tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף הסאגה מתברר שמיוטיסמון, אשר שרד את אירועי העונה הקודמת והפך לצורה חזקה יותר - מאלו-מיוטיסמון, שלט על מעשיו של יוקיו והוא גורר את הדיג'יגורלים לעולם החלומות, שם כל אחד מהם מצליח לנצח את חלום הבלהות שלו ולחזור בחזרה לעולם האמיתי.
לאחר שהביסו את מאלו-מיוטיסמון, יוקיו מקריב את עצמו במטרה להציל את העולם הדיגיטלי.
הסדרה מסתיימת באפילוג שמתרחש 25 שנה לאחר מכן, הילדים גדלו לאנשים בוגרים וילדיהם כעת מטיילים בעולם הדיגיטלי עם דיג'ימונים משלהם.
העונה השלישית מציגה מציאות אלטרנטיבית בה "דיג'ימון" היא סדרת טלוויזיה ומשחק קלפים פופולרי ביפן.
העונה עוקבת אחר שלושה ילדים, שבעונה זאת נקראים "מאלפים" (טיימרס - מלשון אילוף) ולא "דיג'יגורלים" בשם טאקאטו, הנרי וריקה.
עונה זו גם היא מחולקת לשתי סאגות.
העונה נפתחת כאשר ילד בשם טאקאטו מצייר דיג'ימון דמוי דינוזאור אדום פרי דמיונו וקורא לו גילמון.
ערב אחד, גילמון מתגשם למציאות באופן מסתורי וטאקאטו מקבל את הדיג'יכלי שלו.
הנרי וונג, נער שמשפחתו היגרה מסין ליפן מקבל את הדיג'ימון שלו, דיג'ימון דמוי ארנב בשם טריירמון לאחר שהאחרון התגשם למציאות מתוך משחק וידאו.
ריקה, שנחשבה לאלופת טורניר משחק הקלפים, הופכת לשותפה של ריינמון, דיג'ימונית דמוית שועל לאחר שהאחרונה מזהה את הפוטנציאל של ריקה בתור מאמנת ורוצה להתחזק.
עלילת הסאגה עוקבת אחר דיג'ימונים שמצליחים לפלוש לעולם האמיתי מהעולם הדיגיטלי ובמאמצי המאמנים להביסם לפני שיזרעו כאוס בעיר.
בסופו של דבר, החבורה נחשפת לסוכנות ממשלתית בשם "היפנוס" שתפקידה הוא לאתר דיג'ימונים בעולם האמיתי ולהשיבם לעולם הדיגיטלי.
בסוף הסאגה, המאמנים מתחילים לעבוד ביחד עם היפנוס.
קאלומון, דיג'ימון מיוחד שנשלח לעולם האמיתי בתחילת הסדרה מחזיק בתוכו את הכוח לגרום לדיג'ימונים של המאמנים להתפתח.
סאגה זו עוסקת בקבוצת דיג'ימונים מרושעת הרוצה למצוא את אותו "הזרז" (קאלומון) ולהשיבו לעולם הדיגיטלי.
לאחר שקאלומון נחטף, המאמנים, ביחד עם חבריהם שמים פעמיהם לעולם הדיגיטלי במטרה לחלץ אותו.
במהרה, החבורה מגלה שכוח מרושע בשם "הדי-ריפר", שהוא מעין תכנת מחשב זדונית מאיים לפלוש לעולם האמיתי.
הדי-ריפר משתלט על גופה של ג'רי, חברתו של טאקאטו ופולש לעולם האמיתי.
המאמנים חוזרים בעקבותיו לעולם האמיתי.
בסופו של דבר, המאמנים מקבלים את הכוח להתמזג עם הדיג'ימונים שלהם במטרה להגיע לצורת "מגה" ובכוחות משולבים הם מצליחים להביס את הדי-ריפר ולשחרר את ג'רי.
בסוף העונה, הילדים לומדים שהיפנוס מתכננים לסגור את השער בין שני העולמות לתמיד והם נאלצים להיפרד מהדיג'ימונים שלהם.
העונה הרביעית מתמקדת בחמישה ילדים שמגיעים לעולם הדיגיטלי בעזרת רכבת מיוחדת.
בעונה זו, הילדים לא מצוותים לדיג'ימון שותף, אלא מסוגלים להתפתח לדיג'ימון בעצמם דרך טכניקה שנקראת "התפתחות נשמה".
סדרה זו גם היא מחולקת לסאגות.
הסדרה מתמקדת בחמישה ילדים בשם טאקויה, קוז'י, זואי, טומי וג'יי.פי שביום בהיר אחד, מקבלים הודעת טקסט ממקור לא יודע ובה נכתב שעליהם לעלות על רכבת מסוימת.
הילדים עולים על הרכבת, המתבררת להיות דיג'ימון בשם טריילמון ודרכו מגיעים לעולם הדיגיטלי.
בהגיעם, הדיג'יגורלים פוגשים שני דיג'ימונים בשם בוקומון ונימון שמשמשים להם כמורי דרך.
במהלך שיטותם בעולם הדיגיטלי וחיפושם אחר הדרך הביתה, הילדים מצליחים להצתוות עם "נשמות" - מעין גלגול רוחני של עשרת הלוחמים האגדיים שהצילו את העולם הדיגיטלי בעבר.
כאשר כל ילד מתחבר עם נשמה משלו, הוא מסוגל לבצע "התפתחות נשמה" ולהפוך לדיג'ימון בעצמו.
לאחר שהילדים התחברו עם הנשמות, הם לומדים על ההיסטוריה של העולם הדיגיטלי: בעבר, דיג'ימון מרושע בשם לוסמון איים להרוס את העולם הדיגיטלי.
דיג'ימונים עוצמתיים בשם עשרת הלוחמים האגדיים קמו והתנגדו לו, אך לא הצליחו לחסלו באופן סופי.
במקום זאת, הם נעלו אותו ומנעו ממנו גישה לכוח.
לאחר הקרב הקשה, הלוחמים ידעו שבעתיד העולם יצטרך את עזרתם בשנית ולכן הם פיצלו את כוחם לשתי נשמות: נשמת אדם ונשמת חיה והחביאו אותן ברחבי העולם הדיגיטלי.
בזמן שחמשת הדיג'יגורלים התאחדו עם חמשת נשמות האדם והחיה, חמשת הלוחמים האגדיים הנוספים קמו לחיים והפכו למרושעים.
כעת, הדיג'יגורלים צריכים להביס את חמשת הלוחמים האגדיים המרושעים ולמנוע מהם להסב נזק בעולם הדיגיטלי.
לאחר שעשו זאת, הדיג'יגורלים נאלצים להתעמת מול ישות בשם צ'רובימון, שהוא האחד שהחזיר את חמשת הלוחמים לחיים והפך אותם למרושעים.
במהלך הקרב, מתברר שילד שישי הגיע לעולם הדיגיטלי, אך הושחת על ידי צ'רובימון והפך למרושע.
הדיג'יגורלים משחררים את אותו הילד, שנקרא קואיצ'י משליטתו של צ'רובימון וזה מתברר כאחיו התאום הגדול של קוג'י, שמחזיק בנשמות האדם והחיה של האפלה ומצטרף לחבורה.
לאחר שהילדים הביסו את צ'רובימון, הם מגלים שהוא היה רק חיל בשירותו של לוסמון.
במקביל, קואיצ'י לומד שגופו הגשמי נשאר במצב של תרדמת בעולם האמיתי, אך רוחו הגיעה לעולם הדיגיטלי.
למרות הגילוי, הוא אינו מתוודה על כך בפני החבורה.
הילדים פוגשים שני אבירים מלכותיים בשם דיינסמון וקרוסיידרמון, שתפקידם הוא לאסוף מספיק נתונים על מנת לשחרר את לוסמון מכלאו.
במהלך הסאגה, הילדים מנסים להגן על הדיג'ימונים בעולם הדיגיטלי מפני האבירים המלכותיים, אך ללא הועיל.
לבסוף, כאשר צבר מספיק נתונים, לוסמון משתחרר מכלאו והורג את האבירים המלכותיים במטרה לשאוב את הנתונים שלהם ולגדול לצורה חזקה יותר.
הילדים מבינים שלוסמון מתכוון לפלוש לעולם האמיתי ולהשמיד את שני העולמות, הדיג'יגורלים מצליחים להתאחד ולהתפתח לדיג'ימון בשם סוסנומון ולהביס את לוסמון.
לאחר שהביסו את לוסמון, החבורה נפרדת מבוקומון, נימון ומעשרת הלוחמים האגדיים וחוזרת לעולם האמיתי, שם הם מוצאים את גופו של קואיצ'י ובעזרת כוחם הם מצליחים להשיבו לחיים.
הסדרה החמישית - יחידה דיגיטלית
ב-2 באפריל 2006, הוציאה החברה היפנית לאור את העונה החמישית של דיג'ימון (הנקראת גם "Digimon Savers"),
עונה זו מתמקדת בכוח שיטור מיוחד בשם "היחידה הדיגיטלית" שתפקידה הוא להחזיר דיג'ימונים שהגיעו לעולם האמיתי חזרה לעולם הדיגיטלי.
חברי היחידה המיוחדת הם מרקוס, מתאבק רחוב והשותף של אגומון, תומאס, ילד עשיר והשותף של גאומון ויושי שהיא השותפה של ללמון.
בחלק השני של העונה, החבורה מגיעה לעולם הדיגיטלי כדי להילחם בדיג'ימון בשם מרוקימון שמסיק שבני האדם הם מרושעים ורוצה לתקוף את העולם האמיתי.
בנוסף, החבורה מגלה בעולם הדיגיטלי ילד אנושי בשם קינן, שהוריו היו חלק ממשלחת לעולם הדיגיטלי, מכיוון שקינן נשלח בטעות לעולם הדיגיטלי והוא אומץ בתור דיג'ימון בעולם הדיגיטלי.
העונה החמישית סיימה את שידוריה ביפן בסוף מרץ 2007, ושודרה בארצות הברית בדיבוב אנגלי בסתיו של אותה השנה בשם "דיג'ימון - יחידה דיגיטלית" .
הסדרה משודרת בישראל בזום החל מ-16 בפברואר 2014.
לסדרה קיימים 79 פרקים הבנויים משלושה חלקים.
לחלק הראשון ישנם 30 פרקים, לחלק השני 24 פרקים ולחלק השלישי 25 פרקים.
שני החלקים הראשונים של הסדרה נרכשו על ידי חיים סבן, ולפי הדיבוב האמריקאי נקראת Digimon Fusion.
בארצות הברית הסדרה שודרה בערוץ ניקלודיאון האמריקאי החל מ-7 בספטמבר 2013.
הסדרה החלה את שידוריה בישראל מאז 13 בנובמבר 2014 בערוץ זום (ZOOM) ושמה בעברית הוא "דיג'ימון פיוז'ן" (תעתוק של השם האמריקאי).
בעונה זו הדיג'יגורלים הם בעלי מטעני איחודים ומשתמשים בצירוף "דיג'-איחוד" על מנת לאחד את הדיג'ימונים שברצונם לאחד.
הסדרה השביעית - מפלצות היישומון
ב-1 באוקטובר 2016 עלתה לאוויר ברשת היפנית TXN העונה השביעית של דיג'ימון.
העונה מתרחשת בעתיד בשנת 2045. שבמרשתת, בגלל ההתקדמות הטכנולוגית, דיג'ימונים מיוחדים בשם "אפמונים" או "מפלצות היישומון" אשר נולדים כיישומונים בטלפונים ניידים.
הסדרה השמינית - הרפתקאות דיג'ימון 2020
במרץ 2020 הוציאו אולפני Toei מהדורה מחודשת של העונה הראשונה של דיג'ימון, במקביל ליציאת הסרט באורך מלא "דיג'ימון - ההרפתקה האחרונה" המספר מה קרה לילדים מהעונה הראשונה כאשר התבגרו ואולצו להיפרד מהדיג'ימונים שלהם לנצח.
מטרת המהדורה, שכונתה "reboot" (אתחול מחדש), הייתה לחזור ולהתמקד בדמויות ובסיפור של עונה זו שהייתה המצליחה ביותר והפעם לספר אותה אחרת, כך שגם מעריצי דיג'ימון הוותיקים שהתבגרו יוכלו להתעניין בה וגם מעריצים חדשים שלא ראו את המקורית.
בעונה זו מופיעים כל הגיבורים מהעונה המקורית וגם הסיפור הראשי זהה: חבורת ילדים שמגיעים לעולם דיגיטלי.
אך קיימים שינויי עלילה רבים ומהותיים, כולל התאמות לעידן הנוכחי (לילדים יש כעת טלפונים חכמים, המחשב הנייד של איזי יותר קטן וחדיש, ועוד).
הסדרה התשיעית - רוחות דיגיטליות
העונה התשיעית שודרה ברשת Fuji TV היפנית בין השנים 2021 ל-2023. במאי 2025 הכריז ערוץ הילדים על שידורי העונה, ובהמשך אותו חודש הושקה הסדרה, וכך הפכה לסדרה הראשונה מהזיכויון שמשודרת בערוץ זה.
שם הסרט תאריך הקרנת הבכורה הרפתקאת דיג'ימון 6 במרץ 1999 משחקי המלחמה שלנו 4 במרץ 2000 Digimon Adventure 02: Part 1: Digimon Hurricane Touchdown!!
Chapter 6: Future 5 במאי 2018 דיג'ימון - ההרפתקה האחרונה 21 בפברואר 2020 דיג'ימון 02 - ההתחלה 5 באוקטובר 2023
לסדרה יצאו כמה ספיישלים ביפן וכן 11 סרטי קולנוע - 2 לכל אחת משלוש העונות הראשונות, אחד לעונות הרביעית והחמישית, נספח ושני סרטים קצרים בתלת-מימד.
שלושת הסרטים הראשונים אוחדו לסרט אחד שהוקרן בבתי הקולנוע בארצות הברית ואף גם הגיע לישראל (אך שודר רק בטלוויזיה ולא בקולנוע), הסרט קיבל ביקורות מעורבות אבל זכה לאהדה רבה של מעריצים.
שמם של הסרטים שהוצגו בישראל - "הרפתקאת דיג'ימון", "משחקי המלחמה שלנו" ו"התפתחות עילאית".
הסרטים שלא שודרו בישראל הם: "דיאבולומון מכה שנית", "מלחמה של הרפתקנים", "ברח מהר לוקומון", "אי הדיג'ימונים האבודים", "מפלצות דיגיטליות-התפתחות X", "דיג'ימון השומרים - הפעל מצב שרפה", "דיג'ימון השומרים - העולם הדיגיטלי בסכנה 3D", ו"דיג'ימון הרפתקאות - המירוץ הגדול 3D".
בפברואר 2020 עלה ביפן סרט באורך מלא "דיג'ימון - ההרפתקה האחרונה" הסוקר את קורותיהם של הדיג'יגורלים מהעונה הראשונה כאשר הם בגיל 23, ונודע להם כי כיוון שהם מבוגרים הקשר שלהם עם הדיג'ימונים עומד להסתיים לנצח.
הסרט עלה באקרנים בארצות הברית במרץ 2020.
סדרת סרטים - הרפתקאות 3
סדרה זו יצאה ב-21 בנובמבר 2015, ובסדרה זו מתאחדים 8 הדיג'יגורלים מהעונה הראשונה והמקורית בתור בני נוער.
ב-6 במאי נחשף כי עונה זו לא תהיה סדרת טלוויזיה, אלא תיהפך לסדרת סרטי קולנוע בת 6 חלקים (וכל חלק בנוי משישה פרקים).
לאורך השנים ובעקבות הצלחת סדרות האנימה והמאנגה, משחקי וידאו שונים פורסמו לקונסולות השונות:
Digimon World DS הוא משחק תפקידים ממוחשב שנוצר בהשראת העונה החמישית: "דיג'ימון: יחידה דיגיטלית" עבור קונסולת הנינטנדו DS.
Digimon Story: Cyber Sleuth הוא משחק תפקידים ממוחשב שנוצר עבור קונסולות הפלייסטיישן ויטה והפלייסטיישן 4 שעלילתו לא קשורה לשום סדרה והסיפור בו מקורי לחלוטין.
Digimon Survive הוא משחק בסגנון הנובלה הוויזואלית המשלב בתוכו אלמנטים של משחקי תפקידים.
המשחק גם הוא לא קשור לשום סדרת טלוויזיה, אלא מציג עלילה חדשה ואפלה המתאימה לקהל בוגר יותר.
המשחק שוחרר עבור הקונסולות נינטנדו סוויץ', המחשב האישי, פלייסטיישן 4 ו-Xbox One בשנת 2022.
טאי קאמיה: מנהיג החבורה ונושא סמל האומץ.
טאי מרכיב על ראשו את המשקפת האייקונית והשותף שלו דיג'ימון דמוי דינוזאור הוא אגומון.
לטאי יש אחות קטנה בשם קארי, שגם היא דיג'יגורלית.
בסרט הראשון מתברר שטאי וקארי פגשו את קורומון כשהיו ילדים קטנים.
באפילוג בעונה השנייה, טאי ואגומון הפכו לשגרירים בין העולם האמיתי לעולם הדיגיטלי.
בסוף העונה השנייה מגלים שלטאי יש בן אחד.
קארי קאמיה: אחותו הצעירה של טאי ונושאת סמל האור.
השותפה שלה היא דיג'ימונית דמוית חתול בשם גאטומון.
קארי היא הדיג'יגורלית השמינית, שאמנם לא יצאה עם אחיה וחבריו למחנה הקיץ (היא הייתה חולה ולכן נשארה בבית) אך כן נבחרה לקבל דיג'יכלי משלה.
בעונה השנייה היא משמשת כאחת מהדיג'יגורלים החדשים וחברה הטוב ביותר הוא טי.
דייוויס מאוהב בה ומנסה להרשימה בכל הזדמנות, אך ללא הצלחה.
באפילוג, קארי מוצגת כגננת ויש לה בן אחד.
מאט אישידה: "הזאב הבודד" של החבורה ונושא סמל החברות.
השותף שלו הוא דיג'ימון דמוי זאב בשם גאבומון.
מאט חי ביחד עם אביו, שהוא עורך בטלוויזיה ביפן.
במהלך העונה נחשב כחבר של טאי, אך לעיתים קרובות אינו מסכים עם דרכיו והשניים מתעמתים לא מעט.
באפילוג, מאט התחתן עם סורה ולשניים יש שתיי ילדים שהבת יותר דומה למאט והבן יותר דומה לסורה.
מאט וגאבומון הפכו לאסטרונאוטים הראשונים שנחתו על כוכב מאדים.
סורה טאקנוצ'י: הטום בוי של החבורה ונושאת סמל האהבה.
השותפה של סורה היא דיג'ימונית דמוית ציפור בשם ביומון.
במהלך הסדרה נרמז שבינה לבין טאי יש רגשות של חיבה, אך היא בוחרת לצאת עם מאט.
באפילוג, סורה התחתנה עם מאט והפכה למעצבת אופנה מפורסמת.
לה ולמאט יש שתיי ילדים שהבת יותר דומה למאט והבן יותר דומה לסורה.
מימי טאצ'יקאווה: ילדה סטייליסטית, מפונקת ונושאת סמל הכנות.
השותפה של מימי היא דיג'ימונית דמוית צמח בשם פאלמון.
במהלך אירועי העונה השנייה, עוברת עם משפחתה לארצות הברית, אך שומרת על קשר עם חבריה.
באפילוג, מימי הפכה לשפית מפורסמת ומנחת תוכנית בישול בטלוויזיה.
קושירו "איזי" איזומי: הגאון הטכני של החבורה ונושא סמל הידע.
איזי הוא ילד יחיד שמתעסק במחשבים ולעיתים קרובות מצליח לסייע לחבריו בעולם הדיגיטלי בזכות הידע הטכני שלו.
המציא ביחד עם ג'נאיי את "מזהה הדיג'ימונים", תוכנה שמתפקדת בתור אנציקלופדיה עבור הדיג'ימונים שהחבורה פוגשת.
השותף של איזי הוא דיג'ימון דמוי חיפושית בשם טנטומון.
במהלך העונה הראשונה, איזי מגלה שהוא מאומץ ושהוריו הביולוגיים נהרגו בתאונת דרכים.
מופיע בעונה השנייה בתור דמות תומכת ומשמש כמנטור עבור הדיג'יגורלים החדשים.
באפילוג, איזי הוא מנהיג צוות מחקר ביחד עם אחיו של ג'ו החוקר את העולם הדיגיטלי.
יש לו בת בעלת שפה תכנולוגית משותפת.
ג'ו קידו: הילד הבוגר והדאגן בחבורה.
ג'ו חולם בעתיד ללמוד רפואה והדיג'ימון שלו הוא דיג'ימון דמוי כלב ים בשם גוממון.
לעיתים קרובות מציג תכונות פחדניות והוא נחשב ליותר זהיר משאר החבורה, אך הוא נאמן לחבריו ויעשה הכל כדי לסייע להם.
באפילוג, ג'ו הפך לרופא הראשון שמטפל בדיג'ימונים ויש לו בן.
קיי טאקישי: הילד הקטן בחבורה ואחיו הצעיר של מאט.
השותף שלו הוא דיג'ימון דמוי שרקן מעופף בשם פטמון.
במהלך הסדרה, מאט דואג לו רבות וטי.
קיי מנסה לא פעם להסתדר בכוחות עצמו.
בעונה השנייה הוא משמש כאחד מהדיג'יגורלים החדשים.
קיי הפך לסופר מפורסם שכתב ספרים על ההרפתקאות שלו ושל חבריו בעולם הדיגיטלי ויש לו בן.
דייוויס מוטומיה: המנהיג של הדיג'יגורלים בעונה זו.
קיבל מטאי את המשקפת האייקונית ומחזיק בדיג'יביצים של האומץ, החברות.
השותף שלו הוא דיג'ימון דמוי דרקון כחול בשם וימון.
דייוויס הוא שטותניק ומנסה להתחיל עם קארי בכל הזדמנות, אך נכשל בכך.
היה הראשון להביע אמון בקן בזמן ששאר החבורה הסתייגה.
באפילוג מתברר שדייוויס ו-וימון מנהלים ביחד דוכן אטריות נייד ומצליח בטוקיו.
בסוף העונה מגלים שיש לו ילד.
יולי לנאו: החכמה שבחבורה ובעלת הידע הטכני.
השותף שלה הוא דיג'ימון דמוי נץ בשם הוקומון והיא מחזיקה בדיג'יביצים של האהבה והכנות.
הוריה מנהלים חנות ממתקים בטוקיו.
באפילוג מתברר שיולי נשואה לקן ולהם שלושה ילדים: בת אחת, בן ותינוק.
קודי איורי: הילד הכי צעיר בחבורה.
השותף שלו הוא דיג'ימון דמוי ארמדיל בשם ארמדילומון והוא מחזיק בדיג'יביצים של הידע והנאמנות.
אביו של קודי היה שוטר שנהרג בעת מילוי תפקידו.
בסוף העונה, מתברר שאביו של קודי היה חברו הטוב של יוקיהו והשניים חלמו להגיע יחדיו לעולם הדיגיטלי.
קודי היה האחרון שהצליח לסמוך על קן לאחר מעשיו כשליט דיג'ימון.
באפילוג, קודי הפך לעורך דין ויש לו ילדה.
קן איצ'יוצ'י: ילד פלא שמחונן בספורט ומדעים.
השותף שלו הוא דיג'ימון דמוי זחל בשם וורמון והוא נושא בסמל טוב הלב.
כשקן היה ילד, הוא ואחיו סם חזו בדיג'יכלי יוצא ממסך המחשב אל העולם האמיתי (שבמקור יועד לקן, אך השניים לא ידעו זאת).
אחיו של קן הפציר בו לא לגעת במכשיר עד שהוא יבדוק אותו לעומק, אך קן נגע במכשיר ונשאב לעולם הדיגיטלי.
בעולם הדיגיטלי, קן, יחד עם מאמן בשם ריו (דמות מפתח בעונה השלישית - Tamers) חקרו את העולם הדיגיטלי וניצחו דיג'ימון מרושע בשם מילניומון.
כשמילניומון רצה לתקוף את ריו, קן הגן עליו ונדבק בנגע האופל ונפצע.
כשקן החלים מפציעתו, הוא חזר לעולם האמיתי וגילה שעברו רק כמה דקות מאז שעזב.
אחיו של קן, סם נכנס לחדר וראה את קן מתעסק עם הדיג'יכלי וכעס עליו.
מתוך כעס וזעם, קן ייחל לאחיו למות וסם אכן מת בתאונת דרכים באותו היום.
מתוך תחושת אשמה מהמחשבה שהוא איחל למות אחיו, קן הסתגר בביתו ונגע האופל השתלט על לבו והפך אותו לשליט דיג'ימון.
היה האנטגוניסט של הסאגה הראשונה, אך השתקם והצטרף לצוות הדיג'יגורלים.
באפילוג מתברר שקן הפך לחוקר פרטי והוא התחתן עם יולי ויש להם שני בנים ובת.
טאקאטו מאטסוקי (מאטסודה טאקאטו): ילד יחיד שגר במאפיה עם הוריו.
זכה בגילמון לאחר שצייר אותו.
הנרי וונג: בן למשפחה שהיגרה לטוקיו מסין.
להנרי יש אחות קטנה בשם סוזי.
הנרי תמיד יעדיף לפתור בעיות בדרכי פיוס מאשר להיכנס לקרבות מיותרים.
הנרי זכה בטריירמון לאחר שהתיש אותו במשחק מחשב שאבא שלו נתן לו.
מתברר שאבא של הנרי הוא מתכנת מחשבים ואחד האחראיים ליצירת העולם הדיגיטלי בעונה זו.
ריקה נונאקה (מאקינו רוקי): סגנית אלופת טורניר הדיג'ימונים ומכונה גם מלכת הדיג'ימונים.
גרה ביחד עם סבתא שלה ועם אימה (שהיא דוגמנית מפורסמת).
זכתה בריינמון ביגלל שריינמון רצתה את המאמנת הכי חזקה ובחרה בריקה לאחר שהטורניר הסתיים.
ריקה היא דמות "הזאב הבודד" של עונה זו, אך עם הזמן היא נפתחת יותר כלפי חבריה.
ג'רי (קאטו צ'ורי) (העונה השלישית): חברה טובה של טאקאטו, מסתובבת עם בובת כלב קטנה בתיק.
הייתה המאמנת של לאומון עד לאמצע העונה ולאחר מכן, בעקבות העצבות שחשה על מותו של לאומון, הדי ריפר השתלט על גופה.
קאזו (שיוטה הירוקאזו): חבר של טאקאטו.
קנטה (קיטגאווה קנטה): חבר של טאקאטו.
סוזי וונג (ריי שיווצ'ון): אחותו הקטנה של הנרי.
הפכה למאמנת של ליפמון לאחר שהגיע לעולם הדיגיטלי באמצע העונה.
ריו (אקיאמה ריו): מאמן דיג'ימונים שנשאר בעולם הדיגיטלי כבר כמה חודשים ברצף ושותף לדיג'ימון מסוכן בשם סייברדרמון.
במאנגה של דיג'ימון, מתברר שריו פגש את קן איצ'יוצ'י (מהעונה השנייה) בעולם הדיגיטלי.
טאקויה קאנברה (קאנברה טאקויה): מנהיג הדיג'יגורלים בעונה זו.
מחזיק ברוחות האדם והחיה של האש.
קוג'י מינאמוטו (מינאמוטו קוז'י): אחיו התאום של קואיצ'י', "הזאב הבודד" של החבורה.
מחזיק ברוחות האדם והחיה של האור.
שיבאיוומה (שיבאיאמה ג'נפיי): המבוגר בחבורה.
מחזיק ברוחות האדם והחיה של הברק.
זואי אורומיטו (אורימוטו איזומי): הבת היחידה בחבורה, היגרה עם משפחתה מאיטליה לטוקיו ולכן מדברת במבטא איטלקי.
חלק מהבנים בחבורה (ובעיקר ג'יי.
מחזיקה ברוחות האדם והחיה של הרוח.
טומי הימי (הימי טומוקי):הצעיר בחבורה.
מחזיק ברוחות האדם והחיה של הקרח.
קואיג'י קטורה (קימורה קואיצ'י): אחיו התאום של קוג'י.
הוכנס לעולם הדיגיטלי ברוחו (גופו נשאר גוסס בעולם האמיתי) והפך לדיג'ימון רשע עד שהצטרף לחבורה.
מחזיק ברוחות האדם והחיה של האפלה.
הדיג'יגורלים בעונה 5 (יחידה דיגיטלית)
מרקוס דיימון (דאימון מאסארו): שחצן ויהיר, אלוף קרבות הרחוב של טוקיו.
גר עם אימו ואחותו הקטנה קריסטי (מאז שאביו נעלם לפני עשר שנים כאשר נכח במשלחת לעולם הדיגיטלי) ועם אגומון שכל הזמן רעב.
בשונה משאר הדיג'יגורלים בעונה הזאת, את האנרגיה הדיגיטלית לטעינת הדיג'יכלי שלו הוא משיג באמצעות מכת אגרוף בדיג'ימון אחר.
תומאס אייץ' נורת'סטיין (טומה ה.
נורשטיין): מיליונר שטס לארצות הברית בילדותו וחזר לטוקיו אחרי שהתחילה העונה.
איבד את אימו בתאונת דרכים בילדותו ולכן גר לבד עם המשרת שלו ועם הדיג'ימון שלו גאומון.
בתחילה שנא את מרקוס, אך עם הזמן התחבר אליו והפך לחברו הטוב.
יושי פוג'יאדה (פוג'יאדה יושינו): אחת מסוכנות היחידה.
יושי היא בגירה ולכן היא גרה לבדה עם הדיג'ימונית שלה ללמון.
קינן קרייר (נוגוצ'י איקטו): נער שגדל בעולם הדיגיטלי כדיג'ימון לאחר שהוריו הגיעו ביחד איתו למשלחת ונהרגו.
מצטרף אל החבורה באמצע העונה.
מציג התנהגות של ילד פרא.
מייקי קודו (קודו טאיקי) (העונה השישית) - מייקי הוא גנרל לוחמי ההתאחדות.
בזכות מטען איחודים, שוגר לעולם הדיגיטלי ביחד עם חבריו, ג'רמי ואנג'י.
מייקי הוא בחור תמים, טוב לב, ובעל כושר מנהיגות.
מייקי הוא בעל מטען האיחודים האדום.
הדיג'ימון הראשי ושותפו הוא שאותמון.
אנג'י הינומוטו (הינומוטו אקארי) (העונה השישית) - דואגת לכולם ויודעת להתעצבן כשצריך או לא.
היא החברה הטובה ביותר של מייקי, ונרמז שהיא מחבבת אותו במהלך הסדרה.
נוהגת להציל אותו כל הזמן.
אפילו שאין לה מטען איחודים היא מתחברת עם דיג'ימון קטן בשם קיוטמון (דיג'ימון בצורת ארנב).
ג'רמי טסורוגי (טסורוגי זנג'ירו) (העונה השישית) - בהתחלה היה האויב של מייקי אבל בהמשך נהיה חבר טוב שלו.
ג'רמי הוא די שחצן, אך מתגלה כחבר צוות, ושאכפת לו בעצם ממייקי.
בפרק השלישי, מתאהב בנערה ששמה ננה.
כריסטופר אונומה (אאונומה קיריהא) (העונה השישית) - כריסטופר הוא בעל המטען האיחודים הכחול.
הוא גם הגנרל של נבחרת הלהבה הכחולה.
כריסטופר הוא רגוע, אנוכי, ולפעמים אגרסיבי.
בעונה השנייה של פיוז'ן כריסטופר מתגלה כבעל עבר לא קל שבגללו הוא מתנהג בצורה כזאת.
במהלך העונה כריסטופר משתנה ונהיה יותר נחמד ונהפך לחבר טוב של מייקי וננה.
הדיג'ימונים שלו הם גריימון ומיילבדרמון.
ננה אמאנו (אמאנו ננה) (העונה השישית) - ננה היא בעלת מטען האיחודים השחור אבל אחרי שהיא מצטרפת למייקי וחבריו נהפך מטען האיחודים השחור לוורוד.
עוזרת לאקסנייטמון, ובהמשך מתגלה הסיבה לכך.
ננה היא נערה מסתורית, וניתן היה לראות אותה כמה פעמים עם כריסטופר או מרגלת אחרי לוחמי ההתאחדות.
ננה התגלתה כמושא אהבתו של ג'רמי, אך היא אינה מחזירה לו אהבה.
במהלך העונה היא נהיית נחמדה לחבורה ונהפכת לאחת מלוחמי ההתאחדות.
הדיגימון שלה היא ספרומון ובעלת חברים דיג'ימונים הנקראים מוניטמונים.
יואן אמאנו (אמאנו יו) (העונה השישית) - יואן הוא אחיה הקטן של ננה ובעל מטען האיחודים השחור אבל אחרי שהוא מצטרף למייקי, ננה והשאר נהפך מטען האיחודים השחור לצהוב.
יואן הוא נער חביב ורגיש מאוד.
בעונה השנייה התגלה שאקסנייטמון שיטה בו שהעולם הדיגיטלי הוא משחק ושאף אחד לא נפגע באמת, וגרם לו להשתנות לרעה.
הסדרה זכתה לפופולריות רבה בישראל, בעיקר כאשר שודרה לראשונה העונה הראשונה של הסדרה בסוף שנות התשעים בערוץ הראשון ואחר כך בג'טיקס עד לעונה הרביעית.
ההצלחה הובילה למכירת מוצרים נלווים רבים כגון: צעצועים, קלטות וידאו בדיבוב לעברית, משחקי מחשב ואפילו הצגה לילדים שהוצגה בתיאטרון ירושלים ב-2001.
בתחילת דרכה בישראל נחשבה דיג'ימון ל"מתחרה" של "פוקימון" ששודרה בערוץ הילדים ואף היא סדרת אנימה בעלת קונספט דומה (ילדים המאלפים מפלצות מחמד ואף נלחמים בעזרתן).
בשנת 2013 הסדרה חזרה לשידור בארץ על ידי ערוץ זום וסבן מותגים (חיים סבן).
ב-25 באוגוסט היקום הראשון בסדרת דיג'ימון (עונות 1–2) החל להיות משודר בערוץ זום וכמו שהובטח לצופים גם העונות החדשות שלא שודרו בישראל - העונות החמישית (יחידה דיגיטלית) וחלק מהשישית (פיוז'ן).
החל מ-23 במרץ 2015 משודרת העונה השלישית (טיימרס) גם בערוץ זום.
ב-19 בנובמבר סיימה את שידורי הראשונים העונה הרביעית (פרונטיר) גם בערוץ זום.
לעונה השישית בגרסה היפנית ישנם 79 פרקים, הבנויים משלושה חלקים שונים.
בגרסה האמריקאית (ששודרה בישראל) דיבבו רק 54 פרקים - ולכן גם בישראל שודרו רק 54 פרקים, שהם שני החלקים הראשונים של הסדרה.
דיבידנד, בכלכלה ובדיני התאגידים, הוא תשלום שמעבירה חברה, מתוך עודפיה או רווחיה, לידי בעלי מניותיה.
מקור המילה דיבידנד הוא מלטינית (dividendum) ופירושה "מה שיש לחלק".
מטרתה העיקרית של חברה היא ליצור רווחים עבור בעליה.
כאשר חברה מרוויחה, היא יכולה לשלם חלק מהרווח לבעלי המניות כדיבידנד, ולשמור את היתרה בחברה לשימושה.
תשלום דיבידנד מקטין את סכום הכסף הזמין לחברה (לרבות לצורך פרעון התחייבויותיה לנושים), ומעביר לבעלי החברה את פירות השקעתם.
דיבידנד מחולק בדרך כלל מרווחים שנצברו בחברה כעודפים ראויים לחלוקה, אך לעיתים ניתן לחלק דיבידנד גם מקרנות הון (פרמיה על מניות וכו').
הדיבידנד משולם בדרך כלל במזומן, אולם ניתן גם לחלק "דיבידנד בעין" שמשמעותו חלוקה של נכס כגון מניות חברה בת.
לפי חוק החברות הישראלי, חברה הרוצה לחלק דיבידנד חייבת לעמוד בשני תנאים מצטברים:
לחברה עודפים ראויים לחלוקה ואם סך העודפים שלילי, ניתן לחלק מרווחים שנצברו בשנתיים האחרונות (מבחן הרווחים).
לחברה יכולת לעמוד בכל התחייבויותיה גם לאחר חלוקת הדיבידנד (מבחן יכולת הפרעון).
עם זאת, בית המשפט מוסמך להתיר לחברה, שאינה עומדת במבחן הרווח אך עומדת במבחן יכולת הפרעון, לחלק דיבידנד.
מטרתם המעשית של מבחנים והגבלות אלו היא להגן על נושי החברה, מפני מצב בו החברה, שלקחה הלוואות, מבריחה את נכסיה (שנועדו לפרעון ההלוואות) החוצה לבעלי המניות שלה, בעוד היא-עצמה נותרת חדלת פרעון.
דיבידנד משולם בדרך כלל במזומנים.
עם זאת, ניתן לשלמו בכל נכס, כגון מניות של חברה אחרת, המוחזקות על ידי החברה המחלקת.
המונח המקצועי לסוג דיבידנד זה הוא הנפה או דיבידנד בעין (dividend in kind או dividend in specie).
לעיתים נדירות, בעיקר בחברות פרטיות, דיבידנד בעין ישולם בצורה של נכסים גשמיים כמו ציוד או מבנים.
מבחינים בין דיבידנד רגיל אותו מעבירה החברה אחת לתקופה ידועה מראש, בדרך כלל פעם אחת, פעמיים או ארבע פעמים בשנה, לדיבידנד מיוחד שהוא חד פעמי.
דיבידנד רגיל בדרך כלל יהיה חלק מרווחיה התקופתיים של החברה ומאפיין על פי רוב חברות מבוססות שרווחיותן הוכיחה את עצמה לאורך זמן וצפויה להתמיד.
דיבידנד מיוחד, לעומת זאת, הוא תוצאה של החלטה חד פעמית להעביר רווחים צבורים לבעלי המניות, כאשר החברה מחליטה כי אין לה צורך בהם יותר להשקעות, רכישת חברות אחרות או הון חוזר.
בשנת 2004 חילקה מיקרוסופט דיבידנד מיוחד בגובה שיא של 32 מיליארד דולר.
לעיתים גם משמש דיבידנד מיוחד כלי בידיהם של הבעלים שרכשו חברה עתירת מזומנים בצורה ממונפת למטרת החזרת ההלוואות שקיבלו.
הליך דומה, שאינו דיבידנד, הוא חלוקת מניות הטבה.
חלוקת מניות הטבה היא דרך מקובלת לבצע פיצול מניות בפועל.
כמו הפיצול, היא אינה מייצגת שינוי אמיתי בערך החברה או בהון העצמי שלה.
לכן, מניות הטבה אינן בגדר דיבידנד, שכן דיבידנד מצריך העברת נכסים מהחברה לבעלי מניותיה.
ההבדל היחיד, מבחינה כלכלית, בין חלוקת מניות הטבה לבין פיצול מניות "רגיל", מתקיים רק בחברות שלהון המניות שלהן יש ערך נקוב.
בחברות אלו, חלוקת מניות ההטבה מגדילה את רכיב "הון המניות" במאזן ומקטינה באותו סכום את שאר רכיבי ההון העצמי.
קביעת סכום הדיבידנד נשענת בעיקר על מידת הרווח של החברה וההערכות העסקיות לאותה שנה.
בחברות הנוקטות מדיניות דיבידנד קבועה, מדיניות זו מכתיבה שסך הדיבידנד יהיה סכום שנתי קבוע או אחוז קבוע מתוך רווחי החברה בכל שנה.
בחברות שבהן משולם סכום קבוע, פעמים רבות משולם הסכום גם אם בשנה מסוימת הרווחים השנתיים אינם מכסים את ההוצאה.
דרך פעולה זו שולחת מסר כי החברה אופטימית בקשר לעסקים העתידיים ובכך מסייעת לחיזוק מעמד החברה בקרב המשקיעים.
אופן קבלת החלטה לחלוקת דיבידנד
סכום הדיבידנד נקבע בדרך שמתווה תקנון החברה: בהחלטה של דירקטוריון החברה, באספת בעלי המניות על פי המלצת הדירקטוריון, או בהליך אחר העונה לדרישות החוק.
החלטה לחלוקת דיבידנד קובעת את סכום הדיבידנד שישולם עבור כל מניה של החברה לבעלי אותה מניה.
בחברה שבה יותר מסוג אחד של מניות, עשוי להיקבע סכום דיבידנד שונה לכל סוג מניות, בהתחשב בזכויות של כל אחד מהסוגים.
לאחר שהוכרז הסכום שיחולק, הדיבידנד הופך להיות חוב של החברה לבעלי מניותיה.
החלטה לגבי חלוקת דיבידנד קובעת לרוב את מועד תשלום הדיבידנד.
אם במהלך הזמן שבין ההצהרה על הדיבידנד לחלוקתו נדרשת החברה לפרסם דוחות כספיים, יופיע הדבידנד שהוכרז וטרם חולק בהתחייבויות החברה.
חלוקת דיבידנד כרוכה בקביעת מועד (יום האקס).
בעלי מניות החברה יהיו זכאים לדיבידנד אם החזיקו במניות ברגע תחילת המסחר של יום האקס.
לרוב, חלוקת הדיבידנד עצמה מתבצעת רק מספר ימים או שבועות לאחר מכן.
כאשר מכריזים דיבידנד על מניות חברה ציבורית, הדיבידנד יחולק לאדם שהחזיק בהן בתחילת יום האקס, ולא לאדם שהחזיק בהן ביום חלוקת הדיבידנד.
מיום האקס ואילך, אומרים כי המניה נסחרת "אקס-דיבידנד", כלומר ללא הדיבידנד.
כאשר מניה הופכת לאקס-דיבידנד, הדיבידנד נסלק על ידי הבורסה ושער הבסיס של המניה יורד בדיוק כערך הדיבידנד.
מחיר המניה החדש ביחד עם סכום הדיבידנד משקפים את מחיר שער הנעילה יום לפני יום האקס.
חברות רבות מציעות למשקיעיהן תוכניות להשקעה מחדש של הדיבידנדים המאפשרות לבעלי המניות להשתמש בדיבידנד כדי לקנות באופן שיטתי כמויות קטנות של מניות ללא עמלה.
תוכניות להשקעה מחדש זוכות לפופולריות רבה, בעיקר בארצות הברית אצל משקיעים לטווח ארוך שאינם זקוקים להכנסה כספית שוטפת מהמניות אותן הם מחזיקים.
חברות נמנעות לעיתים מלחלק דיבידנד בגלל אחת או כמה מהסיבות הבאות:
הנהלת החברה ומועצת המנהלים מאמינים כי חשוב לחברה להשקיע מחדש את רווחיה האחרונים כדי לנצל הזדמנות עסקית על מנת לצמוח.
התועלת בסופו של דבר למשקיעים תצמח מרווחים עתידיים מהשקעות אלו.
טענה זו נכונה לפעמים, אך לא תמיד והמתנגדים לה טוענים כי הנהלת החברה צריכה להשאיר בידי המשקיעים את ההחלטה מה לעשות עם הרווחים ולא להכתיב להם השקעה מחודשת שהצלחתה מוטלת בספק.
כאשר הדיבידנד מחולק, בעלי מניות במדינות רבות, ביניהן ישראל, סובלים ממיסוי כפול על כספי הדיבידנד: החברה משלמת מס חברות לממשלה על הרווחים ובעלי המניות מקבלים את הדיבדנד בניכוי המס על הדיבידנד שקיבלו; פעולה זו היא ניכוי מס במקור.
לכן חברות רבות מעדיפות להשתמש בחלק גדול מרווחיהן לרכישה עצמית של מניות או לרכישת חברות אחרות.
מיקרוסופט, כמו רוב חברות הטכנולוגיה העילית, היא דוגמה לחברה אשר מבחינה היסטורית שילמה דיבידנד נמוך מאוד או לא שילמה כלל.
מאז הנפקתה בבורסה בשנת 1986 ועד שנת 2003 לא שילמה דיבידנד כלל.
במשך זמן זה צברה בקופתה למעלה מ-70 מיליארד דולר במזומנים ועוררה עלייה את רוגזם של בעלי המניות אשר טענו כי לחברה אין צורך בעתודות מזומנים גדולות כל-כך כדי לממן את פעילותה ולצמוח.
הסיבה הרשמית לצבירת סכום כסף כה גדול הייתה, בין השאר, יצירת רזרבה למטרות משפטיות.
כאמור, מדיניות זו שונתה מאז, ומיקרוסופט מחזירה למשקיעיה כסף כיום בכל האופנים – דיבידנד מיוחד, דיבידנד רגיל וקנייה מחדש של מניות.
אסטרטגיות השקעה בשוק ההון המבוססות על דיבידנדים
מנהלי קרנות נאמנות, קרנות גידור ומשקיעים פרטיים בשוק ההון לוקחים בחשבון את מדיניות חלוקת הדיבידנדים של חברה לפני שהם מוסיפים את מנייתה לתיק ההשקעות שלהם.
דוגמאות לשיטות השקעה המביאות בחשבון את הדיבידנד כפרמטר עיקרי לבחירת מניות:
ישנם משקיעים סולידיים המסתפקים בתשואת הדיבידנד (כלומר סכום הדיבידנד השנתי למניה מחולק לערך המניה) כתמורה להשקעתם ועל כן הם מחפשים מניות עם תשואת דיבידנד גבוהה.
משקיעים אחרים מאמינים שמניות של חברות שמגדילות לאורך זמן את הדיבידנד הנומינלי שהן משלמות באופן עקבי תשגנה גם רווחי הון עדיפים.
ההנחה היא שהשוק יתגמל חברות המתנהלות טוב לאורך זמן ומגדילות מעת לעת את הדיבידנד על ידי עליה במחיר המניה.
ככלל, החל משנת 2012, יחיד תושב ישראל המקבל דיבידנד מחברה ישראלית חייב במס בשיעור 25%, ובעל מניות מהותי (המחזיק לכל הפחות 10% מהון המניות) חייב ב-30% מס.
בדרך כלל בעל מניות מהותי הוא בעל הכנסה שנתית גבוהה, ולכן חל גם מס יסף בגובה 3% על מס הדיבידנד, וערכו הממשי של מס הדיבידנד הוא כ-33%.
בשנת 2017, באופן חריג, הוענקה הנחה של 8% בשיעור מס הדיבידנד.
חברה תושבת ישראל אינה חייבת ככלל במס על דיבידנד שקיבלה מחברה ישראלית אחרת פרט למקרה שהחברה הישראלית מחלקת הדיבידנד היא מפעל מאושר או מפעל מוטב.
במקרה זה החברה המקבלת תשלם מס בשיעור של 15%.
על דיבידנדים שמשולמים למניות בארצות הברית, יש ניכוי מס במקור של 25% גם למשקיעים ישראלים.
את המס הזה ניתן בתנאים מסוימים לקזז בארץ מול הפסדים.
מס על דיבידנדים ממסחר בבורסה בארץ נגבה במקור בחשבונות בבתי השקעות או בנקים ישראליים, אך הם מקזזים ממנו הפסדי הון, אם קיימים בתיק ההשקעה.
הדיבידנד משולם מרווחי החברה לאחר מס.
כך מוטל מס דו-שלבי על רווחי החברה המחולקים.
בשלב הראשון, החברה משלמת מס חברות על הרווח בשנה שבה צמח הרווח.
בשלב השני, בעלי המניות משלמים מס דיבידנד בשנה שבה קיבלו את הדיבידנד.
נטל מס הדיבידנד הוא "נייטרלי" - קבוע בכל מדרגות ההכנסה, בניגוד למס ההכנסה בישראל מעבודה, שהוא פרוגרסיבי ושיעורו משתנה בהתאם לגובה הכנסה.
ישנן מדינות בהן קיימת שיטת מיסוי הקרובה יותר למיסוי חד-שלבי.
באוסטרליה וניו זילנד, חברות מעבירות גם "פטור מקרדיט" (franking credit) לבעלי המניות ביחד עם הדיבידנדים.
פטור זה מייצג את המס המשולם על ידי החברה על רווחיו.
דולר אחד של מס שמשולם על ידי החברה מייצר פטור מקרדיט אחד.
חברות יכולות להעביר כל יחס של פטור עד למקסימום של כמות המחושבת על בסיס המס הנפוץ של החברה: עבור כל דולר של דיבידנד ששולם, הרמה המקסימלית של הפטור הוא שיעור המס חלקי (אחד פחות שיעור המס).
בשיעור הנוכחי של 30%, 0.30 של קרדיט לכל 70 סנט של דיבידנד, או 42.857 סנט (בקירוב) לכל דולר של דיבידנד.
בעלי המניות אשר יכולים להשתמש בפטור זה, מקזזים קרדיטים אלו כנגד חשבונות מס ההכנסה שלהם בשיעור של דולר לכל קרדיט, ועל ידי כך נמנע למעשה כפל מס על רווחי החברה.
מערכת זו נקראת זקיפה לחובת דיבידנד (dividend imputation).
בנוסף, סוגים מסוימים של חברות להשקעות (כגון REIT בארצות הברית) מאפשרים לבעלי המניות להימנע באופן חלקי או מלא מתשלום כפל מס על הדיבידנד.
מעבר לשיטות אלה למניעת כפל מס, נהוג כיום בארצות הברית מס בשיעור נמוך יותר על דיבידנדים מאשר על רווחי הון.
ההגיון מאחורי מדיניות מס שכזו הוא לעודד השקעה כלכלית לטווח ארוך ולמנוע השקעה ספקולטיבית לטווח קצר.
בארצות הברית, איגודי אשראי משתמשים במונח "דיבידנד" בהקשר לתשלומי הריבית אשר הם משלמים למפקידים.
דיבידנדים אלו אינם דיבידנדים במובן הרגיל שלהם, ועל כן אין עליהם מס.
איגודי אשראי קוראים להם דיבידנדים מפני שמבחינה טכנית, איגודי אשראי נמצאים בבעלותם של חבריהם, ותשלומי הריבית הם, על כן, תשלומים לבעלים.
בדיני חדלות פרעון, לרבות בפשיטת רגל, בכינוס נכסים ובפירוק חברות, המלה "דיבידנד" מתארת את התשלום המועבר לנושים מתוך קופת ההליך, לפי החלק היחסי שלהם בחובותיו של חדל הפרעון.
למרות השימוש באותו מונח, תשלום זה אינו קשור בשום צורה לדיבידנד הרגיל שבדיני החברות.
דַּיִג הוא ציד של בעלי חיים ימיים, על פי רוב דגים, לשם מזון, "ספורט" או תחביב.
דיג מבוצע במקומות שונים כגון נהרות, תעלות, אגמים, ימים ואוקיינוסים, ומתבצע מהחוף או מכלי שיט, על ידי אדם בודד או כפעילות משותפת של קבוצת אנשים.
אדם העוסק בדיג, כתחביב או כמקצוע, מכונה דייג.
לפי ממצאים ארכאוזואולוגיים ואחרים משערים כי כבר בתקופה הפלאוליתית עסק האדם בדיג באמצעים פרימיטיביים, כגון לכידה בידיים של סרטנים וצדפות וציד בצלצל או באבן.
בישראל התגלה אתר דיג של בני התרבות הנאטופית מלפני 13,000 שנה ובו נחשף התיעוד הקדום בעולם לשימוש בקרסים.
מהתקופה המזוליתית נמצאו מיוחדים עשויים עצם, עץ או אבן.
קרסים אלו היו באורך של כ־2.5 ס"מ, מחודדים בקצותיהם ומחוברים בחוט באמצעיתם.
הקרס כנראה נעטף בפיתיון כלשהו.
משיכה בחוט לאחר שהדג בלע את הפיתיון מיקמה את הקרס לרוחב הוושט ואז ניתן היה להעלות את הדג.
בתקופה הנאוליתית כבר למד האדם להשתמש ברשת קלע שהייתה עשויה מכותנה ומחומרים אחרים, ונעזר באבנים כמשקולות.
מציורים, תבליטים ואף מדגמים מוקטנים, ידוע כי במצרים העתיקה הייתה מסורת מפותחת של דיג.
חלק מציורים אלה מתוארכים לכ־4,000 שנה לפני זמננו.
המצרים הקדמונים השתמשו בחכה וברשתות לדיג בנילוס, בימות ובתעלות הרבות של אזור הדלתה.
מהציורים המראים אצילים צדים דגים בצלצל, ברור שחלק מהעיסוק בדיג היה ספורטיבי.
במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק שמורים שני דגמים של רשתות קלע, סוג של רשת המקובלת גם כיום לדיג יחיד.
דו"ח מסין מהמאה ה־4 לפנה"ס מתאר דיג בחכה עשויה מוט חזרן, חוט דיג עשוי משי, קרס העשוי ממחט ואורז מבושל כפיתיון.
התייחסות לדיג מצויה גם בכתבים עתיקים מיוון העתיקה, מאשור ומרומא.
במשך אלפי שנים הייתה החכה שבשימוש הדייגים קצרה יחסית (כמטר).
במאה הרביעית הופיעה אצל המקדונים חכה ארוכה יותר המורכבת מכמה חלקים, כאשר לקצה החוט חובר פיתיון בדמות זבוב מלאכותי.
בסוף המאה ה־15 כתבה אם המנזר של סט.
אלבנס באנגליה את הספר "מחקר על דיג עם חכה" (A Treatyse of Fysshynge wyth an Angle), שהיה הספר הראשון באנגלית שתיאר בפרוטרוט את השימוש בחכת הדיג, הכנת פיתיונות, וניצול הרגלי הרבייה של הדגים על מנת ללוכדם.
החכה המתוארת בספר היא באורך של כ־5 מטר וחוט הדיג היה עשוי משערות סוס קלועות.
ב־1653 כתב האנגלי אייזיק ולטון (Izaak Walton) את הספר "הדייג השלם" (The Compleat Angler), הספר, הודפס ב־600 מהדורות מאז יצא לאור לראשונה, והוא הספר המודפס ביותר בשפה האנגלית, אחרי התנ"ך ועבודותיו של ויליאם שייקספיר, ונחשב כספר שהשפיע יותר מכל על ספורט הדיג.
התקופה שבה התפרסם הספר (המחצית השנייה של המאה ה־17) התאפיינה גם בסדרה של המצאות הקשורות לדיג: צ'ארלס קירבי, יצרן מחטים מלונדון המציא את הקרס המודרני; דייג אלמוני העלה את הרעיון להעביר את החוט שבקצה החכה דרך לולאה.
רעיון זה גרם באופן טבעי להמצאת המתקן לאיסוף החוט (המכונה בעגה של הדייגים בישראל רולר).
במאה ה־19 התפתח ציוד הדיג במהירות.
החכה נבנתה מחומרים אלסטיים כמו חזרן, ולאורכה הותקנו טבעות להובלת החוט שהיה עתה ממשי.
מבנה הרולר הלך והתפתח, הגליל המרכזי שהיה עשוי עץ הוחלף במתכת.
המצאות שונות אפשרו פיזור שווה של החוט על גבי הסליל, ואת סיבוב הרולר כך שבעת השלכת החוט הוא יהיה בקו אחד עם הטבעות שעל החכה, ובעת איסוף החוט יהיה הרולר מורד מתחת לחכה.
החכות נעשו קצרות יותר וקלות יותר במאה ה־20. החזרן ששימש כחומר עיקרי בייצור החכה הוחלף בסיבי זכוכית ואחר כך בסיבי פחמן, החוט הוחלף לניילון, והפלסטיק הפך לחומר הנפוץ בהכנת פיתיונות מלאכותיים.
ברוב ארצות המערב הדיג הוא אחד מענפי הפנאי הפופולריים ביותר, כך לדוגמה עסקו בספורט זה ב־2011 בארצות הברית לבדה כ־40 מיליון איש, זאת למרות התרחבות הערים וזיהום חלק ניכר ממקורות המים שבהם נהגו לדוג בעבר.
הדייג החובב ניצב בפני אותן הבעיות שהטרידו דורות רבים של דייגים לפניו: היכן מצויים הדגים, באיזה כיוון להשליך את החכה (או את הרשת) ובאיזה פיתיון להשתמש.
הדייג החובב חייב להתמצא בנושאים כגון כיוון הרוח וטמפרטורת המים.
חובבים נוהגים לדוג במים מתוקים (נהרות ואגמים) או במי־ים.
הדיג נעשה מהחוף, מסלעים, ממזח או מסירה (שגודלה משתנה מסירת חתירה ועד יאכטה).
דיג פיתיונות – השיטה העתיקה והנפוצה ביותר בשימוש במי־ים ובמים מתוקים.
הדג בולע פיתיון נעוץ על קרס ונלכד.
הפיתיונות הנפוצים הם תולעים או רימות של זבובים מסוימים, דגים קטנים, בצק וגבינה.
הפיתיון מונח על קרקעית הים בעזרת משקולות עופרת או בכל גובה שקובע הדייג בעזרת מצוף עשוי נוצות, שעם, עץ, פלסטיק או צירוף שלהם.
לעיתים נוהגים להשליך למים עיסת לחם על מנת למשוך את הדגים.
החכות הן בדרך כלל באורך 3–5 מטר, סליל הגלגול המכונה רולר קבוע במקומו, וחוט הדיג עשוי ניילון בחוזק שבין 450 גרם ל־2.7 ק"ג.
בארצות הברית, קנדה ובמדינות סקנדינביה התפשט במאה ה־20 דיג דרך חורים שנחצבים בקרח של אגמים קפואים.
החכה במקרה זה קצרה (כמטר), רולר פשוט וחוט שאינו קופא.
דיג זבובים (Fly fishing) – השם מטעה במקצת, שכן נוהגים להשתמש בסוג דיג זה בסוגי חרקים שונים בנוסף לזבובים.
עם זאת החרק חייב להיות סוג של טרף המוכר לדגים, אם משום שהחרק נוהג לנוח על פני המים או משום שהוא נוהג להטיל את ביציו במים.
דיג זה נחשב בעיני העוסקים בו לרמה הגבוהה ביותר של דיג חובבים, ודייגים בשיטה הקרויה "דיג זבובים יבש" נחשבים כ"אצולה" של הדייגים החובבים.
בשיטה זו נוהג הדייג להניח בקלילות את הקרס שעליה החרק קרוב ככל האפשר לדג, בדרך כלל טרוטה או סלמון.
כשהומצאה שיטת דיג זו נעשה שימוש בזבובים חיים, אך כיום נוהגים להשתמש כפיתיון בחרק מלאכותי המיוצר כך שהוא מחקה את החרק האמיתי.
ככל שדרגת הדיוק בהתאמה לחרק האמיתי גבוהה יותר, כך עולה מחירו של הפיתיון.
לעיתים נוהגים להשתמש בפיתיון דמוי הזחל של חרק שחי במים.
אורך החכה הוא 2–3 מטר, החוט כבד למדי והוא נעשה דק לקראת סופו, מה שמקל על השלכת החוט, שכן הפיתיון שבקצה החוט כמעט חסר משקל.
ז'ירז'ור (Bait casting and spin casting) – בסוג דיג זה הפיתיון הוא דמוי דג (לעיתים דמוי דג פצוע) שנגרר במים.
או על ידי הדייג שמושך בחכה או מסירה שהחכה ניצבת בירכתיה והפיתיון (בובה) מונח במים.
שיטת דיג זו התפתחה משיטת Fly fishing.
השיטה פשוטה וקלה יותר לתפעול יחסית לשיטת Fly fishing המערבת ציוד עדין ומסורבל, ולכן זוכה לשיעורי צמיחה גבוהים יותר.
טרולינג – בשיטה זו נעשה שימוש בפיתיונות חיים או מלאכותיים הנגררים מאחורי סירה הנעה במהירות קבועה.
יתרונה העיקרי של שיטה זו על פני השיטות האחרות הוא בכך שבשיטה זו מכסים שטחים נרחבים במקום שבו לא קל לאתר דגים.
לעיתים נעשה שימוש בסונאר על מנת לאתר את הדגים.
החכות קצרות יחסית והחוט כבד ועשוי לעיתים ממתכת.
לעומק שבו מצוי הפיתיון ולמהירות הסירה חשיבות רבה.
נוהגים להוסיף לחוט משקולות עופרת על מנת להבטיח שהפיתיון יהיה בעומק הנכון.
הדגים העיקריים הנלכדים בצורה זו הם סלמון וטרוטה.
Big־game fishing – סוג דיג שהומצא בסוף המאה ה־19. בשיטת דיג זו יושב הדייג בסירה על כיסא מיוחד כשהוא רתום אליו.
החכה, המוכנסת לשקע מיוחד בכיסא, והחוט חזקים באופן מיוחד.
שיטת הדיג היא trolling כלומר פיתיון דמוי דג הנגרר במים בעומק ובמהירות קבועים.
הדגים הנלכדים בשיטה זו הם טונה, דג המפרש ודג חרב – מיני דגים המפעילים כוח ניכר בעת המאבק להעלותם לסירה.
זהו סוג דיג לעשירים, שכן שכירת ספינה למסע דיג מסוג זה יקרה.
למרות זאת, זהו סוג דיג פופולרי למדי והוא נמצא בפיקוחה של ההתאחדות העולמית לסוג דיג זה (International Game Fish Association) הקיימת מ־1939. ההתאחדות מקיימת תחרויות, ומבצעת רישום של השיאים.
דיג תת־מימי – בשיטת דיג זו צולל מצויד בצלצל או ברובה תת־מימי לוכד דגים כגון אוקונוסים.
דיג חובבים פרח לקראת סוף המאה ה־20. ההתקדמות שחלה בתעופה האזרחית מאפשרת לדייגים החובבים להגיע למקומות רבים, ומפגישה אותם עם סוגי דגים חדשים, כמו הדוראדו בארגנטינה ודג־הנמר של מרכז אפריקה.
הדיג החובבני ברחבי העולם נחלק לפי שיטות הדיג או לפי דגי המטרה.
הדיג הפופולרי ביותר בארצות הברית הוא דיג בס או בסלנג (Bassing).
בשיטת דיג פתיונות דמה, שיטה זו צמחה לתחביב פנאי מקצועני הכולל ליגה, מועדונים, וערוץ טלוויזיה.
באירופה שיטת הדיג הפופולרית היא דיג קרפיונים ומתקיימות תחרויות נושאות פרסים מדי שנה.
ציוד הדיג הולך ומשתכלל כשהדגש הוא על ציוד קל יותר.
הדגים הפופולריים ביותר הם הטרוטה והסלמון למיניהם השונים, ובארצות הברית נעשה דיג האוקונוס נפוץ כל־כך, עד כי ספינות צוידו במיוחד לדיג דג זה וקיימות תחרויות מקצועיות לדיג האוקיינוס.
הן ארגוני הדיג המקצועיים והן דייגים רבים מצדדים במדיניות לכידה ושחרור על פיה משחררים את הדג מהקרס למים לאחר לכידתו, למעט במקרים של דגים גדולים במיוחד.
מאז שנות ה־2000 עולה בהדרגה המודעות להשפעת דיג החובבים על הסביבה, כאשר מבוצע במספרים גדולים ובאופן קבוע.
שיטת הלכידה והשחרור בה משתמשים דייגי חובבים רבים, נתפסה בעבר בדרך כלל כשיטה נטולת נזק משמעותי לדגים, אולם מחקרים שונים מרחבי העולם מצביעים על פגיעות קשות ואף מוות.
על פי מחקרים שונים, שיעור התמותה הממוצע של דגים ששוחררו חזרה למים לאחר שנלכדו עומד על 18%–16%, ובמינים רגישים התמותה אף גבוהה מ־90%.
גם הדגים שנותרים בחיים בחלק מהמקרים סובלים מפציעות שימנעו מהם להעמיד צאצאים או ישבשו את הנדידה הטבעית שלהם.
קריסתן של אוכלוסיות דגים מפרות את המאזן האקולוגי ובעלות השלכות שליליות שונות לסביבה.
גורמים שונים, ביניהם החברה להגנת הטבע, מפרסמים המלצות להגביר את המודעות לפגיעה בדגים שיש לשיטה זו, ובנוסף, את המודעות לדרכים להפחית את הנזק לדגה.
ניתן להפחית חלק מהנזק, למשל, שימוש בציוד מפחית נזק, או על ידי בחירת מקום דיג בו עיקר הדגים אינם מוגנים, מכיוון שאת מינים אלו החוק מחייב להחזיר למים.
שיטות נוספות להפחתת הנזקים כוללות הימנעות מקרס משונן או שמירת הדגים בסביבה רטובה ולחה.
מסתבר שגרירת רשת המכמורת על קרקעית הים גורמת לפליטת גזים מהשכבה העליונה של הקרקעית והם צפויים להשתחרר לאטמוספירה בתוך בתוך שבע עד תשע שנים.
כמות הפחמן הדו־חמצני שמשתחררת בין השאר כתוצאה מדיג מכמורות הוא יותר מכפול מכמות הפחמן הדו־חמצני שמשתחררת ממנועי כל סירות וספינות הדייג בעולם.
בישראל פוגע דיג המכמורת מדי שנה גם בכאלף צבי ים, אלפי כרישים וחתולי ים ובכמה דולפינים.
דיג ספורטיבי הוא אחד מענפי הפנאי המובילים בישראל ועוסקים בו כ־70 אלף איש, שלוכדים שלל כולל של בין 15 ל־35 אחוז מסך שלל הדייג השנתי (כולל דיג מסחרי).
הקרבה היחסית לחופים ומזג אוויר הנוח תרמו רבות למידת הפופולריות של התחביב בישראל.
רוב הדיג החובבני בישראל מתבצע על ידי חכת בוס ומכונה בז'רגון דיג בוס.
בשנות השמונים הגיעו לחנויות הדיג בארץ רולרים ומקלות המאפשרים הטלת פתיון למרחק, שהתחילו להתבסס כשיטת הדיג המועדפת.
שיטת דיג זו (Surf casting) נקראת בז'רגון הדיג המקומי דיג פתיונות ומאפשרת דיג במרחק ובעומק גדולים מדיג בחכת בוס, והיא מכוונת לדגים גדולים יותר.
בהדרגה הדיג החופי בשיטת פתיונות דמי תופס יותר תנופה בעיקר בקרב הצעירים.
שיטה זו נקראת בז'רגון המקומי ז'ירז'ור ומבוססת על המילה הערבית שמשמעותה גרירה.
בתחום דיג החובבים מסירה התווספה שיטת הג'יגינג שמקורה ביפן הצוברת פופולריות בקרב בעלי סירות.
דיג מסחרי, שהחל כדרך נוספת להשגת מזון על מנת לשרוד, התפתח כשהאדם שכלל את כלי השיט ואת אמצעי הדיג.
החלה התפשטות איטית של תחום הדיג מהחופים ושפכי הנהרות אל לב האגמים ולדיג בים מעל המדף היבשתי (האזור הרדוד יחסית שבין היבשה לתהומות האוקיינוס).
בהדרגה גם גדל מספר המינים של בעלי החיים והצמחים שהדייגים שלו מהמים.
טכנולוגיית הדיג התפתחה במהלך ההיסטוריה: ספינות גדולות ומשופרות יותר, ציוד דיג משוכלל ואמצעים שונים לשימור השלל.
כיום מבוצע דיג מסחרי בכל סוגי הימים ובכל מקום בעולם, למעט במים עמוקים במיוחד, במקומות בהם יש זרמים מסוכנים או באזורים בהם הדיג אסור על פי חוק.
דיג מסחרי מבוצע בטווח רחב של אמצעים: החל בסירות חתירה קטנות וכלה בכלי שיט רבי עצמה, שנועדו לדיג בלב ים ובהם ציוד מכני מתוחכם.
חשיבות המחקר המדעי של הדיג גדלה ככל שגדל הצורך ב"דיג מנוהל" – דיג שנועד להבטיח רווח מרבי מסוגי דגים מסוימים.
התפתחות חקר הדיג החלה במאה ה־19, במדע שעסק בעיקר בתיאור המצב הקיים.
אחרי מלחמת העולם השנייה החל השימוש במודלים מתמטיים תוך יישומם במחשבים, על מנת להכין תחזיות של התנובה האופטימלית הצפויה מאוכלוסיות הדגים השונות.
מהים נלקחים הן צמחים והן בעלי חיים.
קיימות חמש קבוצות של סוגי דיג ימי:
דיג דֶמֶרסאלי – דיג שמטרתו ללכוד דגים ובעלי חיים אחרים החיים על קרקעית הים או קרוב לה (בעיקר על מדף היבשת או בסמוך לה).
סוגי הדגים הנלכדים בשיטה זו הם ממשפחת הבקלה (Cod, haddock, hake, Pollock) או דגים ממשפחת הסנדל.
כמו כן כרישים, תריסניות וסרטנים.
דיג פּלגאי – דיג שמטרתו ללכוד דגים ובעלי חיים אחרים החיים בשכבה העליונה של מי־הים.
סוגי הדגים העיקריים הנלכדים בשיטה זו הם המליחים (טריתות או הרינג) ומשפחת דגי הטונה.
דיג אַנאדרומי – דיג שמטרתו ללכוד דגים בנתיבים בהם נכנסים הדגים (כמו הסלמון) לנהרות.
דיג תרבותי – הכולל בתוכו את המדגה בבריכות דגים, כלובי דגים וגידול צדפות, רכיכות, אצות וספוגים.
דיג מיוחד – כולל ציד לווייתנים (שהוגבל כמעט לחלוטין), ציד דולפינים, נחשים ותנינים; דליית ספוגים לרחצה, אצות למאכל אדם ובהמה ולדשן, צדפים, פנינים ואלמוגים עבור תעשיית התכשיטים.
קיימות כמה שיטות לסווג הדיג המסחרי:
בהתאם לסביבה בה הוא מתבצע:
דיג במים מתוקים: ימה, נחל או אגם.
דיג במי־ים: חופי, על מדף היבשת או בלב ים.
בהתאם למטרת הדיג: ציד לווייתנים, דיג סלמון או דליית אצות.
בהתאם לשיטת הדיג: שימוש בצלצל, ברשת הקפה, במכמורת או במערך חכות.
בתקופות הקדומות רוב המזון נאכל מיד, מבלי שאוחסן.
עם הגידול באוכלוסייה והגידול המקביל בצורך במזון, פותחו טכניקות לשימור הדגים שנלכדו באמצעות ייבוש, עישון, המלחה והתססה.
שיטות אלו שאפשרו את אחסון המזון, גרמו לגדילת הדרישה לדגים ועקב כך השתכלל ציוד הדיג בהדרגה, והדיג הפך למאמץ שיתופי.
עם השנים התפתחו ציוד ושיטות הדיג ובסוף תקופת ימי הביניים כבר היו ציי דיג גדולים באירופה.
בצפון אירופה התפתח ענף הדיג מעבר לנהרות ולאגמים.
החל מהמאה ה־12 היה דיג המליחים נפוץ בים הצפוני.
רשת המכמורת הראשונה הופיעה באנגליה במאה ה־14 – תחילה בשימוש בשפכי הנהרות ואחר כך השימוש התרחב לים הצפוני ולים הבלטי.
יש טענות מפוקפקות שדיג הבקלה החל באזור הגרנד בנקס (Grand Banks) של ניופאונדלנד על ידי הצרפתים עוד לפני שמגלה הארצות ג'ון קבוט הגיע לשם ב־1497.
ציד הלווייתנים התפתח מאוד במאה ה־17 וספינות רבות עסקו בו, הן באוקיינוס האטלנטי והן בדרום האוקיינוס השקט.
המצאת מנוע הקיטור במאה ה־19 נוצלה מיידית הן להנעה והן לשימוש בכננות, שאפשרו ציוד דיג גדול וכבד יותר.
בסוף המאה ה־19 היו באנגליה מעל ל־600 ספינות מכמורת מונעות בקיטור.
במאה ה־20 החליף מנוע הבערה הפנימית את מנוע הקיטור.
מנועים הוספו לספינות הדיג הקטנות כבר בתחילת המאה ה־20, ומנוע דיזל המותקן בתוך הספינה הפך לנורמה, למעט סירות קטנות שבהן מותקן מנוע בנזין חיצוני.
מיכון הדיג התקדם בצעדים גדולים בתחילת שנות ה־50 של המאה ה־20, כשתהליכי איסוף הרשתות הפכו מידניים לממוכנים.
היפנים השתמשו בתוף על מנת לאסוף את החוט של מערך החכות שבו דגו טונה.
שיפור משמעותי נוסף היה המגלשה שהותקנה בירכתים של ספינות המכמורת, שאפשרה מיכון של העלאה והורדה של רשת המכמורת.
המצאה חשובה נוספת משנות ה־50 מיוחסת לבריטים, והיא ספינת מכמורת המשמשת גם כבית־חרושת לעיבוד הדגים על הסיפון.
הרעיון נקלט ובאמצע שנות ה־60 כבר היו ספינות גדולות אלו (עד 100 מ' אורך) בשימוש ציי הדיג של ברית המועצות, בריטניה, יפן, פולין, מזרח גרמניה וספרד.
התפתחות דומה חלה בדיג הפלאגי.
במקביל חלה התקדמות רבה בדיג המסחרי של המדינות המתפתחות.
באופן מסורתי היה הדיג במדינות אלו מוגבל לדיג חופים בספינות קטנות שאינן ממונעות ועם ציוד פשוט.
מדינות אלו אימצו את הטכנולוגיה המודרנית במטרה להגביר את אספקת החלבון מן החי לתושביהן.
המיכון והשימוש העולמי בו גרם לכך שבמשך 40 השנים מתום מלחמת העולם השנייה עלתה הכמות השנתית של דגים שנלכדו פי ארבעה.
אך בתחילת שנות ה־70 כבר היה ברור שקצב זה לא יוכל להמשך.
דיג יתר גרם להתמוטטות הדיג הפלאגי באזורי דיג מסוימים, כמו דיג ההרינג של צפון מזרח האוקיינוס האטלנטי.
ירידה דרסטית בכמויות הדגים שנידוגו על ידי צי ספינות המכמורת גרם לדאגה עמוקה אצל חלק מהמדינות.
ב־1972 הייתה איסלנד למדינה הראשונה שהגדילה את תחום המים שבהם מותר רק לדייגים מקומיים לדוג ל־50 מיל ימי (93 קילומטר) מהחוף, וב־1975 אף הרחיבה את התחום ל־200 מיל.
איסלנד אף השתמשה בכוח לכפות גבולות אלה.
בסדרת אירועים שכונו אחר כך "מלחמת הבקלה", נגחו ספינות משמר החופים של איסלנד ספינות דיג בריטיות וחתכו רשתות.
מדינות נוספות הכריזו אף הן על הרחבת גבולות הדיג.
ב־1983 התקבלה אמנה בינלאומית הקרויה "חוק הים" (Law of the Sea) שקבעה אזור כלכלי בלעדי של 200 מיל ימי (כ־370 ק"מ) מחופה של מדינה, שבו יש בלעדיות לאותה המדינה בניצול אוצרות הים.
חקיקה זו הרחיבה מאוד את ההגדרה הקודמת, לפיה היה אזור זה זהה לתחום המים הטריטוריאליים (12 מיל ימי או כ־22 ק"מ).
תוצאה ישירה של החלטה זו הייתה חיסול צי הדיג למרחקים של מדינות מסוימות כמו בריטניה, משום שעתה חל עליהן איסור להיכנס לשדות הדיג העשירים שהפכו לתחומן הבלעדי של מדינות אחרות.
בשנת 1972 אנדרס וון ברנדט סיווג שיטות הדיג ל־16 סוגים בהתאם לאיך שדגים נתפסים.
שיטה זו השפיע על הגדרות בינלאומיות בשנת 1980. הם עודכנו עוד פעם בשנת 2016.
אמצעי הדיג הפשוט והעתיק ביותר, איסוף בעזרת הידיים, מצוי בשימוש גם בימינו.
האיסוף מבוצע לאורך החוף, במהלך השפל, במים רדודים על ידי מקצוענים וחובבים או במים עמוקים על ידי צוללים.
גם איסוף דגים תוך שימוש בכלים פשוטים כמו סכינים או מעדרים מוגדר כדיג בלא עזרת ציוד.
בקטגוריה זו מצויים גם צלילה לשם איסוף ספוגים, פנינים ואלמוגים ושימוש בדיג באמצעות בעלי חיים.
בתמורה, נותן הדייג לקורמורן מעט מן השלל.
על מנת להאריך את הטווח המוגבל של הזרוע האנושית, הומצאו כלים בעלי ידית ארוכה, כגון חניתות שניתן להטיל או לנעוץ או מלחציים, מלקחיים, ואמצעי גריפה לשם איסוף רכיכות.
סוג מיוחד הוא הצלצל, סוג של חנית שלה חבל.
הצלצל ללכידת לווייתנים נורה מתותח ומכיל בראשו חומר נפץ המתפוצץ בגוף החיה.
הציוד המיועד ללכידה או לפציעה כולל חניתות, קנה נשיפה לירי חצים, קשתות וחצים, רובים ותותחים שבהם נהוג לירות בדגים.
השיטה המכונה דיג משתק כרוכה בהרעלה בעזרת צמחים רעילים וכימיקלים מיוחדים או שיתוק מכני באמצעות פיצוץ תת־מימי.
שיטות אלו הן בלתי חוקיות ברוב מדינות העולם.
המנהג המודרני ביותר לשתק את הדג הוא באמצעות הלם חשמלי.
בסוג דיג זה נוהג הדייג ליזום מתח חשמלי של כ־1,000 וולט של זרם ישר ממכשיר הניזון ממצבר לתוך לולאה המקיפה רשת.
כל הדגים ברדיוס של עד 2 מטר משותקים לזמן מה וניתן להעלותם ברשת בקלות.
פעולה זו אפשרית כמעט אך ורק במים מתוקים כמו מי נהרות ואגמים.
המוליכות הגבוהה של מי הים המלוחים (עד פי 1,000 ממוליכות של מים מתוקים) דורשת שימוש במתחים ועוצמות חשמל היכולים לסכן גם את הדייג.
סוג דיג זה אסור במקומות רבים בעולם בשל הסכנה לדייג ולסביבתו.
דיג בשיטה זו נחשב לסיבה העיקרית להכחדתו של דולפין הנהרות הסיני.
מערך חכות (ערבית: שארק, אנגלית: Longline) הוא חוט מרכזי ארוך שאליו מחוברים במרחקים שווים חוטים קצרים המסתיימים בקרסים שעליהם מורכבים פיתיונות טבעיים (דיונונים או דגים קטנים) או מלאכותיים.
את החוט נוהגים לפרוס בין סירה לסירה אחרת או בין סירה למצוף עם ערב ובבוקר מושים את החוט.
לעיתים נוהגים לפרוש את החוט המרכזי על קרקעית הים.
שיטה זו לוכדת את הדגים הנחשבים למשובחים ביותר כמו דקר וטונה.
שיטה אחרת לדיג בעזרת קרסים נעשית ללא פיתיון.
מערך הקרסים מורד ומועלה ולוכד תוך כדי כך מינים גדולים כמו הבקלה והחידקן.
שיטה נוספת היא גרירה במים של חוט שעליו קרס אחד או יותר, שעליהם נעוץ פיתיון חי או מלאכותי (drift line).
בשיטה זו ניתן ללכוד אלתית וטונה.
בשונה מהמלכודות המכניות בשימוש בציד על היבשה, רוב המלכודות המסחריות לדגים הן תאים המאפשרים לטרף כניסה קלה, אך הבריחה מהם נחסמת על ידי מבוך או באמצעים המאיטים אותו, כגון צורת נקיק או משפך.
מחבוא מדומה – דמויי סבך שיחים או צינורות שלתוכם יכול הדג או החסילון לשחות לשם מחסה, אך לא להימלט ממנו.
דוגמה: כדים ללכידת תמנונים בשימוש בחוף האיטלקי ועל ידי הדייגים בדרום ובמזרח אסיה.
דמויי סלים או כלובים – מלכודות העשויות מעץ, רשת, תיל, או כדי פלסטיק ורשתות המכונות "פייק" (fyke) – רשת ארוכה בצורת תיק, המוחזקת פתוחה בעזרת סדרת חישוקים ונועדה ללכוד בין השאר צלופחים.
בישראל עיקר השימוש במלכודות מסוג זה היה באפיקי נחלים ובתעלות, ובמיוחד בנהר הירדן.
רשתות מכלאה גדולות – סדרה של רשתות דמויות קיר המכוונות את הדגים לאזור הלכידה.
בשיטה זו נעשה שימוש בים התיכון ללכידת דגי טונה, במערב הים הבלטי ללכידת צלופחים, מליחים וסוגי דגים נוספים, ומול החופים של צפון האוקיינוס השקט ללכידת אלתית.
באילת נעשה ניסיון להפעיל מלכודת מסוג זה המכונה "דליאן".
מלכודות אוויריות – נועדו ללכוד דגים מעופפים.
נוהגים להפחיד את הדגים המעופפים ובכך לגרום להם לעופף ולוכדים אותם באוויר בעזרת ציוד מיוחד הקרוי רשתות אכסדרה.
ילידי איי דרום האוקיינוס השקט נהגו ללכוד דגים מעופפים בלילה, לאחר שמשכו אותם קודם בעזרת אור לפידים.
דיג באמצעות רשתות מאפשר ללכוד דגים רבים יותר, לפעמים להקת דגים שנלכדת כולה בפעם אחת.
ישנן סוגי רשתות נפוצים, וחלקן נאסרו בשימוש בשל הסבל הרב מדי שנגרם לדגים הנלכדים בהן בטרם מותם.
סוג אחר של "רשת" הוא הדיג המכני: מכונות שנועדו לאיסוף דגים כוללות סוגים חדשים יחסית של ציוד המסוגלים לבצע הפרדה בין הדג או הרכיכה לבין המים, לאחר שנשאבו ב"משאבת דיג" או שנגרפו במכונה.
כמו כן מכונות צפות החופרות רכיכות באמצעות התזת סילוני מים תת־מימיים ומשנעות אותן מחוץ למים בעזרת סרט נע.
המטרה הראשית בתכנון כלי שיט לדיג היא שיפור יעילות הדיג באמצעות בניית ספינה היכולה להשיג שלל רב, שצוותה קטן והוצאות תפעולה נמוכות.
התכנון חייב לקחת בחשבון את נושא הבטיחות, שכן הדיג המסחרי הוא בין המקצועות המסוכנים ביותר, לכן בחלק מהמדינות יש תקנות שנועדו לפקח על בנייה והפעלה של ספינות דיג.
עד התקופה המודרנית היו צורת ומבנה כלי השיט ששימשו לדיג ייחודיים לכל אזור.
כיום תכנון וייצור ספינות דיג הוא תעשייה בינלאומית, וצורת הספינה תלויה יותר בשיטת הדיג מאשר בנמל הבית שלה.