tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-Raw, טריפל H רצה לדבר עם בריאן אבל "המגן" תקפו אותו ואחר כך שהוא בא לזירה רנדי אורטון ביצע עליו RKO.
בסמאקדאון, בריאן ניצח את ווייד בראט ובכך הוכרז כיריב של אורטון על אליפות ה-WWE בליל האלופים.
אחרי הקרב אורטון ביצע על בריאן RKO.
ב-Raw שבוע לאחר מכן, בריאן ניצח את שלישיית "המגן", ואחרי הקרב "המגן" תקפו אותו יחד עם אורטון.
בליל האלופים, בריאן ניצח את אורטון בקרב חוזר על אליפות ה-WWE וזכה באליפות ה-WWE בפעם השנייה בקריירה שלו.
יום לאחר מכן, טריפל H לקח את חגורת האליפות מידי בריאן משום שטען שהוא לא ראוי לה, מאחר שטען שדניאל בריאן ביקש מהשופט, סקוט ארמסטרונג, להשתמש בספירה מהירה.
באירוע באטלגראונד, בריאן ואורטון התמודדו בשנית אחד נגד השני והקרב נגמר בפסילה עקב התערבות של ביג שואו.
שבוע אחר כך, בתוכנית של Raw, הוחלט כי שון מייקלס, שאימן את בריאן כשהיה צעיר, יהיה השופט המיוחד בקרב הבא של בריאן נגד אורטון בתוך בקרב "גיהנום בכלוב" באירוע גיהנום בכלוב.
באירוע, בקרב בין בריאן לאורטון, ניסה אורטון לבצע על בריאן את תרגיל הסיום שלו, בריאן התחמק והדף אותו אל מייקלס ומייקלס איבד את הכרתו.
טריפל H הגיע לזירה, נכנס לכלוב ובדק לשלומו של מייקלס וכשהסתובב כדי לצאת מהכלוב, בריאן תקף אותו בבעיטה לראש ואז מייקלס תקף את בריאן עם תרגיל הסיום שלו, סוויט צ'יין מיוזיק.
אורטון ניצל את ההזדמנות, הצמיד את בריאן לספירת שלוש וזכה באליפות ה-WWE.
כעבור זמן מה, משפחת וויאט תקפה את בריאן.
בריאן שיתף פעולה עם CM פאנק, שגם הוא הותקף על ידי משפחת וויאט, ויחד הם ניצחו את לוק הארפר ואריק רואן (שניים מחברי משפחת וויאט) באירוע סדרת ההישרדות 2013. בטקס פרסי הסלאמי 2013, בריאן נבחר למתאבק השנה ב-WWE.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, בריאן הפסיד נגד משפחת וויאט בקרב "הנדיקאפ" - שלושה נגד אחד.
ב-30 בדצמבר, בתוכנית האחרונה של Raw לשנת 2013, בריאן הצטרף למשפחת וויאט ושבועיים לאחר מכן בגד בבריי וויאט, מנהיג המשפחה.
ברויאל ראמבל הפסיד בריאן לבריי וויאט.
זכייה באליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד ויריבות נגד טריפל H
באירוע רסלמניה 30, בריאן ניצח את טריפל H ובעקבות כך העפיל לקרב על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד נגד האלוף, רנדי אורטון, ונגד בטיסטה.
בריאן ניצח גם בקרב הזה בכך שגרם לבטיסטה להיכנע וזכה באליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד.
לאחר מכן בפייבאק נלחם בריאן בקיין על אליפות העולם במשקל כבד וניצח אותו.
אחרי הקרב, תקף קיין את בריאן ופגע בצווארו.
בעקבות הפגיעה, בריאן נותח בצווארו בהצלחה, אך רופאו קבע שבריאן לא יוכל להילחם באירוע "כסף בבנק".
במקום זאת נקבע כי באירוע יהיה קרב סולמות על אליפות העולם במשקל כבד.
רויאל ראמבל 2015 וזכייה באליפות הבין יבשתית
בריאן השתתף בקרב הרויאל ראמבל המסורתי ונכנס אליו כמספר 10 והודח כעבור מספר דקות על ידי בריי וויאט.
בריאן ניצח את סת' רולינס ב-Raw שלאחר הרויאל ראמבל והעפיל בעקבות כך לקרב נגד רומן ריינס, בו המנצח יעפיל לקרב על אליפות ה-WWE ברסלמניה נגד ברוק לסנר.
בקרב זה בריאן הפסיד לריינס ולא זכה להעפיל לקרב על האליפות.
לאחר מכן, הוא הוכרז כמתמודד בקרב משושה על האליפות הבין יבשתית ברסלמניה 31. ברסלמניה, ניצח בריאן בקרב וזכה באליפות הבין יבשתית.
זמן מה לאחר זכייתו באליפות הבין יבשתית, בריאן הצהיר כי עליו לוותר על האליפות עקב בעיות רפואיות שהופיעו בבדיקות MRI שעבר.
פרטי הבעיות לא נחשפו לציבור.
באותו נאום אמר שעליו להיעדר לזמן בלתי מוגבל ואף יאלץ לפרוש מהיאבקות.
ב-8 בספטמבר 2016, בריאן אישר את פרישתו מהיאבקות מקצועית עקב אי כשירות רפואית.
ביולי 2016, בעקבות פיצול מחודש של Raw וסמאקדאון, דניאל בריאן נבחר להיות המנהל של סמאקדאון.
בריאן סבל מפגיעות ראש, מהתקף פרכוס אפילפטי וזעזועי מוח רבים.
בריאן אמר בטוויטר: "לפרוש מהזירה היה אחד מהרגעים הקשים בחיי.
הודות לאנשים המדהימים שסביבי הצלחתי להילחם על החלום שלי והרגע הזה מרגיש סוריאליסטי".
בריאן נשוי למתאבקת ברי בלה, מהתאומות בלה ואלופת הדיוות לשעבר.
ב-2018 נולדה להם בת בכורה.
הישגים בארגון ההיאבקות All Star Wrestling - ASW
אליפות העולם במשקל בינוני-כבד של ASW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של ECWA (פעם אחת) - עם לואו קי
קרב השנה (2010) - נגד מונאנורי סאווה ב-11 בספטמבר
אליפות המתחילים הקנדית של NWA (פעם אחת)
האליפות במשקל כבד של FIP (פעם אחת)
אליפות פוארטו ריקו במשקל כבד של IWA (פעם אחת)
האליפות הדרומית במשקל קל-כבד של MCW (פעם אחת)
האליפות הזוגות הדרומית של MCW (פעם אחת) - עם ספאנקי
הישגים בארגון ההיאבקות NWA Mid-South
אליפות המתחילים הדרומית במשקל כבד של NWA (פעם אחת)
אליפות הזוגות למתחילים במשקל כבד של IWGP (פעם אחת) - עם קארי מן (כריסטופר דניאלס)
האמריקאי המתחיל הטוב ביותר (2004)
אליפות העולם של PWG (פעמיים)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Noah
אליפות המתחילים במשקל כבד של GHC (פעם אחת)
אליפות הטוהר של ROH (פעם אחת)
אליפות הזוגות של TWA (פעם אחת) - עם ספאנקי
אליפות העולם במשקל כבד של wXw (פעם אחת)
האליפות במשקל כבד של WSW (פעם אחת)
אליפות ה-WWE (העולמית במשקל כבד) (4 פעמים)
אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWE (פעם אחת)
אליפות ארצות הברית של ה-WWE (פעם אחת)
אליפות הזוגות של סמאקדאון (פעם אחת) - עם רואן
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעם אחת) - עם קיין (צמד Hell No)
מר כסף בבנק של סמאקדאון (2011)
פרס "סלאמי" על "השפלת מייקל קול" (2010) - כשתקף את מייקל קול ב-NXT
פרס "סלאמי" על "הלם השנה" (2010) - הופעת הבכורה של צוות "הנקסוס"
פרס "סלאמי" על "ציוץ השנה בטוויטר" (2012) - ציטוט (תרגום חופשי): "פרצוף עז זו ההעלבה חמורה.
פני מושלמות בכל דרך שהיא.
למעשה, מעכשיו אני דורש שיקראו לי בריאן היפה"
פרס "סלאמי" על "שיער הפנים היפה ביותר" (2012)
פרס "סלאמי" על "הסתערות השנה" (2012) - בריאן ניצח את מארק הנרי ואת ביג שואו ברויאל ראמבל 2012
פרס "סלאמי" על "יריבות השנה" (2014) - נגד The Authority
PWI דירג אותו במקום ה-1 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2014
דניאל בָּרְד הוא כנר וויולן ישראלי-קנדי.
ברד נולד בחיפה והחל את לימודי הכינור אצל אביגדור זמיר.
בשנת 1990 עבר עם משפחתו לטורונטו שבקנדה והמשיך את לימודיו אצל הכנר דייוויד זייפר .
ברד סיים תואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת טורונטו בהדרכתו של לורנד פניבש ותואר שני באוניברסיטת ייל כתלמידו של פיטר אונדג'ן, חבר רביעיית טוקיו.
ברד המשיך את לימודיו אצל דייוויד טָאקֶנוֹ בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
ברד נמנה עם מייסדי "רביעיית מטרו" הקנדית והופיע עמה ברחבי קנדה ובפסטיבלים בינלאומיים.
בנוסף לפעילות ענפה בתחום המוזיקה הקאמרית, הופיע ברד כסולן עם תזמורות שונות, בהן התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית והקאמרית של אוניברסיטת טורונטו, התזמורת הסימפונית של סטרטפילד בסידני ואנסמבל סולני תל אביב.
מאז 2003 ברד הוא נגן ראשי ב"קאמרטה נורדיקה" השוודית וחבר בתזמורת הקאמרית הנורווגית וב"קשתני זיילר" בטורונטו.
טביאה צימרמן הזמינה אותו להוביל את הקאמרטה של ברן בכמה הזדמנויות, ומאז 2009 הוא מכהן כוויולן הראשי של הסינפונייטה של אמסטרדם.
דניאל ברד הוא חבר קבוע בשלישיית מונדריאן הישראלית ובפרויקט הקאמרי הישראלי מיסודו של הקלרניתן טיבי צייגר.
ברד מנגן בכינור ג'ובאני גראנצ'ינו משנת 1686, שהושאל לו באדיבות יהודה זיסאפל.
הוא מתגורר באמסטרדם עם אשתו טלי ובתם נעמי.
ברי (נולד ב-1948) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת ווטרלו שבקנדה החל מ-1999.
ברי נולד ב-1948 בעיר קליבלנד הייטס באוהיו שבארצות הברית.
הוא קיבל תואר B.S במתמטיקה מהמכון הפוליטכני ע"ש רנסלר שבניו יורק ב-1969, ואת ה-Ph.D שלו במתמטיקה שימושית ומדעי המחשב מאוניברסיטת בראון ב-1974. עלה לישראל ב-1987 וכיהן כפרופסור בטכניון.
בין השאר היה המנחה של לאה גולדין, יואל מארק וג'וני סרוג'י.
ב-1999 עבר להתגורר בווטרלו שבאונטריו שבקנדה.
תחום המחקר של ברי הוא הנדסת דרישות במדעי המחשב.
מחקריו מתמקדים באיסוף מידע מחברים בארגון לקוח כדי להפיק מפרט קוהרנטי עבור מערכת ממחושבת בה חפץ הלקוח.
מטרת האב של עבודה זו היא לפתח כלים ושיטות שיעזרו לאסוף את המידע הדרוש לבניית מפרט הדרישות.
במסגרת מחקרו ברי גם חוקר את ההשפעה של רגשות, ערכים ואמונות בבנייה של סביבת עבודה חדשנית, ואת תפקידו של הלקוח והמשתמש בעזרה למהנדס הדרישות להגיע למפרט דרישות מלא.
ברי הוא כבד שמיעה מלידה.
הוא למד באופן טבעי לקרוא שפתיים בשפה האנגלית וכך הוא מסוגל לנהל שיחה פנים אל פנים.
ב-10 בנובמבר 2001 פרסם מאמר בדבר שימור יכולתם של כבדי השמיעה להשתמש במחשב ובאינטרנט.
במאמר זה פורס ברי את היתרונות שמציע עולם המחשוב לכבדי השמיעה, מעצם כך שאיננו דורש את היכולת לשמוע ואת חששו מכיוון ההתקדמות הנוכחי לכיוון של שימוש בממשקי מחשב מבוססי שיחה.
ברי מציע במאמר שממשקי המחשב העתידיים יכילו כתוביות מסונכרנות עם הדיבור ואף "ראש צף" שיגיד את המילים עבור אלו מבין כבדי השמיעה שקוראים שפתיים.
ברי היה נשוי לאורנה ברי ולהם שתי בנות.
דניאלו ג'ובאני דניאל ג'וניור טראוואנטי הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ושני פרסי אמי על תפקידו בסדרת הדרמה "בלוז לכחולי המדים".
טראוואנטי נולד בעיר קנושה שבויסקונסין.
היה לתלמיד מצטיין ולאתלט ב"אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון".
טראוואנטי החל את דרכו כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה ופרץ לתודעה בשנת 1981 בזכות תפקיד ראשי אותו קיבל בסדרת המשטרה "בלוז לכחולי המדים".
טראוואנטי הופיע בתפקיד קפטן פרנק פורילו במשך כ-6 עוונות שבמהלכן זכה זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובשני פרסי אמי.
לאחר שסיים את תפקידו בסדרה שיחק טראוואנטי בתפקיד המנחה ג'ון וולש בדרמה הטלוויזיונית "אדם" והופיע בסרטים זניחים כמו "מילניום" של מייקל ג'וזף אנדרסון בתפקיד הפיזיקאי ד"ר ארנולד מאייר ו"מכשול קטן בדרך לחתונה".
בשנת 2011 השתתף טראוואנטי בסדרת הדרמה "בוס" בתפקיד הנדבן ג'רלד "בייב" מק'נטרי התומך בראש העיר טום קיין (קלסי גראמר).
קוראים לי קייט (1994) - סרט טלוויזיה
מכשול קטן בדרך לחתונה (2013)
ריקרדו דניאל ברטוני (בספרדית: Ricardo Daniel Bertoni; נולד ב-14 במרץ 1955 בבאיה בלנקה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
ברטוני שיחק בליגות הבכירות בארגנטינה, ספרד ואיטליה, וכן ייצג את נבחרת ארגנטינה בשני טורנירי מונדיאל.
במונדיאל 1978, בו זכתה ארגנטינה, כבש ברטוני את שערה השלישי של הנבחרת במשחק הגמר.
ברטוני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של קילמס.
עוד בטרם היה בן 18, החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה.
על אף גילו הצעיר, ברטוני השתלב היטב בקבוצה, וכבר בעונת הבכורה שלו כבש 12 שערי ליגה.
כעבור עונה אחת בלבד, עבר ברטוני לאינדפנדיינטה מהליגה הבכירה, שם החל לשתף פעולה עם אחד מהסמלים הגדולים של המועדון, ריקרדו בוצ'יני, שגם הוא היה אז בתחילת דרכו.
הצמד הפך לאחד מצמדי ההתקפה האיכותיים ביותר בארגנטינה באותה תקופה.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה ברטוני להצלחה גדולה, כשקטף שלושה תארים.
בגביע ליברטדורס, הקבוצה פגשה את קולו-קולו לגמר שהתארך לשלושה מפגשים, בשלושתם שותף ברטוני (במשחק השלישי והמכריע אף פתח בהרכב).
במשחק על הגביע הביניבשתי, בו פגשה אינדפנדיינטה את אלופת אירופה יובנטוס, בישל ברטוני לבוצ'יני את השער היחיד במשחק בדקה ה-80, ובגביע האינטראמריקנה כבש ברטוני את הפנדל המכריע בדו-קרב הפנדלים שהעניק לקבוצתו את התואר.
עונה אחר כך, הוסיף ברטוני זכייה בשני תארים נוספים, לאחר שקבוצתו גברה בשלושה משחקים על סאו פאולו בגמר גביע ליברטדורס, והשלימה זכייה שנייה ברציפות בגביע האינטראמריקנה, לאחר שברטוני שוב כובש בדו-קרב פנדלים על התואר.
ב-1975 עשתה הקבוצה היסטוריה עם גביע ליברטדורס רביעי ברציפות, והייתה הראשונה, והיחידה עד כה, שמשלימה רצף כזה.
גם בשנה זו הגמר התארך לשלושה משחקים, בסיומם גברה הקבוצה על אוניון אספניולה הצ'יליאנית.
ברטוני, שהשלים זכייה אישית שלישית ברציפות בתואר, פתח בכל שלושת המשחקים.
בראשון הפסידה קבוצתו בתוצאה 1-0, ובגומלין הביתי גברה על יריבתה בתוצאה 3-1, כשברטוני קובע את תוצאת המשחק עם שערה השלישי של קבוצתו.
הגמר הגיע למפגש שלישי, ובו ברטוני כבש שער נוסף, שקבע את תוצאת המשחק, 2-0 לאינדפנדיינטה.
ב-1977 זכה ברטוני, בפעם הראשונה והיחידה בקריירה, בתואר אליפות ארגנטינה, כשהקבוצה זכתה באליפות הנסיונל עם המאמן חוסה פסטוריסה.
הקבוצה פגשה למשחק גמר כפול את טאז'רס, וסיימה את המשחק הראשון בבית בשוויון 1-1. במשחק הגומלין, למרות שהובילה בתוצאה 1-0, ספגה אינדפנדיינטה שני שערים, כשהשער השני מובקע באמצעות היד, ללא התערבות השופט.
בעקבות המחאות הורחקו שלושה שחקני אינדפנדיינטה בכרטיס אדום.
למרות זאת, כחמש דקות לסיום ובחיסרון מספרי משמעותי, כבש בוצ'יני, לאחר מסירה כפולה עם ברטוני, את שער השוויון שהעניק לקבוצתו את התואר בזכות חוק שערי חוץ.
היה זה משחקו האחרון של ברטוני במדי אינדפנדיינטה.
לקראת עונת , קנתה סביליה מהליגה הבכירה בספרד את ברטוני בהעברה היקרה בתולדותיה עד אז.
בעונה הראשונה התקשה ברטוני להפגין את היכולת אליה ציפו ממנו, וכבש שמונה שערים ב-25 הופעות, שהובילו את סביליה למקום ה-11 בטבלה.
עונה אחר כך השתפרה יכולתו של ברטוני משמעותית.
הוא שיתף פעולה בהתקפה עם בן ארצו הקטור סקוטה, והשניים כבשו 16 שערי ליגה כל אחד, בדרך למקום השמיני בטבלה.
במחזור האחרון של העונה פגשה סביליה את ריאל סוסיאדד, מוליכת הטבלה שלא הפסידה עד למחזור זה.
סוסיאדד נזקקה לנקודה בלבד כדי להבטיח את אליפות ספרד הראשונה בתולדותיה, אך ברטוני כבש צמד שהוביל את סביליה לניצחון 2-1. סוסיאדד, עם הפסד ליגה ראשון במחזור הנעילה, איבדה את התואר לריאל מדריד.
לאחר שנתיים בספרד, עבר ברטוני ב-1980 לפיורנטינה האיטלקית.
הבעלים החדש של המועדון, ופלביו פונטלו, החל במסע רכש, בו היה ברטוני השחקן הזר הראשון שמצטרף לקבוצה.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה סיימה פיורנטינה במקום החמישי בסרייה א', רק ארבע נקודות מהמקום הרביעי שהוביל לגביע אופ"א.
ברטוני כבש רק ארבעה שערים בעונה זו, אך שניים מהם נכבשו במשחקים הגדולים מול סגנית האלופה רומא והרביעית בטבלה אינטר מילאנו.
עונה אחר כך שיחק ברטוני בכל 30 משחקי הליגה של הקבוצה, וכבש תשעה שערים שהקנו לו את תואר מלך שערי הליגה של הקבוצה, בצוותא עם פרנצ'סקו גרציאני.
באותה עונה כבש ברטוני בפעם הראשונה באיטליה צמד שערים, במשחק מול אינטר.
פיורנטינה התקרבה מאוד לזכייה בתואר האליפות באותה עונה, אך הפסידה אותה על חודה של נקודה ליובנטוס.
במהלך עונת חלה ברטוני בדלקת כבד, שגרמה לו להיעדר במשך ארבעה חודשים, מה שהגביל אותו ל-16 הופעות וארבעה שערים בלבד.
ללא ברטוני, החמיצה פיורנטינה את המקום באירופה על חודה של נקודה, כשסיימה במקום החמישי.
ברטוני התאושש ובעונת הפגין את יכולת השיא שלו בקבוצה.
פיורנטינה סיימה במקום השלישי, וברטוני כבש עשרה שערי ליגה ב-26 הופעות.
לאחר ארבע שנים במדי פיורנטינה, הצטרף ברטוני לקראת עונת לנאפולי.
יחד איתו הגיע לקבוצה מברצלונה בן ארצו ואחד הכדורגלנים הטובים ביותר בכל הזמנים, דייגו מראדונה.
ברטוני השתלב היטב בקבוצה, והצמד הארגנטינאי שיתף פעולה היטב והוביל את נאפולי במשך שתי עונות.
בעוד מראדונה הוסיף לשחק בנאפולי עד ל-1991 וצבר עימה תארים, ברטוני עבר בעונת לאודינזה.
הקבוצה סיימה במקום ה-16 והאחרון בטבלה, בעוד ברטוני כובש רק שער אחד ב-20 משחקים.
בסיום העונה פרש ברטוני ממשחק פעיל בגיל 32.
ברטוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה ב-1974, תחת המאמן ססאר לואיס מנוטי, בגיל 19 בלבד.
הוא חזר לסגל שנתיים אחר כך, ושנת השיא שלו בנבחרת הייתה 1977. באותה שנה, במסגרת הכנותיה של הנבחרת למונדיאל 1978 אותו אירחה, פתח ברטוני בשבעה משחקים וכבש בהם שבעה שערים.
משחק השיא שלו היה ב-27 בפברואר של אותה שנה, במשחק ידידות מול באצטדיון הבונבוניירה, ובו כבש שלושער עוד במחצית הראשונה, בדרך לניצחון 5-1. במשחק זה ערך דייגו מראדונה בן ה-16 את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת.
ברטוני נכלל בסגל של מנוטי למונדיאל.
במשחק הבכורה של ארגנטינה בטורניר, נכנס ברטוני כמחליף וכבש את שער הניצחון על הונגריה בדקה ה-83. לאחר שלא שותף בניצחון על , פתח ברטוני בהרכב בהפסד ל בעקבותיו סיימה ארגנטינה במקום השני בשלב הבתים הראשון.
בשלב הבתים השני פתח ברטוני בכל שלושת משחקיה של נבחרתו, מול , ו, והוסיף לפתוח בהרכב גם במשחק הגמר מול .
לאחר 1-1 בתום 90 דקות, הגיע הגמר להארכה.
בדקה ה-105 השלים מלך שערי הטורניר, מריו קמפס, צמד אישי שהעלה את ארגנטינה ל-2-1, ועשר דקות אחר כך, חילופי מסירות מהירים בין קמפס לברטוני הותירו את ברטוני מול השער, והוא כבש את השער השלישי שקבע את תוצאת המשחק, 3-1 לארגנטינה שזכתה בגביע העולם הראשון בתולדותיה.
למרות שערך רק שלוש הופעות בינלאומיות בארבע השנים שלאחר הטורניר, ברטוני זומן בשנית על ידי מנוטי למונדיאל 1982 בספרד.
ברטוני פתח בהרכב בכל חמשת משחקיה של ארגנטינה בטורניר.
במשחק השני של הנבחרת בטורניר, מול הונגריה, כבש ברטוני את השער הראשון במשחק בדרך לניצחון 4-1, ומשחק אחר כך כבש את השער השני לרשתה של בדרך לניצחון 2-0. בשלב הבתים השני הפסידה ארגנטינה ל ולברזיל וסיימה את דרכה בטורניר.
ברטוני סיים את דרכו בנבחרת באותה שנה.
הוא רשם 12 משחקים במסגרת המונדיאל, וכבש בהם ארבעה שערים.
בסך הכל, ב-31 הופעות במדי ארגנטינה בכל המסגרות, כבש ברטוני 12 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, עבר ברטוני קורס מאמנים בצוותא עם דניאל פסארלה, חברו לנבחרת.
הוא שימש במשך מספר שנים כמגלה כישרונות עבור פיורנטינה, וב-2004, לאחר מותו של חוסה פסטוריסה, התמנה לתפקיד המאמן באינדפנדיינטה.
הוא הוביל את הקבוצה למשך 16 משחקים, מתוכם ניצחה רק חמישה, עד שהתפטר מתפקידו.
ב-2006 החל לשמש כחבר בפאנל היומי העוסק בספורט בערוץ פוקס ספורט.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםקילמסליגת המשנה הארגנטינאית3112אינדפנדיינטהליגת העל הארגנטינאית3583517331142213422סה"כ אינדפנדיינטה17979סביליהליגת העל הספרדית2583216סה"כ סביליה5724פיורנטינהסרייה א'2543091642610סה"כ פיורנטינה9727נאפוליסרייה א'2711263סה"כ נאפולי5314אודינזהסרייה א'201סך הכל קריירה447157
דניאל (דני) בְּרֶן (נולד ב-1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש חטיבת ההתעצמות ומפקד יחידת לוטם באגף התקשוב.
ברן הוא בן להורים ניצולי השואה שעלו בשנות השישים מרומניה.
למד בעתודה הטכנולוגית והחל את שירותו הצבאי ביחידה 8200 של אגף המודיעין.
לאחר מכן עבר למצו"ב ושירת בתפקידי פיקוד ביחידות המחשוב השונות של אגף התקשוב.
ב-2010 מונה למפקד מעו"ף, מחלקת המערכות והפרויקטים של יחידת לוטם.
הוא ייסד את מחלקת הגנה בסייבר באגף התקשוב ועמד בראשה.
במרץ 2013 מונה למפקד יחידת לוטם.
בנובמבר 2015 מונה לראש חטיבת ההתעצמות, חטיבה חדשה שהוקמה באגף התקשוב ובאחריותה יחידת לוטם, מנהלת מעבר צה"ל דרומה ומחלקת אמצעי הלחימה של האגף.
שירת בתפקיד עד יוני 2016. בדצמבר 2016 קיבל את פרס הרמטכ"ל לכתיבה צבאית על מאמרו "כך נהגנו תמיד- תובנות אישיות מתהליכי השתנות והסתגלות", שפורסם בכתב העת בין הקטבים בהוצאת מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית.
ב-2017 הקים ברן, ביחד עם שלושה שותפים נוספים, את "אוטוריו" , חברת אבטחת מידע המספקת שירותי הגנת סייבר לתשתיות קריטיות, בה הוא משמש כמנכ"ל.
במרץ 2025 נמכרה החברה לחברת ארמיס סקיוריטי הישראלית תמורת כ-120 מיליון דולר.
ברן בוגר תואר שני בטכניון, נשוי ואב לשלושה.
דניאל בן עזריה (נפטר באלול ד'תתכ"ב, 1062) היה גאון ארץ ישראל וראש ישיבת גאון יעקב משנת 1051 עד 1062.
הוא היה צאצא למשפחת ריש גלותא של בבל, וכך נצר לבית דוד, ונבחר לעמוד בראש ישיבת גאון יעקב בירושלים.
מינויו לגאון נעשה תוך מחלוקת עם משפחתו של הגאון הקודם שלמה בן יוסף הכהן, שכיהן בתפקיד בין השנים 1020–1027. מתנגדי רבי דניאל תמכו במינויו של אחד משני בניו של הגאון הקודם, יוסף ואליהו.
לדברי רבי אביתר גאון, בנו של האחרון, שתיעד את המחלוקת בחיבורו "מגילת אביתר", רבי דניאל רדף את שני האחים והלשין עליהם לשלטונות הפאטמים שאסרו אותם.
בית הכנסת בן עזרא של היהודים הארץ-ישראלים (כניסת אל-שאמיין) בפוסטאט נקרא בימיו על שמו: "בית הכנסת של אדוננו דניאל, אור ישראל, הנשיא הגדול וראש ישיבת גאון יעקב".
בסוף ימיו חלה רבי דניאל במחלה חמורה.
רב אביתר גאון מעיד שרבי דניאל ראה את מחלתו כעונש על רדיפותיו את משפחת קודמו.
דניאל נפטר בחודש אלול בשנת ד'תתכ"ב (1062).
הפייטן עלי בן עמרם, מנהיג יהודי מצרים, כתב קינה על פטירתו.
בנו, דוד בן דניאל, היה צעיר מדי למלא את תפקיד אביו, ואליהו בן שלמה בן יוסף נתמנה לגאון ללא מחלוקת עד פטירתו בשנת ד'תתמ"ד (1083).
לאחר מכן, דוד בן דניאל היה מעורב בסכסוך בנוגע לירושת הגאונות.
באגרת ששלח ראש הגולה דניאל בן חסדאי, נכתב ש'ידוע וגלוי' שהסמיכה בארץ ישראל נפסקה עם פטירת ר' דניאל בן עזריה ראש ישיבת גאון יעקב, בשנת ד'תתכ"ב.
דניאל ברוקס היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
מוכרת בעיקר בעקבות תפקידה בסדרה המקורית של נטפליקס, "כתום זה השחור החדש".
ברוקס הייתה מועמדת לפרס טוני עבור דמותה של סופיה בברודוויי לשנת 2015 במחזה "הצבע ארגמן" ואף הייתה מועמדת לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בגרסה הקולנועית של המחזמר, "הצבע ארגמן" משנת 2023.
ברוקס נולדה באוגוסטה, ג'ורג'יה וגדלה בקרוליינה הדרומית, למשפחה נוצרית.
אביה היה דיאקון ואמה, שרה.
היא החלה לשחק בגיל שש במחזה ילדות המספר את סיפור חייו של ישו שהוצג על ידי הכנסייה שלה.
בשנתיים האחרונות שלה בתיכון, היא למדה בבית הספר למנהל ומדעי הרוח של מושל קרוליינה הדרומית, בית ספר תיכון לאמנות סלקטיבית.
כמו כן, למדה דרמה בבית הספר ג'וליארד וסיימה את לימודיה בשנת 2011.
לאחר שסיימה את לימודיה בג'וליארד, ברוקס קיבלה תפקידים בשתי הפקות בתיאטרון.
היא עזבה את התפקידים הללו על מנת להצטרף לצוות השחקנים לסדרה המקורית של נטפליקס "כתום זה השחור החדש".
ברוקס שיחקה בתפקיד טאשה "טייסטי" ג'פרסון כאחת האסירות.
דמותה נועדה במקור להופיע בסדרה לשני פרקים בלבד, אך לבסוף נשארה והופיעה בתפקיד ראשי לאורך הסדרה כולה, 7 עונות.
את חברתה הטובה ביותר של טייסטי בסדרה, פוסי, מגלמת סמירה ויילי, השתיים חברות טובות בחייהן עוד מהימים שלמדו יחד בג'וליארד.
ההופעות של ברוקס בסדרה קיבלו ביקורות חיוביות על ידי מבקרי הטלוויזיה, כאשר כתב אחד מכנה אותה "השחקנית פורצת הדרך של הסדרה ואחד הכישרונות החדשים והמרעננים של 2013".
ברוקס שודרגה מחבר צוות חוזר לשחקנית מן המניין וכשחקנית ראשית החל מהעונה השנייה.
בספטמבר 2013 לוהקה ברוקס בפרק בעונה השלישית בסדרה של HBO "בנות", והפכה לשחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה המופיעה בתוכנית.
ברוקס ביצעה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במהדורת 2015 של "הצבע ארגמן" בתור סופיה.
המחזמר נפתח ב-10 בדצמבר 2015. ברוקס קיבלה ביקורות טובות על הופעתה, וקיבלה מועמדות לפרס טוני לשחקנית המוצגת הטובה ביותר במחזמר.
ביוני 2019 היא שיחקה את ביאטריס בהפקה של התיאטרון הציבורי ב-"מהומה רבה על לא דבר".
בשנת 2023, נבחרה לשחק בעיבוד הקולנועי של המחזה ששיחקה בו את סופיה, הצבע ארגמן.
על תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע ומועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, מועמדות לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות בפרס גילדת שחקני המסך.
+שנהסרטתפקידהערות2014מחוץ לזמןפקידת קבלה2015I Dream Too Muchאשבי2016אנגרי בירדס - הסרטאוליבר בלו / מוניקהדיבוב2018Sadieקרלה2019חסד אחרוןאיווט לווסעוד יבוא היוםונוסThe Public's Much Ado About NothingביאטריסAll the Little Things We Killקלייר סוטו2020אליזבת היקרה (אנ')וונדי2023הצבע ארגמןסופיה2025מיינקראפטדוןלא רעים בכלל 2קיטי קאטדיבובOh.
תוכנית מציאות בנטפליקס2022–הווהפיסמייקרלאוטה אדבאיותפקיד ראשי; 8 פרקיםTBAוולראדבאיוסדרה עתידית של HBO Max
הנסון, פיליסיה פרל מפסי ו-H.E.R.)פרס אוסקרשחקנית המשנה הטובה ביותרפרס NAACP Imageשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנועפרס ה-BETהשחקנית הטובה ביותר2026פרס בחירת מבקרי הטלוויזיהשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיהפיסמייקר
דניאל בנט סמית הוא דיפלומט אמריקאי, שכיהן כמנהל מכון שירות החוץ .
למשך כשבוע היה מזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל.
מאז ספטמבר 2018 מחזיק סמית' בדרג דיפלומטי של "שגריר קריירה", מהדרגים הבכירים בשירות החוץ של ארצות הברית.
סמית' נולד בעיר רדווד סיטי שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו בקליפורניה.
ב-1997 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת קולורדו השוכנת בבולדר, ולאחר לימודיו הגבוהים שם החל השלים לימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת סטנפורד.
עבודת הדוקטורט, אשר הושלמה בשנת 1983, נקראה "לקראת אינטרנציונליזם: מדיניות חוץ כלכלית של הניו דיל, 1939-1933".
לאחר שקיבל תואר שלישי, הצטרף סמית לשירות החוץ של ארצות הברית, ונשלח לשליחות דיפלומטית בערי בירה אחדות בהן ברן, אוטווה, סטוקהולם וכן שירת באיסטנבול.
נוסף על כך, סמית' שימש כעוזר בכיר לתת-מזכיר המדינה לעניינים גלובליים, עוזר מיוחד עבור עוזר המזכיר לענייני אירופה וקנדה, וממונה על היחסים בצ'כוסלובקיה.
בין השנים 1993–1995 לימד מדע המדינה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
מ-2002 עד 2005 היה סגן הראשי של עוזר המזכיר לעניינים קונסולריים, ובשנים 2005–2007 היה עוזר בכיר למזכיר המשנה לדיפלומטיה ציבורית ולעניינים ציבוריים.
בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה כיהן סמית' כשגריר ארצות הברית ביוון מספטמבר 2010 עד אוגוסט 2013.
בשלהי אפריל 2014 החל את תפקידו כעוזר מזכיר המדינה למודיעין ולמחקר במחלקת המדינה של ארצות הברית, כשהוא כפוף למזכיר ג'ון קרי.
סמית' נחשב לדיפלומט ותיק בקהילה הדיפלומטית של ארצות הברית.
במהלך 2018 נבחר סמית' בידי הנשיא דונלד טראמפ למנהל מכון שירות החוץ, המכשיר את העובדים והדיפלומטים של שירות החוץ האמריקאי, במקומה של ננסי מקאלדוני.
בראשית 2021 קבע הנשיא ג'ו ביידן כי סמית' יעמוד באופן ארעי בראשות מחלקת המדינה עם תום כהונתו של מייק פומפאו, עד אשר יאושר מינויו של אנתוני בלינקן למזכיר המדינה בידי הסנאט של ארצות הברית.
הרב דניאל ברק ווינט (נולד ב-ט' בטבת תש"ל, 18 בדצמבר 1969) הוא ראש מכון גמרא סדורה, מחבר ספרים, מנהל תלמוד תורה "אור דורות" בעתניאל ומורה לגמרא בבית הספר 'דביר' בעתניאל.
לשעבר ר"מ בישיבת אוהל שלמה בבאר שבע ובישיבת ההסדר בעתניאל.
כיהן כראש מחלקת חינוך ותושב"ע במרכז ישיבות בני עקיבא וכמרצה במכללת הרצוג.
נולד בדרום אפריקה למרים ויעקב משה, לימים מנכ"ל מת"ף, סמנכ"ל הבנק הבינלאומי, סמנכ"ל בנק לאומי לישראל ויועץ מערכות מידע ותקשורת.
בגיל שנה עלתה משפחתו ארצה והחלה להתגורר בפתח תקווה.
למד בתלמוד תורה שארית ישראל בפתח תקווה, במכינה בכפר סבא ובישיבת נתיב מאיר בירושלים.
בגיל 16 החל ללמוד בישיבת אופקים ולאחר מכן בישיבת מאורות התורה בטלזסטון.
במשך כ-5 שנים למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב מרדכי שטרנברג, הרב יעקב לבנון והרב אלישע וישליצקי.
במסגרת שלב ב' שירת בצה"ל כלוחם בחיל התותחנים.
הרב ווינט שימש כחוקר במכון הלכה ברורה ואף היה שותף מרכזי בכתיבת פרקים במסכת בבא בתרא.
בעקבות פנייה מהרב בני קלמנזון הצטרף לכולל בית ועד לתורה בעתניאל שם למד גמרא עיון והלכה.
היה ממקימי הכולל ובמשך כ-5 שנים למד למבחני הרבנות הראשית לישראל.
בהמשך אף כיהן כר"מ בישיבת עתניאל בה לימד גמרא.
אחרי הרצח של הרב עמי עולמי שהרב ווינט היה תלמידו ואף חברותא שלו, החל ללמד בישיבת בני עקיבא 'אוהל שלמה' בבאר שבע ובמשך כ-13 שנים כיהן כר"מ.
במקביל, מספר שנים כיהן כראש מחלקת חינוך ותושב"ע במרכז ישיבות בני עקיבא.
היה יוזם, מפיק ומנהל של אתר האינטרנט 'גמראנט', אתר שנבנה בעבר על ידי מרכז ישיבות בני עקיבא בשיתוף מט"ח וסנונית, והיה נועד לעזור ללומדים ומלמדים גמרא.
האתר התמקד מדי שנה במסכת הנלמדת ברוב הישיבות התיכוניות בארץ.
בעל תואר ראשון במכללת הרצוג בחינוך ותושב"ע ותואר שני בתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
למד קורס ניהול – מנוף במכללת ירושלים.
בשנת תשס"ו היה עמית בבית מדרש "לפניהם" מיסודו של הרב שמעון אדלר ראש המנהל לחינוך הדתי.
כיהן כחוקר וכמרצה להשתלמויות באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף, שימש גם כמדריך פדגוגי מטעם אוניברסיטת בר-אילן בישיבת בני עקיבא רעננה, בישיבת ראשון לציון ובתיכון אמי"ת גוש דן.
בשנים תשס"ח–תשס"ט היה גם "מיישם" של בית מדרש "לפניהם" בישיבת בני עקיבא 'אוהל שלמה' בבאר שבע ובישיבת עתניאל.
החל משנת תש"ע (1 בספטמבר 2010) מכהן כמלמד בבית הספר 'דביר' בעתניאל בכיתות ה'–ו'.
מייסד ומנהל תלמוד תורה "אור דורות" בעתניאל.
במסגרתו חבורת לימוד דף יומי לילדים ולנוער.
עד שנת תש"פ (30 ביוני 2020) כיהן גם כמרצה וכמדריך פדגוגי במכללת הרצוג.
כיהן בעבר כיו"ר מזכירות היישוב עתניאל והתנדב במשך למעלה מעשור כמנהל סניף "יד שרה" הר חברון.
ראשיתה של שיטה זו החלה על ידי הרב דניאל ברק ווינט בשנת תשנ"א בישיבת בית ועד לתורה בעתניאל יחד עם עצת רבו הרב עמי עולמי.
החל ללמד בשיטה זו בשנת תשנ"ו בישיבת בנ"ע "אוהל שלמה" בבאר שבע.
ובהמשך במוסדות ומסגרות חינוכית נוספות.
גמרא סדורה הודפסה בהתאם לכלל תוכניות הלימודים של בתי הספר של החינוך הממלכתי דתי והחינוך העצמאי.
לאחר פיילוטים ובדיקות, בשנת תש"ע יצא העותק המודפס הראשון על מסכת שלמה, מסכת סוכה.
על פי שיטה זו חיבר הרב ווינט גם 'הגדה סדורה' על הגדה של פסח.
הרב ווינט זכה להסכמות של גדולי הרבנים.
נכון לשנת 2021, לומדים במהדורה למעלה מ-13,000 תלמידים, ברובם בחמ"ד בכלל סוגי הכיתות ומיעוטם בחינוך העצמאי
אחיו הוא הרב רפאל ווינט מרכסים, מנהל תלמוד תורה 'תורת חיים', ר"מ בישיבה ברכסים, ומרבני היישוב.
בעבר היה משגיח בישיבת 'נחלת הלויים'.
אח נוסף הוא הרב מיכאל ווינט מרמות בירושלים.
"'גמרא סדורה'" – בתלמוד הבבלי: ברכות, שבת, עירובין, פסחים, ראש השנה, יומא, סוכה, ביצה, תענית, מגילה, מועד קטן, חגיגה, יבמות, כתובות, נדרים, נזיר, סוטה, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, סנהדרין, מכות, שבועות, עבודה זרה, הוריות, זבחים, מנחות, חולין, בכורות, ערכין, תמורה, כריתות, מעילה, תמיד, נידה.
"'גמרא סדורה'" – בתלמוד הירושלמי: שקלים.
"'הגדה סדורה'" – ארץ הצבי.
ספרים שערך (וכתב חלק מהמאמרים):
בהוצאת מרכז ישיבות בני עקיבא.
הרב דניאל עמרם בר מוחא (כ"ב בחשוון ה'תשי"ז, 27 באוקטובר 1956 - כ"ח באייר ה'תשע"ז, 24 במאי 2017) היה רב ישראלי, כיהן כרבה של מצפה רמון במשך כ-39 שנה.
נולד לשושנה והרב מרדכי בר מוחא, רבה של נשר, צאצא לשושלת רבנים ממרקש בהם רבי רפאל מסעוד אבן מוחא אב"ד מרקש והמקובל הרב אברהם בר מוחא.
אחיו יוסי הוא מנכ"ל אגודת העיתונאים בתל אביב.
למד בישיבת הרמב"ם בתל אביב אצל הרב אברהם חפוטא, ובישיבת פורת יוסף הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן.
באביב 1978, כשהיה כבן 22 בלבד, התמנה כרב היישוב מצפה רמון, תפקיד שמילא במשך כ-39 שנים, עד למותו.
ב-24 במאי 2017 (כ"ח באייר ה'תשע"ז) נהרג בתאונת דרכים בגדרה, בעת שהרכב שבו נהג סטה ממסלולו.
ההערכה היא שהתאונה ארעה בעקבות מפרצת שהרב בר מוחא לקה בה, בשל מחלת סרטן הריאה שממנה סבל.
הוא נקבר באותו היום בבית העלמין בגדרה.
על שמו נקרא בית הכנסת "אחוות דניאל" במצפה רמון.
היה נשוי לקלוטילד, בתו של חלל צה"ל , שנהרג בשכונת אבו תור בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, ואב לארבעה.
דניאל ג'קסון אוונס היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושלה השישה-עשר של מדינת וושינגטון במשך תריסר שנים, מ-1965 עד 1977, וכנציגה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1983–1989.
במהלך חייו הפוליטיים תואר אוונס כרפובליקני מתון, בייחוד בסוגיות הנוגעות לחברה ולסביבתנות.
הוא מיאן לתמוך במסע הבחירות של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית ב-1968, על אף שנשא את הנאום המרכזי בוועידה הרפובליקנית הלאומית באותה שנה, ובמקום זאת הביע את תמיכתו בנלסון רוקפלר.
באותה השנה הוזכר כמועמד אפשרי לתפקיד סגן הנשיא, כמו גם במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976.
אוונס נולד בסיאטל, הגדולה שבערי וושינגטון (שם הוא חי החל משנת 2007), כנצר למשפחה שהגיעה לראשונה לטריטוריית וושינגטון בשנת 1859. סבו היה חבר באחד ממושביו הראשונים של הסנאט של וושינגטון.
הוא גדל בשכונת לורלהרסט ואת לימודיו התיכוניים השלים בתיכון ע"ש תיאודור רוזוולט.
בצעירותו היה חבר בתנועת הצופים בארצות הברית, שם היה חבר סגל ו"מאסטר הייקינג" במחנה פרסונס – מחנה צופים ידוע בוושינגטון.
כבוגר התנועה הוענק לו פרס צופי הנשר הנכבד מטעם התנועה הארצית באמריקה.
בתום לימודיו התיכוניים שירת אוונס בצי ארצות הברית בשנים 1943–1946. את שירותו הצבאי החל כאשר נכנס לתוכנית ההכשרה V-12 של מכללת הצי, במסגרתה הוצב באוניברסיטת וושינגטון, אך כעבור שמונה חודשים הועבר לתוכנית ROTC באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
במהלך שירותו אמנם לא נלחם בשדה הקרב, אך הוצב באוקיינוס השקט זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה בתפקיד על נושאת מטוסים.
בשנת 1946 שב לאוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 1948 השלים באוניברסיטת וושינגטון לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית, ובשנה העוקבת קיבל תואר שני באותו התחום.
הוא חזר לשירות פעיל בצי ארצות הברית ב-1951, והשתחרר ממנו סופית במהלך 1953. אחר כך עבד כמהנדס מבנים בשנים 1953–1956, ובתפקידו האחרון כמהנדס סייע בתכנון "ויאדוקט דרך אלסקה".
הוא הושבע לתפקידו בינואר 1965.
חרף היותו רפובליקני ושמרן בעל סגנון עצמי, אוונס נודע בזכות המדיניות הליברלית של ממשלו בנושא הגנת הסביבה – הוא הקים את המחלקה הראשונה לאקולוגיה שפעלה ברמה המדינתית, ושהיוותה השראה לייסוד הסוכנות להגנת הסביבה של ממשל ניקסון.
כמושל הוא העניק תמיכה נלהבת במערכת ההשכלה הגבוהה של וושינגטון, ומימן את מערכת המכללות הקהילתיות של וושינגטון.
בנוסף, הוא חתם על הצעת חוק להכשרת הפלות בארבעת החודשים הראשונים להיריון ונלחם ללא הצלחה למען הנהגת מס הכנסה מדינתי, שתי עמדות ליברליות נוספות.
אוונס כיהן כמושל וושינגטון בשנים 1965–1977, והיה המושל השני שנבחר לשלוש תקופות כהונה, אחרי ארתור לנגלי.
מחקר שנערך באוניברסיטת מישיגן בשנת 1981 מנה אותו בין עשרת המושלים המצטיינים בארצות הברית במהלך המאה ה-20. אוונס מיאן להתמודד לקנדציה רביעית.
טד בנדי, רוצח סדרתי מהמפורסמים ביותר בארצות הברית, היה עוזר במטה הבחירות של אוונס, ושמר על קשר הדוק עם המושל.
במהלך מסע הבחירות של אוונס ב-1972 עקב באנדי אחר יריבו הדמוקרטי ברחבי וושינגטון, הקליט את נאומיו ודיווח לאוונס במישרין.
לאחר מכן קמה שערורייה זוטא משחשפו פעילי המפלגה הדמוקרטית כי באנדי התחזה לסטודנט בקולג'.
בין השנים 1977 ל-1983 שימש אוונס כנשיא השני של המכללה המדינתית אוורגרין (Evergreen State College) שבאולימפיה, אותה ייסד אוונס ב-1967 באמצעות חתימה על חקיקה המאשרת את הקמת המכללה.
הבניין הגדול ביותר בקמפוס אוורגרין קרוי על שמו של אוונס.
ב-1983 מונה אוונס לסנאט של ארצות הברית בידי המושל ג'ון ספלמן, כדי למלא את מקומו של הסנאטור המנוח הנרי ג'קסון.
אוונס זכה בבחירות מיוחדות שהתקיימו באותה השנה וגבר על יריבו מייק לאורי, ומילא את שארית כהונתו של ג'קסון.
לאחר בחירות 1988 פרש מהחיים הפוליטיים.
במהלך כהונתו בסנאט הצביע בעד החוק למיסוד יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי, בעד מינויו של רוברט בורק לבית המשפט העליון של ארצות הברית ובעד עקיפת הווטו של הנשיא רונלד רייגן.
לאחר שעזב את הסנאט ב-1989, ייסד אוונס את חברת הייעוץ שלו "Daniel J.
המושל מייק לאורי מינה אותו למועצת העוצרים של אוניברסיטת וושינגטון בשנת 1993. בשנים 1996–1997 היה יושב ראש הדירקטוריון של האוניברסיטה.
ב-1999 נקרא על שמו בית הספר לעניינים ציבוריים באוניברסיטת וושינגטון.
משעזב את החיים הפוליטיים הוסיף לעבוד בעולם העיתונות, שם כתב מאמר מערכת שבועי במהדורות החדשות של KIRO-TV מתחילת עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 2012 היה מנהל של הארגון "היוזמה לפיתוח גלובלי".
בשנת 2022 פורסמה האוטוביוגרפיה שחיבר.
דניאל בן יהודה דיין היה משורר יהודי, שחי ברומא באמצע המאה הארבע עשרה לספירה.
הוא היה סבו של דניאל בן שמואל הרופא, שהיה רב בטיבולי.
לדעת שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), על פי עדויות מעתיקים בכתבי יד, דניאל בן יהודה הוא מחבר הפזמון הידוע "יגדל אלוהים חי" המונה את י"ג עיקרי האמונה שקבע הרמב"ם.
אף שיש שחלקו על זיהויו של שד"ל, ככלל דעתו התקבלה על דעת החוקרים.
פזמון זה זכה לתפוצה רבה ונקלט במנהגי התפילה: הוא מופיע בפתיחת תפילת שחרית במנהג האשכנזים, ומושר על ידי הספרדים במוצאי שבתות וחגים, ובהקשרים נוספים.
מאידך גיסא, האר"י התנגד לאמירתו.
שלושה חיבורים קצרים משלו נתגלו ונדפסו: ביאור עניין השעיר לעזאזל ופרה אדומה, ביאור לתפילת הקדושה, וקטע קצר על בריאת השמש והירח.
דניאל ברנדנסטיין הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל לשעבר של נאס"א.
דניאל ברנדנסטיין נולד בעיירה ווטרטאון שבמדינת ויסקונסין.
לאחר סיום בית הספר הוא למד תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה מקומית.
בשנת 1965 הוא התגייס לצי ארצות הברית ונשלח לקורס טיס.
בשנת 1967 הוא הוצב ביחידה מבצעית כטייס "A-6 אינטרודר".
בשנים 1968–1970 הוא שירת על סיפון נושאות מטוסים Constellation ו-Ranger באזור וייטנאם.
בתקופה זו הוא ביצע 192 טיסות מבצעיות.
בהמשך הוא עבר קורס טייסי ניסוי והיה .
בשנת 1978 ברנדנסטיין נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1983 הוא השתתף במשימת STS-8 של מעבורת החלל צ'לנג'ר כטייס (ריצ'רד טרולי היה מפקד צוות).
במשימת STS-51-G בשנת 1985 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל דיסקברי.
1990 הוא היה מפקד צוות שהמריא על סיפון מעבורת החלל קולומביה בטיסה שהייתה חריגה ונמשכה 10 ימים.
בשנת 1992 הוא היה מפקד צוות של STS-49 על מעבורת החלל אנדוור.
בשנים 1987–1992 ברנדנסטיין היה של נאס"א.
לאחר פרישה מנאס"א ברנדנסטיין עבד בלוקהיד מרטין בתפקיד ניהולי.
דניאל בן עטר (נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא סגן נשיא תאגידי באינטל העולמית, מנכ"ל משותף של ארגון הייצור העולמי של אינטל ומנכ"ל משותף (יחד עם קרין אייבשיץ-סגל) של אינטל ישראל.
דניאל בן עטר נולד לאלי ודליה בן עטר, במושב בית נקופה שבהרי ירושלים, ולו שתי אחיות ואח.
למד בבית הספר הרי יהודה בקיבוץ קריית ענבים ולאחר מכן בבית הספר הימי מכמורת.
בשירות הצבאי ובמילואים שירת בחיל הים ובפלוגת הסיור 219 של חיל התותחנים.
בשנים 1987–1990 למד לתואר בוגר בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1990–1992 סיים בהצטיינות תואר מוסמך בפיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים כולל כתיבת תזה בנושא: .
בשנים 1996–1997 סיים בהצטיינות תואר מתקדם במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1991 היה שותף לתכנונו והקמתו של היישוב נופי פרת, ביחד עם גרעין של סטודנטים מהאוניברסיטה העברית.
בשנים 1991–1994 הוא היה יושב ראש מזכירות היישוב בהתנדבות.
בשנים 1993–2000 שימש כמהנדס תהליך ייצור במפעל אינטל בירושלים (Fab 8).
בשנת 2000 נשלח למשימת פיתוח וייצור בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית (Fab D1) ובאלבקרקי, ניו מקסיקו, ארצות הברית (Fab 11X).
בשנת 2006, עם חזרתו לישראל, מונה לסמנכ"ל במפעל אינטל בקריית גת (Fab 28),
בשנת 2011 מונה למנכ"ל מפעל הייצור בקרית גת, ובשנת 2015 מונה לסגן נשיא באינטל העולמית.
במהלך תפקידו כמנכ"ל הייצור של אינטל ישראל, הוביל את הקמתו של מפעל שבבים נוסף בקרית גת.
בשנת 2017 קיבל את מגן שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים לארגונים מצטיינים בהתנדבות, על הצטיינות בהתנדבות ותרומה משמעותית לקריית גת ולדרום הארץ.
בשנת 2020 קודם לסגן נשיא תאגידי באינטל העולמית ומונה למנכ"ל משותף ארגון הייצור העולמי של אינטל, שכולל 6 אתרים ברחבי העולם: ישראל, אירלנד, גרמניה, אריזונה, אורגון ואוהיו.
כמנכ"ל מפעל הייצור של אינטל בקריית גת (Fab 28), הגה בן עטר והוציא לפועל את פרויקט "אופק דרום", שבמסגרתו גויסו למפעל כ-150 אנשים מהדרום ללא השכלה או ניסיון רלוונטיים ועברו הכשרה ראשונית במפעל, שכללה לימודים בסיסיים בתחומים טכנולוגיים שונים, יישומי מחשב, מתמטיקה, אנגלית ועוד.
לאחר מכן עברו המועמדים הכשרה ספציפית, כך שכולם נכנסו כעובדים מהמניין לאינטל, ושולבו בתפקידי אחזקת ציוד טכנולוגי מתקדם.
בשנת 2023 נפתחו במפעל שתי כיתות הנדסאים לעובדים שגויסו בפרויקט אופק דרום.
על פרויקט אופק דרום הוענק לדניאל בן עטר אות יקיר העיר קריית גת מטעם ראש העירייה אבירם דהרי ושר הכלכלה אלי כהן.
בשנת 2023 מונה בן עטר גם למנכ"ל משותף (יחד עם קרין אייבשיץ-סגל) של אינטל ישראל.
זכה בפרס התעשייה לשנת 2023 מאת התאחדות התעשיינים בישראל.
דניאל בן עטר נישא בשנת 1991 לרביטל (בת יוסף ושמחה וקס), מורה לאנגלית.
לזוג שלושה ילדים, והם מתגוררים במזכרת בתיה.
דניאל ברבנק היה אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 30 לתחנת החלל הבין-לאומית.
דניאל ברבנק נולד וגדל בקונטיקט.
לאחר לימודי בית ספר הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת פיירפילד.
אחרי סיום שנת לימודים הראשונה הוא עבר לאקדמיה של משמר החופים.
בשנת 1985 הוא קיבל ממנה תואר ראשון בהנדסת חשמל.
לאחר סיום האקדמיה הוא נקלט בשורות של משמר החופים של ארצות הברית ועבר קורס טיס.
ברבנק שירת בבסיסים שונים של החיל.
בשנת 1990 הוא קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה.
בשנת 1996 ברבנק נבחר לצוות אסטרונאוטים.
בספטמבר 2000 ברבנק טס לחלל כמומחה משימה ב-STS-106 במעבורת החלל אטלנטיס (טרנס וילקאט היה מפקד צוות).
בספטמבר 2006 ברבנק היה מומחה משימה ב-STS-124 של מעבורת החלל אטלנטיס (ברנט ג'ט היה מפקד צוות).
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה חידוש הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית.
במהלך משימהברבנק ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-7 שעות.
בשנים 2007–2009 ברבנק חזר לאקדמיה של משמר החופים וכיהן כפרופסור.
בנובמבר 2011 ברבנק היה מומחה משימה של טיסה סויוז TMA-22 (אנטון שקאפלרוב היה מפקד צוות).
הצוות הצטרף למשלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של מייקל פוסום.
כאשר המשלחת עזבה את תחנת החלל, ברבנק היה מפקד משלחת מס' 30 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הוא חזר לכדור הארץ ב-אפריל 2012.
ברבנק פרש מנאס"א בשנת 2018 וחזר ללמד באקדמיה של משמר החופים.
דניאל בנימיני נולד בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה ובקונסרבטוריון שולמית.
בשנת 1942 התגייס לבריגדה היהודית והשתתף בלחימה באיטליה.
עם תום מלחמת העולם השנייה למד באקדמיה למוזיקה בירושלים.
במלחמת העצמאות היה קצין שריון ונפצע קשה בקרב.
בשנת 1950 הצטרף ל ובשנים 1960–1990 כיהן בה כוויולן הראשי ואף מילא תפקידים ניהוליים בכירים.
כוויולן ראשי אורח ניגן גם בתזמורת פריז, תחת שרביטו של דניאל בארנבוים, הופיע עמה כסולן ועזר לארגן מחדש את קבוצת הוויולות שלה.
ב-1959 ייסד, יחד עם שלושה מעמיתיו, את רביעיית תל אביב, שהופיעה בישראל וברחבי העולם.
בנימיני הופיע כסולן עם תזמורות רבות, במוזיקה קאמרית וברסיטלים בישראל ובארצות העולם.
הוא הגיש בקביעות כיתות אמן בישראל, בספרד, באנגליה, בצרפת ובגרמניה.
השתתף בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבלים בברלין ובווינה והיה אורח קבוע בפסטיבל המוזיקה של אספן.
כיהן גם כראש המדור למוזיקה במועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, וב-1990, עם פרישתו לגמלאות מהתזמורת הפילהרמונית, מונה לפרופסור באקדמיה המלכותית למוזיקה במדריד.
דניאל בנימיני נחשב לאחד מגדולי האמנים המבצעים בישראל ולאחד הוויולנים המצטיינים בעולם.
נפטר ב-1993 לאחר מחלה קשה.
דניאל באו ברוסטר הבן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת מרילנד.
ברוסטר נולד ב-23 בנובמבר 1923, במחוז בולטימור, מרילנד, באזור Green Spring Valley.
הוא היה הבכור מבין שישה ילדים של אוטלי י.
ברוסטר נולד למשפחה עשירה ו"גודל בנוחות בחווה מפוארת באזור מרילנד, ארץ ציד השועלים".
הוושינגטון פוסט תיאר אותו כ"יורש הונו של תאגיד הכימיקלים באו".
אביו נפטר כאשר היה בן עשר..
ברוסטר התחנך בבית הספר גילמן בבולטימור ובבית הספר סנט פול בקונקורד, ניו המפשייר.
הוא למד בקולג' באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס לפני כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה חזר ברוסטר ללמוד בג'ונס הופקינס.
לאחר מכן נרשם לבית הספר למשפטים באוניברסיטת מרילנד, שם השלים תואר ראשון ביוני 1949. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בנובמבר 1949 והחל לעסוק בעריכת דין בטוסון שבמרילנד.
בשנת 1942 התגייס ברוסטר לחיל הנחתים של ארצות הברית.
הוא הוסמך כקצין ב-1943. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בזירת האוקיינוס השקט, כולל השתתפות בקרב גואם ובקרב אוקינאווה.
על מעשיו במהלך המלחמה, קיבל את עיטור כוכב הארד.
הוא נפצע שבע פעמים, וקיבל את עיטור לב הארגמן וכוכב זהב במקום עיטור שני.
הוא עזב את השירות הפעיל ב-1946 אך המשיך לשרת במילואים עד 1972, והגיע לדרגת קולונל.
ברוסטר, איש המפלגה הדמוקרטית, נבחר כחבר בית הנבחרים של מרילנד בשנת 1950. בגיל 26, היה אחד החברים הצעירים ביותר בבית המחוקקים של מרילנד בהיסטוריה.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים עד 1958.
בשנת 1958 נבחר ברוסטר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז השני של מרילנד, והביס את המועמד הרפובליקני, ג'יי פייף סימינגטון הבן.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים בקונגרס ה-86 (1959–1961) ובקונגרס ה-87 (1961–1963), והיה חבר בוועדת השירותים המזוינים של הבית ובוועדת המשנה בנושא כוח אדם צבאי, ניצול כוח אדם ותחבורה להגנה חירום.
כחבר בבית הנבחרים, הצביע ברוסטר בעד חוק זכויות האזרח של 1960.
בשנת 1962 התמודד ברוסטר על מושב הסנאט של ארצות הברית שהתפנה בעקבות פרישת הסנאטור הרפובליקני ג'ון מרשל באטלר.
הוא ניצח את חבר הקונגרס אדוארד טיילור מילר והפך לדמוקרטי הראשון שנבחר לסנאט ממרילנד מאז 1946. ברוסטר כיהן בסנאט מ-1963 עד 1969. בסנאט, הצביע ברוסטר בעד חוק זכויות האזרח של 1964 ו-1968, וכן בעד חוק זכויות ההצבעה משנת 1965 ואישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ברוסטר היה גורם מרכזי בהעברת חוק זכויות האזרח משנת 1964.
ב-1968 ביקש ברוסטר להיבחר מחדש לסנאט.
עם זאת, "חייו האישיים המסובכים, תמיכתו במלחמת וייטנאם ובעיותיו שהחמירו יותר ויותר עם שתיית אלכוהול עשו את שלהם", והוא הובס על ידי צ'ארלס מתיאס הרפובליקני.
ב-1978 הצהיר ברוסטר כי הטעות הגדולה ביותר שעשה בחייו הציבוריים הייתה תמיכתו במלחמת וייטנאם.
בשנת 1964 התמודד ברוסטר בבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הדמוקרטית מול התומך בהפרדה הגזעית ג'ורג' וולאס.
מכיוון שלינדון ג'ונסון סירב להתמודד באופן ארצי, הוצבו במקומו "בני טיפוחין" שהתמודדו מול וולאס, כגון מתיו ולש מאינדיאנה וג'ון ו.
ברוסטר ניצח בבחירות המקדימות במדינתו, אך נבוך מהישגו של וולאס שזכה ל־43 אחוזים; הוא בקושי הצליח לנצח במחוז בולטימור.
בשנת 1969 הוגש נגד ברוסטר כתב אישום ובו עשרה סעיפים פליליים בגין שידול וקבלת שוחד בעת שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית, וכן שני סעיפים בגין קבלת טובת הנאה בלתי חוקית.
האישומים נבעו מתרומת קמפיין שהתקבלה מחברת Spiegel, Inc., חברה להזמנות בדואר.
במהלך המשפט, ביטל השופט חמישה מן האישומים, בקובעו שמעשיו של ברוסטר מוגנים תחת סעיף "חופש הדיבור או הדיון" שבחוקת ארצות הברית.
התביעה ערערה ישירות לבית המשפט העליון של ארצות הברית, אשר דן בתיק בשנים 1971 ו־1972. ביוני 1972 קבע בית המשפט ברוב של 6 מול 3, בפרשת United States v.
Brewster, כי קבלת שוחד בלתי חוקי אינה מוגנת כחופש ביטוי, שכן קבלת שוחד אינה חלק מ"ביצוע תפקיד חקיקתי".
ברוסטר הועמד לדין ונמצא "לא אשם" באישומי השוחד, אך הורשע בקבלת טובת הנאה בלתי חוקית "ללא כוונה מושחתת".
עם זאת, באוגוסט 1974, ערעורו התקבל וההרשעה בוטלה, בשל הוראות לא תקינות של השופט המורה לחבר המושבעים.
בשנת 1975, הודה ברוסטר בהסדר טיעון באשמת עוון יחידה של קבלת טובת הנאה בלתי חוקית "ללא כוונה מושחתת".
נגזר עליו קנס והוא הורשה להמשיך ולהחזיק ברישיון עריכת הדין שלו.
שאר האישומים בוטלו על ידי הממשלה.
לאחר שעזב את הסנאט, החל ברוסטר לעבוד בחקלאות בגלינדון שבמרילנד.
נכון לשנת 1978, ניהל ברוסטר את חוותו, עבד כיועץ לטיפול באלכוהוליזם בבית חולים לחיילים משוחררים, עמד בראש המועצה המייעצת של המושל לענייני אלכוהוליזם, ועבד ב-"Quarter-way house" בבולטימור.
ברוסטר התחתן עם קרול לייפר דהאונון מפילדלפיה ב-1954. לזוג נולדו שני בנים, דניאל באו ברוסטר הבן (נולד ב-1956) וג'רי לייפר ברוסטר (נולד ב-1958).
בשנת 1967, ברוסטר השתתף בלווייתו של ויליאם בוליט, שגריר ארצות הברית בצרפת.
שם חידש את קשריו עם אן בוליט, בתו של בוליט וארוסתו הראשונה של ברוסטר, שנטשה אותו בעודו מעבר לים בתקופת המלחמה.
זמן קצר לאחר מכן התגרש ברוסטר מאשתו הראשונה.
נישואיו השניים של ברוסטר הסתיימו גם הם בגירושין.
לדבריו, שתייתו החלה לצאת משליטה ב־1964; עד 1969 הוא היה "שותה בזעם", וכמעט מת בעקבות "קריסה אלכוהולית".
הוא חיפש מספר פעמים אשפוזי גמילה, ולפי הדיווחים נגמל לחלוטין בשנת 1973.
בשנת 1976 התחתן ברוסטר עם ג'ודי לין ארסנד לאחר שהשניים נפגשו במוסד לטיפול בהתמכרות לאלכוהול.
לזוג נולדו שלושה ילדים, דניאלה (ילידת 1977) והתאומות ג'נילי ודנה (ילידת 1979).
ג'ודי נפטרה ב־11 באוקטובר 2024 בביתה בסטיוארט, פלורידה.
ברוסטר שרד לימפומה של תאי ענק ולוקמיה בשנות ה-80.
ברוסטר מת מסרטן הכבד ב-19 באוגוסט 2007, בגיל 83. הוא נקבר בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של סנט תומאס, אווינגס מילס, מרילנד.
כמה אנשים ששירתו בצוות הסנאט של ברוסטר בשנות ה-60 הפכו מאוחר יותר לדמויות פוליטיות בולטות, כולל ננסי פלוסי וסטני הוייר.
בשנת 2023 פורסמה ביוגרפיה על ברוסטר מאת ג'ון וו.
פריס, בשם "השמדה עצמית: עלייתו, נפילתו וגאולתו של הסנאטור האמריקאי דניאל ב.
ברוסטר", בהוצאת Apprentice House Press של אוניברסיטת לויולה מרילנד.
דניאל טרבוקס ג'ואט היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי בשנים 1870–1871.
ג'ואט נולד ב-14 בספטמבר 1807 בפיטסטון, מיין, שהייתה אז חלק ממסצ'וסטס.
הוא השלים לימודי הכנה, למד בקולג' קולבי, וב-1830 השלים את לימודיו בקולג' קולומביה בניו יורק ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בבאנגור, מיין.
מ-1834 עד 1837 כיהן כיועץ המשפטי העירוני.
מ-1850 עד 1853 עסק עם אחיו בהפעלת קו סירות קיטור על נהר צ'אגרס, מצר פנמה.
לאחר מכן עבר לקליפורניה ועסק בכריית זהב במשך שנתיים, ולאחר מכן חזר לבאנגור ועסק בעריכת דין.
ב-1857 עבר לסנט לואיס שבמיזורי והמשיך לעבוד בעריכת דין.
בשנת 1866 נבחר כחבר בבית הנבחרים של מיזורי.
כאיש המפלגה הרפובליקנית מונה ג'ואט לחבר הסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של צ'ארלס דרייק וכיהן מ-19 בדצמבר 1870 ועד 20 בינואר 1871, אז נבחר מחליף.
הוא סירב להיות מועמד לבחירה מחדש למושב זה זה וחזר לעסוק במשפטים.
ג'ווט מת בסנט לואיס שבמיזורי ב-7 באוקטובר 1906, ונקבר בבית הקברות בלפונטיין.
דניאל בריק (בשוודית: Daniel Brick; 23 במרץ 1903 – 19 בינואר 1987) היה עיתונאי, עורך, מתרגם ואינטלקטואל יהודי שוודי, ממובילי התרבות היהודית בשוודיה של המאה ה-20.
דניאל בריק נולד ב-1903 לאליאס דוד בריק, סוחר, ולמריה קלרה בריק (לבית בורשטיין), מהגרים יהודים ליטאים שהגיעו לשוודיה דרך פינלנד.
הוא היה הבן ה-11 מבין 15 ילדים.
המשפחה עברה מסטוקהולם לנורשפין בשנת 1905, וחזרה לסטוקהולם בסביבות 1910. בריק למד בבית הספר נורה לטין וסיים תואר ראשון בהיסטוריה של הספרות מאוניברסיטת סטוקהולם בשנת 1929.
בריק הפך לדמות מרכזית בסצנה התרבותית היהודית של שוודיה.
ב-1923 הקים את הירחון Israeliten שיצא לאור כארבע שנים.
ב-1945 הקים עיתון העוסק בבעיותיהם של המשוחררים ממחנות הריכוז ומחנות העבודה וכן סייע לניצולי שואה בשוודיה טרם קום מדינת ישראל.
במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בריק תרגם מספר יצירות מרוסית, יידיש וצ'כית לשוודית, לעיתים קרובות בשיתוף פעולה עם אחרים.
הוא מילא תפקיד מרכזי בהצגת הספרות המודרנית הסובייטית והמזרח אירופאית לקוראים השוודים.
תרגומו הידוע ביותר הוא זה של "החייל האמיץ שוויק" מאת ירוסלב האשק, שפורסם בשנים 1930–1931. בעוד שהתרגום התבסס ברובו על המהדורה הגרמנית ומכיל מספר אי דיוקים, הוא זכה להצלחה פופולרית עצומה והודפס מחדש שוב ושוב במהלך סוף המאה ה-20. בנוסף תרגם סיפורים קצרים מאת מקסים גורקי, י"ל פרץ ואיסאק באבל.
כמו כן תרגם את הספר אוטואמנציפציה של ד"ר יהודה לייב פינסקר.
ב-1948 הוציא, יחד עם רעייתו הצלמת חנה ריבקין-בריק את הספר "Palestina" המתאר את החיים בארץ ישראל טרם קום המדינה.
ב-1955 הוציאו השניים ספר נוסף בשם "Israel", שני הספרים כללו צילומים של ריבקין-בריק מרחבי ארץ ישראל וטקסט של דניאל בריק.
בריק היה המזכיר הכללי של ההסתדרות הציונית בשוודיה בין השנים 1935 ל-1948. ב-1939 וב- 1946 שימש כציר השוודי בקונגרס הציוני.
בריק היה ציוני נלהב, הוא נהג לבקר בישראל והתארח בין השאר אצל נשיא המדינה זלמן שזר.
בשנת 1957 הוא ייסד בסטוקהולם את המכון היהודי לתרבות בשוודיה (Judiska Kulturinstitutet), מרחב לדיאלוג בין-דתי וחילופי דעות אינטלקטואליים.
הוא נודע במעורבותו הנלהבת בדיונים ציבוריים ותואר לאחר מותו כ"לוחם, שאינו חושש לרכוש אויבים".
ב-1929 הוא נישא לצלמת חנה ריבקין (1908-1970), אחותו של שותף קרוב אליו ועמיתו המתרגם יוסף ריבקין.
ביתם הפך למרכז לחוגים אינטלקטואליים מודרניסטיים ורדיקליים בסטוקהולם וגם לאורחים רבים מישראל.
ב-1970 נפטרה ריבקין-בריק ונקברה בישראל.
בשנת 1980, עשר שנים לאחר מותה של אשתו, הוא נישא בשנית לטאובה מירסקי.
בשנת 1952 ניטע יער לכבודו בישראל.
דניאל ג'ולאני (באוקראינית: Даніель Джулані; נולד ב-19 במרץ 2003 בישראל) הוא כדורגלן ישראלי-אוקראיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת עירוני טבריה מליגת העל הישראלית, בהשאלה ממכבי חיפה.
ג'ולאני גדל במחלקות הנוער של הפועל פתח תקווה ומכבי פתח תקווה.
ב-1 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי פתח תקווה, בניצחון 3-0 על מועדון ספורט כפר קאסם במסגרת המחזור ה-29 בליגה הלאומית לעונת 2019/2020. ב-15 ביוני הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 1-0 על הפועל ראשון לציון במסגרת המחזור ה-32 בליגה.
בתום עונה זו העפילה מכבי פתח תקווה לליגת העל.
ב-8 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1-0 לעירוני קריית שמונה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2020/2021. בתום עונה זו, חזרה מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית.
בסך הכל ערך ג'ולאני 18 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-11 ביוני 2023 הושאל למשך עונת 2023/2024 להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
ב-28 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד בני יהודה תל אביב במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-21 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 למכבי יפו במסגרת המחזור החמישי בליגה.
בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-25 ביולי 2024 חתם בבני סכנין מליגת העל הישראלית.
ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בתיקו 2-2 נגד מועדון ספורט אשדוד במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2024/2025. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 23 הופעות ליגה.
ב-21 ביולי 2025 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית, והושאל מיד לעירוני טבריה, גם היא מליגת העל הישראלית.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בעירוני טבריה, בניצחון 1-0 על הפועל חיפה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2025/2026.
ג'ולאני שיחק בנבחרות הצעירות של אוקראינה עד גיל 16 ועד גיל 17.
גולאני נולד בישראל לאם, לריסה, שנולדה וגדלה באוקראינה.
אמו הנפיקה לו דרכון אוקראיני, ולכן היה זכאי לקבל רק תעודת זהות ישראלית, ולא יכול היה לייצג את הנבחרות הצעירות של ישראל.
דניאל ג'ונה גולדהגן הוא חוקר יהודי-אמריקני, ופרופסור בתחום מדע המדינה שלימד בעבר באוניברסיטת הרווארד.
הוא התפרסם בעולם בשנת 1996 עם פרסום ספרו מעורר המחלוקת "תליינים מרצון בשירות היטלר".
בשנת 2003, לאחר פרסום ספרו השני "חשבון-נפש מוסרי" (A Moral Reckoning) פרש גולדהגן ממשרתו והתמקד בכתיבת ספר נוסף "גרוע ממלחמה" (Worse Than War) שהוא סינתזה של מחקריו ועוסק בתופעת רצח עם בכללותה.
דניאל גולדהגן נולד בעיר בוסטון ביוני 1959, אביו, אריך גולדהגן, היה ניצול השואה ממוצא רומני מגטו צ'רנוביץ, (היום היא עיר מחוז באוקראינה) ופרופסור בדימוס של אוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1977 החל דניאל גולדהגן את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ועם השנים הפך לחלק מסגל ההוראה של המוסד במחלקה למדע המדינה.
הוא נשוי לשרה ויליאמס גולדהגן, היסטוריונית של ארכיטקטורה ומבקרת הכותבת בכתב העת ניו ריפבליק.
הוא מתגורר עם אשתו ושני ילדיהם בפרבר של העיר בוסטון.
בספרו הראשון תליינים מרצון בשירות היטלר מציין גולדהגן כי הבנתו את הנאציזם והשואה מעוגנת בהשפעתו של אביו עליו.
את מאמרו הראשון שזכה להד ציבורי, פרסם גולדהגן בשנת 1989 במסגרת ביקורת בכתב העת ניו ריפבליק על ספרו של פרופסור ארנו מאייר "עד שקר" .
גולדהגן כתב כי הספר לוקה בטעות בסיסית בכך שהוא מייחס את הרג היהודים במהלך מבצע ברברוסה למדיניות אנטי קומוניסטית ולא לאנטישמיות של הרוצחים.
הוא הצביע על ניתוח מעוות ומגמתי של ההיסטוריה של השואה.
בספר זה שפורסם בשנת 1996 בהוצאת הספרים אלפרד קנופף ומבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, טען גולדהגן כי אנטישמיות ייחודית לעם הגרמני היא שאפשרה את השואה.
בספרו טבע גולדהגן מונח מחקרי חדש לתיאור אנטישמיות ייחודית זו, האנטישמיות האלימינציוניסטית.