tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באינדונזיה ישנם 19,717 אזרחים יפנים (2017) ואילו ביפן ישנם 51,811 אזרחים אינדונזיים (יוני 2018).
לאינדונזיה יש שגרירות בטוקיו וקונסוליה באוסקה.
ליפן יש שגרירות בג'קרטה וקונסוליות במדן, דנפסאר, סורביה ומקאסאר.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC שנערך בשנת 2014, 70% מהאינדונזים רואים את השפעתה של יפן על העולם באופן חיובי, כאשר 14% מביעים עמדה שלילית על יפן, מה שהופך את אינדונזיה לאחת המדינות הפרו-יפניות ביותר בעולם.
בתחילת המאה ה-17 החלו להתיישב באיי הודו המזרחיים ההולנדיים מתיישבים יפנים.
גל הגירה גדול יותר הגיע מאוחר יותר באותה המאה.
הרשומות ההולנדיות על איי הודו המזרחיים ההולנדיים משנת 1898 מעידות כי 614 יפנים התגוררו באותה התקופה באיי הודו המזרחיים (166 גברים, 448 נשים).
כתוצאה מצמיחת האוכלוסייה היפנית באיים, בשנת 1909 הוקמה בעיר טאטיה קונסוליה יפנית.
החל מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו דייגי אוקינאווה להתיישב בצפון סולאווסי שבאינדונזיה.
בסך הכל חיו באינדונזיה 6,349 יפניים בשנת 1938.
בשנת 1942 פלשה ההאימפריה היפנית למדינות בדרום-מזרח אסיה, ובכללן אינדונזיה.
היפנים השתלטו על אזורי ייצור הנפט העיקריים של איי הודו המזרחיים ההולנדיים בבורנאו, ג'אווה וסומטרה, והביסו את הכוחות ההולנדיים.
היפנים עודדו את התפשטות הלאומיות האינדונזית בתקופת שלטונם בה, ובכך תרמו ליצירתם של מוסדות אינדונזיים חדשים ולעלייתם של מנהיגים פוליטיים כמו סוקרנו.
באמצעות גיוס המנהיגים הלאומנים האינדונזיים, ניסו היפנים לגייס גם את תמיכת ההמונים לטובת מלחמתה במסגרת מלחמת העולם השנייה.
חוויית הכיבוש היפני באינדונזיה השתנתה במידה ניכרת - רבים שהתגוררו באזורים שנחשבו חיוניים למאמץ המלחמתי של יפן סבלו עינויים, עבדות מינית, מעצר, הוצאה להורג ופשעי מלחמה אחרים.
אלפים נלקחו מאינדונזיה כעובדי כפייה לפרויקטים צבאיים בהם היה שיעור מוות גבוה מאוד.
כדי לזכות בתמיכתם, לה הייתה זקוקה באופן נואש, האימפריה היפנית החלה לטפח את התנועה הלאומנית האינדונזית וסיפקה לבני נוער אינדונזיים אימונים צבאיים וכלי נשק.
בנוסף, הקימה צבא מתנדבים מקומי בשם PETA.
בהמשך, הכשרה צבאית זו הפכה לנכס משמעותי עבור הרפובליקה האינדונזית במהלך המהפכה הלאומית מ-1945 עד 1949.
בשנת 1945, כשהיו היפנים על סף תבוסה, ניסו ההולנדים לחדש את שליטתם באינדונזיה, אך היפנים העדיפו לתמוך בעצמאות אינדונזיה על פני השבתה לידי ההולנדים.
ב-7 בספטמבר 1944 הבטיח ראש הממשלה היפני קוניאקי קויסו עצמאות לאינדונזיה, אך לא קבע מועד לקבלתה.
ב-29 באפריל 1945 הקים הצבא היפני את BPUPKI - ועדה יפנית שמטרתה להכין את האי ג'אווה למתן העצמאות.
על אף הקמתה של הוועדה, ב-17 באוגוסט 1945 הכריזה אינדונזיה על עצמאותה בראשותו של סוקרנו באופן עצמאי וללא תמיכה רשמית של יפן.
היחסים לאחר עצמאותה של אינדונזיה
לאחר סיום הכיבוש היפני על אינדונזיה, כ-3,000 חיילים מהצבא היפני בחרו להישאר באינדונזיה ולהילחם לצד התושבים המקומיים נגד הכוחות ההולנדיים במלחמת העצמאות של אינדונזיה; בערך חצי נהרגו, שרבים מהם קבורים בבית הקברות לגיבורים צבאיים בקליבתה, ואילו החצי נוסף בחר להישאר באינדונזיה לאחר תום הלחימה, חלקם עוטרו כגיבורי עצמאות אינדונזיה.
העצמאות האינדונזית הוכרה במלואה על ידי רוב מדינות העולם עד סוף 1949 לאח מלחמת העצמאות של אינדונזיה העקובה מדם.
באמצע שנות ה-50 החלו השיחות בין יפן לאינדונזיה על פיצויים בעקבות המלחמה אשר גבתה גם קורבנות יפניים, לאחר שנחתם הסכם סן פרנסיסקו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1958.
בשנות ה-70 החלו היצרנים היפנים, בעיקר אלו בענף האלקטרוניקה, להקים מפעלים באינדונזיה; הדבר גרם לנהירה של אנשי יפן, בעיקר מנהלים וצוות טכני המחובר לתאגידים יפניים גדולים, אל עבר אינדונזיה.
גם תעשיית הרכב היפנית החלה לשלוט בשוק האינדונזי וכיום נהנות יצרני הרכב היפניות מנתח השוק הגדול ביותר באינדונזיה.
במקביל אנשי אינדונזיה החלו לצרוך מוצרי צריכה יפניים וקיבלו אותם בברכה לשוק האינדונזי.
עם זאת, השליטה הכלכלית היפנית על אינדונזיה הביאה למתיחות בין העם האינדונזי ליפן.
חלק מהעם האינדונזי טען שהחברות האינדונזיות מקבלות נתח שוק מזערי מהשוק האינדונזי.
בעקבות כך, כאשר ראש ממשלת יפן, קקואיי טנאקה, הגיע לביקור בעיר ג'קרטה ב-15 בינואר 1974 החלו הפגנות אנטי-יפניות שנערכו מ-14 בינואר ועד ל-17 בינואר 1974.
ההשקעה היפנית באינדונזיה גדלה בהתמדה מאז שנות ה-80 והמשיכה היטב עד המאה ה-21.
מדינה שטח 1,904,569 קמ"ר 377,973 קמ"ר אוכלוסייה 261,115,456 (2016) 126,440,000 (2016) צפיפות אוכלוסייה 138 אנשים על קילומטר רבוע332 אנשים על קילומטר רבוע עיר בירה והעיר הגדולה ביותרג'קרטהטוקיו שפות אינדונזית (רשמית) יפנים (לאומית); אין שפה רשמית ברמה המדינה.
בשנת 2012 פעלו באינדונזיה בין 1,200 ל-1,300 חברות יפניות, וכ-12,000 אזרחים יפנים התגוררו באינדונזיה.
יפן משקיעה באינדונזיה כבר עשרות שנים, בעיקר בענפי הרכב, מוצרי האלקטרוניקה, האנרגיה והכרייה.
לפני הקמת הרפובליקה האינדונזית, היפנים ראו באינדונזיה מקור חשוב למשאבי טבע.
הצורך היפני במשאבי טבע היה בין הסיבות שהביאו את האומה היפנית להתקדם אל עבר דרום-מזרח אסיה ולהמשיך בכיבושיהם בזמן מלחמת העולם השנייה.
כיום אינדונזיה היא הספק העיקרי של יפן למשאבי טבע כגון: גז טבעי נוזלי, פחם, מינרלים, עיסת נייר, פירות ים כמו שרימפס וטונה, וקפה.
אינדונזיה נחשבת לשוק מרכזי של מוצרי רכב ואלקטרוניקה יפנים.
עבור עסקים יפנים, אינדונזיה מהווה כמקום לפעילות ייצור בעלות נמוכה וכן מקור למשאבי טבע שונים.
כאלף חברות יפניות פועלות באינדונזיה ומעסיקות כ-300,000 איש.
מגמת העלייה במסחר של יפן באינדונזיה עלתה כתוצאה מגידול בהכנסות, גידול האוכלוסייה והגידול בצריכת מוצרי צריכה באינדונזיה.
כתוצאה מכך, ההשקעה המסחרית של יפן אינה מוגבלת עוד למגזרים המסורתיים, וכעת כוללות גם מדיה קמעונאית, ומוצרי צריכה.
רשתות יפניות שונות, חנויות אופנה, קמעונאות ומוצרי חשמל לבית, וחנויות ספרים נכנסו לאחרונה לשוק באינדונזיה.
המגמה של נפח הסחר בין המדינות בתקופת 2007–2011 חשפה עלייה ממוצעת של 11.97% לשנה, בנוסף, נתוני הסחר מראים עלייה משמעותית מ-30.15 מיליארד דולר בשנת 2007 ל-53.15 מיליארד דולר בשנת 2011.
התרבות היפנית ידועה באינדונזיה, מלבד סימני ההיכר הקלאסיים של התרבות היפנית כמו קימונו, איקבנה, אוריגמי או סמוראי, התרבות היפנית ידועה גם בקרב בני נוער אינדונזיים דרך תופעות תרבות הפופ כמו מאנגה, אנימה, ג'יי-פופ, ומשחקי וידאו.
תכנות אנימציה יפניות פופולריות כמו דורימון צברו פופולריות בקרב אינדונזים.
בנוסף לכך, גם יפנים רבים מתעניינים בתרבות האינדונזית.
פולקלור בולט אינדונזי כגון ריקודי העם האינדונזי, בטיק, וגמלאן זכו לתשומת לב ביפן.
באלי ובורובודור הפכו ליעדים פופולריים עבור תיירים יפנים: יפן היא אחת מהמקורות הגדולים ביותר לתיירות בבאלי.
ישנם מעל 85,000 אינדונזים הלומדים את השפה היפנית, המספר הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה והשישי בגודלו בעולם.
ההתעניינות האינדונזית בשפה היפנית עוררה כמות גוברת של עסקים יפניים באינדונזיה מאז שנות ה-80, וגידול במספרם הגדול של התיירים היפנים המבקרים באינדונזיה.
מיומנות ביפנית הפכה לנכס לא קטן עבור סטודנטים ועובדים אינדונזיים.
בשנת 2014 ביטלה ממשלת יפן את דרישות הוויזה לאזרחים אינדונזים המחזיקים בדרכון ביומטרי רגיל, במאמץ להגדיל את חילופי הדברים בין אנשים בין יפן לאינדונזיה.
השגריר היפני הנוכחי באינדונזיה, מסאפומי אישי, ידוע בחיבתו לאוכל מהמטבח האינדונזי.
לעיתים קרובות הוא מפרסם את פעילויות האכילה שלו באינסטגרם, מה שהפך אותו למפורסם גם ביפן ובייחוד באינדונזיה.
יפן היא אחת התורמות הגדולות ביותר לסיוע בפיתוח של אינדונזיה; הכסף היפני לסיוע בפיתוח אינדונזיה מועבר באמצעות סוכנות השיתוף הבינלאומית ביפן (JICA) ובאמצעות סוכנויות בינלאומיות אחרות בהן הבנק לפיתוח אסיה.
בקרב מדינות ASEAN, אינדונזיה היא המדינה שמקבלת את הסיוע היפני הגדול ביותר בפיתוחה במשך ארבעים שנה, בין השנים 1967–2007, הוענק סיוע יפני לאינדונזיה במסגרת ההסדרים של הקבוצה הבין-ממשלתית באינדונזיה, ובהמשך הקבוצה המייעצת באינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לאינדונזיה.
דנמרק מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואינדונזיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
היחסים הדו-צדדיים הם חזקים כמו גם התגובה ההומניטרית לצונאמי בדצמבר 2004 שגבה את חייהם של 45 דנים.
בשנת 2015, לאחר שהתמקדה בסין ובדרום קוריאה, דנמרק מתכוננת להעצים את קשריה עם אינדונזיה, בתקווה שהיא תעזור לדנמרק לבנות קשרים חזקים עם כל אזור דרום מזרח אסיה.
היחסים בין חוקרים דנים לתושבי ג'אווה החלו כבר במהלך המאה ה-17 בעקבות גלי אירופאים רצופים - הפורטוגזים, הספרדים, ההולנדים והבריטים - ביקשו לשלוט בסחר התבלינים אשר היה מרוכז ב"איי התבלינים" (איי מאלוקו) באינדונזיה.
סוחרים דנים הגיעו גם הם מטרנסקובר, בחיפוש אחר פלפל, לג'אווה.
הדנים הרחיבו את פעילותם המסחרית מיישובם בטרנקובר בחוף קורומנדל לאזורים שונים באינדונזיה.
יחסים אלה, במידה מועטה, נוצרו באמצעות שיתוף פעולה ועצות של הולנדים שמצאו את הדרך לאסיה חסומה למפעלים שלהם בגלל המונופול של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
הסוחרים הדנים ביקשו משליטי בנטן רשות להתיישב ולסחור בהם.
מכתבי סולטאן בנטן למלכי דנמרק
על מנת להרחיב את יחסי המסחר, שלח הסולטאן אגנג טרטייאסה מבאנטן כמה מכתבים רשמיים לפרדריק השלישי, מלך דנמרק ולכריסטיאן החמישי, מלך דנמרק .
ב-7 בינואר 1675, כתבו גם הסולטאן וגם השאהבנדר מבנטן (ג'אווה המערבית) את המכתב הראשון לפרדריק השלישי, מלך דנמרק, שבו הסולטאן ביקש תותח ואבקת שרפה.
לאחר שסוחרים הולנדים כבשו את בנטם.
לדנים כבר לא היה אישור לסחור בסונדה קלפה.
יחסים דיפלומטיים בין ממלכת דנמרק והרפובליקה של אינדונזיה כוננו, ושגרירות דנית נפתחה באינדונזיה בשנת 1974.
בשנת 2007 נפגש נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו עם ראש ממשלת דנמרק, אנדרס פוג ראסמוסן בעיר ניו יורק.
שר החוץ הדני, פר סטיג מולר, ביקר באינדונזיה בשנת 2007.
ב-17 בדצמבר 2009 ביקר הנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו בקופנהגן כדי להשתתף בוועידת האקלים של האו"ם.
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ובעלה הנסיך הנריק, ביקרו ב-21–24 באוקטובר 2015 בשלוש ערים אינדונזיות, ג'קרטה, סורבאיה ויוגיאקרטה.
הביקור הדני המלכותי נועד לחזק את הקשר האינדונזי-דני בתרבות ובסחר.
הם עמדו בראש משלחת עסקית דנית של כ-50 חברות שייצגו בעיקר 4 מגזרים; טכנולוגיות ימיות, עירוניות וקלינטק, עסקים חקלאיים, עיצוב וסגנון חיים.
יחסי אינדונזיה–אירלנד הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לבין הרפובליקה של אירלנד.
היחסים בין המדינות כוננו ב-4 בספטמבר 1984. בשנת 2014 פתחה אירלנד שגרירות קבועה בג'קרטה.
בשנת 2014 הסתכם הסחר הבילטרלי בין המדינות ב-171.79 מיליון דולר, ואילו בשנת 2015 הוא הסתכם ב-163.48 מיליון דולר.
אינדונזיה מחזיקה באירלנד קונסוליה כללית בדבלין.
אירלנד מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–ארגנטינה הם היחסים הדו-צדדיים של ארגנטינה ואינדונזיה.
היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1956, ומאז היחסים הדו-צדדיים בין ארגנטינה לאינדונזיה הפכו אסטרטגיים יותר ויותר.
לדברי שגריר ארגנטינה באינדונזיה חאוואר א.
סאנז דה אורקיזה, אינדונזיה הייתה "ידיד אמיתי של ארגנטינה" בעת סכסוך הריבונות באיי פוקלנד.
ארגנטינה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואילו אינדונזיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
שתי המדינות אומרות כי הן חולקות את אותם ערכים ביחס לסדר הבינלאומי, ואותה שאיפה להגן על האינטרס של המדינות המתפתחות בפורום הבינלאומי.
שתי המדינות חברות בG77, G-20 ובפורום לשיתוף פעולה מזרח אסיה-אמריקה הלטינית.
היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לאינדונזיה כוננו ב-30 ביולי 1956. במהלך מלחמת פוקלנד בשנת 1982, תמכה אינדונזיה בתביעת הריבונות של ארגנטינה לאיי פוקלנד על טענות בריטניה.
בספטמבר 2012 ביקר שר החוץ הארגנטיני הקטור טימרמן בג'קרטה שבאינדונזיה.
בינואר 2013 ביקרה נשיאת ארגנטינה, כריסטינה פרננדס דה קירשנר, באינדונזיה וערכה ביקור נימוסין אצל נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו.
אינדונזיה היא היעד השני בגודלו ליצוא ארגנטינאי לאסיה אחרי סין, והגדולה ביותר בדרום-מזרח אסיה.
בעוד ארגנטינה היא היבואנית השנייה בגודלה של מוצרים אינדונזיים אחרי ברזיל.
בסחר הכולל, אינדונזיה היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של ארגנטינה באסיה.
היקף הסחר בין אינדונזיה לארגנטינה עלה מ-632.47 מיליון דולר בשנת 2007 והגיע לכמעט 2 מיליארד דולר בשנת 2011. מאזן הסחר הוא לטובת ארגנטינה במידה רבה, שכן בכל שנה רוכשת אינדונזיה עוגות שמן סויה בשווי של יותר ממיליארד דולר מארגנטינה.
יחסי אינדונזיה–ברזיל הם היחסים הדו-צדדיים של הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל ושל הרפובליקה של אינדונזיה.
שתיהן מדינות טרופיות גדולות עם מקורות טבע עשירים; ברזיל ואינדונזיה מחזיקות ביער הגשם הטרופי הגדול ביותר בעולם המכיל את המגוון הביולוגי העשיר ביותר בעולם, אשר נתן להם תפקיד חיוני בסוגיות סביבתיות עולמיות, כמו הבטחת הגנה על יערות טרופיים.
שתי המדינות מובילות את רשימת מדינות המגה-מגוונות מבחינת מגוון ביולוגי, כאשר אינדונזיה שנייה רק לברזיל.
ברזיל צופה להרחיב את שיתוף הפעולה שלה עם אינדונזיה, שכן עדיין יש מקום עצום לצמיחה בתחומים רבים, כולל חקלאות ותעשיית טכנולוגיה גבוהה.
שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי (WTO), פורום שיתוף הפעולה של מזרח אסיה-אמריקה הלטינית ו-G-20. עד הרבע הראשון של המאה ה-21, צפויות שתי המדינות להתגלות כמעצמות גלובליות עולות.
יחסים דיפלומטיים כוננו מאז 1953. אינדונזיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וברזיל מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
למרות שהיחסים הדו-צדדיים היו מתוחים למדי במהלך הפלישה האינדונזית למזרח טימור בשנת 1975 עד לעצמאות מזרח טימור בשנת 1999, מכיוון שברזיל חולקת סולידריות ורגשות קרובים למזרח טימור כמושבות פורטוגזיות לשעבר ומדינות דוברות פורטוגזית.
נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ביקר באינדונזיה ב-12 ביולי 2008. זה היה ביקורו הראשון באינדונזיה וביקורו השני של נשיא ברזיל באינדונזיה מאז ביקורו של הנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו בינואר 2001. לאחר מכן נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו, ביקר בברזיל ב-18 בנובמבר 2008, בדרכו להשתתף בוועידת APEC בלימה, פרו.
הנשיא יודויונו ביקר בברזיל בפעם השנייה ב-18 בנובמבר 2009, במהלך ביקור זה חתמו נשיאי שתי המדינות על הסכם שותפות אסטרטגי בין ברזיל לאינדונזיה.
ב-14–16 באוקטובר 2009 נערכה הישיבה הראשונה של הוועדה המשותפת לברזיל–אינדונזיה לדיון בתוכנית הפעולה בנושא שותפות אסטרטגית.
נכון לעכשיו ברזיל היא שותפת הסחר העיקרית של אינדונזיה באזור דרום אמריקה.
הסחר הבילטרלי עלה ב-185.09 אחוז ל-3.25 מיליארד דולר בשנת 2010 לעומת 1.14 מיליארד דולר בשנת 2006, וצפוי להגיע ל-4 מיליארד דולר עד 2012. אינדונזיה מייצאת בעיקר חוטים, גומי טבעי, שמן דקלים גולמי, שומנים צמחיים קבועים ושמן, קקאו, נייר, אלקטרוניקה וחלקי חילוף לרכב ומייבאת שמן סויה, קנה סוכר, כותנה וברזל מברזיל.
ברזיל התעניינה לא רק בהגדלת היצוא והשקעה באינדונזיה, אלא גם בהגדלת היבוא, כמו דשנים, טקסטיל ושמן דקלים והשקעה נוספת באינדונזיה, כולל בפרויקטים תשתיתיים.
ב-17 בינואר 2015, ברזיל החזירה את שגרירה לאחר שאינדונזיה התעלמה מבקשותיה לחנינה והוציאה להורג את אזרח ברזיל מרקו ארצ'ר קרדוסו מורירה.
נשיאת ברזיל דילמה רוסף אישרה כי ההוצאה להורג תשפיע על היחסים בין המדינות.
הברזילאי הנידון היה בן הדת הקתולית, וסורב לקבל גישה לכומר במהלך טקסיו האחרונים.
ביום רביעי, 29 באפריל 2015, הוציאה ממשלת אינדונזיה להורג אזרח ברזילאי נוסף שהיה סכיזופרני.
אך שגרירי המדינות לא הוחזרו למדינותיהם.
יחסי אינדונזיה–הולנד הם היחסים בין אינדונזיה להולנד.
שתי המדינות חולקות קשר מיוחד, המוטמע בהיסטוריה המשותפת שלהן של אינטראקציות קולוניאליות במשך מאות שנים.
זה החל במהלך סחר התבלינים, כאשר הולנד כוננה את עמדת המסחר של חברת הודו המזרחית ההולנדית עם אינדונזיה, ולאחר מכן החזיקה שם בתור איי הודו המזרחיים ההולנדיים עד אמצע המאה ה-20. אינדונזיה הייתה המושבה ההולנדית הגדולה ביותר.
בראשית המאה ה-21, ממשלת הולנד התחייבה לחזק את קשריה עם אינדונזיה, וציינה כי יש לחזק עוד יותר את המגעים הכלכליים, הפוליטיים והבינאישיים.
בשנת 1603 החל ה-VOC בפעולות במה שנמצא כיום באינדונזיה, שם נלחם במלחמות להרחבת התחום.
אף על פי שההיסטוריה האינדונזית כללה מעצמות קולוניאליות אירופיות אחרות, ההולנדים הם אלו שהצליחו לאחוז בארכיפלג.
לאחר פשיטת הרגל של VOC בשנת 1800, הולנד השתלטה על הארכיפלג בשנת 1826. בעקבות זאת, הם גם נלחמו נגד הילידים ואף אכפו תקופת עבודות כפייה ושעבוד עד שנת 1870, כאשר בשנת 1901 הם אימצו את "המדיניות האתית ההולנדית והתחדשות הלאומית האינדונזית", שכללה השקעה מוגברת במקצת בחינוך הילידים ורפורמות פוליטיות צנועות.
אולם רק במאה ה-20 שופרה שלטון הולנד למה שיהפוך לאינדונזיה.
לאחר הכיבוש היפני במלחמת העולם השנייה, הולנד ניסתה לכונן מחדש את שלטונה, תוך מאבק חמוש ודיפלומטי מר שהסתיים בדצמבר 1949. הלחץ הבינלאומי אילץ את ההולנדים להכיר רשמית בעצמאות אינדונזית.
בשנת 1956 ניתקה ממשלת אינדונזיה, בראשות סוקרנו, את כל הקשרים הדיפלומטיים עם הולנד, קשרים שחודשו רק בשנת 1968 על ידי ממשלת המסדר החדש.
בשנת 1970 ערך נשיא אינדונזיה סוהארטו ביקור רשמי בהולנד, שהושב על ידי המלכה ההולנדית יוליאנה והנסיך ברנהרד באינדונזיה בשנת 1971. המלכה ביאטריקס והנסיך קלאוס ביקרו גם הם באינדונזיה בשנת 1995. ב-22 באפריל 2016 ערך הנשיא ג'וקו וידודו ביקור רשמי בהולנד.
ב-10 במרץ 2020, ערך המלך וילם-אלכסנדר ביקור מלכותי באינדונזיה והביע התנצלות מפתיעה על אלימות מופרזת שננקטה בשנותיה הראשונות של עצמאות אינדונזיה.
היחסים בין השתיים נפגעו על ידי הכוונות הבדלניות של תנועת פפואה המערבית.
בנוסף, הרפובליקה של דרום מלוקו ביקשה גם היא להיפרד מאינדונזיה.
ברוח זו הם תקפו יעדים בהולנד בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, וביקשו לאלץ את המדינה ללחוץ על אינדונזיה לאפשר את פרישתה של מדינתם.
היחסים הפוליטיים היו אז מתוחים כאשר גורמים רשמיים באינדונזיה סירבו לבקר בהולנד בזמן שהקבוצה הורשתה להגיש נגדם תיקים.
עם זאת, ביקורו של שר החוץ ההולנדי ברנרד בוט באינדונזיה בשנת 2005 כדי לחגוג את יום השנה ה-60 לעצמאותה, נטען על ידי הולנד כי "סימן רגע היסטורי ביחסים בין המדינות.
לאחר ביקור זה, היחסים בין אינדונזיה להולנד התעצמו והתחזקו על ידי הרחבת שיתוף הפעולה במגוון רחב של תחומים."
בשנת 2010 ביטל נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו את ביקורו בהולנד לאחר שפעילי הקבוצה ביקשו מבית משפט בהולנד להוציא עבורו צו מעצר.
המהלך נידון על ידי פעילי מולוקנים פרו-אינדונזיים בג'קרטה.
הולנד היא אחת משותפות הסחר החשובות ביותר של אינדונזיה באירופה.
הסחר בין המדינות בין ינואר לספטמבר 2012 הגיע ל-3,314 מיליארד דולר, ואילו בימים אלו מתקיימים מאמצים להגביר עוד יותר את הנתון.
נמל רוטרדם ונמל התעופה סכיפהול היו נקודות הכניסה העיקריות למוצרים אינדונזיים לאיחוד האירופי.
באופן דומה, חברות הולנדיות ראו את אינדונזיה כשער שלהם הגדול לשוק ASEAN, שבו מתגוררים יותר מ-500 מיליון בני אדם.
במשך למעלה מ-25 שנה, בין השנים 1966 עד 1992, נתנה הולנד סיוע בפיתוח לאינדונזיה במסגרת הסדרי הקבוצה הבין-ממשלתית באינדונזיה (IGGI).
IGGI הוקמה בסוף שנות ה-60 כדי לסייע בתיאום הזרמת הסיוע הזר לאינדונזיה, והיא כונסה ושימשה בראשות ממשלת הולנד במשך למעלה משני עשורים לאורך שנות השבעים והשמונים.
עם זאת, בראשית, השר לשיתוף פעולה בפיתוח בהולנד, יאן פרונק, הפך לביקורתי יותר ויותר כלפי מדיניות הפנים באינדונזיה.
בתגובה, בתחילת 1992, הודיעה ממשלת אינדונזיה כי היא אינה מעוניינת עוד להשתתף בישיבות ה-IGGI השנתיות בהאג, והעדיפה כי תוקם קבוצת ייעוץ תורמת חדשה, הקבוצה המייעצת בנושא אינדונזיה (CGI) ותועמד בראשות הבנק העולמי.
בתחילה, הולנד לא הוזמנה להשתתף בישיבות CGI.
בהמשך, הולנד הפכה לחברה בקבוצה.
הצבא האינדונזי רוכש ספינות ימיות מההולנדים, כמו פריגטות מסדרת ואן-Speijk וקורבטות מסדרת סיגמא.
אינדונזיה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה ו-3 קונסוליות בדנפסאר, מדן וסורבאיה.
יחסי אינדונזיה–הונגריה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה והונגריה.
כוננו רשמית בשנת 1955. שגרירות הונגרית נפתחה בג'קרטה בשנת 1957. בהתאם למדיניות ה"פתיחה המזרחית" ההונגרית, ובשל המשקל הפוליטי האינדונזי ופוטנציאל השוק, הונגריה ראתה את אינדונזיה כאחת המדינות המשפיעות ביותר באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, ואילו אינדונזיה רואה בהונגריה שוק פוטנציאלי וכניסה אסטרטגית לחדירה לשווקים של מרכז אירופה ומזרח אירופה.
נשיא אינדונזיה הראשון, סוקרנו, ביקר בהונגריה לראשונה בשנת 1960. בספטמבר 2002 ביקרה בהונגריה נשיאת אינדונזיה, מגוואטי סוקרנופוטרי.
ואילו ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורקסני ערך ביקור ממלכתי באינדונזיה ביולי 2005. ב-6–7 במרץ 2013, נשיא אינדונזיה סוסילו במבנג יודויונו ערך ביקור ממלכתי בהונגריה.
הוועדה המשותפת להונגרית-אינדונזית לשיתוף פעולה כלכלי דו צדדי (JCEC) הוקמה בשנת 1988. מאז, היקף הסחר הדו-צדדי היה תנודתי לאורך השנים.
הייצוא האינדונזי להונגריה כולל גומי ומוצריו, טקסטיל, הנעלה, שמן דקלים, תבלינים, עור, קש, פלסטיק ומלאכת יד.
בעוד שהייצוא ההונגרי לאינדונזיה כולל תרופות, כימיקלים, מוצרים חשמליים, אלקטרוניים ואופטיים, ציוד הנדסי חשמל ומכונות.
ההשקעה של הונגריה באינדונזיה הוערכה ב-400,000 דולר בתקופה שבין 1999–2009, והיום גדלה ל-590,000 דולר בחמישה פרויקטים.
מלבד סחר והשקעות, שיתוף הפעולה הדו-צדדי מורחב למגזרים שונים, כולל חילופי תרבות וחינוך, מידע, טכנולוגיה והנדסה, כמו גם ניהול מים, סביבה ובריאות.
הונגריה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה ו-3 קונסוליות בבאנדונג, יוגיאקרטה ודנפסאר.
אינדונזיה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יחסי אינדונזיה–הודו הם היחסים הדו-צדדיים של הודו ואינדונזיה.
הודו חולקת גבול עם אינדונזיה.
איי אנדמן וניקובר ההודיים חולקים גבול ימי עם אינדונזיה לאורך ים אנדמן.
מערכת היחסים ההודית-אינדונזית נמשכת כמעט אלפיים שנה.
בשנת 1950 קרא נשיא אינדונזיה הראשון, סוקרנו, לעמי אינדונזיה והודו "להעצים את היחסים הלבביים" שהיו בין המדינות "במשך יותר מ-1000 שנה" לפני שהם "שובשו" על ידי המעצמות הקולוניאליות.
הודו רואה באינדונזיה חברת מפתח ב-ASEAN.
שתי המדינות הסכימו להקים שותפות אסטרטגית.
לשתי המדינות יש סחר דו צדדי משמעותי.
הודו ואינדונזיה הן מהדמוקרטיות הגדולות בעולם.
שתיהן מדינות חברות ב-G-20, E7, המדינות הבלתי-מזדהות והאו"ם.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב–2013, 51% מהאינדונזים רואים את השפעתה של הודו באופן חיובי, כאשר 21% מביעים דעה שלילית.
הקשרים בין אינדונזיה להודו מתוארכים לתקופות הראמאיאנה, "Yawadvipa" (ג'אווה) מוזכר באפוס הקדום ביותר של הודו, הרמאיאנה.
סוגריבה, ראש צבא ראמה שיגר את אנשיו ליוואדוויפה, האי ג'אווה, בחיפוש אחר סיטה.
האינדונזים נקלטו בהיבטים רבים של התרבות ההינדית מאז כמעט אלפיים שנה.
הסימן הברור ביותר הוא אימוץ של סגנון השפה סנסקריט לתוך השפה האינדונזית.
הודים ביקרו באינדונזיה מאז ימי קדם, ואינדונזים קדומים (אנשים אוסטרונזים) יצאו לסחר ימי בים דרום מזרח אסיה ובאוקיינוס ההודי.
ההודים הקדומים הפיצו את ההינדואיזם והיבטים רבים אחרים בתרבות ההודית, כולל כתב הסנסקריט והבראהמי.
השם אינדונזיה נובעת מהמילה אינדוס הלטינית, כלומר "הודו", ו-nesos היוונית, כלומר "אי".
(בגלל הדמיון של התרבות בשני האזורים).
השם מתוארך למאה ה-18, שקדם להיווצרות אינדונזיה העצמאית.
בתקופת Srivijaya, אינדונזים רבים למדו באוניברסיטת נלנדה בהודו.
האפוסים ההודים - הרמאיאנה והמהאבהארטה - ממלאים תפקיד חשוב בתרבות ובהיסטוריה האינדונזית, והם פופולריים בקרב אינדונזים עד היום.
בבתי הקולנוע הפתוחים של פראמבאנאן בג'אווה, מוסלמים ג'אווניים מבצעים את ריקוד הרמאיאנה בלילות ירח מלא.
דוגמה להשפעה הינדית-בודהיסטית עמוקה בהיסטוריה האינדונזית היא מקדשי בורובודור מהמאה ה-9. גם לאחר אימוץ האסלאם, הקשר בין שתי המדינות נותר חזק; לא רק מכיוון שהודו כללה אוכלוסייה משמעותית של מוסלמים בעצמה.
האדריכלות האסלאמית האינדונזית, במיוחד בסומטרה, הושפעה עמוקות מאדריכלות המוגולים ההודים, ניכרת במסגד הבויטראכרמן הגדול באצ'ה ובמסגד הגדול של מדן.
ההערצה התרבותית איננה חד צדדית עם זאת, ההודים מתייחסים מקרוב גם לתרבות האינדונזית, ובמיוחד לתרבות ההינדית הבלינית.
במהלך ביקורו בג'אווה ובאלי בשנת 1927, רבינדרנת טאגור, משורר הודי, היה כל כך חובב באלי ואמר "בכל מקום שאני הולך על האי, אני רואה את אלוהים".
הודו תמכה בעצמאות אינדונזיה, ונהרו העלה את השאלה האינדונזית במועצת הביטחון של האו"ם.
הודו ואינדונזיה כוננו רשמית את היחסים הדיפלומטיים ב-3 במרץ 1951. בשנת 1955 היו ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ונשיא אינדונזיה סוקרנו בין חמשת מייסדי ארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
לאורך ההיסטוריה המשותפת שלהם, מרבית היחסים בין הודו לאינדונזיה היו הרמוניים ושלווים, למעט במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב-1965 עם הודו.
באותה תקופה הציעה אינדונזיה לספק לפקיסטן עזרה צבאית, ו'לתפוס' את איי אנדמן וניקובר ההודיים כדי להסיח את דעתה מחזית קשמיר, ובסופו של דבר גייסה צוללות כדי לעזור לפקיסטן.
באביב 1966 החלו שרי החוץ של שתי המדינות לדבר שוב על עידן של יחסי ידידות.
הסכם גבול ימי בין שתי המדינות נחתם בניו דלהי ב-14 בינואר 1977.
נשיא אינדונזיה סוקרנו היה האורח הראשי במצעד השנתי של הרפובליקה בהודו בשנת 1950. בשנת 2011 הנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו היה האורח הראשי באותו אירוע.
הודו ואינדונזיה, המאוחדות על ידי קשרים תרבותיים היסטוריים ותוואי משי ימי קדום, חתמו על הסכם שותפות אסטרטגי להעצמת שיתוף הפעולה בביטחון ובבטיחות הלאומיים והביטוטיים, קישוריות סחר, תשתיות ופיתוח אקובי-בומי.
הטריטוריה הדרומית ביותר של הודו באיי אנדמן וניקובר שוכנת קרוב למחוז אצ'ה באינדונזיה, אזור המהווה נתיב סחר עולמי חשוב.
במאי 2018 נחתם הסכם "חזון משותף לשיתוף פעולה ימי בהסכם ההודי–פסיפי" כאשר ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ביקר באינדונזיה.
בהמשך, חיל הים ההודי וחיל הים האינדונזי ערכו תרגיל ימי "סמודרה שאקטי" דו צדדי מאז נובמבר 2018 כולל בים ג'אווה וים אנדמן.
תרגילים אלו מהווים שיפור משמעותי במעורבות המבצעית בין שני הציים הללו לאחר הסכם "הודו-הודו קורפ" משנת 2002. בנוסף, הודו ואינדונזיה מפתחות יחד את נמל הים העמוק של סבנג, ויחידות של חיל הים ההודי מבקרים בקביעות בנמל זה לאחר חתימת ההסכם.
מספר ספינות חיל הים ההודי ערכו תרגילי ימי וביקורים באינדונזיה, למשל המשחתת INS Rana בשנת 2002, INS Sumitra ביולי 2018, INS VIJIT בשנת 2019.
ב-25 בינואר 2011, לאחר שיחות ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג ונשיא אינדונזיה סוסילו במבנג יודויונו, הודו ואינדונזיה חתמו על עסקאות בשווי מיליארדי דולרים והציבו יעד שאפתני להכפיל את הסחר בחמש השנים הבאות.
להודו יש קשרים כלכליים נוספים עם אינדונזיה באמצעות הסכם הסחר החופשי שלה עם ASEAN, שאינדונזיה חברה בו.
שתי המדינות מכוונות להשיג סחר דו צדדי של 25 מיליארד דולר עד 2015, תוך השקעות הודיות מצטברות של 20 מיליארד דולר באינדונזיה.
אינדונזיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-3 קונסוליות בצ'נאי, קולקטה ומומבאי.
הודו מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה ו-2 קונסוליות במדן ודנפסאר.
יחסי אינדונזיה–לאוס הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה ללאוס.
יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1957. אינדונזיה תמכה וקיבלה בברכה את חברות לאוס באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) ב-23 ביולי 1997. לאוס ואינדונזיה הסכימו לשפר את היחסים כדי להתמקד בבחינת הפוטנציאל של שתי המדינות לשיתוף פעולה בסחר ובהשקעות.
שתי המדינות הביעו רצון להגיע להסכמים נוספים הנוגעים לביטחון, תיירות, ספורט, הובלה אווירית וחינוך.
היחסים בין אינדונזיה ללאוס גדלו משמעותית מאז שהפך לאוס לחברה ב-ASEAN בשנת 1997. אינדונזיה הייתה אחת המדינות החברות ב-ASEAN שתמכו בהכללת לאוס בארגון.
המסחר בין אינדונזיה ללאוס עלה בשנתיים בשיעור של 300 אחוזים; מ-9.9 מיליון דולר בשנת 2011 ל-27 מיליון דולר בשנת 2012.
אינדונזיה מחזיקה בלאוס שגרירות בוויינטיאן.
לאוס מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–טאיוואן הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לטאיוואן.
נכון לעכשיו, אינדונזיה אינה מכירה רשמית ברפובליקה הסינית (טייוואן) מאחר שנקטה במדיניות סין האחת; הכרה רשמית רק ברפובליקה העממית של סין מאז 1950. למרות אילוצים גאו-פוליטיים, היחסים בין שתי מדינות נותרו פורחים לאורך זמן, וההזדמנויות להרחבת והעמקת היחסים גברו.
לפני העצמאות של אינדונזיה, בתקופת הודו המזרחית ההולנדית בראשית המאה ה-20, הרפובליקה של סין פנתה לאינדונזים, במיוחד כלפי הסינים מעבר לים.
ב-1900, הארגון Tiong Hoa Hwe Koan, המכונה גם האיגוד הסיני, נוסד באיי הודו המזרחית.
מטרתם הייתה לזרז את הסינים האתניים באינדונזיה לתמוך בתנועה המהפכנית בסין היבשתית.
הקמתה של הרפובליקה של סין בשנת 1912 חופפת את התנועה הסינית-לאומנית ההולכת וגדלה בתוך אינדונזיה.
באותה תקופה, הרבה אינדונזים סינים הייו בעלי אזרחות כפולה ולעיתים קרובות עדיין הראו את נאמנותם, שכוונם לרפובליקה של סין כמולדתם.
לאחר שאינדונזיה הכריזה על עצמאותה בשנת 1945 וזכתה להכרה בשנת 1949, אינדונזיה הכירה בקצרה ברפובליקה של סין בין התקופות 1949–1950. עם זאת, לאחר התבוסה של הצבא המהפכני הלאומי להשחרור העממי, ונסיגתו לטייוואן, בשנת 1950 העבירה אינדונזיה את ההכרה הרשמית שלה לרפובליקה העממית של סין, ובחרה במדיניות סין האחת.
בשנת 1965, לאחר טיהור הקומוניסטים באינדונזיה, סערה פוליטית באינדונזיה שהובילה לנפילת סוקרנו ולעלייתו של סוהארטו, היחסים בין אינדונזיה לסין הקומוניסטית החמירו כאשר שתי המדינות ניתקו את היחסים הדיפלומטיים.
עם זאת, אינדונזיה לא כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין, על אף ששיתפה אז תחושות אנטי-קומוניסטיות.
עם זאת, אינדונזיה וטאיוואן נהנות מיחסים קרובים מאז סוף שנות ה-60 עד שנת 2021.
אינדונזיה הקימה משרד כלכלי ומסחר באינדונזיה בטאיפיי מאז 1970, ואילו טאיוואן יוצגה באמצעות הקמת משרד הכלכלה והסחר של טייפה (TETO) בג'קרטה מאז 1971. באוקטובר 2015 הודיע משרד החוץ על פתיחתו של ה-TETO השני בסורביה, מזרח ג'אווה.
המשרד נפתח רשמית ב-18 בדצמבר 2015 והחל את פעולתו ב-21 בדצמבר 2015.
אינדונזיה היא שותפת הסחר ה-10 בגודלה של טאיוואן, כאשר נפח המסחר הדו-צדדי השנתי מגיע ל-12.3 מיליארד דולר.
עבור אינדונזיה, טאיוואן היא מקור ההשקעות הישירות הזרות התשיעי בגודלה, כאשר סך ההשקעות מסתכמות ב-15.3 מיליארד דולר ומניבות כמיליון הזדמנויות עבודה, בעוד שיש בה כ-8,000 אנשי ניהול וטכניים טאיוואניים העובדים באינדונזיה.
על פי הדירקטוריון לתיאום השקעות, 1,475 משקיעים טאיוואניים השקיעו באינדונזיה עד יוני 2012.
ב-12 במאי 2016, שני הצדדים חתמו על הסכם לשיתוף פעולה חקלאי בטאיפיי, הכולל טיפולי חקלאות, גננות, חקלאות חלב וגידולים במדרון לתחומי שיתוף פעולה והשקעה.
טייוואן היא המקור הגדול ביותר מבין שמבקרים באינדונזיה.
בשנת 2012 ביקרו באינדונזיה 216,535 תיירים טייווניים.
עם 88 טיסות בשבוע בין שתי המדינות, יעדי התיירות הפופולריים למבקרים בטאיוואן הם באלי, בורובודור וג'קרטה.
אינדונזיה היא המקור הגדול ביותר בטייוואן למהגרי עבודה זרים.
בשנת 2012 היו בטייוואן כ-185,000 מהגרי עבודה אינדונזיים, שהם 42% מכלל כוח העבודה הזר בטאיוואן.
המספר עלה ללא הפסקה מאז ינואר 2011, אז נחתמו ההסכמים על מיקום כוח האדם האינדונזי בטאיוואן.
בשנת 2014 עלה המספר ל-190,000 עובדים אינדונזיים מתוך סך של 450,000 עובדים זרים בטייוואן.
נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, הילל את טאיוואן על היחס הידידותי שלה לעובדים אינדונזיים.
יחסי אינדונזיה–הפיליפינים הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה לבין הפיליפינים.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-24 בנובמבר 1949. בשנת 1949 פתחה הממשלה האינדונזית את נציגותה (המשרד הקונסולרי) במנילה, השגרירות נפתחה בראשית שנות ה-50. ב-21 ביוני 1951 חתמו שתי המדינות על חוזה ידידות.
אמנה זו מגדירה את בסיס היחסים בין המדינות, מטרותיה העיקריות הן: שמירה על שלום וידידות, יישוב סכסוכים באמצעים דיפלומטיים ושלווים, יצירת נתיבי תעבורה לאזרחי שתי המדינות ואמצעים לפיתוח שיתופי פעולה בתחום הסחר וההתרעות.
אמנה זו דנה גם בסוגיות הפוליטיות והחברתיות-כלכליות של שתי המדינות.
במרץ 2011 חתמו מנהיגי שתי המדינות על מזכר הבנות להעצמת שיתוף הפעולה בתחומי הביטחון, ההגנה, תיחום הגבולות, ההגנה על זכויות מהגרי עבודה, חינוך וספורט.
אינדונזיה מעניקה תמיכה מוסרית לממשלת פיליפינים בסכסוך הטריטוריאלי שלה על איי ספרטלי.
נושא המחלוקת הטריטוריאלית בין אינדונזיה לפיליפינים היה ים סולאווסי באזור סולאווסי (אינדונזיה) ומינדנאו (הפיליפינים) שנחשב כמקור נפט וגז טבעי פוטנציאלי.
בנוסף, המים השנויים במחלוקת עשירים בדגים ובנתיבי סחר חשובים.
הסכסוך בין המדינות נמשך מאז 1994: השטחים היו באזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה וגם של הפיליפינים.
מחלוקת זו החלה בין הולנד (שיישבה את אינדונזיה) לארצות הברית (שכבשה את שטח הפיליפינים לאחר תום מלחמת ארצות הברית–ספרד) והסתיימה לטובת איי הודו המזרחיים ההולנדיים בשנת 1932. ב-23 במאי 2014 חתמו המדינות על הסכם על גבול ימי חדש ביניהן.
לדברי נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו, זו דוגמה טובה כיצד לפתור מחלוקות בין מדינות ללא שימוש בכוח.
נשיא הפיליפינים, בניגנו אקינו, אמר כי ארצו רוצה לסיים את הסכסוך באמצעים לגיטימיים ושלווים.
על פי משרד המסחר של אינדונזיה, ב-2003, מחזור המסחר בין המדינות הסתכם לסך של 1.12 מיליארד דולר, בשנת 2009 - 2.9 מיליארד דולר, וב-2010 כבר עלה ל-3.89 מיליארד דולר.
אינדונזיה היא הספק הגדול ביותר של פחם לפיליפינים, ועונה על הדרישה של מדינה זו בכ-70%.
בשנת 2013, אינדונזיה הייתה שותפת הסחר ה-11 בגודלה בתחום הסחר והכלכלה של הפיליפינים, עם מחזור של 3.51 מיליארד דולר.
בשנת 2014 היקף הסחר בין המדינות הגיע ל-4.59 מיליארד דולר.
אינדונזיה מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה וקונסוליה כללית בדבאו סיטי.
הפיליפינים מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה ו-2 קונסוליות במאנאדו וסורבאיה.
יחסי אינדונזיה–ברוניי הם היחסים הדו-צדדיים של סולטנות ברוניי דרוסלאם ורפובליקת אינדונזיה.
למרות שהם אינם חולקים גבולות יבשתיים ישירים, אינדונזיה וברוניי חולקים את האי בורנאו.
מאז שנוסדו יחסים דיפלומטיים עוד בשנת 1984, שתי המדינות נהנות מיחסים חמים וידידותיים.
היחסים בין שתי המדינות התקדמו היטב ושני הצדדים המשיכו ליהנות מקשרים חזקים במגוון רחב של שיתופי פעולה; לרבות סחר והשקעות, תיירות, חקלאות, ימי ודייג, בריאות, ביטחון, פשעים על-לאומיים, חינוך, נוער, תרבות ואנשי קשר.
גם לברוניי וגם לאינדונזיה יש הרבה תכונות אופייניות נפוצות, אלה כוללות מסגרות התייחסות נפוצות בהיסטוריה, תרבות ודת.
שפותיהם הלאומיות; האינדונזית והמלאית קשורות זו לזו.
מרבית האוכלוסייה של שתי המדינות היו ממוצא אוסטרונזי או מגזע מלאי, כאשר תרבות מלאית משמעותית הייתה משותפת ביניהם.
שתי המדינות הן מדינות עם רוב מוסלמי, חברות באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה וב-APEC, והן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היחסים בין אינדונזיה לברוניי קיימים מאז המאה ה-14 או אולי קודם לכן.
נגרקרטגאמה הוא שיר מ-1365 אשר הזכיר Barune (ברוניי) כאחת ממדינות הווסאל של מג'פהיט.
היחסים בין ברוניי לשאר הארכיפלג האינדונזי הוקמו אולי מוקדם יותר בעידן האימפריה של סריג'יאן.
בתקופה הקולוניאלית האירופית, אינדונזיה נפלה תחת הולנד באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, ואילו ברוניי יחד עם סינגפור ומלזיה נפלו תחת האימפריה הבריטית.
בשנות ה-60, אינדונזיה וברוניי היו מעורבות בעקיפין בסכסוך צבאי במהלך העימות האינדונזי–מלזי, שם אינדונזיה לחמה נגד הקמת מלזיה וכוחות משלוח חדרו לסראוואק וצפון בורניאו כולל ברוניי.
הרפובליקה של אינדונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברוניי ב-1 בינואר 1984. אינדונזיה גם תמכה בחברות ברוניי ב-ASEAN בשנת 1984.
ברוניי הייתה יעד פופולרי בקרב עובדים אינדונזיים.
נכון ל-31 באוגוסט 2012 ישנם בערך 58,000 אזרחים אינדונזיים שוהים ועובדים בברוניי.
היקף הסחר הדו-צדדי בשנת 2011 הגיע לכ-1.1 מיליארד דולר, יחד עם כ-3,500 מוצרים אינדונזיים בשוק ברוניי.
בהתאם למדיניות הגיוון הכלכלי של ברוניי, שתי המדינות מבקשות להעצים את שיתוף הפעולה בתחום הימי והדייג, וכן בתחום הבריאות.
ברוניי מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
אינדונזיה מחזיקה בברוניי שגרירות בבנדר סרי בגוואן.
יחסי אינדונזיה–וייטנאם הם היחסים הדו־צדדיים בין אינדונזיה ווייטנאם.
אינדונזיה ווייטנאם הן מדינות שכנות בעלות גבולות ימיים השוכנים על ים סין הדרומי.
שתי המדינות הן חברות ב־ASEAN ו־APEC.
היחסים בין אינדונזיה ווייטנאם מאוד ותיקים, במיוחד הקשרים עם דרום וייטנאם שהחלו בסביבות המאה ה-7, בעידן של ממלכות צ'אמפה, סריוויג'איה , ומאוחר יותר מג'פהיט.
ברשומות באינדונזיה מהמאה ה-15 מוזכרת הנסיכה דארוואטי, נסיכת צ'אם, שהייתה נשואה למלך קרטאויאיה, השליט השביעי של מג'אפית.
את קברו של "פוטרי שמפה" (נסיכת שמפה) ניתן למצוא בטרולאן שבמזרח ג'אווה, אתר בירת מג'פהיט.
מהמאה ה-15 עד ה-17 צ'אם המוסלמית קיימה יחסים לבביים עם סולטנות אצ'ה.
סולטנות זו הייתה ממוקמת בקצה הצפוני של סומטרה וקידמה באופן פעיל לאמונה האסלאמית בארכיפלג האינדונזי.
בעוד שמערכת היחסים הדיפלומטית הבלתי פורמלית התקיימה כבר משנות הארבעים, קשרים דיפלומטיים רשמיים כוננו רק לאחר ועידת באנדונג בשנת 1955. אינדונזיה הקימה קונסוליות כלליות בהאנוי וסייגון בדצמבר וספטמבר של אותה שנה.
בהתחלה שמרה אינדונזיה על נייטרליות בין הצפון והדרום, אולם ממשלת אינדונזיה תחת סוקרנו פנתה לטובת צפון וייטנאם הקומוניסטית.
הו צ'י מין ביקר באינדונזיה בשנת 1959 וסוקארנו ביקר שוב בשנה שלאחר מכן.
בסופו של דבר, ב־10 באוגוסט 1964 הוקמה שגרירות בהאנוי, שהביאה לניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם דרום וייטנאם וסגירת הקונסוליה בסייגון.
שגרירות זו נשמרה אפילו כאשר סוהארטו השתלט על השלטון.
ב־28 ביולי 1995 הפכה וייטנאם לחברה השביעית ב-ASEAN – איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
שיתוף הפעולה הדו-צדדי באמצעות ASEAN קודם מאז.
בפברואר 1959 ביקר נשיא צפון וייטנאם הו צ'י מין באינדונזיה, ואילו הנשיא סוקרנו ביקר בצפון וייטנאם ביוני באותה השנה.
בנובמבר 1990 ביקר הנשיא סוהארטו בווייטנאם.
באפריל 1994 ביקר הנשיא לאק אנח באינדונזיה.
בשנת 2016 ביקרו באינדונזיה כ־50,000 תיירים וייטנאמים, כאשר 70,000 אינדונזים הגיעו לווייטנאם.
לאינדונזיה ווייטנאם אין כיום מחלוקות טריטוריאליות.
עם זאת, בהתייחס לסכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי, אינדונזיה תומכת ומפצירה במדינות ASEAN (כולל וייטנאם והפיליפינים) לאחד ולאשר מחדש את הצהרת ההתנהלות (DOC) של גורמים המעורבים, הצורך לאשר מחדש את ההנחיות, קוד ההתנהגות (COC) בים המזרחי (ים סין הדרומי), והצורך לכבד חוקים בינלאומיים ואת אמנת האו"ם לחוק הים (UNCLOS).
בשנים האחרונות הוטבעו ספינות דיג וייטנאמיות שנלכדו באזור הכלכלי הבלעדי באינדונזיה, כאשר 96 אוניות הוטבעו במהלך 2016, הכמות הגדולה ביותר בהשוואה למדינות אחרות.
נשיא אינדונזיה הביע את רצונו לפתור סוגיות של EEZ בפני מקבילו הווייטנאמי במהלך פסגת ה־G-20 בהמבורג 2017, שבה וייטנאם התארחה.
יחסי אינדונזיה–אתיופיה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה ואתיופיה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1961, ואחריה נפתחה שגרירות אינדונזיה באדיס אבבה בשנת 1964.
שגרירות אינדונזיה באתיופיה זיהתה שני מכשולים עיקריים הפוגעים ביחסי הסחר בין המדינות; המיקום הגאוגרפי של אתיופיה כמדינה ללא מוצא לים והעימותים המזוינים סביב אתיופיה.
באמצעות ארגון המדינות הלא מזדהות לשיתוף פעולה טכני דרום-דרום, אינדונזיה סייעה למספר גורמים ציבוריים באתיופיה באמצעות חינוך והכשרה באינדונזיה המקיפה מגזרים שונים; כמו חקלאות, חינוך, תכנון משפחתי, ניהול מיקרו-ארגונים, סביבה, הפחתת עוני, שיפור בריאות והזדמנויות להשכלה גבוהה.
אף על פי שכיום היקף הסחר הוא קטן יחסית, אך הסחר בין אתיופיה לאינדונזיה עשוי להיות מוגבר מכיוון שאינדונזיה ראתה באתיופיה שוק אפריקני חדש למוצרים אינדונזיים, כמו סבון ואטריות.
בשנת 2007 היקף הסחר הדו-צדדי עמד על כ-69 מיליון דולר, כאשר מאזן הסחר נוטה בכבדות לטובת אינדונזיה.
היבוא האתיופי מאינדונזיה כולל מוצרי אלקטרוניקה, סבון וחומרי ניקוי, נייר וספרים, צמיגים, טקסטיל וריהוט.
אינדונזיה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה שהוסמכה גם לסומליה וג'יבוטי, ואילו אתיופיה הקימה שגרירות חדשה בג'קרטה במחצית השנייה של 2016. ככל הנראה, שגרירות אתיופיה בג'קרטה תאושר למרכז איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN), מלזיה וסינגפור.
יחסי אינדונזיה–בנגלדש הם היחסים הבילטרליים של בנגלדש ואינדונזיה.
אינדונזיה היא המדינה המוסלמית הגדולה בעולם ואילו בנגלדש היא המדינה המוסלמית הרביעית בגודלה בעולם.
שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים רב-צדדיים שונים, במיוחד בכוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות, 8 המדינות המתפתחות, המדינות הבלתי-מזדהות, ארגון הסחר העולמי והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
בנגלדש מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואילו אינדונזיה מחזיקה בבנגלדש שגרירות בדאקה.
יחסים דיפלומטיים רשמיים כוננו בשנת 1972 לאחר שאינדונזיה הפכה לאחת המדינות המוסלמיות הראשונות שהכירו בנגלדש העצמאית.
המגעים בין מפרץ בנגל עם הארכיפלג האינדונזי החלו לפני מאות שנים.
אינדונזיה ובנגלדש היו קשורות לדרך המשי הימית של רשת הסחר באוקיינוס ההודי, שם הוחלפו מסעות סחורות ורעיונות.
מאז ראשית המאה ה-4 קיבלה אינדונזיה הינדים, ובהמשך השפעות בודהיסטיות מתת היבשת ההודית.
במאה ה-9 האימפריה של סריג'איה יצרה קשרים באמצעות יחסי דת וחינוך עם בתי ספר בודהיסטיים, מנזרים ואוניברסיטאות בהודו העתיקה ובבנגלדש, כמו נלנדה ומקדש פאהארפור.
לאחר הפרדת בנגלדש מפקיסטן, אינדונזיה יחד עם מדינות מוסלמיות אחרות שאינן ערביות כמו מלזיה, טורקיה ואפגניסטן הכירו מיד בריבונות בנגלדש בשנת 1971. לאחר מכן, בנגלדש זמן קצר לאחר עצמאותה בשנת 1971 כוננה יחסים דיפלומטיים עם אינדונזיה והשגרירות החלה לפעול ממאי 1972.
שתי המדינות מברכות על יוזמות להמשך שיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחומים שונים, כולל סחר והשקעות, חקלאות, ביטחון, חינוך, ביטחון מזון, ממשל טוב, טרור נגד, מחקר וטכנולוגיה וכן הפחתת אסונות וניהול.
מלבד שיתוף פעולה דו-צדדי, שתי המדינות החליפו את עמדותיהן על שיתוף הפעולה של שתי המדינות בפורומים אזוריים וגלובליים.
כמדינות הרוב המוסלמיות, שתי המדינות גם מחליפות דעות והביעו את דאגתן מהטיפול בסוגיית הפליטים המוסלמים של רוהינגיה במיאנמר השכנה.
בסוף אוקטובר, בבנגלדש וגם באינדונזיה החלו שביתות בהן היו מעורבים מיליוני עובדים בשכר נמוך הדורשים העלאות משמעותיות בשכר המינימום שלהם.
זרע אינדונזיה, יצרנית המלט הגדולה במדינה, ביטלה את התוכניות להרחיב את עסקיה לבנגלדש במאמצים לנצל את הביקוש הגובר של בנגלדש.
במחקר שנערך בשנת 2010 דורגו בנגלדש, אינדונזיה ואיראן כאומות הנמצאות בסיכון הגבוה ביותר כתוצאה ממזג אוויר קיצוני ומאירועים גיאופיזיים.
חברת הייעוץ לסיכונים גלובליים, Maplecroft, פיתחה את מדד הסיכון לאסונות טבע (NDRI) כדי לאפשר לעסקים וחברות ביטוח לזהות סיכונים לנכסים בינלאומיים.
אינדונזיה חתמה לאחרונה על עסקה עם חברת תרופות בנגלדשית לייצוא סחורה לארצם, שם רואה בנגלדש שוק פוטנציאלי נוסף למוצרי התרופות שלה.
הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2017 ב-1.53 מיליארד דולר.
יחסי אינדונזיה–בלגיה הם היחסים הדו-צדדיים של בלגיה ואינדונזיה.
היחסים החלו בשנת 1947 במעורבות בלגית בנציבות שלוש האומות, יחד עם אוסטרליה וארצות הברית, על פתרון המחלוקות בין אינדונזיה להולנדים ביחס לריבונות אינדונזית.
בהמשך, בלגיה הייתה בין המדינות האירופאיות הראשונות שהכירו באינדונזיה בשנת 1949. בדצמבר 1949 הקימה אינדונזיה נציגות לממלכת בלגיה.
בשנת 1963, שתי המדינות הסכימו לשדרג את היחסים הדו-צדדיים לרמת השגרירות.
משלחתה של רפובליקת אינדונזיה לקהילה האירופית הוקמה ב-18 באוגוסט 1990 בבריסל.
בשנת 2005 בעקבות הצונאמי באוקיינוס ההודי, בלגיה השתתפה במשימת ניטור באצ'ה לפיקוח על יישום הסכם השלום בהלסינקי בין ממשלת אינדונזיה לתנועת אצ'ה חופשית.
בנובמבר 2008 ביקר הנסיך פיליפ מבלגיה באינדונזיה כדי לשפר את שיתופי הפעולה השונים עם אינדונזיה.
בשנת 2008 שווי המסחר הכולל של בלגיה – אינדונזיה היה 1.28 מיליארד אירו.
סחורות הייצוא העיקריות באינדונזיה לבלגיה הן מוצרי עץ ורהיטים, הנעלה, ביגוד, טקסטיל, עור, פנינים, מוצרי דייגים, ציוד לטבק ומכונות.
ההשקעה של בלגיה באינדונזיה בשנת 2008 הייתה 16,6 מיליון אירו בשני פרויקטים.
בתקופה שבין 1990–2007, סך ההשקעה של בלגיה באינדונזיה הסתכמה ב-263 מיליון אירו ב-49 פרויקטים, מרוכזים במטעים, אריחים וזכוכית, פלדה, בתי מרקחת, בגדים וטקסטיל.
בלגיה היא המדינה היחידה באירופה המחזיקה בפארק הנושא האינדונזי, "ממלכת גאנשה", שנפתח לראשונה ב-20 במאי 2009 על ידי שר התיירות והתרבות האינדונזי ג'רו וואצ'יק .
הפארק התופס שטח של 6.2 דונם הוא הפארק האינדונזי הראשון באירופה, שנמצא בפארק השימור Pairi Daiza, ברוגלט, בלגיה.
האוספים שלה כוללים פורה Agung שאנטי Buwana המקדש באלינזי הינדו, טנגארה נוסה במזרח ו טוראג'ה בתים מסורתיים העתקים מיניאטוריים של בורובודור ופראמבאנאן מקדשים.
באוגוסט 2009 שלחה ממשלת אינדונזיה זוג פילים סומטרים לבלגיה כדי להחיות את הפארק האינדונזי.
לדברי שגריר אינדונזיה בבלגיה נדג'יב ריפט קסואמה, הפילים הם מתנה מיוחדת להנצחת הקשרים הדיפלומטיים בין בלגיה לאינדונזיה שנמשכו 60 שנה.
זוהי תוכנית הלוואת הגידול בעלי החיים בסכנת הכחדה הראשונה שהייתה אי פעם באינדונזיה באירופה.
בלגיה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה וקונסוליית כבוד בסורביה.
אינדונזיה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל, שהוסמכה אף ללוקסמבורג ולאיחוד האירופי.
יחסי אינדונזיה–ונצואלה הם היחסים הבילטרליים של הרפובליקה של אינדונזיה וונצואלה.
מאז היחסים הדיפלומטיים שנוסדו בשנת 1959, אינדונזיה וונצואלה נהנים מקשרים ידידותיים.
שתי המדינות הסכימו להרחיב את קשרי הסחר וההשקעה, בעיקר בענפי התיירות, הטכנולוגיה, הכימיקלים והגז הטבעי.
אינדונזיה וונצואלה חברים בארגונים רב-צדדיים כמו ארגון הסחר העולמי (WTO), המדינות הבלתי-מזדהות והפורום לשיתוף פעולה במזרח אסיה–אמריקה הלטינית.
אינדונזיה וונצואלה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 באוקטובר 1959. אינדונזיה פתחה את שגרירותה בקראקס בשנת 1977 וונצואלה פתחה ב-1981.
באוגוסט 2000, ביקר נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס בג'קרטה, ונפגש עם נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד.
לאחר מכן, בחודש שלאחר מכן, בין התאריכים 26–28 בספטמבר 2000, ביקר נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד בקראקס כדי להשתתף בפסגת OPEC, ונפגש עם הוגו צ'אווס.
ונצואלה תרמה שני מיליון דולר עבור המאמץ להקלה מייד לאחר שהצונאמי הרס את אצ'ה בשנת 2004. ונצואלה גם קידמה את החינוך באצ'ה על ידי הקמת המכון לפוליטכניקה של ונצואלה–אינדונזיה באצ'ה שנחנך בשנת 2009.
במסחר הדו-צדדי בין אינדונזיה וונצואלה חלה עלייה מרשימה, והוא שולש בתוך חמש שנים בין 2003 ו-2008. בשנת 2003 הסחר עמד על רק 24.93 מיליון דולר, עלה ל-82.55 מיליון דולר בשנת 2007, ול-92.27 מיליון דולר בשנת 2008. בשנת 2009 המסחר הדו-צדדי עלה ל-96 מיליון דולר.
מאינדונזיה ייבאה ונצואלה טקסטיל, כותנה, גומי טבעי, סיבים, מוצרי עץ, ציוד חשמלי, הנעלה וציוד ספורט, תוך ייצוא פלסטיק, אמיד ציקלי, סיליקון דו-חמצני וסגסוגות אלומיניום לאינדונזיה.
מאזן הסחר הוא לטובת אינדונזיה, עם יצוא אינדונזי בשווי 79.19 מיליון דולר לוונצואלה בשנת 2009.
אינדונזיה מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–ארמניה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לארמניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בספטמבר 1992. ב-12 באוקטובר 2005 חתמו שתי המדינות על הסכם הימנעות מכפל מס והקימו פורום ייעוץ דו-צדדי.
ב-8 באוגוסט 2012 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני.
ב-1 בנובמבר 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה בתחום החינוך וההשכלה הגבוהה.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בכ-27 מיליון דולר.
ארמניה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
אינדונזיה מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה בקייב, אוקראינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן.
יחסי אינדונזיה–בהוטן הם יחסי החוץ בין אינדונזיה ובהוטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בדצמבר 2011. ההסכם על כינון היחסים נחתם בין שני שגרירי המדינות לאו"ם בניו יורק.
לאחר טקס החתימה, שני השגרירים החליפו דעות בנושאי שיתוף פעולה הדדי והביעו את רצונם של ממשלותיהם לשתף פעולה הדוק בתחומים בעלי תועלת הדדית.
האזורים האפשריים שנדונו היו תיירות, סחר והחלפת ביקורים רשמיים.
שני השגרירים הביעו גם את רצונם להעמיק עוד יותר את רמת שיתוף הפעולה הנוכחית בין שתי המדינות באו"ם ובפורומים רב-צדדיים אחרים.
יחסי אינדונזיה–המלדיביים הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין המלדיביים.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בספטמבר 1974. ביוני 2017 נפגשו שר החוץ המלדיבי, מוחמד אסים, עם שרת החוץ האינדונזית רטנו מרסודי בג'קרטה, וקיימו דיונים לקידום התיירות בין שתי המדינות.
ביוני 2020 שר החוץ המלדיבי, עבדולה שהיד, שוחח עם עמיתתו האינדונזית, רטנו מרסודי, על מגפת הקורונה המתמשכת בשיחה טלפונית.
בין השנים 2012–2017, הסחר בין המדינות גדל ב-12% מדי שנה בממוצע.
בשנת 2016 לבדה, הסחר הדו-צדדי הסתכם בכמעט 39 מיליון דולר.
נתונים רשמיים מראים כי 4,886 תיירים אינדונזים ביקרו באיים המלדיביים בשנת 2016 - עלייה של 41.5% לעומת 3,452 בשנת 2015. הצמיחה הזו נמשכה גם בשנת 2017, כשהכניסות מאינדונזיה גדלו ב-39% והגיעו ל-2,102 בחמשת החודשים הראשונים של השנה בהשוואה ל-1,512 בתקופה המקבילה בשנה שקדמה לה.
אינדונזיה מיוצגת במלדיביים באמצעות שגרירותה בקולומבו, סרי לנקה.
המלדיביים מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
יחסי אינדונזיה–טורקמניסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין טורקמניסטן.
אינדונזיה הכירה בעצמאותה של טורקמניסטן ב-28 בדצמבר 1991 יחד עם ההכרה בעשר מדינות אחרות החברות בחבר המדינות ואשר היו חלק מברית המועצות לשעבר.
אינדונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם טורקמניסטן באמצעות החתימה על הקומוניקט המשותף ב-10 בדצמבר 1992 במוסקבה.
בהתבסס על הצו הנשיאותי של 1993, שגריר אינדונזיה בטשקנט הוסמך במקביל גם עבור הרפובליקה של טורקמניסטן.
מאוחר יותר יוצגה אינדונזיה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, וכיום היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, ערך ביקור ממלכתי באינדונזיה ב-1–3 ביוני 1994. טורקמניסטן מקווה לפתח שיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי בתחומי הכלכלה והמסחר.
במהלך הביקור נחתמו מספר מסמכים, ביניהם הסכם שיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני וכן הסכם הגנה וקידום השקעות.
מצד שני, במהלך ביקורו של הנשיא סוהרטו בטורקמניסטן ב-10–12 באפריל 1995, נחתם הטקסט של הצהרת שיתוף הפעולה על עקרונות היחסים ושיתוף הפעולה בין אינדונזיה לטורקמניסטן.
היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה לטורקמניסטן בתחום הפוליטי מתנהלים בצורה טובה יחסית.
ניתן לראות זאת מתמיכה הדדית של עמדות ומינויים של שתי המדינות בפורומים/ארגונים בינלאומיים שונים.
היחסים הכלכליים ושיתוף הפעולה המסחרי בין אינדונזיה-טורקמניסטן עדיין לא הראו ערך משמעותי.
בפברואר 1993 שר תעשיית חומרי הבניין של טורקמניסטן, חלמאוחמד אורזחטוב חתם על הסכם הבנות עם PT.
פרומה קומקסינדו תקים מפעל אדני בטון לרכבת, מפעל לעמודי חשמל ומפעל למוצרי אנרגיה סולארית.
בניית מסילת הברזל המתוכננת בטורקמניסטן היא באורך 2,000 ק"מ.
בתמורה, טורקמניסטן מתכוונת לשלם עם כותנה ומוצרי סחורה אחרים אך זה לא מומש.
בתחום החברתי-תרבותי, לשתי המדינות אין עדיין הסכם שיתוף פעולה בתחום החברתי-תרבותי והתיירותי.
עם רקע תרבותי ודתי ניתן לממש אפשרות לשיתוף פעולה אינטנסיבי.
מסיבה זו, יש צורך לבחון אפשרויות שונות של שיתוף פעולה חברתי-תרבותי על מנת לעודד מגעים מוגברים של יחסי שיתוף פעולה, הן בין ממשלות והן בין עמי שתי המדינות.
אינדונזיה מיוצגת בטורקמניסטן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
טורקמניסטן מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
יחסי אינדונזיה–טג'יקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין טג'יקיסטן.
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של טג'יקיסטן והרפובליקה של אינדונזיה כוננו ב-27 באוגוסט 1994. שיתוף פעולה בסחר וכלכלה בין שתי המדינות הידידותיות התפתח על בסיס ההסכמים בין ממשלת הרפובליקה של טג'יקיסטן וממשלת הרפובליקה של אינדונזיה בנושא שיתוף פעולה מסחרי, כמו גם מסמכים משפטיים אחרים.
מזכר על שיתוף פעולה בתחום החינוך, אשר נחתם בין משרדי החינוך של הרפובליקה של טג'יקיסטן והרפובליקה של אינדונזיה מיושם באמצעות תוכניות ההכשרה השונות באינדונזיה.
כמו כן, במסגרת תוכנית "דרמסיבה" מומחים טג'יקיים לומדים את השפה והתרבות האינדונזית באינדונזיה.
בשנת 2012 שגרירות הרפובליקה של אינדונזיה בטשקנט, במטרה להכיר לטג'יקים את התרבות והאמנות של הרפובליקה של אינדונזיה, קיימה אירוע מאורגן על ההיסטוריה וההישגים הלאומיים של אינדונזיה בעיר ח'וג'נד, סוגד.
אינדונזיה מיוצגת בטג'יקיסטן באמצעות שגרירותה בטשקנט, אוזבקיסטן.
טג'יקיסטן מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
יחסי אינדונזיה–אלבניה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לאלבניה.
בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית וטיהור הקומוניסטים באינדונזיה בשנים 1965–1966, הגיעה קבוצה גדולה של קומוניסטים אינדונזים פרו-סינים לטירנה, והיא הפכה למקום מקלט עבורם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 במאי 1994. היחסים בין המדינות טובים, אם כי יחסיהם עדיין מוגבלים לתמיכה בארגונים בינלאומיים וביחסי סחר.
במשך השנים 2012–2016 נרשמה מגמת הסחר הכוללת בין שתי המדינות כחיובית של 2.20%.
סך הסחר בין אינדונזיה לאלבניה הראה עלייה משמעותית מאוד של 88.81%, מ-5.66 מיליון דולר ב-2015 ל-10.6 מיליון דולר ב-2016.
אינדונזיה מיוצגת באלבניה באמצעות שגרירותה בסופיה, בולגריה.
אלבניה מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
בין אינדונזיה לאנדורה מתקיימים יחסים דיפלומטיים החל מ-1996.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-26 במרץ 1996. כוננות היחסים נעשתה באמצעות הודעה משותפת שנחתמה בפריז בידי נציגי המדינות.
נכון להיום, בין המדינות מתקיימים יחסים בילטרליים, כלכליים, מסחריים, תרבותיים ומדעיים.
בספטמבר 2017, שרי החוץ של אינדונזיה ואנדורה קיימו דיון בשולי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק.
בביקורו הרשמי של סגן שר החוץ של אינדונזיה באנדורה, הביע ראש ממשלת אנדורה אנטוני מרטי את הערכתו למאמצים שנעשו בחיזוק שיתוף הפעולה בין שתי המדינות.
לאינדונזיה אין שגרירות באנדורה, ושגרירות אינדונזיה בפריז אמונה על היחסים עם אנדורה.
אנדורה אינה מיוצגת באינדונזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אינדונזיה–אסטוניה הם היחסים הדו–צדדיים בין אינדונזיה לאסטוניה.
אינדונזיה הכירה באסטוניה ב-16 בספטמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו ב-5 ביולי 1993.
לשתי המדינות יש שגרירים המתגוררים בהלסינקי ובקנברה.
מאז 2012, אסטוניה מיוצגת באינדונזיה על ידי שני קונסולים של כבוד.
בספטמבר 2007 נפגשו שרי החוץ של שתי המדינות במסגרת העצרת הכללית של האו"ם.
ביולי 2014 ביקר שר ההגנה האינדונזי באסטוניה.
יחסי אינדונזיה–בלארוס הם היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה לבלארוס.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-18 ביוני 1993.
במאי 2000 ביקרה משלחת מבלארוס באינדונזיה בראשות סגן ראש ממשלת בלארוס.
באוגוסט 2011 החלה פעילותה של שגרירות בלארוס באינדונזיה.
מאז ספטמבר 2017 שגריר בלארוס באינדונזיה הוא ולרי קולסניק, ושגריר אינדונזיה בבלארוס הוא חוסה אנטוניו מוראטו טבארס.
יחסי אינדונזיה–אנגולה הם היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה לבין אנגולה.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-2001. אנגולה מיוצגת באינדונזיה על ידי השגרירות שלה בסינגפור.
אינדונזיה מיוצגת באנגולה על ידי השגרירות שלה בווינדהוק, נמיביה.
אינדונזיה ואנגולה חולקות היסטוריה משותפת של קולוניאליזם ומאבק לעצמאות.
שתי המדינות היו חלק מהמדינות הבלתי-מזדהות ועזרו זו לזו בקידום מטרותיהן בפורומים בינלאומיים.
אינדונזיה תמכה במאבקה של אנגולה נגד האפרטהייד בדרום אפריקה ובמאבקה נגד קבוצות בדלניות.
אנגולה תמכה בריבונותה של אינדונזיה על מזרח טימור ובטענותיה של אינדונזיה לשליטה על שטחים באזור ים סין הדרומי.
אנגולה היא השותפה הכלכלית השלישית בגודלה של אינדונזיה בקרב המדינות האפריקאיות שמדרום לסהרה, אחרי דרום אפריקה וניגריה.
ב-2016 עמד שווי הסחר בין שתי המדינות על 290 מיליון דולר אמריקאי.
אינדונזיה ייצאה לאנגולה שמן דקלים, מרגרינה, מכשירי חשמל ביתיים, טקסטיל, ריהוט, כפפות, גפרורים וניירות.