tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלק מהתפתחות המחקר לאורך המאה נבעה גם מהתפתחות תחום החינוך במדינות רבות, שהובילה לתופעות שונות כמו עלייה בשיעור האוריינות או אפקט פלין, והגבירה בפועל את כמות החוקרים ברחבי העולם.
המאה ה-20 שינתה את פני הרפואה, והתפתחות הרפואה השפיעה רבות על הדמוגרפיה האנושית, אורח החיים ואספקטים נוספים.
סדרה של פריצות דרך ברפואה במחצית המאה הקודמת, גרמה לכך שבמהלך המאה התפתחו במדינות רבות שירותי בריאות לאומיים ששמו דגש לא רק על טיפול במחלות, אלא גם על מניעתן מראש.
במחצית הראשונה של המאה הושגו ציוני דרך בולטים באנדוקרינולוגיה, תזונה ותחומים נוספים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, תובנות שמקורן בתחום הביולוגיה של התא שינו את עולם המושגים הבסיסי בהתייחסות לתהליך המחלה.
תגליות חדשות בביוכימיה ופיזיולוגיה פרצו את הדרך לבדיקות אבחון מדויקות יותר וטיפולים יעילים יותר – ביניהן טכניקות חלוציות לקטילת חיידקים ביעילות, והתקדמות בהנדסה ביו-רפואית אפשרה לרופאים ולמנתחים לחקור את התפקודים של הגוף באמצעות טכניקות הדמיה לא פולשניות כמו אולטרה סאונד או טומוגרפיה ממוחשבת (CT).
לאורך המאה סווגו כמות אדירה, ביחס למאות הקודמות, של אורגניזמים פתוגניים.
בשל קצב התגליות המהיר במאה ה-20, עם כל התפתחות מדעית חדשה, הפכו פרקטיקות רפואיות שהיו מקובלות רק כמה שנים קודם לכן למיושנות.
בעיצומה של המלחמה הקרה, התחרו ביניהן ארצות הברית ברית המועצות על יוקרה בין-לאומית, ובין היתר התחרו מי תהייה המעצמה הראשונה שתגיע להישגים גדולים יותר בשינוע חלליות ואנשים אל מחוץ לאטמוספירת כדור הארץ.
מאבק זה בין המעצמות עודד את שני הצדדים להשקיע משאבים רבים בפיתוח טכנולוגיות בתחום החלל, ולהגיע במהירות להישגים רבים.
בסוף המאה, ובמיוחד החל משנות ה-80 של המאה התגבר הייצור ההמוני והשימוש הנרחב במעגלי לוגיקה דיגיטלית והטכנולוגיות הנגזרות ממנה.
מסוף שנות ה-70 יוצרו מחשבים אישיים, ובשנות ה-80 הטלפונים הסלולריים הראשונים שווקו לקהל הרחב.
עד סוף המאה, עברו המצאות אלו שכלולים רבים בקצב גבוה והפכו לנפוצים במדינות המתועשות.
בשנת 1992 הושק ה-World Wide Web ועד 1996 האינטרנט הפך למיינסטרים כאשר באותה העת בתי עסק רבים ברחבי העולם החלו לראשונה להקים אתרי בית משלהם.
עד שנת 1999 כמעט בכל מדינה בעולם היה חיבור לאינטרנט.
המצאות אלו הגבירו את זמינותו של מידע והשפיעו על כל האספקטים של החברה – כלכלה, מדע, חינוך, בריאות, ממשל, אורח חיים ועוד.
מכניקת הקוונטים – ורנר הייזנברג, ארווין שרדינגר ואחרים.
פענוח מבנה ה-DNA (ג'יימס ווטסון, פרנסיס קריק ורוזלינד פרנקלין, 1953).
מיקרוסקופ אלקטרונים (ארנסט רוסקה, 1931)
פצצת ביקוע גרעיני (רוברט אופנהיימר, 1945)
פצצת מימן (אדוארד טלר, 1952)
צוללת גרעינית (היימן ריקובר, 1958)
מטוס סילון (אנרי קואנדה, 1910)
האניגמה – מכונת ההצפנה הראשונה (ארתור שרביוס, 1918)
טיל שיוט V-1 (רוברט לוסר ופריץ גוסלו, 12 ביוני 1944)
טיל בליסטי בין-יבשתי (סרגיי קורולב)
חללית ולוויין (הספוטניק הרוסית, 1957)
מכ"ם (רוברט ווטסון-וואט הבריטי, מלחמת העולם השנייה)
סונר (לואיס ריצ'רדסון הבריטי, 1912. אלכסנדר בהם הגרמני, 1913. רג'ינלד פסנדון הקנדי, 1912)
מחשב (ג'ון אטנסוף וקליפורד ברי, 1938; קונרד צוסה הגרמני – Z3, 1941; ג'ון פרספר אקרט וג'ון וו.
טרנזיסטור (ויליאם שוקלי, ג'ון ברדין ווולטר בראטיין, 1947).
מדפסת לייזר (גרי סטארקוות'ר, מחברת זירוקס פארק, 1969)
טלוויזיה – (בוריס רוזינג, ולדימיר זבוריקין, 1910), (ג'ון לוגי ביירד, 1924)
טלפון סלולרי (מרטין קופר, 1973)
ההמצאות הרבות לאורך המאה, בעיקר בתחום התקשורת, שינו ללא היכר את הדרך לייצר ולצרוך תרבות.
פיתוחים טכנולוגיים בתחום הקולנוע, הטלוויזיה והרדיו בעשורים הראשונים של המאה הפכו את שלושת המדיות האלו לדומיננטיות מאוד מבחינה תרבותית, והגדילו את ההשפעה של בירות תרבות עולמיות, דוגמת הוליווד, על תרבותן של מדינות רבות שכעת נחשפו לתרבותן באופן זמין וקבוע מאי פעם.
תופעה זו גרמה לכך שמהפכות תרבותיות וחברתיות שהתרחשו בארצות הברית למשל, חלחלו במהירות למדינות רבות שהושפעו ממנה – מגמה שהתחזקה במחצית השנייה של המאה עם התפתחות הקולנוע והטלוויזיה.
השכלולים הטכנולוגיים ביכולת לשמור מידע הביאו למהפכות נוספות עם תפוצתם של מכשירים דוגמת תקליטים, תקליטורים, קלטות וידאו ובסוף המאה אף המחשבים ורשת האינטרנט, שהגבירו את יכולתם של ההמונים לצרוך תרבות בביתם.
גם יכולות הפצתן של סחורות התקדמו במהלך המאה, הגבירו את זמינותם של תחומים תרבותיים נוספים, והובילו להיווצרותן של נישות דוגמת הספרות הזולה, או להופעתם של טרנדים פופולארים שונים, כמו מותגי משחק לילדים כמו יו-יו או גיים בוי, שהתאפשרו על רקע העלייה ברמת החיים.
פיתוחים טכנולוגים אפשרו גם את יצירתם של כלי נגינה חדשים, דוגמת הגיטרה החשמלית או הסינתיסייזר, ואלו השפיעו על הסגנונות המוזיקליים שהתחלפו במהירות לאורך המאה.
אופנות שמתחלפות במהירות היו תופעה רווחת גם בתחומים רבים נוספים, למשל אופנה או אדריכלות, ששיקפו את ההשפעות התרבותיות העדכניות.
בסוף המאה תפוצתם העולה של המחשב והאינטרנט גרמו ליצירתם של מדיומי תרבות ובידור חדשים דוגמת משחקי מחשב ומשחקי וידאו.
בספורט התגבשו לאורך המאה התאגדויות ספורט בתחומים רבים שיצרו תחרויות בין-לאומיות בענפי ספורט רבים, מגמה שהחלה ממש בסוף המאה הקודמת עם האולימפיאדה, וצברה תאוצה לאורך המאה.
עלייתם של סוגים חדשניים של משטרים טוטאליטאריים השפיעו גם הן על התפתחות התרבות והאמנות.
גרמניה, רוסיה וסין של תחילת המאה, למשל, נהנו מפריחה אמנותית והאמנים המקומיים בלטו במספר פריצות דרך.
כאשר המפלגה הנאצית התבססה בשלטון הגרמני, הם רתמו את האמנות והתרבות המקומית לצורכי התעמולה של המפלגה.
עם התרחשות המהפכות הקומוניסטיות ברוסיה ובסין בהמשך, ובמיוחד בתקופת המלחמה הקרה, נדחו ההשפעות המערביות שהתכתבו עם היצירה המקומית קודם לכן, נרתמו אמנים ויוצרים לקידום ערכי הממשל, ונענשו כאלו שיצאו נגד ערכים אלו.
מסך הברזל שחצה את אירופה מספר עשורים היה גם חומה תרבותית, שצמצום את חדירתה והשפעתה של התרבות מערבית למזרח אירופה.
למרות זאת, באזורים אחרים ברחבי העולם השפעתה של התרבות המערבית הייתה דומיננטית מאוד.
באזורים שונים כאשר למדו כיצד לתכנן יצירה, למשל באדריכלות, למדו למעשה את השיטות המערביות לעשות זאת, וכך גם אם התאפיינה האמנות במוטיבים מקומיים, בבסיסה נשענה על מורשת מערבית מובהקת.
צורות מיוחדות של התמשכות בחלל
מסע ארוך אל תוך הלילה
אלברט איינשטיין (1879–1955), פיזיקאי יהודי יליד גרמניה, אבי תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית, מגדולי המדענים בכל הזמנים.
סטיבן הוקינג (1942–2018), אסטרופיזיקאי בריטי שניסה לגבש תאוריה מאוחדת גדולה וסבל מ־ALS.
מקס פלאנק (1858–1947), מגלה תאוריית הקוואנטים.
נילס בוהר (1885–1962), זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1922 על גילוי מבנה האטומים.
אנריקו פרמי (1901–1954), פיזיקאי מחלוצי חקר האטום ותגובת השרשרת הגרעינית שהובילה ליצור פצצת האטום.
רוברט גודרד (1882–1945), חלוץ מדע הטילים המודרני.
קארל יונג (1875–1961), פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי שווייצרי, שהציג מודל אישיות בן 3 חלקים: האני, הלא מודע האישי והלא מודע הקולקטיבי.
איבן פאבלוב (1849–1936), חוקר רוסי, באמצעות מחקריו על כלבים חשף את הרפלקסים המותנים של בני האדם.
אלפרד אדלר (1870–1937), רופא יהודי-אוסטרי, ומייסד הפסיכולוגיה האינדיבידואלית.
ויקטור פראנקל (1905–1997), רופא נוירולוג ופסיכיאטר יהודי וינאי, מייסד הלוגותרפיה ושיטת הניתוח האקזיסטנציאליסטי, הנחשבת לאסכולה הווינאית השלישית בפסיכותרפיה.
אריך פְרוֹם (1900–1980), פסיכולוג חברתי, פסיכואנליטיקאי ופילוסוף יהודי-גרמני.
אלכסנדר פלמינג (1881–1955), רופא ומדען סקוטי, מגלה הפניצילין, האנטיביוטיקה הראשונה המשמשת לטיפול במחלות זיהומיות, אשר הצילה רבים ברחבי העולם ממוות.
יונה סאלק (1914–1995), ממציא החיסון כנגד מחלת הפוליו.
אלן טיורינג (1912–1954), מתמטיקאי בריטי שהניח את היסודות למדעי המחשב ושיחק תפקיד מרכזי בפיצוח מכונת האניגמה הגרמנית במלחמת העולם השנייה.
יוסיף סטלין (1879–1953), מנהיג ומדינאי סובייטי ושליטה השני של ברית המועצות, סטלין הוביל את ברית המועצות לניצחון במלחמת העולם II, אך שילם על כך באבדות קטסטרופליות עבור ברית המועצות.
סטלין היה אחראי לביצוע "הטיהורים הגדולים" במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20.
פרנקלין דלאנו רוזוולט (1882–1945), היה נשיאה ה-32 של ארצות הברית, רוזוולט הצליח להוציא את ארצו מן השפל הגדול בעזרת תוכנית "הניו דיל", ואף הוביל את ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בלחימתם לצד בעלות הברית, רוזוולט היה הנשיא היחידי בתולדות ארצות הברית אשר כיהן ארבע קדנציות (כ-12 שנים).
מאו דזה-דונג (1893–1976), היה מדינאי סיני ושליטהּ של סין בין השנים 1949–1976. נחשב אבי "הקפיצה הגדולה קדימה", תוכנית פיתוח שגרמה למותם ברעב של עשרות מיליוני סינים, מאו היה בעל בריתה של ברית המועצות ואף היווה לה (יחד עם מדינתו) מקור השפעה רחב, אך הקשרים התפוגגו לאחר הפיצול הסיני-סובייטי.
ולדימיר לנין (1870–1924), היה מהפכן רוסי ואידאולוג מרקסיסטי, מנהיג מהפכת אוקטובר ב-1917 ומייסד ברית המועצות ב-1922.
נלסון מנדלה (1918–2013), היה נשיא דרום אפריקה, היה ממנהיגי המאבק נגד משטר האפרטהייד הגזעני אשר שרר במדינה לאורך המאה ה-20, מנדלה היה פעיל שלום בולט ברחבי העולם ומזוהה הוא כך עד לימים אלו.
קנדי (1917–1963), היה נשיאה ה-35 של ארצות הברית, קנדי נודע באיזון הקשרים בין ארצות הברית לברית המועצות בזמן המלחמה הקרה, יש המחשיבים אותו לבולם המלחמה הגרעינית אשר הייתה עלולה לפרוץ בתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים, קנדי היה הנשיא הרביעי אשר בו התנקשו בזמן כהונתו כנשיא.
פידל קסטרו (1926–2016), שליטה של קובה לאחר המהפכה הקובנית אשר התרחשה בשנת 1959, קסטרו היה מרקסיסט אשר הנהיג את המהפכה יחד עם אחיו הצעיר ושותפיו, והיה בן ברית של ברית המועצות.
רונלד רייגן (1911–2004), היה נשיאה ה-40 של ארצות הברית, רייגן נחשב כנשיא אשר גרם בפועל לסיום היחסים העוינים עם ברית המועצות, ולשיפור היחסים.
מיכאיל גורבצ'וב (1931–2022), מנהיגה האחרון של ברית המועצות (1986–1991), בזמן כהונתו הנהיג גורבוצ'וב רפורמות כלכליות כדי לחזק את מעמדה הכלכלי של מדינתו, וכתוצאה מכך חופשיות רבה חלה בקרב אוכלוסיית מזרח אירופה, דבר אשר הוביל לפירוקה של ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה.
ניקולאי השני (1868–1918), היה הצאר האחרון של האימפריה הרוסית, ניקולאי ירש את כסאו לאחר מות אביו, ובשנת 1914 הנהיג את האימפריה בזמן מלחמת העולם הראשונה, אך לאור המהפכות הבולשיביקיות בארצו, הודח מתפקידו והוגלה אל ערבות סיביר הרחוקה יחד עם משפחתו.
דוד בן-גוריון (1886–1973), היה ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל.
מנחם בגין (1913–1992), מפקד האצ"ל, ראש הממשלה השישי של מדינת ישראל.
מוסטפא כמאל אטאטורק (1881–1938), מדינאי טורקי, מייסד הרפובליקה הטורקית.
אבן סעוד (1875–1953), מייסד ממלכת ערב הסעודית ומלכה הראשון.
רוחאללה ח'ומייני (1902–1989), מנהיג רוחני ופוליטי באיראן.
ניל ארמסטרונג, (1930–2012) – היה אסטרונאוט וטייס אמריקאי, ידוע בשל היותו האדם הראשון אשר שם רגלו על הירח במשימת אפולו 11.
יורי גגארין, (1934–1968) – היה קוסמונאוט וטייס סובייטי, גגארין היה האדם הראשון אשר נכח בחלל וחג סביב כדור הארץ.
האחים רייט – האחים וילבור (1867–1912) ואורוויל (1871–1948) רייט – הראשונים שהצליחו לבנות ולהטיס מטוס.
אמיליה ארהארט – (1897–1937) – התפרסמה כאישה הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי בטיסת יחיד, וקבעה שיאי טיסה רבים נוספים.
אנדי וורהול (1928–1987), אמן פופ ארט אמריקאי משפיע.
פבלו פיקאסו (1881–1973), צייר ופסל ספרדי, מייסד הקוביזם, מגדולי האמנים באמנות המודרנית במאה ה-20.
רנה מגריט (1898–1967), צייר בלגי, ומן הידועים בציירים הסוריאליסטים.
סלבדור דאלי (1904–1989), צייר סוריאליסטי ספרדי-קטלאני, מחשובי האמנים במאה ה-20.
ראו גם 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים (רולינג סטון)
ראו גם: :קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
לודוויג מיס ון דר רוהה
ראו גם :קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
מלקולם אקס (1925–1965), פעיל זכויות אדם אשר פעל בארצות הברית, התנגד לעליונותם של הגזעים השונים, רבים מכירים בו כמחולל אי-שוויון ואף גזענות.
ביל גייטס (נולד ב-1955), מייסד ענקית הטכנולוגיה "מיקרוסופט", גייטס נחשב בימים אלו אחד מן האנשים בעלי ההון הרב ביותר בעולם.
סטיב ג'ובס (1955–2011), היה יזם ואיש עסקים אמריקאי, ג'ובס הביא את חברת הענק הטכנולוגית אפל לתקומה, ופיתח את מכשירי המקינטוש של החברה.
ג'ובס ידוע בכך שפיתח את מעמדה הכלכלי של חברתו בזמן קצר, וגרם לה למעמד מכובד ונעלה, גם בסוף המאה ה-20 וגם בתחילת המאה ה-21. ג'ובס נחשב לאחד מן חלוצי המחשוב האישי הגדולים ביותר בזמנו.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק (1865–1935), היה הרב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל, פוסק, מקובל והוגה דעות.
נחשב לאחד מאבות הציונות הדתית.
הרב אברהם ישעיהו קרליץ הידוע גם כ"חזון איש" (1878–1953), היה מגדולי הדור הליטאים ומפוסקי ההלכה הבולטים במאה ה-20. ממעצבי דרכה של היהדות החרדית בארץ ישראל.
הרב משה פיינשטיין (1895 – 1986), מגדולי פוסקי ההלכה החרדים לאחר השואה, יושב ראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית וראש מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק.
הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (1903–1993), רב, ראש ישיבה, פילוסוף דתי, מראשי הציונות הדתית ותנועת המזרחי, וממנהיגיה הרוחניים של היהדות האורתודוקסית בארצות הברית.
הרב צבי יהודה הכהן קוק (1891–1982), היה ראש ישיבת מרכז הרב וממנהיגיה הרוחניים הבולטים של הציונות הדתית.
הרב אלעזר מנחם מן שך (1899–2001), היה ראש ישיבת פוניבז' וראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
הרב יוסף שלום אלישיב (1910–2012), למדן אוטודידקט ופוסק הלכה נודע.
רבי מנחם מנדל שניאורסון (1902–1994) כיהן כאדמו"ר השביעי של חסידות חב"ד-לובביץ משבט ה'תשי"א (1951) ועד פטירתו.
הרב אהרן יהודה ליב שטינמן (1914–2017), היה רב חרדי-ליטאי ישראלי, ממנהיגיו הבולטים של הציבור החרדי במפנה המאה ה-21.
הרב עובדיה יוסף (1920–2013), פוסק ומחבר חרדי-ספרדי, כיהן כרב הראשי הספרדי ('הראשון לציון') בשנים 1973–1983 והיה מנהיגה הרוחני ונשיא מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס מאז הקמתה.
הרב משה צבי נריה (1913–1995), רב ומחנך, מייסד מרכז ישיבות בני עקיבא.
הרב שמריהו יוסף חיים קַניֶבסקִי (1928–2022), פוסק הלכה ומנהיג רוחני בולט בציבור החרדי-ליטאי.
הרב צבי ישראל טאו (נולד ב-1937), מהבולטים והמשפיעים בזרם ה"ממלכתי" בציבור הדתי לאומי ונשיא ישיבת הר המור.
המאה ה־19 היא תקופה שהחלה בשנת 1801 והסתיימה בשנת 1900.
התופעות הבולטות במאה ה־19 הן התפשטותה והתעצמותה של המהפכה התעשייתית, שגררה שינויים מרחיקי לכת בכלכלה ובחברה; תהליך של עיור רב היקף, ועליית הלאומיות בקרב עמי אירופה.
התעוררות לאומית הביאה להקמתן של מדינות לאום אחדות, הן על ידי איחוד מסגרות קטנות (גרמניה, איטליה) והן על ידי מרד נגד שלטון זר (יוון, סרביה ועוד).
מתח לאומי התעורר גם בקרב קבוצות אחרות שלא זכו לעצמאות מדינית.
תופעה חשובה אחרת הייתה ביטול העבדות במדינות רבות כגון בריטניה, ארצות הברית וברזיל.
המהפכה התעשייתית הגיעה במקביל להבשלתן של מגמות במדע, שיצרו שינוי משמעותי במשקל שנתנו חוקרים לבדיקה אמפירית של המציאות על חשבון תפיסות מקובלות מימי קדם.
התפתחות המחקר המדעי הובילה להתפתחותם של תחומי מחקר שלמים ולפיתוחן של המצאות ותגליות רבות.
במאה ה־19 החל לראשונה שימוש בחשמל, וייצור החשמל בגנרטורים ותחנות כוח, ושימוש במנועים, שהובילו לפיתוחים פורצי דרך בכלי תחבורה (ספינת הקיטור, הרכבת, המכונית, האופנוע וספינת האוויר), ומיכון (טרקטור, מכונת התפירה, מקרר ועוד).
בנוסף, התגבשה הרפואה המודרנית והתפתחה ההבנה האנושית את הגורמים למחלות, פותחו המצאות חשובות בתחום התקשורת (הטלגרף, הטלפון ומכונת הכתיבה) ובסוף המאה גם ראשית הראינוע.
מבחינת היחסים הבין-לאומיים, התקופה שלאחר נפוליאון ועד 1914 התאפיינה במערכת בין-לאומית יציבה יחסית עם מעט מלחמות גדולות.
הממלכה המאוחדת, תחת שלטונה הממושך של המלכה ויקטוריה, נעשתה לכוח העולמי החשוב ביותר, כשהיא הראשונה שנהנית מפירות המהפכה התעשייתית אך גם נושאת במחירה.
בריטניה, בעלת הכלכלה החזקה ביותר במאה זו, נהנתה משיעורי צמיחה חסרי תקדים, אולם גם מעצמות נוספות במידה פחותה יותר.
במהלך המאה התפשטות האימפריה הרוסית הובילה לתחרות ישירה בין המעצמות על השליטה וההשפעה על אסיה, תחרות שכונתה "המשחק הגדול".
במקביל, גם ארצות הברית נעשתה בהדרגה למעצמה עולמית בולטת.
המרוץ הקולוניאליסטי הואץ ברחבי אסיה ואפריקה, אך לצד זה השתחררו עמי דרום ומרכז אמריקה משלטונן של ספרד ופורטוגל.
הקולוניאליזם האירופאי הביא גם להתפשטות ערכים אירופאים כמו הנצרות או תפיסות ליברליות.
נהוג לומר שבמאה ה־19 הייתה המחשבה האירופית באופן כללי אופטימית, ולצד נביאי זעם דוגמת קרל מרקס, רווחה האמונה שהקידמה תביא איתה בסופו של דבר שגשוג ויציבות כלל עולמיים.
אמונה זו התערערה, אם לא התרסקה והוחרבה, בעקבות אסונות המאה ה־20, החל במלחמת העולם הראשונה.
גם לאורך מאה זו אירעו מלחמות נודעות כמו: מלחמות נפוליאון, מלחמת קרים, מלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמת הבורים ועוד.
מבחינה היסטורית נודעה המאה כתקופה בה התחוללו שינויים גדולים בתחומי חיים נרחבים.
הדומיננטיות המשמעותית של המעצמות האירופאיות גרמה לכך שהתרבות האירופאית השפיעה גם על תחומי אמנות שונים באזורים רבים ברחבי העולם, והאמנות המערבית הפכה למשמעותית יותר מבחינה עולמית.
באמנות התפתחו במאה זו האסכולות הנאו-קלאסיציזם, הרומנטיקה, הריאליזם, אימפרסיוניזם ופוסט-אימפרסיוניזם.
זרמים ערכיים דוגמת הרומנטיקה, הלאומיות והליברליזם השפיעו על תחומים רבים של אמנות.
שינויים חברתיים וטכנולוגיים שינו את תחום המוזיקה ויצרה תעשייה שלמה של מופעי "סלון", והמוזיקה הקלאסית התפתחה עם כלי נגינה דרמטיים יותר, יתר שבירת מוסכמות ויתר נגישות לקהל הציבור הרחב.
אל המזרח הרחוק והמזרח התיכון חדרו האופרות שהפכו לפופולריות.
בספרות התפתחו מגוון סוגות במאה זו, ביניהן רומנים מקומיים ושירה במשלב דיבורי, כאשר חלק מהסוגות המשמעותיות יותר התפתחו בעיקר בבריטניה.
עלייה בשיעור האוריינות באוכלוסייה הובילה לנגישותו של הציבור הרחב לספרים באופן חסר תקדים.
באדריכלות התבטאה מאה זו בגל התחייה הגותית בה שופצו ונבנו קתדרלות בסגנון גותי.
שינויים חברתיים גרמו בסוף המאה להיווצרותו הראשונית של ספורט מאורגן, ושל פנאי ספורטיבי קהילתי שהתרגם בין היתר להקמתם של פארקים עירוניים.
המאה ה־19 הייתה חשובה להיסטוריה של עם ישראל.
במאה זו נוסדה תנועת הציונות, שהחלה בעליותיהם של חובבי ציון ליישב את ארץ ישראל (הקמת ראשון לציון, פתח תקווה וימין משה) ובהקמת ההסתדרות הציונית.
העיתונאי היהודי בנימין זאב הרצל הוביל את קו הציונות המדינית וניסה לזכות בהכרה ותמיכה מהמעצמות לרעיון של יישוב יהודי אירופה במולדתם ההיסטורית.
ב-1897 התכנס הקונגרס הציוני הראשון בבזל, שווייץ.
המהפכה התעשייתית ששורשיה עוד במאה ה־18, היא שם המקובל לשורה של שינויים טכנולוגיים, כלכליים, אקולוגיים, וחברתיים שמתחילים באנגליה, ממשיכים למדינות נוספות באירופה ולארצות הברית, ובמידה מסוימת מחלחלות גם למקומות נוספים.
נקודות ציון מרכזיות ביותר במהפכה התעשייתית התרחשו במהלך המאה ה־19.
המהפכה החדירה שכלולים ומיכון בייצור החקלאי והתעשייתי והובילה לעיור חלק ניכר מן האוכלוסייה, גידול ניכר במספר התושבים והעלאת רמת חייהם ותוחלת חייהם של אוכלוסיות רבות.
המהפכה התעשייתית היא הגורם המרכזי לשינוי מסיבי בשיטות התחבורה והייצור, עקב התפתחות מנוע הקיטור במאה ה־18 שאפשרה לאורך המאה המצאות דוגמת הרכבות, הרכב הפרטי, אוניית הקיטור, פס הייצור, הייצור ההמוני והולדת תרבות הצריכה.
בנוסף השפיעה המהפכה התעשייתית על תחומי תעשייה רבים כמו אריגה והפקת כותנה, עקב ההתפתחות של תהליכי מיכון שהחלו בסופה.
המהפכה התעשייתית התאפיינה במיכון בעזרת מקור אנרגיה חיצוני – שריפת דלקי מאובנים שהמרכזי בהם הוא פחם.
אותם דלקים הניעו מנועי בעירה חיצונית שהמרכזי בהם היה מנוע הקיטור.
הדבר אפשר לראשונה בהיסטוריה לנצל אנרגיה שמקורה אינו במזון, בשרירים או בבעל חיים אחר (ניצול ישיר של ATP).
במרבית המאה ה־19, בקרב מרבית המעצמות העולמיות, הזכות לבחור ולהיבחר לא הוענקה לכלל האוכלוסייה אלא לקבוצות קטנות ביותר של בעלי רכוש או בעלי השכלה, אך לקראת סופה של המאה ה־19 הלך וגדל מספר הרשאים לבחור.
זכות הבחירה הייתה אבן יסוד בהתנהלותה של ארצות הברית עוד מהקמתה ב-1776, אם כי בזמן זה, היא ניתנה למספר קטן יחסית של גברים לבנים.
בשנת 1828 תחת שלטון אנדרו ג'קסון הורחבה זכות הבחירה לכלל הגברים החופשיים, מהלך שיצר עניין באירופה.
בשנת 1870, לאחר שחרור העבדים בעקבות מלחמת האזרחים, נאסרה אפליה במתן זכות בחירה על רקע גזעי.
אך בפועל, נקטו מדינות הדרום פעולות שונות, שהגבילו את הצבעתם של שחורים.
הממלכה המאוחדת החלה להרחיב ולהגדיל את זכות הבחירה לגברים על ידי החוקים שחוקקה בשנים 1832 ו־1884. בשנת 1871 העניקה צרפת זכות בחירה לכל הגברים.
הענקת זכות הבחירה לקבוצות נוספות מלבד בעלי ההשכלה והרכוש נוספה בהדרגתיות לעוד מדינות – בעיקר באירופה – ביניהן בלגיה, שווייץ, ספרד, הולנד, ואוסטריה.
עקרון חופש הביטוי יצר דמוקרטיזה של אמצעי התקשורת.
זאת, לצד עלייה באוריינות ההמון.
הדבר הוביל להפצה והנגשה של עיתונים זולים.
זו, הגבירה בתורה את השפעת דעת הקהל על הפוליטיקה המקומית, ויצרו דרישה לרפורמות פנים, שהובילו להאצה של תהליך הדמוקרטיזציה.
יישום רעיון זכות הבחירה לנשים נמצא עדיין בחיתוליו במאה זו.
מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית הכירה במהלך המאה ה־18 בזכות הבחירה של הנשים בעלות הרכוש (כלומר, שאינן נשואות).
אך החוקה של 1807 שללה את זכות בחירה, בין היתר, מנשים, שחורים וזרים.
בהמשך המאה מספר מושבות קולוניאליות הכירו בזכות הבחירה לנשים, כאשר המושבה בפיטקרן עשתה זאת בשנת 1838 מספר עשורים לפני שמצטרפות אליה מושבות נוספות.
לזמן קצר הכריזה קולוניית פרנקסוויל שבאוקיינוס השקט עצמאות, והפכה למדינה היחידה בעולם שהכירה בזכות הצבעה חופשית ללא הבדלי מין או גזע.
1823: דוקטרינת מונרו – נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו מכריז על מדיניות לפיה ארצות הברית תתנגד לכל קולוניאליזם אירופאי ביבשת אמריקה.
הקמת קולוניות אירופאיות חדשות או פגיעה בעצמאות מדינות באמריקה תחשב כפעילות עוינת כנגד ארצות הברית.
מצד שני, ארצות הברית שמרה על מדיניות של בדלנות ונמנעה מהתערבות במלחמות אירופאיות.
1856: חוזה פריז – הסדיר בין מעצמות אירופה כלים לקביעת מדיניות בנושאים בין-לאומיים.
1842–1860: הסכמים סינים-מערביים – לאחר מלחמת האופיום הראשונה והשנייה, סין נאלצת לחתום על סדרת חוזים, בהם קיבלו הסינים דרישות דיפלומטיות וכלכליות של מעצמות אירופה.
1864: הצלב האדום – הוקם המיזם הבין-לאומי במטרה להגן על חייהם ועל כבוד האדם של קורבנות סכסוך מזוין.
1864: אמנת ז'נבה הראשונה – נחתם הסכם בין-לאומי המנסה להסדיר פשעי מלחמה, וקובע תקנות בדבר טיפול בפצועים בשדה הקרב.
1883–1886: קניין רוחני – נחתמות בתוך מספר שנים אמנת פריז ואמנת ברן, שמסדירות נושאים של הגנה על פטנטים, זכויות יוצרים, ותחומים נוספים של קניין רוחני.
הרעיון הלאומי במובנו האתני, לפיו עם זכאי לטריטוריה משלו שבה יוכל לתת ביטוי לתרבותו המיוחדת, התפתח במאה ה־19 באירופה בהשראת הוגים כיוהאן גוטפריד הרדר ויוהאן גוטליב פיכטה.
הוא מתבטא בתנועה הלאומית הגרמנית, שהיוותה תגובה לכיבוש הצרפתי ולרעיונות השוויון האוניברסליים של המהפכה הצרפתית, ותבעה את איחוד כל הנסיכויות הגרמניות למדינה אחת.
חזרה ובאה לידי ביטוי במאורעות שונים באירופה, דוגמת מלחמת העצמאות היוונית, אביב העמים ואיחוד איטליה.
במידה מסוימת באה לידי ביטוי הלאומיות גם במאבקיהן של מדינות אמריקה הלטינית להשתחרר מהאימפריה הספרדית והפורטוגזית ששלטו במרבית השטח בתחילת המאה.
רעיון הלאומיות השפיע גם על יהודי אירופה, כאשר בשיח הפנים יהודי ניתנה תשומת לב רבה להגדרת הזהות היהודית כזהות לאומית, שאינה בהכרח מתבססת על הדת.
התנועה הציונית, ששאפה להקים בית לאומי ליהודים במסגרת מדינת לאום, החלה להתפתח בוועידת קטוביץ (1884) והקונגרס הציוני (1897).
זאת, לצד התפתחותן של תנועות אוטונומיסטיות, כגון הבונד, ששאפו לקבל ממדינות מושבם של היהודים הכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי.
1807: חוק סחר העבדים – חקיקה של הפרלמנט הבריטי שאסרה על סחר העבדים באימפריה הבריטית.
1833: חוק ביטול העבדות – חקיקה של הפרלמנט הבריטי שאסרה על עצם העבדות במושבות האימפריה הבריטית (בעיקר נגע הדבר למטעי הסוכר באיים הקריביים).
חקיקה זו דרבנה את בריטניה להפעיל לחצים על מדינות אחרות לבטל את העבדות גם בשטחן.
1865: התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית – בעקבות מלחמת האזרחים האמריקאית, הנהגת ארצות הברית הוציאה את העבדות בכל המדינות מחוץ לחוק.
1888: ביטול העבדות בברזיל – ברזיל הפכה למדינה האחרונה ביבשת אמריקה שהוציאה את העבדות מחוץ לחוק.
1839: ליגת הצדק – אגודה סודית של גרמנים בפריז, ביזמת המהפכן לואי-אוגוסט בלנקי, הוגה הבלאנקיזם, תפיסה סוציאליסטית לחלוקה מחדש של העושר.
1847: ברית הקומוניסטים – התארגנות פוליטית בין-לאומית שנוסדה בלונדון, בידי קרל מרקס, פרידריך אנגלס, וקרל שאפר.
התנועה נחשבה לארגון הפוליטי החוץ-פרלמנטרי המרקסיסטי הראשון.
1849: המניפסט הקומוניסטי – מניפסט של קרל מרקס ופרידריך אנגלס שהופך לטקסט המכונן של עקרונות הקומוניזם, והשפיע על תנועות קומוניסטיות, סוציאליסטיות, ועל השיח הפוליטי בכלל.
1864: האינטרנציונל הראשון – הוקם על ידי ארגוני פועלים בריטיים, אנרכיסטים, סוציאליסטים במטרה לאחד את ארגוני העובדים השונים שהיו מבוססים על מעמד הפועלים.
הארגון התפרק ב-1872 בעקבות מחלוקות חריפות בין מיכאיל באקונין לקרל מרקס.
– פייר-ז'וזף פרודון מפרסם את ספרו פורץ הדרך, והמושג "אנרכיזם" מאומץ לראשונה כהגדרה עצמית.
רבים מראשוני תנועות הפועלים האנרכיסטיות התערו מהמונח "אנרכיזם", והגדירו את עצמן "מוטואליסטים" – בהשפעת רעיונותיו של פרודון בדבר ערבות הדדית, ואלה חברו לאינטרציונל הראשון בעת הקמתו ב-1864
1868: הברית הדמוקרטית החברתית – הוקמה על ידי מיכאיל באקונין, הצטרפה לאינטרנציונל הראשון והפכה לקול הדומיננטי ביותר שמתנגד לקרל מרקס, ולארגון שמשפיע על תנועות אנרכיסטיות עד לאמצע המאה ה־20.
1873: אנרכיזם – לאחר פרישתו של מיכאיל באקונין מהאינטרנציונל הראשון, היו לו עדיין חסידים רבים במספר אזורים – ספרד, איטליה, דרום צרפת ושווייץ.
חסידיו הקימו את האינטרנציונל הבאקוניסטי, בו לראשונה הם בגדירו עצמם כאנרכיסטים.
לאחר מותו של באקונין הנהיג את הזרם פיוטר קרופוטקין.
מבחינה צבאית, מאה זו התנהלה בסימן דומיננטיות ברורה לאימפריות האירופאיות, שהיו הראשונות (נוסף על ארצות הברית) לחוות בהדרגה את המהפכה התעשייתית.
מדינות שהפכו מתועשות זכו לדומיננטיות משמעותית על פני אלו שנותרו עם טכנולוגיות קדומות יותר.
לאחר המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה התבססה האימפריה הבריטית ככוח העולמי הדומיננטי והשתלטה על שטחים רבים ברחבי העולם.
כוחות משמעותיים מין המאות הקודמות כמו האימפריה העות'מאנית ושושלת צ'ינג, שהיו בעלות הגמוניה אזורית, איבדו אותן כעת למעצמות האירופאיות שזכו לאחיזה גם במזרח התיכון וגם במזרח הרחוק.
עם זאת, אמריקה הלטינית התאפיינה במגמה הפוכה עם סדרה של מלחמות עצמאות שהצליחו להעביר את היבשת הדרומית מידיהן של האימפריות הנחלשות מספרד ופורטוגל לידיהן של מדינות לאום עצמאיות.
הקולוניאליזם האירופי באסיה ובאפריקה צובר תאוצה במאה ה־19, ולעומת זאת, באמריקה מתחולל גל של דה-קולוניזציה ועצמאות.
התפתחות הקולוניאליזם האירופאי הביאה גם להתפשטותם של ערכים אירופים שונים, החל בפעילותם של מיסיונרים נוצרים שהגבירו את תפוצת הנצרות בעולם, ועד להגעתן של תפיסות ליברליות שהשפיעו על תרבויות רבות בעולם.
בדרום אפריקה מרבית המאה היא חלק מתקופה מלחמות הקוסה, בה נאבקו בני הקוסה מהמקומיים במתיישבים ההולנדים ובהמשך בקולוניה הבריטית.
נקודות ציון בהתפשטות המושבות האירופאיות:
1830: אוסטרליה – האימפריה הבריטית משלימה את השתלטותה על היבשת.
בעשור שלאחר מכן כובשת האימפריה גם את ניו זילנד.
1880 ואילך: המרוץ לאפריקה – האימפריות הבריטית, הצרפתית, הגרמנית, הפורטוגזית והאיטלקית משתלטות על שטחי ענק באפריקה.
1892–1896: חצי האי ערב – האימפריה הבריטית משתלטת על חלקו הדרומי של חצי האי.
דרום אסיה – לאורך המאה כובשת האימפריה הבריטית שטחים נרחבים באזור הודו, ואזור אינדונזיה נכבש בהדרגה על ידי מספר מעצמות מערביות.
לצד המושבות הקולוניאליות, האימפריה הבריטית תרגמה את העוצמה הצבאית והכלכלית שצברה כך שתתחזק השפעתה על המדינות המקומיות.
האימפריה ביססה השפעה זו גם במספר מלחמות:
1817–1818: מלחמת בריטניה–מראטה השלישית – לאחר השתלטות בריטית על אזורים נרחבים בתת-היבשת ההודית בסוף המאה ה-18, ומספר עשורים של מאבקים מול האימפריה המראטהית, רצף ניצחונות מהיר של הבריטים במלחמה מעביר לידי הבריטים את השליטה על עיקר שטחי תת-היבשת.
1824–1826: המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה – מעבר לתוצאות המלחמה הישירות, שכללו קנס כניעה לטובת הבריטים והסדרת שליטתם בטריטוריה חדשה, הקרנת העוצמה שהפגינו הבריטים במלחמה סייעה להם לחתום על הסכם ברני מול סיאם המסדיר העברת ריבונות על שטחים באזור לטובת בריטניה.
1839–1842: מלחמת האופיום הראשונה – בין האימפריה הבריטית וסין, בסופה חויבה סין לאפשר לבריטים סחר חופשי בשטחם.
האחיזה הבריטית שהתחזקה באזור הגבירה את תביעתם לסחר חופשי מול ממלכות נוספות, ואלו באו לידי ביטוי, למשל, בהסכם בורינג.
1856–1860: מלחמת האופיום השנייה – בין סין למספר מעצמות מערביות, שסיומה בהסכם בייג'ינג.
ארצות הברית הצעירה נאבקה לאורך המאה על חיזוק מעמדה הבין-לאומי וחיזוק הריבונות שלה על שטחי המדינות באמריקה הצפונית.
כחלק מתהליך זה ניהלו האמריקאים לאורך המאה קרבות מתמשכים נגד העמים הילידים, מאבק המכונה "מלחמות האינדיאנים".
במקביל ניהלה ארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה מספר מלחמות בין-לאומיות שנועדו לבסס את מעמדה העולה בזירה הבין-לאומית.
בין הבולטות של מלחמות אלו:
1801–1805: המלחמה הברברית הראשונה – בין ארצות הברית לשליטים בצפון אפריקה העות'מאנית עקב רצונם של האמריקאים להפסיק לשלם דמי חסות בים התיכון.
1812: מלחמת 1812 – בין ארצות הברית והאימפריה הבריטית, בעקבות התנגשו בין האינטרסים של השתיים באמריקה הצפונית.
האימפריה הרוסית, שהייתה אחת מהאימפריות רחבות הידיים כבר בתחילת המאה, עם שטחים אדירים בצפון אסיה, התרחבה והשתלטה על שטחים נוספים במזרח אירופה, בקווקז, במרכז אסיה ובמזרח הרחוק.
עת התגברות השפעתה של רוסיה על שטחים שקרובים להודו הבריטית, החלו הבריטים לחשוש מפניהם ולהפעיל את השפעתם האזורית לבלום את אחיזתה של רוסיה בשטחים נוספים במזרח הרחוק.
תגובת הבריטים עוררה בתורה את חששם של הרוסים מפני הבריטים והחלה תקופה בה שתי המעצמות התחרו זו בזו על השליטה במרכז אסיה, תקופה המכונה "המשחק הגדול", שנמשכה בעיקר בשני השלישים האחרונים של המאה.
בראשית המאה שלטו העות'מאנים על שטח משמעותי מצפון אפריקה דרך מסופוטמיה ועד דרום מזרח אירופה, כולל רובו של חבל הבלקן.
במקביל לעלייתן של מעצמות בין-לאומיות אחרות מאירופה, נחלשה בהדרגה במהלך המאה הדומיננטיות העות'מאנית.
עד סוף המאה מאבדת האימפריה שטחים בלחץ האימפריות האירופאיות, שמאלצות אותה לוותר על טריטוריות אירופאיות רבות לטובת מדינות עצמאיות, וכן משתלטות על חלקים משמעותיים מצפון אפריקה.
1827–1832: מלחמת העצמאות היוונית – מתחילה במרד יווני נגד העות'מאנים.
המרד מקבל סיוע, ואף התערבות צבאית לטובתו, מצד האימפריה הרוסית, שהייתה במלחמה מול העות'מאנים, וכן מהאימפריות הבריטית והצרפתית.
בשנת 1830 נקבע בתיווך מעצמות אירופה הסדר עצמאות יוונית דה פקטו, ובשנת 1832 מכירים העות'מאנים בעצמאות.
1830: הפלישה לאלג'יריה – האימפריה העות'מאנית מאבדת לראשונה טריטוריה צפון אפריקאית קבועה למעצמה אירופאית, כאשר צרפת משתלטת על רצועת החוף של אלג'יריה.
1878: חוזה סן סטפנו – לאחר הפסדם של העות'מאנים במלחמה העות'מאנית-רוסית, נכפתה עליהם העצמאות של נסיכות בולגריה, נסיכות מונטנגרו, נסיכות רומניה ונסיכות סרביה, ובנוסף חלק משטח האימפריה נמסר לאימפריה הרוסית.
החוזה הקשה על העות'מאנים להמשיך לשלוט באזור הבלקן באופן יעיל.
המהפכה התעשייתית משפיעה באופן דרמטי על הכלכלה כולה, בתחילה באנגליה, ובהמשך המאה במדינות נוספות.
השווקים של המדינות שעוברות תיעוש עוברים בהדרגה תהליך של שינוי והתאמה למציאות החדשה: מכלכלה המבוססת על ייצור חקלאי לצריכה פנימית, לכלכלה המבוססת על ייצור זעיר וסחר בין-לאומי.
באנגליה, בה מתחילה המהפכה, עוברים האיכרים בעלי המשקים קטנים לעבודה בתעשייה זעירה, במיוחד בתחומים הקשורים לתעשיית הטקסטיל כמו אריגה וטווייה.
על פי ההערכות המקובלות לצמיחה ותמ"ג לנפש בהיסטוריה (בקיזוז שינויים בשווי המטבעות), המאה ה־19 היא נקודת מפנה בולטת בשיעור הצמיחה העולמית.
לאחר מאות שנים של יציבות יחסית במדדי הצמיחה והתמ"ג לנפש, החל משנות ה־20 וה־30 של המאה מתחילה עליה חריגה ומתונה, שמתגברת במחצית השנייה של המאה.
בשנים אלו בלטה בריטניה במידת הצמיחה שלה והייתה בעלת הכלכלה החזקה בעולם, והמטבע שלה, הלירה שטרלינג, הפך למטבע הדומיננטי בעולם.
בזכות הצמיחה, השיעור העולמי של העוני המוחלט (שמוגדר כהשתכרות של פחות מ־2 דולר ביום במונחים ריאלים, כלומר בשכלול כוח קנייה בקיזוז אינפלציה) ירד לאורך המאה, על פי ההערכות המקובלות, מסביבות 85% מהאוכלוסייה העולמית, לסביבות 70%.
תופעה נוספת שצוברת תאוצה לאורך המאה היא השקעה חוזרת של הון.
בזכות העיסוק בגידול ובייצור לצורכי סחר, נהנים חקלאים מגדלי צאן ותעשיינים זעירים מרווחים גדולים יותר על עמלם, בהשוואה למצב לפני כן.
רבים מהם מבכרים להשקיע את הכסף שנותר בידיהם לא רק בשיפור רמת חייהם, אלא גם בשיפור התיעוש והגידול החקלאי, שמביא בהדרגה לגידול בפריון הקרקע פר עובד.
ההון המושקע יוצר ביקוש לשורה של פיתוחים טכנולוגיים בתחום החקלאי.
אלו, מצידם, מאפשרים לחקלאים תנובה גדולה עוד יותר מהקרקע ומגידול הצאן, ובזכות ההיצע הגדל דוחפים לייעול ושיפור גם בתעשייה הזעירה.
בהדרגה, מובילה התפתחות זו לתהליך של שיפור מתמיד, המבוסס על השקעת הון חוזרת וייעול הייצור.
התפתחות היקף הסחר הבין-לאומי הביאה לפיתוח מנגנונים יעילים יותר לסוג זה של סחר, שבתורם הגבירו חזרה את היקף הסחר.
במאה זו נכנס להילוך גבוה שימוש בשטרות חוב שהונפקו על ידי בנקים מקומיים והקלו על ביצוע קנייה בהיקף גדול יותר של סחורות בין מדינות.
בנוסף, החלו בתקופה זו סוחרים להחליף בהדרגה את השימוש במטבעות מתכתיים באמצעי תשלום מבוססי נייר.
בתחילת המאה ה־19 היקף השימוש בתשלום המבוסס נייר הוערך ביותר משליש.
שוק הסחורות העולמיים עבר מספר שינויים לאורך המאה.
ייצוא העבדים מאפריקה שהיה דומיננטי במאה הקודמת נפסק בהדרגה בעקבות פעולות התנועה לביטול העבדות.
את מקומם של העבדים בתור הייצוא החשוב ביותר מאפריקה תפס בתחילת המאה השנהב, אולם שוק השנהב קרס בשנות ה־80 של המאה כאשר אוכלוסיית הפילים של מרכז אפריקה כמעט הושמדה.
מתחילת המאה ועד סופה התמ"ג של המעצמות שעברו תיעוש יותר מהכפיל אותו, ובמספר מדינות כמעט ושילש את עצמו.
ההישג היה בולט במיוחד נוכח מדינות שנחשבו למפותחות יחסית טרם המהפכה התעשייתית, דוגמת הודו וסין, ולא עברו תיעוש, ונותרו ברמת תמ"ג דומה יחסית לאורך המאה.
מצב זה יצר במהלך המאה פער כלכלי דרמטי בין המעצמות המתועשות לכל שאר המדינות.
יפן הייתה דוגמה נדירה למדינה שהייתה עם כלכלה מסוגרת וחקלאית, ובעשורים האחרונים של המאה אימצה כמה ממאפייני הכלכלות המערביות והצליחה ליצור כלכלה עם צמיחה מהירה ותעשייה חזקה.
1800–1850: סחר בין־לאומי – התגברות והתפתחות הסחר העולמי נתנה רוח גבית לקפיטליזם, ועודדה בתקופה זו צניחה מחסומי סחר, התכנסות מחירי סחורות ברחבי העולם וגישה כלכלית מזווית של גלובליזציה ושווקים פתוחים.
מגמות אלו, לצד ירידת עלויות שינוע הסחורות, נקשרים לירידה משמעותית במחירים של סחורות רבות בתקופה זו.
1860: הסכם קובדן-שבלייה – הסכם סחר חופשי בין בריטניה וצרפת שכלל הפחתת מכסים הדדית, והיה מהלך משמעותי בקידום מעמדה של הכלכלה החופשית.
1875–1900: פרוטקציוניזם – לאחר עלייתה של הכלכלה החופשית, הגיעה תגובת נגד של כפיית מגבלות וחסמים על הסחר בין מדינות, שהתחילה אצל גרמניה וארצות הברית, ואומצה על ידי מדינות מערביות נוספות.
על אף שינוי המגמה חזרה לפרוטקציונזם, מאפיינים שונים של סחר חופשי נותרים והכלכלה נותרת חופשית באופן בולט לעומת שיא תקופת המרקנטליזם במאה ה-15. יוצאת דופן היא בריטניה, שנותרת כל העת נאמנה לעקרונות הסחר החופשי.
באזורים מסוימים בצפון אירופה המשיכו מגמות מסוף המאה ה-18, בהן, בהשפעות קאלוויניסטיות, השתלבותן של נשים בשוק העבודה גורמת לעלייה ברמת החיים שבתורה מאפשרת מימון של מסגרת לחינוך ילדים בשעות העבודה, שמגבירה בחזרה את אפשרותן של נשים להשתלב בשוק העבודה.
אלמנטים דומים מאמצות באיטיות במחצית השנייה של המאה גם חלק ממדינות מערב אירופה, כאשר הראשונה שניסתה ליישם רעיונות דומים בקנה מידה גדול היא גרמניה של ביסמרק.
אלו הם שורשי מדינת הרווחה.
במקביל, במחצית השנייה של המאה, מספר מדינות במערב מחוקקות חוקים פורצי הדרך המעגנים זכויות עובדים, וקובעים, למשל, תקרת שעות עבודה לנשים וילדים מתחת לגיל 12. תחום ארגוני העובדים מתפתח אף הוא במערב, ולקראת סוף המאה מתפשט אל אזורים נוספים, דוגמת אמריקה הלטינית.
1801: הבורסה בלונדון – הקמת הבורסה המוסדרת הראשונה בעולם, ותחילתה של הבורסה המודרנית.
1808–1825: עצמאות אמריקה הלטינית – גל הלאומיות ביבשת אמריקה סיים שלוש מאות שנה של ניצול כלכלי אירופי של המקומיים לכריית משאבי טבע.
המדינות העצמאיות החדשות מחליפות את המערכת הכלכלית הישנה במודלים של מיכון ותעסוקה בשכר.
עם זאת המדינות הצעירות עדיין מתבססות במידה רבה על משאבי הטבע שלהן, והעצמאות לא שמה קץ למוסדות הקולוניאליים, לפרקטיקות המשפטיות ולתנאי העבודה.
1821: תקן הזהב – מופעל לראשונה בבריטניה, אולם במרבית המאה ישנו שילוב בעולם בקביעת תקן לסחר בזהב ובכסף במקביל.
החל משנות ה־70 של המאה, בעקבות גילוי מצבורי זהב רבים, מאמצות מדינות רבות את תקן הזהב בתור התקן היחיד.
1869: תעלת סואץ – המחברת בין מפרץ סואץ לים התיכון, ומאפשרת קיצור דרך ימי בין אירופה למגוון אזורים באסיה ואפריקה.
אמנת קושטא בשנת 1888 מסדירה בין כל המעצמות האזוריות מעבר חופשי בנתיב המים של תעלת סואץ בעיתות שלום ומלחמה.
האמנה קובעת הלכה למעשה את מעמדה של תעלת סואץ כנתיב מים בין-לאומי, אשר זכות המעבר החופשי בו צריכה להינתן לכל, ללא הבדל בהשתייכות לאומית של הספינה או מטענה.
לאורך המאה מצויה אירופה בין שני כוחות שמתחרים ביניהם.
האחד, השפעות שבסיסן במהפכה הצרפתית של סוף המאה ה־18, שמעוררת בקבוצות שונות במדינות אירופה השראה לקרוא ללאומיות מחד ולליברליזם מאידך.
השני, החתירה לרסטורציה, היא השבת הכוח אל המלך, שמנהיגות המעצמות הבולטות של אירופה, שמנצחות את צרפת הנפולאונית בשנת 1815, ומנסות לוודא שמהפכה דומה לא תתרחש גם בשטחן.
למרות הניסיונות והמאמצים לחזק את הרסטואציה ולשמור על סטטוס קוו פוליטי, לאורך המאה עוברת אירופה מהפכה פוליטית-דיפלומטית, כאשר במדינות החשובות ביבשת עובר הכוח בהדרגה ממלכים לפרלמנטים, וזכות הבחירה גדלה אט-אט במדינות השונות.
1796–1815: המלחמות הנפוליאוניות – מספר מאבקים בין צרפת לבין מספר קואליציות אנטי-צרפתיות משתנות, המסתיימות בקונגרס וינה שמגדיר מחדש את מאזן הכוחות באירופה.
1815 ואילך: הקונצרט של אירופה – כינוי לתקופה בה מעצמות אירופה יוצרות "מאזן עוצמה" בניסיון להבטיח רסטורציה.
המעצמות מנסות לקבל בהסכמה משותפת את ההחלטות החשובות ביותר לגורל אירופה.
1848–1849: אביב העמים – מהפכות של תנועות רפובליקאיות לאומיות כנגד המונרכיות של אירופה.
המהפכות היו בעיקרן בעלות מטרה לאומית מדינית, אך בחלקן נשאו אופי של מהפכה חברתית בעלת אופי ליברלי.
רוב ניסיונות המהפכה דוכאו תוך מספר חודשים, אך המאבק העממי הנרחב שידל את המלכים לקבל על עצמם עקרונות של חירות ושוויון כדי לרצות את התושבים, והמהפכות האיצו באופן זה תהליכי לאומיות וליברליזציה באירופה.
1856: חוזה פריז – לאחר הפסדה של רוסיה במלחמת קרים, החוזה מעדכן את יחסי הכוחות באירופה לטובתן של המנצחות במלחמה, ומסדיר בין מעצמות אירופה כלים לקביעת מדיניות בנושאים בין-לאומיים.
מלחמת צרפת–פרוסיה (1870–1871) והשלמתה המעשית של איחוד איטליה
בתחילת המאה נשלטת רוב יבשות אמריקה על ידי אימפריות קולוניאליסטיות של ספרד ופורטוגל – "ספרד החדשה" וברזיל הקולוניאלית תחת פורטוגול שקיימות מזה כ-300 שנים אין בה כמעט מדינות עצמאיות מקומיות.
מתחילת המאה ה-19 נקלעה הממלכה למשבר, שהוחמר בשל פלישת נפוליאון לאיבריה ב-1808 והוויתור הכפוי של המלך הבורבוני, קרלוס הרביעי.
בולטת מנהיגותו של סימון בוליבר.
במחצית הראשונה של המאה התאפיינו המדינות הצעירות במלחמות וחוסר יציבות פוליטי ניכר.
הדבר נובע בין היתר ממתחים אתניים משמעותיים בין עבדים שחורים, לבנים ומולטים שאבותיהם ספרדיים, ילידים ובני תערובת שונים שבמשך מאות שנים חיו במעמדות שונות.
מאבקים מזוינים בין מוקדי הכוח השונים היו נפוצים בשנים אלו וכללו מעשי אכזריות רבים.
לדוגמה בין השנים 1864–1870 פרצה מלחמת הברית המשולשת – בין פרגוואי לבין ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי, במהלכה נהרגו כ-90% מהגברים בפרגוואי.
בכמה מהמדינות המאבקים הובילו למספר עשורים בהם התקשתו המדינות לתפקד.
התרחבות ארצות הברית ומלחמת האזרחים
לאורך המחצית הראשונה של המאה מתרחבת ארצות הברית והגדילה את שטחה פי שלושה.
היא הפכה ממדינה שגבולה המערבי הוא נהר המיסיסיפי למדינה שגבולה המערבי הוא האוקיינוס השקט.
תהליך זה מגובה באידאולוגיה המכונה הייעוד הגלוי לפיה "ייעודם האלוהי" של האמריקאים הלבנים הוא להתפשט מערבה על-מנת להפיץ את הקדמה ואת ערכיהם שכוללים דמוקרטיה, חופש, קפיטליזם, ואף פרוטסטנטיות על חשבון הקתוליות על חשבון העמים הילידים.
הדבר מבוצע במספר דרכים כולל – מלחמות מול העמים ילידים בארצות הברית וטרנספר שלהם, רכישת לואיזיאנה מצרפת (1803), המהפכה הטקסנית (1835), מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846).
עם הזמן גדל המתח בין מדינות הצפון ותומכי התנועה לביטול העבדות בהן לבין מדינות הדרום סביב סוגיית העבדות שהייתה היבט מרכזי בכלכלת הדרום ובחיי החברה שלו.
מדינות הדרום שניסו להוביל קבלה של עבדות בכל ארצות הברית הפסידו במאבק הפוליטי ולכן הכריזו שהן פורשות מהברית.
על רקע זה פורצה ב-1861 מלחמת האזרחים האמריקנית שנמשכת עד 1865 – מלחמת אזרחים בין קונפדרציית המדינות של אמריקה בהנהגת אברהם לינקולן, לבין מדינות הדרום שכונו "האיחוד".
המלחמה הסתיימה בניצחון מדינות "האיחוד".
ולאחריה עבר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שאסר את העבדות במדינה.
עם זאת המתחים החברתיים סביב המלחמה, מעמדם של השחורים בארצות הברית נמשכו עוד 100 שנים וההבדלים הפוליטיים בין מדינות הדרום והצפון נמשך עד היום.
המזרח התיכון הושפע לאורך המאה ממגמות עולמיות ומערביות שהובילו לרפורמות מודרניות נרחבות במרחבים שונים דוגמת מערכות החינוך ובתי המשפט.
הרפורמות נתקלו בהתנגדות מצד האליטות הוותיקות, אולם לאורך המאה התקדמו בהדרגה, ושיאן בתקופת רפורמות הטנזימאט.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה־19 חדירת רעיון הלאומיות צבר גם הוא תאוצה בשלוש חזיתות עיקריות – לאומיות טורקית, לאומיות ערבית ולאומיות מצרית (ובמידה מסוימת גם הלאומיות הארמנית).
במקרים רבים ההגדרות סביב קבוצות זהות אלו נותרו במחלוקת רבה, אולם חרף זאת החלו להחליף את הזהויות הישנות שהיו מבוססות בעיקר על דת האסלאם.
דעיכתה של האימפריה העות'מאנית מגדולתה הגדילה את העצמאות של חלק מהטריטוריות ובראשן ח'דווית מצרים שזכתה לאוטונומיה רבה.
לאורך המאה אף הפכה מצרים למרכז הדפוס והספרות של המזרח התיכון, והדפוס צבר תאוצה באזור לאחר כ־400 שנים של התנגדות שלטונית ותרבותית לתופעה.
1853: פתיחת יפן למערב – הצי של ארצות הברית כופה על יפן את פתיחתה להשפעה כלכלית זרה לאחר כ-200 שנים של בידוד מבחירה.
לאחר שפותחת יפן את שעריה, מאמצת תוכנית מהירה של אימוץ רעיונות מודרניים, ונורמות מערביות של התנהגות פוליטית וכלכלית, כולל רעיונות אירופיים של ריבונות ופרקטיקה דיפלומטית.
בשלושת העשורים האחרונים, התחילה ביפן תקופת מייג'י, במהלכה הצליחה יפן לצמצם את ההטיה הדרמטית לטובת המערב בהסכמים הבין-לאומיים ולחזק את מעמדה העולמי.
1869: רצח העם הטסמני – לאחר עשרות שנים של דילול אוכלוסיית הילידים בטסמניה בידי הבריטים, נקבע מותו של הגבר האחרון שהיה בעל מוצא טסמני ילידי משני הוריו, וכך למעשה נמנעה האפשרות להיוולדם של ילידים טסמנים.
הודו הבריטית – בריטניה מכרסמת בהדרגה ביציבותן של אימפריות ונסיכויות באזור הודו, ועד סוף המאה כובשת שטחים נרחבים בדרום אסיה, ובהם כל תת-היבשת ולראשונה מאחדת אותה תחת שלטון אחד.
מרידות בסין – לאורך המאה סובלת שושלת צ'ינג שבסין מחוסר יציבות מתמשך ומסדרת מרידות רחבות היקף ובהן מרד הלוטוס הלבן (1796–1804), מרד טאיפינג (1851–1864), מרד ניאן (1853–1868), מרד הבוקסרים (1899–1901), ומרידות חוזרות ונשנות מצד המיעוט החווי.
סחר העבדים ביבשת שהתפתח במאות השנים הקודמות השפיע מהותית על החברה באפריקה.
במספר אזורים באפריקה הפך נפוץ שנשים שבויות עובדות בשדות ומכלכלות גברים לוחמים.
באזורים שונים התערערו המבנים החברתיים המסורתיים.
לקראת סוף המאה ניסו הבריטים למנוע את סחר העבדים, ואומנם בסופו של דבר פסק ייצוא העבדים מהיבשת, אולם מגמה זו בתורה הגבירה את השימוש בעבדים שימוש מקומי בלב יבשת אפריקה.
בתחילת המאה עלו ביבשת שני כוחות מקומיים משמעותיים.
במערב היבשת, נוצרה בשנת 1809 קונפדרציה של עמים מערב-אפריקאים תחת הנהגת ח'ליפות סוקוטו.
הצלחת מלחמת פולאני שהובילה להקמת האיחוד, הכניסה מספר אזורים ביבשת לתקופה של מלחמות ג'יהאד איסלאמיות המנסות לחקות את ההצלחה.
בדרום היבשת, כבר בתחילת המאה המעצמה המקומית זולו הייתה גורם משמעותי באזור.
בשנת 1817 ירש אותה ראש השבט שאקה ואיחד תחתיו שבטים מקומיים רבים בדרום היבשת והפך למעצמה החשובה באזור.
היריבות המרכזית של הזולו הייתה בני הסווזי, אולם שאקה הביס אותם בשנות ה־20. תבוסתם של הסווזי גרמה לרבים מהם לברוח צפונה, שם היו מעורבים בהקמת שורת ממלכות חדשות מקומיות..
שמונת העשורים הראשונים של המאה המשיכו את המגמה מהמאות הקודמות, של התפתחות איטית של מאחזים קולוניאליים של מדינות אירופה לחופי היבשת.
בשני העשורים האחרונים החלה תקופה המכונה "המרוץ לאפריקה", ובה השתלטו מעצמות אירופה על יותר ויותר שטחים ביבשת, כך שעד סוף המאה שלטו המעצמות – במיוחד בריטניה, צרפת, גרמניה ופורטוגל – על מרבית השטח מחוץ למדבר סהרה.
במאה ה־19 צברה תאוצה מגמה מן המאה הקודמת, ובה איבדה הדת בהדרגה את מקומה ככוח הדומיננטי בהשפעה על הלך הכוח של האוניברסיטאות, ואת מקומה תפסו רעיונות חדשניים של השכלה ומחקר אמפירי.
מגמות אלה מזוהות במיוחד עם אוניברסיטת ברלין, שנוסדת בשנת 1809, ובה הניסויים במעבדות החליפו את ההשערות הפילוסופיות; תורות תאולוגיות, עקרונות פילוסופיים ודעות רווחות מימי קדם החלו נבדקות בקפדנות ובאובייקטיביות; סטנדרטים חלוציים של חופש אקדמי החלו להפוך לעקרונות מנחים.
המודל הגרמני של האוניברסיטה כמכלול של בתי ספר לתארים מתקדמים, המבצעים מחקר מתקדם וניסויים אמפיריים, היה בעל השפעה עולמית ועיצב את דמותה של האוניברסיטה המודרנית.
מדעים כמו פיזיקה, כימיה, ביולוגיה והנדסה החליפו רעיונות פילוסופיים ותאולוגים בתוכנית הלימודים.
במשך המאה הקימו האימפריה הבריטית והצרפתית אוניברסיטאות בקולוניות שלהן באסיה ובאפריקה, וגם ביפן, סין ורוסיה התפתחו אוניברסיטאות בעקבות לחצים למודרניזציה.
במאה זו למדו מדינות המערב לרתום בהדרגה את האנרגיה החשמלית לשימושים מעשיים שונים.
הצלחה זו אפשרה המצאתם של פיתוחים רבים נוספים במגוון תחומים.
תא האלקטרוכימי (1800) – המצאה שאפשרה הפעלה יעילה של מכשירים חשמליים.
אלקטרומגנטיקה יישומית – פיתוחים בין השנים 1820–1831 שהגבירו את היכולת המעשית לפתח מגוון רחב של פיתוחים המבוססים על כוח חשמלי.
הגנרטור החשמלי – יישום מעשי החל משנת 1866.
נורת החשמל – גרסתו של תומאס אלווה אדיסון פותחה בשנת 1879, ובעשור שלאחר מכן ערים שונות קידמו פריסה עירונית של תאורה חשמלית.
תחנת כוח – פיתוח מערכת החשמל התלת-פאזית של ניקולה טסלה בשנת 1888, שאפשרה בשנת 1895 את בנייתה הראשונה של תחנת כוח בקנה מידה גדול.
מסכת (סטטוסקופ) – הסוג הבסיסי ביותר הומצא בשנת 1816 על ידי רנה לאנק, ופותח בהמשך המאה על ידי חוקרים נוספים.
הרדמה – בשנים 1846–1847 הודגמה יעילותן של טכניקות הרדמה חדשניות לניתוחים.
התגבשות הרפואה המודרנית – באמצע המאה חלה נקודת מפנה משמעותית בתפיסות מרכזיות ברפואה.
מחקריו של לואי פסטר על תסיסה בשנות ה־50 יישבו את בעיית הופעת החיידקים, וסללו את הדרך לפיתוח תהליך הפסטור, שסייע להפחתה משמעותית של מספר החיידקים בחלב, יין, בירה, מיצי פירות ודבש.
הודות לתגליותיהם של פסטר ואחרים, התגברה בעולם הרפואה המודעות לנושאי חיטוי ועיקור, שהפחיתו את המוות מזיהומים באופן דרמטי.
שמירת על היגיינה בתהליכי לידה סייעו להפחית מוות בלידה, ואלו השפיעו על הריבוי הטבעי במערב.
מיקרוביולוגיה – בשנים 1877–1897 חלו מספר תגליות אשר שיפרו דרמטית את הידע האנושי לגבי השפעתם של יצורים שנשאים של מחלות, דוגמת יתושים וטפילים.
ב־24 במרץ 1882 הכריז רוברט קוך על גילוי חיידק השחפת, והראה שניתן לבודד חיידקים במעבדה.
צילום רנטגן (וילהלם רנטגן, 1895).
פסיכיאטריה – בסוף המאה הוביל זיגמונד פרויד חקר חלוצי של תחום בריאות הנפש.
טלגרף (קרל גאוס, וילהלם ובר, סמואל מורס, 1837)
טלפון (אלכסנדר גרהם בל, 1876)
מכונת כתיבה – אבות הטיפוס הראשונים בשנים 1868–1874, כולל ראשית מקלדות ה-QWERTY.
מקש ה־Shift התווסף בשנת 1878.
אוניית קיטור – שימוש מסחרי ראשון בשנת 1812.
רכבת – הדגמת הנסיעה הביצועית הראשונה של קטר קיטור בוצעה ב־1812. בשנת 1830 נפתח קו הרכבת הבין-עירוני הראשון – מסילת הרכבת ליברפול מנצ'סטר באנגליה באורך 50 קילומטרים.
קווי הרכבת פותחו בתחילה על ידי חברות פרטיות והיו הצלחה כלכלית שכן החלופות היו יקרות, איטיות ופחות נוחות.
הדבר גרם לפיתוח מהיר של המסילות – בין 1826 ל-1836 נפתחו באנגליה לבדה מסילות באורך של 378 מיילים.
עד 1844 האורך הכולל של המסילות במדינה הגיע ל-2,210 מיילים.
עד 1850 מחוזות רבים באנגליה קושרו זה לזה ואל לונדון הבירה.
בהמשך פותחו מאוד גם קווי הרכבת ברחבי אירופה וצפון אמריקה (ב-1869 נפתחה מסילת הרכבת שחיברה את מזרח ארצות הברית למערבה ).
לפיתוח מסילות הברזל היו השלכות רבות – מבחינת הכלכלה הדבר הוזיל את המסחר, הוריד את מחיר המוצרים המוגמרים והוביל לעלייה בביקוש למוצרי תעשייה שונים כמו בגדים או רהיטים.
הדבר גם הקל על צמיחת פירמות ומפעלים גדולים יותר בשל שיפור יכולות לוגיסטיות דברים אלו יצרו צמיחה כלכלית וכן שינויים חברתיים שונים.
היכולת המשופרת להעביר אנשים ודואר הקלה על הפצת רעיונות והוזילה את תיירות הפנים של המעמד הגבוה באירופה.
השיפור הניכר בתחבורה אפשר גם העברה קלה של צבאות בין חלקים שונים של המדינה מה שהעניק יתרון צבאי משמעותי למדינות בעלות רשת מסילות ברזל.
ב-1879 הומצא הקטר החשמלי .
מנוע קיטור – במחצית הראשונה של המאה התניידו כלי תחבורה שונים באמצעות מנוע קיטור.
הביקוש לפחם, מסילות ברזל, קטרים, קרונות, גשרים, יצר תהליך אוטוקטלייטי בתעשיות של פחם, פלדה, ומנועי קיטור.
מנועי הקיטור אפשרו כריית פחם ופלדה במכרות עמוקים וגדולים יותר והוזילו את הכרייה וההפקה שלהם.
מצד שני הביקוש לברזל ופלדה בשל תעשיות הרכבת, אוניות הקיטור ומגזרים נוספים (בניית מפעלים, מבנים רבי קומות) עודד בניית מפעלי פלדה גדולים יותר שהוזילו עוד את הפקת הפלדה בעקבות שיפור ידע בענף המטלורגיה, כורי היתוך גדולים יותר ויתרונות לגודל.
במקביל הדבר עודד מחקרים על שיפור מנועי קיטור ומנועים בכלל ושכלל התאוריה של תרמודינמיקה.
מנועי בנזין – החל משנות ה-20 החלו פיתוחי אבות טיפוס של מנועי בנזין, ובשנת 1859 הצליח ז'אן ז'וזף אטיין לנואר לפתח את הדגם היישומי הראשון של מנוע בערה פנימית, וזה השתדרג בשנת 1878 על ידי ניקולאוס אוטו שמפתח את מנועי מחזור ארבע הפעימות.
בשנת 1892 מפתח רודולף דיזל את מנוע הדיזל.
היבטים אלה השפיעו בעיקר על פיתוח התחבורה במהלך המאה ה-20.
מכונית (ניקולאוס אוטו הגרמני, 1867, וכן קרל בנץ הגרמני, 1879).
אופנוע (גוטליב דיימלר ווילהלם מייבאך, 1885).
טרקטור – התפתח מהמחרשות המונעות בקיטור שהחלו להיכנס לשימוש נרחב לקראת סוף המאה.
בשנת 1892 פותח רכב החווה הראשון שהונע באמצעות בנזין.
ספינת אוויר (דוד שוורץ, 1897).
צילום וראינוע – ראשית הצילום הבסיסי בשנת 1822 עם פיתוח טכניקת ההליוגרפיה, ועם הפצתה בתפוצה רחבה של טכניקת הדאגרוטיפ בשנת 1837. טכניקת הקולודיון משנת 1851 וטכניקת הצילום היבש משנת 1878, אפשרו צילום מהיר פי 120 מהטכניקות המוקדמות, ואפשרה שימוש מעשי במצלמות ידניות שאינן מחוברות לחצובה.
משנות ה-70 החלו פיתוחים שונים המציגים סדרה של תמונות נעות עד שבשנת 1895 הציגו האחים לומייר את הראינוע ואיתו את הסינמטוגרף.
הקלטת קול – פיתוחים ראשונים של המצאות שיכלו להקליט ולהשמיע צלילים הוצגו בשליש האחרון של המאה.
פותחו לקראת סוף המאה אבות טיפוס של הגרמופון.
מכונת תפירה – השתכללה בהדרגה לאורך המאה החל מהדגם הראשון שיוצר בשנת 1830 (בָּרתֶלֶמי תימוֹניֶה הצרפתי).
גפרור – פיתוח ושיווק לראשונה בין השנים 1827–1832. שיפור בטיחותם ואמינותם בין השנים 1845–1855.
שוקולד – אבקת הקקאו של קונרד ון האוטן ההולנדי פותחה בשנת 1828 ואפשרה הפקה זולה יותר של מוצרי שוקולד, ולראשונה הנגישה שוקולד לציבור הרחב ולא רק לעשירים ביותר.
בשנת 1847 פיתח ג'וזף פריי האנגלי את חטיף השוקולד, ובסוף שנות ה-70 פותחו לראשונה מכשירים המאפשרים ייצור חטיפי שוקולד להפצה המונית.
מטריה – בעלת שלד מתכתי (סמואל פוקס, 1852)
מקרר תעשייתי – הומצא על ידי ג'יימס האריסון האוסטרלי בשנת 1856.
מקלע – מכונת הירייה האוטומטית השתדרגה לאורך המאה והפכה לכלי לחימה משמעותי לקראת סופה.
ריצ'רד ג'ורדן גאטלינג פיתח בשנות ה־60 של המאה את מקלע גאטלינג, הראשון שהצליח לירות סדרת יריות באופן אמין, ובשנת 1884 הופיעה מכונת הירייה האוטומטית האמיתית הראשונה – מקלע מקסים.
בנייה – המצאת המעלית (אלישע אוטיס, 1857) ופיתוח תהליך בסמר שסייע לבנות מבנים בעזרת פלדה, שהייתה קלה וחזרה יותר מברזל, מאפשרים את ראשית בניית גורדי השחקים בארצות הברית של שנות ה־80 של המאה.
עם התגברות תופעת העיור, בסוף המאה, סגנון הבנייה התפשט בסוף המאה והחל לשנות את קו הנוף של ערים שונות.
התחזקותן הפוליטית והכלכלית של המעצמות האירופאיות, והתפשטות הקולוניאליזם האירופאי, הביאו איתם לאורך המאה גם השפעה רבה על תרבותם של אזורים רבים ברחבי העולם.
מאפיינים של השפעות אלו ניכרו במגוון תחומי התרבות והאמנות וניכרו בין היתר באדריכלות, במוזיקה, בספרות ובציורים המקובלים.
חלק מהאזורים קיבלו אימצו השפעות אלו בקלות יחסית ובאחרים רווחה גישה שמרנית יותר שבאה לידי ביטוי בניסיון לשמור על הבידול התרבותי והאומנותי.
במהלך המאה התפתחו מספר זרמים שפעלו זה מול זה במקביל והתפתחו זה מזה:
עד תחילת המאה ה-19: נאו־קלאסיציזם – זרם ששורשיו בשנות ה-60 של המאה ה־18, והתאפיין בניסיון לחזור אל ערכי האמנות הקלאסית ולהשפעות יווניות ורומיות.
עד לאמצע המאה ה-19: רומנטיקה – תנועה שהתגבשה בסוף המאה ה-18 כתגובה לנאו־קלאסיציזם, למהפכה הצרפתית ותנועת הנאורות, בה לרגש תפקיד חשוב יותר מאשר לתבונה.
1840–1880: ריאליזם – זרם ששאף לייצג את המציאות כפי שהיא בפועל, כתגובה לנאו־קלאסיציזם ולרומנטיקה שהתייחסו למציאות כנקודת מוצא בלבד.
1874 ואילך: אימפרסיוניזם – התפתחות של תפיסת הריאליזם ששאפה לתפוס רגע קצר במציאות ולהציגו כפי שהוא, לעיתים תוך שימוש בתנועה.
התנועה הושפעה מפיתוחים טכנולוגים של תקופתה ומהשפעות מין המזרח הרחוק.
1880 ואילך: פוסט אימפרסיוניזם – תופעה אמנותית שהגיעה כתגובה לאימפרסיונזם, ואיגדה בתוכה תת-זרמים שונים שאימצו חלק ממאפייני האימפרסיוניזם ודחו אחרים.
המזרח הרחוק – בסין לאורך מרבית המאה נחשבו כאמנות גבוהה יצירות ציור בנייר או במשי על אלמנטים מסורתיים דוגמת מגילות תלויות או מתגלגלות, מניפות ועוד.
לקראת סוף המאה חדרו יותר ויותר השפעות מערביות לאמנות הסינית וגרמו לפיצול של שני זרמי ציור מרכזיים – ציור לאומי (Guohua) וציור בסגנון מערבי (Yanghua).
בסוף המאה החלה בסין אסכולת בית ספר שאנגחאי , ששילבה השפעות של מספר זרמים יחד.
בהודו ובאזורים נוספים בדרום אסיה שהיו בשליטה והשפעה בריטית בחלק מהמאה – חדרו השפעות מערביות במהירות, והמצאות מערביות דוגמת צילום עשו את דרכן לאזור זה והשפיעו על האמנות המקומית.
השינויים החברתיים, הכלכליים והטכנולוגיים הדרמטיים שהתחוללו במערב לאורך המאה, השפיעו רבות על תחום המוזיקה.
עד למאות הקודמות מוזיקאים היו בדרך כלל נגנים או מלחינים מטעם חצר או מטעם הכנסייה, והמוזיקה נוצרה עבור גורמים אלו.
עליית מעמד הביניים במאה ה־19 גרמה לקהל רחב יותר לרצות גישה למופעי מוזיקה ולחינוך למוזיקה.