tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זהו אחד התכנונים הפשוט ביותר והזול ביותר עבור מראה ראשית כזו, והוא מאוד פופולרי לבונים חובבנים של טלסקופים כפרויקט ביתי.
הטלסקופ הקסגרייני הקלאסי פורסם לראשונה בשנת 1672 על ידי לורן קסגריין.
הוא מורכב ממראה פרבולית ראשית, ומראה היפרבולית משנית שמחזירה את האור דרך חור במראה הראשית.
הקיפול והפיזור של המראה השנייה יוצר טלסקופ עם אורך מוקד ארוך בזמן שהאורך הפיזי של הטלסקופ קצר יותר.
טלסקופ ריצ'י-קרטיין שהומצא על ידי ג'ורג' וויליס ריצ'י והנרי קרטיין בתחילת שנת 1910, הוא טלסקופ קסגרייני מיוחד המכיל שתי מראות היפרבוליות (במקום מראה פרבולית).
הוא מתאים לתצפיות בשטח פתוח.
כמעט כל טלסקופ מחזיר אור מקצועי בעולם הוא בעיצוב ריצ'י-קרטיין.
טלסקופ דאל-קירקהם הוא עיצוב של טלסקופ קסגרייני שהומצא על ידי הוריס גאל בשנת 1928. הוא משתמש במראה קעורה אליפטית כמראה ראשית
ומראה קמורה ספירית (כדורית) כמראה משנית.
בנוסף לטלסקופים אלו, ישנם עוד מספר טלסקופים שבהמצאתם יוחסה חשיבות לכך שבעיצובים אחרים המראה המשנית מפזרת חלק מהאור המגיע, ולכן יוצרו בצורה כאת שאלמנטים בטלסקופ אינם יפריעו למעבר התקין של האור:
טלסקופ הרשליאני הוא טלסקופ מראות על שמו של ויליאם הרשל, ששימש אותו לבניית טלסקופים גדולים יחסית לתקופה.
המראה הראשית מוטת הצידה כדי שראשו של הצופה לא יסתיר את האור הנכנס לטלסקופ.
הרשל השתמש בעיצוב הזה כדי להימנע משימוש במראה משנית מכיוון שהחומר שהשתמשו בו למראות באותה תקופה החליד במהירות, מה שדרש ציפוי או אף ליטוש מחדש.
טלסקופ שיפספיגלר הוא טלסקופ שבו נמנעים משימוש במראה משנית בצורה שתטיל צל על המראה הראשית, ולכן מטים את המראה הראשית
ושמים בהמשך דרכם של הקרניים המוחזרות ממנה את המראה המשנית, דבר גורם לעיוות בתמונה אך מעלה את הקונטרסט לרמה הגבוהה ביותר מכל סוגי הטלסקופים.
בדומה לטלסקופ שייפספיגלרי, ישנו עיצוב בשם YOLO שגם משתמש במראה ראשית מוטת, אך אצלו למראה המשנית ולראשית יש את אותה הקמירות, ובעיצוב זה יש החדות טובה יותר וישנם פחות עיוותים.
לשם בניית טלסקופ מראות יש לחשב את "מרחק המוקד" של המראה הראשית - מראה קמורה ולא קטנה.
ביום שמשי ניתן לשים פיסת נייר לבן ולהחזיק את המראה עד שהיא משקפת את אור השמש על הנייר.
יש להתאים את המראה הראשית עד שאפשר לראות את אור השמש מרוכז בנקודה על הנייר.
המרחק בין המראה והנייר בשלב זה הוא "מרחק המוקד".
למראה מתאימים גליל קרטון בקוטר הדומה לזה של המראה הקעורה.
אורך גליל הקרטון חייב להיות לפחות עד לאורך המוקד שנמדד.
המראה הקעורה מותקנת באחד הקצוות של הגליל כאשר הצד הקעור פונה פנימה.
על הגליל, במרחק של 10 סנטימטרים ממיקום המראה מציבים את העינית, שהיא גליל קרטון קטן יותר.
מתחת לחור העינית מתקינים פיסת עץ החוצה את הגליל הגדול משני צידיו.
פיסת העץ תומכת במראה משנית - מראה קטנה ושטוחה המונחת בזווית של °45 מעלות מתחת לחור העינית, כך שקרני האור מוסטות מהמראה הקעורה אל העינית.
העינית מורכבת מגליל קטן שמוכנס לגליל הגדול ומאפשר הזזה קלה אחורה וקדימה על מנת לאפשר למקד את התמונה הסופית.
טלפון חירום מובנה ברכב הוא מערכת טלמטיקה שנועדה לזהות באופן אוטומטי כל פגיעה ברכב, ובפרט מקרים של תאונת דרכים, באמצעות חיישני תאונה.
במקרה כזה, נוצרת מיידית, במתכונת אינטרקום, שיחה למוקד חירום העומד בקשר עם כוחות ההצלה.
מוקד החירום מסוגל לספק לכוחות ההצלה את מיקומו המדויק וכיון הנסיעה של הרכב בעזרת GPS המותקן ברכב ולברר את מצב הנוסעים ברכב באמצעות שיחה עמם.
רוב מערכות טלפון החירום המובנה ברכב הקיימות כיום משלבות שירותי הצלה במקרה של תאונת דרכים ולחצן מצוקה המאפשר לנהג או לנוסעים ברכב ליצור קשר עם מוקד החירום במקרה של מצוקה בריאותית או ביטחונית, שירותי מידע ושירותים כמו אבחון מרחוק.
באפריל 2018 נכנסה מערכת ה-ECALL כחובה בכל רכב המבקש תקינה אירופאית ולכן יותר ויותר רכבים המגיעים לישראל מצוידים במערכת הנ"ל כ OEM .
טלפורטציה קוונטית או הִתְעַתְּקוּת קוונטית היא פרוטוקול שמאפשר העברת מצב קוונטי לא ידוע בין שני משתמשים מבלי להעביר את הנשא הפיזי של המצב הקוונטי (פוטון, או אטום).
הפרוטוקול זקוק למשאב של מצבים שזורים המפולגים בין המשתמשים וכן לערוץ תקשורת קלאסית.
טלפורטציה נתגלתה ב-1993 בעבודה של בנט, ברסרד, קרפו, גוזה, פרס ווטרס שנסחו את פרוטוקול הטלפורטציה עבור קיוביטים.
שנה לאחר מכן, ניסח לב וידמן הרחבה של הפרוטוקול למצבים רציפים.
טלפורטציה הוא אחד הפרוטוקולים החשובים בתורת האינפורמציה הקוונטית.
טלפורטציה קוונטית אינה מעבירה אנרגיה או חומר ואינה מאפשרת העברת מידע במהירות גבוהה ממהירות האור.
היא שימושית בתקשורת קוונטית ובחישוביות קוונטית.
בשנת 1997 הדגימו הקבוצות של סנדו פופסקו ואנטון זיילינגר טלפורטציה של קיוביטים
במאי 2010, קבוצת מדענים בסין, הדגימה בניסוי טלפורטציה קוונטית למרחק 16 קילומטר, בדיוק ממוצע של 89%.
במאי 2012, קבוצת מדענים דיווחה על מרחק שיא של 143 ק"מ בניסוי שנערך באיים הקנריים.
ניסוי זה טרם אומת על ידי מחקרים נוספים.
ביולי 2017 מדענים סיניים לראשונה ביצעו ניסוי כזה בין כדור הארץ למסלול המקיף את כדור הארץ.
בתהליך מעורבים שני שחקנים אליס (A) ובוב (B) המקושרים ביניהם על ידי ערוץ תקשורת קלאסי שמאפשר להם להחליף אינפורמציה קלאסית אבל לא מאפשר להם להחליף מערכות קוונטיות.
אליס ובוב חולקים מערכת קוונטית של חלקיקים שזורים.
לאליס יש בנוסף מערכת קוונטית במצב קוונטי ידוע.
אליס רוצה להעתיק את המצב הקוונטי הלא ידוע של המערכת הקוונטית שלה אל מערכת קוונטית זהה שנמצאת בחזקתו של בוב מבלי שהם יחליפו ביניהם את המערכות באופן פיזי.
אליס לא יכולה למדוד את המצב הקוונטי של המערכת שלה: מדידה של מצב קוונטי לא ידוע מכינה את המערכת במצב חדש ולא נותנת מידע שלם על המצב המקורי.
אי אפשר להעביר מידע שלם על מצב קוונטי בעזרת מספר סופי של סיביות קלאסיות: מצב קוונטי כללי הוא וקטור במרחב הילברט.
למשל מצב של קיוביט מתואר על ידי נקודה על פני כדור ולכן מתואר על ידי שתי קואורדינטות ממשיות.
תיאור של מספר ממשי כללי דורש אין סוף סיביות.
אליס ובוב נעזרים במשאב קוונטי של שזירות: הם חולקים ביניהם מצב שזור מקסימלי של מערכות קוונטיות זהות.
על ידי מדידה מתאימה של שתי המערכות שבחזקתה של אליס היא מכינה ממרחק את המערכת של בוב.
תוצאת המדידה של אליס מועברת לבוב בתקשורת קלאסית וקובעת את הטרנספורמציה האוניטרית שמאפשרת לבוב לשחזר את המצב הלא ידוע המקורי של אליס.
בידיה של אליס מצוי קיוביט במצב לא ידוע אותו היא מעוניינת להשרות על הקיוביט של בוב.
הקיוביט יכול להיות מתואר כ:
האינדקס C מתייחס לקיוביט המקורי (original).
הפרוטוקול דורש שאליס ובוב יחלקו מצב שזור, למשל אחד מארבעת מצבי בל.
אליס מחזיקה את אחד מהחלקיקים בצמד, ובוב את השני.
האינדקסים A ו-B במצב השזור מתייחסים לחלקיק שאצל אליס ובוב בהתאמה.
בדוגמה שלהלן אליס ובוב חולקים את המצב .
כאמור אליס מחזיקה את שני החלקיקים, C, שאותו היא רוצה להעביר, ואת A, חלקה במצב השזור.
בידי בוב נמצא החלקיק B.
מערכת שלושת החלקיקים כולה מתוארת על ידי
על ידי שימוש בזהויות הבאות:
ניתן לרשום את המצב התלת חלקיקי כ:
עד כה לא ערכנו שום שינוי או מניפולציה על הקיוביטים, רק רשמנו את המצב בבסיס שונה.
כעת אליס תמדוד את שני הקיוביטים שאצלה בבסיס בל.
מדידה זו תתחיל את תהליך הטלפורטציה.
כפי שעולה מצורת הרישום הזאת, עריכת המדידה תגרום למצב לקרוס לאחד מארבעת המצבים שווי ההסתברות הבאים:
שני הקיוביטים של אליס שזורים כעת, והשזירה בין המצב של אליס לזה של בוב נפרמה.
החלקיק של בוב הוא עכשיו באחד המצבים המתוארים לעיל.
שימו לב שהקיוביט של בוב נמצא במצב הדומה למצב שאליס ניסתה לשלוח לו.
כמו כן אליס כבר יודעת בדיוק את המצב של כל שלושת החלקיקים - המדידה במצבי בל שערכה אומרת בדיוק באיזה מצב המערכת נמצאת.
כעת, כל שעליה לעשות הוא לשדר שני ביטים קלאסיים לבוב לומר לו באיזה מארבעת המקרים המערכת נמצאת.
כאשר בוב יקבל את המסר הקלאסי הוא ידע באיזה מהמצבים המערכת שלו נמצאת, ובהתאם הוא יפעיל את אחת מהפעולות האוניטריות על הקיוביט שלו:
אם אליס שידרה כי המערכת שלה במצב בוב יודע כי הקיוביט שבידיו במצב הרצוי, והוא אינו צריך לעשות דבר (או: עליו להפעיל את אופרטור הזהות).
אם אליס שידרה כי מערכת שלה במצב , בוב יפעיל על החלקיק שלו את האופרטור שנתון על ידי מטריצת פאולי
כדי לשחזר את המצב המשודר.
אם אליס שידרה כי המערכת שלה במצב בוב יפעיל את האופרטור
ואם אליס שידרה כי בידיה המצב בוב יפעיל את האופרטור
הטלפורטציה של קיוביט מגולמת בזהות מתמטית פשוטה עבור מערכת של שלושה קיוביטים מתוכם שני קיוביטים הם של אליס, וקיוביט יחיד של בוב.
נסמן ב את ארבעת מצבי הבסיס של בל, .
ונסמן ב קיוביט יחיד במצב כלשהו.
הקיוביט הראשון של אליס נמצא במצב .
הקיוביט השני של אליס שזור עם הקיוביט היחיד של בוב במצב בל .
הזהות המתמטית של טלפורטציה היא
כאשר טרנספורמציה אוניטרית של קיוביט יחיד.
בצד שמאל של המשואה מצב בל מערב קיוביט של אליס עם קיוביט של בוב, ובצד ימין מצב בל מערב את שני הקיוביטים של אליס.
באופן דומה, בצד שמאל הוא מצב הקיוביט של אליס, ובצד ימין הוא אותו מצב אבל של הקיוביט של בוב.
הטרנספורמציה תלויה בבחירה של בסיס בל.
הן (עד כדי כפל בסקלר) מטריצות פאולי.
במקרה שאליס ובוב חולקים את מצב בל מתקיים
כאשר הן ארבעת מטריצות פאולי הסטנדרטיות
צד שמאל של הזהות מתאר את שלושת הקיוביטים בתחילת הפרוטוקול.
המצב השזור שאליס ובוב חולקים, , הוא מצב ידוע, ולכן ידוע לאליס ולבוב.
צד ימין מאפשר לזהות את המצב של הקיוביט של בוב בעקבות המדידה של אליס.
בהתאם לפרוטוקול, אליס מודדת את שני הקיוביטים שלה באותו בסיס בל.
תוצאת המדידה אקראית, ובהסתברות שווה היא מוצאת את אחד ממצבי בל כאשר .
מדידה זו של אליס מכינה את שלושת הקיוביטים במצב
לאחר המדידה המערכות של אליס ובוב נפרדו, ואינן שזורות זו בזו.
במיוחד, הקיוביט של בוב אינו שזור עם אף קיוביט של אליס ונמצא במצב .
כאשר אליס מעדכנת, בתקשורת קלאסית, את בוב לגבי תוצאת המדידה , בוב יודע איזו טרנספורמציה אוניטרית עליו להפעיל על הקיוביט שלו כדי לשחזר את המצב על הקיוביט שלו.
כיוון ש אליס צריכה להעביר לבוב שני ביטים קלאסים.
טלסקופ שובר-אור הוא טלסקופ המשתמש בעדשה מרכזת ועינית מסוג כלשהו ליצירת דמות.
הטלסקופים הראשונים ששימשו לתצפיות היו טלסקופים שוברי אור.
כיום טלסקופים שוברי אור בעלי קוטר קטן (עד 17 סנטימטרים) נמצאים בעיקר בשימוש על ידי אסטרונומים חובבים, שכן בגלל מגבלות פיזיות לא ניתן לייצר עדשה בעלת קוטר העולה על מטר, בעוד שטלסקופי המראות (טלסקופים מחזירי-אור) הגדולים בעולם הם בקוטר של 10 מטרים.
עיצובו של הטלסקופ שובר האור נמצא בשימוש גם במשקפות רבות ועדשות מצלמה.
המצאת הטלסקופ שובר האור מיוחסת לממציא ההולנדי האנס ליפרסהיי, אשר בקשתו להכיר ב"משקפי הריגול" כפטנט נדחתה.
הטלסקופ שובר האור הופיע במהרה בשוקי אירופה כמעין משחק לאצולה.
ב-1609 התמסר גלילאו גליליי לשיפור ושכלול הטלסקופ והיה הראשון שביצע באמצעותו תצפיות אסטרונומיות.
סוגים שונים של טלסקופים שוברי אור
כל הטלסקופים שוברי אור עובדים על אותו עיקרון בסיסי.
שילוב של עצמית ועינית משמשים לאיסוף אור, מיקוד האור והצגת תמונה בהירה, חדה ומוגדלת לצופה.
יתרונו המשמעותי ביותר של הטלסקופ הוא היכולת לאסוף אור רב בהרבה בהשוואה לעין האנושית.
בטלסקופ שובר אור, העצמית היא עדשה מרכזת.
עדשה מרכזת שוברת את קרני האור המגיעות לעדשה ומכאן שמו של הטלסקופ.
במקרה והקרניים מקבילות, העדשה המרכזת גורמת להן להישבר לאותה הנקודה הנקראת מוקד העדשה.
יכולת ההגדלה של הטלסקופ היא באופן בסיסי היחס בין אורך המוקד של העצמית לבין אורך המוקד של העינית.
לכן, ברוב הטלסקופים ניתן להחליף עיניות שונות ועל ידי כך לצפות בהגדלות שונות.
לעצמית בעלת קוטר גדול יותר יתרונות שונים הנובעים מסיבות אופטיות, אולם היתרון החשוב ביותר הוא היכולת לאסוף כמות אור הגדולה מזו שנראית בעין הבלתי מזוינת.
שבירת האור גורמת לאברציות אופטיות (עיוותים).
לכן, ממציאים שונים שיפרו ושינו את הטלסקופ שובר האור וכיום ישנם עיצובים הנבדלים באיכותם ובעלותם.
סוגים שונים של טלסקופים שוברי אור הם:
הטלסקופ המקורי אותו גליליאו שכלל ב-1609, נקרא טלסקופ גליליאי.
בטלסקופ, העצמית היא עדשה מרכזת והעינית היא עדשה מפזרת.
הדמות המתקבלת היא דמות ישרה.
הטלסקופ המשוכלל ביותר של גלילאו הגדיל את האובייקט הנצפה פי 30. בעקבות פגמים בעיצובו, הדמות שהתקבלה הייתה מטושטשת ומעוותת.
בכל זאת, איכות התמונה הספיקה לגלילאו כדי להתחיל לחקור את השמים.
ארבעה מירחי צדק, הקרויים כיום "הירחים הגליליאניים"
כוכבים בודדים בשביל החלב ובצבירי כוכבים
הטלסקופ הקפלרי, שהומצא על ידי יוהאנס קפלר הוא שכלול של הטלסקופ הגלילאי.
במקום עדשה מפזרת כעינית, קפלר השתמש בעדשה מרכזת.
כתוצאה מכך, הקרניים היוצאות מהעינית הן קרניים מתכנסות.
היתרונות בקרניים מתכנסות הם ששדה הראיה המתקבל רחב יותר והצופה יכול למקם את עינו רחוק יותר מהעינית.
כמו כן, בטלסקופ של קפלר ניתן להגיע להגדלה חזקה בהרבה מהטלסקופ של גלילאי.
החיסרון בטלסקופ של קפלר הוא שכדי להימנע מאברציה כרומטית בתמונה, נדרש אורך מוקד גדול מאוד של העצמית ולכן הטלסקופ כולו יהיה גדול בהרבה.
הטלסקופ האכרומטי הומצא על ידי צ'סטר מור הול (Chester Moore Hall) בשנת 1733 ובאופן בלתי תלוי, ג'ון דולונד המציא אותו ורשם עליו פטנט.
עד הטלסקופ האכרומטי, לטלסקופים שוברי אור הייתה בעיה של אברציה כרומטית.
בגלל הנפיצה, אורכי גל שונים היו בעלי אורך מוקד שונה.
למשל, הטלסקופ היה ממוקד לצבע האדום, והצבע הכחול היה לא מפוקס.
התוצאה הייתה דמות בעלת הילה אופיינית.
טלסקופ אכרומטי מנסה להתגבר על אברציה כרומטית ואברציה כדורית על ידי עצמית מיוחדת: במקום להשתמש בעדשה מרכזת בלבד, משתמשים בשתי עדשות צמודות - עדשה מרכזת ועדשה מפזרת כאשר שתיהן עשויות מסוגי זכוכית שונים.
בסידור כזה, ישנה עדשה מרכזת חזקה שצמודה לעדשה מפזרת חלשה יותר.
כך, העדשה המפזרת, בעלת אברציה משל עצמה, מפצה על האברציה של העדשה המרכזת.
התוצאה היא עדשה מרכזת חלשה בעלת אברציה מופחתת.
עצמית כזו תרכז את אורך הגל האדום ואת הכחול לאותו המישור וטלסקופ עם עצמית כזו לא זקוק לאורך מוקד גדול במיוחד כמו בטלסקופ הקפלרי.
טלסקופ אפוכרומטי הוא טלסקופ בעל עצמית מחומרים מיוחדים בעלי נפיצה מופחתת.
עצמית כזו תביא את אורך הגל האדום, הכחול והירוק למיקוד באותו המישור.
שגיאת הצבע של טלסקופ כזה קטנה פי 10 משגיאת הצבע של טלסקופ אכרומטי.
החומרים בעדשת הטלסקופ האפוכרומטי יקרים מאוד ובעת העיבוד וליטוש העדשה אין לחשוף אותם לחמצן, ועל כן סוג הטלסקופ היקר ביותר לקוטר נתון.
מצד שני זהו גם הטלסקופ המספק את האיכות הגבוהה ביותר של דמות לקוטר נתון.
טל 8 (נקרא בצבא האמריקני EE-8) הוא מכשיר טלפון שדה אמריקאי ששמש לתקשורת בקשר קווי.
המכשיר פותח בתקופת מלחמת העולם השנייה ושימש את הצבא האמריקאי באותה תקופה עד לשלהי מלחמת וייטנאם.
מכשירי טלפון השדה הראשונים פעלו כבר בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
אולם את הדחיפה הגדולה לפיתוח ולהפצת המכשיר עשה הצבא האמריקני בתקופת מלחמת העולם השנייה.
המכשיר פעל על סוללות במתח 1.5 וולט וכן בעזרת מחולל שגרם לצילצול בצד השני של הקו.
הטלפון נישא בתוך נרתיק עור עבה שהוחלף בהמשך לברזנט וב-1967 לניילון.
הטלפון תוכנן לפעול על סוללות באופן עצמאי וכן על סוללות משותפות ממכשיר אחר.
טווח הדיבור והצילצול היה תלוי בסוג החוטים, מצב החוטים (לח, יבש, לוהט וכדומה), וכן תלוי אם החוטים היו מונחים על האדמה או תלויים באוויר.
בשימוש בסוללות עצמאיות טווח הדיבור היה למרחק של 20–31 ק"מ, טווח שהתאים לדרישות חיל הקשר האמריקני.
הטלפון נתון בתוך נרתיק מעור עבה וקשיח.
שני הדגמים EE-8A וכן EE-8B שונים מהדגם המקורי EE-8 בכך שבדגמים אלה מכסה העור חתוך כך שמאפשר לשפופרת להיות מוצבת על המפסק הקפיצי שמנתק את המעגל ואת האפשרות לדבר.
בחלקו העליון של המכשיר נמצאת קופסת החיבורים אליה ניתן בקלות ובמהירות לחבר את החוטים.
משקל השפופרת גורם לו להיות לחוץ ולהישאר במצב פתוח.
הרמת השפופרת גורמת להתרוממות המפסק ולסגירת מעגל ואז ניתן ליצור קשר.
בתוך המכשיר נמצא המחולל שמופעל באמצעות ידית קטנה בצידו הצר של המכשיר.
סיבוב המחולל יוצר מתח של 90–100 וולט בתדר של 20 הרץ.
המכשיר הופעל בדרך כלל כיחידת קצה שהתחברה למרכזיית טלפון קצה בת 6 קווים מסוג BD-71 או למרכזיית טלפון שדה בת 12 קווים מסוג BD-72
תנאי החום והלחות של זירת האוקיינוס השקט הכתיבו ליצרנים לספק לזירה זו טלפונים באריזת ברזנט עבה.
המכשיר הובא לארץ בתחילת 1948 ושימש לקשר בין מערך עמדות במשלטים, מערכי עמדות בקיבוצים ועוד.
ככלל, הצבת טלפונים בעמדות שהיו בהיקף מערכי הגנה במשלטים ובקיבוצים היווה תשובה טובה מאוד לקשר הפנימי.
אולם המכשירים היו בצימצום והיה מחסור רב בהם.
כך למשל לא בכל העמדות בהיקף ההגנה של קיבוץ נגבה היו טלפונים והקשר נעשה והושלם באמצעות רצים.
על מנת לאפשר מערכת תקשורת תקינה בכל מערך של עמדות עם מספר טלפונים הייתה במקלט המטה מרכזייה שהופעלה על ידי קשרים וקשריות.
מערכת כזאת למשל הייתה בקיבוץ יד מרדכי.
הייתה זו מרכזיית טלפונים פשוטה עם 12 שלוחות.
החיסרון הגדול של המערכת היה בכך שהקשר היה תלוי בחיבור זוג חוטים שנמתחו מהמרכזייה לכל השלוחות.
חוטים אלה שהיו מונחים על האדמה או שהוטמנו בעומק לא רב, היו פגיעים מאוד להפצצות ונותקו פעמים רבות באותם יישובים שהותקפו.
הטלפון שימש את צה"ל עד שלהי שנות השישים.
בשלב זה הועבר להגנה המרחבית עד שיצא כליל מהשרות עם הכנסת טלפון השדה האמריקני מסוג TA-312/PT.
למרות זאת ניתן היה למצוא את הטלפון הזה ביחידות צה"ל עד סוף שנות השבעים.
כמו כן היו בשימוש יחידות צבאיות וקיבוצים בתש"ח בכמויות קטנות גם טלפונים מתוצרת בריטית מסוג טלפון שדה בריטי DMK-V.
זה היה הטלפון הנפוץ ביותר ביחידות הבריטיות במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדגם שהחליף בצבא האמריקני ובצה"ל את טלפון ה-EE8 היה טלפון שדה TA-312.
טלעת יעקוּבּ היה מזכ"ל החזית לשחרור פלסטין וממייסדיה.
בעקבות מלחמת העצמאות נמלטה משפחתו ב-1948 מהכפר והשתכנה במחנה הפליטים עקבת ג'אבר שליד יריחו.
את לימודיו התיכוניים סיים בירושלים, ואחר נדד לדמשק בירת סוריה, שם סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת דמשק.
בגיל 21 ייסד בדמשק ארגון קטן בשם פלוגות השיבה, שהורכב בעיקר מצעירים פלסטיניים שגדלו במחנות הפליטים הסמוכים לדמשק.
חודשיים לאחר מכן התאחד הארגון הצעיר עם ארגונו המבוסס יותר של אחמד ג'יבריל החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית.
בחודש אפריל 1977, על רקע מלחמת האזרחים בלבנון, פרש יחד עם חברים נוספים, כדי להקים את החזית לשחרור פלסטין.
בסוף 1983, לאחר חילוקי דעות קשים בתוך החזית, חל בה פילוג משולש, ויעקוב עמד בראש אחד הפלגים הללו.
יעקוב, שבמשך שנים נקט אוריינטציה פרו-סורית, נותר נאמן למשטרו של חאפז אל-אסד גם לאחר הפילוג הזה.
ואולם, החל מאמצע שנות השמונים החל לגלות סימנים של התמתנות.
בנובמבר 1988 אף השתתף במושב של המועצה הלאומית הפלסטינית שהתקיים באלג'יר, ובו הכריז יאסר ערפאת על הקמת מדינה עצמאית לעם הפלסטיני.
ב-17 בנובמבר 1988, מיד לאחר כינוס המועצה, מת לפתע טלעת יעקוב מדום לב.
במקומו מינו אנשי החזית לתפקיד את אבו נידאל אלאשקר.
שנה לאחר מכן התאחדו פלגיהם של טלעת יעקוב ושל אבו עבאס בתיווך לוב והפת"ח.
טלפונקן הוא תאגיד אלקטרוניקה גרמני המתמקד בעיקר בייצור מקלטי רדיו וטלוויזיה.
בראשית המאה ה-20 התמודדו שתי קבוצות מחקר גרמניות עם אתגרי הפיתוח של ציוד תקשורת אלחוטית, קבוצה אחת הייתה חלק מתאגיד AEG והשנייה הייתה שייכת לחברת Siemens & Halske.
בשנת 1903 הורה וילהלם השני, קיסר גרמניה לשתי החברות, שנחלקו בקשר לזכויות, לשתף פעולה מול התחרות הבריטית שהציבה חברת מרקוני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הפכה החברה לשחקנית מרכזית בתחום הרדיו והאלחוט הן לשימוש צבאי והן לשימוש אזרחי.
בין היתר פיתחה החברה ציוד לניווט באמצעות רדיו, שאפשר לצפלין ניווט מעל הים הצפוני בכל מזג אוויר.
ב-1928 ייצרה החברה את מגבר נורות הריק הדו-שלבי הראשון (V-41).
גרסה משופרת של מגבר זה, V-72, הפכה לציוד הגברה סטנדרטי באולפני רדיו ואולפני הקלטות.
חברת התקליטים Teldec נוצרה בשיתוף פעולה של טלפונקן עם חברת דקה הבריטית.
משנת 1962 יצאו התקליטים תחת המותג "טלפונקן".
גרמניה הנאצית הייתה חלוצה בשימוש רחב היקף בשידורי טלוויזיה (תחנת הטלוויזיה הממשלתית הייתה למעשה תחנת הטלוויזיה הראשונה בעולם ששידרה על בסיס קבוע עם לוח שידורים מתוכנן מראש) ועודדה מפעלים לייצר מכשירי טלוויזיה במחיר שווה לכל נפש.
טלפונקן, שפיתחה מקלטי טלוויזיה ומשדרי טלוויזיה אלקטרוניים היוותה את אחת הנשכרות העיקריות מכך.
בין היתר ייצרה (וברישיון, גם חברות נוספות) את ה-Volkfernseher, ששווק במחיר 650 רייכסמרק.
בספטמבר 1942 הוקם משדר טלפונקן של הטלוויזיה הגרמנית בראש מגדל אייפל.
מצלמות וציוד שידור טלוויזיה זעיר שימש גם למאמץ המלחמתי והותקן על טורפדו וטילים.
ב-1941 רכשה AEG את מניות סימנס בטלפונקן.
במהלך מלחמת העולם השנייה סיפקה טלפונקן שפופרות ריק לצבא ופיתחה מכ"ם למערכת ההגנה האווירי הגרמני.
ב-1959 החל מפעל החברה בהיילברון לייצר מוליכים למחצה וטרנזיסטורים.
ב-1963 פיתח מהנדס החברה, ולטר ברוש (Walter Bruch), את שיטת שידור הטלוויזיה PAL, הנפוצה ברוב מדינות העולם.
ב-1967 התמזגה טלפונקן ל-AEG ונוצרה חברת AEG-Telefunken.
בשנות השבעים ייצרה החברה מחשבים מרכזיים, דגמים TR4 ו-TR440 היו נפוצים באוניברסיטאות גרמניות.
ייצור המחשבים הופסק ב-1985 והחטיבה נמכרה לדיימלר בנץ, שמכרה אותה ב-1998 לפליקס זנדמן מייסד ויושב ראש של חברת וישיי אינטרטכנולוג'י העולמית.
ב-2005 יסדה החברה מכון מחקר ופיתוח בשם Transradio SenderSysteme Berlin AG, המתמחה במחקר וייצור משדרי רדיו יעילים.
השם Transradio שימש את טלפונקן כבר ב-1919 כמותג משדרי רדיו.
TA-312 הוא מכשיר טלפון שדה המופעל על ידי סוללה.
TA-312 מאפשר דיבור ממכשיר למכשיר באמצעות חיבור של שני חוטים ביניהם או באמצעות כל מרכזייה.
ידית הדיבור מסוג H-60 מכילה מתג שעם לחיצתו מחבר אותה לזרם המשלח את גלי הקול.
מכיל מחבר מסוג U-79/U המאפשר התחברות למערכת אוזניות לראש.
המכשיר נחשב לאמין ומסוגל לפעול במשך שנים ללא תקלות.
הוכנס לשימוש בצבא האמריקאי החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ובצבאות של בעלות בריתה.
המכשיר בעל מבנה קשיח ביותר, עמיד לזעזועים, לתנאי טמפרטורה קיצוניים, עמיד לאבק ולרטיבות.
בעל מידות ומשקל קטנים יותר מאלה של קודמו ה-EE-8. הכנסתו באה כדי להחליף את הטלפון הצבאי הקודם והישן מסוג EE-8, או כפי שנקרא בישראל: TEL-8. הכנסתו הביאה להגדלת טווח הקשר בין מכשיר אחד לשני ולשיפור מפרטים טכניים שונים.
בישראל קיבלה חברת תדיראן את הרישיון ליצורו והחלה לייצרו עבור צה"ל.
מהמט טלעת (בטורקית עות'מאנית: محمد طلعت, בטורקית: Mehmet Talât; 1 בספטמבר 1874 – 15 במרץ 1921), הידוע כטלעת פאשה (בטורקית עות'מאנית: محمد پاشا, בטורקית: Talât Paşa), היה אחד ממנהיגי מהפכת הטורקים הצעירים.
שימש כשר הפנים ושר האוצר העות'מאני בזמן מלחמת העולם הראשונה, אחד מחברי הטריומווירט העות'מאני ("שלושת הפאשות"), אשר שלט על האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.
האחראי העיקרי לרצח העם הארמני, החתום על שני הצווים העיקריים שהובילו לגירוש הארמנים למחנות ריכוז ולרציחתם (גירוש האינטלקטואלים הארמנים מאיסטנבול ב-24 באפריל 1915 ו"חוק הטרנספר" (תחכיר) ב-30 במאי אותה שנה) ומי שפיקח וזירז אישית את הוצאתם לפועל.
ב-4 בפברואר 1917 מונה לתפקיד "הווזיר הגדול" (ראש ממשלת האימפריה העות'מאנית).
הוא לא סיים את לימודיו ועבד כפקיד טלגרף באדירנה וכמורה לטורקית בבית הספר היהודי אליאנס בעיר.
ב-1893 הואשם בפיתוי בתו של מנהל בית הספר ונידון לשנתיים מאסר, אותן לא ריצה, אך הוגלה לסלוניקי ועד 1908 עבד שם כדוור.
במקביל היה חבר במועצת האיחוד והקידמה הלאומנית, ממנה צמחה תנועת הטורקים הצעירים, שפגישותיה החשאיות התקיימו בחסות היהודי עמנואל קרסו.
ב-1908, לאחר שנטלו הטורקים הצעירים את השלטון, היה טלעת לנציג אדירנה בפרלמנט האימפריה.
ביולי 1909 מונה לשר הפנים ושר הדואר ומ-1912 כיהן גם כמזכ"ל מועצת האיחוד והקידמה.
החל מ-1913, לאחר הכישלון הטורקי במלחמת הבלקן הראשונה, חבר טלעת לשר המלחמה איסמעיל אנוור פאשה – ולשר הימייה אחמד ג'מאל פאשה ויחדיו קידמו השלושה, הנקראים הטריומווירט העות'מאני או "שלושת הפאשות", מדיניות לוחמנית, טוטליטרית וריכוזית.
הטריומווירט הנהיג את האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, בה לחמה האימפריה העות'מאנית לצד מעצמות המרכז – גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
לפי מקורות שונים זמם טלעת להשמיד את העם הארמני, הנוצרי והבלתי-נאמן לשלטון לדבריו, כבר מ-1910. הבלשן הדני יוהאנס אוסטרופ (Johannes Østrup) כתב בזכרונותיו שטלעת אמר לו ישירות בסתיו 1910 שאם אי פעם יעלה לשלטון יעשה כל שביכולתו להשמיד את הארמנים.
בנובמבר אותה שנה, השתתף טלעת בוועידת מועצת האיחוד והקידמה בסלוניקי שדנה ב"טורקיפיקציה" (הגליית או הטמעת מיעוטים לא-מוסלמיים) וקבע שיש להשתמש לשם יישום מטרה אידאולוגית זו באלימות ככל שיידרש.
בליל ה-23 באפריל 1915 חתם טלעת על צו הגירוש של מנהיגים ומשכילים ארמנים מהבירה אל מחנות ריכוז ליד אנקרה.
היה זה האירוע הראשון של רצח העם הארמני השיטתי.
בלילה שבין ה-23 וה-24 באפריל פרצה משטרת איסטנבול אל בתי המשפחות הארמניות הנכבדות של העיר ולקחה 235 מנהיגים ומשכילים ארמנים אל תחנת המשטרה וגירשה אותם ברכבת מיוחדת שיצאה מתחנת הרכבת היידארפשה.
רובם נרצחו או גורשו אל מחוץ לתחומי האימפריה העות'מאנית.
חיסול ההנהגה החליש את כח ההתנגדות של הקהילה הארמנית המבוהלת.
בהמשך גורשו מאות מנהיגים נוספים, בהם רופאים, עיתונאים, אנשי כמורה, מורים, עורכי דין ופוליטיקאים, כמו גם מובילי דעת קהל אחרים.
ב-30 במאי אותה שנה הוביל טלעת את "חוק הטרנספר" (תחכיר), שהורה על גירוש מאסיבי של ארמנים מכל מחוזות אסיה הקטנה בצעדות מוות לעבר מחנות ריכוז במדבר הסורי.
במסגרת חוק זה גורשו גם רבבות יוונים-נוצרים ששהו באסיה הקטנה.
הגירוש והצעדות, שהוצאו לפועל מה-1 ביוני 1915 ועד ה-8 בפברואר 1916, היו המרכיב המרכזי ברצח העם הארמני.
מאות אלפים מצאו את מותם בצעדות שלוו במעשי רצח, אונס, הרעבה והתעללויות שונות.
רבים נוספים מצאו את מותם במחנות, שהתנאים בהם היו קשים.
טלעת לחץ אישית לזירוז הגירוש וההשמדה עוד במהלך המלחמה, כיוון שלאחר מכן יהיה קשה הרבה יותר לבצעם, ושיגר אישית פקודות לדרגי הביצוע בשטח.
דיווחים מכלי ראשון על מעורבותו האישית של טלעת ב"פתרון השאלה הארמנית" בדרך ההשמדה מצויים ב"סיפורו של השגריר מורגנטאו" מאת השגריר האמריקאי באיסטנבול, הנרי מורגנטאו, כמו גם בזכרונותיהם של שגרירי גרמניה, פאול וולף מטרניך (Paul Wolff Metternich) ויוהאן פון ברנשטורף (Johann von Bernstorff).
ב-4 בפברואר 1917 מונה טלעת לתפקיד "הווזיר הגדול", אך היה זה כבר בסוף ימי האימפריה.
ב-3 בנובמבר 1918 נמלטו "שלושת הפאשות" בצוללת גרמנית והוברחו לברלין.
בריחתם, ובייחוד בריחתו של טלעת הפטריוט, הכתה בהלם את הציבור הטורקי.
ב-13 בנובמבר נכנסו הבריטים לקונסטנטינופול.
במשפט שניהל הסולטן מהמט השישי בחסות בריטית, על מנת לדון בנסיבות כניסת טורקיה למלחמה וביצוע רצח העם הארמני, העידו קצינים רבים שהפנו אצבע מאשימה לשלושת הפאשות ולטלעת פאשה בפרט.
ב-5 ביולי 1919 נדונו השלושה שלא בפניהם להוצאה להורג.
המודיעין הבריטי ידע שטלעת נמצא בגרמניה ודרש מהממשל החדש בטורקיה לדרוש מגרמניה את הסגרתו.
אולם שלטונות גרמניה התחמקו בטענה כפולה לפיה לא הוכח כי האיש אשם ומכל מקום לא בטוח כלל שהוא על אדמת גרמניה.
המודיעין הבריטי והרוסי הסכימו שיש להוציא לפועל את גזר דין המוות שהושת על טלעת, ומסרו את הזכות לבצעו לפעילים ארמנים.
הם איתרו את מיקומו של טלעת בשכונת שרלוטנבורג בברלין והעבירו את המידע לפדרציה המהפכנית הארמנית כחלק ממה שהוגדר מבצע נמסיס.
המתנקש שנבחר לבצע את גזר הדין היה תושב ארזורום, סוגומון טהליריאן.
ב-15 במרץ 1921 התנקש טהליריאן בטלעת פאשה בשכונת שרלוטנבורג, אשר בברלין שבגרמניה, כנקמה על רצח העם הארמני.
טהליריאן הועמד לדין בגרמניה, אך זוכה על ידי בית המשפט על רקע אי שפיות זמנית.
טלסקופ מגלן הענק הוא טלסקופ מחזיר אור קרקעי גדול במיוחד הנמצא בשלבי בנייה באתר מצפה הכוכבים לאס קמפאנס (LCO), בדרום מדבר אטקמה, צ'ילה, דרום אמריקה.
הטלסקופ יפעל בטווח הספקטרום הנראה והתת-אדום (320–25,000 ננומטר).
לטלסקופ יהיה קוטר אפקטיבי של 24.5 מטר עם שטח איסוף אור של כ־368 מ"ר, והמשטח המחזיר יהיה מורכב משבע מראות ראשיות בקוטר 8.4 מטר כל אחת.
יציקת המראות הראשיות החלה בשנת 2005, והסתיימה בשנת 2023. נכון לאותה שנה, החל ייצור המראה הראשונה מתוך שבע מראות משניות אדפטיביות, כן הטלסקופ היה בתהליך ייצור, ותתי מערכות טלסקופ אחרות היו בשלבי תכנון סופיים.
עבודות בניה באתר הטלסקופ החלו בשנת 2015, וסיום הפרויקט מתוכנן לשנת 2029. התכנון הוא שהטלסקופ יתחיל לפעול עם ארבע מראות (המראה המרכזית ושלוש מראות צד), ובהמשך יעבור לפעול עם כל שבע המראות.
הטלסקופ נקרא על שם פרדיננד מגלן, מגלה ארצות פורטוגלי מהמאה השש עשרה.
הטלסקופ שעלות בנייתו מוערכת בכ־2 מיליארד דולר הוא פרויקט של תאגיד GMTO, קונסורציום בין-לאומי של מוסדות מחקר מובילים המייצגים שש מדינות: אוסטרליה, ברזיל, צ'ילה, ישראל, קוריאה הדרומית וארצות הברית.
טלסקופ מגלן הענק ישכון במצפה הכוכבים של לאס קמפאנס, שנוסד בשנת 1969 ושטחו כ־259 קילומטר מרובע, בדרום מדבר אטקמה, בפרובינציית , מחוז אטקמה, צ'ילה, דרום אמריקה.
האתר נמצא במרחק של כמאה קילומטר צפונית־מזרחית מלה סרנה, בירת מחוז קוקימבו, ומאה ושמונים קילומטר דרומית מקופיאפו , בירת פרובינציית קופיאפו שבמחוז אטקמה.
האתר בבעלות ובתפעול מכון קרנגי למדע והוא כולל מספר טלסקופים כדוגמת זוג טלסקופי מגלן בקוטר 6.5 מטר כל אחד וטלסקופים נוספים.
מתחם הטלסקופ נמצא בגובה 2,516 מטר מעל גובה פני הים והוא נבחר בגלל ראייה אסטרונומית טובה, זיהום אור נמוך, ותנאים גאוגרפיים נוחים אחרים.
שמי הלילה ברוב אזור מדבר אטקמה לא רק נקיים מזיהום אטמוספירי, אלא הוא גם אחד המקומות הפחות מושפעים מזיהום אור, עקב דלילות מרכזי אוכלוסייה.
מזג האוויר באתר צלול ויבש מאוד ברוב ימות השנה, והוא מתאפיין ביציבות לטווח הארוך.
כל אלה הופכים את האזור והאתר בפרט לאחד המקומות הטובים ביותר בכדור הארץ לתצפיות אסטרונומיות.
ישנם גם גרמי שמיים מעניינים רבים הנראים בעיקר מחצי הכדור הדרומי כמו הענן המגלני הגדול והענן המגלני הקטן, שהם הגלקסיות השכנות הקרובות ביותר אלינו, ומרכז גלקסיית שביל החלב.
העבודות באתר החלו ב־23 במרץ 2012, עם פיצוץ לצורך השטחת פסגת ההר.
הבניה החלה בנובמבר 2015 עם סלילת הדרך לאתר הטלסקופ ותחילת חפירת יסודות מבנה הסלסקופ, אשר הושלמה במרץ 2019. מתחם הטלסקופ תוכנן מראש כך שיוכל להכיל בעתיד מערך של שני טלסקופים זהים שיעבדו יחדיו ליצירת אינטרפרומטר אסטרונומי יחיד, בדומה לשני הטלסקופים האופטיים במצפה הכוכבים קק בהר מאונה קיאה שבהוואי.
המצפה יושב על רכס הרים שמהווה חלק מהרי האנדים, אזור הפחתה גאולוגי, ומתאפיין בפעילות ססמית חזקה, ולכן תכנון הטלסקופ ומתקניו נעשה בהתאם לתקנים לעמידות כנגד רעידות אדמה.
טלסקופ מגלן הענק הוא הראשון מתוך שלושה טלסקופים גדולים מאוד מהדור החדש שעתיד לפתוח מרחב גילוי חדש ולאפשר תצפיות שיענו על שאלות מפתח באסטרופיזיקה, קוסמולוגיה ובחקר עולמות אחרים.
הטלסקופ מתוכנן במבנה של שבע מראות שמתואמות בקוהרנטיות כמערכת אופטית יחידה עם יכולת רזולוציה גדולה פי 10 מטלסקופ החלל האבל ופי 4 מטלסקופ החלל ג'יימס וב.
הטלסקופ יהווה כלי מחקר פורץ דרך עבור החוקרים העתידיים לטווח של 50 שנים לפחות.
הפיתוח הרעיוני של הטלסקופ החל בשנת 2000, בעקבות דור טלסקופים בקוטר 8–10 מטר בהוואי, צ'ילה ודרום־מערב ארצות הברית.
בשנות השמונים של המאה ה־20 פותחו שתי טכנולוגיות שאפשרו ייצור מראות עם קוטר גדול מחמישה מטרים.
טכנולוגיה אחת פותחה על ידי חברת קורנינג בארצות הברית וחברת סקוט בגרמניה ובה נעשה שימוש בזכוכית זרודור דמוי בעלת מקדם התפשטות תרמית נמוך, שאפשר שינויי צורה קטנים בלבד לאור שינויי טמפרטורה.
הזכוכית שימשה לייצור מראות דקות עבור הטלסקופ הגדול מאוד בצ'ילה, מצפה הכוכבים ג'מיני (הטלסקופ הצפוני בהוואי והדרומי בצ'ילה), והטלסקופ הגדול באיים הקנריים (GTC), במצפה הכוכבים רוקה דה לוס מוצ'אצ'וס (ORM) באי לה פלמה.
הטכנולוגיה השנייה היא הגישה החלופית שפותחה על ידי פרופ' רוג'ר אנג'ל (אנ') באוניברסיטת אריזונה, הבנויה על ניסיון מצפה הכוכבים פאלומר בקליפורניה, בעל מראה גדולה מזכוכית בורוסיליקט טהורה, שאפשר לייצר איתה מראות בצורות מורכבות כדוגמת יציקה בתבנית מבנה כוורת (בצורות משושים).
שיטה זו מאפשרת ליצור מראות דקות יותר, קלות בכ־80%, ובעלות קשיחות מבנית דומה.
מראות שיוצרו בשיטה זו, נמצאות ב באריזונה, בטלסקופ הבינוקולארי הגדול באריזונה ובטלסקופי מגלן בצ'ילה.
נכון לעשור הראשון של המאה ה־21, הטכנולוגיה ההנדסית מאפשרת מראה ביציקה בודדת עד לקוטר 8.4 מטר.
דיונים בין מספר מוסדות, הכוללים את מכון קרנגי למדע, אוניברסיטת אריזונה, סמית'סוניאן ואחרים, הובילו לתכנון טלסקופים בעלי מראות עם קוטר גדול מ-8–10 מטר.
הנתונים האיכותיים שסופקו על ידי זוג טלסקופי מגלן בצ'ילה גרמו לבחירת הטכנולוגיה לייצור המראות ולבחירת מיקום אתר הטלסקופ בצ'ילה.
פרויקט טלסקופ מגלן הענק מפותח, מתופעל ומנוהל על ידי תאגיד GMTO (Giant Magellan Telescope Organization), חברה עצמאית ללא מטרות רווח, שהוקם על ידי מייסדי הקונסורציום הבינלאומי.
התאגיד מנוהל כיום על ידי 12 נציגים מהמוסדות המייסדים, פועל באמצעות דירקטוריון ומקום ההתאגדות בדלאוור, קליפורניה.
לתאגיד הסכם שיתוף פעולה עם אוניברסיטת צ'ילה שמקצה זמן לתצפיות אסטרונומיות לחוקרים מצ'ילה.
משרדי התאגיד ממוקמים בפסדינה, קליפורניה ובסנטיאגו דה צ'ילה.
ד"ר ונדי פרידמן יזמה את פרויקט טלסקופ מגלן הענק וכיהנה כראש דירקטוריון הקונסורציום הבינלאומי של הטלסקופ, משלב היוזמה ב־2003 ועד לשנת 2015. בינואר 2018 חברת חברה בינלאומית המספקת שירותי ניהול וייעוץ לסביבה הבנויה והטבעית ממונטריאול, זכתה בחוזה לניהול בניית הטלסקופ.
העלות המשוערת של הפרויקט היא מעל מיליארד דולר והמימון מגיע מהשותפים המייסדים של המיזם ותורמים פרטיים כדוגמת תעשיין הנפט ג'ורג' מיטשל שתרם 35 מיליון דולר למיזם וריצ'רד פ' קאריס, שתרם 20 מיליון דולר לאוניברסיטת אריזונה עבור מעבדת המראות הנושאת את שמו.
מעבדת המראות היא אחת מקבוצות המחקר ב שהיא זרוע המחקר של המחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת אריזונה.
טלסקופ מגלן הענק יחקור את המקור ואת האבולוציה של מערכות פלנטריות, יאפשר את חיפוש ואפיון של כוכבי לכת חוץ-שמשיים, היווצרות כוכבים, אבולוציית היסודות הכימיים, חורים שחורים, חומר אפל ואנרגיה אפלה, היווצרות והתפתחות גלקסיות.
מחקר כוכבי לכת במערכות שמש אחרות הוא ליבת המחקר של טלסקופ מגלן הענק.
טלסקופ הענק מגלן הוא חלק מדור הטלסקופים החדשים הנקראים טלסקופים גדולים במיוחד (ELT).
טלסקופים גדולים שנמצאים בשלבי בניה בעשור השלישי של המאה ה־21, הכוללים את הטלסקופ הגדול במיוחד וטלסקופ השלושים מטר.
שם (כינוי) קוטר (מטר) שטח איסוף אור
הפרויקט מובל על ידי ארצות הברית בשותפות אוסטרליה, ברזיל, דרום קוריאה וצ'ילה כמדינה המארחת.
רשימת מוסדות אוניברסיטאיים ומכוני מחקר מובילים השותפים בקונסורציום המתכנן ובונה את פרויקט הטלסקופ:
אוניברסיטת אריזונה (המחלקה לאסטרונומיה ומצפה הכוכבים סטיוארט)
אוניברסיטת המדינה של אריזונה (בית הספר לחקר החלל וכדור הארץ (SESE))
האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה (בית הספר למחקר באסטרונומיה ובאסטרופיזיקה)
אוניברסיטת סאו פאולו (קרן המחקר של סאו פאולו) (FAPESP)
אוניברסיטת הרווארד (מרכז הרווארד-סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה )
סמית'סוניאן (מרכז הרווארד-סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה) (CfA)
אוניברסיטת טקסס באוסטין (המחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת טקסס באוסטין)
אוניברסיטת שיקגו (המחלקה לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה מאוניברסיטת שיקגו)
טלסקופ מגלן הענק יהיה מורכב בסך הכל משבע מראות ראשיות (M1): מראה מרכזית אחת, שש מראות צדדיות מחוץ לציר ומראה שמינית אשר תשמש כמראה רזרבית לצורך החלפת כל מראה שתעבור תהליך אחזקה הכולל ניקוי וציפוי אלומיניום מחדש.
המראות עשויות זכוכית בורוסיליקט ובעלות מבנה של חלת דבש מתחת לפני השטח של כל מראה.
לטלסקופ אופטיקה מסתגלת הבנויה משבע מראות משניות (M2) בקוטר 1 מטר כל אחת המתואמות לשבע המראות הראשיות.
מראה 1 נוצקה באוקטובר 2005, ליטוש המראה הושלם באוגוסט 2012.
מראה 2 נוצקה בינואר 2012, ליטוש המראה הסתיים ביולי 2019.
מראה 3 נוצקה באוגוסט 2013.
מראה 4 נוצקה בספטמבר 2015. המראה המרכזית עם פתח מרכזי בקוטר 2.4 מטר.
מראה 5 נוצקה בנובמבר 2017.
מראה 7 נוצקה בספטמבר 2023.
טלפה (בספרדית: Telefe, ראשי תיבות של Televisión Federal, טלוויזיה פדרלית) היא תחנת טלוויזיה הממוקמת בבואנוס איירס, ארגנטינה.
טלפה היא אחת משש רשתות הטלוויזיה הלאומיות בארגנטינה ואחת מרשתות הטלוויזיה הפופולריות במדינה, בשל סגנונה הקליל, הצעקני והלא פעם סקסיסטי.
אולפני השידור ממוקמים במרטינס, בואנוס איירס, בסמוך למטה התאגיד; המשדר שלו ממוקם בבניין אבל.
באזורים בארגנטינה שבהם לא ניתן לקבל שידור, היא זמינה במערכות כבלים ולוויין נבחרות.
לטלפה יש גם רשת בינלאומית (Telefe Internacional) הזמינה באמריקה, אירופה, אסיה ואוקיאניה.
טלפון חוגה הוא סוג של טלפון אשר מסוגל באמצעות סיבוב החוגה, לשלוח למרכזייה אותות חשמליים המתאימים למספר טלפון שחויג.
על החוגה ישנם 10 חורים, ומתחת לכל חור רשומות הספרות 1 עד 9 ולאחריהן הספרה 0. לביצוע שיחת טלפון, צריך להכניס את האצבע לחור של הספרה שרוצים לחייג, ולסובב את החוגה בכיוון השעון עד שהאצבע נעצרה במעצור המתכת, ואז לשחרר את החוגה עד לחזרתה למיקומה המקורי.
הפטנט הראשון לטלפון חוגה הוגש על ידי הממציא האמריקני אלמון סטראוג'ר ב-21 בדצמבר 1891, והרישום של הפטנט הושלם ב-29 בנובמבר 1892.
טלפוניקה (בספרדית: Telefónica) היא חברת תקשורת רב לאומית ספרדית שבסיסה במדריד, ספרד.
היא אחת ממפעילות הטלפון והסלולר הגדולות בעולם.
היא מספקת שירותי טלפוניה קווית וסלולרית, אינטרנט וטלוויזיה באירופה ובאמריקה.
לחברה מותגי תקשורת נוספים כגון O2 ו-Vivo.
החברה הוקמה במדריד בשנת 1924 בשם Compañía Telefónica Nacional de España (CTNE) עם ITT כאחד מבעלי המניות הגדולים שלה.
חלק זה דולל על ידי הגדלת הון ב-1967.
טלפוניקה הייתה מפעילת הטלפון היחידה בספרד עד לרפורמה של שוק התקשורת ב-1997. בשנת 2000 היא שלטה במעל 75% מהשוק בספרד.
כיום, טלפוניקה פועלת ביותר מ-20 מדינות ברחבי אירופה ואמריקה.
טלפוניקה היא התאגיד השני בגודלו בספרד.
היא פועלת תחת המותגים "movistar" ו-"O2", כשהראשון הוא ספק האינטרנט והטלפון הגדול ביותר בספרד.
נכון לשנת 2016, רשת ה-FTTH של טלפוניקה בספרד היא רשת הסיבים הביתית הגדולה ביותר באירופה, ותוכנית ההשבתה של רשת הנחושת הישנה כבר בעיצומה.
החברה פעילה במדינות נוספות באירופה ובין השאר גרמניה, בריטניה וצרפת.
טלפוניקה מפעילה את מותג הסלולר Movistar ברחבי אמריקה הלטינית ואת Vivo בברזיל.
במקסיקו היא המפעילה השנייה בגודלה והיא הגדולה ביותר בצ'ילה, ונצואלה, ברזיל ופרו.
טלפוניקה מתכננת למכור את רוב העסקים שלה באמריקה הלטינית על מנת להתמקד בשוקי הליבה בריטניה, ספרד, גרמניה וברזיל ועל ידי כך להוסיף 2 מיליארד יורו בהכנסות.
לחברה פעילות במדינות נוספות כולל ארצות הברית, ארגנטינה, קולומביה, קוסטה ריקה, אקוודור, פנמה ועוד.
החל משנת 2011 טלפוניקה מחזיקה ב-9.7% ממניות צ'יינה יוניקום, וצ'יינה יוניקום מחזיקה ב-1.4% מהחברה הספרדית.
החברה מכרה את פעילותה (מותג O2) במדינות סלובקיה, אירלנד וצ'כיה.
בשנת 2009 נפתח מרכז פיתוח בישראל בעקבות רכישת חברת Jajah על ידי מותג O2 של חברת טלפוניקה.
בשנת 2017 פוטרו מרבית העובדים ממרכז הפיתוח כחלק ממיזוג מרכז הפיתוח הישראלי עם זה הספרדי.
טלפון לוויני הוא סוג של טלפון סלולרי המתחבר לטלפונים אחרים או לרשת הטלפוניה באמצעות רדיו דרך לוויינים הסובבים סביב כדור הארץ במקום באמצעות אתרים סלולריים יבשתיים.
היתרון של טלפון לווייני הוא שהשימוש בו אינו מוגבל לאזורים המכוסים במגדלי סלולר.
ניתן להשתמש בו ברוב או בכל המיקומים הגאוגרפיים על פני כדור הארץ.
למכשירי טלפון לווייני מוקדמים היו גודל ומשקל דומים לאלו של טלפונים סלולריים בסוף שנות השמונים או תחילת שנות התשעים, בדרך כלל הם היו עם אנטנה גדולה נשלפת.
טלפונים לווייניים חדשים יותר דומים בגודלם לטלפון סלולרי רגיל בעוד שבחלקם אין הבדל מובחן מטלפון חכם רגיל.
טלפונים לווייניים פופולריים במסעות לאזורים מרוחקים שבהם שירות סלולרי יבשתי אינו זמין.
ניתן לסווג מערכות טלפון לווייניות לשני סוגים: מערכות המשתמשות בלוויינים במסלול גאוסטציונרי גבוה, 35,786 קילומטרים מעל פני כדור הארץ, ומערכות המשתמשות בלוויינים במסלול נמוך של כדור הארץ (LEO), 640-1,120 קילומטרים מעל כדור הארץ.
במדינות מסוימות, החזקת טלפון לווייני אינה חוקית.
אותות הטלפונים הלווייניים יעקפו בדרך כלל מערכות טלקום מקומיות, וימנעו צנזורה וניסיונות האזנת סתר, מה שהוביל כמה סוכנויות ביון להאמין שטלפונים לווייניים מסייעים לפעילות טרור.
הגבלות קיימות גם במדינות המנוהלות על ידי משטרים של ממשלות מדכאות כדרך לחשוף סוכנים חתרניים בתוך ארצם וגם למקסם את השליטה במידע שיוצא מהמדינה.
טלפון חכם מתקפל (מוכר גם כטלפון מתקפל) הוא סוג של טלפון חכם המאפשר למשתמש בו לקבל מסך גדול יחסית, אשר דומה בגודלו למסך של פאבלט, בעת הצורך על ידי פתיחת המכשיר, תוך שמירה על פונקציונליות דומה לזו של טלפון חכם רגיל בעת שהוא במצב מקופל.
הטלפון החכם המתקפל הוא בפועל טלפון "flip phone" מודרני.
גרסאות מסוימות של הקונספט עושות שימוש במספר לוחות מסך מגע על ציר, בעוד שעיצובים אחרים משתמשים במסך תצוגה גמיש.
הטלפונים החכמים המתקפלים הראשונים עם צגי OLED שהיו זמינים בשווקים החלו להימכר בנובמבר 2018.
טלפון אלחוטי הוא מכשיר טלפון שכולל שפופרת טלפון ניידת.
המכשיר מקושר באמצעות תדרי רדיו לתחנת בסיס המחוברת לרשת הטלפון הציבורית.
לטלפון האלחוטי מספר יתרונות על פני הטלפון החוטי הרגיל - ניתן לקחת את הטלפון לכל פינה בבית, בהתאם לדגם, וכמו כן לדגמים רבים יש ספר טלפונים מובנה, ולעיתים רבות המכשיר כולל גם פיצ'ר המזהה את המספרים של שיחות נכנסות (שיחה מזוהה).
כמו כן, לעיתים רבות כאשר הדגם כולל מסך תצוגה, הוא מציג את השעה והתאריך.
לטלפון האלחוטי מספר מגבלות בהשוואה לטלפונים סלולרים - על מנת להשתמש בטלפון תחנת הבסיס של הטלפונים צריכה להיות מחוברת לשקע החשמל כל העת, וטווח הפעילות של הטלפון על פי רוב מוגבל לכל היותר למבנה בו נמצאת תחנת הבסיס, ואשר בו ללקוח יש מנוי לרשת הטלפון הציבורית.
לעיתים רבות הוא פועל רק במרחק קצר מתחנת הבסיס (תלוי בתדר בו פועל הטלפון).
תקני טלפון אלחוטיים עכשוויים, כמו PHS ו-DECT , טשטשו את מה שהיו בעבר הבדלים ברורים בין טלפונים אלחוטיים לטלפונים ניידים בכך שהם מכילים תכונות מתקדמות שונות, כגון העברת נתונים, ואפילו, נדידה למיקומים בחו"ל.
בניגוד לטלפונים חוטיים, טלפונים אלחוטיים זקוקים לחשמל (על מנת להפעיל את תחנת הבסיס).
השפופרת האלחוטית מכילה סוללה נטענת, אותה תחנת הבסיס טוענת תמיד מחדש כאשר השפורפרת מונחת על תחנת הבסיס.
"טלפון האהבה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית זהבה בן, מתוך אלבום האולפן השני שלה, איזה מין עולם (1990).
הוא יצא לאור בשנת 1990, בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ, בתור שיר הנושא מתוך האלבום.
את השיר כתב דני שושן ללחן עממי טורקי.
במרוצת השנים, הפך "טלפון האהבה" לנכס צאן ברזל בסצנת המוזיקה המזרחית ולאחד משירי החותם של בן.
הוא הוקלט עשרות פעמים בידי מוזיקאים שונים, ובהם נזי שקורי, מרגלית צנעני, מורן כרמל, נסרין קדרי, נטלי פרץ ("מחרוזת חפלה נוסטלגית"), שירן מלמד, הפרויקט של רביבו ומושיקו מור.
בין היתר, בוצע השיר במסגרת תוכנית הטלוויזיה "שישי שמח" בהגשתו של ירון אילן.
"טלפון האהבה" הוא אחד מהלהיטים הראשונים שהוציאה בן במהלך הקריירה המוזיקלית שלה.
לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה שלה, טיפת מזל (1989) הוחלט להקליט אלבום חדש בשם איזה מין עולם (1990).
במסגרת האלבום, עשתה בן ביצוע לשיר המרוקאי העממי "ללה פטימה" וחידוש לשירו של הזמר חיים משה "מה עם הילד".
האלבום זכה להצלחה מסחררת וכך גם "טלפון האהבה" שהפך לימים לאחד משירי החותם של בן.
בשנת 2004 יצא אלבום הווידאו כוכב אחד לבד, בוא נכלל "טלפון האהבה" כמו גם שירים נוספים של בן, כדוגמת: "טיפת מזל" ו"מה לך ילדה".
במרוצת השנים, ביצעה אותו בן עם מספר אמנים שונים, ביניהם: מרגלית צנעני, הפרויקט של רביבו, וליאור נרקיס בשילוב "חוף זהב".
הווידאו קליפ הרשמי של "טלפון האהבה" פורסם לראשונה ביוטיוב ב-23 באוקטובר 2010, עשרים שנים מיציאתו המקורית.
בתחילתו, ניתן לראות טלפון מצלצל וחלון בו נראית בן כשהיא אוחזת בטלפון גם כן ומדברת לבחור ממנו הוקסמה אמש כשפגשה בו לראשונה.
בהמשך הקליפ, ניתן לראותה נוסעת ברכב כשהיא מבצעת את השיר עצמו.
בסופו, ניתן לראותה כשהיא מודה לקהל המוחא לה כפיים.
נכון לינואר 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-800 אלף צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם1990תקליטוראבי גואטה
טלפון סלולרי טיפש (ידוע גם בשם טלפון טיפש, או טלפון בסיסי), הוא טלפון סלולרי פשוט המאופיין בעיצוב קלאסי עם לחצנים פיזיים ומסך תצוגה קטן, בדרך כלל ללא מסך מגע.
הטלפונים הללו פועלים על מערכות הפעלה משובצות מחשב עם ממשקי משתמש פשוטים אשר מבדילים אותם ממערכות ההפעלה המתקדמות שקיימות בטלפונים החכמים.
הטלפונים הסלולריים הטיפשים מועדפים לרוב על ידי לקוחות שמעוניינים בפשטות, חיי סוללה ארוכים יותר, ובמחיר סביר יותר על פני הטלפונים החכמים המודרניים היקרים יותר אשר מכילים מגוון רחב במיוחד של פיצ'רים.
הטלפונים הסלולריים הטיפשים פופולריים כיום במיוחד במדינות מתפתחות בהן יש ביקוש גדול יותר לטלפונים סלולריים במחירים נמוכים יחסית, שיהיו בעלי עמידות גבוהה יותר, ועם חיי סוללה ארוכים יותר.
בנוסף לכך טלפונים מהסוג הזה גם פופולריים במיוחד בקרב אנשים שאינם מעוניינים בהסחות הדעת הפוטנציאליות הרבות של הטלפונים החכמים, ובקרב אנשים אשר זקוקים למכשיר סלולרי נוסף במקום העבודה, בנסיעות, או במקרי חירום.
כמו כן, טלפונים מהסוג הזה פופולריים במיוחד כיום גם בקרב קשישים וילדים צעירים בשל הפשטות שלהם וקלות השימוש בהם.
טלפונים מסוג זה עונים על דרישת "סלולרי כשר" של הציבור החרדי.
הטלפונים הסלולריים ה"טיפשים" מכילים לרוב את המאפיינים הבסיסיים ביותר שעונים על הצרכים של המשתמשים שמעוניינים בטלפון סלולרי פשוט.
פיצ'רים נפוצים במיוחד במכשירים מהסוג הזה:
מאפשרים תקשורת בסיסית - ניתן לבצע בהם שיחות קוליות, ובחלקם ניתן גם לשלוח ולקבל הודעות MMS.
עמידות גבוהה יותר - חלק גדול מאותם הטלפונים קשיחים ועמידים יותר בהשוואה לרוב הטלפונים החכמים המודרניים - יתרון בסביבות בהן הקשיחות והעמידות של הטלפון הסלולרי חשובה במיוחד.
חיי סוללה ארוכים יותר - בשל כוח העיבוד המוגבל, השימוש במסכים קטנים יותר, והפונקציונלית הבסיסית שלהן, הטלפונים הללו מסוגלים לפעול במשך מספר ימים לאחר כל הטענה, בניגוד לטלפונים החכמים אותם צריכים לרוב להטעין מדי יום.
לחצנים פיזיים - טלפונים מהסוג הזה מכילים לרוב לוח לחצנים פיזי, בניגוד למקלדות הווירטואליות שמוצגות על גבי המסכים בטלפונים החכמים.
רוב הטלפונים מהסוג הזה פועלים רק ברשתות 2G ו/או 3G, ללא אפשרויות האינטרנט המתקדמות, ובמיוחד האפליקציות המתקדמות, אשר זמינות בטלפונים החכמים.
תכונות בולטות נוספות - חלק מהמכשירים הללו מכילים מצלמות בסיסיות, רדיו FM מובנה, היכולת לנגן קובצי MP3, ולעיתים רבות ניתן להוריד אליהם אפליקציות פשוטות, כמו אפליקציות המציגות את תחזית מזג האוויר, אפליקציות מדיה חברתית, ומשחקים בסיסיים.
טלפונים סלולריים "טיפשים" החלו להימכר במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר ההתקדמות הטכנולוגיה הובילה לכך שהמכשירים הסלולריים הפכו קטנים בהרבה והחלו להימכר במחירים סבירים יותר.
לפני כן הטלפונים הסלולריים היו גדולים יחסית, יקרים יותר, ושימשו בעיקר אנשי עסקים.
דגמים מוקדמים של טלפונים סלולריים "טיפשים", כמו דגם הנוקיה 1011 אשר החל להימכר ב-1992, כללו מסכי מונוכרום ופונקציות בסיסיות בלבד כמו ביצוע שיחות קוליות ומשלוח של הודעות SMS.
במהלך שיא הדומיננטיות של הטלפונים הסלולריים ה"טיפשים" - בסוף שנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 - חברות כמו נוקיה, מוטורולה ואריקסון היו מהחברות הדומיננטיות ביותר בקרב יצרני הטלפונים הסלולריים.
בשלב מסוים חלק מהיצרנים של הטלפונים הללו החלו לייצר טלפונים מעט יותר מתקדמים עם מסכים צבעוניים, אפשרות לנגן רינגטונים באיכות גבוהה יותר, ברבים מהם שולבה האפשרות להשתמש באינטרנט באמצעות טכנולוגיית Wireless Application Protocol (WAP).
יתר יך כן, ברבים מהטלפונים הללו שולבו מצלמות פשוטות, והייתה להן את היכולת לנגן קובצי MP3. עם זאת, בעקבות השקת האייפון ב-2007 והשקת מכשירי האנדרואיד בהמשך, הדבר הוביל לבסוף לכך שבמהלך העשור הבא הטלפון החכם יהפוך למכשיר הטלפון הסלולרי הסטנדרטי ברחבי העולם.
אף על פי שהטלפונים החכמים הפכו לטלפונים הסלולריים הדומיננטיים בעולם, הטלפונים הסלולריים ה"טיפשים" נותרו פופולריים לאורך השנים בשוקי נישה מסוימים, ובמיוחד במדינות מתפתחות, בסביבות עבודה תעשייתיות או במקומות עבודה בהם אסור להסתובב עם טלפון בעל מצלמה מובנת בהן העמידות והפשטות של מכשירי הטלפון הם חיוניים.
כמו כן, הם פופולריים במיוחד בקרב לקוחות שמעוניינים במכשירים בעלויות נמוכות יותר או שמעוניינים להימנע מהסחות הדעת של הטלפונים החכמים המודרניים.
ישנם אף מודלים מסוימים שמתוכננים במיוחד לקהלי נישה מסוימים, כמו קשישים, או קהילות דתיות מסוימות, או אנשים אחרים שזקוקים במיוחד למכשירי טלפון סלולריים עם גישה מינימלית לאינטרנט.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 ותחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 חברות רבות באמריקה הצפונית החלו לייצר ולמכור טלפונים סלולריים "טיפשים" עבור כמות הולכת וגדלה של צרכנים אשר סבורים שהטלפונים החכמים ממכרים מדיי.
מגמה זו חוותה צמיחה ניכרת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21. בנוסף לכך, טלפונים סלולריים "טיפשים" עם מכשירי רדיו FM מובנים, פנסים ופיצ'רים פרקטיים נוספים הוכחו גם כחיוניים במהלך אסונות או השבתות של רשתות 2G.
בשל כך הטלפונים הסלולריים ה"טיפשים" ממשיכים להיות רלונטיים גם כיום כאשר הטלפונים החכמים הם הטלפונים הדומיננטיים בשווקים.
טלסקופי מגלן הם זוג טלסקופים אופטיים בקוטר 6.5 מטר כל אחד, הממוקמים במצפה לאס קמפאנס בצ'ילה.
הטלסקופים נקראים באדה (מגלן I), על שם האסטרונום וולטר באדה וקליי (מגלן II), על שם הפילנתרופ לנדון טי.
אור ראשון בטלסקופים הושג ב-15 בספטמבר 2000 (באדה), וב-7 בספטמבר 2002 (קליי).
הגוף שבנה ומפעיל את הטלסקופים הוא קונסורציום הכולל את מכון קרנגי למדע, אוניברסיטת אריזונה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מישיגן והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
זוג הטלסקופים נקרא על שם פרדיננד מגלן, החוקר הפורטוגזי בן המאה ה-16.
IMACS – מצלמה בעלת שדה רחב וספקטרוגרף מרובה עצמים
FourStar – מצלמת שדה רחב בתחום התת-אדום
FIRE – ספקטרוגרף ברזולוציה בינונית בתחום התת-אדום
MagE – ספקטרוגרף ברזולוציה בינונית בתחום אור נראה
LLAMAS – ספקטרוגרף חדש בתהליך השמשה
MIKE – ספקטרוגרף אשל בעל יעילות גבוהה
LDSS-3 – ספקטרוגרף סקרים, בעל שדה רחב, יעילות גבוהה ויכולת ריבוי עצמים
Megacam – מצלמה בעלת שדה של 24x24 דקות קשת
מכשירים נוספים (דורשים התקנה מיוחדת או תאום עם אנשי קשר)
PFS – ספקטרוגרף לחיפוש אחר כוכבי לכת חוץ שמשיים
PISCO – מצלמה בתחום האור הנראה, עם יכולת צילום במספר מסננים במקביל (נכון ל-2025 נמצאת בתיקון).
WINERED – ספקטרוגרף אשר בעל מצבי רזולציה גבוהה ובינונית בתחום תת-אדום קרוב (סביב 100–1400 ננומטר).
תוכנית המתנהלת על טלסקופ קליי באמצעות ספקטרוגרף MIKE, במהלכה צופים על מספר רב של כוכבים במטרה למצוא כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש.
בשנת 2013, טלסקופ קליי צויד במערכת אופטיקה אדפטיבית בשם MagAO, שאפשרה לו לצלם תמונות ברזולוציה זוויתית גבוהה של 0.02 שניות קשת.
זווית זו מקבילה לגודל הזוויתי של מטבע בקוטר סנטימטר אחד במרחק של 90 קילומטר.
מערכת MagAO יועדה במקור לטלסקופ הבינוקולארי הגדול, אך המראה המשנית ניזוקה לפני התקנתה.
קוטר המראה המקורית היה 91 ס"מ, והנזק היה בעיקר בחלק החיצוני.
מנהל הפרויקט (ליירד קלו), וצוותו הצליחו לשנות את ייעודה של המראה לשימוש בטלסקופ קליי.
לצורך כך, הטכנאים במצפה סטיוארד חתכו את החלק החיצוני השבור והקטינו את קוטר המראה ל-85 ס"מ.
טלקוט פרסונס היה מחשובי הסוציולוגים בארצות הברית.
פרסונס נולד בקולורדו ספרינגס בארצות הברית.
הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, שם התוודע לכתביהם של מקס ובר ואמיל דורקהיים.
כששב לארצות הברית, הביא איתו את כתביהם, שלא היו ידועים במחלקות לסוציולוגיה באוניברסיטאות האמריקאיות ותירגם אותם לאנגלית.
היה פרופסור וראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
עיקר פרסומו בא לו מפיתוח הגישה הפונקציונליסטית לסוציולוגיה, גישה ששלטה בסוציולוגיה האמריקאית והעולמית עד שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1949 היה פרסונס נשיא האגודה האמריקאית לסוציולוגיה.
היה נשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1967 – 1971) והחל משנת 1974 האקדמיה מעניקה פרס על שמו, עבור תרומות למדעי החברה.
בחייו פרסם מעל 400 ספרים ומאמרים.
פרסונס ניסח מערכת תאורטית לצורך ניתוח החברה לה קרא "תיאוריה של הפעולה", בהתבסס על העיקרון המתודולוגי והאפיסטמולוגי שנקרא "ריאליזם אנליטי" ועל בסיס הנחה אונטולוגית של פעולה "וולונטריסטית".
את עיקרון הריאליזם האנליטי מבין פרסונס כגישה שאומרת שאת המציאות ניתן להבין מדעית רק מתוך מושגים ותאוריות, ושאלה מספקים כל אחד זווית מאוד מסוימת וחלקית.
פרסונס אינו מטיל ספק בקיומה של מציאות, גם לא ביכולת להבין אותה, נדגיש.
אולם הוא האמין בכך שתיאוריה אחת לא תוכל להסביר את הכול.
הנחת הריאליזם האנליטי נועדה להסביר כיצד זה שאנשים שונים תופסים את המציאות אחרת ועדיין מצליחים לתאר את אותם האובייקטים (התשובה: כל אחד מתאר מזווית אחרת).
פרסונס גם ביקש בכך להסביר את השוני העצום בין הדרכים בהן חוקרים וחוקרות תופסים את המציאות.
הבנה וולונטריסטית את הפעולה, בינתיים, מדגישה את הבחירה של השחקן החברתי כיצד לפעול ועל מה לפעול, ובמקביל מדגישה הבנה זו ששחקנים חברתיים שואפים לפעול באופן רציונלי, גם אם אינם יכולים להגיע לרמה הזו בפועל.
הרציונליות של הפעולה, במילותיו, היא נורמה אותה מבקש השחקן לממש.
אולם ניתן להצביע על שלל כשלים בדרך לשם.
"המבנה של הפעולה החברתית" היא עבודתו הגדולה הראשונה, כמו גם זו שנחשבת לחשובה ביותר.
בעבודה זו ביקש פרסונס לאחד בין עבודותיהם של דורקהיים, ובר, פארטו ואחרים כדי לפתח תאוריה חדשה של פעולה בכלל ושל פעולה חברתית בפרט.
שני מקורות ההשראה המרכזיים שלו היו ספרו של אלי הלוי "התגבשות הפילוסופיות הרדיקליות" (עבודה בשלושה כרכים, פורסמה בין 1901–1904) ולימודיו באוניברסיטת היידלברג, שהייתה עירו של מקס ובר.
מטרתושל פרסונס בפיתוח התיאוריה הסינתטית החדשה הייתה לשמור על הקפדנות הפוזיטיביסטית והמדעית תוך שילוב של מרכיבים סובייקטיבים כדוגמת ערכים, רעיונות, מטרות אישיות ועוד.
כך, למשל, פרסונס ביקש לראשונה (עבור הסוציולוגיה האמריקאית) לדון בהשפעה של אידיאלים על מבנה הפעולה האנושית, תוך ניסיון להציג את הבעייתיות שמצא בתיאוריה הביהביוריסטית, כמו גם בגישות מטריאליסטיות אחרות שהתעלמו, לדבריו, מאותם מרכיבים פנימיים-סובייקטיביים שקשה כל כך למדוד מבחוץ.
פרסונס היה גם מהסוציולוגים האמריקאים הראשונים שטענו כי התרבות היא גורם עצמאי, כזה שכדי להבינו לא מספיק להכיר את הגורמים הכלכליים.
לבסוף, יש המייחסים לפרסונס את ביסוס הקאנון הסוציולוגי, בשל הספר הזה ובשל תרגום ובר ודורקהיים לאנגלית.
במשאל שנערך ב-1998 בקרב האגודה הסוציולוגית העולמית הספר "המבנה של הפעולה החברתית" נבחר לספר התשיעי בחשיבותו למחקר הסוציולוגי.
בשנים הבאות ביקש פרסונס להשתמש בספרו כהתחלה של פרויקט גדול יותר: תיאוריה מאוחדת של העולם החברתי.
בספרו הגדול השני, "המערכת החברתית", ביקש לשרטט את הגבולות העיקריים שבתוכם התיאוריה הזו תתקיים.
בספר, שניסוח מקוצר של כמה מרעיונותיו נמצאים בבסיס הרצאתו כנשיא האגודה הסוציולוגית לשנת 1947, פרסונס מבחין בין חמש רמות של מחקר לפי הקרבה לאובייקט האמפירי עליו נערך המחקר.
המטרה שלו, בפשטות, היא לסדר את חלוקת העבודה של המדעים השונים כפי שפרסונס מבין אותם.
עכשיו, ברמה הראשונה, והמרוחקת ביותר, נמצאת התיאוריה הכללית מכל, זו שמארגנת את התיאוריות שמתחתיה.
פרסונס פונה כאן לתחומים שיהפכו בעתיד ל"תיאוריות של מערכות כלליות".
זו גם הרמה בה כמה מתלמידיו המפורסמים ביותר יעסקו (ובכללם ניקלאס לומאן).
ברמה השנייה נמצאות, לדבריו, המוטיביציות השונות ובכללן אישיות, חינוך וחיברות ואפילו מוטיבציות רגעיות.
רמות אלו תאורטיות יחסית מכיוון שלמוטיבציות החוקר מגיע באמצעות הפשטה ולא ישירות.
הרמה השלישית היא של ניתוח השוואתי של תרבויות קונקרטיות במצבים קונקרטיים מתוך מטרה לפתח תאוריות על אופייה של התרבות וכן בנוגע להשפעתה על הפעולות השונות.