tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1966 הקים קס ברהן ברוך את ארגון קהילות בית ישראל שמטרתו הייתה לקדם את העלייה לישראל שבו היו נציגים מכל המחוזות שהתגוררו בהם יהודים.
ארגון זה נקרא בתחילה "חברת היהודים שגרים באתיופיה", והיה מזוהה עם הקו השמרני של המנהיגות הרוחנית.
עם חברי הארגון הבולטים נמנו קס ברהן ובניו אבבה ועקיבא, מיכאל אשכול, גטהון טזזו ממו, מולאו ממו, קייס אמהה נגט, גולה תסמה, גטהון ברוך, אדהנני וובשת ועוד.
בין פעולות הארגון: שליחת מכתבים לראשי הממשלות, נשיאים וכל גורם שהיה יכול לעזור בזמנו.
במכתבים אלו סקר בין היתר, קס ברהן ברוך, את מצבם הרוחני והכלכלי הירוד של יהודי אתיופיה עקב פעולות המיסיון, העוינות וההפליה מצד השלטון וכן חוסר תקצוב של מורים לעברית ויהדות במחוזות המרוחקים כדוגמת תיגראי וכן את התנגדותו לתוכנית חומרה.
בעקבות פעילות זו נעצרו הקס הגדול ובנו אבבה, בשנת 1969, באשמת "פעילות חתרנית נגד שלטונו של הקיסר היילה סלאסי".
גורם מהסביבה העביר לשלטונות מסמכים בעברית מטעם משפחתם החתומים בחותמות עגולות עם סמל מגן דוד מוטבע עליהם.
האב ובנו הובאו לפני הקיסר ונתבקשו להסביר את פשר החותמת המסמכים והפעילות הציונית והרוחנית שנלוותה אליהם.
לאחר כמה שעות בחברת הקיסר ויועציו (ובהם השר היהודי תדסה יעקב), החליט הקיסר לשחרר את השניים, ואף אישר לקס ברהן להמשיך להשתמש בחותמת.
נוסף על כך שיגר עימם חמושים שילוו אותם בחזרה לכפרם.
בשנת 1971 נשלח עובדיה חזי מטעם הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה לעקוב אחר פעילויות האגודה לרווחת הפלאשים ולגשר בסכסוך שנוצר בין יונה בוגלה, נציג הוועד הציבורי והאגודה באתיופיה, ובין מיכאל אשכול וכוהני הקהילה.
בביקורו מונה על ידי הליקה כהנת אורי בן ברוך ראשה ונציגה הראשי של הקהילה מול המוסדות בישראל.
שיתוף הפעולה של הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה עם ארגונו של הקס הגדול נתן דחיפה משמעותית למאבק העלייה.
בזכות התערבות של גורמים מישראל, ובראשם חזי, הועלה נושא העלייה באופן רשמי מול הממשלה האתיופית כחלק מעסקת יהודים תמורת נשק.
המשא ומתן נוהל בכמה מישורים ובהם המחוזי, ונערך בין מושל גונדר, קולונל ילמה מנגיסטו, לראש הקהילה ליקה כהנת ברהן ברוך, בנו אבבה ברהן ומיכאל אשכול.
רשימת העולים, שהייתה איחוד משפחות ליוצאי אתיופיה שבישראל, כללה 150 נפשות, אורגנו בידיו ופעילים נוספים וחולקו לשלוש קבוצות.
הקבוצה הראשונה, שכללה 62 איש ושבראשה עמד קס ברהן, עלתה באוגוסט 1977, והשנייה – בדצמבר.
עלייתה של האחרונה בוטלה בשל ניתוק היחסים הביטחוניים בין המדינות, בעקבות חשיפתו של שר החוץ הישראלי משה דיין להספקת הנשק לאתיופיה בזמן מלחמת אוגדן.
פנייתו לראשון לציון עובדיה יוסף
בשנת 1973 עם כניסתו של הראשון לציון הרב עובדיה יוסף לתפקיד הרב הראשי לישראל, שלח ארגונו של קס ברהן מכתב דרך עובדיה חזי בשאלה ובקשה בהכרת בביתא ישראל כיהודים לכל דבר ועניין.
פסיקתו של הרב עובדיה לממשלת ישראל בראשות גולדה מאיר הייתה חד משמעית וקבעה כי דין ביתא ישראל כדין תינוק שנשבה ומצווה לפדותם.
הרב עובדיה ציין את פנייתו של ארגון "קהילות בית ישראל" בתשובתו הידועה לעובדיה חזי בתאריך ז' באדר א' תשל"ג (9 בפברואר 1973):
בעקבות פסיקה היסטורית זו הוחל חוק השבות בתאריך 3 במרץ 1975 כ' באדר תשל"ה על ביתא ישראל ובכך נסללה הדרך להבאתם לישראל.
לבקשת ארגון הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה, נערכו רישומים של יהודים בכל אתיופיה.
נשלחו שליחים לכל הקהילות היהודיות באתיופיה ובוצעו רישומים שסקרו את מספר יהודי ביתא ישראל, הרישומים הועברו על ידי שליחים ומכתבים שעל בסיס נתונים אלו תתבסס רשימת אורט של גרשון לוי.
קס ברהן התראיין לעיתונים רבים ברחבי העולם שסיקרו את ביתא ישראל ובכך עורר את דעת הקהל העולמית לגורל ביתא ישראל.
הסוכנות היהודית ביקשה מהקס שיעלה לישראל ובעקבותיו יעלו גם שאר קהילות ביתא ישראל.
לאחר לחצים ושכנועים שהופעלו עליו על ידי הממסד בישראל החליט בשנת 1977 לעלות לירושלים כשהוא מוריש את עיקר העשיה הציונית באתיופיה בידיו הנאמנות של בנו אבבה.
בישראל המשיך לפעול למען עליית קהילתו.
הוא שלח מכתב לראש ממשלת ישראל מנחם בגין ובו הוא מתאר את מצבם העגום של יהודי אתיופיה ודורש שתחודש העלייה לאלתר וכן מבקש להיפגש עימו בהקדם במטרה לקדם את העלייה .
קייס ברהן נפגש עם הרב הראשי דאז הראשון לציון, הרב עובדיה יוסף, ועם גורמים נוספים כדי לקדם את העלייה ואף זכה לראות חלק רב מבני עמו עולים ארצה דרך סודאן.
קס ברהן נפטר בכ"ז בכסלו ה'תשמ"ה, 21 בדצמבר 1984, נר שלישי של חנוכה.
הוא נטמן בבית העלמין באשדוד.
בית הכנסת לעולי אתיופיה שהוקם ברובע ב' בעיר אשדוד וכן בית הכנסת "שיבת ציון" לקהילת ביתא ישראל בעיר לוד קרויים על שמו.
בנוסף לכך עיריית אשדוד הנציחה את זכרו וקראה רחוב על שמו ועל שם אביו ברובע ט' בעיר.
בר-נר מילא מספר תפקידים במשרד החוץ בהם בשגרירויות ישראל בהודו, דנמרק וארצות הברית.
היה סמנכ"ל משרד החוץ והקונסול הכללי בשיקגו ובניו יורק.
בין השנים 1998–2001 היה השגריר הישראלי בטורקיה.
בר-נר מונה לתפקיד בפברואר 1998, לאחר שטורקיה התנגדה למינויו ב-1997 של הפרופסור לתולדות האימפריה העות'מאנית, אהוד טולידאנו.
בר-נר בוגר תואר ראשון באמנות מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת אמורי.
כיום הוא יועץ לליגת הידידות ישראל-ארצות הברית ועוסק בקידום הקשרים בין המדינות, ויועצן של כמה חברות.
אורי בר-און (9 בפברואר 1925 – 19 ביולי 1985) היה תת-אלוף בצה"ל, מפקדה הראשון של חטיבה 401 וראש מטה פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים.
לאחר שחרורו כיהן כעוזרו לענייני התיישבות של שר החקלאות ושר הביטחון אריאל שרון והיה מהמייסדים של מפעל ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
בר-און נולד וגדל בנהלל, בנם של שרה ואליעזר.
היה פעיל בארגון ההגנה, חבר מחלקת החי"ש ביישוב ובוגר קורס מפקדי מחלקות בג'וערה.
במלחמת העצמאות נלחם בקרבות משמר העמק ונפצע.
הצטרף לגדוד הקומנדו 89, גדוד פשיטה ממוכן בחטיבה 8 שעליה פיקד יצחק שדה, הוא פיקד על פלוגה ג', פלוגת ג'יפים שהורכבה מבני ההתיישבות העובדת, לחם עמה ונפצע במבצע דני.
לאחר מינויו של דיין לחטיבת עציוני, מונה בר-און לעוזרו.
בתום המלחמה השתחרר מצה"ל הצטרף לבני תנועת המושבים לסייע ליישובי עולים, בנה ביתו במושב אורות.
ב־1954 שב לצה"ל כמא"ז (מפקד אזור) באזור הדרום.
ב־1956 עבר קורס מ"פים בשריון ונסע לצרפת להשתלמות על AMX-13 והיה מדריך בקורס מ"פים.
ב־1963 עבר קורס מפקדי שריון בארצות הברית, וכשחזר התמנה לקצין הדרכה של גיסות שריון.
ב־1966 מונה לסמח"ט חטיבה 401 והחל להקים את החטיבה כחטיבת מילואים.
בפרוץ מלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 46, הגדוד הראשון של החטיבה בהתארגנותה, שהיה גדוד טנקי פטון.
הגדוד לחם תחת חטיבת הצנחנים באוגדה 84 והשתתף בקרבות ההבקעה ברפיח.
לאחר המלחמה פיקד על כוחות החטיבה במבצע אסותא.
במלחמת ההתשה פיקד על חטיבה 875 (חטיבה 8) ובתפקיד זה פיקד על מבצע רביב.
במלחמת יום הכיפורים שירת כראש מטה פיקוד הצפון.
בימיה האחרונים של המלחמה נפצע בהתרסקות מסוק באזור החרמון.
לאחר המלחמה מונה על ידי הרמטכ"ל לטפל בפניות הורים שכולים.
לאחר שחרורו הצטרף למפלגת שלומציון שהקים אריאל שרון, הוצב במקום החמישי ברשימה לבחירות לכנסת התשיעית אך לא נבחר.
לאחר מינויו של שרון לשר החקלאות מונה בר-און לעוזרו לענייני התיישבות, והוא עסק רבות בפיתוח והקמת התנחלויות ביהודה ושומרון.
בהמשך כיהן כעוזרו של שרון לענייני התיישבות גם במשרד הביטחון ובמשרד התעשייה והמסחר.
שימש כיועץ שר הביטחון להתיישבות גם בימי משה ארנס.
סיים את תפקידו כעוזר שר הביטחון להתיישבות לאחר מינויו של יצחק רבין לשר הביטחון בספטמבר 1984.
ב-1985 נהרג בתאונת דרכים, והובא למנוחות בבית העלמין המשותף של המושבים באר טוביה ואורות.
על שמו נקראים יער אורות באלון מורה, שכונה במבוא דותן, פארק תעשייה בקדומים, רחובות ודרכים ברחבי הארץ.
היה נשוי לחיה ואב לארבעה ילדים.
בנו הבכור יהושע, היה קצין שריון שעוטר בעיטור המופת ונהרג ב-1977, בנו גדעון היה מפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית.
אורי בראון (נולד בשנת 1957), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה לגובה.
בראון הוא האתלט הישראלי הראשון שקפץ מעל לגובה של 2 מטר.
בראון נולד וגדל ברמת גן.
הוא למד בבית הספר תיכון עירוני ט' בתל אביב.
הוא החל להתאמן באופן מקצועי בהיותו בן 18 בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכת יצחק זלצברג.
בהמשך התאמן בהדרכתם של דוד קושניר ומאמן אמריקאי צ'אק מקניל.
בצבא זכה למעמד של ספורטאי מצטיין ושרת בקריה בחיל הקשר.
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים בראון שני מבין הישראלים ובמקום שישי כללי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר.
חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי שלמה נצר שקבע את אותה תוצאה ובאותו מספר פסילות (1.89 מטר).
בתחרות מבחן למשחקי המכביה ה-10 שנערכה בשנת 1977 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.96 מטר, 2 ס"מ נמוך משיאו הישראלי בן ה-3 שנים של יצחק גולדנברג (1.98 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-18 במרץ 1978 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.00 מטר בניסיון השני ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שקפץ לגובה מעל 2 מטר.
שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי גדעון הרמט (2.02 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר, לפני צפריר מינצר (1.88 מטר).
אורי בראונר כנרות (מכונה גם UBK) (נולד בדצמבר 1979) הוא מוזיקאי, זמר, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי, סולן להקת "Ouzo Bazooka" וחבר בלהקת בום פם.
כנרות נולד בהרצליה והחל לנגן גיטרה בגיל צעיר.
בתיכון למד בבית הספר תלמה ילין במגמת הג'אז.
במהלך לימודיו בתיכון החל לנגן גם על סקסופון.
בתיכון פגש כנרות את עוזי פיינרמן ויובל זולוטוב, מי שלימים יהיו חבריו ללהקת בום פם.
בשנת 1998 הצטרף מדי פעם להופעות עם להקת הזוהרים והחל לנגן באופן קבוע בהרכבים שונים.
בשנת 2000, שלוש שנים לאחר סיום הלימודים, הוקמה להקת פז (Pezz) שהורכבה מחבריו לספסל הלימודים, עוזי פיינרמן בגיטרה, אדם שפלן בבאס, אייל תלמודי בסקסופון, כנרות בסקסופון, וחברו מלהקת הזוהרים רמי גבאי בתופים.
בשנים 2000–2003 ניגן עם מיכל קהן, אלקטרה, שי נובלמן, איטליז, ועוד.
בשנת 2003 הקים את להקת בום פם יחד עם פיינרמן וזולוטוב.
כשנה לאחר מכן (2004) הצטרף לבלקן ביט בוקס וניגן איתם באופן קבוע עד 2009. בשנת 2008 הצטרף ללהקת הרוק Firewater ב-2013 הקים את להקתו אוזו בזוקה יחד עם אדם שפלן על הבאס, עירא רביב על התופים ודני עבר-הדני על קלידים.
ב-2012 הפיק לזמרת קרולינה את האלבום זוהר.
ב-2014 החל שיתוף פעולה בין בום פם לזמרת המחאה הטורקיה Selda Bagcan.
ב-2016 הלחין את פסקול סרטו של נוני גפן, "הכל שבור ורוקד".
ב-6 באוגוסט 2024 הוציא את השיר "כאילו כלום".
הזוהרים - Exposure / סקסופון
מיכל קהן - סינגל "הולכת לסופר" ו"El camino" /גיטרה
בני בשן – בואו / גיטרה
שי נובלמן - Beautiful Life / סקסופון
הדרה לוין-ארדי - The Move / גיטרה פדל סטיל וסקסופון
יזהר אשדות – במרחק נגיעה מכאן / פדל סטיל
הסינגל - "בום פם" / גיטרה
נעם רותם – חום אנושי / פדל סטיל
תומר יוסף – צוחקים מתחת לאדמה / גיטרה
אפרת בן צור - כל יום/ גיטרה
לוס כפרוס - ראסטה וסילי / סקסופון
תמר יפרח - תמיד היה מזה קצת בעולם / גיטרה
לי יומי ולי לילי - עבודה עברית / גיטרה
יובל בנאי - מעבר להרים / סטיל גיטר
אורי מרק - לא לדבר על מין / הפקה וגיטרה
קרולינה - מה אעשה עכשיו?
נורית גלרון - ועכשיו בא לנו / גיטרה
בני בשן - ריקודים על פי תהום / גיטרה
Boom Pam - Alakazam / הפקה, כתיבה, מיקסים וגיטרה
קרולינה - אלבום זהר / כתיבה, הפקה וגיטרה
כתיבה, הפקה, נגינה ומיקסים / Ouzo Bazooka - Simoom
כתיבה, הפקה, נגינה ומיקסים / Gili Yalo - Gili Yalo
אורי גולדבורט (נולד ב-2 בינואר 1939) הוא פרופסור מן המניין (פרופסור אמריטוס) לאפידמיולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
גולדבורט הוא מפורצי הדרך בגילוי חשיבות כולסטרול מסוג HDL (הידוע גם כ"כולסטרול הטוב") בהגנה על הלב - הקטנת סיכון לתמותה ממחלת לב כלילית.
בנוסף, כיהן גולדבורט בשנים 1976 עד 1983 כיו"ר איגוד האתלטיקה בישראל.
אורי גולדבורט נולד בתל אביב ליעקב גולדבורט ולאסתר לבית מץ.
גולדבורט סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בשנת 1964, ובנוסף השתתף באותה השנה במחקר הישראלי למחלת לב איסכמית.
בנוסף, סיים גולדבורט תואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1966.
בשנות ה-60 וה-70, גולדבורט השתתף במחקר אפידמיולוגי מקיף של מחלות לב, שהחל ב-1963 והקיף 10,232 עובדי ממשלה ורשויות מקומיות בישראל.
גולדבורט יזם את הקמתה של החברה הישראלית לאפידמיולוגיה ב-1983, ובהמשך ייסד את החוג לאפידמיולוגיה של מחלות לב וקרדיולוגיה מניעתית, שהיווה את קבוצת העבודה באיגוד הקרדיולוגי הישראלי, ועמד בראשו משך שתי קדנציות.
בשנת 1985 קיבל גולדבורט תואר PHD באפידמיולוגיה של מחלות לב באוניברסיטת תל אביב, ב-1989 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה וב-1994 לדרגת פרופסור מן-המניין.
גולדבורט עמד בראש היחידה האפידמיולוגית במכון האוניברסיטאי לחקר הלב ע"ש נויפלד במרכז הרפואי שיבא.
במקביל, החל מסוף שנות ה-60, פעל גולדבורט בהתנדבות לפיתוח האתלטיקה הקלה בישראל.
בשנת 1991, פתח גולדבורט קורס אקדמי ראשון בנושא האפידמיולוגיה של מחלת לב כלילית באוניברסיטת תל אביב, ובעת כהונתו כראש החוג לאפידמיולוגיה ולרפואה מונעת, יזם יחד עם פרופסור מנפרד גרין את פתיחתם של לימודי תואר שני בתחום, ואף עמד בראשם בשבע השנים הראשונות.
בהמשך השיג את אישור האוניברסיטה בתל אביב להקמת בית הספר השני בישראל לבריאות הציבור.
גולדבורט פרסם או היה שותף לפרסומם של למעלה מ-300 מאמרים, אשר עסקו בנושא אפידמיולוגיה של מחלות לב ובנושאים נוספים, ואשר חלקם היוו פריצת דרך בתחומים אלו.
בנוסף, ב-1994 התפרסם הספר "גורמים גנטיים למחלת לב איסכמית", אשר נערך על ידי פרופסור גולדבורט, קורה ברג ואולף דה-פייר, ואשר עוסק בהיבטים שונים של גורמים גנטיים במחלת לב כלילית.
ב-2007 קיבל גולדבורט את פרס ריצ'רד מלצר מאיגוד הלב הישראלי, וב-2012 היה לאדם ה-14 שנבחר להיות חבר כבוד של איגוד הלב הישראלי, הראשון והיחיד שאינו רופא.
ב-2022 קיבל גולדבורט תואר 'עמית כבוד' מהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב על תרומתו למחקר וחינוך דורות צעירים של חוקרים.
בשנת 1968 נישא גולדבורט לנעמי הטסגי ולהם שלושה ילדים ושמונה נכדים.
בנו אמיר הוא פרופסור לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
גולדבורט טיפח וממשיך לטפח סטודנטים רבים בתחומי הרפואה, המחקר האפידמיולוגי ובתחומים נוספים (בין היתר, הדריך גולדבורט 14 מסיימים לתואר PHD).
בנוסף, גולדבורט משתתף בעצמו בתחרויות ריצה, ואף השתתף לראשונה בריצת מרתון לאחר שהיה בן 60.
עיקרי מחקרו האפידמיולוגי בתחום HDL כולסטרול
לאחר גילוי הליפופרוטאינים (הידועים גם כקבוצות של מולקולות כולסטרול) כמרכיב חדש בסרום האנושי בתחילת שנות ה-60, התבהרה חשיבותם והתברר גם הקשר הישיר בין חוסר הימצאותם של אלפא-ליפופרוטאינים (ALP) בגוף האדם למחלות לב.
ב-1973 קבוצת המחקר הישראלית של ג'ק מדלי (IIHD), בה היה חבר גולדבורט, מצאה לראשונה הוכחה לכך שערכים נמוכים של ALP בגוף האדם קודמים להיארעות ראשונה של אירוע כלילי, עובדה אשר הוכחה על ידם פעם נוספת בניתוח רב-משתני אשר ביצעו ב-1975.
ב-1975 נסקרו כל העבודות והמחקרים הנוגעים ל-ALP, והוצע מיון חדש של סוגי ALP לפי צפיפותם בדם.
ערכים נמוכים של כולסטרול בעל צפיפות גבוהה בדם (הידוע גם כ-HDL) נמצאו כקשורים לסיכון מוגבר להתפתחות טרשת עורקים.
מחקרים אפידמיולוגיים אינטנסיביים, שבוצעו על ידי פרופסור גולדבורט וחוקרים נוספים החל משנות ה-70, העמיקו את הידע לגבי השפעת ה-HDL על כלי הדם הכליליים ועל מחלות לב איסכמיות.
ב-1977 פרסם גולדבורט, יחד עם ג'ק מדלי, גילוי ראשוני לגבי HDL, שעיקרו הקשר הישיר בין רמתו הנמוכה בגופם של מעשנים לבין סיכוייהם לפתח מחלת לב איסכמית, לעומת אלו שלא מעשנים.
בעקבות התפתחות המחקר והגילויים בתחום, נערך ב-1979 ניתוח רב-משתני של הנושא בקרב המשתתפים הישראלים ב-IIHD, אשר ביסס והרחיב את הממצאים הראשוניים אודות קשר זה.
ממצאי המחקר והניתוח היו משמעותיים בהתייחס לרמות HDL בדם ולקשר שלהן להיארעות אוטם שריר הלב (תוך התייחסות לגורמי סיכון נוספים).
גולדבורט השתתף בהובלת מחקר ישראלי גדול, BIP, שכלל 15502 חולים במחלות לב איסכמיות - המחקר הקליני המבוקר עם מספר הנחקרים הרב ביותר שנערך במסגרת הקרדיולוגיה הישראלית, ואשר במסגרתו נבדקה השפעתה של העלאת ריכוז HDL בדם (תוך הורדת ריכוז הטריגליצרידים) על הפרוגנוזה של חולים אלו (secondary prevention), כאמצעי למניעה משנית.
במהלך השנים נמצא קשר ישיר בין פעילות אירובית (המומלצת בלאו הכי) לעליית ריכוז ה-HDL ולירידת ריכוז הטריגליצרידים בגוף, תהליכים המתרחשים במקביל.
למרות זאת, גם כיום ממשיכים ערכי HDL נמוכים בבדיקת דם שגרתית למלא תפקיד בחישוב "פרופיל הסיכון" לפיתוח מחלת לב כלילית.
מתוך מעקב אחר מגמות התמותה לסיבותיהן בישראל, זיהה גולדבורט לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 כי שיעורי התמותה ממחלת לב כלילית בישראל עברו למגמת ירידה.
ב-1983 וב-1986 פרסמו גולדבורט ופרופסור הנרי נויפלד מאמרים אודות גורמים גנטיים למחלת לב כלילית, אשר דנו בטיפול עתידי מותאם אינדיבידואלית בתחום הקרדיאלי.
3 שנים קודם לכן נבחר הנושא ככותרת "ההרצאה הבינלאומית", אשר ניתנה על ידי נויפלד בכנס השנתי של AHA - אגודת הלב האמריקאית.
ברבות השנים צוינה ראשוניותם של מאמרים אלו בתחום.
פעילותו בתחום האתלטיקה הקלה בישראל
במקביל לפעילותו האקדמית והמחקרית התמקד גולדבורט באיסוף מידע אודות ההיסטוריה של האתלטיקה הישראלית ובהמשך בקידום האתלטיקה הישראלית ובניהולה.
המידע שאסף אורגן לספר אותו כתב וערך בשנת 1971, ואשר פורסם בעברית ובאנגלית - "אתלטיקה 1935-1970".
ספר זה מהווה את האוסף הראשון של כרונולוגיה סטטיסטית של האתלטיקה בישראל ובארץ ישראל, ומכיל בתוכו את רשימת התוצאות הטובות ביותר בתחום בכל הזמנים, ואת רשימת שיאני ואלופי ישראל בתחום.
גולדבורט המשיך לאסוף חומר ולהוציא חוברות שנתיות עם מידע על האתלטיקה הישראלית, וניתוח התנהלותה ומגמותיה.
לאחר שעבר לארגון וניהול העביר את תפקיד איסוף המידע לדוד אייגר.
בסוף 1971 התמנה גולדבורט לוועדה לתכנון העונה של ועדת האתלטיקה הקלה בהתאחדות הספורט, ובשנת 1973 היה ליו"ר הוועדה המקצועית.
בשנת 1973 הקים גולדבורט את איגוד שופטי האתלטיקה בישראל, ובשנת 1976 נבחר לעמוד בראש הוועדה הארצית לאתלטיקה קלה בהתאחדות הספורט (אשר שמה שונה ב-1980 לאיגוד האתלטיקה בישראל), תפקיד שמילא עד 1983. בתקופה זו הוקם לראשונה בארץ אצטדיון אתלטיקה מודרני, בשכונת הדר יוסף בתל אביב.
בדצמבר 1977 סייע גולדבורט בהקמתו ובפיתוחו של מרתון טבריה מרתון הכנרת, המרתון הראשון בישראל שזכה למעמד של אירוע שנתי בינלאומי קבוע, ושהפך לחלק מלוח המרוצים העולמי.
כיו"ר ועדת האתלטיקה, קידם גולדבורט את קשריה הבינלאומיים של ישראל עם מדינות אירופאיות.
באותה תקופה ישראל נטלה חלק בתחרויות בין-ארציות רבות, בתקופה בה ישראל לא יכלה להתחרות בשום אליפות בינלאומית בגלל מצבה הפוליטי (שכלל את החרמתה באסיה לדרישת מדינות ערב ב-1979, ואף את אי-התקבלותה לאירופה בגלל התנגדות ברית המועצות והגוש המזרחי עד 1990).
קידום הקשרים הבינלאומיים באתלטיקה והתחלת הקשר עם האתלטיקה האירופית כלל את ייסוד "קבוצת האומות הקטנות", אשר קמה בפורטוגל בשנות ה-80, וכללה את יוון, צפון אירלנד, סקוטלנד ולוקסמבורג (ולעיתים אף השתתפו בה קפריסין ואיסלנד).
בשיתוף דוד אייגר, ייסד גולדבורט את נבחרת ישראל לנשים באתלטיקה קלה (בה כיכבו, בין היתר, אסתר רוט וזהבה שמואלי), שהתחרתה לראשונה בתחרות בין-ארצית ב-1976 נגד יוון.
גולדבורט השתתף בניסיונות להפוך את האתלטיקה לענף ספורט פופולרי, להביא קהל לתחרויות אתלטיקה ולהגביר את העניין בספורט זה בציבור.
אליפויות ישראל והתחרויות הבין-ארציות הפכו לאירועים בעלי עניין רב וסיקור תקשורתי נרחב, ומשכו קהל צופים רב יותר מאשר בשנים קודמות.
למגזין "עולם הריצה", אותו ייסדו ב-1982 ז'אק כהן וגד יאיר, הקנה גולדבורט צביון של מגזין מקצועי והביא במהלך 30 שנה להרחבת והעשרת תוכנו, ובהמשך אף להפיכתו לביטאון הרשמי של איגוד האתלטיקה בישראל.
ב-2005 פרסם גולדבורט יחד עם דוד אייגר ואריה קוקס ספר המסכם את אליפויות ישראל באתלטיקה קלה, ואשר מכיל בתוכו את רשימת ההישגים הטובים ביותר בכל הזמנים באתלטיקה הישראלית.
כיום מכהן גולדבורט כיו"ר הנהלת הקרן לעידוד ספורטאי העילית מייסודם של הוועד האולימפי ומשרד החינוך והתרבות.
אורי בן ארי (נולד ב-17 באוגוסט 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי ואיש עסקים בתעשיית ההייטק.
אורי בן ארי החל את הקריירה בעונת 1971/1972 במכבי רמת גן.
הוא שיחק בשורותיה 13 עונות רצופות, קלע במסגרתה 3566 נקודות, והוא נחשב לשני בדירוג הקלעים של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר דורון ג'מצ'י.
בעונת 1984/1985 הצטרף ליריבה העירונית הפועל רמת גן במסגרתה שיחק 3 עונות.
סך הכל קלע 4135 נקודות בליגה הלאומית.
בן ארי שיחק גם במכבי חדרה מהליגה הארצית.
בן ארי שיחק בנבחרות ישראל השונות.
בשנת 1972 הוא ייצג את נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה שהתקיימה ביוגוסלביה, לצידם של מיקי ברקוביץ, מוטי ארואסטי, שוקי שוורץ, ואביגדור מוסקוביץ'.
בשנת 1979 שיחק במסגרת נבחרת ישראל הבוגרת וזכה במסגרתה במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר לברית המועצות.
בן ארי הוא יזם, יועץ ומשמש בתפקידים בכירים בתעשיית ההייטק.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
הוא שימש בתפקיד סמנכ"ל שיווק בחברת אינטרנט זהב ובשנת 2000 מונה לתפקיד מנכ"ל חברת הבת אינטרנט זהב אינטרנשיונל.
בשנים 2001–2007 שימש כסגן נשיא לשיווק גלובלי בחברת נס טכנולוגיות.
בשנת 2008 מונה לתפקיד יו"ר חברת קווינקו ומנכ"ל חברת הבת QLI העוסקת בהפעלת בתי מלון ובתי קזינו.
משנת 2007 משמש כמנכ"ל חברת יו.
איי ונצ'ורס העוסקת בייעוץ לחברות בינלאומיות בתחומי טכנולוגיה.
בשנת 2006 ייסד עם אנשי עסקים נוספים את קרן אתנה העוסקת בהעצמת מורים וקידום מעמדם, והוא משמש כנשיא הקרן.
פעילות הליבה של הקרן היא חלוקת מחשבים ניידים למורים, על מנת לשפר את איכות ההוראה.
אורי (יורי) ברנר (נולד ב-17 ביולי 1974) הוא מלחין, מוזיקאי ומעבד ישראלי.
אורי ברנר נולד במוסקבה למשפחת מוזיקאים: אמו היא כנרת שניגנה באופרה, ואביו נגן בסון שהיה חבר בתזמורת הסימפונית של ברית המועצות לשעבר.
את לימודי המוזיקה החל בגיל צעיר ביותר.
בשנת 1980 התקבל כתלמיד בבית הספר המרכזי למוזיקה של הקונסרבטוריון ע"ש צ`ייקובסקי במוסקבה, שם למד נגינה בפסנתר ובבסון ומאוחר יותר גם הלחנה.
בשנת 1991, אחרי שנתיים במכללת המוזיקה "גנסין" במוסקבה, במגמות פסנתר, בסון והלחנה, היגר לגרמניה שם המשיך להשתלם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן ואחר כך בקונסרבטוריון "סווילינק" באמסטרדם, אצל הפרופ' דאן מאנקה.
בהמשך למד קומפוזיציה בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש רוברט שומאן בדיסלדורף, בהדרכת פרופ' מנפרד טרויאן.
בשנת 1996 עלה עם רעייתו ארצה.
במהלך תקופת לימודיו בגרמניה והולנד היה פעיל כנגן מבצע בקונצרטים, שכללו הופעות באולם ויטגשטיין, תיאטרון דיסלדורף ועוד, וכן בהופעות ג'אז, ביג בנד וכלייזמר.
בנוסף היה נגן הבסון הראשון בתזמורת הסימפונית הצעירה של העיר אאכן בגרמניה.
אורי ברנר לקח חלק בכיתות אמן עם מלחינים חשובים כדיטר דאלמוט, דטלב גלארנט ואחרים.
הוא כתב מוזיקה לסרט קצר של ראלף ריוקהואר, שהוקרן פעמים רבות בערוץ הראשון של הטלוויזיה הגרמנית, בפסטיבלים שהתקיימו ברחבי גרמניה ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים.
יצירותיו של אורי ברנר יצאו לאור על ידי מרכז המוזיקה הישראלי ומכון למוסיקה ישראלית ובוצעו במסגרות קונצרטים, פסטיבלים וסדנאות ברחבי הארץ, אירופה, ארצות הברית וקנדה.
הוא כתב למעלה מ-50 יצירות למגוון הרכבים וסגנונות ובהם: סונטות לפסנתר, מוזיקה קאמרית הכוללת שתי רביעיות מיתרים, יצירות לתזמורת גדולה ותזמורת מיתרים, פרקי תהילים למקהלה ולתזמורת, סימפוניה קונצ'רטנטה לויולה ותזמורת סימפונית ועוד.
זכה בפרסים יוקרתיים ובמלגות הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, בפרס "קלון" למלחינים צעירים, הוכר כמלחין מצטיין מטעם משרד התרבות, במלגת הנשיא לדוקטורנטים מצטיינים בלימודי הדוקטורט לקומפוזיציה, אותם הוא משלים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2006 זכה בפרס ראש הממשלה למלחינים.
בשנים האחרונות יצאו לאור שני תקליטורים הכוללים מיצירותיו ובימים אלה רואה אור אלבום הבכורה שלו שהוקלט בחברת "הליקון".
אורי ברנר מקדיש את רוב הופעותיו לשילובים של אלתורים חופשיים עם מוזיקה כתובה ומשתף פעולה עם אמנים ידועים מהארץ ומחו"ל.
על בסיס פעילות זו ייסד בשנת 2004 את קבוצת "טאבולה ראסה", שהופיעה ברחבי הארץ וביצעה הקלטות רדיו רבות.
בין השנים 2008–2023 היה מלחין הבית של הסינפונייטה הישראלית באר שבע והרבה מיצירותיו זכו לביצועים של התזמורת תחת מאסטרו דורון סלומון כמנצח ואחרים.
בקיץ 2010 התארח בהופעה של הזמר החרדי יעקב שוואקי בקיסריה וניגן את שירו של שוואקי "מהרה", מתוך אלבומו הראשון "שמעתי".
ב-2016 התמנה אורי למנהל המוזיקלי של תיאטרון "מיקרו" בירושלים.
כיום מנהל את קונסרבטוריון רון שולמית.
2017 - פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
אורי גוטמן (נולד ב-13 ביולי 1985) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
גוטמן נולד בחיפה והוא בנם הבכור של סמדר, ומאמן העבר אלי גוטמן.
בצעירותו שיחק בהפועל חיפה עד גיל נערים א'.
את קריירת האימון שלו החל גוטמן כעוזר מאמן של גילאי טרום ילדים ב' בבית הספר לכדורגל לילדים ולנוער בעיר נשר, שפתח כדורגלן העבר אייל ברקוביץ'.
לאחר מכן עבר לאמן ילדים בגילאי ב' ו-א' ונוער בקבוצת הפועל אסי גלבוע, ובמקביל עבד בקבוצה הבוגרת יחד עם המאמן פליקס נעים.
בין השנים 2014–2016 שימש כמאמן נערים במכבי חיפה, במהלכן זכה עם הקבוצה באליפות ובדאבל.
ביוני 2016 סיכם בקבוצת הבוגרים של בני סכנין מליגת העל כעוזר מאמן תחת יוסי אבוקסיס.
בסיום עונת עבר אבוקסיס לאמן את בני יהודה, וגוטמן שימש כעוזרו בבני יהודה במהלך השנים 2017–2019. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
ב-26 במאי 2019 מונה לראשונה למאמן ראשי בקבוצת בוגרים, כשמונה למאמנה של הפועל חדרה מליגת העל.
ב-29 בנובמבר התפטר מאימון הקבוצה, בשל חילוקי דעות עם ההנהלה.
ב-20 ביולי 2020 מונה למאמנה של סקציה נס ציונה, שעונה קודם לכן ירדה לליגה הלאומית.
ב-13 במאי 2021 מונה למאמנה של הפועל כפר סבא שירדה מליגת העל לליגה הלאומית.
ב-5 בינואר 2022 פוטר מהקבוצה.
ב-12 במאי 2022 מונה למאמנה של בני יהודה תל אביב.
ב-7 באוקטובר 2022 פוטר מתפקידו.
ב-6 בפברואר 2023 מונה למאמנה של הפועל רמת גן.
ב-5 בפברואר 2024 פוטר מתפקידו.
ב-7 בפברואר 2024 מונה לעוזר מאמן בהפועל תל אביב, שוב תחת יוסי אבוקסיס.
ב-28 באפריל פוטר מתפקידו בעקבות פיטוריו של אבוקסיס.
ב-17 במאי 2024 מונה למאמן אנוסיס נאון פאראלימני.
ב-23 בפברואר 2025 מונה למאמנה של הפועל נוף הגליל במטרה להשאירה בליגה הלאומית.
לאחר שהצליח במשימה, הוארך חוזהו לעונת 2025/2026, אך הוא פוטר מתפקידו ב-14 בספטמבר 2025.
אורי גוטהלף (נולד ב-19 בנובמבר 1935) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בהפועל תל אביב ובאס"א תל אביב.
לאחר פרישתו עבד במשך כ-40 שנה עבד כמורה למתמטיקה בתיכון עירוני ד'.
גוטהלף נולד בקיבוץ עין החורש.
אביו, יהודה גוטהלף, היה העורך הראשי של העיתון "דבר".
בשנת 1938 עבר עם משפחתו לתל אביב.
למד בבית חינוך צפון ובתיכון חדש.
הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב בגיל 15. לאחר שנה עזב לטובת ענף השחייה.
בהמשך התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל החל לשחק שוב כדורסל במסגרת אס"א, ולאחר מכן חזר לשחק בהפועל תל אביב.
עונת 1957/1958 הייתה עונתו הראשונה של גוטהלף בקבוצה.
באותה עונה, זכתה מכבי תל אביב באליפות, לאחר ששתי הקבוצות מתל אביב סיימו בשוויון בטבלת הליגה, אולם מכבי ניצחה בשובר שוויון: ניצחה את הפועל בדרבי בסיבוב הראשון 41–36, והפסידה בסיבוב השני רק 36–37. גוטהלף סיים את העונה עם ממוצע של 6.6 נקודות למשחק.
גם בעונה הבאה, 1958/1959, סיימה הפועל סיימה כסגנית של מכבי.
גוטהלף קלע בממוצע שלו עם 9.9 נקודות למשחק, והיה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה.
עונת 1959/1960 הייתה עונת האליפות ההיסטורית של הפועל תל אביב, ששברה את ההגמוניה של מכבי תל אביב, עת סיימה ביתרון של שתי נקודות עליה.
גוטהלף קלע בממוצע של 10.9 נקודות למשחק, והיה חלק מחמישיית הקבוצה יחד עם חיים חזן, ארז לוסטיג, עזרי לובושיץ וצבי לובצקי.
בעונה הבאה היה שותף גוטהלף לאליפות שנייה ברציפות של הפועל תל אביב, בזכות הפרש סלים טוב יותר מזה של סגניתה מכבי.
גוטהלף קלע בממוצע של 13.3 נקודות למשחק והיה מלך הסלים של הקבוצה.
בעונת 1961/1962, אחרי שתי אליפויות רצופות, כשלה הפועל בהגנה על התואר, וסיימה במקום השלישי בלבד, אחרי מכבי תל אביב והפועל חיפה.
במהלך העונה קלע גוטהלף בממוצע 9.5 נקודות למשחק ב-19 משחקים.
עם זאת, בעונה זו רשמה הפועל היסטוריה כאשר זכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, אחרי ניצחון בגמר על מכבי תל אביב.
המשחק הדרמטי הגיע לשוויון 48-48, והוכרע על ידי ארז לוסטיג בסל ניצחון, 20 שניות לסוף, שקבע 48–50 להפועל.
גוטהלף קלע 10 נקודות בגמר.
בשתי העונות הבאות, 1962/1963 ו-1963/1964, לא זכתה הפועל תל אביב בתארים, וגוטהלף קלע בממוצע של 9.7 ו-4.9 נקודות למשחק בכל עונה בהתאמה.
בשנים בהן שיחק בהפועל תל אביב (1957–1964) קלע 1,070 נקודות, והיה שותף לזכייה בשתי אליפויות וגביע המדינה אחד.
המשחק שנחשב למשחקו הטוב ביותר היה נגד אלופת ברית המועצות, א.ס.ק.
בעונת 1965/1966 הצטרף לאס"א תל אביב ששיחקה בליגה א', היא הליגה השנייה באותם ימים.
בעונת 1966/1967 עלתה הקבוצה לליגה הבכירה, אולם סיימה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה השנייה, כאשר גוטהלף קולע בממוצע של 13.6 נקודות למשחק).
בסיום העונה, בגיל 32, פרש גוטהלף מכדורסל מקצועני.
בשנת 1974 השתתף כשחקן כדורסל "ניצב" בסרט הישראלי עיניים גדולות.
בשנת 1966 קיבל תעודת הוראה.
עבד כמורה במשך יותר מ-40 שנה וריכז את לימודי המתמטיקה בתיכון עירוני ד', נחשב למורה המפורסם ביותר בתיכוני תל אביב ולאחד מהמורים הנערצים והטובים ביותר בארץ בתחומו.
היה לו סגנון הוראה ייחודי שהעמיד דורות של תלמידים מצטיינים.
גם לאחר שפרש לגמלאות, המשיך ללמד מתמטיקה בתיכון אליאנס.
בשנת 2014 הוענק לגוטהלף התואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
אורי בר-און (נולד ב-12 באפריל 1975) הוא תסריטאי, במאי ומרצה ישראלי-אמריקאי.
כתב וביים את סרט הקולנוע "10% ילדה שלי".
בר-און נולד בארצות הברית, אך גדל בישראל.
בוגר תואר ראשון בספרות כללית ובמנהל עסקים ותואר שני בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
הוא כותב ומביים קולנוע דוקומנטרי ועלילתי עבור גופי שידור שונים בישראל ובעולם.
סרטיו הוקרנו בפסטיבלים רבים ביניהם סאנדנס, טרייבקה ואחרים.
הוא מרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן ובמכללת מנשר.
ב־2002 ביים את הסרט הקצר הראשון שלו "72 בתולות", שהשתתף בפסטיבלים סאנדנס וטרייבקה, ולאחר מכן ביים עוד מספר סרטים קצרים - "נשיקה היא נשיקה", "שיר אהבה אחר".
ב־2003 ביים מערכונים עבור תוכנית הטלוויזיה של גידי גוב בערוץ 10.
ב־2004 ביים את התוכנית "המדריך להתאהבות" עבור ערוץ YTV.
ב־2005 ביים את הפרויקט הדוקומנטרי "הודעה נמסרה למשפחה" עבור יס - שידורי הלוויין, בהפקת יפעת פרסטלניק, העוסק באנשים שבני משפחתם הקרובים נהרגו במהלך השרות הצבאי.
ב־2006 ביים והפיק את הסרט הדוקומנטרי "52-50" עבור קשת ערוץ 2, בהפקת אריק ברנשטיין ועלמה הפקות.
הסרט הוא וידאו-אקטיביזם ועוסק באלימות משטרת הגירוש כנגד עובדים זרים.
ב־2007 ביים עבור הערוץ הצרפתי ארטה, שלושה סרטים קצרים מתוך פרויקט "הסצנה החסרה" בהפקת קוארק הפקות.
ב־2008 ביים והפיק בשיתוף הצלם קובי צאיג.
את הסרט הדוקומנטרי "המלך לאטי הראשון".
הסרט עוסק בעובד זר מסנגל הנשוי בישראל לאישה ממוצא רוסי, ורוצה שבנו הישראלי יהיה מלך של שבט בסנגל.
הוקרן בבכורה בתחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב.
ב־2010 כתב כתסריטאי ראשי וכותב דיאלוגים בסדרת הטלוויזיה "האלופה 3" עבור "הוט".
ב־2014 היה שותף כתסריטאי פיתוח עלילות לכתיבת העונה הראשונה של הסדרה "מתים לרגע" עבור "הוט".
ב־2015 יצא לקולנוע בישראל סרטו האישי ביותר "10% ילדה שלי" אותו כתב, ביים, הפיק והפיץ.
הסרט זכה בפרס סרט הפרינג' בתחרות פרסי אופיר, והיה בין ששת המועמדים האחרונים לזכייה, והשתתף בפסטיבלים רבים כולל פסטיבל ירושלים ופסטיבל סנטה ברברה.
הסרט הוא דרמה קומית העוסקת בקשר בין בחור בן 27 לילדה הצעירה בת ה-8 של בת הזוג החדשה שלו.
הסרט בכיכובם של אודי פרסי, ויהלי פרידמן ומשתתפים בו גם עידן אלתרמן, ורד פלדמן, גור בנטביץ' ואורי קלאוזנר.
מפיקים נוספים - שלום גודמן, עדן צולי, קובי צאיג, בן כליפי.
ב־2017 ביים את צילומי החוץ של העונה השנייה של התוכנית "הטוב מכולם" בהנחיית אברי גלעד, עבור רשת.
ב־2019 ערך תרגום והוציא לאור בשיתוף עם שלום גודמן והוצאת אסיה תרגום של הספר "להרוג את הכלב השני" מאת הסופר הפולני מארק חלאסקו, ובתרגום של עילי הלפרן.
הספר הוצא כחלק מעבודה על תסריט לסרט העוסק בשנים אותן העביר מארק חלאסקו בישראל.
ב־2020 ביים את הסדרה הדוקומנטרית "שמיים בצבע אדום" בשיתוף עם היוצר נתי דינר ובהפקתו עבור "כאן 11".
הסדרה בת 3 פרקים עוסקת בהיסטוריה של ירי הרקטות מרצועת עזה, החל מהרקטה הראשונה שנחתה בשדרות ועד לימינו, ובסיפורה של מערכת כיפת ברזל.
הסדרה מועמדת לשלושה פרסים בתחרות הטלוויזיה של האקדמיה הישראלית - פרס הסדרה הדוקומנטרית, פרס הבימוי ופרס הצילום.
אורי בן ארי (נולד ב-30 ביולי 1990) הוא פזמונאי, מלחין וזמר ישראלי.
בן ארי החל את דרכו בתעשיית המוזיקה כפזמונאי בשנת 2014, כשכתב לזמר לירן דנינו את השיר "הרבה ממך נשאר".
החיבור בין דנינו לבן ארי נוצר דרך מנהלו המוזיקלי של דנינו רוני קידר.
השיר הגיע למקום ה-10 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ווואלה!
בהמשך, כתב והלחין שירים נוספים לזמרים אחרים, בהם "פיסה מזכרוני" של עדן בן זקן, שיצא בשנת 2015 ו"השעות הקטנות" של ניב דמירל, שיצא בשנת 2016. השירים הגיעו למקומות ה-17 וה-19 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ו בהתאמה.
בשנת 2017 כתב והלחין את השירים "בסוף הכל חולף" ו"פוליטיקה וסקס" של הזמר עומר אדם, מתוך אלבומו החמישי, "אחרי כל השנים", שהיו גם הם ללהיטים, כשהראשון הגיע למקום הרביעי במצעד השנתי של גלגלצ, ולמקום ה-10 במצעד הפזמונים השנתי של כאן גימל.
עוד באותה השנה, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "אושר לדקה", הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, אותו הפיק אריאל טוכמן.
בשנת 2018 כתב והלחין יחד עם איתן דרמון את השיר "נסיכה שלי" של הזמר עברי לידר, שזכה להצלחה במצעדי הפזמונים השנתיים.
עוד באותה השנה, הוציא את הסינגל "לפעמים", שהגיע למקום ה-22 במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ו-ynet והיה לשיר ה-25 המושמע ביותר ברדיו בשנת 2019, לפי נתוני מדיה פורסט.
עוד באותה השנה, הוציא סינגל נוסף בשם "שממה", שהיה גם הוא ללהיט, תוך שזכה למיליוני השמעות וצפיות ביוטיוב ובסטרימינג.
השיר גם הגיע למקום ה-85 במצעד ה"היטליסט" של מאקו.
בנובמבר של אותה השנה, יצא השיר "אגרוף" של עדן בן זקן, שכתב והלחין יחד עם איתן דרמון והפיק אריאל טוכמן.
ב-25 במרץ 2021, הוציא בן ארי את הסינגל "רקדנית".
ב-24 באפריל 2022, הוציא אורי בן ארי את הסינגל החדש שלו "רוק ישן".
אורי גולדפרב (6 בנובמבר 1945 – 19 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בדרגת רב-סרן בצה"ל, שלחם במערכה בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב.
על פעולתו בימי המלחמה עוטר גולדפרב בעיטור העוז.
אורי גולדפרב נולד בעיר בודפשט שבהונגריה לנשקה וצבי גולדפרב, שהיו ניצולי השואה ופעילים במחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה.
משפחתו של אורי עלתה לארץ ישראל בשנת 1947 והתיישבה בקיבוץ פרוד.
למד בבית הספר היסודי בקיבוצו ובבית הספר התיכון בקיבוץ גינוסר וכן במכללת תל חי.
היה חבר תנועת הנוער העובד והלומד ובהמשך הדריך גרעין נח"ל של תלמידי בית הספר החקלאי כדורי שנועד להגיע לקיבוץ פרוד.
לאחר גיוסו לצה"ל ב-1964 התנדב לשרת בחטיבת הצנחנים ולימים הוסמך לקצין.
לאחר תום השירות הסדיר סיים קורס מפקדי פלוגות שריון.
במהלך מלחמת ההתשה התנדב לשרת כ"נמר" ופיקד על מעוז שעל גדות תעלת סואץ.
בקיבוצו הקים גולדפרב את ענף הכותנה וריכז אותו וגם שימש כמרכז העבודה במשק.
עבד במשך שנה כקצין ביטחון בחברת אל על.
במלחמת יום הכיפורים שירת גולדפרב כקצין המבצעים של גדוד הטנקים 61 בחטיבה 205. חטיבתו נקראה להשתתף במתקפת הנגד של צה"ל ברמת הגולן.
בכתב העיטור שניתן לו נכתב כי ב-7 באוקטובר, לאחר קרב קשה מול מגנן נגד טנקים לפני תל פארס, ארגן את חילוצם של טנקים שנותרו ללא דלק, כשהוא מהלך ברגל וחשוף להפגזות במשך כשלוש שעות.
ב-10 באוקטובר ניהל את חילוץ הטנקים התקועים של חטיבתו ופינה חללים מתוך טנקים שנפגעו, גם זאת תחת אש ארטילרית כבדה.
ב-18 באוקטובר נטל את הפיקוד על גדודו לאחר שמפקד הגדוד משה מלר לקה בהתייבשות.
באותו יום הוטל עליו להשתתף בראש פלוגה מהגדוד בכיבוש הכפר אום בוטנה.
למחרת, במהלך הקרב, נפגע הטנק שלו והוא נהרג.
לאחר נפילתו הועלה לדרגת רב-סרן.
לאחר המלחמה הובא אורי גולדפרב לקבורה בקיבוצו פרוד.
בשנת 1975 עוטר גולדפרב לאחר מותו בעיטור העוז על פעולתו במהלך המלחמה.
שמו של גולדפרב הונצח על גבי אנדרטאות אחדות, לרבות אנדרטת יד לשריון, אנדרטת גדוד 61 ברמת הגולן, אנדרטה לזכר חללי חטיבה 205 בכניסה למחנה החטיבה, סמוך לצומת פלוגות, אנדרטה בקיבוצו והאנדרטה לזכר נופלי התנועה הקיבוצית ביערות מנשה.
אורי בנדור (בן הדור) (ברומנית: Ury Benador - שמו בלידה : סימון מויסה גרינברג, 1 במאי 1895 - 23 בנובמבר 1971) היה סופר, עיתונאי ומחזאי יהודי רומני.
אורי בנדור נולד בשנת 1895 בשם סימון מויסה (שמחה משה) גרינברג במילישאוציול דה סוס, אז במחוז רדאוץ, כיום במחוז סוצ'אבה, ואחר כך גדל בכפר מיכאיילן, בזמנו במחוז דורוהוי, כיום במחוז בוטושאן, בדרום החבל בוקובינה.
היה בן למשפחת מרובת ילדים של החייט והסופר היידי מויסה פרידל גרינברג ושל ליבה, לבית שמידט.
בנדור נאלץ להפסיק את לימודיו בבית הספר כדי לעבוד בעבודות מזדמנות שונות והיה לאוטודידקט.
את יצירותיו הראשונות כתב ביידיש ופרסם בשנת 1916 בעיתון "דער האמער".
הוא פרסם לעיתים ביידיש עד שנות ה-1940 אבל את רוב פרסומיו וספריו כתב השפה הרומנית.
בהתחלה בחר בשם העט Simon Schmidt לפי שם המשפחה של אמו, אבל בהמשך בחר בשם עט בהשראה עברית:אורי בן-הדור - Ury Benador
המשך פעילותו ברומניה שבין מלחמות העולם
בשנת 1918 כתב בנדור מאמרים בכתב העת "Scena" (סצ'נה= הבמה) בבוקרשט, כמו כן כתב סיפורים וביקורות במספר כתבי עת נוספים ברומנית.
ב-1924 פרסם לראשונה יצירה ספרותית ברומנית בכתב העת "Lumea literară" (עולם הספרות) ביאשי.
הוא הכניס אותה ב-1925 לספרו הראשון Cinci acte - "חמש מערכות", שפרוסם בעיר בראילה ושכלל חמישה מחזות שלא הועלו בסופו של דבר על במה.
באותה שנה, 1925 ,הצטרף בנדור לחוג הספרותי Sburătorul (זבורטורול = המעופף) וזכה בפרס איגוד מבקרי התיאטרון והמוזיקה הרומנים.
פרסם בהמשך במגזינים "ויאצה רומניאסקה" ( Viața românească החיים הרומניים), Lumea literară (לומיה ליטרארה - עולם הספרות), Rampa (הבמה ) ו Revista Fundațiilor Regale
(כתב העת של קרנות המלוכה), Albina (אלבינה - הדבורה) ו Gazeta literară (גאזטה ליטרארה - הגאזטה הספרותית)
הצלחתו האמיתית הראשונה הייתה הרומן -פרסקו שלו "" Ghetto veac XX (גטו המאה ה-20) בשנת 1934.
בספר זה הדגיש בנדור את הרעיון שרוח ההפליה האתנית נשמרת בעולם הקפיטליסטי המודרני וממשיך לכפות על האוכלוסייה היהודית קיום בנפרד.
להבדיל מאיסאק פלץ הבליט בנדור את הפן האתנוגרפי, המסורות הדתיות והתרבותיות היהודיות.
בספר מוציאם ביטוי - בעיקר בפי הגיבור הראשי האינטלקטואל - דיונים פולוסופיים-חברתיים בנוגע לשאלות היהדות.
הנובלה "אפסיונאטה" המתלווה לרומנן האנליטי Subiect banal" (1935 )" ושדנה בגבר המתוודה בסערת נפש שהוא מוטרד באופן אובססיבי על ידי צורך לבדוק אם אשתו היא מסוגלת לבגוד בו.
בסופו של דבר חוויית הגיבור היא זו שדחפה למעשה לבגידה.
לרומן "הילדה" (1935) נושא דומה, אך הפעם מתוך נקודת המבט של אישה.
בשנת 1939 השתתף בכנס אינטלקטואלים למען השלום שהתכנס בפריז.
בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט בינואר 1941 הסתתר הסופר עם שלושת ילדיו במרתף של בית.
מאוחר יותר הוא שירת את "המרכז היהודי" (Centrala evreiască) שנוסד על ידי השלטון של המרשל יון אנטונסקו וכתב בביטאונו, "הגזטה היהודית" (Gazeta evreească).
במאמריו בה עודד את היהודים לתרום לצבא הגרמני, להתנדב לעבוד בניקוי הרחובות משלג "כי העבודה טובה לגוף" וכו'.
אחרי מלחמת העולם השנייה נמנה בנדור בין פעילי הוועד הדמוקרטי היהודי, ארגון בחסות המפלגה הקומוניסטית הרומנית שנועד להשיג שליטה של המפלגה ברחוב היהודי על חשבון כל זרמי החשיבה והתרבות האחרים.
כמה אסירי ציון חשדו בו במעשי בגידה ומלשינות נגדם.
אחרי השתלטות המפלגה הקומוניסטית על המדינה בנדור נבחר להנהגת איחוד הסופרים הרומנים.
בשנים 1948–1955 מילא את התפקיד של מזכיר התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט .
לפי המבקר יון סימוץ - בנדור "לא היה אף פעם יותר מסופר מדרגה שנייה...
והפרוזה שלו נעה בין חובבנית מתקבלת על הדעת (ברומנים הראשונים שלו) לכמעט בלתי נסבלת (כמו בביוגרפיה הספרותית של בטהובן).
לבנאדור נולדו שלושה ילדים:שתי בנות ובן.
1925 - חמש מערכות, Cinci acte - בראילה
Appasionata - אפסיונאטה - הוצאת אלקלעי, בוקרשט 1935
1935 - Subiect banal (נושא בנאלי) בהוצאת אלקלעי - נחשב על ידי המבקרים ליצירה המוצלחת ביותר של בנדור
תרגם את ספר " Scorpionul" (העקרב) של הסופר הקומוניסט הדני הנס שרפיג (1956)
אורי גבעון (20 בדצמבר 1912 – 2 בינואר 1974) היה מוזיקאי, מלחין, מנצח וכותב, חבר קיבוץ שער העמקים.
גבעון נולד בזאגרב, קרואטיה, בשם ז'ילקו וולקוביץ.
מילדותו התעניין במוזיקה וניגן בפסנתר, קלרינט וסקסופון בקונסרבטוריון של זאגרב.
בשנת 1938 הצטרף לתנועת השומר הצעיר ועלה ארצה בשנת 1939 לקיבוץ שריד.
נישא למרים ועמה השתקע בשנת 1940 בקיבוץ שער העמקים.
לזוג נולדו 3 ילדים: דן (דני), שולה ואילן.
בשנים 1943–1946 לימד מוזיקה בבית הספר המקומי וניצח על מקהלת הקיבוץ.
בשנים 1952–1955 לימד מוזיקה בסמינר אורנים.
בשנת 1956 החל לנצח על המקהלה של הקיבוץ הארצי, יחד עם יהודה אנגל.
בשנת 1959 השתלם בלונדון, ולמד ניצוח וצילום.
לאחר מכן למד ניצוח אצל מיכאל טאובה, מנצח התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בחגיגות היובל לשומר הצעיר ניצח הן על התזמורת הקאמרית הקיבוצית והן על מקהלת הקיבוץ הארצי.
גבעון נפטר בשנת 1974 ונטמן בבית העלמין שער העמקים.
דן, אשר נולד ב-26 באפריל 1946, נהג לכתוב שירים ופזמונים, חלקם הולחנו בידי אביו, בין היתר "מרגלות הכרמל" בביצוע אסנת פז.
הוא סיים קורס טיס ונהרג ביום השני למלחמת ששת הימים הגבעה עליה התרסק מטוסו של דן גבעון קרויה גבעת המטוס.
אנדרטה על שמו הוקמה במקום.
ספר לימוד לחלילית : ספר עזר למורים בכיתות היסוד.
שער העמקים : הוצאת מחלקת החינוך של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תשי"א.
בואנה הבנות (מילים: יוסף לובן, ברכה נאור)
דם שוטף ארצנו (מילים: נתן יונתן)
חלב רותח (מילים: אנדה עמיר-פינקרפלד)
כן יאבדו (מילים: מן המקורות)
קן ציפור (מילים: חיים נחמן ביאליק)
שיר אביב (כתונת פסים לבש הגן) (מילים: משה אבן-עזרא)
שיר הכיפה האדומה (מילים: ברכה נאור)
תור אביב (מילים: נתן יונתן)
שיר לחמור (מילים: מרדכי אמיתי)
ורחל הייתה יפת תואר ויפת מראה (מילים: מן המקורות)
הבו זמר קול נרימה (מילים: ולנטין האוסמן, לחן: לוקה מרנציו)
שיר אביב (רטט עובר על פני הגן) (מילים: עממי, לחן: תומאס מורלי)
כמו כן הלחין את המוזיקה למחזה "אחי גיבורי התהילה" מאת הווארד פאסט בהשתתפות חברי גבעת ברנר, בשנת 1953.
אורי בשה (נולד ב-1962) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי שהשתתף בשלוש אולימפיאדות נכים.
בשה גדל באור יהודה ושירת בחטיבה 7 של חיל השריון.
במלחמת שלום הגליל הוצב בגזרה המזרחית של גבול הצפון ובמהלך שירות בבקעת הלבנון, ב-1982 נפצע מפגיעת פגז ואיבד את מאור עיניו.
במסגרת פעילותו השיקומית ב"בית הלוחם", החל לעסוק ברכיבה על סוסים, רכיבה באופני טנדם וכדורשער.
בשנת 1993 הקים את עמותת "כדור האור" להקמת מסגרות ספורט עבור נכים, בעזרתה הוקמה קבוצת כדורשער לעיוורים שפעלה בנתניה וקבוצה לרכיבת אופני טנדם באזור השרון.
ב התחרה ברכיבה על סוסים ודורג במקום ה-17.
בשה השלים לימודים בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב ועובד כפסיכותרפיסט.
הוא משמש עובד סוציאלי של עמותת "צמד" לעיוורים הנעזרים בכלבי נחייה.
הוא מתגורר במושב גן יאשיה.
אורי ברוק (נולד ב-19 ביולי 1969) הוא מתרגם ומתכנת ישראלי.
היה יו"ר אגודת המתרגמים בישראל ב-2018–2023.
ברוק נולד וגדל בשכונת יזרעאליה בחיפה.
אביו אברהם ברוק הוא דוקטור לפיזיקה ואמו מרים ברוק-כהן אמנית סיבים.
בהיותו בן שנה וחצי נסע עם הוריו ואחותו למנצ'סטר, אנגליה וכך התחיל לדבר אנגלית בגיל צעיר.
סבו מצד אמו הארי כהן (Harry Cohen) היה מתרגם בכיר באיחוד האירופי ובלשן הולנדי שהיה מעורב בין היתר בכתיבת ה-Spellingwijzer Onze Taal, ספר הכתיב ההולנדי בהוצאת 'התאחדות הלשון ההולנדית' והסבא רבא שלו דוד קליין מצד אם אמו, היה מורה לשמונה שפות.
סבו מצד אביו טיבור ברוק, היה רוקח בקופת חולים בגליל המערבי.
בגר את בית ספר היסודי 'דינור' באותו הזמן גם למד בחוגים למחוננים בטכניון, נסע עם משפחתו למשך שנתיים לבוסטון, שם בחר ללמוד חוגי לשון ומתמטיקה, אחרי ששב ארצה סיים את בית הספר העירוני ג' בנוה שאנן חיפה.
לאחר שירותו הצבאי למד בטכניון מתמטיקה שימושית.
לאחר לימודיו התחיל לעבוד בחברת אקטקום ספקית האינטרנט הראשונה בישראל.
שימש כ-CTO בחברת סטארט-אפ עד שהחליט להתמקד בתרגום.
ברוק הצטרף לפני מספר שנים גם לוועדה מקצועית מטעם מכון התקנים, שנועדה לתרגם מונחים לטכנולוגיית המידע, ומייעצת בנושא לאקדמיה ללשון העברית.
למד בבית ברל תרגום בין השנים 1999–2001. מנהל בלוג 'לא המילה האחרונה' העוסק בענייני תרגום ולשון.
בגיל 7 למד נגינה בפסנתר, תחביב שבו הוא ממשיך לעסוק עד היום.
ב-2014 הופיע יחד עם אחותו החלילנית דרורה ברוק, עם היצירה שהלחין וכתב Reflections on Fire and Ice - Echoing Robert Frost.
בין תחביביו וריאנטים של שחמט.
2005 'אומנות תרגום האמנות' אגודת המתרגמים בישראל.
2010 'Translating Websites' באגודת המתרגמים בישראל.
2020 'תרגומי תנ"ך לאנגלית', אגודת המתרגמים בישראל,'הרצאת החג של החגים',
2001 'התרשמויות מפה' מרים ברוק-כהן, קטלוג לתערוכה אוצר וכותב חיים מאור, מבוא גליה בר אור.
תרגום לאנגלית אורי ברוק, תרגום לערבית ג'מיל ג'נאים.
2001 'The Matter of FIBER', קטלוג לתערוכה נלווית לטריאנאלה ה-10 לאריגה בוורשה.
בהשתתפות אמניות סיבים ישראליות ופולניות, תרגום מעברית לאנגלית אורי ברוק.
2002 'לבנות', חיה גרץ-רן, כתבה נעמי אביב, פורום המוזיאונים לאמנות, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד, קטלוג לתערוכה עברית ואנגלית.
2005 'פני הגזע ופני הזיכרון:הספרייה האסורה', חיים מאור, משואה, תרגום לאנגלית למאמריהן של בתיה ברוטין, אילה ונגרוביץ-פלר ואיה בן נפתלי.
2008 'יזהר פטקין-יודנפורצלן', ערכה רותי אופק, 'האמן והפילוסוף' כתב מארק דניאל כהן, תרגם לעברית אורי ברוק,
2010 'סימן -תפר',דניאלה מלר, קטלוג לתערוכה, 'כסא לדניאלה' כתבה:מרים ברוק-כהן תרגום לאנגלית אורי ברוק, קטלוג לתערוכה.
2020 'מדמות להפשטה ובחזרה', דן לביאעברית ואנגלית קטלוג אמנות.
ברוק מתרגם בהתנדבות מאמרים עבור הידען.
'המדריך לתרגום המושלם', משפטי ZAP
אורי גוב (נולד ב-14 באפריל 1993) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
נוסף לכך, הוא מדריך שפת סימנים לתיאטרון.
גוב נולד וגדל בתל אביב.
אמו נטע, ציירת וצלמת, ואביו מיקי גוב, מפיק אירועים שבין השאר הפיק במשך שנים את פסטיבל הג'אז באילת והופעות מחול.
אחיו הבכור איתמר, קולנוען ועושה תערוכות ומתגורר בברלין, ואחותו התאומה איה, מתעסקת באמנות פלסטית וגרפיקה.
דודו, הוא השחקן והזמר גידי גוב ודודתו הייתה המחזאית והתסריטאית ענת גוב.
הוא למד בבית הספר לאמנויות ואחר כך בתיכון עירוני א' בתל אביב.
בשירות לאומי עבד בגן של ילדים לקויי וכבדי שמיעה וחירשים.
בוגר לימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים.
עבד כמדריך שפת סימנים לתיאטרון בתיאטרון הבימה ותיאטרון הספרייה וכן מדריך שחקנים על הסט בסדרת הטלוויזיה "זגורי אימפריה".
כמו כן, הוא גילם בסדרה זו את אלון המלצר.
שיחק בתיאטרון תמונע, בהצגות "המחברת הגדולה" בבימוי מאור זגורי ומירי לזר ו"מקלט #02" בבימוי אילאיל לב כנען בפסטיבל עכו בשנת 2014. שיחק בתיאטרון הקובייה בהצגה "חושים" בבימוי מאיה ניצן.
בשנים 2018–2019 שיחק בקבוצת "החיפאית" בתיאטרון חיפה.
שיחק בהצגות "איך לקום מכיסא" מאת ובבימוי רוני ברודצקי, "אמסטרדם" בבימוי מור פרנק, "פאקינג תתעוררו" מאת ובבימוי יעל טל, "הלילה השנים עשר" תרגום דורי פרנס, בימוי רוני ברודצקי.
באפריל 2020 החל לשחק בסדרת טלוויזיה לנוער "פלמ"ח", שבה גילם את דמותו של לורנס מונטגומרי, בנו של ברנרד לו מונטגומרי.
בשנת 2022 שיחק את דמותו של אליהו "אלייז'ה" לוי, התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "קרתגו" ששודרה בערוץ כאן 11.
בשנת 2023 נבחר על ידי פורבס ישראל לאחד מ-30 הצעירים הישראלים המבטיחים.
אורי בן-דוד (נולד ב-13 בנובמבר 1982) הוא פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וחוקר במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה.
בן דוד נולד וגדל בשכונת תל גנים ברמת גן.
את הדוקטורט שלו עשה ב וסיים אותו בשנת 2014. לאחר מכן עשה את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו במכון ברוד של אוניברסיטת הרווארד ו-MIT, ובמסגרתו התפרסם במגזין Nature מחקרו שחשף כיצד האבולוציה של תאי סרטן שגדלים בתרבית משנה את התגובה שלהם לתרופות.
עם חזרתו מארצות הברית בשנת 2019 הצטרף כחבר סגל בכיר במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם וביוכימיה וכעמית במרכז ספרא לביואינפורמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובמאי 2023 קודם לדרגת פרופסור חבר וקיבל קביעות באוניברסיטה.
ביולי 2025 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
פרס ה-Next Generation Star של האגודה האמריקאית לחקר הסרטן (AACR)
ב-2021 נבחר כאחד מ-26 החוקרים הצעירים המצטיינים בעולם של הארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית (EMBO)
ב-2022 זכה בפרס קריל עבור תרומות ייחודיות להבנת הבסיס התאי והמולקולרי של אנאפלואידיה בסרטן.
פרס משפחת כדר להצטיינות במחקר לשנת 2023.
בן דוד נשוי ליותם זעירא והשניים הורים לתאומים.
בשנת 2015, במהלך הפוסט-דוקטורט שלו במכון ברוד, יזם יחד עם אריק לנדר פנייה ל-FDA במטרה לשנות את מדיניות הארגון לגבי תרומות דם, שלא התירה תרומות מגברים המקיימים יחסי מין עם גברים.
בעקבות הפניה, שינה ה-FDA ב-2023 את המדיניות לכזו שאינה תלויה בנטייה מינית, מין או מגדר.
אורי בן-דב (נולד ב-19 באפריל 1972) הוא עורך סרטים ישראלי זוכה פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר לשנת 202 על הסרט אגדת חורבן, ומורה לויג'נאנה יוגה.
אורי בן-דב נולד בירושלים וגדל בקריית ביאליק.
בגיל 16 עבר לגור בקיבוץ גדות שבגליל העליון.
הוא התגייס לצה"ל בשנת 1992 ושירת כחוקר מצ"ח ברמת הגולן ובימל"ם.
משנת 2003 הוא מתגורר בתל אביב.
בן-דב הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים (2001), שם התמחה בכתיבה, במוי ועריכה.
עד שנת 2018 הוא ערך סרטים תיעודיים, סדרות טלוויזיה וסרטים עלילתיים.
בשנת 2021 זכה בפרס אופיר (יחד עם יוסף גרינפלד) על העריכה הטובה ביותר לסרט עלילתי באורך מלא על הסרט "אגדת חורבן" בבמוי גידי דר.
2005: "היה נכון" (מיוזיקל ציוני; במוי: קובי פז)
2008: "הנערים מלבנון" (במוי: אוהד אופז)
בנוסף ביים את הסרט התיעודי "אמא של סרבן" (2010) לYes דוקו.
בן-דב מתרגל יוגה מאז 2003 והתנסה בגישות שונות לאימון, ביניהן שיווננדה, אשטנגה ואיינגר.
הוא בוגר קורס מורים ליוגה של מכללת רידמן (2009).
משנת 2009 הוא מתאמן ומלמד בגישת ויג'נאנה יוגה.
הוא התאמן שנתיים עם נגה ברקאי, מבכירות המורות לויג'נאנה יוגה בישראל.
ב-2011 החל קורס מורים בכירים לויג'נאנה יוגה עם אורית סן גופטה, מייסדת השיטה, אותו סיים ב-2014. הוא תלמידה של אורית סן גופטה מאז.
בשנת 2018 הוא הקים את המרכז לויג'נאנה יוגה תל אביב, אותו הוא מנהל עד היום ושם הוא מלמד שיעורים רגילים, סדנאות וריטריטים.
הוא הוכשר כמורה ליוגה רגישה לטראומה על רקע פגיעה מינית בגישת הגוף אני מבריאה של יעל יצחק עידן (2023) ויוגה רגישה לטראומה על רקע בטחווני בגישת מקום שקט של מיכל ירקוני והוא עובד בשנים האחרונות עם אנשים שמתמודדים עם PTSD.
בן-דב הוא בוגר תנועת הנוער החלוצית "המחנות העולים".
בשנת 1990–1991 יצא לשנת שירות במדרשה בסמינר אורנים.
בשנת 2011 היה פעיל במאהל המחאה בשדרות רוטשליד, ערך אתר המחאה והיה מהצוות המקים של "חדר המצב" שלה.
בשנת 2013 היא מועמד מטעם רשימת "עיר לכולנו" למועצת העיר תל אביב יפו וניהל את הקמפיין הדיגיטלי של הרשימה.
בשנים 2014–2015 היה ממובלי מאבק הגז נגד שוג הגז ומתווה הגז.
הוא חבר מפלגת העבודה והיה חבר ועידה של המפלגה.
אביו, מאיר בץ, היה דמות מרכזית בפלמ"ח.
אימו שרה בץ הייתה ממפתחי מערכת החינוך בבאר שבע.
בשנות ה-80 הגיש את תחזית מזג האוויר בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
בסוף שנות השמונים נבחר להיות בין שלושת המגישים הראשונים של התוכנית "שבשבת" בערוץ הראשון.
בץ עבד בשירות המטאורולוגי במשך כ-40 שנה.
הוא נחשב לראשון שיצר כללי אצבע לחיזוי שלג בירושלים, שבהם השתמשו חזאים שנים לאחר פרישתו.
הוא סייע לפיקוד העורף בידע המטאורולוגי לפיזור מזהמים, וסיים שירות מילואים בהתנדבות בדרגת אלוף-משנה.
שימש גם כמורה דרך מוסמך.
לאחר פרישתו מהשירות, הקים תחנה מטאורולוגית פרטית בביתו בירושלים, וסיפק תחזיות יומיות מעודכנות לאתרי אינטרנט שונים.
בנוסף, הגיש פינה שבועית ברדיו ירושלים וברשת ב'.
הוא חזה באופן מדויק את השלג הגדול של חורף 2013–2014, ואת שנת 2010 חזה כשנה שחונה במיוחד, דבר שהתברר כנכון לאחר שזו הוגדרה כאחת השנים היבשות ביותר מאז תחילת המדידות.
ב-29 במאי 2025 התמוטט בביתו ונפטר.
הוא נטמן בהר המנוחות בירושלים.
היה נשוי לבלהה ואב לשלושה.
אורי ברויר (נולד ב-29 באוגוסט 1980) הוא שחקן, ואמן סטנד-אפ ישראלי.
את שירותו הצבאי עשה ברויר בעתודה האקדמית.
הוא בוגר יחידת 8200 בדרגת סרן.
בעל תואר ראשון בסטטיסטיקה, תואר שני בייעוץ ארגוני אותו סיים בהצטיינות.
בשנת 2014 הופיע לראשונה בתוכנית הריאלטי "היפה והחנון".
בשנת 2015 הופיע בתוכנית הסטאנדאפ "מלחמת המינים".
בשנת 2016 התארח בסדרה הקומית של הוט קומדי סנטרל "שותפים" ובה גילם את דמותו של ארנון.
בשנת 2017 התארח בסדרה הקומית "החברים של נאור" ששודרה בערוץ 10, גילם את גרשון.
בשנת 2018 שיחק בקומדיית המצבים של ניקלודיאון "בית הכלבים" בתפקיד הבעלים של נפתלי.
בשנת 2020 השתתף כמתמודד בתוכנית הריאלטי של רשת 13 "קומדי סטאר".
בשנת 2022 השתתף בתוכנית הריאלטי "גולסטאר" שמשודרת ב־HOT.
בשנת 2024 כיכב בתפקיד ראשי לצד משתתפי גולסטאר בסרט "מרוסקים: גולסטאר הסרט".
באותה השנה השתתף גם בכמה פרסומות של חברת "Express English" ללימודי אנגלית.
בשנת 2025 הצטרף כחבר פאנל קבוע לתוכנית "מה קורה פה?" שמשודרת ברשת 13. באותה השנה גם החל לככב בתפקיד ראשי לצידו של מיקי גבע בגרסה הבימתית של "צ'רלי וחצי" המבוססת על הסרט, ובה הוא מגלם את דמותו של רוברט דיאמנשטיין שאותו גילם טוביה צפיר בסרט המקורי.
בהופעות הסטנד-אפ שלו ברויר מגלם דמות מוקצנת של חנון שמרבה להיכשל ביחסיו עם נשים.
אורי הרפז (נולד ב-15 ביוני 1952) הוא גיטריסט, זמר, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
היה חבר בצמד "הפרברים" יחד עם יוסי חורי, משנת 1977 ועד לפרישתו מהצמד בחודש ספטמבר 2015.
לאורי אח תאום זהה ששמו זוהר הרפז.
אחיהם הוא המוזיקאי תמיר הרפז.
בצעירותו התגורר הרפז בברזיל מספר שנים עקב שליחות של אביו, שם רכש את השפה ונחשף למוזיקה הברזילאית, שהשפעתה ניכרת לכל אורך הקריירה שלו.
את שירותו הצבאי עשה בצוות הווי פיקוד המרכז ובצוות הווי חטיבת הצנחנים.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש כמלווה של נגן הקלרינט, גיורא פיידמן.
הרפז התחיל את דרכו בצמד "הפרברים" בשנת 1977, כאשר החליף את חבר הצמד ניסים מנחם שחזר בתשובה.
במשך שנות פעילות "הפרברים", יצרו חברי הצמד קשר מוזיקלי עם חוה אלברשטיין (בשיר "אני אשתגע"), עם הדודאים (הדודאים והפרברים) ועם מתי כספי.
זמן קצר אחרי מותו של בני אמדורסקי, חברו אל ישראל גוריון וחנן יובל להרכב "החברים של בני".
בשנת 1993 הלחין הרפז לזמרת דורית ראובני את השיר "בית בקצה הקשת", אותו ביצעה בתחרות קדם האירוויזיון.
השיר גם היווה שיר הנושא באלבומה שיצא באותה שנה.
בשנת 1995 השתתף הרפז, בתור נגן וזמר ליווי, באלבום הברזילאי של הזמרת אילנית, שהתבסס על שירים ברזילאיים שתורגמו לעברית על ידי אהוד מנור.
בשנת 1998, במקביל להופעותיו ב"פרברים", חבר הרפז אל דני רובס, דני ליטני ויואל לרנר להרכב שנשא את השם "4X4".
ההרכב הופיע מעט והקליט אלבום אחד, לו הלחין הרפז את השיר "הציפור כבר לא מזמרת" למילותיו של נתן זך.
בשנת 2000 הוציא את האלבום "חסיד הגיטרה", בו ביצע נעימות חסידיות בגיטרה קלאסית.
בשנת 2007, לרגל הוצאת אוסף "המיטב" משיריהם, הקליטו "הפרברים" את השיר "ונאהב לתמיד" ללחן של הרפז.
בשנת 2008 יצא הרפז יחד עם יוריק בן דוד (איתו השתתף במופע "ארץ טרופית יפה" בשנת 1979) במופע "ברזיל שלנו".
במופע ביצעו שירים מ"ארץ טרופית יפה" ושירים נוספים שהולחנו בהשפעת הגל הברזילאי.
בשנת 2010 חברו הרפז ובתו שני אל חנן יובל ובתו שירה למופע "דורות".