tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברגע שהנקבה מופרית, היא מיד מפסיקה להפריש את פרומון המין, והזכרים מתפזרים.
ישנם מינים, כמו דבורת הדבש, בהם נקבה אחת עשויה להיות מופרית על ידי מספר זכרים; לעובדה זו ישנן השלכות מרחיקות לכת על המבנה הגנטי ויחסי הקִרבה בתוך אוכלוסיית המין.
עד ההזדווגות הבוגרים עשויים לשחר על פרחים, במטרה לאסוף צוף כמקור אנרגיה, וכדי להגביר את סיכוייהם לפגוש את בני המין השני.
בלילות ובתנאי מזג אוויר שאינם מתאימים לשיחור כגון בשעת גשם, הדבורים חוזרות לקִניהן.
לדבורים רבות אין קן לחזור אליו, ובכלל זה דבורים טפיליות, זכרים של דבורים, וכן נקבות צעירות שעדיין לא איתרו מקום קינון מועדף.
דבורים אלו עשויות למצוא מחסה בתוך מבני מסתור שונים, כגון פרחים או גבעולים חלולים; במקרים אחרים הדבורים נשארות חשופות ורק נתלות בלסתותיהן על גבעול או עלה, כך שלא תישארנה בגובה הקרקע.
נקבה מקננת עשויה לחזור לקנן בקן בו בקעה, או לחפש אתר קינון חדש.
הזכרים חיים כל עוד קיימות בסביבתם נקבות שלא הזדווגו; כאשר כל הנקבות מזווגות, תפקיד הזכרים הסתיים, והם מתים.
לאחר ההזדווגות שומרת הנקבה את הזרע בתוך איבר מיוחד בגופה – נרתיק זרע (spermatheca) – והוא מספיק לה להפריית כל הביצים שתטיל.
נקבה שהזדווגה מתחילה במלאכת הכנת הקן, איסוף חומרי המזון בו, הטלת הביצים, ואטימת הקן.
לכל מין של דבורה קן טיפוסי משלו, המאופיין במיקומו, במבנהו, ובחומרים הממלאים אותו.
מבנה טיפוסי של קִנים רבים כולל מחילת כניסה ראשית ממנה מסתעפים תאי ההטלה.
כל תא הטלה מכיל לחם דבורים בכמות המספיקה להתפתחות דבורה אחת, ובסמוך לו מוטלת הביצה.
הנקבה יוצאת מהקן לגיחות, במהלכן היא אוספת צוף ואבקה להכנת לחם הדבורים; חלק קטן מהצוף והאבקה היא צורכת בעצמה כמקור אנרגיה (צוף) ולצורך התפתחות השחלות (אבקה).
כמות הגיחות הנדרשת לצורך הכנת תא הטלה יחיד תלויה ביעילות האיסוף של הדבורה, וזו מושפעת מהמורפולוגיה הן של צמחי השיחור והן של הדבורה הנדונה; מינים שונים של דבורים מתאפיינים במספר שונה של גיחות הנדרש להכנת תא יחיד.
עם סיום הכנת לחם הדבורים בתא, הדבורה מטילה את הביצה בקרבת הלחם, ולאחר מכן אוטמת את התא (בחלק מהמינים).
כשהתא מוכן הנקבה עוברת להכנת התא הבא וכך הלאה, עד למילוי כל התאים בקן.
משהסתיימה הכנת הקן, הדבורה עשויה לבנות קִנים נוספים, עד סיום עונת הפעילות.
בסוף עונת הפעילות הנקבה הבוגרת מתה, ולעיתים אף לפני כן (למשל עקב טריפה).
הביצה המוטלת בקן בוקעת לרוב תוך ימים ספורים.
הזחל הבוקע מהביצה ניזון על לחם הדבורים, וזהו מקור המזון היחידי שלו עד שלב הבוגר.
הזחל עובר 4–5 התנשלויות ובסופן מגיע לשלב הטרום-גולם (prepupa).
הטלת הצואה נדחית לרוב עד לשלב הטרום-גולם, על-מנת למנוע את קלקול לחם הדבורים.
במינים רבים, ההתפתחות נעצרת בשלב הטרום-גולם, ושלב זה עובר את הדיאפאוזה הארוכה (תקופה של חוסר פעילות) עד בוא עונת הפעילות הבאה, אז הוא מתגלם ובוקע החוצה כבוגר.
במינים אחרים, ההתפתחות ממשיכה בלי הפסקה עד לשלב הבוגר, והבוגר הוא השלב העובר את הדיאפאוזה.
בשנים האחרונות, החלוקה הטקסונומית של הדבורים וקרוביהן והתאוריות לגבי היחסים הפילוגנטיים בין הטקסונים שלהם מתעדכנים ללא הרף עקב מאמץ מחקרי רב המושקע בקבוצה זו.
קבוצת הדבורים סווגה בעבר כעל-משפחה בשם Apoidea, אולם במיון הטקסונומי העדכני הדבורים מהוות רק דרגת-ביניים בין על-משפחה למשפחה, בשם Apiformes או Anthophila, בתוך על-המשפחה Apoidea, שעתה כוללת גם את הצרעות מקבוצת הצרחוליתים (Spheciformes, קבוצה פָּרָפִילֵטית) – אבותיהן הקדמוניים של הדבורים.
מבין משפחות הדבורים, הקולטיים נחשבה במשך שנים רבות למשפחה הקדומה ביותר, אולם מחקרים מהשנים האחרונות תומכים דווקא במליטיים כמשפחה הקדומה ביותר.
מעבר לכך, משפחות מסוימות של דבורים שהוכרו בעבר (כגון מדרוניתיים) בוטלו, ולעיתים הוספו משפחות חדשות.
המחקר העדכני מכיר בשבע עד תשע משפחות של דבורים, להלן:
משפחה קטנטנה של דבורים קצרות-לשון, מונה 21 מינים, ותפוצתה באוסטרליה בלבד.
משפחה גדולה של דבורים קצרות לשון, מונה כ-2500 מינים.
באופן מסורתי משפחה זו נחשבה למשפחת הדבורים הקדומה ביותר, אולם מחקרים עדכניים מטילים ספק בגישה זו.
לדבורים בסוג זה מאפיינים פרימיטיביים יחסית המדמים אותן מבחינות מסוימות לצרעות, בהשוואה לטקסונים אחרים של דבורים שעברו התאמות מרחיקות לכת לאיסוף אבקה.
המסווניות הן דבורים קטנות וקרחות המקננות על-פי רוב בתוך גבעולים חלולים.
אין להן איברי איסוף אבקה חיצוניים, והן בולעות את האבקה בזמן השיחור על הפרחים ומקיאות אותה עם הגעתן לקן.
הן מבקרות בעיקר בפרחים בהם הצוף והאבקה גלויים ואינם חבויים בעומק הפרח – משפחות הסוככיים והרכפתיים, בעיקר.
משפחה גדולה של דבורים קצרות לשון, המקננות באדמה על-פי רוב.
אנדרנה (Andrena) – סוג ענקי של דבורים קטנות עד גדולות המקננות באדמה.
בסוג כ-1500 מינים, מתוכם קיימים מעל 150 בישראל.
איסופים מהשנים האחרונות בישראל ממשיכים להניב מינים חדשים לישראל ואף למדע בכלל.
משפחה גדולה של דבורים קצרות לשון המקננות באדמה, מונה כ-4,200 מינים.
Systropha – דבורים גדולות ומגושמות, אוליגולקטיות על מינים שונים של חבלבל.
Ceylalictus – דבורים קטנות מאוד.
Nomioides – דבורים קטנות מאוד.
חריצית (Lasioglossum) – סוג ענקי של דבורים קטנות עד גדולות המקננות באדמה, מונה מעל 1,700 מינים, מתוכם קיימים מעל 60 בישראל.
במינים השונים ניכרות דרגות שונות של חברתיות, היוצרות רצף הדרגתי ממצב החיים היחידאי ועד לחברתיות מפותחת.
הליקטית (Halictus) – דומה מבחינות רבות לסוג חריצית, אשר פוצל ממנו בעבר.
משפחה קטנה של דבורים קצרות-לשון, מונה כ-150 מינים.
מחקר פילוגנטי מ-2006 מתייחס למשפחה זו כאל קבוצה פָּרָפילטית שכוללת למעשה שלוש משפחות שונות, שאחת מהן היא (על פי המחקר) הקדומה ביותר בין כל משפחות הדבורים.
בישראל קיימים רק 5 מינים, מ-2 סוגים שונים:
דזיפודה (Dasypoda) – דבורים בינוניות עד גדולות.
הנקבות בעלות רגליים אחוריות שעירות במיוחד, המאפשרות איסוף כמות רבה של אבקה במשך גיחה יחידה מהקן.
מליטה (Melitta) – דבורים דומות במראן לאנדרנות.
משפחה גדולה של דבורים ארוכות-לשון, מונה כ-4,000 מינים.
מאפיין חשוב של המשפחה הוא מיקומם יוצא-הדופן של איברי איסוף האבקה בנקבות – על צידה התחתון של הבטן, ולא על הרגליים האחוריות כמו בשאר המשפחות.
משפחה זו מתאפיינת במגוון רחב במיוחד של התנהגויות ומצעי קינון.
הקינון יכול להיות באדמה, בחורים בסלעים, בגבעולים חלולים, בתוך קונכיות ריקות של שבלולים, במבני בוץ שהדבורה בונה בעצמה, ועוד.
מינים רבים מרפדים את דפנות הקן בחומרים שונים, לרוב ממקור צמחי, כגון עלים חתוכים לפיסות קטנות או טחונים לעיסה דביקה, שערות צמריות, שרף, ועוד.
המשפחה נחלקת למספר תת-משפחות ושבטים, להלן יוצגו החשובים שבהם, הקיימים גם בישראל.
כולל שלושה סוגים, בישראל מופיע סוג אחד:
Lithurgus – סוג המקנן בעצים.
דבורים אלו מתאפיינות בגוף קירח ברובו ועם פּספּוס בולט על גב הבטן בצבע צהוב, אדום או לבן.
הקינון הוא לרוב על מצע חשוף או בתוך חללים קיימים (כגון מחילות או קונכיות נטושות), לעיתים רחוקות במחילות שהדבורה חופרת בעצמה.
תאי הקינון מכילים, בהתאם לטקסון, מגוון רב של חומרים שונים אותם אוספת הנקבה מחוץ לקן – שרף, שערות צמחיות, גזרי עלים, פיסות אבן או אדמה, וכולי.
צמרנית (Anthidium) – דבורים בעלות פספוס שחור-צהוב, המרפדות את קִניהן בשערות צמריות ממקורות שונים, בעיקר צמחים מסוימים.
סטליס (Stelis) – דבורים טפיליות
שבט מגוון במיוחד מבחינת אסטרטגיות הקינון.
אוסמיה (Osmia) – סוג גדול ונפוץ, בעל מגוון גדול במיוחד של אסטרטגיות קינון.
הופליטיס (Hoplitis) – סוג גדול ונפוץ הקרוב לאוסמיה, גם הוא בעל מגוון גדול במיוחד של אסטרטגיות קינון.
Haetosmia – סוג של דבורים קטנות המונה שלושה מינים בלבד, מתוכם שניים מיוצגים בישראל.
הנקבות אוליגולקטיות על מינים שונים של עוקץ-עקרב.
צליוקסיס (Coelioxys) – דבורים טפיליות (הפונדקאים הם לרוב מהסוג גזרנית).
גזרנית (Megachile; כולל גם את תת-הסוג בנאית, Chalicodoma) – דבורים קטנות עד גדולות.
מקור שם הסוג בתכונתן של נקבות מינים רבים לגזור בלסתותיהן חתיכות מעלים של צמחים שונים, ולרפד בהם את קִניהן.
הנקבות של תת-הסוג בנאית, לעומת זאת, בונות קִנים מבוץ ואינן מרפדות אותם בגזרי עלים.
Ochreriades – סוג של דבורים מוארכות מאוד המונה שני מינים בלבד, רק אחד מהם מיוצג בישראל.
הנקבות אוליגולקטיות על צמחי משפחת השפתניים, בייחוד גלונית מצויה ובר-גביע חלק.
המשפחה הגדולה והמגוונת ביותר, דבורים ארוכות-לשון, כ-5,700 מינים.
משפחה זו כוללת את הדבורים המוכרות ביותר, כגון דבורת הדבש, הבומבוס ודבורת-העץ.
דבורי הדבש והדבורים חסרות-העוקץ, הנכללות במשפחה זו, הן גם הדבורים בעלות החברתיות המפותחת ביותר.
משפחת המדרוניתיים (Anthophoridae), שהוכרה בעבר, בוטלה ומוזגה אף היא אל תוך הדבוריים.
המשפחה מחולקת לשלוש תת-משפחות, להלן:
דבורת-עץ (Xylocopa; כולל גם את תת-הסוג צלפונית, Proxylocopa) – סוג של דבורים גדולות ונפוצות המקננות על-פי רוב בגזעי עצים או בקנים חלולים.
צרטינה (Ceratina) – דבורים קטנות בעלות ברק מתכתי, המקננות בגבעולים חלולים.
Exoneuridia – דומות לצרטינה, נפוצות רק בצפון הארץ.
תת-משפחה זו כוללת אך ורק מינים קלפטופרזיטיים, והיא מהווה את הטקסון הגדול והמגוון ביותר של דבורים טפיליות.
טווח הפונדקאים אף הוא רחב ביותר.
הנקבה מטילה את ביציה בתאים שעדיין לא נסגרו, בזמן שדיירת הקן יוצאת לגיחת איסוף צוף ואבקה להכנת לחם הדבורים.
הביצים קטנות ומוסתרות בתוך דופן התא, ובחלק מהסוגים דופן הביצה בעלת צורה המשתלבת היטב עם דופן התא, לצורך הסוואתה.
הדרגה הראשונה של הזחל הטפיל מצוידת בזוג לסתות קשיחות, בעזרתן הזחל הטפיל הראשון שבוקע הורג את הביצה של הפונדקאי, וכן ביצים נוספות של הטפיל הנמצאות באותו התא.
בישראל קיימים שמונה סוגים של Nomadinae, בהתאם לפונדקאים הקיימים באזור:
הסוג נומדה (Nomada) הוא הסוג הגדול ביותר של דבורים טפיליות.
מספר המינים הרב עבר התאמות למגוון עצום של פונדקאים.
לדבורים אלו מראה המזכיר צרעה, הן קרחות ולעיתים קרובות עם צבעי חום, אדום וצהוב.
קבוצת הדבורים המפותחת והמתקדמת ביותר; מהווה קבוצה פָּרָפילטית.
Ancyla – דבורים נדירות ביותר, אוליגולקטיות על משפחת הסוככיים.
Tarsalia – דבורים נדירות מאוד.
Cubitalia – דבורים נדירות מאוד.
מחושית (Eucera) – סוג נפוץ של דבורים בינוניות עד גדולות.
מקור שם הסוג במחושים הארוכים של הזכרים, לעיתים כאורך הגוף עצמו ואף יותר.
בישראל המחושית פעילה מסוף החורף ועד תחילת הקיץ, והיא אחד הסוגים הנפוצים בתקופה זו.
הזכרים נצפים לעיתים קרובות כשהם ישנים בפרחים שונים, כגון פשתה שעירה, צבעוני ההרים, ועוד.
מינים מסוימים של צמחים מסתמכים על לינת הזכרים בפרחיהם לצורך האבקתם, למשל אירוסי ההיכל והסחלב שפתן מצוי.
טטרלוניה (Tetralonia) – סוג קרוב למחושית.
מדרונית (Anthophora) – דבורים בינוניות עד גדולות, הניכרות בתעופה מהירה ולשון ארוכה במיוחד.
מאביקות חשובות ביותר של צמחי בר רבים בישראל.
Amegilla – סוג קרוב למדרונית, מאופיין בפספוס שחור-לבן בולט על הבטן.
Habropoda – סוג קרוב למדרונית.
מלקטה (Melecta) – דבורים טפיליות, שעירות, בצבעי שחור-לבן.
תיראוס (Thyreus) – דבורים טפיליות, בצבעי שחור-לבן.
בומבוס (Bombus) – דבורים גדולות ושעירות, מאביקות חשובות של צמחי בר וגידולים חקלאיים באזורים רבים בעולם.
דבורת-הדבש (Apis) – הסוג החשוב ביותר לאדם, המשמש לייצור דבש ולהאבקת גידולים חקלאיים.
אורח חייו הוא חברתי באופן מלא – קיימת חלוקת תפקידים ברורה בין פרטי המושבה (חלוקה לקסטות), כאשר רק המלכה יכולה להוליד נקבות.
הקבוצות שאינן נפוצות בישראל, כוללות שני שבטים ייחודיים של Apinae הנפוצים בעיקר באזורים הטרופיים:
דבורים חסרות-עוקץ (Meliponini) – דבורים חברתיות שאיבדו במהלך האבולוציה את מנגנון ההגנה של העוקץ.
במקום זאת, אחת הדרכים שלהן להרתיע אויבים היא על ידי נשיכה.
דבורים אלה מייצרות דבש שהוא שונה מאוד במרקם ובטעם מהדבש המוכר של דבורת הדבש.
בקרב הילידים של יבשת אמריקה התפתחה מסורת של גידול דבורים אלו ורדיית הדבש שלהן, אולם מסורת זו נמצאת כיום על סף הכחדה.
דבורי הסחלבים (Euglossini) – שבט המאופיין באורח חיים סימביוטי ייחודי בין זכרי הדבורים לבין מינים שונים של סחלבים.
סחלבים שעברו אדפטציה להאבקה על ידי דבורי סחלבים, מייצרים חומרי ריח שונים אותם אוספים זכרי הדבורים בתוך מבנה מיוחד המצוי על רגליהם האחוריות.
עדיין לא ברור כיום מדוע חומרי הריח נחוצים לדבורי הסחלבים, אם כי ברור כי זהו הגמול המושך אותן אל פרחי הסחלבים – גמול שאינו רלוונטי כמעט בטקסונים אחרים של דבורים.
דבורית שרגל היא דוקומנטריסטית ישראלית.
לפני כן הייתה עיתונאית ובלוגרית, הידועה בזכות כתיבתה בבלוג "ולווט אנדרגראונד" , שעסק במתרחש באמצעי התקשורת בישראל.
דבורית שרגל גדלה בפתח תקווה.
היא החלה את דרכה העיתונאית בעיתון "חדשות" ב-1987. בהמשך עברה לערוך ב"עיתון תל אביב", ומשם ל"מעריב", כעורכת משותפת של המקומון "זמן תל אביב", ולאחר מכן כעורכת בכירה ב"נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל".
במקביל החלה לכתוב ביקורות קולנוע לשבועון "רייטינג", ולאחר מכן הייתה גם סגנית העורך.
את דרכה בעיתונות סיימה באוגוסט 2007. לאחר מכן, עד כמחצית 2008 ערכה את אתר תוכן-הגולשים "תפוז".
שרגל בחרה שלא להינשא ולא ללדת ילדים, וב-2 באוגוסט 2006 פרסמה מאמר אישי וביקורתי בנושא במוסף "שבתות וחגים" של ידיעות אחרונות, בו סיפרה כי כבר בגיל 6 הגיעה להחלטה זו.
ארבעה ימים לאחר פרסום הכתבה, פרסמה שרגל את המאמר במהדורה מורחבת בבלוג האישי שלה תחת הכותרת "לא רוצה, גרסת הבמאי".
"ולווט אנדרגראונד" נפתח ב-31 בדצמבר 2005 באתר ישרא-בלוג והחל כבלוג אנונימי מאת כותבת הנושאת כינוי הזהה לשמו של הבלוג.
ביוני 2006 חשפה הכותבת את זהותה – דבורית שרגל, מבקרת הקולנוע במגזין הבידור "רייטינג".
שלושה חודשים לפני כן, עוד לפני שנחשפה, נבחרה ולווט אנדרגראונד לאשת השנה של הרשת הישראלית באתר nrg.
קצב הפוסטים בבלוג היה יומי וכלל בעיקר ביקורות על פרסומים בעיתונות המודפסת ובאתרי האינטרנט.
מדי סוף שבוע התפרסם פוסט הנקרא "אצבעות שחורות", סקירת מוספי השבת בעיתונות המודפסת, או כמו שמוגדר בבלוג, "2,200 מילה המנופקות בסופי שבוע אחרי חריש של 3.5 קילו נייר מאיכות גרועה".
ב-2 באוגוסט 2006 עבר הבלוג לזירת הבלוגים שהקים "TheMarker" ולאחר מכן לרשת החברתית "The Marker Cafe".
ב-16 בדצמבר 2008 העבירה שרגל את הבלוג לזירת הבלוגים של orangetime, מיזם התוכן של חברת הסלולר אורנג', וב-3 ביוני 2010 עבר הבלוג לאתר "אייס".
ב-25 בפברואר 2011 הסתיים החוזה בין "אייס" לבין שרגל, ומאז מופיעים הפוסטים שלה באתר שלה.
בינואר 2012 זכתה שרגל בפרס הישראלי לביקורת התקשורת מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת.
במאי 2015 הודיעה על פרישתה מכתיבת "ולווט אנדרגראונד" ומאז, נכון ל-2021, היא מפרסמת בו פעם בשנה.
בדצמבר 2014 יצא לאקרנים סרטה הדוקומנטרי של שרגל, "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן?", העוסק בחיפוש אחר גיבורי סדרת הספרים "ילדי העולם", שכתבו בין היתר אלי יאנס ואסטריד לינדגרן, וצילמה חנה ריבקין-בריק.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר לשנת 2015. לצורך הפקת הסרט נעזרה שרגל במימון המונים לאחר שלא קיבלה מימון מגופי התמיכה המרכזיים לקולנוע ישראלי.
הצלחת הסרט וגורמים נוספים הביאו להוצאה לאור מחודשת של שבעה מספרי סדרת "ילדי העולם" שצילמה ריבקין-בריק: "אלה-קרי הילדה מלפלנד", "נוריקו-סאן הילדה מיפן", "דירק הילד מהולנד", "סיאה הילדה מאפריקה", "לילבס ילדת הקרקס", "נואי הילדה מתאילנד" ו"גנט הילדה מאתיופיה" וכן את הספר השמיני, "הרפתקה במדבר".
הקרנת הבכורה של סרט ההמשך "אפריקה!", התקיימה ב-8 ביולי 2016.
שני הסרטים הפכו לטרילוגיה עם השלמת הסרט השלישי, "איפה לילבס ילדת הקרקס ומה קרה בהונולולו?", שבכורתו התקיימה באוקטובר 2017.
במאי 2016 השלימה שרגל את סרט התעודה "כדור בגב", ששודר ביום הזיכרון לחללי צה"ל בשידורי קשת.
ב-2021 יצא לאור הסרט "עלילות תלמי המנגב וחיים הזורק החוצה" העוסק בתמונות יפואיות בהפקתה ביחד עם אורי רותם.
ב 2023 יצא לאור הסרט "לחיות כאילו יש מחר", במרכזו נעם רוזנבוים, צעירה שהתמודדה עם מחלת הסרטן.
לאחר מותה הגיעו להלוויה ושבעה אלפי זָרים, שתועדו שבעה ימים מבוקר ועד ערב.
הפגישות סייעו למשפחה להתמודד עם האבל הסרט מתעד את השבעה.
ב-2025 יצא הספר של שרגל "אם יש לה מצלמה ביד היא לא מפחדת" על חייה, משפחתה והיקף עבודתה של ריבקין-בריק.
הספר הופק על ידי "כריכה - סוכנות לסופרים" והוא כולל בין היתר תצלומים ייחודיים וחילופי מכתבים בין ריבקין-בריק לאחותה יוג'יני סודרברג פרלס.
דבח (מבוטא גם כ: אזבה או אדחבה) היה מלך ממלכת אקסום בשנים 230 ~ 240 לערך.
הוא ובנו גרמט ידועים מכתובת דרום ערבית שמזכירה את שמיר, מלך דו-רייאדן וחימר מבקשים את עזרתו נגד המלכים הסבאים.
bornmuelleri) היא גאופיט ממשפחת הסחלביים.
אורך עמוד התפרחת הוא 15–50 ס"מ ויותר.
בתפרחת 3–15 פרחים חסרי דורבן.
על השפית, ככל שאר בני הסוג, מצוירת דמות דבורה, ובמרכז השפית ישנו כתם דמוי האות האנגלית H.
אורך השפית הוא בערך סנטימטר אחד.
לדבורנית הנאה אין בית גידול מועדף.
מאביקיה הם זכרי דבורים שהצמח מרמה.
הדבורנית הנאה נפוצה במזרח התיכון ובעיראק.
תפוצתה של הדבורנית הנאה בישראל כוללת את הרי יהודה, השומרון, הכרמל, הגליל וסביבתו והחרמון; אך ניתן למצוא את המין הזה בעיקר ב"גבעת ההגנה" בכרמל, הר אדיר בגליל העליון, הר הטייסים בהרי יהודה, וריכוז קטן ב"שביל הפסגה" בהר מירון.
דבורנית הקטיפה (שם מדעי: Ophrys Sphegodes) גאופיט בעל פקעת ממשפחת הסחלביים.
דבורנית הקטיפה מופיעה בחבל הים תיכוני, ובארץ באזור ההר והשפלה.
זהו מין נדיר למדי, הצומח במעט אתרים ולרוב בפרטים בודדים.
היא צומחת על אדמת חוואר וקירטון, באזורי בתה, גריגה וחורש וכן ביערות אורנים.
במרכז השפית הכהה מצויים שני פסי אורך מקבילים שצבעם כחול מתכתי מבהיק.
לשפית עצמה יש לעיתים צורת ביצה הפוכה, ולעיתים צורה של משולש מחודד.
עלי העטיף ירוקים עם פסים חומים וגבעול התפרחת מכיל 3-15 פרחים ומתנשא לגובה של עד 70 ס"מ.
כנראה שיש מספר תת-מינים של המין דבורנית הקטיפה.
זמן הפריחה בארץ ישראל: פברואר, מרץ, ואפריל.
דבורנית צהובה (שם מדעי: Ophrys lutea) היא גאופיט בעל פקעת ממשפחת הסחלביים.
מופיעה בכל החבל ההררי הים תיכוני.
בארץ ישראל צומח תת-המין Ophrys lutea galilaea הצומח רק בארץ, בסוריה ובלבנון.
על השפית שרטוט חום דמוי אגרטל עם צוואר דק, מוקף בשוליים קרחים ירוקים-צהובים.
אורך עמוד התפרחת 7-30 ס"מ, מספר הפרחים 2-12. הפרח חסר דורבן.
זמן הפריחה הוא מפברואר עד אפריל.
דבורנית צהובה יוצרת בני כלאיים עם דבורנית דינסמור.
דבורת-עץ (שם מדעי: Xylocopa), המכונה לעיתים בטעות בשם "דַּבּוּר", היא סוג של דבורה גדולה ממשפחת הדבוריים.
הסוג מונה כ-31 תתי-סוגים וכ-400 מינים הנפוצים בכל היבשות למעט אנטארקטיקה, מתוכם תשעה מינים בישראל.
מרבית המינים בסוג מקננים בחומר צמחי מת, בייחוד עצים, ומכאן שם הסוג.
לדבורי העץ גוף גדול ושמנמן, באורך 13 עד 30 מילימטרים.
רבים מבלבלים בינן לבין דבורי הבומבוס, השייכות לסוג אחר, ובעלות אורח חיים שונה מהותית.
במינים רבים קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת, כאשר לנקבה צבעים כהים, ואילו לזכרים פלומה של שערות בהירות; בישראל תכונה זו קיימת בדבורת-העץ הצהובה.
מרבית המינים של דבורי העץ מקננים בעצה.
פתח הכניסה לרוב מסתעף למחילות המקבילות לסיבי העץ, מהן מסתעפים תאי קינון דמויי חבית.
המחילות ותאי הקינון אינם מרופדים.
מינים מסוימים (כגון דבורת-העץ העדינה) מקננים בגבעולים חלולים או מצעים המדמים אותם.
המינים בתת-הסוג צלפונית מקננים באדמה.
לדבורי העץ אורח חיים המהווה שלב מוקדם במעבר מיחידאיות לחברתיות.
בוגרים צעירים מואכלים דרך קבע על ידי האם, ולעיתים קרובות ישנן אינטראקציות חברתיות בין האם לבנותיה הנשארות בקן האם.
האם מטילה מספר קטן של ביצים (כעשר), שהן יוצאות דופן בגודלן הרב יחסית לטקסונים אחרים של דבורים; תכונות אלו קשורות לטיפול האימהי הרב הניתן לצאצאים.
מחקר מפורט אודות אורח החיים ויחסי הגומלין בין הפרטים נעשה בדבורת-העץ הצהובה על ידי פרופ' אברהם חפץ ועמיתיו מאוניברסיטת תל אביב.
אנשים רבים נרתעים מדבורי העץ בגלל גודלן, מהירות התעופה שלהן והזמזום החזק שהן משמיעות בתעופה, אך מדובר במין רגוע ולא אגרסיבי, שלא ימהר לעקוץ ועקיצתו חלשה יותר משל דבורת הדבש.
כשאר בני משפחת הדבוריים, לדבורי העץ חדק בעל מבנה אופייני לדבורים ארוכות-לשון.
אולם בהשוואה לדבורים אחרות מקבוצה זו, לשונן של דבורי העץ קצרה יחסית.
בנוסף, אחד מחלקי החדק, ה-Galea, בעל מבנה קשיח וצורת להב.
לתכונות אלה של החדק חשיבות רבה מבחינת יחסי הגומלין בין דבורי העץ לפרחים.
למינים רבים של צמחים יש פרחים צינוריים ארוכים המאפשרים רק לבעלי חדק ארוך להגיע אל הצוף שבבסיסם (למשל, דבורי מדרונית או רפרפים).
דבורי העץ, לעומת זאת, מנקבות חורים בכותרת הצינורית של הפרח על-מנת להגיע אל הצוף מבחוץ, התנהגות המכונה שדידת צוף.
התנהגות זו בדרך-כלל מזיקה לצמח, משום שהיא אינה מאביקה את הפרחים ואף גוזלת את הגמול (הצוף) המיועד למאביקים ה"לגיטימיים".
יתרה מזאת, חרקים מסוימים הנוהגים לבקר בפרחים בצורה "לגיטימית" ולהאביק אותם, לעיתים מנצלים את החורים בפרחים שכבר נוקבו על ידי דבורי עץ, וכך תרומתם להאבקה יורדת - התנהגות המכונה שדידת צוף שניונית (Secondary Nectar Roberry), ונפוצה בדבורי דבש.
דבורי עץ מהוות מאביקות לגיטימיות וחשובות של מספר מיני צמחים, בעלי פרחים שאינם צינוריים מהסוג שתואר לעיל.
בין השאר, הן נחשבות למאביק הבלעדי של פרחי פתילת-המדבר הגדולה (תפוח סדום), והן המאביק העיקרי של אחירותם החורש ומינים מסוימים של שעונית.
בישראל נפוצים שבעה מינים של דבורי-עץ המוכרים כמקיימים אוכלוסיות קבע.
שני מינים נוספים נאספו פעמים ספורות בקצוות הארץ, שם הם מגיעים לקצה תחום תפוצתם העולמי, והוגדרו רק לאחרונה על ידי ד"ר משה גרשון; ייתכן שהם רק מזדמנים בישראל, ואינם מקיימים אוכלוסיות קבועות.
מתוך שבעת המינים הנפוצים, ארבעה מינים הם בצבע שחור-כחול מתכתי, וקשה להבדיל ביניהם.
למין החמישי, דבורת-העץ הצהובה, צבעים בהירים המקלים על זיהויו.
שני מינים נוספים הם של צלפוניות, הפעילות רק בשעות בין הערביים, ולכן לא מרבים לראותן; לצלפוניות צבע חום.
היא נפוצה בכל אירופה ובמערב אסיה, וחודרת מעט לצפון אפריקה.
בישראל היא נפוצה בצפון ומרכז הארץ, בעיקר בשדרת ההר.
הדבורים מקננות בעצה מתה מכל סוג שהוא, כולל עמודים, גדרות, ועצים מאובנים; ייתכן שקיים גם קינון בגבעולים כגון חזרן (במבוק).
הזכר שחור עם פלומה אפורה על גב החזה, המורכבת משערות שחורות ולבנות.
שני הפרקים הלפני-אחרונים במחושי הזכר הם בצבע אדום.
פרקים אלה באים במגע עם מחושי הנקבה בזמן ההזדווגות, וככל הנראה הצבע האדום קשור להתנהגות זו.
הפרחים המשוחרים מגוונים ביותר, בייחוד פרפרניים ושפתניים.
בצרפת תועדה העדפה לפרחי טופח, ויסטריה, אזוביון ומרווה.
דבורת-עץ צפונית Xylocopa (Xylocopa) valga Gerstaecker, 1872 דומה במאפיינים רבים לדבורת-עץ סגולה, אולם נחקרה פחות.
היא נפוצה בדרום ומרכז אירופה עם חדירה לצפון אפריקה, ובמערב ומרכז אסיה.
בישראל נפוצה בעיקר בחרמון, נדירה מאוד מחוץ לחרמון בצפון ומרכז הארץ.
במין זה שני הזוויגים שחורים לגמרי.
בישראל מין זה נפוץ בנגב, בערבה ולאורך הבקעה עד הגולן.
הזכר שחור עם שערות לבנות על הפנים.
דבורת-עץ עדינה (Xylocopa (Copoxyla) iris (Christ, 1791 היא דבורת-העץ הקטנה ביותר מבין המינים שבישראל.
המין נפוץ במרכז ודרום אירופה וחודר לצפון אפריקה, וכן במערב אסיה.
בישראל נפוץ בצפון ומרכז הארץ.
למין זה צבע כחול-שחור מתכתי; לזכרים פלומה אפורה על גב החזה.
המין מקנן בגבעולים מתים וחלולים של צמחים שונים, כגון כלך, שומר, עירית, לענה שיחנית, קרדה, חמנית, תירס, ועוד.
צמחי השיחור מגוונים ביותר, בעיקר פרפרניים, שפתניים ומורכבים.
ביוון ואיטליה גדלים שני מיני דבורנית המושכים אליהם את זכרי דבורת-העץ העדינה, על ידי חיקוי פרומוני המין של הנקבה.
דבורת-העץ העדינה היא ככל הנראה המאביק היחיד של דבורניות אלו.
דבורת-עץ צהובה Xylocopa (Koptortosoma) pubescens Spinola, 1838 - למין זה תפוצה טרופית רחבה המשתרעת על צפון ומרכז אפריקה ודרום אסיה.
בישראל הוא נפוץ בכל חלקי הארץ למעט בהרים הגבוהים.
מין זה נפוץ במיוחד בישראל באזורים מיושבים, והוא נצפה לעיתים קרובות משחר על מינים שונים של צמחי תרבות.
הנקבה שחורה עם פלומה צהובה על גב החזה, ואילו הזכר מכוסה כולו פלומה בצבע חאקי.
המין מקנן גם בעצים מתים וגם בגבעולים חלולים, כגון מקלות במבוק.
אורח החיים של מין זה נחקר רבות, בין השאר על ידי קבוצת חוקרים מאוניברסיטת תל אביב.
תת-הסוג Koptortosoma אליו משתייך מין זה, מתאפיין בכיס מיוחד (המכונה acarinarium) בגב הנקבה בו משתכנות אקריות מהסוג Dinogamasus.
מניחים כי אקריות אלה מקיימות סימביוזה עם דבורי-העץ; האקריות ניזונות משיירים שונים בתוך הקן, וכך שומרות על ניקיונו ומונעות את קילקול לחם הדבורים.
הנקבה של דבורת-העץ הצהובה דומה במקצת לבומבוס האדמה.
לדבורת-העץ הצהובה בטן שחורה די קירחת וחזה מכוסה בשערות צהובות.
בבומבוס האדמה גם הבטן וגם החזה שעירים מאוד, ולעיתים קרובות נראים כחלק אחד מאוחה.
יש לה שני פסים רוחביים של שערות צהובות, אחד על גב החזה ואחד על גב הבטן, ועוד פס של שערות לבנות בקצה הבטן.
קיים דמיון מסוים בין בומבוס האדמה לבין דבורי-העץ מבחינת צמחי השיחור המועדפים והנטייה לשדוד צוף; אולם במאפיינים אחרים של אורחות החיים קיימים הבדלים מהותיים.
בומבוס האדמה היא דבורה חברתית המקננת באדמה, ואילו דבורי-העץ הן דבורים יחידאיות (עם סימני חברתיות) המקננות בעצים וגבעולים.
צלפונית Proxylocopa Hedicke (מכונה גם "דבורת הצלף", "דבורת הדמדומים") היא תת-סוג של דבורי-עץ המונה 13 מינים, בעל מאפיינים רבים השונים משאר דבורי-העץ; בעבר אף נחשב לסוג נפרד.
הצלפוניות נפוצות באזורים יובשניים במרכז ומערב אסיה, וחודרות לדרום-מזרח אירופה עד יוון ואלבניה, וכן לחצי-האי סיני.
הצלפוניות מרבות לשחר על פרחי הסוג צלף, ומכאן שמן.
לפחות חלק ממיני הצלפוניות (ובכללם המינים שבישראל) פעילים בעיקר בשעות בין ערביים; למינים מסוימים אף ישנן עיניות מוגדלות, המסייעות לראיית לילה.
הצלפוניות מקננות באדמה, ומרפדות את דפנות תאי הקן בהפרשת בלוטת דופור, האוטמת אותם לכניסת לחות.
כמו דבורים אחרות המקננות באדמה, רגליהן האחוריות מצוידות בלוחית המכונה Basitibial plate, העוזרת בהתקדמות בתוך המחילה.
תכונת הקינון באדמה גרמה לחוקרים בעבר לראות בצלפוניות סוג עצמאי, המייצג שלב קדום יותר לדבורי העץ, המקננות בחומר צמחי.
אולם מחקרים חדשים יותר, שכללו השוואות מורפולוגיות ומולקולריות, הגיעו למסקנה שמקורה של הצלפונית בדבורי-עץ שקיננו בעצים, וככל הנראה עקב מיעוט העצים באזורים יובשניים, חזרו למצב הקדמוני יותר של קינון באדמה.
צלפונית מפוספסת Xylocopa olivieri Lepeletier, 1841 - מין זה נפוץ ממרכז אסיה ועד דרום-מזרח אירופה.
בישראל הוא נפוץ בצפון ומרכז הארץ.
למין זה צבע חום עם פסים דקים של שערות צהבהבות על גב החזה.
לזכרים לוחית על-שפתית (clypeus) בצבע לבן-צהוב.
צלפונית חומה Xylocopa rufa Friese, 1901 - מין זה נפוץ ממרכז אסיה עד חצי-האי סיני.
בישראל הוא נפוץ בדרום ומרכז הארץ.
המראה דומה לצלפונית מפוספסת, אך גב החזה חום לגמרי ללא פספוס בהיר.
Xylocopa (Ctenoxylocopa) ustulata Smith, 1854 - מין זה נפוץ בצפון אפריקה ובדרום חצי-האי ערב, וחודר לישראל באזור אילת.
בתוך תחומי ישראל נאספו שני פרטים.
המין קרוב ודומה במראהו לדבורת-עץ שחורה.
Xylocopa (Xylocopa) varentzowi Morawitz, 1895 - מין זה נפוץ במערב אסיה, וחודר לישראל מצפון.
המין קרוב ודומה במראהו לדבורת-עץ סגולה וצפונית.
דבורה תומר היא מנהלת ישראלית לשעבר.
הייתה קצינת ח"ן ראשית בשנים 1973-1970. לאחר שחרורה שימשה בתפקידי בכירים בבנק הפועלים.
נולדה בפולין לבית נירנברג (בהמשך ניר) ועלתה עם הוריה לארץ ישראל בגיל שנה.
למדה בבית ספר יסודי לבנות בנווה צדק ותיכון, תחילה בגימנסיה הרצליה ולאחר מכן במגמה ריאלית בתיכון עירוני א' בתל אביב.
הצטרפה ל במסגרת הגדנ"ע של בתי הספר ושימשה כקשרית וכתצפיתנית אוויר באזור תל אביב במלחמת העצמאות.
בין סיום לימודיה ובין הגיוס החלה ללמוד כלכלה.
התגייסה לצה"ל ב-1950 ובראשית 1952 סיימה קורס קצינות וקורס שלישות לקצינים.
במהלך שנות שירותה למדה באוניברסיטת תל אביב עד לדרגת מוסמך בכלכלה ומשפט.
ב-1955 עברה ללשכת היועץ הכספי לרמטכ"ל ושם התקדמה בתפקידים עד שבפברואר 1970 הוענקה לה דרגת אל"ם.
במקביל לתפקידה בצה"ל, שימשה גם במשרד הביטחון כעוזרת ראשית לסגן המנהל הכללי לענייני כלכלה ומשק.
מ-1965 שימשה כסגנית ראש האגף לתקציבים במשרד הביטחון.
ב-1970 בהשפעת הרמטכ"ל, חיים בר לב, מונתה לקצינת ח"ן ראשית.
הראשונה שלא הגיעה לתפקיד זה תוך התקדמות בחיל הנשים והראשונה שלא שירתה בחיל העזר לנשים בצבא הבריטי.
למרות חזותה הנוקשה והקפדנית, הביאה תומר למהפכה בחיל הנשים בהתייחסות לנשיות החיילות.
היא אפשרה לחיילות ללבוש חצאיות שסווגו כ"מיני", היא החליפה את נעלי הגולדה בנעליים מעודנות יותר וחוקי השיער הוקלו.
הוגברה ההסברה המינית והנשית ונערכו אירועים שעסקו בטיפוח העור ובקוסמטיקה.
ניתן עידוד לפנייה לפסיכולוגיות ולרופאות, וזאת, למרות ביקורת שנמתחה עליה מתוך הצבא ומחוצה לו.
לאחר סיום תפקידה ב-1 ביולי 1973, תכננה להתחיל בלימודי מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב,, אולם בפרוץ מלחמת יום הכיפורים הוקמה יחידה שהיא עמדה בראשה במשך חודשיים, שמטרתה הייתה לקשר בין צה"ל ובין אלף משפחות של נעדרים במלחמה.
היא החלה לעבוד בבנק הפועלים והתקדמה לתפקידי ניהול בכירים: מנהלת בנק משכן, סמנכ"לית ואחראית על תחום כוח האדם ומבקרת הפנים הראשית של הבנק.
בתפקידה כמבקרת הבנק הואשמה ועמדה לדין בפרשת הרצת המניות של אילון צברי.
נטען כי בתגובה לאותה דרישה טלפונית, שלחה המערערת באמצעות שניים מעובדיה מסמך משוכתב ממנו הושמטו נתונים מסוימים וכן הנחתה את עובדיה לגבי אופן שיתוף הפעולה בינם לבין אנשי הרשות.
בעקבות האישום נגדה התפטרה תומר מתפקידיה בבנק.
היא הורשעה בבית המשפט השלום בעבירות של שיבוש הליכי משפט ושל אי קיום דרישה על פי שני סעיפים בחוק ניירות ערך.
היא ערערה לבית המשפט המחוזי, שם זוכתה ב-1999 - זיכוי מחמת הספק על ידי שני שופטים וזיכוי מלא על ידי שופט אחד.
בשנים 2008-1975 שימשה כנשיאת ארגון נשות אורט, כולל התפקידים: חברת האספה הכללית, חברת דירקטוריון הרשת ויו"ר ועדת כספים של הדירקטוריון.
ב-2020 הוענקה לה תעודת הוקרה מיוחדת - יקירת אורט ישראל, על כך ש"פעלה רבות לקידום החינוך הטכנולוגי ולקידום תלמידי ותלמידות אורט, תוך שימת-דגש על שוויון מגדרי וקידום נשים למקצועות טכנולוגיים-מדעיים.".
כמו כן, הייתה במשך שנים רבות חברה בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון {כולל תפקיד סגנית היו"ר).
בנוסף, חברת הוועדה הממלכתית למעמד האשה, חברה בנשיאות מועצת ארגוני הנשים, חברה במועצה לקידום האשה במדע וטכנולוגיה, חברה בוועדה הממלכתית לשיפור מעמד הנשים, יו"ר ועדת הכספים של לשכת המבקרים הפנימיים בישראל וחברה במועצה ובהנהלת התזמורת הקאמרית הישראלית.
הייתה נשואה מ-1954 ועד מותו ב-2018 לאלי תומר, מהנדס בנין, והיא אם לבת ולבן.
דברה קיי "דבי" אלן היא שחקנית, כוריאוגרפית, במאית ומפיקה אמריקאית.
אלן היא זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1981 על משחקה בסדרת הטלוויזיה "תהילה" ושלושה פרסי אמי על עבודה כוריאוגרפית.
בתם השלישית של ויויאן וארתור אנדרו אלן.
אחותה הגדולה היא כוכבת הסדרה "משפחת קוסבי" פלישיה רשאד.
אלן היא בוגרת אוניברסיטת הווארד עם תואר בספרות יוונית.
היא בעלת תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת הווארד ובית הספר לאמנות של קרוליינה הצפונית.
בשנת 1980, לאחר שהועמדה לפרס טוני על הופעתה במחזמר "סיפור הפרברים", לוהקה אלן על ידי הבמאי אלן פארקר לדרמה הקולנועית המוזיקלית "תהילה" לתפקיד המורה לריקוד לידיה גרנט.
תפקידה של אלן בסרט היה קטן ולא משמעותי אך מפיק הסרט דייוויד דה סילבה החליט ליצור בשנת 1982 גרסה טלוויזיונית לסרט, "תהילה" בה דמותה של לידיה גרנט הייתה לדמות הראשית.
אלן זכתה להערכה רבה על משחקה ועל עבודת הכוריאוגרפיה שעשתה עבור התוכנית.
היא קטפה את פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית וקיבלה 3 פרסי אמי בקטגוריית עבודת הכוריאוגרפיה הטובה ביותר.
בשנת 2009 השתתפה אלן ברימייק לסרט "תהילה" בתפקיד אנג'לה סימס, מנהלת בית הספר לאומנויות.
בשנת 1982 היא הופיעה בדרמה ההיסטורית "רגטיים" של הבמאי מילוש פורמן, בתפקיד הצעירה ההריונית שרה.
הסרט קיבל 8 מועמדויות לפרס אוסקר.
ב-2011 הצטרפה, החל מהעונה ה-6 לסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי" בתפקיד המנתחת האורולוגית ד"ר קתרין אייברי פוקס, שהופכת בהמשך למנהלת בית החולים.
ב-2018 החלה להופיע בסדרה "S.W.A.T." כאמו של הונדו (שמאר מור), תפקיד אותו מילאה לסירוגין במשך 5 עונות.
אלן ביימה והפיקה 15 פרקים בסדרה "תהילה" ולאחר מכן הפיקה את קומדיית המצבים של ביל קוסבי "עולם אחר".
בשנת 1997 הפיקה אלן ביחד עם סטיבן ספילברג את הדרמה ההוליוודית התקופתית המוערכת "אמיסטאד".
אלן ביימה מספר פרקים לסדרות הקומיות המצליחות "כולם שונאים את כריס", "כל כך רייבן" ו"חברות".
בין 2010 ל-2013 היא ביימה שישה פרקים עבור "האנטומיה של גריי".
ב-2008 ביימה הפקה למחזהו של טנסי ויליאמס "חתולה על גג פח לוהט" בתיאטרון ברודהרסט בניו יורק.
אלן נשואה לכדורסלן העבר, נורם ניקסון, אשר שיחק בלוס אנג'לס לייקרס.
להם שני ילדים: הרקדנית ויויאן ניקסון ושחקן הכדורסל נורמן אלראד ניקסון.
שנהסרטתפקידהערות1979הדג שהציל את פיטסבורגאולה1980תהילהלידיה גרנט1981רגטייםשרה1986Jo Jo Dancer, Your Life Is Callingמישל1994משלוח למחר איבון1995Out-of-Syncמניקוריסטיםבמאית ומפיקה1997אמיסטאדמפיקה2000Everything's Jakeספריה2001All About Youרות2001The Paintingברטה לי גילמוריצרן המנהיג2005Confessions of an Action Starעצמה / דייטי2007Tournament of Dreamsרונדה דילינס2009משלוח למחר גברת ג'קסון2009תהילהאנג'לה סימס2013A Star for Roseרוזמפיקה2020Dance Dreams: Hot Chocolate Nutcrackerעצמה
שנהסדרהתפקידהערות1976Good Timesדיאנה ביוקנן2 פרקים19773 Girls 3עצמה4 פרקים1977The Greatest Thing That Almost Happenedג'ולי סאטוןסרט טלוויזיה1979Roots: The Next Generationsנאן הייליפרק: "Part VI (1939–1950)"1979Ebony, Ivory & Jadeקלייר "אבוני" בריאנטסרט טלוויזיה1982Alice at the Palaceהמלכה האדומהסרט טלוויזיה1979–1983ספינת האהבהסלנה מור / ריסה מרלו3 פרקים (1979 (S02,E22); 1983 (S06,E18-E19)1983Women of San Quentinקרול פרימןסרט טלוויזיה1983Live...
דבורה קרתי דו (ספרדית: Deborah Carthy-Deu; נולדה ב-5 בינואר 1966) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה פוארטו ריקנית.
קרתי דו נולדה בסן חואן, אמה ניהלה בית ללימוד בלט ודוגמנות ואביה היה צלם.
מגיל צעיר החלה ללמוד בלט וכנערה לקחה שיעורי בלט בניו יורק בחופשות הקיץ ואף נבחנה לתיאטרון הבלט הלאומי של פוארטו ריקו.
בעת שהייתה סטודנטית לדרמה ומשחק באוניברסיטת פוארטו ריקו נבחרה למלכת היופי של סן חואן, בירת פוארו ריקו וחודש לאחר מכן זכתה בתואר הארצי מיס פוארטו ריקו ובטקס מיס תבל שנערך בארצות הברית זכתה במקום הראשון.
לאחר שטיילה בעולם כמיס תבל נשארה בארגנטינה שם שיחקה בטלנובלה מקומית ולאחר מכן עבדה כמנחה במספר ערוצי טלוויזיה.
היא עבדה זמן מה בתיאטרון ובקומדיות בטלוויזיה.
היא בעלת בית ספר המלמד בנות ונערות צעירות לפתח כישורים חברתיים והערכה עצמית.
קרתי לו הנחתה מספר פעמים את תחרות מיס פוארו ריקו ושימשה שופטת בתחרות מיס תבל בשנת 2003.
דבורה "דבי" שלטון היא שחקנית אמריקאית.
שלטון נולדה בוושינגטון הבירה וגדלה בנורפוק.
ב-1970 זכתה בתחרות מלכת היופי של וירג'יניה.
היא יצגה את וירג'יניה בתחרות מיס ארצות הברית וזכתה במקום הראשון.
השתתפה בתחרות מיס תבל ונבחרה לסגנית ראשונה של מיס פוארטו ריקו שזכתה בתואר.
לאחר מכן עברה לגור בניו יורק שם למדה משחק ודוגמנות והשתתפה בפרסומות לטלוויזיה.
במרץ 1974 היא הופיעה על שער המגזין פלייבוי.
ב-1984 שיחקה בסרט "תעתועי גוף" לצד מלאני גריפית'.
היא הופיעה בתפקידי אורח, בין היתר, בסדרות הטלוויזיה ספינת האהבה, חופשי על הבר וצוות לעניין.
שלטון ידועה מתפקידה כמנדי ווינקר, אחת המאהבות של ג'יי אר יואינג באופרת הסבון המצליחה דאלאס.
היא שיחקה את אחד התפקידים הראשיים בסדרה "הורד הצהוב" עם סיביל שפרד.
בשנים 1991 ו-1992 שימשה שלטון כפרשנית ומנחת משנה בתחרות מיס ארצות הברית.
ב-1971 היא נישאה לאזרח קובני ונולד להם בן ולאחר מכן התגרשה, ב-1977 היא התחתנה עם מפיק המוזיקה הישראלי שוקי לוי ונולדה לה בת והתגרשה פעם שנייה.
דבורי הדבש (שם מדעי: Apis) הן סוג של דבורים חברתיות ממשפחת הדבוריים, המונה שבעה מינים.
הסוג מאופיין בייצור ואחסון של דבש, ובהקמת מושבות רב-שנתיות בתוך קן שעווה המכונה כוורת.
מרבית מיני הסוג נפוצים באזור דרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה.
אחד המינים, דבורת-הדבש האירופית, התפשט באופן טבעי ברחבי העולם הישן (אסיה, אפריקה ואירופה), ובמאות השנים האחרונות הופץ על ידי האדם למרבית האזורים הממוזגים והטרופיים ברחבי כל העולם.
רוב המינים בסוג נוצלו על ידי השבטים והתרבויות המקומיות לצורך הפקת דבש ושעווה.
שניים מהם, דבורת-הדבש האירופית ודבורת-הדבש האסייתית, בויתו על ידי גידולם בתוך כוורות מעשה ידי אדם.
הכוורת כוללת בדרך כלל מלכה אחת, שהיא הנקבה הפוריה; זכרים פוריים שמופיעים באופן עונתי, ומספרם יכול להגיע לכמה אלפים; ועשרות אלפי פועלות עקרות.
הכוורת במינים הקדומים יותר של הסוג היא חלה יחידה הבנויה על מצע חשוף, כגון קיר או ענף עץ.
במינים המתקדמים יותר, הכוורת מכילה מספר חלות, ובנויה בחלל מוסתר כגון גזע עץ חלול או נקיק סלע.
הפועלות מפיקות שעווה מבלוטות מיוחדות, ובונות ממנה את החלה, הבנויה תאים תאים בצורת משושים.
חלק מהתאים מיועד לגידול הצאצאים, ובהם המלכה מטילה ביצה אחת בכל תא.
המלכה יכולה להפרות את הביצה או לא, בהתאם לסוג התא בו היא מטילה.
ביצים שלא הופרו יתפתחו לזכרים האפלואידים, ואילו ביצים מופרות יתפתחו לפועלות או מלכות דיפלואידיות.
הזחלים הצעירים מואכלים במזון מלכות המיוצר על ידי הפועלות, ובשלב מאוחר יותר בדבש ואבקה.
זחלים שיתפתחו למלכות מואכלים במזון מלכות עד התגלמותם.
פועלות צעירות עוסקות בניקוי הכוורת והאכלת הזחלים.
כשבלוטות מזון המלכות שלהן מתחילות להתנוון, הן עוברות לעסוק בבניית תאי השעווה.
בהמשך הן נוטלות על עצמן פעולות נוספות, כגון קבלת צוף ואבקה מהפועלות המשחרות, והגנה על הכוורת.
הפועלות המבוגרות ביותר עוסקות באיסוף צוף ואבקה מחוץ לכוורת.
הפועלות משתפות פעולה לצורך מציאת מזון, ומשתמשות בדפוס של "ריקוד" על מנת להעביר ביניהן מידע אודות משאבי שיחור מחוץ לכוורת.
אופן הריקוד משתנה בין מינים שונים, אך קיים בכולם לפחות ברמה בסיסית.
מלכות צעירות יוצאות למעופי כלולות מחוץ לכוורת באזור בו מרוכזים הזכרים, ומזדווגות בדרך כלל עם מספר זכרים, במהלך מספר מעופי כלולות.
הן אינן מזדווגות עם זכרים מהכוורת בה בקעו.
לאחר ההזדווגות, הזרע נאגר בגוף המלכה בתוך איברי אגירה מיוחדים המכונים ספרמטקות (spermatheca), ומלכה שהזדווגה יכולה להטיל ביצים מופרות ולא מופרות, לפי הצורך.
מושבה חדשה של דבורי דבש אינה מיוסדת על ידי נקבה מייסדת, אלא על ידי נחיל, הכולל מלכה שהזדווגה ומספר גדול של פועלות.
הנחיל עף בבת אחת לאתר קינון חדש שנבחר מראש על ידי פועלות מרגלות, ושמידע אודות מיקומו מועבר בין הפועלות על ידי צורה מיוחדת של ריקוד.
ברגע שהנחיל הגיע לאתר הקינון הנבחר, הפועלות מייד מתחילות בבניית החלה ובגידול דור פועלות חדש.
דגם זה של ייסוד קן חדש אינו קיים באף סוג אחר של דבורים, אך הוא מופיע במספר קבוצות של צרעות.
בדבורים חסרות-עוקץ (השבט Meliponini במשפחת הדבוריים) קיים דגם דומה, אך בו הקן מיוסד ללא נוכחות המלכה, שמגיעה אליו בשלב מאוחר יותר.
בסוג דבורת-הדבש שבעה מינים, בשלושה תתי-סוגים:
תת-סוג זה נחשב לקדום ביותר, והכוורת בו מהווה חלה יחידה הבנויה על מצע חשוף.
אלו דבורים קטנות ממדים, בעלות עוקץ חלש שאינו חודר בקלות עור האדם.
Apis andreniformis - נפוץ בדרום-מזרח אסיה, מערבה עד הודו.
Apis florea - דבורת-הדבש הננסית - נפוצה באופן טבעי בדרום אסיה, הופצה על ידי האדם למזרח התיכון וצפון-מזרח אפריקה.
תת-סוג זה כולל מין יחיד של דבורים גדולות ממדים.
הכוורת מכילה חלה אחת או מספר חלות, ובנויה על מצע חשוף.
Apis dorsata - דבורת-הדבש הענקית - נפוצה בדרום אסיה, מערבה עד פקיסטן.
תת-סוג זה נחשב למתקדם ביותר, ובו הכוורת מכילה מספר חלות, ובנויה בתוך חלל מוגן.
שני המינים שבויתו על ידי האדם שייכים לתת-סוג זה.
Apis cerana - דבורת-הדבש האסייתית - נפוצה במזרח ובדרום אסיה.
Apis koschevnikovi - נפוץ במלזיה ואינדונזיה.
Apis mellifera - דבורת-הדבש האירופית - נפוצה באופן טבעי באסיה, אפריקה ואירופה.
הופצה על ידי האדם גם לאמריקה הצפונית והדרומית, אוסטרליה, ואיים רבים.
Apis nigrocincta - נפוץ בפליפינים ואינדונזיה.
דבורת-הדבש הננסית (שם מדעי: Apis florea) היא דבורה קטנת-ממדים בסוג דבורת-הדבש.
המין נפוץ באופן טבעי בדרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה, והופץ על ידי האדם גם למזרח התיכון וצפון-מזרח אפריקה.
שמה של דבורת-הדבש הננסית נובע מממדי גופה הקטנים בהשוואה לרוב המינים האחרים של דבורי הדבש, כגון דבורת-הדבש האירופית.
אורך גופה של פועלת הוא בדרך כלל 7–10 מ"מ.
דבורת-הדבש הננסית מקימה מושבות קטנות יחסית, והקן שלה מהווה חלה יחידה הבנויה על מצע חשוף כגון ענף של עץ או קיר.
העוקץ שלה חלש יותר מהעוקץ של דבורת-הדבש האירופית.
זהו אחד המינים הקדומים בסוג דבורת-הדבש, בעל מאפיינים הדומים יותר לאב הקדמון של הסוג.
דבורי-דבש ננסיות נוטות לבנות את קיניהן בגבהים נמוכים, הרחק מקרינת שמש ישירה, ועל צידם החיצוני של ענפים.
מרחקי השיחור שלהן נוטים להיות ארוכים יותר בהשוואה למינים אחרים של דבורי דבש.
המלכה מזדווגת בדרך כלל עם 3–4 זכרים.
לעומתה, המלכה של דבורת-הדבש האירופית יכולה להזדווג עם עד 25 זכרים, אך רק מיעוטם יצליחו להעביר זרע אל איברי אגירת הזרע (spermatheca) שבגוף המלכה.
הריקוד של פועלות דבורת-הדבש הננסית פחות מפותח מהריקוד של דבורת-הדבש האירופית.
הוא אינו מכוון לפי כוח הכבידה.
הריקוד מבוצע על חלקה העליון האופקי של החלה, בסמוך לחיבור עם ענף העץ התומך.
הדבורה רצה בכיוון אחד, המכוון למקור שיחור המזון בו ביקרה.
מנגנון דומה של ריקוד משמש לבחירת אתר קינון חדש.
הקינים החשופים של דבורת-הדבש הננסית פגיעים מאוד לתקיפה על ידי בעלי חיים טורפים שונים, ואף נטפלות אליהן אקריות מהמין Euvarroa sinhai.
הפועלות נוקטות מגוון של אמצעים להגנה על הכוורת: אזהרת פועלות שכנות על ידי קולות לחישה והרעדת הגוף; הסוואת הקן בתוך עלווה צפופה; הפרשת חומר דביק בתור מחסום נגד נמלים.
כאשר פועלת נתקלת בסכנה, היא משמיעה קול אזהרה המכונה piping.
הפועלות השכנות מגיבות תוך כמה עשיריות השנייה על ידי השמעת קולות לחישה (hissing) בעזרת הכנפיים.
תגובת הלחישה מתפשטת במהירות לפועלות רחוקות יותר, ויוצרת אפקט קולני ומסונכרן.
תגובת הלחישה מלווה בהפסקת פעולות המחיה השגרתיות של הפועלות כגון שיחור, ריקוד ועזיבת הכוורת.
דבורת-הדבש הננסית חיה בטבע בלבד ואינה מבויתת.
למרות זאת, היא מהווה מאביק חשוב, בעל ערך כלכלי משמעותי באזורי תפוצתה.
הדבש של דבורת-הדבש הננסית תופס מקום חשוב בתרבויות של דרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה.
הוא בעל ערך רב בדת ההינדית, ומוגש במגוון טקסים מסורתיים.
בבודהיזם, מקובל להעניק את הדבש לנזירים כמחווה על מעשה טוב.
באזורים שונים כגון נפאל, אתרי איסוף דבש הפכו למוקדי תיירות.
דבורת-הדבש הננסית מהווה מין פולש בדרום ישראל ובירדן.
היא תועדה לראשונה בעיר עקבה בירדן בשנת 2007, וכעבור זמן קצר נצפתה גם באילת; נכון ל-2016 דווח כי התפשטה צפונה לפחות עד באר אורה.
נצפו פרטים אף בבאר שבע.
היא הגיעה לאזור ככל הנראה דרך ספינת משא מעומאן שעגנה בנמל עקבה.
המין מהווה מטרד מתמשך עבור מגזר התיירות באזור המלונות באילת.
כמו כן, קיים חשש כי המשך התפשטות המין צפונה אל אזור המרכז יגרום לתחרות עם דבורי-דבש אירופיות ודבורי בר מקומיות ולהעברת פתוגנים אליהן, ועקב כך לפגיעה בענף הדבוראות, באוכלוסיות דבורי הבר או בהאבקת צמחי בר וחקלאות.
הדְּבוֹרִיִּים (שם מדעי: Apidae) היא משפחה של חרקים מעל-משפחת ה-Apoidea, שבסדרת הדבוראים.
המשפחה כוללת כ-5,700 מיני דבורים, ובכללם מיני הדבורים הנפוצים ביותר, כגון מיני הבומבוס ודבורת הדבש, אך גם דבורים חסרות עוקץ, דבורת-עץ, דבורת הסחלב, דבורי קוקייה ועוד.
מיני דבוריים רבים ממלאים תפקיד חשוב בהאבקה.
Apinae – תת-משפחה אאוסוציאלית הכוללת:
דבורים חסרות עוקץ (Meliponini) - שבט הכולל בין 462 ל-552 מיני דבורים.
נפוץ ברוב האזורים הטרופיים והסובטרופיים בעולם: באפריקה, באמריקה, בדרום-מזרח אסיה באוסטרליה.
השבט קרוב גנטית לדבורת הדבש ולבומבוס.
לדבורים אלו יש עוקץ קטן משמעותית מלאחרות ועל כן לא יכול לשמש לצורכי הגנה.
Nomadinae (דבורי קוקייה) – כוללת 31 סוגים בעשרה שבטים, כולם חומסנים.
Xylocopinae – תת-משפחה הכוללת את דבורת העץ.
בניגוד ל-Apinae האאוסוציאליות, המינים בתת-המשפחה הזו הם לרוב דבורים סוליטריות.
דבורת וואלאס או דבורת הענק של וואלאס (שם מדעי: Megachile pluto: מכונה גם ראג'ה אופו, פירוש "מלכת הדבורים" באינדונזית) הוא מין אינדונזי גדול ממדים של דבורים ממשפחת Megachilidae ("דבורת רסין").
דבורת וואלאס היא הדבורה הגדולה ביותר המוכרת למדע, אשר נרשמה כמין נכחד כבר בשנת 1982.
להפתעת החוקרים, בשנת 2018 נאספו והוצאו למכירה ב eBay שתי דבורות וואלאס.
נקבה חיה אותרה לראשונה בשנת 2019.
הדבורה קרויה על שם אלפרד ראסל וולאס, שגילה ותיאר אותה ב-1858.
לנקבות דבורת וואלאס לסתות גדולות במיוחד, אך לא לזכרים, והיא מאופיינת בפער גדול יחסית של דו-צורתיות זוויגית, כאשר נקבות עשויות להגיע לאורך של 38 מילימטרים ומוטת כנפיים של 63.5 מילימטרים, לעומת הזכרים שמגיעים לאורך של עד 23 מילימטרים.
דבורת וואלאס היא הדבורה הגדולה ביותר שנצפתה ותועדה, והיא מגיעה ל"גודל של אגודל של אדם בוגר".
ניתן לאבחן יחסית בקלות את דבורת וואלאס בשל הגודל הגדול של לסתותיה, סממן בולט נוסף של דבורת וואלאס (מלבד הגודל החריג והלסתות), הוא רצועה לבנה לרוחב הבטן.
רוס היא עורכת דין ופוליטיקאית אמריקאית, המייצגת את מחוז הבחירה ה-2 של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
רוס נולדה בפילדלפיה שבפנסילבניה וגדלה בקונטיקט.
קוף היה רופא בחיל האוויר האמריקאי בזמן מלחמת וייטנאם ואמה, ברברה קליין הייתה גננת לגיל הרך.
רוס הועסקה כמנהלת מדינת קרוליינה הצפונית באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות כבר ב-1994, היא עבדה לצד המושל דאז ג'ים האנט וגם לצד רוי קופר שהיה באותה תקופה חבר הסנאט של קרוליינה הצפונית ולימים יהיה גם מושל המדינה.
היא עסקה בעיקר בנושאים הקשורים לנוער, היא שיפרה את השיטה בקרוליינה הצפונית לטיפול בעבריינות נוער.
בבחירות הכלליות התמודדה רוס נגד הנציג הרפובליקני המכהן, ריצ'רד בר, לאחר קרב ממושך וצמוד נודע כי בר ניצח אותה, לאחר שהצליח לגרוף כ-51% מהקולות.
ב-2 בדצמבר 2019 הכריזה על מועמדותה להיות נציגת מחוז הקונגרס ה-2 של מדינת קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים האמריקאי.
רוס ניצחה בפריימריז הדמוקרטים שנערכו במרץ 2020 ובבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה הביסה רוס את המועמד הרפובליקני, אלן סוויין, וכן את המועמד הליברטריאני, ג'ף מאטמו.
כיום (2023), מזוהים כ-1,100 מינים של דבורים החיים בטבע בארץ ישראל.
רק כשניים מהם משמשים לשימוש חקלאי ולייצור דבש - דבורת הדבש המערבית ובומבוס האדמה.
ניתנת להלן רשימה חלקית עם כ-850 מינים נכון לשנת 2014.
בתקופה שקדמה לכיבוש הארץ, ישבו בארץ ישראל החִתים (1330 לפנה"ס), שהכירו היטב את עולם הדבוראות.
באוסף החוקים החִתי מאותה התקופה ישנם סעיפים הדנים בעונש שיש להטיל על גנבי דבורים.
על פי החוק החִתי, נחיל דבורים היה שווה בערכו לכבשה (הדבש היה שווה פחות).
חלק נכבד מאזכורי הדבש במקרא, דוגמת ההתייחסות ל"ארץ זבת חלב ודבש" או לאיסור על הקטרת דבש על המזבח (ויקרא, ב, יא) קשורים דווקא לתמר, אך התנ"ך מתייחס גם לדבורים, לנחילי דבורים ולדבש דבורים.
בתחילת המאה ה-19 רוב הדבש היה נרדה מנחילי דבורים טבעיים ("עַסַל בַּרִי").
רק פלחים בודדים גידלו דבורים בכוורות גליליות מחימר או בכדי חרס.
פלחים אלה היו רודים דבש פעם בשנה והיו נעזרים לשם כך בבעל מקצוע הקרוי "אַבּוּ נַחַל" שהיה מצויד בכד עישון, כפפות ומסכה.
אותו "אבו נחל" היה מוציא את חלת הדבש בסכין מהכוורת ומעבירה לפלחים.
אלה סחטו את חלת הדבש בידיים או בין שני קרשים.
הדבש שנרדה בצורה זו לא היה מזוקק והכיל גם פירורי שעווה וקרעי פגרי דבורים.
בשנת 1926 הוקם בישראל "ארגון מגדלי דבורים בישראל".
כיום, דבורי הבר עדיין אינן מוגנות על פי חוק, למעט בתוך שמורות טבע וגנים לאומיים.
הרס בתי הגידול מהווה את גורם האיום המרכזי על אוכלוסיות דבורי בר בישראל, בייחוד באזור הים תיכוני של ישראל.
כמו כן, איום נוסף על דבורי הבר בישראל הוא התחרות עם דבורי הדבש המצויות בשימוש מסחרי, ומוצבות בכוורות המונחות בצפיפות גבוהה, אפילו מספר קילומטרים מבתי גידול טבעיים, עקב המספר העצום של פועלות דבורי הדבש.
ריסוס חקלאי וחומרי הדברה פוגעים גם הם בדבורי הבר.
דבי ארנולד היא שחקנית בריטית.
ארנולד נולדה בעיר הנמל סנדרלנד.
ב-1978 החלה להופיע באופן קבוע בשעשועון הטלוויזיה "3-2-1", היא שימשה כחקיינית של מרילין מונרו בתוכנית "Now Who Do Yo" Do?".
בין הופעותיה בתיאטרון נמנית הגרסה הבימתית לסדרת הטלוויזיה מה יגידו השכנים?
שם שיחקה את תפקיד רוז, היא הקימה חברת הפקות משלה, והפיקה מספר תוכניות לרדיו ולטלוויזיה, היא משמשת כשגרירה של ארגון הצדקה "National Bullying Helpline".
ב-1981 נישאה לשחקן ג'ון צ'אליס, ב-1985 התגרשו, ב-1989 נישאה בשנית לשחקן דייוויד ג'נסון, נולדו להם שתי בנות.
דבורה רָאם (1831 - י"ד בכסלו תרס"ד, 3 בדצמבר 1903) הייתה המנהלת של דפוס ראם, שנקרא תחת ניהולה "דפוס האלמנה והאחים ראם".
ידועה גם בשם "הנגידה" ו"האלמנה רום".
ראם נודעה בחוש העסקי המפותח שלה ובהקפדתה על איכות גבוהה.
היא הייתה ידועה בקרב מלומדים עבריים וידיים בכל רחבי העולם, כמו גם בקרב קהלי קוראים במזרח אירופה ומעבר לה, מה שהעניק לה מעמד יוצא דופן בקרב נשים ליטאיות בתקופה ההיא.
ההיסטוריון מרדכי זלקין מתאר אותה במאמרו: רום הייתה אחת הדמויות שהטביעו חותם חשוב ורב שנים הן על עולמם של לומדי הישיבה ובית המדרש והן על המרחב התרבותי היהודי כולו.
החוקר אברהם מאיר הברמן רשם עליה: רק הודות למרצה ולהשכלתה המרובה של דבורה ראם, עלה בית הדפוס הזה מעלה מעלה ויקנה לו שם עולם.
דבורה ראם (מבוטא: רום) נולדה בשנת 1831 בעיירה נובוגרודק לאביה, יוסף בצלאל הרכבי ואימה צ'ורנה איטה.
סבה מצד אמה היה רבי שמואל שטראשון, דודה, אחי אמה היה רבי מתתיהו שטראשון.
היא גדלה במשפחה למדנית והייתה אישה משכילה מאד.
כבת למשפחה מכובדת, משפחת הרכבי, היא נישאה לדוד ראם, שהיה בן למשפחה בעלת מעמד כלכלי וחברתי גבוה ביהדות וילנה.
אביו היה המו"ל והמדפיס הווילנאי הידוע יוסף ראובן ראם, סבו היה מנחם מן בן ברוך ראם, ורב-סבו היה ברוך בן יוסף ראם אשר ייסד את בית הדפוס ראם בשנת תקמ"ט (1789).
בשנת תר"ך (1860) נפטר בעלה של ראם והדפוס עבר לניהולה יחד עם שני אחיו של בעלה.
היא חילקה את הדפוס 40 אחוז לה ו-30 אחוז לכל אחד משני גיסיה.
ניהול העסק היה צעד מפתיע מצד אישה יהודייה בימים ההם.
היא שכרה מנהל דפוס מקצועי, מינתה את אביה ליועץ עסקי ועסקה בפרסומים בעיתונות.
כאשר קיבלה ראם את הדפוס לניהולה היה השם הרשמי שלו "דפוס יוסף ראובן ראם".
בשנת 1863 מופיע לראשונה השם "דפוס האלמנה דבורה והאחים יאנקל ומאנס".
שנה אחת מאוחר יותר כבר נקרא "דפוס האלמנה והאחים ראם".
כמנהלת הדפוס היא מתוארת כאישה תכליתית, ממוקדת מטרה וקרת מזג.
כאלמנה צעירה, עם ילדים קטנים, היא לקחה על עצמה לנהל את הדפוס הוותיק עם מותו של בעלה.
היא התגלתה כאשת עסקים אשר הצעידה את בית הדפוס קדימה ואשר הייתה לה תרומה מכרעת בשגשוגו ובהצלחתו יוצאת הדופן.
בזכות המדיניות המסחרית והעסקית שהובילה, הפך בית הדפוס לגדול והחשוב מסוגו באירופה כולה.
מעבר להובלת ההחלטות העסקיות, לעיתים תוך נטילת סיכונים כלכליים ועסקיים, היא הייתה מעורבת בכל פרט ופרט בניהול הפעילות היומיומית של העסק.
פרסומו והצלחתו של הדפוס הגיעו בעקבות פועלה להוצאת מהדורה מקיפה של התלמוד הבבלי.
כאשר קיבלה עליה את הדפוס העבודה על התלמוד הבבלי הייתה בעיצומה.
המהדורה המקיפה של התלמוד הבבלי, התבססה על איתור מקורות מדויקים בספריות ברחבי אירופה, ביניהן גם ספריית הוותיקן והספרייה הבודליינית באוקספורד.
בית הדפוס השקיע השקעה עצומה בהעתקת כתבי יד עתיקים שחלקם לא הודפסו מעולם, בהגהה ובסידור כתביהם של כמאה מפרשים שונים, ישנים וחדשים, על הדף.
על העבודה הופקדו יותר ממאה דפסים ו־14 מגיהים.
האירוע של הדפסת מהדורת התלמוד הבבלי בשנת 1880, "ש"ס וילנא" נחשב לאירוע חשוב ויוצא דופן וגרסה זו משמשת כתלמוד הבבלי עד היום והוא הבסיס לכל הדפסות התלמוד.
מהדורת התלמוד הבבלי שהדפסתה החלה בשלהי ימיו של דוד ראם נמכרה בכ־2500 עותקים, ואילו הכרך הראשון של מהדורת 'ש"ס ווילנא' נמכר בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 ב-22,000 עותקים, מה שמסמל יותר מכל את הצלחתה העסקית.
חידוש נוסף שהביאו בית הדפוס היה המרת אותיות העץ שבמכונות הדפוס ללוחות עופרת גדולים.
כך הם הצליחו לייצר את "אות וילנא" היפה והמיתולוגית.
זלמן שניאור כתב שיר לכבודה:
בעלה, דוד ראם התאלמן מאשתו הראשונה, שהייתה בתו של הרב אלעזר לנדא אב בית הדין של וולקוביסק והיה לו בן אחד מנישואיו הראשונים.
לדבורה ובעלה דוד ראם היו ששה בנים.
בי"ד בכסלו תרס"ד, 3 בדצמבר 1903 הלכה דבורה רום לעולמה ונקברה בבית הקברות בווילנא.
בניה היגרו חלקם לארצות הברית לאחר מותה ומכרו את בית הדפוס.
אלכסנדר הרכבי היה קרוב משפחתה, הוא עבד בבית הדפוס שלה וגר בביתה.
דֶּבִּיאָן גְנוּ/לִינוּקְס היא הפצת לינוקס קהילתית המפותחת על ידי קבוצה גדולה של מתנדבים מרחבי העולם.
בנוסף לגרעין מערכת ההפעלה, כוללת המערכת אלפי חבילות תוכנה חופשיות נוספות, מיעוט התוכנות משולבות בבסיס המערכת ורובן ניתנות להתקנה לפי בחירת וצורך המשתמש מאתרי מקורות של דביאן.
דביאן מתאפיינת בהיצמדותה לעקרונות יוּנִיקְס והתוכנה החופשית, בשיתוף הפעולה בפיתוח התוכנות, בתהליך בקרת האיכות שלה, ובאמנה החברתית העומדת במרכזה ומתווה את מטרותיה.
דביאן נוסדה על ידי אִיאָן מַרְדוּק בשנת 1993, והיא אחת מהפצות הלינוקס הפעילות הוותיקות ביותר.
דביאן היא הפצה פופולרית ומשפיעה מאוד, הפצות לינוקס רבות מתבססות על המבנה היסודי של דביאן, ובהן: אוּבּוּנְטוּ, מִינְט ו־Tails.
דביאן יכולה לשמש הן כמערכת הפעלה לשרת והן כמערכת הפעלה למחשב אישי סטנדרטי.
היא תומכת במגוון ארכיטקטורות חומרה.
מקור השם „דֶּבִּיאָן" הוא בשילוב בין השם של יוצר ההפצה אִיאָן (lan), ובת זוגו דאז ולימים אשתו ואחר כך גרושתו דֶּבְּרָה (Debra Lynn).
פרויקט דביאן הוכרז לראשונה ב־16 באוגוסט 1993 בידי איאן מרדוק.
המניע לתחילת הפרויקט היה חוסר שביעות רצון מצורת התפתחותה של Softlanding Linux System (SLS) שהייתה באותה תקופה הפצת לינוקס פופולרית, אך סבלה מתחזוקה לקויה וריבוי באגים.
באותו זמן פרסם מרדוק את המניפסט של דביאן, בה כלולה השקפתו על פיתוחה של מערכת הפעלה חדשה ברוח הלינוקס וה־GNU.
פיתוח המערכת החל באיטיות, והגרסה הראשונה (0.9) יצאה ב־1995. באותה שנה החל תהליך ההתאמה לארכיטקטורות שונות מ־i386, וב־1996 יצאה גרסה 1.0 של דביאן.
באותה שנה החליף ברוס פֶּרֶנס (Bruce Perens) את מרדוק כמוביל הפרויקט.
באותו זמן הציע אחד המפתחים שביסודה של ההפצה תוצב אמנה חברתית בין מפתחי ההפצה והמשתמשים.
דיונים על תוכן האמנה התנהל ברשימות תפוצת הדוא"ל של דביאן, עד שהובשלה האמנה החברתית של דביאן (Debian Social Contract), קווי המדיניות של דביאן בנוגע להגדרתה של תוכנה חופשית (Debian Free Software Guidelines) וההתחייבות להמשך הפיתוח של דביאן.
ב־1999 יצאו שתי גרסאות מענף 2.x של דביאן, שכללו התאמה לארטיקטורות חומרה נוספות יחד עם חבילות תוכנה נוספות.
באותו זמן פותח כלי ניהול החבילות APT, והחל פיתוח דביאן על בסיס קרנל שונה מלינוקס, Hurd.
בשנת 2000 הופרד לראשונה הפיתוח לענף יציב וענף בדיקות (Testing), ובסוף אותה שנה התקיים לראשונה כנס מפתחי דביאן (DebConf).
ביולי 2002 יצאה גרסה 3.0 של דביאן (Woody), גרסה יציבה שתוכננה לקבל עדכונים בודדים עד ליציאתה של הגרסה היציבה שלאחריה.
מחזור היציאה הארוך של דביאן גרר ביקורת רבה בקהילת התוכנה החופשית, והוביל להקמת הפצות גנו/לינוקס נוספות, בהן אובונטו, הפצת לינוקס הדומה בעקרונותיה לדביאן, ועושה שימוש ברבים מהכלים שפותחו במסגרתה, למשל מערכת הפצת התוכנה והעדכונים APT.
הפצת Stable, גרסה יציבה אשר עברה תהליכי בקרת איכות וניפוי שגיאות קפדניים, אם כי בדרך כלל פחות עדכנית לגבי תוכנות חדשות.
ראו רשימה של גרסאות אלו בהמשך.
הפצת Unstable, הקרויה גם Sid, שם מתבצע הפיתוח היומיומי של המערכת.
חבילות חדשות או גרסאות חדשות של חבילות קיימות נכנסות בתחילה ל־Unstable, ובשל השינויים התדירים בהפצה זו בדרך כלל המשתמשים בה חשופים יותר לבאגים שונים.
עם זאת, החבילות בה לרוב חדישות ומתעדכנות בתדירות גבוהה יחסית.