tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ליישוב הובא המהרי"ץ, הרב יוסף צבי דושינסקי, כדי להיות הרב הראשי וראש הישיבה.
עקב פסק הדין חל פילוג בתוך יהודי גלנטה וקמו שתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות - כל אחת עם רבנים, מוסדות וישיבה משלה ושתיהן הוכרו על ידי השלטונות.
ב-1901 הוזמן הרב פלדמן על ידי קהילת פשט לרשת את מקומו של הרב שמואל לייב בריל כרב הראשי של פשט.
בנוסף, התמנה כמורה בבית המדרש לרבנים בבודפשט ולימד שם בין השנים 1926-1921 קורס על עבודת הקודש (ליטורגיה) ועל ספרות הפסיקה הרבנית.
פלדמן כתב בעברית מספר ספרים בנושאים הלכתיים שנשארו בכתב יד.
מוכרת עבודתו בתחום התרת עגינות למקרים של אלמנות מלחמה, שפורסמה בעצומה של מלחמת העולם הראשונה בבודפשט ב-1916.
פלדמן הלך לעולמו בבודפשט בי"ג באב ה'תרפ"ז 11 באוגוסט 1927. היו לו עשרה ילדים, אחד מהם, פרופ' שאנדור פלדמן, היה נוירו-פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בהונגריה ואחר כך בעיר רוצ'סטר שבארצות הברית.
בתו שרה נישאה לרב הינקו אורבך.
מוחיטו (בספרדית: Mojito) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, המורכב מרום בהיר, קרח, ליים, נענע וסוכר חום.
לפי המתכון הרשמי, יש לערבב 6 גבעולי נענע, 20 מ"ל מיץ ליים סחוט ושתי כפיות סוכר בכוס הייבול, להוסיף מעט סודה ולמלא את הכוס בקוביות קרח.
אחר כך יש להוסיף 45 מ"ל רום לבן, לסגור עם סודה, לערבב בעדינות ולקשט בנענע ובפרוסת ליים.
מוחיטו הוא קוקטייל רום קלאסי שמקורו בקובה ובעיקר בהוואנה, שם נחשב למשקה מסורתי ופופולרי.יחד עם זאת, המקור המדויק של המוחיטו שנוי במחלוקת וקיימות גרסאות שונות לגבי היסטוריית התפתחותו.
הגרסה הרווחת טוענת כי ראשיתו במאה ה־16, כאשר סר פרנסיס דרייק, פריבטיר אנגלי, הגיע לחופי קובה.
במהלך מסעותיו, נזקקו אנשיו לתרופה למחלות כמו צפדינה ודיזנטריה.
הם רקחו משקה בשם "אל דראק" על שמו של דרייק, שכלל אגוארדיינטה, ליים, נענע וסוכר, אשר שימש להם כתרופה עממית.
במהלך השנים עבר המשקה שינויים, ובשלב מסוים הוחלפה האגוארדיינטה ברום מזוקק ומעודן יותר, תהליך שתרם להתגבשותו של המוחיטו בצורתו המודרנית.
מקור שמו של הקוקטייל מוחיטו איננו חד משמעי וקיימות מספר השערות לשוניות באשר למשמעותו.
אחת הסברות הרווחות היא שמדובר בצורת ההקטנה של המילה הספרדית mojado שפירושה רטוב, באשר למוחיטו פירושו הוא רטוב מעט, זאת בהתייחס לאופיו של המשקה ולתכולת הנוזלים שבו, בהם מי סודה, ליים וקרח כתוש.
תאוריה נוספת קושרת את השם למונח הספרדי Mojo , שהוא רוטב קובני מסורתי המבוסס על ליים, שום ושמן זית, בדמיון לרכיבים המרכיבים את הקוקטייל עצמו.
השערה שלישית ופחות פופולרית מניחה כי השם קשור למונח אפריקאי mojo, שפירושו "קסם".
בשל דמיון הצליל בין ההסברים הללו, ייתכן כי מקור השם נוצר מהשפעות לשוניות ותרבותיות שונות שהשתלבו לאורך השנים.
מוחארק היא העיר השלישית בגודלה בבחריין ושימשה, עד שנת 1923, כבירת המדינה.
העיר שוכנת על אי הנושא שם זהה – האי מוחארק, צפונית-מזרחית לבירה מנאמה שאליו היא מחוברת בשלוש סוללות נושאות גשרים.
על האי, המהווה את אחד ממחוזות המדינה, שוכן גם נמל התעופה הבינלאומי בחריין.
במוחארק שכן יישוב אנושי בתקופת דילמון, לפני כ-5,000 שנים.
היישוב הגיע לשיאו בתקופה הסלאוקית, אז שימשה מוחארק כמרכז פולחנו של "אוואל", האל הכריש, כאשר תושבי האי, שהיו תלויים בימאות ובמסחר לפרנסתם, הקימו לכבודו פסל גדול.
במאה ה-5 הייתה מוחארק למרכז נוצרי-נסטוריאני, אשר התפשטה לאורך חופו הדרומי של המפרץ הפרסי, מחוץ להישג ידם של ביזנטים.
כיום, ישנם מספר כפרים באי מוחארק הנושאים שמות המשמרים את המורשת הנוצרית של האזור.
לאחר שנכבשה על ידי הפורטוגזים ב-1521 ועל ידי הפרסים ב-1602, העניקו הבריטים את מוחארק לידי שושלת בית ח'ליפה ביחד עם כל האי בחריין בשנת 1820.
החל במאה ה-2 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 שימשה העיר כמרכז לתרבות גידול, עיבוד והסחר בפנינים.
בשנת 2012 הוכרזו אחד-עשר מבנים בעיר ושלושה אזורים בים הפתוח שמצפון לה, שבהם נישלו הפנינים, כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בשם תרבות הפנינים בבחריין.
המטה של גאלף אייר ממוקם במוחארק, והמטה של בחריין אייר היה בעבר במרכז מוחמד במוחארק.
גם מטה של Al Muntazah, רשת מרכולים הגדולה במדינה ממוקם בעיר.
מוח הביניים או הדיאנצפלון (TA: Diencephalon) הוא חלק ממערכת העצבים הממוקם במוח הקדמי, יחד עם המוח הגדול.
שמו של מוח הביניים נגזר מהמיקום שלו.
מוח הביניים כולל שלושה חלקים עיקריים:
תלמוס - התלמוס מקושר לקליפת המוח ומחבר בינה לבין אזורים תת-קורטיקליים.
הוא קולט ומעבד את מרבית המידע התחושתי והתנועתי שמגיע אל קליפת המוח.
התלמוס כולל את גרעין הברך הצדי LGN.
היפותלמוס - נמצא מתחת לתלמוס.
הוא מעורב בתהליכים הקשורים להומאוסטזיס ובשפעול של תגובות פיזיולוגיות ולוקח חלק בפעולת כמו אכילה, שתייה, רבייה ותגובות למצבי לחץ.
ההיפותלמוס שולט בבלוטת יותרת המוח שמחוברת אליו.
אפיתלמוס - מחבר בין המערכת הלימבית לאזורים נוספים במח.
כולל את ההבנולה, בלוטת האצטרובל וסיבי הולכה (Posterior commissure).
מעורב בהפרשת מלטונין ועיבוד ובקרה של רגשות ותנועות.
מוח פוזיטרוני הוא מכשיר טכנולוגי בדיוני שנוצר על ידי סופר המדע הבדיוני אייזיק אסימוב.
המוח הפוזיטרוני מתפקד כיחידת עיבוד מרכזית (CPU) לאנדרואידים ומספק להם, בדרך שלא פורטה, תודעה המדמה תודעה אנושית.
בספריו נמנע אסימוב מלפרט את תיאור המבנה הטכני של המוח הפוזיטרוני, כך שאופן מימושו המעשי נותר מעורפל.
התייחסותו היחידה לנושא המבנה היא שהמוח מורכב מסגסוגת של פלטינה ואירידיום.
מספריו של אסימוב ניתן ללמוד בעקיפין כי המוח הפוזיטרוני רגיש לחשיפה לקרינה וככל הנראה בעל זיכרון נדיף (מאחר שהרובוטים דורשים מקור כוח כדי לשמור על המוחות שלהם ב"חיים").
הסיפורים של אסימוב התמקדו יותר ב"תוכנה" של המוח - כמו "שלושת חוקי הרובוטיקה" - ולא ב"חומרה" שלו, אך נאמר שכדי לעצב מוח ללא שלושת החוקים נדרשת עבודה של שנים לעיצוב המוח מחדש.
בסיפורי הרובוטים המתרחשים על כדור הארץ ועוסקים בהתפתחותם של הרובוטים בארצות הברית משמש המוח הפוזיטרוני של אסימוב פחות כמכשיר עלילה ויותר כפריט רקע.
מוח פוזיטרוני נבנה בדרך כלל עם הטמעה אינהרנטית של שילוב שלושת חוקי הרובוטיקה, המשליכים באופן מהותי על התנהגותו של הרובוט.
דילמות התנהגות הנובעות מפוטנציאל סותר של שלושת חוקי הרובוטיקה, שנוצר בזדון או בטעות, מהווים נדבך מהותי כ"מנועי עלילה" בסיפורי הרובוטים של אסימוב.
דילמות אלו נפתרות על ידי יישום של מדע ופסיכולוגיה, יחד עם מתמטיקה.
התחום העוסק בבעיות תודעה של רובוטים ובדילמות הנוצרות בשל "התנגשות" בין שלושת החוקים נקרא רובופסיכולוגיה.
בתנאים מסוימים ומתוך מניע כלכלי או מחויב המציאות, ניתן לשנות את משקלם היחסי של שלושת החוקים המוטמעים במוח הפוזיטרוני או אף לבטל כליל כמה מהם, בעזרת שינוי באופן בנייתו של המוח ובעיצוב שונה של מסלולי זרימת הנתונים בו.
ברובוטים בעלי ערך כספי נמוך ניתן למחוק את החוק השלישי; מכיוון שערכם נמוך הם לא צריכים לשמור על עצמם מפגיעה, וגודל המוח מוקטן בכחצי.
ברובוטים שאינם צריכים לקבל פקודות מבני אדם ניתן למחוק את החוק השני, מה שמקטין את המוח, כל זאת בתנאי שהם אינם דורשים את החוק השלישי.
ברובוטים לשימוש חד פעמי, שאינם יכולים לקבל פקודות מבני אדם ואינם יכולים לפגוע בבני אדם, ניתן למחוק את החוק הראשון.
המוח הופך לכל כך פשוט עד שניתן להכניס אותו בנוחות בתוך גולגולת של חרק.
רובוטים מהסוג האחרון מקבילים למעשה לרובוטים של התעשייה העכשווית, אם כי רובוטים חיים אמיתיים כוללים חיישני ביטוח ומערכות הדואגות לביטחונו של האדם.
(צורה חלשה של החוק הראשון; הרובוט הוא כלי בטוח לשימוש, אבל אין לו "יכולת שיפוט").
האי מוחארק הוא האי השני בגודלו ובחשיבותו בבחריין (אחרי האי הראשי בחריין), בו ממוקם נמל התעופה הבינלאומי של בחריין במרחק של כשבעה קילומטרים מצפון מזרח לבירת הממלכה מנאמה, המחוברת אליו בשלוש סוללות נושאות גשרים: סוללת שייח' עיסא , גשר שייח' חמד וגשר שייח' ח'ליפה .
מבחינה מנהלית שייך האי למחוז מוחארק.
מצפון-מזרח לאי מחארק שוכנים האיים המלאכותים שבבנייה, אמוואג', המיועדים למגורים ולנופש.
הם מחוברים לאי מחארק באמצעות סוללות.
פרויקט שאפתני אחר הוא יצירת איים מלאכותיים דיאר אל-מוחארק (ديار المحرق) , מצפון לאי מחארק.
האי קרוי על שם העיר מוחארק, העיר הגדולה באי ובירתה לשעבר של בחריין.
מוּחְ'מַ֫אס הוא כפר פלסטיני בהרי בנימין המשתייך לנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית.
הוא ממוקם 8 ק"מ צפונית־מזרחית לירושלים.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2021 מנתה האוכלוסייה כ־2,500 תושבים.
הכפר משמר את שמה של העיר המקראית מכמש, המזוהה על-ידי החוקרים בחורבה בשם "ח'רבת אל-חארה אל-פוקא" השוכנת בתוך הכפר או ב"תל מרים" הסמוך.
בשנות ה-80 נחשפו בכפר ארבעה מקבצים של קברים, ובהם לפחות 70 מערות קבורה מימי הבית השני.
בכניסה לאחד המערות נמצא ציור של מנורת שבעת הקנים, לצד כתובת בכתב העברי הקדום.
תגליות נוספות מהכפר כוללות גלוסקמה ועליה חרות השם "שמעון ל[וי]" בכתב עברי.
ממצאים אלו הובילו את החוקרים למסקנה כי במכמש התגוררו משפחות כהונה יהודיות עד מרד בר-כוכבא בראשית המאה השנייה לספירה.
מוחמאס הופיעה במרשם האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 כיישוב בנפת ירושלים תחת השם "מיח'מס".
בכפר נמנו 24 משקי בית, כולם מוסלמים.
הם שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, עצי זית, עצי פרי, עיזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות, סך הכול 2,200 אקצ'ה.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר במוח'מאס בשנת 1863, וציין כי לתוך בתי הכפר החדשים שובצו אבני גזית עתיקות.
בנוסף, כתב כי ראה בכפר כ-30 בורות מים ואסמים חצובים בסלע, לצד חורבות של בניינים עתיקים.
על פי מפקד שנערך בשנת 1931 על ידי שלטונות המנדט הבריטי, במוחמ'אס הייתה אוכלוסייה של 404 תושבים, ב-80 בתים.
קרקע מהכפר הופקעה לטובת שער בנימין, לסלילת כביש 60 וכביש 457 וכן 258 דונם שהופקעו לבניית בסיס צבאי ממזרח לכפר.
מוח'תאר עלי הוא כדורגלן סעודי יליד-סומליה, המשחק באל-איתיפאק בעמדת הקשר.
מוח'תאר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של לייטון אוריינט בלונדון, ובגיל 11 הצטרף לצ'לסי.
בשנת 2016 נבחר לכדורגלן הסומלי של השנה, לאחר שזכה עם קבוצת הנוער בגביע ה-FA לנוער בפעם השלישית ברציפות ובליגת האלופות לנוער.
ב-29 בינואר 2017 הושאל לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית עד לסיום העונה.
ב-19 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לאייאקס אמסטרדם.
ב-17 ביולי 2017 חתם בקבוצה לשלוש שנים.
אף על פי שנולד בסומליה, עלי ייצג בנעוריו את אנגליה ובשנת החליט לייצג את .
ב-7 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
מוח'א היא עיר נמל השוכנת לחוף הים האדום שבתימן.
עד לעלייתן של עדן ואל-חודיידה במאה ה-19, נמל מוח'א שימש כנמל המרכזי של תימן.
העיר נתפרסמה בעיקר בשל היותה מרכז סחר עולמי בקפה מהמאה ה-15 עד המאה ה-17. על שמה נקראים המשקה מוקה, וגם זן צמח הקפה שמקורו באזור מוח'א, שטעמו דומה לקפה עם שוקולד.
הגרסה המודרנית מחקה אותו באמצעות זני קפה אחרים שמוסיפים להם קקאו.
תחת השלטון העות'מאני, מוח'א נמסרה לאימאם התימני בשנת 1636. היא שגשגה במאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18. קפה לשוקי אירופה והמזרח התיכון היה הייצוא הראשי של מוח'א מהמאה ה-15. מפעלי מסחר הוחזקו שם על ידי הבריטים, ההולנדים (1614–1738), הדנים והצרפתים.
מוחות אפלים הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2018, בבימויה של ג'ניפר יו נלסון ובתסריט מאת צ'אד הודג'.
הסרט מבוסס על הרומן הראשון בסדרת הספרים "The Darkest Minds" מאת אלכסנדרה בראקן.
בתפקידים הראשיים מככבים אמנדלה סטנברג, האריס דיקינסון, סקיילן ברוקס, מיה צ'ק, פטריק גיבסון, מנדי מור וגוונדולין כריסטי.
הסרט עוקב אחר רובי דיילי, נערה בת 16, אשר לאחר מגפה מסתורית שמחסלת את רוב ילדי ארצות הברית, מפתחת כוחות על טבעיים ונמלטת ממחנה כליאה ממשלתי.
היא מצטרפת לקבוצת צעירים בעלי כוחות דומים, במאבקם למצוא מקום בטוח בעולם שמפחד מהם.
הסרט הופק בתקציב של כ-34 מיליון דולר והכניס כ-41.1 מיליון דולר ברחבי העולם.
רובי דאלי, נערה שמגלה כי יש לה כוחות טלפתיים מסוכנים במיוחד, מסווגת בטעות כ"ירוקה" בעלי אינטלקט גבוה אך לא מסוכנים לאחר שהיא מהפנטת רופא כדי להסתיר את יכולותיה האמיתיות (היא למעשה "כתומה", הקבוצה המסוכנת ביותר).
לאחר שש שנים במחנה, היא נחשפת ומוברחת משם על ידי ד"ר קייט מה"ליגה", ארגון מחתרתי שמתנגד לממשלה.
רובי בורחת מהליגה ומצטרפת לשלושה ילדים נוספים בעלי כוחות: ליאם, צ'ארלס וזו.
יחד הם יוצאים למסע לאתר את "איסט ריבר" מקלט סודי לילדים בעלי כוחות.
ב"איסט ריבר" הם מגלים שהמקום מנוהל על ידי "הילד החמקמק" קלאנסי גריי, בנו של נשיא המדינה.
קלאנסי, גם הוא כתום, מנסה לרתום את רובי לטובתו, אך מתברר שהוא משתף פעולה עם הממשלה ומתכנן לשלוט בילדים.
לאחר שהוא מנסה לפגוע ברובי, היא בורחת עם חבריה.
בסיום, הם מתמודדים עם מתקפה של כוחות הממשלה, המחנה נשרף, צ'ארלס נפצע ורובי נאלצת לזמן את הליגה.
היא מקריבה את אהבתה לליאם ומוחקת את עצמה מזיכרונו כדי שימשיך בחייו.
הסרט מסתיים כשצ'ארלס מטופל בבית חולים, ליאם נמלט, ורובי מצטרפת רשמית לליגה כדי להילחם למען הילדים.
אמנדלה סטנברג רובי דיילי: נערה בת 16 עם כוחות טלפתיים נדירים.
האריס דיקינסון ליאם סטיוארט: מנהיג קבוצת הנמלטים ובעל כוחות טלקינטיים.
סקיילן ברוקס צ'ארלס 'צ'אבס' מריוות'ר: חבר בקבוצה עם יכולות טכנולוגיות.
מיה צ'ק סוזומה: ילדה שקטה עם יכולת שליטה בחשמל.
פטריק גיבסון קלנסי גריי: נער כריזמטי עם כוחות טלפתיים, בנו של נשיא ארצות הברית.
מנדי מור קייט קונור: רופאה שמסייעת לילדים להימלט מהשלטון.
גוונדולין כריסטי ליידי ג'יין: ציידת ראשים המרדפת אחרי ילדים עם כוחות.
הסרט "מוחות אפלים" קיבל ביקורות שליליות ברובן.
רוג'ר איברט כתב כי "הסרט מתחיל בהבטחה אך לא מצליח לממש אותה, עם עלילה שמרגישה שטחית ואינה מעמיקה בחוויות הילדים בעולם חסר אמון".
בביקורת ב-לוס אנג'לס טיימס נכתב: "אמנדלה סטנברג מובילה את הסרט, אך העלילה מרגישה כמו שילוב של קלישאות מז'אנר הדיסטופיה לנוער".
בהגרדיאן ציינו כי "למרות צוות שחקנים חזק, הסרט נופל לקלישאות של ז'אנר הדיסטופיה ואינו מצליח לחדש".
מוח'תאר אולד דאדה היה נשיאה הראשון של מאוריטניה מקבלת עצמאותה ב-1960 ועד הדחתו בהפיכה צבאית ב-1978.
נולד בבוטימיליט שבדרום-מערב מאוריטניה, אז חלק מאפריקה המערבית הצרפתית.
לאחר שלמד לימודי אסלאם, החל לעבוד בממשל הצרפתי המקומי כמתורגמן.
לאחר מכן למד משפטים בפריז והיה למאוריטני הראשון בעל תואר אקדמי.
ב-1955 התקבל ללשכת עורכי הדין בדקר (בירת סנגל).
עם שובו לארצו נבחר ליו"ר מועצת מפלגת האיחוד הפרוגרסיבי המאוריטני (Union Progressiste Mauritanienne, UPM).
תחת הנהגתו של דאדה, שהציג ממשל יציב ומאוזן, קיבלה מאוריטניה את עצמאותה מצרפת בנובמבר 1960. באוגוסט 1961 אושררה משרתו כנשיא בבחירות שנערכו במדינה.
בדצמבר איחד את כל ארבע המפלגות למפלגה יחידה – מפלגת העם (PPM – Parti du Peuple Mauritanien ; حزب الشعب الموريتاني חזב אלשעב) וכונן משטר חד-מפלגתי בפועל.
ב-1971 נבחר דאדה ליו"ר ארגון אחדות אפריקה.
מלחמות מאוריטניה, החלשה ממילא, באזור החלישו אותה כלכלית ואף שברו את האחדות בין הקבוצות האתניות במדינה, כאשר שבטים אפריקאים סירבו להילחם במה שתפסו כסכסוך פנים-ערבי ושבטים אחרים העדיפו להצטרף לחזית פוליסריו ולסייע למחתרת נגד הממשלה.
ב-18 במרץ 1981 פיקד מקום מושבו בצרפת על הפיכת-נגד במאוריטניה.
ב-17 ביולי 2001 הוענקה לדאדה חנינה והוא הוזמן לשוב למאוריטניה.
אולם באותה עת היה כבר חולה ואושפז בבית חולים בפריז, שם נפטר ב-14 באוקטובר 2003. גופתו הוטסה למאוריטניה, שם נקבר.
מוח האדם או מוח אנושי הוא איבר המוח במין אדם.
בדומה לבעלי חיים רבים אחרים, המוח הוא האיבר המרכזי של מערכת העצבים האנושית, ועם חוט השדרה, מהווה את מערכת העצבים המרכזית.
הוא מורכב מהמוח הגדול, גזע המוח והמוח הקטן.
המוח שולט ברוב פעילויות הגוף, מעבד, משלב ומתאם את המידע שהוא מקבל ממערכת העצבים החושית.
המוח משלב את ההוראות הנשלחות לשאר הגוף.
המוח כלול ומוגן על ידי גולגולת הראש.
המוח האנושי הבוגר שוקל בממוצע כ-1.2–1.4 ק"ג שהם כ-2% ממשקל הגוף הכולל, עם נפח ממוצע של כ-1,260 סמ"ק בגברים ו-1,130 סמ"ק בנשים.
קיימת שונות משמעותית במשקל ובנפח המוח בין אנשים שונים כאשר טווח ההתייחסות הסטנדרטי לגברים הוא 1,180–1,620 גרם ולנשים 1,030–1,400 גרם.
אחד המאפיינים הפיזיים יוצא הדופן של סוג האדם הוא היחס החריג בין משקל הגוף לנפח המוח.
בעלי חיים כולל יונקים ועופות הדומים לאדם במשקלם מתאפיינים במוח קטן הרבה יותר, של פחות מ-500 סמ"ק בהשוואה ל-1,300 סמ"ק בממוצע לזכר אנושי בוגר.
באבולוציה של האדם, התקיים תהליך של גידול בנפח המוח שבא יחד עם התפתחות האינטליגנציה האנושית.
להתפתחות זו באבולוציה של האדם, של הגידול בנפח המוח ממעט יותר מ-400 סמ"ק ללמעלה מ-1,300, יש מחיר משמעותי: המוח העצום בגודלו צורך משאבים הרבה מעבר למשקלו.
כ-20% מתצרוכת החמצן של האדם מופנית למוח, למרות שהוא מהווה רק כ-2% ממשקל הגוף.
בנוסף, הגודל הפיזי החריג של המוח מהווה בעיה קשה בעת הלידה, ונשים מוּעדות לסיבוכי לידה קטלניים הרבה מעבר ליונקים אחרים – דבר זה מסכן הן את האם והן את התינוק ומהווה חסרון אבולוציוני.
התפתחות כה חריגה וכה יקרה מחייבת מניע אבולוציוני חזק, ולכן קיימים מחקרים המנסים להסביר מדוע חל גידול בנפח המוח ומה המגבלות המאזנות את גודל המוח.
המוח האנושי מורכב משלושה מבנים עיקריים: המוח הגדול, התופס את מרבית נפח הגולגולת, גזע המוח, הנמצא בחלק התחתון של המוח ומקושר לחוט השדרה, והמוח הקטן (צרבלום), היושב מאחורי גזע המוח ומתחת למוח הגדול.
חתך אורכי חוצה את המוח הגדול במרכזו ומחלק אותו לשתי המיספרות, הימנית והשמאלית.
אחראי על הפעלה של המערכת האוטונומית.
הטגמנטום מכיל מספר גרעינים ואזורים הממלאים פונקציות שונות, בהם החומר השחור.
המוח, בדומה לרוב האיברים הפנימיים האחרים, או לחלקי פנים, יכול לשמש כמזון.
המוח המשמש כאוכל נלקח מבעלי חיים רבים, ביניהם חזירים, סנאים, ארנבים, סוסים, בקר, קופים, תרנגולות, דגים, כבשים ועזים.
בתרבויות רבות סוגים שונים של מוח נחשבים למעדן.
מוחם של בעלי החיים משמש רבות במטבח הצרפתי, במנות כגון "cervelle de veau" ו-"tête de veau".
מנה הנקראת מגז היא פופולרית בפקיסטן, בנגלדש, בחלקים מהודו ובמדינות שאליהן היגרו אנשים מתת היבשת ההודית.
במטבח הטורקי, המוח יכול להיות מטוגן, אפוי או נצרך כסלט.
במטבח הסיני המוח הוא מעדן במטבח צ'ונגצ'ינג או סצ'ואן, ולעיתים קרובות הוא מבושל בסיר חם חריף או במנגל.
בחלק הדרומי של סין, מוח החזיר משמש ל"טיאנמה ז'ונאו טאנג".
בדרום הודו קארי או טיגון מוח עיזים הוא מעדן.
מעדנים דומים מרחבי העולם כוללים את "טאקו דה ססוס" המקסיקני.
שבט אנייאנג מקמרון הנהיג מסורת שבה ראש שבט חדש יצרוך את מוחו של גורילה שנצוד, בעוד שבכיר אחר של השבט יאכל את הלב.
התמחות המטבח האינדונזי במטבח מינאנגקבאו כוללת גם מנה המורכבת ממוח בקר ברוטב חלב קוקוס בשם גולאי בנאק (קארי מוח בקר).
במטבח הקובני, "מטוגני מוח" מיוצרים על ידי ציפוי נתחי מוח בפירורי לחם ולאחר מכן טיגון.
בעמק נהר אוהיו כריכי המוח המטוגנים פופולריים במיוחד באזור אוונסוויל, אינדיאנה.
DHA, חומצת שומן חשובה מסוג אומגה 3, נמצאת מרוכזת במוח היונקים.
לדוגמה, על פי נתוני תזונה, 85 גרם של מוח בקר מבושל מכיל 727 מ"ג DHA.
לשם השוואה, מכון הבריאות האמריקני קבע שילדים קטנים צריכים לפחות 150 מ"ג DHA ליום, ונשים בהריון ומניקות צריכות לפחות 300 מ"ג DHA.
הרכב המוח הוא כ-12% שומנים, רובם ממוקמים במיאלין (שהוא בעצמו 70–80% שומן).
יחסי חומצת שומן ספציפיים יהיו תלויים בחלקם בתזונה של בעל החיים ממנו הוא נלקח.
לדוגמה, מנה אחת של 140 גרם של "מוח חזיר ברוטב חלב" יכולה להכיל 3500 מ"ג כולסטרול (1170% מה-USRDA).
הפריון הוא חלבון שהתקפל באופן בעייתי ואשר ביכולתו להדביק ולהוביל להתקפלות בעייתית של חלבונים אחרים.
אופן ההדבקה של הפריון אינו מובן היטב והוא שונה מזה הידוע לגבי חיידקים או נגיפים.
שלא כחיידקים וכנגיפים, הפריון עמיד לחיטוי או לחימום.
המבנה המקופל שלו יציב ואינו ניתן להשמדה בקלות.
צריכת חלקי מוח קושרה למחלות שמקורן פריונים.
צריכת מוח בקר נקשרה להתפרצויות של מחלת קרויצפלד-יעקב בבני אדם, מה שהוביל להתקנת תקנות נוקשות לגבי אילו חלקי בקר ניתן למכור למאכל אדם במדינות רבות.
מחלת פריון נוספת בשם קורו נקשרה לטקס הלוויה בקרב אנשי שבט הפורה של פפואה גינאה החדשה, שבה קרובים למתים יאכלו את מוחו של המנוח כמחווה המבטאת את הישארות הנפש.
מוח של רוצח הוא ספר שנכתב על ידי מיכאל "מייק" עומר ויצא לאור לראשונה בשנת 2018 באנגלית.
הוא תורגם לעברית על ידי שאול לוין ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-דביר.
הספר הוא ספר מתח דרמה המספר על זואי בנטלי, פסיכולוגית פורנזית בת 33 אשר עבדה במשך עשור בבוסטון כיועצת לאף בי איי.
בספר זה זואי מקבלת משימה חדשה: לעזור לסוכן אף בי איי באיתור של רוצח סדרתי בשיקגו.
הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של אמזון והניו יורק טיימס.
הספר מהווה חלק ראשון בטרילוגיה שכוללת גם את "באפלה" (In the Darkness) ו"סמיך מדם" (Thicker Than Blood), שטרם תורגמו לעברית.
הספר עוסק בזואי, פסיכולוגית פורנזית בת 33, עובדת באף בי איי ועוזרת לפתור תעלומות רצח שונות.
כל פרק הוא מנקודת מבט של דמות חשובה בספר, חלק מהפרקים הם הזכרונות של זואי משנת 1997. הספר מתחיל מנקודת מבטו של הרוצח הלא הידוע משנת 2016. הוא רוצח סדרתי בשיקגו שרוצח רק נשים (בעיקר פרוצות), הוא מתעלל בהן מינית לאחר המוות, ואז חונט אותן.
זואי מצטרפת לחקירה בשיקגו בשביל לעזור לבלש אף בי איי טייטום גריי לפתור תעלומה של רוצח סדרתי.
לרוצח ניתן הכינוי "הקברן החונק" וזואי אינה אוהבת את הכינוי הזה.
בשנת 1997 זואי הייתה נערה בת 14 שגרה בעיירה קטנה בשם מיינארד עם אחותה הקטנה בת ה-9. בשנה זו קרו 3 מקרי רצח בעיירה על ידי הרוצח הסדרתי שכונה "הרוצח ממיינארד".
אנשי העיירה היו מבוהלים ביותר, והמשטרה ניסתה למצוא את הרוצח בכל דרך.
מכיוון שאנשי המשטרה לא הצליחו למצוא את הרוצח הם הפילו את האשמה על נער חף מפשע שתלה את עצמו בתא המעצר.
זואי חשדה שהרוצח הוא השכן שלה רוד גלובר שמבוגר ממנה בעשור.
עד אותה שנה היא חשבה שהוא בחור נחמד ומצחיק, אך משהתעוררו חשדותיה החלה לחקור וללמוד על התנהגות פסיכופתית, ונוכחה לדעת שהוא מתאים לדברים שהיא קראה.
זואי החליטה לפרוץ לבית של גלובר בעזרת מפתח החירום שהוא השאיר להוריה.
בביתו היא מצאה עניבות אפורות ומשנזכרה שהמשטרה אמרה שכל הקורבנות נחנקו על ידי עניבות אפורות, נבהלה וברחה.
היא סיפרה למשטרה על ממצאיה אך המשטרה לא האמינה לה.
מאז אותו יום זואי קיבלה מגלובר מעטפות חומות שבתוכן עניבות אפורות.
התיק נסגר ומאז לא ראו עוד בעיירה את רוד גלובר.
זואי עברה לשיקגו ב־2016 והתחילה לחקור את המקרה עם טייטום גריי, היה עליה למצוא את החשוד העיקרי בלי רשימת חשודים.
לאט לאט השניים מבינים שלרוצח יש דפוס פעולה מובהק, הוא מתעלל מינית בנשים שהוא רוצח, חונט אותן ואז שם את הגופות במקומות ציבוריים.
זואי וטייטום קיבלו רעיונות לפרופיל של הרוצח והגיעו למסקנה שמדובר בגבר בשנות ה-30 לחייו, הם מתחילים לצמצם את מספר החשודים, ואז מקבלים שיחה ממכשיר לא מזוהה ממישהי בשם לילי שהרוצח חטף אותה.
הרוצח חשב שהיא תתאהב בו ושהם ייצרו יחד חיים טובים אבל הדבר לא קרה.
כשהרוצח יצא לרגע, לילי למרות שהייתה קשורה והפה שלה היה אטום הצליחה לחייג למשטרה, טייטום וזואי הצליחו להבין היכן היא נמצאת אבל השיחה התנתקה.
הרוצח גילה שהיא דיברה עם המשטרה ושיסף את גרונה.
הוא לא הספיק לחנוט אותה, כשהוא שמע קולות של סירנה הוא ברח והשוטרים לא הצליחו לתפוס אותו.
באותו הזמן השוטרים תיחקרו אנשים שהיו קרובים לקורבנות שנרצחו, והבינו שלרוצח הייתה היכרות מוקדמת עם הקורבנות, כך הוא ידע שהן גרות לבד ורצח אותן בבתיהן.
בשלב מסוים זואי החלה לחקור מקרי רצח דומים שקרו מספר שנים לפני כן, וגילתה שהיו מקרי רצח בעלי דפוס דומה ב־2008, וגם ב־1997. זואי סבורה שרוד גלובר הוא הרוצח מ 1997 ,2008 ומ־2016. היא חוקרת קצת יותר לעומק ואומרת זאת לטייטום אך הוא אינו משתכנע.
זואי הלכה לבדה למקום הרצח של אחת הקורבנות, וכאשר הגיעה לשם הבחינה ברוד גלובר, היא זיהתה אותו, נבהלה, והתחילה לברוח.
גלובר אמר לה שהוא הרוצח מ־2008. הוא רדף אחריה ותפס אותה, הוא חנק אותה עם עניבה אפורה ושחרר מעט כדי שהיא תוכל לנשום.
הוא התחיל להוריד לה את הבגדים אז היא תקפה אותו, הם תקפו אחד את השנייה ולבסוף היא שברה לו את האף וחתכה לו את הירך והוא ברח.
זואי הגיעה לבית החולים על ידי נהג מונית שראה אותה ושם היא סיפרה לטייטום ולמרטינז (מפקח המשימה) שהיא חושדת ברוד גלובר.
מרטינז וטייטום חוקרים זאת והם מוכיחים לה שהרוצח אינו רוד גלובר.
לאחר שבוע המקום התחיל להסריח והשכנים התקשרו, המשטרה הגיעה ומצאה את הגופה.
זואי וטייטום חשבו שקליפורד (אחד הבנים של האמא) הוא הרוצח.
קליפורד היה בעלה של אחת הקורבנות, הם תחקרו אותו והבינו מהתחקור שאחיו ג'פרי הוא הרוצח האמיתי, ושהוא נמצא בפעולת חטיפה של אם חד הורית ושני ילדיה הקטנים.
ג'פרי היה שרברב וכך הוא הכיר את כל הקורבנות.
טייטום וזואי הזעיקו את המשטרה ונסעו לבית של המשפחה החטופה.
הם ראו מהחלון שבני המשפחה קשורים.
טייטום החליט לעלות למעלה ולנסות לעכב את הרוצח עד שהמשטרה תגיע, הרוצח תפס אותו ואיים עליו, זואי נכנסה ושמה את האקדח שטייטום הביא לה בתחתוניה.
היא ניסתה לפתות את הרוצח בשביל למשוך את הזמן, היא התפשטה כמעט לגמרי בשביל שהוא יאמין לה, ואז אמרה לרוצח שלטייטום יש אזיקים ושהוא יכול לשים לה אותם והיא לא תתנגד שהוא ייקח אותה ושהם יבלו את שאר חייהם יחד.
ג'פרי הסכים וטייטום, אשר ראה שיש לזואי אקדח, שם לה את האזיקים ובשנייה שהוא לקח את האקדח זואי התכופפה והוא ירה בג'פרי 3 פעמים.
המשטרה הגיעה, ג'פרי עוד היה חי והיא לקחה אותו לבית החולים לפני ששמו אותו בכלא, והצילו את המשפחה.
עיתונאים כתבו על מעשיה של זואי והיא התפרסמה מאוד, הם גם הכירו את אחותה הקטנה כי הייתה דומה לה.
כאשר אחותה של זואי, אנדריאה, חזרה הביתה היא סיפרה לזואי שאיש ברחוב ביקש לעשות איתה צילום סלפי והיא הסכימה.
בסוף הספר הגיעה לזואי מעטפה חומה עם עניבה אפורה מגלובר, אבל בשונה מכל שאר המעטפות הייתה במעטפה הזאת גם תמונת סלפי של אחותה וגלובר.
זואי בנטלי - הדמות הראשית, פסיכולוגית פורנזית באף בי איי.
טייטום גריי - סוכן אף בי איי, דמות משנית, השותף של זואי.
רוד גלובר - ה"אויב" של זואי, הדמות המאיימת מילדותה של זואי אשר רודף אותה כל הסיפור, דמות משנית עגולה.
מרטינז - מפקח כוח המשימה בשיקגו, דמות משנית.
קליפורד סורנסון - אחיו של "הקברן החונק" וארוסה של אחת מקורבנותיו.
ג'פרי אלסטון - הרוצח הסדרתי "הקברן החונק", דמות משנית.
אנדריאה בנטלי - אחותה הקטנה של זואי בנטלי, עוזרת לה להתמודד עם הכל, דמות משנית.
כריסטין מנוסקו - מנהלת בכירה באף בי איי, דמות משנית.
לורה סאמר - האישה האחרונה שתקף "הקברן החונק", אם חד הורית לשני ילדים, בת ובן, שרדה לאחר התערבותם ועזרתם של זואי וטייטום.
לילי ראמוס - הקורבן האחרון של "הקברן החונק", נרצחה מיד לאחר שהתקשרה למשטרה לדווח על חטיפתה.
דוקטור ברנסטין - פרופילאי "מנוסה" אשר אפילו ימציא תאוריות בשביל התקשורת.
הת'ר - חברתה הטובה של זואי מגיל 14, הייתה מעדכנת אותה ומספרת לה את כל העדכונים שהוריה לא היו מוכנים לומר לה.
הספר מדורג ב־4.7 כוכבים מתוך 5 והוא זכה לביקורות חיוביות רבות.
הביקורות מספרות על המתח שעובר על הקוראים ועל העברת הסיפור דרך נקודת מבטה של כל דמות בספר מה שגורם לקוראים להתחבר לדמויות ולסיפור.
הספר הגיע לרשימת רבי המכר של אמזון ושל ניו יורק פוסט.
הספר פורסם לראשונה באנגלית ותורגם לעברית על ידי שאול לוין.
הספר עובד לסדרת טלוויזיה רוסית באותו שם, העלילה הועתקה למוסקבה וסנקט פטרבורג.
והגיבורה היא חוקרת בוועדת החקירות של רוסיה.
מוח'תאר סידי אל-חסן הוא כדורגלן מאוריטני המשחק בעמדת הקשר.
חסן, נולד בערפאת שנמצאת בפרברי נואקשוט הבירה.
חסן התחיל לשחק כדורגל במועדון הכדורגל המקומי קונקורדה וכבר בגיל 15 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בשנת השתתף בטורניר כדורגל מקומי שנערך בעיר ולנסיה, בו הרשים את ראשי הקבוצות של העיר ולבסוף הצטרף ללבאנטה, אליה הצטרף עם חברו לקבוצה עלי עבייד.
ב-14 בינואר 2016 חסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים בהפסד 3-1 ליוסטנסה.
ב-6 בנובמבר של אותה שנה, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה נגד אותה יריבה.
ב-28 בנובמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ז'ירונה במסגרת גביע המלך הספרדי.
3 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 0-0 נגד מאלגה.
ב-24 ביולי 2018 הצטרף לקבוצת המילואים של ריאל ואיאדוליד מהליגה השלישית.
ב-23 באפריל 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד ז'ירונה.
ב-31 בינואר 2020 הושאל לדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה.
ב-16 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד פואנלבראדה.
בסיום העונה, האריך את חוזהו בקבוצה בעונה נוספת.
ב-30 בינואר 2022 שוחרר מוואיאדוליד.
ב-15 באפריל חתם בנואדיבו מליגת העל המאוריטנית וכעבור 4 חודשים חזר לקדנציה שנייה בדפורטיבו לוגו.
ב-2 במרץ 2013, חסן ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת מאוריטניה בתיקו 0-0 נגד , כאשר טרם מלאו לו 16 שנים.
ב-5 בינואר 2014, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד .
במאי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019. ב-24 ביוני הבקיע בפנדל בניצחון 1-4 נגד , שהיה גם השער הראשון של נבחרתו אי פעם בגביע אפריקה לאומות.
מוח בורח הוא סרט הנפשה קומדיה-אימה קצר אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1995 והופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
הסרט, בו מככבים מיקי מאוס ומיני מאוס, מתמקד במיקי שמנסה להרוויח כסף כדי לשלם עבור מתנת יום השנה למיני.
הוא ניגש לתפקיד עוזר מעבדה עבור ד"ר פרנקנולי אבל מגלה שהוא מחפש תורם שיחליף מוחות עם המפלצת שיצר.
הסרט הונפש על ידי האנימטור אנדראס דג'ה ושוחרר לראשונה ב-1995 מצורף להקרנות הקולנועיות בצפון אמריקה של הסרט "ילד בחצר המלך ארתור", ב-1996 צורף להקרנות הקולנועיות הבינלאומיות של "גופי: הסרט" ובשנת 1999 צורף להקרנות הקולנועיות באוסטרליה של "צעצוע של סיפור 2".
זה היה הסרט הקצר המצויר האחרון של "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים עד "השג לך סוס!" משנת 2013.
למרות שזכה לביקורות מעורבת מהקהל, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-68, והפסיד לסרט "הרפתקה מצמררת" של וואלאס וגרומיט.
מחוות מאוחרות יותר לסרט זה בוצעו במדיה הקשורה לדיסני כמו משחק הווידאו מ-2012 "Kingdom Hearts 3D: Dream Drop Distance" מסדרת "Kingdom Hearts".
בערב חשוך וסוער, מיני חוזרת הביתה ומוצאת את מיקי משחק במשחק ווידאו של שלגיה ושבעת הגמדים ומתרגזת על כך שמיקי שכח שהלילה הוא יום השנה לדייט הראשון שלהם.
מיקי מוצא רעיון ברגע האחרון, לקחת אותה למיני גולף, ומראה לה מודעה בעיתון על זה, אבל היא שמה לב בכלל למודעה אחרת לטיול להוואי, שעולה 999.99 דולר, וחושבת שזו המתנה אליה התכוון מיקי.
מיקי מתלבט איך הוא יכול להרוויח מספיק כסף לטיול כשפלוטו מראה לו בעיתון מודעת דרושים לעבודה אצל מדען מטורף בשם ד"ר פרנקנולי ליום של "עבודה חסרת שכל" שתשלם בדיוק את סכום הכסף שמיקי צריך.
בהגיעו לביתו של ד"ר פרנקנולי דמוי הפרימטים, הרצפה תחת מיקי נשמטת והוא נופל היישר למעבדה של פרנקנולי, הדוקטור חושף תוכניתו להחליף את מוחו של מיקי עם זה של המפלצת העצומה שלו, ג'וליוס.
הניסוי גורם לפיצוץ שהורג את פרנקנולי, אך העברת המוח הושלמה בהצלחה, כאשר מוחו של מיקי נמצא בגופו הענק של ג'וליוס וג'וליוס בגופו של מיקי.
ג'וליוס המעורפל והמשוגע מוצא את הארנק של מיקי ומבחין בתמונה של מיני, שמיד הוא נפעם ומתרשם ממנה.
הוא בורח מהמעבדה ומוצא את מיני בזמן שהיא עושה קניות לבגדי ים, מיני מיד טועה בחושבה שג'וליוס הוא מיקי.
מיקי מגיע (בגופו של ג'וליוס) כדי להציל את מיני, אך מיני מבועתת מהמראה שלו וזועקת לעזרה, עד שמיקי משכנע אותה שזה אכן הוא ומניח אותה על ראש גורד שחקים.
ג'וליוס ממשיך לרדוף אחרי מיני, מה שמוביל לקרב בין מיקי וג'וליוס שבמהלכו הם נוחתים על קווי טלפון ומתחשמלים, מעבירים את מוחותיהם בחזרה לגופם המקורי.
מיקי ממשיך להילחם בג'וליוס, כששניהם מגיעים לראש הבניין, שם מיקי מצליח לחלץ את מיני וכן לקשור את ג'וליוס בחבל.
מיקי משתמש בשלט חוצות ענק, שמפרסם חופשה להוואי, כדי לתלות את ג'וליוס מראש הבניין ומעל רחובות העיר, כאשר הענק מתנודד מעלה ומטה כמו יו-יו.
לבסוף, מיקי ומיני נוסעים יחד להוואי על סירה מתנפחת שנמשכת על ידי ג'וליוס כשהוא שוחה לכיוון התמונה של מיני בארנקו של מיקי, המחוברת לחכה.
מיקי מאוס – ויין אלווין
מיני מאוס – ראסי טיילור
ד"ר פרנקנולי – קלסי גראמר
לאחר שחגגה את יום השנה ה-60 של מיקי מאוס בשנת 1988, דיסני חיפשה פרויקטים מונפשים חדשים עם הדמות.
הבמאי הסרט כריס ביילי ציין כי "אם היית במאי או חלק ממחלקת הפיתוח, אם היית בין משימות, התבקשת לפתח סרטים קצרים של מיקי", למרות שרק "בן המלך והעני" (1990) היה בהפקה לפני הפרויקט שלו.
ג'ים בייהולד הוקצה ליצירת ה-Layout, איאן גודינג שימש כמנהל אמנותי, ואנדראס דג'ה, שהנפיש את סקאר ב"מלך האריות" (1994), פיתח את הגרסה המפלצתית של מיקי שנשלט על ידי ג'וליוס על סמך הסקיצות של ביילי.
Disney Animation France (אולפן הנפשה של דיסני הממוקם בפריז, צרפת), שבדיוק סיים את "גופי: הסרט" (1995), קיבל את עבודת ההנפשה.
בזמן שהצוות היה בצרפת, קצנברג עזב את דיסני, מה שהשאיר את ביילי ללא אחד מהמנהלים שהכי תמכו ברעיונותיו.
בעוד שלסרט, שהושלם ברובו, נעשתה הקרנה ראשונה מוצלחת בפני המנהלים, שומאכר ושניידר המשיכו לבקש שינויים רבים כמו חתיכת סצנות ודרישה להנפשה חדשה לדמויות.
אלה כללו אי הסכמה למיקי המפלצתי לרייר, לעשות את ההתחשמלות של מיקי לקריקטוריסטית יותר ולהחליף את קטע הסיום בו ג'וליוס רודף אחרי דמות עשויה מכריות הזהה למיני לזה שהוא ימשיך לרדוף אחרי תמונת הארנק.
תחילתו של הסרט מציג את מיקי משחק גרסה סאטירית של משחקי לחימה כמו הסדרות "מורטל קומבט" ו"סטריט פייטר", כאשר שטיא והמלכה הרעה (בתחפושת הזקנה) מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" נלחמים זה בזה.
העלילה הכללית של הסרט מתייחסת לרומן של מרי שלי "פרנקנשטיין", כאשר דמויותיהם של ד"ר פרנקנולי וג'וליוס הושפעו רבות מוויקטור פרנקנשטיין והמפלצת של פרנקנשטיין.
השם המרוכב "פרנקנולי" מגיע מפרנק תומאס ואולי ג'ונסטון, אותם אנימטורים הם שניים מ"תשעת הזקנים" המפורסמים של דיסני.
הארנק של מיקי מכיל תמונה שלו מפליג בספינה מהסרט "ספינת הקיטור וילי" (1928).
מיקי גם שורק מוזיקה מ"ספינת הקיטור וילי" לפני שהוא נכנס למעבדה.
הארנק כולל גם כרטיס ספרייה מ'ספריית מחוז גילארד' הבדיונית, זו התייחסות לשחקן/במאי/מפיק/סופר סטיוארט גילארד.
שיר הנושא מ"ספינת הקיטור וילי" מושמע גם בכתוביות הסיום.
לסרט האימה המכונן של האחים וורנר, "מגרש השדים" משנת 1973, נעשתה מחווה בשוט בו מיקי מגיע לראשונה למעבדה של פרנקנולי, סצנה זו זהה לסצנת הגעתו של האב לנקסטר מרין לביתה של רייגן מקניל.
זאזו מ"מלך האריות" עורך שתי הופעות קמאו קצרות, פעם אחת כשמיקי נשאב למטה למעבדה ושוב כאשר ג'וליוס שואג על מיקי.
אחד מחפציו של מיקי שנראים כאשר הוא נשאב לתוך המעבדה הוא פתק ורוד עם ראשי התיבות "JK" עליו.
זוהי התייחסות ליו"ר דיסני לשעבר, ג'פרי קצנברג, שפוטר מהחברה בשנה הקודמת והמשיך להקים את האולפן המתחרה דרימוורקס יחד עם סטיבן ספילברג ודייוויד גפן.
במונחים של ביקורת כללית, האופי המפחיד של עלילת הסרט הביא לביקורת שלילית מצד כמה מעריצי דיסני בשל הניגוד לטון הקליל של הסרטים המצוירים של מיקי מאוס.
אנדי מוני, אז יו"ר יחידת מוצרי הצריכה של דיסני, ציין בלוס אנג'לס טיימס בשנת 2003 כי "עצם העובדה שמיקי היה אחוז דיבוק הייתה מאוד מטרידה" עבור קהלים מסוימים, אם כי הדמות "מתגברת על זה".
הסרט הוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן בשנת 1996. הוא שוחרר לראשונה בצפון אמריקה ב-11 באוגוסט 1995, עם הסרט "ילד בחצר המלך ארתור", ולאחר מכן ב-12 בספטמבר 1996, עם "הגיבן מנוטרדאם" באוסטרליה וב-18 באוקטובר 1996, מצורף ל"גופי: הסרט" בבריטניה.
הסרט היה אמור לצאת מחדש יחד עם "101 כלבים דלמטיים", שנשלח לבתי הקולנוע עם הסרט מצורף אליו ב-1996, אך דיסני ביקשו מבעלי בתי הקולנוע לחתוך את הסרט הקצר מכל הדפסי הסרט ולהחליף אותו בקדימונים לסרטי דיסני שהיו צפויים לצאת אז, כולל "הרקולס" ו"הג'ונגל מת מצחוק".
ביולי 1997, דיסני צירפה אותו ל"הג'ונגל מת מצחוק".
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-68, אך בסופו של דבר הפסיד לסרט "הרפתקה מצמררת" בכיכובם של וואלאס וגרומיט.
מוזש סַקֶיי או סֵייקֶיי (בהונגרית: Székely Mózes, ברומנית: Moise Secuiul, "מויסה סקויול" – כלומר "מויסה הסקלר", מאוחר יותר נוסף לו גם תואר "שימנפאלווי" ,בערך 1553 – 17 ביולי 1603) היה איש צבא סקלרי מטרנסילבניה, שכיהן זמן קצר (בין 15 באפריל ל-17 ביולי 1603) כנסיך טרנסילבניה.
הוא היה הסקלר היחיד והאוניטריאני השני (אחרי יאנוש ז'יגמונד) שכיהן כנסיך טרנסילבניה.
לפי אישטוואן סמושקזי, ההיסטוריון ההונגרי המוערך ביותר של התקופה, מוזש סקיי נולד בסביבות שנת 1553 במשפחת סקלרים בעיר סקייודווארהיי בחבל הסקלרים שבטרנסילבניה.
האב, יאנוש סקיי ליטראטי היה נוטריון וניהל אחרי 1568 את ענף המלח תחת שלטונו של הנסיך יאנוש ז'יגמונד זאפויה.
בהייררכיה של הסקלרים הוא החזיק במעמד של פרימיפילוס "primipilus" או בהונגרית lófő (בתרגום חופשי "בעל סוס").
למוזש היו שלושה אחים: אישטוואן, יאנוש ופטר.
הנסיך־מלך יאנוש ז'יגמונד שלט בשטחים המזרחיים של ממלכת הונגריה כולל טרנסילבניה ונודע גם כמלך "יאנוש השני", המלך ההונגרי האחרון של הונגריה, בן חסות לאימפריה העות'מאנית.
לפי סמושקזי, מוזש עסק בסחר במלח בצעירותו.
אחרי שבסוף שנות ה־1560 המיר יאנוש ז'יגמונד את דתו לנצרות אוניטריאנית, יאנוש סקיי ומשפחתו נמנה עם האצילים הסקלרים הרבים שאימצו גם הם דת זו, המבוססת על שלילת השילוש הקדוש.
(כפי שמופיע במטבעות שהנפיק כנסיך טרנסילבניה)
בעקבות אביו היה מוזש סקיי לקפטן מלכותי של ה"כיסא אודוורהיי" ולשופט ראשי מלכותי.
הוא הצטיין בכישוריו הצבאיים והפך לאחד ממפקדיו של ווייבוד טרנסילבניה, אישטוואן באטורי שנבחר בתפקיד זה ב-25 במאי 1571 אחרי מותו של יאנוש ז'יגמונד.
בקיץ 1573 יריבו של באטורי, גשפר בקש, פלש לטרנסילבניה מכיוון "הונגריה המלכותית" (ההבסבורגית) אף על פי שבקש היה אוניטריאני, מוזש סקיי, כמו אצילים אוניטריאניים אחרים העדיפו לתמוך באישטוואן באטורי הקתולי נגד שאיפות התפשטות של ההבסבורגים
מספרים שבקיץ 1575 ביישוב רדנוט (כיום ברומנית – ירנוט), חצה סקיי בשחייה את הנהר מורש כשהוא החזיק את החרב בפיו והרג אחר כך אחד או שניים מלוחמיו של בקשי.
מעשי הגבורה שלו הבהילו את צבאו של גשפר בקש, וגרמו לבריחתו אישטוואן באטורי העריך את גבורתו של סקיי ומינה אותו למפקד המשמר הסקלרי שלו.
מוזש סקיי היה הראשון לצאת למתקפה נגד כוחותיו של בקשי בקרב המכריע בקרלסנטפאל שהסתיים ב-8 ביולי בניצחונו של באטורי.
באטורי שנבחר ב-15 בדצמבר 1575 למלך פולין ואיחוד פולין ליטא לקח את מוזש סקיי לממלכתו החדשה ונעזר בשירותיו כמפקד הלוחמים הרגלים ההונגרים.
סקיי השתתף במצור על דנציג ב-1577 ובשלב האחרון והמכריע של מלחמת ליבוניה בין פולין לרוסיה (1576–1582).
הוא נפצע בברך בעת המצור על פולוצק באוגוסט 1579. ב-1581 השתתף גם במצור על פסקוב.
עם זאת הוא נאלץ לעזוב את הצבא אחרי שבדו-קרב חתך את אחת מאוזניו של אציל הונגרי
סקיי קיבל תואר אביר מידי המלך באטורי.
בשובו למולדתו ב-1582 או 1583 אחרי חוזה השלום הוא הפך ל"אישפאן" של מכרה המלח (salinarius comes) של פלשהשופאלווה Felsősófalva (כיום ברומנית "אוקנה דה סוס") וקיבל אחוזות רחבות ידיים בשימנפאלווה (Siménfalva – ברומנית – שימונשט) ולווט (Lövét כיום ברומנית – לואטה).
בסוף דצמבר 1584 התחתן, אולם אשתו מתה בשנה הבאה.
ההיסטוריון לוקאץ' שאנדור סקרש טוען ששם אשתו זו אינו ידוע, אולם יודית באלוג סבורה שהיה מדובר בארז'בט בודוני, בת הקפטן של ה"כיסא אודווארסיק".
עדיין ב-5 בפברואר 1591 מוזכר מוזש סקיי לאחרונה כ"אישפאן", אבל לפי סקרש, הוא כיהן עדיין בתפקיד זה עד 1584 או 1585.
בעשור האחרון של המאה ה-16
מוזש סקיי קיבל בהמשך תואר אצולה ואחוזות גם מנסיך טרנסילבניה, ז'יגמונד באטורי.
כשהסרבים באלייט טמשוור התקוממו נגד השלטון העות'מאני וביקשו עזרה מז'יגמונד באטורי שלח השליט הטרנסילבני את מוזש סקיי בראש כוח צבאי קטן על מנת לסייע להם.
עד שהוא הגיע לאזור ביוני 1594, הטורקים כבר דיכאו את המרד.
לפי ההיסטוריונית יודית באלוג, המרד נכשל בגלל איחור הסיוע הטרנסילבני.
מוזש הטיל מצור על המבצר פאצ'אד מבלי לחכות להגעת החיילים הרגלים.
הפרשים הטרנסילבנים לא הצליחו לפרוץ לתוך המבצר וב-30 בנובמבר מוזש נפצע ונאלץ לשים קץ למצור.
הוא לא החלים לעולם החלמה מלאה מפציעה זו ונשאר צולע כל שאר חייו.
ביוני 1595 הצטרף מוזש למלחמה בטורקים בוולאכיה.
כעבור זמן קצר התחבר בסוף הקיץ לכוחותיו של ג'רג' בורביי, הבאן של קראנסבש והם התקיפו יחדיו את העמדות העות'מאניות.
עד לסוף השנה כבש הצבא הטרנסילבני לפחות שישה מבצרים לאורך נהר המורש.
לאחר מכן הפסיק מוזש, ככל הנראה, את הקריירה הציבורית ושמו לא הוזכר יותר למשך כמה שנים.
באוקטובר הוא נקלע לסכסוך עם תושבי ביקאפאלווה כיום טאורן ברומניה) שביקשו בניגוד לרצונו לשלוח את חזיריהם אל יערותיו כדי להשמין מאכילת בלוט.
במרץ 1598, לפי דרישתו, הנסיך ז'יגמונד באטורי החליף את אחוזתו בוואגאש (כיום טייטורה בכפר מוג'ן – ברומניה) באחוזת הנסיך בליבאטון.
בקלחת המלחמות על השליטה בטרנסילבניה
ב-23 במרץ 1598 התפטר ז'יגמונד באטורי מכס הנסיכות של טרנסילבניה והעביר את השלטון לידי הקיסר האוסטרי רודולף השני.
רודולף שלח שלושה נציבים קיסריים לצורך העברת השלטון לידיו.
מוזש התחיל ביוני 1598 בבראשוב מו"ם עם אחד הנציבים האוסטרים, ברתולומאוס פצן, וביקש מהקיסר שישלח צבא לטרנסילבניה לפני שהעות'אמנים יפלשו לנסיכות.
אחרי שקיבל על עצמו את המשימה באישור האוסטרים, ביקש שליט ולאכיה, מיכאי האמיץ, מהקיסר לשלוח אליו את מוזש סקיי על מנת שיעמוד בראש הצבא הוולאכי.
מוזש דן גם עם דודו של ז'יגמונד באטורי, אישטוואן בוצ'קאי בשובו של ז'יגמונד באטורי לשלטון בטרנסילבניה.
אחרי חזרתו של ז'יגמונד לקולוז'וואר ב-21 באוגוסט 1598, מוזש שיכנע את הסקלרים להישבע לו אמונים בעיר סאסשבש, כיום סבש ברומניה.
מכיוון שהקפטן של ואראד (נאג'וואראד, כיום אוראדיה ברומניה), סירב לתת לו כבוד, שלח באטורי לעיר הזאת את מוזש סקיי ואת אישטוואן צ'אקי.
לפני הגעתם כוח עות'מאני צר על ואראד.
מוזש וחייליו הסקלרים תקפו כנופיה של שודדים טורקים וטטרים על יד העיר ולבסוף הכוח העות'מאני הוכרח לסגת מהנסיכות.
ב-21 במרץ 1599 שוב ויתר ז'יגמונד באטורי על השלטון, הפעם לטובת בן דודו, הקרדינל אנדראש באטורי.
כתגובה הורה הקיסר רודולף למיכאי האמיץ לפלוש לטרנסילבניה.
אלפי סקלרים הצטרפו לכוחות השליט הוולאכי שהבטיח להחזיר להם בסתיו את הזכויות והחירויות הישנות שנשללו מהם על ידי נסיכי טרנסילבניה הראשונים..
אנדראש באטורי שלח את מוזש סקיי לשאת ולתת עם מיכאי האמיץ, אבל האחרון דחה את הצעות השלום שלו..
מוזש פיקד על צבאו של אנדראש באטורי בקרב שלנברק, הידוע ברומנית כקרב שלימבר.
אחרי שנוצח בקרב על ידי מיכאי, ב-29 באוקטובר 1599 נמלט מוזש סקיי למבצר גרגן (Görgény) (כיום גורגיו, ברומניה).
אנדראש באטורי ניסה לברוח לפולין, אבל נרצח על ידי סקלרים ב-3 בנובמבר 1599.
רודולף השני מינה את מיכאי האמיץ כמושל טרנסילבניה.
מיכאי מינה אז את מוזש סקיי למפקד עליון של הצבא הטרנסילבני.
הוא בא אליו לדיולהפהרוואר, ברומנית אלבה יוליה, בעוד שהשאיר את אשתו אנה במארושוואשארהיי (טרגו מורש) אצל חמיו, וולפגנג קורניש מיכאי העניק למוזש ולבנו את הכפרים טקה (כיום טיאקה) ומזסילוואש (כיום סיליוואשו דה קמפיה) ועוד מספר אחוזות ברוזנות קולוז' (קלוז').
ב-28 בנובמבר 1599 בהתאם להבטחתו, ציווה השליט הרומני על החזרת זכויותיהם וחירותיהם של הסקלרים.
ב-24 בינואר 1600 אישר מיכאי את זכותו של מוזש סקיי להחזיק באחוזות שהוענקו לו מימי שלטון משפחת באטורי.
עם זאת לא בטח מיכאי במוזש וכשפגש את שליחי הקיסר נמנע מלדבר בנוכחותו על סוגיות חשאיות.
במאי 1600 פלש מיכאי לנסיכות מולדובה.
מוזש סקיי, שהתמנה בינתיים קפטן של ה"כיסא אודווארסיק" התלווה למסע זה.
אחרי שמיכאי חזר לטרנסילבניה, נשאר מוזש במולדובה כשהוא בראש לוחמיו של מיכאי, יחד עם בויאר בשם מירזה.
מיכאי בינתיים לא הצליח לייצב את המצב בטרנסילבניה, אף על פי שהגלה עשרה אצילים מקומיים לוולאכיה.
בסוף הקיץ 1600 חזר מוזש לטרנסילבניה כדי להיפגש בבורצנלנד עם גשפר שיבריק, ג'רג' מאקו ועם כמה אצילים טרנסילבנים.
מיכאי קרא להם להתכנס בדיאטה באלבה יוליה בסוף אוגוסט, אבל במקום זאת מוזש ובני בריתו עזבו אותו ונמלטו לפולין כדי ליצור מגעים עם הקנצלר הפולני יאן זמויסקי ולשכנע את ז'יגמונד באטורי לטעון מחדש לשלטון בטרנסילבניה.
בשובו לטרנסילבניה התנגד מוזש גם למשטר האימים של הגנרל ג'ורג'ו בסטה, ראש הכוחות הקיסריים, וגם למיכאי האמיץ.
אחרי קרב גורוסלו (גורלסאו) (3 באוגוסט 1601) שבו הצבא של ז'יגמונד באטורי הובס על ידי הכוחות הקיסריים של בסטה וגדוד קוזקים והלוחמים של מיכאי, מוזש ראה עצמו בראש המחנה האנטיהבסבורגי.
בינתיים מיכאי האמיץ נרצח על ידי אנשיו של בסטה וביולי 1602 הצליח הגנרל האיטלקי-אוסטרי לנצח בקרב טוויש (Tövis) (כיום טיוש ברומניה) את צבא הסקלרים.
ז'יגמונד באטורי התפטר בפעם השלישית והאחרונה.
בחורף 1602–1603 בברית עם גאבור בתלן ועם העות'מאנים, ארגן מוזש סקיי מסע לשחרור טרנסילבניה מהשליטה ההבסבורגית.
הגיע לעיר טמשוואר (טימישוארה של היום) וקיבל בה את אישורו של הסולטאן מהמט השלישי כדי להתמנות נסיך טרנסילבניה.
אחרי התפטרותו של ז'יגמונד באטורי, טרנסילבניה נשלטה על ידי שכירי החרב של הגנרל בסטה.
בשנת 1603 בעזרת כוחות טורקים וטטריים נכנס מוזש לטרנסילבניה, עורר את העם למאבק בהבסבורגים וגירש את הצבא האוסטרי.
הגנרל בסטה נמלט אל באיה מארה בצפון.
ב-15 באפריל 1603 בעיירה האצג הכריז מוזש הסקלר על עצמו כנסיך טרנסילבניה.
שכירי החרב הטטרים שעמדו לרשותו היו יותר אכזריים מאנשי בסטה, מה שקומם את הסקלרים מחבל שלושת הכיסאות נגד מוזש.
השליט הוולאכי החדש ראדו שרבאן שראה בו בן ברית של העות'מאנים וגורם מאיים על מדינתו מצפון, פלש לטרנסילבניה כבן ברית של ההבסבורגים במטרה להדיח אותו.
מוזש הובס בקרב בראשוב, ב-17 ביולי 1603.
בעזרת הסקלרים מצ'יק ושלושת הכיסאות, ראדו שרבן ניצח אותו.
4,000 הונגרים וסקלרים שבצבאו של מוזש נהרגו בקרב.
מוזש סקיי עצמו נהרג בעת בריחה, על ידי פגז או אולי על ידי כידון בקרבת הנחל גימבאב, בין רשנוב לקריסטיאן.
ראשו הערוף נמסר לשליט ראדו שרבן ונחשף בפומבי בכיכר המרכזית של העיר בראשוב.
אזרח העיר או לפי סיפורים אחרים, ראש העיר עצמו, מיכאל וייס, קבר אותו בגן ביתו.
מוזש סקיי התחתן בשנת 1584 אולם אשתו הראשונה (ששמה אינו ידוע, ייתכן ארז'בט בודוני) מתה ב-1585. בהמשך התחתן עם אנה קורניש, בת לוולפגנג קורניש מסנפאול, (מת ב-1610) שופט מלכותי באודוורהיי ואחד ממנהיגי האוניטריאנים בטרנסילבניה.
הבן הבכור, אישטוואן, המוזכר בצו של מיכאי האמיץ, ובנו השני – מוזש הבן שנולד ככל הנראה בקרנסבש.
אנה קורניש והבן הבכור אישטוואן מתו בחבל באנאט במגפת דבר.
במקום שבו נקבר ראשו בבראשוב הונחה לוח זיכרון.
מאוחר יותר היא הועברה לכנסייה האוניטריאנית בבראשוב.
פסלים של מוזש סקיי הוצבו ביישובים אוקנה דה סוס ושימונשט בטרנסילבניה.
מחוז מוחארק הוא הקטן שבמחוזות בחריין.
שטחו הוא 64.8 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2010 מתגוררים בו 189,114 תושבים.
המחוז מורכב ממספר איים, הגדול שבהם (מהווה כ־77% משטח המחוז) הוא האי מוחארק.
בירת המחוז היא העיר מוחארק.
בשטח המחוז נמצא נמל התעופה הבין-לאומי בחריין.
האיים במחוז מחוברים זה אל זה באמצעות גשרים.
בפילוסופיה, המוח במכל ('BIV = 'brain in vat) הוא תרחיש המשמש במגוון ניסויים מחשבתיים שנועדו לתאר תפיסות אנושיות של ידע, מציאות, אמת, מוח, תודעה ומשמעות.
זוהי גרסה מודרנית של ניסוי המחשבה השד המרושע של רנה דקארט, שנוצרה על ידי גילברט הרמן.
בסיפורי מדע בדיוני רבים מתואר תרחיש שבו מדען מטורף, מכונה או ישות אחרת מסירים מוח של אדם מהגוף, מאחסנים אותו במכל עם נוזל מקיים חיים ומחברים את הנוירונים שלו באמצעות חוטים למחשב-על שיספק לו דחפים חשמליים זהים לאלו שהמוח מקבל בדרך כלל.
בסיפורים כאלה המחשב מדמה מציאות (כולל תגובות מתאימות לפלט של המוח עצמו) והמוח "חסר הגוף" ממשיך לחוות חוויות מודעות נורמליות לחלוטין, כמו אלה של אדם עם מוח המחובר לגוף, למרות שאין לו קשר לחפצים או אירועים בעולם האמיתי.
תרחיש המוח בצנצנת נפוץ בשיח של ספקנים פילוסופים וסוליפיסטים.
גרסתו הבסיסית של הטיעון היא: מכיוון שהמוח בצנצנת נותן ומקבל בדיוק את אותם דחפים כמו מוח בגולגולת, ומכיוון שזו הדרך היחידה שלו ליצור אינטראקציה עם הסביבה שלו, אז מנקודת המבט של המוח הזה לא ניתן לקבוע אם הוא נמצא בגולגולת או בצנצנת.
אולם במקרה של מוח בגוף, רוב האמונות של האדם עשויות להיות נכונות (אם הוא מאמין, למשל, שהוא הולך ברחוב, או אוכל גלידה) ובמקרה של מוח בצנצנת האמונות שלו שקריות.
משמעות הטיעון היא שאם אדם לא יכול לדעת אם הוא מוח בצנצנת אז אין דרך לדעת אם רוב האמונות שלנו עשויות להיות שגויות לחלוטין.
מכיוון שבאופן עקרוני אדם לא יכול לשלול את האפשרות שהוא מוח בצנצנת, אין לו דרך לבסס עובדתית שום דבר מהדברים שהוא מאמין בהם.
לטענת הספקנים, לא רק שאין דרך לבסס אמונות, אין דרך לדעת שום דבר, ותרחיש הצנצנת מעלה שאלות לגבי ההגדרה של ידע בכלל.
פילוסופים נוספים עסקו בתפיסה חושית והעלו את השאלה האם מוח בצנצנת לוקה באשליות ובכך העלו סוגיות רחבות יותר הנוגעות לתפיסה, מטפיזיקה ופילוסופיה של השפה.
המוח בצנצנת הוא גרסה עכשווית של הטיעון שניתן באשליית המאיה ההינדית, אלגוריית המערה של אפלטון, "ג'ואנג דזה חלם שהוא פרפר "של ג'ואנגזי והשד המרושע ב"הגיונות על הפילוסופיה הראשונית" של רנה דקארט.
בשנים האחרונות פילוסופים רבים תיארו מצב שבו טכנולוגיית מציאות מדומה תהווה מין משל חדש וסביר יותר (בעיני מרבית האנשים) לתרחיש המוח בצנצנת, כשתישאל השאלה "האם מה שאני רואה עכשיו זו המציאות או מציאות מדומה?"
למרות שניתן לראות במוח חסר הגוף (המוח בצנצנת) ניסוי מחשבתי מועיל, המבקרים אותו טוענים כי בשל חוסר הסבירות שלו הוא אינו תורם להבנה של ידע, אמת, תודעה, ייצוג וכו'.
המבקרים גורסים שהמוח בצנצנת אינו דומה - ולא יכול להיות דומה - מבחינה ביולוגית למוח שנמצא בגוף אדם.
מכיוון שאין לו ביולוגיה דומה לזו של מוח בגוף, כלומר אין לו חיבורים מהגוף למוח, זה הופך את המוח בצנצנת לשונה מהמוח בגוף הן מבחינה נוירואנטומית והן מבחינה נוירופיזיולוגית.
אם זה נכון, אז לא ייתכן שלמוח בצנצנת יהיו חוויות דומות למוח בגוף.
ניתן לטעון כנגד שקיימת אפשרות שאותה מכונה היפותטית תעתיק את סוגי הקלט שהמוח המחובר לגוף מקבל מהגוף ותשכפל אותם.
ביקורת זו עוסקת בגירויים הנכנסים למוח.
המוח בצנצנת מקבל גירויים ממכונה ולעומתו מוח המחובר לגוף מקבל את הגירויים מחיישנים המצויים בגוף (באמצעות מגע, טעימה, ריח וכו') אשר מקבלים את הקלט שלהם מהסביבה החיצונית.
לכן, לפי טיעון זה, הדבר שמיוצג במוח בצנצנת אינו זהה לדבר שמיוצג במוח מחובר לגוף.
מספר פילוסופים התעמתו עם טיעון זה אך לא מצאו לו פתרון, ביניהם אוריה קריגל, קולין מקגין, ורוברט ד.
לטיעון זה השפעה על דיונים בפילוסופיית הנפש לגבי ייצוג, תודעה, תוכן, הכרה והכרה מגולמת (ונושאים נוספים).
הפילוסוף הילרי פטנאם הביע ביקורת לגבי רעיון המוח בצנצנת וניסה להראות שניסוי המחשבה אינו קוהרנטי ומפריך את עצמו.
לשם כך הגדיר פוטנם לראשונה יחס בשם "קשר סיבתי" שמכונה לעיתים "אילוץ סיבתי".
לפי תאוריה זו (שמאוחר יותר נודעה בשם חיצוניות סמנטית) לא ניתן להניח מראש קשר בין מילה למה שהיא מיוחסת אליו ומילים אינן קשורות באופן אוטומטי למה שהן מייצגות.
הנושא הומחש על ידי תרחיש שהציג פטנאם, בו קוף מקליד את "המלט" במקרה; זה לא אומר שהקוף מתייחס למחזה "המלט" משום שלקוף אין שום ידע על המלט ולכן לא יכול לחזור עליו.
בנוסף הציג פטנאם את הדוגמה של "כדור הארץ התאום" כדי להדגים ששני אנשים זהים, אחד על כדור הארץ ואחר על "כדור הארץ התאום", עשויים להיות באותו מצב נפשי ועם אותן מחשבות בדיוק, אך להתייחס לדברים אחרים.
לדוגמה: כאשר אנשים חושבים על חתולים, הנושא של המחשבות שלהם יהיה החתולים שנמצאים על פני כדור הארץ.
לעומתם, אנשים על כדור הארץ התאום שיחשבו אותן מחשבות יתכוונו לחתולים של כדור הארץ התאום ולא לחתולים אשר קיימים בכדור הארץ.
על בסיס דוגמאות אלה כתב פטנאם שמוח "טהור" בצנצנת, כלומר מוח אשר מעולם לא התקיים מחוץ לסימולציה, לא יכול אפילו לדעת שהוא מוח בצנצנת.
הסיבה לכך היא שכאשר המוח בצנצנת אומר "מוח" ו-"צנצנת" הוא יכול להתייחס רק לאובייקטים שמוכרים לו מתוך הסימולציה.
פטנאם מתייחס לקשר זה כ"קשר סיבתי" אשר מכונה לעיתים "אילוץ סיבתי".
לכן, אם המוח אומר שהוא מוח בצנצנת, הוא משקר בהכרח.
לחלופין, אם הדובר אינו באמת מוח בצנצנת ומצהיר שהוא מוח בצנצנת, גם אז ההצהרה שקרית.
לכן פטנאם מסיק שהאמירה "אני מוח בצנצנת" בהכרח שקרית ומפריכה את עצמה.
טיעון זה נחקר בהרחבה בספרות הפילוסופית מאז פרסומו.
פרצה אפשרית בתאוריית ההתייחסות של פטנאם היא האפשרות שמוח מכדור הארץ "נחטף", הוכנס לתוך צנצנת וחובר לסימולציה.
הוא עדיין יכול להתייחס למושגים האמיתיים של "מוח" ו"צנצנת" על פי תפיסתו של פטנאם ולכן להיות דובר אמת.
עם זאת, לרעיון שהמוח בצנצנת ה"טהור" אינו יכול להיות אמיתי ולתאוריית ההתייחסות יש השפעה על הפילוסופיה של הנפש, השפה והמטאפיזיקה.
ברוקנר ניסח תוספת לטיעון של פוטנם אשר שוללת את הפרצה הזו על ידי שימוש בעקרון הפילוסופי - Redundancy theory of truth - לפיו האמירה שהצהרה מסוימת היא אמת היא שוות ערך לחלוטין לאמירה של ההצהרה עצמה.
תוספת זו תתואר בשני הסעיפים הבאים.
שחזורים של הטיעון של פטנאם
אחת הביקורות לגבי התאוריה פטנאם היא שהיא מספקת אמירה מטא-לשונית: "האמירה שלי ש'אני מוח בצנצנת' היא שקר" אולם אינה מוכיחה ספק לגבי ההצהרה עצמה שהצהיר האובייקט 'אני מוח בצנצנת'.
כדי לענות את טענה זו, פילוסופים שונים ניסו לשחזר את הטיעון של פטנאם.
כמה פילוסופים כמו אנתוני ל.
ברוקנר וקריספין רייט נקטו בגישות המשתמשות בעקרון הפילוסופי Redundancy theory of truth.
בעוד שאחרים כמו טד א.
וורפילד נקטו בגישות המתמקדות במושגים של ידע עצמי ופריורי.
אחד השחזורים המשפיעים ביותר של הטיעון של פטנאם הוצע על ידי אנתוני ל.
השחזור של ברוקנר הוא כדלקמן:
"(1) או שאני מוח בצנצנת או שאני לא מוח בצנצנת
(2) אם אני מוח בצנצנת אז האמירה שלי ש 'אני מוח בצנצנת' נכונה בתנאי שיש לי רשמים חושיים כאילו אני מוח בצנצנת.
3)אם אני מוח בצנצנת אז אין לי רשמים חושיים כאילו אני מוח בצנצנת.
4) אם אני מוח בצנצנת אז האמירה שלי 'אני מוח בצנצנת' היא שקרית.
5) אם אני לא מוח בצנצנת אז האמירה שלי 'אני מוח בצנצנת ' נכונה בתנאי שאני מוח בצנצנת
6) אם אני לא מוח בצנצנת אז האמירה שלי 'אני מוח בצנצנת' היא שקר.
7) ההתבטאויות שלי לגבי 'אני מוח בצנצנת ' הן שקר.
יש לציין כי למרות שהנחות היסוד הללו מחזקות את הטיעון של פטנאם, הן לא מוכיחות את 'אני לא מוח בצנצנת'.
הן ממחישות את האמירה המטא-לשונית ש"התבטאויות שלי 'אני מוח בצנצנת' שקריות" אך אינן מתייחסות לאובייקט עצמו.
כדי לחזק את תקפות המסקנה של פטנאם, ברוקנר משתמש בעקרון ההסתייגות של "האמירות שלי ש 'אני לא מוח בצנצנת' נכונות אם אני לא מוח בצנצנת".
קביעה זו מוצדקת שכן המטא-שפה שמכילה את הבסיס לעקרון Redundancy theory of truth מכילה גם את שפת האובייקט שאליה שייכת האמירה 'אני לא מוח בצנצנת'.
מוח בולצמן הוא ניסוי מחשבתי שהועלה על ידי הפיזיקאי האוסטרי לודוויג בולצמן.
לדברי בולצמן, קיים סיכוי רב יותר שבו ייווצר באמצע ריק, מוח הכולל את כל זכרונותיו של אדם מסוים וגם את נקודת המבט שלו, מאשר שייווצר באמצע ריק יקום שלם כך שזכרונותיו של אותו אדם וכן נקודת מבטו על העולם יוכלו להתקיים.
משך הזמן עד להופעתו של מוח בולצמן בתנאי ריק מוערך ב יחידות זמן.
בסרט שומרי הגלקסיה: חלק 2 כוכב הלכת הנבון, אגו, התחיל את קיומו כ"מוח בולצמן".
בעוד תאורית מוח בולצמן היא יציבה סטטיסטית, היא איננה יציבה לוגית.
במאמר מ-2017 הפיזיקאי שון קארול (Sean Carroll) תקף את הבסיס הלוגי של מוח בולצמן, באופן הבא:
ההסתברות להופעת מוח בולצמן היא קטנה באופן שלא ניתן לחישוב, אך בפרק זמן אינסופי, היא בהכרח תתרחש אינסוף פעמים.
לכן, בעוד היו בכדור הארץ כ-100 מיליארד בני אדם (כל האנשים שאי פעם חיו), ולכל אחד מהם יש מוח אבולציוני, עדיין יש אינסוף מוחות בולצמן, ולכן סביר הרבה יותר (למעשה בהכרח) שאתה לא מוח אבולציוני, אלא מוח בולצמן.
אם אתה מוח בולצמן, הרי שהמציאות כפי שאתה תופס אותה היא מציאות אקראית (המוח נוצר על ידי הצטברות אקראית של מאות מילארדי חלקיקים שבמקרה יצרו מוח), ולכן בהכרח המציאות שאתה תופס היא אינה מציאות טיפוסית.
לכן, אתה לא יכול לסמוך על היכולת שלך להסיק מסקנות לוגיות, בין היתר את היכולת לקבל את זה שסטטיסטית, אתה בוודאות מוח בולצמן.
לכן, אתה לא מוח בולצמן (סתירה).