tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סעיף 4: עליה להתבייש ביופייה וללבוש צעיף שיסתיר את פניה,
סעיף 5: אסור לה להכניס איש לביתה, רק את ידידיו של בעלה,
סעיף 6: אין עליה לקבל מתנות מאיש,
סעיף 7: לא לכתוב מכתבים,
סעיף 8: אסור לה לצאת לנשפים לבל תתפתה ותסטה מדרך הישר,
סעיף 9: אין לשחק קלפים - לבל תפסיד והדבר יגרום לבגידה,
סעיף 10: אין לערוך מפגשים בחיק טבע - כי הבעל יצטרך לשלם על ההוצאות.
הוראס נפגש עם ארנולף ומספר שלצערו בעל הבית של אגנס אהובתו חזר והוא אוסר עליה להיפגש עמו, מספר שהשומרים שלה לא נותנים לו ליצור עמה שוב קשר והיא (למראית עין בלבד) זרק עליו אבן מלמעלה, שאליה היה מחובר מכתב בו היא הביעה את רגשותיה העזים כלפיו.
הוא צוחק על ארנולף - על שרצה כל כך לעשות מהנערה נבערת, אך היא הערימה עליו, הגלגל מתהפך, בתחילה כאמור, היה ארנולף זה שצחק על אותם גברים שהנשים שלהם מצליחות לשטות בהם!
הוראס קורא לארנולף ממכתבה של אגנס שאומרת לו שהיא עצובה להיפרד ממנו והיא משתוקקת אליו, היא מסרבת להאמין למה שאדונה משנן לה יום- יום כי כל הגברים הצעירים הם רמאים ונוכלים.
ארנולף תוהה בינו לבין עצמו כיצד דווקא הוא הצליח ליפול בפח, הוא שתכנן הכול בקפידה...
ארנולף מאוכזב, שהרי 12 שנה הוא גידל אותה בביתו וכעת צעיר ממנו גונב את מבטה- הוא לא מתכוון לוותר, הנוטריון (עורך דין) מדקלם פניו את דיני הנישואין, הירושה, וארנולף לא מקשיב לו כלל- הוא אומר לו ללכת, שכרגע כל עניין החתונה נדחה ושהוא יקרא לו שנית אם יזדקק לו.
הוא מבקש מהם שיכו אותו כאשר יעשה זאת.
אביה- הנריק מצא אותה- וכעת הוא מחתן אותה עם הוראס, כולם שמחים כאשר הדברים מתבהרים לכולם וארנולף יוצא זעוף ונסער.
בית הספר הממלכתי-קהילתי בכרכור הוא שמו הנוכחי של בית הספר היסודי הראשון במושבה פרדס חנה-כרכור והוא בית ספר קהילתי.
בית הספר נוסד בשנת 1927 כבית הספר של המושבה כרכור.
בתחילה יוחדו לבית הספר שני חדרים ב"בית אחוזה".
ב-1934 הוקם המבנה הראשון, אשר קיים עד היום, ומשמש כעת כבניין המנהלה ובו מזכירות, חדר המנהלת וחדר המורים.
בית הספר זכה בשנת 2013 בפרס חינוך ארצי.
העשרת עולם הידע בהכרת אומנים ומוזיקאים שונים: בגלריה "אומנות ועוד" – בביקור בתערוכות מתחלפות
מהקלאסיקה של האומנות, האזנה למוזיקאים ויוצרים, הרצאות מותאמות גיל על יצירות אומנות, בכיתות אומן, בביקורים בגלריות בסביבת היישוב ובשחריות בוקר מוזיקליות.
כיתות א'-ד' נחשפים לפרקים שונים במוזיקה: האזנה למגוון סגנונות מוזיקליים, שירה, נגינה - אורגניות, חליליות מלודיקות ותופים.
כמו כן, נחשפים לפרקים שונים באומנויות פלסטיות.
כיתות ה'-ו' בוחרים תחום התמחות, בין עולם המוזיקה לעולם אומנויות פלסטיות.
בית הספר זכה בפרס מצטיין מחוזי בתחרות פיתוח בר קיימא שנערכה על ידי המשרד להגנת הסביבה בשנת 2006.
ופרס חינוך מחוזי מחוז חיפה וארצי לשנת תשע"ב - תשע"ג 2012 - 2013
כחלק מלימוד נושא מעגל הייצור התעשייתי, במסגרת לימודי איכות הסביבה, הוקם בבית הספר בשנת 1996 מפעל סופר-סול.
במפעל לומדים התלמידים ומיישמים הלכה ולמעשה פעילויות של יזמות, עיצוב המוצר, ייצור, שיווק, בקרת איכות ועוד.
המפעל של בית הספר פועל בחסות מפעל "סופרפייל" שבכרכור.
נכון לשנת 2007 עברו שלושה מוצרים את כל הדרך במפעל מהיזמות ועד למכירה:
כתפי אות - ערכה ללימוד אותיות הא"ב.
אות-לי-אות-לי – ערכה ללימוד הקריאה והכתיבה.
מדליקול – ערכה ללימוד מעגל חשמלי של בית.
בשנת 2002 היה "סופר-סול" למפעל היחיד בתוך בית ספר שקיבל אישור לתו תקן ישראלי ת"י 2000 - ISO 9001 בתחום "ייצור ומכירה של ערכות לימוד ומשחק".
התלמידים פועלים במחלקות המפעל בסבב, כך שכל ילד מתנסה בכל התפקידים שבמפעל.
המפעל נסגר בסוף שנת הלימודים של מחזור פ"ב וכיום הפך המקום לחדר תיאטרון.
בית ספר נזירות כרמלית המוכר גם כ"בית הספר התיכון האיטלקי" הוא בית ספר ערבי, פרטי, בבעלות הכנסייה הקתולית, השוכן בעיר חיפה.
בית הספר נוסד רשמית בשנת 1919 בסיוע Ansmi "האגודה לעזרה למיסיונרים איטלקים", אגודה דתית איטלקית שהוקמה במטרה לסייע לאוכלוסייה נזקקת במזרח התיכון ומתן שירות לצליינים, בעיקר מאיטליה, בעת ביקורם בארץ הקודש.
האגודה, בראשות המיסיונר ארנסטו סקיפרלי, הקימה בתי ספר, בתי יתומים, בתי חולים בביירות ובקהיר, ומאוחר יותר את בתי החולים האיטלקיים בחיפה, בנצרת ובירושלים.
כאשר עלה הצורך בהקמת בית הספר, פנה סקיפרלי לנזירה תרזה, שהגיעה בחודש מאי 1907 לארץ ישראל, בברכת האפיפיור פיוס העשירי, במטרה להקים מנזר נשים של מסדר האחים של הבתולה הברוכה מריה מהר הכרמל בחיפה.
הנזירה תרזה הסכימה להרחיב את פעילותה החינוכית, ויחד עם נזירות נוספות הקימה בית ספר במבנה המנזר.
תוך ארבע שנים צמח בית הספר למוסד שחינך למעלה מ-300 תלמידים ברוח קתולית אדוקה מצד אחד, ושואפת להשכלה ולפתיחות לעולם מצד שני.
בשנת 1968 נפתח בית הספר התיכון.
עם השנים התרחב בית הספר, והוא כולל היום למעלה מ-1,000 תלמידים מגיל הגן ועד כיתה י"ב.
בית הספר קלט תלמידים בני דתות שונות, וכיום נחשב כבית ספר יוקרתי בעל אחוזי הצלחה גבוהים בבחינות הבגרות, המחנך את תלמידיו למעורבות בקהילה ולנתינה.
בית הספר מגיש 100% מתלמידיו לבחינות הבגרות, מתוכם קרוב ל-90% עוברים את הבחינות בהצלחה.
בשנת 2007 חגגו המנזר ובית הספר 100 שנה להיווסדם.
בית ספר שדה הר הנגב הוא בית ספר שדה הנמצא במצפה רמון, במרחק הליכה מצוקו של מכתש רמון.
מסלול רגלי יוצא מבית הספר אל מכתש רמון כולל הפריזמות והמנסרה.
אזור ההדרכה של בית הספר כולל את כל מרחבי הנגב – מבאר שבע ודרומה עד למישורי מדבר פארן.
חשיבותו העיקרית של בית הספר היא בקרבתו למכתש רמון.
האתרים בסביבות המכתש הם מגוונים: חוות האלפקות, מצפה הכוכבים, המנסרה, קיר האמוניטים, המכתש הגדול, המכתש הקטן, מדבר צין, דרך הבשמים הנבטית ועבדת.
מיקומו של בית הספר באזור המאוכלס בדלילות יחסית - ללא תאורת בתים, רחובות ומכוניות - מאפשר יכולת צפייה טובה בכוכבים.
יתרון נוסף הוא העובדה כי הסיכוי לעננות באזור הנגב נמוך יותר מאשר במרכז הארץ.
בית הספר מארגן מפגשים במועדים בהם חזויים אירועים כמו מטר מטאורים.
בית ספר למשחק הוא בית ספר העוסק בהוראת משחק בלבד.
בתי ספר למשחק פועלים כמוסדות עצמאיים או במסגרת אוניברסיטה.
הלימודים בבית ספר למשחק כוללים מידה רבה של הכשרה מעשית, ששיאה הוא העלאתן של הצגות בפני קהל.
באירופה הוקמו בתי ספר להכשרת שחקנים עוד מסוף המאה ה-19. לימים התפתחו בתי הספר למשחק והתרחבו למוסדות בעלי היקף הוראה רחב יותר להוראת אמנויות הבמה, בתי ספר לאמנויות הבמה, וכללו מקצועות רבים נוספים מעבר ללימודי משחק.
בית ספר למשחק הראשון בישראל הוקם בסוף שנות השלושים במסגרת הסטודיו הבימה.
כיום מתקיימים לימודי משחק במסגרת חוגים לתיאטרון הפועלים באוניברסיטאות אחדות (האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה) ובסמינר הקיבוצים.
לימודי משחק מתקיימים גם בבתי ספר עצמאיים אחדים.
בית ספר קהילתי הוא בית ספר המושתת על התפיסה כי חינוך מבוסס על יחסי גומלין הדדיים עם הקהילה ולכן מטרתו היא ליצור זיקה בין בית הספר לקהילה.
בתי הספר הקהילתיים הם לרוב על-יסודיים ופעילותם בישראל החלה בשנת 1988.
החינוך הקהילתי רואה את בית הספר כמפגש של אוכלוסיות, תכנים וארגונים, שביניהם מתרחש תהליך התורם לאיכותו של בית הספר.
מטרתו העיקרית של בית הספר היא מעורבות ואחריות של המורים, התלמידים ומשפחותיהם בקהילה, הם הקובעים את תוכניות הלימודים, אופן התוכניות והערכת התוכניות.
לתלמידים יש אפשרות להתפתח ולפעול כתושבים ואזרחים פעילים התורמים ומשפיעים בקהילות שאליהן הם משתייכים.
לבית הספר הקהילתי מבנה ארגוני הכולל מסגרות שבהן משתתפים הנהלת בית הספר, מורים, הורים, תלמידים, רשות מקומית ונציגי מוסדות אחרים.
מסגרות אלה נועדו ליצור שותפות בתהליך קבלת ההחלטות המשפיעות על מדיניות בית הספר ותוכניותיו.
בבית הספר קיימת מסגרת חינוכית המשולבת מחינוך פורמלי ובלתי פורמלי.
הדבר בא לידי ביטוי, בין השאר, בכך שבית הספר הקהילתי פתוח גם בימים ושעות בהם איננו פועל החינוך הפורמלי, על פי צורכי הקהילה ורוח בית הספר.
בית הספר פועל לעידוד המורים לעבודה בצוות עם הקהילה ולעידוד הקהילה לעבודה ומעורבות בבית הספר, בנוסף נלמדים תכנים שמרכזם הוא הקהילה.
לעיתים בית הספר משרת אוכלוסיות יעד נוספות: קשישים, נוער ומבוגרים.
אינטראקציה בין בית הספר והקהילה
בית הספר מחויב בשיתוף פעולה מלא עם ההורים, מועצת התלמידים ומערכת החינוך שיתוף הפעולה מתבטא בכמה היבטים: הלימודי-חינוכי, התרבותי-חברתי, הערבות ההדדית והתיאום הכללי.
הקהילה שותפה לקבלת החלטות כגון: קביעת מטרות בית הספר, השתתפות בוועדות בית הספר, העשרה של תוכניות הלמידה, שיפור דרכי ההוראה באמצעות חידוש וקדמה וקביעת כללים וחוקים בבית הספר.
תקציב ותוכניות בית הספר מנוהלים במשותף על ידי צוות בית הספר, ההנהלה או המועצה השכונתית וכך בעצם גוברת האחריות על התושבים.
בית ספר מוניטוריאלי (Monitorial School) או בית ספר משותף (Mutual School) הוא בית ספר בו המורה מלמד ישירות קבוצה מצומצמת של תלמידים בוגרים והם מלמדים את שאר התלמידים.
בית ספר מוניטוריאלי נועד ללמד מספר מרבי של תלמידים על ידי מספר מזערי של מורים.
השיטה אפשרה למורה אחד ללמד מאות תלמידים ולעיתים אף יותר מאלף.
תקופת הזוהר של בית הספר המוניטוריאלי ראשיתה בסוף המאה ה-18, בעקבות דגם ההוראה שהעלו אנדרו בל וריצ'רד לנקסטר.
השניים התנצחו ביניהם מי הגה את השיטה, אולם לטענת הנרי בארנארד, כבר 250 שנה לפני כן (1530-1556) הנהיג טרוצנדורף שיטה מעין מוניטוריאלית בבית-ספר בגולדברג (היום: זלוטוריה), בשלזיה.
השיטה גם שימשה בכמה מקומות בצרפת, ובייחוד בבית-הספר שהקים שבליה פולה בפריז בשנת 1785.
בסוף המאה ה-18, הקים אנדרו בל בצ'נאי בית ספר מוניטוריאלי ניסויי.
הוא פרסם דו"ח על בית הספר בשנת 1797 ובשנת 1798 ייסד בית ספר מוניטוריאלי בלונדון.
בלי קשר ישיר לבית-הספר של בל, ובמתכונת שונה מבחינות רבות, הוקם בית-ספר דומה על ידי לנקסטר בלונדון.
בתי ספר מוניטוריאליים אומצו במהירות ובשנת 1825 טען ג'ון גרישכום שהם אומצו בכל המדינות התרבותיות ונמצאים כמעט בכל עיר באנגליה.
באנגליה, השיטה המוניטוריאלית בגרסתה הלנקסטרית, יושמה במקום בו הלמה את הנסיבות וגם במקום בו לא הלמה אותן באופן כה כולל, עד ששיטת החינוך כונתה פשוט 'השיטה'.
באירלנד, אז תחת שלטון הבריטים, הוקם בית ספר מוניטוריאלי ראשון בשנת 1814, ב-1817 כבר היו 8 ובשנת 1824 כבר התקיימו 1122 בתי ספר מוניטוריאליים, ובהם מעל 79,000 תלמידים.
על פי הערכה שהושמעה בפרלמנט הבריטי ב-1820, קרוב לשליש התלמידים באנגליה למדו בבתי ספר מוניטוריאליים.
בצרפת הוקמו מאות בתי ספר מוניטוריאליים.
בתי ספר מוניטוריאליים נפוצו בתחילת המאה התשע-עשרה במקומות נוספים, ובהם ביוון, בשווייץ, בשוודיה, בדנמרק ואף ברוסיה וטורקיה.
בארצות-הברית קנתה לה השיטה אחיזה מסוימת בחוף המזרחי ובמהלך הרבע הראשון של המאה התשע-עשרה הוקמו בתי ספר כאלו בניו-יורק ובעיירות שסביבה, בפילדלפיה, בבוסטון, בניו הייבן ובמקומות נוספים..
בשנות ה-40 של המאה ה-19 ירדה קרנם של בתי הספר המוניטוריאליים ושיטת הלימוד הומרה ברוב בתי הספר בשיטות לימוד אחרות.
עם זאת, השיטה המשיכה להתקיים באנגליה ובארצות הברית אל תוך המאה ה-20. השיטה נותרה מקובלת במקומות בודדים, כמו בבתי-הספר שהורו בולגרית, שנוסדו ביוזמת אב מנזר רילה איבן רילסקי ובישרו את ראשיתה של התחייה הלאומית בבולגריה.
בבית ספר מוניטוריאלי נבחרים מבין התלמידים הבוגרים, בגילאי 10-12, תלמידים מדריכים המשמשים מורים של הכיתות, בהשגחת מורה שתפקידו היה להשגיח על עבודתם, להדריך אותם בהוראה, לדאוג למשמעת, לבחון את התלמידים ולהשלים את ההוראה של המדריכים כשזה נדרש.
כל מדריך לימד כיתה של בין 10-20 תלמידים.
על פי לנקסטר, בית הספר היה מיועד לתלמידים בגילאי 7 ומעלה, אולם בפועל היו בתי ספר בהם למדו ילדים צעירים יותר, לעיתים גם בני ארבע.
בחלק מבתי הספר המדריכים קיבלו מהמורה שיעורים פרטיים, לפני שעות הלימודים או בשעת הארוחה, ולעיתים גם קבלו תשלום קטן עבור עבודתם.
כל כיתות בית הספר לומדות באולם אחד גדול, כדי לאפשר השגחה ישירה של המורה על כל הכיתות.
תוכנית הלימודים כללה לימוד קריאה, תנ"ך ואולי כתיבה ומעט חשבון.
חומר הלמידה חולק ליחידות לימוד מצומצמות, ועם השלמת היחידה נבחנו עליה התלמידים על ידי המורה.
הצטיינות בלימודים אפשרה התקדמות לשלב לימודי מתקדם יותר בתוך הכיתה או מעבר לכיתה מתקדמת יותר.
בבתי הספר המוניטוריאליים נעשה ניסיון להימנע מענישה גופנית, ובמקום זאת זכו המתקדמים והמצליחים לשבח ואילו הכושלים בלימודיהם הושפלו בפני חבריהם ללימודים.
בית הספר של לנקסטר הכיל 500 בנים ו-300 בנות ובמקורות שונים נטען שמספר התלמידים בבית הספר יכול להגיע גם לאלף ויותר.
עם זאת, רבים מבתי הספר המוניטוריאליים היו קטנים בהרבה.
חדר הלימוד, לפי הארגון של לנקסטר, כלל שורות רבות של שולחנות למידה ארוכים, כשהתלמידים - לעיתים מאות בכיתה - יושבים ופניהם אל שולחן המורה.
על הקירות משני עברי הכיתה היו אזורי למידה אליהם היו תלמידים יכולים להקרא סביב תלמיד-מדריך.
בארגון חדר הכיתה של בל, ששימש ברוב בתי הספר המוניטוריאליים בסקוטלנד היו חדרי הלימוד גדולים יותר וקבוצות של מעין כיתות משנה היו מאורגנות בו בתצורת חי"ת סביב עמדת תלמיד-מדריך.
תומכי בית הספר המוניטוריאלי טענו להתקדמות מהירה בלימודים בנוסף לחינוך לנקיון, סדר ומשמעת.
השיטה בה תלמידים המתנהגים כראוי מקודמים לתפקידי הוראה מכשירה את התלמידים למערכת השלטון האזרחית ולהיות אזרחים טובים.
ג'רמי בנת'ם ראה בבית הספר המוניטוריאלי מכשיר בעזרתו יכולה הממשלה לחנך את ההמונים ולהטביע בהם הרגלים מוסריים.
סמואל טיילור קולרידג', באמירה נלהבת, התייחס לבית הספר המוניטוריאלי של בל כאפשרות ל"מנוע קיטור מוסרי".
היו גם שציינו את התועלת ללמידה בצורך להעביר ידע לתלמיד אחר.
כנגד השיטה נטען שהעיסוק בהוראה מבזבז את זמנם של התלמידים אותו יכלו להשקיע בלמידה, שהתלמידים אינם מוכשרים להוראה ולשליטה בתלמידים אחרים ושתלמידים יכולים להעביר רק מילים ולא את הידע עצמו.
הרבה מהצלחת בית הספר המוניטוריאלי הייתה תלויה ביכולות של המדריכים ובהתלהבותם, אך בהיעדר סמכות וידע פדגוגי, המדריכים לא יכלו לעשות הרבה יותר מלהעביר ולדאוג לתרגול של ידע פשוט.
הדרכה במשימות מורכבות יותר של הבנה ויישום הייתה מעבר ליכולתם.
עם זאת, המורים נתקלו בבעיה קשה להשיג מדריכים בעלי כישורים מינימליים להדרכה.
בערים רבות התלמידים נמשכו בגיל צעיר לעבודה בבתי חרושת.
בנוסף לכך, התלמידים בעלי היכולת העדיפו שלא להיות מדריכים, שכן הדבר היה פוגע בלימודים שלהם, והתפקיד משך אליו דווקא את התלמידים שלא אהבו ללמוד ונמשכו יותר לעמדת הסמכות ביחס לתלמידים אחרים.
הסיבות לפופולריות השיטה ולאיבוד זוהרה
סיבות שונות ניתנו לפופולריות שהשיגו בתי הספר המוניטוריאליים.
היו שהסבירו את הפופולריות של השיטה בעלות הנמוכה של בית הספר המוניטוריאלי.
היו שציינו את העובדה שבתי הספר המוניטוריאליים הוצעו כאמצעי חינוכי להמונים בתקופה שבה המעמדות הגבוהים באנגליה ובמקומות אחרים הביעו חשש ממהפכות דוגמת המהפכה הצרפתית וחפשו אמצעי לחינוך ההמונים כדי להקטין את הסיכויים שיישאב לפעילות מהפכנית.
כן היו שייחסו את הפופולריות של בתי הספר המוניטוריאליים לדמיון שלהם לבתי החרושת לייצור המוני שנחשבו אז לשיא הקדמה.
אך היו גם שטענו שהתפשטותם של בתי הספר המוניטוריאליים הייתה מקרית ונבעה מיכולות השיווק של לנקסטר.
גם לנפילת בתי הספר המוניטוריאליים נתנו הסברים שונים.
היו שייחסו את נפילתם לכך שהיו חילוניים ועל כן עוררו נגדם הן את הכנסייה הקתולית בצרפת והן את הכנסייה האנגליקנית באנגליה.
היו שציינו דו"ח של ועדת חקירה מלכותית בבריטניה בשנות הארבעים של המאה התשע-עשרה שמצאה כי ההוראה בבתי-ספר מוניטוריאליים אינה יעילה בלימוד ואינה משיגה מטרות משמעתיות.
בית ספר לרפואה הוא מוסד חינוכי שלישוני או חלק ממוסד שכזה שעוסק בלימודי רפואה ומכשיר אנשים לעסוק ברפואה כמקצוע.
בית ספר לרפואה פועל בדרך כלל במסגרת פקולטה לרפואה, הכוללת גם פעילות מחקר ולימודים בתחומי בריאות נוספים, כגון רפואת שיניים, סיעוד ופיזיותרפיה.
מתקנים ייחודיים לבית ספר לרפואה הם מתקן לגידול חיות מעבדה לצרכים לימודיים ומחקריים, ומתקן לעריכת נתיחה שלאחר המוות, כחלק מלימודי האנטומיה.
אל בית ספר לרפואה מסונפים בתי חולים אוניברסיטאיים, המשמשים להוראה קלינית – פעילות שבה הסטודנטים לרפואה צופים בעבודה מעשית בבית החולים ומשתתפים בה, בהדרכת רופאים מסגל בית החולים.
בית הספר המקיף אורט אחווה גלבוע, ליד הכפר נאעורה, הוא בית ספר תיכון מקיף שש שנתי המשרת את האוכלוסייה הערבית בתחומי המועצה האזורית גלבוע והמועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'.
בית הספר נוסד בשנת 1992 כחטיבת ביניים צומחת, והועבר להפעלת רשת אורט ישראל בשנת 1996. סלמן זועבי, מנהלו הראשון של בית הספר, פרש בתחילת שנת הלימודים תשע"ב, אחרי קרוב לעשרים שנה בתפקידו.
המנהל הנוכחי הוא באסם זועבי.
בשנת 2008 בחרה רשת אורט בבית הספר לשמש כפיילוט ליישום תוכנית "מצוינות בהוראה".
אחוז ההצלחה של תלמידי בית הספר בבחינות הבגרות עמד על 32% בשנת הלימודים תש"ע, ועלה ל-53% בשנת הלימודים תשע"א.
בבית הספר לומדים כ-1600 תלמידים, רובם מן הכפרים טמרה, טייבה, נאעורה, מוקייבלה וסנדלה.
בין המגמות המקצועיות בבית הספר - הנדסת מכטרוניקה, הנדסת תוכנה, הנדסת אלקטרוניקה, חשמל ומינהל.
קיימות בבית הספר שתי מגמות עיוניות - מגמה מדעית (ביולוגיה וכימיה) ומגמת מדעי החברה.
בית הספר מקיים פרויקטים חברתיים ולימודיים שונים.
בשנת תשס"ג זכה בית הספר בפרס לבית הספר המצטיין ומנהלו מטעם רשת אורט.
תלמידי בית הספר זכו במרץ 2010 במקום הראשון בתחרות הרובוטיקה FLL בישראל, ויצגו את המדינה בתחרות הבינלאומית בארצות הברית.
במרץ 2011 זכו במקום השני בתחרות הישראלית, יצגו את המדינה בתחרות הבינלאומית בהולנד, וזכו גם בה במקום השני.
בית ספר ניסויי הוא בית ספר העוסק ברציפות ובהתמדה בחדשנות חינוכית פדגוגית וארגונית, על ידי מיקוד וחידוד של כיווני עשייה לא שגרתיים לשיפור היעילות הארגונית, כלומר, למיצוי מיטבי של הייעוד ושל החזון הארגוני והפדגוגי.
בתי הספר הניסוייים מטרתם יצירת ידע וגיבושו למודלים יישומיים של חדשנות חינוכית לשם הפצתם במערכת החינוך.
בתי ספר אלה פועלים כולם על פי רציונל ומסגרת תאורטית העומדים במבחן קבלה למסגרת זו.
במהלך חמש שנים מקבל בית הספר הדרכה ותמיכה במאמץ להפעלת הניסוי, הוא שייך לרשת תומכת ומלווה, ובתום חמש שנים מתאפשר לו להפיץ את המודל שפיתח.
כל בית ספר מנהל תיעוד של הניסוי ומאפשר העברה והטמעה של הרעיונות החדשניים של המודל.
לצד ההוראה מתקיימות פעילויות חברתיות וחינוכית ענפות.
בית הספר חייב לשקף במהותו תפיסות חברתיות בנות התקופה.
תרומתם של בתי הספר הניסוייים
בתי הספר הניסוייים מעודדים בתלמידים שיקום ביטחון עצמי ונוטעים בהם דימוי עצמי חיובי.
הם מקרינים אווירה חיובית לסביבה ויוצרים סטנדרט חדש, שמעודד את בתי הספר האחרים לנסות ולעשות דברים חדשים.
המהפך שנוצר בבתי הספר הביא להישגים מרשימים בקרב התלמידים, בתחום הלימודי, האישי, הרגשי והחברתי.
ניסוי מיטבי משפר את היעילות ואת האיכות הארגונית-פדגוגית ומסייע לארגון לממש את ייעודו ואת חזונו.
בית ספר לשטויות היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ הילדים בין השנים 2007–2008. לסדרה שתי עונות בכיכובם של אביעד בנטוב, אודי גוטשלק, עמית בחובר ועידית הרשקוביץ שמלמדים את הצופים איך לעשות שטויות.
לו הייתי - אודי ואביעד מגישים פינה בה איך זה להרגיש כמו מאכל, חפץ וכדומה.
בסיום הפינה אחד מהשניים שואל את השני איך זה להרגיש כמו החפץ ועוד לפני שהוא עונה הם קוטעים את השידור.
בעונה השנייה הם עשו את הפינה על ילדים שבקשו להיות חפץ מסוים.
מן המכבש - מערכון בו אחד מהמנחים לוקח חפץ ואחד שנוהג על מכבש שנקרא אברהם מועך את החפץ עם המכבש.
במשך המערכון נמצאת בצד אישה מבוגרת צועקת "זה לא יפה, שקט".
אסון טבע - מערכון בו אחד מהמנחים עושים קטע על זירה כמו: חתונה, איש בנק שנותן למישהו כסף וכדומה מסתיים באסון טבע, צונאמי, רעידת אדמה או הוריקן.
שקט בספרייה - מערכון בו המנחים יושבים בשולחן בתוך ספרייה, ומשחקים משחק קלפים בן 4 קלפים, ולמי שיוצא איקס או את הסמל של הסדרה אז עושים תעלול על המנחה שיצא שבדרך כלל מרעיש והספרנית צועקת.
רעיון דומה הוצג גם בתוכנית המצליחה מבית MTV - אגרוף הזן.
- מערכון בו לומדים שלוש דרכים למישהו שיש בעיה כגון: איך להתלבש או איך לצאת עם בנות שמוצגים בצורה הומוריסטית.
- אביעד ועמית כל הזמן מודדים בעזרת בלונים מה יותר כבד?
כגון: לחם קל או לחם לבן?
המראיין האהבל - עמית מארח כל מיני אנשים בעלי מקצוע ושואל אותם שאלות טיפשיות.
בהמשך הפינה המשיכה, בצורה מעט שונה, בפינה בתוכנית הרשת שהגישה מירב פלדמן באתר ערוץ הילדים, שבה הוא מראיין ידוענים.
כמה פעמים - עמית מנסה לדבר עם מישהו בטלפון ושיצא לו כל פעם מילים או אותיות כגון: כמה פעמים האיש שידבר איתו יגיד את האות שין.
עידן הקרח - מערכון בו כל פעם איש מצוות התוכנית מתחפש למשהו סטנדרטי כגון: ליצן, ערפד וכו', ואיש אחר מצוות התוכנית מתחפש לאסקימואי ולוקח אחד מהאביזרים של התחפושת ושם אותם בכד של מינוס 40 מעלות והאביזר נשבר מרוב הקור ומי שהתחפש תמיד צועק על האסקימואי.
שיעור טבע - אודי, אביעד ועמית נכנסים לתוך חדר וכל מיני חיות מנסים לאכול כמה שיותר אוכל על כדים שעל ראשיהם של השלושה, והחיה שתאכל הכי הרבה כנראה אוהבת אותו.
ביצעתי שטות - צוות התוכנית נכנס לתוך קניון ומנסים שכמה יותר אנשים יעשו שטות.
מתיחות טלפון - עידית ועמית עובדים על אנשים בטלפון.
פרודיה על סרטי המתיחות של יהודה ברקן.
בית ספר מקצועי הוא בית ספר שבו התלמידים לומדים את הכישורים הנדרשים כדי לבצע עבודה מסוימת.
באופן מסורתי בתי הספר המקצועיים אינם עוסקים בחינוך בתחומי מדעי הרוח, אלא מלמדים מיומנויות עבודה ספציפיות.
הגישה הממוקדת התרחבה עם הזמן ונוספו אליה הכנה רחבה יותר ופיתוח אקדמי, תוך עידוד הכישורים הטכניים של התלמידים, בנוסף ללימוד המקצועות עצמם.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 החלה להישמע ביקורת נגד מתכונתם של בתי הספר המקצועיים.
בעקבות המהפכה התעשייתית גברה הדרישה לפועלים מקצועיים, והחלו להשתלב במסגרות ההכשרה הפורמליות לימודים שמטרתם להעניק לנוער מקצוע, יחד עם חינוך עם בסיס חברתי ואזרחי.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, גברה הדרישה לבעלי מקצוע טכני עם פיתוחה של התעשייה מה שהוביל לגידול בבתי הספר שבחלקם לימדו תוכנית לימודים מלאה בנוסף למקצועית.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 חדר המחשב וההתפתחויות הדיגיטליות שהורידו את הצורך במיומנות עבודה טכנית והעלו את הצורך לעובדים עם ידע טכנולוגי, בעקבות תהליך זה נוספו תוכניות מקצועיות טכנולוגיות שבוססו על לימודים בתחומי המדעים.
החינוך המקצועי בישראל החל בתחומי הנגרות, חרטות, מכונאות, מסגרות פקידות וכדומה, כשבוגריו יצאו מיד לעבודה.
תנועות כדוגמת הנוער העובד, החלו מדרישה כי נערי השוליה יוצמדו לעד 5 פועלים מבוגרים ויועסקו כפועלים בתחום המקצועי - היות שעד אז היו ה"שוליות" בעיקר נערי שליחויות ובתפקיד זה יכולתם ללמוד את המקצוע בפועל, תוך הסתכלות ועזרה למבוגרים הייתה מוגבלת.
הכנסת החשמל באופן מאסיבי לתעשייה הפכה את העבודה עם המכונות למסוכנת, ובעקבות הכנסת "חוק ההגנה לנוער בעבודה" שהנוער העובד נאבק עבורו - היה אסור לנוער לעבוד במכונות מבלי לרכוש לכך הכשרה מתאימה.
שמואל מסטצ'קין הציע לכך פתרון בהקמת "חדרי מלאכה" בסניפי התנועה, בהם ירכוש הנוער את הכשרתו המקצועית.
בסיוע גזבר הוועד הפועל של ההסתדרות, ישראל מרמינסקי-מרום, נרכשו המכונות והחלה הפעולה של "חדרי המלאכה ע"ש מקס פיין" בחנוכה תרפ"ט.
המהנדס משה פדלשטיין מבריסק, חבָר למפעל זה להקמת בית הספר המקצועי הראשון של ההסתדרות בשנת 1933 ע"ש מקס פיין, בתל אביב.
ברבות הימים הפך מפעל זה לרשת בתי ספר מקצועיים "עמל" הפועלת במסגרת "חוק החניכות" במדינת ישראל.
התיכון המקצועי בסמ"ת נוסד בחיפה ב-1933, במטרה להכשיר פועלים מיומנים לתעשייה העברית ולהכין את התלמידים ללמודים גבוהים בטכניון.
בשנת 1937 הוקם, במסגרת עליית הנוער בסמוך לקיבוץ יגור, בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ, אחד ממנהיגי הנוער היהודי בגרמניה.
מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון.
מבין בוגרי בית הספר נמנו קצינים בכירים בצה"ל כגון אהרון דורון, עוזי גל ואחרים.
רשת אורט ישראל, שכיום מפעילה בתי ספר לחינוך מדעי-טכנולוגי, הפעילה בעבר בתי ספר מקצועיים בתחומים שונים.
בית הספר הראשון של "אורט" בישראל נפתח ביפו בשנת 1948.
הרפורמה אפשרה גמישות בבחירת מקצועות ובנגישות התלמידים ללימודים עבור תעודת בגרות.
כיום קיימות כ-70 מסגרות חינוכיות להכשרה מקצועית לנוער.
חלקם ממוקמים בבסיסים צבאיים ונותנים מענה בעיקר לצורכי הצבא (פלמחים, תל השומר, תל נוף, צריפין, ג'וליס, רמת דוד, בן עמי, חיל הים- חיפה, שמשון), וחלקם הקטן ממוקם בחברות/מפעלים (אורמת, תעשייה אווירית, ישקר, קמ"ג דימונה).
לאחרונה, נפתחו בתי ספר והכשרות מקצועיות עבור אוכלוסייה חרדית (אורט עפולה, עמל צפת, אורט טכנולוגי כפר זיתים, אורט צפת, טכנולוגי טל חרמון, מורשת גד- אשדוד, מורשת גד בני ברק, עמל מקס פיין) וגם עבור האוכלוסייה הבדואית (חורה)
בשנת 2019 יצא האגף להכשרה מקצועית במשרד העבודה לרפורמה כוללת ומערכתית במערכת החינוך המקצועית לנוער שבפיקוחה וניהולה - רפורמת החינוך היוצר.
התפיסה והפרקטיקה של החינוך היוצר, פותחו במהלך השנים 2021-2025 על ידי המינהל להכשרה מקצועית, ארגון חותם וג'וינט אשלים.
הרפורמה מבקשת לספר סיפור חדש על החינוך המקצועי בישראל תוך שאיפה לשינוי המיקום שלו משולי מערכת החינוך לנושא בשורה למערכת החינוך הציבורית כולה, חינוך שביכולתו להגשים תפיסות חינוך חדשניות ורלוונטיות.
החינוך היוצר פועל לפיתוח הפוטנציאל הגלום בכל תלמיד.ה כאדם שלם, חושב ויוצר המביא לידי ביטוי את כישוריו, יכולותיו, העדפותיו וערכיו.
מערכת החינוך היוצר פועלת לאור עקרונות התפיסה ההומנסטית-דואלית ומחברת באופן טבעי בין בית הספר והחיים עצמם דרך שילוב למידה עיונית ולמידה המבוססת על התנסות אותנטית בעולם התעסוקה.
בתי הספר של החינוך היוצר מעניקים לתלמידים-ות הזדמנות להתמודד עם אתגרים אמיתיים במרחבי החיים, הקהילה והחברה; מקנים להם מיומנויות וכישורים ופותחים בפני בוגריהם אפשרויות מגוונות לעתיד.
בכך מנסח החינוך היוצר מחדש את מהות החינוך המקצועי בישראל והופך אותו לחינוך רלוונטי לנערים ונערות ממגוון רקעים ואוכלוסיות.
ברמת הפרט: קידום המוביליות החברתית-כלכלית דרך השתלבות במסגרות השכלה על תיכונית ותעסוקה משמעותית.
פיתוח אישי וצמיחה כמנהיגים ויוצרים המובילים בתחומם, ורותמים את כוח השינוי המואץ של הקידמה לטובת החברה והאדם.
ברמת המערכת: יצירת מערכת חינוך איכותית המאפשרת לבוגריה מוביליות חברתית, תעסוקתית וכלכלית, בכך שהוא מצייד אותם בהון תרבותי, ידע וכלים המאפשרים השתלבות רחבה במעגלי ההשכלה והעבודה, ופותח בפניהם אפשריות רבות ומגוונות; מערכת המבוססת על בתי ספר מיטיבים ומצמיחים עבור בני הנוער והצוות החינוכי המאפשרים להם מרחב לביטוי, יצירה ולמידה.
יש המתנגדים לבתי ספר מקצועיים בישראל ובעולם, בטענה שהם חלק מהסללה.
אישי ציבור התנגדו לתוכניות משרד החינוך להפעיל בתי ספר כאלו בעיירות הפיתוח.
בשנת 2013, התנגד השר דאז סילבן שלום בישיבת הממשלה להרחבת החינוך המקצועי והתנה את החזרתו לעיירות הפיתוח בחזרתו גם למרכז.
הצטרפו לדבריו השרים דאז מאיר כהן ועמיר פרץ.
בעבר עלו טענות להסללה לבתי ספר מקצועיים, שלעיתים נקבעה גם לפי מוצא אתני או אזור גאוגרפי במדינה.
לפי טענות אלו, בעשורים הראשונים להקמת המדינה, תלמידים ממשפחות אשכנזיות אמידות נשלחו לבתי ספר עיוניים, בעוד שהתלמידים ממשפחות מזרחיות במצוקה נשלחו לבתי ספר מקצועיים.
כך גם תלמידים מזרחים מצטיינים נשלחו למגמות נמוכות, בעוד שהאשכנזים, גם כאלו בעלי הישגים נמוכים ביחס למזרחים נשלחו למגמות יוקרתיות.
טענה נוספת היא שהסללת מזרחים לחינוך מקצועי מנעה מאוחר יותר את השתלבותם במרכזי כוח והשפעה.
ד"ר שלמה סבירסקי רואה בזה מכשיר להדרה חברתית.
מתרשים שפרסם מכון טאוב על התפלגות מסלול הלימודים לפי מוצא בכיתה ט' עבור גברים יהודים ילידי 1954, עולה כי 46 אחוזים מהתלמידים המזרחים למדו במגמות מקצועיות, בעוד שרק 23 אחוזים מקרב התלמידים האשכנזים למדו במגמות דומות.
לפי אותו תרשים, במגמות עיוניות למדו 46 אחוזים מהתלמידים האשכנזים, ו-21 אחוזים מהתלמידים המזרחים.
טענות להסללה על בסיס מוצא זכו גם למערכון בעונה הרביעית של היהודים באים.
בית ספר נעמת עין מאהל הוא תיכון טכנולוגי בעין מאהל, בבעלות נעמת ובפיקוח משרד החינוך, ובהנהלת פדילה אבו ליל.
המפקח על בית הספר הוא עומר חגוג'.
בבית הספר נלמדות מגמות אמנויות העיצוב וניהול עסקי.
בית הספר הוקם בשנת 1979 בכפר עילוט, ובשנת 1997 הועבר לעין מאהל.
הוא מהווה מסגרת טכנולוגית חלופית למסגרת הרגילה.
תלמידי בית הספר מגיעים עם עבר של בעיות וקשיים פסיכולוגיים והתנהגותיים.
לרבים מהתלמידים בבית הספר היסטוריה של הישגים לימודיים נמוכים ופערים לימודיים מצטברים לאורך שנים.
הקשיים, בחלקם, נובעים עקב שייכות למעמד סוציו-אקונומי נמוך.
התלמידים מגיעים מהיישובים שבסביבה: עין מאהל, כפר כנא, טורעאן, ריינה, משהד, עילוט, כפר מצר, נין, סולם ויפיע.
בית ספר מירון הוא בית ספר יסודי ממלכתי דתי הנמצא בצפון תל אביב, על גדות הירקון.
בית הספר נוסד בשנת 1957 כצריף ועבר למבנה קבע בשנת 1960. בית הספר מחנך לאחריות ומעורבות הדדית, יצירת קשר ושותפות עם הקהילה, והוא נבחר להוביל יוזמה חינוכית בתחום הסייבר.
תוכנית הסייבר בבית הספר משלבת את הטמעת ערכי "דרך ארץ" ו"אהבת הארץ" בזיקה למעגלי השייכות בתחומי הדעת השונים.
התוכנית תורמת להוראת מקצועות היהדות בדרכים מגוונות של למידה בסביבה מתוקשבת.
המבנה תוכנן על ידי האדריכלים מוטי בודק ודנה אוברזון.
בית הספר ניב נוסד בתל אביב בשנת 1960 ומשמש כבית ספר לחירשים וכבדי שמיעה עם צרכים נוספים.
בית הספר מיועד לתלמידים מ-35 רשויות שונות בגוש דן, ולומדים בו 93 תלמידים ב-12 כיתות, מגיל 6 עד 21.
הלימודים בבית הספר מתקיימים משעה 8:00 עד שעה 14:30, בהתאם לכיתות.
צוות בית הספר כולל מורים חירשים, והפסיכולוגית בבית הספר היא כבדת שמיעה.
לצד הצוות המקצועי, פועלות כסייעות בנות שירות לאומי ומתנדבות, העוזרות לתלמידים בלימודיהם.
יועצת בית הספר, מירה ינוביץ, מספקת לתלמידים ולהוריהם חינוך מיני והדרכה.
מטרת בית הספר היא שהתלמידים ישתלבו בחברה השומעת ובתרבות החירשים ויעבדו.
לשם כך מפתח בית הספר את כישורי השפה, יכולות התקשורת והכישורים הקוגניטיביים של התלמידים החירשים וכבדי השמיעה.
בית הספר מספק לתלמידים נגישות מלאה על ידי טכנולוגיית המחשוב, למען תקשורת ועבודה עצמאית ושיתופית.
בית ספר שדה אילת הוא בית ספר שדה הדרומי ביותר בישראל, המצוי באזור הדרומי ביותר של אילת, למרגלות הר צפחות ומול חוף אלמוג, על יד נקודת הסיום של שביל ישראל.
בית הספר מציע טיולים מודרכים באזור הרי אילת, ולינה וחדר אוכל כשר למבקרים.
בית הספר מוקף במועדוני צלילה ומולו נמצאת שמורת האלמוגים.
הוא מציע טיולים, הדרכות וטיולי צלילה ושנירקול בנושא השונית והיצורים החיים בה.
בית הספר מציע גם טיולים והדרכות באתרים בהרי אילת כמו הר צפחות, הקניון האדום, עין נטפים ועוד מסלולים באזור, ובערבה, בין השאר בחולות הערבה ובבקעת תמנע.
מול בית הספר מצוי גם המצפה התת-ימי.
בית הספר פועל לחינוך ושימור הטבע והמגוון הביולוגי של אילת והסביבה.
בהרים שסביבו ניתן למצוא בעלי חיים כגון יעל נובי, דרבן מצוי, חרדון צב הדור, שפני סלע ועוד בעלי חיים.
בית הספר מספק מקום לינה ושהייה למטיילים, ואף מוציא ומארגן מחנות וטיולים בשטח, ומבצעי ניקוי של הרי אילת וחופי אילת.
בית ספר לקוסמים היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית בחודש יולי 2014.
דיקו הקוסם ויואב שולייתו, מבכירי מורי הקסמים בישראל, מלמדים את סודות הקסמים המקצועיים והגדולים בעולם.
באמצעות הקסמים מקנים דיקו ויואב לילדים ביטחון עצמי, יכולת עמידה על במה, הסחת דעת, חידוד יכולת החשיבה ועוד.
הדגש בכיתה הוא לא רק על "הטריק" שמאחורי הקסם אלא דווקא על המנגנון המאפשר לו להתקיים - אשליות אופטיות, קסמי מדע, חוקי הפיזיקה, מגנטים, מראות, חשמל סטאטי, הסוואה, הטעיה פסיכולוגית, חידות הגיון, אינטואיציה, סטטיסטיקה וכו'.
התלמידים בכיתה שואלים שאלות, פותרים חידות, מנסים לפענח את הקסמים, משתתפים בחלק מן הקסמים ואף מבצעים אותם.
בית ספר מָאנֵס למוזיקה הוא קונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק.
בסתיו 2015 עבר הקונסרבטוריון ממיקומו הקודם באפר וסט סייד במנהטן אל הקמפוס של שאר מוסדות רשת ניו סקול בארנולד הול ברחוב ה-13.
כפי שכתוב באתר בית הספר: "בית ספר מאנס למוזיקה מוקדש לקידום תפקידה היצירתי של המוזיקה בכל המובנים של חברה הולכת ומשתנה במהירות.
מאנס מבקש לפתח אמנים, המתקדרים עם העולם הסובב אותם במוזיקה ובאמצעותה, בצורות מסורתיות, חדשות ומתהוות."
הקונסרבטוריון, שנקרא במקור בית הספר למוזיקה דייוויד מאנס, נוסד בשנת 1916 על ידי דייוויד מאנס, קונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של ניו יורק, ואשתו קלרה דאמרוש, אחותם של וולטר דאמרוש, מנצח התזמורת ושל פרנק דאמרוש.
משפחות מאנס ודאמרוש היו אולי המשפחות החשובות ביותר בחוגי המוזיקה של אותם ימים, ודייוויד מאנס התגלה כאחד מראשוני הכנרים הסולנים ילידי אמריקה, שהגיעו למעמד משמעותי.
דייוויד מאנס היה מנהל בית הספר הקהילתי למוזיקה ברחוב השלישי ומייסד בית הספר הקהילתי למוזיקה לאפרו-אמריקאים, כל אלה לפני ייסוד בית הספר מאנס.
מאז 1938 נודע המוסד בשם בית ספר מאנס למוזיקה, כהכרה בהיקף הקורסים, שהרחיב את בית הספר הרבה מעבר זה של בית ספר קהילתי למוזיקה וכלל תעודת אמן לאחר שלוש שנות לימוד.
לאחר מותה של קלרה בשנת 1948, נעשה בנם לאופולד מאנס לנשיא, ותרם לבית הספר מן ההון שעשה כשותף להמצאת סרט הצילום בצבע.
בשנת 1953 החל בית הספר להציע תואר ראשון למדעים ושינה את שמו למאנס קולג' למוזיקה.
ב-1960 התמזג הקולג' עם בית הספר למוזיקה בצ'אטאם סקוור.
ב-1984 עבר למעון מרווח יותר ברח' 85 מערב במנהטן וב-1989 הצטרף מאנס לרשת ה"ניו סקול", שחמשת בתי הספר שלה כללו את בית ספר "פארסונס" לעיצוב, קולג' יוג'ין לאנג ובית הספר לדרמה.
ב-2005 שינתה הנהלת הרשת את השם ל"מאנס קולג': בית הספר החדש למוזיקה".
ב-2015, שינתה האוניברסיטה את שם המוסד ל"בית ספר מאנס למוזיקה" והוא עבר לארנולד הול בווסט וילג'.
עכשיו הוא חלק מן המכללה לאמנויות הבמה של רשת "ניו סקול", הכוללת גם את בית הספר לדרמה ואת בית הספר לג'אז ומוזיקה עכשווית.
המכללה לאמנויות הבמה, יחד עם המכינה למאנס, כולל 1,450 סטודנטים.
הסטודנטים בכל אחד משלושת בתי הספר של המכללה לאמנויות הבמה יכולים ללמוד בכל אחד משלושת בתי הספר (דרמה, ג'אז, מאנס), בלי קשר לבית הספר שהם רשומים בו, מה שמאפשר להם להרחיב את טווח הלימודים בהכוונה עצמית.
הקונסרבטוריון בנוי משתי מחלקות אקדמיות:
מכללה - הפלג האקדמי של בית הספר, המעניק תואר ראשון ושני ודיפלומות.
מכינה - מספקת לימודים קדם-מכללתיים לילדים ונוער.
תוכנית המוזיקה מהווה את המסד ללימודי המוזיקה האקדמיים בשתי המחלקות של מאנס, הכולל את כל טווח ההכשרה מכיתות היסוד עד לכיתות המתקדמות בתאוריית המוזיקה, כישורי שמע ואנליזה.
תאוריית המוזיקה נלמדה במאנס מאז פתיחתו, ולצורך זה שכר דייוויד מאנס דמויות ידועות-שם כמו ארנסט בלוך ורוזריו סקאלרו להורות תאוריה והלחנה.
ב-1931 התקבל לעבודה האנס וייס, מתלמידיו הבולטים של היינריך שנקר.
במהלך תשע השנים הבאות, קידם וייס לא רק את לימודי האנליזה השנקרית אלא גם את מיזוגה אל תוך חיי המוזיקה של בית הספר, לרבות ביצוע והלחנה.
בשל קשריו עם בית הספר, התפרסם החיבור של שנקר, "חמש אנאליזות מוזיקה גרפיות" (Fünf Urlinie-Tafeln) בשנת 1932 במשותף על ידי המו"ל הקבוע שלו, הוצאת יוניברסל ובית ספר מאנס.
ב-1940 הלך וייס לעולמו באופן בלתי צפוי ופליקס זלצר החליף אותו.
זלצר, גם הוא תלמיד של שנקר, המשיך את פועלו של וייס בכך שארגן מחדש את תוכנית התאוריה אל תוך טכניקות המוזיקה של המחלקה.
הרעיון שביסוד פעולה זו היה ועודנו למזג כישורי מזיקה, תאוריה וביצוע, בהתבסס על תפיסת שנקר את תפקיד התאוריה במוזיקה טונאלית.
הסטודנט הראשון במעלה של זלצר, קארל שכטר, המשיך וחיזק את המחלקה, כמו גם תלמידיו אחריו.
כיום תוכנית מאנס מתפתחת ומתרחבת במהירות הן בלימודי הביצוע והן בלמודי התאוריה.
מאנס תיקן וחידש את תוכנית הלימודים כדי שתכלול מיזוג של שיעורי טכנולוגיה מוזיקלית, הרכבי אלתור, כישורי הוראה, עיתונאות אמנויות, הלחנת מוזיקה לסרטים, יזמות יוצרת ועוד, כל אלה כרוכים במחויבות חדשה למוזיקה עכשווית, הרבה מעבר לגישה מבוססת הטונאליות של שנקר.
מאנס של היום כולל מספר גדל והולך של תוכניות בשיתוף עם הקונסרבטוריון הנלווה, "בית הספר לג'אז" של רשת ניו סקול.
סגל המורים - רשימה חלקית
מוזיקה קאמרית - קלרה מאנס
ניצוח, כינור - דייוויד מאנס
הלחנה, אינסטרומנטציה, תאוריה - גאורג סל
תאוריה, הלחנה - האנס וייס
פסנתרן ותאורטיקאי - אדוארד אלדוול
מלחין ופסנתרן - ברט בכרך
מנצח ופסנתרן - מיונג-וון צ'ונג
מוזיקולוג ותאורטיקאי - קארל שכטר
מצו-סופרן - פרדריקה פון שטאדה
בית ספר למפלצות: מסיבת השנה הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מסוגת קומדיה, המבוסס על הסרט "בית ספר למפלצות" של חברת פיקסאר.
הסרט בוים ונכתב על ידי קלסי מאן, על פי סיפורים של אוסטין מדיסון, אדריאן מולינה ומאני הרננדז, והופק על ידי לורל לידוויך'.
הסרט מספר על מייק וסאליבן שעוזרים לחבריהם להפוך את המסיבה שלהם להצלחה.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-D23 ב-9 באוגוסט 2013, ולאחר מכן ב-21 במרץ 2014 לפני הקרנת הסרט "החבובות - מבוקשות".
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-27 במרץ 2014, גם לפני הקרנת הסרט "החבובות - מבוקשות".
אורך הסרט הוא כ-6 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית, צרפתית ואיטלקית).
כדי לראות כיצד חברם באחוות "אוזמה קאפה" מסתדרים, מייק וסאליבן מבקרים בבית ספר למפלצות.
כשהם מגיעים, הם רואים שהאחווה עורכת את המסיבה הראשונה שלה, אך איש לא הגיע.
מייק וסאליבן המציאו תוכנית כדי להחיות את המסיבה - באמצעות תחת דלת מושאלת, הם מתגנבים למסיבה באחוות "רואר אומגה רואר" ולוקחים את כל האוכל והאורחים כדי למלא את המסיבה.
הם מעבירים את המפלצות דרך דלתות ארונות בחדר שינה של זוג נשוי, ומפריעים שוב ושוב לשנתם.
ברגע שהמסיבה מלאה, אמו של סקוו'ישי, שרי, נכנסת תוך שהיא מסדרת את הכביסה.
היא כועסת על האחווה, אבל רק בגלל שהם לא הזמינו אותה.
לאחר הדלקת מדורה על הדשא, שרי מציגה לאורחים את "קפיצת הדלתות", הכוללת קפיצה מהגג בעזרת שתי דלתות שנחות בבטחה על הדשא.
האורחים מברכים את האחווה על כך שהם ערכו מסיבה נהדרת, ורבים מהם מחליטים לתת להם כסף.
בסצנה שלאחר הכתוביות, הבעל והאישה מעירים את בנם טימי ושואלים אם הם יכולים לישון איתו, ואומרים שיש מפלצות בארון שלהם.
טימי עונה שזה מה שהוא ניסה לומר להם.
במאי הסרט בעברית היה שרון כהן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתמייקבילי קריסטלגלעד קלטרסאליבןג'ון גודמןאוהד שחרסקוו'ישיפיטר סוןליאור זוהרשריג'וליה סווינידוית גבישארטצ'ארלי דיירובי מוסקוביץג'וני וורטינגטוןנייתן פיליוןסער בדישיטרי ותרידייב פוליי ושון הייזדני לשמן ושרון כהןצ'ט אלכסנדרבובי מויניהןשרון כהןדון קרלטוןג'ואל מארידידי גתאמאקולין וילארדהדר שחף-מעייןאבאג'ים וורדמיקי לאוןטימיכריסטינה פוסליגבריאל כהןכרוזשרון כהןבריטנימיכאלה אלקיןמפלצותדן קיזלר, לירון לב, יואב כהן
לדבריו של קלסי מאן, במאי וכותב הסרט, לקח להכין את הסרט בערך שמונה חודשים.
הסרט היה אמור בהתחלה להיות בונוס ל-DVD של הסרט "בית ספר למפלצות", אך לבסוף הוחלט להפיץ אותו בקולנוע.
במקור הסרט היה אמור להיות מוקרן לפני תחילת הסרט "הדינוזאור הטוב", אך מפני שהוא נדחה לשנת 2015 הסרט הוקרן לפני הקרנת הסרט "החבובות - מבוקשות", ולפני כן ב-D23.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-D23 ב-9 באוגוסט 2013, ולאחר מכן ב-21 במרץ 2014 לפני הקרנת הסרט "החבובות - מבוקשות".
הסרט קיבל מאתר "Motion Picture Association of America film rating system" ציון PG בגלל "התנהגות פזיזה", בשונה משאר הסרטים בסדרת "מפלצות בע"מ" שקיבלו G.
ב-21 באוקטובר 2014, הסרט הופץ באפליקציות האייפון והאייפד של דיסני, ובאתר האינטרנט של דיסני.
הסרט הופץ ב-13 בנובמבר 2018 ב-DVD וב-Blu-ray של החלק השלישי באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, כמו כן הוא זמין בשירות הסטרימינג דיסני+.
לאחר שהסרט הוקרן ב-D23, BigScreen Animation ציין שאם בוחרים לשפוט את הסרט לפי טוויטר, התגובה הייתה עצומה.
Newsday אמר שהסרט עם עלילה פשוטה ושיש בו סמלים לקומדיה קלאסית.
Rotoscopers כתבו שהרעיון של הסרט מגניב ומצחיק, אך הוא הרגיש כמו רצף של בדיחות בלי שום התחברות לרגש.
בית ספר "רעות" הוא בית ספר שש שנתי בירושלים.
בית הספר משרת קהילה דתית וחילונית והוא משתייך לזרם חינוך ממלכתי משלב.
בית הספר נוסד בשנת 1999 במטרה לחנך תלמידים מכיתה ז' עד יב'.
את המוסד הקים ד"ר אריה גייגר, שניהל בית ספר ממלכתי־דתי בירושלים.
בתחילת דרכו מנה בית-הספר כ-100 תלמידים, והיה ממוקם בבית אלישבע שבשכונת קטמון הישנה בירושלים.
בשנת תשע"א (2010) העתיק בית-הספר את מקומו למבנה בשכונת הקטמונים, בו הוא שכן עד 2020, אז עבר למשכנו החדש בשכונת בית וגן.
בשנת התשע"ד (2014) הפך בית הספר לאחד מבתי הספר של האגודה לקידום החינוך.
המוסד מנוהל היום על ידי עמיעד מלצר.
אילנית ברוכי מנהלת את חטיבת הביניים.
המוסד מונה כ-400 תלמידים מירושלים וסביבתה.
בית הספר מפעיל ומחנך את תלמידיו לגלות מעורבות חברתית, זאת במסגרת מספר פרויקטים:
המסעדה החברתית - מסעדה הנמצאת בשטח בית הספר ומופעלת על ידי התלמידים, במסגרתה מוגש אוכל חם לנזקקים המגיעים לאכול בבית הספר שלוש פעמים בשבוע.
בשנת 2017 פתח בית הספר בקמפיין מימון המונים כדי לאפשר את המשך פעילות המסעדה החברתית.
חלון לשוויון – תוכנית מעורבות חברתית במסגרתה תלמידי בית הספר עורכים בדיקת נגישות במתקנים ואתרים שונים ברחבי ירושלים.
תוכנית מעשר – תוכנית יזמות והתנדבות 'בית-ספר בקהילה'.
הגדעונים – תוכנית התנדבות במסגרתה תלמידי בית הספר משפצים מצבות בבתי העלמין היהודיים בפולין.
בית ספר נזירות נצרת הוא מתחם חינוכי בחיפה, בשטח של כ-17 דונם שכולל גן ילדים, בית ספר יסודי, בית ספר תיכון, פנימייה, כנסייה ומנזר לנזירות.
בית הספר מדורג כאחד מבין עשרים בתי הספר התיכונים המצטיינים בישראל.
אחוז בוגרי בית הספר הזכאים לתעודת בגרות התקרב ל-97% בשנת 2020.
בית הספר נוסד בצרפת ב-1822, וכעבור כמה עשורים נפתח בנצרת סניף של בית הספר.
ב-1858 נבנה הסניף החיפאי של בית הספר לנזירות ברחוב קינג ג'ורג בקרבת נמל חיפה של אותה תקופה.
בתחילת המאה ה-20 עבר בית הספר לבניין גדול ממדים (שבזמנו היה אחד מבתי הבטון הראשונים בחיפה) ברחוב עבאס.
תקציב בית הספר ממומן מתשלומי ההורים, מתמיכה של הקהילה הקתולית ובחלקו על ידי משרד החינוך.
בספטמבר 2015 החליט שר החינוך נפתלי בנט לקצץ בכ-50% את התקציב שנותן משרד החינוך לבתי הספר הכנסייתיים בישראל, כולל "נזירות נצרת".
בנוסף הטיל הגבלות על אחוז מימון ההורים, והגבלות על תקצוב השתלמויות המורים.
באפריל 2019, השתתפו תלמידים מבית הספר יחד עם תלמידים מבית הספר ליאו בק בתוכנית בינלאומית להבנה ולהידברות בארצות הברית.
בין בוגרי התיכון ניתן למצוא את:
ג'וני סרוג'י - מדען מחשב המכהן כסגן נשיא בכיר לטכנולוגיית חומרה של חברת אפל
מונא חוא - שחקנית ומוזיקאית זוכת פרס אופיר
עדי עדואן - במאי קולנוע ותסריטאי
תאופיק מנסור - מתמטיקאי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה
שיח'ה חליווה - היא סופרת ומשוררת, זוכת פרס "אלמולתקא", מן הפרסים הספרותיים היוקרתיים ביותר בעולם הערבי.
גרייס נעמה - מתעמלת אמנותית, לשעבר חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
ד"ר מסעוד גנאיים - מדען בתחומי המיקרוביולוגיה והאימונולוגיה, מנהל ומייסד עמותת אלרואד (המובילים) למדע וטכנולוגיה, חוקר ביחידת המחקר ופיתוח של חברת טבע.
בית ספר שדה גולן הוא בית ספר שדה, הממוקם בדרום המועצה המקומית קצרין שברמת הגולן.
בית הספר מכיל כ-34 חדרים.
צוות ההדרכה של בית הספר מורכב מ-20 מדריכים (דתיים וחילונים), שחלקם מורות חיילות, מתנדבי שנות שירות ושירות לאומי.
המדריכים מעבירים סיורים בעמק יזרעאל, התבור, המירון, אצבע הגליל, עמק החולה ורמת הגולן.
בנוסף על כך, בית הספר מפעיל שני חוגים לנוער באזור.
בית ספר שדה אלון התבור הוא בית ספר שדה, הממוקם בסמוך למועצה המקומית כפר תבור שלמרגלות הר תבור בגליל התחתון.
בית הספר מכיל כ-32 חדרי אירוח צמודי קרקע עם כ-210 מיטות.
בית הספר מציע הדרכת טיולים באזור הגליל כולו.
בנוסף, בית הספר מפעיל חוגים לנוער ביישובי המועצה האזורית.
בית ספר שדה אכזיב הוא בית ספר שדה הממוקם כ-6 קילומטרים מצפון לעיר נהריה וכ-3 קילומטרים מדרום לראש הנקרה בגליל המערבי.
בית הספר מכיל כ-33 חדרים.
בית הספר מפעיל מרכז הדרכה משותף עם בית ספר שדה אלון התבור.
מרכז ההדרכה מפעיל חוגים לנוער ביישובי הגליל וסיורים ברחבי אזור הגליל כולו, הכנרת, עמק יזרעאל ועמק המעיינות.
בית החינוך המשותף עמק החולה הוא חטיבת ביניים ובית ספר תיכון אזורי על גדת נהר הירדן, בקיבוץ כפר בלום שבגליל העליון.
בבית הספר לומדים כ-1,185 תלמידים מיישובי המועצה האזורית הגליל העליון ומבואות חרמון וכן מיישובים נוספים בסביבה.
בית הספר הוא בבעלות המועצה האזורית גליל עליון והוא מתנהל בשיתוף מלא עם המועצה האזורית מבואות חרמון.
בית הספר "עמק החולה" נוסד בשנת 1956, כבית חינוך משותף לקיבוצי האזור שהשתייכו בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים.
בבית הספר פועלת זה שנים "האקדמיה הגלילית לספורט", פנימייה לספורטאים בגילאי ט'–י"ב מכל הארץ, הבאים להתחיל את דרכם בקבוצות הספורט האזוריות.
בכיתות ז'–ח' פועלת עתודת ספורט וכיתה רוחבית למצוינות בספורט.
אליפויות: כדורסל: פעמיים אלופי הארץ בליגת העל, פעם אחת אלופי ISF וייצוג בצרפת.
אתלטיקה: 5 פעמים אליפות הארץ במרוצי שדה.
מחזיקים בשיאים ובאליפות בנים ובנות בזריקת דיסקוס, הטלת כידון והדיפת כדור ברזל.
טריאתלון: קבוצת בית הספר והגליל אלופי הארץ 2005. אליפות רכיבת שטח ז'–ח' מקום ראשון.
תיאטרון, מוזיקה, אמנות ועיצוב המוצר, מנהל וכלכלה, משאבי אנוש, מכטרוניקה, גאוגרפיה, פיזיקה, ביולוגיה, קולנוע, כימיה, חקלאות, ערבית, מדעי המחשב, מדעי החברה, מחול.
בית הספר משתתף בתוכנית התקשוב הלאומית של משרד החינוך.
בית ספר פרסונס לעיצוב הוא מכללה פרטית לאמנות ולעיצוב הממוקמת בשכונת גריניץ' וילג' בניו יורק.
בית הספר נוסד ב-1896 על ידי קבוצה של אמנים שפרשו מבתי ספר אחרים לאמנות שהיו באותה עת במנהטן במחאה על הגבלת החופש האמנותי שלהם.
פרסונס הוא אחד מבתי הספר הוותיקים לאמנות ועיצוב בניו יורק והיה הראשון שהציע תוכניות בעיצוב אופנה, עיצוב פנים, פרסום, עיצוב גרפי ו.
כמו כן, זהו בית הספר האמריקאי הראשון שפתח שלוחה מחוץ לארצות הברית, כאשר הקים בשנת 1921 את בית ספר .
זהו גם בית הספר הפרטי לאמנות ולעיצוב הראשון שהתחבר לאוניברסיטת מחקר לאומית פרטית, כאשר הפך בשנת 1970 לאחת החטיבות של הניו סקול.
בבית הספר יש חמש חטיבות עיקריות (המכונים גם הם בתי ספר) המציעות כשלושים תוכניות לתואר ראשון ולתואר שני במגוון תחומים באמנות ובעיצוב.
סטודנטים בבית הספר יכולים גם לשלב שיעורים ומגמות נוספות במכללות אחרות של הניו סקול.
בית ספר פרסונס מדורג כמוסד המוביל בארצות הברית להוראת אמנות ועיצוב ואחד משלושת המוסדות המובילים בעולם, בין היתר בזכות התכנית לעיצוב אופנה, המדורגת כאחת הטובות בעולם.
הקמפוס המרכזי של בית הספר שוכן בשדרה החמישית מספר 65 והוא כולל בתוכו ספרייה, מעונות סטודנטים, אולמות הרצאות, אודיטוריום של 800 מקומות ישיבה, שלוש פינות אוכל, חללי אירועים, מעבדות מחשבים, כיתות וסדנאות לתפירה, סטודיו לייצור נעליים, 17 סטודיו לציור, ו-12 כיתות לימוד.
קמפוסים נוספים של בית הספר נמצאים במספר בניינים באזור הקמפוס המרכזי, כמו מרכז העיצוב על שם שילה ג'ונסון השוכן בשדרה החמישית מס' 66-68-70, ופרסונס מזרח השוכן ברחוב 13 מספר 25 מזרח ובו נמצאות המחלקות לארכיטקטורה, עיצוב פנים, עיצוב תאורה ועיצוב מוצר.
בית הספר הוקם לראשונה במנהטן בשנת 1896 כבית הספר צ'ייס על ידי מייסדו, הצייר האימפרסיוניסטי האמריקאי ויליאם מריט צ'ייס, שהוביל קבוצה קטנה של אמנים בחיפוש אחר מוסד פחות מסורתי ויותר מתקדם.
אסכולת צ'ייס חינכה כמה מהמאורות הגדולים של המודרניזם האמריקאי המוקדם, כמו מרסדן הארטלי ואדוארד הופר.
ב-1904, שכר צ'ייס את הצייר פרנק אלווה פרסונס ללמד בבית הספר, אף שהיה באותה עת עדיין סטודנט לאמנות באוניברסיטת קולומביה.
השפעתו של פרסונס הצעיר על בית הספר ניכרה כמעט מיד.
בשנת 1911 קיבל על עצמו פרסונס את ניהול בית הספר, ובשנת 1921 הוא יזם את הקמת השלוחה של בית הספר בפריז.
עם מותו של פרסונס בשנת 1930, מונה ויליאם מ.
אודום למנהל בית הספר, ובשנת 1941, כהוקרה על תרומתו הרבה להתפתחות בית הספר, שונה שם בית הספר לבית ספר פרסונס לעיצוב.
הצעד המשמעותי הבא בהתפתחות בית הספר היה בשנת 1970, כאשר בית הספר הפך לחלק מהניו סקול, מה שאפשר לבוגרי בית הספר לקבל תארים אקדמיים בעיצוב אופנה, עיצוב פנים ועיצוב תאורה.
בדצמבר 2023 השיק בית הספר, בשיתוף עם סוכנות הייעוץ לנגישות "Tilting the Lens", תוכנית לימודים חדשה ופורצת דרך עבור סטודנטים עם צרכים מיוחדים.
בית ספר פרסונס מציע למעלה משלושים תוכניות לתואר ראשון ותואר שני בחמש חטיבות (בתי ספר) עיקריות:
בית ספר להיסטוריה ותיאוריה של אמנות ועיצוב
בית ספר לאמנות, מדיה וטכנולוגיה
בית ספר לעיצוב הסביבה וקיימות
שיעור הקבלה לבית הספר הוא 46%.
המועמדים איננם נדרשים לגשת לבחינות הקבלה המקובלות באוניברסיטאות ובמכללות אחרות בארצות הברית (SAT או ACT), אבל נדרשים ברוב המקרים להגיש תיק עבודות ולעמוד במבחן פנימי של בית הספר הנקרא "אתגר פרסונס".
נכון לשנת 2022 היו רשומים בבית הספר למעלה מחמשת אלפים סטודנטים, כ-80% מהם לתואר ראשון ו-20% הנותרים הם סטודנטים לתארים מתקדמים.
70% מהסטודנטים בבית הספר הגדירו עצמם כנשים, 24% כגברים ו-6% כלא-בינאריים.
כשליש מהסטודנטים בבית הספר מגיעים מחוץ לארצות הברית (מ-116 מדינות שונות), וכ-80% מהסטודנטים מקבלים מבית הספר מלגות וסיוע כספי.
נכון לשנת 2022 היו בפרסונס 127 חברי סגל במשרה מלאה ו-1,056 חברי סגל במשרה חלקית, רבים מהם תאורטיקנים ואמנים פעילים.
בין חברי הסגל הבולטים ניתן למצוא את האדריכל הידוע פרנק לויד רייט, הצייר ההולנדי פיט מונדריאן, והאמנים הישראלים מיכאל גיטלין, יורם רוזוב ופנחס כהן גן.
בבית הספר למדו כמה מהמעצבים המפורסמים ביותר בתעשיית האופנה, ביניהם דונה קארן, מארק ג'ייקובס, טום פורד, אייזיק מזרחי, ואחרים.
בית הספר עירוני ב' ע"ש יצחק רבין (קרוי גם: בית הספר עירוני ב') הוא בית ספר תיכון על יסודי שש-שנתי (כיתות ז'-יב'), הקרוי על שמו של יצחק רבין הממוקם במודיעין מכבים רעות.
בית הספר הוקם בשנת-1999 עם חטיבת ביניים וחטיבה עליונה.
בית הספר הוקם בשנת-1999. תיכון שש-שנתי: חטיבת ביניים וחטיבה עליונה.
בית הספר עירוני ב' ע"ש יצחק רבין הוא אחד מ-13 בתי ספר על-יסודיים במודיעין מכבים רעות.
הוא התיכון השלישי שהוקם במודיעין אחרי מו"ר (1991) ועירוני א'(1996).
בבית הספר לומדים בערך כ-1,200 תלמידים (נכון לשנת-2023 ה'תשפ"ד).
נכון לשנת הלימודים תשפ"ד, בבית הספר 21 כיתות של חטיבת ביניים ו-24 כיתות של חטיבה עליונה.
בשנת 2024, תלמידי בית הספר הקימו פרויקט "יזכור" לזכר חמשת תלמידי בית הספר שנפלו במלחמת חרבות ברזל.
בנוסף הקימו ימי תרומות, בהם מגייסים ותורמים מוצרים שונים למשפחות שהתפנו מביתם מעוטף עזה.
בשנת 2012 זכו שני תלמידי בית הספר (אסף רוזן ובן פינשטיין) במדליית זהב ומדליית כסף באולימפיאדת הפיזיקה הבין-לאומית שהתקיימה בתאילנד, וזכייה זו מיקמה את הנבחרת הישראלית במקום ה-13 מתוך 84 המדינות המשתתפות.
בשנת 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך הארצי של משרד החינוך.
בשנת 2015 זכה איל סיני, מורה לפיזיקה בבית הספר בפרס המורה של המדינה.
בשנת 2019 זכתה מגמת התקשורת בבית הספר בפרס התסריט הטוב ביותר לשנת 2019, הניתן במסגרת פסטיבל ירושלים.
בית ספר ערב או בית ספר לילה הוא מוסד לימודי המיועד על פי רוב למבוגרים או לנערים עובדים המעוניינים להשלים את השכלתם לאחר שעות העבודה.
לפיכך, השיעורים מתקיימים בשעות הערב ולעיתים אף בשעות הלילה.
בתי ספר ערב הוקמו לאורך השנים על ידי תנועות סוציאליות ומדינות, בין היתר על מנת לסייע למעמד העובדים לרכוש ידיעת קרוא וכתוב, ועל מנת לסייע ברכישת שפה, מיומנויות והכשרה מקצועית.
לעיתים נערכים השיעורים בבתי הספר ערב בכיתות בתי הספר הרגילים בשעות בהם אינם פעילים.
לעיתים משמש בית ספר הערב להשלמת בגרויות או לצורך השלמה או מכינה לעמידה בתנאי הכניסה לאקדמיה.
מוסדות להשכלה גבוהה מפעילים לעיתים בתי ספר ערב למטרה זו.
בתי הספר ערב הראשונים בארצות הברית הוקמו על ידי ההולנדים ב-1661 באזור בו הוקמה אחרי כן ניו-יורק.
עם זאת, התופעה התרחבה ותפסה תאוצה בארצות הברית במאה ה-19, עם תהליכי התיעוש.
בין היתר הוקמו בתי ספר ערב של YMCA.
בעלי מפעלים שהעסיקו ילדים הפעילו לעיתים בתי ספר ערב בסביבת המפעל כדי לעמוד בדרישות החוק או כדי לצמצם את האיום של קידום חקיקה שתגביל את העסקת הילדים.
בתי הספר ערב הציבוריים הראשונים נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-19 בניו-יורק, רוד איילנד וקאנטקי.
נכון לשנת 1890 פעלו בארצות הברית למעלה מ-800 בתי ספר ערב בלמעלה מ-160 ערים ויישובים.
מספר הלומדים בהן הוערך בתחילת המאה ה-20 בכ-200 אלף, רבים מהם בערים התעשייתיות.
בישראל הוקמו בשנות ה-30 בתי ספר ערב לבני נוער עובדים, בין היתר על ידי ההסתדרות והוועד הלאומי.
בתי ספר ערב למבוגרים פעלו בישראל לאורך העשורים הראשונים להיווסדה.
בית ספר לשוטרים היא סדרת טלוויזיה מונפשת משנת 1988, המבוססת על סדרת סרטי "תרגיל לשוטרים מתחילים".
הסדרה הופקה על ידי רובי-ספירס אנטרפרייזס עבור חברת Warner Bros.
היא שודרה בימי חול ונמשכה שתי עונות עם 65 פרקים בסך הכל.
בחלק מהפרקים מופיע בוס פשע בשם קינגפין.
האינטליגנציה החדה שלו, היקפו וגובהו דומים מאוד לדמות בעלת אותו שם מתוך מארוול קומיקס.
דמויות חדשות נוספות נוספו גם הן לסדרה.
ביניהן הייתה קבוצת כלבי משטרה מדברים בשם "חיל הכלבים".
הם הורכבו מסמסון (הבולדוג המנהיג), לובו (ההאסקי האצילי אך המגושם), ראש-עצם (הסן ברנרד הענקי והטיפש), פלפל חריף (הצ'יוואווה הנרגש) ושיצי (הגולדן רטריבר הבת היחידה בעלת משבר זהות).
את שיר הנושא מבצעים ה"פאט בויז", שמופיעים גם בשני פרקים כחברי האוס: ביג בוס, קול ומארק.
שיר הנושא של רוברט פולק לסרטים משמש, ללא קרדיט, בכתוביות הסיום.
סדרת ההנפשה הייתה פופולרית יותר באירופה, במיוחד באיטליה.
היא הייתה פופולרית במיוחד בארצות ערב, שם שודרה ב־Spacetoon וב-Al Aoula .
ביפן, סדרת ההנפשה שודרה ב־TV Tokyo ולאחר מכן ב-TV Asahi.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנות ה-90 המוקדמות ומאוחר יותר חזרה הסדרה לאותו ערוץ ברצועת השידור טלמאניה.
סדרת ההנפשה מתרחשת באופן כרונולוגי בין הסרט הרביעי לסרט החמישי.
שלוש עשרה דמויות נוצרו מחדש עבור גרסה מונפשת זו, כולל צוות של בוגרי האקדמיה בראשות קארי מאהוני, רווק נוכל חביב, שעושה כמיטב יכולתו באופן לא מודע - ועקבי - כדי למרר את חייהם של קפטן האריס ועוזרו הקמצן, סמל פרוקטור.
בין חבריו של מאהוני נמנים מוזס הייטאואר, אשר שמו הולם את השם, את אמן האפקטים הקוליים לארוול ג'ונס, את יוג'ין טאקלברי שחם על ההדק, את לורן הוקס המתוקה והביישנית, את דבי קלהאן הקשוחה, את האוס העצום, ואת הצמד של חבר הכנופיה המחודש זד מקגלנק וחברו הטוב ביותר, קארל סוויטצ'אק.
הצוער קארי מאהוני – החכם ביותר מבין הקצינים.
מאהוני תמיד מוכן להושיט יד לחבריו.
הוא גם שותפו לסיור של לארוול ג'ונס.
הצוער לארוול ג'ונס - העוזר הקבוע של מאהוני.
הוא אמן אמנויות לחימה וכישרונו העיקרי, ביטבוקסינג.
הוא גם מסוגל לחקות כל מיני קולות ורעשים, כולל סירנות, ירי, מסוקים וכן הלאה.
הצוער קארל סוויטצ'אק - החבר הנמוך ביותר עם אישיות פחדנית.
הוא נוטה מאוד לתאונות ואינו מודע לנזק שנגרם עקב מגושמותו.
הצוער זד מקגלנק - הילבילי מבולגן ומוזנח.
בדרך כלל הוא גורר את שותפו לסיור, סוויטצ'אק, למרדפיו הערמומיים אך הלא יציבים.
הצוער מוזס הייטאוור - האיש החזק של הקבוצה, הידוע בגודלו ובכוחו הרבים.
קומתו באה לידי ביטוי לעיתים קרובות כאשר הדמויות מוצאות את עצמן במצבים בהם יש לכופף סורגים או לנפץ קירות.
הצוערת לורן הוקס - אישה קטנה, בעלת דיבור רך ופסיבית.
עם זאת, הוקס הוכיחה את עצמה כבעלת יכולת להיות כוחנית וקולנית ביותר במצבים בהם היא מתגרה.
היא שותפתה לסיור של הייטאוור.
הצוער תומאס "האוס" קונלין - אדם שמן מאוד הידוע בגופו הגדול, בתיאבונו הרב ובאופיו החביב.
הוא מסייר עם סוויטצ'אק וזד ולעיתים קרובות מלווה אותם בהרפתקאותיהם.
הצוער יוג'ין טאקלברי - חובב נשק עם קו לסת בולט שכמעט תמיד חובש משקפי שמש וקסדה.
טאקלברי משתמש לעיתים קרובות במכונית המשוריינת של המשטרה, אותה הוא בדרך כלל הורס.
סמלת דבי קלהאן - היפהפייה המרשימה של הקבוצה, בעלת גמישות יוצאת דופן ובעלת קול שירה יפהפה.
יש לה חולשה לשותפה שלה לסיור, טאקלברי.
קפטן ת'דאוס האריס - קפטן בית הספר לשוטרים.
האריס נושא עמו לפעמים מקל הליכה.
לעיתים קרובות הוא מנסה להשפיל את השוטרים כדי לקבל קידום, אך נכשל כישלון חרוץ.
סמל קארל פרוקטור - הסמל והעוזר הטיפש של האריס, שכמעט תמיד נמצא בחברת הקפטן שלו.
סמל ארני מאוזר - סמל וראש חיל ה-K-9. הוא התיידד עם מאהוני וחבורתו.