tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2021 השיקה סוכריות בצורת לבבות לכבוד יום ולנטיין (בשלושה טעמים וצבעים שונים: לבן/נענע, ורוד/אבטיח וסגול/פסיפלורה).
במהלך שנת 2022 הודיעה ברייטמן כי בכוונתה לקיים לג שני באסיה, שכלל שש הופעות נוספות שאירעו במסגרת "A Christmas Symphony" – סיבוב ההופעות אותו החלה בשנת 2021 לכבוד חג המולד.
אותן ההופעות התקיימו בשלוש ערים שונות ביפן: טוקיו, נגויה ואוסקה.
כרטיסי VIP הוצעו למכירה כבר באמצע שנת 2022. בהמשך לכך, פרסמה באתר האינטרנט הרשמי שלה פוסט בו הצהירה על סיבוב הופעות חדש, בשם "A Starlight Symphony".
פרק זמן לאחר מכן, פורסם פוסט נוסף בו נחשפו פרטים נוספים אודות סיבוב ההופעות.
בסמוך לאותו הפרסום, הוצעו למכירה כרטיסים נוספים לאור ההיענות ברחבי העולם.
השיר זכה לחשיפה תקשורתית נוספת כאשר מספר חודשים לאחר מכן, נפטרה אליזבת השנייה.
בשנת 2023, הודיעה ברייטמן ברשתות החברתיות על הארכה נוספת של סיבוב ההופעות "A Christmas Symphony".
במסגרת ההארכה, התווספו 22 הופעות נוספות, שתיים אירעו בקנדה ו-20 בארצות הברית.
ב-10 באוקטובר 2023, הוכרז שהיא תככב בתפקיד הראשי של נורמה דזמונד בגרסה האוסטרלית 2024 של "שדרות סאנסט" במלבורן החל ממאי 2024 לפני שיעבור לבית האופרה של סידני באוגוסט 2024. לקראת סוף שנת 2023 יצא לכבוד חג המולד הסינגל "Le Bonheur est Multicolore" בהשתתפות לואיזה ומתיאס.
הוא פורסם כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלושה-עשר שלה Winter in Paris שיצא לאור ב-17 בנובמבר, בפורמט של תקליטור בצרפת ובבלגיה בלבד.
בתחילת שנת 2024 הוציאה את "Love and Deepspace" – שיר הנושא הרשמי של משחק הווידאו, (2024).
בהמשך לכך, חידשה את "A Christmas Symphony" עם ארבע-עשרה הופעות.
ברייטמן למדה פיתוח קול ראשוני אצל אליזבת האוס, ראש טריניטי מיוזיק קולג' בלונדון, ולאחר מכן אצל אלן פאול מג'וליארד.
בהמשך הוכשרה אצל המורה לפיתוח הקול דייוויד רומנו.
לדברי ברייטמן, קולה יכול להגיע ל-F6.
דייוויד קאדיק, מנצח "פנטום האופרה" (1986), הצהיר:
לפעמים היא משתמשת ביכולות הווקאליות שלה במטרה לשלב מוזיקת פופ ומוזיקה קלאסית באותו השיר.
"Anytime, Anywhere" מ-Eden כולל את הלחן של אלבינוני, אך משלב הפקה חדשנית.
את השיר היא מתחילה בשירה קלאסית, עוברת לשירת פופ באופן זמני ומסיימת עם שירה קלאסית נוספת.
דוגמה נוספת לכך היא בסרט, "ריפו!
האופרה התורשתית" (2008), בשירים "Chase The Morning" ו-"Chromaggia" שביצעה כבליינד מג.
המוזיקה של ברייטמן מוגדרת בדרך כלל כקרוסאובר קלאסית.
לפי מנכ"ל מנהטן רקורדס איאן רלפיני, היא אחראית במידה רבה לפופולריות של הסוגה המוזיקלית.
בריאיון לפיפל משנת 2000 טענה ברייטמן שדבריו של רלפיני "נוראיים" כיוון שלדעתה, אין צורך להגדיר מוזיקה.
ההשפעות האישיות שלה כוללות מוזיקאים ואמנים משנות ה-60 וה-70, כמו דייוויד בואי ופינק פלויד, והיא משלבת בשיריה סוגות כמו פופ רוק ועד קלאסי.
במהלך הקריירה שלה הושוותה למדונה, שר וסלין דיון.
חלק מאלבומיה כוללים אריות אופרה של מלחינים כמו פוצ'יני (Harem, Eden ו-Timeless), שירי פופ של אמנים כמו קנזס ("Dust in the Wind" מ-Eden), דיידו ("Here with Me" מ-La Luna), ופרוקול הארום ("A Whiter Shade of Pale" מ-La Luna).
היא שרה בשפות רבות כדוגמת אנגלית, ספרדית, צרפתית, לטינית, גרמנית, איטלקית, רוסית, הינדית, מנדרינית ויפנית.
ב-1979, בגיל 18, התחתנה ברייטמן עם אנדרו גרהם-סטיוארט, שניהל באותה תקופה את הלהקה הגרמנייה טנג'רין דרים .
מאוחר יותר פגשה את אנדרו לויד ובר כשהשתתפה ב"קאטס".
ב-1983 התגרשה מגרהם-סטיוארט ומאוחר יותר באותה שנה התגרש לויד ובר מאשתו הראשונה, שרה הוגיל, איתה נולדו לו שני ילדים.
לברייטמן הייתה מערכת יחסים בת 10 שנים עם פרנק פיטרסון, במהלכה הם ניסו ולא הצליחו להביא ילדים לעולם.
בריאיון למגזין הבריטי , אמרה שאימהות זה דבר "מקסים", אך השלימה עם זה שלעולם לא יהיו לה ילדים.
ב-8 בפברואר 2012 עמדה ברייטמן להפוך ל"אמן למען השלום" של אונסק"ו.
בנוסף היא משתפת פעולה עם פנסוניק ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ומככבת במסע הפרסום The World Heritage Special.
בשנת 2012, בשיתוף עם Virgin Galactic, הושקה תוכנית המלגות – "ברייטמן STEM" (מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה).
התוכנית עזרה לנשים צעירות בארצות הברית להמשיך וללמוד בקולג' במשך ארבע שנים.
ב-27 ביוני 2013 הודיעה קבוצת ריינווד בתיאטרון בייג'ינג שברייטמן תהיה שגרירת קידום המכירות שלה; דבר שהיווה ציון דרך בהתרחבות הגלובלית של ריינווד גרופ, בלונדון בארבע השנים שעקבו למאורע.
זו הפעם השנייה שהקבוצה משתפת פעולה עם אמן משפיע, הראשונה הייתה עם זמר הטנור הספרדי פלאסידו דומינגו, ב-2008. בנובמבר 2013, תרמה 533,000 דולרים לאלו שנפגעו מהוריקן אינגריד בגררו, מקסיקו – כל הרווחים נאספו במופע שקיימה במקסיקו סיטי ב-13 בנובמבר 2013.
ב-30 באוקטובר 2013 הודיעה ברייטמן באמצעות התקשורת שהיא מתכבדת להיות חלק מהמועצה המייעצת של מרכז צ'לנג'ר; ארגון החינוך המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה ללא מטרות רווח (STEM).
בהצהרתה אמרה: "באמצעות השותפות שלי עם מרכז צ'לנג'ר, אני מקווה לעורר בילדים את אותה הפליאה וההתרגשות לחקר החלל שאני מרגישה בעצמי".
מרכז צ'לנג'ר והרשת שלו שכוללת יותר מ-40 מרכזי למידה בהם מעסיקים את התלמידים בהתנסויות מעשיות שמחזקות ידע במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM).
בנוסף לכך, מלמדים אותם על המשך החיים שלהם ועל האפשרויות שלהם כסטודנטים עתידיים.
באפריל 2014 לוהקה ברייטמן כמנהלת תזמורת בערב הצדקה Symfunny, שהתקיים בחסות הארגון Parkinson's UK ברויאל אלברט הול ב-4 ביוני, במטרה למצוא תרופה למחלת פרקינסון.
ביולי 2015 הונפקו מלגות המוזיקה של קרן אנדרו לויד ובר ושרה ברייטמן.
המלגות הוענקו לסטודנטים בלימודי התואר השני שלהם ברויאל נורת'ן קולג' למוזיקה, כחלק מתוכנית לתואר שני במוזיקה.
בשנת 2020 החלה מגפת הקורונה שעוררה בהלה, מלוּוה במשבר כלכלי משמעותי ברחבי העולם.
בעקבות כך החליטה ברייטמן לקיים את אירוע At Home with Sarah Brightman ("בבית עם שרה ברייטמן").
במסגרת האירוע ביצעה באופן וירטואלי הופעה שנועדה להפיח תקווה באנשים שהיו בהסגר או בידוד.
"אני ואלברט" (הנסיכה ויקטוריה וילדה עזובה), תיאטרון, לונדון.
"קאטס" (ג'מימה), תיאטרון לונדון החדש 1981.
"נייטינגייל" (זמירה), פסטיבל בוקסטון 1982 והליריקה, האמרסמית'.
"שיר וריקוד" (הילדה/אמה), תיאטרון פאלאס בלונדון ב-28 באפריל 1984.
"פנטום האופרה" (כריסטין דאי), תיאטרון הוד מלכותה בלונדון 1986, ברודוויי 1988.
"היבטים של אהבה" (רוז ויברט), דצמבר 1990 בתיאטרון ברודהרסט בברודוויי.
"שדרות סאנסט" (נורמה דזמונד), 2024, אוסטרליה.
"טרלוני מהבארות" (רוז טרלוני), תיאטרון הרולד פינטר 1992.
"ערכים יחסיים" (מירנדה פרייל), פסטיבל צ'יצ'סטר ותיאטרון סאבוי 1993.
"אובססיה מסוכנת" (סאלי דריסקול), תיאטרון היימרקט, בסינגסטוק 1994.
"התמימים" (גברת גידנס), תיאטרון היימרקט, בסינגסטוק 1995.
"שיר וריקוד", סרט משנת 1984, שבוצע בשידור חי על הבמה.
"סבא", סרט מונפש לילדים משנת 1989, ביצעה את "Make Believe" בכתוביות הסיום.
"ארמון של סורגים", סרט משנת 1999. ביצעה את "Deliver Me" במהלכו.
"זמן הידע", סרט גרמני משנת 2000, בו הופיעה בתור עצמה.
האופרה התורשתית", סרט משנת 2008, בו הופיעה בתור מגדלנה "בליינד מג" דפו.
"אמאלפי: תגמוליה של האלה" (Amarufi: Megami no hôshû), סרט משנת 2009 (יפן), בו הופיעה בתור עצמה.
"לילה ראשון", סרט משנת 2010, בו הופיעה בתור סיליה.
"פנטום האופרה ברויאל אלברט הול", סרט משנת 2011 שיצא לכבוד יום השנה ה-25 שהוצג בשידור חי באלברט הול, בו הופיעה בתור עצמה.
שרה ברייטברג-סמל (21 בספטמבר 1947 – 6 בנובמבר 2022) הייתה אוצרת ומבקרת אמנות ישראלית, כלת פרס ישראל לאמנות פלסטית לשנת 2020.
בעת עבודתה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנות ה-80 של המאה ה-20 גיבשה את המסגרת התאורטית של גישת "דלות החומר" באמנות חזותית בישראל.
לאחר פרישתה מן המוזיאון, ערכה במשך שנים רבות את מגזין האמנות "סטודיו".
ברייטברג־סמל נולדה בתל אביב וגדלה בחולון.
הוריה, מאיר ברייטברג וציפורה לבית זילברשטיין, היו ניצולי שואה שעלו לארץ ישראל ממחנה העקורים ברגן־בלזן.
שניהם ניצלו בזכות חסידי אומות העולם פולנים.
בוגרת תולדות האמנות ומדע המדינה, ותואר שני באמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
ברייטברג-סמל הייתה כתבת לענייני ירושלים העלייה והקליטה בעיתון "למרחב" וכך כתבה גם על מחאת הפנתרים השחורים.
ב-1969, בעודה סטודנטית לאמנות בת 22, קיבלה מד"ר יצחק בצלאל (שערך את מוסף התרבות משא) את תפקיד מבקרת האמנות בעיתון זה ובעיתון "דבר".
בתום לימודיה הפכה למבקרת אמנות ומראיינת ב"ידיעות אחרונות" במוסף הספרות.
בשנת 1988 פרסמה את המאמר "אגריפס נגד נמרוד" בעיתון ידיעות אחרונות.
בין השנים 1977–1989 שימשה כאוצרת לאמנות ישראלית במוזיאון תל אביב .
במסגרת עבודתה אצרה תערוכות רבות של אמנים ישראלים כגון תערוכתו של רפי לביא ואחרים.
בין התערוכות הקבוצתיות שאצרה במוזיאון בולטות התערוכות "אמן - חברה - אמן" (1978) ו"רוח אחרת" (1981), אך התערוכה הידועה ביותר שאצרה בתפקידה זה הייתה "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" (1986).
התזה שהציגה בתערוכה זו, ביקשה להפריד בין האמנות המקומית לבין סגנון האמנות הבין-לאומית של אותה עת, על ידי תיאור סוציולוגי-אסתטי של האמנים הישראלים ודרך התייחסותם אל מסורת האמנות האירופית.
בעבודותיהם של האמנים השונים שהציגה בתערוכה מצאה ברייטברג-סמל מאפיינים של אימוץ חומרי אמנות "דלים" כגון דיקט, קרטון, שימוש בקולאז' ועוד, אשר נבעו מביקורת פוליטית על החברה והתרבות הישראלית וכן מתפיסה א-אסתטית שמקורה במסורת היהודית.
ברייטברג-סמל אף שימשה אוצרת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה (1982, 1997).
בשנת 2010 אצרה במוזיאון תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית של האמן משה גרשוני שהביאה עשרות אלפי מבקרים למוזיאון, ולוותה בספר מקיף על האמן שעמד על גדולתו ומורכבותו.
בשנת 2003 נבחרה ליקירת תל אביב, על ידי עיתון "העיר"
בשנת 2005 זכתה בפרס משרד החינוך והתרבות בקטגוריה "פרס האוצר".
בשנת 2020 זכתה בפרס ישראל בתחום האמנות הפלסטית.
מנימוקי השופטים למתן הפרס: "פעילותה המשפיעה ורבת השנים בשדה האמנות התאפיינה באותנטיות, ביושרה, בחוכמה ובידע רב.
על כל אלה מצאה הוועדה את הגב שרה בריטברג־סמל ראויה לפרס ישראל לאמנות לשנת תש"ף."
ב-1977 הכירה את בעלה עדי סמל (1935–2007) שהיה מנהל אירועי התרבות של מוזיאון תל אביב ומנהל מוזיאון מגדל דוד, ואחיו של נועם סמל.
נפטרה מדום לב ב-6 בנובמבר 2022, והובאה למנוחות בבית העלמין בנס ציונה.
שרה (שוריקה) ברוורמן-שפכנר (17.5.1919 - 10 בפברואר 2013), הייתה מצנחני היישוב, מהלוחמות הראשונות ששירתו בפלמ"ח וממקימות חיל הנשים בצה"ל.
נולדה בבוטושאן שברומניה, ילדה חמישית למשפחה ציונית.
בגיל 9 הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר".
בשנת 1938 נבחרה על ידי השומר הצעיר לעלות לארץ ישראל ולעבור שם הכשרה חקלאית.
רבים מחבריה עלו לארץ כמעפילים.
עם הגיעה ארצה החלה בלימודי רפתנות בבית הספר החקלאי "עיינות".
שם הכירה את עדה פישמן-מיימון, אז מנהלת המשק, והצטרפה לפעילות ב"הגנה".
בשנת 1940 עברה למגדיאל והצטרפה לפלוגה ב' של הפלמ"ח בשנת 1942. בשנת 1943 סיימה קורס מפקדי מחלקות.
בשנת 1944 נמנתה עם 37 "צנחני היישוב" שהתנדבו לצנוח בשטחי אירופה הכבושה על ידי גרמניה הנאצית.
משימה זו הייתה חלק ממאמצי היישוב היהודי בארץ ישראל, העני מאוד באותה תקופה בנשק ובאמצעים, לעזור במשהו ליהדות אירופה ולמלחמה בנאצים.
לאחר שבקשות היישוב להפצצת מחנות ההשמדה לא התקבלה, הציעו מפקדי היישוב לבריטים לשלוח מספר אנשי פלמ"ח מעבר לקווי האויב, כדי ליצור קשר עם טייסים שבויים בגרמניה, עם הפרטיזנים ותוך כדי כך גם לעזור ליהודים בהכשרה צבאית, כספית ומוראלית.
למטרת המשימה עברה יחד עם צנחנים נוספים מיונים רבים וקורסים שכללו קורס צניחה בבסיס רמת דוד.
לאחר טקס סיום קורס הצניחה, שהתקיים בתל אביב, הועברו למצרים למעבר קורסי אלחוט, נהיגה, אנגלית והשפה הזרה המתאימה למקום המשימה המיועד של כל צנחן (במקרה שלה - רומניה).
לכל צנחן נתפר סיפור כיסוי, למקרה שייתפס וייחקר.
על הצנחנים הגברים ריחף עונש מאסר בלבד, כלוחמים בעת מלחמה, אולם על הצנחניות איים עונש מוות, שכן כל אישה לוחמת סווגה מיד גם כמרגלת.
סיפור הכיסוי של שרה היה שהיא עיתונאית זרה ששהתה בישראל מספר שנים במסגרת עבודתה, וכי ביקורה באירופה הוא חלק מעבודה זו.
בכל שלבי האימון התאמנה שרה ברוורמן למשימה יחד עם חביבה רייק שהגיעה לסלובקיה, ולאחר שישה שבועות נתפסה ונרצחה בידי הגרמנים.
באוגוסט 1944 יצאה למשימתה הראשונה, עם צנחנים נוספים.
כל אחד מהם היה חמוש ובבגדיו מוסתרות כמויות כסף גדולות מאוד למטרות קיום, שוחד וסיוע כספי לפרטיזנים או ליהודים שייפגשו בדרך.
שרה ברוורמן לא סיימה את קורס הצנחנים בבסיס חיל האוויר הבריטי "רמת דוד" משום שבהגיע הרגע בו הייתה אמורה לקפוץ מהמטוס ולצנוח, נתקפה פחד וקפאה במקום.
לימים סיפרה כי אותו אירוע של פחד מהקפיצה הוא טראומה המלווה אותה כל חייה.
למרות שלא צנחה, מוסדות היישוב בארץ ישראל, וכן המפקדים הבריטים הממונים על החדרת הצנחנים לאירופה, הכירו בחשיבותה ובכישוריה.
על כן, היא הוטסה לשטח שבשליטת הפרטיזנים ביוגוסלביה ומשם הייתה אמורה לעבור לרומניה, יעד שליחותה.
משימתה בוטלה עקב הצטרפותה של רומניה לבעלות הברית.
לאחר תקופה בקרב הפרטיזנים, היא הוחזרה לאיטליה ומשם לארץ ישראל, לקיבוצה, שמיר.
לאחר חזרתה ארצה, שימשה ברוורמן בשנים 1947-1945 כרכזת חברות הפלמ"ח בצפון הארץ וקיימה קורסים ארציים לחברותיו.
ברוורמן הייתה ממקימות חיל הנשים (ח"ן) בצה"ל.
בשנת 1948 הטיל יעקב דורי את המשימה עליה ועל שושנה גרשונוביץ, קצינה לשעבר בצבא בריטניה.
בתחילה לא הייתה לח"ן שום תשתית או ציוד, אך שרה ושושנה נעזרו בארגוני נשים כמו ויצו ונעמת.
בעמל רב עלה בידן להשיג את כל הדרוש לפעילות מלאה של חיל חדש בצה"ל.
לאחר הקמת הח"ן שימשה ברוורמן כמדריכה בקורס הראשון למפקדות ח"ן, כקצינת משמעת ואף טיפלה בנושאי כשרות.
בהמשך הפכה לקצינת הדרכה בחיל.
יצאה ליוגוסלביה בשליחות ההגנה ועם שובה ארצה סיימה את שירותה בדרגת רס"ן וחזרה לקיבוצה.
ברוורמן-שפכנר התגוררה בקיבוץ שמיר שבו הייתה חברה מאז היווסדו.
העבירה הרצאות לחיילי ולקציני צה"ל, לזכר האנשים עמם לחמה, המשימה והתקופה, וכדי להעלות על נס את של גבורתם של האנשים הפשוטים.
ב-10 ביולי 2008, בגיל 89, הוענק לה "אות השירות המבצעי" על ידי מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם הרצי הלוי.
ב-2010 הייתה בין משיאי שתים-עשרה המשואות ביום העצמאות ה-62 למדינת ישראל.
ברוורמן נפטרה ב-10 בפברואר 2013 בקיבוץ שמיר, והובאה למנוחות בבית העלמין של הקיבוץ.
שרה ברליס היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, שחקנית וסופרת אמריקאית.
פריצתה הגדולה התרחשה בשנת 2006, עם הלהיט "Love Song", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד השבועי האמריקני.
מנעדה הקולי נע מקונטרה אלט ועד מצו-סופרן.
ברליס נולדה וגדלה באאוריקה, קליפורניה.
הייתה חברה במקהלת בית הספר שלה, וכן השתתפה במחזות זמר במסגרת תיאטרון קהילתי מקומי.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון של אאוריקה ביוני 1998, כאשר היא מקבלת את התואר "המוכשרת ביותר" בספר המחזור של אותה שנה.
ברליס למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם הייתה חברה בהרכב א-קפלה.
ניתן לשמוע אותה באלבומם Dysfunktional Family שרה את "Gravity" ו-"I Want You Back" של חמישיית הג'קסונים.
ברליס הצהירה בתוכנית TRL של ערוץ המוזיקה MTV שלה וללהקה מארון 5 יש היסטוריה משותפת מילדותם בקליפורניה, עוד מהתקופה שהלהקה נקראה Kara's Flowers.
היא נהגה להופיע בקונצרט הסטודנטים השנתי, ואף זכתה פעמיים.
לאחר שהשלימה את לימודיה בקולג' בשנת 2002, ברליס הופיעה בברים ובמועדונים באזור לוס אנג'לס, כאשר היא מעדיפה לעבוד על חומר חדש לפני שהיא מתקדמת להופעות גדולות יותר.
היא הוציאה לאור שני דמואים שכללו בעיקר ביצועים חיים בשנת 2003: "The First One" באפריל ו-"The Summer Sessions" באוקטובר.
בשנת 2004 היא שיחקה כזמרת ברים בסרט ההודי "Girl Play" וביצעה את השיר "Undertow".
בינואר 2004 יצא לאור אלבום האולפן הראשון שלה, "Careful Confessions".
היא חתמה על חוזה עם Pete Giberga, בכיר בחברת אפיק ב-15 באפריל 2005. את יתרת השנה ותחילת 2006 השקיעה בכתיבת ועיבוד של שירים לקראת אלבומה הבא.
שירה "Gravity" הופיע קצרה בסרט העצמאי משנת 2006, "Loving Annabelle".
בנוסף, היא לקחה חלק בסיבוב ההופעות של מארק ברוסארד בשנת 2006, כאשר היא משמשת כמופע החימום שלו.
במהלך שנת 2016 ברליס יצרה, כתבה, הלחינה והפיקה את הגרסה הבימתית לסרט הקאלט "מלצרית" משנת 2007, שהוציאה כאלבום קונספט ואחר כך עובד למחזמר הפופולרי שמציג בברודוויי, באולם ברוקס אטקינסון, וכן בוסט אנד, בתיאטרון אדלפי, ואף הופיעה בתפקיד הראשי על בימות ברודוויי ווסט אנד.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של טינה פיי "בנות לנצח" אותה יצרה לרשת Peacock, בה ברליס גילמה את דון, כוכבת פופ בלהקת בנות משנות ה-90 שחוזרות לעשות קאמבק.
בשנת 2022 הופיעה בברודוויי במחזמר Into the Woods בתפקיד אשת האופה.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024שיר מקורי – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה"The Medium Time" מתוך "בנות לנצח"2025השיר הטוב ביותר – סרט תיעודי"Salt then Sour then Sweet" מתוך Come See Me in the Good Light
שרה בן-ראובן (נולדה ב-7 בספטמבר 1937) היא חוקרת ספרות ומרצה בגמלאות למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים.
נולדה בתל אביב כשרה אפרַימי להורים יוצאי פולין וליטא.
למדה בבית הספר היסודי לדוגמה ובתיכון עירוני א' בתל אביב.
סיימה תואר ראשון (1961) ושני (1971) בהיסטוריה של עם ישראל ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
שימשה במשך שנים מורה למקרא בתיכון ברחובות.
בשנת 1973 החלה לשמש כמרצה למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים, תפקיד בו החזיקה עד לשנת 2003.
הייתה נשואה לאברהם בן-ראובן, פרופסור לכימיה באוניברסיטת תל אביב, ממנו התאלמנה ב-2020, ולהם שלושה ילדים.
לקט משדה המקרא והספרות, דפוס תירוש, 2005
הדסה וחוט השני: תולדות חייה ופועלה של הדסה פרלמן-קלוורי-רוזנבליט (1945-1891), הוצאת אריאל, 2008.
ילדי הר היער: הילדים שנסעו ברכבות לחיים, הוצאת אריאל, 2010 (יחד עם רמי בן-ראובן)
כעץ באפילת היער, על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן 2013
מעשה בילדה בודדה, על חייה ויצירתה של מרים ילן-שטקליס, הוצאת כרמל 2015 (יחד עם רמי בן-ראובן)
אנדה ויצירתה, על אנדה עמיר-פינקרפלד, הוצאת גוונים, 2016
שרה ברגמן (נולדה בג' בתמוז תש"ד, 24 ביוני 1944) היא אשת חינוך וסופרת חרדית, הכותבת לילדים ולבני נוער.
נולדה בנס ציונה לרב ישראל בארי, רבה של נס ציונה, ולחוה דינה, בתו של הרב יעקב משה חרל"פ.
למדה בבית ספר תיכון חרדי ברמת גן.
בהמשך למדה ספרות עברית וחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
אחרי נישואיה בשנת 1965 עברה לגור בירושלים ולימדה שנים רבות בבית ספר התיכון "חורב".
שרה ברגמן התחילה את עבודתה הספרותית ככתבת צעירה בהצופה לילדים ובמעריב לנוער.
כתבה מדור קבוע בהצופה בשם "מיומנה של מורה" והשתתפה בעיתון הילדים הדתי זרקור.
נשואה לחנוך, ולהם שבעה ילדים, מתגוררים בשכונת קריית משה בירושלים.
בנם הוא יעקב משה ברגמן - מחבר הספר "המדינה היהודית".
מחתניהם:• הרב יוסף בן ארזה - מחבר סדרת הספרים "יוסף דעת" על התלמוד.
• הרב אחימאיר קלה - רב היישוב שפיר לשעבר.
• הרב אריה רוזנברג - ראש בית המדרש בישיבת דרך חיים.
אחיה הוא הדיין הרב בנימין בארי.
נכדם הוא הזמר דוד בן ארזה.
"יש לך מצווה", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ח
"כל ישראל חברים", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ט
"גשם של חלום", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ט
"בלב שמח", הוצאת זרקור, ירושלים תשמ"ד
"ימים טובים", הוצאת זרקור, ירושלים תשמ"ה
"כתובת על הקיר", הוצאת זרקור, ירושלים תש"ן
"יהלום אבוד", הוצאת זרקור, ירושלים תשנ"ג
"בית רב קומות", הוצאת זרקור, ירושלים תשנ"ט
"אש ברחוב השקמה", הוצאת זרקור, ירושלים תשס"א
"הפתרון מונח בכיס", הוצאת יפה נוף, ירושלים תשס"ד
"לכל חבילה יש כתובת", הפצת הספר, בני ברק תשס"ז
"הדרך לתל אורנים", דני ספרים, תשע"א.
"מסתור בלב הרים", מייזליק ספרים, תשע"ג.
"החבר של בודינא", הוצאת יפה נוף, תשע"ח.
שרה בדישי (נולדה ב-1952) היא זמרת ישראלית שהתפרסמה בראשית שנות השבעים.
בדישי הייתה סולנית "צוות הווי גולני", בו היו חברים בין היתר נורית גלרון, אבי בטלהיים ואריק סיני.
ההרכב פורק בתום שתי תוכניות בלבד.
בין שיריו בלטו במיוחד השירים "מוצאי שבת" ו"ג'בל רוס" (בעברית: הר דב).
התוכנית יצאה על תקליט משותף עם צוות הווי פיקוד צפון ותפסה צד אחד בו, שכלל שני שירים אלו וכן השירים "זה לא הולך ברגל", "המלאך של גולני", "גו גולני" ו"הלוך וחטוף".
שיר נוסף שהיה חלק מהתוכנית, "עשר המכות", לא יצא בתקליט זה, אלא כתקליט שדרים בודד לרדיו.
בשנת 1973 כתבו אורי ברזילי ויהודה בדיחי את השיר "אגדת שלום שבזי" לפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור".
השיר הוצע תחילה לירדנה ארזי, ועבר לבדישי לאחר סירובה.
הוא הפך לשיר המזוהה איתה ביותר.
השיר לא זכה בפסטיבל אך הושמע רבות ברדיו ובמצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי באותה שנה.
בשנת 1974 שבה בדישי אל הפסטיבל עם שירם של יורם טהרלב ואביבה אהרון "הביתה לחזור", שזכה לפופולריות.
בשנת 1975 הקליטה את הביצוע המקורי לשירם של יהונתן גפן ומתי כספי "מקום לדאגה", כשכספי מלווה אותה בקולות רקע.
היה זה שירה האחרון כזמרת מקצוענית.
מעט אחר כך פרשה לחלוטין מעיסוקה כזמרת.
שרה בדישי היא דודתם של הזמר והגיטריסט כפיר בן ליש, הזמר סער בדישי ושל אחיו, הסטנדאפיסט שאולי בדישי.
שרה בן דוד (31 ביולי 1939 – 31 באוגוסט 2024) הייתה פרופסור לקרימינולוגיה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
בן דוד נולדה בתל אביב ב-1939. משפחתה הייתה מהמעמד הבינוני הנמוך.
הוריה טובה ורפאל צימט, לא היו משכילים, ואמה לא סיימה אפילו בית ספר עממי.
עם זאת אמה הקנתה לה סקרנות לדעת, וטפחה את הרצון שלה ללימודים.
בן דוד שרתה בצה"ל בחיל האוויר, ועם השחרור החלה לעבוד כפקידה בבנק, ובערב למדה בסמינר למורים למלאכה.
מספר שנים שימשה מורה למלאכה לבנים, ולימדה מקצועות המתכת והעץ.
לאחר הולדת ביתה הבכורה התחילה ללמוד לתואר ראשון בסוציולוגיה וכלכלה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה אותו סיימה בשנת 1967, כשאמה ונעמי אחותה סייעו לה בטיפול בביתה התינוקת.
את התואר השני בחינוך סיימה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1971, ואת לימודי הדוקטורט סיימה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1983. לאחר סיום לימודי התואר השני ריכזה את המחקרים במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובמרכז לבריאות הנפש בכלא איילון.
התמחתה ורכשה ניסיון בטיפול בעבריינים.
פעילותה המדעית והציבורית של בן דוד התמקדה בעיקר בוויקטימולוגיה ובקרימינולוגיה.
בשנים האחרונות בן דוד פעלה בעידוד המחקר והפעילות בתחום ההטרדות המיניות של גברים ונשים, ולגבי ההדדיות באלימות בזוגיות ובמשפחה.
פרסומיה ופעילויותיה המדעיות בתחום הקנו לה הכרה בין-לאומית, דבר שבא לידי ביטוי בפרס שהוענק לה באוגוסט 2009 על תרומתה לוויקטימולוגיה על ידי האגודה העולמית לויקטימולוגיה (WSV), ובפרס שהוענק לה במאי 2009 מטעם Inter-University Center Dubrovnik על תרומתה להוראה הוויקטימולוגיה.
נוסף על כך שימשה כחברת הנהלה של האגודה העולמית לוויקטימולוגיה (WSV) משנת 1979, וכיהנה כ־12 שנים כסגנית נשיא באגודה זו החל משנת 1997.
לפני מספר שנים הוזמנה לפרסם מאמר לספר שהופק על ידי המשרד לענייני קורבנות של האו"ם.
מומחיותה בתחום הטיפול בעברייני מין אף היא זכתה להכרה והיא מונתה כמעריכת מסוכנות רשמית על ידי הוועדה של משרד הבריאות.
מספר שנים שימשה כיו"ר המועצה המייעצת לשר המשפטים ולשר לביטחון פנים, וכחברה בוועדת ההיגוי ויו"ר הוועדה המקצועית של מרכז היום לטיפול בעברייני מין בקהילה.
שימשה מספר שנים כראש המחלקה לקרימונלוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם גם יזמה והקימה את המגמה החברתית שיקומית בתואר השני, מגמה שהעמידה בוגרים רבים שפעילים בשטח ובאקדמיה.
הקימה ועמדה בראש שלוש עמותות
שעל – שרותי עזרה לקורבן, עמותה שהוקמה בשנת 1979 והיוותה חלוץ בקידום תחום הטיפול בקורבן.
אלעם – אגודה למניעת עבריינות מין, עמותה שקדמה את מקצוע הטיפול בעברייני מין, וקדמה את החקיקה בנושא.
קלת – קרימינולוגים לשרותי תקון (correction) במסגרת פעילותה בעמותת קלת הקימה יחד עם חברותיה את המרכז הראשון לטיפול בעברייני מין בקהילה.
במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון הייתה בן דוד בין המקימים של המחלקה לקרימינולוגיה ושימשה כראשת המחלקה מיום הקמתה.
המחלקה מונה כיום כ-300 תלמידים.
במסגרת המחלקה מתקיימים ימי עיון ועורכים ספר בנושא עבריינות נשים ואלימות במשפחה.
בן דוד הקדישה תשומת לב רבה להדרכת סטודנטים לתארים מתקדמים, הנחתה תלמידים לתואר השלישי ולתואר השני ושימשה כחברת מערכת בכתבי עת (Journal of Ethnicity in Criminal Justice; Journal of Offender Therapy and Comparative Criminology) כמעריכה (reviewer) של מאמרים במספר כתבי עת, כשופטת של עבודות תיזה ודוקטורט.
כנסים ופרסומים בתחום האלימות במשפחה
שותפים לדרך ולארגון הכנסים היו: ד"ר שרון אהרוני-גולדברג ממכללת נתניה, ד"ר יואב מזא"ה מהקריה האקדמית אונו, ד"ר יעל אביעד, ד"ר חגית בוני-נוח וד"ר אינה לוי מאוניברסיטת אריאל, והעיתונאי גיל רונן, יו"ר "שדולת המשפחה".
כמו כן פרסמה מאמר תחת הכותרת "הפמיניזציה של האלימות במשפחה" במידעון של אגודת הקרימינולוגים "קרימובלוג" (ינואר 2012) בו טענה כי: "אלימות נשית בזוגיות לא נתפסת כעובדה קיימת ולכן כמעט שלא מוכרת ולא מטופלת על ידי רשויות החוק והסוכנויות החברתיות השונות."
במסגרת המחלקה לקרימינולוגיה, בשיתוף עם ד"ר יואב מזא"ה מהקריה האקדמית אונו, בן-דוד אף שקדה על הספר "אלימות אילמת" בעריכת ד"ר יעל אביעד, ועסק באלימות של נשים נגד גברים במסגרת זוגיות.
מרכז יום לטיפול בעברייני מין בקהילה
בן דוד עבדה בתחום הטיפול בעבריינים במחקר ובעיבוד חומר מדעי כדי להשיג חסות ותמיכה בהקמת מרכז יום לטיפול ולמחקר של עברייני מין.
המרכז פעל בהמשך תחת משרד הרווחה, כששרות המבחן, הרשום לשיקום האסיר ועמותת קלת חברים בוועדת ההיגוי.
הקמת המרכז נבעה מתוך הבנה כי טיפול בעברייני מין ומניעת עבריינות מין הם צורך חברתי חיוני, וכי על מנת להגן על החברה ולהקנות לעבריינים דפוסי התמודדות חלופיים, יש צורך בפתרון מוסדר בקהילה.
המרכז נמצא במרכז הארץ ומיועד לתת מענה לאוכלוסייה של גברים מגיל 18 ומעלה, העומדים בקריטריונים מסוימים, אשר ביצעו עבירות מין או עבירות בעלות אופי של פגיעות מיניות.
המרכז פעל החל משנת 2005 והוא מהווה מרכז יחיד מסוגו בארץ שסיפק מענה לאוכלוסיית עברייני המין.
בשנותיה האחרונות עסקה יחד עם עמיתים בתכנון מרכז לשלום המשפחה, מרכז שבו יינתנו קורסים וסמינרים לקהילה הרחבה ולאנשי מקצוע בתחום, טיפול וגישור לזוגות ולילדים במשפחות בהם יש סכסוכים, מחקר והוראה בתחום המשפחה, האלימות הסכסוכים והגישור.
בן דוד הגדירה שני מושגים חדשים בתחום הוויקטימולוגיה – קורבן קריירה ודהומניזציה של הקורבן.
פרופ' שניידר הנשיא הראשון של האגודה העולמית לויקטימולוגיה אף ציין את תרומתה לשבח.
לפני כעשר שנים פתחה ופרסמה גישה תאורטית חדשה בוויקטימולוגיה – ויקטימולוגיה נורמטיבית או ויקטימולוגיה של הקורבן.
גישה זו מהווה את אחת מאבני היסוד של פרספקטיבה חדשה בוויקטימולוגיה – הוויקטימולוגיה החיובית – אותה פיתח נתי רונאל מאוניברסיטת בר-אילן בסיוע, בין היתר, של בן דוד.
לטענת שרה בן דוד ההתייחסות לתופעת האלימות במשפחה היא מוטה, ועוברת "פמיניזציה".
בן דוד מצביעה על ממצאי מחקר רבים המוכיחים כי האלימות הזוגית אינה מצטמצמת לאלימות גברית ולקורבנות נשית, אלא שזוהי תופעה הדדית, בה לעיתים האישה היא האלימה ולעיתים הגבר ובמקרים אחרים שניהם גם קרבנות וגם פוגעים.
התפישה לפיה מדובר בתופעה קולקטיבית בה קבוצת הגברים פוגעת בקבוצת הנשים מגבילה את ההתייחסות החוקית והמעשית רק לאלימות זוגית בה הגבר הוא המכה.
בספרות הוויקטומולוגית לא ניתנה עד כה תשומת לב למורכבות התופעה של האלימות בזוגיות, זאת מאחר שהקמת מרכזי סיוע לנשים ופרסומים של פמיניסטיות ביססו את התפישה שנשים הן קורבנות וגברים תוקפים.
עם זאת, השאיפה להגדרה נקיה משיפוט ערכי, מקשה על הגדרת הקורבן באלימות זוגית, מאחר שלא תמיד ברור כיצד התחילה האלימות, ולא תמיד זה שנפגע הוא הקורבן (האלימות יכלה להיות תוצאה של ייזום, קינטור או אף תקיפה מצד הקרבן).
כך לטענת בן דוד התפיסה החברתית עדיין מקובעת בהנחה שגויה שהאלימות בין בני זוג נובעת מניסיון הגברים להבטיח עליונותם, והאלימות הנשית היא תמיד לצורך הגנה עצמית, ויש התעלמות והשתקה של הממצאים המצביעים על חפיפה בין הקורבן לעבריין.
שרה ג'ורג' בגלי (, 19 באפריל 1806 - 15 בינואר 1889) הייתה פעילה לזכויות נשים, ואחת ממנהיגות העובדים החשובות בניו-אינגלנד במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19. לחמה לקיצור יום העבודה של פועלי המפעלים במסצ'וסטס ולהגבלתו ל-10 שעות עבודה יומיות.
מעורבותה בתמיכה בפועלים בלוואל, קשרה אותה למספר רפורמות משמעותיות בנושא זכויות נשים, ביטול העבדות, שלום, זכויות אסירים ובריאות.
שרה בגלי נולדה בניו-המפשייר לרודה וית'הם ונתן בגלי בני משפחות גדולות מניו-אינגלנד.
רודה ונתן עבדו כאיכרים ונאלצו למכור חלק מאדמותיהם כדי להקים טחנת קמח לפרנסת משפחתם.
היו לה שני אחים - תומאס והנרי ואחות מרי אוסגוד.
לטענתה הייתה ילדה לא רצויה, עובדה שדחפה אותה לפמיניזם על מנת להוכיח עצמה כאישה.
בשנת 1935, בגיל 30 עברה לראשונה לעיר לאוול לעבוד במפעל הטקסטיל "המילטון".
היא פרסמה את חיבורה הראשון "תענוגות חיי המפעל" בכתב העת המקומי "Lowell Offering" בשנת 1840. כתב העת היה כתוב, ערוך ומוצא לאור על ידי נשים עובדות, חלקן צעירות מאוד.
מטרתן הייתה לחשוף את הקשיים הייחודיים של נשים בעולם העבודה, בדרישה לסביבת עבודה בטוחה יותר עבור נשים.
בסוף נובמבר 1942 פוטרו 70 אורגות ממפעל "מידלסקס" לאחר שמחו ושבתו על הדרישה להעמיד שני נולי-אריגה במקום אחד.
זמן קצר לאחר אותה שביתה עברה בגלי לעבוד במפעל מידלסקס כאורגת, וייתכן כי תפסה את משרתה של אחת המפוטרות.
בין 1842 ל-1844 עזבו למעלה מ-1000 עובדות טקסטיל את העיר לאוול כתוצאה ממיתון כלכלי, שלווה בקיצוצי שכר והעלאת תביעות העבודה.
ב-1844 לאחר תום המיתון, תאגיד הטקסטיל "סטמפרד" העלה את משכורות עובדי הטקסטיל הגברים חזרה לתנאי 1842, אך לא את שכרן של העובדות הנשים.
בדצמבר 1844 נפגשה בגלי עם עוד 5 עובדות ב"היכל ההתנגדות לעבדות", בבלוק ספלדינג ברחוב מרכזי במרכז העיר לאדוול.
הן הקימו את "האגודה הנשית לרפורמה בעבודה בלאוול" (Lowell Female Labor Reform Association) שחרתה על דגלה מאבק לשיפור תנאי התברואה, ולצמצום יום העבודה לעשר שעות (באותה תקופה היה יום העבודה הממוצע בן כ-13.5 שעות במפעלי הטקסטיל).
בגלי מונתה כנשיאת ה-LFLRA, וצפתה בארגון גדל והולך עד אשר מנה למעלה מ-600 חברות.
הן פרסמו עיתון משלהן בשם "קול התעשייה" אשר פרסם כתבות ומאמרי נשים.
בשנת 19845 החתימו ה-LFLRA עצומה להגבלת יום העבודה, שאותה שלחו לבית המחוקקים של מסאצ'וסטס.
תוצאות העצומה ההמונית היו שלראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, קיים בית מחוקקים שימועים בנושא תנאי העבודה במפעלים, ופועלות (בגלי ביניהן) הוזמנו להעיד בפניו על שעות העבודה הארוכות ותנאי העבודה הלא בריאים.
ועדת בית המחוקקים שהובלה על ידי ויליאם שולר (William Schouler 1814-1873) קבעה כי בית המחוקקים אינו יכול להגביל את שעות העבודה וכי העניין צריך להיות מוכרע בין הנהלת תאגידי הטקסטיל לעובדים.
העובדים זעמו וניהלו קמפיין להפלת שולר בבחירות שלאחר מכן.
בגלי וחברותיה הוסיפו לשלוח עצומות לבית המחוקקים, ואספו למעלה מ-10,000 חותמים, מכל רחבי מסצ'וסטס (כ-2000 מתוכן היו של נשים ואנשים עובדים מלאוול עצמה).
שימוע נוסף התקיים, אולם גם בסופו סירב בית המחוקקים להתערב בהגבלת יום העבודה.
בכל מקרה הלחץ הציבורי והפוליטי על תאגידי הטקסטיל בלאוול היו כה גדולים עד כי אלו קיצרו את יום העבודה בחצי שעה בשנת 1847. כתוצאה מלחץ נוסף הופחת יום העבודה ל-11 שעות בשנת 1853.
ביולי 1846 התמנה ג'ון אלן לעורך העיתון "קול התעשייה" ופיטר מיידית את בגלי.
בגלי טענה כי הוא מנסה להחניף לקהל קוראיו, בני המעמד הבינוני העולה, אשר "מחלקת נשים" בעיתון לא תהיה לטעמו.
כועסת ומאוכזבת חיפשה בגלי עבודה חדשה.
בפברואר 1846, רק חודשים מספר אחרי ניסוייו המוצלחים הראשונים של סמואל מורס בטלגרף האלקטרוני, פתחה חברת הטלגרף המגנטי של בוסטון משרד בלאוול, ובגלי נשכרה להיות ככל הנראה הטלגרפרית האישה הראשונה בארצות הברית.
היא לא רק קידדה את המכתבים, אלא גם סייעה לאנשים לנסח את הודעותיהם ומכתביהם.
בתחילת 1847 נתמנתה בגלי להפעיל את המשרד של חברת הטלגרף המגנטי בספרינגפילד.
בספרינגפילד נעלבה בגלי לגלות כי היא משתכרת רק שלושת-רבעי השכר של המקבילים הגברים שלה.
שנה לאחר מכן שבה בגלי ללאוול, לעבוד במפעל המילטון, כשהיא מתגוררת עם אחיה הנרי.
היא חסכה כסף שאפשר לה לנדוד ברחבי ניו-אינגלנד ולכתוב על בריאות, זכויות עובדים, זכויות נשים וזכויות אסירים.
ב-1849 היא עברה לפילדלפיה שם עבדה עם חברי תנועת הקוויקרים, כמזכירה ומנהלת של "בית רוזין" אשר סיפק מקלט לנשים שעסקו בזנות ולנשים במצבי מצוקה.
ב-1851 עברו שרה וג'יימס לעיר אלבני במדינת ניו יורק, והחלו להפעיל מרפאה הומואפטית.
הומאופתיה הייתה באותה התקופה שדה חדש, אשר העדיף שימוש בצמחים על פני שימוש בפרקטיקות רפואיות אחרות שהיו נהוגות באותה התקופה כהקזת דם ועידוד הקאה.
המרפאה שלהם התמחתה בהצעת סיוע רפואי לנשים וילדים.
הם תמחרו את פעילות המרפאה ב"דולר לעשיר וחינם לעני".
ג'יימס החל בייצור המוני של תרופות הומואפטיות.
בשנת 1867 העבירו את מפעל התרופות שלהם לעיר ניו יורק, ועברו להתגורר בברוקלין.
שרה בגלי נפטרה ב-15 בינואר 1889 בגיל 82. לבני הזוג לא היו ילדים.
שרה ג'יין ברטון היא מעצבת אופנה בריטית, המכהנת (2014) כמנהלת הקריאטיבית של בית האופנה אלכסנדר מקווין.
היא עיצבה את שמלת הכלה של קתרין מידלטון לחתונתה עם הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' באפריל 2011. בשנת 2012 הופיעה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של טיים מגזין.
למדה אופנה בקולג' סנטרל סיינט מרטינס לאומנות ועיצוב בלונדון.
בשנת 1996 התמחתה בבית האופנה אלכסנדר מקווין עד לסיום לימודיה.
לאחר מכן חזרה לעבוד במשרה מלאה בחברה.
בשנת 2000 מונתה לראש מחלקת נשים, בתקופה זו עיצבה שמלות עבור מישל אובמה, קייט בלאנשט, ליידי גאגא וגווינת' פלטרו.
לאחר מותו של מקווין ב-2010 מונתה ברטון למנהלת הקריאטיבית.
בספטמבר 2010 הציגה ברטון בפריז לראשונה קולקציית נשים שעיצבה בעצמה.
ב-29 באפריל פורסם כי ברטון עיצבה את שמלת הכלה לחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון.
ברטון עיצבה גם את שמלתה של השושבינה, פיפה מידלטון.
ב-28 בנובמבר 2011 זכתה ברטון בפרס מעצבת השנה בטקס פרס האופנה הבריטי .
ביוני 2010 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת מנצ'סטר, בה למדה בעבר.
בשנת 2012 זכתה בתואר "קצינת מסדר האימפריה הבריטית" (OBE) בשל תרומה לתעשיית האופנה הבריטית.
שרה באדל היא שחקנית תיאטרון וקולנוע אנגלייה.
היא בתם של השחקן אלן באדל ושל השחקנית איבון אוון.
למדה ב-Poles Convent בהרטפורדשייר, ובבית הספר למשחק האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בינואר 1963 בהפקה של להקת התיאטרון "בריסטול אולד ויק" ל"המלט", בסיור הופעות בהודו.
הופעתה הראשונה בלונדון הייתה באוקטובר 1964 בתפקיד בלה הדלי במחזמר "רוברט ואליזבת" בתיאטרון ליריק.
בברודוויי הופיעה באדל לראשונה באוקטובר שנה לאחר מכן במחזה "The Right Honourable Gentleman" בתיאטרון בילי רוז.
ב-1966 השתתפה בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר בתפקיד מיס פאני במחזה "The Clandestine Marriage" ובתפקיד אניה במחזה "גן הדובדבנים".
ב-1967 שוב הופיעה בפסטיבל צ'יצ'סטר וכן בשנת 1970. עוד שיחקה באדל עם להקת התיאטרון המלכותי הלאומי ובתיאטרון סנט ג'ורג' פלייהאוס באיזלינגטון.
ב-1970 הופיעה באדל לראשונה בקולנוע בקומדיה הבריטית "Every Home Should Have One".
סרטים נוספים בהם השתתפה היו "The Shooting Party" ב-1985 ובסרט "לא בלי בתי" בשנת 1991. הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה ב-1962 כשגילמה את פרדיטה בעיבוד הטלוויזיוני למחזה "אגדת חורף".
בסדרת הדרמה "משפחת פאליסר" משנת 1973, שיחקה באדל בתפקיד ליזי יוסטס, גיבורת הרומן של אנתוני טרולופ "The Eustace Diamonds".
ב-1980 כיכבה בהפקה של ה-BBC למחזות שייקספיריים וגילמה את קתרין ב"אילוף הסוררת" לצדו של ג'ון קליז בתפקיד פטרוצ'יו.
עוד בטלוויזיה שיחקה בסדרת הדרמה-קומית , ובסדרה "הדיירת מאחוזת ויילדפל", עיבוד משנת 1996 לרומן באותו שם מאת אן ברונטה.
ב-2001 השתתפה בסרט הקולנוע "מבקרים מטורפים".
גברת דאלוויי (1997) Mrs Dalloway
סיפורי המסתורין של רות רנדל (2000) Ruth Rendell Mysteries
מבקרים מטורפים (2001) Just Visiting
שרה בק-סבטיצקי (במקור: Sara Chaya Beck; נולדה ב-3 בדצמבר 1954) היא פרופסור מן המניין לאסטרופיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
חוקרת היווצרות כוכבים, צבירי כוכבים וגלקסיות.
עוסקת רבות בתצפיות חלל בתחום האינפרא-אדום.
שרה-חיה בק (בהמשך שרה בק-סבטיצקי) נולדה בוושינגטון ב-1954 ללאונרד נורמל בק ופרנסס סלמה בק (גריף לפני הנישואין).
החלה את לימודיה האקדמאים ב-1972, סיימה תואר ראשון בהנחייתו של דייוויד וילקינסון בפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1976. השלימה תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1980 ואת הדוקטורט שנה לאחר מכן, ב-1981. המנחה לתואר שני ודוקטורט של בק היה צ'ארלס טאונס.
לאחר השלמת הדוקטורט, התקבלה למשרת עמית מחקר באוניברסיטת קורנל, תפקיד אותו מילאה עד שנת 1984. לאחר מכן קיבלה שרה בק משרת מרצה בכיר באוניברסיטת נורת'ווסטרן ועבדה במוסד זה בין השנים 1984 ל-1987. ב-1987 עברה לישראל, בה קיבלה משרת מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 קיבלה תואר פרופסור.
במקביל לעבודתה באוניברסיטת תל אביב, שימשה כעמיתה אורחת ב-JILA, אוניברסיטת קולורדו בין השנים 1993 ל-1994 וכמדענית אורחת במרכז לאסטרופיזיקה הארוורד-סמיתסוניאן בין השנים 2000 ל-2001.
נישאה בדצמבר 1976 לבנימין סבטיצקי, שנהיה גם הוא לימים פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
לזוג נולדו שלושה ילדים: שולמית, אלישע ובת-שבע.
שרה בק חוקרת במספר תחומים הקשורים לשלבים ראשונים בחיים של כוכב, צבירי כוכבים וגלקסיות קטנות.
היווצרות כוכבים כבדים שביל החלב ובגלקסיות אחרות.
קינמטיקה של לידת כוכבים - ספקטרוסקופיה ברזולוציה גבוהה של ענני גז המיוננים על ידי כוכבים צעירים.
סופר-ערפיליות הנראות ברדיו ובאינפרא אדום - צבירי כוכבים צפופים, לידתם והתפתחותם.
אסטרו-כימיה של גלקסיות בשלבי יצירת כוכבים מואצת.
ב-2000 פרסמה שרה בק כתבה בכתב עת מדע פופולרי סיינטיפיק אמריקן בנושא גלקסיות ננסיות.
ב-2002 יחד עם מספר חוקרים מארצות הברית פרסמה מחקר בכתב העת Nature בו דיווחו החוקרים על צביר כוכבים ענק הנמצא מחוץ לגלקסיית שביל החלב ומחזק על ידי כבידה עצמית.
ביוני 2015 פרסמה בכתב העת Nature מחקר נוסף יחד עם חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בו החוקרים הציעו פתרון אפשרי לשאלת היווצרותו של אותו צביר כוכבים עליו דיווחו שנים קודם.
שרה בק היא חברה באיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU), בו השתתפה במספר ועדות.
חברה באיגוד האסטרונומיה האמריקאי (American Astronomical Society).
פרס קוסקה, אוניברסיטת פרינסטון - 1976
מלגת הנשיא, אוניברסיטת קורנל - 1981
שרה בלייקלי היא אשת עסקים אמריקאית, מייסדת חברת ההלבשה התחתונה "Spanx".
בלייקלי גדלה בעיר קלירווטר שבפלורידה.
בגיל 19 הקימה את המיזם העסקי הראשון שלה, קייטנה בתקופת הקיץ.
סיימה תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת המדינה של פלורידה, היא ניסתה להתקבל ללימודי משפטים אך נכשלה במבחני הכניסה.
עבדה מספר חודשים בדיסניוורלד ולאחר מכן כסוכנת מכירות של חברת קוניקה מינולטה בתחום של מכירת מכשירי פקס.
ההתרוצצויות שלה מדלת לדלת בחום של פלורידה הביאו אותה לחשוב על פתרון נוח לגרביונים, היא עברה לג'ורג'יה ובמשך שנתיים ובהשקעה של 5,000 דולר פיתחה מכנסונים מחטבים להם נתנה את הכינוי ספנקס.
בלייקלי שיווקה את המוצר בעצמה, כשאת הדחיפה להצלחת החברה העניקה אופרה וינפרי ששיבחה את המוצר בתוכנית הטלוויזיה שלה בנובמבר 2000. הפרסום הביא לגל הזמנות ולצמיחה מהירה של החברה החדשה.
ב-2002 מינתה בלייקלי למנכ"לית החברה את לורי אן גולדמן שהייתה בחופשת לידה מעבודתה בחברת קוקה-קולה, גולדמן פיתחה את המודל העסקי של החברה המתמקד באיכות המוצרים והזניקה את פעילות ספנקס.
מכירות החברה ב-2015 הוערכו על ידי פורבס בכ-400 מיליון דולר והונה של בלייקלי הוערך בכמיליארד דולר.
ב-2021 נמכרה השליטה בחברה לקרן ההשקעות בלאקסטון על פי שווי של 1.2 מיליארד דולר.
ב-2005 השתתפה בלייקלי בתוכנית המציאות של ריצ'רד ברנסון "The Rebel Billionaire", היא סיימה במקום השני וברנסון העניק לה סכום של 750,000 דולר להקמת קרן פילנתרופית.
היא השתתפה כמשקיעה בעונה התשיעית של התוכנית "הכרישים" ברשת ABC ששודרה במהלך 2017 ו-2018. בלייקלי השיקה מיזם סיוע לחינוך ילדות בארצות הברית ובעולם והצטרפה לתוכנית "התחייבות הנתינה" שיזמו וורן באפט וביל גייטס.
ב-2012 נבחרה לרשימת טיים 100 כאחת מהאנשים המשפיעים ביותר בעולם.
יחד עם בעלה היא הייתה שותפה בקבוצת הניהול שרכשה את הבעלות על קבוצת הכדורסל אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA ב-2015.
בלייקלי נשואה לג'סי איצלר, איש עסקים יהודי-אמריקאי שייסד את חברת "מרקיז ג'ט" וראפר לשעבר.
עלמה אסתר שרה בן-עמי סולודר (1883–1957) הייתה הרופאה הראשונה במושבות הגליל העליון (1911–1919) בתקופה העות'מאנית, חלוצה במיגור המלריה.
בן-עמי נולדה בז'נבה שבשווייץ לקלרה והעסקן הציוני חיים מרדכי בן-עמי (רבינוביץ), אחות לירמיהו, למיכה ולתמר.
בשנת 1886 עברה המשפחה לאודסה, שם סיימה בן-עמי תיכון רוסי.
נוסף ללימודיה התיכוניים, למדה בקונסרבטוריום כולל לימוד נגינה על פסנתר.
למדה רפואה במונפלייה, סיימה את לימודיה בהצטיינות.
בשנת 1911 עלתה בגפה לארץ ישראל.
עד שנת 1919 עבדה ופעלה בגליל העליון.
עסקה במיגור המלריה במושבות עמק הירדן והגליל העליון.
השתקעה ביסוד המעלה, לאחר שדודה הלל יפה התמנה למנהל עבודות התברואה ביסוד המעלה ובמשמר הירדן, בנוסף לניהולו את המשימה למיגור מחלת המלריה בזכרון יעקב ובסביבותיה, ומינה את בן-עמי לאחראית רפואית ביסוד המעלה ובמשמר-הירדן.
בן-עמי עסקה מלבד לעבודתה הרפואית קלינית גם ברפואה מונעת, הדברת הביצות בהם שרצו יתושי האנופלס, וחלוקת כינין לאוכלוסייה.
ביחד עם דודה הד"ר הלל יפה ארגנה הרצאות לאוכלוסייה בנושא מגור המלריה.
בן עמי הייתה רוכבת על סוס בין המושבות, וטיפלה ביהודים וערבים כאחד.
בנוסף למלריה, טיפלה בחולים שנדבקו בכולרה, בדיזנטריה, בגרענת ובגזזת, ואף היא חלתה במלריה.
באוגוסט 1918 הגיעה לארץ ישראל קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית שהגישה עזרה רפואית לשיקום היישוב, רופאי היחידה תפשו את מקומות העבודה של רופאי היישוב הוותיקים, ובן-עמי עקרה לירושלים עם בעלה המורה והסופר אברהם סולודר ועם שני בניה.
בשנת 1919 החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במכון פסטר (ירושלים) ע"ש לואי פסטר, אותו הקים הד"ר אריה בהם בירושלים.
בשנת 1932, נפטר בפתאומיות בעלה אברהם שניהל בית ספר לבנים בארצות הברית.
בשנת 1934 עקרה עם ילדיה לתל אביב.
בשנת 1939 עברה לקיבוץ גשר בעקבות בנה.
עבדה במרפאת הקיבוץ, ובמלחמת העצמאות טיפלה בפצועים.
נפטרה בשנת 1957, ונקברה בבית העלמין בקיבוץ גשר.
אביה מרדכי בן-עמי, סופר, עיתונאי ובעל טור ציוני יהודי-רוסי, נודע גם בשם העט "ריש גלותא" ('ראש הגולה').
בעלה אברהם סולודר, מנהל בית ספר, סופר ומשורר.
אחיה הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ), מהרנטגנולוגים הראשונים בארץ-ישראל
דודה, אחי אמה קלרה: הד"ר הלל יפה.
רזיאל סולודר, ממייסדי קיבוץ גשר, נישא לעדנה סולודר, בתו של יצחק כהן מראשוני משרד הביטחון, חברת כנסת מטעם מפלגת העבודה בשנים 1982–1992.
דוד סולודר, ממיסדי קיבוץ מעוז חיים.
שרה בנדר (נולדה ב-1948) היא היסטוריונית של השואה, פרופסור אמריטה בחוג לתולדות ישראל באוניברסיטת חיפה.
עיקר מחקריה על יהודי פולין במלחמת העולם השנייה ועל יחסי יהודים פולנים מסוף המאה ה-19 עד עליית גומולקה (1956).
ב-1995 סיימה את הדוקטורט (בהצטיינות) במכון ליהדות זמננו, האוניברסיטה העברית ירושלים, בהנחייתם של פרופ' ישראל גוטמן ופרופ' יהודה באואר.
מחקריה עוסקים בנושאים : ההיסטוריה של הקהילות היהודיות בפולין בתקופת השואה; התנגדות יהודית; היחסים בתקופת הכיבוש הגרמני בין פולנים ליהודים בערים ובכפרים; חלקם של פולנים ברצח יהודי פולין במלחמת העולם השנייה; יהודים במחנות לעבודת כפייה במחוז רדום; פרטיזנים יהודיים ביערות ליטא וביילורוסיה ועוד.
מול מוות אורב, יהודי ביאליסטוק במלחמת העולם השנייה, 1939-1943, הוצאת עם עובד, 1997
עבדים יהודים – נרטיבים של הישרדות – יהודים במחנות לעבודת כפייה במחוז רדום – פולין: 1942-1945, פרדס הוצאה לאור, 2022
שרה ברידג'ס ; נולדה ב-9 בספטמבר 1993) היא מתאבקת אמריקאית.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה שרה לוגאן.
ברידג'ס החלה את קריירת ההיאבקות שלה בשנת 2011, תחת השם קרייזי מארי דובסון, כאשר הקרב הראשון שלה היה נגד אחת ממאמניה, מיקי נאקלס, בארגון IWA.
דובסון התאבקה בשלל ארגונים עצמאיים בארצות הברית ובאירופה כשהבולטים ביניהם היו הארגון המצליח ROH וארגון הנשים המוביל SHIMMER.
ברידג'ס נראתה לראשונה ב-WWE ב-1 בספטמבר 2014 בתוכנית Raw בסצנות שכללו את המתאבק המיז.
ב-29 באפריל 2015 בפרק של NXT הפסידה לבקי לינץ'.
ב-19 באוקטובר 2016 נודע שברידג'ס תהיה בין המתאבקים שיקבלו חוזה פיתוח כדי להתאמן במתחם האימונים של ה-WWE.
ב-17 בנובמבר ברידג'ס ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה בקרב שלא הועבר לטלוויזיה בניצחון על מייסי אסטרלה.
ב-11 בינואר 2017 ברידג'ס ערכה את הבכורה הטלוויזיונית שלה בתוכנית NXT לצד מייסי אוואנס (אותה מייסי אסטרלה) בהפסדן לפייטון רויס ובילי קיי.
חצי שנה לאחר מכן ברידג'ס חזרה לזירה תחת השם שרה לוגאן כשהיא מובסת שוב על ידי אותה רויס.
לאחר היעדרות מהזירה חזרה לאחר חודשיים והפסידה שוב לרויס.
ב-25 באוקטובר התחרתה בבאטל רויאל שקבע את המועמדת הרביעית לקרב המרובע אשר יקבע את הזוכה באליפות הנשים הפנויה, אך לוגאן לא הצליחה לנצח בקרב זה וזאת הייתה הפעם האחרונה שלוגאן נראתה בתוכנית NXT.
ב-16 ביוני 2017 התקבלה הבשורה שלוגאן תהיה אחת מהמתאבקות שתשתתפנה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג.
כבר בסיבוב הראשון הודחה לוגאן על ידי מיה יים.
ב-21 בנובמבר לוגאן ערכה את הופעת הבכורה שלה ברוסטר הראשי בתוכנית סמאקדאון לצד רובי ריוט וליב מורגן, כאשר השלוש תוקפות את בקי לינץ' ונעמי, מה שהגדיר אותן כדמויות הרעות.
באירוע התנגשות של אלופים, שנערך ב-17 בדצמבר שימשה לוגאן כחוטבת עצים בקרב "חוטבות עצים" בקרב החוזר על אליפות הנשים בין שארלוט לבין נטליה.
ב-20 בדצמבר לוגאן הייתה לצד ריוט בהפסדן לאלופת הנשים, שארלוט פלייר, ונעמי.
ב-2 בינואר 2018 הצמידה לוגאן את טמינה לניצחון בקרב שלוש על שלוש בין ה-Riott Squad לבין נטליה, כרמלה וטמינה, כמו כן באותה תוכנית רובי ריוט אישרה שלוגאן וליב מורגן יהיו חלק מקרב הרויאל ראמבל הראשון של הנשים במסגרת האירוע רויאל ראמבל.
ה-Riott Squad רשמו ניצחון ב-16 בינואר על שארלוט, בקי לינץ' ונעומי.
ב-28 בינואר באירוע הרויאל ראמבל בקרב הראמבל הנשים הראשון בתולדות הארגון נכנסה כמספר השלישי, אך הודחה על ידי מתאבקת העבר, מולי הולי.
ב-14 בפברואר לוגאן נוצחה על ידי אלופת הנשים, שארלוט פלייר.
ב-21 במרץ לוגאן ומורגן הפסידו בקרב זוגות לבקי לינץ' ונעומי.
באחד הקרבות המקדימים לאירוע רסלמניה 34, לוגאן השתתפה בקרב הבאטל רויאל נשים הראשון של רסלמניה, הייתה בין ארבע האחרונות בקרב, אך הודחה על ידי ביילי.
ב-16 באפריל שרה לוגאן ביחד עם חברותיה לקבוצת ה-Riott Squad תקפו את סשה בנקס וביילי בקרב שהתנהל ביניהן, גרמו לקרב להסתיים ללא הכרעה ולמעשה עברו באופן רשמי ל-Raw כחלק מתוכנית הסופרסטאר שייק-אפ (שפירושו העברה של מתאבקים בין המותגים Raw וסמאקדאון).
ב-30 באפריל לוגאן ומורגן ליוו את רובי ריוט לקרב שלה נגד סשה בנקס ואף גרמו להסחות דעת במהלך הקרב אשר עזרו לריוט לנצח בקרב.
שבוע לאחר מכן, התחרתה לוגאן בקרב מרובע נגד ליב מורגן, דנה ברוק ונטליה אשר קבע את זהות המעפילה לקרב ה"כסף בבנק" באירוע כסף בבנק.
ב-28 במאי לוגאן השתתפה בקרב גאונטלט נגד שש משתתפות נוספות אשר קבע את זהות המעפילה האחרונה לקרב הנשים של "כסף בבנק", אך קרב זה נוצח על ידי סשה בנקס.
ב-4 ביוני ה-Riott Squad ניצחו כתוצאה מפסילה את אלכסה בליס, אמבר מון וסשה בנקס.
ב-18 ביוני לוגאן ומורגן ניצחו בקרב זוגות את ביילי וסשה בנקס.
ב-16 ביולי, השיגה לוגאן את ניצחונה הראשון בקרב יחידים כאשר גברה על אמבר מון.
שבועיים לאחר מכן לוגאן ומורגן הפסידו בקרב זוגות לביילי וסשה בנקס.
ב-6 באוגוסט, לוגאן ומורגן ניצחו בקרב זוגות את ביילי וסשה בנקס.
ב-3 בספטמבר, לוגאן ומורגן הפסידו לתאומות בלה (ברי בלה וניקי בלה) אשר ערכו את חזרתם המשותפת לזירה לאחר שלוש שנים.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר, לוגאן התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-12, אך הודחה על ידי נטליה וניה ג'קס.
לילה לאחר מכן, לוגאן ומורגן ניצחו את דנה ברוק ונטליה בקרב העפלה לקרב תא ההדחות זוגות אשר יקבע את אלופות זוגות הנשים הראשונות של ה-WWE במסגרת אירוע תא ההדחות.
ב-4 בפברואר, לוגאן הפסידה לרונדה ראוזי כתוצאה מהכנעה.
ב-11 בפברואר, לוגאן ומורגן השתתפו בקרב זוגות משולש, שבו הזוג המפסיד ייאלץ להיכנס ראשון לקרב תא ההדחות; מאחר שביילי הוצמדה לניצחון על ידי ג'קס, הזוג של ביילי ובנקס נקבע שייכנס ראשון לקרב תא ההדחות.
בקרב תא ההדחות, שנערך ב-17 בפברואר, לוגאן ומורגן נכנסו כמספר השלישי, אך הודחו לבסוף על ידי טמינה וניה ג'קס.
ב-25 בפברואר, לוגאן וריוט הפסידו לנטליה ורונדה ראוזי כתוצאה מפסילה.
ב-25 במרץ, לוגאן הפסידה לרונדה ראוזי בזמן של דקה ו-25 שניות במסגרת אתגר "נצח את השעון".
באירוע The Shield's Final Chapter, שנערך ב-21 באפריל, ריוט ולוגאן הפסידו לביילי ואמבר מון.
ב-8 ביולי, לוגאן הפסידה לביילי במסגרת אתגר "נצח את השעון".
הפרידה מה-Riott Squad ופיטורים (2019–2020)
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר 2020, לוגאן התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-22, אך הודחה על ידי המנצחת בקרב, שארלוט פלייר.
באירוע תא ההדחות, שנערך ב-8 במרץ, לוגאן נכנסה לקרב תא ההדחות כמספר השלישי, אך הודחה על ידי המנצחת בקרב, שיינה בייזלר.
ב-13 באפריל, לוגאן כשלה בהעפלתה לקרב הכסף בבנק של הנשים במסגרת האירוע כסף בבנק לאחר שהפסידה לשיינה בייזלר.
יומיים לאחר מכן, ב-15 באפריל, לוגאן שוחררה מהחוזה שלה עקב קיצוצים בתקציב.
בשנת 2022 חזרה ברידג'ס והפעם בדמות חדשה - וולהלה, דמות ויקינגית.
לוגאן התארסה ב-28 באוקטובר 2017 למתאבק ריימונד רואו.
אליפות הנשים של APWA (פעם אחת)
אליפות הזוגות של JCW (פעם אחת) - עם מאד מן פונדו
PWI דירג אותה במקום ה-33 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2018
שרה בולג'ר היא שחקנית אירית.
שרה לי בולג'ר נולדה בדבלין, אירלנד, למשפחה קתולית.
הוריה הם מוניקה, עקרת בית ודרק בולג'ר, קצב במקצועו.
אחותה הצעירה אֶמָה (אנ') גם היא שחקנית.
היא למדה בבית ספר למשחק "The Young People's Theatre School" בדרום דבלין ובבית הספר התיכון לורטו בבופורט (אנ') שברת'פרנהם (אנ') בין השנים 2003 ל-2009.
בשנת 2003, בולג'ר כיכבה בסרט "באמריקה" יחד עם אחותה אמה.
בשנת 2006, בולג'ר כיכבה בסרט "אלכס ריידר" לצדו של אלכס פטיפר.
בשנת 2008, שיחקה בעיבוד הקולנועי של ספר הילדים "עלילות ספיידרוויק".
היא שיחקה בסרט הפיילוט "Locke & Key", והופיעה במיני-סדרה"Starbright".
בשנים 2008 עד 2010 גילמה את דמותה של הנסיכה מרי טיודור בסדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור".
מ-2012 עד 2015 גילמה בולג'ר את הנסיכה אורורה בשלוש עונות של סדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה".
ב-2011 שיחקה בולג'ר בתפקיד הנשי הראשי, אומי, בגרסה האנגלית של סרט האנימה "תצפית על גבעת הפרגים".
ב-2013 כיכבה בתפקיד לוסי בסרט "As Cool as I Am".
בולג'ר כיכבה בסרט המתח "אפקט לזרוס" בבימויו של דייוויד גלב.
בשנת 2015 החלה לגלם את ג'ייד בסדרה האמריקאית "אדמת הפקר", ובסרט הדרמה הביוגרפי "הנבחרת שלי" (אנ') אודות פרדי סטיימרק.
באותה שנה, כיכבה בולג'ר בתפקיד הראשי בסרט האימה "Emelie".
במרץ 2017 פורסם במגזין הרשת "Deadline Hollywood" שבולג'ר תככב במותחן הפשע "A Good Woman Is Hard to Find" בבימויו של אבנר פסטול.
הצילומים הסתיימו בדצמבר 2017, והסרט יצא לאקרנים ב-2019.
בספטמבר 2024, בולגר שיחקה במיני-סדרה הצרפתית "משחק חוזר: קספרוב נגד המחשב" שמשודרת בצרפת ותשודר בדיסני+ וב-HBO בשאר אירופה.
באוקטובר 2024 פורסם כי בולג'ר הצטרפה לעיבוד קולנועי של ספר המתח המשפטי "The Up and Comer" מאת האוורד ראופן.
בינואר 2011 נבחרה בולג'ר על ידי הצלם קווין אבוש לפרויקט "הפנים של אירלנד", לצדם של ידוענים אירים אחרים בהם שינייד או'קונור, ניל ג'ורדן ופירס ברוסנן.
שנה סדרה תפקיד הערות 1999A Secret Affair הלנה פיצג'רלד סרט טלוויזיה של CBS 2004 The Clinic ג'ייני קווין 2 פרקים 2006 Stardust לוריין קיגן 2 פרקים 2008–2010 שושלת טיודור מרי טיודור תפקיד חוזר (עונות 2–3)
"שרה ברחובות" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 1990. את השיר כתבה צרויה להב, הלחין רמי קלינשטיין, עיבדו קלינשטיין ורמי לוין.
בשנת 2015, 25 שנה לאחר צאת הגרסה המקורית, הופיע לראשונה השיר בגרסת האירוויזיון על גבי אלבום האוסף שלה.
השיר הוא בלדה, כשריטה מתארת את רגשותיה המעורפלים בקשר למערכת יחסים.
היא שרה למאהב שלה: "ואתה שכל חיי / תישאר כמו כתובת מלח על ידי" והסימנים: "והמים הגדולים / שהיית בשבילי / התרחקו ולא באים יותר אלי".
כתוצאה מכך, היא שרה שהיא עזבה את המאהב שלה והיא שרה עכשיו ברחובות, כדי למנוע עימות עם רגשותיה בעניין.
השיר נבחר על ידי ועדה מטעם רשות השידור לייצג את ישראל באירוויזיון 1990 שנערך בזאגרב, שביוגוסלביה.
גרסת השיר הוקלטה פעם אחת בעברית ופעם נוספת באנגלית ויצאה באלבום סינגל.
ב-25 בפברואר 1990 נחשפו לראשונה מילות השיר, במרץ 1990 יצא לאור כסינגל, וב-6 באפריל 1990 נחשף לראשונה השיר בטלוויזיה במסגרת התוכנית סיבה למסיבה.
באירוויזיון שובץ השיר במקום העשירי בסדר ההופעה, אחרי קטיל סטוקאן מנורווגיה עם "Brandenburger Tor" ולפני לוני דוואנטייר מדנמרק עם "Hallo, hallo".
בסיום ההצבעה, קיבלה ריטה 16 נקודות, וסיימה את התחרות במקום ה-18 מתוך 22.
לאחר יותר מ-20 שנה חשפה ריטה את הטראומה הגדולה שלה מהאירוויזיון.
לדבריה, היא התרגשה וזייפה במהלך הופעתה.
בישראל השיר זכה להצלחה וריטה מופיעה עם השיר כמעט בכל הופעה שלה, בעיבודים שונים לשיר.
בשנת 2019, לכבוד האירוויזיון שנערך בישראל, ביצעה ריטה את השיר בעיבודו המקורי לראשונה מאז התחרות בשנת 1990.
שרה בלצ'ר היא במאית ומפיקת קולנוע יהודיה דרום אפריקאית.
במקור מדרום אפריקה, בלצ'ר ומשפחתה עברו לניו יורק כשהיא הייתה בת 12. משפחתה ממוצא יהודי-ליטאי, דבר המשתקף גם בעבודתה.
זמן אחרי תקופה קצרה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, בוושינגטון די.
סי., בלצ'ר עברה לגור בפריז במשך שנה, ובחזרתה לארצות הברית, נרשמה ללימודי קולנוע בניו יורק.
בשנת 1992, זמן קצר לאחר סיום לימודיה בחוג לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, היא חזרה לדרום אפריקה.
היא עבדה בתור עיתונאית עבור תאגיד השידור של דרום אפריקה (SABC), והחלה ליצור ולביים סדרות, יחד עם אמה, הילרי בלצ'ר, במסגרת חברת ההפקה שהקימה בצ'ר, CINGA Productions.
בלצ'ר ביימה את הסרטים התיעודיים Surfing Soweto ו-Kobus And Dumile.
היא הייתה מועמדת לפרס הבימוי הטוב ביותר בפרסי פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" של 2013, עבור הסרט העלילתי הראשון שלה Otelo Burning, המספר את סיפורו של אוטלו בוטלז בן ה-16, וכיצד הוא לומד לגלוש בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה.
הסרט זכה ב-17 פרסים ברחבי העולם.
הסרט הוא בזולו, עם כתוביות באנגלית, ומככבים בו ג'אפטה ממבולו, תומאס גומדה, וטשפאנג מוהולמי.
בעקבות ההצלחה של Otelo Burning, בלצ'ר זכתה למימון מהקרן הלאומית לקולנוע וווידאו (NFVF) של דרום אפריקה, להפקת מספר סרטים מתוכננים.
בכורת סרטה השני, "איינדה, התקיימה ב-10 באוקטובר בפסטיבל הסרטים של לונדון, וזכה בכיבודים בינלאומיים בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס ב-2015.
ביולי 2018, יצא סרטה Mayfair.
בכורת הסרט התקיימה בדרבן, ב-21 ביולי.
הסרט הוא מעין סרט גנגסטרים, מהז'אנר של "הסנדק", אך על פי מבקרים, הוא חורג ומתעלה על הז'אנר בכך שמביא רבדים נוספים, ביניהם מבט נשי על עולם זה, וההקשרים הייחודיים של דרום אפריקה, מהגרים, והשפעת העוני והתערבות ארגונים והפוליטיקה שלהם.
נכון לסוף שנת 2018, סרטה הבא, Barry, הוא בשלבי קדם הפקה.
בלצ'ר היא חברה מייסדת בארגון Sisters Working in Film and Television (SWIFT), ארגון שנוסד בדרום אפריקה לשם העצמת נשים בתעשיית הקולנוע, קידום שוויון מגדרי, והכרה בהצטלביות שבחוויותיהן של נשים בתחומים שלפני ומאחורי המצלמה, בתעשייה שבכל ההיסטוריה שלה בשליטה גברית, ובמיוחד של קולנועניות של צבע בתעשייה שבעיקרה לבנה.
בלצ'ר רואה בהיותה אישה שמייצרת קולנוע אחריות, וגם כאשר עיקר הסיפור הוא בין אב לבין, כדוגמת סרטה האחרון, היא סבורה שהאופן שבו האלימות שבסרט מוצגת, וכן קשרים קהילתיים ונושאים אחרים.
לדבריה, ההשפעה על הסרט הייתה רבה: "מה שמתחיל כקרב יריות סטנדרטי, הופך להיות המסע הרגשי של הגיבור...