tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טיל מדגם אטלס A שוגר לראשונה ב-11 ביוני 1957. בסך הכל שוגרו 8 טילים (מהם היו 4 שיגורים מוצלחים).
טיל מדגם אטלס B שוגר לראשונה ב-19 ביולי 1958. בסך הכל שוגרו 10 טילים (מהם היו 6 שיגורים מוצלחים).
שיגור מס' 7 היה שיגור של לוויין.
טיל מדגם אטלס C שוגר לראשונה ב-24 בדצמבר 1958. בסך הכל שוגרו 6 טילים (מהם היו 3 שיגורים מוצלחים).
טיל מדגם אטלס D שוגר לראשונה ב-11 באפריל 1959. זה היה הדגם הראשון שהגיע לשלב מבצעי.
בסך הכל שוגרו 135 טילים (מהם היו 103 שיגורים מוצלחים).
השיגורים בוצעו מנמל החלל קייפ קנוורל ובסיס חיל האוויר ונדנברג.
על בסיס דגם זה פותחו בהמשך משגרי לוויינים וחלליות.
טיל מדגם אטלס E שוגר לראשונה ב-11 באוקטובר 1960. הוא הוכרז כמבצעי בשנת 1961 ושירת עד לשנת 1966. בסך הכל שוגרו 48 טילים (מהם היו 33 שיגורים מוצלחים).
טיל מדגם אטלס F שוגר לראשונה ב-8 באוגוסט 1961. הוא הוכרז כמבצעי בשנת 1961 ושירת עד לשנת 1966. בסך הכל שוגרו 70 טילים (מהם היו 53 שיגורים מוצלחים).
שיגורים שבוצעו אחרי שנת 1967 היו שיגורי לוויינים.
הטיל שימש כ־ICBM לזמן קצר מאוד, ויצא משימוש ב־1965. בין 1962 ל־1963, משגר שפותח על בסיס הטיל שימש לשיגור ארבעת האסטרונאוטים הראשונים של ארצות הברית למסלול סביב כדור הארץ במסגרת תוכנית מרקורי.
על בסיס טיל בליסיטי "אטלס" פותחו משגרים מדגמים שונים.
בתחילת המאה ה-21 החל שימוש משגרים מסדרת אטלס עם מנוע RD-180 מתוצרת רוסיה.
בשנת 2014 בקונגרס של ארצות הברית התקבלה החלטה על מעבר הדרגתי משימוש במנוע זה למנועים מתוצרת ארצות הברית.
שימוש במנועים שכבר נרכשו צפוי להסתיים בשנת 2025. עם זה למעשה יופסק השימוש במשגרי הסדרה.
משגרים שפותחו על בסיס טיל בליסטי
משגרים שהשתמשו במנוע תוצת רוסיה RD-180
האטלס 1 היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששימש לשיגור מגוון רחב של לוויינים בשנות ה-90. באנגלית המשגר נקרא Atlas I וה-I גרם לבלבול כי היו שחשבו שהוא המשך לטיל הקודם בסדרת האטלס שנקרא אטלס H, אבל למעשה הוא היה הטיל הראשון בתת-סדרה של האטלס וה-I סימל את המספר אחד.
קו ייצור של משגר "אטלס G" נסגר אחרי תחילת שיגורים של מעבורת חלל.
בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר סוכם על חידוש שיגורים של משגרים מסדרת "אטלס" ופותח משגר חדש.
השלב הראשון של "האטלס 1" היה זהה לשלב ראשון של משגר "אטלס H" והשלב השני היה קנטאור.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1990 והאחרון בשנת 1997.
האטלס-אייבל היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ושהיה אמו לשמש לשיגור מספר גשושיות פיוניר אל הירח.
מחמשת הטילים שנבנו שני טילים כשלו בבדיקות סטטיות ושלושה טילים ששוגרו נכשלו בהבאת הלוויין למסלולו.
האטלס-אייבל היה משגר בעל שלוש וחצי שלבים.
השלב וחצי הראשונים היה נגזרת של טילי האטלס הקודמים.
השלב השני היה שלב אייבל והשלב השלישי היה אלטאיר.
האטלס-אייבל הראשון השתמש באטלס C כשלב ראשון אבל התפוצץ במהלך בדיקה סטטית.
שאר הטילים השתמשו באטלס D כשלב ראשון.
שיגורי הטיל שוגרו ב-LC-12 וב-LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל.
טיל אחד תוכנן להיות משוגר מה-LC-13 אבל התפוצץ גם הוא במהלך בדיקה סטטית.
האטלס-אג'ינה היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששוגר 119 פעם למסלול סביב כדור הארץ בין 1960 ל-1978.
היה זה משגר בעל שניים וחצי שלבים.
השלב השני היה שלב RM-81 אג'ינה.
טילי אטלס D ששודרגו לLV-3 שימשו כשלב ראשון, ולאחר מכן האטלס SLV-3 (ונגזרותיו SLV-3A ו־B) שימש לשלב הראשון.
האטלס-אג'ינה האחרון ששוגר השתמש בטיל אטלס E/F כשלב ראשון.
הטילים שוגרו מ־LC-12 ו־LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל, ומ־LC-1 ו־2 מפוינט ארגואלו (SLC-3) ו־4 בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
ב-25 באוקטובר 1965 שלב האג'ינה ששוגר על גבי אטלס D, נכשל בשיגורו, וגרם לכך שהחללית הרובוטית בראש הטיל ושהייתה אמורה להתחבר עם החללית ג'מיני 6 המאוישת, לא יכלה להשלים את יעודה.
בעקבות כך, החליטה נאס"א שהחללית ג'מיני 6 תיפגש ותרחף ליד החללית המאוישת הנוספת שריחפה בחלל באותה עת, ג'מיני 7, אך החלליות לא יבצעו עגינה מאחר שלא היה הציוד המתאים.
האטלס 2 היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס שפותח בעקבות הצלחת סדרת טילי האטלס בשנות ה־50. לאטלס 2 היו 3.5 שלבים והוא היה האחרון שהשתמש בתצורת "שלב וחצי" (2 מנועים הושלכו מהטיל תוך כדי נסיקה ואילו מכלי הדלק וחלקים נוספים נכנסו למסלול).
הטיל תוכנן לשאת מטענים למסלול לווייני נמוך ולמסלול גאוסטציונרי.
63 שיגורים של האטלס 2 על שלוש גרסאותיו שוגרו בין 1991 ל־2004 וכולם הצליחו.
בשנת 1988 חיל האוויר של ארצות הברית בחר בחברת ג'נרל דיינמיקס לפיתוח משגר עבור שיגור לוויינים של Defense Satellite Communications System.
המשגר שפותח נוצל גם לשיגורים מסחריים.
האטלס 2 צויד במנועים חזקים יותר ובמכלי דלק ארוכים יותר מהאטלס 1, קודמו.
הדחף המרבי שהאטלס 2 יכול היה להגיע אליו היה 2,110.6 קילו ניוטון ובכך אפשר לשגר מטענים של עד 2,760 ק"ג למלול גאוסטציונרי (35,000 ק"מ ויותר מעל פני כדור הארץ).
הטיל צויד גם במחשבים ומערכות מתקדמות יותר מקודמו "אטלס 1".
השיגורים הבוצעו מכן שיגור SLC-36 בנמל החלל קייפ קנוורל ומ-SLC-3 בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
גרסה "אטלס 2" התבססה על משגר "אטלס 1" עם שיפורים במערכות השונות.
גרסה "אטלס 2A" הותאמה לשיגורים מסחריים.
השינוי העיקרי היה שימוש במנוע חדש בשלב השני שאפשר הגדלת מטען.
גרסה "אטלס 2AS" כללה מאיצים להגדלת מטען משוגר.
האטלס 3 היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס.
הוא היה הטיל הראשון בסדרה שהיה בעל תצורת שלבים רגילה (הטילים הקודמים היו בנויים בתצורת "שלב וחצי").
האטלס 3 היה בעל שני שלבים.
השיגור הראשון של האטלס 3 היה ב-24 במאי 2000, בו נשא את לוויין התקשורת של חברת Eutelsat Eutelsat W4 למסלול גאוסטציונרי.
כל שיגורי האטלס 3 בוצעו ב-SLC-36B מנמל החלל קייפ קנוורל.
טיסתו האחרונה של האטלס 3 התקיימה ב-3 בפברואר 2005 עם שיגור מטען סודי עבור משרד הסיור הלאומי האמריקאי.
האטלס-קנטאור היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששוגר על ידי ארצות הברית 63 פעם למסלול סביב כדור הארץ בין 1962 ל-1983. האטלס קנטאור הוחלף בסופו של דבר על ידי האטלס G.
האטלס-קנטאור היה משגר הלוויינים הראשון בעולם שהשתמש ב.
האטלס-קנטאור היה משגר בעל שניים וחצי שלבים.
טיל האטלס היווה את השלב וחצי הראשונים והשלב העליון היה שלב קנטאור.
כשהמשגר הגיע למסלול LEO הופרד שלב הקנטאור משאר טיל האטלס ואחר כך הופעל לפי צורכי המשימה (הכנסה למסלול גאוסטציונרי או בריחה משדה הכבידה של כדור הארץ).
בתחילה, שיפור של האטלס D שנקרא LV-3C שימש כשלב הראשון שהוחלף לאחר מכן ב-SLV-3C וב-SLV-3D שהיו נגזרות של טיל האטלס SLV-3. בשיגורי הגשושיות פיוניר 10 ופיוניר 11 הוסיפו עוד חצי שלב שנקרא Star-37E שהיווה את השלב האחרון של הטיל.
השיגורים בוצעו ב-LC-36 מנמל החלל קייפ קנוורל, השיגור החמישי של האטלס-קנטאור נכשל והטיל התפוצץ על כן השיגור וגרם לנזק רב.
פיצוץ זה גרם לנאס"א ולחיל האוויר האמריקאי לחזור לבנייתו של ה-LC-36B שבנייתו ננטשה.
מספר טילים הם נגזרות של האטלס-קנטאור, האטלס G, אטלס 1, אטלס 2, אטלס 3 והאטלס 5, כשהאחרון עדיין בשימוש.
אטלס LV-3B שנקרא גם Atlas D Mercury Launch Vehicle ו־Mercury-Atlas Launch Vehicle, היה משגר חלליות מסדרת הטילים אטלס ששימש את תוכנית מרקורי של נאס"א לשיגור אסטרונאוטים למסלול סביב כדור הארץ.
הטיל שוגר לראשונה ב־29 ביולי 1960 למשימה מרקורי־אטלס 1 לטיסה תת־מסלולית.
משימה זו נכשלה בגלל כשל טכני שמנע מהטיל להכניס את החללית שבראשה למסלול הנכון.
תשעה שיגורים של האטלס LV-3B בוצעו.
שני שיגורים לא מאוישים לתת־מסלול, שלושה שיגורים לא מאוישים למסלול, וארבעה שיגורים מאוישים למסלול בתוכנית מרקורי.
המשימה הראשונה שיועדה להיכנס למסלול סביב כדור הארץ (מרקורי־אטלס 3) נכשלה גם היא עקב בעיה במערכת ההנחיה של הטיל, דבר שחייב את מרכז הבקרה להשמיד את הטיל במעופו.
החללית הבלתי מאוישת שמוקמה בראש הטיל הפעילה את מערכת החילוץ שלה והחללית נמצאה כ־1.8 ק"מ מכן השיגור.
שיגורי האטלס LV-3B בוצעו ב־LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל, פלורידה.
שיגורים נוספים של חלליות מרקורי על גבי טיל LV-3B תוכננו אבל בוטלו בעקבות הצלחת השיגורים המקוריים שתוכננו.
השיגור האחרון בוצע ב־15 במאי 1963.
האטלס SLV-3 היה משגר חלליות ממשפחת טילי האטלס ששימש בין היתר לשלושה שיגורים תת-מסלוליים של מטוס הניסוי X-23. האטלס SLV-3 שימש גם לשני שיגורים למסלול שנכשלו.
האטלס SLV-3 היה משגר שנבנה בתצורת "שלב וחצי".
בשיגורו האחרון הוסף למשגר שלב עליון (בורנר 2) כדי להגדיל את יכולת הנשיאה שלו.
בשיגור האחרון נקרא המשגר אטלס בורנר 2.
שיגורו המפורסם ביותר הוא שיגור החללית הרובוטית (ATDA) שהייתה אמורה להתחבר אל החללית ג'מיני 9A לאחר שטיל האטלס-אגנה נכשל בשיגורו להביא את החללית האגנה למסלול.
השיגור בוצע ב-1 ביוני 1966 והיה השיגור הראשון של האטלס SLV-3 כטיל עצמאי (לא כחלק ממשגר אחר).
כשהחללית ג'מיני 9A הגיע לקרבת ה-ATDA התברר שארעה תקלה והמגן של ה-ATDA לא הושלך, דבר שלא אפשר את התחברות החלליות.
האטלס SLV-3 שימש גם כשלב ראשון בכמה משיגורי האטלס-אגנה והאטלס-קנטאור.
אטלנטיק (Atlantic) הייתה אוניית מעפילים אשר הפליגה במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי של ברטולד שטורפר, אוסטרי ממוצא יהודי, שפעל להצלתם של יהודי ארצו בשיתוף פעולה עם השלטונות הנאציים.
שטורפר היה מעורב גם בהפלגתן של האוניות: "מילוס" ו"פאסיפיק".
"אטלנטיק" הייתה אונייה מונעת קיטור, נרכשה כמו "מילוס" ו"פסיפיק" מחברת הספנות היוונית "אבגרינוס" על ידי ברטולד שטורפר.
"אטלנטיק" הפליגה בסוף ספטמבר 1940 מנמל טולצ'אה שברומניה ועליה כ-1,880 מעפילים, שהגיעו על גבי ספינות הנהר הליוס ושנברון מברטיסלאבה.
על פי דו"ח שמסר שטורפר 329 נוסעים היו חברי קבוצת "מכבי" מפראג ומפרסבורג, 761 נפש מאוסטריה, 25 נפש מהעיר ברלין ו-525 נפש מדנציג.
ב-11 באוקטובר 1940 הגיעה האטלנטיק לאיסטנבול, בה קיבלו לחם מיהודי העיר.
האונייה המשיכה לכרתים ובה הם הצליחו לרכוש פחם להמשך המסע.
אולם הצוות היווני של האונייה שלא רצה להמשיך במסע השחית חלק מהפחם ולבסוף סירב להמשיך במסע.
בעקבות זאת השתלטו המעפילים על האונייה ויצאו לדרך ב-8 בנובמבר 1940. באמצע המסע נותרה האונייה ללא פחם והצוות הפעיל את המנועים בשריפת כל דבר מעץ על האונייה שלא היה הכרחי.
האונייה נאלצה לפנות לקפריסין שהייתה קרובה יותר מארץ ישראל, אך גם אליה לא הגיעה.
לבסוף היא נגררה לקפריסין בידי ספינות בריטיות.
"מילוס" ו"פאסיפיק" שהפליגו במקביל אליה, הגיעו ראשונות ונתפסו על ידי כוחות צבא בריטיים.
הבריטים ריכזו את מעפילי האוניות באוניית הגירוש "פאטריה", מתוך כוונה להובילם לאי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי.
ב-24 בנובמבר הגיעה ה"אטלנטיק" לנמל חיפה.
הבריטים העבירו חלק מהמעפילים אל "פאטריה", והתכוונו להעביר את יתרתם למחרת.
מפקדת "ההגנה" החליטה לסכל את הגירוש, באמצעות גרימת נזק לדופן האונייה.
מטעני הנפץ שהובאו על ידי אנשי "ההגנה" והוצמדו לדופנהּ על ידי המעפילים אנשי החלוץ, גרמו לקריסתה, והיא טבעה.
כמאתיים מהמעפילים וחמישים ימאים בריטיים שהיו על הסיפון נהרגו בטביעה.
ניצולי "פאטריה" הועברו למחנה המעצר בעתלית, ושאר מעפילי ה"אטלנטיק" נשלחו ב-9 בדצמבר 1940 לאי מאוריציוס, וישבו בו כחמש שנים.
אטלנטיק סיטי הוא סרט קולנוע צרפתי-קנדי מסוגת פשע בבימויו של לואי מאל משנת 1980. הסרט צולם בשנת 1979 ויצא לאקרנים בצרפת ובגרמניה בשנת 1980. בארצות הברית הסרט יצא בשנת 1981. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון גור.
בסרט משחקים ברט לנקסטר, סוזן סרנדון, קייט ריד, רוברט ג'וי, הוליס מק'לארן, מישל פיקולי ואל ווקסמן.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (לואי מאל), התסריט המקורי הטוב ביותר (ג'ון גור), השחקן הטוב ביותר (ברט לנקסטר) והשחקנית הטובה ביותר (סוזן סרנדון).
הסרט זכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה ביחד עם הסרט "גלוריה" של ג'ון קסאווטס.
הסרט מגולל את סיפורה של סאלי מת'יוס (סוזן סרנדון) החולמת להיות דילרית מקצועית באטלנטיק סיטי.
חלומה נגדע על ידי הגעתו של בעלה ואחותה ועל ידי הפושע לשעבר, לו פאסקל (ברט לנקסטר).
הסרט מתאר איך חייהם משתלבים ומשתפרים בהדרגה.
ברט לנקסטר – לו פאסקל
סוזן סרנדון – סאלי מת'יוס
קייט ריד – גרייס פינזה
רוברט ג'וי – דייב מת'יוס
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הפסיד את פרסי הסרט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר לסרט "מרכבות האש".
לואי מאל הפסיד את פרס הבמאי הטוב ביותר לוורן בייטי מהסרט "אדומים".
ברט לנקסטר וסוזן סרנדון הפסידו את פרסי השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטוב ביותר להנרי פונדה ולקתרין הפבורן בהתאמה מהסרט "האגם המוזהב".
הסרט זכה בשני פרסי באפט"א ובמועמדויות לשני פרסים נוספים.
הסרט היה גם מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי סזאר.
ב-2003, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
הסרט היה מועמד ברשימות מאה שנים...
עשרת הגדולים של מכון הסרטים האמריקאי.
אַטְלָס הוא רובוט דמוי אדם שפותח בעיקר על ידי חברת הרובוטיקה האמריקאית בוסטון דיינמיקס, במימון ופיקוח של הסוכנות הממשלתית האמריקאית DARPA.
הרובוט, שגובהו 1.8 מטרים, תוכנן למגוון משימות של חיפוש והצלה, והוא הוצג לציבור ב-11 ביולי 2013.
עיצוב וייצור אטלס נעשה בפיקוח DARPA, סוכנות ממשלתית תחת אחריות מחלקת ההגנה של ארצות הברית העוסקת בפיתוחים הטכנולוגיים של צבא ארצות הברית, בשיתוף עם בוסטון דיינמיקס, חברת רובוטיקה אמריקאית.
אחת מידיו של הרובוט פותחה בסנדיה מעבדות לאומיות בעוד השנייה פותחה ב-iRobot.
בתחילת שנת 2013, מנהל התוכנית מטעם DARPA, גיל פראט, השווה את האב טיפוס של אטלס לילד קטן באומרו: "ילד בן שנה מסוגל בקושי ללכת, ילד בן שנה נופל פעמים רבות...זו הנקודה בה אנו נמצאים כרגע".
אטלס מבוסס על פיתוח מוקדם אחר של רובוט דמוי אדם של בוסטון דיינמיקס, PETMAN, והוא בעל ארבע גפיים המונעות בצורה הידראולית.
שלדתו בנויה מאלומיניום וטיטניום ברמת גימור של מטוסים מודרניים, גובהו 1.8 מטרים, מסתו 150 קילוגרמים והוא בעל תאורת LED כחולה.
בנוסף, אטלס מצויד בשתי מערכות ראייה – מד טווח לידאר ומצלמה בעלת מספר עדשות להתמצאות במרחב, שתיהן נשלטות על ידי מחשב מובנה ברובוט – ושתי ידיו בעלות יכולת ביצוע עבודות מוטוריות עדינות.
אטלס מסוגל לנווט בשטח קשה ולטפס באופן עצמאי בעזרת ידיו ורגליו.
למרות זאת, האב טיפוס של אטלס שהוצג ב-2013 מחובר לכבל חיצוני המספק לו את החשמל שהוא צורך, מה שמגביל את עצמאותו בשטח.
באוקטובר 2013, שחררה בוסטון דיינמיקס סרטון בו רואים את אטלס נפגע ברגלו מטיל ומצליח לשמור על איזון בעזרת רגל אחת בלבד.
בשנת 2014, אטלס יתוכנת על ידי שישה צוותים שונים שיגדילו את יכולותיו, כולל פתיחת דלת של רכב, כניסה אליו, יציאה ממנו ויכולת נהיגה בו.
אטלס מיועד לעזור לצוותי חירום בפעולות חיפוש והצלה, ביצוע משימות כמו סגירת שסתומים, פתיחת דלתות והפעלת ציוד באזורים ומצבים בהם בני אדם לא יכול לשרוד.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית הצהירה בשנת 2013 כי אין כוונה לפתח ברובוט יכולות התקפיות והגנתיות לשעת מלחמה.
אטלנטיקה היא סדרת דרמה קומית ששודרה החל מ-9 ביולי 2015 ועד לסיומה ב-אוקטובר 2015 במשך 12 פרקים בחברת HOT.
הסדרה מציגה את סיפורה של להקת הרוק הירושלמית אטלנטיקה, שמדשדשת כבר שנים בניסיון להגשים את החלום ולהוציא אלבום ראשון.
את הסדרה כתבו רמי דוידוף ושגיא אזולאי, שהיו גם מיוצריה לצד עודד דוידוף.
אטלנטיקה היא להקת רוק ירושלמית, שמדשדשת כבר שנים בניסיון להגשים את החלום ולהצליח בגדול.
למרות כישרונם, ההתנהלות והיחסים הבעייתיים ביניהם מונעים מהם להתקדם, וגורמים להם להיראות כחבורת לוזרים שתקועה בעולם מאוד לא זוהר של פאבים אפלים וחיי לילה הזויים בעיר הקודש.
עד הרגע שצחי נכנס לחיי הלהקה.
ממדריך טיולים אפור הוא הופך למנג'ר הראשון של הלהקה, ויעשה הכל כדי שהם יצליחו ביחד, גם אם זה גובל בהסתבכות בפלילים ועבירות מוסריות קשות.
נראה כאילו הייעוד של צחי הוא "אטלנטיקה", וההפך.
צחי מרמור כהן (טל פרידמן) – מנג'ר הלהקה.
יעשה הכל למען הלהקה כדי שהם יצליחו, גם אם זה גובל בפלילים.
שמואל (צידקי) צדקיהו (שלומי קוריאט) – בסיסט הלהקה.
בועז (בוזי) דוידיאן (אלון חמאווי) – סולן הלהקה.
זמר ממגנט ושרמנטי, שבעזרת הכריזמה שלו מצליח לסחוף אחריו את כל מי שיכול לשרת את האינטרסים שלו.
אגואיסט, מפונק וחסר אחריות שרואה את עצמו ככוכב רוק ומתנהג כך.
חואן פינאלס (בני אלדר) – גיטריסט הלהקה.
נגן מוכשר, ואלכוהוליסט שעובד כשומר במוזיאון "יד ושם", וחי עם אביו הערירי.
גרישה (גיא) פרסנדוב (אנדרי בר) – מתופף הלהקה.
מנו (יורם טולדנו) – בעל בר "הינקיס".
חבר טוב של חברי הלהקה.
חולם לנגן יחד עם אטלנטיקה.
הגר (רותי אסרסאי) – ברמנית בבר "הינקיס".
יפה, אינטליגנטית, חריפה וחסרת מעצורים.
נוהגת לומר את האמת בפנים.
שרגא (שי אביבי) – חברו הטוב של צחי, מציל אותו מידי תאילנדים.
שבי (ארנון צדוק) – עבריין, פושע מפורסם, משתמש בקוקאין ביחד עם הגר, מנו חייב לו כסף.
אלין (סמדר וולפמן) – חברתו של בוזי.
ימית (יעל שושנה כהן) – הייתה זמרת בלהקת "אטלנטיקה" עד שפרשה.
מועמר (לואי נופי) – חבר של בוזי.
נטלי (לנה פאום) – בחורה ערביה שעובדת בגן החיות התנ"כי.
יוצאת עם חואן ונרצחת על רקע כבוד המשפחה בגלל שיצאה עם יהודי.
אורלי סמדג'ה (אמירה בוזגלו) – מנהלת הפקה מוזיקלית.
חיים בירנבאום (שי גולדשטיין) – מנהל חברת הצו השמיני.
איב (ג'ולי פארנס) – אחותה של אלין.
רוג'ר גלובר ואיאן גילן, חברי להקת "דיפ פרפל", מופיעים בתפקיד עצמם בפרק האחרון של הסדרה.
אטלנטיקה היא להקת רוק ישראלית.
הלהקה הוקמה בשנת 2006 על ידי רמי דוידוף, ושאבה את מקורותיה ממוזיקת הרוק של שנות ה-70 לצד מוזיקה קלאסית.
הלהקה פתחה ב-2006 את פסטיבל הקולנוע בבריכת הסולטן שבירושלים עם הסינגל "בן המלך" מתוך האלבום הראשון (שנבחר לשיר נושא בסרט מישהו לרוץ איתו).
ב-2014 כתב רמי דוידוף סדרת דרמה קומית, בהפקת Hot 3, הנקראת אטלנטיקה, המגוללת את סיפורה של הלהקה בדרכה להוצאת האלבום הראשון.
בסדרה השתתפו: אלון חמאווי, טל פרידמן, שלומי קוריאט, שי אביבי, יורם טולדנו ועוד.
כמו כן, חברי להקת Deep Purple איאן גילן ורוג'ר גלובר, שהשתתפו בה בתפקיד עצמם.
הסדרה זכתה להצלחה ובפסקול שולבו שירי הלהקה מהאלבומים הראשון והשני.
במאי 2016 עם סיום מסע ההופעות לרגל השקת האלבום השני, חיממה אטלנטיקה את להקת Deep Purple בלייב פארק ראשון לציון מול כ-15,000 צופים.
נכון לשנת 2019 מופיעה הלהקה ברחבי הארץ במסגרת סיבוב הופעות לרגל אלבומה השלישי In Jerusalem (אין ג'רוזלם).
+שנת הוצאהשם האלבוםהפקה12009שוב בבוקרהתו השמיני22015אין לי מהרן שם טוב3צפוי לצאת ב-2019In Jerusalemלינקטון
רמי דוידוף - שירה, גיטרה, מילים ולחן
הרצל חוג'ה - גיטרה מובילה, קולות
ינקי בכר - גיטרה מלווה, קולות
בן ארגמן - גיטרה בס
אורלי אסיה - יח"צ וניהול הלהקה
ראול כהן - גיטרה חשמלית
משה שי - תופים ושירה
אייל פישר - גיטרה בס
תום קמינסקי - גיטרה חשמלית
אטלנטיק קונביור הייתה אוניית מכולות אזרחית בריטית, שגויסה לשירות צבאי לאחר פרוץ מלחמת פוקלנד.
היא שימשה להובלת מטוסים ומסוקים לזירת הלחימה.
ב-25 במאי 1982 נפגעה האונייה משני טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט שנורו ממטוס סופר אטנדר של חיל האוויר הארגנטינאי.
ב-28 במאי טבעה האונייה - אוניית הסוחר הבריטית הראשונה שהוטבעה בפעולת אויב מאז מלחמת העולם השנייה.
אובדן מטענה הכביד על ניהול הלחימה הקרקעית הבריטית באי פוקלנד המזרחי.
אטלנטיק קונביור הייתה אוניית מכולות וגלנוע בת 14,950 טון.
אורכה היה 212 מטר, רוחבה 28 מטר ומהירותה המקסימלית 43 קילומטר לשעה.
היא נבנתה בבריטניה ביחד עם חמש אוניות מכולה נוספות ונכנסה לשירות בחברת קונארד ליין ב-1970.
ב-14 באפריל 1982, לאחר פרוץ מלחמת פוקלנד גויסה האונייה לשימוש צבאי בצו חירום של משרד ההגנה הבריטי, ביחד עם אונייה אחות מסוגה (Atlantic Causeway).
היא הוצבה להובלת משאות לזירת המלחמה בדרום האוקיינוס האטלנטי.
בשל לוח הזמנים הקצר לא חומשה האונייה בנשק כלשהו.
האונייה הפליגה מבריטניה ועליה צוות של 33 איש.
היא נשאה מטען של 11 מסוקים צבאיים וכן חלקי חילוף, דלק ותחמושת שאוחסנו במחסנים הפנימיים שלה.
היא הגיעה ב-5 במאי לאי אסנשן, שהוכשר כבסיס לוגיסטי בריטי בדרך לזירת המלחמה.
שם הועמסו עליה 14 מטוסי הרייר.
באמצע מאי הגיעה האונייה לקרבת איי פוקלנד .
ב-19 עד 21 במאי הורדו מטוסי ההרייר מסיפונה והועברו לנושאות המטוסים הבריטיות.
האונייה נועדה להמשיך בשיט אל אתר הנחיתה הבריטי באי פוקלנד המזרחי בליל 25-26 במאי ולפרוק שם את המסוקים שעליה ואת מטענה האחר.
ב-25 במאי נמצאה האונייה מצפון-מזרח לאיי פוקלנד.
באותו ערב הטביעו מטוסים ארגנטינאים את המשחתת הבריטית אה"מ קובנטרי בקרבת אתר הנחיתה הבריטי באי פוקלנד המזרחי.
בעוד הפעולות לחילוץ אנשי צוותה מתנהלות, בשעה 19:42, נפגעה האטלנטיק קונביור על ידי שני טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט, שנורו ממטוסים ארגנטינאים.
אפשר שמידותיה הגדולות של האונייה הפכו אותה למטרה ברורה יותר למכ"ם הארגנטינאי.
שני טילי האקסוסט פגעו בצידה השמאלי וחוללו התפוצצויות וכדור של אש.
הנסיך אנדרו, ששירת באותה עת כטייס מסוק בצי והיה עד ראייה לפגיעה, סיפר כי הריסות מהאונייה התעופפו למרחק של 400 מטר ממנה.
השרפה שפרצה באונייה הציתה את התחמושת והדלק שעליה.
צוות האונייה נטש אותה והיא בערה עד שהאש בה כבתה מעצמה.
ארבעה מסוקים, שאחד מהם המריא זמן קצר לפני כן מסיפון האונייה, אספו ניצולים ממנה.
אחד מן המסוקים האחרים הוטס על ידי הנסיך אנדרו.
כתוצאה מהפגיעה באונייה נהרגו 12 מאנשי צוותה.
תשעה מהם היו ימאים אזרחים ושלושה היו אנשי הצי המלכותי.
בין ההרוגים היה גם קברניט האונייה, שעוטר לאחר מותו בעיטור צלב השירות המצוין.
השרפה באונייה כבתה לאחר יום.
בהמשך היא נבדקה והתברר שכל מטענה הושמד, לרבות שלושה מסוקי צ'ינוק, שישה מסוקי וסקס ומסוק לינקס אחד.
האונייה השרופה נקשרה בכבל גרירה לאונייה אחרת, אך טבעה בשעות הבוקר המוקדמות של 28 במאי.
רוב המסוקים שהיו על סיפון האונייה היו מסוקי תובלה.
אובדנם הכביד על כוחות הקרקע הבריטים בניהול מסע המלחמה שלהם באי פוקלנד המזרחי, שכן לא ניתן היה עוד להטיס בעזרתם את חיילי הרגלים והם נאלצו לנוע לרוחב האי ברגל.
אטלס הוא אחד מ-82 הירחים של שבתאי, שהתגלה בתחילת אוקטובר 1980 מתצלומי הגשושית וויאג'ר 1.
הירח נקרא על שם הטיטאן אטלס מהמיתולוגיה היוונית, שמחזיק את כדור הארץ על כתפיו, מכיוון שאטלס הירח נראה כאילו הוא מחזיק את טבעותיו של שבתאי עליו.
אטלס הוא הלוויין הקרוב ביותר לקצה החיצוני של טבעת A (הטבעת החיצונית ביותר של שבתאי) ונחשב זמן רב ל-"לוויין רועה" של הטבעת.
עם זאת, עכשיו ידוע שהקצה החיצוני של הטבעת נשמרת במקום על ידי 6/7 תהודה אורבאלית עם ירח גדול אך רחוק יותר.
ביוני 2005 צולמו תמונות על ידי הגשושית קאסיני-הויגנס שחשפו את אטלס כבעל מרכז כדור גס המוקף ברכס קו משווני גדול וחלק.
ההסבר הסביר ביותר עבור המבנה המיוחד הזה הוא שחומר הטבעת נסחף על ידי הירח (בעזרת כוח המשיכה שלו), מצטבר על פניו עם העדפה חזקה של קו המשווה בשל רזון הטבעת.
למעשה, גודלו של הרכס המשוותי דומה לאונה הצפויה של הירח.
משמעות הדבר היא כי עבור כל חלקיקים נוספים המשפיעים על קו המשווה הכוח הצנטריפוגלי כמעט יגבר על כוח הכבידה החלש של אטלס והם כנראה יאבדו.
מסלולו של אטלס מושפע באופן משמעותי על ידי הירח פרומתאוס ובמידה פחותה על ידי הירח פנדורה, מה שמוביל לטיולים בקו האורך של עד 600 ק"מ (0.25 מעלות) ממסלול קפלריאן עם תקופה של כשלוש שנים.
מכיוון שמסלולי פרומתאוס ופנדורה אין צפויים, יש חשד כי מסלולו אטלס עשוי להיות אינו צפוי גם הוא.
אטלנטיק-סיטי הוא קומפלקס של בניינים הממוקמים בצפון-מערב סנקט פטרבורג, בכתובת: רחוב סאבושקינה 126 שבנפת פרימורסקי.
המרכז מורכב מגורד שחקים בן 105 קומות ובו מרכז עסקים, ושלושה בנייני קומות נפרדים בקרבת מקום ובו מתחם קניות ובילוי, מכון כושר ובית קולנוע.
מרכז העסקים של אטלנטיק סיטי הוא הבניין השישי בגובהו בעיר פטרבורג.
אטלנטיקה סופרספלאש היא רכבת מים בפארק אירופה.
נבנתה על ידי מאק רידס , ונחנכה ב-19 במרץ 2005. הנסיעה עוסקת בנושאי הכובשים של האימפריה הפורטוגזית.
זהו אב הטיפוס לרכבות הרים זהות בשלושה פארקים אחרים ברחבי העולם.
אטלנטיקה סופרספלאש היא רכבת מים של סופרספלאש הכוללת שתי נפילות, נפילה אחת של 9 מטרים בין גבעת המעלית לנפילה הראשית שהיא הגבוהה ביותר וומגיעה ל-30 מטרים.
שתי קרוסלות מאפשרות לסירות לבצע סיבוב בין המגדלים.
כמו כן ישנה גבעה קטנה מיד לאחר הנפילה הראשית לפני שהסירות מבצעות את ההתזה האולטימטיבית שלהן.
לרכבת שש סירות, אשר בכל אחת מהן יושבים בארבע שורות של ארבעה אנשים.
כל סירה שוקלת 5 טון.
האגם המקיף את הרכבת מתפרס על פני 4,400 מ"ר.
מתחת לפני המים לאחר הנפילה, סדרה של מגנטים מסוגלת לשלוט במהירות שבה סירות נופלות אל המים.
בדרך זו, ניתן לשלוט בגודל ההתזה בהתאם למידת החום של מזג האוויר באותו יום, רכבות הרים בעיצוב דומה קיימות ב-Chimelong Ocean Kingdom, Yunnan Paradise הצבעוני ובכפר התרבות האבוריג'יני פורמוסן.
המסע לאטלנטיס ב-SeaWorld סן אנטוניו כמעט זהה, אך ללא הגבעה הקטנה לאחר הנפילה הראשית.
אטלס אייר בע"מ היא חברת תעופה אמריקאית גדולה למטענים, חברת תעופה מסוג שכר עבור נוסעים ומשכירת מטוסים שבסיסה בפרצ'ס , ניו יורק.
אטלס אייר היא המפעילה הגדולה בעולם של מטוסי הבואינג 747, עם צי כולל של 54 מסוג זה.
בשנת 2021 היו לחברת התעופה 4,056 עובדים ופעלה ליותר מ-300 יעדים בינלאומיים.
בתור ה-747 האחרון שיוצר על ידי בואינג, המטוס כולל מדבקה של ג'ו סאטר, המעצב של ה-747, בצד הקדמי, הימני והמילים "לָנֶצַח מַדְהִים".
עובדים ומנהלים רבים של בואינג, כולל אלה שהיו חלק מה"מדהימים", האנשים שעבדו על אב הטיפוס הראשון של 747, התאספו במפעל אוורט של בואינג כדי להיפרד מהמטוס האחרון.
נכון לפברואר 2023, אטלס אייר מפעילה את המטוסים להלן:
אטלס אייר החלה להפעיל שירות שכר פרטי לנוסעי פרימיום עבור איגוד האנרגיה של ארצות הברית-אפריקה בשיתוף עם SonAir ב-2010. שירות השכר כלל שני מטוסי בואינג 747-400 מותאמים אישית שסופקו על ידי SonAir.
המטוסים הוגדרו לשרת 189 נוסעים בתצורה של שלוש מחלקות.
שירות הצ'רטר, שנודע בשם "יוסטון אקספרס", כלל שלוש טיסות שבועיות ייעודיות ללא הפסקה בין יוסטון, טקסס ללואנדה, אנגולה.
נכון לשנת 2021, אטלס אייר החזיקה בצי של 10 מטוסי נוסעים מסוגים בואינג 747 ובואינג 767 הזמינים להשכרה בשוק השכר.
החל משנת 2017, אטלס אייר היא חברת השכר של ג'קסונוויל ג'אגוארס.
אטלס (בספרדית: Atlas Fútbol Club) הוא מועדון כדורגל ממקסיקו.
המועדון נוסד בשנת 1916 בעיר גוודלחרה, והוא משחק בליגת העל המקסיקנית.
המועדון הוקם בשנת 1916 על ידי קבוצת צעירים מגוודלחרה שחזרו מלימודים באנגליה, שם נחשפו לראשונה למשחק הכדורגל.
הקבוצה השתלבה במהרה בליגה המקומית.
בעונת 1945/1946 זכתה הקבוצה בתואר הראשון שלה – הגביע המקסיקני.
בעונת 1950/1951 זכתה באליפות הליגה.
עם זאת, כעבור שנתיים ירדה לליגה השנייה, אך חזרה לליגה הבכירה לאחר עונה אחת בלבד.
תקופת הזוהר הבאה של הקבוצה החלה בשנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1999 הגיעה "אטלס" לגמר אליפות הליגה אך סיימה במקום השני.
בעונת 2000 בגביע ליברטדורס השתתפה הקבוצה לראשונה במפעל זה והגיעה עד לשלב רבע הגמר.
בדצמבר 2021, לאחר 70 שנה מהאליפות הראשונה, זכתה הקבוצה שוב באליפות הליגה, ושחזרה את ההישג בעונת 2022.
במועדון פועלת אקדמיית נוער מצליחה, שבה צמחו מספר כדורגלנים מקסיקנים בולטים.
אצטדיון הקבוצה נבנה בשנת 1960, ואירח מספר משחקים במסגרת מונדיאל 1970 ומונדיאל 1986.
ChatGPT אטלס הוא דפדפן בינה מלאכותית המפותח על ידי חברת OpenAI.
OpenAI הכריזה על ChatGPT Atlas ב-21 באוקטובר 2025, והפיצה אותו באותו יום.
אטלס הוא דפדפן מבוסס בינה מלאכותית (AI), שבניגוד לדפדפנים מסורתיים, משלב באופן עמוק את יכולות ChatGPT בחוויית הגלישה.
התכונה המרכזית של אטלס היא שילוב של סרגל צד המופעל על ידי ChatGPT, אשר נגיש באמצעות כפתור "Ask ChatGPT" (שאל את ChatGPT) המופיע בכל דף אינטרנט.
ביצוע משימות: ביצוע משימות שונות עבור המשתמש, כגון הזמנת טיסות או עריכת מסמכים.
אינטראקציה עם תוכן: סיכום טקסטים ארוכים (כגון ביקורות), אוטומציה של פעולות (כגון הזמנת רכיבים המופיעים במתכון לבישול) ובאופן כללי מתן סיוע בהקשר של התוכן המוצג בעמוד.
תכונת "זיכרונות דפדפן" מאפשרת ל-ChatGPT לזכור עובדות ותובנות מאתרים שהמשתמש ביקר בהם, כדי לספק הקשר, בכפוף לבקרות פרטיות המשתמשים.
OpenAI הצהירה כי "זיכרונות דפדפן" נשמרים בשרתים שלה למשך 30 יום ונמחקים לאחר מכן, וכי נתוני המשתמש ייחשפו רק באמצעות הליכים משפטיים "תקפים" או ב"מצב חירום".
על פי מנכ"ל OpenAI, סם אלטמן, פיתוח הדפדפן אטלס מהווה עבור OpenAI הזדמנות להמציא מחדש את הדפדפן סביב טכנולוגיית ה-AI.
השקת אטלס מהווה חלק מחזית חדשה במלחמת הבינה המלאכותית בין ענקיות הטכנולוגיה.
מול גוגל: הדפדפן מאפשר ל-OpenAI להפוך לשער כניסה לחיפושים ולאינטרנט, ובכך לאיים על ההכנסות מפרסום דיגיטלי של גוגל.
לאחר ההכרזה על השקת הדפדפן, דווח על ירידות בשווי מניית גוגל.
גוגל עצמה שילבה את מודל ה-AI שלה, ג'מיני, בדפדפן כרום, כדי לספק שירותי סיכום מידע והסברים על דפי אינטרנט.
שוק הדפדפנים מבוססי AI: אטלס מצטרף למספר גדל והולך של חברות המנסות לשלב AI בדפדפני אינטרנט קיימים או חדשים, בהן Perplexity עם דפדפן Comet, הדפדפן Opera, וכן The Browser Company עם הדפדפן Arc.
היוזמה נתפסת גם כמהלך של OpenAI להפוך לחברה רווחית, על ידי מינוף בסיס המשתמשים הקיים של ChatGPT (המונה למעלה מ-800 מיליון) והגדלת ההכנסות באמצעות השליטה בשער הכניסה לגלישה ברשת.
אַטְמוֹסְפֵירָה (מיוונית: ἀτμός ("אטמוס") – גז, קיטור, σφαῖρα ("ספאִירה") – כדור, כיפת השמיים; בעברית: אווירה) היא שם כולל למעטפת הגזים שמקיפה כוכב לכת או כל גוף שמימי בעל מסה משמעותית.
הגזים נמשכים אל הגוף בשל כוח המשיכה שלו.
לכוכבי לכת יש אטמוספירות שונות, הן בהרכב הגזים שהן מכילות, בצפיפותן, בעוביין, גובהן ובמאפיינים אחרים.
אטמוספירת כדור הארץ היא שמאפשרת את החיים על פני כדור הארץ, בניגוד לכוכבי לכת אחרים, בכך שהיא סופגת את מרבית הקרינה האולטרה-סגולה המגיעה מהשמש וגורמת למיתון הבדלי הטמפרטורה בין היום והלילה.
האטמוספירה של כוכבי הלכת סמיכה ביותר סמוך לקרקע, בשל כוח המשיכה, וככל שעולים גבוה יותר, היא דלילה יותר.
בגובה רב היא נמוגה אל החלל הריק.
גזים אטמוספיריים בורחים לחלל דרך קבע, כאשר מהירותן של מולקולות בודדות עוברת את מהירות הבריחה של הגוף.
הבריחה קיימת אפילו בגופים קרים, מפני שמולקולות גז זזות במהירויות שונות בכל טמפרטורה, וגז בלחץ נמוך, כמו הגז הסמוך לריק של החלל החיצון, רותח בנקל.
בריחת הגז גורמת לכך שגופים שמימיים בעלי מסה נמוכה, כגון הירח של כדור הארץ, אינם יכולים להחזיק באטמוספירה משמעותית.
מולקולות קלות יותר נעות מהר יותר ביחס למולקולות כבדות בעלות אותה אנרגיה תרמית, ולכן גזים בעלי משקל מולקולרי נמוך אובדים בקצב מהיר יותר מאלה שמשקלם המולקולרי גבוה.
אטמוספירת כדור הארץ נקראת אוויר.
עובייה 560 קילומטרים (אף שיש הגדרות המדברות על 1000 ק"מ).
משקלה בגובה האדמה יוצר את לחץ האוויר שתחתיו התפתחו כל יצורי היבשה.
חנקן וחמצן מהווים 99 אחוזים מתכולתה.
כמות החנקן גדולה פי 4 בערך מכמות החמצן.
האחוז הנותר מכיל פחמן דו-חמצני וגזים אצילים (שאינם פעילים מבחינה כימית), כגון ארגון, הליום וניאון.
היחסים בין הגזים השונים קבועים בדרך כלל.
מדעי האטמוספירה עוסקים בהבנת התהליכים הכימיים והפיזיקליים הקובעים את מערכות מזג האוויר, האקלים, ומערכות הגשם (עננים), את השינויים החלים בהן מסיבות טבעיות ומעשה ידי האדם ואת חקר שכבות האוויר העוטפות את כדור הארץ.
היווצרות האטמוספירה של כדור הארץ
האטמוספירה נוצרה עם היווצרות כדור הארץ, והכילה רק שני גזים- מימן והליום.
כעבור עשרות מיליוני שנים החל כדור הארץ להתקרר, ונפלטו אל האטמוספירה גזים שהיו בתוך המאגמה.
הגזים גרמו לשינוי בהרכב האטמוספירה.
במהלך הזמן השתנה הרכב הגזים של האטמוספירה, והיא הפכה משכבה רעילה לשכבה שמכילה גזים המאפשרים חיים על פני כדור הארץ.
לפני כ-3.5 מיליארד שנים הופיעו ציאנו-בקטריות אשר הפיקו אנרגיה באמצעות תהליך הפוטוסינתזה, הם קלטו פחמן דו-חמצני ופלטו חמצן, מה שהוביל ליצירת שכבת האוזון.
עם השנים החמצן הצטבר ואפשר חיים על פני כדור הארץ.
החלק החיצוני של פני השמש, זה הנראה לעין ושממנו נפלטת קרינת השמש לחלל, הוא הפוטוספירה, שעוביה כמה מאות קילומטרים.
מעל הפוטוספירה מצויה האטמוספירה של השמש, צבעה כתום והיא מכונה כרומוספירה, עובייה כ־2,000 ק"מ.
מעבר לכרומוספירה מצויה שכבת מעבר שעובייה כ־75,000 קילומטר, ומעבר לה מצויה העטרה שבה ניתן לחזות בשעת ליקוי חמה מלא.
לירח של כדור הארץ אטמוספירה דלילה ביותר שמורכבת בעיקר ממימן, מהליום, מניאון ומארגון, וכן מכמויות קטנות יותר של חומרים אחרים כמו פחמן דו-חמצני, ראדון, מתאן, אמוניה, עקבות של חמצן וכמות מזערית של אדי מים.
המקור לגזי האטמוספירה אינו ברור לגמרי, אך משוער כי הם נובעים ממספר מקורות: רוח השמש, קרינת השמש, מרבצי סלעים רדיואקטיביים, מיקרו-מטאוריטים וגזי פליטה של חלליות אפולו.
הבדל הטמפרטורות העצום בירח בין היום (100 מעלות צלזיוס) ללילה (170- מעלות צלזיוס), יוצר סחף של אטמוספירה לכיוון הצד הקר.
זאת מכיוון שהגזים שבו קופאים ושוקעים על הקרקע ובכך יוצרים מפל לחצים קל אשר מושך אליו את הגזים של האזור החם.
אטמוספירת כוכב־חמה היא דקה מאוד עד שלרוב מתייחסים אל כוכב־חמה כחסר אטמוספירה.
ה"אטמוספירה" של כוכב־חמה מורכבת בעיקר מאשלגן, נתרן וחמצן.
נהוג לכנות אטמוספירה כזו אקסוספירה.
האטומים המרכיבים את האטמוספירה אובדים לחלל ללא הרף, עם אורך חיים ממוצע של כשלוש שעות עבור אטומי האשלגן והסידן (במהלך היום) ורק מחצית מכך בפריהליון.
האטמוספירה של כוכב־חמה דלילה מכדי שתוכל להעביר קול ודלילה מכדי שתוכל לפזר גלי אור, ולכן השמים שם ייראו תמיד שחורים.
האטמוספירה של נוגה צפופה מאוד, והיא למעשה מסך כבד של עננים, העוטף את פני השטח ויוצר אטמוספירה של כבשן לוהט המורכב בעיקר מפחמן דו־חמצני ומכמויות קטנות של חנקן.
הלחץ בפני השטח הוא פי 90 מבכדור הארץ.
הכמות העצומה של CO2 באטמוספירה גורמת לאפקט חממה חזק, והוא מעלה את טמפרטורת פני השטח ביותר מ־400°C וגורם לה להגיע לטמפרטורת גבוהות של 500°C במקומות נמוכים סמוך לקו המשווה.
כך פני השטח של נוגה לוהטים אף יותר משל כוכב חמה, אף שנוגה רחוק כמעט פי שניים מהשמש ומקבל רק 25% מהקרינה הסולרית.
האטמוספירה של מאדים דלילה מאוד.
לחץ האוויר בפני השטח הוא רק 10 מיליבר, כ־1% בלבד מהלחץ הממוצע שעל־פני כדור הארץ.
גובהה של האטמוספירה הוא כ־11 קילומטר.
האטמוספירה של מאדים מורכבת מ־95% פחמן דו־חמצני, 3% חנקן, 1.6% ארגון ומעט חמצן ומים.
ב־2003 נמצאו גם עדויות לנוכחות של מתאן באטמוספירה.
יש עדויות לכך שבזמנים קדומים, כמות אדי המים באטמוספירה של מאדים הייתה גדולה יותר, אלא שעקב מחסור באוקיינוסים וצורות חיים שיקלטו את אדי המים והחמצן, נקלטו אדי המים והחמצן בקרקע של מאדים, העשירה בברזל, הברזל התחמצן ומכאן צבעו האדמדם של כוכב הלכת.
באטמוספירה של מאדים מתחוללות סופות אבק, ב־2018 התרחשה סופה שכיסתה חלקים גדולים מהפלנטה.
האטמוספירה של צדק מהווה אחוז מהמסה הכוללת שלו, להשוואה האטמוספירה של כדור הארץ מהווה פחות ממליונית ממסת כדור הארץ.
האטמוספירה מורכבת בעיקר ממימן (כ־90%) ומהליום (כ־10%).
האטמוספירה מורכבת גם מכמויות מזעריות של מתאן, אדי מים, אמוניה וחומרים נוספים.
היא מורכבת גם מכמויות זעומות של פחמן, אתאן, מימן גופרתי, ניאון, חמצן, פוספין וגפרית.
השכבה החיצונית של האטמוספירה מכילה גבישים של אמוניה קפואה.
השכבה החיצונית של האטמוספירה, שעובייה 3,000 קילומטר, מורכבת מחגורות מתחלפות של זרמי סילון, כשכל חגורה נעה בכיוון מנוגד לשכנותיה.
באטמוספירה של שבתאי, כמו בזו של צדק, ישנם עננים המסודרים בפסים צבעוניים.
עננים אלה מורכבים מאמוניה ומתרכובות גפרית.
סערות עזות ורוחות חזקות נושבות באטמוספירה, ויוצרות מערבולות.
לפי נתונים שהתקבלו מהחללית "קאסיני", למערכת הטבעות העצומה של שבתאי יש אטמוספירה משלה.
לאורנוס יש אטמוספירה צפופה של מימן, הליום, ומתאן, ומעטפת של מים, אמוניה וקרח מתאן.
ענניו העליונים מורכבים בין היתר ממימן גופרתי.
הרוחות באטמוספירה נושבות במהירות של 500 קמ"ש.
הגשושית וויאג'ר 2 חקרה את האטמוספירה הייחודית של כוכב הלכת, שנוצרת בשל הטיית הציר שלה.
מסביב לשכבת הקרח של נפטון, המכילה מים, מתאן ואמוניה, משתרעת האטמוספירה המכילה בעיקר מימן והליום, אך גם מתאן המעניק לנפטון את גוונו הכחלחל.
מהירות הרוחות באטמוספירה של נפטון יכולה להגיע עד ל־2000 קמ"ש.
מהירות זו היא הגבוהה ביותר מבין כל כוכבי הלכת במערכת השמש.
כמו כן, יש בנפטון הוריקנים.
תנאים אלו של מזג האוויר נובעים ככל הנראה מהסיבוב העצמי המהיר של נפטון.
האטמוספירה של כוכב הלכת הננסי פלוטו מורכבת משכבה דקה של גזים, ובהם חנקן (N2), מתאן (CH4) ופחמן חד־חמצני (CO).
החנקן, המהווה 98% מהאטמוספירה, בורח בקצב של מאות טון לשעה.
אחת הסברות כי החנקן מגיע לאטמוספירה בתהליך של המראה כאשר מסלולו של פלוטו מתקרב לשמש, והאטמוספירה מתקררת וקופאת, ככל שהוא מתרחק.
ממדידות ניו הורייזונס ביולי 2015, רואים כי האטמוספירה מגיעה עד לגובה של 130 ק"מ, ויש שתי שכבות של אובך, בגבהים 30 ו־50 ק"מ.
אטמוספירת כדור הארץ (בעברית: אווירת כדור הארץ) היא שכבת גז המקיפה את כוכב הלכת כדור הארץ.
האטמוספירה מאפשרת את החיים על פני כדור הארץ בכך שהיא סופגת את מרבית הקרינה האולטרה סגולה המגיעה מהשמש וגורמת למיתון הבדלי הטמפרטורה בין היום והלילה.
בערך 75% מגזי האטמוספירה נמצאים בגובה של עד 11.3 קילומטר מעל גובה פני הים.
שינויים באטמוספירה גורמים לשינויים באקלים ובמזג האוויר.
תערובת הגזים שיוצרת את האטמוספירה נקראת אוויר וכוללת בעיקר חנקן (כ-78% בנפח, באוויר יבש), חמצן (כ-21%) וארגון (כ-1%).
פחמן דו-חמצני קיים באטמוספירה בריכוז של כ-410 חלקים למיליון (נכון ל-2019).
בנוסף קיימות כמויות קטנות של הגזים האצילים ניאון, הליום, וקריפטון, ושל מימן ומתאן.
בנוסף למרכיבים אלה כוללת האטמוספירה אדי מים בריכוזים משתנים במיקום ובזמן, בין 0 ל-7 אחוזים.
מרכיבי האוויר משתנים מעט באזורים שונים של העולם בשל גורמים כמו גובה, טמפרטורה, קירבה לים, וגורמים נוספים.
זיהום אוויר, למרות בעיותיו, אינו משפיע משמעותית על הרכב האטמוספירה, מאחר שגם ערכים חריגים של מזהמים הם זניחים ביחס לגזים העיקריים.
הרכבה של האטמוספירה של כדור הארץ השתנה מאז היווצרות החיים בו.
האטמוספירה המקורית הייתה עשירה במימן ובהליום, אשר נפלטו ברובם אל החלל והוחלפו בגזים כבדים יותר, בעיקר חנקן ופחמן דו-חמצני.
הצמחים על פני כדור הארץ, ובמיוחד האצות החד-תאיות, קולטים את הפחמן הדו-חמצני מן האטמוספירה ומפרישים חמצן כחלק מתהליך הפוטוסינתזה.
כתוצאה מהופעת הצמחייה עלה ריכוז החמצן בהדרגה לאורך מיליארדי שנים ואילו ריכוז הפחמן הדו-חמצני ירד עד פחות מ-0.1%.
מאז אמצע המאה ה-20 נמדדת עלייה ניכרת בריכוז הפחמן הדו-חמצני יחסית לריכוזו במשך אלפי השנים האחרונות (שאותו ניתן למדוד למשל בקרחונים), אך הוא עדיין מהווה חלק קטן מאוד מהרכב האטמוספירה.
קיימות השערות שונות על הגורמים לעליית ריכוז הפחמן הדו-חמצני, ביניהן שריפת דלק מוגברת, עליית טמפרטורת האוקיינוסים כתוצאה מהתחממות עולמית, בירוא יערות, ופירוק מתאן המשתחרר מאדמה קפאת-עד.
תופעה זו גורמת לדיון ער ומחלוקות בין גורמים מדעיים, כלכליים ופוליטיים.
הטמפרטורה של אטמוספירת כדור הארץ משתנה בהתאם לגובה (היא מתוארת על ידי מפל הטמפרטורה), כאשר הטמפרטורה הממוצעת של האטמוספירה בגובה פני הים היא 15 מעלות צלזיוס.
היחס בין הגובה לטמפרטורה משתנה בהתאם לשכבות האטמוספיריות השונות:
טרופוספירה: 0 עד 7–17 קילומטר.
בשכבה זו הטמפרטורה יורדת עם העלייה בגובה.
זוהי השכבה שבה מתקיימים חיים ובה מתקיים האקלים.
סטרטוספירה: 7–17 עד 50 קילומטר.
בשכבה זו הטמפרטורה עולה עם העלייה בגובה.
זוהי השכבה שבה קיימת שכבת האוזון.
הגבולות בין השכבות נקראים טרופופאוזה, סטרטופאוזה ומזופאוזה ובהם הטמפרטורה לא משתנה עם הגובה.
יונוספירה: אזור באטמוספירה המכיל יונים, באזור המזוספירה והתרמוספירה עד ל-550 קילומטר.
אקסוספירה: מעל היונוספירה, במקום שבו האטמוספירה כמעט ונעלמת עד לחלל.
מגנטוספירה: האזור שבו השדה המגנטי של כדור הארץ מגיב עם רוח השמש.
אזור זה מתפרס על אלפי קילומטרים.
האטמוספירה של כדור הארץ היא הגורם הראשון הבא במגע עם קרינה מהחלל ובעיקר עם קרינת השמש.
הקרינה מפרקת מולקולות בשכבות העליונות של האטמוספירה.
זו, מצידה, הודפת בחזרה לחלל כ-8% מקרינת השמש (עוד 17% נהדפים על ידי שכבת העננים, ושאר הקרינה פוגעת בפני הארץ).
שכבת האוזון מצויה בסטרטוספירה, בגובה של 10 עד 50 קילומטר, ומכילה ריכוז גבוה יחסית של אוזון.
לשכבה זו חשיבות רבה בקיום החיים על פני כדור הארץ.
שכבת האוזון מסננת את הקרינה האולטרה־סגולה המגיעה מהשמש, המסכנת את היצורים החיים ואף גורמת לסרטן העור.
שכבת האוזון בולעת את אורכי הגל שבין 295 ל־320 ננומטר.
בשנת 1983 נתגלה ששכבת האוזון מעל הקוטב הדרומי דלילה מאוד ודרכה חודרת קרינה אולטרה-סגולה בעוצמה גבוהה.
בספטמבר 2022 מחקרים קבעו כי החור בשכבת האוזון הצטמצם ביותר מחמישים אחוז וצפוי להשתקם בשנת 2070.
אפקט החממה נובע מכך שאדי מים, פחמן דו-חמצני וגזים אחרים שמצויים באטמוספירה העוטפת את כדור הארץ מקטינים את פליטת החום של כדור הארץ מן האדמה אל החלל החיצון בכך שהם בולעים קרינה אינפרה-אדומה וכך החום נשמר באוויר.
כך נשמרת הטמפרטורה באופן המזכיר חממה חקלאית (זהו שם מטעה, כי האפקט בחממה חקלאית הוא שונה לגמרי ומבוסס על שמירת האוויר החם ליד הקרקע).
בהיעדר תופעה זו הייתה הטמפרטורה על פני כדור הארץ יורדת לקיפאון בשעות הלילה (כפי שקורה על פני הירח למשל), ולכן אפקט החממה הוא תנאי חשוב ביותר לקיום החיים על פני כדור הארץ.
החל מסוף המאה ה-20 יש עדויות שעוצמתו של אפקט החממה עולה, בשל העלייה בריכוז גזי החממה (ובראשם הפחמן הדו-חמצני) באטמוספירה.
כמו כן ידוע כי במהלך המאה ה-20 עלתה הטמפרטורה הממוצעת בעולם ביותר מחצי מעלת צלזיוס, והשנים האחרונות של המאה ה-20 היו בין השנים החמות ביותר שידעה האנושות מאז שהחלו למדוד טמפרטורות באופן שיטתי.
נכון לתחילת המאה ה-21, ישנה תמיכה בקהילה המדעית בהשערה שהתעצמות אפקט החממה קשורה להתחממות העולמית על כל תוצאותיה השליליות.
תופעות אלו מיוחסות בעיקר לפעילות המין האנושי בעידן התעשייתי.
כוח המשיכה "מושך" את האטמוספירה כלפי פני הקרקע.
לחץ אטמוספירי הוא תוצאה ישירה של משקל האוויר.
משמעות הדבר שהלחץ האטמוספירי משתנה עם המקום משום שכמות (ומשקל) האוויר שמעל משתנה עם המקום והזמן, מה שגורם לרמות ולשקעים ברומטריים.
הלחץ האטמוספירי יורד בכ-50% בכל עלייה בגובה של 5.5 קילומטר.
הלחץ האטמוספירי הממוצע בגובה פני הים הוא בערך 101.3 קילו פסקל שהם 1,013 מיליבר.
לחץ אטמוספירי נמדד על ידי ברומטר או על ידי ברוגרף.
צפיפות האוויר בגובה פני הים ובתנאים סטנדרטיים היא בערך 1.293 קילוגרם לכל מטר מעוקב.
הצפיפות משתנה בהתאם לאחוז הלחות באוויר והטמפרטורה.
צפיפות זו יורדת עם העלייה בגובה בערך באותו יחס שהלחץ יורד.
הירידה בצפיפות (ובלחץ) היא אקספוננציאלית עם מרחק דעיכה אופייני של כ-7.6 קילומטר.
המסה הכוללת של האטמוספירה היא בערך קילוגרם, כמיליונית מהמסה הכוללת של כדור הארץ.
המשוואה ההיפסומטרית, הידועה גם כ"משוואת העובי", מקשרת בין יחס לחצים באטמוספירה ובין העובי האקוויוולנטי של שכבה אטמוספירית.
האטמוספירה על כדור הארץ הקדום
הרכב האטמוספירה במילארדי השנים האחרונות שונה באופן ניכר מהרכבה על כדור הארץ הקדמון עד כי נהוג לכנות את האטמוספירה העכשווית בשם "האטמוספירה השלישית".
"האטמוספירה הראשונה" והמקורית של כדור הארץ, מיד לאחר היווצרותו, הייתה מורכבת בעיקר ממימן ומהליום.
גזים אלו קלים במיוחד ומשוער כי התפזרו לחלל בהשפעת החום של כדור הארץ המותך, פגיעת מטאורים ורוח השמש.
עם זאת, מחקר שהתפרסם ב-2005 גורס כי קצב התפזרות המימן לחלל היה איטי מן המשוער וייתכן כי גם "האטמוספירה השנייה" כללה מימן.
לאחר התקררות הדרגתית, קליפת כדור הארץ נוצרה במהלך התקופה שלפני 3.9–3.5 מיליארד שנים.
במהלך תקופה זו התרחשה פעילות געשית אינטנסיבית אשר שחררה כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני ואדי מים.
כמו כן, כדור הארץ ספג מטחים תכופים של שביטים אשר גם הם הכילו כמויות גדולות של מים.
באופן זה נוצרה "האטמוספירה השנייה" של כדור הארץ, אשר הכילה, על פי המשוער, בעיקר חנקן ופחמן דו-חמצני.
אטמוספירה זו לא הכילה כמעט חמצן (בשיעור אלפית ממה שקיים בעת המודרנית).
על פי הערכות, בתקופה זו הלחץ האטמוספירי היה גבוה פי 60 עד 100 מהלחץ בעת המודרנית, והאטמוספירה הייתה דומה מאוד לאטמוספירה של כוכב הלכת נוגה.
העדות המרכזית לכך היא הכמויות הגדולות של פחמן דו-חמצני, אשר כלוא בעת המודרנית במשקעי גיר שנוצרו באוקיינוסים, והיה חופשי באטמוספירה עד הופעת האוקיינוסים.
סביר כי כמות גבוהה זו של פחמן דו-חמצני יצרה אפקט חממה משמעותי, אשר העלה את הטמפרטורה על כדור הארץ.
עם המשך ההתקררות של האטמוספירה החלו להתעבות אדי המים ליצירת אוקיינוסים אשר ספגו לתוכם את מרבית הפחמן הדו-חמצני.
על פי עדויות מאובנים, החלה הופעה של ציאנו-בקטריות (אורגניזמים חד-תאיים בעלי יכולת לבצע פוטוסינתזה) בתקופה שלפני 3.5–3.3 מיליארד שנה.
הופעתם של אורגניזמים אלו יצרה תהליכי פוטוסינתזה אשר גרמו לשחרור של חמצן לאטמוספירה.
כמויות גדולות של חמצן נוצרו באופן זה, אבל ריכוז החמצן באטמוספירה עלה בצורה הדרגתית מאוד שכן רוב החמצן נקלט בתחילה על ידי מאגרי ברזל גדולים שעברו חימצון.
באופן הדרגתי ירדו כמויות הפחמן הדו-חמצני ועלו ריכוזי החמצן האטמוספירי, בתהליך הידוע בשם אסון החמצן.
תהליך זה הוא הכחדה המונית שהתרחשה לפני כ-2.4 מיליארדי שנים, ובה נכחדו כמעט כל המינים האל-אווירניים והתפתחו יצורים חיים אווירניים המסוגלים לשרוד בחמצן.
הרכב האטמוספירה ליצירת האטמוספירה השלישית, הקיימת עד ימינו, התאזן בזכות תהליכי נשימה או שריפה מחד (הפולטים פחמן דו-חמצני) ותהליכי פוטוסינתזה מצד שני (הסופגים פחמן דו-חמצני ופולטים אדי מים וחמצן).
ריכוזי הגזים באטמוספירה מתאזנים באמצעות תהליכים נוספים ומקיימים מספר מחזורי חומרים – מחזור החמצן, מחזור הפחמן ומחזור המים.
החמצן הוא גז רדיקלי התוקף את התאים החיים ומצריך מנגנוני הגנה שונים בתאים כדי למנוע את פירוק התא.
הופעת החמצן אפשרה את יצירת שכבת האוזון ואת התפתחותם של אורגניזמים צורכי חמצן.
בהמשך התפתחו אאוקריוטים ותת קבוצה מתוכם התפתחה ליצורים רב-תאיים.
אַטְמוֹסְפֵרָה היא יחידת מידה לא-סטנדרטית (כלומר, אינה שייכת ליחידות SI) למדידת לחץ.
סימונה הוא , שלוש האותיות הראשונות של המילה atmosphere.
אטמוספירה אחת מוגדרת כלחץ שמפעיל עמוד כספית בגובה של 760 מ"מ, והיא שווה ל-101,325 פסקל לערך.
היחידה מבוססת (בקירוב) על הלחץ הממוצע שמפעילה אטמוספירת כדור הארץ בגובה פני הים, ולכן היא נקראת על שמה.
שימושה נפוץ במטאורולוגיה, אסטרונומיה, צלילה ובתחומים אחרים.
אֵטְנה (באיטלקית ובסיציליאנית: Etna) הוא הר געש פעיל השוכן באיטליה במזרח האי סיציליה.
אטנה הוא הר הגעש הפעיל והגבוה ביותר באירופה.
ההר הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בעולם, ומתרחשת בו פעילות געשית קבועה.
בסביבתו הקרובה מצויים כפרים רבים, אולם תושביהם מסרבים לעקור למקומות יישוב חלופיים בשל האדמה הגעשית הפורייה שסביבו.
עקב היסטוריית ההתפרצויות שלו וקרבתו לאוכלוסייה מיושבת, ההר הוכרז על ידי האגודה הבין-לאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ כאחד מ-16 "הרי הגעש של העשור", ולכן – כְּראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
בשנת 2013 הוכרז ההר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
הר אטנה נמצא באזור הפחתה של לוחות טקטוניים, בו שוקע הלוח האפריקאי הנע צפונה מתחת ללוח האירואסייתי.
ההפחתה אחראית לפעילות געשית באזור סיציליה ויוצרת את הקשת הגעשית באיים הליפאריים, מצפון לאטנה.
המקור לגעשיות בהר אטנה לא הובן באופן מלא, אולם בשנים האחרונות הועלו השערות כי מערכת העתקים גדולה המקבילה לחוף המזרחי של סיציליה מאפשרת למאגמה לעלות באזור זה.
הפעילות הגעשית באזור החלה לפני כ-500,000 שנים בהתפרצויות תת-מימיות במפרץ שקדם להר אטנה, במה שהיה אז קו החוף של סיציליה.
במשך כ-300,000 שנים המשיכה הפעילות הגעשית באזור, לרוב בצורת קילוחי לבה תת-מימיים, שיצרו ככל הנראה חרוט מגן תת-ימי.
לפני כ-150,000 שנים השתנה אופי הפעילות הגעשית.
המגמה הפכה חומצית יותר, וכללה בנוסף לקילוחי לבה גם התפרצויות חזקות, שיצרו את הסלעים הפירוקלסטיים הראשונים באזור.
בתקופה זו נוצרו מספר הרי געש אשר שכנו ממזרח לפסגת הר אטנה, באזור Valle del Bove.
הגדול מביניהם נקרא קלנה (Calanna).
תקופת קלנה נמשכה כ-10,000 שנים ולאחריהם פסקה הפעילות הגעשית.
לפני כ-80,000 שנים החלה תקופה נוספת של פעילות געשית.
ההתפרצויות בתקופה זו היו אלימות יותר, ובמהלכן נוצר הר הגעש טריפוליאטו (Trifoglietto), מספר קילומטרים ממערב לקלנה, עדיין באזור Valle del Bove.
הר הגעש טריפוליאטו התאפיין במדרונות תלולים יותר, והתנשא לגובה רב יותר מהר אטנה של ימינו.
המגמה שהפכה חומצית יותר הביאה לפליטת חומר פירוקלסטי בכמות גדולה, אשר כיסה תוך כ-20,000 שנים את הר הגעש הקודם קלנה.
תא המגמה שהזין את טריפוליאטו התרוקן לבסוף, והביא לקריסת ההר.
לאחר כ-30,000 שנות שקט החלה התקופה הפעילה הרביעית באזור, וזו פעילה עד ימינו.
תקופה זו החלה לפני כ-35,000 שנים, אז החל ההר להתפרץ מחדש ממערב להרי הגעש הקודמים ונוצר הר הגעש מונגיבלו (Mongibello).
בתוך כמה אלפי שנים בלבד כיסו תוצרי ההתפרצויות את שרידי הרי הגעש הקודמים וחיברו את הר הגעש לקו החוף של סיציליה.
ההר הגיע בשיאו לגובה של כ-3,800 מטרים, כ-500 מטרים גבוה יותר מאשר גובהו כיום.
בתקופה שבין 35,000 עד 15,000 שנים לפני זמננו אירעה התפוצצות גדולה בהר אשר יצרה באזור סלעי איגנימבריט ואפר געשי מההתפרצות הגיע למרחק של כ-800 קילומטר מההר.
נכון לתחילת המאה ה-21, יש ארבעה לועות בפסגת ההר: הלוע הצפון-מזרחי אשר נוצר בשנת 1911, לוע ווראג'ינה (Voragine, סדק או בולען) אשר נוצר ב-1945, בוקה נואובה (Bocca Nuova, הלוע החדש) אשר נוצר ב-1968, והלוע הדרום-מזרחי אשר נוצר בהתפרצות בשנת 1971.
בצידו המזרחי של ההר ישנו עמק אשר נוצר לפני כמה אלפי שנים בעקבות קריסת הצד המזרחי של ההר, אשר יצרה שקע הנקרא וָאלֶה דֶל בּוֹוֶה (באיטלקית: Valle del Bove, מילולית: "עמק השוורים").
במחקר משנת 2006 נטען כי קריסת ההר אירעה לפני 8,000 שנים, וכי בעקבותיה נוצר גל צונאמי אשר שטף את חופי מזרח הים התיכון, וייתכן שגרם לנטישת ההתיישבות בעתלית-ים.
בקירות העמק נחשפות שכבות הסלעים הגעשיים והם מהווים מקור מידע חשוב לחקר התפרצויות העבר של ההר.
מאז 1991 מכוסה ואלה דל בווה בשכבת לבה עבה אשר זרמה בעמק כתוצאה מהתפרצות שהחלה אז והסתיימה בשנת 1993.
אטנה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בעולם, והתפרצות שלו אינה אירוע נדיר.
ההיסטוריה הוולקנית שלו מתועדת למן המאה ה-16 לפני הספירה.
נכון לתחילת המאה ה-21 מוכרות כתשעים התפרצויות קשות.
ההתפרצות בשנת 1169 גרמה להרס העיר קטניה ולמותם של כ-15,000 נפש.
התפרצות ידועה נוספת התרחשה ב-1669. לבה זרמה במורד הדרומי של ההר, ומספר כפרים נהרסו.
העיר קטניה הייתה מוקפת חומה אשר הסיטה את זרם הלבה אל הנמל מדרום לעיר, ומנעה ממנה לזרום לתוך העיר.
מספר ההרוגים בהתפרצות אינו ברור.
מקורות רבים מציינים כי נהרגו כ-20,000 איש, אולם מקורות אחרים אינם מציינים מקרי מוות כלל.
ההתפרצות בשנת 1983 ארכה 131 ימים, והלבה קלחה במורד הדרומי של ההר מסדקים בגובה של כ-2,500 מטרים.
זרם הלבה פגע במרכז התיירות רִיפוּג'וֹ סַאפִּייֵנְצָה (Rifugio Sapienza) תוך שהוא גורם נזק לרכבל, ומספר מסעדות ובתי מלון נקברו תחת הלבה.
זרם הלבה אף איים להגיע ליישובים בגובה 900 מטרים כדוגמת ניקולוזי בטרם נעצר.
בדצמבר 1991 החלה ההתפרצות הארוכה ביותר של ההר במאה ה-20, והיא נמשכה 473 ימים, עד מרץ 1993. הלבה קלחה מזרחה מסדקים קרוב לפסגת ההר וכיסתה את Valle del Bove.
ההתפרצות ביוני 2000, שנמשכה 23 דקות, הפיקה לבה שנפלטה למרחק של קילומטר ואבני בזלת שנורו למרחק של שני קילומטר.
בשנת 2001 התפרץ ההר פעם נוספת.
לבה התפרצה לגובה של יותר מ-100 מטר וזרמה בצד הדרומי של ההר.
חום הלבה הגיע למאות מעלות צלזיוס והעשן והאפר שנפלטו מן ההר כיסו את כפרי האזור.
בנובמבר 2007 התפרץ הר הגעש פעם נוספת.
מאז תחילת המאה ה-21 מתרחשות התפרצויות קטנות כמעט מדי שנה.
בשנת 2011 נמנו 16 התפרצויות.
התפרצויות נוספות נרשמו באוקטובר 2013, ביולי 2014, בדצמבר 2015 ובפברואר 2017. ב-25 בדצמבר 2018 התפרץ ההר שוב.
יומיים מאוחר יותר נרשמה באזור רעידת אדמה בעוצמה של 4.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
בעשור השלישי של המאה העשרים ואחת נרשמו התפרצויות של ההר בפברואר-מרץ 2021, באוגוסט 2023, ביולי-אוגוסט 2024, ב-12 בפברואר וב-2 ביוני 2025.
על פי המיתולוגיה היוונית, תחת ההר נמצא המפלץ טיפון שהיה אבי המפלצות יחד עם אכידנה ומאויבי האלים היוונים הגדולים ביותר עד שהובס ונאסר תחת ההר.
טיפון הנאבק להשתחרר ולזרוע הרס בעולם היו ההסבר של היוונים הקדמונים להתפרצויותיו האלימות.
בנוסף לכך, סדנתו של הפייסטוס, אל הנפחים, החרשות והאש היווני, נמצאת בתוך ההר ובו הוא יוצר את נשקי האלים.
הר אטנה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים הנגישים ביותר בעולם, ובכל שנה מבקרים בו אלפי אנשים.
ההר הוא גם אחת האטרקציות העיקריות בסיציליה.
הדרך העיקרית המובילה להר היא מדרום.
כביש סלול מוביל לאתר סקי (Rifugio Sapienza) בגובה כ-1,900 מטרים, מצפון לעיר ניקולוזי (Nicolosi) ומשם ישנו רכבל העולה עד לגובה של כ-2,500 מטרים.
מנקודה זו ניתן לנסוע במשאיות עד לגובה של כ-2,900 מטרים ומשם ועד לפסגת ההר ישנו שביל הליכה.
דרך דומה מובילה להר מכיוון צפון-מזרח.
בהר ישנם שני אתרי סקי.
"אטנה" הוא שמן של פואמות העוסקות בוולקנולוגיה המיוחסות בין היתר לוורגיליוס, לאובידיוס, לקורנליוס סוורוס, למרקוס מאניליוס וללוקיליוס הצעיר.
במכתב מוסר מספר 79 שנכתב בשנת 64, עודד סנקה את לוקיליוס הצעיר לטפס על אטנה ולכתוב פואמה על אודות הר געש זה:
אטמי אוזניים הם כל התקן המצוי בתוך תעלת השמע או שחוסם את אפרכסות האוזניים ותפקידו הוא לאטום את האוזניים מפני רעש או חדירת מים.
אטמי אוזניים פנימיים הם זוג ספוגים זעירים או פיסות קטנות משעווה או סיליקון המוחדרים אל תעלת השמע.
בדרך כלל, אטמי אוזניים העשויים מספוג מיועדים למניעת רעש, בעוד אטמים העשויים משעווה מיועדים למניעת כניסת מים.
אטמים פנימיים רבים יש לדחוס בגלגול ואז להחדיר אותם בתעלת האוזניים, אך בד בבד יש להיזהר מפגיעה בעור התוף.
האטמים מתנפחים וממלאים את חלל האוזן, וכתוצאה מכך אנרגיית גלי הקול נבלעת בספוג נוכח המרקם הספוגי המותאם לכך, וכך פוחתת עוצמת הקול החודרת לתעלת האוזן בעשרות דציבלים והופכת בדרך כלל לעוצמה שאינה מזיקה.
אולם ישנם גם אטמים פנימיים העשויים מחומר קשיח יותר שאין צורך למעוך אותו לקראת ההחדרה לאוזן.
חלק מהאטמים הפנימיים הקשיחים מותאמים באופן אישי לצורת תעלת האוזן של אדם ספציפי.
החסרון באטמים פנימיים פשוטים הוא שהם גורמים ללחץ באוזן לאחר שימוש ממושך.
הלחץ נגרם מכמה סיבות, שהעיקריות שבהן הן לחץ פיזי מהחומר על האוזן, וחוסר באוורור האוזן.
יש גם לשמור את האטמים נקיים למניעת דלקות אוזניים.
ישנם אטמים מיוחדים, אך יקרים, שפותרים את הבעיה - חסרונם הוא המחיר.
חסרונם של האטמים החיצוניים הוא סרבולם.
נהוג להשתמש באטמי אוזניים במקרים הבאים:
בסביבה שבה קיים רעש מזיק, כמו במטווח או במועדון ריקודים, כדי לא לפגוע ביכולת השמיעה של האדם.
(בזמן ירי במטווח, שבמהלכו נשמע קול ההדף לזמן קצר אך בעוצמה מזיקה.
מסיבה זו צה"ל מצייד את חייליו באטמי אוזניים בעת הגיוס ועלון מידע בנושא נזקי רעש ומניעתם.)
בטיסות, במטרה למנוע כאבי ראש, בחילות ואי נוחות בזמן הטיסה.
מוזיקאים, בעיקר נגני מוזיקה כבדה.
בעת רוחות עזות המלוות במים, למניעת חדירת מים והצטננות.
בזמן שינה או למידה עצמית בסביבה רועשת או עבור מי שבשל לקות ריכוז או תסמונות הקשת האוטיסטית מתקשה להתעלם מרעשים.
לילדים לאחר ניתוח כפתורים, לשם מניעת חדירת מים לאוזן התיכונה.
אטמוספירה חצי-מחזרת היא אטמוספירה המכילה תערובת של גזים מחוזרים, כגון מתאן, אמוניה ומימן וגזים מחומצנים, כגון פחמן דו-חמצני, גופרית דו-חמצנית ומים.
כמו כן, באטמוספירה חצי-מחזרת סבירה נוכחותם של גזים מחומצנים למחצה, כגון פחמן חד-חמצני ושל גזים אינרטיים כגון חנקן וגזים אצילים שונים, אך לא של חמצן.
על פי ממצאים גאולוגיים ואסטרונומיים מקובל על הקהילה המדעית כי על כדור הארץ הקדמון, לפני 3.9 מיליארד שנים, התקיימה אטמוספירה חצי-מחזרת, המכונה גם "האטמוספירה השנייה".
זאת להבדיל מ"האטמוספירה הראשונה" אשר הייתה מורכבת בעיקר ממימן והליום והייתה אטמוספירה מחזרת ומ"האטמוספירה השלישית", בת-ימינו, המכילה כ-20% חמצן ונחשבת לאטמוספירה מחמצנת.
הרכב חומרים זה אפשר את יצירתם של תרכובות אורגניות כגון חומצות אמינו אשר היוו את הבסיס לראשית החיים על פני כדור הארץ.