tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם מבצעי שיריו נמנו גם סטליוס קזנדזידיס (Το ταξίδι τής ζωής - טו טקדסידי טיס זואיס) ("מסע החיים")(מילים: נ.מתניטיס),Βαριά θλιμμένος ואריה תלימנוס ("בעצב כבד") (מילים: חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים), סוטיריה בלו, לוקאס דראלאס
(Σε καταραμένες στράτες "בהליכות ארורות" או "σκαλοπάτι σκαλοπάτι" "סקאלפואטי סקאלפואטי" (צעד צעד במדרגות), (מילים:חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים.
יורגוס קאטידיס הוא כדורגלן יווני שיחק בקבוצת פריבראם עד יולי 2019.
בצעירותו גם שיחק בקבוצת הנוער של אריס סלוניקי, ובשנת 2010 עלה לבוגרים.
בנבחרת הצעירה של יוון רשם 6 הופעות ושער אחד.
קאטידיס שיחק עם נבחרתו באליפות אירופה עד גיל 19 והגיע עמה לשלב הגמר.
ב-16 במרץ 2013 יצר קאטידיס מחלוקת בינלאומית כשהצדיע במועל יד לאחר שהבקיע את שער הניצחון נגד ואריה.
פעולתו משכה גינויים מחברי צוות, עמיתים, פוליטיקאים, אוהדים והתקשורת.
מאוחר יותר הוא טען שהוא לא היה מודע למשמעות התנועה וטען כי הוא הצביע לחברו שיישב ביציע.
כתוצאה מכך, החליטה ההתאחדות לכדורגל ביוון להשעות את קאטידיס מנבחרות יוון בכל הגילאים לכל החיים.
ביוני 2013 חתם בנובארה מהסרייה ב' האיטלקית.
בשנת 2014 שיחק בקבוצת וריה ובשנת 2015 עבר לקבוצת לבדיאקוס.
מועדון כדורגל יוּרְגוֹדֶן (בשוודית: Djurgårdens IF Fotbollsförening) הוא מועדון כדורגל מסטוקהולם, שוודיה, המשחק בליגת העל השוודית.
נכון לעונת 2021 (שתחל באפריל 2021), המועדון זכה בעברו ב-12 אליפויות וב-5 גביעים והגיע לגמר הגביע השוודי 4 פעמים נוספות.
בשנת 2013 המועדון עבר לשחק בטלה 2 ארנה החדש.
עד אז שיחק באצטדיון האולימפי.
המועדון נוסד בשנת 1891 והחל לשחק בליגה הראשונה בשוודיה בעונת 1911/1912. כל ארבע האליפויות הראשונות שבהם זכה המועדון בשנים 1920 ,1917 ,1915 ,1912 נקבעו בטורנירי גביע לאחר סיום משחקי הליגה.
המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1923/1924 שבסופה ירד לליגה השנייה.
המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1927/1928 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה.
המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1936/1937 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה.
המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946, שיחק 3 עונות בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה.
המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1949/1950, בעונת 1950/1951 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם הראשונה והפסיד לקבוצת מאלמה.
בעונת 1959 זכה באליפות נוספת ובעונה אחריה ירד לליגה השנייה אחרי 11 עונות ברציפות בליגה הראשונה.
המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1962 ובעונות 1964, 1966 זכה באליפות.
בשנת 1969 שיחק בגביע האינטרטוטו.
המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות זגלבי סוסונוביץ' מפולין, ויינר ספורט קלאב מאוסטריה וגרויטר פירת' מגרמניה.
המועדון סיים את הבית במקום האחרון.
בעונת 1970 סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לגביע אופ"א.
בעונות 1973, 1975 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל לגביע אופ"א.
בעונת 1974/1975 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השנייה והפסיד שוב לקבוצת מאלמה.
בעונת 1981 ירד לליגה השנייה אחרי 20 שנה ברציפות בליגה הראשונה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2001. בעונת 1988/1989 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השלישית והפסיד שוב לקבוצת מאלמה.
בעונת 1989/1990 זכה בפעם הראשונה בגביע השוודי.
המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2001. בעונות 2002, 2004, 2005 זכה בגביע השוודי.
בעונת 2012/2013 הגיע לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג.
יורג קארל פון דבלן (בשוודית: Georg Carl von Döbeln; 29 באפריל 1758 - 16 בפברואר 1820) היה מצביא שוודי שלחם לסירוגין במסגרת צבאות שלוש עשרה המושבות, שוודיה וצרפת.
דבלן נולד בשוודיה למשפחת אצולה גרמנית.
הוריו רצו שיהיה שופט והוא אכן למד משפטים במשך שנתיים, אולם בגיל עשרים בחר להתגייס לצבא והתנדב ללחום לצד שלוש עשרה המושבות שמרדו בשלטון הבריטי.
הוא שהה בפריז במשך שנה ולבסוף קיבל המלצה מבנג'מין פרנקלין שצירפה אותו לגדוד מתנדבים מצבא צרפת, אולם למעשה הגדוד יצא להודו במקום לאמריקה.
במהלך מסעו כתב דבלן ספר בו תיאר את הרפתקאותיו בהודו.
לאחר שחזר מהודו רצה לשוב לצבא שוודיה אולם מפקדי הצבא שכעסו על כך שערק לצרפת סירבו לקבלו.
לכן התגייס דבלן בשנית לצבא צרפת ופיקד על חיל המצב בשטרסבורג.
במהלך שירותו נפגש כמה פעמים במפקד צעיר בשם נפוליאון בונפרטה שאותו כינה "האדון נמוך הקומה".
לאחר ארבע שנים בצבא צרפת חזר לשוודיה.
עם פרוץ המלחמה הפינית הסכימו מפקדי הצבא השוודי לקבלו לשורותיהם.
במהלך אחד הקרבות פגע כדור במצחו ופצע אותו, מאז נהג דבלן לכסות את מצחו ברטייה שחורה כדי להסתיר את הפצע המכוער.
בפעם אחרת ראה דבלן את הזוועות שביצעו הרוסים באיכרים שוודים בפינלנד.
הוא זעם כל כך עד שבפעם הבאה צעק על החיילים הרוסיים "לכו לעזאזל רוסים מחורבנים!
בקרוב תקבלו בדיוק את מה שמגיע לכם ואם אני אמות, אז מהעצמות שלכם יכינו לי אנדרטה".
לאחר המלחמה הוענק לו התואר ברון.
המלחמות הנפוליאוניות עוררו רגש גרמני בליבו של דבלן הגרמני במוצאו.
והוא השתתף בקרבות שונים על אדמת גרמניה וכאשר קרא לו המלך קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה לחזור סירב והמשיך להילחם.
כשחזר לבסוף נידון לעונש מוות על אי ציות לפקודה, אולם המלך המתיק את עונשו למאסר.
מכלאו שלח דבלן בקשה למלך לצאת מכלאו עד תום המלחמות, כאשר הוא מבטיח שאחרי המלחמה יחזור מרצונו לכלא.
לאחר שחרורו קיבל דבלן אחוזה קטנה מהמלך.
יורגו יורדאן (ברומנית: Iorgu Iordan; 11 באוקטובר 1888 – 20 בספטמבר 1986) היה בלשן ופילולוג רומני, ממוצא בולגרי, בימיו הראשונים של המשטר הקומוניסטי ברומניה כיהן שנתיים כשגריר רומניה במוסקבה.
היה חבר האקדמיה הרומנית וסגן יושב ראש שלה.
כחוקר ומורה עסק בעיקר בחקר השפה הרומנית והבלשנות הרומאנית והכללית.
ניהל את "המכון לבלשנות בבוקרשט".
היה פעמיים דקאן של הפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט ובשנים 1957–1958 רקטור אוניברסיטת בוקרשט.
יורגו יורדאן נולד בעיירה טקוץ' במחוז גאלאץ, במשפחה עם שורשים כפריים.
הוא היה בנם של טואדר טושקו יורדאן, גנן ממוצא בולגרי, שבגיל 18 חצה את הדנובה והתיישב ברומניה, ושל איליאנה קרצ'ון הרומנייה.
האם הייתה בת מאומצת על ידי בולגרי בשם איוואן פנו, תושב הכפר ניקורשט.
ההורים לא ידעו קרוא וכתוב.
יורגו יורדאן למד בשנים 1895–1899 בבית ספר יסודי ובשנים 1900–1904 בגימנסיה הראלית לבנים ע"ש דימיטריה סטורדזה בטקוץ'.
הנער המשיך אחר כך את לימודיו בפנימייה התיכונית (Liceul Internat) "קונסטנטין נגרוצי" ביאשי אותה סיים ראשון במחזורו.
אחרי מבחני הבגרות למד בשנים 1908–1911 בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת יאשי בה היה תלמידם של אלכסנדרו פיליפידה ושל גאראבט איבראיליאנו.
במקביל למד משפטים וסיים בשנת 1912. בפקולטה למשפטים שמע, בין השאר, את הקורס שלימד קונסטנטין סטרה על המשפט החוקתי.
בתום לימודיו יצא להשתלמות בת חדשים אחדים בברלין ובשובו למולדתו עבד כמורה לגרמנית בבית ספר תיכון בגאלאץ (התיכון "וסילה אלכסנדרי", בימינו מכללה לאומית בעלת אותו שם) בשנים 1911–1912. ביאשי (התיכון "בנימין קוסטאקי" והתיכון הפרטי "מיכאיל קוגלניצ'אנו") ובפומרלה.
פעילותו כפובליציסט ובזירת התרבות והפוליטית
יורדאן הצעיר זכה להערכתו של מבקר הספרות גאראבט איברייליאנו שגייס אותו לחוג המגזין הספרותי החשוב שניהל, "Viaţa românească" ("ויאצה רומניאסקה" -החיים הרומניים) שהפיץ את תורת הפופורניזם.
ההערכה הייתה הדדית, כשיורדאן ראה במנטור שלו, איברייליאנו, "את ההתגלמות המושלמת של האנושיות".
במקביל לפעילותו בתחום הבלשנות, פעל יורגו יורדאן באותה תקופה כפובליציסט וכתב מאמרים רבים בעיתונים "אדוורול (האמת), לרבות במוסף התרבות שלו "אדוורול ליטראר שי ארטיסטיק" דימיניאצה (בוקר), בעיתונים "Ecoul" "Însemnări ieşene", "Manifest", "Jurnalul literar", "Revista Fundaţiilor Regale", (קונטמפוראנול) "Contemporanul", "Scânteia", "Gazeta literară", "Cronica" וכו'.
בשנים 1928–1930 התמנה למנהל התיאטרון הלאומי ביאשי.
מבחינה פוליטית בשנים בין שתי מלחמות העולם הזדהה יורגו יורדאן בעיקר עם חוגי השמאל-מרכז.
אחרי 1918 פעל יחד עם פאול בוז'ר, קונסטנטין יון פארחון, אוקטב בנצ'ילה ואחרים במפלגה הקיקיונית "המפלגה העובדת".
יחד איתה הצטרף למפלגת האיכרים, אחרי 1926 לאגף השמאלי של המפלגה הלאומית של האיכרים PNŢ, תנועה פוליטית שנוצרה על ידי מיזוג מפלגת האיכרים עם המפלגה הלאומית הרומנית מטרנסילבניה.
ב-1930 עזב את המפלגה הלאומית של האיכרים והיה פעיל בחוגי "הוועד הלאומי האנטיפאשיסטי" בראשות פטרה קונסטנטינסקו-יאש, ויושב ראש הארגון "ידידי ברית המועצות" ביאשי, שהיו מקורבים למפלגה הקומוניסטית הבלתי חוקית.
בשנת 1933 נמנה עם המייסדים בקונגרס שהתקיים בקישינאו של האיגוד המקצועי של המורים, על בסיס ארגון המורים שהיה קיים לפני כן.
נודע כמתנגד חריף של התנועה הלגיונרית הפרו-נאצי ותמך ברקטור האוניברסיטה ביאשי, טריאן בראטו, שהתעמת איתם.
משום כך כשהלגיונרים הרומנים עלו לשלטון בסתיו 1940 היה הראשון ברשימת הפרופסורים שביקשו לסלק.
ב-20 באוקטובר 1940 ראש ארגון הסטודנטים של אוניברסיטת יאשי כתב בשם כלל הסטודנטים לשר החינוך הלגיונרי טראיאן ברייליאנו ודרשו הדחתו או לפחות השעייתו של יורדאן מתפקידיו באוניברסיטת יאשי.
פרט להאשמות כ"קומוניסט-אנטיפאשיסט" הואשם ב"קשרים עם היהודים" (בין השאר, עם העמיתים הבלשנים אלכסנדרו גראור וז'אק ביק).
נערכו חיפושים בביתו, נחקר שם על ידי הבולשת ונעצר למשך שבוע בבוקרשט בין השאר, באשמת קשר עם הבונים החופשיים.
יורדאן שיגר תזכיר למרשל יון אנטונסקו שבו הצהיר שאינו בונה חופשי ושהתגייסותו השמאלית לא הייתה בעלת צביון קומוניסטי.
בסופו של דבר הושעה ב-30 באוקטובר 1940 מתפקידו כפרופסור "עד להבהרת מצבו".
ועדת חקירה בראשות מבקר הספרות פ.פ.
פנאיטסקו הוקיעה אותו כבעל קשרים עם הקומוניסטים ועם היהודים, וכ"תוקפן כלפי בעלי הרגשות הלאומנים" ו"עוין למדינה הלגיונרית".
ימי הדיקטטורה הצבאית-פאשיסטית והדיקטטורה הקומוניסטית
כישלון מרד הלגיונרים בינואר 1940 הביא להחזרתו ב-1941 של יורגו יורדאן למעמדו האקדמי הקודם.
בהמשך ימי המשטר של אנטונסקו שמר על פרופיל נמוך ונמנע מלהסתכסך עם המשטר.
אחרי נפילת הדיקטטורה הצבאית-פאשיסטית וכיבוש רומניה על ידי הצבא הסובייטי, ב-1945 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית שפלג ממנה התאחד עם הקומוניסטים בשנת 1948 כדי ליצור את מפלגת הפועלים הרומנית, מפלגת שלטון יחידה.
ב-1944–1945 נקרא שוב לנהל את התיאטרון הלאומי ביאשי.
בשנים 1944–1945 לצד ההיסטוריון אנדריי אוצטיה, הכלכלן גאורגה זאנה והמתמטיקאי אלכסנדרו מילר, ישב יורגו יורדאן בוועדות שנועדו "לטהר" את אוניברסיטת יאשי מאנשי הוראה ומחקר שתמכו באידאולוגיה הימנית הקיצונית של הלגיונרים ומשטר אנטונסקו.
סולקו אז כ-30 אנשים מסגל המוסד האקדמי.
יורדאן הוקיע מעל דפי העיתון את הפילוסוף בן עירו יון פטרוביץ', שר החינוך והדתות בימי משטר אנטונסקו, שבסופו של דבר סולק מתפקידיו האקדמיים ונאסר בבתי הסוהר הקומוניסטים.
כמו כן תמך בסילוקו מתפקידיו של ההיסטוריון הלאומי-ליברלי גאורגה ברטיאנו, שקיבל עיטור מידי היטלר.
בשנים 1945–1947 כמינוי שנתמך על ידי הקומוניסטים, מילא יורגו יורדאן את התפקיד של שגריר ממלכת רומניה בבודשפט.
בשנות ה-1970–1980 בשלהי חייו הביע יורדאן בהזדמנויות שונות, כמו למשל בהתכתבות בפגישות עם הסטודנט איליה ראד,התנגדותו למה שראה כסטיות חמורות מהדרך הסוציאליסטית בימי משטרו של צ'אושסקו, בעיקר העיוותים האידאולוגים הקשורים למדיניות הלאומנית, עידוד הפרוטוכרוניזם, הזנחת המורשת הרומית לטובת מורשת דאקית מזויפת, וכו', הפולחן הפטריוטי המוגזם.
אחד מספריו האחרונים "מילון של שמות משפחה רומנים" הדגיש את המקורות הסלאביים כולל ייחוסים בולגריים של שמות משפחה רבים הנפוצים בקרב הרומנים, למורת רוחם של השלטונות.
משום עמדות כאלה, לא מצאו הרשויות מקום לחגוג את מלאת ה-90 של המלומד, פרט ליוזמה מקומית באוניברסיטת קלוז'.
בהתחלת דרכו האקדמית לימד יורדאן קורסים על הספרות האיטלקית.
בשנת 1919 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה מודרנית, תחת הדרכתו של אלכסנדרו פיליפידה.
עבודת הדוקטורט דנה ב"דיפתונגציה של e ו־o מוטעמים בעמדות ă, e".
היה תלמידם של מייר-ליבקה, גיליירון ואנטואן מייה.
בשנת 1926 התקבל כפרופסור ממלא מקום ובשנים 1946–1927 כיהן כפרופסור מן המניין לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת יאשי.
בשנים 1938–1939 היה דיקאן של הפקולטה לספרות ביאשי.
בשנת 1931 הקים את המכון לפילולגיה רומנית (בימינו על שם אלכסנדרו פויליפידה) ביאשי, אותו ניהל בשנים 1931–1945 ואת הביטאון שלו שהופיע בשנים 1934–1935. בשנת 1939–1940 לימד קורס לסטיליסטיקה (סגנון) רומנית, אותו פרסם בשנת 1944. בשנים 1946–1962 היה פרופסור לשפות רומאניות באוניברסיטת בוקרשט.
יורגו יורדאן כתב ספרים ומחקרים בתחום הבלשנות הרומנית והרומאנית, כשהוא חקר במיוחד את ההיבטים העכשוויים של השפה הרומנית ושל האונומסטיקה (השמות של אנשים).
יחד עם אלכסנדרו גראור ויון קוטיאנו היה עורך אחראי על המהדורה החדשה של "מילון השפה הרומנית" ("Dicționarul limbii române (DLR)"), הוציא לאור וערך את "הכרוניקה של ארץ מולדובה" מאת יון נקלוצ'ה ואת יצירותיו של הסופר יון קריאנגה.
כיהן כעורך אחראי של כתבי העת המדעיים הרומניים "Revue roumaine de linguistique" (1956–1963) ו "Limba română" (השפה הרומנית) (1964–1986).
פרט לנקולצ'ה ויון קריאנגה הקדיש יורדאן מחקרים גם על סופרים אחרים כמו מיכאי אמינסקו, מיכאיל סדוביאנו, פרנצ'סקו פטרארקה, לופה דה וגה, יוהאן וולפגנג גיתה, מיגל דה אונאמונו ואחרים.
בשנת 1969 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה.
יורגו יורדאן הלך לעולמו בגיל 97 בבוקרשט בשנת 1986 והובא לקבורה בבית הקברות בלו בבוקרשט.
1934 - חבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית
1946 - חבר באקדמיה של הרפובליקה העממית הרומנית
1954 ו-1956 - הפרס הממלכתי של הרפובליקה העממית הרומנית
1957–1966 - סגן יושב ראש האקדמיה של הרפובליקה העממית הרומנית
1962 - תואר "מדען מצטיין" של הרפובליקה העממית הרומנית
1964 - חבר האקדמיה הגרמנית למדעים של ברלין, 1966 - של האקדמיה האוסטרית למדעים, 1968 - של האקדמיה הבווארית למדעים במינכן.
יורדאן היה חבר מייסד של החברה הבינלאומית לבלשנות רומאנית (1925), חבר מייסד ויושב ראש החברה הרומנית לבלשנות רומאנית, חבר האיגוד הבינלאומי למחקרים היספאניים, חבר המכון המקסיקני לתרבות (1969) ושל המכון למחקרים קטלאניים בברצלונה (1975)
1994 - המכון לבלשנות בבוקרשט של האקדמיה הרומנית נקרא על שמו של יורגו יורדאן.
אחרי מיזוגו בשנת 2002 עם המכון לפונטיקה ודיאלקטלוגיה על שם אלכסנדרו רוסטי, המכון נקרא על שם שני המדענים.
גימנסיה בעיר הולדתו, טקוץ', קיבל את שמו.
ההתפתחות והמצב כיום של הבלשנות הרומאנית") ,תורגמה לאנגלית
(הסטיליסטיקה של השפה הרומנית) מוקדשת לשארל באלי וללאו שפיצר
שיטות.) תורגמה לאנגלית, גרמנית, ספרדית, רוסית ואיטלקית.
(ההיסטוריה של השפה הספרדית הספרותית)
שלושת כרכי זיכרונותיו מצטיינים ביכולת יוצאת דופן לשמירת הפרטים, לשחזור החוויות והעולם שהכיר.
העלה בהם באוב דמויות של אישים כמו טודור ארגזי, אלכסנדרו ד.
קסנופול, ניקולאיה יורגה, גאראבט איברייליאנו, קונסטנטין סטרה, אלכסנדרו פיליפידה, אלכסנדרו א.
פיליפידה, יון בארבו, טודור ויאנו, ג'ורג'ה קלינסקו, פ.פ.
נגולסקו, מיכאיל סדוביאנו, קונסטנטין יון פארחון, לוקרציו פטרשקאנו ואחרים.
(השפה הרומנית בת זמננו- יחד עם ולדימיר רובו)
(ספר לימוד לבלשנות רומאנית - בספרדית, עם מריה מנוליו ומנואל אלוואר)
1955 - Ion Neculce, Letopiseţul Ţării Moldovei şi O samă de cuvinte - יון נקולצ'ה - "כרוניקת ארץ מולדובה" ו"שורת דברים" עם מבוא העורך, בוקרשט, מהדורה שנייה 1959
1964 - Ion Creangă, Poveşti, amintiri, povestiri - יון קריאנגה - מעשיות, זיכרונות, סיפורים, כרכים 1–2, בוקרשט (יחד עם אליסבטה ברנקוש), מבוא של העורך, מהדורות נוספות - 1970, 1993 (מבוא מאת מירצ'ה וולקנסקו, מקדמה מאת זואה דומיטרסקו-בושולנגה), 2001 (בעריכת אאוג'ן סימיון)
יורבורג (בליטאית: Jurbarko rajono savivaldybė) הוא אחד מ־60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן בחלקה המערבי של המדינה לאורך גבול מחוז קלינינגרד שברוסיה.
בחלוקה המנהלית של ליטא, יורבורג משתייך למחוז טאורגה, והוא אחד מארבעת מחוזות המשנה המרכיבים את המחוז.
מחוז-משנה יורבורג משתרע על שטח של כ־1,507 קמ"ר.
עובר בו נהר הניימן, מהנהרות המרכזיים והארוכים בליטא, אשר ממלא תפקיד חשוב בנוף הטבעי והחברתי של האזור.
המחוז גובל מצפון במחוזות-המשנה רגייטה וקאונס, ממערב במחוז פלאונגה, ממזרח במחוז משנה טאורגה, ומדרום במחוז קלינינגרד הרוסי.
נכון ל־2014, אוכלוסיית המחוז מנתה כ־28,000 תושבים.
העיירה המרכזית והגדולה ביותר היא יורבורג, המשמשת גם כמרכז המנהלי.
האוכלוסייה מפוזרת במספר עיירות קטנות וכפרים, כאשר רבים מהתושבים עוסקים בחקלאות, ייעור ותיירות פנים.
האזור של יורבורג היה מיושב עוד מימי הביניים, ובמהלך ההיסטוריה השתייך לנסיכויות ולממלכות שונות, בהן הדוכסות הגדולה של ליטא, האימפריה הרוסית וברית המועצות.
לאחר הכרזת העצמאות של ליטא ב־1990, הוגדר האזור כמחוז-משנה עצמאי תחת מחוז טאורגה.
מחוז המשנה מחולק ל־12 יחידות ניהוליות פנימיות (Elderships), הכוללות עיירות, כפרים ואזורים כפריים.
המועצה המקומית פועלת מבניין העירייה ביורבורג, ומשמשת כגוף השלטוני המרכזי.
נהר הניימן – חוצה את האזור ומושך אליו תיירים חובבי טבע, שיט ודיג.
טירות ומבנים היסטוריים מתקופת ימי הביניים והכיבוש הגרמני.
יורג בומה הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בשאלקה 04 ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר.
בומה גדל בקרל צייס ינה, מועדון מהעיר ינה שבגרמניה המזרחית.
בשנת 1992 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, וכעבור שנה עבר לנירנברג, ובהמשך לאיינטרכט פרנקפורט, מינכן 1860 וארמיניה בילפלד.
הקדנציות של בומה בקבוצות אלו מעולם לא ארכו יותר משנתיים.
בשנת 2000 חתם בומה בשאלקה 04, שהפכה למועדון המזוהה עמו ביותר.
עם שאלקה 04 זכה בומה פעמיים בגביע הגרמני.
בעונת 2001 הבקיע צמד בניצחון על אוניון ברלין בגמר הגביע הגרמני, וכעבור שנה הבקיע שער בניצחון על באייר לברקוזן.
בומה היה חלק ממחזור סיום דרמטי בעונת 2001, בו שאלקה 04 הייתה קרובה מאוד לזכות באליפות, לאחר שהייתה צריכה לנצח את אונטרהאכינג ושבאיירן מינכן תפסיד להמבורג.
המקום השני בו סיימה שאלקה, הבטיח לה את המקום בליגת האלופות בעונה העוקבת, אך הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום האחרון.
עם זאת, בומה הציג יכולת טובה בעונה זו, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2002. בומה עזב את שאלקה בתום עונת 2004, עם 23 הבקעות ב-101 הופעות בבונדסליגה.
לאחר עזיבת שאלקה שיחק עונה אחת בבורוסיה מנשנגלדבך.
בתום עונה זו עבר בומה לקדנציה שנייה בארמיניה בילפלד, שם שיחק שנתיים, בהן הבקיע ארבעה שערים ב-52 הופעות בבונדסליגה, ובסופן פרש ממשחק פעיל בשנת 2008.
לבומה עשר הופעות בנבחרת גרמניה, כולן בין השנים 2001–2003, בהן הבקיע שער אחד.
בומה זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2002 על ידי המאמן רודי פלר, אך לא שותף.
בטורניר זה גרמניה סיימה במקום השני לאחר הפסד 2-0 לנבחרת ברזיל במשחק הגמר.
לאחר פרישתו, נשאר בומה בארמיניה בילפלד ושימש עוזר מאמן בקבוצת המילואים ואחר כך בקבוצה הבכירה ובנוער.
אחר כך מונה למאמן ראשי בקבוצת SC הרפורד, ובשנת 2014 מילא מספר תפקידי אימון באנרגי קוטבוס, לרבות מאמן ראשי.
יורג אלברטס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר, וזוהה בעיקר עם קבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, עמה זכה בתארים רבים.
לאלברטס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
אלברטס גדל במנשנגלאדבך ושיחק כנער בקבוצות המקומיות PSV מנשנגלאדבך ובורוסיה מנשנגלדבך.
בשנת 1990 חתם אלברטס על החוזה המקצועני הראשון שלו, בקבוצת פורטונה דיסלדורף, שם כונה "הפטיש" בזכות בעיטותיו החזקות מחוץ לרחבה.
בספטמבר 1990 הבקיע אלברטס את שערו הראשון במועדון, בניצחון 1-0 על הרטה ברלין.
בשתי עונותיו הראשונות במועדון היה אלברטס שחקן מחליף בעיקר, ובעונת 1991/92 נשר אלברטס עם פורטונה דיסלדורף לבונדסליגה השנייה.
בעונת 1992/93 הפך אלברטס לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, והבקיע שלושה שערי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בפעם השנייה ברציפות, ואלברטס עזב את המועדון.
בקיץ 1993 חתם אלברטס בהמבורג והתחבב מיד על אוהדי הקבוצה.
אלברטס שיתף פעולה בקישור עם תומאס פון הזן, יורדן לצ'קוב והראלד שפורל, ובעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע ארבעה שערים, כאשר את שערו הראשון בקבוצה הבקיע כבר במחזור הפתיחה של עונת 1993/94, בניצחון 5-2 על נירנברג.
את העונה הזו סיימה המבורג במקום ה-11 בבונדסליגה.
בשתי העונות הבאות, בהן המבורג סיימה במקום ה-13, הבקיע אלברטס תשעה שערי ליגה בכל אחת מהעונות, כאשר בעונת 1995/96 שימש כקפטן הקבוצה.
בתום עונה זו עזב אלברטס את המבורג וחתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת ארבעה מיליון לירה שטרלינג.
התואר הראשון בו זכה אלברטס במדי גלאזגו ריינג'רס היה גביע הליגה הסקוטית בנובמבר 1996, לאחר שהקבוצה ניצחה 4-3 בגמר את הארטס.
בעונתו הראשונה בגלאזגו ריינג'רס, 1996/97, אלברטס הבקיע עשרה שערי ליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות התשיעית ברציפות.
אחד מהשערים היה בדרבי האולד פירם מול גלאזגו סלטיק, בבעיטה חופשית שהפכה למפורסמת.
אלברטס השתתף עם ריינג'רס בליגת האלופות באותה עונה, בה הקבוצה סיימה אחרונה בשלב הבתים והודחה.
גם בעונת 1997/98 הבקיע אלברטס עשרה שערי ליגה, אך בעונה זו נקטע רצף האליפויות של הריינג'רס לטובת סלטיק.
בנוסף, ריינג'רס לא נכנסה לשלב הבתים בליגת האלופות, לאחר שהודחה במוקדמות על ידי גטבורג.
בקיץ 1998 עזב המאמן הוותיק וולטר סמית' את הריינג'רס והוחלף בדיק אדבוקאט, שנהג לעיתים קרובות להשתמש באלברטס כמחליף.
על אף זאת, אלברטס נשאר שחקן חשוב בקבוצה.
בנובמבר 1998 זכה אלברטס עם הריינג'רס בגביע הליגה הסקוטית, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על סט.
אלברטס הבקיע את שער הניצחון לריינג'רס בגמר זה.
בעונת 1998/99 סייע לריינג'רס להשיב את האליפות כאשר הבקיע 11 שערי ליגה.
בנוסף, אלברטס השלים דאבל עם הריינג'רס, לאחר ניצחון 1-0 בגמר הגביע הסקוטי מול סלטיק.
באותה עונה אלברטס הבקיע מספר שערים בגביע אופ"א, בו נעצרה ריינג'רס בשמינית הגמר מול פארמה.
בעונת 1999/00 השתתף אלברטס עם הריינג'רס בליגת האלופות, שם הבקיע שער בתיקו 1-1 מול באיירן מינכן ואת שער הניצחון ב־1-0 על פ.ס.וו.
למרות זאת, ריינג'רס סיימה רק שלישית והמשיכה לגביע אופ"א, שם נעצרה הקבוצה על ידי בורוסיה דורטמונד.
בתום אותה עונה, זכה אלברטס עם ריינג'רס בדאבל שני ברציפות בסקוטלנד.
עונה זו הייתה עונת שיא עבור אלברטס, שהבקיע 17 שערי ליגה, סייע לריינג'רס לזכות באליפות בפער של 21 נקודות מהסגנית סלטיק, והבקיע את השער הרביעי בניצחון 4-0 על אברדין בגמר הגביע הסקוטי.
עונת 2000/01 הייתה האחרונה של אלברטס בריינג'רס.
בעונה זו הבקיע אלברטס עשרה שערי ליגה, אך הקבוצה איבדה את האליפות לסלטיק.
באותה עונה, השתתפו אלברטס וריינג'רס בליגת האלופות, אך הודחו ממנה בתום שלב הבתים הראשון לאחר שסיימו במקום השלישי, על אף שפתחו עם שני ניצחונות.
לאחר הנשירה לגביע אופ"א, הבקיע אלברטס שער בניצחון 1-0 על קייזרסלאוטרן, אך ריינג'רס הובסה 3-0 בגומלין והודחה.
בתום עונה זו, עזב אלברטס את הריינג'רס לאחר שהבקיע במדיה 70 שערים בכל המסגרות, ושב להמבורג.
בהמשך, טען אלברטס כי הגעתו של דיק אדבוקאט לריינג'רס כמאמן היטתה את הכף עבורו לעזיבת הקבוצה.
אלברטס משתייך להיכל התהילה של גלאזגו ריינג'רס.
חזרתו של אלברטס להמבורג זכתה להד גדול בגרמניה, ואוהדי המבורג ציפו לשובו.
בעונת החזרה שלו לקבוצה, 2001/02, הבקיע אלברטס ארבעה שערי ליגה, והמבורג סיימה במקום ה-11. אלברטס פתח את עונת 2002/03 בהמבורג והבקיע צמד בניצחון 2-1 על הנובר 96 במשחק הפתיחה של העונה, אך עזב לשנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית לאחר ארבעה מחזורים.
אלברטס זכה באליפות בעונת הבכורה שלו בסין, 2003, לאחר שהבקיע שישה שערי ליגה, ואף נבחר ככדורגלן העונה בסין.
בעונת 2004 הבקיע שבעה שערים, אך קבוצתו סיימה רק במקום העשירי.
בשנת 2013 נשללה האליפות בה זכה אלברטס עם שנגחאי שנחואה, לאחר שהתברר כי מנג'ר הקבוצה לו שיפאנג נהג לשחד שופטים על מנת שיהיו לטובת קבוצתו.
לאחר שתי עונות בסין, חזר אלברטס לגרמניה, ובמחצית השנייה של עונת 2004/05 שיחק בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה.
אלברטס ערך בקבוצה 13 הופעות, וסיים עמה במקום החמישי.
בקיץ 2005 חתם אלברטס בפורטונה דיסלדורף, ששיחקה אז בליגה הגרמנית האזורית, שהייתה אז השלישית בהיררכיית הליגות.
אלברטס שיחק בדיסלדורף שתי עונות, בהן הבקיע במצטבר שבעה שערי ליגה, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2007/08 חזר אלברטס לסקוטלנד, שם ערך שבע הופעות והבקיע שני שערים במועדון קלייד, ששיחק אז בליגת המשנה.
בתום עונה זו קלייד נשארה בליגה לאחר מבחנים, ואלברטס פרש ממשחק פעיל.
לאלברטס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה, בין השנים 1996 ו-1998, כולן במשחקי ידידות.
אלברטס החל לאחר פרישתו לשחק בנבחרת הוותיקים של גרמניה.
אליפות ליגת העל הסינית: 2003 (נשללה)
היכל התהילה של גלאזגו ריינג'רס
כדורגלן השנה בליגת העל הסינית: 2003
שחקן החודש בליגת העל הסקוטית: מאי 2001
יורג שטיל הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת השוער.
הקבוצות העיקריות בהן שיחק שטיל הן פ.צ.
לזכות שטיל 21 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף ביורו 2004.
שטיל החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 1986/87 במועדון השווייצרי פ.צ.
וטינגן, ששיחק בליגת המשנה השווייצרית.
בעונת הבכורה שלו, ערך שטיל שש הופעות ליגה.
בעונה השנייה שלו בווטינגן, ערך שטיל 25 הופעות ליגה כשוער הראשון, וסייע לווטינגן להעפיל לליגת העל השווייצרית.
בעונת 1988/89 שטיל המשיך להיות שחקן הרכב קבוע, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי המפתיע.
בעונת 1989/90 וטינגן ושטיל סיימו את העונה במקום העשירי.
בתום עונה זו, עזב שטיל את וטינגן וחתם בפ.צ.
סנט גאלן, אף היא מליגת העל השווייצרית.
שטיל שיחק בסנט גאלן בקביעות במשך שלוש עונות, בהן סיימה הקבוצה במקומות התשיעי, השמיני והעשירי בהתאמה.
בקיץ 1993 עזב שטיל את סנט גאלן ועבר לטורוס נסה ששיחקה אז בליגת העל המקסיקנית.
שטיל שיחק בקבוצה עונה אחת, וסיים עמה במקום ה-16 בליגה.
בקיץ 1994 חזר שטיל לליגת העל השווייצרית כשחתם בפ.צ.
שטיל שיחק שתי עונות בפ.צ.
ציריך, בהן סיים במקומות התשיעי והאחד עשר בהתאמה.
סנט גאלן, ושימש בקבוצה זו כשוער הראשי במשך חמש עונות רצופות.
בשלוש העונות הראשונות לאחר החזרה לסנט גאלן, סיים שטיל עם הקבוצה במרכז הטבלה.
בעונת 1999/00 זכה שטיל עם סנט גאלן באליפות ליגת העל השווייצרית.
הזכייה באליפות הקנתה לסנט גאלן ולשטיל השתתפות במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2000/01, שם הקבוצה הודחה אחרי סיבוב אחד על ידי גלאטסראיי, והמשיכה לגביע אופ"א.
סנט גאלן ושטיל הדיחו את צ'לסי מגביע אופ"א, אך הודחו לאחר סיבוב נוסף על ידי קלאב ברוז'.
בליגת העל השווייצרית סיימו סנט גאלן ושטיל את העונה במקום השלישי.
בקיץ 2001 עזב שטיל את סנט גאלן, וחתם בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
עם הגעתו לקבוצה, הדיח שטיל מההרכב את השוער הוותיק אובה קאמפס, ושימש כשוער ראשון.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2001/02, סיימה גלדבאך במקום ה-12 בליגה, וכך גם בעונת 2002/03. עונת 2003/04 הייתה האחרונה של שטיל כשחקן פעיל.
בעונה זו, סיימו שטיל וגלדבאך במקום ה-11 בבונדסליגה.
בתום עונה זו, פרש שטיל ממשחק פעיל.
שטיל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 2000. בשנים הראשונות שלו בנבחרת, היה שטיל השוער המשני לפסקל צוברבולר, אך עם הזמן תפס את עמדת השוער הראשון, ואף שימש קפטן ביורו 2004. בטורניר זה, שטיל נבחר כאיש המשחק בתיקו 0-0 מול קרואטיה במשחק הראשון של שווייץ בשלב הבתים.
במשחק השני, בו הפסידה שווייץ 3-0 לאנגליה, נרשם לחובתו של שטיל שער עצמי, שכן כדור של ויין רוני פגע בו ונכנס לשער, אך בהמשך נזקף השער לזכותו של רוני.
בהמשך שטיל עמד בשער גם בהפסד 3-1 לצרפת.
שטיל ושווייץ הודחו מהטורניר עם נקודה אחת בלבד.
הופעתו של שטיל מול צרפת הייתה ה-21 והאחרונה שלו במדים הלאומיים ובקריירת המשחק בכלל.
שטיל עבד לאחר פרישתו כמאמן שוערים בריינדורף אלטאך החל משנת 2006, ובשנת 2009 החל למלא תפקיד זה בבורוסיה מנשנגלדבך.
בשנת 2014 מונה לתפקיד מאמן השוערים בקבוצות הנוער של פ.צ.
יורגוס יאקומאקיס הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית בהשאלה מקרוז אזול ובנבחרת יוון.
יאקומאקיס החל את הקריירה שלו בקבוצת אטסלניוס בשנת 2011. כעבור עונה, חתם בקבוצת פלאטניאס.
בינואר 2014 הושאל לקבוצת אפיסקופי ובתום העונה חזר לפלאטניאס, והפך לבורג חשוב בקבוצה.
בדצמבר 2016 סיכם יאקומאקיס בא.א.ק.
אתונה, לאחר שמועדונו פלאטניאס סגר עסקה עם מועדון הפאר היווני.
בקיץ 2017. יאקומאקיס שימש בא.א.ק.
בעיקר כשחקן מחליף, אך זכה איתה באליפות יוון בעונתו הראשונה בקבוצה.
בינואר 2019 הושאל ל-OFI כרתים.
במרץ 2020 הושאל לגורניק זאבז'ה הפולנית.
באוגוסט 2020 חתם בפנלו ההולנדית.
יאקומאקיס שיחק בנחרת הצעירה של יוון (עד גיל 21) מאז מרץ 2015 וערך במדי שלוש הופעות, ולא הבקיע במדיה שערים.
ב-11 בנובמבר 2020 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 2-1 בו הבקיע את שערו הראשון.
יורגיטה יורקוטה (בליטאית: Jurgita Jurkutė; נולדה ב-23 באפריל 1985) היא שחקנית ודוגמנית ליטאית, זוכת תחרות מיס ליטא לשנת 2007.
יורקוטה נולדה בפלונגה, ליטא והחלה לדגמן בגיל חמש עשרה.
בשנת 2000 זכתה בתחרות "דוגמנית העל של ליטא" שאורגנה על ידי סוכנות פורד והשתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית.
היא למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת וילנה, בנוסף היא גם השתתפה בתוכנית לבחירת מנחים לערוץ "MTV ליטא".
היא נבחרה למיס ליטא 2007 והייתה נציגת ליטא במיס עולם 2007.
משנת 2008 משחקת את התפקיד הראשי של ג'ולנטה בסדרת הדרמה-קומית "נשים משקרות טוב יותר" המשודרת בערוץ TV3. נכון לשנת 2020 לתוכנית 13 עונות.
בשנת 2011 גם שיחקה במיני סדרה האיטלקית "I cerchi nell'acqua".
בשנת 2014 בפסטיבל הסרטים של וילניוס היא זכתה בתואר "השחקנית הליטאית של הנשה" על תפקידה בסרט "Pakeliui".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הרוסי "גיבור" של הבמאי יורי ואסילייב.
בשנת 2020 שיחקה בקומדיה הרומנטית "Tobulas Pasimatymas" בתפקיד הראשי.
מ-2009 ועד 2012 הנחתה את הגרסה הליטאית של "רוקדים עם כוכבים" הנקראת "Šok su manimi".
ב-2010 הנחתה את התוכנית "Chorų karai" שהיא הגרסה הליטאית של תוכנית המציאות "Clash of the Choirs".
היא הנחתה את טקס ההגרלה של אליפות אירופה בכדורסל 2011 שהתארחה בליטא ובמהלכו נחלקו הנבחרות לבתים.
יורגוס באטיס, בשמו האמיתי יורגוס צורוס , נודע גם כיורגוס אמבטיס היה זמר, מלחין ונגן יווני בבוזוקי ובגלמה, אחד מחלוצי מוזיקת הרבטיקו, נציג סגנון הרבטיקו מפיראוס ואחד ה"מאנגס" הידועים של העיר.
יורגוס באטיס נולד בשם יורגוס צורוס בסביבות שנת 1885 בכפר קאטו מוסקה על העיירה מתאנה שבפלופונסוס.
בשנת 1902 עבר לגור בפיראוס.
בשנים 1912–1918 שירת באטיס בצבא היווני והשתתף במלחמות הבלקן.
באמצע שנות ה-1920 הוא פתח בפיראוס בית ספר לריקודים בשם "כרמן"
התפרנס גם כמרפא שיניים נודד, כמוכר מרקחות לכאבי שיניים, סוחר ומשכונאי.
בשנת 1931 בעיצומו של השפל הכלכלי העולמי, פתח באטיס בית קפה מפורסם בשם "ז'ורז' באטה", ברובע קאראיסקאקי של פיראוס כדבריו היה זה "בית קפה של אדם בודד" ששכן "ברחוב הייאוש".
בית הקפה של באטיס הפך לנקודה מרכזית בזירת הרבטיקו והמוזיקה (ה"פיאצה") של פיראוס.
אחד מאורחיה הקבועים של בית הקפה היה המשורר נפוליאון לפתיאוטיס.
באטיס הצטיין כווירטואוז של הבוזוקי ובייחוד של הבגלמה ונודע בכינוי "המלך של פיראוס" או אפילו "מלך החשישניקים של פיראס".
ברשותו היה אוסף של כלי נגינה:
חמשה כלי בוזוקי, שתי בגלמות, כלי הנקרא "חצי-בוזוקי", גיטרה ו"לטרנה " אחת או "רוביה", המבשר היווני של ה"פיאנולה.
בשנות ה-1930 הוא ניגן יחד אם מרקוס ומוואקאריס, אנסטיס דליאס וסטרטוס פאיומדזיס ב"רביעייה של פיראוס" ("טטראס").
מילות שיריו צונזרו בימי המשטר מטקסס.
בדומה לעוד כמה רבטים כמו ונגליס פפזולו, אנסטיס דליאס ויובאן צאוס, בשנת 1937 נדר באטיס נדר שלא יקליט יותר לעולם.
הוא השאיר 17 יצירות מוקלטות.
אחת המפורסמות שבהן הייתה "גיפטוטולה סטו חמאם"("הצועניה שבחמאם") שקיבל השראה מעולם הצועניות ונודע לימים בביצועה של הזמרת גליקריה.
בשנת 1937 בית הקפה שלו נהרס בדליקה.
הועלה חשד שזו הייתה הצתה מיוזמת השלטון.
באטיס הופיע בסרטו של אלכסוס סאקלריו "Οι παπατζήδες" (אי פאפאדזידס).
הוא נפטר בפיראוס בשנת 1967 בגיל 82 והובא לקבורה יחד עם הבגלמה שלו.
יורגוס ואסיליו היה נשיא קפריסין.
ואסיליו נולד בפמגוסטה, קפריסין ב-1931. אביו היה רופא עיניים במקצועו וחבר בכיר במפלגה הקומוניסטית של קפריסין (המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד, AKEL), ושירת כרופא במלחמת האזרחים ביוון.
הוא החל בלימודי רפואה בשווייץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר עם משפחתו להונגריה, שם למד כלכלה והיה תלמידו של אימרה נוג'.
עם פלישת ברית המועצות להונגריה, הוא עזב את המדינה ועבר ללמוד באוניברסיטת לונדון.
ב-1962 הקים את מרכז המחקר המזרח-תיכוני, ועמד בראשו עד בחירתו לנשיאות ב-1988.
ואסיליו נבחר לנשיא קפריסין כמועמד עצמאי.
הוא החזיק בתפקיד כהונה יחידה (עד 1993) ובמהלכה הוביל דיונים בניסיון לפתור את הסכסוך הקפריסאי, והנהיג רפורמות כלכליות ואזרחיות.
לאחר שהפסיד בבחירות לכהונה שנייה, ייסד את מפלגת הדמוקרטים החופשיים, ונבחר מטעמה ב-1996 לפרלמנט הקפריסאי, בו כיהן עד 2001. בשנים 1995–2005 היה נשיא האיחוד הדמוקרטי, לתוכו התמזגה מפלגת הדמוקרטים החופשיים.
בשנים 1998–2003 עמד ואסיליו בראש צוות המשא ומתן לכניסת קפריסין אל האיחוד האירופי.
ואסיליו נפטר ב-13 בינואר 2026. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
אשתו אנדרולה ואסיליו הייתה חברת הפרלמנט הקפריסאי בשנים 1996–2006 וכיהנה כחברת הנציבות האירופית בשנים 2008–2014.
יורגוס אתאנאסיאדיס הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת השוער באריס סלוניקי.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך ב-27 באוקטובר 2012, בהפסד 1–2 של קבוצתו פאנטראקיקוס, ששיחקה באותו זמן בליגת העל היוונית.
בעונת 2014/2015 הפך לשוער הראשון של הקבוצה, ושיחק 25 פעמים.
ב-29 ביוני 2016 חתם לשלוש עונות באסטרס טריפוליס.
לקראת עונת הושאל לשריף טירספול המולדבית.
יורגוס דוניס הוא כדורגלן עבר יווני, ששיחק בעמדת הקשר, וכיום משמש כמאמן קבוצת אל וואחדה מכה מליגת העל הסעודית.
דוניס נולד בפרנקפורט שבגרמניה המערבית למשפחה יוונית.
כשהוא היה בן 6 משפחתו חזרה ליוון, והשתקעה באזור סלוניקי.
בילדותו דוניס שיחק בקבוצות מקומיות בסלוניקי, ובשנת 1987 עבר לאקדמיה של פנאתינאיקוס, אחת הקבוצות הבכירות ביוון.
בעונת 1990/1991 דוניס הרשים במהלך עונת השאלה בקבוצת פאס יואנינה ולאחר מכן חזר לפנאתינאיקוס.
דוניס הפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה, הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשלושה גביעים ובעונת 1995/1996 היה חלק ממסעה של הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות.
בקיץ 1996 דוניס עבר לאנגליה וחתם בקבוצת בלקברן רוברס מהפרמייר ליג, דוניס הוא היווני הראשון ששיחק בפרמייר ליג.
בבלקבורן הייתה לו עונת בכורה פושרת והוא כבש בה שני שערים.
דוניס שיחק עונה אחת בלבד בבלקברן רוברס ולאחריה חזר ליוון וחתם בא.א.ק.
אתונה, לאחר עונה בא.א.ק הוא חזר פעם נוספת לאנגליה וחתם בשפילד יונייטד.
דוניס שיחק בשפילד תקופה קצרה לפני שחתם בהאדרספילד טאון, שלאחר עונה במועדון הוא פרש ממשחק פעיל.
דוניס שיחק במדי נבחרת יוון במשך שש שנים.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הוא ערך בדצמבר 1991, ובסך הכל הוא רשם 24 הופעות וחמישה שערים במדי הנבחרת.
תחילת הקריירה וההצלחה עם לאריסה
כשהיה בן 33, בשנת 2002, דוניס החל לאמן את קבוצת איליסיאקוס מהליגה היוונית הרביעית.
הוא הצליח מאוד עם הקבוצה ורשם איתה שתי עליות ליגה רצופות, עד לליגת המשנה ביוון.
ב־2004 הוא מונה למאמנה של לאריסה מליגת המשנה, אותה אימן ארבע עונות.
בעונתו הראשונה הוא הצליח לעלות עם הקבוצה לליגה הבכירה ביוון, ובעונה לאחר מכן הקבוצה סיימה במקום השמיני בליגה היוונית.
בעונתו השלישית כמאמן הקבוצה, לאריסה סיימה במקום העשירי בליגה אבל הקבוצה זכתה בגביע היווני, והשיגה כרטיס למוקדמות גביע UEFA.
לאריסה העפילה לגביע UEFA לאחר ניצחון מול בלקברן רוברס בפלייאוף, אבל הודחה לאחר שלב הבתים של המפעל והקבוצה סיימה במקום השישי בליגה באותה עונה.
בסיום עונת 2007/2008 עזב דוניס את לאריסה ומונה למאמנה של א.א.ק.
בנובמבר 2008 לאחר פתיחת עונה רעה של הקבוצה שכללה הדחה מגביע UEFA, א.א.ק.
אתונה החליטה לפטר את דוניס.
לקראת עונת 2009/2010 מונה דוניס למאמנה של אטרומיטוס.
עם אטרומיטוס דוניס רשם שתי עליות רצופות לגמר הגביע היווני בעונות 2010/2011 ו־2011/2012, אך בשני משחקי הגמר הקבוצה הפסידה.
לקראת עונת 2012/2013 מונה דוניס למאמנה של פאוק סלוניקי, אחת הקבוצות הבכירות ביוון.
ב־28 באפריל 2013 פוטר מאימון פאוק לאחר שהקבוצה הודחה בחצי גמר הגביע היווני.
באוקטובר 2013 מונה דוניס למאמנה החדש של אפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, קבוצתו הראשונה כמאמן מחוץ ליוון.
בעונתו הראשונה דוניס הוביל את הקבוצה לדאבל מקומי, אליפות הליגה הקפריסאית וזכייה ב.
אפואל התחילה את עונת 2014/2015 בצורה חיובית לאחר שדוניס הוביל את הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בשלב הבתים אפואל ניקוסיה שיחקה מול קבוצות בכירות באירופה, אייאקס אמסטרדם, ברצלונה ופריז סן-ז'רמן.
באותו קמפיין הקבוצה השיגה רק נקודה אחת משישה משחקים, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1 מול אייאקס אמסטרדם באצטדיון ה-GSP.
ב-6 בינואר 2015 דוניס פוטר מאימון אפואל ניקוסיה לאחר רצף תוצאות רעות.
ב־25 בפברואר 2015 מונה דוניס למאמנה של אל-הילאל מליגת העל של ערב הסעודית, הוא העפיל עם הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות של אסיה וזכה עם הקבוצה בגביע המלך הסעודי באותה עונה.
ב־28 ביולי 2016 מונה דוניס למאמנה של שארג'ה מהליגה של איחוד האמירויות הערביות אך הוא עזב את הקבוצה בינואר 2017.
חזרה לאפואל ניקוסיה וחתימה בפנאתנייקוס
ב־28 ביולי 2017 דוניס חזר לאפואל ניקוסיה, במרץ 2018 הוא פוטר מאימון הקבוצה לאחר שהקבוצה איבדה את המקום הראשון בליגה הקפריסאית, עם זאת, היא הצליחה לזכות באליפות באותה עונה.
לקראת עונת 2018/2019 מונה דוניס למאמנה של פנאתינאיקוס, שבמדיה כיכב בשנות התשעים.
בעונתו הראשונה הקבוצה סיימה במקום השמיני ובעונתו השנייה הקבוצה העפילה לפלייאוף וסיימה במקום הרביעי בליגה.
דוניס זכה לביקורות חיוביות מתפקודו כמאמן פנאתינאיקוס.
ב־19 ביולי 2020 הוא עזב את תפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-12 באוגוסט 2020 מונה למאמנה של מכבי תל אביב, כשחתם על חוזה לעונה אחת, עם אפשרות להארכה בעונה נוספת.
הקבוצה זכתה להצלחה בליגה האירופית, כשהעפילה משלב הבתים לשלב 32 האחרונות.
בליגה לא הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה.
אחרי 11 מחזורים ניצחה הקבוצה ארבעה משחקים ודורגה רק במקום החמישי, בפער של תשע נקודות ממכבי חיפה המובילה.
בעקבות כך פוטר דוניס ב-23 בדצמבר.
ב-23 במרץ 2021 מונה למאמנה של קבוצת אל ווהאדה מליגת העל הסעודית.
בתחילת פברואר 2022 מונה למאמנה של קבוצת אל פתח מליגל העל הסעודית, בעונתו הראשונה הגיע עם הקבוצה למקום ה-8, בעונת 2022/23 נכון ל-15 במרץ 2023 אל פתח ממוקמת במקום ה-6 בליגה לאחר שהודחו משלב רבע הגמר של גביע המלך הסעודי.
ב-11 ביולי 2023 מונה למאמנה של אל וואחדה מכה.
גאורגיוס "יורגוס" לנתימוס הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע יווני.
סרטו "מסכנים שכאלה" משנת 2023 זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
לנתימוס נודע במיוחד גם בזכות סרטיו "שיני כלב", "הלובסטר" ו-"המועדפת" עליהם היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
לנתימוס נולד בפנגראטי שבאתונה בירת יוון.
אביו, אנטוניס לנתימוס, היה שחקן כדורסל מקצועי ששיחק בפנגראטי BC ובנבחרת יוון בכדורסל לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, לנתימוס הלך בדרכו של אביו והיה גם שחקן כדורסל בקבוצת פנגראטי BC תוך כדי לימודי מנהל עסקים.
בהמשך עזב את הלימודים, פרש מקבוצת הכדורסל והחל ללמוד בימוי בביה"ס סטברוקוס לקולנוע וטלוויזיה שבאתונה (HCTSS).
במהלך שנות ה-90 ביים לנתימוס סדרה של קליפים עבור להקות תיאטרון ומחול יווני.
בשנים אלו הוא ביים גם כמה פרסומות בטלוויזיה, סרטים קצרים והצגות תיאטרון ניסיוניות.
בנוסף לכך, היה גם חבר בצוות היצירתי של טקס הפתיחה והסיום של אולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
בשנת 2001 החלה הקריירה הקולנועית של לנתימוס בסרט "חברי הטוב ביותר" אותו ביים יחד עם לאקיס לזופולוס, ועם הסרט הניסיוני "קינטה" שהוקרן בבכורה בפסטיבל טורונטו ב-2005.
בשנת 2009 סרטו העלילתי השלישי, "שיני כלב", זכה בפרס במסגרת "מבט מסוים" בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-83.
בשנת 2011 סרטו העלילתי הרביעי, "הרי האלפים", זכה בפרס אוסלה לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה.
התסריט לסרטו החמישי של לנתימוס, "הלובסטר", זכה בפרס ARTE הבינלאומי לשנת 2013 כפרויקט ה-CineMart הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 של רוטרדם.
הסרט גם נבחר להתחרות על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2015 וזכה בפסטיבל בפרס חבר השופטים.
בשנת 2017 יצא סרטו "להרוג אייל קדוש", שעלילתו מתכתבת עם המחזה היווני "איפגניה בטאוריס".
בסרט מככבים קולין פארל וניקול קידמן.
בשנת 2018 הוקרן סרטו "המועדפת" בפסטיבל ונציה שם זכה בפרס הגדול של חבר השופטים.
הסרט זכה במספר המועמדויות הרב ביותר בטקס האוסקר ה-91, עשר מועמדויות, כולל מועמדויות לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר.
בסרט מככבות אוליביה קולמן, אמה סטון ורייצ'ל וייס.
סרטיו של לנתימוס נחשבים כסרטים קשים לעיכול ושויכו לגל הסרטים היווני החדש, "הגל היווני המוזר" (Greek Weird Wave).
הסרטים מהגל בוחנים סוגיות פוליטיות ותרבותיות בדרכים מטרידות ושילוב אבסורד וגרוטסקיות.
בראיון עמו לנתימוס סיפר שסרטיהם של רובר ברסון, סטנלי קובריק, ג'ון קסאווטס, לואיס בוניואל וז'אן-לוק גודאר השפיעו עליו, אך אינו בטוח עד כמה השפעתם מופיעה בסרטיו.
בשנת 2013 לנתימוס נישא לשחקנית היוונית-צרפתייה אריאן לאבד.
בספטמבר 2025 לנתימוס היה בין יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
שנהשםתפקיד2001חברי הטוב ביותרבמאי2005קינטהבמאי ותסריטאי2009שיני כלבבמאי, מפיק ותסריטאי2011הרי האלפיםבמאי, מפיק ותסריטאי2015הלובסטרבמאי, מפיק ותסריטאי2017להרוג אייל קדושבמאי, מפיק ותסריטאי2018המועדפתבמאי ומפיק2023מסכנים שכאלהבמאי ומפיק
מועמד פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לבמאי הטוב ביותר (2024)
מועמד פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (בינלאומי) לבימוי הטוב ביותר (2024)
מועמד פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (2024)2024סוג של חסדבמאי, מפיק ותסריטאי2025בוגוניהבמאי
מועמד פרס גות'הם לסרט הטוב ביותר
יורגודן (בשוודית: Djurgården) הוא אי במרכז העיר סטוקהולם שבשוודיה.
יורגודן מכיל בין היתר בניינים ואתרים היסטוריים, מוזיאונים, גלריות, את פארק השעשועים גרנה לונד , את גן החיות והמוזיאון הפתוח סקאנסן, אזור נמל, וכמו כן גם פארקים.
זהו אחד ממקומות הפנאי הפופולריים ביותר בקרב תושבי סטוקהולם ובקרב התיירים שמבקרים בעיר אשר מושך אליו מעל ל-10 מיליון מבקרים בשנה, מתוכם כ-5 מיליון מבקרים במוזיאונים ובפארק השעשועים.
בשנת 2022 חיו ביורגודן 849 תושבים.
אזור יורגודן משתרע על פני 2.79 קמ"ר.
סקאנסן - מוזיאון פתוח וגן חיות המכיל זאבים, איילים, דובי קוטב וחיות בר רבות אחרות.
שוק חג המולד המסורתי שלו מושך אליו עשרות אלפי מבקרים מדי שנה.
גרנה לונד - פארק שעשועים קטן יחסית שנוסד בשנת 1883.
מוזיאון ואסה - מוזיאון ימי המציג את "ואסה", אוניית מפרשים מלחמתית מן המאה ה-17, היחידה מסוגה הקיימת בימינו.
האונייה טבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1628, ונמשתה מקרקעית הים ב-1961 כשהיא שלמה כמעט לחלוטין.
אבבא: המוזיאון - ביתה של תערוכה אינטראקטיבית בנושא להקת הפופ אבבא, שנפתח ב-2013.
המוזיאון הנורדי - מוקדש למסורות ולתרבות השוודית.
יוניבאקן - מוזיאון לילדים אשר מוקדש ליצירותיה של הסופרת השוודית הנודעת אסטריד לינדגרן.
יורגורדסטאדן (Djurgårdsstaden) - שכונה של מבני עץ משומרים מהמאה ה-18.
ארמון רוסנדול - נבנה בשנים 1823–1827 על ידי קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה.
גני רוסנדול - גן ציבורי אשר נודע במיוחד בשל מבחר הוורדים שבו.
גלריית טיל - מוזיאון המציג אוסף פרטי האמנות מסוף המאה ה-19
בלוקהוסאודן (Blockhusudden) - ביתו הנוכחי של הנסיך השוודי קרל פיליפ.
יורגן אקלנקאמפ (בהולנדית: Jurgen Ekkelenkamp; נולד ב-5 באפריל 2000 בצייסט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אודינזה מהסרייה א'.
אקלנקאמפ גדל במחלקות הנוער של אלמרה סיטי ואייאקס.
ב-19 באפריל 2018 ערך אקלנקאמפ את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס, בניצחון 4-1 על פנלו במסגרת המחזור ה-32 בליגת העל ההולנדית לעונת 2017/2018. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם אקלנקאמפ בהרטה ברלין מהבונדסליגה.
ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על גרויטר פירט במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2021/2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 21 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-7 באוגוסט 2022 חתם אקלנקאמפ ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אויפן במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
ב-20 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטנדה במסגרת המחזור ה-13 בליגה.
ב-6 באוגוסט 2024 חתם אקלנקאמפ באודינזה מהסרייה א'.
אקלנקאמפ הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21.
יורגוס קלפאטיס היה ספורטאי יווני.
מחלוצי הכדורגל היווני, כדורגלן, ומאמן כדורגל ומייסד מועדון הספורט פנאתינאיקוס.
בנוסף ייסד קבוצות בענפי ספורט נוספים בפנאתינאיקוס ביניהם, כדורסל וכדורעף.
בהיותו כישרון אתלטי גדול, הוא בלט באתלטיקה, אך כדורגל היה התשוקה הגדולה שלו.
הוא שיחק באתניקוס אתונה וכאשר קבוצתו הבאה, פאנליניוס, החליטה להפסיק את קבוצת הכדורגל שלה, פרש קלפאטיס יחד עם 40 ספורטאים נוספים מהמועדון והקים בפברואר 1908 את הקבוצה הראשונה של פנאתינאיקוס, בשם מועדון הכדורגל של אתונה (Ποδοσφαιρικός Όμιλος Αθηνών).
קלפאטיס מינה את האנגלי ג'ון סיריל קמפבל למאמן הקבוצה החדשה.
זו הייתה הפעם הראשונה שזר מונה למאמן קבוצה יוונית.
בשנת 1919 הוא היה חבר בנבחרת יוון בכדורגל למשחקי מדינות ההסכמה בפריז.
בבירת צרפת גילה קלפאטיס על הכדורסל והכדורעף, ענפי ספורט שלא היו מוכרים אז ביוון, ולאחר שובו לאתונה החל במאמציו ליצור קבוצות חדשות במועדון פנאתינאיקוס.
הוא היה שחקן/מאמן בנבחרת יוון באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
אחיו הגדול, אלכסנדרוס, זומן לנבחרת יוון הבלתי רשמית ששיחקה באולימפיאדת אתונה (1906).
קלפאטיס שיחק כדורגל עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. לאחר שפרש הוא נשאר בפנאתינאיקוס כפקיד.
קלפאטיס נולד באקסרכיה, אתונה, במרחק כמה מאות מטרים מאצטדיון אפוסטולוס ניקולאידיס , מגרשה הביתי של פנאתינאיקוס.
משפחתו של קלפאטיס הגיעה מדילינאטה, כפר באי קפלוניה.
יחד עם היותו ספורטאי הוא סיים גם את לימודיו במחלקת הבריאות של האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה.
הוא המשיך בקריירה ב, השתתף במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה והגיע עד לדרגת אדמירל משנה.
יורגן ברנדט היה גנרל גרמני אשר שרת בבונדסוור ושימש כמפקח הכללי שלו (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1978–1983.
ברנדט נולד בקיל ב-19 באוקטובר 1922. ב-1940 הוא התגייס לוורמאכט ולחם במלחמת העולם השנייה.
ב-1944 הוא הועלה לדרגת לויטננט ומונה למפקד מחלקה.
לאחר המלחמה הוא היה בשבי במשך שנתיים ואז החל לעבוד כעיתונאי.
ב-1950 הוא החל לעבוד ב"מרכז לשירות המולדת" - גוף מיוחד בפיקודו של הגנרל בדימוס גרהרד פון שוורין שהיה אחראי על בנייה מחדש של כוחות ביטחון הפנים של גרמניה בתקופת הכיבוש האמריקני.
המרכז לשירות המולדת לא האריך ימים, ופורק עוד באותה שנה.
בעקבות כך, ברנדט עבר לשרת במשרד הפדרלי להגנת החוקה.
ב-1953 הוא החל לעבוד במשרד בלנק - גוף שקדם למשרד ההגנה הגרמני.
ב-1955 התגייס ברנדט לבונדסוור ובמשך מספר שנים מילא תפקידי מנהל בכירים.
בין 1974–1976 הוא שימש כמפקד דיוויזיית הפאנצר ה-10. ב-1978 הוא מונה לנציג גרמניה המערבית בוועדה הצבאית של נאט"ו בבריסל.
עם זאת, כעבור כמה חודשים הוא נקרא לשוב לגרמניה בפתאומיות לאחר שהמפקח הכללי (מקביל לרמטכ"ל) הראלד ווסט נאלץ להתפטר בעקבות פרשת ריגול.
ברנדט חזר לבון והפך למפכ"ל החדש.
הוא כיהן בתפקיד עד 31 במרץ 1983 אז פרש מהצבא.
הוא נפטר במכנהיים ב-26 ביולי 2003.
יורגוס סיגלאס , הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל יווני המשמש כעוזר מאמן באריס סלוניקי מליגת העל היוונית בכדורסל.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היה הסווינגמן היווני הקפטן של אולימפיאקוס מהליגה היוונית והיורוליג, וכן של נבחרת יוון בכדורסל.
במהלך קריירת המשחק נחשב סיגלאס, שכונה "רמבו", לאחד משחקני ההגנה האירופיים הטובים ביותר בדורו.
סיגלאס הוביל את אולימפיאקוס לאליפות היורוליג ב- ולשתי הופעות נוספות בגמר היורוליג, ב- וב-.
עם נבחרת יוון הוא השתתף בשש אליפויות אירופה רצופות (1993–2003), והגיע לחצי הגמר בשלוש הראשונות.
סיגלאס גם לקח חלק בנבחרות שהגיעו לחצי הגמר באליפות העולם בכדורסל 1994 ובאליפות העולם בכדורסל 1998 ובנבחרת שסיימה במקום החמישי בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996).
סיגלאס החל את דרכו המקצועית ב-1988 במדי אולימפיאקוס, במדיה זכה בחמש אליפויות יוון רצופות בין 1993 ל-1997 ובשני גביעי יוון, ב-1994 וב-1997. הוא גם שימש כקפטן הקבוצה.
ב- זכה עם אולימפיאקוס בכתר המשולש, כלומר זכייה בליגה היוונית, בגביע היווני ובאליפות היורוליג באותה עונה.
נכון לשנת 2023, זו עדיין הפעם היחידה שזה קרה בהיסטוריה של המועדון.
לאחר מכן עזב סיגלאס את אולימפיאקוס והצטרף לאולימפיה מילאנו מהליגה האיטלקית והיורוקאפ.
בעונת הוא הגיע עם הקבוצה לגמר היורוקאפ, בו הפסידה לז'לגיריס קובנה.
ב-1998 חזר ליוון, וחתם באריס סלוניקי.
בשנת 2000 הוא עבר ליריבתה העירונית של אריס, פאוק סלוניקי, ושיחק במדיה עד 2002.
את עונת 2002/03 החל סיגלאס בגרנדה מליגת ה-ACB הספרדית, ובאמצעה עבר לוויולה רג'ו קלבריה מליגת העל האיטלקית.
בשלהי קריירת המשחק המקצוענית שלו חזר סיגלאס לליגה היוונית.
הוא שיחק במקדוניקוס בעונת 2003/04, בפאניוניוס ב-2004/05, וסיים את הקריירה שלו באריס סלוניקי, במדיה שיחק בשנים 2005–2007.
ב-1990 ערך סיגלאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של יוון, במדי נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18. ב-1992 זכה עם נבחרת יוון בכדורסל עד גיל 20 במדליית כסף באליפות אירופה לנבחרות עתודה.
סיגלאס הקפטן הוותיק של נבחרת יוון בכדורסל.
כמו כן ייצג סיגלאס את יוון במשחקים האולימפיים, כששיחק במדיה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996).
סיגלאס הופיע במדי הנבחרת בשתי אליפויות עולם, ב-1994 וב-1998.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש סיגלאס פרשן כדורסל במשחקי היורוליג ביוון, ושימש כמאמן נבחרת יוון בכדורסל עד גיל 20. לאחר מכן אימן את ארמיס לגקאדה ואגלאו מהליגות הנמוכות ביוון, ואת קראבנוס מליגת העל הקפריסאית בכדורסל.
בינואר 2020 מונה לעוזר מאמן היראקליס מליגת העל היוונית, ולאחר מכן שימש באותו תפקיד בקולוסוס רודוס.
מאז 2022 הוא משמש עוזר מאמן באריס סלוניקי מליגת העל היוונית והיורוקאפ.
יורגודן (בשוודית: Djurgårdens Idrottsförening Ishockeyförening) היא קבוצת הוקי קרח מקצועית שבסיסה בסטוקהולם, שוודיה, המזוהה עם אגודת הספורט יורגודן.
הקבוצה מתחרה בליגת ההוקי השוודית.
נבחרת הגברים היא קבוצת ההוקי קרח השוודית המצליחה בכל הזמנים, כאלופת שוודיה 16 פעמים, 12 פעמים סגנית אלופה, 26 פעמים פיינליסטית ומובילה טבלת המרתון של הליגה הבכירה של ההוקי השוודי.
מחלקת ההוקי קרח הוקמה לראשונה בשנת 1922 ומאז הקבוצה משחקת בשיטת הליגה השוודית, למעט ארבע שנים בשנות ה-30, כאשר מחלקת ההוקי פורקה באופן זמני.
יורגודן משחקת בעיקר את משחקי הבית שלה בהובט, זירה ישנה שנבנתה בשנות ה-50 עם קיבולת של 8,094 מושבים, אך משחקים בעלי חשיבות גדולה כמו דרבי נגד AIK ומשחקי פלייאוף, עשויים להתקיים באביצ'י ארנה עם קיבולת גדולה יותר של 13,850 מושבים.
יורגודן הפרישה תשע חולצות שחקנים מאז הקמתה והוציאה את מספר 2 פעמיים, כיוון שגם רולנד סטולץ וגם צ'ארלס בַּאֵלוּנד לבשו את המספר לפני שהחולצות נודעו כמופרשות בשוודיה.
הכינויים הנפוצים ביותר של הקבוצה הם "Järnkaminerna", (יֵרְנְקַמִינֵנַה) כלומר תנורי הברזל, "Stockholms stolthet", (סטוקהולס סטולתיאט) הגאווה של סטוקהולם ו-"Mesta mästarna" (הזוכים ברוב האליפויות).
ליורגודן יש גם מועדון אוהדים בשם ירנקמיננה, אותו היא חולקת עם מחלקת הכדורגל.
1922 - 1963: התחלה טובה, דעיכה חדה ובנייה מחודשת
יורגודן נוסדה ב-12 במרץ 1891 בבית קפה בכתובת Alberget 4A באי יורגודן.
ההוקי קרח הוצג בשוודיה ב-1921 ומחלקת ההוקי של האיגוד נוסדה ב-1922 בעזרת שחקן אגודת הספורט יטה, וילהלם ארווה.
המועדון השתתף באליפות השוודית הראשונה שלו באותה שנה והובס על ידי האמרבי בחצי הגמר.
הסגל כלל רק שישה שחקנים אך חוזק בחמישה שחקנים חדשים לעונה הבאה.
יורגודן הצליחה להגיע לגמר במהלך העונה מול יטה, שהתגלתה כחזקה למדי ויורגודן הפסידה 3:0 באצטדיון האולימפי.
התהליך חזר על עצמו ב-1924 ויורגודן נאלצה לחכות עד 1926 כדי להניף סוף סוף את גביע לה מאט בפעם הראשונה, לאחר ניצחון 7:1 מול וסטרוס.
המועדון הצליח בשלב מוקדם וארבעה שחקני יורגודן נבחרו לסגל נבחרת שוודיה באולימפיאדת החורף 1924. באליפות שוודיה 1926, הכילה הקבוצה שלושה מהשחקנים הללו: וילהלם ארווה, ארנסט קולברי ורובן אלינגר.
בתחילת שנות ה-30, ההצלחה ששימרה יורגודן במהלך שנות ה-20 החלה לדעוך.
עלויות גבוהות ונתוני נוכחות נמוכים עשו את שלהם במחלקת ההוקי ובאיגוד הראשי עצמו.
במקביל, אף מנהיג או שחקנים חדשים לא הצטרפו ליורגודן.
כאשר הקבוצה ירדה לליגה השנייה ב-1934, מחלקת ההוקי פורקה.
במקום זאת, ההתמקדות הועברה למחלקת הבנדי ובהינתן המשאבים של מחלקת ההוקי.
המחלקה הופעלה מחדש ב-1938 בליגה השישית (קלאס VI) והקבוצה כללה שחקני עבר כמו אינאר "סטור-קלאס" סוונסון וגוסטף "לול" יוהנסון.
הקבוצה שיחקה רק שלושה משחקים במהלך העונה; אך הצליחה לזכות בליגה השישית ולהעפיל לליגה החמישית הבעיות החלו כשהמועדון ניסה לגייס שחקנים חדשים.
אלה שהתבקשו להצטרף לקבוצה חשבו שהשאילתה היא סוג של בדיחה.
עם זאת, המועדון הצליח לאסוף מספיק שחקנים כדי לקחת חלק במשחקי העונה שלאחר מכן.
שחקנים אלה שיחקו בעיקר בנדי וכדורגל לפני שהצטרפו לקבוצת ההוקי.
התוכנית לעונות הקרובות הייתה לעלות מדי שנה עד שהמועדון יגיע שוב לליגה הגבוהה ביותר.
כך שנות ה-40 כללו בעיקר העפלה מליגה לליגה.
במשך שלוש שנים ברציפות מהליגה החמישית, סקורו תמיד הקדימה את יורגודן בטבלת הליגה.
עם זאת, מכיוון ששתי קבוצות עלו מכל חטיבה, הדבר לא עורר דאגה.
עונת 1942/43 מעולם לא הושלמה עקב מזג אוויר חם, אך מאז הורחבה הליגה הלאומית השנייה לשש ליגות לעונת 1943/44, הן יורגודן והן סקורו עלו בכל מקרה.
המשמעות היא שיורגודן עזבה את הליגות המקומיות בסטוקהולם ועלתה לליגות הלאומיות.
רק ב-1947 זכתה הקבוצה שוב בחטיבתה, אך הובסה בידי אטלס דיזל ווסטרוס בפלייאוף העלייה.
בעונת 1948/49, חזרה הקבוצה סוף סוף לליגה הגבוהה ביותר וסיימה במקום השני אחרי האמרבי.
היא לא שיחקה באליפות השוודית באותה עונה עקב מזג אוויר חם ומשטח ההוקי הזמין היחיד באצטדיון סטוקהולם לא יכול היה להספיק.
מחלקת ההוקי אימנה את הכישרונות שלהם, אשר החלו להחליף רבים מהשחקנים שעדיין שיחקו עבור מחלקת הבנדי או הכדורגל.
שנות ה-50 החלו טוב עבור יורגודן.
בעוד שהקבוצה לא הצליחה לנצח את האמרבי בליגה, אליפות שוודיה הייתה עניין אחר.
לאחר שניצחה בניצחון טכני את פושהוגה, הקבוצה עלתה לחצי הגמר ופגשה את האמרבי.
הדומיננטיים של שנות ה-30 וה-40 הובסו 3:1 לאחר שער אחד, כל אחד על ידי התאומים הנס וסטיג אנדרסון, ושער אחד על ידי קרל-אריק אנדרסון.
היריבה האחרונה של יורגודן, מורה; התגלתה כבלתי ראויה.
יֵסְטַה "ליל-לול" יוהנסון הבקיע שלושער ובסופו של דבר, הובסה מורה 7:2. הייתה זו אליפות שוודיה הראשונה עבור המועדון מזה 24 שנים.
אליפות שוודיה נוצרה מחדש בעונת 1952/53. במקום טורניר חיסול יחיד עם שמונה קבוצות, המנצחים של חטיבות הדרום והצפון נפגשו פעמיים כדי להכריע את האליפות.
המשחק השני הוא עדיין שיא של מספר השערים שהובקעו בגמר אליפות שוודיה.
במשך סוף שנות ה-50 עד אמצע שנות ה-60, הקבוצה הראתה את כוחה וזכתה 6 פעמים ברציפות בגביע לה מאט מ-1958 ועד 1963.
2005 - ההווה: עליות ומורדות
יורגודן סבלה מבעיות כלכליות לאחר עונת 2004/05 ואיבדה 16 שחקנים לפני העונה שלאחר מכן.
המועדון נאלץ להסתמך על שחקנים מהקבוצות הצעירות והיה יכול לרכוש רק שחקנים חדשים שנפסלו על ידי מועדונים אחרים, בשל מצבו הכספי הגרוע.
המטרה של המועדון לעונה הייתה להתרחק מעמדות הירידה בטבלת הליגה ואכן הקבוצה הצליחה בכך.
עם זאת, לראשונה מזה 20 שנה, יורגודן נותרה מחוץ לפלייאוף.
לעונת 2007/08, שינתה הקבוצה את זירת הקרח הרשמית שלה, מסטוקהולם גלוב ארנה לזירת הבית הקטנה יותר לשעבר, הובט.
עם זאת, מיעוט משמעותי מהמשחקים תוכנן לזירה הגדולה יותר, בדיוק כמו שחלק מהמשחקים נערכו בהובט בתקופת הגלוב.
יורגודן העפילה לפלייאוף וסיימה במקום השביעי בעונה הסדירה.