tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דרישה זו התגשמה עם בניית גשר שער הזהב בשנות השלושים של המאה ה-20.
נורטון העביר את ימיו בבחינת ממלכתו – רחובות סן פרנסיסקו – כשהוא לבוש בחליפות כחולות בעלות כותפות מצופות זהב (שניתנו לו על ידי קצינים מצבא ארצות הברית בבסיס הצבאי בפרסידיו בסן פרנסיסקו), להן הוסיף אביזרים כמו כובע מפרוות בונה שעליו עיטורים בדמות נוצת יען או טווס, ורוזטה.
נורטון מת בדרכו להרצאה בסן פרנסיסקו, בגיל 68 או 61.
ג'ושוע קרני מילנר היה קלע בריטי.
מילנר זכה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון שנערכה ב-1908 בירי חופשי למרחק 1,000 יארד.
הוא זכה בגיל 61 וארבעה ימים, ובכך היה למדליסט הזהב המבוגר ביותר בזמנו.
שיאו נשבר על ידי אוסקר סוואן, אך מילנר נותר אחד מזוכי מדליית הזהב המבוגרים ביותר אי פעם.
ג'ושוע קרטר ג'קסון הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון קנדי, אשר מוכר מתפקידו בתור פייסי וויטר בסדרת הטלוויזיה "דוסון קריק" (2003-1998) ברשת The WB, בשל תפקידו בתור פיטר בישופ בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'" (2013-2008) ברשת Fox, ובזכות הופעתו בתור קול לוקהארט בסדרה זוכת פרס גלובוס הזהב; "הרומן" (2018-2014) ברשת שואוטיים.
ג'קסון נולד בוונקובר, בקולומביה הבריטית שבקנדה, בנם של ג'ון ופיונה.
אביו של ג'קסון הוא אמריקאי, במקור מטקסס, ואמו היא ילידת דבלין, אירלנד, שהיגרה לצפון אמריקה בסוף שנות ה-60. יש לו אחות צעירה יותר, אייסלי, ושני אחים למחצה גדולים ממנו, ג'ונתן ולימן.
ג'קסון גדל בקליפורניה, ארצות הברית עד גיל 8. אז חזר עם אמו ואחותו לקנדה.
הוא למד בתיכון קיצילאנו עם השחקן ראיין ריינולדס.
בראיון ל"ניו יורק טיימס", אמר ג'קסון שהוא סולק מהתיכון בגלל תוכנית האירוח של ג'ון סטיוארט: "התכנית שודרה, לפחות איפה שגדלתי, ב-1:30 לפנות בוקר, אז אני הייתי נשאר ער בלילה כדי לצפות בתוכנית, אז פשוט גילדתי על שני השיעורים הראשונים."
ג'קסון נבחן לתפקיד של צ'ארלי קונוואיי בסרט "אלופים על הקרח", נבחר לתפקיד והשתתף מאוחר בסרטי ההמשך לסרט.
תפקידו המוכר ביותר של ג'קסון היה בסדרה "דוסון קריק", שבה גילם את דמותו של פייסי ויטר, חברו הטוב ביותר של דוסון.
ג'קסון שיחק בכל 6 עונות הסדרה אשר שודרה מ-1998 ועד 2003. במקביל לסדרה השתתף ג'קסון במספר סרטים, ביניהם: "משחקי פיתוי", "מועדון הגולגולות", "הדברים הבטוחים", "פרויקט לארמי".
באותה התקופה, השתתף בתפקיד אורח בסרט "אושן 11" שבו גילם את עצמו במשחק פוקר משותף עם בראד פיט וג'ורג' קלוני, וכן דיבב את ג'סי גראס בסדרה "משפחת סימפסון".
זמן קצר לאחר תום שידור "דוסון קריק" כיכב ג'קסון במספר סרטים, בהם: "אמריקנו", "רקדן הצללים" ו"הזוהר הצפוני".
ב-2005 עבר ג'קסון ללונדון, שם החל בקריירת משחק תיאטרון.
בין השאר, שיחק בהצגה "החיים בתיאטרון" מאת דייוויד מאמט.
ההצגה זכתה להצלחה והוצגה מפברואר ועד אפריל באותה שנה.
הסרט המשמעותי הבא שבו כיכב ג'קסון היה "בובי" (2006) בבימויו של אמיליו אסטבז, אשר שיחק לצד ג'קסון בסרט "אלופים על הקרח".
ב-2008 החל לשחק בסדרת המדע בדיוני האמריקאית "פרינג'" ברשת Fox שנוצרה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס, אלכס קורצמן ורוברטו אורקי; הסדרה שודרה במשך 5 עונות עד שנת 2013.
מאז שנת 2014 ועד 2018, במשך ארבע עונות, שיחק בתפקיד קול לוקהארט בסדרת הטלוויזיה המוערכת "הרומן", אשר יצר חגי לוי.
ב-2019 הופיע במיני סדרה "כשהם רואים אותנו" בתפקיד עורך דין.
ב-2020 כיכב במיני-סדרה "שריפות קטנות בכל מקום" יחד עם ריס וית'רספון וקרי וושינגטון.
החל מ-2022 משתתף בסדרה של פראמאונט+ "חיזור גורלי" המבוססת על סרט משנות ה-80 באותו השם.
בשנים 1998–1999 ג'קסון היה במערכת יחסים עם השחקנית קייטי הולמס, שכיכבה לצדו אז בסדרה "דוסון קריק".
הולמס אמרה כי ג'קסון היה אהבתה הראשונה.
בשנת 2006 החל לצאת עם השחקנית הגרמנייה דיאן קרוגר; ג'קסון וקרוגר סיימו את מערכת היחסים שלהם בשנת 2016 לאחר עשר שנות זוגיות.
בשנת 2018 ג'קסון החל מערכת יחסים עם השחקנית האנגלייה ג'ודי טרנר-סמית'.
הם נישאו בדצמבר 2019 ויש להם בת יחד, שנולדה באפריל 2020.
ג'קסון נעצר ב-9 בנובמבר 2002, במשחק הוקי של קרוליינה הוריקנס בראלי, קרוליינה הצפונית, לאחר ריב עם מאבטח.
הוא הואשם בתקיפה, הפרת סדר, ושכרות ציבורית, עם אחוז אלכוהול בדם של 0.14. בתביעה הוסכם לבטל את האישום על התקיפה, וג'קסון הסכים להשתתף בתוכנית חינוך לאלכוהול ולבצע 24 שעות של שירות לקהילה כדי לבטל את יתר האישומים נגדו.
ג'ושוע דייוויד בל הוא כנר יהודי-אמריקאי זוכה פרס גראמי.
בל נולד בבלומינגטון שבאינדיאנה, ארצות הברית לאב נוצרי, פסיכולוג במקצועו, שכיהן כפרופסור באוניברסיטת אינדיאנה, ולאם יהודייה, תרפיסטית.
הוא רואה עצמו כיהודי מבחינה תרבותית.
בל הוא נינו של איש תנועת הביל"ויים שלמה אביגדור לוין, ממייסדי חדרה.
הוא נשוי לזמרת האופרה לאריסה מרטינס, ואב לשלושה ילדים מרעייתו הראשונה.
את שיעורי הכינור החל כבר בגיל ארבע, לאחר שאמו גילתה כי הוא אוסף חוטי גומי מרחבי הבית ומותח אותם בין ידיות שידתו, כדי להפיק צלילים שאותם ניגנה אמו בפסנתר.
כילד למד אצל ג'וזף גינגולד, כנר ומורה למוזיקה מפורסם שלימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה.
בגיל 12 הופיע כסולן בהופעת תזמורת פילדלפיה בניצוחו של ריקרדו מוטי.
את לימודי התיכון סיים שנתיים לפני בני גילו.
ב-1985 ערך את הופעת הבכורה שלו בקרנגי הול יחד עם תזמורת סנט לואיס, ומאז הופיע יחד עם רבות מהתזמורות הנחשבות בעולם.
ב-2000 זכה בפרס גראמי על ביצוע יצירת סולו לכינור, יצירה מקורית שנכתבה עבורו על ידי המלחין ניקולס מאו אותה ביצע בניצוחו של רוג'ר נורינגטון.
בל היה מועמד פעמים נוספות לפרס גראמי על ביצוע יצירות של ג'ורג' גרשווין מפורגי ובס, של ליאונרד ברנשטיין ועל האלבום המשותף שהקליט עם נגני המנדולינה בסגנון הבלוגראס, סאם בוש ומייק מרשל.
בל ביצע את קטע הסולו בפסקול זוכה פרס אוסקר של סרט הקולנוע "הכינור האדום", שיצא לאקרנים ב-1998. ב-2009 חבר למלחין הסרטים הנס צימר לביצוע קטעי הסולו עבור פסקול הסרט מלאכים ושדים.
השיר "Before My Time", שביצע עם סקרלט ג'והנסון מהסרט הדוקומנטרי "לרדוף אחר קרחונים", היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ב-טקס פרסי אוסקר ה-85 ב-2013.
מאז 2004 בל הוא שותף אמנותי של תזמורת סיינט פול ומכהן כפרופסור אורח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
ב-2007 זכה בפרס אייברי פישר היוקרתי הניתן למוזיקאים קלאסיים אמריקאיים עבור הישגים יוצאי דופן.
החל מסתיו 2008 מכהן כמרצה בכיר בסגל בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה.
במאי 2011 נקבע כמנהל מוזיקלי של האקדמיה של סנט מרטין בשדות והחליף בתפקיד את מייסדה סר נוויל מרינר.
כלי הנגינה של בל הוא כינור סטרדיוואריוס המכונה "Gibson ex Huberman".
הכינור, ששימש בעבר את הכנר ברוניסלב הוברמן, יוצר ב-1713, עיצומה של "תקופת הזהב" של אנטוניו סטרדיווארי.
בל רכש אותו בסכום של קרוב ל-4 מיליון דולר אמריקאי, כשלצורך הרכישה מכר את כינורו הקודם, סטרדיוואריוס המכונה "Tom Taylor".
אלבומו הראשון שהוקלט עם הכינור החדש, Romance of the Violin, נמכר במעל 5 מיליון עותקים.
בתחילת 2007 נרתם בל לניסוי שערך עיתונאי הוושינגטון פוסט ג'ין ויינגרטן.
בל התנדב ללבוש בגדי רחוב וכובע מצחייה מסווה, להופיע כנגן רחוב בשעת עומס בתחנת הרכבת התחתית של וושינגטון, כשהוא מנגן יצירות מופת בכינורו.
במהלך הניסוי בן 43 הדקות, שתועד במצלמה נסתרת, חלפו על פני בל 1,097 עוברי אורח.
רק שבעה מהם עצרו להאזין לנגינתו ורק אישה אחת זיהתה אותו.
בל הצליח לאסוף במהלך הניסוי 32.17 דולרים (לא כולל שטר של 20 דולר שניתן לו על ידי האישה שזיהתה אותו).
על תיאור הניסוי זכה ויינגרטן בפרס פוליצר לכתבה עיתונאית.
ג'ושוע מורבצ'יק הוא סופר, עיתונאי, ופובליציסט יהודי-אמריקאי נאו-קונסרבטיבי.
מורבצ'יק היה אחד החוקרים במכון המחקר הנאו-קונסרבטיבי AEI ונכון ל-2012 מכהן כפרופסור ומרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הוא חיבר לפחות שמונה ספרים וכתב מאות מאמרים העוסקים במדיניות החוץ האמריקאית ובתחום היחסים הבינלאומיים.
מאמרים אלו התפרסמו בעיתונים רבים בארצות הברית, כדוגמת הוושינגטון פוסט, הוול סטריט ג'ורנל ואחרים.
מאמריו מתפרסמים בקביעות בקומנטרי, הירחון הנאו-קונסרבטיבי היהודי בארצות הברית וכן בכתבי עת מקצועיים רבים אחרים.
בעבר עבד עם הסנטור הנרי ג'קסון במירוצו לנשיאות ב-1976 וכן עם שניים משגריריה הבולטים של ארצות הברית לאו"ם, ג'ין קירקפטריק (1985–1981) ודניאל פטריק מויניהאן (1975).
מורבצ'יק נולד ב-1947 בניו יורק.
הוריו, מני ומרים מורבצ'יק, היו יהודים חילונים סוציאליסטים, צאצאי מהגרים יהודים ממזרח אירופה.
אמו הייתה עובדת סוציאלית ואילו אביו היה פעיל באיגודים מקצועיים.
בצעירותו, מורבצ'יק החזיק אף הוא בעמדות סוציאליסטיות ומגיל 21 ובמשך כחמש שנים כיהן כיו"ר הכלל ארצי של "הליגה הסוציאליסטית העממית הצעירה" של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית.
ב-1970 הוא סיים את לימודיו וקיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק.
ב-1984 סיים את הדוקטורט שלו ביחסים בינלאומיים, באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
היה חוקר ב-AEI וב-Washington Institute for Near East Policy ומכהן נכון ל-2012 כפרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וב-"The Institute of World Politics", המלמד בעיקר את אנשי הממשל האמריקאי, ובמיוחד אלו מהם המשתייכים לקהיליות הדיפלומטיות, הביטחוניות והמודיעיניות של הממשל.
הקורס שהוא מלמד ב"מכון לפוליטיקה כלל עולמית" - IWP, קרוי "רעיונות וערכים בפוליטיקה הבינלאומית".
ספרו הידוע "Heaven on Earth: The Rise and Fall of Socialism" ("גן עדן עלי אדמות: עלייתו ונפילתו של הסוציאליזם"), שיצא לאור ב-2002, שימש בסיס לסדרה טלוויזיונית דוקומנטרית בת שלוש שעות, שהוקרנה בארצות הברית ב-2005, ב-PBS ומוקרנת מאז בהזדמנויות שונות בכל רחבי העולם.
בישראל נקראת הסדרה בשם "הסוציאליזם: עלייתו ונפילתו".
"האו"ם הולך ומדרדר" (המקור ב-The Weekly Standard, מאי 2006)
"להגן על החירות ולקדמה" (המקור בקומנטרי, נובמבר 2005)
"להביא דמוקרטיה לעולם הערבי" (המקור ב-Current History, ינואר 2004)
"דם, אש ועיוורון: האשליה הטראגית של הסוציאליזם" (המקור בנשיונל רוויו, יולי 2019)
ג'ושוע סלוקום היה האדם הראשון שהקיף את כדור הארץ כשייט יחיד.
הוא נולד בנובה סקוטיה והתאזרח בארצות הברית, ימאי והרפתקן אמריקאי, וסופר בעל-שם.
בשנת 1900 כתב ספר על מסעו, Sailing Alone Around the World, שהיה לרב-מכר עולמי.
בין השאר נתן השראה לסופר הרומני ראדו טודוראן, שחיבר ספר הרפתקאות בשם !Toate pînzele sus (כל המפרשים מעלה!) בעקבות מסע היחיד של סלוקום.
הוא נעלם ללא עקבות בנובמבר 1909 יחד עם ספינתו, הספריי.
ג'ושוע סלוקום נולד במאונט הנלי, אנאפוליס, מחוז נובה סקוטיה.
הוא היה החמישי בין אחד-עשר ילדיהם של ג'ון סלוקומב ושרה ג'יין סלוקומב.
מוצאו של ג'ושוע מצד אביו היה מקווייקר שנודע בשם "ג'ון הגולה" ועזב את ארצות הברית סמוך ל-1780 בגלל התנגדותו למלחמת העצמאות של ארצות הברית.
כשותפים להגירת הלויאליסטים, נאמני הממלכה המאוחדת לנובה סקוטיה, קיבלה משפחת סלוקומב 500 אקר (2000 דונם) של אדמה חקלאית במחוז אנאפוליס בנובה סקוטיה.
התנסויותיו הראשונות של סלוקום במים היו על סירות מפרש, ששייטו סמוך לחוף, מנמלים קטנים לאורך מפרץ פאנדי.
כשמלאו לו שמונה, עברה משפחת סלוקומב ממאונט הנלי אל האי ברייר במחוז דיגבי, בפתחו של מפרץ פאנדי.
סבו של ג'ושוע מצד אמו היה שומר המגדלור במקום.
אביו, איש מחמיר וקפדן, החל לעסוק בתפירת מגפי עור לדייגים המקומיים, וג'ושוע עזר בבית המלאכה, אך אוויר הים משך אותו הרבה יותר מריח העור.
הוא נכסף לחיי הרפתקאות הים, הרחק מאביו התובעני ומן הדוחק הגדל והולך בבית עם כל כך הרבה אחים ואחיות.
פעמים אחדות ניסה לברוח מהבית, ובסופו של דבר, בגיל 14, הצליח והשכיר עצמו לשמש כנער-שרת וטבח על ספינת דייגים, אך לאחר זמן קצר חזר הביתה.
בשנת 1860, אחרי הולדת הילד האחד-עשר במשפחת סלוקומב ובעקבותיה מות אמו, עזב ג'ושוע בן השש-עשרה את ביתו לבלי שוב.
הוא וחברו חתמו בהליפקס על חוזי העסקה כימאים פשוטים באוניית סוחר, שפניה מועדות לדבלין, אירלנד.
מדבלין, עבר סלוקום לליברפול ועלה כמלח פשוט על אוניית סוחר בריטית בשם "טנג'יר", שהפליגה לסין.
במשך שנתיים כימאי, הקיף פעמיים את כף הורן, נחת בבטאוויה בהודו ההולנדית, וביקר באיי מלוקו, מנילה, הונג קונג, סייגון, סינגפור וסן פרנסיסקו.
בזמן ההפלגה, למד לבחינת מועצת הסחר ובגיל שמונה-עשרה קיבל תעודת הסמכה מלאה כקצין שני.
תוך זמן קצר עלה בדרגות והיה לקצין ראשון על אוניות בריטיות, שהובילו פחם ותבואה בין האיים הבריטיים לסן פרנסיסקו.
בשנת 1865 התיישב סלוקום בסן פרנסיסקו, היה לאזרח אמריקה ולאחר תקופה של דייג סלמון ומסחר בפרוות בטריטוריית אורגון בצפון-מערב, חזר לים כרב חובל של ספינה חד-תורנית בסחר החופים בין סן פרנסיסקו לסיאטל.
האונייה הראשונה שקיבל לפיקודו להפלגה בים הפתוח, בשנת 1869, הייתה ה"וושינגטון", שעליה חצה את האוקיינוס השקט, מסן פרנסיסקו לאוסטרליה וחזרה דרך אלסקה.
במשך שלוש-עשרה שנים הפליג מנמל סן פרנסיסקו, להעביר מטען מעורב לסין, אוסטרליה, איי התבלינים ויפן.
בין 1869 ל-1889, פיקד על שמונה אוניות, שבארבע הראשונות מהן ("וושינגטון", "קונסטיטיושן", "בנג'מין איימר" ו"אמטיסט") היה שכיר של בעלים אחרים.
בהמשך פיקד על ארבע אוניות שהיו בבעלותו, אם בשלמות ואם חלקית.
זמן קצר לפני חג המולד 1870, עגנו סלוקום וה"וושינגטון" בסידני.
שם פגש אישה צעירה בשם וירג'יניה אלברטינה ווקר ותוך חודש חיזר אחריה ונשא אותה לאישה.
נישואיהם נערכו ב-31 בינואר 1871. מיס ווקר, לגמרי במקרה, הייתה אמריקאית, שמשפחתה הניו יורקית היגרה מערבה לקליפורניה בעת הבהלה לזהב של 1849 ולבסוף המשיכה, בדרך הים, לאוסטרליה והשתקעה שם.
וירג'יניה הצטרפה לסלוקום בהפלגותיו ובמהלך שלוש-עשרה השנים הבאות נולדו לזוג שבעה ילדים, כולם בלב ים או בנמלים זרים.
ארבעה מהילדים, הבנים ויקטור, בנג'מין איימר וגרפילד והבת ג'סי הגיעו לגיל בגרות.
באלסקה, נטרפה ה"וושינגטון" כשסערה עקרה אותה מן העוגן, הטילה אותה אל החוף וניפצה אותה.
סלוקום הצליח, בסיכון ניכר לעצמו, להציל את אשתו, את אנשי הצוות וחלק גדול מן המטען והביא את כולם אל חוף מבטחים בסירות ההצלה הפתוחות של האונייה.
בעלי חברת הספנות שהעסיקו את סלוקום התרשמו כל כך מהפגנה זו של תושייה והנהגה, שנתנו לו את הפיקוד על ה"קונסטיטיושן", שעליה הפליג להוואי ולחוף המערבי של מקסיקו.
משרת הפיקוד הבאה שלו הייתה על ה"בנג'מין איימאר", אוניית סוחר בנתיב הסחר של דרום האוקיינוס השקט.
אך הבעלים ירד מנכסיו, מכר את האונייה לבלי להודיע לסלוקום, והוא ווירג'יניה מצאו את עצמם תקועים בפיליפינים ללא אונייה.
בתקופת שהותו בפיליפינים, בשנת 1874, ארגן סלוקום, לפי הזמנת אדריכל בריטי, פועלים ילידים לבניית אוניית קיטור בת 150 טון במספנה במפרץ סוביק.
כחלק מן התשלום על העבודה, קיבל סלוקום את המפרשית הדו-תורנית "פאטו" ("ברווז" בספרדית), הספינה הראשונה שהייתה שלו בזכות ובדין.
הבעלות על ה"פאטו" הקנתה לסלוקום את החירות והעצמאות שלא ידע עד אז.
לאחר ששכר צוות ימאים, חתם על חוזה להעברת מטען לוונקובר בקולומביה הבריטית.
מכאן ואילך, השתמש ב"פאטו" כאוניית משא למטען כללי לאורך החוף המערבי של צפון אמריקה ולמסעות הלוך ושוב בין סן פרנסיסקו להוואי.
במשך תקופה זו גם הגשים סלוקום שאיפה נושנה, להיות לסופר; הוא היה לכתב זמני לעיתון "הדבורה של סן פרנסיסקו".
בני הזוג סלוקום מכרו את ה"פאטו" בהונולולו באביב 1878. בשובם לסן פרנסיסקו קנו את ה"אמטיסט".
בהמשך קנה הזוג סלוקום שליש בבעלות על "אור הצפון 2".
האונייה הגדולה הזו הייתה בת 79 מ' לאורך, 15 מ' בנקודה הרחבה ביותר שלה ובטן האונייה בעומק 9 מ'.
כושר הנשיאה שלה היה 2000 טון על שלושה סיפונים.
אף כי ג'ושוע סלוקום ראה באונייה זו את "הפיקוד הטוב ביותר שלי", הרי תקופת פיקודו עליה הייתה נגועה במרידות ובבעיות מכניות.
בנסיבות משפטיות מטרידות (שנגרמו מטיפולו לכאורה בראש המורדים) מכר את חלקו ב"אור הצפון 2" בשנת 1883.
משפחת סלוקום המשיכה בספינתם הבאה, "אקווידנק" בת 326 הטון.
בשנת 1884, בבואנוס איירס, חלתה וירג'יניה, אשתו של סלוקום, על ה"אקווידנק" ומתה.
סלוקום הפליג למסצ'וסטס והשאיר שם את שלושת הצעירים בילדיו, בנג'מין איימר, ג'סי וגרפילד, אצל אחיותיו; בנו הבכור ויקטור המשיך להפליג אתו כקצין ראשון.
ב-1886, בגיל 42, נשא סלוקום לאישה את דודניתו בת ה-24, הנרייטה "הטי" אליוט.
משפחת סלוקום, ללא ג'סי ובנג'מין איימאר, יצאה שוב לים על סיפון ה"אקווידנק", ופניה אל מונטווידאו, אורוגוואי.
לאשתו השנייה של סלוקום קסמו החיים בים הרבה פחות מאשר לראשונה.
ימים ספורים לאחר היציאה למסעה הראשון של הנרייטה, עברה סופת הוריקן על ה"אקווידנק".
בסוף השנה הראשונה, נדבק הצוות בכולרה והספינה הוכנסה להסגר למשך שישה חודשים.
בהמשך נאלץ סלוקום להגן על אונייתו בפני שודדי ים, ואחד מהם נורה למוות; סלוקום עמד למשפט וזוכה מאשמת רצח.
לאחר זאת פשתה ב"אקווידנק" מחלת אבעבועות שחורות, שהביאה למותם של שלושה מאנשי הצוות.
הספינה עברה חיטוי, במחיר לא קטן.
זמן קצר אחר כך, סמוך לסוף שנת 1887, בא הקץ על "אקווידנק" בישת-המזל בדרום ברזיל.
סלוקום, שמצא עצמו תקוע בברזיל עם אשתו ועם בניו גרפילד וויקטור, החל לבנות ספינה שתוכל לקחתם הביתה.
הוא השתמש בחומרים מקומיים ובחומרים ששרדו מן ה"אקווידנק" והעסיק פועלים מקומיים.
הספינה הושקה ב-13 במאי 1888, בעצם היום שבו בוטלה העבדות בברזיל, ועל כן נתן לספינה את השם הפורטוגזי "ליבֶּרְדָאדֶה".
הייתה זו מפרשית סינית יוצאת דופן בעיצוב החיבל שלה, שסלוקום הגדיר כ"חצי דורי בסגנון קייפ אן" (סירת דיג שטוחת קרקעית וגבוהת-דפנות) וחצי סאמפאן יפנית.
הוא ומשפחתו החלו את מסעם חזרה לארצות הברית, כשבנו ויקטור בן ה-15 משמש כקצין ראשון.
אחרי חמישים וחמישה ימים בים ו-5,510 מילין, הגיעה משפחת סלוקום לקייפ רומאן, דרום קרוליינה והמשיכה ביבשה אל וושינגטון הבירה למשך החורף, ומשם הגיעו לבסוף לבוסטון דרך ניו יורק בשנת 1889. הייתה זו הפעם האחרונה שהנרייטה הפליגה עם המשפחה.
בשנת 1890 פרסם סלוקום את רשימותיו מן ההרפתקאות הללו ב"מסע הליברדאדה".
בחורף הצפוני של 1893–1894, התנסה סלוקום במה שכינה באותו זמן "המסע הקשה ביותר שעשיתי מעודי, ללא יוצא מן הכלל." במסע זה ניטל עליו להעביר את ספינת הטורפדו המונעת בקיטור "משחתת" (Destroyer) מן החוף המזרחי של ארצות הברית לברזיל.
ה"משחתת" הייתה ספינה באורך 43 מ', שהגה ועיצב מהנדס המכונות ג'ון אריקסון, לצורך הגנה על נמלים ומי חופים.
הספינה, שצוידה בראשית שנות ה-80' של המאה ה-19 בריקוע שריון משופע ובתותח תת-ימי על חרטומה הייתה פיתוח של טיפוס אוניית הקרב "מוניטור" ממלחמת האזרחים האמריקנית.
"משחתת" נועדה לירות טורפדו מטיפוס מוקדם אל ספינת אויב מטווח של 90 מ', והייתה "אוניית מלחמה משוריינת חלקית לתקיפת חרטום אל חרטום מטווח קצר".
על אף אובדן ה"אקווידנק" ומצוקות המשפחה במסעה ב"ליברדאדה" מתוצרת עצמית, לא פחתה חיבתו של סלוקום לברזיל.
במהלך 1893, עמדה ברזיל בפני משבר פוליטי בריו גרנדה דו סול וניסיון לפתוח במלחמת אזרחים, שהתעצם עקב מרד הצי של המדינה בספטמבר.
סלוקום נענה לבקשת ממשלת ברזיל להעביר את ה"משחתת" לפרנמבוקו שבברזיל.
המניע שלו היה גם כספי.
הוא היה זה שסילק בספינתו זו את הספינה שלי, ה"אקוידנק", מל'הייה גרנד לפני כמה שנים, בנימוק הפחדני, שאולי יש מחלה על סיפון אונייתנו.
אבל הסיפור הזה כבר סופר.
בער לי להביא לידיעתו ולגרום לו להרגיש היטב, שהפעם יש לי דינמיט ולא חציר".
סלוקום ועמו צוות קטן יצאו על ה"משחתת" מסנדי הוק, ניו ג'רזי, ב-7 בדצמבר 1893. כבר למחרת החלו מים לחלחל אל תוך האונייה: "אסון פקד אותנו.
החיבורים העליונים של הספינה נפערים ואחד מיציעי התותחים החדשים, הימני, כבר רווי מים".
אף כי הכל התגייסו למשאבות ולמילוי דליים, בחצות החלו מי הים לכבות את האש בדוודים, שהבערה בהם התקיימה רק הודות להשלכת פרוסות שומן חזיר ושולחנות וכיסאות מן האונייה אל האש.
הסערה נמשכה גם ב-8 בחודש.
הצוות הצליח להנמיך את מפלס המים בבטן האונייה ולסתום כמה מן החורים והדליפות.
דליית המים בעזרת שק קנווס גדול מאולתר נמשכה מן ה-9 עד ה-13 והצליחה להחזיק את מפלס המים בבטן האונייה מתחת ל-90 ס"מ.
ב-13 הוכו בסערה ובנחשולי מים צולבים ונאלצו לשאוב מים כל הלילה.
ב-14, הוציאו גלים גבוהים את מוט ההיגוי מכלל פעולה.
בשעות אחר הצהרים של 15 בדצמבר נמצאה ה"משחתת" דרומית-מערבית לפוארטו ריקו, בכיוון מרטיניק, ועדיין נאבקה בסערות.
במועד זה, כשהאש בדוודים כבויה, עסקו כל אנשי הספינה בשאיבת מים להצלת חייהם: "השדרית העיקרית של הספינה נמצאת 30 ס"מ מתחת למים, וממשיכה לשקוע".
לצוות לא הייתה ברירה אלא להמשיך לשאוב ולנסות להחזיק את הספינה על פני המים, כיוון ש"מן הנמנע היה לבטח את הספינה למסע; שום חברה גם לא הייתה מוכנה לבטח חיי אדם על הסיפון".
בבוקר ה-16 בחודש שככה הסערה וה"משחתת" יכלה לעגון בדרום פוארטו ריקו.
סלוקום כתב: "מסעי הביתה מברזיל בקאנו "ליברדאדה", עם משפחתי כאנשי צוות וחברים למסע, לפני שנים אחדות, גם אם היה ארוך בהרבה, לא היה קשה ומטריד באותה מידה".
בפרנמבוקו הצטרפה ה"משחתת" לצי הברזילאי והצוות נדרש שוב לתיקונים, משום שהגרירה הממושכת בנתיבי מים סוערים חתכה מסמרות בחרטום, והביאה לדליפות.
רטיבות באבקת השרפה הכשילה ירי מבחן בתותח התת-ימי והאונייה קורקעה להרחקת המבלט.
אבל לחץ הגלים גרם שוב לדליפה.
לאחר תיקונים נוספים יצאה ה"משחתת" לבאיה עם מלאי חדש של אבקת שרפה בשביל הצי הברזילאי, והגיעה ליעדה ב-13 בפברואר.
מיד עם הגיעם, מכל מקום, השתלט אדמירל גונקלווס מן הצי הברזילאי על האונייה.
במחסן הנשק בבאיה העלה צוות חלופי, חסר-ניסיון ובלתי מוכשר בעליל, את האונייה על סלע במעגן.
חור נפער באונייה והביא לנטישתה.
הספריי: הקפת סולו ראשונה של כדור הארץ
בפיירהייבן, מסצ'וסטס בנה סלוקום מחדש ספינת מפרש חד-תורנית לשליית צדפות באורך 11.2 מטרים, בשם ספריי.
ב-24 באפריל יצא סלוקום להפלגה מבוסטון.
בספרו המפורסם, "Sailing Alone Around the World" משנת 1899, הנחשב כיום לקלאסיקה בספרות מסעות, תיאר את יציאתו במילים הבאות:
אחרי ביקור ממושך בבית ילדותו באי ברייר בנובה סקוטיה וסיור במקומות שנהג לפקוד על חוף נובה סקוטיה, נפרד סלוקום מצפון אמריקה במגדלור של האי סאמברו סמוך להליפקס, נובה סקוטיה ב-3 ביולי 1895.
סלוקום התכוון להפליג מזרחה סביב העולם, דרך תעלת סואץ, אבל כשהגיע לגיברלטר הבין, שהפלגה בחלקו הדרומי של הים התיכון תהיה מסוכנת מדי לספן בודד, בגלל שודדי הים שעוד היו נפוצים באזור זה באותם ימים.
הוא החליט אם כן להפליג מערבה, בחצי הכדור הדרומי.
הוא שם פעמיו אל ברזיל, ומשם אל מצרי מגלן.
בנקודה זו נבצר ממנו להתחיל בחציית האוקיינוס השקט במשך ארבעים יום בגלל סערה.
בסופו של דבר עשה את דרכו לאוסטרליה, הפליג צפונה לאורך החוף המזרחי, חצה את האוקיינוס ההודי, הקיף את כף התקווה הטובה, ומשם פנה חזרה לצפון אמריקה.
סלוקום ניווט ללא כרונומטר, והסתמך תחת זאת על השיטה המסורתית של חישוב מוחלט של קו אורך, שדרשה לא יותר משעון זול לזמן מקורב ותצפיות שמש-צהריים לקביעת קו רוחב.
במסע ארוך אחד באוקיינוס השקט התפרסם בתצפית של מרחק ירח, עשרות שנים לאחר שהשימוש בתצפיות אלה נפסק, ובאמצעותה הצליח לבדוק את קו האורך שלו באופן עצמאי.
מכל מקום, השיטה העיקרית של סלוקום למציאת קו אורך הייתה בכל זאת חישוב מוחלט; הוא תיעד רק תצפית ירח אחת במשך כל מסעו להקפת כדור הארץ.
כרגיל היה סלוקום משיט את ה"ספריי" בלי לגעת בהגה.
הודות לאורך המפרש יחסית לגוף הספינה, והשדרית הארוכה, יכלה ה"ספריי" לנווט את עצמה (בשונה מספינות מודרניות מהירות יותר), והוא איזן אותה ביציבות בכל נתיב שהוא יחסית לרוח, על ידי התאמת המפרשים וקשירה חזקה של ההגה.
הוא הפליג 3200 ק"מ מערבה לרוחב האוקיינוס השקט בלי לגעת ולו פעם יחידה בהגה.
כעבור יותר משלוש שנים, ב-27 ביוני 1898, חזר סלוקום לניופורט, רוד איילנד, לאחר שהקיף את כדור הארץ, מרחק של יותר מ-74,000 ק"מ.
שובו של סלוקום כמעט שלא עורר תשומת-לב.
מלחמת ספרד-אמריקה, שהחלה חודשיים קודם, השתלטה על הכותרות.
לאחר סיום מעשי האיבה העיקריים, פרסמו עיתונים אמריקאים רבים מאמרים, שתיארו את ההרפתקה המופלאה של סלוקום.
בשנת 1899 הוציא סלוקום לאור את סיפור מסעו האפי ב"Sailing Alone Around the World" ("מפליג לבדי סביב העולם"), תחילה בהמשכים ב"מגזין המאה" ואחר בכמה הוצאות בפורמט של ספר.
מבקרים קיבלו בהתלהבות את סיפור ההרפתקה האנכרוניסטי משהו מעידן המפרשים.
ארתצור רנסום הרחיק לכת כשהצהיר, "נערים שאינם אוהבים את הספר הזה צריך להטביע תיכף ומיד"
בביקורת שלו על הספר, כתב סר אדווין ארנולד, "אינני מהסס לכנות אותו הספר המעולה ביותר שיצא לאור מאז ומעולם".
החוזה על ספרו של סלוקום היווה חלק בלתי נפרד ממסעו: המו"ל שלו סיפק לסלוקום ספרייה מקיפה להפלגה, וסלוקום כתב מכתבים אחדים לעורך שלו מנקודות רחוקות סביב כדור הארץ.
"מפליג לבדי" של סלוקום זיכה אותו בתהילה רחבת-היקף בעולם דובר האנגלית.
הוא היה בין השמונה שהוזמנו לשאת דברים בארוחה חגיגית לכבוד מארק טוויין בדצמבר 1900.סלוקום גרר את ה"ספריי" במעלה תעלת אירי אל באפאלו, מדינת ניו יורק, לתערוכה הכל-אמריקאית בקיץ 1901, וקיבל פיצוי נאות על השתתפותו ביריד.
בשנת 1901, הייתה הכנסתו של סלוקום מרווחי הספר וממהרצאות פומביות גדולה דייה לספק לו די ביטחון פיננסי לרכישת חוה קטנה בווסט טיסברי, על האי מרתה'ס ויניארד במסצ'וסטס.
לאחר שנה וחצי, מצא שאיננו יכול להסתגל לחיים מיושבים, והפליג ב"ספריי" מנמל לנמל בצפון-מזרח ארצות הברית בחודשי הקיץ ובאיי הודו המערבית במשך החורף.
במהלך מסעותיו הרצה ומכר ספרים בכל הזדמנות שנקרתה לפניו.
סלוקום בילה מעט מאוד זמן עם אשתו בחוה והעדיף את החיים על סיפון ה"ספריי".
את חודשי החורף עשה בדרך כלל באיים הקריביים.
בריאותו הנפשית של סלוקום התערערה בשלהי חייו.
בביקור בריוורטון, ניו ג'רזי במאי 1906, הואשם סלוקום באונס ילדה בת 12. לאחר חקירה ודרישה נוספות, התברר שהפשע היה חשיפה מגונה, אבל סלוקום טען שאיננו זוכר שום עבירה על החוק וכי במידה שמשהו כזה אכן קרה, אין ספק שהיה
זה באשמת מצבו הנפשי אותו זמן.
סלוקום ישב 42 יום במעצר בהמתנה למשפט.
במשפטו הודה בעובדות ושוחרר לאחר שהימים שישב נחשבו לו לזמן מאסרו.
השופט במשפטו אמר לו, "בהתאם לבקשת המשפחה, אני יכול לדון אותך במידת החסד."
שבועות ספורים לאחר הרשעתו בניו ג'רזי, ביקרו סלוקום וה"ספריי" בזאגאמור היל, אחוזת הנשיא תאודור רוזוולט על החוף הצפוני של לונג איילנד, מדינת ניו יורק.
רוזוולט ומשפחתו גילו עניין בעלילות הפלגת הסולו של סלוקום מסביב לעולם.
בנו הצעיר של הנשיא, ארצ'י, בילה, יחד עם משגיח, ימים אחדים בשייט עד ניופורט עם סלוקום על ה"ספריי", שהייתה אז סירה רעועה, מוכת גלים, שמש ורוחות.
סלוקום נפגש שוב עם הנשיא רוזוולט במאי 1907, הפעם בבית הלבן בוושינגטון הבירה.
אומרים, שרוזוולט אמר לסלוקום, "קפטן, ההרפתקאות שלנו היו שונות במקצת." סלוקום ענה, "נכון, אדוני הנשיא, אבל אני רואה שאתה הגעת הנה ראשון."
עד שנת 1909, הלכו משאביו הכספיים של סלוקום והדלדלו; תגמוליו מן הספר הצטמצמו לאפס.
הוא התכוון למכור את חוותו במרתה'ס ויניארד והחל לערוך תוכניות להרפתקה חדשה בדרום אמריקה.
היו לו תקוות להשיג עסקה על ספר חדש.
ב-14 בנובמבר 1909 יצא סלוקום בכיוון איי הודו המערבית באחד ממסעות החורף הרגילים שלו.
הוא גילה עניין גם ביציאה להרפתקה הבאה שלו, חקר נהרות האורינוקו, ריו נגרו ואמזונאס.
מאז נעלם ושוב לא נשמע ממנו דבר.
ביולי 1910 הודיעה אשתו לעיתונות, כי הוא סבורה שבעלה אבד בים.
בשעתו, רוב מכריו של סלוקום האמינו, שה"ספריי" נדרסה על ידי אוניית קיטור או התנגשה עם לוויתן, משום שאיתנותה של ה"ספריי" וניסיונו הימי הרב של סלוקום שללו סבירות לכל התרחשות אחרת.
עם זאת, האפשרות של התהפכות לא נשללה כליל.
על אף ניסיונו הרב כימאי, סלוקום מעולם לא למד לשחות וגרס, שלימוד שחייה יהיה ברכה לבטלה.
בשנת 1924 הוכרז ג'ושוע סלוקום באופן רשמי כמת.
הישגיו של סלוקום זכו לפרסום נאות ולהוקרה.
השם "ספריי" היה לבחירה מועדפת ליאכטות יורדות-ימים מאז פרסום סיפורו של סלוקום על הקפת כדור הארץ.
במשך השנים, נבנו גרסאות רבות של ה"ספריי" על פי השרטוטים בספרו של סלוקום, שחזורים מוצלחים פחות או יותר של החד-תורנית המקורית.
בדומה לכך, הספן הצרפתי למרחקים ארוכים בֶּרְנָר מוֹאַטֶסְְר (Bernard Moitessier)כינה את סירתו, מפרשית דו-תורנית, "ג'ושוע" להנציח את זכרו של סלוקום.
בסירה זו הפליג מואטסר מטאהיטי לצרפת, וב-1968 השתתף עם "ג'ושוע" בתחרות "גולדן גלוב" של הסאנדיי טיימס להקפת העולם, שם התקדם יפה עד שהחליט לנטוש את המירוץ סמוך לסיומו ולהפליג הלאה אל פולינזיה.
מעבורות המנציחות את זכר סלוקום ("ג'ושוע סלוקום" ו"ספריי") שירתו בשני קווים של דיגבי נק בנובה סקוטיה בין 1973 ל-2004. המעבורת "ג'ושוע סלוקום" הופיעה בגרסה הקולנועית של "דולורס קליירבורן".
גלשן תת-מימי - רכב תת-מימי עצמאי (AUV), בתכנון מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, נקרא על שם ספינתו של סלוקום, ה"ספריי".
היה זה הרכב התת-מימי העצמאי הראשון שחצה את זרם הגולף, בהפעלת המחקר האוקיינוגרפי של וודס הול (מאז 2008, Teledyne Webb Research).
בשנת 2009 חצה גלשן סלוקום, ששכללה אוניברסיטת רטגרס, את האוקיינוס האטלנטי ב-221 ימים.
ה-RU27 שייט מטאקרטון, ניו ג'רזי, אל באיונה, ספרד - הנמל שבו עגן כריסטופר קולומבוס בשובו ממסעו הראשון אל העולם החדש.
כמו סלוקום עצמו, גלשן סלוקום מסוגל לשייט לאורך אלפי קילומטרים.
הגלשנים האלה ממשיכים לשרת מכוני מחקר שונים, לרבות קבוצת המחקר במחלקה לאוקיינוגרפיה, גאוכימיה וסביבה של אוניברסיטת טקסס A&M, לחקר מפרץ מקסיקו וגופי מים אחרים.
יד זיכרון לסלוקום נמצאת באי ברייר, נובה סקוטיה, לא רחוק מסדנת המגפיים של משפחתו.
סלוקום מונצח במוצגים מוזיאוניים במוזיאון ציד הלווייתנים של ניו בדפורד במסצ'וסטס, במוזיאון הימי של האוקיינוס האטלנטי בהליפקס, נובה סקוטיה, ובמוזיאון בית הספר מאונט האנלי סמוך למקום הולדתו.
ביוגרפיות אחדות על סלוקום יצאו לאור.
ג'ושוע קיפרוי צ'פטגאי הוא אתלט אוגנדי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) ושיאן העולם בריצת 5,000 מטר.
אלוף אולימפי (פריז 2024), שיאן אולימפי ו-3 פעמים ברציפות אלוף העולם (דוחה 2019, יוג'ין 2022 ובודפשט 2023), סגן אלוף העולם (לונדון 2017) ושיאן העולם בריצת 10,000 מטר.
אלוף העולם במרוצי שדה (אורהוס 2019) ובעל התוצאה הטובה ביותר אי פעם בריצת 15 קילומטר (כביש).
צ'פטגאי נולד במחוז קפצ'ורווה שבאוגנדה, ולו שמונה אחים.
מגיל צעיר שיחק צ'פטגאי כדורגל, ואף התנסה בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת, אך הבין במהרה שהוא מצטיין בריצה.
כשהיה בן 17 החליט להתמקד בריצה, ושנה לאחר מכן, בתחרות הבינלאומית הראשונה בה התחרה, סיים בריצת 10 ק"מ שני לג'פרי קמוורור לאחר שקבע תוצאה של 28:24 דקות.
באותה שנה זכה צ'פטגאי בתואר הראשון שלו, באליפות העולם לנוער שנערכה ביוג'ין.
בריצת 10000 המטרים, זכה במדליית הזהב לאחר שקבע תוצאה של 28:32.86 דקות.
באותה אליפות, סיים צ'פטגאי רביעי בריצת 5000 מטר, בשיא אישי חדש של 13:32.84 דקות.
באליפות אפריקה לנוער שנערכה בחודש מרץ באדיס אבבה, זכה צ'פטגאי במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 29:58.70 דקות.
באותו חודש התחרה באליפות העולם לנוער במרוצי שדה, וסיים במקום 11. במאי, סיים שמיני בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין, אורגון בשיא אישי חדש של 27:27.57 דקות, וכעבור חודשיים שיפר את שיאו האישי בריצת 5000 מטר, לאחר שניצח באליפות אוגנדה בתוצאה של 13:28.50 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום תשיעי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:48.89 דקות.
בתחרות ליגת היהלום בבייג'ינג שנערכה בחודש מאי, סיים צ'פטגאי שני בריצת 5000 מטר בשיא אישי חדש של 13:00.60 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכה באוגוסט, הוא סיים במקום שישי בריצת 10,000 מטר בשיא אישי חדש של 27:10.06 דקות ובמקום שמיני בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 13:09.17 דקות.
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בקמפלה, אוגנדה, במרץ, נמנה צ'פטגאי בין המובילים מתחילת הריצה.
5 קילומטרים לסיום לקח את ההובלה כשרק ג'פרי קמוורור נותר לצידו, ואף פתח עליו פער של כ-15 שניות, אך כשנותר קילומטר לסיום, התשישות גברה על צ'פטגאי שנעקף על ידי קמוורור, והותירה אותו מדדה אל קו הסיום, אותו חצה במקום השלושים, שתי דקות לאחר קמוורור.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין, סיים רביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:02.84 דקות.
ביולי, סיים רביעי בריצת 3000 מטר בליגת היהלום בפריז, לאחר שקבע תוצאה של 7:34.96 דקות, ושלישי בריצת 5000 מטר בליגת היהלום בלוזאן בשיא אישי חדש של 12:59.83 דקות.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה צ'פטגאי במדליית כסף בריצת 10,000 מטר בשיא אישי חדש של 26:49.94 דקות, אחרי מו פארח מבריטניה (26:49.51 דקות) ולפני פול טנוי מקניה (26:50.60 דקות).
בתחרות נערכה בניימכן, הולנד ב-18 בנובמבר 2018 קבע צ'פטגאי בריצת 15 קילומטר את התוצאה הטובה ביותר אי פעם של 41:05 דקות
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-6 באוקטובר 2019 זכה צ'פטגאי במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 26:48.36 דקות, לפני יומיף קג'לצ'ה מאתיופיה (26:49.34 דקות) ורונקס קיפרוטו מקניה (26:50.32 דקות).
בתחרות שנערכה במונקו ב-16 בפברואר 2020 קבע צ'פטגאי בריצת 5 ק"מ (כביש) שיא עולם חדש של 12:51 דקות.
בתחרות ליגת היהלום במונקו שנערכה ב-14 באוגוסט אותה שנה הוא סיים ראשון בריצת 5000 מטר בשיא עולם חדש של 12:35.36 דקות, שיפור של כמעט 2 שניות משיא העולם בן 16 השנים של קנניסה בקלה מאתיופיה (12:37.35 דקות).
בתחרות שנערכה בוולנסיה, ספרד ב-7 באוקטובר אותה שנה הוא קבע בריצת 10,000 מטר שיא עולם חדש של 26:11.02 דקות, שיפור של 6 שניות וחצי לשיא בן 15 השנים של קנניסה בקלה (26:17.53 דקות).
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט 2021 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
פעם שנייה ברציפות אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי 2022 זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:27.43 דקות, לפני סטנלי אמבורו מקניה (27:27.90 דקות) ובן ארצו ג'ייקוב קיפלימו (27:27.97 דקות).
פעם שלישית ברציפות אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:51.42 דקות, לפני דניאל אבניו מקניה (27:52.60 דקות) והאלוף האולימפי סלמון ברגה (27:52.72 דקות).
ב-2 באוגוסט, במהלך אולימפיאדת פריז שבר צ'פטגאי את השיא האולימפי (26:43.14) בריצת 10,000 מטר וזכה במדליית הזהב.
ג'ושוע לוגאן היה במאי קולנוע ותיאטרון, תסריטאי, שחקן ומפיק אמריקאי.
לוגאן הופיע לראשונה כשחקן בברודוויי במחזה "Carry Nation" ב-1932. הצלחתו הראשונה כבמאי הייתה במחזה On Borrowed Time של ג'ון אוסבורן ב-1938.
ב-1942 התגייס לצבא ארצות הברית בתפקידי מנהלה.
הוא היה עוזר במאי לסרט This Is the Army של אירווינג ברלין שמטרתו להעלות את מורל הלוחמים.
באירופה ארגן מופעי בידור קטנים ללוחמים בקו החזית, השתחרר בדרגת קפטן.
לאחר שחרורו חזר לברודוויי וביים מספר הפקות מצליחות:
אנני אוקלי אשת לפידות של אירווינג ברלין שהוצגה 1,147 פעמים בשנים 1946–1949.
מיסטר רוברטס - הועלה בברודוויי בהצלחה גדולה עם הנרי פונדה בתפקיד הראשי של מיסטר רוברטס.
המחזה זכה באותה שנה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר והיה הראשון לקבלת הפרס בקטגוריה זו.
דרום פסיפיק אותו ביים והשתתף בכתיבה ועל כך זכה בפרס פוליצר לדרמה ביחד עם ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין.
פאני - מחזמר לפי מחזה של מרסל פניול, אותו כתב, ביים והפיק (1953–1954).
ב-1955 נקרא להשלים את בימויו הסרט מיסטר רוברטס לאחר שהבמאי ג'ון פורד חלה.
ב-1955 ביים את פיקניק עם קים נובאק וויליאם הולדן עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ב-1956 ביים את "תחנת אוטובוס" עם מרילין מונרו.
ב-1957 ביים את "סיונרה" עם מרלון ברנדו והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ב-1958 ביים את המחזמר "דרום פסיפיק" בהשתתפות מיצי גיינור ורוסאנו בראצי.
ב-1960 ביים את "סיפור בדים" שהיה סרטה הראשון של ג'יין פונדה.
ב-1969 ביים את המחזמר "המכורים לזהב" בהשתתפות לי מרווין וקלינט איסטווד.
ללוגאן יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ג'ושוע ויילרשטיין הוא מנצח וכנר אמריקאי המכהן כמנהל האומנותי של התזמורת הקאמרית של לוזאן (שווייץ).
ויילרשטיין נולד ברוצ'סטר, ניו-יורק למשפחה יהודית.
אביו, דונלד ויילרשטיין הוא הכנר הראשון ב"רביעית קליבלנד" ואימו, ויויאן לבית הורניק היא פסנתרנית ועסקה בהוראה בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון.
אחותו, אליסה ויילרשטיין, נולדה בשנת 1982, היא צ'לנית.
בתחילת דרכו השתתף ויילרשטיין ככנר במסע הופעות של תזמורת הנוער הפילהרמונית של בוסטון בפנמה ובגואטמלה.
במסע קונצרטים זה ניגנה התזמורת לקהל אלפים של בני נוער שחוו לראשונה בחייהם הופעה חיה של קונצרט תזמורתי.
בעקבות מסע זה החליט ויילרשטיין לעסוק במוזיקה קלאסית באופן מקצועי.
הוא למד בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, ניצוח תזמורתי אצל יו וולף , וכינור אצל לוסי צ'פמן (Lucy Chapman).
בשנת 2011 השלים לימודי תואר שני כפול, בניצוח ונגינה בכינור.
בשנת 2007 הוזמן ויילרשטיין על ידי המנצח גוסטאבו דודאמל (Gustavo Dudamel) לשמש ככנר ראשי בתזמורת "סימון בוליבר", הסימפונית הצעירה של ונצואלה, במסע הופעותיה באמריקה.
הוא היה בכך הנגן הזר הראשון שהוזמן להתארח כנגן ראשי בתזמורת הוונצואלית.
בקיץ 2009 וכן בקיץ 2010 השתתף ויילרשטיין בכיתות אמן של המנצח האמריקאי דייוויד זינמן (David Zinman) בפסטיבל המוזיקה באספן קולורדו.
בשנת 2009 זכה במקום הראשון, וכן בתואר חביב הקהל, בתחרות למנצחים צעירים של התזמורת הסימפונית של רדיו דנמרק על שם מנצחה הראשון ניקולאי מלקו (Malko Competition), והופיע בהופעת בכורה כמנצח עם התזמורת הסימפונית של גטבורג, שוודיה.
בשנת 2011 הוא ניצח לראשונה על הסימפונית הצעירה של וונצואלה בקונצרט בו ניגנה צ'לו כסולנית גם אחותו, אליסה.
בין השנים 2012–2015 שימש במשך שלוש שנים כעוזר המנצח הראשי בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק.
לויילרשטיין קריירה מצליחה של הופעות כמנצח אורח מבוקש על ידי תזמורות מובילות ברחבי ארצות הברית וקנדה, ותזמורות רבות נוספות ברחבי העולם.
הוא אורח מבוקש בתזמורות כמו התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת, הסימפונית הלאומית הדנית, הקאמרית של ברמן גרמניה, הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, הפילהרמונית של אוסלו, הפילהרמונית של ניו יורק וכן התזמורות הסימפוניות של מילווקי, בולטימור, ודטרויט.
בעונת 2015–2016 הוא ניצח בקונצרטים עם התזמורות הסימפוניות של מילווקי, סן דייגו, מלבורן, הפילהרמונית של קלגרי, תזמורת פילהרמוניה הלונדונית, הסימפונית של רדיו שטוטגרט, תזמורת רשות השידור הבריטית וכן עם התזמורת הסימפונית של לאהטי.
בעונת 2017–2018 ניצח ויילרשטיין לראשונה על התזמורת הסימפונית של במברג, גרמניה, על הפילהרמונית של ה-BBC, על התזמורת הקאמרית המשובחת של סיינט-פול, מינסוטה ארצות הברית, ועל הסימפונית של מערב אוסטרליה.
כמו כן הוא חזר בעונה זו לנצח במילווקי, ונקובר, מלבורן, אוסלו, ליברפול, פריס, ברמן ועוד.
בעונת הקונצרטים של 2018–2019 ניצח לראשונה על אופרה, כשביצע יחד עם התזמורת הקאמרית של לוזאן את "כך עושות כולן" מאת מוצרט.
עוד בעונה זו הוזמן לנצח על תזמורת מוצרטאום בזלצבורג, וכן על הפילהרמוניות של הולנד, אוסלו, הבי.בי.סי, וליברפול, על התזמורות הסימפוניות של סינסינטי, ניו-ג'רזי, פלורידה, צפון קרולינה ועוד.
בעונת הקונצרטים 2019–2020 ניצח ויילרשטיין בהופעות בכורה על התזמורת הקאמרית של אירופה, תזמורת הבי.בי.סי של ויילס, והקאמרית של מינכן.
כמו כן הוא שב בעונה זו והופיע עם הפילהרמונית של רדיו צרפת, תזמורת טונהלה (Tonhalle) מציריך, הסימפונית של רדיו פינלנד, הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם והפילהרמונית של לונדון.
משנת 2016 הוא מכהן כמנהל האומנותי של התזמורת הקאמרית של לוזאן, שווייץ.
החוזה עמו הוארך גם לעונת 2020–2021. בעונת 2019–2020 הוביל סיור קונצרטים של הקאמרית של לוזאן בגרמניה.
במהלך כהונתו של ויילרשטיין בלוזאן התבסס והתחזק מעמדה של התזמורת בקרב התזמורות הקאמריות המובילות באירופה.
הוא הרחיב בצורה ניכרת את הרפרטואר של התזמורת והוביל איתה סדרת הקלטות מיצירות איגור סטרבינסקי שזכו לשבחים ולביקורות מצוינות.
התזמורת תחת ניהולו האומנותי של ויילרשטיין הופיעה ברחבי אירופה יחד עם סולנים כמו הטנור הפרואני חואן דייגו פלורס, הפסנתרן הצרפתי לוקאס דבארג ונגן האבוב הגרמני אלברכט מאייר.
כמנהל אומנותי, נודע ויילרשטיין במחויבותו לרפרטואר המשלב יצירות קלאסיות עם יצירות בנות זמננו, ובחתירתו להציג לקהל בכל קונצרט מלחינים שטרם זכו לפרסום רב.
כמנצח הוא זוכה לשבחים רבים בזכות פרשנותו הרהוטה וגישתו המלהיבה.
והודות לתובנותיו המעמיקות בניתוח יצירות מכל התקופות, החל ממלחיני הרנסאנס, כגון גזואלדו, ועד למלחינים מודרניים כמו כריסטופר רוז האמריקאי.
ויילרשטיין פועל רבות בתחום החינוך למוזיקה קלאסית והיה מעורב במיזם קונצרטים לנוער כבר בימיו כעוזר מנצח בפילהרמונית של ניו-יורק.
כמו כן שימש ככנר ראשי בהרכב הקאמרי "אנסמבל דיסקברי" מבוסטון, שפעולתו מתמקדת בהופעה בפני תלמידי בתי ספר.
בתפקידו כמנהל האמנותי בלוזאן מעודד ויילרשטיין חינוך נוער ואף משתתף בסדרת קונצרטים לילדים ולמשפחות.
באוגוסט 2018 הוא ניצח על תוכנית מיוחדת, במסגרת סדרת הפרומס (Proms) של הבי.בי.בי.סי, שנקראה "קולה של תזמורת" (The Sound of an Orchestra).
קונצרטים אלה, שנערכו כמחווה למורשתו החינוכית של ליאונרד ברנשטיין והופעותיו הטלוויזיוניות בניו-יורק, תוארו על ידי המבקרים כ"מסע מוזיקלי מרגש בעקבות מוזיקה תזמורתית בת שלוש מאות שנים".
ויילרשטיין כותב ומגיש פודקאסט פופולרי ביותר על מוזיקה קלאסית בשם "סטיקי נואטס" (Sticky Notes), אשר לו למעלה ממאה פרקים ולמעלה ממיליון הורדות של עוקבים ומאזינים ביותר ממאה וחמישים מדינות.
באמצעות הפודקאסט מקדם ויילרשטיין תקשורת בלתי אמצעית בין הקהל למוזיקאים המבצעים, ומעודד שיח ער על מגוון נושאים הקשורים במוזיקה קלאסית ובחוויית הקונצרט החי.
ג'ושוע קושנר הוא משקיע ואיש עסקים יהודי-אמריקאי.
הוא המייסד של קרן ההשקעות "Thrive Capital" ומייסד שותף של חברת ביטוחי הבריאות "Oscar Health" .
הוא בנו של איש הנדל"ן צ'ארלס קושנר ואחיו של ג'ארד קושנר, חתנו ויועצו הבכיר לשעבר של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
קושנר הוא בנו של איש העסקים צ'ארלס קושנר ונכד לניצולי השואה, שהיגרו לארצות הברית מנבהרדק שבבלארוס בשנת 1949. הוא גדל בליווינגסטון שבניו ג'רזי, התחנך במשפחה יהודית-אורתודוקסית-מודרנית.
הוא סיים את לימודיו בהרווארד ב-2008 וב-2011 סיים לימודים בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
באביב של שנתו הראשונה בלימודים, יחד עם שני סטודנטים אחרים הוא גייס כ-10,000 דולרים, על מנת להקים רשת חברתית בשם "וסטו", הרשת החברתית שלו הצליחה מאוד באמריקה הלטינית בהתאם לתחזיותיו של קושנר.
בשנה שלאחר סיום לימודיו האקדמיים, הקים קושנר חברת הסטארט אפ "Unithrive" יחד עם חברו לספסל הלימודים.
החברה נועדה להקל על תשלומים של סטודנטים בזמן הלימודים בקולג', וזאת באמצעות התאמת מלווים בוגרים לסטודנטים, לאחר סיום הלימודים באוניברסיטת הרווארד הוא עבד בקבוצת ההון הפרטי, גולדמן זקס.
ב-2014 הקים קושנר עם אחיו הבוגר ג'ארד את חברת קאדר (Cadre), פלטפורמה מקוונת להשקעה בנדל"ן.
איל ההון היהודי-אמריקאי, ג'ורג' סורוס השקיע בה כ-250 מיליון דולר.
ב-2012 החל קושנר לצאת עם הדוגמנית קרלי קלוס, ביולי 2018 הם התארסו וזאת חודש לאחר שקלוס השלימה את תהליך הגיור שלה ובאוקטובר 2018 הם התחתנו.
השניים מתגוררים באחוזה בפלורידה, עליה שילמו הזוג מעל 30 מיליון דולר.
האחוזה נמצאת בסמוך לביתם של אחיו של ג'ושוע, ג'ארד קושנר ושל אשתו, איוונקה טראמפ (בתו של דונלד טראמפ) שהתגיירה אף היא.
ג'ושוע אורובוזה זירקזיי (בהולנדית: Joshua Orobosa Zirkzee; נולד ב־22 במאי 2001) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת הולנד.
זירקזיי נולד בסיכדאם, לאמא ניגרית ואבא הולנדי.
הוא החל את הקריירה שלו בגיל חמש ב־VV הקלינגן לאחר שמשפחתו עברה מקום מגורים.
ב-2013 החל לשחק במחלקת הנוער של דן האג בה שיחק שלוש שנים עד שעזב למחלקת הנוער של פיינורד.
לאחר שנה מרשימה במחלקת הנוער של פיינורד, הוא יצא ממדינתו ושיחק בקבוצת הנוער של באיירן מינכן.
ב-1 במרץ 2019 כבש שלושער במשחק הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של באיירן מינכן.
יום לאחר מכן, כבש את השער המכריע בקבוצת הנוער של באיירן מינכן.
הופעת הבכורה הרשמית שלו הייתה ביולי 2019, בקבוצה השנייה של באיירן מינכן בליגה השלישית בגרמניה.
בדצמבר 2019 ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון במשחק בליגת האלופות נגד טוטנהאם הוטספר.
ב-31 בינואר 2021 הושאל לפארמה עם אופציה לקנייה בתום תקופת ההשאלה.
ב-3 באוגוסט 2021 הושאל לאנדרלכט הבלגית לעונה אחת.
ב-30 באוגוסט 2022 חתם בבולוניה מהסרייה א'.
ב-14 ביולי 2024 חתם לחמש שנים עם אופציה לשנה נוספת במנצ'סטר יונייטד.
זירקזיי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של הולנד ונכלל בסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. ב-12 ביוני 2024 זומן זירקזיי לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת יורו 2024. בעקבות פציעתו של טון קופמיינרס.
הרדמן הוא שחקן אנגלי ואמן אמנויות לחימה משולבות, שנודע בעיקר בזכות משחקו של גרגורי גויל בסדרת סרטי הארי פוטר.
בנם של השחקן וכדורגלן ליגת הרוגבי המקצועני לשעבר מרטין הרדמן וג'סיקה הרדמן, הצעיר מבין ארבעת האחים.
הוא התחנך בבית הספר אורלינס פארק.
הרדמן התחיל לשחק כשהיה כבן 7; אביו מצא לו סוכן.
בגיל 13 לוהק לתפקיד גרגורי גויל, חברו של דראקו מאלפוי, בסרט הארי פוטר ואבן החכמים משנת 2001. במהלך העשור הבא הוא חזר לגלם את גויל בכל שבעת סרטי ההמשך.
במקור נבחן הרדמן לתפקיד דאדלי דרסלי, בן דודו המפונק של הארי, אך את זה תפקיד זה קיבל השחקן הארי מלינג.
הרדמן הופיע בסרט "רובין הוד" משנת 2018, לצד טארון אגרטון, ג'יימי פוקס וג'יימי דורנן.
לאחר חמש שנים של תרגול ג'ו ג'וטסו, הרדמן החל את הקריירה שלו ב-MMA.
לדבריו, הוא בחר ב-MMA כי הוא אוהב את הספורט.
"זה גולמי, מרגש ובלתי צפוי.
אני מוצא את זה מעניין יותר מאגרוף אם כי אני מעריך את היופי והאמנות באיגרוף."
ג'ושוע ג'ייקוב מורו הוא שחקן טלוויזיה וזמר אמריקאי.
ידוע בעיקר בתפקיד הראשי שגילם בסדרת הטלוויזיה "הצעירים חסרי מנוח".
מורו נולד ב-8 בפברואר 1974, בעיר ג'ונו, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
מורו החל את הקריירה שלו ביוני 1994 עת שהחל לגלם את הדמות ניקולס ניומן (Nicholas Newman) תפקיד ראשי בסדרה "הצעירים חסרי המנוח".
בשנת 1998 הקים את להקת הבנים 3Deep עם אדי סיבריאן, חברו הטוב ביותר וכוכב לשעבר נוסף שהשתתף ב"צעירים חסרי מנוח", ועם סי ג'יי.
יואר; הלהקה נגנה בסוגת הנשמה-פופ.
מורו השתתף בטורניר הפוקר העולמי (World Poker Tour) במשחקי הבית ההוליוודיים (Hollywood Home Games) עבור אגודת הצדקה קרן V לחקר הסרטן (The V Foundation for Cancer Research).
ב־4 באוגוסט 2001 התחתן מורו עם טובי קיני (Tobe Keeney) בסנטה ברברה שבמדינת קליפורניה.
לזוג ארבעה ילדים: שלושה בנים וילדה אחת.
+תפקידים משחקים שנה כותרת תפקיד הערות 1994 – הווה צעירים חסרי מנוח ניקולס ניומן אופרת סבון; תפקיד ראשי
(יחד עם שרון קייס) צעירים חסרי מנוח
ג'ושוע לינקולן אלכסנדר פרימו הוא כדורסלן קנדי, שמשחק בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
פרימו נולד וגדל בטורונטו שבקנדה.
בשנת 2018 החל ללמוד ב"תיכון הנטינגטון" שבווירג'יניה המערבית, ושנתיים לאחר מכן חזר לטורונטו בכדי ללמוד ב"תיכון רויאל קראון".
באפריל 2020 החל ללמוד באוניברסיטת אלבמה, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה – "אלבמה קרימזון".
בעונתו היחידה בקבוצה, 2020/2021, קלע 8.1 נקודות בכ-22 דקות בממוצע למשחק.
בסיום אותה עונה עזב פרימו את ליגת המכללות, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
פרימו, אשר פרשנים רבים צפו כי ייבחר במהלך הסיבוב השני של דראפט ה-NBA 2021, נבחר במפתיע כבר בבחירה ה-12, על ידי סן אנטוניו ספרס.
בגיל 18 ו-217 ימים, היה פרימו השחקן הצעיר ביותר שנבחר בדראפט זה.
בתאריך 28 באוקטובר 2022 הודיעה קבוצת סן אנטוניו ספרס על שחרורו של פרימו מהקבוצה, לאחר שהתגלה כי נהג להטריד ולבצע מעשים מגונים במספר נשים שעבדו במועדון, כולל 9 פעמים בהם חשף את איבר מינו בפני פסיכולוגית שהתפטרה והחליטה לתבוע את המועדון.
פרימו טען כי שוחרר כיוון שהוא מתמודד עם "התקפי חרדה נוראיים בשל טראומה אישית".
הודעה זו באה לאחר שב-10 באוקטובר הודיעו על הארכת החוזה של פרימו לעונת .
ג'ושוע צ'ארלס מלינה הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי.
הוריו, פראן ורוברט מלינה, היו מייסדים של רשת ישראל הצעיר בסקרסדייל בניו רושל, שם גדל.
אביו היה עורך דין, בנקאי השקעות ומפיק ברודוויי.
בצעירותו אמר כי אף על פי שהשם "מלינה" אינו נשמע יהודי,מה שלעיתים קרובות גורם להם להניח שהוא לטיני (לרוב בשל בלבול של "מלינה" עם שם המשפחה הספרדי "מולינה"), השם הוא יהודי-פולני במוצאו.
פירוש השם מלינה בפולנית הוא פטל.
מלינה למד בחטיבת הביניים בבית הספר היסודי וסטצ'סטר ובתיכון ע"ש הוראס מאן.
הוא קיבל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת ייל.
מלינה, הוא היה חבר ב-"The Spizzwinks", קבוצת שירה בסגנון א-קפלה, יחד עם השחקן נואה אמריך.
מלינה עשה את הופעת הבכורה שלו במחזה של אהרן סורקין "בחורים טובים".
מלינה התבדח בראיונות שמשחקו בהפקות רבות של סורקין עשויה להיות קשורה לכך שפעם ביצע תמרון היימליך בסורקין, והציל את חייו, כשהסופר החל להיחנק בעת שאכל המבורגר במשחק באולינג עם שחקני ההצגה.
מאז הופיע מלינה בפרויקטים רבים בסרטים וטלוויזיה של סורקין.
עבודתו הראשונה של מלינה בעסקי הקולנוע הייתה כעוזר הפקה בקומדיה "צ'בי צ'ייס" סרט המשך שנכשל בקופות.
הופעתו הראשונה על המסך הייתה תפקיד בן שלוש שורות וחמש מילים בגרסה הקולנועית, "בחורים טובים".
בסרטו הבא, "הנשיא מאוהב", גם הוא של סורקין, למלינה היה תפקיד קצת יותר גדול כעוזר של דמותה האקטיביסטית שגילמה אנט בנינג.
מלינה גילם שתי דמויות שונות על פני ארבעה פרקים בתוכנית הסאטירה "המופע של לארי סנדרס".
בין השנים 1998 ל-2000 כיכב מלינה כדמות ג'רמי גודווין בקומדיית המצבים "Sports Night" של סורקין.
מלינה גילם את וויל ביילי בסדרה הבית הלבן בין השנים 2002–2006. דמותו נתפסה בתחילה על ידי הציבור כניסיון להחליף את כוכב הסדרה העוזב רוב לאו, למרות שמלינה אמר בראיונות רבים ששני השחקנים והדמויות אינם דומים מכדי להתייחס אליהם כאל שינוי.
מלינה הוא היוצר והמפיק של סדרת הטלוויזיה בכבלים "פוקר: סלבריטאים".
בחיים הפרטיים, הוא שחקן פוקר נלהב, לאחר ששיחק עם סורקין בהיותו בברודוויי, השתמש בזכיות בפוקר כדי לשלם את שכר הדירה שלו בתחילת הקריירה.
בשנים 2011–2019 הופיע מלינה בתפקיד נשיא האוניברסיטה סיברט בסדרה "המפץ הגדול".
בשנת 2012 שיחק מלינה בתפקיד חוזר בסדרה "סקנדל" של רשת ABC.
בשנת 2020 ביצע הופעת אורח בפרק של הסדרה "FBI: המבוקשים ביותר" בתור פול היידן.
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד חוזר בסיטקום "American Auto''" ברשת NBC, בתפקיד של טד.
בשנת 2004, מלינה השתתף בקמפיין הפרסום הלאומי הראשון בטלוויזיה שתמך בתרומות לפדרציות יהודיות.
התוכנית הציגה "אנשי קולנוע וטלוויזיה שחוגגים את מורשתם היהודית ומקדמים מתן צדקה לקהילה היהודית" וכללה את גרג גרונברג, מרלי מטלין, קווין וייזמן וג'ונתן סילברמן.
מלינה נשוי למליסה מרווין, מעצבת תלבושות אותה הכיר בשנת 1992 באמצעות ידידותו עם אחותה, ג'ני, וגיסה לשעבר, השחקן טימותי בספילד; ג'ני בספילד ניבאה את הנישואין שנתיים לפני שהזוג נפגש אי פעם.
בני הזוג נישא בשנת 1996 והם הורים לשניים, איזבל ואבי.
ג'ושוע כהן הוא עיתונאי וסופר יהודי-אמריקאי שנודע בעיקר בזכות ספריו "ויץ" (2010), "ספר המספרים" (2015) ו"הנתניהוז" (2021), רומן בדיוני המגולל את סיפור המפגש בין מבקר הספרות הרולד בלום לבנציון נתניהו, אביו של בנימין נתניהו, עליו זכה בפרס פוליצר.
כהן גדל באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, בה למד עברית.
אחרי לימודי התיכון למד תואר ראשון בקומפוזיציה בבית הספר מנהטן למוזיקה.
הוא תרגם לאנגלית מספר יצירות מעברית ומגרמנית.
בין השנים 2001 ל-2006 התגורר בערים שונות במזרח אירופה במסגרת עבודתו כעיתונאי למגזין היהודי הוותיק "הפורוורד".
כהן שימש בעבר כמבקר הספרות של כתב העת "הארפרז".
מסות מפרי עטו התפרסמו בין היתר ב"ניו יורק טיימס", ב"לונדון רוויו אוף בוקס" ובמגזין "n+1".
ב-2015 כתב את "PCKWCK" בהמשכים באינטרנט במשך חמש שעות מדי יומן, תוך כדי קבלת תגובות מהגולשים.
כהן היה מעורב בכתיבת הספר "תיק אישי", האוטוביוגרפיה של אדוארד סנודן.
כהן התגורר ברוסיה כשמונה חודשים, במהלכם סייע לסנודן לכתוב את זיכרונותיו.
ב-2021 פרסם כהן את "הנתניהוז: אפיזודה שולית ובסופו של דבר אף זניחה בתולדות משפחה מפורסמת מאוד", המגולל את סיפור המפגש בין הרולד בלום להיסטוריון בנציון נתניהו, אביו של בנימין נתניהו, כאשר בנציון נתניהו חיפש עבודה באוניברסיטת קורנל ב-1959 ובלום נתבקש לשפוט את מועמדותו.
כהן טוען כי שמע את הסיפור מבלום עצמו לפני שמת, והחליט להפוך את הסיפור לאלגוריה על יחסי ישראל ויהדות ארצות הברית.
בספר מופיעים בשמותיהם בנציון נתניהו, אשתו צילה ושלושת בניהם הקטנים – יוני נתניהו, בנימין נתניהו ועדו נתניהו.
"הנתניהוז" ראה אור בהוצאת "הבה לאור" לאחר שמספר הוצאות לאור בישראל חששו לתרגמו.
הרומנים של כהן זכו להכרה ולפרסים רבים.
ב-2017 מגזין "גרנטה" הכתיר את כהן כאחד מהסופרים האמריקניים הצעירים הטובים ביותר של העשור.
"ויץ" - נבחר לספר הטוב ביותר של 2010 על ידי "הווילג' ווייס".
"ארבע הודעות חדשות" - נבחר לספר הטוב ביותר של 2012 על ידי "הניו יורקר".
"ספר המספרים" - נבחר לספר הטוב ביותר לשנת 2015 על ידי "הוול סטריט ג'ורנל", "NPR" ו"ניו יורק מגזין".
בראיון שהעניק ללוס אנג'לס רוויו אוף בוקס, מבקר הספרות הרולד בלום טען כי "ספר המספרים" של כהן הוא אחד מארבעת הספרים הטובים ביותר שנכתבו על ידי יהודים בארצות הברית, יחד עם ספריהם של הנרי רות', נתנאל וסט ופיליפ רות': "ספר המספרים הוא עוצמתי עד כדי זעזוע.
אינני יכול לחשוב על שום דבר על ידי אף אחד בדור שלך שהוא עד כדי כך רלוונטי להפחיד וכתוב בכזו רהיטות מתמשכת".
בשנת 2023 נישא לעיתונאית הישראלית לי ירון.
ג'ושוע יוסטון הוא דוגמן ושחקן אוסטרלי.
יוסטון הוא ממוצא אנגלו-סרי לנקי.
יוסטון סיים את לימודיו עם תואר ראשון במדע ביו-מולקולרי וגם תואר ראשון במסחר מאוניברסיטת מקווארי בשנת 2019.
יוסטון עבד כברמן במהלך השנה הראשונה ללימודיו באוניברסיטה, כאשר החל לדגמן.
הוא התחיל לפרסם באינסטגרם ויוטיוב, והפך במהירות ליוצר תוכן מבוקש.
יוסטון הצטלם לקמפיינים עבור מותגים גדולים בהם פנדי, גוצ'י, לואי ויטון, "דייוויד ג'ונס" וברברי.
הוא הוזמן על ידי טומי הילפיגר לשבת בשורה הראשונה של מסלולי האופנה של מילאנו ושנגחאי בתצוגת האופנה של המותג, "TOMMYNOW Drive" .
בשנת 2018, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו על המסלול בשבוע האופנה מרצדס בנץ באוסטרליה כשדיגמן עבור המותג 'ג'סטין קאסין'.
בשנת 2020, יוסטון היה חלק ממסע פרסום עבור "Bumble" אתר היכרויות, בו הוצג פרופיל ההיכרויות שלו ועודד "היכרויות וירטואליות" במהלך מגפת הקורונה .
לאחר שהופיע בקליפ לשיר "Sicklaced" של הצמד האוסטרלי Super Cruel עם קרטייה מאלאן בשנת 2017, התאהב במשחק והחל ללמוד משחק.
הופעת הבכורה של יוסטון על המסך הייתה בסדרת המתח לנוער "מועדון צלילה" , לצד מיאה מדרן וג'ורג'יה-מיי דייוויס, ששודרה ברשת 10 באוסטרליה ולאחריה שודרה בנטפליקס .
הסדרה מתרחשת בעיירת החוף הבדיונית קייפ מרסי ומתמקדת בקבוצה של צוללניות.
יוסטון מגלם את הנרי, תושב העיירה.
הסדרה צולמה בשונית המחסום הגדולה בפורט דאגלס, קווינסלנד.
בשנת 2021 לוהק יוסטון לתפקיד בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "תיכון הלבבות השבורים".
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "More Than This" בדמותו של סאמי.
בשנת 2023 לוהק לגלם את התפקיד של קונסטנטין קארינו בסדרה האמריקאית "חולית: הנבואה" ברשת Max.
בשנת 2025 שיחק בסרט האימה וההישרדות "חיות מסוכנות" לצד ג'יי קורטני.
ג'ושוע גסקיל ניובולד היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל איווה בשנים 1876–1877, ולאחר מכן, בעקבות התפטרותו של סמואל ג'.
קירקווד כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, הוא הושבע כמושל איווה העשירי, תפקיד בו הוא כיהן עד 1878.
ג'ושוע ניובולד נולד במחוז פאייט שבפנסילבניה למשפחה קווייקרית.
בהמשך הוא המיר את דתו לבפטיזם.
ב-1854 הוא עבר לאיווה, שם הוא היה לחוואי.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התגייס ניובולד לצבא האיחוד כקפטן בפלוגה C ברגימנט הרגלים ה-25 של איווה, ולחם ב, ב, ב, ב, ב ובצעדה אל הים.
בשנים 1872–1876 כיהן ניובולד כחבר בבית הנבחרים של איווה.
לאחר מכן הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית כסגן מושל המדינה.
בפברואר 1877 התפטר מושל המדינה, סמואל ג'.
קירקווד, לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית.
מתוקף תפקידו, הושבע ניובולד כמושל איווה העשירי, והוא כיהן בתפקידו עד לתום תקופת כהונתו המתוכננת של קירקווד בינואר 1878.
בשנים 1899–1903 כיהן ניובולד כראש עיריית מאונט פלזנט שבאיווה.
ג'ושוע ניובולד נפטר במאונט פלזנט ב-10 ביוני 1903. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הום שבעיר.
ג'ושוע רוברט קולי הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.