tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2012 גילם רב בבית קברות בסרט "המשימה X" שכתב פרוספר מלכה וביימו אור ישר (אורי גרודר) ויובל עובדיה.
בתיאטרון משמחי לב: ב-2010 גילם את הגולם מפראג בהצגה "הגולם מפראג" שכתב וביים עופר הלוי.
הצגת הבכורה התקיימה באסרו חג שבועות ה'תש"ע בהיכל התרבות פתח תקווה.
בתיאטרון פלגי מים: ב-2010 שיחק לצד יוסף סיקוראל בהצגה "אני לא לבד!".
את ההצגה כתב דנינו, והפיק וביים שולי רנד.
הצגה זו עלתה לאחר מכן בשם "על חומותייך ירושלים".
בין השנים 1995–2017 היה נשוי ללימור בן מויאל ונולדו להם שמונה ילדים.
התגורר תקופות שונות בבני ברק, אילת וירושלים.
יהונתן כהן (נולד ב-16 במרץ 1979) הוא עיתונאי, שדרן כדורגל ומגיש טלוויזיה ישראלי.
למד בבית הספר המסורתי ובתיכון לאמנויות.
השתחרר מהצבא בשנת 2001 ומשמש כקצין בדרגת רב-סרן במילואים.
בעל תואר ראשון בחינוך, חברה וספורט מהמכללה האקדמית קריית אונו.
התחיל את דרכו בערוץ הספורט לאחר שחרורו מהצבא בשנת 2001. הוא שימש ככתב ב"חדשות הספורט", שדרן קווים, מגיש תוכניות ושדרן כדורגל.
הגיש את התוכניות "חדשות הספורט", "שער השבת", "מועדון ספורט", "מועדון כדורגל FC", "אולפן פתוח" ו"אולפן הלילה" בערוץ הספורט.
כהן שידר את משחקי הליגה הלאומית בכדורגל.
משדר את משחקי ליגת העל וגביע המדינה בכדורגל.
כמו כן מגיש את ההסכת "עולים לרגל" יחד עם אסף אבולעפיה.
ב-2022 הצטרף לצוות כאן 11 מהמונדיאל בקטר, ושידר את משחקי שלב הבתים ושמינית הגמר, לצד הפרשן אסף כהן.
מאז 2014 משדר כהן את משחקי גמר גביע המדינה בכדורגל (למעט שנת 2023), לצידו של הפרשן שלמה שרף.
לצד עיסוקו בתקשורת הספורט, כהן כתב בין השנים 2010–2020 את טור ביקורת האוכל "אוכלים צהריים", שפורסם בעיתון כל העיר ובאתר הארץ.
ב-2022 החל להגיש את ההסכת הקולינרי "מדברים מהבטן", לצד עמית אהרנסון ונטע סלונים.
כמו כן הוא מתקלט בערבי מוזיקה עברית.
בשנת 2023 שידר בערוץ כאן 11 את משחקי נבחרת ישראל עד גיל 20, במסגרת הגביע העולם, לצד הפרשנית אושרת עיני.
באולימפיאדת פריז 2024 שידר את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל לצד איתי שכטר.
בשנת 2023 השתתף כהן בסרט לרוץ על החול בתפקיד עצמו, כשדרן ערוץ הספורט המשדר את משחקי ליגת העל.
יהונתן כהן הוא ממייסדי קטמון מועדון אוהדים ואוהד של הפועל ירושלים ווסטהאם יונייטד.
נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
יהונתן גוטליב (נולד בי"ט בשבט ה'תשנ"ו; 9 בפברואר 1996) הוא עיתונאי ישראלי, ששימש ככתב לענייני דתות של אתר ערוץ 7.
יהונתן גוטליב נולד בירושלים וגדל בבית שמש.
הוא למד בישיבה התיכונית בני צבי בבית אל ולאחר מכן בישיבה הגבוהה בבית אל.
את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים במסגרת ישיבת הסדר.
גוטליב החל את דרכו בתקשורת בתחילת שנת 2019 ככתב בערוץ 7, שם הוא שימש ככתב לענייני דתות.
במאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות חשף גוטליב כי חברת סלקום מתכננת שביתת מחאה וקריאה לסולידריות ביום בו מתקיימת שביתת ערביי ישראל כתמיכה בתושבי רצועת עזה.
חשיפתו זו חוללה סערה ציבורית רחבה במהלכה קראו חברי כנסת ומובילי דעת קהל לחרם צרכנים על החברה.
הפרסום גרם לגל ענק של עזיבת לקוחות את סלקום.
ביוני 2022 חשף כי בשב"ס שוקלים לממן ניתוח אף קוסמטי למחבלת שביצעה בשנת 2015 פיגוע תופת במהלכו נפגעה באפה בעוד שלשוטר שנפצע באותו הפיגוע לא אושרו ניתוחים קוסמטיים.
הפרסום עורר סערה וזעם בציבור הישראלי ובעקבות המאבק הציבורי הודיע שב"ס כי לא יממן את הניתוח.
ביוני 2022 פרסם כי בתיאטרון 'הפרינג' בבאר שבע עתידה לעלות ההצגה 'אינסטינקט בסיסי' שמבוססת על עדויות שניתנו לארגון שוברים שתיקה.
בעקבות הפרסום התעורר לחץ ציבורי נגד הופעת ההצגה בתיאטרון עירוני ובסופו של דבר החליטה הנהלת התיאטרון להורות על ביטול ההצגה בבאר שבע.
כתגובת נגד ארגוני היוצרים החרימו את התיאטרון במשך חודש, ובנוסף 67 אמנים בכירים חתמו על עצומה נגד התיאטרון.
ביוני 2023 הודיע על סיום עבודתו בערוץ 7.
גוטליב למד בקריה האקדמית אונו תואר במשפטים, גרוש ואב לבן, ומתגורר בעיר לוד.
רבי יהונתן בן יצחק מווירצבורג (נפטר לפני ד'תתקצ"ו, 1235) היה מחכמי גרמניה במאה ה-13, ונודע בעיקר בשל היותו מרבותיו של רבי יצחק מווינה, בעל אור זרוע.
רבי יהונתן היה תלמידו של רבי יצחק הלבן תלמיד רבנו תם, והוא התלמיד היחיד של ר"י הלבן הידוע בשמו.
למד גם אצל רבי ברוך בן יצחק מרגנשבורג, לצדו של רבי אברהם בן עזריאל בעל "ערוגת הבשם".
ייתכן שלמד גם אצל רבי אליעזר ממיץ.
בנוסף פנה בשאלות לרבי שמחה משפיירא.
ישב בוירצבורג, שהייתה ברבע השני של המאה ה-13 מרכז התורה העיקרי בגרמניה.
תלמידו העיקרי היה רבי יצחק מווינה, שמביא בספרו אור זרוע דברים בשם רבו.
תלמיד נוסף הידוע בשמו הוא רבי יוסף מבהם.
היה נשוי לחנה בת ר' יחיאל הכהן.
היא נפטרה בראש השנה ד'תתקצ"ו, ועל מצבתה שנתגלתה בבית הקברות העתיק בוירצבורג נכתב "מרת חנה אמנו אלמנת יהונתן רבנו".
בנו ר' יצחק היה אף הוא ממנהיגי הקהילה היהודית בוירצבורג.
לר' יצחק זה היה בן בשם עקיבא.
אחד מצאצאיו נזכר בשו"ת זכרון יהודה לרבי יהודה בן הרא"ש.
כמו כן היה לרבי יהונתן אח בשם יוסף, שנזכר בעדות של מהר"ם מרוטנבורג על שהותו בוירצבורג.
יהונתן (יוני) גרנות (נולד ב-19 באוקטובר 1971) הוא אסטרופיזיקאי, פרופסור מן המניין לפיזיקה במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה, וחוקר במרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה (ARCO).
נולד בקיימברידג' אנגליה כאשר אביו שהה שם בשנת שבתון.
אביו, פרופ' יצחק גרנות היה פרופסור לכימיה במכון הביולוגי בנס ציונה, ואמו רות לבית זקס הייתה בעלת תואר שני בכימיה ועבדה כמורה לכימיה בבית ספר.
למד בתיכון בקריית החינוך ע"ש אהרן קציר ברחובות.
לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון, שני ושלישי.
בשנים 1993-1996 למד לתואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בשנים 1996–1998 למד לתואר שני בפיזיקה וסיים גם לימודים אלה בהצטיינות.
את עבודת התיזה שעסקה בעקומות אור, ספקטרום ודמויות של הזוהר שאחרי בהבזקי קרינת גמא כתב בהנחיית פרופ' צבי פירן.
את עבודת הדוקטור שעסקה בזוהר שבעקבות הבזקי קרינת גמא, כתב שוב בהנחיית פרופ' צבי פירן.
לאחר מכן נסע לארצות הברית, והיה בפוסט-דוקטורט במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (2001-2004).
בשנים 2004–2007 היה עמית מחקר ב באוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 2007–2012 עבר לאנגליה והתמנה לפרופסור חבר (reader) ב, שם זכה במלגה ע"ש וולפסון.
בשנת 2011 חזר לארץ והתמנה כפרופסור חבר אורח (ע"ש ארסקין) באוניברסיטה העברית (2011–2012).
בשנת 2012 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטה הפתוחה, ובשנת 2016 התמנה לפרופסור מן המניין שם.
בנוסף הוא משמש כחוקר במרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה (ARCO).
החל משנת 2017 הוא משמש כראש תחום פיזיקה במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל למשרתו באוניברסיטה הפתוחה הוא גם פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית.
אסטרופיזיקה של אנרגיות גבוהות: בפרט התפרצויות גמא, מגנטארים (כוכבי נייטרונים בעלי שדות מגנטיים עצומים), ערפיליות פולסארים ושאריות סופרנובה.
הידרודינמיקה ומגנטו-הידרודינמיקה יחסותית, דינמיקה ומבנה של סילונים וגלי הלם
בדיקות אסטרופיזיות של הפרת נווריאנטיות של לורנץ של תורת היחסות הפרטית
עידוש כבידתי, גלי כבידה, נייטרינו באנרגיות גבוהות, קרינה קוסמית
נשוי לאורית לבית מונטיא, מורה ליוגה ולשחייה בעיסוקה.
גרנות פרסם יותר מ־170 מאמרים מדעיים בתחומי התמחותו.
(המאמר עוסק בקרינת הזוהר שבעקבות התפרצויות גמא מסילונים הנצפים הרחק מציר הסימטריה שלהם).
(המאמר עוסק בקיטוב קווי של התפרצויות גמא: ההשלכות של שדה מגנטי סדור).
(המאמר, שנכתב בשיתוף עם חוקרים רבים מלבד ארבעת הכותבים הראשיים הנזכרים, עוסק בחסם על התלות של מהירות האור בריק באורך הגל היכולה לנבוע מכבידה קוואנטית).
(המאמר עוסק בהאצה מגנטית אימפולסיבית של זרימות יחסותיות).
(המאמר עוסק בתובנות על המגנטאר Swift J1834.9-0846 מתוך ערפילית הרוח שלו).
יהונתן יצחקי (נולד ב-5 בינואר 2004) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל בבריכת 25 מטר (2024) במשחי החזה ושיאן ישראל בבריכת 25 מטר במשחה ל-100 מטר חזה.
זוכה מדליית זהב באליפות אירופה (בלגרד 2024) במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב.
יצחקי גדל במשפחה דתית ולמד במוסדות חינוך דתיים.
הוא החל לשחות בגיל 7 ובגיל 13 החליט לוותר על אורח חייו הדתי.
הוא מגדיר את עצמו כחילוני למהדרין.
הוא שחה בקבוצת מכבי כפר המכביה ובקבוצת מכבי מרום רמת גן בהדרכתו של פליקס רובינשטיין וכיום מתאמן בקבוצת מכבי וייסגל רחובות בהדרכתו של דוד ברון.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביולי 2022 הוא זכה בשתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.28 דקות, אחרי יהונתן רום ממכבי חיפה (2:13.61 דקות) ודניאל יוסיפוב מהפועל אולימפ נתניה (2:15.24 דקות).
באליפות החורף של ישראל שנערכה בפברואר 2024 זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
באליפות עמק חפר שנערכה בווינגייט ב-20 באפריל הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:01.55 דקות.
כחודש לאחר מכן, בתחרות גביע האביב שנערכה בווינגייט ב-17 במאי הוא זכה במדליית זהב משחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש נוסף של 1:00.71 דקות, 47 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של רון פולונסקי וקבע את הקריטריון לאליפות אירופה (בלגרד 2024).
במבחנים הישראלים לאולימפאידת פריז שנערכו בווינגייט בתחילת יוני הוא ניצח במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.62 דקות,, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא איש חדש של 1:00.44 דקות
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.58 דקות ובמקום 12 במשחה ל-50 מטר חזה בתולאה של 28.03 שניות בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 27.94 שניות.
נוסף לכך הוא קבע בשלב המוקדמות במשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:15.46 דקות וסיים במקום 14 אך פרש מהמשך התחרות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בסוף דצמבר זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 26.75 שניות, אחרי כריסטיאן פיצ'וגין מירושלים רבתי (26.69 שניות) ולפני דניאל יוסיפוב (27.16 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.47 שניות.
יהונתן וייס הוא עיתונאי, מבזקן ועורך בחדשות 14.
ב-9 בדצמבר 2022, מונה וייס לתפקיד כתב חרדים ודתות בחדשות 14. בהמשך הקריירה העיתונאית שלו, החל וייס להגיש מבזקי חדשות בערוץ עכשיו 14, ולערוך רצועות שידור בעבור הערוץ.
לאחר עזיבת משה הרוש את ערוץ 14 החל לערוך את מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14.
במהלך שידור מחאות נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע הותקף וייס כמו שאר כתבי הערוץ על ידי מפגינים, עקב היותו כתב חדשות 14.
וייס מסקר את הנושא האמוני מנקודת מבט יהודית ושמרנית.
וייס מנהל אורח חיים דתי ומתגורר בביתר עילית.
יהונתן ארנון (נולד ב־20 באוגוסט 2000) הוא מתאגרף ישראלי.
ארבע פעמים אלוף ישראל באגרוף תאילנדי ואלוף ישראל באגרוף (2024) עד משקל 75 ק"ג.
מוכר בעיקר בכינויו "פהפהפה בוקסינג" והתפרסם עקב פעילותו ברשתות החברתיות.
ארנון נולד בחיפה וגדל בתל אביב.
למד בתיכון עירוני ה' תל אביב.
את שירותו הצבאי ביצע ביחידת רוכב שמיים בצה"ל.
בגיל 14 החל להתאמן באגרוף, ובנעוריו שילב גם ג'ו ג'יטסו ברזילאי למשך 4 שנים.
בהמשך התמקד בעיקר באגרוף תאילנדי ובאגרוף.
בשנת 2018 זכה ארנון באליפות אירופה באגרוף תאילנדי.
בנוסף, הוא זכה ארבע פעמים באליפויות ישראל באגרוף תאילנדי ובשנת 2024 זכה באליפות ישראל באגרוף.
ארנון משתייך למועדון האגרוף מכבי תל אביב ומתאמן תחת הדרכתו של אמיל אדינגוייב, אלוף ישראל באגרוף לשעבר.
ארנון מייצג את מדינת ישראל בקביעות בתחרויות אגרוף בינלאומיות במסגרת נבחרת ישראל באגרוף.
בנוסף להיותו מתחרה פעיל, ארנון הוא גם מאמן אגרוף מוסמך.
בשנת 2023 החל ארנון לפרסם תכנים ברשתות החברתיות, בהם מתיחות רחוב, אתגרי לחימה וסרטונים הומוריסטיים הקשורים בעיקר לעולם האגרוף.
בין היתר, העלה סרטונים בהם אתגר מפתחי גוף לקרב כדי להדגים את עליונות המיומנות באמנויות לחימה על פני כוח פיזי.
בסרטוניו, הביע ביקורת על אמנויות לחימה כמו קרב מגע, קפוארה ואייקידו.
ארנון פרסם תכנים סאטיריים המגחיכים מאמנים מסוימים, בטענה שהם מלמדים טכניקות שאינן יעילות כלל והעלה תכנים שנויים במחלוקת בהם מתח ביקורת על פיתוח גוף, פמיניזם והשמנת יתר.
יחד עם התוכן השנוי במחלוקת, משתמש ארנון ברשתות החברתיות גם כדי לקדם את ענף האגרוף בישראל ולחשוף אותו לקהלים רחבים יותר.
נכון לאפריל 2025 צבר ארנון מעל 18.1 אלף עוקבים באינסטגרם ומעל 35.5 אלף עוקבים בטיקטוק.
ב־3 באפריל 2025 התקיים קרב מתוקשר, מסוג MMA ללא כפפות (חלק מאירוע "סלבריטי בוקסינג"), בין ארנון לבין הלוחם הישראלי חיים גוזלי.
האירוע הופק על ידי ארגון IWCC, נערך בהיכל הארנה בנתניה, והוקדש לזכר הנופלים במלחמת חרבות ברזל.
מלבד הקרב המרכזי בין ארנון לגוזלי התקיימו עוד כ-20 עד 30 קרבות נוספים באותו אירוע.
בסרטונים שפרסם ארנון ברשתות החברתיות לקראת הקרב, הוא עורר עניין רב בשל סגנון מתריס ופרובוקטיבי, כאשר התגרה בגוזלי באופן בוטה; יש שראו בכך טראש טוק לגיטימי בענפי הלחימה, בעוד אחרים מתחו ביקורת על חוסר הכבוד שבדבר.
הקרב נגד חיים גוזלי (נוסח מעודכן לערך)
ב־3 באפריל 2025 התקיים קרב מתוקשר מסוג MMA ללא כפפות בין ארנון לבין הלוחם הוותיק חיים גוזלי, כחלק מאירוע "סלבריטי בוקסינג" של ארגון IWCC.
הקרב, שתוכנן לחמישה סיבובים, הופסק בסיבוב הראשון לאחר כשלוש דקות בעקבות תלונתו של גוזלי על הימצאות חומר משמן על גופו של ארנון.
השופט ניגב את גופו של ארנון במגבת לצורך הרגעת הטענות וניסיון לאפשר את המשך הקרב, אולם גוזלי סירב להמשיך או לחדש את הקרב.
בעקבות כך, הקרב הופסק סופית והוכרז כקרב "ללא הכרעה" (No Contest).
לאחר סיום האירוע, התרחשה תקרית אלימה בזירה כאשר גוזלי התפרץ לעבר ארנון וניסה לתקוף אותו פיזית.
מיד לאחר מכן, נבדק ארנון מחוץ לזירה, על ידי פרמדיקית וכן באופן נפרד על ידי שופט צד, אשר לא מצאו עדות לקיומו של חומר משמן על גופו.
כמו כן, טרם הקרב, נבדק ארנון על ידי מאמנו של גוזלי (בן אל), שמישש את גופו ואישר כי מצבו תקין וכי הוא יכול לעלות לזירה.
בהמשך עלתה מחלוקת תקשורתית בנוגע לטענות על "פִּיברוק" אפשרי של הקרב.
גוזלי טען כי ארנון הציע לביים את הקרב, בעוד שלפי גרסתו של ארנון, הוא סבל מפריקת כתף במהלך ההכנות ושקל לבטל את השתתפותו, וגוזלי הוא זה שהעלה אפשרות של קרב ראווה במקרה שלא יחלים במועד.
לטענת ארנון, הוא התאושש במועד והקרב התקיים כקרב מלא ואמיתי.
יהונתן וקסלר (נולד ב-31 בינואר 2004) הוא ג'ודוקא ישראלי המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
אלוף אירופה עד גיל 18
באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בריגה שבלטביה באוגוסט זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בבודפשט שבהונגריה בנובמבר סיים במקום חמישי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, לאחר שהפסיד בקרב על מדליית ארד.
סגן אלוף אירופה עד גיל 21
באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בהאג שבהולנד בספטמבר זכה במדליית כסף בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
באליפות ישראל שנערכה בינואר זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
בתחרות הסבב האירופי לבוגרים שנערכה בליובליאנה שבסלובניה בפברואר זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
בגראנד סלאם טביליסי שנערך במרץ סיים במקום שביעי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
צפוי להשתתף באליפות אירופה 2025 שתיערך בפודגוריצה שבמונטנגרו באפריל.
יהונתן אדירי (נולד ב-12 בפברואר 1982) הוא יזם חברתי וטכנולוגי ישראלי.
בשנת 2024 ייסד את תנועת "עלינו – הנכדים המייסדים", השואפת להוביל שינוי בשיח הציבורי ובסדר היום האזרחי בישראל.
בעברו שימש כיועץ המדיני והטכנולוגי של נשיא המדינה שמעון פרס, והיה המייסד והמנכ"ל של חברת הסטארט-אפ "Healthy.io" , המפתחת טכנולוגיות מהפכניות של בינה מלאכותית לשירותי בריאות ובדיקות רפואיות מרחוק באמצעות הטלפון החכם.
בשנת 2024 עבר לכהן כנשיא החברה במטרה להוביל את האסטרטגיה מול שוק ההון והמגזר הציבורי בארה"ב ובבריטניה.
אדירי נולד וגדל בהרצליה, הצעיר מבין ארבעה ילדים לאב יליד איראן, בעל מוסך למשאיות, ולאם ילידת ישראל, שניהלה גן ילדים.
הוא למד בגימנסיה הרצליה ובמהלך לימודיו בתיכון, השלים תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הפתוחה.
התגייס לצבא בשנת 2000, ושירת ביחידת קישור לכוחות זרים (היום חטיבת תבל), שם שימש כקצין קישור לצלב האדום.
בשנת 2006 השלים בהצטיינות יתרה תואר שני במדע המדינה ומשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 נבחר להשתתף במחזור הראשון של אוניברסיטת החדשנות של נאס"א, MIT וגוגל - אוניברסיטת הסינגולריות, ונבחר לנשיא המחזור המייסד.
אדירי נמנה עם מייסדי חברת Getaround , יישומון להשכרת כלי רכב מאנשים פרטיים בסביבת המגורים, שנוסדה בשנת 2010 וזכתה בפרס ההזנק TechCrunch Disrupt 2011. גטאראונד הייתה בשיאה חברה בשווי 4 מיליארד דולר והשקיעו בה מיטב חברות הרכב, כמו טיוטה וסופטבנק.
בהמשך, שימש תקופה מסוימת כאחראי על יוזמות אסטרטגיות עולמיות בחברת "בטר פלייס".
בשנת 2013, בעקבות אירוע רפואי שחוותה אמו במהלך טיול בסין, ייסד את חברת ההזנק "הלת'י".
החברה מפתחת פתרונות מתקדמים לזיהוי תמונה וצבע, במטרה להנגיש שירותי בריאות מבוזרים בעלות סבירה.
החברה עושה שימוש בטלפונים חכמים לצורך ביצוע בדיקות אבחוניות ביתיות, המיועדות לאיתור מוקדם של מחלות כליה, דלקות בדרכי השתן וסיבוכי היריון.
נוסף על כך, היא מציעה פתרון לניטור דיגיטלי של פצעים, המאפשר לצוותים רפואיים למדוד ולעקוב אחר פצעים באמצעות צילום בטלפון חכם.
"הלת'י" הייתה החברה הראשונה שקיבלה את אישור ה-FDA לשימוש בבינה מלאכותית לצורך ביצוע בדיקות אבחוניות בטלפון נייד.
בשנת 2020 רכשה החברה את המתחרה האמריקאית Inui Health, ובכך הרחיבה את פעילותה והגיעה למיליון בדיקות מסחריות.
אדירי כיהן כמנכ"ל "הלת'י" עד לסוף שנת 2023. עם כניסתו של ג'ף מרטין לתפקיד המנכ"ל בראשית 2024, מונה אדירי לנשיא החברה.
הזכייה באישור ה-FDA ואימוץ הפתרונות של החברה במערכת הבריאות האנגלית היה ייחודי, כך שבספטמבר 2023 הוזמן אדירי להעביר case study על הצלחת החברה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד והוא נלמד שם עד היום כדוגמה ייחודית לבינה מלאכותית בשירות בריאות הציבור.
בשנת 2023 נפצע קשה בתאונת סקי בשווייץ, ולאחר תקופת שיקום החליט לפרוש מתפקידו כמנכ"ל "הלת'י".
החוויה האישית הקשה הובילה אותו לייסד את תנועת "עלינו – הנכדים המייסדים", הפועלת לעיצוב מחודש של השיח הציבורי בישראל.
לדבריו, בשלושת העשורים הבאים פניו לעשייה ציבורית, במיוחד אחרי האירועים הדרמטיים שעברו על ישראל – ובראשם מתקפת 7 באוקטובר.
בשנים 2005–2008 שימש כיועץ מדיניות בכיר במכון ראות, שם התמקד בביטחון לאומי.
בשנים 2008–2011 שימש כיועץ הטכנולוגי הראשון לנשיא המדינה שמעון פרס במהלך כהונתו, גיבש מדיניות יצירתית של דיפלומטיה טכנולוגית, ויצר מערך של שיתופי פעולה גלובליים בתחומי המים, החלל, החקלאות והביו-רפואה.
אדירי הוא מייסד תנועת "עלינו", בשיתוף עם ראובן טאוב, פעיל חברתי וסמנכ"ל תפעול בחברת הזנק.
התנועה נוסדה בשנת 2024 ושואפת להניע שיח ציבורי חדש בישראל, מתוך תפיסה שהדור הנוכחי נושא באחריות להמשיך ולחדש את המפעל הציוני של הדורות הקודמים.
התנועה פועלת ברשתות החברתיות וגם באמצעות הפודקסט "הנכדים המייסדים", בו אדירי וטאוב דנים בנושאים מרכזיים בחברה ובמדינה, כגון ביטחון, בריאות, חינוך וכלכלה.
הם מבקשים לפרק תפיסות ישנות ולהציע גישות חדשות, תוך דגש על חשיבה מתונה אך רדיקלית.
לדבריהם, "ברגע מכונן פג תוקף הרעיון הישן וכבר אי אפשר לתקן, דרוש שינוי מן היסוד".
אדירי נשוי למורין ואב לארבעה ילדים.
במהלך לימודיו במחזור הראשון של אוניברסיטת הסינגולריות נבחר לנשיא המחזור.
2012: הוכר על ידי הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס כאחד מ-100 המנהיגים הצעירים הגלובליים (Young Global Leaders ).
2016: חברת "הלת'י" נבחרה ל"חלוץ טכנולוגי" על ידי הפורום הכלכלי העולמי.
2018: נבחר על ידי המגזין TIME כאחד מ-50 האנשים המשפיעים ביותר בתחום הבריאות.
2020: אדירי נבחר לרשימת "40 מתחת ל-40" של מגזין Fortune.
2020: חברת "הלת'י" נבחרה על ידי Fast Company כאחת מ-50 החברות החדשניות ביותר בעולם, וזכתה בפרס האומץ העסקי של הפייננשל טיימס.
2022: נמנה ברשימת עשרת האנשים והצוותים היוצרים את עתיד שירותי הבריאות של המגזין Fortune.
יְהוֹרָם (או יוֹרָם) היה מלך יהודה ובנו של יהושפט.
כאשר מת יהושפט, התחולל משבר בדרך לעלייתו של יהורם לשלטון: (-ד).
זכותו של יהורם לשלטון הובטחה עוד בימי אביו, וככל הנראה גם שימש עוצר בין השנים 851 עד 846 לפני הספירה.
אולם, מסיבה שאינה ברורה הוא הרג את אֶחיו.
ייתכן שהיה כאן משבר אמון מצד יהורם, שחשד באחיו, או שהוא הושפע על ידי אשתו עתליה.
אולם ייתכן כי הייתה חתירה מצד אחיו וחלק מהשרים.
יהורם הושפע מדרכי בית אחאב בשל נישואיו לעתליה בת אחאב.
הוא נחשב לאחד ממלכי בית דוד שלא הלכו בדרך דוד אביהם, ועשו את הרע בעיני ה'.
יהורם בנה במות הרי יהודה, והדיח את בני יהודה לעבודה זרה.
בשל פשעיו הוא ננזף באיגרת שנשלחה אליו מאליהו הנביא, ונאמר לו שכעונש יביא האלוהים נגף גדול בעמו בבניו בנשיו ובכל רכושו, והוא עצמו יינגף בחוליים רבים.
עם עלייתו לשלטון, מרדה בו אדום, ועל כך במלכים ב ח, כ-כב (ובמקבילה בדברי הימים ב כא, ח-י): (-כב).
אמנם לפי תיאור זה הצליח יהורם להנחיל תבוסה לצבא האדומי, אך לא לכבוש מחדש את אדום.
עובדה זו תרמה להחלשת ממלכת יהודה בימי יהורם, משום שנפגע מקור פרנסה חשוב של הממלכה – סחר השיירות שעבר בארץ אדום ומכרות הנחושת בערבה.
מנקודה זו החלה ממלכת יהודה להידרדר.
באותה תקופה מופיעה גם "פשיעת לִבְנָה" מתחת ידו של המלך, שמיוחסת לכך שהמלך "עזב את ה' אלוהי אבותיו" ().
לבנה היא עיר בשטח יהודה, ולכן מרידתה מעוררת קושי.
חלק מן הפרשנים מבארים כי תושבי לבנה, אף על פי שהיו משבט יהודה, החלטיו למרוד במלך.
ייתכן שלבנה הייתה סמוכה לאדום, ותושביה הושפעו בכך ממעשה האדומים.
רד"ק חולק על פירוש זה, ומציע שמדובר בעיר בארץ אדום ששמה לבנה, ולא בלבנה שבממלכת יהודה.
לפי ספר יהושע, לבנה הייתה אחת מערי הכהנים (; ), מה שמעלה את האפשרות שכהני ה' מרדו בשלטונו של יהורם בשל פעולותיו כנגד האלוהים.
כמימוש העונש השמימי שהובטח בידי אליהו, פשטו על יהודה הפלשתים והערבים ופרצו עד בית המלך תוך שהם שובים את בניו, נשותיו וכל הרכוש.
רק בנו אחזיהו (=יהואחז) נותר לפליטה ().
ייתכן שהיה לדבר קשר להתערערות מערך ההגנה הדרומי של יהודה בעקבות מרד אדום.
לאחר מותו לא שרפו את כלי תשמישו, כמנהג שהיה מקובל לגבי מלכים "וְלֹא-עָשׂוּ לוֹ עַמּוֹ שְׂרֵפָה כִּשְׂרֵפַת אֲבֹתָיו" ().
לפי השחזור המקובל, כתובת תל דן מזכירה את יהורם כאביו של המלך אחזיהו, שברציחתו מתפאר כנראה מחבר הכתובת.
יהורם גאון (נולד ב-28 בדצמבר 1939, ט"ז בטבת ה'ת"ש) הוא זמר, במאי, מגיש טלוויזיה, שדרן רדיו, קומיקאי, מפיק ושחקן ישראלי, חתן פרס ישראל לשנת תשס"ד (2004) לזמר העברי.
הקליט למעלה מ-900 שירים, שיחק בסרטי קולנוע ובהצגות תיאטרון רבים, והוא אחד מהאמנים הבולטים בתרבות הישראלית.
גאון נולד, גדל והתחנך בשכונת בית הכרם שבירושלים.
בן הזקונים לשרה לבית חכים ולהיסטוריון, המשורר ועיתונאי הלאדינו משה דוד גאון.
אביו, צאצא למגורשי ספרד, נולד בעיירה טראווניק שבבוסניה בשנת 1889, ועם עלייתו לראשונה לארץ ישראל שימש מורה לעברית.
לאחר זמן מה נשלח ללמד עברית ב באיזמיר שבטורקיה, שם הכיר את שרה (לבית חכים), אימו של יהורם.
לאחר זמן קצר עלו שניהם יחדיו לארץ ישראל והקימו משפחה.
בילדותו למד גאון בבית הספר העממי "בית הכרם", אחר כך בתיכון בית הכרם (לימים התיכון ליד האוניברסיטה).
את שירותו הצבאי עשה גאון בלהקת הנח"ל, אליה התקבל ב-1957 כשחקן.
לצדו שירתו בלהקה חבריו לספסל הלימודים, תובל פטר ועליזה רוזן.
גאון לא נתפס בתחילה כזמר במהותו, עד כדי כך שבמהלך הקלטת השיר "רוח סתיו", אורי זוהר, מפקד הלהקה, המליץ לו לדקלם את שתי השורות שניתנו לו במקום שישיר אותן.
גאון השתתף בתוכנית "בדרך כלל" בשנת 1959 בבימויה של נעמי פולני, שהכירה בכישרונו כזמר.
סרטו הראשון היה "תיקון קטן" (1960) בהשתתפות חברי להקת הנח"ל.
לאחר שחרורו מהצבא, נמנה גאון עם יוצאי להקת הנח"ל שביקשו מנעמי פולני להמשיך לעבוד עימה.
כך קמה להקת "התרנגולים", שבה החל לשיר לראשונה, אם כי גם בה לא היה זמר דומיננטי, לצד הכוכבים העולים של אותה תקופה, בהם מי שעתידים להיות חלק משלישיית "הגשש החיוור": שייקה לוי וישראל פוליאקוב.
בין השירים שבהם התבלט בזמרתו בתוכנית הראשונה מ-1961 היו "זמר אהבה לים" ו"ערב במסחה".
במקביל החל לשחק ב במחזה "כנרת כנרת" של נתן אלתרמן, וכן בהצגה "שורש כל רע" במועדון החמאם, שבמסגרתה שר את "שיר הנשים".
בהמשך הקים יחד עם חברו ללהקת הנח"ל, אריק איינשטיין, ועם בני אמדורסקי, את "שלישיית גשר הירקון".
רבים משיריה של הלהקה היו להיטים גדולים בזמר העברי, ובהם "לילה בחוף אכזיב", "סרנדה לך", "אותך" ו"איזה יום יפה".
השלישייה הקליטה יחד את האלבום "אהבה ראשונה".
גאון פרש כשנה לאחר הקמת השלישייה, על מנת להתרכז בקריירת סולו.
בשנת 1965 הוציא גאון אלבום סולו ראשון, בשם "כל העיר מרכלת עלינו".
האלבום הורכב כולו משירים שכתב יוסי גמזו, ובהם הלהיט "איפה הן הבחורות", שנכתב על פי לחן עממי.
שלושה שירים מתוך האלבום, "ליל אביב", "אמרו לי" ו"אולי תפסיקי כבר", הולחנו על ידי יעקב הולנדר.
כמו כן, נכללה באלבום גרסה עברית לשירה של להקת הביטלס "I Want to Hold Your Hand", שבגרסתו של גמזו נקרא "זה נדבק".
כעבור שנה הוציא גאון מיני-אלבום בשם "קיץ אחד של כושר", ובו ארבעה שירים שכתב גמזו והלחין סשה ארגוב.
ב-1966 נסע גאון לארצות הברית על מנת ללמוד משחק.
הוא שב ארצה לאחר שיואל זילברג, שעמד לביים את המחזמר "קזבלן", נזכר בזמר הכישרוני, ופנה אליו כדי שיגיע לארץ למבחני במה.
המחזה, אותו כתב יגאל מוסינזון, על רקע "השטח הגדול" ביפו, עובד למחזמר, הופק על ידי גיורא גודיק ב-1966 וזכה להצלחה גדולה, שהפכה את גאון לאחד הזמרים המובילים בארץ.
שני שירים מתוכו, "כל הכבוד" ו"יש מקום" מזוהים עמו עד היום.
שנות ה-60 וה-70: ראשית ההצלחה
גאון נחשב לזמר מצליח ומוערך כבר משנות ה-60. בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 זכה בשני המקומות הראשונים, עם השירים "בלדה לחובש", שכתב דן אלמגור ללחן של אפי נצר ולעיבוד של שמעון כהן, ו"עץ האלון", שכתב יורם טהרלב ללחן של מוני אמריליו ולעיבוד של שמעון כהן.
גאון שר בפסטיבל שיר נוסף, "לילה בהיר", שהלחין משה וילנסקי למילים של שמרית אור.
השיר נכלל באלבומו של גאון "בשירי משה וילנסקי", שיצא באותה שנה והוקדש כולו לשיריו של וילנסקי.
האלבום כלל להיטים כ"אמא אמא", "יש לי חלום", "לילה של פריחות", "שלכת בלב" ו"כשהיינו ילדים".
עוד באותה שנה הוציא גאון אלבום בשם "רומנסות בלאדינו", ובו שירים ששר בלאדינו, וכן אלבום בשם "שירי שבת".
אלבום נוסף שהוציא באותה שנה היה "איפה את אהובה", שכלל גם הוא להיטים רבים, כ"איפה את אהובה" (תרגום עברי של תלמה אליגון-רוז לשיר בספרדית בביצוע הזמר הארגנטינאי לאונרדו פאביו), "גשר אלנבי", שהקליט עבור סרט הקולנוע "המלחמה שלאחר המלחמה", "אזכור את הדרך" ו"רוח שטות".
בשנת 1971 העלה גאון תוכנית יחיד, שתועדה על גבי אלבומו מאותה שנה, "בתוכנית יחיד".
בין שירי התוכנית בלט הלהיט "רוזה", שכתב חיים חפר והלחין דובי זלצר.
שירים מוכרים נוספים מהתוכנית היו "אל תשטה באהבה", "רחל" ו"אני זוכר", שנכתב עבור סרט הקולנוע "לופו".
כמו כן נכללה בה גרסתו של גאון לשירם של אהוד מנור ונורית הירש "אולי על שפת הים", ששרה במקור להקת "השוקולדה".
באותה שנה יצר גאון את הסרט "אני ירושלמי" על משפחתו הירושלמית ועל העיר ירושלים, שבמסגרתו שר מספר שירים.
שירי הסרט תועדו על גבי האלבום "אני ירושלמי" שיצא באותה שנה.
נמנו עליהם להיטים רבים, כ"הנני כאן", "אני עושה לי מנגינות", "השר משה מונטיפיורי" ו"מעל פסגת הר הצופים".
ב-1972 הוציא את האלבום "שלכם לשעה קלה", וב-1973 את האלבום "אהבה ים תיכונית", ובו השיר "קומי צאי", שהלחינה נעמי שמר על פי מילים של חיים נחמן ביאליק.
בשנת 1975 הוציא גאון את האלבום "אותך שרים".
בין שיריו המוכרים היו "אנחנו לא נפסיק לשיר" ו"בית אבי", שניהם של חיים חפר ודובי זלצר.
באותה שנה יצא אלבום הופעה של גאון, שתיעד את הופעתו בהיכל התרבות.
באלבום זה נכלל לראשונה שירו של גאון "המלחמה האחרונה".
כמו כן נכללו בו גרסאותיו של גאון לשירים "שיר העבודה והמלאכה", "גולני שלי" ו"לילה לילה".
בשנת 1976 הוציא גאון אלבום בשם "קסם מולדת", ובו גרסאות מחודשות בביצועו לשירים שהלחין מרדכי זעירא, כ"ניגון עתיק" ו"מה אומרות עינייך".
ב-1977 הוציא את האלבום "עוד לא אהבתי די".
שיר הנושא של האלבום, שכתבה והלחינה נעמי שמר, היה להיט גדול, והפך לריקוד עם נודע.
שיר נוסף שהתפרסם מהאלבום הוא "שלום לך ארץ נהדרת" (גרסה עברית של אילן גולדהירש).
באותה שנה הוציא גאון אלבום נוסף, "שמש עולה".
ב-1979 העלה גאון תוכנית יחיד שהורכבה משיריהם של חיים חפר ודובי זלצר.
התוכנית לא זכתה להצלחה רבה, אך התפרסמו מתוכו השירים "שמרי לי על המנגינה" ו"את בת שש עשרה".
שירי התוכנית תועדו על גבי האלבום "79".
באמצע 1980 הוציאה חברת "סי.בי.אס" לגאון את האוסף "להיטי זהב מספר 2", שכלל את מיטב להיטיו עד אז ואת השיר החדש "רבותי ההיסטוריה חוזרת" (מילים: תלמה אליגון רוז, לחן: דובי זלצר, עיבוד: בני נגרי).
ב-1981 הוציא את האלבום "סימני דרך".
בין שיריו המוכרים היו "סימני דרך" ו"על כל אלה" של נעמי שמר, לחניה של נורית הירש לשירים "הכניסיני תחת כנפך" של חיים נחמן ביאליק ו"לילה טוב לאהבה" של אילן גולדהירש, וכן גרסתו של גאון לשירו של יוסף שריג "אור וירושלים".
בשנת 1983 הוציא גאון על גבי תקליט שדרים את השיר "איתך בלעדייך", שכתב נתן אלתרמן והלחינה נורית הירש.
במאי 1984 הוציא גאון לראשונה בהפקה פרטית, ולא באמצעות חברת תקליטים, את אלבומו "אמצע הדרך" ובו הלהיט "בפרדס ליד השוקת", שכתב יורם טהרלב והלחינה נורית הירש.
השיר זכה להצלחה רבה, ודורג במקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ד.
שירים מוכרים נוספים באלבום היו "לא תנצחו אותי", שכתבה והלחינה נעמי שמר, ו"בואי נשוב אל הטנגו", שכתב יורם טהר לב והלחין שייקה פייקוב.
ננסי ברנדס עיבד את כל שירי האלבום, והפיק מוזיקלית ביחד עם טכנאי ההקלטות דודי רוזנטל.
במאי 1986 יצא האלבום "אלף נשיקות".
שיר הנושא של האלבום, שאת הטקסט שלו עיבדה מירית שם אור (בהשראת מכתב האהבה "אלף נשיקות לך, אהובתי" של אבשלום פיינברג איש מחתרת ניל"י לאהובתו) והלחין צביקה פיק, היה להיט גדול.
פרט לו, הצליחו מהאלבום גם השירים "אישה חופשייה" (מילים: חיים חפר, לחן: יאיר קלינגר), "כמו חצב" ו"דיוקן אמי" (בשניהם - מילים ולחן: נעמי שמר), "כן כן" (גרסה עברית: חיים חפר), "ואולי אותה שתיקה" (מילים: שמרית אור, לחן: נורית הירש).
רמי לוין עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום.
בשנת 1988 הקליט גאון בדואט עם ירדנה ארזי את השיר "אדם אחר" (מילים: רחל שפירא, לחן: נורית הירש, עיבוד: עדי דגני).
השיר זכה להצלחה גדולה, ודורג במקום ה-10 במצעד הפזמונים לשנת תשמ"ח של רשת ג'.
השיר נכלל באלבומה של ארזי "עוד יום אחד".
במרץ 1989 יצא אלבומו "ירח מלא", בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי.
מבין שיריו התפרסמו הדואט שלו עם בעז שרעבי "מה יביא איתו הרוח" ו"ליבבתיני" (שכתבה והלחינה שמר).
למרות ההפקה המושקעת, האלבום נכשל מסחרית.
באותה שנה חזר גאון לשחק במחזמר "קזבלן" שבה גילם את התפקיד שעמו זוהה יותר מכל.
את המחזמר הפיק בעצמו בעזרת חברת ההפקה שהקים "הפקות חמש חמש".
המחזמר זכה אמנם להצלחה בקופות, אך ההפקה נקלעה לחובות כבדים וירדה לאחר זמן מה מהבמה.
גאון נקלע לחובות כבדים שאותם הצליח להחזיר רק לאחר מספר שנים.
שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21
בשנות ה-90 הוציא גאון מספר אלבומים נוספים, שלא זכו להצלחה רבה.
עליהם נמנו "נשמה", שיצא ב-1992 וכלל שירי מסורת ודת דוגמת "פתח לנו שער", "שיר המעלות", ו"הבן יקיר לי אפרים".
את שירי שירי האלבום עיבד תמיר קליסקי.
ב-1993 הוציא אלבום שהתבסס על שירי התוכנית "ישראל מחכה לגאון" (על משקל הסיסמה "ישראל מחכה לרבין"), וכלל שירים חדשים לצד שירים ישנים בהקלטות מחודשות.
ב-1996 הוציא אלבום שנשא את שמו.
בשנת 1997 תכנן גאון להוציא אלבום אוסף שיכלול את שיריו המוכרים.
מכיוון שהתקשה להשיג זכויות יוצרים על ההקלטות המקוריות ועל מנת לחסוך בכסף, הקליט מחדש, בעיבודים מחודשים, את השירים ושיווק אותם כאוסף בן חמישה תקליטורים.
בשנת 2007 גילם את עצמו במחזמר "כמו בסרט", כזמר ומנחה המגיע לעיירת פיתוח כדי לאתר כישרון צעיר.
בסוף שנת 2008 העלה מופע זמר ובידור בשם "בכל הכבוד", בו סיכם עשרות שנות פעילות על הבמה ושילב שירים ישנים וחדשים לצד מונולוגים משעשעים שאותם כתב במיוחד למופע.
המופע זכה להצלחה גדולה, ואף היה מועמד לפרס הצגת הבידור של השנה.
בשנת 2013 שב גאון להקליט שירים חדשים.
באותה שנה יצא אלבומו "כביום היוולדי", שאת כל שיריו כתב והלחין עמיר בניון.
את שירי האלבום עיבדו ליאור שושן ואודי תורג'מן.
מבין שיריו התפרסמו השירים "תן לי כוח", "בסוף היום" ו"לא אני ולא אתה", שאותו שר גאון בדואט עם בניון.
ביולי 2014 הקליט גאון גרסה מחודשת לשיר "ארץ צבי", לו נוסף בית חדש שנכתב על ידי תלמה אליגון לזכרו של רועי קליין, קצין גולני בעל עיטור העוז שנהרג במלחמת לבנון השנייה כאשר זינק על רימון יד כדי להציל את חייליו.
ב־21 בספטמבר 2014 הקליט גאון את השיר "שלומי" שכתבה זלדה, אותו עיבדה נורית הירש, לזכרו של רס"ן בניה שראל, מפקד פלס"ר גבעתי שנהרג במבצע צוק איתן.
בדצמבר 2019 הוציא לכבוד יום הולדתו ה-80 את השיר "אם רק תסכימי" שכתבה עדית פאנק והלחין ועיבד עידן רייכל.
בשנת 2021 לקח חלק בפרויקט "יעלה ויבוא", כמחווה לשיריו של יורם טהרלב, ובו ביצע את השיר "עוד לא תמו כל פלאייך".
בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הגיע לבקר חיילים וביצע עבורם דרך הקשר את השיר "המלחמה האחרונה" אותו ביצע במעמד זהה 50 שנה קודם לכן, במלחמת יום כיפור.
מאוחר יותר באותו החודש, ב-27 בנובמבר, הוציא גאון לבקשת מערך החינוך של צה"ל, גרסה חדשה לשירו "לא תנצחו אותי" שהקליט יחד עם הלהקות הצבאיות.
הביצוע הגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-34 במצעד "היטליסט" של מאקו.
בשנת 2024 העלה גאון את מופע הענק "עוד אני פוסע: סיפור חיי" שזכה להצלחה, והופיע עימו במשך כשנתיים.
ברבות השנים היה גאון זמר מבוקש הן על ידי הקהל והן על ידי כותבי שירים ומלחינים שרצו שיבצע משיריהם.
כך זכה להיות המבצע המוכר בהרבה להיטים של נעמי שמר (כגון: "עוד לא אהבתי די", "לא תנצחו אותי", "כמו חצב" ו"סימני דרך") ושל הפזמונאי חיים חפר והמלחין דובי זלצר (בשיריהם "הנני כאן", "השר משה מונטיפיורי", "רוזה", "לא נפסיק לשיר" ועוד).
הוא הוציא אלבומים רבים, בהם אלבומים עם שירים ורומנסות בלאדינו ושירי שבת ומועדים.
הוא הרבה לבצע שירים רומנטיים ונחשב כמי שמיזג בשיריו בין מזרח למערב, כשביצועיו שילבו מוזיקת פופ עם נגיעות מזרחיות (כמו בשיר "רוזה").
גאון הרבה לבצע שירי אהבה לארץ ישראל ולירושלים (בהם "שלום לך ארץ נהדרת", "מעל פסגת הר הצופים" ועוד).
במשך תקופה נחשב גאון ל"זמר הבית" של סיירת מטכ"ל, ואף כתב לכבודה את "שיר היחידה" שאותיותיו חקוקות באנדרטה לזכר קרב קולה.
כמו כן, ביצע את השיר "גולני שלי".
לאחר מבצע "צוק איתן" פנה עופר מנדלוביץ', אביו של סמ"ר שנהרג במבצע, אל יוצרי השיר אפי נצר ועמוס אטינגר, כדי שיוסיפו לו עוד בית המדבר על המבצע.
שלושתם פנו אל יהורם גאון כדי שיבצע את השיר מחדש, וזה הסכים לכך.
בעקבות מבצע זה הוציא גם ביצוע מחודש לשיר "ארץ צבי", שנכתב על ידי תלמה אליגון במקור לסרט מבצע יונתן, אך היא הוסיפה לו בית לזכרו של רס"ן רועי קליין, סמג"ד מגדוד 51 של גולני, שנפל במלחמת לבנון השנייה כשזינק על רימון שהושלך אל עבר חייליו.
גאון קשר קשרי ידידות עם בכירים בצה"ל, כרמטכ"ל לשעבר דוד אלעזר, האלוף רחבעם זאבי והרמטכ"ל לשעבר דן שומרון.
במלחמות ישראל, החל ממלחמת ששת הימים ואילך, הופיע כרבים מהאומנים בפני חיילים בשדות הקרב.
גאון שיחק במספר סרטים ישראלים, אשר רובם זכו להצלחה.
סרטו הראשון היה "תיקון קטן" מ-1960 (סרטון של שירות הסרטים הישראלי);
ב-1964 שיחק בסרטו של מנחם גולן "דליה והמלחים" בתפקיד משני כמלח באונייה.
זה היה הסרט הראשון באורך מלא שבו השתתף גאון.
ב-1971 כתב, ביים ושיחק בסרט "אני ירושלמי", אוטוביוגרפיה מצולמת עליו ועל משפחתו הירושלמית.
הסרט לווה בשירים בביצועו של גאון שכתבו חיים חפר ודובי זלצר, ובהם שירים שהפכו ללהיטים, כגון: "הנני כאן", "השר משה מונטיפיורי" ו"אני עושה לי מנגינות".
ב-1973 שיחק בגרסה הקולנועית והמצליחה של המחזמר "קזבלן", בתפקיד המזוהה עימו עד היום.
ב-1977 שיחק בסרט "מבצע יונתן", המגולל את סיפור "מבצע אנטבה", בו שוחררו חטופי המטוס שנחטף לאוגנדה.
גאון גילם את דמותו של המפקד שנפל במבצע, יוני נתניהו.
הסרט, אשר הופק זמן קצר לאחר האירוע, זכה להצלחה בינלאומית ואף היה מועמד לפרס אוסקר.
עבור הסרט הקליט גאון את השיר "ארץ צבי".
כמו כן שיחק בשנות השמונים בסרטים "כביש ללא מוצא", "המאהב" (על פי ספרו של א.ב.
יהושע), ו"מטולדו לירושלים", שאת תסריטו כתב ואף שיחק בו.
ב-2004 עשה גיחה מחודשת לקולנוע לאחר שנים רבות, כששיחק בתפקיד אורח בסרטו של יוסף סידר "מדורת השבט".
ב-2009, 38 שנים אחרי סרטו "אני ירושלמי", יצר גאון את סרט ההמשך "כבר לא ירושלמי", מסע אחרי ירושלים שהשאיר מאחור.
ב-2014 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "מבצע חמניה".
ב-2015 גילם את דמותו של בוריס השומר בסרט "גויאבות".
ב-2017 השתתף בסרט הקולנוע "מבצע ביצה".
ב-2025 גילם את ראובן בסרטו של עמיחי גרינברג "הסתברות לאהבה".
באותה שנה השתתף בסרט הדוקומנטרי "הערב עם יהורם גאון".
הקריירה הטלוויזיונית שלו עשירה אף היא.
בשנים 1978–1979 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "ליד עריסת הקולנוע" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1983 נערכה לכבודו תוכנית "חיים שכאלה" בהנחיית עמוס אטינגר.
בשנים 1983–1986 הוא כיכב בקומדיית המצבים המצליחה "קרובים קרובים" בדמות יורם, האב ההיפוכונדר.
בשנת 1996 שיחק בסדרת הדרמה "מר מאני" ששודרה בערוץ 1, גילם את דמותו של אברהם מאני.
באותה השנה גם התארח בקומדיית המצבים "חצי המנשה" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, גילם את דמותו של יהורם בן נפתוחים הכסלוחי.
בשנת 1997 שיחק במיני סדרת הדרמה "בלש בירושלים".
בשנים 2003–2005 הגיש בערבי שבת את תוכנית האירוח והבידור "שישי בגאון" בערוץ הראשון.
בשנת 2005 הופיע בפרק האיחוד של "קרובים קרובים".
כמו כן, באותה שנה חתם על חוזה טאלנט בשידורי קשת והחל להגיש תוכנית אירוח בשם "ערב טוב ישראל".
באותה השנה גם הופיע בתוכנית הפרידה של עודד מנשה בערוץ הילדים, "לעודד באהבה", שבה ביצע גרסה מחודשת לשיר "כל הכבוד" מתוך המחזמר "קזבלן", וכן את השיר "עודד אמר", אותו ביצע מנשה בעבר בערוץ הילדים.
בשנת 2007 שימש כשופט בתוכנית הכישרונות "הדבר הגדול הבא" בשידורי רשת.
בשנת 2008 שיחק בתוכנית הסאטירה "גם להם מגיע" בערוץ 10.
בשנים 2009־2012 הנחה את תוכנית הילדים "גאון של אבא" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2010 כיכב לצד יוסי פולק במיני-סדרה הדרמטית "נבלות", ששודרה ב-HOT 3.
בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה של yes, "אורים ותומים" בתפקיד הרב גרנט.
בשנים 2011–2016 השתתף גאון בצוות המנטורים של תוכנית הטלוויזיה "בית ספר למוזיקה", במסגרת ערוץ 2, בשלוש עונות ברצף.
בשנים 2011–2025 גילם את דמותו של סילבן חסון בקומדיית המצבים המצליחה "סברי מרנן".
ב-2021 השתתף בפרק של הסדרה התיעודית "הופרדו בלידתם" של תאגיד השידור הישראלי.
בשנת 2015 שימש שופט אורח בתוכנית המציאות "הפייטן" של ערוץ 20. באותה שנה גילם את דמותו של סיימון בסדרה "המדרשה".
בנוסף באותה השנה שיחק את הרב אליהו מילוס בסדרת הדרמה "הצורף".
במשך השנים היה גאון מעורב במספר מיזמים עסקיים.
בשנת 1976 היה שותף במיזם שביקש להקים מועדון ומסעדה בשכונת מוצא בירושלים.
אך מאחר שהשכנים התנגדו והתוכנית הייתה בניגוד לתוכנית המתאר, המיזם לא הוקם.
באוקטובר 1984 פתח חנות תקליטים וחנות מזכרות ברחוב "הקארדו" ההיסטורי בעיר העתיקה של ירושלים.
בשנת 2000, הקים יחד עם אחיו בני גאון את חברת "גאון תקשורת", כחברת בת של קבוצת גאון אחזקות.
"גאון תקשורת" הוקמה במטרה להתמודד במכרז לערוץ מסחרי חדש (שאז נקרא "הערוץ השלישי", לימים ערוץ עשר).
וגיבשה קבוצה של משקיעים, שגאון החזיק 10% ממניותיה.
לאחר פרסום המכרז החליטה הקבוצה לפרוש ממנו, עקב חוסר כדאיות כלכלית.
עם זאת התמודדה במכרז לערוץ ייעודי ברוסית, אך הפסידה לחברת אפריקה ישראל להשקעות.
ביוני 2002 התמודדה הקבוצה במכרז להקמת תחנת רדיו מסחרית בערבית וזכתה.
רדיו א-שמס בה הייתה שותפה, החל לשדר שנה אחר כך.
באפריל 2001 גם רכשה 23% מזכיניית ערוץ 2, חברת טלעד.
גאון גם הקים חברת הפקות לצורך הפקת התוכנית "שישי בגאון".
גאון נהנה מתמיכה כלל ישראלית ואינו מזוהה עם עמדה או מגזר מסוים, וזאת על אף שבמהלך כל שנות פעילותו הרבה לעסוק בעניינים פוליטיים-ציבוריים.
כשחקן, היה לגאון תפקיד בולט במחזמר הביקורתי מבחינה פוליטית "קזבלן".
משני תפקידים אחרים הוא פרש מנסיבות פוליטיות-חברתיות; הוא הפסיק להגיש את פרקי הסדרה "תקומה", משום שסבר כי אחד מפרקיה, "בילאדי בילאדי", הוא פרו-פלסטיני, וכן עזב את התוכנית "גם להם מגיע" לאחר שהתקשה לעמוד בגל הביקורות שהופנו כלפי התוכנית וספציפית אליו.
ביוני 1991 הכריז על מועמדותו לראשות עיריית ירושלים, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 1993. לצורך כך הקים מפלגה בשם "אני ירושלמי".
תחילה נראה שסיכויו לזכות היו טובים, מאחר שראש העירייה הוותיק, טדי קולק, הודיע על כוונתו לא לרוץ שוב.
לאחר שקולק כן החליט לרוץ שוב, ואהוד אולמרט נבחר כמועמד מטעם הליכוד, החליט גאון לרוץ למועצת העיר בלבד.
הוא נבחר ומונה למחזיק תיק התרבות.
גאון נבחר למשך שתי קדנציות למועצת העיר ירושלים מטעם רשימת "אני ירושלמי".
בתפקידו זה הוא קידם תמיכה בלימודי נגינה בכלים המקובלים במוזיקה מזרחית קלאסית.
בפברואר 2003, לאחר שראש העירייה אולמרט פרש לטובת חברות בכנסת, הודיע שירוץ לראשות העירייה בבחירות בנובמבר 2003, לבסוף החליט לא להתמודד שוב הן לראשות העירייה והן למועצת העיר.
הדימוי של גאון כזמר לאומי הביא לבחירתו לשיר בטקס קבלת פרס נובל לשלום ב-1994, בו זכו יצחק רבין ושמעון פרס.
בשנת 2000, כאשר ראש הממשלה אהוד ברק נתקל בהתנגדות רחבה בישראל ליוזמתו המדינית לחלוקת ירושלים, גייס את תמיכתו של גאון במאבקו על דעת הקהל, על ידי שימוש בתדמיתו הירושלמית השורשית.
למרות זאת, בתוכנית הרדיו שלו ביום שישי גאון משמיע לא פעם אמירות אוהדות כלפי המתנחלים.
גאון הביע תמיכה גם בבחירתו של עמיר פרץ לראשות מפלגת העבודה.
בשנת 1997 החל גאון להגיש תוכנית אישית בימי שישי בצהריים ברשת ב' בשם "גאון ברדיו", בה הוא מדבר על אירועים אקטואליים שקרו באותו שבוע ומביע את דעותיו האישיות לגביהן.
לאחר סגירת רשות השידור ב-2017, עבר גאון לשדר את התוכנית בגלי צה"ל.
בשנת 2011 התראיין גאון לאלון כץ, אז סטודנט מאוניברסיטת אריאל, ותקף בחריפות את התמלילים של חלק מהמוזיקה הים-תיכונית שהשתלטה לטענתו על הרדיו.
הוא כינה אותם "זבל איום שהשטן לא ברא".
עם זאת, ציין לטובה זמרים מזרחיים מסוימים כגון שלמה בר ואביהו מדינה.
הריאיון צוטט בידיעות אחרונות וגרר תגובות זועמות מצד הזמרים המזרחיים וקהל המוזיקה המזרחית.
בתוכניתו השבועית הסביר גאון, שאין הוא חוזר בו מדבריו, אך הבהיר שהמוזיקה המזרחית היא ראויה וטובה, אף על פי שיש בה, "הרבה חצץ", כלשונו.
דבריו של גאון זכו לתמיכה והזדהות מפי אביהו מדינה, שאמר, בין השאר: "אני איתו, וכל הכבוד שהוא אומר זאת באומץ".
בשנת 2013 הודיע גאון על כוונתו להופיע בסבסטיה אשר בשומרון.
למרות ביקורת בשמאל, הוא לא ביטל את הופעתו ואמר בריאיון לערוץ 7 כי הוא "מרשה לעצמו להופיע בגאווה בכל חלק של ארץ ישראל".
באותה שנה, על רקע ביקורת חריפה שספג הציבור החרדי, ביקר אותם בעצמו בתוכניתו ברשת ב', אך אמר בין היתר על הביטויים החריפים נגדם: "לא הייתי מעז בחלומות הכי רעים שלי לראות באלה שלא נוטלים בנטל או שלא רוצים לימודי ליבה, ושהם אחיי ואחותי ובני עמי, מוקצים מחמת מיאוס.
לאחר מה שראיתי ושמעתי בכנסת, בכנסת ישראל, מצאתי את עצמי צועק בקול ולאות הזדהות מוחלטת עם החרדים מצאתי את עצמי צועק 'אני חרדי!' בפירוש כך, כן, 'אני חרדי!'".
בפברואר 2018, בעקבות הפיכתו של מנכ"ל משרד התקשורת המושעה, שלמה פילבר, לעד מדינה בחקירות נתניהו, הגדיר בתוכניתו "גאון ברדיו" בגלי צה"ל, את עד המדינה כ"מלשן" ו"איש קריות", הדגיש את היותו "קודם כל עבריין", וציטט גם מתפילת שמונה עשרה שבה נאמר "למלשינים אל תהיי תקווה".
גאון גם סייג את דבריו ואמר "הביטוי מלשן שנוי במחלוקת ותלוי מי הלשין כדי לטהר את החברה ומי הלשין כדי למלט רק את עצמו".
ב-16 במאי 2021 הכריז גאון באורח רשמי על התמודדותו לתפקיד נשיא מדינת ישראל, ופתח באיסוף חתימות של חברי הכנסת לקראת הבחירות לנשיאות, אך לבסוף לא התמודד.
ביוני 2024 מונה לחבר בוועדת השמות הממשלתית.
בשנות ה-60 ניהל גאון מערכות יחסים מתוקשרות עם נורית מקובר (שנישאה לימים ליהונתן גפן), עם מונה זילברשטיין ועם השחקנית פייר אנג'לי, שאותה הכיר כאשר שיחקו יחד בסרטו של אורי זוהר, "כל ממזר מלך".
בשנת 1976, כשהוא כמעט בן 37, הכיר גאון את אורנה גולדפרב שהייתה אז בת 16 בלבד.
לאחר כחצי שנה, במרץ 1977 השניים ביקשו להינשא,.מכיוון שטרם מלאו לגולדפרב 17 שנים, היא הגישה בקשה מיוחדת לבית המשפט המחוזי בחיפה, אך הוא לא התיר להם להינשא.
לאחר מספר ימים הגישו השניים ערעור לבית המשפט העליון, אך הערעור נדחה.
בסופו של דבר השניים התחתנו כחוק ב-26 ביולי 1977 בבית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי בירושלים בחופה שסידר הרב עובדיה יוסף.
במאי 1978 נולד בנם הבכור משה, וב-1981 נולדה בתם הילה.
בשנת 2010 הכיר גאון את אלה לוסה, הצעירה ממנו ב-31 שנים, שכעבור כמה חודשים נכנסה לזוגיות עמו.
אחיינו, ארז גאון, מוכר בתיאור "הילד עם הנקודות" עקב תסמונת נדירה ומסוכנת בשם Giant nevi .
גאון אומנם נולד וגדל בירושלים, אך למרות דימויו הציבורי כירושלמי, הוא עזב את העיר בצעירותו.
תחילה התגורר ברמת גן ואחר כך ברמת השרון.
באפריל 2017, הוציא לאור אוטוביוגרפיה בשם "עוד אני פוסע – סיפור חיי", שכתב עם שי פלד.
גאון שימש בעבר קונסול הכבוד של הונדורס בישראל.
שימש חבר נשיאות עמותת ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל (שהתפרקה ב־2020).
1969 – זכייה בפסטיבל הזמר והפזמון
2008 – כוכב בשדרת הכוכבים, אודיטוריום חיפה
2011 – חתן פרס ליבהבר מטעם מכון שכטר למדעי היהדות.
הפרס ניתן עבור תרומה משמעותית להשגת סובלנות דתית ופתיחות תרבותית בישראל.
2012 – דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
2014 – פרס על מפעל חיים – פסטיבל הקולנוע היהודי-ספרדי בלוס אנג'לס
2015 – דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
2015 – יקיר מוזיאון נחום גוטמן
2017 – הדלקת משואה בטקס הדלקת המשואות לרגל יום העצמאות ה-69 למדינת ישראל, שעמד בסימן יובל לאיחוד ירושלים.
2019 – "הקול של המדינה" מטעם כאן גימל
2019 – "שרים בגאון" - אירוע הוקרה ליהורם גאון לכבוד יום הולדתו ה-80
2019 – מופע מחווה של תאגיד השידור הישראלי
2019 – מופע מחווה בערב ראש השנה ואות הוקרה מיוחד על תרומתו למוסיקה הישראלית, מטעם "כאן גימל"
2020 – פרס פול האריס מאת ארגון "רוטרי"
2020 – ערב הוקרה ועמית כבוד של בית הספר רימון
2021 – הוענק לו התואר "דוקטור לשם כבוד" של המרכז האקדמי שלם
2021 – נקרא רחוב על שמו בשכונת גבעת זמר בחיפה
2023 – פארק רחב ידיים בשכונת "משכנות אומנים" בקריית מוצקין נקרא על שמו
2023 – תואר "עמית כבוד" האקדמית מכללת שאנן
2024 – "מורה לשם כבוד" לשנת תשפ"ד מטעם המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט על תרומה משמעותית לחינוך המוזיקלי בישראל
2025 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אריאל
2025 – תערוכה על שמו במוזיאון מגדל דוד
2025 – פרס מפעל חיים מטעם פסטיבל הקולנוע שומרון
בפברואר 2020 נבחר יהורם גאון ליקיר העיר ירושלים, בחירה שספגה ביקורת כיוון שגאון אינו מתגורר בעיר.
בנובמבר 2020 בחר ראש עיריית רמת השרון אבירם גרובר את גאון ליקיר העיר רמת השרון לשנת 2020, כבחירה אישית, חרף התנגדות של תושבי העיר.
ההתנגדות באה על רקע דברים שאמר גאון בריאיון שנערך איתו באוקטובר 2017 לעיתון "מעריב" ושהופיע גם באתר "ערוץ 7".
בריאיון השווה גאון את פעילותם של דתיים וחילוניים תושבי רמת השרון שפעלו נגד ישיבת הסדר שהשתלטה על מבנה ציבור ללא אישורים לפרסומי "דר שטירמר", שהיה חלק מהתעמולה הנאצית.
כל העיר מרכלת עלינו (1965)
גאון על הירקון – הקלטה מחודשת של שירי שלישית גשר הירקון (1995)
שר עובדיה חממה - תפילת האדם (2017)אוספים
רומנסרו עם יוסי בנאי (1969)
אוסף הלאדינו הגדול 3 – פיוטים לשבת (1978)
השנים הראשונות (עם אריק איינשטיין) (1989)
אני עושה לי מנגינות (1990)
נשמה – יהורם גאון בנוסח יהודי (1992)
הערב עם יהורם גאון – 2025 (דוקומנטרי)טלוויזיה
תוכנית חיים שכאלה לכבודו 1983
"ילדים חורגים לאלוהים" – 1982
הנחיית מופע הצדעה לאביהו מדינה – 1995
הבימה: "ביקור הגברת הזקנה" – 2011
יהונתן סגל (נולד ב-23 באפריל 1959) הוא שחקן, במאי קולנוע ותיאטרון, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
יהונתן סגל נולד בטורונטו, קנדה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שלוש.
הוא גדל בחיפה ואת שנות התיכון עשה בבית הספר הריאלי בעיר.
אמו רות סגל הייתה שחקנית בתיאטרון חיפה.
הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בשנת 1977 בסרט טלוויזיה שלא זכה לתשומת לב רבה.
סגל התפרסם בשנת 1978, כאשר גילם את דמותו של מומו בסרט הישראלי המצליח "אסקימו לימון" של בועז דוידזון, שהפך לסרט פולחן, ולאחריו בסדרת סרטי ההמשך לאסקימו לימון.
דמותו של מומו הקנתה לו פרסום והצלחה, אולם על פי עדותו, הוא התקשה במשך שנים להיפטר מתדמית החתיך השרמנטי והשטחי ולהתקבל כיוצר רציני.
ב-1983 גילם את התפקיד הראשי בסרט הדרמה "נגוע" של עמוס גוטמן, בו הוא משחק דמות המתבססת במידה רבה על דמותו האמיתית של עמוס גוטמן.
על תפקידו בסרט זכה סגל לפרס השחקן הטוב ביותר בקולנוע, מטעם משרד המסחר והתעשייה.
באותה תקופה החל להפיק ולביים סרטים קצרים, שזכו לתשומת לב בפסטיבלים בינלאומיים.
באותה שנה השתתף בתפקיד ראשי בסרט "המגילה 83", בבימויו של אילן אלדד.
ב-1991 נבחר להחליף את ברוך דרור בפרק האחרון של התוכנית הלימודית "Signal C.Q" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, גילם את דמותו של מיקי.
באותה השנה גם הופיע בסדרת האימה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" ששודרה בערוץ הראשון, שיחק בפרק "פגישה עיוורת" גילם את דני.
ב-1993 לוהק לתפקיד פולדק פפרברג, עוזרו של שינדלר בהפקה הקולנועית המצליחה וזוכת פרס אוסקר "רשימת שינדלר", בהפקתו ובימויו של סטיבן ספילברג.
באותה השנה גם כתב וביים את ההצגה "לאה יוצאת לרחוב", שהועלתה על במת תיאטרון חיפה במשך שתי עונות.
ב-1994 כתב וביים את "ג'וק", שהועלה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים, וב-1995 הועלה גם על הבמה בתיאטרון "לה מאמא" בניו יורק.
על הבמה שיחק גם במחזמר "אמריקה", במחזמר "המגילה" על פי איציק מאנגער, ב"טרטיף" על פי מולייר, וב"אדם" של יהושע סובול.
כתסריטאי ובמאי קולנוע יצר וביים את סרט הדרמה "קשר עיר" (1998), זוכה הפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שבו גם שיחק בתפקיד משנה.
בין סרטיו הנוספים כיוצר - "מדינת היהודים" ו"אודם".
בשנת 2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה "המקום" בערוץ 10. באותה השנה החליטה קרן הקולנוע הישראלי להעניק לסגל 1.32 מיליון שקל לצורך הכנת הסרט "אודם", על שתי נערות פלסטיניות המנסות להגיע לירושלים לראות סרט קולנוע.
בשנת 2010 התפרסם מסמך גיוס כספים שיצא מאנשי ההפקה של סגל, ובו נאמר שהיה קשה להשיג מימון עבור הסרט, משום שהוא משווה בין כיבוש יהודה ושומרון לשואה.
הפרסום הביא את קרן הקולנוע הישראלי להשעות את המשך העברת הכספים עד לבדיקת תוכן הסרט ולהכרזה של זבולון אורלב על ישיבה של ועדת החינוך של הכנסת בעניין.
הרב יהוסף שוורץ (נכתב גם שווארץ; בגרמנית: Joseph Schwarz; 28 באוקטובר 1804 – 5 בפברואר 1865/ כ"ג בחשוון ה'תקס"ה - ט' בשבט ה'תרכ"ה) היה שד"ר, תלמיד חכם, גאוגרף, צייר, וראשון לחוקרי ארץ ישראל בעת החדשה.
שוורץ נולד בעיירה פלוס שבין בוהמיה לבוואריה לרבי מנחם.
בהיותו כבן 17 עבר ללמוד בבית המדרש הגבוה בווירצבורג שעמדה תחת הנהגת רב המדינה של ווירצבורג וצפון בוואריה, הרב אברהם בינג, תלמידו של הרב נתן אדלר מוירצבורג, וזמנית למד באוניברסיטה בעיר, ורכש השכלה בגאוגרפיה, באסטרונומיה ובשפות.
בשנת 1829 שִרטט את מפת ארץ ישראל בעברית ובגרמנית.
במפה זו השתמשו ההיסטוריונים והגאוגרפים של תקופתו.
במפה זו ציין גם את גבולותיה ההלכתיים לנושאים כמו מצוות התלויות בארץ.
גבולות המקובלים ברובם גם כיום מבחינה הלכתית.
במשפחת שוורץ היו מסורות כי הם מצאצאי יוסף, וכי השם שוורץ (בגרמנית שחור) קשור לצבעה השחור של אבן השוהם של שבטי בני יוסף (שבט אפרים ושבט מנשה) בחושן של הכהן הגדול.
מסורות אלו היוו את הדחף של ר' יהוסף שוורץ לעלות לארץ ישראל על אף הסכנות הגדולות שבדרך.
בגיל 26 החל במסע קשה ומסוכן בן שנתיים לעלייה לארץ ישראל דרך הונגריה ואיטליה.
מחלת כולרה שפרצה בהונגריה ובאוסטריה עיכבה אותו בדרך במשך שנה.
בשנת 1833 הגיע לנמל יפו והתיישב בירושלים, ברובע המוסלמי באזור רחוב הגיא, סמוך מאוד להר הבית במקום שבו שוכנת חצר ראנד.
הוא נטמע בסביבה ושינה את לבושו כמנהג ספרדי ירושלים.
עם הגיעו לארץ ישראל הוסיף לשמו יוסף את האות ה"א, כמו שמופיע בפסוק "עדות ביהוסף שמו".
שוורץ עסק בלימוד תורה ובמחקרי ארץ ישראל, התהלך בישראל לאורכה ולרוחבה (ובמיוחד באזור ירושלים), חקר שמות מקומות ותולדותיהם, למד את טבע הארץ ותושביה, ורשם וצייר את ממצאיו.
נמנה עם מייסדי בית כנסת "מנחם ציון" בחצר החורבה ברובע היהודי.
בשנת ה'תר"ט (1849) יצא לשליחות אל יהודי אמריקה.
בשנת 1856 תמך בייסוד בית הספר למל בירושלים, שבו לימדו בגרמנית לימודים כלליים, ואף לימד בבית הספר, אך אולץ להתפטר עקב התנגדות מרבית הרבנים האשכנזים.
שוורץ גם היה דובר של הקהילה היהודית בירושלים אצל השלטון הטורקי.
כמו כן תמך בהקמת בית הספר דורש ציון על ידי יוסף בלומנטל בשנת 1866.
נשא לאשה את חיה רבקה לבית לוריא מכולל הפרושים (קרובתו של ר' שמריהו לוריא ממוהילב, חותנו של ר' יחיאל מיכל פינס).
נולדו לו ארבעה בנים וארבע בנות.
מלבד שתי בנות שהקימו משפחה משל עצמן, כל ילדיו נפטרו בגיל צעיר.
חתניו הם יוסף ריבלין והרב משה אליעזר דן רלב"ג.
שוורץ נפטר בט' בשבט תרכ"ה בגיל 61 משושנת יריחו שהמיתה רבים בירושלים באותה תקופה, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
על מצבתו נכתב בין היתר "יוסף איננו כי לקח אותו אלקים / מעשיו הבריקו כשוהם / וצבע מפה שלו שחור".
בשכונת "מחנה יהודה" בירושלים נקרא על שמו רחוב.
בתל אביב נקרא רחוב על שם ספרו "תבואות הארץ".
החשוב שבהם, "תבואות הארץ", המתאר את הגאוגרפיה של ארץ ישראל, יישוביה, הצומח, החי ותושביה.
בספריו יש תיעוד רב של ההווי באותה תקופה בירושלים, ויש בהם לשפוך אור על היחסים בין היהודים לבין המוסלמים ועל מצבם של יהודי ירושלים תחת השלטון הטורקי.
כך למשל הוא מציין כי המוסלמים מקפידים לאכול בשר משחיטה של שוחט ספרדי ולא אשכנזי, מכיוון שהם סוברים שהאשכנזי איננו מצאצאיו של אברהם אבינו.
עוד הוא מציין כי מצבם של יהודי הארץ בעלי אזרחות אירופית, שכונו בארץ "פרנקו", הוטב מאוד לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי אבראהים פאשא המצרי, מכיוון שהשלטונות התייחסו אליהם בכבוד גדול.
הרב שוורץ נהג לחקור דברים מכלי ראשון ולהתנסות בהם באופן בלתי אמצעי.
לצורך קביעת לוח לשנת תר"ג הוא מעיד על עצמו ש"עלה אלפי פעמים אל ראשי ההרים וגגות הבתים כדי לחזות בהנץ החמה".
כך למשל כאשר הגיע לים המלח, נטל דגימות מים כדי לבצע בהם בדיקות ולהשוות אותם למי הים התיכון, ואף ניסה בעצמו לטעום את המים.
"וכמעט אי אפשר להניחו בפה עבור חריפותו.
לקחתי ממנו מעט בפי ויותר מחצי שעה נשאר טעם מררי וגפרית בפי.".
הספר חובר כשבע שנים לאחר עלייתו לארץ.
הספר תורגם לאנגלית בידי יצחק ליסר ב-1850 ולגרמנית על ידי אחיינו, הרב ישראל שוורץ ב-1852. חלקים ממנו שימשו כחומר לימוד בבתי ספר יהודיים בגרמניה.
הספר גם זכה לאותות כבוד ממלך בוואריה ומקיסר אוסטריה.
- גאוגרפיה של ארץ ישראל, 1845
- חישובי שקיעה וזריחה, 1841
לוח לשנת תר"ג - קביעת הזמנים בארץ ישראל, 1843
שושנת העמק - ענייני חכמה השווים לכל נפש, 1862
לקוטי הפרדס - חידושי תורה בתורה שבכתב ובעל פה
תשובות מירושלים - שו"ת הלכתי
ספרים נוספים שחיבר, חידושים על תלמוד ירושלמי ורמב"ם, והערות על "אונקלוס" לא נשתמרו.
יְֹהוֹשֶבַע (בדברי הימים: יְֹהוֹשַבְעַת) הייתה בתו של יהורם מלך יהודה, אחותו של אחזיהו המלך.
על פי דברי הימים הייתה אשתו של יהוידע הכהן.
הסתירה את התינוק יהואש מפני עתליהו, ובכך הצילה את חייו.
סיפור החבאתו של יואש מסופר בספר מלכים ב יא, א–ג; ובספר דברי הימים ב כב, י–יב.
לאחר מות המלך אחזיהו בידי יהוא, הרגה אמו, עתליהו, את כל זרע הממלכה – הזכרים שבצאצאיה.
יהואש היה בנו של אחזיהו, ויהושבע מילטה אותו, והחביאה אותו בעלייה שמעל קודש הקדשים.
"רבי אלעזר אומר: בעליית בית המקדש היה טמון.
רבי שמואל בר נחמן אמר: בתאים היה טמון.
א"ר: נראין דברי רבי אלעזר בימות החמה ודברי רבי שמואל בימות הגשמים."
נמנתה במדרש בין 23 "נשים ישרות גדולות בצדקות" שהיו בישראל.
הרב יהורם מזור (נולד בח' אדר א' ה'תש"ח, 18 בפברואר 1948) הוא רב רפורמי המשתייך לתנועה ליהדות מתקדמת ומתגורר בכפר סבא.