tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכיוון שישראל בתקופה זו לא הייתה מוכנה לנהל משא ומתן עם אש"ף, לא הייתה לפלסטינים ברירה אלא להיעזר בחוסיין בניהול המשא ומתן באופן עקיף עם ישראל.
וכך, לוועידת מדריד ב־1991 הגיעה "משלחת ירדנית־פלסטינית משותפת".
מבחינת היחסים בין המדינות, על אף שהוועידה עצמה לא השיגה את מטרותיה, היא נתנה תנופה לשיחות.
המשלחת הירדנית־פלסטינית החזיקה מעמד עד אוגוסט 1993, אז גילתה ירדן שישראל ואש"ף מנהלות משא ומתן ללא ידיעתה.
המשלחת המשותפת חייבה את ירדן לתת לגיטימיות לפלסטינים כמו גם זכות הטלת וטו בנושאים הקשורים למשא ומתן הישראלי־ירדני.
הסכם אוסלו א', שנחתם בשנת 1993 בין ישראל ובין הפלסטינים, נתנו תנופה למשא ומתן עם ירדן.
מהסכם השלום ועד מות המלך חוסיין 1994–1999
ב־26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן בטקס במעבר ערבה, בנוכחות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
ההסכם כלל תיקוני גבול קלים, הסכמים בדבר השימוש במים, והסכמה על נורמליזציה ביחסי המדינות.
בעקבות הסכמי השלום נפתחו הגבולות, ישראלים ביקרו באתרים שונים בירדן, ואף הועברו מפעלים לירדן שם כוח העבודה זול יותר.
ב־4 בנובמבר 1995 נרצח יצחק רבין וחוסיין מלך ירדן השתתף בהלווייתו.
כמו כן, נחתם הסכם סחר ב-1996 וישראל סייעה בהקמת מרכז רפואי משוכלל בעמאן.
במקביל, ירדן ראתה את עצמה מחויבת לתהליך השלום הישראלי-פלסטיני ויחסיה עם ישראל נעכר מפעם לפעם בעקבות משברים בו.
ב־13 במרץ 1997 אירע הטבח בנהריים, כשחייל ירדני פתח באש על קבוצת ילדות שביקרו במובלעת הירדנית ב"אי השלום" בנהריים.
שבע ילדות מבית שמש נהרגו באירוע.
מספר ימים לאחר מכן קטע חוסיין ביקור בספרד והגיע לביקור בישראל, במהלכו ביקר את משפחות ההרוגות וניחם אותן באופן אישי.
כן ביקר את הפצועות בבית החולים, והורה על מתן פיצוי כספי למשפחות הנפגעות.
חוגים בירדן המתנגדים להסכם השלום יצאו להגנתו של הרוצח, בטיעונים שונים, וביקרו את התנהלותו של המלך חוסיין.
בספטמבר 1997 נעשה ניסיון ההתנקשות כושל בחייו של ח'אלד משעל, יושב-ראש הלשכה המדינית של חמאס, שבוצע על ידי סוכני המוסד על אדמת ירדן.
שני סוכנים נמלטו לשגרירות ישראל בעמאן והשגרירות הוקפה בכוחות מיוחדים ירדנים, חוסיין ראה במעשה משום מעילה באמונו ואיים לפרוץ לשגרירות, בה מצאו הסוכנים מקלט, אם לא יוסגרו הסוכנים לידיו.
כישלון זה הטיל כתם על תפקודו של ראש המוסד, דני יתום.
בתיווכם של שר החוץ, אריאל שרון ושל אפרים הלוי, שליח מיוחד של ראש הממשלה נתניהו לירדן, הוסגרו הסוכנים לידי הירדנים.
לאחר משא ומתן שוחררו הסוכנים בתמורה למתן סם הנגד לזריקת הרעל שהוזרקה למשעל, ושחרור שייח' אחמד יאסין מכלאו.
סמוך למותו הדיח חוסיין את אחיו מתפקיד יורש העצר, ומינה לתפקיד זה את בנו עבדאללה, אשר עלה לשלטון עם מותו של חוסיין, בשנת 1999. התפתחות זו הפתיעה את ישראל שיצרה קשרים קרובים עם חסן, אך היחסים בין המדינות לא נפגעו.
ירדן תחת שלטון המלך עבדאללה 1999 ואילך
עם פריצת האינתיפאדה השנייה נמנעה ירדן מלשגר שגריר חדש לישראל והוא הגיע רק בתחילת 2005 (לקראת ההתנתקות).
בתקופת העדר השגריר מאזן א-תל היה ממנוה על היחסים.
ירדן הייתה בין הדוחפים העיקריים לקבלת יוזמת השלום הערבית על ידי הליגה הערבית בסוף מרץ 2002.
גם במהלך מלחמת לבנון השנייה (בה הזהיר המלך את ישראל כי פעולותיה יגרמו לפעילות טרור כנגדה) שררה קרירות רשמית ביחסים, ובמבצע עופרת יצוקה נעדר השגריר הירדני מישראל.
במרץ 2011 נערך תרגיל משותף להיערכות לרעידות אדמה, בניהול מגן דוד אדום והסהר האדום הירדני.
בתרגיל השתתפו כ-200 איש, בהם אנשי מקצוע משתי המדינות וחברי הסגל האקדמי וסטודנטים מהפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הידרדרות היחסים לאחר התקרית בשגרירות
ב-2017 כחלק מסיטואציה רחבה יותר של מתיחות בירושלים לאור הפיגוע בהר הבית החלו מחאות עממיות.
בעוד שמלך ירדן גינה את האלימות, אך גם את צעדי הביטחון שנקטה ישראל, וגורמים רשמיים אחרים מסרו את תמיכתם.
הבולט שבהם היה יו"ר הפרלמנט הירדני, פאיז אלטראונה, שאמר לאחר האירוע "דם השהידים משקים את האדמה הטהורה".
היחסים בין המדינות הגיעו לשפל לאחר תקרית בשגרירות ישראל בירדן במהלכה מאבטח ישראלי ירה למוות בשני ירדנים לאחר שאחד מהם ניסה לדקור את המאבטח.
לאחר האירוע ממשלת ירדן סירבה לאפשר לצוות הקונסולרי לעזוב לישראל, והדבר התאפשר רק לאחר מגעים מתמשכים בין ראש הממשלה בנימין נתניהו למלך עבדאללה.
במסגרת הסיכום בין המנהיגים, ישראל הכריזה פומבית על הסרת המגנומטרים והמצלמות מהר הבית, ובמקביל צוות שגרירות ישראל בעמאן הורשה לחזור לישראל.
עם שובם, זימן ראש הממשלה בנימין נתניהו את המאבטח ללשכתו שבירושלים.
סרטוני וידאו מהפגישה שבהם נראה נתניהו מחבק את המאבטח הופצו על ידי לשכת ראש הממשלה, שעוררו כעס נרחב ירדן.
בנובמבר 2017 הצהירה ירדן על השגרירה הישראלית בעמאן כאישיות בלתי רצויה וכי שגרירות ישראל בירדן לא תיפתח עד אשר ישראל תנקוט צעדים נגד המאבטח.
ב-18 בינואר 2018 התנצלה ישראל בפני ירדן על התקרית והבטיחה לשלם פיצוי למשפחות ההרוגים.
היחסים בין המדינות השתפרו וירדן מינתה מחדש שגריר בישראל, וראש הממשלה נפגש עם מלך ירדן באופן פומבי.
לפיכך נמסרו אזורים אלה לריבונות ירדנית מלאה ב-10 בנובמבר 2019. בשבועיים לאחר מכן, אמר עבדאללה השני, מלך ירדן, כי "היחסים עם ישראל במצב הגרוע ביותר אי פעם", לטענתו בשל עניינים פוליטיים פנימיים בישראל.
ב-29 באוקטובר 2019, לאחר מעצרם המנהלי בישראל של שני ירדנים, הוחזר השגריר הירדני לארצו להתייעצויות.
ב-8 באוקטובר 2020 ישראל וירדן חתמו על הסכם שיאפשר למטוסים משתי המדינות לחצות את המרחב האווירי של ישראל ושל ירדן בדרכן ליעדים אחרים.
במרץ 2021, בשל מחלוקת על ענייני אבטחה שהביאה לביטול ביקורו של יורש העצר הירדני בהר הבית.
לאור זאת הממלכה הירדנית סירבה לאשר לראש הממשלה בנימין נתניהו לטוס מעל שטחה לאיחוד האמירויות הערביות.
בשל האיסור הירדני בוטלה פגישת נתניהו עם יורש עצר של איחוד האמירויות הערביות.
ביולי 2021, נפגש ראש הממשלה נפתלי בנט עם המלך עבדאללה בארמונו בעמאן.
כמה ימים לאחר מכן שוחח עבדאללה גם הנשיא הנכנס, יצחק הרצוג, ובירך על חזרת היחסים למסלולם התקין.
בספטמבר נפגש שר החוץ יאיר לפיד עם מלך ירדן.
הממשלה הישראלית הנכנסת סיכמה עם ירדן על מכירת 200 מיליון מ"ק מים מותפלים נוספים בשנה ורכישת חשמל סולארי בהיקף של 600 מגה-וואט.
בינואר 2022 נפגש שר הביטחון בני גנץ עם המלך הירדני בארמונו.
בעקבות גל הטרור 2022 ומבצע שובר גלים, הפגינו אלפים ברמת עמון בקריאה לבטל את הסכם השלום עם ישראל.
ב-18 באפריל 2022, בעקבות התפרעויות בהר הבית, כתב ראש ממשלת ירדן בישר אל-ח'סאונה כי הוא "מברך את הפלסטינים שעומדים בצורה נעלה כמו צריח ומשליכים אבנים על הפרו ציוניים המטמאים את מסגד אל-אקצא".
מאוחר יותר, זימן משרד החוץ הירדני הממונה על שגרירות ישראל בעמאן, והעביר דרכו איגרת מחאה.
בישראל ביקרו את הירדנים והאשימו אותם ב"משחק כפול": פרסום התבטאויות שאינן מקובלות בין שותפים ובמקביל אמרו שזה ניסיון להרגיע את מתנגדי השלום בין המדינות.
ב-24 בינואר 2023 נערכה בעמאן פגישה של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם מלך ירדן.
השניים "ברכו על הידידות והשותפות ארוכת השנים בין מדינת ישראל לממלכה הירדנית".
באפריל 2023 חבר הפרלמנט הירדני בשם עמאד עדואן, נתפס מבריח 160 אקדחים מסוג "גלוק" וזיג-זאוור וכן 17 רובי M16 לישראל.
ב-1 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, החזירה ירדן את שגרירה מתל אביב לרבת עמון ובנוסף הודיעה כי השגריר הישראלי לא ישוב לירדן עד סיום הלחימה בעזה.
למהלך זה קדמו הפגנות המוניות נגד ישראל ואף ניסיונות הסתערות על שגרירות ישראל בירדן.
קיימות מספר יוזמות עסקיות כגון מפעלי טקסטיל ישראלים (דלתא גליל תעשיות) בירדן, התוכנית לעשות שימוש בשדה התעופה הבין-לאומי בעקבה על ידי טיסות הנוחתות בישראל, ויוזמות נוספות באזור הסחר הישראלי - ירדני החופשי, בבקעת הירדן.
הסחר הישיר עם ירדן (ללא מעבר דרך מדינות שלישיות) הסתכם ב־2008 כ־400 מיליון דולר, חלק ניכר ממנו קשור לאזור הסחר החופשי.
חלק נוסף מהסחר (לא ידוע בגודלו) מתבצע דרך מדינות שלישיות בשל העוינות של חלק מתושבי ירדן כלפי ישראל.
עם התגלות מאגרי הגז של ישראל בים התיכון, ירדן הייתה אחת המדינות הראשונות שחתמו על חוזה לאספקת גז, עוד לפני אישור מתווה הגז במערכת הפוליטית בישראל.
היקף החוזה נעמד בכ-15 מיליארד דולר.
פרויקט גדול שמתוכנן להיבנות בשיתוף עם ירדן הוא תעלת הימים.
הפרויקט התעכב שנים רבות עקב התנגדויות שונות, בעיקר של ארגונים למען איכות הסביבה, אך בפברואר 2015, נחתם ההסכם הסופי לבנייתו, וירדן החלה בבניית החלק שמתחיל בשטחה.
המונופול שהחזיקה מצרים על הסחר הערבי-אירופי בתעלת סואץ הוביל את ירדן ליצירת נתיב סחר חדש במעבר טורקיה - סוריה - ירדן - מדינות ערב, אך פרוץ מלחמת האזרחים הסורית הובילה לחסימת נתיב זה.
כמוצא חלק מהסוחרים עברו לעגינה בנמל חיפה, והעברת הסחורות לגבול ירדן דרך עמק יזרעאל.
במסגרת חידוש מסילת העמק, הועברה תנועת המשאיות לירדן לתעבורה על רכבת העמק, ותוכנן לחבר את המשך המסילה אל ירדן.
במסגרת התוכנית מסילות לשלום אזורי של ישראל כץ, כל נתיב הסחר יועבר לרכבות ותונח מסילת רכבת רציפה מחיפה, דרך ירדן לערב הסעודית ומדינות המפרץ.
ב-22 בנובמבר 2021 נחתם מזכר הבנות בין ישראל, ירדן ואיחוד האמירויות הערביות, לפיו ישראל תקים מתקן התפלה בשטחה ותעביר את המים שייוצרו לירדן, ובתמורה ירדן תספק חשמל להפעלת מתקן ההתפלה באמצעות חווה סולארית שתועבר לישראל, וכל זה במימון של איחוד האמירויות.
במסגרת ההסכם ישראל מעבירה לירדן 50 מיליון מ"ק מים מדי שנה במהלך מלחמת חרבות ברזל, שר החוץ הירדני איימן א־ספדי אמר כי ההסכם לא יקודם.
שיתוף הפעולה המודיעיני בין ירדן וישראל החל עוד לפני ששתי המדינות זכו לעצמאותן.
לאורך השנים נחשב המודיעין הירדני לשותף של המודיעין הישראלי בעיקר נגד הטרור הפלסטיני.
שיתוף פעולה זה מוצנע, בעקבות התנגדות המיעוט הפלסטיני הגדול שבירדן.
עם זאת, התקיימו מלחמות בין שתי המדינות, וכן התנגשויות צבאיות כמו פעולות התגמול.
לפני מלחמת ששת הימים, ראתה ישראל בכניסת צבא זר ממערב לנהר הירדן כעילה למלחמה.
מאז כיבוש יהודה ושומרון, ישראל רואה בכניסת צבא זר לממלכת ירדן כעילה למלחמה.
מצב זה מהווה מבחינת ירדן חלק מהבסיס של מצבה הביטחוני, במיוחד בתקופה שלפני נפילת סדאם חוסיין.
בפועל, הפעילה ישראל את מדיניותה זו פעם אחת עם כניסת צבא סוריה לירדן במהלך ספטמבר השחור.
לישראל יש אינטרס בשמירת השושלת ההאשמית בשלטון, הנחשבת ליציבה ושומרת שלום.
לצד הירדני אינטרס לשמור על שיתוף פעולה עם ישראל, שלה כלכלה חזקה יותר, וכן מודיעין איכותי נגד ארגוני טרור אשר לא פעם מתנגדים לשלטון ההאשמי, המלוכני והחילוני.
בסוף שנת 2014, העבירה ישראל לירדן 16 מסוקי AH-1 קוברה שהוצאו משירות בחיל האוויר, ללא תשלום, כדי לתגבר את חיל האוויר הירדני במאבקו בארגון הטרור דאעש.
ב-13 באפריל 2024, סייע חיל האוויר המלכותי הירדני ביירוט כטב"מים וטילי שיוט במסגרת התקיפה האיראנית על ישראל.
המטוסים הגנו על שמי ירדן, ואלו תקפו את הכטב"מים האיראניים.
במקביל מטוסים ירדניים הגיחו מבסיסיהם כדי לירות בכטב"מים האיראניים שעשו את דרכם לשטח ישראל.
המידע המצומצם מדגיש כי מרבית התקיפות לא התבצעו בשטחה של ישראל.
ירדן גם הכריזה על סגירת המרחב האווירי שלה, והשביתה את נמל התעופה בעמאן, בדיוק בשעות שבהן הופסקו הטיסות בנתב"ג.
ב-1 באוקטובר 2024 חיל האוויר הירדני יירט טילים בליסטיים ששיגרה איראן לעבר ישראל, בנוסף ירדן אפשרה לישראל ליירט טילים בליסטיים על אדמתה, תוך שימוש במערכת חץ 3.
למרות ההתחייבות לנורמליזציה שהיוותה חלק מהסכם השלום, רוב הציבור הירדני אינו מוכן לקבל קשרים תרבותיים עם ישראל.
ביקור בישראל גורם להכרזת המבקר כאישיות בלתי רצויה במרבית ארגוני האינטליגנציה בירדן (סופרים, עורכי דין וכו') וכן לגירוש מאגודותיהם.
במהלך השנים ניסו ישראל ובית המלוכה הירדני לשנות מצב זה ללא הצלחה מרובה.
ירדן מחזיקה בשגרירות בתל אביב.
יחסי ירדן – ערב הסעודית הם היחסים שבין הממלכה ההאשמית של ירדן (ערבית: المملكة الهاشمية الاردنية) לבין הממלכה הערבית הסעודית (ערבית: المملكة العربية السعودية).
ראשית היחסים שבין סעודיה וירדן מקורם ביחסים שבין בית סעוד שמקורו במרכז חצי האי ערב לבין המשפחה ההאשמית ששלטה בערים הקדושות לאסלאם מכה ומדינה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ראש המשפחה ההאשמית היה השריף חוסיין בן עלי.
במה שכונה לימים בשם מכתבי חוסיין-מקמהון, הבטיח השריף חוסיין לנציב הבריטי במצרים מק-מהון שיעמיד צבא ערבי שיילחם לצד בריטניה במלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית, ובתמורה לאחר המלחמה יכתירו אותו להיות מלך הערבים.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, חוסיין אכן הכריז על המרד הערבי הגדול והעמיד לרשות הבריטים צבא ערבי קטן.
אף שהשפעתו הצבאית של הצבא במלחמה הייתה מינורית, לנוכחותו הייתה משמעות פוליטית רבה, שכן הוא מילא את צדו של השריף חוסיין בהסכם עם הבריטים.
לאחר תום המלחמה בנובמבר 1918 הבריטים מילאו את צדם בהסכם, והעניקו לשריף חוסיין ולבניו שטחים נרחבים במזרח התיכון.
השריף חוסיין הומלך למלך החג'אז, בנו השני עבדאללה קיבל לידיו את השלטון על אמירות עבר הירדן במרץ 1921, ובנו השלישי פייסל הומלך על אזור עיראק.
אולם, המשפחה ההאשמית לא הייתה הכוח היחיד בחצי האי ערב.
באזור המדברי נג'ד שבמרכז חצי האי החל לבסס את שלטונו אבן סעוד, נצר לבית סעוד ששלט בנג'ד לפרקים מהמאה ה־18 והמדינה הסעודית השנייה שבראשותו נפלה ב־1891. ב־ ריאד, בין היתר בסיוע לוחמי אל-אח'ואן הוואביים.
בעזרתם כבש אבן סעוד בשנת 1913 את אל-אחסא ושינה את שם ממלכתו לאמירות ריאד ואל-אחסא, ובשנת 1919 כבשו גם את צפון חצי האי.
במרץ 1924 הכריז על עצמו השריף חוסיין בתור ח'ליף, מה ששימש את אבן סעוד כעילה לפלוש גם לחג'אז.
בספטמבר 1924 כבשו אל-ח'ואן את העיר טאיף, ובעקבות זאת השריף חוסיין ויתר על כסאו לטובת בנו הבכור עלי.
אבן סעוד לא הסתפק בכך, באוקטובר כבש גם את מכה והדיח את עלי, שברח לקפריסין.
חיסול הפלג החג'אזי של המשפחה ההאשמית בידי אבן סעוד הביא לקרע בלתי ניתן לאיחוי בין הסעודים לבין אמירות עבר הירדן, שבראשה עמד בנו של השריף חוסיין המודח.
אולם אבן סעוד לא הסתפק רק בכך.
באוגוסט 1924 פלשו כוחות ווהאביים רכובי גמלים לדרום אמירות עבר הירדן, לאחר שעבדאללה הכריז על סיפוח המחוזות הדרומיים של מעאן ועקבה לשליטתו.
הפלישה נעצרה רק לאחר התערבות של חיל האוויר הבריטי שהפציץ את שיירת הלוחמים, לצד שיירת כלי רכב משוריינים שיצאו כנגדם.
פשיטות סעודיות נוספות כנגד אמירות עבר הירדן נמשכו לאורך כל שנות ה-20 של המאה ה-20. עבדאללה מצדו גם נקט בקו תוקפני כלפי ערב הסעודית.
בהתאם לחזון אביו, הוא שאף למנף את כוחה של המשפחה ההאשמית במזרח התיכון.
במסגרת פעילות זו הוא הקים לתחייה את רעיון סוריה הגדולה בשנות ה-40, ולאחר מלחמת העצמאות סיפח לממלכתו את הגדה המערבית.
חלק ממדיניות התפשטות זו של עבדאללה התבטאה גם בקריאות לשיבה האשמית לאזור חג'אז.
לאור זאת, נוצרו במזרח התיכון שתי קואליציות: המשפחה ההאשמית בירדן ובעיראק, ומולה גוש אנטי-האשמי שהובילו סעודיה ומצרים.
היחסים בין ירדן לסעודיה השתפרו בראשית שנות ה-50 על רקע שני גורמים מרכזיים.
הגורם הראשון היה מותם של מייסדי הממלכות.
עבדאללה נרצח ביולי 1951 ולאחר זמן ירש אותו נכדו המלך חוסיין, ואילו אבן סעוד מת בשנת 1953 והחליפו בנו סעוד.
בעוד ששני המלכים המייסדים נטרו זה לזה טינה אישית, מה שהעיב על יחסי המדינות, הרי שהדבר לא הטריד את הבאים אחריהם.
הקשר בין שתי המדינות החל לפתח גם פן כלכלי על רקע ההתעשרות של סעודיה ממכירות נפט, ועל רקע הכלכלה הכושלת של ירדן, שנשענה בעיקר על תרומות חיצוניות.
במרץ 1956, בלחץ של מדינות ערב ושל קצינים בצבא הירדני, פיטר חוסיין את גלאב פאשא, המפקד הבריטי הוותיק של הלגיון הערבי.
סעודיה, יחד עם מצרים וסוריה, ערבו לביטחונה הכלכלי של ירדן, אם בעקבות מהלך זה בריטניה תפסיק את תמיכתה המוניטרית בהאשמים.
הגורם השני לחיזוק הקשרים בין הממלכות היה מהפכת הקצינים החופשיים במצרים בשנת 1952. המהפכה החלה לסמן מפנה במזרח התיכון, ממשטרים מלוכניים ופרו-מערביים לכיוון של רפובליקות סוציאליסטיות עם נטייה לטובת ברית המועצות.
בשנת 1965 נערכו חילופי שטחים בגבול ירדן – ערב הסעודית.
ירדן ויתרה על שטחי מדבר נרחבים בפנים היבשה, תמורת רצועת חוף של מספר קילומטרים ליד העיר עקבה, ושטחים לאורך גבולה המזרחי והדרומי עם ערב הסעודית.
ריאד סיפקה סיוע כלכלי לפרויקטי פיתוח, ולאחר מלחמת ששת הימים, תרומות כספיות ישירות לתקציב.
סעודיה גם תיווכה בין ירדן ליריביה הערבים השונים, כולל אש"ף בשנים 71–1970 וסוריה ב-1980.
ערב הסעודית סייעה לירדן במהלך הסכסוך הערבי ישראלי, ואפשרה לאזרחים ירדנים רבים וגם לפלסטינים בעלי אזרחות ירדנית לעבוד בסעודיה.
עם זאת, היחסים הידרדרו במהירות במהלך מלחמת המפרץ, כאשר חוסיין, מלך ירדן, תמך בעיראק של סדאם חוסיין שהתעמתה עם סעודיה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 היחסים בין ירדן וסעודיה שופרו, המדינות שוב החלו לשתף פעולה בנקודות המרכזיות בכלכלה ובמדיניות החוץ.
לפי סקר דעת קהל של מרכז המחקר פיו, משנת 2013, 88% מהירדנים מביעים דעה חיובית על ערב הסעודית, כאשר 11% מביעים דעה לא חיובית.
גם פעילותה של איראן ככוח אזורי פוליטי, והאיום הנתפס על יציבות הממלכות, קירבו בניהן.
לאחר מינוי של מוחמד בן סלמאן ליורש העצר הסעודי, וכתוצאה מכך האיש החזק בממלכה, היחסים הידרדרו בשל הבדלי הגישות של המדינות ביחס לתוכנית השלום של הנשיא טראמפ לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, היחס לטורקיה של רג'פ טאיפ ארדואן, אופן הפעילות המשותפת שלהן בעת המשבר הדיפלומטי הקטרי ומלחמת האזרחים התימנית.
במקביל, המדינות המשיכו לשתף פעולה בתחומי הבריאות, התקשורת, התרבות, הרווחה, הדיור והאנרגיה.
הסחר בין ירדן לסעודיה הגיע לכ-4.7 מיליארד דולר בשנת 2022, בעוד שההשקעות הסעודיות בירדן היו על כ-12 מיליארד דולר.
ירדן היא בעלת השפעה בהר הבית, הקדוש לשלושת הדתות האברהמיות: יהדות, נצרות ואסלאם, דרך ה"ווקף", האמון על שמירת הסטטוס קוו בהר הבית והאפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים.
סעודיה היא "שומרת המקומות הקדושים" – מכה ואל-מדינה.
הירדנים חששו מהשפעה סעודית בהר הבית שתהיה על חשבונם.
יחסי ירדן–קטר הם היחסים הדיפלומטיים והרשמיים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין מדינת קטר
היחסים בין קטר לירדן היו יחסים קרירים עקב תמיכתה של ירדן בבחריין במסגרות ובסכסוכים רבים, כמו כן, ההכרעה בסכסוכי השטח שבין קטר לבחריין בשנת 2001 הוכרעה בידי שופט ירדני, שתמך בבחריין.
בשנת 2006 נמנעה קטר מהצבעה לנציג הירדני שהתמודד על תפקיד יושב ראש פיפ"א, יש לציין שהירדני היה הערבי היחיד שהתמודד.
דיפלומט ירדני בכיר אמר כי "הדברים הללו הם רק הקש ששבר את גב הגמל, ישנן ויהיו עוד הרבה סוגיות וסכסוכים." והוא צדק, בשנת 2002 שגריר קטר בירדן הוחזר לארצו עקב ראיון המבקר את השושלת ההאשמית עם האקדמאי הסורי אסעד ח'ליל ברשת אל-ג'זירה.
מה שגרם גם לסגירת משרדי אל-ג'זירה ברבת עמון ולגינויים מצד ירדן על הראיון שהיה "משמיץ ומזיק" על פיהם.
בשנת 2003 הרשויות הקטריות עצרו את פיראס אל-מג'אלי, אזרח ירדני חף מפשע בקטר שאף עבד בטלוויזיה הלאומית של קטר והאשימו אותו בריגול לטובת ממשלת ירדן.
אל-מג'אלי נשפט ודינו היה גזר דין מוות אך חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, אמיר קטר דאז, העניק לו חנינה ושחרר אותו להמשך חייו.
2006 - היום - התחממות היחסים
יחסי ירדן–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הפדרציה הרוסית לבין הממלכה הירדנית ההאשמית.
המדינות כוננו את יחסיהן בשנת 1963, כאשר רוסיה הייתה חלק מברית המועצות.
החל משנות התשעים, עם התפרקותה של ברית המועצות, היחסים חמים, ולמדינות קיימים אינטרסים משותפים רבים.
רוסיה מחזיקה שגרירות ברבת עמון, וירדן מחזיקה שגרירות במוסקבה.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן ב-20 באוגוסט 1963, כאשר רוסיה הייתה חלק מברית המועצות, על אף שירדן הייתה בעלת ברית של ארצות הברית והגוש המערבי במהלך המלחמה הקרה.
היחסים בין המדינות בשנות השישים עד שנות התשעים המוקדמות היו קרים, עקב עמדתה של ארצות הברית.
הירדנים התנגדו לשיטה הקומוניסטית ונאבקו בקומוניזם, בטענה כי הוא ההפך המוחלט מחופש.
ירדן קיימה יחסים עם ברית המועצות על אף התנגדותה לקומוניזם, כיוון שברית המועצות תמכה במדינות ערב במלחמות רבות והיחסים היו חיוניים לירדן כדי לחזק את תמיכתם בפלסטינים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במישרין ובעקיפין.
ב-18 בדצמבר 1991 הכירה ירדן ברוסיה ובכל מדינות חבר העמים האחרות.
ביקורים רמי דרג של מנהיגי שתי המדינות אחת אצל השנייה הם דבר נפוץ שקורה אחת לחצי שנה בממוצע.
בספטמבר 2000 ניהלו ולדימיר פוטין ועבדאללה השני שיחה קצרה ב"פסגת המילניום" בניו יורק.
בחודש אוגוסט 2001 נסע המלך לביקור רשמי לרוסיה.
המלך ביקר ברוסיה בין 2001 ל-2005 שבע פעמים.
הנשיא פוטין נסע לביקור רשמי בממלכה ההאשמית של ירדן ב-12 עד ה-13 בפברואר 2007.
כיום היחסים בין שתי המדינות הם ידידותיים על רקע הרבה אינטרסים משותפים.
בניגוד לכך, ירדן חברה בכוח המשימה המיוחד למבצע פתרון אינהרנטי במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה יחד עם בחריין, קטר, ערב הסעודית וארצות הברית, שנלחם כנגד משטר בשאר אל-אסד ורוסיה.
ירדן מצליחה לשמור על יחסיה ההדוקים עם רוסיה גם כאשר היא תומכת בארצות הברית.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת חלה עלייה משמעותית בייצוא הירדני לרוסיה ובשנת 2013 חלה ירידה קיצונית בו.
לשם השוואה, ערך הייצוא הירדני לרוסיה בשנת 2012 עמד על 22 מיליון דולר אמריקאי ולאחר שנה הוא עמד על 6.92 מיליון דולר בלבד.
בשנת 2014 הייצוא עלה במעט וכלל בעיקר תרסיסים להגנה על מזון מפני מזיקים.
הייצוא הרוסי לירדן משמעותי בהרבה ועמד על 227 מיליון דולר אמריקאי כאשר רובו כלל דגנים.
בשנת 2014 חתמה ירדן חוזה עם החברה הממשלתית הרוסית רוסאטום העוסקת באנרגיה אטומית, שעיקרו בנייה עתידית של שני כורים גרעיניים לייצור חשמל בשווי של חמישה מיליארד דולרים אמריקאיים כל אחד.
כיום הפרויקט הוא בשלבי תכנון, ובניית הכורים צפויה להסתיים לקראת שנת 2025.
יחסי ירדן–סוריה הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הרפובליקה הערבית הסורית.
יש לשתי המדינות היסטוריה משותפת כאשר ירדן הייתה החלק הדרומי של סוריה בתקופת השלטון העות'מאני עד הסכם סייקס–פיקו בו קיבלה צרפת את השליטה על סוריה והממלכה המאוחדת את השליטה על ישראל וירדן.
שתי המדינות נלחמו יחד נגד ישראל במגוון מלחמות ושתי המדינות חלקו אויב משותף עד שנת 1994 בה ירדן חתמה על הסכם השלום עם ישראל.
ב-1921 ביקש מייסד מדינת החסות הבריטית "אמירות עבר הירדן", עבדאללה הראשון, לפלוש לסוריה, שממנה גורשו אחיו ההאשמים על ידי הצרפתים, ואשר ראה בה עבדאללה חלק מן הממלכה ההאשמית המובטחת.
ב-1946, כששתי המדינות זכו לעצמאות, המלך עבדאללה לא זנח את תוכניתו להפוך גם למלך סוריה מלבד מלך ירדן.
סוריה הבחינה במזימות של עבדאללה להקמת "ממלכת ההאשמים הגדולה", פירשה זאת כהתערבות בענייניה הפנימיים והגישה תלונה רשמית בנושא לליגה הערבית.
בשנת 1956 היו היחסים בין סוריה לירדן טובים ואף פורסם על הסכם הגנה הדדי שגובש בין המדינות.
אולם, באפריל 1957 בעקבות הדחת ראש ממשלת ירדן, סולימאן א-נאבולסי על ידי המלך חוסיין, וקשר זרקא שזכה לתמיכת גורמים בסוריה, נוצרה מתיחות בין המדינות.
בתחילת אוגוסט 1957 איימה ירדן על סוריה בהתנגשות צבאית אם לא תופסק ההסתה נגד ירדן בעיתונות הסורית והמדינות ריכזו כוחות צבאיים על גבולם המשותף.
מספר ימים לאחר מכן פורסם חילוקי הדעות יושבו, אולם בנובמבר 1957 הודיע חוסיין על פרישה מהברית עם מצרים וסוריה.
בשנות ה-60, ובמיוחד בעקבות ההפיכה בסוריה בפברואר 1966, הייתה סוריה מקורבת לברית המועצות, בעוד ירדן הייתה מקורבת לארצות הברית.
שבירות המשטר בסוריה הביאה לחששות לניסיון הפיכה ירדנית אמריקאית במטרה להביא את סוריה למעגל ההשפעה המערבי.
היו שטענו שמטרת הסכם ההגנה מצרים-סוריה שנחתם ב-4 בנובמבר 1966 נועד למנוע הפיכה כזאת.
המתיחות הירדנית-סורית החריפה בשנות השישים המאוחרות של המאה העשרים כאשר אש"ף וירדן הסתכסכו.
סוריה תמכה באש"ף בסכסוך והטילה תחילה סנקציות על ירדן.
בספטמבר השחור ב־1970 שלחה סוריה מחלקה משוריינת מצבאה לירדן כדי לחזק את הכוחות הפלסטיניים שהותקפו על ידי צבא המלך חוסיין.
ביולי 1971 ניתקה סוריה את היחסים הדיפלומטיים עם ירדן בעקבות סוגיה זו והחלה עוינות בין השתיים.
מלחמת יום הכיפורים שנערכה בין מצרים וסוריה לישראל הביאה לשיפור הדרגתי ביחסים בין שתי המדינות, שכן, ירדן שלחה לסוריה חיל משלוח; למרות זאת, המלך חוסיין הזהיר את גולדה מאיר ומשה דיין ממזימותיהן של מצרים וסוריה.
בשנת 1976 הייתה ירדן המדינה הערבית היחידה לתמוך בהתערבותה של סוריה בענייני הפנים בלבנון ולפלוש אליה.
למרות זאת, הידרדרות ביחסים התרחשה בשנת 1977 כאשר ירדן תמכה בהסכם השלום של ישראל עם מצרים שיזם אנואר סאדאת.
בעקבות זאת ירדן הטילה על סוריה את האשמה בהקמתה של תנועת האחים המוסלמים בסוריה כאשר היא טוענת שמקימי התנועה הם מתאזרחים שהיגרו לירדן מסוריה.
האשמה זו של ירדן גרמה למתיחות חדשה בין המדינות.
בדצמבר 1980, כוחות צבאיים של שתי המדינות נפרשו לאורך הגבול ביניהן.
כמשקל נגד לסוריה, שיפרה ירדן את קשריה עם עיראק והפכה לאחד הסוחרות העיקריות איתה.
ב-1981 האשימה ירדן את סוריה כמי שעומדת מאחורי חטיפת הנספח הצבאי הירדני בביירות, בירת לבנון.
בנוסף לכך, היא האשימה את ריפעת אל-אסד, אחיו של הנשיא אסד, בניהול מזימה להתנקש בחייו של ראש ממשלת ירדן.
מ-1982 ועד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים נעשו שוב מאמצי ההתקרבות בין שתי המדינות.
לאחר מלחמת המפרץ הראשונה השתפרו היחסים בין ירדן לסוריה.
לאחר הסכם השלום בין מדינת ישראל לבין ממלכת ירדן ההאשמית, שבה יצרה ירדן קשרים דיפלומטיים עם ישראל, ירדן הייתה נקודת מעבר חשובה לאנשי עסקים סורים שעסקו בעסקים ברשות הפלסטינית.
ב-26 במאי 2014 גירשה ירדן את שגריר סוריה, בהג'ת סולימאן, שלפי דבריה של דובר משרד החוץ הירדני, סבאח אל-רפי, הוכרזה כאישיות בלתי רצויה בשל "התבטאויות פוגעניות, באמצעות קשריו האישיים או בכתיבה בתקשורת ובמדיה החברתית, נגד הממלכה."
בפברואר 2025 ביקר נשיא סוריה הזמני אחמד א-שרע בירדן ונפגש עם עבדאללה השני, מלך ירדן ויורש העצר חוסיין.
יחסי ירדן–עיראק הם היחסים הדיפלומטיים המלאים בין הרפובליקה העיראקית לבין הממלכה הירדנית ההאשמית.
היחסים בין שתי המדינות קרובים באופן מסורתי.
שטחן של ירדן ועיראק השתייך עד 1918 ל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה חתמו הבריטים והצרפתיים על הסכם סייקס–פיקו שנועד ליצור יחידה בחסות בריטית מרוב דרום עיראק, ירדן וישראל של היום, לצד שטח בריבונות בריטית בסמיכות לשאט אל ערב, בעוד צפון עיראק נועד להיות שטח חסות צרפתי יחד עם מרבית סוריה.
לאחר המלחמה הוקמה בעיראק עיראק המנדטורית שבחסות בריטית, בעוד ירדן הייתה חלק מהמנדט הבריטי.
באפריל 1921 הוקמה אמירות עבר הירדן.
בראשות שתי המדינות עמדו בני השושלת ההאשמית, עבדאללה בירדן ואחיו פייסל בעיראק.
ב־1948 אישרה ירדן לכוחות צבא עיראק לעבור דרכה על מנת להשתתף במלחמת העצמאות הישראלית.
חיל המשלוח העיראקי סייע בייצוב הקו הערבי ב ולאחר המלחמה עבר השטח לשליטת ירדן.
ב־14 בפברואר 1958 הקימו שתי המדינות את האיחוד הערבי, שנועד לאחד את שתי המדינות למדינה אחת, בין היתר כמשקל נגד לקהילה הערבית המאוחדת.
במסגרת המדינה המאוחדת שמרו שתי המדינות על מוסדותיהן העצמאיים, אך הוסכם על הקמת ממשלת איחוד משותפת, שהייתה אמורה לשבת לסירוגין חצי שנה בבגדאד וחצי שנה בעמאן, וכן בית נבחרים משותף של האיחוד.
ב-14 ביולי 1958 ביצעו מספר קצינים נאצריסטים הפיכה צבאית בבגדאד, ובמהלכה נרצחו פייסל ויורש העצר העיראקי עבד אל-אילה, וראש ממשלת הפדרציה נורי א-סעיד.
התמוטטות האיחוד ורצח מלך עיראק שהיה בן דודו של שלך ירדן הביאו לקפיאה ביחסים בין המדינות.
עיראק שלחה חיל משלוח לעזרת ירדן גם במלחמת ששת הימים.
היחסים בין המדינות חזרו להתחמם בסוף שנות השבעים, כאשר סדאם חוסיין פנה לירדן במטרה לחזק את הליגיטימציה שלו על ידי יצירת בעלי ברית במרחב.
ההסכם אפשר לעיראק להזרים נפט בצינור הנפט שקישר בין המדינות להשתמש בנמל עקבה ליצוא ולייבוא.
במלחמת איראן–עיראק תמכה ירדן בעיראק ונמל עקבה שימש אותה לרוב אספקת המזון, הנפט והתחמושת.
גם במלחמת המפרץ תמכה ירדן בעיראק באותה הדרך.
ב־1994 שינתה ירדן את גישתה כלפי עיראק באופן רשמי כאשר על רקע התקרבות בין ירדן לארצות הברית החלה המדינה להתבטא בגנות המשטר בעיראק.
עם זאת, שיתוף הפעולה הכלכלי בין המדינות נמשך וסייע לעיראק לעקוף חלק מהסנקציות שהוטלו על עיראק.
הפלת משטרו של סדאם חוסיין במלחמת עיראק ב־2003 הביאה למאות אלפי פליטים מעיראק שעברו לירדן.
במהלך מלחמת חרבות ברזל המיליציות הפרו־איראניות בעיראק עודדו התקהלויות על גבול ירדן–עיראק וניסיונות לפריצת הגבול בין שתי המדינות, תחת סיסמת הסולידריות עם הפלסטינים ברצועת עזה.
באוקטובר 2023 החלו מאות שיעים עיראקים לצבוא על מעבר הגבול טריביל וביקשו לפתחו כדי לאפשר להם לעבור דרך ירדן "להשתתף במלחמה ובג'יהאד בפלסטין".
הם קיימו הפגנות במקום וניסו להשבית את מעבר משאיות נפט מעיראק לירדן.
ב־28 בינואר 2024 תקפו מליציות פרו־איראניות בעיראק בסיס אמריקאי בצפון מזרח ירדן באמצעות כטב"מ והרגו שלושה חיילים אמריקאים.
לירדן יש שגרירות בבגדאד ולעיראק יש שגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–מצרים ידעו עליות ומורדות במשך השנים לאור האינטרסים השונים של מנהיגי הממלכה הירדנית ההאשמית ומנהיגי הרפובליקה הערבית המצרית מצד אחד והרצון להציג אחווה ערבית בפני תושבי המדינות, מצד שני.
שתי המדינות החברות בארגונים: הליגה הערבית, ארגון הסחר העולמי, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, המועצה לאחדות כלכלית ערבית והאומות המאוחדות.
היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת העצמאות של ירדן, 1946, ימים ספורים לאחר הכרזת העצמאות.
הצהרתו של עבדאללה על סיפוח הגדה המערבית לממלכתו, בניגוד לעמדת מדינות ערב האחרות, העיבה על היחסים בין ירדן ומצרים.
עם זאת, בשנים הראשונות שלאחר הסיפוח הגיבה אליה מצרים במתינות.
בפברואר 1956 הורעו היחסים לאור כוונת ירדן להצטרף לברית בגדד.
בימיה הראשונים של הרפובליקה הערבית המאוחדת, בשנת 1958, נעשה ניסיון להציג "ירח דבש" בין ירדן לרפובליקה, אולם סירובה של הרפובליקה להכיר בסיפוח הגדה המערבית על ידי ירדן והצהרת נאצר על הצורך להקים צבא פלשתינאי בירדן, העיבו על היחסים.
למחרת פרסום תוכנית הפדרציה על ידי המלך חוסיין, נרמז בעיתון מצרי על כוונה של מצרים לנתק את היחסים עם ירדן וב-6 באפריל 1972 הכריז נשיא מצרים אנואר סאדאת על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם ירדן בעקבות פרסום התוכנית שלא לקחה בחשבון את האינטרסים של אש"ף.
היחסים כוננו מחדש ב-11 בספטמבר 1973 לקראת מלחמת יום הכיפורים.
היחסים נותקו שוב ב-1979, הפעם על ידי ממשלת ירדן, במחאה על הסכמי קמפ דייוויד בין ישראל למצרים.
בעקבות פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982, הפעילה ממשלת ארצות הברית לחץ על שתי הממשלות להגיע להסדר במטרה לגבש אסטרטגיית שלום משותפת מול ממשלת ישראל, והיחסים כוננו בשלישית ב-25 בספטמבר 1984.
יחסי ירדן–קניה הם היחסים בין ממלכת ירדן לבין קניה.
לירדן שגרירות וקונסוליה בניירובי, ואילו לקניה שגרירות בקהיר המייצגת אותה גם בירדן, נוסף על קונסוליה בעמאן.
בנובמבר 2014, במהלך ביקורו באיחוד האמירויות הערביות, שוחח נשיא קניה, אוהורו קניאטה עם המלך עבדאללה השני, מלך ירדן כדי להילחם בקיצוניות, ובמהלך השיחה ביקש נשיא קניה את סיועה של ירדן.
מוחמד בן ראשד אאל מכתום, סגן נשיא איחוד האמירויות הערביות, היה מעורב אף הוא בשיחה.
קניאטה ביקר גם בעקבה שבירדן שם הוא השתתף בפסגה בהשתתפות מנהיגים נוספים.
בספטמבר 2016 ביקר בקניה המלך עבדאללה השני.
במהלך הביקור שארך יום אחד השתתף המלך בתרגיל צבאי משותף וכן נפגש עם נשיא קניה, אוהורו קניאטה.
בתחילת 2017 נחנכה בניירובי שגרירות ירדן במדינה.
ירדן ביטאה בעבר רצונה בפתיחתה לסחר עם מדינות אפריקה השונות, לרבות קניה.
קניה נחשבת לשלישית בגודלה בשוק האפריקאי הלא ערבי ביבשת ולשער עסקים חשוב באזור האגמים הגדולים של אפריקה.
קניה מייבאת מירדן סחורות ובעיקר כימיקלים, דשנים, תרופות, מוצרי פלסטיק, רהיטים ומכונות למיזוג אוויר.
מצידה, ירדן מייבאת מקניה סחורות שונות ובעיקר קפה, טקסטיל וממתקים.
שגרירות קניה בקהיר היא האחראית גם על היחסים עם ירדן.
יחסי ירדן–מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה ההאשמית הירדנית לבין מלזיה.
היחסים בין המדינות מתבססים והתבססו בעבר על כלכלה.
שתי המדינות משתפות פעולה בכל הנוגע להגנה על האינטרסים של מדינות האסלאם ובמיסיונריות והפצה של האסלאם ברחבי העולם.
שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וב-G77.
חברות מלזיות רבות חדרו לשוק הירדני, 30% משוק האנרגיה הפרטי בירדן שייך לחברות מלזיות, וחברות מלזיות הן ספקיות המזון לכוחות המזוינים של ירדן ולמשמר המלכותי הירדני.
גם חברות ירדניות חדרו לשוק המלזי, בין ירדן למלזיה קיימות טיסות ישירות של חברת התעופה רויאל ג'ורדניאן וחברות רבות מהמדינה, כולל הממשלה עצמה השקיעו בפרויקט מלזי להקמת מחוז שיעסוק בתעשייה בלבד.
כמו כן, הקימה ירדן סניף של אוניברסיטת אל-בית במלזיה.
שתי המדינות חתמו על הסכם למניעת כפל מס בשנת 1994.
במהלך משט המרמרה סיפקה ממשלת ירדן הגנה לאזרחים המלזים שהשתתפו בו.
ירדן מיוצגת במלזיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית בקואלה לומפור, בירת המדינה.
מלזיה מיוצגת בירדן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית בעמאן, בירת המדינה.
יחסי ירדן–לבנון הם היחסים הבילטרליים בין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הרפובליקה הלבנונית.
שתי המדינות חברות בליגה הערבית, ומקיימות שיתוף פעולה במגוון תחומים.
בשנת 1946 כוננו היחסים בין המדינות, לאחר שירדן קיבלה את עצמאותה מבריטניה.
בשנת 1948 השתתפו שתי המדינות במלחמת העצמאות נגד מדינת ישראל הצעירה שזה עתה הוקמה, אולם בעוד שירדן הצליחה להשתלט על תחומי הגדה המערבית, 14 כפרים לבנונים נכבשו על ידי צה"ל והוחזרו ללבנון רק לאחר הסכמי שביתת הנשק.
בשנת 1970 פתח חוסיין, מלך ירדן במלחמה נגד אש"ף וארגוני הטרור הפלסטינים, וכתוצאה מתבוסתם עברו הארגונים הללו לדרום לבנון, שם הקימו את הפתחלנד.
במהלך מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, גינתה ירדן את ישראל על פעולותיה, אולם מאידך מתחה ביקורת גם על החזבאללה.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה תמכה ירדן באופוזיציה הסורית, בעוד החזבאללה תמך בשלטונו של בשאר אל-אסד, אולם גם ירדן וגם חזבאללה לחמו כנגד ארגון המדינה האסלאמית.
לבנון מחזיקה בירדן רק שגרירות בעמאן, ואילו ירדן מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות בלבד.
יחסי ירדן–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים בין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
היחסים בין ירדן למקסיקו כוננו ב-9 ביולי 1975. חודש לאחר מכן, בין ה-10 באוגוסט ל-13 באוגוסט 1975, ערך נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס ביקור בירדן.
במהלך ביקורו בירדן, שוחח הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס עם חוסיין, מלך ירדן על העמקת היחסים הכלכליים והמסחריים בין שתי המדינות ועל הנושאים המשפיעים במזרח התיכון באותה העת.
במרץ 2002, ביקר מלך ירדן, המלך עבדאללה בעיר מונטריי במקסיקו כדי להשתתף בוועידת האו"ם למימון ופיתוח.
בפברואר 2014, המלך עבדאללה ערך ביקור שני במקסיקו.
במהלך ביקור זה של המלך עבדאללה, נחתמו מזכרים להגברת שיתוף הפעולה בחינוך ובתחבורה ולהידוק היחסים הדו-צדדיים.
ביולי 2014, ביקר בירדן שר החוץ המקסיקני, חוסה אנטוניו מיד קוריברניה והחל במשא ומתן על הסכם סחר חופשי בין מקסיקו לירדן.
במהלך ביקורו הודיע השר כי מקסיקו תפתח שגרירות בעמאן וגם ביקר במחנה הפליטים הסורי זעתרי, כדי לבחון את המשבר ההמוניטרי העומד בפני הפליטים.
בשנת 2015, פתחה ירדן שגרירות במקסיקו ומקסיקו פתחה שגרירות בירדן.
באותה השנה, חגגו שתי המדינות 40 שנה של יחסים דיפלומטים.
בשנת 2015, הסחר בין ירדן למקסיקו הסתכם בכ-20.3 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי שלה ירדן למקסיקו כולל: חלקים אלקטרוניים, פוספטים ומינרלים אחרים.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לירדן כולל: אנטיביוטיקה, משאיות וכלי רכב אחרים.
ירדן מחזיקה בשגרירות במקסיקו סיטי.
מאידך, מקסיקו מחזיקה בשגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין הממלכה הירדנית האשמית לבין פקיסטן.
פקיסטן הייתה המדינה היחידה, מלבד הממלכה המאוחדת, שהכירה בריבונות ירדן על שטחי יהודה ושומרון שנשארו בידיה עם סיום הקרבות במלחמת העצמאות ב-1949.
מדינות ערב שנחשבו בשנות ה-50 של המאה ה-20 לפרו-מערביות, כדוגמת ערב הסעודית, ירדן ועיראק, נטו לטובת הפקיסטנים, ואילו מדינות ערב שנחשבו לנייטרליות (כגון סוריה ומצרים) גילו לעיתים תכופות נטיות פרו-הודיות.
בשנת 2001, ביקרו מנהיגי פקיסטן בעמאן על מנת לדון בשיתוף פעולה מלא.
מלך ירדן שיבח את דברי המנהיגים וכינה "יחסים עמוקים, חזקים והיסטוריים" בין שתי המדינות.
ב-2 בנובמבר 2007, ביקר המלך עבדאללה השני מירדן באסלאמאבאד, שם קיים פגישה רשמית עם נשיא פקיסטן, פרבז מושארף.
במפגש שוחחו על ההתפתחות הכללית של מצבים אזוריים ובינלאומיים ובעיקר במזרח התיכון.
כמו כן, הם ציינו חששות לגבי המצב בעיראק.
מושראף אף שוחח עם המלך עבדאללה על מאמציה של פקיסטן לקדם שלום ויציבות בדרום אסיה והתמודדות של המדינה עם אתגרים קיצוניים של טרור.
שני המנהיגים הביעו שביעות ורצון מהתפתחות ביחסים הדו צדדיים של הפקיסטיאנים-ירדניים בתחומים שונים.
בעיקר ברמות שיתוף הפעולה שהתייחסו בעיקר בתחומים הכלכליים-מסחריים.
ביקור נוסף של מלך ירדן בפקיסטן התקיים כעבור יותר מעשור, בפברואר 2018. בביקור זה עמד המלך בראש משלחת רמת דרג ונפגש הן עם ראש ממשלת פקיסטן והן עם נשיאה ממנון חוסיין, במטרה לקדם את היחסים הבילטרליים שבין שתי המדינות.
בשנים 2004–2005 עמד הסחר בין פקיסטן לירדן ב-53.837 מיליון דולר, שבו היצוא של פקיסטן עמד על 21.013 דולר והיבוא נרשם ב-32.806 מיליון דולר.
בעבר, מנהיגים ירדניים רבים הזמינו משקיעים פקיסטנים על מנת לבחון אפשרויות זמינות בניצול האנרגיה.
בחודש יוני 2006, נקבעה פגישה בין שני המנהיגים של המדינות על מנת לבצע משא ומתן לגבי הסכם הסחר החופשי וקידום ההשקעות, במהלך הדיון הוזכרו נושאים שונים כגון שיתוף הפעולה בחקלאות, במדע, בטכנולוגיה ועוד.
יחסי ירדן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה ההאשמית הירדנית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
ירדן אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות הירדנית האמונה על סן מרינו היא זו שנמצאת ברומא, בירת איטליה.
סן מרינו אינה מיוצגת בירדן בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
בין שתי המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד:
הסכם דיפלומטי בנוגע לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הממלכה ההאשמית הירדנית - 13 ביולי 1992.
יחסי ירדן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הממלכה הירדנית ההאשמית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים.
ירדן מהווה שותפה חשובה של שווייץ בהקשר של יחסים פוליטיים עם המזרח התיכון ומיקומה ליד סוריה וישראל מאפשר לשווייץ לפעול משם לטובת האזור כולו.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הממלכה ההאשמית הירדנית מהממלכה המאוחדת בשנת 1949. שגרירות שווייצרית נפתחה בעמאן בשנת 1970 ומשרד שיתוף פעולה נפתח במקום בשנת 2001. עד שנת 2008, ירדן הייתה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה כלכלי עם שווייץ.
העיר העתיקה של פטרה, אשר היום מהווה אתר מורשת עולמית ואחד מאתרי התיירות הראשיים והמוכרים ביותר בירדן, התגלתה בשנת 1912 על ידי מגלה הארצות השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט.
באוקטובר 2015 ביקר בירדן נשיא שווייץ, דידייה בורקהלטר, שם נפגש עם שר החוץ הירדני.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בירדן שלוש מאות ואחד אזרחים שווייצרים.
ירדן מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בירדן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בעמאן, בירת המדינה.
יחסי ירדן–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין הממלכה הירדנית ההאשמית והרפובליקה הצרפתית.
סוכנות הפיתוח הצרפתית שוהה בירדן מאז פרויקטים שנערכו בשנת 2006, ותומכת בנושאים הקשורים במים, אנרגיה ותחבורה.
צרפת תומכת ביצירת מקומות עבודה בירדן, למשל בתחום ניהול הפסולת.
מבחינת ההשקעות, צרפת עומדת מאחורי מדינות המפרץ, אך בשווה לארצות הברית, ומשקיעה בעיקר בתחום הטלקומוניקציה.
המכון הצרפתי של המזרח הקרוב, כעת בעמאן, עורך מחקר ארכאולוגי של מטעם צרפת וירדן.
לפיכך, צרפת שלחה משימה ארכאולוגית לפטרה לחקר מנהגיהם הדתיים של הנבטים.
המשלחת הצרפתית בעמאן מחזקת את שיתוף הפעולה החינוכי והתרבותי בין שתי המדינות.
מכללת סאל עמאן והתיכון סנט ג'וזף דו לווקידי בנאנט מחזקים את שיתוף הפעולה החינוכי והתרבותי בין המדינות מאז 2014, על ידי הקמת חילופי סטודנטים שנתיים הדדיים.
לצרפת וירדן דעות דומות בנושאים בינלאומיים רבים, כגון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, המלחמה בטרור ומלחמת האזרחים בסוריה.
ירדן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז בלבד, וכן צרפת מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן בלבד.
יחסי ירדן–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ירדן ובין הרפובליקה של קוריאה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 ביולי 1962. בין המדינות מתקיימים יחסים בילטרליים ענפים, שבאים לידי ביטוי במספר רב של ביקורים דיפלומטים בין המדינות.
קוריאה הדרומית משקיעה כספים רבים בירדן, בעיקר בבניית תחנות כוח, מתקני חשמל, ומתקנים לטיהור שפכים.
קוריאה הדרומית מיוצגת בירדן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בעמאן, בירת ירדן.
ירדן מיוצגת בקוריאה הדרומית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסיאול, בירת קוריאה הדרומית.
עד שנת 2010 השגרירות ישבה ביפן.
יחסי ירדן–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ירדן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
צ'ילה וירדן כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954. שנתיים לאחר מכן הוקמה בעמאן נציגות צ'יליאנית.
האמנות הדו-צדדיות הראשונות בין צ'ילה לירדן מתוארכות לשנת 1977, כאשר נחתם הסכם על תחבורה אווירית בעמאן.
ארבע שנים אחר כך נחתם הסכם בסיסי לשיתוף פעולה כלכלי, טכני ותרבותי, ואילו בשנת 1997 נחתם הסכם פטור מוויזה לבעלי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים.
בשנת 2008 הגיעו עבדאללה השני, מלך ירדן וראניה, מלכת ירדן לביקור ממלכתי בצ'ילה, אז חתמו שתי המדינות על הסכמים דו-צדדיים בנושא תיירות, עבודות ציבוריות, השקעות, סחר ותעשייה, וכן כמו כן נחתמה התוכנית המבצעת לשיתוף פעולה מדעי ותרבותי, ונוצרה המועצה העסקית הצ'יליאנית-ערבית.
מאוחר יותר, בתחילת 2010, ביקר הנסיך חסן בן טלאל, מלווה באשתו הנסיכה סרבת אל-חסן, בצ'ילה, שם ערך פגישות עם רשויות שונות, פרלמנטרים, אנשי אקדמיה, אנשי עסקים ונציגי הקהילה הערבית בערים סנטיאגו דה צ'ילה, ולפראיסו וולדיביה.
בשנה שלאחר מכן, נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירה ערך ביקור עבודה בעמאן כדי להיפגש עם המלך עבדאללה השני.
לרגל האירוע קיימו שני ראשי המדינה פגישה פרטית בה סקרו את היחסים הדו-צדדיים ואת הנושאים הרלוונטיים ביותר על סדר היום האזורי והבינלאומי.
לאחר מכן התקיימה פגישה ממושכת בין שתי המשלחות.
ב-3 בנובמבר 2015 קיימו שתי המדינות פגישה ראשונה של התייעצויות פוליטיות באמצעות משרדי החוץ שלהן.
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-11 מיליון דולר בשנת 2016, שהם גידול של 26% בחמש השנים האחרונות.
המוצרים העיקריים שמייצאת צ'ילה לירדן היו עיסת עץ כימית, צמחי אבן, קרטון, ואילו ירדן מייצאת לצ'ילה בעיקר בגדים שונים העשויים סיבים סינתטיים ואשלגן הידרוקסידי.
צ'ילה מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן, המוסמכת גם עבור ערב הסעודית, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בעקבה.
ירדן מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי ירדן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ירדן וספרד.
ספרד וירדן חולקות קשרים היסטוריים ואינטרסים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים.
היחסים בין המדינות הם קרובים מאוד באופן מסורתי ומאופיינים הן בהיעדר סכסוכים דו-צדדיים והן במפגש העמדות בעניינים פוליטיים אזוריים (תהליך השלום ב, תהליך ברצלונה, הדיאלוג הים-תיכוני, איחוד מדינות הים התיכון, נאט"ו ועוד).
ובינלאומיים (יוזמות נגד רעב ועוני, מטרות המילניום, רפורמת האו"ם, ברית התרבויות ועוד).
הקשרים בין משפחות המלוכה הספרדית והירדנית תרמו באופן בולט לגישה זו, שיש לה בסיס חברתי, תרבותי, פוליטי וכלכלי מוצק.
במאי 1947 נקשרו קשרים ראשוניים בין המדינות.
באוקטובר 1950 נחתם חוזה ידידות בין המדינות.
סך ההשקעות של ירדן בספרד בשנים 2013 ו-2014 הסתכם בכ-29 מיליון אירו.
סך ההשקעות של ספרד בירדן בשנים 2013 ו-2014 הסתכם ב-2 מיליון אירו.
הפעילות המסחרית העיקרית שבוצעה כוללת: CASA - בסוף מרץ 2010 הושלמה מכירתם של שני מטוסים תמורת 19 מיליון אירו.
TELVENT (קבוצת ABENGOA) - בשנת 2010 היא חתמה על חוזה מסחרי לביצוע פרויקט SCADA עבור צפון עמאן תמורת 12 מיליון אירו בקו FIEM / SME.
נציגות ה-OTC, ארגון בת של הסוכנות הספרדית לשיתוף פעולה בינלאומי למען פיתוח (AECID), בעמאן, המשרתת את ירדן, סוריה ולבנון, פתחה את שעריה בסוף שנת 2008. יש בה יחידה מנהלית ואחראי על פרויקטים הומניטריים.
הקביעות של המשרד לשיתוף פעולה טכני בעמאן אוחדה עם מינוי רכז כללי, בשל הממד ההומניטרי של פעילותו.
מעמאן מועברת העזרה של משרד הפעולה ההומניטרית של ה-AECID לירדן, סוריה, לבנון, טורקיה ועיראק כדי להקל על הצרכים ההומניטריים הנובעים מהסכסוכים בסוריה ובעיראק.
שיתוף הפעולה הנוכחי מתמקד בתמיכה בפתרון המשבר שנגרם על ידי מספר רב של פליטים במדינה כתוצאה ממלחמת האזרחים בסוריה, ובפעילות שבוצעה במסגרת תוכנית "מסאר" לליווי תהליכי הדמוקרטיזציה במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
בשנת 2014 הושלם הפרויקט לחיזוק יכולותיו של המשרד לפיתוח חברתי למניעה והתייחסות לאלימות מגדרית.
באוגוסט 2015 אושרה יוזמת טהדיר-מסאר לאוכלוסייה האזרחית הסורית, במימון משותף של האיחוד האירופי, מה שהופך את תחזוקת ה-OTC לחיונית.
מטרתה היא להכשיר אנשים בעלי פוטנציאל להפוך לשחקני מפתח במעבר עתידי ולהיערך להתאוששות.
פעילות זו תבוצע יחד עם שלושה ארגונים ירדניים ותמיכה של משרד הפנים הירדני.
ארגונים לא ממשלתיים (משתפי פעולה ומתנדבים)
בשנת 2014 המשיכו ליישם הסכמים אזוריים ופרויקטים אחרים של ארגונים לא ממשלתיים: תנועה למען שלום, פירוק נשק וחופש (MPDL), סולידריות בינלאומית (SI ), הקרן לקידום חברתי של תרבות (FPSC) וחילוץ והצלה.
במסגרת תוכנית מסאר, הפרויקט לחיזוק החברה האזרחית המיועד לתרום לתהליכי הממשל הדמוקרטי בירדן ובהרשות הפלסטינית, מיושם משנת 2014. לבנון, תוניסיה ומצרים, יקבלו אף הן תמיכה באמצעות הקרן בעתיד.
הוועדה המעורבת האחרונה נחתמה בעמאן ב-29 באפריל 2006 וב-2010 בוצע תרגיל תכנות תפעולי במטרה לבצע טוב יותר את ההתערבויות של שיתוף הפעולה הספרדי.
שיתוף הפעולה המשיך בפעילותו בזיהוי, גיבוש וביצוע של הצעות להתמודדות עם המשבר ההומניטרי שנגרם על ידי הגידול בפליטים הסורים ולתמיכה בתהליכי הרפורמה הדמוקרטית, מסגרת בה מתערבת תוכנית מסאר, במימון שלה ביצע כמה פרויקטים במהלך 2013 ו-2014.
ירדן מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ושתי קונסוליות בברצלונה ובילבאו.
ספרד מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–כווית הם היחסים הדו-צדדיים בין ירדן לכווית.
היחסים נחשבים חזקים, אם כי ישנם עדיין מתחים.
לשתי המדינות יש היסטוריה משותפת, הן מתקופת הכיבושים הערביים והן מתקופת האימפריה העות'מאנית, ולכן בין שתי המדינות יש קשר הדוק.
שני העמים הם גם מדינות מלוכה חזקות.
שני העמים ייסדו לראשונה קשר זמן קצר לאחר עצמאותה של כווית.
לאורך כל מלחמת איראן–עיראק, ירדן, יחד עם כווית, היו שני התומכים העיקריים בעיראק בסכסוך נגד המשטר האסלאמי באיראן.
עם זאת, בעקבות מלחמת המפרץ, שהחלה עם פלישות עיראקית לכווית, הואשמו בירדן כי שתקו למצוקתם של כוויתים רבים, כולל המשפחה המלכותית של כווית, אל-סבאח; אף על פי כן הירדנים הצליחו לשמור על איזון ביחסים.
לאחר תום מלחמת המפרץ, ירדן נהייתה ביקורתית יותר כלפי סדאם חוסיין ואוהדת יותר כלפי כווית.
שתי המדינות, מאז תום מלחמת המפרץ, נהנו מעידן חדש של שיתוף פעולה.
בשנת 2019 חתמו ירדן וכווית על 15 הסכמים להגברת שיתוף הפעולה בכל תחום.
שתי המדינות מגלות גם חשש מפני החסימה של קטר במהלך המשבר הדיפלומטי בקטר.
ירדן מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי.
כווית מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–קוסובו הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת ירדן לקוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 וירדן הכירה בה ב-7 ביולי 2009. שתי המדינות נהנות מיחסים טובים וידידותיים.
אטיפטה יאהיאגה שכיהנה כנשיאה הרביעית של קוסובו שיבחה את תמיכתה של ירדן כאחת השותפויות החשובות ביותר של קוסובו במזרח התיכון.
המלך עבדאללה שיבח את היחסים בין שתי המדינות והצהיר כי תמיכת ארצו בקוסובו תימשך.
הוא הוסיף כי הממלכה ההאשמית תגדיל את מאמצי מדיניות החוץ שלה לתמוך בתהליך ההכרה הבינלאומיים בקוסובו.
במהלך מלחמת קוסובו, ירדן הביעה את תמיכתה בהתערבות נאט"ו בקוסובו והחזירה את שגרירה מבלגרד.
בדצמבר 2009 ירדן תמכה בקוסובו בחוות הדעת המייעצת של בית הדין הבינלאומי לצדק על הכרזת העצמאות של קוסובו.
שגריר ירדן הנסיך זייד ראעד אל חוסיין העלה את הנקודות הבאות:
הרשויות בבלגרד, שהונחו בידי כוונות לאומנית מאז 1989, שללו מאנשי קוסובו את הזכות לממשל עצמי והשתתפות בשלטון על ידי דיכוי שיטתי.
החלטת האו"ם 1244 אומצה במטרה להפסיק את האלימות על ידי נסיגת הכוחות הסרביים, ולא כללה את האפשרות שקוסובו תהפוך שוב לחלק מסרביה.
הכרזת העצמאות מומשה כמוצא אחרון, לאחר שכל דרכי המשא ומתן מוצו.
ירדן וקוסובו כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-5 ביוני 2013.
יחסי ירדן–סין הם יחסי החוץ בין ממלכת ירדן לבין הרפובליקה העממית של סין.
לאחר שהרפובליקה העממית של סין החליפה את מעמדה הבינלאומי של הרפובליקה הסינית, היא כוננה יחסים דיפלומטיים עם ירדן ב-7 באפריל 1977 והקימה שגרירות בעמאן.
במאי 1979 חתמו סין וירדן על הסכם סחר.
הרפובליקה העממית של סין היא היבואנית העיקרית של ירדן, והיא מהווה 9.4% מסך היבוא של ירדן.
הרפובליקה העממית של סין מייצאת בעיקר מוצרים אלקטרו-מכניים, ציוד תקשורת, טקסטיל ובגדים לירדן.
בשנת 1979 חתמו סין וירדן על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי.
בשנת 2009, אוניברסיטת ירדן פתחה כיתה לתואר ראשון בסינית.
במאי 2013 הושקה רשמית תחנת השידור הבינלאומית של הרפובליקה העממית של סין בעמאן, ששידרה תוכניות ערביות 24 שעות ביממה.
באוקטובר 2003 חתמו הרפובליקה העממית של סין וירדן הדדית על "מזכר ההבנות בנושא תוכנית היישום לתיירות הרפובליקה העממית של סין לירדן".
בדצמבר 2004 הושקו עסקי התיירות של הרפובליקה העממית של סין לירדן.
בפברואר 2009 הציעה ירדן טיפול באשרות עם ההגעה לאזרחי הרפובליקה העממית של סין.
ירדן ומרוקו חולקות יחסים קרובים.
גם ירדן וגם מרוקו חולקות יחסים מלכותיים משותפים, ירדן מנוהלת על ידי ההאשמים ומרוקו מובלת על ידי העלאווים - שתי שושלות הטוענות המייחסות את מוצאן למשפחת הנביא מוחמד; ונתפסות בין הממלכות המתונות ביותר בעולם הערבי.
מערכת יחסים מודרנית בין ירדן למרוקו כוננה במאה ה-20, כאשר ירדן ומרוקו קיבלו עצמאות מבריטניה וצרפת.
במשך מרבית המאה ה-20, ירדן ומרוקו התמודדו יחד עם סערות שונות, בעיקר תנועות פאן-ערביות, ניסיונות התנקשות להפיל את הממשלות בשתי המדינות ואת קשריהן החשאיים עם ישראל.
עם זאת, למרות הקשיים הללו, חוסיין, מלך ירדן וחסן השני, מלך מרוקו התגברו גם על המהומות הללו בבית.
שני המלכים נודעו בכך שחלקו יחסים אישיים קרובים וחזקים, והגבירו את הברית בין שתי משפחות מלכותיות.
שני המלכים מתו באותה שנה בשנת 1999. בניהם, עבדאללה השני, מלך ירדן ומוחמד השישי, מלך מרוקו גם הם זוכים לשבחים רבים בשתי המדינות.
בשנת 2017 ביקר עבדאללה השני במרוקו, והתקבל בקבלת פנים חמה על ידי מוחמד השישי.
שתי המדינות, חולקות שיתוף פעולה הדוק מאוד בעניינים פוליטיים, כלכליים וביטחוניים.
שתי המדינות הוזמנו גם להצטרף למועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ בראשות ערב הסעודית.
שתי המדינות מנהלות גם קשר זהיר עם איראן, וירדן אף הביעה תמיכה במרוקו כאשר רבאט ניתקה את הקשר עם טהראן בעקבות האשמות בתמיכת איראן בחזית פוליסריו במאבק על סהרה המערבית.
ירדן מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט.
מרוקו מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הבילטרליים שבין ירדן לכורדיסטן העיראקית.
ירדן מיוצגת בכורדיסטן העיראקית באמצעות קונסוליה כללית בארביל, מאז 2011. לכורדיסטן העיראקית אין נציגות בירדן.
היחסים מתוארים כהיסטוריים, המתוארכים לתקופותיהם של מוסטפא ברזאני והמלך חוסיין בן טלאל.
באוגוסט 2018, הקונסול הכללי הירדני בארביל תיאר את הקשרים כ"חזקים ואיתנים".
בשנת 1996 נפגשו מנהיג האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן ג'לאל טאלבאני וחוסיין, מלך ירדן, בחנוכת בית הקונסוליה הכללית הירדנית בארביל, בניסיון להביא להסדר במלחמת האזרחים הכורדית.
בספטמבר 2011 ראש ממשלת ירדן מערוף אל-בח'ית ביקר בכורדיסטן העיראקית עם משלחת הכוללת את שר החקלאות סמיר הבשנה, שר המסחר והתעשייה האני אל-מולקי ושר האנרגיה ומשאבי טבע, חאלד טוקאן וארבעה שרים אחרים.
במהלך הביקור נחתמו שבעה מזכרי הבנות בין שני הצדדים.
עבדאללה השני, מלך ירדן ונשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני נפגשו בחמש הזדמנויות שונות; מרץ 2007, במאי 2014, במאי 2015, בפברואר 2016 ובמאי 2017.
בתגובה לשאלה שנשאל שר החוץ הירדני איימן א-ספדי המתייחסת למשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית, שהתקיים חד צדדית בספטמבר 2017. הצהיר שר החוץ הירדני כי הנושא הוא פרשה עיראקית פנימית וכי ירדן אינה מתערבת בענייני פנים של מדינות אחרות.
בינואר 2018, ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני נפגש גם עם מלך ירדן עבדאללה השני, במהלך הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס והיחסים תוארו כ"מצוינים".
בינואר 2019 ביקר נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד ברזאני בירדן ונפגש עם מלך ירדן עבדאללה השני לשיחות אזוריות.
יחסי ירדן–לוב הם היחסים הדו צדדיים בין ירדן ללוב.
שתי המדינות משתתפות בקבוצת ארגונים בינלאומיים, כולל:
שם המדינה ירדן לובשטח בקמ"ר88,7801,759,540אוכלוסייה10,203,1346,871,292צפיפות אוכלוסייה114.933.91עיר בירהעמאןטריפולי (לוב)שפה רשמיתערביתערבית, ברבר ואיטלקיתמטבעדינר ירדנידינר לוביתמ"ג (במיליוני דולרים)89,00061,970תמ"ג לנפש (בדולרים)8,7239,019התפתחות אנושית0.7480.724סיומת אינטרנטjo.ly.אזור זמן +03:00, +02:00 +02:00 GMT, שעון מזרח אירופה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים החל מקבלת עצמאותן, והיו חברות מלאות ב.
בפברואר 1984 המון לובי שרף את שגרירות ירדן בטריפולי בית לוב, כתגובה לניסיונותיו של המלך חוסיין להגיע למשא ומתן בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי.
כמו כן, במהלך מלחמת איראן–עיראק תמכה ירדן בעיראק בעוד לוב עמדה לצד איראן.
בשנת 1987 קראה לוב לאיראן ועיראק להגיע להסכם שלום, ובעקבות כך, בספטמבר אותה שנה חידשו ירדן ולוב את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בדצמבר 2018 ביקר פאיז א-סראג', יו"ר מועצת הנשיאות של לוב וראש ממשלת ההסכם הלאומי בעמאן, ונפגש עם עבדאללה השני, מלך ירדן וראש ממשלת ירדן עומר רזז.
במהלך הביקור הבטיחה ירדן תמיכה כספית ללוב, ובנוסף הגיעו שתי המדינות להסכם בעניין הסדר החובות של לוב לירדן.
ירדן מחזיקה בלוב שגרירות בטריפולי.
לוב מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–עומאן הם היחסים הדו-צדדיים בין ירדן לעומאן.
שתי המדינות הן חברות מלאות באו"ם וב.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1971, לאחר שעומאן קיבלה את עצמאותה מהאימפריה הבריטית.
בשנת 2017 ביקר המלך עבדאללה השני בעומאן, ונפגש עם הסולטן קאבוס בן סעיד אאל סעיד.
השניים דנו על חיזוק שיתוף הפעולה בין המדינות בתחומי סחר ובעניינים פוליטיים שונים, כמו גם על ענייני המזרח התיכון.
לעמאן יש הסכם עיר תאומה עם מסקט מאז 1994.
יחסי ירדן–תוניסיה הם היחסים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הרפובליקה התוניסאית.
בספטמבר 2019 עבדאללה השני, מלך ירדן קיבל בארמון אל חוסייניא את שר החוץ התוניסאי ח'מיס ג'ינאוי.
במהלך הפגישה אישר המלך את היחסים המושרשים בין ירדן לתוניסיה, והביע נכונות להרחבת שיתוף הפעולה בתחומים שונים, לקראת שגשוג שתי המדינות והעמים ובשירות למטרות ערביות ואיסלאמיות.
הדיונים התייחסו גם לחשיבות המשך התיאום וההתייעצות בין שתי המדינות בנוגע להתפתחויות האזוריות האחרונות ולנושאים שונים שעניינם הדדית לשתי המדינות.
ירדן מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
תוניסיה מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן.
יחסי ירדן–תימן הם היחסים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הרפובליקה התימנית.
במהלך מלחמת האזרחים של צפון תימן תמכה ירדן בממלכת תימן כנגד הכוחות הרפובליקנים ומצרים בראשותו של גמאל עבד אל נאצר.
במהלך מלחמת האזרחים השנייה בתימן השתתפה ירדן לצד הקואליציה בראשות ערב הסעודית במבצע סופה נחרצת כנגד החות'ים.
ירדן מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא.
תימן מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן.
בין מדינת ישראל לבין ערב הסעודית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
עם זאת, דווח על שיתוף פעולה דיפלומטי, מודיעיני וביטחוני בין המדינות, כחלק משיתוף פעולה ישראלי-ערבי נגד איראן, ושיתופי פעולה לא רשמיים בתחום הכלכלה.
כמו כן, מדי שנה בשנה, נוסעים אלפי ערבים ישראלים אל העיר מכה, בעברם דרך ממלכת ירדן, על מנת לקיים את מצוות החג'.