tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא רשם בעונת ה"" שלו ממוצעים של 15.1 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, וביחד עם חברו לקבוצה ג'ון וול הוליך את קבוצת הכדורסל של המכללה עד לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות.
לאחר עונה אחת בלבד במכללות, הודיע קאזינס כי הוא רוצה להתמודד בדראפט ה-NBA לשנת 2010. הוא נבחר על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס בבחירה החמישית, וב-7 ביולי 2010 חתם על חוזה רוקי בקבוצה לשנתיים, כאשר לקינגס יש את האפשרות לבחור להאריך את חוזהו בשנתיים נוספות.
כבר עם פתיחת עונת הבכורה שלו בליגה, נקנס קאזינס על ידי הקבוצה ב-5,000 דולר לאחר שהתווכח עם עוזר המאמן.
על המגרש, הפך קאזינס במהרה לשחקן משמעותי בקבוצה.
הוא שותף ב-81 משחקים בהם תרם 14.1 נקודות ו-8.6 ריבאונדים, ואף קבע שיא מועדון לריבאונדים על ידי רוקי (699) ובסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה.
בעונה הבאה, עונת , שהייתה עונה מקוצרת בשל שביתת שחקנים, לקח קאזינס חלק ב-64 משחקים בהם תרם 18.1 נקודות, שני בקבוצה רק למרכוס ת'ורנטון, ואף רשם שיא קריירה של 41 נקודות במשחק מול פיניקס סאנס.
קאזינס היה לאורך העונה קוטף הריבאונדים המצטיין של הקבוצה עם 11.0 למשחק, והוביל את הליגה עם 265 ריבאונדים בהתקפה.
לצד יכולתו הטובה על המגרש, החל קאזינס לדרוש מעבר לקבוצה אחרת, והושעה על ידי הקבוצה ממשחק מול ניו אורלינס הורנטס.
בעונת הושעה קאזינס ממספר משחקים לאחר עימותים שונים, וכשל פעם נוספת בניסיון ההגעה לפלייאוף.
בקיץ 2013 חתם קאזינס על חוזה לארבע שנים נוספות בסקרמנטו, על סך 64 מיליון דולר.
בעונה הבאה קאזינס שוב לא הצליח להרים את סקרמנטו לפלייאוף, למרות יכולת אישית טובה וממוצע של למעלה ל-20 נק' במשחק, לראשונה בקריירה.
בעונת 2014/2015 נבחר קאזינס לראשונה בקריירה למשחק האולסטאר של ה-NBA, ובסיום העונה נבחר בנוסף לחמישייה השנייה של העונה.
למרות שיאי קריירה של 24.1 נק' ו-12.7 ריב' בממוצע למשחק, סקרמנטו לא הצליחה פעם נוספת להגיע לפלייאוף.
בעונת שבר קאזינס את שיאו האישי פעמיים, כשקלע 48 נק' בניצחון על אינדיאנה פייסרס, וב-26 בינואר - 56 נק' בהפסד לשארלוט הורנטס, ובכך שבר שיא מועדון.
בעקבות יכולתו נבחר בפעם השנייה למשחק האולסטאר.
ב-5 בפברואר עשה את הטריפל דאבל הרביעי בקריירה שלו - 24 נקודות, עשרה ריבאונדים ועשרה אסיסטים בהפסד לברוקלין נטס 128-119. ב-19 בפברואר עשה דאבל-דאבל של 37 נקודות ו-20 ריבאונדים, ובכך הוריד יותר מ-20 ריבאונדים בפעם התשיעית במדי סקרמנטו, ושבר את שיאו של כריס ובר.
ב-20 בפברואר 2017 הועבר קאזינס בטרייד לניו אורלינס פליקנס, ביחד עם חברו לקבוצה עמרי כספי בתמורה לטייריק אוונס, באדי הילד, לנגסטון גאלוויי ושתי בחירות דראפט עתידיות.
ב 2 ביולי 2018 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
את משחקו הראשון במדי הקבוצה ערך רק ב-18 בינואר 2019, לאחר שהחלים מהקרע בגיד האכילס.
ב-30 המשחקים עד סיום העונה הסדירה שימש כסנטר הפותח של הווריורס, ורשם ממוצעים של 16.3 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק.
במשחק הראשון של גמר ה-NBA, מול טורונטו ראפטורס, חזר קאזינס לשחק.
בסופו של דבר הפסידו הווריורס מול הראפטורס בסדרת הגמר, בתוצאה 2–4.
ב-6 ביולי 2019 חתם קאזינס על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אשר צירפה באותו הקיץ גם את חברו אנתוני דייוויס.
באחד מאימוני הקבוצה שלפני עונת סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית, ונאלץ להחמיץ את העונה כולה.
בפברואר 2020 שוחרר מהקבוצה, בטרם שיחק במדיה.
בדצמבר 2020, לאחר שהחלים מפציעתו, חתם קאזינס על חוזה ביוסטון רוקטס.
ב-23 בפברואר 2021, לאחר ששותף ב-25 משחקים, שוחרר קאזינס מהקבוצה.
ב-5 באפריל 2021 חתם קאזינס על חוזה לעשרה ימים בלוס אנג'לס קליפרס.
יומיים לאחר מכן, בהופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון על פורטלנד טרייל בלייזרס, קלע שבע נקודות ולקח ארבעה כדורים חוזרים.
בסיום החוזה חתם על חוזה עד לסיום העונה.
סך הכל שותף ב-16 משחקים, כולם כשחקן מחליף.
ב-30 בנובמבר 2021 חתם על חוזה בקבוצת מילווקי באקס..
ב-6 בינואר 2022 נופה מסגל הקבוצה.
ב-21 בינואר 2022 חתם לעשרה ימים בדנוור נאגטס.
קאזינס היה חבר בנבחרת ארצות הברית בכדורסל וזכה עימה במדליית הזהב בגביע העולם (2014) ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
תעשיות נשק לישראל "דן" , הוא רובה צלפים בריחי בקליבר 0.338 לפואה מגנום (8.58 מ"מ) תוצרת תעשיות נשק לישראל (IWI) שפותח ב-2014. הרובה מדויק לטווחים של עד 1,200 מטר.
הוא פותח על מנת להתחרות ברובי צלפים בקליבר 0.338 אינץ' אחרים דוגמת ה"ברק" שמשרת בצה"ל, מקמילן TAC-338 (שנמצא בשימוש יחידות מובחרות בצה"ל ובשימוש אריות הים), ה-AWM הבריטי ו-PGM 338.
הרובה הוא רובה צלפים בריחי בקליבר 0.338 לפואה מגנום וייעודו הוא צליפה לטווחים ארוכים של למעלה מ-800 מטר.
בתכנון גוף הרובה והמתפסים הושם דגש על ארגונומיה ונוחות ליורה.
חלקים ברובה, כגון הקת, מאפשרים התאמה אישית של הרובה ליורה.
על הרובה מותקנות מסילות פיקטיני המאפשרות לחבר לרובה בקלות ובמהירות כוונות טלסקופיות שונות ועזרי לחימה טקטיים.
על הרובה ניתן להתקין גם משתיקי קול.
השלדה של הרובה קלה יחסית, דבר שמקל על השימוש בו.
הרובה משתמש בתחמושת 0.338 לפואה מגנום, תחמושת צליפה חזקה שיעילה לטווחים של .
תחמושת זו נועדה נגד מטרות דמות ומלבד הדיוק שלה היא בעלת כוח אש חזק: היא יכולה לחדור שריון גוף (שכפ"צים) ופגיעתה קטלנית ביותר.
היא יעילה גם נגד כלי רכב לא משוריינים.
ה"דן" נחשב לרובה מדויק ביותר, אך נתון רשמי על דיוקו בדקות קשת (MOA) טרם פורסם.
חברת IWI מתחייבת לדיוק של מתחת לדקת קשת אחת ("sub-MOA") ויש הערכות שדיוקו מגיע אף ל-0.3 דקת קשת.
הרובה נבחן על ידי ה-SAS, יחידות הקומנדו הבכירה של בריטניה, וזכה לחוות דעת חיוביות.
בפברואר 2016 דיווח עיתון הדיילי אקספרס הבריטי שצלף של ה-SAS חיסל בסוריה מפקד בדאעש מטווח של כ-1,200 מטר (3/4 מייל יבשתי) באמצעות ירי ברובה ה-DAN.
קליע ה-0.338 אינץ' שבו השתמש היה כה חזק, עד כדי שהוא ערף לגמרי את ראשו של המחבל, בעת שזה לימד כ-20 מגויסים חדשים של דאעש לערוף ראשים.
הרובה משווק גם בארצות הברית ומוצע למכירה במחיר של $8999 לרובה כולל ערכה.
דמרטן-אן-גואל (בצרפתית Dammartin-en-Goële) היא קומונה בת למעלה מ-8,000 תושבים, בפרווריה הצפון-מזרחיים של פריז, כ-30 קילומטר ממרכז פריז.
הקומונה שייכת לקנטון דמרטן ברובע מו במחוז סן ומארן, בחבל איל-דה-פראנס בצרפת.
המקום התפרסם בינואר 2015 כאשר מבצעי הפיגוע במשרדי המגזין "שרלי הבדו" התבצרו בבית דפוס בעיר.
דמפריסשייר, קלידסדאל ווטווידאל הוא מחוז בחירה לבית הנבחרים הבריטי הממוקם בדרום סקוטלנד.
חבר הפרלמנט הנוכחי מטעם המחוז הוא דייוויד מנדל, אשר מכהן כיום כמזכיר המדינה לענייני סקוטלנד.
לאחר הקמת המחוז בשנת 2005, נערכו סקרים במחוז שהראו כי מפלגת הלייבור תנצח ברוב של 12%.
עם זאת, המנצח בבחירות היה דווקא דייוויד מנדל, נציג המפלגה השמרנית.
בשנת 2010 הפך המחוז למחוז הבחירה היחיד בגבולות סקוטלנד שנשלט בידי המפלגה השמרנית.
שנת בחירות שם מפלגה הערות 2005 דייוויד מאנדל המפלגה השמרנית משמש החל מה-11 בינואר 2015 כמזכיר המדינה לענייני סקוטלנד
מפלגה שם המועמד קולות אחוזים המפלגה השמרנית דייוויד מאנדל 20,759 39.8 המפלגה הלאומית הסקוטית אמה הרפר 19,961 38.3 מפלגת הלייבור ארצ'י דריבור 7,711 14.8 UKIP קווין ניוטון 1,472 10.8 המפלגה הליברל-דמוקרטית אמנדה קובי 1,392 2.7 הסקוטים הירוקים ג'ודי ג'יימסון 839 1.6
מפלגה שם המועמד קולות אחוזים המפלגה השמרנית דייוויד מאנדל 17,457 38 מפלגת הלייבור קלאודיה בימיש 13,263 28.9 המפלגה הליברל-דמוקרטית קטרינה בתיה 9,080 19.8 המפלגה הלאומית הסקוטית אלין אור 4,945 10.8 UKIP דאגלס ווטרס 637 1.4 הסקוטים הירוקים אליס באלנס 510 1.1
מפלגה שם המועמד קולות אחוזים המפלגה השמרנית (בריטניה) דייוויד מאנדל 16,141 36.2 מפלגת הלייבור סין מרשל 14,403 32.3 המפלגה הליברל-דמוקרטית פטסי קנטון 9,046 20.3 המפלגה הלאומית הסקוטית אנדרו ווד 4,075 9.1 המפלגה הסוציאליסטית הסקוטית שרה מקטוויש 521 1.2 UKIP טוני לי 430 1.0
דמרטוס היה מלך ספרטה בין השנים 510 לפנה"ס-491 לפנה"ס.
הודח בידי קלאומנס הראשון וערק לצד ממלכת פרס האחמנית.
השם "דמרטוס" הוא הלחם של המילים היווניות "תפילה" ו"עם", מה שתואם את עדותו של הרודוטוס על פיה המוני העם בספרטה התפללו זמן רב ללידתו של דמרטוס.
הרודוטוס מוסר שתי גרסאות ללידתו של דמרטוס.
על פי הגרסה הראשונה אמו של דמרטוס הייתה ילדה מכוערת מאוד, אולם המיניקת שלה לקחה אותה יום יום אל מקדשה של הלנה, עד שהלנה עצמה הגיעה וברכה אותה שהיא תהיה האישה היפה ביותר בספרטה.
כאשר היא גדלה היא אכן הפכה לאישה יפה מאוד, היא נישאה לאציל ספרטני בשם אגיטוס, שהיה ידידו של מלך ספרטה אריסטון.
אריסטון שאשתו הראשונה לא ילדה לו ילדים חשק בה, ועשה עסקה עם אגיטוס על פיה כל אחד מהם יוכל לקחת דבר אחד שיבחר מהשני.
אריסטון בחר באשתו של אגיטוס שניסה בתחילה להתנגד אולם נכנע והסכים.
טרם מלאו עשרה חודשים מחתונתם נולד לפתע בן.
אריסטון שחשב שעבר מעט מדי זמן, הצהיר במפורש "הוא לא שלי", אולם בהדרגה נקשר אל הילד ואימץ אותו כבנו.
גרסה שנייה טוענת שלמעשה הוא היה בנו של אל ששכב עם אמו.
דמרטוס הפך למלך ספרטה בשנת 510 לפנה"ס לאחר מותו של אריסטון.
המלך השני (בספרטה היו תמיד שני מלכים) קלאומנס הראשון, לא היה מרוצה בלשון המעטה מהרפורמות שחולל קלייסתנס באתונה, וכרת ברית עם תבאי וחלקיס במטרה לבצע פלישה כוללת לאתונה.
צבא הליגה הפלופונסית יצא מחצי האי הפלופונסי, והתקדם במהירות לכיוון אטיקה, אולם אז התפתח סכסוך בין דמרטוס לקלאומנס, ודמרטוס הכריז שהוא אינו נותן את תמיכתו לפלישה.
כשראו זאת בעלי הברית של ספרטה, הן נטשו גם הן את המערכה, ובלית ברירה נאלץ קלאומנס לסגת עם שאר צבאו.
בשנת 492 לפנה"ס יצא כוח משימה של הממלכה האחמנית, תחת פיקודו של המצביא הפרסי דאטיס במטרה להעניש את אתונה על שסייעה למרד האיוני.
לפני הפלישה שלחו הפרסים שליחים בערי יוון שדרשו "אדמה ומים" כסמל לכניעה.
ערים רבות מסרו אדמה ומים וביניהם אגינה אויבתה המושבעת של אתונה.
האתונאים חששו שאנשי אגינה יסייעו לפרסים נגדם, ועל כן ביקשו עזרה מספרטה.
קלאומנס דרש מאגינה שתמסור בני ערובה לאתונה, אולם אגינה טענה שאינה יכולה להתייחס לדרישה בכבוד הראוי לה כל עוד היא מגיעה מצד אחד ממלכי ספרטה ולא מצד שניהם.
ומכיוון שכאמור לעיל קלאומנס היה מסוכסך קשות עם דמרטוס, לא היה סיכוי לפעולה משותפת.
על כן החליט קלאומנס להדיח את דמרטוס.
הוא הכריז שזה האחרון אינו זכאי למלוך כיוון שאמו נישאה לאריסטון כאשר כבר הייתה הרה מבעלה הקודם.
הוחלט להביא את העניין בפני האורקל מדלפי, קלאומנס השפיע על הפיתיה באמצעות ידיד שהיה מבכירי האזרחים בדלפי, והאורקל קבע שאכן דמרטוס אינו המלך החוקי.
הוא סולק ולאוכיטידס השני עלה לשלטון תחתיו.
שני המלכים פנו אל אגינה בשנית כעת לא יכלו אנשי אגינה להתחמק והביאו בני ערובה.
דמרטוס נמלט לפרס, מלך פרס דריווש הראשון העניק לו מקלט בחצרו ואף נתן לו למשול על העיר פרגמון.
הוא התלווה לבנו של דריווש חשיארש הראשון (קסרקסס) במהלך פלישתו ליוון.
ככל הנראה חשיארש קיווה להכתיר את דמרטוס כמלך ספרטה מטעמו.
על פי הרודוטוס לפני קרב תרמופילאי, הבחין המלך שהספרטנים מתקשטים ומתייפים לפני הקרב.
הוא שאל את דמרטוס לפשר הדבר, ודמרטוס הסביר: "האנשים הללו באו להילחם איתנו במעבר, ולזאת הם מתכוננים.
כי חוק להם הקובע ככה: כשהם יעמדו לחרף נפשם, אז עליהם לקשט את ראשם".
מכאן ואילך לא ידוע עליהם דבר.
בספרו של קרולין דל סנידקר "הספרטאי", אריסטודמוס מספרטה נופל בשבי הפרסי ונפגש עם דמרטוס שמייעץ לו כיצד להימלט.
בסרט "300 הספרטנים", הוא מגולם בידי איוואן טריאזאולט (Ivan Triesault).
דמראי רמל גריי הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הקיצוני והקשר השמאלי בבירמינגהאם סיטי.
גריי נולד בברמינגהאם, שיחק בקבוצת נערים מקומית.
בגיל 10 הצטרף לאקדמיית הנוער של ברמינגהאם סיטי, ואף קיבל מלגת לימודים לשנתיים ביולי 2012. ב-1 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברמינגהאם, כאשר נכנס כמחליף בדקות הסיום של המשחק, במקום ג'סי לינגארד, בניצחון הצ'מפיונשיפ 0–4 על מילוול.
חודש מאוחר יותר פתח לראשונה בהרכב, בהפסד הליגה הביתי לצ'רלטון את'לטיק.
גריי חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו ב-9 בדצמבר, לשנתיים וחצי.
ב-21 באפריל 2014 כבש את שער הבכורה שלו, שהיה השער המצמק בהפסד 2–4 לבלקברן רוברס.
הופעותיו במשך העונה זיכו אותו בתואר שחקן העונה באקדמיית ברמינגהאם.
בעונה הבאה הפך גריי לשחקן הרכב קבוע בברמינגהאם, כאשר שיחק בעיקר בעמדת הקשר השמאלי.
ב-13 בדצמבר 2014, כבש שלושער בניצחון הביתי של קבוצתו 1–6 על רדינג.
על יכולותיו קיבל גריי את פרס השחקן הצעיר של החודש בפוטבול ליג לחודש דצמבר.
ב-11 באפריל 2015 כבש גריי את שער הניצחון, מול וולבס, כאשר רץ עם הכדור את מרב המגרש, עד לשער היריבה.
שער זה זכה בפרס שער העונה של ברמינגהאם.
בנוסף קיבל את פרס השחקן הצעיר של העונה בקבוצתו.
לאחר מספר חודשי משא ומתן, חתם גריי ביולי 2015 על חוזה חדש בברמינגהאם.
הוא כבש את שערו הראשון בעונת 2015/2016, שהיה גם לשערו האחרון בברמינגהאם, ב-3 באוקטובר, בניצחון 0–2 על לידס יונייטד.
ב-4 בינואר 2016 הפעילה לסטר סיטי את סעיף השחרור של גריי, רכשה אותו בתמורה ל-3.7 מיליון פאונד, והחתימה אותו על חוזה ל-4 וחצי שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלסטר ב-10 בינואר, כאשר פתח בהרכב מול טוטנהאם הוטספר, במסגרת גביע ה-FA.
הוא בישל שער לבלם הפולני מרצ'ין וסילבסקי, כאשר הרים בעיטת קרן.
שישה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-85 במקום מארק אולברייטון, בתיקו 1–1 עם אסטון וילה.
בעונתו הראשונה בלסטר ערך בסך הכול 14 הופעות, רשם שני בישולים והיה שותף לזכייה ההיסטורית של קבוצתו באליפות אנגליה.
בעונה הבאה הוסיף גריי להאבק על מקומו בהרכב לסטר ואף הופיע במדיה בליגת האלופות.
בעונת 2017/2018 הפך גריי לשחקן הרכב בקבוצה, כאשר סגר את העונה עם 44 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 4 פעמים.
ב-31 בינואר 2021 חתם גריי בבאייר לברקוזן לשנה וחצי.
ב-22 ביולי 2021 חתם גריי לשלוש שנים באברטון.
ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה בתיקו 2–2 עם לידס יונייטד.
ב-7 בספטמבר 2023 חתם גריי באל-איתיפאק הסעודית לארבע שנים.
ב-3 ביולי 2025 חזר לבירמינגהאם סיטי.
גריי שיחק במרב הנבחרות הצעירות של אנגליה, כולל בנבחרת אנגליה עד גיל 21, במדיה ערך 19 הופעות וכבש 6 שערים.
הוא הופיע במדי הנבחרת עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21, כבש שני שערים והגיע עמה לחצי הגמר.
בספטמבר 2018 קיבל גריי, יחד עם חברו ללסטר סיטי, בן צ'ילוול, זימון בכורה לנבחרת אנגליה הבוגרת, לקראת משחק הידידות מול , אך לא הופיע.
בשנת 2023 החל לשחק בנבחרת ג'מייקה, ונכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023.
דמק (בהונגרית: Damak) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בדמק התגוררו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי מגודר ובו קברים בודדים.
הקהילה היהודית התקיימה בכפר עד להרצחם של רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
דן-אקסל זגדו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בשטוטגרט.
זגדו נולד בקרטיי למשפחה ממוצא איווארי.
זגדו החל את הקריירה שלו באקדמיית המועדון בעיר הולדתו, קרטיי, לפני שעבר בגיל 12 לפריז סן-ז'רמן ב-2011. הוא שיחק והתקדם במחלקת הנוער של המועדון בחמש העונות העוקבות, עד שב-2016 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, שם ערך 9 הופעות בליגת החובבנים הצרפתית (הליגה הרביעית בצרפת).
ב-5 ביוני 2017, חתם זגדו על חוזה ארוך טווח של חמש שנים בבורוסיה דורטמונד בהעברה חופשית.
ב-28 באוקטובר 2017 כבש זגדו את השער הראשון שלו במדי הקבוצה, בהפסד הקבוצה להנובר 96 בתוצאה 2–4. במשחק זה הוא גם קיבל את הכרטיס האדום הראשון בקבוצה, בדקה ה-59.
ב-19 בספטמבר 2022 חתם לארבע שנים בשטוטגרט.
זגדו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, ואף זומן לטורניר המונדיאלטו, המונדיאל עד גיל 19, בשנת 2019.
דמר (בפלמית: Demer) הוא נהר באורך של 85 קילומטר במזרח בלגיה, יובל השפך לנהר הדיילה הנהר זורם דרך המחוזות הבלגים לימבורג וולאמס בראבנט .
מקור הנהר הוא ליד העיר טונגרן .
הערים המרכזיות ביותר שיושבות על גדות הנהר (החל ממקורו) הן בילזן , האסלט וארסכוט .
היובלים הנשפכים לדמר הם הנהרות הרק, חטה וולפ, שלושתם במחוז הלן .
משמעות השם "דמר" בשפות קלטיות במילים "tam" (צבע כהה) ו"ara" (מים), המקנות את המשמעות "נהר הצבע הכהה".
דן + שי הם צמד קאנטרי פופ אמריקאי המורכב מדן סמיירס ושי מוני.
דן סיימרס ושי מוני נפגשו ב-7 בדצמבר 2012 בנאשוויל.
בחודש אוקטובר 2013 יצא לאור סינגל הבכורה של הצמד, "", ובחודש אפריל 2014 יצא לאור אלבום הבכורה של הצמד, Where It All Began.
ביוני 2016 יצא לאור אלבומם השני Obsessed.
בינואר 2018 הוציא הצמד לאור את השיר "Tequila" כסינגל המוביל מתוך אלבומם השלישי.
נכון לדצמבר 2020 הגיע השיר למעמד פלטינה x6 בארצות הברית.
ב-2 באוקטובר 2019 הוציא הצמד לאור את השיר "" עם ג'סטין ביבר שהגיע למקום הרביעי מצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי של שנת 2020. השיר זכה בטקס פרסי גראמי ה-63 בקטגוריית "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של צמד/להקה".
לכבוד חג המולד 2020 הוציא הצמד לאור שני שירים מקוריים, "Take Me Home For Christmas" ו-"Christmas Isn't Christmas", עם קליפים נלווים.
דֶמֶצֶ'ר (בהונגרית: Demecser, ביידיש דעמעטשער) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דמצ'ר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-4,366 תושבים בשנת 1990 עד 3,959 תושבים בשנת 2020.
יהודים התיישבו לראשונה בדמצ'ר בסוף המאה ה-18, סביב שנת 1770.
ממפקד בשנת 1784 חיו בעיר שבעה יהודים.
מאחר שדמצ'ר הייתה העיר המרכזית בנפת קמצ'ה, היא התפתחה במהירות ואיתה הקהילה היהודית שגדלה.
רוב יהודי הקהילה עסקו במסחר ובשיווק תבואה, כמה מבני הקהילה היו בעלי מלאכה, פועלים בבתי חרושת ובעלי משקים שגידלו בעיקר תפוחי אדמה וכרוב.
הקהילה היהודית החלה לתפקד כקהילה עצמאית בשנת 1880.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
בקהילה פעלו מוסדות חינוך, דת וגמילות חסד
חברת גמילות חסדים שדאגה לענייני עניים
נשמת 1934 שימש בקהילה הרב מרדכי סגל לוי, שהיה הרב הראשון והאחרון של קהילת דמצ'ר.
הוא נספה בשואה יחד עם בני הקהילה.
מלחמת העולם הראשונה והאנטישמיות שאחריה
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות עשרה יהודים מדמצ'ר.
האנטישמיות בעיר החלה להתפרץ לאחר המלחמה, התפרעויות כנגד יהודים התרחשו חדשות לבקרים ובעקבות זאת התפתחה פעילות ציונית בעיר בעקבותיה עלו לארץ ישראל שישה מבני הקהילה.
ביולי 1941, לאחר שתקפה גרמניה את ברית המועצות, גויסו כשמונים מיהודי דמצ'ר לעבודות כפייה.
בדף הקהילה של דמצ'ר ממפקד קהילות הונגריה נכתב כי בקהילה 334 חברים, רב הקהילה הוא מרטון לוי ובבית הספר 52 תלמידים
באפריל 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו כל יהודי הקהילה בבית הכנסת, ומשם הוסעו לגטו נירג'האזה שם רוכזו כל יהודי המחוז.
ולאחר כמה שבועות שבהם הוחזקו ללא מזון וללא תנאים סניטריים בסיסיים, שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיירה כ-20 יהודים ששרדו את השואה.
הם מצאו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין הרוסים.
הם ניסו לחדש את הקהילה ללא הצלחה, ותוך כמה שנים עזבו את העיר.
דמרקוס לאמון ביסלי הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
ביסלי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של תיכון סאות' סייד בו למד, ממנה עבר אקדמיית IMG שנמצאת ברדנטון, פלורידה.
ב-16 במרץ 1999 ביסלי חתם בלוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS.
בפברואר עבר לשיקגו פייר, כחלק מעסקה לפיה הגלאקסי יבחרו ראשונים בדראפט ה-MLS במקום שיקגו.
במדי שיקגו הוא רשם 98 הופעות, 20 בישולים ו-14 שערים.
בשנת היה קרוב לחתימה בסאות'המפטון אך בסופו של דבר נשאר בשיקגו.
איינדהובן מליגת העל ההולנדית כמחליפו של אריין רובן שעזב לצ'לסי.
ב-28 במאי 2005 ביסלי הבקיע את שער השוויון בדקה ה-89 בחצי גמר הגביע ההולנדי נגד פיינורד, שהוביל את המשחק לפנדלים בו ניצחה פ.ס.וו.
בעונה זו, ביסלי הפך לאמריקאי הראשון שמגיע למעמד חצי הגמר ליגת האלופות, כאשר איינדהובן שיחקה מול מילאן.
ב-16 בינואר 2006 ביסלי נתפס נוהג בשכרות ונכנס ב-1,500 אירו ורישיון הנהיגה שלו נשלל לשלושה חודשים.
ב-31 באוגוסט 2006 ביסלי חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-17 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לבלקברן רוברס.
ב-30 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד וסטהאם יונייטד.
ביוני ביסלי חתם בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית תמורת 700 אלף פאונד.
ב-4 באוגוסט 2007, ביסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בריינג'רס, בניצחון 0-3 נגד אינברנס קלדוניאן ת'יסטל.
3 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות נגד זטה.
ב-27 בנובמבר 2007 נפצע בהיתקלות עם רפאל שפר, שוערה של שטוטגרט במשחק במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות וחזר לשחק רק בסיום העונה.
ב-30 באוגוסט 2010 ביסלי חתם בהנובר 96 מהבונדסליגה.
ב-18 בספטמבר 2010, ביסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לוולפסבורג.
ב-22 ביוני 2011, ביסלי חתם בפואבלה מליגת העל המקסיקנית.
ב-23 ביולי 2014, ביסלי חזר ל-MLS כאשר חתם ביוסטון דינמו.
ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד די.סי.
ב-8 באוגוסט 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד סן חוזה ארת'קווייקס.
בעונת נכנס לנבחרת האולסטאר של ה-MLS, ואף נבחר לשחקן הספורטיבי של העונה.
ב-20 במאי 2019 הודיע כי יפרוש בסיום העונה.
ב-6 באוקטובר של אותה שנה רשם את משחקו האחרון בקריירה בניצחון 2-3 נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
בצעירותו, ביסלי שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית.
ב-27 בינואר 2001 ביסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-2 נגד .
ב-18 בינואר 2002 ביסלי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
ביסלי השתתף עם הנבחרת שש פעמים בגביע הזהב של CONCACAF, 4 גביעי עולם ופעמיים בגביע הקופנדרציות.
ב-15 בדצמבר 2014 ביסלי הודיע על פרישה מהנבחרת.
אולם, נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2015.
גביע ארצות הברית הפתוח: ,
נעל הזהב של גביע הזהב: 2005
נבחרת הטורניר של גביע הזהב 2005
כדור הכסף של גביע העולם בכדורגל עד גיל 17:
הכדורגלן ההגנתי של השנה ביוסטון דינמו: ,
פרס משחק הוגן של ה-MLS:
דמפסי ומייקפיס הייתה סדרת דרמה משטרתית בריטית ששודרה לראשונה בין השנים 1985-1986 ברשת LWT ומנתה 3 עונות ו-30 פרקים.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון בשנים 1986-1987 ושוב במסגרת שידורי הטלוויזיה בכבלים באמצע שנות התשעים.
גיבורי הסדרה היו צמד שותפים במשטרת המטרופולין של לונדון: סגן ג'יימס דמפסי (מייקל ברנדון), שוטר ניו יורקי קשוח ומחוספס שנשלח ללונדון לאחר שחשף פרשיית שחיתות בדרגים גבוהים במשטרה, וסמלת הארי מייקפיס (גליניס ברבר), שוטרת בריטית מאופקת בעלת ייחוס מעמדי.
ההבדלים הניכרים בין השניים יצרו לא מעט עימותים ביניהם, אך גם משיכה הדדית, שנותרה בלתי ממומשת לאורך כל הסדרה.
דמפסי ופירפו (נקרא לעיתים גם דמפסי דרך החבלים) הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן האמריקאי ג'ורג' בלווז שצייר אותו בשנים 1923–1924. הוא מציג את קרב האגרוף ב-14 בספטמבר 1923 בין ג'ק דמפסי האמריקאי ולואיס אנחל פירפו הארגנטינאי.
הציור נחשב לציור האיגרוף המפורסם ביותר שבלווז צייר.
הציור שמור באוסף מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית מאז פתיחת המוזיאון ב-1931.
הציור מתאר רגע דרמטי בקרב, שבו פירפו הפיל את דמפסי אל מחוץ לזירה, אף על פי שאת הקרב סיים בסופו של דבר דמפסי בתור המנצח.
בלווז הכניס את עצמו לתוך ציור במעין הופעת קמע, בתור האדם המקריח שנמצא בקצה השמאלי של התמונה.
הציור מצויר בסגנון אסכולת אשקאן.
בסרט רוקי משנת 1976 מופיעה רפרודוקציה של הציור בדירתו של רוקי.
הציור הופיע בפרק של משפחת סימפסון "The Homer They Fall" במהלך סצנת מונטאז' המציגה הומר סימפסון מנצח במשחקי אגרוף.
במחווה לציור, הומר ומו סיזלק מופיעים בתפקידים של פירפו ושל השופט, בהתאמה.
הציור מופיע גם בסרט החבר'ה הטובים משנת 1990, מאחורי ג'ימי קונוויי על הקיר של הטברנה של ניירס.
יש שכינו את הציור "ציור הספורט המשפיע ביותר אי פעם".
האמן אריק ג'וינר צייר מחווה לציור המציגה שני רובוטים נלחמים, בציור שנקרא "המכה האחרונה".
גרסה זו מופיע בתפאורה של סדרת הטלוויזיה המפץ הגדול.
שער הניו יורקר בגיליון 7 בפברואר 2022, שיחזר את הציור כשהוא מחליף את הלוחמים בתור שחקני הוקי קרח.
קולונל דמפסי ברג'ס היה פוליטיקאי אמריקאי אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ממדינת קרוליינה הצפונית בשנים 1795–1799. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שימש כמפקד רגימנט מחוז קמדן של מיליציית קרוליינה הצפונית.
ברג'ס נולד בשנת 1751 בעיירה שילֹו, במחוז קמדן שבפרובינציית קרוליינה הצפונית.
בשנים 1775 ו־1776 כיהן כחבר בקונגרס הפרובינציאלי של קרוליינה הצפונית.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שירת כקצין במיליציה של קרוליינה הצפונית.
שירותו הצבאי כלל את התפקידים הבאים:
מייג'ור ברגימנט מחוז פסקוטנק של מיליציית קרוליינה הצפונית, 1775–1776
לוטננט קולונל ברגימנט השני של מחוז פסקוטנק, 1776–1777
לוטננט קולונל ברגימנט מחוז קמדן של מיליציית קרוליינה הצפונית, 1777–1779
קולונל ומפקד רגימנט מחוז קמדן, משנת 1779
ברג'ס נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרסים הרביעי והחמישי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1799.
הוא נפטר במחוז קמדן שבקרוליינה הצפונית ב־13 בינואר 1800, ונקבר בחצר כנסיית הבפטיסטים בשילֹו.
דֶּן, הידוע גם בשם חוֹר-דֶּן, דֶּוֶן ואודימו, היה שם הורוס של פרעה מהתקופה השושלתית הקדומה ששלט במהלך השושלת הראשונה של מצרים.
הוא השליט המאומת ביותר מבחינה ארכאולוגית של תקופה זו, והוא זכה להביא שגשוג לממלכתו.
לדן יוחס התואר "מלך מצרים העליונה והתחתונה" והוא חבש את הכתר הכפול (אדום ולבן).
רצפת קברו באום אל-קעב , ליד אבידוס, נבנתה מגרניט אדום ושחור, והיא השימוש המוקדם ביותר הידוע בסלע קשה זה כחומר בנייה במצרים, וגרם מדרגות מוביל אליה.
במהלך שלטונו הארוך, קבע רבים ממנהגי טקסי החצר והמלוכה, עליהם נשענו שליטים מאוחרים יותר, וזכה להערכה רבה מצד יורשיו המיידיים.
מנתון כינה אותו "אוספאידוס" וזיכה אותו במשך שלטון של 20 שנה, בעוד שרשימת המלכים מטורינו פגומה ולכן אינה מספקת מידע על משך שלטונו של דן.
אגיפטולוגים והיסטוריונים סבורים בדרך כלל כי דן שלט 42 שנים, בהתבסס על כתובות אבן פלרמו.
נתוני פחמן רדיואקטיבי עדכניים מהקברים באבו רוואש , המתוארכים לשלטונו של דן, מספקים הערכה סבירה לגבי עלייתו של דן בשנים 3011–2921 לפנה"ס (1σ).
שם הסֶרֶך דן מתועד היטב על טביעות חותמות חרס, על תוויות שנהב ובכתובות על כלים עשויים אבן צפחה, דיאוריט ושיש.
הממצאים נמצאו באבידוס, סקארה ואבו רוואש .
שמו של דן מתועד גם במסמכים מאוחרים יותר.
לדוגמה, הפפירוס הרפואי של ברלין (מ"תקופת רעמסס") דן במספר שיטות טיפול וטיפולים למספר מחלות שונות.
מקורן של חלק מהשיטות הללו מצוין מתקופת שלטונו של דן, אך ייתכן שהצהרה זו מנסה רק לגרום לעצה הרפואית להישמע מסורתית וסמכותית.
באופן דומה מוזכר דן ב (גם הוא מתוארך ל"תקופת רעמסס") בפרק 64.
שמו של דן בסרך היה "דן" או "דיוון" ומשמעותו ככל הנראה "המביא את המים".
עובדה זו עולה בקנה אחד עם שם הלידה שלו, שהיה "חסטי", שפירושו "הוא של שני המדבריות".
אגיפטולוגים כמו טובי וילקינסון ופרנצ'סקו טיראדריטי סבורים ששם הלידה מתייחס למדבר המזרחי והמערבי - שניהם מקיפים את מצרים כמו מגנים - או למצרים התחתונה והעליונה.
זה תואם את הצגת התואר Nisut-Bity על ידי דן.
תואר מלכותי זה נועד להכשיר את כוחו של השליט על כל מצרים.
משפחתו של דן הייתה נושא למחקר משמעותי.
אמו הייתה המלכה מרנית' .
מסקנה זו נתמכת על ידי טביעות חותם עכשוויות ועל ידי הכתובת על אבן פלרמו.
נשותיו של דן היו המלכות סמאת, סשמת-קה, סרתור, ואולי גם קייניט.
היו לו גם בנים ובנות רבים; יורשיו האפשריים יכלו להיות השליט אצ'יב והשליט סמרחת .
גם משק הבית המלכותי של דן נחקר היטב.
קברים משניים ומסטבות מלכותיות בסקארה היו שייכים לפקידים בכירים כמו איפקה, אנק-קה, המקה, נביטקה, אמקה, איני-קה וקא-זה.
בקבר משני בנקרופוליס של דן נמצאה אסטלה נדירה של גמד בשם סר-אינפו.
שם הלידה של דן פורש באופן שגוי ב"תקופת רעמסס".
רשימת המלכים מאבידוס כוללת את המילה "ספטי" עם שני סמלים ל"מחוז".
במקור זה נגזר משני סמלי המדבר שדן השתמש בהם.
רשימת המלכים מטורינו מתייחסת ל"קננטי", שקשה לתרגם.
מקור ההירוגליפים ששימשו את הקנון המלכותי של טורינו נותר לא ידוע.
לוח סקארה משמיט באופן מסתורי את השם דן לחלוטין.
דן נקבר בקבר ("קבר T") באזור אום אל קעב באבידוס, המקושר גם למלכים אחרים מהשושלת הראשונה.
קבר T הוא בין הקברים הגדולים והשמורים ביותר מבחינה מבנית באזור זה, והוא הראשון הכולל גרם מדרגות ורצפה עשויה גרניט.
קבר זה היה הקבר הראשון שהיה לו גרם מדרגות המוביל אליו, כאשר אלו של מלכים קודמים מולאו ישירות מגגותיהם.
ייתכן שהקבר שימש כמחסן לתוצרת עודפת במהלך חיי השליט, ובמקביל הקל על הוספת מנחות קבר לשימוש מאוחר יותר בחיים שלאחר המוות על ידי דן.
קבר T הוא גם הקבר הראשון שכלל רכיבים אדריכליים עשויים אבן ולא מלבני בוץ.
בתכנון המקורי של הקבר מוקמה דלת עץ בערך באמצע גרם המדרגות, והוצב שער סורג מול חדר הקבורה, שנועד להרחיק שודדי קברים.
רצפת הקבר רוצפה בגרניט אדום ושחור מאסואן, השימוש האדריכלי הראשון בסלע קשה כזה בקנה מידה גדול.
עשרים תוויות עשויות שנהב והובנה נמצאו בקברו, 18 על ידי פלינדרס פיטרי בערימות השלד שהותיר אמיל אמלינו , שהיה פחות יסודי.
בין התוויות הללו נמצאים התיאורים המוקדמים ביותר הידועים של פרעה חובש את הכתר הכפול של מצרים, וכן עוברים בין אבני פולחן כחלק מחג סד.
כמו כן נמצאו טביעות חותם המספקות את רשימת המלכים המאושרת המוקדמת ביותר.
קבר T מוקף באתרי קבורתם של 136 גברים ונשים שנקברו באותו זמן כמו השליט.
אף על פי שחשבו שמדובר בשלדים של השליט, בחינה של חלק מהשלדים מצביעה על כך שהם נחנקו, והופך את המנהג הזה לדוגמה של קורבן אדם הנחשב למקובל בקרב הפרעונים של השושלת הראשונה.
נראה שמנהג זה פסק בסוף השושלת הראשונה, כאשר אושבתי תפסו את מקומם של גופותיהם של בני אדם כדי לסייע לפרעונים בעבודה הצפויה מהם בעולם הבא.
דן אלמגור (נולד ב-13 ביולי 1935) הוא מחזאי, פזמונאי, פובליציסט, עיתונאי, סופר, מתרגם, חוקר ספרות, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
מהיוצרים הבולטים בתחום הזמר העברי והמחזאות הישראלית, ומוכר כמי שחוקר מזה שנים רבות את תולדות הזמר העברי ויוצריו, את הספרות העברית לדורותיה (עם התמחות בספרות ימי הביניים והרנסאנס) וכן את הלשון העברית.
אלמגור נולד ברמת גן ב-1935 בשם דן אֶלְבְּלינגר.
אביו, זאב אלבלינגר, יליד ורשה, היה חבר קבוצת אריאל של השומר הצעיר, אגרונום, בוגר המכון לחקלאות באלג'יר ומחלוצי עלייה השלישית, ואימו זהבה קצנלנבוגן הייתה ילידת לובלין.
בילדותו ובנעוריו כתב במספר עיתוני ילדים ונוער כמו "דבר לילדים", "הבוקר לילדים" ו"משמר לילדים", היה נציג המאזינים הצעירים בקול ירושלים, שימש כתב פינת הנוער בקול ישראל וכן כתב ספורט ברחובות עבור קול ישראל ועיתוני התקופה כמו "העולם הזה".
בשנת 1951, בהיותו בכיתה י', ייסד יחד עם חברו שבתאי זיו את "המועצה הארצית של תלמידי בתי הספר התיכוניים", שהפכה למועצת התלמידים הארצית.
בשירותו בצה"ל (1953–1955) היה כתב צבאי ומעורכי העיתון "במחנה גדנ"ע".
לימודים אקדמיים וחקר הספרות והשירה
בזמן שירותו סיים שלוש שנות לימודי ערב במדעי המדינה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב.
בשנת 1956 למד במחזור הראשון של אוניברסיטת תל אביב והשלים שתי שנות לימוד בספרות ומקרא.
בין 1957 ל-1960 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית ואנגלית.
בין 1960 ל-1963 השלים את לימודיו בחוג לספרות עברית (בהצטיינות יתרה).
בין מוריו היו פרופ' שמעון הלקין, המשוררת לאה גולדברג, פרופ' דב נוי ופרופ' חיים שירמן, שגם הנחה את אלמגור בכתיבת עבודת התואר השני.
את תואר המוסמך קיבל ב-1963 על עבודה בנושא שירת תור הזהב בספרד והשירה העברית באיטליה בתקופת הרנסאנס, אשר התמקדה בשירתו של יוסף צרפתי.
בשנים 1963–1968 למד באוניברסיטת UCLA לדוקטורט במסגרת מלגת פולברייט.
עבודת הדוקטור נכתבה בהנחייתו של פרופ' אברהם בנד ועסקה באמנות הסיפור של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי.
אלמגור כתב עשרות מאמרים אקדמיים על תולדות הספרות העברית בימי הביניים, הרנסאנס והעת החדשה, לרבות על ביאליק, עגנון, וברדיצ'בסקי, בהקשרו גם ערך יחד עם שמואל פישמן את הביבליוגרפיה נחלת מי"ב, אשר פורסמו בין היתר בכתבי העת "במה", "מאזניים", "עיתון 77", "עלי שיח", "לשוננו לעם", "מעגלי קריאה" ו"קשר".
בנוסף כתב מאמרים על תולדות הדרמה העברית, בין היתר על המחזאי העברי הראשון יהודה סומו, וכן על השירים הסאטיריים של אלתרמן ואחרים בעיתונות העברית.
כתב מספר ערכים לאנציקלופדיה העברית בנושאי תיאטרון וספרות, ביניהם על עמנואל הרומי ויוסף צרפתי.
בין 1964 ועד 1974 פרסם במוספי הספרות של עיתוני סוף השבוע מעריב וידיעות אחרונות מאות מאמרים ומסות על נושאי ספרות ואמנות, הלשון העברית והסלנג, פזמונים עבריים וענייני דיומא בארצות הברית ואנגליה.
בין 1964 ועד 2010 שימש ככתב הישראלי של "הרבעון השייקספירי" ואוצר את האוסף "שקספיר - מימין לשמאל", המכיל ביבליוגרפיה מקיפה של כתבי שייקספיר בעברית.
בין היתר כתב את המאמר הביבליוגרפי "שיקספיר בספרות העברית בתקופת ההשכלה ובתקופת התחייה".
תרגום, עיבוד וכתיבה מקורית לתיאטרון
אלמגור תרגם מספר רב של מחזות זמר, בהם: "גבירתי הנאווה" (בשיתוף שרגא פרידמן), "כנר על הגג", "המלך ואני", "ברנשים וחתיכות" על פי סיפורי דיימון ראניון, "דבר מצחיק קרה" מאת סטיבן סונדהיים, "ינטל" על פי סרטה של ברברה סטרייסנד, "המפיקים", "עצור את העולם.
אני רוצה לרדת" מאת לסלי בריקוס ואנטוני ניולי (1969, תיאטרון גיל).
כמו כן, תרגם ועיבד מספר אופרטות: ב-1972 תרגם את האופרטות "אבו חסאן" מאת ובר ו"הקאדי המרומה" מאת גלוק, אשר הוזמנו על ידי גארי ברתיני עבור האנסמבל הקאמרי.
ב-1986 תרגם את הדיאלוגים של האופרטה "העטלף" מאת יוהאן שטראוס, אשר הוצגה בסינפוניטה הישראלית באר שבע, וב־1987 את האופרטה "סילוה - נסיכת הצ'רדש", מאת ליאו שטיין ובלה ינבאך, בתרגום אברהם שלונסקי, למוזיקה של אמריך קלמן.
אלמגור כתב גם מחזות מקוריים רבים.
ב-1968 כתב ועיבד את המחזמר "איש חסיד היה" שהיה מורכב משירים, נגינות וסיפורים חסידיים.
ב-1969 כתב את המחזמר "ירושלים שלי", שהייתה ההצגה הראשונה שנכתבה על ירושלים ואנשיה לאחר סיפוח מזרח העיר בעקבות מלחמת ששת הימים.
ב-1967 כתב מחזמר, על רקע תנ"כי, שהועלה בברודוויי, בכיכובו של דיק שון, אך ההצגה כשלה והורדה במהרה מהבמה.
בתחילת שנות ה-70 חיבר אלמגור שני מחזות זמר גדולים.
ב-1971 חיבר את "עיר הגברים" שהושפע מסיפוריו של דיימון ראניון.
ב-1972 חיבר את "אל תקרא לי שחור", כאשר את כל השירים הלחין בני נגרי.
המופע, שכלל אנסמבל של שבעה שחקנים וזמרים בבימויו של דני ליטאי, הושפע מעליית התנועה האמריקאית לזכויות האזרח ונסוב סביב אפליית השחורים בארצות הברית וסיפורי התנ"ך.
כל השירים היו בסגנון מוזיקת נשמה, סגנון שלא היה מוכר אז בישראל.
ב-1982 עלתה ההצגה "ילדי הכרך" פרי עטו, העוסקת בחיי העדה התימנית בישראל.
ההצגה בכיכובו של נסים גרמה, ובימויו של צדי צרפתי, הוצגה ברחבי הארץ 250 פעמים.
כמו כן, כתב שתי אופרות: ב-1958 את האופרה "מחבוא הרוח" בהלחנת פרנק פלג לקול ישראל, והאופרה לילדים "מקס ומוריץ" בהלחנת גיל שוחט שהוצגה באופרה הישראלית בהפקת המדיטק חולון.
בנוסף, כתב אלמגור את הפזמונים למחזה "שערורייה בגמנסיה" (בשמו הנוסף "התלמידה הנשואה"), מאת בקפי וסטלה, בתרגום ד"ר אמיל פוירשטיין, אשר הולחנו על ידי מרק לברי (תיאטרון דו רה מי, 1958).
אלמגור החל לכתוב בגיל צעיר מאוד, ואת פזמונו הראשון כתב בגיל 15, ומאז כתב מאות פזמונים ללהקות צבאיות, לזמרים, למחזות זמר, הצגות תיאטרון ועוד.
פזמוניו מצטיינים בשנינות והומור וכן חריזה מעולה.
בתוכן הפזמונים בא לידי ביטוי גם עולמו האינטלקטואלי הרחב של אלמגור ופזמוניו עוסקים בכל תחום החל מאפיזודות היתוליות וכלה באירועים בעלי רקע היסטורי.
גדולי המלחינים בזמר העברי הלחינו מנגינות למילותיו ובהם משה וילנסקי, אלכסנדר ארגוב, דובי זלצר, יאיר רוזנבלום, מאיר נוי ומתי כספי.
אלמגור כתב פזמונים ללהקת "בצל ירוק" כשאחד מלהיטיה הגדולים היה "ונצואלה" ללחן של וילנסקי.
בגרסתו המקורית של השיר הייתה שגיאה גאוגרפית ("נשוט על פני האורינוקו המשתפך לאמזונס") שאותה תיקן אלמגור לאחר ששמע על טעותו.
באותה תקופה גם כתב ל"להקת איילון" את השירים "רומיה ויואל" ו"שיר הפלאפל" שהולחנו בסגנון מזרחי.
כתב פזמונים גם לתוכניות הראשונות של "רביעיית מועדון התיאטרון" ובהם "ברית צרפת-ישראל", "גוי של שבת", "למה שוברט לא גמר את הסימפוניה" ועוד.
עבור הזמר והמלחין שמעון ישראלי כתב את "האורקסטרה של ראשון" ואת "תורת היחסים", ולבני ברמן כתב את הפזמון השנון "חיי אדם", בעקבות האגדה של האחים גרים.
הפזמון מתאר כיצד תרם כל בעל חיים משנות חייו לאדם, דבר שבא לידי ביטוי בהתנהגותו של האחרון ("אוכל כמו חזיר ומזיע כמו סוס...").
בשנת 1966 הגיע אלמגור לישראל, מלימודי הדוקטורט בקליפורניה, כדי לכתוב פזמונים עבור המחזמר קזבלן.
אולם מפיק המחזמר, גיורא גודיק, לא היה מרוצה, וביקש מעמוס אטינגר וחיים חפר לכתוב את הפזמונים במקום אלמגור.
לאחר שקזבלן עלה לבמה, תבע אלמגור את גודיק, והשופט יוסף מיכאל לם קבע ששני הפזמונים, "כל הכבוד" ו"תרד ממני קזבלן" הם פרי עמלו של אלמגור.
בעקבות זאת צורף שמו של אלמגור כאחד מכותבי הפזמון קזבלן.
יהורם גאון ביצע במחזמר "קזבלן" את השיר "כל הכבוד" שהפך ללהיט גדול ובפסטיבל הזמר והפזמון 1969, ביצע את שירו של אלמגור "בלדה לחובש", ללחן של אפי נצר ולעיבוד של שמעון כהן, שביטא את רוח הגבורה של חיילי צה"ל לאחר מלחמת ששת הימים, ושזכה במקום הראשון בתחרות.
מבין הלהיטים שכתב ללהקות הצבאיות ניתן למצוא את "בוא אלינו לים", "שיהיה הים שקט" ו"שומר החומות".
לצד שירים אלה, כתב אלמגור גם את השיר הקומי "חיימקה שלי" (אותו ביצעה רחל אטאס), בו מתוארת אמא גאה לחייל שלומיאל שאינו מסתגל לפקודות הצבא.
ב-1977 כתב את המילים לשירי הסרט המוזיקלי "הרשלה" בבימויו של יואל זילברג.
אלמגור תרגם גם מספר שאנסונים צרפתיים, בהם: "מי אוהב מילים גסות" של ז'ורז' ברסנס, אותו ביצע יוסי בנאי, ו"הבורגנים" של ז'אק ברל, בביצוע צמד הדודאים.
בנוסף, כתב מילים עבריות (שאינן קשורות למקור) לשיר של ברסנס לו קרא "ויויו גם", אותו ביצעה להקת הנח"ל ומאוחר יותר גם חוה אלברשטיין.
מבין השירים שאלמגור תרגם ממחזות הזמר הלועזיים ניתן למנות את "לו הייתי רוטשילד" (מ"כנר על הגג") ו"אל הגרדום אצעד הבוקר" (בשיתוף עם שרגא פרידמן) (מ"גבירתי הנאוה").
ב-2006 יצא אוסף כפול משיריו של אלמגור בשם "חוץ מזה הכול בסדר", הכולל 43 מפזמוניו המולחנים.
שם האוסף בא משיר שאת מילותיו כתב על פי לחן של פול מזרקי משנות ה-30.
אחד מפזמוניו של אלמגור, "כשאת אומרת לא", שנכתב ב-1962 ללהקת התרנגולים וזכה לפופולריות רבה, נדון בפסק דינו של השופט מישאל חשין שעסק בפרשת האונס בשמרת.
לדברי אלמגור, השיר נכתב במקור כשיר המדבר על תקופת הילדות, המתאר חיזור תמים של נער אחר נערה.
בפסק דינו, שעסק בפרשת אונס, שלל חשין מכל וכל את המסר שבפזמון "כי את אומרת 'לא' כל כך בחן, שהוא נשמע לי עוד יותר מזמין מ'כן'".
כהתייחסות לדבריו של השופט חשין שינה אלמגור את הבית השלישי של השיר, במטרה להתאימו לפסיקת השופט ולרוח התקופה, וכתב: "כשהיא אומרת 'לא!' - לזה היא מתכוונת!".
בשנת 2012 יצא לאור הספר "הצ'ופצ'יק של הקומקום", ובו 300 מפזמוניו של אלמגור.
ב־1956 כתב מדי שבוע את הפזמון האקטואלי ששודר בתוכנית "תיבת נח" בקול ישראל ללחן של מאיר נוי.
ב-1957 כתב עם משה וילנסקי את המנון גלי צה"ל ("ערב טוב לכולכם, חיילים"), אשר שודר בכל ערב בפתיחת תוכניות התחנה.
בין 1957 ל-1959 השתתף כפזמונאי בתוכנית הרדיו של קול ישראל "שלושה בסירה אחת", וכן בתוכניות "על קצה המזלג", "ינשופים וחיוכים" ו"בכל המסיבות".
בתחילת שנות ה-70 ערך והנחה בגלי צה"ל את הסדרה החודשית "פזמונאי האתמול", שעסקה בין היתר בשירי נתן אלתרמן, מרדכי זעירא, עמנואל הרוסי ויעקב אורלנד.
ב-1972 כתב לגלי צה"ל את מחזה הרדיו הראשון שנכתב במיוחד לתחנה, "כה אמר עמנואל", על פי "מחברות עמנואל" של עמנואל הרומי, בהשתתפות יהורם גאון וזאב רווח.
אלמגור ניחן גם בכישרון הגשה ייחודי והיה מגיש בטלוויזיה הישראלית כבר בראשית ימיה.
בתחילת שנות ה-70 ערך והגיש עשר תוכניות בידור מוזיקליות בסדרה "הצועני השורק" בבימויו של ישראל גוריון, אשר כללו בעיקר תרגומים משירי עם שונים בביצוע טובי הזמר הישראלי של התקופה, כמו הדודאים, שלמה ארצי, שמוליק קראוס, ניצה שאול וציפי שביט.
כל תוכנית עסקה בשירים על נושא אחר, כמו: טוב לחיות, טוב לאהוב, טוב לשתות, טוב לשוט, טוב לשמור על קשר והיום יום האם.
ב-1974, לאחר מלחמת יום כיפור, הגיש כעשרים תוכניות בנות שעה בסדרה "שרתי לך ארצי", אשר עסקה במאה שנות זמר עברי.
חמש התוכניות הראשונות נערכו והוגשו בשיתוף עם אליהו הכהן והשאר נערכו והוגשו על יד אלמגור.
התוכנית אירחה אמנים מבצעים כמו שושנה דמארי, שמעון ישראלי, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, ורבים נוספים.
כמו כן, התראיינו בכל פרק אישים ששיקפו את התקופה, לרבות גולדה מאיר, רחל ינאית בן-צבי, ברוך אגדתי, דניאל סמבורסקי ועמנואל הרוסי.
לצד כתיבת פזמונים רבים ללהקות צבאיות, עריכת והגשת סדרות טלוויזיה וכן מופעים רשמיים של מוסדות כמו צה"ל, קרן היסוד, ומופעי יובל של המדינה, יישובים ותנועות ציוניות, מאז תחילת כתיבתו כנער, כתב במקביל גם שירים סטיריים, שירים פוליטיים ושירי מחאה, בעיקר בהשפעת הטור השביעי של אלתרמן, אשר היה נערץ עליו מנעוריו.
הפזמון הראשון בתולדות המדינה, אשר נפסל על ידי הצנזורה למחזות לביצוע בתיאטרון, היה השיר "הכומתה" (1958), בו מחה אלמגור על הטבח כפר קאסם, אשר נכתב לתיאטרון סמבטיון והולחן בידי יוחנן זראי.
בשנות ה-50, בעודו סטודנט, השתתף באופן קבוע בתוכנית הרדיו "שלושה בסירה אחת" כפזמונאי התוכנית, במסגרתה שלושה מהשירים שכתב לתוכנית נפסלו לשידור בגלל אופיים הפוליטי.
כמו כן, פרסם טורים פוליטיים בעיתונים "העולם הזה", "אתגר" ו"פי האתון".
שירים פוליטיים וסאטיריים רבים נכללו בתוכניות שכתב למועדון התיאטרון, ביניהם "מעיל ומעילה" (1960) ו"טעות קטנה אחת" (1961).
בנוסף, כתב שירי ביקורת לשלישיית יוסי-חיזקי-יונה, ביניהם "האזרח הקטן" (1961), ומאוחר יותר לזמר שמעון ישראלי, ביניהם "סע וטייל ברחבי ישראל" ו"איך להדק את החגורה" שנכתבו ב-1989.
בשירו "ירושלים שלי" (1969) הקפיד להציג - בין נקודות הראות השונות של ירושלים - גם את זווית הראייה הפלסטינית:
ב־26 במרץ 1976, במלאת שש שנים למותו של אלתרמן, פרסם אלמגור בעיתון הארץ, שיר בשם "מגש הכסף, 1976", בשיר מוחה אלמגור על הענקת אות מלחמת יום הכיפורים למשה דיין על ידי שר הביטחון, שמעון פרס.
השיר פורסם שוב כמודעה בתשלום גם בעיתונים ידיעות אחרונות ומעריב על ידי איגוד ההורים השכולים בבית הלוחם בת"א.
בשנות האינתיפאדה הראשונה, פרסם עשרות טורים סאטיריים בעיתונים "דבר" ו"חותם" (על המשמר).
ב-10 בדצמבר 1988, בתום שנה לפרוץ האינתיפאדה הראשונה, הדהים אלמגור את המשתתפים בהפגנת יש גבול בכיכר מלכי ישראל בת"א (כיכר רבין כיום) בקריאת שיר מחאה ארוך בשם "אנחנו יורים גם בילדים", בו האשים בפשעי מלחמה קצינים שהיו אחראים לטענתו להרג ילדים במהלך דיכוי ההפגנות הפלסטיניות.
ברומזו לתא הזכוכית שבו ישב אדולף אייכמן במשפטו בישראל, אמר אלמגור: "כדאי שנתחיל להכין לעצמנו את הכלובים השקופים שבהם נשב כאשר ישפטו אותנו על מה שעשינו לעם הפלשתינאי".
השיר נדפס במלואו באותו השבוע ב"העולם הזה".
בעקבות קריאת השיר בעצרת המחאה ופרסומו בעיתון, הודיע בכנסת שר הביטחון דאז, יצחק רבין, כי איש המילואים בן ה-54, דן אלמגור, מושעה מחיל החינוך ומצה"ל, וראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, הכריז עליו במכתב רשמי כאחד מבוגדי ישראל.
אלמגור סיפר על אותה תקופה:
ב-9 במרץ 1989, הוצתה מכוניתו של אלמגור.
באותה תקופה כתב את שירו "צלם אדם" (1989).
השיר הולחן על ידי רפי קדישזון, ובוצע בשידור חי בתוכנית "גלגל המזלות", בערב ראש השנה בערוץ הראשון, על ידי שמעון ישראלי, דני ליטני, נירה רבינוביץ, אלי גורנשטיין, גיל אלון ונוספים, וקורא להתנהגות הומנית ושמירת צלם אנוש גם בעיתות מלחמה:
השיר שודר פעם יחידה באותו הערב, אך אומץ על ידי אלוף פיקוד המרכז דאז, עמרם מצנע, ונמסר לביצוע והקלטה ללהקת פיקוד המרכז, אשר שרה אותו מספר פעמים והקליטה אותו בטלוויזיה הלימודית.
מבחר משיריו הסאטיריים המאוחרים של אלמגור, כונסו בפרק הסיום של הספר "הצ'ופצ'יק של הקומקום", אשר נקרא "זה החלום?".
דן אלמגור היה נשוי לד"ר אלה אלמגור (לבית אַפְּלרוֹט), חוקרת ספרות ערבית ומתרגמת ספרים ומחזות, מ-1960 ועד פטירתה בינואר 2022. לזוג שתי בנות, אורנה (נולדה ב-1961) ואלינוער (נולדה ב-1964), וארבעה נכדים.
את להיטו "ונצואלה" כתב לכבודה של אלה (בביצוע הפזמון הסיומת "אלה" מודגשת).
איש חסיד היה, שירים וסיפורים חסידיים, עריכה ועבוד דן אלמגור, ציורים ורישומים דני קרוון, ירושלים תשל"ב 1972
היום "יום האם", לילדים, כתב דן אלמגור, צייר גיורא כרמי, כתר ירושלים 1981
נחלת מי"ב, מפתח ביבליוגרפי ליצירות מיכה יוסף ברדיצ'בסקי-בן-גוריון ולחיבורים על אודותיו, דן אלמגור, שמואל פישמן, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"ב, 1982
שושנת תימן: בני-תימן בזמר העברי, ליקט, סיפר וערך: דן אלמגור, עמותת "אעלה בתמר", 2008
אלף לילה ולילה, מחזה מוזיקלי על פי סיפורי אלף לילה ולילה, מאת דן אלמגור ומייקל אלפרדס, תל אביב
היסטוריה בגרוש, מחזה קברטי, מאת דן אלמגור, בבימוי חיים טופול, מועדון התיאטרון חיפה, 1963
מחברות החשק, על פי עמנואל הרומי, עיבוד דן אלמגור, ירושלים תשל"ב 1972
מצא אשה - מצא טוב?, תוכנית שנייה בסדרה, ליקט וערך דן אלמגור, 1975, תל אביב
דמותו של דוד בפזמון ובבימה הקלה
אספקטים בסיפורת של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, עבודת הדוקטורט, אוניברסיטת UCLA, לוס אנג'לס, 1968
1969 - פרס ראשון ב"פסטיבל הזמר", עבור השיר "בלדה לחובש" (לחן: אפי נצר; שר: יהורם גאון)
1969 - פרס משרד החינוך למחזה הטוב של השנה, עבור "איש חסיד היה".
1986 - פרס ראשון בפסטיבל שירי הילדים, עבור השיר "החבר הכי טוב שלי" (לחן: רוני וייס; שרה: שרי צוריאל)
1968 - 1976 - 11 פרסי כינור דוד, בין היתר עבור "להקת פיקוד דיזנגוף", "איש חסיד היה", "אל תקרא לי שחור", "עיר הגברים", "שרתי לך, ארצי", "ירושלים שלי".
1991 - הפרס הראשון ע"ש עדה בן-נחום ל"תרגום המצטיין לבמה" עבור "קומדיה של טעויות" בתיאטרון באר שבע
2000 - פרס "התרגום הטוב ביותר" מטעם האקדמיה הישראלית לתיאטרון, עבור "קומדיה של טעויות" בתיאטרון הקאמרי
2004 - פרס "התרגום הטוב ביותר" מטעם האקדמיה הישראלית לתיאטרון, עבור "כטוב בעיניכם" בתיאטרון הקאמרי
2008 - פרס "התרגום הטוב ביותר" מטעם האקדמיה הישראלית לתיאטרון, עבור "המלט" בתיאטרון הקאמרי (עם ט' כרמי)
פרסים על מפעל חיים ותוארי כבוד
1986 - פרס היובל של אקו"ם על מפעל חיים בתיאטרון ובתרבות בישראל
1987 - פרס על "מפעל חיים בזמר העברי" במסגרת פסטיבל "ימי זמר" בחולון
2009 - "תואר כבוד" מטעם אוניברסיטת בר-אילן על תרומה לזמר העברי
2010 - תואר "דוקטור לשם כבוד", מכללת נתניה
2011 - תואר "דוקטור לשם כבוד", האוניברסיטה העברית בירושלים
נערכו לכבודו ערבי הוקרה בעיריות שונות וערבי זמר רבים, מתוכם:
ינואר 2008 - שלושה ערבי מחווה בקאמרי
פברואר 2012 - מחווה בקאמרי
מרץ 2019 - ערב מחווה בפסטיבל אומנים עולים ואמנים ותיקים באהבה לישראל
דצמבר 2021 - ערב מחווה בפסטיבל עין גב
27 במרץ 2019 - ערב מחווה לרגל העברת ארכיונו לספרייה הלאומית
9 ביולי 2021 - מופע הצדעה לכבוד יום הולדתו ה-86, שנערך בהבימה בנוכחות מיטב אומני ישראל
מרץ 2022 - מופע הצדעה מתוך מופע חדש של המחזה "איש חסיד היה" בוועידת "האנשים של המדינה"
דן אלבו (נולד ב-30 באפריל 1956) הוא משורר והיסטוריון, פרסם שבעה ספרי שירה: "הערות אחדות על השקט", "שובו של אשל רוד אל הפיגורטיב", "בוא", "כי כן", "שמונה עשרה", "הקצה שאין מאחוריו דבר", "איל".
השלים את לימודיו התיכוניים בגבעת ושינגטון בשנת 1973. בשירותו הצבאי שירת כחובש בחיל רפואה.
למד מדע המדינה ויחסים בינלאומיים לתואר ראשון ומדע המדינה לתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים והיסטוריה לתואר שלישי באוניברסיטת בר-אילן.
בסוף שנות ה-80,היה כתב לענייני אדריכלות בעיתון "כל העיר" בירושלים.
בתחום הפרוזה, אלבו פרסם סיפורים קצרים בכתב העת מאזניים.
פרסם מאמרים ומסות וכן מאמרי ביקורת בתחום הספרות.
כמו כן בשני הבלוגים האישיים שלו: "חצי קולמוס" באתר "בננות" ו"פרדס הסברסים" באתר "רשימות".
אלבו ייסד וערך את כתב העת שֶלֶם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. כמו כן ערך את האנתולוגיה הביוגרפית שירת מרים על שירת מירי בן-שמחון.
שלושה מן השירים בספרו "הקצה שאין מאחוריו דבר": "הייתי אז ילד", "חייו של אסקלפוס" ו"טכניקה פואטית" הולחנו על ידי המלחין טל קלמפרר מהאקדמיה למוסיקה בירושלים, והושרו על ידי זמרת הסופרן אפרת וולפסון בקונצרט שנערך ב-17 יוני 2015, בקונסרבטוריון האקדמיה, בירושלים.
השיר "תל אביב, עוד לא חורף" מתוך ספרו "הערות אחדות על השקט" הולחן בסגנון ג'אז ובוצע על ידי הזמר ארז הלוי ולהקתו "לחם" בראשית שנות ה-90.
תרגם מצרפתית בין היתר, שתי מסות של הפילוסוף הצרפתי רולאן בארת "על שבעה תצלומים מתוך המודל של "אמא קוראז'"
ו"דידרו, ברכט, אייזנשטיין" (מסה), התרגומים ראו אור ב"ספר ברכט" בכתב העת לספרות ומחשבה רדיקלית, מִטַּעַם בעריכתו של המשורר יצחק לאור.
כמו כן, תרגם מצרפתית לעברית משירי המשורר הצרפתי מישל וולבק.
בין השנים 2013–2017 אלבו השתתף בהפקת סרט על חייה ושירתה של המשוררת מירי בן שמחון, כתסריטאי של הסרט עם הבמאים: דוד בוגנים וישראל וינקלר.
אלבו הוא צאצא לפילוסוף רבי יוסף אלבו, בעל "ספר העיקרים".
אשר השתתף בוויכוח טורטוסה Tortosa, שהתנהל בין יהודים ונוצרים, בשנים 1413-1414.
הערות אחדות על השקט, שירים, ספרית פועלים, 1991
שובו של אשל רוד אל הפיגורטיבי, שירים, ספרית פועלים, 1996
כי כן, הוצאת גוונים, שירים, 1999
בֹא, הוצאת הקיבוץ המאוחד, שירים, 2000
שמונה עשרה, הוצאת שלם, שירים, 2006
שירת מרים, אנתולוגיה ביוגרפית על שירת מירי בן-שמחון, הוצאת כרמל, 2010
הקצה שאין מאחוריו דבר, שירים, הוצאת כרמל, 2013
על "הערות אחדות על השקט"
על השקט, התשוקה ועלי הזית המכסיפים.
ג'רוזלם פוסט <מאמר ביקורת> על הערות אחדות על השקט וכתבת דיוקן, אוקטובר 1991.
על "שובו של אשל רוד אל הפיגורטיבי"
בין אמזלג לשלוש, בדרך לנוה צדק.
על "שירת מרים" באתר אימגו.
על "הקצה שאין מאחוריו דבר"
הקצה שיש מאחוריו הרבה: על ספר השירים החדש של דן אלבו, עבודת השירה של גבריאלה אלישע.
ספרים חדשים <מקוון>, 3 בספטמבר 2013.
דורון בראונשטיין, פואטיקה בעלת יסודות בודהיסטיים, באתר סלונט, 02 בדצמבר 2019
בין היתר, השתתף באנתולוגיות הבאות:
מלים על פי תהום, עורך אדיר כהן, הוצאת ידיעות אחרונות, 1996
הרחובות ממריאים לאט, עורך זיסי סתוי, הוצאת ידיעות אחרונות, 1999
מאה יוצרים- מאה שנים, אסופת יצירות עבריות במזרח במאה העשרים, עורך סמי שלום שטרית, הוצאת בימת קדם לספרות, תל אביב, 1999, כרך ג, שישה שירים.
ספר הציטטות היהודי הגדול, עורך אדיר כהן, הוצאת כנרת, 2003
שירים ננו-פואטיים, מינימטר על מטר, הוצאת אף, 2012
דן אנד ברדסטריט היא חברה בינלאומית שמרכזה בארצות הברית, המספקת מידע עסקי לניהול סיכוני אשראי, מידע על אשראי ומידע שיווקי.
המידע ניתן בעיקר לחברות ומנהלים אשר מעוניינים במידע אודות ספקיהם, לקוחותיהם ומתחריהם.
החברה מחזיקה במאגר מידע המכיל מידע הנאסף ביותר מ-190 מדינות אודות למעלה מ-250 מיליון עסקים ברחבי העולם, וכ-1.6 מיליון מתוכם בישראל.
החברה בישראל היא חברת בת של דן אנד ברדסטריט העולמית.
החברה מנתחת ומדרגת את כלל העסקים והחברות בישראל.
באוקטובר 1961 דן אנד ברדסטריט הודיעה כי בכוונתה לפתוח סניף בישראל.
בינואר 1962 הסניף הוקם, והחל בפעילותו.
החברה מספקת ללקוחותיה מידע פיננסי, באמצעות מערכת אינטרנטית המספקת דוחות עסקיים, שירותי מעקבים ומודיעין עסקי ובעיקר התרעות על חברות ועסקים בישראל, וכך מאפשרת ניהול סיכוני אשראי וסיכונים עסקיים אחרים.
שרות נוסף הוא פילוח והכנת רשימות דיוור מותאמות ללקוח, המתבצע על בסיס מאגר המידע הגדול מסוגו, המכיל את כל החברות והעסקים הקיימים בארץ.
(המתקבל ממדינת ישראל על בסיס חוזה ארוך טווח שנחתם עם החברה) הפילוח מתבצע על פי קשת רחבה של סגמנטים שונים, כגון גודל חברה, שיוך לענף, מחזורי הכנסות, רמת סיכון, מיקום גאוגרפי וכדומה.
בנוסף החברה מפרסמת מדי שנה את מדריך "Dun's 100", המדרג את החברות המובילות בישראל, ע"פ מגוון הסקטורים והענפים הקיימים במשק המקומי.
שירות נוסף אותו מציעה החברה לקהל הוא אתר "הדירקטורים", המציע מפת קשרים דינמית אינטראקטיבית בין דירקטורים ודירקטוריונים של חברות שונות.
לאתר זה ישנו ערך מוסף גם עבור מעקב אחר קשרי הון-שלטון.
כחלק מהשתייכותה לרשת דן אנד ברדסטריט העולמית, מספקת החברה שירותי מידע עסקי נרחב על חברות מחו"ל, החל מדוחות מידע עסקי, דוחות מדינה (המספקות תמונת מצב על איתנות פיננסית של מדינות ברחבי העולם), מאגרים שיווקיים נרחבים ועוד.
דן אטינגר (נולד ב-10 ביוני 1971) הוא מנצח, פסנתרן, זמר וקורפטיטור ישראלי.
דן אטינגר נולד ב-1971 בחולון.
הוא בוגר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים ולמד שנה אחת באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין בתל אביב אצל תמר רחום.
כזמר בריטון החל לשיר במקהלה והמשיך כזמר סולן, בתפקידים שונים באופרה הישראלית, ממונטוורדי, דרך מוצרט וורדי ועד פרוקופייב.
כמנצח הופיע עם כל התזמורות המובילות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם תזמורות מובילות באירופה ועם התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, שבה הוא מכהן כמנצח כבוד.
אטינגר לא למד ניצוח באופן מסודר באקדמיה, ואת עיקר הכשרתו כמנצח קיבל בעבודתו לצד המנצח והפסנתרן הישראלי דניאל בארנבוים.
את הקריירה שלו כמנצח החל בגיל 28. בשנים 1999–2003 היה מנצח הבית של האופרה הישראלית החדשה, ולפני כן היה מנצח המקהלה.
במקביל היה גם מנצח אורח ראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים בעונת הקונצרטים 2002–2003.
בשנים 2003–2006 היה עוזרו של דניאל בארנבוים באופרה של ברלין ומ-2007 עד 2009 שימש כמנצח לצד של בארנבוים.
בשנת 2005 נבחר למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
הוא סיים את תפקידו כמנהל מוזיקלי בשנת 2014 והפך להיות מנצח אורח ראשי של התזמורת.
משנת 2009 ועד שנת 2016 שימש כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הלאומי של מנהיים והחל מאוקטובר 2015 הוא מכהן כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של שטוטגרט .
אטינגר ניצח על הפקות אופרה בבתי אופרה מובילים בעולם, בהן "נישואי פיגארו" של מוצרט במטרופוליטן אופרה בניו יורק, "טבעת הניבלונגים" של וגנר בתיאטרון הלאומי החדש בטוקיו, ו"ריגולטו" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
עוד ניצח על אופרות של פוצ'יני, מוצרט, ביזה, וגנר ודוניצטי באופרה של ברלין, באופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, באופרה של וינה ועוד.
לצד הפקות באופרה הישראלית ניצח על הפקות תחת כיפת השמיים בתל אביב.
החל משנת 2018 הוא משמש המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית.
באותה השנה חזר לקדנציה שנייה של ניהול מוזיקלי בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
בשנת 2021 התמנה למנהל המוזיקלי של תיאטרון סן קרלו בנאפולי שבאיטליה והתחיל את תפקידו בפועל בשנת 2023.
בן זוגו של אטינגר במשך 14 שנים היה יגאל רענן, בעבר דובר אגודת הלהט"ב.
1993 - פרס פרנסואה שפירא
אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות
מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל והמכון הישראלי לאמנות הזמרה
2002 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה
דן ארבל (נולד ב-1943) הוא שופט בדימוס, אשר כיהן בעבר כנשיא בית משפט השלום בתל אביב והמרכז, שופט מחוזי, ומנהל בתי המשפט בישראל.
ארבל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך במשפט אזרחי-מסחרי מאוניברסיטת תל אביב, וכיום משמש כמרצה למשפטים בקריה האקדמית בקרית אונו.
ארבל כיהן כיו"ר ועדת הבחירות של מועצת תנועת קדימה בין השנים 2008–2012. בין השנים 2006–2007 כיהן בראש ועדת ערר של משרד החינוך לעניין רישוי בתי ספר על פי חוק הפיקוח על בתי ספר.
במקביל הוא מרצה בקריה האקדמית אונו בנושא דיני נזיקין.
בפברואר 2012 התמנה כנשיא המוסד לבוררות עסקית.
דן בארי (נולד ב-14 בנובמבר 1945) הוא רב, הוגה דעות, ומייסד שיטות חינוכיות, בהן שיטת ברקאי.
הרב בארי מתמחה במיוחד בכתבי הראי"ה קוק.
בעבר היה פעיל ימין וחבר במחתרת היהודית.
בארי נולד בעיר רובה בצרפת כאיג ביר למשפחה נוצרית קלווניסטית, אוהבת ישראל.
בשנים 1963–1964 למד במכללה הגבוהה שעל יד הסורבון שפות עתיקות ופילוסופיה.
לאחר מכן הגיע ארצה למד עברית ועבד בקיבוצים נאות מרדכי ודברת.
אחרי שנה וחצי בישראל חזר לפריז והשלים את התואר הראשון שלו בפילוסופיה.
לאחר מלחמת ששת הימים שב לישראל והתנדב במושב בית שערים, במהלך זמן תוך לימודיו באוניברסיטה העברית, גמלה בליבו ההחלטה להתגייר.
בתשכ"ט הסתיים תהליך הגיור שלו והוא נישא לחברתו שושנה טננהאוז.
לאחר מכן למד שלוש שנים בישיבת מרכז הרב, ובהמשך התיישב בקשת והיה לסופר סת"ם.