tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הן משוחררות כליל מן הצורנית הנוקשה של האסכולה האיטלקית, ובנויות במתווה רחב וגמיש שפותח בידי רבי האמנים הווינאים.
אף שיצירתו תחומה במסגרת צרה יחסית, משוקעת בה כנות מחשבה והיא מציגה ליטוש וכישרון ביטוי.
קפ"ע באך עשה שימוש חופשי בצבע הרמוני לשמו, ובמובן זה יש לו מקום בין חלוצי האסכולה הווינאית הראשונה.
שמו השתכח מעט במהלך המאה ה-19, וידועה ביקורתו של שומאן, שאמר עליו כי "בתור מלחין יוצר, הוא נשאר במרחק רב מאחורי אביו".
לעומת זאת ברהמס רחש לו כבוד וערך חלק מן המוזיקה שלו.
היום עלתה קרנו שוב, ויצירותיו מבוצעות ומוקלטות על ידי מוזיקאים רבים.
בין יצירותיו המפורסמות: הסונאטות לכלי מקלדת, האורטוריות "בני ישראל במדבר" ו"תחייתו של ישו ועלייתו השמיימה" (Die Auferstehung und Himmelfahrt Jesu), הקונצ'רטי לצ'מבלו – במיוחד הקונצ'רטו בסול מז'ור (מס' 3 ברשימת יצירותיו) והקונצ'רטו ברה מז'ור (מס' 11) – והקונצ'רטו לחליל ברה מינור (מס' 22).
קרל פלש היה כנר ומורה יהודי-הונגרי, שחי ופעל בעיקר בגרמניה.
פלש נולד ב-1873 במושון (ויזלבורג; כיום מושונמגיארובאר) שבצפון-מערב הונגריה, באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה של רופא יהודי.
הזמרת אלה פלש היא אחייניתו.
בגיל 4–6 ביקר בבית ספר עממי יהודי (Volksschule) שבו למד לקרוא ולכתוב גרמנית ועברית, ובו זמנית למד צרפתית אצל מטפלת פרטית.
אחר כך למד 4 שנים ב"גימנסיה" שבעיירה.
למד כינור מגיל שש ושני מוריו, מיהאי של (Schöll) וקארוי קרן, התרשמו מכישרונו היוצא דופן.
כשמלאו לו עשר שנים נשלח לווינה כדי ללמוד בגימנסיה פרטית ובכיתות המכינה שבקונסרבטוריון של "אגודת ידידי המוזיקה", אצל המורה יוזף מקסינצ'אק.
בהמשך, בשנים 1889-1886 הוא למד בקונסרבטוריון של וינה, אצל יאקוב גרין, ולאחר מכן, בצרפת, בקונסרבטואר של פריז, אצל אז'ן סוזה ומרטן מרסיק.
סיים שם לימודיו עם הפרס הראשון (Grand Prix).
ב-1895 הופיע בהופעת בכורה על במה וינאית ובעיירת הולדתו, ולאחר מכן בשנים 1896–1897 ערך סיור הופעות בגרמניה ובאוסטרו-הונגריה (בהונגריה תחת שרביטיו של הנס ריכטר).
בשנים 1903-1897 עבד כפרופסור לכינור בקונסרבטוריון של בוקרשט, בה ניגן גם כקונצרטמייסטר של התזמורת הפילהרמונית המקומית והתארח בחצרה של מלכת רומניה, אליסאבטה (כרמן סילבה).
בשנת 1902 השתקע בברלין ונסע ללמד במשך שלוש שנים גם בקונסרבטוריון של אמסטרדם.
באותה תקופה נקשר בידידות ארוכת שנים עם הפסנתרן, המנצח והמלחין הולנדי יוליוס רנטגן.
בברלין ניגן בסדרת קונצרטים מפורסמת של ערבי מוזיקה לכינור.
התפרסם לא רק בהופעותיו כסולן בקשת רחבה של רפרטואר (ממוזיקת בארוק עד מוזיקה בת זמנו), אלא גם בנגינת מוזיקה קאמרית וכמורה פרטי לכינור.
הוא ניגן, בין השאר, בדואו עם הפסנתרן ארתור שנאבל, בשלישייה - עם שנאבל ועם צ'לן - קודם ז'אן ז'רארדי, ולאחר מכן הוגו בקר.
אחרי התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית קיבל אזרחות הונגרית.
בעל מודעות חברתית, בשנת 1920 ייסד פלש את העמותה "Hilfsbund für deutsche Musikpflege" (עמותת סיוע למוזיקאים גרמנים) שפעלה עד שנת 1936 ונועדה להעניק עזרה למוזיקאים גרמנים במצוקה כלכלית.
בתחילת שנות ה-1920 פרסם פלש מספר ספרי הדרכה, ביניהם "אמנות הנגינה בכינור" (Die Kunst des Violin-Spiels) משנת 1923
באותה תקופה ערך סיור רסיטלים ברחבי ארצות הברית.
בשנים 1924–1928 ניהל את מחלקת הכינור של מכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, ובימי הקיץ לימד קורסים פרטיים בגרמניה, בבאדן-באדן.
ב-1928 שב לברלין על מנת ללמד כפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה.
בשנת 1930 קיבל אזרחות גרמנית מבלי לוותר על האזרחות ההונגרית.
פלש החזיק ברשותו את כינור הסטרדיוואריוס בראנקאצ'ו, אך נאלץ למכור אותו בשנת 1928, לאחר שאיבד את כל הונו בבורסה של ניו יורק.
בעקבות העלייה לשלטון של הנאצים, פוטר פלש מתפקידיו בשנת 1934 וכעבור שנה, ב-1935 נשללה האזרחות הגרמנית ממנו ומאשתו, שהייתה יהודיה הולנדית.
הזוג נמלט ללונדון, אחר כך להולנד.
אחרי הפלישה הגרמנית, נאסר עליהם לעזוב את הולנד, אך בשנת 1942 הצליח, עקב מאמצים של ידידיו ההונגרים, לעבור לבודפשט ומשם לשווייץ.
שם לימד זמן מה בקונסרבטוריון בלוצרן, עד מותו שם בשנת 1944.
פלש היה מורם של כנרים רבים ב"דור הזהב".
בין תלמידיו היו גריגוראש דיניקו, סיימון גולדברג, עברי גיטליס, אידה הנדל, ברוניסלב גימפל, הנריק שרינג, ריקרדו אודנופוזוף, אדווין בלאנז'ה, אדי רוזנר, ז'ינט נבה, יוסף חסיד, מקס רוסטל, הנרי טמיאנקה, יוזף וולפשטאל, רומן טוטנברג, שטפאן פרנקל, נורברט בריינין ואריק רוזנבליט.
כולם התפרסמו כמבצעים או כמורים.
לואיס קראסנר נועץ בו בנוגע לקשיים בקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג, שאותו עמד קראסנר לנגן בביצוע בכורה.
שיטת הסולמות של קרל פלש היא אבן יסוד בפדגוגיה של הכינור.
לדבריו, תלמידתו המועדפת הייתה האוסטרלית אלמה מודי, שהתפרסמה בשנות ה-1920 וה-1930, אבל לא השאירה הקלטות ונשכחה במידה רבה.
1944 - הוקמה בלונדון תחרות בינלאומית לכינור על שמו של קרל פלש.
לאחר מכן התחרות עברה לעיר הולדתו של פלש, מושונומגיארוואר בהונגריה, כחלק מהתחרות הבינלאומית למוזיקה של בודפשט.
קרל פרדיננד בראון היה פיזיקאי גרמני.
ב-1897 המציא ובנה את שפופרת הקרן הקתודית הראשונה ששימשה כהתקן תצוגה.
בראון זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1909 במשותף עם גוליילמו מרקוני על "תרומות לפיתוח טלגרף אלחוטי".
בראון החל את לימודיו באוניברסיטת מרבורג בגרמניה וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברלין ב-1872. ב-1895 מונה לפרופסור וראש המכון לפיזיקה באוניברסיטת שטרסבורג.
ב-1897 בנה את שפופרת הקרן הקתודית הראשונה.
לאחר מכן פנה לפיתוח הרדיו ובסביבות 1898 בנה דיודה מגביש.
גוליילמו מרקוני השתמש בפטנט שהמציא בראון בהמצאותיו שלו והם חלקו פרס נובל לפיזיקה בשנת 1909 על תרומתם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב בראון לארצות הברית.
הוא נפטר בביתו שבניו יורק ב-1918.
גאורג אמדאוס קרל פרידריך נאומן (גרמנית: Georg Amadeus Carl Friedrich Naumann; 30 במאי 1797 – 26 בנובמבר 1873) היה מינרלוג וגאולוג גרמני.
נאומן, בנו הבכור של המלחין הידוע יוהאן גוטליב נאומן, נולד בדרזדן ב-1797. את השכלתו המוקדמת רכש בפנימיית היוקרתית פפורטה (Pforta).
בין השנים 1816 ל-1820 למד נאומן באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה בפרייברג אשר בסקסוניה, מוסד אקדמי שאומנם היה קטן אך בעל חשיבות גדולה בתחום המינרלוגיה הודות לגאולוג הידוע אברהם גוטלוב ורנר (מת ב-1817), ואחר־כך בלייפציג וביינה.
לאחר הפסקה של שנתיים בהם שהה בנורווגיה, חזר נאומן ליינה על מנת להשלים את לימודיו ולקבל דוקטורט.
ב-1824 הוא הועסק כמורה בלייפציג.
ב-1826 הוא החליף את פרידריך מוס כפרופסור לקריסטלוגרפיה באוניברסיטה בפרייברג.
ב-1835 הוא התמנה לפרופסור לגאוגנוזיה (מונח שטבע אברהם ורנר והוא זהה כיום לגאולוגיה) בפרייברג, וב-1842 הוא התמנה לפרופסור לגאוגנוזיה ומינרלוגיה באוניברסיטת לייפציג.
בפרייברג הוא עסק בהכנת מפות גאולוגיות של סקסוניה, שאותן הכין בעזרתו של ברנהרד פון קוטה (Bernhard von Cotta) ב-1846. נאומן פרש מההוראה ב-1870 ועבר לדרזדן.
נאומן היה אדם בעל ידע אנציקלופדי, מורה שידע להעביר הרצאות באופן ברור ובצורה שוטפת.
בראשית דרכו (1821 – 1822) הוא תייר בנורווגיה, ותצפיותיו מארץ זו, כמו גם ספריו הבאים על קריסטלוגרפיה, מינרלוגיה, וגאולוגיה יצרו את המוניטין שלו זכה.
בשנת 1844 גילה נאומן על הפורפיר של הרי הוהבורג סימני שחיקה של קרחונים ובכך ייסד ביחד עם שארל אדולף מורלו את תורת הקיפאון (התקרחות) הפנים-יבשתית, שהייתה לבסיס של מדע הגלציולוגיה (חקר הקרחונים).
הוא זכה במדליית וולאסטון מהחברה הגאולוגית של לונדון ב-1868
מכתש נאומן על הירח קרוי על שמו.
"הסברים ראשונים של קריסטלוגרפיה" (Anfangsgründe der Kristallographie), 1841, עודכן ב-1854
"יסודות המינרלוגיה" (Elemente der Mineralogie), 1845 (12 מהדורות עד 1885)
"ספר לימוד של גאוגנוזיה" (Lehrbuch der Geognosie, 2/3 כרכים 2 מהדורות), 1850-1872
הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית (שהעתיקה את הערך מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית) בתוספת מידע מהערך בוויקיפדיה הגרמנית.
קרל פרידריך צלטר היה מלחין, מנצח ומורה גרמני.
צלטר נולד בברלין והכשיר עצמו להיות בנאי כמו אביו, אך כישרונו המוזיקלי התבלט.
הוא למד הלחנה אצל קרל פרידריך כריסטיאן פאש והשתלב בסגל ה"אקדמיה לזמרה" (Singakademie) שלו בברלין בשנת 1791. עם מותו של פאש בשנת 1800, התמנה צלטר למנהל האקדמיה.כמו כן ייסד ב-1808 תזמורת לליווי האקדמיה לזמרה, שנקראה Ripienschule.
בשנה שלאחריה התמנה לחבר בסגל המורים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בברלין והקים את מקהלת ה"לידרטאפל", בשבילה חיבר מוזיקה כוראלית.
בשנת 1822 ייסד את המכון המלכותי למוזיקה כנסייתית.
צלטר התיידד עם יוהאן וולפגנג פון גתה, ובין יצירותיו מוזיקה שכתב לשירים של גתה.
במהלך הקריירה שלו חיבר כמאתיים לידר וגם קנטטות, קונצ'רטו לוויולה (שבוצע כבר ב-1779) ומוזיקה לפסנתר.
בין תלמידיו של צלטר (בתקופות שונות) היו פליקס מנדלסון, פאני מנדלסון וג'אקומו מאיירבר.
פליקס מנדלסון היה אולי תלמידו הנבחר של צלטר, שהתפעל במכתב לגתה מכשרונותיו של תלמידו בן ה-12. צלטר הנחיל למנדלסון את אהבתו העזה למוזיקה של באך, אהבה שהמריצה את מנדלסון להשקיע מאמצים רבים בהשבתו לחיים של המתאוס פסיון של באך, באקדמיה לזמרה בחסותו של צלטר.
ביצוע מחודש זה הביא להערכה מחודשת ולהחייאה של יצירות באך, שעד אז נשכחו ברובן הגדול וההתייחסות אליהן הייתה כאל דבר שאבד עליו הכלח.
לאחר מות צלטר קיווה מנדלסון להחליפו בתפקיד מנהל האקדמיה לזמרה, אבל המשרה נמסרה לקרל פרידריך רונגנהאגן.
צלטר נשא לאישה את יוליה ראפריץ בשנת 1798, שנה לאחר מות אשתו הראשונה, סופיה אלאונורה פלריקה.
יוליה הייתה זמרת ידועת-שם באופרה של ברלין.
צלטר קבור בכנסיית סופיה בברלין.
צלטר חיבר ביוגרפיה של פאש, שיצאה לאור ב-1801.
קרל פרידריך כריסטיאן פאש היה מלחין וצ'מבליסט גרמני.
פאש נולד בצרבסט, בנו של המלחין יוהאן פרידריך פאש, תלמיד של יוהאן סבסטיאן באך.
בשנת 1756 החל לשרת בחצרו של פרידריך הגדול מפרוסיה, שם היה משנה לצ'מבליסט החצר קרל פיליפ עמנואל באך.
כשקפ"ע באך עזב את החצר בשנת 1787, תפס את מקומו.
בשנת 1791 ייסד את ה"אקדמיה לזמרה" בברלין (Sing-Akademie zu Berlin), שהייתה עד מהרה למרכז חשוב בחיי המוזיקה של ברלין.
בקונצרטים של האקדמיה קידם פאש את המוזיקה של י.
באך ומלחינים ידועי-שם אחרים של תקופת הבארוק, כמו גם מוזיקה בת זמנו.
בשנת 1796 בא בטהובן לביקור באקדמיה.
פאש מת בברלין בשנת 1800. את מקומו כראש האקדמיה תפס קרל פרידריך צלטר.
קרל פרילינג היה מלחין ופסנתרן אוסטרי.
פרילינג נולד בלמברג (כיום לבוב באוקראינה).
למד ב"עמותת ידיד המוזיקה" (Gesellschaft der Musikfreunde) בשנים 1887-1889, נגינה בפסנתר אצל אנטון דור ותאוריה אצל פרנץ קרן.
הוא היה לפסנתרן מלווה ולמורה.
פרילינג עבד עם הוברמן, סרסטה, אגון וֶלֶס ורביעיית רוזה.
יצירותיו המוקדמות לפסנתר נושאות אופי טרקליני, אבל חמישיית הפסנתר אופוס 30 ושלישיית הקלרינט אופוס 40 רציניות יותר וכתובות במסורת הרומנטית.
בשנת 2009 יצאה חמישיית הפסנתר בהדפסה מחודשת בהוצאת סילברטרסט.
הרבה מן המוזיקה שלו אבד או שלא התגלה עד כה.
הצ'לן סטיבן איסרליס מקדם את ביצוע יצירותיו, שאת חלקן גילה מחדש וביצע.
פרילינג הפסיד את כספו בגלל האינפלציה בתחילת שנות ה-30 ומת בווינה עני וחסר כל.
"שיר לכת חגיגי", אופוס 23
סוויטה בפה מז'ור, אופוס 36
פנטזיה, אופוס 55, עם חליל סולו
סונאטה, אופוס 22, לצ'לו ופסנתר
רביעיית מיתרים במי מז'ור, אופוס 25
חמישיית פסנתר בפה דיאז מינור, אופוס 30
שלישיית פסנתר במי מז'ור, אופוס 32
חמישיית פסנתר ברה מז'ור, אופוס 35
שלישייה בלה מינור, אופוס 40, לקלרינט, צ'לו ופסנתר
"דואטינו", אופוס 57, לשני חלילים
רונדו, אופוס 66, לחליל ופסנתר
"לה פיקאנט", פולקה צרפתית, אופוס 5
"פה דה סילפידה", ואלס, אופוס 14
3 קטעים לפסנתר, אופוס 21
2 קטעים לפסנתר, אופוס 37
מיסה גדולה בסול מז'ור, אופוס 6
סילזיוס), אופוס 54, לקולות סולנים, מקהלה צמעורבת ועוגב
3 "Sinnsprüche" (אסים אגה), אופוס 62, למקהלה מעורבת
שנלר), אופוס 63, למקהלת נשים ופסנתר (4 ידיים)
"לצד הזרם", אופוס 67, למקהלת גברים
2 Lieder im Volkston, אופוס 68, למקהלה מעורבת
"ברכת אחים", אופוס 73, למקהלת גברים
Matt giesst der Mond, אופוס 74, למקהלה מעורבת
מטרון), אופוס 39, לקול ותזמורת
"3 שירים על סיפורים יפניים עתיקים", אופוס 47, לקול ותזמורת
"שיר לבודהה", אופוס 59, לבריטון ותזמורת כלי נשיפה מעץ
2 שירים, אופוס 70, לטנור ותזמורת
קרל פילקינגטון הוא הסכתן, סופר ומפיק רדיו בריטי.
עיקר פרסומו הגיע מהגשתו המשותפת של המופע של ריקי ג'רווייס ברשת xfm London בין השנים 2001 ל-2005 ולאחריה סדרת הפודקאסטים והסדרה המצוירת ברשת HBO.
בנוסף, כיכב קארל כמושאה של סדרת הטיולים "אדיוט בחו"ל" ברשת sky1, ששודרה גם בקנדה אוסטרליה וארצות הברית ברשתות שונות.
קרל פילקינגטון נולד והתחנך במנצ'סטר, אנגליה.
ריקי ג'רווייס ושותפו סטיבן מרצ'נט יצרו קשר עם בית ספרו של פילקינגטון לאחר שיחה בזמן תוכניתם XFM, נודע להם כי קרל נבחן בבחינת בגרות אחת בלבד, בהיסטוריה בה השיג ציון 60, קרל היה מופתע ונזעם לנוכח עובדה זו שכן זכר כי נכח ביותר מבחינה אחת.
כישלון להרשם הועלה על ידי ג'רוויס ומרצ'נט כהסבר אפשרי.
פילקינגטון עבד כמפיק ברשת XFM במשך מספר שנים, כשהחל לעבוד במופע של ריקי ג'רווייס בימי שבת בבוקר, היה זה בתפקיד של מאחורי הקלעים בלבד.
כשג'רוויס ומרצ'נט החלו להזמינו להשמיע הערות מוזרות בתוכניתם, יצאה לאור אישיותו הבלתי רגילה.
תוך זמן קצר, קרל הפך לאלמנט המרכזי בתוכנית וכמות משמעותית של זמן אוויר הוקדשה למחשבותיו בנושאים שונים, כמו גם סיפורים מתקופת ילדותו.
כתוצאה מהופעותיו במופע של ריקי ג'רווייס נהיה קרל פילקינגטון מפורסם בעל עדת מעריצים.
הוא הוזכר תכופות בראיונות שהעניק ג'רוויס לתקשורת והיה פעמים רבות מושא למתיחות מצדו של ג'רוויס.
לאחר שאמר "אוכל לאכול פין בלילה" (בהקשר לתוכנית הריאליטי "אני מפורסם...הוציאו אותי מכאן" בה משתתפים אכלו פין של קנגורו) עודד ג'רוויס את מאזיניו לסמפל משפט זה וליצור ממנו מיקס או שיר דאנס וצורך מסיבות במועדוני לילה, מה שקרה ומאז, המשפט אף הודפס על חולצות טי ומגוון פריטים.
פילקינגטון ייצר עוד מספר ציטוטים שיצרו תהודה באינטרנט, רויטרס התייחסה אליו כ"תופעה" שייצרה "היסטוריה אינטרנטית".
ג'רוויס אמר מספר פעמים שהמטרה שלו היא לפרסם לעולם את קרל.
ב-2012 שיחק גם בסדרה "דרק" עם ריקי ג'רווייס.
בשנת 2022 שיחק בסדרת הדרמה "הנוכל, אשתו והסירה" שיצר כריס לאנג עבור רשת ITV וזו מבוססת על היעלמותו האמיתית של ג'ון דרווין שביים את מותו וחזר לאחר שנים בהן נחשב כמת.
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בתור סימון בסדרת הדרמה-קומית "Rain Dogs" של רשת HBO בשיתוף עם BBC One.
בשנת 2024 גילם את מאט נאביל בסדרה הבלשית "לודוויג" (אנ') של ה-BBC One.
קרל פרידמן (בהולנדית: Carl Friedman) היה שם העט של קרולינה קלוֹפּ (Carolina Klop; 29 באפריל 1952 – 27 במרץ 2020), סופרת הולנדית.
אביה של פרידמן, יואל (Jochel), יליד 1911, רופא במקצועו, היה מתנגד פעיל למשטר הפרו-נאצי ולכן נשלח למחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום המלחמה עבד בחברת פיליפס באיינדהובן שבדרום הולנד, בה נולדה קרל פרידמן; לאחר מכן עברה המשפחה לאנטוורפן.
פרידמן היא הבת הצעירה במשפחתה ולה שני אחים בוגרים.
מגיל צעיר הוטרדה פרידמן מאירועי השואה, ומגיל 15 יצרה לעצמה ארכיון פרטי.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון, עבדה כמתרגמת באנטוורפן, ומאוחר יותר עברה לעיר בראדה הסמוכה, שם עבדה כעורכת בעיתון "De Stem" (The Voice).
היא התגרשה לאחר נישואים קצרים ועברה לגור באמסטרדם עם בנה אהרון בשנת 1979.
ב-1991 פורסם ספרה הראשון, הנושא אופי אוטוביוגרפי.
הספר תורגם לאנגלית בעידוד המו"ל שלה ווטר ואן אורשוט (Wouter van Oorschot), ויצא בשם "Nightfather".
בעברית יצא הספר בשם "אבא מן האגדות".
הספר זכה להצלחה בינלאומית והוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר בהולנד.
הסיפור מסופר בגוף ראשון ועוסק בחוויות שעבר אביה של פרידמן מנקודת המבט של בת הדור השני לשואה.
הוא נכתב ברגישות ובהומור ומבטא את רגש האשמה של בני הדור השני.
שם המשפחה "פרידמן" בו התפרסמה היה שם המשפחה של בעלה, שהיה ממוצא יהודי.
קרל פרידמן עצמה גדלה במשפחה קתולית, אך תלאותיו של אביה במחנה ריכוז שגרמו לה להתעניינות רבה במלחמת העולם השנייה הביאו אותה להזדהות רבה עם סבלו של העם היהודי בשואה.
בהמשך כתבה פרידמן רומן, "Twee koffers vol" ("שתי מזוודות מלאות"), שפורסם ב-1993. הספר מתאר מפגש בין סטודנטית לפילוסופיה בת 20, "שונאת יהודים" כדבריה, אף על פי שהיא עצמה יהודיה ובת הדור השני לשואה, עם משפחת חסידים באנטוורפן, שם היא עובדת כאומנת.
במרכז הספר אהבתה לילד שמחה בן הארבע, שעדיין אינו מדבר.
במקביל מתוארים הוריה ניצולי השואה, ובמיוחד האב שמחפש את עברו בדמות שתי מזוודות מלאות בחפצים, ובהן מזכרות ותמונות, שהחביא באנטוורפן במלחמה.
במקום בו החביא את המזוודות נבנו בניינים רבי קומות, והאב עסוק בחפירה ובחיפוש, בעוד האם טווה שטיחים אטומים לחלוטין.
בשנת 1998 הספר עובד לסרט "Left luggage", (בעברית גם "האומנת"), שזכה בארבעה פרסים בפסטיבל ברלין, בהם פרס "המלאך הכחול".
בסרט משתתפים השחקנים מקסימיליאן של, איזבלה רוסליני וחיים טופול.
פרידמן פרסמה סיפורים נוספים בכתבי עת ובעיתונים הולנדיים.
הנושא שעמד במרכז כתיבתה הוא מלחמת העולם השנייה.
אבא מן האגדות; מהולנדית: שולמית במברגר, בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ב 2002. ("סיפורו של אב שחזר מהמחנות כפי שהוא נשמע באוזניה של בתו הקטנה")
קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג , היה מצביא של בית הבסבורג ודיפלומט אוסטרי שפיקד על כוחות אוסטרים במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
קרל פיליפ שוורצנברג נולד ב-18 באפריל 1771 בווינה שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, ליוהאן יוזף הראשון, נסיך שוורצנברג ולמריה אלאונורה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין, בתם של פיליפ קרל, רוזן אטינגן-ואלרשטיין ושרלוטה יוליאנה, רוזנת אטינגן-באלדרן.
בשנת 1787 התגייס שוורצנברג לצבא האוסטרי, ובאותה שנה החלה המלחמה העות'מאנית-רוסית, שבמהלכה לחמה האימפריה הרומית הקדושה לצד האימפריה הרוסית נגד האימפריה העות'מאנית.
שוורצנברג לחם באומץ רב, ומשום כך הועלה בשנת 1792 לדרגת מיור.
במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית, השתתף שוורצנברג בלחימה בצרפת, ואף הביס כוח צרפתי גדול בקרב לה-קאטו בשנת 1794. לאחר הלחימה בקרב אמברג ובקרב וירצבורג בשנת 1796 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1799 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל.
במהלך קרב הוהנלינדן הציל שוורצנברג את האגף האוסטרי הימני מקריסה, ולאחר מכן מונה בידי הארכידוכס קרל, דוכס טשן לפקח על הנסיגה.
בשנת 1704 קיבל שוורצנברג את התואר "נסיך שוורצנברג", שהיה זהה לאחיו הגדול יוזף השני, נסיך שוורצנברג.
שוורצנברג השתתף בקרב אולם בו ניצח נפוליאון בונפרטה את האוסטרים, והיה בין הניצולים הבודדים ששרדו בקרב מהצד האוסטרי.
בשנת 1806 מונה שוורצנברג לשגריר אוסטריה ברוסיה, ובשנת 1809 מונה לשגריר אוסטריה בצרפת, ובתוקף תפקידו היה ממונה על המשא ומתן לנישואי נפוליאון עם הארכידוכסית מריה לואיזה.
בפקודתו של נפוליאון פיקד בגרנד ארמה על גיס אוסטרי שמנה 34,000 מתנדבים, והשתתף עמו בפלישה הצרפתית לרוסיה, אולם שוורצנברג לא עודד את חייליו ולא עשה יותר ממה שנדרש ממנו.
לבשנת 1813 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקד הצבא האוסטרי בבוהמיה.
לאחר מכן פיקד שוורצנברג על הצבא האוסטרי בקרב דרזדן, ובקרב לייפציג הוא פיקד על כוחות הקואליציה.
לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקרב פריז, ובעקבות ניצחונו פרש נפוליאון מתפקידו.
לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקונגרס וינה, ולאחר חזרתו של נפוליאון פיקד שוורצנברג על צבא אוסטרי בן 250,000 חיילים שהוצב באזור הריין.
בשנת 1817 חטף שוורצנברג שבץ, זמן קצר לאחר מותה של אחותו קרולינה שהייתה מאוד קשורה אליו, וב-15 באוקטובר 1820 מת שוורצנברג בלייפציג כתוצאה מהתקף שבץ נוסף.
קרל פרידריך לואיס דוברמן היה מגדל כלבים ו יליד אפולדה, אשר יצר את גזע הכלבים דוברמן פינצ'ר.
הוא החל במלאכה בעיר אפולדה, בסביבות שנת 1890.
דוברמן אשר שירת כגובה מס וניהל את בית המחסה לחיות בית באפולדה, ביקש ליצור כלב עבודה ושירות, אשר יגן עליו בעת עבודתו, בעיקר מפני שודדים.
מאחר שהייתה לו גישה לגזעי כלבים רבים, הוא הרביע את אלה שסבר כי יביאו ליצירת גזע כלבים חזק, נאמן, אינטליגנטי ובה בעת עז.
לאחר מותו נקרא הגזע שיצר על שמו - "דוברמן פינצ'ר", אם כי, עם הזמן, הושמטה המילה "פינצ'ר", המתאימה בעיקר לטריירים.
קַרְל פְּלַגֶה היה קצין בדרגת רב-סרן בצבא הגרמני (ורמכט) בתקופת מלחמת העולם השנייה, חבר המפלגה הנאצית וחסיד אומות העולם.
פלגה השתמש במעמדו כקצין בצבא הגרמני ובתפקידו כדי להגן על כ-1,250 יהודים - 500 גברים, והיתר נשים וילדים - אסירי גטו וילנה, שעבדו במחנה HKP בווילנה, מחנה בו שהה פלגה בתפקידי ניהול.
בראשית תקופת השלטון הנאצי בגרמניה
פלגה, חייל משוחרר ממלחמת העולם הראשונה, תמך באדולף היטלר עוד לפני תחילת שלטונה של המפלגה הנאצית בגרמניה, וזאת עקב הבטחות הנאצים לשפר את המצב הכלכלי ולשקם את הגאווה הלאומית שנפגעו לאחר הסכם ורסאי.
פלגה הצטרף למפלגה הנאצית ב-1931 ופעל לשם קידום מטרותיה המוצהרות להתחדשות לאומית.
עם זאת הוא התעמת עם הנהגת המפלגה הנאצית באזור מגוריו, דרמשטאדט, עקב סירובו ללמד את תורת הגזע הנאצית שלא מצא ראיות לנכונותה.
סירוביו החוזרים ונשנים ללמד את תורת הגזע הובילו להאשמתו על ידי ראשי המפלגה הנאצית בדרמשטדט כידיד של יהודים והבונים החופשיים והוא סולק מתפקידי הנהגה בסניף המפלגה בעיר.
פלגה, שסיים את לימודיו לתואר באוניברסיטה הטכנולוגית בדרמשטדט ב-1924 בתואר מהנדס, גויס לוורמכט בתחילת מלחמת העולם השנייה.
הוא הוצב לפקד על יחידת הנדסה HKP562 שבה נעשו תיקוני כלי רכב צבאיים שניזוקו בחזית המזרחית.
פלגה ויחידתו הוצבו בווילנה ביולי 1941 ופלגה היה עד ראייה לרצח יהודי האזור.
בתקופה זו החלה התפכחותו מהתמיכה בנאציזם ופעולתו נגד רצח היהודים.
פלגה החל לתת אישורי עבודה לגברים יהודים, בהם קבע כי יהודים אלה הם עובדים מיומנים וחיוניים למאמץ המלחמה הגרמני, גם אם לא היו להם כלל כישורים בתחום העבודה המסוים לגביו ניתן האישור.
כל אישור כזה הציל עובד יהודי, את בת זוגו ושניים מילדיהם מפני האקציות שקיימו אנשי האס אס בגטו וילנה ומפני שילוח לגיא ההריגה בפונאר.
פלגה העניק כ-250 אישורים כאלה, רבים מהם לאנשים ללא כישורי עבודה.
כך הציל למעלה מאלף איש בין קיץ 1941 לאמצע 1944. פלגה תמך בעובדיו באמצעות מנות מזון מוגדלות ואספקת ארוחות חמות לעובדי הסדנאות הטכניות שעליהן פיקד.
תוספת זו למזון הצילה רבים ממקבלי האישורים ממוות ברעב.
פלגה אפשר ליהודים שעבדו מחוץ לגטו וילנה לסחור בחפצים עם גרמנים וליטאים מחוץ לגטו וילנה, בתמורה למזון, ולהבריח מזון לגטו, וכך אפשר הגדלתן של מכסות המזון של יושבי הגטו.
פלגה סיפק ליושבי הגטו ציוד רפואי, חומרי הסקה בחורפים ובגדים חמים.
במספר מקרים הצילו פלגה ועובדיו מספר יהודים שנחטפו על ידי האס אס באקציות.
בספטמבר 1943 עמד גטו וילנה בפני חיסול.
כל היהודים שנותרו בגטו עמדו בפני גירוש על ידי האס אס, ובמצב זה תעודותיו של פלגה כבר לא יכלו להגן עליהם.
פלגה ניסה לבצר את מעמדה של יחידתו, HKP562, כמחנה לעבודת כפייה של הצבא הגרמני וכך למנוע מהאס אס את היכולת לגרש ממנו אנשים באקציות - יהודים ובני משפחותיהם כאחד.
ב-16 בספטמבר 1943 העביר פלגה למעלה מאלף יהודים - עובדיו ובני משפחותיהם - מגטו וילנה לבניין שהוקצה ל-מחנה HKP בווילנה, מחוץ לתחומי הגטו.
כשבוע לאחר מכן, ב-23 בספטמבר, חיסל האס אס את גטו וילנה ושלח למחנות ריכוז ולהשמדה את כל יושביו.
במחנה HKP היו תנאי המגורים והמחיה טובים יחסית למחנות עבודת כפייה אחרים של המשטר הנאצי.
פלגה ציווה על יחס מכבד כלפי העובדים והקצה להם מנות מזון שאפשרו את קיומם, שלא כברוב מחנות הריכוז והעבודה הנאציים.
עם זאת, פלגה לא הצליח למנוע את כניסתם של אנשי אס אס למחנה HKP מספר פעמים, את האקציות שעשו בו (כגון אקציית הילדים ב-27 במרץ 1944) וכן את חיסול המחנה ביולי 1944, זמן קצר לפני נסיגת הגרמנים מווילנה.
עם התקרבות הצבא האדום לווילנה ניסו רבים מיהודי HKP להכין מקומות מסתור במבנה.
ב-1 ביולי 1944 נשא פלגה נאום בפני היהודים, עובדי מחנהו, בנוכחות קצין אס אס שהיה במקום.
הוא מסר להם שהוא מוצב מחדש במערב, ושלמרות בקשותיו לא אושר לו לקחת עמו את עובדיו המיומנים, אך בעוד יומיים יוסעו גם הם מערבה.
הוא אמר להם: "אתם יודעים שללא ספק האס-אס הוא ארגון שמגן על פליטים." חלק מאסירי המחנה פירשו את דבריו אלה כאזהרה והתחבאו במקומות מסתור, רובם מקומות מסתור שהכינו מראש.
רוב האסירים שלא הסתתרו, נלקחו על ידי האס אס ב-3 ביולי ונרצחו בפונאר.
כ-250 מבין 1,250 האסירים שפלגה ניסה להגן עליהם שרדו עד הגעת הצבא האדום לווילנה.
הם היגרו בין היתר לישראל, גרמניה, ארצות הברית, צרפת וקנדה.
לאחר המלחמה שב פלגה לביתו בדרמשטדט.
הוא נשפט בשנת 1947 כחלק מתהליך הדה-נאציפיקציה.
חלק מהאנשים שהציל שהו באותה העת במחנה עקורים בשטוטגרט ומיוזמתם שלחו נציג להעיד לטובת פלגה.
בית המשפט ביקש לסווג את פלגה כ"מקבל חנינה" אך פלגה דרש לקבל מעמד של "תומך הנאצים לשעבר" והאשים עצמו על כך שלא עשה מספיק לטובת היהודים.
ב-2005 הכיר יד ושם בפלגה כחסיד אומות העולם.
בשנת 2006 נקרא בסיס של הצבא הגרמני על שם פלגה.
בנין באוניברסיטה הטכנית של דרמשטדט נקרא על שמו, ופרוטומה של פלגה ניצבת בחצר בית ספר בעיר.
פרס על שמו, בתמיכת משרד החינוך והמדע של ליטא, מחולק לתלמידי בתי ספר בליטא שחוקרים את ההיסטוריה של יהודי ליטא.
ב-2018 שמחה יעקובוביץ' כתב סרט תיעודי על חייו של פלגה בשם "הנאצי הטוב".
קרל פרידריך פון שטיינמץ היה איש צבא פרוסי, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
שטיינמץ נולד בשנת 1796 בעיר אייזנך, שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
לאחר תבוסתה של פרוסיה במלחמת הקואליציה הרביעית, נכבשה פומרניה בידי הקיסרות הצרפתית.
הצרפתים היו אמורים לעזוב את האזור, אולם דחו שוב ושוב את העזיבה, מה שגרם לכך שבילדותו נחשף שטיינמץ לעוני ואומללות שהביא הכיבוש.
הוא התחנך בבית ספר צבאי, בין השנים 1807-1811. בשנת 1812 פרצה מלחמת הקואליציה השישית (הידועה בגרמניה בשם "מלחמת השחרור"), במהלכה איחדו כוחות פרוסיה, שוודיה, אוסטריה, בריטניה וספרד נגד צרפת.
שטיינמץ ואחיו הבכור חמקו דרך העמדות הצרפתיות הגיעו לברסלאו, והתגייסו לצבא הפרוסי.
שטיינמץ הועלה לדרגת לוטננט שני, ולמרות שאיפתו לשרת תחת פיקודו של גבהרד לברכט פון בליכר שאותו העריץ מילדות, הועבר לגדוד של לודוויג יורק פון וארטנבורג.
שטיינמץ לחם בקרב לייפציג בשנת 1813, במהלכו נפצע ואחיו נהרג.
הוא השתתף בקרבות האחרונים שנערכו בצרפת עצמה, ועל גבורתו בהם הוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה.
לאחר המלחמה שרת בחיל הכיבוש הפרוסי בפריז, אם כי נכנס לעיר רק פעם אחת, משום שחשש לבזבז את המשכורת החודשית שלו שחצי ממנה היה שולח לאמו.
הוא חי בברלין שם פיקד על גדוד בחיל המשמר העירוני, הוא חי בצמצום רב מהמשכורת שלו.
בין השנים 1820–1824 למד באקדמיה הצבאית, וסיים אותה בהצטיינות רבה, הוא נישא לבת דודתו ג'ולי, בתו של הגנרל קרל פרידריך פרנציסקוס פון שטיינמץ (Karl Friedrich Franciscus von Steinmetz).
מאז הוטב מצבו מעט, והוא יכל להרשות לעצמו לקנות בית וסוס.
הוא מונה למפקד בריגדה שהוצבה בפוטסדאם.
במהלך מהומות אביב העמים בברלין בשנת 1848, פיקד על גדוד שהוצב בעיר, אם כי לא לקח חלק מעשי בדיכוי המהומות.
באותה שנה נשלח להילחם במלחמת שלזוויג הראשונה.
לאחר המלחמה נשלח לפקד על גדוד בברנדנבורג, בשנת 1851 מונה למושל הצבאי של קאסל.
שנה לאחר מכן למדריך בבית ספר לצוערים בברלין.
בשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל-מיור.
בשנת 1857 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ובשנת 1858 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
בשנת 1863 מונה למפקד הקורפוס ה-5 שהוצב בפוזן זמן קצר לאחר מכן מתה אשתו.
שנה לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל.
במהלך מלחמת שבעת השבועות נגד אוסטריה, פיקד על הקורפוס החמישי שלו, וזכה בניצחונות בשלושה קרבות שנערכו יום אחר יום.
הוא נישא שוב בשנת 1867 לאליס פון קרוזיק, והיה כעת בפעם הראשונה בחייו איש עשיר למדי.
הוא נבחר כחבר בפרלמנט של הקונפדרציה הצפון-גרמנית.
עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה, פיקד על הארמייה הראשונה שהוצבה על הריין.
בתחילת המערכה הוא נע עם הארמייה שלו קדימה אל תוך צרפת בקצב מהיר מדי, מה שהותיר את הגבול הפרוסי חשוף להתקפות צרפתיות.
הוא לחם במהלך קרב גרבלוט, אולם שוב ביצע התקפה פזיזה שכמעט הכריעה את הכף לרעת פרוסיה.
הקרב הסתיים בכל זאת בניצחון פרוסי.
באפריל 1871, פרש מהצבא, לא לפני שהועלה לדרגת פילדמרשל.
הוא חי ברווח בשלזיה, מפנסיה שקיבל עד מותו בשנת 1877 והוא בן 80.
קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך היה הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך בין השנים 1828–1853.
קרל פרידריך נולד ב-2 בפברואר 1783 בויימאר שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, והיה בנם הבכור של קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט.
ב-14 ביוני 1828 מת אביו קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, וקרל פרידריך עלה לשלטון במקומו.
ב-8 ביולי 1853 מת קרל פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל אלכסנדר.
ב-3 באוגוסט 1804 התחתן קרל פרידריך עם מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
לבני הזוג היו ארבעה ילדים:
מריה (1808–1877) - נישאה לקרל, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
אוגוסטה (1811–1890) - נישאה לוילהלם הראשון, קיסר גרמניה והייתה לקיסרית גרמניה הראשונה.
קרל אלכסנדר (1818–1901) - ירש את אביו כדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ונישא לסופיה, נסיכת הולנד, בתו היחידה של וילם השני, מלך הולנד.
קרל פירסון היה מתמטיקאי וביוסטטיסטיקאי אנגלי.
הוא נחשב למייסד תחום הסטטיסטיקה המתמטית, ותרם באופן משמעותי לתחומי הביומטריה, המטאורולוגיה והאאוגניקה ולתאוריות של דרוויניזם חברתי.
היה התלמיד והביוגרף של סר פרנסיס גולטון.
בשנת 1911 הקים את המחלקה האוניברסיטאית לסטטיסטיקה הראשונה בעולם בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
קרל פירסון נולד לוויליאם פירסון ופאני סמית', והיו לו שני אחים: ארתור ואמי.
אביו ויליאם היה היסטוריון וגרמאניסט (אדם המתמחה בהיסטוריה ובתרבות הגרמאנית).
בשנת 1890 התחתן פירסון עם מאריה שארפ, ונולדו להם שלושה ילדים: אחד מהם, אגון פירסון, היה לימים בעצמו לסטטיסטיקאי בעל שם.
מאריה נפטרה בשנת 1928, ובשנת 1929 התחתן פירסון עם מרגרט ויקטוריה צ'ילד, שעבדה איתו במעבדה הביומטרית.
פירסון ומשפחתו גרו לאורך השנים בהמפסטד.
קרל התחנך בבית הספר הפרטי יוניברסיטי קולג' שבהמפסטד, לונדון.
לאחר מכן בשנת 1876 החל ללמוד מתמטיקה בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1879 כסטודנט למתמטיקה במקום השלישי בציוניו באותה שנה.
לאחר מכן הלך ללמוד באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, שם למד פיזיקה מגאורג קווינקה ומטאפיזיקה מקונו פישר.
לאחר מכן הלך לאוניברסיטת הומבולדט שבברלין שם שמע הרצאות על דרוויניזם מהפיזיקאי ופיזיולוג אמיל דה בויס-ריימונד.
במהלך שהותו בברלין, למד גם משפט רומאי, ספרות ימי הביניים וספרות של המאה ה-16, וסוציאליזם.
במיוחד הוא נהיה מומחה לספרות גרמנית.
לאחר מכן החליט שברצונו ללמוד משפטים, והלך ללמוד באינר טמפל בלונדון עד שנת 1881. לאחר מכן חזר לתחום המתמטיקה, וקיבל תואר דוקטור מקינגס קולג' בשנת 1881 ותואר פרופסור מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון בשנת 1883. בשנת 1884 מונה לראש המחלקה למתמטיקה שימושית ולמכניקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 1885 מונה לעורך כתב העת Common Sense of the Exact Sciences, עקב מותו של העורך הקודם ויליאם קינגדן קליפורד.
בשנת 1891 מונה לפרופסור לגאומטריה בגרשאם קולג' שבלונדון.
בגרשאם פגש את הזואולוג ומייסד הביומטריה, רפאל ולדון, שהיה זקוק לעזרה במחקריו בפתרון בעיות חישוביות.
שיתוף הפעולה שנרקם ביניהם בתחומי הביומטריה והאבולוציה התאורטית המשיכה עד למותו של ולדון בשנת 1906. ולדון היה זה שהפגיש בין פירסון לבין פרנסיס גולטון - שפירסון הפך לתלמידו ו"ממשיך דרכו".
לאחר מותו של גולטון בשנת 1911, עמל פירסון רבות להוצאת הביוגרפיה שלו בשלושה כרכים - שיצאו לאור בשנים 1914, 1924 ו-1930, כשפירסון עצמו נושא בעלות הדפסתם.
פירסון ייסד את המחלקה לסטטיסטיקה יישומית, והכניס לתוכה את המחקר בתחום הביומטריה ואת מעבדותיו של גולטון.
הוא נשאר לעבוד במחלקה עד פרישתו בשנת 1933, והמשיך לעבוד באופן עצמאי עד מותו בשנת 1936.
בשנת 1901 ייסד יחד עם ולדון וגולטון את כתב העת Biometria שמטרתו הייתה לתמוך בפיתוח התאוריה הסטטיסטית, והיה העורך של כתב העת עד יום מותו.
בשנת 1925 ייסד את כתב העת Annals of Eugenics (היום נקרא: Annals of Human Genetics) העוסק בגנטיקה אנושית.
השפעתו על איינשטיין ועל מדענים נוספים
כשהיה בן 23, למד אלברט איינשטיין עם חבריו את ספרו של פירסון, The Grammar of Science, שפורסם בשנת 1892. בספר, תיאר פירסון רעיונות שנתנו השראה למדענים רבים ובין השאר לתורת היחסות של איינשטיין.
הוא הביע בספר את רעיון היחסיות - שייתכן שבעיני צופים שונים הנעים במהירויות שונות, המציאות נראית שונה, וכן שייתכן שצופה הנע במהירות האור יראה עולם סטטי, ואף שיער שצופה הנע במהירות הגבוהה ממהירות האור יראה את הזמן כנע בכיוון ההפוך.
הספר עסק גם באנטי-חומר ובממד הרביעי של המרחב.
כאאוגניסט שיישם את רעיון הדרוויניזם החברתי גם עבור יחסים בין עמים, פירסון האמין שמלחמה נגד "גזעים נחותים" היא בסך הכל תוצאה הגיונית של ברירה טבעית.
הוא טען שאם התאוריה של אוגוסט וייסמן הטוענת שאין למעשיו של יצור חי וליתרונות שצבר בחייו השפעה על צאצאיו, אזי הממשלה מבזבזת את משאבי האומה כשהיא מנסה להשקיע באנשים עניים השייכים למעמדות נמוכים.
פירסון היה ידוע כאדם בעל מחשבה עצמאית וכסוציאליסט.
הוא העביר הרצאות במגוון נושאים שהיו בדיון פוליטי בתקופתו, בין השאר על קרל מרקס ועל מאבקן של נשים במדינות המערב לזכות בחירה (סופרג'יזם).
נאמנותו לאידאולוגיה הסוציאליסטית הובילה אותו לדחות קבלת תארים יוקרתיים שהוצעו לו, בהם תואר מסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצין (OBE) בשנת 1920 ותואר אביר בשנת 1935.
מבחן כי בריבוע של פירסון (סוג מסוים של מבחן כי בריבוע)
נהוג לייחס לפירסון את השימוש הראשון בהיסטוגרמה
אובר-גרופנפיהרר קרל פפר-וילדנברוך (בגרמנית Karl Pfeffer-Wildenbruch; 12 ביוני 1888 – 29 בינואר 1971) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם השנייה.
פפר-וילדנברוך נולד ב-12 ביוני 1888 בעיר רידרסדורף, שהייתה אז בתחומי הקיסרות הגרמנית.
לאחר סיום לימודיו ב-7 במרץ 1907, התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט התותחנים ה-22. ב-1 באוגוסט 1908 הועלה לדרגת לויטננט.
ב-1911 הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בברלין.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה, ועוטר בשתי הדרגות של צלב הברזל.
הוא היה חלק מהצוות הגרמני של קולמר פון דר גולץ שנשלח לסייע לאימפריה העות'מאנית, ושרת במטה של הארמייה הראשונה העות'מאנית בבגדאד.
ממאי עד נובמבר 1917 הוצב בשגרירות גרמניה באיסטנבול, ובסוף 1917 הוחזר לגרמניה ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-11 ואז בקורפוס המילואים ה-23.
עם סיום המלחמה בשנת 1918, פורק הצבא הקיסרי, ובשנת 1919 התגייס למשטרה וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת מיור.
הוא בילה זמן מה במשרד הפנים, ולאר מכן מונה כמפקד משטרת אוסנברוק ומגדבורג.
בשנת 1928 נשלח לצ'ילה, ושרת בקרביניירי של צ'ילה.
ב-1930 חזר לגרמניה, הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט וקיבל פיקוד על רגימנט המשטרה בפרנקפורט.
ממאי 1936 הוא היה המפקח הכללי של אקדמיות המשטרה, וב-1 במאי 1937 קודם לדרגת גנרל-מיור.
ב-12 במרץ 1939 פרש מהמשטרה והצטרף לאס אס.
ב-20 באפריל של אותה שנה קודם לדרגת בריגדפיהרר באס אס.
בסוף 1939 מונה למפקד דיוויזיית אס אס משטרה הרביעית, וב-20 באפריל 1940 קודם לדרגת גרופנפיהרר.
הוא הוביל את הדיוויזיה שלו בקרבות החזית האירופית, ובנובמבר 1940 הועבר לצוותו האישי של היינריך הימלר.
מ-1941 עד 1943 מילא תפקידי מטה במשטרת הסדר, וב-8 באוקטובר 1943 קיבל פיקוד על קורפוס האס אס השישי.
ב-9 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר.
הקורפוס שלו נשלח לחזית המזרחית, ונכלל במסגרת הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון.
הקורפוס נלחם לכל אורך השנה בקרבות באזור פסקוב, לעיתים תחת הארמייה ה-16 ולעיתים תחת הארמייה ה-18. ב-11 ביוני 1944 העביר את הפיקוד על הקורפוס לפרידריך יקלן.
באוגוסט 1944, מונה למנהל אזור השליטה של הוואפן אס אס בהונגריה.
בדצמבר של אותה שנה, החליף את קרל-גוסטב זאוברצווייג בפיקוד על קורפוס אס אס הררי התשיעי שכותר בידי הצבא האדום באזור בודפשט (המצור על בודפשט).
לפיקודו של פפר-וילדנברוך הוכפפו גם כל שאר היחידות הגרמניות בבודפשט ובסביבותיה.
החלטה שנחשבה לגרועה בהתחשב בכך שפפר-וילדנברוך התנסה עד לאותה עת בעיקר בפיקוד על יחידות משטרה, והיה פחות מנוסה בפיקוד על כוחות קרביים.
התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר.
ב-11 בינואר 1945 הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל.
בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים.
לקראת סוף ינואר כבר נלכדו הגרמנים וההונגרים בתוך כיס בגודל של קילומטר אחד.
ב-1 בפברואר הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו, וב-11 בפברואר קיבל הקורפוס שלו פקודה לנסות לפרוץ החוצה.
אולם רק 170 מאנשי האס אס הצליחו להגיע אל הקווים הגרמניים.
ב-12 בפברואר נפצע קשה, ונלקח בשבי הכוחות הסובייטיים.
הוא נשפט בפני בית דין סובייטי בגין פשעי מלחמה, ונגזרו עליו 25 שנות מאסר.
עם זאת, בשנת 1955 בעקבות הסכם בין קנצלר גרמניה קונראד אדנאואר וראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין, שוחרר פפר-וילדנברוך יחד עם עוד 10,000 אסירים נוספים.
הוא מצא את מותו בתאונת דרכים בבילפלד ב-29 בינואר 1971.
קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן היה מרקיז באדן-דורלאך, ולאחר מכן ירש את מרקיזות באדן-באדן, ואיחד אותם למרקיזות באדן.
בשנת 1803 קיבל תואר של נסיך בוחר, ובשנת 1806 קיבל תואר של דוכס גדול.
כיהן כמונרך מאז היותו בן עשר ועד למותו בגיל 82, אחת מתקופות השלטון הארוכות ביותר בהיסטוריה.
קרל פרידריך נולד ב-22 בנובמבר 1728 בקרלסרוהה, לפרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך ולאמליה, נסיכת נסאו-דיאץ, בתו של יאן וילם פריסו, נסיך אורנז'.
בשנת 1732 מת אביו פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך, ובשנת 1738 מת סבו קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך, וקרל פרידריך עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1746 תפס קרל פרידריך את השלטון, והחל בטיפוח האוניברסיטאות, בתי המשפט, הבירוקרטיה, הכלכלה, התרבות, והפיתוח העירוני.
בשנת 1767 ביטל קרל פרידריך את העינויים במדינה, ובשנת 1783 שחרר את הצמיתים.
בשנת 1771 מת אוגוסט גאורג, מרקיז באדן-באדן ללא ילדים, וקרל פרידריך ירש אותו, ואיחד את שתי המרקיזויות למרקיזות באדן.
בשנת 1792 הצטרף קרל פרידריך למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבד בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.
בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, וקרל פרידריך קיבל מעמד של נסיכות הבוחר.
בשנת 1805 הצטרף קרל פרידריך לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג.
ב-10 ביוני 1811 מת קרל פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון נכדו קרל.
ב-28 בינואר 1751 התחתן קרל פרידריך עם קרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטדט ושרלוטה מהנאו-ליכטנברג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
ב-24 בנובמבר 1787 התחתן קרל פרידריך עם לואיזה קרולינה פון הוכברג, בתם של לודוויג היינריך, ברון גייר פון גיירסברג ומקסימיליאנה כריסטינה פון שפונק.
בעת נישואיו התחייב קרל פרידריך שנישואין אלה לא יחשבו כנישואים מורגנטיים ושבניו מאשתו השנייה יוכלו אף הם לרשת את הכתר.
התחייבות זו אושררה בידי נכדו קרל ובידי אספת הנסיכים של באדן ב-1818. ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה , היה בנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, וסבו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
קרל פרדיננד נולד ב-29 ביולי 1818 בווינה, לארכידוכס קרל, דוכס טשן ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג בתם של פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג.
בשנת 1836 התגייס קרל פרדיננד לצבא האוסטרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-57. בהמשך קיבל קרל פרדיננד את הפיקוד על הרגימנט באיטליה, והשתתף עמו בדיכוי המרידות בפראג בשנת 1848, במהלך מהפכות אביב העמים.
בשנת 1859 הועלה קרל פרדיננד לדרגת גנרל, ושירת במוראביה ובשלזיה.
בשנת 1860 חזר קרל פרדיננד לברנו, ולאחר מכן הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
ב-20 בנובמבר 1874 מת קרל פרדיננד בז'ידלוכוביצה שבמוראביה, וילדיו עברו תחת אחריותו של אחיו הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן.
ב-18 באפריל 1854 התחתן קרל פרדיננד עם בת דודתו אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ומריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
ארנסט לודוויג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן היה דוכס סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1729–1743.
קרל פרידריך נולד ב-18 ביולי 1712 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולדורותיאה מריה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ומגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס.
בשנת 1724 מת אחיו יוזף ברנהרד, נסיך הכתר של סקסוניה-מיינינגן, ואחיו ארנסט לודוויג מונה לנסיך הכתר.
ב-24 בפברואר 1729 מת ארנסט לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון קרל פרידריך, תוך שדודיו ממשיכים לכהן כעוצרים עד לשנת 1733.
קרל פרידריך לא נישא ולא היו לו ילדים, ומשום כך לאחר מותו ב-28 במרץ 1743, עלה לשלטון במקומו דודו פרידריך וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ , היה דוכס הולשטיין-גוטורפ ואביו של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
קרל פרידריך נולד ב-30 באפריל 1700 בסטוקהולם, שם שהו הוריו במהלך מלחמת הצפון הגדולה, לפרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולהדוויג סופיה משוודיה, בתם של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ואולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק.
בשנת 1702 מת אביו פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, וקרל פרידריך ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה קטין, שימש דודו כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין כעוצר הדוכסות יחד עם אמו הדוויג סופיה משוודיה.
קרל פרידריך התחנך על ידי אמו הדוויג סופיה משוודיה, ולאחר מותה בשנת 1708 גודל על ידי סבתה של אמו הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ.
קרל פרידריך פגש לראשונה את דודו קרל השנים עשר, מלך שוודיה בשנת 1716, ובשנת 1717 הוא הוכרז כבגיר, וקיבל על עצמו תפקיד צבאי.
קרל פרידריך סבל מיחסים מתוחים עם דודתו אולריקה אלאונורה הצעירה, שתומכיה הצביעו על היותו גס, יהיר וחסר כל תחושת אחריות כדי לרשת את הכתר.
לאחר מות דודו קרל השנים עשר בשנת 1718, תבע קרל פרידריך את הכתר השוודי, אולם דודתו אולריקה אלאונורה הצעירה הצליחה לתפוס את השלטון, בתמיכת בעלה פרידריך, נסיך הסן-קאסל והפרלמנט השוודי.
קרל פרידריך ניסה לשכנע את דודתו שתמנה אותו כיורש העצר, אולם היא מינתה את בעלה פרידריך, ובעקבות כך עזב קרל פרידריך את שוודיה בשנת 1719, ובסופו של דבר התיישב ברוסיה.
לאחר מכן, מפלגת הולשטיין בשוודיה המשיכה לקדם את טענותיו של קרל פרידריך, ובשנת 1723 הוא אף הפך ליורש העצר השוודי, אך בעקבות מדיניותו הפרו-רוסית, ירש לבסוף את דודתו (לאחר מות בעלה) אדולף פרידריך מאולדנבורג-אויטין.
בשנת 1720 ממלכת שוודיה ודנמרק-נורווגיה חתמו על אמנת פרדריקסבורג, ובה התחייבה שוודיה להפסיק את תמיכתה בהולשטיין-גוטורפ.
קרל פרידריך התנגד לאמנה, שניתנה על ידי ממשלת שוודיה, וראה בה התכחשות לזכויותיו לרשת את הכתר השוודי.
ב-22 בנובמבר 1724 התארס קרל פרידריך עם אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פיוטר הראשון, קיסר רוסיה ויקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה.
לאחר מותו של פיוטר הגדול בשנת 1725, קיבל קרל פרידריך מקום במועצה, וקצבה קבועה להחזיק את חצרו, וב-21 במאי 1725 נערך טקס הנישואים ברוב פאר והדר.
לאחר מות חמותו יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה בשנת 1727, ניסה קרל פרידריך שהיה מפקד משמר הארמון לתפוס את השלטון לטובת אשתו, אולם נכשל בכך ופיוטר השני, קיסר רוסיה עלה לשלטון.
לאחר מכן קרל פרידריך ואנה יצאו לדוכסות הולשטיין-גוטורפ, שם מתה אנה לאחר לידת בנם קרל פטר אולריך, נסיך הולשטיין-גוטורפ בשנת 1728. קרל פרידריך בילה את שארית חייו בהולשטיין-גוטורפ, ודאגתו העיקרית הייתה להבטיח את ירושת בנו לכס הרוסי.
קרל פרידריך גם תמך בחסידיו בשוודיה, אך לא הקדיש תשומת לב רבה להולשטיין-גוטורפ.
ב-18 ביוני 1739 מת קרל פרידריך באויטל, ובשנת 1762 עלה בנו לשלטון ברוסיה כפיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן הוא ראש בית הוהנצולרן-זיגמרינגן.
קרל פרידריך נולד ב-20 באפריל 1952 בזיגמרינגן, לפרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן ולמרגריטה, נסיכת ליינינגן, בתם של קרל, נסיך ליינינגן, ומריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
קרל פרידריך למד מנהל עסקים באוניברסיטת פריבור, שווייץ.
קרל פרידריך הוא היו"ר והבעלים הבלעדי של קבוצת פירסט פון הוהנצולרן), הכוללת נדל"ן, יערות, והמעסיקה 400 עובדים, והוא בעל 50% מהמניות בחברת Zollern GmbH und Co.
KG (עבודות פלדה, טכניקות שידור) המעסיקה 2800 עובדים.
ב-17 במאי 1985 התחתן קרל פרידריך עם הרוזנת אלכסנדרה שנק פון שטאופנברג, בתם של הרוזן קלמנס אנטון שנק פון שטאופנברג (בן דוד ראשון של קולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג) והרוזנת קלמנטינה אליזבת וולף-מטרניך צור גראכט, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אולם ב-21 בינואר 2010 התגרשו השניים.
ב-17 ביולי 2010 התחתן קרל פרידריך בשנית עם קתרינה (נינה) דה זומר, צלמת גרמנייה.
על פי החוקה של רומניה משנת 1923, קרל פרידריך הוא היורש החוקי של כס המלוכה הרומני לאחר מותו של מיכאי הראשון, מלך רומניה.
עם זאת, בראיון בשנת 2009, הוא הצהיר, כי אינו מעוניין בכס המלוכה הרומני.
הנסיך חי באחוזת הציד בית יוזפלוסט, ואילו בית הציד הסמוך משמש את אחיו אלברכט, בעוד אחוזת קראוכנווייס הקרובה משמשת את גרושתו, הנסיכה אלכסנדרה.
כמו כן, הוא הבעלים של טירת אומקירך.
בנוסף, יש לו משרדים בטירת זיגמרינגן אשר פתוחה גם לציבור, ומשמשת עבור המשפחה לחתונות ושאר המאורעות הרשמיים.
ב-17 במאי 1985 התחתן קרל פרידריך עם הרוזנת אלכסנדרה שנק פון שטאופנברג, בתם של הרוזן קלמנס אנטון שנק פון שטאופנברג (בן דוד ראשון של קולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג) והרוזנת קלמנטינה אליזבת וולף-מטרניך צור גראכט, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
אלכסנדר, נסיך הכתר של הוהנצולרן (נולד ב-1987)
פיליפה, נסיכת הוהנצולרן (נולדה ב-1988)
פלאמיניה, נסיכת הוהנצולרן (נולדה ב-1992)
אנטוניה, נסיכת הוהנצולרן (נולדה ב-1995)
קרל פרידריך וילהלם, נסיך ליינינגן היה אציל גרמני, והנסיך הראשון של נסיכות ליינינגן.
קרל פרידריך וילהלם נולד ב-14 באוגוסט 1724 בדירקהיים, והיה בנם הבכור של פרידריך מגנוס, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-הארטנבורג ולאנה כריסטינה אלאונורה, רוזנת וורמבראנד-שטופאך, בתם של יוהאן וילהלם, רוזן ורמבראנד-שטופאך וסוזאנה יוזפה, ברונית פרזינג-שטיין.
בשנת 1756 מת אביו, וקרל פרידריך וילהלם ירש את נחלותיו.
ב-3 ביולי 1779 הוא קיבל את התואר נסיך האימפריה הרומית הקדושה, והיה הנסיך הראשון של ליינינגן.
בשנת 1801 נשללו ממנו אדמותיו על הגדה השמאלית של הריין, דהיינו הרדנבורג, דאגסבורג ודירקהיים, אך ב-1803 הוא קיבל את אדמות מנזר אמורבאך כגמול רחב על ההפסדים.
כמה שנים לאחר מכן איבדה נסיכות ליינינגן את עצמאותה, והפכה להיות חלק מממלכת בוואריה.
ב-9 בינואר 1807 מת קרל פרידריך וילהלם באמורבאך, ובנו אמיך קרל, נסיך ליינינגן ירש את נחלותיו.
ב-24 ביוני 1749 התחתן קרל פרידריך וילהלם עם בת דודתו כריסטיאנה וילהלמינה לואיזה, רוזנת זולמס-רדלהיים ואסנהיים, בתם של וילהלם קרל לודוויג, רוזן זולמס-רדלהיים ואסנהיים ומריה מגדלנה לאופולדה, רוזנת וורמבראנד-שטופאך, ממנה נולדו לו בן ושלוש בנות:
אליזבת כריסטיאנה מריאנה, נסיכת ליינינגן (1753–1792), התחתנה עם קרל לודוויג, רוזן זאלם.
שרלוטה לואיזה פוליקסנה, נסיכת ליינינגן (1755–1785), התחתנה עם פרנץ, רוזן ארבאך-ארבאך.
קרולינה סופיה וילהלמינה, נסיכת ליינינגן (1757–1832), התחתנה עם פרידריך מגנוס, רוזן זולמס-ויילדנפלס.
קרל פון שטירגק היה פוליטיקאי אוסטרי וראש ממשלת אוסטריה במהלך משבר יולי 1914 שהוביל לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הוא נורה ונהרג על ידי הפוליטיקאי הסוציאל-דמוקרטי פרידריך אדלר.
חיסול זה למעשה של הגוף המחוקק התברר כקטלני במשבר יולי הבא, כאשר עם ההתנקשות בארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה הצירים לא היו מסוגלים לקיים אינטראקציה עם הממשלה בדרך למלחמת העולם הראשונה.
שטירגק יחד עם שר החוץ, לאופולד פון ברכטולד והרמטכ"ל קונרד פון הצנדורף, תמכו במכה מונעת נגד סרביה, בעיקר מסיבות פנימיות, כדי להתגונן מפני הפאן-סלאביזם באדמות הכתר הבוהמי, הקרניולי והקרואטי.
לאחר הכרזת המלחמה ב-28 ביולי הפעיל שטירגק צנזורה חריפה והמשיך לסרב לשכנע את הפרלמנט.
הוא כיהן כראש הממשלה עד שנורה ונהרג בידי פרידריך אדלר, בנו של יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ויקטור אדלר, בעת ארוחת צהריים במלון בווינה.
פעולתו של אדלר הייתה מחאה נגד ממשלתו של שטירגק ללא הגוף המחוקק.
הקיסר פרנץ יוזף מינה את ארנסט פון קרבר ליורשו, אחד ממעשיו הרשמיים האחרונים, קודם מותו ארבעה שבועות לאחר מכן.
אדלר נידון למוות, אולם נחון על ידי הקיסר קרל הראשון, ולבסוף זכה לחנינה אחרי המלחמה.
קרל פון רוקווס היה גנרל גרמני ופושע מלחמה נאצי בעת מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הועמד לדין במסגרת משפט הפיקוד העליון, נמצא אשם ונידון ל-20 שנות מאסר.
קרל פון רוקווס נולד למשפחת אצולה גרמנית ממוצא הוגנוטי.
הוא החל את הקריירה הצבאית שלו בצבא הקיסרות הגרמנית בשנת 1899. בעת מלחמת העולם הראשונה שימש כקצין במספר פלוגות.
עם תום מלחמה זו קודם לדרגה המקבילה לסרן.
לאחר הפסקת האש, נשאר ברייכסווהר, מילא את תפקיד שר המלחמה, ולאחר מכן תפקידים בכירים אחרים בצבא.
באוקטובר 1938 נקרא לשירות מילואים בלופטוואפה בדרגת לוטננט-גנרל.
ביוני 1939 עזב את הלופטוואפה בדרגת גנרל.
במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בורמאכט.
בדצמבר 1939 קיבל את הפיקוד על חטיבת חיל הרגלים 142. מה-15 במרץ 1941 עד אוקטובר 1941 פיקד על אחת מקבוצת ארמיות דרום.
מה-1 ביולי 1941 קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים של גרמניה.
כמפקד ארמייה מקבוצת ארמיות דרום, רוקווס פעל לפי חוקי הגזע והמלחמה הנאציים וביצע השמדה של שבויי מלחמה סובייטים, עמים סלאבים ושל יהודים בשטחים בהם פעל.
מאוקטובר 1941 נכנס למאגר ה"פיהררריזרב" (מאגר של קצינים בכירים בהמתנה לקידום ולאיוש דרגות רמות).
ביוני 1942 חזר לפקד על קבוצתו מקבוצת ארמיות דרום, ולאחר פיצולן לשתיים פיקד על קבוצת ארמיות B.
ב-1 בינואר 1943 הוא שוב הוצא משירות ונכנס לרשימת הפיהררריזרב, וב-31 במרץ 1943 הוצא ממנה.
באוגוסט 1943 נשלח לוורשה כנציג של הצלב האדום הגרמני.
לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-1945, נעצר רוקווס והועמד לדין במסגרת משפט הפיקוד העליון.
הוא נמצא אשם ונידון לעשרים שנות מאסר.
עקב בריאותו הלקויה הוא הועבר מכלא לנדסברג לבית חולים בנירנברג, ושם מת ב-24 בדצמבר 1949.
קרל פלנטין או ולנטין היה קומיקאי, אמן קברט גרמני, ליצן, שחקן תיאטרון וקולנוע, זמר-יוצר עממי, מחבר מערכונים וקופלטים, במאי ומפיק קולנוע גרמני בווארי.
השפיע רבות על התרבות הגרמנית בימי רפובליקת ווימאר.
פלנטין כיכב בהרבה סרטי ראינוע בשנות ה-1920 וכונה לפעמים "צ'ארלי צ'פלין של גרמניה" .
יצירתו השפיעה בצורה מהותית על אמנים כמו ברטולט ברכט, סמואל בקט, לוריו, וילי אסטור, גרהרד פולט והלגה שניידר.
קרל פלנטין נולד בשם פלנטין לודוויג פיי ברובע אאו של מינכן בשנת 1882 כבנם של יוהאן פלנטין פיי ושל מריה יוהנה שאטה.
כעבור ימים אחדים הוטבל בנצרות האוונגלית.
פלנטין גדל כילד יחיד, כשאחותו ושני אחיו הגדולים מתו זמן קצר אחרי לידתו ממחלת הדיפתריה.
הוא גדל במשפחה מן המעמד הבינוני.
אביו היה שותף לחברה להובלות רהיטים.
אחרי שבשנים 1888–1895 למד בבית ספר עממי (שאותו השווה מאוחר יותר לבית כלא) היה למשך שלוש שנים שוליה של נגר.
עד שנת 1901 עבד במקצוע זה.
עם זאת, משהוקסם על ידי עולם הקברט והתיאטרונים, התחיל להופיע בעצמו כ"קומיקאי מועדונים" ("Vereinshumorist").
הופיע במופע רביו באולם "צויגהאוס" בנירנברג, שבו השתמש לראשונה בשם הבמה "קרל פלנטין".
אחרי מות אביו בשנת 1902 הצטרף פלנטין לאמו בניהול חברת ההובלה המשפחתית "פאלק ופיי" שלבסוף פשטה רגל ונמכרה בשנת 1906.
יחד עם אמו עבר לגור בעיר הולדתה ציטאו בסקסוניה.
הוא בנה לעצמו "תזמורת של אדם אחד" מורכבת מ-21 כלים וסייר איתה במהלך שנת 1906. עוד במינכן לקח שיעורי גיטרה אצל היינריך אלברט.
אחרי סיור הופעות מוצלח בערים שונות חזר פלנטין בשנת 1908 למינכן, שם כתב את המונולוג "Das Aquarium " (האקוואריום).
העסקתו על במת הזמרים העממיים שב"פרנקפורטר הוף" שמה קץ לקשייו הכלכליים.
פלנטין פיתח באותה עת שפת גוף גרוטסקית ומשחק בעל אירוניה עצמית שכבשו את הקהל.
בשנת 1911 פגש את אליזבת ולאנו, שאימצה את שם הבמה "ליזל קרלשטאט" והפכה לשותפתו לצמד אמנותי מפורסם על הבמה.
לבד או יחד איתה הוא הציג בפני הקהל מערכונים קומיים בניב הבווארי העשיר.
באותה שנה התחתן עם גיזלה רוייס (Royes) שהייתה עובדת במשק הבית המשפחתי.
אחרי 1912 פתח פלנטין אולפן סרטים משלו וצילם מערכונים ב-40 סרטים אילמים קצרים.
בשנת 1929 הפיק פלנטין את הסרט האילם האחרון שלו Der Sonderling (התמהוני).
אחרי שנת 1914 העלה על הבמה תוכנית בידור בשם Tingeltangel (שכלל, בין השאר, את המערכון "Die Orchesterprobe" (החזרה של התזמורת) ועוד כעשרים גרסאות שלה.
בימי מלחמת העולם הראשונה קיבל פלנטין פטור מהשירות הצבאי בגלל מחלת האסתמה .
בימי המלחמה המשיך לחבר מערכונים ופזמונים, חלקם גרסאות טריוויאליות של שירי המלחמה.
ב-1915 הפך למנהל הקברט "וינה-מינכן" במינכן.
שיתוף הפעולה עם ברטולט ברכט
בשנת 1922 ברטולט ברכט הופיע לצידם של פלנטין וקרלשטאט בתצלום הפרודיות האוקטוברפסט של פלנטין.
ברכט צפה באופן קבוע במופעי הקברט של פלנטין במבשלות של מינכן והשווה אותו לצ'פלין, במיוחד בגלל רתיעתו מחיקויים זולים ומפסיכולוגיה בגרוש.
באותה שנה ,1922 יחד עם ברטולט ברכט העלה פלנטין פרודיה לפי המחזה של האחרון "Trommeln in der Nacht" (תופים בלילה) על במת התיאטרון קאמרשיפל בעיר.
עבודתם המשותפת השפיעה על יצירותיו העתידיות של ברכט.
בשנת 1923 הופיע פלנטין בסרט הסוריאליסטי סלפסטיק שאורכו חצי שעה ושנקרא Mysterien eines Friseursalons 1923 (מסתורין של מספרה).
תסריט הסרט נכתב על ידי ברטולט ברכט והוא בוים על ידי אריך אנגל.
השתתפו בו גם ליזל קארלשטאט ושורה של אמני קברט גרמני, קולנוע ותיאטרון, כולל: מקס שרק, ארווין פאבר, יוזף אייכהיים ובלנדינה אבינגר.
אף על פי שהסרט לא הוצא מיד לבתי הקולנוע והושלם בפברואר 1923, הוא נבחר כאחד ממאת הסרטים החשובים ביותר של הקולנוע הגרמני.
ברכט כתב (כשהוא מתייחס לעצמו בגוף שלישי):
ב-1923 יצא פלנטין לסיוריו הראשונים בחוץ לארץ - בציריך ובווינה.
בשנים 1924–1938 ערך סיורי הופעות בברלין.
גם סופרים כמו אלפרד קר וקורט טוכולסקי העריכו את "להטוטי הלשון" שלו.
ב-1931 פתח פלנטין במינכן תיאטרון משלו באולם גתה שבלאופולדשטראסה, אולם נאלץ לסגור אותו אחרי שמונה שבועות בלבד: התווכח עם כבאי האש בגלל בדל סיגריה בוער שנראה לו חיוני לאחד המערכונים.
בשנים 1932 ו-1933 גילם מנהל קרקס נודד בסרט הקולנוע הראשון שלו "הכלה המכורה", עיבוד לקולנוע של האופרה מאת בדריך סמטנה בבימויו של מקס אופולס ב-1931 הפיק גם סרט לפי "החזרה של התזמורת".
בימי המשטר הנאצי לא עזב את גרמניה.
בדרך כלל שמר מרחק מסוים כלפי השלטון.
ב-1934 פתח "פנופטיקום לנונסנס" שפעל חדשיים בלבד ונסגר.
ניסיון חוזר ב-1935 נכשל שוב.
משום כך התבזבזו חסכונותיו שלו ושל ליזל קרלשטאט.
היא לקתה בהתמוטטות עצבים ונאלצה להפסיק את פעילותה לתקופה ארוכה.
אחרי משבר הפנופטיקום כשנשאר ללא כסף כתב פלנטין בעיתון התעמולה המקומי Münchner Feldpost קטעים על נושאים לא פוליטיים.
כתב לפעמים קטעים בעלי גישה סטירית כמו Auf zum Endsieg" ( "עד לניצחון הסופי") או "Das letzte Aufgebot " (המחזור האחרון).
בשנת 1934 סרטו Der Firmling נאסר על ידי הצנזורה בגלל "פגיעה ברגשות הדתיים" ובשנת 1936 נאסר גם הסרט Erbschaft.
עשרות שנים מאוחר יותר בשנת 2007 פרסם המגזין "דר שפיגל" ידיעה לפיה הלשין פלנטין בפני השלטונות על שני אמנים שיחסיו איתם היו מעורערים וביקש לבדוק את מוצאם (הגזעי) האמיתי: אחד היה הבמאי ולטר ירוון, שהוא טען כי שמו האמיתי היה סמואל ווכרפפניג והשני, הסופר אויגן רוט.
ירוון הצליח תוך ארבעה ימים להשיג את התעודה המאשרת את מוצאו הארי.
באשר לאויגן רוט לא קרה לו דבר.
Im Photoatelier (1932) (בסטודיו של הצילומים)
Die verkaufte Braut (1932)| (הכלה המכורה) - סרטו הראשון עם קול - לפי האופרה מאת סמטנה
Der Hutladen - חנות הכובעים
Der Notenwart -האחראי על התווים