tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל צעיר התחיל גרייצר לעסוק בבישול, ולאורך השנים עבד כטבח בשורה של מסעדות ובתי אוכל.
במקביל להפקת סרטו "האופה מברלין" העביר בברלין קורסים בבישול, שהתמקדו במאכלים מהמטבח הישראלי-פלסטיני.
בנובמבר 2018 הוציא ספר בישול בגרמנית בשם "Ofirs Küche" ("המטבח של אופיר"), המשלב מתכונים מסורתיים ישראליים-פלסטיניים.
מתגורר בברלין, ונשוי מאז שנת 2012 לבן זוגו הגרמני.
הפקה צרפתית-צ'ילאנית, בימוי בשיתוף עם טרזיטה אוגרטה.
אופירה אילון (נולדה ב-27 באפריל 1960) היא פרופסור, מרצה וחוקרת בבית הספר למדעי הסביבה באוניברסיטת חיפה, ראש תוכנית האנרגיה והתוכנית לניהול משאבי טבע וסביבה וחוקרת בכירה במוסד שמואל נאמן בטכניון בתחומי סביבה, קיימות וכלכלה.
היא משמשת מנהלת תחום האנרגיה והסביבה, ומכשירה סטודנטים רבים בתחום הסביבה בכלל, טיפול בפסולת ומדיניות אנרגיה בפרט.
אילון היא בוגרת הטכניון, בעלת תואר ראשון בפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון בטכניון, ובעלת תואר שני ותואר דוקטור בהנדסה חקלאית.
פרופ' אילון חברת סגל בבית הספר למדעי הסביבה וראש המרכז לחקר משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה וראש תחום האנרגיה והסביבה במוסד שמואל נאמן בטכניון.
תחומי מחקריה עוסקים בנושאים סביבתיים הן ברמה הארצית והן במגוון של נושאים הנוגעים למדיניות סביבתית בינלאומית.
בין היתר מבצעת אילון מחקר סביבתי יישומי בתחום מדיניות טיפול בפסולת, מדיניות וניהול אנרגיה, חקלאות בת קיימא, יישום טכנולוגיות נקיות, הפחתת זיהום אוויר מתחבורה, הפחתת פליטות גזי חממה והיערכות לשינויי אקלים ועוד.
במחקריה, משתמשת אילון במגוון שיטות מחקר על מנת לבסס המלצות והחלטות מדיניות שקולות ומבוססות ידע.
מחקריה מתפרסמים בעיתונים אקדמיים ובאתר האינטרנט של מוסד שמואל נאמן.
בשנים 2011–2012 שימשה אילון מנהלת מדעית של מרכז הידע להיערכות לשינויי אקלים בישראל, שהוקם במימון המשרד להגנת הסביבה ופועל בהובלת אוניברסיטת חיפה, בשיתוף עם הטכניון, אוניברסיטת תל אביב ומוסד שמואל נאמן.
בשנים 2013–2015 הייתה מנהלת מרכז הידע.
ובין בשנים 2014-2014 הייתה ראש החוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה.
היא עומדת בראשה התוכנית לניהול ומדיניות אנרגיה, מאז הקמתה ב-2009.
בשנים 2010–2016 שימשה חברת ועד מנהל של האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
משנת 2017 הייתה חברת ועדת הביקורת של האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה ובשנים 2022-2025 חזרה לוועד המנהל של האגודה.
בשנים 2024-2025 הייתה חברה בצוות המוביל והמייעץ להכנת התוכנית הלאומית לצמצום אובדן מזון.
כתבה טורים אישיים רבים בתחומי כלכלה ירוקה, תרבות הצריכה וקיימות באתרים: כלכליסט, ynet ,TheMarker, במגזיןגלובס, במגזין "העין השביעית", ובמגזין "אקולוגיה וסביבה" - כתב עת למדע, ולמדיניות הסביבה.
פרופ' אילון נשואה ואם לשלושה ילדים וחמישה נכדים ומתגוררת בבנימינה.
איסוף ומיחזור פסולת עירונית מוצקה ניתוח חלופות.
(הטכניון - מוסד שמואל נאמן).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה - "כדאיות כלכלית של יישום בניה ירוקה בבתי ספר" - מחקרי מדען ראשי,(עברית).
שותפה במחקר ממוסד שמואל נאמן הטכניון "פליטות מתאן ממגזר הנפט והגז הטבעי ושיטות מיטביות לכימות"- מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר ממוסד שמואל נאמן הטכניון "טכנולוגיות להפקת תחליפי דלקים לתחבורה מפסולות"- מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה "שינויי האקלים הצפויים עד שנת 2030 על ענף הביטוח והמשק הישראלי" - מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה "ניתוח עלות-תועלת וניתוח מחזור חיים לבחינת ניצול פסולת פלסטיק בישראל" - מחקרי מדען ראשי, (עברית).
שותפה במחקר מטעם אוניברסיטת חיפה "ניתוח מחזור חיים של הטיפול בפסולת העירונית המוצקה מקרה בוחן - רשויות מייצגות בישראל" - מחקרי מדען ראשי, (עברית).
רשימה מעודכנת של מחקרים ומאמרים שנכתבו על ידה ניתן למצוא באתר מוסד נאמן ובדף החוקרת בגוגל סקולר.
בשנת 2017 קיבלה פרופ' אילון מ בארצות הברית את פרס Iraj Zandi Award שניתן לה במסגרת הכנס 32nd International Conference on solid waste Technology and Management, Philadelphia, USA על פועלה בתחום הטיפול בפסולת והכשרת סטודנטים בתחום זה.
בשנת 2018 זכתה פרופ' אילון ב"פרס לנדאו" של מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים בתחום חקר הקיימות (אוניברסיטת חיפה ומוסד שמואל נאמן בטכניון).
בשנת 2021, לרגל ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2021 בגלאזגו, נבחרה אילון על ידי אתר ISRAEL21c לאחת מתוך 20 מנהיגים הישראלים הפועלים לטובת בלימת משבר האקלים.
אופיר סופר (נולד ב-1 באוגוסט 1974, י"ג באב ה'תשל"ד) הוא שר העלייה והקליטה וחבר הכנסת מטעם הציונות הדתית.
בעבר היה מזכיר מפלגת האיחוד הלאומי–תקומה.
סופר נולד במושב עלמה, לרחל ולבן־ציון סופר.
אמו הייתה מורה, ואביו, שעלה לישראל מלוב, היה מנהל בית ספר וראש מועצה אזורית מרום הגליל.
אביו נהרג בתאונת דרכים כאשר היה אופיר בחטיבת הביניים.
הוא למד בבית הספר האזורי לבני המושבים "בניהו" בכרם בן זמרה.
בחטיבת הביניים למד במכינה בכפר סבא, ממנה המשיך למדרשית נעם ולישיבת שבי חברון.
עם גיוסו לצה"ל החל סופר קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לחטיבת הצנחנים.
בהמשך השלים קורס קציני חי"ר.
בשנת 1996, כשהיה קצין בגדוד חרוב, חילץ פצועים מקבר יוסף במהלך מהומות מנהרת הכותל.
במהלך הלחימה נפצע קשה, ובעקבותיה הוא סובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ונחשב נכה צה"ל.
על פועלו ואומץ הלב שהפגין באירוע זכה בצל"ש אלוף.
מספר חודשים לאחר האירוע בקבר יוסף, חזר לשירות כקצין הדרכה בגדוד חרוב, ובהמשך היה מפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד 202. בשנת 2003 כיהן בתפקיד סגן מפקד גדוד חרוב ונלחם בזמן אירועי האינתיפאדה השנייה בגזרת שומרון.
בשנת 2007 פרש משירות קבע בדרגת רב־סרן.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 2007 מונה למנהל פרויקטים במשרד הנגב והגליל.
בשנת 2014 החליף את נחי אייל בתפקיד מזכ"ל מפלגת האיחוד הלאומי–תקומה והחזיק בתפקיד עד 2018, אז הוחלף על ידי יהודה ולד.
בשנת 2019 התמודד על מקום ברשימת תקומה לכנסת העשרים ואחת, וזכה במקום השני.
המפלגה התמודדה ברשימת איחוד מפלגות הימין, וסופר, שהוצב במקום הרביעי ברשימה המאוחדת, נבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת ה־22 וה-23 רצה המפלגה במסגרת ימינה, והוא הוצב במקום השישי ברשימה המאוחדת ונבחר לכנסת לקדנציה שנייה.
בכנסת ה-23 שימש כיושב ראש השדולות למען הגליל, למען ישראל יהודית ולמען החקלאות ועמד בראש ועדת המשנה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לטיפול בהלומי קרב ובנפגעי הפוסט טראומה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע שוריין סופר בידי ראש הממשלה בנימין נתניהו במקום ה-28 ברשימת הליכוד, כשהוא רץ באופן פורמלי במפלגת המדף "עתיד אחד – עתיד טוב לישראל".
שריון זה בוצע בעקבות סיכום של נתניהו עם בצלאל סמוטריץ' שקבע כי בתמורה לריצת מפלגת עוצמה יהודית של איתמר בן גביר ברשימת הציונות הדתית הליכוד ישריין נציג של האיחוד הלאומי.
ביוני 2021 חזר רשמית לסיעת "הציונות הדתית".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודד בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית, והגיע למקום הראשון בין המתמודדים לרשימה.
הוא הוצב במקום השלישי ברשימה משותפת עם מפלגת עוצמה יהודית, ונבחר לכנסת פעם נוספת.
בדצמבר 2022 מונה לשר העלייה והקליטה בממשלת נתניהו השישית.
במסגרת תפקיד זה הוביל תהליך של צמצום וייעול הבירוקרטיה בתהליך קבלת רישיונות במקצועות שונים בעת עלייה לישראל.
סופר נשוי לעדינה, מנהלת מחוז הצפון ברשות השירות הלאומי-אזרחי.
הוא אב לשבעה ילדים ומתגורר במושב טפחות שבגליל.
אחיו עמית סופר הוא ראש המועצה האזורית מרום הגליל, כמו אביהם בעבר.
בן דודו הוא איש התקשורת אלירז שדה.
בנו הוא קצין בסיירת צנחנים אשר שירת ואף נפצע במסגרתה במלחמת חרבות ברזל.
אופיר כץ (נולד ב-19 במאי 1980, ד' בסיוון ה'תש"מ) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, יושב ראש הקואליציה, יושב ראש סיעת הליכוד, יושב ראש ועדת הכנסת.
לשעבר יושב ראש ועדת הכספים, ויושב ראש הוועדה המיוחדת לתיקון פקודת המשטרה ויושב ראש ועדת המשנה לוועדת הכספים בכנסת לצמצום הפערים בתקצוב שירותי הרפואה בין הפריפריה למרכז.
כץ נולד לאב ממוצא רומני ולאם ממוצא עיראקי.
כץ פעיל בתנועת הליכוד מנעוריו.
שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סמל ראשון.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת.
כץ החל את פעילותו בליכוד בגיל 16, ובגיל 19 הצטרף רשמית לתנועה.
את התפקיד הראשון בליכוד קיבל בלשכת יו"ר האופוזיציה, בנימין נתניהו, בשנת 2009. בהמשך היה יועץ לשרת התרבות והספורט לימור לבנת, ראש המטה העירוני של גלעד ארדן בתפקידו כשר הפנים, ויועץ וראש המטה של ארדן בתפקידו כשר לביטחון הפנים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת נבחר כץ למקום העשרים ברשימת הליכוד לכנסת כנציג מחוז הגליל והעמקים.
בכנסת ה-23 מונה חבר הכנסת כץ על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו לשמש כמרכז הקואליציה בוועדת הכספים.
נוסף על כך היה חבר בוועדות בריאות, עבודה ורווחה, ועדת הכנסת והוועדה לענייני ביקורת המדינה.
בכנסת ה-24 היה פעם נוספת חבר ועדת הכספים.
בכנסת ה-25 הוא משמש יושב ראש הקואליציה, יושב ראש סיעת הליכוד ויושב ראש ועדת הכנסת.
ביוני 2024, בעקבות סירוב של טלי גוטליב ומשה סעדה להצביע בעד חוק הרבנים שקודם על ידי הקואליציה, הם הודחו מוועדת החוקה, חוק ומשפט וכץ נכנס לוועדה כחבר.
לשכתו של כץ מחרימה עיתונאים של הארץ ועיתונאים אחרים שפרסמו ביקורת, ובעקבות זאת ספג ביקורת מארגון העיתונאים והעיתונאיות בישראל על הפרת עיקרון השוויון והנגישות למידע ציבורי.
שלילת אזרחותו ותושבותו של פעיל טרור
בינואר 2023 אישרה ועדת הכנסת את הקמתה של ועדה מיוחדת שתדון בחוק שלילת אזרחות, שאותו יזם והגיש כץ.
כץ היה ליו"ר 'הוועדה המשותפת לוועדות הכנסת והפנים לשלילת אזרחותו ותושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה טרור' (טרור פלסטיני / טרור ערבי בישראל).
בפברואר אותה שנה אישרה הכנסת את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית והוא אושר במליאה.
ב-2025 נבחר על ידי ועדת הכנסת כנציג הכנסת בוועדה לבחירת נציב תלונות הציבור על שופטים.
החוקים שהעביר וחוקק כץ במהלך כהונתו בכנסת:
חוק הקובע את הארכת תקופת ההתיישנות בביטוחי בריאות, חיים וסיעוד, מ-3 שנים ל-5 שנים, וכן חיוב חברות הביטוח להודיע למבוטח בהודעה מיוחדת פעמיים על סיום תקופת התיישנות (הזכאות של המבוטח לתבוע את חברת הביטוח), כשנה טרם סיום התקופה, וכשלושה חודשים טרם סיום התקופה.
חוק הקובע פטור ממס על מענק הזכייה לספורטאים אולימפיים, פראלימפיים, אלופי עולם, אלופי אירופה וזוכי תחרויות עולם בהתאחדות איל"ת.
חוק המבטל את מבחן ההכנסה לנכי צה"ל, וקובע כי הכנסתו של נכה צה"ל שלא מעבודה, לא תקוזז לו מהקצבה אותה הוא מקבל בשל נכותו, ובנוסף, ביטול הקיזוז על ההכנסות מהעבודה עד שכר המינימום, ובמדרגות ככל שהשכר עולה.
חוק המבטל לשנתיים את המס שמשלמים חקלאים על העסקת עובדים זרים בענף החקלאות.
חוק הקובע עונש מינימום של מאסר בפועל למי שהורשעה בעבירת תקיפה או התעללות כלפי פעוטות.
החוק מוזכר במספר פסקי דין בנושא, הניתנים לאחרונה בבתי המשפט.
חוק שלילת אזרחות וגירוש מחבלים המקבלים תגמול מהרשות הפלסטינית.
כץ בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת ממכללת עמק יזרעאל.
הוא מתגורר בעפולה, נשוי לדנה ואב לשני ילדים.
אופיר נצר (נולדה ב-13 במאי 1996) היא מתעמלת ישראלית, אלופת ישראל לשנת 2018 ואלופת המכביה (2017) במכשיר הקפיצות.
אופיר נצר נולדה וגדלה במושב מולדת.
האליפות אירופה בשנת 2013 אשר נערכה במוסקבה, סיימה נצר במקום הרביעי בגמר מכשיר הקפיצות עם ציון ממוצע של 14.166 נקודות.
בשנת 2017, זכתה נצר במדליית זהב במכשיר הקפיצות במכביה העשרים עם תוצאה של 13.438 נקודות.
בשנת 2018 זכתה נצר במדליית הזהב במכשיר הקפיצות בטורניר סומבטהיי מסבב גביע העולם כאשר סיימה עם ציון ממוצע של 13.600 נקודות, זאת לאחר שהעפילה לגמר מהמקום השמיני.
באותה השנה זכתה נצר באליפות ישראל בקרב-רב עם תוצאה של 47.550 נקודות.
נצר גם זכתה במדליות זהב על כל ארבעת המכשירים באליפות זו.
באליפות העולם 2021 שנערכה ביפן, סיימה נצר במקום השישי בגמר מכשיר הקפיצות כאשר סיימה עם ציון ממוצע של 13.616 נקודות.
לגמר היא העפילה מהמקום השמיני במוקדמות עם ציון ממוצע של 13.516 נקודות והפכה למתעמלת הישראלית הראשונה שמעפילה לגמר באליפות עולם.
במאי 2025 הודיעה על פרישה מהחיים התחרותיים.
נצר היא בוגרת תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט ב
אופיר קריב (נולד ב-1967) הוא דיפלומט ישראלי.
בין היתר כיהן כשגריר ישראל באירלנד החל מאוקטובר 2018 עד 2021.
הוא קיבל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
קריב החל את דרכו במשרד החוץ בשנת 1994. הוא היה מנהל המחלקה לקונסוליות ישראליות בארצות הברית וכיהן בתפקידים גם באגף לדיפלומטיה ציבורית ובמחלקה לזכויות אדם והומניטריות במשרד החוץ.
הוא היה גם סגן ראש המשלחת בשגרירויות ישראל בבולגריה, דנמרק ותאילנד, וכיהן גם כממלא מקום השגריר בדנמרק.
לפני שעבר לתפקידו באירלנד, היה מנהל מחלקת צפון אירופה במשרד החוץ הישראלי.
ב-16 באוקטובר 2018 הגיש קריב את כתב אמנתו לנשיא אירלנד, מייקל היגינס, לאחר שמונה לשגריר ישראל באירלנד.
ב-27 בינואר 2019 השתתף בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה באירלנד, בו נשיא אירלנד היגינס היה הנואם המרכזי.
אופיר כהן (נולד ב-1 בינואר 1980) הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי וזמר ישראלי.
הוא הבן הצעיר מבין שישה אחים.
הוא החל את דרכו המוזיקלית בגיל 19. כהן שירת בחיל שריון, באוגדה 252. בעת שירותו הצבאי נפטר אביו מדום לב.
בהמשך, ניגש לאודישנים שיזמה חברת "טופ שואו הפקות" וזכה בהפקת אלבום בכורה.
ביוני 2008, יצא האלבום, שנקרא "אני שר בשבילך", בחברת התקליטים פליי רקורדס.
לאחר צאת אלבום הבכורה שלו, החל כהן לכתוב ולהלחין להיטים רבים במוזיקה המזרחית.
בשנת 2013 כתב כהן את השירים "כל החלומות" ו"מלאת אהבה" שבוצע על ידי רובי לוי ואייל גולן, שהיו לשיריו הראשונים של כהן שנכנסו למצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ, וזכו במקומות השמיני והעשירי בהתאמה.
ואף זכה בתואר שיר השנה במצעד השנתי של מאקו.
באותה השנה, הוציא את הסינגל "מאז שהתרחקנו".
מאז, כתב והלחין להיטים נוספים רבים חתונת השנה לאיתי לוי ואייל גולן מאורסת לעדן בן זקן שזכו להצלחה בתחנות הרדיו ומצעדי הפזמונים השנתיים.
בשנת 2021 הוציא את השיר "חלקת אלוהים" בביצועו של ליאור נרקיס, הסינגל הראשון מתוך אלבומו, "השיר של אופיר", הכולל יצירות פרי עטו בביצוע אמנים שונים.
במרץ הוציא את השיר "בינתי" מתוך "השיר של אופיר" בביצוע אייל גולן ובנג'מין.
בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כתב, הלחין והפיק את השיר "לצאת מדיכאון" ביחד עם הזמר יגל אושרי ואף זכה לפרסומת לבנק הפועלים בביצועה של רוני דלומי.
בנוסף כתב את השיר "עם ישראל חי", בביצועו של אייל גולן,, ביחד עם הפזמונאי אבי אוחיון, ואת "בסוף הכל יהיה בסדר" בביצועו של ליאור נרקיס.
מתגורר בהוד השרון, נשוי לדנה ולהם ארבעה ילדים.
אופיר סגרסקי (נולדה ב-25 בינואר 1993) היא סטנדאפיסטית, עיתונאית, שחקנית, פעילה פמיניסטית, כותבת ויוצרת תוכן ישראלית.
סגרסקי נולדה וגדלה במכבים-רעות בשם יעל סגרסקי.
עד גיל 14 למדה במסגרות המקומיות, משם עברה ללימודי תיאטרון בתלמה ילין.
במסגרת לימודיה שיחקה בהצגות שונות והשתתפה בהצגה "בודדה באפלה" בתיאטרון הספרייה.
בזמן לימודיה בתיכון, שיחקה בתפקיד יוכי בסרט הקולנוע "הדקדוק הפנימי", בבימויו של ניר ברגמן.
כשנה לאחר מכן הופיעה בתפקיד משנה בסדרה "2.3 בשבוע".
עד 2016 השתתפה בסדרות "פרופיל 64", "בת אל הבתולה" ו"רון", וכן בסרט "שבוע ויום".
באותה שנה סיימה לימודי משחק תלת-שנתיים בבית הספר הגבוה לאמנויות של מכללת "סמינר הקיבוצים", ואז התרחקה מעולם המשחק לטובת קריירת עיתונות.
ב-2017, לאחר שפרסמה בו מספר טורי קומיקס סאטיריים, הפכה סגרסקי לחברת מערכת, כתבת ומגישת וידאו במגזין התרבות והפנאי "Time Out תל אביב".
במסגרת עבודתה עסקה במגוון נושאים, בעיקרם יחסים, נשיות, פמיניזם ותרבות.
במקביל עלתה לראשונה על במות הסטנדאפ, והופיעה מעת לעת בבמות פתוחות בתל אביב.
בינואר 2019 שינתה את שמה מיעל לאופיר.
החל משנת 2019 פתחה בקריירת עיתונות עצמאית והחלה לפרסם כתבות באתרים "וואלה!", "ynet", "מאקו", "את, "בלייזר" ואתרים נוספים, במקביל להיותה סטנדאפיסטית ויוצרת רשת פמיניסטית.
היצירה הראשונה שלה שזכתה לחשיפה ויראלית היא סדרת הרשת "סגורסקי", שיצרה עם בן זוגה, הצלם ועורך הטיקטוק שרון בנימין.
בסדרה מציגה סגרסקי מדי פרק מונולוג סאטירי בנושאים חברתיים, בדגש על סוגיות מגדריות מנקודת מבט פמיניסטית וקומית.
ב-2019 נחשפה לעולם הפטיש והבדס"מ (BDSM), ומאז מדברת על כך באתרים ובפלטפורמות השונות.
במסגרת תכניה בנושא, סגרסקי משלבת את האג'נדה הפמיניסטית כשהיא עוסקת בזכותן של נשים לכבוד ללא קשר להעדפותיהן המיניות.
בשנת 2020 ייסדה קהילת פייסבוק עבור נשים סטנדאפיסטיות, אשר מתוכה נולד מאבק מתוקשר נגד הטרדות מיניות בקהילה, שסגרסקי הייתה ממובילותיו.
בינואר 2021 עלתה שוב לכותרות בשל חשיפת התנהגותו המינית הבוטה של ארז דריגס, שחקן ויוצר הסדרה "חזרות".
בעקבות המהלך עוררה מודעות לסוגיית ההטרדות המיניות המילוליות, אך גם ספגה ביקורת ציבורית ממי שטענו כי חומרת המעשים המיוחסים לשחקן נמוכה, ועל כן איננה מצדיקה תגובה מסוג זה.
בשנת 2021 העלתה את "סגורסקי - המופע", מופע סטנדאפ פמיניסטי ברוח סדרת הרשת.
ב-2021 תבעה במהלך מתוקשר איש זר ששלח לה דיק פיק (תמונה של איבר מינו) ללא הסכמה.
התביעה נסגרה בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
סגרסקי עודדה נשים אחרות לתבוע במסגרת אזרחית על הטרדות מיניות ברשת, ופועלת רבות על מנת למגר תופעה זו.
בהשראת המהלך קם מיזם "קיק-פיק", מערכת לתביעה מהירה של מטרידים ברשת.
באותה שנה גם הגדירה את עצמה באופן ציבורי כאל-הורית, וקראה לתת לגיטימציה חברתית לנשים שאינן רוצות ילדים.
במקביל, החלה לעסוק בנושא הא-מונוגמיה , לעודד סובלנות למערכות יחסים על סקאלה זו, ולנפץ סטיגמות באשר לנשים שמקיימות מערכות יחסים אינטימיות מרובות.
אופיר צ'צ'יק (נולד ב-1 בינואר 1976) הוא כירורג אורתופד מומחה בדרגת פרופסור חבר קליני.
סגן מנהל המערך האורתופדי במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב).
נולד ברחובות, גדל במושב בית חנן.
התגייס לצה"ל בשנת 1994 לקורס טיס.
סיים קורס קציני מודיעין בחיל האוויר בשנת 1995, שירת במשך שלוש שנים כקצין איסוף מודיעין בחיל האוויר.
שירת במילואים כרופא צבאי כרופא גדודי בחטיבה 80. השתחרר ממילואים בשנת 2021 בדרגת רב-סרן.
החל לימודי רפואה בשנת 1999 בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
סיים סטאז' בהצטיינות במרכז הרפואי רבין בשנת 2007. השלים התמחות בכירורגיה אורתופדית במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי בשנת 2013, תחת ניהולם של פרופסור שמואל דקל ופרופסור משה סלעי.
השלים התמחות-על באורתופדיה ורפואת ספורט באוניברסיטת טורונטו בשנת 2014.
בשנת 2015 החל לשמש כרופא בכיר ביחידה לניתוחי כתף באיכילוב.
מילא כמה תפקידים בחטיבה האורתופדית: אחראי מיון אורתופדי, אחראי מחקר ופרסום בחטיבה האורתופדית, ואחראי הוראה והתמחות.
בשנת 2019 מונה לסגן בכיר למנהל החטיבה האורתופדית, בניהולו של ד"ר אמל חורי.
אופיר צ'צ'יק נשוי ואב לארבעה.
צ'צ'יק מונה לדרגת מרצה בכיר בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב בשנת 2015, ולפרופסור חבר קליני בשנת 2019.
משמש חבר ויושב ראש בוועדות מינויים בפקולטה לרפואה; מנחה לסטודנטים לרפואה בעבודות גמר לקראת תואר MD; מנחה למתמחים בכירורגיה אורתופדית בעבודות מדעי יסוד לקראת קבלת תואר מומחה; שותף בוועדת ההיגוי ובוחן פעיל בבחינות ההסמכה לקבלת רישיון מומחה של האיגוד האורתופדי.
אופיר צ'צ'יק פרסם למעלה מ-80 מאמרים בעיתונות המקצועית הרפואית והציג עבודות מחקר בכנסים בינלאומיים.
בשנת 2016 הקים מרכז הכשרה לכירורגיה אורתופדית, תוך שימוש במודלים סינתטיים ושיטות סימולציה ללימוד מיומנויות כירורגיות ארתרוסקופיות.
בשנת 2020 הורחבה פעילות ההדרכה והועברה למרכז לטכנולוגיה וסימולציה ע"ש ניסים דואק.
כיום מציע מרכז ההכשרה קורסים לרכישה ותרגול מיומנויות בכירורגיה אורתופדית למתמחים בשנתם הראשונה להתמחות, למתמחים בשנתם השנייה להתמחות, קורסים ללימוד מיומנויות של כירורגיה ארתרוסוקפית, וקורס ללימוד מיקרוכירורגיה.
צ'צ'יק שותף בקבוצת מחקר העוסקת בחקר שיטות כירורגיות והשפעה של תרופות וחומרים על ריפוי גידים באדם ובחיות מעבדה.
ממקימי מעבדת המחקר של החטיבה האורתופדית במרכז הרפואי תל אביב.
אופיר מינץ־מנור (נולד ב-1973) הוא חוקר בתחומי מדעי היהדות ומדעי הרוח הדיגיטליים, שמתמחה בפיוט היהודי בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים ובמחקר ספרותי-מחשובי.
מכהן כפרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
מינץ־מנור נולד בכפר סבא ללידיה ברנזבורג, שנולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה, וליוסי מנור (לבית מינץ), שנולד בכפר סבא.
מינץ-מנור למד בבית ספר יסודי ברנר בכפר סבא.
לאחר מכן, עבר לגור בקיבוץ חצור, ולמד במוסד החינוכי צפית של השומר הצעיר בכפר מנחם (סיים את לימודיו בשנת 1991).
בשנים 1992–1993 שירת כקומונר של השומר הצעיר בקן כרמיאל במסגרת שנת שירות.
בשנים 1993–1996 שירת שירות חובה בצבא כמפתח הדרכה בבסיס חיל התחזוקה בצריפין.
לאחר סיום שירותו עבר לירושלים כדי ללמוד באוניברסיטה העברית.
במקביל ללימודיו, היה חבר במשך כעשר שנים בקיבוץ עירוני בית ישראל בשכונת גילה בירושלים והיה ממקימי המכינה הקדם-צבאית בית ישראל, המכינה הקדם-צבאית הראשונה המשותפת לדתיים ולחילונים.
למד לתואר ראשון, שני ושלישי בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2000 סיים תואר ראשון בהצטיינות ובשנת 2002 סיים תואר שני בהצטיינות.
את העבודה המחקרית בסוף התואר, שעסקה בפיוטי אלעזר בירבי קליר לחנוכה, כתב בהדרכת פרופ' שולמית אליצור.
בשנת 2022 יצאה עבודה זו לאור, כפרסום במכון בן צבי.
בשנת 2007 סיים תואר שלישי.
את עבודת הדוקטור שעסקה בלשונו הציורית של הפיוט בתקופה הקדם-קלאסית, כתב גם כן בהדרכת פרופ' שולמית אליצור.
עם סיום לימודיו נסע לארצות הברית, והיה חוקר אורח במחלקה למדע הדתות באוניברסיטת בראון (2006) ועמית במכון כץ ללימודים מתקדמים במדעי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה (2007).
ב-2008 מונה כמרצה בכיר במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה, בשנת 2016 מונה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2023 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 2017–2018 היה פרופסור אורח באוניברסיטת המבורג בגרמניה.
בשנים 2019–2024 כיהן מינץ־מנור כדיקן הלימודים האקדמיים של האוניברסיטה הפתוחה.
כדיקן וכחבר הנהלת האוניברסיטה הוביל את תהליך ההתחדשות של מודל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה לאור לקחי מגפת הקורונה, מקדם ביזור של המבנה הריכוזי של האוניברסיטה תוך האצלת סמכויות למחלקות האקדמיות, ומטמיע תרבות ניהולית-אקדמית מבוססת מידע וכלים מחשוביים.
בשנים 2025–2024 שהה כעמית-אורח בסיינט ג'ונס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
החל מספטמבר 2025 הוא מכהן כעמית-אורח בפקולטה לתאולוגיה קתולית באוניברסיטת רגנסבורג שבגרמניה.
מינץ־מנור מתמחה בשירה ובפרוזה העברית של שלהי העת העתיקה ושל ימי הביניים.
בראשית דרכו המחקרית הוא עסק רבות בפילולוגיה ובההדרת פיוטים על בסיס כתבי יד מהגניזה הקהירית, כמו גם במחקר ספרותי שלהם.
מאוחר יותר הקדיש מינץ־מנור כעשור לחקר הזיקות שבין השירה יהודית בשלהי העת העתיקה לבין השירה הנוצרית והשירה השומרונית; מחקרים אלו שילבו בין מחקר ספרותי לבין מחקר היסטורי-תרבותי כמו גם מחקר במדעי הדתות.
בשנים האחרונות עוסק מינץ-מנור רבות בקידום תחום מדעי הרוח הדיגיטליים בישראל תוך דגש על מחקר ספרותי-מחשובי שמוסיף כלים דיגיטליים לארגז הכלים המחקרי, ומרחיב את האפשרויות הפרשניות של המחקר.
בפברואר 2025 יסד מינץ־מנור את הפודקאסט 'מָק֣וֹם אַחֵ֔ר - שיחות והרהורים על יצירה עברית ברחבי העולם'.
בפודקאסט משוחח מינץ־מנור עם אנשים שיוצרים בעברית או שעוסקים בהגות עברית ומתגוררים במקומות שונים בעולם.
בין המשתתפים בפודקאסט ניתן למנות את מאיה ערד, רובי נמדר, איתמר הנדלמן-סמית, רעות בן-יעקב, אולה גרויסמן, יגאל סרנה, שאול מגיד, ירון פלג, מאיה ויינברג, עירית כץ, שחר פינסקר, ואוט ון בקום, גלעד צוקרמן, ג'סיקה כהן, וויצ'ך טבורק ואלון אלטרס.
נגן קלידים ופסנתר בכריכה רכה (להקה).
הלהקה מתמקדת בביצוע שירי משוררים, והוציאה עד היום שלושה אלבומים, ביניהם האלבום "על שפת הלילה", שמבוסס כולו על שיריו של המשורר אלי אליהו.
פעיל שמאל פוליטי, שמתרכז בעיקר בפעולה משותפת עם תושבים פלסטינים בדרום הר חברון.
כחבר סגל האוניברסיטה הפתוחה יצא נגד ההחלטה שאסרה על אסירים ביטחוניים לימודים באוניברסיטה, וביקש בשל כך להצטרף לעתירת האסירים כידיד בית המשפט.
בעל רישיון טיס אזרחי על מטוסים קלים.
נשוי ללימור, דוקטור להיסטוריה ואחות השתלות מח עצם; אב לשניים.
הפיוט הקדום, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור על שם חיים רובין, 2015.
מגדר ומיניות בתרבות חז"ל, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2017.
פיוטים לחנוכה - אלעזר בירבי קליר, ירושלים: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, 2022.
אופיר מינץ-מנור, איתי מרינברג-מיליקובסקי (עורכים), מחקר חישובי במדעי הרוח - אסופת מאמרים, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2022.
"הרהורים על אופייה של השירה היהודית והנוצרית בשלהי העת העתיקה", פעמים 119 (אביב תשס"ט), עמ' 131–172.
"פיוט אנלוגי בעולם דיגיטלי: לקראת מחקר ממוחשב של ספרות הפיוט", מחקרי ירושלים בספרות עברית, ל"ב (תשפ"א), עמ' 69–98.
"'זאת חנכת בני חשמוני': זכר החשמונאים בפיוטים מהתקופה הביזנטית", אוקימתא ה (תשע"ט), עמ' 101–124.
אופיר נהרי (נולד בכ"א באלול ה'תשמ"א, 20 בספטמבר 1981) הוא שחקן, במאי ומוזיקאי ישראלי.
נולד וגדל במשפחה ציונית דתית בפתח תקווה.
בצה"ל שירת בלהקת הרבנות הצבאית.
אחרי שירותו הצבאי למד משחק בהדרך - בית הספר לביטוי בימתי.
למד במשך 3 שנים משחק במחזור מ"ב של הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
כמו כן עבר קורס ליצנות רפואית.
בשנת 2014 שימש כבמאי ומורה בבית ספר לקרקס בישראל "סנדסיאל" בניהולה האמנותי של סנדרה אמסלם, ושימש כבמאי בלהקת הקרקס "TEMAKARYS" של בית הספר.
לימד תיאטרון באוניברסיטת אמורי ובאוניברסיטת קנסו בארצות הברית.
ב-2020 החל ללמד משחק באספקלריא.
באותה שנה החל לנהל אמנותית ולהנחות את קבוצת התיאטרון התורנית לגברים "אתה יצרת" מבית תיאטרון לחישה.
ב-2004 גילם את איתי בטלנובלה "מיכאלה" שביים יצחק שאולי, זאת בעקבות זכייתו בתוכנית המציאות "האודישן הגדול" שחיפשה שחקן חדש לסדרה.
ב-2007 גילם את מנו בסרט הטלוויזיה "זוגיים דמה" שכתב רועי קצירי וביים ניצן גלעדי.
ב-2013 גילם את עזרא בסרט "רימון הזהב" שכתב וביים דן תורג'מן (ע"פ הספר "תליון הזהב" מאת דבורה וייסמן).
ב-2015 גילם מדריך בסרט "חתונה מנייר" שכתב וביים ניצן גלעדי.
בתיאטרון החאן: ב-2007 שיחק בהצגה "צנורות" שעיבד וביים אילן תורן ע"פ הספר "צנורות" מאת אתגר קרת.
ההצגה עלתה לראשונה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, ולאחר מכן בתיאטרון החאן ובתיאטרון זיגוטה.
בתיאטרון דימונה: בין השנים 2009–2014 היה שחקן יוצר ומוזיקאי באנסמבל התיאטרון בניהולה האמנותי של נועה רבן קנולר.
ב-2010 הפיק יצר וביים את "צהלולים" - מופע מחול מודרני במסגרת פסטיבל המחול "דימוננה" בניהולה האמנותי של נועה רבן-קנולר.
במופע השתתפו בין השאר עודד גוגנהיים ועידית סופרן.
ב-2010 שיחק בהצגה הראשונה שהעלה התיאטרון - "צירי דגים" שכתבה וביימה נועה רבן קנולר בהשראת "החתונה" מאת ברטולט ברכט.
באותה שנה השתתף כזמר בהצגה "האומר כן / האומר לא" מאת ברטולט ברכט - שיתוף פעולה בין אנסמבל מעבדת תרבות דימונה ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת ההפקה המשותפת תורגמה האופרה מחדש לעברית על ידי יניב ברוך והועלתה על ידי תלמידי בית הספר למוזיקה בניהול ובימוי של ד"ר מיכל גרובר-פרידלנדר.
ב-2011 שיחק בהצגה "ילד הכרובית" עיבוד לספרו של יהונתן גפן בבימויה של נועה רבן-קנולר.
הצגה זו נולדה בתהליך ממושך של אימפרוביזציות ומלווה במוזיקה חיה - בחלקה מקורית מאת אופיר נהרי.
הצגת הבכורה הייתה בפסטיבל ישראל.
ב-2011 כתב, ביים ושיחק במופע ליצן יחיד "אַפאֶחָדבְּשׁוּמָקוֹם".
המופע מספר על ליצן לבן המבין שכל העולם סביבו הוא פרי דמיונו.
מיכאל הנדלזלץ כתב על המופע: "יוצר יחיד, אביזרים פשוטים ומלאי חיים ועולם מלא של חוויה אנושית מפליאה...
כל מה שאנסה לתאר כאן במילים יעשה עוול לחן הייחודי של נהרי".
המופע הופק ונתמך בשנים 2011 - 2014 על ידי תיאטרון דימונה, בשנים 2014 - 2015 המופע הופק בשיתוף פעולה עם סנדרה אמסלם ואנסמבל "תמהקריז" - להקת מחול תיאטרון וקרקס של סנדסיאל - בית הספר הגבוה לתיאטרון מחול וקרקס מודרני, ובין השנים 2015 - 2016 המופע הופק על ידי אופיר נהרי.
ב-2012 שיחק בהצגה "גרסת הבמאי" שעיבדה (יחד עם אנמסבל השחקנים) וביימה נעה רבן-קנולר.
במסגרת ההפקה כתב, ביצע והלחין חלק מהיצירות בשיתוף פעולה עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוחו של דורון סלומון.
באותה שנה כתב את המוזיקה ושיחק בהצגה "שלג ויער" שעיבד וביים מאור זגורי (על פי פואמה מאת אורי צבי גרינברג).
ב-2013 כתב את המוזיקה וגילם את שלומי בהצגה "דונליאלה" שכתבה (יחד עם שחקני התיאטרון) וביימה נעה רבן קנולר.
בתיאטרון הקרון: ב-2015 ייעץ אמנותית וכתב את המוזיקה להצגה "אמא של דיקטטור" שיצרה מיכל סבירוני.
בתיאטרון הסמטה: ב-2015 יצר כתב וביים את ההצגה "קשקושים".
ההצגה בביצוע נופר מועטי זכתה במקום השני בפסטיבל תיאטרונטו.
באותה שנה כתב וביים את "עששיות" - מופע תיאטרון מחול וקרקס בביצוע אנסמבל "תמהקאריס" מבית "סנדסיאל - בית הספר הגבוה לתיאטרון מחול וקרקס מודרני".
בפסטיבל נתניה הבינלאומי לתיאטרון רחוב וליצנות: ב-2016 העלה יחד עם תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית את המופע "אופרת לילה".
המופע בנוי מיצירות קלאסיות שנכתבו באווירה ליצנית.
התזמורת ניגנה את האופרה הליצנית "הליצן הלבן והעורב" שכתב וביצע אופיר נהרי.
היצירה עצמה מבוססת על סיפור אהבה בין אמאסן – הליצן הלבן, לבין פרח השושנה, מתוך המופע "אפאחדבשומקום".
ב-2017 עלתה ההצגה "מורגנה - הסבתא מוול סטריט" בביצוע סיון ניר.
את ההצגה כתב, ביים והשתתף בעיצוב הסאונד אופיר נהרי.
זהו מופע ליצנות פיזי ואבסורדי המספר על מורגנה, קשישה תזזיתית ועקשנית.
דמיונה המפותח מאפשר לה לשרוד את יומה, ומוביל אותה לעבר מחוזות רחוקים של פנטזיה.
בפסטיבל מודיעין מכבים-רעות הבינלאומי לקרקס בישראל: ב-2016 יצר (לצד סנדרה אמסלם) וביים את המופע "המנצח מקזבלנקה": קונצרט תיאטרון-מחול וקרקס לירי בהשתתפות התזמורת האנדלוסית ירושלים ואמני קרקס מבית הספר הגבוה לתיאטרון מחול וקרקס מודרני "סנדיסיאל", וליווה אמנותית את יצירת המופע "קצה חוט" בביצועה של רותם ספיר
בתיאטרון אספקלריא: ב-2019 יצר את הכוריאוגרפיה להצגה "יוסילי זמיר" שכתבה אורית גל - ליכטנשטט וביים חגי לובר.
בתיאטרון לחישה של רחלי מושקוביץ: ב-2020 ביים את ההצגה "בעל כורחו" העוסקת בדיכאון אחרי לידה.
ההצגה הופקה בשיתוף עמותת "חיים של טובה" והועלתה בין השאר בכנס קיץ "בניין שלם".
ב-2018 יצר, כתב וביים את ההצגה "שמיימים" - מופע תיאטרון מחול טרגי-קומי נטול מילים.
בחסידות "שמיימי" תשעה חסידים מחפשים עשירי למניין תוך כדי שיוט בכדור פורח.
מסע החיפוש גובה מחיר קשה והם מתרסקים במקום שומם ללא מצפן וללא מים וכל שנותר להם הם ספרי קודש.
השמימיים מנסים להילחם בייאוש הגובר עליהם מרגע לרגע דרך לימוד התורה, תחנון ותפילה.
ההצגה עלתה בפסטיבל עכו וזכתה בשלושה פרסים: פרס על עיצוב תנועה מקורית וירטואוזית, פרס האנסמבל ופרס התלבושות.
ההצגה עלתה גם בפסטיבל יהודי בינלאומי לתרבות עכשווית.
שי בר יעקב כתב על ההצגה: "שמימיים היא פנטזיה מסוג אחר, עבודת אנסמבל נפלאה, חוויה רוחנית אמנותית יוצאת דופן ומרשימה".
ב-2014 כתב את המוזיקה להצגה "המפתח בחלון" שעיבד וביים ישי בן משה.
הצגת הבכורה הייתה במרכז הבמה בפסטיבל ישראל.
כתב מוזיקה להצגות בתיאטרון דימונה: "האומר כן / האומר לא", "ילד הכרובית", "דונליאלה", "אפאחדבשומקום".
כתב את המוזיקה למופע "קוביוסטו" מאת בית הספר לקרקס סנדסיאל.
במשך 5 שנים למד בחברותא עם הרב אורן בן דוד בדימונה.
למד במשך כחצי שנה בחברותא עם אביתר בנאי.
על כך סיפר נהרי: "אחרי הופעה של אביתר בנאי באתי אליו בהתרגשות עצומה – באתי לספר לו על עצמי, על הרקע שלי, רציתי לפנות אליו כאמן, אבל עם כל ההתרגשות כל מה שיצא לי מהפה היה – 'אני יכול ללמוד איתך תורה?
אני נורא רוצה ללמוד איתך'.
הוא לא הבין למה אני כל כך בהיסטריה.
בצורה הכי רגועה הוא אמר לי – 'כן, בטח, מחר בבוקר'...
למחרת בבוקר מצאתי את עצמי יושב איתו בכולל ואנחנו לומדים יחד.
ככה נסעתי מדי יום מיפו לירושלים ולמדנו במשך חצי שנה.
בזכותו ועם התהליך שעברתי, התגבש בי באותה שנה הרעיון שאני רוצה לפתוח תיאטרון תורני.
אביתר תמך ברעיון, וקיבלתי ממנו את ההזדמנות לראות איך התורה והיצירה שלובות, זה היה מאוד פשוט איתו – לדבר על תורה ואמנות.
בהמשך החל ללמוד בחברותא עם הרב יהושע וידר.
הרב ליווה אותו רוחנית בעת כתיבת ההצגה "שמיימים" ואף הגיע עם אשתו להצגת הבכורה בפסטיבל עכו.
בשנת ה'תשע"ח החל נהרי ללמוד במכון מאיר.
אופיר שחם (נולדה ב-23 בנובמבר 2004) היא מתעמלת אומנותית ישראלית וחברה בנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
היא אלופת העולם (ולנסיה 2023) וסגנית האלופה האולימפית מפריז 2024 בקרב רב קבוצתי.
שחם גדלה בזכרון יעקב והחלה להתאמן בהתעמלות אומנותית בגיל 9 במועדון הפועל זכרון יעקב תחת המאמנת אילנה ברנר, ובהמשך עברה למועדון עירוני נתניה.
היא למדה בתיכון המושבה שבזכרון יעקב.
החל מהמחזור האולימפי לקראת אולימפיאדת פריז 2024, היא חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (לצידן של רומי פריצקי, שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן וליזה בנצ'וק) ומתאמנת תחת הדרכתה של איילת זוסמן.
במרץ 2022 היא נכללה יחד עם נבחרת ההתעמלות החדשה בתחרות מהסבב העולמי אשר נערכה באתונה שביוון.
תחרות זו הייתה הראשונה של הנבחרת החדשה כחלק מהמחזור האולימפי החדש.
בתחרות זו היא זכתה עם הנבחרת בשתי מדליות זהב בתרגיל החישוקים ובתרגיל הסרטים והכדורים.
באליפות העולם 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה שחם יחד עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב קבוצתי לאחר שסיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 64.650, אחרי בולגריה שבמקום הראשון (66.600) וספרד שבמקום השלישי (63.200).
הייתה זו הפעם הראשונה שנבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית זוכה במדליה באליפות העולם בקטגוריית הקרב-רב הקבוצתי.
הישג זה הבטיח להן את הכרטיס למשחקים האולימפיים בפריז 2024. בהמשך התחרות הן זכו במדליית כסף נוספת, בתרגיל החישוקים.
באליפות אירופה באותה השנה אשר נערכה בתל אביב, היא זכתה יחד עם הנבחרת במדליית זהב בתחרות הקרב-רב קבוצתי לאחר שסיימו במקום הראשון עם ציון משוקלל של 69.950, לפני איטליה (69.650) ואזרבייג'ן (65.400).
עוד הן זכו במדליית כסף בתרגיל החישוקים ובמדליית הארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
באליפות העולם 2023 אשר נערכה בולנסיה שבספרד, זכתה שחם עם הנבחרת לראשונה במדליית הזהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתי, כאשר הן סיימו במקום הראשון עם ציון משוקלל של 70.800, לפני סין במקום השני (70.050) וספרד במקום השלישי (68.600).
זו הייתה מדליית הזהב הראשונה של ישראל באליפויות העולם בהתעמלות אומנותית.
בהמשך התחרות הן זכו במדליית זהב נוספת, בתרגיל הסרטים והכדורים.
באליפות אירופה 2023 שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן, היא זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי כאשר הן סיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 67.300, אחרי בולגריה במקום הראשון (68.050) ולפני אזרבייג'ן שבמקום השלישי (65.400).
עוד באותה האליפות הן זכו במדליית זהב בתרגיל החישוקים, מדליית כסף בתרגיל הסרטים והכדורים ובמדליית ארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
עוד בשנת 2023 היא זכתה בין היתר במדליות בתחרויות בסבב העולמי וביניהן מדליית זהב יחד עם הנבחרת בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרות שנערכה באתונה שביוון, ובשלוש מדליות כסף נוספות בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרויות מהסבב העולמי שנערכו בסופיה שבבולגריה, בבאקו שבאזרבייג'ן, ובמילאנו שבאיטליה.
באליפות אירופה 2024 שנערכה בבודפשט שבהונגריה, היא סיימה יחד עם הנבחרת במקום החמישי בתחרות הקרב-רב הקבוצתי, אך עדיין הן סיימו עם מדליית כסף בתרגיל הסרטים והכדורים, מדליית ארד בתרגיל החישוקים ומדליית ארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
בתחרויות מהסבב העולמי באותה השנה, היא זכתה עם הנבחרת במדליות זהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרויות שנערכו באתונה שביוון ובסופיה שבבולגריה.
באולימפיאדת פריז 2024, זכתה שחם עם הנבחרת במדליית הכסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי כשסיימו במקום השני עם ציון משוקלל של 68.850 נקודות אחרי נבחרת סין במקום הראשון (69.800) ולפני איטליה במקום השלישי (68.100).
לגמר הן עלו מהמקום השישי במוקדמות עם ציון משוקלל של 67.150 נקודות.
הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה של ישראל בתחרות הקבוצתית בהתעמלות אומנותית.
לאחר שובה מהמשחקים האולימפיים, עשתה את שירותה בצה"ל כספורטאית מצטיינת.
כעבור זמן קצר, פרשה מספורט תחרותי ועברה לשמש כמאמנת בזכרון יעקב, במועדון בו החלה את דרכה.
אופיר ליבשטיין (1 באוגוסט 1973, ג' באב ה'תשל"ג – 7 באוקטובר 2023, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד) היה ראש המועצה האזורית שער הנגב, מאז הבחירות ב-2018. נהרג בחילופי אש עם מחבלים בטבח בכפר עזה.
אופיר ליבשטיין נולד באילת, שבה התגוררו הוריו בשל שירותו הצבאי של אביו.
בגיל 4 חזרו הוריו לכפר נטר, שבו התגוררו קודם לכן.
ליבשטיין למד בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
שירת בצה"ל כחובש וכמדריך בחיל הרפואה.
עסק בהקמת אתרי מסחר אלקטרוני.
ב-2017 נבחר למנכ"ל איגוד התעשייה הקיבוצית, לאחר ששימש סמנכ"ל סחר חוץ באיגוד ויו"ר קרן המשתלה לעידוד יזמות וחדשנות.
באותה שנה יזם ומאז ניהל את פסטיבל דרום אדום.
בבחירות 2018 ניצח את נירה שפק ברוב של 68.31%, והיה ראש מועצה אזורית שער נגב, עד שנהרג ב-7 באוקטובר 2023.
לאחר שנהרג התגלה ביולי 2024 חזונו "מהישרדות לצמיחה", בדבר דרכי הפעולה להקמת קהילה חזקה וניהולה בזמן משבר.
חזונו מאומץ על ידי קהילות המועצה האזורית, שחווים בתקופה שלאחר 7 באוקטובר, משברים ושינויים עקב במלחמה.
היה נשוי לוורד, בתו של עמוס אפשטיין, ואב לארבעה ילדים.
בבוקר שמחת תורה ה'תשפ"ד, 7 באוקטובר 2023 בזמן שהיה יחד עם כיתת הכוננות שהגנו על היישוב, נהרג ליבשטיין במתקפת הפתע על ישראל בחילופי אש עם מחבלים של ארגון הטרור חמאס שחדרו מרצועת עזה.
ליבשטיין היה ההרוג הראשון ששמו הותר לפרסום במתקפה.
כיוון שנפל כחלק מכיתת הכוננות של היישוב, הוכר כחלל צה"ל.
גם בנו, ניצן ליבשטיין, נרצח באותה התקפה על הקיבוץ.
במתקפת הפתע נספו גם חמותו בלהה אפשטיין ונכדהּ נטע אפשטיין, שקפץ על רימון כדי להציל את ארוסתו אירן שביט.
הובא למנוחות בחלקה הצבאית של בית העלמין באבן יהודה.
ב-19 בספטמבר 2025 הובא למנוחות בבית העלמין כפר עזה ביחד עם בנו ניצן.
גיסו אורי אפשטיין משמש כראש המועצה האזורית שער הנגב.
ב-29 בנובמבר 2023 הוחלט כי היישוב המתוכנן "חנון" שעתיד לקום במועצה האזורית שדות נגב, ייקרא "אופיר" על שמו.
בינואר 2024 הוקם פרויקט קהילתי-התנדבותי בשם "הניצנים של אופיר", על שמם ולזכרם של ניצן ואופיר ליבשטיין.
לזכרו, כמייסד פסטיבל "דרום אדום", ולקראת ט"ו בשבט תשפ"ד ינואר 2024, הוטסו פקעות כלניות אדומות להפצה במוסדות הקהילות היהודיות באירופה.
זכה בפרס "אבירי איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון ביוני 2024.
ביולי 2024 הוקמה "קרן אופיר", להנצחתו והנחלת מורשתו בפיתוח מנהיגות, חיבור קהילות מחו"ל לישראל ובמיוחד לחבל הארץ הדרומי.
אופיר (אופירי) יוגב (נולד ב-1 באוקטובר 1991) הוא מפיק, יוצר, די ג'יי וראפר ישראלי.
בתור ילד החל לרקוד ברייקדאנס, ובשנות ה-20 לחייו התחרה בתחרויות בינלאומיות, תחת הכינוי WhiteO, ואף זכה במדליית ארד באליפות אירופה.
לאחר פציעה קשה בברך, אשר אילצה אותו להפסיק לרקוד באופן מקצועי, החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המחשב, אך פרש לאחר כשנה וחצי.
לאחר מכן, החל לעסוק בתקלוט והפקה מוזיקלית, וללמוד מוזיקה ברימון.
בשנת 2018 יצא אלבומו הראשון של יוגב, "גרייטסט היטס", וב-2020 יצא אלבומו השני, "יומנו של משפיען".
בשנת 2021 הפיק את אלבומה השני של הראפרית אקו, "שנייה".
בשנת 2022 שיתף פעולה עם ג'ני פנקין, כאשר הפיק את שירה "עוד פעם", מתוך אלבומה הראשון "זה מה שזה".
כמו כן, כתב והלחין את השיר "קריוקי", עמה ועם ג'יי למוטה, אשר ביצעו את השיר.
בנוסף, הפיק ועיבד מוזיקלית גרסת כיסוי לשירו של משה טבנקין, "ביום מסה", בביצועה של פנקין.
באותה שנה, הפיק את שירו של הראפר עוזאל, "מערב פרוע".
בשנת 2024 הפיק את אלבומה של ג'יי למוטה, "אסולין", ואף כתב חלק משירי האלבום.
כמו כן, הפיק מספר שירים מתוך אלבום הבכורה של ליהי טולדנו, "מי אני חושבת שאני".
ב-20 במאי, יצא אלבומו השלישי, "שירים על בנות".
בינואר 2025 הוציא מיני-אלבום בשם "מושלמדי" יחד עם דניאל רובין.
יוגב הפיק שירים לזמרים נוספים, כדוגמת שחר טבוך, אורקה, עדי נח, איתן פלד ומירב הלינגר.
יוגב מעביר הצגת יחיד בשם "בקצב ההיפ-הופ", בתיכונים ברחבי הארץ, כחלק מסל התרבות של משרד החינוך.
מתגורר בגבעתיים יחד עם בת זוגו.
אופיר לוי הוא כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי, המאמן ומשחק נכון ל-2025 במכבי ירושלים מליגה א' דרום.
לוי החל את דרכו בקבוצות הצעירות של הפועל ירושלים ובנבחרות הצעירות של ישראל.
בעונת 2004/2005 נבחר לחמישיית העונה בנוער.
בין 2003 ל-2005 שיחק בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, בה כיכב ואותה הוביל עד לגמר אליפות הנוער ב-2005, שם נפצע וקבוצתו הפסידה למכבי תל אביב של עמרי כספי, גל מקל ויוראי מצלאוי.
בעונת 2005/2006 הצטרף לקבוצת הבוגרים של הפועל ירושלים, בה שיחק במשך עונה אחת.
בעונת 2006/2007 שיחק בבית"ר בנימינה מהליגה הלאומית, ובעונת 2007/2008 בהפועל לב השרון, אף היא מהליגה הלאומית.
בעונת 2008/2009 שיחק לוי בעירוני אשקלון מליגת העל, ולאחר מכן עבר להפועל גלבוע גליל מליגת העל.
בעונת 2009/2010 שיחק בעירוני נס ציונה מהליגה הלאומית ובעונת 2010/2011 שיחק לוי באליצור רמלה מהליגה הלאומית, ובמכבי הוד השרון.
מעונת 2011/2012 עבר לקבוצות בליגות הנמוכות יותר, בין השאר מכבי מעלה אדומים עמה עלה מליגה א' לליגה הארצית ואף זכה בגביע האיגוד, ולאחר מכן בית"ר ירושלים שנעה בין ליגה א' לליגה ב' בתקופתו בה.
בעונת 2024/2025 הצטרף לגלגול החדש של מכבי ירושלים שהוקמה מחדש בליגה ב', בה הוא משמש הן כמאמן הקבוצה, והן כקפטן שלה.
לוי משחק בליגת הכדורסל הירושלמית החובבנית, ירושליג, בה שיחק בקבוצה המייצגת את שכונת גילה.
ובה הוא מחזיק בשיא הנקודות למשחק נכון ל-2024. ב-2018 זכה בתואר השחקן המצטיין של הליגה.
לוי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר עם משפחתו בשכונת גילה בירושלים.
אופיר פלק (נולד ב-14 במרץ 1968) הוא עורך דין ישראלי המשמש יועץ ראש הממשלה בנימין נתניהו לנושאים מדיניים.
פלק נולד בישראל וגדל עד גיל 18 בקנדה.
הוא בעל תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר לימודי משפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מנצ'סטר ובעל תואר .Ph.D ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
התמחה בפרקליטות המדינה ועבד במשרד הביטחון, שימש יועץ סיכונים ומייסד חברת "Acumen", המתמחה בניהול סיכונים ביטחוניים, והיה יועץ לוועד האולימפי הבין-לאומי לקראת אולימפיאדת אתונה (2004).
כמו כן שימש דירקטור בחברת אם.אר.פי השקעות בע"מ של משפחת מאייר ההולנדית.
פלק כיהן כעמית מחקר במכון למחקרי ביטחון (CSS) באוניברסיטת ג'ורג'טאון וכעמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור באוניברסיטת רייכמן.
הוא סייע לנתניהו בכתיבת האוטוביוגרפיה "ביבי: סיפור חיי", והיה מיוצרי הסרט התיעודי "המשפט", שבו נעשה ניסיון לקעקע את כתב האישום נגד נתניהו בתיק 4000, שבו הוא מואשם בשוחד.
הסרט, שהציג בצורה כמעט חד-צדדית את טענות נתניהו נגד משפטו, פורסם כמה ימים לפני הבחירות.
פלק כתב גם מאמרים בעיתון "ג'רוזלם פוסט", שבהם הדהד את עמדותיו של נתניהו, תקף את ממשלת בנט-לפיד, ויצא נגד הפרקליטות בכל הנוגע למשפט נתניהו.
בתחילת 2023 מונה ליועצו המדיני של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לאחר טבח שבעה באוקטובר מונה על ידי נתניהו לשיחות המשא ומתן בנוגע לעסקה להשבת החטופים.
פלק יצא כמה פעמים במשלחת המשא ומתן בראשות ראש המוסד דדי ברנע, והוצג כמי שתפקידו לדווח לנתניהו מתוך השיחות.
במרץ 2024 פרסם מאמר בעיתון "וול סטריט ג'ורנל", בו מתח ביקורת קשה על הלחץ שמפעיל ממשל ביידן על ישראל לסיים את המלחמה.
אופיר סובול (נולד ב-1976) הוא מנצח, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי, המנהל המוזיקלי והמנצח של "יובל" – האנסמבל הישראלי לחזנות ולמוזיקה יהודית ומנצחה של מקהלת הרבנות הצבאית.
אופיר סובול התגלה בהיותו ילד, כשהיה בן 5 השתתף במקהלת "פרחי בני ברק", שם שימש גם כסולן.
השתתף גם במקהלות "פרחי הדר" ברחובות ו"פרחי פתח תקווה" וכן שר ושיחק כילד פלא בתוכניות טלוויזיה פופולריות ובקונצרטים עם מקהלת החזנים "יובל" בארץ ובעולם.
למד באקדמיה למוזיקה בתל אביב, השתלם בעיבוד ובניצוח אצל ד"ר חנן וינטרניץ ואצל מאסטרו לאסלו רוט.
משמש כמנהלה המוזיקלי וכמנצחה של מקהלת הרבנות הצבאית, להקת "סולן" ומקהלת "רינת ישראל".
הופיע כמנצח אורח עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת "סימפונט רעננה" והתזמורות הסימפוניות של ירושלים ואשדוד.
בחו"ל ניצח על התזמורות של סידני ומלבורן, התזמורת הסימפונית של ניו יורק, תזמורת UCLA, מיאמי מקסיקו ועוד.
עיבד ותיזמר מאות יצירות לשלל הרכבים והפיק עשרות דיסקים והופעות בארץ ובעולם.
עם פטירת אביו, ד"ר מרדכי סובול, מונה למנהל המוזיקלי והמנצח של "יובל" – האנסמבל הישראלי לחזנות ומוזיקה יהודית.
אופיר קירשטיין (נולדה ב-14 באוגוסט 2002) היא שחקנית כדורסל ישראלית המשחקת בעמדת העלית בקבוצת אליצור רמלה בליגת העל בכדורסל נשים.
החלה לשחק כדורסל בכיתה ה' במכבי גני תקווה, ובהמשך עברה להפועל פתח תקווה, שם שיחקה בליגת העל ושם זכתה באליפות המדינה בכדורסל נשים.
הגובה שלה מטר ו־72 סנטימטר, מתמקדת בעמדת הגארדית, היד הדומיננטית שלה שמאל.
היא החלה את דרכה בקבוצת בנות פתח תקווה, שם שיחקה במשך שנתיים והציגה יכולת מרשימה, במיוחד בקליעה מבחוץ ובהגנה.
לאחר מכן, עברה לשחק בקבוצת הפועל עירוני לוד בליגה הלאומית, שם המשיכה להציג יכולת גבוהה והייתה חלק מרכזי בהתקפה ובהגנה של הקבוצה.
עם השנים, אופיר טיפסה בשלבי הגילאים והמשיכה להתפתח מקצועית.
היא שיחקה בנערות ב' ובנערות א' בגני תקוה, ולאחר מכן עברה להפועל פתח תקווה, שם ביססה את מעמדה כשחקנית בולטת.
יכולותיה המרשימות הובילו אותה לשחק במשך ארבע עונות בליגת העל במדי הפועל פתח תקווה, תוך שהיא מציגה יכולת קליעה, ראיית משחק ותשוקה למשחק.
במקביל, שיחקה בכרטיס כפול בבני יהודה מהליגה הלאומית, ובהמשך שיחקה גם בהפועל לוד.
בשיא הקריירה שלה, הצטרפה לאליצור רמלה בליגת העל וזכתה איתם באליפות המדינה בשנת 2024.
במהלך הקריירה שלה, אופיר רשמה שיא אישי של 26 נקודות במשחק נגד אליצור פתח תקווה ו-19 נקודות נגד טייבה במדי נערות א' של הפועל פתח תקווה.
היא זכתה במספר תארים אישיים, בהם תואר מצטיינת נערות א' בקבוצותיה הקודמות ומלכת האסיסטים באליפות התיכונים, בה שימשה כקפטנית נבחרת התיכון של גני תקוה.
אופירה נבון (ה'תרצ"ו, 21 בינואר 1936 – ה'תשנ"ג, 22 באוגוסט 1993) הייתה רעיית נשיא המדינה החמישי, יצחק נבון.
פסיכולוגית במקצועה, ופעילת ציבור בנושאי חברה, חינוך ורווחה.
נשיאת יוניצ"ף בישראל, וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל.
נולדה בתל אביב בשנת 1936, לבתיה ספיטקובסקי ואליעזר רזניקוב-ארז, ממנו התייתמה בגיל 8.
לאחר שסיימה לימודי חינוך והוראה בסמינר לוינסקי, שירתה בצה"ל כמורה חיילת וככתבת צבאית בביטאון "במחנה".
ב-1956, במהלך שירותה הצבאי, זכתה בתואר "צברית 56" של השבועון "העולם הזה", לאחר מכן תמונתה הופיעה על שערי כתבי עת ועיתונים ונהייתה לסמל הצברית, בזכות מראהּ שנחשב לכל-ישראלי.
בעקבות זכייתה בתחרות היופי "נערת ישראל" נשלחה לייצג את המדינה במפגש "בנות עמים" שארגן המגזין "Elle" שבצרפת, וכתבה משם רשימות על חוויותיה, שכן פורסמו ב"העולם הזה".
באותה שנה שיחקה בסרט הקולנוע "באין מולדת" לצד שייקה אופיר ושושנה דמארי.
בעקבות זכייה בתחרות יופי בינלאומית שנערכה בצרפת, שבה ייצגה את ישראל, קיבלה מלגה ללימודי פסיכולוגיה בארצות הברית.
עם חזרתה לארץ, עבדה כפסיכולוגית שיקומית באיל"ן וכפסיכולוגית במיח"א ת"א.
בשנת 1963 נישאה ליצחק נבון, ששימש כמזכירו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
לאחר מספר שנים בהן היו חשוכי ילדים, החליט הזוג נבון לפנות לשירות למען הילד בבקשה לאימוץ.
לאחר כשנתיים וחצי של המתנה אושר להם לאמץ בת (נעמה), ומספר חודשים לאחר מכן הצליח הזוג להביא לעולם בן, לו קראו ארז, כשם נעוריה של אופירה.
כשהתמנה יצחק נבון לנשיא ישראל בשנת 1978 הייתה נבון ילידת הארץ הראשונה שכיהנה כאשת הנשיא והחלה לעסוק בפעילויות ציבוריות שונות.
היא הייתה פעילה בנושאי קידום מעמד הנשים, עשתה למען ילדים במצוקה ונרתמה לפעילות באגודות למען הילד.
לאחר פרוץ מבצע שלום הגליל פגשה חיילים פצועים.
נבון הקימה את "עצרת בית הנשיא לשלום הילד" וכן את קרן "אכפת לי", שיזמה פרויקטים בתחומי החינוך והרווחה.
היא גם מילאה את תפקידי נשיאת יוניצ"ף בישראל וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל.
יחד עם נשות נשיאי מצרים וארצות הברית זכתה בתעודת הוקרה מיוחדת עבור פעילותה למען ילדים באזורים מוכי אסון.
בקיץ 1979 במהלך שנותיה במשכן הנשיא חלתה נבון בסרטן השד, ובאוגוסט 1979 נותחה בבית החולים שיבא ועברה כריתה חלקית של השד.
חודשיים לאחר הניתוח נסעה לבית החולים "בית ישראל" שבבוסטון, שם עברה במהלך חמישה שבועות טיפול חדשני הכולל החדרת מחטים לאזור הנגוע, תחת הרדמה מלאה וניתנו לה הקרנות וטיפול כימותרפי.
התמודדותה האמיצה עם המחלה ותרומתה להעלאת המודעות לנושא הפכו אותה לסמל.
נבון לא הסתירה את מחלתה ולא חששה להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, הרבתה לדבר בנושא ועודדה נשים להיבדק כדי לאפשר גילוי מוקדם של המחלה.
נבון סירבה לעבור כריתה מלאה של השד, אף כי הרופאים בארץ עדיין לא היו מיומנים בניתוח הסרה חלקי, והייתה לאחת הנשים הראשונות בארץ שעברו ניתוח הסרה חלקי בשילוב עם הקרנות וכימותרפיה.
שבוע לאחר ניתוח ההסרה עמדה גאה ונרגשת בקבלת הפנים לנשיא מצרים, אנואר סאדאת בחיפה.
נבון הייתה בריאה במשך כעשור, עד שהמחלה התפרצה בשנית, וב-3 בינואר 1991 עברה ניתוח נוסף בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
באוגוסט 1993 נפטרה אופירה נבון מסיבוך של המחלה, בגיל 57. היא נקברה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים.
קודם מותה, הביעה את התקווה כי גנים ציבוריים ייקראו על שמה, וכי ילדים ילכו לשחק ב"גן אופירה".
מספר רשויות מקומיות כיבדו את רצונה, המוכר מביניהם הוא "פארק אופירה" הנמצא בעיר כרמיאל והוא אחד הפארקים הגדולים בעיר, אשר משתרע על שטח של 70 דונם.
כמו כן, קרוי על שמה בית ספר יסודי בכפר סבא.
אופל (גרמנית: Opel Automobile GmbH) היא יצרנית מכוניות גרמנית.
החברה הוקמה ב-21 בינואר 1863 והחלה ביצור מכוניות בשנת 1899. משנת 2017 עד 2021 הייתה בבעלות מלאה של קבוצת PSA הצרפתית.
מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 ייצרה ברישיון את דגם דה דיון בוטון תלת-אופן שהיה כלי תחבורה בתצורת תלת-אופן ממונע שנבנה בצרפת על ידי "De Dion-Bouton" .
החברה הוקמה ב-1863 על ידי אדם אופל.
בתחילת דרכה ייצרה מוצרים לבית, אופניים ומכונות תפירה.
תוך זמן קצר הפכה לחברה המובילה בתחומים אלו באירופה.
בשנת 1895 מת מייסד החברה ובעלות החברה עברה לידי קארל בנו.
שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1898 יוצרה המכונית הראשונה של החברה, אופל פטנט מוטור ווגן לוטסמן.
בשנת 1901 נחתם הסכם בין חברת אופל לחברת 'דארק' הצרפתית שהייתה יצרנית מכוניות מוכרת בצרפת דאז.
לאחר ההסכם התמזגו שתי החברות ויצרו מכוניות תחת השם 'אופל דארק'.
הרכבים היו בנויים על שילדת דארק אך שאר הרכיבים היו של אופל.
הרכבים יוצרו עם מנוע בעל שני צילינדרים.
בשנת 1907 תם ההסכם בין שתי החברות, הופסק יצור 'אופל דארק' וכל אחת מהחברות המשיכה לבדה.
חברת 'דארק' פשטה את הרגל בשנת 1909 ונקנתה על ידי חברה איטלקית שעם השנים הפכה לאלפא רומיאו ואופל המשיכה לייצר מכוניות, אופנועים ואופניים לבדה.
ב-1911 פרצה שרפה גדולה במפעלי אופל והמפעל נהרס כליל.
לאחר השרפה נבנה מפעל חדש וגדול יותר ועד שנת 1913 הפכה 'אופל' לחברה המובילה בגרמניה ביצור מכוניות, אופנועים ואופניים.
במרץ 1929 קנתה ג'נרל מוטורס 80% מחברת אופל ובשנת 1931 השלימה את ה-20% הנותרים.
משפחת אופל הרוויחה 33.3 מיליון דולר מהמכירה.
בשנת 1937 הפסיקה אופל לייצר אופניים.
בין השנים 1937-1937 ייצרה את דגם הסלון אופל סופר 6.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, הולאמה החברה על ידיהם ב-1940, והופסק יצור מכוניות למטרות אזרחיות.
חברת אופל ייצרה עבור הצבא הגרמני משאיות רבות מדגם "בליץ".
דגם זה שימש במחנה ההשמדה חלמנו כמשאיות השמדה, בהן נרצחו מאות אלפי יהודים בחניקת גז.
עד היום אופל, כמו חברות רבות אחרות, אינה מפרטת את פעולותיה ותרומתה לפעולות המשטר הנאצי, ובאתר הרשמי של החברה לא ניתן לראות כל זכר לכך.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שני המפעלים ברוסלסהיים ובברנדנבורג נפגעו קשות.
רק בשנת 1947 שב ייצור מכוניות למטרות אזרחיות עם הדגם החדש אופל אולימפיה.
ב-1948 חזרה ג'נרל מוטורס להחזיק בחברה.
דגם אופל קדט היה בסיס לפיתוח וייצור מכונית דייהו רייסר על ידי הקוריאנים.
בשנת 2008 יצרה חברת אופל את הדגם אינסיגניה (Insignia) שזכתה לתואר מכונית השנה, מכונית מנהלים בעלת 4 או 5 דלתות וסטיישן.
הדגם הבכיר זכה לתוספות ממחלקת הספורט של אופל- OPC
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה חברת "ליאו גולדברג בע"מ" בעלת הזיכיון ליבוא רכבי אופל לישראל.
בשנת 1993 התאחדה חברת "ליאו גולדברג" עם חברת "חברת המזרח לשיווק מכוניות" ליצירת חברת יוניברסל מוטורס ישראל (UMI) שהמשיכה לייבא את רכבי אופל.
בשנת 2010 עבר הזיכיון לקבוצת שלמה, לאחר שקבוצת UMI הזניחה את שיווק המותג בישראל וחברת אופל החליטה לחפש יבואן אחר בישראל.
בשנת 2019 עבר זיכיון היבוא מקבוצת "שלמה" לקבוצת לובינסקי, יבואנית פיז'ו סיטרואן.
לאחר שבאוגוסט 2017 נמכרה אופל לקבוצת פיז'ו-סיטרואן ואת ההחלטה על העברת הזיכיון בישראל קיבלו אנשי היצרנית החדשה במסגרת תהליך הבחינה של מערך השיווק הבין לאומי.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
אופל אדםרכב מקטגוריית המיני "אופנתי", הקרוי על שם מייסד החברה.
האדם משווק כמתחרה ישיר לפיאט 500, כשמרכבו דומה לזה של ה-500. מצויד במנוע בנפח 1.0 או 1.4 ל'.
ישנה לו גם גרסה דמוית-קרוסאובר בשם Rocks, עם הגבהת מרכב קלה וחצאיות פלסטיק מהצדדים.
אופל קארלבעוד האדם האופנתי נקרא על שם מייסד החברה, הדגם השגרתי קרוי על שם בנו.
מהלך זה דומה למה שעשו בפיאט, שהשיקו גם את ה-500 וגם את הפנדה.
לדגם מנוע בנפח ליטר אחד אטמוספירי שמשודך לתיבת חמישה הילוכים ידנית או ארבעה הילוכים אוטומטית.
הקורסה עברה בדורה האחרון מתיחת פנים מקיפה - מבפנים ומבחוץ, הכוללת שדרוגים טכנולוגיים ועיצוביים משמעותיים, אף על פי שמבוססת על הפלטפורמה של הגרסה הקודמת לה.
מתחרה ברכבים כגון יונדאי i20 ורנו קליאו.
החל מ-2021 נמכרת הקורסה גם כדגם הרכב החשמלי של אופל (בשם אופל קורסה - e).
האסטרה משווקת בדורה החדש (K) במרכבים האצ'בק 5 דלתות וסטיישן, בעת שמרכבי הסדאן וההאצ'בק 3 דלתות (GTC) עדיין משווקים בדור הקודם (J).
עיצוב האסטרה החדשה הן מבפנים והן מבחוץ, מהווה שינוי משמעותי ביחס לדור הקודם.
בתוך הרכב נמצא מסך מולטימדיה בגודל "7 ותמיכה מלאה ב-Apple CarPlay בעברית, בקרת שיוט, קישוריות Bluetooth ועוד.
האסטרה K שוקלת כ-200 ק"ג פחות ביחס לדורה הקודם, ומוצעת עם מנוע טורבו-בנזין יחיד בנפח 1.4 ל' המפיק 150 כ"ס.
הדגם זכה בתואר "מכונית השנה באירופה" לשנת 2016. ממתחריה העיקריים: פולקסווגן גולף, סוזוקי קרוסאובר.
אופל אינסיגניהרכב מנהלים, מבוסס על שלדת השברולט מאליבו.
דור חדש הוצג בתחילת 2017, עם מערכות בטיחות מתקדמות.
מתחרה בעיקר בסקודה סופרב ובטויוטה קאמרי.
אופל מוקהקרוסאובר עירוני, מבוסס על האסטרה.
בסוף שנת 2016 עבר הדגם מתיחת פנים שאחריה נקרא "מוקה X".
מתיחת הפנים כללה עדכון חיצוני קל שהתבטא בעיקר בהחלפת הגריל.
תא הנוסעים עבר שינוי משמעותי יותר, כאשר מסך המולטימדיה הוחלף בזה המודרני וירד למרכז הקונסולה, מה שיצר דמיון רב לתא הנוסעים של האסטרה.
מוצע עם מנוע ה-1.4 ל' טורבו-בנזין (150 כ"ס) המוכר של אופל.
מתחריו העיקריים הם רנו קפצ'ור וטויוטה CH-R.
אופל קרוסלנדדגם פנאי קטן שמתחרה בדגמים כגון סיאט ארונה ומאזדה CX-3. הדגם מחליף את המריבה שהיה בעל מבנה ייחודי, עם דלתות אחוריות הנפתחות הפוך מהרגיל (תצורה המכונה "דלתות התאבדות").
הדגם מתבסס על מכלולים של סיטרואן C3-אייר קרוס, עם אותם מנועים ותיבות הילוכים, שבראשן מנוע 1.2 ליטר טורבו-בנזין ותיבת הילוכים אוטומטית.
אופל גרנדלנדדגם פנאי קומפקטי שפותח יחד עם פיג'ו וחולק מכלולים עם פיג'ו 3008. הדגם משווק בישראל עם מנוע בנזין בנפח 1.2 ליטר עם מגדש טורבו שמפיק 130 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים.
הזפירה מונעת במנוע 1.4 ל' טורבו-בנזין ומציעה 7 מקומות ישיבה.
מתחרה ברכבים כגון פולקסווגן טוראן וסיטרואן C4 גרנד-פיקאסו.
אופל ויוארו (Vivaro)מסחרית בגודל בינוני.
ממותגת גם כרנו טראפיק (Renault Trafic), פיאט טלנטו (Fiat Talento), ווקסהול ויוארו (Vauxhall Vivaro) וניסן NV300. מיוצרת בצרפת.
אופל ריג'נט - מכונית סלון אשר יוצרה בין השנים 1928–1929
אופל קפיטן - מכונית סלון אשר יוצרה בין השנים 1933–1970