tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטטיסטיקות שעוקבות אחר היחסית הכלכליים בין המדינות הראו את התחזקות הסחר בעשורים האחרונים:
ב-1998 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין רוסיה לכווית ב-400 אלף דולר, ובמהלך החודשים ינואר-אוקטובר של שנת 2005, גדל הסכום ל-22.2 מיליון דולר.
יחסי כווית–קפריסין הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת כווית לבין רפובליקת קפריסין.
קפריסין הכירה בעצמאותה של כווית ב-1961 מיד לאחר ההכרזה עליה.
ישנן קהילות של אזרחי שתי המדינות במדינה השנייה.
עם פתיחת שגרירות כווית בניקוסיה, עיר הבירה של קפריסין בשנת 2011, במעמד נשיא קפריסין דימיטריס כריסטופיאס, הבטיח שגריר קפריסין לכווית שגם הגיע לפתיחה, כי היחסים בין שתי המדינות ישופרו ויתפתחו במהלך השנים הבאות וכי קפריסין מעולם לא תשכח את תרומות העתק הכוויתיות שהיא קיבלה במהלך המשבר הכלכלי שהיה לה.
קפריסין מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
כווית מיוצגת בקפריסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בניקוסיה, בירת המדינה.
יחסי כווית–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הרפובליקה העממית של סין.
כווית הייתה מדינת המפרץ הערבית הראשונה לכונן יחסים דיפלומטיים עם סין ב-22 במרץ 1971, אך למעשה, היו יחסים בין שתי המדינות עוד לפני כינון היחסים הפורמלי.
השייח' המנוח ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח לימים אמיר כווית, ביקר ברפובליקה העממית של סין בשנת 1965 ונפגש שם עם מספר רחב של רמי דרג, הבולט בהם הוא נשיא הרפובליקה העממית של סין, ליו שאוצ'י.
במהלך השנים, יחסי כווית-סין התפתחו בצורה תמידית וחלקה ביותר, על פי משרד החוץ הכוויתי: "שתי המדינות עושות את מרב המאמצים על מנת ליצור שיתוף פעולה שיש לו הישגים פוריים בכל תחומי הדעת והכלכלה האפשריים".
על פי המשרד, היחסים של כווית עם סין הם המפותחים ביותר באזור.
כווית תומכת ברפובליקה העממית של סין בסכסוך "הישר-עקום" (Cross-Straight) שלה עם הרפובליקה הסינית והצביעה בעד קבלתה לאו"ם ובעד ירושתה את המושב הקבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
סין בתגובה תמכה בריבונות כווית כאשר עיראק בהנהגת סאדאם חוסיין ערערה עליה בשנת 1990, ונלחמה יחד עם כוחות הברית במלחמת המפרץ.
סין תרמה רבות לשיקום כווית לאחר המלחמה, בעיקר לבתי הזיקוק שבה.
כווית מיוצגת בסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה.
כווית מיוצגת בסין גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בגואנגג'ואו.
סין מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
יחסי כווית–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מדינת כווית לבין פדרציית מלזיה.
היחסים בין שתי המדינות מתמקדים בעיקר בשיתוף פעולה כלכלי.
מלזיה היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של כווית.
בין השנים 1996 ל-2006, היקף המסחר בין כווית למלזיה זינק מכ-79.3 מיליון דולר לכ-507 מיליון דולר.
"בית הכספים של כווית", אשר נחשב לבנק האסלאמי הגדול ביותר במפרץ הפרסי, החל לפעול גם במלזיה ב-2008. בין שתי המדינות נחתמו מספר הסכמים כגון תכנון מס, ושתי המדינות משתפות פעולה בתחומים כגון בחינוך, תיירות ותעשיית החלל.
בשנת 2013, כווית ומלזיה החליטו להגביר את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בחינוך.
כווית מחזיקה בשגרירות בקואלה לומפור.
מאידך, מלזיה מחזיקה בשגרירות בכווית סיטי.
יחסי כווית–סן מרינו הם מערכת היחסים המורכבת שבין הממשלה והעם של מדינת כווית לבין הממשלה והעם של הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רק בעת החדשה ואין קשר דיפלומטי מעשי בין השתיים.
בין שתי המדינות מתקיימים שיתופי פעולה כלכליים במגוון תחומי דעת.
סן מרינו אינה מיוצגת בכווית בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כווית אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
לכווית אין שגרירות המואמנת על סן מרינו, אך דה פקטו, יכולים אזרחי סן מרינו לגשת לשגרירות הכוויתית ברומא, בירת איטליה ולקבל שם שירותים קונסולריים.
הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים ברמת השגרירות בין מדינת כווית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 13 במרץ 2014.
בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לכווית סחורה בסך 435 אלף דולר אמריקאי, החלק הגדול ביותר בסחורה היה מוצרי יופי וקוסמטיקה.
מאז 2010 אין סחורה כוויתית שהגיעה לסן מרינו.
יחסי כווית–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת כווית לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
שתי המדינות הן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
הכוחות המזוינים הפקיסטנים השתתפו באופן פעיל בשחרור כווית יחד עם כוחות הקואליציה בשנת 1991. לאחר תום מלחמת המפרץ הראשונה ב-1991, חלק ניכר ממהנדסי הצבא הפקיסטנים היו מעורבים בפינוי המוקשים במדינה.
כווית הייתה המדינה הראשונה ששלחה סיוע לפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, כמו כן, כווית העניקה את הסיוע הגדול ביותר שכלל ציוד הומניטרי בשווי 100 מיליון דולר אמריקאי.
יתר על כן, בעקבות השיטפונות בפקיסטן בשנת 2010, אספה ממשלת כווית תרומות לפקיסטן.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מכווית לפקיסטן הגיעה לסך 1.19 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה נפט מזוקק, אתרים וחומרים כימיים אחרים, גרוטאות של כלי שיט, צינורות ברזל, דודי קיטור, גרוטאות אלומיניום ברזל ונחושת ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מפקיסטן לכווית הגיעה לסך 183 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה דגי פילה, בשר בקר, סרטנים, דגים קפואים, בשר קפוא, אורז, תבלינים, פירות טרופים, בצל, פרי הדר, תפוחי אדמה, ארטישוק ירושלמי, מוצרים אפויים, מים בטעמים, מים, חלקי רכב, מכונות, מוצרי ברזל ואלומיניום, בגדים ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מכווית לפקיסטן הגיעה לסך 1.63 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה נפט מזוקק, גרוטאות אלומיניום ונחושת, גרוטאות ברזל, חלקי מכונות חשמליים, כבשים ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מפקיסטן לכווית הגיעה לסך בשר בקר, דגנים, סובין, תרכובות כימיות, בגדים, דגי פילה, סרטנים, פסטה, מוצרים אפויים, אלכוהול, אורז, בצל, תבלינים, פירות טרופים, פלפל, פרי הדר, זרעי תבלינים, דבש, חוברות, מפות, מקררים, מכונות בעלות פונקציה אחת ועוד.
כווית מיוצגת בפקיסטן על ידי קונסוליה כללית בקראצ'י וכן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באסלאמאבאד, בירת המדינה.
פקיסטן מיוצגת בכווית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
יחסי כווית – ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הממלכה הערבית הסעודית.
שתי המדינות חברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ מאז הקמתה.
בעבר היה בין שתי המדינות אזור הפרדה רחב ידיים שנבע מסכסוך בין משפחות המלוכה.
הסכסוך נפתר בהסכם שנתחם בשנת 1969, כשמונה שנים לאחר קבלת עצמאותה של כווית.
בשנת 1990 לקחה ערב הסעודית חלק פעיל מאוד במהלך מלחמת המפרץ נגד כוחותיו של סדאם חוסיין.
היחסים בין שתי המדינות נפגעו לאחר שערב הסעודית תבעה מספר איים כוויתים (קרוח ואום אל-מרדה).
שתי המדינות הן מדינות משפיעות מאוד בארגון המדינות מייצאות הנפט - אופ"ק.
כווית מיוצגת בערב הסעודית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בריאד, בירת המדינה.
כווית מיוצגת בערב הסעודית גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בג'דה, העיר השנייה בגודלה במדינה.
ערב הסעודית מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
היחסים בין מדינת כווית לרפובליקת עיראק הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין עיראק לכווית.
אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 254 ק"מ.
בסוף מלחמת איראן–עיראק, הצליחה עיראק לשמור על שלמות טריטוריאלית, אך נותרה עם חובות עתק.
עיראק מומנה ברובה באמצעות ניהול פעולות איבה באמצעות הלוואות חיצוניות, ובכך נוצר חוב של 37 מיליארד דולר למדינות השכנות במפרץ הפרסי.
בשנת 1990 קרא נשיא עיראק, סדאם חוסיין לאיחוד האמירויות הערביות וכווית לבטל את חובותיה של עיראק כשארצו נלחמה כדי להגן על חצי האי ערב מפני התפשטות איראן, אך קריאותיה לא נענו.
סירוב המפרץ לסלוח על חובותיה הצבאיים של עיראק הביא להחלטתו של סדאם חוסיין להגיש תביעות טריטוריאליות נגד כווית העשירה, אך חלשה מבחינה צבאית.
לאחר מכן דחתה כווית שוב את דרישתו של סדאם לביטול חובות, כשעלתה השאלה לגבי בעלות על מספר איים במפרץ הפרסי.
לאחר שכווית סירבה להסגיר שטח לעיראק, פלשה מדינה זו וכבשה את כווית.
כווית לא יכלה להתנגד לכוחות המזוינים העיראקים, אשר היו למודי קרבות לאחר המלחמה עם איראן, והמדינה נכבשה במהירות.
הפלישה לכווית הובילה לאמברגו ולסנקציות נגד עיראק על ידי מועצת הביטחון של האו"ם.
הקואליציה בהנהגת ארצות הברית פלשה לכווית.
מלחמת המפרץ החלה ב-16 בינואר 1991 והסתיימה בתבוסת עיראק ובנסיגת הכוחות העיראקיים מכווית ב-28 בפברואר 1991.
ב-14 בינואר 2011 ביקר ראש ממשלת כווית בעיראק לראשונה מאז סיום פעולות האיבה.
שתי המדינות כינו זאת צעד רציני לנרמל את היחסים לאחר הסכסוך הצבאי.
עיראק חייבת לכווית בסך הכל 21.7 מיליארד דולר אמריקאי כפיצויים בגין ביצוע פעולות צבאיות נגד מדינה זו, אך ראש ממשלת כווית הסכים לבטל חוב זה על האפשרות לכונן יחסי שכנות טובים בין המדינות.
יחסי כווית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין מדינת כווית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שווייץ לכווית הם יחסים חמים וידידותיים המתמקדים בעיקר במגזר הכלכלי.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של כווית מהממלכה המאוחדת בשנת 1961. ב-1966 הואמן לראשונה שגריר שווייצרי על כווית.
באותה השנה פתחה כווית בז'נבה את הקונסוליה שלה, אשר שודרגה לרמת קונסוליה כללית שנה לאחר מכן, ב-1967. שווייץ פתחה את שגרירותה שבכווית סיטי ב-1975 והשגרירות הכוויתית בשווייץ נפתחה לראשונה בשנת 2006.
בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 50 שנים של יחסים דיפלומטיים רשמיים.
מאז גילוי הנפט באזור בשנות השבעים של המאה העשרים, הפכה כווית לשוק חשוב לטובין ושירותים המוצעים על ידי חברות שווייצריות.
חברות שווייצריות רבות תרמו ידע רב בתחומי התעשייה והטכנולוגיה לממשלת כווית, ידע שעזר לממשלה ליישם פרויקטים גדולים תשתיתיים במדינה.
ב-2018 שווייץ יצאה בעיקר מוצרי פארמה ושעונים לכווית.
ב-2000 נחתמו שני הסכמים בין שווייץ לכווית בנושאי ההגנה על השקעות ואמנה למניעת כפל מס.
ב-2010 עודכן הסכם תחבורה אווירית בין שתי המדינות מ-1968. הסכם סחר חופשי בין איגוד הסחר החופשי האירופי לבין מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ נכנס לתוקפו בשנת 2014.
כווית מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
כווית מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ מיוצגת בכווית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
יחסי כווית–מונטנגרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין רפובליקת מונטנגרו.
כווית הכירה לראשונה בעצמאותה של מונטנגרו ב-27 ביולי 2010. היה זה אותו היום בו נחתם מזכר ההבנות בין שתי המדינות המכריז על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים.
השגריר הכוויתי הראשון של כווית למונטנגרו הואמן על מונטנגרו ב-15 בפברואר 2013. מונטנגרו מייבאת מכווית סחר בקנה מידה זניח והייצוא זניח עוד יותר.
בספטמבר 2012 בשולי העצרת הכללית של ארגון האומות המאוחדות נפגשו שר החוץ המונטנגרי ושר החוץ הכוויתי.
מונטנגרו אינה מיוצגת בכווית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כווית אינה מיוצגת במונטנגרו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כווית האמינה את שגרירותה שבבלגרד, בירת סרביה הסמוכה, על מונטנגרו.
יחסי כווית–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין כווית לבין הרפובליקה הערבית של מצרים.
היחסים בין כווית ומצרים החלו בתחילת המאה ה-20, במיוחד לאחר ביקורו של הוגה הנאורות המצרי, השייח' מוחמד ראשיד רדה, במדינת כווית בשנת 1913, אשר חזר למצרים לפרסם סדרת מאמרים במגזין "אל-מנאר" ובו הביע את רשמיו החיוביים ממה שראה בכווית.
באותה תקופה היו היחסים מודל מכובד וחלוצי ליחסים בין מדינות ערב בכל הנסיבות, שכן הם מהווים ערובה לביטחון ויציבות במדינות אלו ושסתום הבטיחות לעמם.
במשך כל העשורים ההם היו יחסי כווית–מצרים עדים לאבני דרך חשובות, ביניהן המלחמות בהן השתתפו שתי המדינות, ובמיוחד מלחמות 1967 ו-1973 ומלחמת השחרור של כווית בשנת 1991.
כווית מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
מצרים מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי.
יחסי כווית–מקסיקו מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין כווית למקסיקו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-23 ביולי 1975. ב-28 ביולי 1975 ערך נשיא מקסיקו, לואיס אצ'ווריה אלברס, ביקור רשמי בארבעה ימים בכווית.
במהלך ביקורו נפגש הנשיא אצ'ווריה עם האמיר הכוויתי סבאח א-סאלם א-סבאח ויחד הם ביקרו במפעל כימי לבנזין ובמתקן מים להתפלה.
שני המנהיגים דנו גם באירועים שהתרחשו אז במזרח התיכון.
במהלך מלחמת המפרץ הטילה מקסיקו סנקציות משלה על עיראק לאחר שפלשה לכווית.
בשנת 2010 פתחה כווית שגרירות במקסיקו סיטי.
ביולי 2010 ערך ראש ממשלת כווית נאצר א-סבאח ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו פליפה קלדרון.
במהלך הביקור הסכימו שני המנהיגים על מזכר להקמת מנגנון ייעוץ בנושא אינטרסים הדדיים להגברת הדיאלוג ושיתוף הפעולה הפוליטי בכל התחומים.
בספטמבר 2010 שב ראש הממשלה נאצר א-סבאח למקסיקו כדי להשתתף בחגיגת ה-200 לעצמאות מקסיקו.
בפברואר 2011 ביקרה שרת החוץ המקסיקנית פטריסיה אספינוסה קנטיאנו בכווית והשתתפה ביובל הזהב של המדינה, שנת 50 לעצמאותה, שנת 20 לחופש מאז הפלישה העיראקית והשנה החמישית לעליית כס המלכות של האמיר סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח.
מקסיקו פתחה שגרירות בכווית סיטי בשנת 2011.
במרץ 2014 ביקר שר החוץ המקסיקני חוסה אנטוניו מאדה בכווית.
במהלך הביקור, שתי המדינות הסכימו לבטל את דרישות הוויזה לבעלי הדרכון הדיפלומטי.
בדצמבר 2014 העניקה מקסיקו את מסדר הנשר האצטקי לאמיר הכוויתי סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח.
בינואר 2016 ערך נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו ביקור רשמי בכווית.
במהלך ביקורו חתמו שתי המדינות על עשרה הסכמים ותזכירים בשיתוף פעולה באנרגיה ובריאות.
ביקורים רמי דרג מכווית למקסיקו
ראש הממשלה נאצר א-סבאח (יולי וספטמבר 2010)
סגן שר הפנים סולימאן פאהד אל-פאהד (2016)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לכווית
שרת החוץ פטריסיה אספינוסה קנטיאנו (2011)
שר החוץ חוסה אנטוניו מאדה (2014)
תת-שר החוץ קרלוס דה איקסה (2014)
בשנת 2018 הסתכם המסחר הכולל בין כווית למקסיקו ב-61 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של כווית למקסיקו כולל: ציוד ביתי ושבבי זיכרון.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לכווית כולל: משאיות, צינורות, אופנועים, פולי שעועית ופלפל.
בינואר 2016 הודיעה חברת הצינורות המקסיקנית, טנריס תמסה, על השקעה של כ-150 מיליון דולר בכווית.
חברת חיפושי הנפט הזרים בכווית הצטרפה לחברת הנפט המקסיקנית, Pemex, לחיפוש וייצור נפט וגז במקסיקו ובמקומות אחרים.
כווית היא שותפת הסחר ה-89 בגודלה של מקסיקו.
חברה רב-לאומית מקסיקנית קידזניה פועלת בכווית.
כווית מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי.
יחסי כווית–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין הרפובליקה של צ'ילה.
ביולי 2010 ערך ראש ממשלת כווית, השייח' נאסר אל-מוחמד אל-סבאח, ביקור ממלכתי בצ'ילה, אז חתם עם הנשיא סבסטיאן פיניירה על הקמת ועדת שיתוף פעולה משותפת, כינון דיאלוג פוליטי ומשא ומתן דו-צדדי, הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, הסכם סחר, להרחבת חילופי הסחורות והשירותים, והסכם שירותי אוויר.
בסוף אותה שנה כווית פתחה שגרירות בצ'ילה.
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-5.2 מיליון דולר בשנת 2016. המוצרים העיקריים שמייצאת צ'ילה לכווית היו תפוחים טריים, עץ אורן ואגוזי מלך, בעוד שכווית מייצאת לצ'ילה בעיקר חומרי גלם עבור פיגומים ומוצרי ברזל או פלדה.
צ'ילה מיוצגת בכווית באמצעות שגרירותה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות.
כווית מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי כווית–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין כווית וספרד.
ספרד וכווית כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר קבלת עצמאותה של כווית בשנת 1961, וב-29 באוקטובר, הוקמה שגרירות ספרד בכווית.
ספרד הייתה אחת מ-35 מדינות שהשתתפו בקואליציה הבינלאומית, שתחת מנדט האומות המאוחדות תרמה לשחרור כווית בפברואר 1991 לאחר כיבושה על ידי עיראק בהנהגת סדאם חוסיין באוגוסט 1990.
על פי צו מלכותי 977/2011, מ-8 ביולי 2011, הוקם משרד כלכלה ומסחר של שגרירות ספרד בכווית.
היחסים הדו-צדדיים מצוינים ומבוססים על ידידות איתנה בין שני בתי המלוכה.
היחסים הכלכליים והמסחריים בין ספרד לכווית היו באופן מסורתי דיסקרטיים מאוד, אך מאז 2010 הם צומחים בקצב טוב.
ביולי 2011 הוקם רשמית המשרד הכלכלי והמסחרי של שגרירות ספרד בכווית כדי לחזק את הנוכחות המסחרית הספרדית במדינה, במקביל לשיפור משמעותי בנתוני הייצוא ולחתימת חוזים על ידי כמה חברות ספרדיות.
בשנת 2014 הגיע הסחר הדו-צדדי לשיא, כאשר היצוא הספרדי לכווית עמד על יותר מ-380 מיליון אירו בשנה (בתחומים מגוונים, עם משקל גדול של אופנת טקסטיל, מוצרי קרמיקה ומכשירים מכניים), ויבוא של 111 מיליון אירו (נפט ותוצרי לוואי).
ספרד הפכה בכך לספקית ה-22 בגודלה של כווית.
בתקופה האחרונה, כמה חברות ספרדיות חתמו על חוזים בכווית, במיוחד חברות בנייה והנדסה כמו OHL (Jamal Abdul Nasser Road) INECO (ניהול פרויקטים של הרחבת שדה התעופה בכווית) וכן INDRA (מערכת בקרת התעבורה האווירית ומערכת התקשורת של נמל התעופה כווית) ו-HERA (טיהור נזילות שמן).
בשנת 2015, החוזים של חברות אלקנור ו-TSK נחתמו עם מכון כווית למחקר מדעי להקמה ויישום של פרויקט פיילוט אסטרטגי של אנרגיה מתחדשת באל-שגאיה, כמו גם שני חוזים חשובים בתחום הפטרוכימי ש-Tecnicas Reunidas זכתה בהם (בית זיקוק באל צור ומסוף הגז החמישי של נמל אחמדי).
נוכחותן של חברות בתחום האופנה (זארה, Women's Secrets, Cortefiel, אדולפו דומינגס, רוזה קלארה, מקסימו דוטי, אוישו, מנגו, סטרדיוואריוס, בין רבים אחרים) או תחום ההפצה וחנויות דיוטי פרי בשדה התעופה בכווית.
כווית מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי.
יחסי כווית–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים בין כווית לבין כורדיסטן העיראקית.
לכווית יש קונסוליה כללית בארביל, בעוד שלכורדיסטן העיראקית אין כל ייצוג בכווית.
בשנת 2017, בעקבות משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית, ממשלת כווית הביעה את חששותיה שמשאל העם יפגע ביחסי כורדיסטן עם עיראק.
ביקורים רמי-דרג מכווית לכורדיסטן העיראקית
בשנת 2015, מסעוד בארזאני, נשיא כורדיסטן העיראקית, נפגש עם משלחת כוויתית.
ביקורים רמי-דרג מכורדיסטן העיראקית לכווית
ב-2013, הנשיא בארזאני ביקר בכווית סיטי ונפגש עם האמיר של כווית, סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח.
בנובמבר 2018, בארזאני ביקר בכווית בשנית ונפגש עם האמיר הכוויתי סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ועם שר הביטחון של כווית נאצר סבאח אל-אחמד אל-סבאח.
לכורדיסטן העיראקית אין כל ייצוג בכווית.
יחסי כווית–לבנון הם היחסים הבין-לאומיים בין כווית ללבנון.
לכווית יש שגרירות בביירות, וללבנון יש שגרירות בכווית.ב-2016 אמר שר המשפטים של כווית כי היחסים בין שתי המדינות היו טובים מאז ימי קדם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 בספטמבר 1961.
בעקבות סרטון שהופץ באוקטובר 2021 ובו נשמע שר לבנוני תוקף בבוטות את ההתערבות הסעודית בתימן גרם לערב הסעודית לגרש את שגריר לבנון במדינה ולהחזיר את שגרירה מביירות.
כווית, לצד איחוד האמירויות ובחריין הלכו בעקבותיה והורו לנציגיהן בביירות לשוב למדינותיהם.
יחסי כווית–סוריה הם יחסי החוץ בין כווית לסוריה.
שתי המדינות חברות בליגה הערבית, המדינות הבלתי-מזדהות ו-G77.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-24 באוקטובר 1963.
היחסים הפכו למתוחים עקב מלחמת האזרחים בסוריה, לאחר שכווית סגרה את שגרירויותיה בסוריה יחד עם שאר המדינות הערביות במפרץ הפרסי.
מאז התמקדו היחסים הבילטרליים במאמצים הומניטריים למען סוריה.
בעוד שמדינות כמו איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית החלו לנרמל את יחסיהם עם בשאר אל-אסד, כווית טרם עשתה זאת.
כווית הייתה אחת המדינות שהתנגדו לצירופה של סוריה ל.
לסוריה יש שגרירות בכווית סיטי.
יחסי כף ורדה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של כף ורדה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של כף ורדה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין כף ורדה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-20 באוקטובר 2000.
בשנת 1892 פתחה צ'ילה בכף ורדה קונסוליה (שכיום כבר אינה פעילה), הקונסוליה הייתה אחת הנציגויות הראשונות של מדינה דרום אמריקנית ביבשת אפריקה.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בכף ורדה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת בכניסה למדינה.
לעומת זאת, אזרחי כף ורדה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בכף ורדה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כף ורדה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי כף ורדה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של כף ורדה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של כף ורדה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של כף ורדה מפורטוגל ב-5 ביולי 1975, אותו היום בו הוכרזה העצמאות.
שתי המדינות כוננו לראשונה את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים לאחר חמש שנים של מגעים דיפלומטיים בלתי רשמיים של שווייץ עם המדינה הצעירה, ב-1980.
בין 1987 לבין 1991 נחתמו בין שתי המדינות הסכמים בנושאים: שיתוף פעולה טכנולוגי, שירותי תחבורה אוויריים והגנה על השקעות.
ערך הסחר שבין שווייץ לכף ורדה נשאר צנוע וקטן.
בין 1976 לבין 2006 סיפקה שווייץ עזרה הומניטרית למדינה הצעירה בנושאים שונים (לדוגמה, חינוך, קיום בן-קיימא, חקלאות, תיירות ומזון).
שווייץ אינה מיוצגת בכף ורדה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כף ורדה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
כף ורדה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים: בזל, וז'נבה.
יחסי כף ורדה–ספרד הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין כף ורדה לספרד.
ספרד וכף ורדה מנהלים יחסים דיפלומטיים מאז 21 בדצמבר 1977.
כף ורדה הפכה למודל בתת-יבשת אפריקה שמדרום לסהרה מבחינת ממשל דמוקרטי, שלטון החוק, כיבוד זכויות וחירויות ודינמיות של החברה האזרחית.
מחויבותה של כף ורדה בקידום פיתוח בר קיימא ובמאבק בעוני וההתקדמות בעניינים כלכליים וחברתיים.
לספרד ולכף ורדה אינטרסים משותפים ברורים וחשובים, כמו הצורך להעצים את שיתוף הפעולה, כדי לתת מענה הולם לתופעת ההגירה, המאבק בתעבורה אסורה, קידום יחסי סחר או השקעה ישירה במדינה.
השכנות שבין כף ורדה לאיים הקנריים, ההופכת את ספרד לחברת האיחוד האירופי הקרובה ביותר מבחינה גאוגרפית לכף ורדה ומכפילה את ההזדמנויות להעצים את היחסים עם ספרד בתחומים כלכליים, מסחריים, תרבותיים, מדעיים או חינוכיים.
ספרד וכף ורדה חולקות מסורת ארוכה של שיתוף פעולה בתחום הביטחון וההגנה.
למרות גודלו המוגבל של השוק, קרבתם והזיקה של האיים הקנריים, והפוטנציאל התיירותי של כף ורדה, יוצרים יחסים כלכליים אינטראקטיביים אינטנסיביים, כאשר ספרד היא השותפה העיקרית שלה.
במובן זה, על פי נתוני המכון הלאומי לסטטיסטיקה של ספרד (INE) העדכניים ביותר לשנת 2014, ספרד היא היעד הראשון לייצוא של כף ורדה (67% מהסך הכללי).
יחסים מסחריים עם האיים הקנריים
בשנת 2012 האיים הקנריים הרחיבו את הייצוא שלהם ואת היבוא שלהם עם כף ורדה, עם ייצוא של 14.6 מיליון אירו וצמיחה שנתית חיובית של 0.9% ועם יבוא שעלה על 182.12 אלף אירו, אשר צמח בשיעור של 18.9%, הפריט העיקרי המיובא הוא בשר או דג משומר.
כף ורדה הייתה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה ספרדי במהלך תקופת תוכנית האב השלישית 2009–2012. הסכם שיתוף הפעולה הבסיסי נחתם על ידי שתי המדינות בשנת 1979, ובמסגרתו הושלמו ארבע ועדות משותפות.
בשנת 2007 נפתח סניף של OTC, ארגון בת של הסוכנות הספרדית לשיתוף פעולה בינלאומי למען פיתוח , בפראיה.
בוועדת שיתוף הפעולה המשותפת הרביעית, עם תוקף ראשוני לתקופה 2007–2009, היקף שיתוף פעולה בסך 27 מיליון אירו לשנה.
הוועדה המעורבת הרביעית הוארכה בספטמבר 2010 עד לאישור מסגרת שותפות עתידית.
תוכנית האב הרביעית 2013–2016 קובעת סיום הדרגתי של תוכנית שיתוף הפעולה הדו-צדדית.
השתתפותה של ספרד בתמיכה התקציבית בכף ורדה בולטת (יותר מ-20 מיליון אירו בתקופה 2007–2012).
בשנת 2011 הועברו 4.4 מיליון אירו, ובשנת 2012 בוצע התשלום הסופי תמורת 3 מיליון אירו (לעומת 4.6 מיליון אירו שתוכנן בתחילה).
כף ורדה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, קונסוליה כללית בלאס פלמאס דה גראן קנריה ושתי קונסוליות באליקנטה ולה קורוניה.
ספרד מחזיקה בכף ורדה שגרירות בפראיה.
יחסי כף ורדה–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקה של כף ורדה.
זמן קצר לאחר שכף ורדה קיבלה עצמאות מפורטוגל בשנת 1975, צרפת הכירה בריבונותה, ויוצגה בה באמצעות שגרירותה בדקר, סנגל.
בשנת 1982 נפתחה שגרירות צרפת בפראיה.
עם חתימת הסכם שיתוף הפעולה התרבותי, המדעי והטכני בין ממשלות צרפת לכף ורדה, המשימה הראשונה עם שיתוף פעולה צרפתי נעשתה בשנת 1976 בכף ורדה.
הפעולה הראשונה שלה הייתה פתיחת גלריית פאז'ה בריביירה בראווה באי סאו ניקולאו.
בין השנים 1977–1995 התקיימו 10 עד 15 שיתופי פעולה, משימה שיתופית דו-צדדית על מספר המגזרים בכף ורדה, כולל חקלאות, בריאות, תיירות, פיננסים, חינוך, ממשל, בטיחות וכו'.
בשנת 1996, כף ורדה פתחה את שגרירותה בפריז.
בשנת 2010 נפתח המכון הצרפתי של כף ורדה (Institut français du Cap-Vert), אולם הוא נסגר ב-31 באוגוסט 2014.
כף ורדה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-2 קונסוליות בניס ומרסיי.
צרפת מחזיקה בכף ורדה שגרירות בפראיה ו-2 קונסוליות בסנטה מריה ומינדלו.
יחסי כף ורדה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הפדרציה הרוסית לרפובליקה של כף ורדה.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם כף ורדה ב-25 בספטמבר 1975, זמן קצר לאחר שקיבלה את עצמאותה מפורטוגל.
כף ורדה מחזיקה ברוסיה קונסוליה במוסקבה.
רוסיה מחזיקה בכף ורדה שגרירות בפראיה.
יחסי כף ורדה-פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של קאבו ורדה לרפובליקה הפורטוגלית.
שתי האומות הן חברות קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית באו"ם.
איי כף ורדה התגלו בין השנים 1460–1462 על ידי מלחים פורטוגזים וגנואים בשירות הכתר הפורטוגלי.
אין עדויות להתיישבות אנושית בכף ורדה לפני בואם של הפורטוגלים.
בשל קרבתה של כף ורדה לחוף אפריקה, מלחים פורטוגלים החלו להתיישב באיים ובהתחשב בעמדתם האסטרטגית, האיים שימשו כמחסן מסחר ואספקה, בדגש מיוחד על סחר העבדים האטלנטי, במיוחד לברזיל.
ב הסתיימה העבדות בכף ורדה, ואנשים רבים ממוצא אפריקאי התיישבו באיים והתערבבו עם רבים מהמתיישבים הפורטוגלים שיצרו את המסטיקה בעיקר.
בשנת 1956 הקים אמילקר קברל את המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה (PAIGC), נלחם נגד הקולוניאליזם והחל צעדה לעצמאות.
מאז העצמאות היחסים בין כף ורדה לפורטוגל נותרו חזקים.
ישנם קווי דמיון תרבותיים רבים בין שני העמים ורבים מתושבי כף ורדה הם ממוצא פורטוגלי.
היו גם כמה ביקורים ברמה גבוהה בין מנהיגי שתי המדינות ושתי המדינות עובדות בצמוד לקהילה של מדינות השפה הפורטוגזית.
ישנן טיסות ישירות בין שתי המדינות עם חברות התעופה קאבו ורדה איירליינס וטאפ אייר פורטוגל.
בשנת 1998 חתמו קייפ ורדה ופורטוגל על הסכם סחר חופשי.
בשנת 2017 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-284 מיליון אירו.
פורטוגל היא השותפה השנייה בגודלה של כף ורדה (אחרי ספרד).
לכף ורדה יש שגרירות בליסבון.
יחסי כורדיסטן העיראקית–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין ממלכת שוודיה.
כורדיסטן העיראקית מיוצגת דרך נציגות בסטוקהולם, ולשוודיה יש משרד בארביל שמסונף לשגרירותה בעיראק.
בינואר 2015, שרת החוץ השוודית מרגוט ולסטרם נפגשה עם שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר ודנו על סיוע הומניטרי לעקורים בכורדיסטן העיראקית.
בנובמבר של אותה השנה, ולסטרם ושר ההגנה השוודי, פיטר הולטקוויסט, טסו לארביל והתחייבו לתמוך בכורדים במלחמתם עם המדינה האסלאמית.
70 חיילים שוודים נשלחו לארביל כדי לאמן את צבא כורדיסטן העיראקית.
באוקטובר 2016, ראש הממשלה השוודי סטפן לוון ביקר בארביל, ונפגש עם נשיא כורדיסטן העיראקית, נצ'ירוואן בארזאני.
הסחר בין שתי המדינות הגיע ל-154 מיליון דולרים בשנת 2012. כ-56 חברות שוודיות פעלו בכורדיסטן העיראקית באותה השנה.
לכורדיסטן העיראקית נציגות בבירה סטוקהולם.
לשוודיה משרד מייצג בארביל שמסונף לשגרירות שוודיה בבגדאד.
יחסי כורדיסטן העיראקית–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין הרפובליקה הצרפתית החמישית.
לכורדיסטן העיראקית נציגות בפריז, ולצרפת קונוסליה כללית בארביל.
הקשרים בין כורדיסטן העיראקית וצרפת התחזקו עד מאוד בזמן כהונתו של נשיא צרפת לשעבר, פרנסואה מיטראן, כאשר אשתו, דניאלה מיטראן, מילאה תפקיד מרכזי בקמפיין נגד הטיסות מעל שמי כורדיסטן העיראקית.
לצרפת יש נוכחות צבאית בכורדיסטן העיראקית, והקונסול הצרפתי בארביל כינה את היחסים כהיסטוריים.
תחת תקופת שלטונו של מיטראן
ב-1982, הגברת הראשונה של צרפת, דניאלה מיטראן, מילאה תפקיד חשוב בהקמת המכון הכורדי בפריז.
בשנת 1989, היא גרמה לכך ש-1,000 פליטים כורדים ייקלטו על ידי ממשלת צרפת.
היא גם ביקרה בכורדיסטן העיראקית ב-1991 ובינואר 1992. בשנת 2011, ג'ונתן רנדל כתב שדניאלה עזרה רבות לכורדים.
תחת תקופת שלטונו של שיראק
בראיון בשנת 2012, נשיא כורדיסטן העיראקית, מסעוד בארזאני, הכריז כי לכורדיסטן העיראקית לא היו קשרים ישירים עם נשיא צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, אך היו מגעים עם מספר שרים בממשלה, לדוגמה, עם שר הפנים ניקולא סרקוזי.
תחת תקופת שלטונו של סרקוזי
תחת שלטונו של סרקוזי, נפתח משרד השגרירות הצרפתית בארביל, בעזרתו של שר החוץ ברנאר קושנר.
ב-2012, קושנר תיאר את התקרבותו של סרקוזי לכורדים כהתחדשות היחסים בין המדינות.
באותה השנה, בארזאני נפגש עם סרקוזי וקושנר בפריז, וחתמו ביחד על פרוטוקול על התחזקות הקשרים ביניהם בנושאים שונים, כגון: מסחר, חינוך ותרבות.
סרקוזי הגיב על הפרוטוקול והכריז ש"צרפת שמחה על ידידותה עם כורדיסטן העיראקית ומייחסת חשיבות רבה לידידות זו".
תחת תקופת שלטונו של הולנד
הנשיא הכורדי מסעוד בארזאני נפגש עם הנשיא הצרפתי פרנסואה הולנד ב-2014, 2015 ו-2016, כאשר הולנד ביקר בארביל ב-2014 וב-2017. ז'אן-איב לה דריאן, שר ההגנה של צרפת לשעבר, נפגש עם נציגים כורדים פעמיים בשנת 2016.
באוגוסט 2014, צרפת שלחה חיילים לאמן את החיילים הכורדים, פשמרגה.
בינואר 2015, צרפת שלחה לכורדיסטן העיראקית 40 חיילים נוספים.
באוגוסט 2014, צרפת סיפקה את החיילים הכורדים במספר לא ידוע של כלי נשק.
בפברואר 2015, משלחת צבאית כורדית נפגשה עם הולנד ודנה איתו על שיתופי הפעולה הצבאיים בין שתי המדינות הידידות.
שר ההגנה הצרפתי ז'אן-איב לה דריאן ביקר בארביל באפריל 2016. היחסים בין המדינות ידידותיים.
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה הם היחסים הדו צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין הפדרציה הרוסית.
כאשר לכורדיסטן העיראקית יש נציגות במוסקבה, לרוסיה יש קונסוליה כללית בארביל מאז 28 בנובמבר 2007. יחסים בין הכורדים לרוסים החלו בחצי השני של המאה ה-18. במהלך המלחמה הקרה, ברית המועצות תמכה במורדים הכורדים כנגד עיראק.
לאחר המלחמה הקרה, רוסיה ייסדה את יחסיה הדיפלומטיים עם המדינה האוטונומית החדשה, כורדיסטן העיראקית.
בשונה ממעצמות אירופיות אחרות, רוסיה לא מתחה ביקורת על משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית והמשיכה לתמוך בכורדים, למרות המתיחות ביחסיה עם עיראק.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגש עם ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני ביוני 2017 ובמאי 2018.
לפי נציגים כורדים, ההשקעות הרוסיות בכורדיסטן העיראקית בעשור השני של המאה ה-21 שוות מיליארדי דולרים, מה שמנע מהכורדים להגיע לפשיטת רגל, למרות שחלק גדול ממנו הושקע במלחמה במדינה האסלאמית.
מייסד המפלגה הדמוקרטית הכורדית, מוסטפא בארזאני, יצא לגלות בברית המועצות בשנים 1945 עד 1958. במהלך הגלות שלו, הוא יצר קשרים קרובים עם הק.ג.ב.
למרות ההבדלים האידאולוגיים ביניהם, הסובייטים החלו לתמוך בבארזאני במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה, לבארזאני היו קשרים קרובים מאוד עם הסובייטים, כך שבארזאני האמין כי מדינה כורדית תוקם רק בעזרת תמיכת ברית המועצות.
שנה אחת בלבד לאחר ששב לכורדיסטן העיראקית, בארזאני חזר למוסקבה כדי לשוחח עם המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, על שיפור היחסים בין האומות.
כאשר חזר מביקורו ברוסיה, הוא החל לחזק את השליטה שלו בכורדיסטן העיראקית והביס את השבטים הכורדים הפרו-עיראקים.
ב-1961, מספר המורדים הכורדים עמד על 5,000-7,000 משם שבשלב זה עיראק איבדה את רוב השליטה שלה באזור.
כאשר יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק התדרדרו, התמיכה הסובייטית בכורדים דעכה משום שהגנרל העיראקי עבד אל-כרים קאסם החל להפוך את עיראק לקומוניסטית, וכל התנגדות לממשלו מצד הסובייטים הייתה מעבירה את עיראק לגוש המערבי ולארצות הברית.
כאשר הפיכת מפלגת הבעת' של שנת 1963 החלה, הסובייטים ניצלו את ההזדמנות ודרשו מהממשלה העיראקית שיכירו באוטונומיה הכורדית ובזכויות הכורדים בעיראק.
משם הכישלונות במשא ומתן, הסובייטים חתמו על הסכם ידידות עם עיראק ב-1972, מה שגרם למתיחות ביחסי המפלגה הדמוקרטית הכורדית לבין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות באוגוסט של אותה השנה.
לאחר ההסכם עם עיראק, ברית המועצות הפסיקה לספק סיוע צבאי לכורדיסטן העיראקית.
עד החצי השני של שנת 1972, בין שתי המדינות הייתה מתיחות רבה.
המתיחות הגיעה לשיאה כאשר במהלך המלחמה הכורדית-עיראקית השנייה, העיראקים הביסו את המורדים הכורדים בעזרת כלי נשק סובייטים.
למרות זאת, הסובייטים מדי פעם המשיכו להזרים נשק לכורדיסטן העיראקית.
ברית המועצות הפסיקה להתערב בסכסוך הכורדי-עיראקי בתחילת הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003 גרמה לכך שהכורדים והרוסים יוכלו לשפר את היחסים שלהם מחדש.
רוסיה הייתה אחת המדינות הראשונות לפתוח נציגות בכורדיסטן העיראקית ב-2007. חברות רוסיות השקיעו מיליארדי דולרים באזור במהלך העשור השני של המאה ה-21. ב-2012, החברה הרוסית גזפרום חתמה על הסכם הפקת נפט עם כורדיסטן העיראקית.
המלחמה במדינה האסלאמית שהחלה בשנת 2014, גרמה למדינות העולם להזרים לפשמרגה כלי נשק וסיוע הומניטרי.
בשונה ממדינות העולם האחרות, רוסיה העבירה לכורדיסטן העיראקית רק מעט מאלו.
כיום, היחסים בין המדינות ידידותיים ויש מסחר הדדי ביניהן.
לכורדיסטן העיראקית נציגות בבירה מוסקבה.
לרוסיה נציגות בבירה האוטונומית ארביל.
יחסי כורדיסטן העיראקית–סוריה הם היחסים הדו-צדדים הרשמיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין הרפובליקה הערבית הסורית.
כורדיסטן העיראקית וסוריה גובלות אחת בשנייה, אף על פי שמאז מלחמת האזרחים בסוריה כורדיסטן העיראקית גובלת ברוז'אבה, כורדיסטן הסורית.
בין שתי האומות יש שני מעברי גבול.
נכון לפברואר 2021, כ-208,574 פליטים סורים חיו בכורדיסטן העיראקית.
בשל היחסים המעורערים בין חאפז אל-אסד לסדאם חוסיין, אסד תמך במורדים הכורדים כאשר לחמו נגד הכוחות העיראקים.
ב-1975, האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הוקם על ידי ג'לאל טאלבאני בדמשק, בירת סוריה.
הממשלה הסורית פתחה קשרים רשמיים עם המפלגה הדמוקרטית הכורדית בשנת 1979, כאשר אידריס בארזאני, פוליטיקאי כורדי, ביקר בדמשק.
הממשל הסורי ניסה לאחד בין שתי המפלגות הכורדיות שנלחמו במשטר העיראקי.
כאשר מלחמת האזרחים בסוריה הגיעה לשטחים הכורדים בצפון סוריה, נשיא כורדיסטן העיראקית, מסעוד בארזאני, הסית את הפליטים הסורים בארביל כנגד בשאר אל-אסד.
חלק מן הכורדים הסורים, בשל מלחמת האזרחים, הקימו את הפשמרגה רוז'אבה, שנתמכת על ידי כורדיסטן העיראקית.
שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר הכריז ש"העם הכורדי רוצה לראות ממשלה דמוקרטית ונציגותית בדמשק, ועל האופוזיציה הסורית להתחשב בכל תושבי סוריה".
בתגובה למשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית שהתקיים בשנת 2017, הממשל הסורי הודיע שאינו תומך במשאל.
באותה השנה, שר התיירות הסורי, בישר יאז'י, ביקר בארביל כדי לחזק את קשרי התיירות בין שתי המדינות.
יחסי כורדיסטן העיראקית–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין קנדה.
לקנדה משרד שגרירות בארביל, למרות שלכורדיסטן העיראקית אין נציגות בקנדה.
לקנדה ישנה נציגות צבאית בכורדיסטן העיראקית, שמאמנת את חיילי הפשמרגה.
ראש ממשלת קנדה, ג'סטין טרודו, הודיע כי קנדה תומכת במשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית שנערך בשנת 2017.
ביקורים רמי-דרג מקנדה לכורדיסטן העיראקית
במרץ 2015, משלחת בראשות רוברט ניקולסון, שר החוץ הקנדי, ביקרה בכורדיסטן העיראקית כדי לדון על שיפור היחסים בין שתי האומות.
ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, ביקר במקום במאי 2015, חודשיים לאחר ביקורו של ניקולסון.
הוא נפגש עם נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ועם ראש הממשלה הכורדי נצ'ירוואן בארזאני.
לאחר מכן, ביקר גם בקו החזית עם המדינה האסלאמית.
באוגוסט ובנובמבר של אותה השנה, ריצ'רד פאדן, סגן השר לביטחון לאומי בקנדה, ביקר בכורדיסטן העיראקית כדי לשוחח על היחסים הבילטרליים בין כורדיסטן העיראקית לבין קנדה.
בדצמבר 2015, הרג'יט סג'אן, שר החוץ הקנדי, ביקר בכורדיסטן העיראקית ושוחח עם שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר.
משלחת צבאית קנדית נפגשה עם נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני בפברואר 2016.
לקנדה משרד שגרירות בבירה האוטונומית ארביל.
לכורדיסטן העיראקית אין נציגות בקנדה.
יחסי כורדיסטן העיראקית–קרואטיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין רפובליקת קרואטיה.
קרואטיה מתכננת לפתוח קונסוליה בבירה ארביל, ולכורדיסטן העיראקית אין ייצוג בקרואטיה.
ב-2009, שר הפנים הכורדי מחמוד מוחמד נפגש עם ראש עיריית זאגרב מילאן בנדיץ'.
בשנת 2014, לאחר בקשה אמריקאית, קרואטיה מסרה לכורדיסטן מספר לא ידוע של כלי נשק.
במאי 2015, שרת החוץ הקרואטית וסנה פוסיץ' ביקרה בארביל, ונפגשה עם סגן ראש הממשלה הכורדי קובאד בארזאני ודנו על סיוע צבאי והומניטרי לכורדיסטן העיראקית.
ביולי של אותה שנה, שר ההגנה הקרואטי אנטה קוטרומנוביץ' ביקר בארביל והוסכם שהממשלה הקרואטית תשלח חיילים קרואטים שיאמנו את כוחות הפשמרגה הכורדים.
במהלך הביקור, קוטרומנוביץ' הכריז כי "קרואטיה גאה להיות חלק מהקואליציה נגד המדינה האסלאמית.
אנחנו סייענו צבאית לכוחות הפשמרגה ונמשיך את שיתוף הפעולה עם כוחות הביטחון הכורדים עד שהמדינה האסלאמית תובס".
שר החוץ הכורדי, פלאח מוסטפא בכיר, ביקר בזאגרב במסגרת הפסטיבל הפולקלור הבינלאומי ה-49 ב-2015.
בפברואר 2016, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני שוחח עם נשיאת קרואטיה קולינדה גרבר-קיטרוביץ' בברלין.
קיטרוביץ' הודיעה כי: "קרואטיה תמשיך לתמוך בכוחות הפשמרגה".
בשנת 2009, חברת הבנייה הקרואטית אינגרה חתמה על הסכם עם הממשלה הכורדית, שלפיו אינגרה החלה לבנות בתי חולים ומבנים נוספים בכורדיסטן.
ב-2013, ועידה קרואטית בארביל שחיזקה את הסחר הקרואטי-כורדי.
בוועידה היו נוכחות חברות כגון: אריקסון, Studio BF ועוד.
יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין רפובליקת עיראק.
בין שתי האומות היחסים מתוחים, בעיקר בגלל הסכסוכים הכורדים-עיראקיים והסכסוך הכורדי-עיראקי (2017)).
הסכסוך החל בשנת 1919, מיד לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה, בין עיראק המנדטורית לבין ממלכת כורדיסטן, לאחר שמחמוד ברזאנג'י, הקים את ממלכת כורדיסטן והכריז עליו כשליטה.
הסכסוך המשיך גם לאחר הפיכתה של עיראק למדינה עצמאית.
לאחר מלחמת המפרץ, ארצות הברית, צרפת ובריטניה הציבו אזורים אסורים לטיסה בצפון ובדרום עיראק, כדי להגן על הכורדים בצפון עיראק והמוסלמים השיעים בדרום שנרדפו על ידי ממשלת עיראק באותו הזמן, ובראשה סדאם חוסיין.
בשנת 2017, החל משאל עם על עצמאות כורדיסטן העיראקית.
לאחר שהתוצאות היו בעד עצמאות מהשלטון העיראקי, איראן, טורקיה ועיראק הטילו סנקציות על כורדיסטן העיראקית, בעוד שעיראק פלשה לכורדיסטן.
בין השנים 1919-1924 החלו מרידות מצד הכורדים נגד השלטון הבריטי בעיראק, ובראשן שייח' מחמוד ברזאנג'י, מייסד הפשמרגה.
לאחר המרד הראשון בהנהגתו במאי 1919, נכלא ברזאנג'י ולבסוף הוגלה למשך שנה.
כשחזר הוא המשיך לפעול נגד השלטון הבריטי, ולבסוף, הכריז על עצמו כשליט ממלכת כורדיסטן.
ממלכת כורדיסטן התקיימה בין השנים 1922-1924, ולבסוף נכבשה בידי הכוחות הבריטיים.
ברזאנג'י הוכנע לבסוף והאזור חזר לשלטון בריטי ב-1924. לאחר מכן הוא ברח אל ההרים, ובסופו של דבר הגיע להסכם עם עיראק העצמאית ב-1932, עם שובו מהמחתרת.
מרידותיו של ברזאנג'י נחשבות להתחלתו של הסכסוך העיראקי-כורדי המודרני.
מרדים כורדים תחת שלטון ממלכת עיראק (1958-1931)
בין השנים 1931 ו-1941 חלו שתי התקוממויות מרכזיות מצד הכורדים: מרד אחמד בארזאני של שנת 1931, ומרד מוסטפא בארזאני, אחיו של אחמד בארזאני, בין השנים 1943 עד 1945.
מרד אחמד בארזאני החל לאחר שמספר שבטים כורדים, שבראשן אחמד בארזאני, מרדו כנגד השלטון העיראקי.
לאחר מספר זמן, הצבא העיראקי, בתמיכת בריטניה, ניצחה את הצבא הכורדי החלש.
בארזאני הוגלה מארצו, בהתחלה ברח לטורקיה, ולבסוף הוגלה לדרום עיראק.
המרד נחשב למרד הגדול הראשון נגד השלטון העיראקי.
מרד מוסטפא בארזאני החל בתקופת סוף מלחמת העולם השנייה.
המרד, בהנהגתו של מוסטפא בארזאני, אחיו של אחמד בארזאני, הופסק לאחר שנתיים של לחימה בידי הצבאות העיראקיים.
שני האחים למשפחת בארזאני נסוגו לכורדיסטן האיראנית, והמשיכו להנהיג את הכוחות הכורדים משם.
לאחר ההפיכה הצבאית של שנת 1958, הוזמן מוסטפא בארזאני על ידי נשיא עיראק החדש, עבד אל-כרים קאסם, לחזור מהגלות, והתקבל בטוב, משום שהתנגד לשעבר למלוכה העיראקית שבוטלה כעת.
במסגרת העסקה שנקבעה בין לבארזאני לקאסם, הבטיח קאסם להעניק לכורדים אוטונומיה בתמורה לתמיכתו של בארזאני במדיניותו.
בעקבות ההסכם, הפך בארזאני לראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית (KDP), אשר קיבלה מעמד חוקי ב-1960.
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה הייתה אירוע מרכזי בסכסוך העיראקי-כורדי, שנמשכה בין השנים 1961-1970. את המאבק הוביל מוסטפא בארזאני, כעת ראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית, בניסיון להפוך את כורדיסטן למדינה עצמאית מלאה בצפון עיראק.
לאורך הזמן התגלגל המרד למלחמה ארוכה.
סדרה של שיחות משא ומתן עיראקיים-כורדיים התקיימו בעקבות המלחמה במטרה לפתור את הסכסוך.
המלחמה העיראקית-כורדית השנייה הייתה מתקפה שהובילו כוחות עיראקים נגד חיילי המפלגה הדמוקרטית הכורדית, ובראשה מוסטפא ברזאני, בין השנים 1974–1975. המלחמה באה מכיוון שההסכם על הקמת מדינה כורדית בעיראק, שנחתם לאחר המלחמה הקודמת, לא מומש כלל.
במהלך ללחימה, איראן הצטרפה למלחמה בצד הכורדי.
היא לבסוף הסתיימה בניצחון עיראקי חלקי ועם גלות ראשי המפלגה הדמוקרטית הכורדית מעיראק ועם 7,000-20,000 הרוגים משני הצדדים.
לאחר סיום המלחמה, נחתם הסכם אלג'יר בין איראן בשלטון מוחמד רזא שאה פהלווי, שליט איראן, ובין סדאם חוסיין של עיראק.
מרדים תחת עיראק בשלטון סדאם חוסיין
בשנת 2017, ממשלת כורדיסטן העיראקית קיימה משאל עם, ללא רשותה של ממשלת עיראק, על עצמאות כורדיסטן העיראקית.
התוצאות היו 91% בעד עצמאות.
בעקבות המשאל, מדינות כמו איראן וטורקיה הטילו סנקציות על כורדיסטן, בעוד שעיראק החלה לפלוש לכורדיסטן עצמה.
הכוחות הכורדיים התייצבו בכירכוכ, אך לאחר בוא הכוחות העיראקיים, הכורדים נסוגו והעיר נפלה.
לאחר סיום הפלישה, הכורדים הפסידו 20% משטחם.
יחסי כורדיסטן העיראקית–צ'כיה הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית וצ'כיה.
צ'כיה מיוצגת בכורדיסטן העיראקית באמצעות קונסוליה כללית בארביל מאז 2006, בעוד שכורדיסטן העיראקית אינה מחזיקה בנציגות בצ'כיה.
נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בצ'כיה ב-2015, פגש את נשיא צ'כיה מילוש זמאן ובכירי ממשלה אחרים.
בנובמבר 2015 אמר הנשיא זמאן כי הוא מאמין שכורדיסטן תהפוך בקרוב לעצמאית.
ממשלת צ'כסלובקיה הכירה בממשלתו של עבד אל-כרים קאסם ב-16 ביולי 1958, ובמקביל שמרה על יחסים עם המורדים הכורדים ועם קומוניסטים עיראקים.
ב-1959, כמה שבועות לאחר פתיחת שגרירות צ'כוסלובקיה בבגדאד, נפגש מזכיר השגריר הצ'כי עם המנהיג הכורדי מוסטפא בארזאני בבגדאד.
ב-1960, עיראק וצ'כוסלובקיה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני וסטודנטים עיראקים, רובם כורדים, נסעו ללמוד בצ'כוסלובקיה.
לאחר הפיכת הבעת' ב-1963, הפסיקה צ'כוסלובקיה את תמיכתה במשטר העיראקי והעבירה את תמיכתה למפלגה הקומוניסטית העיראקית ולכורדים, שניהם ממתנגדי המשטר החדש.
הקשרים הדיפלומטיים הצ'כסלובקיים עם המשטר החדש חודשו בפברואר 1963, אך היא שמרה על קשרים עם המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית.
ביולי 1963, קיבלה צ'כוסלובקיה מדיניות במטרה לבודד את ממשלת הבעת' בעיראק, תוך שימוש בכורדים ובקומוניסטים.
עמדתה הרשמית של צ'כוסלובקיה בנוגע לענייני כורדים בעיראק הייתה לשמור על עמדה של איפוק ולהימנע מהתערבות.
בנוסף, פראג תתמוך בממשלת עיראק אך תמשיך להעלות את הנושא הכורדי בעולם כדי לחפש פתרון למצב העם הכורדי.
בתקופה זו פראג התנגדה לכל פעילות בעיראק הקשורה בלחימה בכורדים.
המנהיג הכורדי ג'לאל טאלבאני ביקר בפראג ביולי 1963, שם נפגש עם ועדת הסולידריות הצ'כוסלובקית עם מדינות אסיה ואפריקה.
במהלך ביקורו, הוא דחק בצ'כוסלובקיה לספק לכורדים תמיכה מוסרית, כספית וצבאית.
ממשלת צ'כוסלובקיה החליטה לאחר מכן לשלוח נשק קל לכ-2,000 לוחמים כורדים, אך לא מצאה דרך להעביר את הנשק מצ'כוסלובקיה לכורדיסטן.
בסופו של דבר, פראג החליטה לתת לכורדים את הכסף שנתקבל ממכירת נשק לבגדד, מדיניות שנמשכה למרות הביקורת מצד בגדד.
בשנת 1965 שלח מוסטפא בארזאני מכתב לשגריר צ'כוסלובקיה באו"ם בו דחק בפראג להפסיק לספק נשק למשטר העיראקי, אך צ'כסלובקיה התעלמה מבקשתו.
ב-1975 צ'כסלובקיה החזירה (וגירשה) סטודנטים כורדים לעיראק שתחת משטר הבעת', וקבוצת סטודנטים כורדים בראשות יקטה אוזונוגלו, שבתו רעב בשגרירות שוודיה בפראג כמחאה.
היחסים בין צ'כוסלובקיה לעיראק התדרדרו עקב מלחמת איראן–עיראק, ומאוחר יותר עקב פלישת עיראק לכווית ומלחמת המפרץ, שהביאו לבידוד כמעט מלא של עיראק, שהתבטא בסנקציות נגד עיראק, אך היחסים בין צ'כיה לכורדיסטן העיראקית לא גדלו.
לאחר מלחמת עיראק ב-2003, התמקדה צ'כיה בשיקום עיראק, ולא ביחסים עם כורדיסטן, אך בשנת 2006 נפתח משרד קישור בארביל ובתקופה זו התקיימה תערוכת תרבות צ'כית בכורדיסטן העיראקית.
בשנת 2015 נוסדה לשכת מסחר צ'כית-כורדית במטרה לחזק את היחסי הכלכליים של צ'כיה וכורדיסטן העיראקית.
במרץ 2017 הודיעה ממשלת צ'כיה כי תשקיע במגזר החקלאות הכורדי.
צ'כיה מסייעת לכוחות פשמרגה הכורדיים מאז 2014, כאשר דאעש פלש לעיראק וכבש את מוסול.
באוגוסט 2014 שלחה צ'כיה לפשמרגה 500 טון סיוע צבאי.
המשלוח כלל ברובו נשק שלא היה בשימוש עוד על ידי הצבא הצ'כי.
בדצמבר 2014 הודיעה ממשלת צ'כיה כי שלחה 5,000 טילים נגד טנקים לכורדיסטן על מנת שישמשו למלחמה בדאעש.
בינואר 2016, סגן שר ההגנה הצ'כי, ג'ייקוב לנדובסקי, ביקר בארביל כדי לדון ביחסים בילטרליים ובמאבק בדאעש.
לנדובסקי ביקר גם בבסיס פשמרגה בגוור ליד מוסול.
באותו חודש, לאחר מפגש של נציגים כורדים עם בכירים צ'כיים, הודיע ראש ממשלת צ'כיה בוהוסלב סובוטקה כי ארצו תשלח לכורדיסטן עוד רובים ותחמושת.
צ'כיה סייעה בהכשרת כוחות הפשמרגה בפינוי מוקשים וסייעה בהכשרת רופאים כורדים בפריז, והיא מסייעת בכמה פרויקטים לבנייה צבאית באזור.
יחסי כורדיסטן העיראקית–ערב הסעודית הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית וערב הסעודית.
ערב הסעודית מחזיקה בקונסוליה בארביל, אך כורדיסטן העיראקית אינה מחזיקה בנציגות בערב הסעודית.
במהלך המשבר ב-2007 לגבי משאל העם על מעמד כירכוכ, דווח כי ערב הסעודית הציעה למנהיגי כורדיסטן העיראקית 2 מיליארד דולר בתמורה לדחיית המשאל בעשר שנים.
נטען כי ערב הסעודית סיפקה תמיכה להמפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית באמצעות הקונסוליה שלה בארביל, בירת כורדיסטן העיראקית, כחלק מהסכסוך האיראני–סעודי.
לקראת משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-2017 אמר שר החוץ של ערב הסעודית, "[ערב הסעודית] מקווה לתבונתו של הנשיא בארזאני לא לערוך את משאל העם".
יחסי כורדיסטן העיראקית-פולין הם היחסים הבילטרליים בין כורדיסטן העיראקית ופולין.
כורדיסטן העיראקית מיוצגת בפולין באמצעות נציגות בוורשה מאז 2004, ופולין מחזיקה בקונסוליה כללית בארביל מאז 2012.
כאשר פולין הצטרפה לפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003, היא רצתה לקבל אחריות על החלקים הצפוניים של המדינה כולל כורדיסטן, בעיקר בשל המצב הביטחוני היציב האזור.
בסופו של דבר, פולין קיבלה אחריות על הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז-דרום (האזור הפולני בעיראק), אך כתוצאה מהמעורבות הפולנית במלחמה נוצרו לה יחסים טובים עם כורדיסטן.
בשנים הראשונות לאחר ההכהרה הרשמית באוטונומיה של כורדיסטן העיראקית ב-2005, הייתה לפולין מדיניות זהירה כלפיה, בגלל מחויבותה לשלמות הטריטוריאלית של עיראק ויחסיה עם ממשלת עיראק.
מדיניות זו השתנתה אט אט עם פתיחתה של קונסוליה פולנית בארביל ב-2012, אך עדיין ניתן לראות בהיעדר תמיכה צבאית בבכוחות הפשמרגה הכורדים.
בשנת 2005 פגשו ראש ממשלת פולין מארק בלקה, שר החוץ אדם דניאל רוטפלד, שר ההגנה הלאומית יז'י שמג'ז'ינסקי ושר התרבות ולדמר דוברובסקי את נשיא כורדיסטן מסעוד בארזאני וראש הממשלה נצ'ירוואן בארזאני בארביל והצהירו על תמיכתם בשיקום עיראק, ובכללה כורדיסטן העיראקית.
בשנת 2014 שלחה ממשלת פולין שמונה טון של סיוע הומניטרי לארביל עבור המספר ההולך וגדל של עקורים פנימיים.
בשנת 2017, ביקר בפולין ובמוזיאון אושוויץ בירקנאו שבבעלות המדינה השר הכורדי לענייני אנוסים ואנפאל, מחמוד סאלח חמה, וכורדיסטן ומומחים מהמוזיאון הגיעו להסכמה לגבי תיעוד של רצח העם נגד הכורדים (מבצע אל-אנפאל).
סגן המרשל של הסיים סטניסלב טישקה הצהיר כי פולין תומכת במשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית שנערך בספטמבר 2017.
יחסי כף ורדה–סין הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה העממית של סין לכף ורדה.
שתי המדינות כוננו יחסים דו-צדדיים באפריל 1976, זמן קצר לאחר שכף ורדה קיבלה עצמאות מהאימפריה הפורטוגזית.
כף ורדה היא תומכת במדיניות סין האחת של סין.
סין שמרה על יחסים עם כף ורדה לאורך שנות ה-70 עד אמצע שנות ה-90 בעיקר כדי למנוע מהרפובליקה של סין (טאיוואן) לזכות בהכרה הבינלאומית של כף ורדה באמצעות דיפלומטיה בפנקסי צ'קים.
עם זאת, באמצע שנות ה-90, מספר בעלי הון סינים החלו להשקיע במדינת האי והיחסים גדלו במהלך שנות ה-2000 כתוצאה מכך.
מאז ועידת הפורום הראשון לשיתוף פעולה בסין אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין סיפקה בהצלחה 63.5 מיליון דולר במימון פיתוח.
פרויקטים אלה כוללים 4.4 מיליון דולר לבניית סכר פוילאו בסנטה קרוז, 22 מיליון דולר לבניית אצטדיון ספורט במונטה ואקה, ו-2.3 מיליון דולר למחיקת חובות.
במהלך 2010 הפורום לשיתוף פעולה כלכלי וסחר בין סין למדינות דוברות פורטוגזית במקאו, הכריז Wen Jiaobao על יצירת קרן של מיליארד דולר שמטרתה להגביר את הסחר בין סין למדינות דוברות פורטוגזית.
יחסי כורדיסטן הסורית–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים בין כורדיסטן הסורית (נקראת גם רוז'אבה) לבין כורדיסטן העיראקית.
למרות שבין שתי האומות ישנן קשרים תרבותיים, הפוליטיקה בהן שונה.
בעוד שהייתה שיתוף פעולה צבאי בין ארצות הברית לבין כורדיסטן העיראקית כנגד המדינה האסלאמית, אף אחת מהצדדים העבירה תמיכה לרוז'אבה או ליחידות להגנת העם.
כורדיסטן העיראקית החלה הסגר כנגד כורדיסטן הסורית, מה שגרם לפגיעה בכלכלתה.
במהלך הקרב על כובאני, מספר רחב של אתנים כורדים שגרו בטורקיה עברו את הגבול לרוז'אבה והגנו על העיר.
בעוד חזרתם לטורקיה, חלקם הביאו איתם נשקים ולחמו במערכה הכורדית-טורקית, והשתמשו במיומנויות חדשות שלמדו בקרב בכובאני.
יחסי כורדיסטן העיראקית–קוריאה הדרומית הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית וקוריאה הדרומית.
המדינות חלוקות יחסים דיפלומטיים וכלכליים חזקים, שמתבטאים בסיוע המוענק על ידי קוריאה הדרומית לכורדיסטן העיראקית.
הקשרים הראשונים בין המדינות נוצרו בעקבות מלחמת עיראק, כשקוריאה הדרומית הקימו בעיראק את דיוויזיית זייתון ככוח סיוע הומניטרי, שהוצבה בספטמבר 2004 בארביל שבכורדיסטן העיראקית, הכוח מנה כ-2,200 חיילים (רובם מהנדסים), שאליהם צורף כוח בן כ-600 איש שהוצב ב-2003 בדרום עיראק.
800 חיילים נוספים נשלחו לתגבר את הדיוויזיה בנובמבר 2004, ובכך גדל חיל המשלוח של קוריאה הדרומית ל-3,600. הכוח יצא מכורדיסטן העיראקית ב-2008, בנסיגת מרבית הכוחות הזרים מעיראק.
הפזורה הכורדית המתגוררת בקוריאה הדרומית מוערכת בכ-1000 נפש.
הרפובליקה של קוריאה מחזיקה בקונסוליה בארביל שנפתחה ב-2004, והקונסול הנוכחי הוא מר פארק יאנג-קיו.
הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי של קוריאה מחזיקה במשרד נציגות בארביל.
כורדיסטן העיראקית אינה מחזיקה בנציגות בקוריאה הדרומית.
יחסי כורדיסטן העיראקית – סלובקיה הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית וסלובקיה.
לכורדיסטן העיראקית אין נציגות בסלובקיה, וסלובקיה אינה מחזיקה בנציגות בכורדיסטן העיראקית.
יו"ר מועצת ההשקעות של כורדיסטן, חריש מוהרם, ביקר בברטיסלאבה ב-2012 כדי להגביר את הקשרים הכלכליים בין המדינות.
מוהרם נפגש עם משרד החוץ והאירופה הסלובקי, שר הכלכלה, מנכ"ל הסוכנות הסלובקית לפיתוח השקעות ומסחר, והמזכ"ל של לשכת המסחר והתעשייה הסלובקית.
באפריל 2014, נפגש שגריר סלובקיה בעיראק, מירוסלב נאד, עם שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר בארביל, ודן בחיזוק הקשרים הבילטרליים בין המדינות.
במאי 2014, ביקר בכיר בברטיסלאבה לרגל הגלובסק 2014, שם נפגש עם שר החוץ הסלובקי מירוסלב ליצ'אק.
ליצ'אק הצהיר כי: "אנו רואים את היחסים עם עיראק, כולל כורדיסטן, כחשובים ביותר - ולמסחר ולמסחר יש חשיבות מרכזית בהקשר זה".
באותה שנה שלחה סלובקיה סיוע צבאי בכמות לא ידועה לכוחות הפשמרגה הכורדים מתוך תמיכה במאבקם נגד דאעש.
בנוסף שלחה סלובקיה סיוע הומניטרי נשלח לאזור.
גם בגלובסק של 2015 ו-2017 נכח פלאח מוסטפא בכיר, ונפגש שוב עם מירוסלב ליצ'אק כדי לדון בחיזוק הקשרים הפוליטיים והכלכליים.
יחסי כורדיסטן העיראקית–ספרד הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית וספרד.
כורדיסטן העיראקית מיוצגת בספרד באמצעות נציגות במדריד מאז 2010, בעוד לספרד אין נציגות בכורדיסטן.
כאשר נפתחה הנציגות הכורדית במדריד, הצהיר הנציג דבן שדאלה כי פעילותם מתמקדת בעיקר בבניית אמון, אמון וידידות בין שני הצדדים.
מטרות אלו הושגו על פי שדאלה ושר החוץ הספרדי, חוסה גרסיה-מרגלו, קיימו פגישה עם סגן ראש ממשלת כורדיסטן, עמאד אחמד, שהביאה למינוי קונסול כבוד ספרדי בארביל.
בשנת 2014, הצהיר נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני כי כורדיסטן העיראקית מעריכה את יחסיה עם ספרד.
ספרד מנהלת מדיניות זהירה כלפי כורדיסטן העיראקית, מכיוון שיש לה בעיות בדלניות משלה (בעיקר קטלוניה והבסקים).
בינואר 2014, אמר דבן שדאלה כי היחסים הכלכליים בין המדינות הם מינימליים, ורק חברות ספרדיות מעטות נוכחות בכורדיסטן העיראקית.
באוגוסט אותה שנה, לאחר פלישת דאעש לעיראק שר החוץ של עיראק, גרסיה-מרגלו, הצהיר כי תמיכה הצבאית בכורדיסטן תהיה תמיד בתמיכת הממשלה המרכזית בבגדד.
מאוחר יותר דווח כי ספרד נמנעה מסיוע לכוחות הכורדים.
ממשלת ספרד הביעה התנגדות לקיום משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית בספטמבר 2017.
האזור האוטונומי של קטלוניה מקיים יחסים חמים עם כורדיסטן העיראקית.
לאחר משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית בספטמבר 2017, נשיא קטלוניה קרלס פוג'דמון בירך את השלטונות הכורדיים על משאל העם.
ארטור מאס, מנהיג המפלגה הדמוקרטית האירופית הקטלאנית ונשיא קטלוניה לשעבר אמר גם הוא כי הוא תומך בהצעה הכורדית לעצמאות ומחא כפיים להנהגה על "הגנת הדמוקרטיה".
שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר ביקר בקטלוניה במאי 2017 כדי לחזק את היחסים הבילטרליים בין כורדיסטן העיראקית לקטלוניה.
במהלך הביקור נפגש בכיר עם נשיא הפרלמנט הקטלוני, כרמה פורקאדל.
במהלך פגישתם, פורקדל הצהיר כי קטלוניה תומכת בזכותה של כורדיסטן להגדרה עצמית וכן הביע תודה לפשמרגה בהבסת המדינה האסלאמית ולתפקיד שמילאה כורדיסטן העיראקית בהבטחת היציבות ובאירוח מספר רב של עקורים.
יחסי כורדיסטן העיראקית–רומניה הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית ורומניה.
הקשרים בין רומניה לכורדים החלו באמצע המאה ה-20 כאשר מנהיג רומניה ניקולאה צ'אושסקו קיים פגישות עם מורדים כורדים שנלחמו במשטרו של סדאם חוסיין.
בעוד שלכורדיסטן אינה מיוצגות ברומניה, לרומניה יש משרד קונסולרי בארביל, שנפתח במהלך ביקור שר החוץ הרומני טיטוס קורלציאן בארביל ב-2012. קורלאן הצהיר כי: "רומניה מעוניינת לחזק את היחסים עם עיראק, ולקונסוליה הזו יהיה תפקיד משמעותי בחיזוק היחסים בין רומניה ועיראק וכורדיסטן העיראקית".
האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן הצהיר כי הנציגות הרומנית תחזק את הקשרים הכלכליים, המדעיים והתרבותיים בין שתי המפלגות.
באוקטובר 2013 ביקר שר החוץ הכורדי פלאח מוסטפא בכיר בבוקרשט עם משלחת עיראקית.