tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלחמת העולם השנייה הייתה ככל הנראה הסיבה לדחיית התוכנית להעלאת עצמותיו של הרצל, והתוכנית יצאה לפועל רק בשנת 1949, לאחר קום המדינה.
הפרוכת, בצבע תכלת-לבן, הייתה רקומה בזהב.
נרקם עליה אריה בתוך מגן דוד, ולצדו שבעה כוכבי זהב כאזכור לכוכבי הזהב שהציע הרצל לדגל המדינה היהודית ושבע שעות העבודה היומיות שהיו חלק ממשנתו של הרצל.
מעליהן נרקמו מילים מתוך חזון העצמות היבשות בספר יחזקאל ופסוק מספר תהילים קכ"ו.
בחלקו התחתון נרקמו המילים האחרונות מתוך ספרו של הרצל "מדינת היהודים".
בתחתית הפרוכת חתמו נשות ויצו במילים "נשי אוסטריה העבריות לכבוד המנהיג תאודור בנימין זאב הרצל לזכר העלאת עצמותיו לארצנו שנת תרצו".
הפרוכת נמסרה בשנת 1939 למנחם אוסישקין למשמורת על ידי משלחת חברות ויצו מאוסטריה ונשמרה מאז בחדר הרצל שבבניין הקרן הקיימת עד לטקס הקבורה של הרצל בישראל באוגוסט 1949.
הפרוכת במסע הקבורה של הרצל
בתום הטקס, ולפני הורדת הארון לקברו, הוסרה הפרוכת מהארון, והיא הייתה אמורה להגיע לפי התוכנית, ל"חדר הרצל" (שבשנת 1949 היה במשרד הלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל), שם הייתה אמורה להיות מוצגת ולהישאר.
באופן מסתורי, היא לא הגיעה ליעדה ונעלמה.
מאז טקס הקבורה ועד מציאתה לאחר 70 שנה נעשו מספר מאמצים לאתר את הפרוכת ההיסטורית האבודה, ולנסות להבין מה עלה בגורלה, אך ללא הועיל.
חלק מניסיונות אלה תועדו בתיק מספר 3532 ואורכבו באוספי הארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
קויטנר להנהלת קרן קיימת לישראל, בבקשה להעביר את הפרוכת למוזיאון הרצל שנפתח באותה שנה.
במכתבו הוא מתלונן על כך ש"עד היום הפרוכת לא נמצאה", וכותב "נודה לכם עבור מאמצים נמרצים למצוא את הפרוכת ולמוסרה לידנו" למכתב הוא צירף צילום אישור בדבר קבלת הפרוכת על ידי קק"ל.
באפריל 1962 פונה ד"ר יהשוע גוברין (שהיה בזמנו חבר הוועד הפועל הציוני, ובעברו יו"ר ההסתדרות הציונית באוסטריה) להנהלת קק"ל.
הוא כותב כי הוא מסר אישית את הפרוכת למר אוסישקין בשנת 1939, למשמורת עד להעלאת עצמותיו של הרצל לארץ, על מנת ש"המכסה יכסה את ארונו של הרצל בשעת עליתם של עצמותיו", ועל מנת ש"אחרי הלוויה יבוא המכסה לחדר הרצל ויישאר שם".
הוא מוסיף כי "עכשיו הגיעו לאזניו ידיעות...
שאיש לא ידע היכן נמצא המכסה...
ויש אפילו שמועה שהמכסה נכנס לקברו של הרצל" (שמועה שהוכחה בהמשך כלא נכונה).
הוא כותב כי הוא "מסרב להאמין שהמכסה נעלם או הוכנס לקברו של הרצל ומבקש שתהיה חקירה מיידית"
ביולי 1962 הוא פנה שוב להנהלת קק"ל ולד"ר אלכס ביין מנהל הארכיון הציוני המרכזי בנושא "הסמיכה ההיסטורית לארונו של ד"ר תיאודור הרצל", וטען שעברו מעל חודשיים מאז מכתבו הקודם, ו"עד היום לא ידעתם על המצאו של המכסה הנ"ל...".
הוא מפריך את השמועה על הורדת הפרוכת לקבר וכותב "קיבלתי בסוכנות היהודית אינפורמציה שהמכסה האמור הוחזר לקק"ל תמורת קבלה...".
באוגוסט 1962 כתב משה שרף (שהיה בזמנו מנהל מדור הרצל בארכיון הציוני) רשומה לתיק 3532 בעניין הפרוכת בה ציין כי "מר ש.
קרויטנר ממחלקת הארגון של ההנהלת הציונית הראה לי חילופי מכתבים בין הוועדה להר הרצל ובין קק"ל בנדון.
בידי המחלקה לארגון נמצאת קבלה חתומה על ידי אחד מהאנשים האחראים בקק"ל, המאשרת את קבלת הפרוכת" (מה שמפריך את השמועה לפיה הפרוכת נקברה עם הארון).
עוד הוסיף כי מר חתלגי, שטיפל בעניין מטעם קק"ל הודה כי מדובר ב"פרשה עגומה", וכי אין להם כל אפשרות לברר מה קרה לפרוכת...
והם ממשיכים בחיפוש הפרוכת בכל המחסנים".
בספטמבר 1962 אישר ד"ר אלכס ביין (מנהל הארכיון הציוני המרכזי) שהיה מכותב על המכתבים של ד"ר יהושוע גוברין, כי הוא קיבל את פנייתו וכי כפי שידוע לו "עושים בקק"ל מאמץ למצוא את השמיכה".
עוד הוסיף כי בדק שוב את כל הקשור בדבר בתיקי הארכיון, והוא יכול לומר בוודאות כי "הפרוכת אינה נמצאת בארכיון הציוני".
באפריל 1963, ביקש ד"ר יהושוע גוברין מאלכס ביין, העתק מדויק או צילום התרשים של "המכסה", ורשימה של "בעלי המלאכה הטובים בארץ באריגת יד" על מנת לנסות ולשחזר העתק של הפרוכת.
יוזמה זו לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
בינואר 2007, 44 שנים לאחר הניסיונות שנעשו בתחילת שנות ה-60, נעשה ניסיון נוסף לאתר מה עלה בגורל הפרוכת.
דפנה שגב, מנהלת מחלקת הארכיון של קק"ל כתבה ליצחק אלישיב מנכ"ל קק"ל בהמשך לבקשתו לבדוק את הנושא מחדש, כי החיפושים אחר ה"מכסה הרקום, הפרוכת" לא העלו דבר, לא בקק"ל, לא בארכיון הציוני, וכי מנהל מוזיאון הרצל, מוטי פרידמן, ענה אף הוא שכל החיפושים כבר נעשו ולשוא.
היא ציינה עוד כי "יש המשערים שהפרוכת נקברה עם הארון" (השערה שכאמור, הוכחה כלא נכונה).
ביולי 2019, 115 שנים לפטירתו של הרצל ו-70 שנה לאחר העלאת עצמותיו לישראל, הוזמן שחזור של הפרוכת על ידי ההסתדרות הציונית העולמית עבור מוזיאון הרצל.
השחזור אותו יזם יצחק וייס, בנו של ארתור וייס, אשר תכנן את הפרוכת המקורית, בוצע על ידי אומנית היודיאקה רונית גור.
ב-7 באוגוסט 2019, שבועיים לאחר חשיפת הפרוכת המשוחזרת ו-70 שנה לאחר שנעלמה, נמצאה הפרוכת המקורית בבית קק"ל ההיסטורי בתל אביב.
הפרוכת נמצאה "מתחת לארון" על ידי מנהל מוזיאון קק"ל, ד"ר אריה בן.
לאחר מספר שנים היא הועברה על ידי אברהם דובדבני, לשעבר יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית, ויו"ר קרן קיימת לישראל, אל הארכיון הציוני המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית בהר הרצל, לשימור ולמשמורת.
פרולקטינומה היא גידול שפיר, מפריש פרולקטין, שממוקם בבלוטת יותרת המוח.
זהו הסוג השכיח ביותר של גידולים שפירים ומפרישים של הבלוטה.
תסמיני הגידול משתנים בין גברים לבין נשים, ונגזרים ברובם מרמות פרולקטין גבוהות בדם.
לעיתים, התסמינים נגרמים בגלל גדילה מקומית של הגידול ולחץ על מבנים סמוכים.
כך למשל, לחץ על העצב קרניאלי השלישי עלול להוביל לראייה כפולה (דיפלופיה ).
המילה 'פרולקטינומה' היא הלחם של שלוש מילים:
סיומת 'אומה' - סיומת אופיינית לגידולים שפירים.
עיקר התסמינים נובע מחשיפה לרמות פרולקטין גבוהות בדם - רמות שמעודדות ייצור חלב מוגבר בשדיים.
לצד זאת, הפרשת חלב אינה מן ההכרח, וחולים רבים אינם סובלים ממנה.
בקרב נשים, רמות פרולקטין גבוהות עלולות להוביל להפרעות בווסת (עד כדי אל-ווסת) ולירידה בחשק המיני, כמו גם לשיעור יתר ולהופעת פצעונים מסוג אקנה.
בקרב גברים, הדבר עלול להתבטא בבעיות זקפה, ירידה בשיעור הגוף והפנים, וגינקומסטיה (הנצת שדיים).
בקרב שני המינים, רמות פרולקטין גבוהות עלולות לגרום לירידה בצפיפות העצם (אוסטאופניה או אוסטאופורוזיס), וגם - בעקבות השפעה מקומית של גדילת הגידול - להפרעות בראייה ו/או לכאבי ראש.
כאשר עולה חשד קליני בעקבות אחד התסמינים שלעיל, ניתן להיעזר באמצעים הבאים לצורך איבחון:
בדיקות מעבדה - בפרט, בדיקת רמות פרולקטין.
יש לציין שעל-פי-רוב בתהליך האבחון של פרולקטינומה נמדדות גם רמות הורמוני-מין אחרים כגון אסטרדיול, פרוגסטרון, טסטוסטרון וכיוצא בזה.
הדמיה של המוח - הדמיית הבחירה היא MRI עם חומר ניגוד.
בדיקות ראייה - בפרט בדיקת שדות ראייה.
שתי גישות טיפוליות עקרוניות הן:
דיכוי תרופתי של הגידול, על ידי תרופות ממשפחת האגוניסטים לדופאמין (כגון, קברגולין).
טיפול ניתוחי - הסרה כירורגית של הגידול.
ההליך מבוצע כאשר לא מושגת שליטה פרמקולוגית בגידול ובהיעדר קונטרה-אינדיקציות להתערבות ניתוחית.
פרוליביתריום (שם מדעי: Prolibytherium; מילולית: "בהמה עתיקה לובית") הוא סוג של מכפיל פרסה נכחד ממעלי הגירה הקרוב לג'ירפיים, אשר חי במהלך המיוקן לפני 16.9-15.97 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו בפקיסטן ובצפון אפריקה בלוב ובמצרים.
התגלו בסוג זה 2 מינים:
יונק מוזר זה היה בעל דמיון לשיוותריום מהפליסטוקן.
הוא היה בעל גוף דומה לאוקפי אשר הגיע לגובה 1.8 מטר והזכרים היו בעלי דו-צורתיות זוויגית עם מבנה קרניים מוזרות ביותר שבצורתם דמו לעלים רחבים ושטוחים שרוחבם עד 35 ס"מ.
הנקבות לעומתם היו בעלות קרניים דומות לאלה של ג'ירף.
לא ברור אם קרניים אלה היו קבועות או שנשרו כל שנה בדומה לקרני איילים.
תחילה שייכו אותו לצד השיוותריום למשפחת הג'ירפיים, אך כיום מתארים אותו כבן למשפחה אחרת - קלימקוכרטיים - להם מבנה קרניים עתיקות יותר, הקרובה לג'ירפיים ושייכת לעל-משפחה ג'ירפואיים (Giraffoidea).
בעבר שייכו אותו למשפחת הפלאומרכיים.
פרומגנתריאון (שם מדעי: Promegantereon; מילולית: "לפני מגנתריאון") הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים אשר חי מאמצע ועד סוף המיוקן באירופה.
הוא נחשב לקרובו של הסמילודון ושל המגנתריאון והוא מהנציגים הקדומים ביותר בשבט Smilodontini.
בעבר השתייך לסוג הקרוב פרמכיירודוס, אך הועבר לסוג נפרד ב-1938. בהמשך הופרד סוג זה והוטל בספק, אך הוחזר לאחר מחקר מ-2002. סוג זה כולל מין אחד - Promegantereon ogygia.
הממצאים התגלו בחפירות סרו דה לוס בטלונס שבמדריד, ספרד.
הפרומגנתריאון היה חתול שנחרבי בינוני באורך 1.5 מטר, לגובה 58 סנטימטרים ולמשקל של 45 עד 90 קילוגרם.
הוא דמה מעט לנמר בממדיו והיה בעל מאפיינים המתאימים לטיפוס על עצים.
הגפיים שלו היו ארוכות יחסית, משקלו קל-משקל ביחס לקרוביו והניבים שלו היו מעט יותר קצרים ושטוחים.
מבנהו עזר לו לארוב לטרף מבין צמחייה ולזנק עליה תוך נעיצת של ניביו לבשרה, עם נשיכה עוצמתית יותר מקרוביו.
עם זאת הוא איבד כמה משיניו החותכות, כך שהיה סיכון מסוים לניביו בציד כזה.
החתול הקדום היה צייד עיקרי בשטחי אירופה של המיוקן.
הוא צד סוסיים כמו ההיפריון, גורי קרנפים כמו האצרתריום, גורי הפילאי Tetralophodon, החזיר Microstonyx, גורי כמה ג'ירפיים ואנטילופות קדומות.
הוא התחרה בטורפים המקומיים כמו האינדרקטוס, הפרוטיקטיתריום, המגאריקיון ומקרוביו השנחרבים פרמכיירודוס ומכיירודוס.
חלק מטורפים אלה היו גדולים ממנו בהרבה ויכלו לבזוז לו את טרפו בקלות מה שאולי צימצם את אוכלוסייתו.
פרולאגוס (שם מדעי: Prolagus; מילולית: "lagos" - ארנבת, "pro" - לפני/קדום) הוא סוג נכחד של יונק מסדרת הארנבאים אשר התקיים מתחילת תקופת המיוקן ועד להולוקן שלפני 22 מיליון שנה עד ללפני 2,000 שנה מזמננו.
סוג קדום זה נחשב לאביהם של הפיקות המודרניות אך הוא השתייך למשפחה עצמאית - פרולאגוסיים (Prolagidae).
הפרולאגוס התגלה לראשונה משרידים משווייץ ותואר בשנת 1853 בידי החוקר הצרפתי אוגיסט פומל .
המאובנים של מינים אלה התגלו לאורך אירופה.
במשך המיוקן והפליוקן כמה מינים חיו גם באסיה וצפון אפריקה, אך רובם חיו באירופה, שם הם התקיימו לאורך הפליסטוקן ותחילת ההולוקן.
המין המאוחר ביותר שכונה פיקה סרדינאית (Prolagus sardus) התקיים בסרדיניה, איטליה עד לפני 2,000 שנה מזמננו.
השרידים של מין זה הכילו עדויות שהוא ניצוד על ידי תושבים מקומיים סרדינאים מהתקופה הנאוליתית ובידי טורפים כמו דהול סרדינאי.
בידודו היחסי עזר לו להינצל מהכחדה שחלה על שאר המינים.
מינים אלה למרות דמיונם לפיקות היו בעלי מאפיינים גם של ארנביים כמו אוזניים זקורות ארוכות יחסית, עמוד שדרה גמיש יותר ורגליים ארוכות, אך היו בעלי גוף עגלגל כמו של פיקות.
הם היו מעט יותר גדולים מהפיקות החיות והם ניזונו מצמחייה קרקעית וחיו במחילות שחפרו בעזרת רגליהם.
פרוליסקה (באוקראינית: Проліска) הוא ארגון חוץ-ממשלתי באוקראינה, המעניק סיוע ההומניטרי לאוכלוסייה האזרחית באזורי הסכסוך האוקראיני-רוסי בחבל דונבאס.
הארגון נוסד בשנת 2008 בעיר חרקוב.
פרוליסקה הוא שותף רשמי לקרן ההומניטרית של האו"ם לאוקראינה (Ukraine Humanitarian Fund) ונציבות האו"ם לפליטים (UNCHR).
הארגון מתנהל על ידי צוות עובדים סוציאליים ופסיכולוגים מומחים במצבי משבר ומעל מאה מתנדבים.
בחודש מרץ שנת 2014 פרץ משבר חברתי בעקבות אירוע יברומאידאן בעיר קייב בירת אוקראינה.
המשבר גרם לסכסוך צבאי בין מורדים פרו-רוסים לבין כוחות צבא אוקראינה.
בעקבות הסכסוך חולק רובו של חבל דונבאס לשתי מדינות פרו-רוסיות ללא הכרה בינלאומית: הרפובליקה העממית של לוהנסק והרפובליקה העממית של דונצק.
לפי נתונים של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, נהרגו בקרבות קרוב ל־10,000 איש, מהם כ־2,000 אזרחים.
כ-2.7 מיליון בני אדם מתגוררים בקהילות באזור כאשר החל מתחילת הסכסוך הם חסרי גישה למוסדות רפואיים ובתי מרקחת, ללא גישה למקורות מי שתייה, ללא שירותי דואר, ללא שירותי תעבורה, ללא חנויות, בתי ספר וכשהתחבורה הציבורית אינה פועלת על בסיס קבוע.
מצב זה החמיר עקב פרוץ משבר מגפת הקורונה.
בשנת 2014–2015 פינו מתנדבי הארגון יותר מ-3,500 עקורים (לרוב נשים וילדים) מקהילות באזורי הלחימה הפעילה לאזורים תחת פיקוד ממשלת אוקראינה.
באותה התקופה נאספו יותר מ-350 טון תרומות מתושבי העיר ובהן בגדים, מזון ותרופות.
מתנדבי הארגון מסרו מדי שבוע את התרומות לאוכלוסייה האזרחית באזורי הלחימה הפעילה.
הארגון נתמך כספית, מעת לעת, על ידי נציבות האו"ם לפליטים, קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF), קרן הומניטרית של האו"ם לאוקראינה ושגרירויות של מדינות רבות באוקראינה: שווייץ, אוסטריה, הונגריה וישראל ותורמים פרטיים.
לאורך 458 קילומטר של פרוסים עשרת מרכזים הומניטריים של הארגון.הצוות מספק סיוע לנזקקים בכ־600 קהילות בשטח הסמוך לחבל דונבאס.
פעילויות הארגון כוללות בין היתר:
ליווי במעבר מחסומים בקו העימות המכיל סיוע בקבלת תעודות מעבר אלקטרוניות.
עזרה בשיכון הקהילות, שחזור תשתיות בקהילה, הדרכות, פעילויות לימודיות וחיזוק דו הקיום בקהילות המארחות.
סיוע פסיכולוגי לאנשים נפגעי הסכסוך, כולל תמיכה פסיכו-סוציאלית ממושכת.
סיוע לאנשים שאינם מסוגלים לשרת את עצמם בביתם.
עזרה לאנשים נפגעי מוקשים וחומרי נפץ .
תחקור קורבנות הסכסוך לצורך מתנת מענק חד פעמית של נציבות האו"ם לפליטים.
קמפיינים להגנת זכויות הקורבנות האזרחיים של הסכסוך, כולל הכנת המלצות חקיקה לרשויות מקומיות ולאומיות.
אספקת חומרי בניה לשיפוצי חירום.
תמיכה לבתי אבות שאינם מסובסדים על ידי גופים ממשלתיים.
רכישת דיור לעקורים חסרי בית.
מדי שנה, מאז תחילת הסכסוך, עוברים מעל מיליון איש את מעבר הקו העימות במזרח אוקראינה.
מדי חודש עובדי פרוליסקה מלווים אלפי אנשים במעבר הקו העימות ב"סטניצה לוגנסקיה" ומקומות האחרים.
בחורף-אביב שנת 2021 עם העלייה הניכרת בהיקף התחלואה מקורונה בקהילות באזור מזרח אוקראינה, הארגון מסייע בחלוקת תרופות ובהעברת חולים לבתי-חולים.
באפריל 2021 במעבר הקו העימות "סטניצה לוגנסקיה" על ידי פרוליסקה בשיתוף פעלה עם נציבות האו"ם לפליטים הוקמו תחנות אוטובוס "חכמות" מאפשרות טעינת טלפונים ומכשירים ניידים וגישה לרשת WI-Fi .
בין התורמים לפעילות הארגון נמצא המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי של ישראל (אוקראינה).
ב־17 בנובמבר 2020 שופצו ונפתחו מחדש 8 בארות מים המספקות מי שתייה לתושבי מחוז דונצק.
שגרירות ישראל באוקראינה והמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי מימנו את הפרויקט.
פרולוג עולם היורה: עולם חדש הוא פרולוג שהפך בהמשך לסרט קצר אמריקאי בן 5 דקות מזיכיון פארק היורה, שהוקרן בידי סרטי יוניברסל, בוים בידי קולין טרוורו, תוסרט בידי טרוורו ואמילי קרמייקל והוא מלווה במוזיקה מאת מייקל ג'אקינו.
צילומי הסרט מציגים את החיים של הדינוזאורים ושאר יצורי המזוזואיקון במשך הקרטיקון שלפני 65 מיליון שנה מזמננו, כשהסרט עובר להווה שלאחר אירועי הסרט הקודם בזיכיון.
הסרט צולם בסוקוטרה, אי השייך לתימן.
הסרט יצא לראשונה ברשת IMAX ב-25 ביוני 2021, כשנה לפני יציאת הסרט עולם היורה: עולם חדש.
עם זאת בהמשך הפרולוג נחתך מהעריכה, למרות התנגדותו של טרוורו שביים גם את הסרט, מאחר שהוא טען שנקודת המבט שלו מועילה לעלילה ואמר ש"יוניברסל ממש לא התנסתה בצילום חמש דקות של סרט גמור בתור פרולוג שישה חודשים מראש".
אף על פי שהסרט לא נכנס כפרולוג הוא הפך לתצוגה מקדימה לקידום מכירות לסרט ויצא באינטרנט ב-23 בנובמבר 2021 ואף נרמז שהוא ייכלל בסרט של גרסת הבמאי.
זהו הסרט המקוון הקצר השני בזיכיון, לאחר הקרב בביג רוק (2019), אשר יצא שנה לאחר הסרט עולם היורה: נפילת הממלכה.
הסרט המוצג קיבל מספר ביקורות חיוביות על האפקטים וצורת ההמחשה אך גם ביקורות מדעיות, בין השאר עקב הימצאותם של דינוזאורים שחיו במקומות וזמנים שונים וכן עקב תיאוריות מיושנות (כמו של האובירפטור הניזון מביצים).
בפרולוג מוצגים החיים בקרטיקון בסביבתם הטבעית (במקום לא ידוע) שלפני 65 מיליון שנה מזמננו.
נראים בו בביצה קדומה בה חגבי ארבה קדומים עפים לצד דרדנוטוסים ואנקילוזאורוסים משתכשכים ועדר נסוטוצרטופסים נודדים עוברים דרך המים, פטרוזאורים כמו פטרנודונים וקוואצלקואטלוסים ניזונים מנבלה, ככל הנראה של דג קדום ובהמשך הפטרנודונים נראים מקננים לצידי נהר קדום, אובירפטור מנוצה ניזון מביצים לא מושגחות במערה ומורוס מנקה לסת של גיגאנוטוזאורוס ישן.
לפתע הגיגאנוטוזאורוס מתעורר ומניס את המורוס בעודו מתקרב לאיגואנודון תועה.
מאחורי האיגואנודון מתבלט טירנוזאורוס (מנוצה חלקית) ושני טורפי-העל נלחמים בעוד האיגואנודון נמלט.
הגיגאנוטוזאורוס מצליח לתפוס את הטירנוזאורוס במפרקת ולנשוך אותה בעוצמה, תוך שהוא מפיל אותו לבור ובכך הורג אותו.
יתוש מוצץ מדמו של הטירנוזאורוס שנהרג וככל הנראה משובט בהמשך כענבר ליצירת ה-DNA של הטירנוזאורוס.
הפרולוג עובר להווה בצפון קליפורניה שלאחר בריחת הדינוזאורים מאחוזת לוקווד, בה נראית הטירנוזאורוסית "רקסי" נמלטת ממסוק של שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית לתוך תיאטרון דרייב אין, גורמת לכאוס ומנסה לטרוף אנשים בחניון.
פקח במסוק מנסה לירות בה חץ הרדמה אך מפספס (יורה בטעות בשמשת מכונית) והטירנוזאורוסית מצליחה להימלט ליער סמוך, אף שאחד הפקחים מצהיר ש"היא לא יכולה לברוח לנצח".
ברצף שנראה רק בתצוגה של רשת IMAX מופיעים גם האלוזאורוס תוקף קרוואן שנראה ב"הקרב בביג רוק", להקת גלימימוסים העוברים דרך שכונה ומוזאזאורוס התוקף ספינת דיג סרטנים.
טירנוזאורוס - מופיע בקרטיקון בעודו נלחם נגד גיגאנוטוזאורוס ונהרג.
בהווה נראית הטירנוזאורוסית "רקסי" נמלטת ממסוק ומנסה לטרוף צופי תיאטרון עד שנמלטת ליער.
אלוזאורוס - מופיע רק בתצוגה של IMAX, באותו קטע מ"הקרב בביג רוק" בעודו הופך קרוואן משפחתי.
אנקילוזאורוס - מופיע בקרטיקון בעודו משתכשך בביצה.
דרדנוטוס - מופיע עדר בקרטיקון בעודם משתכשכים בביצה.
גלימימוס - מופיע רק בתצוגה של IMAX.
להקת גלימימוסים נעה לתוך שכונה קטנה.
חגבי ארבה ענק - מופיעים בקרטיקון בעודם מעופפים לצד דרדנוטוסים.
גיגאנוטוזאורוס - מופיע בקרטיקון בעודו נח כשמורוס מנקה אותו, מתכונן לצוד איגואנודון אך נקלע למאבק בטירנוזאורוס והוא נושך אותו בעורף ומפיל אותו אל מותו.
איגואנודון - מופיע בקרטיקון כשכמעט ניצוד בידי הגיגאנוטוזאורוס אך ניצל עקב הקרב בינו לטירנוזאורוס.
מורוס - מופיע בקרטיקון בעודו מנקה לסת של גיגאנוטוזאורוס בהדדיות, אך נמלט כשהגיגאנוטוזאורוס מתעורר.
מוזאזאורוס - מופיע רק בתצוגה של IMAX.
תוקף בהווה ספינת דיג סרטנים.
נסוטוצרטופס - מופיע בקרטיקון עדר החוצה את הביצה.
אובירפטור - מופיע בקרטיקון בעודו מוצא במערה ביצים לא מוגנות ואוכל אחת.
פטרנודון - מופיע בקרטיקון בעודו ניזון מנבלות באגם.
בהמשך נראים פטרנודונים מקננים על גדת נהר.
קוואצלקואטלוס - מופיע בקרטיקון בעודו ניזון מנבלות באגם ומבריח פטרנודונים.
פְרוּם (מיידיש) היא מילה המתארת אדיקות לדת היהודית.
המונח מציין את הדבקות בהלכה באופן שלעיתים עולה על דרישותיה.
זה כולל לא רק לימוד תורה קפדני, תפילות יומיומיות, שמירת שבת וכשרות וגמילות חסדים, אלא גם הרבה יותר מנהגים וחומרות (איסורים או חובות החורגים מדרישות ההלכה).
המונח פרוּם - מנוגד למונח פְרַיי (חופשי ביידיש), המתאר יהודים חילונים או לא חרדים, או "חופשיים משמירת מצוות"..
לעיתים הכינוי "פרומר" משמש כינוי לאדם דתי ואדוק מאוד במגזר החרדי.
פרום יכול לשמש גם במובן שלילי עבור 'חסיד צבוע', 'יותר קדוש ממך', 'מתחסד'; וגם במובן חיובי עבור 'חסיד', 'אדוק', 'ירא שמים' ו'ישר'.
הביטוי פרום און ארליך משקף את החיוביות של מילים אלו, במובן 'צדיק וישר'.
השאלה "האם הוא פרום?" שואלת "האם האדם הוא דתי".
ב"יינגליש", פרוּמֵר משמש גם כשם עצם ל'אחד שהוא פרום, וגם כשם תואר השוואתי, כלומר 'יותר פרום'.
צורת ההשוואה הנכונה ביידיש היא, למעשה, פרִימֵר.
פרוּמקֵייט מתאר את אורח החיים של אלה שהם פרום.
מונח נוסף בעל משמעות זו הוא פְרוּמִּי.
אדם שהוא "פרום מלידה" נולד בבית פרום ונשאר שומר מצוות.
זה בניגוד לבעל תשובה, יהודי שהפך לפרום לאחר תקופה של אורח חיים לא חרדי.
ה"ניו יורק טיימס" מגדיר את המילה פרום כ"שומר מצוות".
עבור בנים וגברים, כיסוי הראש הוא מזהה של דתיות.
אצל נשים, פרום כולל הקפדה על חוקי הצניעות, כמו לבוש צנוע המכסה את הידיים והרגליים.
עבור נשים נשואות, כיסוי ראש הוא סימן נוסף.
פרול (בספרדית: Ferrol) היא עיר במחוז לה קורוניה בגליסיה, על חוף האוקיינוס האטלנטי בצפון מערב ספרד.
העיר שוכנת בקרבת כף נריום הנזכר בתאוריו של סטראבון (קייפ פריור בשמה המודרני).
במפקד האוכלוסין של 2021, העיר מנתה 64,785 תושבים, היישוב השביעי בגודלו בגליסיה.
עם אומה (Eume) בדרומה ואורטגל (Ortegal) בצפונה הן יוצרות את האזור האורבני של פרול, ויחד עם לה קורוניה האזור מהווה את המטרופולין השני בגודלו בגליסיה, עם אוכלוסייה כוללת של 640,000 בשנת 2016.
נמל העיר, מבחינת עומקו, קיבולתו והגנתו מסערות הים, הוא מן הטובים באירופה.
הכניסה לנמל צרה מאוד, על פתח הנמל חולשים ביצורים, וניתן אף להציב מחסום בפתח הנמל.
העיר הייתה מרכז לבניית ספינות במשך רוב ההיסטוריה שלה, בהיותה מטה הצי הספרדי בצפון המדינה מאז תחילת תקופת בית בורבון.
לפני כן, במאה ה-17, בפרול הייתה גם הנשקייה הגדולה ביותר באירופה.
בעשור השלישי למאה ה-21, בעיר פועלות כמה מספנות לבניית הספינות הגדולות של קבוצת נוואנטיה, חברת ספנות ספרדית ממשלתית.
פרול היא מקום הולדתו של הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו ב-1892. העירייה נקראה רשמית על שמו בשם "אל פרול דל קאודיו " מספטמבר 1938 עד דצמבר 1982. היה זה גם מקום הולדתו של מייסד מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE), פבלו איגלסיאס, ב-1850.
העיר היא אחת מנקודות ההתחלה של השביל האנגלי בדרך סנטיאגו.
בגלל הדרישת הכנסייה לפיה עולי רגל לסנטיאגו דה קומפוסטלה חייבים לצעוד 100 ק"מ ברגל כדי לקבל תעודה רשמית המעידה על מסעם, פרול היא אחת מנקודות המוצא המועדפות על עולי רגל הצועדים בדרך האנגלית.
האזכור ההיסטורי הראשון של יישוב באתר שבו שוכנת העיר, שנקרא אז בורום (Burum) מופיע בתיאורו של פומפוניוס מלה, היסטוריון רומי אשר בשנת 43 לספירה כתב תיאור מפורט של הפורטוס מגנוס ארטברורום, או Arotebrarum Portum,"הנמל הגדול של הארטברי ".
בשנת 1982 ממשלת ספרד אימצה רשמית את השם פרול בהתאם להיסטוריה הארוכה והמסורת שלה.
תיאוריה נוספת לגבי האטימולוגיה של השם פרול היא כי קיים קשר כלשהו למילה הלטינית ferro (ברזל), שכן האזור ידוע לאורך ההיסטוריה כעשיר במתכות, בעיקר ברזל אלומיניום, אך גם זהב ווכסף.
ייתכן, מכיוון שמפרץ פרול היה נמל מוגן היטב, כפר הדייגים הישן ששכן באתר בו יושבת העיר, נקרא על שם המתכת על ידי סוחרים שהגיעו למקום.
מסורת אחרת אומרת שמקור השם פרול מגיע מפארול, ברמז לדמות ההרלדית המופיעה על סמל העיר.
עם זאת, לדברי מומחים, הסמל של פרול מתוארך רק למאה השמונה עשרה.
עדות לקיומם של יישובים אנושיים פרהיסטוריים באזור, אשר לימים יהפוך לעיר פרול, נמצאה בשפע של תאי קבורה ומונומנטים מגליתים, כמו גם פטרוגליפים וממצאים ארכאולוגיים אחרים.
הפיניקים הקימו באזור זה כמה אתרים לייבוש והמלחת דגי בקלה וקיומם, לצד נוכחות היוונים הקדמונים, מתועדת היטב על ידי היסטוריונים קלאסיים כמו הרודוטוס, סטראבון, פומפוניוס מלה ותלמי.
בתקופה הרומית, במאה ה-1 לפני הספירה, פעל במקום נמל דייגים דרכו התנהל גם מסחר במתכות (כמו כסף, זהב, פח וברזל ), וסוסי בר.
ליד פרול קיים אתר בשם נראיו (Naraío) (יישוב הידוע בזכות טירה מימי הביניים), ששמו נושא דמיון פונטי לנריום של בכתבי ההיסטוריון סטראבון (בעידן המודרני נקרא קייפ פריור).
בהיספניה העתיקה, חלקים אלה של חצי האי האיברי נשלטו על ידי השבט הקלטי ארטברי (או Arrotrebae), שהעניקו את שמם לפורטוס מגנוס ארטברורום ("הנמל הגדול של הארטברי"), המקיף לא רק את מפרץ פרול אלא גם את שלושת לשונות הים (rias) של בטנזוס (Ferrol, Betanzos ו-A Coruña.
פרול הייתה אז, כמו היום, נמל טבעי מעולה באזור שבו הים ידוע בסערות קשות.
מבחינה היסטורית, הוא תואר לעיתים קרובות כנמל הטבעי הטוב ביותר באירופה.
לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית פשטו הוונדלים על חצי האי האיברי, כולל פרול, וב-411 התאגדו בממלכת גליסיה הסואבית.
ממלכתם מוזגה בשנת 584 על ידי מלך היספניה לאוויגילד לתוך הממלכה הוויזיגותית.
לאחר התמוטטות המדינה הסואבית-וויזיגותית, אירעו בחלקים נוצריים אלה של חצי האי האיברי מעט מאוד שינויים בהשוואה לחלקים אחרים של חצי האי, וכבר בשנת 750 הם הפכו לחלק מממלכת אסטוריאס.
עם הזמן, ממלכת אסטוריה התפצלה לממלכות נוצריות נוספות, מה שגרם להעברת השליטה באזור מספר פעמים בין גליסיה, ליאון ולבסוף קסטיליה.
בשנת 1568 העיר העתיקה מתקופת ימי הביניים נהרסה עד יסוד בשריפה; באותה תקופה נבנו חלקים מהביצורים אשר עדיין ניצבים במאה ה-21 בשפך הנהר.
באותה תקופה תפקידה העיקרי של העיר היה נשקייה מלכותית, יותר מאשר נמל ים.
עם הגעתם של הבורבונים במאה ה-18, הפך פרול למרכז מוביל של הצי.
פרול הפכה לבירת המחלקה הימית של הצפון, שהוקמה תחת שלטונם של פרננדו השישי וקרלוס השלישי לצורך הגנה על הקולוניות הספרדיות ביבשת אמריקה.
נמל העיר פותח והשתכלל במהירות, בעיקר בהנהגתו של המרקיז מאנסנדה, ונמל פרול נעשה כמעט בלתי ניתן לכיבוש מהים, לאור הקשיים בהורדת כוחות על חוף הים התלול מחוץ לנמל וזאת בנוסף לבניית שורה של מבצרים וטירות חדשות, כולל זה של סן קרלוס.
המספנות המלכותיות של א גרנייה (A Graña) ופרול, שנבנו בין השנים 1726–1783, ייצרו ספינות בעלות מיגון משופר ביריעות נחושת מבתי החישול של שוביה (Xubia).
בשנת 1772 נוסדה האקדמיה המלכותית הספרדית למהנדסי צי בפרול, האקדמיה הראשונה מסוגה בספרד.
את העבודה העמלנית ביותר ביצעו בנמל כשש מאות עבדים.
הגאוגרפיה של פרול איפשרה לצי ספרדי שלם לחמוק מן הנמל בתקופת גאות אחת.
עד שהבריטים הצליחו לחדש את המצור, הצי הספרדי כבר יצא לים בבטחה.
למרות יתרונות אלה, ירד קרנו של הנמל בתקופת שלטונו של קרלוס הרביעי, ובשנת 1800 יצא לעבר פרול כוח משלוח של הצי בריטי ב-109 כלי שיט במטרה לכבוש את הנמל.
הכוח הנחית חיילים על חוף דוניניוס כדי לכבוש את טירת סן פליפה.
אף על פי שהכוח המגן צויד רק בארטילריה דלה, הכוח הקטן של הטירה בפיקודו של הרוזן דונאדיו, יחד עם מספר לא מבוטל של אזרחים מתנדבים של פרול, הדפו בהצלחה את המתקפה והצי נסוג.
הברית עם הממלכה המאוחדת במהלך מלחמת חצי האי בשנים 1808–1814 לא הצליחה למנוע את ההידרדרות בהצלחתה של העיר.
הנשקיות והמבצרים ננטשו והם נכבשו בקלות על ידי הצרפתים בשנת 1809 בקרב קורונה.
עם סיום המלחמה עם הקיסרות הראשונה בחרו רבות מהמושבות בדרום אמריקה בעצמאות מספרד והחלה תקופה של דעיכה משמעותית במספנות פרול, תקופה בה רוב האוכלוסייה האזרחית, הדתית והצבאית נטשה את העיר.
בשנת 1824, אוכלוסיית פרול מנתה רק 10,000 אזרחים וכ-6,000 אנשי צבא אשר הוצבו במקום.
בית הספר המתמטי להכשרת תותחנים ימיים, בית הספר לנווטים והאקדמיה המלכותית הספרדית למהנדסי צי היו ריקים כמעט לחלוטין מתלמידים, בניגוד מוחלט לשנות העבר המפוארות קודם לקרב טרפלגר ב-1805.
בין השנים 1794 ל-1845 נבנו במספנות בפרול רק שתי אוניות קו, תשע פריגטות ומספר גדול של ספינות מלחמה קטנות יותר.
לאחר חצי מאה של ירידה בפעילות, פרול איבדה את תואר עיר בירה בתקופת שלטונו של פרננדו השביעי.
עם זאת, בתקופת הנהגתו של הקרדינל אלברוני שופצו המספנות באופן ניכר ובתוך שנים ספורות בלבד הושקו ארבע-עשרה אוניות קו גדולות.
פעילויות חדשות צצו ופרול העסיקה 2,000 עובדים בבתי יציקה, אשר עבדו בתפוקה מלאה.
הוקם בית ספר למהנדסי ימיים שבו למדו 40 תלמידים את העקרונות המדעיים של מקצועם על ידי מדריכים שקיבלו הכשרתם באנגליה ובצרפת.
בניהולו של המרקיז דה מולינה, שר הצי הספרדי, נלמדו בהצלחה הטכנולוגיות המתקדמות בעולם באותה עת ובשנת 1858 השיקו המספנות המלכותיות של פרול את ספינת הקיטור הראשונה של ספרד, אשר הייתה גם האונייה הראשונה עם גוף מתכת שנבנתה במדינה.
מימי הארמדה הספרדית ועד המאה ה-21, ספינות רבות הגיעו למפרץ פרול לצורך תיקונים או מקלט מסערות לאחר שניסו לחצות את מפרץ ביסקאיה במזג אוויר גרוע.
כך גם קרה לאוניה שנשאה את אחת משתי ממחטי קלאופטרה, הניצבת היום על סוללת התמזה בלונדון, בריטניה.
האוניה נכנסה למפרץ פרול ב-19 באוקטובר 1877 לאחר שכמעט טבעה מול החוף המערבי של צרפת חמישה ימים קודם לכן.
בבסיס המחט הניצבת בלונדון הוצב שלט המנציח את האירוע ואת אלה שנהרגו בו.
עשר שנים לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898, בה איבדה ספרד את קובה ואת הפיליפינים, פנתה ממשלת אנטוניו מאורה לחברה הספרדית לבניית אוניות (Sociedad Española de Construcción Naval – (SECN)) בניסיון לשקם את הצי הספרדי ואת תעשיית בניית הספינות הספרדית.
המשקיע העיקרי במאמצי השיקום היה תאגיד בריטי-ספרדי.
כל המספנות לבניית אוניות, בתי המלאכה, בתי היציקה והמבדוקים, שהיו בעבר בבעלות המדינה, נמסרו לידי חברות בריטיות נודעות שהיו בעלות מומחיות טכנית מובילה אלה היו אחראיות על בניית הצי הספרדי החדש.
במשך תקופה של שש עשרה שנים, הטכנאים שעבדו במספנות היו בריטים בלבד ומצב זה לא השתנה עד 1925, כאשר הניהול הועבר לידי מהנדסים ספרדים בעקבות שינוי מדיניות שהנהיגה ממשלתו של הדיקטטור מיגל פרימו דה ריברה (1923–1930).
לנוכח פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, ובשל החשש מתסיסה חברתית בבסיס הצי, ארגן משרד החוץ בלונדון ספינה להחזרת כל האזרחים הבריטיים אשר נותרו בפרול.
ב-22 ביולי 1936 הפליגה HMS Witch מפרול לבריטניה ועל סיפונה העובדים הבריטים.
בתחילת המלחמה השתלטה המדינה על המספנות, בתי המלאכה, בתי היציקה והמבדוקים בפרול.
הם הולאמו במלואם בשנת 1945 תחת השם "Bazán", מאוחר יותר שונה שם ל"IZAR", ומינואר 2005, נוואנטיה.
בתחילתו של האלף השלישי הייתה תקופה של התרחבות כלכלית ושגשוג כללי.
נסלל לעיר כביש מהיר חדש ונבנה נמל חיצוני, כמו גם אולמות ומרכזי קניות רבים, בעיקר בפאתי העיר בין פרול לנרון.
קונים צעירים ומשפחותיהם פוקדים את החנויות ונהנים בסופי שבוע משירותים כמו באולינג, קפיטריות, חנויות מזון מהיר, בתי קולנוע ומתקני ספורט.
הטייסת הספרדית של הצי הספרדי עדיין נוטלת חלק בתרגילים צבאיים ימיים וביוני 2008 אירחה פרול את תרגיל ימי הגדול של נאט"ו.
תחנת הרכבת פרול נמצאת בסוף קו המסילה המובילה ללוגו והיא מסתעפת מהקו הראשי ממדריד ללה קורוניה הסמוכה אשר נחנכה ב-1904. מאה שנה לאחר מכן, החלה לפעול ה-AVE לגליסיה.
בדומה לרוב גליסיה, בפרול יש אקלים ימי לח, המאופיין בטמפרטורות מתונות לאורך השנה, חורפים גשומים וקיץ יבש יחסית, אם כי מעט לח יותר מהאקלים הספרדי הים תיכוני, הטיפוסי בעונת הקיץ.
היסטוגרמה של התפתחות האוכלוסייה של פרול משנת 1877. (מתוך: Censos de población INE)
תעשיות עיקריות - חקלאות (גידול סוסים), חקלאות ימית (בריכות דגים), דיג באוקיינוס האטלנטי, כרייה, יערנות, מחצבות ומנסרות עץ.
תעשיות משניות - בניית ספינות, מנועי ספינות, טורבינות רוח, ציוד חשמלי, מפעלי מתכת, אופנה, מזון (שימורי דגים) ומוצרי עץ.
מגזר השירותים - מסחר, נמלי דיג נמל צבאי, מסעדות, מדיה חדשותית, מלונאות, פנאי ותיירות, תחרויות גלישה עולמיות, בתי חולים וחינוך.
פרומה בילסקי (פרניה דדק) הייתה אומנת בית אוקראינית, וחסידת אומות עולם, שפעלה למען הצלת יהודים בשואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
פרניה דדק הייתה נערה צעירה בת 29 מהעיירה קולומיאה.
עבדה כאומנת בבית משפחת בליצר היהודית, בעיר נאדבורנה, וטיפלה בבן המשפחה בנימין בליצר לאחר מות אימו.
ביולי 1941 כבש הצבא הגרמני את העיר נאדבורנה, ואביו של בנימין, דב-ברל בליצר, היה מבין הקורבנות הראשונים.
לאחר כיבוש העיר נשלחו כל יהודי העיר לגטו, ביניהם בנימין בן ה-3. פרניה דדק נשארה לגור באחוזת משפחת בליצר, ושמרה על הבית מפני ביזה.
פרניה מכרה פריטים מהבית כדי לקנות אוכל עבור המשפחה ודאגה להברחת המזון לתוך הגטו.
בדצמבר 1941 החמיר המצב בגטו ולכן החליטה משפחת בליצר להבריח את בנימין החוצה מהגטו.
פרניה לקחה על עצמה את המשימה לשמור עליו.
מאחר שמשפחת בליצר הייתה ידועה בעיר, פרניה עזבה עם בנימין את העיר נאדבורנה.
פרניה ובנימין נדדו ביערות בסביבת נאדבורנה וסקלט.
מציאת מזון באזור הייתה, על פי עדותה של פרניה, כמעט בלתי אפשרית וקשה ביותר.
לאחר שבעה חודשים ביערות, הרעב גבר עליהם ופרניה החליטה להציע עצמה כעובדת לאיכרים בתמורה למעט אוכל וחלב עבור בנימין.
בזמנים אלו מצאה לבנימין מקומות מסתור בכפר, בהם היה עליו להישאר בשקט ולהעמיד פני מת כדי שלא יתגלה.
בפעמים שבהם גילו שהוא יהודי לרוב היו מגרשים אותם, ופעם אחת בנימין הוכה קשות.
לאורך כל התקופה דאגה פרניה לבנימין במסירות רבה, כאילו היה בנה.
פרניה ובנימין ניצלו רק עם תום המלחמה, כשהצבא האדום שחרר את העיר סקלט.
לאחר שחרור העיר סקלט על ידי הצבא האדום בסוף המלחמה מצאו פרניה ובנימין את שרידי הקהילה היהודית באזור, שם גילתה שאף אחד מקרוביו של בנימין לא שרד את השואה.
בסקלט פרניה לקחה אחריות על יתום נוסף בשם אליעזר ארט.
שלושתם עברו לעיר ביטום בפולין ומשם עברו ממחנה עקורים אחד למשנהו, עד אשר התאפשר להם לעלות על אוניית המעפילים "אקסודוס" בשנת 1947, אך אוניה זו נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים גורשו בחזרה לגרמניה.
בפברואר 1948 הצליחה פרניה לעלות לארץ ישראל יחד עם שני הבנים באוניה "קירֶניה".
יחד התגוררו בקרית שמואל ולאחר מכן עברו לקריית חיים.
פרניה גידלה את בנימין ואליעזר לפי מסורת היהדות, כיוון שהאמינה שזה היה רצון הוריהם, ולכן שלחה אותם לבית ספר דתי.
פרניה הכירה את אברהם בילסקי, שורד שואה.
פרניה התגיירה ושינתה את שמה לפרומה.
במשך כל השנים המשיכה לטפל בשני הבנים, בנימין ואליעזר, ולא הסתירה מפניהם את מוצאם ודאגה לכבד את זכר משפחותיהם.
פרומה הייתה צנועה ולא דיברה על סיפור ההצלה.
בשנת 1987 הלכה פרומה בילסקי לעולמה, כשהייתה בת 76. היא נקברה בבית העלמין צור שלום בקריית ביאליק.
ב- 6 בנובמבר 2005, הוכרה פרומה בילסקי (פרניה דדק) כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם, ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם יד ושם.
את תעודת ההוקרה קיבלו הבנים שהצילה, בנימין בליצר ואליעזר ארט.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) נחקר גם סיפורה ואותר קברה.
פרומיס אולוואטובי עמנואל דייוויד אקינפלו הוא כדורגלן קנדי-ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית ובנבחרת קנדה.
דייוויד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של טורונטו, ולאחר מכן עבר לשחק במחלקת הנוער של ווהן אזורי.
בשנת 2019 עבר למחלקת הנוער של המועדון הקרואטי נ.ק.
טרניה, ואף ערך חמש הופעות ליגה והבקיע שער אחד במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הקרואטית השלישית, ובשנת 2021 חתם על חוזה במחלקת הנוער של טלסה.
בחודש ינואר 2022 חתם דייוויד בוולטה מליגת העל המלטזית, במדיה ערך תשע הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
לאחר מכן חתם בסירנס, גם היא מליגת העל המלטזית, במדיה ערך שבע הופעות ליגה.
ב-13 בפברואר 2023 חתם בנומה קאליו מליגת העל האסטונית.
תחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה האסטונית השלישית, ובהמשך בקבוצה הבוגרת של המועדון.
הוא ערך 39 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-20 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על קלאב ברוז' במסגרת הסופר קאפ הבלגי.
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד דנדר במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-10 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-3 לווסטרלו במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון הבקיע 19 שערי ליגה ב-34 הופעות, כלל צמד שערים בניצחון 3-1 על גנט במחזור הראשון של פלייאוף האליפות של ליגת העל הבלגית, שהבטיח לרויאל אוניון סן-ז'ילואז זכייה ראשונה באליפות בלגיה מזה 90 שנים.
דייוויד נולד בקנדה להורים ניגרים.
בשנת 2022 שיחק בנבחרת ניגריה עד גיל 23.
בחודש ינואר 2025, לאחר פניות מטעם פדרציית הכדורגל הניגרית, הודיע דייוויד כי בחר לייצג את מולדתו קנדה ברמה הבין-לאומית, וב-21 בפברואר בקשתו לייצג את קנדה אושרה על-ידי פיפ"א.
ב-12 במרץ 2025 זומן לראשונה לסגל נבחרת קנדה, לקראת משחקי ליגת האומות של CONCACAF , אך לא שיחק בהם.
ב-5 ביוני נכלל בסגל הסופי של נבחרת קנדה לטורניר גביע הזהב 2025, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-7 ביוני הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-2 על נבחרת אוקראינה במשחק ידידות, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
בטורניר עצמו הוא ערך שלוש הופעות והבקיע שער אחד, בניצחון 6-0 על נבחרת הונדורס במסגרת שלב הבתים.
במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס (ביוונית עתיקה: Προμηθεύς, פירוש: "החושב מראש") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בן לקבוצת הטיטאנים.
על-פי הסיפור המיתולוגי ברא פרומתאוס את האדם ממים ואדמה והעניק לו את האש, כדי שתשמש לו הגנה בחייו הקשים.
לאחר שזאוס העניש את בני האדם ולקח להם את האש, גנב פרומתאוס ניצוץ מן האלים והחזיר את האש לבני האדם.
על כך העניש אותו זאוס.
פרומתאוס היה בנם של יַאפֶּטוֹס וקלימנה, אחיהם של אֶפּימֵתֶאוּס ("המבין לאחר מעשה"), אַטְלַס ומֶנוֹיְטִיוֹס, כולם משתייכים לקבוצת הטיטאנים.
פרומתאוס הוא אביו של דוּקָלִיוֹן (להבדיל מִדוּקָלִיוֹן בנו של מִינוֹס).
בעת מלחמת האלים האולימפיים בטיטאנים (הדור שקדם לאלים האולימפיים) לא ניצבו פרומתאוס ואחיו אפימתאוס לצד שאר הטיטאנים.
פרומתאוס אף יעץ לאחיו הטיטאנים שלא להצטרף למלחמה.
לאחר ניצחון האלים במלחמה, ביקש זאוס מפרומתאוס ומאפימתאוס לאכלס את העולם תחת מרותו, והעניק להם מתנות רבות למטרה זו: פרווה, טלפיים, כנפיים, מהירות ועוד.
אפימתאוס השכיל לברוא בידיו המגושמות רק חיות.
פרומתאוס עמל זמן רב, ולש מאדמה וממים יצור בדמות האלים - האדם.
עד שסיים פרומתאוס את יצירת האדם, חילק אפימתאוס בפזיזותו את כל המתנות שקבל מזאוס.
פרומתאוס רצה להגן על האדם חסר-הישע, ולכן העניק לו את האש.
במקורות מוקדמים יותר מסופר כי פרומתאוס ואפימתאוס נצטוו לחלק מתנות ליצורים שנבראו קודם לכן.
לפי גרסה זו, חילק אפימתאוס את המתנות בעצמו, ולאחר שראה פרומתאוס שלאדם לא נותר דבר, הוא העניק לאדם את האש.
כפי שמשתמע משמו, פרומתאוס ניחן בכוח חיזוי העתיד.
מסופר כי פרומתאוס לא חנן את האדם בכוח החיזוי, שכן אחרת היה האדם יודע את יום מותו, ובכך הייתה נמנעת ממנו התקווה.
תביעותיו של זאוס מהאדם לקורבנות הביאו את האדם אל סף רעב.
בסעודה שבסִיקִיוֹן פרץ ויכוח בין האדם והאלים לגבי חלוקת בשר הקורבן.
פרומתאוס נתבקש לשמש בורר בין הצדדים.
פרומתאוס לא חש כבוד לזאוס, ומאידך, חש חמלה לאדם יציר כפיו.
הוא שחט שור גדול והכין שתי מנחות לזאוס, כדי שיבחר את המנה הראויה לאלים.
באחת הניח את מנות הבשר, עטופות בקיבה ובמעיים, ובשנייה הניח עצמות, אך עטף אותן בשכבת שומן מבריקה.
זאוס בחר במנת העצמות השנייה, הטעימה למראה (מסיבה זו, מעת זו ואילך רק השומן והעצמות יוקרבו על המזבח).
לדברי הסיודוס נעשתה בחירה זו על אף שזאוס הבין את התרמית.
לאחר שגילה את העצמות זעם זאוס על פרומתאוס, וכעונש שלל את האש מבני האדם.
פרומתאוס חמל שוב על האדם; הוא התגנב אל האולימפוס וגנב ניצוץ אש מגלגליה של מרכבת השמש.
הוא הסתיר את האש בתוך קנה חלול של שוּמר, ירד לארץ והחזירה לבני האדם.
כעונש לבני האדם ציווה זאוס על הֶפַייסְטוֹס ליצור מחומר וממים אישה בשם פנדורה ("בעלת כל הדורונות") – האישה הראשונה בעולם, שעד אז חיו בו גברים בלבד.
האלים לימדו את פנדורה יופי ואמנויות, וכן גם את הכישרון להוליך שולל ואת חוסר הבושה.
בנוסף ניתן לפנדורה כד סגור ובו מיני חולי וכאב, קשיים ופגעים, ובתחתיתו הונחה התקווה.
פנדורה נמסרה לאפימתאוס, שנשא אותה לאישה, למרות אזהרתו של פרומתאוס שלא יקבל מתנות מזאוס.
פנדורה פתחה את הכד ושחררה מתוכו את כל האסונות על בני האדם.
הוא נקשר לצוק בהרי הקווקז, ובכל יום הגיע אל הצוק עיט, לנקר את כבדו של פרומתאוס.
הכבד היה צומח במשך הלילה, ולמחרת שוב חזר העיט, וחוזר חלילה.
אייסכלוס מספר שלאחר ריצוי פרק מעונשו הציע זאוס לפרומתאוס את חרותו, בתמורה למידע שרצה לקבל מפרומתאוס.
לפי הנבואה, אחד מבניו של זאוס יהרוג אותו ויירש אותו.
זאוס ביקש מפרותמאוס לדעת את זהותו, אך פרומתאוס סרב.
העונש אמור היה להימשך לנצח (או, על-פי גרסה אחרת, למשך 30,000 שנים); אולם, לאחר כ-30 שנים (או, על-פי גרסה אחרת, לאחר תריסר דורות) עבר במקום הרקולס, במשימתו להשגת תפוחי הזהב של ההספרידות.
הרקולס שלח חץ בעיט וגאל את פרומתאוס.
פרומתאוס, בתמורה, יעץ להרקולס שלא לנסות ולהביא את התפוחים בעצמו, אלא לבקש משימה זו מאטלס, וכך עשה הרקולס.
על פי גרסה אחת, תכונת האלמוות הייתה מולדת, ואפיינה אותו מעצם היותו טיטאן.
על-פי גרסה אחרת, פרומתאוס נולד כבן תמותה וקיבל את תכונת האלמוות מהקנטאור כיירון בן האלמוות, שנפצע בשגגה מידי הרקולס.
לפי גרסה זו, פציעתו של כיירון גרמה לו לייסורים והוא ביקש את מותו.
מכיוון שהיה בן אלמוות, היה עליו להעביר את תכונת האלמוות לאדם אחר, והוא העבירה לפרומתאוס.
לפי אותה גרסה יצא שחרורו של פרומתאוס לפועל מכיוון שעמד בשני תנאים שזאוס הציב לכתחילה: (1) על בן אלמוות כלשהו לוותר על תכונת האלמוות ולהעבירה לפרומתאוס; (2) על בן תמותה כלשהו להרוג את העיט ולשחרר את פרומתאוס.
לפי שתי הגרסאות, פרומתאוס ניצל הודות להרקולס, ובהסכמת זאוס.
פרומתאוס הוזמן בחזרה לאולימפוס, אולם חויב להמשיך ולשאת פיסה מהצוק אליו היה כבול, מוחזקת בחתיכה מן השלשלאות בהן היה כבול.
פרומתאוס גילה לזאוס שהבן שעליו סיפרה הנבואה ייוולד לו מתטיס.
על-פי הנבואה יעלה הבן הזה על אביו, ואחת היא מי יהיה האב.
זאוס נמנע לפיכך מנישואין לתטיס, והיא ניתנה לפלאוס וילדה את אכילס.
קריאה בדיאלוג פרוטאגורס מציגה תמונה חיובית על יחסו של זאוס לבריאת האדם.
סוקרטס מנסה לשכנע את הסופיסט פרוטאגורס שניתן ללמד את האנשים להיות אזרחים טובים.
לשם כך הוא מספר את האגדה על בריאת האדם ועל מעורבותם של שני האחים כפי שמתואר לעיל.
ואמנם משראה פרומתאוס את הטעות של אחיו אפימתאוס - בהותירו את האדם חסר הגנה ליום בו יעזוב את בטן האדמה לאור העולם, הבין פרומתאוס שעליו לצייד את האדם בכלים שיעזרו לו לשרוד: האש, חכמת מלאכת האש והחכמה המדינית.
את האש ואת החכמה הצליח "לגנב" מהיפיסטוס ואתנה, אבל החוכמה המדינית הייתה אצל זאוס ולמבצרו של זאוס פרומתאוס לא הצליח לחדור.
ממשיך אפלטון ומספר שאמנם מתנות אלו אמנם עזרו לאדם בחייו.
האדם הוא היחיד מכל הברואים שבונה מזבחות ומחלק מתנות לאלים.
בעזרת חוכמתו הוא החל לחבר מילים ושמות.
בנה בתים הכין מלבושים הצמיח מזון מהאדמה והחל להתאגד בערים לצורך הגנתו מפני חיות השדה.
ברם התאגדות זו הביאה שוב להפרדות היות שלבני האדם לא הייתה החכמה המדינית כיצד לחיות ולנהל חיים משותפים.
בשלב זה הבין זאוס את טעותו כשלא אפשר לפרומתאוס לצייד את האדם בחוכמה המדינית, והטיל משימה זו על הרמס שליח האלים.
הרמס חשב שהחוכמה המדינית היא ככל מקצוע אחר המיועדת לכל אדם לפי כישוריו ברם זאוס מצווה "חלקם לכל אחד ויהי לכולם חלק בהם: כי היה לא תהיינה מדינות אם רק למעטים יהיה חלק בהם כדי החכמות.
וגם חוק תגזור מפי, כי בן אדם אשר לא יוכל לקבל את מנתו בבושה ובצדק אחת דתו ליהרג".
ומסיים אפלטון ואומר: "כשבאים לדון בשלמות האזרחית, המשא ומתן שצריך להתנהל כולו לפי היושר והנבונות, ממילא נותנים הם לכל אחד ואחד להשתתף בו".
אייסכילוס הקדיש לפרומתאוס טרילוגיה, ממנה שרד רק "פרומתאוס הכבול".
לדבריו, פרומתאוס לימד את בני האדם את המדעים, את האמנויות ואת אומנות ההישרדות.
על פרומתאוס נכתבו יצירות רבות, והוא שימש נושאם של יצירות רבות, בהן למשל "יצירי פרומתאוס" של בטהובן, "פרומתאוס המשוחרר" ("Prometheus unbound") של שלי, "פרומתאוס" של גתה, "פרומתאוס הכבול" של רובנס, פסל "פרומתאוס הכבול" של הפסל הבלגי ז'ף לאמבו בגן הרסטראו בבוקרשט ופסל "פרומתאוס" במרכז רוקפלר במנהטן.
על שמו קרוי היסוד פרומתיום.
פרומתאוס מוזכר גם בספרות הפופולרית - למשל, שמו המלא של הספר פרנקנשטיין הוא "פרנקנשטיין או פרומתאוס המודרני".
בנוסף, פרומתאוס מוזכר בספר האחרון בסדרה פרסי ג'קסון והאולימפיים, וכן בסדרה הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות.
אזכור נוסף ניתן למצוא בסדרת הדרמה האמריקאית המאה של רשת CW, כאשר בקה פרנקו יוצרת בינה מלאכותית המעצימה את היכולות של האדם וקוראת לה "הלהבה" , כמחווה לניצוץ שנגנב מהאלים וניתן לבני האדם.
המושג "פרומתאיות" מסמל מרדנות ומלחמה הרואית בכוחות עליונים.
המאבק הפרומתאי הוא מאבק מרובה סבל לשחרור הרוח מכבליה ולהשגת חירות.
פרומתיום הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pm ומספרו האטומי 61. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים.
נקרא על שם פרומתאוס, הענק שעל-פי המיתולוגיה היוונית הביא את האש לבני האדם.
פרומתיום קיים בשתי צורות אלטרופיות ומלחיו פולטים אור בחשכה בעקבות דעיכה רדיואקטיבית.
נוסף על כך, אין לפרומתיום איזוטופים יציבים.
מקור אור (כאשר זרחן סופג את קרינת הבטא ומפיק אור).
בעתיד יוכל לשמש כמקור נייד לקרני רנטגן, וכמקור אנרגיה וחום בחלל.
ב-1902 נחזה קיומו של פרומתיום על ידי בוהסלב בראונר (Bohuslav Brauner) וב-1914 אושר על ידי הנרי מוזלי (Henry Moseley).
במשך השנים טענו מספר קבוצות שהצליחו להפיק פרומתיום, אך טענות אלו לא אושרו בעקבות הקושי בהפרדתו מיסודות אחרים.
קיומו של פרומתיום הוכח סופית ב-1945 כאשר מרינסקי (Jacob A.
Coryell) הפיקו אותו בזמן אנליזת תוצרי לוואי של דעיכת אורניום.
צוות המחקר היה עסוק מדי במחקר צבאי בזמן מלחמת העולם השנייה ולכן לא דיווח על הממצא עד 1947.
כיום מופק פרומתיום מתוצרי לוואי של דעיכת אורניום.
כמו כן, ניתן להפיקו על ידי הפצצת 146Nd בנייטרונים.
בתהליך זה הופך 146Nd ל-147Nd ומתפרק התפרקות בטא ל-147Pm (בעל זמן מחצית חיים של 11 ימים).
פרומתיום לא מופיע באופן טבעי על כדור הארץ, אך הספקטרום שלו נצפה במספר כוכבים.
פרומתיום מצריך טיפול זהיר, מכיוון שהוא חומר רדיואקטיבי ובזמן התפרקות בטא עלול לפלוט קרני רנטגן.
פֶּרוּן היה האל הראשי במיתולוגיה הסלבית.
אטימולוגית, שמו של האל קיים גם במיתולוגיה ההודו-אירופאית בצורת Perkwunos* או Perkunos*.
פרון היה אל הרעם, הברק והגשם, אל השמש, הירח והכוכבים ומעל כל, אל האש.
הסימנים שנתנו בפסליו היו: אבן ההצתה, השמש והבלוט.
בין יתר תפקידיו, היה פרון מגינם של הנרדפים ונוקם במפירי הסכמים.
החיה שסימלה את האל פרון היא התיש והעץ הוא האלון.
על אמונת הסלבים ב"פרון" ניתן ללמוד מכך שבהסכמים שחתמו הרוסים עם הביזנטים בשנים 945 ו-971 הם נשבעו בשמו.
הפרונד הוא כינוי לסדרת מרידות ומלחמת אזרחים שהתחוללו בצרפת בין השנים 1648–1653 נגד שלטון הקרדינל מזראן, מי ששימש כראש של הממשלה הצרפתית תחת אן מאוסטריה, מי שהייתה עוצרת בתקופה בה היה בנה, לואי הארבעה עשר קטין.
מקור המילה "פרונד" (Fronde) הוא בקלע ששימש את המתפרעים לנפץ את החלונות בארמונו של מזארן.
הסיבות למרידות הפרונד נעוצות במשבר הכלכלי שפקד את צרפת בסופה של מלחמת שלושים השנים, אשר דלדלה את אוצר המדינה.
הסיבה הישירה הייתה הטלת מסים חדשים.
אחרי מות המלך לואי השלושה עשר, הקרדינל מזראן שהמשיך במדיניות הקרדינל רישלייה, ניסה להגביר את הריכוזיות במדינה ולכרסם בסמכותה של האצולה המקומית במחוזותיה השונים של צרפת.
מזראן, כמו רישלייה לפניו, נעזר באינטנדנטים כדי למנוע מן האצולה המקומית לקיים כוח עצמאי ולהופכה לתלויה בשלטון המרכזי.
ב-1646 מזראן, שחשב כי צרפת מסוגלת לשלם עבור המלחמה נגד ספרד, הרחיב את נטל המיסים וניסה להטיל מס רכוש על בניינים חדשים בפריז, (מס זה לא היה קיים קודם לכן בעיר), ולחייב אנשים אמידים לקנות איגרות חוב של המדינה.
הפרלמנט של פריז, ששימש כבית המשפט העירוני אישר זאת כחוק, בתנאי שחבריו יקבלו פטור ממסים וממלוות אלה.
ב-1647 לאור המלצת מישל פארטיצ'לי ד'אמרי שהיה אחראי על תחום הכלכלה ומיסוי, מזראן הוציא צו שלפיו ההכנסות ממסי הצריכה העירוניים צורפו לאוצר המדינה.
ב-12 ביולי 1648 הפרלמנט של פריז העמיד בפני אן מאוסטריה, שהייתה עוצרת בשם בנה הקטין לואי הארבעה עשר, את הדרישות הבאות:
לא יוטלו מיסים חדשים אלא בהסכמת הפרלמנט
איש לא יושם במעצר ליותר מ-24 שעות לפני שיובא בפני שופט
העוצרת, שלא הורגלה לדרישות שכאלה, ראתה זאת כניסיון למרד.
ב-26 באוגוסט 1648 מזראן ציווה על מעצרם של ראשי הפרלמנט ובהם הנשיא פייר ברוסל שהיה פופולרי מאוד.
דבר זה גרם ל "יום הבריקאדות" בפריז.
המון רב התקבץ בחזית ארמונו של מזראן בפאלה רויאל וקרא: "לא מיסים".
ההמונים עשו שימוש בקלעים (פרונד) כדי לנפץ באבנים את חלונות הארמון, ומכאן השם שדבק במרידות אלה.
ביום שלמחרת, 160 חברי הפרלמנט עשו דרכם לארמון המלוכה וקראו: "יחי המלך!
מוות למזראן!", מה שהביא לשחרורו של ברוסל.
ב-6 בינואר 1649 אן מאוסטריה נאלצה להימלט מפריז יחד עם בנה, המלך שהיה בן עשר שנים בלבד.
ב-8 בינואר הפרלמנט הוציא צווים לגירוש מזראן ולשימוש באוצר המדינה למטרות הגנה.
אך הגנרל לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, שהסתכסך עם אחיו הנסיך דה קונטי שתמך במורדים, הציע את שירותיו לעוצרת ולמלך הצעיר.
הוא גייס אנשי צבא, הטיל מצור על פריז (ינואר–מרץ 1649) וכבש אחד ממבצריה.
אך רוב חברי הפרלמנט לא אבו לוותר על הישגיו של רישלייה, ולתת לבית הבסבורג דריסת רגל מחודשת בענייניה של צרפת.
חל תהליך של התפכחות מצד המעמד השלישי (הבורגנים והאיכרים) שלא אבה לראות את מעמד האצולה מקבל מחדש את זכויותיו הפיאודליות.
הפרלמנט הכריז על תמיכתו בבית המלוכה, הבריקאדות הוסרו ואן מאוסטריה, המלך הצעיר ומזראן שבו לחצר המלכות בפריז (28 באוגוסט 1649).
אולם הסדר לא הושב על כנו.
דה קונדה שרצה לתפוס את מקומו של מזראן בחצר המלוכה, ניסה לגייס לצידו את האצולה.
הוא שוחרר ב-13 בפברואר 1651, לאחר שמזראן נמלט לגרמניה בעקבות צו גירוש שהוטל עליו על ידי הפרלמנט.
אך ב-2 ביולי 1652 דה קונדה התקדם אל עבר פריז וכבש את העיר מידי הצבא המלכותי.
דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו ופריז נמצאה במצב של מצוקה כלכלית.
ההמונים השתלטו על העיר, ואנשי המעמד השלישי שפחדו מהשתלטות ההמונים, צידדו בהשבת הסדר על כנו, ולו במחיר שובם של המלך ושל מזראן.
ב-6 בפברואר 1653 שב מזראן לפריז ולתפקידו כשר הראשי של המלך לואי הארבעה עשר.
דה קונדה נמלט לספרד, ובכך הגיעו לקיצן מרידות הפרונד.
פרומנטיוס הוא קדוש נוצרי שבהשפעתו אימצה ממלכת אקסום את הנצרות.
הוא נולד בצור למשפחה סורית-פניקית ממוצא יווני.
לדברי אדסיוס, אחיו של פרומנטיוס המצוטט על ידי התאולוג הנוצרי בן-זמנו טירניוס רופינוס (; נקרא גם "רופינוס מאקוויליה" - Rufinus Aquileiensis) התלוו פרומנטיוס ואדסיוס לדודם מטרופיוס בהפלגתו לאתיופיה, בסביבות שנת 316. הם עגנו באחד מנמלי ים סוף בכוונה להצטייד באספקה, אולם המקומיים גילו עוינות כלפיהם.
מטרופיוס ושאר נוסעי הספינה נטבחו ושני הילדים הובאו כעבדים לחצר הארמון המלכותי באקסום, שם הפך פרומנטיוס לחונך האישי של הנער אזנה, לימים שליט האימפריה החבשית.
לאחר ששב לצור והוסמך לכמורה, הפציר באתנסיוס, פטריארך אלכסנדריה , לשלוח כמרים כדי להעביר את החבשים לנצרות.
אתנסיוס העמיד את פרומנטיוס בראש המשלחת, וזה הטביל את אזנה לנצרות.
בהשפעתו קיבלה האימפריה החבשית את הנצרות בשנת 325 למניין הלוח החבשי, היא שנת 333 לפי ספירת הנוצרים במקומות אחרים.
בשנת 330 התמנה להגמון (אבונא) הראשון של ממלכת חבש, ובכך היה הנזיר המצרי הראשון שנשלח לעמוד בראש הכנסייה האתיופית מבין 111 הנזירים המצרים שנשלחו לאתיופיה עד שנת 1951.
ירש אותו בתפקיד אבונא מינאס.
פרומנטי או פורמיטי היה מאכל נפוץ במטבח ימי הביניים.
דייסה זו העשויה דגנים מורתחים (גריסים, שיבולת-שועל או שעורים), שימשה מאכל יסודי לפשוטי העם, ואף נאכלה על ידי בני האצולה, באירופה של ימי הביניים.
פשוטי העם אכלו את הדייסה כמות שהיא, וכאשר היה בידם, הוסיפו לדייסה שומן בשר (לרוב בשר חזיר) וירקות.
האצילים הוסיפו לדייסה חלב, ביצים או ציר בשר, ואכלו מאכל זה כתוספת למנה בשרית (המנה העיקרית) או כמנה מתוקה.
גרסאות נוספות של מאכל שנאכלו בקרב בני האצולה והמעמדות הגבוהים כמנה מתוקה (שנאכלה במהלך הארוחה ולא בסופה), כללו שקדים, צימוקים, יין, סוכר, זעפרן ומי הדרים.
בתרבות הקלטית הוגשה מנה זו באופן מסורתי כחלק מארוחת חג המולד.
המאכל מוזכר בספרו של תומאס הארדי, "ראש העיר קסטרברידג'", וכן בספר מבעד למראה ומה אליס מצאה שם, של לואיס קרול.
פְּרוּנוּס (שם מדעי: Prunus) הוא סוג של עצים ושיחים בעלי פרחים, הכולל את האפרסק, שקד, דובדבן, שזיף ומינים רבים אחרים.
קיימים למעלה מ-430 מינים שונים של פרונוס, הצומחים בכל אזור בעל אקלים ממוזג בעולם.
את המינים בסוג זה נהוג לחלק למספר תת-סוגים, שהבולטים בהם הם הבאים:
אמיגדלוס (Amygdalus): תת-סוג הכולל את האפרסק, הנקטרינה והשקד.
פריחה מגיעה בשלישיות ניצנים, בראשית האביב.
הפרי עצמו מחורץ לאורכו, כאשר הגלעין הקשה בעל פנים מחוספסות ומחורצות.
פרונוס (Prunus): תת-סוג בעל אותו שם, תחתיו מצויים השזיף והמשמש.
הפרי מחורץ בצדו, הגלעין קשה ועגול.
דובדבן (Cerasus): תת-סוג המונה את הדובדבן, הדובדבן החמוץ ורבים אחרים.
ניצנים בודדים, הפרי לא מחורץ וגלעינו קטן, קשה ועגול.
עצים ושיחים ממשפחת פרונוס תורבתו פעמים רבות באירופה ובאסיה, ונוצרו מבין זני הבר מספר רב של זנים מתורבתים, חלקם כבר לפני אלפי שנים.
עקב כך, הסוג נפוץ ביבשות ואזורים רבים כגידול חקלאי, על אף שאינו גדל בהם בר.
עלי העצים מסוג זה משמשים כמזון בלעדי למספר רב של פרפראים, חלקם אוכלים אך ורק עלי סוג זה, כגון משפחות העשים Coleophoridae ו-Bucculatricidae.
פרונוס נקרא בשמו כבר במאמרו המפורסם של קארולוס ליניאוס "Hortus Cliffortianus" מ-1737, והופיע לאחר מכן ב-1753 בספר "Species Plantarum", כאשר מקור השם נשאב מהכינוי הלטיני לפרי השזיף.
המילה פרונוס עצמה הגיעה ללטינית מהכינוי היווני של הפרי.
בעברית נקבע לעת עתה השם הלועזי Prunus כרשמי (תחת הניקוד פְּרוּנוּס), אף על פי שבאנגלית פרונוס הוא כינוי לשזיף (ומכאן המילים Prune ו-Plum), והמין שזיף הוא פרונוס מתת-סוג פרונוס מסוג פרונוס.
האקדמיה ללשון העברית קבעה כך במאמרה "בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946".
בארץ ישראל גדלים חמישה מינים מסוג זה:
תחת תת-הסוג פרונוס גדל מין אחד, והוא שזיף הדב (Prunus ursina)
תחת תת-הסוג אמיגדלוס גדלים שני מינים: שקד ערבי (Prunus arabica) ושקד מצוי (Prunus communis)
תחת דובדבן גדלים דובדבן שרוע (Prunus prostrata) ודובדבן קטן-פרי (Prunus microcarpa).
פרומתאוס הכבול או פרומתאוס האסיר היא טרגדיה יוונית המיוחסת לאייסכילוס.
על-אף שלא ידועה לנו שנת כתיבתה המדויקת, חוקרים מעריכים כי חוברה סביב שנת 466/7 לפנה"ס.
הטרגדיה עוסקת במיתוס של פרומתאוס, ידיד בני האדם, שנענש על ידי זאוס על שום שנתן להם את האש.
הטרגדיה מיוחסת לאייסכילוס, אולם יש חוקרים מודרניים שבדקו את סגנונה האמנותי והלשוני והגיעו למסקנה שזיהוי זה הוא מוטעה, ולא אייסכילוס היה כותבה אלא מחבר אלמוני כלשהו.
העלילה נפתחת כאשר פרומתאוס נכבל לסלע על ידי הפייסטוס בעוד משרתיו של זאוס, כח ועזוז, משגיחים על המעשה.
עונשו של פרומתאוס בא עליו בשל עזרתו לבני האדם, במיוחד נתינת האש.
מכאן המחזה מורכב משיחות של פרומתאוס עם דמויות שונות הבאות לבקרו במאסרו.
הסצנה הבאה מורכבת משיחותיו עם האוקיינידות (שמשמשות כמקהלה) ואביהם אוקיינוס.
בדיאלוג מדגיש פרומתאוס את עזרתו התמידית לבני האדם, שבלעדיה לא היו יכולים לבנות את תרבותם.
בסצנה הבאה מופיעה איו, שעליה נגזרו נדודים כתוצאה מתשוקתו של זאוס אליה.
פרומתאוס מספר לה את עתידה, וכי היא עתידה ללדת בן, הרקלס, שיהיה זה שישחררו ממאסרו.
כמו כן הוא מנבא את נפילתו של זאוס משלטונו באולימפוס.
בסצנת הסיום מגיע הרמס, שליח האלים, בשליחות מטעם זאוס לברר מי הוא זה שעתיד להפיל את זאוס מכיסאו.
פרומתאוס מסרב לגלות את סודו למרות האיומים שהרמס משמיע נגדו.
המחזה מסתיים כשזאוס מכלה את זעמו בפרומתאוס ומשליך עליו את ברקיו.
איסכילוס, פרומתבס הכבול, מהמקור היווני בצירוף מבוא והערות בנציון בנשלום, תל אביב, גזית, תש"ב
אייסכילוס, פרומתאוס הכבול, מיוונית: אהרן שבתאי, תל אביב, שוקן, 1994
פרומתאוס הוא סרט מדע בדיוני משנת 2012 בבימויו של רידלי סקוט ובכתיבתם של התסריטאים ג'ון ספייץ ודיימון לינדלוף.
בסרט מככבים: נומי ראפאס, מייקל פסבנדר, גאי פירס, אידריס אלבה ושרליז ת'רון.
בסוף המאה ה-21, מפת כוכבים מתגלית בינות איוריהן של תרבויות האצטקים, המסופוטמים והמגדלנים.
צוות ספינת החלל פרומתאוס נשלח למשימת מחקר לעקוב אחר המפה במטרה לגלות את מקור האנושות.
כאשר הם חוקרים ציוויליזציה חייזרית מתקדמת, הם נתקלים באיום לעצם קיומה של האנושות.
הסרט תוכנן כסרט מקדים לסרט הנוסע השמיני משנת 1979, אף הוא בבימויו של סקוט.
תסריטם של ספייץ ולינדלוף מביא עלילה נפרדת שמקדימה את עלילות הסרט הראשון בסרטי הנוסע השמיני ואינה בהכרח קשורה להם ישירות.
לדברי סקוט, אף על פי שהסרט "מכיל קצוות DNA של הנוסע השמיני ומתרחש באותו יקום, הוא יחקור את המיתולוגיה והרעיונות שעומדים מאחוריו".
צילומי הסרט החלו במרץ 2011 באתרי צילום כגון: קנדה, אנגליה, סקוטלנד, איסלנד וספרד והוא יצא לאקרנים ב-8 ביוני 2012.
בעוד ספינת חלל עוזבת את מסלולו של כדור הארץ, חייזר דמוי אנוש נראה כאשר הוא שותה נוזל מבעבע ושחור ומתחיל להתפרק לגורמים עקב כך.
שייריו של החייזר נופלים לתוך מפל המים, וה-DNA מעורר תגובה ביוגנטית, שלבסוף תיצור את בני האדם.