tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הוזכר בקצרה ב-2006 כמועמד פוטנציאלי למשרת מושל טקסס נגד ריק פרי או מושב הסנאט של ארצות הברית שהוחזק אז על ידי הרפובליקנית קיי ביילי האצ'יסון, אך כעת הוא מוחזק על ידי הסנאטור טד קרוז.
בשנת 2005, טרנר הצטרף למשרד בוושינגטון של Arnold &amp; Porter, LLP כראש קבוצת המדיניות הציבורית והחקיקה.
בשנת 2017, הוא נקשר למשרד עורכי הדין אוסטין של Hance Scarborough, LLP, שם הוא Of Counsel ועובד בקבוצת העיסוק שלהם ביחסי ממשל.
הוא ואשתו, ג'יני, נישאו ב-1970. יש להם שני ילדים: ג'ון טרנר, שייצג את מחוז 114 בבית הנבחרים של טקסס ועוסק במשרד עורכי הדין של דאלאס היינס ובון; וסוזן טרנר נולד, שהיא מנהלת מכון אנט שטראוס לחיים אזרחיים במכללת מודי לתקשורת.
ג'יימס מאת'ס טאלנט הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי בין השנים 2002 ל-2007. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית והתגורר באזור סנט לואיס בזמן שכיהן בתפקיד נבחר.
טאלנט, יועץ בכיר לקמפיין הנשיאותי של מיט רומני ב-2008, שימש כחבר בצוות המדיניות הכלכלית של רומני במהלך הקמפיין של הבחירות לנשיאות 2012. טאלנט הוא עמית מכובד בקרן המורשת וחבר במועצה למדיניות הביטחון.
הוא גם יו"ר משותף ב-Mercury, חברת לובינג בוושינגטון די.
בעקבות ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות 2016, היה טאלנט על פי השמועות מועמד לתפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית, תפקיד שהוצע בסופו של דבר לג'יימס מאטיס.
טאלנט נולד ב-18 באוקטובר 1956 וגדל בדה פרס שבמיזורי, פרבר של סנט לואיס.
אביו, מילטון אוסקר טאלנט, היה בנם של מהגרים יהודים רוסים, והיה הראשון במשפחתו שהלך לקולג', והשלים את בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
אמו של טאלנט, מארי פרידה (לבית מאת'ס), הייתה כתבת משפט עצמאית שגדלה בחווה קטנה ליד דהסוטו, מיזורי.
היא הייתה מרקע נוצרי; אבותיה הגרמנים התיישבו במחוז ג'פרסון, מיזורי החל מ-1832.
טאלנט סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קירקווד בקירקווד, מיזורי, בשנת 1973. הוא קיבל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, וסיים את לימודיו עם פרס ארנולד ג'.
ליאן כסטודנט המצטיין ביותר במדעי המדינה.
טאלנט השלים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו, וקיבל תואר במשפטים ב-1981. לאחר לימודי משפטים, הוא שירת כעוזר של השופט ריצ'רד פוזנר מבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.
לפני זכייתו בתפקיד פוליטי, שירת טאלנט כפרופסור נלווה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון.
ב-1984 התחתן עם ברנדה לי ליונס, ונולדו להם שלושה ילדים.
המשפחה של טאלנט לא השתתפה בטקסים דתיים, ובהמשך חייו הפך טאלנט לחבר בכנסייה הפרסביטריאנית באמריקה.
טאלנט החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1984 כשנבחר לבית הנבחרים של מיזורי.
הוא כיהן שם ארבע קדנציות, ובשתי האחרונות כיהן כמנהיג סיעת המיעוט.
בבחירות לבית הנבחרים של 1992, ניצח טאלנט את ברט ווקר, בן דודו של הנשיא ג'ורג' ה.
בוש וזכה במועמדות הרפובליקנית למחוז הקונגרס השני של המדינה, שבסיסו בפרברים המערביים של סנט לואיס.
הוא המשיך והביס את המציגה הדמוקרטית המכהנת ג'ואן קלי הורן בבחירות הכלליות.
המחוז שונה לאחר מפקד האוכלוסין של 1990 כדי לשמר רוב דמוקרטי גדול במחוז הראשון של ביל קליי ובמחוז השלישי של דיק גפהארדט.
הורן ביקשה חלוקה חדשה, ואפילו חלק מסנט לואיס, אך נדחתה על ידי קליי וגפהארדט.
למרות שטאלנט ניצח בפער קטן ב-1992, לא היה לו מרוץ צמוד נוסף במה שהפך למחוז רפובליקני מוצק.
האתגר היחיד שעמד בפניו הגיע בבחירות לבית הנבחרים ב-1996, כאשר הורן שוב התמודדה מולו.
למרות שהמושל הדמוקרטי הפופולרי מל קרנהאן זכה במחוז בבחירות שנערכו במקביל, זכה טאלנט בהתמודדות עם 61% מהקולות.
כחבר טרי בקונגרס, חיבר טאלנט והציג את חוק הרפורמה ברווחה משנת 1994, שהיה המבשר לחוק האחריות האישית והזדמנויות העבודה.
טאלנט כיהן כיו"ר הוועדה לעסקים קטנים בשנים 1997–2001.
בשנת 2000 לא ביקש טאלנט להיבחר מחדש לקונגרס, ובמקום זאת התמודד על תפקיד המושל.
הוא הובס בפער קטן על ידי גזבר המדינה הדמוקרטי בוב הולדן, 49% לעומת 48%.
במשך עשרה חודשים בשנת 2001, עבד טאלנט בחברת הלובינג בוושינגטון ארנט פוקס, במהלך תקופה זו, לא הורשה טאלנט לשדל ישירות בקונגרס, ולא קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין בוושינגטון, מה שהוביל כמה מתנגדים דמוקרטים להאשים את חברת הלובינג שהיא משתמשת במינויו כצינור בלתי חוקי לתרומה לקראת המירוץ הקרוב שלו לסנאט.
ארנט פוקס אמר שהרעיון שטאלנט לא קיבל תשלום עבור עבודה אמיתית הוא "אבסורדי", אבל ש"הקשרים הרפובליקנים של טאלנט כן מילאו תפקיד בגיוס שלו".
בבחירות בנובמבר 2000, שמו של מל קרנהאן, שמת בהתרסקות מטוס שלושה שבועות קודם לכן, נשאר על פתק ההצבעה לבחירה לסנאט.
חוק הבחירות במיזורי לא אפשר להסיר את שמו של קרנהאן מהקלפי בנובמבר.
קרנהאן קיבל יותר קולות מיריבו הרפובליקני, הסנאטור המכהן (ולאחר מכן התובע הכללי של ארצות הברית) ג'ון אשקרופט.
סגן המושל רוג'ר וילסון, כפי שהבטיח לפני הבחירות, מינה את אלמנתו של קרנהאן, ג'ין, במקומו של בעלה.
התיקון ה-17 מחייב שמינויים לסנאט יימשכו רק עד שיתקיימו בחירות מיוחדות.
טאלנט, שקיבל את המועמדות הרפובליקנית, ניצח בדוחק את ג'ין קרנהאן בבחירות בנובמבר 2002, בפער של 50% ל-49%.
הוא הושבע מאוחר יותר באותו החודש למלא את יתרת כהונתו של מל קרנהאן.
ג'ק אברמוף תרם 2,000 דולר לקמפיין המרוץ לסנאט של טאלנט ב-2002 ופרסטון גייטס אנד אליס, מעסיק לשעבר של אברמוף, תרם אף הוא 1,000 דולר לקמפיין של טאלנט.
טאלנט החזיר מאוחר יותר את שתי התרומות.
טאלנט ספג ביקורת על כך שלא החזיר את הכסף שהתקבל מהאמריקאים עבור רוב רפובליקני (ARMPAC), PAC שהוקם על ידי טום דיליי.
דיליי עמד בפני אישומים של הלבנת הון והפרת חוקי מימון הקמפיין.
דובר מטעם טאלנט הצהיר כי טאלנט טרם קיבל החלטה אם להחזיר את תרומת ARMPAC או לא, וקבע כי "סנאטור טאלנט לא מוכן להניח אשמה או חפות ורוצה לתת להליך השיפוטי הזדמנות להתקדם".
במהלך כהונתו, כיהן טאלנט בוועדת השירותים המזוינים של הסנאט, בוועדה המיוחדת להזדקנות, חקלאות, תזונה וייעור, ובוועדת אנרגיה ומשאבי טבע.
טאלנט ביקש להיבחר מחדש בבחירות לסנאט ב-2006. יריבתו הדמוקרטית הייתה מבקרת המדינה קלייר מקסקיל.
טאלנט החזיק ביתרון גיוס כספים, בין השאר בגלל תמיכת ממשל בוש; ב-11 באוקטובר 2005, סגן הנשיא דיק צ'ייני ערך גיוס כספים למען טאלנט.
טאלנט קיבל 5,000 דולר מהלוביסט ג'ק אברמוף.
טאלנט החזיר לאחר מכן את כל $5,000.
טאלנט קיבל מספר תרומות לבחירתו מחדש, כולל ממשרד החוואים של מיזורי, איגוד השוטרים של סנט לואיס, איגוד החזיר של מיזורי, האיגוד הלאומי של מפיצים סיטונאים, איגוד מגדלי התירס של מיזורי, וותיקי מלחמות חוץ.
בשנת 2006, דיווח העיתון "רול קאל" בוושינגטון כי אינטרסים של לובינג של וושינגטון די.
התחייבו לגייס מיליון דולר לבחירתו מחדש של טאלנט.
טאלנט הצהיר שהוא לא נותן טובות הנאה בתמורה לתרומות, ושהוא "לא ייקח חמישה דולר ממישהו שמצפה למשהו עבורו".
מקסקיל וטאלנט התווכחו ביניהם ב-Meet the Press ב-8 באוקטובר 2006. מקסקיל ניצחה בפער קטן את טאלנט ב-7 בנובמבר 2006, עם מרווח ניצחון של 50% עד 47%.
לאחר שהפסיד בניסיונו להיבחר מחדש, נחשב טאלנט למועמד אפשרי למושל מיזורי ב-2008 לאחר שהמושל המכהן ועמיתו הרפובליקני מאט בלאנט החליט לא להיבחר מחדש.
טאלנט לא נכנס למירוץ, בו ניצח ג'יי ניקסון הדמוקרטי.
הכישרון של טאלנט נחשב בעיני פרשנים פוליטיים לשמרני אמין.
הוא קיבל ציון מצטבר של 93 מתוך 100 מן ה־American Conservative Union.
בשנת 2005 דורג טאלנט במקום השלישי בגובהו מבין כל הסנאטורים וחברי בית הנבחרים, על פי ה־Republican Liberty Caucus, ארגון הפועל לקידום מועמדים בעלי תפיסת עולם של חירות ושל ממשל מוגבל.
טאלנט תמך בתקן החדש של דלקים מתחדשים, שהוסיף של דלקים מתחדשים לאספקה הלאומית עד 2012, כולל אמצעי לכלול זיכוי מס לעסקים המציעים דלקים מבוססי סויה.
בנוסף לדלקים מתחדשים, טאלנט תמך בקידוח בקוטב הצפוני כצעד בכיוון של עצמאות אנרגטית, שהוא רואה בו קריטי לביטחון הלאומי.
טאלנט תמך בהטבת תרופות המרשם של Medicare שנקראת Medicare Part D, שמטרתה להפחית את הסכום שמשלמים קשישים עבור תרופות המרשם שלהם.
טאלנט קרא לוותר על קנס של אחוז אחד לאזרחים ותיקים שהחמיצו את המועד האחרון להירשם לתוכנית.
טאלנט הצביע נגד תיקון המאפשר ל-Medcare לנהל משא ומתן על הנחה ברכישה בכמות גדולה עבור תרופות מרשם.
טאלנט תמך בהגבלת פיצויים בתביעות אחריות רפואית.
הוא מאמין ש"הקלה באחריות רפואית תקצץ בעלויות מכיוון שרופאים לא יצטרכו לעסוק ב'רפואה מתגוננת'" .
טאלנט תמך והציע חקיקה שתאפשר לארגוני סחר לתת חסות לתוכניות ביטוח בריאות, שלדעתו יספקו לעובדים שאינם מבוטחים את ההזדמנות לשירותי בריאות סבירים יותר.
חקיקה בחסות טאלנט שתגביל את אחוז הריבית השנתי עבור הלוואה קצרת מועד למשרתי צבא מממוצע של כ-39% ל-36%.
לאחר הצטרפותו לסנאט ב-2002, תמך טאלנט בחקיקה פדרלית שתאסור על מחקר תאי גזע עובריים או מימון פדרלי למחקר תאי גזע עובריים.
זה כלל מתן חסות להצעת חוק (S.658) בחסות הסנאטור סם בראונבק, אשר תאסור את כל צורות השיבוט האנושי כולל טכניקות שיבוט טיפולי עוברי הנראות כחיוניות למחקר תאי גזע.
ב-10 בפברואר 2006, הסיר טאלנט את תמיכתו בהצעת החוק, תוך ציון הצורך לאזן בין מחקר והגנה מפני שיבוט אנושי.
מהלך זה בא בעקבות ביקורת מצד יריבתו של טאלנט בבחירות 2006, קלייר מקסקיל, וכן בעקבות לחץ מצד האינטרסים העסקיים של מיזורי שמתנגדים להגבלות על מחקר תאי גזע.
למרות שההיפוך הזה זכה לביקורת כמניע פוליטי, אמר טאלנט ל-Associated Press, "הטכנולוגיה משתנה כל הזמן ולכן אני תמיד שוקל אם יש דרך טובה יותר להגיע לאיזון".
טאלנט הציע שחששות מוסריים עשויים להירגע באמצעות פריצת דרך מדעית עתידית אפשרית - שכפול תאי גזע עובריים ללא שימוש בעוברים משובטים.
בנובמבר 2006 עלתה יוזמת הצבעה במיזורי לתיקון חוקת המדינה ולאפשר, בהתאם לחוק הפדרלי, מחקר וטיפול בתאי גזע.
ב-1 במאי 2006 הודיע טאלנט על התנגדותו ליוזמת ההצבעה המוצעת.
מחקר וטיפול בתאי גזע היו סוגיה מפלגת עבור רפובליקנים רבים ותפסו חשיבות מיוחדת במיזורי.
ביולי 2006 הצביע נגד הרחבת הכספים הפדרליים למחקר תאי גזע עובריים במקרים בהם העוברים נתרמו על ידי מרפאות פוריות או נוצרו למטרות טיפולי פוריות.
הצעת חוק זו עברה בסנאט 63–37, אך הוטל עליה וטו על ידי הנשיא בוש, בצעד שנאמר כי יש לו השלכות פוליטיות משמעותיות על טאלנט.
טאלנט נקט עמדה על יוזמת ההצבעה במיזורי, הנקראת הצעה B, שתעלה את שכר המינימום במדינה ל-6.50 דולר לשעה, או לרמת שכר המינימום הפדרלי אם זה גבוה יותר, עם התאמות לאחר מכן לאינפלציה.
הוא אמר שהוא מאמין שזו בעיה של המדינה, אבל הצהיר שהוא תומך בהעלאות שכר מינימום אם הן משולבות עם הקלות מס לעסקים קטנים.
טאלנט האמין שהגדלת שכר המינימום יכולה להפחית את מספר המשרות על ידי העלאת עלות עשיית העסקים.
טאלנט תמך באיסור על הפלות, למעט חריגים לאונס, גילוי עריות וחיי האם.
טאלנט היה גלוי לגבי מה שהוא רואה כפגיעות של האומה לאיום טרור ביולוגי הולך וגדל.
הוא היה סגן יו"ר הוועדה הדו-מפלגתית למניעת הפצת נשק להשמדה המונית וטרור, שהגיעה למסקנה שאם לא יינקטו פעולה, קיימת סבירות יותר ויותר גבוהה להתקפה ביולוגית בתוך ארצות הברית.
יחד עם הסנאטור בוב גרהאם, יו"ר הוועדה, הוא מתח ביקורת על נכונותה של הממשלה הפדרלית להתמודד עם משבר בריאות הציבור הגדול".
ב-4 בינואר 2010 פרסמו שני הסנאטורים מאמר ב"וושינגטון פוסט", בטענה שתגובה לא מספקת למגפת השפעת של 2009 מראה את הצורך בתוכניות חירום רפואיות טובות יותר.
ג'יימס סקלבונוס הוא מתופף אמריקאי, מוזיקאי מפיק, שחקן וכותב.
הוא ידוע בעיקר כמתופף, לאחר שהיה חבר בשתי להקות גל חדש מכוננות בסוף שנות ה-70: (Teenage Jesus & th Jerks ו-8 Eyed Spy, שתיהן לצד לידיה לאנץ').
הוא ידוע גם בשל הופעותיו עם להקות - סוניק יות' ו-the Cramps, בנוסף הוא גם חבר ב-ניק קייב והזרעים הרעים מאז 1994. בנוסף, מאז שנת 2000 הוא הקים ומוביל את להקת Vanity Set.
סקלבונוס הוא ממוצא חצי יווני וחצי איטלקי.
הוא גדל בברוקלין, ניו יורק (ידוע בגובהו יוצא הדופן, כ-2.01 מטר), תואר באופן בלתי נשכח בדפי The Wire כ"מנוון, אלגנטי וידוע לשמצה".
הוא מזמן היה שחקן מרכזי בסצנת המוזיקה המחתרתית התוססת של ניו יורק, ועזר להניע את תנועת הגל החדש.
הוא כן הקליט סשנים עם אמנים רבים, ביניהם, מריאן פיית'פול, איגי פופ בת' אורטון וסטיב סיסיק.
הוא גם השתתף גם בסיבובי ההופעות של אלכס צ'ילטון ושל Wreckless Eric .
סקלבונוס הוא חבר בניק קייב והזרעים הרעים מאז 1994 וחבר מייסד בגריינדמן, הרכב מקביל שגם ניגן והקליט עם ניק קייב.
הוא גם הקים את האנסמבל המוזיקלי שלו בניו יורק The Vanity Set בשנת 2000, והוציא עד היום שני אלבומי אולפן.
בהמשך לעבודתו כמוזיקאי, סקלבונוס שימש כמפיק מוזיקלי של מגוון רחב של להקות, ביניהן: The horrors, גוגל בורדלו ועוד.
בשנת 2012, החל בשיתוף פעולה מתמשך עם האמנית האוסטרלית מיכאלה דייוויס על שכותרתו "FM-2030" (על שם הפילוסוף הטרנס-הומניסטי Fereidoun M.
Espandiary היצירה הוצגה בבכורה בפסטיבל סוניקה 2013 בגלאזגו.
בזמן לימודיו בבית הספר לאמנויות של NYU, ג'ים סקלבונוס ייסד את No Magazine, פאנזין מחתרתי שהתמקד בסיקור פאנק רוק (Punk rock) בניו יורק ובתנועת No Wave המתהווה.
הוא הנהיג לתקופה קצרה את להקתו Mimi and the Dreamboats, לפני שהצטרף ללהקות No Wave כמו Red Transistor ו-The Gynecologists, יחד עם המלחין האוונגרדי ריס צ'טהאם ונינה קאנאל, בתפקיד מתופף.
בסמוך להתפרקות להקת The Gynecologists, הצטרף סקלבונוס כגיטריסט בס ללהקת Teenage Jesus and the Jerks של לידיה לאנץ', והיה שותף להפקת ה-EP Baby Doll (1979) וכן למיני-אלבום אוסף על ויניל ורוד שהופץ על ידי Lust/Unlust.
פרויקט צדדי נוסף שלו היה פרויקט קצר מועד (שיצר יחד עם לידיה לאנץ') שנקרא Beirut Slump וכלל את ההקלטה הראשונה של סקלבונוס כמתופף, בסינגל של הלהקה "Try Me / Staircase" (1979), שיצא תחת הלייבל מיגרנה.
לאחר סיבוב הופעות באירופה ביוני 1979, Teenage Jesus and the Jerks התפרקו, ולידיה וסקלבונוס הצטרפו ללהקה 8 Eyed Spy.
בשנת 1980, הקים פרויקט בלוז בשם: The Devil Dogs.
ב-1981, בעקבות מותו של נגן הבס ג'ורג' סקוט, הוציא אלבום בשם עצמי ב-Fetish.
סקלבונוס עבר, בסופו של דבר עבר לממפיס והצטרף לפרויקט הצדדי של אלכס צ'ילטון, Panther Burns של Tav Falco, בסופו של דבר הוציא EP Blow Your Top (1982).
באותה שנה הוא הצטרף לזמן קצר ל-Sonic Youth והקליט חלקי תופים לאלבום הבכורה שלהם, Confusion Is Sex, אבל עזב לפני שהסשנים הסתיימו.
הוא המשיך לייסד את Trigger & the Thrill Kings יחד עם הזמר ההולנדי Truus DeGroot, כשהקבוצה טיילה בהרחבה ברחבי הולנד וגרמניה עם הרכבים שונים כולל ג'ים דאקוורת' בגיטרה ואן קיי בקלידים.
1987–1993: שנות מושב ופרויקטים של איחוד
סקלבונוס הקליט, יחד עם להקת Kid Congo Powers Congo Norvell כשהיא מוציאה את שירי ערש (1992, פיאסקו).
מפגשי ההקלטה שלו עם The Cramps הפיקו אלבומים Look Mom No Head!
בסתיו 1991 עזב סקלבונוס את לוס אנג'לס כדי להתאחד עם לידיה לאנץ', וטייל באירופה יחד איתה ועם רולנד ס.
הווארד תחת שם הלהקה Shotgun Wedding.
הקלטות חיות שוחררו מאוחר יותר תחת כותרות שונות, כולל חתונת Shotgun Live in Siberia .
סקלבונוס חי וסייר באירופה עם ה-Wreckless Eric ו־Tav Falco Panther Burns בשנים 1992 - 1994. בזמן שהתגורר בווינה, אוסטריה, הוא ניגן בתופים ועיבד את האלבום Shadow Dancer של Panther Burns ב-1992 (שוחרר ב-Intercord ב-1995).
לאחר עבודה עם ניק קייב ועם מיק הארווי, בפרויקט שהרווי הפיק, סקלבונוס הצטרף ללהקה בסיבוב ההופעות Let Love In באירופה ב-1994 כנגן עוגב/ כלי הקשה.
הוא נשאר לסיבוב ההופעות שלהם בפסטיבל הלולהפאלוזה בארצות הברית והפך לחבר קבוע באותה שנה.
עם ניק קייב והזרעים הרעים הוא מנגן בדרך כלל במגוון כלי הקשה עזר (למשל בויברפון, מרקאס, ופעמונים צינוריים), בעוד תומאס וידלר מנגן בערכת תופים סטנדרטית.
הוא ניגן גם בתופים סטנדרטיים, קלידים וכלים אחרים עבור Bad Seeds לפי הצורך.
Sclavunos הקליט את אלבומו הראשון כחבר להקה מלאה ב-1996 עם Murder Ballads .
בעקבות בלדות הרצח הגיעו The Boatman's Call וסיבוב הופעות, לפני שה-Bad Seeds נכנסו לתקופת הפסקה.
2000–2006: אלבום סולו בכורה והמשך עם Bad Seeds
אלבום הסולו הראשון של Sclavunos The Vanity Set יצא בשנת 2000 ב-Naked Spur Productions/Hitchyke, בעוד שבאותה שנה ראה אותו מצטרף ל-The Gunga Din כמתופף, מטייל ומנגן באלבומם השני Glitterati (2000, Jetset).
בשנה שלאחר מכן, No More Shall We Part, הקלטת האולפן השלישית של סקאלבונוס עם ניק קייב והזרעים הרעים יצאה בלייבל מיוט באפריל 2001.
סקאלבונוס הפיק את אלבום הסולו השני שלו, Little Stabs of Happiness (2003, Cargo) תחת המטריה של ניק קייב והזרעים הרעים הוציאו את Nocturama (2003, אנטי) ואת Abattoir Blues / The Lyre of Orpheus (2004, אנטי).
לאורך התקופה הזו, סקלבונוס סייר רבות, תופף גם עם ניק קייב והזרעים הרעים וגם בהופעות הסולו של ניק קייב בהרכב שבסופו של דבר יהפוך לגרינדרמן .
אותו ליין-אפ של מוזיקאים גם הקליט כמה רצועות עם מריאן פיית'פול עבור אלבומה Before The Poison (2005).
סקלבונוס ניגן בתופים וכלי הקשה על הפרטיטורה של ניק קייב להפקת Woyzeck של חברת התיאטרון האיסלנדית Vesturport, שהוצגה בתיאטרון ברביקן בלונדון ב-2005, וכן גרסת כיסוי לסרט "I Feel So Good" של JB לנואר עבור Wim.
מרטין סקורסזה של ונדרס מציג את הבלוז - נשמתו של גבר .
2007–2012: גרינדרמן, זרעים רעים והסכם פאוסטיאן
(אנטי), שזכה בפרס רשימת הכבוד של MOJO לאלבום הטוב ביותר לשנת 2008. גרינדרמן עמד בראש תאריכי הפסטיבלים הגדולים באירופה, כולל פסטיבל Roskilde, פסטיבל Latitude ו־Summercase .
Grinderman 2 שוחרר בשנת 2010 וגריינדרמן סייר רבות ברחבי צפון אמריקה, אירופה ואוסטרליה.
ביום האהבה 2012 הציג Sclavonos את Faustian Pact, סרט מולטימדיה ומופע טקסי קסם חי וקטע אימפרוביזציה מוזיקלי בפסטיבל פרת' לאמנויות עם מיקי פלרנו.
הוא היה שותף לכתיבה ותרם שירה וסינת' לרצועה "Lost American" מתוך אלבום הסולו On the Mat and Off של עמית Bad Seed Thomas Wydler .
בפברואר 2013 ניק קייב ו-The Bad Seeds הוציאו את Push the Sky Away (Bad Seed Ltd) וסיירו את האלבום בהרחבה ברחבי העולם.
בתום פעילותם בצפון אמריקה, גרסה מופשטת של הלהקה (כולל Sclavunos על תופים) הקליטה את האלבום Live from KCRW, שיצא באותה שנה.
סקלבונוס מתחיל את שיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאית ואומנית הביצועים האוסטרלית מיכאלה דייוויס על יצירה המשתמשת ב-EMS ליצירת תנועה לא רצונית במוזיקאים מבצעים.
היצירה שכותרתה "FM-2030" (ומוקדשת לפילוסוף העתידני באותו שם) הועלתה בבכורה בבית האופרה של סידני ב-2013. בשנת 2014 שוחרר Axels & Sockets (The Jeffrey Lee Pierce Sessions Project) עם הרצועה המוצגת "Nobody's City" במיקס של Sclavunos, דואט עם איגי פופ וניק קייב, עם גיטרה של ת'רסטון מור .
סיבובי הופעות נוספים הגיעו ל-Nick Cave & The Bad Seeds.
Sclavunos מתאחדת עם Truus DeGroot (מקליט בתור Plus Instruments) שמקליטה תופים ל-3 רצועות באלבום Signal Through the Waves שלה משנת 2016 בזמן שהייתה איתה בסיבוב הופעות בסאו פאולו, ברזיל.
סיבוב הופעות בינלאומי נרחב עם Nick Cave and the Bad Seeds בעקבות יציאת 2017 של Lovely Creatures: The Best of Nick Cave and the Bad Seeds, שהגיעו לשיאו ביציאתו של Distant Sky (Live in Copenhagen), הן סרט הקונצרטים והן ה-EP של אותו שם כולל קטעים מהסרט.
Ghosteen, אלבום כפול של ניק קייב והזרעים הרעים שיצא באוקטובר 2019.
2020–הווה: הפסקה מ"הזרעים הרעים" והמשך עבודת סולו
בעקבות מגפת COVID-19, Sclavunos הוציאה מספר סינגלים, החל מינואר 2021 עם "Hiday Song", והמשיכו באפריל 2022 עם קאבר ל" Lay Down Your Weary Tune " של בוב דילן .
הוא גם אישר שהוא עובד על אלבום סולו לפני המגפה, ושהוא יגיע בקרוב.
עוד בעבודות אלבום שיתופי עם ניקול אטקינס; סינגל מוביל, "A Man Like Me" שוחרר בשנת 2019, כאשר האלבום יצא באופן זמני בשנת 2023.
ג'יימס (ג'ים) וארני היה שחקן וקומיקאי אמריקאי.
נודע בעיקר בזכות גילום דמותו הקומית של ארנסט פי.
וורל, עליה זכה בפרס אמי.
בנוסף, השתתף בסרטים, בסדרות טלוויזיה ובקמפיינים פרסומיים רבים.
וארני גילם את ג'ד קלמפט בעיבוד הקולנועי של משפחת קלמפט (1993) ואף ביצע גרסת כיסוי לשיר Hot Rod Lincoln במסגרת הסרט.
כמו כן, דיבב את דמותו של סלינקי הכלב בשני הסרטים הראשונים בסדרת צעצוע של סיפור.
ב-10 בפברואר 2000 נפטר מסרטן הריאות.
לאחר מותו יצאו שני סרטים בהם השתתף: מפגש סוער ו-אטלנטיס: האימפריה האבודה.
וארני נולד בעיר לקסינגטון, קנטקי, בנם של ננסי לואיז וג'יימס וארני.
כבר בילדותו גילה כישרון יוצא דופן כשהיה בעל זיכרון לשירים ארוכים וקטעים מספרים, באמצעותם נהג לשעשע את משפחתו וחבריו.
אימו הבחינה כי הוא מחקה בקלות דמויות מצוירות שהופיעו בטלוויזיה, ולכן שלחה אותו לתיאטרון ילדים כשהיה בן שמונה.
כנער, הוא השתתף בתחרויות דרמה וזכה בפרסים.
בגיל 15 גילם את דמותו של אבנעזר סקרוג' בהפקה מקומית של מזמור לחג המולד, וכשהיה בן 17 כבר הופיע באופן מקצועי במועדוני לילה ובתי קפה.
וארני למד תיאטרון שייקספירי ב"תיאטרון בארטר" שבעיירה אבינגדון, וירג'יניה, וכן השתתף במופע פולקלור בפארק השעשועים Opryland בשנתו הראשונה לפעילותו בשנות ה-70. הוא ציין כי אחת ממורותיו, תלמה בילר, הייתה המנטורית שלו בדרכו להפוך לשחקן.
בגיל 24 הצטרף כשחקן ל"תיאטרון פיוניר" שבעיר דנוויל, קנטקי, ששכן בסמוך לכפר משוחזר בסגנון המערב פרוע.
השחקנים הופיעו מול קהל מצומצם יחסית, והצעירים שבהם נהנו ממופעי בידור מאולתרים שערך וארני שכללו בין היתר זריקת סכינים לעבר עצים.
בתקופה זו השתתף בהפקות תיאטרון, בהן רוח עליזה ו-Fire on the Mountain.
לפני שזכה להכרה רחבה, ג'ים וארני הופיע במספר תוכניות טלוויזיה.
בשנת 1976 היה חבר קבוע בצוות התוכנית Johnny Cash and Friends ואף השתתף כאורח בתוכנית האירוח הקומית Fernwood 2 Night.
בשנת 1980 לקח חלק בתוכנית הכושלת Pink Lady and Jeff.
הדמות המזוהה ביותר עם וארני היא ללא ספק ארנסט פי.
וורל – דמות קומית שדיברה ישירות למצלמה, כאילו היא משוחחת עם חבר בשם ורן, תוך שימוש בביטוי המזוהה: "קולט מה אני אומר, ורן?" (KnoWhutImean, Vern?).
לראשונה הופיעה הדמות בשנת 1980 בפרסומת לפארק השעשועים Beech Bend Park שבקנטקי.
עם הזמן הפכה לאייקון שיווקי והופיעה בעשרות פרסומות ברחבי ארצות הברית, במיוחד עבור מוצרי חלב, ובהן פרסומות לרשת Braum's, לחברת Purity Dairies בנאשוויל, Pine State Dairy בצפון קרוליינה ו-Oakhurst Dairy שבמיין.
מלבד דמותו של ארנסט, וארני גילם דמות נוספת במסגרת הפרסומות של סוכנות הפרסום Carden & Cherry – סמל גלורי (Sgt.
Glory), מדריך טירונים קשוח שהופיע בפרסומות לתעשיית החלב ולחנויות מכולת.
בנוסף, השתתף גם בפרסומות מקומיות עבור חברות שונות, בהן ספקיות גז טבעי, רשתות חנויות נוחות ומסעדות מזון מהיר.
בעקבות ההצלחה הגדולה של הדמות, בשנת 1988 עלתה למסכים סדרת הטלוויזיה הקומית Hey Vern, It's Ernest!, שהביאה לווארני זכייה בפרס אמי בקטגוריית השחקן המצטיין בתוכנית ילדים.
במקביל, נוצר גם זיכיון קולנועי מצליח סביב הדמות, שכלל מספר סרטים:
ארנסט מציל את חג המולד (1988)
ארנסט יוצא שוב לדרך (1993)
לאחר כישלונו הכלכלי של הסרט ארנסט יוצא שוב לדרך, המשך הזיכיון עבר להפקות שיצאו ישירות לווידאו, ובהן: ארנסט הולך לבית הספר (1994), סלאם דאנק ארנסט (1995), ארנסט באפריקה (1997) ו-ארנסט בצבא (1998).
וארני היה נשוי פעמיים: לג'קלין דרו ולג'יין וארני, אך שני נישואיו הסתיימו בגירושין, וללא ילדים.
על אף זאת, הוא נותר מיודד עם גרושתו השנייה, שליוותה אותו בתקופת חייו האחרונה ואף ייצגה אותו כדוברת ציבורית.
בשנת 2013 יצא לאור ספר ביוגרפי עליו, The Importance of Being Ernest: The Life of Actor Jim Varney, שנכתב על ידי אחיינו, ג'סטין לויד.
באותה שנה פורסמה גם ביוגרפיה נוספת, Keeper of the Clown.
בשנת 2022 הוכרז על הפקת סרט תיעודי על חייו בשם The Importance of Being Ernest.
וארני היה מעשן כבד במשך שנים רבות.
באוגוסט 1998, בזמן צילומי הסרט Treehouse Hostage, פיתח שיעול טורדני, שלימים התברר כתסמין לסרטן הריאות.
לאחר שאובחן, ניסה להיגמל מעישון והחל בטיפולי כימותרפיה.
וארני נפטר בביתו שבעיר וייט האוס, טנסי, ב-10 בפברואר 2000, בגיל 50.
ג'ים נאנס מקורד היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי מטנסי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כראש עיריית לואיסבורג בשנים 1916–1942, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1943–1945, ולאחר מכן ועד 1949 כמושל טנסי ה-40.
ג'ים נאנס מקורד נולד בעיירה יוניונוויל שבמחוז בדפורד, טנסי, כשני מבין שבעת ילדיהם של תומאס מקורד, חוואי, ואיבה (לבית סטיל) מקורד.
הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ועל ידי מורים פרטיים.
ב-1894 הוא עבר לשלביוויל, שם הוא עבד כפקיד בחנות חומרי בניין.
שנתיים לאחר מכון הוא פתח בשותפות עם אחיו למחצה ו.
מקורד, חנות ספרים בלואיסבורג שבמחוז מרשל.
בשנים 1900–1910 עבד מקורד כאיש מכירות נודד, אז רכש תובנות חשובות בנוגע לצרכים של חוואי מרכז טנסי.
ב-1901 נשא מקורד לאישה את ורה קרצ'בל, בתו של ויליאם קרצ'בל, המוציא לאור של העיתון מלואיסבורג "מרשל גאזט".
ב-1910 הוא החל בקריירת עיתונאות ארוכה כעורך וכמוציא לאור של הגאזט לאחר שרכש מניות בעיתון מחמו.
שנתיים לאחר מכן הוא רכש את כל הבעלות על העיתון.
כעורך העיתון תמך מקורד בעשור השני של המאה ה-20 ב"דמוקרטים העצמאים", סיעה במפלגה הדמוקרטית בטנסי שתמכה בחוק היובש.
בשנות ה-30 הוא תמך בפרנקלין דלאנו רוזוולט ובניו דיל.
ב-1940 נבחר מקורד כנשיא אגודת העיתונאים של טנסי.
במשך כל ימי חייו היה למקורד עניין בגידול מקנה, במיוחד וסוסי טנסי .
ב-1920 הוא החל לעבוד ככרוז במכירות פומביות של בקר ג'רזי גזעי, ובשנות ה-30 סייע לשכנע את מחלקת החקלאות של ארצות הברית להקים חוות חלב ניסויית שתתמחה בבקר ג'רזי ליד לואיסבורג.
ב-1935 סייע מקורד להקים את אגודת מגדלי סוסי טנסי.
הקריירה הפוליטית של מקורד החלה ב-1914 כאשר הוא נבחר לבית המשפט של מחוז מרשל.
ב-1916 הוא נבחר כראש עיריית לואיסבורג, תפקיד בו הוא כיהן 13 תקופות כהונה רצופות עד 1942. בבחירות לנשיאות של 1932 הוא היה חבר בחבר האלקטורים והצביע בעד פרנקלין דלאנו רוזוולט, וב-1940 היה נציג לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית.
ב-1942 הוא התמודד מבלי שניצבו מולו יריבים על מושב מחוז הבחירה החמישי לקונגרס של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1944 ביקש מקורד להתמודד על מועמדות הדמוקרטים למשרת מושל טנסי בבחירות להחלפתו של המושל המכהן פרנטיס קופר, שהיה מנוע מלהתמודד על תקופת כהונה נוספת עקב הגבלת כהונה.
בתמיכת הבוס הפוליטי החזק מממפיס, אדוארד האל קרמפ , ניצח מקורד בבחירות המקדימות את עורך הדין מנאשוויל רקס מנינג ואת הפרופסור למשפטים מנוקסוויל ג'ון ר.
ניל, ובבחירות הכלליות הביס את מועמד המפלגה הרפובליקנית, עורך הדין מגרינוויל ג'ון וסלי קילגו ביחס קולות של 275,746 מול 158,742.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה, השיג מקורד הקצאות משמעותיות עבור מערכת החינוך, כולל 4 מיליון דולר בהעלאה חודשית של שכר המורים ומנהלי בתי הספר, ומימון סיוע בלימודים לחיילים המשוחררים ששבו ממלחמת העולם השנייה.
הוא גם חתם על חוק לפרישה לעובדי המדינה.
בבחירות של 1946 ניצב מול מקורד בבחירות המקדימות המושל לשעבר גורדון בראונינג, שהיה בשירות צבאי בגרמניה ולא השתתף באופן פעיל במערכת הבחירות, ובבחירות הכלליות הוא הביס בקלות את המועמד הרפובליקני ויליאם א.
הבחירות המקדימות עמדו בצילה של מרידת אזרחים שנקראה "הקרב על את'נס" , שהתפרצה כאשר כמה מאות חיילים משוחררים פתחו בתקיפה חמושה על בית הכלא של העיר את'נס, שם השריף וכמה אנשים שהיו קשורים לקרמפ הסתגרו עם תיבות הקלפי, ככל הנראה כדי לשנות את תוצאות הבחירות המקומיות.
מקורד שלח את אנשי המשמר המדינתי כדי להשיב את הסדר על כנו.
במהלך תקופת כהונתו השנייה הנהיג מקורד מס מכירות בשיעור של 2 אחוזים, שבאי-רצון הביע קרמפ את הסכמתו אליו.
ההכנסות ממס זה שימשו לבניית בתי ספר חדשים, רכישת אוטובוסים לתלמידים, ויישום התוכנית המקיפה הראשונה במדינה לתלמידי בתי הספר היסודיים והתיכוניים.
מקורד גם הפעיל את "חוק הזכות לעבוד" , שהתאפשר עקב חקיקתו של "חוק טאפט-הארטלי" ב-1947. קבלת החוק גרמה לניכור כלפי המפלגה מצד ציבור הבוחרים מגורמי העבודה המאורגנת.
במערכת הבחירות של 1948 היה בראונינג נחוש בדעתו לשבור את המנגנון הפוליטי של קרמפ, וניהל מסע בחירות נמרץ לבחירתו.
הוא תקף את מקורד על מס המכירות, והאשים את קרמפ בהונאת בחירות.
בהדרגה, קהלי מצביעים חשובים, כולל החיילים המשוחררים, האפרו-אמריקאים, החקלאים, והאיגודים המקצועיים, החלו לנטוש את קרמפ ואת מקורד.
בבחירות המקדימות קיבל בראונינג 231,852 קולות מול 158,854 הקולות של מקורד.
הייתה זו התבוסה הראשונה מזה שני עשורים של מועמד כלשהו למשרה מדינתית בטנסי שנתמך על ידי קרמפ.
ב-1953 היה מקורד נציג לוועידת החוקה של טנסי, שהציגה כמה שינויים חשובים לאישור ציבור הבוחרים, רובם נגעו להארכת משך כהונת המושל משנתיים לארבע שנים ולביטול מס הגולגולת המדינתי.
מקורד גם שימש כחבר הקבינט בממשלו של המושל פרנק קלמנט בתפקיד נציב השימור בשנים 1953 - 1958.
ב-1958, בגיל 79, התמודד מקורד שוב על משרת המושל כמועמד עצמאי מול המועמד הדמוקרטי ביופורד אלינגטון, שהיה מנהל מסע הבחירות שלו ועמיתו בקבינט של קלמנט.
בבחירות המקדימות הוא קיבל 32 אחוזים בלבד מול 58 האחוזים של אלינגטון.
למקורד היה אח תאום בשם אד, שנפטר בגיל צעיר יחסית.
אביו, תומאס, נלחם בשורות צבא הקונפדרציה תחת פיקודו של הגנרל נייתן בדפורד פורסט במלחמת האזרחים, וסבל מפציעה שהצריכה את קטיעת חלק מרגלו.
הוא היה נשוי פעמיים לפני שנישא לאיבה סטיל, אמו של ג'ים נאנס מקורד, וכך היו לו כמה אחים למחצה משני נישואים קודמים אלו.
ב-1954, שנה לאחר מות רעייתו של ג'ים נאנס מקורד, ורה, הוא נישא בשנית לסולה (לבית טאטום) שילי.
ב-1967 לאחר מות אשתו השנייה, הוא נישא בשלישית לנל (לבית ספנס) אסטס.
ג'ים נאנס מקורד נפטר בנאשוויל ב-2 בספטמבר 1868, בגיל 89. הוא נטמן בבית הקברות לון אוק שבלואיסבורג.
על שמו של מקורד נקראו בניינים באוניברסיטת המדינה אוסטין פיי, אוניברסיטת טנסי בנוקסוויל, אוניברסיטת ממפיס, האוניברסיטה הטכנולוגית של טנסי, אוניברסיטת המדינה של טנסי, ובאוניברסיטת טנסי במרטין.
"ג'ים ונהג הקטר" הוא סרט הרפתקאות-פנטזיה גרמני משנת 2018, בבימויו של דניס גנסל ובהפקתו של כריסטיאן בקר.
זהו עיבוד לספר הילדים ג'ים ונהג הקטר מאת סופר הילדים מיכאל אנדה, שיצא בשנת 1960.
בסרט מככבים בו סולומון גורדון בתפקיד ג'ים באטן והנינג באום בתפקיד לוק נהג הקטר.
הסרט יצא לאקרנים בגרמניה ב-29 במרץ 2018 על ידי האחים וורנר.
הוא זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והכניס מעל 12.7 מיליון דולר בקופות.
סרט המשך המבוסס על הספר השני, "ג'ים וכנופיית ה-13", יצא לאור בשנת 2020.
באי קטן בשם "נוחיה" גרים מספר קטן של תושבים: בארמון גר המלך אלפונס השנים עשר פחות רבע; מר שרוולי, שאינו עושה דבר; גברת מהה,מנהלת המכולת השכונתית; לוקס נהג הקטר; וקטורה, הקטרית (קטר ממין נקבה) טובת הלב.
יום אחד מביאה ספינת הדואר, חבילה עבור גברת תותבת.
שולח החבילה הוא אדם מסתורי בשם "13".
המלך מחליט שהחבילה שייכת לגברת מהה, והתושבים מגלים בתדהמה כי בחבילה יש תינוק קטן ושחום עור.
לוקס קורא לו ג'ים וגברת מהה מאמצת אותו.
ג'ים גדל לנער שובב וחביב, אך המלך אלפונס מפחד האי הקטן יהפוך לצפוף, וכדי לפנות מקום, מבקש מלוקס לסלק את הקטרית מהאי.
לוקס מחליט לא לנטוש את הקטרית שלו, ומחליט לעזוב יחד איתה.
ג'ים מבקש ממנו להצטרף אליו למסע ההרפתקאות שלו.
במסעם הם מגיעים לפינג בירת סין, ומגלים שביתו של קיסר סין, לי סי, נחטפה לעיר הדרקונים.
הם פוגשים את הענק טור-טור, ואת נפומוק החצי-דרקון, שאינו רשאי לגור בעיר הדרקונים.
הם מנצחים את גברת תותבת, ומחלצים את הנסיכה וחבריה.
בסוף הסיפור, ג'ים והנסיכה לי סי מחחליטים להינשא.
סולומון גורדון - ג'ים באטן (דיבוב עברי: נדב לוי)
הנינג באום - לוק נהג הקטר (דיבוב עברי: צחי כהן)
אנט פרייר - גברת מהה (דיבוב עברי: עדי ארד)
מילאן פשל - מר טור טור (דיבוב עברי: צביקה פורמן)
אובה אוכסנקנכט - המלך אלפרד השנים עשר ורבע (דיבוב עברי: צביקה פורמן)
כריסטוף מריה הרבסט - מר שרוול (דיבוב עברי: ליאור חקון)
לייהאן אספרנזטה - הנסיכה לי סי (דיבוב עברי: איילה פלדמן)
קאו צ'ן-מין - קיסר מנדלה (דיבוב עברי: גדי לוי)
ג'ודי וינטר - גברת תותבת (דיבוב עברי: הדר שחף-מעיין)
מייקל "בריון" הרביג - נפומוק (דיבוב עברי: עדי ארד)
עדן גוף - פינג פונג (דיבוב עברי: שחר קדוש)
אוזי יו - פא פו (דיבוב עברי: סער בדישי)
תומאס פריטש - קריין (דיבוב עברי: עידן חגואל)
בריגדיר גנרל ג'יימס הנרי ליין היה פוליטיקאי וקצין צבא אמריקאי, שנודע כמנהיג מתנגדי העבדות בקנזס (Jayhawkers) בתקופת "קנזס המדממת" – השנים שקדמו ישירות למלחמת האזרחים האמריקאית.
בזמן המלחמה עצמה שירת ליין כחבר הסנאט של ארצות הברית וכגנרל בצבא האיחוד.
אף שנבחר מחדש לסנאט ב־1865, התאבד ליין שנה לאחר מכן.
ליין היה בנו של עמוס ליין, ונולד ב-22 ביוני 1814 בלורנסבורג שבטריטוריית אינדיאנה.
בשנת 1840 הוסמך כעורך דין ופתח בקריירה משפטית.
במלחמת ארצות הברית–מקסיקו פיקד על הרגימנטים של אינדיאנה ה־3 וה־5. בשנים 1853–1855 כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הרביעי של אינדיאנה, שם הצביע בעד חוק קנזס נברסקה.
בשנת 1855 עבר להתגורר בטריטוריית קנזס.
תחילה נותר חבר המפלגה הדמוקרטית, אך עד מהרה הצטרף לתנועה המתנגדת לעבדות בקנזס והפך לרפובליקני.
הוא נודע כמפקד "צבא המדינה החופשית" – יחידה לוחמת המתנגדת לעבדות, שכונתה גם "Red Legs" או "Jayhawkers".
באותה שנה עמד בראש הוועידה שחיברה את חוקת טופיקה המתנגדת לעבדות.
בקיץ 1857 היה שותף לייסוד העיירה פולס סיטי בטריטוריית נברסקה, שנועדה לשמש תחנה במסילת הרכבת המחתרתית לשחרור עבדים.
בשנת 1858 הצטרף לארגון חשאי בשם ה"דנייטס של קנזס", שהוקם כדי להיאבק בהשפעת מיזורי על קנזס.
באותה שנה הסתבך בתקרית קטלנית: ב־3 ביוני ירה למוות בגיוס ג'נקינס בסכסוך קרקעות בלורנס.
ליין טען כי ירה להגנה עצמית, ובית המשפט זיכה אותו.
בעקבות האירוע לא השתתף בניסוח חוקת וינדוט, שהתקבלה מאוחר יותר כחוקה הרשמית של קנזס.
כאשר קנזס הצטרפה לאיחוד בשנת 1861 כמדינה חופשית, נבחר ליין לאחד משני הסנאטורים הראשונים שלה, ונבחר מחדש ב־1865.
במהלך המלחמה, נוסף על תפקידו בסנאט, ליין הקים בריגדה של "ג'ייהוקרס" שנקראה "בריגדת קנזס" או "בריגדת ליין", ובה רגימנטים מתנדבים מקנזס.
הוא הובילם לקרב נגד הגנרל הפרו־דרומי סטרלינג פרייס במיזורי, בקרב Dry Wood Creek – שם הפסיד, אך לאחר מכן תקף יישובים פרו־דרומיים במיזורי.
במהלך מצור לקסינגטון, קיבל הוראה רשמית מהגנרל ג'ון פרימונט לפשוט על שטחים במיזורי.
ליין הוביל פשיטות אלימות, שרף את העיירה מוריסטאון וזרע הרס, ביזה ורצח לאורך רצועה רחבה.
שיאן היה בזיזת אוסציאולה (Osceola), שם הרגו אנשיו לפחות תשעה גברים, בזזו ושרפו את העיירה.
האירועים הותירו חותם כבד, וספגו גינוי גם מצד מפקדים בכירים בצבא האיחוד.
ב־18 בדצמבר 1861 מונה ליין לבריגדיר גנרל של המתנדבים, אך המינוי בוטל בשל מחלוקת משפטית על האפשרות לשלב בין כהונה בסנאט לדרגת גנרל.
בהמשך, באפריל 1862, אושר שוב מינויו.
בשנים 1862–1863 שימש כנציב גיוס לקנזס.
ב־1862 יזם ליין את גיוס רגימנט המתנדבים ה־1 של קנזס (שחורים) – יחידת החי"ר האפרו־אמריקאית הראשונה שנלחמה במלחמה, עוד לפני רגימנט מסצ'וסטס המפורסם.
כבר בקרב הראשון שלהם הצליחו להדוף כוח פרשים של הקונפדרציה גדול מהם בהרבה.
ב־1863 היה מטרה מרכזית של טבח לורנס (פשיטה של קוונטריל).
הפורעים הדרומיים זעקו "זכרו את אוסציאולה!", אך ליין הצליח להימלט בריצה לנקיק סמוך ולהסתתר בשדה תירס.
ב־1864 שירת כעוזר מתנדב לגנרל סמואל קרטיס בקרב וסטפורט – ניצחון חשוב לצבא האיחוד.
ליין התנזר משתייה – לא שתה אלכוהול ואף הורה לחייליו לשרוף מחסני ויסקי שכבשו.
עם זאת, היה ידוע בכך שנהג כל הזמן ללעוס טבק.
מתנגדיו האשימו אותו בחיי הוללות ובבגידות עם נשים, כולל ניסיונות פיתוי של נשים נשואות.
אשתו, מרי, עזבה אותו ב־1856 וביקשה גירושין, אך הם נישאו מחדש שנה לאחר מכן.
ב־1 ביולי 1866 ניסה ליין להתאבד בירייה בראש בעת שקפץ ממרכבתו בלוונוורת' בקנזס.
הוא מת מפצעיו עשרה ימים לאחר מכן.
נאמר כי היה במצב נפשי קשה, סבל מדיכאון, נחשד במעילה ונמתחה עליו ביקורת על נטישת עמיתיו הרפובליקנים הרדיקלים.
מקומו בסנאט הועבר לאדמונד רוס.
מורשתו של ליין נותרה שנויה במחלוקת: בדרום תואר כפשיסט מושחת וכפושע מלחמה.
גם בצפון רבים ראו בו אופורטוניסט חסר עקרונות, שניצל רטוריקה רדיקלית להשגת כוח.
תומכיו, בעיקר במערב התיכון, טענו כי עשה את הדרוש כדי להגן על קנזס מפני העבדות ולחזק את האיחוד.
על שמו נקראו אוניברסיטת ליין בלקומפטון, העיר ליין בקנזס ומחוז ליין בקנזס.
ג'יימס קאר וולטון (נולד ב-7 ביוני 1948) הוא איש עסקים אמריקאי, כיום יורש הון וולמארט, הקמעונאית הגדולה בעולם.
נכון למאי 2025, וולטון הוא האדם ה-12 בעושרו בעולם, עם שווי נקי של 114.1 מיליארד דולר לפי פורבס.
הוא בנו הצעיר של סם וולטון.
ג'ים וולטון נולד בניופורט שבארקנסו, כילד השלישי של סם וולטון, מייסד שותף של וולמארט, והלן וולטון.
אחיו ואחיותיו הם רוב וולטון, אליס וולטון וג'ון וולטון.
וולטון סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1965, באותנה תקופה גם שיחק פוטבול ברמת המדינה ולמד טיס.
הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ארקנסו בשנת 1971. בשנת 1972 הצטרף לוולמארט והיה מעורב בעסקאות הנדל"ן שלה.
בשנת 1975, עבר לחברת שבבעלות המשפחה והחל לכהן כנשיאה.
ב-28 בספטמבר 2005, החליף את אחיו המנוח, ג'ון, בדירקטוריון וולמארט.
הוא היה גם מנכ"ל שבבעלות משפחתו, עד שהפך ליו"ר הבנק ויו"ר חברת העיתונים Community Publishers Inc.
הוא התחייב לתרום כ-2 מיליארד דולר ל יחד עם אחיו בין השנים 2008 ל-2013.
בספטמבר 2016, דווח כי וולטון מחזיק ביותר מ-152 מיליון מניות וולמארט בשווי של מעל 11 מיליארד דולר אמריקאי.
ג'ים ואשתו, לין מקנאב וולטון, הם הורים לארבעה ילדים: אליס (נולדה בנובמבר 1979), סטיוארט (נולד באפריל 1981), תומאס (נולד בספטמבר 1983), וג'יימס (נולד באוגוסט 1987).
בשנת 2014 דורג וולטון במקום 10 ברשימת המיליארדרים העולמיים של פורבס עם הון נקי של 34.7 מיליארד דולר.
נכון ל-28 בספטמבר 2024, הוא דורג במקום 17 במדד המיליארדרים של בלומברג עם שווי נקי של 102 מיליארד דולר.
ג'יימס יוג'ין "ג'ים" קארי הוא שחקן קולנוע וקומיקאי קנדי-אמריקאי.
במהלך הקריירה שלו קיבל קארי ארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, וזכה בשתיים מהן.
קארי פרץ להכרת הציבור בתחילת דרכו בזכות הופעותיו בסרטי קומדיה, אולם נודע לימים גם כשחקן אופי בתפקידים ראשיים בסרטי דרמה.
קארי נולד בעיירה ניומארקט, אונטריו שבקנדה.
אביו של קארי פוטר מעבודתו כרואה חשבון ומשפחתו סבלה מעוני עוד כשהיה תינוק.
בתקופה מסוימת התגוררה משפחתו ברכב מסחרי של פולקסווגן למשך שלושה חודשים.
עם זאת, קארי גדל להיות נער מצחיק ומשעשע.
כך לדוגמה, כשהיה בתיכון, מוריו נתנו לו מספר דקות בסוף כל יום הלימודים כדי להופיע מול בני כיתתו.
קארי פרש מלימודיו ועבר לניו יורק, שם הופיע במועדוני לילה שונים.
הוא עבר ללוס אנג'לס בשנת 1979, שם מצא עבודה במועדון הקומדי סטור.
רודני דיינג'רפילד, שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי הבחין בו וצירף אותו לסיבוב ההופעות שלו.
תפקידו הראשון בסרט דרמה היה בשנת 1988 כשהופיע בתפקיד קטן בסרט "משחק המוות" (הסרט החמישי בסדרת "הארי המזוהם") בכיכובם של קלינט איסטווד וליאם ניסן.
קארי זכה לראשונה בתשומת לב ציבורית בזכות תפקיד חוזר בסדרת המערכונים "בצבעים חיים" (1990).
תפקידיו המשמעותיים הראשונים היו כשחקן הראשי בסרטי הקומדיה אייס ונטורה: בלש בצחוק, בתור אייס ונטורה (1994), טיפשים בלי הפסקה בתור לויד קריסטמס (1994), המסכה בתור סטנלי איפקיס (1994) ואייס ונטורה: בלש פראי (1995).
בהמשך השנה השתתף קארי בתפקיד משנה בתור אדוארד ניגמה/הרידלר בסרט באטמן לנצח (1995).
ב-1997 קארי שיחק את פלטשר רייד בסרט שקרן שקרן, תפקיד שזיכה אותו לראשונה בשבחים רבים בעבור יכולתיו כשחקן אופי, ולא רק בעבור יכולותיו הקומיות.
בעבור תפקיד זה קיבל קארי לראשונה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנתיים שלאחר מכן שיחק קארי ב (1998) ואיש על הירח (1999) שזיכו אותו בשני פרסי גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
עם תחילת שנות ה-2000, זכה קארי להכרה נוספת ביכולותיו כשחקן מגוון עם תפקידו בסרט קומי לחג המולד, הגרינץ' (2000).
לאחר גילם את ברוס נולן בקומדיה ברוס הגדול מכולם (2003).
בשנה לאחר מכן כיכב בתפקיד ג'ואל בריש בשמש נצחית בראש צלול (2004).
תפקיד זה זיכה אותו במועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב, וכמו כן לראשונה למועמדות לפרס באפט"א.
קארי המשיך לגלם תפקידים מגוונים בסרטי חג מולד, סרטים מצוירים, דרמות וקומדיות, בהם תפקידיו כקארל אלן בסרט יס מן (2008) הורטון הפיל בסרט המצויר הורטון שומע מישהו (2008), סטיבן ראסל בסרט אני אוהב אותך פיליפ מוריס (2009) וטום פופר ב"מר פופר והפינגווינים".
החל משנת 2017 יוצר, כותב ומפיק את הסדרה "מת על הבמה" של רשת שואוטיים העוסקת במופעי הסטנדאפ של לוס אנג'לס בשנות השבעים.
בשנת 2018 עלתה סדרת הטלוויזיה בכיכובו, "ילדותי", המשודרת גם היא ברשת שואוטיים.
בסדרה זו שב קארי לשתף פעולה עם מישל גונדי, במאי "שמש נצחית בראש צלול".
קארי נמנה גם עם מפיקי הסדרה.
הוא גילם את דמותו של דוקטור אייבו רובוטניק ב"סוניק – הסרט", שיצא לאקרנים בשנת 2020, ובסרט ההמשך "סוניק – הסרט 2" שיצא לאקרנים בשנת 2022.
באפריל 2022, קארי הודיע שהוא שוקל לפרוש מתעשיית הקולנוע.
הוא הסביר ש"עשה מספיק", ושיחזור רק אם יוצע לו תסריט ש"כתוב בדיו מזהב".
עם זאת, בפברואר 2024, הוכרז כי קארי יגלם שוב את רובוטניק ב"סוניק – הסרט 3", כמו כן את סבו, ג'רלד.
בראיון ל-Associated Press סיפר כי הסכים לחזור כי הוא "צריך את הכסף".
הוא אף הבהיר בראיונות מדצמבר כי חשב על הפסקה במקום פרישה מוחלטת, וציין כי הוא פתוח להמשיך את תפקידו בזיכיון "סוניק".
לאורך הקריירה של קארי התבטא במספר התבטאויות שנויות במחלוקת ואף הפיץ תיאוריות קונספירציה.
בנובמבר 2014, במהלך ריאיון לג'ימי קימל, התבטא לגבי האילומינטי וטען כי אנשי תעשיית הבידור (ובהם ג'ימי קימל עצמו) "מועסקים על ידי ממשלת ארצות הברית במטרה להסיח את הציבור כך שהציבור לא ידע מה מתרחש באמת".
תיאוריית קונספירציה זו שהופצה על ידי קארי מהודהדת ברשתות חברתיות רבות, ובמיוחד ברשת החברתית X בבעלות המיליארדר אילון מאסק.
בהתבטאויות אחרות טען ג'ים קארי כי הוא "אינו קיים".
רבים סבורים כי דמותו הפומבית של ג'ים קארי לאורך השנים אינה ייחודית לו ולמעשה מושפעת ומבוססת דווקא על שחקן קנדי אחר, מתיו פרויר, אשר גילם את "מקס הדרום", ואף דיבב את דמותו של קארי - לויד כריסטמס - בסדרה המצוירת המבוססת על הסרט בעל אותו השם, "טיפשים בלי הפסקה" (אנ').
ב-1987 נישא לשחקנית מליסה וומר.
בספטמבר 1987 נולדה בתם ג'יין ארין.
ב-1994 קארי התחיל לצאת עם השחקנית לורן הולי.
הם התחתנו ב-23 בספטמבר 1996, ונישואיהם נמשכו כפחות משנה.
קארי יצא גם עם השחקנית רנה זלווגר, והזוג היה אמור להתארס אך הם נפרדו בדצמבר 2000.
בדצמבר 2005 התחיל לצאת עם השחקנית והדוגמנית ג'ני מקארתי והם נפרדו באפריל 2010. ב-2004 קיבל קארי אזרחות אמריקאית, זאת בנוסף לאזרחות הקנדית שיש לו מלידה.
ב-2010 הוענק לו תואר אבירות מממשלת צרפת.
ב-22 בינואר 2012 שודר פרק של תוכנית הכישרונות האמריקאית "אמריקן איידול" ובה הופיעה בתו ג'יין קארי ועברה את השלב הראשון.
ב-7 בינואר 2022 יצא לאור אלבום האולפן החמישי ("Dawn FM") של הזמר הקנדי דה ויקנד, שם קריין במספר שירים בתפקיד שדר רדיו.
שנהשםדמותהערותקולנוע1983שעת הסקס והאלימות לכל המשפחה מנחה / תפקידים שוניםהכל בטעם טוב ראלף פרקר1985נשיכה קטלנית מארק קנדל1986להתחתן שניתוולטר גץ1988משחק המוותג'וני סקוורסנערות קלות להשגה וויפלוק1989הקדילק הורודבדרן1994אייס ונטורה: בלש בצחוקאייס ונטורהגם תסריטאי
זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (1995)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (1994)
מועמד פרס פטל הזהב לכוכב החדש הגרוע ביותר (1995)המסכההמסכה/סטנלי איפקיס מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1995)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (1995)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לסצנת הריקוד הטובה ביותר (עם קמרון דיאז) (1995)
מועמד פרס פטל הזהב לכוכב החדש הגרוע ביותר (1995)טיפשים בלי הפסקהלויד כריסמס זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (1995)
זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנשיקה הטובה ביותר (עם לורן הולי) (1995)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לצמד הטוב ביותר על המסך (עם ג'ף דניאלס) (1995)
מועמד פרס פטל הזהב לכוכב החדש הגרוע ביותר (1995)1995באטמן לנצחאיש החידות זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (1996)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנבל הטוב ביותר (1996)1995אייס ונטורה: בלש פראיאייס ונטורה זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לשחקן הטוב ביותר (1996)
זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (1996)
זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (1996)
זוכה פרס בחירת הקהל לשחקן אהוב בסרט קומדיה (1996)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנשיקה הטובה ביותר (עם סופי אוקונדו) (1996)1996כייבל גאיארני דאגלס זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (1997)
זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנבל הטוב ביותר (1997)
זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (1997)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לקרב הטוב ביותר (עם מתיו ברודריק) (1996)1997שקרן שקרןפלטשר ריד זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (1998)
מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1998)
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (1998)1998המופע של טרומןטרומן ברבנק זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (1999)
זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לשחקן הטוב ביותר (1999)
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (1999)
מועמד פרס סאטורן לשחקן הראשי הטוב ביותר (1999)1999איש על הירחאנדי קאופמן זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2000)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך להופעה הטובה ביותר של שחקן בתפקיד ראשי (2000)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לשחקן הטוב ביותר (2000)
מועמד פרס סטלייט לשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט קולנוע - קומדיה או מחזמר (2000)2000אני, עצמי ואייריןצ'רלי בייליגייטס / האנק אוונס זוכה פרס בחירת הנוער לבחירת הסרטים - סצנת ה-Wipeout של הקיץ (2000)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (2001)2000הגרינץ'הגרינץ' זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנבל הטוב ביותר (2001)
זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2001)
זוכה פרס בחירת הקהל לכוכב סרט קולנוע אהוב בקומדיה (2001)
זוכה פרס בחירת הנוער לבחירת הסרטים - Hissy Fit (2001)
מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2001)
מועמד פרס אמפייר לשחקן הטוב ביותר (2001)
מועמד פרס סאטורן לשחקן הראשי הטוב ביותר (2001)2001מג'סטיקפיטר אפלטון2003ברוס הגדול מכולםברוס נולןגם מפיק
זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2004)
זוכה פרס בחירת הנוער לבחירת שחקן קולנוע - קומדיה (2003)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (2004)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנשיקה הטובה ביותר (עם ג'ניפר אניסטון) (1996)
מועמד פרס בחירת הנוער לבחירת הסרטים - כימיה (עם מורגן פרימן) (2003)2004שמש נצחית בראש צלולג'ואל באריש מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2005)
מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2005)
מועמד פרס בחירת הקהל לכימיה אהובה על המסך (עם קייט וינסלט) (2005)
מועמד פרס אמפייר לשחקן הטוב ביותר (2005)
מועמד פרס סטלייט לשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט קולנוע - קומדיה או מחזמר (2005)
מועמד פרס סאטורן לשחקן הראשי הטוב ביותר (2001)2004סדרה של צרותהרוזן אולף זוכה פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - נבל (2005)
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לנבל הטוב ביותר (2005)
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2005)
מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - אקשן/מתח (2005)
מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - שקרן (2005)2005דיק וג'יין עושים את זהריצ'רד הרפרגם מפיק
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2006)
מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - קומדיה (2006)2007מספר 23וולטר ספארו / הבלש Fingerling מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - מתח/אימה (2007)
מועמד פרס פטל הזהב - השחקן הגרוע ביותר (2008)2008הורטון שומע מישהוהורטון הפילדיבוב
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון למדבב אהוב מסרט אנימציה (2009)יס מןקארל אלן זוכה פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לביצוע הקומי הטוב ביותר (2009)
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2009)
מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - קומדיה (2009)
מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - Hissy Fit (2009)
מועמד פרס בחירת הנוער לסרט הנבחר - רגע רוקסטאר (2009)2009אני אוהב אותך פיליפ מוריססטיבן ג'יי ראסלרוחות חג המולדאבנעזר סקרוג'דיבוב
זוכה פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון למדבב אהוב מסרט אנימציה (2010)2011מר פופר והפינגוויניםתומאס פופר ג'וניור מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2012)2013ברט וונדרסטון המופלאסטיב גרייקיק אס 2סאל ברטוליני / קולונל כוכבים ופסיםחדשות בהפרעהסקוט ריילסהופעת קמע
מועמד פרס הסרטים והטלוויזיה של MTV לקרב הטוב ביותר (2001)2014טיפשים בלי הפסקה 2לויד כריסמס מועמד פרס בחירת הנוער לשחקן הקולנוע הנבחר - קומדיה (2015)
מועמד פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לשחקן קולנוע אהוב (2025)ג'רלד רובוטניקטלוויזיה1981פני גומיטוני מורוניסרט טלוויזיה1983קופר מאונטןבובי טוד1989מייק האמר: הרצח לוקח הכולבראד פיטרס1990–1994בצבעים חייםדמויות שונות125 פרקים1992סיפורים במייפל דרייבטים קרטרסרט טלוויזיה1992רחוב סומסוםבתפקיד עצמופרק: "3023"1996, 2011, 2014סאטרדיי נייט לייבמנחה; 3 פרקים1998המופע של לארי סנדרספרק: "Flip"2011המשרדאיש האצבעותפרק: "Search Committee"
מועמד פרס בחירת הקהל לכוכב אורח אהוב בטלוויזיה (2012)2012רוק 30דייב ויליאמספרק: "Leap Day"2015סאטרדיי נייט לייב: ספיישל 40 שנהבתפקיד עצמו / מתיו מקונוהיי2017–2018I'm Dying Up Here—מפיק בפועל2018–2020ילדותיג'ף פיצירילו / ג'ף פיקלס20 פרקים; גם מפיק בפועל
מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2019)2020סאטרדיי נייט לייבג'ו ביידן6 פרקים
ג'ימבו/ג'ימבו וחוג הסילון היא סדרת אנימציה בריטית לילדים בת 25 פרקים, שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1986 ל-1987. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנים 1989–1990 ומאוחר יותר בטלוויזיה החינוכית ב-1994.
ג'ימבו תוכנן במקור להיות מטוס סילון ענק, אבל משום שהמעצב של ג'ימבו התבלבל בחישוב המידות בין אינצ'ים לסנטימטרים, ג'ימבו נוצר כמטוס סילון קטנטן.
בנוסף לג'ימבו הסדרה גם הציגה מטוסים נוספים, מסוק ורכבי קרקע שונים בנמל תעופה, אשר כולם מסוגלים לדבר ביניהם.
עלילת הסדרה התרחשה בנמל תעופה בדיוני בשם "נמל התעופה של לונדון" אשר מנוהל בידי פקח תעופה רגזן אותו מצליח ג'ימבו להרגיז בכל פרק.
רוב פרקי הסדרה הסתיימו כאשר הוא צווח על ג'ימבו בקווי התקשורת - "אני צריך לדבר איתך, ג'ימבו!".
ג'יימס סטיבן איגנשיוס "ג'ים" קור (נולד ב-31 ביולי 1964) הוא הגיטריסט של להקת הפולק רוק האירית - הקורס.
ג'ים הוא המבוגר בין ארבעת האחים המרכיבים את הלהקה.
קור מנגן בגיטרה חשמלית, בגיטרה אקוסטית, בפסנתר ובקלידים ושר ליווי.
הוא גם השתתף בהפקה של כל אלבומי הלהקה.
קור מרבה לעסוק בפעילות צדקה ומופיע בקונצרטים לגיוס כסף עבור ארגונים ללא רווח.
קור ואחיותיו ניגנו גם בלייב 8 באדינבורו באמצע שנת 2005, ובקונצרט 46664 של נלסון מנדלה בדרום אפריקה, שנועד לעורר מודעות למגפת האיידס שמתפשטת באפריקה.
בנובמבר 2005 הודיע קור על אירוסיו למיס צפון אירלנד לשעבר, גייל ויליאמסון.
ב-10 במאי 2006 ילדה ויליאמסון את בנם הראשון.
לאחר מכן נפרדו בני הזוג.
ג'ים רוהן (Jim Rohn; 17 בספטמבר 1930 - 5 בדצמבר 2009) היה פילוסוף עסקים אמריקאי, יועץ מוטיבציה, איש עסקים וסופר רב-מכר.
חברת הפיתוח העצמי "נייטינגייל קונאנט" (Nightingale-Conant) כינתה אותו "נואם המוטיבציה הגדול ביותר בכל הזמנים".
ג'ים רוהן היה בעל השפעה בקידום הקריירות של רבים אחרים מתעשיית פיתוח האישיות ומחוצה לה, בכללם אנתוני רובינס, מארק ויקטור הנסן, בריאן טרייסי, לס בראון, ג'ק קאנפילד ומארק יוז מייסד 'הרבלייף'.
רוהן נולד למשפחת איכרים באיידהו.
הוא עזב את הקולג' לאחר שנת לימודים אחת בלבד, הקים משפחה, וניסה את כוחו כשכיר.
בהיותו בן 25, על פי עדותו, היה שרוי במצב פיננסי גרוע ושקע בחובות, לא עלה בידו להבחין בנתיב שיובילו להגשמת שאיפותיו האישיות.
בזמן זה הוא התוודע אל ג'ון ארל שואו, יזם שהרשים את רוהן בממונו, הישגיו העסקיים, הכריזמה ופילוסופית החיים שלו.
רוהן הצטרף לארגון המכירות הישירות של שואו והחל בתהליך של פיתוח עצמי שהביא לכך שהוא נהפך למיליונר בהיותו בן 31. לדאבון ליבו של רוהן, שואו, שקרא עליו תיגר להגשים את שאיפותיו, מת שנה אחת לפני שהוא השיג זאת.
בשנה שאחרי כן, נוצרה דרישה מצד אנשים מחוץ לתעשייה לשמוע את סיפור ההצלחה ופילוסופית ההתפתחות העצמית של רוהן, שהוא חש שהובילה להצלחתו.
הסמינרים שלו מושמעים מזה כארבעים שנים, הוא נאם בפני 6,000 פורומים שונים ולאוזניהם של 4 מיליוני בני אדם ברחבי תבל.
הוא זכה לקבל את פרס אגודת הנואמים הלאומית בשנת 1985 National Speakers Association CPAE והוא מחברם של שבעה עשר ספרים, מאות קלטות אודיו ווידאו.
רוהן היה נואם מוטיבציה שזכה להערכה רבה במרוצת השנים, ומחשובי ההוגים בתחום הפיתוח האישי.
ג'ייקוב פרנססיקו "ג'ים" ת'ורפ היה אתלט אמריקאי ממוצא אינדיאני, ידוע כאחד האתלטים המגוונים ביותר בתקופה המודרנית, אלוף אולימפי בקרב חמש ובקרב עשר באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
ת'ורפ התפרסם כמי שמדליות הזהב בהן זכה באולימפיאדה נשללו ממנו לאחר שהפר לכאורה את מעמד החובבן הנדרש בזמנו מהמשתתפים, התגלה כי הוא קיבל שכר עבור משחקים בקבוצת בייסבול בליגת המשנה.
הישגיו האולימפיים נמחקו מהרישום הרשמי שנה לאחר האולימפיאדה, אך ב-1983, 30 שנה לאחר מותו, הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי הוא מחזיר את המדליות לת'ורפ.
ת'ורפ נולד ביחד עם אחיו התאום, ב-1888 בטריטוריות אינדיאניות בסמוך לעיר פרג שבמדינת אוקלהומה.
אימו של ת'ורפ הייתה מצאצאי הלוחם האינדיאני "נץ שחור".
השם האינדיאני שניתן לו היה "וואה-טו-הוק" שפירושו "נתיב זוהר".
בגיל 9 נפטר אחיו התאום מדלקת ריאות, ת'ורפ החל להשתמט מבית הספר ובתגובה אביו שלח אותו לפנימייה לנערים אינדיאנים בקנזס.
לאחר שאימו מתה מסיבוך בעת לידה, עזב ת'ורפ את הפנימייה והחל לעבוד בחוות סוסים.
ב-1904 החל ת'ורפ ללמוד בפנימייה וקולג' קרלייל שבפנסילבניה מוסד שאיפשר לנערים אינדיאנים להתמחות ביותר מ-20 סוגי מלאכות, במקביל לתעסוקה באזור.
הוא עזב את המוסד בעקבות מות אביו ועבר לעבוד בחווה, אך לאחר מספר שנים חזר לקרלייל והחל בה את הקריירה הספורטיבית שלו.
כישרונו האתלטי של ת'ורפ התגלה למנהלי המוסד ב-1907 כאשר הביס את חבריו ללימודים בקפיצה לגובה בעודו לבוש בבגדי יום-יום.
מאמן הפוטבול של קרלייל, גלן "פופ" ורנר, שילב את ת'ורפ בנבחרת המוסד, בה הוא שיחק במגוון תפקידים: רץ אחורי, מגן אחורי ובועט.
ת'ורפ הוביל את הקבוצה לניצחונות מול נבחרות בולטות כמו נבחרת אוניברסיטת הרווארד ונבחרת צבא ארצות הברית.
במשחק מול הצבא נפצע מי שעתיד להיות נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר, כאשר ניסה לתקל את ת'ורפ, לימים התייחס אייזנהאואר לת'ורפ בנאומו מ-1961, כשציין שהיה שחקן הפוטבול המוכשר ביותר אותו ראה מאז ומעולם.
לקראת אולימפיאדת סטוקהולם ב-1912 נבחר ת'ורפ לחבר במשלחת האמריקאית למשחקים, ונקבע שישתתף בתחרויות קרב חמש, קרב עשר, קפיצה לרוחק וקפיצה לגובה.
התחרויות בקרב חמש היו הראשונות בהן השתתף, הוא השיג בהן את התוצאות הבאות (בסדר כרונולוגי של האירועים):
סך הכל זכה בארבעה מתוך חמישה מקצועות, וניצח בהפרש גדול את מתחריו.
באותו היום גם השתתף בתחרות הקפיצה לגובה וסיים שביעי (בתוצאה של 1.87 מ').
בתחרות הקפיצה לרוחק שהתקיימה לאחר מספר ימים סיים רביעי (בתוצאה של 6.89 מ').
שבוע לאחר מכן התחרה בקרב עשר, לרוע מזלו נגנבו לו הנעליים ביום השני התחרות והוא נאלץ להשתמש בנעליים לא תואמות שמצא בזבל, אף על פי כן השיג ת'ורפ תוצאות מרשימות.
התוצאות שקבע (לפי סדר כרונולוגי) :
ריצת 110 מטר משוכות - 15.6 שניות, מקום ראשון.