tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סימן "גם" או סימן et ("את", באנגלית: Ampersand – אמפרסנד; &, &, &, &) הוא סימן כתב המשמש בשפות הלטיניות כמילת חיבור בין שתי מילים.
סימן & הוא למעשה ליגטורה של אותיות המילה הלטינית et שמשמעה "וגם".
עד סוף המאה ה-19 נהגו ללמד את הסימן כאחת מאותיות האלפבית הלטיני, והוא הוצב בסוף סדר האותיות.
מקורו של הסימן ברומא העתיקה במאה הראשונה.
כיום משערים שמזכירו של קיקרו, מרכוס טוליוס טירו, הוא שהמציא את הסימן, תוך ליגטורה של האותיות E ו־T.
עם הזמן הפך הסימן למעגלי יותר, ופחות דומה לשתי האותיות.
במאה ה־8 לספירה התפתחה הקליגרפיה במערב אירופה, ובעיקר הכתב הקרולינגי.
באותה עת הפך הסימן פופולרי ביותר, שכן הוא קיצר את הכתיבה של המילה השימושית et – "וגם".
לאחר המצאת הדפוס בשנת 1455 גם המדפיסים העדיפו את הסימן "&" על כתיבת המילה הארוכה יותר.
במהלך השנים נחשב הסימן כאות ה־27 של האלפבית האנגלי, וג'ורג' אליוט אף כתבה באחד מסיפוריה:
צורה מפושטת של הסימן בכתב יד
בתחום הבלשנות, משמש הסימון "&" לאיחוי נסמכים הקשורים במשפט.
הסימן משמש בשפה האנגלית כקיצור למילה and, לדוגמה: Mr.
הביטוי הלטיני "et cetera" ("וכולי") מקוצר לרוב ל־etc.
בשפות תכנות רבות (C, C++, Java, C#) הכפלת הסימן, "&&", מתפקדת כאופרטור וגם (AND) לוגי, כאשר "&" מתפקד כאופרטור וגם על ביטים.
ב-C וב-C++ "&" מתפקד כאופרטור אונרי המחזיר מצביע אל המשתנה אליו הופעל.
ב-C++ "&" משמש להגדרת הטיפוס כטיפוס ייחוס.
ב-פייתון "&" מתפקד כאופרטור על ביטים.
בשפות סימון כמו HTML ו-XML "&" והטקסט שבא אחריו מיצגים ישות.
"Heroes" (בתרגום לעברית: "גיבורים") הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי משנת 1977, ומהווה את חלקה השני של טרילוגיית אלבומים שהוקלטו בהשראת העיר ברלין, בשיתוף פעולה עם המוזיקאי בריאן אינו.
המירכאות הכפולות מהוות חלק משם האלבום ומשמו של שיר הנושא שלו.
בריאיון לכתב העת NME בשנת 1977 הסביר בואי שקיבל את ההשראה לכתיבת השיר מזוג אוהבים שנפגש מספר פעמים ליד מגדלי השמירה של חומת ברלין, שלידם נמצא גם אולפן ההקלטות.
מכיוון ש"סיפור הגבורה" שלהם נראה לו אירוני, הוא הוסיף לשם השיר את המירכאות.
השיר נחשב לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם בואי.
אלבום זה קרוב בסגנונו לאלבום הראשון בטרילוגיה Low, בשונה מהאלבום Lodger.
מבין השלושה זהו האלבום המושפע ביותר מהאווירה הברלינאית של אותה העת, והיחיד שהוקלט כולו בעיר ברלין עצמה.
האלבום נחשב לאחד מהאלבומים הטובים ביותר שהוציא בואי במהלך הקריירה שלו, לא מעט הודות לעבודת נגן הגיטרה באלבום, רוברט פריפ, שהקליט את חלקו לאלבום במהלך יום הקלטות אחד בלבד.
ג'ון לנון טען כי כשהקליט את אלבומו Double Fantasy, כוונתו הייתה ליצור אלבום שיהיה טוב לפחות כמו "Heroes".
האלבום הוקלט באולפני הנזה בצמוד לחומת ברלין בצידה המערבי של העיר ברלין.
"Heroes" מאפיין את רוח תקופת המלחמה הקרה והרוח ששררה בברלין החצויה.
השותף של בואי להפקת האלבום, טוני ויסקונטי, ראה בהפקת האלבום את פסגת יצירתו, וזאת הודות לשילוב טכניקות הקלטה ייחודיות במטרה להשיג איכויות צליל רצויות.
שם האלבום ושיר הנושא הם גם מחווה לשיר Hero של הלהקה הגרמנית Neu!.
שם השיר V-2 Schneider, הוא מחווה לחבר להקת קרפטוורק פלוריאן שניידר, וזאת בעקבות הכללת שמו של בואי בלהיטה של הלהקה Trans-Europe Express מאותה שנה.
עטיפת האלבום צולמה בהשראת עבודתו של הצייר הגרמני מייסד תנועת "הגשר", אריק הקל.
עטיפה דומה נוצרה באותה שנה גם לאלבומו של איגי פופ The Idiot, אותו הפיק בואי בברלין.
על אף שהאלבום כולל מספר קטעים בעלי אווירה קודרת ואפלה, נחשב האלבום ליצירה בעלת אמירה חיובית, זאת הודות לשיר הפתיחה של האלבום Joe the Lion, והשיר החותם את האלבום, The Secret Life of Arabia.
עם יציאתו לווה האלבום במסע יחסי ציבור ייחודי, שכותרתו הייתה: "There's Old Wave.
האלבום זכה לביקורות משבחות, והגיע למקום השלישי במצעדי המכירות בבריטניה בו נשאר במשך 26 שבועות.
בארצות הברית זכה האלבום להצלחה מועטה יחסית והגיע למקום ה-35 בלבד.
שירי האלבום הופיעו במסע ההופעות שקיים בואי באותו זמן, ונכללו באלבום Stage שהוקלט בארצות הברית בשנה לאחר מכן.
בשנת 1996 הקליט המלחין האמריקאי פיליפ גלאס עיבוד משלו למספר קטעים מהאלבום, בביצוע תזמורתי.
היצירה הוקלטה לאלבום Heroes" Symphony".
שיר הנושא של האלבום זכה לגרסאות כיסוי רבות.
בואי עצמו שר את השיר במופע המחווה וההתרמה לכבאי העיר ניו יורק בשנת 2001.
Abdulmajid (רצועת בונוס שהוקלטה בין השנים 79–1976)
Joe the Lion (רצועת בונוס, מיקס משנת 1991 להקלטה המקורית)
דייוויד בואי – קולות, קלידים, גיטרות, סקסופון
בריאן אינו - קלידים, טיפול בגיטרות
ג'ורג' מארי – גיטרה בס
דניס דייוויס – כלי הקשה
רוברט פריפ - גיטרה מובילה
$9.99 הוא סרט אנימציה ישראלי ואוסטרלי באורך מלא שיצא בשנת 2008. נעשה כהפקה משותפת בין חברות הפקה ישראלית ואוסטרלית בבימויה של תתיה רוזנטל.
הסרט הוא קומדיה סאטירית על פי סיפורים קצרים של אתגר קרת שהופיעו בספרים צנורות, געגועי לקיסינג'ר ואניהו.
הסרט עשוי בטכניקת סטופ מושן והוא צולם באוסטרליה על ידי צוות אנימטורים במשך שנתיים.
סרט זה, והסרט ואלס עם באשיר הם סרטי ההנפשה הישראליים הראשונים באורך מלא שיצאו לאקרנים מאז "בעל החלומות" של אלינה ויורם גרוס משנת 1962.
הסרט מתמקד בעיקר בדייב פק, בן 28, מובטל שמעדיף את החיפוש אחר משמעות החיים על פני חיפוש אחר עבודה מכניסה.
תוך מבט בעיתון, דייב מוצא פרסומת לספר שיגיד לו את משמעות החיים "במחיר נמוך של 9.99 $." דייב, מוקסם מכך ומתחיל את מסעו בדירתו בסידני כדי למצוא את המשמעות האמיתית של החיים.
הסרט עוקב גם אחר מספר דמויות נוספות שמספרות סיפורים שונים, המתרחשים כולם באותו בניין.
חלק מהסיפורים מקבלים משמעות מטאפיזית.
מלאך שומר המרגיז קשיש; גבר מתאהב באופן טוטאלי באישה; ילד מתאהב בקופת החיסכון שלו; נער מתלבט בין חברתו לחבריו הדמיוניים.
ככל שהסרט מתקדם, הסיפורים על משפחתו של דייב והשכנים שלו נשזרים יחד ובוחנים את המשמעות הפוסט מודרנית של התקווה.
מעצבת ההפקה - מלינדה דורינג
מוזיקה מקורית - כריסטופר בואן
מצלמה (צבע) - סוזן סטיט, ג'יימס לואיס, ריצ'רד בראדשו
הבכורה של הסרט הייתה ב-4 בספטמבר 2008 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ב-19 ביוני 2009 הסרט יצא לאקרנים בלוס אנג'לס ובניו יורק ולאחר מכן באוסטרליה ב-17 בספטמבר 2009. הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות לאחר יציאתו לאקרנים.
החל מאפריל 2010, הסרט מחזיק בציון "טרי" של 78 אחוזים בביקורת באתר Rotten Tomatoes עם דירוג ממוצע של 6.7 מתוך 10. הסרט היה מועמד לפרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר.
הסרט גרף בקופות באוסטרליה 47,300$.
O-Jung.Ban.Hap הוא האלבום השלישי של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ.
האלבום יצא ב-29 בספטמבר 2006 ובמכירת 349,317 עותקים הפך לאלבום הנמכר ביותר בקוריאה בשנת 2006.
האלבום קבע את מעמדם של TVXQ בתעשיית הבידור הקוריאנית – הם זכו בזכותו בפרסים רבים, ביניהם גם בתואר להקת השנה ואמן השנה בטקס פרסי המוזיקה הקוריאני.
שם האלבום, שהוא גם שם שיר הנושא שבו, פירושו "אוֹ!-תזה.
השיר הוא שיר מחאה נגד האגואיזם והאגוצנטריות הקיימים בעולם, מילות השיר כוללות ביטויים כמו: "אם לא מקשיבים זה לזה לא ניתן למצוא את התשובה" ו"אני מחפש אחווה".
שם השיר מתייחס באופן ישיר לתאוריה פילוסופית השייכת לגאורג וילהלם פרידריך הגל.
מילותיו מתקשרות לפירוש פשטני של התאוריה שאומר שאם גורמים לשני צדדים מנוגדים ("תזה" ו"אנטיתזה") לעבוד יחד התוצאה היא דבר מושלם ("סינתזה").
이제 막 시작된 이야기 ("הסיפור רק החל עכשיו")
מאחורי הקלעים של צילומי עטיפת האלבום בפראג.
מאחורי הקלעים של הקליפ לשיר "O-Jung.Ban.Hap".
"VACATION" (גרסה מלאה של כל הדרמה: 4 פרקים)
הצגת הפספוסים בידי חברי הלהקה.
ההופעה לקידום האלבום "O!-Jung.Ban.Hap" (גרסה מלאה)
מאחורי הקלעים לקליפ 풍선 ("בלונים")
"דלק" חברת הדלק הישראלית בע"מ, הידועה יותר בשם דלק, היא אחת מארבע חברות הדלק הגדולות בישראל.
בבעלותה מאות תחנות דלק ברחבי הארץ, בחלקן יש גם חנויות נוחות תחת המותג "מנטה" ומתחמים קמעונאיים.
בבעלות החברה מספר חברות-בנות בתחומי האנרגיה והלוגיסטיקה, המספקות שירותי שינוע והובלה של דלק, מערכות לוגיסטיות, ייצור שמנים וחומרי איטום, ושירותי ניפוק לאוניות בנמלים בישראל ובעולם.
עם הקמת מדינת ישראל שתי חברות שיווק הדלק שפעלו במדינה (חברות הבת המקומיות של תאגידי הנפט רויאל דאטש של ו"סוקוני ואקום") היו בבעלות זרה.
גם בתי זיקוק לנפט בחיפה נשארו בבעלות זרה, אך פעילות צינור הנפט הגולמי מעיראק הופסקה באפריל 1948. חברות שיווק הדלק המשיכו לפעול עם המלאים שנותרו, כאשר לאחר מכן הושבתו במשך שנתיים.
ייבוא הנפט היה ההוצאה הגדולה ביותר של המדינה במטבע זר, ונשלט כולו על ידי חברות זרות.
לפיכך החליטה הממשלה להקים חברה בבעלות ישראלית, ולחסוך מטבע זר, בדמות הרווחים שעברו קודם לקופות החברות הבינלאומיות מהעסקים של יבוא הנפט, זיקוקו ושיווקו.
החברה הוקמה על ידי ממשלת ישראל בדצמבר 1951 בשם "חברת הדלק הישראלית בע"מ", בשותפות עם בנק לאומי לישראל, החברה למימון ולהשקעות של בנק דיסקונט, חברת "נוע" של המשביר המרכזי וצים.
עם הקמתה בוצעה הזמנה של 120,000 טון נפט גולמי מוונצואלה, שהעברו לזיקוק בבתי הזיקוק.
התכנון היה להקים בהדרגה רשת לאחסון והפצת הדלק ברחבי המדינה.
בשלב הראשון הועבר הדלק בקרונות רכבת מחיפה למרכז הארץ, ובהמשך הוקמה החברה הממשלתית "שירותי נפט", שהקימה תשתית להולכה ואספקה של סוגי דלק, בעיקר של תזקיקים, באמצעות צנרת תת-קרקעית לכל רחבי הארץ.
וחברת "דלק" התמקדה בשיווק קמעונאי.
בשנת 1956, ושוב בשנת 1959, הונפקו מניות החברה והיא הפכה לחברה ציבורית.
בשנת 1955 רכשה "דלק" חלק מהמתקנים והציוד של חברת אקסון מוביל בישראל, שפעלו תחת שם המותג "אסו" (Esso).
עד 1960 התרחבה החברה ופרסה 44 תחנות דלק ברחבי הארץ; במקביל הצטמצם חלקן בשוק של חברות הדלק הזרות, שפעלו בארץ מאז תקופת המנדט הבריטי.
בתקופה זו נוסדה גם חברת השמנים "דלקול".
בין השנים 1969 ל-1996 החזיקה דלק 30% מחברת פדסקו (בשותפות עם החברות סונול ופז), שהיה לה מונופול לשיווק דלק בשטחים, עד הקמת רשות הפלסטינית.
בשנות ה-80 רכשה קבוצת השקעות דיסקונט את השליטה בחברה.
דלק הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1988 שר האנרגיה והתשתית, משה שחל, יזם רפורמה במשק הדלק.
שמטרתה הייתה הגדלת התחרות והורדת מחירי הדלק בישראל.
הרפורמה במשק הדלק, עשתה אותו ריכוזי פחות, ואיפשרה לראשונה תחרות בין חברות הדלק.
בין השאר כללה רפורמה זו הסרת המכסות אשר חילקו את השוק בין חברות הדלק הגדולות, צמצום הפיקוח על המחירים, ואיפשרה כניסת מתחרות נוספות לשוק הדלק.
ב-1998 רכש את השליטה בחברה איש העסקים יצחק תשובה, והחברה הפכה לחלק מקבוצת דלק שבשליטתו, חברת החזקות מהגדולות בישראל.
תחילה רכש תשובה מחצית מהמניות מאיש העסקים אליעזר פישמן, בנק הפועלים ומשקיעים מוסדיים.
כמה חודשים אחר כך רכש 37.5% מקבוצת השקעות דיסקונט.
בתחילת 1999 חילקה החברה דיבידנד ומיד אחר כך יצא תשובה בהצעת רכש לרכישת מניות הציבור, והחברה הפכה פרטית בשליטתו המלאה.
בתחילת המאה ה-21 יצאה החברה עם מיתוג חדש והחלה לפרוש את רשת חנויות הנוחות "מנטה" בחלק מתחנות הדלק שלה.
במאי 2007 רכשה חברת "דלק אירופה", שבה שותפה חברת דלק, 869 תחנות דלק (כולל 400 חנויות נוחות), בהולנד, לוקסמבורג ובלגיה, מידי חברת האנרגיה "שברון טקסקו" (ChevronTexaco).
בפברואר 2010 רכשה מחברת בריטיש פטרוליום 416 מתחמי תדלוק בצרפת.
באוגוסט 2007 הונפקו שוב מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ודלק הפכה לחברה ציבורית, ובהמשך נכללה במדד תל אביב 100.
באפריל 2013 רכשה "דלק פטרוליום", חברת הבת של קבוצת דלק שדרכה החזיקה זו בחברת "דלק", את יתרת 12.1% המניות שהיו בידי הציבור, ודלק הפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של דלק פטרוליום, ומניות החברה נמחקו מהבורסה בת"א.
כשנה לאחר מכן מחקה קבוצת דלק את חברת דלק פטרוליום כחלק מתהליך שיטוח פירמידת השליטה, כך שלאחר תהליך זה הפכה דלק לחברה בבעלות מלאה וישירה של קבוצת דלק.
באפריל 2014 נמכרה "דלק אירופה", שהחזיקה באותה עת בכ-1,300 תחנות תדלוק ונוחות, תמורת 1.7 מיליארד שקל.
ביולי 2020 מכרה דלק את פעילות פי גלילות לקבלן האשדודי יחיאל אבו, תמורת כ-720 מיליון שקל.
באוקטובר 2020 רכשו איש העסקים אורי מנצור וחברת להב אל.אר, שבשליטת אלי להב ואיליק רוז'נסקי, 60% מהבעלות בחברת דלק, תמורת 750 מיליון שקל.
לאחר הרכישה הודיעו שבכוונתם לפצל את פעילות דלק ישראל לשתי חברות.
הראשונה תחזיק 54 מתחמי תדלוק שבבעלות דלק ישראל, כחברת נדל"ן עם הון עצמי של 400 מיליון שקל, ותשכיר אותם בדמי שכירות של כ-50 מיליון שקל בשנה.
החברה השנייה היא זו שתשכור את המתחמים הללו, תחזיק את פעילות רשת "מנטה" ואת כל שאר התחנות.
בכוונתם בעיקר להשביח את הנדל"ן, והם מתכננים להנפיק בבורסה את החברה השנייה.
הפיצול נעשה באפריל 2021 עם הקמתה של חברת דלק ישראל נכסים, וביולי 2025 מניותיה של זו נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
קרן דלק למדע לחינוך ולתרבות
קרן דלק למדע לחינוך ולתרבות, היא קרן תרומות שפועלת כחברה לתועלת הציבור, העוסקת במתן תרומות לצורך עידוד וסיוע לקידום המדע, החינוך, והתרבות בישראל.
הקרן הוקמה בשנת 1963 על ידי חברת "דלק" וממשלת ישראל ("דלק" הייתה אז חברה ממשלתית), במטרה להקדיש חלק מרווחי הרחבה לתועלת הציבור.
תחילה קבעה לעצמה הקרן מטרה לתת מלגות לסטודנטים שנושאי לימודיהם קשורים בנפט, פטרוכימיה ותחומים דומים העשויים לתרום לתחום הפעילות של החברה.
בשנת 1973 שר האוצר פנחס ספיר החליט להרחיב את פעילות הקרן, עם מימון מקביל מטעם הממשלה, על כל סכום שמקצה הקרן למלגות.
מאז המלגות מוענקות לכל תחומי הלימוד.
יחד עם זאת, עדיין נשמר הדגש לתחומי הטכנולוגיה והמדע, בהכללת מוסדות חינוך דוגמת הטכניון, מכון ויצמן, בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, רשתות עמל ואורט.
בשנת 1973 הוחלט גם שכל מקבלי המלגה ישתתפו בפרויקט פר"ח ("פרויקט חונכות"), בתמורה לקבלתה.
לאחר שיצחק תשובה רכש את החברה הוא קבע שרוב המלגות יינתנו לסטודנטים הלומדים במכללה האקדמית נתניה, מכללה פרטית שאינה מתוקצבת, שהוא נותן לה חסות ונושא בתואר "נאמן המכללה".
במהלך השנים נשמע ביקורת על כך שתשובה מציג בתקשורת את המלגות כתרומה אישית שלו ולא של הקרן הממומנת מרווחי החברה.
הן אפילו זכו לכינוי "מלגות תשובה".
בנוסף למכללת נתניה החלה הקרן לתרום לעמותת החינוך החרדי "מפעלות שמחה", שמנהלת יפה דרעי, רעייתו של מנהיג ש"ס אריה דרעי.
קרן דלק תורמת גם לאוניברסיטאות בישראל למימון מחקרים, מלגות ואירועים.
סוגיה זו עלתה בפרט בעניינה של האוניברסיטה העברית ומחקרים שערכה במימון התרומות, במסגרת הפקולטה למתמטיקה והפקולטה למדעי הטבע, שכן במקרים אלה עלולות להתעורר סוגיות של ניגודי עניינים.
בשנים 2015 עד 2018 הופנה למעלה מ-80% מתקציב הקרן, בסך 30 מיליון שקלים, לטובת מימון הקמת בית הכנסת "שערי תשובה" במנהרות הכותל בירושלים.
בספטמבר 2020, הוגשה לבית המשפט המחוזי בלוד בקשה לאישור תביעה נגד יצחק תשובה, קבוצת דלק, קרן דלק ושורה של דירקטורים בקרן, בהם יו"ר דלק גבי לסט והמשנה למנכ"ל ברק משרקי.
המבקש, בעל מניות בדלק, תובע מהנתבעים להשיב לקרן את 30 מיליון השקלים, בטענה כי מימון הקמת בית הכנסת היה בלתי חוקי.
זאת מאחר שהתרומה הייתה בניגוד למטרות הקרן שאושרו ונקבעו במסמכי התאגדות שלה, הדבר הוא ניצול כספי ציבור למטרות אישיות, ועסקת בעלי עניין שלא קיבלה אישור כנדרש.
בכניסה לכל תחנות הדלק של החברה מונף דגל החברה.
הלוגו המקורי שעיצב דן ריזינגר בשנת 1978 שאיחד את כל התחנות שהיו בזמנו בעלות סגנונות שונים למותג אחד אחיד.ֶ
"תמוז" בית לתרבות, אמנות ותקשורת ע"ש קרן היסוד שווייץ (לשעבר "מרכז הצעירים") הוא מתחם בעיר העתיקה בבאר שבע שבו אולם מרכזי, חדרי הקלטות, חדרי הלבשה, אמפיתיאטרון בגג המבנה ומסעדה.
מטרתו של "תמוז" לספק במה להופעות עבור ילדים ונוער.
לאחרונה החלה פועלת בו תוכנית המאפשרת לכותבים, מלחינים וזמרים צעירים להופיע שם אל מול קהל נוער.
ברחבת הכניסה לתמוז וב"גן הנשיא" הנמצא בחזית הדרומית שלו, נערכים פסטיבלים ואירועי תרבות רבים כגון, ועידת הנגב, פסטיבל סמילנסקי, לילה לבן, אירועי הגאווה של באר שבע ועוד.
לצידו בית הנגבי ומועדון הנוער כפית, וממולו בית המושל.
בנייתו החלה בתקופת ראש העיר יעקב טרנר, והסתיימה בכהונתו של רוביק דנילוביץ'.
תכנון המרכז בעיר העתיקה של באר שבע, היה מהישגיו הבולטים של דנילוביץ', בשנים בהן כיהן כסגן ראש העיר ומחזיק תיק החינוך ואגף הצעירים.
בשנת 1999 סגן ראש העיר דנילוביץ', לימים ראש עיריית באר שבע, החליט לגייס אנשים המתעסקים באומנות במטרה להביא לשיפור העיר באר שבע.
דנילוביץ' פנה לאנשים צעירים כדי לבדוק מהם החוסרים עבור צעירי באר שבע.
חלק מהצעירים בחרו להציג בפני דנילוביץ' את החוסרים בבאר שבע באולפן הקלטות, מקום להופעות ואמפיתיאטרון בעיר, לאחר הצגת טענותיהם החליט דנילוביץ לקחת יוזמה כמנהל "אגף הצעירים" להקים מרכז המשלב את כל בקשותיהם במקום אחד, בעזרת אדריכלים (האדריכל הראשי- רמי מרש) ומהנדסים שעבדו לצידו.
כדי לגייס את הכסף למרכז ראש העיר בזמנו יעקוב טרנר נסע עם משלחת לשווייץ כדי לגייס תרומות להקמת המרכז, קרן היסודות בשווייץ תרמה שלושה מיליון דולר ובנוסף ממשלת ישראל הוסיפה כסף למען בניית המרכז.
"תמוז" (לשעבר מרכז הצעירים) כיום פועל בשני מישורים:
בקומה התחתונה, אולם מופעים - הנקרא בשם היכל שווייץ (על שם התרומה מקרן היסודות בשווייץ), האולם מארח מופעים.
בקומה העליונה, הבית לאומנות עצמאית- עשיית פרויקטים שהם פרי יצירתם של אומנים עצמאים.
תמוז הוא בן שתי קומות, בחזיתו באכסדרה בעלת קשתות רבות, באופן המדמה את הבניה בבאר שבע בתקופה העות'מאנית, כדוגמת בית המושל (כיום מוזיאון הנגב לאומנות) ובית עארף אל-עארף.
המקום יצר השראה להיווצרות מקומות ואולפני הקלטה באזור.
כמרכז האירועים הגדול בבאר שבע, בזמן בנייתו, שימש כביתו של תיאטרון באר שבע, עד לבניית המשכן לאמנויות הבמה.
כיום משמש כאולם למופעים, לכינוסים ולאירועי תרבות.
בנוסף מתקיימים במקום חוגים ואולפני הקלטה, סדנות יצירה וכתיבה, וכן חלוקת פרסים כספיים כמלגות ליוצרים צעירים בבאר שבע.
לקדם את התרבות בבאר שבע.
לקדם את פרי יצירתם של הצעירים בעיר.
לספק במה להופעות עבור ילדים ונוער.
כמרכז האירועים הגדול בבאר שבע, בזמן בנייתו, שימש כביתו של תיאטרון באר שבע, עד לבניית משכן אמנויות הבמה באר שבע.
בנוסף מתקיימים במקום חוגים ואולפני הקלטה, סדנאות יצירה וכתיבה, וכן חלוקת פרסים כספיים כמלגות ליוצרים צעירים בבאר שבע.
משנת 2013 פועלת במרכז הוועדה לעידוד יצירה שמטרתה למשוך אמנים צעירים על ידי כך שהיא מחלקת 200 אלף שקלים בין אמנים צעירים ופרויקטים שעובדים עליהם.
הוועדה בוחנת את הפרויקטים, מראיינת את היוצרים ובוחרת האם לעזור ליוצרים להתקדם ביצירת הפרויקט ובאיזה סכום לסייע.
בשנים 2015-2010 התקיימו אירועי הגאווה בבאר שבע ברחבת המבנה.
(בתרגום מאנגלית: "תקרית הספגטי?") הוא אלבום האולפן החמישי של להקת ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses.
האלבום מורכב מקאברים של הלהקה לשירי פאנק רוק (Punk rock) והארד רוק ישנים.
אלבום זה הוא היחיד בו השתתף גיטריסט הליווי גילבי קלארק, אשר החליף את איזי סטראדלין בזמן סיבוב ההופעות של הלהקה, Use Your Illusion Tour, בשנת 1991. בנוסף, זהו האלבום האחרון בו השתתפו בהקלטתו הגיטריסט סלאש, הבסיסט דאף מק'אגן והמתופף מאט סורום.
לאלבום "?The Spaghetti Incident" לא התלווה סיבוב הופעות למען קידומו, בשונה משאר האלבומים של להקת Guns N' Roses.
האלבום התמקם במקום הרביעי במצעד האלבומים של מגזין בילבורד כשיצא לאור ומכר כמיליון עותקים, על-פי RIAA.
ב-26 בינואר 1994, הוענק לאלבום תואר "אלבום פלטינה" אחד.
שירים רבים באלבום הוקלטו עם הגיטריסט של הלהקה לשעבר, איזי סטראדלין, במהלך ההקלטות לצמד האלבומים הקודמים של הלהקה - Use Your Illusion I ו-Use Your Illusion II.
למרות זאת, הוקלטו השירים בשנית מאוחר יותר עם מחליפו של סטראדלין, גילבי קלארק.
במקור, נועדו השירים להיכלל באלבום מאוחד לשני אלבומי Use Your Illusion (עם 3–4 דיסקים, בסה"כ), אך לבסוף יצאו לאור האלבומים בשני דיסקים נפרדים.
בשנת 1992, תכננה הלהקה להוציא לאור את הקאברים שהקליט קלארק כ-מיני-אלבום, אך לבסוף החליטו חברי הלהקה להקליט מספר שירים נוספים, גם הם גרסאות כיסוי.
בשירים רבים מן האלבום, ניתן להבחין בשירתו של בסיסט הלהקה, דאף מק'אגן.
בשיר "Ain't It Fun", מתארח סולן להקת Hanoi Rocks, מייקל מונרו, כזמר אורח.
זהו אלבום האולפן האחרון שהוציאה לאור הלהקה בשנות ה-90, עד אשר הוציאה אלבום אולפן חדש בשנת 2008, בשם Chinese Democracy.
יתר על כן, זהו האלבום האחרון בו השתתפו בהקלטתו גיטריסט הלהקה - סלאש, מק'אגן הבסיסט ומאט סורום, המתופף.
מקור השם לאלבום ויציאתו לאור
מקור כותרת האלבום (בבדיחה פנימית בין חברי הלהקה), מוסבר בראיון שערך המתופף מאט סורום, עם ערוץ הטלוויזיה הקנדי "MuchMusic", בשנת 1994. על פי דבריו של סורום, סולן הלהקה אקסל רוז והמתופף הקודם לו, סטיבן אדלר, ערכו ביניהם בעבר "קרב אוכל".
בשנת 1993, כאשר תבע אדלר הלהקה בעקבות פיטוריו ממנה, הזכיר עורך דינו של אדלר במהלך המשפט את המקרה והתייחס אליו כ-"תקרית הספגטי" ("The Spaghetti Incident").
המקרה אושר בנוסף על ידי סלאש, באוטוביוגרפיה שכתב.
האלבום יצא לאור זמן קצר לאחר סיום סיבוב ההופעות, Use Your Illusion Tour, בסוף שנת 1993.
השיר הראשון באלבום בוצע מספר פעמים בודדות על ידי הלהקה בהופעות חיות, כפתיח לשירים "Sweet Child o' Mine" ו-"Paradise City" במסגרת סיבוב ההופעות Use Your Illusion Tour בשנים 1992–1993.
השיר בוצע לראשונה בהופעת האיחוד של הלהקה שהתקיימה ב-1 באפריל 2016. בסך הכל, השיר בוצע על ידי הלהקה 65 פעמים, וכולן היו במסגרת סיבוב ההופעות שנערך לכבוד חזרתו של מק'אגן (וסלאש), Not in this Lifetime...
השיר בוצע במלואו - גם הוא לפני יציאת האלבום, במופע הצדקה Farm Aid.
בנוסף, ביצעה הלהקה את השיר בסיבוב ההופעות Chinese Democracy Tour בשנת 2006, ומאז בוצע 50 פעמים נוספות בסיבוב ההופעות Guns N' Roses 2023 Tour.
הלהקה אף הופיעה עם השיר בהופעתה בישראל בשנת 2023. בסך הכל, בוצע השיר 58 פעמים.
השיר בוצע 13 פעמים בלבד בכל הופעות הלהקה.
השיר בוצע שלוש פעמים ב-1988, ומאז בוצע רק פעם אחת, בשנת 1990 (בהופעה משותפת עם הלהקות Metallica ו-Skid Row).
השיר בוצע 129 פעמים במהלך סיבוב ההופעות Use Your Illusion Tour.
מאז, השיר לא בוצע עד לשנת 2014, כאשר דאף מק'אגן התארח במספר הופעות של הלהקה בתור מחליף לבסיסט הלהקה דאז, טומי סטינסון במסגרת סיבוב ההופעות Appetite for Democracy Tour.
לאחר שחזר באופן רשמי ללהקה בשנת 2016, השיר בוצע 124 פעמים נוספות.
בשנת 2023 הפסיקה הלהקה להופיע עם השיר הזה, והוא הוחלף בשיר T.V.
השיר בוצע בהופעות הלהקה בישראל בשנים 1993 ו-2017.
השיר בוצע לראשונה בסיבוב ההופעות Not in This Lifetime...
Tour, ובדרך כלל בוצע כפתיח לשירים Attitude ו-New Rose.
הלהקה ביצעה את השיר בהופעתה בישראל ב-2017.
שאר השירים מעולם לא נוגנו בהופעות חיות, אך הופיעו בפרויקטים צדדים של חברי הלהקה.
דאף מק'אגן - גיטרת בס, גיטרה אקוסטית, קולות רקע וזמר ליווי ב-"Raw Power"
מאט סורום - תופים, כלי הקשה ב-"Hair of the Dog" וקולות רקע ב-"Human Being" ו-"Attitude"
גילבי קלארק - גיטרת ליווי
"" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש ביחד עם וינס סטייפלס, מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, Don't Smile at Me.
השיר יצא לאור ב-15 בדצמבר 2017, על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל השביעי מתוך המיני-אלבום.
בקנדה קיבל השיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים.
השיר בדומה ל-"", "" ו-"Wish You Were Gay" נכתב על ידי וינס סטייפלס ביחד עם פיניאס או'קונל שגם הפיק אותו.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) העניק לשיר את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-185 מיליון השמעות.
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)זהב35,000ארצות הברית (RIAA)זהב500,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם15 בדצמבר 2017הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתדארק-רום • אינטרסקופ
"הספר המשוגע" הוא ספר שנכתב על ידי חיים גורי, יצא לאור ב-1971 וזכה להצלחה רבה.
בספר מתייחס גורי לשלהי תקופת המנדט הבריטי ומשקף בו את געגועיו לתקופה זו ולחבריו תוך שהוא טווה פסיפס של סיפורים ואנשים בהם נתקל בשנים אלו כשמקום חם במיוחד שמור בספרו לחבריו מתנועות הנוער, הההכשרות המגויסות והפלמ"ח.
חיים גורי הצטרף לפלמ"ח ב-1941 ופעל בשורותיו עד להקמת המדינה.
לאחר הקמת המדינה היה גורי בין הקולות הבולטים שפעלו להנצחת הפלמ"ח במאמריו, שיריו וסיפוריו, כש"הספר המשוגע" היה אחד מהם.
תחילה פרסם גורי קטעים מהספר בעיתון למרחב ובהמשך יצא הספר לאור.
בספר מבקש גורי להנציח את רוח הפלמ"ח ולדבר בנוסטלגיה וברגש בשמם של חבריו.
עמדה על כך מבקרת הספרות גיטה אבינור, בציינה:
בספר זה יוצר גורי פסיפס של דמויות ואירועים משלהי תקופת המנדט הבריטי כשחלקם קשור לתל אביב וחלקם קשור לתקופת הההכשרה שלו ביגור.
כמו כן מזכיר גורי בספר אירועים ומקומות אמיתיים כמו רצח ארלוזורוב, ההפגנות נגד גירוש מעפילים, ליל הגשרים ועוד.
בין כל הדמויות המופיעות בספר צצות ועולות שוב ושוב שתי דמויוית שהיו חברות ילדות של גורי ומושא הערצתו ומשמשות כגיבורות הספר: חמדור ובריניקי המייצגות, כל אחת בדרכה, דור שלם:
חמדור, כמו גורי, היה חבר בתנועת מחנות העולים, הלך להכשרה בקיבוץ, התנדב לצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה ושירת באלכסנדריה שבמצרים והתגייס לפלמ"ח לאחר המלחמה.
לעומת דמותו של חמדור הלוחמני והמקושר להוויה המקומית עומדת דמותה בריניקי (עליה נרמז שהיא אהובתו של חמדור).
לאורך כל הספר פורש גורי בפני הקורא דמות רוחנית עם נטייה אמנותית ומדבר עליה בהערצה ואף קורא לה "בריניקי המלכה".
המחבר, המאוהב בה בסתר, לא זוכה לפגוש בה לאורך כל הספר כשלכל מקום אליו הוא מגיע מסתבר לו שזמן קצר לפני כן היא עזבה והוא נאלץ לשמוע על עלילותיה דרך אנשים אחרים.
בריניקי אומנם התנדבה לשירות בצבא הבריטי אך בסופו של דבר עזבה את הארץ ועברה לגור בלונדון.
הספר מסתיים במותו של חמדור במהלך פיצוץ גשר א-זיב כשחזר לגשר להפעיל את חומר הנפץ ובקינה שנושא גורי לתקופת הפלמ"ח ולחבריו:
לדבריו של גורי, לאחר הוצאת הספר, דמותו של חמדור מבוססת על לוחם הפלמ"ח חיים בן-דור, חבר קיבוץ יגור, שנהרג ב-1948 בפעולה נגד הכפר בלד א-שייח'.
אין אישור חד משמעי של גורי בנוגע לאישה ששימשה מודל לדמותה של ברניקי אולם בכתבה שפורסמה נטען שהייתה זו נועה אשכול (בתו של לוי אשכול) שהייתה ידידתו של חיים בן-דור.
גורי הוציא הודעה מסתייגת והבהיר שעל אף קווי הדמיון בין הדמויות אין להתייחס לספר כתימוכין לאוטוביוגרפיה של אשכול.
& ג'ולייט הוא מחזמר להיטים המבוסס על המוזיקה של הפזמונאי השוודי מקס מרטין, וכולל תסריט מאת דייוויד ווסט ריד.
המחזמר מתמקד בתרחיש מה היה קורה אילו ג'ולייט לא מתה בסוף המחזה רומיאו וג'ולייט מאת שייקספיר.
המחזמר הועלה לראשונה בבית האופרה במנצ'סטר בספטמבר 2019. לאחר מכן המחזמר עבר לווסט אנד בנובמבר 2019.
הפקת המחזמר בווסט אנד הייתה מועמדת ל-9 פרסי אוליבייה וזכתה ב-3. ההפקה הייתה גם מועמדת ל-13 פרסי WhatsOnStage וזכתה מתוכם ב-6 פרסים.
הפקת המחזמר בברודוויי מועמדת ל-9 פרסי טוני.
המחזמר & ג'ולייט עלה בבית האופרה במנצ'סטר ורץ החל מה-10 בספטמבר 2019 עד ה-12 באוקטובר באותה שנה.
צוות השחקנים כלל את מרים-טיק לי בתפקיד ג'ולייט, אוליבר תומפסט בתפקיד שייקספיר, קסידי ג'נסון בתפקיד אן/ אפריל, מלאני לבארי בתפקיד אנג'ליק האחות, ג'ורדן לוק גייג' בתפקיד רומיאו.
הפקת המחזמר בווסט אנד בבימויו של לוק שפרד החלה בהצגות מקדימות ב-2 בנובמבר 2019 בתיאטרון שפטסברי, וערב הפתיחה הרשמי התקיים ב-20 בנובמבר באותה שנה.
צוות השחקנים כלל את מרים-טיק לי בתפקיד ג'ולייט, קסידי ג'נסון בתפקיד אן/ אפריל, אוליבר תומפסט בתפקיד שייקספיר, ארון בלייר-מנגט בתפקיד מיי, דייוויד בדלה בתפקיד לאנס, מלאני לבארי בתפקיד אנג'ליק האחות, ג'ורדן לוק גייג' בתפקיד רומיאו וטים מהנדרן בתפקיד פרנסואה.
ההפקה הייתה מועמדת ל-9 פרסי אוליבייה וזכתה בשלושה, כולל פרס השחקנית הטובה ביותר עבור מרים-טיק לי.
בנוסף לכך ההפקה הייתה גם מועמדת ל-13 פרסי WhatsOnStage וזכתה מתוכם ב-6 פרסים.
ההפקה נסגרה ב-16 במרץ 2020 בשל מגפת הקורונה.
ההפקה חידשה הופעות ב-24 בספטמבר 2021, וצוות השחקנים חזר לגלם את תפקידיהם למעט ארון בלייר-מנגט שהוחלף על ידי אלכס תומאס-סמית'.
ב-26 במרץ 2022 לבארי עזבה את ההפקה, וב-29 במרץ לוק גייג' ובדלה עזבו גם הם.
ב-29 במרץ קיילה סטל החליפה את לבארי בתפקיד אנג'ליק האחות.
ב-21 בפברואר 2022, הוכרז שיוליוס ד'סילבה לוהק לתפקיד לאנס וטום פרנסיס לוהק לתפקיד רומיאו.
הפקת המחזמר בברודוויי החלה בהצגות מקדימות ב-28 באוקטובר 2022 וערב הפתיחה התקיים ב-17 בנובמבר באותה שנה בתיאטרון סטיבן סונדהיים.
צוות השחקנים המקורי מהפקת טרום-ברודוויי עבר בשלמותו לברודוויי.
ההפקה מועמדת ל-9 פרסי טוני, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר.
ב-10 במאי 2022, הוכרז שהופעת הבכורה של המחזמר באוסטרליה תתקיים בפברואר 2023 בתיאטרון רג'נט במלבורן.
ב-29 בנובמבר 2022, הוכרז כי צוות השחקנים האוסטרלי כולל את לורינדה מיי מריפור בתפקיד ג'ולייט, רוב צילס בתפקיד שייקספיר, איימי להפמר בתפקיד אן, קייסי דונובן בתפקיד האחות אנג'ליק, היידן טי בתפקיד לאנס, ג'סי דאטלו בתפקיד מיי, ישית פרננדו בתפקיד פרנסואה ובלייק אפלקוויסט בתפקיד רומיאו.
סיבוב הופעות מתוכנן בממלכה המאוחדת (2024)
בעקבות סגירת ההפקה בווסט אנד, הוכרז ב-29 בינואר 2023 שמתוכנן סיבוב הופעות של המחזמר בממלכה המאוחדת שיתקיים בשנת 2024. פרטים נוספים כגון תאריכים, מקומות וליהוק טרם פורסמו.
סיבוב הופעות מתוכנן בצפון אמריקה (2024)
ב-26 באפריל 2023, הוכרז שהמחזמר יחל בסיבוב הופעות בצפון אמריקה בסתיו 2024. סיבוב ההופעות יעבור בין היתר בלוס אנג'לס, וושינגטון די.
פרטים נוספים על סיבוב ההופעות יפורסמו במועד מאוחר יותר.
דמותמנצ'סטרווסט אנדטורונטוברודוויימלבורןג'ולייט קפולטמרים-טיק לילורנה קורטנילורינדה מיי מריפוראן האת'וויי/ אפרילקסידי ג'נסוןבטסי וולףאיימי להפמרויליאם שייקספיראוליבר תומפסטסטארק סנדסרוב מילסלאנס דובואה—דייוויד בדלהפאולו סקוטהיידן טימיי—ארון בלייר-מנגטג'סטין דייוויד סוליבאןג'סי דאטלורומיאו מונטגיוג'ורדן לוק גייג'בן ג'קסון ווקרבלייק אפלקוויסטהאחות אנג'ליקמלאני לבאריקייסי דונובןפרנסואה דובואה—טים מהנדרןפיליפ ארויוישית פרננדו
מיי: אלכס תומאס-סמית', ג'ו פוסטר
לאנס: יוליוס ד'סילבה, ניקולס קוליקוס
!Kite Man: Hell Yeah (בתרגום חופשי: קייטמן: לעזאזל כן!) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית למבוגרים, מסוגות קומדיה שחורה ופעולה, המבוססת על דמותו של הנבל מבית DC קומיקס.
הסדרה עוסקת בהרפתקאותיהם של קייטמן וזוגתו , ומהווה ספין אוף לסדרה "הארלי קווין" בה קייטמן מופיע כאחד מדמויות המשנה.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור בשירות ההזרמה Max ב-18 ביולי 2024.
הזוג קייטמן וגליידר גירל רוכשים בעיר גות'אם את הבר נונאנ'ס, שמבקרים בו דמויות המבוססות על יצירות מבית DC קומיקס, ומסתבכים עם נבלים, כגון לקס לות'ר, ובעיות אישיות.
ג'ונתן בנקס בתור שון נונאן.
מייקל אימפריולי בתור ג'ו ומו דובלז.
לאנס רדיק בתור לקס לות'ר (עד פרק 8).
אמושה צ'וקודבלו בתור לקס לות'ר (החל מפרק 9).
די בראדלי בייקר בתור צ'סשור החתול.
בתור טוני יאנג, כתבת חדשות ומנחת תוכנית אירוח.
בתור קפטן קור / לאונרד סנארט.
מרגרט צ'ו בתור רבקה צ'אן, אמא של גולדן גליידר וקפטן קור.
בתור , מנטה שחורה, והצייד ממאדים.
ג'ודית לייט בתור הלן ויליגן, עסקת עסקים עבריינית, הבעלים של תאגיד ויליגן.
בן אולדרידג' בתור ג'רמי קארנה.
לייק בל בתור פויזן אייבי וברברה מינרווה / הצ'יטה.
לייסי שאבר בתור אימו של קנת'.
קיילי קווקו בתור הארלי קווין.
בריסן האל בתור קפטן קור בצעירותו.
ריצ'רד קיינד בתור מפקח בריאות.
אראצ'לי פראסארטונגוסות' בתור גולדן גליידר בצעירותה.
ג'ים ראש בתור איש החידות.
ג'יי בי סמוב בתור הצמח פרנק.
אלן טודיק בתור פני חימר ואדון האוקיינוס.
במרץ 2022 נחשף בפסטיבל של South by Southwest על ידי פטריק שומאקר, מבכירי ההפקה של הסדרה "הארלי קווין", שסדרת ספין אוף בהובלת קייטמן נמצאת בפיתוח ושמה יהיה "נונאנ'ס" ("Noonan's").
באפריל 2022 HBO Max הכריזה שהזמינה את הפקת הסדרה, ומאט אוברג ימשיך לדבב את קייטמן, כפי שעשה בסדרה "הארלי קווין".
ביוני 2023, במהלך , HBO Max חשפה ששם הסדרה הוחלף ל'קייט מן: לעזאזל כן!'.
עונתה הראשונה עלתה לשידור ב־Max ב-18 ביולי 2024.
Kite", "למען מר קייט", הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הרוק האנגלית הביטלס עבור "Sgt.
Pepper's Lonely Hearts Club Band", אלבומם משנת 1967. הוא נכתב והולחן בעיקר על ידי ג'ון לנון (תחת הקרדיט לנון-מקרטני).
רוב המילים נלקחו מפוסטר קרקס מהמאה ה-19 שפרסם הופעה של קרקס רויאל, שהיה בבעלות , בעיירה שבאנגליה.
שיר זה היה אחד משלושה שירים מאלבום "סרג'נט פפר" שנאסרו להשמעה ב-BBC, כביכול משום שהביטוי "הנרי הסוס" שילב שתי מילים שנודעו כל אחת כסלנג להרואין.
לנון הכחיש כי לשיר היה קשר כלשהו להרואין.
ההשראה לכתיבת השיר הייתה פוסטר ויקטוריאני מהמאה ה-19 שפרסם הופעה של קרקס רויאל שהתקיימה ביום 14 בפברואר 1843, ברוצ'דייל שבלנקשייר.
לנון רכש את הפוסטר בחנות עתיקות ב שבקנט, ב-31 בינואר 1967, בזמן שהביטלס צילמו שם סרטי קידום מכירות ל" Strawberry Fields Forever".
שבע שנים מאוחר יותר טען לנון כי הוא עדיין מחזיק את הפוסטר בביתו.
שמו של הסוס בפוסטר הוא "זנתוס".
בזמן כתיבת השיר הפוסטר היה תלוי על קיר בביתו של לנון ושימש כמקור העיקרי למילות השיר, ונכון לתחילת שנות האלפיים היה ברשותו של שון לנון, בנו הצעיר.
מילות השיר, מבוססות על הפוסטר המקורי ומפרטות בשינויים שנדרשו לצורך החריזה את תוכניית הערב, כמתקיים בבישופסגייט, אחד השערים בחומה העתיקה של לונדון.
הפרסומת החלה בתיאור כי ביום שבת בשעה 17:50 תתחיל התזמורת לנגן בעוד מר קייט יופיע, כשהוא .
בינתיים, מר הנדרסון יבצע עשר סלטות, ולאחר מכן יופיע על הטרמפולינה, ו.
מופע זה ילווה בריקודים ושירה של ההנדרסונים.
לבסוף, הנרי הסוס ירקוד ואלס.
מר קייט זוהה כוויליאם קייט , שעבד עבור פבלו פאנקה בין השנים 1843 ל-1845. "מר ג'יי הנדרסון" שמופיע במודעה היה ג'ון הנדרסון, הולך על כבל, רוכב סוסים, אמן טרמפולינות וליצן.
בעוד שהפוסטר לא הזכיר את השם "הנדרסונים" בלשון רבים, כפי ששר לנון, ג'ון הנדרסון אכן הופיע עם אשתו אגנס, בתו של בעל קרקס אחר, בשם הנרי הנגלר .
ההנדרסונים הופיעו ברחבי אירופה ורוסיה במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19.
אף על פי שלנון אמר שהוא כתב אותו לחלוטין בעצמו, מיוחס "!Being for the Benefit of Mr.
בשנת 1972, כאשר הוצגה בפניו רשימת שירים שלנון טען לשותפות בכתיבתם (כולל "Mr.
Kite"), חלק מקרטני רק על "In My Life".
גם בזיכרונותיו משנת 1997, טען מקרטני שהשיר "Mr.
בראיון בשנת 2013 למגזין רולינג סטון, נזכר מקרטני שבילה אחר צהריים עם לנון בכתיבת השיר המבוסס על הפוסטר, ואמר ש"השיר פשוט כתב את עצמו".
לעומת זאת, פיט שוטן , חברם של חברי הביטלס, כתב בספרו John Lennon: In My Life, כי הוא זוכר את לנון כותב את השיר לבדו.
לדברי טכנאי ההקלטה ג'ף אמריק, שיר זה הוא פסיפסקולי מורכב למדי.
הוא הוקלט על ידי הביטלס ב-17 בפברואר 1967 עם אובר-דאב ב-20 בפברואר (אפקטים של צליל עוגב), 28 במרץ (מפוחית, עוגב, גיטרה), 29 במרץ (עוד אפקטים של עוגב) ו-31 במרץ.
לנון אמר למפיק ג'ורג' מרטין שהוא רוצה .
בנוסף לעוגב המונד, נעשה ניסיון לשכורבלונדון קליופה (אורגן קיטור) מהמאה ה-19, כדי להשיג את אפקט אווירת הקרנבל, אך זה לא הסתייע.
בשמונה התיבות האמצעיות, הקלטות מרובות של עוגבי יריד ומוזיקת קליופה מהקלטות ארכיון חוברו יחד כדי לנסות לספק אווירה זו.
לאחר ניסויים רבים שלא צלחו, הורה מרטין לטכנאי ההקלטות ג'ף אמריק לחתוך את סרט ההקלטה לחתיכות באורך של כ-15 אינץ' (2–3 שניות נגינה) בעזרת מספריים, כפי שעשו בהקלטת "צוללת צהובה", לזרוק אותן באוויר וכאשר הן נפלו כמעט בסדר המקורי, להרכיב אותן מחדש בכוונה באופן אקראי.
בראיון משנת 1968, נזכר מרטין שהשיג את אווירת הקרנבל על ידי כך שניגן בעוגב המונד והאיץ את ההקלטה.
כיוון שנדרשו הקלטות מרובות כדי להשיג את האפקט הרצוי, וכיוון שהנגינה על ההרמוניום הצריכה דיווש כמו באופניים כדי למלא את המפוחים, לאחר נגינה במשך שעות ללא הפסקה התמוטט ג'ורג' מרטין על הרצפה באפיסת כוחות, מה ששיעשע את הלהקה והצוות.
לפני תחילת הטייק הראשון, לנון שר את המילים "למען מר קייט!" במבטא מצחיק, ואז אמריק מכריז, "למען מר קייט!
לנון עונה מיד, "להיות למען מר קייט!", ומחזק את העדפתו לכותרת שנלקחה בשלמותה מהפוסטר המקורי של פבלו פאנק.
חילופי הדברים מתועדים ב-The Beatles Recording Sessions וניתנים לשמיעה ברצועה 8 של דיסק 2 של אלבום האוסף Anthology 2. ההקלטה המקורית נשמעת גם במהלך מסך הטעינה של השיר אם הוא הורד במשחק הווידאו The Beatles: Rock Band משנת 2009.
למרות שלנון אמר פעם על השיר שהוא "לא גאה בזה" ו"פשוט עשיתי את התנועות" כיוון שהיו צריכים שיר נוסף לסרג'נט פפר, בשנת 1980 הוא תיאר שיר זה כ"יפה באופן קוסמי" ו-"טהור, כמו ציור, צבעי מים טהורים".
אתר המוזיקה AllMusic הצהיר כי "הביטלס ומרטין עשו את כל המאמצים כדי ליצור רמת צליל שניתן היה ליצור רק באולפן הקלטות [...] וכתוצאה מכך נוצר צליל שהזכיר גם את הקרקסים של ימים עברו, וגם אוונגרד כמו כל דבר אחר במוזיקת רוק".
ג'ון לנון – סולן בשני ערוצים, עוגב המונד ומפוחית
פול מקרטני - הרמוניה, גיטרה בס, גיטרה מובילה
ג'ורג' הריסון – הרמוניה ווקאלית, מפוחית, תוף מרים, שייקר
רינגו סטאר - תופים, טמבורין
ג'ורג' מרטין - פסנתר, הרמוניום, עוגב לורי, עוגב וורליצר, מלוטרון, עוגב המונד, גלוקנשפיל, לולאות טייפ
מאל אוונס – מפוחית בס
ג'ף אמריק – לולאות טייפ
הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז, שיצא בשנת 1965. הוא נכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס והופק על ידי אנדרו לוג אולדהם.
ריף הגיטרה של ריצ'רדס – שנועד להיות מוחלף על ידי קרן יער – פותח ומניע את השיר.
מילות השיר מתייחסות לתסכול מיני ומסחור.
השיר יצא לראשונה כסינגל בארצות הברית ביוני 1965 והופיע גם בגרסה האמריקאית לאלבום האולפן הרביעי של הסטונס, "Out of Our Heads", שיצא ביולי באותה השנה.
"Satisfaction" היה להיט, שהעניק לסטונס את המקום הראשון שלהם בפעם הראשונה בארצות הברית.
בבריטניה, השיר הושמע בתחילה רק בתחנות רדיו פיראטיות, מכיוון שמילותיו נחשבו למרמזות מיניות יותר מדי.
לימים זה הפך לשיר הרביעי של הסטונס שהגיע למקום הראשון במצעדי בריטניה.
ב-2004 הציג מגזין "רולינג סטון" את "(I Can't Get No) Satisfaction" במקום השני ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
השיר נוסף לרישום הלאומי להקלטות של ספריית הקונגרס בשנת 2006.
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים119
מיק ג'אגר – שירה וקולות רקע
קית' ריצ'רדס – גיטרה חשמלית וקולות רקע
בריאן ג'ונס – גיטרה אקוסטית
ביל ויימן – גיטרה בס
ג'ק ניטשה – פסנתר, תוף מרים
(מילולית: "השמש שלי") הוא אחד השירים הנאפוליטניים הידועים בעולם.
מילות השיר נכתבו על ידי ג'ובאני קאפורו והלחן חובר על ידי אדוארדו די קפואה.
מילות השיר חוברו על ידי ג'ובאני קאפורו (Giovanni Capurro 1859–1920), משורר נפוליטני שחי בעוני כל ימיו.
קאפורו, שייחל להצלחתו של השיר ובכך אף לתגמול כספי, מסר את הטקסט לידיו של המלחין אדוארדו די קפואה (Eduardo di Capua, 1865–1917), שהתפרנס בדוחק אף הוא מעבודות קטנות ומזדמנות בתחום המוזיקה.
די קאפואה לקח את מילות השיר עמו לאוקראינה, לשם נסע זמן קצר לאחר מכן לצורכי עבודה.
השיר הנפוליטני המפורסם בכל הזמנים הולחן, אם כן, למרבה האירוניה, לא בנאפולי, כי אם באודסה, על שפת הים השחור.
משחזר די קאפואה לנאפולי, הגיעו שני מחברי השיר להסכמה כי ישלחו את השיר להתמודד בתחרות פיידיגרוטה הנודעת, תוך תקווה לחלוק בחמש מאות הלירות המובטחות כפרס לזוכה.
תקוותיהם של השניים נתבדו כאשר הגיע השיר למקום השני בלבד בתחרות שנערכה בשנת 1898.
שני האמנים מחברי השיר נפטרו בגיל צעיר ובחוסר כול; די קאפואה נפטר בשנת 1917 וקאפורו בשנת 1920. בינתיים זכה שירם לפרסום רב והושר על ידי זמרי הטנור המפורסמים ביותר באותה תקופה, לרבות פרננדו דה לוצ'יה ואנריקו קארוזו, שאף הביא את השיר עמו לאמריקה.
סיפור נודע המלמד על ההצלחה שלה זכה השיר הוא זה של המשחקים האולימפיים בשנת 1920 באנטוורפן (האולימפיאדה השביעית); בשנה זו זכה בשתי מדליות זהב אצן המרתון האיטלקי אוגו פריג'ריו.
בטקס סיום התחרויות, משעלה פריג'ריו על דוכן המנצחים, התזמורת, שהייתה אמורה לנגן את המארש המלכותי (ההמנון האיטלקי דאז), השתהתה משך זמן מה מכיוון שהמנצח איבד את הפרטיטורה.
משלא נמצאו התווים החליט המנצח שינוגן השיר "'O sole mio" שזה מכבר הפך למעין "המנון בלתי רשמי" של איטליה.
מזה מספר שנים, על הפרטיטורות המודפסות של השיר נכתב "מילים מאת ג'.
קאפורו, לחן מאת די קפואה - מאצוקי".
ההוצאה לאור בּידֶרִי, על מנת לחדש את זכויות היוצרים, עודדה את המוזיקאי אלפרדו מאצוקי (Alfredo Mazzucchi) לבצע שינויים מזעריים בפרטיטורה המקורית.
השיר 'O sole mio זכה ברבות השנים לביצועים רבים של זמרי אופרה, זמרי שירים נפוליטניים, זמרי רוק ואחרים, ואף זכה לגרסאות רבות בשפות שונות.
בין היתר, ידועים ביצועיהם של לוצ'אנו פבארוטי, אנריקו קארוזו, מריו לנצה, אלביס פרסלי (It's Now or Never), ג'וזפין בייקר ועוד.
השיר זכה גם לגרסה עברית בשם "בוקר הפציע" בביצועו של ניסים סרוסי, באלבום "ירושלים".
את המילים תרגמה סמדר שיר.
('שעות...') הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי שיצא בשנת 1999.
מרבית שירי האלבום הופיעו כבר במשחק המחשב "אומריקון".
במשחק זה הופיעו בין השאר, דמויותיהם של בואי עצמו, של אשתו הדוגמנית אימאן, ושל שני המוזיקאים ריבס גברלס וגייל אן דורסי.
גולשים באתר האינטרנט של בואי "BowieNet" הוזמנו בתרגיל שיווקי יוצא דופן לכתוב מילים לאחד משירי האלבום, ללחן קיים.
אלכס גראנט זכה בתחרות כתיבת השיר "What's Really Happening", והוא גם הוזמן לצפות בבואי מקליט את השיר באולפן.
על עטיפת האלבום מופיע בואי בחזות עדכנית, מגולח עם שיער ארוך, אוחז בידיו את דמותו של בואי המזוקן וקצוץ השיער, כפי שהייתה מוכרת מתקופת אלבומו הקודם Earthling, הנראית ללא רוח חיים.
החזות העדכנית משווה לבואי מראה רך ונערי יותר, דבר שבא גם לידי ביטוי בחלק משירי האלבום שהזכירו את עבודתו המוקדמת של בואי בראשית שנות ה-70.
אחת ממהדורות האלבום כללה עטיפת שהודפסה בטכניקה עם אפקט תלת-ממד.
בשנת 2004 הוציא בואי את האלבום במהדורה מורחבת שכללה דיסק נוסף שהכיל שירים שלא הופיעו באלבום המקורי, מיקסים וגרסאות שונות.
שמו של האלבום , רומז לממד הזמן שגם החל להעסיק את בואי כמוזיקאי רוק מזדקן, וכן לקראת סוף המילניום הקרב ובא.
דייוויד בואי - שירה, קולות, גיטרה, קלידים, כלי הקשה, סקסופון.
ריבס גברלס - גיטרות, תכנות תופים, קלידים.
מארק פלאטי - גיטרות, תכנות תופים, קלידים.
אוורט בראדלי - כלי הקשה.
מקוםתאריםמכירות צרפת (SNEP) זהב 100,000 הממלכה המאוחדת (BPI) כסף 60,000
הוא שיר בסגנון רוק רך, שיצא לאור בשנת 1987 עבור פסקול הסרט "ריקוד מושחת".
השיר נבחר לסצנת הסיום בסרט, והוקלט כדואט של ביל מדלי וג'ניפר וורנס.
השיר נכתב על ידי, פרנק פריווט סולן להקת Franke and the Knockouts.
גרסת הדמו שהקליט פריווט עבור הסרט יצאה כרצועת בונוס בהפצה מחודשת משנת 1998 של אלבום הבכורה של הלהקה משנת 1981.
בעקבות הפופולריות הרבה של הסרט, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. הוא אף זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1987, בפרס גראמי על ביצוע הפופ הטוב ביותר של הרכב ווקאלי לשנת 1988, ובפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר לשנה זו.
לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי לאורך השנים, בהן דואט של הדוגמנית קייטי פרייס ובעלה באותה עת, הזמר פיטר אנדרה, ב-2006, דואט של ג'רמיין ג'קסון וג'וסלין בראון ב-2007, בארי מנילו ב-2008, ודואט של דיאנה אגרון וקורד אוברסטריט בפרק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "Glee" (יצא גם במסגרת פסקול העונה).
להקת הבלאק אייד פיז השתמשה בפזמון החוזר של השיר בשירם המצליח "", שיצא ב-2010.
I've Just Begun) Having My Fun) (בעברית: (רק התחלתי) ליהנות) הוא סינגל שיווקי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס מתוך אלבום האוסף הראשון שלה, Greatest Hits: My Prerogative.
הסינגל יצא לאור ב-17 באוגוסט 2004.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-23 במצעד השירים הדיגיטליים.
השיר "", היה במקור היה אמור להיות רצועה מתוך אלבום האולפן הרביעי של ספירס, In the Zone, שיצא בשנת 2003. השיר נכתב על ידי ספירס, מישל בל, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג, הנריק ג'ונבק, והופק על ידי פונטוס וינברג.
השיר נכלל לראשונה כרצועת בונוס באלבום ה-DVD של Britney Spears: In the Zone.
ביקורות של השיר התייחסו ליחס המנוגד והמוזר בין השיר לשאיפתה של ספירס להקים משפחה.
"" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השני, The Woman in Me.
השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 1995, כסינגל הרביעי מתוך האלבום, וכסינגל השביעי של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד שירי הקאנטרי של קנדה.
בדומה ל-"" ו-"" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט ג'ון "מאט" לאנג.
השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ רוק.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי סטיבן גולדמן וצולם בניו יורק שבארצות הברית.
הקליפ צולם ב-4 בנובמבר 1995 ופורסם אחד עשר ימים לאחר מכן.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את טוויין כשאורות כחולים מקיפים אותה.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2.1 מיליון צפיות.
(בעברית: (אני הולך) לאהוב אותי שוב) הוא שיר מהסרט הביוגרפי "רוקטמן" משנת 2019. השיר נכתב על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, ובוצע על ידי אלטון ג'ון וטארון אגרטון.
בסרטון המוזיקה הרשמי מופיעים שני קטעי ארכיון מהקריירה המוקדמת של אלטון ג'ון וכן סצנות מהסרט.
השיר זכה בפרס "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77, "השיר הטוב ביותר" בטקס פרסי הבחירה ה-25 של המבקרים ו"השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי הלוויין 24. ב-9 בפברואר 2020 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-92.
את הווידאו קליפ ביים קי ארנס .
הוא הועלה לחשבון Vevo הרשמי של ג'ון ב־13 ביוני 2019. בסרטון מככבים ג'ון ואגרטון, עם צילומים של אגרטון כג'ון ברוקטמן, וכלל קטעי ארכיון של המוזיקאי וקליפים של ג'ון וגם אגרטון מקליטים את השיר באולפן.
הסרטון כלל גם אנימציה קליידוסקופית מהולה ביצירות אמנות של אלבומים וכרזות קונצרט מימי הזוהר של ג'ון.
סרטון המוזיקה יצא לאור ב־4 ביולי 2019 בחשבון הוובו של ג'ון.
להקת Purple Disco Machine הקליטה גרסת רמיקס למוזיקה של ג'ון ואגרטון.
הגרסה יצאה לאור בפלטפורמות להורדה ב-19 בדצמבר 2019.
"" הוא סינגל מ-1993 מהאלבום Ring של הקונלס.
את הקליפ ביים מארק פילינגטון .
הוא צולם בבית הספר התיכון נדהאם ב.
ברוגטון שבעיר ראלי שבמדינת קרוליינה הצפונית ב-1993. הקליפ מציג תמונות של כיתה ממחזור 1974–1975, תוך שילוב סרטונים של אותם אנשים כפי שהם נראו ב-1993. ב-14 בנובמבר 2015, לציון 40 שנה לכיתת 1974–1975, יצא סרטון מחודש של השיר המציג את חברי הכיתה כשהם נראים 22 שנה לאחר יציאת הסרטון המקורי.
מדינהתוארמכירותגרמניה (BVMI)זהב250,000שוודיה (GLF)זהב25,000הממלכה המאוחדת (BPI)כסף200,000
פראן הילי מלהקת הרוק האלטרנטיבי הסקוטית טראוויס אמר שהוא כתב את הסינגל "Writing to Reach You" כששמע את השיר מתנגן לו ברדיו.
"" (בעברית: "כי אתה צעיר") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת ההולנדית סי.
קאץ', מתוך אלבום הבכורה שלה, Catch the Catch.
הוא יצא לאור ב-20 בינואר 1986, בהוצאת חברות התקליטים הנסה רקורדס ואריולה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השישי במצעד השירים שבספרד.
השיר נכתב והופק על ידי דיטר בוהלן, איתו שיתפה פעולה סי.
קאץ' במהלך רוב הוצאת אלבומי האולפן והסינגלים שלה.
בשנת 1988, לאור העובדה שצברה להיטים רבים שזכו להצלחה בעיקר במדינות אירופה, הוציאה קאץ' את אלבום הלהיטים הראשון שלה Diamonds: Her Greatest Hits, בו נכלל השיר.
בנוסף לכך, השיר הוא שיר בסגנון הסינת'-פופ.
השיר מדבר על כאב לב, אותו חווה קאץ' בעקבות מערכת יחסים כלשהי.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-25 ביוני 2009. בקליפ, ניתן לראות את סי.
קאץ' שרה את השיר, תוך שהיא מחליפה תלבושות רבות ומאחוריה מסך כחול.
הקליפ צבר למעלה מ-28 מיליון צפיות.
האודיו של השיר צבר למעלה מ-5.2 מיליון צפיות, תוך שקליפ נוסף שלו צבר למעלה מ-3.1 מיליון צפיות.
בנובמבר 2014, עלה האלבום עצמו ליוטיוב ובתוכו גם השיר, תוך שהוא הצליח לצבור למעלה מ-19 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקוראירופה20 בינואר 1986תקליט 7 אינץ' • תקליט 12 אינץ'הנסה • אריולה
"" (בעברית: "(לְעוֹלָם לֹא אֶהְיֶה) מָרִיָּה מַגְדָּלֶנָה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה, מתוך אלבום הבכורה שלה, (1985).
הוא יצא לאור במרץ 1985, בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, כסינגל המוביל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השני במצעד הלועזי השבועי של רשת ג' וזכה להצלחה גדולה בישראל.
השיר נכתב על ידי מיכאל קרצו, הוברט קמלר, מרקוס לור וריצ'רד פאלמר-ג'יימס, והולחן והופק על ידי קרצו גם כן.
"" היה ללהיט בין-לאומי, תוך שהוא דורג במצעדי סוף השנה של פלנדריה, וגרמניה.
בין היתר, קיבל את תואר הכסף, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי (SNEP).
מספר עשורים לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-115 מיליון השמעות.
עבור "" צולם וידאו קליפ רשמי בשנת 1985, המציג את סנדרה בליווי נגן בס, נגן כלי הקשה וקלידן.
במאי הווידאו קליפים מייק לקבוש היה אחראי על הבימוי והניהול שלו.
הקליפ נכלל באלבומי האוסף של סנדרה , , ו-The Complete History.
הקליפ צבר למעלה מ-42 מיליון צפיות.
שני קליפים נוספים צברו יחד למעלה מ-76 מיליון צפיות.
אזורהסמכהיחידות שהוסמכו/מכירותגרמניה (BVMI)זהב500,000^צרפת (SNEP)כסף250,000** נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד.^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.
נתוני מכירות + סטרימינג המבוססים על הסמכה בלבד.
"" (מעוצב באותיות קטנות; בעברית: "זוֹ הָעוֹנָה הָאֲרוּרָה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore.
השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר גם כן.
השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
מבחינה מוזיקלית, "" הוא שיר חג המולד, שלא כולל את הערך החגיגי והמסורתי של החג, אלא אווירה מלנכולית.
בשיר מוצגת פרספקטיבה של מספרת בשם דורותיאה שמגיעה לעיר הולדתה בטופלו, מיסיסיפי, ונתקלת במאהב לשעבר, בידיעה שקשר מחודש ביניהם יסתיים בצורה שלילית.
זהו שיר רוק אלטרנטיבי ו"חורפי", בו יש שימוש בגיטרה חשמלית, מכונת תופים, כינורות, טרומבון וכלי מקלדת.
"" מקביל לרצועה, "Dorothea", שמספקת את נקודת המבט של מאהבה לשעבר.
עם יציאתו של Evermore, "" זכה לשבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה, שהעריצו את המילים והתחושה הנוסטלגית שלו ובנוסף לכך, העריצו גם את הלחן ה"חגיגי" שלו.
בארצות הברית, הוא הופיע לראשונה במקום ה-39 במצעד הבילבורד הוט 100, במקום השישי במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים ובמקום ה-13 ברולינג סטון טופ 100. בשאר רחבי העולם, הוא הגיע למקומות ה-13, 23 ו-24 בקנדה הוט 100, בילבורד גלובל 200 ומצעד הסינגלים האוסטרלי, בהתאמה.
ב-24 ביולי 2020, במהלך ההסגרים שאירעו בעקבות מגפת הקורונה, סוויפט הוציאה בהפתעה את אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore, שזכה לשבחים ביקורתיים נרחבים ולהצלחה מסחרית בינלאומית.
בספטמבר 2020, סוויפט, המפיקים והשותפים שלה לאלבום, ארון דסנר וג'ק אנטונוף, התאספו באולפן לונג פאונד, הממוקם בבקתה מבודדת בצפון מדינת ניו יורק, כדי לצלם את הסרט התיעודי, Folklore: The Long Pond Studio Sessions.
הסרט הופץ בהמשך בדיסני+ לצד אלבום הופעה שיצא בפורמטים דיגיטליים; סוויפט ביצעה את כל 17 הרצועות מ-Folklore בצורה מופשטת וסיפרה על התהליך היצירתי של פיתוח האלבום.
לאחר שלב הצילומים, סוויפט, אנטנוף ודסנר חגגו את יציאתו של Folklore בשתייה ובסופו של דבר החליטו להישאר בלונג פאונד והמשיכו באופן בלתי צפוי במלאכת כתיבת השירים.
סוויפט כתבה את "" באמצע הלילה, כשהייתה שיכורה.
למחרת, בערך בשעה 9:00 בבוקר, היא הציגה את מילות השיר לדסנר, שסיפר על אותו הרגע בריאיון לבילבורד: "זה בהחלט היה עוד רגע שבו המוח שלי התפוצץ, שהיא שרה לי את זה במטבח שלי וזה היה פשוט סוריאליסטי".
ארון דסנר הלחין את המוזיקה ל-"" מספר שנים לפני ש-Evermore יצא ותיאר אותה כאחת היצירות האהובות עליו אי פעם.
הוא השווה את הרקע והכתיבה של השיר לזה של "Peace" מ-Folklore וסיפר שהשיר יכול היה להישאר אינסטרומנטלי, אך "מישהו מיכולת הסיפור והיכולת המוזיקלית המדהימה של [סוויפט] לקח את זה ועשה משהו הרבה יותר גדול".
לפני יציאתו של Evermore, סוויפט פרסמה את השיר "" ב-9 בדצמבר 2020, בסטורי באינסטגרם, בו היא פרסמה תמונה שלה מאנטרטיינמנט ויקלי עם הכיתוב "הבגד הזה באמת צועק "" (2020)".
ב-10 בדצמבר 2020, סוויפט הודיעה שאלבום האולפן התשיעי שלה ו"אלבום האחות" של Folklore, Evermore, ייצא בחצות וחשפה את רשימת הרצועות שלו, שם "" הוצב במקום הרביעי.
בהכרזה, סוויפט פרסמה תמונות של רצועות שונות, כולל "", שמסופרת על ידי דמות בשם דורותיאה שעזבה את עיר הולדתה טופלו, מיסיסיפי להוליווד.
כשהיא חוזרת בחגים, היא חווה מחדש מערכת יחסים רומנטית ישנה עם מאהב אלמוני שאליו מיועד השיר, בידיעה שהוא ייעלם שוב.
"Dorothea", הרצועה השמינית באלבום, כתובה מנקודת מבטו של המספר ללא השם.
סרטונים עם המילים של כל שיר באלבום הועלו לערוץ היוטיוב הרשמי של סוויפט; סרטון המילים של "" צבר למעלה מ-6.5 מיליון צפיות נכון ליוני 2021.
"" הוא שיר רוק אלטרנטיבי מינימליסטי, ונוסטלגי.
חלק ממבקרי המוזיקה תיארו אותו כבלדת חג מולד מסורתית.
השיר נכתב בסולם פה מז'ור, עם קצב מהיר-בינוני של 146 פעימות בדקה.
השירה של סוויפט משתרעת בין C3 ל-A4. ב-"" יש שימוש דומיננטי בגיטרה חשמלית; הטכניקה המאפיינת את נגינת הגיטרה היא טכניקת הפינגר סטייל.
כמו כן, בשיר יש שימוש במכונת תופים, ומעט כלי הקשה מסונכרנים.
ארון דסנר ניגן בשיר בגיטרה האקוסטית, הבס, התופים, הגיטרה החשמלית והפסנתר; כמו כן, נעשה בו שימוש בצ'לו, הרמוניום, כלי מקלדת, טרומבון וכינור.
מבחינה לירית, "" כתוב מנקודת מבטה של אישה בשם דורותיאה, שחקנית הוליוודית שחוזרת לעיר הולדתה טופלו, מיסיסיפי במטרה לבקר את משפחתה בסוף השבוע של חג ההודיה.
דורותיאה נתקלת במאהב אלמוני לשעבר ונכנסת בשנית למערכת יחסים "חולפת אך אינטימית" עם מישהו מנעוריה, ומסיימת את הלילה במיטה יחד עימו, אף על פי שידעה שהיא תצטרך לנטוש שוב את מערכת היחסים שלהם.
בדומה ל-"Cardigan", "August" ו-"Betty" מ-Folklore, השיר הוא חלק מסדרת שירים שנכתבו מנקודות מבט שונות של אותה מערכת יחסים רומנטית; "Dorothea", הרצועה השמינית ב-Evermore, נכתבה מנקודת מבטו של המספר האלמוני, שנשאר אופטימי יותר לגבי האפשרות לצאת שוב עם דורותיאה.
עם זאת, דורותיאה מזכירה בכאב את חייה המפוארים בלוס אנג'לס, תוך שהיא מביעה תיעוב כלפי הקריירה עטורת הפרסים שלה, לטובת הנוחות שבעיר הולדתה.
בהמשך, הנמען האלמוני מצהיר: "אז אני אחזור ללוס אנג'לס ולמה שנקרא חברים / מי יכתוב ספרים עליי אם אי פעם אצליח / ו[אני] תוהה על הנשמה היחידה / מי יכול לדעת אילו חיוכים אני אזייף".
"" זכה לשבחים ביקורתיים נרחבים על הווריאציה ה"מרגשת למדי" שלו, ועל כך שהוא כולל מוזיקת חג מסורתית ובעל מסר "אופטימי יותר" בהשוואה לשירים אחרים מ-Evermore.
בביקורת שפורסמה במגזין רולינג סטון, בריטני ספנוס תיארה את השיר כ"חבטת בטן נוסטלגית" והוסיפה שהוא "לוכד בצורה מתוחה את הנוסטלגיה הספציפית להחריד ואת ההתפרקות המבולגנת המוכרת שחייבת ללוות אותה".
בהמשך, שיבחה ספנוס את "הפריחה הלירית" ואת הנרטיב שבשיר, וטענה שהם פחות אידיאליסטים.
לאחר מכן, היא הוסיפה שהם מבדילים אותו משירי חג מולד מסורתיים אחרים.
בביקורת על Evermore, קלייר שאפר, גם היא מרולינג סטון, שיבחה את קו העלילה המפורט מצדדים שונים של הסיפור ב-"" וב-"Dorothea".
מבקר המוזיקה, סם סדומסקי מפיצ'פורק, שיבח את השימוש של סוויפט בטקסט המפורט ובעל המשמעות והצהיר שהיא "מתייחסת לגיטרה החשמלית של [ארון] דסנר כאל דף יומן ריק וזאת, בנוסף לכך שהמחשבות שלה באות לידי ביטוי בשיר עצמו".
ברודי לנקסטר מ-The Sydney Morning Herald תיארה את "" כעוצמתי, וציינה בחיוב את אזכור "הנוסטלגיה של הפרוורים", שחשף את הנוחות שסוויפט חוותה בעיר הולדתה, אף על פי היותה ידוענית מפורסמת בכל רחבי העולם.