tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אין ספק שכתוצאה מכך דירוגי הקושי של רוב הנהרות השתנו.
דוגמה קלאסית היא נהר הקולורדו בגרנד קניון, אשר "בלע" כמעט כל משלחת בעבר, משאיר אחריו רק חלקי סירות.
כעת הפך בטוח ומאפשר מעבר משלחות מאות פעמים בשנה לאחר הכשרה בסיסית של השייטים.
סיכונים ברפטינג נובעים גם מסכנות סביבתיות וגם מהתנהגות בלתי ראויה.
מאפיינים מסוימים בנהרות מטבעם בלתי בטוחים, כגון מערבולות, נפלי עצים, סכרים, סלעים חדים וכמובן אשדים בעלי דרגות גבוהות.
רפטינג עם מדריכים מנוסים היא הדרך הטובה ביותר להימנע ממאפיינים אלו.
אפילו באזורים בטוחים, בכל אופן, מים בתנועה יכולים להציב סיכונים – כמו בהחלקה על סלעים.
בסופו של דבר, רמת הסיכון הכללית לטיול רפטינג עם מדריכים מנוסים תוך שימוש בצעדי הבטיחות הנדרשים נמוכה.
כמו כל ספורט מרחבי, רפטינג צריך לאזן את הניגוד בין שמירה על הטבע לבין השימוש בו.
בגלל בעיות חוזרות ונשנות בעבר, הוגדרו חוקים בנהרות מסוימים המגבילים את הפעילות לעונה בשנה ולשעות היום בלבד.
ניגודים עם שומרי איכות הסביבה נוצרו כאשר מפעילים מסוימים בתאום עם רשויות התיירות חפרו את קרקעית הנהר או פוצצו חלקים כדי להימנע מסיכוני בטיחות או על מנת ליצור מאפיינים מעניינים יותר בנהר.
ערך פעולות אלו נמוך מאחר שנהר משתנה כל הזמן ושינויים מלאכותיים אלו, אינם עמידים לאורך זמן.
רפי אליהו (8 במאי 1951 – 24 בנובמבר 2022) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת קשר התקפי בהפועל באר שבע ונבחרת ישראל.
החל לשחק בליגות הנוער העירוניות בבאר שבע מיסודו של אהרון בן יעקב, שם התגלה לראשונה על ידי מאמן הפועל באר שבע בעונת 1964/1965, היוגוסלבי סלבקו מילושביץ , לאחר שהבקיע שמונה שערים במשחק אחד והוא קידם אותו לקבוצת הנוער של המועדון..
מאמן הקבוצה בעונת ההקפאה (עונת 1966/1968), יחיאל מור, קידם אותו לקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו בליגה העליונה במדי הקבוצה הבוגרת ערך בגיל 16 וארבעה חודשים, ב-16 בספטמבר 1967 בניצחון הפועל באר שבע על מכבי תל אביב 0:3 בו גם הבקיע שער.
עד הגיעו לסגל נבחרת הנוער שיחק אליהו בתפקיד חלוץ.
רק לאחר שתופקד בנבחרת הנוער כקשר, הועבר לתפקיד זה גם בקבוצתו, שם שיחק באגף השמאלי, לעיתים כקשר שמאלי ולעיתים כקיצוני שמאלי.
בין היתר, התמחה בבעיטות עונשין.
עם הפועל באר שבע זכה אליהו בשתי אליפויות המדינה בכדורגל בשנים 1975 ו-1976, תחת הדרכתו של המאמן אמציה לבקוביץ'.
בשנים אלו היה בין השחקנים הבולטים בקבוצה ושילב, לדברי מאמנו באותה עת, "כישרון עם עבודה קשה.
יהודי לא קל, אבל לוקאל פטריוט מן המעלה הראשונה".
בעונת 1975/1974 הצטיין במיוחד וזכה במקום השני במשאל בין כדורגלני הליגה הלאומית שנערך על ידי עיתון "מעריב" לבחירת שחקן השנה.
בסך הכל שיחק במדי הפועל באר שבע ב-419 משחקים בהם כבש 66 שערים.
בהיותו בן 31 ביקש להשתחרר מהפועל באר שבע, ועבר לשחק במכבי יבנה בעונת 1985/1984. כמו כן שיחק במכבי קריית גת ומכבי רמת עמידר.
בשנת 1986 פרש ממשחק פעיל ופנה לאימון.
נמנה עם סגל נבחרת הנוער שהתכונן לאליפות אסיה בבנגקוק ב-1969 אך נופה.
ב-1970 נמנה עם סגל הנבחרת שעמד לטוס לאליפות אסיה במנילה, אך נפצע והוחלף.
אליהו זכה עם נבחרת הנוער של ישראל באליפות אסיה שהתקיימה בטוקיו.
שני משחקיו הבינארציים בשורות הנבחרת הבוגרת של ישראל היו מול נבחרתה האולימפית של ארצות הברית שהתארחה בישראל בינואר 1975.
רפי אליהו הוא אביהם של הכדורגלנים רמי ועידו אליהו.
ב-26 באפריל 2018 נפצע קשה בתאונת דרכים, והיה צמח מאז עד לפטירתו ב-24 בנובמבר 2022, בהותירו ארבעה ילדים ותשעה נכדים.
הובא למנוחות בבית העלמין ביישוב להבים .
רפורמת 1861 או רפורמת האיכרים של 1861 הייתה רפורמה בשיטת המשק שבוצעה באימפריה הרוסית.
בבסיס הרפורמה עמד צו קיסרי מה-19 בפברואר 1861 והייתה זו הראשונה, וגם החשובה ביותר, בין הרפורמות הליברליות שהועברו באימפריה הרוסית בתקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
רפורמה משמעותית זו, ביטלה את שיטת הצמיתות שהייתה נהוגה עד אותה תקופה ובכך השפיעה ישירות על חייהם של רוב נתיניה של האימפריה, וסימנה עידן חדש בכלכלתה החקלאית של רוסיה.
הצעדים הראשונים לביטול שיטת הצמיתות בוצעו עוד בתקופת אלכסנדר הראשון בשנת 1803. בין השנים 1816 ל–1819 בוטלה שיטת הצמיתות בגוברניות הבלטיות (בשטחי לטביה ואסטוניה של היום).
במהלך השנים היה אחוז תושבי רוסיה בעלי מעמד צמית קבוע יחסית ועמד על כ-45% במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1859, היו במעמד זה כ-23.1 מיליון תושבים - כ-37%.
אומנם, בחלק מהגוברניות לא היו צמיתים כלל, אך לעומת זאת היו כ-69% מתושבי גוברניית סמולנסק צמיתים.
בין הסיבות העיקריות לרפורמה ניתן לציין את המשבר הכלכלי ואת מהומות האיכרים שלאחר מלחמת קרים הכושלת.
האיכרים קיוו שהשתתפותם בלחימה תיתן להם חופש, אך התקוות לא התגשמו.
בנוסף לכך, על עצם שיטת הצמיתים הנהוגה ברוסיה, הייתה ביקורת קשה מחוץ לגבולות המדינה והממשל התקשה לעמוד בה.
להכנת הרפורמה ב-3 בינואר 1857 הוקמה ועדה מיוחדת בהשתתפות 11 אנשים.
הם סיימו את העבודה והמלצות הוועדה אושרו ב-20 בנובמבר 1858. הוועדה עבדה רק על עקרונות ולא החליטה על השלבים המעשיים של הרפורמה.
במשך מספר שנים נערכו דיונים על היישום ותוך כדי הדיונים הוכנסו שינויים משמעותיים לתוכן הרפורמה.
בסופו של דבר, בינואר 1861 החלו דיונים במועצה המדינית.
ב-19 בפברואר (3 במרץ לפי הלוח הגרגוריאני) חתם הקיסר אלכסנדר השני על הצו ופרטיו פורסמו תוך יומיים.
להלן התנאים הראשיים של הרפורמה:
האיכרים קיבלו חופש אישי וזכות לרכוש פרטי.
בעלי האדמות שמרו על האדמות, אך היו צריכים לתת לאיכרים חטיבת קרקע לשימוש פרטי.
עבור שימוש בחטיבת קרקע האמורה האיכר היה צריך לעבוד עבור בעל האדמות ולשלם מס ללא זכות ויתור על חכירת הקרקע במשך 9 שנים.
גודל חטיבת קרקע והתמורה היו צריכים לקבל ביטוי בנייר מיוחד שהיה צריך לקבל אישור של צד שלישי בלתי תלוי.
לאיכר הייתה זכות לקנות את חטיבת קרקע האמורה ועד אז הוא היה במעמד "חייב זמנית"
אורגנו זכויות וחובות של הממשל המקומי בכפרים
מחשש למהומות, הממשל התארגן במיוחד.
ואכן, תחזיות אלו התממשו: החלו מהומות האיכרים שלא היו מרוצים מתנאי הרפורמה.
ביצוע הרפורמה היה תלוי בכך שבעל האדמות והאיכרים יחתמו על מסמך המגדיר את תנאי היישום הרפורמה במקום ספציפי.
כעבור שנתיים טרם נחתמו כ-60% מהמסמכים.
בחלק מהגוברניות, עלות האדמות שבעלי האדמות ביקשו הייתה גבוהה בהרבה מהמחיר בשוק.
הדבר רק הגביר את הבעיות ביישום הרפורמה.
לאחר מרד בפולין בשנת 1863 הוגדרו שינויים ברפורמה.
חרף הרפורמה והתיקונים שהוכנסו בה, בשנת 1881 כ-15% מהאיכרים טרם רכשו את האדמות ונשארו במעמד "חייב זמני".
בחלק מהגוברניות, אחוז זה הגיע ל-44% מכלל האיכרים.
המצב הקשה ביותר היה בצפון האימפריה - שם צמיתים קיבלו את חירותם, אך למעשה נותרו ללא אדמות לעיבוד.
לעומת זאת, בחלקים אחרים של המדינה, האיכרים ששוחרו הפכו לבעלי רוב האדמות המעובדות.
תוצאותיה של רפורמת שחרור הצמיתים לא היו משביעות רצון, כי מצב אותם איכרים עניים נעשה אף קשה יותר ממה שהיה בהיותם צמיתים.
הרפורמה לא כללה צמיתים של המדינה.
צמיתים אלו שוחררו בשנת 1866 בתנאים טובים יותר מיתר הצמיתים.
רפי אדר (נולד ב-3 במרץ 1946) הוא מסעדן, במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי, מוזיקאי וזמר ישראלי.
באמצע שנות השישים נסע אדר ללמוד רפואה באיטליה, על-מנת להמשיך את דרכו של אביו, ד"ר אורי אדר שהיה מנהל מחלקת קבלה, ולאחר מכן מנהל מחלקה פנימית באיכילוב, אבל עבר ללמוד קולנוע ברומא.
הוא שיחק ב"שלום", סרטו העצמאי הקצר של יקי יושע משנת 1968. אדר שב לישראל ב-1972.
אדר היה מפיק-שותף של סרט הטלוויזיה "לול 4" ומפיק-שותף של סרטי הקולנוע "נשר הברזל", "סבבה" ו"רומן זעיר".
בשנת 1976 ביים את הסרט הקצר "בדרך ללוד", על פי סיפור של דן בן אמוץ, עלילת הסרט מתרחשת ב־1939 וגיבורה הם שני צעירים, תלמידי בן־שמן, היוצאים לטיול בעיר הערבית השכנה, לוד.
בשנת 1986 ביים וכתב, ביחד עם יהודית סולה, את סרטו העלילתי היחיד "כפפות", לפי רומן מאת דן צלקה.
פרט לכך ביים עשרות פרסומות ווידאו קליפים לזמרים, ושיחק בסרטו של איתן גרין "עד סוף הלילה" (1985).
בינואר 1989 פתח אדר את מסעדת "פרונטו" (פירוש המילה הוא "מוכן" באיטלקית, ובמילה זו נוהגים האיטלקים לענות לשיחת טלפון).
המסעדה מגישה מאכלים מהמטבח האיטלקי הקלאסי.
למרות שזכתה תחילה לביקורות מעורבות, הפכה המסעדה למקום מפגש פופולרי לאנשי הבוהמה של תל אביב.
שותפו של אדר במסעדה מאז 2005 הוא המוזיקאי עופר זמיר, שעבד בה מ-1994. במסעדה מוגשת מנת אנטיפסטי הנקראת על שם שלום חנוך.
המסעדה שכנה כל השנים ברחוב נחמני בתל אביב ובסוף 2010 עברה לרחוב הרצל בתל אביב.
שף המסעדה החל ממרץ 2011 הוא דייוויד פרנקל.
ב-2011 פתח אדר ליד מסעדת פרונטו מעדנייה איטלקית בשם "פרונטוסטרדה".
אך היא נסגרה לאחר זמן קצר.
גם מסעדת מזון מהיר שהקים, "פרונטו קיוסק", כשלה מסחרית ונסגרה לאחר זמן קצר.
מסעדת פרונטו נבחרה לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בידי דניאל רוגוב, מבקר המסעדות של עיתון "הארץ".
במרץ 2017 מכר אדר את חלקו במסעדה לשותפו בשנים האחרונות, ויקטור שמריך.
בשנת 1993 נכנס אדר לעסקי האופנה, כשמונה לנציג בישראל של בית האופנה של המעצב האיטלקי רומאו ג'ילי, ופתח בוטיק בתל אביב.
בשנת 1997 זכה אדר בפרס "Ristorante – Italiano" מידי לשכות המסחר של איטליה, על ידי נשיא איטליה אוסקר לואיג'י סקאלפרו, בארמון הנשיאות ברומא.
ב-1998 זכה בתואר "Cavaliere dela Republica Italiana" מידי נשיא איטליה, על תרומתו לקידום תרבות איטליה מחוץ לאיטליה.
המגזין טיים אאוט תל אביב בחר בפרונטו כמסעדה האיטלקית הטובה ביותר לשנים 2007, 2008, 2011.
בשנת 2009 אדר היה שופט בתוכנית הטלוויזיה אליפות המסעדות של ישראל.
בשנת 2010 היה אחד מארבעת השופטים בעונה הראשונה של התוכנית "מאסטר שף", לצד חיים כהן, אייל שני ומיכל אנסקי, אך הודח ממנה לאחר מספר תוכניות.
מאז 1988 הקליט אדר שירים.
ב-1994 יצא תקליטון של אדר בחברת הליקון בשם "הלב המלא של קוטינקה".
ב-2007 הקליט תקליטון נוסף באותה חברה, בו הוא מבצע את שיריו של המוזיקאי האיטלקי פאולו קונטה: "מזייף כמו כולם: רפי אדר שר את פאולו קונטה".
בשנת 2010 יצא בהוצאת כנרת הספר "Pronto: אוכל, תרבות, אהבה", ספר המתכונים של "פרונטו", לו סיפק מתכונים גם הסופר האיטלקי ארי דה לוקה.
בשנת 2016 הוציא את אלבומו הרביעי, "הגולם".
ב-1972 נישא לשחקנית יהודית סולה.
לזוג שני בנים, שניהם עובדים בטלוויזיה: דניאל אדר הוא במאי (הסדרה "גבוה וגרינבאום", שהפורמט שלה נמכר לרשת האמריקאית ABC), ורועי אדר הוא שחקן ומוזיקאי, שהשתתף באותה סדרה.
בספטמבר 1991, נעצרו בני הזוג לשלושה ימים בחשד לסחר בסמים, לאחר שבחיפוש בביתם נתפסו חשיש וקוקאין.
לאחר שהודו בשימוש בסמים קיבל עונש מאסר על תנאי.
רפורמת טאיקה (יפנית: 大化の改新) הייתה סדרה של דוקטרינות שחיבר קיסר יפן קוטוקו בשנת 645. הדוקטרינות נכתבו זמן קצר לאחר מותו של הנסיך שוטוקו ולאחר איחוד יפן תחת שלטון מרכזי.
לאחר פרסום הדוקטרינות קבע להן הקיסר את השם טאיקה, שפירושו ביפנית הוא "רפורמה גדולה."
הרפורמה החלה בשינוי שיטת חלקות האדמות במדינה, והתבססה בכך על רעיונות קונפוציאניים ופילוסופיות סיניות שונות, אך מטרתן האמיתית הייתה לחזק את השלטון המרכזי של הקיסר ולהגביר את השפעתו, כפי שהיה נהוג באותה עת בסין.
משלחות של מלומדים ושל תלמידים יצאו לסין על מנת ללמוד כל שיכלו, החל בכתב הסיני, דרך ספרות, דת ואדריכלות, וכלה בדיאטה.
לאחר שהסתיימה תקופת עוצרותו של הנסיך שוטוקו, נטלו בני שבטו, שבט סוֹגה, את השליטה בחצר הקיסרית של תקופת יאמטו.
אנשי השבט התנגדו לירושתו של בנו של שוטוקו והרגו אותו ב-643. כשעלתה לשלטון הקיסרית קוגיוקו, היה ראש שבט סוגה, סוגה נו אירוּקה, לשליט העליון של המדינה.
המתנגדים למהלך זה היו אחיה של הקיסרית, קארו (לימים הקיסר קוטוקו), ובנה, נאקה נו אוֹאֶה-שינוֹ (לימים הקיסר טנג'י) ומספר בני משפחה נוספים.
הם סיימו את שלטונו של אירוקה בהפיכה ב-645, בה הוא נרצח.
הקיסרית קוגיוקו ויתרה על כסאה ואחיה קארו עלה במקומה וקיבל את השם קוטוקו.
הקיסר החדש, יחד עם הנסיך הקיסרי נאקה נו אוֹאֶה, ערך מספר רפורמות שהגיעו לשיאן ברפורמת טאיקה ב-646. באותה עת זכו שני מלומדים, טקמוקו נו קורומארו והנזיר מין, בתואר "קוני נו הקושי" (国博士; מלומד לאומי), ונראה כי לשניהם היה חלק גדול בחיבור הרפורמה שלמעשה הניחה את היסודות לשיטה הקיסרית ביפן.
על פי הדוקטרינות החדשות, השליט לא היה ראש שבט גרידא, כי אם קיסר ששלט על פי צו שמיימי ולו היה נתון כוח אבסולוטי.
הדוקטרינות החדשות הגבילו את עצמאותן של השליטים המקומיים ברחבי המדינה, וביססה את החצר הקיסרית כיעד כמכריעה בבעיות ציבוריות.
בנוסף, ביטלו הדוקטרינות מספר מנהגים חברתיים יפנים, זאת על מנת ליישר קו עם החברה הסינית בנושאים מסוימים.
יישום הרפורמה החדשה ארך שנים, אך לבסוף התקבעה.
עם זאת, לרעיון הקיסר על פי המודל הסיני עתיד לקחת מספר מאות שנים להשתרש בתודעה היפנית.
רפורמת מקשרי (MacSharry) היא אחת מהרפורמות המשמעותיות ביותר שנעשו במסגרת מדיניות החקלאות המשותפת (CAP-Common Agricultural Policy) של האיחוד האירופי.
מדיניות החקלאות המשותפת היא מערכת סובסידיות חקלאיות של האיחוד האירופי הניתנות במטרה לטפח/לעבד יבולים ואדמות בעזרת תמיכת האיחוד האירופי במחיר, כולל הבטחת מחיר מינימלי, מכסי יבוא ומכסות על סחורות מסוימות המגיעות מחוץ למדינות האיחוד האירופי.
רפורמת מקשרי הוצעה על ידי ריי מקשרי (Ray MacSharry), נציב החקלאות האירופית בשנת 1991, ונקראה על שמו.
רפורמה זו נועדה להגביל את הייצור החקלאי ובו בזמן ליצור מדיניות חקלאית שתתמודד עם תנאים של שוק חופשי.
רפורמה זו הייתה הצעד הראשון בתהליך ארוך, המתרחש עד היום, לשינוי שיטת התמריצים של האיחוד האירופי.
הרפורמה קבעה שעל הקהילה האירופית להקטין בצורה משמעותית את ההתערבות שלה במחירי השוק תוך שלוש שנים, מעורבות שבאה לידי ביטוי בעיקר במתן סובסידיות.
רפורמה זו הוחלה על מספר גידולים שונים כמו זרעי שמן, חלבונים, בשר בקר ומוצרי חלב, אולם בראש ובראשונה שאפה הרפורמה להקטין את ההתערבות בשוק הדגנים.
בגלל העובדה שהקיצוץ במתן הסובסידיות פגע בהכנסת החקלאים המגדלים ענפי חקלאות אלו, נקבע שהחקלאים יקבלו פיצויים.
גובה הפיצוי נקבע לפי הפער בין ההכנסה של כל חקלאי לפני הקיצוץ במתן הסובסידיות, לבין ההכנסה של כל חקלאי לאחר הקיצוץ.
נקבעו גם מדרגות פיצויים: בעבור 300 הדונמים הראשונים, יקבל החקלאי פיצוי מלא (100%), בעבור 500 הדונמים הבאים, יקבל החקלאי פיצוי בגובה 75%, ובעבור כל שטח נוסף, פיצוי בגובה של 65%.
רפורמה זו חייבה את החקלאים אשר בבעלותם קרקע נרחבת להפריש שטח המניב כ- 15% מהתפוקה הכללית ובכך עשתה הרפורמה הבחנה בין חקלאים "גדולים" לבין חקלאים "קטנים".
לא רק שהחקלאים ה"קטנים" לא היו צריכים להפריש שטח, הרי שגם נקבע שהם יקבלו סובסידיות מהקהילה האירופית על מנת להגדיל את ההכנסה שלהם.
כך רפורמת מקשרי הביאה לצמצום פערי ההכנסות בין החקלאים ה"גדולים" לבין החקלאים ה"קטנים".
ברפורמה זו ניתן דגש על המעבר מהתמיכה בחקלאים על ידי שמירה על מחירי השוק ותמיכה בייצור (Price Support System), לתמיכה ישירה בהכנסות החקלאים על ידי תשלום עבור פעילות חקלאית המועילה לציבור ולסביבה (Direct Income Support).
ברפורמה זו ננקטו צעדים על מנת לעודד חקלאים ותיקים לפרוש.
הרפורמה כללה תוכנית פרישה מוקדמת הכוללת תשלום חד פעמי בנוסף לתשלום שנתי לחקלאים שמלאו להם 55 שנים.
הרפורמה שאפה לעודד החלפה של חקלאים ותיקים בחקלאים צעירים המסוגלים לשפר את החיוניות של הקרקעות, או לשנות את יעודן לשימושים שאינם חקלאיים - תחת תנאים מחמירים של שמירה על הסביבה והנוף הכפרי.
רפורמה זו שאפה ליער מחדש קרקעות חקלאיות, על מנת להוציא קרקעות חקלאיות ממעגל הייצור החקלאי לפחות ל-20 שנים (Permanent set aside) ולהקדיש אותן לייעור.
השימוש הגובר בטכנולוגיות מתקדמות בחקלאות והמעורבות הגבוהה של הקהילה האירופית בשוק גרמו לכך שנוצרו עודפים רבים במוצרי אוכל רבים.
מעורבות זו הביאה לנטל כלכלי עצום על הקהילה האירופאית שכן בין 60% ל-70% מהוצאות הקהילה האירופית בסוף שנות ה-70 בוזבזו בעיקר על סבסוד מוצרים חקלאיים.
הבעיה הוחרפה בעשור שלאחר מכן: בין 1980 לבין 1986 ההוצאות של הקהילה האירופית הוכפלו, בעיקר בגלל עלייה בתשלומי הסובסידיות לענפי החקלאות השונים.
בשנת 1991, המעורבות בחקלאות לבדה חרגה מעל לתקציב הקהילה האירופית ובניגוד למדיניות ההוצאות של הקהילה.
אגרא-אירופה (Agra-Europe), מגזין המסקר את המתרחש במדיניות החקלאות האירופאית המשותפת, דיווח שהתמוטטות של שוק הדגנים העולמי בתחילת 1991 חייב את הקהילה האירופית להחזרים כספיים בשווי של בין 5-6 מיליארד דולר.
הסובסידיות שניתנו על ייצוא מוצרי חלב עלו גם הם בצורה משמעותית יחד עם עלייה בהתערבות במחירי בשר הבקר.
כך כבר בתחילת 1991 היה ברור שתקציב ה-32 מיליארד אירו שנקבע לאותה שנה יחצה, ואכן נרשמה חריגה של 800 מיליון אירו, עלייה של כ-25% בהשוואה לתקציב של 1990. מפה, שאפה הרפורמה לצמצם את עודפי הייצור בשווקים ואת ההתערבות שלה בשוק החקלאי, התערבות שהביאה למשבר כלכלי חמור.
תמיכה בחקלאים ה"קטנים" תבטיח שמירה על הצמיחה החקלאית בכפרים למניעת עלייה בשיעורי האבטלה שם.
לצד הבטחת ההכנסה היציבה לחקלאים, סיבה מבנית נוספת הייתה להקטין את מספר החקלאים.
תוכנן שעד שנת 2005, אוכלוסיית עובדים זו תקטן ב-30%.
בנוסף, היה רצון גדול להתאים את שוק החקלאות האירופאי למדיניות של שוק חופשי שכן ההתערבות בשוק זוהתה כסיבה העיקרית לאי יעילות ולמשבר הכלכלי.
כך רפורמת מקשרי נועדה על מנת להביא ליישור קו עם המחירים בשוק העולמי ולהפיכתם של התוצרת החקלאית האירופאית לתחרותית יותר בשווקים הבינלאומיים.
לדוגמה: ענף המקנה הפך ליותר תחרותי בשוק הבינלאומי עקב הירידה במחירי הדגנים לצרכן אשר משמשים כמקור מזון לבקר ולצאן.
העודפים הרבים, בעיקר בשוק הדגנים, גרמו למתחים רבים בין המדינות שכן המדינות ניסו להיפטר מהעודפים שלהם.
כך שאפה רפורמה זו להפחית את הייצור החקלאי על מנת להפחית את המתח בין המדינות.
רפורמה זו נועדה להתאים את השוק החקלאי האירופאי לדרישות הבינלאומיות הקיימות בסחר התוצרת החקלאית (בהתאם להסכמים עם ארגון הסחר העולמי) .
תגובת מדינות הקהילה האירופית לרפורמת מקשרי
המועצה (The Council), הגוף שנדרש לאשר את רפורמת מקשרי, כלל בדיונים בנידון את כל שרי החקלאות של המדינות החברות באותה תקופה.
בגלל העובדה שבמוסד זה באים האינטרסים הפרטיקולאריים של המדינות לידי ביטוי, ההתייחסות לרפורמה הייתה די שלילית.
שלוש מדינות שעד אז תמכו על פי רוב ברפורמות חקלאיות- בריטניה, הולנד ודנמרק, התנגדו לרפורמה.
התנגדות זו הייתה בשל המבנה החקלאי שלהן המורכב ממספר רב של חוות גדולות ויעילות, בעוד שהרפורמה תומכת בעיקר בחוות הקטנות והבינוניות.
גם אירלנד לא אהבה את הרפורמה בגלל שגם בה היו מספר רב של חקלאים שלא היו אמורים לקבל את הפיצוי.
התגובה הגרמנית והצרפתית לרפורמה הייתה אילמת, כנראה בגלל אינטרסים מנוגדים: לגרמניה יש מספר רב של חוות קטנות במערב המדינה שהוטב להם בעקבות הרפורמה אך גם מספר רב של חוות גדולות במזרח המדינה שלא קיבלו שום הטבה.
החקלאים ה"קטנים" בצרפת הזדקקו לפיצוי זה, אך הרפורמה רמזה להפחתת הייצוא החקלאי, צעד שלא היה רצוי על הממשלה בפריז, שנשענה באופן משמעותי על רווחי היצוא החקלאי לשם שמירה על מאזן התשלומים (Balance of payment).
המדיניות של המדינות הדרומיות הייתה לשבת על הגדר, בגלל שלרפורמה זו היו השפעות מועטות על הסחורות העיקריות שהם מייצרות.
עקב העובדה שהרפורמה נתקלה בהתנגדות רבה במועצה, היא אושרה רק ב-21 במאי 1992, יותר משנה לאחר שהוצעה, וזאת רק לאחר שבוצעו בה השינויים הבאים: הוחלט שכל החקלאים, ולא רק החקלאים ה"קטנים", יקבלו פיצוי מלא.
כך הובטחה תמיכתם של בריטניה, הולנד ודנמרק שהייתה הכרחית בגלל מבנה קבלת ההחלטות במועצה באותו זמן, שחייבה הסכמה פה אחד.
בנוסף הוחלט שהקיצוץ במעורבות הקהילה האירופית בשוק החקלאות יעמוד רק על 29% ולא על 35% כשם שתוכנן בהתחלה.
הסכמה מינימלית בין שרי המדינות במועצת השרים הושגה רק לאחר שבוצעו שינויים אלו.
רוב שרי המדינות חששו שאחת המדינות תטיל וטו וכך תטרפד את הרפורמה ולכן לא התנגדו נחרצות לשינויים אלו.
החתימה על אמנת מאסטריכט שלושה חודשים קודם לכן תרמה לאישור הרפורמה במועצה בגלל שעלייה לא מבוקרת בהוצאות על חקלאות יכלו להביא את תקציב הקהילה למצב שבו הקהילה לא תצליח להעביר למדינות העניות את העזרה הכספית הנחוצה על מנת שמדינות אלו יכנסו לאיחוד המוניטארי.
כך אפשר לטעון שהחתימה על מאסטריכט תרמה לאישור הרפורמה.
סיבה נוספת לאישור רפורמה זו היא הצורך בהסכם סחר חקלאי שיהווה הבסיס לסיבוב סחר מוצלח (סיבוב אורוגוואי) של הגאט"ט (GATT - General Agreement on Tariffs and Trade).
מסיבה זו נוצר לחץ רב על השרים במועצה שתרם גם הוא לאישור הרפורמה.
עקב מערך הפיצויים הרחב שניתן כחלק מרפורמה זו, ההשלכות הכלכליות של רפורמה זו על מדיניות החקלאות האירופאית נראו אך לא באופן מיידי.
כצפוי, השינוי המהותי ביותר נעשה בענף הדגנים, שם נרשמה ירידה של כ- 29% בייצור הדגנים ומחירי הדגנים התקרבו לקו שיווי המשקל.
נרשמו ירידות משמעותיות נוספות בייצור ענפי חקלאות נוספים: 15% בבשר בקר, 9% במוצרי החמאה, ו 7.5% במוצרי החלב.
כן בין השנים 1992-2005 נרשמה ירידה בכמויות הייצור גם בענפי החיטה, הסלק סוכר, זרעי השמן, החזירים והעופות.
מאז הרפורמה ישנה שקיפות רבה יותר בכל מה שנוגע לתמיכה הניתנת במוצרי החקלאות.
ברפורמה נעשתה לראשונה ההפרדה בין התמיכה בהכנסה לבין התמיכה בייצור, הפרדה שנהפכה לחלק אינטגראלי ממדיניות החקלאית האירופית המשותפת.
הורדת מחירי השוק של התוצרת החקלאית גרמה לצמצום תהליכי האינטנסיפיקציה של החקלאות (מכיוון שחקלאות אינטנסיבית דורשת השקעה כספית גדולה).
בנוסף, התשלומים הישירים שניתנו לחקלאים הגדולים על בסיס הגבלת כמויות הייצור, תרמו גם הם לצמצום תהליכי האינטנסיפיקציה בחוות חקלאיות גדולות.
גם הגבלת כמויות הייצור על ידי עזיבה של קרקעות חקלאיות (Set-aside Schemes) והגבלת הצפיפות במקנה הבקר היו בבחינת השלכות חיוביות על הסביבה.
ההשלכות על סיבוב הסחר של הגאט"ט
במטרה להפחית את ההוצאות על סובסידיות לחקלאות, התכנסו חברות ארגון הגאט"ט בספטמבר 1986 על מנת להגיע להסכם רב צדדי בעניין זה.
הם יזמו את סיבוב אורוגוואי שם נוהל משא ומתן על מנת להסדיר את הסחר בין המדינות החברות.
לשיחות אלו הגיעו ארצות הברית והקהילה האירופית עם מדיניות שונה לגמרי: ארצות הברית דרשה להפסיק את ההתערבות בשוק וזאת על ידי ביטול מתן הסובסידיות וחסמי סחר אחרים, בעוד שהקהילה האירופית התעקשה על שינוי מינימלי בלבד במדיניות ההתערבות בשוק על מנת לשמור על העדפות השוק האירופי המשותף.
בשל פערים אלו הוקפאו בדצמבר 1990 השיחות בין הצדדים.
הנציבות האירופית לא הייתה מוכנה לתת לשיחות אלו להיכשל סופית ולכן הוצעה רפורמת פשרה, רפורמת מקשרי, שהביאה לחידוש סבב השיחות.
ואכן, השיחות חודשו באביב 1991, חודשיים לאחר שרפורמת מקשרי הוצעה בנציבות.
כך היא הביאה לחידוש המשא ומתן מצד אחד, אולם מצד שני היא גם פגעה במטרה הסופית של סבב השיחות, בכך שתגובת הציבור לרפורמה הייתה שלילית- בעיקר בצרפת, דבר שהקשה על הקהילה האירופית לאשר הסכם גאט"ט סופי.
אישורה של רפורמת מקשרי הביאה לתגובה מיידית ועוינת מצד חלק מהחקלאים האירופאים.
המצב היה חמור בעיקר בצרפת כאשר אלפי חקלאים צרפתים ניסו ללא הצלחה למנוע יציאה וכניסה מפריז.
חוסר שביעות הרצון בצרפת נמשך גם לאחר ניסיון כושל זה, דבר שבא לידי ביטוי במשאל העם שנערך בצרפת לגבי אמנת מאסטריכט בו החקלאים הצרפתים בחרו לדחות אותו.
העם הצרפתי הרגיש ניכור כלפי יוזמות הקהילה עקב אישור רפורמת מקשרי.
כך נחלשה התמיכה בממשלתו של פרנסואה מיטראן אשר מצידה חיפשה כל דרך כדי להטיב עם החקלאים הצרפתיים, ערב הבחירות בצרפת במרץ 1993. למרות שהממשלה הצרפתית המשיכה לתמוך באמנה, ההתקדמות שלה אל עבר האיחוד הכלכלי והפוליטי שהיה מהותו של אמנת מאסטריכט הואטה.
כך רפורמת מקשרי פגעה בלגיטימציה של אמנת מאסטריכט בצרפת, אולם בסופו של דבר אושרה האמנה ברוב זעום של 51.05%.
גם בדנמרק (מתנגדת נוספת לרפורמה) נדחתה אמנת מאסטריכט המקורית, אולם במאי 1992 היא אושרה שם במשאל עם בדרך לאשרור האמנה על ידי כל מדינות הקהילה האירופית וכניסתה לתוקף בנובמבר 1993.
רפורמות במדיניות הסבסוד החקלאי באירופה: תוכניות לעידוד חקלאות משמרת סביבה.
(תל אביב: אוניברסיטת תל אביב) 2006.
רפי (רפאל) אלדור (נולד ב-11 בנובמבר 1953) הוא פרופסור לכלכלה העוסק בניהול סיכונים בעזרת מכשירים פיננסיים, אופציות וחוזים עתידיים.
פרסם מספר ספרים בנושאי כלכלה ושוק ההון.
בשנת 2008 אובחן כחולה במחלת פרקינסון ובכנס הפרקינסון הישראלי המקוון 2021 קיבל פרס מפעל חיים על קידום ההתמודדות עם המחלה בישראל ומחוצה לה.
רפי אלדור נולד (1953) וגדל בתל אביב.
התחנך ולמד בבתי הספר היסודיים "היובל" בתל אביב ו"ניצנים" ברמת גן, ובבית הספר התיכון "אהל שם".
בעת שירותו הצבאי שימש פקח טיסה ולמד באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1978 סיים תואר ראשון בכלכלה וזכה במלגה באוניברסיטת הרווארד, ללימודי תואר שני (1981) ודוקטורט (1982).
במהלך לימודיו השלים גם חטיבה במנהל עסקים (מימון) ב-MIT.
בשנת 1982 שב לישראל, והצטרף לסגל האקדמי של החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ועבד שם בשנים 1983–1996. באותם ימים עסקו רוב הקורסים בכלכלה בחומר תאורטי.
אלדור החליט לחבר בין התיאוריה לפרקטיקה ופיתח קורס אקדמי בנושא "שווקים פיננסיים, אופציות וחוזים עתידיים" והחל ללמד אותו.
הסמינר בנושא "שווקים פיננסיים" ממשיך להינתן באוניברסיטת תל אביב ונמנה עם קורסי הבחירה הפופולריים.
הוזמן לשמש כמרצה אורח באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת בוסטון (1988-1985), בנוסף למשרתו באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 התחיל לעסוק בניהול וגידור סיכונים, ניהול כספים בפועל, הנפקת חברות וייעוץ לבנקים.
בשנת 1994 הוקם בית הספר למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה והוא הוזמן על ידי פרופ' אוריאל רייכמן ללמד בו (1998).
הוא היה ראש התוכנית לכלכלה וראש התמחות מימון עד פרישתו לגמלאות.
אחד החידושים שהכניס בתוכנית הלימודים היה הקמת חדר מסחר בו ילמדו הסטודנטים באופן מעשי לסחור בבורסה לניירות ערך.
בפרויקט "עתיד משותף" ליווה אלדור יחד עם יועצי השקעות מ"אי בי.אי בית השקעות", סטודנטים מצטיינים בשנה האחרונה ללימודיהם בתואר הראשון במנהל עסקים המתמחים בתחום המימון.
הפרויקט מהווה חלק מקורס אקדמי שנתי, ובאופן זה, התאפשר לסטודנטים לרכוש ניסיון וידע מעשי בניהול תיקי השקעות.
הוקמה גם קרן מלגות לרווחי הפרויקט שפירותיה משמשים מלגות לימודים לסטודנטים מעוטי יכולת ובעלי רקע של מעורבות בקהילה.
קורסים נוספים שהעביר היו: אופציות וחוזים עתידיים, ניהול תיקי השקעות פרקטי, וסמינר בשוק ההון.
בין השנים 2000–2013 כיהן כראש החוג למימון בבית הספר אריסון למנהל עסקים ואחר כך, כראש מרכז ריץ' לשווקים פיננסיים.
כיהן כמרצה וחבר סגל בכיר גם באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים 1998-1992
אלדור כתב מאמרים רבים בכתבי עת מדעיים כמו "רבעון לכלכלה" ובמדורים הכלכליים של העיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"דבר", וכן בירחונים מקצועיים כמו "רבעון לבנקאות", "סטטוס" ו"סוכן הביטוח".
אלדור שימש בהתנדבות במשך 18 שנים כיו"ר ועדת ההשקעות של האגודה למלחמה בסרטן.
ליווה וקידם את פרויקט "עתיד משותף", בו מוענקות מלגות לסטודנטים מצטיינים דלי-אמצעים.
בשנת 2008 התגלתה בגופו מחלת פרקינסון, ובמטרה להאט את קצב התפתחותה החל לרקוד, לשחות, ולהתאמן בטאי צ'י וצ'י קונג.
הוא הרבה לרקוד עם אנה ארונוב ורקדניות נוספות, להופיע באירועים שונים ברחבי הארץ ובתחרויות , בהן רקדן חובב מופיע יחד עם רקדן מקצועי.
בשנת 2015 הוזמן להרצות ב-TEDx על המחלה והתמודדותו דרך הריקוד.
נוסף על כך, הרבה להופיע ולהרצות על המחלה וההתמודדות איתה בתוכניות רדיו וטלוויזיה.
הוא היה בין יוזמי ומקימי תוכנית "קצב החיים" ברמת השרון לדבריו, כאשר ראה שהריקודים עוזרים לו החליט לעזור גם לאחרים.
הוא פנה לבעלי אולמות סטודיו לריקוד שתרמו את האולמות כאשר אלה ריקים, גייס מורות והדריך אותן להתמקד בתנועות הריקוד המשפרות את מצב החולים.
הקים קבוצת רקדנים המתמודדים עם המחלה ברמת השרון בחסות מנהל גיל הזהב ו"מגוונים" בשם "רוקדים את החיים", ובשנת 2018 זכתה התוכנית במקום שלישי בפרס גליקמן, בזכות עבודה מקצועית ומקורית בפיתוח השירותים לאוכלוסייה המבוגרת הסובלת מירידה קוגניטיבית.
אלדור הקים קבוצות ריקוד נוספות של אנשים המתמודדים עם המחלה.
היום קיימות בארץ קבוצות ריקוד ברמת גן, ראשון לציון, פתח תקווה ועוד.
פרס ראשון על עבודת מחקר (1984), שניתן במסגרת תחרות שנערכה מטעם Erhard Centre באוניברסיטת תל אביב.
פרס על מאמר שנכתב יחד עם שמואל האוזר, אברהם קמרה, ומיקי כהן, במסגרת כנס מטעם Multinational Finance Society שהתקיים ב-La Garda שבאיטליה (2001).
זכייה על הסרט "כנגד כל הסיכויים", בתחרות סרטים קצרים בקונגרס פרקינסון העולמי, פורטלנד (2016).
איש השנה של רמת השרון (2017)
אות הוקרה על פעילותו באגודה למלחמה בסרטן (2019).
פרס מפעל חיים בכנס הפרקינסון הישראלי המקוון 2021, על תרומתו לקידום ההתמודדות עם מחלת פרקינסון בישראל ומחוצה לה.
רפי אלדור, אופציות, חוזים עתידיים וניהול סיכונים, תל אביב: הוצאת הבורסה לניירות ערך בתל אביב, 1991. (הספר הודפס ב-8 מהדורות).
רפי אלדור, יאיר זימון, מדריך לבורסה ולשוק ההון, נתניה: הוצאת עמיחי, 1997. (הספר הודפס ב-6 מהדורות).
רפי אלדור, קובי קרייזלר, מכשירים פיננסיים - אופציות, חוזים עתידיים, איגרות חוב ועוד, תל אביב: הוצאה עצמית, 2005.
רפי אלדור, שמואל האוזר, רפי מלניק, בחינת ההשפעה של טרור ומדיניות אנטי-טרור על שוקי ההון, ירושלים: רשות ניירות ערך, תשס"ו (2005).
רפי אלדור, רוקד את החיים, להתמודד עם פרקינסון מחוץ לקופסת התרופות, בני ברק: הוצאת "מטר", 2022.
רפי אדיר (נולד ב-30 באפריל 1962) הוא שחקן, במאי ומחנך ישראלי.
רפי אדיר נולד וגדל בראשון לציון.
בילדותו שיחק כדורסל בקבוצת מכבי ראשון לציון שהייתה אז בליגה השנייה.
בכיתה י"ב למד במשך שנה במכינת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בהנהגת רחל שור, השחקן צביקה פישזון והבמאי מיקי גורביץ'.
בצבא שירת בתחילה בתיאטרון צה"ל ושיחק בו במספר תפקידים, בהם במחזה "הקרב על מנזר סאן סימון" גילם את הפלמ"חניק אורי בן ארי.
כיכב במופע "במה 7" בעריכתו ובבימויו של אילן רונן.
כמו כן שיחק וגילם דמויות סאטיריות במופע מערכונים ושירי חגים שביים רפי קריספין.
עם עזיבתו את תיאטרון צה"ל עסק כחייל סדיר בחיל החינוך בהוראת סדנאות תיאטרון לנוער טעון טיפוח וכן לחיילי מקא"מ (מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות).
בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב מחזור כ' (1984), בשנת הלימודים הראשונה אצל ניסן נתיב היה בין המעטים שנבחנו וזכו במלגת לימודים מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בהמשך למד תנועה בשיטת הבוטו אצל נטע פלוצקי.
בתום לימודיו בסטודיו למשחק הצטרף אדיר לתיאטרון חיפה, בו שיחק במשך תשע עונות.
שיחק בהצגה "שוליים קשים" מאת המחזאי האנגלי נייג'ל ויליאמס, ביים איציק ויינגרטן.
נסובה על נערים משכונת מצוקה אנגלית, שלאחר שכל המורים שנשלחו לכיתתם ברחו, הם מחליטים שכל אחד מהתלמידים ילמד את חבריו שיעור ופורקים את זעמם לצלילי מוזיקת פאנק.
לצידו שיחקו בהצגה ארז שפריר, שלום שמואלוב, דור צויגנבוים, דני רוט, דרור קרן וגדעון שירין.
בהצגה "בונבנטורה" בבימויו של ג'ילברטו טופאנו גילם את דמותו של הכנר פגניני שרוח השטן שורה עליו, לצידו של מכרם ח'ורי ששיחק בתפקיד הראשי של בונאוונטורה.
בנוסף לכך שיחק בחיפה בין השאר בהצגות "שש דמויות מחפשות מחבר" מאת פירנדלו בבימויה של רנה ירושלמי, בתפקיד פיזי במחזה "סינדרום ירושלים" מאת יהושע סובול בבימויו של גדליה בסר, "הבולשת חוקרת" מאת חיים מרין בתפקיד חוקר בולשת רגיש כשלצידו: רוברטו פולק, דרור קרן, עפרה וינגרטן.
גילם את הנהג סטפאן ב"שידוכים" מאת ניקולאי גוגול לצידם של רות סגל בתפקיד השדכנית ואמנון מסקין בתפקיד חבר המועצה פודקוליוסין בבימויו של אילן תורן.
בשנת 1988 צירף השחקן והמתרגם דורון תבורי את אדיר לצוות השחקנים של הפרויקט התיאטרוני "האח של עאמר" או "הכת הלבנה" במסגרת התיאטרון העירוני חיפה.
המחזה נכתב בעקבות ובהשראת העמדתם למשפט של שלושה בני משפחה דרוזית אחת מהגליל שהואשמו בהתגייסות לארגון החזית העממית של אחמד ג'יבריל בזמן מלחמת לבנון הראשונה.
בסופו של תהליך שארך כשלושה חודשי חזרות שבמהלכו לקחו חלק השחקנים: יוסף אבו ורדה, מכרם ח'ורי, אלון אבוטבול, סאלים דאו, מיכה מורים, זארה ורטניאן, גורי סגל ועוד - המחזה לא הוצג מעולם מאחר שהתעוררה מחאה גדולה בכנסת שהובילו ראשי נציגי הדרוזים במשכן וזאת כנגד תוכני ההצגה.
פרנסואה אבו סאלם ממקימי תיאטרון אל חכוואתי ביים לאורך כל תקופת החזרות את שחקני הכת הלבנה.
בתיאטרון הקאמרי שיחק בהצגות "פיקניק בחוסמסה" מאת חיים נגיד וגילם את אליעזר ב"רחם פונדקי" מאת שולמית לפיד לצידם של יוסי ידין וחנה מרון, את ההצגה ביים אילן רונן.
בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגה "היהודי זיס", בבימויו של רוברט וודרוף.
שיחק ב"צור וירושלים", מחזה אופראי בבימויו של יוסי יזרעאלי.
לחן של גיל שוחט וטקסט מאת יוספה אבן-שושן ויוסי יזרעאלי בעיבוד למחזה של מתתיהו שהם משנות השלושים.
בתיאטרון אורנה פורת שיחק במשך שבע עונות.
בתפקיד הראשי בתיאטרון התנועה "הברווזון המכוער" בעיבודה ובבימויה של רות קנר; בהצגה "הגולם" מאת יוספה אבן-שושן על פי בשביס זינגר גילם את דמותו של הרוזן, יוזם ומפיץ עלילת הדם.
כן שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "הדייג ודג הזהב", במאי אבי שמר.
שיחק בתפקיד הראשי במחזה "זה עובר עם עגיל", מאת ובבימויו של פיני עדן, לצידו שיחקה צופית גרנט.
אדיר כתב וביים את ההצגה "תענית הפרולטריון" ב-2011, המתארת את מסעו של אורפאוס והטרגדיה היוונית בראי הזמן בעודו יוצא למסע הארגונאוטים בשיתוף אינטראקטיבי של הילדים ובני הנוער בבתי הספר, מרכזים קהילתיים ובמסגרות לא רשמיות אחרות.
המופע בסגנון תיאטרון תנועה בשילוב מוזיקה מכיל בנוסף המחזת כתביו ומשליו של איזופוס על פי עיבוד שאדיר חיבר לעשרה משלים נבחרים.
ב-2014 סיים אדיר לכתוב בתום שלוש שנות עבודה את המחזה "התחריר של מולכו", ביחד עם איש התוכן אלעד אקרמן, מחזה שהוא מעין משל על חייו של אדיר עצמו.
אַנְסַמְבָּל יוצר אחרת היא קבוצת תיאטרון הפועלת במסגרת עיריית גבעתיים.
הקבוצה נוסדה בשנת 2023 על ידי רפי אדיר, המשמש כבמאי וכמנהל האמנותי שלה.
פעילותה מתמקדת בשילוב יוצרים עם וללא צרכים מיוחדים ובקידום מודעות חברתית באמצעות יצירה תיאטרונית.
הקבוצה הוקמה במטרה לעודד שילוב של שחקנים ואמנים עם מוגבלויות בעשייה תרבותית ולקדם מרחב יצירתי שוויוני ונגיש.
באמצעות פעילותה מבקשת הקבוצה להעניק ביטוי אמנותי לאוכלוסיות מודרות ולחזק את מקומן בשדה התרבות הארצי עם דגש על המקומי, תוך זיקה לעיר גבעתיים ולצרכיה התרבותיים.
האנסמבל שואף לקדם סובלנות, קבלת השונה והבנת המציאות הרב־תרבותית בישראל.
יצירות הקבוצה עוסקות בסוגיות חברתיות כגון גזענות, יחס למיעוטים ושסעים בחברה הישראלית.
פעילותו מהווה מרחב חינוכי וקהילתי המעודד מפגש, דיאלוג ויצירה משותפת בין מגוון קבוצות באוכלוסייה.
בשנה השנייה לשירותו הצבאי הצטלם אדיר לסרט "גבי בן יקר" (1982) בבימויו של אורי ברבש, בו גילם נער מקא"ם, עבריין מירושלים; את ראש הכנופיה שלו שיחק אלברט אילוז ובתפקיד הראשי שיחק משה איבגי.
כהכנה לתפקיד שהה כשלושה שבועות במחנה דותן, בו שירתו נערי מקא"ם.
שיחק בסרטו של שמעון דותן "חיוך הגדי" (1986) בתפקיד יוני קצין המודיעין, על פי ספרו של דויד גרוסמן, סאטירה העוסקת במוראות הכיבוש הישראלי בשטחים.
שיחק בשניים מסרטיו של איתן גרין: "עד סוף הלילה" (1984), בו גילם את דמותו של אמנון, חייל החוזר מהשבי הסורי ו"אזרח אמריקאי" (1992), בו גילם את דמותו של יגאל מאמן הכדורסל.
כמו כן שיחק אדיר בסרט הקולנוע "בשר תותחים" (2013), ובסרט "ילדי הסתיו" (2016).
בטלוויזיה שיחק בין השאר בסדרה "לשון המראות" בטלוויזיה הלימודית, על פי "התגנבות יחידים" מאת יהושע קנז, בסדרה "סיטון" בערוץ הראשון ובסדרה "כחול עמוק" בערוץ שלוש.
ב-2009 השתתף ב"להיות שוב זר לך", הקליפ הראשון של להקת הרוק "החדשות".
ב-2010 הופיע בקליפ לסינגל של גבי שושן.
ב-2017 כיכב בקליפ של היוצר שי נחייסי בשיר הנושא את שם האלבום - "עבד", בהפקתו ובבימויו של חיים שמש.
ב-2018 כיכבו השחקנית שרון לנגר ורפי אדיר בקליפ האקש'ן Saved by The Bell מאת הזמרת, הפרפורמרית והמפיקה תהל קליין, במאי: יוני גבע.
ב-2018 התמנה למנהל מועדון הפרינג' ה-Fringe Hill בתיאטרון גבעתיים, יוזמה שנועדה לארח ולעודד את היצירה הישראלית המקורית ולהגברת המודעות במחזאות העולמית.
כמו כן משמש מאז 2016 רכז אמנות ותרבות במנהל החינוך של עיריית גבעתיים.
בחודש מרץ 2018 התמנה רפי אדיר לעמוד בראש מסגרת היוזמה של תיאטרון גבעתיים.
אדיר מלמד מזה שנים רבות תיאטרון, טכניקות באימפרוביזציה, ניתוח טקסט, תולדות התיאטרון ומבואותיו עם דגש על תנועה במרחב בשילוב מוזיקה לילדים ונוער בבתי ספר.
בשנת 2008 ניהל את מטה הבחירות של מועמדת הליכוד טלי ארגמן, לראשות עיריית גבעתיים.
רפי אדיר נשוי לאשת הביטוח דליה אדיר-דוביצקי, מנהלת צוות בחברת הראל ואם שלושת ילדיו.
הם מתגוררים בגבעתיים משנת 1995.
הסרט זוכה פרס בקטגוריית חביב הקהל לשנת 2008.
בשנת 2009 השתתף הסרט בפסטיבל אייקון לונדון.
רפי אפל (נולד ב-23 בנובמבר 1944) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף.
שירת בתפקידים בכירים בחיל הים בהם ראש מספן המודיעין ונספח ימי בשגרירות ישראל בארצות הברית.
אפל נולד בקריית מוצקין, בנם של אריה וחיה.
הוא סיים את בית הספר היסודי "אחדות" בקרית מוצקין ואת שנות התיכון עשה בבית הספר לקציני ים עכו במגמת שייט.
ב-1962 התגייס לצה"ל וב-1964 סיים קורס חובלים מחזור י"א.
בתפקידו הראשון היה קצין גנ"ק (גילוי, ניווט, קשר) בקורבטה אח"י נגה (ק-22).
ב-1966 סיים קורס גנ"ק מתקדם ומונה למפקד ספינת טורפדו ט-206 עליה פיקד במלחמת ששת הימים ובמהלכה השתתפה בפעולת פורט סעיד.
לאחר המלחמה הייתה ט-206, בפיקודו של רפי אפל, הספינה הראשונה שסייעה בחילוץ נפגעי טיבוע המשחתת אילת.
לאחר מכן שירת כקצין אג"ם בזירת ים סוף וב-1969 מונה למפקד אח"י מבטח, ספינת טילים מדגם סער 1. בשנים 1971-1973 שימש סגן מפקד בית הספר לחובלים ובמלחמת יום הכיפורים פיקד על אח"י נהריה, ספינת טילים חמושה מוסווית.
ב-1974 מונה לסגן מפקד בסיס אשדוד וב-1975 מונה למפקד פלגת סטי"לים 45 בזירת ים סוף.
ב-1977 מונה למפקד בית הספר לחובלים.
בשנים 1979 עד 1982 שימש ראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל הים, ובתפקידו זה השתתף באפיון ספינות "סער 5", "הצוללות מסדרת דולפין" וכל מערכות הלחימה הימיות החדישות.
ב-1984, לאחר סיום לימודי התואר הראשון והשני בכלכלה מונה לראש מחלקת תקציבים ובקרה של החיל, וב-1988 מונה לראש מספן המודיעין.
בשנים 1990 עד 1992 שירת כנספח ימי בשגרירות ישראל בוושינגטון.
רפי אפל עוטר בתום כהונתו באות לגיון ההצטיינות האמריקאי.
לאחר שחרורו שימש מנכ"ל קניון לב המפרץ עד 1999. מאז 2014 משמש יושב ראש עמותת בוגרי בית הספר לקציני ים עכו.
אפל בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
רפורמת מאה הימים הייתה רפורמה שהונהגה בסין בידי הקיסר גואנג שו' ובהשפעת קאנג יו-וויי.
רפורמה זו בוטלה בידי צה שי, הקיסרית האם האלמנה.
הרפורמה נמשכה מאה ימים ומכאן שמה.
לאחר חדירת המערב לסין, מתבוסתם של הסינים במלחמות האופיום ועד נפילת שושלת מנצ'ו ב-1912, התחוללו תמורות משמעותיות בסין.
ערכי יסוד ומוסדות מסורתיים התערערו משום חוסר יכולתם לעמוד בלחצים הרבים שהופעלו על הממלכה.
מתוך כך היו בסין שהאמינו כי יש לערוך בקיסרות תיקונים על מנת להתאימה לתקופה ולדרישותיה.
אחד מן תומכי ההתחדשות, קאנג יו-ווי בשיתוף עם תומכיו, הגיש ב-1898 הצעות לרפורמה לכס הקיסרי שהשפיעו על הקיסר הצעיר וקידמו את הרפורמה המדוברת.
מתוך הלחץ הפוליטי שהופעל על הקיסר לבצע שינויים, תיקונים והתאמות, הוא החל ברפורמות ממשלתיות רחבות לאחר שקיבץ סביבו קבוצת אישים.
ביניהם היה גם יואן שה-קאי שהיה אז מדינאי עולה.
הוחלפו אישים מרכזיים, ויצאו לשלב ביצוע תיקונים בתחומי המינהל והמינויים, הצבא החקלאות והחוק.
כמו כן, הקיסר תכנן להרחיק מספר מתומכיה של הקיסרית.
ביטול הרפורמה על ידי צה שי
השקפת עולמה של הקיסרית האם האלמנה השמרנית צה שי, הייתה מנוגדת לתוכן הרפורמות שהנהיג גיסה הקיסר הצעיר גואנג שו', כמו גם שחלק מן הרפורמה המתוכננת כלל הרחקת אישים אוהדים שלה.
שני אלו יצרו את התנגדותה המובהקת לרפורמה.
יואן שה-קאי, למען קידומו האישי, העמיד את צה שי על המתרחש, ובכך בגד בקיסר והסב את תמיכתו לתמיכה במחנה הקיסרית.
משידעה הקיסרית האלמנה על כוונתם של הקיסר ואנשיו לדחקה לפינה צדדית הנסתרת מהעין ולחסל אחדים מתומכיה היא החלה לפעול בזריזות, ובלמה ביד ברזל כל תיקון.
בעזרת ראשי הסריסים, הנסיך דואן ונאמניה שברה את הקשר נגדה ונגד נאמניה.
היא אילצה את הקיסר הצעיר לכתוב את צו פרישתו מהכס הקיסרי.
עונשו של גואנג שו' על פגיעה בסמכות המטריארכלית העליונה היה מאסר בארמון עד יום מותו.
מיד עם העברת הסמכות העליונה לידיה ביטלה צה שי את התיקונים והמינויים שנעשו בתקופת הרפורמה בת מאה הימים.
רפי (רפאל) אמזלג (נולד ב-12 בספטמבר 1963) הוא שחקן ישראלי.
במהלך השנים שיחק אמזלג במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
בין השנים 2000-2005 שיחק בשלוש העונות של סדרת הדרמה "זינזאנה" בערוץ 2. ב-2001 לוהק לשחק בסרט "אודות המוניטין", בבימויו של יורם כסלו ובכיכובו של אסי דיין.
בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע "פגישה עיוורת".
ב-2004 שיחק בסדרה "שלווה", וכן לוהק לשחק בסדרה "אשליות", שתיהן שודרו בערוץ 2. בשנת 2007 לוהק לשחק בסרט "דלת מול דלת".
בשנת 2008 שיחק בסרטם של האחים שלומי ורונית אלקבץ, "שבעה".
באותה שנה שיחק בסרט "רחמים".
בשנת 2009 גילם את דמותו של בן לולו בסרט הקולנוע "הבית בפינת הרחוב".
באותה שנה שיחק בסרטו של חיים בוזגלו, "כבוד", בו גילם את דמותו של ססי מרציאנו ובשנת 2011 שב לגלם את אותו דמות בסדרה המבוססת על הסרט, "הכבוד של מרציאנו", ששודרה בערוץ 10. בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה "לחיות מחדש", ששודרה בערוץ הראשון.
ב-2011 לוהק לשחק בסרטו של מרקו כרמל, "אחותי היפה".
בשנת 2012 גילם את דמותו של שלום בסדרת הדרמה "שביתה".
בשנת 2013 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון, "בית המשאלות".
בשנת 2014 גילם את דמותו של ויסוצקי בסדרה "נויורק".
בשנת 2016 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "היחידה" בהוט 3.
הוא השתתף בהצגות הילדים "מסעות הנסיך הקטן" ו"מוכר החלומות".
אמזלג נשוי ואב לשתי בנות ובן.
רפאל (רפי) אוסמו (נולד ב-25 במרץ 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק במשך רוב הקריירה במכבי חיפה.
כדי להבדילו מבן דודו ששיחק לצדו במכבי חיפה הנושא שם זהה, זכה לכינוי "הגדול" שהוצמד לשמו לעומת בן דודו המכונה "רפי אוסמו הקטן".
בין השנים 2020-2016 שימש אוסמו מנהל קבוצת מכבי חיפה.
נולד לארמנד אוסמו, יליד מצרים, ולרחל, ילידת סוריה.
החל את דרכו בענף הכדורגל במחזור הראשון של בית הספר לכדורגל של מכבי חיפה, אך שיחק במקביל כדורסל בקבוצת הפועל גבעת נשר ורק לקראת סוף לימודי התיכון בחר להתמקד בכדורגל.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ערך בעונת כשזו שיחקה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה, תחת הדרכתו של המאמן מרדכי שפיגלר.
בראשית הקריירה שיחק בתפקיד הקשר האחורי אולם בהמשך הוסב לתפקיד הבלם.
אוסמו היה שותף לאליפות הראשונה של מכבי חיפה בעונת תחת הדרכתו של המאמן שלמה שרף ושיחק במשחק ההכתרה נגד מכבי רמת עמידר.
אוסמו זכה במדי הקבוצה באליפות גם בעונה הבאה, , וכמעט שזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, זכייה שנמנעה בשל הפסדה של חיפה להפועל תל אביב במחזור האחרון לעונת .
כמו כן, אוסמו שיחק בשנים אלו בשורות מכבי חיפה במסגרת גביע האינטרטוטו.
בשנת 1986 זומן על ידי יוסף מרימוביץ' לסגל נבחרת ישראל ובמדיה ערך שתי הופעות בלבד, נגד נבחרת סקוטלנד ונגד נבחרת ארגנטינה.
לאחר סכסוך שהתגלע בין אוסמו לבין שרף במשחק גמר גביע המדינה ב-1987 הושאל אוסמו ליריבה העירונית הפועל חיפה ששיחקה בזמנו בליגה השנייה.
אוסמו שיחק בקבוצה עד שנת 1990 ולקראת עונת שב למכבי חיפה.
בעונה זו נע בין ההרכב לספסל המחליפים אך היה שותף מלא לזכייה בדאבל.
במהלך עונת שב לשחק בליגה השנייה כשהושאל בשנית להפועל חיפה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה, הצטרף אוסמו למחלקת הנוער של מכבי חיפה ואימן בה קבוצות ילדים ונוער במשך מספר שנים, ואימן בין היתר את אמיר אדרי וערן לוי.
במקביל לקריירת המשחק החל אוסמו לעבוד במאיר חברה למכוניות ומשאיות שבה הוא משמש כמנהל סוכנות בחיפה.
החברה נמצאת בבעלותו של יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, ובשל קרבתו לנשיא המועדון שמר לאורך השנים על קשר רציף עם המועדון ואף הוזכר מספר פעמים כמועמד להתמנות לתפקיד מקצועי בו.
בשנת 2008 קיבל את אות יקיר אגודת מכבי חיפה.
בשנת 2014 השתתף בטקס הפרידה מאצטדיון קריית אליעזר לפני משחק הליגה האחרון ששוחק בו יחד עם חבריו לסגל הקבוצה שזכה באליפות הראשונה בתולדות מכבי חיפה.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 שימש אוסמו כפרשן כדורגל בפלטפורמות שונות כשהעיקריות שבהן מחלקת הספורט של רדיו חיפה והתוכנית "שירים ושערים" ברשת ב' של קול ישראל.
אוסמו תמך במועמדתו של אברהם בינמו לראשות עיריית נשר וכיהן כחבר מועצת העיר מטעם סיעתו של בינמו בין השנים 2008–2013.
ביוני 2016 מונה למנהל קבוצת מכבי חיפה ומילא תפקיד זה עד שנת 2020.
רפטוזאורוס (שם מדעי: Rapetosaurus) הוא דינוזאור צמחוני גדול מקבוצת הטיטאנוזאוריה, ממשפחת הסלטזאוריים שחי בקרטיקון העליון כ-66–70 מיליון שנה לפני זמננו.
מאובניו של דינוזאור זה התגלו במדגסקר.
דינוזאור זה קרוי על שם האל המלגשי "רפטו" (Rapeto).
דינוזאור זה היה זאורופוד טיפוסי עם צוואר ארוך, זנב דק שהצליף באוויר, ראש צר ונחיריים בקדמת הגולגולת.
בפיו היו מקובעים שיניים רבות דמויי עפרונות, באמצעותן תלש עלים וצמחייה.
במראהו הוא הזכיר את בני משפחת הדיפלודוקיים.
אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-12 טון מטרי.
אך למרות גודלו הוא היה קטן בהרבה מקרוביו באותה תקופה כמו האלמוזאורוס שחי באמריקה בסוף הקרטיקון והפרליטיטאן שחי באפריקה באמצע הקרטיקון.
מאובניו התגלו ב-2001, והרפטוזאורוס היה מהטיטאנוזאורים הראשונים שנמצאו עם שלד כמעט שלם, כולל גולגולת.
המאובנים נמצאו ליד העיר המלגשית מאהאז'אנגה, באתר של אבן חול.
הדינוזאור הגדול חי לצד יצורים נוספים ייחודיים למדגסקר ביניהם הטורף הקניבלי מג'ונגזאורוס, שכנראה ניזון ממנו או לפחות מנבלותיו, המסיאקזאורוס, שהיה בעל שיני מסרק הפעורות החוצה מפיו, הרהונאביס והוורונה, ומגוון יצורים שעברו ענקיות איים כמו קרפדת בילזבופו או היונק הקדום Vintana.
נבלה של דינוזאור זה נראית בסדרה הכוכב דינוזאור.
הרפטוזאורוס מופיע גם בסדרה מהפכת הדינוזאורים בה פרט אחד נטרף על ידי מג'ונגזאורוס כשפרט נוסף מוחץ קרפדת בילזבופו.
רפי אמית (אמשיקשוילי) (נולד בשנת 1979) הוא שחקן פוקר ישראלי.
זכה בשני צמידים באליפות העולם בפוקר.
אמית נולד וגדל בעיר חולון.
כבר כשהיה בגיל התיכון נחשף לעולם ההימורים.
לאחר שחרורו מצה"ל, הוא עבד בעבודות מזדמנות אך לא הצליח להשתלב.
החל משנת 2002 עבר ללאס וגאס, שם שיחק פוקר בבתי קזינו באמצעות אתרי אינטרנט ובטורנירים מאורגנים.
בשנת 2005 רשם אמית הישג יוקרתי, כאשר סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 511,835 דולר ובצמיד אליפות העולם.
בשנת 2006 סיים רביעי בטורניר אומהה בסבב אליפות העולם, וזכה בסך של 143,444 דולר.
בשנת 2007 זכה אמית בצמיד השני בסבב אליפות העולם, ובסך של 227,005 דולר.
בכך נכנס לרשימה של ארבעה ישראלים בלבד שזכו בשני צמידים ומעלה.
בשנת 2010 סיים במקום החמישי בטורניר Aussie Millions וזכה בסך של 13,386 דולר.
בשנת 2016 היה שותף למשפט מתוקשר עם רשות המיסים, בסופו נקבע כי אמית נדרש לשלם על חלק מרווחיו מס בישראל כהכנסת עבודה.
בשנת 2018 נדחה ערעורו בבית המשפט העליון.
פירוט הזכיות באליפות העולם בפוקר:
במהלך הקריירה זכה עמית בסך של 955,545 דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם סך של 942,159 דולר מסבב אליפות העולם.
בסבב אליפות העולם, זכה ב-2 צמידים, הגיע 4 פעמים לשולחן הסופי וסיים 8 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות.
רפטורקס (שם מדעי: Raptorex; מילולית: "שודד עריץ") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים שחי במונגוליה ובצפון סין לפני 70 מיליון שנה.
שמו נובע עקב דמיונו לולוצירפטור או לדרומזאור דומה, אך בעל מאפיינים של טירנוזאור.
מקור סיומת שם המין הוא בניצול השואה רומן קרייגשטיין, שבנו, ד"ר הנרי קרייגשטיין, אספן מאובנים שקנה את מאובן היצור בטוקיו ותרם אותו לאוניברסיטת שיקגו.
התגלתה דגימה יחידה של הרפטורקס שכנראה הייתה של צעיר שמת בשנתו השלישית.
הוא הגיע לאורך 2.5 מטר ושקל 65 קילוגרם.
למרות גודלו הקטן הוא דומה למינים ממשפחת הטירנוזאוריים בראשו העבה ולסתותיו הקשות, זרועותיו הזעירות בעלות שתי האצבעות ורגליו השריריות הבנויות לריצה מהירה.
כמה חוקרים סברו שמדובר היה בפרט של טרבוזאורוס קטן והסוג הוא כנראה טקסון מוטל בספק.
ככל הנראה יצור זה היה מהמוקדמים שבטירנוזאורוסים האמיתיים והיה קרוב לדמויי-טירנוזאורים כמו הדריפטוזאורוס והאאוטירנוס.
רַפָּטוֹר (שם מדעי: Rapator; מילולית: "שודד") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת המגרפטוריים אשר חי בקרטיקון התחתון לפני 105 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו ב-1932 בניו סאות' ויילס שבדרום אוסטרליה.
המאובנים כללו רק עצמות של גלילים הרגליים הקדמיות באורך 7 ס"מ.
טורף זה נחשב בעבר לסוג קרוב לאורניתולסט, טורף קטן מתור היורה שעל שמו ניתן השם הספציפי שלו.
עם זאת מבנה האצבעות הזכיר יותר מיני מגרפטוריים כמו האוסטרלונטור, גם הוא מאוסטרליה.
למרות השם הוא כלל אינו קרוב למשפחת הדרומאוזאוריים המוכרים בתרבות כ"רפטורים".
עם זאת הוא היה גם בעל זרועות ארוכות שנועדו לפצוע טרף.
חישוב של ממדי הגוף לעומת הזרועות מעלה שייתכן שאורך הדינוזאור היה מעל 9 מטרים, גדול ביותר ביחס לקבוצתו.
ייתכן שהסוג Walgettosuchus היה שייך לסוג זה.
רפורמת סטוליפין או הרפורמות האגרריות של סטוליפין הייתה שורת רפורמות במגזר החקלאי באימפריה הרוסית, שהונהגה בתקופת כהונתו של פיוטר סטוליפין כיושב ראש ועדת השרים של רוסיה.
רוב הרפורמות, אם לא כולן, התבססו על המלצות ועדה שנקראה "צורכי ועידת התעשייה החקלאית", ושהתקיימה ברוסיה בין השנים 1901–1903 בתקופת כהונת שר האוצר הרוסי סרגיי ויטה.
לרפורמות, אשר נועדו לשנות את המבנה המסורתי של החקלאות הרוסית, היו מספר קווי דמיון למערכת החקלאית של בריטניה.
טרם הרפורמה, צמיתים אשר שוחררו לחופשי במהלך האמנציפציה ב-1861, היו נטולי היכולת הכלכלית לכך, משום שהיו חייבים לשלם למדינה עבור השטח במשך 49 השנים שלאחר מכן.
החסרונות הבולטים של השיטה החקלאית שנהגה ברוסיה כללו בעלות קולקטיבית, הקצאת קרקעות בהתאם לגודל המשפחה, ושליטה ניכרת של הבכור בשטח.
סטוליפין ביקש לבטל את מערכת הקומונות – שנקראה גם "אובשינה" או "מיר" – ולצמצם את ממדי הקיצוניות שפשטה אצל האיכרים, ובכך לסתום את הגולל על ניסיון הפיכה נוסף כמו מהפכת 1905. סטוליפין האמין שקשירת האיכרים לאדמותיהם יובילו ליצירת חקלאים מרוויחים ומכאן גם שמרנים פוליטית, בדומה לחקלאים במערב אירופה.
סטוליפין התייחס לרפורמות שיזם כ"הימור על החזקים המפוכחים".
הרפורמות החלו עם הענקת הזכות לבעלות פרטית וללא תנאי על הקרקעות.
הרפורמות גם ביטלו את מערכת ה"מיר" והחליפו אותה במערכת קפיטליסטית מוכוונת הדגשת הבעלות הפרטית והחווה המודרנית.
הרפורמות כללו את הדברים הבאים:
פיתוח חקלאות הבודדים בקנה מידה גדול
תחילת דרכם של הקואופרטיבים החקלאיים
הפצת שיטות חדשות לשיפור הקרקע
רוסיה ביצעה את הרפורמות הללו בצורה מקיפה בין השנים 1906–1914. שיטה זו לא הייתה כלכלה מתוכננת כפי שנקבע בברית המועצות בשנות העשרים, אלא המשך לתוכניתו הקפיטליסטית של סרגיי ויטה.
עם זאת, מערכת הרפורמות הייתה שונה מהתוכנית הקפיטליסטית, בכך שהיה מדובר במגזר החקלאי, לצד שיפור בזכויות הפרט ובגיבויה של המשטרה.
הרפורמות הכינו את הקרקע למערכת חקלאית מבוססת כלכלת שוק עבור האיכרים הרוסים.
ראשי הממשלה שהובילו את יישום הרפורמות כללו את סטוליפין עצמו הן כשר הפנים והן כיושב ראש ועדת השרים של האימפריה הרוסית, אלכסנדר קריבושין כשר החקלאות ורכוש המדינה, וולדימיר קוקובצוב כשר האוצר.
התוכנית האגררית הסובייטית בשנות העשרים ביטלה את הרפורמות שהוביל סטוליפין.
כתוצאה מהרחבת הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילות רכבת נוספות ממזרח להרי אורל ולים הכספי, גדל קצב ההגירה לסיביר.
קיימת הערכה לפיה בין השנים 1890–1914 למעלה מ-10 מיליון בני אדם עברו ממערב רוסיה לאזורים שממזרח להרי אורל.
עובדה זו זכתה לעידוד מצד ועדת הרכבת הטרנס-סיבירית שבראשה עמד הצאר ניקולאי השני, ומצד הרפורמות שהוביל סטוליפין, שכללו הטבות לאיכרים שעברו להתגורר בסיביר.
ב-1906 הוקמה מחלקת הגירה במשרד החקלאות הרוסי, והיא שארגנה את יישובם מחדש של האיכרים וסייעה להם בשנות המגורים הראשונות שלהם בסיביר.
כל איכר קיבל בממוצע 16.5 דונם, ובסך הכל הוקצו 21 מיליון דונמים למתיישבים, שקיבלו בנוסף גם סובסידיה ממשלתית שכללה פטור חלקי ממיסים וייעוץ מסוכנויות ממשלתיות.
בין היתר, בזכות יוזמות אלו, כ-2.8 מיליון מתוך 10 מיליון המהגרים, עברו בשנים 1908–1913. המהגרים הכפילו את גודל האוכלוסייה שממזרח לאורל פי 2.5 לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
מספר שיטות חדשות לשיתופי פעולה פותחו במהלך הרפורמות, כולל בתחומי האשראי הפיננסי, הייצור והקשר עם הצרכנים.
מרכיבים רבים בתוכניות לשיתוף פעולה שבוצעו במסגרת הרפורמות הוכנסו מאוחר יותר גם לתוכניות החקלאיות המוקדמות של ברית המועצות.
כך הרפורמות של סטוליפין המשיכו להשפיע גם על ברית המועצות לאחר נפילת האימפריה הרוסית.
רַפְּטוֹר () הוא מנוע רקטי מתוצרת חברת החלל SpaceX, המאפשר שימוש חוזר פעמים רבות.
על מנת לעמוד בדרישה זו רפטור כולל טכנולוגיות שלא נעשה בהן שימוש רחב לפני כן – הצתה בשלבים ודלק קריוגני.
הדלק למנוע הוא מתאן, גם בכך מנוע רפטור סולל דרך חדשה כמנוע המתאן־חמצן הראשון שמגיע לניסויים בשיגורים של ממש.
צירוף החידושים משמעותו פיתוח מורכב שנדרש לפתור סוגיות רבות שטרם התמודדו איתן.
הבחירה בדלק מתאן נעשתה על מנת לאפשר תדלוק של סטארשיפ על גבי מאדים.
ניתן להפיק מתאן על פני מאדים בתהליך פישר־טרופש .
מדובר באחד העוגנים המרכזיים של תוכנית "הישר למאדים" שאותה פיתחה אגודת מאדים בהובלת רוברט זוברין ונאס"א דחתה.
ללא אפשרות תדלוק על מאדים, משימה למאדים תדרוש משגר עצום בגדלו, משגר שיגמד כל משגר שנבנה עד כה, ניתן לבנייה אך ורק במסלול ועלותו מאות מיליארדי דולרים לכל שיגור.
עלות גבוהה זו גרמה עד כה לפסילת כל התוכניות המאוישות אל מאדים, ורק גישה מהפכנית כמו זו של פיתוח רפטור תאפשר משימה מאוישת שתקבל את אישור הקונגרס.
רפטור מיועד להיות המנוע של המשגר הכבד־מאד סטארשיפ.
הוא מיועד להבנות בכמה גרסאות – אטמוספירית לשימוש לפני הגעה לריק החלל, גרסה מותאמת לפעולה בריק, וגרסאות עם ובלי ניהוג וקטורי (שינוי כיוון הפליטה).
מנוע רפטור משלב שתי טכנולוגיות מתקדמות.
הצתה בשלבים היא שימוש בדלק הרקטי עצמו על מנת להניע את משאבות הדלק והחמצן.
מערך המשאבות המתקבל מכיל פחות חלקים נעים – ועל כן אמין יותר – ולא דורש מקור אנרגיה נוסף להנעת המשאבות – ועל כן חוסך משקל ומאפשר יחס דחף־משקל גבוה יותר.
רפטור הוא המנוע הראשון שמיישם עיקרון זה באופן מלא, כלומר לשאיבה גם של הדלק וגם של המחמצן.
דלק קריוגני הוא שימוש בחומר דלק גזי שקורר לטמפרטורות נמוכות מאוד.
במצב זה הדלק הרקטי הוא בעל צפיפות אנרגיה גבוהה באופו משמעותי מדלק נוזלי מקובל כגון קרוסין וכך מאפשר מתקף סגולי גבוה יותר.
שילוב הטכנולוגיות מוביל לכך שהלחץ המופק ברפטור גבוה במידה ניכרת מכל מנוע רקטי שקדם לו.
הצהרות על פיתוח רפטור נאמרו כבר ב־2009, אבל נראה שמאמץ הפיתוח הרציני החל רק ב־2012, לאחר שמאסק הצהיר שהוחלט שרפטור ישתמש בדלק מתאן קפוא.
ניסויים במערכת הזרקת הדלק החלו ב־2014, ולקראת סוף 2015 התקדמו עד ניסויים של כל מערכת ההצתה המוקדמת בשלמותה.
ניסוי מלא של הגרסה האטמוספירית של המנוע עבר בהצלחה בנמל החלל בוקה צ'יקה ביולי 2019. רפטור התקדם מעבר לשלב הפיתוח כיחידה נפרדת והוא משמש בפועל בניסויי השיגור של המשגר סטארשיפ.
בסדרת ניסויים אבות הטיפוס SN, התגלה שבעוד עיצוב רפטור כמנוע עצמאי עבד כמעט ללא דופי, סוגיית בקרה מוצלחת של הספקת המתאן דורשת התגברות על בעיות רבות, ונעשו מאות שינויים במערך הצינורות והמשאבות.
הניסוי המוצלח של האבטיפוס SN15 מסמן מעבר לאתגר הבא של מנועי רפטור – שיגור מלא לחלל ותפקוד בתנאי ריק.
ה-Raptor מיועד לדלקים קריוגניים עמוקים - נוזלים המקוררים קרוב לנקודות הקיפאון שלהם, ולא קרוב לנקודות הרתיחה שלהם, כפי שמקובל למנועי רקטות קריוגניים.
דלקים מקוררים בתת-קירור הם צפופים יותר, מה שמגדיל את מסת הדלק לנפח כמו גם את ביצועי המנוע.
הדחף הסגולי גדל, והסיכון לקוויטציה בכניסות למשאבות הטורבו מצטמצם עקב קצב זרימת מסת דלק גבוהה יותר ליחידת כוח שנוצרת.
קוויטציה (בועות) מפחיתה את זרימת/לחץ הדלק ויכולה להרעיב את המנוע, תוך שחיקה של להבי הטורבינה.
יחס המחמצן לדלק של המנוע הוא כ-3.8 ל-1. דלק מתאן-חמצן נשרף בצורה נקייה יחסית, מה שמפחית את הצטברות הפחמן במנוע.
רפאל (רפי) אפלר-ח'טאב (נולד ב-7 ביולי 1959), נודע בשנות התשעים גם בשם העט רפי ניב, הוא אקטיביסט ותיק בקהילת הלהט"ב בישראל, עיתונאי לשעבר, יועץ ארגוני, חוקר וגרונטולוג.