tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאחר שהם נמנו על מעמד האריסטוקרטיה הם היו בדרך כלל מצוידים הרבה יותר טוב מאשר חיל הרגלים, אשר גויסו מפשוטי העם (באותה העת ציוד הלוחמים היה בבעלות הלוחמים, ולעיתים קרובות לא סופק להם על ידי מעסיקם כבצבאות המודרניים).
האבירים הרכובים היו חמושים בשריון כבד (שריון שרשראות ומאוחר יותר שריון לוחות), קסדה, מגן, חרב, רומח פרשים, אלות, פטיש קרב, כוכב השחר (מורג פרשים) ועוד.
שינויים בטקטיקה צבאית, כגון השימוש המוצלח בקשתות ארוכות, הפחיתו מחשיבות האבירים בשדות הקרב.
בעקבות פיתוח שריון הלוחות, שסיפק הגנה טובה מפני חרבות וחצים, פותחו כלי נשק ייעודיים לפיצוח שריונות הכוללים גרזן-חנית דו-ידני (Pollaxe), רמחים (Pikes) ארוכים ומחודדים, רובה קשת כבד, פטיש קרב, האלברד ומגוון נשקי מוט שצוידו ב"פותחני קופסאות" שיועדו להפעיל מנוף על השריון, או להבים משוננים.
למרות השינויים האלה, האבירים שמרו על מעמד הבכורה בשדה הקרב עד סוף ימי הביניים.
סופו המוחלט של האביר כגורם בקרב הגיע עם הופעת אבקת השריפה וכלי הירי החמים, שהביאו להעלמות הדרגתית של שריון הלוחות שעטו האבירים, מאחר שלא היה יכול לעמוד בפני עוצמתם של הקליעים שנורו מהרובים הקדומים (כגון הארקבוז ומאוחר יותר המוסקט).
רובים אלו היו זולים בהרבה מציוד האבירים הקלאסי, אשר הפך לחסר תועלת, והקטין את ההבדל בין האבירים ובין פשוטי העם בלחימה.
במאות ה-17, ה-18 וה-19 עדיין שירתו בצבאות אירופה חילות פרשים אך הם לא הוגבלו למעמד האצולה בלבד.
חלקם שמרו על שריון הקיראס והם חומשו בחרבות מסוג סיף פרשים, רמחים קלים, אקדחים ולעיתים גם רובי קרבין.
בעיתות שלום בימי הביניים המאוחרים, ואפילו עד לסוף המאה ה-16, תפקידו של האביר הולל והואדר בטורנירים מסוגננים מאוד, שהיו רחוקים מלהדמות למלחמות האמיתיות שבהן לחמו בעבר "האבירים הטיפוסיים".
בתחילה, התחרויות המוקדמות דמו למעשה למלחמות וכללו משתתפים רבים שנלחמו אלו באלו במלחמת-דמה חסרות סדר.
אולם עם הזמן הן התפתחו וכללו מספר אירועים, בהם:
"אדון הגשר" אביר חוסם גשר ועל השאר מוטל לעברו.
השחלת רומח לתוך טבעת תוך כדי דהירה.
"משחק הסרצאני" בו על האביר לפגוע במטרה מסתובבת עם הרומח ולדהור מספיק מהר בשביל להימלט מהאלה הכבדה שחוזרת עם סיבוב המטרה.
תחרויות הפלה ברומח: אלה התחרויות המוכרות והפופולריות ביותר, בהן שני אבירים רכובים על סוס וחמושים ברומח מסתערים ומנסים להפיל אחד את השני.
בגרסאות מסוימות מספיק להפיל את היריב בשביל לנצח, בגרסאות אחרות יש בנוסף להכריעו (ואף להורגו) גם אחרי שנפל על הקרקע.
כשהתחרויות יצאו מהאופנה, התנתקה האבירות מהלחימה, ונותרה כסמל של מעמד חברתי בלבד.
אבירות מוענקת כיום כהכרה בשירותים שסיפק מקבל התואר לקהילה, שירותים שאינם קשורים עוד בהכרח בלחימה.
תוארי אבירות עדיין מוענקים בין השאר בממלכה המאוחדת (בריטניה), בהולנד (ridder), בדנמרק, במלזיה ובוותיקן.
בחלק מהמדינות האבירים משתייכים למסדרי אבירות.
תוארי אבירות מוענקים גם במספר רפובליקות.
בצרפת ישנם מספר מסדרים, שהמפורסם בהם הוא מסדר לגיון הכבוד.
הדרגה הנמוכה ביותר בכל המסדרים היא אביר (שבלייה - Chevalier).
בממלכה המאוחדת, האבירים רשאים להוסיף לשמם הפרטי את הקידומת "סר" (Sir) לגברים, ודיים (Dame) לנשים.
אל התואר נלווה השם הפרטי, וניתן לצרף גם את שם המשפחה.
לפיכך, לאלטון ג'ון אפשר לקרוא "סר אלטון" או "סר אלטון ג'ון", אך לא "סר ג'ון"; בדומה דיים ג'ודי דנץ' או דיים ג'ודי.
התואר כיום מושאל גם עבור אנשים הנאמנים לערך מסוים ונלחמים למענו (למשל, "אביר זכויות האדם").
עוד בימי הביניים התפתחה סוגה ספרותית המגוללת את עלילותיהם של אבירים גיבורים, אמיצים, חסודים, בעלי כבוד וטובי לב.
ספרות זו - כגון אגדות המלך ארתור ואבירי השולחן העגול - הולידה את הארכיטיפ של האביר כלוחם מכובד הנלחם ברשע ומציל את העלמה במצוקה.
מאגדות אלו נולד הביטוי "האביר על הסוס הלבן".
הפארודיה הידועה ביותר על ספרות האבירים היא הרומן "דון קישוט" מאת מיגל דה סרוונטס, המספר על אציל מזדקן ששוקע בהזיות בעקבות קריאת יתר של אגדות אבירים, והופך להיות אביר נודד בתקופה בה האבירות הייתה כבר מיושנת ולא רלוונטית.
בתקופה הרומנטית באירופה (המאה ה-18 והמאה ה-19), שהחייתה את הנוסטלגיה לימי הביניים, שב העניין בספרות האבירים ונכתבו יצירות חדשות על אבירים גיבורים ואצילי לב, כגון "אייבנהו" של סר וולטר סקוט.
ספרות הפנטזיה הרבתה להשתמש בארכיטיפ של האביר האציל והטהור והרבתה להציג דמויות של אבירים המובילים את המאבק בכוחות הרוע: החל במלכים מושחתים וכלה בדרקונים מפלצתיים.
במשחקי הפנטזיה כגון מבוכים ודרקונים נוצר המקצוע של אביר קודש או פלאדין, לוחם שמחויב לאידיאלים של סדר וטוב, וזוכה לכוחות של קדושה מטעם אלי הטוב אותם הוא משרת.
מנגד, הוצגו גם דמויות של אבירים שבגדו בערכי המוסר ופנו לדרך הרע, כגון לורד סות' מ"רומח הדרקון".
דמות האביר מרבה להופיע בקולנוע, בטלוויזיה, במשחקי וידאו ובמשחקי תפקידים.
אביעזר (אבי) רביצקי (נולד ב-13 ביוני 1945) הוא הוגה דעות ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית וחוקר מדעי היהדות, ממקימי ומראשי תנועת מימד, וחתן פרס ישראל לחקר מחשבת ישראל לשנת ה'תשס"א.
אביעזר רביצקי נולד בשנת 1945 בירושלים, וגדל בשכונות מקור ברוך ורחביה.
הוא למד בבית הספר היסודי "לדוגמה" ובבית הספר התיכון "מעלה".
שירת בנח"ל וריכז את סניף "בני עקיבא" בתל אביב.
בשנת 1966 החל בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית והפסיק לאחר שנתיים.
בשנת 1968 החל ללמוד פילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
במהלך לימודיו נבחר ליושב ראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1977 קיבל תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית על מחקרו "משנתו של ר' זרחיה בן יצחק בן שאלתיאל חן וההגות המימונית-תיבונית במאה ה-י"ג" בהנחיית פרופ' יוסף ברוך סרמוניטה.
בשנת 1978, לאחר סיום הדוקטורט, זכה במלגת רוטשילד ויצא ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, שם למד וחקר בהדרכתו של פרופ' יצחק טברסקי.
ב-16 באוקטובר 2006 נפצע קשה בתאונת דרכים ועבר תהליך שיקום ארוך.
אחרי התאונה חדל מפעילותו האקדמית והציבורית.
רביצקי נשוי לרות, אחותו של הבמאי שמואל הספרי, ואב לארבעה:
תמי ביטון - ראש מדרשת 'אמי"ת באר' בירוחם ובאשדוד.
רננה רביצקי פילזר - המנהלת החינוכית של המרכז לזהות יהודית-ישראלית במכון הרטמן וראש בית המדרש במדרשיית הרטמן לבנות.
שלומית רביצקי טור-פז - מנהלת מרכז ג'ואן וארווין ג'ייקובס לחברה משותפת במכון הישראלי לדמוקרטיה.
נשואה לחבר הכנסת משה טור-פז.
רואי - מנהל את היוזמה הדתית לשלום 'מוזאיקה'.
רביצקי שימש פעמיים ראש החוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, ובשנת 1989 כיהן בה גם כראש המכון ללימודי היהדות.
מחקריו הרבים עוסקים במחשבה היהודית בימי הביניים ובעת החדשה.
במאמריו ובהרצאותיו שפך רביצקי אור חדש על הגותם של ר' חסדאי קרשקש, הרמב"ם והרב קוק.
במקביל לעבודתו באוניברסיטה שימש עמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה וראש תחום מדעי הרוח בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל.
בשנת 2001 הוענק לו פרס ישראל לחקר מחשבת ישראל.
בשנת 2006 החלה לראות אור בעריכתו סדרת ספרים על "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי", בהוצאת מרכז זלמן שזר.
בשנת 2012 יצא לאור ספר יובל לכבודו, "על דעת הקהל: דת ופוליטיקה בהגות היהודית", בעריכתם של בנימין בראון, מנחם לורברבוים, אבינועם רוזנק וידידיה צ' שטרן.
בשנת 2016 יצא ספר נוסף לכבודו, "בנתיבי השלום והדעת", בעריכתם של דב שוורץ, אבי אלקיים וחנוך בן פזי.
רביצקי הוא אחד מהמייצגים המובהקים של השמאל הדתי בישראל וממייסדי תנועות השלום הדתיות "עוז ושלום" ו"נתיבות שלום" בשנות השבעים והשמונים.
במשך שנים כיהן כיו"ר תנועת מימד.
התנגד לגוש אמונים וסבר שגרם לערעור "הברית ההיסטורית" בין המפד"ל לשמאל, אך עם זאת הכריז רביצקי כי גוש אמונים "זקף את גווה של כלל הציונות הדתית" ו"שחרר אותה מחלק מתסביכיה".
בשנת 1999 הודיע אהוד ברק שרביצקי יכהן כשר החינוך בממשלתו, אולם הרעיון לא יצא לפועל, גם מפני שרביצקי עצמו לא שש לתפקיד.
גם כמה יוזמות להציע את מועמדותו של רביצקי לתפקיד נשיא המדינה לא יצאו אל הפועל.
רביצקי תמך בתוכנית ההתנתקות אך הסתייג מאופן ביצועה.
משנתו של ר' זרחיה בן יצחק בן שאלתיאל חן וההגות המימונית-תיבונית במאה הי"ג, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית, תשל"ח, 1977
הכהנאות כתופעה תודעתית ופוליטית, ספריית שזר, תשמ"ו 1985
דרשת הפסח לר' חסדאי קרשקש ומחקרים במשנתו הפילוסופית, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ט
על דעת המקום: מחקרים בהגות היהודית ובתולדותיה, הוצאת כתר, 1991
הקץ המגולה ומדינת היהודים, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 1993
דתיים וחילוניים בישראל - מלחמת תרבות?
הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשנ"ז 1997
דת ומדינה במחשבת ישראל, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, 1998
חירות על הלוחות, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 1999
האם תיתכן מדינת הלכה?, המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשס"ד 2004
עיונים מיימוניים, הוצאת שוקן, 2006
ויכוחים על אמונה ופילוסופיה, שיחות עם ישעיהו ליבוביץ, סדרת האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006
ארץ-ישראל בהגות היהודית בימי הביניים - קובץ מחקרים (יחד עם משה חלמיש), הוצאת יד בן-צבי, תשנ"א 1991
קדושת החיים וחירוף הנפש: קובץ מאמרים לזכרו של אמיר יקותיאל (יחד עם ישעיהו גפני), מרכז זלמן שזר, תשנ"ג 1992
ארץ-ישראל בהגות היהודית בעת החדשה, הוצאת יד בן צבי, תשנ"ח 1998
ארץ-ישראל בהגות היהודית במאה העשרים, הוצאת יד בן צבי, תשס"ה 2005
דת ומדינה בהגות היהודית במאה העשרים, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשס"ה 2005
ש"ס - היבטים תרבותיים ורעיוניים, הוצאת עם עובד, תשס"ו 2006
אורתודוקסיה יהודית - היבטים חדשים (יחד עם יוסף שלמון ואדם פרזיגר), הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ו 2006
ישעיהו ליבוביץ: בין שמרנות לרדיקליות, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ז 2007
דברים ושברי דברים: על יהדותה של מדינה דמוקרטית (יחד עם ידידיה שטרן), הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשס"ז 2007
עיונים חדשים בפילוסופיה של ההלכה (יחד עם אבינעם רוזנק), מכון ון ליר והוצאת מאגנס, תשס"ח 2008
הרמב"ם - שמרנות, מקוריות, מהפכנות, מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2008
חלק מהסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי" שבהוצאת מרכז זלמן שזר, 2006 ואילך
פרס ישראל, פולברייט, רוטשילד, ליידי דייוויס, ורבורג, קרן הזיכרון לתרבות יהודית, והתנועה לארץ ישראל טובה.
אביעזר זיגמונד גסטטנר (13 באוגוסט 1898, לונדון אנגליה – 16 באפריל 1956, ניס צרפת), בנו של ממציא מכונת השכפול הראשונה, פעיל ציוני ואיש עסקים בריטי, ששימש כנשיא הקק"ל באנגליה.
גסטטנר נולד בלונדון ב-1898 לדוד גסטטנר וסופי (לבית לזרוס).
בנוסף נולדו לזוג 6 בנות.
אביעזר נקרא על שם סבו.
אביו המציא את מכונת השכפול עליה רשם ב-1879 פטנט ועל בסיס פטנט זה הקים את חברת גסטטנר למכונות שכפול.
התגייס לצבא הבריטי ונלחם בשורותיו במהלך במלחמת העולם הראשונה.
השתתף בקרבות בחזית אירופה שם נפגעו ריאותיו מגז כימי.
לאחר שהשתחרר מהצבא השתלב בחברת הציוד המשרדי "גסטטנר" שיסד אביו ומשנות ה-30 ניהל אותה עד יום מותו.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה החווה של משפחתו בסאסקס כקיבוץ לאימון מתיישבים לעתיד.
נישא להני (Henny) לבית לנג (Lang) ולזוג נולדו 2 בנים (דוד ויונתן) ובת (סופי).
נפטר ב-1956 לאחר שחלה בסרטן ריאות ונקבר בניס שבצרפת.
אשתו (ילידת 1907) נפטרה ב-2005. בניו המשיכו את העסק המשפחתי.
לאחר מותו, תרמה אשתו הני להקמת המושב אביעזר שנקרא על שמו.
תרומת אשתו להקמת גן ציבורי לזכרו ברחובות (בכניסה למכון ויצמן).
תרומת אשתו להקמת קרן סיוע לחיילים ועולים חדשים.
שיקום החאן הטורקי בירושלים ב-1967.
אביר על גלגלים (באנגלית Knight Rider) היא סדרת פעולה פופולרית משנות ה-80 של המאה ה-20, אותה יזם והפיק גלן א.
התכנית שודרה במשך כארבע עונות בטלוויזיה והפכה לסדרת קאלט.
הסדרה מתמקדת במייקל נייט (Knight, אביר באנגלית), לוחם למען הצדק הנלחם נגד הפשע בעזרת מכונית משוכללת ובעלת בינה מלאכותית.
הסדרה הפכה ללהיט ובעקבותיה הופקו מספר רב של סדרות על לוחם-פשע הנעזר בטכנולוגיה מתקדמת ו"פטנטים" כדי לתפוס פושעים.
כוכב הסדרה היה דייוויד הסלהוף (שמאוחר יותר כיכב ב"משמר המפרץ") שגילם את מייקל נייט, שוטר שנשבע להקדיש את חייו למען הלחימה בפשע ולהגנת הנדכאים והחפים מפשע.
אבל, מי שגנבה את ההצגה בסדרה הייתה דווקא מכוניתו המשוכללת K.I.T.T, אותה דיבב ויליאם דניאלס.
המכונית ניחנה בבינה מלאכותית ומלבד השכלולים הבדיוניים בורכה גם בחוש הומור סרקסטי.
את פתיח הסדרה קריין ריצ'רד בייסהארט (שגילם את וילטון נייט) כדלקמן:
דייוויד הסלהוף - מייקל נייט/גארת' נייט
אדוארד מולהר - דבון מיילס
פטרישיה מקפרסון - בוני בארסטו, המכונאית הראשית (עונה ראשונה, שלישית ורביעית)
רבקה הולדן - אפריל קרטיס, המכונאית הראשית (עונה שנייה)
פיטר פארוס - RC3, מכונאי רחוב (עונה רביעית)
ריצ'רד ביסהארט - וילטון נייט
ויליאם דניאלס - קולו של K.I.T.T
פיטר קאלן - קולו של K.A.R.R (עונה ראשונה)
פול פריס - קולו של K.A.R.R (עונה שלישית)
אן טורקל - אדריאן מרגו
מייקל נייט – הגיבור הראשי בסדרה וסוכן השטח מטעם הקרן לחוק וממשל (להלן 'הקח"ם'), ארגון פרטי ללחימה בפשע הפועל מטעם קרן נייט אותה ייסד הנדבן הגוסס וילטון נייט.
בפרק הפיילוט, מייקל לונג, שוטר חשאי ובעברו איש הכוחות המיוחדים שלחם בוייטנאם, נורה בפניו ונפצע קשה.
לונג הוכרז כמת, אך הועבר לטיפולה הרפואי של הקח"ם, שמצילה את חייו ומעניקה לו פנים חדשות (פני בנו של וילטון, גארת') באמצעות ניתוח פלסטי.
לאחר שהשתכנע, החליט מייקל להצטרף לקח"ם כלוחם-פשע ושינה את שמו למייקל נייט.
הקרן מציידת אותו ברכב היי-טק משוכלל בשם K.I.T.T ושולחת אותו למשימות כדי להגשים את חזונו של מייסד הקח"ם וילטון נייט.
בדרך כלל, מי שנותן למייקל את ההוראות ומספק לו משימות הוא דבון מיילס, חברו הטוב של וילטון נייט, שהפך למנהל הקח"ם לאחר מותו של וילטון.
מייקל נייט הוא סוג חדש של גיבור - אביר מודרני, נמרץ וחסר פחד אשר נמנע מאלימות לא הכרחית ואינו משתמש בנשק חם.
ברוב הפרקים הופיעה בחורה צעירה ונאה (באחד הפרקים הייתה זו השחקנית ג'ינה דייוויס בתחילה הקריירה שלה) שהייתה זקוקה לעזרתו ולהגנתו של נייט.
בפרקים רבים, קרוב של הבחורה הנאה (אבא, בעל, חבר או בן) היה נרצח ועל מייקל היה לגלות את זהות הרוצחים.
בפרקים אחרים הגן מייקל על עסקים קטנים מפני בעלי הון שמנסים לדרוס אותם באמצעות רכישתם והפחדתם על ידי אלימות ורצח.
נייט מעולם לא השתקע במקום אחד ונדד בדרכים מעיר לעיר.
דבון מיילס – מנהיג הצוות ואליו כפופים מייקל ו-K.I.T.T.
הוא מופיע בכל פרק בסדרה ובדרך כלל הוא זה שנותן את הרקע והתדרוך למשימה שמייקל מקבל.
בנוסף דבון משיג למייקל מידע על מבוקשים, חברות מסחריות ועוזר לו בכל הנוגע להלוואות כספיות ומשא ומתן עם גופים עסקיים.
דמותו של דבון היא ארכיטיפ הבריטי המעודן, לרבות המבטא, החליפות המעונבות והמשרד הוויקטוריאני המהודר.
דבון היה בעברו סוכן שטח רב-תושייה שהצליח להימלט מצרות רבות, בדרך כלל באמצעות דיבורים.
כשהיה ילד, הצליח לברוח מהגסטאפו בזמן מלחמת העולם השנייה.
בנוסף לתפקיד המפתח שממלא דבון בעבודתו של מייקל, הוא משמש גם כהפוגה קומית, כאשר אופיו הבריטי הצונן מנוגד לאופיו האמריקני החם של מייקל.
בוני בארסטו ואפריל קרטיס – המכונאיות הראשיות של K.I.T.T, נשים צעירות ומושכות שניהלו מתח רומנטי עם מייקל.
כאשר מייקל ו-K.I.T.T חזרו חבוטים ממשימה נראה שבוני דאגה יותר ל-K.I.T.T מאשר למייקל.
לרוב הן נראו על גבי משאית סמי-טריילר ענקית של קח"ם, ששימשה בסיס מבצעים ומוסך נייד ל-K.I.T.T.
בקרב המעריצים, בוני היא המכונאית היותר מועדפת, אם כי שתיהן התקבלו על ידי הקהל בצורה חיובית.
רג'ינלד קורנליוס השלישי, בקיצור RC3 – מכונאי רחוב אפרו-אמריקני שנלחם תחת מעטה מסכה בפשע בשיקגו כאשר הוא מפחיד את הפושעים באמצעות רובה M-16 מזויף העשוי מפלסטיק.
בנוסף להיותו מכונאי ופחח מוכשר, RC3 היה בעל חוכמת רחוב וידע ללכת מכות ולהתמודד עם בריונים.
הוא הצטרף לצוות אחרי שעזר לשקם את K.I.T.T שנפגע קשה בקרב מול רכב משוריין עם איל ניגוח.
בעקבות הצטרפותו לצוות, גם אויביו של מייקל החלו להתארגן ולהתקבץ כדי לאזן כוחות.
RC3 מציל לא פעם את חייו של מייקל, אך מדי פעם גם זקוק להצלתם.
K.I.T.T (ראשי תיבות של Knight Industries Two Thousand) היה בעיני רבים הכוכב האמיתי של הסדרה.
המכונית לא הייתה סתם רכב משוכלל, כי אם רובוט בצורת מכונית בעל בינה מלאכותית ברמה כה גבוהה שאפשרה לו לחשוב בהיגיון, לדבר, לאלתר פתרונות למצבים קשים.
למעשה, K.I.T.T היה כל כך מתקדם עד שהוא אפילו פיתח אישיות, חוש הומור סרקסטי וקשר מיוחד עם מייקל.
K.I.T.T היה יכול לנהג את עצמו (מעין טייס אוטומטי) כאשר מייקל היה עסוק (מחוץ למכונית או מעליה).
כאשר מייקל הופרד ממכוניתו, הוא היה יכול לתקשר עם K.I.T.T באמצעות שעון יד שכלל מכשיר וידאו-קשר ומערך חיישנים.
המכונית עצמה היא פונטיאק שחורה מדגם טראנס-אם (בעקבותיה יצא דגם פונטיאק פיירבירד בשנת 1991 (באנגלית Pontiac Firebird 1991), הדומה ל-K.I.T.T, עם שינויים בחלק הקדמי).
בסדרה, השלדה, השמשות וכל המכלולים צופו בשריון מולקולרי פרי פיתוחו של וילטון נייט.
מיגון זה הקנה ל-K.I.T.T חסינות לרוב כלי הנשק (עד מתחת לרמה של ארטילריה כבדה, אך כולל אקדחים, מקלעים ורקטות נ"ט).
הביצועים של K.I.T.T בתור מכונית היו מרשימים: מהירות מרבית של 320 קמ"ש (מעל 200 מייל לשעה) ויכולת תמרון מצוינת.
במציאות הפונטיאק פיירבירד משנת 1991 הגיעה למהירות של 250 קמ"ש.
בנוסף להגנה, השרידות והביצועים על הכביש, K.I.T.T היה מצויד במגוון של פטנטים ויכולות מיוחדות (חלקן נוספו ל-K.I.T.T במהלך פרקי הסדרה, כאשר הם הותקנו על ידי המכונאית ושומשו אחר כך להציל את מייקל באותו הפרק).
בין הנפוצות שבהן אפשר למנות:
מזנק טורבו (Turbo Boost) המאפשר למכונית לזנק למרחקים ולקפוץ מעל מכשולים.
מצב גלישה (Ski Mode) המאפשר למכונית לנסוע על שני גלגלים בלבד כאשר היא נוטה על צידה.
משבש אלקטרוני (Micro Jam) המאפשר ל-KITT להשתלט על כל התקן אלקטרוני או חשמלי, ובפרט לפרוץ כספות, לנטרל אזעקות ולצותת לשיחות טלפון.
כיסא מפלט (Auto Eject) המאפשר ל-K.I.T.T לשגר את מייקל לאוויר בעוצמה שנקבעה מראש (שימושי כדי להנחית את מייקל מעל גדרות או על גגות).
פטנט זה לווה בגג נפתח חלקית שאפשר למייקל להיכנס ולצאת בצורה לא קונבנציונלית בעת מרדפים.
מסך טלוויזיה-וידאו וקשר אלחוטי עם מרכז הבקרה של קח"ם.
מדפסת המאפשרת הוצאת תדפיסים ותמונות (ובפרק מסוים אפילו כסף).
מעבדה ניידת המאפשרת ל-K.I.T.T לנתח חומרים, דגימות דם, סימנים על הכביש וחפצים שונים.
שמן מחליק (Oil Slick) המאפשר למכונית לשפוך שמן מחליק על הכביש כדי להיפטר ממכוניות רודפות.
מערך חיישנים ומערכות מעקב הכוללות מצלמת וידאו ורשמקול, מנתח קול, מנתח ספקטרוסקופי, מכ"ם, גלאי תת-אדום, גלאי שדות אלקטרומגנטיים.
מיזוג אוויר וערכת אוורור, כולל הגנה נגד אב"כ.
הסורק האדום שנמצא בחזית מכסה המנוע של K.I.T.T היה למעשה שארית מההפקה הקודמת של גלן א.
בפרקים מאוחרים יותר מותקן על K.I.T.T תותח לייזר, המאפשר לו להילחם ב-K.A.R.R וב"גוליית" - משאית הענק המונהגת על ידי בנו האמיתי של וילטון נייט, גארת' נייט.
בעונה הרביעית (והאחרונה) K.I.T.T זכה לשיפורים ניכרים.
באחת המשימות בשיקגו, השריון המולקולרי של K.I.T.T נוטרל באמצעות ממיס חזק והשלדה שלו רוסקה על ידי רכב משוריין עם אייל ניגוח.
למזלו, המכונאית בוני בארסטו, בסיוע מכונאי רחוב בהנהגת RC3, הצליחו לשקם את K.I.T.T ולתקן אותו תוך 24 שעות.
אף שהם לא היו יכולים לשקם את השריון המולקולרי שלו, הם הוסיפו לו מצב של "סופר מרדף" (Super Pursuit Mode) המאפשר ל-K.I.T.T לנסוע במהירות של כ-480 קמ"ש (300 מייל לשעה) באמצעות פרישת סנפירים אווירו-דינמיים ומאיצי סילון.
למעשה, הדגם מתוכנן להגיע ולעמוד במהירויות של 480 קמ"ש, כך שהסנפירים במצב "סופר מרדף" שהותקנו על .K.I.TT מיותרים מבחינת היכולת של K.I.T.T להגביר את מהירותו המרבית מ-320 קמ"ש ל-480 קמ"ש.
בנוסף הותקנה מערכת בלמי חירום, המשתמשת במדפים נפתחים כדי לבלום במהירויות גבוהות מאוד (התקן כזה קיים היום במכונית ה-Mercedes SLR).
עוד שיפור חביב היה כפתור עם הכיתוב "C", שהופך את K.I.T.T למכונית עם גג מתקפל שנפתח (convertible).
אחרי שהשלים את המשימה, השריון המולקולרי הותקן בחזרה על K.I.T.T באחד ממפעליה של הקח"ם.
המעריצים לא אהבו את רוב השינויים האלו והם נתפסו בעיניהם כהגזמה.
בהדרגה העניין בתוכנית ירד, ולבסוף התוכנית בוטלה כאשר NBC לא הייתה מוכנה לכסות את עלויות ההפקה.
מייקל ו-K.I.T.T ניצבו בפני אויבים שונים בכל פרק, ביניהם בריונים, כנופיות רחוב, מתנקשים, טרוריסטים, מחבלים, פסיכופתים, רוצחים שכירים ואפילו מיליציות שגנבו נשק להשמדה המונית.
למרות זאת, ברוב המפגשים מייקל התמודד עם בעלי הון חסרי מצפון שהתנכלו לעסקים קטנים באמצעות רוצחים שכירים ובריונים כדי ליהפך למונופול או לרכוש את השטח שעליו נמצא העסק.
בדרך כלל, רוב הפושעים נלכדו תוך פרק אחד ולעולם לא נראו שוב.
רק מעטים הופיעו לסיבוב חוזר בפרקים אחרים.
יוצאי דופן היו גארת' נייט ו-K.A.R.R, שני אויבים שהיו קשורים לסיפור המקור של הסדרה ולקח"ם.
גארת' נייט (הופעה כפולה של דייוויד הסלהוף) הוא בנו הפושע של וילטון נייט המנוח, עליו התבססו פניו החדשות של מייקל.
גארת' מצליח להשתחרר מבית כלא שמור היטב באפריקה וחוזר כדי לנקום במייקל ובקח"ם כאשר הוא מצויד במשאית ענקית ומשוריינת בשם "גוליית".
המשאית הייתה ממוגנת אף היא בשריון מולקולרי אך לא הייתה בעלת בינה מלאכותית כמו K.I.T.T.
החימוש שלה כלל משגר רקטות שהותקן מעל הקבינה.
גארת' וגוליית הופיעו בשלושה פרקים במהלך העונה השנייה של הסדרה.
אויב אחר שהופיע לפחות פעמיים הוא K.A.R.R (ראשי תיבות של Knight Automated Roving Robot), אב הטיפוס הרשע של K.I.T.T.
K.A.R.R נבנה בטעות ללא ההנחיה התכנותית לשמור על חיי אדם ולכן ננטש.
K.I.T.T לעומת זו כן כולל את ההנחיה הזאת ולא מסוגל להרוג בני אדם.
בהמשך, K.A.R.R נופל לידיים הלא נכונות ומשמש כאויב-המראה של K.I.T.T.
ל-K.A.R.R יכולות דומות לאלה של K.I.T.T, למעט התכנות של K.I.T.T להגן על חיי אדם ולהימנע מלקיחתן.
בעיני המעריצים, K.A.R.R נחשב לאויב הגדול ביותר של K.I.T.T.
K.A.R.R הופיע בשני פרקים: בעונה הראשונה בפרק "Trust Dosen't Rust" ובעונה השלישית בפרק "K.I.T.T vs.
K.A.R.R" שנחשב לטוב ביותר בסדרה.
אויבת נוספת שראויה לציון היא אדריאן מרגו, פושעת עשירה ומחונכת היטב, שהופיעה בשלושה פרקים.
בהופעתה השנייה היא התאחדה עם גארת' נייט וגוליית כדי להביס את מייקל נייט.
במספר מקרים גילמו אותם שחקנים דמויות שונות במהלך הסדרה.
לסדרה יצאו מספר המשכים בשנות ה-90 של המאה ה-20 אך אף אחד מהם לא זכה להצלחה כמו הסדרה המקורית ורובם ירדו תוך עונה אחת או שתיים, תוך ביקורת קשה ממעריצי הסדרה המקורית.
ב-1997 יצאה סדרה שבה במקום נהג בודד ומכונית חכמה מופיעים חמישה נהגים, לכל אחד מכונית חכמה משלו.
צי הרכב כלל ואן ספורטיבי Ford Expedition בשם "דנטה", רכב נפתח Ford Mustang בשם "דומינו", רכב שטח Ford F-150 בשם "חיה" וצמד אופנועים תאומים בשם "קט" ו"פלאטו".
חלק מהרכבים היו בעלי אישיות של נקבה.
הסדרה נקטלה קשות על ידי המעריצים ונתפסה כמנוגדת לחלוטין לרוח הסדרה המקורית.
היא ירדה מהמסכים מהר מאוד ונחשבה לכישלון.
שני סרטים המבוססים באופן רופף על הסדרה המקורית יצאו: Knight Rider 2000 ו-Knight Rider 2010 כאשר הראשון הציג מכונית חדשה (בצבע אדום) בשם K.I.F.T (ראשי תיבות של Knight Industries Four Thousands) שהחליפה את K.I.T.T.
עובדה זו מנוגדת לאופיו של K.I.T.T שהעיר לא פעם שהוא מוכן להיות בכל צבע, בתנאי שזה צבע שחור (פרפרזה על דברי הנרי פורד).
באחד הפרקים הוא צופה בפלסטיק אדום בצורה של מכונית מרוץ מפורסמת, כשנשאל אם הוא רוצה להיצבע באדום הוא ענה: "אני תעשיות אביר 2000. לא עגבנייה על גלגלים".
עקב הפופולריות הרבה לה זוכה הסדרה המקורית בשידורים חוזרים, היו תכנונים מאז שנת 2003 להוציא סדרה נוספת.
בדצמבר 2007 הודיעה רשת NBC כי פיילוט לסדרה אפשרית חדשה ישודר ב-17 בפברואר 2008, ובו יוצג K.I.T.T מהדור החדש, מכונית פורד מוסטנג מדגם Shelby GT500KR שחורה, בדיבובו של ויל ארנט (משפחה בהפרעה).
דייוויד הסלהוף יחזור לתפקיד אורח לפיילוט בן השעתיים (אורך של סרט), שיתרכז בדמותו של מייק טרייסר (ג'סטין ברונינג), בנו האובד של מייקל נייט.
יו"ר רשת NBC בן סילברמן העיד כי הסיבה העיקרית להחייאתה המחודשת של הסדרה הייתה בזכות הסרט רובוטריקים, שהוכיח כי ניתן להגיע בעזרת האפקטים הממוחשבים של היום לתוצאות מתוחכמות ביותר, בהן שינוי הצורה של מכונית הוא אפשרי בהחלט.
הסדרה החדשה שודרה מה-24 בספטמבר 2008 ל-4 במרץ 2009 למשך 17 פרקים בלבד.
ואל קילמר החליף את ויל ארנט בדיבוב K.I.T.T.
מחציתה הראשונה של הסדרה עסקה בפעולתם של מייק טרייסר וK.I.T.T במסגרת ארגון ממשלתי לתפיסת טרוריסטים.
מחציתה השנייה של הסדרה חזרה לקו העלילה שאפיין את הסדרה המקורית, מלחמתו של אדם אחד בפשע במסגרת הקרן לחוק וממשל.
בסופו של דבר הסדרה בוטלה בעקבות נתוני רייטינג נמוכים.
שכלולי המכונית בגרסה זו של הסדרה כללו:
מעטפת ננוטכנולוגית - בדומה לשריון המולקולרי של K.I.T.T מהסדרה המקורית, הפעם המכונית בנויה ממעטפת ננוטכנולוגית אשר ממוגנת בשכבת שריון שמאפשרת חסינות מפני פגיעות כדורים וכיוצא בזה.
כמו כן, המעטפת מאפשרת שינוי צורה של הרכב לצורות רכבים אחרות באותו סדר גודל.
מצב תקיפה - בדומה למצב סופר-מרדף (Super-Pursuit mode) ברכב המקורי, הפעם K.I.T.T מסוגל לשנות את צורתו למצב אווירודינמי משופר ומהיר יותר, הכולל כונסי אוויר, ספוילר אחורי, מערכת פליטה ומערך טילים הבנוי בדלתות המכונית.
מזנק טורבו (Turbo Boost) - בדומה למזנק הטורבו המקורי, הפעם מערכת הזרקת הדלק של הרכב במצב התקיפה שלו משחררת נייטרוס המאפשר את זינוק המכונית אפילו במצב נייח.
מסך מגע קדמי - מאפשר להציג מידע ויזואלי לווייני על שמשת המכונית כולה וכן הקרנתו אל מחוץ למכונית.
לייזר - אפשרות ליריית קרן לייזר ממחוון הסורק הקדמי של K.I.T.T.
מנגנון כבלים לעצירת כלי רכב שאיתם מנהל K.I.T.T מרדף.
יוצא מהגריל הקדמי של המכונית, כמו גם אמצעי הרתעה נוספים.
פעימה אלקטרומגנטית - אפשרות לשתק מערכות ממוחשבות בקרבת מקום בעזרת פעימה אלקטרומגנטית.
שחרור מוץ ונורים לירוט טילים.
מדפסת תלת־ממדית - אפשרות ליצירת העתקים לאובייקטים מוחשיים בעזרת מדפסת תלת־ממדית.
תא הכפפות של כיסא הנוסע מסתיר בחובו ערכת עזרה ראשונה ממוחשבת, סריקת טביעות אצבעות וכן נשק מוסתר.
הסדרה המקורית, שעלתה על המסכים ב-1982 נהפכה ללהיט מיידי וגררה גל של סדרות המתבססות על המוטיב של לוחם בפשע המצויד בכלי רכב משוכלל ומתקדם.
בין גל ה"חיקויים" האלה אפשר למנות את "זאב מעופף" (Airwolf), "נחש צפע" (Viper) ו"נץ רחוב" (Street Hawk).
יצרני הצעצועים ניצלו את הצלחת הסדרה ושחררו מספר רב של צעצועים ודגמי מכוניות בדמותו של K.I.T.T (כולל דגם הנשלט בשלט רחוק ובעל רמקול המצטט משפטים של K.I.T.T מהסדרה).
הרייטינג של הסדרה דעך ב-1985 והתוכנית ירדה מהמסכים ב-1986 בתום עונתה הרביעית.
ב-1991 הופק סרט לטלוויזיה ובו התאחד הצוות המקורי בפעם האחרונה.
בשנות התשעים הופקו מספר המשכים אך הם לא זכו להצלחה.
התפקיד של מייקל נייט בסדרה "אביר על גלגלים" היה התפקיד המשמעותי הראשון של דייוויד הסלהוף, ועל אף שהרבה אנשים צפו בסדרה רק בגלל K.I.T.T, תפקיד זה היווה עבורו פריצת דרך והפך אותו לכוכב פופולרי.
בהמשך זכה הסלהוף לתהילה נוספת כאשר כיכב ב"משמר המפרץ" (יחד עם פמלה אנדרסון).
נעימת הפתיחה של התוכנית זכורה עד היום לטובה.
היא הולחנה בידי המפיק גלן א.
מספר אמנים השתמשו בדגימה של נעימה זו בשירים (שהפכו ללהיט), ביניהם: Busta Rhymes ב-"Fire It Up" ו-Timbaland & Magoo ב-"Clock Strikes remix" וכן סיסטם אוף אה דאון ב-"I-E-A-I-A-I-O".
סטו פיליפס הלחין גם את המוזיקה לסדרה, וכאשר עזב (מסיבה לא ידועה) באמצע העונה הראשונה החליף אותו דון פיק.
המוזיקה תחת פיק נהפכה ליותר אלקטרונית ופחות סימפונית.
הסדרה "אביר על הגלגלים" גררה בעקבותיה גם משחקי מחשב שנהיו פופולריים למדי.
המשחק המקורי יצא ב-1986 בפורמט של 8-ביט אך גרסאות מאוחרות יותר בהוצאת Davilex International הותאמו למחשבים יותר מתקדמים.
המשך למשחק המקורי יצא ב-2004 בידי Davilex International.
ב-2005 החלו למכור את עונות הסדרה על גבי מארזי DVD.
בישראל הסדרה זכתה לעשרות שידורים חוזרים ונכון לשנת 2005 היא משודרת כרצועה יומית בערוץ AXN בכבלים.
אביר הברבור הוא שמה של אגדה מתקופת ימי הביניים.
הנוסח הצרפתי הוא שיר עלילה מראשית המאה ה-13 וקשור בתולדות משפחת בויון.
"אביר הברבור" הנקרא כאן הליאס (Helyas), מופיע בסירה המושטת על ידי ברבור, על מנת להגן על זכויותיה של הדוכסית מבויון מפני הדוכס מסקסוניה.
הליאס מתחתן עם ביאטריס, בת הדוכסית, אך נוטש אותה כעבור שבע שנים, כאשר היא שואלת אותו למוצאו.
נכדם של הליאס וביאטריס הוא גוטפריד מבויון (Godfrey de Bouillon), שהנהיג את מסע הצלב הראשון והיה שליטה הראשון של ממלכת ירושלים הצלבנית.
בזמן מאוחר יותר, המשורר הגרמני וולפרם פון אשנבך שילב את אביר הברבור לוהנגרין באפוס הארתוריאני שלו פרסיפל (הרבע הראשון של המאה ה-13).
טקסט גרמני, שנכתב על ידי קונרד מווירצבורג ב-1257, הציג גם הוא אביר ברבור ללא שם.
הטקסטים של וולפרם וקונרד שימשו לבניית הלִבְרִית לאופרה לוהנגרין של ריכרד וגנר (וימאר 1850).
בספר מלחמה ושלום (טולסטוי), הגנרל קוטוזוב קורא את הספר הצרפתי מאת מדם ז'נליס (Madame de Genlis).
אביעזרי זיגמונד פרנקל (נולד ב־7 ביוני 1929) הוא מחלוצי מדעי המחשב בישראל, פרופסור אמריטוס במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע, הוגה פרויקט השו"ת, ממקימי המחלקה למתמטיקה ולמדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ומדוגלי השילוב בין מדע לתורה.
נולד בגרמניה ליואל ולאסתר פרנקל.
אביו היה אחיהם של המתמטיקאי אברהם הלוי פרנקל ושל לאה, אשת שמשון ברויאר ואמו של הרב מרדכי ברויאר.
עם עליית הנאצים לשלטון עברה משפחתו לבזל שבשווייץ, שם פעל אביו לחילוץ יהודים ולעלייתם לארץ ישראל.
בשנת 1935 עלתה משפחתו לירושלים.
לאחר שסיים את בית הספר היסודי "חורב", הפך לשוליית חשמלאי, ועבד שלוש שנים כחשמלאי.
לאחר מכן התכונן בלימודי ערב לבחינות הכניסה לטכניון.
הוא החל בלימודי הנדסת חשמל בפקולטה למדעים בטכניון, אך אלה נקטעו בשל מלחמת העצמאות.
השתתף במלחמת העצמאות בהגנה על צפת, כחבר בארגון "ההגנה".
לאחר המלחמה סיים את לימודיו בטכניון, והמשיך בשירות צבאי בחיל הקשר.
ב-1953 התקבל לעבודה במכון ויצמן למדע, והשתתף בבניית המחשב הישראלי הראשון, "ויצק", עם ראש הפרויקט ג'רלד אסתרין ופרופ' צבי ריזל.
בנוסף לתפקידי הפיתוח שימש גם כתומך הטכני של המחשב.
במהלך עבודה זו קיבל תואר שני.
בשנת 1957 יצא ללמוד לדוקטורט בהנדסת מחשבים ב-UCLA, אך בסופו של דבר קיבל תואר דוקטור למתמטיקה.
לאחר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אורגון, חזר לישראל בשנת 1962, והצטרף לסגל המחלקה למתמטיקה במכון ויצמן.
מחקרו עסק במשחקים קומבינטוריים ובתורת המספרים.
במקביל לפעילותו המחקרית עסק גם בפיתוח משחקי לוח שיוצרו והופצו על ידי חברת אורדע.
בעת ביקור בארצות הברית לשם קליטת מחשב CDC במכון ויצמן ולאחר שיחה עם אירווינג קוטוף ממיניאפוליס, הגה את הרעיון להעלות טקסטים מלאים למחשב ולאחזר את המידע באמצעות מנוע חיפוש.
רעיון אחזור המידע על סמך חיפוש בכל הטקסט, ולא במפתחות שהוכנו באופן ידני, היה מהפכני ונועז, בפרט בשל מגבלות המחשוב של אותה תקופה, אולם גם כי לא היו ידועים אלגוריתמים טובים למימושו.
לרעיון זה היו יותר מתנגדים מתומכים, בהם פרופ' יהושע בר הלל, אך הנהלת מכון ויצמן נעתרה לו והעמידה תקציב לצורך העניין, ופרויקט השו"ת החל לקרום עור וגידים בשנת 1963.
מתחילת הפרויקט ועד שנת 1974 עמד פרנקל בראשו.
הוא עשה לו נפשות באקדמיה ובעולם הישיבות, ונפגש עם דמויות חשובות כדי לקדם את הלגיטימציה של הפרויקט.
בין היתר נפגש עם הרב משה פיינשטיין, מחשובי הפוסקים בארצות הברית, שנתן את ברכתו לעניין.
לאחר שהושאל לשנתיים ממכון ויצמן לאוניברסיטת בר-אילן, לצורך הקמת המחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב, החליט להעביר את הפרויקט לאכסניה של בר-אילן.
בשנת 1974 החליף אותו בראשות פרויקט השו"ת פרופ' יעקב שוויקה, שצורף לפרויקט ב-1966. בשנת 1978 מונה פרנקל לפרופסור חבר במחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן.
פרופ' פרנקל, שמכהן משנת 1991 ועד היום בצוות ההיגוי של הפרויקט יחד עם הפרופסורים יעקב שפיגל ולייב מוסקוביץ, התבטא לא אחת כי הפרויקט צריך להיות לאומי ושווה לכל נפש ולא מסחרי, וצידד כי גוף ממלכתי ייקח עליו את האחריות לאחזקתו, תפעולו והזנקתו.
בינתיים ביקש שאוניברסיטת בר-אילן תראה בו כיהלום שבכתרה ותשקיע בו יותר, במיוחד באחזור מידע ובבלשנות ממוחשבת.
לפרופ' פרנקל ממשק מקצועי בן עשרות שנים עם צה"ל, ועל תרומתו בתחום זה זכה בפרסי ביטחון ישראל.
בשנים 1972–1976 היה עורכו הראשון של "מעשה חושב" - כתב העת של איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה (איל"א).
בשנת 2001, לרגל מלאת לו 70 שנה, יצא לאור גיליון מיוחד לכבודו של כתב העת Electronic Journal of Combinatorics .
זוכה מדליית אוילר לשנת 2005.
במרץ 2007 הוענק לו אות "יקיר העיר רחובות".
באותה שנה זכה פרויקט השו"ת בפרס ישראל לספרות תורנית.
פרופ' פרנקל, יחד עם פרופ' יעקב שפיגל, ייצג את הפרויקט בטקס קבלת הפרס.
בשנת 2018 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-70 של מדינת ישראל.
בשנת 1956 נשא את שאולה לבית באב"ד, ולהם שישה ילדים.
בנם, ישי פרנקל, היה מנכ"ל אינטל ירושלים בשנים 2007–2017, ומאז אוגוסט 2017 הוא מכהן כמנכ"ל האוניברסיטה העברית.
בן נוסף, ידידיה, הוא יו"ר מכון מעתיקי השמועה, ומוציא לאור תלמוד ירושלמי עם ביאורי הגר"א.
בנם, אבי פרנקל, הוא תת ניצב במשטרת ישראל, נשיא בית הדין של המשטרה, בעלה של רחלי שפרכר-פרנקל.
בנם של אבי ורחלי, נפתלי יעקב פרנקל, נרצח ברצח שלושת הנערים.
"אביר" היה פרויקט לפיתוח לוויין ישראלי של חברת רפא"ל, שתוכנן בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים.
בראשות מרסל קליין ויונתן מס וזאת במקביל לפיתוח לוויין האופק בהתעשייה האווירית לישראל.
הפרויקט נסגר עם החלטת שר הביטחון משה ארנס להעניק את המיזם של בניית הלוויין הישראלי הראשון למפעל מבת של התעשייה האווירית.
דבר קיומו של הפרויקט נחשף רק בשנת 2003, בספרו של דני שלום "מעבר לאופק".
ד"ר זאב בונן, שהיה מנכ"ל רפא"ל, הזכיר בספרו "רפא"ל - ממעבדה למערכה" בהרחבה את התנהלות המיזם ברפא"ל ואת דרכי העברת המיזם לידי התעשייה האווירית.
ב-1980 כתב ד"ר יונתן מס מרפא"ל מחקר היתכנות שהוכיח כי אפשר לפתח לוויין שמשקלו יהיו 240 ק"ג בלבד ושיוכל לספק צילומים ברזולוציה גבוהה.
אביר הר-אבן (נולד ב-1947 בשם רוברט הרשקו) הוא רב-אמן בין-לאומי בשחמט בכתב אלוף ישראל לשחמט בכתב בשנים 1966, 1974 ו-2007 (במשותף עם אילן רוטמן).
תושב עמנואל והתמודד בה על ראשות המועצה כמייצג הזרם הליטאי בעיר.
טבלת תחרויות מרכזיות בהן השתתף בעבר ומשתתף בהווה.
"תוצאה בפועל" מודגשת - תוצאה המזכה בציון לתואר רב-אמן.
תאריך תחילת התחרות שם התחרות אתר התחרות לוח בו שיחק בתחרות קבוצתית מיקום בתחרות אישית מספר משחקים קטגורית התחרות תוצאה נדרשת לרב-אמן תוצאה בפועל1996תחרות לזכר ברתולומי מרקוסי - - 3-4171210111.05.1997אלוף האלופים של ישראל -210 - - 716.10.2004גמר אליפות אירופה השישית 5 -121086.510.07.2005מוקדמות האולימפיאדה ה-16 1 -11976
נכון לאפריל 2015, הר-אבן מדורג במקום העשירי בישראל בשחמט בהתכתבות.
אַבִּיק (בלועזית: רֶטוֹרטה, קולבה) הוא בקבוק מעבדה המשמש לזיקוק נוזלים.
בצורתו הפשוטה מכל עשוי זכוכית, שצווארו המוארך נטוי כלפי מטה; אדי הנוזל הרותח מתעבים בתוך צוואר הכלי, במגע עם האוויר הקר, ומטפטפים אל תוך כלי אחר, כלי איסוף הממוקם מתחתיו.
בתעשייה הכימית אביק הוא כלי אטום לאוויר שבו מחוממים נוזלים לצורך תגובה כימית שמייצרת גזים שייאספו במכל איסוף או לעיבוד נוסף.
האביק היה בשימוש נרחב על ידי אלכימאים, וישנם שרטוטים רבים של אביקים במעבדותיהם.
האביק היה בשימוש על ידי כימאים מובילים כמו אנטואן לבואזיה ויונס יעקב ברצליוס.
האביר (M462) הוא רכב שטח שיוצר והורכב בשנים 1986–2005 על ידי תעשיות רכב נצרת עילית.
פיתוח הרכב בשיתוף עם צה"ל, כתחליף לקומנדקר M325 (שנקרא גם נ.נ.
- נושא נשק) החל ב-1985, והרכב הראשון יצא מפס הייצור בפברואר 1986. החידושים שהוכנסו לאביר לעומת הקומנדקר היו: מנוע דיזל תוצרת ג'נרל מוטורס בנפח 6.2 ליטר, תיבת הילוכים אוטומטית והגה כוח.
טווח נסיעה של 650 ק"מ (לעומת כ־400 בקומנדקר הישן) וצריכת דלק של 5 - 6 ק"מ לליטר.
האביר בעל הנעה כפולה, תיבת הילוכים אוטומטית ומנוע דיזל.
הודות למרכב פשוט וקל, האביר התאים לשמש כרכב מנהלה לסיוע בלחימה (למשל לאספקת תחמושת ללוחמים).
מרכבים אחרים התאימו אותו ליעודים אחרים כגון אמבולנס צבאי.
חלקו האחורי היה מכוסה בבד ברזנט או בפלסטיק לשימושים בעלי אופי מנהלתי, ובמפרט כבד וממוגן לשימושים מבצעיים.
נבנה להובלת 13 לוחמים או 1800 ק"ג מטען וכן קדמי וצידי למקלע.
האביר סבל מרמת בטיחות נמוכה בנסיעה בכבישים ועבר שינויים ושיפורים במבנהו.
בשל כך צה"ל הכניס במקומו לשירות את רכב ההאמר.
אביעזר יערי (נולד ב-24 בפברואר 1930) הוא איש צבא ישראלי, שסיים את שירותו בצה"ל בדרגת אלוף.
שירת באמ"ן כראש ענף סוריה בתקופת מלחמת יום הכיפורים, מפקד חטיבת המחקר ומפקד המכללות הצבאיות.
יערי נולד בקיבוץ מרחביה, בנם של אנדה ומאיר יערי.
הוא גדל במרחביה עד גיל 12 בטרם עבר למוסד חינוכי במשמר העמק, ב-1948 חזר למרחביה והתקבל כחבר מן המניין בקיבוץ.
באותה שנה התגייס לצה"ל, שירת בתחילה בגדוד 113, גדוד משמר של יוצאי עמק יזרעאל, שמאוחר יותר נטמע בחטיבת גולני.
יצא לקורס מ"כים ולאחריו שובץ כסייר בחטיבה 7. ב-1949 יצא לקורס קצינים אך בסיומו בחר שלא לשרת בקבע והשתחרר מן הצבא.
יערי חזר לקיבוץ עבד כרפתן ועשה שנת שירות בתנועת השומר הצעיר בתל אביב, במקביל שירת במילואים בחטיבה 9 והשתתף בקרב תל מוטילה.
ב-1952 החל לשרת כקצין מודיעין בגדוד 93, אך בקשתו להשתבץ לחיל המודיעין נענתה בשלילה.
במבצע קדש השתתף עם חטיבה 9 בחציית חצי האי סיני וכיבוש שארם א-שייח'.
ב-1963 החל לעבוד בבית דפוס במרחביה, תפקיד אותו מילא עד 1968. בתקופה זו היה פעיל פוליטי במוסדות מפ"ם ומונה לאחד ממזכירי הקיבוץ.
במלחמת ששת הימים שירת כקמ"ן חטיבה 8 המשוריינת בפיקודו של אלברט מנדלר.
יחד עם החטיבה נטל חלק בקרבות ההבקעה ברמת הגולן ובכיבוש קוניטרה.
לאחר המלחמה התגייס לשירות קבע בצה"ל, והצטרף לחטיבת המחקר באגף המודיעין, ב-1968 מונה לראש מדור מדיני בענף סוריה.
וב-1971 קודם על ידי אהרן יריב לדרגת סגן-אלוף ולראש ענף 5, ענף סוריה לבנון ועיראק, תפקיד בו כיהן בתקופה שלפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
ועדת אגרנט זקפה לזכותו עצמאות מחשבתית וראיית הקשר בין היערכות הכוחות המצרים להיערכות בחזית הסורית.
יערי ננזף על ידי ראש החטיבה אריה שלו כשנקט פעולה אישית, ומסר אזהרה לקצין המודיעין של פיקוד הצפון, חגי מן, ולמפקד אוגדה 252, מפקדו לשעבר, אלברט מנדלר.
בבוקר 5 באוקטובר 1973, דרש לערוך גיחת צילום על מנת לאמוד את ההכנות הצבאיות בחזית הסורית, אך על ממצאיה דווח רק למחרת, יום פרוץ המלחמה.
לאחר המלחמה שודרג ענף 5 לזירת מחקר ויערי שעמד בראשו עוד שנתיים קודם לדרגת אלוף-משנה.
ב-1974 מונה לראש הזירה המזרחית באמ"ן.
ב-1975 מונה לקצין מודיעין של פיקוד הצפון לאור בקשתו של אלוף הפיקוד רפאל איתן.
ב-1977 החל בלימודים במכללה לביטחון לאומי שנפתחה מחדש, וב-1978 התמנה לעוזר ראש אמ"ן למחקר (ראש חטיבת המחקר).
במהלך הדיונים בממשלה על האפשרות לתקוף את הכור הגרעיני בעיראק, הביע תמיכה במהלך, בניגוד לדעת מפקדו, ראש אמ"ן יהושע שגיא.
במלחמת לבנון הראשונה המליץ, יחד עם גיורא פורמן שהיה עוזר ראש אג"ם, לשר הביטחון אריאל שרון להימנע מהכנסת כוחות צה"ל לביירות.
בתפקידו האחרון בצה"ל שימש יערי בין השנים 1983 ל-1986 כמפקד המכללה לביטחון לאומי.
לאחר מכן שימש חוקר אורח במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים שבאוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון ויו"ר בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות.
לאחר השלמת ההתנתקות קרא יערי לאנשי הציונות הדתית להסכים על "ויתור על פרישת ההתיישבות היהודית בכל קצות השטחים שמעבר למה שיאפשר לקיים מדינה יהודית כזאת, בעלת רוב יהודי מוחלט לדורות" ו"התחשבות בצורכי העם הפלסטיני, כדי שיוכל גם הוא לקיים את מדינתו ולחיות בשלום עם ישראל.".
ליערי 3 בנות, היה נשוי לסוניה, אם בנותיו.
נישא בשנית לד"ר איה לופט (1936–2015), רופאה וטרינרית, בתם של צבי וגרדה לופט.
אביעזר (גזי) קפלן (8 ביולי 1948 – 5 ביוני 2012) היה איש עסקים ישראלי, חבר קיבוץ לוחמי הגטאות, ממייסדי חברת טבעול ומנכ"ל אסם בין השנים 2012–2006.
קפלן נולד ב-1948 בתל אביב, וגדל בצפון תל אביב.
בנעוריו היה חניך וחבר בתנועת המחנות העולים, ואף שימש כמזכיר הארצי של התנועה.
גרעין הנח"ל שבו שירת הצטרף לקיבוץ לוחמי הגטאות, וקפלן הפך את המקום לביתו ונשאר לגור שם עד סוף ימיו.
ברבות הימים התמנה למזכיר הקיבוץ.
ב-1986 ייסד בקיבוץ, ביחד עם ד"ר מיכה שמר, את מפעל טבעול, המייצר תחליפי בשר מהצומח, וניהל את המפעל.
עד להפרטת הקיבוץ, אליה התנגד, כל שכרו עבר לקופת הקיבוץ.
ב-1995 רכשה חברת אסם 58% ממניות טבעול, קפלן הפך למנהל שכיר תחת אסם, וב-2003 אף התמנה לתפקיד המשנה למנכ"ל אסם.
ב-2006 התמנה לתפקיד מנכ"ל אסם, כמחליפו של דן פרופר, שעבר לכהן בתפקיד יו"ר החברה.
תחת הנהלתו נמשך השיפור בתוצאותיה העסקיות של אסם, שרשמה גידול ברווח 45 רבעונים ברציפות (נכון למרץ 2012), רכשה את השליטה על החברות מטרנה ובונז'ור והשלימה את רכישת מניות טבעול.
קפלן נחשב לאחד המנכ"לים המוערכים ביותר בישראל, וב-2010 אף נבחר על ידי העיתון "כלכליסט" למנהל הטוב ביותר במשק.
ב-2011 קיבל פרס על מפעל חיים מטעם התאחדות התעשיינים.
במרץ 2012 הודיע על פרישתו מתפקיד מנכ"ל אסם, לאור מצבו הבריאותי ומאבקו במחלת הסרטן.
החל מיוני 2013 נקרא כביש הכניסה לקיבוץ לוחמי הגטאות לזכרו: "דרך גזי קפלן".
קפלן היה נשוי, אב לארבעה בנים וסב לשניים.
אביר היא בירה ישראלית מסוג לאגר בהירה עם 3.9% כוהל בנפח.
הבירה יוצרה לראשונה בתחילת שנות החמישים כמותג הדגל של "מבשלת שיכר לאומית" בנתניה.
ייצורה הופסק כעבור כמה עשורים, ובשנת 2010 חברת טמפו השיקה אותה מחדש, הפעם כבירת בוטיק המיוצרת בכמויות קטנות עם 6.4% כוהל בנפח.
בשנת 1951, קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק ייסדה בנתניה מבשלה לייצור בירה, בשם "מבשלת שיכר לאומית".
הייצור במבשלה החל באמצע 1953. בחיפוש אחר שם לבירה החדשה שתייצר המבשלה, הוכרזה תחרות להמצאת שמות ולבחירת הלוגו שיתנוסס על בקבוקי הבירה, כשאחת הדרישות היא שהשם יהיה בעל משמעות בעברית ובאנגלית.
אחד השמות שהוצעו היה שיא-ביר ובאנגלית SEE BEER.
השם הזוכה היה אביר, שהוצע על ידי ד"ר אהרון אברהם.
אברהם אשר התמחה בשפות שמיות, בחר את השם אביר על בסיס האיכויות הרבות עליהן מעיד השם וביסס אותן על הופעת המילה בתנ"ך ובשפות אחרות.
כמו כן, סבר שהשם נאה גם באנגלית ויקל על תפוצתה בשפה זו.
את הנימוקים שלח למבשלה במסגרת תחרות בחירת השמות אשר בה זכה וקיבל עקב כך פרס כספי של מאה לירות ישראליות.
נתן פרג'ון צייר את הלוגו ובו מופיעה דמות אביר הרוכב על סוס.
"מבשלת שיכר לאומית" הייתה המפעל הראשון שהוקם באזור הדרומי של נתניה שהתפתח מאוחר יותר לאזור התעשייה פולג.
היה זה עוד לפני שהוקמו השכונות הדרומיות של העיר.
על גג המפעל ניצב במשך שנים בקבוק בירה אביר ענק עשוי מתכת בגובה של 8 מטר.
הבקבוק סימל את הכניסה לנתניה לכל המגיעים מדרום על רקע החולות.
את הבקבוק ייצר תושב נתניה, המסגר שלמה עמבר.
עם תחילת הייצור "מבשלת שיכר לאומית" והמתחרה "תעשיית בירה ארץ ישראלית", שפעלה מאז 1934 אך היה לה עודף כושר ייצור, הגיעו להסכם על הקמת קרטל, כולל חלוקת השוק ביניהן והקמת חברת שיווק משותפת.
בירה "אביר" ובירה "נשר" המתחרה היו מוצרים דומים, בירה לאגר בהירה קלה עם פחות מ-4% כוהל בנפח, ששווקו בבקבוקים של 480 מ"ל לשימוש חוזר.
החברות זכו גם להגנה מפני ייבוא בירה, שעליה היה היטל סחר.
ביולי 1954 יוצא לראשונה הבירה "אביר" לארצות הברית.
בשנת 1965 נערך מוזגו "מבשלת שיכר לאומית" ו-"תעשיית בירה א"י בע"מ" שמפעליה בראשון לציון ובבת ים ייצרו את הבירות נשר וגולדסטאר.
בשנת 1985 רכשה חברת טמפו, בראשותו של משה בורנשטיין, את "מבשלת שיכר לאומית".
לאחר הרכישה בידי "טמפו" הופק ייצור המותג "אביר".
לאחר שנים רבות בהן לא ניתן יוצרה הבירה, פיתח בשנת 2010 דוד הרלינג, הברומאסטר הוותיק של טמפו, בירה חדשה בהשראת בירה "אביר" המקורית.
בתחילה הושקה בירה אביר החדשה כמותג פרטי עם 6.4% כוהל בנפח, ונמכרה בלעדית במסבאה "אביר" בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב.
לכבוד יום העצמאות ה-64 של מדינת ישראל וכמחווה לשישים שנות "אביר", השיקה טמפו מהדורת אספנים, ובה 800 בקבוקי 750 מ"ל של בירה אביר.
מבשלת שיכר לאומית ייצרה כמה סוגי בירה תחת המותג "אביר".
בירה "אביר" (לבנה) לאגר נמכרה עם תווית אדומה, וגרסת המאלט שלה נמכרה עם תווית ירוקה.
בנוסף שווקו: "אביר דה לוקס", "אביר אקסטרא" "אביר רויאל" כגרסאות פרימיום.
אחת מהסיסמאות של הקמפיינים של אביר הייתה "אין מעל - אביר רויאל".
אביעזר שלוש (28 ביולי 1923 – 11 נובמבר 2011) היה דיפלומט בשירות משרד החוץ של מדינת ישראל.
נולד ב-1923 בתל אביב הקטנה לצדוק שלוש ולשושנה (רוז) לבית אפלבוים.
אביו היה בן ליוסף אליהו שלוש, ממייסדי אחוזת בית, ונכד לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות יפו.
אימו הייתה בת למשפחת אפלבוים, שעלתה ארצה מרומניה בסוף המאה ה-19 והשתתפה בייסוד המושבה זכרון יעקב.
כבן העיר העברית הראשונה מצא לנכון להצטרף לגדוד מגיני השפה - ארגון שביקש לשמור על מעמדה של העברית במרחב הציבורי בתל אביב בשנות ה-20' וה-30' נוכח העלייה הרביעית, שבמהלכה גבר השימוש בשפות שונות ברחבי העיר.
לימים התוודה על כך ששבר שלט הכתוב לועזית שהועמד בחזית הסניף התל אביבי של "בנקו די רומא" האיטלקי כחלק מפעולותיו בגדוד.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה בשנת 1940, החל בלימודי משפטים בירושלים, אלא שאותם הוא בחר לקטוע על מנת להתגייס לפלמ"ח.
לאחר שעבר קורס מ"כים בעין השופט, הצטרף לפלוגה ו' והוצב בקיבוץ דפנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לצרפת כדי להשלים את לימודיו, אך גם בתקופה זו התבקש לסייע לארגון ההגנה, ואף הוסמך לכתוב את חוקת השיפוט של הצבא שבדרך.
כמו כן, זייף תעודות עבור מעפילי האקסודוס, ופיקד על מחנה עלייה במרסיי טרם חזרתו ארצה.
לאחר קום המדינה התקבל לראיון אצל שר החוץ משה שרת.
הייתה זו תחילתה של קריירה דיפלומטית בת חצי יובל, שבמהלכה שירת בנציגויות ישראל באירופה ואפריקה.
במהלך שליחותו לפריז הכיר את מי שתהיה רעייתו - רחל גרפינקל, בת לאחת המשפחות שהשתתפו בייסוד המושבה ראשון לציון.
לאחר כמה שנים שבהן שימש כשגריר ישראל בניגריה, חזר לישראל וקבע את בית המשפחה בירושלים.
במשרד החוץ התקדם עד לתפקיד המשנה למנכ"ל וראש המחלקה הכלכלית והיה מעורב בפרשיות רבות, ובייחוד בפרשה של חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה.
לימים סיפר שעסקת שחרור החטופים גובשה סביב הרעיון שהחוטפים ישחררו את החטופים כמחווה לממשלת איטליה, שמשטחה יצא המטוס, וישראל תהיה מוכנה לשחרר את מה שהגדיר "אסירים ללא דם על הידיים" - היה זה השימוש הראשון בנוסחה זו.
בשנות ה-70' בחר לעבור אל המגזר הפרטי, התמנה למנכ"ל של "נשיונל בנק אוף שיקגו" בישראל ועבר עם משפחתו לרמת השרון.
לאחר מכן גם היה לסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב, והקים את האגף לקשרי חוץ של האוניברסיטה.
מאז פרש לגמלאות הקדיש את מרב זמנו להנצחת המורשת המשפחתית - בייחוד התחקה אחר שורשיה של משפחת אימו, וכתב על כך בספרו "מי היה אותו אפלבוים".
בשנת 2009, שנת המאה לתל אביב, סייע בארגון הכנס המשפחתי של צאצאי אהרן שלוש.
גם בשנותיו האחרונות לא חדל מפעילותו הציבורית ושימש כיו"ר ועד הדיירים בבית ההורים "משען" ברמת אביב.
בנו הבכור (מתוך שלושת בניו) הוא מנכ"ל ונשיא סאיטקס לשעבר יואב שלוש.
הרב אביעזר פילץ (נולד בכ"ב באב ה'ת"ש, 26 באוגוסט 1940) הוא ראש ישיבת תושיה במושב תפרח ("ישיבת תפרח") וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.
נולד וגדל בכפר אברהם, לרב יצחק מרדכי, ראש ישיבת "תורה ומלאכה" במקום, וגולדה-דבורה פילץ.
למד בישיבת אור ישראל לצעירים ובישיבת חברון בירושלים.
בתחילת שנות ה-60 נישא לאפרת, בתו של הדיין הרב יצחק מאיר בן מנחם-פצ'ינר, חתנו של הרב איסר זלמן מלצר.
באירוסיו שנערכו בפתח תקווה נכח דוד הכלה הרב אהרן קוטלר, ששהה באותה עת בביקור בישראל.
בתקופת אירוסיו למד בישיבת לייקווד במשך כשנה אצל הרב קוטלר.
לאחר נישואיו התגורר בביתו של סב אשתו הרב איסר זלמן מלצר בשכונת בתי ברוידא בירושלים ולמד בכולל של בוגרי ישיבת חברון בשכונת גבעת שאול בירושלים.
בשנות ה-70 הצטרף לצוות הרבנים של ישיבת תושיה במושב תפרח בראשות הרב יעקב פרידמן, וכעבור זמן התמנה לעמוד בראשות הישיבה.
בהשראתו מתאפיינת הישיבה בהקפדה בענייני הלכה, באווירה של הסתפקות במועט ובהתמדה ושקיעות בלימוד התורה.
לישיבה תקנות רבות אשר מטרתן לשמר את הצביון הייחודי של הישיבה.
עם השנים צירף לצוות הישיבה את גיסו הרב מנחם בן-מנחם ואת תלמידיו הרב יעקב שיינברג והרב דניאל ארנפרוינד.
במהלך השנים הקים הרב פילץ מוסדות נוספים בתפרח ובהם ישיבה קטנה בראשות תלמידו הרב בצלאל גנצרסקי.
בשנת ה'תשע"ג פתח הרב פילץ סניף בעיר בית שמש בשם "נתיבות התורה", בראשות הרב יוסף רובינשטיין.
הרב פילץ הוא נשיא הסניף ובתחילת דרכו מסר בו אחת לשבועיים שיעור כללי.
הרב פילץ דוגל בקו ההשקפתי השמרני של הרב שך, שהיה קרוב משפחתו.
הוא בעל השפעה על קהילות ומוסדות תורה, בעיקר בדרום הארץ.
הוא סייע רבות בהקמת ישיבת רכסים, בראשות הרב אליהו ציון סופר.
במבצעי צה"ל, "עופרת יצוקה" ו"עמוד ענן", הורה על המשך לימודים סדירים של הישיבה, בניגוד לישיבות אחרות בדרום שהעתיקו את פעילותן לאזור המרכז.
לקראת ההתנתקות התבטא בשיחה שהעביר לבני ישיבתו כי אילולא צער המשפחות היה ראוי שהמפונים יחגגו "יום טוב" על כך "שנגאלו מן העבודה הזרה של הציונות".
הרב פילץ נאם בעצרת רבבות של "דגל התורה" לקראת הבחירות לכנסת העשרים ודיבר בחריפות בגנות מדינת ישראל והציונות.
בשבועות הראשונים של התפרצות הקורונה בישראל, הורה להמשיך את הלימודים בישיבה כרגיל, למרות הוראת משרד הבריאות לסגור את הישיבה.
בי"ח בכסלו תשפ"א צורף כחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה.
בין תלמידיו: האדמו"ר הרב פנחס אבוחצירא והרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר.
נשוי לאפרת פילץ, בתו של הרב יצחק מאיר בן-מנחם ומחנכת במכללת אופקים.
בנם הבכור, הרב מאיר, מחבר ספרי "אורי וישעי" על התלמוד, וראש כולל "בית ישראל" בירושלים.
בנם השני, איסר זלמן, חתנו של הרב בנימין קרליבך, ר"מ בישיבת מיר, והוא משמש כראש כולל לבוגרי הישיבה בשכונת גני איילון בעיר לוד.
טים ברגלינג (בשוודית: Tim Bergling; 8 בספטמבר 1989 – 20 באפריל 2018), נודע בשם הבמה "אביצ'י" , היה תקליטן ומפיק מוזיקלי שוודי.
באוקטובר 2013 הוא דורג במקום השלישי, ב-2014 במקום השישי וב-2015 במקום השביעי מתוך 100 התקליטנים הטובים בעולם, על פי המגזין DJ Mag.
אביצ'י השתלב בתעשיית המוזיקה בשנת 2008 בגיל 18, כשיצר רמיקס בשם "Lazy Lace" לשיר הנושא של משחק ווידאו של "Commodore 64".
הפקה זו הביאה אותו לחתום בחברת סטרייק – "Strike Recordings".
באוקטובר 2010 חתם בחברת EMI.
אביצ'י עבד על פרויקטים עם תקליטנים ויוצרים נוספים בין המצליחים בעולם, כגון דייוויד גטה וניקי רומרו.
טים ברגלינג נולד בסטוקהולם לקלאס ברגלינג ולאנקי לידן, שחקנית.
לטים אח למחצה מנישואיה הקודמים של אימו לזמר טומי שרברג.
הונו של אביצ'י הוערך בשנת 2017 בכ-84 מיליון דולר אמריקאי.
אחת מיצירותיו הבולטות היא "Levels" אשר יצאה כסינגל ב-28 באוקטובר 2011 והייתה ללהיט בינלאומי, אשר הביא לפרסומו של אביצ'י בעולם.
אביצ'י יצר את השיר עם אש פורנורי ויוצר שלישי לא ידוע, וכלל בו גם סמפל (דגימה) מהשיר "Something's Got a Hold on Me" אשר בוצע במקור על ידי אטה ג'יימס בשנת 1962.
בשנת 2010 הפיק את "Don't Hold Back" בשיתוף עם הדיג'יי השוודי ג'ון דלבק.
בשנת 2011 הפיק את "Sunshine" יחד עם דייוויד גטה, אשר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיר הדאנס הטוב ביותר".
בשנת 2012 הוציא את השיר "I Could Be the One" עם ניקי רומרו.
ב-30 בינואר 2013 הוציא את "שלושה מיליון", לציון 3 מיליון מעריציו ברשת פייסבוק.
במהלך אפריל 2013 סיים לעבוד יחד עם ביורן אולבאוס ובני אנדרסון, לשעבר מחברי להקת אבבא, על השיר "אנחנו כותבים את הסיפור" (We Write the Story), אשר הוצג ב-18 במאי כמופע הפתיחה ושיר הנושא של תחרות הזמר אירוויזיון לשנת 2013 אשר נערכה בשוודיה.
ביוני 2013 הוציא את השיר "Wake Me Up" יחד עם הזמר אלו בלאק.
השיר הפך ללהיט הגדול ביותר של אביצ'י, דורג במקום הראשון במצעדי הסינגלים בשוודיה, באוסטריה, באוסטרליה, באיטליה, בדנמרק, בגרמניה, בהולנד, בשווייץ ובמצעד הסינגלים הבריטי וזכה להצלחה רבה באירופה (וגם בישראל במצעד השבועי אחד אחד בגלגלצ ובמצעד השבועי הבינלאומי של מדיה פורסט, ומקום שני במצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ).
הוא היה השיר הראשון שלו שנכנס אל עשרת הגדולים במצעד הסינגלים האמריקאי, והגיע עד למקום ה-4. הצלחת השיר ביססה את מעמדו של אביצ'י ככוכב גם מחוץ לתחומי המוזיקה האלקטרונית.
ב-13 בספטמבר 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של אביצ'י – "True", הכולל שירים בסגנון הקאנטרי האוס.
האלבום הצליח במכירות והגיע ב-10 מדינות לעשירייה הפותחת.
מתוך עשרת השירים שבאלבום, חמישה יצאו כסינגלים, החל מיוני 2013 ועד באפריל 2014: "Hey Brother", "Wake Me Up" ,"You Make Me", "Addicted to You" ו-"Lay Me Down".
ביוני 2014 הפיק יחד עם דייוויד גטה את השיר "Lovers On The Sun".
עבור אלבומה של להקת קולדפליי הוא הפיק את השיר "Sky Full Of Stars" שיצא ב-3 במאי 2014.
ב-15 בדצמבר 2014 יצא השיר "The Nights" וזכה להצלחה.
גם השיר "Waiting For Love" שיצא ב-26 ביוני 2015 זכה למיליוני צפיות.
באותה השנה השתתף בכתיבת השיר "Devil Pray", של מדונה, מתוך אלבומה השלושה עשר, Rebel Heart.
ב-29 במרץ 2016 הודיע אביצ'י בדף הפייסבוק שלו על הפסקת הופעותיו החל מסוף שנת 2016, כדי לטפל בעצמו בשל דלקת חריפה בלבלב.
במסגרת סיבוב הפרידה שלו הופיע גם בישראל ב-22 ביולי 2016, באמפי פארק בראשון לציון.
הופעתו החיה האחרונה התקיימה ב-28 באוגוסט 2016. השיר האחרון אותו הוציא אביצ'י בטרם מותו היה "Lonely Together", שיצא יחד עם הזמרת ריטה אורה.
אביצ'י נמצא מת במסקט, בירת סולטנות עומאן, ב-20 באפריל 2018. במותו היה בן 28. סיבת המוות לא פורסמה מיידית.
ב-21 באפריל 2018, פרסמה המשטרה העומאנית כי "אין חשד לפלילים" סביב מותו של ברגלינג.
ב-26 באפריל 2018 פרסמה משפחתו הודעה לפיה הוא התאבד.
ב-1 במאי 2018 דיווח אתר הרכילות TMZ כי המוות של ברגלינג נגרם כתוצאה מהתאבדות, אשר בוצעה באמצעות שברי בקבוק יין.
גורם המוות היה אובדן דם.
נקבר ב-8 ביוני 2018 בבית הקברות סקוגשירקוגורדן שבסטוקהולם, שוודיה.
ב-5 באפריל 2019, הוכרז כי האלבום Tim (טים), עליו אביצ'י עבד לפני מותו, יצא לאור ב-6 ביוני 2019, יומיים לפני ציון שנה לקבורתו.
הסינגל הראשון שנקרא "SOS", יצא ב-10 באפריל, עשרה ימים לפני ציון שנה למותו של אביצ'י.
כל ההכנסות מהאלבום ייתרמו לעמותת טים ברגלינג, עמותה למען בריאות הנפש ומניעת התאבדות שהקימה משפחתו.
ב-16 במאי 2025 צפוי לצאת אלבומו, Avicii Forever.
אומנים רבים השפיעו על אביצ'י, בהם טייסטו, דייוויד גטה, דאפט פאנק, אריק פרידץ ו-Swedish House Mafia.
באפריל 2011 סיפר: "תמיד התעניינתי במוזיקה, יש הרבה אנשים שהשפיעו עליי, אבל אני חושב שההשפעה הכי גדולה שהייתה לי חוץ מהמנהל האישי שלי היא של ההרכב 'Swedish House Mafia' ואריק פרידץ, הם היו הראשונים שגרמו לי להתעניין בהאוס".
הרב אביעזרי זליג אוֹיֶרבַּך (בכתיב שנהג בזמנו: אויערבך; בגרמנית: Sigmund Selig Auerbach; חנוכה ה'תר"א, דצמבר 1840 – ט' בתשרי ה'תרס"ב, 22 בספטמבר 1901) היה רב ומחנך אורתודוקסי יהודי-גרמני.
רבה של הלברשטאדט, חבר הנהלת בית המדרש לרבנים בברלין, חבר הנהלת "איגוד הרבנים הכללי בגרמניה" , ויו"ר ועד ההלכה של "התאחדות הרבנים נאמני התורה והמסורת בגרמניה".
נולד בדרמשטאדט ללאה ולרב צבי בנימין אוירבך, למד תורה מפי אביו ורכש השכלה כללית בגימנסיה המקומית בדרמשטאדט ובפרנקפורט.
בהיותו בר מצווה, באופן חריג, העניק לו דודו תואר "חבר".
אחרי בחינת הבגרות למד פילוסופיה ושפות שמיות באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת ברלין וקיבל תואר דוקטור.
בעת שהותו בברלין למד בבית המדרש הישן שברחוב היידרויטר ונעשה מקורבו של הרב מיכאל זקש.
בשנת ה'תרכ"ג (1863), תכנן לנסוע לפריז כדי ללמוד אצל המזרחן שלמה מונק, אך נענה לבקשת אביו להשתתף בצוות המייסד של בית ספר תיכון חרדי בפיורדא.
הוא שימש כמנהל בית הספר.
הקהילה בפיורדא הייתה רובה ככולה רפורמית ובית הספר נפתח עם מספר תלמידים מצומצם שהגיע בשיאו לכמאה וחמישים תלמידים.
בשנת ה'תרכ"ז (1867), נשא את רוזה (רייזכא) בת יוסף הירש, בת למשפחת הירש האמידה.
בלילות השלים את לימודי הרבנות לבקשת אביו, ולאור סירובו של אביו לסמוך אותו בעצמו לרבנות הוא נסמך לרבנות בידי הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה.
עם פטירת אביו בשנת ה'תרל"ב (1872), נקרא למלא את מקומו כרבה הראשי של הלברשטאדט.