tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במבנה זה הכוח האווירי התחלק בין חיל האוויר, חיל ההגנה האווירית, צבא היבשה וחיל הים.
כלי הנשק ואמצעי הנחיה דוגמת פצצות ומערכות בקרת הירי, נשארו פרימיטיביים ברובם, ללא מלאי ויכולת להפעיל כלי נשק מונחים.
בין השנים 1996–1999 חיל האוויר קיבל רק כ-30–40 אחוז מכלל הדלק שנדרש, וכתוצאה מכך רק 45 אחוז מכל שעות הטיסה המתוכננות בוצעו ורגימנטים מסוימים לא טסו בכלל.
טייסי חיל האוויר התקשו לשמור על כישוריהם עקב צמצום חד בשעות הטיסה.
בשנת 1993 עמדו מספר שעות הטיסה לטייס בממוצע על 73, על 50 שעות בשנת 1995 ועל 29 שעות טיסה בשנת 2000, בעוד הסטנדרט בצבאות נאט"ו עמד על 150 שעות לטייס בממוצע.
רק כ־30–40 אחוז מכלל הטייסים נחשבו לכשירים מבצעית.
כשליש מכלל הטייסים שסיימו את בתי הספר לטיסה מאז שנת 1995 לא ביצעו אף טיסה מאז.
בנוסף לכל אלה, חל צמצום חד בכמות יחידות הדיור הזמינות לקצינים, וכן במשכורתם.
המצב החברתי כלכלי היה כה עגום עד שבשנים 1998–2000 התפטרו 32,000 קצינים.
ב-11 בדצמבר 1994 פלש צבא רוסיה לצ'צ'ניה בסיוע של 140 מטוסים ו-55 מסוקים.
הם לא נתקלו בהתנגדות, שכן בהכנות לפלישה הבסיסים האוויריים הצ'צ'נים הופצצו, וכלל הכוח האווירי שלהם שותק.
עם זאת, חיל האוויר הרוסי שמר על סיורים אוויריים למשך המלחמה, בשביל למנוע ממטוסים ממדינות שכנות מלהתערב בנעשה במלחמה.
המאמץ העיקרי של חיל האוויר רוכז בתקיפת שדות, מחנות, מפעלים, סדנאות ומוסכים.
למרות השגת העליונות האווירית באופן מהיר ויעיל יחסית, הפעילות האווירית במהלך המלחמה הייתה כושלת.
מזג אוויר בעייתי הקשה על פעילות מטוסי התקיפה מדגם Su-25 ו-Su-24, ופגע ביעילות שלהם.
המסוקים לא הורשו להתקרב לאזורים האורבניים מחשש שיפגעו מירי נ"מ, אך מטוסי חיל האוויר ביצעו מספר רב של גיחות תקיפה, שנועדו לתמוך בפעילות כוחות היבשה בלחימה בתוך הערים, במיוחד בגרוזני.
חוסר התיאום בין חיל האוויר לכוחות היבשה, גרם למספר רב של מקרי אש ידידותית, בהם פגעו מטוסי התקיפה בכוחות רוסיים.
זה קרה בגלל חוסר ניסיון בלוחמה בשטח בנוי, חוסר מקצועיות של הטייסים, שימוש בכלי נשק ואמצעי נחייה מיושנים על ידי כלי הטיס, וכן בשל חוסר נכונותם של קציני היבשה לדווח על מיקומם בקשר, בגלל החשד שהכוחות המורדים יכלו להאזין לאמצעי הקשר המיושנים.
עם זאת, חיל האוויר לעיתים ביצע הפצצות שטיח ואלה זרעו, גם באוכלוסייה אזרחית, הרס וקטל רב, שקיבל תשומת לב מהתקשורת ברוסיה ותגובות נזעמות בעולם.
בגלל השפעה שלילית בדעת הקהל, נשיא רוסיה בוריס ילצין התערב בפעילות האווירית מספר פעמים והורה על הפסקת התקיפות.
לבסוף לאחר כיבוש גרוזני, בירת צ'צ'ניה והישוב העיקרי במדינה, עיקר הלחימה עבר לאזורים הפחות מאוכלסים.
בתום שבעת החודשים הראשונים של המלחמה, הכוח האווירי של רוסיה ביצע 9,000 גיחות, מתוכן 5,000 גיחות תקיפה, 600 גיחות צילום.
בסוף המלחמה באוגוסט 1996 היה מספר הגיחות של חיל האוויר כ־14,000–17,000 גיחות של מטוסי התקיפה והקרב, מעל 170 גיחות של המפציצים האסטרטגיים ו-3,000 גיחות על ידי מטוסי התובלה.
האבדות של הרוסים במלחמה הסתכמו ב-2 מטוסי Su-25, מטוס Su-24 אחד ונזק ל-50 מטוסים, האבדות של המסוקים היו יותר משמעותיות והסתכמו ב-14 מסוקים.
איחוד עם כוחות ההגנה האווירית
בשנת 1998 נקלטו בחיל האוויר מרבית חיל ההגנה האווירית של הדיוויזיות והרגימנטים של מטוסי היירוט, סוללות הנ"מ מערכת המכ"מים לגילוי, זיהוי, ובקרה.
הכל פרט למערכת ההתראה מפני טילים בליסטיים, קורפוס ההגנה מפני טילים של מוסקבה, ומערכת בקרת החלל, שנקלטו בכוחות הטילים האסטרטגיים.
במהלך איחוד זה, הוחלפה מרבית הצמרת של החיל, ומפקדתו עברה ממרכז מוסקבה לתוך מה שהיה מפקדת כוחות הנ"מ הרוסית, ושדרת הפיקוד הזוטרה עברה גם היא למתקני חיל ההגנה האווירית, כדי לנצל את אמצעי השליטה והבקרה המתקדמים שהיו בחסר בחיל האוויר עצמו.
עם זאת, המטרה העיקרית של מיזוג זה הייתה הורדת מחיר התפעול של החיל.
חיל האוויר נטש 32 שדות תעופה ו-310 קומפלקסים של יחידות דיור לאנשי צבא.
מצבת כוח האדם של החיל נקבעה על 184,594 אנשים, כאשר לפני המיזוג שני הכוחות כללו יחדיו בערך 230,000 חיילים.
מפקדת חיל האוויר פיקדה על 8 ארמיות אוויר וכן על מספר יחידות שפעלו ישירות תחתיה.
ארמיית האוויר ה-37 כללה מטוסי תדלוק והפצצה ארוכי טווח, ארמיית האוויר ה-61 כללה מטוסי תובלה.
שש ארמיות אוויר להגנה אווירית אורגנו והצטרפו למחוזות הצבאיים שלפני כן כללו מטוסים טקטיים.
העימות בדאגסטן ומלחמת צ'צ'ניה השנייה
בין אוגוסט וספטמבר 1999 לחם צבא רוסיה ב-3 מבצעים בדאגסטן בתגובה לפעולות טרור של פעילים צ'צ'נים ובשביל להדיח את השלטון האסלאמי שהוחל בשני מחוזים במדינה.
כ-300 כלי טיס הופעלו במהלך הלחימה, ברובם מסוקי תובלה ותקיפה של חיל היבשה.
במבצעים אלו בלט חוסר התיאום בין משרד הפנים שהפעיל יחידות משטרה מיוחדות, חיל היבשה וחיל האוויר.
בגלל כשלים אלו הוקמו מרכזי בקרה מאוחדים לפעילות אווירית, ובקרים קדמיים הוצמדו לכוחות הקרקע.
סך הכול המסוקים של חיל היבשה ומטוסי חיל האוויר ביצעו כ-1,000 גיחות, במהלכם אבדו בין ארבעה לשישה מסוקים, ומטוס תקיפה אחד.
במהלך הפלישה הראשונית לצ'צ'ניה באוקטובר 1999 אורגנו כל הכוחות האוויריים בזירה, אלה של חיל האוויר ואלה של צבא היבשה, תחת פיקוד מאוחד.
סך כל הכוח האווירי בזירה היה זהה לזה ששימש בדאגסטן, חוץ מתוספת במטוסי ביון והדגש בהשגת ביון איכותי הן על ידי כלי טיס קבועי הכנף ובעלי הכנף הסובבת.
בדומה לדאגסטן, בקרי אוויר קדמיים הוצבו ביחידות היבשה, ושימשו להכוונת הכוחות האוויריים.
עם זאת, עדיין היו מקרים מרובים של ירי דו צדדי.
כמו כן, השימוש בכוח האווירי כארטילריה במקום כפלטפורמת תקיפה מדויקת גרמה להרג חפים מפשע.
בשלבים המוקדמים של הלחימה חיל האוויר ביצע בין 70 ל-80 אחוז מכל משימות הסיוע באש, לעומת 17 אחוז שבוצעו על ידי התותחנים.
בשלב מאוחר יותר, חוסר באמצעי לחימה מדויקים הקשה על התמודדות עם מעוזים של ההתנגדות שנטו להימצא בהרים מיוערים בהם התמרון והגישה היו קשים במיוחד.
כמו כן, הכוח האווירי היה לא יעיל ללוחמה בגרילה ובשטח בנוי, והמחסור באמצעי ניווט ונחיה מתקדמים מנע מכלי הטיס את היכולת לפעול בלילה ובמזג אוויר קשה.
בדומה למלחמת צ'צ'ניה הראשונה, הפעילות האווירית גרמה לנזק למוכנות של כלל חיל האוויר.
בפברואר 2000 הוקצה כ-60 אחוז מכל התקציב השנתי של חיל האוויר ללחימה ולכן לא היה תקציב זמין לאימון ולרכש דלק ואמצעי לחימה.
האבדות במטוסים עד פברואר 2000 עמדו על 2 מטוסי Su-25, מטוס Su-27 אחד ו-16 מסוקים.
רבות מהאבדות של המסוקים ניתן לזקוף למחסור בכישורי טיס של הטייסים ולבעיות אחזקה שנגרמו מבעיות תקציביות.
קליטת התעופה של כוחות היבשה
עד ינואר 2003, חיל היבשה הרוסי כלל רגימנטים של מסוקי תובלה וקרב משלו, שעברו לאחריותו בעקבות מלחמת אפגניסטן.
לאחר הפלת מסוק מי-26 ומותם של 119 אנשים בצ'צ'ניה ב-19 באוגוסט 2002, הוחלט להעבירם לאחריות חיל האוויר.
תחקירים שבוצעו בעקבות אירוע זה הציגו מספר רב של מקרים של רשלנות והדחקה של קציני המסוקים בתוך הארגון של צבא היבשה, מה שגרם לניהול מסורבל שעיכב כל דרישה או צעד שננקט על ידי קצינים אלה.
באוגוסט 2008 פרצה מלחמה בין רוסיה לגאורגיה שנמשכה חמישה ימים.
חיל האוויר הפעיל במהלכה 120 מטוסים ו-70 מסוקים.
במהלך המלחמה הושגה עליונות אווירית במהירות יחסית על חיל האוויר הגיאורגי, שהסתמך בעיקר על מטוסי Su-25. וחיל האוויר הרוסי הפעיל עוצמה אווירית באופן שהיה יעיל יותר נגד צבאות סדירים.
עם זאת, התגלה שמערכות זיהוי עמית-טורף הרוסיות לא עודכנו מאז התפרקות ברית המועצות, ולכן לא זיהו משדרי מכ"ם גיאורגים שיוצרו בברית המועצות בזמנו, וכתוצאה מכך אבדו מספר מטוסים.
כמו כן, חיל האוויר הרוסי סבל מחוסר במטוסי ואמצעי ביון טקטיים.
וכן בדומה לכל העימותים הקודמים, אמצעי נחייה וחימוש מיושנים הקשו על המשימות הטקטיות של חיל האוויר הרוסי.
בשנת 2008 הכריז שר ההגנה הרוסי אנטולי סרדיוקוב על תוכנית רפורמות מקיפה בכלל הכוחות המזוינים, תוכנית זאת דורבנה עקב לקחי מלחמת גאורגיה-רוסיה.
מטרתה בחיל האוויר הייתה לארגן כוח אווירי מודרני קטן יחסית לזה שהיה נהוג בעבר, אבל עם שיעור מוכנות וכשירות גבוהים יותר תמורת מחיר תפעולי נמוך יותר.
במסגרת רפורמות אלה הוקטן מספר המחוזות הצבאיים מ-6 ל-4 (מחוז הצי הצפוני נשאר עצמאי), ושש ארמיות ההגנה האווירית אורגנו מחדש כארבעה פיקודי הגנה אווירית, והוכפפו למחוזות הצבאיים.
רגימנטים וטייסות אוויריות אורגנו מחדש כ"בסיסי טיסה".
בשיטת ארגון זו יחידות הטיסה שהיו עצמאיות לפני כן קלטו את כל הסגל וכוח האדם של המתקנים הקבועים.
שיטה זו לא דרשה פיקוד מקביל למתקנים הקבועים, וכתוצאה מכך קטן משמעותית מספר אנשי הסגל במתקנים אלה.
המבנה הישן של הרגימנטים, שכללו לרוב 3 טייסות, הוחלף גם כן, וכמות הטייסות ירדה בצורה משמעותית.
למרות הקטנת כמות היחידות, השינוי הארגוני אפשר הסדרת יחידות עם מצבה מלאה של כלי טיס, במקום המבנה הישן בו, בשל החוסר התקציבי, הטייסת השלישית הייתה לרוב מתנוונת ומטוסיה היו הופכים למקור חלפים.
בנוסף לזאת, השינוי הארגוני, אפשר הקטנת מספר היחידות והגדלת כמות ועצימות האימונים עם מחירי תפעול נמוכים יותר.
עם זאת, הרפורמה לא הוכנה ולא בוצעה כראוי ושינויים משמעותיים הוחלו מספר פעמים במהלכה.
לדוגמה, ב-2009 נקלטו רגימנטים של המסוקים בתוך בסיסי טיסה קיימים ופעלו יחד עם טייסות המטוסים ביחידות אלו.
מצב זה שונה בשנת 2010, וטייסות המסוקים אוגדו בבסיסי טיסה משלהם תחת ענף תעופת צבא היבשה.
דוגמה נוספת היא קבלת רגימנטים של מטוסי Su-27 ו-MiG-31 שפעלו מבסיסים יבשתיים של הצי בשנת 2011, טייסות אלה הוחזרו לצי ב-2013.
ב-2012 התמנה סרגיי שויגו לתפקיד שר ההגנה והוא בתורו ביטל מספר שינויים שהונהגו ברפורמות של קודמו.
קבוצות בסיסי הטיסה פורקו שוב לרגימנטים (פרט לתעופת צבא היבשה), כאשר מפקדות הבסיסים הפכו למפקדות הדיוויזיות.
הרגימנטים, אם כן, חזרו להיות עצמאיים.
ב-2015 אוחדו מפקדות חיל האוויר וההגנה האווירית לארבע ארמיות מאוחדות של חיל האוויר וההגנה האווירית.
עם זאת, מרבית הרפורמות שהונהגו על ידי אנטולי סרדיוקוב הושארו על כנן, דוגמת יחידות המסוקים שנשארו בצורת הארגון של בסיסי הטיסה, יחידות התמיכה הקרקעית דוגמת גדודי האחזקה וגדודי התקשורת שלא חזרו להיות עצמאיים ונשארו תחת המפקדות של הדיוויזיה וצמודים למתקנים עליהם הם אמונים.
והעובדה שאף על פי שהרגימנטים האוויריים שחזרו לקיום ולעצמאות לא שינו את אזורי הצבתם ואופן הפעילות שלהם.
מיזוג עם כוחות ההגנה של האוויר והחלל
בשנת 2015 ארגנה רוסיה את כוחות האוויר והחלל על ידי מיזוג של חיל האוויר וההגנה של האוויר והחלל שהיווה את הצעד הבא בריכוז היכולות האוויר והחלל שהחל בשנת 1998 עם מיזוגם של חיל האוויר וחיל ההגנה האווירית.
צעד זה היווה מעין תשובה לתוכנית תקיפה גלובלית מיידית של ארצות הברית.
שילוב מערכות ההגנה נגד טילים בליסטיים באזור מוסקבה עם כ-130 רכבי חלל ולוויינים מהווה יכולת לוחמת חלל משמעותית.
בשנת 2018 החלו ניסויים במטוס מיג-31 הנושא טיל נגד לוויינים המסוגל לשאת את הטיל כ-1,000 קילומטר לפני שיגורו.
כחלק מהמעורבות הרוסית בסוריה, החל מספטמבר 2015 חיל האוויר מפעיל רגימנט אוויר מעורב הפועל מבסיס חמיימים שבסוריה, עם יחידות מטוסי קרב, הפצצה, מסוקים וביון המבצעות סבבים בזירה.
בנוסף מוצבים בשדה יחידה של מטוסים בלתי מאוישים מסוג אורלן-10, ומספר סוללות נ"מ מסוג S-400, SA-15 ו-SA-19.
חיל האוויר הרוסי נטל חלק משמעותי בשלב הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022 עם יחידות ארמיית חיל האוויר וההגנה האווירית השישית, ארמיית חיל האוויר וההגנה האווירית ה-11 של המחוז הצבאי המערבי, וארמיית האוויר וההגנה האווירית הרביעית של המחוז הצבאי הדרומי.
חלק ממטוסי הקרב והמסוקים הוצבו בבלארוס ותקפו משם.
חיל האוויר השתמש באמצעי שיבוש נגד ההגנה האווירית האוקראינית, אך כשל בעדכון הנחיות בשל קשיי תקשורת פנימיים, בהם היה בלבול רב בימים הראשונים ללחימה, לא השתנו שיטות הלחימה, ואף הוראות הפתיחה באש אף על פי שהתנאים בפועל השתנו במהרה והפקודות הפכו ללא רלוונטיות.
בשלב הראשון של הלחימה תקף חיל האוויר הרוסי עמדות ידועות של מכ"מי בקרה אווירית וסוללות הגנה אווירית סטטיות, אבל כשל להתאים את מטרותיו כאשר מערכות ניידות שינו את מיקומן.
חיל האוויר הרוסי כשל בהשמדת מטוסי חיל האוויר האוקראיני בפתיחת המלחמה.
נראה שההשערה הייתה שכל כלי טיס בזירה יהיה רוסי, ולכן מטוסים אוקראינים, מאוישים ובלתי מאוישים לא יורטו על ידי עמדות נ"מ רוסיות ותקפו בחופשיות כוחות קרקע רוסיים.
בשל כל אלה, כשל חיל האוויר הרוסי בהשגת עליונות אווירית בשמי אוקראינה.
מסוקי הקרב והסער הרוסים השתתפו בפשיטות על שדה התעופה הוסטומל.
דוגמה נוספת לכשל בתקשורת הפנימית בחיל האוויר הרוסי הוא שליחת מטוסי תובלה מלאים בצנחנים לשדה התעופה במהלך הקרב, בעוד השדה עצמו והשטח לידו לא היו בשליטה רוסית מלאה, מה שנגמר בהפלה של לפחות שני מטוסי Il-76 באמצעות טילי כתף.
חיל האוויר הרוסי הראה יכולת מוגבלת מאוד בשימוש באמצעי לחימה חכמים כפצצות מונחות וטילים נגד קרינה.
בשל כך, נאלצו מטוסים לטוס קרוב ונמוך מעל למטרותיהם במהלך תקיפה, והיו פגיעים לטילי כתף.
כמו כן חיל האוויר הרוסי הראה חוסר יכולת בשיתוף פעולה בין טייסותיו כאשר לרוב מטוסי התקיפה שלו טסו במבנים קטנים ללא חיפוי ישיר או משימות שיבוש כחלק מערכת תקיפה.
עיקר אמצעי הלחימה החכמים בהם נעשה שימוש על ידי הרוסים היה טילי שיוט ששוגרו משטח רוסיה או מהים (לרוב על ידי ספינות או צוללות), טילים בליסטיים, מל"טים מתאבדים וכדומה, רבים מהם פגעו במקומות עם משמעות צבאית זניחה ככל הנראה למטרות טרור.
עם זאת, מטוסי הקרב הרוסים מדור 4.5 מבצעים פטרולים רבים ובעזרת היתרון של מכמ"ים מתקדמים יותר (יחסית למטוסי הקרב האוקראינים) וטילי מכ"ם ארוכי טווח, הם מאלצים גם את האוקראינים להשתמש בטקטיקות דומות – לטוס נמוך מאוד מעל שטח אווירי בשליטה אוקראינית הרחק ככל הניתן מהחזית ולהשתמש ברקטות לירי תלול מסלול.
החל מאפריל 2023 החל חיל האוויר הרוסי להשתמש בפצצות גולשות חכמות כאמצעי תקיפה ממרחק בטוח.
בעוד זה מאפשר הטלת חימוש מדויק ממרחק, מלאי וקצב אספקת פצצות אלו מוגבל ואינו מאפשר קצב תקיפות גבוה.
פצצות אלו מתוכנתות למטרות לפני המראתו של המטוס, ולכן חיל האוויר הרוסי לא יכול לתקוף באמצעותן מטרות מזדמנות ומיידיות.
המבנה הארגוני של חיל האוויר הרוסי
אחריות חיל האוויר נופלת על חמישה ענפים ארגוניים:
תעופה ארוכת טווח (Дальняя Авиация) - מפעילה את מטוסי ההפצצה האסטרטגיים.
הענף נופל תחת אחריות פיקוד תעופה ארוכת טווח המדווח ישירות לפיקוד העליון של הכוחות המזוינים של רוסיה.
תעופה טקטית (Фронтовая Авиация) - מפעילה את מטוסי הקרב, התקיפה, קרב-הפצצה וביון הטקטיים ומשימותיהם הן השגת עליונות אווירית, סיוע אווירי קרוב, תקיפה אווירית, אמנעה אווירית, ביון טקטי וכדומה.
מרבית היחידות של הענף הזה מוצבות בארבע ארמיות האוויר.
תעופת תובלה צבאית (Военная Транспортная Авиация) - מפעילה את מטוסי התובלה של החיל, חלק מהרגימטים של הענף מוצבים בארמיות האוויר ועונים לפיקודים המאוחדים של המחוזות הצבאים.
שאר מטוסי התובלה נמצאים תחת פיקוד תעופת תובלה צבאית העונה ישירות לפיקוד העליון של הכוחות המזוינים של רוסיה.
תעופת צבא היבשה (Авиация Сухопутных Войск) - כולל את כלל יחידות מסוקי הסער והקרב המסופחות לכוחות היבשה ומוצבות בארבע ארמיות האוויריות.
כוחות הגנה אווירית (Противо Воздушная Оборона) - מפעילה את מתקני הזיהוי, מרכזי היירוט ומטוסי היירוט.
כוחות אלו מפוזרים בין ארבע ארמיות האוויר ותחת מפקדות הגנה אווירית מחוזיים.
חיל האוויר הרוסי פועל, במקביל לכוחות החלל וכוחות ההגנה נגד מטוסים וטילים, תחת מטריית האחריות של חיל האוויר והחלל המפעיל את מרכז ניהול של כוחות האוויר והחלל ה-1073. חיל האוויר כולל ארבע ארמיות אוויר המוצבות כל אחת במחוז פרט למחוז הצי הצפוני המאורגן כולו על ידי צי רוסיה.
ארמיות אלה כוללות יחידות מטוסים טקטיים (תקיפה וקרב) יחידות מטוסי יירוט, ויחידות תובלה טקטיות, בנוסף ליחידות מסוקים הפועלים בצמוד לצבא היבשה.
ארמיות אלו כפופות מבצעית לפיקודים האסטרטגיים המאוחדים של כל מחוז.
החיל מאורגן סביב הרגימנט האווירי.
העיקרון הוא שרגימנט יהיה יחידה עצמאית עם שדרת פיקוד, כוח אדם וציוד משלה.
מספר רגימנטים מאורגנים תחת דיוויזיה.
לרוב דיוויזיות מתמקצעות בסוג כלי טיס מסוימים.
הדיוויזיה אמונה על פיקוד וניהול הפעילות של הרגימנטים, המתקנים, כוחות האחזקה, התמיכה בשטחה.
הרגימנט מורכב ממספר טייסות (לרוב שתיים) שהן בתורן מורכבות ממספר גפים (לרוב שלושה) המהווים את היחידות הבסיסיות ביותר.
חיל האוויר כולל יחידות "בסיס טיסה" המפעיל מספר טייסות ומקביל לרגימנט.
מבנה זה אופייני ליחידות של תעופת חיל היבשה (מסוקים) ובתי הספר לטיסה של החיל.
בסיסי הטיסה כוללים גם את המתקנים, כוחות האחזקה והתמיכה באופן אינטגרלי עם שדרת פיקוד קטנה יותר יחסית למתקנים המאוישים על ידי רגימנטים הכוללים את הפיקוד של הרגימנט עצמו והפיקוד של המתקן הפועלים תחת הדיוויזיה.
חיל האוויר הרוסי מפעיל שני בתי ספר לטיסה: בית ספר לטיסה בקרסנודאר לכלי טיס כנף קבועה ובית ספר לטיסה בסירזן לכלי טיס כנף סובבת.
צוותי אוויר מקבלים הכשרה של חמש שנים כאשר שנתיים ראשונות מוקדשות להכשרה תאורטית ופיקודית.
בשנה השלישית מתחילים באימון טיסה בסיסי.
בשנה הרביעית החניכים מתחלקים למסלולי הכשרה לפי הענפים הייעודיים שלהם - קרב, תובלה הפצצה וכדומה.
ומתחילים בטיסות במטוסי אימון מתאימים.
השנה החמישית מוקדשת לאימון בכלי הטיס המבצעיים של כל מסלול.
שעות טיסה ממוצעות לחניך המסיים את מסלול ההכשרה הן בין 150–160 שעות טיסה הכוללות 15–20 שעות במטוסים מבצעיים.
בסוף מסלול ההכשרה הטייסים הטריים מקבלים דרגת קצין ראשון ותואר אקדמי טכני.
כאמור, במהלך העשור הראשון לאחר התפרקות ברית המועצות, החיל התקשה לשמור על כשירות בשל חוסר היכולת להקנות שעות טיסה לצוותי האוויר שלהם.
החל משנת 2002 החל שיפור משמעותי בכמות שעות הטיסה הממוצעות לטייס.
נכון לשנת 2019 טייסי חיל האוויר טסים כ-100 שעות בממוצע לשנה.
בשל הסתמכותה של רוסיה על רכש כלי טיס מייצור מקומי במרבית המקרים, וכן בגלל אופן הפעולה של תעשיית התעופה שחייבת להסתפק במשאבים מוגבלים, התעשייה, משרד ההגנה וחיל האוויר חייבים לעבוד בשיתוף פעולה.
חיל האוויר מפעיל את מרכז מחקר הנדסה וחימוש תעופתי החוקר ומאפיין את כלי הטיס ואמצעי החימוש האוויריים הנדרשים לכל זרועות האוויר של הפדרציה הרוסית.
תוכניות הרכש הן חשובות מאוד למוכנות, לכשירות וליכולות החיל.
בגלל הקשיים הכלכליים בשנות ה-90 ובשנים הראשונות למאה ה-21, החיל התקשה לתחזק, לשדרג ולהחליף את כלי הטיס שלרשותו.
בשנת 2003, לדוגמה, שיעור הכללי בחיל עמד על 50 אחוז.
עם השיפור בכלכלה הרוסית שהחל עם עליית מחירי הדלק החלו גם תוכניות רכש צנועות.
בסוף שנת 2010 אימצו את תוכנית החימוש המדינית לשנים 2011–2020 לשמה הוקצו 19.4 טריליון רובל (285 מיליארד דולר במטבע 2010) מתוכם כ-24 אחוז שהוקצו לחיל האוויר.
התוכנית שיושמה כלשונה עד שנת 2015 גרמה להגדלת הרכש.
בשנת 2014, עקב הירידה במחירי הדלק ובגלל הסנקציות על רוסיה בעקבות מעורבותה במלחמת האזרחים באוקראינה, צומצם התקציב וקצב אספקת כלי הטיס ירד בצורה משמעותית ל-50–60 מטוסים ובין 30–40 מסוקים.
בנוסף לאספקת כלי טיס חדשים, באמצע שנות 2000 החל חיל האוויר בתוכנית השבחה לכל כלי הטיס המבצעיים, אבל התהליך לא היה אחיד בהצלחתו בכל כלי טיס.
במטוסי הקרב העיקריים (מיג-29 וסוחוי-27) התבצעה השבחה חלקית, כאשר מעדיפים פשוט להחליף כלי טיס אלה בדגמים חדישים יותר.
לעומתם, תוכניות ההשבחה למטוסי מיג-31, סוחוי-24 וסוחוי-25 היו מוצלחות במיוחד.
כמו כן תוכניות השבחה למפציצים הכבדים ממשיכות עם קצב השבחה של 1–2 מטוסי Tu-160 ו-2–4 מטוסי Tu-95MS בשנה.
השבחה סדרתית למטוסי Tu-22M3M מתוכננות להתחיל בשנת 2021.
סדר כוחות של חיל האוויר (נכון ל-2019)יחידות תחת הפיקוד הישיר של החיל למרות החלוקה לענפים ארגוניים, לארמיות אוויר וכדומה, חיל האוויר מחזיק במספר יחידות בעלות תפקידים ייחודיים.
חלק גדול מיחידות אלו מקנות שירותי ניסוי ומחקר אווירי לממשלה הפדרלית - מבצעות תוכניות ניסוי הערכה ומחקר לכלל שירותי האוויר של הכוחות המזוינים של רוסיה.
כמו כן בתי הספר לטיסה של חיל האוויר עונים ישירות לפיקוד חיל האוויר.
המעורבות של חיל האוויר בסוריה כמו כן מנוהל ישירות על ידי מפקדת חיל האוויר ולא על ידי ארמיית אוויר או מפקדת מחוז צבאי.
בנוסף לכל אלה ישנן מספר יחידות שלא מופיעות ברשימה מטה.
מכון המחקר המרכזי של חיל האוויר של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית שב-שצ'ולקובו אשר נוסד ב-2012 ומשלב מספר מרכזי מחקר לא מוטסים:
מרכז מחקר הנדסה וחימוש תעופתי - תפקידו להגדיר את תפקיד והדרישות מכלי הטיס וכלי החימוש המיועדים לחיל.
המרכז שפועל משנות ה-60 עוזר להגדיר את סוגי כלי הטיס, החימוש והביצועים הנדרשים, על פיהם מגדירים את חוזי הפיתוח הממשלתיים.
מרכז מחקר של תפעול ואחזקה - תפקידו להעריך את אורך החיים והביקורות של כלי טיס, כמו כן המרכז כותב את כל ספרי האחזקה ושיפוץ כלי טיס וכן היה חוקר תאונות עד שנת 2012, בה נוסד מרכז לחקירת תאונות אוויריות הפועל עם הרשויות הרוסיות והבינלאומיות.
מרכז מחקר רפואי וארגונומי של תעופה וחלל - המרכז נוסד בשנת 1935 חוקר את המרכיבים הפיזיולוגיים של הגורם האנושי בתעופה.
מרכז מחקר של כוחות הגנה של האוויר והחלל - מספק מחקר תאורטי לבעיות ושיטות פעולה של כוחות נגד מטוסים וטילים.
התקיפה הראשונה של כוחות הפיקוד התבצעה ב-17 בנובמבר 2015 כאשר מטוסי Tu-160 ו-Tu-95MS שיגרו טילי שיוט לתוך סוריה.
הפיקוד מפעיל גם את טייסות מטוסי התדלוק של חיל האוויר.
ארמיית חיל האוויר וההגנה האווירית הרביעית הייתה הארמייה בכל המלחמות האזוריות והקרובות לאדמות רוסיה שהיו שתי מלחמות צ'צ'ניה, הפלישה לדאגיסטן ומלחמת גאורגיה-רוסיה.
בנוסף ליחידות האוויריות, הארמייה כוללת גם דיוויזיות הגנה האווירית ה-51 המפעילה שלושה רגימנטים של סוללות S-300PM, בוק ו-S-400. כמו כן דיוויזיית ההגנה האווירית ה-31 עם מפקדה בחצי האי קרים.
פרט ליחידות המוטסות הארמייה מפעילה את דיוויזיות הגנה האווירית השנייה וה-32.שם היחידהתתי יחידותבסיססוג כלי טיסדיוויזיית אוויר מעורבת ה-105
אף על פי שמחוז הצבאי המרכזי מכסה כ-41 אחוז משטח רוסיה, יותר מכל מחוז צבאי אחר, ארמיית חיל האוויר וההגנה האווירית ה-14 כולל את המספר הקטן ביותר של יחידות וכלי הטיס.
בשנת 2011 הארמייה ה-14 לקחה אחריות על שתי טייסות עצמאיות המקנות שירות לכוחות הטילים האסטרטגיים.
כמו כן הארמייה מפעילה שני בסיסים אוויריים מחוץ לגבולות המדינה: קירגיזסטן וטג'יקיסטן.
חיל האוויר והחלל הצרפתי הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של צרפת.
החיל נוסד בשנת 1909 כשירות האווירי של צבא צרפת, והוא הוותיק מבין חילות האוויר בעולם.
בשנת 1934 הפך לזרוע עצמאית.
ב־2 ביולי 2020 הוא קיבל את שמו הנוכחי, חיל האוויר והחלל.
בראש החיל עומד קצין בדרגת גנרל, ראש מטה חיל האוויר והחלל .
הוא כפוף לראש מטה הכוחות המזוינים (CEMA).
לחיל האוויר תפקיד בכל אחד מחמשת התחומים האסטרטגיים שנקבעו בספר הלבן על הגנה וביטחון לאומי (LBDSN) שפורסם ב־2013
מודיעין והתראה – מודיעין אסטרטגי ומעקב מהחלל להערכת איומים.
הרתעה – כוחות האוויר האסטרטגים : מטוסי מיראז' 2000 וראפאל חמושים בטילי שיוט גרעיניים ASMP ו-ASMP-A.
מניעה – לחימה אקטיבית נגד איומים.
חיל האוויר נלחם בכל סוגי ההברחות, ההגירה לא חוקית והפיראטיות.
הוא פרוס באופן קבוע בסנגל, צ'אד, גבון, ג'יבוטי ואיחוד האמירויות.
התערבות – חיל האוויר פועל במגוון רחב של משימות מחוץ לאדמת צרפת, החל מסיוע הומניטרי ועד מלחמה בטרור.
הוא פרוס ב־12 מדינות ברחבי העולם.
הגנה – חיל האוויר מופקד על הגנת צרפת מאיומים מהאוויר ומהחלל.
הוא מפעיל מערכות מעקב שליטה ובקרה באוויר ובחלל, מגן על נכסים אסטרטגים ומשתתף בבקרה האווירית לזיהוי כל כלי טיס בשמי צרפת.
בנוסף, הוא מסייע באירועים כמו אסונות טבע ומבצע משימות חיפוש והצלה, כיבוי שריפות, סיוע למטוסים במצוקה ומשתתף במלחמה בטרור.
ראש מטה חיל האוויר והחלל (CEMAAE)
מפקד האווירייה של הז'נדרמריה הצרפתית (Commandant de la Gendarmerie de l'Air בקיצור CGA)
פיקוד ההגנה האווירית והמבצעים האוויריים (CDAOA) ממוקם ברובע באלאר (Balard) בפריז ומשרתים בו כ-800 חיילים.
זהו פיקוד מבצעי האחראי על שמירת מרחב האווירי הלאומי וכן על תכנון, ניהול ופיקוח על פעולות אוויריות.
פיקוד חיל האוויר (CFA) ממוקם בבסיס האוויר 106 בורדו-מריניאק.
זהו פיקוד אורגני שתפקידו להכין את הכוחות ולתמוך ביחידות המבצעיות.
חטיבת התעופה הקרבית (BAAC) אחראית על כל מטוסי עליונות האווירית, התקיפה והסיור.
חטיבת התמיכה בתמרון אווירי (BAAMA) מרכזת את כל המקצועות התומכים בפריסה, בהפעלה ותחזוקה של מערכות מעקב, מידע ותקשורת וכן מתקנים אוויריים ומתקנים בפריסה.
חטיבת התמיכה והפריסה האווירית (BAAP) אחראית על כל מטוסי התובלה והקישור.
חטיבת בקרת החלל האווירית (BACE) אחראית על אמצעי מעקב אוויריים ויבשתיים.
חטיבת האוויר של כוחות הביטחון וההתערבות (BAFSI) אחראית על כוחות האבטחה, נוהגי כלבים וכבאים.
חטיבת כלי נשק ומערכות לוגיסטיות (BASAL) אחראית על הפעלה ותחזוקה מבצעית של מערכות הנשק הקונבנציונליות של חיל האוויר (מערכת נשק אוויר, חימוש, ציוד נלווה) באמצעות טייסות התחזוקה.
משרד כוחות אוויר מיוחדים (BFSA) מפקח על שלוש היחידות של כוחות האוויר המיוחדים: קומנדו מוצנח מס '10, טייסת תובלה 3/61 "פואטו" וטייסת מסוקי 1/67 "פירנאים".
פיקוד חיל האוויר האסטרטגי (CFAS) הוא פיקוד שהוא גם אורגני (הכנת הכוחות) וגם מבצעי.
הוא מרכיב גרעיני קבוע בכוח ההרתעה של צרפת לצד הכוח האסטרטגי של הצי.
המטוסים בשירותו הם ראפאל, בואינג C-135 סטרטוליפטר ו-איירבוס A330 פניקס.
פיקוד החלל (CDE) אחראי על השימוש הצבאי בנכסי החלל הצרפתיים.
הוא תומך במבצעי פיקוד ההגנה האווירית והמבצעים האוויריים (CDAOA) והמודיעין צבאי (DRM), משתתף בפיתוח ויישום יכולות חלל עם המרכז הלאומי לחקר החלל (CNES) וסוכנויות נוספות, ועוסק בשיתוף פעולה צבאי אירופי, ובינלאומי בענייני החלל.
מנהלת משאבי אנוש (DRHAA) אחראית על גיוס, הכשרה, וניהול כוח האדם בחיל האוויר.
בסיסים: חיל האוויר הצרפתי כולל בסיסים אווירים, וכוחות אוויר הפרוסים בצרפת ומעבר לים.
בסיס אוויר – בסיס האוויר הוא היחידה המינהלית של חיל האוויר.
ככזה, מפקדו הוא הנציג המקומי של ראש מטה חיל האוויר והחלל (CEMAAE).
בסיס ההגנה – בסיסי ההגנה כוללים כוחות אוויר המשולבים עם יחידות ביטחון אחרות.
מפקד בסיס ההגנה (ComBdD) מדווח לראש מטה הכוחות המזוינים (CEMA).
נשים מהוות 22% מהמשרתים בחיל וצוותי האוויר מהווים 7% מאנשי חיל האוויר.
כוחות המילואים של חיל האוויר כוללים "מילואים מבצעיים" ו"מילואים אזרחיים".
הראשון הוקם כגיבוי ליחידות הסדירות לביצוע משימות על אדמת צרפת.
והשני הוקם כדי לקדם ולהפיץ ערכי הגנה וקשר עם הרשויות המקומיות והאוכלוסייה בכלל.
תקציב חיל האוויר הצרפתי לשנת 2020 עומד על 7.5 מיליארד אירו, המהווים 20% מתקציב משרד הכוחות המזוינים.
ראפאל – מטוס רב משימתי לעליונות אווירית, תקיפות אוויריות, איסוף מודיעין והרתעה גרעינית.
מיראז' 2000C – מטוס עליונות אווירית נושא טילי אוויר-אוויר.
מיראז' 2000D – מטוס תקיפה נושא נשק מונחה וטילי שיוט.
מיראז' 2000N – מטוס תקיפה והרתעה גרעינית נושא טילי שיוט גרעיניים ASMP-A.
מיראז' F1 – מטוס סיור ומעקב, נושא טילי אוויר-קרקע.
בואינג E-3 סנטרי – מטוס שליטה ובקרה.
טווח הגילוי 400 ק"מ ומשך השהייה 8 שעות.
איירבוס A340 – מטוס תובלה ארוך טווח למשימות לוגיסטיות.
איירבוס A310 – מטוס תובלה בינוני.
C-130 הרקולס – תובלה טקטית ומבצעים מיוחדים.
איירבוס A400M – מטוס תובלה בעל יכולת תדלוק אווירי.
CASA CN-235 – מטוס תובלה בינוני לסיור ומעקב.
דאסו פלקון – מטוס תובלה קלה.
TBM 700 - מטוס תובלה קלה.
SA 330 פומה – מסוק תובלה טקטי בינוני.
יורוקופטר קוגר EC725 – מסוק תובלה ארוך טווח לחיפוש והצלה קרבי ופינוי נפגעים.
AS550 Fennec – מסוק תובלה קל לחיפוש והצלה.
אלפא ג'ט - מטוס סילון קל לאימון מתקדם לטייסי קרב.
מיוצר בשיתוף פעולה של חברת דאסו הצרפתית ודורנייה הגרמנית.
Xingu EMB 121 - מטוס טורבופרופ דו מנועי להכשרת טייסים וצוותים למטוסי תובלה מתוצרת חברת Embraer הברזילאית.
TB 30 Epsilon - מטוס בוכנה דו מושבי לאימון ראשוני לטייסי קרב מתוצרת SOCATA הצרפתית.
גרוב G-120 - מטוס בוכנה דו מושבי לאימון ראשוני לטייסי תובלה מתוצרת חברת גרוב הגרמנית.
SAMP/T - מערכת טילי קרקע-אוויר לטווח בינוני.
מצוידת בטילי Aster מיצור משותף של צרפת ואיטליה.
Crotale EDIR - טיל קרקע-אוויר לטווחים קצרים לכל מזג האוויר מתוצרת Thomson-CSF הצרפתית.
חיל האוויר הרוסי הקיסרי הייתה זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של האימפריה הרוסית.
החיל הוקם ב-1910 כאחד מחילות האוויר הוותיקים בעולם.
החיל הפעיל כדורים פורחים שהראשון שבהם הוטס ב-6 באוקטובר 1885, מוולקוב לנובגורוד, כשבטיסת הבכורה השתתפו 3 אנשי צוות כשבראשם אלכסנדר קובאנקו.
בשנים 1902–1903 הוחל בשימוש בכדורים פורחים למטרות ארטילריה ואיסוף מודיעין, כאשר משרד ההגנה הרוסי החל להקים יחידות נפרדות שהחזיקו בצי של 65 כדורים פורחים.
ב-1904 נפתח בית הספר הצבאי הראשון לתעופה.
ספינת אוויר ראשונה נקלטה לשירות החיל כבר ב-1908. ב-1910 צי האימונים התעופתי הפך לבית הספר לתעופה לקצינים (Офицерская воздухоплавательная школа) שהכשיר לראשונה טייסים רוסיים.
ב-1909 הוחלט על בניית 5 כלי טיס רוסיים ובשנת 1910 משרד ההגנה רכש כמה מטוסים מתוצרת האחים רייט האמריקניים ומטוסים מתוצרת אנרי פרמן הצרפתי.
באותה עת כמה אנשי עסקים רוסיים הקימו חברות ומפעלים פרטיים לייצור מטוסים ומנועים, כשכמה מהם היו חברות בת של חברות מטוסים צרפתיות.
בשנים 1905–1912 בוצעה רפורמה כוללת בצבא האימפריה הרוסית, ובצי), זאת בעקבות הכישלון במלחמת רוסיה–יפן (1904-1905) שחשפה כישלונות בדרג הפיקודי והטכני והעלה את הצורך החיוני בשיפור מערכות מרמת הפיקוד הבכיר ועד לרמת ההכשרה המקצוענית.
חיל האוויר בעודו בחיתוליו הוקם מטייסות אוויר שונות, שכל אחת מהן בת 6–10 מטוסים, שלבסוף הטייסות אוחדו לכדי קבוצות אוויריות.
עד קיץ 1912, חיל התעופה נחשב לחלק מחיל ההנדסה ובאוגוסט 1912, עם ההתפתחויות הטכנולוגיות בתחום התעופה, הועבר החיל ישירות תחת פיקוד של המטה הכללי, ובראשו הועמד מ' שישקביץ'.
דצמבר 1913 חיל התעופה הנפרד פורק והוקם מחדש חודשים לאחר מכן כחיל האוויר הקיסרי.
בשנת 1913, איגור סיקורסקי בנה מספר מטוסים שנכנסו לשירות, ביניהם המטוס "אביר רוסי" (שהיה המטוס הרב-מנועי הראשון בעולם) והמפציץ "איליה מורומץ", שלצד מטוס ה"גראנד" שימש כמפציץ עיקרי של חיל האוויר הרוסי בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1914 הטייס יאן נגורסקי השתתף במשלחת לחקר אנטארקטיקה והיה הטייס הראשון שהטיס מטוס בשמי הצפון.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה רוסיה החזיקה בחיל אוויר חזק וגדול.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה החיל כלל 263 מטוסים והיה חיל האוויר הגדול בעולם.
תחילה שימשו המטוסים למטרות מודיעין וארטילריה ועד מהרה נעשה בהם שימוש כחוד החנית של הצבא בביצוע מתקפה.
בשנת 1917 חיל האוויר כלל 700 מטוסים, הרבה פחות מאשר בחילות של מדינות אחרות שהשתתפו במלחמה.
בינואר 1915 הוקם המינהל לארגון ענייני התעופה הצבאית (Управление заведующего организацией авиационного дела в действующей армии, авиадарм) שהיה גוף הפיקוד של חיל האוויר שלראשו מונה אלכסיי מיכאילוביץ'.
במרץ 1916 משרד ההגנה הרוסי הקים את מינהל חיל האוויר (Управление военного воздушного флота ,Увофлот), כגוף מרכזי האחראי על התעופה הצבאית כולה, כשעד אז התקיימו יחידות תעופה צבאית שונות ללא פיקוד מרכזי מאוחד.
חיל האוויר הרוסי הקיסרי הגיע אל קצו, כאשר מהפכת אוקטובר הביאה להתפרקות האימפריה הרוסית, צבאה והתעשייה האווירית הצבאית שלה.
בדצמבר 1917 חיל האוויר הרוסי הקיסרי הוחלף בחיל האוויר הסובייטי.
מרבית הטייסים הרוסיים הראשונים נהרגו במלחמת האזרחים ברוסיה או היגרו מרוסיה כמה יחידות אוויריות ערקו לצד הבולשביקים.
יבגראף קרוטן - לזכותו כ-15–20 הפלות של מטוסי אויב במהלך מלחמת העולם הראשונה.
נהרג בשנת 1917 במהלך חזרה מטיסה מבצעית.
אלכסנדר קזקוב - לזכותו 17 הפלות.
התאבד במהלך שרותו בצבא לבן.
ואסילי יאנצ'נקו -לזכותו 16 הפלות.
נפטר בשנת 1959 בארצות הברית.
פאבל ארגייב - לזכותו 15 הפלות (מתוכם 9 במהלך שירותו בצבא צרפת).
אלכסנדר פרוקופייב-סברסקי - לזכותו 13 הפלות.
בשנות ה-30 ייסד את חברת ריפבליק אוויאיישן.
נפטר בשנת 1974 בארצות הברית.
איוואן סמירנוב - לזכותו 12 הפלות.
לאחר המלחמה היה טייס בחברת KLM.
השתתף במלחמת העולם השנייה כטייס בחיל האוויר ההולנדי.
נושאת הכדורים הפורחים הרוסית הראשונה הוכנסה לשירות הצי הרוסי הקיסרי לראשונה כבר ב-1904, כאשר הנושאת "רוס", נרכשה על ידי הרוזן סטרוגאנוב בגרמניה ונתרמה לצי.
הנושאת יכלה לשאת 8 ספינת אוויר וכדור פורח אחד ולמעשה נחשבת לנושאת המטוסים הרוסית הראשונה, אך היא נמכרה לבסוף ב-1909 בשל העדר תקציב עבור תחזוקתה.
ב-1910 כמה מהנדסים רוסיים הציעו למשרד המלחמה להכין פרויקטים לבניית נושאות מטוסים ימיים עבור הצי הרוסי הקיסרי, אך כולן בוטלו בשל התקציב העצום שדרשו ורק בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוסבו כמה ספינות קרב ומשחתות לנושאות מטוסים ימיים וברשות רוסיה פעלו אז 11 נושאות מטוסים ימיים ומטוסים צבאיים.
חיל האוויר השמיני של ארצות הברית הוא יחידה צבאית המשתייכת לפיקוד התקיפה הגלובלית (AFGSC) במסגרת חיל האוויר של ארצות הברית.
מפקדת החיל שוכנת בבסיס חיל האוויר בארקסדייל (Barksdale Air Force Base) בלואיזיאנה.
החיל משמש ככוח מהלומה אווירית אסטרטגי גלובלי - אחד המרכיבים האוויריים המשרתים בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
חיל האוויר השמיני מכיל את לבו של כוח המפציצים הכבדים האמריקני: ה-B-2 ספיריט וה-B-52 סטרטופורטרס.
החיל נוסד במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-22 בפברואר 1944, כאשר פיקוד המפציצים ה-8 שבסיסו בבריטניה קיבל את שמו החדש.
כחלק מחילות האוויר של צבא ארצות הברית פעל החיל בחזית מערב אירופה ועסק בהפצצות אסטרטגיות בשמי צרפת, ארצות השפלה וגרמניה, ובקרבות אוויר כבדים כנגד הלופטוואפה עד לכניעה הגרמנית במאי 1945. החיל היה המערך האווירי הגדול ביותר שפעל במלחמה מבחינת כוח האדם, הציוד והמטוסים.
במהלך המלחמה הקרה היווה החיל חלק מפיקוד האוויר האסטרטגי של ארצות הברית בפיקוד לוטננט גנרל שבסיסו בווסטובר (Westover), מסצ'וסטס והפעיל את המפציצים והטילים האסטרטגיים ברמה הגלובלית.
חיל האוויר השמיני השתתף במלחמות ובעימותים רבים ברחבי העולם, בהם מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ הראשונה.
בסיס חיל האוויר בארקסדייל - ליד בוסייר סיטי שבלואיזיאנה
בסיס חיל האוויר פרנסיס א.
וורן - ליד שאיין שבוויומינג
בסיס חיל האוויר מאלמסטורם - במחוז קסקייד שבמונטנה
בסיס חיל האוויר מינוט - ליד מינוט שבדקוטה הצפונית
בסיס חיל האוויר וייטמן - ליד נוב נוסטר שבמיזורי
חיל האוויר השוודי (בשוודית: Svenska flygvapnet; ידוע גם כ"חיל האוויר המלכותי" - Kungliga Flygvapnet) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של שוודיה.
חיל האוויר השוודי נוסד ב-1 ביולי 1926 כאשר להקי האוויר של הצי והצבא השוודי מוזגו.
בשל רוחות המלחמה שהתגברו בשנות השלושים, חיל האוויר עבר ארגון מחדש וגדל מארבע טייסות לשבע טייסות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיל זה התפתח והמשיך לגדול עד לסוף המלחמה.
אומנם שוודיה הייתה מדינה נייטרלית שמעולם לא הצטרפה למלחמה, אולם היה צורך בחיל אוויר גדול כדי להרתיע מפני פלישה ומאיומים של מעצמות העל.
בשנת 1945 חיל זה כלל מעל 800 מטוסי קרב ו-15 טייסות קרב.
בעיה גדולה שניצבה בפני חיל האוויר השוודי במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה מחסור בדלק.
שוודיה הייתה מוקפת במדינות שלחמו ולכן לא יכלה להסתמך על דלק מיובא.
פצלי שמן על אדמת שוודיה חוממו על מנת לכסות על החסר.
חיל האוויר השוודי עבר תהליך מהיר של מודרניזציה החל משנת 1945. החיל הפסיק להצטייד במודלים מיושנים והחל לרכוש רק מטוסים חזקים וחדישים דוגמת P-51 מוסטנג, דה הבילנד מוסקיטו, דה הבילנד ומפייר וכן החל לפתח מטוסים בעצמו.
עם הופעתו של מטוס הקרב השוודי סאאב 29 בשנות החמישים, שוודיה מצאה את עצמה עם מטוסים המשתווים בכוחם לאלה של חיל האוויר המלכותי, חיל האוויר האמריקאי וחיל האוויר הסובייטי.
בעיצומה של המלחמה הקרה, תקציב גדול (שכלל גם את כל הכספים שנועדו לתוכנית הגרעין של שוודיה) הופנה לחיל האוויר השוודי ולייצור מטוסי קרב.
בשנת 1957, החיל דורג כחיל האוויר הרביעי בחוזקו בעולם עם כ-1,000 מטוסי קרב מודרניים בחוד החנית.
בשנות החמישים החיל פיתח מטוסים קרב נוספים דוגמת סאאב 32 ו-סאאב 35.
ב-13 ביוני 1952, חיל האוויר הסובייטי יירט 2 מטוסים של חיל האוויר השוודי.
תחילה, הרוסים יירטו והפילו מטוס DC-3 דקוטה מעל הים הבלטי ועליו 3 אנשי צוות ו-5 אזרחים ששימשו כטכנאים.
בהמשך הפילו מטוס PBY קטלינה שהוזעק על מנת לאתר ולחלץ את ניצולי ההפלה הראשונה.
חיל האוויר השוודי היה מעורב ברמה כזו או אחרת בשלוש מלחמות: מלחמת החורף בין הסובייטים לפינים בשנים 1939–1940, משבר קונגו בשנים 1961–1964 ומלחמת האזרחים בלוב בשנת 2011.
לאחר שברית המועצות תקפה את פינלנד בנובמבר 1939, שוודיה באה לעזרת שכנתה אך לא נכנסה לעימות כולל עם הרוסים.
חיל רגלים שוודי וטייסת שהורכבו ממתנדבים לחמו בצפון פינלנד מינואר ועד למרץ 1940. טייסת המתנדבים כונתה טייסת F-19, וכללה 12 מטוסי "גלוסטר גלדיאטור" וחמישה מפציצי "הוקר הארט".
החיל סייע לכוחות האומות המאוחדות במשבר קונגו בין השנים 1961–1964. לצורך המשימה הוקם להק אוויר חדש שכונה F-22, והורכב מ-12 מטוסי סאאב 29. מטוסים אלו תפקדו היטב תחת תנאי החום והלחות הקשים של אפריקה.
יריביהם לעימות החזיקו במספר מועט של מטוסי אימון מדגם CM.170 פוגה מגיסטר.
ב-29 במרץ 2011, ראש ממשלת שוודיה הכריז ששמונה מטוסי סאאב 39 ישלחו ללוב לצורך סיוע לאומות המאוחדות.
מטוסי הקרב השוודים נועדו לשמור על האזור האסור לטיסה ולא הורשו לתקוף מטרות על הקרקע.
פריסת הכוחות אושרה על ידי הריקסדאג השוודי ב-1 באפריל 2011 וביום למחרת מטוסי הקרב עשו את דרכם ללוב.
את המטוסי ליוו מטוסי הרקולס ששימשו כמטוסי תדלוק.
חיל האוויר השוודי מתכונן לקראת עימותים ותרחישים עתידיים.
עם התמוטטות האיום הצבאי היחיד באזורה, ברית המועצות, היו קיצוצים רבים בתקציב הביטחון השוודי.
ממשלת שוודיה החליטה לקצץ בתקציב חיל האוויר ומטוסי הקרב שלה.
כיום רק כ-80 מטוסי קרב סאאב גריפין נותרו בשימוש.
מספר מסוקים וכארבעים מטוסים נוספים יתווספו לחיל בשנים הקרובות.
בשנת 2008 וכן ב-2010, צבא שוודיה רצה לקצץ עוד בתקציב חיל האוויר ולסגור לו בסיסים נוספים על מנת להעביר כספים לזרועות וחטיבות אחרות.
אולם, בעקבות מחאה ציבורית ולחצים מצד ממשלת שוודיה הקיצוצים לא בוצעו.
רשאית להשתמש במטוס למשך 550 שעות טיסה בשנה NHI NH90 מסוק תובלה 8 אגוסטה וסטלנד AW109 מסוק תובלה 20 UH-60 בלק הוק מסוק תובלה 15 סקיילרק 1 כטב"ם - AAI RQ-7 Shadow כטב"ם - Saab Skeldar כטב"ם -
חיל האוויר הקטרי הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של קטר.
החיל נוסד בשנת 1974, שלוש שנים לאחר שקטר זכתה לעצמאות מבריטניה בשנת 1971. בשנת 2006 שירתו בחיל כ-2,100 חיילים.
שדות התעופה באל-עודייד ובדוחה משמשים כבסיסים העיקריים של החיל.
בתחילת דרכו, החיל הצטייד במטוסי הוקר הנטר לשעבר מחיל האוויר המלכותי, ובשנת 1979 רכש שישה מטוסי אלפא ג'ט.
בשנת 1991 מטוס אחד של החיל נתרם על מנת לסייע ללחימה בעיראק במהלך מלחמת המפרץ.
לאחר סיום העימות, הממשלה ביקשה לחזק את כוח ההגנה האווירי שברשותו, וכך הוקם בסיס נוסף לחיל באל עודייד.
בשנות התשעים נרכשו מטוסי אלפא ג'ט נוספים שיכולים לשמש גם כמטוסי תקיפה, וטייסת של מטוסי מיראז' F-1 מצרפת.
החיל מצויד גם ב-18 מסוקי אגוסטה AW139. מסוקים אלה משמשים כמסוקי תובלה, חילוץ והצלה, סיור וכמסוקי משטרה.
שלושה מסוקים נוספים הוזמנו במרץ 2011 לצורך פינוי רפואי.
בשנת 2010 שירתו בחיל האוויר הקטרי כ-2,100 חיילים ובבסיסיו נכללו מטוסי מיראז' 2000, מסוקי איירוספסיאל גאזל ומטוס תובלה כבד מדגם בואינג C-17 גלובמאסטר III.
החיל נעזר בטייסים בריטים לצורך אימונים והדרכות.
בינואר 2011 החיל בחן את המטוסים יורופייטר טייפון, F-35 לייטנינג II,F/A-18 סופר הורנט, F-15 איגל ודאסו ראפאל בתור יורשים למטוסי המיראז' 2000. במאי 2015, החיל החליט לרכוש 24 מטוסי ראפאל בעלות של כ-7 מיליארד דולר.
ביוני 2015, נמסר בכלי התקשורת שהחיל יצטייד ב-4 מטוסי תובלה נוספים מדגם C-17, בנוסף לארבעת המטוסים הקיימים שנמסרו לחיל בשנים 2009 ו-2012.
במסגרת הפקת לקחים ממלחמת המפרץ, החליטה קטר לשים דגש מיוחד על פיתוח מערך ההגנה האווירית שלה.
לצורך כך בוחנת קטר רכישת סוללות פטריוט והביעה התעניינות גם במערכת SA-10. כיום, מפעילה קטר כמה סוללות הוק משופרות ומשגרי רולנד-2, חלקם מוצבים להגנה סטאטית ואחרים משמשים כטק"א נייד.
הקטרים מפעילים גם טילי כתף מסוג סטינגר שנרכשו בשנות ה-80.
חיל האוויר של אוזבקיסטן הוא הזרוע האווירית של צבא אוזבקיסטן.
החיל נוסד זמן קצר לאחר התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991, אם כי צבא אוזבקיסטן עצמו הוקם על ידי הממשלה האוזבקית רק בשנת 1992. החיל מנה בן 10,000 ל-15,000 חיילים, רובם ממוצא רוסי, נכון לשנת 1995.
במרץ 1994, רוסיה חתמה על הסכם עם אוזבקיסטן בו הצהירה שתאמן את טייסי חיל האוויר.
נכון לאותה השנה, 13 בסיסי חיל האוויר היו פעילים ברחבי אוזבקיסטן.
תורת הלחימה של החיל אומצה מזו של חיל האוויר הסובייטי.
במהלך מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן בשנת 1992, ממשלת טג'יקיסטן זכתה לתמיכה מאוזבקיסטן.
מסוקי החיל סייעו להדוף את הכוחות המורדים המוסלמים.
בהמשך, כוחות נוספים של החיל הרסו את מעוזי המורדים במזרח המדינה.
כתוצאה מהסיוע, חבר במשרד הביטחון האוזבקי נהיה לחבר גם במשרד הביטחון של טג'יקיסטן.
הודות להסכם בין חבר המדינות, רוסיה סייעה לתחזק את מטוסי החיל ומכרה לאוזבקיסטן מטוסי קרב במחיר זול בהרבה מאשר למדינות אחרות, דוגמת ארצות הברית.
לצורך לחימה באפגניסטן ובטרור, ממשלת ארצות הברית ונאט"ו בחנו את מטוסי החיל וביצעו תיקונים למטוסים רבים.
רוסיה ניסתה למנוע מגעים בין ארצות הברית לאוזביקסטן, במיוחד בוועידה בשנת 2002 שנערכה בטשקנט ובה נכחו חברות תעופה רבות.
המגעים בין ארצות הברית לאוזבקיסטן נכשלו, ואוזבקיסטן דחתה את הצעתה של ארצות הברית לסייע לה בתיקון מסוקי החיל.
חיל האוויר הרומני (ברומנית: Forțele Aeriene Române) הוא הזרוע האווירית של צבא רומניה.
ראש מטה חיל האוויר הרומני הוא המייג'ור גנרל לאונרד-גבריאל ברבוי, שנכנס לתפקידו ב-29 בנובמבר 2023.
רומניה הייתה אחת מבין המדינות הראשונות בעולם שהשתמשו במטוסים לצורך צבאי.
ב-20 בנובמבר 1909 נוסד בית הספר הראשון לטיס ברומניה.
בסיס זה נוהל על ידי טייסים צרפתיים, כלל חמישה האנגרים והיו בו אף ספסלים לצפייה במסלולי ההמראה.
ההמראה הראשונה של מטוס מבסיס זה נערכה ב-9 ביולי 1910. ביום זה, מאמן הטיס הבכיר רנה גויילמין שהטיס מטוס מדגם "פרמן" התרסק מגובה של 40 מטרים ושבר את רגלו.
הטיסה הראשונה מעל בוקרשט בוצעה ביום 7 בספטמבר 1910 על ידי מיכאיל מולה.
שני טייסים רומנים נוספים חגו מעל רומניה לאחר מולה, בטרם בית הספר לטיס נסגר בסוף שנת 1912 בשל בעיות תקציב, לאחר שהוכשרו בו שישה טייסים בלבד.
בנובמבר 1909, שר הצבא של הרומניה מינה את אאורל ולאיקו לתכנן מטוס עבור הצבא הרומני.
המטוס קיבל את השם "ולאיקו 1" וטיסה הבכורה שלו נערכה ביום 17 ביוני 1910. ב-28 בספטמבר, במהלך התרגיל הצבאי של הסתיו, ולאיקו הטיס את מטוסו מסלטינה לפיאטרה-אולט ומסר הודעה צבאית.
כך הייתה רומניה למדינה השנייה שעשתה שימוש צבאי במטוס לאחר הצרפתים.
יחד עם טייסים רומנים נוספים, ולאיקו השתתף בטיסות סיור במהלך מלחמת הבלקן השנייה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, רומניה השיגה 322 מטוסים מצרפת ומבריטניה, ביניהם מטוסי "ניאופורט 11" ו-"ניאופורט 17" חד-מושביים, ומטוסי "ניאופורט 12" דו-מושביים.
ב-16 בספטמבר 1916, מטוס "פרמן" רומני הצליח להפיל מטוס של חיל האוויר הגרמני בקרבת סולובוציה.
הייתה זו ההפלה הראשונה של חיל האוויר הרומני.
עד לסוף המלחמה, הטייסים הרומנים צברו מעל 11,000 שעות טיסה בכ-750 גיחות.
עם זאת, החיל לא הצליח למנוע את תבוסתה של רומניה לאחר קרב ארג'ש, קרב שהסתיים בשביתת נשק ב-6 בדצמבר 1917.
בין שתי מלחמות העולם, חיל האוויר הרומני, שני בעוצמתו רק לחיל האוויר הפולני מבין מדינות ברית ורשה לעתיד, החזיק בתעשייה אווירית חזקה שתכננה וייצרה מגוון של מטוסים אזרחיים וצבאיים.
מביניהם ניתן למנות את המטוסים מדגם IAR-80, שהשתוו בעוצמתם למטוסי קרב חד-מושביים אחרים מתקופת מלחמת העולם השנייה, ושנעשה בהם שימוש ניכר בחזית המזרחית.
החיל עבר ארגון מחדש במהלך תקופה של 18 שנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
מעל 2,000 מטוסים אזרחיים וצבאיים יוצרו ברומניה, בהתבסס על דגמי מטוסים אחרים או על דגמים שתוכננו במדינה.
כמו כן נרכשו מגוון של מטוסים שונים מגרמניה, ביניהם מסרשמיט Bf 109, היינקל 112, היינקל He 111, מפציצי יונקרס Ju 88, יונקרס Ju 87, מטוסי תובלה דוגמת יונקרס Ju 52 ומטוסים ימיים דוגמת היינקל 114.
כאשר רומניה יצאה למלחמה נגד ברית המועצות ולצד גרמניה הנאצית ב-22 ביוני 1941, חיל האוויר הרומני מנה 621 מטוסים, ביניהם מטוסי IAR-80/81 של התעשייה האווירית הלאומית.
החיל נחל הצלחה במאות גיחות וסייע לרומניה לכבוש את צפון בוקובינה ואת בסרביה, שטחים שנפלו בחזרה לידי ברית המועצות שנה לאחר מכן.
עד למערכה על אודסה, מטוסי הקרב של החיל השיגו ביחד 661 הפלות.
החיל לחם לצד הנאצים בחזית המזרחית עד ל-22 באוגוסט 1944, ותרם תרומה מכרעת למערכות בסטלינגרד, חצי האי קרים והחזית האוקראינית.
בין השנים 1941–1944 חיל האוויר הרומני זקף לזכותו 2,000 הפלות של מטוסי אויב.
בין אלופי ההפלות הבולטים ביותר של החיל ניתן למנות את קפיטן קונסטנטין קנטקוזינו שהפיל 68 מטוסים, קפיטן הוריה אגריצ'י וקפיטן אלכסנדרו שרבנסקו שצבר 60 הפלות.
בעקבות הפיכת 23 באוגוסט 1944 תחת הנהגתו של מיכאי הראשון, רומניה פנתה נגד גרמניה ומעצמות הציר והצטרפה לבעלות הברית.
החל משנת 1948, רומניה ארגנה מחדש את צבאה כך שיתאים למודל ולדוקטרינה הסובייטית.
שינוי זה לא פסח גם על חיל האוויר וב-15 בפברואר 1949 הפיקוד האווירי שונה והועתק לפי מקבילו הסובייטי.
שלוש שנים לאחר מכן, מטוס קרב חדש נוסף למלאי החיל, מיג-21, שהיה בזמנו ממטוסי הקרב המודרניים והחזקים ביותר.
החל משנת 1974, רומניה החלה לייצר מטוסים בעצמה לטובת החיל.
המטוס התת-קולי IAR-93 טס את טיסת הבכורה שלו ב-31 באוקטובר 1974. יצור המטוס היווה נקודת ציון חשובה, שכן היה זה מטוס הקרב הסילוני הראשון שלא יוצר על ידי הרוסים, והמטוס היחידי שיוצר ותופעל על ידי מדינה ממדינות ברית ורשה.
בשנת 1962, הוקמו בחיל להקי מסוקים, ובשנת 1965 הוכנסו אליהם מסוקי מיל Mi-2 ו-מיל Mi-4. החיל השתדרג פעם נוספת כאשר נקלטו בו 12 מטוסי מיג-23 בין יולי לספטמבר 1979.
ב-14 במאי 1981, החללית הסובייטית סויוז 40 שוגרה מבייקונור ובה שהו הקוסמונאוט הרוסי ליאוניד פופוב והקוסמונאוט הרומני דומיטרו פרונאריו.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקוסמונאוט רומני טס בחלל.
בתחילת שנות השמונים, הטייסת ה-67 והטייסת ה-49 החלו להטיס מטוסי IAR-93 במקום מטוסי מיג-15 ומיג-17. בדצמבר 1989, ימים ספורים לפני שהחלה המהפכה ברומניה והדחתו והוצאתו להורג של השליט ניקולאה צ'אושסקו ושל אשתו, אלנה צ'אושסקו, נמסרו מטוסי מיג-29 לחיל האוויר הרומני.
לאחר המהפכה והדחתו של צ'אושסקו, החלה רומניה להתקרב למדינות המערב וביקשה לשדרג את חיל האוויר שלה.
במאי 1993 זכתה חברת אלביט מישראל בחוזה לשדרוג 90 מטוסי מיג-21 של החיל, בהיקף 300 מיליון דולר.
על פי ההסכם נטלה אלביט את האחריות המלאה לאספקה והתקנה של מערכות מוטסות חדישות, ולשיפור מערך התחזוקה והמחשוב של המטוסים.
משך ביצוע הפרויקט היה כשש שנים.
בנובמבר 2000, חתמה על חוזה להשבחת עוד 4 מטוסי מיג-21. במאי 2001 נחתם הסכם להוספת מרכיבים נוספים לפרויקט ההשבחה.
בין השאר, ציוד תחזוקה, חלפים וסימולטור טיסה.
בסוף 1996 הודיעה חברת אלביט מערכות כי חתמה על הסכם עם החברה הרומנית איירוסטאר להקמת מפעל משותף בעיר בקאו ברומניה.
במפעל ביצעו שירותי השבחה למטוסי הקרב ומסוקים של חיל האוויר הרומני ומיוצר בו גם ציוד ביטחוני.
זאת לאחר שאלביט גם חתמה על חוזה עם התעשייה האווירית הרומנית, לביצוע פרויקט להשבחת מסוקי IAR-330 "פומה" שבשירות חיל האוויר הרומני, בהיקף כולל 100 מיליון דולר.
בשנת 1997 קיבל חיל האוויר הרומני 4 מטוסי תובלה מדגם לוקהיד C-130 הרקולס, מעודפי חיל האוויר של ארצות הברית
בספטמבר 1998, חתמו אלביט מערכות ויצרנית המטוסים הרומנית "אוויונה קראיובה" (Avioane Craiova S.A), על חוזה לשדרוג מטוסי האימון מסוג 99-IAR.
בנובמבר 2004, נתחם חוזה לשדרוג שמונה מטוסי אימון נוספים מסוג 99-IAR.
ביולי 2001 מטוס מדגם מיג-21 של חיל האוויר הרומני התרסק בעת שהיה בטיסת מבחן במסגרת פרויקט השבחה של אלביט.
טיסת המבחן נערכה בטרם מסירת המטוס לחיל האוויר הרומני.
בשנת 2003 הוצאו משירות מטוסי המיג-29 של החיל.
במרץ 2004, הצטרפה רומניה, יחד עם שש מדינות נוספות ממזרח אירופה לברית נאט"ו.
ארבעה מטוסי מיג-21 "LanceR C" של החיל הוצבו בין אוגוסט 2007 לנובמבר 2007 בשאולאי, ליטא, כחלק מחברות רומניה בברית נאט"ו.
הלהק הרומני החליף את מטוסי המיראז' 2000 של חיל האוויר הצרפתי שהוצבו בליטא מאז מאי 2007. לאחר שהחיל סיים את חובתו בת השלושה חודשים, חיל האוויר הפורטוגלי תפס את מקומו.
ארבעת המטוסים ורוב אנשי הצוות הגיעו מבסיס חיל האוויר ה-71. לצורך ביצוע המשימה נשלחו לליטא 67 חיילים, ביניהם 9 טייסים.
63 איש מהם הוצבו בשאולאי והיתר הוצבו במגדל פיקוח בעיר קובנה.
הכוח הרומני ששירת בליטא משך את תשומת לבם של כלי התקשורת, בעיקר הודות לעובדה שהייתה זו הפעם השנייה שמטוסים מהעידן הסובייטי טסו מעל שאולאי, הפעם הקודמת הייתה כאשר מטוסי מיג-29 של חיל האוויר הפולני הוצבו שם.
בשל "גילם" המתקדם של מטוסי הקרב של חיל, מטוסי המיג-21, החיל שקל לרכוש מטוסי קרב חדשים או מטוסי קרב משומשים.
רומניה הצהירה שבכוותנה לרכוש מספר מטוסי F-16 מפורטוגל.
בעבר, היו ניסיונות לרכוש מטוסי F-16 מהולנד, אך אלו כשלו.
במרץ 2010, טראיאן בססקו, נשיא ממשלת רומניה, אמר לתקשורת המקומית שרומניה מתכוונת לרכוש 24 מטוסי F-16 "יד-שנייה" מארצות הברית בסכום כולל של 1.3 מיליארד דולר.
באוקטובר 2013, נחתמה עסקה בה רומניה תרכוש 12 מטוסי F-16 מפורטוגל.
באביב 2009, ממשלת רומניה החליטה לרכוש מערכות הגנה אוויריות קצרות-טווח מצרפת.
בין ההחלטות נקבעו רכישה של טילי קרקע אוויר מדגם "מיסטרל" ומדגם "מיקה".
אולם, לאחר סבב שיחות עם תאגיד MBDA, העסקה הוקפאה ולאחר מכן בוטלה בשל קיצוצים בתקציב.
בפברואר 2010, המועצה הגבוהה לביטחון לאומי ברומניה חתמה על הסכם עם ארצות הברית ובו נקבע שטילי SM-3 יוצבו בשטחה.
ב-3 במאי 2011, נשיא ממשלת רומניה, טראיאן בססקו, הכריז על מקום הצבתן של סוללות טילים אלו.
הסוללות יהיו בשליטה של צבא רומניה ויהיו מאוישות ב-200 חיילים אמריקאים לפחות בכל אחת.
ב-18 ביולי 2010 נפתח אימון משותף של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הרומני, תרגיל "שמיים כחולים 2010", במסגרתו השתתפו מסוקי "יסעור" מטייסת דורסי הלילה.
ב-26 ביולי 2010, אחד ממסוקי ה"יסעור" של חיל האוויר הישראלי התנגש במהלך טיסת אימון בגובה רב ברכס בוצ'ג' שבהרי הקרפטים בצלע הר, סמוך לעיר בראשוב ברומניה.
במאי 2011 חתמה אלביט על חוזה להשבחת מטוסי הלוקהיד C-130 הרקולס של חיל האוויר הרומני.
בדצמבר 2020, אלביט מערכות זכתה בחוזה בסכום של 27 מיליון דולר מהחברה הרומנית "אוויונה קראיובה", עבור שדרוג נוסף של דגם הבסיס של מטוסי האימון מסוג IAR-99 של חיל האוויר הרומני.
במסגרת החוזה, תספק אלביט מערכות אוויוניקה מתקדמות, מערכות אימון חי מסוג Embedded Virtual Avionics וכן יכולות אימון של סיוע אווירי ויכולות אוויר-אוויר.
בדצמבר 2021, זמן קצר לפני הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע משרד ההגנה של רומניה כי הוא מבקש לאשר רכש של 32 מטוסי קרב מדגם F-16, שטסו לפני כן בחיל האוויר המלכותי הנורווגי וייצאו משירות.
על פי התכנון מטוסים אלו יחליפו את מטוסי המיג-21 שנותרו בשירות.
ב-2 במרץ 2022, התרסק מטוס קרב מיג-21 בעת אימון מעל הים השחור.
מסוק שהוזנק לנסות ולחלץ את הטייס התרסק גם הוא ושבעת אנשי צוותו נהרגו.
לאחר מכן, עלתה האפשרות שמדובר ביירוט שביצעו כוחות צבא רוסיה בים השחור, מאחר שברומניה מוצבים חיילי נאט"ו ומועבר ממנה נשק לאוקראינה.
צבא רומניה דחה זאת והסביר שמזג אוויר קיצוני בזירה גרם לתאונה הכפולה.
באפריל 2022, על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה והעובדה שרומניה החליטה להוציא משירות את מטוסי המיג-21, נתבקשה רומניה על ידי מדינות המערב להעביר אותם לאוקראינה.
לאחר שבועות ארוכים של מלחמה, חיל האוויר האוקראיני ביקש לקבל לידיו מטוסי קרב חדשים, במקום אלו שאבדו בלחימה מול הרוסים.
העדיפות שלו היא למטוסי מיג וסוחוי מהסוג שמוכר לטייסים האוקראינים, בכדי לאפשר כניסה מידית ללחימה ובלי שיהיה צורך בהכשרה ארוכה של הצוותים האוויריים והקרקעיים.
עם זאת נמסר כי למדינת ישראל זכות וטו בכל עסקה עתידית עליהם.
מאחר שהמטוסים הושבחו בעבר על ידי חברות מישראל.
דגם כלי הטיס ארץ מוצא תפקיד כמות הערות AAI RQ-7 Shadow ארצות הברית כטב"ם 7 ספרטן C-27J איטליה מטוס תובלה 7 אנטונוב An-26 ברית המועצות מטוס תובלה 1 אנטונוב An-30 ברית המועצות מטוס ריגול 2 בואינג C-17 גלובמאסטר III ארצות הברית מטוס תובלה 3 מטוסים של ברית נאט"ו.
F-16 פייטינג פלקון ארצות הברית מטוס קרב רב-משימתי 20 מעודפי חיל האוויר של פורטוגל.
לוקהיד C-130 הרקולס ארצות הברית מטוס תובלה 8 מעודפי חיל האוויר של ארצות הברית IAR 316 רומניה מסוק אימון 7 מיוצרים ברומניה תחת רישיון.
IAR 330 רומניה מסוק תובלה 57 מיוצרים ברומניה תחת רישיון.
IAR 99 רומניה מטוס אימון 21 יאקובלב Yak-52 רומניה מטוס אימון 14
שם ארץ מקור סוג בשימוש הערות MIM-104 פטריוט ארצות הברית טיל קרקע-אוויר 4 סוללות MIM-23 הוק ארצות הברית טיל קרקע-אוויר 8 סוללות הסוללה תשודרג לסוללה מדגם HAWK XXI או לדגם מקביל עד לשנת 2018.
רונדל חיל האוויר הרומני מכיל את צבעי הדגל הרומני: אדום, צהוב וכחול.
הרונדל הופיע על הן מטוסי החיל והן על כלי רכב משוריינים.
מדובר בכוח המקביל לחיל האוויר האיראני (הכפוף לצבא איראן).
שני הגופים חולקים מתקנים משותפים.
באוקטובר 2009 שינה את שמו מחיל האוויר של משמרות המהפכה האסלאמית, לחיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.
מפקד היחידה החל מ-14 ביוני 2025 הוא חוסיין מוסאווי, שהיה סגנו של מפקד היחידה הקודם אמיר עלי חאג'יזאדה,, אשר חוסל ב-13 ביוני במסגרת מבצע עם כלביא.
מרבית המקורות הגלויים מסכימים על דגמי ומספר הכלים האוויריים שברשות הארגון.
מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב טען בשנת 2005 כי ברשות הארגון 10 מטוסי סוחוי מדגם Su-25 ו-40 מטוסי קרב מדגם EMB-312. כמו כן, הוסיף שבבעלותם 30 מטוסים מדגם Y-12, דאסו פאלקון 20 ו-MFI-17 Mushshak.
בנוסף לכל לחיל האוויר יכולת ייצור עצמי של כלי טיס בלתי מאוישים מדגם אבאביל, מוהאג'ר ועוד.
ב-13 ביוני 2025, כחלק ממבצע עם כלביא, ישראל חיסלה את טאהר פ'ור, מפקד מפקדת הכטב"מים בחיל האוויר של משמרות המהפכה ביחד עם סגנו אמיר פורג'ודקי.
ב-21 ביוני חוסל מחליפו של פ'ור, אמין פ'ור ג'ודכי.
חיל האוויר הוא הגוף האחראי על יחידת הטילים האסטרטגית של איראן, ונחשב לחוד החנית של משמרות המהפכה ולזרוע האסטרטגית של איראן.
חאג'י זאדה, מפקד חיל האוויר לשעבר, תיאר כי העיסוק בתחום החל בשנים 1984–1986, במסגרת שיגור טילי סקאד שרכשו מלוב ושוגרו משטח איראן לעבר עיראק במסגרת מלחמת איראן–עיראק.
האיראנים סיפחו שתי מערכות טילים וביצעו עליהם הנדוס לאחור.
כמו כן, גם למדו מלוב אודות ההפעלה המבצעית של הטילים.
בהובלת חאג'י זאדה וחסן טהראני מוקדם, משרד ההגנה האיראני רכש ציוד מקוריאה הצפונית ורוסיה והחלו בפיתוח וייצור עצמי של טילים המבוססים על טילי הסקאד הרוסי, המכונים שיהאב.
בנוסף לכך, סיפר חאג'י זאדה, שתעשיות משרד ההגנה האיראני, לצד גופים נוספים תחת משה"מ, פעלו במרץ במחקר ופיתוח אמל"ח רקטי.
במהרה, ישראל הפכה לאיום הייחוס ולאור כך ניתן דגש בפיתוח על הגדלת טווח הטילים והרקטות על מנת שיגיע לשטחה מאיראן.
מלאחר שהצליחו להגדיל את טווח הטילים לאלפי קילומטרים, ניתנה הוראה ישירה מהמנהיג, עלי ח'אמנאי, להשקיע בשיפור דיוק הטילים עד שיגיעו לכדי דיוק נקודתי של עשרות מטרים בודדים.
אירוע שהוביל לפיתוח בין היתר של משפחת טילי הפאתח (ביניהם פאתח 110).
בהמשך אף פותחו טילים כנגד מטרות ימיות, בעלי רש"ק מצררי ועוד.
איראן בין השאר, עושה מאמצי ענק לפיתוח טילים המונעים בדלק מוצק, שהם מתקדמים יותר וניתן לשגרם ללא הכנה מוקדמת ארוכה, ולכן, הם פגיעים פחות בצורה ניכרת לעומת טילים המונעים בדלק נוזלי, הדורש לפחות שעה של הכנה לפני השיגור, מה שהופך את הטיל לפגיע במיוחד.
באוגוסט 2013, אחמד וחידי, שר הגנה איראני לשעבר, אמר כי איראן מדורגת שישית בעולם בייצור טילים.
לטענתו, ברשותה של איראן אלפי טילים בליסטיים, ניידים, לטווח הקצר ולטווח הבינוני, כולל שיהאב-3, שמגיע לטווח של מעל 2,100 קילומטר.
עוד הוסיף שאם איראן תייצר פצצה גרעינית, ככל הנראה יחזיק בה חיל האוויר של משמרות המהפכה.
תוכנית הטילים האיראני החלה עוד במלחמת איראן–עיראק ונמשכת עד היום.