tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך הסרט נמשכת היריבות בין החבורות על רקע הרומן בין טוני וויזאק, חברו הטוב ביותר של ריף, (ריצ'רד ביימר) ומריה נונז, אחותו של ברנרדו (נטלי ווד) השייכים כל אחד לחבורה אחרת.
העלילה מהווה עיבוד מודרני לעלילת המחזה "רומאו ויוליה".
לארי קירט וקרול לורנס התמודדו על שני התפקידים הראשיים, אך הם נפסלו עקב גילם המבוגר.
אלביס פרסלי לוהק לגלם את דמותו טוני, אך אמרגנו ביטל את הליהוק מחשש שפרסלי יקוטלג כמאפיונר.
לאחר שהסרט זכה להצלחה עצומה פרסלי הביע צער על דחיית ההצעה לגלם את טוני.
מלבדו גם וורן בייטי, אנתוני פרקינס, ברט ריינולדס, טרוי דונהיו, בובי דארין, ריצ'רד צ'מברלין, דניס הופר ועוד רבים התמודדו על התפקיד.
מלהקי הסרט לא חשבו על נטלי ווד כבחירה ראשונה לדמותה של מריה.
אך בייטי שהיה במערכת יחסים עם ווד באותה תקופה ביקש ממנה לגלם את מריה בשבילו כדי להתאמן על גילום טוני.
מלהקי הסרט התלהבו מווד אך לא מבייטי.
ג'יל סנט ג'ון, אודרי הפבורן, ואלרי הרפר, סוזן פלאשט ועוד רבות אחרות התמודדו על התפקיד.
הפבורן נשרה מהפרויקט עקב הריונה.
את שירתה של נטלי ווד דיבבה הזמרת מארני ניקסון.
בשנת 1997, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
הסרט זכה לציון של 93% באתר "Rotten Tomatoes".
בנוסף הסרט היה מועמד בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר (ארנסט להמן).
ג'רום רובינס קיבל פרס אוסקר מיוחד על בימוי הכוריאוגרפיה בסרט.
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במספר מרשימותיו;
מאה סרטים - מקום 41
מאה תשוקות - מקום 3
מאה מוזיקליים - מקום 2
מאה סרטים הגרסת המעודכנת - מקום 51
בשנת 2016 הבמאי הנודע סטיבן ספילברג הודיע שישמח לעבד מחדש את הסרט.
השחקנית ריטה מורנו ששיחקה בסרט המקורי את אניטה, חזרה לעיבוד המחודש בתור ולנטינה, בעלת חנות המשמשת כתחליף לדמותו של דוק מהסרט המקורי.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 בדצמבר 2021.
סיפור אהבה בשלושה פרקים הוא עיבוד קולנועי של מחזה באותו השם מאת הארווי פירסטיין לסרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1988.
את הסרט ביים פול בוגארט ומככבים בו הארווי פירסטיין, אן בנקרופט, מתיו ברודריק, בריאן קרווין ואדי קסטרודאד.
את הסרט הפיק רונלד ק.
פיירשטיין, אחיו של הארווי פירסטיין.
פיירשטיין, שרצה להציג בסרט את עבודתו של השחקן צ'ארלס פירס כדראג קווין, יצר במיוחד עבורו את דמות הדראג ברת'ה ונטיון (במקור: Bertha Venation, נשמע כמו: הולדת אומה).
בתחילה, ברודריק סירב לבצע את התפקיד של אלן, מאחר שבאותה העת החלים מתאונת דרכים באירלנד.
השחקן טייט דונובן לוהק לתפקיד, אך יומיים בלבד לאחר שהחלו החזרות שינה ברודריק את דעתו ויצר קשר עם פיירשטיין, שמיד פיטר את דונובן.
אף על פי שאורכו של המחזה היה יותר מ-4 שעות, בחברת New Line Cinema התעקשו כי זמן הריצה של הסרט יהיה שעתיים לכל היותר, דבר שחייב עריכה והשמטות רבות, ביחס לטקסט המקורי.
גם מסגרת זמן העלילה שבה מתרחשים האירועים המוצגים בסרט השתנתה, בהשוואה למחזה המקורי.
ארנולד (הארווי פירסטיין), דראג קווין המתגורר בניו יורק, פוגש באד (בריאן קרווין), מורה דו-מיני, והם מתאהבים.
אד, עם זאת, חש לא בנוח עם המיניות שלו ובסופו של דבר הוא עוזב את ארנולד לטובת בת-זוג בשם לורל (קארן יאנג).
במהלך חג המולד ארנולד פוגש את אהבת חייו, דוגמן בשם אלן (מתיו ברודריק).
השניים עוברים לגור יחד, ואף מבלים סוף שבוע משותף מחוץ לעיר יחד עם אד ולורל, שבו מערכת היחסים שלהם עומדת במבחן, אך מחזיקה מעמד.
בהמשך, הם מגישים בקשה לשמש כהורים אומנים לילד, ובהמשך אף לאמץ אותו.
בסופו של דבר בקשתם נענית בחיוב, והם עוברים לגור בדירה גדולה יותר.
עם זאת, כבר בלילה הראשון שלהם בדירתם החדשה, אלן נופל קורבן לאלימות הומופובית ומת.
לארנולד יש קריירה חדשה ומצליחה - מופע רביו משלו.
הוא מגדל את דייוויד (אדי קסטרודאד), נער הומו מתבגר שבכוונתו לאמץ, ומארח בביתו את אד, שהוא עכשיו יותר בוגר ומיושב, לאחר שנפרד מלורל.
כאשר אמו של ארנולד (אן בנקרופט) מגיעה מפלורידה לבקר, ביקורה מוביל לעימות עם בנה: היא מסתייגת מההומוסקסואליות שלו, מכוונתו לאמץ את דייוויד, ומהחלטתו לקבור את אלן באחוזת הקבר המשפחתית שלהם.
ארנולד דורש ממנה שתקבל אותו כמו שהוא, ומתעקש שאם היא לא יכולה - אז אין לה מקום בחייו.
למחרת, לפני שהיא חוזרת לפלורידה, הם מתעמתים שוב, אך לראשונה נראה שהם מבינים אחד את השני.
אלבום הפסקול של הסרט הופץ על ידי Polydor בפורמטים של אריך-נגן, קלטת שמע ותקליטור, ב-8 בדצמבר 1988. האלבום הופיע במצעדי הג'אז של מגזינים שונים של תעשיית המוזיקה, כגון בילבורד ו-Cashbox.
למעשה, גרנץ לא היה שבע רצון מההצעה הכספית שהתקבלה מחברת התקליטים PolyGram Records (כיום חלק מ-Universal Music) בתמורה לשימוש בשיר בסרט, והוא סירב להכללתו באלבום רק על מנת להכעיס.
בסרט נעשה שימוש במוזיקה מקורית מאת פיטר מץ ובלחני פופ עכשוויים, כגון "Maggie May" של רוד סטיוארט, אבל אלו לא נכללו באלבום הפסקול, על פי החלטת המפיקים לארי ל.
הסרט יצא בפורמט VHS בשנת 1989, ועל גבי DVD במאי 2004. גרסת ה-DVD מכילה ערוץ פרשנות אודיו מאת השחקן היוצר הארווי פירסטיין.
באופן כללי, הסרט התקבל בצורה חיובית על ידי המבקרים, עם ביקורות מוראייטי, Time Out, רוג'ר איברט וג'נט מסלין, המשבחות את הסרט.
לסרט ציון 71% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על 17 ביקורות.
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס כתבה כי "כמו כלוב העליזים, סיפור אהבה ב-3 פרקים מציג עולם הומוסקסואלי, שכל אמא, למעט אולי זו של ארנולד בֶּקוֹף, הייתה אוהבת".
רוג'ר איברט כתב כי "כפי שנכתב ובוצע על ידי הרווי פיירשטיין, הלהיט הבימתי נראה כסוג של ביקור נוסטלגי לבעיות שהיו להומואים בשנים שלפני האימה מהאיידס.
בסרט יש פחות או יותר את אותו הפוקוס, אבל בגלל שזה סרט, זה הופך להיות אינטימי יותר ואינטנסיבי יותר".
בפסטיבל הסרטים של דוביל 1989, הבמאי פול בוגארט היה מועמד לפרס המבקרים וזכה בפרס חביב הקהל.
הסרט גם היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, ופיירשטיין היה מועמד לפרס השחקן הראשי הטוב ביותר, בטקס פרס אינדפנדנט ספיריט באותה השנה.
סיפור אהבה בשלושה פרקים הוא אוסף של שלושה מחזות מאת הרווי פיירשטיין אודות ארנולד בֶּקוֹף, דראג קווין יהודי המתגורר בניו יורק בשנות ה-70 המאוחרות ובתחילת שנות ה-80. אורכו של המחזה - למעלה מ-4 שעות.
בתחילתו, ארנולד מסביר, במונולוג לקהל, את ההתפכחות הצינית שלו מהאהבה.
כל מערכה מתמקדת בשלב שונה בחייו של ארנולד.
בתחילה, ארנולד פוגש באד, שלא מרגיש בנוח עם הביסקסואליות שלו.
במערכה השנייה, שנה לאחר מכן, ארנולד פוגש באלן, והזוג המאושר עובר לגור ביחד, והם אף מתכננים לאמץ ילד, עד אשר פוקדת אותם טרגדיה.
במערכה השלישית, כמה שנים מאוחר יותר, ארנולד הוא אב יחיד לדייוויד, בחור צעיר והומוסקסואל.
ארנולד נאלץ להתמודד עם חוסר הסובלנות ועם חוסר הכבוד של אמו, כשהיא באה לביקור מפלורידה.
שמה של המערכה הראשונה (International Stud) על שמו של גיי בר שפעל בשנות ה-60 ובשנות ה-70 ברח' פרי 177 שבגריניץ' וילג'.
בבר היה חדר חושך בו גברים קיימו יחסי מין אנונימיים.
חדר זה ממלא תפקיד מרכזי במערכה זו.
מחזה פופולרי ועטור-פרסים זה היה לפורץ דרך בתיאטרון: "בשיאו של עידן הפוסט-סטונוול, הארווי מאתגר הן את הקהל הגיי והן את הקהל ההטרונורמטיבי להזדהות עם הומו נשי הכָּמֵהַּ לאהבה ולמשפחה".
ב-2 בפברואר 1978 התקיימה הופעת הבכורה של המחזה International Stud בתיאטרון אוף אוף ברודוויי בשם La MaMa, אשר המשיך לרוץ במשך שבועיים.
לאחר מכן, עברה ההפקה לתיאטרון אוף ברודוויי בשם The Players Theatre, שם הועלתה 72 פעמים, החל מה-22 במאי 1978.
הופעת הבכורה של Fugue in a Nursery התקיימה ב-La MaMa ב-1 בפברואר 1979.
סיפור אהבה בשלושה פרקים עלה לראשונה ב-Richard Allen Center באוקטובר 1981, בהפקת הגלינס.
ב-15 בינואר 1982 ההפקה עברה לאולם התיאטרון The Actors' Playhouse שבגריניץ' וילג', שם הועלתה במשך 117 פעמים, בהפקת הגלינס.
צוות השחקנים כלל את הארווי פירסטיין בתפקיד ארנולד, ג'ואל קרות'רס בתפקיד אד, פול ג'וינט בתפקיד אלן, מתיו ברודריק בתפקיד דייוויד, ואסטל גטי בתפקיד גב' בֶּקוֹף.
לאחר שמונה הופעות טרום-בכורה, ההפקה בברודוויי, בבימויו של פיטר פופ, נפתחה רשמית ב-10 ביוני 1982, בתיאטרון Little Theatre, והועלתה שם 1,222 פעמים.
אל פיירשטיין, ג'וינט וגטי הצטרפו קורט מילר בתפקיד אד ופישר סטיבנס בתפקיד דייוויד.
בהמשך, דייוויד גאריסון וג'ונתן הארדי גילמו את דמותו של ארנולד, קרייג שפר לוהק לתפקיד אלן, וברברה ברי החליפה את גטי.
הפקת הוסט אנד של המחזה נפתחה ב-1 באוקטובר 1985 בתיאטרון Albery Theatre שברחוב St.
Martin's Lane, שבקובנט גרדן, לונדון.
בהפקה זו כיכב סר אנתוני שר, עם רופרט גרייבס בתפקיד אלן, והיא נמשכה כ-7 חודשים.
ההצגה, בבימוי של מליני סינג מק'דונלד, הועלתה לזמן מוגבל עד ל-1 בפברואר 2009, כאשר כל מערכה הועלתה בנפרד, במהלך ימי השבוע, והסדרה כולה מועלת בימי שבת וראשון בלבד.
שחקני הפקה זו היו קאש מרינו (ארנולד), איאן מק'דונלד (אד), סוזן ארנברג (ליידי בלוז), כריסטיאן תומאס (אלן), איימי בקנר (לורל), כריס קלי (דייוויד) ומרי לינץ' (גב' בֶּקוֹף).
בשנת 2012 המחזה הועלה מחדש ב-the Menier Chocolate Factory שבלונדון, עם דייוויד בדלה בתפקיד ארנולד.
סיפור אהבה בשלושה פרקים הופקה על ידי Studio Theatre בוושינגטון די.
סי., כחלק מעונת המוניים של ספטמבר-אוקטובר 2013. את המחזה ביים מייקל קאהן, המנהל האמנותי של תיאטרון שייקספיר שבוושינגטון.
ההצגה הועלתה לראשונה בישראל בסוף אוגוסט 1984 בתיאטרון בית לסין בביומיו של אילן רונן ובכיכובם של נתן דטנר ואלי דנקר.
לאחר מכן המחזה עלה ב-2012 בתיאטרון הספרייה ברמת גן בכיכובו של אלון אופיר ובשנת 2017 עלה בתיאטרון הבימה בתרגומה של רבקה משולח ובבימויו של נתן דטנר עם מורדי גרשון בתפקיד הראשי.
המחזה International Stud עלה לראשונה בשנת 1978 בתיאטרון בשם La MaMa, מקום בו פיירשטיין הופיע לראשונה כשחקן בשנת 1971, במחזה מאת אנדי וורהול.
מל גאסו מהניו יורק טיימס קטל את המחזה כ"מבט כנה אבל רגשני של קיצוניות טרנסווסטיטית".
למרות הביקורת, אלן סטיוארט, מייסדת ה-La MaMa, בחרה להפיק את A Fugue in the Nursery ואת !Widows and Children First בשנת 1979, למרות שהיא סברה כי יש בהם "יותר מדי דיבורים".
גלינס, ארגון ללא מטרות רווח המוקדש לקידום מיזמים תרבותיים בעלי נושאים להט"ביים, תמך כלכלית בפיירשטיין שעיבד מחדש שלושה מחזות בני מערכה אחת כל אחד לאירוע תיאטרלי יחיד, שהפך למחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" שזכה לשבחים נלהבים ממל גאסו.
"סיפורו של ארנולד הופך עשיר יותר", הוא כתב, בטענה כי ההופעה של פיירשטיין הייתה וירטואוזית.
1983 פרס Drama Desk עבור המחזה החדש הטוב ביותר
1983 פרס טוני עבור המחזה הטוב ביותר
1982 פרס Drama Critics' Circle עבור המחזה האמריקאי הטוב ביותר (מקום שני)
פיירשטיין עיבד את המחזה לסרט קולנוע באורך מלא באותו השם, שיצא בשנת 1988. את הסרט ביים פול בוגארט וכיכבו בו פירסטיין (ארנולד בֶּקוֹף), אן בנקרופט (גב' בֶּקוֹף), מתיו ברודריק (אלן), בריאן קרווין (אד), ואדי קסטרודאד (דייוויד).
סיפור אופטימי הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה.
האלבום יצא לאור ב-1 בספטמבר 2016, על ידי חברות התקליטים הליקון.
באלבום ישנם 10 שירים ביניהם הסינגל, "הוא כותב לי מאמי", שלו יצא קליפ בערוצם של הליקון ב-Vevo, וצעד שבועות בראש מצעדי ההשמעות.
האלבום הגיע למעמד "אלבום זהב" בישראל, עם מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים.
עם ולאחר יציאת האלבום הופצו ארבעה וידאו קליפים לארבעה סינגלים מן האלבום.
הקליפ צבר קרוב ל-3 מיליון צפיות ביוטיוב והוא השלישי הנצפה ביותר של הזמרת.
לשיר יצא קליפ מילים כאשר ניתן לראות את דיקלה יושבת על הרצפה כאשר מאחוריה יש קיר בצבע של האלבום שלה "סיפור אופטימי" (תכלת).
"בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)"
הקליפ יצא ב-31 באוקטובר, כהשיר נכתב על ידי דיקלה והולחן גם כן על ידה, הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את דיקלה יושבת בכיסא כשהיא לובשת שמלה אדומה ומתאפרת וכשהיא מסתכלת במראה אז היא רואה את עצמה לבושה בשמלת כלה.
לאחר מכן ניתן לראות אותה שרה לתוך מיקרופון כאשר יש נרות סביבה.
לשיר יצא יצא קליפ ביוטיוב ב-24 בינואר אשר בקליפ ניתן לראות את דיקלה רוקדת עם כמה רקדנים כאשר יש להם מסקרה בעיניים כשם השיר.
סיפור החיים היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC, מהיוצרים של "עולם קפוא" ושל "עולם מופלא".
הסדרה מורכבת מ-6 פרקים באורך כ-60 דקות.
בגרסה האנגלית מדובבת הסדרה על ידי דייוויד אטנבורו.
סדרה זו מציגה את סיפור ההישרדות של מגוון בעלי חיים מצעירותם ועד לגיל הבגרות שלהם וקשיי ההורות שלהם.
הצעד הראשון: בפרק הראשון נראים היצורים הצעירים המתחילים לשרוד בעולם אכזר וקשוח, בעזרת הוריהם או בלי.
אפרוחי ברנטה לבנת-לחי קופצים מצוקים תלולים ומסוכנים בגרינלנד, דובי ים מתרחקים מהים שורץ האורקות ומתרגלים שחייה באגם בתוך יער גשם יחדיו, גורי אריות חיים עם משפחתם, גמלי שלמה מהמין Hymenopus coronatus מתמודדים נגד טורפים.
כמו כן נראים צעירי אלבטרוס שחור-רגל מנסים לעוף אל מול כרישים טיגרים טורפים, לווייתנים גדולי סנפיר הנודדים באוקיינוסים הטרופים ונזהרים מלווייתנים זכרים ומכרישים, סוריקטה צעירה לומדת לצוד עקרב וירבוע ארך אוזניים צעיר מסתדר במדבר.
גדילה: בפרק זה בעלי החיים מתחילים להתבגר.
נראים שועל שלג צעיר מחפש למינגים בקפיצות, צעירי טיגריסים החיים בקרבה לאמם, צעיר סוכי משיי בונה סוכה, צעירי קרקרה מפוספסת מתמודדים נגד קרקרות בוגרות תוקפניות, תמנון הווריד מתגונן מדגי סנדל באמצעות קונכייה, ברדלסים צעירים מתבגרים יחדיו על זכר אימפלה וקוליברי זנב-מחבט צעיר מתמודד עם יריביו.
בית: פרק זה מתאר מינים המחפשים לעצמם בית, טריטוריה ומתגוננים עליהם.
כוח: בפרק זה נראים בעלי חיים המתחילים להפגין תחרויות ומאבקי כוח במטרה לקבל מעמד, טריטוריה או סיכוי לגדל צאצאים.
נראים שימפנזים הנלחמים אחד בשני, צעיר שימפנזה יתום ומנודה הנתקל בחבר העוזר לו להתקדם ולצוד וכך למשוך נקבות, צלף צעיר מנסה לקלוע מים למטרותיו אך נתקל בדגים צלפים בריונים, עיטמים נלחמים על דגים באלסקה, סוריקטות מתאחדים כדי להדוף נחש קוברה.
כמו כן נראים נמלי דבש באריזונה, מאבקים של שכווי חד-זנב ושל זכרי קנגורו אפור.
חיזור: פרק זה מתאר את שלבי החיזור של הצעירים המתבגרים ואת המורכבות שבתהליך זה.
הורות: הפרק האחרון מתאר את הקשיים של הורים לטפל בצעיריהם.
היא מעדיפה לחצות איפה שהמים סוחפים וגועשים לעומת אזור שורץ בלביאות ובתנינים ומשפחת פילים נתקלת בעצמות של פילה מבוגרת ומתאחדת סביבם.
פרק מאחד: יצא ב-1 בינואר 2015 ובו סיפורם של כמה היצורים שנראו ב-6 הפרקים המרכזיים, בין השאר אפרוחי הברנטה לבנת-הלחי, שועלי השלג, נקבת בונובו וגורה, זברות החוצות נהר מהיר עם סייחים ופילים צופים בעצמות פילה מבוגרת.
סיפור אחר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2018 בבימויו של אבי נשר, לפי תסריט שכתבו נשר וד"ר נעם שפנצר ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הסרט עוסק בזוג צעירים ישראלים שחזרו בתשובה ועומדים להתחתן, ובניסיון של הורי הכלה למנוע את נישואיה.
בסיפור זה משתלב סיפורו של סכסוך גירושים של זוג ירושלמי עקב הצטרפות האם לכת פגאנית.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפתיחת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-22 בספטמבר 2018. תחילת הקרנתו הנרחבת של הסרט נעשתה בצל מותו בתאונת דרכים של ארי נשר, בנו של במאי הסרט.
ענת ושחר, זוג ישראלים צעירים שחזרו בתשובה והפכו לחרדים עומדים להינשא.
שחר, שטרם חזרתו בתשובה היה זמר, לומד בישיבה וממשיך להופיע כזמר בפני קהל חילוני, וענת לומדת בסמינר חרדי.
טלי עבאדי, אמה של ענת, מתנגדת בתוקף לנישואים אלה, ויחד עם חמיה לשעבר, שלמה עבאדי, מגייסת את בעלה לשעבר, יונתן, אביה של ענת, לפעול לביטול החתונה.
לשם כך שלמה עבאדי משכנע את יונתן להגיע מארצות הברית, שם התגורר, לביקור בישראל, שבו משכנעים אותו להשתמש בכישוריו כפסיכולוג לסיכול הנישואים.
שלמה עבאדי הוא דוקטור לפסיכולוגיה, שבזקנתו עוסק בגישור בין זוגות נשואים המבקשים להתגרש.
הוא מטפל בזוג ירושלמי, רמי ושׂרי, האב מורה דרך והאם חדרנית במלון, שלהם ילד בן חמש, הרוצים להתגרש עקב הצטרפות האם לכת פגאנית העובדת את האשרה, ומנהלים מאבק על משמורת ילדם, איזי.
רמי גאה מאוד בילדו, וטורח לפתח את ידיעותיו.
המריבות בין ההורים פוגעות בילד.
שלמה עבאדי משכנע את בנו, יונתן, שאף הוא דוקטור לפסיכולוגיה, להחליף אותו במשימת הגישור, אף שיונתן לא נלהב לכך.
בין יונתן לבתו ענת היה נתק ממושך, ולכן היא כועסת עליו מאוד, אך היא נענית לבקשתו להיפגש אתה, משום מצוות כיבוד אב ואם.
במהלך הטיפול בזוג המעוניין להתגרש הוא מגייס את ענת להשתתפות במפגש של נשות הכת, כדי להגיש חוות דעת האם פעילות זו מסכנת את הילד, שנלקח אליה על ידי אמו.
שחר מתנגד להשתתפותה בפעילות זו, אך היא משתתפת בכנס, בנימוק שיש חשש לחיי הילד.
אף שיש בו טקס של עבודת האשרה, ענת מאשרת שאין בו משום סכנה לילד, והדבר מאפשר לאם לקבל משמורת על הילד.
במהלך שיחה עם רמי, מתברר ליונתן ששחר רוכש תרופות מרשם בבית מרקחת במזרח העיר שמוכר תרופות כאלה גם ללא מרשם.
הוא מגיע למסקנה ששחר ממשיך להתמכר לאוקסיקודון, משכך כאבים ממשפחת האופיאטים שלו גם מאפיינים פסיכואקטיביים, אף שאמר שהוא נקי מסמים, והחשד מאומת באמצעות צילומים של בלש פרטי.
לאחר שטלי משכנעת את ענת לארגן פגישה בין שחר ליונתן, יונתן משוחח עם שחר על גילוי צריכת התרופות שלו ודוחף אותו לגלות לענת ששיקר לה.
הגילוי, באמצע האירוסין שקדמו לחתונה, גורם לענת לעזוב את שחר חרף תחנוניו.
אף שחתר לתוצאה זו, יונתן אינו שלם עמה, ומשכנע את ענת לקבל את בקשת הסליחה של שחר.
רמי לוקח את הילד מגן הילדים ונעלם אתו.
הדבר גורם חרדה עזה לשׂרי, שמזעיקה את יונתן ואת המשטרה.
יונתן מגיע למסקנה שרמי מסתתר עם הילד במנזר במזרח ירושלים, וניגש לשם יחד עם ענת, שעומדת על זכותה להצטרף אליו במשימה מסוכנת זו.
במנזר הם מגלים את רמי ואיזי.
רמי מאיים עליהם באקדחו, אך בסופו של דבר הם משכנעים אותו להיכנע, תוך הבטחה שימנעו את מאסרו.
כל הארבעה הולכים לקליניקה של ד"ר שלמה עבאדי, וכאשר המשטרה מגיעה לשם, שלמה ויונתן מעידים שרמי והילד הגיעו לקליניקה מרצונם, כך שלא הייתה שום חטיפה.
לאחר היסוס קל גם ענת מצטרפת לעדות זו, בהבינה שבמקרה זה השקר עדיף על האמת.
רמי, שׂרי ואיזי חוזרים לביתם, במה שנראה כתחילתו של שלום בין בני הזוג.
יונתן חוזר לארצות הברית, שם עליו לטפל בתסבוכת משפטית שנקלע אליה, עקב הצגת נתונים מזויפים למשקיע במיזם שלו ושל שותפתו.
התסבוכת מוצגת לאורך העלילה בצורת שיחות טלפון משותפתו בארצות הברית.
"יש דברים יותר חשובים מהאמת, אהבה למשל או משפחה", אומר יונתן.
בסרט בולט מקומם של השקרים.
נגד יונתן הוגשה תביעה אזרחית בארצות הברית, בטענה שהציג נתונים מזויפים למשקיע במיזם שלו ושל שותפתו.
יונתן מגלה ששחר מסתיר מענת את התמכרותו לאוקסיקודון, ולמעשה משקר לה שהוא נקי מסמים.
גילוי שקר זה גורם לענת להיפרד משחר.
גם יחסם של טלי ויונתן אל ענת כרוך במרמה, משום שהם מסתירים ממנה את מטרתם – סיכול נישואיה.
שקר שהוא אחד מרגעי השיא בסרט הוא העדות של שלמה ויונתן שרמי והילד הגיעו לקליניקה מרצונם, לטיפול שגרתי, כך שלא הייתה שום חטיפה.
לאחר היסוס קל גם ענת מצטרפת לעדות זו, בהבינה שחרף סלידתה משקרים, במקרה זה השקר עדיף על האמת.
פסקול הסרט, נכתב, הולחן ובוצע על ידי נתן גושן והופק על ידי גלעד שמואלי.
האלבום יצא לאור ב-25 באוקטובר 2018 דרך חברת התקליטים הישראלית אן אם סי.
סיפור אינטימי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1981 בבימויו של נדב לויתן עם חוה אלברשטיין ואלכס פלג בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי נדב לויתן בהשתתפות דליה מבורך והוא מבוסס על סיפור בשם זה מאת לויתן שהתפרסם בכתב העת "פרוזה".
זה הראשון מתוך הטרילוגיה של סרטים העוסקים בחיי הקיבוץ אותם כתב וביים נדב לויתן, האחרים הם "ילדי סטלין" (1987) ו"אין שמות על הדלתות" (1997).
הסרט צולם בקיבוץ עינת, במהלך ההסרטה הפכו חוה אלברשטיין ונדב לויתן לזוג ונישאו.
את פסקול המוזיקה חיבר נחום היימן.
שיר הנושא "לו ידעת" מושר בפי חוה אלברשטיין למילים של רחל שפירא.
לאה (חוה אלברשטיין) ויעקב (אלכס פלג) נשואים זה עשר שנים וגרים בקיבוץ.
לאה עובדת בגן הילדים ויעקב הוא מורה לטבע בקיבוץ.
הריון אחד הסתיים בהפלה טבעית וכעת מגיע אמבולנס לקחת את לאה ללידה בבית חולים.
הוולד מת כעבור מספר ימים בבית החולים וחברי הקיבוץ עורכים לו לוויה בגשם שוטף.
לאה נכנסת לדיכאון ומסתגרת במיטתה.
יחסי הזוג שהיו גם מקודם קרירים במובן הנפשי והמיני, נעשים יותר קודרים.
לאה מבחינה ביאיר (דן תורן), בנה של חברתה הטובה שושנה (אורנה ספיר) נרטב בגשם.
הוא מוריד את חולצתו והיא מתבוננת בגופו הצעיר והחסון ומשהו מתעורר בה.
היא נותנת לו סוודר של יעקב וכשהוא יוצא, מבחין בו יעקב.
לקיבוץ מגיעות מתנדבות, ויעקב מתעורר כשהוא מציץ לחדרן ורואה אותן עירומות.
חבר הקיבוץ הרווק המבוגר שמחה (שמואל וולף) נוהג להציץ עליהן כשהן מתקלחות.
לאה נוסעת העירה ונבדקת על ידי הגינקולוג שלה (פיטר פריישטדט) והוא מודיע לה כי הבדיקות שלה הן בסדר וכי בעלה חייב להיבדק.
לאה נכנסת לבוטיק שמלות והזבנית (גילת אנקורי) מציעה לה שמלות לפי הבנתה אך לאה בוחרת בשמלה חושפנית ברצונה לגרות את בעלה.
יעקב לא מתרשם וחברי הקיבוץ מגחכים ומתלחששים אודותיה.
לאה הנעלבת מגיעה בשמלתה החשופה לחדרו של יאיר ועד מהרה הם מתחילים להתחבק ולהתנשק אך לאה קוטעת זאת במהירות, מגיעה לביתה ומתקלחת כשהשמלה עליה.
היא אומרת ליעקב כי עליו להיבדק והוא אינו מגיב.
לאה מתבודדת עם יאיר והם מקיימים יחסים.
יעקב בודק את הזרע שלו במיקרוסקופ ורואה שאינו תקין ובזעם מנפץ את שמשת חדר הטבע.
כשלאה מודיעה לו שהיא בהריון, הוא משוכנע שזה לא ממנו וסוטר לה.
הוא מבקש ממזכיר הקיבוץ (שמואל שילה) חדר נפרד כי ברצונו להתגרש ומבקש ממנו לא לרדת לפרטי הסיפור האינטימי שלו.
לאה יולדת בבית החולים אך שוב הוולד מת.
היא חוזרת לקיבוץ, חולפת ליד יעקב ושניהם נפרדים איש לדרכו.
שחקןתפקיד חוה אלברשטיין לאה אלכס פלג יעקב דן תורן יאיר שמואל שילה יוסף, מזכיר הקיבוץ פיטר פריישטדט גניקולוג שמואל וולף שמחה אורנה ספיר שושנה גילת אנקורי זבנית בבוטיק שמלות טוביה דובלרו טוביה, תלמיד
סיפור הפרברים הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי בבימויו של סטיבן ספילברג.
הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזמר באותו השם משנת 1957 מאת ליאונרד ברנשטיין וסטיבן סונדהיים, שמהווה עיבוד מודרני למחזהו של ויליאם שייקספיר "רומיאו ויוליה" שנכתב בשלהי המאה ה-16.
בסרט מככבים אנסל אלגורט ורייצ'ל זגלר (בהופעתה הקולנועית הראשונה), לצד אריאנה דבוז, דייוויד אלוורז ומייק פייסט.
עוד מככבת בסרט ריטה מורנו, שהופיעה גם בעיבוד הקולנועי משנת 1961.
הסרט עלה לאקרנים ב-10 בדצמבר 2021; בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-9 בדצמבר 2021.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79, הסרט זכה בקטגוריות הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, השחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (זגלר) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (דבוז).
בטקס פרסי אוסקר ה-94, הסרט היה מועמד ב-7 קטגוריות, וזכה בקטגוריה שחקנית המשנה הטובה ביותר (דבוז).
כמו במחזמר ובסרט המקוריים, עלילת הסרט מתרחשת בשכונת האפר וסט סייד שבמנהטן, ניו יורק, במהלך קיץ 1957 ובוחנת את היריבות המתוחה בין כנופיית "הג'טס", קבוצת בני מעמד הפועלים ממוצא פולני-אמריקאי בהנהגת ריף לורטון, לבין כנופיית "השארקס", קבוצת בני מהגרים מפוארטו ריקו המונהגת על ידי ברנרדו וסקז.
כשטוני ויזאק (חבר כנופיית "הג'טס") מתאהב במריה - אחותו של מנהיג "השארקס" - היריבות בין הכנופיות גואה ומאיימת על אהבתם של השניים.
מורנו גילמה את דמותה של אניטה בסרט משנת 1961 מאדי זיגלר ולמה בת-זוג של חבר כנופיית "הג'טס" קייל אלן בלקן חבר בכנופיית "הג'טס"מיילס ארליקסנובויחבר כנופיית "הג'טס"
במרץ 2014, נודע שהבמאי והיוצר סטיבן ספילברג הביע עניין בבימוי עיבוד מחודש למחזמר "סיפור הפרברים".
מידע זה הניע את חברת פוקס המאה ה-20 לרכוש את הזכויות על הפרויקט.
בינואר 2018, הוכרז כי רוב הסיכויים הם שספילברג יביים את הסרט לאחר השלמת הצילומים עבור "אינדיאנה ג'ונס 5".
הכרזה זו באה כמה ימים לאחר האודישנים הפתוחים שהתקיימו לדמויותיהם של מריה, טוני, אניטה וברנרדו.
מספר אודישנים פתוחים התקיימו בניו יורק באפריל, ובאורלנדו שבפלורידה במאי.
ביולי, תהליך הפקת "אינדיאנה ג'ונס 5" נדחה, מה שאפשר לספילברג להתחיל בתהליכי הפקת הסרט.
ג'סטין פק נשכר לתאם את הכוריאוגרפיה לסרט בספטמבר 2018.
בספטמבר 2018, אנסל אלגורט לוהק לדמותו של טוני.
בנובמבר, איזה גונזלס ניהלה משא ומתן על גילום דמותה של אניטה.
ריטה מורנו, שהשתתפה בסרט המקורי בדמותה של אניטה, לוהקה לדמותה של ולנטינה, גרסה מחודשת לדמותו של דוק מהסרט המקורי.
בינואר 2019, רייצ'ל זגלר לוהקה לדמותה של מריה, ואריאנה דבוז, דייוויד אלוורז וג'וש אנדרס ריברה לוהקו לדמויותיהם של אניטה, ברנרדו וצ'ינו, בהתאמה.
במרץ 2019 קורי סטול ובריאן דארסי ג'יימס הצטרפו לצוות השחקנים.
חודש לאחר מכן, הוכרזו שאר חברי הצוות המגלמים את חברי כנופיות "הג'סט" ו"השארקס".
צילומי הסרט התקיימו בהארלם, ובמיקומים נוספים במנהטן ובפלאטלנדס שבברוקלין, ניו יורק סיטי, ביולי 2019. באוגוסט 2019, התקיימו עשרה ימי צילום בפטרסון, ניו ג'רזי, שם הוקם סט חיצוני.
הצילומים התקיימו גם בניוארק ובאזורים אחרים במחוז אסקס, ניו ג'רזי.
צילומי הסרט הסתיימו ב-27 בספטמבר 2019.
המלחין דייוויד ניומן עיבד את הפסקול המקורי שהולחן על ידי ברנשטיין עבור הסרט.
גוסטאבו דודאמל, המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, ניהל את התזמורת במהלך הקלטת השירים עבור הסרט, והמאמנת הקולית ז'נין טסורי שימשה כמאמנת קולית עבור השחקנים על הסט.
הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-18 בדצמבר 2020, תחת הפצתה של חטיבת אולפני המאה ה-20 בחברת וולט דיסני.
אולם ב-23 בספטמבר 2020 נחשף כי הסרט יעלה לאקרנים ב-10 בדצמבר 2021.
ב-25 באפריל 2021, במהלך טקס פרסי אוסקר ה-93 ששודר בלייב בכפוף למגבלות ולהנחיות שננקטו בעקבות מגפת הקורונה, הוקרן קדימון הסרט הראשון.
בנוסף, כחלק משיווק העיבוד המחודש וכמחווה לסרט המקורי, ריטה מורנו נבחרה להכריז על הזוכה בקטגוריית סרט הטוב ביותר במהלך הטקס.
ב-15 בספטמבר 2021, במהלך התוכנית "בוקר טוב אמריקה", הופץ קדימון הסרט הרשמי.
האותנטיות של המכתבים וסיפור ההתגיירות של הכוזרים המתואר במכתבים אלה, נתונים במחלוקת רבת שנים בין החוקרים.
המקור המוקדם ביותר המזכיר התכתבות בין חסדאי אבן שפרוט לבין המלך הכוזרי הוא ספר העתים של יהודה בן ברזילי הברצלוני או ברגיליוני שנכתב בין 1090 ל-1105.
אלברצלוני מטיל ספק בתוכן הדברים המסופרים במכתב ואף חושד בזיוף מכוון או בהוספה מאוחרת.
הוא מוסיף ומפקפק באותנטיות של המכתב אך מביא ציטטה מתוך הנוסח המוכר של המכתב: "ששאלו ר' חסדאי: מאי זה משפחה היה והיאך היה מלך והיאך נכנסו אבותיו תחת כנפי השכינה וכה הוא מלכותו וממשלתו והוא השיבו על הכל וכתב לו כל העניינים באותו כתב".
הכותב מספר שראה "מספר נוסחאות" מן המכתב.
מכאן ניתן להסיק שהעתקים של המכתב היו נפוצים בספרד בזמנו, יותר ממאה שנה לאחר ימי חסדאי.
המלך, שרבי יהודה הלוי אינו נוקב בשמו, הגיע אל האמונה באמצעות מלאך שהתגלה אליו בחלום, כמו בסיפור ההתגיירות שבמכתב המלך יוסף.
סיפור הוויכוח בין חכם יהודי וחכמי הנצרות והאסלאם שמתואר במכתב יוסף הוא המסד לדיון התאולוגי בספר הכוזרי.
רבי יהודה הלוי אינו מזכיר את המכתב אך מציין שהסיפור "נזכר ונודע בספרי דברי הימים", מכאן שהסיפור או המכתב היה ידוע בימיו.
מקור יהודי נוסף שמזכיר את סיפור ההתגיירות ואת ההתכתבות הוא ספר הקבלה שנכתב על ידי הראב"ד, רבי אברהם אבן דאוד (1110–1180).
הוא מזכיר את מכתב יוסף המלך ואת הכוזרים כיהודים רבניים (שאינם קראים) ואומר: "שהיו שם עמים כוזריים שהתגיירו ויוסף מלכם שלח ספר לר' חסדאי הנשיא בר' יצחק בר שפרוט והודיעו שהוא על דעת רבנות וכל עמו וראינו בטוליטולה מבני בניהם תלמידי חכמים והודיעונו שאריתם על דעת רבנות".
"ספר הקבלה" חובר כנראה בשנת 1160 בקירוב.
כלומר, כ-200 שנה לאחר זמנו של חסדאי.
הנוסח הראשון הידוע של המכתב ששלח חסדאי אבן שפרוט ליוסף מלך הכוזרים ומכתב התשובה של המלך הופיע לראשונה בספרו של יצחק עקריש "קול המבשר" שנדפס בקושטא בשנת 1577. ספרו של עקריש חזר ופורסם מאז כחלק מקבצים שונים.
בשנת 1600 צירף המלומד הקלוויניסט יוהאן בוקסטורף את חליפת המכתבים שפרסם עקריש לתרגום ללטינית של ספר "הכוזרי".
המכתבים חוזרים ומצורפים מאז כהקדמה במהדורות של ספר הכוזרי בעברית.
כתב יד של שני המכתבים בנוסח זהה, כנראה מן המאה ה-16, שמור באוקספורד.
בשנת 1879 פרסם אברהם הרכבי נוסח של מכתב המלך יוסף שהגיע לידיו של החוקר והאספן הקראי אברהם פירקוביץ', כנראה מגניזת קהיר.
נוסח זה דומה מאוד בתכניו לזה שפרסם עקריש, אך ארוך יותר ושונה במספר פרטים, בעיקר לשוניים וסגנוניים.
המסמך נמצא בתוך קובץ של כתבי יד בנושאים שונים, לפי השערה מן המאה ה-13, ונמסר לספריה הלאומית בסנקט פטרבורג כחלק מאוסף פירקוביץ' השני.
ב-1912 פרסם שניאור זלמן שכטר מסמך שמצא בגניזה הקהירית.
שכטר העריך כי המכתב הוא מהמאה ה-12 או מוקדם יותר והסיק מתוכנו כי הכותב האנונימי הוא נתין של המלך הכוזרי יוסף והנמען הוא חסדאי אבן שפרוט.
בדומה למכתב יוסף שפרסם עקריש גם הכותב במסמך זה מספר על התגיירות הכוזרים, ומתאר את ארצם.
המכתב נתרם על ידי שכטר לספריה באוניברסיטת קיימברידג' יחד עם שאר מסמכי הגניזה.
המכתב, הידוע גם כ"מכתב שכטר" או "מסמך קיימברידג'", עורר עניין רב בקרב ההיסטוריונים וחידש ביתר שאת את הדיון על אותנטיות ההתכתבות הכוזרית ומהימנות סיפור ההתגיירות.
סיפור ההתגיירות באיגרת חסדאי אבן שפרוט אל יוסף מלך הכוזרים
איגרת חסדאי אבן שפרוט אל יוסף מלך הכוזרים היא חלק מחליפת מכתבים בין יוסף, מלך הכוזרים לחסדאי אבן שפרוט.
באיגרת פונה חסדאי אל מלך כזריה ומבקש פרטים על ממלכתו ועל התגיירות הכוזרים.
חסדאי מספר במכתב שתמיד שאל את שלוחי הארצות המגיעים לספרד על מצבם של בני עמו.
סוחרים מח'וראסאן סיפרו לו "כי יש ממלכת ליהודים נקראים על שם אל-כזר", על המרחק בינה ובין ביזנטיון ("אלקושטנטניה") על המלך יוסף ועל קשרי המסחר בין ארצם ובין ממלכת הכוזרים.
חסדאי, שנדהם והתמלא שמחה לשמע הדברים, שלח שליח בשם יצחק בר נתן עם איגרת ומתנות למלך הכוזרים ולקיסר ביזנץ.
הקיסר עיכב את השליח במשך שישה חדשים ושלחו בחזרה בטענה כי בינו ובין ממלכת הכוזרים יש מלחמות וים סוער.
חסדאי שב ושולח שני שליחים ומביע תקווה שאיגרת זו, שנתן בידיהם, תגיע למלך.
הוא מבקש מהמלך שיצווה על הסופרים שיכתבו לו תשובה שלמה ומבטיח כי אם השמועות על הממלכה היהודית תתאמתנה, הוא יעזוב את משרתו הרמה ויצא לדרך הארוכה אל ממלכת הכוזרים.
בהמשך איגרתו פונה חסדאי אל המלך בשאלות רבות: מאיזה שבט הוא?
מיהם מלכי הארץ ומהם נוהגי הורשת המלוכה?
מהו שטחה של ארצו ומהם גבולותיה?
האם היא גשומה או מושקה?
מה גודל צבאה ועל כמה מדינות היא שולטת?
עם אילו עמים הוא נלחם?
ו"אם יש אצלכם זכר לחשבון קץ הפלאות אשר אנו מחכים זה כמה שנים".
נראה שהאיגרות היו קיימות כבר במאה ה-11, שכן רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני מתייחס אליהן בספר שמתוארך בין השנים 1090 ו-1105. הוא מפקפק באמינותן וחושש כי הן זיוף, וכותב "לא ידעתי אם אמת היה הדבר שנתגיירו הכוזרים שהם מבני תוגרמה או לא".
מקור יהודי נוסף שמזכיר את סיפור ההתגיירות ואת ההתכתבות הוא ספר הקבלה שנכתב על ידי אברהם אבן דאוד.
מכתב חסדאי ותשובת המלך יוסף פורסמו לראשונה רק בדפוס ב-1577 בידי יצחק עקריש בקובץ "קול המבשר".
בין החוקרים יש הסבורים שגם איגרת חסדאי וגם תשובת המלך הכוזרי נכתבו בידי מנחם בן סרוק מזכירו של חסדאי.
חוקרים אחרים מטילים ספק באותנטיות של המכתבים ומניחים שהם יצירה ספרותית פסבדואפיגרפית.
האיגרת כתובה בסגנון האופייני למכתבים דיפלומטיים בתקופה.
ראשיתו בהקדמה של אקרוסטיכון מחורז של 25 השורות הראשונות היוצר את שמו המלא של הכותב: "אני חסדאי בר יצחק בר עזרא שפרוט".
החוקרים משערים שהקדמה זו, ונראה שגם המכתב כולו נכתבו על ידי מזכירו של חסדאי, מנחם בן סרוק.
סיפור ההתגיירות במכתב יוסף מלך הכוזרים אל חסדאי אבן שפרוט
שני הנוסחים הידועים של המכתב, הנוסח שפורסם על ידי עקריש ב"קול המבשר" והנוסח של פירקוביץ', כמעט זהים בתוכנם, אך יש ביניהם שינויי סגנון ושפה רבים.
נוסח פירקוביץ' ארוך מעט יותר מנוסח עקריש, אך הסיומת בנוסח עקריש, המתייחסת לשאלתו של חסדאי בדבר הציפייה לגאולה והבעת תקווה לפגישה עם חסדאי, חסרה בנוסח פירקוביץ'.
המכתב נפתח בדברי שבח מקובלים בכבודו של חסדאי ובהבעת שמחה על המכתב ששלח.
הכותב מציין כי "כבר היו בין אבותינו דרישת שלום והדבר הזה שמור בספרינו ידוע לכל זקני ארצינו" הוא מזכיר את השאלות המופיעות במכתב חסדאי ועונה עליהן.
לשאלה על מוצאם של הכוזרים עונה הכותב כי עמו הוא מצאצאי כזר, בנו השביעי של תוגרמה, בנו של יפת.
אבות אבותיו נלחמו בתושבי הארץ הקודמים וגירשו אותם.
אחרי דורות, לפי נוסח עקריש קם מלך חכם וירא אלוהים בשם בולאן מלאך ה' נראה אליו בחלום פעמיים והמלך וכל "שריו ועבדיו קיבלו את הדין ונכנסו תחת כנפי השכינה".
הסיפור על מלך שמלאך מופיע בחלומו מופיע גם ב"ספר הכוזרי".
המלאך שב וביקש מהמלך שיבנה לאלוהים משכן.
המלך טען שאינו יכול כי אין לו כסף וזהב.
המלאך הורה לו לצאת למלחמה והבטיח שינצח בה וימצא "שני אוצרות, אחד של כסף ואחד של זהב", וכך היה.
בעזרת הממון הזה בנה המלך "אוהל וארון ומנורה ושולחן ומזבחות וכלי הקודש", ואלה קיימים עד היום.
גם בספר הכוזרי נזכרים מטמונים שכנראה באמצעותם בנו הכוזרים "בֵּית הַמִּקְדָּשׁ עַד שֶׁהֵקִימוּ תַבְנִית הַמִּשְׁכָּן אֲשֶׁר עָשָׂה משֶׁה".
אחרי התגיירות המלך ועמו ניסו מלכי הנוצרים והמוסלמים לשכנע את הכוזרים לחזור בהם.
הם שלחו את חכמיהם ובוויכוח שהתקיים ביניהם ובין חכם יהודי ניצח החכם היהודי.
בעקבות הניצחון נימולו המלך ועבדיו והמלך קרא לחכמים שיבואו ויפרשו לו את התורה והמצוות.
אחד מבני בניו של בולאן, מלך בשם עובדיה, "חידש את המלוכה וחזק את הדין כראוי וכהלכה.
והוא בנה את בתי כנסיות ובתי מדרשות.
והוא קבץ את חכמי ישראל ונתן להם כסף וזהב ופרשו כ"ד ספרים ומשנה ותלמוד ומחזורות של חזנים"...
אחרי המלך הזה קמה לכזריה שושלת מלכים מזרעו ולכולם שמות עבריים: חזקיה, מנשה, חנוכה, יצחק, זבולון, משה, נסי, אהרון, מנחם ובנימין.
כותב המכתב, יוסף בן אהרון המלך, הוא "מלך בן מלך בן מבני מלכים ולא יוכל זר לשבת על כיסא אבותי".
כתב היד שמצא סלומון שכטר בגניזה הקהירית, הידוע גם כמכתב שכטר או מסמך קיימברידג', מכיל אף הוא את סיפור התגיירות הכוזרים.
בגלל מצבו הגרוע של המסמך חסרים בו חלקים, מספר קטעים אינם ברורים ונתונים לפרשנות וחסרים הפתיחה והסיום.
שכטר העריך שהמסמך הוא מהמאה ה-12 או ה-11, אך יש חוקרים המקדימים אותו למאה ה-10. רוב החוקרים מניחים שהוא העתק של מכתב שנשלח מנתין של ממלכת כזריה אל חסדאי אבן שפרוט.
הכותב מזכיר לנמען את "שלוחיך לקוסטנטינא", שעשויים להיות השליחים שחסדאי מזכיר במכתבו ליוסף.
תוכן המכתב מתייחס לרוב השאלות שהציג חסדאי במכתבו: מוצא הכוזרים וההתגיירות, מקום ארצם, ויחסי ממלכתם עם העמים והמדינות השכנות.
תיאור הארץ במסמך הגניזה מצומצם מאוד בהשוואה למכתב יוסף, אך תיאור היחסים עם השכנים והמלחמות עימם נרחב ומפורט יותר, וגם שונה בפרטים רבים.
אחד ההבדלים הבולטים בין תעודה זו לבין מכתבי חסדאי ויוסף הוא בכתיב של שם הארץ והעם: "קזריה" ו"קזר" בק', ולא "אל-כזר", "כזר", "כזריים", או "כזריה" ו"כוזרים" בכ', כפי שמופיע גם במקורות היהודיים האחרים.
אך עיקר ההבדלים בין המכתבים הוא בתיאור מוצא הכוזרים ובסיפור ההתגיירות.
מאחר שתחילת המכתב חסרה, הטקסט מתחיל באמצע משפט: "ויברחו מפניהם אבותי...לשאת עול עובדי אלילים ויקבלום...
קזריא היו תחילה בלא תורה ויישאר...
בלא תורה ומכתב ויתחתנו ליושבי הארץ...וילמדי מעשיהם ויצאו עמם תמיד ב...
ויהיו לעם אחר רק בברית מילה נסמכו ומק...
אבותיו מתוארים כיהודים שברחו מחמת רדיפות דת ומצאו מקלט בכזריה, שם התערבבו בעם הארץ אך המשיכו לשמור על ברית המילה והשבת.
בהמשך מנסה הכותב לחזק את המקור היהודי של אבותיו ומוסיף: "ואומרים בארצנו כי אבותינו משבט שמעון היו אבל איננו עומדים על אמתם".
מכאן שיותר מסיפור על התגיירות הסיפור הוא על חזרה בתשובה.
כמו במכתב המלך יוסף גם כאן מתואר תהליך הדרגתי.
אך בעוד שבמכתב יוסף החל בו מלך בשם בולאן בהשפעת חלום שבו הופיע מלאך אלוהים, במכתב זה החל בו שר צבא אנונימי בהשפעת אשתו ששמה היה סרח, ואביה שהיה איש צדיק ש"הורהו דרך החיים".
לא מפורט במה התבטאה אותה תשובה, אך מסופר שהיא עוררה את זעמם של שליטי הנוצרים והמוסלמים.
גם כאן מתואר ויכוח בין חכמי הדת של הנוצרים, המוסלמים והיהודים.
הכותב אינו מביא את פרטי הוויכוח (החסר אולי גם בגלל מצב המסמך), אך הוא מסתיים בצורה שונה: אנשי קזריא נזכרו שבמערה בבקעת תיזול טמונים ספרים מתורת משה.
הם מוציאים את הספרים וחכמי ישראל מפרשים אותם, ואז חוזרים "ישראל עם אנשי קזריא בתשובה שלמה".
מערה שהוטמנו בה ספרי תורה נזכרת גם במכתבו של חסדאי אבן שפרוט.
גם בספר הכוזרי מסופר על מערה, אך לא ספרים מוסתרים בה, אלא יהודים השובתים בה בכל שבת.
גם בספר הכוזרי מעורב שר צבא בסיפור.
המלך מספר לו על התגלות המלאך והוא נלווה אל המלך בלכתו אל המערה.
מכתב הגניזה מספר שלאחר החזרה בתשובה וההתגיירות של שאר הכוזרים, היגרו לכזריה יהודים מארצות שכנות: בגדאד, ח'וראסאן ויוון, וכי אנשי הארץ מינו את אחד החכמים לשופט, ושמו הוסב לסבריאל, והוא הוכתר למלך.
המכתב ממשיך בתיאור יחסי כזריה עם המדינות השכנות והמלחמות עם הרוסים והביזנטים בתקופת המלכים בנימין ואהרון ועד מלכותו של יוסף המלך, שכותב המכתב מכנה "אדוני".
הוא מדגיש את הברית שכרתה כזריה עם מלך אלן, כי האלאנים מקצתם היו שומרים תורת היהודים" עד כי מלך אלן השיא את בתו למלך יוסף.
אחד מגיבורי המלחמות נגד הרוסים הוא שר צבא ששמו פסח.
המשפטים האחרונים שניתן לקרוא במסמך מתארים את מיקומה הגאוגרפי של ממלכת כזריה אך סופו של המכתב חסר.
המחלוקת על האותנטיות של המכתבים
עד לשלהי המאה ה-19 היו שסברו שהמכתבים הם זיוף מאוחר.
פרסום נוסח פירקוביץ' על ידי הרכבי ב-1879, ופרסום ספרי מסע וגאוגרפיה מוסלמיים מימי הביניים שבהם מוזכרת יהדותם של הכוזרים שינה את היחס למכתבים.
אם כי השמועות על כך שפירקוביץ' זייף תעודות ומצבות כדי להוכיח קשר בין הכוזרים לקראים, עוררו חשד גם לגבי המסמך שמצא.
מה עוד שנוסח פירקוביץ' לא כולל את מכתב חסדאי.
אין הסכמה גם באשר ליחס בין נוסח עקריש ונוסח פירקוביץ'.
האם נוסח פירקוביץ', הארוך יותר, הוא הנוסח המקורי או שהוא הרחבה של נוסח עקריש.
פרסום המכתב מן הגניזה על ידי שכטר ב-1912 עורר עניין רב בקרב המלומדים.
לטענת שכטר מסמך זה גם הוא תשובה לאיגרת חסדאי ועונה על רוב שאלותיו.
אך הכותב הוא אדם אחר מאחר שהוא שונה הן בפרטי תוכן רבים והן בסגנון ובשפה.
אולם באין מקורות נוספים, אין דרך לדעת מי כתב אותו.
לא סביר לדעתו שמלך הכוזרים ביקש משני אנשים שונים לנסח מכתב תשובה לחסדאי הנחה מקובלת היא שהטקסטים של המכתבים הידועים לנו, שנמצאו בתוך קבצים של כתבי יד, הם העתקים של המכתבים האותנטיים.
המידע הרב שנכלל במכתב שכטר על יחסי ממלכת הכוזרים עם קונסטנטינופול ועם הרוסים ועל המלחמות ביניהם, תואם למידע שמספקים מקורות רוסיים וביזנטיים מהתקופה.
למרות קושי לא מבוטל בהתאמה של שמות ותאריכים למאורעות ספציפיים.
במכתב יש אי בהירות רבה בפרטים הגאוגרפיים של כזריה, שקשה מאוד לתרצם באם הכותב הוא אכן כוזרי או אפילו יהודי מקונסטנטינופול.
למרות זאת חקר המקורות המוסלמיים והמקורות הרוסיים והביזנטיים ביסס את תמונת ההקשר ההיסטורי של ממלכת הכוזרים וחיזק מאוד את התמיכה באותנטיות של המכתבים ובמהימנות של סיפור ההתגיירות.
מאידך, המקורות הלא יהודיים אינם מסבירים את הבדלי הגרסאות במכתבים בתיאור מוצא הכוזרים ובפרטי הסיפורים על ההתגיירות וגם אין בהם שום אישוש לסיפורים אלה.
פולק מתייחס לשאלת האותנטיות של המכתבים ולדעתו מכתבי חסדאי ויוסף חוברו בידי אדם אחד שחי בספרד בשנים 1070–1080 בקירוב, כדי שהידיעות על הממלכה היהודית בכזריה יעודדו את היהודים החיים בגלות.
כותב המכתב התבסס בעיקר על מקורות ספרותיים שנכתבו בזמנים שונים ולפעמים סתרו זה את זה.
הוא לא הכריע ביניהם והביא אותם כפי שהם, מה שמסביר חזרות וסתירות במכתבים.
הכותב השתמש בנוסח הנמלץ שהיה מקובל בהתכתבות דיפלומטית ואת התיאור הגאוגרפי של מדינת הכוזרים שאב מכתבי נוסע שביקר באזור.
שאול שטמפפר מגיע למסקנה שהמכתבים אומנם מוקדמים, ועשויים להיות מהמאה ה-10 או ה-11, אך יש להתייחס אליהם כאל פסבדואפיגרפיה.
הז'אנר של כתיבה פסבדואפיגרפית היה נפוץ ובמקרים רבים בצורת מכתבים.
יצירות פסבדואפיגרפיות רווחו בימי הביניים גם בקרב היהודים.
סיפורים על הכוזרים, עם רחוק ומוזר היושב אי שם בערבות המזרח, וממלכתם האדירה שמלכיה היהודים נלחמים בשכניהם וגוברים עליהם, נפוצו כנראה בקהילות יהודיות כמו הסיפורים על עשרת השבטים האבודים ועל היהודים החיים מעבר לסמבטיון.
סיפורים דומים נפוצו באירופה על ממלכה נוצרית של מלך-כומר, המכונה פרסטר ג'והן הנמצאת אי-שם בהודו או באפריקה.
ואכן במכתבים יש ניסיון לקשור את הכוזרים לשבט שמעון או לשבט דן.
בסיפור ההתגיירות במכתבים מופיעים מוטיבים בעלי אופי אגדי מובהק, כמו התגלות מלאך אלוהים בחלום, ספרי תורה הגנוזים במערה וגילוי אוצרות כסף וזהב.
הסיפור על הוויכוח בין חכמי דת של יהודים, נוצרים ומוסלמים אינו מפתיע בתקופה זו שבה ויכוחים דתיים היו מקובלים ומפורסמים.
ידועים היו גם סיפורים על ויכוחים דתיים על רקע הניסיון של ביזנץ והח'ליפות להמיר את דתם של השבטים ממרכז אסיה לנצרות או לאסלאם.
אל-בכרי, היסטוריון וגאוגרף מהמאה ה-11 שחי באנדלוסיה ומסתמך על כתבים קודמים לו מספר שלהתגיירות הכוזרים קדם ויכוח בין נציגי שלוש הדתות המונותאיסטיות.
היהודי ניצח בו לאחר שהרעיל את החכם המוסלמי.
שטמפפר מצביע על סתירות ושגגות היסטוריות וגאוגרפיות רבות במכתבים, שמקורם לדעתו במקורות משניים שונים שמהם שאבו המחברים ידיעות על ממלכת הכוזרים ומלחמותיה ולהם הוסיפו פרטים כיד הדמיון.
המחלוקת על יהדותם של הכוזרים
הדעה שהכוזרים אכן התגיירו והנהגתם או גם חלק מעמם היו יהודים, התקבלה בקרב רוב החוקרים במחצית השנייה של המאה ה-20. פיטר גולדן בוחן את התגיירות הכוזרים על רקע תהליכי המרת דת של עמים ושבטים נומדיים באירואסיה.
מסורות שונות על המרות דת מכילות אלמנטים פלאיים.
במקרים רבים השליטים והאליטה השבטית מובילים תהליכי המרה בקרב פשוטי העם ולעיתים נתקלים באי הסכמה.
המרת הדת של עמים פגאניים לדתות מונותאיסטיות הייתה בדרך כלל תהליך איטי והדרגתי, כאשר אמונות ומנהגים פגאניים ממשיכים להיות נוכחים במשך זמן רב לאחר אקט ההמרה הפורמלי של השבט או הממלכה.
החוקרים הסבורים שהכוזרים אכן התגיירו מסתמכים בעיקר על עדויות גאוגרפים והיסטוריונים מוסלמים מהמאות התשיעית עד האחת עשרה.
פיטר גולדן מביא כאסמכתא מוצקה את אבן פדלאן, שהיה אולי היחיד מביניהם שבאמת ביקר בכזריה (921–922).
מקור משמעותי אחר בעיניו הוא אל-מסעודי מהמאה ה-10, המספר שההתגיירות אירעה בימי הח'ליף הארון א-רשיד (786–809) ושבימי רומאנוס ליקאפינוס (920–944) קיסר ביזנץ היגרו יהודים רבים לכזריה כתוצאה מרדיפות.
גם החכם הקראי יעקב הקרקסאני שחי בעיראק מזכיר את הכוזרים כמי שהתגיירו ליהדות, בפירושו לספר בראשית.
ממה שכתבו יהודה אלברצלוני ורבי אברהם אבן דאוד (הנזכרים לעיל) נראה בבירור ששמועות על התגיירות הכוזרים היו ידועות ואולי אף נפוצות בספרד.
הראב"ד גם מוסיף שפגש בעצמו בטוליטולה (טולדו) תלמידי חכמים שטענו שהם מבני בניהם של אותם עמים כוזרים שהתגיירו.
עם זאת ספקות בדבר מהימנות סיפור ההתגיירות לא פסקו.
לאחרונה התפרסמו מחקרים המאתגרים דעה זו.
משה גיל במאמרו "הח'זרים לא התגיירו" ב-2010, ושאול שטמפפר במאמר "Did the Khazars Convert to Judaism?", טוענים שרוב ההיסטוריונים והגאוגרפים המוסלמים שהזכירו את הכוזרים כיהודים לא ביקרו כלל בכזריה ועדותם היא עדות שמיעה בלבד.
כך גם ביחס לכתבי המוקדמים שבהם, מהמאה העשירית, כאשר ממלכת הכוזרים הייתה עדיין ישות פוליטית חזקה ומשפיעה.
עדויות מוסלמיות מאוחרות יותר הן בעצם חזרה על מה שמצאו בכתבי קודמיהם.
לטענתו של גיל, הערבים התייחסו לכוזרים, כמו גם לעמים ולשבטים האחרים שהגיעו ממרכז אסיה ושכנו מצפון לח'ליפות העבאסית, כאל ברברים חסרי תרבות, בעלי מנהגים פראיים ומוזרים.
הם מפרטים את מנהגי הקבורה, החתונה, הענישה, מעמד המלך ונוהלי הורשת השלטון, אך אינם מזכירים כלל מנהגים יהודיים או חיים על פי חוקי התורה וההלכה, גם כשהם מציגים את המלך או את הכוזרים כיהודים.
לדעתו של גיל, מאחר שהיהודים דחו את מוחמד ושליחותו, הם מתוארים במסורת המוסלמית בדרך שלילית, ותיוג מישהו כיהודי כמוהו כדברי נאצה ועלבון.
הכוזרים היו אויבי המוסלמים וניהלו נגדם מלחמות רבות, ולכן בתיאורם כיהודים הייתה כוונה להציגם באור שלילי.
גם שטמפפר מפקפק במהימנות המידע על יהדות הכוזרים במקורות המוסלמיים.
אמנם כמה מהם מגדירים את הכוזרים כיהודים, אך אינם מסבירים כיצד ולמה הפכו הכוזרים ליהודים ואינם מפרטים במה מתבטאת יהדותם.
ומאידך יש מקורות מוסלמיים המתארים את הכוזרים אך לאו דווקא כיהודים.
ובעיקר, יש מקורות אחרים, ובעיקר מסמכים אדמיניסטרטיביים של הח'ליפות או של ביזנץ המתייחסים ליהודים החיים בארצם או בארצות שכנות, שאינם מתייחסים לכוזרים כלל כיהודים.
מקורות רוסיים מוקדמים מזכירים יהודים ומזכירים יהודים מכזריה, אך אינם מזכירים מלך יהודי או התגיירות של הכוזרים.
בתיאור המרת הדת של הנסיך ולדימיר הראשון לנצרות מסופר על יהודים כוזרים שניסו לשכנע אותו לקבל את הדת היהודית אך הוא דחה אותם.
לדעתו של שטמפפר סיפור זה משקף תבנית טיפולוגית ואין להתייחס אליו כאל תיאור היסטורי.
יותר מדלות הידיעות על יהדותם של הכוזרים במקורות הלא יהודיים, או אף חסרונן המוחלט, מדגישים גיל ושטמפפר את מיעוטו של מידע כזה במקורות היהודיים הרבים מהתקופה.
אם אומנם הייתה קיימת ממלכה יהודית שמילאה תפקיד משמעותי בתולדות האימפריה הביזנטית והח'ליפות המוסלמית במשך מאות שנים, מדוע היא מוזכרת רק בתכתובת הכוזרית, בספר הכוזרי ובהערות שוליות במקורות אחרים, כפי שצוין לעיל.
מפתיע במיוחד הוא היעדר התייחסות לכזריה יהודית ולכוזרים יהודים בספרות הגאונים הענפה, בשעה שהמרכז היהודי הגדול בבבל שכן כה קרוב לכזריה (מצדדי תאוריית ההתגיירות טוענים כי מיעוט ההתייחסות לכוזרים כיהודים נובע מכך שזו הייתה עובדה ידועה שאין צורך להתייחס אליה).
אך יותר מחסרונן של עדויות בכתב, יש קושי בהיעדר עדויות ארכאולוגיות משכנעות.
באמצע המאה ה-20 נערכו חפירות רבות בשטחים שהיו בתחום הממלכה הכוזרית.
היסטוריונים וארכאולוגים סובייטיים גילו עניין רב בתולדות הכוזרים שממלאים תפקיד חשוב בשחר ההיסטוריה הרוסית.
בחפירות נתגלו קברים ועדויות שונות לפולחן פגאני, אך לא נמצאו עדויות לחיים יהודיים כלשהם.
בקבריהם של לוחמים ואנשי מעלה נמצאו כלי נשק, שלדי סוסים ועצמות של נשים, גברים וילדים – שנועדו כנראה ללוות את המת לעולם הבא, מה שבוודאי אינו מקובל על פי הדת וההלכה היהודית.
לדעת שטמפפר גם סימנים גרפיים שנמצאו בשטחה של כזריה, שיש שמצאו בהם דמיון לסמלים יהודיים יכולים להיות גם כל דבר אחר.
מטבע כוזרי משנת 837 שנמצא באתר ארכאולוגי בשוודיה ועליו הכיתוב בערבית: "משה שליח האל", הדומה למטבעות ערביים שעליהם כתוב "מוחמד שליח האל", ייתכן שהוטבע על ידי יהודים אך לא בהכרח על ידי כוזרים יהודים.
חוקרים נוטים להטיל ספק באמינות המחקר הארכאולוגי שנעשה בתקופת השלטון הסובייטי וכי המחקר הארכאולוגי באזור נמשך.
התומכים באמיתות התייהדות הכוזרים מסבירים שהימצאותן של עדויות לפולחנים פגאניים בכזריה מעידה על כך שתהליך הגיור היה הדרגתי, וכמו במקרים אחרים של המרות דת בעולם, אמונות ומנהגים של הדת הישנה ממשיכים להתקיים עוד שנים רבות בצד הדת החדשה.
קבלת היהדות כדת המדינה על ידי ישות מדינית חשובה ומשפיעה, או לפחות על ידי העילית השלטת בה, היא תופעה יוצאת דופן ומעוררת תמיהות לאור מעמד היהודים והיהדות בתקופה המדוברת.
אלה הסבורים שההתגיירות אכן קרתה, נוטים להסבירה בכך שהכוזרים ראו צורך בקבלת אחת הדתות המונותיאיסטיות ההגמוניות, וכי הבחירה ביהדות איפשרה להם להימנע ממצב שיאלץ אותם להיות כפופים לביזנץ הנוצרית או לח'ליפות המוסלמית.
הכופרים בסיפור ההתגיירות טוענים שלא הייתה כל תועלת ולכן לא הייתה סיבה לבחור בדת שמעמדה היה שפל ונחות לעומת הנצרות והאסלאם שהיו בשיא כוחן.
שטמפפר מסכם את עמדתו בדברים: "קשה מאוד לשכנע שמשהו לא קרה.
כדי לשכנע שמשהו קרה מספיקה לעיתים רק עדות אחת.
בחינה מדוקדקת של העדויות משכנעת שההתגיירות מעולם לא קרתה.
הסיפור על התגיירות הכוזרים הוא אגדה".
סיפור אחר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-9 באוקטובר 2018 כשיר הנושא מתוך סרטו של אבי נשר, "סיפור אחר" וכסינגל המוביל מתוך פסקול הסרט.
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי גלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי הפסקול.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של גושן ב-9 באוקטובר 2018, בסמוך לצאת הסינגל.
בקליפ ניתן לראות קטעים מתוך הסרט "סיפור אחר".
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-4.7 מיליון צפיות ביוטיוב.
סיפור בדים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1960 בהפקתו ובבימויו של ג'ושוע לוגאן, עם אנתוני פרקינס וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'וליוס אפשטיין והוא מבוסס על הרומן The Homecoming Game של הווארד נמירוב (1957) שעל פיו נכתב המחזה "Tall Story" בידי ראסל קרוז והווארד לינדסי (1959).
זו הייתה הופעתה הראשונה של ג'יין פונדה, עליה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית מתחילה מבטיחה.
העלילה מתרחשת בקולג' שכל גאוותו בקבוצת הכדורסל עם השחקנים הגבוהים שלו ומכאן שם הסרט באנגלית.
את שיר הנושא "Tall Story", שר בובי דארין בפתיחת הסרט.
זו הופעתו הראשונה של רוברט רדפורד בקולנוע.
הוא משחק שחקן כדורסל (ללא קרדיט).
ג'ון ריידר (ג'יין פונדה) מגיעה לקולג' קסטר לכאורה כדי ללמוד כלכלת בית, אבל הסיבה העקרית היא להתקרב לאליל הכדורסל הגבוה והנאה של הקולג', ריי בלנט (אנתוני פרקינס).
כדי להתקרב אליו היא משתתפת בקבוצת המעודדות ו"נתקלת" מדי פעם בריי, וכן נרשמת לקורס לכימיה של פרופ' אוסמן (מרק קונולי) ולקורס לאתיקה של פרופ' סאליבן (ריי וולסטון) כדי שתוכל לשבת לצידו.
היא משמשת שמרטפית לילדיו של פרופ' סאליבן ביחד עם ריי, ושם הם מתנשקים לראשונה.
הם מוזמנים לידידיהם פרד ג'נסון (טום לוהלין) ואשתו פרידה (ברברה דארו) המתגוררים בקרוואן צפוף ליד הקולג'.
טום מראה להם את הדירה ובעיקר את המקלחת הצרה.
הוא מעודד את שניהם להיכנס למקלחת והם נכנסים, נצמדים זה לזו ומחליטים באותו רגע להתארס.
טום מודיע להם שהוא עוזב את הקולג' ומוכן למכור להם את הקרוואן, אך לריי אין כסף מספיק לקנייתו.
בקולג' עומד להיערך משחק כדורסל חשוב ויוקרתי בין נבחרת הקולג' לנבחרת מרוסיה בשם "הספוטניקים".
ריי, שעובד לפרנסתו כנהג מונית, מקבל ידיעה בקשר שבתא הכפפות יש כסף כדמי קדימה אם יזייף במשחק ויביא לניצחון הרוסים, עליהם הימרו אנשים רבים כמויות גדולות של כסף.
ריי מהסס, וכדי לא להשתתף במשחק הוא מכשיל עצמו במבחן באתיקה אצל פרופ' סאליבן ובגלל זה נפסל לשחק.
הסטודנטים סוערים, מפגינים לפני ביתו של סאליבן ושורפים בובה בדמותו אולם הוא לא מוכן לערוך לריי מבחן מתקן.
ריי מקבל עוד 2500 דולר כשוחד ומחליט לגלות זאת לפרופסורים, שלוקחים את הכסף ובמקום לפנות למשטרה הולכים למועדון הימורים.
במועדון הם מבחינים בשני טיפוסים חשודים ומאשימים אותם, אבל מתברר שאלה סוכני משטרה.
שני הפרופסורים נאזקים ומובאים לאולם הספורט בו נמצא כעת התובע הכללי.
בינתיים, המצב במשחק גרוע והרוסים מובילים.
פרופ' סאליבן מוכן "לשחרר" את ריי למשחק רק אם יענה נכון על עשר שאלות באתיקה.
המבחן מורט העצבים נמשך בעוד המשחק מגיע לדקות האחרונות.
ריי עובר את ה"בחינה", מתלבש במהירות, מצטרף למשחק ובדקות האחרונות קולע סל אחרי סל ומסיים את המשחק בנקודה אחת לטובת נבחרת הקולג'.
כולם שמחים, חוגגים וצוהלים ופרופסור סאליבן מחזיר את הכסף לזוג הצעיר כדי שיוכלו לקנות את הקרוואן ולהתחיל את חייהם כזוג נשוי.
סיפור בלשי הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1951 בהפקתו ובבימויו של ויליאם ויילר, עם קירק דאגלאס ואלינור פארקר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת סידני קינגסלי שהועלה בברודוויי ב-1949.
העלילה מתרחשת במשך 24 שעות בתחנת משטרה בניו יורק שמטפלת בעבריינים שונים כמו מועל, שני פורצים וגנבת מחנות.
במרכז העלילה בלש המטפל באגרסיביות ברופא המבצע הפלות ולא יודע שבביתו מחכה לו בעיה קשה.
ג'ים מקלאוד (קירק דאגלס) הוא בלש במשטרת ניו יורק בתחנה במתחם 21 ביחד עם הבלש לו ברודי (ויליאם בנדיקס).
הוא נשוי באהבה למרי (אלינור פארקר) ללא ילדים.
מפקד התחנה הוא לוטננט מונגן (הוראס מקמהון).
אישה שנתפסה בגנבה מחנות (לי גרנט) מובאת לחקירה.
היא בהלם ממצבה ובעיקר מלקיחת טביעת אצבעותיה כפושעת.
שני פורצים - צ'רלי גניני (ג'וזף ויסמן) ולואיס אבוט (מייקל סטרונג) מובאים לחקירה.
מקלאוד והבלש לו ברודי (ויליאם בנדיקס) חוקרים אותם באגרסיביות.
ארתור קינדרד (קרייג היל) מובל לחקירה לאחר שגנב כסף ממעבידו.
ידידתו סוזן (קאתי אודונל) מגיעה לעודד אותו ומוכנה להחזיר את כסף המעילה וגם המעביד שלו מוכן אך מקלאוד לא מסכים לשחררו.
לתחנה מובל ד"ר קארל שניידר (ג'ורג' מקרידי), רופא שמואשם בהפלות לא חוקיות.
מקלאוד נוסע איתו לבית החולים בו מאושפזת מטופלת שלו במצב קשה לאחר שביצע בה הפלה.
בדרך הם מתבשרים שהמטופלת מתה.
מקלאוד מטיח האשמות ושניידר רומז כי גם לו יש משהו נגדו.
בתגובה חובט בו מקלאוד עד עילפון.
הם חוזרים לתחנה ומפקד התחנה מצליח לשמוע משניידר את המילים אישה ו"ג'יוקופטי".
הוא מניח שזה קשור לאשתו של מקלאוד ומזמן אותה בחשאי לתחנה לחקירה בלי ידיעתו של מקלאוד.
הוא מצליח לאתר את אותו ג'יוקופטי ומתגלה לו שהוא היה מאהבה של מרי מקלאוד לפני נישואיה.
היא נכנסה להיריון וד"ר שניידר ביצע בה הפלה.
כשמקלאוד מקבל את המידע הזה על אשתו הוא מזועזע.
בתחילה הם מנסים להתפייס אבל לאחר שהוא אומר לו שיהיה קשה לו לחיות עם העובדה שאשתו פרוצה, היא עוזבת אותו.
מקלאוד נמצא בדיכאון עמוק ובאותו רגע חוטף ג'ניני אקדח מאחד השוטרים ומאיים עליהם.
מקלאוד מתקרב אליו בכוונה וג'ניני יורה בו למוות.
לי גרנט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (הופעה ראשונה בקולנוע).
היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן.
ויליאם ויילר היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
רוברט ויילר ופיליפ יורדן היו מומדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
קירק דאגלס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
ויליאם ויילר היה מועמד לפרס דקל הזהב.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותקירק דאגלסג'ים מקלאודבלש משטרהאלינור פארקרמרי מקלאודאשתו של ג'יםלי גרנטגנבת חנויותקרייג הילארתור קינדרדמועלקאתי אודונלסוזן קרמייקלידידה של ארתורג'וזף ויסמןצ'רלי ג'ניניפורץמייקל סטרונגלואיס אבוטפורץג'ורג' מקרדיד"ר קארל שניידררופאהוראס מקמהוןלוטננט מונגןמפקד התחנהויליאם בנדיקסלו ברודיבלש משטרה
"סיפור אימה קלאסי" הוא סרט אימה איטלקי, אשר בוים על ידי רוברטו דה פיי ופאולו סטריפולי, הופק על ידי מאוריציו טוטי, אלסנדרו אוסאי ואיג'יניו סטראפי, הוסרט על ידי רוברטו דה פיי, פאולו סטריפולי, לוסיו בסאנה, דייוויד בליני ומילו טיסונה ונערך על ידי פדריקו פלמריני.
אחד מהשחקנים הראשיים בו הוא ויל מריק.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 ביולי 2021, כאשר היה זמין לצפייה ברשת הזרמת המדיה נטפליקס.
הסרט עוקב אחר מטיילים שיוצאים למחנאות ביערות שבדרום איטליה.
בהמשך, הם נתקלים בגורמים המאיימים על חייהם וזאת, בנוסף לכך שהם מנסים לברוח משם.
לאחר שהם נרצחים בזה אחר זה, מתגלה כי המקום אליו נקלעו הוא אתר צילומים.
היחידה שמצליחה לשרוד היא אליסה (מטילדה לוץ).
סיפור אמריקאי היא זיכיון מדיה אנתולוגי אמריקאי המורכב מכמה סדרות טלוויזיה שיצרו ראיין מרפי ובראד פאלצ'וק לרשת הכבלים FX.
כל סדרה עוקבת אחר ז'אנר בדיוני אחר, כאשר כל עונה אינדיבידואלית נתפסה כמיני-סדרה עצמאית, בעקבות סדרת דמויות ומיקומים שונים וקו עלילה עם "התחלה, אמצע וסוף" משלו.
כמה מרכיבי עלילה של כל עונה וסדרה מקבלים השראה רופפת מאירועים אמיתיים.
שחקנים רבים מופיעים ביותר מעונה אחת וסדרות, ולעיתים קרובות מגלמים דמות חדשה.
הזיכיון זכה לשבחים נרחבים, וזכה במספר פרסי אמי.
היוצרים מרפי ופאלצ'וק החלו לעבוד על אימה אמריקאית לפני Glee.
מרפי רצה לעשות את ההפך ממה שעשה בעבר וכך החל בעבודתו על הסדרה.
הוא הצהיר: "עברתי מניפ/טאק ל-Glee, אז היה הגיוני שאני רוצה לעשות משהו מאתגר ואפל.
ותמיד אהבתי, כמו בראד, את ז'אנר האימה.
אז זה פשוט היה טבעי בשבילי." פאלצ'וק סיקרן ברעיון לשים זווית אחרת לז'אנר האימה, וקבע כי מטרתם העיקרית ביצירת הסדרה היא להפחיד את הצופים.
"אתה רוצה שאנשים יהיו קצת לא באיזון אחר כך," אמר.
בפברואר 2011 הודיעה FX רשמית כי היא הזמינה פיילוט לסדרה אפשרית של ריאן מרפי ובראד פאלצ'וק, כשגם מרפי ופאלצ'וק כותבים ומרפי מביים.
דנטה די לורטו הוכרז כמפיק בכיר.
הפקת הסדרה החלה באפריל 2011. ביולי 2011, FX הודיעה רשמית כי הוזמנה עונה מלאה.
מלכתחילה, מרפי ופאלצ'וק תכננו שכל עונה בסדרה תספר סיפור אחר.
לאחר ששודר פרק סיום העונה הראשונה, מרפי דיבר על תוכניותיו לשנות את השחקנים והמיקום לעונה השנייה.
עם זאת, הוא אמר שכמה שחקנים שכיכבו בעונה הראשונה יחזרו.