tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'נינס היה חברו הטוב ביותר של קאש בתעשייה, השניים הוציאו ביחד אלבומים משותפים והיו שותפים בדירתם בנאשוויל הרבה לפני שהם פרצו.
ידידות ארוכת שנים זאת תרמה רבות לפופולריות של ג'נינגס - למרות מאמצים כבדים של התעשייה להשתיק ולהתעלם ממנו עקב חוסר הקונפורמיות וציות למוסכמות ששררו בתעשיית המוזיקה ובנאשוויל בפרט באותם זמנים.
לבסוף זכה למעט עדנה ואחרי עשורים של עשייה זכה לדריסת רגל במוסדות המיינסטרים של הקאנטרי - בין התארים שזכה בהם היו ווקליסט השנה של ה-CMA, ומספר פרסי גראמי על ביצועיו כזמר וכיוצר קאנטרי.
ג'נינגס כתב שיר נושא לסדרה "הרפתקאות בהזארד" וביצע אותו.
ג'נינגס התחתן 4 פעמים ונולדו לו 6 ילדים.
הפעם הרביעית הייתה ב-1969 נישא לאמנית הקאנטרי ג'סי קולטר.
לזוג נולד ילד אחד, שוטר ג'נינגס, שהמשיך את דרכו של הוריו בתור זמר.
ג'נינגס שחרר 67 אלבומי סטודיו, 21 אלבומי קומפילציה ו-95 סינגלים ש-25 מתוכם הגיעו למקום הראשון במצעד הקאנטרי.
ג'נינגס השתמש בסמים במהלך חלק נכבד מחייו, דבר שהביא למותו ב-2002 באריזונה.
על יד קברו שרה אשתו ושותפתו הארוכה לחיים ג'סי קולטר את שירם "Storms Never Last".
ויילד צ'יילד' הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס וולברין ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Alpha Flight #1 מאוגוסט 1983 ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ון ביירן.
ויילד צ'יילד הוא האלטר-אגו של קייל גיבני, מוטאנט חייתי הדומה בכוחותיו לוולברין ולסייברטות'.
הוא השתתף בפרויקט "נשק אקס" האחראי לניסויים על מוטאנטים כפנטומאקס, צ'יימבר, דדפול, קופיקאט ו-X-23. שמו מקושר בעיקר לקבוצות אלפא פלייט, גמא פלייט ואומגה פלייט, בהן היה חבר.
בגרסאות שונות, בעיקר בהיסטוריה המוקדמת של הדמות, גיבני מתואר כיצור פראי הדרוש ריסון, אם כי בזמנים המודרניים יותר הוא מתואר כפראי בצורה הדומה לזו של וולברין וסייברטות' ולא כחיית פרא.
קייל גיבני נולד וגדל בוונקובר, קנדה כנער יפה תואר.
כוחותיו המוטאנטיים התפתחו במהלך גיל ההתבגרות, והביאו להשחתת מראהו, דחייתו מידי הוריו וזריקתו מהבית.
גיבני חסר הבית נדד ברחובות ונקובר עד שנמצא ועבר שטיפת מוח וניסויים על ידי ארגון "האימפריה הסודית", בניסיונם ליצור את מכונת ההרג המושלמת.
הניסויים שעבר הותירו אותו במצב נפשי בלתי יציב, חייתי וכמעט חסר בינה.
הוא שוחרר עקב התמרדותו של אחד המתנקשים בארגון, נלקח בידי סוכני ממשלת קנדה והועבר לחזקתה של מחלקה H, תוכנית ממשלתית סודית בניהולו של ג'ים הדסון שמטרתה לפתח צוותי גיבורי-על בשירות הממשלה.
הוא שובץ בקבוצת גמא פלייט, קבוצת הגיבורים הבלתי מנוסים בארגון, ועבר הדרכה ואימונים בידי וולברין עד להתפרקות כל קבוצות מחלקה H עקב השבתת התכנית בשל עלויותיה הגבוהות.
לאחר מכן גויס גיבני לקבוצת הנבלים אומגה פלייט, ששמה לה למטרה לחסל את קבוצת אלפא פלייט וג'ים הדסון והתפרקה אחרי שנכשלה.
גיבני חסר הרסן יצא למסע רצח סדרתי, שנפסק בהתערבותו של וולברין אחרי שכמעט וגרם למותה של התר הדסון.
גיבני זכה לחנינה ממשלתית, והצטרף שנית לגמא פלייט.
שם, הוא נלחם באלפא פלייט פעם נוספת, אך עזר להם נגד לילאן המכשף וכוחותיו.
כאשר גמא פלייט התפרקה, ויילד צ'יילד חזר למצבו הפראי ותקף את פאת'ויי, חניכה אחרת.
וולברין עצר בעדו מלהרוג את התר הדסון, ומחלקה H ריפאה אותו ממצבו הנפשי ואימנה אותו בקרב מגע.
גיבני הפך לנשק אומגה, צורף לאלפא פלייט ועזר להם בלחימה נגד דיאבלו.
גיבני פגש את קבוצת אקס פקטור, ומנע התנקשות בחיי ראש ממשלת איטליה.
גיבני פגש והביס כפיל שלו ממלחמת האינסוף, התעמת עם ווייר מהאימפריה הסודית, ניצל משבי על ידי גאריסון קיין ושינה את שם-הקוד שלו לויילדהארט (לב-פרא).
לגיבני הייתה מערכת יחסים רומנטית עם אורורה, שנפסקה כאשר התדרדר לצורתו הפראית הראשונה ועזב את אלפא פלייט.
הוא עקב אחרי ולרי קופר עד לארצות הברית, שם הצטרף לקבוצת אקס פקטור הממשלתית.
הייתה לו מערכת יחסים עם שארד בישופ, אחותו של לוקאס בישופ.
סייברטות', חבר קבוצה נוסף, ניסה להפוך את גיבני לרוצח ופראי כמותו.
כאשר נעשה חסר דעת ופראי לחלוטין, הוא עזב את אקס פקטור וגויס בעל כורחו לפרויקט נשק אקס.
שם, גיבני וסייברטות' נשלחו לגייס את סאנפייר, אשר סירב ושרף את סייברטות'.
כאשר גיבני לעג לסייברטות' על כישלונו, סייברטות' תלש את מיתרי הקול של גיבני ואיים להרוג כל חבר בנשק אקס בעל יכולת ריפוי עצמי.
חזרתה של אורורה, בית אם, הליונס
אורורה, אהבת חייו של גיבני, חזרה לצוות אך אופייה היה שונה לחלוטין.
היא לעגה לגיבני על מראהו החייתי, וניהלה מערכת יחסים עם המנהל המעוות להחריד של התוכנית.
כאשר ברנט ג'קסון החליט למרוד במנהל התוכנית, הוא גייס את גיבני לכוחותיו תוך כדי שימוש בעברו עם אורורה.
לאחר מכן, נראה על מסך כי גיבני איבד את כוחותיו, בעקבות מעשיה של מכשפת השני באירועי בית אם.
חתימת האנרגיה שלו הייתה בתוך ישות הקולקטיב, יחד עם חתימות האנרגיה של מוטאנטים רבים אשר איבדו את כוחותיהם.
גיבני חזר עם כוחותיו ועם קולו, ונאבק נגד וולברין לפי הוראותיו של רומולוס.
תוכניתו לזריקת וולברין לבור פלדה מותכת השתבשה בשל הגעתו של אומגה רד, שהעניק לוולברין זמן להימלט והרג את גיבני בקרב.
וַייל אם רַיין היא עיר בעלת כ-30,000 תושבים, השוכנת בצדו המזרחי של נהר הריין – העיר הדרום-מערבית ביותר בגרמניה: נמצאת במשולש הגבולות גרמניה, צרפת ושווייץ.
העיר שוכנת במחוז לרך (Landkreis Lörrach) במדינת באדן-וירטמברג.
גבולה המזרחי הוא נהר הריין – צדו השני הוא העיר אונינג (Huningue) בצרפת, וגבולה הדרומי הוא העיר בזל בשווייץ.
מיקומה של העיר על נהר הריין ובסמיכות ליער השחור מקנים לה אקלים יבשתי המתאים במיוחד לגידול גפנים.
האזכור הראשון של העיר הוא בשנת 786 בשם וילה (Willa) שכנראה מקורו רומי.
בשנת 1702 במסגרת מלחמת הירושה הספרדית חצה את הריין המפקד הצרפתי קלוד-לואי-הקטור דה וילאר וניצח בקרב המוכר כקרב פרידלינגן את הכוח הגרמני בפיקודו של לודוויג וילהלם, מרגרייב באדן, אך הקרבות הקשים גרמו לפגיעה קשה מאוד וחורבן גדול בעיר.
עד המאה ה-19 היה עיקר פרנסת העיר מחקלאות, אך כשהעיר התרחבה הונחה בשנת 1913 מסילת הרכבת לבזל, וכן נבנו מפעלי הטקסטיל השווייצרים באזור פרידלינגן, ובשנת 1934 נבנה הנמל על הריין.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה שוב האוכלוסייה לגדול בצורה משמעותית בעקבות פליטים רבים שהתיישבו בעיר, ובשנות השבעים אוחדו היישובים אטלינגן (Ötlingen) (דצמבר
1971), הלטינגן (Haltingen) ומרקט (Märkt) (ינואר 1975) לעיר וייל אם ריין.
מוזיאון העיצוב ויטרה, בו ניתן לראות עבודות של גדולי האדריכלים בעולם ביניהם זהה חדיד, טדאו אנדו, פרנק גרי, ועוד.
בשנת 2014 הוקם מגדל צפייה של קרסטן הלר
לוייל אם ריין מספר ערים תאומות:
ויילופולה סקשינסקיה (בפולנית: Wielopole Skrzyńskie; ביידיש: וויעליפאל או וויעליפאלי) הוא כפר במחוז רופשיץ-סנדז'ישוב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
אזכורו הראשון של היישוב הוא משנת 1124, עת היה יישוב מבוצר.
בין השנים 1348 ו-1933 היה הכפר במעמד עירוני, ושימש כמרכז מסחרי לכפרים החקלאיים שבסביבתו.
יהודים ראשונים התיישבו בוויילופולה סקשינסקיה בשלהי המאה ה-17, ובשנת 1765 מנתה הקהילה המקומית 151 יהודים ביישוב עצמו ו-158 יהודים בכפרי הסביבה.
בכפר נוסדה גם חסידות וויליפולי בנובמבר 1918 פרעו איכרי הסביבה ביהודי היישוב.
בין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ונמנו בו 550 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו כמה עשרות צעירים יהודים מהכפר מזרחה.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה ותשלומי כופר.
מסוף שנת 1940 נלקחו עשרות יהודים מהיישוב למחנה העבודה פוסטקוב, ומעת לעת ערכו אנשי גסטאפו שוד של רכוש היהודים ביישוב.
באביב 1942 רוכזו יהודי היישוב בגטו פתוח, תוך הגבלות תנועה.
ב-26 ביוני 1942 הועברו יהודי הגטו שבכפר לגטו רופשיץ, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
כ-50 קשישים וחולים מהכפר נרצחו במקום.
וייליצ'קה (בפולנית: Wieliczka) היא עיר בפרובינציית פולין קטן שבדרום פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וייליצ'קה נזכרת בתעודות מהמאה ה-13, ונודעה בעיקר בשל מכרות המלח שלידה, שהוכרזו ב-1978 כאתר מורשת עולמית.
בשנת 1289 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בשטחי אוסטריה, ובתחילת המאה ה-19 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית.
בנוסף למכרה בעיירה קיימת מפעלים נוספים לרבות מטה של חברה 4F.
הנוכחות היהודית בווייליצ'קה מתוארכת כבר לשנת 1368, כאשר יהודי בשם לבקו זכה בחכירת מכרות המלח.
בשנת 1580 היה בעל הזיכיון שאול ואהל, אחד מיהודי פולין המפורסמים ביותר, ובהמשך בידי בר ברגסון ושותפו זלמן בורנשטיין.
למרות זאת, לא היה יישוב יהודי בעיר, כין שבשנת 1527, נכנע זיגמונט הראשון, מלך פולין ללחץ העירונים, ואישר את בקשתם לאסור את המגורים בעירם על יהודים (Privilegium de non tolerandis Judaeis), איסור שבוטל כנראה רק בשנת 1867.
היהודים שביקשו להתגורר בווייליצ'קה, השתקעו בעיירה הסמוכה קלאסנו שהפכה לעיירה יהודית.
על אף ההגבלות, הצליחו יהודים במשך הזמן להסתנן גם לווייליצ'קה, אך הקהילה המקומית קיבלה תנופה משמעותית אחרי שריפה שפרצה בוישניצה הסמוכה, בעקבותיה עקרו רבים לווייליצ'קה.
בתחילה הייתה הקהילה בווייליצ'קה מסונפת לקהילת קלאסנו הוותיקה יותר, בה היו ממוקמים מוסדות הקהילה, כמו בית הכנסת בית הקברות והמקוה, עד שהקהילה החדשה עלתה על זו הישנה ומרכז הכובד עבר לווייליצ'קה.
הקהילה היהודית בווייליצ'קה הייתה שמרנית ואדוקה יחסית, והייתה נתונה להשפעת הקהילה בקרקוב וחסידות צאנז.
רבני העיירה במאת השנים הסמוכות לחורבן הקהילה, היו רבי יחזקאל שרגא פרנקל-תאומים, נכדו של רבי ברוך פרנקל-תאומים, בן גיסו וחסידו של רבי חיים מצאנז, ואחריו, חתנו רבי שמואל שמלקא עזריאל פרנקל-תאומים, בן בתו של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא.
הרב האחרון היה רבי פנחס אריה לייבוש פרנקל-תאומים שנרצח במחנה העבודה סטאלובה וולה בי"א בתשרי תש"ג.
באביב תרנ"ח (1898) סבלה הקהילה היהודית מפוגרום זוטא, אותו ליבה הכומר המקומי, אנטישמי בשם שפונדר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,100 יהודים, כ-15% מתושביה.
בתקופה זו פעלו בעיר חוגים ציוניים, וכן בתי ספר עבריים.
הם התפרנסו מתעשייה, בעיקר בענפי המזון וההלבשה, והיו בהם בעלי מפעלים, בעיקר בענפי המלח, המזון והעור.
היהודים בה הסתייעו באיגודים מקצועיים, בבנק סוחרים ובקופת גמ"ח בעיירה פעלו ארגוני סעד וצדקה מסורתיים.
הסניף המקומי של ארגון צנטוס דאג לילדים נזקקים.
בתי ספר עבריים של רשתות החינוך "תרבות", "תחכמוני" ו"יבנה" וכן תלמוד תורה בפיקוח אגודת ישראל העניקו חינוך יהודי.
כמו כן פעלו בעיירה חוג דרמה וקורסים ללימוד עברית, והיו שתי ספריות יהודיות ואגודת ספורט.
בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, ועשרות מחבריהן השתתפו בקיבוצי הכשרה.
בשנים 1918 ו-1919 נערכו ביהודי העיר פרעות בידי איכרים פולנים.
ב-1933 הוקמה בווייליצ'קה "חזית הנוער האנטי-נאצי", וכל המפלגות היהודיות הצטרפו אליה.
בין היתר אסף הארגון כספים למען פליטים יהודים מגרמניה.
בתחילת ספטמבר 1939 נכנסו לעיר הגרמנים, ותוך מספר ימים רצחו 32 גברים יהודים מהעיר ביער סמוך.
בד בבד, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת השתחוות לגרמנים, ויהודים מהעיר נחטפו לעבודות כפייה, ובין היתר, נשלחו למחנה העבודה פוסטקוב.
משנת 1940 החלו להגיע לעיר אלפי פליטים יהודים מקרקוב.
במאי 1941 רוכזו כ-7,000 היהודים ששהו בעיר בגטו שהוקם בה, אליו הועברו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה כולל גדוב.
ב-25 באוגוסט 1942 פשטו חיילים גרמנים ושוטרים פולנים על הגטו, תוך רצח יהודים ברחובותיו, ורצח 113 החולים וכ-40 הרופאים והאחיות ששהו בבית החולים שבגטו.
על יהודי הגטו הוטל לשלם סכום כופר, ולמחרת, גורשו כ-8,000 עד 9,000 יושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח כ-700 קשישים בסמוך לעיר.
עד סוף אוגוסט 1942 נלקחו מאות היהודים האחרונים שהושארו בגטו למחנה פלאשוב ולמחנה רוזוודוב, תוך עריכת מצוד אחר יהודים מסתתרים.
ויילקיה אוצ'י (בפולנית: Wielkie Oczy) הוא כפר במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
לוויילקיה אוצ'י (מילולית: "עיניים גדולות") הוענקו זכויות עיר בשנת 1671, ונקבעו בה ירידים שנתיים וימי שוק.
במהלך המאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר מפעלים, ובשנת 1935 ניטלו ממנו זכויות העיר.
יהודים ישבו בוויילקיה אוצ'י מראשיתו, ובמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית ומרכזית.
בסוף המאה ה-19 היגרו יהודים רבים מהיישוב לארצות הברית, ובשנת 1927 נבנה מכספם של יוצאי היישוב בארצות הברית בית כנסת חדש ביישוב.
ביולי 1910 נערך ביהודי היישוב פוגרום בהסתת הכומר המקומי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר כמה עשרות פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר יהודיו הגיע לכ-700 איש.
בתחילת יולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש היישוב בידי הגרמנים, פרעו האוקראינים המקומיים ביהודי הכפר, וביצעו בהם מעשי רצח.
לאחר מכן, הוטלו על יהודי הכפר עבודות כפייה, ורכושם נגזל מהם.
בד בבד, הועברו לכפר יהודים שגורשו מכפרי הסביבה.
בסוף מאי 1942 רוכזו יהודי הכפר בכיכר המרכזית בו, ושם ערכו בהם גרמנים ואוקראינים סלקציה.
רוב יהודי היישוב גורשו לגטו יבורוב, והיתר למחנה ינובסקה, וגורלם היה זהה לגורל יתר היהודים במקומות אלו.
בנובמבר 1942 הוכרזה ויילקיה אוצ'י כ"נקייה מיהודים".
ויילה בולקלוב (בדנית: Vejle Boldklub, או בקיצור "VB") הוא מועדון כדורגל דני מהעיירה ויילה שביוטלנד.
המועדון נוסד בשנת 1891, והוא נחשב לאחד המועדונים הבולטים בדנמרק, כאשר זכה בחמש אליפויות הליגה הבכירה, ובשש גביעי דנים.
בעונת 2025/2026 קבוצה משחקת בליגת העל הדנית.
ויילה נודע גם כמועדון הדני היחיד שגידל מתוכו זוכה כדור הזהב, אלן סימונסן שזכה בתואר בשנת 1977. עוד כדורגלנים בינלאומיים בכדורגל הדני שהגיעו מהמועדון הם תומאס גרייבסן, טומי טורלסן, אולריק לה פבר וג'ון סיבאק.
בזירה האירופית ויילה השתתף במפעל ליגת האלופות בעונות 1972/1973, 1973/1974, 1979/1980, ו-1985/1986, והשתתף בשנים אלו גם בגביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע אופ"א שלוש פעמים כל אחד.
מקורו של המועדון בחלק הצפוני של העיירה ויילה, ואצטדיונה המקומי נקרא אצטדיון ויילה שנבנה ב-2008. צבעי המועדון הם אדום ולבן החל משנת 1911, והקבוצות היריבות הכי בולטות של המועדון הם אורהוס גימנסטיקפוינין ואליאנס קלוב הורסנס שהן יריבות אזוריות של המועדון.
החל מיוני 2016 המועדון בבעלות אנדרו זלוטקו המולדובני, לאחר שהוא קנה את מרב המניות במועדון, אולם חלק נשארו בידי הבעלים הקודם קלאוס אסקילדסן.
המועדון הוקם ב-1891 כמועדון קריקט בדומה להמון מועדוני ספורט באירופה.
ב-1902 הוקמה מחלקת הכדורגל של המועדון.
קבוצת הכדורגל לבשה במקור מדים בצבע כחול, אולם ב-1911 שונו צבעי המדים לאדום.
בתקופה זו היה המועדון ויילה לאחד המועדונים המובילים והבכירים באזור יוטלנד, וזכה באליפות האזורית המקומית מספר פעמים.
לאחר שהוקמה "הדיוויזיה הדנית הראשונה" של דנמרק, לאחר מלחמת העולם השנייה, המועדון היה אחת הקבוצות המייסדות של ליגה זו, אולם היא שובצה בליגה השלישית בלבד.
בהמשך לאחר פיתוח של המועדון במסגרת דנמרק ותוצר של מספר שחקני נבחרת כמו בנט סורנסון.
ב-1952 העפילה לליגת המשנה, וב-1956 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת הכדורגל הבכירה של דנמרק.
הקבוצה הצליחה לבסס את עצמה כקבוצה מצטיינת בליגה הבכירה מהר יחסית, וב-1958 חגגה את האליפות הארצית הראשונה שלה, והשלימה באותה עונה גם דאבל היסטורי לאחר שניצחה את קופנהגן בולקלוב בתוצאה 3:2 בגמר.
ויילה הייתה הקבוצה הראשונה בליגה שהצליחה לזכות בתואר האליפות ובתואר הגביע באותה העונה ולהשלים דאבל.
עונה לאחר מכן הצליח שוב לזכות בתואר הגביע הדני לאחר שניצחה את אורהוס גימנסטיקפוינין 1:0 בהארכה.
בתקופה זו התפתחו שחקנים בינלאומיים במועדון שסייעו לאחר מכן לנבחרת הלאומית, כדוגמת הנינג אנוקסן, טומי טרולסן, פול מייאר, והקפטן פול ינסן, שסייעו לנבחרת דנמרק לזכות במדליית הכסף באולימפיאדת רומא ב-1960. אולם מבחינה הישגית הקבוצה דעכה מעט בעשור זה.
הקבוצה זכתה באליפות הבאה שלה בתחילת שנות ה-70, ב-1971 וב-1972, כאשר היא משלימה גם דאבל נוסף - דאבל היסטורי שני.
בהמשך זוכה הקבוצה עוד שלוש פעמים בגביע הדני, ועוד פעם באליפות ב-1978, כאשר כוכב הקבוצה ואחד השחקנים הבולטים בדנמרק בכל הזמנים, אלן סימונסן, שעוזב בתחילת שנות ה-70, חוזר אליה ב-1983 וזוכה איתה באליפות נוספת ב-1984, מה שבעצם הייתה האליפות האחרונה שלה עד היום.
בסוף העשור מתדרדרת הקבוצה ובעונת 1991 אף יורדת לליגת המשנה.
ב-1994 לאחר חזרתו של המאמן הוותיק אולה פריטסן לקבוצה, מצליחה הקבוצה להעפיל חזרה לליגה הבכירה, שם מצליחה הקבוצה להוות יריב ומתחרה בצמרת הליגה כאשר היא אף מסיימת כסגנית האלופה בעונת 1996/1997.
בתחילת שנות ה-2000 יורדת הקבוצה שוב לליגת המשנה אולם עולה מיד לאחר מכן חזרה לליגה הבכירה והופכת לקבוצה בינונית המתנדנדת בין הליגה הראשונה לבין השנייה ונמצאת במשברים כלכליים מפעם לפעם.
בסיום עונת 2008/2009 יורדת הקבוצה לליגת המשנה שם היא מבלה 9 עונות רצופות.
ביולי 2011, ויילה בולקלוב התמזגה עם מועדון כדורגל קולדינג והפך לוויילה בולקלוב קולדינג.
עם זאת המיזוג לא האריך ימים, וביוני 2013 פוצלו ויילה בולקלוב וקולדינג IF.
ב-2016 המועדון עבר לבעלות אנדרו זלוטקו, איש עסקים מולדובני, שקנה את מרב המניות במועדון, מה שמשפר את מצבו הכלכלי ומייצב אותו באופן יחסי.
עונה לאחר מכן היא מצליחה לעלות חזרה לליגה הבכירה, אולם מאז היא מתנדנדת בין הליגות.
ויימן לורנס טיסדייל (; 9 ביוני 1964 – 15 במאי 2009) היה שחקן כדורסל מקצועני ששיחק ב-NBA ובסיסט סמות' ג'אז.
היה שלוש פעמים חבר ב"אול-אמריקן" מטעם אוניברסיטת אוקלהומה, וחבר היכל התהילה של כדורסל המכללות משנת 2009.
אביו, לואי טיסדייל, היה כומר ידוע בטולסה שבאוקלהומה, ששימש במשך 21 שנה ככומר בכנסיית הידידות בעיר; לאחר מות אביו ב-1997 שונה שמו של הכביש הישיר "אוסייג'" ל"דרך ל.
אחיו הגדול של ויימן, ולדון, הוא הכומר בכנסייה מאז מות האב.
במהלך נעוריו לא התעניין טיסדייל בכדורסל.
מגעו הראשוני עם הספורט היה בכיתה ח', אז החל להטביע לראשונה.
את אשתו לעתיד רג'ינה פגש בכנסייה באפריל 1981. שניהם היו תלמידים בשנת הלימודים הלפני אחרונה שלהם בבתי ספר תיכונים שונים בטולסה, והיא לא ידעה שהוא אחד משחקני הכדורסל הפופולריים במדינה, שמכללות רבות מנסות לגייס לשורותיהן.
טיסדייל כינה את המוזיקה "אהבתו הראשונה".
לאורך ילדותו, ולאחר מכן במהלך קריירת כדורסל המכללות שלו, ניגן גיטרה בס בכנסייתו של אביו.
מוזיקה הייתה כה חשובה לטיסדייל, שלאחר שגויס לשורות אוניברסיטת אוקלהומה, מאמן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בילי טאבס , שינה את לוח האימונים של הקבוצה.
הוא העביר את אימון הקבוצה שתוכנן ליום שני מהבוקר לערב כדי לאפשר לטיסדייל לנגן בבקרים בכנסייתו של אביו בטולסה.
כשחקן כדורסל במדי אוניברסיטת אוקלהומה בשנים 1982–1985, היה שלוש פעמים שחקן השנה של קונפרנס ה"ביג אייט", והיה לשחקן הראשון בתולדות המכללות להיבחר לנבחרת ה"אול-אמריקן" של Associated Press כ"", כ"" וכ"".
גם כיום מחזיק טיסדייל בשיא הנקודות בעונה של אוקלהומה ל"פרשמן" ול"סופומור".
טיסדייל השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס כחלק מנבחרת ארצות הברית בכדורסל, בהדרכתו של המאמן בוב נייט, והוביל אותה לזכייה במדליית הזהב, לצד פטריק יואינג, סם פרקינס, כריס מאלין, סטיב אלפורד ומייקל ג'ורדן.
נבחר על ידי אינדיאנה פייסרס במקום השני הכללי בדראפט ה-NBA של שנת 1985.
כסנטר וכפאוור פורוורד, ממוצעיו של טיסדייל בליגת ה-NBA עומדים על 15.3 נקודות ו-6.1 ריבאונדים לאורך קריירת 12 השנים שלו, במהלכה שיחק באינדיאנה פייסרס, בסקרמנטו קינגס ובפיניקס סאנס.
עונתו הטובה ביותר הייתה עונת , אז העמיד ממוצעים של 22.3 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק, והעמיד לצד מיץ' ריצ'מונד את אחד הצמדים הדינמיים בליגה.
טיסדייל פרש ב-1997 כדי להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו.
טיסדייל הפך לשחקן אוקלהומה הראשון, בכל ענף ספורט, שחולצתו, שמספרה 23, הופרשה.
כשלבלייק גריפין הוענק ההיתר ללבוש חולצה מספר 23 לאורך משחקו באוניברסיטת אוקלהומה (2007–2009), הוא קיבל את ברכתו של טיסדייל.
פרס ה"פרשמן" המצטיין ב-NCAA נקרא "פרס ויימן טיסדייל" (Wayman Tisdale Award).
טיסדייל החל את הקריירה המוזיקלית שלו עם האלבום "Power Forward" ב-1995 במוטאון.
כנגן גיטרה בס הקליט שמונה אלבומים, ואלבומיו השונים הגיעו למקומות גבוהים במצעדי אלבומי הג'אז של בילבורד.
זכה בפרס המורשת של היכל התהילה של הג'אז של אוקלהומה ב-2002. ב-2008 אמר טיסדייל שהשפעותיו המוזיקליות הן להקות ה-Fאנק של שנות ה-70.
במרץ 2007 עבר טיפול בסרטן בברכו (אוסטאוסרקומה) שהתגלה לאחר שב-8 בפברואר נפל במדרגות ביתו שבלוס אנג'לס ושבר את רגלו.
לאחר מאבק ארוך בסרטן נפטר בבית חולים בטולסה, אליו נלקח לאחר בעיות נשימה.
לטיסדייל ולאשתו רג'ינה היו ארבעה ילדים.
ויילס נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת (צפויה להשתתף בפעם השנייה ב-2019) החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "מקהלת הנשים" כנציגתה בתחרות.
ויילס היא המדינה הראשונה שהגיעה למקום השני באירוויזיון למקהלות.
ב-3 באפריל 2017 הודיעה ויילס כי הם יערכו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות של שנת 2017 בריגה.
ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון כלשהי.
ויילס צפויה להשתתף גם בתחרות של שנת 2019.
המקהלות והשירים שייצגו את ויילס באירוויזיון למקהלות
שנה מבצע שירים שפה מיקום2017מקהלת הנשים"O, Mountain, O" / "Mil harddach" / "Wade in the Water"צ'כית / ולשית / אנגלית 22019
שנה שדרן2017מורגן ג 'ונס ואלין מנאהן תומאס
ויילס באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "Perta" ("היא הכי יפה"), שביצעה מאנו לילי רובין.
השיר סיים במקום ה-20 (האחרון) עם 29 נקודות.
ב-9 במאי 2018 הודיעה ויילס כי הם יעשו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות אירוויזיון הילדים 2018 לאחר שאיגוד השידור האירופי החליט כי גם חברות משנה יכולות להשתתף בתחרות.
הם הודיעו על פתיחה התחרות "Chwilio am Seren" (מחפשים כוכב) לייצג אותם בתחרות וששופטי התחרות והמנטורים של המתמודדים יהיו טרה בטאן, קוני פישר וסטפן פרי.
יותר מ-100 מתמודדים ניגשו לאודישנים שהתקיימו ב-קארדיף וב-כלנדידנו ולאחר מכן נבחרו מבין המתמודדים, 12 ששרו בשידור חי מול הקהל בסיבוב השני
מבין ה-12 המנטורים בחרו שישה מתמודדים שיעלו לגמר.
ב-9 באוקטובר 2018 התקיים הגמר הגדול, בסיבוב הראשון ששת המתמודדים שרו קאברים וחמישה צוותי שידור אזוריים היו צריכים לבחור את שלושת הטובים ביותר לדעתם.
בסיבוב זה זכו אלה, מאנו ולילי.
לאחר מכן נחשף השיר שנקרא אז "Hi yw y Berta" כל אחת מהן ביצעה את השיר בגרסה אחרת, אלה ביצעה את השיר בגרסת פופ, לילי ביצעה את השיר כבלדת פסנתר ומאנו ביצעה אותו כבלדה עממית ולשית.
בסיבוב זה רק הקהל בבית הצביע ומאנו קיבלה את רוב קולות הקהל כאשר הפירוט המלא לא נחשף.
השיר נבחר באופן פנימי לאחר שרשות השידור הוולשית פנתה למספר זמרים מוכרים במדינה וביקשה מהם לכתוב שיר לתחרות, הזמר שהסכים להיות כותב ונבחר להיות הכותב הוא איוו גווינדד, אחד מבחירי הזמרים במדינה השרים בוולשית.
בראיון איוו סיפר כי הלחן נכתב לפני שהוצע לו לכתוב את השיר ואת המילים הוא כתב לאחר שהוא חשב על "הילדים של ימינו ואיכות הסביבה ועל הסכנה שבזריקת פלסטיק לים", בנוסף חשובה לדעתו ההשתתפות והצגה של השפה הוולשית לכל העולם.
השיר הותאם לקהל הצעיר והיה לו חשוב שהמילים ישמעו טוב לאוזן הבינלאומית עם פזמון חוזר שקל לקהל להצטרף אליו.
ב-16 באוקטובר 2018 נחשפה הגרסה החדשה של השיר שהותאמה למאנו, בשל היותה דוברת ולשית שוטפת לא היה צורך להוסיף אנגלית בשיר.
שם השיר השתנה בשל כללי השפה הוולשית, המילה בלי תוספות נכתבת "Perta" אך כאשר היא מלוות במילים נוספות היא נכתבת "Berta".
מאנו לילי רובין (נולדה ב-26 בפברואר 2004) היא זמרת, מדבבת ויוצרת ולשית.
נולדה וגדלה בכפר רוסגאדפאן שבצפון ויילס למשפחה הדוברת ולשית כשפה ראשונה.
אימה שינייד עיתונאית, ולה שני אחים.
מאנו התחילה לשיר בגיל שנתיים וכבר בגיל ארבע היא הופיעה בפעם הראשונה מול קהל רב בפסטיבל "Urdd National Eisteddfod" (הפסטיבל השנתי לצעירים בשפה הוולשית בנושאי ספרות, מוזיקה ואומנות).
מאנו ממשיכה להופיע בפסטיבלים ואירועים מוזיקליים גדולים בכל רחבי הממלכה המאוחדת
בין היתר גם במסגרת בית הספר לאומנויות הבמה בבנגור.
החל מ-2014 משמשת מאנו כמדבבת לסרטים וסדרות בשפה הוולשית.
נוסף על כך, היא גם גולשת סקי מגיל צעיר.
ויילס הופיעה כשיר ה-18 על הבמה אחרי ארמניה ולפני מלטה.
בשל כך שהשיר מדבר על הטבע, הוחלט שכל המיתוג יהיה של טבע, גם הקליפ וגם ההופעה ייצגו את הטבע באופן כללי ואת הטבע בווילס באופן ספציפי, הכוריאוגרפיה הכילה גם ריקודים שנפוצים במדינה.
מאנו לוותה על ידי 4 רקדניות.
ויילס קיבלה 29 נקודות מהצבעות הקהל.
נקודות שהוענקו על ידי ויילס
ברשות השידור הוולשית הודיעו כי כל שנה אחד מן המלווים יגיש את הנקודות.
ציון מדינה12 נקודות10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות 1 נקודות
ויילס נטלה חלק באירוויזיון הילדים פעמיים החל מהצטרפותה ב-2018, עם "Perta" אותו ביצעה מאנו לילי רובין.
ב-9 במאי 2018 הודיעה ויילס כי הם יעשו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות אירוויזיון הילדים 2018.
ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון הילדים אשר משתתפת כמדינה עצמאית.
ויילס השתתפה בעבר בתחרות כחלק מהממלכה המאוחדת ב-2003 ו-2005.
המבצעים והשירים שייצגו את ויילס באירוויזיון הילדים
שנה מבצע שיר תרגום לעברית גמר ניקוד2018מאנו לילי רובין"Perta""היא הכי יפה"20292019ארין מאי"Calon yn Cyro""פעימות הלב"1835לא השתתפה בשנת 2020–2024
ויימות' היא עיירת חוף באנגליה.
העיירה ממוקמת במחוז דורסט שבדרום-מערב אנגליה.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, מונה אוכלוסיית העיירה 52,323 תושבים, מה שהופך אותה ליישוב השלישי בגודלו במחוז דורסט.
ויימות' היא עיירת נופש תיירותית שעיקר כלכלתה מקורה באתרי התיירות ובמעגן שלה.
קטעים בחופי העיירה הם למעשה חלק מחוף היורה, אתר מורשת עולמית.
בנמל ויימות' עוגנות יאכטות פרטיות וספינות מסחריות ובנמל פורטלנד הסמוך נמצאת אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד, שם נערכו תחרויות השיט באולימפיאדת לונדון 2012.
ויימות' נולדה כמושבה ומורכבת משתי העיירות ההיסטוריות ויימות' ומלקומב רג'יס.
היא החלה להתפתח החל ממחצית המאה ה-12. בשנת 1252 ויימות' נוסדה כעיירת נמל ובנפרד אליה מלקומב רג'יס התפתחה גם היא בעזרת עסקי ייבוא סחורה מהנמל המקומי.
ביוני 1348 הגיעה אל מלקומב רג'יס מגפת המוות השחור, העיירה נחשבת לראשונה באנגליה אליה הגיעה המגפה ומעריכים כי ממנה התפשטה לשאר רחבי אנגליה.
בתחילת דרכן ויימות' ומלקומב רג'יס נחשבו ליריבות בעסקי הסחר אך בשנת 1571 אוחדו בשם ויימות'.
בשנות השלושים של המאה ה-16, על מנת לבלום פלישה לאנגליה, נבנו על ידי הנרי השמיני, מלך אנגליה, שני מבצרים בדרום דורסט: מבצר פורטלנד שבקאסלטאון ומבצר סנדספוט שבוויימות'.
עם השנים מבצר סנדספוט אשר נמצא על שפת הים נשחק עקב קרבתו למים וחלקים ממנו אף נפלו אל תוך הים.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, בפברואר 1645, כ-250 בני אדם נהרגו בקרבות המקומיים.
בשנת 1635, כמאה תושבים מהעיירה היגרו אל היישוב החדש ויימות' שבמסצ'וסטס, ארצות הברית כאשר חצו את האוקיינוס האטלנטי על ספינת Charity.
תושבים נוספים היגרו ליישוב החדש ויימות' שבנובה סקוטיה, קנדה על מנת לחזק גם את אוכלוסייה מקומית זו.
בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, נהג לבקר בעיירת הנופש של ויימות' בחופשות הקיץ ושהה בבית הנופש שנבנה בהוראת אחיו.
בשנת 1809 נבנה פסל אל מול חוף הים בשם 'פסל המלך' לאות ציון ביקוריו הרבים של המלך בעיירה ובשנת 2007 עבר הפסל שיפוץ.
נוסף על כך, בשנת 1908 נחקקה דמות גבעה של המלך על גבעה בסמוך לעיירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, כ-120 אלף חיילי אנזא"ק נשלחו לוויימות', שם קיבלו טיפול רפואי ועברו תהליך שיקומי.
במלחמת העולם השנייה, ויימות' הופצצה על ידי מטוסים גרמניים ו-517,816 חיילים יצאו מחופי העיירה על אוניות בדרכם ללחימה בנורמנדי.
העיירה אירחה את תחרויות השיט באולימפיאדת לונדון 2012. התחרויות נערכו באקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד שבעיירה, סמוך למפרץ ויימות', למרות שמרבית התחרויות בענפים השונים התקיימו בלונדון עצמה.
השטח הכולל של העיירה הוא 18.5 קמ"ר והיא נמצאת בתוך מחוז דורסט.
העיירה היא בעצם שער הכניסה הראשי אל אתר המורשת העולמי חוף היורה, שאורכו הוא כ-155 קילומטרים והיא ממוקמת בערך באמצעו.
בשנות ה-80 וה-90 נבנה שובר גלים סביב נמל ויימות' על מנת למנוע הצפות.
על פי מפקד אוכלוסין משנת 2011, אוכלוסיית ויימות' מונה 52,323 תושבים וצפיפות האוכלוסייה היא 2,800 נפש לקמ"ר.
ווליאם ביג'רק (נולד ב-20 באפריל 1980), מוכר בשם הבמה ויילון, הוא זמר הולנדי.
ויילון החל את הקריירה שלו ב-1995 ששר בתוכנית הילדים "Telekids".
בהמשך בחר את שם הבמה שלו, על שם הזמר האמריקאי ויילון ג'נינגס.
ב-1997 חתם עם חברת התקליטים "EMI Records", ונסע לנאשוויל על מנת להקליט אלבום, אך האלבום לא הושלם לאחר מכן.
ב-2001 גר ועבד שנה בארצות הברית, והופיע ביחד עם ויילון ג'נינגס.
ב-2008 השתתף בתוכנית "Holland's Got Talent" וסיים במקום השני.
ויילון ייצג את הולנד באירוויזיון 2014 ביחד עם אילזה דה-לאנז', כחלק מלהקת "The Common Linnets" עם השיר "Calm After the Storm" וסיימו במקום השני.
הוא ייצג בשנית את הולנד באירוויזיון 2018, עם השיר "Outlaw in 'Em".
הוא העפיל מחצי הגמר, ובגמר סיים במקום ה-18.
ויילון התחתן בשנת 2002. לזוג נולד בן, דילן, והם התגרשו לאחר שלוש שנות נישואים.
הוא נשוי לכוכבת היוטיוב ביבי בריג'מן, ולהם בת.
ויימאנו (שם מדעי: Waimanu; מילולית ממאורית: "wai" - מים, "manu" - עוף) הוא סוג של פינגווין קדום, שחי במהלך הפלאוקן שלאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 58–60 מיליון שנה מהיום.
מין נוסף שנכלל בסוג - W.
tuatahi הועבר לסוג Muriwaimanu ב-2018. מאובניו נתגלו בניו זילנד ב-1980, בחבל קנטרברי שבאי הדרומי ליד הנהר ואיפרה , ותוארו ב-2006.
הוויימאנו היה הקדום מכל הפינגווינים, וגם מראשוני העופות מהקבוצה הגדולה נאואווס.
הוא היה שונה מאוד ממרבית הפינגווינים ודמה לעופות ימיים אחרים, כגון הצוללניים והאלקה הענקית, וככל הנראה היה חסר יכולת תעופה בהתאם למבנה הכנפיים הקצרות יחסית שלו.
עם זאת, היה מבנה הכנף מפותח בהרבה ביחס למרבית הפינגווינים שכנפיהם התנוונו ושינו מצורתם כדי לעזור להם לשחות.
הוויימאנו הגיע לגובה של 80 סנטימטרים עד מטר, דמה במראהו לצוללן וככל הנראה חי באופן דומה, שחה במהירות מתחת למים וניזון מדגים אותם תפס עם מקורו הארוך.
ויילה (בדנית: Vejle) היא עיירה בדנמרק, בדרום־מזרח חצי האי יוטלנד.
נכון לשנת 2019, העיר מונה 57,051 נפש, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה בדנמרק.
השם "ויילה" נגזר מהמילה הדנית העתיקה wæthel, שפירושה מעברה או "אזור רדוד" בגלל מיקומה בנקודת חצייה עמוסה מעל נהר ויילה.
חפירות ארכאולוגיות בסמוך לכנסיית סנט ניקולאי שבמרכז ויילה הראו כי היו מגורים באזור כבר ב-1100. טירת המלך, קסטרום וטהל, שכנה במקום בו נמצא כיום Vejle Trafikcenter.
במהלך ימי הביניים ויילה הייתה חשובה כעיירת שוק, והתפתחה לאורך אותם קווים עד אמצע המאה ה-17, וסחרה עם ערים כמו ליבק ופלנסבורג, שנמנצאים כיום בגרמניה.
בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, אוכלוסיית ויילה הצטמצמה כתוצאה ממגפת הדבר ומלחמה.
מאמצע המאה ה-19 ועד המאה העשרים התפתחה ויילה מעיירת שוק פרובינציאלית למרכז תעשייתי סואן.
מרכז העיר ויילה נבנה על אי בנהר ויילה.
ויילה הוא המרכז התרבותי והכלכלי של עיריית ויילה, וכחלק מאזור המשולש הלא רשמי, הוא עשיר בתעשייה, עסקים.
מבחינה היסטורית התעשייה הייתה חשובה מאוד לפיתוח העיר, בעוד שכיום ניתן יותר משקל על עסקים ושירותים, כמו גם על חברות היי-טק.
במהלך המהפכה התעשייתית, וויילה נודע כ"מנצ'סטר של דנמרק" בגלל יצור הטקסטיל הנרחבות שלה.
בהמשך השתרשו תעשיות חדשות יותר בוויילה.
בעיר נמצאת אחד ממפעלי המסטיקים הגדולים בעולם, המייצרת מסטיקים של המותג סטימולול.
לוויילה ברית ערים תאומות עם הערים:
ויילס או קינאין (, ) היא עיר באלסקה, ארצות הברית.
ויילס היא העיר המערבית ביותר שבארצות הברית היבשתית והיא שוכנת לחופו של ים ברינג, בכף הנסיך מוויילס.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-168 תושבים.
במקום נמצא נמל התעופה ויילס, ממנו יוצאות טיסות לנום של חברות התעופה ברינג אייר ורייבן אלסקה.
תל קבורה של אסקימואים שמוערך שנוצר ב-500 עד 900 לספירה, התגלה על יד ויילס ובמאה העשרים ואחת הוא אתר ארכיאלוגי היסטורי וציון דרך לאומי.
בשנת 1827 תיעד חיל הים של האימפריה הרוסית את כפרי האינופיאק ששכנו במקום.
בשנת 1890 הקים איגוד המיסיונרים האמריקאים מיסיון בוויילס דהיום.
בשנות התשעים של המאה התשע עשרה הובאו לאזור איילים וב-1894 הוקמה במקום תחנה לציד איילים.
ויילס הפכה למרכז אסטרטגי לציידי לווייתנים לאורך השנים בשל מיקומה לאורך נתיבי נדידת הלווייתנים.
שנות התשעים של המאה התשע עשרה היו "תור הזהב" של ויילס ובהן היא הייתה הכפר הגדול והמשגשג באזור.
בשנת 1918 פגעה השפעת הספרדית באוכלוסיית ויילס ולמעשה כמעט והשמידה את הכלכלה ביישוב וחלק גדול מאוכלוסייתו.
בשנת 2002 נכנסה לפעולה מערכת להפקת חשמל באמצעות רוח ובאמצעות דיזל בעיירה.
ב-9 בנובמבר 2011 ויילס הוכתה סופה חזקה ביותר, בה משבי הרוח הגיעו למהירות של 143 קילומטרים לשעה.
ויילס ממוקמת בקואורדינטות 168.09 מערב ו-65.61 צפון.
ויילס ממוקמת בנקודה המערבית ביותר של יבשת אמריקה הצפונית, כף הנסיך מוויילס.
הכפר נמצא במרחק של 179 קילומטרים צפון-מערבית לעיר נום, המרכז האזורי.
האקלים בוויילס מסווג כאקלים טונדרה, סוג ET על פי שיטת קפן לסיווג אקלים.
בוויילס קיים "בית ספר ויילס", שמספק שירותי חינוך החל מגן הילדים ועד כיתה י"ב.
בית הספר מסונף לבית הספר המחוזי של מצר ברינג.
ויילי הרדמן פוסט (Wiley Hardeman Post; 22 בנובמבר 1898 - 15 באוגוסט 1935) היה אוויראי אמריקאי נודע בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
הוא ערך את טיסת הסולו הראשונה מסביב לכדור הארץ, פיתח את תחום הטיסות בגובה רב, יצר את אחת מחליפות הלחץ הראשונות לטייסים וגילה את זרם הסילון.
פוסט נולד למשפחת חקלאים מגדלי כותנה בטקסס.
בגיל חמש עברה משפחתו לאוקלהומה.
הוא סיים שש שנות לימוד בבית הספר היסודי.
בגיל 15 ראה לראשונה מטוס והתרשם ממנו מאוד.
הוא עבד כפועל בניין, ובמלחמת העולם הראשונה ביקש להיות טייס צבאי, התגייס והחל את הכשרתו כמפעיל רדיו, אך המלחמה הסתיימה לפני שהספיק לקחת בה חלק.
לאחר המלחמה עבד כפועל בשדות הנפט של אוקלהומה.
הוא גם שלח ידו בשוד מזוין ונכלא בבית סוהר למשך למעלה משנה, עד ששוחרר על תנאי ב-1922. ב-1926 נפצע קשה בתאונה בשדה נפט ואיבד את הראייה בעינו השמאלית.
מאז נהג לחבוש רטייה על העין.
ב-1927 התחתן פוסט עם מיי ליין (Mae Laine).
בגיל 26 החל להופיע כטייס וכצנחן במופעי ראווה של מטוסים.
הוא השתמש בכספי הפיצויים על התאונה שעבר כדי לרכוש את מטוסו הראשון.
באותו זמן הכיר את הבדרן ויל רוג'רס, בן אוקלהומה, והם הפכו לחברים קרובים.
ב-1930 היה פוסט לטייסם האישי של שני אילי נפט מאוקלהומה, שאחד מהם רכש מטוס חדיש מדגם לוקהיד וגה.
המטוס נקרא ויני מיי (Winnie Mae) על שם בתו של בעליו.
פוסט ניצח במטוס זה בתחרות טיסה משיקגו ללוס אנג'לס, שהביאה לו לראשונה פרסום ברמה ארצית.
ב-23 ביוני 1931 יצא פוסט ביחד עם הנווט האוסטרלי הרולד גאטי במטוס ויני מיי לטיסה סביב העולם, שנערכה עד אז רק בצפלין.
נקודת המוצא שלהם הייתה בשדה התעופה רוזוולט בלונג איילנד.
מסעם הוביל אותם בנתיב ובו נחיתות ביניים מרובות דרך קנדה, בריטניה, גרמניה, ברית המועצות, אלסקה וארצות הברית, עד שחזרו לשדה רוזוולט ב-1 ביולי.
הם עברו 24,903 קילומטר בתוך שמונה ימים, 15 שעות ו-51 דקות.
הייתה זו הקפת העולם הראשונה במטוס חד-מנועי.
קבלת הפנים שלה זכו התחרתה בזו קיבל צ'ארלס לינדברג לאחר טיסתו לרוחב האוקיינוס האטלנטי.
בין היתר הוזמנו לבית הלבן ועברו במסע ניצחון ברחובות ניו יורק.
לאחר הטיסה רכש פוסט את המטוס ויני מיי מבעליו.
הוא וגאטי פרסמו את סיפור טיסתם תחת הכותרת מסביב לעולם בשמונה ימים, עם הקדמה מאת ויל רוג'רס.
פוסט ביקש לפתוח בית ספר לטיסה משלו, אך חסרו לו האמצעים הכספיים לכך.
על כן תכנן והוציא לפועל את הקפת העולם בטיסת סולו ללא נווט.
לאחר שנה של הכנות יצא לדרך משדה התעופה פלויד בנט בברוקלין.
הוא עבר בנתיב דומה לטיסתו הראשונה ושב לנקודת המוצא שלו ב-22 ביולי 1933 לאחר מסע שארך שבעה ימים, 18 שעות ו-40 דקות.
50 אלף איש קידמו את פניו בשובו.
ב-1934 החל פוסט לחקור את התחום של טיסות למרחקים ארוכים ברום גבוה.
תא הטייס של המטוס ויני מיי לא ניתן היה לדיחוס, ועל כן החל פוסט לפתח חליפת לחץ בסיועם של איל נפט ושל מומחה מחברת הצמיגים BFGoodrich.
שלושה דגמים של חליפת לחץ פותחו על ידו, אך שני הראשונים לא עמדו במבחן.
החליפה השלישית הוכיחה את עצמה.
היא הייתה בת שלוש שכבות עשויות בד וגומי, איפשרה הליכה וכללה כפפות, מגפיים וקסדה.
ב-5 בספטמבר 1934 ניסה אותה לראשונה בטיסה והגיע לגובה של 12 קילומטר.
בהמשך הגיע לגובה של 15 קילומטר.
פוסט גם גילה את קיומו של זרם הסילון.
מפברואר ועד יוני 1935 ערך שלושה ניסיונות לטוס בגובה רב ללא חניות ביניים מלוס אנג'לס לניו יורק.
כל הניסיונות כשלו בשל בעיות מכניות.
ב-1935 החל פוסט לעסוק בפיתוח נתיב טיסה לדואר ונוסעים מהחוף המערבי של ארצות הברית אל רוסיה.
לצורך כך בנה מטוס שהורכב מחלקיהם של שני דגמי מטוסים שונים, לוקהיד אוריון ולוקהיד אקספלורר .
חברת לוקהיד התנגדה לשילוב של חלקי שני המטוסים בטענה שהוא עלול להיות לא בטיחותי ולכן הרכיב פוסט את המטוס בעצמו.
לכנפי המטוס המעורב לא היו כני נסע מתקפלים ולכן החליט פוסט להצמיד להם מגלשיים לשם נחיתה על מים.
לאחר שאספקת המגלשיים התעכבה, הצמיד פוסט למטוס מגלשיים אחרים, גדולים יותר, שגרמו לחרטומו של המטוס להיות כבד יותר.
לאחר שערך טיסת ניסוי למטוס ביולי 1935 טס פוסט ממדינת וושינגטון לאלסקה ועימו שחקן הוודוויל ויל רוג'רס, שחיפש חומר חדש לטור העיתונאי שלו.
ב-15 באוגוסט המריאו מפיירבנקס אל החוף הצפוני של אלסקה.
במרחק קצר מיעדם ועקב מזג אוויר רע איבדו את מיקומם ונחתו בלגונה כדי לבדוק את האזור.
כשהמריאו משם חדל המנוע מלפעול בגובה נמוך והמטוס על חרטומו הכבד צנח והתרסק אל תוך מי הלגונה.
פוסט הובא לקבורה בעיר אוקלהומה סיטי.
זכרו של פוסט הונצח בדרכים רבות ושונות:
פוסט עוטר עוד בחייו בעיטור צלב התעופה המצוינת (1932) וכן במדליית הזהב של בלגיה ובגביע הארמון הבינלאומי (שניהם ב-1934)
שלושה שדות תעופה נקראו על שמו - שדה תעופה בצפון אלסקה ובסיס תעופה למטוסי מים במדינת וושינגטון (שנקראו שניהם גם על שם רוג'רס) ושדה תעופה באוקלהומה סיטי.
באותה עיר נמצא גם שדה תעופה הקרוי על שמו של רוג'רס.
אתר התאונה שבה ניספו פוסט ורוג'רס הוכנס למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ומוצבות בו שתי אנדרטאות
חילות האוויר של צבא ארצות הברית קראו רחוב על שמו של פוסט בבסיס בקליפורניה.
הבסיס נסגר אך שם הרחוב נשמר והוא כלול כיום בעיר בל .
פוסט הוכנס להיכל התהילה הלאומי לתעופה ב-1969, להיכל התהילה הבינלאומי לתעופה וחלל בסן דייגו (1997) ולהיכל התהילה של אוקלהומה (2004).
ב-1970 נחרת שמו במקדש הטיסה הראשונה המצוי באנדרטה הלאומית לאחים רייט שבצפון קרוליינה
ב-1979 יצר שירות הדואר של ארצות הברית שני בולי דואר אוויר לכבודו של פוסט
במשך שנים העניק ארגון ויילי פוסט באוקלהומה לאוויראים אות על שמו (Annual Wiley Post Spirit Award).
ב-1936 רכש המכון הסמית'סוני את המטוס ויני מיי מאלמנתו של פוסט.
המטוס נמצא במשך מספר שנים בתצוגה בסניף מוזיאון החלל והאוויר הלאומי בנמל התעופה הבינלאומי דאלס ולאחר מכן הוצב בסניף הראשי של המוזיאון בעיר וושינגטון.
ויילי בלונט ראטלדג' הבן היה משפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
קודם לכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה.
ויילי ראטלדג' נולד בקלוברפורט, קנטקי, לוויילי בלונט ראטלדג' האב, כומר בפטיסטי, ולמרי לו ויגינטון ראטלדג'.
לאחר שאחיו של ויילי נפטר בינקותו, נולדה אחותו, מרגרט, ב-1897. סב-סבו של ראטלדג' היה אדוארד ראטלדג', פוליטיקאי מקרוליינה הדרומית, שהיה צעיר החותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
אחיו של אדוארד ראטלדג', ג'ון ראטלדג', היה נציג קרוליינה הדרומית לוועידת החוקה של 1787 ונשיא בית המשפט העליון השני של ארצות הברית.
ראטלדג' למד במשך שנתיים בקולג' מריוויל שבטנסי, ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שבה הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה ב-1914. הוא לימד בבית ספר תיכון באינדיאנה, ובמקביל למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אינדיאנה באופן חלקי.
בהמשך הוא עבר לקולורדו, וב-1922 קיבל תואר בוגר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולורדו בבולדר.
בעת לימודיו שם הוא הצטרף לאחוות אלפא-סיגמא-פי.
ב-1917 נשא ראטלדג' לאישה את אנאבל פרסון.
בשנים 1922–1924 עסק ראטלדג' בעריכת דין במגזר הפרטי בבולדר.
לאחר מכן ועד 1926 הוא היה פרופסור חבר באוניברסיטת קולורדו.
לאחר מכן ועד 1935 היה ראטלדג' פרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, שם הוא שימש כדקאן בפועל ב-1930 וכדקאן בשנים 1931 - 1935. בית ספר למשפטים זה הנציח את שמו של ראטלדג' בקריאת אולם דיונים על שמו.
בשנים 1935 - 1939 היה ראטלדג' פרופסור למשפטים והדקאן של הקולג' למשפטים של אוניברסיטת איווה.
בעת ששימש במשרה זו, היה ראטלדג' תומך נלהב של תוכניתו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לרפורמה בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-21 במרץ 1939 מונה ראטלדג' על ידי הנשיא רוזוולט כשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה כדי לאייש בו מושב שיפוטי שנוסף אליו אז.
ב-4 באפריל אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית וב-2 במאי הוא הושבע לכהונתו.
ראטלדג' כיהן בבית משפט זה עד ל-14 בפברואר 1943, עת קודם לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-11 בינואר 1943 מינה הנשיא רוזוולט את ראטלדג' כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'יימס פרנסיס ברנס.
המינוי אושר על ידי הסנאט ב-8 בפברואר וב-15 בפברואר הושבע ראטלדג' לכהונתו.
במקביל לכהונתו בבית המשפט העליון שימש ראטלדג' כשופט בבית המשפט הפדרלי בסבבים השמיני והעשירי.
ראטלדג' היה פחות שמרן באופן משמעותי בהשוואה לברנס, והוא נותר בעל ברית איתן של הנשיא רוזוולט במשך כל תקופת כהונתו על כס השיפוט עד למותו ב-1949.
ראטלדג' החזיק בעמדות ליברליות חזקות, במיוחד בכל מה שנגע לפירוש סעיף הזכות להליך הוגן של התיקון ה-14 לחוקה.
ב-1946 הוא כתב את חוות דעת הרוב בפסק הדין "קוטיקוס נגד ארצות הברית" (Kotteakos v.
United States) ש"הממשלה שלנו לא קיימת מתוך שיקול של נוחות או יעילות גרידא.
יש לה עניין עם כל אזרח, בהיותו מוגן על ידי ההגנות האישיות ההיסטוריות שלנו, כולל אלו שקיימות במשפט הפלילי.
אנו מעיזים להיות רשלנים או שאננים כלפיהן כאשר נוהג זה הופך לשכיח בארץ".
ראטלדג' הרחיב את השקפתו בחוות דעת מיעוט שכתב בפסק הדין "ימאשיטה נגד סטייר" (Yamashita v.
Styer), שבו הגנרל היפני טומויוקי ימאשיטה עתר בבקשה להוצאת צו הביאס קורפוס כערעור על הרשעתו בפשעי מלחמה במלחמת העולם השנייה.
בחוות דעת זו כתב ראטלדג':
לדבריו של השופט פליקס פרנקפורטר, ראטלדג' היה חלק מהציר הליברלי יותר של שופטי בית המשפט העליון, יחד עם השופטים פרנק מרפי, ויליאם אורוויל דאגלס והוגו בלאק.
קבוצת שופטים זו התנגדה במשך שנים לאידאולוגיה של פרנקפורטר בנוגע לריסון השיפוטי.
דאגלס, מרפי, ולאחר מכן ראטלדג', היו השופטים הראשונים שהסכימו עם הרעיון של בלאק, שבתיקון ה-14 שולבו ההגנות של מגילת הזכויות, השקפה שלימים תהפוך לחוק.
אחד מעוזריו המשפטיים של ראטלדג', ג'ון פול סטיבנס, מונה ב-1975 כשופט בבית המשפט העליון.
התקופה בה שימש סטיבנס כעוזרו המשפטי של ראטלדג' השפיעה עליו.
הוא סייע לראטלדג' לנסח את חוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "אהרנס נגד קלארק" .
ב-1948, פסק בית המשפט ברוב של שישה מול שלושה שלמעט במקרה בו עצורים מוחזקים בתחום השיפוט של בית המשפט הפדרלי המחוזי כאשר הם עותרים לצו הביאס קורפוס, לבית משפט זה אין שום סמכות שיפוטית לדון בעתירה.
ראטלדג' התנגד לפסק דין זה, בטענה שבמקום שסמכות השיפוט תסתמך על מקום הימצאו של העציר, היא צריכה להסתמך על מיקומו של האחראי על המעצר.
ג'ון פול סטיבנס הלך בהמשך בעקבות פסק דין זה והשלכותיו המשפטיות.
ב-1973 הפך בסופו של דבר בית המשפט העליון את פסק הדין, ופסק באופן דומה לחוות דעתו של ראטלדג'.
השקפותיו של ראטלדג' זכו לאישור פורמלי של בית המשפט העליון ב-2004, כאשר סטיבנס קבע בפסק הדין "רסול נגד בוש" שעל בתי המשפט להתייחס למיקומו של האחראי על המעצר, ולא על מיקומו הפיזי של העצור.
פסיקה זו אפשרה לעצורים במתקן המעצר בגואנטנמו לעתור לבית המשפט הפדרלי המחוזי של מחוז קולומביה בבקשה לצו הביאס קורפוס.
עוזר משפטי נוסף של ראטלדג' היה לואיס פולק, שהיה לשופט פדרלי ודקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ובית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה.
ויילי ראטלדג' נפטר ב-10 בספטמבר 1949 ביורק שבמיין, לאחר ששבועיים קודם לכן הוא לקה בשבץ מוחי בעת שנהג ברכבו במהלך חופשה.
הוא נטמן בבית הקברות גרין מאונטיין שבבולדר.
ויילד יות' () היא להקת אינדי פופ אירית, שייצגה את אירלנד באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב עם השיר "We Are One".
ויילד יות' נוסדה בשנת 2016 בדבלין, בירת אירלנד, על ידי החברים קונור או'דונוהו, קאלום מקאדם, אד פורטר ודייוויד ולן.
חבריה כותבים ומפיקים את שיריה לבדם.
סינגל הבכורה שלה, "All Or Nothing", יצא לאור במאי 2017. אחריו פורסמו מספר רצועות, שהפכו ללהיטים באירלנד.
בעקבות הצלחותיה יצאה הלהקה לסיבובי הופעות משותפים עם לואיס קפלדי ווסטלייף.
בשנת 2019 פורסם המיני-אלבום הראשון שלה, The Last Goodbye.
סגנון הלהקה תואר כאינדי פופ עם השפעות ממוזיקת הרוק וה-R&B.
סולנה, קונור או'דונוהו, היה שותף לכתיבת שירו של ברנדן מארי באירוויזיון 2017, "Dying to Try".
בנוסף, עבד בעברו עם אנייטה פלטסקוג, דה סקריפט ובריטני ספירס.
ב-3 בפברואר 2023 ניצחה ויילד יות' את חמשת המשתתפים שהתחרו עמה על הזכות לייצג את אירלנד באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול.
שירה לתחרות היה "We Are One".
ג'ורג' וילמארת ויילי ניקל השלישי הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של קרוליינה הצפונית בין השנים 2023–2025.
ניקל, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בסנאט של צפון קרוליינה מטעם המחוז ה-16 מ-2019 עד 2023.
ניקל נולד וגדל בעמק סן חואקין שבקליפורניה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר פרנסיס וו.
פרקר בשיקגו, הוא קיבל תואר ראשון במדעי המדינה וממשל מאוניברסיטת טוליין, ותואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פפרדין.
ניקל התמודד במחוז הסנאט ה-12 של קליפורניה ב-2006 נגד הרפובליקני המכהן ג'ף דנהאם.
הוא כונה "דמוקרט מתון" והמירוץ נתפס כתחרותי.
הוא הוציא 250,000 דולר על פרסומות, בעיקר ממומנות על ידי הלוואות אישיות, כאשר רבות מהן שודרו בשוק התקשורת של סקרמנטו למרות שהמחוז נמצא באזור מודסטו.
הוא הפסיד בבחירות הכלליות לדנהאם ביחס של 60%-40%.
לאחר שעבר להתגורר בקרוליינה הצפונית ב-2009, ניקל נבחר לראשונה לייצג את מחוז הסנאט ה-16 עם למעלה מ-65% מהקולות ב-6 בנובמבר 2018. ניקל התמודד לבחירה מחדש בשנת 2020, והביס את המועמד הרפובליקני וויל מארש עם 65.6% מהקולות.
ניקל התמודד לקונגרס של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של צפון קרוליינה.
המחוז מכסה את דרום מחוז ווייק, כל מחוז ג'ונסטון וחלקים ממחוזות וויין והרנט.
הוא הוסיף וניצח את בו היינס, המועמד הרפובליקני, בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר.
ניקל תומך בזכות להפלה ובעד לקדם את פסק דין רו נגד וייד כחוק פדרלי.
ניקל מתגורר בקרי עם אשתו, קרוליין, ושני ילדיהם.
ניקל הוא בן דוד שני של הפרשן השמרן טאקר קרלסון.
וימן בראדברי סיווי מור היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי ממדינת מיין.
מור נולד ב-11 בנובמבר 1811 בעיר ווטרוויל שבמחוז קנבק במסצ'וסטס (כיום מיין).
הקריירה הפוליטית שלו, שנקטעה מדי פעם בתקופות של עיסוק בעריכת דין פרטית, החלה עם כהונתו בבית הנבחרים של מיין, והמשיכה כאשר מונה לתובע הכללי של המדינה.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו התגורר בעיר בנגור, מיין.
בשנת 1834 התחתן מור עם קלרה אן ניל קוק (נולדה ב־1813 בווטרוויל, מיין), שהייתה מצאצאי תומאס דאדלי, אחד מהמושלים של מושבת מפרץ מסצ'וסטס.
מור מונה מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המקום שהתפנה בעקבות מותו של ג'ון פיירפילד.
בשנים מאוחרות יותר כיהן כמפקח על פרויקט בניית מסילת רכבת במיין, ומונה על ידי הנשיא ג'יימס ביוקנן לקונסול הכללי של ארצות הברית בצפון אמריקה הבריטית (כלומר, בקנדה).
לאחר שסיים את תפקידו, פרש מהחיים הציבוריים ועבר להתגורר בלינצ'בורג, וירג'יניה, שם רכש אחוזה, עסק בהפעלת תנור ברזל, וחי שם עד סוף ימיו.
ויין קלייסון בות' היה חוקר ספרות ונרטולוג אמריקני, המשתייך לאסכולת שיקגו בחקר הספרות.
בות' ידוע בעיקר בשל ספרו רב ההשפעה The Rhetoric of Fiction משנת 1961, שבו המציא את מושג המחבר המובלע, והציע גישה חדשה להתבונן במושג מספר בספרות.
בות' נולד בפורק שביוטה להורים מורמונים.
הוא למד באוניברסיטת ברמינגהם יאנג ובאוניברסיטת שיקגו, שם גם קיבל תואר דוקטור, ב-1950. לימד במכללת הרווארד ובמכללת ארלהאם לפני שחזר לאוניברסיטת שיקגו ב.
ב-1962 הוא נעשה פרופסור לאנגלית, וב-1982 כיהן כנשיא אגודת השפה המודרנית.
ויין מארק רוּני הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ השני.
רוני שיחק גם בנבחרת אנגליה, בה הוא שימש כקפטן עד לפרישתו ממנה באוגוסט 2017. ב-15 בנובמבר 2018 חזר רוני לנבחרת אנגליה למשחק פרידה בו ציין את משחקו ה-120 במדיה.
ווין רוני הוא מלך השערים בכל הזמנים של מנצ'סטר יונייטד.
רוני נולד וגדל בליברפול שבאנגליה, והחל את הקריירה בקבוצת אברטון, במדיה שיחק בקבוצת הבוגרים כבר בגיל 16, ובאוקטובר 2002, לפני יום הולדתו ה-17, הפך לכדורגלן הצעיר ביותר שהבקיע שער בליגה האנגלית (השיא נשבר מאז פעמיים), כשכבש את שער הניצחון של אברטון מול האלופה ארסנל.
לאחר הופעותיו המוצלחות במדי אברטון ובמדי נבחרת אנגליה ביורו 2004 התחילו מועדונים להתעניין בו.
מנצ'סטר יונייטד וניוקאסל יונייטד התחרו ביניהן מי ירכוש את השחקן, כשבסוף קנתה אותו מנצ'סטר יונייטד בסכום של 23 מיליון ליש"ט.
רוני היה רק בן 18 באותו הזמן ומכירתו הייתה בין המכירות הגדולות של נער אי פעם.
בהמשך השנה זכה בפרס נער הזהב של עיתון "טוטוספורט".
לאחר שעבר למנצ'סטר יונייטד בקיץ 2004 רק השתפר רוני והעצים את יכולותיו, עד כדי כך שבמשחקו הראשון בקבוצה ב-28 בספטמבר 2004 נגד פנרבחצ'ה כבש שלושה שערים ובישל אחד.
למרות זאת, עונתו הראשונה במנצ'סטר יונייטד הסתיימה מבלי שהקבוצה זכתה בתארים, כאשר סיימה במקום השלישי בליגה האנגלית והודחה ברבע גמר ליגת האלופות.
בעונה זו היה רוני מלך השערים של הקבוצה עם 11 שערים, וזכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית.
בעונת זכה רוני עם מנצ'סטר יונייטד בגביע הליגה, לאחר שכבש שני שערים בניצחון 0:4 על ויגאן את'לטיק במשחק הגמר, ונבחר לאיש המשחק.
גם בעונה זו לא הצליחה יונייטד לזכות באליפות, וסיימה במקום השני, כאשר רוני שוב מלך השערים של הקבוצה עם 16 שערים ב-36 הופעות במדי הקבוצה בליגה, שהקנו לו את תואר הכדורגלן הצעיר של השנה בפעם השנייה ברציפות.
בקיץ 2006 שיחק רוני בטורניר אמסטרדם אך קיבל כרטיס אדום והורחק מהטורניר לאחר שתקף את פפה עם מרפקו.
בעקבות התקיפה קיבל עונש הרחקה לשלושה משחקים מהתאחדות הכדורגל האנגלית.
בחלק הראשון של עונת נכנס רוני לבצורת של 10 משחקים ללא שערים, אך הוא שבר אותה כשהכניס שלושער במשחק נגד בולטון.
בהמשך העונה האריך רוני את החוזה שלו במועדון עד לשנת 2012. ברבע גמר ליגת האלופות כבש רוני שער בהפסד 2:1 לרומא, ובמשחק הגומלין כבש שער נוסף בניצחון קבוצתו 1:7. בחצי הגמר כבש צמד שערים בניצחון 2:3 מול מילאן, אך במשחק הגומלין הפסידה קבוצתו 3:0 והודחה מהמפעל.
בעונה זו גם זכה לראשונה עם מנצ'סטר באליפות אנגליה, ועם 23 שערים בכל המסגרות (14 בליגה) היה מלך השערים של הקבוצה ביחד עם כריסטיאנו רונאלדו.
בעונת לקח רוני חלק חשוב בזכייה של מנצ'סטר יונייטד באליפות ובליגת האלופות, ובעונת זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.
במחזור השני של עונת הבקיע רוני את השער ה-100 שלו במדי מנצ'סטר יונייטד, בניצחון 0–5 על ויגאן את'לטיק.
בעונה זו זכה בתואר כדורגלן השנה באנגליה על פי בחירת השחקנים ובפרס כדורגלן השנה באנגליה על פי בחירת העיתונאים, לאחר שהבקיע 34 שערים בכל המסגרות.
באוקטובר 2010 האריך רוני את חוזהו ביונייטד בחמש שנים נוספות עד 2015. ב-12 בפברואר 2011, במהלך משחק הדרבי של מנצ'סטר מול מנצ'סטר סיטי, כבש רוני את שער הניצחון בבעיטת מספרת, שער אשר נבחר לשער העונה בליגה האנגלית והיה מועמד לשער השנה בעולם.
בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, ובגמר ליגת האלופות 2011, בו הפסידה מנצ'סטר יונייטד 3:1 לברצלונה, כבש רוני את שער השוויון הזמני במשחק.
בעונת השווה רוני את שיאו האישי, כששוב כבש 34 שערים בכל המסגרות.
ב-17 בספטמבר 2013 הבקיע את שערו ה-200 במדי היונייטד, כאשר כבש צמד בניצחון קבוצתו 2:4 על באייר לברקוזן בשלב הבתים של ליגת האלופות, ובתום עונת זכה עם הקבוצה באליפות החמישית בקריירה.
לקראת עונת מונה רוני לקפטן מנצ'סטר יונייטד.
ב-27 בספטמבר 2014 כבש את שערו ה-176 בליגה, בניצחון 1:2 על וסטהאם יונייטד, ובכך עבר את תיירי הנרי ועלה למקום השלישי בטבלת מלך שערי הפרמייר ליג בכל הזמנים.
ב-13 באפריל החלים רוני מפציעה שהשביתה אותו לתקופה של חודשיים וחזר לשחק כשעלה מהספסל בניצחון מנצ'סטר 2:1 על ווסטהאם יונייטד ברבע גמר הגביע האנגלי.
ב-17 במאי, כבש רוני את שער הליגה ה-100 שלו באצטדיון האולד טראפורד במחזור האחרון של הפרמייר ליג בניצחון יונייטד 3:1 על בורנמות'.
ב-18 באוגוסט, רשם רוני את הבישול ה-100 שלו בפרמייר ליג כשבישל את השער הראשון לזלאטן איברהימוביץ' בניצחון יונייטד 2:0 על סאות'המפטון.
ב-21 בינואר 2017, כבש ויין רוני את שער שוויון בתיקו 1-1 של יונייטד נגד סטוק סיטי השער היה לשער ה-180 שלו בליגה והשער ה-250 שלו בכל המסגרות במדי מנצ'סטר יונייטד.
רוני הפך למלך השערים בכל הזמנים של מנצ'סטר יונייטד.
משחקו האחרון בשורות הקבוצה היה גמר הליגה האירופית 2017, בו עלה כמחליף בדקת הסיום בדרך לניצחון 0–2 ולזכייה בתואר.
בסך הכל, במהלך 13 עונות במדי מנצ'סטר יונייטד רוני כבש 253 שערים וזכה ב-16 תארים.
ב-9 ביולי 2017 חזר רוני לאחר 13 שנה לקבוצת נעוריו אברטון וחתם לשנתיים בקבוצה.
רוני השתלב במהרה באברטון והוא כבש בשני המחזורים הראשונים של עונת 18–2017 בניצחון 0–1 על סטוק סיטי ובניצחון 1-5 מול מנצ'סטר סיטי.
יונייטד מה-MLS לשלוש וחצי שנים.
באוגוסט 2019 חתם רוני בדרבי קאונטי מפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-2 בינואר 2020 ערך רוני את הופעת הבכורה בדרבי קאונטי ובכך שב לשחק בליגות האנגלית לאחר גיחה של שנה בליגה האמריקאית.
ב-15 בינואר 2021 הודיע רוני על פרישה ממשחק פעיל ובכך מונה למאמנה הקבוע של דרבי קאונטי.
בפברואר 2003, בגיל 17, הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת אנגליה (שיאו נשבר על ידי ת'יאו וולקוט ב-1 ביוני 2006), במשחק ידידות נגד נבחרת אוסטרליה, ובאותו משחק כבש והפך למבקיע הצעיר ביותר.
ביורו 2004 הפך לשחקן הצעיר ביותר שמבקיע באליפות אירופה, כשכבש צמד בניצחון על נבחרת שווייץ, שיא שנשבר ארבעה ימים מאוחר יותר על ידי השווייצרי יוהאן פונלנטן.
בסך הכל כבש רוני 4 שערים ב-4 משחקים, ונבחר לנבחרת הטורניר של אופ"א, לאחר שנבחרתו הודחה ברבע הגמר.
למשחקי מונדיאל 2006 הגיע רוני לאחר פציעה ולא כבש שערים בטורניר, כאשר נבחרתו הודחה שוב ברבע הגמר, וכעבור שנתיים לא הצליחה להעפיל ליורו 2008. ב-14 בנובמבר 2009 ענד רוני לראשונה את סרט הקפטן בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברזיל.
במוקדמות מונדיאל 2010 היה רוני מלך השערים של הנבחרת, עם תשעה שערים, ובטורניר עצמו הודחה הנבחרת בשמינית הגמר.
ביורו 2012 החמיץ רוני את שני המשחקים הראשונים בעקבות עונש הרחקה, וחזר למשחק האחרון בשלב הבתים, בו כבש את שער הניצחון מול נבחרת אוקראינה שהעלה את אנגליה לשמינית הגמר.
ברבע הגמר הבקיע רוני שער בבעיטות ההכרעה מול נבחרת איטליה, אך נבחרתו הפסידה במשחק והודחה מהטורניר.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 היה רוני מלך השערים של הנבחרת, עם שבעה שערים.
במשחק השני של אנגליה במונדיאל 2014, מול , כבש רוני את שערו הראשון אי פעם במשחקי גביע העולם, אך נבחרתו הפסידה בשני משחקיה הראשונים והודחה מהטורניר עוד לפני המשחק האחרון בשלב הבתים.
שערו של רוני במונדיאל היה שערו ה-40 בנבחרת אנגליה, ובכך השתווה למייקל אואן במקום הרביעי בטבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
ב-28 באוגוסט 2014, בעקבות פרישתו מהנבחרת של סטיבן ג'רארד, מונה רוני לקפטן נבחרת אנגליה.
ב-15 בנובמבר 2014 ערך רוני את הופעתו ה-100 במדי הנבחרת, וכבש את שערו ה-44 בניצחון 1:3 על במסגרת מוקדמות יורו 2016.