tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצליל שיוצר הלייזר משתנה בעדינות בהתאם לתכונות החומר של הסלע בו הוא פוגע.
המיקרופון משרת מטרה מעשית בכך שהוא מספק מידע על יעדי הסלע מרחוק.
אבל אנחנו יכולים גם להשתמש בו כדי להקליט ישירות את צליל הנוף של מאדים או את סיבוב התורן של הרובר.
הגלגלים: הגלגלים מיועדים לסוג השטח שבו תיסע פרסווירנס בכוכב האדום, הגלגלים הם גרסאות משופרות של אותם הגלגלים בהם השתמש הרובר קיוריוסיטי של נאס"א בסיור שלה בהר שארפ.
כל גלגל גדול יותר בקוטרו וצר יותר מאשר בקיוריוסיטי, עם עובי דופן של כמעט מילימטר.
הגלגלים כוללים גם מעין 48 "פקקים" מעוקלים בעדינות (במקום 24 בקיוריוסיטי) התורמים לאחיזה של הרובר בשטח.
בדיקות מקיפות במעבדה של נאס"א מצאו כי הגלגלים הללו עומדים טוב יותר בלחץ הנוצר כתוצאה מחיכוך עם סלעים חדים ואחיזתם טובה יותר מאשר אחיזתם של גלגלי הרובר קיוריוסיטי כשהוא נוסע על החול.
מקור הכוח של הרובר הוא גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי (MMRTG) שמשקלו 45 ק"ג, ובו 4.8 קילוגרם של החומר הרדיואקטיבי תחמוצת פלוטוניום-238. דעיכת הפלוטוניום פולטת חום, שמומר על ידי מערכת של תרמוקפלים ל-110 וואט.
הכוח יירד עם ההתפרקות הרדיואקטיבית, אך זמן מחצית החיים של פלוטוניום-238 הוא 87.7 שנים, והוא יספק לרובר חשמל לשנים רבות.
ה-MMRTG גם מטעין שתי סוללות ליתיום-יון כדי לעמוד בדרישות השיא של פעילויות הרובר כאשר הביקוש עולה באופן זמני על רמות התפוקה החשמלית היציבה של ה-MMRTG.
המערכת זהה לזו שהותקנה ברובר קיוריוסיטי.
אורך החיים המבצעי של ה-MMRTG למשך 14 שנים, מספק עתודה משמעותית למשך משימת מארס 2020 העיקרית של 1.5 שנות מאדים (שלוש שנות כדור הארץ).
ניידות רבה יותר על פני טווח רחב של קווי רוחב וגובה.
מאפשר למדענים למקסם את היכולות של מכשירי המדע של הרובר.
אינו תלוי באור השמש ומספק למהנדסים גמישות רבה בהפעלת הרובר (למשל, ביום ובלילה, ובעונת החורף).
הרובר שוגר לחלל ב-30 ביולי 2020 מנמל החלל קייפ קנוורל, על גבו של טיל אטלס 5. מסעו למאדים נמשך כשבעה חודשים, במהירות של כ-39,600 קילומטר לשעה ולמרחק של כ-480 מיליון קילומטר.
הרובר שוגר בתוך קפסולה שהגנה עליו מפני החום בכניסה לאטמוספירה של מאדים, ויש לה גם יכולת ניווט שאפשרה להנחית אותו בנקודה המתוכננת.
מכלול המערכת כולל חמישה מודולים עיקריים:
מודול השיוט (מחובר לחלק העליון של הקפסולה)
מודול מגן עליון של הקפסולה שאליו מחובר המצנח
מודול ההנחתה שתפקידו לשמש כמנוף שישלשל את הרובר לקרקע אחרי ההתנתקות מהמצנח
מודול מגן חום תחתון של הקפסולה
פרסווירנס הגיע למאדים במהירות של כ-20,000 קילומטר לשעה.
כעשר דקות לפני הכניסה לאטמוספירה של מאדים, התנתק מהקפסולה מודול השיוט שכולל לוחות סולריים, דלק, ומכשור אלקטרוני שהיה נחוץ בשלב השיוט עד למאדים.
קפסולת המגן ייצבה את עצמה בעזרת ארבעה מדחפים קטנים בכיוון הנכון לאתר הנחיתה.
האטמוספירה של מאדים האטה את הקפסולה וחיממה את חלקה התחתון עד 1,300 מעלות צלזיוס.
כשהקפסולה האטה לכ-1,600 קילומטר לשעה, נפרש המצנח העל קולי.
המצנח עשוי 88 ק"ג של סיבי ניילון, טכנורה וקוולאר דחוסים וצפופים לרוחב של 50 ס"מ בתוך גליל אלומיניום.
כדי לדייק ברגע הקריטי הזה, הקפסולה כללה טכנולוגיה שלא הייתה עד אז בשימוש: היכולת לחשב את הרגע המיטבי לפרישת המצנח לפי המרחק מנקודת המטרה.
240 שניות אחרי הכניסה לאטמוספירה, בגובה של כ-11 קילומטר, במהירות של כ-1,512 קילומוטר לשעה, נפרש המצנח שקוטרו 21.5 מטרים.
נדרשו לו כשנייה וחצי להיפרש לגודלו המלא.
20 שניות אחרי פרישת המצנח, התנתק מודול מגן החום שנמצא בחלק התחתון של הקפסולה ונפל ארצה.
התנתקות מגן החום אפשרה לרובר בעזרת מכ"ם וצילום פני הקרקע באזור הנחיתה, לזהות באמצעות התמונות את מיקומו ביחס לאזור הנחיתה המיועד ולתקן את מסלולה בהתאם בעזרת מנועיה הרקטיים.
שיטת ניווט זו, שיושמה לראשונה במשימה זו, אפשרה לנחות בקרבה של כארבעים מטרים לאתר המחקר המיועד, במקום 3–4 קילומטרים במשימות קודמות.
בזכות זאת, ניתן היה להנחית את הרובר בקרבה רבה יותר למצוקים תלולים האופייניים למכתש ולחסוך לרובר זמן נסיעה לעבר אתרי העניין.
המצנח האט את הרובר רק עד 320 קילומטר לשעה, ומרגע זה היה עליו להאט בחוזקה.
בגובה של 2,100 מטרים הפעיל מודול ההנחתה ארבעה זוגות של מדחפי בלימה רקטיים תוך כדי תמרון הצידה, כדי להימנע מפגיעת המגן העליון והמצנח שניתקו.
במהירות של 2.7 קילומטר לשעה, בגובה של 20 מטרים, 12 שניות לפני הנחיתה, מודול ההנחתה שלשל את הרובר מטה בעזרת סט של כבלים באורך של 6.4 מטרים.
הרובר פרש את גלגליו לקראת הנחיתה.
ברגע שחש הרובר בקרקע מתחת לגלגליו הוא התנתק מהכבלים, ומודול ההנחתה תמרן משם במהירות למרחק בטוח, שם התרסק על הקרקע.
כל התהליך האוטומטי של שלבי הכניסה, ירידה ונחיתה, עד לרגע מגע גלגלי הרובר עם פני השטח של מאדים, ארך כשבע דקות.
פרסביטר יהודי אנגליה (כונה גם: כהן היהודים או זקן היהודים.
באנגלית: Presbyter Judaeorum) היה תואר שניתן לנושא התפקיד הרם ביותר ביהדות בריטניה לפני גירוש יהודי אנגליה.
המינוי היה לכל החיים, אם כי בשניים או שלושה מקרים נושא המשרה התפטר או פוטר.
פרין טוענת שפרסביטר יהודי אנגליה היה בסך הכל קצין שאינו קשור לדת האחראי לשמור על סדרי השליטה באוצר היהודים , ולעומתה טובי טוען שהכינויים לנשוא המשרה הלקוחים מן הכנסייה מראים שמדובר בתפקיד בעל אופי דתי.
ידוע בוודאות רק על שישה אנשים שכיהנו בתפקיד בין 1199 ל-1290.
הראשון שידוע שכיהן בתפקיד היה יעקב מלונדון, שמונה ב-1199. הזכות לכהן בתפקיד ניתנה לו על ידי המלך ג'ון בשנת מלכותו הראשונה.
בתעודת המינוי נכתב שהוא "לכל ימי חייו".
אחריו כיהן יוסף מלונדון (1217–1236), כשגם לו ניתן התפקיד על ידי המלך ג'ון.
אהרון מיורק (1236) מונה בספטמבר 1236 על ידי הנרי השלישי, מלך אנגליה.
אליהו מלונדון (1243) מונה גם הוא על ידי הנרי השלישי.
המינוי אושר על ידי אדוארד הראשון, מלך אנגליה.
חיים דילקריס (1281. הוא מונה בחסותה של אלינור מפרובנס).
המינוי אושר על ידי אדוארד הראשון, מלך אנגליה שגירש את היהודים מאנגליה.
הוא כיהן עד הגירוש ולא ידוע מה עלה בגורלו.
פרסביאורניס (שם מדעי: Presbyornis) הוא סוג נכחד של עוף שהיה קרוב לאווזאים החיים.
הוא התקיים באמריקה הצפונית של הפלאוקן והאאוקן שלפני 62 עד 55 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה תואר ב-1926 ממאובנים שהתגלו ברחבי ארצות הברית בתצורות נהר גרין , בהם התגלו שלדי עופות מים רבים וממצאים נוספים התגלו ביוטה בתצורה Colton Formation, בווירג'יניה בתצורה Aquia Formation ואף באנגליה בתצורה Bouldnor Formation.
ישנם גם ממצאים נתונים במחלוקת שלו שהתגלו במונגוליה.
הסוג מכיל 3 מינים, שהגדול שבהם P.
isoni, היה גדול יותר מהברבורים המודרניים.
הפרסביאורניס הוא אחד מהראשונים של דמויי-התרנגול שהיו קרובים לאווזאים, בני הקבוצה Odontoanserae שהייתה קרובה מעט גם לפלאגאורניתיים.
בתחילה סברו שהוא קשור לפלמינגואיים עקב מבנה הרגליים והצוואר הארוכים שלו.
עם זאת מבנה הגולגולת והמקור דומים בהרבה לאלה של ברווזים מודרניים.
חלק מהחוקרים סברו שהסוג מייצג שלב מעבר בין האווזאים לחופמאים, אך כיום רואים בו חבר בקבוצה נכחדת של דמויי-אווזים הקרובים בעיקר לקמיקיים הדרום אמריקאים.
על פי הממצאים שהתגלו ייתכן שהוא חי באגמים רדודים בהם הוא שחה ושיכשך בחיפוש מזון עם מקורו הרחב והשטוח, בעודו מסנן מזון של צמחים ובעלי חיים קטנים כמו הברווזים המצויים החיים.
פרסואה (או פרסומאש בחלק מהמקומות) היו בני עם שבטי שהתיישבו בערי-מדינה בחבל הארץ הנושא את שמם, במרכז הרי זגרוס שבמזרח איראן של ימינו, במהלך חציו הראשון של האלף ה-1 לפנה"ס.
לא ידוע רבות על עם זה מלבד רשומות בודדות שרובן מגיעות אלינו מאשור:
לפי כתובותיו של המלך האשורי שלמנאסר השלישי (858–824 לפנה"ס), פרסואה היה בין האדמות והערים שנהרסו על ידו במהלך מסע הצבא שלו שנוהל בשנת 843 לפנה"ס באזור העליון של נהר דיאלי הרי זגרוס.
כמה שנים מאוחר יותר, בשנת 835 לפני הספירה, במהלך משלחת נוספת לאזור זה, 27 מלכי פרסואה מוצגים כשהם חולקים כבוד לשלמנאסר השלישי.
כאשר בשנת 828 לפנה"ס דיינ-אשור, מפקד בכיר בצבא האשורי, עורך מסעות צבאיים בארץ פרסואה בשם המלך, במהלך מסעו הוא כובש ובוזז את הערים שסירבו לעלות מס לאשור.
בשנה שלאחר מכן הוביל דיינ-אשור משלחת נוספת לפרסואה, ובה כבש והרס מספר ערים, ביניהן הערים המבוצרות פושטו, שלאהמנו וקיניהאמנו.
שמשי-אדד החמישי (823–811 לפנה"ס), יורשו של שלמנסר השלישי, מוזכר כיהיה אמור לקבל מחווה משליחים מפרסואה במהלך מסע צבאי שלישי שערך לארץ נאירי.
בשנת 781 לפנה"ס, פרסואה הייתה אחת הארצות נגדן יצא ארגישתי הראשון (786–764 לפנה"ס), מלך אוררטו.
המלך האשורי אדד-ניררי השלישי (810–782 לפנה"ס) מונה את פרסואה בין הארצות שכבש בצפון מזרח מסופוטמיה ובצפון מערב איראן.
הפלישה הבאה לארץ זו נעשתה בשנת 744 לפנה"ס על ידי תגלת-פלאסר השלישי (744–727 לפנה"ס) במהלך משלחתו נגד נמרי ואדמות אחרות בהרי זגרוס.
התוצאה של משלחת זו הייתה לכידת פרסואה, שסופחה כפרובינציה חדשה לאשור.
בירת מחוז פרסואה הייתה העיר ניכור.
מכאן שבמקורות אשוריים נקרא מחוז זה לעיתים מחוז ניכור.
כמחוז אשורי, פרסואה עמדה בנאמנות לצד אשור בשנים הראשונות הקשות של שלטונו של סרגון השני (722–705 לפנה"ס), כאשר מחוזות אשוריים רבים אחרים באזור, בתמיכתו של אורארטו, מרדו במלך זה.
במהלך מסעותיו של סרגון השני נגד המורדים בשנים 716 ו-714 לפנה"ס, סרגון השני תגמל את פרסואה על נאמנותה בכך שסיפח לשטחה את הערים שכבש בארצות השכנות.
לאחר מותו של סרגון השני, פרסואה מופיעה לעיתים רחוקות מאוד במקורות אשוריים.
הוא מוזכר גם באחד המכתבים המיועדים לאסרחדון (680–669 לפנה"ס).
התייחסות אליו מצויה גם בכתובת על "המנסרה של אשורבניפל", המזכירה שלאחר ניצחון אשורבניפל (669–627?
לפנה"ס) על עלם בשנת 653 לפנה"ס, נשלח לו הוקרה על ידי כורש – מלך "פרסוס" וכנראה בכוונת המקורות במקרה זה היא לחבל הארץ בדרום איראן של ימנו – פארס המוקור גם כפרסיס ומלבד באזכור זה לא מיוחסים אזכורים נוספים העוסקים בעם וחבל ארץ זה.
משמעות השם פרסואה הוא גבול או קצה תיחום חבל ארץ, ויש להבדילו משמות דומים הפזורים ברחבי איראן ובפרט פרסיס שהוא שם המזוהה היסטורית גם היום עם מחוז פארס בדרום איראן.
לפי הערכות אלה, הדמיון בין השמות נובע מהצורך של מקורות חיצוניים לתאר את קצה התיחום של ארץ העמים האיראני בתקופה זו.
אם זאת יש מספר הערכות הגורסות כי הדמיון בין השמות מקורו ככל הנראה בנדידת עמים שלעיטים מיוחסת גם למיסד השושלת האחמנית צִ'ישְפִּיש, שנדד מאזור זה כדי להקים את ממלכתו בדרום איראן.
פרסוטאגוס היה מלך האיקנים, שבט קלטי בריטי שאכלס בערך את מה שהוא כיום מחוז נורפוק, במאה ה-1 לספירה.
הוא ידוע בעיקר בתור בעלה של בודיקה, מלכה לוחמת שהנהיגה מרד נגד השלטון הרומאי בבריטניה.
ההיסטוריון הרומי טקיטוס (שלהי המאה ה-1) כותב שהוא חי חיים ארוכים ומשגשגים, אבל כשמת, הרומאים התעלמו מרצונו והשתלטו על ממלכתו, שללו מהאצילים את אדמותיהם ובזזו את הממלכה; אשתו בודיקה הולקתה ובנותיהם נאנסו; מלווי כספים רומיים דרשו את החזרת הלוואותיהם.
כל זה הוביל למרד של האיקנים, בהנהגתה של בודיקה, בשנת 60 או 61.
במחוז סאפוק נמצאו מטבעות עם הכתובת הלטינית "SVB ESVPRASTO ESICO FECIT", "תחת אסופראסטוס אסיקו עשה (את זה)".
כמה ארכאולוגים מאמינים שאסופראסטוס היה שמו האמיתי של המלך שטקיטוס קורא לו "פרסוטאגוס", בעוד שאחרים חושבים שהוא היה אדם אחר.
אחרים מפרשים ש"אסופראסטוס" הוא שם מורכב, כאשר "אסו" נובע משמו של האל אסוס ופירושו "אדון" או "כבוד", ו"פראסטו" (Prasto) הוא שם אישי מקוצר, ולפיכך פירוש הכתובת הוא "תחת האדון פראסטו".
כמו כן, נמצאו מטבעות של שבט הקוריאלטאווים עם השמות הדומים "איסופאסו" (IISVPASV) ו"אסופאסו" (ESVPASV).
על מטבעות מופיע שמו של מלך מוקדם יותר של האיקנים, "סקאוו" (SCAVO), שם שעשוי להיות קשור למילה הלטינית scaeva ("שמאל") ו-scaevola ("שמאלי", איתר יד ימינו).
המטבעות של שני השליטים דומים בסגנון ובשפה הרומיים וכנראה הונפקו בטווח של עשרים שנה זה מזה.
כריס ראד (Chris Rudd) מציע שאסופראסטוס, אותו הוא מזהה עם פרסוטאגוס, ירש את שלטונו של סקאוו לאחר מרד האיקנים של שנת 47.
מטבעות איקניים מהמאה ה-1 לספירה מציינים את הכיתוב ECEN ולאחר מכן את הקיצור ECE.
נטען ששינוי זה עולה בקנה אחד עם תחילת שלטונו של פרסוטאגוס, כאשר המטבעות של אנטדיוס , קודמו של פרסוטאגוס, מציגים רק את שם השליט ולא את שם השבט, ואם כך, הרי שהמטבעות מרמזים שעידן פרסוטאגוס החל רק לאחר אירועי שנת 47.
מועדון הכדורגל פרסטון נורת' אנד היא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר פרסטון שבמחוז לנקשייר, אנגליה.
הקבוצה, הידועה בכינויה "הצחורים" (The Lilywhites), משחקת בליגת פוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
אצטדיונה של פרסטון, דיפדייל (21,412 מקומות), הוא אחד הוותיקים באנגליה, ומשמש את הקבוצה מאז היווסדה.
פרסטון נוסדה בשנת 1881 והייתה לקבוצה מקצוענית בשנת 1885. שלוש שנים לאחר מכן נמנתה על תריסר המועדונים שכוננו את הפוטבול ליג.
פרסטון זכתה באליפות הראשונה בתולדות הכדורגל האנגלי בשנת 1889. באותה שנה זכתה פרסטון גם בגביע ה-FA, וכך הייתה לקבוצה הראשונה שמשלימה "דאבל" - אליפות וגביע באותה עונה.
ההישג היה מרשים במיוחד בהתחשב בעובדה שפרסטון לא הפסידה במשחק אחד משך כל עונת 1888/89, הישג ששוחזר רק בעונת 2003/04 על ידי ארסנל.
הקבוצה אף לא ספגה שער חובה במשחקי הגביע שלה.
כינויה של פרסטון באותה תקופה היה "הבלתי מנוצחים".
הקבוצה השלימה אליפות שנייה ברציפות בשנת 1890. ארתור וורטון, שוערה של נורת' אנד באותה תקופה, היה הכדורגלן השחור הראשון בתולדות הכדורגל המקצועני באנגליה.
שנה לאחר מכן סיימה במקום השני, מתחת לאברטון שהוכתרה כאלופה.
מאז הקבוצה לא זכתה באליפות, אף על פי שהייתה קרובה אליה מספר פעמים.
ראשית המאה ה-20 עמדה בסימן ירידה בכושרה של הקבוצה, אף שעד 1970 פרסטון מעולם לא שיחקה מחוץ לשתי הליגות הבכירות באנגליה.
הקבוצה ירדה פעמיים לליגת המשנה ופעמיים עלתה חזרה לליגה הבכירה בעשור הראשון של המאה.
בשנת 1922 הגיעו הצחורים שוב למשחק הגמר של גביע ה-FA אך נוצחו 0–1 על ידי האדרספילד טאון.
ג'ו מקול, אחד מגדולי השחקנים של הקבוצה, פרש כעבור שנתיים לאחר ששיחק בדיפדייל במשך עשרים שנה.
בשנת 1929 מכרה פרסטון את חלוצה הבכיר אלכס ג'יימס לארסנל בסכום שיא של 9,000 ליש"ט.
לאחר מכירתו של ג'יימס הקבוצה התקשתה והידרדרה פעם נוספת לליגת המשנה, אולם לאחר שביצעה כמה החתמות משמעותיות הצליחה לחזור לליגה הבכירה בשנת 1934. כעבור ארבע שנים זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע ה-FA לאחר ש"נקמה" בהאדרספילד וניצחה אותה בפנדל 0–1 במשחק שנערך באצטדיון ומבלי.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה כיכב בקבוצה החלוץ טום פיני, אשר נחשב עד היום בעיני רבים לגדול שחקני הקבוצה מאז ומעולם וליקיר העיר פרסטון.
אחד מיציעיו המרכזיים של הדיפדייל קרוי על שמו.
פיני פרש בשנת 1960, לא לפני שכמעט וזכה עם פרסטון באליפות בעונות 1952/53 ו-1957/58, בהן סיימה הקבוצה במקום השני בטבלה.
עם זאת, הקבוצה ירדה לליגת המשנה בעונת 1960/61, במקביל לפרישתו של פיני.
בשנת 1964 התמודדה פרסטון שוב בגמר גביע ה-FA אולם הפסידה לוסטהאם יונייטד 3-2 מול 100,000 צופים בוומבלי.
בשורותיה של נורת' אנד שיחקו הווארד קנדל הצעיר והשוער אלן קלי, שיאן ההופעות (447 במספר) של הקבוצה בין השנים 1958–1973.
בשנות השישים שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, אולם בשנת 1970 הידרדרה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית.
הקבוצה חזרה לליגת המשנה כבר בעונה הבאה, אולם הדעיכה נמשכה בעשור הבא, ובסוף עונת 1984/85 הקבוצה מצאה עצמה בליגה הרביעית.
את העונה הבאה סיימה במקום השלישי מהסוף בליגה הרביעית, וניצלה מירידה לליגת החובבים רק בזכות מספר רב יותר של הצבעות למענה ולא לאלופת ליגת החובבים, אנפילד.
פרסטון שבה לליגה השלישית בשנת 1988 אך ירדה ממנה כעבור חמש שנים.
עם זאת, ב-1996, תחת אימונו של גארי פיטרס הקבוצה זכתה באליפות הליגה הרביעית.
דייוויד מויס, שמונה למאמן בפברואר 1998, הצעיד את הקבוצה לעלייה לליגת המשנה בשנת 2000. לראשונה מזה שלושים שנה שבה קבוצת הפאר לשעבר מפרסטון לאחת משתי הליגות הבכירות.
עונת 2000/01 הסתיימה בהצלחה יחסית לאחר שסיימה רביעית והעפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה 0–3 לבולטון וונדררס.
מויס עזב את המועדון במרץ 2002 לטובת אברטון, ויורשו בתפקיד היה מאמן נבחרת סקוטלנד לשעבר, קרייג בראון.
פרסטון כשלה תחת ניהולו של בראון והוא פוטר ב-2004. מאמנה של מאת'רוול הסקוטית, בילי דייוויס, הוחתם במקומו, ועל אף חוסר ניסיונו היחסי הצעיד את פרסטון למקום הרביעי בליגת המשנה.
פרסטון ניצחה את דרבי קאונטי בשלב חצי גמר הפלייאוף אולם נוצחה על ידי וסטהאם יונייטד בגמר.
בשנה לאחר מכן, דייוויס עזב לדרבי קאונטי והוחלף על ידי מאמן קרלייל יונייטד- פול סימפסון.
לאחר פתיחה גרועה של עונת 2007–2008, פוטר סימפסון והוחלף על ידי עוזר מאמן אברטון, אלן אירווין.
לאחר תוצאות גרועות, הוחלף אירווין בדארן פרגוסון, בנו של המנג'ר המצליח של קבוצת הפאר מנצ'סטר יונייטד, סר אלכס פרגוסון.
בסיום עונת 11–2010 אחרי עשר שנים רצופות בצ'אמפניושיפ נשרה פרסון לליגת הפוטבול ליג הראשונה שהיא הליגה השלישית באנגליה.
היא חזרה לליגת המשנה כעבור 4 שנים.
מקום ראשון בליגה השלישית: 2000
פרסטון היא עיר ומועצה מקומית בצפון-מערב אנגליה.
העיר, השוכנת סמוך לנהר ריבל ויער בואולנד, היא בירת מחוז לנקשיר.
פרסטון זכתה למעמד של עיר בשנת 2002, וכך הייתה לעיר החמישים באנגליה בשנת היובל לכהונתה של המלכה אליזבת השנייה.
מיקומה של העיר, באמצע הדרך בין גלאזגו ולונדון, גרם לכך שקרבות מכריעים התנהלו בה או סביבה.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית התרחש בה קרב פרסטון (1648), ובמהלך ההתקוממות היעקוביטית הראשונה התחולל בה קרב פרסטון (1715).
בעקבות יוזמה של ג'וזף דאן פרסטון הייתה בין הערים הראשונות שעבור לתאורת גז בתחילת המאה ה-19.
פרסטון משתרעת על פני 142.22 קמ"ר, ואוכלוסייתה בשנת 2003 עמדה על 130,453 תושבים, החיים בצפיפות של 917 בני אדם לקילומטר רבוע.
מתוכם, כ-85% לבנים וכ-12% ממוצא דרום אסייתי.
בין היתר, פרסטון מפורסמת במועדון הכדורגל שלה, פרסטון נורת' אנד, מהוותיקים שבמועדוני הפוטבול ליג.
כנסיית סנט וולבורג בפרסטון היא הגבוהה באנגליה, ותחנת האוטובוס שלה המונה 79 רציפים היא השנייה בגודלה באירופה.
בעיר מספר מוזיאונים, ביניהם מוזיאון האריס המגולל את תולדות העיר, ומוזיאון לנקשייר.
פרסטיטי (באיטלקית: prestiti, הלוואות) היו איגרות החוב שהנפיקה ממשלת הרפובליקה של ונציה במאות ה-13, ה-14 וה-15, כדי לממן את מלחמותיה.
חשיבותן בכך שהן מספקות לחוקרי ההיסטוריה הכלכלית תיעוד עשיר ורציף של מחיריהן, אשר שופך אור על התנהגותם של שערי ריבית בימי הביניים לאורך זמן.
ממשלת הרפובליקה נהגה לממן את פעילותה הרגילה בשלמותה על ידי גביית מיסים עקיפים, בעיקר על המלח שעל המסחר בו היה לוונציאנים מונופול.
אולם כאשר היא נזקקה לסכומי כסף גדולים יותר, בעת מלחמה, היא גייסה אותם על ידי הטלת מלווה חובה על אזרחיה העשירים, ביחס ישר לעושרם.
כל איגרת כזו נשאה ערך נקוב של 100 דוקט, הסכום שהעביר הנישום לשלטונות בעת שהוטל המס.
שמו נרשם במשרד ששכן בפיאצה סן מרקו, ואחת לשנה שולם לו סכום קבוע של 5 דוקט, או 5% על הערך הנקוב.
שער ריבית זה, שבו אולצו האזרחים להלוות לשלטון, היה נמוך בהשוואה לזה שהיה נוהג בשוק ההון של אז.
הפרסטיטי לא הוגבלו בזמן ולא עמדו לפדיון בדרך כלל, אולם כאשר נוצר מעת לעת עודף תקציבי, פדה אוצר הרפובליקה את חלקן, קודם שהחל לצבור יתרות לקראת המלחמה הבאה.
מה שייחד את הפרסטיטי, בהשוואה למלווים דומים באותה העת, היה שממשלת הרפובליקה הייתה מוכנה לעדכן את השמות שהיו רשומים באוצרה כזכאים לתשלום השנתי.
היתר זה פתח פתח למסחר ער באגרות, והן הפכו לנכס נזיל ופופולרי בקרב האצולה לא רק בוונציה, אלא בכל רחבי אירופה.
תושבי חוץ יכלו לסחור בפרסטיטי רק לאחר שקיבלו אישור ממועצת העיר ונציה.
אישורים אלה היו מבוקשים ביותר.
השימוש שנעשה בפרסטיטי היה נרחב: הן שימשו בעלי הון כמכשיר להשקעה או ספקולציה, כנכס שעל ידי תרומתו נוסדו ארגוני צדקה ואף כנדוניה.
מחירי השוק של האגרות תועדו שנה אחרי שנה על ידי הרשויות.
כמעט תמיד הן נסחרו במחיר נמוך מערכן הנקוב.
בתקופות שבהן הייתה הרפובליקה בטוחה מאויביה וממעטת ללוות, כגון בשנת 1375, נסק ערכן של הפרסטיטי, הן משום שההיצע היה דל כי הממשלה לא נזקקה להלוואות חדשות, והן משום שהביקוש גבר, לנוכח מידת הסיכון הפחותה שבמתן אשראי לרפובליקה.
אולם כאשר נראה היה כי המדינה עצמה בסכנה, כמו בימי המלחמה בין ונציה לג'נובה ב-1377, צנחו מחיריהן עד לשפל של 19 דוקט.
באותה תקופה גם השהתה הממשלה, לראשונה, את תשלום הריבית השנתית על האגרות, מה שלא תרם לערכן בשוק.
תנודות אלה במחירי הפרסטיטי, לאורך עשרות ומאות שנים, הושפעו אך ורק משני אלמנטים: סיכון האשראי שלהן, כלומר ההסתברות שלא יהיה ביכולת האוצר לעמוד בהתחייבויותיו, וסיכון שער הרבית הגלום בהן, או הסיכון שערכן בשוק יצנח כתוצאה מעלייה בשער הריבית בשוק.
אלמנט הסיכון השלישי שקיים היום ברכישת איגרות חוב - סכנת שחיקת ערכן על ידי אינפלציה - לא היה קיים אז, משום שכל התשלומים התבצעו במטבעות זהב ששמרו על ערכם לאורך זמן.
פֶּרסוֹנֶה (באספרנטו: Persone) היא להקת רוק מסטוקהולם, שוודיה, שהוקמה ב-1986. שירי הלהקה מקוריים וכתובים באספרנטו.
שם הלהקה הוא דו-משמעי באספרנטו: "באופן אישי" ו-"באמצעות צליל".
הלהקה מופיעה באירועים בינלאומיים לצעירים דוברי אספרנטו כדוגמת IJK ו-IS.
אנדרס גרופ (מ-1990) - בס, שירה (בביצוע אקוסטי: קונטרבס, שירה)
מרטין וייס - גיטרה חשמלית, סולן (בביצוע אקוסטי: גיטרה, סולן)
ברטילו ונרגרן - תופים, שירה (בביצוע אקוסטי: גיטרה, שירה)
בנדיקט ויינייך (1988) - סינתיסייזר
"פרסונה" הוקמה עבור הופעה בודדת בפסטיבל תרבות האספרנטו (KEF) הראשון.
הרעיון ללהקה ולשם נולד במוחו של בוריה לונד.
לאחר חודשיים של הופעות ביתיות, ב-17 במאי 1986, באופסלה, התקיימה הופעת הבכורה.
עד שנת 2000 הופיעה הלהקה בכ-40 פסטיבלים וכנסים בינלאומיים של צעירים דוברי אספרנטו ב-12 מדינות באירופה, והוציאה 5 אלבומים.
בשנת 2001 גרופ וונרגרן עברו לגרמניה, גרופ לדרום וונרגרן לצפון, ווייס נותר בסטוקהולם.
מאז הלהקה כמעט ואינה פעילה.
Pli ol nenio - "יותר מלא-כלום"
Patro nia - "אבינו שבשמיים"
Lasu min sonĝi - "תנו לי לבכות" (מתוך "...
Povus esti simple - "יכול היה להיות פשוט" (1996)
Povus esti simple - "יכול היה להיות פשוט"
Mondo aŭ mi - "עולם או אני"
Mejlojn for - "מיילים מכאן"
Vinilkosmo-kompil' - האוסף של וינילקוסמו (חברת התקליטים האספרנטית שהוציאה את כל האלבומים של "פרסונה")
Ĉu neniam plu - "הלעולם לא עוד"
Mi ne scias - "אינני יודע"
Du homoj - "שני אנשים"
La bonurbo - "העיר הטובה"
Ĉu al paca cel' - "האם למטרה שלווה"
Longe for - "הרחק מכאן"
Eĉ knaboj - "אפילו בנים"
פרסונה (בשוודית: Persona) הוא סרט בבימוי של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן, שהופץ בשנת 1966, בו מככבות ביבי אנדרסון וליב אולמן.
ברגמן מחשיב את הסרט כאחד מסרטיו הטובים ביותר.
בספרו Images, הוא כותב: "כיום אני חש שב'פרסונה', ומאוחר יותר בזעקות ולחישות, הלכתי רחוק ככל שיכולתי ללכת.
וזה בשתי דוגמאות שעבדתי בחופש מוחלט, נגעתי בסודות עמוקים מני חקר, שרק הקולנוע יכול לעמוד על טיבם."
הסרט חוקר מפגש בין שתי נשים: אליזבט, שחקנית מצליחה שנהפכת לאילמת במהלך הופעתה כאלקטרה, ואלמה (פירוש השם בספרדית ובפורטוגזית הוא נשמה), האחות הממונה על הטיפול בה.
הוא מבוסס בחופשיות על מחזהו של יוהאן אוגוסט סטרינדברג 'היותר חזקה'.
מבקרים ובמאים רבים מחשיבים את פרסונה כיצירת אמנות גדולה.
המסאית סוזן סונטג היא אחת מהמבקרים הרבים שכתבו עליו רבות.
אדמס סיטני מציע פרשנות אחרת לחלוטין משלה.
בעוד שהפרשנות שנכתבה על הסרט היא מרובה ומגוונת, מבקרים רבים תמימי דעים כי הוא בוחן את מערכת היחסים שבין רופא לחולה, ובמיוחד את תופעת ההעברה.
פרסונה מתרחש בעיקר במעון קיץ לחוף הים בשוודיה, שם השחקנית האילמת אליזבט ווגלר (אותה מגלמת ליב אולמן), נשלחה על ידי הפסיכיאטר שלה על מנת שתחלים מהתמוטטות העצבים אותה עברה.
אחות, אלמה (בכיכובה של ביבי אנדרסון), מתלווה אליה ומטפלת בה.
שתי הנשים מבלות יחדיו ימי קיץ ארוכים ומבלות בחוף.
אליזבט אינה אומרת דבר, בעוד שאלמה מעבירה את הזמן בסיפור סיפורים.
בעוד שלמראית עין אליזבט היא הפציינטית, הרי שהשתיקה מציעה את היפוך התפקידים ביניהן: בפסיכואנליזה, הרופא הוא השותק, בעוד שהפציינט מדבר.
לכן ניתן לראות את אלמה כפציינטית ואת אליזבט כאנליסטית הדוממת.
זהו אחד מהאלמנטים בהם משתמש ברגמן בבניית הסרט.
מבקרים רבים סוברים שפרסונה הוא אחד הסרטים הראשונים שמשתמש בטכניקת הניכור הברכטיאנית (Verfremdungseffekt), המיועדת לכרות אוזן או לקטוע את עולמו הבדוי של הסרט, ולהזכיר לצופה את טבעו המלאכותי ההכרחי של המדיום.
מספר שימושים הראויים לציון של הטכניקה מופיעים בתחילת הסרט ובסיומו, כשאנו רואים סליל של סרט נטען; באמצע, כשאליזבט פוסעת על זכוכית ונדמה שהסרט עולה בלהבות; ומאוחר יותר כשהמצלמה מסתובבת על מנת להציג את הצוות מצלם את הסצנה עם אליזבט.
קטע הפתיחה המפתיע בפרסונה זכה לפרשנויות יצירתיות רבות.
בפרסונה ישנם קטעים אחדים המורכבים מסדרה של מה שנראה כצילומים אקראיים, המופיעים בקצב מהיר.
הרבה מן התמונות נבחרו על ידי פרשנותו "הקלאסית" של ברגמן את הטקסט הפסיכואנליטי.
סצנת הצליבה לדוגמה מובנת בדרך כלל בפסיכואנליזה כמייצגת את ה"טראומה" של הסצנה הראשית: חוויותיו של הילד בראותו את הוריו מקיימים יחסי מין.
הסרט פורש בדרכים שונות ומרובות והיה נושאם של ויכוחים ארוכים בין מעריצי סרטים, כמו גם מבקרים.
מכיוון שסרטו של ברגמן הוא סוריאליסטי, לא הגיוני ומעורפל, הביקורת היא לעיתים צבעונית ומלאה בהגיון לולייני והסברים של הסיפור.
אליזבט והאחות הן אחת ואותו האדם עצמו, הן "מתפצלות" כשהשחקנית אינה רוצה לשחק עוד ופורשת לעצמי שלה.
המונח "לא רוצה לשחק" מתאר שני דברים: ראשית, היא אינה מעוניינת לשחק כמקצוע, ושנית, באופן מרוחק יותר, אולם בפרשנות מתאימה יותר, אין היא רוצה לשחק בפני העולם החיצוני (כלומר, חלק האחות של האישיות אומר: אולם את משחקת את החלק.
החלק של אמה הרה ומאושרת").
האחות אינה יותר מאשר הופעתו החיצונית של אותו האדם - זאת הסיבה מדוע מר ווגלר מזהה אותה (ולא את אליזבט) כמרת ווגלר.
אליזבט היא העצמי הפנימי של אותו הטיפוס: היא מייצגת אישיות חזקה ושקטה.
הפרשנות המוצעת כששני חצאי הפרצופים של האחות ואליזבט מורכבים יחדיו לתמונה אחת נוצרות פנים שלמות (יש לציין שהאחות אמרה בראשית הסרט שהיא חשבה שאליזבט דומה לה מאוד).
אלמה היא האחות שאמורה לטפל באליזבט, אולם הדבר מתהפך בהדרגה.
הדבר מתרחש על ידי כך שהיא מדברת לאליזבט, מפתחת אלמה תחושת קרבה אליה ומגיעה לחשוף סודות אינטימיים, אפילו שאליזבט אינה גומלת לה טובה.
רושם ההעברה הזה מתנפץ כשאלמה קוראת את מכתבה של אליזבט לרופאה, בו היא כותבת שאלמה התאהבה באליזבט באופן ילדותי וכי זה מעניין ללמוד את אלמה.
לפתע, מתברר לאלמה שהיא משמשת רק כאובייקט עבור אליזבט והיא מתקיפה אותה מילולית.
קריאה אחרת של 'פרסונה' משתמשת במסגרת פסיכואנליטית של התייחסות.
קריאה אחת מסוג זה ניתן למצוא כאן פרשנותו של דניאל שואו
שתי סצנות נחתכות לעיתים תכופות מהגרסאות השונות של הסרט; צילום קצר בפתיחה המראה פין זקוף, וחלק מונולוגי של אלמה, שבו היא אומרת למאהבה: "תן לה לגמור בעזרת היד שלו" ורומזת שהם היו ילדים או נערים.
שינויים אלה הוסרו מהגרסאות שהופצו בארצות הברית, אולם נשמרו ברוב גרסאות הווידאו.
ברגע שהארכיבאי של MGM, ג'ון קירק, שיחזר את פרסונה כחלק מפרויקט שיחזור גדול יותר, הוא עבד עם המקור, גרסה לא מצונזרת עם הקטע הקצר של הפין הזקוף.
הוא גם יצר כתוביות חדשות על ידי שימוש בשירותיהם של מתרגמים, על מנת לספק תרגומים חדשים ומדויקים יותר עבור הדיאלוג; ניתן להבחין בכך באופן מיוחד בזכרונה הגרפי של אלמה מהאורגיה, שכמה מהמתרגמים רצו לעדן את פרטי התרגום.
הגרסה המקורית והלא מצונזרת לא הייתה זמינה בארצות הברית עד 2004, כשמחלקת הוידאו הביתי של MGM הוציאה מחדש את 'פרסונה' ב-DVD, בהשתמשה בעבודותיו של קירק.
סרטיו של דייוויד לינץ' 'מלהולנד דרייב' (2001) ו'אינלנד אמפייר' (2006) חולקים דמיון עם 'פרסונה' של ברגמן.
השפעתו של ברגמן ניכרת בעיקר בעבודתו של וודי אלן 'אישה אחרת' (1988) הוא וריאציה של 'פרסונה' ו'אהבה ומוות' (1975) מתייחס ל'פרסונה' בדקותיו האחרונות, שתי הדמויות ניצבות בשורה, אחת מביטה למצלמה והאחרת בזווית של תשעים מעלות., עם פיותיהם באותו מיקום, כמו ב'פרסונה'.
סרטו האקספרסיוניסטי של רוברט אלטמן '3 נשים' (1988) הושפע אף הוא מ'פרסונה', כששלי דובאל וסיסי ספייסק מתחילות להחליף ביניהן תפקידים.
תלבושתה של ליב אולמן בסרט (סרט מצח שחור, צוארון הדוק שחור, מכנסים שחורים), מהדהד בתלבושת של פפר ברינקל כ'מישל' בסרט העצמאי מ-2007 Let Them Chirp Awhile, של הבמאי ג'ונתן בלישטין.
בלישטין קיבל השראה מהדמיון שמצא בין שתי הדמויות הנפרדות.
פרסונה (ברבים: פרסונות) הוא מונח המתאר אימוץ אסטרטגי של הצגת דמות עם דימוי עצמי מסוים, בתפקיד חברתי, או כדמות דמיונית, באופן המדומה ל-"מסכה" שהאדם עוטה לשם האופן בו הוא מציג את עצמו בציבור.
מקור המילה הוא מהשפה הלטינית, שמשמעותה במקור היא מסכה תיאטרלית והיא מתוארכת לתחילתה של הציוויליזציה הלטינית.
המילה הלטינית נגזרת מהמילה האטרוסקית "," שהיא בעלת אותה משמעות, והיוונית: .
האטימולוגיה זהה למילה "אדם" (person), או למילה "פרסון" בצרפתית.
אטימולוגים לטיניים מסבירים שמקור השם של המילה מגיע מ"per/sonare" - מילה המתארת את "המסכה שדרכה (per) מהדהד את הקול (של השחקן)".
משמעות המונח בתקופה הרומית האחרונה השתנתה למשמעות של "דמות" בהצגת תיאטרון או בבית משפט, וזאת מתוך הנחה שבתחומים אלו אדם יכול לייצג מגוון תפקידים שונים ודמויות שונות.
התחום התפתח כתחום אקדמי על ידי חוקרי תקשורת ומדיה: המונח "פרסונה" נדון על ידי הסוציולוגים רוברט פארק וארווינג גופמן בשנות החמישים, והוא מדבר על הבניית תפיסת תפקידו של האדם, ועל החיבור בין התפיסה הפנימית שלו את עצמו אל מול הדרך בה הוא מציג את עצמו בעולם החיצוני.
לפי קרל יונג והפסיכולוגיה היונגיאנית, הפרסונה היא גם המסכה או ההופעה שאנשים מציגים לעולם.
דבר זה עשוי להופיע בחלומות בווריאציות שונות.
אנשים עשויים לבחור "ללבוש מסכה חברתית" או להציג פרסונה מסוימת כדי להיראות נחשקים יותר מבחינה חברתית, להרשים שותפים פוטנציאליים, או כדי להכיר חברים חדשים.
אנשים יכולים להציג פרסונות מרובות בהתאם למצבים שונים; כולל בעבודה, בשהייה עם חברים, בבית וכדומה.
בהתאם לנסיבותיו של הפרט, יכולה להיווצר פרסונה עם חוזקות מסוימות במצב חברתי ספציפי, מפני שהם שמים דגש גבוה יותר על פרסונה שתהייה אטרקטיבית לאינטראקציות חברתיות.
יונג הזהיר מפני שימוש רב מדי בפרסונות, מחשש שאדם עלול לאבד מהאינדיבידואליות שלו לטובת הפרסונה.
מחקר הראה שהדבר נכון במידה; בממצאים שנתנו לנסיינים למלא מבחן דירוג עצמי אישי, נמצא כי יש מתאם גבוה בין האופן שבו אדם מדרג את עצמו לבין האופן שבו הוא מציג את עצמו בפומבי.
הממצא אינו חד משמעי, משום שקשה לדעת אם התשובות היו מוטות לטובת התשובות שנחשבו על ידם לרצויות.
בספרות, המונח מתייחס בדרך כלל לדמות דמיונית שהומצאה על ידי המחבר, כזו שמנקודת מבטה מתרחש בסיפור כל הנרטיב או חלקו.
בניתוח ספרותי, קול נרטיבי המדבר בגוף ראשון ומגדיר דמות מסוימת בעלילה מכונה לעיתים קרובות פרסונה.
בניגוד לקול נרטיבי בגוף שלישי, שבדרך כלל נחשב ליותר אובייקטיבי ולפחות אישי.
בספרות חובבים ובסיפורים מקוונים, מצוי שהפרסונות משקפות את כתיבתם של המחברים כלפי עצמם בגוף שלישי, כביכול מנקודת מבט של אדם אחר.
מושג הפרסונה במוזיקה הוצג על ידי המלחין והתאורטיקן המוזיקלי אדוארד טי קון בספרו "קול המלחין" (1974), שעסק ביחס או ההבדל בין האני הלירי שבמילות השיר לבין המלחין שלו.
ניתן להשתמש במושג פרסונה גם כדי להתייחס לנגן, כגון פסנתרן וסגנון הנגינה שלו, אם כי המונח הנפוץ יותר מתייחס לניואנסים של ביצועים קוליים של זמר סולו באלבום מוזיקלי.
בדרך כלל, מוזיקאים מאמצים פרסונה התואמת את המוזיקה שהם מבצעים על הבמה, כמו גם מלחינים הפועלים מאחורי הקלעים.
אמנים רבים עושים שימוש בפרסונה.
יש אמנים שיוצרים דמויות שונות, בפרט אם הקריירה שלהם ארוכה והם עוברים שינויים רבים לאורך זמן.
לדוגמה, דייוויד בואי אימץ בתחילה תפקיד כשליח החייזרים זיגי סטארדאסט, ואחר כך בתור הדוכס הלבן הרזה.
יותר מסתם שמות בדויים אמנותיים, הפרסונות הן דמויות עצמאיות המשמשות בתוכניות ובאלבומים של האמן (בדוגמה זו, הדמויות שבאלבומים עלייתו ונפילתו של זיגי אבק כוכבים והעכבישים ממאדים, והאלבום תחנה לתחנה).
עם זאת, במוזיקה פרסונה לא תמיד מביעה שינוי.
לדוגמה, כמה כותבים ציינו כי הכריזמה של בוב דילן נובעת בעיקר מהדימוי הכמעט סטריאוטיפי שלו: תמיד עם מפוחית, גיטרה, עם השיער האופייני שלו, קולו ולבושו.
פרסונה משמשת גם להדגשת נושא או תחום מסוים, כמו במקרה של הזמר מרילין מנסון והעניין שלו במוות, ומדונה והעניין שלה במיניות.
ביונסה: הפרסונה של ביונסה, "Sasha Fierce", מופיעה באלבום I Am...
Sasha Fierce לדברי ביונסה, סשה היא הצד הפראי יותר שלה, שמתגלה במהלך הופעות במה עם "אנרגיה גבוהה".
ליידי גאגא: הדמות של גאגא, בתור ג'ו קלדרון, הופיעה בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2011. ג'ו מייצגת פרסונה גברית של דראג, והיא משמשת לעיתים קרובות בביצוע השיר שלה "You and I".
ניקי מינאז': מציגה פרסונות מרובות, החל ממה שהיא מכנה פרסונת האראג'וקו ברבי ועד רומן זולנסקי, הומוסקסואל פולני.
הפרסונות היו בשימוש רב באלבום השני שלה, Pink Friday: Roman Reloaded.
מיק ג'אגר מהרולינג סטונס: אימץ כפרסונה את דמות השטן בשיר "Sympathy for the Devil" ודמות של עקרת בית בשיר "Slave."
ספייס גירלז: כל חברה בקבוצת בנות אימצה פרסונות המבוססות על כינויים שניתנו לה על ידי העיתונות הבריטית.
לפי המגזין שבוע המוזיקה, הפרסונות הללו ("Ginger", "Posh", "Baby", "Sporty" ,"Scary") מילאו תפקיד מפתח בהתמסחרות הבינלאומית של הקבוצה.
חברת הלהקה מלאני סי אמרה מאוחר יותר שהפרסונות היו "כמו מנגנון הגנה, כי זה היה כמו ללבוש את השריון הזה של להיות זה - הדמות הזאת - בּמקום שזה בעצם להיות אתה".
הביטלס: הציגו פרסונה קבוצתית באלבום תזמורת מועדון הלבבות הבודדים של סרג'נט פפר כולל הדמות בילי שירס, שהיה למעשה מתופף הלהקה, רינגו סטאר.
פרסונות משמשות כהגדרה לפילוח קבוצות צרכנים בתחום השיווק והפרסום באמצעות יצירת פרסונה שיווקית המייצגת קבוצה או פלח של לקוחות כך שהחברה תוכל למקד את מאמציה בהתאם למאפייני הקבוצה.
לדוגמה, משרדי פרסום הפועלים ברשת יכולים על סמך נתוני גלישה להתאים את המוצרים שלהם לקהל יעד ממוקד, או להגיע להבנה טובה יותר של קהל יעד מסוים לפי הנתונים.
פרסטאטין טאון הוא מועדון כדורגל, מהעיר פרסטטין שבמחוז דנבישייר בוויילס.
המועדון משחק בהליגה הוולשית השלישית.
המועדון שיחק בליגה הוולשית השנייה עד עונת שבסיומה עלה לליגת העל הוולשית.
בעונת הגיע לשלב רבע גמר הגביע הוולשי והשתתף בשלב הבתים של גביע הליגה הוולשי.
המועדון סיים את הבית במקום האחרון מתוך 3 קבוצות ולא עלה לשלב רבע הגמר.
בעונת הגיע לשלב חצי גמר הגביע הוולשי והשתתף בשלב הבתים של גביע הליגה הוולשי.
המועדון סיים את הבית במקום השני מתוך 3 קבוצות ולא עלה לשלב רבע הגמר.
בעונת הגיע לשלב רבע גמר הגביע הוולשי ורבע גמר גביע הליגה הוולשי.
בעונת הגיע לשלב שמינית גמר הגביע הוולשי.
בעונת זכה המועדון בגביע הוולשי.
בעקבות זכייתו בגביע הוולשי שיחק המועדון בפעם היחידה במפעלים האירופאיים במסגרת הליגה האירופית בעונת .
בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח בפנדלים את קבוצת ליאפייס מטאלורגס מלטביה ובסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת רייקה מקרואטיה והודח מהטורניר.
בעונת הגיע לחצי גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת באלה טאון.
בסוף העונה ירד לליגה הוולשית השנייה.
בעונת 2025/2026 הקבוצה משחקת בליגה השלישית.
פַרְסֶטְיָה מִצְרִית (שם מדעי: Farsetia aegyptia) הוא מין שיח מדברי ממשפחת המצליבים.
השיח מסועף וגובהו הוא 30–60 ס"מ.
בסיס הצמח מעוצה והוא מסתעף לגבעולים (בעלי עשבים) רבים.
השערות שעל הצמח רכות, דקות ונושרות בעת שפשוף.
לרוב אף רואים שילוב של העלים הישנים והיבשים של הצמח לבין עליו החדשים והירוקים.
עליו של הפרסטיה הם ארוכים, צרים ונושרים בקלות.
פרסטיה מצרית פורחת בעיקר בין ינואר למאי ולפעמים גם בסתיו.
פרסטיה מצרית מותאמת לסביבה מדברית ובהם תנאי היובש הם קיצוניים, בעיקר באדמות טרשים מדבריות.
למשל, אם היובש גובר, הצמח משיר מעליו את עליו וממשיך להטמיע בגבעוליו הירוקים, שכן משק המים בהם הוא גדול וחסכוני יותר.
הפרח אופייני למשפחת המצליבים, ודומה לפרחו של מנתור המדבר, צבעו של הפרח נע בין קרם עד ארגמן חיוור.
צינור הכותרת ארוך, אונות הכותרת סרגליות ונראות צרות מאוד.
קצוותיהן של הפרסטיה המצרית מופנים אחורה.
הפרח נפתח בשעות הלילה כדי למשוך אליו חרקים, שכן לא המראה הוא זה שמושך אותם אליו, אלא ריחו של הצמח.
כמו כן הצמח מואבק על ידי חרקים שנושאים צוף, כמו למשל דבורים ובמיוחד פרפרי-לילה.
הפרי שעיר, לבן, אורכו עד 3 ס"מ, בעל צורה אליפטית רחבה, פחוס ומזכיר בצורתו עלה.
לאחר שהצמח מפיץ את זרעיו הפרי דומה לפרי של הסוג משקפיים.
הפרח פורח בחודשים ינואר עד מאי.
פרסטיה מצרית היא בין צמחי המדבר הבודדים שמוצאם מהאזור הטרופי-יובשני.
הפרסטיה המצרית גדלה במדרונות אבנים ובבתי-גידול במדבר צחיח.
בארץ ישראל היא נפוצה באזור ים המלח ובנגב.
בתפוצתה העולמית הפרסטיה המצרית משתרעת בעיקר באזור הטרופי-יובשני במזרח אפריקה, אשר משם כנראה מוצאה, ויש רק מעט צמחים ממוצא כזה בארץ.
בסוג פרסטיה ישנם מינים נוספים, אשר מפוזרים באזורים הטרופים יובשניים ואילו בארץ מצוי רק מין אחד.
פרסטוסוכוס (שם מדעי: Prestosuchus) הוא סוג של זוחל גדול נכחד מקבוצת ארכוזאוריה שהיה קרוב רחוק של התנינאים הקיימים.
יצור זה היה קרובו של הפוסטוסוכוס שחי מאוחר יותר.
מאובני היצור נמצאו בחפירות בברזיל, והוא חי לפני 235–242 מיליון שנה באמצע תור הטריאס שבעידן המזוזואיקון.
הוא קרוי על שם עיר הולדת הפלאונטולוג וינסנט פרסטס דה אלמיידה, פרסטס (Prestes).
יצור זה היה דומה במראהו לתנין, אך היה יכול לנוע על היבשה מהר יותר.
ממדיו הוערכו באורך 5 מטר, אך מחקרים עדכניים מעריכים שעלה על 7 מטר, דבר ההופך אותו לאחד מהגדולים שבזוחלי תקופתו ומהגדולים שבארכוזאורים שאינם דינוזאורים.
היו לו עצמות ירכיים שחסרים לתנינים המודרניים, ואיתם אולי הוא היה יכול להזדקף לזמן מה ולנוע מהר.
בצורתו הוא מזכיר מאוד את קרובו הפופוזאורוס, אך היה גדול בהרבה.
פרסטו הוא סרט קצר אמריקאי חסר מילים בהנפשה ממוחשבת מסוגת פנטזיה וקומדיה.
הסרט בוים ונכתב על ידי דאג סוויטלנד על פי סיפורם של טד מאטו, ואלרי לפוינטה וג'סטין רייט והופק על ידי ריצ'רד א.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי ב-10 ביוני 2008, ולאחר מכן באותה שנה בארצות הברית ב-27 ביוני לפני הקרנת סרט האנימציה של חברת וולט דיסני ופיקסאר "וול-E".
בישראל הסרט הוקרן לראשונה ב-3 ביולי 2008 גם לפני הקרנת הסרט "וול-E".
אורך הסרט הוא כ-5:17 דקות.
תחילה הרעיון של הסרט היה להציג קוסם שסובל מפחד במה, אך לבסוף החליטו להציג קוסם המנסה לבצע קסם עם ארנבו שלא משתף פעולה.
הסרט הוא מחווה לקריקטורות קלאסיות, ביניהן "טום וג'רי" ו"לוני טונס".
על בסיס הסרט נוצר ספר בעל אותו שם.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות, והיה מועמד לפרס אנני ולפרס אוסקר.
קוסם מפורסם בשם פרסטו שולף ממגבעת את הארנב "אלק אזאם".
אלק הרעב נעול בכלוב, ולא מסוגל להגיע לגזר שלו.
לאחר שפרסטו חוזר מאכילת ארוחה, הוא מתחיל לתרגל את המעשה שלו עם אלק, ומגלה כי כובע המגבעת שלו מחובר בצורה קסומה לכובע מחודד המוחזק מאחורי הקלעים.
כל דבר שיעבור מאחד הכובעים יצא מהשני.
מתוך כוונה להאכיל את אלק, פרסטו מבין שהמופע שלו מתחיל וממהר לבמה במקום.
אלק מסרב לשתף פעולה עם המופע והופך את הכובעים נגד פרסטו במגוון דרכים משפילות שהולכות וגוברות, כמו לתת לו לתפוס את אצבעו בתוך מלכודת עכברים, להכות את עצמו בעין עם ביצה ולשאוב את ראשו למאוורר, כל אחת מהתקלות הללו מתפרשת על ידי הקהל כחלק מהמופע.
פרסטו ממשיך להתנגד לאלק באותו הזמן, תחילה הופך את הגזר לפרח ומאוחר יותר מנפץ אותו לעיסה בעזרת חתיכת סולם, כשהאחרון הביא לכך שפרסטו קיבל הלם חשמלי בכך שתקע את ידו בשקע חשמל.
נמאס לו מהתנהגותו של אלק, פרסטו מסתער מאחורי הקלעים אחריו, אך משחרר בטעות סט של אביזרי במה תלויים וכך רגלו נתפסת בחבל.
הוא נמשך לחלל שמעל הבמה.
כשכף רגלו משתחררת, הוא נופל שוב ומוצא את עצמו בסכנת מחיצה הן על ידי האביזרים והן על ידי פסנתר נופל.
כשהוא מבין זאת, אלק משתמש בקסם של הכובעים כדי להציל אותו, ומרוויח את אישורו הפרוע של הקהל עבורו ופרסטו, שנותן לו בהכרת תודה את הגזר שלו (לאחר שהשתמש בכישורי הקוסם שלו כדי להחזיר אותו לצורתו המקורית) ושניהם מתחילים להופיע יחד מרצונם.
סרט זה הוא סרט הבכורה של דאג סוויטלנד.
סוויטלנד עשה את הקול בסרט ללא דיאלוג משחק בין שתי הדמויות.
הוא התחיל את ההפקה של הסרט בתחילת שנת 2007, ולבסוף סיים אותו במאי 2008. הסרט מבוסס על קריקטורות קלסיות רבות, ביניהן "טום וג'רי" ו"לוני טונס".
עיצוב הדמויות בסרט התבססו על ויליאם פאוול.
הרעיון של הסרט היה להציג קוסם שסובל מפחד במה, דבר שהשווה סוויטלנד לעלילה של הסרט "כוכב נולד" משנת 1937.
בשביל ליצור את הסביבה הרשמית והטובה ביותר, צפו יוצרי הסרט בבית האופרה המלכותית שבלונדון, בבית האופרה גרנייה שבצרפת, ובמופעי וודוויל.
כדי לחסוך זמן עבודה, רוב האנשים שמופיעים בקהל הם מן הסרט "רטטוי", בנוסף גופו של הקוסם מהצוואר למטה הוא גופו של טאלון, עורך הדין של סקינר מהסרט "רטטוי".
בשנת 2012 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2.
מגזין "If" אמר על הסרט "זוכה דרך ודרך".
סוכנות הידיעות האמריקאית "Associated Press" אמרה שהסרט הוא "מתאבן מענג וקריקטורי".
טלוויזית ניו זילנד אמרה שלמרות שהסרט "וול-E" הוא סרט מענג בעל סיפור מדהים, הסרט "פרסטו" כמעט גנב את כל התהילה.
עיתון "Kalamazoo Gazette" קרא לסרטון מצחיק, ותיאר אותו כגרסה יוקרתית של באגס באני.
הסרט היה מועמד לפרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר.
בנוסף הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, אך הפסיד אותו לסרט "The House of Small Cubes".
פרסטג (בהונגרית: Pereszteg) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בפרסטג חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
פרסט פאסט הוא מצוק תלול שאינו מכוסה קרח, בחוף סקוט, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
המצוק נמצא ממזרח למצוק סקנד פאסט (מילולית: הדופן השנייה).
המצוק מהווה את הגדה הצפונית של קרחון דבנהאם יחד עם מצוק סקנד פאסט.
המצוק התגלה ומופה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
שמו של המצוק ניתן לו על ידי סקוט.
השם הוא תיאורי - על־שם היותו אחד משני המצוקים המהווים את הגדה הצפונית של הקרחון.
פרסונה (בעבר שווקה תחת השם Shin Megami Tensei: Persona מחוץ ליפן) היא סדרת משחקי תפקידים ממוחשבים יפנית שפותחה בידי Atlus כספין-אוף לסדרת משחקי התפקידים "Megami Tensei".
בדומה לסדרת "Megami Tensei", זוהי סדרת אנתולוגיה בה לכל משחק עלילה עצמאית משלו, כשבכל משחק השחקן מגלם תלמיד תיכון שיוצא לקרבות נגד מפלצות ושדים עם חברי קבוצתו בלווית ישות הנקראת 'פרסונה'.
מאז המשחק השלישי, המשחקים קיבלו נופך של סימולציה חברתית, שעל פיה הפרוטגוניסט יכול להיקשר לאנשים שונים במהלך סיטואציות יומיומיות, כשחיזוק מערכות יחסים אלה משפיע באופן ישיר על משחקיות הקרבות.
הסדרה נוצרה בעקבות התגובות החיוביות לרקע בית הספר התיכון במשחק "Shin Megami Tensei: If..." שיצא בשנת 1994, כשלאחריו יצא המשחק הראשון בסדרה בשנת 1996. הסדרה זכתה למשחקי ספין-אוף משל עצמה, וכמו כן לעיבודים שונים, כגון סדרות אנימה, סרטים, ספרים, מנגות, מחזות, תסכיתים וקונצרטים.
השחקן מגלם את דמותו של "הפרוטגוניסט השתקן".
דמותו של הפרוטגוניסט כמעט ואינה מדברת במהלך העלילה, מלבד שאלות אותן היא נשאלת, ולפיהן השחקן צריך לבחור את התשובה, ואשר עליה מבוססת התפתחות העלילה במשחק.
בנוסף, מלבד בחלק השני של פרסונה 2, השחקן יכול לקרוא לדמות בה על פיהוא משחק בכל שם שירצה.
זאת למרות שמבחינה טכנית, שמו של הפרוטגוניסט בחלק הראשון של פרסונה 2 נקרא "טטסויה סואו", כפי שנחשף בחלק השני, ואילו שמו האמיתי של הפרוטגוניסט בפרסונה 4 הוא "יו נארוקמי", כפי שנחשף בפרסונה 4 ארנה.
במהלך המשחק, השחקן מרכיב את נבחרת הדמויות, איתן הוא ייצא לקרבות בהם ייתקל בזמן המסע שלו בעיר מלבד בפרסונה 2 אשר שם הדמויות בנבחרת הן חלק מהעלילה, כולל החלפתה של יוקיו מאיוזומי בג'ון קורוסו וכן בחלק השני טטסויה מחליף את קיי נאנג'ו/אריקו קירישימה בהמשך העלילה
במהלך הקרב הוא יתמודד מול שדים (החל מהמשחק השלישי והשדים נקראים צללים) באמצעות פרסונה: ישות המלווה את השחקן ואיתה ניתן לבצע קסמים כנגד האויב/המטרה, לרפא את חברי הקבוצה, לתקוף את האויב עם כלי נשק, או להשתמש בפריט מסוים שיכול לעזור לשחקן.
הקרבות מתנהלים בכך שהשחקן יכול לתת תפקיד לכל דמות, הוא יכול גם לקבוע אילו פריטים היא תשתמש והאם היא תתקוף עם נשק או תשתמש בפרסונה שלה (בפרסונה 3, מלבד הפרוטגוניסט, הדמויות האחרות פועלות באופן אוטומטי ולא ניתן לשלוט עליהן).
אם השחקן מנצח, הוא זוכה בפרס מסוים, וכמו כן לכמות נקודות שיכולות להעלות אותו ואת חברי הנבחרת שלב.
אם השחקן רואה שהוא אינו מסוגל להתמודד מול האויב, יש האפשרות לסגת מהקרב.
עם זאת, בקרבות מול בוסים (ובוסי משנה החל מהמשחק השלישי) אין אפשרות לסגת.
בשלושת המשחקים הראשונים, השחקן או האויב היו מסוגלים לנהל תקשורת ביניהם, על פי דפוס התנהגות מותאם, ולפיו השחקן בוחר דמות שתתקשר עם האויב.
אם התקשורת מצליחה, השחקן זוכה לקלפים שיעזרו לו ב-Velvet Room.
אם התקשורת נכשלת, מתנהל קרב רגיל.
פיצ'ר זה התבטל בפרסונה 3 והוחלף על ידי "קשר חברתי": כישור שבעזרתו יכול הפרוטגוניסט להיקשר אנשים מסוימים, חלקם גם דמויות שיוצאות להילחם עם הפרוטגוניסט, דרך סיטואציה חברתית הנמשכת ל-10 מפגשים.
המפגשים הללו לרוב מקריים ואם השחקן בוחר להיפגש עם דמות אחרי שהוא עלה שלב בקשר, אין לצפות לעליית שלב מיידית כי זה עלול לקחת ימים.
בסוף כל מפגש כזה, הקשר החברתי של השחקן עם הדמות איתה הוא מתקשר עולה שלב, וכמו כן, השחקן זוכה להעלות את סיכויו ליצור פרסונה המבוססת על הארקנה, אותה מייצגת הדמות.
הקשר החברתי הוא חלק מחיי היומיום של השחקן, אותו הוא ממלא באורח חיים שגרתי, המתחיל ביום בבית הספר.
כשהשחקן לא נמצא במצב קרב, הוא יכול לשוטט בעיר באמצעות מפת העיר.
בתוך העיר ישנם מרכזי קניות אליהם יכול להגיע השחקן בשביל לקנות כלי נשק ואמצעי הגנה בחנויות המותאמות לכך, פריטים לשעת הצורך (כמו תרופות, פריט שיכול להשיב חבר קבוצה שמת לחיים וכיוצא כזה) להצטייד בבית המרקחת, לאכול במסעדה ואף ללכת לבקר ב-Velvet Room.
במקביל, במהלך השיטוט, מופיעים גם אתרים חשובים התורמים לעלילת המשחק, כשבחלקם נמצאים מבוכים בהם יכול השחקן להיתקל באויבים בזמן שהוא ממלא את המשימה באותו אתר.
ישנם אתרים שהשחקן לא ממלא בהם משימות הקשורות לעלילה, אך יוכל להתאמן בהם כדי לעלות שלבים במטרה, ויוכל למלא משימות הדורשות להגיע לשלב מסוים.
החל מהמשחק השלישי, מצב האימון מתפצל לזמן מיוחד עבורו, ואשר בו השחקן יכול להילחם באויבים בשעה האפלה בתוך מגדל טרטרוס.
במשחק הרביעי השחקן נשאב לתוך הטלוויזיה ונכנס לערוץ חצות בו הוא מתאמן ונלחם באויבים.
במשחק החמישי השחקן נכנס לארמונות שונים המכילים מבוכים שאותם צריך להשלים בכמות זמן מוגבלת.
כדי ליצור פרסונות חזקות, השחקן נכנס לחדר מיוחד הנקרא Velvet Room, בו שוכן איגור, הידוע בשני המשחקים הראשונים כעבדו של פילמון.
החל מהמשחק השלישי, בתחילת כל משחק, איגור מכין עבור השחקן חוזה, ועל פיו הוא יוכל לבקר בחדר.
כמו כן, מאותו משחק, עיצוב החדר משתנה ממשחק למשחק (בפרסונה 3 החדר בנוי כמעלית אינסופית בעוד שב-4 החדר בנוי בתור פנים של לימוזינה וב-5 החדר מעוצב כבית כלא).
אותו איגור יכול ליצור פרסונות על סמך שילובים של פרסונות קיימות, או על סמך כמות קלפי ארקנה (בשלושת המשחקים הראשונים)/טארוט (במשחק השני).
לאיגור עצמו מתלווים עוזרים שונים:
בלדונה (Belladona) – זמרת אופרה אשר מנעימה את החדר בעודה מזמרת את מנגינת הנושא החדר.
בלדונה מופיעה בשלושת המשחקים הראשונים, אך עם זאת הנעימה אותה היא מזמרת מלווה את החדר גם בהיעדרה.
חסר השם (Nameless) – פסנתרן המתלווה לבלדונה.
צייר השדים (Demon Painter) – צייר אשר מכין קלפי טארוט עבור הכנת פרסונה אצל איגור.
מופיע רק בשני המשחקים של פרסונה 2.
אליזבת' (Elizabeth) – העוזרת של איגור בפרסונה 3. אחותה הצעירה של מרגרט ואחותם הגדולה של ת'יאודור וקרוליין וג'סטין.
למעשה היא זו שמתקשרת עם הפרוטגוניסט במהלך המשחק ומעבר להיותה המזכירה של איגור, היא גם מחזיקה את הפרסונות שעברו שילוב וממנה ניתן להחזיר פרסונה שהייתה בשימוש עבר וכן נותנת לשחקן משימות שונות ואם המשימה בוצעה, השחקן מקבל ממנה פרס.
בגרסת Portable, אם השחקן בוחר לשחק בפרוטגוניסטית, הוא יכול לבחור בין אליזבת לאחיה הצעיר ת'יאודור (Theodore)
מרגרט (Margaret) – העוזרת של איגור בפרסונה 4. אחותם הבכורה של אליזבת', ת'יאודור וקרוליין וג'סטין.
ממלאת את מקום אליזבת'/ת'יאודור בתפקיד העוזרת של איגור.
להבדיל מקודמיה מרגרט נותנת משימות הקשורות לפרסונות עם יכולות מורכבות.
מארי (Marie) – שולייתה של מרגרט.
תפקידה להתעסק בכל הנוגע לקלפי כישורים.
מופיעה רק במהדורת הגולדן של פרסונה 4.
קרוליין וג'סטין (Caroline and Justine) – העוזרות של איגור בפרסונה 5. אחיותיהן הצעירות של אליזבת', מרגרט ות'יאודור.
ממלאות את מקומה של מרגרט.
לוקחות על עצמן את כל התפקיד בעניין הפרסונות בעוד שג'סטין מחזיקה את הפרסונות שעברו שילוב אצלה.
השתיים יכולות להפוך ללבנזה (Lavenza), הממשיכה את תפקידן.
בשלב האחרון של המשחק היא חושפת לשחקן כי איגור אשר בחדר אינו איגור האמיתי אלא ילדבאות', הבוס האחרון במשחק.
הרעיון לחדר נעשה בהשראת הביתן האפל מהסדרה טווין פיקס בעוד איגור עצמו מבוסס על דמות מתוך הרומן "פרנקנשטיין".
עלילת המשחק מתמקדת בקבוצת תלמידי תיכון סיינט הרמלין הממוקם בעיירה מיקאגה צ'ו הנחשפים לתאונות על טבעיות בעירם.
לאחר משחק מזל בו הפרוטגוניסט וחבריו מגלים שיש להם כוחות מיוחדים הנקראים פרסונה, לעיני החבורה נגלה פילמון, המלמד אותם על יכולותיהם להשתמש בישות הנקראת פרסונה, שבעזרתה יוכלו להילחם באויבים וכן להגן על עירם וכן, עליהם להיזהר מפני אויבים.
בעודם באים לבקר את חברתם מאקי סונומורה בבית החולים, הם מגלים כי האזהרה אכן מתגשמת כאשר ארגון בשם SEBEC, בהנהגתו של טאקאהיסה קאנדורי, מייצר כאוס בעיר באמצעות שדים.
את הידיעה הזו הם מגלים באמצעות אימה של מאקי, העובדת בארגון.
לאחר שהם לוקחים את גברת סונומורה לבית הספר (המקום הכי בטוח מפני שדים), הם מחליטים לפתור את תעלומת השדים ולהילחם בקאנדורי, המנסה למצוא את משמעות החיים, תוך שהוא מספיק לחטוף את מאקי.
ברגע שהם מתקרבים אליו כדי להילחם בו, מגיחה לפתע ילדה בשמלה שחורה בשם אקי, הטוענת כי קאנדורי הוא אביה וגורמת באורח פלא לכך שהחבורה מאבדת הכרה וגם להם נוצרים שיבוטים.
לאחר מותו, אקי מעוררת את פנדורה – מפלצת אשר מהווה את הצד השלילי של מאקי שמתעוררת והורסת חצי מהעיר במטרה לנקום את מותו של "אביה" וכן להשמיד את העולם באמצעות המכונה של DEVA System, אך פנדורה מאבדת שליטה ובולעת אות אקי.
החבורה מחליטה שכדי להציל את העיר מפני פנדורה, כל מה שצריך זה להיכנס לראשה של מאקי האמיתית, למצוא את הנשמה שלה בים הנשמות ובכך להביס את פנדורה.
לאחר שהם מצליחים במשימה, פילמון מברך את החבורה על הצלחתם ומשיב את הכל לקדמותו בעוד שמאקי מצליחה להחלים באופן מלא ממחלתה.
המשחק מסתיים כשמספרים מה קרה לדמויות במשחק לאחר שהעלילה הסתיימה בעוד שעל הפרוטגוניסט נאמר: "מה עתידו?
מסך בונוס, אשר עלילתה מתרחשת במיקאגה צ'ו האמיתית, אשר מטרתו היא להביס את מסכת מלכת השלג הנשלטת בידי מלכת הלילה.
מסתבר כי המסכה, אשר שומשה במועדון התיאטרון של תיכון סנט הרמלין, גבתה ארבעה קורבנות והשתלטה על גברת סאיקו (מורה בבית הספר) ובכך מצליחה להקפיא את העיר.
כדי לפתור את תעלומת המסכה, הפרוטגוניסט וחבריו יוקינו מאיוזומי, יוקה איאסה, אריקו קירישימה, קיי נאנג'ו והידהיקו יואסאגי מתוודעים כי יש למצוא את מראת השד כדי להציל את גברת סאיקו מהמסכה.
לאחר שהחבורה מצליחה להשיג את רסיסי המראה, היא מגלה כי קללת מלכת השלג התבצעה על ידי חברת ילדות של גברת סאיקו בשם טומומי פוג'ימורי, שנשלטה ע"י מלכת הלילה אשורה אשר מטרתה היא לכסות את העולם באפילה מוחלטת.
לאחר שהיא מובסת, העיר משתחררת מהקללה והכל שב לקדמותו.
המשחק שוחרר בגרסת פלייסטיישן ביפן ב-20 בספטמבר 1996 ובארצות הברית חודשיים לאחר מכן.
גרסת רימייק ל-PSP שוחררה בשנת 2009, הן ליפן והן לארצות הברית ושנה לאחר מכן גם לאירופה.
בשני המשחקים, מעבר ללחימה הרגילה במפלצות, זוויות הצילום במבוכים השתנו והן אינן מנקודת המבט של השחקן.
מעבר לקרבות, גם במצב רגיל, נוספו פיצ'רים חדשים: פיצ'ר אחד לפיו דמויות היו בוחרות מה לאכול ולפיכך היו מקבלות בונוס באחת מהיכולות שלהן למשך זמן מוגבל (כאשר הבונוס נגמר, הדמויות היו מתריעות שהן רעבות).
פיצ'ר נוסף שהיה במשחק היה הפצת שמועות.
מאחר שהמשחק התבסס על רעיון השמועות, השחקן היה מקבל שמועות מאנשים איתם ניהל שיחה ובאמצעות משרדו של הבלש טודורוקי, היה יכול להפיץ אותן.
כמו כן, יכולת השמירה במשחק לא התבססה על סמך תחנת שמירה והשחקן היה יכול לשמור את המשחק מתי שבא לו.
Innocent Sin שוחרר בגרסת פלייסטיישן ביפן ב-26 ביוני 1999, בעוד שבהתחלה בשאר העולם הוא לא יצא מכיוון שאזכורו של אדולף היטלר במשחק הרגיש בתור פגיעה ברגשות הציבור, שכן בסוף יצא כגרסת PSP בשנת 2011 בכל העולם כאשר נעשה רימייק מותאם לפלטפורמה זו.
Eternal Punishment שוחרר בגרסת פלייסטישן ביפן ב-29 ביוני 2000 וכן גם בשאר העולם.
גרסת רימייק ל-PSP, שכללה פיצ'רים חדשים במשחק, שוחררה בשנת 2012 אך לא שוחררה בשאר העולם מנסיבות לא ידועות.
השחקן נכנס לנעליו של טטסויה סואו (אמנם בחלק זה ניתן לבחור לו שם אחר אך עם זאת, במהלך החלק השני, מסתבר שזהו שמו האמיתי), תלמיד בשנתו אחרונה בתיכון Seven Sisters בעיר הבדיונית סומארו.
לאחר תקרית זו, אייקיצ'י מצטרף לליסה וטטסויה והשלושה מגלים כי הג'וקר השתלט גם על בית ספרם של טטסויה וליסה.
בעקבות כך, מגיעות עיתונאית בשם מאיה אמאנו וצלמת בשם יוקינו מאיוזומי (אשר הופיעה במשחק הקודם) לסקור את תופעת הג'וקר ובעקבות כך מצטרפות לחבורה.
הכת מהווה אויבת מרכזית של החבורה במשחק.
בהמשך מתגלה כי מעגל המסכות היה בכלל שם קוד לפגישות שקיימו טטסויה, אייקיצ'י, ליסה, מאיה וילד נוסף בשם ג'ון קורוסו כאשר נפגשו בילדותם ליד מקדש אלאייה, הממוקם ליד הר איוואטו, תוך שהם עונדים על פניהם מסכות של הדמויות מסדרת הטלוויזיה Phoenix Ranger Featherman R (מעין פרודיה על הזיכיון פאואר ריינג'רס).
במהלך פגישתם האחרונה מאיה מספרת כי היא נאלצת לעזוב את העיר ובעקבות כך ליסה ואייקיצ'י נועלים אותה במקדש כדי למנוע ממנה את העזיבה.
מאוחר יותר טטסויה מנסה לחלץ אותה מהמקדש ורואה את סודו בא למקדש ומצית אותו מאחר שמאיה נמצאת שם וחשב שהיא מכשפה.
כשהם מגלים זאת, הם מבינים שני דברים: שהילדה שנשרפה במקדש לאחר פגישתם האחרונה אינה מתה, אלא שזו הייתה מאיה עצמה (שמאז מפחדת מאש) ושהפרסונה שלה היא מה שהציל אותה מהשריפה ושזהותו האמיתי של הג'וקר היא ג'ון.
לאחר שחמשתם מגלים זאת, נתגלה כי מאיה שהתלוותה אליהם הייתה בעצם צורת הצל שלה שנועדה להראות להם מה היה חטאם וכי מאיה האמיתית פיספסה אותם לאחר המקרה במוזיאון השמימי.
לאחר שהקרב מסתיים, הם מגלים כי ג'ון נשלט בידי ניארלת'וטפ, שהיה הפרסונה של קאנדורי וכאן הוא מאמץ את זהותו של אביו של ג'ון, אשר משקר לו שמאיה מתה ולכן מאמץ את זהות הג'וקר כדי להעניש את חבריו על חטא זה, אבל להגשים לאנשים אחרים את משאלותיהם.
ושבמקביל נתגלה כי אדולף היטלר שרד את מלחמת העולם השנייה ועכשיו הוא מנסה להשתלט בשנית על העולם עם צבא שנקרא לאסט באטליון.
לאחר שהם נלחמים בו ואף מנצחים אותו, הג'וקר הופך לג'ון ויוקינו מחליטה לפרוש מעסקי הפרסונה ובעקבות כך נותנת את כוחותיה לג'ון.
במקביל הפרסונות של מאיה, ליסה, אייקיצ'י וטטסויה משתנות בהתאם.
במקביל העיר מאבדת את כוח המשיכה והופכת לחלק משיבאלבה.
כדי להציל את העיר, החבורה מחליטה להסיר את גולגולות האלמנטים, פריטים אשר היו שייכים לחברי הכת, מהמקדשים של מסכות המעגל אשר הוקמו בעיר בזמן הפיכתה מחלק משיבאלבה, כששם מחכים להם הצללים של ליסה, אייקיצ'י וטטסויה, אשר מזכירים להם את טעויות העבר שעשו במטרה להחליש אותם.
לאחר שהם מצליחים בכך, הם נכנסים לליבה של שיבאלבה במטרה להסיר את הגולגולת של הג'וקר אך עם זאת הם מתעכבים כדי למנוע ממאיה אוקאמורה, הידועה כמורתה של ליסה, להכין את חנית הגורל ובכך למלא את האורקל של מיה.
לאחר מכן החבורה נלחמת בהיטלר ומנצחת אותו אך מגלה כי היטלר היה לא יותר מאשר ניארלת'וטפ, שלאחר מכן הופך לאבא האידיאלי – יצור המורכב מאבותיהם של הדמויות הראשיות.
לאחר שהוא מובס, פילמון מופיע וניארלת'וטפ חוזר ללבוש את צורתו של אביו של ג'ון.