tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכאב יכול להיות מעורר על ידי מגע עם אובייקט, כגון החדרת טמפון או פין או על ידי מושב של אופניים.
ישנן נשים שחוו כאבים מאז החדירה הראשונה (וסטבולוטיס ראשוני) בעוד שיש נשים שהחלו לחוש זאת לאחר תקופה ללא כאבים בחדירה (וסטבוליטיס שניוני).
האבחנה נעשית על ידי בדיקת מטוש (מקלון דק שבקצהו צמר גפן), שבו הלחץ מוחל בצורה מעגלית סביב פרוזדור הפות על מנת להעריך את מיקום הכאב ואופי התלונות.
בדיקות מעבדה משמשות כדי לשלול זיהום חיידקי או ויראלי, בדיקה מדוקדקת של אזור הנרתיק והפות מתבצעת על מנת להעריך אם קיים ניוון.
האבחנה של התסמונת עשויה להיות פשוטה אך הרבה גינקולוגים לא מכירים את התופעה, ולכן נשים הסובלות ממנה נאלצות לעיתים להיבדק אצל מספר רופאים עד שמגיעות לאבחון.
בנוסף, נשים רבות מתביישות ונמנעות מלחפש סיוע רפואי, וזאת כי התסמינים מופיעים בדרך כלל בהקשר של פעילות מינית.
לא הרבה ידוע על הגורמים לווסטיבוליטיס.
ישנן הערכות למספר גורמים שעשויים להיות מעורבים כגון זיהום תת-קליני של נגיף הפפילומה, קנדידה כרונית, וגינוזיס חיידקי ואף גורמים שריריים שונים.
בהתחשב בעובדה שכאב בעריה עלול להיווצר ממחלות שרירים היפרטוניות, שגורמות לכיווץ וגינלי וכאבים, ישנם חוקרים שסבורים לקיומם של גורמים נוירולוגיים, כגון שיווי משקל עצבי והיפרפלזיה גם עלולים לגרום לכאבים.
יש סבירות לכך שישנו גורם הורמונלי או גנטי.
לבסוף, גורמים פסיכולוגיים עשויים לתרום או להחריף את הבעיה, שכן הציפייה לכאב לעיתים קרובות גורמות לעיוותים רפלקסיביים תוך כדי האקט המיני ולכאבים נוספים.
משום שהגורמים לווסטיבוליטיס אינם ברורים ישנם כיום מגוון רחב של טיפולים שניתנים לסובלות מהתסמונת.
הטיפולים אינם מבטיחים פתרון לבעיה, ובדרך כלל ארוכי טווח ודורשים התמדה מצד המטופלת.
מומלץ ללבוש תחתוני כותנה פשוטים ומכנסיים עשויים מבד דק ושלא לוחצים על האזור.
בנוסף להימנע מלבישת גרביונים סינתטיים.
הימנעות משימוש בחומרים כימיים שעלולים לגרות את האזור כגון - סבונים, שמנים ואף קונדומים.
לעיתים התסמונת מופיעה לאחר שינוי הורמונלי מסוים, לכן החלפת סוג הגלולות למניעת הריון או הפסקת נטילתן לגמרי עשויה לעזור.
שימוש מקומי במשחות שהן אנטי דלקתיות או מכילות סטרואידים או זריקות אינטרפרון.
להקלה בכאב בעת קיום יחסי מין ניתן להשתמש בטיפול מאלחש מקומי.
טיפול פסיכולוגי (לעיתים זוגי) על מנת למנוע פחד מהכאב ובכך להקל עליו.
אם הטיפול השמרני לא הצליח ניתן לפנות לטיפול כירורגי - ניתוח הוסטיבולקטומיה שזוהי כריתה של הרקמה הכואבת בפתח הנרתיק.
סיכויי ההצלחה של הניתוח הם 85%-90%.
רופאים לא ממהרים להגיע לשלב זה של הטיפול בשל העובדה שהוא פולשני ויש הטוענים שיש לו סיבוכים ותופעות לוואי.
לעיתים רבות התופעה נרפאת לאחר הלידה הראשונה.
ישנם מחקרים אפידמיולוגים רבים העוסקים בתסמונת הווסטיבוליטיס.
מספר רופאים בישראל תרמו רבות למחקר המחלה עם כ-40 מחקרים בשפה העברית בשנת 2009. השכיחויות של המחלה משתנות כתלות באוכלוסייה הנבדקת ובתסמינים לאבחנה.
התסמין הנבדק בדרך כלל הוא כאב מתמשך מעל לחצי שנה.
רב הנשים הן לבנות לפני גיל המעבר או במהלכו, ולפני הריון.
נכון לשנת 2013 דווח על 16% מכלל אוכלוסיית הנשים שיש להן את התסמונת.
לעיתים עלולים להיווצר קרעים ביחסים בין בני זוג בעקבות תסכול כרוני, אכזבה ודיכאון אשר נוצרים מהמצב.
בקרב נשים רווקות יש נטייה להימנע מליצור קשרים חברתיים ומיניים וזאת לא רק בגלל הכאבים אלא גם מהפחד מהם.
לעיתים בעקבות הכאבים הנוצרים מלחץ על האזור התסמונת מגבילה את סוג הלבוש שהנשים יכולות ללבוש, לדוגמה מכנסי ג'ינס שלוחצים על האזור וחוסר היכולת להשתמש בטמפון בזמן ווסת.
הגבלה זו לעיתים גורמת לבעיות דימוי עצמי אצל הנשים.
האופי האינטימי של התסמונת מתסכל, נשים מרגישות שהן לא יכולות לשתף את חברותיהן, משפחתן ועמיתיהם לעבודה בבעיה ונאלצות להתמודד עם כך לבד.
וסטפול (בנורווגית: Vestfold) היה אחד ממחוזות נורווגיה.
למחוז גבול משותף עם המחוזות בוסקרוד וטלמרק.
בוסקרוד הוא המחוז הקטן ביותר מבין כל מחוזות נורווגיה מבחינת שטח, וה-10 המאוכלס ביותר.
מנהל המחוז נמצא בטנסברג – העיר העתיקה ביותר בנורווגיה.
ב-1 בינואר 2020 המחוז מוזג עם טלמרק בהרבה והפך למחוז וסטפול וטלמרק.
פירוש שם המחוז הוא "מזרח פולד" (שמו הקדום של המחוז; לעומת אסטפול – "מערב פולד").
עד שנת 1919 (שנת חלוקת המחוזות לחלוקה הנוכחית) נקרא המחוז יארלסברג ולארוויק.
וסטפולד מוזכר לראשונה במקור כתוב בשנת 813, כאשר מלכי דנמרק היו בווסטפול כדי להרגיע את המרד בקרב הפירסטים.
תלוליות האבן במרכז העיירה של טונסברג של ימינו תוארכו לתקופת הוויקינגים.
במאה העשירית התבססו המלכים המקומיים.
המלך או היועץ משפטי שלו התגוררו בבית הדין המלכותי הישן בטונסברג.
נראה כי מלכי דנמרק היו חלשים בווסטפולד מסביבות אמצע המאה ה-9 ועד אמצע המאה העשירית, אך שלטונם התחזק שם בסוף המאה העשירית.
נראה כי מלכי דנמרק ניסו לשלוט באזור עד המאה ה-13.
ציד לווייתנים היה תעשייה חשובה מהמאה ה-19 בערי חוף כמו לרוויק, טונסברג וסנדפיורד, שהייתה המרכז העולמי לתעשיית הלווייתנים המודרנית בעולם.
לא רק גברים ממחוז וסטפולד מהווים כמעט את כל הצוותים בצי הלווייתנים הנורווגי, אלא שרבים היו מעורבים גם בתעשיית הלווייתנים במדינות אחרות.
כדוגמה, השלב הראשון של ציד הלווייתנים המודרני באוסטרליה התבסס כמעט לחלוטין על עובדים מלרוויק.
בעוד שתחנת הלווייתנים הראשונה באיי פארו הוקמה על ידי סנדפיורדים, לרוויק מילא תפקיד דומה גם לאיי שטלנד.
טונסברג יזמה חלק ניכר מתעשיית הלווייתנים באיסלנד וההברים.
וסטפול הוא המחוז הקטן ביותר בנורווגיה, למעט מחוז העיר אוסלו.
הוא שוכן על החוף המערבי של אוסלו פיורד.
וסטפולד גובל עם מחוז בוסקרוד בצפון ועם מחוז טלמרק במערב.
הוא גובל בסקגראק בים הצפוני גם מדרום וגם ממזרח.
המחוז הוא גם ביתם של 1,407 איים.
נוטרוי (60 קמ"ר) הוא האי הגדול ביותר בווסטפולד, ואילו טים (39 קמ"ר) הוא האי השני בגודלו.
האדמה הרכה של המחוז מורכבת מזנים של מורנה וקרקעות משקע.
עידן הקרח הותיר חלקים גדולים מווסטפול מתחת לפני הים, ואת האדמה המעובדת ביותר ניתן למצוא על הטרסות הימיות.
חימר וחול ימי מכסים את מרבית הארץ הנמוכה בדרום מערב ובצפון.
מחוז וסטפולד חווה צמצום גדול במספר הנפות.
החל משנת 1949 היו במחוז 19 נפות כפריות ושבע נפות בעיר.
החל מ-1 בינואר 2017 הצטמצם מספר הנפות במחוז וסטפולד מ-14 ל-12.
החל מ-1 בינואר 2018 הצטמצם מספר הנפות במחוז וסטפולד מ-12 ל-9.
על פי נתוני נורבוויה, בווסטפולד היו 244,967 תושבים נכון ל-1 בינואר 2016. המהגרים היוו 11.9 אחוז מהאוכלוסייה בשנת 2017. רוב המהגרים היו מפולין (4,287 נפש), ואחריהם ליטא (2,794) ועיראק (1,549).
למרות גודלו הקטן, היה בווסטפול את צפיפות האוכלוסייה השלישית בגובהה בנורווגיה.
עם זאת, ייתכן שצפיפות האוכלוסייה עדיין נחשבה נמוכה; כדוגמה, צפיפות האוכלוסין בהולנד הייתה גבוהה פי ארבעה מזו של מחוז וסטפולד בשנת 1998.
סנדפיורד הייתה העיר המאוכלסת ביותר במחוז.
אחד מכל ארבעה אנשים מווסטפולד היו מסנדפיורד, או 25.2 אחוז מאוכלוסיית המחוז.
וסטי FM היא תחנת רדיו פדרלית, שהוקמה בשנת 1990 ונמצאת בבעלות הפדרציה הרוסית באמצעות החברה הרוסית הממשלתית לשידורי רדיו וטלוויזיה.
זוהי תחנת רדיו המתמקדת בדיווחי אקטואליה וחדשות יומיומיות ומהווה לתחנת השידור של פורטל Vesti.ru.
תחנת הרדיו החלה את שידוריה בפברואר 2008.
התחנה החלה את שידוריה לראשונה ב-5 בפברואר 2008 בתדר 97.6 מגהרץ במוסקבה ותחילה שידרה למוסקבה ולסנקט פטרבורג.
כיום משדרת ל-60 יישובים ברחבי רוסיה.
וסטין (בצ'כית: Vsetín) היא עיר בחבל זלין, שבמזרח הרפובליקה הצ'כית.
בהיותו עיר קטנה במהלך השנים ההא הפכה למרכז תעשייתי וספורטיבי חשוב.
התיישבות ראשונה באזור הוזכרה בשנת 1297 והעיר מוזכרת בשנת 1308. באותה תקופה היא הייתה שייכת למסדר אבירי היכל שלמה.
במהלך המאה ה-15 נבנה באזור יישוב מבוצר ובמאה ה-17 נבנה מבצר ששרידיו קיימים עד היום.
בשנת 1609 השליטה על האזור הועברה לאלברכט פון ולנשטיין שהתחתן עם אישה מקומית.
הוא ניסה בכל כוחו להביא להחזר הכנסייה הקתולית לאזור וזה הביא למספר מרידות.
בשנת 1653 השליטה על העיר הועברה למשפחה הונגרית ששלטה באזור כ-180 שנים.
בהיותה משפחה קתולית המרידות נמשכו עד שבנת 1781 פורסם כתב הסובלנות.
החל מהמאה ה-19 בעיר התפתחה תעשייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה המפעלים שגשגו בעקבות הזמנות אספקת ציוד לצבא.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אוכלוסיית העיר הוכפלה, בין היתר בעקבות הכללת כפרים בסביבה (לרבות יאנובה) בשטחי העיר.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי העיר ידעה תקופה קשה עם רמת אבטלה גבוהה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, קבוצת הוקי קרח של העיר הייתה 5 פעמים אלופת צ'כיה.
וסטנדשטראסה 1 הוא גורד שחקים בן 53 , המתנשא לגובה של 208 מטרים, ברובע בפרנקפורט שבגרמניה.
המבנה הושלם בשנת 1993, ויחד עם בניין סיטי-האוס הסמוך מהווה את מטה .
בשנת 1995 זכה בפרס "הבניין הטוב ביותר של השנה" של המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA) בקטגוריית גורדי השחקים הרב-פונקציונליים.
המגדל הוא גורד השחקים השלישי בגובהו בפרנקפורט וגם בגרמניה.
הבניין, שתוכנן על ידי (KPF), דומה בסגנון למבנה ישן יותר של אותם אדריכלים, רנה-לבסק 1250 במונטריאול, בקוויבק שבקנדה.
הבניין הוא מבנה הבנוי מבטון מזוין עם חזיתות מחוררות ולוחות שטוחים.
גובה הקומות הוא לרוב 3.6 מטר, עם שטח רצפה של 950 מ"ר.
החזית מורכבת מגרניט משובח וזהוב, ומקנה לה מראה לבן ובהיר מרחוק.
הבניין תוכנן על ידי האדריכל ויליאם פדרסן.
קרן הטבעת האופיינית בראש המגדל (הידועה בדרך כלל כ"כתר") מזכירה את פסל החירות, אך מיועדת גם כתזכורת להיסטוריה של פרנקפורט כעיר בה הוכתרו קיסרי גרמניה.
הכתר פונה לכיוון החלק הישן של פרנקפורט שבו ההכתרה התקיימה בבית קתדרלת פרנקפורט.
כתר הפלדה בעל 95 טון מחומם בחורף כדי למנוע היווצרות קרח, שעלול לסכן הולכי רגל או מכוניות ברחוב למטה.
העיצוב למגדל משה אביב ("שער העיר") ברמת גן נוצר בהשראת הבניין.
מול הכניסה מוצב פסל של קלאס אולדנבורג וקוסיה ואן ברוגן, המכונה Inverted Collar and Tie.
במשחק המחשב סים סיטי 4 יכול משתמש הבונה עיר וירטואלית להציב בה את מגדל וסטנדשטראסה 1 אשר מופיע בשם Khoury Art Foundation Building.
וסטלנד וסקס הוא מסוק צבאי בעל מנוע בוכנה, שפותח על ידי חברת וסטלנד הבריטית והתבסס על הסיקורסקי S-58 / H-34.
בשנת 1954 חברת סיקורסקי שלחה מסוק S-58 אחד לחברת וסטלנד הבריטית להתרשמות, המסוק הוצג לזרועות השונים של הכוחות המזוינים של בריטניה והצי המלכותי שהתרשם מהמסוק הזמין מספר כלים.
חברת וסטלנד קיבלה רישיון לייצר את המסוק בבריטניה, והיא החליטה להחליף את מנוע הבוכנה הכוכבי מסדרת רייט ציקלון (Wright Cyclone) במנוע טורבינת גז תוצרת בריטית מסדרת נאפייר "גאזל" (Gazelle).
המנוע החדש הציג ביצועים טובים יותר והיה קל בכ-270 ק"ג מה שהצריך שינויים לחלוקת המשקל במסוק, ב-20 ביוני 1958 מסוק וסקס בקונפיגורציה זו טס את טיסת הבכורה שלו, כאשר הדגם הראשון קיבל את השם "וסקס HAS.1".
לאחר שירות של כשנתיים, ב-1963 הווסקס שודרג עם החלפת מנוע הגאזל הבודד בזוג מנועי טורבינת גז דה הבילנד (בהמשך רולס-רויס) "גנום" (Gnome), שבפועל הכפילו את ביצועי המסוק והגדילו משמעותית את הטווח שלו.
דגם ה-HU.5 היה הראשון לטוס עם הקונפיגורציה החדשה ופותח להסקת לוחמים ומשימות רב-תכליתיות, דגם עוקבים ברובם פותחו עם תצורת שני המנועים.
וסקס HAS.1: דגם רב תכליתי, לוחמה נגד צוללות ובהמשך חילוץ והצלה של הצי המלכותי (140 יוצרו).
וסקס HC.2: דגם להסקת לוחמים של חיל האוויר המלכותי (74 יוצרו).
וסקס HAR.2: התאמת דגמים אחרים לחילוץ והצלה של חיל האוויר המלכותי (77 הומרו מדגמים קודמים).
וסקס HAS.3: דגם לוחמה נגד צוללות משופר של הצי המלכותי (46 יוצרו).
וסקס HCC.4: דגם להסקת אישים חשובים ולשימוש בית המלוכה (2 יוצרו).
ווסקס HU.5: דגם הסקת לוחמים של הצי המלכותי לשימוש חיל הנחתים המלכותי (101 יוצרו).
וסקס HAS.31: דגם לוחמה נגד צוללות של הצי המלכותי האוסטרלי (27 יוצרו).
וסקס 52, 53 ו-54: דגמים להסקת לוחמים מבוססים על ה-HC.2, יוצרו עבור עיראק (12 מסוקים), גאנה (2 מסוקים), וברוניי (2 מסוקים).
וסקס 60: גרסה לשימוש אזרחי של ה-HC.2 (20 יוצרו).
- הצי המלכותי האוסטרלי כלל 4 טייסות ווסקס עם 27 מסוקים סך הכל.
- חיל האוויר העיראקי הפעיל 12 וסקסים מדגם 52 החל מ-1963.
- הצי וחיל האוויר הפעילו 19 וסקסים סך הכל מאז 1991.
- חיל האוויר המלכותי כלל 11 טייסות, טיסת המלכה, בנוסף ליחידות אימון וסיוע; וזרוע האוויר של הצי המלכותי כלל 19 טייסות של מסוקי וסקס.
וסטפירד'יר (באיסלנדית: Vestfirðir) הוא אחד ממחוזות איסלנד הממוקם בצפון-מערב המדינה, מול מצר דנמרק וחופי גרינלנד.
בוסטפירד'יר מתגוררים כ-7,000 תושבים, והוא המחוז עם הכי מעט תושבים במדינה.
ההרים והפיורדים הרבים מקשים על התחבורה והתקשורת באזור.
נוסף על כך, רבים מהכבישים סגורים על ידי קרח ושלג במשך מספר חודשים בשנה.
וסטפול וטלמרק () הוא המחוז הדרומי ביותר במזרח נורווגיה, המורכב משני המחוזות טלמרק ווסטפול.
בירת המחוז היא סקיאן, שהיא גם העיר הגדולה ביותר במחוז.
אף על פי שסקיין היא בירת המחוז, מקום מושבו של מושל המחוז הוא טונסברג.
המחוז גובל במחוזות ויקן, וסטלן, רוגלנד ואגדר.
מחוז טלמרק הצביעה נגד מיזוגו עם מחוז וסטפול, על סמך כך שאין לשני המחוזות שום דבר משותף ואינם דומים לא מבחינה חברתית ולא מבחינה תרבותית, מבחינה גאוגרפית ומבחינה פוליטית.
עם זאת, בית המשפט הגדול הכריע ב-7 בינואר 2018 בעד מיזוג המחוזות, והמיזוג נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020.
המחוז משני המחוזות טלמרק ווסטפול, שההיסטוריה שלהם שונה ונפרדת.
שני המחוזות הוקמו בשנת 1919.
מיזוג אפשרי של המחוזות נדון זה מספר שנים.
מחוז טלמרק הצביע באפריל 2017 נגד המיזוג לעומת מחוז וסטפול שהצביעה בעד המיזוג.
בית המשפט הגדול החליט על מיזוג בין שני המחוזות בשנים 2017–2018 והמחוזות מוזגו ב-1 בינואר 2020.
מאחר שמוזגה וסטפול בכוח עם טלמרק, החליטה עיריית סוולוויק שבוסטפול להצביע למיזוג עם עיריית דראמן שבויקן, מה שיוביל את סוולוויק לעזוב את מחוז וסטפול ולהצטרף למחוז ויקן החדש.
על אגם בנדק שבמחוז נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית מהגדולות בצפון אירופה בהספק כולל של 440 מגוו"ט.
במחוז 23 נפות בסך הכל
וסטלן () הוא מחוז בנורווגיה, שהוקם ב-1 בינואר 2020 על ידי איחוד המחוזות הורדלנד וסון או פיורנה.
מרכזו המנהלי של המחוז נמצא בעיר ברגן בה שוכנת ההנהגה הביצועית והפוליטית, אך מושל המחוז שוכן בהרמנסברק.
המחוז הוא אחד משני המחוזות בנורווגיה ששפתם הרשמית היא נורווגית חדשה.
וסטלן שוכן לאורך החוף המערבי של נורווגיה.
נמצאים בו כמה מהפיורדים הגדולים והבולטים ביותר בנורווגיה.
ההר הגבוה ביותר בנורווגיה והשלישי בגובהו בעולם נמצא במחוז, וכן גם המפל ווטיספוסן, שהוא אחד המפלים הגבוהים ביותר בנורווגיה עם ירידה אנכית של 275 מטר.
חוץ מברגן, המחוז הוא כפרי ברובו, עם אוכלוסייה מצומצמת בכל כפר.
ספינות שיט מבקרות בוסטלן כל קיץ בגלל הנופים הייחודיים של המחוז.
שטחו של המחוז אינו אחיד, בכך שעל קו החוף יש בעיקר הרים נמוכים, אך ככל שמתרחקים, ההרים גדלים ומגיעים לגובה של יותר מ-2,200 מטר.
כמות המשקעים במחוז גבוהה מאוד לעומת שאר נורווגיה.
מחוז (בנורווגית: fylke) הוא האזור המינהלי המקומי הראשי בנורווגיה.
כל המדינה מחולקת ל-11 מחוזות.
מחוז הוא גם אזור בחירות, עם הצבעות המתקיימות כל 4 שנים.
הממשל במחוז כולל 65 חברים שנבחרים להקים מועצה מחוזית (Fylkesting).
בראש הפילקסטינג עומד ראש עיריית המחוז (fylkesordførar).
מאז שנת 2020 ראש עיריית המחוז הוא ג'ון אסקלנד.
במחוז יש גם מושל מחוז (fylkesmann) שהוא נציג המלך והממשלה של נורווגיה.
לארס ספונהיים הוא מושל המחוז הנוכחי של וסטלן.
במחוז יש 43 נפות מתוכן 18 מסון או פיורנה ו25 מהורדלנד.
אלווין לאמאר וורת'י , הידוע בשם הבמה וסטסייד גאן (Westside Gunn), הוא ראפר אמריקאי.
הוא אחיו למחצה מצד אביו של הראפר קונוויי דה משין, איתו הקים את הצמד "הול אנ' נאש", ובן דודו של הראפר בני דה בוצ'ר.
בשנת 2014 הקים את חברת התקליטים "גריזלדה רקורדס", וכן את מותג הבגדים "Fashion Rebels" וחתם על עסקה עם חברת שיידי רקורדס של אמינם ופול רוזנברג בשנת 2017. בשנת 2020 עזב את שיידי רקורדס ויצא לדרך עצמאית.
בשנת 2016 הוציא את אלבומו המסחרי הראשון, Flygod.
ב-3 במרץ 2017 חתמה חברת התקליטים גריזלדה רקורדס עם חברת שיידי רקורדס של הראפר אמינם, חברת בת של אינטרסקופ רקורדס, והפכה את וסטסייד גאן וקונוויי דה משין לראפרים הראשונים מבאפלו שחתמו בלייבל מרכזי.
זמן קצר לאחר שחתם עם שיידי רקורדס, הוציא מיני-אלבום משותף עם המפיק מיסטר גרין בשם Flygod Is Good...
מאז החתימה עם אמינם, וסטסייד גאן שיתף פעולה עם אמנים רבים, בהם באסטה ריימס, אנדרסון פאאק, ג'יידאקיס, ג'יי רודס, פיט רוק, די ג'יי פרמייר, דה אלכימיסט, מאדליב ואם אף דום.
ביוני 2018 הוציא את אלבומו השני, Supreme Blientele, שהגיע למקום ה-26 במצעד האלבומים העצמאיים של הבילבורד וזכה לשבחים מהמבקרים.
בשנת 2019 חתם ברוק ניישן, לצד בן דודו, הראפר בני דה בוצ'ר, כחלק מעסקת ניהול.
ב-17 באפריל 2020 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Pray for Paris.
באלבום משתתפים אמנים כמו טיילר, דה קריאייטור, וייל, ג'ויס רייס, ג'ואי באדאס ופרדי גיבס.
האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים, כשמגזין פיצ'פורק העניק לו ציון של 8 מתוך 10 נקודות.
ב-3 ביולי 2020 הוציא את המיקסטייפ העשירי שלו, Flygod Is an Awsome God II, המהווה המשך למיקסטייפ שלו, Flygod Is an Awsome God.
ב-2 באוקטובר 2020 הוציא וסטסייד גאן את אלבומו הרביעי והבכורה שלו בשיידי רקורדס, Who Made the Sunshine, שהיה גם לאלבומו האחרון בחברה, לאחר שנפרד ממנה ויצא לדרך עצמאית בנובמבר 2020.
2015: Hall & Nash (עם קונוויי דה משין)
2015: Griselda Ghost (עם קונוויי דה משין וביג גוסט LTD)
2016: Don't Get Scared Now (עם קונוויי דה משין ובני דה בוצ'ר)
2017: Hitler on Steroids (עם די ג'יי גרין לאנטרן)
So is Blood (עם דה פיוריסט)
All the Time (עם מיסטר גרין)
וסטמורלנד דייוויס היה עורך דין אמריקאי, פוליטיקאי והמושל ה-48 של וירג'יניה, הוא כיהן בתפקיד זה מ-1 בפברואר 1918 עד 1 בפברואר 1922.
דייוויס נולד למשפחה עשירה ומוכרת ב־21 באוגוסט 1859. הוא נולד על סירה באוקיינוס האטלנטי.
במהלך מלחמת האזרחים אביו נפטר, ומשפחת דייוויס איבדה חלק ניכר מעושרה, וסבלו מבעיות כלכליות קשות.
אמו של דייוויס, אנני, עשתה כמיטב יכולתה לפרנס את בנה.
בגיל 14 דייוויס זכה במלגה למכון הצבאי בווירג'יניה.
הוא היה הצוער הצעיר ביותר שהשתתף אי פעם.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1877. לאחר שלימד במשך שנתיים, עבד דייוויס כפקיד בחברת הרכבת.
בשנת 1883 הוא למד שנה אחת לתואר שני באוניברסיטת וירג'יניה.
בשנה שלאחר מכן נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1886. לאחר סיום הלימודים הצטרף למשרד עורכי דין בעיר ניו יורק.
הקריירה המשפטית שלו בניו יורק הפכה אותו לעשיר לפני שחזר לווירג'יניה.
בשנת 1903 רכש דייוויס את "מורבן פארק", אחוזה היסטורית של 1,000 דונם ופארק סוסים בליסבורג, וירג'יניה.
דייוויס ואשתו מרגרט היו פרשים נלהבים.
דייוויס ייסד את מועדון הצייד ה- Loudoun Hunt, והפך ליושב ראש מועדון של כלבי השועל, Foxhounds.
באחוזה, החל לעסוק בחקלאות, למרות חוסר הניסיון שלו בתחום.
דייוויס דגל ברפורמה בענף החקלאות.
הוא דגל במיוחד בשימוש במדע לשיפור הפרודוקטיביות והתברואה.
בשנת 1912 קנה דייוויס את כתב העת Southern Planter, אשר באותה תקופה אחד המגזינים הפופולריים ביותר בדרום.
הוא השתמש במגזין כדי לסייע לרפורמות שעליהן הוא נאבק בענף החקלאות.
בשנת 1917 דייוויס נבחר כנציג הדמוקרטים להיות המושל ה -48 של וירג'יניה.
הוא נבחר ברוב של 71.47% מהקולות, והביס את הרפובליקני תומאס ג'יי מונסי ואת הסוציאליסט פרנק סמית.
דייוויס נבחר כמועמד "רטוב", זה קרה בתקופת היובש והיה נגד האיסור על מכירת המשקאות האלכוהוליים.
כמושל, דייוויס המשיך לתמוך בשינויים בענף החקלאות.
הוא לחץ על קבלת כספי סיוע לחקלאים, כמו גם על כסף למחקר מדעי שיסייע לתעשיית החקלאות.
הוא הגדיל את המימון למכללות ואוניברסיטאות בווירג'יניה.
בסך הכל דייוויס גרם לרפורמה והביא למודרניזציה של מדינת ווירג'יניה.
דייוויס נפטר ב -2 בספטמבר 1942 בבית חולים בבולטימור לאחר שלקה בשבץ ונקבר בפארק מורבן שבליסבורג.
את מסמכי עבודותיו ומבצעיו מימי היותו מושל וירג'יניה ניתן למצוא בספרייה של וירג'יניה.
דייוויס היה אח בלשכת ענף הזית מס' 114 (Olive Branch Lodge)בליסבורג, של הבונים החופשים בווירג'יניה.
וסטפאקט היה מונח נפוץ לחבילות סיוע שנשלחו על ידי מערב־גרמנים לחבריהם ומשפחותיהם בגרמניה המזרחית בעידן גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1961–1989.
לאחר בניית חומת ברלין ב-1961, מזרח־גרמנים לא יכלו לרוב לבקר את חבריהם ומשפחותיהם בגרמניה המערבית.
באמצעות לחץ מצד המשרד לסיוע הפאן־גרמני, הרבה מערב־גרמנים שלחו חבילות באופן קבוע למקורבים בגרמניה המזרחית, כמו בימי הולדת או בחגים, כמו חג המולד.
בתמורה, הרבה מזרח־גרמנים היו שולחים אוסטפאקט, אשר כללה פעמים רבות אוכל, ממתקים, ודברים נוספים.
בגלל זמינותם המוגבלת של שיחות טלפון, מכתבים והוסטפאקט היו לעיתים צורת הקשר היחידה עבור משפחות משני צדדי הגבול, ושימשו ככלי לשיפור החיים היום־יומיים.
מתחילת שנות ה-60, גרמניה המזרחית הייתה מסוגלת לספק מוצרים חיוניים באופן מהימן, אך מוצרי יוקרה ופריטים אקזוטיים נשארו במחסור.
תכולת הוסטפאקט הייתה חייבת להיות מוגדרת כ"שילוח מתנות, לא למכירה" עם רשימה מוצהרת של תוכן החבילה.
מוצרים שכיחים היו ביגוד, מצעים, ממתקים, קפה, ומצרכי אפיה.
משלוחים שכאלו לא הורשו להכיל כסף, כמו למשל מארקים מערב־גרמניים.
למרות זאת, לעיתים מטבע חוץ הוסתר בתוך האריזה.
נוסף על כך הוחרמה מדיה אשר לא הייתה יכולה להשפט באופן ויזואלי, כמו למשל קלטות שמע, אשר הוחרמו על ידי הרשויות.
לעיתים קרובות החבילות נארזו על ידי חומרים באיכות גבוהה, כמו נייר עטיפה אשר היה במחסור באופן תדיר במזרח, ובדרך כלל נשמר ועבר שימוש מחדש על ידי המקבל.
כדי לעודד משפחות לשמר קשרים, הוצאות החבילות נחשבו להוצאה מוכרת.
בממוצע, 25 מיליון חבילות נשלחו בכל שנה, שכללו כ-1,000 טון קפה, ו-5 מיליון פריטי הלבשה.
קפה והלבשה מערבית היו מוצרים נחשקים מאוד במזרח ושימשו את מקבלי החבילות כאמצעי סחר חליפין עבור סחורות אחרות.
ממשלת גרמניה המזרחית בהתחלה ניסה למתן את זרם החבילות, למשל על ידי דרישת הוכחה לחיטוי של הלבשה יד־שנייה, אך לבסוף הבינו שהחבילות היוו חלק משמעותי ממימוש הביקוש לסחורות.
הוסטפאקט היוו כ-20% מביקוש הקפה המזרח־גרמני.
וסטסייד הוא האזור האמיד ביותר של מחוז לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה.
אין למונח הגדרה רשמית מוגדרת ומוסכמת, ולכן במקורות שונים המונח עשוי להתייחס לטריטוריות גאוגרפיות שונות.
עם זאת, לפי אחת מההגדרות הנפוצות יותר, אזור זה נמצא בצד המערבי של אגן לוס אנג'לס מדרום להרי סנטה מוניקה, משתרע על פני 262 קמ"ר, וכולל הן את השכונות המערביות של העיר לוס אנג'לס, וכמו גם יישובים לא מאוגדים, ואת הערים בוורלי הילס, וסט הוליווד, קולבר סיטי, סנטה מוניקה, ומליבו.
על פי פרויקט המיפוי של עיתון הלוס אנג'לס טיימס אזור וסטסייד כולל את כל השכונות שלהלן:
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 אזור וסטסייד (לפי ההגדרה של פרויקט המיפוי של עיתון הלוס אנג'לס טיימס) מנתה 529,427 תושבים.
בשנת 2000 האוכלוסייה הלבנה הלא היספנית של אזור זה היוותה כ-63% מכלל אוכלוסיית אזור זה.
וסטפאלן הייתה אחת מאוניות המערכה מסדרת נסאו, ארבעת הדרדנוטים הראשונים שנבנו עבור הצי הקיסרי הגרמני.
וסטפאלן הונחה ב-AG Weser בברמן ב-12 באוגוסט 1907, הושקה כמעט שנה לאחר מכן ב-1 ביולי 1908, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-16 בנובמבר 1909. האונייה הייתה מצוידת בסוללה ראשית של 12 תותחי בשישה צריחים תאומים בסידור משושה יוצא דופן.
האונייה שירתה עם האוניות האחיות שלה במשך רוב מלחמת העולם הראשונה, תוך שהיא ראתה שירות נרחב בים הצפוני, שם השתתפה בכמה גיחות של הצי.
אלה הגיעו לשיאם בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם וסטפאלן הייתה עסוקה מאוד בלחימה לילית נגד כוחות קלים בריטיים.
וסטפאלן הובילה את המערך הגרמני במשך חלק ניכר מהערב ולמחרת, עד שהצי הגיע לווילהלמסהאפן.
בגיחת צי נוספת באוגוסט 1916, הספינה נפגעה מטורפדו מצוללת בריטית.
וסטפאלן גם ערכה מספר פריסות לים הבלטי נגד הצי הרוסי.
הראשון שבהם היה במהלך קרב מפרץ ריגה, שם תמכה וסטפאלן בהסתערות ימית גרמנית על המפרץ.
וסטפאלן נשלחה בחזרה לים הבלטי בשנת 1918 כדי לתמוך בפינים הלבנים במלחמת האזרחים הפינית.
האונייה נשארה בגרמניה בעוד שרוב הצי היה כלוא בסקפה פלו לאחר תום המלחמה.
ב-1919, בעקבות הטבעת הצי הגרמני בסקפה פלו, נמסרה וסטפאלן למדינות ההסכמה כתחליף לספינות שהוטבעו.
לאחר מכן היא נשלחה לגורטי ספינות באנגליה, שפירקו את הספינה לגרוטאות עד 1924.
במהלך השנתיים הבאות, העיצוב שוכלל לכלי שיט גדול יותר עם שנים עשר תותחים, עד אז השיקה בריטניה את אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט.
באונייה היו צוות של 40 קצינים ו-968 מלחים.
וסטפאלן שמרה על מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 12 דוודים על בסיס פחם במקום מנועי טורבינה מתקדמים יותר.
מערכת ההנעה שלה דורגה ב-28,000 כוחות סוס (20,594 קילוואט) והיא סיפקה מהירות מרבית של 20 קשרים (37 קמ"ש).
סוג זה של מכונות נבחר הן לבקשת אדמירל אלפרד פון טירפיץ והן לבקשת מחלקת הבנייה של הצי; האחרון קבע ב-1905 כי "השימוש בטורבינות בספינות מלחמה כבדות אינו מומלץ".
החלטה זו התבססה אך ורק על עלות: באותה תקופה, פארסונס החזיקה במונופול על טורבינות קיטור ודרשה עמלת תמלוגים של מיליון גולדמרק עבור כל מנוע טורבינה.
וסטפאלן נשאה סוללה ראשית של 12 תותחי SK L/45 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בתצורה משושה יוצאת דופן.
האונייה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ').
צינור אחד הורכב בחרטום, צינור אחר בירכתיים, ושניים בכל צד רוחב, בשני קצותיו של מחיצת הטורפדו.
חגורת השריון של האונייה הייה בעובי של 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית, והסיפון המשוריין היה בעובי 80 מ"מ (3.1 אינץ').
לצריחי הסוללה הראשיים היו דפנות בעובי של 280 מ"מ (11 אינץ'), ומגדל הניווט היה מוגן בציפוי שריון של 400 מ"מ (15.7 אינץ').
וסטפאלן הוזמנה תחת השם הזמני ארזאץ זקסן, כתחליף לזקסן הישנה מסדרת זקסן.
הרייכסטאג אישר בחשאי וסיפק כספים עבור בנייתן של נסאו ווסטפאלן בסוף מרץ 1906, אבל הבנייה של וסטפאלן התעכבה בזמן שנרכשו נשק ושריון.
היא הונחה ב-12 באוגוסט 1907 במספנת AG Weser בברמן.
כמו אחותה נסאו, הבנייה התנהלה במהירות ובחשאי; יחידות חיילים שמרו הן על המספנה והן על הקבלנים הגדולים שסיפקו חומרי בניין, כמו קרופ.
הספינה הושקה ב-1 ביולי 1908, עברה אבזור ראשוני, ולאחר מכן באמצע ספטמבר 1909 הועברה לקיל על ידי צוות שהורכב מעובדי המספנות לצורך אבזור סופי.
עם זאת, מפלס המים בנהר וזר היה נמוך בתקופה זו של השנה, ולכן היה צורך לחבר שישה פונטונים לאונייה כדי להפחית את השוקע שלה.
למרות זאת, נדרשו שני ניסיונות עד שהאונייה פינתה את הנהר.
ב-16 באוקטובר 1909, לפני שווסטפאלן נכנסה לשירות בצי, האונייה השתתפה בטקס פתיחת מערך המנעולים השלישי בתעלת הקייזר וילהלם בקיל.
בדיוק חודש לאחר מכן, וסטפאלן החלה בניסויים ימיים, שהופסקו רק על ידי אימוני צי בפברואר 1910. עם סיום הניסויים ב-3 במאי, וסטפאלן צורפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הים הפתוח; יומיים לאחר מכן, היא הפכה לאוניית הדגל של הטייסת, והחליפה את הפרה-דרדנוט הנובר.
הצי התכוון להעביר את האונייה לשייטת אוניות המערכה השנייה, אך תוכנית זו בוטלה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914.
בחצות הלילה ב-4 באוגוסט הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה.
וסטפאלן ושאר הצי ביצעו מספר גיחות לים הצפוני כדי לתמוך בסיירות המערכה של קבוצת הסיור ה-I של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר.
סיירות המערכה פשטו על ערי חוף בריטיות בניסיון לפתות חלקים מהצי הגדול ולהשמיד אותם בנפרד על ידי צי הים הפתוח.
המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. בערב 15 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים - כולל פוזן ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו לטווח של 10 מיל ימי (19 קילומטרים; 12 מיל) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות.
התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות בחושך שכנעו את מפקד הצי הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, כי הוא ניצב מול הצי הגדול, הפרוס כעת במערך הקרב שלו.
בהוראת הקייזר וילהלם השני להימנע מסיכון הצי שלא לצורך, פון אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה.
בסוף מרץ 1915 האונייה נכנסה למבדוק יבש לצורך תחזוקה תקופתית.
באוגוסט 1915, יחידה מיוחדת מהצי הגרמני ניסתה לטהר את מפרץ ריגה שהיה בשליטה רוסית כדי לסייע לצבא הגרמני, שתכנן הסתערות על ריגה.
לשם כך התכוונו המתכננים הגרמנים להרחיק או להשמיד את כוחות הצי הרוסי במפרץ, שכללו את אוניית המערכה פרה-דרדנוט סלאבה וכמה סירות תותחים ומשחתות קטנות יותר.
צי הקרב הגרמני לווה בכמה ספינות לוחמת מוקשים.
על ספינות אלו הוטלה המשימה לפנות שדות מוקשים רוסיים ולהניח שורה של שדות מוקשים משלהן בכניסה הצפונית למפרץ, כדי למנוע מהתגבורת של הצי הרוסי להגיע לאזור.
השייטת הגרמנית שנאספה כללה את וסטפאלן ושלוש האוניות האחיות שלה, ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה, זיידליץ, וכמה דרדנוטים, שפעלו בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר.
שמונה אוניות המערכה היו אמורות לספק מחסה לכוחות הלוחמים במשט הרוסי.
הניסיון הראשון ב-8 באוגוסט לא צלח, כיוון שלקח יותר מדי זמן לפנות את שדות המוקשים הרוסיים כדי לאפשר למקשת דויטשלנד להטיל שדה מוקשים משלה.
ב-16 באוגוסט, נסאו ופוזן הובילו ניסיון שני לפרוץ את ההגנות של המפרץ.
שתי הדרדנוטים לוו ב-4 סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו.
ביום הראשון לתקיפה הגרמנים פרצו את הכוחות הרוסיים, אך שני כלי שיט גרמניים קלים - שולת המוקשים T46 והמשחתת V99 - הוטבעו.
נסאו ופוזן ירו על זוג סירות תותחים רוסיות, סיבוץ' וקורייץ.
סיבוץ' הוטבעה באותו יום וקורייץ ניזוקה קשות; הספינה הצליחה לצלוע, אך צוותה נאלץ להטביע אותה למחרת.
ב-17, נסאו ופוזן היו מעורבות בחילופי אש עם סלאבה בטווח ארוך; הם קלעו שלוש פגיעות על הספינה הרוסית ואילצו אותה לחזור לנמל.
עד 19 באוגוסט, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו והצי נכנס למפרץ.
דיווחים על צוללות של בעלות הברית באזור הניעו את הגרמנים לבטל את המבצע למחרת.
האדמירל היפר ציין מאוחר יותר, "להחזיק ספינות יקרות ערך במשך זמן רב באזור מצומצם שבו צוללות אויב היו פעילות יותר ויותר, עם הסיכון המקביל של נזק ואובדן, היה להתמכר להימור ללא כל פרופורציה ליתרון שניתן להפיק מכיבוש המפרץ לפני כיבוש ריגה מהצד היבשתי".
למעשה, סיירת המערכה מולטקה טורפדה באותו בוקר.
עד סוף אוגוסט וסטפאלן ושאר צי הים הפתוח חזרו למעגנים שלהם בים הצפוני.
המבצע הבא שבוצע היה גיחה לים הצפוני ב-11–12 בספטמבר, אם כי הוא הסתיים ללא כל פעולה.
גיחה נוספת של הצי התבצעה ב-23–24 באוקטובר מבלי להיתקל בכוחות בריטיים כלשהם.
ב-4 במרץ 1916, פוזן, נסאו, וסטפאלן ופון דר טאן הפליגו לשרטון אמרום כדי להגן על סיירת העזר Möwe, שחזרה ממשימת פשיטה.
וסטפאלן ושאר הצי הפליגו בתמיכה מרוחקת.
אדמירל ריינהרד שר, שהחליף את האדמירלים פון אינגנול והוגו פון פול כמפקד הצי, תכנן מיד מתקפה נוספת על החוף הבריטי.
הנזק לזיידליץ ובעיות מעבים בכמה מהדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השלישית עיכבו את התוכנית עד סוף מאי.
צי הקרב הגרמני יצא משפך היאדה בשעה 03:30 ב-31 במאי.
וסטפאלן הוקצתה לפלגה 2 של שייטת אוניות המערכה הראשונה כאוניית הדגל של קונטר-אדמירל ו.
וסטפאלן הייתה האונייה האחרונה בפלגה, אחרי שלוש אחיותיה.
פלגה II הייתה יחידת הדרדנוטים האחרונה בצי; אחריהם באו רק האוניות הקשישות הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה.
בין 17:48 ל-17:52, וסטפאלן ועשר אוניות מערכה גרמניות נוספות ירו על שייטת הסיירות הקלות השנייה הבריטית, אם כי הטווח והראות הלקויה מנעו אש יעילה.
בשעה 18:05, וסטפאלן החלה לירות שוב; המטרה שלה הייתה סיירת קלה בריטית, ככל הנראה סאות'המפטון.
למרות המרחק הקצר, בסביבות , וסטפאלן לא הצליחה לפגוע.
שר קרא בשלב זה למהירות מרבית על מנת לרדוף אחרי הספינות הבריטיות; וסטפאלן הפליגה במהירות 20 קשרים (37 קמ"ש).
עד השעה 19:30 כששר סימן "לפנות מערבה", הצי הגרמני התמודד עם הצי הגדול שנפרס בפעם השנייה ונאלץ להסתובב.
בכך התהפך סדר המערך הגרמני; זה היה מציב את השייטת השנייה בראש, אבל קפטן רדליך מווסטפאלן ציין כי השייטת השנייה יצאה מעמדתה והחל את הפנייה מיד, תוך שהוא תופס את העמדה המובילה.
בסביבות 21:20, וסטפאלן והאוניות האחיות שלה החלו להילחם בסיירות המערכה של שייטת סיירות המערכה השלישית; כמה פגזים גדולים נפלו משני צידי האונייה והמטירו רסיסים על סיפונה.
זמן קצר לאחר מכן אותרו שני שובלי טורפדו שהתבררו כלא כלום.
לאחר מכן נאלצו האוניות להאט את מהירות הנסיעה כדי לאפשר לסיירות המערכה של קבוצת הסיור I לעבור קדימה.
בסביבות השעה 22:00, וסטפאלן וריינלנד צפו בכוחות מוארים לא מזוהים בחושך המתכנס.
לאחר הבהוב באמצעות זרקור שהתעלמו ממנו, שתי האוניות פנו לכיוון הימני על מנת להתחמק מכל טורפדו שאולי נורה.
שאר שייטת אוניות המערכה הראשונה הלכו בעקבותיהם.
במהלך הקרב הקצר, וסטפאלן ירתה שבעה פגזי 28 ס"מ בתוך כשתי דקות וחצי.
וסטפאלן שוב תפסה עמדה המובילה את הצי, הפעם מכיוון ששר רצה שהאוניות המובילות יהיו עם הגנה גדולה יותר מפני טורפדות מזו שהייתה לפרה-דרדנוטים.
בסביבות השעה 00:30 נתקלו היחידות המובילות של הקו הגרמני במשחתות ובסיירות בריטיות.
התפתחה קרב אש אלים מטווח קצר; וסטפאלן פתחה באש על המשחתת אה"מ טיפררי עם פגזי 15 ס"מ ו-8.8 ס"מ במרחק של כ-1,800 מטר (2,000 יארד).
המטח הראשון שלה הרס את הגשר של טיפררי ואת תותח הסיפון הקדמי.
בטווח של חמש דקות, וסטפאלן ירתה 92 פגזי 15 ס"מ ו-45 פגזי 8.8 ס"מ בטיפררי לפני שפנתה 90 מעלות ימינה כדי להתחמק מכל טורפדו שאולי נורה.
נסאו וכמה סיירות ומשחתות הצטרפו להתקפה על טיפררי; האונייה הפכה במהירות לשבר בוער.
המשחתת בכל זאת המשיכה לירות בתותחי הירכתיים שלה ושיגרה את שתי הטורפדות הימנים שלה.
אחת המשחתות הבריטיות השיגה פגיעה בגשר של וסטפאלן עם פגז 4 אינץ' (10 ס"מ), הרגה שני אנשים ופצעה שמונה; קפטן רדליך נפצע קל.
בשעה 00:50, וסטפאלן הבחינה באה"מ ברוק והעסיקה אותה לזמן קצר עם התותחים המשניים שלה; בתוך בערך 45 שניות היא ירתה 13 פגזי 15 ס"מ ו-13 פגזי 8.8 ס"מ לפני הפנייה.
ברוק לחמה בספינות מלחמה גרמניות אחרות, כולל הסיירת רוסטוק; היא נפגעה לפחות שבע פעמים וסבלה מ-42 הרוגים, שישה נעדרים ו-34 אנשי צוות פצועים.
קצין על סיפון הסיירת הקלה סאות'המפטון תיאר את ברוק כנתונה ב"בלבול מוחלט".
למרות הנזק החמור שנגרם, הצליחה ברוק לסגת מהקרב ולהגיע לנמל.
קצת אחרי 01:00, הזרקורים של וסטפאלן האירו על המשחתת פורצ'ן, אשר נהרסה והוצתה תוך שניות על ידי וסטפאלן וריינלנד.
היא גם הצליחה להטביע את המשחתת הבריטית טורביולנט.
למרות האכזריות של הלחימה הלילית, צי הים הפתוח נגח את כוחות המשחתות הבריטיות והגיע לשונית הורנס בשעה 04:00 ב-1 ביוני.
הצי הגרמני הגיע כמה שעות לאחר מכן לווילהלמסהאפן, שם וסטפאלן וכמה אוניות מערכה אחרות משייטת אוניות המערכה הראשונה תפסו עמדות הגנה בשטח המעגן החיצוני.
עבודות התיקון התבצעו מיד בווילהלמסהאפן והסתיימו עד 17 ביוני.
גיחת צי נוספת התרחשה ב-18–22 באוגוסט, שבמהלכו סיירות המערכה של קבוצת הסיור I היו אמורים להפגיז את עיירת החוף סנדרלנד בניסיון למשוך ולהשמיד את סיירות המערכה של ביטי.
מכיוון שרק שתיים מתוך ארבע סיירות המערכה הגרמניות עדיין היו במצב קרבי, הוקצו שלושה דרדנוטים לקבוצת הסיור עבור המבצע: מארקגראף, גרוסר קורפירסט ובאיירן שהצטרפה לצי לאחרונה.
צי הים הפתוח, כולל נסאו, הפליג מאחור וסיפק חיפוי.
בשעה 06:00 ב-19 באוגוסט, וסטפאלן טורפדה על ידי הצוללת הבריטית אה"מ E23 55 מיילים ימיים (102 ק"מ) מצפון לטרשלינג; האונייה ספגה כ-800 טון של מים, אך מחיצת הטורפדו החזיקה.
שלוש סירות טורפדו נותקו מהצי כדי ללוות את האונייה הפגועה בחזרה לנמל; וסטפאלן הפליגה במהירות של 14 קשרים (26 קמ"ש) בהפלגה חזרה לנמל.
הבריטים היו מודעים לתוכניות הגרמניות ושלחו את הצי הגדול כדי לפגוש אותם.
עד השעה 14:35, אדמירל שר הוזהר מפני התקרבותו של הצי הגדול, ומאחר שלא היה מוכן להיכנס לקרב מול כל הצי הגדול רק אחד-עשר שבועות לאחר הקרב ביוטלנד, הפך את כוחותיו ונסוג לנמלים גרמניים.
התיקונים בווסטפאלן נמשכו עד 26 בספטמבר.
ב-22 בפברואר 1918, וסטפאלן וריינלנד נותקו מצי הים הפתוח והצטוו להיכנס לים הבלטי.
ב-23 בפברואר, שתי האוניות העמיסו את גדוד היגר ה-14, ובתחילת 24 בפברואר הן יצאו לאולנד.
אולנד הייתה אמורה להיות בסיס תפעולי קדמי, ממנו יאובטח נמל האנקו, בעקבות תקיפה על הבירה הלסינקי.
כוח המשימה הגיע לאיי אולנד ב-5 במרץ, שם הם נתקלו בספינות הגנת החוף השוודיות סווריגה, תור ואוסקר השני.
התפתח משא ומתן, שהביא להנחתת החיילים הגרמנים על אולנד ב-7 במרץ; לאחר מכן חזרה וסטפאלן לדנציג.
וסטפאלן נשארה בדנציג עד 31 במרץ, אז יצאה לפינלנד עם פוזן; האוניות הגיעו לרוסארו, שהייתה ההגנה החיצונית של האנקו, עד 3 באפריל.
הצבא הגרמני כבש במהירות את הנמל.
לאחר מכן המשיך כוח המשימה להלסינגפורס; ב-9 באפריל עמדה וסטפאלן מול רוואל, וארגנה את כוח הפלישה.
יומיים לאחר מכן האונייה עברה לנמל בהלסינגפורס והנחיתה את החיילים; היא תמכה בהתקדמותם בעזרת התותחים העיקריים שלה.
המשמרות האדומים הובסו תוך שלושה ימים.
האונייה נשארה בהלסינגפורס עד 30 באפריל, אז מונתה הממשלה הלבנה בתוקף.
בעקבות המבצע חזרה וסטפאלן לים הצפוני שם הצטרפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה.
ב-11 באוגוסט יצאו וסטפאלן, פוזן, קייזר וקייזרין לכיוון טרשלינג כדי לתמוך בפטרולים הגרמניים באזור.
במהלך הדרך, וסטפאלן סבלה מנזק חמור לדוודים שלה שהפחית את מהירותה ל-16 קשרים (30 קמ"ש).
לאחר שחזרה לנמל, היא הושבתה והועסקה כספינת אימונים ארטילרית.
לאחר קריסת הקיסרות הגרמנית בנובמבר 1918, חלק ניכר מצי הים הפתוח נכלא בסקפה פלו.
נסאו ושלוש אחיותיה לא היו בין האוניות שנרשמו למעצר, ולכן הן נשארו בנמלים גרמניים.
בתקופה זו, מנובמבר עד דצמבר, שימש הרמן באואר כמפקד האונייה.
ב-21 ביוני 1919, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, בהתרשמות מוטעית כי שביתת הנשק תפוג בצהריים באותו יום, הורה להטביע את ספינותיו כדי למנוע את תפיסתן על ידי הבריטים.
כתוצאה מכך, ארבע אוניות המערכה מסדרת נסאו נמסרו למדינות ההסכמה השונות כתחליף לאוניות שהוטבעו.
וסטפאלן נמחקה מרשימת הצי הגרמני ב-5 בנובמבר 1919 ולאחר מכן נמסר למדינות ההסכמה תחת שם החוזה "D" ב-5 באוגוסט 1920. לאחר מכן, האונייה נמכרה לגורטי ספינות בבירקנהד, שם היא פורקה לגרוטאות עד 1924.
וסטצ'סטר קריק ידוע גם בשם "פרנצ'מנ'ס קריק", הוא פתח גאות של האיסט ריבר הממוקם בחלק הדרום מזרחי של רובע הברונקס בעיר ניו יורק.
הנחל נדד בעבר יותר פנימה, אל מה שהוא כיום Pelham Parkway, והשתרע כמעט עד מפרץ איסטצ'סטר והפך את Throggs Neck לאי במהלך סערות כבדות.
סערות אלה מוגדרות ככאלה שמתרחשות בממוצע אחת למאה שנה.
נתיב המים הזה נחצה על ידי גשר אחד בלבד – מחלף ברוקנר , בערך בנקודת האמצע שלו.
לפני 1895, מזרח ברונקס היה חלק ממחוז וסטצ'סטר, ניו יורק, והשכונה הסמוכה לנחל זה נקראת כיכר וסטצ'סטר .
זה מסביר את שם הנחל.
כיום, ראש הנחל ממוקם ממש בסמוך לכיכר/לשכונה.
וסטלנד WG.13 לינקס הוא מסוק תובלה, סיור ולוחמה ימית, שפותח על ידי חברת וסטלנד הבריטית ומיוצר כיום על ידי חברת לאונרדו האיטלקית.
מסוק הלינקס מחזיק עד היום בשיא מהירות למסוק; כאשר ב-11 באוגוסט 1986 קבע לינקס מדגם AH.1 שיא מהירות טיסה של 400.87 קמ"ש.
הלינקס נחשב לאחד המסוקים המוצלחים של המאה ה-20 בזכות יכולות הטיסה והמודולריות שלו, למעלה מ-450 מסוקי לינקס נוצרו בלמעלה מ-40 דגמים שונים; הוא זכה להערכה בין לאומית רבה ונכנס לשירות ב-17 מדינות שונות ונכון ל-2024 נמצא עדיין בשירות בשמונה מדינות.
באמצע שנות ה-60, החלה חברת וסטלנד בפיתוח מסוק תובלה בינוני כתחליף לוסטלנד סקאוט ולווסטלנד ואספ וכחלופה מתקדמת יותר לבל UH-1 אירוקוי; תחת השם הראשוני וסטלנד WG.13. כחלק מהסכם המסוקים האנגלו-צרפתי שנחתם בפברואר 1967, החברה הצרפתית איירוספסיאל לקחה על עצמה 30 אחוז מעבודות הפיתוח והייצור בתוכנית, ווסטלנד ביצעה את השאר.
הכוונה הייתה שצרפת תרכוש את הלינקס עבור הצי שלה ותרכוש גרסה של סיור קרב עבור הצבא הצרפתי, כאשר הממלכה המאוחדת תרכוש בתמורה את האיירוספסיאל גאזל והאיירוספסיאל SA 330 פומה.
באוקטובר 1969, הצבא הצרפתי ביטל את הדרישה שלו בדגם מסוק סיור הקרב.
אב הטיפוס הראשון של לינקס יצא לטיסת הבכורה שלו ב-21 במרץ 1971. בשנת 1972 שבר לינקס את שיא המהירות העולמי מעל 15 ו-25 ק"מ בטיסה במהירות של 321.74 קמ"ש.
הוא גם קבע שיא חדש של 100 ק"מ במעגל סגור זמן קצר לאחר מכן, טס במהירות של 318.504 קמ"ש.
ב-11 באוגוסט 1986, מסוק לינקס מספר זנב G-LYNX, ששודרג עם מנועי Gem 60 ולהבי הרוטור הבריטיים (BERP), קבע שיא מהירות מוחלט למסוקים לאורך מסלול של 15 ו-25 ק"מ בהגיעו ל-400.87 קמ"ש; שיא עולמי רשמי של ה-FAI שהוא מחזיק עד היום.
הגרסה הימית הראשונית של הלינקס, שכונה לינקס HAS.2 בשירות הבריטי, או לינקס Mk.2(FN) בשירות צרפתי; דגם זה צויד בכן נסע בצורת תלת אופן (במקום מגלשיים), מערכת ריסון לסיפון, להבי רוטור ראשיים מתקפלים, מערכת ציפה חירום ומכ"ם מותקן באף.
לינקס משופר עבור הצי המלכותי, ה-HAS.3, היה בעל מנועי Gem 42-1 סימן 204, תיבת הילוכים משודרגת, מערכת ציפה חדשה ומערכת Orange Crop ESM.
ה-HAS.3 קיבל גם עדכונים שונים אחרים בשירות, שדרוג דומה ללינקס הצרפתי היה ידוע בשם לינקס Mk.4(FN).
סופר לינקס ולינקס שדה קרב
ב-1984 הוכרז פיתוח הלינקס 3, הוא כלל שיפורים שונים בהם תצורת גוף מתוח, זנב מעוצב מחדש, מנועי Gem 60-3/1, כן נסע תלת אופן על גלגלים (כמו בלינקסים הימיים), להבי רוטור BERP וקיבולת דלק מוגברת.
בתחילת שנות ה-90, וסטלנד שילבה חלק מהשדרוגים הטכנולוגיים והעיצוביים של הלינקס 3 הימי לתוך דגם חדש בשם סופר לינקס; דגם זה כלל להבי רוטור BERP, רוטור הזנב זהה לוסטלנד 30 האזרחי, מנועי Gem 42, מכ"ם 360 מעלות חדש מתחת לאף וצריח חיישן אלקטרו-אופטי אופציונלי המותקן על האף.
בשנת 1995 הוחלט לשדרג את ציי מסוקי הלינקס של הצבא הבריטי והצי המלכותי לגרסה מתקדמת המבוססת על הסופר לינקס 300, בעל זנב חדש, כן נסע משודרג, תא הטייס חדש, אוויוניקה וחיישנים משודרגים.
דגם זה נקרא תחילה לינקס העתיד ומאוחר יותר פותח כמסוק נפרד תחת השם אגוסטה וסטלנד AW159 ויילדקט.
למרות שהלינקס הוא המקור והבסיס לעיצובו, הוויילדקט שונה מהותית; רק כ-5% מהרכיבים שלו, כגון מערכת הדלק ותיבת הרוטורים הראשית, זהים לרכיבים בגרסאות המאוחרות של הלינקס.
לינקס AH.1: הדגם היבשתי הראשוני שפותח עבור זרוע האוויר, הוא כלל זוג מנועי Gem 2 עם 900 כ"ס כל אחד; 113 נבנו ונכנסו לשירות בין 1977 ל-1984.
לינקס AH.1GT: חבילת שדרוג של ה-AH.1 לסטנדרט ה-AH.7, כולל מנועים משופרים וזנב רוטור משודרג.
לינקס סימן 28: גרסת יצוא למשטרה הקטרית.
לינקס AH.5: דגם יבשתי משודרג עם זוג מנועי Gem 41-1 בעלי 1,120 כ"ס כל אחד ותיבת הילוכים משופרת (הדגם נזנח לטובת ה-AH.7).
לינקס AH.7: הדגם הנרחב הבא אחרי ה-AH.1; כלל את השיפורים מה-AH.5, בנוסף לזנב רוטור ארוך יותר ומספר שיפורים לגמישות המבצעית של המסוק.
לינקס AH.9 "לינקס שדה קרב": דגם דומה ל-AH.7 אך אם שדרוג נוסף לתיבת ההילוכים וכן נסע בתצורת תלת אופן (במקום מגלשיים).
לינקס AH.9A: דגם בעל זוג מנועי LHTEC CTS-800-4N בעלי 1,362 כ"ס כל אחד, מה שאיפשר שימוש במקלע כבד 12.7 מ"מ רכוב-דלת (במקום מקלעים קלים יותר) וטיסה באקלים חם יותר.
כל דגמי AH.9 שודרגו ל-AH.9A.
לינקס HAS.2: נקרא גם לינקס סימן 2 (FN) בשירות צרפתי; דגם הייצור הראשוני של הליקס הימי, בעל זוג מנועי Gem 2, כן נסע תלת אופן, מערכת עיגון לסיפון, מערכות מכ"ם, בנוסף לרוטור וזנב ניתנים לקיפול.
בתצורת לוחמה בצוללות (ASW) ה-HAS.2 יכל לשאת זוג טורפדו או פצצות עומק, בתצורת לוחמת פני ים יכל המסוק לשאת ארבעה טילי סי סקואה (בצי המלכותי) או ארבעה טילי נורד AS.12 (בצי הצרפתי).
לינקס סימן 21: גרסת יצוא לחיל הים הברזילאי; שם נקראת SAH-11.
לינקס סימן 23: גרסת יצוא לצי הארגנטינאי.
לינקס סימן 25: גרסת יצוא לחיל הים ההולנדי; שם נקראת UH-14A.
לינקס סימן 27: גרסת יצוא לחיל הים ההולנדי עם מנועי Gem 4; שם נקראת UH-14B.
לינקס סימן 81: גרסת יצוא לחיל הים ההולנדי עם מנועי Gem 41; שם נקראת SH-14C.
SH-14D: שדרוג הלינקסים של חיל הים ההולנדי לתצורה אחידה עם מנועי Gem 42 ושינועים למערך המכ"ם.
לינקס סימן 86: גרסת חילוץ והצלה עבור חיל הים הנורווגי.
לינקס HAS.3: דגם בעל מנועים משודרגים Gem 42-1 ותיבת הילוכים משופרת.
לינקס סימן 21A: גרסת יצוא סופר לינקס עבור חיל הים הברזילאי, עם מנועי Gem 42 ומכ"ם סי ספרי 3000 בקדמת המסוק
לינקס סימן 21B: גרסת יצוא משודרגת לחיל הים הברזילאי עם מנועי CTS-800 ואוויוניקה משופרת, נקרא בשירות מקומי AH-11B.
לינקס סימן 80: גרסת יצוא לחיל הים הדני.
לינקס סימן 88: גרסת יצוא לחיל הים הגרמני עם מנועי Gem 42 וסונאר טובל.
סופר לינקס דימן 88A: דגם משופר מבוסס על הסופר לינקס עם מערך מכ"מים בקדמת המסוק.
לינקס סימן 89: גרסת יצוא לחיל הים הניגרי.
לינקס סימן 90: גרסת יצוא לחיל הים הדני.
לינקס סימן 90B: דגם משופר לתקן הסופר לינקס.
לינקס סימן 95: גרסת יצוא סופר לינקס עבור חיל הים הפוטוגלי.
לינקס סימן 95A: דגם משופר בעל תא טייס משודרג, מערכות אוויוניקה ומחשוב משופרות ומנועי CTS-800.
סופר לינקס סימן 99: גרסת יצוא סופר לינקס עבור הצי של קוריאה הדרומית.
סופר לינקס סימן 99A: דגם עם רוטור משופר.
סופר לינקס סימן 100: גרסת יצוא של הסופר לינקס לחיל הים המלזי, עם מנועי CTS-800-4N בעלי 1,327 כ"ס כל אחד.
סופר לינקס 300: דגם סופר לינקס משופר עם מנועי CTS-800-4N.
סופר לינקס סימן 110: גרסת יצוא של הסופר לינקס 300 לצי המלכותי התאילנדי.
סופר לינקס סימן 120: גרסת יצוא לחיל האוויר של עומאן.
סופר לינקס סימן 130: גרסת יצוא לחיל הים האלג'יראי.
לינקס סימן 4 (FN): גרסה משודרגת עם מנועי Gem 42-1 עבור הצי הצרפתי.
לינקס HMA.8: דגם תקיפה ימית המבוסס על הסופר לינקס 100, בעל מנועי Gem 42-200, רוטור ורוטור זנב משופרים, ומכ"ם וצריחון תת-אדום קדמיים.
שטח דיסקת הרוטור הראשי: 128.7 מ'²
הנעה: 2 מנועי טורבינת גז רולס-רויס LHTEC T800 (1,362 כ"ס כל אחד)
שהות באוויר: עד 5.2 שעות
4 טילי אוויר-ים מסוג סי סקואה, או;
2 טורפדו מסוג סטינגריי, או;
תותח אורליקון 20 מ"מ, משגרי רקטות CRV7 70 מ"מ, 8 משגרי טילי BGM-71 טאו
מקלע "דלת" רכוב על כנה מסוג FN MAG או M2 בראונינג
וסטלנד סי קינג הוא מסוק צבאי בעל מנוע בוכנה, שפותח על ידי חברת וסטלנד הבריטית והתבסס על הסיקורסקי SH-3 סי קינג.
אף שהתבסס על ה-SH-3 המקורי, הגרסה הבריטית כללה שינויים נרחבים, בהם מנועי רולס-רויס "גנום" (המבוסס על מנוע ה-T58 האמריקאי), מערכות לוחמה נגד צוללות שפותחו בבריטניה, ומערכת בקרת טיסה ממוחשבת.
המסוק תוכנן במקור למשימות לוחמה נגד צוללות, אך וסטלנד פיתחה גם דגמים נוספים, בהם גרסה להסקת חיילים תחת השם "קומנדו".
במהלך שירותו בבריטניה, סיפק הסי קינג יכולות מגוונות הן בצי המלכותי והן בחיל האוויר המלכותי.
לצד השתתפותו במערכות שונות, בהן מלחמת פוקלנד, מלחמת המפרץ, עיראק ואפגניסטן, נודע המסוק בעיקר בתפקידיו במשימות חיפוש והצלה בצי המלכותי ובחיל האוויר המלכותי.
בנוסף, הותאם הסי קינג לדרישת הצי הבריטי לפלטפורמת התרעה אווירית מוקדמת (AEW) מבוססת-ספינה.
הסי קינג יצא משירות חיל האוויר המלכותי והצי המלכותי בשנת 2015 ו-2018 בהתאמה, כאשר בשנים האחרונות שימש בעיקר בתפקיד חילוץ והצלה וזיהוי מוקדם (AWE).
אם זאת, נכון ל-2025 הסי קינג נמצא עדיין בשירות במסגרות אזרחיות ובמספר צבאות ברחבי העולם.
עם פרישתם משירות ההצי הגרמני במאי 2024, נשלחו מספר גם סי קינגים כחלק מהסיוע לצבא אוקראינה.
HAS.1 – דגם לוחמה נגד צוללות של הצי המלכותי הבריטי, מדחף זנב עם חמישה להבים, ובעל מנועי רולס-רויס גנום H.1400.
HAS.2 – דגם מתקדם יותר שהתבסס על פיתוח הסימן 50, בעל מנוע משודרג גנום H.1400-1 ורוטור זנב עם שישה להבים.
AEW.2 – דגם שהתאים את דגמי ה-HAS.1 ו-2 לתפקיד זיהוי מוקדם (AEW)
HAR.3 – דגם חילוץ והצלה של חיל האוויר המלכותי עם חלונות תצפית נוספים, מכל דלק מוגדל וקבינה מאורכת יותר.
HAS.5 – דגם לוחמה נגד צוללות מתקדם יותר שנכנס לשירות ב-1981.
HAR.5 – דגם חילוץ והצלה שהתבסס על ה-HAS.5.
HU.5 – מסוקי HAS.5 שהותאמו להסקה ופעילות רב-תכליתית לשימוש הצי המלכותי.
HAS.6 – דגם לוחמה נגד צוללות עם מערכות גילוי, תקשורת וטיסה משודרגות.
HAS.6(CR) – מסוקי HAS.6 שהותאמו להסקה ופעילות רב-תכליתית לשימוש הצי המלכותי.
סימן 41 – דגם חילוץ והצלה מבוסס על ה-HAS.1 עבור חיל האוויר הגרמני
סימן 42 – דגם לוחמה נגד צוללות עבור חיל הים ההודי
סימן 42B – דגם רב-תכליתי עבור חיל הים ההודי
סימן 42C – דגם חילוץ והצלה ורב-תכליתי עבור חיל הים ההודי
סימן 43 – דגם חילוץ והצלה עבור הצי המלכותי הנורווגי
סימן 43B – דגם משודרג עם מערכות טיסה וזיהוי מתקדמות
סימן 45 – דגם לוחמה נגד צוללות עבור חיל הים הפקיסטני
סימן 47 – דגם לוחמה נגד צוללות עבור חיל הים המצרי
סימן 48 – דגם חילוץ והצלה עבור חיל האוויר הבלגי
סימן 50 – דגם רב-תכליתי עבור הצי המלכותי האוסטרלי
סימן 50B – דגם רב-תכליתי משודרג
קומנדו סימן 1 – דגם רב-תכליתי והסקה עבור חיל האוויר המצרי
קומנדו סימן 2 – דגם משודרג עם מנועים עוצמתיים יותר עבור חיל האוויר המצרי
קומנדו סימן 2A – דגם רב-תכליתי והסקה עבור חיל האוויר הקטרי
קומנדו סימן 2B – דגם הסקת אח"מים עבור חיל האוויר המצרי
קומנדו סימן 2C – דגם הסקת אח"מים עבור חיל האוויר הקטרי
קומנדו סימן 2E – דגם לוחמה אלקטרונית עבור חיל האוויר המצרי
קומנדו סימן 3 – דגם לוחמה נגד צוללות עבור חיל האוויר הקטרי
HC.4 – נקרא גם וסטלנד קומנדו
– עודפי הצי הגרמני; סופקו ב-2024.
– חיל האוויר המצרי; שתי טייסות סי קינג (טייסת 11 ו-12).
חימוש: 4 x טורפדו סימן 44, סימן 46 או סטינגריי; או 4 x פצצת עומק
וֶסטפּוֹרט היא עיר במחוז פיירפילד (Fairfield County) במדינת קונטיקט, ארצות הברית.
היא ממוקמת לאורך מצר לונג איילנד, במרחק 77 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר ניו יורק ו-40 קילומטרים דרומית מערבית לניו הייבן.
וסטפורט גובלת בנורווק במערב, וסטון (Weston) בצפון, וילטון (Wilton) בצפון-מערב, פיירפילד (Fairfield) במזרח ומצר לונג איילנד בדרום.
מיקומה של העיר, גובהה הנמוך מעל פני הים והאקלים: הוריקנים וגשמים עזים, מעמידים את התושבים בפני בעיה של הצפות נרחבות.
לאחר הוריקן סנדי ב-2012 הוערך ש-33.2% מהנכסים בווסטפורט נמצאים בסיכון להצפות.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, התושבים המוקדמים ביותר באזור וסטפורט, חיו לפני 7,500 שנה.
תיעודים של המתיישבים הלבנים הראשונים הגיעו בשנת 1693 ודיווחו על אינדיאנים בני העם פֶּקווט (Pequot) שחיו באזור, אותו כינו מצ'אמוקס (Machamux), שפירושו "ארץ יפה".
לקהילת המתיישבים הייתה כנסייה משלה, שנתמכה על ידי גורמים אזרחיים ודתיים עצמאיים והדבר אפשר לה להיות עצמאית מהעיירה פיירפילד (Fairfield).
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית,
ב-25 באפריל 1777, כוח בריטי בן 1,850 חיילים נחת בחוף קומפו (Compo Beach)כדי להשמיד את האספקה הצבאית של הצבא הקונטיננטלי בדנברי.
חיילי המינוט (Minutemen), המליציה של ניו אינגלנד מווסטפורט והסביבה הסתתרו ולאחר שהחיילים האנגלים עברו לידם, הם תקפו אותם מאחור.
העיר וסטפורט נוסדה רשמית ב-28 במאי 1835, עם נמל ים משלה.
במשך מספר עשורים לאחר מכן, זו הייתה קהילה חקלאית משגשגת, שהתבלטה כמרכז גידול הבצל המוביל בארצות הברית והנמל שימש לשילוח, בין התוצרת לשווקים.
בהמשך, טחנות ומפעלים החליפו את החקלאות כמנוע הכלכלי של העיירה.
בתחילת המאה ה-20 חוותה העיירה התפתחות תרבותית, כאשר אמנים, מוזיקאים וסופרים כמו פ.
סקוט פיצג'רלד עברו לווסטפורט והיא נודעה כ"גן עדן יצירתי".
בהמשך המאה ה-20, עם התפתחות התחבורה ומערכת חינוך בעלת מוניטין טוב, הביאו תושבים רבים מניו יורק לווסטפורט, מה שהביא לכך שחקלאים מכרו את אדמותיהם.
וסטפורט הפכה מקהילת חקלאים לפרבר ניו יורקי.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 המשיכה וסטפורט להתפתח והפכה למרכז למימון וביטוח, כמו גם לשירותים מקצועיים, מדעיים וטכניים.
מגזר השירותים הפיננסיים מעסיק בווסטפורט 7,171 עובדים, מחציתם מגיעים מחוץ לעיר.
ענף השירותים הפיננסיים הוא פלח עיקרי בכלכלה המקומית.
חברות השירותים הפיננסיים העיקריות בווסטפורט הן Bridgewater Associates, חברת ניהול השקעות גלובלית והמעסיקה הגדולה ביותר בווסטפורט, ובנק אוף ניו יורק מלון.
חברות שירותים מקצועיות, מדעיות וטכניות כוללות את Terex, חברה המדורגת ברשימת החברות של כתב העת פורצ'ן המייצרת ציוד תעשייתי ומציעה שירותים מקצועיים וטכניים סביב מוצרים אלה, ואת dLife, חברת חינוך (ושיווק) מולטימדיה לחולי סוכרת.
בין האישים הרבים שחיים או חיו בעיר:
פול ניומן, שהתגורר בווסטפורט משנת 1960 ועד מותו בשנת 2008. אשתו, ג'ואן וודוורד, עדיין מתגוררת בעיר.
מרתה סטיוארט, התגוררה בווסטפורט, באחוזתה ההיסטורית טורקי היל (Turkey Hill).
ג'יימס קומי, ראש ה-FBI לשעבר, היה תושב ותיק של העיר.
סקוט וזלדה פיצג'רלד התגוררו בווסטפורט, בסביבות 1920.
וסילי מיכאלביץ' איוונצ'וק (אוקראינית: Василь Михайлович Іванчук; נולד ב-18 במרץ 1969) הוא שחמטאי אוקראיני בדרגת רב-אמן.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום השביעי באוקראינה לפי מד כושר.
בשנת 1987 הוא ניצח באליפות אירופה לנוער שנערכה בחרונינגן ובשנת 1988 ניצח באליפות הפתוחה של ניו יורק, לפני שורה של רבי אמנים.
בשנת 1988 הוא חלק את המקום הראשון באליפות העולם לנוער, אולם הפסיד בקרב שובר שוויון לז'ול לאוטייה.
באותה שנה קיבל תואר רב-אמן ודורג לראשונה בין עשרת השחקנים הטובים בעולם.
זכה להכרה בינלאומית בגיל 21 כשניצח בתחרות בלינארס בשנת 1991. מתוך ארבעה עשר המשתתפים, שמונה היו מהעשירייה החזקה בעולם (כולל אלוף העולם גארי קספרוב) והיתר בין 50 השחקנים החזקים בעולם.
איוונצ'וק וקספרוב הובילו את התחרות בצמוד אחד לשני, אך איוונצ'וק ניצח בסופה בהפרש של חצי נקודה, ואף ניצח את קספרוב במשחק ביניהם.
על אף תחזיות כי יכבוש את הפסגה העולמית בשחמט, איוונצ'וק לא הצליח לכבוש את התואר העולמי בעצמו, אך דורג במקום השני בעולם מספר פעמים.
בשנת 2002 העפיל לגמר אליפות העולם בשחמט של פיד"ה.
מאז שנת 1988 איוונצ'וק היה שנים ארוכות בין עשרת שחקני השחמט הטובים בעולם.
חוסר יכולתו לזכות בתואר אלוף העולם, למרות כישרונו וניסיונו הרב, יוחסה על ידי פרשני שחמט לעצביו הרופפים הבאים לידי ביטוי בשגיאות בולטות ברגעים מכריעים במשחק.
כך לדוגמה, בעת ששיחק בתחרות הגרנד פרי בליץ בלונדון בשנת 1994, נגד וישוואנתן אנאנד, הוא כשל מלהבחין במהלך בודד שהיה מקנה לו ניצחון במט, אף על פי שנותרה לו דקה ו-14 שניות על השעון.
חולשתו של איוונצ'וק לזכות בתחרויות מכריעות באה לידי ביטוי בתחרויות מכריעות רבות בהן השתתף.
חוסר הצלחתו של איוונצ'וק במעמדים מכריעים עומד בניגוד להערכה הרבה שלה הוא זוכה בקרב שחקני שחמט בכירים.
רב-האמן הבריטי גאוין ג'ונס אמר כי איוונצ'וק הוא "כנראה השחקן הכשרוני ביותר מאז ומעולם." בשנת 2012 נתבקשה רב-אמן יהודית פולגאר לנקוב בשמות שחקני השחמט אשר לדעתה הם גאונים, איוונצ'וק, לצד אנאנד וקרלסן, היו שלושת השמות אותם ציינה.
איוונצ'וק, הידוע בין שחקני השחמט המקצועיים בכינוי "צ'אקי", תואר על ידי אנאנד, בשנת 2004, כשחקן השחמט המוזר בעולם, בעל מצבי רוח משתנים בקיצוניות וסגנון משחק בלתי צפוי ומקורי ביותר, בזכותו הוא יריב מסוכן מחד ומאידך מפסיד לעיתים במהירות רבה.
לאחר שהפסיד בשלבים המוקדמים של גביע העולם בשחמט בשנת 2009, איוונצ'וק הכריז בראיון רגשני על פרישתו משחמט מקצועי.
אולם שב עד מהירה לשחק בתחרויות.
ב-2008 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל, שהייתה בקטגוריה 20. ב-2009 סיים בתחרות זו, שהייתה בקטגוריה 21, במקום השני.
איוונצ'וק היה שותף לזכייה באליפות באליפות העולם בשחמט לנבחרות: בשנת 1989 כחבר נבחרת ברית המועצות) וב-2001 כחבר נבחרת אוקראינה.
בגביע העולם בשחמט בשנת 2011 הוא הודח בחצי הגמר.
בשנת 2013 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השביעי.
בתחילת דצמבר 2015 זכה במקום הראשון בתחרות ACP-Masters שהתקיימה במועדון שחמט אשדוד.
שנה מיקום המתמודד השני תוצאה הערות1991 ריגה ליאוניד יודסין 4.5 מ-5 ניצחון1991 בריסל ארטור יוסופוב 4 מ-8 תיקו1991 בריסל ארטור יוסופוב 1.5 מ-2 ניצחון1991 הילברסום יאן טימן 3.5 מ-6 ניצחון1992 לינארס וישוואנתן אנאנד 5 מ-8 ניצחון2002 מוסקבה רוסלן פונומריוב 2- 0+ 5= 2.5 מ-7 הפסד
וסילי איוונצ'וק שיחק בנבחרות האולימפיות של ברית המועצות ואוקראינה
אליפות העולם בשחמט 1998 (פיד"ה)
וסילה מארין (ברומנית: Vasile Marin; 29 בינואר 1904 - 13 בינואר 1937), מחברי תנועת הלגיונרים ברומניה ומהלוחמים במלחמת האזרחים של ספרד.