tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נתניהו נוהג לתת פרסום לטענת הכזב לפיה ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק הוא פדופיל בגלל ההיכרות שלו עם עבריין המין האמריקאי ג'פרי אפשטיין ותיעודים לפיהם ברק נצפה יוצא מדירתו לבוש בצעיף, וכן סילוף דבריו של אלן דרשוביץ בנושא.
במרץ 2023, שיתף ציוץ לפיו מתחריו הפוליטיים מעוניינים "לשרוף ולהשמיד את המדינה".
במרץ 2023, פרסם בדיה לפיה "אנרכיסטים מהשמאל" נשלחו על-ידי אהוד ברק על מנת להתנקש בראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנים 2023–2025, הפיץ את בדיית "הבגידה מבפנים" ברשת החברתית X, המאשימה את חיל האוויר ואת אנשי המחאה כנגד הרפורמה המשפטית במתקפת הפתע של חמאס על ישראל.
בין היתר, ניסח נתניהו תמיהות המרמזות להימנעות מכוונת של חיל האוויר מהפצצת מחבלי חמאס וכן ייחוס המתקפה לניסיון הפיכה צבאית על ידי הרמטכ"ל הרצי הלוי, ושיתף הודעה הקוראת לא לשכוח את מה שכינה "טבח קפלן".
בהמשך, טען באופן מפורש לקיומה של בגידה.
במאי 2024 הפיץ סרטון שבו נראה חייל מילואים רעול פנים כשהוא קורא למרד צבאי בשר הביטחון יואב גלנט וברמטכ"ל הרצי הלוי.
במרץ 2025 פרסם בדייה לפיה ראש השב"כ רונן בר מנסה לבצע הפיכה צבאית, והשווה זאת להפיכות צבאיות במדינות ביבשת אפריקה.
באפריל 2025 פרסם תאוריית קונספירציה שבה האשים אנשים המזוהים עם המחאה נגד הרפורמה המשפטית (אותם כינה "השמאל הקפלניסטי") בחשד להצתת גל השריפות בישראל במטרה לבטל את טקס הדלקת המשואות.
ביולי 2025 פרסם טענה לפיה "דו"ח של הסנאט חושף שממשל ביידן השקיע מיליארד דולר בעמותות ישראליות כדי להפיל את ממשלת הימין".
מירי רגב חזרה על טענתו של נתניהו, אך בדיקה של הדו"ח ממנו נלקחו הנתונים העלתה שלא מדובר בדו"ח של הסנאט אלא בנייר עמדה של שני חברי קונגרס שהופץ כטיוטה לחברי ועדת המשפטים בסנאט.
כמו כן, הסכומים בדו"ח אינם מיליארד דולר אלא סכומים קטנים בלבד, ואלה הועברו למגוון ארגונים, בהם ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, מגן דוד אדום, בית החולים הדסה עין כרם והמכללה האקדמית ספיר.
באוגוסט 2025 רמז ברשת X כי הרמטכ"ל אייל זמיר מוביל "מרד וניסיון הפיכה צבאית שמתאימים לרפובליקת בננות", מה שהביא את הרמטכ"ל לעימות מול ראש הממשלה בישיבת הממשלה בגין הדברים.
ב-30 ביולי 2017 פרסם עמוד הפייסבוק "שישים ואחת" מבית מרכז מולד פוסט, המותח ביקורת על התגוררות יאיר נתניהו במעון ראש הממשלה, אבטחתו 24 שעות ביממה וזכאותו לרכב ממשלתי צמוד.
לטענתם, זו הפעם הראשונה שבה ילדי ראש ממשלה אובטחו לאחר גיל 18. נתניהו הגיב לפוסט, ותגובתו כללה האשמות נגד ארגון מולד והקרן החדשה לישראל ונגד בניהם של ראשי הממשלה לשעבר, שמעון פרס, אריאל שרון ואהוד אולמרט.
בניו של אולמרט הגיבו בחריפות, וארגון "מולד" הגיש נגדו תביעת דיבה על סך 140 אלף ש"ח.
בדצמבר 2017 הגיש נתניהו תביעת לשון הרע על סך 140 אלף ש"ח נגד ארגון "מולד".
בדצמבר 2022 דחה בית המשפט את התביעות ההדדיות.
תביעת דיבה נגד אייבי בנימין
אייבי בנימין הודה שככל הנראה שגה בפרסום, התנצל והסיר את הפוסט.
ביולי 2019 זכה נתניהו בתביעת הדיבה, ונפסק שעל אייבי בנימין לשלם לו פיצוי בסך 20 אלף ש"ח, בתוספת 7,500 ש"ח הוצאות משפט.
בינואר 2018, חדשות 2 פרסמו קלטת שמע שבה נשמע נתניהו בשיחה עם חברו רומן אברמוב (לימים, נציגו בישראל של המיליארדר האוסטרלי ג'יימס פאקר) ועם ניר מימון, בנו של קובי מימון לאחר בילוי במועדון החשפנות "פוסיקט" בתל אביב.
תוכן השיחה הוקלט בחשאי באוגוסט 2015, על ידי הנהג המאבטח.
בהקלטה נשמע נתניהו אומר למימון בהתייחס למתווה הגז שאושר באותם ימים: "אבא שלי סידר לאבא שלך עכשיו 20 מיליארד דולר הצגה, ואתה לא יכול לפרגן לי ב-400 שקל?".
באותה הקלטה הציע לחבריו לקיים יחסי מין עם בת הזוג שלו לשעבר, הדוגמנית לי לוי, בתמורה לסגירת חוב: "אבל אם אתה רוצה אסדר לך את לי לוי.
אני צריך לסדר לכולם את לי לוי.
אני סוגר את כל החובות".
בהמשך, הפך סרטון רמיקס של ההקלטה לויראלי.
נתניהו התנצל על הדברים: "בשיחה לילית, תחת השפעת אלכוהול, אמרתי דברי הבל על נשים ודברי הבל אחרים שמוטב שלא היו נאמרים".
יום למחרת מסר אביו כי דברי בנו נאמרו תחת השפעת אלכוהול, וכי הוא ורעייתו חינכו את ילדיהם לכבד כל אדם וכל אישה.
במרץ 2018 הגישה חברת "מודיעין אזרחי" תביעת פיצויים נגד הנהג, שהקליט את השיחה, על סך 250 אלף שקל בגין הפרת חובת הסודיות בחוזה ההעסקה שלו.
באוקטובר הגיע הנהג להסדר חסוי עם החברה והתנצל על תיעוד השיחה.
בעקבות כך, דחה בית הדין האזורי לעבודה בירושלים את התביעה נגדו.
מספר ימים לאחר מכן הגיש נתניהו תביעה נגד הנהג על סך מיליון שקלים בגין הוצאת לשון הרע ופגיעה בשמו הטוב.
בפשרה בין נתניהו לנהג הוסכם שהנהג יפצה את נתניהו ב-30,000 ש"ח.
הדלפת פרטים חסויים מחקירת ניר חפץ
בינואר 2020 הגיש ניר חפץ, עד מדינה בתיקי בנימין נתניהו, תביעה על סך חצי מיליון ש"ח נגד יאיר נתניהו, בטענה שפגע בפרטיותו כאשר פרסם בחשבון הטוויטר שלו פרטים מחקירתו של חפץ, כולל כאלה החוסים תחת צו איסור פרסום.
בפברואר 2025 פסק בית הדין כי על נתניהו לשלם לחפץ פיצויים על סך 75 אלף ש"ח.
בפברואר 2020 נפסק כי על נתניהו לפצות ברבע מיליון ש"ח את אבי אלקלעי, עורך אתר וואלה לשעבר, שתבע אותו כיוון ששיתף פרסום שלפיו אלקלעי שתול מטעם קרן וקסנר.
פסק הדין ניתן לאחר שנתניהו לא הגיש כתב הגנה.
נתניהו הגיש בקשה לביטול פסק הדין בנימוק שלא ידע על הגשת כתב התביעה, אך זו נדחתה בנימוק שהודעה נמסרה בדואר רשום ונתניהו אף התייחס לתביעה במדיה החברתית.
הוא חויב בנוסף ב-29,000 ש"ח הוצאות משפט.
לאחר שמיאן לשלם הוצאות של 3,150, אלקלעי פתח הליכי הוצאה לפועל כנגדו, מה שהוביל לגילוי מצבו הכספי של החייב.
בסוף אוגוסט 2021, נתניהו הגיש בקשת רשות ערעור, וטען שמצבו הכלכלי אינו מאפשר לו לשלם את הסכום שנפסק נגדו, מה שהוביל לפרסומים אודות כך שיש לו מעל מיליון ש"ח בעו"ש בחשבונות בבנק דיסקונט.
ערעורו של נתניהו לבית המשפט המחוזי נדחה, והוא חויב בהוצאות נוספות בסך 30,000 ש"ח.
נתניהו הגיש לבית המשפט העליון בקשת רשות ערעור על פסק דין זה, ובקשתו נדחתה.
בהמשך, הגיש נתניהו בקשה כי המדינה תשלם את הפיצוי שנפסק לו, שכן לטענתו כתב ההגנה לא הומצא לו בשל רשלנות של עובדי מדינה.
הוצאת דיבתה של דנה ויס
במאי 2020 חברת חדשות 12 ועובדת החברה, העיתונאית דנה ויס, הודיעו שבכוונתן להגיש תביעת דיבה נגד נתניהו בגין פרסומים שלו נגדה ברשת החברתית טוויטר.
ביולי 2020 התנצל נתניהו על הדברים שכתב, והתביעה נגנזה.
ויס טענה כי ביקשה מנתניהו שיסיר את הפרסומים, אך זה סירב.
באוגוסט 2020 פרסם נתניהו ציוץ בטוויטר שבו קרא להפגין מול בתיהם של אנשי ארגון "קריים מיניסטר" המובילים הפגנות מול בית ראש הממשלה, תוך שפירט שמות וכתובות של כמה מהם.
הפעילים פנו לבית משפט השלום בירושלים, וזה הורה לו להסיר ציוץ זה, והוציא נגדו צו למניעת הטרדה מאיימת כלפיהם, למשך שישה חודשים.
הוצאת דיבתה של דנה כשדי
ב-2020 הגישה דנה כשדי תביעת דיבה נגדו על ציוץ בטוויטר, שבו שיתף תמונה שלה עם בני גנץ, ולדברי כשדי רמז לקיומו של קשר אינטימי בינה לבין גנץ.
נתניהו לא הגיש כתב הגנה וחויב בפברואר 2021 במלוא הסכום, 500 אלף ש"ח.
נתניהו הגיש בקשה לביטול פסק הדין, בטענה שכתב התביעה לא הגיע אליו.
פסק הדין בוטל, ולאחר דיון ניתן פסק דין נוסף שבו קבע בית המשפט כי מדובר בלשון הרע וחייב את נתניהו לשלם פיצוי בסך 130 אלף ש"ח, בתוספת תשלום הוצאות בסך 33,429 ש"ח.
נתניהו ערער על פסק הדין, אך בהמלצת השופטים חזר בו מהערעור וחויב בהוצאות נוספות בסך 9,000 ש"ח.
נתניהו סירב לשלם את 160 אלף השקלים והסכום תפח אצל ההוצאה לפועל ל- 185 אלף שקלים אותם שילם לבסוף נתניהו לכשדי בינואר 2026.
הוצאת דיבתה של סתיו שפיר
סתיו שפיר טענה כי נתניהו עבר על לשון הרע ואף הטריד אותה מינית בתגובה בפייסבוק, ותבעה ממנו 260 אלף שקלים בשל כך.
בדבר הדיבה, שב נתניהו על חדשות הכזב לפיהן אהוד ברק "פדופיל", רמז שהיא מופקרת מינית, וקרא לה להתאסלם ולמצוא בעל בן העם הערבי "שלא יזרוק אותה".
בתגובה תבע נתניהו את שפיר ודרש ממנה פיצוי בסך 300 אלף שקלים בגין ארבעה פרסומים שלה ברשתות החברתיות, שהתייחסו אליו ואל אביו, וכינו אותו "חלאה", והאשימו אותו בכך שהוא מנסה להכשיל את ילדי ישראל וגורם הרס בחברה הישראלית.
בראשית שנת 2023 תבע נתניהו משפיר פיצוי של 154 אלף שקל נוספים בשל דברים שאמרה בתוכנית הטלוויזיה "אופירה וברקוביץ'" בערוץ 12. על-פי כתב התביעה, בדברי הדיבה יוחסה לנתניהו התנהגות שלא ביצע, ועלה מהדברים כאילו דבריו גרמו לרצח.
ב-30 במרץ 2023 פסק בית משפט השלום כי על נתניהו לפצות את שפיר ב-40,000 ש"ח בגין עבירה על לשון הרע, ועוד 20,000 ש"ח הוצאות משפט.
תוך דחיית האישום על הטרדה מינית.
כמו כן, בית המשפט דחה את התביעה הנגדית של נתניהו וחייבו ב-10,000 ש"ח הוצאות משפט.
בית המשפט קבע כי לשפיר עומדת הגנת אמת דיברתי כשקבעה כי נתניהו הוא מטרידן, גזען ו"מתבטל מכספנו".
נתניהו ערער על הפסיקה, אך משך חזרה את ערעורו בעצת בית המשפט ונדרש בתשלום 7,500 ש"ח הוצאות משפט.
תביעת דיבה נגד אהוד אולמרט
בינואר 2022 החלה להתברר בבית משפט השלום בתל אביב תביעת דיבה שהגישו בני הזוג נתניהו ובנם יאיר נגד ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, על שטען שהם "חולי נפש הזקוקים לטיפול פסיכיאטרי".
את הפיצוי הנמוך ליאיר נימק השופט בכך ש"יאיר עצמו פרסם, במועדים שונים, רשומות ברשת החברתית 'טוויטר' שבהן ייחס לגורמים שונים, ובהם אהוד ברק, משה יעלון, אלי אבידר ואחרים מחלות נפש, לרבות התייחסות לכך שיש לאשפזם בבית חולים פסיכיאטרי."
תביעת דיבה נגד עילית גלעד
באפריל 2022 הגיש נתניהו תביעת דיבה בסך חצי מיליון ש"ח דיבה כנגד עורכת הדין עילית גלעד בטענה שהיא גידפה אותו בטוויטר.
ביוני 2023 לאחר יותר משנה, נדחתה תביעת הדיבה בהסכמה בין שני הצדדים בלא כל פיצוי כספי.
צו הטרדה מאיימת כנגד גונן בן יצחק
ב-20 ביוני 2023 הוציא בית משפט השלום בירושלים צו הטרדה מאיימת לבקשת נתניהו כנגד עו"ד גונן בן יצחק.
על בן יצחק נאסר גם לבלוש אחרי נתניהו.
תוקף הצו נקבע לשישה חודשים.
קבוצה של בוגרי קרן וקסנר הגישה נגד נתניהו תביעת דיבה בסך מיליון ש"ח, על ציוצים משמיצים שלו.
בעקבות הליך גישור הוסכם שנתניהו ימחק את הציוצים המשמיצים, יפרסם התנצלות ויתחייב שלא לחזור על פרסומים כאלה נגד בוגרי קרן וקסנר.
על תפקודה של יפעת שאשא-ביטון בראשות ועדת הקורונה של הכנסת אמר נתניהו: "היא לקחה את התפקיד הזה, ופשוט באופן הכי ציני, על הדם של אזרחי ישראל, אנשים מתו בגלל ההחלטות שלה".
בעקבות זאת הגישה שאשא-ביטון תביעת לשון הרע נגדו בסך 500 אלף ש"ח.
במסגרת פשרה בין הצדדים התנצל נתניהו על דבריו אלה.
בנובמבר 2016 פורסם בעיתון TheMarker כי נתניהו היה מעורב במספר החלטות בלשכת ראש הממשלה, בהן מינוי ידידו מהשירות בצה"ל, טופז לוק, למנהל הניו מדיה של ראש הממשלה וקידום הצעה לתיקון חוק למניעת מפגעים (שנודעה בשם "חוק המואזין").
בנובמבר 2016 פורסם תחקיר בחדשות 10, שלפיו שהה נתניהו מספר לילות בדירתו של המיליארדר ג'יימס פאקר (המעורב בתיק 1000), בילה בחופשות על חשבונו וקיבל ממנו מתנות.
בתחקיר נרמז כי מטרתו של פאקר הייתה להשיג טובות הנאה מקשריו עם משפחת נתניהו.
בתגובה, פרסם אביו, בנימין נתניהו, שבנו הוא אזרח פרטי שאינו חייב דין וחשבון על מעשיו, ושפאקר חבר קרוב של המשפחה.
נתניהו נחקר באזהרה במרץ 2018 במסגרת תיק 4000. בסיום החקירה הודיעה המשטרה שלא נתגבשה תשתית ראייתית מספקת נגדו, והתיק נסגר.
בינואר 2021 פורסם ב-TheMarker תחקיר החושף את השימוש של נתניהו ברשתות החברתיות לצורך קידום מסריו, תוך הכפשת מבקריו, פרסום חצאי אמיתות וסילוף עובדות היסטוריות.
בכתבה אודות מנגנון התעמולה של הליכוד תואר נתניהו כאחד הגורמים המרכזיים ב"מכונת הרעל".
ביולי 2024 פורסם כי נתניהו טס מארצות הברית לישראל בהיחבא במטוס כנף ציון, מטוסו של ראש הממשלה.
נתניהו הבן עלה למטוס מהחלק הקדמי בהיחבא, והסתתר כל הטיסה באגף ראש הממשלה בקדמת המטוס – מבלי שנראה בחלקים האחוריים.
לשכת ראש הממשלה סירבה להשיב לשאלות עיתונאים באשר לנוכחותו של נתניהו על הטיסה.
באוגוסט אישרה הלשכה רשמית כי נתניהו אכן היה על הטיסה.
בנובמבר 2025 טענו עמית סגל וינון מגל כי יאיר נתניהו ניסה למנוע את מינויו של איתי אופיר לתפקיד הפרקליט הצבאי הראשי, ומתחו בקורת על התערבותו בניהול המדינה.
בתגובה פרסם בנימין נתניהו הודעה בה הוא תוקף את סגל ומגל ומאשים אותם בהצטרפות לרדיפה שקיימת, לדבריו, נגד יאיר נתניהו.
ד"ר אודי לוי, לשעבר ראש יחידת צלצל במוסד, אמר במספר ראיונות כי משנת 2012 החל ראש הממשלה נתניהו לתת אישורים חריגים למכירה של כלי נשק ואמצעים מתקדמים לצבא קטר, ורוב עמלות התיווך על עסקאות אלה הועברו ליאיר נתניהו, שעסק בקידום מכירות של טכנולוגיות ישראליות.
נתניהו רווק ומתגורר במיאמי שבארצות הברית מאפריל 2023.
יאיר לוי (נולד ב-19 בנובמבר 1988, י' בכסלו ה'תשמ"ט) הוא זמר ויוצר ישראלי.
יאיר לוי נולד וגדל בזכרון יעקב, בילדותו למד בבית ספר אורט השומרון בנימינה.
בתיכון היה חבר בלהקת "פידבק".
בשנת 2007 התגייס לוי לשייטת 13 והחל את מסלול הלוחם, אותו סיים בשנת 2009. לאחר חמש שנות שירות כלוחם יצא לקורס קצינים והשתחרר בשנת 2015 בדרגת סרן.
לאחר השחרור החל לוי לעבוד על אלבום הבכורה שלו "שוב לנשום" ובשנת 2016 החל להוציא שירים ראשונים מתוך האלבום.
ביולי של אותה שנה הוציא לרדיו את שירו הראשון, "גם כשאת".
חודש לאחר מכן הוציא את השיר "מנגן" בו אירח את ארקדי דוכין.
השיר, הנשמע כשיר אהבה מדבר על געגועיו של לוי לגיטרה שלו אשר שכח לקחת לטיולו.
השיר זכה להיות שיר השבוע ברשת ג' ונכנס למצעד הישראלי.
בנובמבר הוציא את השיר "שוב לנשום", שיר שכתב לאחר שמצא את עצמו שבועות ספורים לאחר שהשתחרר מהצבא טס לנפאל.
מספר שבועות לאחר המלחמה יצא לטיול בהרי ההימלאיה לכיוון האוורסט.
הניגוד בין מלחמה לחופש הוביל לכתיבת השיר, שהפך גם לשמו של האלבום.
בינואר 2017 הוציא את הדואט "תן לי" עם ענת מלמוד, שיר תפילה בו משתתף גם המפיק והיוצר משה לוי אשר אף נכנס לפלייליסט גלגלצ.
במרץ אותה שנה הוציא את השיר "עוף קדימה" שיר שכתב זיו שילון לזכרו של חברו הטוב סרן יוחאי קלנגל.
באפריל השיק לוי את אלבום הבכורה שלו בזאפה הרצליה.
את הוצאת האלבום מימן באמצעות קמפיין הדסטארט על סך 61,085 ש"ח.
באוגוסט הוציא את "נסחף אלייך", השיר הראשון מתוך אלבומו השני.
בקליפ של השיר משתתף חברו לצוות מהצבא דין מירושניקוב.
בספטמבר 2018 הוציא דואט עם הזמר בוצר אשר כתב הרב קוק "ממדבר מתנה" (שיר האמונה).
בדצמבר 2019 של אותה שנה הוציא את שיר הנושא מתוך האלבום השני שלו "לשחרר אחיזה".
בשנים 2019–2020 החל להופיע עם הרצאה מוזיקלית, "מתוך הכוונות", בה הוא מספר את סיפור חיוו לוי הופיע מול קהל גדול של בני נוער וחיילים לפני גיוס.
באפריל 2020, במהלך מגפת הקורונה, הוציא את השיר "רפא נא", תפילה לרפואה שהפכה ללהיט בין לאומי.
בספטמבר הוציא לוי שני שירים ("בן אדם", "עננו"), כשבראשון אירח את כוכב הריאליטי, הזמר והרקדן אסף גורן.
התחרה במפרשיות מדגם 420 וההולנדי המעופף.
מיכאלי ושותפו יצחק ניר היו השייטים הישראלים הראשונים שהשתתפו במשחקים האולימפיים.
בשנת 1968, מיכאלי זכה במדליית הארד באליפות העולם למפרשיות מדגם 420 בתחרות היחידים.
באליפות העולם בשנת 1970 שנערכה בתל אביב, מיכאלי זכה שוב במדליית ארד בתחרות היחידים במפרשיות מדגם 420.
באפריל 1972, מיכאלי ושותפו יצחק ניר השתתפו בתחרות בינלאומית למפרשיות מדגם ההולנדי המעופף, שם הם השיגו את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת מינכן 1972 וזכו להיות השייטים הישראלים הראשונים שמשתתפים במשחקים האולימפיים.
יחד עם יצחק ניר, מיכאלי ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן בתחרות המפרשיות מדגם ההולנדי המעופף .
השיוטים התקיימו בחופי העיר קיל, 900 קילומטרים ממינכן.
מיכאלי וניר השתתפו בשישה שיוטים אך לא לקחו חלק בשיוט השביעי והאחרון עקב טבח הספורטאים במינכן.
הם סיימו במקום ה-26. לאחר הטבח ממשלת ישראל החליטה לפרוש מהמשחקים ולהחזיר לארץ את הספורטאים הנותרים.
מיכאלי, ניר וההלך הישראלי שאול לדני רצו להישאר עד טקס הנעילה של המשחקים, כדי להראות שהם לא עוזבים "עם הזנב בין הרגליים", אך בסופו של דבר נאלצו להסכים לדרישת הממשלה.
לקראת אולימפיאדת מונטריאול 1976, מיכאלי ושותפו החדש גילי אמיר הפסידו את המקום במשחקים האולימפיים ליהודה מעיין ויואל סלע הצעירים.
יאיר פֶּלְאׅי (נולד ב- ו' אדר ה'תש"מ, 23 בפברואר 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש מפקד אוגדת הבשן.
בעבר שימש מפקד חטיבת גולני, חטיבת מנשה, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד 13.
פלאי נולד וגדל בקשת שברמת הגולן להוריו שהיו ממקימי המושב.
מצד אביו הוא נצר לרבי שלמה מטולוצין, לרב אברהם שלמה זלמן צורף, ליואל משה סלומון ולשלמה זלמן פרוש.
אביו, גלעד, היה מאסירי המחתרת היהודית.
למד בישיבה תיכונית חיספין ובישיבת שבי חברון.
התגייס לצה"ל במרץ 2000 ושובץ בגדוד 51 בחטיבת גולני.
בעיצומו של קורס הקצינים החל מבצע חומת מגן בו השתתף כצוער בבה"ד 1. בסיום הקורס שב לגדוד 51 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד 51. בסיום התפקיד השתחרר מצה"ל.
לאחר זמן מה שב לשירות קבע, ומונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 51. במלחמת לבנון השנייה הפלוגה בפיקודו תפסה קו הגנה בגבול הצפון, אך לא השתתפה בלחימה.
בהמשך מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 51. ב-20 בדצמבר 2007, במהלך מבצע "צלול כיין" שביצע גדוד 51 במחנה הפליטים אל-מע'אזי ובין מטרותיו היה עצירת מבוקש, ארב כוח קטן מהפלוגה בפיקודו של פלאי במטע סמוך, כדי למנוע מתגבורת אויב לסכל את המעצר.
שני מחבלים שהתקרבו למארב נורו ונהרגו.
בהמשך הופיעה קבוצת מחבלים גדולה שפתחה לעברם בירי מנשק קל מלווה בזריקת רימונים.
פלאי הוביל את חייליו לחתירה למגע על אף מיעוטם המספרי, ובמכת האש חוסלו שני מחבלים נוספים.
ב-27 באפריל 2008 קיבל על כך צל"ש ממפקד אוגדת עזה, משה תמיר.
בשנת 2008 מונה למפקד פלגה ביחידת אגוז, והוביל אותה בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
בהמשך שירת כמפקד בית הספר להכשרות ביחידת אגוז.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני בין השנים 2014–2015, בין היתר בזמן מבצע צוק איתן.
במהלך המבצע נפצע באורח קל באירוע בו נפגע מפקד החטיבה, רסאן עליאן.
ב-18 ביולי 2022 מונה למפקד חטיבת גולני.
במלחמת חרבות ברזל הוא פיקד על החטיבה בקרבות ברצועת עזה.
תפקיד ששירת בו עד 21 באפריל 2024.
ב-17 ביולי 2023 הוחלט על העלאתו לדרגת תא"ל ומינויו למפקד אוגדת הבשן.
הוא החל לשמש בתפקיד ב-29 במאי 2024.
פלאי מתגורר בקשת, נשוי לחוה, מורה במקצועה, בתו של הרב יעקב פייגנבוים וילידת קשת אף היא, ואב לשישה.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה מאוניברסיטת חיפה.
דודו סרן נהרג במהלך שירות מילואים.
אחיו, עמישב, לוחם סיירת גבעתי, נפצע באורח אנוש במחנה הפליטים נוסייראת.
יאיר צוקרמן (נולד בשנת 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, מפקדה לשעבר של חטיבת הנח"ל במלחמת חרבות ברזל.
קודם לכן שימש סגן מפקד עוצבת הפלדה, מפקד חטיבת עציוני, מפקד בא"ח נח"ל ומפקד גדוד 50.
צוקרמן, בנו של הרב יהושע צוקרמן, נולד, גדל ולמד בירושלים.
התגייס לצה"ל באוגוסט 2002, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל.
בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה היה סגן מפקד פלוגת החוד בגדוד 931, ולחם באזור הכפרים א-טייבה, חולא, ובקרב על הסלוקי בכפר ע'נדוריה.
לאחר מכן היה מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 931. בהמשך מונה לקצין אג"ם של גדס"ר נח"ל.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדס"ר נח"ל.
בהמשך שירת כמפקד מחזור בבא"ח נח"ל.
לאחר מכן מונה לראש לשכת מפקד פיקוד הדרום, סמי תורג'מן, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע צוק איתן.
ב-21 ביוני 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50. במהלך תפקידו הגדוד הפעיל במסגרת פיילוט ראשוני בצה"ל, את נגמ"ש האיתן.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, עם הוודע טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, נסע לאוגדה 162, שבה שימש בתפקידו האחרון סגן מפקד האוגדה.
מספר שעות לאחר הגעתו, לאחר שהתברר כי מפקד חטיבת הנח"ל, יהונתן שטיינברג, נהרג, הורה מפקד האוגדה איציק כהן לצוקרמן לפקד על החטיבה.
בהמשך, מונה לתפקיד זה באופן קבוע והוביל את חטיבת הנח"ל במלחמת חרבות ברזל.
ב-4 באפריל 2024 ננזף צוקרמן על ידי הרמטכ"ל בגין הריגת עובדי המטבח המרכזי העולמי.
ניהול האירוע היה באחריות צק"ח הנח"ל.
ב-6 במרץ 2025 נקבע כי בסיום תפקידו יצא צוקרמן ללימודים במכללה לביטחון לאומי, ובמקביל יפקד על קורס מ"פים ומג"דים ויועלה לדרגת תת-אלוף.
צוקרמן מתגורר בנוב שברמת הגולן.
הוא נשוי לאמנה, בתו של אפי איתם, ואב לשישה ילדים.
גיסו הוא סא"ל במיל' שלום אייזנר, סמח"ט הבקעה לשעבר.
ואחיו הוא אל"ם שמעון צוקרמן, סמח"ט חטיבה 188.
יאיר פינס (נולד ב-27 בנובמבר 1979) הוא מנהל ישראלי, המשמש יו"ר אגד נדל"ן מקבוצת קיסטון.
בעבר כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, סגן מנהל רשות מקרקעי ישראל ומנהל החטיבה העסקית בה.
למד בישיבת הר עציון, ובהמשך השלים תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות ותואר שני במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן.
היה סגן הממונה על התקציבים בתחומי החינוך, בריאות, רווחה ותעסוקה באגף התקציבים של משרד האוצר.
בתקופתו נפתחה תוכנית חיסכון לכל ילד, נחקק חוק לצינון רופאים בין הרפואה הציבורית לפרטית, ותוכננה תוכנית לשילוב ערביי ישראל בכלכלה.
היה נציג אוצר במועצת מקרקעי ישראל ובמועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
בנובמבר 2017 מונה למנהל החטיבה העסקית ברשות מקרקעי ישראל.
הוא ריכז את תחומי המקרקעין והתכנון ברשות, היה אחראי על תקציב הפיתוח, על יישום הרפורמה ברשות, על הקמת הותמ"ל ועל הסדרי המקרקעין מול משרדי הממשלה, רשויות מקומיות וחברות ממשלתיות.
עסק בתוכנית לפינוי נמל התעופה דב הוז.
היה סגנו של מנהל רשות מקרקעי ישראל עדיאל שמרון.
ב-2019 למד במשך שנה בבית הספר קנדי למדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד בבוסטון, במסגרת המרכז לממשל ועסקים, היה שותף במחקר שבחן את השלכות תוכנית מחיר למשתכן.
ב-14 ביוני 2020 מונה למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון תחת השר יעקב ליצמן.
ב-23 ביוני 2021 מונה על ידי ראש הממשלה נפתלי בנט למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
ימים ספורים לאחר מכן, מינויו אושר בממשלה והוא נכנס לתפקידו.
שימש גם כראש המועצה הלאומית לכלכלה.
ב-21 ביוני 2022, עם פרישתו של בנט מראשות הממשלה, הודיע על פרישתו מתפקידו.
ב-3 במאי 2023 הודיעה חברת איירפורט סיטי לבורסה על מינויו של יאיר פינס כמנכ"ל החברה החל מ-2 ביולי.
בפברואר 2024 מונה ליו"ר אגד נדל"ן (אגד פרופרטיז) מקבוצת קיסטון.
מכהן כדח"צ בקרן הריט הציבורית, מגוריט וחבר בוועד המנהל ובוועדת הביקורת של אוניברסיטת בר-אילן.
פינס נשוי לרינה עובדת המוסד לביטוח לאומי והם הורים לארבעה.
יאיר קולס הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף אשר מכהן כראש סיב"ט במשרד הביטחון.
בעבר כיהן כמזכיר צבאי לשר הביטחון וקצין מודיעין של פיקוד המרכז.
קולס התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בצנחנים ודובדבן.
בשנת 2002 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, תחת פיקודו של רא"ל משה (בוגי) יעלון.
בשנת 2005 מונה לתפקיד קצין המודיעין של אוגדת אזור יהודה ושומרון.
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש זירה בחטיבת ההפעלה המבצעית באגף המודיעין.
בשנת 2010 מונה לתפקיד קצין המודיעין הפיקודי של פיקוד המרכז.
בשנת 2013 מינה שר הביטחון משה יעלון את קולס לתפקיד מזכירו הצבאי, הוא כיהן בתפקיד בעת כניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד וסיים את תפקידו ב-11 באוקטובר 2018 ופרש מצה"ל לאחר 31 שנות שירות.
ב-13 ביוני 2019 מונה לראש סיב"ט במשרד הביטחון על ידי אודי אדם.
באוגוסט 2022 הודיע על כוונתו לעזוב את התפקיד, אך לאחר חילופי מנכ"לים במשרד בעקבות החלפת שר ביטחון, הוחלט להאריך את כהונתו.
יאיר נתנס (נולד ב-1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, מכהן כראש מטה זרוע היבשה.
בתפקידיו הקודמים שימש כראש מחלקת תכנון באגף התכנון וקצין תותחנים ראשי.
נתנס נולד בקיבוץ מצובה ליוזה ולמקס, ניצולי השואה שהוסתרו בכפר בהולנד מ-1940 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.
התגייס לצה"ל בשנת 1996 ושובץ בחיל התותחנים.
לאחר קורס קצינים כיהן כמפקד בחטיבת האש 282. לאחר תפקיד מפקד סוללה עבר הסבה למערך הכטמ"ם "זיק" ביחידה 5252. לאחר מכן שירת כראש מטה מרכז האש באוגדת עזה.
בשנים 2013–2015 שירת כמפקד יחידת מורן.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת עמוד האש.
ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת כידון ושירת בתפקיד עד אפריל 2019. ב-28 במאי 2019 מונה למפקד חטיבת האש 282. בשנת 2021 מונה לראש מחלקת תכנון באגף התכנון.
ב-26 בספטמבר 2023 נכנס לתפקיד קצין תותחנים ראשי.
שירת בתפקיד זה במלחמת חרבות ברזל עד נובמבר 2025. בסוף 2025 מונה לראש מטה זרוע היבשה.
נתנס בוגר המכללה לביטחון לאומי, בוגר קורס מפקדי חטיבות ובעל תואר ראשון במנהל עסקים ובממשל מדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת רייכמן.
לנתנס תואר שני במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
נתנס מתגורר בקריית אונו, נשוי ואב לשלוש.
יאיר מרטון (נולד ב-15 ביולי 1975) הוא בעל משרד ליחסי ציבור וחברה להדרכת לחימה ודוגמן עבר ישראלי.
מרטון גדל בראשון לציון ולמד בגימנסיה הריאלית.
החל לעסוק בדוגמנות בגיל 14 בקמפיין לתכשיר השיער "סאן אין".
הוא עבד במספר בירות אופנה, כגון ניו יורק ומילאנו, בין המותגים הבינלאומיים שדגמן עבורם נמנים קלווין קליין ופייר קרדן.
ב-2004 הופיע בקמפיין של חברת סמסונג שעלה בשלטי חוצות.
ב-2008 הופיע בקמפיין של חברת האופנה "Jet".
מרטון שירת ביחידת לוטר, סיים תואר בפסיכולוגיה בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל, והוא גם בעל תעודת גישור.
שימש כמדריך לחימה ויועץ בסדרה פאודה, כיועץ תקשורת וכיועץ פרלמנטרי בכנסת של חברי הכנסת יואל חסון, זאב בילסקי ורונית תירוש.
נשוי לשירלי, אב לשניים וגר בפתח תקווה.
יאיר לורברבוים (Yair Lorberbaum) (נולד ב-25 במרץ 1958) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, חוקר בתחום המשפט העברי, תורת המשפט, הפילוסופיה של ההלכה, ומחשבת ישראל.
יאיר לורברבוים נולד ב־1958 ליעקב וצפרירה.
בצעירותו למד בתיכון הימלפרב ובישיבת נתיב מאיר.
בשנת 1976 למד בישיבת ההסדר הר עציון, ושירת בצה"ל כקצין בחיל השריון.
הוא למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה, מחשבת ישראל, תלמוד ומשפטים.
בשנת 1987 הוא סיים תואר ראשון והוסמך לעריכת דין, בהמשך סיים תואר שני ותואר שלישי בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית.
את עבודת הדוקטורט כתב בנושא "צלם אלוהים: ספרות חז"ל הרמב"ם, והרמב"ן".
החל מ־1996 מלמד באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים 1993 - 1996 שימש כעמית מחקר במכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון.
בין השנים 1988 – 2013, שימש כעמית מחקר במכון הרטמן, ובין השנים 1999 – 2006 שימש כחבר סגל במכון מנדל.
מחקרו הם בתחום המשפט העברי וההלכה, במיוחד בתקופותיה הפורמטיביות – הספרות התלמודית וספרות ההלכה בימי הביניים.
במוקד מחקריו עומדים התיאוריה של המשפט העברי ושל ההלכה, יסודותיהם ההגותיים-התאולוגיים, וכן הנהרת דרכי החשיבה והפרשנות ההלכתית, גלגוליהן והתפתחותן.
במחקריו נפגשים המשפט העברי וההלכה עם תורת המשפט והפילוסופיה של המשפט, ושתיהן יחד עם המחשבה היהודית לתקופותיה.
כמו כן מחקריו עוסקים בקשר שבין משפט עברי והלכה לבין פילוסופיה ותאולוגיה, ובתשתית התורת-משפטית של ההלכה, בתקופותיה השונות.
עבודותיו ממוקדות בשחזור מבני מחשבה הלכתיים ופילוסופיים-תאולוגיים ובזיקות שביניהם, וכן בעיון בדרכי החשיבה ההלכתית, והכול בהקשרם ההיסטורי ובאמצעות המתודולוגיה הטקסטואלית-הפילולוגית.
כלי מחקר מרכזיים שפרופ' לורברבוים משתמש בהם, לצד המתודה הפילולוגית-ההיסטורית, לקוחים מ־Legal Theory והפילוסופיה של המשפט, תחומי עיון שהתפתחו בעשרות השנים האחרונות, בעיקר בעולם האנגלו-אמריקאי, והיו לכלי מרכזי למחקר מערכות משפט ומוסדות משפטיים.
לורברבוים נשוי לפסיכולוגית אורלי ליפסקי.
אב לחמישה; הילה, מיכה, יותם, יואל ורותם.
צלם אלהים – הלכה והגדה, שוקן: תל אביב וירושלים, תשס"ד, בספר זה – שזכה בפרס גורן-גולדשטיין לשנת תשנ"ז לספר הטוב ביותר בחקר מחשבת ישראל - הוצעו כיוון מקורי וכלי מחקר חדשים להבנת הגותם של חז"ל ויצירתם בענייני הלכה.
חיבור זה הבהיר את הזיקה הייחודית בין האל והאדם, באמצעות ניתוח של המושגים 'צלם' ו'דמות' (רעיון הצלם כנוכחות).
תרומה חשובה במיוחד של החיבור הזה היא בזיהוי ההשלכות של המושגים האלה על גופי הלכה רבים (על פרטיהם) בספרות התלמודית, במיוחד בתחומיה המשפטיים – דיני נפשות, מיתות בית דין, 'ההליך הפלילי', דיני ראיות, וכן - דיני חבלות, מלקות, ענייני פרייה ורבייה, נישואין וגירושין.
כהמשך לספר זה פרסם פרופ' לורברבוים סדרת מאמרים.
שניים על אודות פרשנות הרמב"ם לרעיון בריאת האדם בצלם אלוהים והשלכותיו על פסיקותיו ההלכתיות: 'הרמב"ם על צלם אלוהים: פילוסופיה והלכה – עברת הרצח, ההליך הפלילי ועונש המוות' (תרביץ סח), ו'מצוות פרייה ורבייה: חז"ל והרמב"ם' (עיוני משפט, תשס"א).
מאמרים אלה מצביעים על ההבדל העמוק בין הרמב"ם לחז"ל בהבנת רעיון הבריאה בצלם, החידוש שלהם הוא הצבעה על השלכות פירושו על פסיקותיו ההלכתיות החדשניות.
פרסום נוסף במסגרת הפרויקט הזה הוא מאמר רחב היקף על רעיון בריאת האדם בצלם אלוהים בקבלת הרמב"ן.
מלך אביון – המלוכה בספרות היהודית הקלאסית, רמת גן, תשס"ח, חיבור זה עוסק בתפיסת המלך בספרות חז"ל.
הוא משלב מחקר בבסיס הפוליטי-התאולוגי של המלוכה עם דיון בפרטי ההלכות הנוגעות למלכות בספרות התלמודית, תוך התמקדות בזיקות ובמתחים שביניהם.
הפרק הראשון בספר משחזר שלושה מודלים בדבר היחס למלכות (ולסמכות פוליטית בכלל) במקרא, ומבוסס על ניתוח של פרקי חוק, היסטוריה, ותאולוגיה מקראיים.
הרקע המקראי חיוני להבנת היחס למלוכה בספרות התלמודית, נושא שלא נדון באופן שיטתי וביקורתי קודם לכן.
חיבור זה משלב דיון בתפיסות הקונסטיטוציוניות של החכמים עם ניתוח מפורט של הלכות המלך בספרות התלמודית (משנה, תוספתא, מדרשי הלכה, בבלי וירושלמי), והכול על רקע תפיסות פוליטיות במקרא, במזרח הקדום ובעת העתיקה המאוחרת, במיוחד בעולם הרומי.
גם כאן מתגלה החשיבות הגדולה של מחקר החומר ההלכתי יחד עם מקורות תלמודיים אחרים (אגדה).
גם חיבור זה מראה כי לא זו בלבד שהאגדה מאירה את ההלכה התלמודית על פרטיה אלא שמקורות הלכתיים מסייעים לפענח קטעי אגדה.
קובץ מאמרים על: Halakhic Realism, כרך מיוחד של כתב העת: דיני ישראל לא (2013)
המסורת הפוליטית היהודית, כרך א: סמכות, ירושלים תשס"ז,
מאמרים (שיכונסו בעתיד לספרים) עוסקים בין השאר בנושאים הבאים:
תפיסת המשל בכתבי הרמב"ם: סדרת מאמרים על תפיסת המשל של הרמב"ם, על שינויים שהתחוללו בתפיסת המשל שלו לאורך שנות יצירתו, על טיבן של הסתירות בכתביו ובפרט במורה הנבוכים (בעיקר 'הסיבה השביעית' לסתירה בהקדמת 'המורה')
הרמב"ם: פילוסופיה של המשפט והתיאוריה של ההלכה: מאמרים העוסקים בפילוסופיה של החוק ובתיאוריה של ההלכה של הרמב"ם, ובקשרים בין הלכה לפילוסופיה בכתביו העיוניים וההלכתיים.
על כללים וטעמים בשיח ההלכתי: מאמרים העוסקים ביחס בין כללים וטעמים בהלכה (ובמשפט), בהסתייגויות שונות מטעמים, ריאליזם הלכתי.
עלייתה של דתיות הלכתית של מסתורין והשגבה: סדרת מאמרים המבהירים את המושג: "דתיות הלכתית של מסתורין והשגבה", מצביעים על ראשיתו ועל עלייתו בעולם היהודי.
קבלת הרמב"ן והרשב"א (ותלמידיהם): סדרת מאמרים על קבלת הרמב"ן ותלמידיו ('קבלת הרמב"ן על בריאת האדם בצלם אלוהים', 'האומנם קבלת הרמב"ן היא "ידע סגור"?', הרשב"א על טעמי המצוות, וויכוח הרשב"א עם הנוצרים, הריטב"א וספר הזיכרון).
'קנא שמו' - על אישיות האל במקרא: מאמרים על אישיות האל במקרא, ובעיקר על מנגנוני השליטה שלו בקנאתו ובכעסו, בהם: 'הקשת בענן - מנגנון שליטה בחרון', 'הקשת בענן בספרות חז"ל', 'יצחק וחרדת הנטישה של האל'.
(את מרבית המאמרים ניתן למצוא באתר של יאיר לורברבוים, Yair Lorberbaum, ב-academia.edu).
פרס א"א אורבך, לעבודת דוקטור מצטיינת, האיגוד העולמי למדעי היהדות וקרן הזיכרון לתרבות יהודית – 1998.
הפרס הבינלאומי ע"ש גולדשטיין-גורן לספר הטוב ביותר במחשבת ישראל לשנים 2003–2007, מרכז גורן-גולדשטיין למחשבת ישראל, אוניברסיטת בן-גוריון – 2007.
פרס תיגר למאמר מצטיין בחקר המשפט העברי הפקולטה למשפטים, בר-אילן – 2013, וכן ב-2020.
יאיר ליפשיץ (נולד ב-14 בדצמבר 1976) הוא חוקר תיאטרון ויהדות, פרופסור חבר וראש החוג לאמנות התיאטרון בפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2020–2024 שימש בתור ראש בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו מתמקדים בהצטלבויות השונות שבין תיאטרון, פרפורמנס והמסורת היהודית.
יאיר ליפשיץ נולד בירושלים לגבריאל ודבורה ליפשיץ.
ליפשיץ למד בתיכון הימלפרב ולאחר מכן בישיבת עתניאל.
לאחר לימודיו בישיבה עבר ללמוד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון, שני ושלישי.
במקביל ללימודי התואר השני שלו היה חבר בבית המדרש המתקדם במכון הרטמן בירושלים, ולאחר מכן שימש שם כעמית מחקר צעיר.
כמו כן לימד למשך שנים והיה חבר הוועדה האקדמית ב"עלמא בית לתרבות עברית" וב"פיידיאה", המכון האירופאי ללימודי יהדות בסטוקהולם.
לאחר סיום הדוקטורט, ליפשיץ היה מלגאי פוסט-דוקטורט ע"ש מנדל בסכוליון, המרכז למחקר רב-תחומי במדעי הרוח והיהדות באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2013 התמנה למרצה בכיר לסגל החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2020–2021 ניהל את תיאטרון האוניברסיטה.
בשנת 2020 מונה לראש בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה והחליף את קודמו בתפקיד, פרופ' דן לאור.
ליפשיץ שימש בתפקיד עד שנת 2024.
באוקטובר 2025 מונה לתפקיד ראש החוג לאמנות התיאטרון.
נשוי לבמאית התיאטרון אוריין ליפשיץ (בתם של חנה בת שחר והרב יהושע אייכנשטיין) ולהם שני בנים.
ליפשיץ בוחן במחקריו את ההצטלבויות שבין תיאטרון, מופע (פרפורמנס), והמסורת היהודית.
הוא חוקר יצירות תיאטרון המנהלות דיאלוג עם טקסטים וטקסים יהודיים, וכן מנתח מקורות יהודיים שאינם תיאטרוניים (כגון ההלכה והתלמוד) מנקודת מבט דרמטית ופרפורמטיבית.
באמצעות חשיבה תיאטרונית, מחקריו מאירים מחדש היבטים במסורת היהודית כגון גופניות, משחקיות, מרחב וזמן.
ספר זה ראה אור בשנת 2010 ויצא במסגרת סדרת "פרשנות ותרבות" של הוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
הספר עוסק ב"צחות בדיחותא דקידושין", המחזה העברי המוקדם ביותר המוכר כיום, ובוחן את השימוש החדשני והנועז של המחזה בשפה העברית וכיצד ציטוטים מן המקורות היהודיים משמשים בו כחומר גלם לקומדיה רנסאנסית.
הספר יצא בשנת 2016 ובו ליפשיץ מנתח את הנוכחות הגופנית ביצירות תיאטרון המתכתבות עם טקסטים יהודיים מסורתיים, כגון המחזות "הדיבוק" מאת ש.
לייוויק, "אל נקמות" מאת שלום אש, "ייסורי איוב" מאת חנוך לוין ו"מלאכים באמריקה" מאת טוני קושנר.
הספר מראה כיצד הגוף מאפשר לפרש מחדש את המקורות על במת התיאטרון, דרך העצמתם של יסודות גופניים כמו מיניות, תשוקה, חומריות, כאב וחולי.
בשנת 2019 יצא ספרו Theatre & Judaism ("יהדות ותיאטרון") במסגרת הסדרה "& Theatre" של הוצאת רד גלוב (לשעבר פלגרייב מקמילן) שטרם תורגם לעברית.
הספר משמש מבוא לזיקות שבין תיאטרון ויהדות.
בניגוד למהלך המקובל המציג את היהדות כדת אנטי-תיאטרונית, ואת התיאטרון היהודי המודרני כתוצר של חילון בלבד, הספר מצביע על זיקות עשירות ופוריות בין תיאטרון למסורת היהודית שנעות מעבר לשאלת החילון.
במרכז הספר עומדת הטענה כי מורשת הלימוד, הפרשנות והמדרש היהודית מכילה בתוכה יסודות פרפורמטיביים, וכי אלו יכולים להיות מופעלים מחדש גם בתיאטרון.
ליפשיץ מציע את המודל של תיאטרון-כלימוד (ושל לימוד-כתיאטרון) כאפשרות לחשוב על תיאטרון יהודי ממבט "פוסט-חילוני".
הבמה המשיחית: זמן וגאולה בתיאטרון העברי המודרני
הספר עוסק בייצוגים של דמויות משיח ושל הזמן המשיחי בתיאטרון העברי המודרני - בין השאר ביצירותיהם של דוד פינסקי, נתן ביסטריצקי, לאה גולדברג, יהושע סובול, חנוך לוין, ואחרים.
הספר מציע כי התיאטרון העברי הוא מעבדה הבוחנת את חוויית הזמן בתיאטרון כזמן אלטרנטיבי המקיים דיאלוג עם הזמן המשיחי, ודרכה נוגע בשאלות התאולוגיות והפוליטיות של המסורת המשיחית היהודית והזיקות המורכבות בינה לבין הציונות.
לשון הקודש, גרסת הקומדיה: דרמות אינטרטקסטואליות על במת "צחות בדיחותא דקידושין", סדרת "פרשנות ותרבות", הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010
מסורת מגולמת בגוף - ביצועיים תיאטרוניים של טקסטים יהודיים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016
"'את המתים אין להדיר מאף חגיגה': קינת הגוף הקווירי ב'מלאכים באמריקה' ו'דיבוק' לטוני קושנר", כחלום יעוף וכדיבוק יאחז: על חלומות ודיבוקים בישראל ובעמים, בעריכת רחל אליאור, יורם בילו, יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, ירושלים: מאגנס, 2013, עמ' 393–412.
"הפואטיקה, הפוליטיקה והפרפורמנס של ההלכה בטרילוגיה של הספרי ('קידוש', 'חמץ', 'שבעה')", צפייה חוזרת: עיון מחודש במחזאות מקורית, בעריכת זהבה כספי וגד קינר, באר שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2013, עמ' 321–342.
"המלאכים והבמבה: הלכה ותיאוריות של פרפורמנס", בתוך: ההלכה כהתרחשות, בעריכת אבינועם רוזנק, ירושלים: מאגנס ומכון ון-ליר, 2016, עמ' 131–174.
יאיר ליפשיץ וישי רוזן-צבי, "תלמוד כפרפורמנס: סוגיית 'קרות הגבר' (יומא כ ע"ב-כא ע"א)", אוקימתא ח (תשפ"ב), עמ' 1–29.
בתוך: קולות חדשים בדרמה הישראלית.
"על מה אנחנו מתאבלים כשאנחנו מתאבלים על רומיאו ויוליה?" אחרית דבר לרומיאו ויוליה מאת ויליאם שייקספיר, תרגום אלי ביז'אווי.
"'מי ידע מה גבוה ממה': על תיאטרליות וקיום יהודי, בעקבות הספר 'נחמיה' ליעקב צ.
מאיר." צירופים חדשים, כ"ב בתמוז ה'תש"פ.
יאיר משה פורסטנברג (נולד ב-18 באוגוסט 1975) הוא חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור חבר וראש החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
נולד בירושלים בשנת 1975. למד בישיבת נווה שמואל וישיבת ההסדר הר עציון.
בשנת 2002 סיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים ותלמוד בהצטיינות יתירה ובשנת 2005 סיים תואר שני בתלמוד בהצטיינות יתירה.
בין השנים 2009–2010 למד במסגרת חילופי סטודנטים בחוג לדתות באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 2010 סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור שלמה נאה.
בין השנים 2013–2017 שימש כמרצה במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת תשע"ד (2014) היה חבר בפורום הצעירים של החטיבה למדעי הרוח באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2018 החל ללמד כמרצה בכיר בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית.
בשנת 2020 מונה לתפקיד ראש החוג לתלמוד, ובשנת 2022 מונה לפרופסור חבר.
זוכה פרס טורונטו למצוינות במחקר לשנת תשע"ו.
מחקריו עוסקים בהשפעות של המשפט הרומי והמשפט היווני על היווצרותה של ההלכה היהודית הקדומה, בתולדות חיבור המשנה ובספרות התנאית.
אביו הוא המתמטיקאי פרופ' הלל פורסטנברג ושניים מאחיו הם ד"ר אריאל פורסטנברג והבמאי ישעיהו פורסטנברג.
נשוי לשירה, בתו של פרופ' מנחם בן ששון ומתגורר בשכונת מקור חיים שבירושלים.
טהרה וקהילה בעת העתיקה: מסורות ההלכה בין יהדות בית שני למשנה, ירושלים: מאגנס, 2016. הספר זכה בפרס מרדכי איש-שלום לספר ביכורים בתולדות ארץ ישראל לשנת תשע"ח.
יאיר יונתן מעיין (נולד ב-28 בדצמבר 1967) הוא ראש עיריית ערד.
קודם לכן שימש כמנכ"ל הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב, כמנכ"ל עיריית ירושלים וכמנכ"ל משרד התשתיות.
מעיין נולד למשה ורינה וסרצוג, משפחה דתית-לאומית, וגדל בשכונת בית וגן בירושלים.
הוא למד בישיבת נתיב מאיר, והמשיך לשנה נוספת בישיבת מרכז הרב.
החל את שירותו בשייטת 13, אך לאחר שנפצע בברכו עבר ליחידת מורן של חיל התותחנים, שם היה מ"פ סיור.
לאחר שבע שנות שירות השתחרר מצה"ל ולמד שנה נוספת בישיבת מרכז הרב.
לאחר נישואיו עברת את שם המשפחה למעיין.
לאחר מכן החל ללמוד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית וכעבור שנה עבר ללימודי ראיית חשבון.
במקביל ללימודיו הקים ב-1994 מכינה קדם צבאית בנוקדים ושימש כמנכ"ל קריית החינוך נוקדים.
בנוקדים פגש את מנכ"ל משרד ראש הממשלה אביגדור ליברמן שמינה אותו בשנת 1996 למנהל אגף תיאום ובקרה ויועץ לענייני התיישבות במשרד.
בגלל עיסוקים אלו פרש מלימודיו באוניברסיטה העברית ובמקומם עשה תואר ראשון ב"טריניטי קולג' ויוניברסיטי" שאינו מוכר בישראל ולאחר מכן קיבל תואר שני במימון מהקריה האקדמית אונו.
במהלך הקדנציה הראשונה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שימש כיועץ ראש הממשלה להתיישבות, ואחראי על כלל ההתיישבות בנגב, בגליל, בבקעת הירדן, ברמת הגולן וביהודה ושומרון, בהקמת יישובים חדשים ופיתוח היישובים הקיימים.
ב-1999 שימש כיועצו של שר השיכון יצחק לוי במשך שנה.
במהלך שנת 1999, בזמן מגוריו ביישוב נוקדים התמודד לראשות מועצה אזורית גוש עציון מול שאול גולדשטיין ולא נבחר.
בשנת 2000 עבד במשך חצי שנה כמנכ"ל משרד הפרסום של מוטי מורל.
ב-2001 מונה למנכ"ל בפועל של משרד התשתיות על ידי שר התשתיות אביגדור ליברמן.
הוא המשיך בתפקיד גם לאחר התפטרותו של השר ליברמן, תחת ראש הממשלה אריאל שרון שהשאיר את תיק התשתיות בידו, עד שפוטר באוגוסט 2002, אך לאחר לחצים שהופעלו על שרון מעיין לא פוטר.
הוא המשיך בתפקיד עד שיוסף פריצקי קיבל את התיק ופיטר אותו במרץ 2003.
ב-2007 מונה למנכ"ל עיריית ירושלים על ידי ראש העיר אורי לופוליאנסקי עד לעזיבתו בינואר 2011 בעקבות יחסים מתוחים עם ראש העיר ניר ברקת.
בפברואר 2011 התמודד על תפקיד מנכ"ל קופת חולים מאוחדת אך לא נבחר.
ב-2016 מונה למנכ"ל הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב על ידי שר החקלאות אורי אריאל.
בשנת 2020, לאחר שלא מונה למנכ"ל רשות מקרקעי ישראל, עתר מעיין לבית הדין לעבודה ונדחה בטענה שאינו מחזיק בתואר משום שהתואר הראשון שלו מ"טריניטי קולג' ויוניברסיטי" אינו מוכר בישראל, ולכן לא עמד בתנאי הסף של ועדת האיתור.
בעקבות מועמדות זאת ומועמדויות נוספות שהגיש לתפקידים שונים נחקר בנציבות שירות המדינה בחשד לעבירת משמעת.
בפברואר 2023 נציבות שירות המדינה הגישה תובענה משמעתית נגד מעיין על שהציג עצמו כבעל תואר ראשון במכרזים לתפקידי מנכ"ל מקרקעי ישראל ומנכ"ל מקורות.
מעיין טען מנגד שמכיוון שהתואר הראשון שלו הוכר על ידי הקריה האקדמית אונו לצורך קבלת התואר השני, הוא עומד בדרישות המכרזים.
ביוני 2023 התפטר מתפקידו כמנכ"ל הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים לאחר שבע שנים בתפקיד.
כמה ימים אחר כך הודיע על התמודדות לראשות העיר ערד.
בבחירות לרשויות המקומיות 2024 התמודד בראש רשימת הליכוד על ראשות העיר ערד מול ראש העיר המכהן ניסן בן חמו.
הוא נתמך גם בידי הציונות הדתית, ישראל ביתנו וחסידות גור בעיר וניצח עם 47.9% מהקולות.
ביוני 2025 הודיע שיאסור על מכירת העיתון "הארץ" בערד, עקב תחקיר שפורסם בעיתון, שבו נטען שחיילי צה"ל קיבלו הוראות לירות לעבר המונים לא חמושים בקרבת מתחמי סיוע בעזה.
מעיין נשוי לאורלי, אב לשישה.
התגורר בנוקדים מ־1994 עד 2016, לאחר מכן במבועים ופעמי תש"ז וב-2023 עבר לערד.
דודו הוא הרב יעקב פילבר.
9 פעמים אלוף ישראל ושיאן ישראל בהדיפת כדור ברזל ו-5 פעמים אלוף ישראל בזריקת דיסקוס.
החזיק בשיא הישראלי בהדיפת כדור ברזל באולם כ-34 שנים (1984–2017).
הוא התאמן בקבוצת הפועל אשקלון ובהמשך בקבוצת הפועל כפר סבא בהדרכתו של אמנון גור.
ייצג את הפועל באר שבע במהלך לימודי המתמטיקה שלו באוניברסיטת בן-גוריון.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בנתניה ביולי 1974 זכה ב-3 מדליות אחת מכל סוג.
מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.18 מטר, לפני אורי זוהר ממכבי חיפה (15.12 מטר) ויהודה ויקטור (11.18 מטר), שניהם ממכבי חיפה.
מדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.06 מטר, אחרי עופר בורובסקי מהפועל עמק חפר (43.40 מטר) ולפני אחיקם פולונסקי מהפועל חדרה (38.10 מטר).
מדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 23.18 מטר, אחרי מאיר יעקובי מהפועל חיפה (49.56 מטר) ושלמה רבינוביץ מהפועל תל אביב (45.66 מטר).
מקלר קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש של 16.61 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו בשנת 1977 זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.07 מטר, אחרי ג'ו גולד (17.00 מטר) ומרק וולדמן מארצות הברית (16.45 מטר), שניהם מארצות הברית.
בתאריך 7 במרץ 1978 נפצע קשה ברגלו השמאלית, לאחר שנפל מגובה 6 מ' במהלך אימון גלישת סנפלינג בנחל מערות, שהעביר במסגרת שירותו הצבאי כמדריך כושר קרבי.
כתוצאה מהפציעה נקבעה ליאיר דרגת נכות בשיעור 31%.
לאחר הפציעה שינה את סגנון ההדיפה, והיה בין הראשונים בעולם שהחלו להדוף בסגנון סיבובי (ברישניקוב).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן בתחלת יולי 1979 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.26 מטר, לפני אורי זוהר (14.40 מטר) ועופר בורובסקי (13.92 מטר) ומדליית ארד בזריקת דיסקוס, אחרי סקוט הירש (56.30 מטר) ודן גרנדר (55.64 מטר).
בתחרות שנערכה בהולצהפל, גרמניה בספטמבר 1979 קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש ל 17.54 מטר ובזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של ל־51.04 מטר.
בתחרות שנערכה ב-13 ביולי קבע שיא ישראלי חדש של 18.03 מטר ובכך היה לישראלי הראשון שהדף מעבר ל-18 מטר.
בתחרות שנערכה בלברקוזן, גרמניה ב-26 ביולי הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 18.34 מטר.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1981 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.36 מטר, לפני אורי זוהר (14.46 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 47.70 מטר, לפני אייל גרנות (45.86 מטר) וחברו לקבוצה בועז אזולאי (45.80 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה האחת-עשרה שנערכו ביולי זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.74 מטר, אחרי דייוויד וילקי (18.02 מטר) והרווי הורביץ (17.00 מטר), שניהם מארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי 1983 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.47 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.30 מטר, לפני בועז אזולאי (43.22 מטר).
בתחרות שנערכה בפוקטלו, אידהו, ארצות הברית באולם בינואר 1984 הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש של 18.31 מטר.
שיא זה החזיק מעמד 34 שנים ונשבר על ידי איתמר לוי.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.11 מטר, לפני בועז אזולאי (13.28 מטר) ויואב שרף (13.22 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.38 מטר, לפני בועז אזולאי (41.52 מטר) ועופר בורובסקי (39.24 מטר).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1985 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.07 מטר, לפני בועז אזולאי (13.64 מטר) ואורי זוהר (13.50 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.32 מטר, לפני בועז אזולאי (43.76 מטר) ואייל גרנות.
מקלר התחתן עם אילנה (לשעבר דרור, אחיה הוא איש ההיטק והפעיל החברתי עמי דרור), דוקטור למתמטיקה ומרצה בברקלי.
הזוג הגיע לארצות הברית בשנות ה-80 על מנת ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה.
רוני, אלופת ארצות הברית בהיאבקות לצעירות, אורי, מקום רביעי במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו ב-2016 בהיאבקות בסגנון יווני רומי.
אושרי, נורה למוות בשנת 2018 במהלך שוד הקשור למריחואנה..
עמית אלור, הצעירה במשפחה, מתאבקת היאבקות חופשית, האלופה האולימפית (פריז 2024) ופעמיים ברציפות אלופת העולם.
יאיר פרחוב (נולד ב-24 בנובמבר 2002) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן ואלוף ישראל בשחמט לשנת 2024.
נכון לאוקטובר 2025, פרחוב מדורג במקום 18 בישראל לפי מד כושר.
פרחוב למד במועדון השחמט צפריר הובר רחובות מגיל 8 וייצג את המועדון בתחרויות בישראל וגם בעשרות תחרויות בינלאומיות.
בצעירותו, מאמנו היה אלכסנדר מיכלבסקי, כאשר גדל, נוספו לו עוד מאמנים.
בהמשך עבר לייצג את מועדון השחמט העירוני בבאר שבע.
נכון ל-2025, הוא לומד מדעי הנתונים לתואר ראשון באוניברסיטת טקסס בדאלאס וחבר בנבחרת השחמט שלה.
באליפות ישראל ב-2021 הוא סיים במקום שמיני.
באותה שנה ייצג את ישראל באולימפיאדת השחמט המקוונת השנייה וצבר שתי נקודות מארבעה משחקים (שני ניצחונות ושני הפסדים).
באליפות ישראל ב-2025 הוא הוכתר כאלוף לאחר שהשיג 7 נקודות מתוך 9 אפשריות, בהקדימו בחצי נקודה את רב האמן יהלי סוקולובסקי.
אליפות ישראל בשחמט: 2021, אליפות ישראל בשחמט 2024
יאיר פולישוק (נולד ב-23 בדצמבר 1984) הוא זמר בריטון ישראלי.
יאיר פולישוק נולד בתל אביב.
לימודי מוזיקה החל בתיכון מור מטרו-ווסט רעננה.
אחרי שירותו הצבאי החל ללמוד שירה וניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בה למד פיתוח קול אצל מרינה לוויט.
את התואר השני השלים במכללת טריניטי למוזיקה בלונדון.
השתתף בסדנת עבודה במרכז למוזיקה ירושלים במשכנות שאננים ובסדנת עבודה "גוף האמן ככלי נגינה" לזמרים צעירים במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
פולישוק הופיע בקונצרטים ברחבי ישראל ובאירופה, בין השאר כסולן ב"הגדה לפסח" בנוסח קיבוץ יגור מאת יהודה שרת, ברקוויאם מאת פורה וקנטטה 106 מאת באך, כ'לפורלו בדון ג'ובאני עם אנסמבל Co.
Opera-co, לונדון, גוליאלמו בכך עושות כולן, הרוזן ופיגרו בנישואי פיגרו, פרנק ופאלקה בעטלף, מוסטפא בהאיטלקייה באלג'יר באופרה הישראלית
פולישוק הופיע עם תזמורות ומקהלות מן הראשונות במעלה בישראל ובאירופה, בהן הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, תזמורת הבארוק ירושלים ואנסמבל זמרי מורן.
כן הופיע בפסטיבלי מוזיקה בארץ ובעולם, בהם פסטיבל אופרות הבארוק בבון, הביאנאלה בוונציה, פסטיבל אבו גוש וחג המוזיקה הישראלית ועוד.
הוא זמר הבית באופרה הישראלית.
בין השאר שר תחת שרביטם של הלמוט רילינג, רוברטו אבאדו, פרדריק שאזלן ואחרים.
במקביל לקריירה כזמר, השלים לימודי תואר ראשון בניצוח אצל מנדי רודן ואבנר בירון, וניצח על דידו ואניאס מאת פרסל בתיאטרון רוזמרי בראנץ' בלונדון.
הוא עבד עם תזמורת סימפונט רעננה ועתה הוא משמש כעוזר מנצח באופרה הישראלית.
בשנת 2018 הקים עם חברים מבמת האופרה את "אנסמבל אופרה אורפיאוס", המעלה אופרות בביצוע נאמן למקור ובבימוי מלא.
"אורפיאוס" מאת טלמן הייתה הפקתם הראשונה ונחלה הצלחה הן מצד המבקרים והן מצד הקהל.
פלישוק זכה במלגת לימודים מטעם מכללת טריני בלונדון, במלגת אלי ליאון לזמרים צעירים, מלגת קרן שרת לשנים 2008–2009 ו-2009–2010, ומלגה מקרן רונן למוזיקאים צעירים בשנת 2007.
יאיר מרדכי (נולד ב-29 בספטמבר 2003) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בעירוני קריית שמונה, בה גם משמש לעיתים כקפטן.
מרדכי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של עירוני קריית שמונה אליה הצטרף בגיל 10 ושיחק בכל קבוצות הגיל של המועדון.
ב-13 במאי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–3 נגד בית"ר ירושלים.
עונה לאחר מכן, מרדכי הפך לשחקן הרכב בקריית שמונה ששיחקה בליגה הלאומית.
ב-5 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–5 נגד מכבי יפו, שהיה גם השער האחרון שהובקע באצטדיון לפני פרוץ מלחמת חרבות ברזל שהוביל בין היתר לנדידת הקבוצה מחוץ לעיר.
את העונה סיים עם 8 שערים ב-33 הופעות בליגה ועונה שני שערים בליגה והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל.
ב-14 בספטמבר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–2 נגד עירוני טבריה.
יאיר רוזנבלום (6 בינואר 1944 – 27 באוגוסט 1996) היה מלחין ומעבד ישראלי.
נמנה עם חשובי היוצרים בזמר העברי, ומזוהה בעיקר כמלחין הלהקות הצבאיות.
רוזנבלום נולד בתל אביב לבצלאל, יושב ראש ועד העובדים של תנובה, ולפנינה, רואת חשבון ב"מבטחים".
בשנותיו הראשונות התגורר עם הוריו ואחותו הבכורה, עליזה, בשכונת בורוכוב בגבעתיים.
בילדותו קיבל במתנה מהוריו מפוחית פה ולמד לנגן בה בעצמו.
לאחר מכן עברה המשפחה לתל אביב, לרחוב ריינס 3.
למד בבית הספר היסודי "הקליר" בתל אביב וצורף על ידי הנהלת בית הספר כסולן למקהלת בית הספר.
בתיכון קיבל יאיר מהוריו אקורדיון.
הפעם הוא למד לנגן בו באופן מסודר אצל מנהל תזמורת מכבי האש.
הוא הופיע לראשונה מול קהל בתקופת לימודיו בבית הספר "הר נבו" כאשר ליווה הרקדות של ריקודי עם.
רוזנבלום התגייס לצה"ל ב-13 בנובמבר 1961 ושירת כאקורדיוניסט בלהקת הנח"ל.
מאז נשאר מזוהה עם הלהקות הצבאיות, שאיתן הוסיף לעבוד כמדריך ומנהל מוזיקלי.
רבים מהשירים שהלחין בכלל וללהקות הצבאיות בפרט הפכו לנכס צאן ברזל בזמר העברי.
לאורך השנים גילה זמרים, כותבים ומוזיקאים בתחילת דרכם אשר הפכו לימים לכוכבים גדולים בזמר הישראלי.
לאחר שחרורו הלחין לתוכניתה הבאה של הלהקה, "בפעם ה-18" (1964), את השיר "חופשה רבע שנתית" ביוזמתו של שותפו החשוב ביותר לעתיד בכל הקשור ללהקות הצבאיות, במאי הלהקות הצבאיות דני ליטאי, שמספר שנים לאחר מכן ימנה אותו למנהל המוזיקלי של הלהקה.
היה זה שירו הראשון שהתפרסם.
לתוכנית ה-19 של הלהקה, "מהנח"ל באהבה" (1965), הלחין את השיר "ארבע אחרי הצהריים", למילותיו של יורם טהרלב.
השיר היה המפגש הראשון של שני היוצרים, שמאז המשיכו להפיק יחד שירים רבים נוספים, בהם: "ישנן בנות", "היה לי חבר היה לי אח", "אנשי הדממה" ו"גבעת התחמושת".
בשנים אלו כתב את שיריו הראשונים במסגרת מחזמר שהיה שותף לו בקיבוץ נחשון.
את המחזמר "ירח בעמק איילון", שנכתב לחג החמש–עשרה לקיבוץ נחשון כתבו רוביק רוזנטל, מירה מאיר ושאולי רוזנטל.
את הפזמונים כתבו מירה מאיר ויאיר רוזנבלום.
בין השנים 1967–1977 עבד רוזנבלום עם מיטב הלהקות הצבאיות, בהן להקת הנח"ל, להקת חיל הים ולהקת פיקוד המרכז.
הוא נחשב כמי שהכניס ללהקות אלו עיבודים חדשניים של רוק ופופ, אשר לא היו מקובלים עד אז במסגרת הצבאית.
בין היתר עשה שימוש בגיטרות חשמליות ובאורגן חשמלי, בעיקר מסוג פרפיסה (שצליליו בולטים במיוחד בשירים כמו "מה אברך"), שהחליפו את צליל האקורדיון הישן.
בהמשך דרכו עבד עם מרבית הפזמונאים בישראל, בהם יוסי בנאי, אהוד מנור, יענקל'ה רוטבליט, ירון לונדון וחיים חפר.
רוזנבלום הלחין שירי משוררים רבים, בראשם של נתן אלתרמן ("אוריאנה", "נאום תשובה לרב חובל איטלקי", "מסביב למדורה", "האם השלישית", "ליל חניה", "המשתה") וכמו כן של אברהם שלונסקי ("בואי כלה"), חיים גורי ("בלדה ליצחק שדה"), דליה רביקוביץ ("תקופות השנה", "סוף הנפילה"), אברהם בן יצחק ("בודדים אומרים") ועוד.
רוזנבלום גילה את הפזמונאית רחל שפירא והלחין את שירה הראשון, "מה אברך".
את השיר מצא בחוברת זיכרון לזכר בן כיתתהּ של שפירא, אלדד קרוק, שנהרג במלחמת ששת הימים.
רוזנבלום כתב גם מילים למספר שירים שהלחין.
אחד מהם הוא השיר "מיקה", בביצועו של אפרים שמיר שנכתב למיקה מרידור, שהייתה חברה בלהקת פיקוד המרכז, ובמשך מספר חודשים היה להם רומן, אך לבסוף היא נישאה ליגאל בשן.
למיקה הוא גם כתב את השיר "סוף כל פרפר".
כן כתב את השירים "הללויה" ו"המלך ואני" ללהקת הנח"ל, "מקפלות המצנחים" ו"אני ואתה" ללהקת פיקוד המרכז, ו"אם ייפול הכוכב שלי" לאילנית.
אחד השירים המוכרים ביותר שהלחין הוא "שיר לשלום" שחיבר יענקל'ה רוטבליט, והתפרסם בביצועהּ של להקת הנח"ל עם הסולנית מירי אלוני.
תחילה היה השיר שנוי במחלוקת ואף נאסר להשמעות בצה"ל, אך אט אט זכה בלגיטימציה, שהגיעה לשיאה כשהושר על ידי יצחק רבין בעצרת השלום, שבסיומהּ נרצח.
רוזנבלום חיבר שירים ללהקות ולזמרים רבים.
שימש כמנהל מוזיקלי לאמנים ולהרכבים שונים, בהם רבקה מיכאלי, יוסי בנאי ולמספר תוכניות של "הגשש החיוור".
מיטב שיריו היוו את פסקול סרט הפולחן "הלהקה", להם יצר עיבודים מוזיקליים חדשים.
כמו כן הלחין לפסקול הסרט צ'ארלי וחצי את נעימת "בלילה על הדשא".
ב-1972 זכה רוזנבלום בפרס כינור דוד בקטגוריית "מלחין השנה" וב-1996, זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים בתחום הזמר העברי.
בשנים 1987–1990 הלחין ללהקת "דור שני קריית מלאכי" את שיריה.
מסוף שנות ה-80 גר בבניין מעונות חברת תנובה ברחוב קלונימוס 9. בבית זה התגורר והלחין יאיר עד מותו.
בשנת 1990, בעת שהתגורר בקיבוץ בית השיטה, הלחין את הפיוט "ונתנה תוקף" מתפילות ראש השנה ויום הכיפורים.
הלחנת הפיוט הוקדשה לזכרם של 11 בני הקיבוץ שנהרגו במלחמת יום הכיפורים, והוא הפך מושר בלחן זה בבתי כנסת רבים.
הביצוע המקורי היה של חנוך אלבלק.
לימים התקבל הלחן גם בקרב המגזר החרדי, והתפרסמו ביצועיהם של הזמר החסידי אברהם פריד, ומקהלת שירה.
ב-1993 הפיק בשותפות עם רחל הרמתי מופע אישי בשם "שיר לשלום", בו ביצע את מיטב שיריו יחד עם זמרים צעירים, ביניהם בתו קרן.
הלהקה הופיעה ברחבי הארץ וזכתה לשבחים, ואף עמדה לנסוע לסיבוב הופעות בארצות הברית, שנקטע עקב מחלתו ומותו.
ב-2003 הופק מחזמר להיטים בבימוי גדי ענבר ובהשתתפות בוגרי בית הספר "בית צבי" בשם "מיקה שלי", על פי שיריו של יאיר רוזנבלום.
ביולי 2018 הועלה "מיקה שלי" על הבמות פעם נוספת, והפעם בתיאטרון הלאומי "הבימה", בעיבודו ובבימויו של משה קפטן ובהשתתפותם של יובל דיין, מיקי קם ואחרים.
בשנת 1972 התחתן עם עדנה רמות (ויסברגר), אותה פגש כאשר שירתה כקצינת החינוך בפיקוד מרכז בעת שעבד על תוכניות הלהקה.
עדנה הייתה שותפה לחייו של יאיר ב-17 שנות נישואיהם.
לימים ניהלה את נציגות משרד התיירות בלונדון, בניו יורק ולאחר מכן את בנייני האומה בירושלים.
בשנת 1973 נולדה בתם קרן רוזנבלום פולק, שלמדה בבית הספר הגבוה למוזיקה "רימון" והופיעה עם אביה בעשרות ההופעות של מופעו "שיר לשלום" בשנות ה-90. יאיר ועדנה התגרשו בשנת 1989.
רוזנבלום למד לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב בשנים 1978–1981. בשנים 1981–1985, בזמן שהותו באנגליה, כיהן כקונסול התרבות של הפדרציה הספרדית העולמית בלונדון.
החיידק האקדמי לא עזב את רוזנבלום, והוא החל ללמוד במסלול מחקר מתוך כוונה להגיע ללימודי התואר השלישי.
בשנת 1983 החל ללמוד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL) .
מתוך מגמה להגיע ללימודי דוקטורט.
הוא החל ללמוד לתואר השני במסגרת לימודי הסוציולוגיה של התרבות במחלקה לעברית וללימודי היהדות.
נושא התזה שלו היה "המעבר במחזאות העברית מיצירה לביקורת על 'המיתוס הלאומי'".