tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את וורנמבול פוקדים כ-715,000 תיירים בשנה.
מוקדי המשיכה התיירותיים שלה הם הנופים הנשקפים מדרך האוקיינוס הגדולה והחופים הסמוכים לה שחלקם משמשים לגלישת גלים.
בחודשי החורף ניתן לראות לווייתנים מסוג אובלנה דרומית בחופים הסמוכים לעיר וסירות מבצעות סיורים לצפייה בליוויתנים.
הענף הכלכלי העיקרי של וורנמבול הוא ענף החקלאות והתעשיות הנלוות אליו, כמו משק החלב וייצור מוצרי חלב.
ענפים אחרים הם ענפי התעשייה והשירותים.
וורן ויינשטיין היה קבלן יהודי-אמריקאי ודירקטור בחברת "Pakistan for J.E.
Austin Associates" אשר מטרתה להגביר תחרותיות עסקית וצמיחה במדינות מתפתחות.
ויינשטיין נחטף על ידי פעילי אל-קאעידה באוגוסט 2011 בלאהור שבפקיסטן.
הוא נהרג בינואר 2015 בתקיפה אווירית של ארצות הברית בגבול פקיסטן-אפגניסטן, כפי שדיווח הבית הלבן באפריל 2015.
ויינשטיין סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים, וכן דוקטורט במשפטים וכלכלה באוניברסיטת קולומביה.
בשנות ה-70 שימש פרופסור למדעי המדינה ב (SUNY Oswego), בשנת 1979 עזב כדי להשתתף בפעילות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (USAID).
ב-14 בינואר 2015 נהרג בשוגג על ידי כטב"מ אמריקאי בעת פעילות נגד טרור, יחד עם החטוף האיטלקי ג'ובאני לו-פורטו ועם אחמד פארוק, מנהיג אל-קאעידה אמריקאי.
דבר מותו התפרסם על ידי הבית הלבן רק ב-23 באפריל 2015. על פי ההודעה, הכוחות האמריקאים לא היו מודעים לנוכחות החטופים במקום התקיפה.
הם נהרגו על ידי "התקפת חתימה" המופעלת על פי שיקולי עדות על פעילות המצביעה על סבירות גבוהה למטרות במקום, ללא ידע מי מבצע את הפעילות.
אשתו של ויינשטיין, אליין, קראה לפעילות הממשלתית האמריקאית בנושא בעלה "לא רציפה ומאכזבת" בעקבות ההודעה, בדומה לקריאות שנשמעו מהורי הרוגים אחרים, כולל ג'יימס פולי וקיילה מולר.
"אנו מקווים שמות בעלי ואחרים אשר התמודדו עם טרגדיות דומות בחודשים האחרונים יגרמו סוף סוף לממשלה לקחת ברצינות את האחריות שלה ותכונן שיתוף פעולה ברור ורציף בתמיכה בחטופים ומשפחותיהם", הודיעה בקריאה לתקשורת.
וורן היא עיר במחוז מקומב במדינת מישיגן בארצות הברית.
וורן שוכנת מצפון לעיר דטרויט והיא חלק מהמטרופולין שלה.
בעיר מתגוררים 134,056 תושבים (נכון ל-2010), והיא העיר השלישית מבחינת גודל אוכלוסייתה במישיגן, אחרי גרנד ראפידס ודטרויט.
וורן הוקמה תחת השם "ביביס קורנרס" (Beebe's Corners) ב-1830. בהתחלה היא הייתה תחנת עצירה לכרכרות שיצאו מדטרויט צפונה.
ב-1837 שמה שונה להיקורי, שנה לאחר מכן לאבה וזמן קצר לאחר מכן לוורן.
דעה אחת אומרת שהוא מתייחס לכומר שהיה פעיל ברחבי מישיגן ודעה אחרת אומרת שהוא מתייחס לגנרל ג'וזף וורן שנהרג בקרב גבעת בנקר במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ב-1893 ההתיישבות קיבלה מעמד של כפר וב-1957 היא קיבלה מעמד של עיר.
העיר גדלה באופן משמעותי בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 בעקבות הבייבי בום שלאחר מלחמת העולם השנייה ותהליך המעבר של אזרחים רבים מדטרויט לפרווריה.
האוכלוסייה הגיעה לשיא ב-1970 ומאז היא נמצאת בירידה הדרגתית.
בעיר נמצאים מספר מפעלים ומרכזי חברות, בהם מספר מרכזים של יצרנית הרכב ג'נרל מוטורס.
בעיר נמצאים מספר קמפוסים של מוסדות להשכלה גבוהה, בהם קמפוסים של אוניברסיטת דבנפורט ואוניברסיטת מרכז מישיגן.
וורן קלארק היה שחקן אנגלי.
הוא ידוע מתפקידיו בסרטי קולנוע שהראשון בהם היה בסרט "התפוז המכני" של סטנלי קובריק, ומתפקידים רבים בטלוויזיה בהם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "The Manageress" בסדרה "Sleepers" ובסדרה הבלשית "דיאל ופסקו" בתפקיד פקד בילוש אנדי דיאל.
נולד בשם אלן ג'יימס קלארק באולדהאם שבלנקשייר.
אביו היה יוצר ויטראז'ים ואמו הייתה מזכירה.
מאוחר יותר החל להופיע בתיאטרון חובבים ושיחק בתיאטרון "האדרספיל רפ", ואחרי כן עבד כשחקן במשרה מלאה.
בתקופה זו החליט לשנות את שמו הפרטי לוורן, שם שבחר כי חברתו מאותו זמן הייתה מאוהבת בוורן בייטי.
התפקיד הראשון של קלארק בטלוויזיה היה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בשני תפקידים הראשון בשנת 1966 גילם דמות בשם קני פיקאפ והשני ב-1968 שיחק בתפקיד גארי ביילי.
הופעתו המשמעותית הראשונה בקולנוע הייתה ב-1971 בסרטו של סטנלי קובריק "תפוז מכני" בו שיחק בתפקיד "דים" לצדו של מלקולם מקדואל.
שוב הופיע יחד עם מקדואל בסרט מ-1973 ובסרט הטלוויזיה "גולאג" מ-1985.
בקולנוע וטלוויזיה הופיע קלארק במגוון רחב של סרטים בהם "The Breaking of Bumbo" מ-1970, הסרט " Home" לצדם של סר רלף ריצ'רדסון ושל סר ג'ון גילגוד, בסרט "אנטוניוס וקלאופטרה" של צ'רלטון הסטון משנת 1972, הסרט "אס.או.אס.
בסדרת הטלוויזיה "היהלום שבכתר" גילם קלארק את 'סופי' דיקסון ההומוסקסואל המוחצן.
בסדרה "Wish Me Luck" של רשת LWT שיחק בתפקיד קולונדל קריגר.
ב-1989 שיחק בתפקיד קפטן לי בסרט " Crusoe".
באותה שנה הופיע בתפקיד מרטין פישר, יו"ר מועדון כדורגל, בסדרת הטלוויזיה "The Manageress" ובתפקיד ויק וילקוקס מנהל חברת הנדסה בעיבוד טלוויזיוני לרומן "Nice Work" מאת דייוויד לודג'.
עוד כיכב קלארק בפרק "Bin Diving" בסדרה "לאבג'וי".
ב-1991 שיחק ב-"Gone to the Dogs" בתפקיד לארי פטרסון, וכן כיכב בסדרת ההמשך "Gone to Seed".
ב-1976 גילם את דמותו של ברדלי הדסטון במיני סדרה "ידידנו המשותף" עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
ב-1991 כיכב לצידו של נייג'ל הייברס בסדרה "Sleepers" בה גילמו דמויות של שני סוכנים רדומים של הק.ג.ב.
המתגוררים בבריטניה ומנהלים חיים רגילים עד שהם נקראים לפעולה.
בדרמה הקומית "Moving Story" של ITV שיחק בתפקיד באמבר.
את כישרונו הקומי הפגין בתוכנית הספיישל של הסדרה "הפתן השחור" (Blackadder: The Cavalier Years) בה שיחק בתפקיד אוליבר קרומוול, ובפרק "Amy and Amiability" בעונה השלישית של "הפתן השחור".
ב-1996 החל להופיע בתפקיד ראשי בסדרה הבלשית "דיאל ופסקו" כפקד בילוש אנדי דיאל.
בין השנים 2000 ו-2003 שיחק קלארק בתפקיד בריאן אדיס, אב לשניים שעובר עם משפחתו מן העיר הגדולה להתגורר בחווה בדבון, בסדרת הטלוויזיה "עם הרגליים על הקרקע" לצדה של פולין קווירק.
בעיבוד של ה-BBC לרומן "בית קדרות" מאת דיקנס גילם קלארק את דמותו של מר בוית'ורן.
ב-2008 כיכב לצדו של אנתוני הד בדרמה "The Invisibles" של ה-BBC.
ב-2009 השתתף בטרילוגיה "Red Riding" של ערוץ 4 הבריטי.
עוד השתתף קלארק בעיבוד לספרה של אגאתה כריסטי "למה לא שאלו את אוונס" פרק מסדרת סרטי "גברת מארפל", ובפרק "Peace and Love" בסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי".
ב-2010 שיחק בתפקיד מר בוט בסדרת הטלוויזיה "Just William".
בסדרה "רציחות במידסומר" כיכב קלארק בשנת 2011 בפרק "The Night of the Stag" בתפקיד סמואל קווסטד, ובאותה שנה השתתף בתפקיד אורח בפרק בסדרה "קראו למיילדת".
ב-2014 החל קלארק בצילומי הסדרה "פולדארק" בתפקיד צ'ארלס פולדארק.
צילומי הפרק הרביעי בו הדמות שוכבת על ערש דווי היו הסצנות האחרונות בהן השתתף.
קלארק היה חולה אנוש במהלך הצילומים והוא מת שבועות אחדים אחר כך.
הפרק הראשון בסדרת הטלוויזיה הוקדש לזכרו.
נישואיו הראשונים של קלארק הסתיימו בגירושים.
מאשתו הראשונה נולד לו בן.
לו ולאשתו השנייה, מישל, נולדה בת, ג'ורג'יה.
ב-12 בנובמבר 2014 קלארק נפטר בשנתו אחרי מחלה קצרה.
קולונל פון-הורסט 1985 De flyvende djævle ארנו 1985 גולאג Gulag הוקר 1987 אישתר Ishtar מבריח נשק אנגלי 1988 Crusoe קפטן לי 1995 I.D.
בוב 2000 אצבעות ירוקות Greenfingers הודג' 2001 ראש בראש Blow Dry טוני 2001 Arthur's Dyke דאג מנלי
וורניאני (בבלארוסית: Варняны, ורניאני; בפולנית: Worniany) הוא כפר במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1391, ובשנת 1462 נבנתה בו כנסייה.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1922 נכלל בנפת וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-240 יהודים, כשני שלישים מתושביו.
עם פרוץ מבצע ברברוסה נסוגו מהיישוב הסובייטיים, ועד כניסת הגרמנים לכפר, נערכו ביהודיו פרעות מצד האוכלוסייה המקומית.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיו, ובלקיחתם לעבודות כפייה.
בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו סגור ומגודר שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מאזור ליטא, ובו נרצחו מעת לעת יהודים.
באוגוסט 1942 גורשו היהודים שנותרו בגטו שבכפר לגטו מיכלישקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
וורן בראון הוא שחקן אנגלי ומתאגרף תאילנדי מקצועני לשעבר.
הוא מוכר מהופעותיו בתפקיד אנדי הולט באופרת הסבון "Hollyoaks", בתפקיד לי היבס בסדרת הדרמה "Occupation" מאת פיטר באוקר , ובתפקיד סמל בילוש ריפלי בסדרת הפשע של ה-BBC "לות'ר".
אחרי שהופיע בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "לגדול בלי בושה", שיחק וורן בתפקיד אנדי הולט באופרת הסבון לבני הנעורים "Hollyoaks" של ערוץ 4. על אף שהיה בן 27 הוא נראה צעיר לגילו ולוהק לתפקיד של תלמיד.
בראון למד אז באוניברסיטת סאלפורד.
הוא היה מועמד לפרסים אחדים על הופעתו בסדרה בהם הנבל הטוב ביותר ובפרס על הסצנה המרהיבה ביותר בטקס פרסי אופרות סבון בריטיות בשנת 2006. דמותו של בראון בסדרה מתה בפברואר 2006.
בראון השתתף בתחרויות עולמיות של מואי תאי (אגרוף תאילנדי) והיה פעמיים אלוף העולם.
בקיץ 2006 שיחק בראון בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים של ITV "ג'יין הול".
במרץ 2007 השתתף בתפקיד טומו בסדרה "מובייל" של ITV.
עוד ב-2007 שיחק בתפקיד כריס בפרק בסדרה "חדר מיון".
בספטמבר 2007 כיכב בעונה השנייה של הסדרה "מתבגרים" בערוץ BBC Three בתפקיד הברמן אלכס סאלייד, ב-2009 הופיע בראון בספיישל "Two Pints of Lager and a Packet of Crisps" במסגרת תוכנית הקומיק ריליף, המופע היה קרוסאובר בין התוכניות "מתבגרים", "Two Pints" ו-"Coming of Age" והוא גילם שוב את אלכס.
ב-2008 היה בראון הקריין בקדימון של הסרט "Gomez: A True Story" המבוסס על סיפור חייו של המתאגרף מייקל גומז .
באוקטובר 2008 שיחק בראון בתפקיד מארקי בדרמת הזומבים "למות על הסט" של ערוץ E4.
בנובמבר 2008 הופיע בראון שוב בסדרה הרפואית "חדר מיון" אבל גילם דמות שונה מזו של 2007. ב-2009 הופיע בסדרה "Occupation" של ה-BBC, דרמה העוסקת במלחמה בעיראק, לצדם של ג'יימס נסביט וסטיבן גראהם.
בראון השתתף בתפקיד ג'ייק קלג בשני פרקים של הסדרה "The Bill" בשם "The Forgotten Child" שעסקו בסחר בנשים.
החל ממאי 2010 הופיע בראון בתפקיד סמל בילוש ג'סטין ריפלי בסדרת הדרמה "לות'ר" של ה-BBC.
הוא חזר וגילם את הדמות בכל העונות של הסדרה.
בראון מופיע בווידאו קליפ של השיר "I Remember" של Deadmau5, בו מככבים גם סטיבן גראהם, אסטון קלי (אחיו של גראהם), גרג וולש והשחקנית אמה אדמונדסון.
באוקטובר 2010 הופיע בראון בתפקיד מאט במיני-סדרה "אב יחיד".
בפברואר 2012 שיחק באחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "Inside Men" של ה-BBC.
הוא גילם את אחד משכירי החרב של ביין בסרט "עלייתו של האביר האפל", החלק השלישי של טרילוגיית באטמן של כריסטופר נולאן.
ב-2012 כיכב בראון בסדרה המשטרית "השוטר הטוב" בתפקיד השוטר ג'ון-פול רוקסוואג'.
ב-2013 שיחק בתפקיד הראשי, ג'ק קווין, בסדרה "כל האמצעים כשרים".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2008 Gomez: A True Story קריינות 2012 עלייתו של האביר האפל The Dark Knight Rises 2012 ביזנטיום Byzantium גארת' 2012 Borrowed Time נייג'ל 2012 Up There סלאב בוי ג'ואי 2014 Get Some האנטר 2014 The Great Englishman קפטן מתיו וב 2015 Kicking Off ויגסי
וורן תומאס פארל הוא מחנך אמריקאי, אקטיביסט, ומחברם של שבעה ספרים בסוגיות של גברים, אבהות, נשים ומגדר.
פארל התפרסם בשנות השבעים, כשהגן על מטרות הגל השני של הפמיניזם, והיה חבר במועצת המנהלים בניו יורק של ארגון נשים לאומי (NOW).
אם כי כיום הוא נחשב בדרך כלל לאביה האינטלקטואלי של תנועת הגברים.
פארל דוגל בכך ש"אין צורך בתנועת נשים המאשימה גברים, ולא בתנועת גברים המאשימה נשים, אלא בתנועה לשחרור מגדרי, שתשחרר את שני המינים מהתפקידים הנוקשים של העבר, אל התפקידים הגמישים יותר של העתיד."
ספריו מכסים כעשרה תחומים: היסטוריה, משפטים, סוציולוגיה ופוליטיקה (מיתוס הכוח הזכרי); תקשורת זוגית (נשים לא יכולות לשמוע מה שגברים לא אומרים, האיחוד בין אב לבנו); סוגיות כלכליות ומקצועיות (למה גברים מרוויחים יותר); פסיכולוגיה ומשמורת ילדים (האיחוד בין אב לבנו); ותהליכי סוציאליזציה ופסיכולוגיה.
(למה גברים הם כפי שהם, הגבר המשוחרר)
כל ספריו קשורים למחקרים בנושאי גברים, נשים, וספרו מ-2017 הוא משבר הבנים.
פארל נולד ברובע קווינס בעיר ניו יורק, הבכור מבין שלושה, אביו היה רואה חשבון ואימו עקרת בית.
פארל למד בתיכון בית הספר האמריקאי של האג שנה ראשונה ושנייה, ואז סיים את לימודיו בתיכון מידלנד פארק בניו ג'רזי ב-1961, שבו הוא היה נשיא מועצת התלמידים.
מאוניברסיטת מונטקלייר סטייט במדעי החברה ב-1965. כסטודנט, פארל היה סגן הנשיא הארצי של ארגון החינוך הלאומי לסטודנטים, מה שהוביל להזמנתו על ידי הנשיא לינדון ב.
ג'ונסון לבית הלבן, לכנס על חינוך.
בשנת 1966 הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בחוג למדעי המדינה ובשנת 1974 קיבל דוקטורט באותו תחום לימוד מאוניברסיטת ניו-יורק.
בזמן שהשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו יורק, הוא כיהן כעוזר הנשיא של אוניברסיטת ניו יורק.
פארל לימד קורסים באוניברסיטאות שונות ובחמישה תחומים (פסיכולוגיה; לימודי נשים; סוציולוגיה; מדעי המדינה; מגדר וסוגיות בהורות) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו; בית הספר המקצועי לפסיכולוגיה בקליפורניה; במחלקת לימודי נשים בסן דייגו; בברוקלין קולג';
באוניברסיטת ג'ורג'טאון; האוניברסיטה האמריקאית, ובאוניברסיטת ראטגרס.
כאשר הגל השני של הפמיניזם התפתח בשנות השישים המאוחרות, תמיכתו של פארל הובילה את הארגון הלאומי למען נשים בעיר ניו יורק לבקש ממנו ליצור קבוצת גברים.
התגובות לקבוצה זו הובילו בסופו של דבר לכך שיצר כ-300 קבוצות נוספות לגברים ונשים, והפך להיות הגבר היחיד שנבחר שלוש פעמים למועצת המנהלים של הארגון הלאומי לנשים בניו יורק (1971-74).
ב-1974, פארל עזב את הארגון ואת ההוראה באוניברסיטת ראטגרס כאשר אשתו הפכה לעוזרת פרלמנטרית בכירה בבית הלבן והוא עבר איתה לוושינגטון.
במהלך תקופת הפעילות הפמיניסטית שלו, כתב פארל מאמרי דעה לניו-יורק טיימס, והופיע לעיתים קרובות בתוכנית טודיי שואו ופיל דונהיו.
הוא גם הופיע במגזין פיפל, Parade ובתקשורת הבינלאומית.
זה, וגם קבוצות הגברים והנשים שלו, שבאחת מהן השתתף ג'ון לנון, היוו השראה
הגבר המשוחרר נכתב מתוך נקודת מבט פמיניסטית, ומציג משפחה וסידורי עבודה אלטרנטיביים, שיכלו לאפשר בקלות רבה יותר לנשים גם לעבוד, ולגברים גם לטפל בילדים.
בספרו הגבר המשוחרר, פארל החל ביצירת מושגים מקבילים לחוויה הגברית, במקביל לאלו של החוויה הנשית.
לדוגמה: לחוויה הנשית כאובייקט מין, פארל טבע את המושג המקביל: אובייקט הצלחה, לחוויה הגברית.
כדובר, פארל היה ידוע ביצירת השתתפות הקהל בחוויות של היפוך תפקידים, כדי לאפשר לשני המינים "לצעוד מייל בנעלי המין השני." ההתנסויות המפורסמות ביותר שלו היו: "תחרות יופי לגברים" ו"היפוך תפקידים בדייט" לנשים.
בתחרות היופי לגברים, כל הגברים מוזמנים לחוות את "תחרות היופי של היומיום שאף אישה לא יכולה להימלט ממנה." ב"היפוך תפקידים בדייט", כל אישה עודדה "להסתכן בכמה מתוך 150 הסיכונים לדחייה שגברים לרוב חווים משלב קשר העין ועד לסקס."
שילוב סוגיות גברים לתוך סוגיות מגדר
בראיון ב-1997, פארל הצהיר כי:
"הכל הלך טוב עד אמצע שנות השבעים, כאשר ארגון הנשים הלאומי יצא נגד חזקת המשמורת המשותפת.לא יכולתי להאמין שהאנשים שחשבתי שהם חלוצים בשוויון, אומרים שנשים צריכות לקבל את אפשרות הבחירה הראשונה להיות עם או בלי הילדים — ושלילדים אין זכויות שוות לאבא שלהם."
בטרם כתב עוד בנושאי גברים והעצמה, פארל בילה שנים בחקר גילוי עריות, כולל הדרכים בהן האנשים שביצעו גילוי עריות הצדיקו את מעשיהם, והפוטנציאל (השנוי במחלוקת) להשפעה חיובית על חיי המשפחה.
פארל טוען, לעומת זאת, כי הוא אמר למגזין: "בדרך כלל, ליטוף של ילדים הוא ביטוי אכפתי ואוהב" ולא כפי שנכתב בפועל, ושהמגזין חיבר את הרעיונות שלו לאלה של מושאי המחקר שלו.
פארל טוען עוד: "השאלה היא, איך גבר או אישה מצדיקים קיום גילוי עריות?
ודיווחתי איך אנשים הצדיקו זאת.
ברוב המקרים המאמר הבהיר זאת, אבל במקרים מסוימים מה שהאנשים שראיינתי אמרו, התערבב עם מה שאני אמרתי." לנוכח תגובה ציבורית אפשרית העשויה לפגוע במוניטין, בשל התכנים הרגישים של הספר וממצאיו, פארל החליט לבסוף שלא לפרסם את הספר.
למה גברים הם כמו שהם
כל אחד מספריו של פארל מכיל הקדמה אישית, המתארת את הפרספקטיבה שלו על איך ההיבטים של התודעה הציבורית, וההתפתחות האישית שלו, הובילו אל הספר.
עד לאמצע שנות השמונים, פארל כתב שגם תרגילי היפוך התפקידים, וגם קבוצות הנשים והגברים שערך, אפשרו לו לשמוע את הכעס המתגבר של נשים כלפי גברים, וגם ללמוד על תחושות הגברים על כך שהם מוצגים באופן שגוי.
הוא כתב את הספר למה גברים הם כמו שהם כדי לענות על שאלות של נשים על גברים, בדרך שהוא קיווה שתתקבל כנכונה גם עבור גברים.
באופן חלקי בשל תמיכתה של אופרה ווינפרי, הפך כשיצא הספר: למה גברים הם כפי שהם לספרו הנמכר ביותר.
עד שנות ה-90 המוקדמות, פארל כתב כי אי ההבנות לגבי גברים העמיקו והפכו להיות מסוכנות להישרדותן של משפחות ושל האהבה.
התוצאה הייתה ספרו: מיתוס הכוח הזכרי.
בספר מיתוס הכוח הזכרי, פארל הציע לראשונה מבט מעמיק לקווי המתאר שלו לתזה שהוא שזר עבור ספריו הבאים: כדי שגברים ונשים יעשו קפיצה אבולוציונית מהתמקדות בהישרדות, להתמקדות באיזון בין הישרדות והגשמה, מה שיהיה בסופו של דבר הכרחי זו לא תנועה למען נשים או תנועה למען גברים, אלא "תנועת מעבר מגדרית".
הוא הגדיר את המעבר המיגדרי כתנועה שמטפחת את המעבר מתפקידי העבר הנוקשים שלנו לתפקידים הגמישים יותר של העתיד.
כפי שרומזת כותרת הספר, מיתוס הכוח הזכרי מערער את האמונה שלגברים היה את הכוח, בחלקו על ידי קריאת תיגר על ההגדרה עצמה של כוח.
פארל הגדיר כוח כ"שליטה על אדם על חייו שלו." הוא כתב ש: "בעבר, לאף מין לא היה כוח; לשני המינים היו תפקידים: תפקיד הנשים היה לגדל ילדים; תפקיד הגברים היה לגדל כסף."
פארל תיעד כיצד באופן חוצה תרבויות, תחושות חוסר האונים של גברים היו כרוכות בדרכים בהן הרגישו כיצד הם מתוכנתים חברתית, אפילו כבנים צעירים, להיות "המין שניתן להקריב." (במקור: "The Disposable Sex") הוא טען כי כל חברה ששרדה, עשתה זאת על ידי הכשרת הבנים שלה להיות ניתנים להקרבה, במלחמה, ובעבודה.
המיתוס של הכוח הזכרי, אותגר בלהט על ידי נשות אקדמיה פמיניסטיות, אשר ביקורתן הייתה כי גברים מרוויחים יותר כסף, ושכסף שווה כוח.
פארל הסכים כי גברים מרוויחים יותר כסף, ושכסף הוא סוג אחד של כוח.
עם זאת, פארל גם הוסיף כי "גברים לעיתים קרובות חשים מחויבות להרוויח כסף שמישהו אחר מוציא, בזמן שהם מתים קודם, ותחושת המחויבות איננה כוח." נקודת המבט הזו פותחה באופן מלא יותר בספרו של פארל: למה גברים מרוויחים יותר.
פארל טוען כי גברים הטרוסקסואלים מותנים להאמין שהם יכולים לקבל אהבה, וחיבה מנשים רק על ידי הרווחת כסף.
אמונה זו מובילה לבעיות פסיכולוגיות עבור שני המינים; על פי פארל, "החולשה של גברים היא החזות החיצונית של כוח; והכוח של נשים היא החזות החיצונית של חולשה."
אולי ההצהרה השנויה ביותר במחלוקת של פארל בספרו מיתוס הכוח הזכרי היא ההכחשה כי החברה האמריקאית פטריארכלית ויוצרת חוקים לטובת גברים על חשבון נשים.
פארל טוען כי זוהי פשטנות יתר המתעלמת בין היתר מהעובדה שרק גברים, ולא נשים, נדרשים להירשם למאגר הגיוס לצבא בארצות הברית; או שגברים לוקחים על עצמם יותר עבודות מסוכנות ומהווים 93% ממקרי המוות במקומות עבודה.
טיעונים כגון אלה הובילו את מיתוס הכוח הזכרי להיות הספר שזכה למרבית הביקורות החיוביות והתשבחות, כמו גם לספרו השנוי ביותר במחלוקת.
בתחום הלימודים האקדמי של לימודי הגברים, הספר נחשב לקלאסיקה.
כתב העת האקדמי הבינ"ל, ניו מייל סטאדיס, למשל, פרסם ראיונות עומק עם ד"ר פארל על ספרו בשני גליונות ב-2012. בתנועה לזכויות גברים, מיתוס הכוח הזכרי מכונה לעיתים התנ"ך של התנועה.
ביקורת במגזין מאמא ג'ונס האשימה כי הספר מקדם שינאת נשים.
סוזן פאלודי טוענת כי לדעתה פארל חזר בו מעמדותיו המקוריות כחלק מגל הנגד לפמיניזם.
נשים לא יכולות לשמוע מה שגברים לא אומרים, והאיחוד בין אב לבנו
בעקבות העלייה במקרי גירושין בשנות ה-80 וה90 פארל החל לכתוב בעיקר על שתי בעיות: דלותה של התקשורת הזוגית ואובדן הילדים את אביהם, בעקבות החלטות משפטיות על משמורת ילדים.
בספרו: נשים לא יכולות לשמוע את מה שגברים לא אומרים, פארל טוען כי זוגות נכשלים לעיתים קרובות בתקשורת זוגית מחוץ לחדר הטיפולים, כאשר האדם שמקבל ביקורת אינו יודע כיצד לאפשר לעצמו או לצד השני להרגיש בטוח.
פארל פיתח שיטה שנקראת "טבילה קולנועית" כדי לצור את תחושת הביטחון, ואת האמפתיה בין בני הזוג, ולהתגבר על מה שהוא טוען שהוא נטייה אנושית ביולוגית להגיב באופן מתגונן לביקורת אישית.
כדי להתייחס לאובדן הילדים של אביהם במקרים בהן זה מתרחש עקב החלטות בית משפט על משמורת ילדים, פארל כתב את הספר: האיחוד בין אב לבנו, מטא-אנליזה של מחקרים המנבאים מה הוא סידור המשפחה האופטימלי עבור ילדים במקרים של גרושין.
ממצאי האיחוד בין אב לבנו כוללים 26 דרכים המשפרות את מצבם של ילדים לאחר גירושין כאשר מתקיימים שלושה תנאים הקובעים: הורות משותפת מלאה (או משמורת משותפת מלאה); קרבה הורית רבה; והיעדר השמצות הוריות הדדיות.
המחקר שערך עבור האיחוד בין אב לבנו סיפק את הבסיס לכך שהופיע, לעיתים קרובות, בעשור הראשון של המאה ה-21 כעד מומחה במשפטי גרושין הנוגעים למשמורת ילדים.
במשפטים אלו תמך באיזון הנדרש בין זכויות האם לזכויות האב, כדי לצור מצב משפחתי אופטימלי לאחר הגרושין במשפחה.
בתחילה המאה ה-21, פארל חש כי הוא בחן מחדש כל סוגיית גברים-נשים מרכזית מלבד פערי השכר.
(כלומר, גברים כקבוצה נוטים להרוויח יותר כסף מאשר נשים כקבוצה).
בספרו: "למה גברים מרוויחים יותר: האמת המדהימה מאחורי פערי השכר, ומה נשים יכולות לעשות לגבי זה" הוא מתעד 25 הבדלים בין נשים לגברים הנוגעים לבחירות שונות שהם עושים בעבודה ובחיים.
הוא טוען שבחירות שונות אלו מסבירות את רוב, או את כל פערי השכר בצורה מדויקת יותר מאשר הטענות הנפוצות לכך שיש אפליה נגד נשים.
המשותף לבחירות הגברים היה הרצון להרוויח יותר כסף, בעוד בחירות הנשים נתנו עדיפות לחיים מאוזנים יותר.
25 ההבדלים האלו איפשרו לפארל להציע לנשים 25 דרכים לשכר גבוה יותר, כשכל אחד מהם מלווה במחיר או פשרה.
הפשרות כללו עבודה של יותר שעות, ולאורך יותר שנים; לקיחת עבודות טכניות יותר, או מסוכנות יותר; מעבר דירה לקרבת מקום העבודה, או לחו"ל, או עבודת לילה או שכרוכה בנסיעות לילה, ועוד.
כמות השבחים הניכרת שהתקבלה, הפכה את הספר למה גברים מרוויחים יותר לספר בעל חשיבות לקריאה בנושא קריירה לנשים.
חלק מהממצאים של פארל בספר למה גברים מרוויחים יותר כוללים את ניתוח נתוני הלשכה לסטטיסטיקה המאשרים כי נשים שלא נישאו והן ללא ילדים, מרוויחות 13% יותר מאשר עמיתיהן הגברים, וכי פערי השכר המגדריים מתקיימים בעיקר כשמדובר בגברים נשואים עם ילדים שמרוויחים יותר בשל לקיחת אחריות ומחויבויות רבים יותר במקום העבודה.
הנושאים השזורים לאורך הספר למה גברים מרוויחים יותר מדגישים את החשיבות של האיזון, והמקח ומימכר המתקיימים בין שכר גבוה לאיכות חיים גבוהה; וש"הכביש המוביל לשכר גבוה יותר, הוא כביש אגרה."
"פרדוקס התשלום" (ה"תשלום" הוא הכוח שאנו מוותרים עליו, כדי לקבל את כוח התשלום); ומאחר שגברים מרוויחים יותר, ולנשים יש חיים מאוזנים יותר, לגברים יש יותר מה ללמוד מנשים, מאשר נשים מגברים.
האם הפמיניזם מפלה נגד גברים?
ספרו האחרון של פארל, האם פמיניזם מפלה גברים?
(), שפורסם על ידי אוניברסיטת אוקספורד ב-2008, הוא ספר המכיל דיאלוג עם הסופר הפמיניסט ג'יימס סטרבה.
פארל הרגיש כי תוכניות לימודי המגדר באוניברסיטאות לעיתים רחוקות שילבו את המין הגברי בהן, מעבר לביטויי דמוניזציה של המין הגברי.
הספר היה ניסוי של פארל, הנועד לבחון האם פרספקטיבה חיובית על גברים, תורשה להשתלב ברשימת הספרים בתוכניות לימודי המגדר, אפילו אם יהיו בה סתירות לפמיניזם.
פארל וסטרבה דנו ב-13 נושאים, מנושאים של זכויות אבות וילדיהם, ועד ל"משבר הבנים".
ספריו של וורן פארל, אשר פורסמו בשש עשרה שפות, מושכים התעניינות בינלאומית, וזוכים גם לשבח וגם לביקורת, מהימין ומהשמאל הפוליטיים, וגם מגופים פמיניסטים ואנטי-פמיניסטים.
ספרו מיתוס הכוח הזכרי, זכה למרב התשבחות והביקורת.
לדוגמה, ב-2012, כאשר דיבר על ספרו העתידי: משבר הבנים, באוניברסיטה של טורונטו, פארל נתקל במחאה שאורגנה על ידי פמיניסטיות ממפלגת הפועלים הסוציאליסטית שקראו לעברו "מתרץ אונס".
קריאה שאמורה הייתה להיות מבוססת על פרק בשם "הפוליטיקה של האונס" בספר מיתוס הכוח הזכרי.
פארל טוען כי הפרק הוא תוכנית אב למניעת אונס.
ביקורת מוקדמת במדור ביקורת הספרים בניו-יורק טיימס, מאת לארי מק'מרטרי וג'ון לאונרד כולל לגלוג בשימוש הנייטרלי בשפה בספר: הגבר המשוחרר.
לאחרונה, האנטי פמיניסטית השמרנית פיליס שאלפלי, כינתה את פארל הסנגור של הפמיניסטיות, אך שיבחה את המחקר שלו בספר האיחוד בין האב לילדו.
תשבחות לוורן פארל כוללות את קייט זרניק מהעיתון "הבוסטון גלוב" שדירגה אותו כאביה האינטלקטואלי של תנועת הגברים ו"גלוריה סטיינם של התנועה לשחרור גברים" כפי שכונה על ידי קרול קליימן מהשיקגו טריביון.
המגזין אסקוויר דירג את פארל, תומאס אקווינס, ואת ג'ון סטיוארט מיל, כשלושת הגברים הפמיניסטים המובילים.
ב-2012, כתב העת הבינ"ל החדש, ניו מייל סטאדיס, הדגיש את מיתוס הכוח הזכרי על ידי שיבוצו כנושא המרכזי בשתי המהדורות הראשונות שלו, ומיצב אותו כקלאסיקה בשדה המחקר של לימודי הגברים.
שיתופי הפעולה האחרונים של פארל עם קן ווילבר, ג'ון גריי, וריצ'רד באלס, הציגו את המסרים שלו לקהלים מגוונים ופתוחים יותר.
פארל נשא את אורסולה (אורסי), מתמטיקאית ובכירה ב-IBM, בשנות השישים.
לאחר 10 שנות נישואין, בשנת 1976, הוא ואורסי נפרדו ולאחר מכן התגרשו.
אחרי מה שפארל תיאר כ"עשרים שנה של רווקות הרפתקנית", הוא התחתן בשנית עם ליז דאולינג באוגוסט 2002. יש לו שתי בנות שאינן שלו ביולוגית.
הם גרים במיל ואלי, קליפורניה.
כיום פארל מנחה סדנאות לתקשורת זוגית, ומשמש כעד מומחה במשפטי גרושין בנושאי משמורת ילדים ועורך מחקרים בנושאי ספרו הבא: משבר הבנים, שייכתב במשותף עם ג'ון גריי.
ב-2010/11, הוא שימש כדובר המרכזי, יחד עם דיפאק צ'ופרה, בכנס עולמי על רוחניות (החוויה האינטגרלית-רוחנית), והרצה על האבולוציה של האהבה.
הוא הוזמן אז על ידי המרכז לרוחניות עולמית, כדמות מובילה.
ד"ר פארל מדבר לעיתים קרובות על סוגיות הקשורות לבנים, גברים ומגדר, ושימוש כדובר המרכזי בכנס הבריטי לפסיכולוגיה של הגבר ב-2016.
בשנת 2009, בשיחת טלפון מהבית הלבן התבקש ד"ר פארל להיות יועץ הבית הלבן למועצת הנשים והנערות של המוסד הנשיאותי, מה שהוביל את ד"ר פארל לצור ולהוביל ועדה ליצירת מועצת הגברים והבנים של הבית הלבן.
הוועדה חוצת המגזרים מונה שלושים וחמישה סופרים, מחברים ואנשי מקצוע (למשל, ג'ון גריי, ג'ניפר גראנהולם, מייקל גוריאן, מייקל תומפסון, ביל פולק, לאונרד סאקס) העוסקים בנושאי בנים וגברים.
הם השלימו מחקר שהגדיר חמישה מרכיבים ל"משבר הבנים", אשר הוגש כהצעה עבור הנשיא אובמה כדי ליצור את מועצת הבנים והגברים של הבית הלבן.
באפריל 2015 הקואליציה הגיעה לאיווה כדי לדון בעמדות שלהם עם המועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2016.במהלך הבחירות החוזרות לתפקיד מושל קליפורניה, פארל התמודד כמועמד הדמוקרטי, עם מצע בחירות בנושא זכויות האבות, וקיבל 626 קולות.
וורנדג'ה (שם מדעי: Warendja) הוא סוג נכחד של יונק כיס נכחד ממשפחת הוומבטיים אשר חי באוסטרליה בין סוף המיוקן לסוף הפליסטוקן ונכחד לבסוף בהכחדת הפליסטוקן, אולי בידי האדם שהגיע לאוסטרליה.
בסוג זה נכללו שני מינים: Warendja wakefieldi שתואר ב-1982 ו-Warendja encorensis שתואר ב-2007. המאובנים התגלו בקווינסלנד ובויקטוריה וכללו בעיקר מאובני שיניים.
וומבט זה היה קטן יחסית לקרוביו החיים כמו הוומבט המצוי והוא הגיע למשקל 10 ק"ג.
הוא היה בעל שיניים חזקות שעזרו לו להתמודד עם צמחייה קשיחה.
וורן ברגיל הוא רוכב אופני כביש בקבוצת Team Picnic PostNL.
ברגיל הוא מנצח קטגוריית ההרים מטור דה פראנס 2017.
ברגיל נולד בעיירה אנבון שבמחוז מורביאן בברטאן.
בשנת 2009 ניצח באליפות צרפת לנערים (עד גיל 18) והשתתף במרוצים מקומיים ובקרואטיה, בשנת 2011 רכב כסטאז'ר בקבוצת "ברטאן-שולר" שהפכה עם השנים לקבוצת ארקאה סאמסיק.
בשנת 2011 השתתף בטור דה ל'אווניר, המרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים עד גיל 23. הוא סיים במקום החמישי ואף ניצח את הקטע השמיני.
ב-2012 ברגיל ניצח את הטור דה ל'אווניר, תוך כדי שהוא מציג דומיננטיות מרשימה על שאר יריביו.
ברגיל ניצח גם בקטע ה-4 ואת קטגוריית הנקודות ואת קטגוריית מלך ההר.
ב-2013 הצטרף ברגיל לקבוצת ארגוס–שימאנו.
באותה עונה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר השתתף בוואלטה אספנייה.
כבר בגרנד טור הראשון שלו ברגיל הצטיין, כשהוא מנצח בשני קטעים.
ב-2014, הוא סיים רביעי באליפות צרפת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס וסיים במקום ה-14, ובמקום השלישי בקטגוריית הרוכב הצעיר.
ברגיל סיים תשיעי בקלאסיקה סן סבסטיאן ובגרנד פרי קוויבק.
ב-23 בינואר 2016 ברגיל היה חלק משישה רוכבים של סאנווב שנפגעו על ידי רכב בזמן אימון, אך יצא מזה עם פציעות קלות יחסית.
בעונה עצמה ברגיל סיים תשיעי בלה פלש ואלון ושישי בלייז'–בסטון–לייז'.
הוא סיים שלישי בטור דה סוויס, 18 שניות אחרי מיגל אנחל לופס המנצח.
הוא השתתף בטור דה פראנס וסיים במקום ה-23 הכללי.
ברגיל התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא סיים את המרוץ.
ברגיל סיים עשירי במילאנו–טורינו ושמיני בג'ירו די לומברדיה.
עונת 2017 היא מהבולטות בקריירה של ברגיל, זה התחיל עם מקום 12 בוואלטה אנדלוסיה ולאחר מכן מקום 8 בפריז–ניס.
ברגיל סיים שישי בלה פלש ואלון, אך רגע השיא של העונה שלו הגיע ביולי כשניצח שני קטעים בטור דה פראנס.
הקטע הראשון בו ברגיל ניצח היה בקטע ה-13, כשהוא, נאירו קינטנה, מיקל לנדה, ואלברטו קונטדור היו בקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, ברגיל ניצח במאוץ בין הקבוצה וניצח בקטע, שהתקיים ביום הבסטיליה (14 ביולי).
הקטע השני בו ברגיל ניצח הגיע שבוע מאוחר יותר, בקטע ה-18. במהלך הטיפוס לאיזואר, תפס ברגיל את דרווין אטאפומה שהוביל במרוץ, חלף על פניו וניצח, כשהוא הופך לרוכב הראשון בהיסטוריה בטור שמנצח קטע שמסתיים במעבר איזואר.
ברגיל ניצח בקטגוריית מלך ההר במרוץ, לאחר ששלט בקטגוריה וניצח עם 169 נקודות.
ברגיל סיים במקום ה-10 הכללי, 9:25 דקות אחרי כריס פרום המנצח.
ברגיל גם השתתף בוואלטה אספנייה, אך פרש לפני הקטע ה-8.
בעונת 2018 חתם בקבוצת ארקאה–סאמסיק.
הוא סיים במקום ה-17 בטור דה פראנס ושני בקטגוריית מלך ההר במרוץ, כשמפרידות 79 נקודות בינו לבין ז'וליאן אלאפיליפ המנצח.
ברגיל סיים במקום השלישי בגרנד פרי דה וואלני.
ב-2019, ניצח את אליפות צרפת לאחר שניצח במאוץ מתוך קבוצה של חמישה רוכבים.
הוא השתתף בטור דה פראנס וסיים שוב, כמו ב-2017, במקום ה-10, 7:32 דקות אחרי איגן ברנל המנצח.
הוא סיים שני ב, אחרי אלכסיי לוצנקו.
ב־2021 הוא משתתף בטור דה פראנס השביעי שלו.
אולם הוא מסיים את המרוץ אחרי הקטע ה־13 לאחר שנפצע בהתנגשות בין רוכבים.
בהמשך השנה הוא זוכה ב, זהו מרוץ המקטעים הראשון בו הוא זוכה.
לאחר מכן הוא שובר את האגן באימון ומסיים את העונה.
הוא חוזר להתחרות בתחילת 2022. במרץ הוא זוכה בקטע החמישי של טירנו–אדריאטיקו.
באפריל הוא זוכה, לאחר ספרינט, ב.
וורן ארל דייווידסון הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת אוהיו.
דייווידסון נולד בעיירה טרוי שבאוהיו.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון סידני ב-1988, התגייס לצבא ארצות הברית והוצב בגרמניה המערבית כחייל בדיוויזיה השלישית.
הוא קיבל הזדמנות ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וסיים שם את לימודיו ב-1995. דייווידסון לשעבר קצין בצבא ובוגר "בית הספר ריינג'ר" של הצבא.
לדייווידסון תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נוטרדאם.
לאחר התפטרותו מהקונגרס של ג'ון ביינר, יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, הודיע דייווידסון על התמודדותו לייצוג מחוז הקונגרס אותו ייצג ביינר.
בבחירות המיוחדות שנערכו לבית הנבחרים ב-7 ביוני 2016 גבר על יריבו מועמד המפלגה הדמוקרטית קורי פויסטר ויומיים לאחר מכן נשבע לתפקידו.
דייווידסון הוא חבר בשדולת החירות שלש בית הנבחרים, שבעבר דחפה להתפטרותו של ביינר מתפקידו.
בבחירות 2016 לבית הנבחרים התמודד לכהונה מלאה וגם בבחירות אלה גבר על המועמד הדמוקרטי סטיבן פאות'.
דייווידסון ידוע בצידודו האיתני בביטקוין במליאת בית הנבחרים וכתומך נלהב בתעשיית המטבע המבוזר.
בשלהי 2019 הצביע דייווידסון נגד שני סעיפי ההדחה של הנשיא דונלד טראמפ.
וורן דה לה רו היה אסטרונום בריטי, מדען וממציא.
הוא ידוע בעיקר בזכות העבודות החלוציות שלו בצילום אסטרונומי.
דה לה רו נולד בגרנזי, ולמד בקולז' סנט-בארב (Sainte Barbe) בפריז.
הוא עבד בחברת דה לה רו שאביו יסד, אך בילה את זמנו הפנוי במחקרים כימיים וחשמליים.
בין 1836 ל-1848 פרסם כמה מאמרים בתחומים אלו.
ב-1840, דה לה רו הקיף חוט להט מפלטינה בצינור ואקום, והעביר דרכו זרם חשמל.
כך יצר אחת מנורות החשמל הראשונות בעולם.
העיצוב התבסס על כך שנקודת ההמסה הגבוהה של הפלטינה תאפשר לנורה לתפקד בטמפרטורה גבוהה, והריק בתא ימנע ממולקולות גז להגיב עם הפלטינה.
למרות יעילות העיצוב, מחיר הפלטינה מנע פיתוח מסחרי שלו.
דה לה רו נמשך לאסטרונומיה בהשפעת ג'יימס נסמית'.
הוא בנה ב-1850 טלסקופ מחזיר אור בקוטר 13 אינץ'.
היה פעמיים נשיא האגודה הכימית בשנים 1867–1869, 1879–1880 ונשיא החברה האסטרונומית המלכותית בשנים 1864–1866.
דה לה רו מת בלונדון ב-1889. הוא היה נשוי לג'ורג'ינה, ואב לארבעה בנים ובת.
פרס מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה ב-1862
פרס מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה ב-1864
מכתש דה לה רו על הירח קרוא על שמו
מפקד המסדר של סנט מוריס וסנט לזרוס (איטליה).
אביר אמפריית מסדר השושנה (ברזיל).
וורן ג'באלי היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1968–1975. בעונת 1968/1969 זכה באליפות ה-ABA כשחקן אוקלנד אוקס, ולאורך 7 עונותיו בליגה השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.1 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים למשחק.
ג'באלי נולד בקנזס סיטי שבקנזס, בשם וורן אדוארד ארמסטרונג , ובמהלך תקופת לימודיו באוניברסיטת המדינה של ויצ'יטה שינה את שם משפחתו לג'באלי.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("ויצ'יטה סטייט שוקרס") העמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1968 נבחר ג'באלי על ידי ניו יורק ניקס בבחירה ה-44, אולם בחר לשחק עבור קבוצת אוקלנד אוקס מליגת ה-ABA.
לאורך עונתו הראשונה באוקלנד סייע לקבוצתו להשיג את המאזן הטוב ביותר בליגה (60–18), עם ממוצע של 21.5 נקודות למשחק, ובסיומה זכה בתואר "רוקי העונה".
בפלייאוף 1969 חיפה על חסרונו של כוכב הקבוצה הפצוע, ריק בארי, והוליך את האוקס לזכייה באליפות ה-ABA, לצדם של דאג מו ולארי בראון.
בסדרת הגמר מול אינדיאנה פייסרס הציג ג'באלי יכולת שיא, עם ממוצע של 33.2 נקודות למשחק, אשר זיכו אותו בתואר "ה-MVP של הפלייאוף".
בעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 22.8 נקודות למשחק, אולם שותף ב-40 משחקים בלבד בשל פציעה.
בעונת 1970/1971 שיחק עבור הפייסרס, ובשנת 1971 עבר לשחק בקבוצת הפלורידיאנס, במדיה קלע 19.9 נקודות למשחק.
בין השנים 1972–1974 שיחק בדנוור רוקטס, אותה יצג פעמיים במשחק האולסטאר של ה-ABA לצד חברו לקבוצה רלף סימפסון.
במשחק האולסטאר 1973 זכה ג'באלי בתואר ה-MVP לאחר שקלע 16 נקודות, מסר 7 אסיסטים והוביל את "נבחרת המערב" לניצחון בתוצאה 123–111, לאחר שחזרה מפיגור של 19 נקודות.
בעונת 1974/1975 שיחק עבור סן דייגו קונקיסטדורס, ובסיומה פרש ממשחק, בשל פציעה בברכו, בגיל 28.
ב-13 ביולי 2012 נפטר ג'באלי כתוצאה ממחלה קרדיווסקולרית, בגיל 65.
וורן גרנט "מגי" מגנוסון היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי.
מגנוסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג את מדינת וושינגטון בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (1944-1937) ולאחר מכן בסנאט (1981-1944).
במהלך השנתיים האחרונות שלו בסנאט האמריקאי היה הסנאטור הוותיק ביותר, ולאורך שנתיים אלה, למעט הפסקה בת יממה, היה הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
וורן מגנוסון נולד בעיר מוּרהד שבמערב מינסוטה.
תאריך הלידה שלו ניתן בתאריך 12 באפריל 1905, אך הרשומות המעשיות של לידתו נותרו עמומות.
ככל הנראה הוא מעולם לא הכיר את הוריו הביולוגיים.
על פי מקורות שונים, הוריו נפטרו תוך חודש מיום לידתו, או שאמו הרווקה מסרה אותו לאימוץ.
הוא אומץ על ידי ויליאם גרנט ואֶמה (לבית אנדרסון) מגנוסון, שהעניקו לו את שם משפחתם.
הזוג מגנוסון היו דור שני למהגרים מסקנדינביה שהפעילו בר במורהד, ואימצו בת בשם קלרה כשנה לאחר שאימצו את וורן.
אביו המאמץ עזב את המשפחה בשנת 1921.
מגנוסון למד בתיכון מורהד, שם שיחק בקבוצת הפוטבול כקוורטרבק והיה קפטן קבוצת הבייסבול.
במהלך לימודיו התיכוניים ניהל מחנה של ימק"א, עבד בחווֹת חיטה וחילק עיתונים בעיר הולדתו ובפארגו הסמוכה שבדקוטה הצפונית.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1923 ואז נרשם לאוניברסיטת דקוטה הצפונית בגרנד פורקס.
ב-1924 עבר ללמוד במכללה החקלאית של דקוטה הצפונית בפארגו, בה למד במשך שנה.
לאחר מכן טייל לתקופה מסוימת בקנדה, והתנייד באמצעות רכבות משא משא ועבד עם צוותי הדישה.
בעקבות חברתו התיישב מגנוסון בסיאטל שבמדינת וושינגטון, שם ב-1925 החל את לימודיו באוניברסיטת וושינגטון.
הוא היה חבר באחוות תטא כי, ועבד במסירת וחלוקת קרח כחבר באיגוד "האחווה הבינלאומיות של נהגי המשאיות".
ב-1926 השלים לראשונה לימודי תואר ראשון, וב-1929 קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת וושינגטון.
ב-1928 החל להיות פעיל בשורות המפלגה הדמוקרטית הותנדב במטה הבחירות של אל סמית' לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1929 התקבל מגנוסון ללשכת עורכי הדין של מדינת וושינגטון והצטרף למשרד עורכי הדין של השופט סמואל סטרן בסיאטל.
בין השנים 1930–1931 שימש כמזכיר הליגה המוניציפלית בסיאטל.
ב-1932 היה תובע מיוחד במחוז קינג, כאשר הוביל חקירה על אודות התנהגות בלתי הולמת.
כמו כן, מגנוסון ייסד את הסניף של "הדמוקרטים הצעירים של אמריקה" (Young Democrats of America) והיה תומך נלהב בביטול חוקים האוסרים על מכירת אלכוהול ובהקמת המועצה לבקרת משקאות חריפים.
בשנים 1933–1934 היה מגנוסון חבר בית הנבחרים של מדינת וושינגטון מטעם מחוז הבחירה ה-37 שבסיסו בסיאטל.
במהלך כהונתו בבית המחוקקים, נתן את חסותו להצעת החוק ששמה לה למטרה למסד דמי אבטלה בוושינגטון.
ב-1933 הוסיף להיות ציר לוועידה החוקתית של המדינה.
הוא שירת בקצרה כעוזר של תובע פדרלי בטרם נבחר לתובע המחוזי של מחוז קינג.
הוא זכה להשלים את תקופת כהונתו של זיונצ'ק בבחירות ביניים שהתקיימו ב-1938, וב-1940 נבחר לתקופת כהונה מלאה כמו כעבור שנתיים.
לאחר המתקפה על פרל הארבור, היה מגנוסון תומך איתן במאמץ המלחמתי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
מגנוסון שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא היה על סיפונה של נושאת המטוסים אנטרפרייז (CV-6) מסדרת יורקטאון במשך חודשים אחדים, בשעה שהתחוללו קרבות עקובים-מדם במסגרת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
שירותו נקטע כאשר הנשיא רוזוולט הורה לכל חברי הקונגרס המכהנים שמשרתים שירות פעיל בכוחות המזוינים לשוב ארצה ב-1942. בנובמבר 1944 התמודד מגנוסון לסנאט של ארצות הברית.
ב-14 בדצמבר החל מוקדם מהצפוי את כהונתו כסנאטור עם מינויו בעקבות התפטרותו של הומר בון לשם תפקידו בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית.
הוא נבחר מחדש לסנאט אחת לשש שנים, הפעם האחרונה הייתה ב-1974. לאורך כל תקופת כהונתו היה חבר בוועדת המסחר של הסנאט, ובתקופת כהונתו האחרונה היה חבר ועדת ההקצבות.
מגנוסון העביר את מרבית כהונתו בסנאט לצד חברו ועמיתו הדמוקרטי מוושינגטון הנרי ג'קסון.
ב-1980 הפסיד בבחירות לתקופת כהונה שביעית לסלייד גורטון, שכיהן אז כתובע הכללי של וושינגטון.
באוגוסט 1950 הציע מגנוסון גיוס מרצון לצבא ארצות הברית עבור אמריקאים-יפנים, ואף שלח בקשה לגנרל דאגלס מקארתור לבחון את מעשיות ההצעה.
בנובמבר 1961 ביקר נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי בסיאטל והיה אורח מיוחד בחגיגות לציון 25 השנים הראשונות של מגנוסון בקונגרס.
כמעט 3,000 איש שילמו 100 דולר אמריקני כדי לקחת חלק בארוחת הערב.
ב-7 בנובמבר 1967 חתם הנשיא לינדון ג'ונסון על "חוק השידור הציבורי 1967", וציין את מגנוסון כאחד מחברי הקונגרס שהניעו את המאמצים למיסוד החוק בבית הלבן.
לפחות שלוש חקיקות חשובות נושאות את שמו: "חוק שימור וניהול הדיג של מגנוסון-סטיבנס", "חוק ביטול ההדרה הסינית 1943" (המכונה בדרך כלל חוק מגנוסון) ו"חוק התערובה של מגנוסון-מוס".
ב-1964 הופנה חוק זכויות האזרח לדיון בוועדת המסחר שבראשה ישב מגנוסון.
הוא מילא תפקיד מפתח בהעלאת הצעת החוק למליאת הסנאט והפיכתו לחוק חרף התנגדות נמרצת של הסנטור ויליאם פולברייט וסנאטורים תומכי הפרדה גזעית אחרים.
מגנוסון היה אחראי לחקיקה מיוחדת שאפשרה לפון לים, ימאי סיני שבשנת 1942 שרד 133 יום לבדו בים על סירת הצלה, להגר אל ארצות הברית.
ב-20 במאי 1989 הלך מגנוסון לעולמו בסיאטל, הגדולה שבערי וושינגטון.
וורן ג'ירארד אליס הוא סופר, פובליציסט, תסריטאי, וקומיקסאי בריטי.
אליס הוא מחברם של הרומנים וריד קטן עקום (2007) ומכונת אקדח (2013), והנובלה נורמלי (2016).
אליס הוא גם הכותב של סדרת האנימה קאסלבניה עבור נטפליקס.
אליס כתב גם מספר משחקי מחשב, כולל Dead Space מ-2008.
אליס מוכר גם בפובליציזם בנושאי תרבות וחברה הן באמצעות נוכחותו המקוונת והן באמצעות כתיבתו, המכסה נושאים טרנס-הומניסטים (בעיקר ננוטכנולוגיה, קריוניקה, העלאת תודעה ושיפור אנושי) ונושאים פולקלוריים, לעיתים בשילוב זה עם זה.
הוא הומניסט ופטרון לשעבר של האגודה ההומניסטית הבריטית, ארגון צדקה המתמקד בקידום הומניזם וחילוניות.
וורן מריון מארש היה סקסופוניסט טנור אמריקאי.
יליד לוס אנג'לס, נגינתו התבלטה לראשונה בשנות החמישים בהיותו בן חסותו של פסנתרן הג'אז לני טריסטנו וזכתה לתשומת לב בשנות השבעים כשהופיע בחר בלהקת הג'אז Supersax.
מארש הגיע מרקע אמנותי אמיד: אביו היה הצלם ההוליוודי אוליבר ט 'מארש (1892–1941), ואמו אליזבת הייתה כנרת.
הוא היה האחיין של השחקניות מיי מארש ומרגריט מארש ושל עורכת הסרטים פרנסס מארש.
הוא קיבל חינוך מוזיקלי מהפסנתרן לני טריסטנו.
מארש הקליט לעיתים קרובות בחברתם של מוזיקאים אחרים של Cool School ונשאר אחד הנאמנים ביותר לפילוסופיית האלתור של טריסטאנו - האמונה בטוהר הקו הארוך, הימנעות ממשיכה רגשית, והתרכזות באימון אינסופי בסטנדרטים של הג'אז.
בעוד שמארש היה נגן קר רוח בדרך כלל, המבקר סקוט יאנאו מציין, כי מארש "שיחק באש" יותר ממה שניתן היה לצפות.
ניתן לזהות מיד את השורות העדינות הקצביות של מארש.
הוא כונה על ידי נמוזיקאי ונגן הסקסופון, אנתוני ברקסטון "המאלתר האנכי הגדול ביותר".
(כלומר, אלתור המדגיש הרמוניה / אקורדים יותר ממנגינה).
בשנות השבעים זכה לחשיפה מחודשת כחבר ב-Supersax, הרכב גדול שניגן עיבודים תזמורתיים לסולו של צ'ארלי פארקר.
מארש גם הקליט את אחד האלבומים המהוללים ביותר שלו, All Music, בליווי הקצב של להקת Supersax .
מארש נפטר מהתקף לב על הבמה במועדון דונט'ס בלוס אנג'לס בשנת 1987, באמצע נגינת המנגינה " Out of Nowhere " של ג'והני גרין.
הוא השאיר אלמנה, ג'רלדין מארש, ושני בנים, ק.
הוא נקבר בית העלמין Forest Lawn Memorial Park בגלנדייל, קליפורניה.
אף על פי שהוא זכור כדמות פולחן בקרב חובבי ג'אז ומוזיקאים, השפעתו גברה מאז מותו; נגנים צעירים כמו הסקסופוניסט מארק טרנר הושפעו מהמוזיקה שלו כדרך לאזן את ההשפעה שהחלה לחלחל באותה תקופה של ג'ון קולטריין.
הדיסקוגרפיה של מארש נותרה מפוזרת במקצת, מכיוון שחלק ניכר ממנה נעשה עבור חברות הפקה קטנות, אך יותר ויותר מעבודותיו הונפקו בקומפקט דיסק.
נכתב עליו סרט תיעודי: Warne Marsh: An Improvised Life,, בבימויו של בנו הבכור, ק.
וורן דייוויד בלוז'ו ג'וניור הידוע באופן מקצועי בשם וורן קול, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
וורן קול נולד בסן אנטוניו, טקסס ובילה חלק ניכר מראשית חייו באזור וושינגטון הבירה.
הוא למד משחק באוניברסיטת בוסטון במסצ'וסטס, שם החל את הקריירה שלו בהצגות תיאטרון מקומיות.
קול עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי "בובי לונג" לצד ג'ון טרבולטה, סקרלט ג'והנסון, וגבריאל מאכט.
בשנת 2012 שיחק לצד רבקה דה מורניי וג'יימי קינג במותחן העצמאי "יום האם הארור".
באותה שנה הופיע בשובר הקופות "הנוקמים".
הוא שיחק בתפקידים חוזרים ותפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה רבות בהן, "Rizzoli &; Isles" והמעקב.
לפני תפקידו בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים "Common Law", הוא שיחק בתפקידים חוזרים בסדרות פוקס "קוד שיקגו", 24, ו-"מנטל".
הוא שיחק בתפקיד משנה במיני-סדרת של ערוץ TNT, "Into the West", בהפקת סטיבן ספילברג ודרימוורקס.
בשנת 2016, קול החל לשחק בתפקיד משנה בתור הסוכן המיוחד של ה-FBI רוברט סטאל בסדרת הטלוויזיה "גוונים של כחול" לצד ג'ניפר לופז וריי ליוטה.
קול גילם את רייף אדלר, האנטגוניסט הראשי של משחק הווידאו משנת 2016 "Uncharted 4: A Thief's End".
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הצהובות.
באותה שנה שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה למה נשים רוצחות.
שנה כותרת תפקיד 2004Company K ג'קי ברואר 2004בובי לונג שון 2005One Last Thing בו 2007Cougar Club מרשל הוגאן השלישי 2010יום האם הארור אדלי קופין 2012הנוקמיםאיש טכני 2013Game of Assassins דייוויד הלר
שנה כותרתתפקיד 2016 Uncharted 4: A Thief's End ריף אדלר
וורן גרסט היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט המדינתי, כסגן מושל המדינה וכמושל איווה ה-19.
וורן גרסט נולד בדייטון, אוהיו כבנם של דר' מייקל גרסט ושל מרי לואיז מוריסון.
כשהיה בן שמונה עברה משפחתו לשמפיין, אילינוי.
כשהיה בן 19 הוא עבר לאיווה כדי להתחיל שם בקריירה עסקית.
יחד עם אחיו הוא הגיע לעיר קון רפידס כדי לפתוח שם חנות כלבו.
מאוחר יותר הוא היה שותף לייסוד בנק החסכונות של קון רפידס.
ב-1878 נשא גרסט לאישה את אליזבת ג'ונסון, ולזוג נולדה ילדה אחת.
אליזבת נפטרה ב-1881, וב-1889 נישא גרסט בשנית לקלרה הארייט קלארק, ולשניים נולדו בן ובת.
גרסט החל את הקריירה הפוליטית שלו כאשר הוא נבחר כחבר הסנאט של איווה.
בסנאט כיהן גרסט בשנים 1894–1906. ב-1906 הוא נבחר כסגן מושל המדינה.
כאשר נבחר מושל איווה, אלברט קאמינס ל, הושבע גרסט במקומו כמושל איווה ה-19. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כמושל הוא המשיך במדיניות ממשלו של קאמינס.
גורמים רבים דחקו בגרסט להתמודד בבחירות על כהונה מלאה כמושל, אך בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ב-1910 הוא הפסיד למבקר המדינה של איווה בריל קרול, שגרף 49 אחוזים של הקולות מול 35 אחוזים של הקולות של גרסט.
וורן גרסט נפטר ב-5 באוקטובר 1924 באיווה סיטי, ונטמן בבית הקברות גלנדייל שבדה מוין.
וורן זאיר-אמרי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת צרפת.
זאיר-אמרי גדל במחלקות הנוער של אוברווילייה ופריז סן-ז'רמן.
ב-18 בנובמבר 2023 ערך זאיר-אמרי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 14-0 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2024. הוא הבקיע במשחק זה את שער הבכורה שלו, והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של נבחרת צרפת.
וורן טרי מקריי היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-30 בשנים 1921–1924.
הוא נכנס לעימות מול ההשפעה שהלכה וגברה של הקו קלוקס קלאן לאחר שהטיל וטו על חקיקה שהם תמכו בה.
במהלך כהונתו עמדה אחוזתו הפרטית בפני סכנה של פשיטת רגל והוא ביקש הלוואה דרך הדואר כדי לשמור על ביתו ולקח הלוואה שנויה במחלוקת ממחלקת החקלאות של אינדיאנה.
התובע הכללי של אינדיאנה היה חבר הקלאן וניצל את ההזדמנות להגיש תביעה נגד מקריי על מעילה שבה הוא נמצא לא אשם.
זמן קצר לאחר שתביעה זו כשלה, נפתח תיק חדש בבית משפט פדרלי, בו נטען שמקריי ביקש הלוואות פרטיות בדרכי מרמה.
לאחר הרשעתו בהונאת דואר הוא התפטר וריצה שלוש שנים בבית כלא פדרלי עד שב-1927 שוחרר על-תנאי וב-1930 קיבל חנינה מהנשיא הרברט הובר.
וורן מקריי נולד ליד העיירה ברוק שבאינדיאנה כבנם של וורד ומרתה (גאליי) מקריי.
משפחתו וידידיו כינו אותו "וורני" (Warnie).
היו לו שתי אחיות, אנני אלייזה ופאני.
בגיל חמש עברה המשפחה לקנטלנד שבאינדיאנה, שם הוא גדל ולמד בבית ספר ציבורי.
אביו ודודו פתחו שם עסק מצליח.
מגיל צעיר קיבל מקריי עידוד למצוא דרכים להרוויח כסף, והחל לגדל ירקות ולמכור אותם מדלת לדלת כבר כנער צעיר.
כאשר בגר, הוא החל לטפל בבקר של אנשי העיירה שלא היה ברשותם מספיק שטח אדמה כדי לרעות אותו.
תמורת שכר, הוא רעה את הבקר בשטחי שטחי המרעה שמחוץ לעיירה במהלך היום והחזיר אותו בערוב היום.
באפריל 1874 נפטר דודו של מקריי ואביו לקח שותפים חדשים.
עד מהרה הם רכשו את הבנק המקומי והחלו לצבור עושר לא מועט.
כנער צעיר קיבל מקריי משרה כפקיד בבנק.
לאחר שב-1882 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, הציע אביו לשלוח אותו ללימודים בקולג', אך מקריי הצעיר בחר להישאר ולהמשיך לעבוד בבנק.
ב-1885 קץ בעבודה בבנק והחליט לפתוח עסק משל עצמו.
יחד עם חברו, ויליס קירקפטריק, הוא רכש חנות מכולת בעיירה שעד מהרה הפכה לרווחית מאוד.
מקריי עשה שימוש בהכנסתו מהחנות כדי להשקיע במניות חברות רכבת וכרייה, אך בעיקר רכש קרקעות.
הוא גם השקיע השקעה משמעותית במתקני אחסון תבואה והיה לנשיא אגודת סוחרי התבואה הלאומית.
עד מהרה היה מקריי לבעלים של שטחי אדמה חקלאית רחבים סביב לאגם שליד קנטלנד שנקרא אגם אורצ'רד.
ב-1892 הוא נשא לאישה את אלה אדה, בתו של אחד משותפיו העסקיים של אביו ואחותו של הסופר ג'ורג' אדה.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, אם כי אחד מהם נפטר בינקותו.
מקריי החל לגלות עניין בגידול בקר והחל ליצור עדר של זנים מיוחדים.
המוניטין שלו בקהילת מגדלי הבקר עלה במהירות והוא הקים אסם לתצוגה ובית מכירות והחל למכור את הבקר האיכותי שלו, כך צמח הונו במהירות.
מקריי החל להיות מעורב בארגונים אזרחיים מקומיים וב-1890 שימש במשך שנה אחת כחבר בוועד החינוך המקומי.
כמה שנים לאחר מכן הכתה שריפה את קנטלנד, והמחוז הטיל עליו להיות אחראי על פיקוח על כמה מיזמים של בניית העיירה מחדש.
הוא רכש מוניטין כמי שדאג שדברים יעשו במהירות תוך ניצול יעיל של הכספים, והתמודד בבחירות על מושב במועצת העיר בשנה שלאחר מכן.
שם, הוא קידם בהצלחה את תהליך המודרניזציה של העיירה באמצעות ריצוף רחובותיה, בניית תחנת כוח, התקנת תאורה ברחובות, בניית הצטלבויות רכבת בטוחות יותר ומיזמים נוספים.
הגידול במיסים שנדרש כדי לממן את המיזמים היה רב מדי, ובבחירות לכהונה נוספת בתפקיד הוא נוצח.
פעילויותיו של מקריי משכו את תשומת לבם של מנהיגי המפלגה הרפובליקנית באינדיאנה, והוא היה לנציג בוועידה המדינתית של המפלגה בקיץ 1896. ב-1901 הוא נסע לוושינגטון די.
כדי להיות נוכח בטקס ההשבעה לנשיאות של ויליאם מקינלי ושב משם כשהוא משוכנע שעליו לבחור בחיים הפוליטיים.
באותה שנה הוא מונה על ידי מושל אינדיאנה וינפילד דרבין כחבר בחבר הנאמנים של בית החולים הצפוני לחולי נפש, שם הוא שימש כגזבר.
בחבר הנאמנים הוא היה חבר 12 שנים.
ב-1912 מונה מקריי למועצת החקלאות של המדינה והיה לנשיאה ב-1915. הצלחתו ביישום רפורמות כחבר המועצה סייעו להגברת הפופולריות שלו באינדיאנה.
ב-1916 החליט מקריי להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל אינדיאנה, אך נוצח על ידי יושב ראש המפלגה לשעבר במדינה, ג'יימס גודריץ', שהיה בעל קשרים רבים.
מקריי שב למלא את תפקידיו במועצה, שהתרחבו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
גודריץ' מינה אותו ליושב ראש ועדת שימור המזון של אינדיאנה וכחבר בוועדה היועצת של ארצות הברית למקנה כדי לסייע להבטיח אספקה מתאימה לצבא ואספקת מזון במהלך המלחמה.
ב-1922 הוא היה ליושב ראש הוועדה המייעצת של רצועת התירס של המועצה למימון המלחמה שדאגה לסיוע ממשלתי לחקלאים.
מקריי גם היה מעורב בפעילות הצלב האדום והוביל כמה מסעות לגיוס כספים לטובת הארגון.
ב-1920 שקל מקריי להתמודד שוב על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל, אך נמלך בדעתו ותחת זאת תמך בויל הייז בהתמודדותו.
עם זאת, הייז הודיע שהוא לא יתמודד, ותחת זאת תמך במקריי.
בבחירות המקדימות הוא התמודד מול חמישה מועמדים, שתקפו אותו בעיקר בשל עברו מתקופת המלחמה, שכן כמה מהרפובליקנים לא תמכו במאמץ המלחמתי, ובשל הרקע העסקי שלו.
האשמות אלו הוכחו כחסרות תוחלת ומקריי ניצח בבחירות המקדימות לאחר שהביס את יריבו שהגיע למקום השני בהפרש של יותר מ-50,000 קולות.
בבחירות הכלליות התמודד מול מקריי מועמד הדמוקרטים קרלטון ב.
מקולוק היה ותיק המלחמה ורופא, ומסע הבחירות התמקד בעיקר בסדר היום הפרוגרסיבי.
מערכת הבחירות הייתה רצופת מאבקים ונותרה בעלת שיעור ההצבעה הגבוה ביותר בהיסטוריה של אינדיאנה, כשברוב הקלפיות הגיע שיעור ההצבעה לכ-95 אחוזים.
בבחירות אלו זכו הרפובליקנים בניצחון סוחף, והם הגדילו את הרוב שלהם בשני בתי האספה הכללית של המדינה.
מקריי נכנס לתפקידו, ובנאום ההשבעה שלו הוא כמעט והכריז על סיומו של העידן הפרוגרסיבי, בציינו שהעם דרש "תקופה של כלכלה ממשלתית והפסקה בתהליכי החקיקה".
יחד עם הרוב הרפובליקני באספה הכללית הוא החל להפוך על פיהם כמה חוקי מפתח רגולטוריים וניסה לקצץ בהוצאות הממשלה.
מקריי מיקד את תשומת ליבו במה שהוא החשיב כמוסדות מדינה יעילים ונחוצים ודאג להרחבת מערכת החינוך באמצעות בניית עשרות בתי ספר חדשים, זאת בנוסף לבניית בית הסוהר המדינתי הראשון מזה כמה עשורים, הרחבת בתי החולים המדינתיים, ובניית מוסד חדש לעבריינים צעירים.
הוא החל בתוכניות להרחבת מערכת הכבישים המדינתית כדי שיהוו תשתית למכוניות שהלכו והתרבו אז.
בין הכבישים שהוחלט אז על סלילתם היה "כביש לינקולן" .
כדי לממן את מיזם הכבישים, הנהיגה המדינה לראשונה מס על דלקים.
כוחו של הקו קלוקס קלאן עלה באינדיאנה בעשור שקדם לכהונתו של מקריי כמושל.
אף על פי שהדבר לא היה ידוע לו באותה עת, יותר ממחצית חברי האספה הכללית של אינדיאנה היו חברי הקלאן.
כמה מאנשי הממשל היו גם הם חברי הארגון, כולל מזכיר המדינה של אינדיאנה, אדוארד ג'קסון.
ב-1921 העבירה האספה הכללית חוק לאישור קיומו של "יום הקלאן" ביריד המדינתי, שכלל שריפת צלבים ומאפיינים נוספים של הארגון.
מיד עם קבלת החוק הטיל עליו מקריי וטו, ועורר את חמתם של מנהיגי הארגון.
בשנה שלאחר מכן צבר הקלאן השפעה נוספת בממשלת המדינה, וג'קסון העניק לארגון צ'רטר מדינתי והכיר בו באופן רשמי.
מקריי זעם על צעד זה של ג'קסון, דרש את ביטולו ואיים לפנות לבית המשפט, בטענה ששום ארגון לא יכול לקבל צ'רטר אלא אם כן מנהיגיו יחשפו את עצמם ויחתמו עליו.
סטיבנסון הורה לג'קסון להציע שוחד למקריי כדי שישנה את דעתו.
ג'קסון הציע למקריי סכום של 10,000 דולר אם הוא יאייש מספר תפקידים ציבוריים בחברי הארגון.
מקריי, שהיה אדם אמיד, דחה את ההצעה ונפגע ממנה מאוד.
התדיינות זו הייתה חשאית ולא נודעה בציבור.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 צנחו מחירי הקרקעות באינדיאנה, וכתוצאה מכך נפגע מעמדו הפיננסי של מקריי בשל מעורבותו הרחבה בעסקי הקרקעות.
אף על פי שבבעלותו היו נכסים בשווי של כמעט 3 מיליון דולר, הוא התמודד עם פשיטת רגל, והוטרד מאוד מהאפשרות של אובדן חוותו.
הוא לקח הלוואה ממועצת החקלאות המדינתית בסכום של 155,000 דולר והכניס אותה לחשבונו הפרטי כדי לכסות את חובותיו.
לאחר מכן הוא החל לבקש הלוואות מבנקים כדי ליצור שטרות חוב כוזבים ולעשות בהם שימוש כביטחונות.
מאוחר יותר טענו פקידי הבנקים שהם אולצו להסכים לכך על ידי המושל, שרמז להם שהוא יוציא מהם את פיקדונות המדינה אם הם לא יענו לבקשותיו להלוואות.
עד מהרה נודע לחברי הקלאן על עסקאותיו של מקריי והם החליטו לעשות שימוש במידע כדי לאלץ אותו לפרוש מתפקידו.
התובע הכללי של אינדיאנה הגיש תביעה נגד מקריי באשמת מעילה בהקשר להלוואה שהוא לקח ממועצת החקלאות.
בכל אופן, אז כבר ההלוואה נפרעה במלואה בסיועם של כמה מידידיו של מקריי.
התביעה נסגרה ב-11 באפריל 1924. ב-21 באפריל הוגשה נגד מקריי תביעה על הונאת דואר לאחר שנחשף שלכאורה הוא שלח בדואר את שטרות החוב הכוזבים לכמה בנקים.
במהלך המשפט, הודה מקריי במזימתו, אך טען שהוא התכוון לפרוע את כל החובות ללא שום כוונה פלילית.
עד מהרה הוא הורשע ונשפט לעונש מאסר של עשר שנים.
ב-30 באפריל הוא התפטר ומיד נעצר.
באותו יום הושבע סגן המושל אמט פורסט ברנץ' במקומו.
כידידו הקרוב של מקריי, בכה ברנץ' בעת שנשא את שבועתו ומאורח יותר הוא אמר שהכול היה "פתאומי ומפתיע".
לאחר שריצה תקופת מאסר של שלוש שנים בבית כלא פדרלי באטלנטה, קיבל מקריי שחרור על-תנאי ושב לביתו ב-1927. בעת מאסרו, קרס הקו קלוקס קלאן באינדיאנה, ומזימותיהם נחשפו על ידי מנהיגם לאחר שהוא הורשע על האונס והרצח של מגדה אוברהולצר .
מקריי חידש את פעילותו העסקית, כך שעלה בידו לפרוע את חובותיו, אך הוא התבודד בביתו.
כאשר יידעו מנהיגי הרפובליקנים ב-1930 את הנשיא הרברט הובר על חלקו של הקלאן בהרשעתו של מקריי, הוא העניק לו חנינה נשיאותית.
וורן מקריי נפטר בחוותו ב-19 בדצמבר 1938. הוא נטמן בבית הקברות פיירלאון שבקנטלנד.