצוינים חיפה ובישיבת כתר-תורה בקרית אתא.
הרב רפאל קרויזר - ר"מ.
מחבר ספרים תורניים בהם 'הגירושין בהלכה' ומכהן גם כרב קהילה ברמות (ירושלים).
בוגר ישיבת חברון כנסת ישראל.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה ומחשבת ישראל ותואר שני בהיסטוריה.
הרב קרויזר מחזיק בתעודת כושר לדיינות.
הרב יצחק רצקר - ר"מ.
הרב אליהו סננס - משגיח ומנהל חינוכי.
ר' יוסי לוי - יו"ר הנהלת הישיבה
ר' משה פריגן - ניהול הישיבה.
ר' רמי ליבר - סמנכ"ל פיתוח.
בית מורשת היא עמותה חברתית העוסקת בייזום, הקמת וניהול מיזמים בתחומים המשלבים אחריות חברתית, חינוך ומורשת ישראל.
העמותה הקימה ומפעילה מכינה קדם צבאית ייעודית, בתי מדרש וכולל חינוכי ייחודי, מסגרות חינוכיות משלימות ובלתי פורמליות, מענים רווחתיים לילדים, מיזמים חברתיים וקהילתיים, יחד עם שותפים מקומיים וממשלתיים.
מטה העמותה שוכן בעיר מעלה אדומים.
העמותה הוקמה במקור כגרעין תורני, והלכה והתפתחה במהלך השנים.
בראש העמותה, נכון ל-2025, עומד מייסדה, הרב אליהו קפלן.
בית מורשת החלה את דרכה בשנת 2001, כחלק מרשת הגרעינים של קרן מורשת, ביוזמת הרב אלי קפלן, תושב העיר מעלה אדומים, תלמידו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
בשנת 2003 נרשמה כעמותה עצמאית.
בראשיתה פעלה כגרעין תורני במעלה אדומים, שהתגבש בבית מדרש חינוכי שהוקם בידי העמותה.
עם השנים פנתה העמותה לפיתוח מיזמים חינוכיים וחברתיים עבור כלל אוכלוסיית מעלה אדומים, תוך שיתופי פעולה עם הגופים המוניציפליים וטשטוש ההבחנה בין אוכלוסיית הגרעין לכלל האוכלוסייה ושימת דגש על צורכי הקהילה כולה.
בעשור זה חיזקה בית מורשת את מעמדה במרחב המקומי מעלה אדומים.
בשנים האחרונות החלה העמותה לכוון את פעילותה להקמת והובלת מיזמים במישור הלאומי ולא רק במישור המקומי.
בעשור זה חיזקה בית מורשת את קשריה עם גורמי ממשל וממסד והקימה מכינה קדם־צבאית, פיתחה מודלים לעבודה קהילתית והתמקדה ביצירת שותפויות ומיזמים בתחומי פעילותה.
העמותה מפעילה כיום את מכינת איתן, השוכנת במישור אדומים ופונה לכלל האוכלוסייה הישראלית.
מכינת איתן הוקמה בשנת 2010 ובשנת 2015 קיבלה הכרה רשמית.
במכינה כמה מסלולים כדוגמת חקלאות, בנייה ויצירה בעץ ובמתכת.
במכינה לומדים גם חניכים בודדים שאין להם בית לחזור אליו.
העמותה פועלת להקמת מתחם הקבע של המכינה באתר הצופה למדבר יהודה.
עמותת בית מורשת מפעילה כולל חינוכי הפועל בתוך בית הספר אמי"ת איתן, בראשות הרב אילן מארק, שבמסגרתו משולבים הלומדים בעשייה חינוכית מגוונת כפרחי הוראה, רבני גנים ומדריכים מיד עם תחילת לימודיהם.
לצד הכולל פועלים בתי מדרש שונים לאוכלוסיות מותאמות, ובהן נשים, גמלאים וקבוצות נוספות.
העמותה מפעילה כיום שתי מועדוניות לילדים, מועדונית צמ"ד לילדים עם צרכים מיוחדים ומועדונית לילדי רווחה.
מועדונית צמ"ד היא מרחב אשר נועד להעניק לילדים בעלי צרכים מיוחדים הזדמנות למפגש חברתי.
כביטוי לתפיסת העמותה, המועדונית ממוקמת לכתחילה באולפנת צביה בעיר, ובמהלך השבוע עשרות נערות האולפנה חונכות ומלוות את הילדים.
המועדונית לילדי רווחה מיועדת לילדים הזקוקים לאחר הלימודים למסגרת תומכת למידה, ארוחה חמה ויחס חם.
בית מורשת מפעילה מיזמים נוספים עבור האוכלוסייה הצעירה, כגון: צהרונים, קייטנות וחוגים, תוכנית רבני גנים וחנות מקוונת למוצרים חינוכיים.
סך הכול פועלת העמותה בקרב כ־30,000 נפש בכל שנה.
מחזור הפעילות של העמותה בעשר השנים שבין 2011–2020 עמד על כ-33,000,000 שקלים, והוא מבוסס על מתן שירותים בתמורה, מימון ממשלתי ומקומי ותרומות.
החל משנת 2024 העמותה מפעילה את ערוץ מורשת, ערוץ תקשורת חדש ברשתות החברתיות.
הערוץ עוסק בכל תחומי המורשת היהודית: פרשת השבוע, הכרת הארץ, זוגיות, חינוך, משפחה, מוזיקה, ילדים, היסטוריה, אקטואליה ועוד.
בשנת 2020 עברה העמותה מיתוג מחדש ובמסגרתה הוחלף הלוגו שלה.
הלוגו הנוכחי מציג שתי ידיים המופנות זו אל זו ומביעות תמיכה ושיתוף פעולה, וביניהן ארבעה עיגולים המסמלים את תחומי העשייה המגוונים.
גם הלוגואים של התחומים השונים מבוססים על הלוגו המרכזי וצבעוניותם מביעה גיוון בעשייה.
המוטו של העמותה, המופיע בשילוב עם הלוגו, גם הוא הוחלף במסגרת המיתוג המחודש: "יחד לוקחים אחריות".
בית מזכירות הקיבוץ המאוחד הוא מבנה שהוקם בעין חרוד מאוחד ב-1935 ושימש כמזכירות הקיבוץ וכן למזכירות תנועת הקיבוץ המאוחד.
בשנות ה-30 שימש המקום כמטה של פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט.
לאחר קום המדינה שימש המקום כמחסן וכארכיון של הקיבוץ.
הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
קיבוץ עין חרוד הוקם ב-1921, בקרבת מעיין חרוד, על ידי עולים מהעלייה השנייה והעלייה השלישית שהוכשרו בפתח תקווה ובמגדל.
ב-1926 עברו חברי הקיבוץ לנקודת הקבע מול הכפר הערבי בגבעת קומי ובמקום הוקמו אוהלים שאכלסו את חברי הקיבוץ וכן אנשי ארגון ההגנה ולוחמי פלמ"ח.
ב-1927 היה הקיבוץ בין המובילים בהקמת תנועת הקיבוץ המאוחד.
אבן הפינה לבניין הונחה ב-1934 והוא הושלם ביולי 1935. הבניין כלל 3 קומות כשבקומת הקרקע (ששטחה כ-300 מ"ר) הוקם בית דפוס וכן שכנה בו הוצאת הקיבוץ המאוחד ושתי הקומות העליונות (ששטח כל אחת כ-150 מ"ר) שימשו את מזכירות הקיבוץ הארצי.
במקביל שימש המקום לסמינרים והכשרות.
על גגו של המבנה הוקמה עמדת שמירה מול הכפר הערבי העוין קומי וכן עמדת איתות.
עם הקמת פלגות הלילה המיוחדות ב-1938 התיישבה במבנה אחת ממחלקות הפלגה, בפיקודו של לוטננט האמפרי אדגר ניקולסון ברידן (Nicholson Edgar Humphrey
Bredin) שהיה גם סגנו של מפקד היחידה אורד וינגייט וממלא מקומו.
לאחר קום המדינה ננטש המקום וחלקו שימש כמחסן רהיטים ובגדים.
במקביל הועבר למקום הארכיון של הקיבוץ.
ב-1957 הוקם במקום ארכיון תנועת הקיבוץ המאוחד שעבר ב-1971 לאפעל.
ב-1991, במסגרת החגיגות לציון 70 שנה להקמת עין חרוד, הוגדר המקום כאתר מורשת והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הציבה במקום 2 שלטים כחולים.
בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים (או בשמותיו האחרים - בית הפועלים או בית ההסתדרות) נמצא בפינת רחובות הרצל וקריניצי, ונבנה במהלך שנות החמישים בתכנון האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן.
הבית אשר במרכז העיר תוכנן בשנת 1954, ונחנך ב-1 במאי 1957, שלוש שנים לאחר תחילת תכנונו כחלק ממערך הבניה של ההסתדרות הכללית.
המתחם המתוכנן כלל בשעתו תכנון (שלא יצא אל הפועל) לקמפוס ובו מבני ציבור, תרבות ואדמיניסטרציה, בשלב מאוחר יותר תוכנן להיבנות אגף נוסף לטובת משרדי לשכת המס.
הבניין בן שש הקומות, המשתרע על פני 2540 מ"ר, נועד בכדי להכיל את הפונקציות ההסתדרותיות השונות - משרדי מועצת הפועלים, קרן הביטוח לפועלי בניין, "מבטחים", וקרן הביטוח לפועלים חקלאיים.
עוד מראשיתו זכה הבניין לביקורת על פאר וראוותנות ואכן היה שונה במאפייניו מיתר בתי ההסתדרות הנבנים באותה התקופה, לרבות אלמנטים מונומנטליים כדוגמת גרם מדרגות הספירלה שבמרכזו.
על תכנון המבנה הופקדו האדריכלים לייטרסדורף ובלזיצמן, שלאחר זכייה בתחרות לתכנון בית ההסתדרות פ"ת הופקדו בידיהם פרויקטים רבים עבור גוף ההסתדרות ברחבי ארץ:
בתי הסתדרות/מועצות פועלים, בית הבראה, משרדי קופ"ח, אולמות תרבות ועוד.
בתי מועצות הפועלים כגון המבנה הנדון, פעלו בתמהיל של מבני משרדים ואדמיניסטרציה מקומיים של הארגון הגדול שהמטה הראשי שלו ישב ברחוב ארלוזורוב בת"א.
בין היתר המבנים כללו פונקציות של תרבות והתכנסות (אולמי מופ"ת, בתי קולנוע וכו') שהיו חלק מהתפיסה הסוציאליסטית התרבותית של סיפוק צרכיו התרבותיים של הפועל וכן לשם התכנסויות, אספות, כנסים פוליטיים וכיוצא בזה.
שיטת הבניה המודרנית כוללת שלד עמודים וקורות מבטון מזוין, ומילוי של בלוקים או לבנים.
הקירות החיצוניים של המבנה מטויחים בטיח מקורי עשוי בטקסטורה גסה הטיפוסית למבנים בשנים אלו.
תקרת האולם, שבו אין עמודים, נבנתה תקרת צלעות המיועדת למפתחים רחבים .
באולם עצמו התקרה מכוסה בגופים גליים עשויי חיפוי טיח למטרות עיצוביות ואקוסטיות.
שימור המבנה כלל תיעוד מקדים, תיעוד מלא ותכנון שימור חיצוני ופנימי למבנה.
מהמבנה הוסרו תוספות מאוחרות שנבנו במהלך השנים, שוחזרו פרטים מקוריים כולל הטיח.
במהלך שנת 2017 הושלמו עבודות השימור של המבנה על ידי אפריקה ישראל בביצוע קבלני השימור נאור מימר ואבנר גלעד
והמבנה נמסר לעיריית רמת גן לצורכי הציבור, ועתיד לשמש כמבנה משרדים.
בית מוות הוא כינוי לבית תחרותי בצורה יוצאת דופן בטורניר רב-שלבי, שבו מספר המתחרים החזקים גדול ממספר המקומות המוקצים לעלייה לשלב הבא של הטורניר.
כך, בשלב הבתים בהכרח יודח מתחרה חזק אחד או יותר ב"בית המוות", שהיה צפוי להתקדם יותר בטורניר.
המונח הבלתי רשמי שימש לראשונה עבור נבחרת בגביע העולם בכדורגל.
הוא משמש כעת גם בטורנירי כדורגל ובענפי ספורט אחרים.
לאחר הגרלת הטורניר, לעיתים קרובות מתעוררים ויכוחים לגבי מי מהבתים המוקדמים הוא בית המוות.
דבר זה קורה מכמה סיבות, ביניהן ויכוחים כלליים על חוזקם של המתחרים, ומכיוון שאין הגדרה מדויקת למונח "בית מוות".
לפעמים, המונח פשוט מסמל את הבית עם המתחרים החזקים ביותר, שכולם מנצחים פוטנציאליים בטורניר, מה שמרמז שתמיד יש בדיוק בית אחד כזה.
הגדרות אחרות מאפשרות מספר בתי מוות או אף אחד.
המונח זוכה לפעמים ללעג כהמצאה עיתונאית גרידא, קלישאה או פשטנות יתר המבוססת לחלוטין על התפיסה הבלתי ספורטיבית, שתוצאות של טורנירים כאלה צפויות במידה רבה ושתמיד יש אנדרדוגים, סוסים שחורים ופייבוריטים.
המונח בית מוות (בספרדית: Grupo de la muerte) נטבע על ידי עיתונאים מקסיקנים ככינוי לבית ג' במונדיאל 1970. לבית זה הוגרלו האלופה המכהנת , הפייבוריטית והאלופה בסופו של דבר , סגנית אלופת טורניר 1962, , ו.
הכינוי שימש שוב עבור בית ג' בסיבוב השני של מונדיאל 1982 בספרד.
הבית כלל את האלופה המכהנת , האלופה בסופו של דבר ו.
בשנת 2007, הגרדיאן כינה את הבית "בית המוות הקטלני ביותר אי פעם".
המונח זכה לפופולריות לאחר הגרלת מונדיאל 1986, כאשר מאמן , עומאר בוראס, תיאר כך את בית ה', שכלל את אורוגוואי, , ו.
כמו בבית המוות של 1970, זה היה הבית היחיד בו כל ארבע הנבחרות הגיעו מאירופה או אמריקה הדרומית, הנחשבות ליבשות האיכותיות יותר.
הכינוי חזר רבות בדיווחי התקשורת בשפה האנגלית.
לפי חוקי טורניר 1986, שתיים או שלוש מתוך ארבע הקבוצות בכל בית יעפילו לשלב הנוקאאוט, וסקוטלנד הייתה הקבוצה היחידה מהבית שלא העפילה.
בתים בטורנירים מחולקים לרוב על פי דירוג מסוים כדי לספק חלוקה שווה של מתחרים חזקים וחלשים על פני כל הבתים המוקדמים.
עם זאת, בכדורגל שיטות הדירוג המשמשות עשויות להטעות.
במונדיאל, עד 2018 החלוקה הייתה שכל בית יכיל נבחרת אחת מדורגות ושלוש לא מדורגות, כאשר הנבחרות הלא מדורגות נבחרו מקונפדרציות אזוריות נפרדות.
חלק מהקבוצות של אמריקה הצפונית, אפריקה ואסיה חזקות משמעותית מאחרות.
התוצאה הייתה שבבתים מסוימים היו לעיתים קבוצות חזקות יותר מבאחרים, מה שיצר בתי מוות.
ממהדורת 2018 ואילך שונתה מערכת זו, עם חלוקת קבוצות המבוססת על הדירוג העולמי של פיפ"א, אך המגבלות היבשתיות עדיין נשמרו.
האלופה המכהנת והמדינה המארחת הן באופן מסורתי בין הנבחרות המדורגות ראשונות.
ביורו 2008 למשל, שלוש מתוך ארבע הנבחרות המדורגות היו בין הנבחרות החלשות בטורניר: המארחות ו ואלופת 2004 המפתיעה, .
פיינליסטיות מונדיאל 2006, ו, לא דורגו והוגרלו ביחד בבית ג' עם ורומניה.
זה נחשב ל"קבוצת מוות" עם רומניה כאנדרדוג נגד שלוש מהקבוצות הבכירות באירופה.
בטורנירי גביע העולם בכדורגל, אליפות אירופה וליגת האלופות, בכל בית משחקות ארבע קבוצות, שתיים מהן מעפילות לשלב הנוקאאוט.
הגדרה אחת אומרת שבית נחשב בית מוות רק אם כל ארבע הקבוצות פייבוריטיות לזכייה.
אחרות מגדירות בית מוות ככזה עם שלוש קבוצות שנלחמות על שני מקומות, כאשר אנדרדוג אחד משלים את הבית.
בטורנירי מוקדמות של אופ"א, הבתים יותר גדולים ולכן גם כוללים יותר קבוצות חלשות.
לדוגמה, בית 2 של מוקדמות יורו 2008 כונה בסקוטלנד "בית המוות" מכיוון שסקוטלנד הוגרלה נגד איטליה, צרפת ו, בהתאמה אלופת, פיינליסטית ומשתתפת ברבע גמר מונדיאל 2006. הנוכחות בבית של , ו לא תרמה לתיוג הבית כבית מוות, אך גם לא פגעה בו מפני שרק שתי נבחרות העפילו לטורניר הגמר.
לעיתים קרובות מניחים שבכל טורניר יש בדיוק בית מוות אחד.
במונדיאל 1994, בית ה' (איטליה, , ו) כונה לעיתים קרובות בית המוות.
מאמן נבחרת ברזיל, קרלוס אלברטו פריירה טען שזה בית ב' (ברזיל, , ו); כמה כתבים טענו ששניהם היו "בתי מוות".
מצד שני, לאחר בגרלת מונדיאל 2010, כמה פרשנים אמרו שאין בית מוות.
ספורטס אילוסטרייטד טען שבית ז' היה בית המוות מכיוון שהוא כלל שתיים מחמש המדינות המובילות בדירוג העולמי של פיפ"א, ברזיל ו, כמו גם הנבחרת האפריקאית השנייה בדירוג, .
מצד שני, אנדרו דאוני מ-Christian Science Monitor אמר: "אף בית מוות שמכבד את עצמו לא יחשב כזה עם בתוכו.
מבחינתי, אין בית מוות במונדיאל הזה".
מאמן , ויסנטה דל בוסקה, אמר על בית ב' במונדיאל 2014 "אנחנו חייבים להגדיר את זה כמסובך אבל אני לא מאמין שזו בית המוות.
"בית המוות" עשוי להיות פשוט זה עם הקבוצות החזקות ביותר, או הכי הרבה קבוצות חזקות.
תוך שימוש בדירוג פיפ"א כמדד לעוצמת הנבחרות, הגרדיאן חישב ב-2007 ש"בית המוות" החזק ביותר היה בית ג' ביורו 1996. הנבחרות (והדירוג העולמי) היו גרמניה (2), (3), איטליה (7) וצ'כיה (10).
שיא זה נשבר על ידי דירוג מאי 2012 לבית ב' ביורו 2012, עם גרמניה (2), הולנד (4), פורטוגל (5) ודנמרק (10), בכדורגל נשים, בית ב' בגביע העולם 2007 כלל שלוש מחמש הקבוצות המובילות בדירוג פיפ"א לנשים שהעפילו לטורניר - (1), (3) ו (5) - כאשר (24) היא האנדרדוג.
בבית מוות ייתכן סיום צמוד, כאשר כל ארבע הקבוצות במאבק העלייה.
זה היה המקרה בבית ו' במונדיאל 1990, בה חמישה מתוך ששת המשחקים הסתיימו בתיקו, ובבית ה' במונדיאל 1994, כאשר כל ארבע הנבחרות סיימו עם אותו מספר נקודות והפרש שערים זהה.
חוסר קונצנזוס לגבי קבוצת המוות יכול לעורר ויכוחים בין אוהדים ועיתונאים.במונדיאל 2002, הגרדיאן כינה את בית ו' (שוודיה, אנגליה, ארגנטינה ו) "בית המוות" ואת בית ה' (גרמניה, , ו) "בית המוות האחר", בעוד הדרום קוריאנים כינו את בית ד' (, , ו) "בית המוות האמיתי".
במונדיאל 2006, הן בית ג' (ארגנטינה, הולנד, ו) והן בית ה' (איטליה, , וארצות הברית) נקראו בית המוות.
במונדיאל 2014, שלושה בתים זכו להכרה בתקשורת כ"בתי מוות": בית ב' (ספרד, הולנד, ואוסטרליה), בית ד' (אורוגוואי, , אנגליה ואיטליה) ובית ז' (גרמניה, פורטוגל, גאנה וארצות הברית).
בית זה נחשב לקשה במיוחד בארצות הברית, שכן היא הודחה על ידי הנבחרת ה"חלשה" בו, גאנה, בכל אחד משני הטורנירים האחרונים.
גם במונדיאל 2018 היו שלושה בתי מוות: בית ד' (ארגנטינה, , ו), בית ה' (ברזיל, קוסטה ריקה, ושווייץ) ובית ו' (האלופה המכהנת גרמניה, , קוריאה הדרומית ושוודיה).
ביורו 2020 בית המוות היה בית ו', בו שיחקו שלוש מחמש עשרה הנבחרות המובילות בדירוג פיפ"א נכון לתאריך ההגרלה: המדורגת שנייה , השביעית (שתיהן התמודדו בגמר יורו 2016) והמדורגת 15 , יחד עם .
אף על פי שצרפת, גרמניה ופורטוגל העפילו כולן לשלב הבא, בית ו' היה הבית היחיד שלא שלח אף נבחרת לרבע הגמר, כאשר פורטוגל הפסידה 1–0 ל, צרפת הפסידה ל בפנדלים לאחר תיקו 3–3, וגרמניה הפסידה 2–0 ל.
בתי מוות קיימים גם בליגת האלופות.
הבולטים ביניהם כוללים את בית ח' בעונת (ריאל מדריד, טוטנהאם הוטספר, בורוסיה דורטמונד ואפואל ניקוסיה), בית ג' ב- (פריז סן-ז'רמן, ליברפול, נאפולי והכוכב האדום בלגרד), בית ו' ב- (סלביה פראג, אינטר מילאנו, בורוסיה דורטמונד, וברצלונה) ובית ג' בעונת (באיירן מינכן, ברצלונה, אינטר מילאנו וויקטוריה פלזן).
בשלב הבתים של עונת היו שישה בתים של ארבע קבוצות, אך רק הקבוצות שסיימו במקום הראשון ושתי הסגניות הטובות ביותר העפילו לסיבוב הבא.
באותה עונה, בית ג' (האלופה המכהנת ריאל מדריד, מחזיקת גביע אופ"א אינטר מילאנו, ספרטק מוסקבה שהגיעה לחצי גמר גביע אופ"א 1998 ושטורם גראץ האנדרדוג) ובית ד' (אלופת ספרד ברצלונה, מחזיקות הגביע לשעבר באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד, וברונדבי החלשה) יכלו להיחשב בתי מוות.
במקרה זה, הבתים הללו היו אלו שסגניותיהם המשיכו לשלב הבא, ושתי הקבוצות המובילות של בית ד', באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד, ימשיכו להתמודד בגמר.
אוהדים עשויים לתאר כ"בית המוות" כל בית קשוח המכיל את הקבוצה המועדפת עליהם.
מאמן סקוטלנד, אנדי רוקסבורג, תיאר את בית 2 של מוקדמות יורו 1992 כ"בית מוות" במובן אחר בגלל היעדר יריבה נוצצת "כדי להוציא אנשים מהבית להכניס אותם להאמפדן פארק".
בית הגמר של מוקדמות מונדיאל 1994 באסיה כלל שתי קבוצות של שכנות עוינות מיליטנטיות: איראן, עיראק וערב הסעודית; וקוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית ויפן.
הבית נקרא "בית המוות" בהומור שחור.
מדי פעם מוצעות חלופות ל"בית מוות".
חבייר קלמנטה אמר על בית ד' של מונדיאל 1998, "זה לא בית המוות, כפי שכמה אנשים אמרו.
ג'ון הארל אמר על בית ה' של מונדיאל 1994, "האפיון עשוי להיות קצת קשה.
אולי 'בית ההפתעות' הוא מונח טוב יותר."
לפעמים ההתרגשות של תחרות צמודה בין קבוצות איכותיות העלתה את האפשרות ש"בית החיים" החיובי מתאים יותר מ"בית המוות".
על בית ו' של מונדיאל 2002 אמר פול וילסון, "הבית של אנגליה אינו בית המוות כמו שהוא בית החיים, כי מעטים אחרים מבטיחים דרמה כלשהי".
על בית ג' של מונדיאל 2006 אמר גארי ליניקר אחרי ש הביסה את , "ארגנטינה עשתה את אחת ההופעות הגדולות בעבר הקרוב של המונדיאל.
בית המוות הפך לבית החיים."
עם זאת, "בית החיים" שימשה גם כהפך מ"בית המוות", כלומר בית קל עם קבוצות חלשות.
צ'אק קלפפר כתב על בית ב' במונדיאל 2006, "אם כל הגרלת גביע העולם מביאה בית מוות, שמוכתר בשל קשיחותו היחסית בין שמונת הבתים, אנגליה של 2006 בוודאי קיבלה את בית החיים או בית השלווה, או בית ה'כל כך מעט דאגות, בילינו כל יום האתמול בעקבות במקום לדאוג ל'".
בית מוריה היא עמותה ישראלית, המקיימת גרעין תורני בבאר שבע.
העמותה הוקמה בשנת ה'תשנ"ג (1993).
בין המוסדות המנוהלים על ידי העמותה: כולל אברכים, ישיבה גבוהה, גני ילדים רבים, תוכניות חסד ורווחה, מדרשה לטיולים ומרכז לזהות יהודית.
על מפעליה זכתה העמותה בפרס אגרסט (לשנת תש"ס) ובפרס ראש הממשלה "מגן הילד" (לשנת תשס"ב).
כולל האברכים וישיבת "באר התחיה"
המרכז התורני של גרעין "בית מוריה" הוא כולל האברכים שקיים מאז הקמת הגרעין, שאליו הצטרפה בשנת ה'תשפ"א, ישיבת "באר התחיה", ישיבה גבוהה שהוקמה בבאר שבע בשנת ה'תשע"ז עבור בוגרי ישיבת בני עקיבא אהל שלמה.
בישיבה קיימת אפשרות למסלול שירות בצה"ל כישיבת הסדר וכן מסלול של ישיבה גבוהה.
בראשות הישיבה עומד הרב יוני הראש יחד עם רב הגרעין, הרב שמעון כהן סקלי.
נכון לשנת ה'תשפ"ד הישיבה מונה 70 בחורים ואברכים.
בית מזי"א לתיאטרון - מרכז הפרינג' בירושלים היא חברה לתועלת הציבור הפועלת בבית מזי"א בירושלים.
בית מזי"א הוא משכנן של שלוש קבוצות תיאטרון: תיאטרון האינקובטור, תיאטרון פסיק וקבוצת התיאטרון הירושלמי.
ביוזמת החברה לפיתוח מרכז ירושלים ובמימון משרד ראש הממשלה, משרד התרבות ועיריית ירושלים, שופץ הבניין והפך למרכז תיאטרון והוא משמש שלוש קבוצות תיאטרון: תיאטרון פסיק, תיאטרון האינקובטור, וקבוצת התיאטרון הירושלמי.
בבית מזי"א ישנם שני אולמות:
אודיטוריום הממוקם בקומה התחתונה ומכיל 211 כיסאות קבועים ומקום ל-4 כיסאות גלגלים.
אולם רב תכליתי בגודל 260 מ"ר, הממוקם בקומה העליונה ויכול להכיל עד 220 איש.
בשני האולמות מותקנות מערכות קבע של הגברה ותאורה, בדי קלעים וחדר שחקנים.
בית מוימיר (בצ'כית וסלובקית:Mojmírovci, בלטינית:Moimarii) הייתה שושלת מורבית ששלטה במורביה ובמורביה הגדולה במאה ה-9 ובתחילת המאה ה-10.
שמה נגזר מהשליט הראשון שהשתייך לה, מוימיר הראשון.
היא מוזכרת לראשונה כשושלת באגרת משנת 900.
נציגיה האחרונים כנראה מתו בעשור הראשון של המאה העשירית בזמן אחת מפלישות המדיארים.
נתונים על המשפחה מלפני מוימיר הראשון ואחרי שנת 906 אינם ידועים.
נציגים ידועים של בית מוימיר
שליט תואר שנות השלטון הערות מוימיר הראשון השליט הראשון הידוע של מורביה ויתכן מייסד השושלת אחיינו של מוימיר הראשון אחיין של רסטיסלב קרוב משפחה של סוואטופלוק הראשון בן של סוואטופלוק הראשון בן של סוואטופלוק הראשון
נציגים בספק של בית מוימיר
בית מלון (או בקצרה: מלון) הוא מוסד המספק לינה בתשלום לטווח קצר.
בתי המלון מספקים אירוח, לרוב בחדרים פרטיים, החל ממיטות פשוטות בחדר קטן ועד לסוויטות יוקרתיות עם צוות מסביב לשעון, שמתומחר באופן יקר.
חלק מהמלונות משמשים גם כמקומות לכנסים, למסיבות ולאירועים משפחתיים, גם אם לאורחים או לעורכי האירוע אין תוכניות לישון שם.
בתי המלון וחברות האירוח הגדולות קבעו סטנדרטים בתעשייה כדי לסווג סוגי מלונות.
מתקן יוקרתי של מלון בשירות מלא מציע שירותים יוקרתיים, חדרי אירוח בשירות מלא, מסעדה, ושירות אישי ברמה הגבוהה ביותר, כגון קונסיירז', ושירות חדרים.
מלונות בוטיק הם מלונות עצמאיים קטנים יותר, שאינם ממותגים, שלעיתים קרובות מכילים מתקנים יוקרתיים.
בתי מלון קטנים עד בינוניים מציעים כמות מוגבלת של שירותים באתר.
ישנם מלונות בסיסיים יותר המציעים אירוח בסיסי עם מעט שירותים.
מלונות שהות ממושכת הם מלונות קטנים עד בינוניים המציעים אירוח לטווח ארוך יותר בשירות מלא בהשוואה למלון מסורתי.
כבר בתקופה העתיקה בהחלט היו פונדקים וחאנים, והם היו חלק מרכזי מתשתיות הדרך בעולם העתיק.
לפי המידע ההיסטורי שנמצא, המבנים הללו נקראו לעיתים חאן, פונדק, קרוואנסראי או פונדוק, ושימשו כתחנות לינה, מסחר ומנוחה לאורך דרכי מסחר כמו דרך המשי.
נכון לשנת 2017, בית המלון הגבוה בעולם הוא JW מריוט אשר נמצא באיחוד האמירויות הערביות והמתנשא לגובה 335 מטרים.
בהגעה למלון, על האורחים לבצע רישום לחדר המכונה "צ'ק-אין", כלומר לתת לדלפק הקבלה את פרטי האורחים השוהים בחדר נתון, אישור תעריפים ותנאים, הקצאת חדר וקבלת מפתח לחדר.
צ'ק-אאוט" מתבצע לאחר השלמת שהיית האורח.
צוות דלפק הקבלה מציג את החיובים שנגרמו והאורחים משלמים את החשבון.
המפתח לחדר מוחזר לדלפק הקבלה באותה עת.
למלונות יש בדרך כלל זמני צ'ק-אין וצ'ק-אאוט קבועים, הניתנים כשעה המוקדמת ביותר שבה ניתן לבצע צ'ק-אין והאחרונה שבה ניתן לבצע צ'ק-אאוט.
אלה בדרך כלל לא אותה שעה - בתי המלון משאירים כמה שעות בין מועדי הצ'ק-אין והצ'ק-אאוט כדי לאפשר ניקיון והכנת חדרים שעלולים להתפנות ברגע האחרון האפשרי (לפיכך, שהות של יום במלון בדרך כלל קצר מ-24 שעות גם אם משתמשים בכל הזמן הזמין).
אחרת, זמני הצ'ק-אין והצ'ק-אאוט מוגבלים על ידי הזמינות של צוות דלפק הקבלה - לא בכל המלונות יש דלפק קבלה הפועל 24 שעות ביממה.
בבתי מלון קטנים ייתכן שדלפק הקבלה אינו מאויש באופן קבוע.
שעת הצ'ק-אאוט העדכנית ביותר משתנה בין בתי המלון, אך היא בדרך כלל בין 10 בבוקר ל-12 בצהריים, בעוד שצ'ק-אין מתחיל בדרך כלל בין 14:00-16:00. צ'ק-אין מוקדם מ-14:00 וצ'ק-אאוט מאוחר מ-12:00 יגרור חיוב נוסף.
לפעמים עד לתשלום של לילה נוסף.
הדבר יכול להיות מוצע ללא תשלום כהטבות לחלק מהאורחים ולכלול אותם בתעריפים מסוימים או בחבילות מיוחדות.
עם זאת, לפעמים בתי מלון יאפשרו לאורחים לבצע צ'ק-אין מוקדם או צ'ק-אאוט מאוחר לאחר בירור בדלפק הקבלה ללא תנאים וחיובים נוספים אם יש חדרים זמינים.
רוב המלונות מציעים חדר בו ניתן לשמור כבודה למקרים בהם שעות הצ'ק אין- והצ'ק אאוט לא מתאימים לשעות הטיסה למשל של האורחים.
בחלק מהמלונות ניתן לבצע את הצ'ק-אין והצ'ק-אאוט באמצעות קיוסקים אוטומטיים בלובי המלון.
זה עשוי להיות מסופק כמדד לחיסכון (במקום להעסיק מלונות צוות המתמקדים בעלויות נמוכות ומציעים שירותים אוטומטיים) או נוחות (צ'ק-אין וצ'ק-אאוט אוטומטיים עשויים להיות מהירים ונוחים יותר עבור חלק מהמטיילים במצבים מסוימים).
באופן כללי, מחירי הלינה משקפים את איכות המלון ואת מיקומו.
חדרי מלון במדינות העולם השלישי ובשכונות פחות אמידות עשויים להיות זולים יותר ממלון בדירוג דומה במרכז עיר קוסמופוליטי.
המחיר המשולם עבור השהייה במלון נקבע בדרך כלל על פי תעריף החדר, כלומר התעריף המשולם עבור שהייה בכל לילה בחדר.
מחיר החדר הבסיסי בדרך כלל אינו כולל דבר מלבד לינה.
שירותים אחרים, כמו גם ארוחות, כרוכים בדרך כלל בתשלום נוסף.
השימוש בחלק ממתקני החדר והמלון עשוי לא להיות בחינם גם לאורחים השוהים בו.
כמה מהגורמים שיכולים להשפיע על מחיר הלינה:
הזמנות מראש - תעריפים מיוחדים ונמוכים זמינים לעיתים קרובות בהזמנה מראש.
בתי המלון מעוניינים מאוד שיוזמנו מוקדם ככל האפשר חדרים כדי לנהל את התפוסה שלהם בצורה טובה יותר.
אפשרות ביטול – רוב ההזמנות ניתנות לביטול עד ליל השהות, כך שהמלון מסתכן בשמירה על החדר עבורכם ואז תבטלו אותו ברגע האחרון.
בחירה בתעריף שאינו מאפשר זאת, הוא בדרך כלל יהיה נמוך יותר, אך המשמעות היא שהלקוח יפסיד את כל הכסף ששילם על המלון במקרה ויצטרך לבטל.
תשלום מראש – בדרך כלל התשלום עבור השהות במלון יהיה בעת ביצוע הצ'ק-אאוט, אך חלק מהמחירים האטרקטיביים מחייבים תשלום מראש.
הזמנה דרך צד שלישי - לפעמים ניתן לקבל הזמנה בתעריף טוב יותר דרך אתרים כמו בוקינג, או דרך סוכנות נסיעות.
לעומת זאת, מלונות לפעמים מציעים תעריפים מיוחדים רק בהזמנה ישירה.
עונתיות – לרוב היעדים יש בדרך כלל עונת שיא לתיירות, כאשר השהייה שם נחשבת נחשקת יותר, ותעריפים גבוהים יותר בהתאם.
זה בדרך כלל תלוי בתנאי מזג האוויר (רוב היעדים באזורים הממוזגים יראו יותר תיירים בחודשי הקיץ, למעט יעדי סקי).
מלונות עסקים עשויים, לעומת זאת, להיות זולים יותר בחגים ובסופי שבוע.
אירועים מיוחדים - ישנם גם כמה התרחשויות במהלך השנה, כגון חגים, חופשות או אירועים המוניים שעשויים להשפיע על הביקוש והתעריפים.
עבור יעדים עסקיים, ירידים עסקיים, יכולים גם להשפיע.
נוף: בבנייני מלונות הכוללים מספר קומות, חדרים בקומות העליונות נחשבים לרוב לאטרקטיביים יותר מכיוון שהם מספקים נוף טוב יותר, יותר פרטיות (פחות סיכוי שמישהו יוכל להציץ לחדר מהרחוב), ורעשי הרחוב נשמעים מהם פחות.
זה חל במיוחד על בתי מלון בערים גדולות, הממוקמים באזורים עמוסים עם עומסי תנועה כבדים, לרוב במגדלים גבוהים המוקפים בבניינים אחרים.
דפוס הפוך חל על מוטלים שבהם דיירים בקומת הקרקע עשויים לחנות בחדר ולפרוק מטען ישירות במקום לגרור מזוודות במעלה מדרגות.
ייתכן גם שלחלק מהחדרים במלון יש נוף טוב או גרוע יותר מאחרים; צד אחד של המלון עשוי להיות עם נוף לים או לאגם, בעוד שהחדרים האחרים פונים למגרשי חניה וכבישים.
חלק מהחדרים עשויים גם לקבל פחות גישה לאור יום, הפונים לחצר פנימית או לקיר של בניין אחר.
חדרים הנחשבים טובים יותר מבחינת נופים או תאורה עשויים להיות מוצעים בתעריפים מוגדלים ודורשים הזמנה ספציפית.
בתוך מלון בודד, עשויים להיות חדרים רבים ושונים זמינים: הדגם הסטנדרטי הוא חדר עם מיטה זוגית.
אך יכולים להיות חדרים המתאימים מחדר לאדם בודד ועד חדר לארבעה אנשים.
חדרים לשניים יכולים להיות עם מיטה זוגית אחת, או עם שתי מידות בודדות נפרדות.
בחלק מהמלונות יש גם חדרים מקשרים, שהם יחידות נפרדות שניתן לחבר עם דלת ביניהן.
אלה יכולים להיות שימושיים עבור קבוצות או משפחות שרוצות להישאר יחד עם גישה לחדר זה של זה, אך לא לחלוק חדר אחד.
כאשר הם אינם בשימוש ככאלה, הם מושכרים לעיתים קרובות כחדרים רגילים כשהדלתות המקשרות נעולות.
החיסרון של שהייה בחדר מחובר הוא בידוד הרעשים הנמוך מהחדר המקושר.
בנוסף להן יש סוויטות שהוא חדר בגודל של דירה.
סוויטה תכלול בדרך כלל חדר שינה אחד או יותר וכמה חדרים אחרים, כגון סלון, לפעמים עם ספה שהופכת למיטה.
בסוויטות רבות מתווספים גם פינת אוכל, משרדים ומטבח.
בדרך כלל סוויטות מציעות יותר מקום וריהוט מאשר חדר מלון סטנדרטי.
סוויטה מסופקת בדרך כלל כסוג אירוח יוקרתי: כזה המאפשר ליותר אנשים (למשל משפחה) לשהות ביחידה בודדת, או כזו שמספקת שהות ממושכת נוחה יותר.
לעיתים קרובות, אלה משווקים לאנשי עסקים, ופוליטיקאים כאשר החדר השני משמש כמשרד קטן או חלל ישיבות.
בחלק מבתי המלון בעיקר באזורים של תיירות כפרית, החדר יכלול גם מטבח וכלי בישול, שבו האורחים יכולים לבשל לעצמם את האוכל.
רוב חדרי המלון המודרניים יכללו חדרי רחצה פרטיים שניתן לגשת אליהם רק מהחדרים והם מיועדים לשימוש האורחים השוהים בחדרים בלבד, שיהיו מצוידים בכיור, אסלה, מקלחת, אמבטיה או שניהם, ובחלק מהמלונות גם בידה (בעיקר איפה שהדבר מקובל).
חדר רחצה פרטי מאז המחצית השנייה של המאה ה-20 נפוץ במלונות בכל רמות הדירוג, אם כי חלק מהמלונות אפילו במדינות מפותחות ממשיכים להציע חדרים עם חדרי רחצה משותפים.
חדרי אמבטיה כאלה ממוקמים בדרך כלל במסדרונות משותפים ומיועדים לשימוש של כל דיירי החדרים בקומה נתונה.
לרוב חדר מלון שאינו צמוד עדיין יכלול כיור עם מים זורמים ולעיתים גם אסלה.
אף על פי שלא נפוץ, בכמה מלונות בבניינים ישנים קיים חדר רחצה פרטי לקומה שלמה.
חלק מהמלונות מציעים גם חדרי רחצה המותאמים במיוחד לצרכים של אורחים בעלי מוגבלויות.
זה כולל מעקה מיוחד, מושב מקופל במקלחת ואבזור אחר כדי לאפשר שימוש נוח לאדם עם מוגבלות בניידות.
קיימים סוגים רבים של בתי מלון.
ניתן למיינם על פי קריטריונים שונים.
"מלון בשירות מלא" הוא מונח המתייחס למלון המעניק שירות נרחב לאורחים ובדרך כלל מאויש מסביב לשעון.
רבים מהשירותים הניתנים כרוכים בתשלום נוסף על מחיר החדר, אך זמינותם מכונה "שירות מלא".
מלון בשירות מלא יכלול בדרך כלל דלפק קבלה ושירות חדרים זמין 24 שעות ביממה, מסעדה בעלת סטנדרט יוקרתי, וכמה מתקני פנאי כמו חדר כושר גדול יחסית ובריכת שחייה.
מלונות בשירות מלא הם בדרך כלל יקרים יחסית, ותעריפי החדרים הבסיסיים שלהם רק לעיתים רחוקות כוללים שום דבר מלבד לינה עצמה, כאשר כל שירות נוסף כרוך בתשלום גבוה יחסית.
מצד שני, חדרים במלונות בשירות מלא יציגו בדרך כלל שירותים רבים שלא נמצאו בחדרים במלונות זולים יותר.
מלונות בשירות מלא ידורגו בדרך כלל כארבעה או חמישה כוכבים, או בעלי דירוג מקומי גבוה יחסית.
קטגוריה זו כוללת מגוון רחב של מתקנים, ממלונות רשת בינלאומיים בעלי אוריינטציה עסקית ועד מלונות בוטיק יוקרתיים במיוחד.
כמה מהמותגים הבינלאומיים הפופולריים ביותר של מלונות בשירות מלא כוללים את מריוט, הילטון, שרתון והיאט.
מלון עסקים הוא מונח מוגדר בצורה רופפת; זה נוטה להיות מלון בשירות מלא (בדרך כלל 4 כוכבים) ברובע עסקים, שדה תעופה, מרכז כנסים או מקום אחר שעשוי למשוך נוסעים עסקיים.
מלון עסקים מאופיין בכך שקהל היעד העיקרי שלהם הוא אנשי עסקים שמגיעים למטרות עבודה.
מאפיינים של מלונות עסקים זה מיקומם באזורי תעסוקה שאינם בהכרח אזורים תיירותיים, ובניגוד למלונות נופש, עיקר הפעילות שלו הוא בימי חול ולא בסופי שבוע ובחופשות.
הריהוט בלובי מותאם לכך שישמש לעבודה.
וכך גם החדרים מותאמים לאנשים שמגיעים בעיקר בגפם.
מלונות בשירות מוגבל יציגו רק חלק מהשירותים והמתקנים הניתנים על ידי מלונות בשירות מלא.
מלונות אלו לא יציעו חלק מהשירותים והמתקנים שמספקים מלונות בשירות מלא (לדוגמה, שירות חדרים מוגבל או ללא מסעדה במקום), והחדרים במלונות כאלה פשוטים יותר.
רשתות המתמחות במלונות בשירות מלא כוללות את איביס, הולידיי אין, ורמדה.
נכסים המכונים מלונות תקציב או מלונות לואו-קוסט מיועדים לספק לינה במחיר הנמוך ביותר האפשרי.
הדבר מושג על ידי הגבלת המתקנים והשירותים העומדים לרשות האורחים והפיכת חדרי המלון לקטנים ופשוטים יותר כדי להכניס יותר מהם לנכס בעלות נמוכה יותר.
מלונות רבים הם נכסים ייעודיים עם אופטימיזציה של עלויות השקעה ותפעול.
ישנם גם מלונות ותיקים יותר הממצבים עצמם כמלונות כלכליים, שכן הסטנדרטים שלהם ירדו אחרי ציפיות האורחים לאור התיישנות המבנה.
איביס באדג'ט היא דוגמה לרשת של מלונות לואו-קוסט.
מוטל, הוא מלון דרכים המאפשר לנהגים גישה ישירה לחדרים שלהם מחניון.
אלו יהיו מורכבים מבניינים פשוטים חד-קומתיים או דו-קומתיים עם מעט שירותים משותפים וללא שירות חדרים, אלה כוללים מדי פעם מסעדה באתר או בריכה חיצונית.
החדרים הם בדרך כלל ברמה של 1 או 2 כוכבים והם עצמאיים.
כמה יחידות "יעילות" כוללות מטבח קטן בחדר בעלות נוספת.
חלק מהמוטלים בנויים במיוחד כיעדים בפני עצמם,
מלון נופש או ריזורט (מאנגלית Resort) הוא מתקן לינה בשירות מלא, המיועד בעיקר לנופשים וממוקם בדרך כלל במקומות בהם מגיעים לרגיעה או בילוי, כגון חופי ים, אגמים, ואתרי סקי.
ההבדל בין מלון 'פשוט' למלון נופש טמון במגוון השירותים והשירותים המוצעים.
מלון נופש כולל בדרך כלל פעילויות בידור ופנאי, מה שמבדיל אותו ממלונות עירוניים בקנה מידה קטן יותר, צימרים או מלונות בוטיק.
מלונות נופש מתפקדים למעשה כמוסדות עצמאיים, המספקים את רוב צרכיו של הנופש בזמן שהוא נשאר במקום: מלבד לינה אתרי הנופש מספקים 3 ארוחות ביום, בריכות שחייה (שלעיתים כוללות מגלשות מים), מופעי בידור, מועדונים, ומרכזי קניות.
לכן מלונות הנופש מאוד פופולריים בקרב משפחות.
חלק ממלונות הנופש יכולים לפעול על בסיס עונתי (כמו מלונות באתרי סקי הפועלים בחורף בלבד, או מלונות בחופי הים הפועלים רק בקיץ) במקום כל השנה.
במקרים שבהם אתר הנופש ממוקם רחוק מהעיר, אתר הנופש מספק את כל התשתית הדרושה (זהו 'כפר' בעצמו).
קלאב מד היא דוגמה לרשת המתמחה במלונות נופש.
למשל המלונות הגדולים בלאס וגאס הם אתרי נופש.
סוכנויות נסיעות רבות מציעות "חבילת נופש", הכוללת חדר במלון במשותף עם שירותי תיירות נוספים, דוגמת כרטיס טיסה, אפשרות השכרת רכב או כרטיס כניסה לאירוע בידור או ספורט.
ביקורת על אתרי נופש, היא שהם מנותקים מהתרבות המקומית.
כאשר האוכלוסייה המקומית מסביב לאתר נופש משמשת רק ככוח עבודה זול, בעוד שהרווחים מפעילותו מגיעים להנהלת אתר הנופש, ולא לאוכלוסייה שגרה בו.
מלונות הנמצאים בסמוך לנמלי תעופה.
מופיעים בעיקר בשדות תעופה גדולים עם יותר מ-30 מיליון נוסעים בשנה בהם יש אחוז גבוה של נוסעים במעבר.
מלונות מהסוג הזה מכוונים בדרך כלל לקהל או של אנשי עסקים, של אנשי צוות אוויר, או לנוסעים אשר יש להם המתנה ארוכה בין טיסות הדורשת לינה.
מלונות מסוימים עשויים לספק שירותי הסעה ("שאטלים") בין המלון לשדה התעופה.
מחיר השהייה בחלק ממלונות בנמלי התעופה מתומחר לפי שעה, ולא לפי לילה כמקובל ברוב המלונות..
מלונות בשדה התעופה עשויים להיות מחוברים לטרמינלים או ממוקמים מחוץ לנמל התעופה עצמו עם שירות הסעות בין המלון לשדה התעופה.
כאשר הסוג הראשון יקר משמעותית מהסוג השני.
רצועות מלונות בנמל תעופה בנויות בפרברים, לרוב עם גישה מוגבלת ומסובכת לכל דבר מלבד שדה התעופה עצמו, והן נוטות לרעש מטוסים (אם כי רוב בתי המלון החדשים שנבנו בנמל התעופה אטומים לרעש מספיק).
מלונות בנמל תעופה רק לעיתים נדירות מספקים נופי חדרים נחשקים במיוחד; המשרתים תפקיד תועלתני, הם רק לעיתים רחוקות נהנים מאותה רמת השקעה בעיצוב ובמתקנים כמו עמיתיהם במרכז העיר או באתר הנופש.
מעצבי מלונות מוגבלים גם בגובה הבניינים שנבנו בסמוך למסלולים ומסלולי טיסה.
ובכל זאת, ניתן לשקול מלונות בשדה התעופה לכנסים ואירועים אחרים באזור שדה התעופה.
קיים סוג נוסף של מלונות שדות תעופה המכונים מלונות טרנזיט, סוג ייעודי של מלון בשדה תעופה, שממוקמים בתוך הטרמינל בהן נוסעים יכולים להיכנס מטיסות בינלאומיות מבלי לעבור דרך בקרת הגבולות.
מלון טרנזיט מיועד ללינה קצרה (לעיתים גם חמש או שש שעות) לנוסעי אוויר שנמצאים במעבר ומתכננים לעלות לטיסה בינלאומית נוספת החוצה מבלי לצאת משדה התעופה המארח.
בשל שוק השהות הקצר שלהם, השירותים משתנים אך לרוב מוגבלים.
רובם או כולם מספקים את היסודות - מיטה, שולחן עבודה, שירותים, מקלחת וגישה לאינטרנט.
כמה מהם עשויים להיות מלונות קפסולה זעירים; אחרים מציעים מתקנים מובחרים כמו חדרי כושר וספא.
בתי מלון במרכזי הערים משמשים נוסעים עסקיים ותיירים כאחד.
לעיתים קרובות תיירים מעדיפים מלון במרכז העיר, קרוב לאטרקציות תיירותיות בעיר.
בעוד שהנוסע העסקי יזדקק גם למיקום הנוח אך עשוי להזדקק למלון עם מתקנים רלוונטיים.
מלונות בדרך כלל מספקים מגוון שירותים המבדילים אותם מאפשרויות לינה אחרות.
מערך השירותים הניתנים בדרך כלל ממלא תפקיד מכריע בקביעת דירוג הכוכבים של המלון, וכן משפיע על המחירים, תוך שהוא מושפע בעצמו מקבוצת המטיילים שאליה מתכוון המלון לספק.
דלפק קבלה: טיפול בכניסה ויציאה לאורחים, חיובם וגביית חיובים וכן טיפול בבקשות ופניות אורחים שונות.
מתקן זה נמצא כמעט בכל בתי המלון המודרניים מלבד חלקם, שבהם האורחים מבצעים צ'ק-אין ויציאה באמצעות עמדות צ'ק-אין אוטומטיות
ניקיון החדר: בעברית מכונה מי שעושה שירותים אלו חדרן או חדרנית: טיפול בניקיון חדרי האירוח (וגם חללים משותפים), כמו גם החלפת מצעים, חידוש מלאי אביזרי ותכולת מיני בר וכדומה.
זה פחות או יותר סטנדרט בכל סוג של נכס במלון, אבל ההיקף והתדירות של השירות עשויים להשתנות מאוד.
ברוב המלונות הוא נעשה בכל יום, אך במלונות זולים השירות נעשה לעיתים רק כאשר האורח בחדר מתחלף.
מלונות רבים מספקים מתלה לדלת "נא לא להפריע".
מוצרי רחצה: לרבות מגבות, מוצרי טיפוח (סבון, ג'ל רחצה, שמפו, וקרם גוף), חלוקי רחצה, נעלי בית; שירותים שאינם בחדרי האמבטיה כוללים כלי כתיבה ערכות תפירה וצחצוח נעליים.
מברשות שיניים ומשחת שיניים הם סטנדרטיים במדינות מסוימות אך לא באחרות.
רוב המלונות הבסיסיים והזולים יספקו רק את הבסיס מאוד מאלה (אם בכלל), בעוד שמלונות יוקרה מתגאים בדרך כלל במבחר רחב של מוצרי קוסמטיקה חינם הנושאים מותג יוקרתי וכל שאר השירותים מהרשימה.
פריטים שניתן להשתמש בהם או שייזרקו ויוחלפו אם יהיה שימוש בהם (כמו עטים, סבון וכובעי מקלחת) האורח יכול לקחת גם לאחר השהות.
מכשירים שימושיים כגון מייבשי שיער, מגהצים וקרש גיהוץ, מקררים ומיקרוגל.
בהתאם לסטנדרט של המלון, הם נמצאים בכל חדר, ניתנים להשאלה מדלפק הקבלה המשותפים בין האורחים, זמינים בחדרי שירות משותפים או אינם זמינים כלל.
טלוויזיה המחוברת לרשת הכבלים או הלוויין המקומית.
עד לשנות התשעים היה נהוג לספק מקלט רדיו בחדר; פונקציה זו עשויה להיות משולבת כעת בטלוויזיה או בשעון המעורר.
חיבור לאינטרנט באמצעות Wi-Fi זמין בחדר, באזורים משותפים ספציפיים בלבד או בכל רחבי המלון.
זה הופך לסטנדרט ברוב המלונות החל מהעשור השני של המאה ה-21 שמאז הוא מסופק ללא תשלום נוסף לאורחי המלון.
מיני בר, שהוא בעצם מבחר חטיפים ומשקאות שניתן למצוא בחדר, אותם ניתן לצרוך האורחים ולרוב כרוך בתשלום נוסף עבור כל פריט שנצרך.
פריטי מיניבר הם לרוב קטנים מאוד בהשוואה לאותם מוצרים הזמינים בדרך כלל למכירה מחוץ לבתי מלון, ולעיתים קרובות אף יותר הם יקרים מאוד בהשוואה למחירים של אותם מוצרים שניתן להשיג בחנויות סמוכות.
במלונות אחרים ייתכן שתהיה להם חנות ליד הלובי למכור במקום את החטיפים, בקבוקי המים, מוצרי הטיפוח ופריטים אישיים אחרים.
כביסה: שהמחיר עליה יכול להיות או פר פריט לבוש או פר משקל.
בבתי מלון יקרים יותר שירותי כביסה יכולים להיות חלק משירות שלהם, בו אנשי המלון עושים את הליך הכביסה בתשלום והמחיר הוא לכל פריט לבוש, בעוד שבמקומות לינה בתקציב נמוך יותר, ניתן להשתמש בכביסה בשירות עצמי באמצעות מכונות כביסה ומייבשים המופעלים על מטבעות או כרטיס אשראי.
ייתכן שלאחרים יש איש צוות בחדר הכביסה שיגבה תשלום לק"ג כדי לכבס, לייבש ולקפל את הבגדים.
אמצעים להכנת שתייה חמה, שבדרך כלל מסתכמים בקומקום חשמלי ובסט ספלים, ובדרך כלל ניתנים בחינם ובמדינות המערב מצויים בסטנדרט גם בבתי מלון זולים יחסית.
מקובל שהמלונות מספקים מנות בודדות של קפה נמס, שקיות תה, חלב, סוכר וסוכרזית.
מלונות יוקרתיים יותר יחליפו פריטים אלה או יוסיפו עליהם מכונות אספרסו וקפסולות.
מתקני בריאות, כושר וספא, הכוללים לרוב חדר כושר ובריכת שחייה, לעיתים רחוקות יותר סאונה, חדרי עיסויים (עם צוות ושירותים ניתנים) ומכוני קוסמטיקה ומספרה.
קונסיירז': איש צוות ספציפי המבצע בקשות כגון הזמנת אירועים וכרטיסים.
שירותי הסעות: להסעת אורחים לאטרקציות תיירותיות, נמלי תעופה, משרדי השכרת רכב, או לכל מקום לבקשת האורח לאחר השלמתו שהותו.
חלק משירותי ההסעות הם בלוח זמנים קבוע, בעוד שאחרים הם לפי דרישה.
בדרך כלל שירות שלא למרכזי תחבורה, מוגבל למרחק של עד 5 קילומטרים.
מלונות בשדה התעופה יספקו לעיתים שירותי הסעות מהמלון לטרמינלים במרווחי זמן קבועים.
שיחות השכמה: נעשה דרך מכשיר הטלפון שבחדר ולרוב נעשה באופן אוטומטי.
בחלק מהמלונות במיוחד בערים גדולות חל תשלום נוסף על חניה.
מלונות עשויים להציע בנוסף שירות ארוחות כלול במחיר.
לינה וארוחת בוקר: ארוחת הבוקר כלולה.
זה עשוי לנוע מארוחה צנועה של שתייה חמה, מאפים ופירות.
חצי פנסיון: תעריף מלון הכולל ארוחת בוקר וארוחה אחת נוספת, בדרך כלל ארוחת ערב.
פנסיון מלא: תעריף מלון בו שלוש ארוחות ביום כלולות במחיר.
הכול כלול: כל הארוחות ורוב המשקאות כלולים.
לרוב גם במלונות הכול-כלול משקאות אלכוהולים ידרוש תשלום נוסף.
מלונות בודדים בעיקר היוקרתיים שבהם מספקים את האוכל לחדר המלון בהליך המכונה "שירות חדרים" לרוב בתוספת תשלום.
הטרקלינים הוא פינה במלון שהגישה אליו היא בתשלום נפרד, וכוללים פינת ישיבה נוחה ומתקני פנאי.
מקובל שטרקלין מספק חטיפים ומשקאות בזמנים מסוימים או אפילו במהלך היום.
לפעמים ארוחת בוקר לאורחים שרשאים לשהות בטרקלין מוגשת בו, בעוד שאורחים אחרים אוכלים ארוחת בוקר במקום אחר במלון.
טרקלינים ממוקמים לעיתים קרובות בקומות גבוהות יותר של בנייני מלונות כדי לספק נוף טוב יותר.
במדינות רבות בעולם מלונות כוללים דירוג, המשקף את הסטנדרט כביכול.
דירוג זה מתבטא לרוב בכוכבים, כאשר כוכב אחד פירושו הסטנדרט הנמוך ביותר, וחמישה כוכבים פירושם הסטנדרט הגבוה ביותר.
במדינות מסוימות דירוג המלונות אינו מפוקח, כאשר כל מלון מעניק לעצמו כוכבים בהתאם לקהל היעד הנתפס שלו, תוך שימוש בקריטריונים שהוא מוצא לנכון: כמו שהדבר נעשה בישראל עד 2014. כאשר בניגוד לעולם, הדירוג בוצע, בדרך כלל על סמך הכמות שירותים של המלון ולא האיכות.
במדינות אחרות הדירוג נעשה על ידי רשות ממלכתית או ארגון תעשייתי, בהיותו אמין למדי.
עם זאת, כדי לאפשר דירוג אובייקטיבי, הכוכבים ניתנים בדרך כלל על סמך קריטריונים "קשים", כגון האם למלון יש מתקן או שירות זמין; הדירוגים יגידו אם במלון יש בריכת שחייה או שירות חדרים, אבל לא אם החדרים נוחים, שירות מהיר או ידידותי לאנשי הצוות.
ארגונים עצמאיים עשויים להיות מוכנים יותר להשתמש בקריטריונים סובייקטיביים, עם השאלה האם הם באמת בלתי תלויים בבתי המלון.
מאז העשור השני של המאה ה-21, החלו בתי מלון לזכות בדירוג לא פורמלי באמצעות ביקורות גולשים, לדוגמה באתר TripAdvisor.
ככל שגבר השימוש בפלטפורמות אינטרנטיות להזמנות של בתי מלון, כך גם גברה השכיחות של כתיבת ביקורות באינטרנט על ידי אורחי המלון.
בעוד שדירוג הכוכבים המסורתי עסק בעיקר בשירותים ובמתקנים שבית המלון מציע, ביקורות גולשים עוסקות בעיקר במענה על ציפיות ומשמשות מעין "בקרת איכות" בעבור בתי המלון.
ביקורות הגולשים יצרו אפוא דרך חדשה בעבור המלונות להבין טוב יותר את הצרכים של הלקוחות שלהם.
מחקר ישראלי של ד"ר נירה יקואל ופרופ' עליזה פליישר מהאוניברסיטה העברית, בחן את ההשפעה של ביקורות גולשים על מחיר המלונות ב-Booking.com בפריז, לונדון, וברצלונה.
הממצאים הראו קשר חיובי מובהק בין ביקורות הגולשים ובין מחיר המלון: לקוחות עשויים לשלם יותר עבור מלונות המקבלים ביקורות גולשים טובות.
בשנת 2014, החזיר משרד התיירות את דירוג המלונות באמצעות שיטת הכוכבים, לפי הסטנדרט האירופי (HotelStars.EU), אולם באופן התנדבותי שאינו מחייב את בתי המלון להצטרף אליו.
במקביל, נאסר השימוש הלא רשמי בדירוג בכוכבים ונעשו מאמצים רבים לשכנע את בתי המלון לקבל את הדירוג החדש.
אך נכון ל-2015 ללא הצלחה רבה, כיוון שמלונאים רבים מתנגדים לדירוג הכוכבים החדש בטענה שהוא מיותר, ושכיום הסטנדרט הקובע הוא ביקורות גולשים.
הקמת מתקן אכסון מלונאי בישראל מאושרת רק על קרקע בעלת ייעוד למלונאות או במגרשים שאושרו לשימוש זה, בהליכים סטטוטוריים מתאימים.
בית ממכר עתיקות הוא רומן מאת הסופר האנגלי צ'ארלס דיקנס, המספר על תולדות נל הקטנה וסבא שלה, הגרים בבית ממכר עתיקות.
"בית ממכר עתיקות" היה אחד משני ספרים שפורסמו בשבועון "השעון של מאסטר האמפרי" שכתב וערך דיקנס בשנים 1840–1841. הספר השני שיצא לאור במסגרת השבועון היה ברנבי רודג'.
"בית ממכר עתיקות" יצא לאור כספר ב-1841. כשפורסם לראשונה היה הספר פופולרי מאוד ונמכרו מאות אלפי עותקים של הפרקים השבועיים.
ברבות השנים הספר איבד מהפופולריות שלו ובמאה ה-21 הוא אחד מספרי דיקנס שנקראים פחות.
הסיבה לירידה בפופולריות היא כביכול הסנטימנטליות הרבה שברומן.
אוסקר ויילד ביטא את דעת מבקרים רבים כשאמר "לאדם יש לב אבן אם הוא קורא על מותה של נל הקטנה מבלי לפרוץ בבכי...
כמו בכל ספרי דיקנס הספר מלא בדמויות מופלאות.
בולטים במיוחד מרת ג'ארלי עם התצוגה הניידת של בובות השעווה, דניאל קווילפ הגמד המרושע ודיק סוויבלר.
ראויים לציון התיאורים של האזורים הכפריים, העירוניים והמתועשים שבאנגליה שנל הקטנה וסבה עוברים בנדודיהם.
החנות לממכר עתיקות המתוארת בסיפור נמצאת ברחוב פורטסמות' שבלונדון.
העיר התעשייתית שנל וסבה עוברים בה היא ברמינגהאם.
הסיפור מתרחש בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19. יש ברומן אזכור של המלך ג'ורג' הרביעי והתייחסות למסורת של קבורת מתאבדים בצומת דרכים, מסורת שנאסרה ב-1826.
הספר "בית ממכר עתיקות" מספר את סיפורה של נל טרנט הקטנה, ילדה יפה וישרה, הגרה עם סבה בחנות לממכר עתיקות בלונדון.
הסבא אוהב מאוד את נל אך היא בודדה ואין לה חברים בני גילה.
הידיד היחיד שלה הוא קיט, נער הגון העובד בחנות, ונל מלמדת אותו לכתוב.
מבלי ידיעתה, הסבא שמוטרד ממצבם הכספי הרעוע, מנסה להרוויח כספים במשחקי קלפים.
הסב משוכנע שהוא רוצה להתעשר רק עבור נל, כדי שהיא תזכה בחיים נוחים ובירושה נאה.
הסב שומר בסוד על פעולותיו הליליות, וכדי לממן את משחקי הקלפים הוא לווה סכומים נכבדים מדניאל קווילפ, גמד דוחה למראה וחורש רעה.
אחרי שהסב מהמר על כל הכסף שהיה ברשותו, קווילפ מנצל את ההזדמנות להשתלט על החנות ולמרר את חייהם של נל וסבה.
הסב אובד עצות, ונל מחליטה שעליהם לצאת מלונדון ולברוח לאזור הכפרי.
אחיה הבכור של נל פרדריק, שבזבז את רוב כספו של הסב, בטוח שלסבא הזקן יש הון השמור עבור נל.
פרדריק משכנע את ידידו טוב-הלב ריצ'רד סוויבלר לעזור לו לאתר את נל, וכשתמצא ריצ'רד יוכל לשאת אותה לאישה והם יחלקו ביניהם את הירושה המובטחת.
הם עושים יד אחת עם קווילפ אשר יודע היטב שאין כלל ירושה, אך מתוך רוע-לב הוא מסייע בחיפוש אחר הבורחים.
במסעם פוגשים נל וסבה מספר רב של טיפוסים, חלקם טובים ואדיבים וחלקם פושעים ונבלים, לבסוף הם מגיעים לכפר קטן הנדמה להם כגן עדן עלי אדמות, אך נל תשושה מהמסע הארוך והמפרך.
בינתיים קיט, שאיבד את מקום עבודתו בחנות העתיקות, מצא משרה חדשה אצל מר ומרת גארלנד.
הוא נפגש עם ג'נטלמן בודד המבקש לדעת פרטים על נל ועל סבא שלה.
קיט והג'נטלמן יוצאים אף הם בעקבות נל אך ללא הצלחה, הם נתקלים בקווילפ המנסה לצוד את הנמלטים.
קווילפ נוטר טינה לקיט ומצליח להעליל עליו האשמה בגנבה.
קיט מורשע ונגזרת עליו הגליה, אך שחרורו מגיע ממקור בלתי צפוי, ריצ'רד סוויבלר מצליח להוכיח את חפותו של קיט ואת אשמתו של קווילפ.
קווילפ מנסה לברוח מהמשטרה אך טובע בנהר.
מר גארלנד מגלה במקרה את מקום המצאה של נל, ובלווית קיט והג'נטלמן הבודד (שמתברר שהוא אח של הסבא) הם יוצאים אל הכפר שבו היא נמצאת.
הם מגיעים מאוחר מידי כי נל מתה זמן קצר לפני כן.
בתקופת הסרט האילם נוצרו מספר גרסאות המבוססות על "בית ממכר עתיקות", בהם שתי גרסאות של הבמאי תומאס בנטלי ב-1914 וב-1921.
ב-1934 יצא הסרט המדבר הראשון לפי הרומן בכיכובו של היי פטרי בדמות קווילפ.
ב-1960 הופקה סדרת טלוויזיה של ה-BBC
ב-1971 הופקה גרסה מוזיקלית של הספר בשם "מר קווילפ" שהייתה כישלון חרוץ
סדרת אנימציה יפנית בשם "Sasurai no Shoujo Nell" נוצרה בשנים 1979–1980
ב-1979 שודרה מיני-סדרה בת תשעה חלקים "בית ממכר עתיקות" בהפקת ה-BBC
"בית ממכר עתיקות" הוא סרט הנפשה אוסטרלי משנת 1984
ב-1995 עובד הרומן לסרט טלוויזיה בכיכובם של פיטר יוסטינוב בתפקיד הסב, סאלי וולש בדמות נל הקטנה וטום קורטני בתפקיד קווילפ.
סרט טלוויזיה הופק בשנת 2007 בכיכובו של דרק ג'קובי בתפקיד הסב, ובבימויו של בראיין פרסיבל.
הספר תורגם פעמים אחדות לעברית :
בן אליעזר, הוצאת יזרעאל, [תשי"ד?], תשכ"ד
תרגם מאנגלית א"ד שפיר, הוצאת מ.
תרגום בינה אופק, הוצאת עופרים (2004)
בית מחניים הוא בניין מפואר בסגנון נאו-קלאסיציסטי המשמש כיום את לשכת שר החינוך, מנכ"ל משרד החינוך, דוברות המשרד, מינהל כלכלה ותקציבים, ומינהל משאבי אנוש.
הבניין שוכן ברחוב שבטי ישראל 34 פינת רחוב הנביאים בירושלים.
הבניין נבנה בשנת 1885 לשמש כביתו הפרטי של הבנקאי יוהנס פרוטיגר.
יוהנס (יעקב) פרוטיגר היה בנקאי שווייצרי פרוטסטנטי שעשה את הונו מבנק ומקבוצת משקיעים שהקים ונקראו על שמו.