tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תנועה שורשית היא מאמץ מאורגן של פרטים, לרוב באזור גאוגרפי נתון, המבקשים לחולל שינויים במדיניות החברתית או להשפיע על החלטה, לרוב בתחום הפוליטי.
השינוי שתנועה מבקשת לחולל יכול להיות ברמה מקומית, אזורית או ארצית.
תנועות שורשיות מתאפיינות בתהליך קבלת החלטות מלמטה למעלה ובמבנה ארגוני שטוח ורופף.
תנועות שורשיות רבות הן רשת רופפת, ויחסית חסרת היררכיה של פעילים.
תנועות שורשיות קמות כהתארגנות עצמית המעודדת את חברי הקהילה לתרום באמצעות עשייה למען הקהילה שלהם.
תנועות שורשיות משתמשות במגוון אסטרטגיות: הפצת מידע, החתמת עצומות, הפגנות לא אלימות, גיוס כספים, רישום בוחרים, ועוד.
חוקרים מצביעים על ארבעה שלבים בהתהוות תנועה שורשית.
שלבי ההתהוות לא תמיד ליניארים ויכולים להתרחש במקביל:
חברי הקהילה מכירים בקיום בעיה שמפריעה להם ומחליטים שהם רוצים לפעול יחד לקראת פתרון המתאים להם.
פנייה לרשויות בדרישה לשינוי המצב.
כאשר אין היענות של הרשויות לדרישות חברי התנועה, יצירת שיתופי פעולה עם גופים נוספים, פנייה לתקשורת להגברת לחץ ציבורי.
פעילות לשינוי המדיניות באמצעות חקיקה, עידוד הצבעה בבחירות וכו'.
אלמיידה וברוסטר סטרנס מצביעים על שני סוגי גורמים המשפיעים על הצלחתן של תנועות שורשיות: הזדמנויות הנובעות מרפיפות שלטונית ובעלי ברית חיצוניים.
הזדמנויות הנובעות מרפיפות שלטונית יכולות להיות: בחירות (מקומיות, אזוריות או ארציות), חילוקי דעות בין גורמי ממשל בנוגע לשינוי מדיניות ומחוות סמליות של גורמי ממשל המרמזות כי ישנם פקידים או פוליטיקאים האוהדים את הטענות הארגון.
בעלי ברית יכולים לחזק תנועות שורשיות במשאבים חומריים, ידע מדעי, חשיפה תקשורתית ותומכים להפגנות ופעולות נוספות כהחתמה על עצומות, עצרות, עידוד הצבעה בבחירות, הופעות בתקשורת, פעילות ברשתות החברתיות ועוד.
תנועות שורשיות משתמשות בעיקר בדרכי פעולה ישירות, במטרה לגייס לפעילות אנשים נוספים ולא רק פעילים חברתיים או פוליטיים.
פעולות לגיוס פעילים כוללות: חלוקת עלונים, שיחות טלפון, תליית מודעות ברחובות, ארגון מפגשים קהילתיים, פעילות ברשתות חברתיות ועוד.
שימוש ברשתות חברתיות בתנועות שורשיות ובכלל מאפשר תנועה דו כיוונית של מידע, אך לא מבטיח הצטרפות לפעילות בשטח.
רשתות חברתיות הן כלי לארגון ולתכנון מפגשים בעולם האמיתי והווירטואלי, לעדכון עוקבים על אירועים, להפצת חדשות ולצבירת עוקבים.
רשתות חברתיות משמשות עבור תנועות שורשיות ככלי להתארגנות, אלטרנטיבה לעיתונות הממוסדת ולהעלאת המודעות מעבר לרמה המקומית לרמה הארצית ואף הבינלאומית.
תנועת Black Lives Matter ידועה כתנועה שורשית שעשתה שימוש נרחב ביותר ברשתות החברתיות להפסקת אלימות משטרתית, אפליה וגזענות ממוסדת כלפי שחורים.
המונח המקורי באנגלית, "Grassroots Movement", מתאר יצירה של תנועה חברתית מן "שורשי העשב", בהנחה שצמיחה כזו היא ספונטנית וטבעית, שלא כמו תנועות חברתיות שמוקמות ומופעלות על ידי גורמי כוח מסורתיים.
לעיתים, הפעילות המקומית יכולה לצבור כוח על-אזורי ולהפוך לפעילות פוליטית במישור הלאומי או אפילו הבינלאומי.
תנועת הירוקים ומפלגת הירוקים בגרמניה הן דוגמאות לתנועה שורשית ש"התמסדה" והפכה לאחת מן המפלגות המובילות בארצה.
Abahlali baseMjondolo - תנועת דיירי הצריפים ; ותנועת חסרי האדמות, שתיהן בדרום אפריקה
בפיזיקה, תנועה מעגלית (או תנועה סיבובית) היא תנועה של עצם דו או תלת-ממדי במסלול מעגלי, סביב נקודה או סביב ציר סיבוב.
עצם המסתובב סביב מרכז המסה שלו נקרא מסתובב סביב עצמו או סביב צירו.
תנועה מעגלית נפוצה מאוד בטבע.
דוגמאות למערכות המתוארות על ידי תנועה מעגלית: לוויין המקיף את כדור הארץ, מסה מסתובבת הקשורה לחוט מתוח, מטען חשמלי בשדה מגנטי וכוס שמסתובבת, אפילו כשמסובבים אותה בעוצמה חלשה מאוד.
תנועה מעגלית קצובה היא תנועה בה גודל המהירות לא משתנה אלא רק הכיוון שלה.
מאחר שמהירות היא גודל וקטורי, תנועה זו איננה תנועה שוות מהירות.
המהירות הזוויתית של הגוף היא קבועה: , כאשר T הוא זמן המחזור של התנועה.
כמו כן, המהירות הקווית של הגוף, שכיוונה משיק למעגל, קבועה והיא: .
גודל התאוצה המקיימת תנועה מעגלית קצובה הוא וכיוונה כלפי ציר הסיבוב (מרכז המעגל).
תאוצת הגוף אנכית למהירותו, כך שגודל המהירות בכיוון המשיק למעגל אינה משתנה, אלא רק כיוונה.
מהחוק השני של ניוטון נובע שגודל הכוח הדרוש לשמור על תנועה מעגלית קצובה הוא: .
כיוונו ככיוון התאוצה, כלומר לכיוון מרכז המעגל, והוא נקרא כוח צנטריפטלי.
היות שהכח השקול פועל בניצב למהירות הגוף, הוא אינו מבצע עבודה והאנרגיה נשמרת.
ההעתק הזוויתי שעבר הגוף לאחר זמן t הוא:
תנועה מעגלית מתאפשרת גם כאשר גודל המהירות אינו קבוע.
דוגמה לתנועה מסוג זה היא תנועת מטוטלת אנכית בהשפעת כח הכבידה.
בתנועה זו המהירות הזוויתית משתנה ולכן קיימת תאוצה זוויתית: .לכן, גודל המהירות הזוויתית הוא ובפרט כאשר התאוצה הזוויתית קבועה: .גודל המהירות הקווית, שכיוונה משיק למעגל, משתנה בזמן: .
תאוצת הגוף בתנועה זו מורכבת מרכיב רדיאלי: המשנה את כיוון המהירות המשיקית ומרכיב משיקי: המשנה את גודל המהירות המשיקית.
באותו אופן, הכח השקול הפועל על הגוף הנע גם כן שווה לסכום וקטורי של שני רכיבים - רכיב רדיאלי המכוון למרכז המעגל, האחראי על קיום התנועה המעגלית ועל השינוי בכיוון מהירות הגוף; ורכיב משיקי, האחראי על השינוי במהירות הגוף.
נוח לתאר תנועה מעגלית בקואורדינטות קוטביות (על ידי הגדלים r ו-θ), כך שהגוף נמצא במרחק R קבוע ממרכז המעגל ונטוי בזווית משתנה יחסית לציר מסוים.
על מנת למקם את הגוף במישור נעזר בווקטורי היחידה הפולריים המשתנים בזמן:
לפיכך, וקטור היחידה כיוונו ממרכז המעגל כלפי הגוף, כלומר כיוונו הוא רדיאלי, ווקטור היחידה כיוונו הוא ככיוון המשיק למעגל, כלומר כיוונו משיקי.
וקטור המיקום הוא וקטור ממרכז המעגל למיקום הגוף ברגע t:
המהירות היא נגזרת וקטור המיקום לפי הזמן:
מכיוון שרדיוס התנועה R קבוע, נגזרתו שווה לאפס, לעומתו וקטור הכיוון משתנה בזמן:
נגדיר מהירות זוויתית כשינוי של הזווית לפי הזמן: ולכן: .
וקטור המהירות המתקבל הוא: כלומר, לגוף אין מהירות בכיוון הרדיאלי אלא רק בכיוון המשיקי, את מהירות זו נכנה המהירות המשיקית ונסמנה כך ש-.
התאוצה היא נגזרת וקטור המהירות לפי הזמן:
נחשב את הנגזרת של :
נגדיר תאוצה זוויתית כשינוי של המהירות הזוויתית לפי הזמן: .
כלומר, לגוף יש תאוצה שכיוונה כלפי מרכז המעגל וגודלה , שגורמת לשינוי בכיוון המהירות המשיקית ותאוצה משיקית שגודלה , שגורמת לשינוי בגודל המהירות המשיקית.
כמו כן, מתוך המשוואה הדיפרנציאלית: , ניתן לבטא את ההעתק הזוויתי של הגוף: .
לסיכום, מתקבלות שלוש משוואות המתארות תנועה בקואורדינטות פולריות.
הראשונה, וקטור המיקום: , השנייה, וקטור המהירות: , והשלישית וקטור התאוצה: , כאשר:
מייצג את המרחק מראשית הצירים שהגדרנו
מייצג את נגזרות הגודל מעליו הוא נמצא (נקודה אחת מסמלת נגזרת ראשונה, ושתי נקודות, את הנגזרת השנייה)
ניתן לתאר תנועה מעגלית בעזרת שימוש במספרים מרוכבים, כאשר ציר יבטא את הציר הממשי וציר יבטא את הציר המדומה, כך שמיקום הגוף המסתובב יתואר על ידי "וקטור" מרוכב .
כאשר הוא היחידה המדומה ו זו הזווית של המספר המרוכב כפונקציה של הזמן, .
כאשר dot מציין לגזירה לפי הזמן.
כך שכמו שכבר ראינו כיוון וקטור המהירות מאונך לכיוון וקטור המיקום,ואם המהירות הזוויתית משתנה בזמן אז ישנה תאוצה משיקית בנוסף על התאוצה צנטריפטלית.
תנועה מעגלית קצובה היא תופעה מחזורית והיא מתאפיינת בזמן מחזור T (פרק הזמן בו מבצע הגוף מחזור שלם) ובתדירות f (מספר המחזורים בשנייה):
במקרה של תנועה מעגלית קצובה, התדירות הזוויתית, המוגדרת , שווה למהירות הזוויתית .
תל"ם - תנועה להתחדשות ממלכתית היא מפלגה ישראלית שפעלה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, בראשות משה דיין ומרדכי בן-פורת.
בסוף שנת 1980 החלה המערכת הפוליטית להיערך לבחירות שהיו מתוכננות בשנת 1981. משה דיין, שנבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, הוזמן ב-1977 על ידי מנחם בגין להיות שר החוץ בממשלתו, אך התפטר מהממשלה והתלבט האם לפרוש מהחיים הפוליטיים או להתמודד במפלגת מרכז שתיקח את מקומה של התנועה הדמוקרטית לשינוי שהתפוררה.
באותה תקופה פרשו יגאל הורביץ, זלמן שובל וחבריהם מהרשימה הממלכתית, מהליכוד על רקע חילוקי דעות במדיניות הכלכלית, וביקשו להתמודד בחירות.
שובל האמין שעדיף להתמודד יחד עם דיין ופעל לשדך בין דיין להורביץ.
המפלגה נוסדה במרץ 1981 לקראת הבחירות לכנסת העשירית על ידי ח"כ משה דיין וזלמן שובל.
בהמשך הסכים הורביץ יחד עם חבריו, יוצאי הרשימה הממלכתית, להצטרף לרשימה ושובץ במקום השלישי, תוך שדחק אחורה את זלמן שובל והבאים אחריו.
ניסיונות לצרף את עזר ויצמן לרשימה, לא צלחו.
בכנסת היוצאת כללה הסיעה את דיין, יגאל הורביץ, זלמן שובל ושפיק אסעד מסיעת אחווה (שנבחר במקור לכנסת במסגרת התנועה הדמוקרטית לשינוי).
סקרים מוקדמים חזו למפלגה, לכשתקום, חזרה על ההישג של התנועה הדמוקרטית לשינוי.
אולם לאחר הקמת המפלגה ועם התקדמות מערכת הבחירות והקיטוב בין הליכוד למערך, התמיכה בתל"ם ירדה.
באפריל, קיבלה המפלגה בסקר מינה צמח שבעה מנדטים ובמאי ירדה ל-4 מנדטים.
בבחירות זכתה להישג של 2 מנדטים בלבד, מכוחם נכנסו לכנסת דיין ומרדכי בן-פורת.
במהלך הקדנציה נפטר משה דיין ובמקומו נכנס הורביץ לכנסת.
ביוני 1983 התפלגו הורביץ ובן פורת והקימו שניהם סיעות יחיד בהן כיהנו במשך יתרת כהונת הכנסת.
בן פורת שב והתמודד בראשות התנועה להתחדשות ציונית חברתית בבחירות לכנסת האחת עשרה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
כנסת חברי כנסת הערותהכנסת התשיעית (1977)4 מנדטים: משה דיין, יגאל הורביץ, זלמן שובל, שפיק אסעד
הסיעה הוקמה ב-19 במאי 1981 על ידי יגאל הורוביץ וזלמן שובל שפרשו מסיעת רפ"י - הרשימה הממלכתית, ומשה דיין שהיה חבר סיעת יחיד.
אסעד הצטרף לסיעה ב-15 ביוני 1981 מסיעת אחווה (פורשי ד"ש).הכנסת העשירית (1981)2 מנדטים: משה דיין, מרדכי בן-פורת, יגאל הורביץ מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: ישראל כץ לרשימת מועמדים מלאה ראו :
ב-16 באוקטובר 1981 נפטר משה דיין.
ב-6 ביוני 1983 התפלגה הסיעה: יגאל הורוביץ הקים מחדש את סיעת "רפ"י - הרשימה הממלכתית" כסיעת יחיד, ואילו מרדכי בן-פורת הקים אף הוא סיעת יחיד תחת השם התנועה להתחדשות ציונית חברתית.
התנועה להתחדשות ציונית חברתית היא מפלגה שהוקמה על ידי חבר הכנסת מרדכי בן-פורת לקראת הבחירות לכנסת ה-9.
המפלגה הוקמה על ידי בן פורת כדי להתמודד בבחירות לכנסת ה-9, אך המפלגה קיבלה רק 14,516 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-10 הצטרפה התנועה למפלגת התנועה להתחדשות ממלכתית בראשות משה דיין, ובן פורת שובץ במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת, ואף נבחר לכנסת.
לאחר פילוג בסיעה הקים יגאל הורוביץ סיעת יחיד ובן פורת הקים סיעה שתייצג את מפלגתו.
בממשלת יצחק שמיר, לאחר ששמיר החליף את בגין כממשלת מעבר, נשאר בן-פורת שר בלי תיק בממשלה, אך פרש ממנה לקראת תום כהונתה.
התנועה התמודדה בבחירות לכנסת ה-11, כאשר בן פורת מוצב במקום הראשון, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה, פעם נוספת.
במכניקה, תנועה מחזורית היא תנועה שבה מיקומו של גוף ביחס לראשית הוא פונקציה מחזורית של הזמן.
משמע, מדי זמן קבוע הנקרא זמן המחזור, הגוף חוזר לאותה נקודה במסלול תנועתו.
במובנים מתמטיים, תכונת המחזוריות מוגדרת כך:
כאשר הוא וקטור העתק החלקיק ביחס לראשית הצירים בכל זמן t, והגודל T הוא זמן המחזור.
זמן המחזור מגדיר את הגודל הנקרא תדירות התנועה.
דוגמאות נפוצות לתנועה מחזורית הן מתנד הרמוני, תנועה מעגלית קצובה ומטוטלת פיזיקלית.
כל תנועה המקיימת תנאי זה היא תנועה מחזורית במרחב, המקיימת מספר תכונות המשותפות לכל סוגי התנועה המחזורית.
בכל תנועה מחזורית, כל הגדלים שהם נגזרות המיקום לפי הזמן (כמו המהירות והתאוצה) הם בעצמם מחזוריים, ובאותו זמן מחזור T של המיקום .
תנועה מחזורית מאופיינת בתדר f=1/T, ולכן התמרת פורייה שלה תתן גרף עם עוצמה גבוהה בתדר זה.
ההעתק הכולל של הגוף במהלך מחזור שלם הוא אפס, אבל הדרך שהגוף עובר מדי מחזור אינה אפס.
עובדה זו מאפשרת ביצוע עבודה על ידי גוף הנע בתנועה מחזורית, עובדה המנוצלת בכל סוג של מנוע או מכונה הפועלת במעגל סגור, וחוזרת למצבה בסיום הפעולה.
דוגמה טיפוסית לכך היא הבוכנה במנוע בערה פנימית, הנעה תנועה מחזורית תחת כוח מאלץ של לחץ הגז בצילינדר, ואת תנועתה ניתן לתרגם לעבודה.
בטבע קיים מספר רב של דוגמאות לתנועות מחזוריות
סיבובו של כדור הארץ סביב צירו הוא מחזורי בקירוב טוב, עם זמן מחזור של יממה אחת.
כדור הארץ מקיף את השמש במחזוריות של בערך 365 ימים.
השמש מקיפה את מרכז גלקסיית שביל החלב באופן מחזורי, אחת ל-250 מיליון שנים.
במקרים רבים בעולם הטבע, גופים מבצעים תנועה שיכלה להיות מחזורית (על מסילה או תחת כוח מחזיר) אך בתוספת כוח מרסן כגון חיכוך וללא כוח מאלץ חיצוני.
במקרים כאלו, גופים יבצעו תנועה שהיא איננה מחזורית, כלומר תנועה שאורך המסלול שלה ידעך לאפס בזמן ארוך מספיק, ולא מקיימת את התנאי המתמטי של תנועה מחזורית.
עם זאת, במידה שזמן הריסון (הזמן בו משרעת התנודה יורדת ל-0.67 מערכה המקורי) גדול בהרבה ביחס לזמן המחזור T, השינוי היחסי באורך המסלול בין מחזורים עוקבים יהיה קטן, וניתן להתייחס לתנועה כזו כמחזורית כל עוד מסתכלים למשך פרקי זמן הקטנים משמעותית מזמן הריסון.
מקרה נפוץ אחר של תנועה כמעט-מחזורית הוא תנועה מחזורית תחת הפרעות אקראיות וחלשות.
דוגמה טובה לכך היא תנועתו של כדור הארץ סביב השמש- כל שנה ההפרעה הכבידתית שיוצרים גופים אחרים במערכת השמש גורמת לסטיות קטנות במסלול כדור הארץ, ובהתאם לסטיות קטנות באורך השנה.
עם זאת, מאחר שמדובר בהפרעה אקראיות וחלשות, ניתן לומר שכדור הארץ מבצע תנועה מחזורית עם זמן מחזור של 365 ימים פלוס מינוס כמה שניות, כאשר אי הוודאות נובעת גם מההפרעה האקראית הזו.
תנועה מגונה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2006 בבימויו של צחי גראד, עם אשר צרפתי, גל זייד וקרן מור בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על הנובלה בת המאה ה-19 "מיכאל קולהאס" מאת היינריך פון קלייסט.
הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לשנת 2006 ויצא לאקרנים במאי 2007.
הסרט עוקב אחר שבוע בחייו של מיכאל קליינהאוס.
מכוניתו של מיכאל נפגעת בתקרית בכביש, מעט לפני צפירת יום השואה, על ידי בכיר לשעבר בשב"כ, בעל קשרים במשטרה.
ניסיונו של מיכאל למצות את הדין עם העבריין, נתקל בסירוב והוא יוצא למסע להשבת הצדק והחוק.
שחקנ/ית דמות גל זייד מיכאל קליינאוס קרן מור תמר קליינאוס אשר צרפתי דרייפוס יעקב איילי חשמונאי רבקה מיכאלי האם, מינה קליינהאוס אניה בוקשטיין ארקדיה טל גרושקה דויד קליינהאוס מנשה נוי ולדימיר פרידמן
תנועה מגונה היא מחווה גופנית המביעה בוז, זלזול או התגרות.
תנועות מגונות מסוימות רווחות ברחבי העולם, ואחרות אופייניות לתרבויות מסוימות.
שם התנועה תיאור התנועה הערות נוספות תמונה אצבע משולשת הפניית גב כף היד לעבר בן השיח תוך זקירת האמה וכיפוף יתר האצבעות או פתיחת כף היד לעבר בן השיח והפניית האמה לעברו כשיתר האצבעות מיושרות.
במדינות שונות כגון אנגליה ישנה גרסה נוספת לתנועה ובה מופנה גב כף היד תוך זקירת שתי אצבעות: האצבע והאמה מדובר באחת התנועות המגונות הקדומות.
יש לה אזכורים בקומדיה היוונית "העננים" מהמאה החמישית לפני הספירה", והרומאים כינו אותה "אצבע מחוצפת" (digitus impudicus).
במדינות ערב נפוצה וריאציה לפיה כף היד פרושה אך האמה מכופפת כלפי מטה.
זקירת אצבע משולשת, תוך חבטת אמת היד השנייה בשקע המרפק של היד הזוקרת את האצבע המשולשת.
לתנועה מגונה זו, שאין לה שם בעברית, נפוצו כינויים שונים בשפות אחרות.
בצרפתית היא מכונה bras d'honneur ("זרוע כבוד").
בברזיל מכונה התנועה "בננה", על שום דמיונה לפרי זה, ובאיטליה gesto dell'ombrello ("מחוות מטריה").
גם בקרואטיה השם המקובל, bosanski grb ("הסמל הבוסני"), מתייחס למראה התנועה, שכן הוא מזכיר את סמלה של בוסניה בעת שהייתה תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בפולין נקראת התנועה "gest Kozakiewicza" ("מחוות קוזקייביץ'"), על שם האתלט ולדיסלב קוזקייביץ' שביצע אותה לעבר הקהל במהלך אולימפיאדת מוסקבה.
חריצת לשון הוצאת הלשון החוצה חריצת לשון נחשבת לאקט חצוף אך ילדותי.
מאנו קורנוטה זקירת הזרת והאצבע תוך כיפוף יתר האצבעות בתרבויות לטיניות מרמזת התנועה, כשהיא מופנית כלפי גבר, לכך שהיה קורבן לניאוף (יש לו "קרניים" - גבר מקורנן, או קאקולד בלעז).
עם זאת, באיטליה התנועה היא גם מחווה נגד עין הרע והפכה למקובלת בקרב חובבי המטאל בעקבות השימוש שעשה בה הזמר רוני ג'יימס דיו.
מונינג חשיפת הישבן הישבן נחשב בתרבות המערב לאיבר מוצנע שחשיפתו בפרהסיה נחשבת לחוסר נימוס.
במקרים מסוימים חשיפתו מהווה התרסה כלפי אדם אחר, אף שבמקרים רבים נעשה מונינג כמעשה של שובבות.
מוצה הפניית כף היד לעבר בן השיח, כאשר האצבעות פרושות ומתוחות מוּצָה , היא תנועה מגונה שנחשבת בוטה מאוד ביוון.
כאשר יווני רוצה לסמן בידיו את הספרה 5, הוא יעשה זאת כשגב כף היד מופנה לעבר בן שיחו, כדי להימנע מביצוע התנועה.
מקור התנועה בביזנטיון, אז הובלו פושעים על גבי חמורים ברחבי העיר, כאשר פניהם מכוסים באפר (ביוונית עתיקה: מוֹצוּס), מריחת האפר נעשתה באמצעות ליקוטו באגרוף קמוץ ואז פיזורו על פניו של הפושע תוך פתיחת האצבעות.
חיקוי תנועת אוננות בידי גבר תנועה מגונה זו נפוצה בבריטניה ומדינות אנגלו-סקסיות נוספות.
המילה wanker, שנולדה כמילת סלנג שפירושה המילולי הוא שם תואר לאדם שמאונן, הפכה במהלך שנות ה-70 לגידוף.
התנועה נוספה לגידוף וליוותה אותו, ולעיתים אף החליפה אותו לגמרי.
The shocker אצבע הטבעת והאגודל מכופפות ונוגעות זו זו בעוד שהאצבעות האחרות לא מכופפות.
תנועה מגונה זו מתייחסת לפעולת החדרת האצבע המורה והאמצע האמצעית לנרתיק והאצבע הקטנה לפי הטבעת של הנמען.
בארצות ערב מחוות היד מייצגת את עין הרע.
תנועות מגונות בעלות קונוטציה מינית וריאציות שונות, ובהן הפניית הידיים לעבר איבר המין בצורת משולש או הבלטת האגן תוך השמעת קול נשיקה מופגן תנועות מגונות אלה, שיש בהן רמיזות מיניות נחשבות בוטות במיוחד.
בישראל, קובע חוק העונשין כי תנועה מגונה שנועדה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים מהווה עבירה פלילית שדינה עד 3 שנות מאסר.
קירוב האגודל והאצבע המורה זו לזו כך שידמו תנועת צביטה.בקוריאה הדרומית יש הרואים בתנועת יד זו מחווה מיזאנדרית המכוונת כנגד גברים על מנת ללעוג לגודל איבר מינם.
החל מ-2021 נפוצה תאוריית קשר בקרב חוגים אנטי-פמיניסטיים בקוריאה הדרומית לפיה תאגידים גדולים בתחום המדיה מכניסים במכוון מחוות יד זו על מנת לקדם אג'נדה פמיניסטית רדיקלית תוך התייחסות לתנועה הפמיניסטית "מגאליה", שהשתמשה במחוות יד זו כסמלה.
למרות שלתאוריה זו לא נמצא ביסוס, תאגידים רבים נאלצו לפרסם התנצלויות פומביות ולערוך מיצגים ויזואליים (למשל איורים של דמויות מהמשחק מייפל סטורי) בהן נראו דמויות המחוות את תנועת היד הזו, ולהסיר אותה.
ראו גם בוויקיפדיה האנגלית: ,
תנועה מרכזית סגורה ובלתי מעוגלת מסומנת באלפבית פונטי בינלאומי באות I לטינית קטנה עם קו חוצה / ɨ / ומשמשת במספר שפות טבעיות, בעיקר שפות סלאביות.
בשפה הרומנית יש שתי אותיות, Î ו-Â, המבטאות פונמה זו.
בשפה הרוסית פונמה זו מבוטאת על ידי האות Ы.
התנועה קיימת גם בשפות פולנית, פורטוגזית ובניבים מסוימים של שוודית, אך בשפות אלה אין אות מיוחדת לביטויה.
בתאוריית המוזיקה תנועה מקבילה היא תנועתם של שני קולות לאותו הכיוון באותה קפיצה, כך שהמרווח ביניהם נשמר.
לדוגמה, מעבר מדו וסול לרה ולה הוא קווינטות מקבילות.
תנועה מקבילה אינה רצויה בדרך כלל במוזיקה פוליפונית.
יש הפרדה בין תנועה במרווח זך, שאינו כולל את הקוורטה, לתנועה של שאר המרווחים.
הסיבה לכך שהתנועה המקבילה אסורה (או אינה מומלצת) היא שבמוזיקה פוליפונית כל הקולות צריכים להיות עצמאיים ובלתי תלויים זה בזה.
מקורו של האיסור הוא בקונטרפונקט.
נהוג להשתמש בתנועה מקבילה "אסורה" כדי להדגיש את המלודיה במוזיקה למקלדת למשל, ובמוזיקה מודרנית היא נפוצה גם בליווי.
תנועה מקבילה באוקטבה, קווינטה, או פרימה, נחשבת אסורה במוזיקה פוליפונית על פי המסורת של באך.
איסור זה הוא אולי החמור ביותר בקונטרפונקט.
התנועה היחידה המותרת היא בירידה מקווינטה זכה לקווינטה מוקטנת.
כלומר, אם בין שני קולות יש מרווח של קווינטה זכה, ושניהם יורדים כך שהמרווח ביניהם נהיה קווינטה מוקטנת (כלומר טריטון).
למשל, מדו סול לסי פה.
עם זאת, המהלך ההפוך אינו קביל.
לדוגמה, כששני קולות זזים באוקטבות מקבילות הם למעשה רק קול אחד.
לכן, אם בתוך ארבעה קולות שניים נעים בתנועה מקבילה של אחד המרווחים לעיל, זה נשמע כאילו יש רק שלושה, והמהלך ההרמוני נחלש מאד.
תנועה מקבילה בפרימה, קווינטה או אוקטבה, היא כל כך לא רצויה, שאפילו תנועה שנשמעת כמו תנועה מקבילה אסורה.
כששני קולות נכנסים מאותו הכיוון לאחד מהמרווחים הללו ישנה תנועה נסתרת.
לדוגמה, מהלך מדו סי ללה מי תהיה קווינטה נסתרת.
אמנם מקובל מאוד להימנע מתנועה נסתרת, אך כיוון שהיא פחות חריפה מתנועה מקבילה, יש יותר יוצאים מן הכלל המאפשרים אותה.
ראשית, כל תנועה נסתרת אסורה רק בין קולות חיצוניים, כלומר במקרה של ארבעה קולות (בס, טנור, אלט וסופרן) אסור שהאלט או הסופרן יקיימו תנועה נסתרת עם הבס והטנור, אך בין בס לטנור, או בין אלט לסופרן מותר.
כמו כן, אם הסופרן יורד בצעד, ואילו הבס יורד בקפיצה, התנועה מותרת.
למשל מסול רה, לדו דו (לרוב יגיע בסיום קדנצה) מותר לנוע.
תנועה במרווחים אחרים, כשהנפוצים הם טרצה או קוורטה, מותרת אך לא מומלצת.
בעוד שהיא לא גורמת לקולות להישמע כקול אחד, היא מחלישה את הייחוד של כל קול, ועל כן לא נהוג להשתמש בה בכמה מהלכים ברצף.
לרוב אומרים שעד שלושה מהלכים בתנועה מקבילה שכזו הוא דבר אפשרי, אך יותר מכך גורם לקולות לאבד את עצמאותם.
המספר הזה הוא גבול שרירותי, והאוזן היא למעשה הריבון הקובע.
כאמור, ה"איסורים" או ה"הגבלות" הם למוזיקה פוליפונית, והם נכונים לתקופתו של באך.
כיום נפוץ מאוד לשבור אותם במודע, או שלא במודע.
לדוגמה, במוזיקה פופולרית או רוק יש מעט נגני גיטרה שלא נעים לאורך שיר שלם כמעט באוקטבות, וקווינטות נסתרות.
כמו כן, גם באך היה משתמש בתנועה מקבילה כדי להדגיש.
לדוגמה, אחת היצירות המוכרות שלו, טוקטה ופוגה ברה מינור, נפתחת בשני קולות המבצעים את אותה המלודיה במרווח של אוקטבה.
עם זאת, תנועה מקבילה היא תיאור של תופעה פסיכואקוסטית שמשפיעה עלינו בכל מוזיקה שאנו שומעים, גם אם איננו בהכרח מודעים אליה.
יש מצבים הרגישים אליה יותר (למשל קוראלים למקהלה) ויש כאלה שפחות (מוזיקה מודרנית), יש מלחינים שהיו משתמשים בה בכוונה, לדוגמה בטהובן, גם במוזיקה שיחסית רגישה אליה.
תנועה מוטעית הוא סרט קולנוע גרמני בבימויו של וים ונדרס.
סרט זה הוא הסרט השני בטרילוגיית סרטי המסע של ונדרס, הכוללים את "אליס בערים" (1974) ואת "במהלך הזמן" (1976).
בסרט מככבים רידיגר פוגלר, חנה שיגולה ונסטסיה קינסקי, ששיחקה תשע שנים לאחר מכן בתפקיד ראשי בסרטו עטור השבחים של ונדרס "פריז, טקסס" (1984), כמו גם בסרטו "כה רחוק, כה קרוב" (1993).
הסרט הוא בעיקרו חסר עלילה, והוא מורכב משוטים ארוכים המאפיינים את ונדרס.
הסרט עוקב אחר הרהורי מחשבותיו של סופר צעיר, וילהלם מייסטר (רידיגר פוֹגלר), שמתחיל את מסעו בעזיבת בית אמו המדכאת ועיר הולדתו, בטיילו במערב גרמניה, שם הוא פוגש ואוסף סביבו מספר חברים תמהוניים.
מייסטר מוצא עצמו בסופו של דבר לבדו בהר צוגשפיצה.
מחשבותיו של מייסטר מוצגות לעיתים בקריינות.
הסרט צולם על ידי שותפו של ונדרס לעשייה הקולנועית, הצלם רובי מילר.
תנועה פוליטית היא תנועה חברתית הפועלת בזירה הפוליטית, לשנות את מדיניות הממשלה או לקדם ערכים חברתיים.
לרוב, תנועות פוליטיות מתנגדות למרכיב מסוים בסטטוס קוו.
תנועה פוליטית עשויה להיות מאוגדת סביב אידאולוגיה, מגזר, או דת.
לעומת מפלגה, תנועה פוליטית לא פועלת לתפוס את השלטון ולא מחויבת בכללים ובחוקים המושתים על מפלגות, אך חברים בתנועה הפוליטית עשויים להתארגן כמפלגה, או להצטרף למפלגה קיימת.
חלק מהתנועות הפוליטיות הופכות לבסוף למפלגות או מתמזגות לתוך מפלגות קיימות.
תנועות פוליטיות יכולות לפעול ברמה מקומית, אזורית, לאומית או בין-לאומית.
יש שמטרתן לשנות את מדיניות הממשלה בתחומים חברתיים מגזריים כגון שוויון זכויות לנשים, נכים, הומוסקסואלים וקבוצות מיעוט באוכלוסייה, יש המייצגות אידאולוגיות חברתיות כמו מדיניות סביבתית, סולידריות חברתית, אנטי קפיטליזם, סוציאליזם וקומוניזם, ואחרות פועלות להגשמת שאיפות דתיות, אנטי דתיות, לאומיות ולאומניות.
דרכי הפעולה של התנועות כוללות בדרך כלל הפצה רחבה ונמרצת של משנתם הפוליטית, ושל תפיסת העולם בה דוגלים חברי התנועה; הן יוזמות פעולות ציבוריות ובכלל זה פעולות מחאה והפגנות נגד המשטר או הממשלה, או בעדן, במטרה ליצור לחץ על מקבלי ההחלטות.
כיוון שתנועות לא משתתפות בבחירות ולא נכללות בסקרים פוליטיים יש קושי בהערכה של מספר התומכים בהן.
לכל תנועה פוליטית יש רעיון מרכזי, אידאולוגיה או מטרה שהיא שואפת לקדם.
תנועות פוליטיות נעות בין מבנים רופפים ואנרכיים לבין ארגונים מסודרים עם מנהיגים, מחלקות, דוברות ותקשורת ברורה, דוגמאות:
"הפנתרים השחורים" (בישראל), המייסדים היו המנהיגים והם עסקו והשתתפו בכלל הפעילויות של התנועה.
"אחים לנשק", תנועה פוליטית עם ועדת היגוי, מטה, גיוס תרומות, דוברות ויחסי ציבור, צוותי שטח ועוד.
"עומדים ביחד", עם מבנה מאורגן הכולל: מחלקת ניהול, מחלקה ציבורית, מחלקת בניית כוח, מחלקת גיוס משאבים, מחלקת מעגלים מקומיים, מחלקת סטודנטים, מחלקת תוכן ומדיה.
תנועה פוליטית זקוקה לתמיכה מצד קבוצות או שכבות מסוימות באוכלוסייה.
לעיתים היא מצליחה לגייס תומכים רבים, כמו התנועה לשחרורו של החייל החטוף גלעד שליט (2006–2011) שנוהלה על ידי משפחת שליט, בסיוע אזרחים וארגונים, ניהלה קמפיין ציבורי רחב, בארץ וכן בעולם, כדי להביא לשחרורו משבי חמאס והצליחה לגייס תמיכה של כ-70% מהציבור הישראלי.
ולעיתים מדובר בתנועה פוליטית קטנה כפי שהייתה "כך" תנועתו של הרב כהנא (עד שהוצאה מחוץ לחוק).
תנועה פוליטית משתמשת באסטרטגיות מגוונות, כגון: מחאות והפגנות, פעילות חקיקתית, קמפיינים בתקשורת, יצירת בריתות פוליטיות.
במקרים מסוימים, תנועה פוליטית (בייחוד רדיקלית) עלולה לפעול בדרך לא-חוקית או אלימות, כמו ארגון השמאל הרדיקלי "מצפן", וארגון הימין הקיצוני "המחתרת היהודית".
ישנן תנועות הפועלות למען שינוי המצב הקיים (רפורמיסטיות או מהפכניות) וישנן תנועות שמרניות שמטרתן לשמר את המצב, או לחזור לערכים מסורתיים.
תנועות פוליטיות פועלות לעיתים מחוץ למערכת הפוליטית הרשמית, אך מטרתן להשפיע עליה באמצעות דעת קהל, שינוי חקיקה, או מינוי נציגים לשלטון.
תנועות פוליטיות יכולות להיות קצרות טווח ולהתפרק לאחר השגת מטרתן או ארוכות טווח ולהפוך לגופים מבוססים, כגון מפלגות פוליטיות.
לעיתים קרובות, התנועה נשענת על רעיונות פילוסופיים, דתיים או לאומיים כדי להצדיק את מטרותיה ולגייס תמיכה.
בראשית דרכה של מדינת ישראל הוקמו במהלך מספר שנים כ-200 מושבי עולים שהתפרסו על פני כל שטחי המדינה.
מושבי עולים אלו הורכבו מקבוצות עולים, לעיתים הומוגניות במקום מוצאן ולעיתים לא, אשר יועדו להפוך למושבי עובדים.
חברי "התנועה ללא שם" היו אוטונומיים מאוד בפעולתם במושבי עולים והדבר ניכר הן בשיטות הפעולה שלהם והן בתפקידים אותם בחרו לקחת על עצמם במושבים.
ולמרות זאת ניכרים בצורה בולטת ההבדלים בהתפתחות החברתית והמשקית בין מושבים שזכו להדרכה רציפה לבן אלו שנשללה מהם.
מדריכים רבים הצליחו בצורה לא מבוטלת במשימתם וזכו להערכה רבה מצד העולים המתיישבים.
מספר מושבים מצומצם אף הוכר על ידי תנועת המושבים כמושבי עובדים.
תְּנוּעָה הוֹמוֹפוֹנִית בעברית, היא תנועה שוות צליל לתנועה אחרת, בהגייה הנפוצה של השפה העברית בימינו.
התנועות ההומופוניות העבריות בזמננו מתחלקות לשלוש שלישיות וזוג אחד: קמץ גדול, פתח, וחטף־פתח; חולם (מלא וחסר), קמץ קטן, וחטף־קמץ; צירי (מלא וחסר), סגול, וחטף־סגול; שורוק וקובוץ.
זאת אומרת שארבעת זוגות התנועות הנ"ל, נהגות בזמננו בשפה העברית הישראלית־עממית, באותה צורה וללא הבחנה וכל ההבדל ביניהם מתבטא בצורת הכתב אך לא בצורת ההיגוי.
ההשלכה הישירה של ההומופוניה בתנועות, מתבטאת במילים רבות השונות זו מזו אשר אין ביניהן הבדל פונטי כלל, ולולי ההטעמה אשר היא זו שמשנה את המשמעות, היו מילים אלה נשמעות בצורה זהה ועלולות היו להטעות את השומע; להלן מספר דוגמאות הממחישות את הנושא:
(במשפט זה אנו רואים שההטעמה בלבד משנה את המשמעות מנער במובן של נעורים, לנער במובן של נעירה.)
(ההטעמה משנה את המשמעות מפעולת ההנעלה, לשם העצם נעל).
(ההטעמה משנה מפעולת הנעיצה, לשם העצם נעץ).
(ההטעמה משנה משם העצם זחל, לפעולת הזחילה).
(ההטעמה משנה משם העצם בער, לפעולת הבעירה).
(ההטעמה משנה מפעולת הפחד, לשם העצם פחד)
תנועה הסימנים ההומופוניים הגייה דוגמאות פתח (אַ) קמץ גדול (אָ); חטף־פתח (אֲ) /a/ רַב (ש"ע); רָב (פועל).
יוצא אפוא למעשה, שמתוך פתח
כל אחת מהתנועות ההומופוניות כיום, או לפחות רובם, לדעת חוקרים רבים, ייצגה בעבר תנועה הייחודית לה, ועם הזמן חל תהליך של ההומופוניה בתנועות.
ההיסטוריה של ההומופוניה בתנועות השפה העברית היא מורכבת משום שהתנועות מתייחסות לסוגי הניקוד השונים שהונהגו במקומות שונים, כמו הניקוד הטברני, והניקוד הבבלי.
לפני תקופת תחיית השפה העברית, הייתה העברית מדוברת בעיקר בפי הספרדים ועדות המזרח ובכך השפעתם הייתה רבה על תחיית העברית.
יהודי אשכנז שבאו לארץ מצאו כאן יהודים אשכנזים שדיברו יידיש, ומאידך גיסא ספרדים שדיברו עברית צחה; מכאן ואילך השפעת הספרדים על ההגייה הישראלית הייתה חזקה.
הספרדים שאצל רובם ההומופניה נכחה במאות האחרונות, העבירו זאת לדוברי השפה החדשה שראו בה הגייה קלילה אך גם מקורית יותר.
"ועד הלשון העברית בארץ ישראל", מה שלימים כונה בשם "האקדמיה ללשון העברית", התכנס בשנת תרע"ג, ונאמרו בו, בין היתר, הדברים הבאים:
ביתר תוקף, דיבר דוד ילין, שהיה מראשי ועד הלשון העברית, ועמו הסכימו רוב חבריו באספה, להלן כמה ציטוטים מדבריו באספה המפורסמת:
כיום קבוצות דתיות, בעיקר חרדיות, משמרות את ההגייה האשכנזית המבדילה בין קמץ גדול לפתח ובין צירה לסגול ובין חולם לקמץ קטן או קמץ חטוף.
תופעה דומה אצל יהודי תימן, אלא שאצלם בניגוד ליהודי אשכנז אפילו המסורתיים ממשיכים לשמור על ההגייה התימנית המבדילה בין קמץ ופתח, אך עם זאת כמות ההומופונים יורדת רק באחד, מפני שהם מבטאים סגול כפתח.
תנועות הוא בלט ללא מוזיקה שיצר ג'רום רובינס בנושא יחסים בין אנשים.
הקולות שמשמיעים הרקדנים באמצעות גופם הנע יוצרים את המקצב ומאפשרים לרקדנים ולהיות מתואמים עם חושים מחודדים.
היצירה נוצרה לראשונה על ידי רובינס עבור להקתו בלט ארצות הברית עבור פסטיבל ספולטו באיטליה והועלתה לראשונה על הבמה בשנת 1959,
בתאריך 2 בספטמבר 1969 הועלתה בארץ על ידי להקת בת שבע בהופעת בכורה של הלהקה בבנייני האומה בירושלים עם הרקדנים: משה אפרתי, אהוד בן דוד, צלילה גולדשטיין, רינה גלוק, לינדה הודס, רוברטה ורברוכה, יאיר ורדי, יעל לביא, משה רומנו, רחמים רון, נורית שטרן, רנה שיינפלד, יעקב שריר.
בשנת 1984 הועלתה לראשונה על ידי ניו יורק סיטי בלט.
במדינת ישראל, תנועה מיישבת היא התאגדות, פרטית או מטעם גוף אחר, שמטרתה לארגן בני אדם להתיישבות של קבע.
בדרך כלל הכוונה להתיישבות באזור בלתי מפותח, אולי אף בלתי מיושב, ואף מרוחק.
על כן, במקרים רבים מדובר בהתיישבות חקלאית, שכן כך ניתן ליצור תשתית להתקבעות במקום היישוב החדש.
על פי רוב, התנועה המיישבת קשורה באופן הדוק לגוף גדול יותר, שיש לו מניעים מגוונים לתמוך בפעילותה, וכן ביישובים שכבר הוקמו על ידה, לאורך זמן.
מרבית היישובים החקלאיים היהודיים בארץ ישראל היו קשורים כבר בעת היווסדם לתנועות מיושבות שמטרתן הייתה תמיכה והקמה של יישובים רבים.
גם ביישובים המעטים שהתאגדו להקמת היישוב היחיד שלהם, נאלצו לפנות לתנועות מיישבות.
בפירושים לחוק המועמדים להתיישבות חקלאית, התשי"ג—1953, כתוב:
"מוסד מיישב" פירושו — הממשלה, ההסתדרות הציונית העולמית — הסוכנות היהודית לא"י, וכל גוף אחר העוסק ביישוב בני אדם על הקרקע, ושר החקלאות, בהודעה ברשומות, הכיר בו כמוסד מיישב לעניין חוק זה.
"גוף התיישבותי ארצי" פירושו — גוף המארגן בני אדם להתיישבות חקלאית, ושר החקלאות, בהודעה ברשומות, הכיר בו כגוף התיישבותי ארצי לעניין חוק זה.
המונח תנועה מיישבת מקורו בגלגול של הקשר ההיסטורי, בייחוד בהקשר הארץ ישראלי, בין תנועה חברתית להתיישבות.
בפועל, התארגנות להתיישבות שאינה מוסד מיישב או גוף התיישבותי ארצי כלשון החוק לעיל, או פועלת מטעמם או באופן הנראה להם, תתקשה מאוד להגשים את מטרותיה.
אחד התפקידים החשובים של התנועה המיישבת, כפי שגם עולה מהשם של חוק המועמדים להתיישבות חקלאית, התשי"ג—1953 שהוזכר קודם, הוא יצירת יישוב בר קיימא מבחינת הרכב התושבים.
נושא זה, שהתחדד בהקשר של ועדות הקבלה ליישובים הקהילתיים, השפיע גם על צורות התיישבות אחרות.
באסטרונומיה, תנועה עצמית של גרם שמים היא השינוי הנצפה במיקומו של גרם השמים על רקע העצמים הרחוקים יותר שנראים קבועים במקומם.
מכיוון שתנועת כדור הארץ סביב השמש גורמת להיסט ומשנה את מיקומם של גרמי שמים קרובים ביחס לרחוקים, התנועה העצמית נמדדת ביחס לצופה דמיוני הנמצא במרכז המסה של מערכת השמש.
היחידות המקובלות למדידת התנועה העצמית הן שניות קשת לשנה או אלפיות של שניות קשת לשנה ומסומנות באות היוונית μ.
ניתן לפרק את התנועה העצמית לשני רכיבים במערכת הקואורדינטות המשוונית: השינוי בעלייה הישרה , שנמדד בשניות זמן, והשינוי בנטייה , שנמדד בשניות קשת.
התנועה העצמית הכוללת היא .
השם "תנועה עצמית" אינו מדויק, שכן התנועה העצמית של גרם שמים אינה תלויה רק בתנועתו של גרם השמים אלא גם בתנועת השמש סביב שביל החלב.
התנועה העצמית של גרם שמים נובעת מתנועתו ביחס למערכת השמש.
את מהירות התנועה של גרם השמיים ביחס למערכת השמש ניתן לפרק לשני רכיבים: המהירות הרדיאלית, שהיא ההטלה של וקטור המהירות על הקו המחבר את השמש עם גרם השמים, והמהירות המשיקה שהיא הרכיב הניצב למהירות הרדיאלית.
התנועה העצמית היא למעשה המהירות הזוויתית של העצם, כלומר השינוי בזווית של הקו המחבר את השמש עם העצם ביחס לכיוון קבוע כלשהו.
היחס בין המהירות המשיקה והמהירות הזוויתית הוא כאשר היא המהירות המשיקה ו- הוא המרחק של העצם.
התוצאה היא ברדיאנים ליחידת הזמן שבה ניתנת המהירות המשיקה והקירוב נכון כי מדובר תמיד בזוויות קטנות מאוד מסדר הגודל של שניות קשת לכל היותר.
אם רוצים להשתמש ביחידות המקובלות, קילומטר בשנייה למהירות המשיקה, פארסק למרחק ושניות קשת בשנה לתנועה העצמית, אז המשוואה המתקבלת היא .
ממדידת המהירות העצמית ניתן לחשב את המהירות המשיקה, בתנאי שהמרחק אל העצם ידוע.
בניגוד למהירות רדיאלית, אותה ניתן לחשב באופן ישיר באמצעות מדידת אפקט דופלר של קרינת העצם, את המהירות המשיקה לא ניתן למדוד באופן ישיר.
על מנת למדוד את התנועה העצמית וממנה להסיק את המהירות המשיקה, מבצעים השוואה בין מיקום העצם בשתי נקודות זמן ומודדים את ההפרש בעלייה הישרה ובנטייה שלו ומהן מחשבים את התנועה העצמית שלו.
לשם כך משתמשים לרוב בצילומים של השמים שנלקחו בהפרש של מספר שנים.
במקרה של כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה במיוחד, ניתן לזהות את השינוי במיקומם גם ללא צורך בצילום.
כך למשל בשנת 1792 גילה האסטרונום והמתמטיקאי האיטלקי ג'וזפה פיאצי ש-61 בברבור נע על רקע הכוכבים האחרים במהירות גבוהה של כמעט 5 שניות קשת בשנה ועל ידי שימוש בטלסקופ חובבים, ניתן לראות בקלות איך מיקומו של כוכב ברנרד משתנה משנה לשנה ביחס לכוכבים שמסביבו בכ-10 שניות קשת.
כאשר משווים בין מפות כוכבים שנעשו בתקופות שונות, ניתן להבחין בתנועה העצמית של כוכבים אפילו אם התנועה העצמית שלהם קטנה.
כך לדוגמה, זיהה אדמונד האלי בשנת 1718 שהכוכבים סיריוס, ארקטורוס ואלדברן שינו את מיקומם ביחס למפות הכוכבים שיצר תלמי.
בשנת 1942 הוציא האסטרונום ההולנדי - אמריקאי וילם יקוב לויטן קטלוג של כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה, שאותם זיהה באמצעות השוואה של צילומים מתקופות שונות של השמים.
לויטן השווה את מיקומם של מאות אלפי כוכבים ואסף בקטלוג זה ובגרסאות נוספות שלו עשרות אלפי כוכבים עם תנועה עצמית של למעלה מ-0.2 שניות קשת בשנה.
כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה הם בדרך כלל כוכבים קרובים, שכן גודל התנועה העצמית הופכי למרחק עבור כוכבים בעלי מהירות משיקה דומה.
זיהוי של כוכב כבעל תנועה עצמית גדולה הופכת אותו למועמד למחקר שכן כוכבים קרובים הם יותר קלים לחקירה מאשר כוכבים רחוקים.
מדידת התנועה העצמית היא צעד הכרחי בחישוב המהירות המשיקה והמהירות הכוללת של גרם השמים.
כמו כן ממדידת מהירויות התנועה של כוכבים בצביר ניתן לחשב את התפלגות המסה בתוכו ואת מסתו הכוללת.
כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה מאוד
אלו הם עשרת הכוכבים שתנועתם העצמית היא הגדולה ביותר שנמדדה עד כה (מודגשים הכוכבים שניתן לראות בעין ללא ציוד עזר):
תנועה ציבורית היא קבוצת אומנים פרפורמטיבים המייצרת פעולות במרחב הציבורי.
התנועה נוסדה בדצמבר 2006 על ידי דנה יהלומי ועומר קריגר, ומאז פרישתו של עומר קריגר ב-2011, דנה יהלומי מובילה את הקבוצה לבדה.
דרך מופעים הנעים בין מחול לתיאטרון בודקת הקבוצה צורות של סדר חברתי, כוריאוגרפיות של ציבור וטקסים פומביים וסמויים.
הקבוצה מזוהה עם שפה אסתטית ברורה ומוקפדת – מדים לבנים בוהקים, שיער אסוף בקפידה לנשים ודגל רשמי.
בשנת 2015 ראה אור בהוצאת הספרים הגרמנית, סטרנברג, הספר Solution 263: Double Agent, אשר נכתב על ידי דנה יהלומי ואלינה קטסוף, מנהלת אגף אסטרטגיה ופרוטוקול של תנועה ציבורית.
הקבוצה הוקמה ב-2006 בתל אביב על ידי עומר קריגר ודנה יהלומי.
קריגר, אמן ואוצר הפסטיבל לאמנות ציבורית חדשה "מתחת להר" (2011-15), ויהלומי, אמנית וכוריאוגרפית, ביקשו ליצור מסגרת שתהווה מעבדה מחקרית משותפת לפעולה במרחב הציבורי ובמה לדיאלוג יצירתי בין חברים קבועים.
השניים הנהיגו את הקבוצה יחד עד לפרישתו של קריגר ב-2011, אז לקחה על עצמה יהלומי את הנהגת הקבוצה.
הפעולה הראשונה של הקבוצה, "תאונה", התרחשה ב-29.12.2006 בצומת הרחובות שדרות בן ציון ומלצ'ט בתל אביב, ונמשכה דקה אחת.
הפעולה כללה שנים עשר משתתפים והורכבה משתי תאונות דרכים סימטריות וסימולטניות, שבוצעו בכוריאוגרפיה מדויקת ומתוזמנת היטב.
הקבוצה מונה גברים ונשים, ומזוהה עם שפה אסתטית קבועה – חליפות לבנות, זרי פרחים וכתובות אש.
העבודות שלהן מאופיינות במעבר חד בין טקסיות לריקוד פרוע.
דנה יהלומי: "הטקס מאוד מסודר לכאורה, מדובר בסוג של שפה, אבל גם ככזו היא מכילה את הפירוק, את הארוטיקה, האקסטזה המינית והפיזית, הבין-אישית.
כך שהמעברים הם די טבעיים".
מבחר פעולות בין השנים 2006–2011 בהנהגת עומר קריגר ודנה יהלומי:
"תאונה" הפעולה הראשונה של תנועה ציבורית, התקיימה ב-29 בדצמבר 2006, במרכז תל אביב.
בצהרי יום שישי נאספו שנים עשר משתתפים לפעולה שהורכבה משתי תאונות דרכים סימטריות וסימולטניות: שתי מכוניות פגעו בו זמנית בשני הולכי רגל שחצו את הצומת בעודם צועדים האחד לכיוון השני.
מרגע הפגיעה התייצבו המשתתפים בצורת מלבן מסביב לזירה.
הפעולה ארכה דקה, ובסופה קמו שני הולכי הרגל מהכביש, נכנסו למכוניות ונסעו, בעוד ששאר המשתתפים התפזרו איש איש לדרכו.
"עמדות" אשר הוצגה לראשונה ב-2009, היא כוריאוגרפיה להפגנה בהשתתפות הציבור.
"עמדות" נבנית באמצעות סדרה של פעולות פיזיות ויצירה של שתי קבוצות יריבות המגלמות בגופן דרישות, העדפות ושאיפות.
שני סוכני תנועה ציבורית הניצבים בשני צידי החלל ואוחזים בידם סרט שחור, מכריזים באמצעות מגפון שורה של מושגים שונים או מנוגדים זה לזה, והציבור נקרא לעבור מצד אחד של הסרט למשנהו, בהתאם למושג איתו הוא מזדהה יותר – סוציאליזם/ קפיטליזם, גברים/ נשים ועוד.
"עמדות" משמשת להפגנה של קונפליקטים ומתחים הרלוונטיים לזמן, למקום ולמוסד בהם היא מבוצעת.
זוהי הפעולה הראשונה של תנועה ציבורית שיכולה להתקיים ללא נוכחות חבריה, ושהזכויות להפעלתה יכולות להינתן למוסד אחד בכל מדינה בעולם.
בשנת 2011 העבודה נמכרה למוזיאון ואן אבה שבהולנד.
"פיגוע" שהוצגה לראשונה בעכו ב-2008, היא מפגן כח חגיגי המשלב תרגיל היערכות לשעת חירום, אירוע רב-נפגעים, ותרחישי אסון שונים.
האירוע הוצג על ידי פרפורמרים, בשיתוף מומחים מכוחות הביטחון וההצלה ומתנדבים מקומיים.
בזירת האירוע הופגנו פעולות חילוץ והצלה בשילוב כלי רכב, ציוד מכני-הנדסי ואביזרי רפואה דחופה.
במהלך התרגיל הופעלו כלי תקשורת, הורגשה פעילות ערה של כוחות ונשמעו קולות נפץ.
"אביב בוורשה" התקיימה בוורשה ב-2009, ביום שקדם ליום השנה למרד גטו ורשה.
בפעולה השתתפו כ-1,300 בני אדם, ביניהם תושבי העיר וקבוצות נוער יהודי מרחבי העולם שסיירו באזור.
תנועה ציבורית, יחד עם משתפי-פעולה פולנים, הובילה צעדה באזור בו שכן הגטו היהודי בעיר, בעקבות משלחות הנוער היהודי והישראלי הפוקדות את האזור, כל שנה באביב.
הפעולה הסתיימה במסיבה במועדון כלודנה 25.
"אוסף לאומי" שהתקיימה במוזיאון תל אביב ב-2015, התבססה כולה על פרפורמנס מתמשך.
התערוכה, שנוצרה עבור המוזיאון ובהשראתו, נעה בחלליו השונים – גם בכאלה הסגורים בדרך כלל לקהל הרחב - והופעלה על ידי חברי תנועה ציבורית במשך שישה שבועות רצופים.
התערוכה בחנה את תפקידו המכריע של המוזיאון בהגדרתה של זהות לאומית ותרבותית ואת התלות ההדוקה בין מוסד המוזיאון למוסד המדינה ומושג הלאום, וכן עמדה על כוחו של המוזיאון בתהליך היווצרותן של קהילה, חברה ומדינה.
?Salon: Birthrite palestine התקיימה בניו מיוזיאום, ניו יורק, ב-2012 כסדרה של חמישה סלונים שונים שהתקיימו לאורך חודשי התערוכה The Ungovernables.
כל סלון אימץ מודל שיח פרפורמטיבי אחר ובדק באמצעותו כיצד המודלים הקיימים בשיח הרווח יכולים לייצר סביבה בה המשתתפים מרגישים ופועלים כסוכנים אקטיביים.
סדרת הסלונים נבנתה כשבבסיסה השאלה האם צריכה להתקיים Birthright Palestine, תוך שהיא מנתחת ומפרקת את התופעה של מסעות "תגלית" בישראל (Birthright Israel).
"משמר כבוד" התקיימה במסגרת הביאנלה הרביעית של אסיה לאמנות ב-2013. תנועה ציבורית יצרה כוריאוגרפיה חדשה להחלפת משמרות הכבוד, בשיתוף ובביצוע משמר הכבוד הווטרני של הרפובליקה הסינית (טאיוואן).
"כוריאגרפיות של כח" התקיימה במוזיאון הגוגנהיים שבניו יורק ב-2016 כתהלוכה בהשתתפות הציבור שנעה בין הגלריות של אוסף המוזיאון.
לאורך התהלוכה יצרה התנועה טקסים, מפגשים גופניים, נאומים קצרים ועוד.
התערוכה הציגה רגעים מההיסטוריה של הגוגנהיים אשר חושפים את המנגנון הפוליטי החבוי של אוסף המוזיאון.
מתוך הנראטיב הזה, ציורי האוסף מופעלים כשליחים, סוכנים ודיפלומטים, באופן שבו תנועותיהם מעידות על תפקידו הציבורי של המוזיאון ועל יחסי הכוחות שמשפיעים ומעצבים את בנייתו של אוסף.
תדרוך הוא פרפורמנס אחד-על-אחד המתנהל כמפגש פרטי עם סוכן תנועה ציבורית אשר במהלכו נחשפים קונפליקטים נסתרים שלא ניתן להציגם כחלק מתערוכה.
המשתתפים, מעצם חשיפתם למידע, הופכים בעצמם לסוכנים של מידע.
תדרוך I ממפה מערכות יחסים המבוססות על כוח ובריתות בעולם האמנות, על מקורות מימון והחרם האקדמי והתרבותי על ישראל.
תדרוך I הופעל בטריאנלה של הניו מיוזיאום 2012, Baltic Circle Festival, בפסטיבל מתחת להר כחלק מעונת התרבות בירושלים, ועוד.
תדרוך II פורש רשת מורכבת של קשרים ושיחות שהיו חלק ממחקר שערכה תנועה ציבורית אודות אמנות מודרנית שנעשתה בפלסטין לפני 1948. תדרוך II בוצע כחלק מהתערוכה "אוסף לאומי" במוזיאון תל אביב, במוזיאון הגוגנהיים בניו יורק ובפסטיבל Spielart במינכן.
פרס רוזנבלום: תנועה ציבורית זכתה בפרס בעבור פעילות מצטיינת (2016)
Faena Art Prize / Special Mention: תנועה ציבורית קיבלה ציון לשבח במסגרת התחרות של מרכז האמנות פאינה בבואנוס איירס, ארגנטינה (2016)
אנטיפסטיבל / Live Art Prize: תנועה ציבורית נבחרה להיות אחת מארבעת המועמדים לפרס (2016).
Future Generation Art: תנועה ציבורית נבחרה להיות אחת מעשרים האמנים המועמדים לפרס של מרכז האמנות פינצ'וק בקייב, אוקראינה, ולקראת התחרות יצרה את הפעולה "פרשת דרכים" (2015)
מועצת הפיס לתרבות ואמנות: מענק תמיכה עבור קטלוג דיגיטלי לתערוכה "אוסף לאומי" (2016); מענק תמיכה עבור הפעולה מענק תמיכה עבור הפעולה "זירת אימונים" שהתקיימה במלבורן, אוסטרליה (2015); מענק תמיכה עבור התערוכה "אוסף לאומי" שהתקיימה במוזיאון תל אביב (2014); מענק תמיכה עבור הפעולה (2012) SALONS: Birthright Palestine?
קרן משפחת אוסטרובסקי: מענק תמיכה עבור התערוכה "אוסף לאומי (2015); מענק תמיכה עבור הפעולה ?SALONS: Birthright Palestine שהתקיימה בניו מיוזיאום, ניו ירק (2011)
ארטפורט: תנועה ציבורית התארחה במשך שנה בתוכנית שהות אמן כחלק מקרן אריסון (2014–2015)
אאוטסט: מענק תמיכה עבור התערוכה "אוסף לאומי" שהתקיימה במוזיאון תל אביב (2015) מענק תמיכה עבור הפעולה "תרגיל באזרחות" שהתקיימה באוניברסיטת תל אביב (2010)
קרן קרושנברג: מענק אמן מצטיין (2013)
קרן ארטיס: מענקי תמיכה בפעולות של תנועה ציבורית מחוץ לישראל החל מ-2011
משרד התרבות והספורט - מינהל תרבות: תמיכה שנתית על בסיס פרויקטאלי, החל מ-2008
תנועה קדמית סגורה בלתי-מעוגלת היא צליל תנועתי הנפוץ בשפות מדוברות רבות.
סמל ה-IPA לתנועה הוא I לטינית קטנה /i/.
שפה מילה IPA משמעות אנגלית beet [biːt] 'סלק' עברית קִיר [kir] 'קיר'
תנועה חוצה את גשר לידס הוא סרט קצר אילם משנת 1888, שמראה את גשר לידס.
הסרט צולם על ידי לואי לה פרינס כשנתיים לפני שנעלם.
הסרט הוא אחד הסרטים המוקדמים ביותר והסרט הניסויי השני בהיסטוריית הקולנוע.
הסרט, באורך 2 שניות, מציג צילום של הולכי רגל ומרכבות סוסים זזות על גשר לידס שנמצא בלידס, הממלכה המאוחדת.
המקום ממנו צילם לה פרינס נקרא באנגלית Hicks the Ironmongers.
הסרט צולם כדי לבדוק את הביצועים של מצלמה כרונופוטוגרפית אחרת שהורכבה על ידי לה פרינס.
מצלמת העדשה היחידה, שזכתה מאוחר יותר לכינוי LPCCP Mk II על ידי סינמטגורפרים, צולמה על נייר צילום רחב של 54 מ"מ שפותח בשנת 1884 על ידי ג'ורג' איסטמן וויליאם ווקר.
זו הייתה התפתחות חדשה שקדמה לה אחת פחות מוצלחת שכללה 16 עדשות.
בסך הכל יוצרו שני עותקים של מצלמה כזו, שונים זה מזה.
על פי עדותו של בנו של הממציא, אדולף לה פרינס, נעשה שימוש בעותק שני של המצלמה לצילום הגשר, בצילום בתדירות של 20 פריימים לשנייה.
החלק השורד בנגטיב המקורי, המכיל 19 פריימים, הועתק על גבי לוח זכוכית על ידי מוזיאון המדע בלונדון, שם תרמה בתו של הממציא, מרי, בשנת 1930, את חומרי המקור ששרדו.
תמונות נעות שוחזרו לראשונה דיגיטלית רק בשנת 1989 על ידי מוזיאון המדיה הלאומי הבריטי בברדפורד.
כתוצאה מהאינטרפולציה הושגו 65 מסגרות וידאו דיגיטליות באורך של 2.76 שניות בקצב של 24.50 פריימים בשנייה.
בשנת 1945, במקום הגשר המוצג בסרט, נבנה אחד חדש, אך הבניין שמהחלון שלו צולם הסרטון שרד עד היום.
תנועה פסיבית רציפה , הוא מכשיר המשמש לשלב הראשון בשיקום לאחר ניתוח או טראומה אורתופדית או לאחר שבץ.
מטרות השלב הראשון בשיקום: לשלוט בכאב שלאחר הניתוח, להפחית דלקת, לספק תנועה פסיבית במישור תנועה ספציפי, ולהגן על תיקון הריפוי או הרקמה.
התנועה הפסיבית הרציפה, מתבצעת על ידי מכשיר, אשר מזיז ברציפות את המפרק בטווח תנועה מבוקר; הטווח המדויק תלוי בסוג המפרק, אך ברוב המקרים טווח התנועה גדל עם הזמן.
ה-CPM מצויד במנוע שמכופף את המפרק קדימה ואחורה בזווית המוגדרת מראש ומותאמות למצבו של המטופל.
המכשיר מגדיל את טווח התנועה של המפרק לאורך זמן, מונע היווצרות צלקות, ומפחית כאבים באזור המפרק.
במקביל, הפעילות הפסיבית מונעת את היחלשות השרירים, הרצועות והמפרקים, ומגבירה את זרימת הדם באזור הפגוע.
השימוש ב-CPM מתבצע בעקבות סוגים שונים של ניתוחי מפרקים משחזרים כגון החלפת ברך ושחזור רצועה צולבת קדמית.
מנגנוני הפעולה שלו לסיוע בהחלמת המפרק תלויים בניתוח המבוצע.
תפישת שיקום זו פותחה ב-1970 על ידי ד"ר רוברט ב.
סלטר, והמכשיר פותח ב-1978 בסיוע המהנדס ג'ון סטרינגר.
תנועה תמטית היא כינוי לתנועת עזר שבאה בין שורש המילה לסופה.
בפרוטו-הודו-אירופית, תנועות תמטיות תבואנה תמיד בשורשים המצריכים אותן, וקרויים, בהתאמה, "שורשים תמטיים".
בשורשים התמטיים תבוא תנועה לפני היחסה, בדרך כלל e* או o*, ואילו לפני שורשים לא-תמטיים לא תבוא תנועה.
מקובל להניח כי השורשים הלא-תמטיים קדמו לשורשים התמטיים, ואלה האחרונים נוצרו עקב הקושי להגות אשכול עיצורים במילים מסוימות.
מסיבה זאת התווספו בחלק מהמילים תנועות שקדמו ליחסות, וכך נוצרו השורשים התמטיים.
לראייה, בשפה החיתית, אחת מן השפות ההודו-אירופיות הקדומות ביותר, השורשים התמטיים כמעט שאינם קיימים.
תנועה מס' 1 הוא ציור מאת האמן האמריקאי ארתור דאב, שנוצר ככל הנראה בשנת 1911. היצירה בוצעה בפסטל על בד מתוח, מידותיה 21⅜ על 18 אינץ', והיא נמצאת באוסף מוזיאון האמנות בקולומבוס , אוהיו, לאחר שנמסרה כמתנה על ידי האספן פרדיננד האוולד, באמצעות גלריית Terry Dintenfass.
היצירה נחשבת לאחת מהניסיונות המוקדמים ביותר באמנות האמריקאית ליצירת הפשטה טהורה, שאינה מתארת נושא מזוהה או אובייקט ממשי.
היא הוצגה ככל הנראה לראשונה בפברואר 1912, בתערוכה שכללה סדרת ציורי פסטל של דאב, והציגה גישה חדשה שדאב תיאר כ"לעשות משהו שאינו מתאר דבר ושאין לו נושא ברור".
מבחינה חזותית, הציור מתאר את האיכויות החולפות והזוהרות של הטבע דרך הפשטה של צורות אורגניות לצורות גאומטריות דינמיות.
דאב ביקש לבטא תופעות טבע בדרכים לא פיגורטיביות, כפי שהסביר בעצמו: "כן, הייתי יכול לצייר ציקלון.
[...] הייתי מצייר את הקיפולים האדירים של הרוח בצבעים מקיפים" – דבר המשקף את שאיפתו לייצג תנועה, אנרגיה ותחושה באמצעות צבע וצורה.
הציור זכה לתשומת לב משמעותית מצד ג'ורג'יה או'קיף, שראתה רפרודוקציה של אחת מיצירות הפסטל של דאב (כנראה את זו.) בספר Cubists and Post-Impressionism מאת ארתור ג'רום אדי (1914).
היא התרשמה כל כך, עד שיצאה לחפש את עבודותיו ברחבי ניו יורק.
היא נחשפה ליצירה עצמה בתערוכת Forum Exhibition of Modern American Painters בשנת 1916. או'קיף תיארה את דאב כמי ש"השפיע יותר מכל על תחילתי האמנותית".
באותה תקופה, דאב כבר נחשב לדמות מפתח בתנועה המודרניסטית האמריקאית.
הצלם והאוצר אלפרד סטיגליץ זיהה את הפוטנציאל והייחוד ביצירתו, והציג את עבודותיו בגלריה 291 שבבעלותו.
שטיגליץ הציג את דאב כ"האמריקאי הראשון" שפעל בכיוון אמנותי חדש הדומה לזה של אמנים אירופיים כמו פיקאסו ובראק, שהחלו להציג את יצירותיהם בניו יורק כבר ב־1908.
הקשר האמנותי בין דאב לג'ורג'יה או'קיף הלך והתחזק בשנות ה־20 וה־30, כאשר מבקרים החלו להתייחס אליהם כאל דמויות מקבילות – "הגבר והאישה של המודרניזם האמריקאי".
שניהם עבדו עם מדיה מגוונת – פסטלים, שמנים, צבעי מים – ושאפו ללכוד נושאים כמו טבע, אור, וחולפיות.
גם כאשר סגנונם התחיל להתפצל בשנות ה־30, נשמר ביניהם דיאלוג אמנותי הדוק.
בישראל, תנועות נוער וארגוני ילדים ונוער הם גופים המאגדים קבוצות של בני נוער וילדים במסגרות חברתיות וחינוכיות היוצרות ביטוי לתרבות נוער ייחודית.
הפעילות בתנועות הנוער נמנית עם החינוך הבלתי פורמלי.
המסגרות השונות מקיפות את עולמו של החניך באמצעות מערכת עצמאית של תרבות, אידאולוגיה, הסמלה וכו', ובאמצעותן הוא מגבש את זהותו, כחלק מהשתייכותו לתנועה חברתית ולארגון.
תנועות הנוער וארגוני הנוער נוצרו לרוב על רקע משברים חברתיים וסביב תרומת הנוער לפתרון המשברים.
עם זאת, הם נבדלים זה מזה באופי הפתרון וכן בזיקתם לעולם המבוגרים.
בישראל קיבלו תפקיד חשוב בעיצוב החינוך הבלתי פורמלי במדינה והחינוך בכלל, בעיקר בזכות ההיסטוריה הציונית בארץ ובאירופה, בה היוו תנועות הנוער מרכיב מרכזי של המהלכים ההיסטוריים.
מרבית תנועות הנוער הפועלות כיום בארץ צמחו בארצות הגולה.
לתנועות הנוער ולארגוני הנוער הציוניים תפקיד מכריע בהתיישבות, בעיקר במסגרת גרעיני נח"ל, בהיאחזויות, מושבים וקיבוצים.
רוב חניכי תנועות הנוער וארגוני הנוער מגיעים מהמעמדות הבינוניים, והם תורמים תרומה משמעותית לעיצוב תרבותה של החברה הישראלית, בעיקר במסגרות ההדרכה ביישובים ושנת שרות שבה דוחים הנערים והנערות את גיוסם כדי לתרום לחברה הישראלית.
החברים במסגרות אלו נקראים לרוב חניכים, והם מאורגנים בתוך קבוצות כאשר לכל קבוצה מדריך אחד או יותר.
לרוב המדריך הוא נער בן השכבות הבוגרות יותר ובמקרים מסוימים הוא אדם מבוגר.
קבוצות שונות הנמצאות באותו יישוב או שכונה מאוגדות למסגרות מקומיות הנקראות בכל מסגרת בשם אחר.
בארגונים ותנועות רבים המסגרת נקראת סניף כמו בתנועות הדתיות ובברית הנוער הקומוניסטי הישראלי, אך קיימים גם שבטים (כמו בתנועת הצופים), סליקים (כמו בארגון צמר"ת), מעוזים (כמו בתנועת בית"ר), מחנות (כמו במחנות העולים), קנים (כמו בנוער העובד והלומד והשומר הצעיר), מרכזי ידע בנטע@ ועוד.
גם בתוך הקבוצות המקומיות, וגם ברמה הארצית מתקיימת פעילות ארגונית, אך רמת מעורבות הנוער משתנה בכל מסגרת.
בתנועת הצופים, למשל, פועל צוות בוגר בכל שבט המנהל את הפעילות בו, והמסגרת הארצית מורכבת ברובה מבוגרים.
בארגון נטע@, בכל מרכז ישנו צוות מוביל המורכב מחניכים בוגרים התופסים תפקידים ניהוליים התנסותיים לצד הרכז הבוגר הישובי.
בארגון צמר"ת הבוגרים תופסים מקום של מנחים ברמה המקומית והרמה הארצית מנוהלת ברובה בידי הנוער.
בפעילות של תנועות הנוער לבושים החניכים בתלבושת אחידה.
תנועות רבות כמו התנועה החדשה, הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר והמחנות העולים, אמצו את החולצה הכחולה, שצבעה מייצג את מעמד הפועלים.
החולצה הכחולה מקבלת אפיונים שונים בכל תנועה דוגמת כפתורים או שרוכים בצבעים שונים.
בנק"י הקומוניסטית משתמשת במדים הדומים למדי הקומסומול מברית המועצות.
לעומתם, חניכי הצופים ותנועת המכבי הצעיר לובשים מדי חאקי המקושטים בעניבות העשויות מיריעת בד מרובעת מקופלת.
התלבושת האחידה מייצגת בכל התנועות בהן היא בשימוש את החלוציות, הפשטות, השוויון והאחידות.
בארגוני הנוער ובחלק מתנועות הנוער לא נעשה שימוש בתלבושת אחידה.
תנועות הנוער וארגוני הנוער קשורים בחלקם באופן ישיר לתנועות פוליטיות ומשמשים אותן כמכשיר גיוס והשפעה.
תנועות הנוער וארגוני הנוער נחשבו לכוח דינאמי ביותר של התנועות הפוליטיות, וההשפעה ההדדית ביניהם הייתה חזקה.
דוגמאות לקשרים כאלו הן הקשר בין בני עקיבא לציונות הדתית, הקשרים בין תנועות "החולצה הכחולה" (הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר, המחנות העולים) לציונות הסוציאליסטית ולתנועת העבודה, והקשרים בין ארגוני הנוער המפלגתיים למפלגות כמו ארגון נוער מרצ ומפלגת מרצ.
למרות הקשרים הפוליטיים המובהקים, גופי הנוער מהווים לרוב אוטונומיה בכל הנוגע לקביעת הפעילות והעמדות.
לא פעם התגלו חילוקי דעות בין גופי הנוער לתנועות הפוליטיות, אף בארגונים המפלגתיים.
בתקופת המאבק סביב כביש בר-אילן בירושלים, עצרה מרצ את ההפגנות באחת השבתות בעקבות קריאה של נשיא המדינה, עזר ויצמן לשבת שקטה בכביש.
נוער מרצ סירב לקבל עמדת מרצ בעניין וקיים הפגנה בכביש.
בדצמבר 92' כשתמכה מרצ בגירוש 415 פעילי החמאס ללבנון, הצטרף נוער מרצ לארגוני שמאל במאבק נגד הגירוש ואף שינה את שמו ל-"נוער מצע מרצ", כדי לסמן שאין הוא כפוף להחלטות הסיעה אלא לעקרונות מצע מרצ.
לחלק מגופי הנוער אין זיקה מפלגתית, כמו ארגון צמר"ת, תנועת הצופים ותנועת כנפיים של קרמבו.
אך עם זאת רובם עוסקים בנקיטת עמדה בנושאים מסוימים ומארגנים או משתתפים בפעילות פוליטית כמו הפגנות, עצומות וכדומה.
המטרות הפוליטיות יכולות להיות מעוגנות במטרות הארגון, דוגמת תנועת הנוער הגאה הצבעים שלנו שחרתה על דגלה את זכויות הפרט.
משרד החינוך עורך אומדנים של תנועות הנוער במטרה לבדוק את התאמת התנועות לקריטריונים שקובע המשרד ולבדוק את גודל התנועות.
אמדן זה משפיע על התקציבים שמעניק משרד החינוך לתנועות ברמה הארצית.
תקציבים נוספים ניתנים ברמה המוניציפלית.
האומדן מבוסס על מקורות מידע שונים, החל מדיווחי התנועות וכלה בראיונות של עשרות אלפי מדריכים ומאות אלפי חניכים בכל המגזרים.
אומדן תנועות הנוער, שערך משרד החינוך בסוף 2005, העלה שבתנועות הנוער בישראל רשומים כיום כ-175 אלף חניכים, מתוכם יותר מ-40 אלף מתנועת הצופים, ויותר מ-35 אלף מתנועת הנוער העובד והלומד.
משרד החינוך מקצה שני תקציבים נפרדים המתחלקים האחד, בין תנועות הנוער הזכאיות, והשני בין ארגוני הנוער הזכאים.
הקריטריונים לתנועות הנוער ולארגוני הנוער שונים, ותקציב האחרונים נמוך יותר.
למרות ההבחנה הנהוגה במשרד החינוך מזה שנים, הצהירה יולי תמיר, שרת החינוך בפני אחד מארגוני הנוער, שאין הבדל בין תנועות הנוער לבין הארגון שמהווה מסגרת חינוכית כל דבר.
מועצת תנועות הנוער (מת"ן) מאגדת בתוכה חלק מתנועות הנוער.
המועצה נוסדה ב-1974 ונרשמה כעמותה ב-1982. המועצה מהווה מקום לדיון בנושאי החינוך הבלתי פורמלי בפרט והחברה הישראלית ככלל, ומגדירה עצמה כארגון גג לתנועות הנוער הציוניות.
המועצה פועלת בשיתוף ובתאום עם מנהל חברה ונוער במשרד החינוך .
ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל הוענק פרס ישראל על מפעל חיים בגין תרומה לחברה ולמדינה למועצת תנועות הנוער כנציגת תנועות הנוער.
במועצת תנועות הנוער חברות התנועות: הצופים, הנוער העובד והלומד, בני עקיבא, השומר הצעיר, בנות בתיה, עזרא, מכבי צעיר, האיחוד החקלאי, המחנות העולים, הנוער הלאומי, אריאל, בית"ר, הנוער הדתי, הנוער הציוני, היכלי ענ"ג, הנוער הדרוזי.
תנועות נוער וארגוני נוער ישראליים
הצופים - תנועת נוער בלתי-מפלגתית.
התנועה מושתתת על עקרונות תנועת הצופים הבסיסיים ומידות הצופה.
בהתאחדות הצופים והצופות בישראל חברים שישה גופים: