tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנה השנייה הוקם גם מסלול לגברים בראשות הרב יובל לנגזם.
לאחר מכן שונה שם בית הספר לבית הספר לקולנוע יהודי, וב-2024 שונה לשמו הנוכחי: קורן - בית הספר לקולנוע יהודי.
בבית הספר שלושה מסלולי לימוד:
מגמת קולנוע במסלול תלת-שנתי, בהם לומדים בימוי, תסריטאות, צילום, עריכה והפקה
הלימודים בבית הספר והפעילות בבית ההפקות מתקיימים בהפרדה בין גברים לנשים ושמירה על גדרי הצניעות, בליווי רוחני והלכתי של ראש המוסדות הרב שמואל טל.
בימים פתוחים בבית הספר העבירו הרצאות בין השאר: נתי רביץ, יובל דיין, שולי רנד, שמחה יעקובוביץ', יהודה בארקן ואורי גרודר.
הרב ארז משה דורון, יובל דיין וצבי יחזקאלי הביעו הערכתם לבית ספר והעבירו בו סדנאות שונות.
בבית הספר מלמדים בין השאר: אריאל כהן, אורי גרודר, תדהר יששכר, מיכאל וייגל ושלמה צים.
בעבר לימדו בבית הספר במסלול גברים: דני שטג, שרון רג'יניאנו, יהודה בארקן, שולי רנד, אביתר לזר, גילי שושן, וניצן הס, ובמסלול נשים: ורד אילת (סולנית להקת שבע), אילנה נוי, דקלה גול, תמר רוזן, דינה שוחט ועוד.
במסלולי הכתיבה מלמדים מנחם ברוד, משה גוטמן, מירי שניאורסון ועוד.
מנהלתקופת כהונהנעם כרמיאליהודית אמיתי2009שגב כהן2011 - 2017ישראל סלנט2017 - 2020בתיה גולדשמידט2021 - 2023שניאור אנטבייולי 2023 - מרץ 2025יצחק אמסלםהחל ממרץ 2025
בשנת תש"ע הקים בית הספר בית הפקות.
בית ההפקות הפיק עד כה עשרות סרטים וסרטונים, ושיתף פעולה עם גופים וארגונים שונים, כמו הרמב"ם היומי, מדרשות ועוד.
בין הסרטים והסדרות שבית הספר היה מעורב בהפקתן: "הקרב על החיים", "המשימה x", "שמי ברזל", "זוהר הרקיע", "קשר חופשי".
ב-2023 הפיק בית הספר (לצד תיאטרון חברותא) את ההצגה "צו הריסה" שכתב תדהר יששכר, עיבד דב קיראון וביים אדם פרופ.
בהצגה שיחקו: דב קיראון, ארנון אלגד, משה יחיאל ושי ויזל.
ההצגה עלתה בין השאר בפסטיבל מעגלים מבית תיאטרון פסיק.
ב-2024 עלתה בכאן דיגיטל הסדרה אנדרגראונד מאה שערים אותה יצרו אורי גרודר (מרצה בבית הספר) ואוריאל ביג'ל (בוגר בית הספר).
את הסדרה הפיק שניאור אנטבי, מנהל בית הספר.
ב-2008 החל הרב זאביק הראל בפרויקט "והיו עיניך" - סרטים על גדולי ישראל בדורות האחרונים.
בחמימותה של האש הקודש, תשס"ט - על הרב קלונימוס קלמיש שפירא.
הרי"ח הטוב מבגדאד, תש"ע - על הבן איש חי, לרגל מאה שנה לפטירתו.
שיח התלמידים, תשע"ב - סרט המשך ל"בחמימותה של אש קודש", ובו ראיונות עם תלמידים נוספים של האדמו"ר מפיאסצ'נה.
אדריכל של נשמות, תשע"ד - על הרב דן מרצבך (חמיו של הרב הראל).
הסרט מבוסס על יומן אישי שכתב הרב אליהו שטרית במשך שנות עבודתו כעורך ספריו של הרב יוסף.
זכרונות מבית הרב - על הרב שאר ישוב כהן והרב אברהם יצחק הכהן קוק.
החל מהקמת בית הספר, בשנת 2006 שמו של בית הספר נקרא: "תורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי" - שם זה היה קרוי כשמה של ישיבת תורת החיים שתחתיה התנהל מוסד בית הספר.
בשנת 2020, תחת כהונתו של מנהל בית הספר דאז - ישראל סלנט, מותג מחדש סמל בית הספר ושמו של בית הספר נשאר תחת הסמל: "בית הספר לקולנוע יהודי".
בתחילת שנת 2024, תחת כהונתו של מנהל בית הספר דאז שניאור אנטבי, מותג מחדש בית הספר תחת השם "קורן - בית הספר לקולנוע יהודי".
את עיצוב הסמל ושמו החדש של בית הספר הוביל המנהל שניאור אנטבי.
ציטוט מתוך ספר המותג של קורן, כפי שניסח המעצב אלעד הלוי:
כמה מסרטי הגמר של הסטודנטים זכו בפרסים.
הסרט "בחמימותה של אש קודש" על האדמו"ר מפיאסצ'נה, מאת הרב זאביק הראל, זכה בתחרות הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2008; והסרט "בין כתום לשחור" מאת יעקב גרינשטיין, זכה בפרס פיתוח לסרט התיעודי בפסטיבל קולנוע דרום לשנת 2016.
קוֹרְנִיליָה קלארק פוֹרט , הייתה טייסת אמריקאית שהתפרסמה בשל שני אירועי טיסה.
בעודה מפקחת על טיסת אימון אזרחית בפרל הארבור, היא הייתה הטייסת האמריקנית הראשונה שפגשה בגל המפציצים היפני במהלך המתקפה על פרל הארבור, ונמלטה בעור שיניה מתקיפה אווירית לאחר שנחתה.
שנה אחר-כך הייתה פורט לחברה השנייה ביחידה שנקראה אחר כך טייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots), והעבירה מטוסים מהמפעלים לשדות התעופה כאשר הייתה לטייסת הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שנהרגה בשירות פעיל.
פורט נולדה למשפחה עשירה ומכובדת בנאשוויל במדינת טנסי.
פורט סיימה את לימודיה בשרה לורנס קולג' ב-1939.
לאחר סיום לימודיה הצטרפה פורט לארגון המתנדבות "Junior League of Nashville" שעסק בחינוך ובצדקה.
היא הראתה עניין בטיסה בצעירותה, ובסופו של דבר למדה לטוס וקיבלה רישיון טיס בהוואי.
כאשר עבדה כמדריכת טיסה אזרחית בפרל הארבור, הייתה פורט בדרך מקרה לאחת מהעדים הראשונים למתקפה האווירית של חיל האוויר היפני על פרל הארבור שהייתה הסיבה שבעטיה הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
בבוקר יום ראשון, ה-7 בדצמבר 1941, הדריכה פורט טייס מתלמד לנחות ולהמריא במטוס חד-כנפי מדגם Interstate Cadet.
המטוס שלה ומספר מטוסים אזרחיים נוספים היו המטוסים האמריקנים היחידים שהיו באוויר בסמוך לנמל באותה שעה.
פורט ראתה מטוס קרב שטס ישר בכיוונה והיא נטלה מיד את ההגאים מידי התלמיד ונסקה למעלה מעל למטוס המתקרב.
רק אז ראתה את סמל השמש העולה על הכנפיים.
בתוך דקות היא ראתה תימרות עשן מתנשאות מעל פרל הארבור ומפציצים נוספים מתקרבים.
היא הנחיתה במהירות המטוס בשדה התעופה האזרחי ג'ון רוג'רס בסמוך לכניסה לפרל הארבור.
מטוס A6M זירו שרדף אחריה צלף במטוסה ובמסלול שעה שהיא ותלמידה נסו למחסה.
בהתקפה נהרג מנהל השדה ושני מטוסים אזרחיים נוספים שהמריאו משדה זה לא שבו.
בשל המצב קורקעו כל הטיסות האזרחיות בהוואי ופורט חזרה ליבשת בתחילת 1942. היא השתתפה כקריינית בסרט קצר שניסה לקדם איגרות חוב למימון המלחמה שהיה מוצלח והוביל להזמנתה לנאום בכנסים.
מאוחר יותר באותה שנה גייסה אותה ננסי לאב (Nancy Love) לשרת ב"טייסת העזר של טייסות להעברת מטוסים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron ראשי תיבות WAFS), היחידה שקדם לטייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots, בראשי תיבות WASP).
היא הייתה האישה השנייה שהתקבלה ליחידה.
תפקיד היחידה היה להעביר מטוסים ממפעל הייצור לשדות תעופה בארצות הברית.
קורניליה פורט הוצבה בגף השישי של מעבירות המטוסים בלונג ביץ' בקליפורניה כאשר הייתה להרוגה הראשונה של היחידה.
ב-21 במרץ 1943 פגע מטוס בכנף השמאלי של מטוס ה-Bt-13 אותו הטיסה, כ-16 קילומטרים דרומית לעיירה מרקל שבטקסס.
בזמן התאונה הייתה קורניליה פורט אחת הטייסות המוכשרות ביותר של WAFS.
על מצבת קברה נחקקה ההקדשה "נהרגה בשירות מדינתה".
השחקנית ג'ף דונל גילמה את דמותה של קורניליה פורט בסרט טורה!
המספר על המתקפה היפנית על פרל הארבור
שדה התעופה הפרטי "קורניליה פורט איירפארק" (Cornelia Fort Airpark) במזרח העיר נאשוויל קרוי על שמה.
קוֹרנֵיי דֶה ליוֹן או קוֹרנֶליס פָאן דן הָאך (תחילת המאה ה-16 האג – 1575 בליון) היה צייר הולנדי-צרפתי, שחיי בתקופת הרנסאנס.
המעבר לרובע של המדפיסים ליד נוטרה-דאם-דה-קונפור ושיתוף פעולה עם אמנים אחרים שגרו באותו רובע, שיחק תפקיד חשוב ותרם להצלחתו הגדולה.
הוא פיתח שיטה יעילה ומהירה להעתיק את יצירותיו, ושמר את עותקי הדיוקנים של האנשים הכי חשובים ומפורסמים בסטודיו שלו.
זה אפשר לו טיפול מהיר בבקשת לקוח לעותק נוסף, או ליצירת רושם בפני לקוחות חדשים.
שגשוג העסק נמשך עד לפרוץ מלחמות הדת בצרפת.
למרות שלא היה קורבן לאלימות בשל היותו פרוטסטנטי, נאלץ קורניי ב-1569 להמיר את דתו ולהמשיך את דרכו כקתולי.
קורן איזוטרופי או אנטנה איזוטרופית הוא מקור קרינה אלקטרומגנטית (או גלים אחרים כמו גלי קול) נקודתי תאורטי הקורן באופן אחיד בעצמה קבועה לכל כיוון.
לקורן איזוטרופי אין כיוון מועדף של קרינה שבו יהיה שבח אנטנה ביחס לכיוונים אחרים אלא הקרינה אחידה בכל נקודה על ספירה שמרכזה נקודת הקורן.
קורנים איזוטרופיים משמשים באופן נרחב כמקור השוואה עבור קורנים מעשיים לצורך ביטוי מתמטי של אותם קורנים.
קורן אינו חייב להיות למברטי (היינו המציית לחוק למברט) כדי להיות איזוטרופי.
כקורן, גוף שחור כדורי מקיים את שניהם, לעומת גוף שחור שטוח שהוא למברטי ולא איזוטרופי.
לעומת זאת השמש היא בקירוב איזוטרופית אך לא למברטית (מכיוון שיש לה תכונות של האפלת שפה).
בפיזיקה, קורן איזוטרופי הוא מקור נקודתי של קרינה או קול.
במרחק, השמש היא קורן איזוטרופי של קרינה אלקטרומגנטית.
בתאוריות מודרניות, המפץ הגדול הוא דוגמה נוספת של קרינה איזוטרופית - קרינת הרקע הקוסמית.
בתורת האנטנות, אנטנה איזוטרופית היא אנטנה היפותטית הקורנת גלי רדיו בכל הכיוונים בעצמה זהה.
לכן, נאמר שהיא בעלת כווניות של 0 dBi (כלומר dB ביחס לאיזוטרופית) בכל כיוון.
בפועל, ניתן להוכיח כי קורן קוהרנטי איזוטרופי אינו קיים, משום ששדה הקרינה שלו אינו מסוגל להתאים למשוואת הלמהולץ בכל הכיוונים בו־זמנית.
בתחום המדידה של שדות אלקטרומגנטיים, מקלט איזוטרופי או אנטנה איזוטרופית הוא מכשיר מדידה אשר יקלוט את השדה המלא ללא תלות בסידור הצירים התלת־ממדי שנבחר עבורו.
בפועל מקלט קוואזי-אידיאלי איזוטרופי (כמעט איזוטרופי) מושג על ידי שימוש בשלוש אנטנות אורתוגונליות עם דיאגרמת קרינה סינוסיאלית, כמו זו של דיפול קצר ואנטנות לולאה קטנה.
הפרמטר המשמש להגדרת הדיוק של אנטנה כזו נקרא "הסטייה האיזוטרופית".
באופטיקה, קורן איזוטרופי הוא מקור אור נקודתי.
השמש ניתנת לתיאור כמקור אור נקודתי בקירוב, עבור מרחקים גדולים.
סוגי תחמושות כגון מוץ ונור, בעלי תכונות של קורן איזוטרופי.
קורן איזוטרופי יהיה רמקול "מושלם" אשר פולט גלי קול בווליום זהה בכל כיוון.
הדינשטאגישי קורנטין והפרייטאגישי קורנטין (מיוני 1687, דינשטאגישי קורנט ופרייטאגישי קורנט; מלועזית, "העיתון של יום שלישי" ו"העיתון של יום שישי") היה עיתון ביידיש שיצא לאור באמסטרדם ב-1686 ו-1687, קודם במתכונת של דו-שבועון ואחר כשבועון בלבד.
היה זה כתב-העת היידי הראשון בהיסטוריה, והעיתון היהודי השני בכלל, לאחר ה"גזטה די אמסטרדם" שיצא בספרדית מ-1672.
לא הרבה ידוע על העיתון.
המוציא לאור הראשון היה אורי פייבש בן אהרן הלוי (1715 – 1627), אשכנזי יליד אמסטרדם שסבו הגיע מאמדן כדי להורות לאנוסים מספרד ופורטוגל ששבו ליהדותם בעיר.
הוא היה אחד המדפיסים החשובים בדורו באות עברית.
העורך והכותב הראשי היה משה בר אברהם אבינו מניקלשבורג, גר צדק.
אמסטרדם הייתה מרכז עיתונות גדול, והשלטונות התירו חופש ביטוי רחב יחסית.
שני היזמים פרסמו את ה"קורנטין" לקהילה האשכנזית הגדלה, שהגיעה לקרוב ל-3,000 נפש בעת שהחל לצאת לאור, אולי גם בהשראת ה"גזטה".
בתחילה הדפיסו את ה"קורנטין" כדו-שבועון: מהדורה אחת יצאה ביום שלישי, ועל כן נקראה "דינשטאגישי קורנטין", והשנייה ביום שישי, "פרייטאגישי קורנטין." לא ידוע מתי נדפס העותק הראשון, אך הישן ביותר שנמצא הוא מ-9 באוגוסט 1686. שמותיהם של הלוי ובר אברהם הופיעו בכל מהדורה בתארים "המחוקק" ו"המסדר".
לא היו להם אמצעים לשכור כתבים משלהם והם עסקו כמעט אך ורק בתרגום ידיעות מהעיתונים הגדולים.
רוב החדשות היו אודות ענייני העולם, אך גם בלווית דגשים יהודיים מדי פעם.
כשדיווחו אודות העלאתם על המוקד של שלושה אנוסים בליסבון, צירפו לכך תפילות לנקמה.
ב-6 ביוני 1687 חדל פייבש הלוי להוציא את העיתון לאור עקב קשיים כספיים.
דוד די קָסְטְרוֹ טַרְתָּס, מפרסם ה"גזטה" מן הקהילה הספרדית, רכש את השליטה.
משה בר אברהם הוסיף לשמש כעורך וככותב בפועל.
השם שונה מ"קורנטין" ל"קורנט" וטרתס הוסיף את סמל העיר אמסטרדם לכותרת.
ב-5 באוגוסט נכתב ב"קורנט" שמשם והלאה תתפרסם רק מהדורת יום שישי, עקב אי-רווחיותה של זו ביום שלישי.
העותק האחרון שנמצא נדפס ב-5 בדצמבר, אם כי לא ברור מתי אכן חדל ה"קורנט" לצאת.
כמאה מהדורות שלו שרדו בסך הכל ונתגלו על ידי חוקרים.
היה זה עיתון היידיש הראשון, והאחרון לתקופה ארוכה: רק ב-1771 יצא שוב כתב-עת בשפה, ה"דירנפורטער פריפילגירטע צייטונג" בדירנפורט שליד ברסלאו.
קורנטן טוליסו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר באולימפיק ליון, בה הוא גם משמש כקפטן.
טוליסו התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל קטנות ובגיל 13 הצטרף לאקדמיה של אולימפיק ליון.
ב-10 באוגוסט 2013 טוליסו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-92 של המשחק בו ניצחה ליון 0–4 את ניס.
ב-24 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בניצחון 0–1 נגד רייקה הקרואטית.
שבוע לאחר מכן חתם על חוזה עד בקבוצה.
ב-9 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתוספת הזמן שהביא לליון ניצחון 1–2 נגד בורדו.
בעונת 2015/2016 הוסט לעמדת המגן הימני במקומו של מוחמד דאבו שעזב את המועדון, אך לאחר פציעתם של יואן גורקוף וגווידה פופאנה חזר לקישור האחורי, עמדתו הטבעית.
בסיום העונה האריך את חוזהו בקבוצה עד שנת 2020. את העונה סיים עם חמישה שערים ושישה בישולים.
ביולי פורסם כי דחה הצעה של 37.5 מיליון אירו מנאפולי בטענה כי הוא מעוניין להישאר בליון.
ב-14 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–3 נגד דינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-2 באוקטובר 2016 קיבל לראשונה את סרט הקפטן לאחר פציעתם של מקסים גונאלון ואלכסנדר לאקזט בדרבי נגד סנט אטיין שהיה גם הראשון שהתקיים בפארק אולימפיק ליון.
בדרבי השני של העונה, שהתקיים ב-5 בפברואר 2017, הוא הורחק לראשונה בקריירה לאחר עבירה על פביאן למואן.
ב-14 ביוני 2017 חתם בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה תמורת 41.5 מיליון אירו, ובכך שבר את שיא סכום הרכישה שבאיירן מינכן שילמה עבור כדורגלן.
השיא הקודם היה שייך לחאבי מרטינס שנרכש מאתלטיק בילבאו בקיץ 2012 תמורת 40 מיליון אירו.
ב-4 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בבאיירן מינכן, במשחק הסופר קאפ הגרמני מול בורוסיה דורטמונד.
המשחק הסתיים בתוצאה 2-2, הוכרע לטובת באיירן מינכן בבעיטות הכרעה וטוליסו רשם תואר ראשון בקבוצה.
ב-5 בדצמבר 2017 רשם צמד בניצחון 1–3 על פריז סן ז'רמן במסגרת המחזור ה-6 בשלב הבתים של ליגת האלופות.
את עונת 2017/2018 סיים עם זכייה באליפות הבונדסליגה, בעונה בה הבקיע שישה שערי ליגה, אך הפסיד עם קבוצתו בגמר הגביע הגרמני 3-1 לאיינטרכט פרנקפורט, והודח עם באיירן בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד.
הוא פתח את עונת 2018/2019 היטב וזכה עם באיירן בתואר הסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 0–5 על איינטרכט פרנקפורט, אך נפצע כבר במחזור השלישי של העונה בניצחון 1–3 מול באייר לברקוזן, ונעדר מעל חצי שנה.
טוליסו חזר לסגל באיירן מינכן וישב על הספסל במשחק הניצחון 0–1 על ורדר ברמן באפריל 2019.
ב-1 ביולי 2022 חזר לליון וחתם לחמש שנים.
טוליסו שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של צרפת וגם בנבחרת הצעירה.
בשנת מאמן נבחרת טוגו, קלוד לה רוי, ניסה לשכנעו לייצג את נבחרת טוגו כיוון שאביו הוא ממוצא טווגלזי, אך טוליסו שלל את ההצעה כיוון ששאף לייצג את צרפת.
במרץ זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת לקראת המשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
את הופעת הבכורה בנבחרת ערך ב-28 במרץ 2017 בהפסד 0–2 לספרד.
נבחרת העונה של הליגה האירופית: 2016/2017
קורניליה איזבלה "קורי" ברגמן היא נוירוביולוגית אמריקאית, אשר ידועה בזכות עבודתה המגדירה את השפעת הגנים והסביבה על ההתנהגות של תולעי קיינורהבדיטיס אלגנס.
פרופ' ברגמן זכתה במספר פרסים ומענקים על מחקרה: פרס קוולי למדעי המוח בשנת 2012, פרס 'פריצת הדרך במדעי החיים' ב-2013 וב-2016 פרס 'פרס אדוארד מ.
כיום קורניליה ברגמן היא חוקרת וראש מעבדת מעגלים עצביים והתנהגות באוניברסיטת רוקפלר, ניו יורק.
קורניליה ברגמן נולדה ב-1961 בווירג'יניה וגדלה באת'נס, ג'ורג'יה.
ע"פ ברגמן העובדה שמשפחתה הייתה משכילה, עודדה אותה לממש את חיבתה למדע כבר בחטיבת הביניים והתיכון.
עבודתה הראשונה במעבדה, הכנת מזון זבובים במעבדת ביולוגיה, הייתה במהלך לימודי התואר הראשון שלה באוניברסיטת ג'ורג'יה (בה אביה עבד כפרופסור למדעי המחשב וסטטיסטיקה).
ראש מעבדת הביולוגיה וויאט אנדרסון התעניין בברגמן והציג אותה לסידני קושנר במחלקת גנטיקה, שם היא עבדה במקביל ללימודי התואר בביולוגיה מולקולרית.
העבודה שעשתה במחלקת הגנטיקה עזרה לה במחקריה העתידיים.
ב-1981 סיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג'יה עם תואר בביוכימיה ונסעה למסצ'וסטס על מנת להמשיך את לימודיה ב-MIT.
היא סיימה את לימודיה ב-MIT בשנת 1987 עם דוקטורט בביולוגיה של הסרטן.
במהלך הדוקטורט למדה ברגמן על מנגנונים מולקולריים של תאי הסרטן במעבדה של רוברט ויינברג.
שם לקחה חלק במחקר הקיים על גני ראס (Ras genes) ותפקידם בגידולי סרטן בגוף האדם ועזרה לזהות את המוטציה המפעילה את הראס בסרטן השלפוחית.
נוסף לכך, ברגמן תרמה רמות למחקר על ה-neu, אונקוגן שהתברר כקשור לסרטן השד, דבר שמאוחר יותר הוביל מדענים לפריצת דרך בנושא.
לאחר הלימודים נשארה לעבוד ב-MIT במעבדה של פרופסור ה.
במעבדה זו התוודעה לתולעי ק.
אלגנס, והחלה להתעניין במערכת העצבים וההתנהגות.
מורכבות הנושא הרתיעה אותה, אך שיחה עם דייוויד בולטימור (חבר סגל ב-MIT וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה) שכנעה אותה והיא החלה את עבודתה על הגדרת השפעת הגנים והסביבה על התנהגות תולעי ק.
אלגנס על ידי ניתוח המעגלים העצביים והגנים, הקולטנים והמולקולות המעורבות בהתנהגות.
במחקרה הראשון בנושא ברגמן השתמשה בצריבה (אבלציה) בלייזר כדי להראות כי קבוצות נוירונים מסוימות בגוף התולעת (ק.
אלנגס) חשובות לתגובת ההגבה של התולעת לכימיקלים שונים.
עוד תוצאה שעלתה מהמחקר היא גילוי קבוצת הנוירונים האחראית להכנסת התולעת לשלב אלטרנטיבי הנקרא "dauer larva" (שלב התפתחותי אלטרנטיבי של תולעים ק.
אלנגס בה הזחל נכנס לסוג של קיפאון ויכול לשרוד בתנאים קשים).
מחקר זה היה הראשון מסדרת מחקרים שמטרתם למפות את קבוצות הנוירונים במוח התולעת ולהגיע להבנה עמוקה יותר של המעגלים העצביים וההתנהגות שלה.
ב-1995 הוצעה לברגמן עבודה כעוזרת מרצה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו ובמקביל המשיכה במחקריה.
הפעם התמקדה ברגמן בחוש הריח ברמה המולקולרית.
מחקרה הוביל לתגליות על מנגנוני הבסיס של החושים ולגילוי מולקולה שתפקידה ליצור קשרים בין הנוירונים במהלך פיתוחם.
עבודה זו תרמה להבנה עמוקה יותר של המוח, התפתחות נוירונים והיכולת החושית.
שלוש שנים לאחר מכן (1998) הועלתה לדרגת פרופסור וב-1999 מונתה לסגן יו"ר המחלקה לאנטומיה.
ב-2004 החלה לעבוד באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק כראש המעבדה למעגלים עצביים והתנהגות ע"ש לולו ואנתוני וונג, כמרצה וכחוקרת רפואית של מכון הווארד יוז למחקר רפואי, שם היא נמצאת עד היום.
ברגמן והצוות שלה חוקרים כיצד גנים אחראים על ההתפתחות, התפקוד וההתנהגות העצבית.
במעבדה נעשה שימוש בתולעי ק.
אלגנס, בזכות חוש הריח הרגיש שלהם.
2004 - פרס קמאלי בינלאומי על מדעי המוח הבסיסיים והקליניים
2009 - פרס ריצ'רד לונסברי בביולוגיה וברפואה
2010 - פרס פרל-אונק בתחום מדעי המוח
Dart / NYU - 2012 ביוטכנולוגיה פרס הצטיינות
2012 - פרס קוולי למדעי המוח
2013 - פרס פריצת דרך במדעי החיים
2014 - מדליית בנג 'מין פרנקלין במדעי החיים
קורן אמישה (נולד ב-17 בדצמבר 1971) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
שיחק בעמדת הרכז, גובהו 1.93 מטר.
אמישה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל חיפה.
במקביל שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל, ובנבחרת בית הספר בו למד לצד גיא גודס, אורט קריית ביאליק, איתה זכה באליפות ישראל לתיכונים במרץ 1987, ובגביע העולם בכדורסל לבתי ספר תיכוניים במאי 1989.
בעונת 1987/88 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של "מכבי בת גלים" (קבוצת בת של מכבי חיפה) ששיחקה ב (אז הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל הישראלי).
בשנים 1988–1992 שיחק בליגה הלאומית (שמה של ליגת העל אז) בשורת מכבי חיפה.
בעקבות יכולתו הטובה בחיפה, בעונת 1992/93 הצטרף למכבי תל אביב.
לאחר פציעתו של גיא גודס, תופקד אמישה כרכז הראשון.
אמישה לא הצליח לשחזר את ההצלחה מהעונה הקודמת, הודח מהחמישייה הפותחת, ותפקיד הרכז הראשון ניתן לנדב הנפלד.
עונה זו הייתה עונה בה הפסידה מכבי תל אביב את האליפות לאחר רצף של 23 שנה, כן כשלה במשחקיה באירופה.
בעונת 1993/94 עבר לשחק בבני הרצליה (שפעלה אז בשם הפועל הרצליה), ובסך הכל שיחק בשורותיה שלוש עונות.
בעונת 1994/95 סייע לקבוצה לזכות בגביע המדינה.
סך הכל רשם אמישה 10 עונות בליגה ראשונה, בהן שיחק ב-214 משחקים וקלע 2,562 נקודות והוא מקום 97 ברשימת קלעי כל הזמנים.
קורן אמישה שיחק בנבחרת ישראל הבוגרת, השתתף במוקדמות אליפות אירופה 1991, אולם הנבחרת לא הצליחה להעפיל לאליפות.
לפני כן שיחק בנבחרת הקדטים, הנוער והעתודה.
שני אחיו של אמישה, מוטי וליאור, גם הם כדורסלני עבר.
הוא מרוץ אופני כביש, שנערך בבלגיה מאז 1946. המרוץ מתקיים בצמוד לאומלופ הט ניוסבלד והוא אחד מהמרוצים שפותחים את עונת המרוצים הבלגיים.
המרוץ הוא מדרג 1.Pro בסבב ה-UCI ProSeries.
המרוץ נוסד בשנת 1946 והוזנק מקורנה , עיירה קטנה שבמערב פלנדריה והסתיים בבריסל, בירת בלגיה.
ב-1960, המרוץ עבר להיקרא "אומלופ דר ביידה פלנדרן", אך בשנת 1979 חזר לשם המקורי (קורנה–בריסל–קורנה).
המרוץ הוא אחד משני המרוצים שפותחים את עונת המרוצים הבלגים, הראשון הוא אומלופ הט ניוסבלד.
בשנת 2005 המרוץ נכלל בטור האירופי של ה-UCI, ובשנת 2016 השתדרג אף יותר ועלה לדרג ה-1.HC, שמ-2020 נקרא 1.Pro.
ב-2014, תום בונן ניצח בפעם השלישית במרוץ לאחר שגבר על חמישה רוכבים אחרים בספרינט ובכך הפך לשיאן הניצחונות במרוץ.
אנ.אל יומבו2019 בוב יונגלסקוויק סטפ2020 קספר אסגרןדקונינק קוויק-סטפ2021 מאדס פדרסןטרק-סגפרדו2022 פאביו יאקובסןקוויק-סטפ אלפא ויינל2023 טיש בנוטיומבו–ויסמה2024 ואוט ואן ארטויסמה–ליס א בייק2025 יספר פיליפסןאלפסין-דקונינק
קורן שדמי (נולד בשנת 1981) הוא מאייר וקומיקסאי ישראלי-אמריקאי עטור פרסים.
ספריו של שדמי ראו אור בצרפת, איטליה, ספרד, פולין, גרמניה, קוריאה, ישראל וארצות הברית.
בשנת 1996, בגיל 15, החל לעבוד עם מורו אורי פינק כאסיסטנט במגזין "זבנג!".
בשנת 1998 כשהוא בן 17, עבד על הקומיקס "הוגו" עבור עיתון ערוץ הילדים.
שני ספרים של הוגו יצאו לאור בהוצאת מודן.
באותה שנה גם פרסם שדמי את הרומן הגרפי המקורי הראשון שלו בישראל, "פרופיל 107", עליו עבד יחד עם אורי פינק.
בשנת 2002 לאחר שחרורו מהצבא בו שירת כמעצב גרפי, זכה שדמי למלגה ללימודים בניו יורק בבית הספר לאמנות חזותית , שם הוא מלמד כיום איור.
ספרו הראשון באנגלית, "In The Flesh", - אוסף קומיקס העוסק במערכות יחסים - ראה אור בהוצאת רנדום האוס בשנת 2009. סיפורו הקצר "אנטואנט" נבחר לאנתולוגיית "הקומיקס האמריקנית הטובה ביותר 2009" בעריכת צ'ארלס ברנס.
הוא היוצר של הקומיקס-רשת המסתורין "The Abaddon", המבוסס באופן רופף על המחזה האקזיסטנציאליסטי של ז'אן-פול סארטר "בדלתיים סגורות".
The Abaddon פורסם בכריכה קשה על ידי הוצאת "Z2 קומיקס" בשנת 2015 לשבחי המבקרים.
בשנת 2014 הוציא שדמי לוח שנה "To Die For" בו אייר נשים מפורסמות מההיסטוריה כגון פרידה קאלו או מארי אנטואנט כמעין דוגמניות פין אפ.
בשנת 2015 שדמי אייר את הספר "Mike's Place: A True Story of Love, Blues, and Terror in Tel Aviv" המספר על אודות הפיגוע במייק'ס פלייס בתל אביב.
בשנת 2016 פורסם הקומיקס החצי-אוטוביוגרפי של שדמי "Love Addict: Confessions of a Serial Dater" בהוצאת Top Shelf.
הספר עוסק בסכנות שבהיכרויות מקוונות.
ב-2017, יצא לאור "Rise of the Dungeon Master" שיתוף פעולה בין דייוויד קושנר לשדמי.
הרומן הגרפי מבוסס על מאמר WIRED שנכתב על ידי קושנר, המתאר את גארי גייגקס, יוצר משחק התפקידים מבוכים ודרקונים.
ב-2019 יצאו לאור "Twilight Man", ביוגרפיית קומיקס לתסריטאי וקריין הטלוויזיה רוד סרלינג, יוצר אזור הדמדומים בהוצאת Humanoids ו-"Highwayman", סיפור "היהודי הנודד" בעתיד פוסט-אפוקליפטי.
"Highwayman" היה מועמד לשני פרסי איגנץ.
ב-3 בנובמבר 2020 יצא לאור "Bionic", רומן גרפי המתרחש בעתיד הקרוב והמספר על התבגרות בעידן הדיגיטלי.
איוריו של שדמי פורסמו בין היתר בניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, פלייבוי, ביזנסוויק, וילג' ווייס, וושינגטון פוסט, Wired והניו יורקר.
שדמי מתגורר ועובד כיום בברוקלין, ניו יורק.
קורניי ז'אן פרנסואה היימנס (בהולנדית: Corneille Jean François Heymans; 28 במרץ 1892 – 18 ביולי 1968) היה פיזיולוג ורופא בלגי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1938 "על גילוי התפקיד של גופיפים בעורק תרדמני ובאבי העורקים בבקרה על מערכת הנשימה".
היימנס נולד ב-28 במרץ 1892 בעיר גנט.
בשנת 1920 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת גנט.
לאחר סיום לימודיו היימנס לימד במספר מוסדות ובהם יוניברסיטי קולג' לונדון, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת לוזאן וקולז' דה פראנס.
בשנת 1930 הפך לפרופסור באוניברסיטת גנט.
בשנת 1938 זכה בפרס נובל על כך שהראה כיצד לחץ הדם ותכולת החמצן בדם נמדדים בגוף ומועברים למוח דרך העצבים ולא על ידי הדם עצמו.
היימנס נפטר ב־18 ביולי 1968 בפלנדריה.
קורן וולטרס הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
הוא מיכר בעיקר מתפקידו בתור הברדס האדום בסדרה "טיטאנים" (2018–2023).
וולטרס נולד ב-16 בינואר 1998 בעיירה אוק פארק (אנ'), בדרום קליפורניה, שם הוא למד בבית הספר התיכון אוק פארק (אנ').
יש לו אחות קטנה, הארלו וולטרס.
הוא החל לדגמן עבור מותגי אופנה הכוללים בין היתר את טיליס ולי.
הוא החל את קריירת המשחק שלו בפרסומות לסמסונג גלקסי.
את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הוא ערך בסרט הקומדיה "Growing Up and Down" בשנת 2014. קורן קיבל תפקידים נוספים בטלוויזיה, כולל תפקידו החוזר כג'קסון הצעיר בסדרה "Game of Silence" בשנת 2016. באותה שנה הופיע במהלך העונה השנייה בסדרת הטלוויזיה "העולם של ריילי".
הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות בהן "Too Close to Home" בשנת 2016, "אלכסה וקייטי" בשנת 2018, ובקומדיית המצבים "ללא מילים".
הופעתו השנייה בסרט הייתה בסרט הדרמה "נשות המאה ה-20" בשנת 2016, בכיכובן של אנט בנינג, אל פנינג וגרטה גרוויג.
לאחר מכן הוא הופיע בסרט המדע הבדיוני "Playing Dead", סרט טלוויזיה בשנת 2018.
בשנת 2018, קיבל את הפריצה שלו שגילם את ג'ייסון טוד, רובין השני, בסדרת גיבורי העל "הטיטאנים" בשירות הסטרימינג HBO Max.
היה לו תפקיד חוזר לאורך העונה הראשונה.
בעונה השנייה בשנת 2019 תפקידו הפך לראשי בסדרה.
בשנת 2019 הוא שיחק בסרט האימה "Do not Reply".
שנה סרט תפקיד הערות 2016 נשות המאה ה-20 (אנ') מאט 2019 Do Not Reply דילןTBAOut Come the Wolves
תפקיד ראשי (עונות 2–3)תפקיד אורח (עונה 4); 26 פרקים 2019 אחותי בהפרעה (אנ') קייל פרק: "Pregnancy Pause"
אנה קורניליה יאקובסדוטר סמואלסון (; נולדה ב-9 במרץ 1992), ידועה בשם הבמה שלה קורניליה יאקובס, היא זמרת-יוצרת שוודית.
החלה את הקריירה המוזיקלית שלה לצד להקת הבנות "Love Generation", שהשתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לתחרות הזמר של האירוויזיון, בשנים 2011 ו-2012. שירן, "Dance Alone", הגיע למקום ה-26 במצעד הסינגלים השוודי.
היא חזרה לתחרות בשנת 2022 כזמרת יחידה, עם השיר "Hold Me Closer", שהעפיל לגמר.
היא ניצחה בגמר, ונבחרה לייצג את שוודיה באירווזיון 2022 בטורינו, איטליה.
ב-14 במאי ביצעה את שירה בגמר התחרות.
בשנת 2020 הלחינה וכתבה את השיר "Weight of the World", שהפך לשיר הפסקול של הסדרה הנורדית "Björnstad", מבית היוצר של HBO.
קורניצלו (באיטלקית cornicello מבוטא: [korniˈtʃɛllo]) או קורנו פורצ'ונה (corno portafortuna, מילולית "קרן מביאה מזל" באיטלקית) הוא קמע איטלקי הנענד כדי להגן מפני עין הרע.
באופן היסטורי השתמשו בו כדי לעודד פריון וכוח גברי.
הקמע מכונה לפעמים גם הקרן האיטלקית.
הקורניצ'לו נענד לרוב על ידי גברים איטלקים באזור קמפניה, כמו גם לאציו, אפוליה, בזיליקטה, ובמידה פחותה יותר בסיציליה ובקלבריה.
ניתן למצוא אותו גם בקרב צאצאים של מהגרים איטלקים.
ייתכן ותנועת יד הנהוגה באיטליה כנגד עין הרע המכונה 'המאנו קורנוטה'' או "יד קרניים" קשורה לקורנו.
מחווה זו מבוצעת כשהיד מפולסת או מופנית כלפי מטה, או לפחות מעט כלפי מטה, בדרך כלל בתנועת סיבוב או תנודה.
קורנויבורג הוא מחוז במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
קוֹרָנִית הוא יישוב קהילתי בגליל בתחומי המועצה האזורית משגב.
הקמת היישוב, שיועד לגרעין עתיר, אושרה עוד במחצית הראשונה של 1977. ביולי 1978 הוחלט במשרד השיכון על התחלת בניית מבני קבע ביישוב.
היישוב נוסד בספטמבר 1978 על ידי גרעין של ישראלים מרחבי ישראל שאורגן על ידי האיחוד החקלאי.
בעת העלייה על הקרקע באתר הזמני במושב שגב נקבע שעד המעבר ליישוב הקבע הוא יתנהל כמושב שיתופי.
במרץ 1980 היו ביישוב 15 משפחות ולא היה ניתן להוסיף עוד משפחות בהיעדר מבנים נוספים למגורים.
באותה עת טרם אושר תקציב ליישוב הקבע וחברי הגרעין הפגינו נגד הסחבת בהקמת היישוב.
קורנית נמצאת על הר שְׁכַנְיָה, בצמוד ליישוב שכניה ומול כאוכב אבו אל-היג'א.
הוא משתייך למועצה אזורית משגב.
האזורים העירוניים הסמוכים ליישוב הם כרמיאל והקריות.
קורנית נמצאת במרחק 13.7 קילומטר מכרמיאל ובמרחק של 20.5 קילומטר מהקריות.
היישוב נקרא על שם שיח התבלין קורנית הנפוץ באזור.
ביישוב יש כמה מתקנים קהילתיים : מגרש ספורט, מועדון חברים, גינות ציבוריות, אמפיתיאטרון, מועדון נוער שפועלת בו התנועה 'הנוער העובד והלומד' ומגרש כדורגל מדשא סינתטי.
ביישוב ישנו גן משחקים, גן ציבורי קטן ובו אמפיתיאטרון, וכן פארק ששמו "הדרך של בן", על שם יליד היישוב, , שנפל במלחמת לבנון השנייה.
כיום מתגוררות ביישוב כ-200 משפחות, והמספר הולך וגדל.
בשכניה, היישוב הסמוך, יש בית ספר יסודי, שבו לומדים רוב ילדי קורנית.
קורנית (Kernowek; באנגלית: Cornish) היא שפה ממשפחת השפות הקלטיות.
שפה זו הייתה שפת הדיבור והכתיבה העיקרית באזור קורנוול בקצה הדרום-מערבי של אנגליה עד ימי הביניים, אך מספר דובריה ירד בהדרגה עם התפשטות האנגלית כשפה דומיננטית בבריטניה.
קיימת סברה כי בשנת 1777 מת האדם האחרון שדיבר קורנית כשפת אם, ובכך הפכה לשפה מתה.
יחד עם זאת, כבר במאה ה-19 מתואר מחקר פילולוגי של השפה, על פי דובריה כשפה נוספת.
ב הוחייתה השפה על פי המחקר וטקסטים כתובים.
לפי סקרי אוכלוסין מהעשור השני של המאה ה-21 דוברים אותה כמה אלפים מתושבי קורנוול (פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית המחוז), מתוכם כ-500 דוברים רהוטים.
קורנית שייכת לפלג הברטוני, לתת-הפלג הדרום מערבי, של השפות הקלטיות האינסולאריות, ביחד עם ולשית וברטונית.
כ-80% מאוצר המילים בקורנית משותף גם לוולשית ולברטונית.
כ-35% משותף לאירית ולגאלית סקוטית.
קורנית (לעיתים קורנט, באנגלית: Cornet) היא כלי נשיפה ממתכת.
הקורנית דומה מאוד לחצוצרה, אך קצרה ממנה במקצת ושונה ממנה בקידוח החרוטי שלה.
בנוסף, החצוצרה מורכבת מצינור שקוטרו שווה לכל אורכו (דמוי גליל), ואילו קוטרו של צינור הקורנית גדל בהדרגה (דמוי חרוט).
מנעד הצלילים המופק בשני הכלים דומה, אך הטון של הקורנית עמוק ועמום יותר מזה של החצוצרה.
הקורנית מועדפת על נגנים מתחילים, שכן בשל עיצובה קל יותר להחזיקה מאשר את החצוצרה.
בדומה לחצוצרה, גם לקורנית יש שלושה שסתומים להפקת הצלילים השונים, ולעיתים רחוקות ארבעה.
גם לקורנית, בדומה לחצוצרה, ניתן להרכיב עמעם.
משמה של הקורנית נגזר שמו של טיל הקורנט.
קורנליוס היה אפיפיור במשך שנתיים, בין השנים 251–253.
קודמו בתפקיד, פביאנוס, הוצא להורג על-ידי הקיסר דקיוס ב-20 בינואר 250 והנוצרים ברומא חששו כל-כך מן הרדיפות אחריהם על-ידי הקיסר שנמנעו ממינוי בישוף ברומא.
כפי שמספר קיפריאנוס (איגרת 51, סימן 8 ואילך) כאשר הרדיפות נחלשו במרץ 251, בגלל מותו של דקיוס בקרב נגד הגותים התכנסו שישה עשר בישופים ברומא וקורנליוס נבחר על-ידם ברוב קולות, לכאורה כנגד רצונו.
זמן קצר לאחר מכן, כפי שמספר קיפריאנוס: "עריץ, נתעב בעיני כהני האל...
נסיך יריב עלה כנגדו וכונן את כיסאו ברומא".
אותו "עריץ" היה נובטיוס, כומר אדוק ברומא, שהתקומם כנגד מה שתפש כסלחנותו היתרה של קורנליוס, שהיה מוכן לקבל חזרה לחיק האמונה את כל אלו שמעלו בה והתכחשו לדתם בלחץ הרדיפות והעינויים שהוביל דקיוס.
ככל הנראה, הדמות העיקרית מאחרי הקלעים הייתה קיפריאנוס, שדחף את קורנליוס להחליט בקונציל קרתגו בשנת 251 על קבלת הכופרים חזרה לכנסייה אחרי כפרת עוונות קצרה.
אוסביוס מצטט בהרחבה ממכתבו של קורנליוס לפביאנוס בישוף אנטיוכיה, שנטה אז לתמוך בנובטיוס, בו הוא מאשים את נובטיוס כמי שחולל את הקרע בגלל אכזבה מאי-בחירתו למשרת האפיפיור.
קרוב לוודאי שלמרות תיאורו של קיפריאנוס, ההפך היה הנכון: קורנליוס הוא ששאף למינוי למשרת האפיפיור, והסכים להתמנות אף על פי שהמוודים ואנשי הדת הבכירים בעיר הסתייגו ממנו וממדיניותו.
נובטיוס, שנהנה מתמיכתם, היה ככל הנראה זה שנאלץ להתמנות לבישוף-שכנגד כדי להגן על עקרי האמונה האורתודוקסית, כנגד גישתו הסלחנית של קורנליוס.
כך או כך, כפי שקיפריאנוס מדגיש, העיקרון כי אין לסבול מצב בו ישנם שני בישופים בעיר אחת הפך בלתי נסבל בעיני הבישופים המובילים.
קיפריאנוס גייס לצידו של קורנליוס את מאה הבישופים באפריקה ואת השפעתו של דיוניסיוס בישוף אלכסנדריה, שהיה משוכנע לפחות על-פי מכתבו לנובטיוס כי נובטיוס התמנה לבישוף-שכנגד בגלל אכזבה מאי-בחירתו למשרת האפיפיור.
מכתביו של דיוניסיוס הצליחו להבטיח לקורנליוס את התמיכה הקריטית של בישופי המזרח, שהכריעו למעשה את הכף.
באיטליה התכנס ויעוד של שישים בישופים שנועד לשוב ולאשר את בחירתו של קורנליוס, ולדחות את מינויו של נובטיוס.
מספר זה נותן אפשרות להעריך באופן כלשהו את מספר הנוצרים ברומא העתיקה אז.
לפי גיבון מספרם היה כחמישים אלף, אך בנסון ופון הרנאק, המומחים הבולטים בסוף המאה התשע עשרה ביחס לחיי קיפריאנוס סבורים כי מספרם היה קטן בהרבה.
זמן לא רב אחרי שסיעת קיפריאנוס הצליחה לחסל את סיעת נובטיוס התחדשו הרדיפות וקורנליוס גורש לקנטומקלאי (קיויטה וקיה) וככל הנראה מת שם כעבור זמן קצר.
על-פי המסורת שאומצה מאוחר יותר הוא מת כמרטיר כאשר ראשו נערף, אך ככל הנראה לא כך היה.
ייתכן אף כי בעקבות הירונימוס חל בלבול בין מותו של קורנליוס ומותו של קיפריאנוס במועד מאוחר יותר.
כמה משרידיו של קורנליוס הגיעו לגרמניה בתקופת ימי הביניים, כאשר ראשו הגיע לעיר אאכן, שם הוקם מנזר על שמו.
בחבל הריין הוא מוגדר כקדוש המגן על האוהבים.
האגדה המיוחסת לכך מספרת על אומן צעיר שנשכר לעטר את קתדרלת קורניליוס שבעיר נויס.
בתו של אחד מאנשי העיר התאהבה באומן הצעיר, אך אביה התנגד לאיחוד ואמר כי יאשר זאת רק בתנאי שגם האפיפיור יסכים.
באורח נס, פסלו של קורניליוס נטה לעבר הצעירים, ברך אותם ובכך השיא את השניים.
קורניליוס נחשב אחד מארבעת הקדושים של חבל הריין בתקופת ימי הביניים, ביחד עם קווירינוס מנויס, הוברטוס ואנטוניוס הגדול.
אגדה נוספת מקשרת בין קורנליוס לבין קרנאק, לפיה האבנים במקום היו חיילים פגאנים שהפכו לאבן בשעה שקורנליוס נמלט מהם.
קוֹרָנִית, תימין או טימין (שם מדעי: Thymus), הוא סוג של צמחי תבלין, בני שיח רב שנתיים ממשפחת השפתניים.
בסוג נכללים מעל 350 מינים שגובהם הממוצע כ-40 ס"מ ומקורם בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובאסיה.
השם "קורנית" ניתן לצמח זה עקב תחושת הקרירות הנוצרת על הלשון בעת לעיסת עלי הצמח.
הקורנית היא צמח כיסוי עשבוני ירוק-עד, צמיחתה מהירה וצפופה, ורוב המינים צומחים לגובה של פחות מ-10 סנטימטרים.
העלים קטנים, מעוגלים ולהם ארומה אופיינית.
הפריחה ברוב המינים היא בגווני ורוד, והיא מופיעה בארץ בחודשים אפריל–מאי ובאירופה ביוני-יולי.
הזרעים נובטים רק בסביבה מוארת.
הקורנית עמידה לקור וליובש, מעדיפה תנאי שמש מלאה ואדמה חולית מנוקזת היטב.
קורנית צומחת לרוב בצידי דרכים, באחו וכן בנקבות ובסדקי סלעים.
המין הארומטי ביותר הוא בת-קורנית פשוטה , הנקרא גם 'בת-קורנית מצויה'.
הקורנית הייתה מוכרת ליהודים כבר בתקופת המשנה והתלמוד ושמשה למאכל ולתיבול:
קורנית היא מקור עשיר בברזל ומשתמשים בו רבות בעיקר בבישול מרקים ובשרים, ובפרט בבישול בשר כבש, עגבניות וביצים.
למרות טעמה החזק, לרוב אינה מסתירה או מטשטשת את טעמם של תבלינים ועשבי תיבול אחרים, ובזכות תכונה זו היא משמשת מרכיב בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס.
קורנית נמכרת מיובשת, טרייה, משומרת בשמן ומלח ועוד.
כשהיא טרייה היא עשירה יותר בטעמים, אבל בו-זמנית לא נוחה לעבודה, וגם לא מתאימה לשימוש לאחר יותר משבוע אחד.
קורנית טרייה אפשר למצוא בכל עונות השנה, והיא לרוב נמכרת כצרור ענפים שהם גבעולים גזומים של הצמח.
הגבעול מורכב מגזע עצי שעליו עלים זוגיים ופרחים.
נהוג להשתמש בגבעולי קורנית שלמים כחלק מהבוקה גרני, צרור של מגוון עשבי תיבול שנותן ניחוח לתבשילי ציר ולמרקים.
אפשרות שנייה היא להוריד את העלים הירוקים מהגבעול העצי ולהשתמש רק בעלים.
קורנית מיובשת שומרת על טעמה יותר מאשר עשבי תיבול מיובשים אחרים.
הקורנית מכילה סליצילים (רכיבים צמחיים טבעיים דמויי אספירין).
ברפואה העממית משמשת הקורנית בעיקר לטיפול במגוון בעיות במערכת הנשימה, ומקובל כי הפעילויות נוגדות חיידקים של הקורנית מסייעות גם במניעת מחלות שמקורן במזון.
יש המאמינים כי לשמן הקורנית השפעות מעכבות גדילה של חמישה מחוללי מחלה נפוצים שמקורם במזון.
בארץ ישראל נפוצים המינים הבאים:
קורנית הערבות (שם נרדף בת-קורנית הערבות) (Thymus bovei) – צומח נדיר בנגב ובמדבר יהודה
קורנית מקורקפת (Thymus capitatus, שם נרדף Coridothymus capitatus) – צומח בצפון הארץ ובמרכזה
קורנית לימונית (Thymus citriodorus) – הכלאה בין בת-קורנית פשוטה ל-Thymus pulegioides
קוֹרנֶל מָקוּשינסקי (בפולנית: Kornel Makuszyński; 8 בינואר 1884 – 31 ביולי 1953) היה סופר ילדים פולני.
נולד בעיירה סְטְרִי שבגליציה, אוסטריה (לימים בפולין; כיום באוקראינה), ולמד בבית ספר בעיר לבוב.
את שיריו הראשונים כתב בגיל 14, שירים אשר פורסמו כעבור שנתיים בעיתון "סלובו פולסקי" שבו עבד כעבור זמן לא רב כמבקר תיאטרון.
הוא למד שפות וספרות באוניברסיטת לבוב ובפריז.
הוא פונה לקייב בשנת 1915, שם ניהל את התיאטרון הפולני והיה יושב ראש קהילת הסופרים והעיתונאים הפולנים.
ספריו של מקושינסקי לילדים ולנוער זכו להצלחה רבה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לשנייה, ויצירתו הפטריוטית "שיר למולדת" זיכתה אותו בפרס ממשלת פולין.
בשנת 1918 עבר לוורשה, שם כתב ספרות לבני נעורים.
ספריו זכו להצלחה רבה בפולין ותורגמו לשפות רבות, ביניהן לעברית.
קורנל מקושינסקי נקבר בזאקופנה, שם חי משנת 1945. בעיר יש מוזיאון המוקדש לזכרו.
חלק מספריו של קורנל מקושינסקי עובדו לקולנוע.
בסרט "שניים שגנבו את הירח" השתתפו כילדים התאומים לך אלכסנדר קצ'ינסקי וירוסלב קצ'ינסקי שכיהנו ברבות הימים כנשיא פולין וכראש ממשלת פולין.
שניים ללא חטא (1925) — סיפור אוטוביוגרפי על נעורי הסופר.
שניים שגנבו את הירח (1928. תר' ענת זיידמן, 2002) - אלגוריה המתארת את עלילותיהם של שני נערים תאומים רעי לב הבורחים מביתם, מסתבכים בצרות שונות ופוגשים דמויות משונות עד שהם משתנים לטובה וחוזרים הביתה לאימם.
החרב השבורה (1930. תר' שלמה סקולסקי, 1958) — קורות נער חסר-כל, שירש אחוזה ומצא ידידים.
הנערה רטובת הראש (1932. תר' אהרן מזיא בשם הנערה מהבית הלבן, 1932) — נערה קונדסית, שאביה הסופר נספה בתאונה, מצליחה לרכך את לבה הקשה של דודתה העשירה והערירית.
שער הים (1934. תר' צבי ישיב, 1955) — נער יתום חובב-גאוגרפיה נעשה לספן.
פיקי מיקי (1935. תר' אנדה עמיר-פינקרפלד בשם מאורעות הרפתקאות של פיקי-מוש וגוג בן-כוש, 1945) — תעלולי קופים ביער.
איגרת מעולם האמת (1936. תר' דוד אליפלט, 1955; ענת זיידמן, 2003) — חיפוש בלשי אחרי אוצר בעקבות צוואה שנשרה מתמונה.
הסיפור על בסיה (1937. תר' שלמה סקולסקי בשם בתיה, 1956; יוכבד פרידמן בשם השערוריות של באשה, 2002) — יתומה מאומצת על ידי סופר ושאר אנשים בעלי לב.
השד מהשביעית (1937. תר' צבי ישיב בשם השד מכיתה ז', 1956; אורי אורלב בשם השד מהשביעית, 1990) — תלמיד בעל חוש בלשי מצליח לפענח תעלומה משפחתית, שמעורב בה הפרופסור המפוזר להיסטוריה.
מסע בסימן כלב (1938. תר' דוד אליפלט, 1955; אורי אורלב, 2000) — הרפתקאות שלושה תלמידים וכלב, שיצאו לטייל ברחבי פולין.
נער בעל כנפיים (1938. תר' צבי ישיב, 1954) — נער יתום הגדל על ידי ידידים-יריבים נעשה טייס מהולל.
קוֹרנֶליוּ זֶלְיָה (זלינסקי) קוֹדרְיאָנוּ (; 13 בספטמבר 1899 – 30 בנובמבר 1938) היה פוליטיקאי רומני ימני קיצוני, אנטישמי ואנטי-קומוניסט.
היה המייסד והמנהיג של "לגיון רב-המלאכים מיכאל" הידוע יותר בשם "התנועה הלגיונרית".
הוא הפעיל טרור, תכנן התנקשויות והשתתף בהן, העריץ את משטרו של אדולף היטלר וכונה בידי אנשיו בשם הקפיטן (Căpitanul).
קודריאנו נרצח בהיותו במאסר, יחד עם 13 לגיונרים נוספים שריצו עונשי מאסר על רצח של אישים רומנים בולטים; רצח האסירים בוצע בהוראת קרול השני, מלך רומניה.
שנתיים לאחר הרצח הגיעה מפלגתו של קודריאנו לשלטון, באה חשבון עם האחראים לרצח וערכה לקודריאנו ולחבריו מסע קבורה מפואר שהפך אותו למרטיר (קדוש מעונה).
קודריאנו נערץ במהלך חייו ברומניה על ידי רבים, בעיקר צעירים והיו אף שהישוו אותו בעקיפין לישו.
גם בתקופה המודרנית יש ברומניה מעריצים של קודריאנו ושל התנועה הלגיונרית שיצר.
קורנליו זליה קודריאנו היה הבכור מבין שבעה אחים ואחיות במשפחה מסטורוז'ינץ שבצפון בוקובינה, ונקרא בלידתו בשם "קורנליו זלינסקי".
לאחר צירוף בוקובינה לרומניה, שינתה משפחתו את שמה לשם בעל צליל רומני יותר, "זליה" (Zelea), שנגזר מהשם הרומני של שריון השרשראות שנהגו ללבוש חיילים היוצאים לקרב באותה תקופה.
שוררת אי-בהירות באשר למקום לידתו של קורנליו, ביאשי או בעיירה חוש.
מוצאם האתני של הוריו, יון ואליזבט, שנוי במחלוקת, והיה בו עניין בשל משמעותו הרבה כרקע לחייו של מנהיג זרם לאומני:
יון זלינסקי (מאוחר יותר יון זליה קודריאנו), האב, ככל הנראה ממוצא רוטני-אוקראיני או פולני, היה בעצמו פעיל ימני קיצוני וחבר בחוגים שסבבו את הפוליטיקאי האנטישמי, פרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה ביאשי.
הוא היה בוגר הפקולטה לספרות של אוניברסיטת יאשי ושימש מורה לגרמנית בבית הספר התיכון בעיירה חוש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קודם מדרגת סגן משנה לדרגת רב-סרן.
אבי האב, סימאון זלינסקי, היה יערן וכונה בשל כך "Pădurarul", ומכינוי זה נגזר השם בעל המובן הזהה, "Codreanu", קודריאנו.
אליזבט זלינסקי (זליה קודריאנו בהתאמה) לבית בראונר, האם, הייתה בתם של מאריצה סרגי (Marița Sârghi) ושל קוסטקה בראונר (Costache Brauner).
לדברי מירצ'אה דימיטריו (Mircea Dimitriu), חבר לשעבר בתנועה הלגיונרית, היו שניהם רומנים אורתודוקסים.
לפי דימיטריו היה קוטסקה בראונר בנם של רומנייה בשם צ'רנאה (Cernea) ושל הבווארי אדולף בראונר.
ואולם חוקר הלגיונריות דראגוש זמפירסקו (Dragoș Zamfirescu) כותב כי שם אבי האם היה קרול בראונר וכי הוא היה בעל לאומיות גרמנית, וכי אם האם הייתה הונגרייה בשם אגאפיה אנטק (Agafia Antec).
סנדקו של קורנליו היה הפרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה.
את לימודיו בבית הספר היסודי עשה בחוש וביאשי.
בין השנים 1912–1916 למד בתיכון הצבאי שבמנזר "דאלו" (Mânăstirea Dealu).
במלחמת העולם הראשונה, אף שלא הגיע עדיין לגיל גיוס, עזר במשך זמן קצר לאביו עד שהאב נפצע במלחמה.
בין השנים 1917–1918 עבר קורסים ב"בית הספר הצבאי של חיל הרגלים" בבוטושאן.
לאחר המלחמה, בספטמבר 1919, החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת יאשי.
קודריאנו היה גבה קומה וטוב מראה.
הוא נהג ללבוש בגדים עממיים לאומיים ובכך התבלט מאוד מבין הסובבים אותו.
הוא מיעט בדיבור וסלד מנואמים, אולי גם משום שלא הצטיין בכך, כפי שעקץ אותו מיכאי סטלסקו בביטאונו.
לפי עדותו, הוא ניזון בנעוריו מהקלאסיקנים הרומנים וממאמריהם של פרופסור ניקולאה יורגה ופרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, מאמרים שהופיעו בעיתונים שאסף אביו.
למאמריו של יורגה התלוותה הסיסמה "רומניה לרומנים, רק לרומנים, לכל הרומנים" ולמאמריו של קוזה התלוותה הסיסמה "הלאומיות היא הכוח היוצר של התרבות האנושית, התרבות היא הכוח היוצר של הלאומיות".
ממאמרים אלה הפיק קודריאנו שלושה אידיאלים לעם הרומני, כפי שניסח אותם:
שיפור מצב האיכרים על ידי מתן קרקע וזכויות.
פתרון שאלת היהודונים (במקור: problema jidovească פרובלמה ז'ידובאסקה).
פעילותו הפוליטית הודרכה על ידי אנטי-קומוניזם, אנטישמיות, שלילת המשטר הדמוקרטי ותמיכה בכנסייה האורתודוקסית הרומנית.
בגיבוש עמדותיו הוא התבסס לא פעם על נתונים שגויים.
הוא האמין למשל, שברומניה היו שניים עד שניים וחצי מיליון יהודים, כשבפועל היו בסביבות 800,000 בלבד.
הוא לא האמין למספרים שסיפק המכון לסטטיסטיקה, כי בעבר עמד בראשו יהודי.
בינואר 1938, בריאיון שנתן לעיתונאי בריטי, אמר קודריאנו:
בתחום מדיניות החוץ של רומניה הצהיר קודריאנו במאמר שפורסם בכתב העת הלגיונרי "Buna Vestire" (הבשורה הטובה) ב-30 בנובמבר 1937, שהוא מתנגד לדמוקרטיות הגדולות של המערב, שהוא מתנגד להסכמה הקטנה ולהסכמה הבלקנית, שאין לו שום כבוד לחבר הלאומים ושאינו מאמין בו.
קודריאנו תמך בהצטרפות לאיטליה הפשיסטית ולגרמניה הנאצית במאבק נגד הקומוניזם.
הוא הצהיר, שאם התנועה הלגיונרית תגיע לשלטון ברומניה, תקום תוך 48 שעות ברית עם איטליה וגרמניה למען הגנה על הצלב, התרבות והציוויליזציה הנוצרית.
בשנת 1919 הצטרף קודריאנו כחבר ל"משמר התודעה הלאומית", ארגון עובדים אנטי-קומוניסטי ואנטישמי שהנהיג קונסטנטין פאנקו, שרברב וחשמלאי שנודע בכוחו הפיזי הגדול.
ב-9 בפברואר 1920 פרסם ביאשי, יחד עם פאנקו, עיתון בשם "Garda Conștiinței Naționale" (משמר התודעה הלאומית).
המשמר יצא להפגנות רחוב מול הפגנות הרחוב של הנוטים לסוציאליזם, וכתוצאה מכך התפתחו קטטות רחוב רבות.
כשפרצה השביתה הכללית ברומניה, שמעו אנשי המשמר שבבית החרושת לסיגריות ביאשי שובתים כאלף עובדים, הדגל האדום הונף על המבנה ותמונות המלך הושלכו ובמקומן הוצגו תמונותיהם של קרל מרקס, לאון טרוצקי וכריסטיאן רקובסקי.
אנשי המשמר התאספו ויצאו אל בית החרושת, פרצו פנימה וקודריאנו החליף את הדגל האדום בדגל הלאומי הרומני, אותו הכין מראש.
פעולה זו לא הפסיקה את השביתה, לכן קודריאנו וחבריו פעלו לאסוף מובטלים שיחליפו את העובדים השובתים, ולאחר שהצליחו לאסוף כ-400 עובדים גרמו לשבירת השביתה.
כעבור חודש היה עימות דומה בסדנאות מסילות הרכבת ביאשי, ב-Nicolina (ניקולינה), שם עבדו כ-4,000 פועלים וגם הם שבתו והניפו דגל אדום על המבנה.
פאנקו, קודריאנו וחבריהם ארגנו מסע אל הסדנאות באמצעות רכבת וחדרו לתוך בנייני הסדנאות העזובים, שם טיפס קודריאנו והחליף את הדגל.
ביציאה מהסדנאות עמדו הפועלים השובתים ולא הפריעו להם לצאת (קודריאנו, פאנקו ואדם נוסף צעדו בראש עם אקדחים בכיסיהם).
בסיום מלחמת העולם הראשונה השתנו גבולות רומניה והרכב אוכלוסייתה וגדל מאוד החלק היחסי של המיעוטים.
במהלך שנות המלחמה הושבתו הלימודים באוניברסיטאות, ולאחריה באו ללמוד בהן הסטודנטים שלימודיהם נפסקו בגלל המלחמה, השנתונים של המלחמה וגם השנתון השוטף.
חלק נכבד מהסטודנטים היו מגויסים, לחמו בחזית, נפצעו ואף נפלו בשבי.
הם באו מהאווירה האלימה של המלחמה, חלקם היו בוגרים ונשאו דרגות קצונה – כל זה השפיע על התנהגותם ועל נכונותם או אי נכונותם לקבל מרות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה בוקרשט בירת רומניה, והממשלה הרומנית על כל שלוחותיה עברה ליאשי.
יחד עם הממשלה הגיעו גם פליטים רבים ואוכלוסיית יאשי הוכפלה.
צירוף חבל בסרביה לרומניה הוסיף לאוכלוסיית רומניה יהודים עניים רבים שגרו בסביבות יאשי, וחלק מהם עברו לגור ביאשי עצמה.
בעיר חיו יהודים רבים וזה היה תמריץ עבור יהודי בסרביה לבוא ליאשי, כדי ללמוד באוניברסיטת יאשי ולקבל תמריצים מממשלת רומניה, תמריצים שכוונו אל עניי החבלים המסופחים.
יהודי בסרביה המסורתיים יותר דיברו ביניהם יידיש והמודרניים יותר נהגו לדבר רוסית, שתי שפות שהרומנים לא ידעו ודיבור בהן עורר חשדנות יתירה אצלם.
חלק מיהודי בסרביה המודרניים שהגיעו ליאשי, נטו אחרי רעיונות סוציאליסטיים.
ביאשי היה ניסיון לבצע מהפכה פרו-סובייטית.
הניסיון נכשל, אך הוא עורר התנגדות עזה לרעיונות סוציאליסטיים וחשדנות רבה כלפי הדוגלים בהם.
התגרויות והתארגנויות ראשונות באוניברסיטת יאשי
באוקטובר 1919 נרשם קודריאנו ללימודי משפטים באוניברסיטת יאשי.
מ-15 באוקטובר 1919 ועד 1 בספטמבר 1920 הוא עבד כמחנך בבית הספר לאמנות ומלאכה של יאשי.
בנובמבר 1920 הודיעה הנהלת אוניברסיטת יאשי שהלימודים עומדים להיפתח ללא טקס דתי, כפי שהיה מקובל בעבר.
הדבר היה לרוחם של הפרופסורים, פרט לחמישה פרופסורים לאומנים, ולרוחם של מרבית הסטודנטים.
שמונה סטודנטים, וקודריאנו ביניהם, התנגדו ותבעו טקס דתי.
הם פנו לפרופסורים שונים, אך לא נענו.
לקראת הפתיחה החליטו השמונה למנוע אותה בכוח – שניים מהם, קודריאנו וולדימיר פרימו, הגיעו השכם בבוקר.
פרימו נעל את הדלת האחורית ושמר עליה וקודריאנו נעל את הדלת הקדמית ושמר עליה.
עם התאספותם של סטודנטים רבים הם הרימו את קודריאנו בידיהם ונשאו אותו לאחד האולמות ופתחו את הדלתות – יתר חבריו של קודריאנו התאחרו.
אף על פי שהדלת נפתחה, נשלחה הודעה מההנהלה, שהפתיחה נדחתה ליום רביעי ואז יערך טקס דתי.
קודריאנו זכה לברכות מתומכיו על ההישג.
קודריאנו הקים חוג סטודנטיאלי בשם "שטפאן וודה" והנהיג אותו בעימותים עם סטודנטים יהודים או סטודנטים בעלי השקפה סוציאליסטית.
כשפרצה שביתה באוניברסיטת יאשי על רקע מעצרו של סטודנט סוציאליסט יהודי, מנעה הקבוצה של קודריאנו בכוח את כניסתם של סטודנטים שובתים למסעדת הסטודנטים, בטענה שאם הם שובתים, אינם זכאים להיכנס.
קבוצתו גם התנכלה לאותם סטודנטים שחבשו כובע קסקט, בטענה שזה סוג של מדים של הסטודנטים אוהדי הקומוניזם.
הם נהגו לחטוף את הקסקטים מעל ראשי הסטודנטים ולשרוף אותם.
קודריאנו ואנשיו פגעו גם במערכות העיתונים ובבתי הדפוס שלהם, כמו "Lumea" (העולם) ו-"Opinia" (העמדה), פגעו בריהוט, ניפצו חלונות וזרקו את אותיות הדפוס לנחל.
את העורכים של "Opinia" הכו ברחוב, וכל זאת משום שלא מצאו חן בעיני קודריאנו עמדות העיתונים.
בעקבות ההתקפה על עורכי העיתונים, התכנסה הסתדרות העיתונאים של חבל מולדובה ב-1 ביוני 1921, חקרה את הנושא ופנתה במחאה ובתלונה אל רקטור אוניברסיטת יאשי.
להודעה זו הצטרפה הודעה של החברות הסטודנטיאליות של יאשי, שגינו את התנהגותם של קודריאנו וחבריו וקראו לנקיטת אמצעים נגדו לפי התקנון.
סנדקו, פרופסור קוזה, יצא להגנתו.
הסנאט של אוניברסיטת יאשי, שהתכנס לדון בעניין ב-2 ביוני, החליט פה אחד לסלק לתמיד את קודריאנו מלימודים באוניברסיטת יאשי.
בעקבות ערעור סנדקו, התכנס שוב הסנאט ב-8 ביוני וחזר על החלטתו, תוך תביעה מהפקולטה למשפטים לבצע את ההחלטה.
במועצת הפרופסורים של הפקולטה למשפטים, בה ישבו פרופסור קוזה וחבריו, לא קיבלו את הדין, סירבו לקבל את החלטת הסנאט, משכו את נציגותם מהסנאט והכריזו על עצמאות.
קודריאנו קיבל מהם הודעה שיוכל להמשיך את לימודיו כרגיל.
בסיום לימודיו של קודריאנו, סירבה האוניברסיטה להעניק לו דיפלומה, וכדי להירשם כעורך דין וללימודי המשך, השתמש קודריאנו בתעודה שהפיקה לו הפקולטה למשפטים.
הסכסוך בין הפקולטה למשפטים ובין האוניברסיטה נמשך שנים, גם אחרי עזיבת קודריאנו.
בסתיו 1921 היה קודריאנו לנשיא התאגדות הסטודנטים למשפטים.
בחירתו לא אושררה על ידי האוניברסיטה, אשר ציינה שהוא במעמד של מסולק ממנה לצמיתות.
קודריאנו הנהיג שינויים בהתאגדות הסטודנטים למשפטים – בעבר נהגו להתכנס פעם בשבוע ובכל פעם הציג סטודנט נושא חוקי או ספר חוק, קרא ממנו, ניתחו את הטקסט ודנו בו.
קודריאנו החליף את תוכני החוק עם תכנים אנטישמיים, בדיונים השבועיים הוצגו ספרים או מאמרים (בעיקר מאמרים אנטישמיים של פרופסור קוזה, סנדקו), שתקפו את היהודים והיהדות ודנו בהם.
דיונים אנטישמיים אלה משכו קהל רב, גם מפקולטות אחרות.
ב-20 במאי 1922 הקים קודריאנו את "איגוד הסטודנטים הנוצרים" (Asociaţia Studenţilor Creştini) ועמד בראשו.
במהלך קיץ 1922 לקח קודריאנו חלק, יחד עם קבוצת פורעים אנטישמיים צעירים, בהתקפות חוזרות ונשנות על שחקנים ושחקניות יהודים בעת הופעתם על במות שונות, במטרה להרחיק את היהודים מעיסוק בתיאטרון.
בסיום לימודיו סירבה אוניברסיטת יאשי להנפיק לו דיפלומה, כאמור לעיל, אך סנדקו, פרופסור קוזה, וחבריו בפקולטה למשפטים דאגו לו לתעודה חליפית.
קודריאנו רצה להמשיך בלימודיו בגרמניה, אך סבל ממחסור בבגדים ובכסף.
חבריו סיפקו לו בגדים ולקחו הלוואה של 8,000 לאי, אותה התחייבו להחזיר בתשלומים, כדי שיהיה לו כסף לנסיעה ולשהות בגרמניה.
הוא נסע לברלין ונרשם לאוניברסיטה, שם משך תשומת לב רבה בגלל לבושו הרומני העממי יוצא הדופן.
באותה תקופה הייתה גרמניה במשבר כלכלי והמטבע שלה התרסק; בתוך העוני הכללי, נמוג עד מהרה גם כספו של קודריאנו.
כדי להתקיים, החליט לעסוק במסחר במזון, לנסוע לכפרים, לקנות שם מוצרי מזון ולחזור לעיר ולמכור אותם למסעדות.
הוא עבר לגור בינה, שם היו הוצאות המחייה נמוכות יותר.
פולמוס גופות היהודים בפקולטות לרפואה ברומניה והחזרה לרומניה
הקהילות היהודיות ברומניה סירבו לאפשר נתיחת גופות של יהודים על ידי סטודנטים בפקולטות לרפואה.
הסטודנטים שמו לב, שחלק מהגופות המגיעות לאולמות מסולקות במהלך הלילה ונשארות רק גופות של נוצרים.
בימים 3 ו-4 בדצמבר 1922 תבעו הסטודנטים הנוצרים באוניברסיטת קלוז' לאפשר לסטודנטים יהודים לנתח רק גופות של יהודים ובמהלך המהומות פגעו בסטודנטים יהודים.
ב-10 בדצמבר 1922 התפרצו בזעם הסטודנטים הנוצרים באוניברסיטת בוקרשט, גירשו מהאולמות את הסטודנטים היהודים וכתבו עצומה המופנית לפרדיננד הראשון, מלך רומניה, ולראש ממשלת רומניה, בה דרשו לקבוע נומרוס קלאוזוס מחמיר.
הם יצאו לרחוב כדי להביא את העצומה ליעדה ובדרך התעמתו עם כוחות הסדר, כשהם צועקים סיסמאות אנטישמיות.
הידיעות על אירועים אלה הגיעו לקודריאנו בגרמניה והלהיבו אותו – הוא החליט לשוב לרומניה כדי לקחת חלק בהם.
ב-4 במרץ 1923 ייסד קודריאנו יחד עם הפרופסור (לימד כלכלה פוליטית באוניברסיטת יאשי) אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, סנדקו, את ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית.
בין המייסדים התעוררו חילוקי דעות לגבי מבנה התנועה, כשקודריאנו רצה במבנה צבאי למחצה וקוזה בחל בכך.
באותה תקופה נפגש קודריאנו עם יון מוצה, מתרגם הפרוטוקולים של זקני ציון לרומנית ומי שעתיד להיות האידאולוג של תנועת הלגיונרים וגיסו של קודריאנו.
המצע העיקרי של המפלגה היה המאבק בהענקת אזרחות וזכויות ליהודי רומניה.
דגל התנועה היה דגל רומניה שבמרכזו עיגול לבן ובתוכו צלב קרס.
למרות התנגדותם של קוזה, קודריאנו וחבריהם, אושרה ב-27 במרץ 1923 חוקת רומניה על ידי האספה הלאומית המתמדת של הסנאט של רומניה, ברוב של 137 תומכים, שני מתנגדים ושני נמנעים, ולמחרת חתם עליה פרדיננד הראשון, מלך רומניה.
המתנגדים יצאו לרחובות למחות וקודריאנו הפיץ כרוז שקרא לאספה באוניברסיטת יאשי.
מקום הכינוס שונה לאחר מכן, המוחים התעמתו עם המשטרה וכמה מהם נעצרו.
למחרת הלך קודריאנו למשטרה כדי להביא אוכל לעצורים, וכשגילה שחוקרים סטודנט אחר באשמה של חיבור הכרוז, הצהיר שהוא בעצמו מחבר הכרוז.
בעקבות הצהרתו נעצר ושוחרר כעבור כמה ימים.
מאוחר יותר באותה שנה היה קודריאנו בין תריסר קושרים שהתכנסו ביאשי ותכננו לרצוח שישה שרים ובראשם ג'אורג'ה מרזסקו.
בנוסף להם, תכננו הקושרים גם לרצוח יהודים.
בספרו האוטוביוגרפי "עבור לגיונרים", סיפר קודריאנו על החלטתם לגבי היהודים שיש לחסלם:
"ישבנו וחשבנו...מצאנו שהמפקדים האמיתיים של המתקפה היהודית על רומניה הם הרבנים, כל הרבנים...מכל הערים.
הם מנהיגים את המסה היהודונית (jidănească) להתקפה ובכל מקום בו נופל רומני, לא נפל במקרה.
הוא נפל כשהרב המסוים שם עליו עין.
מאחורי כל פוליטיקאי קנוי יש ראש של רב שלמד את הסוגיה וציווה על הקהל או על הבנקאי היהודון המסוים לשלם.
מאחורי כל עיתון יהודוני וכל שיטה: לשון הרע, השקר, ההסתה, יש תוכנית של רב".
קודריאנו טען שמשום שהיו מעטים, החליטו הקושרים להסתפק ברבנים הבולטים של בוקרשט, והדגיש: "אם הייתה לנו האפשרות המספרית היינו לוקחים את כולם".
אולם מלבד הרבנים, סימנו הקושרים כמטרות גם את העשירים היהודים אריסטידה בלנק ומאוריצ'יו בלנק מבנק מרמורוש, בלנק ושות', וגם עיתונאי צמרת יהודים וביניהם וילהלם פילדרמן.
אחד הקושרים הסגיר את דבר הקשר.
המשטרה עצרה את כל הקושרים והם נכלאו בבית סוהר וקרשט, כולל הבוגד.
בחקירה הראשונה החליט קודריאנו להודות בכך שתכננו להרוג את שרי הממשלה, את הרבנים ואת העשירים היהודים הבולטים.
הקושרים היו עצורים כמה חודשים, ובמהלך הזמן, תוך כדי התנהלות המשפט נגדם, נודע לקודריאנו שהבוגד הוא ורניכסקו.
חבר לא כלוא העביר למוצה כיכר לחם ובתוכו אקדח טעון.
באחת מישיבות בית המשפט משך מוצה את ורניכסקו לחדר סמוך ורוקן בו את כדורי האקדח – ורניכסקו נפצע קשה ונלקח לבית חולים.
בית המשפט זיכה את הקושרים בגלל טיעון משפטי – לפי החוק הרומני של אותה תקופה, קשירת קשר לביצוע רצח מצריכה קביעת מועד והם עדיין לא קבעו את מועד ביצוע הרציחות.
מוצה נשאר במעצר בגלל ההתנקשות בוורניכסקו, אך בהמשך גם הוא זוכה ושוחרר.
ב-8 בנובמבר 1923, בעת שהיה חבוש בבית סוהר וקרשט – בתקופה בה היה פעיל של ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית, החליט קודריאנו על הקמת הארגון אחוות הצלב, שהיה ארגון נוער וצעירים.
רצח מנצ'יו והמשפט בטורנו סברין
התסיסה המתמדת שיצר קורנליו זליה קודריאנו בקרב הסטודנטים של יאשי ומעשי האלימות נגד הסטודנטים היהודים ונגד העיתונאים הגדישו את הסאה, ולכן ב-5 בספטמבר 1923 מינה ראש ממשלת רומניה יון (יונל) ברטיאנו את קונסטנטין מנצ'יו (Constantin Manciu), מנהיג מקומי של המפלגה הלאומית ליברלית, לתפקיד הפרפקט של משטרת יאשי.
המשימה הדחופה שהוטלה עליו הייתה לדכא את מהומות הסטודנטים בעיר.
מנצ'יו שקד על משימתו ויחד עם שוטריו הפעיל יד קשה מאוד כלפי הסטודנטים המתפרעים בכלל וכלפי קודריאנו בפרט.
ב-25 באוקטובר 1924 רצח קודריאנו ביריות אקדח בבית המשפט ביאשי את הפרפקט מנצ'יו, לעיני קהל שכלל שוטרים.