tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ורדי: מקבת (דויטשה אופר ברלין, 1987) – ג'וזפה סינופולי /רנאטו ברוסון/ מארה זמפירי / לוצ'יאנו דמיאני, ארטאוס מוזיק/נקסוס
ורדי: ז'ואן ד'ארק (תיאטרו רג'יו די פארמה, 2008) – ברונו ברטולטי / רנאטו ברוסון, בבימוי גבריאלה לביאה, סי מז'ור/נאקסו.ס
ורדי: לה טרוויאטה (תיאטרו ריאל, 2005) – פייר לואיג'י פיצי, אופוס ארטה/נאקסוס.
ורדי: לה טרוויאטה (תיאטרו ורדי (בוסטו), 2002) – פלאסידו דומינגו / סטפניה בונפדלי / רנאטו ברוסון, בימוי פרנקו זפירלי, ארטאוס מוזיק/נקסוס.
ורדי: שני הפוקאריים (לה סקאלה, 1988) – ג'נאנדראה גאוואצני /רנאטו ברוסון, אופוס ארטה/נקסוס.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אורבינו.
אזרחות כבוד של אורטונה (עיר הולדתו של פרנצ'סקו פאולו טוסטי, ביצע רבות מיצירותיו).
אזרחות כבוד של פאלמי (עיר הולדתו של פרנצ'סקו צ'ילאה).
חברות כבוד ב"חברת דוניצטי" של לונדון.
ציון לשבח של המסדר הריבוני הצבאי של מלטה.
קאמרסנגר מוענק על ידי האופרה של וינה.
דוניצטי: לוצ'יה די למרמור (לה סקאלה, 1992) - רנאטו ברוסון/ מריאלה דוויה / וינצ'נזו לה סקולה / מרקו ברטי / קרלו קולומברה, RAI/אופוס ארטה/נקסוס
ורדי: מקבת (דויטשה אופר ברלין, 1987) - ג'וזפה סינופולי /רנאטו ברוסון/ מארה זמפירי / לוצ'יאנו דמיאני, ארטאוס מוזיק/נקסוס
ורדי: ז'ואן ד'ארק (תיאטרו רג'יו די פארמה, 2008) - ברונו ברטולטי / רנאטו ברוסון, בבימוי גבריאלה לביאה, סי מז'ור/נאקסוס
ורדי: לה טרוויאטה (תיאטרו ריאל, 2005) - פייר לואיג'י פיצי, אופוס ארטה/נאקסוס
ורדי: לה טרוויאטה (תיאטרו ורדי (בוסטו), 2002) - פלאסידו דומינגו / סטפניה בונפדלי / רנאטו ברוסון, בימוי פרנקו זפירלי, ארטאוס מוזיק/נקסוס
ורדי: שני הפוקאריים (לה סקאלה, 1988) - ג'נאנדראה גאוואצני /רנאטו ברוסון, אופוס ארטה/נקסוס
רנאטה ריינסב (נולדה ב-24 בנובמבר 1987) היא שחקנית קולנוע טלוויזיה ותיאטרון נורווגית, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על הופעתה בסרט "האדם הגרוע בעולם".
היא למדה משחק באקדמיה הלאומית לאמנויות של אוסלו בין השנים 2009 ל-2013. לאחר סיום לימודיה החלה את הקריירה שלה בתיאטרון טרנדלג בטרונדהיים, נורווגיה, שם ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון במחזה "פר גינט".
בשנת 2014 זכתה בפרס הדה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה במחזה "ביקור הגברת הזקנה" מאת המחזאי השווייצרי פרידריך דירנמאט.
היא הייתה מועמדת לפרס פעם נוספת בשנת 2015, על תפקידה במחזה "כשאנו המתים מתעוררים" מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.
עוד במהלך לימודיה השתתפה כשחקנית במספר סרטים.
תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרטו של יואכים טרייר "אוסלו, 31 באוגוסט" בשנת 2011.
ריינסב לוהקה לתפקיד הראשי בסרטו של טרייר "האדם הגרוע בעולם".
לפני שקבלה את התפקיד היא שקלה לעזוב את קריירת המשחק שלה כיוון שלא הייתה מרוצה מהתפקידים שקיבלה.
טרייר, שהתרשם מהתפקיד שביצעה בעבר בסרטו למרות שהיה קצר במיוחד, כתב את התפקיד במיוחד עבורה.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית במסגרת פסטיבל קאן 2021 וזיכה את ריינסב בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל.
הופעתה קיבלה שבחים נרחבים שהביאו אותה להכרה בינלאומית ואף למועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2025 שבה והתאחדה עם טרייר כאשר הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו "ערך סנטימנטלי" לצידם של סטלאן סקושגורד ואינגה איבסדוטר ליליאס.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן 2025 וזכה לשבחי הביקורות כאשר הופעתה של ריינסב צוינה לטובה.
על תפקידה זה קבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי2026השחקנית הטובה ביותרערך סנטימנטלי
רנבואה הוא מצב במשפט בינלאומי פרטי בו כל דין מפנה לדין אחר, לדוגמה: מצב בו הדין הישראלי מפנה לדין הצרפתי, והדין הצרפתי מפנה לדין הגרמני.
שאלת הרנבואה היא האם להחיל את הדין (הצרפתי לדוגמה) או לציית להפניה ולהחיל דין שונה.
לא מדובר בהעברת הדיון למדינה אחרת, אלא בהשארת הדיון באותה מדינה, והחלת הדין הזר בה (בדוגמה לעיל - המשפט יתנהל בגרמניה - והשאלה היא רק לפי איזה דין יחליט בית המשפט הגרמני).
המשפט הבינלאומי הפרטי מציע מספר פתרונות לבעיה זו:
דחיית הרנבואה היא גישה לפיה מפנים רק לדין הפנימי המהותי (Lex Causa) ולא לדין הכולל ולשאלת ההפניה.
לדוגמה: במקרה בו הדין הישראלי מפנה לדין הצרפתי, נעצרים בדין הצרפתי ומחילים אותו מהותית, מבלי לבדוק את שאלת ההפניות שם.
מקובל לומר כי בדיני חוזים דוחים את ה"רנבואה", כפי שנקבע בפסק הדין re United Railways of Havana and Regla Warehouses, שניתן בשנת 1975, אולם ייתכן כי לאור הגישה האובייקטיבית לדיני החוזים, המקובלת כיום בישראל, יש לקבל את ה"רנבואה" גם בדיני החוזים.
קבלת הרנבואה היא גישה המביטה על המכלול של הדינים.
במקרה בו הדין הצרפתי המפנה הוא דין בנושא מסוים (בדוגמה לעיל: דין חוזי) יחיל בית המשפט הישראלי לא את הדין אליו מפנה הדין הצרפתי אלא את דיני החוזים הישראלים כי ההפניה הצרפתית היא אל דין זר חוזי (ולא מתייחסים לכיוון ההפניה).
מצב זה מוגדר כמצב של רמיסיה (Remission) שכן מדובר בהפניה חזרה מהדין המהותי (Lex Causa) הזר חזרה לדין המקומי (Lex Fori).
מצב של רנבואה חלקי (או Transmission) הוא מצב בו בית המשפט מתחשב בהפניה אחת, ואז דוחה את יתרת הרנבואה.
בדוגמה לעיל, יחיל בית המשפט הגרמני שם מוגשת התביעה את הדין הגרמני, ויפנה לדין האנגלי – אולם יראה את ההפניה כהפניה לדין המהותי האנגלי ולא ימשיך לכללי ההפניה האנגליים.
אפשרות נוספת (אשר ידועה גם כ"בית משפט דהתם") היא לבדוק כיצד בית המשפט הזר היה נוהג – מצב זה נקרא "רנבואה כפול" או שיטת בית משפט דהתם (Foreign Court Theory).
ובדוגמה לעיל, יפנו מבית המשפט הגרמני לאנגלי ומשם לצרפתי ויחילו בגרמניה את השיטה הצרפתית (ולא ימשיכו להפנות).
שיטות המשפט הקונטיננטליות מעדיפות את שיטת בית המשפט דהתם.
בארצות הברית ובאנגליה נוקטים בשיטה הראשונה ודוחים את הרנבואה.
כל מדינה מחילה את הדין ומתעלמת מההפניות, למעט בשני חריגים – בזכויות קניין בנכס מקרקעין מחילים את דין מקום הנכס, ובענייני גירושים מחילים את דין מרכז החיים (ה- Domicil) כאשר בשני חריגים אלה מחילים את שיטת בית משפט דהתם.
גם בישראל נהוג לדחות את הרנבואה.
דוגמה לכך ניתן לראות בסעיף 5 לחוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים), התשכ"ט 1969, הקובע כי בני זוג שאין להם בית דין (מקרים של חסרי דת, נישואי תערובת ועדות שאינן מוכרות) יש לבחור את ברירות הדין בסדר הבא:
דין פנימי של מקום מושבם המשותף.
דין פנימי של מקום מושבם האחרון.
היינו, משהסעיף מפנה במפורש לדין הפנימי מדובר בדחיית הרנבואה.
חריג לכך הוא "כשהדין של אותה מדינה מפנה אל הדין הישראלי, נזקקים להפניה ויחול הדין הפנימי הישראלי" – היינו לגבי הדין הישראלי נוהגים על פי השיטה של רנבואה חלקית - מהסוג של Remission בלבד.
רנאטו אדוארדו דה אוליבירה ריביירו (בפורטוגזית: Renato Eduardo de Oliveira Ribeiro; נולד ב-28 באפריל 1985), הידוע כרנאטו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
רנאטו החל את הקריירה שלו בקבוצת אתלטיקו מיניירו הברזילאית, בה גדל ושיחק בה בין השנים 2003–2005. רנאטו מחזיק במספר הופעות רב בנבחרות הצעירות של , ואף לקח חלק חשוב בגביע העולם לשנת 2005. בשנת 2006 הוא הושאל לקורינתיאנס, וב-2007 הוחתם על ידי קבוצת ואסקו דה גאמה.
לאחר סכסוך עם ראשי המועדון החרים רנאטו את אימוני הקבוצה, מה שגרם למעברו למכבי חיפה בקיץ 2007. העברתו התבצעה תמורת מיליון וחצי דולר, ונחשבה כגבוהה מאוד בקנה מידה ישראלי.
אף על פי שהיה בכושר גופני ירוד לעומת חבריו לקבוצה, הוא הצטיין בחודשיו הראשונים בקבוצה וסייע לה לזכות בגביע הטוטו.
בתום עונת הוא עזב את מכבי חיפה לאחר שמאמן הקבוצה החדש אלישע לוי ויתר על שירותיו, וחזר לברזיל.
רנד אל'תור , הוא גיבור סדרת הפנטזיה "מחזור כישור הזמן" מאת רוברט ג'ורדן.
רנד הוא הדרקון שנולד שוב, גלגולו של מנהיג כוחות האור שלידתו מחדש נחזתה בנבואות.
רנד משתנה מאוד לאורך הספרים.
בתחילת הסדרה רנד הוא רועה צאן פשוט הגר עם אביו ביער המערב על יד הכפר "שדה אמונד".
רנד הוא ילד ביישן בן 18, אשר מעביר את זמנו במטלות היומיות של רועה צאן, משחק עם שני חבריו פרין אייברה ומאט קוטון.
הכל יודעים שרנד והנערה היפה בכפר, אגווין, עתידים להתחתן כאשר יגיעו לגיל המתאים.
הכל משתנה כאשר לילה אחד מופיעים טרולוקים, אשר נראה שהם מחפשים מישהו, ואשר מחריבים את החווה של רנד ופוצעים את אביו.
לאורך עלילת הספר הראשון הוא נחשף לעולם.
רנד למד מאביו דבר ושמו ה"ריק".
באמצעות הריק רנד יכול לדחוק את רגשותיו ולהיות ממוקד בדבר אחד בלבד.
רנד לומד שליטה עצמית ומתפתחות בו תכונות של גיבור.
בסיום הספר הראשון הוא מגלה כי הוא יכול לתעל את החצי הגברי של הכוח האחד.
רוב הזכרים שתיעלו את הכוח השתגעו עם השנים.
עם הזמן רנד שומע קול בתוך ראשו ומבין שזה לואס ת'רין שהשתגע לפני מותו, אבל לפעמים הוא נותן עצות (כמו איך להשתחרר מהתיבה של האג'ה האדומה בבארות דומאי).לקראת הספרים המאוחרים בסדרה, רנד – כעת "הדרקון" – הוא כבר המתעל החזק בעולם, והוא נאבק (ומפסיד) בשיגעון אשר הולך ומשתלט עליו.
בהמשך הסדרה רנד מתחיל להעשות קשוח מאוד.
הוא טוען שזו דרכו היחידה להתמודד עם אדון האופל.
בטרילוגית הסיום רנד מבין שהוא איננו כלי נשק ומתחיל לפתוח את רגשותיו ומפסיק להדחיק אותם.
רנד היה מיועד כל ילדותו להתחתן עם אגווין אל'וור.
כאשר הם יוצאים אל העולם הם מבינים שהם לא מאוהבים זה בזו וכל אחד מהם יוצר קשרים רומנטיים עם אחרים.
בספרים רנד מתאהב בשלוש בנות.
רנד מאוהב בהן בו זמנית, הדבר מרגיז מאוד את כל הדמויות כולל רנד והבנות אך הן לאט מחליטות שיהיו אחיות ראשונות.
מכיוון שהן אחיות ראשונות הן יהיו נשואות כולן לאותו אחד או אף אחת מהן.
מערכת היחסים הזו אינה שמה את רנד מעליהן, אלא דווקא להפך היא מקנה להן את הכוח לקבוע איך יראו הקשרים הזוגיים ביניהן והוא רק יכל להסכים או לא להיות איתן בקשר.
רנד פוגש בספר הראשון נערה בשם מין פארשו.
בהמשך מבין רנד שהוא מאוהב בה.
רנד מרגיש בנוח לצד מין שמתלבשת באופן נערי.
הוא מרגיש שהם מבינים זה את זה.
בשלבים המאוחרים של הסדרה כאשר רנד הופך להיות קשה מין היא היחידה שעדין יכולה לרכך אותו, היא עוסקת במחקרים בשבילו ושומרת על שפיותו.
בספר הראשון רנד פוגש גם את אליין הנסיכה האנדורית.
אליין מתוארת כיפה מאוד בעיניו של רנד מההתחלה וכבר במפגשם הראשון מתחיל ביניהם פלרטוט קל.
יותר מאוחר אליין תלמד את רנד פוליטיקה ואת משחק הבתים באן של טיר.
שם הם יחליפו נשיקות בין שיעורים.
לקראת סוף הסדרה רנד ואליין שוכבים.
ואליין נכנסת להריון עם תאומים.
אביינדה היא נערת חנית איאלית במפגשם הראשון.
יותר מאוחר היא תעשה חוכמה איאלית.
בתחילה אביידנה ורנד מנהלים יחסים של כעס לצד חיבה אחד על השני.
אביידנה שנעשית אחות ראשונה של אליין בשלב כלשהו מרגישה שהיא צריכה לשמור על רנד כדי שלא יבזה את כבוד אחותה.
אביידנה היא הראשונה ששוכבת עם רנד ולאחר שהיא ואליין מדברות ומחליטות על אופי מערכת היחסים ביניהם אביידנה ורנד מנהלים מערכת יחסים רומנטית.
נשים רבות רואות בזוגיות עם רנד הלוא הוא הדרקון שנולד שוב ככלי שיוכלו להשתמש בו.
הראשונה למאיין ברליין מנסה לפתות אותו מספר פעמים אך ניסיונותיה כושלים וכואבים.
מנהיגת השאידו רוצה לכלוא אותו ולהתחתן איתו.
ואף לנפיר מנסה לשכנע אותו לשלוט יחד איתה בעולם.
רנד ידוע בשמות ותארים שונים בקרב עמים ותרבויות שנות בעולמו.
עבור רוב העמים: לורד-דרקון, הדרקון הנולד שוב.
לפעמים מכנים אותו בתארים השייכים לגלגולו הקודם: נסיך השחר (Prince of the Dawn), ריבונו של בוקר (Lord of the Morning)
בקרב איאל: קאר'קרן (Car'a'carn) או "הבא עם השחר" (He Who Comes with the Dawn, על פי הנבואה)
בקרב אטא'אן מייר (Atha'an Miere): קוראמור (Coramoor)
בקרב זאבים: הורג הצל (Shadowkiller)
הארורים וגיבורי הקרן מתעקשים לקרא לו בשמו הקדום- לואיס תרין טלמון.
סגנון כתיבתו של ג'ורדן נותן לנו מבט לתוך מחשבותיהם של הדמויות הראשיות, בכך שכל פרק נכתב ממבט ראייתו האישית של דמות מסוימת.
הדבר נכון במיוחד לגבי רנד אלת'ור; בספר הראשון, "עין העולם", אנו רואים את התרחשות העלילה כמעט ורק מעיניו הסובייקטיביות, וכך אנו לומדים להכיר אותו היטב.
רנד מגלם דמות מוכרת מעולם הפנטזיה: אדם פשוט עם חיים פשוטים, שיום אחד מגלה נבואה הקשורה בו, או שהוא מגלה שהוא ניחן בכוחות קסומים.
במקרה של רנד, שניהם נכונים: אנו עדים לשינויים הפסיכולוגים בראנד במהלך גילוי האמת על עברו ועל הנבואה שהוא אמור לקיים, וכן את השינוי שהוא עובר – מילד ביישן ועד לשליט חסר רחמים ומניפולטיבי של עמים ומדינות.
לקראת הספרים המאוחרים בסדרה, רנד – כעת "הדרקון" – הוא כבר המתעל החזק בעולם, והוא נאבק (ומפסיד) בשיגעון אשר הולך ומשתלט עליו.
הוא סופג מספר פצעים גופניים ונפשיים שלא מחלימים, והוא נעשה לדמות שספק אם היא פרוטגוניסט או אנטגוניסט.
הוא מאבד את ידו השמאלית בקרב נגד סמירהאג וכמעט רוצח את אביו המאמץ ברגע של עצבים.
רנאטו צ'ליני (באיטלקית: Renato Cellini, 24 באפריל 1912 – 25 במרץ 1967) היה מנצח אופרה איטלקי ידוע-שם.
אביו היה אנציו צ'ליני, במאי שעבד עם ארטורו טוסקניני.
צ'ליני נסע לארצות הברית בשנת 1947, הצטרף לצוות המטרופוליטן אופרה ובהופעת הבכורה שלו שם, ב-9 באפריל 1952, ניצח על דון קרלו של ורדי, עם יוסי ביירלינג, אלינור סטבר ורגינה רזניק.
כעבור שנה ניצח על אאידה (עם הרווה נלי וג'ין מדיירה ועל כוחו של גורל (עם זינקה מאלינוב ומריו דל מונקו.
בשנת 1954 ניצח שוב על "כוחו של גורל", הפעם עם נלי ועם ליאונרד וארן, וכן, בערב אחד, על אבירות כפרית וליצנים.
ב-1954 התמנה צ'ליני למנהל מוזיקלי ומנצח של עמותת האופרה של ניו אורלינס.
את כהונתו שם פתח בלה בוהם בבימויו של ארמנדו אנייני.
בתקופת שהותו שם ייסד את תיאטרון האופרה הנסיוני של אמריקה (1954-1960) בשיתוף עם האופרה של ניו אורלינס.
תכלית המוסד הייתה "לתת לזמרים צעירים הזדמנות להישמע באופרה." בין הזמרים הצעירים האלה היו הארי תייארד, מיניון דאן, נורמן טרייגל, ג'ון רירדון ואחרים.
במהלך עשור השנים של צ'ליני באופרה של ניו אורלינס, הופיעו הרבה כוכבים אמריקאים ובינלאומיים בפעם הראשונה עם הלהקה.
כוכבים אלה הם לואיג'י אלווה (בתפקיד הרוזן אלמביבה ב"הספר מסביליה", ג'וזפה קמפורה (כאדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור"), ליזה דלה קאזה (בתפקיד המרשלית ב"אביר הוורד"), פלאסידו דומינגו (בתפקיד לורד ארטורו בולאב ב"לוצ'יה"), גדה (בתפקיד דה גריו), לואיס קיליקו (בתפקיד לסקו), צ'זרה סייפי (כדון ג'ובאני) ובברלי סילס (בתפקידי הגיבורות של "סיפורי הופמן").
בשנת 1964 התערערה בריאותו של צ'ליני והוא ניצח בפעם האחרונה, על הצגה של אאידה.
הוא מת ב-25 במרץ 1967 בניו אורלינס, בן חמישים וחמש.
רנגו הוא סרט אנימציה ממוחשבת והנפשה אמריקאי, שבוים על ידי גור ורבינסקי ויצא לאקרנים ב-4 במרץ 2011. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר וב-4 פרסי אנני ובהם סרט האנימציה הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר (גור ורבינסקי).
זיקית חסר שם הנקלע בטעות למדבר מוהאבי פוגש לטאה נאה בשם שעועית המובילה אותו לעיירה המאוכלסת בחיות מדבר.
כאמצעי הגנה עוטה הזיקית את זהותו של "רנגו", הלוחם האמיץ.
עד מהרה מגלה רנגו שמאחורי התפוררותה של העיירה עומדת קונספירציה מסעירה בעקבות המים ומוצא את עצמו יוצא להגנת התושבים מפני ג'ייק המתקתק, נחש פעמונים מרושע.
ג'וני דפ (מדבב בעברית: דרור קרן), בתפקיד רנגו
איילה פישר (מדבבת בעברית: שירי גדני), בתפקיד בינס (בעברית "שעועית")
אביגייל ברסלין (מדבבת בעברית: יהלי מרגלית טופול), בתפקיד פריסיליה
אלפרד מולינה (מדבב בעברית: יהודה אפרוני), בתפקיד רודקיל
ביל ניי (מדבב בעברית: יורם יוספסברג), בתפקיד ג'ייק המתקתק
ריי וינסטון (מדבב בעברית: אריה צ'רנר), בתפקיד ביל הרשע
טימותי אוליפנט (מדבב בעברית: גיל פרנק), בתפקיד רוח המערב
הסרט הופק על ידי Nickelodeon Movies Studio, חברת ההפקות של גור ורבינסקי.
הנפשת ה-CGI נוצרה על ידי Industrial Light & Magic (ILM); הסרט היווה הראשון באורך מלא שהחברה מפיקה לו הנפשה כאשר קודם לכן עסקה החברה בהפקת אפקטים חזותיים לסרטי לייב אקשן.
הסרט הוא סרט ההנפשה הראשון של גור ורבינסקי.
מטרתו של ורבינסקי הייתה ליצור סרט "קטן" לאחר שודדי הקאריביים שהיה "גדול".
במהלך הקלטות הדיבוב קיבלו השחקנים תלבושות והוצבה תפאורה על מנת לתת להם "תחושה של המערב הפרוע".
הסרט כולל אזכורים לסרטי המערבונים: בעבור חופן דולרים, האקדח הרעוע במערב, הטוב, הרע והמכוער, צ'יינהטאון, פחד ותיעוב בלאס וגאס, בייבי אריזונה, קט בלו, היו זמנים במערב ומלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 88% המבוסס על 200 ביקורות עם דירוג ממוצע של 7.6/10, קיים קונצנזוס לפיו הסרט פורץ דרך וחכם.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 75 מתוך 100. רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס נתן לסרט ציון מקסימלי של ארבעה כוכבים מתוך ארבעה וכתב "נס: קומדיה מונפשת חסמה לצופי הקולנוע הנראית נהדרת...
הסרט הוא ללא ספק אחד מן קלסיקות האנימציה הגדולות ביותר של כל הזמנים".
ריצ'רד קורליס מטיים מגזין שיבח את הסרט וכינה אותו "כיפי, חכם ומצחיק"; בהמשך דירג קורליס את הסרט כתשיעי הטוב ביותר לשנת 2011 וכתב "בשנה חזקה יחסית לאנימציה...
רנגו היה הכי מצחיק ומגניב!".
גם בישראל קיבל הסרט ביקורות חיוביות רבות.
דורון פישלר מעין הדג ביקר את הסרט בצורה בינונית וכתב כי הוא מוזר וסטרנדרטי.
באתר Opinion קיבל הסרט ארבעה וחצי כוכבים, קונצנזוס הסכים כי הסרט מבדר ומעניין.
ב-mako נכתב כי "האנימציה החכמה, הדמויות המקוריות והדיבוב הכובש של ג'וני דפ מחפים על העלילה הקצת צפויה של 'רנגו'...".
באתר ynet קיבל הסרט ארבעה וחצי כוכבים ונכתב עליו כי הוא "בידור אינטליגנטי ופרוע למבוגרים, שגם ילדים עם מקדם מגניבות גבוה יוכלו ליהנות ממנו...".
באתר עכבר העיר כונה הסרט "מערבון מצויר על משמעות החיים" ושובח.
רנגו היה להצלחה קופתית עבור Nickelodeon Movies Studio וסרטי פרמאונט כאשר הכניס $123,477,607 בצפון אמריקה ו-$122,246,996 בשאר העולם, ובסך הכול $245,724,603. הסרט דורג ה-23 בהכנסות בשנת 2011.
ביומו הראשון הכניס הסרט $9,608,091 ובסוף השבוע הראשון $38,079,323 ודורג ראשון בקופות בהכנסות.
לאחר סיום החוזה של חברת ההפצה של הסרט, פרמאונט, עם דרימוורקס אנימציות החליטה חברת ההפצה להקים חטיבת אנימציה משלה לאור הצלחת סרט זה.
ארגון המלחמה לעישון של סקרמנטו קליפורניה אמר כי הסרט הוא סכנה בריאותית וציין כי יש בו לפחות 60 מקרי עישון, מסיבה זו ארגוני מלחמה בעישון רבים קראו לשנות את הגבלת הסרט ל-PG (ילד מעל גיל 8 בליווי מבוגר) מ-G (סרט ילדים לכל הגילים) אך למרות זאת ההגבלה לא השתנתה.
רנדוויק הוא מרכז שלטון מקומי של הפרוורים הסובבים אותו.
רנדוויק ממוקם כ-6 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, ונמצא בלב הפרוורים המזרחיים.
הפרוור גובל מצפונו בקווינס פארק וסנטניאל פארק, במזרח בקוג'י, קלובלי ווייברלי, בדרום במרוברה וקינגספורד, ובמערב בקנזינגטון.
רנדוויק נקרא על שם הכפר רנדוויק בגלוסטרשייר, אנגליה, כפר הולדתו של ראש עיריית רנדוויק לשעבר סימיון הנרי פירס (Simeon Henry Pearce).
פירס ואחיו היגרו לאוסטרליה בשנת 1842 ותרמו רבות לפיתוח הפרוורים רנדוויק וקוג'י.
סימיון פירס נבחר לראשות עיריית רנדוויק תשע פעמים רצופות.
רנדוויק הוכרזה כרשות עירונית בשנת 1859 וכעיר בשנת 1990.
הפרוור התפתח רבות במהלך המאה ה-19, עם הקמת בית החולים הנסיך מוויילס ומספר רב של בתי ספר וכנסיות.
כנסיית סיינט ג'וד נבנתה בשנת 1865 על ידי אדמונד בלאקט, מהאדריכלים הבולטים בסידני באותה תקופה והאדריכל של אוניברסיטת סידני וכנסיית סיינט אנדרוז בלב סידני.
רנדוויק מונה מספר בניינים במרשם המדינה, הנחשבים לנכס בעל משמעות היסטורית, ארכיטקטונית ותרבותית.
בניינים אלו נבנו בחלקם עוד במאה ה-19, וחלקם בשנות השלושים של המאה ה-20.
על אף שרנדוויק הוא פרוור מגורים, חלק גדול משטחו מוקצה לטובת מסלול מרוץ הסוסים רנדוויק, בו נערכים המרוצים העיקריים באזור סידני.
חלק אחר מוקצה לטובת שני בתי חולים גדולים: בית החולים נסיך ויילס ובית החולים המלכותי לנשים.
הרחוב המסחרי העיקרי הוא דרך בלמור, בו פזורים חנויות רבות ומסעדות.
רנאן בארדיני ברסאן (בפורטוגזית: Renan Bardini Bressan; נולד ב-3 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן ברזילאי המחזיק באזרחות בלארוסית המשחק בקלוב דה רגאטס.
לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת בלארוס.
ברסאן, יליד טובאראו, ברזיל, גדל במחלקת הנוער המקומית של אתלטיקו טובאראו.
באפריל 2007 עבר להומל מליגת העל הבלארוסית.
ב-28 בינואר 2010 עבר ברסאן לבאטה בוריסוב.
בעונתו הראשונה הבקיע ברסאן 15 שערים בדרך לתואר מלך השערים של העונה בליגה הבלארוסית, ואף נבחר לקשר העונה בליגה.
ב-2 באוקטובר 2012 הבקיע ברסאן את שערו הראשון בקריירה בליגת האלופות בניצחון 1–3 על באיירן מינכן הגרמנית כאשר הבקיע את השער השלישי בדקה ה-94.
בדצמבר 2012 חתם באלניה ולדיקווקז.
ב-2012 קיבל ברסאן אזרחות בלארוסית כדי לשחק בנבחרת בלארוס.
את הופעת הבכורה שלו ערך ברסאן נגד ב-29 בפברואר 2012. ברסאן אף נטל חלק במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון.
את שערו הראשון בנבחרת האולימפית כבש נגד מולדתו בהפסד 1–3.
רנגה (ביפנית: 連歌 | באנגלית: Renga) היא סוגת שירה משותפת שמקורה ביפן.
מחרוזת רנגה מורכבת לפחות משתי חוליות, המכונות "קוּ" (句).
החוליה הראשונה של רנגה, הנקראת "הוֹקוּ" (発句), היא הבסיס לסוגת ההאיקו המודרנית.
רנגה נכתבת על ידי שני כותבים או יותר (בדרך כלל בין ארבעה לעשרה).
כל משתתפ/ת תורמ/ת בתורו חוליה לשיר, כאשר כל חוליה מתקשרת למהלך של קודמתה ובו בזמן פותחת מהלך חדש עבור החוליה הבאה אחריה, כל זאת תוך הענות לאילוצים מבניים וצורניים מסוימים.
בין המאות ה-12 וה-17 לערך, הייתה הרנגה הז'אנר הספרותי המרכזי ביפן.
שניים מהמאסטרים הגדולים של הרנגה היו הנזיר הבודהיסט סוֹגִי (1421–1502) והמשורר מצואו באשו (1644–1694).
החל משנות ה-60 של המאה ה-20, ז'אנר הרנגה זוכה לתפוצה וקבלה מוגברת במערב, דבר המתבטא בפרסום תרגומים וספרי רנגה מקוריים באנגלית, במחקרים ובתרגומים, ובשנים האחרונות - בהקמה ובפריחה של במות רנגה אינטרנטיות.
כמו כן, ניתן להצביע על הרנגה כמקור השראה מרכזי לשירה המשותפת הנכתבת כיום במערב.
הרנגה נולדה ביפן לפני כאלף שנה ובראשיתה הייתה נחלתם הבלעדית של שכבת המשכילים והאריסטוקרטיה.
בגלגוליה הראשונים כללה אוסף גדול של מגבלות תוכניות וצורניות ודרשה מן המשתתפים בה בקיאות עצומה בספרות הסינית והיפנית הקלאסית.
כמה מאות מאוחר יותר התפתח סגנון רנגה עממי יותר, "Hakai no renga", שעשה שימוש בשפת יומיום, בתכנים ארציים יותר ובמערכת כללים נוקשה הרבה פחות.
כל אלה אפשרו עולם תוכן עשיר ומשוחרר שהלך ונטה עם הזמן אל ההומוריסטי, הרכילותי והוולגרי.
על בסיס הסגנון הזה יצר המשורר היפני הגדול מאצואו באשו את סגנון הרנגה הידוע בשם רנקו.
הרנקו עושה אף הוא שימוש בשפה ובתכנים יומיומיים אבל התכוונותו היא לירית ומתבוננת והחיבור בין חוליות מתבסס על דמיון בנימה, במצב הרגשי ובחוויית הקיום ולא על שיתוף תכנים או על משחקים מילוליים.
זהו חיבור שנובע מהבנה של תמונת העומק של החוליה הקודמת וזינוק למקום חדש על בסיס מה שאותה הבנה מעוררת בכותב.
הרנקו הוכר כסוגה ספרותית במאה ה-17, אך למעשה התפתח במקביל, או אף לפני, הרנגה המסורתית.
הרנקו בנוי על פי אותה חלוקת הברות כמו הרנגה, וגם הוא נכתב על ידי מספר כותבים.
עם זאת, אופיו של הרנקו הוא משחקי וקליל, ותמציתו בתושייה וולגריות.
כללי הרנגה הקלאסית כמעט ולא שימשו את הכותבים.
כחלק מכך, לא נעשה שימוש בלקסיקון מוגבל של מילים; נהפוך הוא - ביטויים בסינית, מילות יום-יום וסלנג נעשו חלק מהשפה השירית.
כמו כן, בכל הקשור לסוגיות של מעמד במושב הרנגה, הרנקו היה פתוח בהרבה מאשר הרנגה הקלאסית, שאחד מתנאי הכניסה אליה היה היכרות מעמיקה עם השירה הסינית והיפנית הקלאסית, והיכרות מעמיקה עם החוקים הרבים של הרנגה, שהיו אפשריים בעיקר, אם לא רק, לבני מעמד גבוה.
הסוג המקובל ביותר של רנקו היה הקאזן, רנגה הבנויה מ-36 חוליות.
מלבד חולית הפתיחה השגרתית (שגם היא לא הופיעה תמיד), היו חוליות הרנקו עמוסות במשחקי מילים, חידות וקפיצות אסוציאטיביות בלתי צפויות.
הכתיבה של החוליות הייתה נטולת סדר.
פעמים נכתבה החוליה השנייה ראשונה, פעמים היה על המשורר להוסיף חוליה בין שתי חוליות ראשונות.
גם משוררי רנגה קלאסית הפרו חלק מהחוקים, או המציאו חוקים חדשים מפעם לפעם.
אך משוררי האיקאי היו חופשיים בכל הקשור למבנה הרנגה המסורתי – כפי שניתן לראות באוסף ההאיקאי הראשון שפורסם במאה ה-16: "אוסף הכלאיים של צוקובה".
אוסף זה מכיל רק פרגמנטים מתוך שירי שרשרת, אך טווח הנושאים והסגנונות המוצגים בו, הולך הרבה מעבר לגבולות השירה היפנית המסורתית.
ערך הוולגריות מוצב כנגד ערך הפואטיות, בין אם תוך שילוב שני הערכים, או באמצעות פרודיה על שירים ידועים.
אחרי עידן המלחמות של ימי הביניים בארכיפלג, הפך ההאיקאי לסוגה ספרותית מוכרת – והפופולרית מכולם, עד העלייה של הפרוזה היפנית, שבעצמה הושפעה עמוקות מההאיקאי.
בימים אלה של שלום ושגשוג, החלה ההפצה המסחרית של ספרי האיקאי.
האנתולוגיה החדשה הראשונה הופיעה ב-1633, ובחמישים השנים שאחר כך פורסמו קרוב ל-300 ספרים של האיקאי.
במהרה, משוררי האיקאי צצו בכל יפן, ובעיקר בערים הגדולות, והייצור של הרנקו הפך לסוג של תעשייה: עם הזמן היה מי שמילא תפקיד של שופט-מבקר שנותן הערכה אסתטית של השירים במהלך מושב הרנגה.
על פי רוב היה זה משורר מפורסם, שהשתתף באירועי הרנגה כשופט תמורת תשלום.
משוררים רבים הרוויחו כך את לחמם.
מאפיינים בסיסיים אלה תואמים גם למבנה של הרנגה הקלאסית.
הרנקו הנפוץ ביותר מאז ימי באשו הוא ה-Kasen, המורכב משלושים ושש חוליות.
שש החוליות הראשונות הן פתיחה, 24 החוליות הבאות הן גוף הרנגה ושש האחרונות הן הסיום.
דימוי החוזר על עצמו לעיתים קרובות בכתיבה אודות מבנה הרנגה, הוא של מסיבת קוקטייל או ארוחת ערב חגיגית.
שש החוליות הראשונות של הרנגה מקבילות לשלב ההתכנסות וההכרות הראשונית בין המוזמנים.
הנימה שלהן היא, לפיכך, מתונה יותר והקשרים בין החוליות נועזים פחות וברורים יותר.
כמו כן החוליה הראשונה מוקדשת בדרך כלל למארגן המושב, מביעה הכרת תודה - ולו מרומזת - על מאמציו, ומציינת בדרך כלשהי את הזמן או המקום של ההתרחשות.
החוליה השנייה נכתבת על ידי המארגן עצמו ועיקרה הצטנעות נוכח המחמאות והתודות שהופנו אליו בחוליה הראשונה.
חלקה השני של הרנגה מקביל לשלב הארוחה עצמה.
הכל כבר מיודעים זה לזה, חשים מאוד בנוח ועם היין והאוכל עולה גם מידת הפתיחות והשיחה זורמת בחופשיות מנושא לנושא.
חלק זה הוא עיקר נפחה של הרנגה ובו יש מקום לכל אחד מן המשתתפים להפגין את ייחודו.
הקישורים בין החוליות אסוציאטיביים יותר והנופים והנושאים מתחלפים תדיר.
שש החוליות האחרונות של הרנגה מקבילות לשלב בו הכל מחפשים את מעיליהם וממהרים לומר משפטים אחרונים במבוא בדרך החוצה.
קצוות אחרונים נסגרים והכרת תודה על האירוע המענג ממלאת את הלב.
הקצב של חלק זה יהיה לפיכך בדרך כלל בהול ומהיר יותר והחיבורים בין החוליות פראיים יותר.
החוליה האחרונה (Ageku) יכולה לשוב ולהתייחס בנימה של סיכום לחוליה הראשונה של הרנגה.
מושב הרנגה נקרא Ba, וקבוצת המשתתפים במפגש, שמנתה 3-14 חברים, נקראה Renshu.
רנשו אידיאלי הורכב מאנשים עם איכויות כתיבה דומות המיודדים זה עם זה.
אחד מהמשתתפים תפקד ככתבן ואחד כמנחה המפגש.
בדרך כלל היה המנחה מאסטר לרנגה או המשורר המנוסה ביותר ברנשו, אך חלק ניכר מהמפגשים התקיימו כלל ללא הנחיה.
הכתבן היה בדרך כלל משורר מתחיל, שגילה בקיאות רבה בחוקי הרנגה.
ברוב הפעמים, מדובר היה באדם צעיר שמתאמן להפוך למאסטר.
התודעה הקבוצתית של הז'אנר היא אחת ממעלותיו הבולטות, ואותה פעל להפיץ יוג'י יושימוטו (משורר יפני ומאסטר רנגה, 1320-1388) באמצעות הנחייתו: "עליך לפעול כדי לשמר את רוח הקהילתיות".
מורי הרנגה טרחו לבסס ולהפיץ את רעיון הסולידריות הקבוצתית, תוך דיכוי מסוים של האינדיבידואליות.
ברנגה נדרשה הבנה של הפסוק השירי הקודם, לפני הניסיון ליצור לו תגובה.
מאמץ זה תרם להידוק הקשר בין חברי הקבוצה.
גישה זו הייתה חשובה במיוחד בעיתות מחלוקת, ורנגה מסורתית הגיעה לשיא פריחתה בעת שהמדינה הייתה במלחמה.
הנזיר ומאסטר הרנגה סוֹגי תיאר את הלכידות במילים: "חברים ברנגה קרבים זה לזה כמו בני דודים".
הדגש על הרמוניה קבוצתית היה המניע לדרישתם של חלק ממאסטרי הרנגה להימנע מאזכור של מקומות רחוקים ומילים בסינית.
העיקרון היה שמה שלא ניתן להבנה בשמיעה - אינו ראוי לקישור, והקישורים הם שאיחדו יחדיו את החברים הנפרדים שהתכנסו.
משוררי רנגה רבים היו משכילים, ובוודאי הביאו למפגש הרנגה עצמיוּת שמושפעת מטקסטים כתובים.
לפיכך את המפגש בעל-פה של יצירת רנגה ניתן לתאר באופן מדויק יותר כ"חצי בעל-פה".
עם עליית ז'אנר הרנגה, השירה עברה מפעילות אישית כתובה לפעילות קבוצתית בעל-פה.
במושב רנגה התנדנד כל משורר בין דמיון אישי שמושפע מכתיבה לבין יצירה קבוצתית בעל-פה.
המימד הקהילתי של היצירה היה אולי המאפיין הייחודי ביותר של אמנות הרנגה.
יוצרי השירה במפגש הרנגה היו גם הנמענים שלה.
המשוררים במפגש רנגה היו קרובים בהווייתם ל"קורא אידיאלי", משום שיצרו באותו מקום, באותו זמן ולפי אותם כללים.
מקובל שכלל הקוראים יוצרים במידה מסוימת את המשמעות של הטקסט הנקרא; במפגש הרנגה זה היה בדיוק כך, משום שקריאתו של כל משורר את חוליות השירה הקודמות השפיעה ישירות על תרומתו הוא.
כל חוליה הייתה בו-זמנית פרשנות של החוליה הקודמת, ובסיס לפרשנות שתינתן בחוליה הבאה.
הסובייקט הפך לאובייקט, וכל פענוח הפך להצפנה חדשה שאותה יש לפענח בתורה.
מופעיה של הרנגה במערב, לאורך מאה השנים האחרונות הם רבים אך נסתרים במידה רבה.
הם נסתרים משום שהמודעות והפתיחוּת כלפי האפשרות השיתופית של השירה, היא מוגבלת מאוד במערב, וכמעט ואין כניסה של שירה ברוח הרנגה (כמובן שלא רנגה כשלעצמה) אל הקאנון הספרותי המודרני.
עם זאת, בהחלט ניתן להצביע על עליה משמעותית בכמות השירים והספרים המפורסמים במערב, שחבים את צורתם לז'אנר היפני העתיק, וכן גם עליה בכמות המחקרים המתפרסמים באנגלית על הנושא.
בתחום המחקרי, מי שפרץ את הדרך היה חוקר הספרות האמריקאי ארל מיינר, שמרכז עיסוקו היה שירה יפנית.
הוא פרסם כמה מחקרים על שירה יפנית לאורך שנות השישים, ובסוף שנות השבעים הוציא את הספר המקיף הראשון באנגלית על הנושא.
הספר מכיל עיון בהיבטים היסטוריים וספרותיים של הרנגה, וכמו כן שתי מחרוזות רנגה מאתי סוֹגי ואחרים, שתי מחרוזות האיקאי מאת באשו ואחרים, ועוד מחרוזת האיקאי של יוסה בוּסוֹן וחבר נוסף.
בתחום ספרות המקור, העדות הראשונה למפגש של הרנגה עם השירה המערבית הוא הספר "רנגה: שרשרת שירים", שפורסם בתחילת שנות השבעים.
הספר מכיל 27 שירים, שנכתבו בשיתוף על ידי ארבעה משוררים: אוקטביו פס המקסיקני, ז'ק רובו הצרפתי, אדוארד סנגינטי האיטלקי וצ'ארלס תומלינסון האנגלי.
ארבעת המשוררים נפגשו בחודש אפריל 1969 במרתף של בית מלון בפריז, ונשארו שם למשך שבוע.
במהלך השבוע הזה כתבו 27 שירים.
קיימים שני אלמנטים פורצי דרך בספר הזה.
הראשון נוגע לאדפטציה הסגנונית שהעבירו המשוררים את הרנגה.
והשני נוגע לזהות המשוררים – ויותר מכך – לשפות אמם השונות.
הספר אמנם נקרא "רנגה: שרשרת שירים", אך השירים המופיעים בספר אינם רנגה, ואינם דומים לרנגה.
המאפיין המשמעותי שקושר אותם לז'אנר השירה היפני, הוא העובדה שכל השירים בספר נכתבו בשיתוף של ארבעת המשוררים.
ואכן, במערב, זהו החידוש הגדול שיכולה להציע רנגה.
אך השירים בספר אינם סתם שירים שנכתבו בקבוצה, המבנה שלהם דווקא מאוד ספציפי.
במקום להשתמש במבנה הבסיס של הטנקה היפנית (חוליות של 3/2/3/2/3/2 שורות, ולמחמירים רצף הברות של 5/7/5 7/7), הם בחרו לעשות הסבה לצורה השירית המערבית הקלאסית הבולטת ביותר ששרדה עד ימינו: הסונטה.
מעשה זה הוא ביטוי של התפישה שמפגש הענקים הזה, בין מסורת השירה היפנית, למסורת השירה המערבית, חייב לכלול בתוכו אי אילו התאמות ספרותיות ואחרות.
הסונטה, שהמבנה הקלאסי שלה הוא של 14 שורות המחולקות לארבעה בתים/חוליות (בדרך כלל בחלוקה של 3/3/4/4 שורות) התאימה במיוחד לרביעיית המשוררים, משום שאפשרה לכל אחד מהם להשתתף בכל אחד מהשירים.
החידוש השני של הספר, הוא בכך שכל אחד מהמשתתפים בו מגיע מארץ אחרת.
את הבתים הם כתבו – כל אחד בשפת אמו - ותוך כדי כך תרגמו את השיר לאנגלית (המתרגם העיקרי היה צ'ארלס תומלינסון האנגלי).
בספר כל שיר מופיע פעמיים: פעם אחת בארבע שפות המקור (כל שפה – בית), ופעם שנייה כולו באנגלית.
מאפיין זה של רב-לשוניות, ואף רב-תרבותיות, כבר מרמז על הכוח הפוליטי של הרנגה במערב כמקום של מפגש והתנגדות בין קולות שונים.
כיום ישנן כמה במות לפרסום של רנגה (כמו "מגזין הרנגה והרנקו" שהחל לצאת בשנת 2010), וגם במות בפועל – כלומר מקומות בהם מתכנסים משוררים לשם כתיבת רנגה.
דבר זה מתרחש גם מדי פעם בארץ.
כך למשל התכנסו באוקטובר 2010 ארבעה משוררים (בני בשן, ערן הדס, רוני הירש ויונתן לוי) בגלריה "החללית" בירקון 70 בתל אביב וכתבו יחד מחרוזת רנגה שהוקרנה "חי" על מסך, בנוכחות קהל.
במקביל לכתיבה, קבוצה של מוזיקאים סיפקה פס-קול לשיר, כאשר הנגינה נבעה מתוך השיר המתהווה על המסך.
מי שהפיק את הערב וכן הוביל את הלהקה הוא המוזיקאי והאקטיביסט ערן בריל.
מחרוזות רנגה עכשוויות נכתבות בשלל מקומות והקשרים, אך ככל הנראה, המקום השוקק ביותר בכל הנוגע לרנגה בימינו, הוא הרשת: עליית האינטרנט הביאה לעליית הרנגה.
אנשים מכל העולם, בכל זמן, יכולים כעת לתרום לעבודות ספרותיות שיתופיות.
אחד הפרויקטים הראשונים של רנגה באינטרנט הוא "כבישים לבנים" שהובילה ג'יין רייכהולד בשנת 1996. מושב רנגה כזה, המתקיים מרחוק, ובלי נוכחות של המשוררים באותו חלל/זמן, נקרא ביפנית "בוּנין".
היתרון המרכזי של הבונין הוא בכך שכל כותב מוסיף חוליה בזמנו הפנוי, ובנוחות הלא מלחיצה (לכאורה) של הלבד; החסרון המרכזי של הבונין הוא שהרנגה, ובזאת יתמכו כל המאסטרים היפנים, היא הרבה יותר משיר, והיא דורשת נוכחות משותפת וחוויה משותפת – לא רק כתיבה משותפת.
בישראל נכתבה רנגה (בוּנין) באתר "חלל", פעמיים: באביב ובקיץ 2007. הרנגה נכתבה כל פעם במשך שבוע, על ידי מספר כותבים וכותבות קבוע מראש, ועל פי סדר מסוים.
הרנגה הזו היא מסוג רנקו-קאזן, של 36 חוליות.
מאז 2007 לא ידוע על עוד מחרוזות רנגה שפורסמו בעברית.
המדיום האינטרנטי מאפשר גם לחרוג מהמבנה הליניארי של מחרוזת הרנגה, ולהגיע למצב של "עץ רנגה".
כך למשל באתר החדש "הנקו" שהקימה המשוררת הקנדית סצ'יקו מורקאמי.
באתר זה, הפתוח לכל מי שרוצה לתרום לשיר המתהווה, ניתן להמשיך כל חוליה: אם אחת החוליות אינה מוצאת חן בעינך, ולדעתך ניתן להמשיך את החוליה הקודמת באופן מוצלח ומעניין יותר - אתה מוזמן להוסיף חוליה משלך, וכך לפתוח עוד ענף של השיר.
באופן זה, הרנגה הופכת למעין "גן שבילים מתפצלים" - שבו כל שביל מביא עמו שיר חדש ושונה.
hokku – החוליה הראשונה ברנגה.
כוללת בדרך כלל התייחסות לעונה או למקום בו מתרחשת הרנגה וכן ברכה למארגן/מארח.
מצטנעת ביחס לדבר השבח שהושמע בחוליה הראשונה.
ageku – החוליה האחרונה של המושב.
נימתה סיכומית עם פנים לעתיד.
wakiokori – פתיחת מושב רנגה על ידי שימוש ב-hokku של משורר ידוע.
renju – חברי מושב הרנגה.
ichiza – מילולית, "מושב אחד".
הסיטואציה של ההתכנסות יחד לשם כתיבת רנגה.
bunnin – רנגה הנכתבת באמצעות סוג כלשהו של התקשרות מרחוק (מכתבים, טלפון, פקס, דואר אלקטרוני וכד').
האי רנגיטוטו הוא אי געשי במפרץ האורקי, סמוך לאוקלנד, ניו זילנד.
רוחבו של האי הוא 5.5 קילומטרים, ולוע הר הגעש, שהוא הנקודה הגבוהה באי, בגובה 260 מטרים.
שטחו של האי הוא 23.11 קמ"ר, והוא נוצר עקב התפרצות געשית לפני 550-600 שנה, מה שהופך אותו לגדול והצעיר מבין כ-50 הרי געש המקיפים את אוקלנד.
האי, שבינו לבין צפון העיר אוקלנד מפריד מצר רנגיטוטו, נראה היטב מנקודות רבות בעיר.
בימי מלחמת העולם השנייה חובר האי באמצעות לשון אדמה מלאכותית לאי הסמוך, מוטוטאפו.
פירוש שמו של האי במאורית הוא "שמי דם", אשר נקבע ככל הנראה עקב פציעתו של רב-חובל של סירת קנו, במהלך קרב בין שני שבטים מאורים שהתרחש על האי.
האי אינו מיושב, אך נגיש למטיילים באמצעות שירות מעבורות מאוקלנד מספר פעמים ביום.
רנדאל ברנס מויה (בספרדית: Randall Brenes Moya; נולד ב-13 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי ששיחק בעמדת החלוץ.
לזכות ברנס 43 הופעות במדי נבחרת קוסטה ריקה.
ברנס החל לשחק בקרטחינס מליגת העל של קוסטה ריקה ובשנתו הראשונה כבש 15 שערים ב-20 משחקים, ב-2005 עבר לקבוצת בודה/גלימט מליגת העל הנורווגית אולם לאחר שנה הקבוצה ירדה לליגת המשנה.
לאחר שתי עונות בליגת המשנה, הקבוצה שבה לליגת העל.
באמצע העונה בנרס הושאל לקונסיגר ובתום העונה חתם בקבוצה.
ב-2010 ברנס שב לקרטחינס בה שיחק שתי עונות ובפברואר 2012 עבר לחזר לנצ'ראן מהליגה האזרית.
בתום אותה עונה חזר לקרטחינס.
ב-7 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצה הנורווגית סאנס אולף.
פרנסיס זומן לראשונה לנבחרת ב-2005. הוא שיחק עם הנבחרת בגביע הזהב 2007 ו-2013 וכן בקופה אמריקה 2011. הוא נמצא בסגל הנבחרת במונדיאל 2014.
מלך השערים של ליגת העל של קוסטה ריקה: 2004/5
רנאן הוא פרוור של העיר לוזאן שבשווייץ, המשמש למעשה כ"רובע המהגרים" של העיר.
לפי תוצאות המפקד של שנת 2014, כ-42% מתושבי רנאן לא נולדו בשווייץ, ולכ-50% מהם יש אזרחות זרה.
ברנאן וסביבתה הקרובה פועלות עמותות סיוע רבות, כגון עמותת צבא הישועה, עמותה המחזיקה ספרייה עם ספרי ילדים בשפות רבות, ועמותה המשאילה צעצועים.
בפרוור נמצאת גם המכללה לעיצוב של לוזאן.
אחד מבתי האחוזה העתיקים של היישוב מכונה בפי התושבים "הטירה של רנאן".
רנאן מוכר כרשות מקומית ויש לו רצף של שטח בנוי עם העיר לוזאן מחד ועם פרוורים אחרים שלה, המוכרים אף הם כרשויות מקומיות, משאר הכיוונים.
רנאן משתייך למחוז "הלוזאנאים המערביים", שבקנטון וו ומנהלת המחוז יושבת בו.
רנאן הוא היישוב המאוכלס ביותר באותו מחוז - מתוך כ-72,000 תושבי שמונה הרשויות המקומיות שבמחוז, כ-20,500 הם תושבי רנאן.
גודלו של השטח המוניציפלי של רנאן הוא כשלושה קילומטרים מרובעים, ובניגוד לפרוורים הסמוכים לו, המקצים שטחים רבים יחסית ליערות ולשדות חקלאיים, כ-95% משטחו הוא שטח בנוי.
בניגוד לפרוורים השכנים, יש ברנאן גם מעט מאוד קוטג'ים והרבה בתים משותפים.
מחיר הדיור בו זול יחסית לרשויות המקומיות השכנות, אם כי הוא עדיין יקר.
אחת הסיבות ליוקר הדיור היא מיעוט התחלות הבנייה באזור.
סיבה נוספת היא השימוש המקובל בקונסיירז', בבתים משותפים בשווייץ.
מעבר לזאת, רבות מהדירות בפרוור הן דירות בשכירות - בשווייץ, קניית דירה מותרת רק לאזרחי שווייץ.
רנאן הוא היישוב המחזיק את השיא השווייצרי באחוז התושבים, שלא נולדו בתוך שווייץ.
לרכבת של חברת הרכבות הפדרלית השווייצרית יש תחנה מרווחת ברנאן, עם מרווח תמרון לרכבות ואפשרות חניה לרכבות.
אולם רק רכבות בין-עירוניות, שאינן רכבות אקספרס, עוצרות בה.
תושבי הפרוור שרוצים לנסוע למרחקים ארוכים במיוחד מגיעים בתחבורה הציבורית המקומית אל תחנת הרכבת של לוזאן.
קו M1 של הרכבת הקלה של לוזאן דרך רנאן ואל הפרוור מגיעה גם מערכת האוטובוסים המקומית של לוזאן, כולל קו אוטובוס מפרקי-חשמלי.
שם המקום בו נמצא כיום היישוב, מוזכר בספרות כבר במאה התשיעית.
אולם היישוב עצמו התפתח מכפר קטן לעיר, רק יותר מאוחר - בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. העיר התפתחה סביב תחנת הרכבת של רנאן - תחנה שהייתה נחוצה לתמרון הרכבות בין איוורדון-לה-בן ובין מורז'.
ב-11 או ב-12 ביוני 1940 הופצצה בטעות תחנת הרכבת של רנאן בידי חיל האוויר הבריטי.
באותו לילה הופצצה בטעות גם העיר ז'נבה, במסגרת שגיאת ניווט של הטייסים, באותה המשימה.
ברנאן נהרגו שני אנשים והיו מספר פצועים.
ממשלת בריטניה התנצלה ושילמה פיצויים על התקרית.
במחצית הראשונה של המאה העשרים היו ברנאן מפעלים גדולים.
רנאטו ז'וניור לוז סאנצ'ס (בפורטוגזית: Renato Júnior Luz Sanches; נולד ב-18 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן פורטוגלי ממוצא כף ורדי המשחק בעמדת הקשר בפנאתינייקוס, בהשאלה מפריז סן ז'רמן.
סאנצ'ס נולד בעיר ליסבון, והחל להתאמן בכדורגל כשהיה בן שמונה.
הוא הצטרף לקבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון בשנת 2006, כשהוא בן תשע בלבד.
סאנצ'ס ערך את הופעת הבכורה כשחקן מקצועי במהלך עונת , בקבוצת בנפיקה ב' בליגה הפורטוגזית השנייה.
לאחר שנה בקבוצת המילואים הוא קודם לקבוצה הראשונה.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת הוא עשה ב-30 באוקטובר 2015 כאשר החליף את ז'ונאס בדקה ה-74 בניצחון 4–0 נגד קבוצת טונדלה.
בנובמבר 2015 חתם סאנצ'ס על חוזה חדש עם בנפיקה עד שנת 2021, עם סעיף שחרור של 45 מיליון אירו.
ב-10 במאי 2016 עבר לבאיירן מינכן הגרמנית וחתם על חוזה לחמש שנים.
באיירן מינכן שילמה לבנפיקה 35 מיליון אירו עבורו.
בעונתו הראשונה בבאיירן הוא זכה בבונדסיליגה עם הקבוצה אבל הוא לא זכה לדקות משחק רבות.
ב-31 באוגוסט 2017 סאנצ'ס חתם בסוונסי סיטי מהליגה האנגלית בהשאלה לעונה אחת.
עם סיום עונת 2017/18, בה ערך 12 הופעות ולא התאקלם, חזר לבאיירן מינכן.
סאנצ'ס זומן לסגל נבחרת פורטוגל לאליפות אירופה בכדורגל ב-2016 ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שזומן לסגל הנבחרת לטורניר בינלאומי.
ב-30 ביוני 2016 במהלך משחק רבע הגמר של טורניר יורו 2016, שבר סאנצ'ס שיא של כריסטאנו רונאלדו, כאשר הפך לכובש הצעיר ביותר אי פעם בשלבי ההכרעה בטורנירי אליפויות אירופה כאשר הוא בן 18 ו-316 ימים בלבד.
ב-23 באוגוסט 2019 חתם סאנצ'ס על חוזה לארבע שנים בקבוצת ליל בעבור סכום של 25 מיליון אירו, מה שהפך אותו לרכש היקר ביותר בתולדות המועדון.
ב-4 באוגוסט 2022 חתם סאנצ'ס בפריז סן-ז'רמן לחמש שנים.
תשעה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה כשנכנס כמחליף בניצחון 2–5 על מונפלייה בליגה הצרפתית.
ב-16 באוגוסט 2023 הושאל סאנצ'ס לרומא לעונה אחת, בסיומה שב לפריז.
ב-5 באוגוסט 2024 הושאל שוב, הפעם לקבוצת נעוריו בנפיקה ליסבון הפורטוגלית, עד תום עונת 2024/2025.
ב-24 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת לפנאתינייקוס.
"טקס" אלס (נולד ב-1954) הוא גנרל בדימוס אמריקאי, שירת כראש השירות החשאי של ארצות הברית ומכהן מאז 2019 כתת-מזכיר בפועל במחלקה לביטחון המולדת.
אלס נולד בסן אנטוניו שבטקסס.
ב-1976 סיים תואר ראשון בחשבונאות מאוניברסיטת טקסס A&M, ב-1999 סיים תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
לאחר לימודי התואר הראשון התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית וב-1978 סיים הכשרה כטייס קרב.
שירת כמדריך בבית הספר לטיסה קרבית של הצי ("טופ גאן").
הוא פיקד על טייסת הנחתים 312, שימש ראש מחלקת מבצעים ותכנון בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, פיקד על להק הנחתים ה-11 של כנף הנחתים השלישית בתקופת מלחמת עיראק.
שימש ראש ענף דרישות במפקדת כוחות האוויר של חיל הנחתים וסגן קצין אג"ם במרכז הפיקוד הצבאי הלאומי של המטות המשולבים.
בשנים 2005–2007 שירת כמפקד מעבדת הלחימה של חיל הנחתים וכסגן ראש משרד המחקר של הצי.
במהלך 2008 הוצב בעיראק כמפקד השלוחה הקדמית של כנף הנחתים השלישית וכמפקד בסיס האוויר אל-אסד במחוז אל-אנבר.
בתפקידו האחרון בשירות שימש ראש מחלקת תכנון ומדיניות בפיקוד האוקיינוס השקט.
השתחרר ב-2011 בדרגת מייג'ור גנרל.
במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, פעמיים בלגיון ההצטיינות כולל אות V לאומץ לב על תקופת שירותו כמפקד להק 11 ושלוש פעמים במדליית האוויר.
הוא צבר למעלה מ-5,000 שעות טיסה כולל 600 שעות טיסה מבצעיות.
בין המטוסים שהטיס F-4, F-5, F-16 פייטינג פלקון, F/A-18 הורנט ו-A-4 סקייהוק.
במרץ 2012 החל לעבוד כסגן עוזר ראש מחלקת פעולות אוויר וים של סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית.
בינואר 2013 מונה לעוזר ראש המחלקה.
באוקטובר 2016 מונה לקצין המבצעים וסגן ראש סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית.
ב-25 באפריל 2017 מונה לראש השירות החשאי של ארצות הברית.
באפריל 2019 החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להדיח את אלס מתפקידו, והוא סיים את תפקידו בסוף החודש.
לאחר מכן מונה למשנה לתת-מזכיר לענייניי מינהל במחלקה לביטחון המולדת ומיולי 2019 מכהן כתת-מזכיר המחלקה בפועל.
אלס נשוי לשרה ואב לשניים.
רנאטו פדהצור תשובה (25 בדצמבר 1894 – 5 במרץ 1976) היה יהודי לובי ופעיל ציוני ששימש כנשיא הקהילה היהודית בבנגאזי בשנים 1935–1950.
תשובה נולד בבנגאזי שבלוב, למשפחה יהודית ציונית.
אביו, יעקב תשובה היה חלוץ הציונות בבנגאזי, וכיהן גם הוא כנשיא הקהילה היהודית.
יעקב תשובה נקט בצעדים רבים על מנת לקדם פעילות ציונית בלוב, ואף התכתב בנושא עם בנימין זאב הרצל.
ביתה של משפחת תשובה שימש כאכסניה לאורחים מכובדים שהגיעו מישראל לביקור בלוב.
בשנת 1919 ייסד תשובה את הארגון הציוני "חוג הרצל", ששם דגש על לימוד עברית ועל הגנת רעיון האחדות של ארץ ישראל, תוך פעילות למען שיפור תנאיה המוסריים והחומריים של הקהילה בבנגאזי.
בשנת 1934 הציב השלטון האיטלקי בלוב מושל חדש, איטלו באלבו.
חזונו היה לפתח את לוב כקולוניה איטלקית.
באלבו הקים מוסדות איטלקיים בלוב, והעניק אזרחות איטלקית לגורמים נאמנים למשטר האיטלקי.
הוא הבחין בהשפעה הגדולה שהייתה ליהודים על הכלכלה בלוב, בדומה לאיטליה, ולכן החליט לשלב אותם במוסדות שלטונו בלוב.
אך בהמשך גילה, כי יהודי לוב שונים מיהודי איטליה.
זו הייתה קהילה יותר שמרנית מבחינה דתית, ופחות משולבת בחברה.
באלבו טען כי השמרנות הזו פוגעת בהתקדמותה של לוב.
כתוצאה מכך, שינה את גישתו כלפי היהודים והחל לראות בהם כנחותים והחליט לנצלם למען צרכיו הכלכליים.
ב-1935 קרא מוסוליני לאזרחי איטליה לתרום את טבעות הזהב שברשותם, על מנת לעזור למאמץ המלחמתי באתיופיה, ובתמורה לקבל טבעת מתכת שעליה כתוב "זהב למולדת" (באיטלקית: "Oro alla Patria").
רבים מאזרחי איטליה נענו לדרישה זו.
במסגרת ניסיונותיו של תשובה לזכות באהדתו של השלטון האיטלקי, החליט לאסוף זהב מיהודי בנגאזי ולהעבירו לשלטונות הפאשיסטיים.
אנשי הקהילה היהודית תרמו את תכשיטיהם, ומתרומה זו הצטברו קילוגרם אחד של זהב ו-2.635 קילוגרם כסף.
אך באלבו סירב לקבל את התרומה בטענה ש"אין מושל לוב מתכוון להרחיב את זכות תרומת דברי ערך ממתכות יקרות שהוענקה לאזרחי המולדת בלבד, גם לילידים".
כלומר, תרומתם של היהודים לא התקבלה מפני שלא היו אזרחי איטליה.
נרמז לתשובה, שתרומתם תתקבל בעין יפה אם תשלח דרך הארגונים היהודים באיטליה.
כשנגזרו על היהודים גזרות רבות על בסיס דתי, כגון איסור על שמירת שבת, תשובה הגיע להסדרים עם השלטון הפשיסטי והצליח למזער את הנזק ליהודי הקהילה.
בשנת 1937 ביקר מוסוליני בלוב, ויהודי בנגאזי קיבלו את פניו באהדה.
לכבוד האירוע התאספו בני הקהילה בבית הכנסת, ומשם צעדו בתהלוכה לקראתו.
מוסוליני נפגש גם עם תשובה, ובפגישתם העניק לו תשובה שי עשוי מזהב וכסף, שעליו חרוטות ברכות מן התורה המתורגמות לאיטלקית כאקרוסטיכון - האותיות הראשונות של הברכות בשפה העברית יצרו את השם בניטו מוסוליני.
פעילותיו כמנהיג בזמן השלטון האיטלקי תחת השפעה גרמנית
בשנת 1938, לאחר חקיקתם של חוקי הגזע באיטליה, החמירו גם הגזרות של השלטון האיטלקי נגד היהודים בלוב.
גזרות אלה כללו שלילת זכויות, הגבלות, רדיפות ומשפטי שדה.
כאשר שלושה יהודים חפים מפשע הועמדו לדין, ונגזר עליהם גזר דין מוות, תשובה, יחד עם הרבנים הראשיים של הקהילה מחו נגד השלטונות ופעלו לביטול גזר הדין.
תשובה אף שקל לקבל על עצמו את הדין במקומם.
פעילותו לאחר המלחמה ועלייה לישראל
בשנת 1945 יזם תשובה את חידוש בית הספר העברי "תלמוד תורה".
הוא קיבל סיוע רב מחיילים מהבריגדה היהודית ששירתו בצבא הבריטי והוצבו בלוב.
בבית הספר לימדו מורים בני הקהילה היהודית בלוב וחיילים מהבריגדה.
בשנת 1951, עם הכרזתה של לוב כמדינה עצמאית, המלך אידריס אלסנוסי מינה את תשובה לחבר ב"ג'אבהא", הפרלמנט של לוב.
תשובה זכה ליחס של הערצה רבה מצדו של המלך אידריס, ואף הוצע לו לשמש כשר האוצר של לוב.
ב-1951 כונסה אספה בבית הג'אבהא, שמטרתה הייתה לגייס תרומות לג'יהאד נגד ישראל.
לאספה הוזמנו רוב נכבדי העיר ובהם גם היהודים.
תשובה ביקש מהמלך אידריס לדבר מול הפרלמנט.
הוא פתח בביקורת על הזמנת היהודים לאספה הזאת, בעקבות הצהרתם של היהודים על כך שאין בכוונתם לעסוק בנושא הפלסטיני, ולכן הם גם נמנעים מתרומה עבור הג'יהאד.
הוא ציין כי הבקשה מיהודי בנגאזי לתרום היא בקשה מעליבה שפוגעת בכבודם משום שבבקשה זו ישנה כוונה לפעול נגד אחיהם היהודים.
אידריס הצדיק את תשובה והפסיק את האספה.
עם פתיחת שערי העלייה מלוב לישראל, נתמנה תשובה לראש הוועדה שעסקה בהעלאת יהודי בנגאזי למדינת ישראל.
תשובה עלה לישראל בשנת 1953, והתיישב בבת ים.
הוא נפטר ב-5 במרץ 1976 ונטמן בהר הזיתים בירושלים
בטקס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב הוענק לתשובה "אות יקיר העדה".
הארגון העולמי של יוצאי לוב העניק לתשובה את "אות יד הזיכרון".
בנוסף, זכה תשובה ל"נשיא הכבוד" של "חוג הרצל" אשר הקים.
רנארס קאופרס (לטבית: Renārs Kaupers, נולד-1 בספטמבר 1974) הוא זמר פופ וכותב שירים לטבי.
הוא סיים תואר בעיתונאות מאוניברסיטת לטביה.
ב-1989 ייסד עם חבריו לספסל הלימודים את להקת "בריינסטורם" שבה הוא משמש כסולן וממנה קיבל את עיקר פרסומו.
הוא אף כותב רבים משירי הלהקה.
ביחד עם הלהקה הוא ייצג את מדינתו באירוויזיון 2000.
ב-2001 זכה בפרס הקולנוע הלטבי עבור סרט שהשתתף בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
באותה שנה הגיש את הניקוד הלטבי באירוויזיון.
ב-2003 הנחה את האירוויזיון שנערך בריגה, וב-2005 הנחה את אירוע הספיישל שיר היובל באירוויזיון.
בנוסף, שימש כנציג הלטבי בצוות השיפוט של קדם האירוויזיון האסטוני ב-2003.
ב-2005 הוענק לו עיטור "הכוכב הלבן" מטעם ממשלת אסטוניה וב-2008, עיטור "שלושת הכוכבים" של מדינתו.
ב-2007 שיחק בסרט "גאורג", סרט ביוגרפי על הזמר האסטוני גאורג אוטס.
רנדולף ג'יימס "קומראד" ברזניק הוא אסטרונאוט של נאס"א וטייס בחיל הנחתים של ארצות הברית.
ברזניק נולד בפורט נוקס, קנטקי, ארצות הברית.
סיים את לימודי התיכון בתיכון סנטה מוניקה, בשנת 1985. בשנת 1989 סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה במכללה הצבאית בדרום קרוליינה, "המצודה" (The Citadel).
ברזניק הוא הבוגר הראשון של המצודה שטס בחלל.
למד תואר שני במדעים ומערכות תעופה באוניברסיטת טנסי־נוקסוויל, אותו השלים בשנת 2002.
בשנת 2008 סיים את לימודיו במכללת המלחמה של חיל האוויר .
ברזניק נשוי ויש לו בן מאומץ ובת שנולדה בזמן שהוא היה בחלל במהלך טיסת STS-129. זו הפעם השנייה שאסטרונאוט של נאס"א הפך להורה בזמן שהותו בחלל.
שירות בחיל הנחתים של ארצות הברית
במאי 1989, ברזניק קיבל דרגת סגן בחיל הנחתים של ארצות הברית במסגרת תוכנית הכשרת עתודת הקצונה של החיל במכללת "המצודה" (Citadel).
עם סיום לימודיו עבר הכשרה בבית הספר הבסיסי ולמועמדים לקצונה בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבווירג'יניה.
למד אימוני תעופה והכשרה לטיסה בפלורידה ואימוני טיס מתקדמים בטקסס, והוכשר כטייס של הצי בשנת 1992.
לאחר הכשרתו הוא הוצב לאימוני לחימה בטייסת VFA-106, בבסיס הצי ססיל פילד בפלורידה, לאימונים על מטוס ה־F/A-18 הורנט.
לאחר מכן הוצב בטייסת VMFA-212 בבסיס הצי בהוואי.
הוא השתתף בשלוש פריסות לבסיסים במערב האוקיינוס השקט.
במסגרת שירותו בטייסת VMFA-212 הוא השתתף בהכשרה למדריכי לוחמה טקטית של הצי ובתוכנית ההכשרה הטקטית לטיסה קרבית של צי ארצות הברית.
ברזניק נבחר להשתתף בקורס היוקרתי של בית הספר לניסויי טיסה (USNTPS) בפאקסטון ריבר במרילנד, והחל את הקורס בינואר 1999. הוא סיים את הקורס בדצמבר 1999, והוצב כטייס ניסוי וקצין פרויקט בטייסת VX-23, טייסת לבחינת שיפורים ושדרוגים של כלי טיס חדשים.
ברזניק בחן את הביצועים של כלי הטיס F/A-18 A-D ו-F/A-18 E/F וביצע מגוון ניסויי טיסה.
בינואר 2001, הוא חזר כמדריך טיסה לבית הספר לניסויי טיסה והוא הדריך על ה־F/A-18 הורנט, T-38 טאלון, ו־T-2 באקאיי.
בשנת 2002, חזר לטייסת מטוסי הניסוי להיות קצין פרויקט על מטוסי ה־F/A-18.
בנובמבר 2002, הוא הוצב כקצין מבצעים ביחידת חיל הנחתים MAG-11. בינואר 2003, היחידה נפרסה לבסיס האווירי אחמד אל ג'אבר שבכווית.
ברזניק ביצע משימות לחימה אווירית במסגרת מלחמת עיראק.
ברזניק היה קצין המבצעים של VMFA-232 כאשר הוא נבחר לתוכנית האסטרונאוטים ב־2004.
ברזניק צבר למעלה מ-6000 שעות טיסה על 81 כלי טיס שונים.
במהלך שירותו הצבאי הוא קיבל מספר רב של פרסים ואותות הוקרה.
אות ציון לשבח של חיל־הנחתים עם עיטור לחימת הקרב "V-3", (3 פעמים)
אות הנשיא לציון לשבח יחידתי
ברזניק נבחר להיות אסטרונאוט בחודש מאי 2004, אחד משני הטייסים שנבחרו במחזור זה.
בפברואר 2006, הוא סיים את אימוני הדרכת האסטרונאוטים.
ברזניק השתתף כמומחה משימה על טיסת STS-129 (צ'ארלס הובו היה מפקד צוות).
במהלך הטיסה הוא ביצע שתי הליכות חלל.
סה"כ שהות של פעילות חוץ רכבית הייתה 11 שעות ו־50 דקות.
במהלך שהותו בחלל, אשתו רבקה ילדה את הבת שלהם, ב־21 בנובמבר 2009.
עם סיום משימת STS-109 ברזניק שהה בחלל בשהות של 10 ימים, 19 שעות ו־16 דקות.
בספטמבר 2011 ברזניק השתתף במשלחת הראשונה של סוכנות החלל האירופית לחקר מערות בסרדיניה, איטליה.
המשלחת, כחלק מפעילות ESA CAVES, נועדה לתת הכשרה של חקר וזיהוי חיים בתנאי שטח קשים, המדמים פעילות חוץ רכבית ממושכת.
המשלחת שהתה מתחת לאדמה במשך 6 ימים.
ב־10 ביוני 2014, נאס"א הודיעה כי ברזניק יהיה מפקד צוות משימת NEEMO 19, משימת שהות תת־מימית במעבדת אקווריוס.
ברזניק ביצע פעילויות מחוץ למעבדה התת־מימית בתנאים המדמים הליכת חלל, ועל כן זכה להכשרת אקוונאוט.
המשימה התחילה ב־7 בספטמבר 2014 ונמשכה שבעה ימים.
בזניק חזר לחלל כחלק ממשלחות 52/53 לתחנת החלל.
הוא שוגר עם סויוז MS-05 ב-28 ביולי 2017. ברזניק שימש כמהנדס טיסה במהלך משלחת 52, והוא מפקד משלחת 53.
ב-5 באוקטובר 2017 ביצע את הליכת החלל השלישית שלו יחד עם האסטרונאוט מארק ונדה היי.
במהלך הליכת החלל הם שידרגו את קנדארם2 בהליכה שנמשכה 6 שעות ו-55 דקות..
ב-10 באוקטובר ברזניק וונדה היי ביצעו הליכת חלל נוספת כדי להשלים את השדרוג לזרוע הרובוטית.
הם סיימו עם ההתקנה והחליפו את המצלמות.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-26 דקות.
הליכת החלל השלישית והאחרונה בסדרה זו בוצעה בתאריך 20 באוקטובר 2017, יחד עם האסטרונאוט ג'וזף אקבה.
במהלך הליכת החלל האסטרונאוטים התיקנו מצלמה חדשה על הקנדארם2, התקינו עוד מצלמת HD בצד התחנה וביצעו שדרוגים נוספים.
הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-49 דקות והביאה את השהות המצטברת של ברזניק בהליכות חלל ל-32 שעות.
ב-14 בדצמבר 2017 8:38 UTC, ברזניק, פאולו נספולי וסרגיי ריאזאנסקי נחתו בחזרה בקזחסטן עם סויוז MS-05..
משך השהות בחלל המשימה זו היה 138 יום, 16 שעות 56 דקות ו-37 שניות.
רנגה רודוויל היא צלמת, סופרת, ציירת, מעצבת גרפית, ורקדנית גרמנייה.
רנגה רודוויל גדלה בעיר האגן שבגרמניה.
היא למדה ריקוד על במה עם אינגבורג שוברט-נוימן בהאגן וציירה עם וויל ד'אנגל.
בשנת 1978, בתום לימודיה באיטליה ובספרד, עברה לגור בברלין.
ב-1988, פתחה סטודיו בפוטסדאם ובבלסברג, יחד עם אווה שטריטמאטר (Strittmatter), אותה פגשה בשנת 2000.
רודוויל הציגה תערוכות רבות בגרמניה ומחוץ לה.
התערוכות והאירועים של רודוויל מציגים אמנים ידועים ללא שכר.
כמו כן היא משלבת בתערוכותיה מספר דיסציפלינות.
רנגה רודוויל מתגוררת בברלין ועובדת כצלמת וכסופרת.
רנאן אוגוסטו לודי דוס סאנטוס (בפורטוגזית: Renan Augusto Lodi dos Santos; נולד ב-8 באפריל 1998) הידוע בשם רנאן לודי, הוא כדורגלן ברזילאי שמשחק כמגן שמאלי באתלטיקו מיניירו מליגת העל הסעודית ובנבחרת ברזיל.
רנאן הוא יליד סראנה, שבסאו פאולו.
הוא צורף לקבוצת הנוער של אתלטיקו פרנאאנסה בשנת 2012 ועשה את הופעת הבכורה בסריה א' הברזילאית ובמדי הקבוצה הבוגרת ב-14 באוקטובר 2016, בהפסד 0–1 לגרמיו.
לודי שיחק באליפות פרנאננסה עד גיל 23 וכבש את שער הבכורה ב-25 במרץ 2018 כשהבקיע את השער הראשון בניצחון 0–5 בבית על מרינגה.
שלושה ימים לאחר מכן הוא האריך את חוזהו בקבוצה עד מרץ 2021. לודי הפך לשחקן הרכב קבוע תחת המאמן החדש טיאגו נונס וסייע לקבוצתו לזכות בגביע סודאמריקנה ב-2018 כשהבקיע דאבל במשחק חצי הגמר נגד קראקס הוונצואלנית.
ביוני 2019 חתם באתלטיקו מדריד.
במהרה הפך לודי לשחקן הרכב קבוע בקבוצה ושיחק ברוב המשחקים של הקבוצה בעונת 2019/2020. את שער הבכורה שלו באתלטיקו הוא כבש במשחק הליגה מול גרנדה ב-23 בנובמבר 2019, משחק שהסתיים בתיקו 1-1.
ב-29 באוגוסט 2022 הושאל לודי לנוטינגהאם פורסט, עם אופציית רכישה ב-30 מיליון אירו.
יומיים לאחר מכן, ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתבוסה 0–6 למנצ'סטר סיטי.
ב-14 ביולי 2023 חתם לודי באולימפיק מרסיי.
רנאן קרבאליו ארייאס (בפורטוגזית: Renan Carvalho Areias; נולד ב-18 בינואר 1998) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הקשר בקריקיומה.
רנאן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קורינתיאנס, ובהמשך חתם ברד בול ברזיל.
ב-13 באוגוסט 2019, רנאן חתם ברוסלארה מהליגה הברזילאית השנייה.
ב-31 באוגוסט 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לומל.
ב-17 בנובמבר 2019, רנאן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3–5 לוסטרלו.
בקיץ , הצטרף להפועל אכסאל מהליגה הלאומית.
ב-14 בפברואר 2021, רנאן חתם בקונפיאנצ'ה.
רנאטו-גבריאל יאראק הוא עורך דין ישראלי.
כיהן בעבר כראש מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, כיום שותף ועומד בראש מחלקת משפט מנהלי ודיני מכרזים במשרד עורכי דין מ.
פירון ושות' , אחד מעשרת המשרדים הגדולים בישראל נכון ל-2023. נחשב לאחד מבכירי עורכי הדין בישראל.
הוריו, רנאטו ולוצ'יאנה, עלו מאיטליה בשנת 1939 כתוצאה מחקיקת חוקי הגזע.
כאשר אמו הייתה בהריון, נהרג אביו בתאונת דרכים באזור לטרון.
יאראק בוגר תואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטה העברית.