tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותו יום הועברה המפקדה של רגימנ הרגלים ה-379 מהוט ספרינגס, ארקנסו, היכן שהיה מאז 1947, לליטל רוק, ארקנסו.
ב-1 באפריל 1958, הדיוויזיה הוגדרה מחדש כדיוויזיית הרגלים ה-95 (אימונים) ושינוי גדול בהקצאות המשימה יצא לדרך.
המגויסים והקצינים שהוכשרו ללחימת חי"ר, ארטילריית שדה, משטרה צבאית ותפקידי תמיכה בלחימה הוכשרו מחדש כדי שיוכלו לאמן אחרים.
הדיוויזיה קיבלה כעת את תפקידה כאחת מ-13 דיוויזיות אימון מילואים של צבא ארצות הברית.
באותה שנה התרחבה הדיוויזיה כאשר רגימנט הרגלים ה-291 הועבר מדיוויזיית הרגלים ה-75 אל הדיוויזיה.
לשם כך שונה שם רגימנט הרגלים ה-291 לרגימנט ה-291 (אימון אישי מתקדם).
עם הארגון מחדש של הדיוויזיה, שונה שם כל הרגימנטים של הדיוויזיה.
ארטילריה של הדיוויזיה ה-95 אורגנה מחדש לרגימנט ה-95 (הכשרת מומחים משותפת), שבסיסה בשריבפורט, לואיזיאנה.
רגימנט הרגלים ה-377 שונה לרגימנט ה-377 (אימון קרבי בסיסי).
כמו הרגימנט ה-377 והרגימנט ה-379, כל הרגימנטים קיבלו אזורי אימונים חדשים.
בשנת 1966 קיבלה הדיוויזיה תג עמותה.
בשנת 1967 אורגנה הדיוויזיה מחדש על פי תוכנית דיוויזיות הצבא האובייקטיבי, כחלק מארגון מחדש של הצבא.
מרכיבי מלחמת העולם השנייה לשעבר של הדיוויזיה אורגנו מחדש לחטיבות.
המפקדה לשעבר של דיוויזיית הרגלים ה-95 שונתה לשם החטיבה ה-1 במהלך הארגון מחדש.
מיקום חיל המצב של המטה נשאר זהה למרות הארגון מחדש.
גדוד ארטילריית השדה ה-920 שונה לשם החטיבה ה-2 במהלך ארגון מחדש זה.
גדוד ההנדסה ה-320 שונה במהלך הארגון מחדש לחטיבה ה-3. מיקום חיל המצב של החטיבה השלישית נשאר אוקלהומה סיטי כמו לפני הארגון מחדש.
גדוד החימוש ה-795 הפך לחטיבה ה-4, ומיקום חיל המצב נשאר שריבפורט בלואיזיאנה.
בשנת 1975, המיקום של המטה השתנה למידווסט, גם היא באוקלהומה.
בשלב זה היו היחידות פרושות על פני שלוש מדינות (אוקלהומה, ארקנסו ולואיזיאנה).
החטיבה ה-1 הוצבה בטולסה, אוקלהומה ובגדודיה היו גורמים מגדודי חיל האוויר ה-378 וה-379. החטיבה ה-3 הוקמה לבסוף ב-1975 והוצבה בסטילווטר שבמדינת אוקלהומה והורכבה מחלקים מהרגימנט ה-291. החטיבה ה-4 הוצבה ב-Bossier City, לואיזיאנה בשנת 1975 והורכבה מהרגימנט ה-95 ויחידה מהרגימנט ה-379. קבוצת הוועדה הוצבה בליטל רוק, ארקנסו.
גדוד התמיכה ה-95 הוצב עם מפקדת הדיוויזיה בעיר מידווסט סיטי, אוקלהומה.
עד היום, מגויסים לצבא ארצות הברית משלימים את ההכשרה הבסיסית שלהם עם הדיוויזיה.
בשנת 1996 נוספו לדיוויזיה שלוש חטיבות נוספות במסגרת ארגון מחדש כלל הצבאי של יחידות ההדרכה.
החטיבות ה-5, ה-6 וה-7 אורגנו למטרה זו מחדש והוכפפו לדיוויזיה.
בשנת 2000 הוקמה חטיבה נוספת להכשרת צוערים ממילואים של צבא ארצות הברית והושמה תחת הדיוויזיה.
לצורך כך הוקמה בדרום מערב ארצות הברית חטיבה 8 כיחידה זמנית הכפופה לדיוויזיה.
בשנת 2002, פיקוד הדיוויזיה הועבר לפורט סיל, אוקלהומה.
הדיוויזיה ה-94 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שהשתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-94 הוקמה ב-1918 ונועדה לקום עם חיילים דוברי ספרדית שגויסו מפוארטו ריקו.
הצבא מצא שחסרים לו מספיק מדריכים דוברי ספרדית כדי להכשיר גברים ליחידות התמיכה והשירות של הדיוויזיה, ולכן הוסכם ליצור אותה כדיוויזיה "על הנייר" המורכבת רק מארבעה רגימנטים של חי"ר, כמו הדיוויזיה ה-93. לרגימנטים הרגלים הוקצו מספרים 373–376, שהיו משויכים לדיוויזיה ה-94 של הצבא הלאומי.
רגימנטים הרגלים ה-373 וה-374 אורגנו עם פוארטו-ריקנים היספנים, בעוד שרגימנט הרגלים ה-375 אורגן עם אפרו-פוארטו-ריקנים.
רגימנט הרגלים ה-376 מעולם לא אורגן.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה, היחידות פורקו במחנה לאס קאסאס, פוארטו ריקו.
הדיוויזיה ה-94 הוקמה מחדש במילואים המאורגנים ב-24 ביוני 1921, הוקצתה לאזור הקורפוס הראשון, והוקצתה לקורפוס ה-11. הדיוויזיה הוקצתה למדינת מסצ'וסטס כאזור הבית שלה.
בניגוד ליחידות הסדירות והמשמר במרחב הקורפוס הראשון, הדיוויזיה ה-94 לא השתתפה בתמרוני מרחב הקורפוס הראשון השונים ובתמרוני הארמייה הראשונה של 1935, 1939 ו-1940 כיחידה מאורגנת בשל מחסור בכוח אדם וציוד מגויסים.
ב-15 בספטמבר 1942, הדיוויזיה גויסה לשירות צבאי פעיל ואורגנה מחדש בפורט קאסטר, מישיגן, כאשר מייג'ור גנרל הארי ג'.
חטיבות הרגלים ה-187 וה-188 פורקו כחלק מביטול החטיבות בצבא.
במקום זאת, הדיוויזיה הוקמה משלושה רגימנטים חי"ר, ה-301, ה-302 וה-376. הדיוויזיה קיבלה גם תג שרוול כתף.
ב-6 באוגוסט 1944 נשלחה הדיוויזיה מעבר לים, ולאחר שהות קצרה באנגליה, הדיוויזיה ה-94 נחתה בחוף יוטה, צרפת ב-8 בספטמבר 1944, ועברה לברטאן כדי להחליף את דיוויזיית השריון ה-6 ולקחת אחריות על המצור של כ-60,000 חיילים גרמנים הנצורים בחיל המצב שלהם בנמלי התעלה של לוריאן וסן-נאזר.
הדיוויזיה ה-94 גרמה לאויב יותר מ-2,700 הרוגים ולקחה 566 שבויים לפני שהוחלפה על ידי דיוויזיית הרגלים ה-66 ביום השנה החדשה 1945.
כחלק מהארמייה השלישית של גנרל ג'ורג' פטון, דיוויזיית הרגלים ה-94 נעה מזרחה, והחליפה את דיוויזיית הרגלים ה-90 ב-7 בינואר 1945, תוך שהיא תפסה עמדות במשולש סאר - מוזל מדרום לווסרביליג, מול קו זיגפריד.
הדיוויזיה ה-94 עברה להתקפה, ב-14 בינואר, וכבשה את טטינגן ובוצדורף באותו יום.
למחרת, אזור נניג - ברג - וייס נכבש מידי האויב, בעקבות התקפות נגד קשות, ובנניג העניקו הגרמנים לדיוויזיה את כינויה "הקצבים של רוזוולט" בשל כמות ההרוגים הרבה שהרגו חיילי הדיוויזיה.
בוצדורף, ברג ורוב נניג החליפו ידיים מספר פעמים לפני שהושגו לבסוף.
ב-20 בינואר, התקפה גדודית לא מוצלחת נגד אורשולץ, הביאה לאובדן של רוב שתי הפלוגות.
בתחילת פברואר, הדיוויזיה כבשה את קמפולץ וודס ותפסה את זינץ.
ב-19 בפברואר 1945, בתמיכת ארטילריה כבדה ובסיוע אווירי, פתחה הדיוויזיה במתקפה בקנה מידה מלא עם כל שלושת הרגימנטים, תוך הסתערות על מרומי רכס מונזיגן, כדי לפרוץ את הגנות קו המעבר של קו זיגפריד ולפנות את כביש ברג-מונצינגן.
בהמשך, דיוויזיית הרגלים ה-94 והדיוויזיה המשוריינת ה-10 אבטחו את האזור מאורשולץ וזארבורג עד למפגש הנהרות סאר ומוזל עד ה-21 בפברואר 1945. באייל, גנרל פטון הורה לכוחות לחצות את הסאר מיד, בניגוד לעצתם של רבים מהקצינים שלו.
בפיקודו של לוטננט קולונל ויליאם א.
מקנולטי, גדוד 3 של רגימנט הרגלים ה-301, הדיוויזיה ה-94 חצה את הסאר הקפוא ב-23 בפברואר 1945.
למרות סיור ההכנה של לוטננט קולונל מקנולטי עצמו בהיעדר מודיעין הולם אחר שבוצע תוך סיכון אישי ניכר, אבדו אנשים וציוד רבים במהלך מעבר הסאר.
שניים משלושת אתרי המעברים ננטשו בסופו של דבר עקב ירי ארטילריה ומקלעים גרמניים כבדים ומדויקים.
לאחר הקמת ראש גשר בסריג, הורחק רגימנט הרגלים ה-376 כדי לסייע לדיוויזיית השריון ה-10 בכיבוש טריר.
עד 2 במרץ 1945, הדיוויזיה השתרעה על חזית של 10 מייל, מגבעת הוקר על הסאר דרך זרף, ולמפדן לאולמות.
מתקפה גרמנית כבדה ליד למפאדן השיגה חדירה, אך הקו הוחזר לקדמותו תוך זמן קצר, וב-13 במרץ, בראשות הקורפוס ה-20, פרצה הדיוויזיה מראש הגשר של נהר רוור, וב-21 במרץ הגיעה הדיוויזיה לנהר הריין, שם נלחמה בקרב על לודוויגסהפן.
לודוויגסהפן נכבשה ב-24 במרץ, בשיתוף עם פיקוד קרבי A של דיוויזיית השריון ה-12.
לאחר מכן עברה הדיוויזיה ברכבת ובכלי רכב לקרבת קרפלד, גרמניה, והחליפה את דיוויזיית הרגלים ה-102 ב-3 באפריל ולקחה על עצמה את האחריות לבלימה את הצד המערבי של כיס הרוהר מעמדות לאורך הריין.
עם צמצום הכיס באמצע אפריל, הוטלו על הדיוויזיה תפקידי ממשל צבאי, תחילה באזור קרפלד ואחר כך באזורי דיסלדורף.
עד אמצע אפריל החליפה הדיוויזיה את הדיוויזיה המוטסת ה-101 ולקחה על עצמה את תפקידי הממשל הצבאי, תחילה בסביבת קרפלד ומאוחר יותר סביב דיסלדורף.
בשלב זה הסתיימו פעולות האיבה ב-7 במאי 1945. מאמצע יוני ועד סוף נובמבר שירתה הדיוויזיה את הממשל הצבאי בצ'כוסלובקיה.
במהלך המלחמה ספגה הדיוויזיה 6,533 נפגעים, מתוכם 1,009 הרוגים, 4,789 פצועים, 116 נעדרים ו-619 שבויים.
דיוויזיית הרגלים ה-94 הושבתה במחנה קילמר, ניו ג'רזי ב-9 בפברואר 1946.
הדיוויזיה הופעלה מחדש במילואים של צבא ארצות הברית בשנת 1956. ב-14 במאי באותה שנה, בוטל סמל שרוולי הכתף "9/4", וסמל שרוולי הכתף הפוארטו-ריקני לשעבר (עם שינוי קל בעיצוב) הוחזר לתוקף.
הדיוויזיה הוגדרה מחדש כמפקדת הפיקוד ה-94 (דיוויונית) ב-16 באוקטובר 1963, והושבתה ב-1967 כחלק מהפשרה בין שר ההגנה האמריקני רוברט ס.
מקנמארה שרצה למזג את המילואים של הצבא לתוך המשמר הלאומי של הצבא לבין הקונגרס של ארצות הברית שרצה לשמור על העתודה של הצבא כפי שהיה קיים אז.
על פי תוכנית הפשרה, כל הדיוויזיות הקרביות ורוב הדיוויזיות הקרביות הנפרדות של המילואים הושבתו עם גידול מקביל במשמר הלאומי; במקביל, הוקצו מחדש במילואים יחידות תמיכה קרבית ושירות קרבי לא דיוויזיוניות.
כוחות של המפקדה נשלחו להשתתף במלחמת וייטנאם, ובקיץ 1987 המפקדה השתתפה בתרגיל של נאט"ו כדי לדמות את ההגנה של איסלנד מפני כוחות ברית ורשה.
בשנת 1988 כוח הנדסה של המפקדה נשלח להונדורס לסלילת דרכים במקומות קשים למעבר.
במהלך מלחמת המפרץ 1,000 מחיילי המפקדה נשלחו לאזור המפרץ הפרסי לתמיכה בכוחות הלוחמים.
באוגוסט 2003 הוגדרה המפקדה כ"פיקוד המוכנות האזורי ה-94", אשר פרס 20 יחידות ולמעלה מ-2,500 חיילים במהלך המלחמה בטרור.
ב-17 באוקטובר 2009 הוגדר הפיקוד כ"דיוויזיית האימונים ה-94", אשר שוכנת בפורט גרג-אדמס, וירג'יניה וכפופה לפיקוד האימונים ה-80.
הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית הייתה אחת מהיחידות המובחרות של בעלות הברית במלחמת העולם ה-II.
כוח זה נע לעבר מקומות הנחיתה המיועדים שלו באמצעות דאונים שנגררו על ידי מפציצים (בדרך כלל מפציצים מיושנים).
הכבל בין הדאון למטוס הגורר נותק הרחק משטח האויב כך שהטיסה מעליו הייתה חלקה ולא משכה אש נ"מ.
הדיוויזיה פעלה בין השנים 1943 ל-1948 והשתתפה במבצעים שונים במהלך מלחמת העולם ה-II, בהם היו מעורבים כוחות בעלות הברית כמו: הפלישה לנורמנדי, אשר חלקה בו נקרא מבצע טונגה.
הדיוויזיה פעלה בשנות המנדט האחרונות בארץ ישראל, וכונתה לעיתים בשם 'כלניות' על ידי בני היישוב.
הדאון המיוחד של אנשי הטייסת אשר כמותו יוצרו מספר אלפים (בכל דאון יכלה לשבת כיתת חיילים עם ציודם), היה קרוי "הורסה" והוא היה עשוי כולו מעץ (כיוון שבמהלך המלחמה אלומיניום היה מצרך נדיר), כאשר כנפיו וגופו היו עשויים שדריות עץ מחופות בברזנט.
לדאון היו מספר מטעני נפץ על דלתותיו האחוריות ועם הנגיעה בקרקע היה נווט הדאון מפוצץ אותן כדי לאפשר לחיילים פריקה מהירה ממנו על מנת שלא יהיו מטרות נייחות.
בדאון היו מצברים שסייעו לנהג ולנווט לכוון את כלי הטיס, במובן זה הוא היה דומה למטוס רק שכיוון טיסתו תמיד היה כלפי מטה.
הדאונים היו משוחררים מספר קילומטרים לפני מקום הנחיתה ואט אט ירדו בצורה מבוקרת ושקטה אל יעדם.
טרם הפלישה לצרפת סומנו הדאונים בשלושה פסים לבנים על כל כנף ועל גוף הדאון לצורך זיהוי.
בערב הפלישה לנורמנדי, היה על הכוחות המוטסים לסייע לכניסה חלקה יותר של מרב הכוח שפלש מן הים.
הם עשו זאת על ידי מבצעים של אבטוח דרכים, גשרים ואף חיסול תותחים שהפגיזו את חופי הנחיתה.
על פלוגת לוחמי רגלים מוטסי הדאונים מהגדוד השני ברגימנט האוקספורדשייר ובאקינגהמשייר ("אוקס אנד באקס"), בפיקוד מייג'ור ג'ון הווארד, הוטל לנחות ב-3 דאוני הורסה בסמוך לגשר על תעלת קן, לו ניתן שם הקוד "גשר פגסוס", ולגשר על נהר אורן, להשתלט עליהם ולשמור עליהם עד להגעת הכוח העיקרי.
הצנחנים הבריטים נחתו באישון ליל בין ה-5 ל-6 ביוני 1944 הפתיעו את המגינים הגרמנים ותוך זמן קצר השתלטו על שני הגשרים החיוניים האלה וקפה גונדרה הקרוב עם אבדות קלות, לפני שהגרמנים הספיקו לפוצץ אותם במטענים שהונחו עליהם.
שמו של המבצע ניתן לו מפני שסמל תג היחידה של אנשי הדיוויזיה המוטסת השישית הוא סוס מעופף או פגסוס מהמיתולוגיה היוונית.
הגשר המקורי הועבר למוזיאון המתייחס לפעילות הכוחות המוטסים בצרפת הסמוך למקום הגשר המקורי.
במקומו בנתה ממשלת צרפת גשר ברזל הדומה מאוד למקורי (את ההבדל ניתן לראות רק בטכניקת הבנייה שנעשתה בריתוך ולא בחיבור של מסמרות).
למרות שהנחיתות זכו להצלחה, יחידות רבות היו מפוזרות ברחבי נורמנדי.
אזור גשר פגסוס הוגן בהצלחה על ידי הצנחנים, ולאחר שהגרמנים פתחו בהתקפות נגד רבות, הוחלף הכוח על ידי חלקים מדיוויזיית הרגלים הבריטית ה-3 בערב ה-6 ביוני.
ב-12 ביוני, במהלך ההתקפה על ברוויל, הפציצה ארטילריה בריטית את השטח.
פגז פגע בקבוצת קצינים בריטים.
לוטננט-קולונל ג'וני ג'ונסון נהרג ובריגדיר קינדרסלי ולורד לובט נפצעו קשה.
מיוני עד אוגוסט הגנה הדיוויזיה בהצלחה על האזור שממזרח לנהר האורן.
ב-2 באוגוסט 1944, הדיוויזיה המוטסת ה-6 הפכה לחלק מהארמייה המוטסת הראשונה של בעלות הברית.
באמצע אוגוסט השתתפה הדיוויזיה בהתקדמות לעבר הסן וחזרה לבריטניה בתחילת ספטמבר 1944 כדי להתאושש ולהתארגן מחדש.
הדיוויזיה איבדה 4,000 אנשים הרוגים, פצועים או נעדרים.
ב-16 בדצמבר 1944 פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, התקפה אחרונה נגד בעלות הברית בארדנים.
הדיוויזיה המוטסת השישית, זמן קצר לאחר שעזרה להדוף את המתקפה, דחפה לתוך בלגיה.
הלחימה נמשכה בתנאי מזג אוויר גרועים מאוד עד אמצע ינואר 1945.
ב-24 במרץ 1945 השתתפה הדיוויזיה במבצע האווירי מעבר לנהר הריין (מבצע ורסיטי), שהתקיים למחרת חציית הריין על ידי כוחות היבשה (מבצע ביזה).
עם זאת, הגרמנים גילו את הדיוויזיה, וכתוצאה מכך הדיוויזיה ספגה אבדות אוויר וקרקע כבדות.
המבצע עדיין הצליח, אך במחיר גבוה.
לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה המוטסת ה-6 לצפון-מזרח לעבר הים הבלטי עד שפגשה את יחידות הצבא האדום ב-2 במאי 1945 בפאתיה המזרחיות של עיר הנמל ויסמר.
ב-8 במאי 1945, מלחמת העולם השנייה הסתיימה באירופה עם כניעה ללא תנאי של הוורמאכט.
אולם לחלקים של הדיוויזיה המלחמה נמשכה במקום אחר.
חטיבת הצנחנים ה-5 נשלחה ל ביולי 1945 כדי להשתתף במערכה נגד היפנים, מתוך כוונה ששאר הדיוויזיה תבוא בעקבותיה.
לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945, יפן לא ראתה מוצא מלבד כניעה ללא תנאי.
ב-15 באוגוסט נכנעה יפן, וב-2 בספטמבר הסתיימה מלחמת העולם השנייה באופן רשמי עם החתימה על הכניעה היפנית.
"כלניות" הוא הכינוי שניתן על ידי אנשי היישוב לחיילי הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית, שהוצבה בארץ ישראל בספטמבר 1945. בינואר אתה שנה התפרסם שירה של שושנה דמארי, "כלניות" (מילים: נתן אלתרמן, לחן: משה וילנסקי), במסגרת תוכנית של תיאטרון לי-לה-לו והפך ללהיט.
ילדים עמדו בקרנות רחוב ושרו את השיר כשראו את החיילים, שקיבלו זאת כעלבון צורב.
ר"ד וילסון, שחיבר לימים ספר על תולדות החטיבה כתב שהחיילים הבינו שכוונת השיר היא שכמו הכלנית, ראשם אדום וליבם שחור והדבר פגע בהם במיוחד.
משה ואלין איש תיאטרון לי-לה-לו סיפר שבאחד הימים כיתרו חיילים את התיאטרון ועצרו את ההצגה בטענה ש"כלניות" הוא שיר חתרני נגד ממשלת המנדט.
נגד השמעת השיר הוצא צו, שבוטל לאחר זמן קצר.
הדיוויזיה, בפיקודו של אריק לואי בולס, הובאה ארצה מלכתחילה לחנות בה, בעזה, כחלק מהמערך הצבאי הבריטי במזרח התיכון.
אולם עם התחדשות מאבקו של היישוב הוטלה עליה משימת המלחמה נגד תנועת המרי העברי, המסגרת המשותפת להגנה לאצ"ל וללח"י, שפעלה מסוף שנת 1945 ונתפרקה לאחר פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946.
הבריטים הפעילו את חיילי הדיוויזיה השישית בפעולות מקיפות נגד היישוב, הן בימי תנועת המרי העברי והן לאחריהם.
השבת השחורה ב-29 ביוני 1946, "מבצע כריש" (Shark Operation) ב-30 ביולי 1946, שבו הוטל עוצר כללי על העיר תל אביב ובוצעו בה חיפושים ומעצרים (בין היתר נעצר מפקד הלח"י יצחק יזרניצקי, לימים יצחק שמיר, ראש ממשלת ישראל).
הוא יצא את הארץ במרץ 1946 וחזר לארץ להמשך מילוי תפקידו כמפקד הדיוויזיה השישית בינואר 1947. בתקופת העדרו מן הארץ מילא, באופן זמני, את תפקיד מפקד הדיוויזיה השישית הגנרל ג'יימס קסלס, שהפעיל את הדיוויזיה בפעולות התוקפניות נגד היישוב.
הגנרל קסלס פיקד אישית על "מבצע כריש" ("Operation Shark") שהחל ב-30 ביולי ונסתיים ב-2 באוגוסט 1946, שבו הטילו כ-30,000 חיילים בפיקודו הסגר ועוצר כללי על העיר תל אביב וביצעו בה חיפושים ומעצרים.
במהלך המבצע נעצרו 730 איש וביניהם מפקד הלח"י יצחק יזרניצקי (לימים יצחק שמיר ראש ממשלת ישראל) שנשלח לגלות במחנה מעצר באריתריאה יחד עם גולי אצ"ל ולח"י.
בפעולה של הלח"י בחניון הצבא הבריטי ברחוב הירקון בתל אביב, ב-25 באפריל 1947, עליה פיקדו יעקב בנאי (מזל), מפקד החטיבה הלוחמת של לח"י ובן עמי יולוביץ, נהרגו שבעה צנחנים בריטים מה"כלניות".
הבריטים ראו בפעולה זו רצח לכל דבר, וטענו כי החיילים הבריטים נורו בשנתם ולא היו חמושים.
גם נתן אלתרמן הוקיע פעולה זו, בשיר "דרושה מטפלת", שבו כתב על פלוגה לאומית מאורגנת "אשר שחטה קבוצת חיילים לא מוגנת, בחצר, באוהל ובתוך המיטה, והוציאה כרוזים אחרי השחיטה".
בראיון שהעניק ל"מעריב" הגן בנאי על הפעולה ואמר: "הפעולה ברחוב הירקון לא הייתה רצח.
'הכלניות' ששמרו שם לא ישנו.
התפתח קרב יריות והם נהרגו".
בעקבות אותה פעולה יצאו "הכלניות" לפעולות תגמול ברחובות הערים והשתוללו תוך שהם יורים לעבר אוטובוס בתחנה המרכזית בתל אביב, יורים לעבר עוברים ושבים בנתניה ובראשון לציון.
בולס שירת כמפקד הדיוויזיה השישית עד ל-19 ביולי 1947. במקומו כמפקד הדיוויזיה השישית בא הגנרל יו צ'ארלס סטוקוול.
סטוקוול הגיע לארץ ישראל ב-19 באוגוסט 1947, לאחר שיא פעולותיה של הדיוויזיה נגד היישוב וארגוני המחתרת, בזמן שבו מאבקו של היישוב עבר לשלב המדיני ולאחר הגיעה לארץ של ועדת החקירה של האו"ם לעניין ארץ ישראל והחל התהליך שבהמשכו קיבלה עצרת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 את תוכנית החלוקה.
על הדיוויזיה המוטסת השישית בפיקודו של סטוקוול הוטל לחלוש על אזור הצפון ומרכזה נקבע בחיפה.
כשמפקדתו בחיפה נטל הגנרל סטוקוול חלק חשוב במהלך כיבוש העיר על ידי כוחות חטיבת כרמלי.
ב-21 באפריל 1948 הודיע הגנרל סטוקוול לנציגי היהודים והערבים שכוחותיו עומדים לפנות את עמדותיהם בעיר ולהתרכז בשטח נמל חיפה ובמספר מחנות מדרום לעיר.
פקודתו זו של סטוקוול ניתנה על מנת להגן על הנמל שהיה חיוני לתהליך הפינוי של הכוחות הבריטיים מארץ ישראל ונועד להיות חלק ממובלעת שתוותר בשליטה בריטית לאחר תום המנדט עד סוף הפינוי.
כן עמד מאחורי הפקודה רצונו של סטוקוול למנוע מכוחותיו הסתבכות במלחמה שבין היהודים לערבים.
צעדו זה של סטוקוול נתן את האות לכוחות חטיבת כרמלי והם החלו בהתקפה שבה תוך יממה, ב-22 באפריל, כבר שלטו כוחות חטיבת כרמלי שליטה מלאה בכל רחבי העיר חיפה, וחיפה הערבית, ובה אוכלוסייה אזרחית רבה, בותרה לשלושה חלקים שכותרו על ידי כוחות חטיבת כרמלי.
הדיוויזיה המוטסת ה-101, המכונה העיטים הצורחים, היא יחידת צנחנים תחת הפיקוד של הקורפוס המוטס ה-18 של צבא ארצות הברית שהתפרסמה בעיקר בלחימתה במלחמת העולם השנייה, בנחיתה בנורמנדי, במבצע מרקט גארדן בהולנד ובקרב הארדנים.
במהלך מלחמת וייטנאם הייתה ידועה בתור יחידה יבילת אוויר ויותר מאוחר בתור יחידת תקיפה אווירית המתמחה בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער.
בשנת 1957 חיילים מהדיוויזיה נשלחו לאכוף את הפסקת הסגרגציה הגזעית במוסדות החינוך במדינת ארקנסו.
כמו כן נטלה חלק גם במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
בסיס האם של הדיוויזיה נמצא כיום בפורט קמפבל במדינת קנטקי.
ב-5 ביוני 1944, הדיוויזיה המוטסת ה-101 התכוננה לפריסה הראשונה שלה: הנחיתות המוטסות של נורמנדי.
המבצע היה אמור להנחית 6,700 חיילים בצניחה מאחורי קווי הגרמנים כדי להחליש מספיק את הגנות החופים לקראת הנחיתה הימית המתוכננת.
אבל בשל האש הנ"מ החזקה מעל צרפת הטייסים נאלצו לפרוץ מהמערך שלהם כך שחיילי הדיוויזיה התפזרו בכל רחבי נורמנדי לאחר הצניחה.
מנותקים מהיחידות שלהם, הם נחתו לבד מאחורי קווים גרמניים, ורבים נהרגו באוויר מירי נ"מ גרמניים.
בסוף היום הראשון, רק אחד מכל שלושה חיילים שצנח מצא את דרכו חזרה ליחידה שלו.
במהלך היום השני הצליחה הדיוויזיה המוטסת ה-101 להתארגן מחדש.
האספקה המחודשת הגיעה בעזרת דאונים, שרבים מהם התפרקו בנחיתה.
המשימה התמקדה כעת בשטח האחורי של אזור הנחיתה של יוטה.
העיירה קרנטן, שהייתה המפתח לשליטה בחצי האי, נכבשה לאחר יומיים של לחימה כבדה ביותר והיה צריך להגן על ידי הדיוויזיה מפני התקפת נגד גרמנית למשך יומיים נוספים.
במהלך הקרב על קרנטן, לוטננט קולונל רוברט ג'ורג' קול כבש לבד עמדת הגנה גרמנית ועל כך הוענק לו מדליית הכבוד כחייל הראשון בדיוויזיה.
לאחר חודש הושלם המבצע בנורמנדי.
כל חייל רביעי בדיוויזיה היה מת או פצוע קשה.
הפריסה הגדולה השנייה של הדיוויזיה המוטסת ה-101 הייתה מבצע מרקט גארדן בהולנד בספטמבר 1944, שבוצע בשיתוף עם הדיוויזיה המוטסת ה-82 והקורפוס המוטס ה-1 הבריטי כחלק מהארמייה המוטסת הראשונה של בעלות הברית.
במהלך המבצע, הדרכים המובילות צפונה לאורך הריין ממערב לגבול גרמניה היו אמורות להיות מאובטחות נגד כוחות גרמנים כדי שיחידות הטנקים של בעלות הברית יוכלו להתקדם לתוך גרמניה.
הדיוויזיה שחררה את העיר איינדהובן והגנה על גזרתה.
במהלך המבצע איבדה הדיוויזיה 2,118 איש.
ב בדצמבר 1944, 12,000 חיילים מהדיוויזיה המוטסת ה-101 לחמו ב, לשם הגיעו רגע לפני הגרמנים והשתלטו על העיירה.
היחידות הגרמניות הצליחו לכתר את העיר ומכאן ואילך כיסו אותה באש ארטילרית כבדה.
מאז הגיעו החיילים האמריקאים לבסטון מהר ככל האפשר, רבים נאלצו לסבול את מזג האוויר החורפי הקשה ללא לבוש הולם.
על פי המסורת, מפקד הכוח, הגנרל אנתוני סי.
מקאוליף, דחה דרישה גרמנית לכניעה לאחר מצור בן חמישה ימים במילה "Nuts".
ב-26 בדצמבר, הארמייה השלישית תחת הגנרל ג'ורג' ס.
פטון להסיר את המצור ולסיים אותו.
יחדיו הצליחו להדוף את היחידות הגרמניות בחזרה אל מעבר לגבול הגרמני.
ככל שהתקדמה המלחמה, שבמהלכה הייתה ה-101 כפופה לארמייה השביעית, חלקים מהדיוויזיה התקדמו עד לדרום גרמניה מבלי להיתקל בהתנגדות משמעותית.
לאחר מכן נסוגה הדיוויזיה למורמלון שבצרפת והתאמנה על צניחה אפשרית מעל ברלין.
בתום המלחמה, כוחות ה-101 יכלו לבקר במעונו הקודם של היטלר בברכטסגאדן שבאוברזלצברג.
לאחר שחזרה לצרפת, הדיוויזיה ה-101 התאמנה על נחיתה מוטסת ביפן באוגוסט 1945, אך המבצע לא בוצע לאחר הכניעה היפנית.
חלקים מה-101 היו מוצבים גם בצל אם זי, אוסטריה, שם התכוננו לפלישה ליפן.
ביוני 1948 הוקצתה הדיוויזיה לצבא ארצות הברית הסדיר.
שתי הפעלות קצרות התרחשו מיולי 1948 עד מאי 1949 ומאוגוסט 1950 עד דצמבר 1953 במחנה ברקינרידג', קנטקי.
ההפעלה הסופית התרחשה במאי 1954 בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה.
באפריל 1956 הועברה הדיוויזיה לפורט קמפבל, קנטקי.
ב-24 בספטמבר 1957, שיגר נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר 1,200 חיילים מלוחמי ה-101 לליטל רוק, ארקנסו כדי לשמור על השקט בעיירה וללוות את תשעת התלמידים השחורים הראשונים שהתקבלו לבית הספר התיכון ליטל רוק סנטרל בדרכם לבית הספר.
בשנת 1965 נשלחה החטיבה הראשונה לווייטנאם יחד עם חיילי תמיכה.
שאר הדיוויזיה נשלחה עד סוף 1967. בשבע שנות שירות בווייטנאם, הדיוויזיה המוטסת ה-101 השתתפה ביותר מ-15 מבצעים.
מסוקים שימשו כעת להובלת חיילים, שהיוו אלטרנטיבה טובה בהרבה למטוסים בג'ונגל שלפעמים כמעט בלתי חדיר ובהיעדר מסלולים.
אחד המבצעים הגדולים הראשונים בווייטנאם כלל מציאת והשמדת הגדוד הצפון וייטנאמי ה-95, החשוד כמי שנמצא בעמק טוי הואה.
המבצע קיבל את שם הקוד מבצע ואן בורן.
יחד עם זאת, היה עליהם להגן על קצירי האורז המתרחשים בחוף בזמן זה.
שתי הפקודות בוצעו בסוף ינואר 1966 עם אבדות רבות לאויב אך אבדות קטנות בלבד לכוחות.
הדיוויזיה גם השתתפה במתקפת טט ובמתקפה נגדית של טט, כשהיא נתונה תחת ירי ארטילריה ומקלעים כבדים של וייטקונג לעבר הגבעה 937 בקרב על המבורגר היל.
רק לאחר עשרה ימים ועם נפגעים (70 הרוגים ו-372 פצועים) יכלו האמריקאים לכבוש את הגבעה.
כוח האש שנעשה בו שימוש היה כה מסיבי שהגבעה שממה מכל הצמחייה.
לאחר הלחימה נמצאו 630 חיילים וייטנאמים הרוגים בבונקרים ובמנהרות של הגבעה, מספר הפצועים לא ידוע.
בשנת 1972, הדיוויזיה המוטסת ה-101 עזבה את וייטנאם ככוח הקרבי האחרון.
אבדותיהם שספגו שם עלו פי שניים על אלו של מלחמת העולם השנייה.
במרץ 1982 החלו גורמים מהדיוויזיה המוטסת ה-101 בפריסה עם כוחות האו"ם בחצי האי סיני.
בדצמבר 1985, 248 חברי הדיוויזיה מתו בהתרסקות מטוס בגנדר (ניופאונדלנד) בשובם.
לאחר הפלישה העיראקית לכווית באוגוסט 1990, הדיוויזיה המוטסת ה-101 השתתפה במבצע מגן מדבר/סערת המדבר, יחד עם הדיוויזיה המוטסת ה-82 ודיוויזיית הרגלים ה-24 במסגרת הקורפוס המוטס ה-18.
ב-17 באוגוסט 1990 הגיעו היחידות הראשונות של הדיוויזיה לסעודיה.
עיקר הדיוויזיה עלתה על ספינות תובלה בג'קסונוויל, פלורידה, והונחתו בדמאם 46 ימים לאחר מכן במחנה ה-101 שהוקם ליד נמל התעופה הבינלאומי המלך פהד, שכונה מחנה הנשרים השני.
מבצע סערת המדבר החל בשעה 2:38 לפנות בוקר ב-17 בינואר 1991 עם 8 מסוקי AH-64 אפאצ'י מה-101 שתקפו תחנות מכ"ם עיראקיות לאזהרה מוקדמת באגף שמאל של המתקפה.
ב-24 בפברואר 1991, מבצע הרכבת האווירית הגדול ביותר שאי פעם טס בגל בודד במהלך מבצע צבאי, יותר מ-2,000 חיילים, 50 רכבי תובלה, כלי ארטילריה, טונות של דלק ותחמושת הועברו 80 קילומטרים לפנים עיראק.
חיילים עיראקים שהוצבו באזור היעד הופתעו ורובם נלכדו.
בימים שלאחר מכן נכנעו אלפי חיילים עיראקים ללוחמי ה-101.
פעולות הלחימה פסקו ב-27 בפברואר.
הדיוויזיה איבדה חמישה חיילים במהלך המבצע.
בינואר 2002, השתתפה הדיוויזיה במשימה באפגניסטן לתמוך ביחידת המשלוח הימי ה-26 בחיפושיהם אחר טרוריסטים של אל-קאעידה והחלפת משטר הטליבאן.
ב-2 במרץ נהרג חייל וכמה נפצעו כאשר הסתערו על מחבוא מערה במהלך מבצע ליד גארדז.
כמה גורמים מהדיוויזיה המוטסת ה-101 השתתפו במבצע חופש לעיראק החל מה-20 במרץ 2003 בפיקודו של דייוויד פטראוס.
מ-23 במרץ היא עקבה אחרי דיוויזיית הרגלים ה-3 בפלישה מכווית לעיראק, השתתפה בקרבות על נג'ף וכרבלא ואבטחה את שתי הערים לאחר כיבושן.
לאחר הכיבוש המוצלח של נמל התעופה הבינלאומי סדאם חוסיין ב-4 באפריל 2003 על ידי דיוויזיית הרגלים ה-3, חלק מהדיוויזיה המוטסת ה-101 הועבר מנג'ף לנמל התעופה בבגדאד, לשמש כעתודה במתקפה הקרובה על בירת עיראק.
לאחר הפסקת פעולות הלחימה הרשמיות ב-1 במאי 2003, נותרו יחידות אלו מוצבות בצפון עיראק עד 2004 עם מפקדת דיוויזיה במוסול.
הם קיבלו הקלה על ידי הבריגדה הרב-לאומית צפון (MNB-N) - כוח המשימה אולימפיה - כדי לחזור לעיראק ב-2005 לפריסה שנייה.
חמישה מלוחמי הדיוויזיה עמדו לדין על פשע מלחמה בבית המשפט.
ב-12 במרץ 2006 פרצו החיילים לבית במחמודיג'ה ואנסו ילדה בת 14. סטיבן דייל גרין לקח את אחותו והוריו בת השש של הקורבן לחדר סמוך ורצח את שלושתם בנשק השירות שלו לפני שהרג את בן ה-14 והצית את הבית עם חבריו כדי לכסות על הפשע.
מכיוון שהשתחרר מהכוחות המזוינים, גרין נשפט בבית משפט אזרחי, שם נידון למאסר עולם ללא תנאי.
הוא מת במעצר בפברואר 2014. ארבעת האחרים קיבלו עונשי מאסר של מספר שנים.
בשנת 2016 נשלחו 560 חיילים מהדיוויזיה לעיראק במסגרת מבצע נחישות טבועה למתן תמיכה במאבק נגד דאעש.
בסתיו 2016 השתתפו חיילים מהדיוויזיה בקרב על מוסול.
ג'ימי הנדריקס - מוזיקאי, גיטריסט אמריקאי, היה מאמני הבלוז-רוק'נרול הבולטים ביותר של שנות השישים, והשפיע רבות על דור "ילדי הפרחים" בעת התנגדותו למלחמת וייטנאם.
רוברט קול - היה מפקד גדוד צנחנים בדיוויזיה במלחמת העולם השנייה.
על פעולתו בנורמנדי הוענקה לו מדליית הכבוד של הקונגרס.
רוברט סינק - מפקד הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת העולם השנייה.
ריצ'רד וינטרס - פיקד במלחמת העולם השנייה על מחלקה פלוגה וגדוד צנחנים בדיוויזיה.
על גבורתו בקרב הוענק לו צלב השירות המצוין.
דמותו הונצחה בסדרת הטלוויזיה אחים לנשק.
ויליאם וסטמורלנד - היה גנרל אמריקני, פיקד על הדיוויזיה.
בהמשך שירת כמפקד כוחות הצבא האמריקני שלחמו במלחמת וייטנאם, בשנים 1964 - 1968 ומפקד צבא היבשה (US Army) בשנים 1968 - 1972.
מקסוול טיילור - היה גנרל אמריקני, פיקד על הדיוויזיה במלחמת העולם השנייה ובהמשך רמטכ"ל צבא ארצות הברית.
דייוויד פטראוס - גנרל אמריקני, מפקד הדיוויזיה במלחמת עיראק.
ג'יימס מקונוויל - גנרל אמריקאי, פיקד על הדיוויזיה בין השנים 2011-2014 ובמהלך מלחמת אפגניסטן, לימים ראש אגף כח האדם של צבא ארצות הברית, מאוגוסט 2019 מכהן כראש מטה צבא ארצות הברית.
הדיוויזיה המוטסת ה-82 היא דיוויזיית צנחנים תחת הפיקוד של הקורפוס המוטס ה-18, בצבא ארצות הברית.
הדיוויזיה הוקמה לראשונה באוגוסט 1917 כדיוויזיית חיל רגלים, והוסבה לדיוויזיית צנחנים עם אימוץ התפיסה בדבר חשיבותו של חיל רגלים מוצנח בצבא ארצות הברית, במהלך 1942 בשיא מלחמת העולם השנייה.
לדיוויזיה ניתן הכינוי All American, שראשי התיבות של כינוי זה מייצגים את סמל היחידה ('AA').
כינוי זה ניתן ליחידה עוד בהקמתה בתור דיוויזיית חיל רגלים, כאשר התברר שבין חייליה יש נציגים של כל 48 המדינות בארצות הברית דאז.
הדיוויזיה מוכרת במיוחד בתפקיד שביצעה במהלך הנחיתות וההצנחות שבוצעו בעומק קווי האויב בפלישה לנורמנדי.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה היחידה בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'יימס גאווין במספר מערכות וקרבות ביניהם הפלישה לסיציליה, הפלישה לנורמנדי, "מבצע מרקט גארדן" ו"הקרב על הבליטה".
לוחמי הדיוויזיה המתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער.
הדיוויזיה שירתה במערכות השונות של צבא ארצות הברית החל ממלחמת העולם הראשונה ועד היום.
הדיוויזיה ה-82 הוקמה בהוראת מחלקת המלחמה של ארצות הברית ב-25 באוגוסט 1917, והתבססה במחנה גורדון, אטלנטה, ג'ורג'יה.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-163 שהורכבה מהרגימנטים ה-325 וה-326, ומהבריגדה ה-164 שהורכבה מהרגימנטים ה-327 וה-328. רוב הקצינים היו מג'ורג'יה, אלבמה ופלורידה, ורוב החיילים מג'ורג'יה, אלבמה וטנסי.
ב-10 באוקטובר, רוב החיילים הועברו לדיוויזיות אחרות והדיוויזיה ה-82 התחדשה בחיילים שגויסו לאחרונה ממחנות דוונס, אפטון, דיקס, מיד ולי.
כעת היו בה חיילים מכל 48 מדינות ארצות הברית דאז, אך בעיקר ממדינות המזרח, ולכן נקראה "הדיוויזיה הכל אמריקאית".
עד היום עונדים החיילים את ה"AA" כתג על מדיהם.
באביב 1918 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם, לאחר עצירת ביניים קצרה באנגליה, הם הגיעו במהלך חודש יוני, ורק הארטילריה נחתה ישירות בצרפת.
כל היחידות, מלבד הארטילריה, ההנדסה והקשר, נועדו לאזור אסקרבוטין, שם אומנו ותדרכו יחד עם יחידות בריטיות.
לאחר מכן, ב-24 בספטמבר, הועברה הדיוויזיה לאזור Thiaucourt, ממערב לוורדן, והחל מה-6 באוקטובר השתתפה הדיוויזיה במתקפת מז-ארגון כחלק מהקורפוס ה-1, שם לחמה עד שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 995 חיילי הדיוויזיה, בעוד 7,082 נפצעו.
הדיוויזיה עזבה את היבשת בבורדו באפריל 1919 וחזרה לניו יורק.
עם החזרה לארצות הברית, דיוויזיית הרגלים ה-82 פורקה במחנה אפטון ב-27 במאי 1919.
ב-25 במרץ 1942, אורגנה הדיוויזיה מחדש במחנה קלייבורן, לואיזיאנה, בפיקודו של מייג'ור גנרל עומר נ.
בראדלי, ולאחר מכן אורגנה מחדש כדיוויזיה המוטסת הראשונה של צבא ארצות הברית.
ב-15 באוגוסט 1942 שונה שמה לדיוויזיה המוטסת ה-82 והיא הועברה לפורט בראג, צפון קרוליינה, שם היא נמצאת עד היום.
המפקד החדש היה סגן המפקד הקודם מייג'ור גנרל מתיו ב' רידג'וויי.
חלק מהדיוויזיה ה-82 סייעו בהקמת הדיוויזיה המוטסת ה-101, שכונתה הנשרים הצורחים, במחנה קלייבורן ב-16 באוגוסט 1942 ועברה לפורט בראג באוקטובר.
הפריסה הקרבית הראשונה של יחידות מהדיוויזיה ה-82 התקיימה במסגרת פלישת בעלות הברית לסיציליה ("מבצע האסקי").
הדיוויזיה הוכפפה לקורפוס הזמני של ארצות הברית (ג'פרי קיז), שהיה שייך לארמייה השביעית של גנרל פטון.
רגימנט הצנחנים ה-505 בפיקודו של קולונל ג'יימס מ.
גאווין, והגדוד ה-3, רגימנט הצנחנים ה-504, בסך של כ-3,400 איש, נפרסו בלילה שבין ה-9 ל-10 ביולי 1943 ליד נמל התעופה פונטה אוליבטו, ג'לה.
עם רוחות חזקות שהשליכו כמה מטוסים מהמסלול ורבים מהטייסים חסרי הניסיון שהלכו לאיבוד עקב תוכנית הטיסה המסובכת בחושך, הכוח פוזר.
רק כמחצית מהחיילים הגיעו לנקודת הכינוס שלהם - גאווין עצמו נחת 25 מייל דרומית-מזרחית לאזור הצניחה המתוכנן שלו - ולכן יכלו לבצע את המשימה המיועדת של חיץ מול ראש החוף של דיוויזיית הרגלים ה-1 רק במידה מוגבלת.
צניחה זו של רגימנט הצנחנים ה-505 בסיציליה הייתה המבצע הקרבי המוטס הראשון בכוח רגימנט שבוצע אי פעם על ידי צבא ארצות הברית.
החלקים הנותרים של הרגימנט ה-504 (קולונל ראובן ה.
טאקר) הוצנו מעל ג'לה ב-11 ביולי.
הם ספגו אבדות כבדות הן מירי האויב והן מאש נ"מ ידידותית, שכן מטוסי הגדוד טעו כמטוסי אויב.
23 מטוסים הופלו והגדוד פוזר.
למרות זאת, למחרת הכוח הועלה לקווי החזית כדי לתגבר את רגימנט הרגלים ה-39. לאחר אבטחת מעברי Fiume delle Canno ב-18 ביולי, הם התקדמו לאורך כביש החוף וב-23 ביולי כבשו את אזור מרסלה-טרפאני בחוף המערבי של סיציליה.
רגימנט הצנחנים העצמאי ה-509, שהיה כפוף אף הוא לדיוויזיה ה-82, נשאר בצפון אפריקה כעתודה דיוויזיונית ולא השתתף בלחימה.
ב-1 באוקטובר הגיעו חיילי הדיוויזיה ה-82, מתוגברים על ידי הסיירים של ויליאם דארבי, לעיר נאפולי.
בנובמבר 1943 רוב הדיוויזיה הועברה לאנגליה לקראת "מבצע אוברלורד".
רגימנט הצנחנים ה-504 השתתף בהתקפה על אנציו ב-22 בינואר 1944. במהלך המבצע הזה הם זכו לכינוי Devils in Baggy Pants, על שם כינוי של קצין גרמני בדו"ח שלו.
בספטמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה ב"מבצע מרקט גארדן".
הדיוויזיה ה-82 נחתה ליד ניימכן בהולנד במטרה לכבוש את הגשרים מעל המז והוואל כדי להבטיח את התקדמות הקורפוס ה-30 ללא התנגדות לעבר ארנהם.
הדיוויזיה לא הצליחה להשתלט על גשר ואל בניימכן, מה שתרם לכישלון "מבצע מרקט גארדן".
במהלך מבצע זה חצתה יחידה מהדיוויזיה 82 את הגבול לגרמניה.
ככל הידוע, היה זה החצייה הראשונה של הגבול הגרמני על ידי חיילי בעלות הברית מאז 1940.
לאחר כניעת הכוחות הגרמניים המזוינים ללא תנאי במאי 1945, הוזמנה הדיוויזיה לברלין ושירתה שם כחיל כיבוש.
גנרל פטון כל כך התרשם מהישגיהם כמשמר כבוד שהוא אמר, "בכל שנותיי בצבא ובכל משמרות הכבוד שראיתי אי פעם, משמר הכבוד של ה-82 הוא ללא ספק הטוב ביותר." מאז, הדיוויזיה ה-82 מחזיקה בתואר הכבוד של "משמר הכבוד של אמריקה" בנוסף לכינוי הכל אמריקה שלה.
הדיוויזיה ה-82 חזרה לארצות הברית ב-3 בינואר 1946 והובילה מצעד ניצחון גדול בעיר ניו יורק ב-12 בינואר.
היא לא פורקה, אלא הפכה לדיוויזיה רגילה של צבא ארצות הברית ב-15 בנובמבר 1948.
הדיוויזיה לא השתתפה במלחמת קוריאה מכיוון שגם הנשיא טרומן וגם הנשיא אייזנהאואר הרגישו שעדיף שיהיו להם עתודה אסטרטגית במקרה של פלישה סובייטית לכל מקום בעולם.
לכן, לאורך שנות ה-50 וה-60, היא ערכה תוכניות הכשרה אינטנסיביות בסביבות ובמקומות מגוונים, כולל אלסקה, פנמה, המזרח הרחוק וארצות הברית.
משימות נוספות של הדיוויזיה המוטסת:
מבצע פסיון הזהב, הונדורס (1988)
מלחמת המפרץ, שחרור כווית (1991)
בעקבות התקפות הטרור ב-11 בספטמבר 2001, הייתה הדיוויזיה מעורבת במגוון היערכות ב"מבצע חירות מתמשכת" וב"מבצע חופש לעיראק" בעיראק במסגרת המלחמה בטרור.
במהלך המשימה בעיראק, כמה מחיילי הדיוויזיה הואשמו בירי לעבר אזרחים לא חמושים ובפגיעה במוניטין של ארצות הברית על ידי הפרת אמנות ז'נבה.
בשנת 2007, על הדיוויזיה הוטל תפקיד התמיכה האמריקאי במהלך "מבצע אכילס", במהלכו טיהרו הכוחות את המחוזות הדרומיים של אפגניסטן מכוחות הטליבאן.
בשנת 2010, חיילים מהמוטסת ה-82 נפרסו ברעידת האדמה בהאיטי ב-2010. כוחות מהדיוויזיה השתתפו ב"מבצע נחישות טבועה" בסוריה ובעיראק.
מיוני 2017 עד מרץ 2020, חיילים מהדיוויזיה המוטסת ה-82 נפרסו באפגניסטן במהלך "מבצע חירות מתמשכת" עם הפסקה של כ-15 חודשים.
באמצע אוגוסט 2021, חיילים מהמוטסת ה-82 נפרסו כדי לאבטח את נמל התעופה של קאבול.
היחידה תהיה היחידה הראשונה שתצויד ב-M10 בוקר בשנים בקרובות (2024/25).
טייסת 3, גדוד פרשים 73
גדוד 3, רגימנט ארטילריה 319
גדוד סיוע 307 חטיבת חי"ר משולבת שנייה
טייסת 1, גדוד פרשים 73
גדוד 2, רגימנט ארטילריה 319
גדוד סיוע 407 חטיבת חי"ר משולבת שלישית
טייסת 5, גדוד פרשים 73
גדוד 1, רגימנט ארטילריה 319
גדוד סיוע 82 חטיבת תעופה צבאית
טייסת 1, גדוד פרשים 17
גדוד 1, רגימנט התעופה 82
גדוד 2, רגימנט התעופה 82
גדוד 3, רגימנט התעופה 82
גדוד סיוע תעופה 122 חטיבת סיוע
לויד אוסטין - גנרל אמריקאי, היה מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, מזכיר ההגנה של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. שירת כמפקד פלוגה, מפקד גדוד וקצין אג"מ חטיבתי בדיוויזיה.
עומר בראדלי - גנרל אמריקאי, פיקד על הדיוויזיה בשנת 1942, היה אחד מקציני הצבא האמריקנים הבכירים בצפון אפריקה ובאירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, ומפקד צבא ארצות הברית.
אלווין יורק - היה מגיבוריה הידועים של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה.
מעוטר במדליית הכבוד של הקונגרס.
לחם בשורות הדיוויזיה במלחמת העולם הראשונה.
ג'ייסון קרואו - פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיה במהלך מלחמת עיראק.
ג'ון בל אדוארדס - פוליטיקאי אמריקאי, מושל לואיזיאנה בשנים 2016–2024. שירת כמפקד פלוגה בדיוויזיה.
מייקל פלין - גנרל אמריקאי, היה ראש סוכנות ביון ההגנה.
דניס פרנץ - שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, ארבעה פרסי האמי ושני פרסי גילדת שחקני המסך על הופעותיו כבלש אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
שירת כלוחם בדיוויזיה במהלך מלחמת וייטנאם.
ג'יימס גאווין - גנרל אמריקאי, פיקד על הדיוויזיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
דייב מקורמיק - איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
שירת כסגן מפקד פלוגה בדיוויזיה במהלך מלחמת המפרץ
וס מור - פוליטיקאי, בנקאי, סופר, מפיק טלוויזיה ומנהל אמריקאי, המכהן כמושל ה-63 של מרילנד מאז 18 בינואר 2023. שירת כקצין מודיעין בדיוויזיה במהלך מלחמת אפגניסטן
מרפי - פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית.
שירת כנציג הפרקליטות הצבאית בדיוויזיה במהלך מלחמת עיראק.
ג'ק ריד - פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור.
שירת בדיוויזיה כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה וקצין מטה גדודי.
הנרי שלטון - גנרל אמריקאי, היה מפקד הדיוויזיה.
לימים שימש כיושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
סטרום ת'ורמונד - היה מדינאי אמריקני, חבר בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הדרומית במשך ארבעים ושמונה שנים.
הוא התמודד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1948 מטעם מפלגת זכויות המדינות.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחם בשורות הדיוויזיה בזירה האירופית.
דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 (באנגלית - Indian 10th Infantry Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים בצבא הודו הבריטית שלחמה בזירות שונות בזמן מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בחופזה, בשנת 1941 כאשר מרד רשיד עאלי אל-כילאני חייב העברה מהירה של כוחות לעיראק.
הכוחות היחידים שניתן היה להקצות במרחב היו כוח בסדר גודל של חטיבה מתוגברת שעמד להפליג מקראצ'י למלאיה בפיקודו של הגנרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר.
באפריל 1941 הוסט הכוח ממסלולו והופנה לבצרה, שם היה מעורב בלחימה לדיכוי המרד.
באפריל-מאי 1941, בעיראק, תוגבר הכוח ביחידות שונות, עד שגובש לכלל דיוויזיית רגלים.
במאי 1941 חלה פרייזר והוחלף בגנרל ויליאם סלים.
תחת פיקודו של סלים, שירת הכוח בזירת המזרח התיכון, כחלק מקבוצת כוחות שהתאגדו אד-הוק במסגרת המערכה העיראקית, שנקראה כוח עיראק.
כוח עיראק לחם בתחילה בעיראק, ולאחר הבסת כוחותיו של רשיד עאלי אל-כילאני והחזרת השליטה של העוצר ההאשמי הפרו בריטי עבד אל-אילה בעיראק, המשיך הכוח ולחם במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון, ביוני 1941, כנגד כוחות צרפת של וישי, במטרה להשליט על סוריה ולבנון את כוחות צרפת החופשית.
לאחר מכן לחם כוח עיראק במסגרת הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן שנועדה להבטיח כי איראן לא תצטרף אל כוחות מדינות הציר והתרחשה כמעט ללא התנגדות של ממש.
במרץ 1942, לאחר הצטרפות האימפריה היפנית ללחימה, קיבל סלים פיקוד על כוחות הבריטים בבורמה, והפיקוד על הדיוויזיה הועבר למייג'ור ג'נרל תומאס ויינפורד ריס.
הדיוויזיה הועברה ללחימה במסגרת המערכה במדבר המערבי והוכפפה אל הקורפוס ה-13 של הצבא הבריטי.
ביוני 1942 קיבלה הדיוויזיה פקודה להחזיק בעמדות הסמוכות לגבול שבין מצרים ללוב למשך 72 שעות במהלך נסיגת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי אל אל עלמיין.
ריס טען כי הדבר אינו אפשרי, כי כוחות הדיוויזיה אינם מרוכזים דים, וכי עבודות הביצורים במקום אינן מספיקות.
בתגובה פוטר ריס על ידי ויליאם גוט, מפקד הקורפוס ה-13, והעביר את הפיקוד על הדיוויזיה למייג'ר ג'נרל ג'ון סבסטיאן ניקולס.
כפי שחזה ריס הצליח רומל לפרוץ את קו ההגנה שיצרה הדיוויזיה.
לאחר תבוסה זו נשלחה הדיוויזיה לקפריסין לשם ארגון מחדש, והושמה תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל אלאן ברוס בלאקסלנד.
לאחר מכן הוצבה בעיראק, כחלק מהארמייה העשירית של הצבא הבריטי, שהורכבה מהיחידות שהרכיבו בעבר את כוח עיראק.
ביולי 1943 הוצב מייג'ר ג'נרל וילפריד לואיס לויד כמפקד הדיוויזיה, וכאשר נהרג לויד בהתרסקות מטוס בינואר 1944 הוצב מייג'ר ג'נרל דניס וייטהורן ריד כמפקד הדיוויזיה.
במרץ 1944 הוצבה הדיוויזיה במסגרת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בחזית האדריאטית.
המערכה לחמה במסגרת המערכה האיטלקית ועלתה לאורך חצי האי האיטלקי צפונה, בלחימה רצופה לחציית הקו הגותי ולאחר מכן עד הניצחון במאי 1945. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה במשימות אבטחה ביוגוסלביה ובטרייסט עד שהושבה להודו, בשנת 1947.
הדיוויזיה המוטסת הראשונה הייתה דיוויזיית חיל רגלים מוטסת ומוצנחת של הצבא הבריטי שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה השתתפה בין היתר בפלישת בעלות הברית לסיציליה, מספר מבצעים מוצנחים קטנים והיא כנראה מוכרת במיוחד בתור השתתפותה במבצע מרקט גארדן ובמיוחד בקרב על ארנהם, שם רק כ-2,000 חיילים ניצלו מהקרב והצליחו להימלט לקווי בעלות הברית.
הדיוויזיה לא הצליחה להתאושש מקרב ארנהם ומעולם לא חזרה לכוחה המלא.
אחרי קרב זה היא השתתפה בשחרור נורווגיה בסוף המלחמה ופורקה לבסוף בנובמבר 1945.
לאחר שהממשלה הבריטית ראתה את תפקוד היחידות המוצנחות של צבא גרמניה הנאצית במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940, משרד המלחמה הבריטי החל לבחון את האפשרות להקים כוח של חיל רגלים מוטס ומוצנח בן כ-5,000 חיילים.
כתוצאה מכך, ב-22 ביוני 1940, 'גדוד הקומנדו השני' (No.
2 Commando) הוסב לגדוד מוצנח והוקם מחנה אימונים לחיל רגלים מוצנח בסיס של חיל האוויר המלכותי ליד מנצ'סטר.
חמישה חודשים מאוחר יותר הפך הגדוד ל-'גדוד השירות האווירי המיוחד ה-11' כאשר הוספו לו כנף צניחה וכנף דאונים.
ב-10 בפברואר 1941 ערכו כוחות הגדוד פשיטה באיטליה "מבצע קולוסוס", מבצע שהוכתר בהצלחה רבה למרות שהישגיו היו זניחים, הוא הוכיח את היכולת המבצעית של כוח איכותי המוטס מאוחרי קווי האויב.
ההצלחה במבצע זה הובילה את משרד המלחמה להרחיב את הכוח המוטס בצבא הבריטי, זאת על ידי הקמת הרגימנט המוצנח (שמרכז את האימון, הגיוס והמסגרת של הכוחות המוטסים והמוצנחים).
החלו גם תוכניות להקמת גדודים וחטיבות מוטסות ומסגרות אופרטיביות רחבות יותר, בעיקר על ידי המרה של יחידות חיל רגלים קיימות.
ב-31 במאי 1941 אושרה תוכנית להקמת שתי חטיבות מוצנחות; אחת שתמוקם בבריטניה והשנייה במזרח התיכון, בנוסף לאלו אושרה הקמה של כוח מוטס (על בסיס דאונים) בן 10,000 חיילים.
'גדוד השירות האווירי המיוחד ה-11' הפך לגדוד מוצנח; 'הגדוד המוצנח ה-1' והוקמו שני גדודים נוספים ('הגדוד המוצנח ה-2' ו-'הגדוד המוצנח ה-3'), שלושת הגדודים אורגנו יחד תחת 'החטיבה המוצנחת הראשונה' (1st Parachute Brigade).
בסיס האימון לחיילים המוצנחים והמוטסים אורגן אף הוא מחדש והוקמה מפקדה, בראש הכוחות המוטסים עמד מייג'ור-גנרל פרדריק בראונינג.
היחידה הבאה שהוקמה הייתה 'החטיבה המוטסת הראשונה' (1st Airlanding Brigade), שהוקמה על ידי שינוי שמה של 'החטיבה העצמאית ה-31' (שהוכשרה בלחימה הררית), כאשר חיילי החטיבה שלא התאימו לשירות המוטס, הוחלפו במתנדבים.
בסוף שנת 1941 החטיבות והכוחות המוטסים והמוצנחים, הפכו לדיוויזיה המוטסת הראשונה, בפיקודו של בראונינג.
בלילה של ה-27 בפברואר 1942 יצא כוח של פלוגה 'C' (116 לוחמים), הגדוד המוצנח השני של החטיבה המוצנחת הראשונה, למבצע בייטינג בצרפת תחת כיבוש גרמניה הנאצית.
יעד המבצע היה מתקן רדאר גרמני, כאשר המטרה הייתה לאסוף כמה שיותר מודיעין על טכנולוגיית הרדאר הגרמנית, זאת על ידי חטיפת אנשי צוות מהמתקן, לקיחת חלקים וציוד וצילום מרכיבי המתקן מקרוב.
תחת פיקודו של מייג'ור ג'ון פרוסט, הפלוגה צנחה מספר קילומטרים מהיעד ועשתה את דרכה אל הוילה ששימשה כמרכז מתחם הרדאר.
לאחר קרב קצר הצליחו הצנחנים הבריטים להשתלט על המתחם, ציוד הרדאר פורק ונלקח יחד עם שני שבויים גרמניים, אחד מהם טכנאי של תחנת הרדאר.
הכוח שתפקידו היה להשתלט על רצועת החוף ששימשה נקודת פינוי לא הצליח במשימתו, לכן הכוח כולו עשה את דרכו אל החוף והשתלט עליו לאחר קרב קצר.
הפלוגה פונתה על ידי סירות סיור של חיל הים המלכותי שהשיטו את הצנחנים לביטחה באנגליה.
הפעולה הוכתרה כהצלחה גדולה, היא קידמה את הבנת בעלות הברית את ההתקדמות בטכנולוגיית הרדאר הגרמנית וכך תרמה לפיתוח טכנולוגיות נגד.
ביולי 1942, לאחר שמפקד הדיוויזיה בראונינג לחץ על הפיקוד הגבוה, אושרה הקמתה של חטיבה שלישית; 'החטיבה המוצנחת השנייה'.
ב-19 בנובמבר 1942 יצא כוח מצומצם של הדיוויזיה בשני דאונים מסקוטלנד לכיוון מפעל 'וומוק' (Vemok) בנורווגיה.
המפעל היה חלק מתוכנית הגרעין של גרמניה הנאצית והיה אחראי על ייצור המים הכבדים.
תוכנית המבצע הייתה נחיתה של הכוח בקרבת המפעל ופיצוצו על ידי חבלנים שהצטרפו אל הכוח, לאחר מכן הכוח היה מתוכנן לצאת דרך הספינות מחופי נורווגיה וחזרה לבריטניה.
שני הדאונים הגיעו לחופי נורווגיה כשהם מחוברים למטוסים שגררו אותם, אך אף אחד מהם לא הגיע אל היעד.
הדאון הראשון התנתק כתוצאה ממזג אוויר סוער ובעיות בניווט המטוס והדאון התרסק.
שמונה לוחמים נהרגו במקום, ארבעה נפצעו קשה וחמישה שרדו את ההתרסקות, כל הניצולים נפלו בשבי הגרמני מעט לאחר מכן.
הדאון השני יחד עם המטוס שגרר אותו התנגשו בקרקע באזור הררי מסיבות שאינן ברורות, צוות האוויר נהרג כולו כמו גם רוב הלוחמים, הניצולים נפלו אף הם בשבי הגרמני.
כל השבויים הוצאו לבסוף להורג משום "פקודת הקומנדו" של היטלר לפייה כל חייל קומנדו שבוי מלחמה יוּצא להורג לאחר תפיסתו.
החל ממרץ 1943 השתתפה הדיוויזיה בסדרת מבצעים כחלק מפלישת בעלות הברית לסיציליה.
בין מרץ לאוגוסט 1943, השתתפו כוחות מהדיוויזיה במבצע "טרקי באזארד" (Turkey Buzzard) שהיה מבצע הובלה של דאונים בין אנגליה וצפון אפריקה.
ב-9 ביולי 1943, החלו כוחות הדיוויזיה במבצע "לדברוק" (Ladbroke).
במבצע זה כחלק מהפלישה, יצאה החטיבה המוטסת הראשונה על בסיס 144 דאונים כדי להשתלט ולהחזיק את הגשר פונטה גרנד, כמו גם להחזיק את העיירה סירקוזה כולה.
מבין הדאונים, 65 שוחררו מוקדם מידי מהמטוסים שגררו אותם והם צנחו לים, 252 לוחמים טבעו ומתו כתוצאה מכך.
מבין הלוחמים הנותרים אשר הגיעו ליבשה, רק 87 חיילים הגיעו לבסוף אל היעד, השתלטו על הגשר והחזיקו אותו מעל הזמן המתוכנן.
לבסוף לאחר שנגמרה למגינים על הגשר התחמושת, 15 החיילים שנותרו לא פצועים נכנעו לכוחות האיטלקיים.
כוחות החטיבה שנחתו במקומות אחרים באזור, השתלטו על מתחמי אויב והשמידו קווי תקשורת.
המבצע השני של הדיוויזיה בסיציליה "פוסטיאן" (Fustian) נערך על ידי החטיבה המוצנחת הראשונה, גם הוא בתחילת המערכה.
יעדו של מבצע זה היה תפיסת גשר פרימוסול שעל נהר הסימטו ואחזקתו עד שכוחות היבשה יגיעו.
בתחילת המבצע מטוסים רבים הופלו ומבין המטוסים שהגיעו מעל סיציליה, רוב הצנחנים צנחו רחוק מהיעד, רק סדר גודל של שתי פלוגות נחתו באזור המתוכנן.
למרות כל זה, הצליחו הצנחנים הבריטים להגיע ולהחזיק את הגשר כנגד התקפות הכוחות האיטלקיים והגרמנים, הם החזיקו אותו עד הלילה.
בשלב זה עם אספקה ותחמושת מועטה, כשהדיוויזיה ה-50 נמצאת רק כקילומטר וחצי מהגשר, החליטו הצנחנים לסגת והגשר שב לידיים בריטיות רק שלושה ימים לאחר תחילת המבצע.
המשימה הבאה של הדיוויזיה הייתה במהלך הפלישה לאיטליה בספטמבר 1943. במהלך מבצע סלפסטיק ב-9 בספטמבר, שני גדודי הדיוויזיה נחתו מספינות מלחמה של הצי המלכותי בנמל טארנטו ללא התנגדות, ובעקבותיהם נחתה שאר הדיוויזיה.
לאחר כניסתם לנמל התקדמו הכוחות בהמשך היבשה, ואבטחו את בארי ואת ברינדיזי ואת שדה התעופה הצבאי גיויה דל קולה.
ההתנגדות המשמעותית היחידה הייתה מצד חלקים מדיוויזיית הצנחנים הגרמנית ה-1. מייג'ור גנרל ג'ורג' הופקינסון נפל במהלך התקדמות זו, ובריגדיר ארנסט דאון קיבל את הפיקוד במקומו.
לאחר שחברה הדיוויזיה לכוחות הארמייה השמינית בפוג'יה, נסוגה הדיוויזיה מהחזית ובנובמבר חזרה לאנגליה, שם שולבה עם הדיוויזיה המוטסת ה-6 תחת פיקוד הקורפוס המוטס ה-1. חטיבת הצנחנים ה-2 נותרה ככוח עצמאי באיטליה.
מבצע מרקט גארדן וסוף המלחמה
הדיוויזיה העשירית הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה, שלחמה בעיקר בחזית המזרחית, והוסבה לדיוויזיה ממונעת בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בלחימה במסגרת החזית המזרחית, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב ובמבצע ויסלה-אודר, עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 ברגנסבורג, והועמדה תחת פיקוד אלפרד וגר.
הדיוויזיה השתתפה באנשלוס של אוסטריה ובכיבוש צ'כוסלובקיה, ובמהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13, במסגרת הארמייה השמינית.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-12. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה כחיל כיבוש בצרפת, ובספטמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת העשירית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמו בקרב סמולנסק, קרב קייב ובקרב על מוסקבה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה והארמייה הרביעית לסירוגין.
ב-16 ביוני 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר העשירית.
היא לחמה בקרבות השונים בגזרה המרכזית של החזית הסובייטית, וביולי 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מהארמייה התשיעית.
באוגוסט 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרבות הקשים באוקראינה, ובאוגוסט 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
באוקטובר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מהארמייה ה-17 וספגה אבדות כבדות.
בפברואר 1945 הוקמה שוב הדיוויזיה בשלזיה, והועמדה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה בקרבות במוראביה ובבוהמיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה העשירית הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בפוזן בנובמבר 1816 כחטיבה, הפכה לדיוויזיה ה-9 ב-5 בספטמבר 1818, והפכה מחדש לדיוויזיה ה-10 ב-28 בפברואר 1820. חיילי הדיוויזיה גויסו מפרובינציית שלזיה, ובפרט מאזור גלוגאו.
ב-1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה.
ב-27 ביוני היא הביסה כוח אוסטרי גדול בקרב נאחוד.
למחרת היא זכתה בניצחון נוסף בקרב סקאליץ ויום לאחר מכן בניצחון נוסף, ובהמשך לחמה בהצלחה גם בקרב קניגרץ.
בין השנים 1870–1871 השתתפה הדיוויזיה במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה.
הדיוויזיה לחמה בקרב וייסמבורג, קרב וורת, קרב סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-5 בפיקוד הרמן פון שטרנץ, אשר היה חלק מהארמייה החמישית.
הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה במהלך הקרב השני על האן.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ובכלל זה בקרב סן מייל ובקרבות בלורן.
גנרל-לוטננט היינריך פון ברנדט (17 בפברואר1853–5 באוגוסט 1857)
גנרל-לוטננט פרדיננד פון דר גולץ (6 באוגוסט 1857–12 במאי 1861)
גנרל-מיור וילהלם הילר פון גרטרינגן (19 בדצמבר 1863–8 בינואר 1864)
גנרל-לוטננט הוגו אוואלד פון קירכבאך (13 במאי 1865–17 ביולי 1870)
גנרל-לוטננט כריסטוף פון שמידט (18 ביולי 1870–10 באוקטובר 1873)
גנרל-לוטננט קרל גוסטב פון זאנדרט (11 באוקטובר 1873–12 בינואר 1880)
גנרל-לוטננט גוסטב הרמן פון אלפנסלבן (13 בינואר 1880–21 במרץ 1886)
גנרל-לוטננט תאודור אם אנדה (27 בינואר 1890–17 באוקטובר 1891)
גנרל-לוטננט קרל וילהלם היינריך פון קלייסט (18 באוקטובר 1891–16 ביוני 1893)
גנרל-לוטננט ריכרד קרל פון קליצינג (17 ביוני 1893–17 באוגוסט 1894)
גנרל-לוטננט היינריך פון איגל (18 באוגוסט 1894–1 ביולי 1898)
גנרל-לוטננט רודולף פון הברלינג (2 ביוני 1898–14 ביוני 1899)
גנרל-לוטננט גאורג פון בראונשווייג (15 ביוני 1899–2 באפריל 1902)
גנרל-לוטננט לאופולד אוגוסט זימנס (5 באפריל 1902–22 במאי 1905)
גנרל-לוטננט פרידריך וילהלם פרנה (16 ביוני 1911–3 ביוני 1912)
גנרל-לוטננט אלפרד פון לאריש (8 באוקטובר 1914–15 בפברואר 1915)
גנרל-מיור אוטו פון דינברוק-גרוטר (1 במאי 1917–8 בינואר 1919)
הדיוויזיה המשוריינת הראשונה (בפולנית: 1 Dywizja Pancerna) הייתה דיוויזיית שריון של הכוחות המזוינים של פולין במערב במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בפברואר 1942 בדונס בסקוטלנד, והייתה תחת פיקודו של האלוף סטניסלב מאצ'ק ובשיאה שירתו בה כ-16,000 חיילים.
הדיוויזיה שירתה בשלבים האחרונים של קרב נורמנדי באוגוסט 1944 במבצע סיכום ובקרב על שמבואה ולאחר מכן המשיכה להילחם בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה, בעיקר כחלק מהארמייה הקנדית הראשונה.
לאחר נפילת פולין ואחריה צרפת בשנת 1940, הפולנים הנותרים שנלחמו בשתי המערכות נסוגו עם הצבא הבריטי לממלכה המאוחדת.
הם היו מאורגנים על פי מודל חטיבת השריון הבריטית, מצוידים במדים בריטים, כלי נשק וטנקים.
בתחילה הצטיידו והוכשרו על טנקי קרוסיידר אך בסוף 1943 ובתחילת 1944 הוחלפו אלה בטנקי שרמן וטנקי קרומוול.
בסוף יולי 1944, הדיוויזיה המשוריינת הראשונה הועברה לנורמנדי והגיעה לשם ב-1 באוגוסט.
היחידה צורפה לארמייה הקנדית הראשונה כחלק מקבוצת הארמיות ה-21. זה נעשה ככל הנראה כדי להתגבר על בעיית התקשורת, מכיוון שמרבית החיילים הפולנים לא דיברו אנגלית כאשר הגיעו לבריטניה ב-1940. הדיוויזיה הצטרפה לקרב ב-8 באוגוסט במהלך מבצע סיכום.
היא ספגה פעמיים נפגעים קשים כתוצאה מ-"אש ידידותית" ממטוסי בעלות הברית, אך השיגה ניצחון נגד הוורמאכט בקרבות על מון אורמל, והעיירה שמבואה.
סדרה זו של פעולות התקפיות והגנתיות התפרסמה כקרב פאלז, שבה נלכדו מספר גדול של אוגדות הצבא הגרמני והאס אס בפאלז והושמדו לאחר מכן.
לדיוויזיה של מאצ'ק היה התפקיד המכריע של סגירת נתיב הבריחה של הדיוויזיות הגרמניות הלכודות, ומכאן שהלחימה הייתה נואשת ורגימנט השריון הפולני השני, רגימנט הפרשים הפולני ה-24 וגדוד הדרגונים ה-10, שנתמכו על ידי גדודי הרגלים השמיני וה-9, ספגו את עיקר המתקפות הגרמניות של היחידות שניסו להימלט מפאלז.
מוקפים ואוזלים מתחמושת, הם נלחמו בהתקפות בלתי פוסקות מדיוויזיות הפאנצר הגרמניות במשך 48 שעות.
האבדות הסופיות של הדיוויזיה מ-7 באוגוסט כאשר היא נכנסה לקרב ועד סוף קרב פאלז ב-22 באוגוסט הייתה 446 הרוגים, 1,501 פצועים, ו-150 נעדרים במהלך שני שבועות לחימה.
לאחר שצבאות בעלות הברית פרצו מנורמנדי, הדיוויזיה המשוריינת הראשונה רדפה אחר הגרמנים לאורך חופי תעלת למאנש.
היא שחררה, בין היתר, את העיירות סן-עומר, איפר, אוסטניוקרקה, רוסלארה, טילט, רויסלדה וגנט.
במהלך מבצע פסיון , ב-29 באוקטובר 1944, בוצע תמרון מוצלח של הדיוויזיה שתוכנן ובוצע על ידי הגנרל מאצ'ק ואפשר את שחרור העיר ברדה ללא אזרחים שנפגעו.
הדיוויזיה בילתה את חורף 1944–1945 בגדה הדרומית של נהר הריין, ושמרה על הגזרה סביב העיר מורדיך, הולנד.
בתחילת 1945, היא הועברה למחוז אוברייסל ויחד עם בעלות הברית דחקה לאורך הגבול ההולנדי-גרמני ושחררה את החלקים המזרחיים של הפרובינציות של דרנתה וחרונינגן כולל עיירות אמן, קוורדן וסטדקנל.
באפריל 1945 נכנסה הדיוויזיה המשוריינת הראשונה לגרמניה לאזור אמסלנד.
ב-6 במאי השתלטה הדיוויזיה על הבסיס הימי של הקריגסמרינה בווילהלמסהאפן, שם קיבל הגנרל מאצ'ק את כניעתה של המצודה, הבסיס הימי, צי פריזיה המזרחית ויותר מעשר דיוויזיות חי"ר.
שם סיימה הדיוויזיה את תפקידה במלחמה, ואליהם הצטרפה בריגדת הצנחנים הפולנית הראשונה וקיבלה על עצמה יעדי כיבוש עד לפירוקה ב-1947; זאת, יחד עם העקורים הפולנים הרבים בשטחים הכבושים במערב, הקימו מובלעת פולנית בהרן בגרמניה, שכונתה זמן מה בשם "מאצ'קוב".
רוב חייליה בחרו שלא לחזור לפולין שנפלה תחת הכיבוש הסובייטי, והעדיפו במקום זאת להישאר בגלות.
במכון הפולני ומוזיאון סיקורסקי בלונדון מוצגים חפצים ופריטים רבים שהיו שייכים למאצ'ק ולדיוויזיה המשוריינת ה-1.
הדיוויזיה המשוריינת הראשונה - הגנרל סטניסלב מאצ'ק - הכוללת:
בריגדת הפרשים המשוריינת ה-10 (Brygada Kawalerii Pancernej) - קולונל ט.
הרגימנט המשוריין הראשון (1 pułk pancerny) - לוטננט קולונל אלכסנדר סטפנוביץ
הרגימנט המשוריין השני (2 pułk pancerny) - לוטננט קולונל ס.
רגימנט האולאנים הפולני ה-24 (Armoured; 24 pułk ułanów im.