tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החוזה הגביל את גודל צבאה של פינלנד, חייב אותה למסור לברית המועצות את אזור פטסאמו בחוף הארקטי, ולהחכיר לברית המועצות את חצי האי פורקלה הסמוך להלסינקי לשימוש כבסיס ימי למשך 50 שנה (חצי האי הוחזר לפינלנד בשנת 1956, לפני תום תקופת החכירה).
בנוסף, ההסכם הבטיח לברית המועצות גישה חופשית לאזור דרך שטח פינלנד, וקבע כי פינלנד תשלם פיצויי מלחמה לברית המועצות בשווי 300 מיליון דולר זהב (סכום המוערך בכ-570 מיליון דולר אמריקאי בשנת 1952, השנה בה הסתיימו התשלומים).
באפריל 1948, פינלנד חתמה על הסכם הידידות, שיתוף הפעולה והעזרה ההדדית עם ברית המועצות.
במסגרת ההסכם, פינלנד הייתה מחויבת להתנגד למתקפות עליה או על ברית המועצות משטחה, מצד "גרמניה או בעלות בריתה" (נאט"ו), ובמידת הצורך גם להיעזר בברית המועצות.
בנוסף, ההסכם הכיר ברצונה של פינלנד להישאר מחוץ למאבקי הכוח הבין–גושיים באירופה.
ההסכם חודש ל-20 בשנה ב-1955, ואז שוב ב-1970 וב-1983. ההסכם אפשר לפינלנד לשמור על עצמאות בענייניה הפנימיים ולא להצטרף לגוש המזרחי.
בשל כך, היא גם לא הייתה יכולה להצטרף לנאט"ו, ומדיניות החוץ שלה הוגבלה במידת מסוימת.
דוקטרינת פאסיקיבי-קקונן, שאפיינה את יחסי פינלנד-ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה, ספגה ביקורת רבה מצד גורמים שונים בפינלנד ומחוצה לה.
רבים בפינלנד מתחו ביקורת על הנטייה ל"ליטורגיה" של יחסי ידידות עם ברית המועצות, שעה ששתי המדינות נותרו ערוכות צבאית זו כנגד זו.
המבקרים טענו כי מדיניות החוץ הפינית הייתה כרוכה באופן הדוק בדמותו של הנשיא קקונן, שניצל את מעמדו כ"ערב ליחסי ברית המועצות" ושימשה נגד יריבים פוליטיים.
בנוסף, הופעלה צנזורה, רשמית ולא רשמית, על סרטים ויצירות אחרות שנחשבו לאנטי-סובייטיות באופן מובהק, כמו "מועמד המנצ'ורי" ו"ארכיפלג גולאג".
הביקורת כללה גם טענות נוספת:
פינלנד לא נתפסה כמדינה נייטרלית: ברית המועצות ראתה בפינלנד מדינה "השואפת לנייטרליות", אך לא נייטרלית בפועל.
אף על פי שקקונן הצליח לשמור במידה רבה על ריבונות פינלנד, עמדתה בנושאי חוץ, כמו הפלישה לצ'כוסלובקיה, הייתה לעיתים קרובות מעורפלת או פרו-סובייטית.
חטיפת מטוס נוסעים סובייטי בשנת 1977 המחישה זאת היטב.
השפעה סובייטית מופרזת: השגריר הסובייטי בפינלנד הפעיל השפעה רבה, עד כדי כך שפרץ לפגישת ממשלה כדי להציג דרישות.
ברית המועצות החזיקה משלחת דיפלומטית גדולה באופן חריג בפינלנד, וקקונן העדיף לתקשר עם ברית המועצות דרך ראש תחנת הק.ג.ב.
במקום באמצעות ערוצים דיפלומטיים רגילים.
הסובייטים התערבו בפוליטיקה הפינית בדרכים שונות, בין היתר באמצעות המפלגה הקומוניסטית של פינלנד ואנשי קשר פרו-סובייטיים במפלגות אחרות.
הכנות צבאיות סובייטיות: הצבא הסובייטי החזיק יחידה נפרדת בכוננות לפלישה להלסינקי מטאלין במקרה של מלחמה.
התוכניות, שהיו מעודכנות באופן מלא, ננטשו בנסיגת הכוחות הסובייטיים מאסטוניה לאחר שאסטוניה קיבלה עצמאות בשנת 1991.
חוסר אמון במערב: מדיניות פינלנד לא זכתה להערכה רבה במערב.
גורמים במדיניות החוץ ובצבא המערבי לא הכירו את המדיניות או הניחו שהיא כישלון מלכתחילה.
קצינים בריטים תהו כמה חיילים סובייטים מוצבים בפינלנד, ונשק גרעיני כוון למטרות בפינלנד מתוך הנחה שכל התנגדות פינית לפלישה סובייטית תהיה כישלון ודאי.
שיתוף פעולה חשאי עם המערב: הממשלה הפינית שיתפה פעולה בחשאי עם סוכנויות ביון מערביות.
ה-CIA מימן את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האנטי-קומוניסטית, מפלגה מרכזית שלעיתים קרובות הובילה את הממשלה, אף על פי שהפכה בהדרגה לפרו-סובייטית באופן חריג החל מסוף שנות ה-60. היה גם שיתוף פעולה מודיעיני צבאי, שאפשר טיסות SIGINT לבדיקת רשת המכ"ם הסובייטית ומסירת נתונים סייסמיים לאיתור ניסויים גרעיניים סובייטיים.
בשנים 1990–1991, עם דעיכת ברית המועצות ופירוקה הסופי, הגיבה פינלנד בזהירות.
היא ביטלה באופן חד-צדדי הגבלות שהוטלו עליה בהסכמים משנת 1947 ו-1948, למעט איסור על רכישת נשק גרעיני, הצטרפה להבעת הדאגה הנורדית בנוגע להפיכה כנגד מנהיג ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, ותרמה לעידוד לא רשמי של עצמאות המדינות הבלטיות.
במקביל, החליפה פינלנד את הסכם הסיוע ההדדי עם ברית המועצות בהסכמים לשיתוף פעולה וסחר כללי, ובכך הציבה עצמה במעמד שווה תוך שמירה על יחסים דו-צדדיים ידידותיים.
פינלנד חיזקה את קשרי המסחר חוצי הגבול והציגה את עצמה כשער מסחרי לרוסיה.
היא הדגישה בפני רוסיה כי לא תתבע בעלות על שטחים פיניים לשעבר שנמסרו לאחר מלחמת ההמשך (אף על פי שקיימת קבוצה בפינלנד המתנגדת לכך), והמשיכה לאשרר את חשיבותם של יחסים דו-צדדיים טובים עד שהיחסים בין רוסיה לאיחוד האירופי הפכו מתוחים יותר ויותר עקב המלחמה בין רוסיה לאוקראינה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, מדיניות הנייטרליות ננטשה לצמיתות.
ב-18 באפריל 2022, ראש הממשלה סאנה מרין, בתמיכת מפלגות הקואליציה והאופוזיציה, הודיעה על הגשת בקשה להצטרף לנאט"ו, מה שהוביל לכניסתה של פינלנד לברית ב-4 באפריל 2023.
דוקס היה היסטוריון יווני ביזנטי שפעל תחת קונסטנטינוס ה-11 פלאיולוגוס, הקיסר הביזנטי האחרון.
דוקס מהווה אחד המקורות החשובים ביותר על העשורים האחרונים של האימפריה הביזנטית ולנפילתה לידי העות'מאנים.
תאריך לידתו של דוקס אינו ידוע, וגם לא שמו הפרטי או שמות הוריו.
הוא כנראה נולד במערב אסיה הקטנה בשנות ה-90 של המאה ה-14, לשם ברח סבו מצד אביו, מיכאל דוקס.
דוקס תיאר את סבו מיכאל כאדם מלומד, במיוחד בענייני רפואה.
הוא מילא תפקיד במלחמות מלחמות האזרחים הביזנטיות של אמצע המאה ה-14, כיריבו של יוחנן השישי קנטקוזנוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
מיכאל דוקס נאסר על ידי אלכסיוס אפוקאוקוס , והיה אחד האסירים בארמון שבו נרצח אפוקאוקוס על ידי כמה מהאסירים.
מיכאל דוקס ניצל מהוצאה להורג יחד עם 200 האסירים שנרצחו כתגמול, על ידי הסתתרות בחדר התת-קרקעי של הכנסייה החדשה .
הוא וחמישה אחרים התחפשו לנזירים והצליחו להימלט מקונסטנטינופול.
מיכאל פגש את איסה (Isa), נכדו של איידין (Aydin), שהפך לפטרונו וביסס אותו באפסוס .
הוא נשאר שם גם לאחר תום מלחמת האזרחים, בהיותו משוכנע שבמוקדם או במאוחר כל שרידי המדינה הביזנטית ייכנעו למתקפה הטורקית.
למרות שנכדו טוען כך, לא ידוע כיצד, אם בכלל, היה מיכאל קשור לשושלת הקיסרית הביזנטית הישנה של משפחת דוקס .
כל מה שידוע על דוקס הצעיר זה מה שהוא חושף אודותיו בחיבורו ההיסטורי שלו.
האזכור האוטוביוגרפי המוקדם ביותר שלו מתוארך לשנת 1421, כאשר התגורר בפוקאיה החדשה ושימש כמזכירו של המושל הג'נובי המקומי, ג'ובאני אדורנו (Giovanni Adorno).
דוקס מצא עבודה אצל משפחת גאטילוסיו השלטת בלסבוס.
הם העסיקו אותו בשליחויות דיפלומטיות שונות לחצר העות'מאנית.
בשנת 1451, הוא היה באדריאנופול כאשר הסולטאן מוראט השני מת ומהמט השני נכנס לראשונה לבירה.
בשנת 1452, כאשר צבאו של מהמט החל את המצור על קונסטנטינופול, הוא היה בדידימוטיכו, שם ראה את גופות הצוות הוונציאני ורב החובל שלהם מוצאים להורג בגלל שלא עצרו במבצר רומלי היסאר (Rumeli Hisar).
בשנת 1455, פעל דוקס פעמיים בשם הגאטילוסים אצל העות'מאנים, תחילה מסר מתנות לחמזה האדמירל העות'מאני, ואז באוגוסט נשא את המחווה השנתית לסולטאן, ביקור שחייב את דוקס להביא את אדונו החדש, דומניקו גאטילוסיו , לפני הסולטאן.
הוא עדיין התגורר בלסבוס בשנת 1462, כאשר היא נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית על ידי הסולטן מהמט השני.
ידוע שדוקס שרד את האירוע הזה, אבל אין תיעוד של המשך חייו, וייתכן שהוא מת בערך בזמן הזה.
דוקס היה מחברה של היסטוריה של תקופת השנים 1341–1462; חיבורו ממשיך אפוא את חיבוריהם של ניקפורוס גרגוראס ויוחנן השישי קנטקוזנוס, ומשלימה את חיבוריהם של גאורגיוס ספרנצס ולאוניקוס כלקוקונדילס.
ישנו פרק מקדים של כרונולוגיה מאדם ועד הקיסר הביזנטי יוחנן החמישי פלאיולוגוס.
לאחר הפרק המקדים, הוא מתחיל את חיבורו על ההיסטוריה בתיאור קרב קוסובו (1389).
דוקס ראה בכיבושים העות'מאניים עונש אלוהי, מתח ביקורת על חוסר המוסריות והאכזריות של מהמט השני ותמך בלהט באיחוד הכנסיות היוונית והלטינית כתנאי מוקדם להצלת מה שנותר מהאימפריה הביזנטית.
לפיכך, חיבורו "נחשב בדרך כלל מוטה אך מהימן" וכמקור רב ערך במיוחד, שכן הוא היה עד ראייה לרבים מהאירועים שנכללו בהיסטוריה שלו, ידע איטלקית וטורקית וכך היה מסוגל להסתמך על מקורות ג'נובים ועות'מאניים.
דוקס הוא גם המקור הביזנטי היחיד שמזכיר את המרד של בורקלוצ'ה מוסטפא .
מהדורת הדפוס הראשונה מאת איסמאל בוליאלדוס (פריז, 1649), עם תרגום לטיני על הדפים שממול והערות רבות, התבססה על כתב יד אחד, שנמצא כעת בפריז, Bibliothèque Nationale MS.
מהדורת פוליו פורסמה בוונציה על ידי הוצאת Javarina בשנת 1729.
תוספת זו הובילה כמה חוקרים להסיק שהתרגום לאיטלקית נוצר מעותק שלם יותר של ההיסטוריה של דוקס, אך הארי ג'יי מגוליאס (Harry J.
Magoulias) טען כי סביר יותר שהמתרגם פשוט שאל ממקור אחר כדי להשלים את התיאור של המצור על מיטלנה ב-1462. מהדורה רביעית של זה הוכנה על ידי ז'אק פול מיגנה לסדרה Patrologia Graeca , כרך 157.
במשך שנים רבות חשבו שההיסטוריה של דוקס קיימת בכתב יד יחיד בספרייה הלאומית (Bibliothèque Nationale); אולם באותה ספרייה גילה וסיל גרקו כתב יד שני המכיל את חיבורו של דוקס, Bibliothèque Nationale MS.
1766 (P1 של גרקו, מהמאה ה-18), שאפשרה לו לפרסם מהדורה ביקורתית חדשה (בוקרשט, 1958) עם שיפורים למהדורות קודמות להן הוסיף גרקו תרגום רומני.
מגוליאס פרסם את התרגום הראשון לאנגלית ב-1975 על סמך המהדורה הביקורתית של גרקו.
דּוֹר הוא מושב ליד זכרון יעקב השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
הוקם בשנת 1949 על ידי קבוצת עולים יוצאי יוון, שלאחר מכן הצטרפו אליהם יוצאי עיראק.
המושב הוקם על האדמות החקלאיות של הכפר הערבי טנטורה, שתושביו גורשו או ברחו לפי גישות שונות במחקר ההיסטורי במהלך מלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור אליו לאחריה.
שמו של המושב נובע משמה של העיר הקדומה דור ששכנה סמוך למקום.
חוף דור, חוף הים הסמוך למושב, הוא אחד הנוחים לרחצה בישראל, עקב היותו בתוך מפרץ טבעי.
לאורך חוף דור ניתן למצוא שפע של צמחיית חופים, בעלי חיים עשירים וצמחיית חולות.
החוף הצפוני של דור הוכרז כשמורת טבע תל דור ובעל שבילים נוחים להליכה עם נקודות תצפית ומבינים היסטוריים.
דוקסיס הוא תקן בינלאומי להעברת מידע דיגיטלי על גבי תשתית טלוויזיה בכבלים.
הדוקסיס קובע סדרת הגדרות המתארות את צורת התקשורת על גבי רשת HFC.
הגוף המוסמך לאשר ציוד הקשור לטכנולוגיה הוא מעבדות CableLabs.
מעבדות CableLabs מובילות תהליך הסמכה המבטיח שמודמים בתקן דוקסיס (DOCSIS) המיוצרים על ידי יצרנים שונים יהיו תואמים לתקן וניתנים לפעולה הדדית.
מוצרים העוברים את הבדיקות זוכים בחותמת "CableLabs Certified" המבטיחה לקונים שהמוצר יכול לפעול מול מוצרים נוספים המאושרים בתווית זו.
docsis 1.0 - גרסה ראשונה של תקן דוקסיס, שיצא בשנת 1997.
docsis 1.1 - גרסה שנייה שיצאה בשנת 1999. ההבדל העיקרי לעומת גרסה 1.0 הוא שיפור מנגנון האבטחה (+BPI)
docsis 2.0 - גרסה שלישית שיצאה בשנת 2001, בעיקר כדי לספק את השוק המתפתח של רשתות VOIP בכבלים.
docsis 3.0 - יצאה בשנת 2006 בגלל צורך גובר והולך ברוחב פס גדול.
docsis 3.1 - יצאה בשנת 2013 ומציעה מהירויות גבוהות יותר.
גרסה זאת מפסיקה את השימוש ב-QAM בערוצים שרוחבם 6MHz או 8MHz, ובמקום משתמשת ב-OFDM.
docsis 4.0 - יצאה בשנת 2017 ומציעה דופלקס מלא, המאפשרת מהירות העלאה והורדה סימטריים, ובכל הספקטרום שבין 0MHz ו1.8GHz.
בגרסאות שלפני 3.1 ישנם הבדלים בין דוקסיס בשיטה אירופית (EuroDOCSIS), לדוקסיס בשיטה אמריקאית.
בישראל, HOT היא הספק היחיד העושה שימוש בטכנולוגיה זו.
היא משתמשת בשיטה האמריקאית, ששונה מהשיטה האירופית בעיקר מבחינת רוחב ערוץ הלוך (Downstream).
בשיטה האמריקאית ערוץ הלוך הוא ברוחב סרט של (6MHz (NTSC, ובשיטה האירופאית ערוץ הלוך מוגדר ברוחב (8MHz (PAL.
הטבלה הבאה מפרטת את העומס המקסימלי על ערוצי הלוך וחזור בין גרסאות דוקסיס שונות:
|שיפור משמעותי בהורדת/העלאת המידע, תמיכה ב-IPv6
|שיפור משמעותי בהורדת/העלאת המידע, בניה חדשה לשימוש בערוצים
|שיפור משמעותי בהעלאת המידע, הזרמת מידע סימטרית.
נכון לינואר 2020, רשת האינטרנט המהיר של HOT מבוססת על DOCSIS 3.0
דוקסינג (מאנגלית: doxing) הוא פעולת חשיפה של מידע אישי רגיש או מסווג אודות אדם או ארגון באופן פומבי, בדרך כלל במרשתת, בניגוד לרצונו ולאישורו.
פרטים אלו עשויים לכלול שם מלא, זהות אינטרנטית נוספת, מסמכים, כתובות, תמונות או כל מידע פרטי אחר, ולרוב מתפרסמים בפלטפורמות המאפשרות פרסום תוכן על ידי גולשים ומסרים מיידיים.
אנשים פרטיים, אשר רבים מהם במרשתת כותבים תחת מעטה אנונימיות, אינם מעוניינים שזהותם האמיתית תיוודע לכול, וזאת ממגוון סיבות: שמירה על הפרטיות, בושה, בניית אישיות אינטרנטית השונה מהזהות האמיתית, רצון להימנע מהטרדות אישיות, רצון לשמור על דיונים ענייניים ללא אד הומינם, ועוד.
לכן, ברבים מן הפורומים ואתרי האינטרנט נחשבת חשיפת פרטים אישיים של גולשים ללא הסכמתם לעבירה על כללי ההתנהגות, הגוררת את מחיקת התוכן וחסימת חשבון המשתמש של החושף.
לעומת זאת, ארגונים, ממשלות וחברות מעוניינים שפרוטוקולים פנימיים, דיונים, מדיניות מסוימת, מידע אישי רגיש של העובדים, מידע בעל קניין וכדומה יישארו בגדר סוד, מכיוון שלרוב קיים חשש שייגרם נזק לחברה אם יפורסמו לציבור הרחב.
בניגוד לדעה הרווחת, דוקסינג לא מבוצע רק על ידי פצחנים, אלא יכול להתבצע על ידי כל אדם או קבוצה עם גישה למודיעין ממקורות גלויים או ידע פריבילגי/חסוי (כגון עובדים במשרד הפנים, שוטרים, חיילים וכדומה).
בנוסף, דוקסינג אינו בהכרח הליך זדוני, ועשוי אף להתרחש בטעות או באופן עצמי אם לא נוקטים זהירות.
לדוגמה, אם אדם מעלה תמונה שלו כאשר הוא בביתו, ללא ידיעה שהיא מכילה בתוכה מטא-דאטה עם נתוני מיקום, הוא עלול לחשוף בתמימות את מקום מגוריו.
המילה "דוקסינג" היא תחדיש שהתפתח באנגלית מתוך שינוי איות המילה המקוצרת "Docs" (קיצור של Documents, מסמכים), ומתייחס לאיסוף ופרסום "תיק" של מידע אישי על אדם או ארגון.
משמעותו: חשיפה ופרסום פרטיו של אדם או ארגון שקודם לכן היו פרטיים או קשים להשגה.
מעבר לפגיעה בחירות ובפרט בזכות לפרטיות, אפילו מידע בסיסי שנראה במבט ראשון תמים עלול להוביל למידע אישי רגיש ולמגוון סיכונים ממשיים כגון:
גניבת זהות, התחזות, ופגיעות להתקפות הנדסה חברתית
בריונות רשת, ביוש (שיימינג) והשפלה – לדוגמה קריאה בשמות, הרצת בדיחות, העלבות וכדומה, שעלולים לגרום לנזק נפשי ובמקרים קיצוניים לפגיעה עצמית והתאבדות
הטרדות – כגון סייבר סטוקינג, אאוטינג, הטרדה מינית, סחיטה מינית
הפללה – שימוש במידע אישי על מנת להפליל או להעביר חשד כלפי אדם אחר.
אף תועד מקרה בו האקר השתמש בתמונה על מנת לגנוב את טביעת האצבע הייחודית של שרה בממשלת גרמניה
סחיטות ואיומים – בשל החשיבות של מידע פרטי, אדם או ארגון לא ירצו שישחררו מידע שיכול לפגוע בהם, ולכן זה יכול להוביל לסחיטות ואיומים בידי גורמים זדוניים.
כמו כן, ספאם (הכולל איומים) בקנה מידה רחב עלול לשמש לזריעת פחד בציבור
הפצצת ספאם (spam bomb) – התקפה שמטרתה שיתוק דרכי התקשורת של הקורבן עם הודעות והתקשרויות ללא הפסקה ממספר רב של מכשירים, יכול להיגרם מחשיפה של מספר טלפון או כתובת אימייל
פגיעה פיזית – עלול להיגרם לדוגמה מחשיפת כתובת מגורים
פריצה (ממוחשבת) – גם היא בשימוש בהנדסה חברתית
התקפת מניעת שירות (DOS/DDOS) – יכול ליצור נפילות אינטרנט אצל הקורבן, עלול להתרחש מחשיפה של כתובת IP.
התקפה זו נפוצה יותר כלפי אינדיבידואלים מאשר חברות או ארגונים כיוון שהן בעלות כתובות IP ידועות לציבור ולכן הן חמושות לרוב באמצעי הגנה נגד מניעת שירות
חשיפת מידע מסווג/בעל קניין רוחני – עלול להוביל לגרימת נזק כלכלי/תדמיתי/משפטי/ביטחוני
ביטול חברתי בעקבות הסרת האנונימיות – יכול להוביל לנידוי חברתי ואף לפיטורים
התנכלות שלטונית, משטרתית או ארגונית – גופים עלולים לפרסם פרטים אודות עיתונאי/פעיל חברתי/שופט בתקווה שהציבור יתעמר בהם, או בתקווה שהם יחששו להביע את דעתם ללא מעטה פרטיות מספק
שיפוט וענישה – תחת חוקים במדינה או אזור אחר, לעיתים מה שנחשב חוקי ואף מקובל במקום אחד לא בהכרח יהיה כזה באזור אחר, ולכן חשיפה גם של מידע תמים לכאורה עלול להוות סכנה במידה ונמצאים במקום חדש תחת חוקים שונים.
דוגמה לכך היא חיילי צה"ל אשר נתונים למעקב ופעולות דוקסינג על ידי ארגונים החפצים להביא לשפיטה שלהם במדינות זרות
שמירה על אנונימיות כברירת מחדל – לדוגמה, הימנעות מהזדהות בשם מלא ושיתוף פרטים מזהים נוספים כמו יום הולדת, אזור מגורים, עבודה, תחביבים וכדומה
הימנעות מכניסה ללינקים חשודים, בעיקר ממקורות לא רשמיים – אלה עלולים להכיל דיוג/נוזקה שיאפשרו לגנוב מידע, ובנוסף עלולים לאסוף מידע אודות כתובת IP, פרטי דפדפן/מערכת ההפעלה, ועוד פרטים רבים נוספים
שמירה על חשד סביר מול זרים ברשת
שימוש בשמות משתמשים שונים בפלטפורמות שונות
ביטול קישור חשבונות בפלטפורמות המאפשרות זאת, כגון דיסקורד
הכרה טכנולוגית בסיסית של המידע האישי שמשותף, כמו גם מודעות לטביעת האצבע הדיגיטלית ולמטא-דאטה שעלולים להוביל למידע נוסף
סיסמאות מגוונות ורבות לכל החשבונות, לשם כך מומלץ להשתמש במנהל סיסמאות
הימנעות מהסטרמה במחשב האישי, במיוחד כאשר מחוברים לחשבונות פרטיים שעלולים להכיל פרטים אישיים כלשהם
הימנעות משיתוף תמונות או סרטונים של אזור המגורים ואזורים בהם מסתובבים לעיתים קרובות (כגון עבודה או בילוי), גם ללא נתוני מטא-דאטא עם כלי בינה מלאכותית ניתן לעיתים לזהות את מיקום התמונה המדויק רק מהתמונה עצמה
מסירת פרטים מינימליים או שגויים בהרשמה לפלטפורמות ככל הניתן, שבמידה ויחליטו למכור או למסור את המידע או יעברו תקרית של זליגת מידע או פרצת נתונים המידע שייחשף יהיה מועט או שגוי מספיק כדי להגן על המשתמש
מודעות למידע שכבר קיים, ושינוי שלו בהתאמה – מובן שאת השם הפרטי ומידע בסיסי אחר כגון כתובת מגורים לא ניתן או קשה מאוד לשנות, אך פעולות כמו שינוי כתובת דואר אלקטרוני (אם ונחשפו בזליגת מידע), מחיקת הודעות ישנות המכילות פרטים אישיים, בקשה של הסרת תוצאות מגוגל וכדומה מומלץ לבצע
במידה ונחשפת לדוקסינג ניתן לנקוט בפעולות הבאות:
לספר למישהו שסומכים עליו – הורים, חברים, בני משפחה או מורים יכולים תמיד לעזור ולייעץ במקרים כאלו, חשוב לשתף אדם בוגר שאתם סומכים עליו ולבקש עזרה
תיעוד – יש לאסוף ולשמור כל מידע ממי שמבצע את הפעולה, כגון כתובת אימייל, לינקים, הודעות קוליות, טלפונים, צילומי מסך וכדומה
בקשה להסרת המידע – ניתן לגשת לפלטפורמה בה התוכן פורסם ולבקש מניהול האתר או צוות המודרציה להתערב, בפלטפורמות בדרך כלל קיימים דרכי התקשרות בנושאי פרטיות (בעזרת טופס או אימייל) המצוינים במדיניות הפרטיות
נקיטת צעדי אבטחת מידע וביטחון אישי – מומלץ לבדוק שמידע נוסף אינו נגיש בעקבות המידע שפורסם, ואם כן יש להסירו אם ניתן.
בנוסף, במידה וסיסמאות מסוימות נשענות על המידע שפורסם (כגון תאריך יום ההולדת בתור קוד כניסה לבית) כדאי לשנותן.
במידה ונחשפו פרטים נוספים כמו כתובת מגורים פיזית או של מקום העבודה מול כמות גדולה של אנשים, כדאי לשקול לנקוט בצעדי זהירות ולהתייעץ עם גורמים מקצועיים נוספים בנושא.
דיווח לרשויות – במקרים מסוימים כדאי לפנות לרשויות, חשוב לזכור שניתן לפנות גם לשם התייעצות או עזרה ולא רק דיווח או הגשת תלונה, במקרה של עבירה פלילית ניתן לפנות למשטרת ישראל ובפרט לגבי ילדים ונוער בנושאים אלו ואחרים ניתן לפנות למטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת
ייעוץ משפטי – במקרים מסוימים, במיוחד כאשר נזק נגרם או עלול להרגם כתוצאה מהפעולות, יש להתייעץ עם גורם משפטי בנושא פעולות להמשך
הורדת פרופיל אינטרנטי – חשוב להכיר בעובדה שלא תמיד הסרת המידע במלואו מתאפשרת, ובמידה ולא ניתן להסתיר או להסיר מומלץ להתרחק מהמרשתת לחלוטין לזמן מה
ייעוץ פסיכולוגי – סיטואציות כאלה עלולות ליצור מצבי לחץ ובין הסכנות שלהם היא פגיעה נפשית, אין חשש או בושה לפנות לגורמים כדי לשפר את בריאות הנפש
חשוב לזכור שניתן לעשות חלק מהפעולות הנ"ל במקביל.
במדינות רבות, דוקסינג אינו נגד החוק באופן ישיר, אך סביר שתוצאות הדוקסינג נאכפות באופן עקיף.
כלומר, אם פעולת הדוקסינג תוביל לנזק כלשהו - ייתכן שהרשויות יחשיבו זאת כעבירה על החוק.
בישראל על פי חוק הגנת הפרטיות פגיעה בזכות לפרטיות מהווה עבירה פלילית שהעונש המקסימלי בגינה הוא 5 שנות מאסר (כל עוד אינו נכלל בהגנות/פטורים).
בנושא זה אין תקדימים רבים, וכל מקרה נבחן לגופו.
משנת 2021, דוקסינג הוא עבירה על החוק בהונג קונג.
לפי החוק, דוקסינג מוגדר כפרסום מידע פרטי או לא פומבי למטרות איום, הטרדה או פגיעה.
העונש לעוברים על החוק הוא עד 5 שנים מאסר וקנס של עד מיליון דולר הונג קונגי.
החוק הועבר בעקבות פרסום מידע על שוטרים בזמן המחאות בהונג קונג (2019–2020).
מועדון האתלטיקה דוקסה קאטוקופיה הוא מועדון כדורגל קפריסאי, מהעיירה קאטוקופיה, שבקרבת העיר ניקוסיה.
מאז פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974, הייתה קאטוקופיה תחת שלטון טורקי והמועדון עבר לשחק בעיירה פריסטרונה, הממוקמת בקרבת העיירה קאטוקופיה אך בצד היווני של הגבול.
דוקסה (שפירושה ביוונית "תהילה") העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בקפריסין בשנת 1998, וחזרה לליגת המשנה כעבור עונה אחת.
בעונה שלאחר מכן סיימה קאטוקופיה במקום השלישי בליגת המשנה והעפילה חזרה לליגה הבכירה, שם שיחקה עד שנת 2002, עת ירדה לליגת המשנה, אך חזרה לליגה הבכירה לאחר עונה אחת.
בעונת 2003/04 סיימה הקבוצה במקום האחרון עם ניצחון אחד מתוך 26 משחקים וחזרה לליגת המשנה.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה בעונת 2007/08.
דוקסאזוסין היא תרופה מקבוצת חוסמי קולטני אלפא, המיועדת לטיפול ביתר לחץ דם, או בהגדלה שפירה של הערמונית.
בישראל נמכרת התרופה כקדקס, ה מיוצרת על ידי חברת דקסל בע"מ (בעבר - דקסון), ומשווקת במינונים של 1 מ"ג, 2 מ"ג או 4 מ"ג.
פעילות התרופה היא הרפיית שרירים חלקים, הנמצאים בכלי דם, בלוטת הערמונית ועוד.
כתוצאה מכך, עשויים להיפתר חלק מהתסמינים המופיעים בעת הגדלת ערמונית, למשל הקלה על מתן שתן; עם זאת, התרופה אינה יעילה בהקטנת הערמונית.
במצב של יתר לחץ דם, התרופה נועדה להרפות את כלי הדם מהתכווצותם, ובכך להנמיך את לחץ הדם.
נדרשת זהירות בתקופה ההתחלתית של נטילת התרופה עד להסתגלות הגוף אליה, בעיקר בנוגע לתנועות מהירות וחדות, כגון מעבר משכיבה לקימה או מישיבה לעמידה, זאת כדי להימנע מתופעות לוואי של סחרחורת ועילפון.
תיתכן הפרעה בפריון הגבר, משום שנוזל הזרע עלול להיכנס לשלפוחית השתן ולהיפלט החוצה עם השתן, אך התופעה היא הפיכה ונפסקת בגמר הטיפול.
פייזר, שהייתה מודעת לתוצאות לפני הפרסום, השיקה קמפיין שיווקי למוצר (שנקרא קרדורה Cardura) בתחילת שנת 2000, והמכירות לא הושפעו במידה רבה, למרות הסכנות שהודגשו במחקר.
דור הוא כלל בני האדם השייכים לשכבת גיל, זמן או תרבות מסוימת.
בהשאלה, מתאר המונח שלב בהתפתחות של ציוד טכני עד התיישנותו.
פער או אורך הדורות הוא ממוצע הפרש השנים בין הצאצאים לבין האב או האם.
לפי ממוצע הפרשי הגיל הקיימים בין האיש לאישה בנישואים, טווח הדורות ביחס לאב הוא בדרך כלל גדול יותר מאשר לאם.
כתוצאה מכך, בכל עשרה דורות פער הדורות ביחס לאב גדול יותר בדור אחד מאשר ביחס לאם.
החל מהמאה ה-18 ואילך, בעקבות שינויים כגון התגברות התעשייה והעיור, דחיית גיל הלידה הראשונה, אורך הדור במדינות המפותחות הלך והתארך.
כיום ממוצע של אורך דור במדינות אלו הוא כ-28 שנה.
באמצע המאה ה-20, הצטמצם אורך הדורות במדינות הללו בשנים אחדות, לאחר שרוב הילדים נולדו לאמהות בנות פחות מ-25 שנים.
בעולם החי והצומח מציין דור את הפריטים המופרדים מקו המוצא.
חילופי דורות יכולים להתרחש כאן לסירוגין כתוצאה מרבייה מינית ורבייה אל-מינית.
במחזור חייו של כל צמח מהפשוט ביותר ועד למורכב ביותר יש שני דורות שונים: דור שתאיו הפלואידיים גמטופיט מתחלף בדור שתאיו דיפלואידיים ספורופיט.
הגדרת המונח "דור" שהציג קארל מאנהיים במסגרת הסוציולוגיה של הידע שלו, במאמרו "בעיית הדורות" משנת 1923, אינה מבוססת על טווח שנים מסוים, אלא על חוויה דורית משותפת, ועל אירועים היסטוריים המטביעים חותם על הילדים שחוו אותם.
לפי הגדרה זו, בתקופה של התפתחויות חברתיות מהירות יהיו פחות מקבצים של חילופי דורות.
מנהיים הדגיש גם שלא כל דור יגיע לאופי עצמי מגובש, משום שתנאי חשוב להיווצרות של דור בפועל הוא כאמור התרחשות אירוע היסטורי חשוב בפרק זמן מוגדר.
מאנהיים הבחין בין המושגים "יחידות דוריות", "הקשרים דוריים" ו"אחסונים דוריים".
אחסון דורי הוא מונח כללי, שחל על כל מי שנולד בו זמנית "באותו מרחב היסטורי-חברתי; באותם חיים היסטוריים משותפים".
הקשר דורי הוא קשר שמתווסף, "החולק גורל משותף", ונוטל חלק בזרמים האינטלקטואליים של התקופה.
הקשר דורי זה כולל מספר יחידות דוריות.
חברי יחידה דורית קשורים באופן הדוק יותר, בכך שהם מעבדים באותה צורה את האירועים האינטלקטואליים של התקופה: הם חולקים "כיוונים בסיסיים ועקרונות מעצבים", המחברים אותם לקבוצה וגורמים לתגובה אחידה למגמות הרווחות ולאירועי השעה.
מאנהיים מייחס לתודעה קולקטיבית השפעה מכרעת על עמדות הפרט, וממעיט בגורמים מעצבי זהות אחרים כמשפחה ורמת השכלה.
גישה זו נתמכה במספר מחקרים, ואף נעשה בה שימוש בהיסטוריוגרפיה הישראלית.חוקרים אמריקאים אחדים הטילו ספק בהשערותיו.
השימוש במושג דור במובן הסוציולוגי או התרבותי הרחב רווח מאז ימי קדם.
עם זאת, הרעיון של דור חברתי במובן שבו הוא משמש היום, צבר תאוצה לקראת סוף המאה ה-19, כאשר לפני כן שימש המושג בעיקר ככינוי לכלל האנשים החיים באותה תקופה, כפי שהגדיר בשנת 1863 המילונאי הצרפתי אמיל ליטרה את המילה "דור": "סך האנשים החיים פחות או יותר באותו הזמן".
בתחילת המאה ה-20 החל להעשות שימוש במילה כדי לתאר הבדלים בין הדור המבוגר לדור ה"צעיר", כאשר במקביל, התפתח המחקר הסוציולוגי על הגדרת הדורות, עם מונחים כגון "דור סוציולוגי" ו"יחידות דוריות" שהוטבעו על ידי הוגים אירופיים כגון קרל מאנהיים ואורטגה אי גאסט.
גם הרטוריקה הפוליטית באירופה החלה לעשות שימוש במושגים ככוח ההתחדשות והשינוי של דור הנוער החדש, בהשפעת תנועות כסער ופרץ, איטליה הצעירה וגרמניה הצעירה.
פערים אלה הגבירו את המתח הבין-דורי בין הדור המבוגר לדור המתבגר, שלעיתים פיתח עוינות כלפי התרבות וערכי המבוגרים.
ב, מוזכר כי היו עשרה דורות מאדם הראשון ועד נח, תקופה שלפי המסופר בתנ"ך נמשכה לאורך כאלף ושש מאות שנה.
מנח ועד אברהם היו גם כן עשרה דורות שנמשכו לפי התנ"ך כארבע מאות שנה.
במשנה משמש הביטוי "פני הדור כפני הכלב" לתיאור דור חוטא ורשע.
ב, מוזכרים הביטויים 'דור המבול' ו'דור הפלגה' בהקשר תקופת המקרא, וכן הביטוי 'דור המדבר' שהתייחסות אליו מופיעה ב .
בפרשת לך לך כתוב , משמע שכל דור נמשך 100 שנים.
בסוף ספר איוב כתוב , לפי החשבון כל דור נמשך 35 שנה.
לפי מנחם רקנאטי, כל דור הוא 50 שנה.
לפי אברהם בר חייא, כל דור נמשך כ-122 שנה.
על פי התלמוד, התורה נבראה 974 דורות לפני בריאת העולם.
על פי , התורה נבראה 2000 שנה לפני בריאת העולם.
לפי הכרונולוגיה המסורתית, עברו מאז ועד היום דורות ו- ימים.
ב, מופיעה מחלוקת כמה דורות עלו במחשבה להיבראות ונמחו - 974 או 980.
על פי ה, הראה הקדוש ברוך הוא לאדם הראשון את כל מנהיגי הדורות העתידיים.
לפי ה, רשימה זו הייתה בידי האמורא שמואל.
ב, מוזכר שאף למשה הראה הקב"ה את כל הדמויות הבולטות של כל דור ודור.
מספר חיבורים היסטוריים הוקדשו להעמדת סדר הדורות, גניאולוגיים וסוציולוגיים כאחד.
בהם ניתן למנות את ספר ההיסטוריה "ספר קורא הדורות" מאת דוד קונפורטי, "דורות הראשונים" ליצחק אייזיק הלוי, המציג היסטוריה יהודית מזווית דתית, כניגוד לספר "דור דור ודורשיו" לאייזיק הירש וייס.
סדר הדורות שראה אור בשנת 1769, כולל ביוגרפיות מקוצרות החל מימות אדם הראשון ועד לדורו של המחבר, הרב יחיאל היילפרין.
לדורות דמוגרפיים יש בדרך כלל יותר משם אחד, וגם הזמן הכרונולוגי שלהם הוא גמיש - מספר שנים לכל צד.
מקצת החלוקה שלהלן מתבססת על החלוקה בספר "דורות" מאת שטראוס והאוו.
בארצות הברית, מתאר הכינוי "הדור האבוד", המוכר גם בתור "הדור של 1914 באירופה", את לוחמי מלחמת העולם הראשונה, ילידי 1883–1900. הדור שאחריו, דור מלחמת העולם הראשונה, ילידי 1901–1924, נקרא G.I.
הוא כינוי לציוד צבאי של צבא ארצות הברית).
ילידי הדור הבא (1925–1945), אשר הגיעו לשפל הכלכלי הגדול בשנותיהם המעצבות, כונו "הדור השקט".
בני דור זה היו צעירים מכדי להצטרף ללחימה במהלך מלחמת העולם השנייה, בעוד שרבים מאבותיהם שירתו במלחמת העולם הראשונה.
בני הדור שנולדו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה נקראים "דור הבייבי בום".
"דור ה-X" הוא הכינוי שניתן בארצות הברית לצעירי מעמד הביניים שנולדו בשנות ה-70. לפי חוקרים אמריקאים, דור זה מאופיין בחוסר שאיפה לחולל תמורות בעולם, בנטייה למרוד בסמכות ולבעוט במוסכמות חברתיות, בגדילה ושהיה רבה יותר בבית, ובחשיפה ממוצעת ל-150 פרסומות ביום, כ-800 רציחות וכ-100,000 מעשי אלימות באמצעי התקשורת.
ילידי שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 מכונים בשם "דור ה-Y / דור המילניום".
ילידי סוף שנות ה-90 עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 מכונים בשם "דור ה-Z".
ילידי השנתיים האחרונות של העשור הראשון של המאה ה-21 והעשור השני ובעשור השלישי שלה מכונים "דור האלפא", לפי דעות מסוימות החל משנת 2025 התחילו להיוולד "דור הבטא".
"דור הביט": זרם בספרות ובשירה אשר החל בארצות הברית בתחילת שנות החמישים.
"דור הפרחים": צעירים בארצות הברית בשנות השישים, שהאשימו את המבוגרים בהרס העולם ולכן ביקשו למרוד בהם.
הם הטיפו לשלום, שוויון, אהבה, שימוש בקנאביס ובסמים פסיכדליים (כמו LSD), אחווה בין בני האדם ושמירה על הטבע ועל בעלי החיים - ומכאן כינוים.
"הדור הגנוב": מונח המתאר את הילדים האוסטרלים האבוריג'ינים, שהועברו מבתיהם וממשפחותיהם על ידי נציגי הממשלה האוסטרלית ונציגי הכנסייה, בשנים 1972–1900.
"דור תש"ח", הדור שנלחם ואשר הקים את המדינה, בניהם של "דור המייסדים".
עולמו וחינוכו של דור זה, שהגיע לגיל התבגרות בשנות קום המדינה, היו שונים לגמרי מעולמם של אבותיהם - יוצאי אירופה.
הזרם הספרותי שפרץ מתוך דור זה מכונה סופרי דור תש"ח.
בנוסף, ישנם המאבחנים כדורות סוציולוגיים את דור מלחמת ששת הימים ואת דור מלחמת יום הכיפורים.
"הדור השני לשואה": בניהם ובנותיהם של ניצולי השואה, שנולדו לאחר השואה.
אף שבני הדור השני לשואה לא חוו ישירות את מוראות השואה, הרי השפעת הטראומה שעברו הוריהם ניכרת בהם במידה זו או אחרת, וזוכה להתייחסות בישראל.
ילדיהם של בני הדור השני מכונים הדור השלישי לשואה וגם עליהם ניכרת לעיתים השפעת הטראומה, מה שזוכה להתייחסות מסוימת בחברה הישראלית.
בטכנולוגיה נעשה שימוש מושאל במונח "דור" כדי להמחיש שיפורים טכנולוגיים גדולים, למשל בתחום המחשוב.
כמו כן בתחום התקשורת הסלולרית נעשה שימוש במונח על ידי הצירוף XG (לדוגמה הדור השלישי- 3G, הדור הרביעי-4G, הדור החמישי-5G וכדומה)
דּוֹקְרָנִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mycteroperca rubra), או בשמו העממי לוקוס אירדי, הוא מין דג גרמי טורף מסוג דוקרנית, החי בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי.
דג זה נמנה עם מיני תת-משפחת הדקרים הידועים בבשרם המשובח וכדגי מאכל נחשקים.
ראשו גדול ומאורך, כאופייני לדגי הדקר הלסת התחתונה ארוכה יותר מהעליונה, גופו חסון ועגלגל.
צבעו חום-אדום, גחונו בהיר יותר.
לעיתים יש כתמים בהירים על הגוף.
תפוצתו באוקיינוס האטלנטי לאורך חופי מערב אפריקה מאנגולה ועד מרוקו, בחופי אירופה בספרד ופורטוגל, ורוב הים התיכון.
דגי דוקרנית אדומה נוהגים לשהות קרוב לקרקעית, סלעית או חולית, מעומק 15 ועד 200 מטר, כאשר הצעירים יותר נמצאים בעומק רדוד יותר מהבוגרים, שם יש זרמי מים חזקים יותר הרוויים יותר בחמצן ומזון.
דג זה טורף דגים קטנים ממנו ורכיכות מסוג סילוניות כגון תמנונים ודיונונים.
דוקרנית אדומה מתחילה ברבייה בסוף האביב בים התיכון.
כרוב דגי הדקר, דוקרנית אדומה מחליפה את מינה מנקבה לזכר בגיל מאוחר יותר בתהליך הנקרא דיכוגמיה.
בגרות מינית תחל באורך 27 עד 32 ס"מ כנקבה והשינוי לזכר יתרחש באורך 53 ס"מ ומעלה.
הוא מגיע לאורך ממוצע של 80 ס"מ ויכול להגיע לאורך 144 ס"מ ולמשקל 49 ק"ג.
הדג אינו נלכד לעיתים תכופות על ידי דייגים בשל העובדה כי מטבעה אוכלוסיית הדג מפוזרת על פני שטחים גדולים ובעומקים שונים.
דוקרני יונים או דוקרנים נגד יונים הם מחטים ארוכות ממתכת המוצבות בחזיתות מבנים, על גבי תאורות רחוב, על גבי שילוט מסחרי, ועל גבי גשרים, על מנת למנוע מעופות בכלל, ויונים בפרט, לנחות עליהם, ללכלך אותם בצואה ו/או להקים עליהם קן.
כך מאפשרים דוקרני היונים להרתיע ציפורים ממקומות מסוימים מבלי לגרום להן נזק.
ניתן למקם את דוקרני היונים לאורך מדרגות, קירות, על גבי שילוט מסחרי, על מצלמות אבטחה, על גבי מרזבים וכדומה, על מנת למנוע מציפורים לנחות על אותם המשטחים.
דוקרני יונים נפוצים ביותר במרכזי ערים באזורי החוף, שם ציפורי בר שכיחות יותר ויש סיכוי גבוה יותר שהם יהוו מטרד עבור בני האדם.
בנוסף, הריגה או פגיעה בציפורים ללא סיבה אינה חוקית באזורים מסוימים, ועל כן הרשויות ובעלי בתים נאלצים למצוא דרכים לא קטלניות להרחיק את הציפורים.
בנוסף לאפשרות להרחיק ציפורי בר, דוקרני היונים משמשים לעיתים גם על מנת למנוע מחיות גדולות יותר כמו סנאים, דביבונים ונחשים מלחצות אזור מסוים.
כמו כן, ישנם גם דוקרני יונים חשמליים, אשר פועלים באותו עיקרון כמו גדר חשמלית כדי להגדיל את היעילות ועל מנת שקריאת המצוקה של ציפור שנוגעת בהם תפחיד את יתר הציפורים באזור.
עם זאת, מכשירים מהסוג הזה עשויים לגרום נזק מיותר לציפורים, ולכן אינם חוקיים באזורים מסוימים, כמו למשל בבריטניה.
דוקרני יונים עם קצוות חדים אסורים לשימוש ברוב העולם, ואינם מתאימים לאזורים שנגישים על בסיס קבוע לבני אדם.
בבית המקדש היה מתקן מעין זה הנקרא "כלה עורב".
דוקרני יונים עשויים להיסתם עם השנים על ידי עלים, פסולת, ונוצות ציפורים.
במידה שדוקרני היונים נסתמים ולא מנקים אותם כלל, הציפורים עשויות בבוא היום להיות מסוגלות לשבת עליהם בקלות.
בנוסף, דוקרני היונים עשויים לגרום למבנים להיראות פחות אסתטיים.
במקרים אלו, ניתן להשתמש בשיטות אחרות להרחקת ציפורים, כגון מכשור מיוחד המשמיע אותות מצוקה של ציפורים או אורות מהבהבים בהירים.
שיטות אחרות כוללות שימוש ברשתות, חוטים, ג'ל ודחלילים.
בפיזיקת חלקיקים, "דור" הוא אחד הסיווגים של חלקיקי היסוד מסוג פרמיונים: הקווארקים והלפטונים.
לפי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים קיימים שלושה "דורות":
טבלת הדורותדור ראשוןדור שנידור שלישי קווארקיםקווארק למעלה
קווארק קסוםקווארק עליוןקווארק למטהקווארק מוזרקווארק תחתון לפטוניםאלקטרוןמיואון
טאונייטרינו אלקטרוני נייטרינו מיואונינייטרינו טאואוני
ה"דורות" של כל חלקיק נבדלים זה מזה בטעם ובמסה, אולם הם בעלי אינטראקציות זהות.
בכל "דור" ישנם שני קווארקים ושני לפטונים.
כל דור של קווארקים כולל חלקיק בעל מטען חשמלי של (קווארק למעלה, קווארק קסום או קווארק עליון) וחלקיק בעל מטען חשמלי של (קווארק למטה, קווארק מוזר או קווארק תחתון).
כל דור של לפטונים כולל חלקיק בעל מטען חשמלי של (חלקיק "דמוי" אלקטרון: אלקטרון, מיואון או טאו) וחלקיק חסר מטען חשמלי (נייטרינו משלושה סוגים).
ככל שחלקיק הוא מדור גבוה יותר, כך המסה שלו גדולה יותר (מלבד עבור הנייטרינו).
לדוגמה: המסה של אלקטרון, שהוא לפטון מהדור הראשון, היאMeV/c2 0.511 בעוד שהמסה של המיואון, שהוא לפטון מהדור השני, היא MeV/c2 106, והמסה של הטאו, שהוא הלפטון מהדור השלישי, היא 1777 MeV/c2. במקרה של הנייטרינו המסות אינן ידועות כיום, אולם מדידות עקיפות מעלות את האפשרות שיחס הדורות אינו שווה ליחס המסות.
החלקיקים מהדורות הגבוהים אינם יציבים.
לאחר היווצרם הם מתפרקים במהירות לחלקיקים מהדור הראשון.
המושג "דור" נטבע על ידי פרופ' חיים הררי בשנת 1976.
דוֹקְסוגרפיה היא כתיבה על אודות תורותיהם של פילוסופים מהדורות שקדמו לכותב, בעיקר בהקשר של פילוסופיה יוונית.
את המונח דוקסוגרפיה טבע חוקר העת העתיקה הגרמני הרמן דילס .
הוא התייחס בחיבורו "הדוקסוגרפים היוונים" רק לסופרים היוונים שעסקו בכתיבה על פילוסופים שעסקו במדעי הטבע - קוסמולוגיה, ביולוגיה, רפואה - אולם ספרים רבים שנכתבו בנושא אחרי דילס מייחסים את הכינוי "דוקסולוגיה" גם לפילוסופים שעסקו בשאלות של מוסר.
לפי דילס, ראשון הדוקסוגרפים היה תאופרסטוס, תלמידו של אריסטו, שכתב ספר עם סקירה של דעות של פילוסופים מהדורות הקודמים לפי העניינים ולא לפי סדר כרונולוגי, אם כי לפי חיבורי פילוסופים שאחרי דילס, גם לכתבי אריסטו עצמו היו מאפיינים של דוקסוגרפיה.
חיבורים דוקסוגרפיים בולטים מהעת העתיקה הם "דעות הפילוסופים" (Placita philosophorum) המיוחס לפלוטרכוס, ו"אקלוגות פיזיות" (Eclogae physicae) מאת סטובאוס (Stobaeus), ששניהם כנראה מושפעים מחיבורי הדוקסוגרף היווני אאטיוס.
כמו כן, חיבורים דוקסוגרפיים חשובים נכתבו על ידי דיוקלס ממאגנסיה ודיוגנס לארטיוס.
גם לכתבי אבות הכנסייה בנצרות היו מאפיינים של דוקסוגרפיה.
חלק מהספרות הדוקסוגרפית תורגמה לשפה הערבית והייתה לה השפעה על הפילוסופיה המוסלמית והיהודית בארצות ערב בימי הביניים.
ספר "דעות הפילוסופים" מוכר בימינו רק בגרסתו הערבית.
במקרים רבים, חיבורים דוקסוגרפיים הם המקור היחיד שמוכר למדע המודרני על חייהם ועל תורותיהם של פילוסופים יווניים עתיקים, שכתביהם לא נשתמרו בשום צורה אחרת.
חלק מהדוקסוגרפים הציגו טיעונים של פילוסופים עתיקים באופן שיטתי ומקיף ואחרים עשו זאת באופן בררני כך שהם ייתנו חיזוק לתורות שלהם.
הערך דוכסוגרפים, מתוך האנציקלופדיה העברית
דוּר־כּוּרִיגַלזוּ (שם מודרני: עקרקוף, בערבית: عقرقوف) הוא שמה של עיר עתיקה ששכנה בעיראק של היום במחוז בגדאד.
העיר שכנה במסופוטמיה כ־30 ק"מ ממערב למרכז בגדאד של היום.
העיר נוסדה על ידי המלך הכשי כּוּרִיגַלזוּ הראשון במאה ה־14 לפנה"ס, כדי לשמש כעיר הבירה של הכשים ששלטו בבבל ונקראה על שמו.
העיר ננטשה לאחר הנפילה של השושלת הכשית בשנת 1155 לפנה"ס.
משמעות השם "דור" באכדית "המבצר של".
העיר נוסדה על ידי המלך כוריגלזו הראשון בסוף המאה ה־15 לפנה"ס או בתחילת המאה ה־14 לפנה"ס.
העיר הייתה ממוקמת לאורך רכס הגיר שנמצא בין נהרות החידקל והפרת.
עד המאה ה־20 החלק השקוע היה מוצף בחלק מהשנה על ידי מי שיטפונות.
המים לאתר הגיעו מהפרת באמצעות תעלת מים שנקראה "תעלת עיסא", ובעת העתיקה שמה היה "תעלת פאטי־אנליל".
העיר שימשה כעיר הבירה של בבל לפחות בתקופתו של כוריגלזו הראשון, ובתקופה שלאחריו שימשה או כעיר בירה או כעיר חשובה.
העיר הייתה מאוכלסת בכל תקופת השלטון הכשי בבבל עד המאה ה־12 לפנה"ס ואז היא ננטשה.
אזור המקדש בעיר המשיך להיות פעיל לפחות עד התקופה הנאו־בבלית במאה ה־7 לפנה"ס.
בתקופה שבין המאה ה־9 ועד ה־14 בעיקר, האזור היה מאוכלס על ידי יישובים קטנים עם אזורי קבורה ששימשו את האוכלוסייה הערבית.
העיר הייתה מבוצרת והוקפה בתקופה הכשית על ידי חומה גדולה שהקיפה שטח של כ־2.25 קמ"ר.
צורתה של העיר הייתה מוארכת וכללה מספר תלים, שאולי משקפים אזורים נפרדים בעיר ששימשו לפונקציות שונות.
הגבעה הנקראת עקרקוף בולטת על פני כל השטח.
על גביה נמצאים שרידי זיקורת שנבנה לכבודו של האל אנליל, אחד האלים החשובים בפנתאון אלי בבל.
אזור הזיקורת הוקף במתחמי מקדשים.
המאפיינים האדריכליים הדומים של הזיקורת והמקדשים הם חיזוק להנחת החוקרים שכל המתחם נבנה בתקופתו של כוריגלזו הראשון.
מתחם המקדש שליד הזיקורת נחפר רק בחלקו הדרום־מערבי.
אזור הארמון שנמצא באזור תל אל־אביאד (Tell al-Abyad) מורכב ממספר שכבות סטרטיגרפיות אדריכליות המצביעות על מספר שלבי בנייה באזור זה בתקופות שונות.
לוחות שנמצאו במבנה הצביעו שהארמון היה מאוכלס לאורך כל התקופה הכשית.
הארמון נבנה במודולים של שלושה חדרים סביב חצרות גדולות.
בעת החפירות נמצא באגף המזרחי של הארמון מטמון וחדר ששימש ככל הנראה כחדר כס, או חדר קבלה.
הזיקורת נבנה על ידי כוריגלזו הראשון.
מסביב לזיקורת נבנתה במה המהווה בסיס לזיקורת והיא מרובעת וגודלה 80 מטר בכל צלע.
גובה קיר מהקרקע ועד הבמה הוא 8 מטר.
במה זאת שוחזרה על ידי רשות העתיקות העיראקית.
הגישה לזיקורת נעשית באמצעות שלושה גרמי מדרגות.
כבש המדרגות הראשי נמצא בצידו הדרומי של הקיר ובמרכזו והוא מוביל לבמה.
שני גרמי מדרגות נוספים נמצאים בפינות משני צידי הצד הדרומי.
הזיקורת עצמו מגיע בנקודה הגבוהה ביותר שלו לגובה של 47 מטר מעל הבמה.
ליבת המבנה נבנתה מלבנים מרובעות מיובשות בשמש, כשבין כל שבע שכבות של לבנים הוכנסה מחצלת קנים ששימשה לניקוז וסייעה להחזיק את הלבנים, בכך שנתנה שכבה רציפה של תמיכה.
שכבות הלבנים החיצוניות של הזיקורת נעשו מלבנים שעברו צריפה באש.
על אחת הלבנים הצרופות החיצוניות נמצאה כתובת המציינת שהלבנים הונחו על ידי המלך כוריגלזו השני שמלך בסוף המאה ה־14 לפנה"ס.
הזיקורת היה אתר ידוע ומתויר במשך מאות בשנים.
האתר שימש כציון דרך לפני בגדאד לבאים בעת העתיקה בשיירות גמלים ולבאים בתחבורה המודרנית.
הוא שימש גם כאתר פיקניק ותיירות פופולרי לתושבי בגדאד בגלל קרבתו לעיר.
בשנת 1960 נבנה בקרבתו מוזיאון קטן ששימש להצגת האתר למבקרים.
תיירים מערביים שהחלו לבקר בעיראק החל מהמאה ה־17 בלבלו אותו עם מגדל בבל המופיע בתנ"ך.
האתר תואר לראשונה על ידי קלודיוס ג'יימס ריץ' (Claudius James Rich) שביקר באתר ב־1811 וסיפר על כך בספרו "Narrative of a journey to the site of Babylon in 1811" שיצא בשנת 1839. בשנת 1837 הגיע לאתר פרנסיס ראודון צ'סני (Francis Rawdon Chesney), כדי לבחון את אתר.
הוא פרסם את ממצאיו בספר "Narrative of the Euphrates Expedition" שיצא בשנת 1868. במחצית המאה ה־19 זיהה הנרי קראסוויק ראולינסון (Henry Creswicke Rawlinson) את האתר כמקום הימצאה של העיר דור־כוריגלזו.
החפירות הארכאולוגיות הראשונות התקיימו באתר בין השנים 1942–1945 על ידי משלחת משותפת של רשות העתיקות העיראקית ובית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק, בראשותם של הארכולוג העיראקי טהא באקר והארכאולוג הבריטי סיטון לויד.
בחפירות נמצאו למעלה ממאה לוחות חרס בכתב יתדות מהתקופה הכשית.
לוחות אלה נמצאים במוזיאון הלאומי של עיראק.
במסגרת החפירות נחפרו הזיקורת, שלושה מקדשים וחלק מארמונו של כוריגלזו השני.
בשנות ה־70 של המאה ה־20, בתקופת שלטונו של סאדאם חוסיין, המשיכה רשות העתיקות העיראקית לחפור באזור הזיקורת כחלק מהפרויקט לשיקום ושחזור חלקו התחתון של המבנה.
האתר מחולק לשלושה אתרי חפירה, הגבעה של עקרקוף כולל הזיקורת ומקדש גדול, מבנה ציבור השוכן כ־100 מטר ממערב לו ותל אל־אביאד שנמצא במרחק של אחד ק"מ מדום מערב ובו נמצא מבנה הארמון הגדול שנחפר בחלקו.
השחיקה במבנה הזיקורת חשפה פרטים אדריכליים של המבנה שאפשר לחוקרים להבין את תהליכי הבנייה כמו את השיטה להנחת מחצלת קנים אחת למספר שכבות של לבנים.
חלק גדול מהממצאים הקטנים ופריטי האמנות שהתגלו מהתקופה הכשית מקורם במבנה הארמון באתר, ומכאן חשיבות האתר.
בשנת 1968 הכניסה המעבדה Centro Scavi's סקר פוטוגרמטרי של כל ארבעת צידי הזיקורת.
בסקר זיהו בתוך הליבה של המבנה שרידי מחצלות קנים.
בסקר זוהו שלוש טרסות שהרכיבו את המבנה, כשהמקדש שכן על העליונה וכן שרידי המדרגות.
הסקר אפשר שיחזור מקורב של המבנה המקורי שעל בסיסו הוגשה בשנת 1975 הצעת שחזור לרשות העתיקות העיראקית.
שטח נוסף שנחפר באתר הוא תל אבו שיז'אר (Tell Abu Shijar).
האתר נחפר על ידי ארכאולוגים עיראקים, דוח החפירה פורסם בשנת 2006.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה־21, האתר סובל מנזק סביבתי וההתפתחות האורבנית של בגדאד.
האתר סובל גם מתהליכי שחיקה של גורמי טבע כמו גשם, ומי תהום בעיקר בצידו הדרום־מערבי.
הזיקורת נמצא בסכנת קריסה, אלא אם ינקטו אמצעים לשימור וחיזוקו.
בסמוך לאתר ממשיכים לבנות אזורי תעשייה, ופרברי העיר מתרחבים ומקרבים לאתר.
בנוסף בסמוך לחומה המקיפה את האתר יש התרחבות של שטחים חקלאיים הגורמים למתיחות.
בשנות ה־80 של המאה ה־20, ניהל הצבא העיראקי תמרונים צבאיים, כולל חפירת תעלות, במיוחד בצידו הדרום־מערבי.
תמרונים אלה הסבו נזק לאתר.
בזמן מלחמת עיראק שהתרחשה במרץ 2003, הזיקורת לא נפגע, אבל לאחר נפילתו של סאדם חוסיין, האתר ניטש ונבזז.
המבנה ששימש כמוזיאון ומרכז מבקרים, בניין מנהלה ומסעדה ששרתו את המבקרים נהרס.
חלק מהממצאים הארכאולוגיים שהיו במוזיאון הועברו למקום מבטחים בבגדאד, אבל השאר נבזז.
פקידי ממשל מקומיים וצבא ארצות הברית שאחראים על הביטחון באזור החלו להכין תוכנית לשיפוץ האתר.
בשנת 2008, גויסו אנשים כי לתכנן את שיפוץ האתר ההיסטורי, כשהמטרה היא גם לספק מקומות עבודה לתושבי האזור.
אבל התוכנית לא התממשה עקב היעדר תמיכה מהמשרד העיראקי להיסטוריה ושרידים (Iraq Ministry of History and Ruins)
דוקסיציקלין היא תרופה השייכת למשפחת האנטיביוטיקות הטטראציקליניות, והשימוש הנפוץ בה היא לטיפול במגוון רחב של זיהומים.
דוקסיציקלין של חברת פייזר (תחת שם המותג Vibramycin) קיבל את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי משנת 1967.
בנוסף לאינדיקציות הכלליות לשימוש של כל חברי קבוצת האנטיביוטיקה טטרציקלין, דוקסיציקלין משמשת לעיתים קרובות לטיפול במחלת ליים, בדלקות כרוניות בבלוטת הערמונית, בסינוסיטיס, במחלות דלקתיות של האגן, באקנה ובזיהומי ריקציה.
הדוקסיציקלין משמש גם בטיפול מונע נגד מלריה (לא לשימוש לטיפול ראשוני).
עיכוב זה קשור למנגנון הפעולה של התרופה.
שהוא ספציפי לפגיעה בצאצאים, וכתוצאה מכך חלוקת התא נפגמת ואינה נורמלית.
הדוקסיציקלין משמש גם לטיפול בעיוורון הנהרות.
תפקידו לתקוף את חיידקי הוולבכיה הטפילים בתולעים הגורמים למחלה.
התרופה משמשת גם לטיפול ומניעה של אנתרקס (שנגרם על ידי Bacillus anthracis) ועכברת.
היא גם יעילה נגד Yersinia pestis (הגורם המדבק של מגפת דבר), והיא נרשמה לטיפול של מחלת ליים וקדחת הבהרות של הרי הרוקי.
משום שדוקסיציקלין היא אחת התרופות שהוכחו כיעילה בטיפול בקדחת הבהרות של הרי הרוקי, התרופה ניתנת לשימוש גם לילדים לטיפול במחלה זו.
אחרת, היא איננה מיועדת לשימוש בילדים מתחת לגיל שמונה שנים.
בנוסף לשימושים הקיימים של דוקסיציקלין כאנטיביוטיקה, נחקרים שימושים אפשריים נוספים שלו.
בין השאר, במינונים מסוימים דוקסיציקלין יכול לעכב את האנזימים מטריקס מטאלו-פרוטאינאז, ועל כן נחקר השימוש בו במקרים של ארוזיות חוזרות בקרנית ומחלות אוטואימוניות.
האזהרות ותופעות הלוואי של דוקסיציקלין דומות לאלה של תרופות אחרות החברות בקבוצת האנטיביוטיקה טטרציקלין.
פריחה בחלקי גוף החשופים לשמש דווחה ב-7.3-21.2 אחוזים מהאנשים שנטלו דוקסיציקלין לטיפול מונע במלריה.
מחקר אחד בדק משטרים ושיטות שונות למניעת מלריה ומצא שדוקסיציקלין לא גרמה לאחוז גבוה יותר באופן משמעותי מכל האירועים בעור בהשוואה לתרופות אחרות נגד מלריה.
הפריחה חולפת לאחר הפסקת השימוש בתרופה.
בניגוד לחברי קבוצת טטרציקלין אחרים, דוקסיציקלין יכולה להיות בשימוש בחולים עם אי ספיקת כליות.
דוקסיציקלין מומלצת לטיפול בילדים שפיתחו דלקת ריינוסינוסיטיס חריפה.
קומלפקסים של דוקסיציקלין ויוני מתכת אינם יציבים בחומצה, ולכן יותר דוקסיציקלין נכנס לתריסריון לקליטה בהשוואה לתרכובות טטרציקלין קודמות.
בנוסף, לאוכל יש פחות השפעה על הספיגה מאשר על ספיגה של תרופות קודמות.
ריכוזי דוקסיציקלין בסרום מופחתים רק ב-20% לאחר האוכל, לעומת 50% בטטרציקלינים אחרים.
דוקרן או דק-קרן (שם מדעי: Raphicerus), הוא סוג של אנטילופה קטנה מתת-משפחת הצבאיים הכוללת שלושה מינים החיים באפריקה שמדרום לסהרה.
המינים אינם נחשבים בסיכון ומגמת אוכלוסייתם יציבה.
השם המדעי נגזר כדלהלן: "raphis" = "מחט", "keras" = "קרן; מתייחס לקרניים הדקיקות והחדות של המינים בסוג.
הדוקרנים מתאפיינים בפרווה קצרה יחסית בצבעי אדמדם בהיר עד צהבהב, אם כי אורך השערות וגווני הצבע משתנים בין המינים.
לזכרים קרניים דקיקות וקצרות שמקנות להם את שמם, והן חדות ביותר ובצבע שחור עד אפור.
לנקבות אין קרניים וזהו ההבדל היחיד בינם לבין הזכרים.
מבנה גופם דקיק וקצר, ויש להם צוואר וראש קטנים למדי.
אוזניהם גדולות ורחבות, וזנבם קצרצר וכמעט ואינו נראה.
סימוני הפנים שלהם דלילים יחסית.
עיניהם ואפם גדולים ושחורים, ויש להם סמוך לעיניים חריצים שחורים המזרימים נוזל לבלוטות הריח.
הרגליים שלהם דקיקות וארוכות ביחס לגוף, ופרסותיהם קצרות, דקות וחדות.
המינים פעילים בייחוד בשעות הבוקר והערב, ובמידה פחותה גם בשעות הלילה והיום.
בשעות החמות של היום הם נחים תחת אזור מוצל.
בית גידולם לרוב הוא פסיפס של שיחים וסלעים היוצרים להם מחסה בשעת סכנה.
בדומה למיני אנטילופות הסבך, כאשר הדוקרנים מבחינים בטורף הם ישכבו בצמחייה הסבוכה ללא תזוזה כדי שהטורף לא יבחין בהם.
במידה וזה לא יעזור הם יחכו לרגע המתאים ואז יפתחו בריצת-ניתורים מהירה - על פי רוב לטווח קצר.
הם עשויים לתפוס מחסה גם במחילות של שנבובים - דבר יוצא דופן לפרסתנים קטנים.
טורפיהם רבים ומגוונים בשל גודלם הקטן, החל מנמרים וכלה בפיתוניים ובעופות דורסים.
תזונתם מבוססת על שיחים ועלים, ובמידה פחותה גם על עשבים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתם 30-10 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא מילימטר לשנה.
הדוקרנים חיים בדרך כלל בבדידות בטריטוריה מסומנת בתדירות גבוהה ונשמרת מפני פולשים.
הזכר והנקבה עלולים לחפוף את אותו שטח, אך למרות זאת הם נפרדים עד עונת הרבייה.
ככל הנראה הדוקרנים הם בעלי חיים מונוגמים.
טקסי הקרב של הזכרים קצרים ביותר, והלחימה מורכבת מדקירות בראש ובבטן.
ההריון נמשך פעמים רבות זמן מועט יחסית - 5.5 חודשים, ומשום כך הנקבה יכולה להמליט פעמיים בשנה.
לרוב נולד עופר אחד השוהה זמן רב מוסתר בצמחייה.
הוא נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה.
תוחלת החיים הממוצעת של הדוקרנים היא 10-6 שנים.
דוקרן הסטינבוק (Raphicerus campestris) - המין הגדול והנפוץ בסוג.
סימני היכר: פרווה קצרה וחלקה בצבע אדמדם-צהבהב, קרניים ארוכות יחסית, גוף דק וארוך, משולש שחור על האף, גבות לבנות בולטות מעל העיניים וגחון וחזה לבנים.
מצוי בדרום אפריקה (מרבית הפרובינציות), סווזילנד, נמיביה, בוצוואנה, מוזמביק, זמביה, זימבבואה, אנגולה, טנזניה וקניה.
דוקרן הכף (Raphicerus melanotis) - המין בעל התפוצה הקטנה ביותר.
סימני היכר: פרווה עבה וגסה בצבע אדמדם כהה\בהיר עם שערות כסופות ומשקל גדול מן הרגיל.
פנים אדמדמות כהות ובעלות מראה נפוח מעט, מבנה גוף מוצק וגוץ, בלוטות ריח שחורות, גדולות ובולטות בצידי העיניים, גחון כתמתם-בז'.
לעיתים יש כתם גדול ובולט בצבע לבן סמוך לסנטר הנראה כ"סינר".
אנדמי לדרום אפריקה (פרובינציות: הכף המערבי, הכף המזרחי, הכף הצפוני וקוואזולו-נטאל).
דוקרן שארפי (Raphicerus sharpei) - דומה בצבע ובעובי הפרווה לקודמו.
סימני היכר: קרניים קצרצרות ופנים בהירות יחסית בצבע בז' עם שני עיגולים שחורים במרכז המצח.
החלק התחתון של הרגליים והגחון לבנים, יש פס לבנבן-אפרפר דהוי ועבה לאורך הגרון, וכתם שחרחר דהוי על האף.
מצוי בטנזניה, מלאווי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, זמביה, מוזמביק, זימבבואה, נמיביה, בוצוואנה ודרום אפריקה (פרובינציות: מפומלנגה ולימפופו).
דוקרן הכף (שם מדעי: Raphicerus melanotis; מכונה גם גרייסבוק דרומי), הוא מין אנטילופה קטנה בסוג דוקרן ובשבט אנטילופות סבך האנדמי לדרום אפריקה.
הוא התגלה על ידי האירופאים בעת הגעתם לכף התקווה הטובה, אך למרות זאת תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1811 על ידי קרל פטר טונברג.
מבחינה חיצונית וגנטית הוא קרוב יותר לדוקרן שארפי שנחשב בעבר כתת-מין שלו, וניתן להתבלבל ביניהם בנקל.
דוקרן הכף חופף עם דוקרן הסטינבוק כמעט בכל חלקי תפוצתו, ולמרות שהוא קטן יותר מהסטינבוק בגובה הכתפיים, במשקל הוא לעיתים עולה עליו.
דוקרן זה כקרוביו נמצא במצב טוב יחסית באפריקה ללא איומים חמורים ובאזורים שאין צדים אותו הוא מסתגל מאוד לפעילות אנושית.
דוקרן הכף מתאפיין בזוג קרניים קצרות ודקיקות האופייניות לסוג דוקרן, לאוריבי ולביירה, והן קצרות במקצת משל דוקרן הסטינבוק וארוכות יותר משל דוקרן שארפי.
המבנה של הקרן פשוט: הקרן זקופה וצומחת כלפי מעלה באלכסון או ישר לעיתים עם זווית מקושתת קטנה.
מיקום הקרניים הוא בצידי המצח מעל העיניים, ומרחק קטן מהם ומהאוזניים.
המרחק בין הקרניים זהה לרוב בין הבסיס לקצוות, אך בניגוד לקרוביו קרניו מתעקמות לעיתים כלפי פנימה או החוצה כך שזה עשוי להשתנות.
הרווח בבסיס בין הקרניים גדול יחסית כפי שאופייני לאנטילופות הסבך.
גם קרניו של דוקרן זה דקיקות כמחט, ויש הבדל מועט בעובי בין הבסיס לקצוות למרות שאין זה נראה מרחוק.
צבע הקרניים בהיר יחסית לקרוביו – בדרך כלל אפרפר כחלחל, והקצוות נוטות להיות שחרחרות מבריקות.
הפרווה של דוקרן הכף גסה ועבה במיוחד בחלק האחורי, ודלילה יותר בצוואר, בראש וברגליים; באזור האחורי היא ארוכה במעט, והשערות שבה סומרות בעיקר במפגש עם זכרים אחרים.
צבע הפרווה דומה אמנם לדוקרן שארפי אך נטה להיות כהה וברור יותר: השוקיים וצדדי החזה נעים בין אדמדם כהה לערמוני-בורדו, צדדי הבטן והמותניים לאדמדם בהיר, והרגליים, הגחון, הצוואר והגרון בצבע כתמתם-בז' כהה\בהיר; די נפוץ שהצבע אחיד לגמרי.
העכוז, החזה והצדדים הפנימיים העליונים של הרגליים – לבנים.
בכל הגוף מפוזרות שערות כסופות הגורמות לפרווה להבריק בשמש, והשילוב של צבעים אלה מספק לו הסוואה מצוינת בבית גידולו.
צבעו של הזנב לבנבן בצד הפנימי ואדמדם בצד החיצוני, אך הוא כמעט ואינו נראה בשל הפרווה העבה והגסה שסביבו.
לדוקרן הכף יש בחלק העליון של הגרון "סינר" לבן בולט שאינו מצוי אצל דוקרן שארפי, אם כי זה שכיח שהוא נעדר.
צבע ראשו של דוקרן הכף כתמתם או זהבהב כהה, ובכך ניתן לזהותו מדוקרן שארפי בעל הראש האפרפר.
סימוני הפנים דלילים למדי: המצח משתנה בין אדמדם כהה לכתמתם כהה כשאר הראש, והוא נוטה להשחיר מעט באזור הקרניים.
הצד העליון של האף מוקף בכתם שחרחר - אפרפר דהוי, והצד התחתון הכולל גם את השפתיים לבנבן.
העור שסביב העיניים חסר שיער וכהה, וכתוצאה מכך נוצר עיגול דהוי מסביבם; משני צידי העין יש רצועות שיער לבנות הנראות כ"גבות", והן קטנות יותר משל הסטינבוק.
החריצים השחורים שמעבירים נוזל לבלוטות הריח גדולים ביותר אצל מין זה, ולפעמים הם נראים כמשולש שחור גדול בצידי העיניים המגיע עד ללוע.
צבע האוזניים משתנה בין אפרפר ובז' בצד החיצוני, ללבנבן ושחרחר בצד הפנימי עם סימון "E".
לדוקרן הכף צוואר קצר ורחב ומבנה גוף קומפקטי וגוץ, אך עדיין הוא ארוך יחסית לפרסתנים קטנים אחרים.
הראש שלו עגלגל במצח ומסתיים בחרטום משולש עם דמיון יותר לשארפי מאשר לסטינבוק, והפרווה הסמיכה שבראש נותנת לו מראה נפוח מעט לעומת שני המינים.
הרגליים שלו קצרות ודקיקות ביחס לגוף, ומכיוון שהאחוריות ארוכות מהקדמיות פלג גופו האחורי גבוה ובולט מהקדמי וגורם לגבו להיות מקושת.
מאפיין זה מאפשר לו לתת זינוקים גדולים כדי להיעלם לטורפיו בסבך.
עם זאת העמדה של צווארו וראשו זקופה בניגוד לצביון או לאיילון.
האוזניים שלו גדולות מאוד ביחס לגוף, והן עגלגלות באמצעם ומשולשת בקצוות.
עיניו ואפו גדולים עגלגלים ושחורים, והפה דק ושחרחר.
הפתיחה של הלוע גדולה יחסית לגודל הכללי של הראש.
הפרסות שבכף הרגל חדות וארוכות, וה"פרסות המזויפות" בקרסול שנמצאות תדיר אצל דוקרן שארפי נעדרות לרוב אצל מין זה.
הזנב של דוקרן הכף קצרצר ומתמזג עם הפרווה הסבוכה שבחלק האחורי של הגוף.
מלבד הקרניים ההבדל בין הזכרים לנקבות מתבטא בכך שלזכרים בלוטות ריח גדולות ובולטות יותר, והם שוקלים מעט יותר מהנקבות.
מידות הגוף של דוקרן הכף:
דוקרן הכף אנדמי כאמור לדרום אפריקה.
הוא מצוי בפרובינציות הבאות: מרבית הכף המערבי (שעל שמה הוא קרוי), דרום ומרכז הכף המזרחי, מערב הכף הצפוני, ובמידה פחותה בדרום מערב קוואזולו-נטאל; התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך שולי רמות אפריקה הדרומית – מול קו החופים.
בית גידולו של דוקרן זה הוא בעיקר סבכי שיחים וחורשים דלילים האופייניים לאקלים ים תיכוני אך גם סוואנה-מישורית ("הקארו הגדול") או בשולי רכסים הררים כדוגמת דראקנסברג בתנאי שיש בקרבת מקום כיסוי טוב של צמחייה או חורש דליל.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 10–30 מעלות צלזיוס, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–1,000 מילימטר לשנה.
דוקרן הכף הוא בעל חיים לילי בדרך כלל, המסתמך בעיקר על חוש ריח ושמיעה חזק כדי לנווט את דרכו בבטחה וביעילות מהסבך הצפוף למישורים פתוחים בחושך.
במהלך היום הוא נח בסבך הצמחייה תחת צל של סלעים או שיחים, ובמקומות רבים הוא פעיל גם בשעתי הבוקר המוקדמות ושעות הערב.
כאנטילופות קטנות נוספות, דוקרן הכף הוא בעל חיים חששן וזהיר מן הרגיל, והוא מומחה באיתור ובהתחמקות מסכנות.
כאשר הדוקרן חש אפילו בהפרעה הכי קטנה הוא נדרך מיד ומנסה לאתר את מקור ההפרעה ברדיוס שסביבו.
במקרה ויבחין בטורף במרחק גדול הוא יעלם במהירות מהאזור עוד לפני שהלה יקלוט אותו; במקרה והטורף נמצא במרחק בינוני ויש חשש לגילויו, הוא נשכב בצמחייה העבותה ללא תזוזה בהרכנת צוואר ואוזניים שלא יבלטו.
לרוב הטורף יחלוף בלי לשים לב אליו כלל, אך אם בכל זאת הוא קלט אותו או שהתקרב למקום המסתור יתר על המידה, דוקרן הכף יחכה לדקה האחרונה ואז יזנק במהירות בריצת זיג-זג לצדדים המקשה מאוד על טורף רגיל לעמוד בקצב מסובך שכזה.
בדומה לקרוביו, גם דוקרן הכף עשוי להימלט לתוך מחילות של שנבובים עד שתחלוף הסכנה כליל.
בשל גודלו, לדוקרן הכף אויבים רבים.
העיקריים שבהם: נמרים, ברדלסים, תנים, סרוואלים, קרקלים, פיתוניים, צבועים חומים, ודורסי יום גדולים.
יתר על כן הזכרים מאוד לוחמניים, ותמיד תרים אחר צילו של פולש בטריטוריה כדי להסתער עליו ולגרשו; בגני חיות למשל אין אפשרות להחזיק שני זכרים בכלוב אחד בגלל זה.
הלחימה ביניהם פשוטה למדי וכוללת נגיחות ראש בראש ודקירה עם הקרניים בצדדי הבטן.
זוג זכר ונקבה עשויים לשמור במשותף על טריטוריה, אך לא יהיה מגע ביניהם עד עונת היחום.