tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Verizon Wireless מיזגה את הרשת האלחוטית של Bell Atlantic, את החזקות AirTouch ו-PrimeCo של וודאפון, ואת חטיבת הסלולר של חברת GTE אותה גם רכשה.
בשל גודלה Verizon Wireless יכלה להציע כיסוי ארצי בארצות הברית במחירים תחרותיים, מה שנתן לה יתרון על פני ספקי התקשורת האזוריים שפעלו באותה תקופה.
זמן קצר לאחר הקמת Verizon Wireless הגישה החברה תשקיף לגיוס 5 מיליארד דולר בהנפקת מניות.
בנובמבר 1999 הגיע שווי השוק של החברה ל–90 מיליארד ליש"ט - והיא הייתה לחברה השנייה בגודלה במדד 100 FTSE הבריטי והשלישית במדד יורוטופ 300 הכלל אירופי.
בינואר 2000 רכשה וודאפון את חברת הטלקום הגרמנית מאנסמן ב–157 מיליארד דולר - השתלטות העוינת הגדולה אי פעם באירופה.
המיזוג בין השתיים הכפיל את גודל קבוצת וודאפון, אך הנציבות האירופית הציבה לוודאפון תנאי: מכירת חטיבת אורנג' הבריטית, אותה רכשה מאנסמן חודשיים קודם.
בשנת 2001 דיווחה וודאפון על הפסד שנתי בסך 13.8 מיליארד דולר, בעקבות ירידת הערך של הרכישות שביצעה לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום.
בדצמבר 2001, וודאפון השיקה את הקונספט של "רשתות שותפות", שכלל הרחבת שירותי החברה לשווקים בינלאומיים חדשים, ללא צורך בהשקעה מצד וודאפון, על ידי הרחבת המותג והשירותים של וודאפון לשווקים שבהם לא היו לה החזקות במפעילים מקומיים.
שירותי וודאפון שווקו במסגרת תוכנית המותג הכפול, שבה המותג וודאפון שווק בנוסף למותג המקומי של השותף.
במרץ 2005 רכשה את חברת הסלולר הרומנית "מוביפון" וחברת הסלולר הצ'כית "אוסקר מובייל" תמורת 3.5 מיליארד דולר.
בינואר 2007 חצה מספר המנויים של וודאפון את רף ה-200 מיליון.
עם כי כמה חודשים קודם הודחה ממעמדה כחברת הסלולר הגדולה בעולם על ידי חברת הסלולר הסינית צ'יינה מובייל, הן במונחי שווי שוק והן במספר המנויים.
בפברואר 2007 רכשה, תמורת 11.1 מיליארד דולר, נתח של 67% בחברת הסלור ההודית "האצ'יסון אסאר" מידי התאגידים "האצ'יסון ומפואה" מהונג קונג ו"אורסקום" המצרי.
ל-"האצ'יסון אסאר" היו באותה עת כ-25 מיליון מנויים.
בדצמבר 2011, רכשה את חברת Bluefish Communications Ltd, חברת ייעוץ בתחום התקשורת וטכנולוגיית המידע, שהיוותה את הגרעין של פעילות חדשה בתחום עבור חברת הבת שלה Vodafone Global Enterprise, אשר מתמקדת ביישום פתרונות בתחום מחשוב הענן ושירותים מקצועיים בתחום התקשורת.
באפריל 2012 רכשה, תמורת 1.04 מיליארד ליש"ט, את הרשת הבינלאומית של תאגיד התקשורת ההיסטורי "כייבל אנד ויירלס".
הרכישה העניקה לוודאפון גישה לרשת הסיבים של "כייבל אנד ויירלס" לעסקים, מה שאפשר לה להציע שירותי תקשורת מאוחדת לארגונים.
ב-2 בספטמבר 2013, וודאפון הודיעה כי תמכור את 45% ממניותיה ב-Verizon Wireless לחברת Verizon Communications תמורת 130 מיליארד דולר.
עם התמורה מהעסקה, היא הכריזה על יוזמת Project Spring בשווי 6 מיליארד ליש"ט לשיפור איכות רשתות התקשורת שלה באירופה ובשווקים מתעוררים, כמו הודו ופריסת רשת מדור 4.
וודאפון נתנה חסות לקבוצת הפרמייר ליג מנצ'סטר יונייטד משנת 2000 ועד עונת 2005–2006.
בשנת 2002 הפכה וודאפון לנותנת החסות הראשית של קבוצת הפורמולה 1 של פרארי, תמורת 150 מיליון דולר.
במהלך תקופת החסות, קבוצת פרארי לבשה את צבעי וודאפון, והלוגו של החברה הופיע על המכוניות והבגדים של הקבוצה.
וודאפון גם השקיעה בקמפיינים פרסומיים בינלאומיים גדולים המבוססים על החסות שלה עם פרארי.
בשנת 2007, וודאפון חתמה על הסכם חסות ראשי, תמורת 50 מיליון ליש"ט לעונה, עם קבוצת מקלארן, אשר שינתה את שמה ל"וודאפון מקלארן מרצדס" עד לסיום החסות בסוף עונת 2013.
באוגוסט 2013 חתמה על הסכם חסות עם קבוצת הכדורגל בשיקטש, תמורת 145 מיליון דולר ל-15 שנים, שכלל גם את שינוי שם אצטדיון הקבוצה לוודאפון פארק.
ענפי ספורט נוספים להם העניקה חסויות במשך השנים כוללים: רוגבי וקריקט.
בספטמבר 2010 חשף השבועון הבריטי Private Eye פרטים על פעילות העלמות מס מצד וודאפון.
השבועון דיווח כי וודאפון ביצעה את רכישת חטיבת התקשורת של הקונצרן הגרמני מאנסמן באמצעות חברת-בת מלוקסמבורג, וזאת במטרה להימנע מתשלומי מס על העסקה.
כמו כן, דווח כי החברה המשיכה להעביר את רווחיה ללוקסמבורג גם לאחר השלמת העסקה.
לאחר מאבק ממושך עם רשות המיסים של הוד מלכותה (HMRC), הוחלט לבסוף כי וודאפון תשלם קנס בסך 1.25 מיליארד ליש"ט.
לעומת זאת, על סמך בחינת חשבונותיה של וודאפון, מומחים העריכו כי תשלום המס ממנו התחמקה החברה עמד על כ-6 מיליארד ליש"ט.
החדשות על פרשיית העלמות המס עוררו הפגנות זועמות, החל מאוקטובר 2010, מחוץ לחנויות וודאפון בבריטניה, תחת השם 'UK Uncut'.
ההפגנות הראשונות הביאו לסגירתם הסימולטנית של מעל ל-12 סניפים, לרבות סניף הדגל ברחוב אוקספורד.
ב-27 בינואר 2011, וודאפון, האחראית על מרבית תשתית הטלקומוניקציה של מצרים, הפסיקה את כל שירותי הקול והמידע לאזרחים ועסקים במצרים, בהתאם להוראות שקיבלה מצד ממשלת חוסני מובארכ.
מנכ"ל קבוצת וודאפון, ויטוריו קולאו, הסביר כי החברה הייתה מחויבת לפי חוק להיענות להוראות הממשלה המצרית.
שיתופי פעולה עם חברות מישראל
במשך השנים היו ל"וודאפון" שיתופי פעולה רבים עם חברות מישראל והקבוצה רכשה ציוד ותוכנה בישראל.
בין השאר רכשה את פתרונות הבילינג וניהול קשרי הלקוחות של חברת אמדוקס, מערכות מסרים מאוחדים של חברת קומברס, ופתרונות אבטחה של חברת אלוט תקשורת.
ולדימיר (וובה) בראון (נולד ב-6 במאי 1989) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר בהפועל לוד.
אחיו הצעיר הוא הכדורגלן סמואל בראון.
בראון נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן (אז אוזבקיסטן הסובייטית כחלק מברית המועצות), ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן ארבעה חודשים.
בצעירותו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, וב-3 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–3 להפועל עכו במסגרת גביע הטוטו לליגה הלאומית.
בעונת 2008/2009 המשיך בראון לשחק בקבוצת הנוער של המועדון ושותף רק במשחק גביע הטוטו אחד במדי הקבוצה הבוגרת, אשר העפילה בתום העונה לליגת העל.
ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף לקראת סיום המשחק מול מכבי פתח תקווה.
בסך הכול שותף בעונת 2009/2010 בשישה משחקי ליגה ובשני משחקי גביע הטוטו.
בעונת 2010/2011 זכה לשחק הרבה יותר, ואף פתח בהרכב הקבוצה במספר משחקים.
ב-7 באוגוסט 2010 כבש את שערו הראשון בקריירה, במשחק מול בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
בליגה ערך 16 הופעות בעונה זו, אשר בסופה ירדה הפועל רמת גן לליגה הלאומית.
בעונת 2011/2012 שותף כמעט בכל משחקי הפועל רמת גן, ובסופה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2013/2014 חתם בעירוני קריית שמונה לעונה אחת עם אופציה לחמש עונות נוספות.
ב-25 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 למכבי חיפה.
ב-29 במרץ 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 4–1 על בני סכנין.
בתום העונה, בה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, זכה בראון עם הקבוצה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, והשני שלו ברציפות, לאחר שפתח במשחק הגמר בו גברה קבוצתו 0–1 על מכבי נתניה.
בעונת 2014/2015 כבש בראון שער ליגה אחד, בתיקו 1–1 מול מכבי תל אביב.
בעונה זו סייע לקבוצה לסיים במקום השני בליגה, ובתחילת עונת 2015/2016 זכה עמה בתואר אלוף האלופים לאחר שניצחה את מכבי תל אביב.
בסך הכול שיחק שנתיים וחצי בקריית שמונה, וערך במדיה 74 הופעות ליגה במהלכן כבש שני שערים.
ב-19 בינואר 2016 חתם לארבע וחצי שנים בקבוצת הפועל באר שבע, אשר שילמה עבורו 1.9 מיליון שקלים.
חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על בית"ר ירושלים באצטדיון טרנר.
ב-22 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 2–0 על בני יהודה.
עד תום העונה ערך 12 הופעות בליגה והיה שותף לזכייתה של הפועל באר שבע באליפות.
בעונת 2016/2017 זכה בראון עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר ניצחון על מחזיקת הגביע מכבי חיפה, ובהמשך השתתף במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות והגיע עמה לשלב הפלייאוף בו הודחה מול סלטיק, וכתוצאה מכך נשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-28 בדצמבר 2016 זכה בראון עם הקבוצה בגביע הטוטו, לאחר ניצחון על עירוני קריית שמונה במשחק הגמר, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
ב-31 בינואר 2018 עבר בהשאלה לקבוצת מועדון ספורט אשדוד עד תום העונה.
ב-21 באוגוסט 2018 חזר לעירוני קריית שמונה, כאשר חתם על חוזה לשנתיים.
ב-18 בספטמבר 2019 חתם לעונה אחת בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-6 באוגוסט 2020 חתם בהפועל רמת גן.
בינואר 2021 חתם בסקציה נס ציונה.
ב-2 באוגוסט 2021 חזר להפועל ראשון לציון.
ב-12 ביוני 2022 חתם במ.ס טירה מליגה א' אך ב-6 בנובמבר 2022 חתם בהפועל קלנסוואה.
ב-25 בדצמבר חתם בצעירי טייבה.
ב-23 ביולי 2023 חזר להפועל ראשון לציון.
בספטמבר 2024 חתם בהפועל לוד.
האריס נולד בשיקגו, אילינוי, בנם של התופרת מאטי האריס ונהג האוטובוס ג'ון האריס.
הוא קיבל את הכינוי "ווד" מחברים בשכונתו, כי "שרווין" היה קשה מדי לבטא.
הוא בעל תואר ראשון באמנויות תיאטרון מאוניברסיטת צפון אילינוי (אנ') (NIU) ותואר שני באמנויות מאוניברסיטת ניו יורק.
הוא אחיו הצעיר של השחקן סטיב האריס (אנ'), כוכב סדרת הדרמה "הפרקליטים".
בזמן שלמד באוניברסיטת ניו יורק לוהק האריס לתפקיד הראשון שלו בדרמת הספורט "מעל החישוק" בה הוא הופיע לצידו של טופאק.
האריס הרבה לשחק על במות תיאטרון ובתפקידי אורח בטלוויזיה עד לשנת 2000, בה פרץ בדרמת הספורט של בועז יכין "לזכור את הטיטאנים" בתפקיד שחקן הפוטבול ג'וליוס קמפבל.
בנוסף גילם האריס את המוזיקאי ג'ימי הנדריקס בסרט הטלוויזיוני "הנדריקס".
בשנת 2002 הופיע האריס בסדרת הדרמה "הסמויה" בתפקיד ברון הסמים אייבון ברקסדייל, דמות המבוססת על דמותו האמיתית של סוחר הסמים "ליטל מלווין" וויליאמס (אותו וויליאמס מופיע בעונה 3 בתור הדיקון).
האריס הופיע בסדרה בתפקיד במשך 3 עונות רצופות בהן היה לאחת מהדמויות המרכזיות.
מלבד היותו כוכב "הסמויה" האריס עסק גם בקריירה מוזיקלית, הוא הוציא בשנת 2005 את אלבומו "Beautiful Wonderful".
האריס לא הרבה להופיע בסרטים והתבלט בעיקר בדרמת הפשע "תשלום מראש" בתור ברון הסמים אזי פייסון ובקומדיית הפעולה "משלוח למחר" בתור הפושע גאץ'.
בשנת 2012 חזר לתודעה בזכות תפקיד בסרט הפעולה העתידני "השופט דרד" בתור קאיי, יד ימינה של סוחרת הסמים מה-מה (לנה הידי).
בשנת 2014 גילם את ג'יי בעונתה החמישית של הסדרה "צדק פרטי".
בשנת 2022 האריס גילם את כדורסלן העבר ספנסר הייווד בסדרת הדרמה של HBO "לייקרס: קבוצה מנצחת" בבימויו של אדם מקיי.
בשנת 2001 הוא נישא לרבקה האריס והוא אב לשני ילדים.
+שנהסרטתפקידהערות1994מעל החישוקמוטאו1997הכי טוב שישבחור בבית קפה1998סלבריטיאל סוויזיהמצורהשוטר הנדרסון2000מטורפת מאהבהצ'יקיThe Gold Cupקלייטוןלזכור את הטיטאניםג'וליוס קמפבלTrain Rideוויל2002תשלום מראשאייס2004Joy Roadטוני סמולס2005מושחתיםבראקס2006עלילות סאות'לנדדיון אלמנטמומחה הלבד"ר סידני זאקרי20074 Lifeדייבון2008Jazz in the Diamond Districtגבריאל מרקס2009בטוב וברעדארנל גודןDough Boysג'וליאןמשלוח למחרגאץ'גם מפיקJust Another Dayאיי-מייזגם מפיק-שותף2012The Babymakersדארלהשופט דרדקאיי2015אנטמןגיילקרידטוני "דוק הקטן" אוורס2017בלשי אל.
איי.פרינס11 בספטמברמייקלבלייד ראנר 2049נאנדז2018קריד 2טוני "דוק הקטן" אוורסGangland: The Musicalריבי2020Always and Foreverדני2021Ransun Gamesחניך מס' 1ספייס ג'אם: אגדה חדשההמאמן C2023קריד 3טוני "דוק הקטן" אוורסShooting Starsדרו ג'ויס השני (אנ')2025קרב רודף קרב
+שנהסדרהתפקידהערות1996NYPD Blueהקטורפרק: "Moby Greg"1997אוזגורדון וודפרק: "Plan B"קוסביטוניפרק: "The Rules"1998New York Undercover"הצל"פרק: "Going Native"1999Spenser: Small Vicesאליס אלווזסרט טלוויזיה של A&E2000הנדריקסג'ימי הנדריקססרט טלוויזיה של שואוטיים2002–2008הסמויהאיבון ברקסדייל (אנ')תפקיד ראשי (עונות 3-1)
תפקיד ראשי (עונה 6); 28 פרקים2019Ryan Hansen Solves Crimes on Televisionוינס וינסטי8 פרקים2021BMFפאט4 פרקיםThe Last O.G.פרסי2 פרקים2022לייקרס: קבוצה מנצחתספנסר הייווד6 פרקים2024האישה באגםשל גורדון7 פרקים
ווגונים (Vogon) הם גזע של חייזרים בדיוניים מהכוכב ווגספיר (vogsphere) בסדרה מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אשר נכתבה על ידי דאגלס אדמס.
בסדרה, הווגונים אחראים להריסה של כדור הארץ, בשביל לבנות כביש בין-גלקטי.
הווגונים הם היומנואידים, אך גדולים יותר ובעלי עור ירוק.
הווגונים מתוארים כ" אחד מהיצורים הכי לא נעימים בגלקסיה- לא רעים, אבל גסי רוח, בירוקרטים, ישירים ורשמיים", ו-"גורמים לסקס להראות כמו תאונת דרכים".
בנוסף לכך, הם המשוררים של "השירה השלישית הגרוע ביותר ביקום", לדוגמה השיר מהספר המדריך לטרמפיסט בגלקסיה אשר נקרא על ידי הפרוסטטניק ווגון יילטץ:
ספינותיהם של הווגונים מתוארות כ"דבר צהוב וגדול בצורה בלתי אפשרית", ש"נראו יותר כאילו הקרישו מאשר נבנו" ו"תלויות באוויר באותה צורה שלבנים הן לא".
ספינותיהם ידועות בכך שהם אינם ניתנות לזיהוי על ידי רדאר, ויכולות לנסוע דרך היפר-מרחב.
הווגונים הם הבירוקרטים של הגלקסיה.
ווּדביין היא עיירה במחוז קייפ מיי בדרום ניו ג'רזי, שבארצות הברית, שהוקמה כעיירה יהודית.
וודביין נוסדה ב-28 באוגוסט 1891 ביוזמתו של הברון מוריס הירש כעיירה יהודית עבור יהודים ממזרח אירופה.
קרן הברון הירש רכשה כ-21 קמ"ר בדרום ניו ג'רזי שהיו מכוסים ביער ראשוני, בראה את היער ויהודים מרוסיה ופולין הוזמנו להתיישב במקום.
בראש העבודות לפיתוח החקלאות במקום הועמד פרופ' הירש לייב שבתוביץ, מראשוני האגרונומים היהודים.
על ההתיישבות במקום של אחד המתיישבים סופר:
"הועד המפקח על המושבה ההיא נתן לו שלשים דעסיאטין אדמה, מהן עשר לחרישה וזריעה והשאר לעצי יער וגן.
הוועד בנת לו בית ועליה, בעליה ארבעה חדרים רחבים ויפים ובבית — חדר מבשלות ועוד חדר סמוך לו; על יד פתת בית המבשלות מחוץ באר מים חיים וקנה יוצא מהבאר ובא לבית המבשלות פנימה, ונם רפתים לבהמת אצל הבית, סוס אחד ושתי פרות חולבות, עופות, כלי מחרישה למדי.
בימים האלה יבוא שמה גנן לטעת אילנות וכל עצי פרי מאתים לכל בית אב.
הוא נתן ליד ראש הוועד מאה דולאר דמי קדימה ואת השאר אלף דולאר ישלם אחרי המש שנים לפרקים במשך עשר שנים מאה מאה דולאר לשנה.
כתב האמנה נתון לו חתום ביד הבארון."
בספטמבר 1892 דיווח רואה החשבון של החברה המיישבת שבמקום יש שוחט המלמד את הצעירים עברית ושבית כנסת נמצא בבנייה ובינתיים מתפללים במניינים בבתים פרטיים.
לדבריו היו במקום 6–7 בתים שנבנו על ידי אנשים פרטיים ועוד 20 בתים שנבנו על ידי החברה.
האחוזות נמכרו אך ורק ליהודים שהגיעו מאירופה.
היו אז במקום 30 משפחות שכללו כ-300 נפשות.
במקום היה גם בית חרושת לבגדים בו עבדו ילדי המתיישבים.
"ממדת חמשת אלפים ושלש־מאות אקר אדמה של המושבה, אלף ושש מאות אקר הם, חרושים וזרועים, וסמוכות אליהם שבעים וחמש אחוזות הנעבדות כעת.
אתרי ארבע שנות עבודת פרך היה הקציר בשנה הזאת הקציר הטוכ הראשון.
בקרתי את אחוזתו של פאסטער ...
לבעל האחוזה הזאת יש עשר אקר אדמה חרושה וזרועה; הוא זרע חפוחי אדמה, דגן, אבטיחים, קשואים ומיגי ירקות, גם יש לו כרם יפה ונחמד וענביו, טובים מאוד ,גם עצי פרי צומחים תפוחים ואגסים.
על יד בית מעונו בנה לו הר' פאסטער מרתף גדול, מקום קר לשמור בו את פרי העץ והאדמה.
וביתו אשר בו הוא יושב הנהו בנין נאה למטרתו, בו שבעה חדרים עם מרתף ששם חדר המבשלות בימי-הקיץ.
וחבל כי אין מקום עוד לקבל אל המושבות האלה אנשים חדשים."
באותו זמן היו בוודביין 2 בתי ספר עם כמאה תלמידים.
בשנת 1903 הוכרה העיירה כרובע נפרד.
אף על פי שנוסדה כעיירה חקלאית, היא תוארה בתחילת 1935 כעיירה תעשייתית בעיקרה, שלחקלאות היה בה תפקיד משמעותי אך משני.
בעיירה היו בין 25–35 משפחות יהודיות שעסקו בחקלאות וכאותו מספר של משפחות לא יהודיות שעסקו בחקלאות.
באותה תקופה היו במקום חמישה בתי חרושת שהעסיקו כ-600 עובדים, כשליש מהם יהודים.
כמעט כל החנויות בעיירה היו בבעלות יהודית וכמעט כל עובדי השירותים היו יהודים.
הלא יהודים במקום היו בעיקר פולנים ואיטלקים שהקימו במקום כנסייה קתולית.
בעיירה היו שני בתי כנסת ושני רבנים, בית ספר עברי קטן עם מורה אחד וסניף של התנועה הציונית.
בתי הספר בעיירה היו סגורים בכל החגים היהודיים, אולם לא למדו בבתי הספר עברית, מפני שהדבר היה אפשרי, ובספרייה לא היו ספרים יהודיים.
בשנת 1939 הגיע מספר המשפחות בוודביין לכ-600. בעשור שלאחר מכן התיישבו במקום כ-400 משפחות מיהודי גרמניה שהסתייעו על ידי יק"א.
תושבי המושבה "אינם מאורגנים במסגרת חיים יהודיים, בכפרים היהודיים התיישבו גם חקלאים נוצרים.
אין כאן בעיה של מים, לכל אכר באר משלו.
אין כאן בעיה של שמירה.
באזור יש קואופרטיב מרכזי למגדלי העופות, שעל ידו מוכרים את הביצים.
מכירת התרנגולים לבשר נעשית בשוק החפשי.
איש איש ונחלתו, איש איש ומכוניתו.
החיים היהודיים הולכים ומתמסמסים באווירה הכללית.
הרוצה להתייחד עם קונו בשבת מתיישב במכוניתו ונוסע לבית הכנסת."
בשנת 1893 נפתח במקום בית ספר לחקלאות לנערים בגילאי 14-18 שב-1895 למדו בו 16 נערים.
בבית הספר למד, בין השאר, אליעזר יפה.
בבית ספר זה נוסד ארגון האיכר הצעיר על ידי תלמידים ציוניים בבית הספר.
בשנת 1917, לאור גידול בית הספר נתקבלה תרומה להעברת בית הספר יותר קרוב לניו יורק ואף נבחר לה מיקום חדש.
אולם, בית הספר בוודביין נסגר, מפני שתלמידיו גויסו לצבא בעקבות הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ומבנה בית הספר נתרם למדינת ניו ג'רזי שהקימה במקום מוסד למפגרים.
וודאפון פארק (בטורקית: Vodafone Park) הוא אצטדיון כדורגל באיסטנבול שבטורקיה ובו 41,903 מקומות ישיבה.
האצטדיון משמש את קבוצת הכדורגל בשיקטש, שהיא גם בעלת האצטדיון.
אבן היסוד הונחה באוקטובר על השטח של אצטדיון אינני שנסגר ארבעה חודשים קודם לכן.
וודאפון ארנה כולל 1903 תאי צפייה, מספר מסעדות, ואינטרנט אלחוטי ברמה גבוהה אותו מספקת חברת סיסקו.
באוגוסט 2013 חתמה בשיקטש על הסכם חסות עם קבוצת התקשורת הבריטית וודאפון, תמורת 145 מיליון דולר ל-15 שנים, שכלל גם את שינוי שם האצטדיון לוודאפון ארנה.
ב-10 באפריל 2016 נפתח האצטדיון לקהל הרחב, ויום למחרת נערך בו משחק הבכורה בו נכחו 38,420 צופים שראו את בשיקטש מנצחת 2–3 את בורסאספור.
מריו גומז העלה את בשיקטש ליתרון בדקה ה-22 ובכך הפך לכובש הראשון בתולדות האצטדיון.
בשנת 2017 שונה שם האצטדיון מ"וודאפון ארנה" ל"וודאפון פארק", עקב הוראה של נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לחדול מהשימוש במילה "ארנה" ("arena") לתיאור מתקני ספורט בטורקיה, מאחר שהמילה היא לטינית ומקורה מהתקופה הרומית והביזנטית.
ווג'אק (בפולנית: Wojak - בפולנית, המילה נהגית "וויאק"; בתרגום חופשי "חייל" או "לוחם"), הידוע גם בשם איש הרגש (Feels Guy), הוא מם אינטרנטי.
מדובר בקריקטורה פשוטה בקווים שחורים, של גבר קירח עם מבע פנים נוגה.
אף על פי שהמם לא הופיע לראשונה ב-4chan, הוא צבר פופולריות בעיקר שם.
ה"ווג'אק" המוקדם ביותר המוכר כיום הוא הכינוי של משתמש פולני בלוח דובר האנגלית /int/ של מערכת פורומים מבוססת תמונות גרמנית שאבדה, קראוטצ'אן (Krautchan).
אדם זה החל לפרסם את התמונה בסביבות 2010, לעיתים קרובות בליווי פריקה על כך שאין לו בת זוג והתבנית "That feel When X" יחד עם גרסאות שונות.
לטענתו, התמונה הגיעה במקור ממערכת פורומים מבוססת תמונות פולנית Vichan, שם היא פורסמה בשם הקובץ "ciepła twarz.jpg" (מפולנית: 'פנים חמות').
התמונה התפשטה למערכות פורומים מבוססות תמונות אחרות, כולל 4chan, שם עד שנת 2011 צברה פופולריות תמונה של שני ווג'אקים מחבקים זה את זה תחת הכיתוב "אני מכיר את התחושה הזו אחי".
פניו של ווג'אק הותאמו גם בביטוי "that feel" או "that feel when", שקוצרו לעיתים קרובות ל-"tfw".
גרסאות מאוחרות יותר קישרו את ווג'אק עם הדמות המקורית של פפה הצפרדע.
היחסים בין דמויות אלו השתנו באופן משמעותי בהתאם לאמן, כאשר פפה לפעמים מספק לווג'אק חברות ופעמים אחרות מספק התעללות אלימה.
באוקטובר 2018, ווג'אק עם פנים אפורות, אף מחודד והבעה פנים ריקה וחסרת רגש, ששמו ווג'אק "NPC", הפך לייצוג חזותי פופולרי עבור דמויות בלי שחקן - אשר בדרך כלל הן דמויות אוטומטיות ממוחשבות בתוך משחק וידאו - המיועדות לייצג אנשים בפועל שלכאורה אינם יכולים לחשוב בעצמם או לקבל החלטות בעצמם.
ווג'אק NPC, המבוסס באופן גרפי על המם Wojak, נוצר ביולי 2016 על ידי אדם אנונימי ופורסם לראשונה ב-4chan, שם הוצג הרעיון וההשראה מאחורי המם.
ווג'אק NPC זכה לשמצה באינטרנט.
המם זכה להתייחסות תקשורתית, תחילה ב-Kotaku ובניו יורק טיימס, בגלל השימוש בו בפרודיה על תופעת העדר של אנשי שמאל אמריקאים.
שימוש במם זה יוחס לתומכי דונלד טראמפ.
כ־1,500 חשבונות טוויטר שהציגו באופן שגוי פעילים ליברלים עם מם זה כתמונת פרופיל הושעו בגין הפצת מידע שגוי בנוגע לבחירות ארצות הברית 2018.
פרסום פרצופי ווג'אק ערוכים בצורה מגוחכת עם מוח קטן במיוחד או מעוותים (המכונים כווג'אקים "חסרי מוח" או "brainlets") מיוחסת לבעלי אינטליגנציה נמוכה, והמוח הקטן מתאר זאת.
וריאציה נפוצה של תמונות הנגזרות מווג'אק שפורסמו במגמה זו הם ראשים עם מוח גדול באופן לא פרופורציונלי, שנועדו לתאר אינטליגנציה גבוהה.
השימוש המוקדם ביותר במונח "brainlet" ב-4chan הוגש ללוח /sci/ (מדעים ומתמטיקה) ב-1 בדצמבר 2015 בפוסט ששואל "מתי המדע ימצא סוף סוף תרופה למנת משכל נמוכה?
אני לא יודע רוצה להיות brainlet יותר".
בנובמבר 2019, הווג'אק הגמרן (Coomer) צבר פופולריות עם הטרנד "No Nut November".
הגמרן מתאר עריכה של ווג'אק חייכנית עם שיער מקריח, מוזנח וזקן לא מסודר, כדי להעלות את המודעות להתמכרות לפורנוגרפיה.
הווג'אק הזה מתואר לפעמים כרזה, אך עם זרוע ימין גדולה ושרירית הנובעת מאוננות מוגזמת, כדי לייצג מישהו עם התמכרות לפורנוגרפיה.
אפשר לייחס מהפופולריות של מם זה ל"נדר הגמרן", טרנד אינטרנטי ויראלי שחייב אנשים להימנע מאוננות במשך כל נובמבר, ולשנות את תמונת הפרופיל שלהם לתמונת הגמרן אם הם נכשלים.
השימוש המוקדם ביותר הוא כנראה ב-23 בדצמבר 2018, כאשר משתמש אנונימי ב-4chan פרסם תמונה של ווג'אק לא מטופח, מטופש למראה עם זקן חום צהבהב ללוח /fit/.
התמונה לא זכתה לפופולריות משמעותית באתר עד שב-6 במאי 2019, משתמש אנונימי (סביר להניח שאדם אחר) ב-4chan השתמש בגרסה מורחבת שלו, בשילוב עם מספר כיתובים המתארים אדם הסובל מהתמכרות קשה לאוננות במידה גרוטסקית, ללוח /v/.
הדומר ("אבוד") הוא וריאציה של דמות ווג'אק שהופיעה לראשונה ב-4chan.
בדרך כלל התמונה מציגה ווג'אק עם כובע סרוג, לבוש בקפוצ'ון שחור ומעשן סיגריה.
המקור מגלם לרוב בחורים צעירים הסובלים מדיכאון או הפרעות נפשיות שונות, התמכרות לסמים ולאלכוהול, לעיתים קרובות ניהיליסטים מיואשים או בעלי תכונות הקשורות במיזנתרופיה.
הדומר הופיע לראשונה כאשר ב-16 בספטמבר 2018, משתמש אנונימי ב-4chan פרסם את הדמות בלוח /biz/, כאשר התיאור שלה היה בחור בן 23 מדוכא מאוד, ללא תקווה להתקדמות בקריירה.
הוא גם אלכוהוליסט וב"סיכון גבוה" להתמכרות לאופיואידים.
פורמט מם קשור, "נערה אבודה" (doomer girl/דומר גירל/נערת הדומר), היא דמות נקבה של הדומר אשר נוצרה בתחילת ינואר 2020 וצברה פופולריות באינטרנט, במיוחד בפייסבוק, רדיט וטוויטר.
עם זאת, המקור והפוסט הראשון המדויק בהשתתפות של דומר גירל אינו ידוע.
בדרך כלל התמונה מציגה ווג'אק נקבה עם שיער שחור ועיניים כהות הלובשת סוודר שחור וצ'וקר.
בממים רבים, הדומר גירל בדרך כלל מקיימת אינטראקציה עם הדומר ועם דמויות אחרות ומשמשת הן לקידום והן ללעג את של הדומר המקורי.
הבלומר (Bloomer) הוא דמות המופצת בעיקר ב-4chan, ומייצגת אדם עם השקפה אופטימית ביותר על החיים, בדרך כלל בסוף שנות ה-20 לחייו.
הדמות משמשת לעיתים קרובות בניגוד לדומר כדוגמה לאדם שעבר אורח חיים לא בריא והיה בעברו מדוכא (מעין דומר לשעבר), אך מצא שמחה ונחמה על ידי כך שלמד לאהוב ולקבל את עצמו ומצא מוטיבציה או משמעות לחייו.
הבלומר הופיע לראשונה כאשר ב-21 בספטמבר 2018, משתמש אנונימי ב-4chan פרסם תמונה של ווג'אק מאושר לבוש בקפוצ'ון כחול ללוח /pol/, עם הכותרת "הבלומר בן ה-27".
התמונה הכילה כמה כיתובים המתארים את הבלומר כ"בעל נחישות בלתי ניתנת לשבירה", "רואה את העולמות הטובים יותר שהוא רוצה לבנות" ועוד.
באותו שרשור, משתמש אנונימי אחר פרסם גרסה ערוכה של התמונה המקורית, והוסיף שיער לראשה של הדמות.
מסיבה זאת, לעיתים הבלומר מוצג עם שיער ולעיתים כקירח.
Twinkjak (ניצוץ-ג'אק) הידוע גם בשם doomer boy (נער אבוד), הוא פורמט מן המוצג כנער או כגבר צעיר עם שיער פרוע ולבוש בברדס שחור.
המקור של הפורמט היא בציוץ בטוויטר בינואר 2020, ומשם הפורמט התפשט לאתרים אחרים, במיוחד 4chan.
וובלין (Wöbbelin concentration camp או Konzentrationslager Wöbbelin) היה מחנה-משנה של מחנה הריכוז נוינגמה, הסמוך לעיר לודוויגסלוסט שבצפון גרמניה, במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה.
המחנה הוקם על ידי האס-אס כדי לאכלס בו אסירים אותם פינו ממחנות אחרים כדי למנוע את שחרורם על ידי בעלות הברית.
בשיאו החזיקו בוובלין כ-5,000 אסירים, שרובם סבלו מרעב ומחלות.
בספטמבר 1944 בנו עובדי כפייה ושבויי מלחמה מחנה קטן כ-2.5 קילומטר מדרום לעיר וובלין.
הבנייה נוהלה על ידי ארגון טודט על קרקע שהופקעה לצורך כך בנפת Groß Laasch.
למחנה הוכנה הסתעפות של קו הרכבת לודויגסלסט-שווירין (אנ') וקווי תקשורת.
המיקום למחנה שהוכן לשבויי מלחמה אמריקאיים ובריטים היה בסמוך לכביש שבין וובלין ללודויגסלוסט.
לכאן היו אמורים לעבור צוותי אוויר של בעלות הברית שנשבו ונכלאו במחנה STALAG Luft IV מאזור העיר Groß Tychow ליד שוינואוישצ'ה (כיום בצפון פולין).
500 האסירים הראשונים הועברו לשם ממחנה הריכוז נוינגמה והושמו בצריפי עץ.
ב־27 בפברואר וב־23 במרץ 1945 הגיעו למקום שני משלוחים נוספים ובהם 205 אסירים לצורך הקמת המחנה החדש.
כאשר בעלות הברית המשיכו לכבוש שטחים בגרמניה פונו מחנות ריכוז רבים מהחזית.
מאחר שמחנה צריפי העץ היה צפוף מדי, התקבלה ההחלטה ב-15 באפריל להשתמש במחנה צריפי האבן שהיה עדיין בבנייה לקליטת האסירים הנוספים.
בין התאריכים 13–26 באפריל 1945 הגיעו חמישה משלוחים נוספים ובהם למעלה מ-4,000 אסירי מחנות ריכוז, בעיקר ממחנות משנה אחרים של נוינגמה.
לא ניתן לקבוע בוודאות כמה בניינים היו במחנה של וובלין.
לאחר פיענוח תצלומי אוויר, צילומים היסטוריים והקלטות סרטים נראה כי היו כמה אזורי מגורים, מטבח ומתקנים סניטריים, אך משאבת מים אחת בלבד.
בצריפים לא היה חיבור מים.
בעשרת השבועות בהן פעל המחנה, יותר מ-1,000 מבין 5,000 האסירים, שהגיעו מ-25 מדינות, מתו כתוצאה מהתעללות, תשישות ורעב.
וובלין הפך במהרה למחנה מוות.
האס-אס לא השתמש דווקא באמצעים אלימים אלא השאיר את האסירים למות ברעב, ממחלות ומתשישות.
התהליך כונה בידי הסופר והסוציולוג הגרמני וולפגנג סופסקי "השמדה המונית עקיפה".
ב-15 באפריל 1945 הגיעו יותר מ-2500 אסירים, מותשים וללא מזון מספק אך המחנה לא היה ערוך לכך.
המזון הורכב ממנה יומית של קילוגרם אחד של לחם לעשרה אסירים וחצי ליטר מרק.
הניצולים דיווחו על החשיבות של שאיבת המים להישרדות.
הרעב הנורא הוביל גם למקרי קניבליזם.
חלק מצריפי המגורים נבנו רק כמעטפת חיצונית והאסירים נאלצו לישון על רצפת החול ומיטות מאולתרות העשויות גזעי עצים.
אחד הצריפים, שהיה מיועד לחדר רחצה ושירותים, שימש לאחסון גופות עד לקבורתן בקברי אחים בסמוך למסילת הרכבת.
במחנה לא היה כל טיפול רפואי לאסירים וכן היו עדויות כי אריזות הנייר של מלט לבניה שימשו כבגדים.
בסוף אפריל 1945 נפטרו בין 5 ל-40 איש מדי יום ואלו כבר לא נקברו.
ב-3 במאי 1945, החיילים האמריקאים המשחררים מצאו יותר מ-500 גופות ב"צריף הכביסה" חלקן קבורות בין הצריפים ובבורות מאחוריהם.
כמו בכל מחנות הריכוז, קבוצות האסירים השונות זוהו על ידי טלאים צבעוניים עם מספרי אסירים, אותם נאלצו האסירים לתפור בצד שמאל של החולצה ועל רגל המכנס הימנית.
המשולש האדום סימן אסירים במעצר, ירוק עבור עצורים, חום סימן בתחילה צוענים, שחור עבור אנטי-סוציאלי ומאוחר יותר גם עבור צוענים, סגול עבור עדי יהוה וורוד להומוסקסואלים.
אסירים יהודים קיבלו מגן דוד.
לאחר זמן קצר כמעט ולא ניתן היה לזהות את הצבעים השונים על הבגדים המלוכלכים.
עד לאמצע אפריל 1945 הייתה במקום יחידת משמר עם כ-100 איש בפיקודו של קצין בדרגת סגן מהוורמאכט.
השומרים היו בעיקר אלו שלא היו כשירים לקרבות שבחזית.
בנוסף, כמה מאנשי האס אס שליוו את המשלוחים למחנה נשארו אחר כך כמאבטחים שם.
ב־20 באפריל 1945 ניהול המחנה עבר לידי מפקדי מחנה הריכוז שטוטהוף שכבר פורק עד אז.
כמפקד המחנה מונה פול ורנר הופה שהיה מפקד מחנה שטוטהוף.
הבניה של מבנים נוספים פסקה.
ב-1 במאי 1945 הועמסו האסירים הכשירים על רכבת משא שלא יצאה לדרכה מכיוון שהקטר התקלקל.
האסירים שיערו כי משלוח זה, כמו קודמים לו היה אמור להגיע לים הבלטי או לליבק.
בתאריך 3 במאי נהרגו במפרץ ליבק כ-7,000 אסירים בהפצצת בעלות הברית על אנייה שבה הם הוחזקו (אירוע קאפ ארקונה).
לאחר 24 שעות בקרונות הדחוסים הועברו האסירים בחזרה למחנה.
הגרמנים העמידו טור של יותר מ-300 אסירים והם יצאו בדרכם לעיר שוורין.
השומרים של הטור עזבו כאשר זרם נגדי של אנשי הוורמאכט, פליטים ואסירי מחנה הריכוז זקסנהאוזן בצעדות המוות לכיוון נהר האלבה נעשה צפוף יותר ויותר.
במחנה עצמו נותרו כ-3,500 איש, בהם אסירים מותשים ומוזלמנים.
השומרים יצאו מהמחנה בשעות הצהריים של 2 במאי 1945 מחשש לכיבוש בעלות הברית.
לפני יציאתם, הם נתנו רובים לידי כמה מהקאפו כדי שישמרו על האסירים.
בשעות אחר הצהריים נכנסו למקום חיילים של הדיוויזיה המוטסת ה-82 של צבא ארצות הברית.
500 אסירות שהגיעו למחנה הצריפים יום לפני כן שוחררו מצעדת המוות של מחנה הריכוז זקסנהאוזן.
כשהגיעו המשחררים, נמצאו כ-1,000 אסירים מתים במחנה.
המום מהזוועות שראה הורה מפקד הדיוויזיה, ג'יימס גאווין, לתושבי העיר לודוויגסלוסט להגיע למחנה לסיור ולאחר מכן לפנות את המתים ולהעבירם לקבורה הולמת.
ב-7 במאי 1945 קיימה האוגדה המוטסת ה-82 טקס קבורה עבור 200 אסירים בעיירה זו.
בטקס השתתפו אזרחי לודוויגסלוסט, קצינים גרמנים שנתפסו וכמה מאות מאנשי הדיוויזיה המוטסת האמריקאית.
כומר הצבא האמריקני נשא הספד ובו אמר: "הפשעים שבוצעו כאן בשם העם הגרמני ובהסכמתו היו מינוריים בהשוואה לאלה שנמצאו במחנות ריכוז במקומות אחרים בגרמניה.
כאן לא היו תאי גזים ואין משרפות; האסירים מהולנד, רוסיה, פולין, צ'כוסלובקיה וצרפת הורשו פשוט לרעוב למוות.
בטווח של ארבעה קילומטרים מבתיכם הנוחים נאלצו 4,000 גברים לחיות כמו בעלי חיים ונשלל מהם אפילו האוכל שהייתם נותנים לכלבים שלכם.
בתוך שלושה שבועות 1,000 מהגברים האלה מתו מרעב; 800 מהם נקברו בבורות ביער הסמוך.
200 אלה ששוכבים לפנינו בקברים האלה נמצאו בתוך מערום בגובה של ארבעה וחמישה רגל בבניין אחד ויחד עם חולים ומתים בבניינים אחרים".
בהתאם למדיניות הגנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית, צבא ארצות הברית בלודוויגסלוסט הורה "לקבור את כל קורבנות הזוועה במקום ציבורי" עם צלבים שהוצבו בקברי הנוצרים ומגן דוד על קברי היהודים, יחד עם אנדרטת אבן לזכר המתים.
למחרת, 8 במאי 1945, נקברו בטקסי אשכבה עוד 74 גופות בעיירה שווירין, 144 גופות בעיר הגנאו ועוד 70 בוובלין.
מאז שנת 1965 ישנה במבנה המוזיאון במקום תערוכה ובה מוצגים האירועים השונים.
אבני זיכרון ואנדרטאות הוצבו באתרים שונים בסביבה כבר ב־1948 ו-1951. אנדרטה משנת 1960 של יו יסטראם, אמן מהעיר רוסטוק, מנציחה את קורבנות צעדות המוות.
רק בשנת 1967 החל השיקום במקום ביוזמת הולנדי שאביו נספה בוובלין.
צריפי המחנה נהרסו כבר בשנת 1948 ובאזור נטוע יער אורנים.
במספר מקומות ניתן לראות שרידי קירות המהווים תזכורת לעבר.
אתר הנצחה נחנך ב -2 במאי 2005, 60 שנה לאחר שחרור המקום.
במקום ישנן מאות לבני בניין הנושאות שמות או מספרים של אסירים שמתו בין 17 בפברואר ל-30 ביוני 1945. שביל מעגלי משובץ בלוחות מידע ופסלי בנייה מוביל דרך אתר המחנה לשעבר.
וובעלם טזזו-מקונן (נולדה ב-1 בינואר 1975) היא סופרת ילדים, מאמנת אישית ופעילה חברתית ישראלית, מקהילת יוצאי אתיופיה בישראל.
טזזו מקונן נולדה באתיופיה בשנת 1975 עלתה לישראל במבצע משה בשנת 1984.
סיימה לימודי תואר שני במנהל וחינוך באוניברסיטת בר-אילן, השלימה תעודה באימון ממכללת iccm וסיימה לימודי תעודה במנהיגות חינוכית באוניברסיטת תל אביב לצד תעודת TC הוראה בתלמוד.
טזזו מקונן מרצה בתחומים רבים של העצמה אישית, חברתית ומשפחתית.
בשנת 1991 התנדבה במועצה למניעת תאונות דרכים בעיריית פתח תקווה ומאז היא עוסקת בפעילויות התנדבותיות שונות כגון התנדבות בקבוצת מאמנים בהפנינג לילדי פנימיית "עלומים" בכפר סבא או בחונכות פר"ח לילדים במצוקה והתנדבות בקרן אייס"ף בפתח תקווה ובשכונת התקווה.
בין השנים 2019–2020 ניהלה את מעון אמונה באוניברסיטת בר-אילן בנוסף להיותה מנחת קציני ביקור סדיר במחוז מרכז, משרד החינוך.
טזזו-מקונן הוציאה שלושה ספרים תראפיוטים לילדים, הורים ומורים.
"מסע" - ספר על התמודדות עם אתגרי החיים מתוך ראייה חיובית.
"המסע" הוא סיפור חייה של טזזו-מקונן מיום לידתה ועד שהקימה בית בישראל: סיפור התמודדות עם קשיים בלתי צפויים, מכשולים, צער, מחלות וצרות בדרך לארץ החדשה ובהתערות בה.
"ילדה כהה, ילדה בהירה", ספר העוסק בקבלת השונה, 2018, צבעונים הוצאה לאור.
לדברי המחברת, "הספר יכול להוות כלי תרפויטי לכל הורה, לכל איש חינוך ולילדים, שיקבלו את עצמם, שיאהבו את עצמם כמו שהם וגם את האחר."
"dark girl fair girl", תרגום לאנגלית של "ילדה כהה, ילדה בהירה" שיצא בשנת 2019
ספר בנושא התמודדות עם פחדים, הוצאת אוריון, 2019
וובטו אבטה (באמהרית: ውበቱ አባተ; נולד -20 באוגוסט 1966 באתיופיה) הוא כדורגלן עבר אתיופי אשר אימן את נבחרת אתיופיה.
אבטה שיחק בפולפ ובוורקט המקומיות.
אבטה אימן במספר קבוצות בליגת העל האתיופית ובליגת העל הסודאנית.
הוא זכה עם אתיופיאן קופי באליפות אתיופיה בעונת .
ב-25 בספטמבר 2020 מונה אבטה למאמן נבחרת אתיופיה.
הנהר ווד הוא נהר קצר הזורם בדרום-מרכז אורגון בארצות הברית, חלק מאגן הניקוז של הנהר קלאמת.
הנהר, באורך 29 קילומטרים, זורם דרך היער הלאומי פרימונט-וינמה, שטחים בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית ושטחים בבעלות פרטית בדרום אורגון.
אגן הניקוז של הנהר משתרע על כ-570 קילומטרים רבועים של יער מחטנאים, שטחי מרעה כפריים וביצות.
הנהר מספק בית גידול למינים רבים של חיות בר, כולל אוכלוסיות נודדות ואוכלוסיות קבועות של טרוטת הפס האדום של האגן הגדול.
הנהר ווד זורם דרך מחוז קלאמת באורגון.
מקורו במעיין טבעי גדול שמימיו פורצים ב.
משערים כי מקורה של האקווה שמזינה את המעיין נמצאת במרחק של 30 קילומטרים מצפון-מערב בניקוז של הצד המזרחי של הפארק הלאומי קרייטר לייק.
הנהר ווד מתפתל דרך יער אורנים ואדמה חקלאית לאורך 29 קילומטרים לפני שהוא נשפך ל.
היובל הגדול ביותר של נהר הווד הוא אני קריק (Annie Creek) שמקורו בתוך גבולות הפארק הלאומי קרייטר לייק, והוא ניזון מהפשרת השלגים בפארק וכן ממי תהום ממעיינות טבעיים.
לאחר היציאה מהפארק, עובר אני קריק דרך היער הלאומי פרימונט-וינמה, ולאחר מכן עובר לאורך הגבול המערבי של במשך כקילומטר.
לאחר מכן הוא חוצה שטחי מרעה פרטיים ואליו מצטרף הנחל סאן קריק (Sun Creek) לפני שהוא נשפך לנהר ווד, כקילומטר דרומית לאתר הנופש המדינתי ג'קסון פ.
משם, הווד עובר דרומה דרך היער הלאומי פרימונט-וינמה ושטחי מרעה פרטיים לפני שנשפך אליו פורט קריק (Fort Creek).
אחרי השפך של פורט קריק, הנהר זורם דרך שטח מרעה פרטי ואז נפתח לביצת עשב רחבה.
חלק גדול מהביצה המקורית הוא כיום שטחי מרעה.
מים מהנהר מופנים למערכת של תעלות להשקיית שטחי מרעה בעמק שמסביב.
לבסוף נשפך לווד, הנחל קרוקד קריק (Crooked Creek), כקילומטר לפני שהווד נשפך לאגם אג'נסי, המחובר לאגם קלאמת העליון.
הספיקה הממוצעת של הווד בשפך היא 9 מטרים מעוקבים בשנייה.
אגן הניקוז של הנהר ווד מנקז אדמות יער בשטח של 570 קילומטרים רבועים ברכס קסקייד דרומית-מזרחית לקרייטר לייק ועמק הנהר ווד.
שטח אגן הניקוז סביב מקורותיו של הנהר הוא אזור מיוער שנשלט על ידי אורן הזפת ואורן מפותל עם כמה עצי צפצפה רעדנית באדמות אחו.
אני קריק מנקז את אזור היער האלפיני התלול.
מסמוך למקורותיו ועד לגבול הפארק הלאומי קרייטר לייק, הנחל חצב קניון עמוק דרך היער שהוא תוואי נוף ידוע בפארק.
לאחר היציאה מהפארק, אני קריק זורם לאדמות אחו שטוחות בגבול המערבי של היער המדינתי סאן פאס.
אני קריק גם מזין כמה תעלות השקיה.
זרימה עודפת מתעלות אלו מוחזרת לאני קריק ולנהר ווד.
החלק התחתון של הנהר ווד זורם דרך שטחי מרעה ובסופו של דבר נפתח לביצה גדולה לפני שהוא מתנקז לאגם אג'נסי.
בשנת 1863 הקים צבא ארצות הברית את ליד הנהר ווד בדרום-מרכז אורגון.
חיילים בנו מנסרה בפורט קריק (Fort Creek), והשתמשו בעץ שנוצרו בו לבניית מגורי קצינים, קסרקטין, מגדל שמירה ומחסן תחמושת, בית חולים קטן, מאפייה, אורוות ומבנים אחרים.
מצפון למוצב שתל הצבא 12 קילומטרים רבועים של עשב כדי לספק לו מספוא לסוסים ופרדות.
המבצר ננטש בשנת 1889. אף אחד מהבניינים המקוריים לא נותר כיום.
בית הגידול של הנהר ווד תומך באוכלוסיות בנות קיימא של מיני הדגים: (Salvelinus fontinalis), טרוטה חומה, ושני תת-מינים של טרוטת עין-הקשת: "טרוטת הפס האדום של האגן הגדול" (Oncorhynchus mykiss newberrii) ו"טרוטת עין-הקשת חופית" (Oncorhynchus mykiss irideus).
מינים אלה נפוצים באופן נרחב בכל מערכת הנהרות ממקורות הנהר ועד אגם אג'סני.
טרוטת השור היא מין דג מקורי של החלק העליון של סאן קריק בתוך הפארק הלאומי קרייטר לייק.
האוכלוסייה של טרוטת הפס האדום בנהר ווד, אחת מ-10 אוכלוסיות נפרדות ביחידת ניהול המינים (Species Management Unit, בראשי תיבות SMU) של אגן הניקוז העליון של הקלאמת, מוגדרת במצב הטוב ביותר על ידי מחלקת הדגה וחיות הבר של אורגון.
אני קריק וסאן קריק חשובים במיוחד משום שמים ובית הגידול של צמחיית הגדות נדירים יחסית באזור.
שני הנחלים מסווגים כ"נחל גדול תומך בדגים" (large, fish-bearing stream) לפי הוראות חוק נוהלי יערות אורגון (Oregon Forest Practices Act).
הגדרה זו שומרת על זרימת מים בנחלים המספקת כדי לתמוך בבעלי חיים מימיים, אך אינה גוברת על זכויות המים הבכירות ביותר.
בנוסף לבית הגידול לדגים, תומך עמק הנהר ווד באוכלוסייה מגוונת של ברווזים ו מקננים, וציפורי שיר נודדות.
אלה כוללים ברווז עצים, ברכייה, ברווז קינמון, ברנטה קנדית, מרגון, אגמייה אמריקאית, חרטומית ביצות, (Zenaida macroura), חופמי כפול-צווארון, לבנית גדולה, סטורנלה נגלקטה ו-.
האזור תומך גם באוכלוסיות מקננות של עיטם לבן-ראש, שלך וזרון צפוני.
נתיב המים מספק בית גידול לחיות בר בנהר כולל בונה, לוטרה צפון-אמריקנית ואונדטרה.
הנהר תומך גם בבעלי חיים שאינם מימיים.
בעלי חיים נפוצים באזור הנהר ווד כוללים דביבון מצוי, סנאי אפור מערבי, דלק, חורפן, שועל מצוי, שועל אפור מצוי, אייל פרדי שחור-זנב, שונר מצוי ודוב שחור אמריקני.
בקר מבוית נפוץ בעמק הנהר ווד.
בספטמבר 1992 הקצה הקונגרס האמריקני כספים עבור לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית לרכישת 13 קילומטרים של אדמות ביצה טבעיות לאורך הקצה הצפוני של אגם אג'נסי בשפך הנהר ווד.
אזור ביצות זה הוסב לאדמות מרעה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. רכישת הקרקע הושלמה בשנת 1994. מאז רכישת הקרקעות שיקמה לשכת ניהול הקרקעות בהצלחה את אזור הביצות ואת ערוץ הנהר ווד הסמוך והביאה אותם למצב טבעי יותר.
פרויקט שיקום הערוץ הושלם בשנת 2001. הערוץ החדש מתפתל דרך הביצה, מגדיל את אורכו של הנהר ווד בקרוב לקילומטר.
בסך הכל, שיפר פרויקט זה את איכות המים ויצר בית גידול טוב יותר לדגים, עופות וחיות בר.
ישנם מספר אתרי נופש לאורך נהר הווד.
"אתר הנופש המדינתי ג'קסון פ.
קימבל" כולל אזור פיקניק לשימוש יום ועשרה אתרי מחנאות.
באתר זמינות פעילויות במים כמו דיג, שיט בקאנו ובקיאקים.
שביל קצר מחבר את מגרש הקמפינג הראשי למעיין שהוא מקור נהר הווד.
הפארק ממוקם ממש ליד של אורגון, כ-30 קילומטרים דרומית-מזרחית לפארק הלאומי קרייטר לייק, ו-60 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר קלאמת פולס באורגון.
היער הלאומי פרימונט-וינמה מקיים אתר לשימוש יומי לאורך הנהר ווד.
האתר המנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית כולל גישה למסלולי הליכה ולדיג בגדות.
יש בו גם שולחנות פיקניק ושירותים, אבל המבקרים חייבים להביא מי שתייה משלהם.
האתר ממוקם 53 קילומטרים צפונית לקלאמת פולס בכביש סאן פאס (Sun Pass Road), קילומטר וחצי מכביש 62 (הידוע גם בשם "הכביש המהיר של קרייטר לייק" - Crater Lake Highway).
בשפך של הנהר ווד מתחזקת לשכת ניהול הקרקעות את אזור הביצות של הנהר ווד (Wood River Wetland) בן 13 הקילומטרים הרבועים.
אזור הביצות של הנהר ווד פתוח כל השנה לפעילויות יום כולל דיג, שיט בקאנו, בקיאקים, צפייה בציפורים ובחיות הבר, וציד עופות מים בעונה.
המתקנים כוללים אזור חניה מסודר, שירותים, אזורי פיקניק, שבילי טבע, נקודות להורדת קאנו למים ושלטי הסבר; עם זאת, אין מי שתייה באתר, ואסור להכניס כלי רכב ממונעים מעבר לשטח החניה.
במהלך עונת הציד, אזור הביצות של הנהר ווד נפתח שעתיים לפני הזריחה ונסגר חצי שעה לאחר השקיעה.
הכניסה לאזור הביצות של הנהר ווד נמצאת ממש ליד כביש נקודת מודק (Modoc Point Road), 42 קילומטרים צפונית לקלאמת פולס.
הנהר ווד מציע תנאים מצוינים לדיג מהגדה או בשיט בקאנו או בקיאק.
טרוטת ברוק, טרוטה חומה, "טרוטת הפס האדום של האגן הגדול" ו"טרוטת עין-הקשת חופית" נמצאים בשפע בנהר ווד וביובליו.
וובו אוקלס (בהולנדית: Wubbo Johannes Ockels) (28 במרץ 1946, אלמלו - 18 במאי 2014, אמסטרדם) היה מדען הולנדי ואסטרונאוט מטעם סוכנות החלל האירופית.
הוא היה אזרח הולנדי הראשון שטס לחלל.
וובו אוקלס נולד בשנת 1946 באלמלו וגדל בחרונינגן.
בשנת 1973 הוא קיבל תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת חרונינגן ובשנת 1978 קיבל מאותה אוניברסיטה תואר שלישי.
עבודתו התבססה על ניסויים שונים בתחום פיזיקה גרעינית.
בשנים 1973–1978 הוא המשיך במכון לחקר הגרעין והתמקד בחקר קרינת גמא.
בשנת 1978 אוקלס נבחר לצד אולף מרבולד וקלוד ניקוליה לקורס אסטרונאוטים הראשון שנערך עבור סוכנות החלל האירופית בנאס"א.
בשנת 1983 אוקלס היה בצוות גיבוי של STS-9. הוא היה חבר בצוות STS-61-A שנשלח לחלל על סיפון מעבורת החלל צ'לנג'ר בנובמבר 1985. בכך הוא הפך להיות אזרח הולנדי ראשון שטס חלל (לודווייק ואן דן ברג שהיה יליד הולנד הקדים אותו, אך זמן הטיסה הוא כבר לא היה אזרח הולנד).
לאחר הטיסה אוקלס חזר להולנד ועסק בעיקר בקריירה מדעית.
בשנת 1992 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת הטכנולוגיה של דלפט.
בשנים 1999–2003 הוא היה בתפקיד ניהולי בסוכנות החלל האירופית ואחרי תקופה זו חזר לאוניברסיטה.
בשנת 2005 אוקלס עבר התקף לב קשה.
לאחר שיקום הוא חזר ללמד באוניברסיטה.
בשנת 2013 התגלה גידול סרטני ממנו אוקלס נפטר בשנת 2014.
על פעילות אוקלס קיבל עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית, מדליות של נאס"א ועיטורים ממשלת הולנד.
על שמו נקרא אסטרואיד 9496 Ockels.
דמותו של אוקלס הופיעה בעונה השנייה של עבור כל האנושות
ווגינג (Voguing) או ווג (Vogue) הוא ריקוד האוס מודרני מסוגנן שמקורו מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, שהתפתח מתוך סצנת הנשפים האפרו-אמריקאית ולהט"בית בהארלם של שנות ה-60 של המאה ה-20.
הריקוד זכה לחשיפה במיינסטרים כשהוצג בווידאו קליפ של השיר "Vogue" של מדונה, וכשהוצג בסרט התיעודי משנת 1990, פריז בוערת.
סדרת הטלוויזיה פוזה חשפה את הציבור לריקוד.
ישנם כיום שלושה סגנונות ריקוד שונים של הווגינג:
ווביט וורקו מנגסטו (נולדה באתיופיה ב-22 בפברואר 1974), היא סופרת, מרצה לחינוך, ומשוררת ישראלית.
מנגסטו נולדה בכפר גוולוטוש שבאתיופיה ב-22 בפברואר 1974. בהיותה ילדה צעירה, עלתה לישראל עם משפחתה במסע רגלי מאתיופיה למחנה פליטים בסודן.
שם המתינו למעלה משנה לעליה לישראל בתנאים קשים.
עם עלייתה לארץ התגוררה בתחילה במרכז קליטה בצפת ולמדה בהמשך באולפנת בני עקיבא סגולה בקרית מוצקין ובכפר הנוער ימין אורד.
לאחר מכן עברה להתגורר ברמלה וכיום מתגוררת בנס ציונה.
ווביט כתבה חמישה ספרים על יהודי אתיופיה על מנת לשמר את המורשת וההיסטוריה שלהם.
בעלת תואר בוגר בחינוך בלתי פורמלי, תואר מוסמך במנהל חינוכי מטעם אוניברסיטת בר-אילן ותואר דוקטור לחינוך מטעם בית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
כמו כן עברה השתלמויות אקדמיות בהנחיית קבוצות, במכללת אחווה במנהיגות חינוכית, בבית ספר למנהיגות מנדל, ירושלים, תעודת הוראה בתורה שבעל פה, באוניברסיטת בר-אילן ובאבחון דינמי במכון פוירשטיין ירושלים, והיא מנחת סדנאות מוסמכת בקשיבות (מָיינְדְפוּלְנֶס) מטעם אוניברסיטת תל אביב.
מנגסטו מרצה במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין בחוג לחינוך בלתי פורמלי, במכללת דוד ילין בחוג לתואר שני בתחום ילדים ונוער במשבר, הגירה ורב תרבותית, באוניברסיטה העברית בבית ספר לחינוך ובתוכנית רבבים ובמכללת אחווה בקורס ילדים ונוער במשבר הגירה ורב תרבותית.
בין פעילויותיה האקדמיות ניתן למצוא שותפות במחקר השוואתי על נשירה גלויה וסמויה של ילדי עולים וקבוצות מיעוט, חברות בוועדה של המועצה להשכלה גבוהה, תוכנית להרחבת הנגישות להשכלה גבוהה ליוצאי אתיופיה, תקנון ומינוי ועדת היגוי להנגשת ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה וחברות בתוכנית עמיתי אייסף (ISEF Fellows) לתלמידי דוקטורט.
מלבד עבודתה באקדמיה, מנגסטו משמשת כמפקחת ארצית בתוכנית לקידום נוער עולה בסיכון ושותפה בפיתוח תוכניות לימודים לנוער בסיכון במשרד החינוך.
כמו כן, היא מתנדבת בעמותת "עולים ביחד" ובוועד קרן אייסף.
מנגסטו חברה באגודת הסופרים העבריים בישראל.
"פצע פתוח" - יהודי אתיופיה תחת הכיבוש האיטלקי (יחד עם דניאל בלטה) הוצאת אוריון, 2017: ספר החושף פרק בהיסטוריה הכאובה של היהודים באתיופיה – תקופת הכיבוש האיטלקי – דרך סיפוריהם של זקני הקהילה שעברו בילדותם מאורעות של רדיפה ורצח.
"אני רצה לאחור" (שירה), הוצאת ארגמן-מיטב, 2022
"אדיסה מגלה לכולם את-יופיה", הוצאת גפן, 2022
"חסידת ירוסלם" (שירה),הוצאת עמדה, 2024. עורך הספר יחזקאל רחמים.
ד"ר שרית ברזילאי, ד"ר ווביט וורקו-מנגיסטו "יוצאות מגדרן: נשים יוצרות סיפור חדש" הוצאת ש.זק, 2024 : סיפורן של עשר נשים אמיצות ששבר מוסכמות חברתיות.
וורקו-מנגסטו וגבי הורנצ'ק ג', נשירה סמויה ממערכת החינוך בקרב מתבגרים יוצאי אתיופיה, כתב עת הגירה ח ',2018 עמ' 46 - 63
מזהות למחייבות תהליך גיבוש הזהות האישית בקרב מתבגרים בני נוער ישראלים יוצאי אתיופיה, כתב עת דעות, עמוד 43–47,גיליון 98 | טבת התשפ"א דצמבר 2021 בהוצאת נאמני תורה ועבודה
רגלי הסוחפות (שיר), בכיוון הרוח,2021
וורקו-מנגיסטו, וגעגועים, סלון הדחויים לשירה אלטרנטיבית דו קיום,עמ' 30, נובמבר 2021
"קשרים חברתיים, נשירה גלויה ונשירה סמויה בקרב נוער ממוצא אתיופי" כתב העת תלפיות כרך ז',תשפ"ב, עמ' 35 - 65
אשת השנה של אמונה 2019
אחת מ-15 המנהלות שעשו שינוי משמעותי בשנה החולפת מטעם עיתון גלובס 2019
פרס מתנאל בחינוך על עשייה חינוכית ייחודית המשולבת בתיאוריה מטעם מכון ון ליר בירושלים, 2013
פרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול, 2024
ציון לשבח מטעם רעיית הנשיא תשפ"ה
ד"ר ווביט ורקו מנגסטו נשואה ולה 2 ילדים.
היא דודתו של שי סנדקה, המשתתף כצ'ייסר בשעשועון הטלוויזיה "המרדף".
ווגאבונד (ביפנית: バガボンド) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואוירה על ידי טאקהיקו אינואה, שהתבססה על הרומן ההיסטורי "מוסאשי" מאת אייג'י יושיקאווה.
המאנגה פורסמה במקור במגזין המנגה "Weekly Morning" בין השנים 1998 עד 2015. לאורך השנים הסדרה פורסמה גם ב-37 כרכים.
המאנגה מכרה לאורך השנים מעל ל-82 מיליון עותקים והיא נחשבת לאחת מסדרות המאנגה המצליחות ביותר מבחינה מסחרית בכל הזמנים.
העלילה אשר מתרחשת במאה ה-17 מתמקדת בסיפור חייו של לוחם הסמוראי היפני הנודע מיאמוטו מוסאשי.
הסדרה מתחילה לאחר קרב סקיגהארה בשנת 1600, בו הוא וחברו הטוב מטהאצ'י הונידן, אשר היו בני נוער באותה התקופה, נלחמו בקרב והיו בצד המפסיד.
בהמשך הוא חוזר לכפר שלו אך הוא מואשם בבגידה על ידי התושבים ובעקבות כך הוא נאלץ לברוח.
הוא מחליט להתמסר ללימוד אמנויות לחימה על מנת להפוך בבוא היום לסמוראי החזק ביותר.
עלילת הסדרה מתמקדת בעיקר במסעו הפיזי והרוחני של מוסאשי אשר נלחם לאורך הדרך במספר רב של יריבים רבי עוצמה.
שינמן טאקזו / מיאמוטו מוסאשי - גיבור הסדרה.
הסדרה מתמקדת בחייו ובאופן בו הוא הופך מנער אלים לאחד מהסמוראים הנודעים ביותר בתולדות יפן.
סאסאקי קוג'ירו - יריבו העיקרי של מוסאשי אשר גם הוא סמוראי מיומן.
אוטסו - חברת ילדות של מוסאשי ומטהאצ'י.
אוטסו הופכת לאורך הסדרה למושא אהבתו של מוסאשי.
מטהאצ'י הונידן - חבר ילדות של מוסאשי, אשר בניגוד למוסאשי, בוחר בדרך אחרת בחייו.
וודברידג' נייתן פריס היה מחנך אמריקאי שפעל במדינות ניו יורק, אילינוי ומישיגן, וכיהן כמושל מישיגן ה־28 וכסנאטור מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הוא היה המייסד ובעל השם של אוניברסיטת פריס סטייט.
פריס נולד ב-6 בינואר 1853 בבקתה מעץ ליד ספנסר שבניו יורק, כבנם הבכור מבין שבעת ילדיהם של ג'ון פריס הבן ואסטלה (ריד) פריס.
הוא גדל והתחנך בספנסר, ובגיל 14 נרשם לאקדמיית ספנסר.
בגיל 16 למד במכון למורים בעיר וייברלי, שם קיבל תעודת הוראה.
לאחר שנה של הוראה החליט להמשיך בלימודיו באקדמיה שבעיר אוויגו.
בשנים 1870–1873 למד בבית הספר להכשרת מורים באוסווגו, שהפך בהמשך לאוניברסיטת המדינה של ניו יורק באוסווגו.
אחד ממוריו היה הרמן קרוזי, מורה לציור ולגאומטריה.
אביו של קרוזי שימש עוזרו הראשי של יוהאן היינריך פסטלוצי, מאבות החינוך המודרני בשווייץ.
קרוזי העביר לפריס את שיטת ההוראה של פסטלוצי, המבוססת על למידה באמצעות התנסות מעשית ולא רק על הרצאות תאורטיות – עיקרון שפריס דבק בו לאורך כל דרכו החינוכית.
לאחר שהשלים את לימודיו חזר לספנסר ומונה למנהל האקדמיה המקומית.
אחרי שנה בתפקיד זה למד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן (1873–1874).
בדצמבר 1874 נשא לאישה את הלן פרנסס גילספי, שפגש באוסווגו, ולימדה באקדמיית ספנסר בזמן שהיה מנהלה.
ב־1875 עבר פריס לעיר פריפורט שבאילינוי, שם מונה למנהל מכללת העסקים והאקדמיה המקומית.
שנה לאחר מכן הפך למנהל המחלקה להכשרת מורים באוניברסיטת רוק ריבר, וב־1877 היה ממייסדי מכללת העסקים והאקדמיה בדיקסון, אילינוי.
מ־1879 ועד 1884 שימש כמפקח בתי הספר בעיר פיטספילד שבאילינוי.
בשנת 1884 התיישב פריס בעיר ביג רפידס שבמישיגן, שם ייסד את בית הספר התעשייתי של פריס, שהפך בהמשך לאוניברסיטת פריס סטייט.
הוא עמד בראש המוסד עד מותו, וזכה לכינוי "המורה הגדול של ביג רפידס".
בנוסף, כיהן כנשיא הבנק המקומי Big Rapids Savings Bank.
במשבר הכלכלי של 1893 כמעט ונסגר בית הספר שלו בשל קשיים כספיים, אך תלמידים לשעבר הלווהו כסף שאפשר לו להמשיך בפעילות.
בהמשך הפך המוסד לתאגיד והון הבסיס שלו עמד על 50,000 דולר (כ־2 מיליון דולר בערכים של 2025).
בית הספר של פריס זכה להצלחה רבה ושמו התפרסם בכל ארצות הברית, עם מחלקות מובילות באנגלית, עסקים, רוקחות, שירות המדינה, דיקציה, מוזיקה והכנה לאוניברסיטה.
ב־1892 התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס ה־11 של מישיגן.
ב־1904 הפסיד בבחירות למשרת מושל מישיגן למועמד הרפובליקני .
הוא כיהן כציר בוועידות הארציות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1908 ו־1912.
פריס נבחר למושל מישיגן בבחירות 1912 – הדמוקרטי הראשון שנבחר זה 20 שנה – וכיהן בשנים 1913–1917. בתקופתו הונהגו רפורמות שונות, ובהן הקמת מושבה חקלאית לחולי אפילפסיה ובית חולים מרכזי לשחפת.
בתקופתו פרצה גם שביתת הכורים הגדולה במחוז קופר (1913–1914), שכללה עימותים אלימים בין השובתים לבין שוברים שנשכרו על ידי חברות הכרייה.
פריס שלח את המשמר הלאומי לאזור למשך יותר משנה, מהלך שגרם להתנגשויות נוספות.
האירועים חשפו את הצורך בכוח שיטור קבוע בצפון מישיגן, והובילו להקמת המשטרה המדינתית של מישיגן.
בשנת 1914 שימש נשיא כבוד של הוועידה הלאומית הראשונה ל"שיפור הגזע" – ועידה שעסקה באיגניקה, אך לא השתתף בה בשל השביתה שעדיין נמשכה.
בשנת 1916 כיהן שוב כציר בוועידה הדמוקרטית.
הצלחתו כמושל ומראהו המוכר – גבר גבוה ובעל שיער כסוף – הקנו לו את הכינוי "המושל האפור הטוב".
אשתו הלן נפטרה ב־23 במרץ 1917. ב־1920 התמודד פריס שוב על משרת המושל אך הפסיד ל.
ב־1921 נישא בשנית למרי מקלאוד.
הוא קיבל תוארי כבוד ממוסדות שונים, ובהם תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטאות מישיגן, אוליבט ונוטרדאם.
ב־1922 נבחר לסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו מ־4 במרץ 1923. הוא היה חבר בוועדת החינוך והעבודה ותמך בהקמת משרד חינוך פדרלי.
בשנת 1924 שימש שוב כנציג בוועידה הדמוקרטית הארצית, והוצג כמועמד לנשיאות המועדף מטעם מישיגן.
הוא קיבל 30 קולות בסיבוב ההצבעה הראשון, אך לבסוף נבחר ג'ון ויליאם דייוויס כמועמד הרשמי של המפלגה, שהפסיד בבחירות לקלווין קולידג'.
במרץ 1928 הודיע פריס שלא יתמודד שוב לסנאט.
הוא נפטר בוושינגטון הבירה ב־23 במרץ 1928, ונקבר בבית העלמין היילנדוויו שבביג רפידס, לצד אשתו הראשונה ובניו קרלטון ופלפס.
על שמו נקראה ספינת "ליברטי" במלחמת העולם השנייה – SS Woodbridge N.
וודו היא דת עממית מערב אפריקאית, שנולדה מהמפגש בין הפולחנים המסורתיים של אלי יורובה ואלוהויות ה והאווה, במהלך התרחבותה של ממלכת דהומי של אנשי הפון של אבומה במאות ה-17' וה-18'.
נגזרות של הוודון או בשמה הפופולרי וודו, נוצרו תוך סינקרטיזם ממפגש של דתות מערב אפריקאיות עם אלמנטים מן הנצרות הקתולית, כתוצאה מסחר עבדים.
נגזרות אלו נפוצות בהאיטי שבאיים הקאריביים, ברפובליקה הדומיניקנית, בדת הסנטריה בקובה, וכן באיי בהאמה ובארצות הברית.
זרם נוסף, נבדל, התפתח במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
לפי הוודו קיים אל בורא יחיד וכל יכול, אלא שהוא אינו עוסק בעולם הגשמי ואינו נגיש לבני האדם.
תחת זאת, העולם נשלט על ידי מספר רב של רוחות הכפופות לו (הנקראות "אורישה" (Orisha, Orixa) במסורת האפריקאית, או "לואה" (Loa, Lwa) בוודו ההאיטיאני), והן שעומדות במרכז הפולחן.
הרוחות נחלקות לקטגוריות ולמשפחות, וכל רוח היא בעלת אופי נבדל, העדפות טקסיות מסוימות, ותחום מבין תחומי החיים עליו היא חולשת.
מרכיבים מרכזיים נוספים בדת הוודו הם פולחן אבות וקרובי משפחה מתים, וריפוי פולחני מתחלואים.
"וודו" (vodu) או "וודון" (vodun) הוא שמה של אחת הדתות הוותיקות במערב אפריקה, הנפוצה באזור זה גם כיום.
משמעות המילה בלשונות המקומיות היא "רוח" או "ישות אלוהית".
היסודות המשותפים לדתות האזור - אל יחיד ומרוחק, פנתיאון רחב של ישויות השולטות מטעמו בעולם הארצי, ועבודת רוחות המתים במשפחה - הם העומדים בבסיס הדת הסינקרטיסטית שצמחה בהמשך.
במהלך המאה השמונה עשרה הובאו עבדים רבים מהאזורים הללו לאיים הקאריביים, שהיו נתונים תחת שלטון צרפתי.
השלטון ניסה לכפות על העבדים את הנצרות הקתולית, אלא שאלה המשיכו לעסוק בדתם המקורית, והסוו זאת באמצעות שאילת מרכיבים נוצריים.
כך החלו להתפתח זרמי וודו כמיזוג בין הדתות, שהתאפשר בשל הפתיחות המאפיינת את האמונות האפריקאיות, כמו גם לדמיון מסוים הקיים בינן לבין האמונה הנוצרית.
האל הבורא זוהה עם האל בנצרות, ונקרא "בונדיה" (Bondye, המקור בצרפתית: "Bon Dieu", "האל הטוב"); הרוחות זוהו עם קדושי הנצרות הקתולית, כאשר כל לואה מתאימה לקדוש מסוים.
כך למשל ארזוליה פרדה (Erzulie Freda), אחת הלואה המרכזיות והאהובות, רוח האהבה והיופי, מזוהה עם מריה הקדושה.
זרמי דת הוודו בעולם החדש הוסיפו להתעצב ולהתפשט במהלך המאה התשע עשרה, לאחר שהאיטי זכתה לעצמאותה.
מיזוג הנצרות הקתולית אל תוך הוודו המשיך גם בהיעדר כפייה: איקונות קדושים נוצרים שימשו כחפצים מרכזיים בפולחן הלואה, ותפילות קתוליות שולבו בטקסים הדתיים.
בנוסף לכך, יש המזהים בוודו השפעה מצד תרבויות אינדיאניות מקומיות - בפרט במחלקת לואה בשם "פטרו" (Petro, Petwo), המתאפיינת ברוחות רעות ומזיקות, אשר לגביה נטען כי אינה קיימת במקורות האפריקאיים.
במהלך המאות התשע עשרה והעשרים נעשו ניסיונות שונים למגר את תפוצת הזרמים הסינקרטיים של דת הוודו בעולם החדש, אולם אלו לא צלחו, והיא נותרה דת נפוצה ומקובלת.
בארץ מוצאה, במערב אפריקה, דת זו אך הולכת ומתפתחת.
בונדיה הוא האל היחיד בדת הוודו - ולפיכך היא מונותאיסטית בבסיסה - אולם הוא אינו מתערב בנעשה בעולם שברא, ולבני אנוש אין אפשרות לפנות אליו.
הלואה הן שמהוות את מושא כלל התפילות והטקסים, בהיותן בעלות שליטה מוחלטת על המתרחש בחיי האדם.
הקשר עם הלואה מתקיים בטקסים באמצעות מוזיקה, שירה וריקוד, והן מתגלות בצורת איחוז לזמן קצר באחד המשתתפים.
כאשר לואה אוחזת בגופו של אדם היא שולטת בו, מדברת מגרונו, ומבטאת דרכו את ההתנהגות האופיינית לה.
שאר הנוכחים בטקס מתייחסים אל אותו אדם כאל הלואה בכבודה ובעצמה.
הלואה נחלקות למספר קבוצות, כאשר הבולטות ביותר הן ראדה (Rada) ופטרו.
מרביתן משתייכות לראדה, מחלקה שעיקרה רוחות טובות בעלות אופי נוח.
לחלקן יש מקבילה - או לחלופין פן נוסף של אותה לואה - במחלקת הפטרו, המייצגת את הצד האפל של הוודו ומכילה רוחות פרועות וחמות מזג.
פאפא לגבה (Papa Legba) - הוא המתווך בין בני האדם לבין עולם הרוחות.
כל תקשורת עם הלואה מחייבת את רשותו, ולכן הוא נקרא ראשון בכל טקס.
דאמבאלה (Damballa) - נחשב לדמות אבהית וחכמה ומתואר לרוב כנחש.
המנחה המועדפת עליו בעת פולחן היא ביצה.
פאפא גדה (Papa Ghede) - שומר הסף לעולם המתים, המקושר אף למיניות.
הוא נוטה להפגין הומור רב כאשר הוא מתגלה בטקס, ומרבה להשתמש בשפה גסה ובתנועות מגונות.
ארזוליה פרדה - רוח האהבה והיופי, המתוארת כדמות נשית יפהפייה, עשירה וגנדרנית.