tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר 11 שנים בסאסארי, שכללו זכייה ביורופקאפ ב-, עבר ספיסו לאוניקאחה מאלגה מליגת ה-ACB הספרדית וחתם בקבוצה לשנתיים.
עם זאת, ב-12 באוגוסט 2021 ביטלה הקבוצה את חוזהו של ספיסו לאחר שנכשל בבדיקות הרפואיות.
פדרציית הכדורסל האיטלקית, לעומת זאת, זימנה אותו לסגל הנבחרת הבוגרת באותו קיץ לקראת טורניר הכדורסל האולימפי באולימפיאדת טוקיו.
ב-19 באוגוסט 2021 חתם ספיסו באוניקס קאזאן הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB והיורוליג.
ב-20 ביולי 2022 חתם ספיסו ברייר ונציה מליגת העל האיטלקית והיורוקאפ.
מרקו אלכסנדר סראביה דה סילבה (בפורטוגזית: Marco Alexandre Saraiva da Silva; נולד ב־12 ביולי 1977) הוא מאמן כדורגל ושחקן כדורגל פורטוגלי לשעבר ששיחק בעמדת המגן הימני.
הוא משמש כיום כמאמנה הראשי של פולהאם מהפרמייר ליג.
הוא שיחק במגוון מועדוני כדורגל פורטוגזיים, וסיים את הקריירה שלו עם תקופה של שש שנים באשטוריל.
הוא אימן אותם במשך 3 עונות לפני שאימן עונה בספורטינג ליסבון במהלכה זכתה הקבוצה בגביע הפורטוגלי.
לאחר מכן עבד בחו"ל, תחילה אימן באולימפיאקוס שם זכה באליפות ליגת העל היוונית בכדורגל (עונת 2015/2016), ולאחר מכן הוא בילה מספר שנים באנגליה כמאמנה הראשי של האל סיטי, ווטפורד, אברטון ופולהאם.
כיליד ליסבון, סילבה התפתח ככדורגלן מקצועי עם הקבוצה המקומית בלננסש.
בקריירה של 15 שנה הוא הופיע רק ב2 משחקים בליגת העל הפורטוגלית, הופעה אחת עם בלננסש, והאחרת עם קאמפומייורנסה.
משנת 2000 עד 2005 הוא שיחק לסירוגין בקבוצות הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל והליגה השלישית, כששיחק בין היתר בטרופנסה, ריו אבה, בראגה ב', סלגירוס ואודיוולס.
בפגרה של עונת 2005, סילבה הצטרף לאשטוריל שם נשאר עד פרישתו שש שנים מאוחר יותר, תמיד כשחקן ספסל.
הוא שיחק את משחקו האחרון כשחקן ב-2 בינואר 2011 בהפסד ביתי 0–1 נגד פנאפייל בשלב הבתים של גביע הליגה הפורטוגלית.
סילבה פרש ממשחק ביוני של אותה שנה בגיל 34, כשהוא צבר 152 משחקים בליגה השנייה והבקיע 2 שערים עבור 3 קבוצות.
ב-10 ביוני 2011, מיד לאחר פרישתו, מונה סילבה למנהל ספורטיבי של אשטוריל.
עם זאת, בתחילת העונה, הוא החליף את ויניסיוס אוטרופיו כמאמן כאשר קבוצת הכדורגל של קשקאיש הייתה מדורגת במקום העשירי בליגה השנייה.
משחקו הראשון כמאמן הראשי הסתיים בהפסד 1–3 נגד פנאפייל ולאחר שהפסיד רק שלושה משחקים ב-24, הוא עזר למועדון לחזור לליגה הבכירה לאחר שבע שנים, כאלופים.
בסופו של דבר הוא נבחר למאמן השנה של הליגה.
סילבה ערך את הופעת הבכורה שלו כמאמן בליגת העל הפורטוגלית ב-17 באוגוסט 2012, כשהפסיד עם אשטוריל 1–2 בחוץ לאולהאננסה.
אשטוריל השיגה את השיגה השני הטוב ביותר כשסיימה במקום החמישי בליגה, כשהעפילה גם לליגה האירופית, גם כן בפעם הראשונה.
נקודת השיא הייתה כשהיא לא הפסידה בכל המשחקים באותה עונה (2013-2014) נגד ספורטינג ליסבון (ניצחון 3-1 בבית, תיקו 2-2 בחוץ), ותיקו 1-1 במגרשה של בנפיקה ליסבון.
סילבה חתם על חוזה של 4 שנים בספורטינג ליסבון ב-21 במאי 2014, כשהחליף בתפקיד את המאמן לאונרדו ז'רדים, שעזב לטובת מונקו.
הוא הוביל את הקבוצה למקום השלישי בליגה, וזכה בגביע הפורטוגלי אחרי ניצחון על ספורטינג בראגה 3-1 בדו-קרב פנדלים אחרי 2-2 בתום המועד החוקי.
זאת הייתה הזכייה הראשונה של הקבוצה בגביע מאז 2008. ב-4 ביוני 2015, ארבעה ימים לאחר הזכייה בגביע, הודיעה ספורטינג שסילבה הודח מסיבה מוצדקת, לאחר שלא לבש את החליפה הרשמית של הקבוצה במשחק הגביע נגד ויזלה.
ההדחה הייתה הכרחית לנשיא ברונו דה קרבליו כדי להחתים את ז'ורז'ה ז'זוש במקומו של סילבה מהיריבה בנפיקה, וכללה סעיף המחייב את סילבה לשלם לספורטינג אם יצטרף לקבוצה פורטוגזית אחרת.
ב-8 ביולי 2015, סילבה מונה ליורשו של בן ארצו ויטור פריירה באולימפיאקוס, וחתם על חוזה לשנתיים.
המשחק התחרותי הראשון שלו בעונת 2015-2016 בליגה היוונית היה בניצחון 0–3 נגד פאניוניוס.
ב-16 בספטמבר, הוא אימן את משחקו הראשון בליגת האלופות עם המועדון החדש שלו, והפסיד 0–3 בבית לבאיירן מינכן בשלב הבתים.
לאחר מכן סילבה הוליך את הקבוצה לשבור את השיא של אחד עשר ניצחונות ליגה רצופים ממשחק הליגה הראשון והוא גם רשם ניצחון 2–3 על ארסנל בלונדון בשלב הבתים של ליגת האלופות.
הריצה של הקבוצה מפיראוס הסתיימה ב־17 ניצחונות רצופים, שיא אירופי במאה ה-21, אך למרות זאת הם זכו בשיא עם התואר ה־43 שלהם, כשנותרו שישה משחקים לסיום העונה.
סילבה עזב את אולימפיאקוס ב-23 ביוני 2016, כשהגדיר זאת מסיבות אישיות.
ב-5 בינואר 2017, סילבה מונה למאמן הראשי של האל סיטי עד סוף העונה, במקומו של מייק פלאן שפוטר מהקבוצה שהייתה בתחתית הטבלה.
עם מינויו, אמר סגן היו"ר איהאב עלאם: "יש לו רקורד מצוין ואנחנו מרגישים שזהו מינוי נועז ומרגש במטרה שלנו לשמור על מעמדה של הקבוצה כקבוצת פרימייר ליג".
סילבה הביא צוות אימון משלו, כולל העוזר ז'ואאו פדרו סוזה, מאמן הקבוצה הראשונה גונסאלו פדרו ומאמן השוערים הוגו אוליביירה.
יומיים לאחר מינויו, סילבה הוביל את הקבוצה לניצחון 2–0 על סוונסי סיטי בסיבוב השלישי של גביע ה-FA.
גם משחק הליגה הראשון שלו כמאמן הסתיים בהצלחה, עם ניצחון 3–1 נגד בורנמות' ב-14 בינואר.
במרץ 2017, סילבה הצהיר כי ברצונו לסיים את הסכם שיתוף הקרקע עם קבוצת הרוגבי האל באצטדיון KCOM, שכן האחרונה שיחקה ביום שישי והשפיעה על איכות המגרש של קבוצתו בסוף השבוע.
ב-25 במאי, לאחר שהאל ירדה ליגה, סילבה התפטר מתפקידו.
ב-27 במאי 2017, אושר שסילבה יצטרף למועדון הפרמיירליג ווטפורד כמאמן ראשי בחוזה לשנתיים.
לאחר התחלה טובה של העונה, הוא היה במעקב כאופציה למשרה ניהולית פנויה באברטון בנובמבר.
במהלך תקופה זו ובחודשיים שלאחר מכן, ביצועי הקבוצה הפכו גרועים יותר ויותר (חמש נקודות מ-30 בעשרה משחקי ליגה), כשהאוהדים ציינו את אובדן הריכוז שלו ככזה שמציב אותם בסכנת ירידת ליגה.
סילבה פוטר מווטפורד ב-21 בינואר 2018, כשהמועדון ציטט את "הגישה הלא מוצדקת של יריבה בפרמיירליג" שגרמה ל"הידרדרות משמעותית הן במיקוד והן בתוצאות עד לנקודה שבה העתיד ארוך הטווח של מועדון הכדורגל ווטפורד היה בסכנה".
בפברואר הסכימה אברטון לשלם 4 מיליון פאונד כפיצוי בתגובה לתביעה זו.
סילבה מונה כמאמנה של אברטון ב-31 במאי 2018, כשחתם על חוזה לשלוש שנים.
משחקו הראשון היה בניצחון במשחק אימון במשק טרום עונה 0–22 נגד קבוצת החובבים האוסטרית "ATV Irdning".
ב-21 באפריל 2019, הוא הוליך את אברטון לניצחון 4-0 על מנצ'סטר יונייטד, מה שהיה לניצחונם הגבוה ביותר של הטופיז על מנצ'סטר יונייטד בכל המסגרות, מאז הניצחון 0–5 באוקטובר 1984. עונתו הראשונה (2018-2019) בגודיסון פארק הסתיימה במקום השמיני, לאחר תיקו 2-2 בחוץ נגד טוטנהאם במשחק האחרון לעונה.
למרות שהקבוצה סיימה באותו מיקום בטבלה כפי שסיימו עונה קודם תחת הנהגתו של סאם אלרדייס, הפרש השערים שלה השתפר ב־22 שערים יותר.
הם גם ניצחו בחמישה משמונת המשחקים האחרונים שלהם, כולל ניצחונות 2–0 ו-1–0 ביתיים מול צ'לסי וארסנל.
סילבה האריך את רצף הניצחונות הביתיים של אברטון לשישה משחקים ב-1 בספטמבר 2019 לראשונה מאז אפריל 2017 עם ניצחון 3–2 על וולברהמפטון וונדררס הוא פוטר ב-5 בדצמבר, לאחר תבוסה 5–2 ליריבה העירונית ליברפול בדרבי המרזיסייד שהשאירה את הקבוצה במקום ה-18.
ב-1 ביולי 2021, סילבה מונה למאמן ראשי במועדון הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ פולהאם שירד ליגה זה מכבר, בחוזה ל-3 שנים, אחריי שסקוט פארקר עזב כדי להתמנות למאמנה של בורנמות'.
לאחר שהוביל אותם ל-13 נקודות מתוך 15 אפשריות בחמשת המשחקים הראשונים של העונה (2021–2022), הוא זכה בפרס מאמן החודש לאוגוסט של אותה שנה.
בינואר 2022, הקבוצה כבשה 19 שערים בשלושה משחקים, מה שהפך אותה לקבוצה האנגלית הראשונה מאז צ'סטר סיטי ב-1933 שכבשה שש פעמים או יותר בשלושה משחקים רצופים.
כתוצאה מכך, הוא זכה שוב בתואר מאמן החודש.
ב-4 באפריל, הוא קיבל הרחקה של שני משחקים עבור האירועים.
בסיום עונת 2022/2023 בפרמייר ליג, לאחר שהקוטג'רס סיימו במקום העשירי, הוא דחה הצעות מקבוצות ליגת העל הסעודית אל-אהלי ואל-הילאל להצטרף אליהן, כאשר הצעות החוזה עמדו על כ-40 מיליון ליש"ט במשך שנתיים.
מרקו זרור אגואד (בספרדית: Marko Zaror Aguad; נולד ב-10 ביוני 1978) הוא אמן לחימה ושחקן קולנוע צ'יליאני.
זרור נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה ב-10 ביוני 1978, בנם של פרננדו זרור וג'ינה אגווד; אביו ממוצא פלסטיני ואימו ממוצא פרואני.
הוא החל להתאמן באמנויות לחימה כשהיה בן שש.
הוא התאמן בעיקר בטאקוונדו וקיקבוקס, ג'ודו, אייקידו, ווינג צ'ון קונג פו ושוטוקאן.
זרור הופיע בכמה סרטי אקשן בשפה הספרדית, ושימש כפעלולן של דוויין "דה רוק" ג'ונסון בסרט "המרדף" מ-2003.
ב-2010 הוא גילם את האסיר/הלוחם הקולומביאני צמא הדם ראול "דולור" קווינונס בסרט "אלוף ללא עוררין 3", שהיה סרטו האמריקאי הראשון והפעם הראשונה בה דיבר אנגלית בסרט (בעבר היה רק פעלולן).
בשנת 2013 שיחק לצד מל גיבסון בסרט "מצ'טה קטלנית".
בשנת 2015 הופיע בקליפ לשיר "Confident", הסינגל השני של הזמרת האמריקאית דמי לובאטו מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, הנושא את אותו השם.
זרור מתגורר כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא אימץ אורח חיים של דיאטה קרניבורית.
שנה כותרתתפקיד הערות 2016From Dusk Till Dawn: The Series זולו 3 פרקים 2017 המגניםשאפטפרק אחד
שנה כותרת אמןהערות 2015 Confident דמי לובאטו
מרקו טוליו דה פאולה מדיירוס (בפורטוגזית: Marco Túlio de Paula Medeiros; נולד ב-31 במאי 1998 בבלו הוריזונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף.
טוליו גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו מיניירו ו-TuS בובינגהאוזן.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ולאשים במסגרת ליגת המשנה הצ'כית, ובהמשך שיחק במלאדה בולסלאב מליגת העל הצ'כית, במדיה ערך 37 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-24 בפברואר 2021 חתם טוליו בפודבסקידז'ה ביילסקו-ביאלה מליגת העל הפולנית.
לקראת עונת חזר לליגת העל הצ'כית, כשחתם במ.פ.ק.
קארווינה, במדיה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בעונות ו- שיחק טוליו בסלמנקה ובמרבייה מהליגות הנמוכות בספרד.
ב-29 בנובמבר 2024 חתם טוליו בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
מרקו וולף (בספרדית: Marco Wolff; נולד ב-14 בדצמבר 1996 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן יהודי-ארגנטינאי שמשחק בעמדת השוער במכבי פתח תקווה.
וולף החל את הקריירה המקצועית שלו בטיגרה.
הוא ערך את הופעתו היחידה במועדון ב-10 במרץ 2020 בהפסד 0–2 בחוץ למועדון בוליבר מבוליביה במשחק השני בשלב הבתים של גביע ליברטדורס.
ביולי 2021 חתם וולף במכבי פתח תקווה בחוזה לשנה עם אופציה לשתיים נוספות.
הוא אמר ש"מגפת הקורונה בארגנטינה והמשבר הכלכלי של מולדתו גרמו לו להגר".
וולף, יהודי, זכאי לאזרחות ישראלית לפי חוק השבות ולכן אינו תופס מקום במכסת השחקנים הזרים של הליגה.
מכבי פתח תקווה ירדה ליגה בעונתו הראשונה של וולף, אך חזרה ליגת העל שנה אחרי זה בתור אלופת הליגה לאומית לעונת 2022/23.
בפברואר 2024 חתם על חוזה חדש עד 2027. ב-30 במאי זכה בתואר השני שלו עם המועדון, גביע המדינה, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על הפועל באר שבע.
בנו של וולדו אזקיאל וולף, שהיה גם הוא שוער מקצועי.
לימים הפך הבכור לבית וולף לפוליטיקאי.
וולף החל לשחק כדורגל ב-Sociedad Hebraica ארגנטינה, וייצג את האומה שלו במשחקי המכביה 2013.
מרקו מאריני (בְּרֶ֫שָׁה 1542 – 20 במאי 1594) היה מזרחן איטלקי, ששימש כצנזור עבור הוותיקן, של ההדפסות שנעשו בשפה העברית ביניהם היה אחראי על צנזור מהדורת התלמוד בבלי שנדפסה על ידי אמברוזיוס פרובן.
כמו כן הוא זה שהכין לדפוס את המהדורה הראשונה שיצאה לאור של תרגום ירושלמי.
מרקו נולד בברשה למשפחת אצולה עשירה.
לא ידוע דבר על חייו עד 1558, אז הצטרף למסדר הקנוניקים הרגולריים של המושיע הקדוש (Congregazione dei canonici regolari di S.
Salvatore), שמקום מושבו בברשה היה במנזר סן ג'ובאני אוונג'ליסטה (S.
בשנת 1560 עבר לוונציה להשלים לימודי פסיכולוגיה ותיאולגיה ומזרחנות, וכן להרחיב את ידיעותיו בשפות שונות ביניהם שפות מזרחיות.
המורה לעברית שלו היה פאולו ונטו (Paolo Veneto), יהודי מומר שהצטרף למסדר, או (לפי השערה אחרת) ראש המסדר ט.
בהמשך למד, כנראה כאוטודידקט, ארמית ("כשדית"), יוונית, ערבית ואילירית.
בין 1567 ל-1568 שהה במנזרים בטרוויזו ובקנדיאנה.
Steuco), פירוש לספר איוב ("Enarrationes in librum Iob"), ומאריני כתב את ההקדמה לספר בעברית, ובכך הציג לראשונה את למדנותו.
בשנת 1568 נקרא לשמש כמזכיר ומתורגמן עבור הרפובליקה של ונציה ("הסרניסימה") עבור התכתבויות שונות עם טורקיה, מצרים ופרס.
לצורך כך חזר לוונציה ומילא תפקיד זה עד 1579.
מרקו השתלם בלימודי מזרחנות ולמד עברית הוא חיבר פירוש לתהילים ומילון עברי-לטיני.
בעקבות שליטתו בשפה העברית, נקרא בשנת 1579 לרומא על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13 לשמש כמגיה וצנזור של ספרים רבניים.
פעל בתפקיד זה שש שנים, תוך הפעלת שיקול דעת שזיכה אותה בהערכה מסוימת, גם בקרב הקהילה היהודית.
בין הספרים שצנזר, ספר 'ראש אמונה' של רבי יצחק אברבנאל, פירושו של רבי עובדיה ספורנו והמדרש רבה.
כן סייע לקרדינל ג'וליו אנטוניו סנטורי (Giulio Antonio Santori) בהגהת מהדורת התלמוד שנדפסה בבזל (1578-1581).
ייתכן שבתקופה זו הכין גם מהדורה מתוקנת של מסכת חולין ("De immolationibus").
עוד בתקופתו בוונציה עסק גם בהוראת עברית ואסף חומרים לספר דקדוק שחיבר בשם "גן עדן - דקדוק לשון הקודש" (Hortus Eden.
מהדורה שנייה, מורחבת ומתוקנת, יצאה בוונציה ב-1585. הספר מפרט את הפונטיקה, חלקי הדיבר, וכולל ניתוח דקדוקי של מזמורי תהילים א'-ב'.
מאריני תכנן מחקרי המשך בנושא, אך הדבר לא יצא לפועל.
בעודו בוונציה גילה תרגום ארמי לחומש המכונה "תרגום יונתן", אותו תכנן להוציא לאור יחד עם "תרגום אונקלוס" ו"תרגום ירושלמי", אך ויתר על המיזם עקב עומס.
המיזם הושלם לבסוף ב-1590 על ידי אשר פורינס (Asher Forins).
בעקבות הערכתו לעבודות הצנזור שלו, הציע לו האפיפיור גרגוריוס ה-13 להתמנות לבישוף, אך הוא סירב לבקשה זו כדי להקדיש את זמנו ללימודים.
ברומא המשיך בעבודה על הלקסיקון (מילון-תזאורוס) העברי שלו, שהחל בוונציה.
אוצר חדש ללשון הקודש" (Arca Noe.
בהקדמה לספר הוא מציג את שיטתו ואת תפיסותיו הלשוניות.
מאריני הדגיש את קדושת השפה העברית ואת חשיבות הפנייה למקור העברי, בניגוד להסתמכות הבלעדית על הוולגטה (התרגום הלטיני).
הוא טען ששיבושים בתרגום נבעו מאי-בהירות הניקוד ומחוסר הבנה של המתרגמים.
ספר זה זכה להערכה רבה אף בקרב חכמים יהודים (כמו רבי יהודה אריה ממודנה, רבי דוד דה פומיס, רבי שמואל ארקיוולטי ועוד) והתפשט במהירות.
באותה שנה (1593) פרסם מאריני גם מילון קצר לטיני-עברי כהשלמה, "איסוף הקציר" (Collectio messis).
ב-1584 מונה לאב מנזר וראש קנוניקת סנט'אנייזה (S.
ב-1585 חזר לברשה עקב בריאותו ומות האפיפיור.
בין 1586–1588 כיהן כאב מנזר ליד בולוניה והתקרב לקרדינל פלאוטי (G.
Paleotti), וב-1588 חזר לברשה, שם שימש כצנזור לשנה ואז כראש המסדר לשלוש שנים.
במקביל להשלמת חיבורו "תיבת נח", עבד על עריכת "הערות מילוליות לתהילים" (Annotationes literales in Psalmos), פירוש אנליטי למזמורים עם תרגום לטיני חדש לצד הנוסח העברי והוולגטה.
העבודה נקטעה במזמור כ"ח ונותרה לא גמורה.
היא פורסמה רק במאה ה-18 (1748-1750), למעט הפירוש למזמור כ"א שפורסם ב-1735. מאריני התכוון להמשיך לחקור את מקורות הוולגטה ולפרסם את התהילים עם מילון וקונקורדנציה.
נפטר בברשה ב-20 במאי 1594, במנזר סן ג'ובאני אוונג'ליסטה.
ms61 – תרגום לעברית של הבשורה על-פי מתי
מהדורה ראשונה של תרגום התורה המיוחס ליונתן
גן עדן – ספר דקדוק עברי, בזל, דפוס פרובן, 1580
תיבת נח – מילון עברי, ונציה, 1593
מרקו מנדיץ' (בבוסנית: Марко Мандић; נולד ב-1 בפברואר 1995) הוא זמר וכותב שירים סרבי בוסני.
מנדיץ' החל לעסוק במוזיקה כבר בילדותו, כאשר שר במקהלה מגיל צעיר.
לאורך הקריירה שלו שיתף פעולה עם המפיק נמאניה פיליפוביץ', אשר משמש גם כסנדקו.
במהלך השנים ביסס את מעמדו בסצנת הפופ המקומית, בין היתר בזכות שירים כדוגמת הדואט "Ujutru" עם הזמרת שרה ג'ו.
בשנת 2014 זכה לחשיפה רחבה כאשר שירו "Ramdagadam" היה בין השירים המקומיים המושמעים ביותר באותה שנה.
ב-21 בדצמבר 2023 הוכרז מנדיץ' כאחד המשתתפים בתחרות Pesma za Evroviziju '24, הקדם הסרבי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Dno" ("תהום").
השיר העפיל לשלב הגמר, והגיע למקום ה-15 והאחרון עם 0 נקודות.
מרקו פולו (באיטלקית: Marco Polo; 15 בספטמבר 1254 – 8 בינואר 1324) היה סוחר וחוקר ארצות ונציאני, אשר יחד עם אביו ודודו (ניקולו ומפאו פולו) היה אחד האירופאים הראשונים שנסע לאורך דרך המשי, הגיע לסין, ביקר את השליט המונגולי קובלאי חאן (נכדו של ג'ינגיס חאן) וערך סיורים בהודו ובטיבט.
סיפור מסעותיו מסופר בספרו "מסעותיו של מרקו פולו".
משפחת פולו חיה בסין במשך 17 שנה ואז חזרה לוונציה.
לאחר חזרתה, בקרב ימי בין ונציה לג'נובה, נתפס פולו ונאסר.
במשך מאסרו הכתיב את סיפורי קורותיו לרוסטיצ'לו דה פיזה, אשר כתב מספר ספרים בעצמו בנושא מסעות למזרח.
יש הטוענים כי מטרת הסיפורים של השניים הייתה יצירת מדריך לסוחרים עם המזרח.
מרקו פולו הפך לדמות מיתולוגית, וקשה לקבוע מה אמת ומה בדיון בסיפוריו ובסיפורים אודותיו.
מרקו פולו נולד בשנת 1254 ברפובליקה של ונציה.
תאריך לידתו המדויק, כמו גם מקום לידתו לא נמצאו בארכיונים של אותה התקופה ולא ידועים בוודאות.
מקום הולדתו של מרקו פולו נחשב בדרך כלל לוונציה, אך יש שטוענים שהייתה זו העיר קונסטנטינופול (איסטנבול של היום).
ישנה מסורת שעל פיה מוצאה של משפחת פולו באי קורצ'ולה שבים האדריאטי, בקרואטיה של היום.
מרקו פולו בילה כנראה חלק מילדותו בוונציה, אימו מתה בצעירותו והוא גדל בבית דודיו.
הוא קיבל חינוך טוב, למד כמה מקצועות הקשורים במסחר כמו מטבע חוץ, אומדן, וטיפול בספינות משא; ייתכן שלמד גם מעט לטינית.
במשפחת פולו היו מגלים אחרים מלבד מרקו.
אביו ניקולו ודודו מאפיו היו סוחרים מצליחים במסחר עם המזרח.
שני הסוחרים יצאו לאסיה מקונסטנטינופול ב־1260 והגיעו לחאנבאליק (בייג'ינג של ימינו) בשנת 1266. בדרכם חזרה מאסיה הגיעו לעכו, בירתה של ממלכת ירושלים הצלבנית, שם נשארו כשנתיים עד לחזרתם למשפחותיהם בוונציה ב-1269 עד 1270. בשובם, פגשו לראשונה את מרקו.
ניקולו ומאפיו חזרו מסין כשליחיו של המנהיג קובלאי חאן עם מכתב הממוען לאפיפיור הקורא לו לשלוח למונגוליה אנשים משכילים שיוכלו ללמד את המונגולים את דרך החיים באירופה.
לאחר תשובתו של האפיפיור לקובלאי חאן ב־1271 נסעו מאפיו, ניקולו ומרקו פולו למסע שני למזרח.
זמן קצר לאחר מכן הפך פולו לשליחו של החאן.
ב־17 שנות שירותו את החאן הכיר פולו את סין לאורכה ולרוחבה ולמד רבות על הישגיהם של הסינים שבתחומים רבים היו מתקדמים יותר מעמיתיהם האירופים.
בין היתר מתאר פולו בספרו את ממלכתו של קובלאי חאן, אשר אצלו, פולו דודו ואביו היו אורחים במהלך מסעם מזרחה.
תיאורו של פולו מאפשר הצצה לצורת המבנה השלטוני של ממלכתו של קובלאי, ובין היתר מערכת היחסים עם הממלכות המונגוליות האחרות הסובבות אותו.
מתיאור זה עולה כי ממלכתו של קובלאי הייתה נחלה משפחתית, אשר נתמכה על ידי ממלכות מונגוליות משפחתיות אחרות, שבעברן היו קשורות לג'ינגיס חאן.
תיאור זה מאפשר להבין כי המרכיב המשפחתי הוא העיקרי כאן, משמע ההישענות על מקור הלגיטימציה הג'ינגיסית, זו הקשורה לג'ינגיס חאן, ובנוסף לכך הישענות על קרובי משפחה אשר שולטים בממלכות נוספות.
מתיאורו של פולו עולה כי ממלכתו של קובלאי הייתה מפוזרת מבחינת סמכויות הניהול, שכן היא נוהלה על ידי פקידים, אשר הוכפפו לשופט; בראש השופטים עמדו שנים-עשר ברונים אשר פיקחו עליהם והכווינו את דרכם.
ממלכתו של קובלאי חולקה ל-34 מחוזות, אשר עליהם שלטו מושלים אשר נתמנו על ידי הברונים ואושרו על ידי החאן.
במקרים בהם שנים-עשר הברונים לא הסכימו על נושא מסוים, או אם הרגישו כי הנושא הנדון הוא בעל חשיבות עליונה, הביאו נושא זה לתשומת לבו של החאן.
נוסף לענייני המדינה השוטפים, בידי הברונים היה להחליט על הקצאת הצבא ושינועו למחוזות הממלכה על פי הבנתם.
גם כאן, במקרים מיוחדים או במקרה של חוסר הסכמה בין הברונים, הובא הנושא לידי החאן לפתרון.
עוד מתיאורו של פולו על ממלכתו של קובלאי, עולה כי הממלכה המונגולית הגדולה לא הייתה מאוחדת, אלא מחולקת לנחלות משפחתיות, שביניהן התקיימו קשרי גומלין, לעיתים בצורה של מסחר ושלום ולעיתים אף בצורה של מלחמה.
ישנו ויכוח במחקר ההיסטורי האם המלחמות בין נחלות המשפחות נבעו מתוך מרידה בסמכותו של קובלאי או על מנת לשנות את המצב הקיים בכל האמור לחלוקת השטח בין הממלכות.
דוגמה לכך אפשר לראות במקרה שבו קאידו יצא למלחמה כנגד קובלאי חאן, אשר מתועדת על ידי פולו בספרו.
עם חזרתם מסין ב־1295 הפכה משפחת פולו לסנסציה ומשכה קהל רב של מאזינים וספקנים שבאו לשמוע את סיפוריהם על המזרח הרחוק.
לאור חוסר האמונה שבה נתקל, ארגן פולו ארוחה גדולה שבמהלכה התלבשה משפחת פולו בבגדי איכרים סינים, וממש לפני תחילת הסעודה שלפו המארחים מכיסם אבני חן ותכשיטים רבים שאותם קיבלו בסין.
למרות תצוגה זו המשיכו רבים מהאורחים בקהל לפקפק באמיתות הסיפורים.
פולו השתתף בקרב ימי בין ג'נובה לוונציה ב־1298. הוא נתפס, ובמהלך חודשי מאסרו הכתיב רשמים מפורטים על מסעותיו באזורים הבלתי נודעים אז במזרח הרחוק.
ספרו תורגם לשפות אירופיות רבות, אולם המקור אבד ובימינו ישנן מספר גרסאות סותרות של הספר.
הספר הפך להצלחה גדולה ומיידית, הישג גדול באירופה שלפני המצאת הדפוס.
כשהיה פולו על מיטת חוליו, התחנן בפניו כומר שיתוודה על כך שבדה את סיפוריו, אך פולו סירב וטען: "לא סיפרתי חצי ממראה עיניי".
הספקנים טוענים שבסיפוריו של פולו ישנן השמטות רבות ובולטות, כגון הכתב הסיני, מקלות אכילה, כריכת רגליים, תה והחומה הגדולה של סין.
בנוסף, רישומים סיניים אינם מזכירים את פולו אף על פי שלפי סיפוריו היה שליח מיוחד של קובלאי חאן במשך 17 שנה, וזאת למרות הרישום הזהיר והקפדני של ההיסטוריה שהיה נהוג בסין של אותה תקופה.
בהרצאתה של ההיסטוריונית יוליה ברשדסקי-ליבוביץ' "הרפתקאותיו של מרקו פולו במזרח", היא מציינת שיש ברשומות ההיסטוריות ציון של שמו של פולו, וכן העובדה שלקובלאי חאן היה חבר זר.
כמו כן גשר מרקו פולו שתיאר מרקו פולו בכתביו (אם כי בגודל גדול משהוא באמת) עומד על כנו מחוץ לבייג'ינג.
מאחר שסוחרים רבים ערכו את המסע, אין סיבה לחשוב שמרקו פולו לא ערך את המסע.
כמו כן הנושאים שחסרים בתיאוריו עשויים להיות תולדה של הזמן הרב שעבר מאז עד שהכתיב את זכרונותיו לרוסטיצ'לו, אשר עמעם את זכרונו וכן סיבות נוספות כגון: פולו הכיר את מנהג שתיית התה מפרס, החומה הגדולה בתקופתו לא הייתה בשיאה, והמונגולים פשטו דרומה והרסו את המעט שהיה.
מנהג כפיתת כפות הרגליים החל רק בתקופת שושלת סונג (המאה ה-12) ולא היה נפוץ בזמן שביקר מרקו פולו בסין.
לפי ברשדסקי-ליבוביץ' מקובל בימינו להכיר במסעו של מרקו פולו כאמת.
מצד שני מתאר פולו מאפיינים אחרים של המזרח בפירוט רב: כסף מנייר, התעלה הגדולה, מבנה הצבא המונגולי, נמרים, שירות הדואר האימפריאלי.
הוא גם מתייחס ליפן בשמה הסיני "זיפנג" או "צ'יפאנגו", אזכור זה של יפן נחשב לראשון בסיפורת המערבית.
על אף שפולו לא היה האירופאי הראשון שביקר בסין , הפך ספרו המצליח את מסעו לידוע ולמתועד ביותר באותה תקופה.
ספרו של מרקו פולו משופע בתיאורים ובהסברים אודות קורותיו במסעו.
בין היתר מתאר פולו את מהלך מסעו תוך תיאור גאוגרפי עשיר.
בספרו של פולו אפשר למצוא מידע רב, אשר היה בעל משמעות לחוקרים אירופאים אשר באו בעקבותיו, שכן פולו מביא בספרו תיאורי ערים, לעיתים בפירוט רב ולעיתים בצורה מונוטונית שחוזרת על עצמה.
תיאורי ערים אלו, בנוסף לתחומי המסחר שאותם פיתחו אנשי הערים, יכלו לאפשר פיתוח מסחרי בין המזרח לבין אירופה באמצעות ידע זה, שכן בתיאורי הערים הללו מוסיף פולו תיאורים בעלי נופך כלכלי ומסחרי ברור, שבהם הוא מציין באילו מקומות ניתן למצוא טובין מסוימים אשר יכולים להיסחר.
נוסף לתיאורי הסחורות ובעלי המלאכה בערים, פולו מוסיף לעיתים רבות תיאור על שליטי האזור ועל יחסי האוכלוסייה, אחד כלפי השני וכלפי זרים אשר יכולים לפגוש בהם.
פעמים רבות הוא אף משלב סיפורים מקומיים אשר יכולים להסביר יחסים אלו.
אלמנטים אלו יכולים להראות כי פולו כיוון את כתיבתו לסוחרים אשר עתידים לשים פעמיהם למזרח אסיה.
ישנה סברה שלפיה פולו היה הראשון שהביא לאיטליה מספר מוצרים שלא היו שם קודם לכן, כגון גלידה, פיצה, משחק הפיניאטה, פסטה, (איטריות) ומשי.
דיווחים אלו נחשבים למפוקפקים משום שישנן עדויות המעידות למשל על הימצאותה של פסטה באיטליה כבר מהעת העתיקה.
על שמו של מרקו פולו קרויים:
ספינת מפרשים תלת תרנית שנבנתה באנגליה ב־1851, והייתה הספינה המהירה ביותר בזמנה, הראשונה שהקיפה את העולם בפחות מחצי שנה.
רחוב השוק העתיק בעיר עכו
מרקו פולו גם היה השראה לכותביהם של רומנים וספרי פנטזיה, ביניהם ספרו של איטלו קאלווינו, "הערים הסמויות מעין", "ילדי המנורה" של פיליפ ב' קר ועוד רבים אחרים.
מרקו פנטאני (באיטלקית: Marco Pantani; 13 בינואר 1970 – 14 בפברואר 2004) היה רוכב אופניים איטלקי, אחד מהרוכבים המפורסמים והנערצים ביותר בשנות התשעים של המאה העשרים.
נחשב על ידי רבים כאחד מהמטפסים הטובים בדורו ברכיבת כביש מקצוענית.
הקריירה של פנטאני ידעה עליות ומורדות רבים.
פנטאני מת בגיל 34 בלבד בעקבות שימוש בקוקאין.
מרקו פנטאני נולד בצ'זנה שבאיטליה.
כבר בגיל צעיר החל לרכוב בצורה תחרותית וכבר אז התבלט ביכולת הטיפוס שלו בקטעים ההרריים.
אחרי שזכה לניצחון במרוץ האופניים היוקרתי לרוכבים צעירים הבייבי ג'ירו ב-1992, הצטרף לקבוצה המקצוענית קאררה.
ב-1994 השיג את ניצחונותיו הראשונים כשזכה בניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה.
כמו כן, הוא זכה בשנה זו במקום השלישי בדירוג הכללי בטור דה פראנס וניצח את דירוג הצעירים.
ב-1995 ניצח בשני קטעים בטור דה פראנס.
אחד מהקטעים הללו הסתיים בפסגת האלפ ד'ואז שהיא הפסגה שניצחון בה נחשב כיוקרתי ביותר במרוץ.
פנטאני שיחזר את הישגו מ-1994, וניצח שוב בדירוג הצעירים.
בסוף שנה זו נפצע פנטאני קשה בתאונה בזמן מרוץ.
שוטר רשלן שחרר את התנועה, שנחסמה בזמן מרוץ.
פנטאני התרסק על מכונית, ברכו זזה ממקומה והוא כמעט סיים את הקריירה שלו.
תקופת השיקום שלו ארכה שנה וחצי.
ב-1997 זכה בניצחונות בשני קטעים ובמקום השלישי בדירוג הכללי בטור דה פראנס, הפעם במדי קבוצת מרקטונה אונו בה המשיך לרכוב עד סוף הקריירה שלו.
ממרוץ הג'ירו ד'איטליה של שנה זו נאלץ לפרוש, לאחר שניסה להתחמק מחתול שחצה את דרכו, התהפך ונפצע.
שנת 1998 הייתה שנת השיא בקריירה של פנטאני.
הוא זכה בשנה זו גם בג'ירו ד'איטליה וגם בטור דה פראנס והיה לאחד הרוכבים הבודדים בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה שהצליחו לזכות בשנה אחת בשני מרוצי האופניים היוקרתיים ביותר.
נדירה לא פחות, הייתה זכייתו בטור דה פראנס של רוכב שנחשב כמטפס טהור.
שיאו של הטור דה פראנס באותה שנה ונקודת המפנה במרוץ היו בקטע בהרי האלפים שבו ניצח פנטאני והשיג את יריבו העיקרי – יאן אולריך בכתשע דקות.
ב-2014 הופיע שמו של פנטאני ברשימה שפרסם הסנאט של צרפת שכללה רוכבים שנמצאו חיוביים לבדיקת סמים בבדיקות שנלקחו בטור דה פראנס ב-1998 ונבדקו מחדש (לאחר שפותחה בדיקה שמסוגלת לגלות את החומר האסור EPO) ב-2004.
בשנת 1999 פנטאני סולק מהג'ירו ד'איטליה עקב מציאת רמה גבוהה מהמותר של תאי דם אדומים בדמו, רמה אשר מחשידה את הרוכב בנטילת חומרים ממריצים האסורים בשימוש.
הבדיקה נעשתה שני קטעים לפני תום המרוץ כאשר פנטאני, שלבש את החולצה הוורודה, הוביל את הדירוג הכללי בהפרש ניכר ולמעשה הבטיח כבר את ניצחונו במרוץ.
ההדחה שברה את רוחו של פנטאני שטען בהזדמנויות מאוחרות יותר כי היו גורמים, שאינם קשורים ישירות לספורט, שהיו מעוניינים למנוע ממנו ניצחון.
לאחר תקופת השעיה הוא חזר להתחרות וניצח בשנת 2000 עוד שני קטעים בטור דה פראנס.
אחד מהקטעים הללו הסתיים בפסגת המון ונטו (אחת מהפסגות המפורסמות של הטור דה פראנס) והביא לסכסוך מתוקשר בין פנטאני ובין מנצח הטור דה פראנס באותה שנה – לאנס ארמסטרונג.
ארמסטרונג רמז על כך שהוא ויתר על הניצחון בקטע מתוך כבוד לפנטאני ופנטאני נעלב מהמחווה.
בקטע מספר 16 באותה שנה הוא פרץ מוקדם מאוד ובכך התיש את ארמסטרונג וחברי קבוצתו.
פנטאני אמר מאוחר יותר כי כוונתו הייתה "לפוצץ את הטור".
את אותו קטע סיים פנטאני בפיגור של יותר מ-13 דקות מהמנצח ופרש מהמרוץ.
הייתה זו הופעתו האחרונה בטור דה פראנס.
בשנים הבאות ניסה פנטאני לחזור ליכולת שאפיינה אותו בשנות השיא שלו אך ללא הצלחה.
בשנת 2001 בוטלה השתתפותו בג'ירו ד'איטליה על ידי פדרציית האופניים האיטלקית וזאת עקב המצאות חומרים אסורים בחדרו.
לאחר 6 חודשים השעייתו בוטלה מחוסר הוכחות.
ב-2003 הוא אושפז בקליניקה פרטית לטיפול בדיכאון.
בפברואר 2004 נמצא פנטאני מת בחדר המלון שלו ברימיני (איטליה).
בחקירה שלאחר המוות נקבע כי סיבת המוות היא התקף לב שנבע ממנת יתר של קוקאין.
החל משנת מותו, 2004, מדי שנה, נערך לזכרו מרוץ אופניים חד-יומי, "ממוריאל מרקו פנטאני", שמתחיל בעיר מגוריו, צ'זנטיקו, ומסתיים בעיר הולדתו, צ'זנה.
פנטאני זכה לכינוי "הפיראט" בזכות מטפחת הבנדנה שנהג ללבוש בזמן המרוץ על ראשו, בזכות העגיל על אוזנו ובזכות סגנון רכיבתו התוקפני.
הוא זכה לפרסום והערצה הרבה מעבר להישגיו הספורטיביים.
הפופולריות העצומה שלו נבעה בעיקר מיכולת הטיפוס שלו בהרים ומסגנון הרכיבה הייחודי שלו בזמן הטיפוס.
בסקר שנערך בסוף 1998 באיטליה הכירו יותר איטלקים את שמו של פנטאני מאשר את שמו של ראש ממשלת איטליה באותה עת – רומנו פרודי.
אף על פי ששנותיו האחרונות של פנטאני לווו ביותר שערוריות מהישגים, אוהדיו הרבים שמרו לו אמונים.
גם אחרי מותו, הוא נחשב, על ידי רבים מאוהדי מרוצי האופניים, כאחד מהרוכבים הגדולים והמלהיבים בדורו.
לאחר מותו אמר עליו מיגל אינדוראין: "הוא גרם לאנשים להדלק על הספורט (מרוצי אופניים).
אולי היו רוכבים שהשיגו הישגים רבים יותר ממנו, אך הם אף פעם לא הצליחו לרתק את האוהדים כמוהו".
גם 18 שנים לאחר מותו, עדיין נערצת דמותו של פנטאני על אוהדי אופניים רבים באיטליה, ושמו נכתב על הכבישים בהם עוברים מרוצי כביש.
המשוררת הישראלית, לאה פילובסקי (שתאריך לידתה זהה לזה של פנטאני), הקדישה לו שיר בשם "סיכום ביקורו של אחי התאום, מרקו פנטאני, בישראל, ב-13 בינואר 1999", אשר נחתם בשורות:
בשנת 2007, הלהקה האיטלקית Stadio הקדישה שיר לזכרו, "E mi alzo sui pedali" (אני עומד על הפדלים).
באוקטובר 2021 יצא לבתי הקולנוע סרט באורך מלא אודות מרקו פנטאני, בשם "Il Migliore".
מרקו קריסטל (באסטונית: Marko Kristal; נולד ב-2 ביוני 1973) הוא כדורגלן עבר אסטוני ומאמן.
קריסטל הוא יליד העיר טאלין.
בין השנים 1992 ל-2005 הופיע 143 פעמים במדי נבחרת אסטוניה ובעבר היה שיאן ההופעות שלה.
במשחקי נבחרתו כבש קריסטל 9 שערים.
ב-20 באפריל 2005 סיים את הקריירה הבינלאומית שלו, כאשר הוחלף במשחק מול נורווגיה.
את מרבית הקריירה שלו בילה קריסטל במועדון הדגל האסטוני פלורה טאלין, ושיחק זמן מה בקבוצת אף סי לאהטי מפינלנד.
מרקו פנטליץ' (בסרבית: Марко Пантелић; בקרואטית: Marko Pantelić; נולד ב-15 בספטמבר 1978 בבלגרד שביוגוסלביה, כיום בסרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות שונות באירופה ובנבחרת סרביה, עמה השתתף במונדיאל 2010 וצבר במדיה 43 הופעות.
פנטליץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, ובהמשך שיחק במועדונים היווניים פ.צ.
קילקיסיאקוס ואירקליס סלוניקי, שם חתם על חוזה כאשר היה רק בן 14, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1997. באותה שנה הוחתם על ידי מועדון הפאר הצרפתי פריז סן-ז'רמן, שם שיחק בעיקר בקבוצת המילואים.
בשנת 1998 הושאל ללוזאן מליגת העל השווייצרית שם שיחק עונה אחת, והרשים מאוד, כאשר מאזנו עמד על 21 הופעות ו-14 שערים.
בתום עונה זו חתם בסלטה ויגו מהלה ליגה הספרדית.
פנטליץ' לא התאקלם בסלטה ויגו, ועבר השאלות רבות, לשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית, וליברדון ספורט השווייצרית.
את עונת 2002/03 פתח פנטליץ' במועדון הסרבי FK אוביליץ', ובמהלך העונה עבר לסמדרבו הסרבית, עמה זכה בגביע של סרביה ומונטנגרו באותה עונה, וחזר להפגין יכולת גבוהה אחרי תקופות ארוכות בהן נעדר ממשחק.
את עונת 2003/04 החל פנטליץ' בסמדרבו, ובאמצע העונה חזר פנטליץ' למועדון ילדותו, הכוכב האדום בלגרד, גם שם הפגין יכולת מצוינת, וסיים את העונה עם דאבל מקומי.
בעונת 2004/05 הבקיע 21 שערים, והוכתר כמלך השערים בליגת העל של סרביה ומונטנגרו.
את עונת 2005/06 פתח פנטליץ' בכוכב האדום בלגרד, אך לקראת תום חלון ההעברות חתם בהרטה ברלין מהבונדסליגה.
פנטליץ' מיצב את עצמו כחלוץ מוביל בקבוצה, תוך שיתוף פעולה עם יילדיריי בשטורק הטורקי ומרסליניו הברזילאי.
בשלוש עונותיו הראשונות של פנטליץ' בקבוצה, הוא היה שחקן הרכב קבוע, והבקיע במספרים דו ספרתיים בכל אחת מהעונות.
עונתו הרביעית והאחרונה של פנטליץ' בקבוצה הייתה 2008/09. בעונה זו פנטליץ' הבקיע שבעה שערים אך סופסל לעיתים קרובות לטובת אנדריי וורונין, והקבוצה סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה שהקנה לה כרטיס לפלייאוף הליגה האירופית, אך פנטליץ' לא נשאר בקבוצה, ועזב לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 45 שערי ליגה ב-114 הופעות.
פנטליץ' חתם באייאקס אמסטרדם לקראת עונת 2009/10, שם שיחק עונה אחת בה שיתף פעולה בהתקפה עם לואיס סוארס, הפגין יכולת מצוינת כשהבקיע 16 שערי ליגה, וזכה בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון במפגש כפול על פיינורד.
בתום עונה זו חתם פנטליץ' באולימפיאקוס, שם שיחק שלוש עונות, וזכה בשלוש אליפויות יוון ובשני גביעים.
פנטליץ' צבר 38 הופעות והבקיע 20 שערים במדי אולימפיאקוס, ובעונת 2011/12 סיים כמלך השערים של הגביע היווני.
בתום עונת 2012/13, עם התמעטות הדקות להן זכה, פרש פנטליץ' ממשחק פעיל.
פנטליץ' החל לשחק בנבחרת סרביה ומונטנגרו בשנת 2003, אך לא זומן למונדיאל 2006. לאחר המונדיאל החל פנטליץ' להיקרא יותר לסגל של נבחרת סרביה, שנפרדה ממונטנגרו לאחר המונדיאל, ונכלל בסגל סרביה למונדיאל 2010, שם הבקיע את שער הניחומים בהפסד 2-1 לנבחרת אוסטרליה בשלב הבתים.
פנטליץ' המשיך לשחק בנבחרת גם במוקדמות יורו 2012, אך לאחר שנבחרתו כשלה לעלות לטורניר, פרש פנטליץ' מהנבחרת, לאחר שצבר 43 הופעות והבקיע עשרה שערים.
מרקו תומאס (בסרבו-קרואטית: Marko Tomas; נולד ב-3 בינואר 1985 בקופריבניצה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר קרואטי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
את דרכו בכדורסל החל תומאס בקבוצות הילדים והנוער של ק.ק.
זאגרב ובתחילת עונת עלה לקבוצה הבוגרת.
בשתי עונותיו הראשונות בבוגרים לא בלט והיה שחקן משני אשר לא קיבל דקות משחק רבות.
רק בעונת , השלישית שלו בקבוצה, פרץ לראשונה לתודעה בקרואטיה כאשר הוביל את הקבוצה לחצי גמר של אליפות הליגה הקרואטית ולחצי גמר הגביע הקרואטי.
הוא סיים את העונה עם 17.5 נקודות ו-4.2 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.
בעונת השתפר אף יותר ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה הקרואטית לאחר שקבע 20.3 נקודות, 4.4 כדורים חוזרים ו-2.6 אסיסטים בממוצע במהלך העונה.
עם זאת, ציבונה הודחה מהליגה האדריאטית כבר בשלב רבע הגמר ואיבדה גם את האליפות, לאחר הפסד בסדרת הגמר לק.ק.
לקראת עונת נקנה תומאס על ידי ריאל מדריד.
בשתי עונותיו בריאל לא הרשים והציג יכולת קליעה חלשה של 5.6 נקודות בממוצע ב-99 משחקים בכל המסגרות.
למרות שבעונת זכתה הקבוצה בגביע יול"ב ובאליפות הליגה הספרדית, תומאס נשאר שחקן משני ברוטציה של ריאל ולכן החליטו ראשי המועדון להשאילו לעונת התחשלות בפואנלברדה, בה היה תומאס לשחקן מוביל והזכיר את יכולתו בציבונה כאשר קבע ממוצעים של 13.2 נקודות, 3.4 כדורים חוזרים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
לאחר עונה זו חזר לריאל, אך שוב מיעט ולשחק ובקיץ 2009 החליט לעבור לציבונה זאגרב, בה חתם במהלך פגרת הקיץ.
כבר בתחילת דרכו בציבונה הציג יכולת מצוינת, בעיקר ביורוליג, שם סיים את העונה הסדירה עם ממוצעים של 14.3 נקודות, 2.6 כדורים חוזרים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
בשלב הטופ-16 השתפר אף יותר ועלה ל-20 נקודות, 3.8 כדורים חוזרים ו-2.2 אסיסטים בממוצע, אך ציבונה הודחה מהטורניר לאחר שסיימה במקום האחרון בבית עם מאזן 1–5.
בעונת עבר לשחק בפנרבחצ'ה אולקר הטורקית.
באוגוסט 2012 חתם בצדביטה זאגרב.
ביולי 2015 חזר לטורקיה לטד קולז'לילר, ולאחר שנה חזר לצדביטה.
באוקטובר 2017 חזר לציבונה זאגרב.
תומאס היה שותף לכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה ואף זכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה לשנת 2003. החל משנת 2004 הוא משחק בנבחרת קרואטיה הבוגרת, עימה השתתף בשלוש אליפויות אירופה ב-2005, 2007 ו-2009 ובאולימפיאדת בייג'ינג 2008.
מרקו קורנארו או מרקו קורנר (באיטלקית: Marco Cornaro; בוונטית: Marco Corner; 1286 לערך - 13 בינואר 1368) היה הדוכס ה-59 של ונציה.
קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1365 ועד פטירתו.
בתקופת כהונתו התפתחה העיר ונציה מבחינה כלכלית, אולם מבחינה טריטוריאלית איבדה שטחים רבים לרפובליקת גנואה ולאימפריה העות'מאנית.
קורנארו היה בן לאחת מהמשפחות הוותיקות והעשירות של ונציה.
קורנארו נישא לג'ובאנה סקרווגני מפדובה, ונולדו להם שלושה בנים ושתי בנות.
לאחר מותה של ג'ובאנה נישא קורנארו בשנית לאישה בשם קתרינה ממעמד נמוך - נישואים שהקשו על בחירתו לתפקיד הדוג'ה.
קורנארו עשה חייל רב בסחר עם מצרים, כיהן כשגריר ונציה בחצרו של הקיסר שארל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובחצר האפיפיור קלמנט השישי, וכן היה נציג מטעם המשלחת הוונציאנית בעת בחירתו של האפיפיור אורבנוס החמישי באביניון.
קורנארו היה בין מגלי ניסיונו של הדוג'ה מארינו פאליירו להשתלט על רפובליקת לה סרניסימה במטרה להפיכתה למונרכיה - ולאחר גילוי הניסיון והוצאתו להורג של פאליירו מונה קורנארו לזמן קצר לתפקיד דוג'ה בפועל בטרם נבחר לורנזו צ'לסי לתפקיד הדוג'ה.
לאחר מותו של צ'לסי ב-18 בינואר 1365, נבחר קורנארו לתפקיד, על אף התנגדות לכך בשל גילו המתקדם של קורנארו, יחסיו הטובים עם שליטים זרים ומעמדה הנמוך של אשתו.
במהלך שתי שנות שלטונו איבדה ונציה שטחים רבים ובהם האיים כיוס, לסבוס, פוכאה לרפובליקת גנואה, אולם העיר התפתחה מסחרית, כאשר קורנארו הצליח לשכנע את האפיפיור אורבנוס החמישי להתיר לעיר לסחור עם מצרים המוסלמית.
בתקופת כהונתו החלה הקמת אגף ארמון הדוג'ה הפונה לכיכר סן מרקו.
קורנארו נפטר ב-13 בינואר 1368, בשעות הבוקר המוקדמות, ונקבר בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו.
מרקו ברנרד קילינגסוורת' הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
את קריירת המכללות שלו החל קילינגסוורת' באוניברסיטת אובורן וסיים באוניברסיטת אינדיאנה, כשבעונתו האחרונה במכללה קלע 17.1 נקודות והוריד 7.8 ריבאונדים.
לאחר מכן יצא לאירופה וחתם בדארושפקה הטורקית, אך לאחר חצי עונה מצוינת בה קלע 17 נקודות והוריד 8.2 ריבאונדים בממוצע למשחק עבר לק.ס.ס.
בעונת שיחק בסקאפטי מהסרייה א' וב-28 משחקים במדיה קלע 13.9 נקודות והוריד 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
את העונה שלאחר מכן העביר בברינדיסי מהליגה האיטלקית השנייה, בה העמיד ממוצעים של 19.3 נקודות, 9 ריבאונדים ו-3.5 חטיפות למשחק.
בעונת עבר קילינגסוורת' לקבוצת ברק נתניה הישראלית, במדיה הפגין יכולת שיא ויחד עם דנילו פינוק וטוני וושהאם, הוביל אותה למקום הרביעי בליגה בסיום העונה הסדירה.
הוא קבע ממוצעים מצוינים של 18.4 נקודות, 8.3 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק וסיים רביעי בטבלת של הליגה, שלישי בטבלת מלך הריבאונדים ועשירי בחטיפות, נתונים שהקנו לו את תואר השחקן היעיל ביותר בליגה.
בהמשך הוביל את נתניה לחצי גמר הפיינל פור, לאחר ניצחון 1–3 על מכבי חיפה ברבע גמר הפלייאוף.
למרות היכולת המרשימה, קילינגסוורת' לא הצליח להוביל את נתניה לזכייה בתארים, לאחר שקבוצתו הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב ומוקדם יותר בעונה זו נוצחה על ידי אותה מכבי גם בחצי גמר גביע המדינה.
בעונת חתם קילינגסוורת' במכבי חיפה ובמרץ 2011 הועבר בטרייד להפועל גלבוע גליל תמורת טיילר ווילקרסון עד לתום העונה.
לקראת עונת חתם בעירוני אשקלון, קבוצתו הרביעית בישראל.
בעונת חתם בברק נתניה לקדנציה שנייה במועדון.
ב-2015 חזר לקדנציה נוספת בישראל וחתם במכבי קריית גת שהפכה לקבוצתו השישית בישראל.
במהלך עונתו השנייה במכבי קריית גת, 2016/2017, עבר לעירוני ר"ג, שם נפצע לאחר שלושה משחקים בפיקת הברך ב-10 בינואר 2017 ונאלץ לפרוש מכדורסל.
מרקו קולטליני (באיטלקית Marco Coltellini; 13 באוקטובר 1719 – נובמבר 1777) היה לבריתן אופרה ומדפיס איטלקי.
קולטליני נולד במונטפולצ'אנו והחל בקריירה כנסייתית, אבל נאלץ להתפטר אחרי שהיה לאב לארבע בנות.
הוא פתח בית דפוס להוצאת יצירות של דמויות מעידן האורות, כגון פרנצ'סקו אלגארוטי וצ'זארה בקאריה.
קולטליני גילה עניין רב באופרה והתוודע אל מטסטאזיו (הלבריתן הראשון במעלה בתחום האופרה סריה), כמו גם אל גלוק, רניירי דה קלצאביג'י וג'אקומו דוראצו, שלקחו חלק ברפורמה של האופרה האיטלקית.
בשנת 1763 תפסקולטליני את מקומו של מטסטאזיו כמשורר הקיסרי בחצר המלכות בווינה.
הוא כתב לבריות לגלוק, האסה "פיראמו וטיסבה") וסליירי, וכן ערך ושיכתב את "לה פינטה סמפליצ'ה" של קרלו גולדוני כדי להתאימה להלחנת מוצרט.
עבודתו המשותפת שלו עם טראאטה, "איפיגניה באאוליס" (1763), פיתחה את החידושים האופראיים של "אורפאו ואורידיצ'ה" של גלוק.
קולטליני פוטר מעבודתו בשנת 1772 כשאחת הסאטירות שלו הכעיסה את הקיסרית מריה תרזה.
הוא התמנה לתפקיד הלבריתן הרשמי בתיאטרון הקיסרי בסנקט פטרבורג שברוסיה.
כאן כתב טקסטים לפאיזיילו וטרטה (אנטיגונה).
גם כאן הסתבך בצרות ויצאה שמועה, שמותו הפתאומי היה תוצאה של הרעלה.
מרקו פייר וייט הוא שף ידוען, מסעדן ואישיות טלוויזיונית בריטית, הוא היה באותה עת השף הצעיר ביותר שזכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום באנגליה.
התלמדו אצלו שפים ידועים כמו גורדון רמזי.
מרקו פייר וייט היה השלישי מבין ארבעה ילדים שנולדו לאמו האיטלקייה מריה-רוזה גלינה, שהגיעה לבריטניה על-מנת ללמוד אנגלית, ושל השף פרנק וייט, שפתח עם מריה בשיחה במלון גריפין בלידס כששיחק קלפים.
לאחר שנישאו ב-1954, הם התגוררו בדיור ציבורי במזרח לידס, נולדו להם הבנים גרהאם (1955), קליב (1957, גם הוא שף) ומרקו.
שש שנים אחרי-כן מריה ילדה את בנה הרביעי, קרייג סימון.
יומיים אחר-כך, היא התמוטטה ונלקחה בחזרה לבית החולים האוניברסיטאי סנט ג'יימס, לידס, שם הלכה לעולמה כתוצאה משבץ מוחי בהיותה בת 38.
בתום לימודיו בבית הספר התיכון אלרטון בלידס, בלי שום הכשרה, החליט וייט ללמוד בישול.
הוא החל להתלמד במטבחו של מלון סנט ג'יימס בהרוגייט, צפון יורקשייר ואחר-כך בבוקס טרי ב-Ilkley, מערב יורקשייר.
הוא הגיע ללונדון בגיל 16 כשבכיסו 7.36 פאונד, חבילת ספרים ושק בגדים,
בגיל 33 היה מרקו פייר וייט לשף הצעיר ביותר שזכה בשלושה כוכבי מישלן באנגליה.
למרות שוייט עבד 17 שנה כדי להגשים את חלומותיו, הוא חש לבסוף, שלמרות ההישגים, ההכרה והתהילה שנפלו בחלקו, הקריירה שלו לא סיפקה אותו מספיק בחייו האישיים.
לכן, ב-1999, הוא החזיר את כוכבי המישלן שלו.
וייט הודיע על פרישתו מהמטבח ב-1999 ובישל את ארוחתו האחרונה ב-23 בדצמבר ב"אוק רום." לאחר פרישתו הוא נהפך למסעדן.
ביחד עם ג'ימי לאהוד הוא הקים את חברת "וייט סטאר ליין" (White Star Line Ltd) שבבעלותה כיום מסעדות "בלבדר" (Belvedere) ו"ל'אקסקרגו" (Belvedere) בלונדון.
וייט הוא גם הבעלים של סטקיית "דה ניו טריי אין" (The Yew Tree Inn), פאב מהמאה ה-17 ליד הייקלר בנורת' המפשייר.
זה היה האתר בו צולמה רוב סדרת הטלוויזיה "Marco's Great British Feast,"שהוקרנה בערוץ ITV בקיץ 2008.
וייט משמש גם כיועץ לחברת אוניות התענוגות P&O Cruises.
באפריל 2008 הושקה מסעדת היוקרה המזרח-תיכונית "דה וייט רום" (The White Room) על סיפונה של אוניית הנופש "ונטורה."
בפברואר 2009 פתח וייט את "MPW סטייק ואיילהאוס" (MPW Steak & Alehouse) ביחד עם ג'יימס רוברטסון ב-"המייל המרובע" (Square Mile).
וייט ורוברטסון מפעילים ביחד את "קינגס רוד סטייק האוס וגריל" (Kings Road Steakhouse & Grill) בצ'לסי (החל מ-2010).
רוברטסון עבד עבור וייט בשנים 2003-1999 כמאט'ר ד'אוטל (רב-המלצרים) לפני שעזב את החברה, אבל השניים נשארו חברים.
בינואר 2010 הוא נתן זיכיון למסעדת "מרקו פייר וייט דה סוואן אין" (Marco Pierre White's the Swan Inn) באוטון שמגישה מבחר של מנות פאב קלאסיות.
וייט פרסם מספר ספרים, בכללם ספר הבישול הידוע White Heat, אוטוביוגרפיה בשם White Slave (הקרויה בגרסתה האמריקאית The Devil in the Kitchen), ו-Wild Food from Land and Sea.
וייט הופיע בקדימון לסרט " לאייר קייק", 2004, בו מככבים דניאל קרייג ומייקל גמבון.
במרץ 2010, החל וייט להיות הפרזנטור של חברת ברנרד מתיוס פארמס, שמוכרת בשר תרנגול הודו.
וייט היה השף הראשי בעונות ה-3 (שודרה ב-2007) וה-4 (שודרה ב-2009) של תוכנית הריאליטי הבריטית "מטבחי הגיהנום" (Hell's Kitchen) של רשת הטלוויזיה ITV.
יוצר הסדרה והמנחה שלה בעונה הראשונה היה גורדון רמזי.
ספר שמלווה את התוכנית, Marco Pierre White in Hell's Kitchen, ראה אור באוגוסט 2007.
ב-2009 שודרה תוכנית המציאות The Chopping Block (הגרסה האמריקאית של תוכנית אוסטרלית בשם זהה) בכיכובו של וייט, אולם שידוריה הופסקו לאחר שלושה פרקים בגלל שזכתה למדרוג נמוך.
וייט היה נשוי שלוש פעמים.
את אשתו הראשונה, אלכס מק'ארתור, הכיר כשעבדה אצל הדייג שלו.
ב-1992 התחתן עם הדוגמנית הבריטית ליסה בוצ'ר, הם היו נשואים 15 שבועות בלבד.
ב-1993 וייט נכנס למערכת יחסים עם מתילדה "מתי" קונג'רו, שהייתה ברמנית ב"דה קנטין".
להם נולדו שני בנים: לוצ'יאנו (1993), בן מרקו ובת מיראבל, שנולדה לאחר פרישתו של וייט.
מרקו אנטוניו רוביו הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בנוסף להיותו ממלא מקום היועץ לביטחון לאומי בממשלו השני של הנשיא דונלד טראמפ, החל מ-21 בינואר 2025. בין השנים 2011–2025 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה.
במהלך כהונתו בסנאט היה יו"ר ועדת המודיעין ויו"ר ועדת העסקים הקטנים.
טרם היבחרו לסנאט היה חבר בית הנבחרים של פלורידה בשנים 2000–2008.
רוביו הוא מזכיר המדינה הראשון שמדינת ביתו היא פלורידה, הלטיני הראשון בתפקיד והלטיני הבכיר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
רוביו נולד במיאמי, פלורידה, כבנם השני והילד השלישי של מריו רוביו ואוריה גרסיה.
משפחתו של רוביו הייתה קתולית, אם כי מגיל 8 עד גיל 11, בתקופה שהם חיו בלאס וגאס הוא ומשפחתו היו חברים בכנסייה המורמונית.
רוביו למד בתיכון דרום מיאמי וסיים את לימודיו ב-1989. הוא סיים תואר במדע המדינה מאוניברסיטת פלורידה בשנת 1993, וסיים בהצטיינות תואר במשפטים באוניברסיטת מיאמי בשנת 1996. רוביו הצהיר כי עלות השכלתו הייתה 100,000 דולר אמריקאי שמימן על ידי הלוואות סטודנטים שאותן סיים להחזיר רק ב-2012.
בתקופת לימודי המשפטים הוא התמחה אצל חברת הקונגרס אליאנה רוס-לאטינן.
רוביו נבחר בגיל 28 לבית הנבחרים של פלורידה, כשהוא מייצג את המחוז ה-111. רוביו הגיע למקום השני בסיבוב הראשון בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ב-14 בדצמבר 1999 אבל ניצח בסיבוב השני בהפרש של 64 קולות.
בבחירות לבית הנבחרים ב-25 בינואר 2000, הביס את המועמדת הדמוקרטית אנסטסיה גרסיה כשזכה ל-72% מהקולות.
ב-2006, הוא נבחר לתקופת כהונה מלאה רביעית ללא מתמודדים נגדו.
בדצמבר 2002 מונה רוביו למנהיג הרוב בבית.
בנובמבר 2003 הפך רוביו לאמריקאי קובני הראשון שמונה ליו"ר בית הנבחרים של פלורידה.
הוא כתב את הספר, "100 Innovative Ideas for Florida's Future" (בעברית: 100 רעיונות חדשניים למען העתיד של פלורידה), הכולל מידע שנאסף על ידי רוביו בעת נסיעות ברחבי המדינה ומשיחות עם אזרחים.
רבים מהנושאים שהוא קידם בשנה הראשונה שלו כיושב ראש נוסחו ברעיונות שכתב בספר הזה.
בשנת 2007 תמך ברפורמה במערכת המס בפלורידה, במטרה להפחית מיסים ולהקטין את הוצאות הממשל.
לאחר שעזב את בית המחוקקים של פלורידה בשנת 2008, מונה רוביו כמרצה מן החוץ באוניברסיטת פלורידה הבינלאומית (FIU) במסגרת משרת עמית הוראה.
בשנת 2011, לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית, שב ללמד באוניברסיטה.
רוביו לימד קורסים לתואר ראשון בנושאים הקשורים לפוליטיקה של פלורידה, מפלגות פוליטיות ופוליטיקה חקיקתית.
המינוי של רוביו עורר ביקורת בתחילה, בין השאר משום שבתקופת כהונתו כיושב ראש בית הנבחרים של פלורידה זכתה האוניברסיטה למימון ממשלתי נרחב, בעוד שבאותה תקופה משרות רבות באוניברסיטה קוצצו בשל קשיי תקציב.
עם זאת, רוביו הסכים לגייס את מרבית המימון למשרתו ממקורות פרטיים.
ב-5 במאי 2009 הודיע רוביו באתר האינטרנט שלו כי הוא מתכוון להתמודד כסנאטור מטעם מדינת פלורידה על מושב הסנאט האמריקאי שהתפנה על ידי מל מרטינז, שהתפטר.
בתחילה התמודד מולו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, צ'ארלי כריסט, שהיה באותה עת המושל המכהן של פלורידה, אך ב-28 באפריל הודיע כריסט על ריצה עצמאית ולמעשה ויתר לרוביו על המועמדות מטעם המפלגה.
כמה ממגייסי הכספים העיקריים של כריסט סירבו לתמוך בו לאחר שרוביו זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט.
ב-2 בנובמבר 2010 זכה רוביו בבחירות הכלליות עם 49% מהקולות לעומת 30% של כריסט ו-20% של מועמד המפלגה הדמוקרטית קנדריק מיק.
בשנת 2012 הוא הפציר במפלגתו להתפשר על החוק DREAM act כדי לא להרחיק את המצביעים ההיספניים מהמפלגה הרפובליקנית.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הרפובליקנית 2012, הביע תמיכה במועמדותו של מיט רומני.
רוביו נשא את אחד הנאומים המרכזיים בוועידת המפלגה הרפובליקנית, שבסיומו הציג את רומני כמועמד המפלגה לנשיאות.
נאומו הוכתר על ידי הוושינגטון פוסט כטוב ביותר בוועידה, שלמעשה הציבה אותו ככוכב העתידי של המפלגה.
לאחר נאום מצב האומה הראשון של הנשיא ברק אובמה לאחר בחירתו מחדש, נבחר רוביו לתת את נאום התגובה מטעם המפלגה הרפובליקנית וחיזק בכך את מעמדו כאחד ממנהיגיה.
ב-15 במאי 2020 נכנס רוביו לתפקידו כיושב הראש בפועל של ועדת המודיעין של הסנאט, בעקבות התפטרותו של ריצ'רד בר לאור חקירה פדרלית בגין סחר לכאורה במידע פנים.
בשנת 2020, תמך רוביו במועמדותה השנויה במחלוקת של ג'ודי שלטון לדירקטוריון הפדרל ריזרב, אף שזו ספגה ביקורת דו-מפלגתית בשל עמדותיה החריגות, בהן תמיכתה בהחזרת תקן הזהב.
במהלך 2020 הוטלו על רוביו סנקציות מצד ממשלת סין, תחילה ביולי – בעקבות גינויים של הפרות זכויות אדם במחוז שינג'יאנג, ולאחר מכן באוגוסט – בשל עמדותיו בנושא הונג קונג.
לאחר ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות 2020, הביע רוביו תמיכה בזכותו של טראמפ לערער על התוצאות ולטעון להונאה, בטענה כי כל טענה על אי־סדרים אינה יכולה להיחשב ככוזבת לפני שבית המשפט פסק בנושא.
ב־23 בנובמבר 2020 התייחס לביידן כנשיא הנבחר.
רוביו גינה את ההסתערות על הקפיטול ב־6 בינואר 2021, ותיאר אותה כ"אנרכיה אנטי־אמריקאית בסגנון עולם שלישי".
הוא ציין כי חלק מהמתפרעים האמינו בתאוריות קונספירציה, ואחרים נסחפו באירועים.
למרות זאת, התנגד להקמת ועדת חקירה לאירועי 6 בינואר.
בעת משפט ההדחה השני של טראמפ, בפברואר 2021, הצביע רוביו לזיכוי הנשיא לשעבר מאשמת הסתה.
בינואר 2021 היה רוביו מיוזמי "חוק מניעת עבודת כפייה של האויגורים", שנועד להגביל יבוא מוצרים שמקורם במחוזות שבהם סין מבצעת הפרות חמורות של זכויות אדם.
במאי 2021 פרסם מאמר בגנות הסיוע שמעניקים מוסדות פיננסיים אמריקאיים למשטר הקומוניסטי בסין, וקרא לדמוקרטים להתגבר על חילוקי הדעות בתחום החברתי ולשתף פעולה בהתמודדות עם סין כ"איום גיאו-כלכלי משמעותי".
רוביו הביע התנגדות חריפה לפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, והיה בין הסנאטורים שיזמו חקיקה שנועדה להטיל סנקציות על קבוצות בדלניות פרו־רוסיות שהיו חלק מהנרטיב בו השתמש ולדימיר פוטין להצדקת הפלישה.
בבחירות 2022, התמודד לכהונה שלישית לסנאט, נגד המועמדת הדמוקרטית, ואל דמינגס, חברת בית הנבחרים מטעם פלורידה, וניצח עם 57% מהקולות.
ב-13 באפריל 2015 הכריז על התמודדותו בבחירות לנשיאות ב-2016, ועל כך שלא יתמודד מחדש על מושבו בסנאט, אך ב-15 במרץ 2016 פרש מהמירוץ לאחר שהפסיד במדינתו פלורידה לדונלד טראמפ.
ביוני 2016 חזר בו מהצהרתו הקודמת בעניין הבית העליון והכריז כי כן יתמודד לכהונה נוספת בסנאט.
הוא נבחר לכהונה נוספת בנובמבר 2016 ברוב של כ-52%.
בינואר 2019 החל לכהן כיו"ר הוועדה לעסקים קטנים.
מזכירות המדינה של ארצות הברית וממלא מקום היועץ לביטחון לאומי
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות 2024, הוא בחר ברוביו לתפקיד מזכיר המדינה בממשלו השני.
ב-20 בינואר 2025, שעות לאחר השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות, אישר הסנאט האמריקאי את מינויו של רוביו למזכיר המדינה ברוב של 0-99.
בחודש פברואר 2025 ביקר רוביו בישראל לראשונה כמזכיר המדינה של ארצות הברית, ונפגש עם נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג ועם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
כמו כן, ביקר ביד ושם.
במהלך התמודדותו לסנאט היה מזוהה רוביו עם תנועת מסיבת התה.
הוא תמך ביוזמה להגביל את הגידול בהוצאות הפדרליות והתנגד לחבילת התמריצים של הנשיא ברק אובמה ב-2009. הוא תומך ביוזמות שנועדו לאזן את התקציב הפדרלי, כולל תיקון ואיזון תקציבי.
רוביו תמך בשינויים במנגנון הביטוח הלאומי כדי למנוע גירעונות שהיו צפויים בעתיד.
הוא הצהיר שהוא תומך בתוכנית המחקר ופיתוח הפדרלית שמקדמת ומממנת חדשנות טכנולוגית, שבה הוא רואה "נושא קריטי לפיתוח המשק".
הוא תומך בהארכת הקיצוץ במיסים ומאמין כי אין צורך להעלות מיסים בעת מיתון.
הוא מתנגד למס על רווחי הון ולמס העיזבון, וקבע כי מדובר בכפל מס.
רוביו מחזיק בדעות שמרניות בנושאים חברתיים.
הוא מתנגד להפלות ולפסק דין רו נגד וייד, והצהיר כי "הזכות לחיים היא דבר בסיסי שמנצח כמעט כל זכות אחרת שאני יכול לדמיין".
במהלך עימות הבחירות של המפלגה הרפובליקנית ב-2015, ציין כי הוא מאמין כי לעובּרים מגיעה ההגנה של חוקת ארצות הברית, גם במקרה של היריון מאונס ומגילוי עריות, ושהדורות הבאים יראו את ההפלות כמעשה ברברי.
הוא מתנגד לנישואים חד-מיניים ואמר כי הוא בעד הזכות של כל מדינה להגדיר את הנישואים בדרך המסורתית".
רוביו נחשב מגדולי התומכים של מדינת ישראל בארצות הברית.
כחלק מתמיכתו בישראל, הוביל את חקיקת החוק למאבק ב-BDS.
בביקורו בישראל בפברואר 2025 הצהיר כי חייבים לחסל את חמאס בעזה.
בסוגיית החטופים במלחמת חרבות ברזל אמר רוביו: "חמאס הוא ארגון חולה וזה לא משא ומתן נורמלי, העסקאות האלה מטורללות, רואים את התנאים בהם החטופים מוחזקים.
העולם מתנהל כאילו זה הגיוני לחטוף תינוקות, נערים ואנשים שאין להם קשר למלחמה ולשים אותם במנהרה במשך שנה וחצי".
הוא מתנגד להסכם עם איראן בנוגע לתוכנית הגרעין שלה, וב-2015 היה אחד מ-47 הסנאטורים שחתמו על מכתב המתריע כי הקונגרס עשוי שלא לכבד הסכם זה.
יחד עם הסנאטורית ג'ין שאהין מהמפלגה הדמוקרטית יזם חוק להגבלת פעילותו של ארגון חזבאללה.
החוק מאשר להטיל סנקציות על מוסדות פיננסיים בין-לאומיים המקיימים פעילות עסקית עם ארגון חזבאללה ועם גופי לוויין שלו.
החוק עבר בסנאט בנובמבר 2015 ובבית הנבחרים בדצמבר אותה שנה.
בתחום מדיניות החוץ התנגד רוביו למדיניותו של אובמה מול מדינות אמריקה הלטינית וכינה אותה נאיבית, מהוססת ורשלנית.
הוא היה מראשי המתנגדים לחידוש היחסים הדיפלומטיים עם קובה, צעד שאותו כינה ניצחון למשטרים מדכאים.
רוביו התחתן ב-1998 עם ג'נט דאוסדבס, פקידת בנק לשעבר ומעודדת של מיאמי דולפינס ממוצא קולומביאני, ולזוג ארבעה ילדים: דניאלה, אמנדה, אנתוני, ודומיניק.
רוביו ומשפחתו גרים במערב מיאמי שבפלורידה.
לאחר שעזב את בית הנבחרים של פלורידה בינואר 2009, פתח משרד עורכי דין עד שהכריז על עצמו כמועמד לסנאט האמריקאי בבחירות 2010.
בריאיון ב-2012 הצהיר רוביו: .
כמאמין קתולי אדוק, הופיע רוביו באירועים פומביים ביום רביעי של האפר, עם סימן צלב על מצחו.
זאת כדי לציין את תחילת ימי התענית שלפני הפסחא.
מרקו רויס הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות הקיצוני והקשר ההתקפי בלוס אנג'לס גלאקסי.
ב-2012 נבחר רויס ככדורגלן השנה בגרמניה כאשר שיחק בבורוסיה מנשנגלדבך, וזכה שוב בתואר זה בשנת 2019, הפעם במדי בורוסיה דורטמונד.
רויס החל את הקריירה שלו בשנת 1994 כאשר הצטרף לקבוצה המקומית בעיר הולדתו, פ.ט.ס.וו דורטמונד.
לאחר שנתיים הצטרף למחלקת הנוער של בורוסיה דורטמונד.
הוא שיחק בבורוסיה במשך עשר שנים, עד שהצטרף בשנת 2006 לקבוצת הנוער של רוט וייס אהלן.
כבר בשנתו הראשונה שיחק במדי קבוצת המשנה וכבש שני שערים בשני משחקיו הראשונים בה.
שנה לאחר מכן הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, וסייע בהעפלה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2008/2009 שיחק 27 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת וכבש ארבעה שערים.
ב-25 במאי 2009 חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצה הבונדסליגה בורוסיה מנשנגלדבך.
ב-28 באוגוסט 2009 כבש את שער הבונדסליגה הראשון שלו נגד מיינץ 05. הוא החל את עונת 2011/12 בצורה טובה, עם שבעה שערים ב-12 משחקים, וסיים אותה בסך הכל עם 18 שערי ליגה.
הוא הוביל את קבוצתו לעבר המקום הרביעי בליגה באותה העונה.
ב-4 בינואר 2012 רכשה בורוסיה דורטמונד את כרטיס השחקן של רויס ב-17.5 מיליון אירו, ובכך הוא הפך להעברה השנייה היקרה ביותר בתולדות המועדון.
הוא חתם על חוזה עד יולי 2017. בסיום אותה עונה נבחר לשחקן השנה בגרמניה.
בפברואר 2015 חתם על חוזה חדש בבורוסיה דורטמונד עד 2019. במאי 2017 זכה בגביע הגרמני עם דורטמונד, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על איינטרכט פרנקפורט.
רויס אמנם נפצע והוחלף במחצית משחק זה, אך זו הייתה זכייתו הראשונה בתואר גדול כלשהו בקריירה.
ב-26 בספטמבר 2018 הגיע ל-100 שערים בליגה הגרמנית.
לאחר שכבש צמד בניצחון קבוצתו 0–7 על נירנברג.
ב-30 ביוני 2024 הפך לשחקן חופשי, לאחר הסכם עם בורוסיה דורטמונד, ועזב את המועדון לאחר 12 שנים.