tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1649, השנה השישית לשלטונו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה משושלת צ'ינג, נוסדה נפת קאיפינג.
שם הנפה (בסינית "תחילת השלום") ניתן לה מתוך תקווה שהחלוקה המנהלית החדשה תשפר את מצב הביטחון, ואכן בתקופת שושלת צ'ינג בעיית השודדים כמעט ונעלמה.
עקב כך נבנו מעט מאוד דיאולואו בתקופת שושלת צ'ינג.
את השינוי הבולט באדריכלות של מבני הדיאולואו ניתן לייחס לפרוץ מלחמת האופיום הראשונה ב-1841. בשל קרבת קאיפינג לחוף היו התושבים חשופים להשפעות תרבותיות זרות.
בניגוד לסינים שבלב האימפריה, שהעדיפו להתבדל משכניהם מתוך אמונה שהידע והתרבות סינית עולות על שאר העולם שאליו התייחסו כאל ברברים, רצו רבים מתושבי קאיפינג לבקר ואף להגר למקומות אחרים.
כבר מאמצע המאה ה-16 שטו תושבים בג'ונקות והתיישבו ברחבי דרום-מזרח אסיה.
ב-1839 החלו תושבים מקאיפינג להגר לארצות הברית, ומספרם גדל לאחר סיום מלחמת האופיום הראשונה.
השגשוג שחל עם גילוי זהב בארצות הברית (1848), אוסטרליה (1851) וקנדה (1858) יצר מחסור בידיים עובדות להפעלת המכרות ולבניית מסילות ברזל שנמתחו לרוחב היבשת.
מפעילי המכרות וחברות הרכבת תרו אחר סינים מקומיים שהגרו מקאיפינג ושלחו אותם חזרה לסין לגייס עובדים.
במקביל התדרדר מצב הביטחון בקאיפינג.
ב-1850 ואחר-כך בשנים 1857-1856, בתקופת שושלת צ'ינג ובמהלך מרד טאיפינג פרצה מלחמת אזרחים בין התושבים דוברי הקנטונזית המכונים פונטי לתושבים דוברי הניב הקרוי האקה המכונים האקה (客家).
עד שצבא שושלת צ'ינג, שהיה עסוק חלק גדול מהתקופה בדיכוי מרד טאיפינג, הגיע סוף סוף לאזור במטרה לעצור את המלחמה נהרגו לפי הערכה כמיליון אזרחים.
בנוסף, האוכלוסייה בנפה גדלה במהירות ונוצר חשש שייצור המזון לא יספיק לכולם.
צירוף כל הגורמים: הביטחון האישי, הגידול באוכלוסייה וההבטחה של הקרובים שהגיעו מחו"ל לחיים טובים יותר יצרו גל גדול של הגירה.
תושבים נטשו את הכפרים עברו להונג קונג או למקאו במטרה לעלות על ספינה שתיקח אותם לארצות הברית, קנדה או אוסטרליה.
לאחר שנים קשות ראשונות של עבודה מאומצת בסלילת מסילות ברזל, בעבודה במכרות הזהב או בחקלאות החלו המהגרים לצבור רכוש, בייחוד בשגשוג הכלכלי שמיד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
עם זאת, היחס אליהם היה כאל תושבים מדרגה שנייה והם היו כפופים לחוקים ותקנות שהפלו בינם לבין אזרחי ארצות הברית.
משום כך היו רבים מביניהם שרצו לחזור לכפריהם בקאיפינג ולהשתמש בהון שצברו על מנת להשתקע בהם.
בכפרים אלו החלו לצוץ חווילות ודיאולואו שבנו התושבים החוזרים.
תושבים אלו נחשפו לתרבות המערבית ואת המבנים בנו בסגנון שעירב בין הסגנון הסיני המסורתי לאלמנטים מערביים.
רמת החיים בכפרים השתפרה, הן בשל הכספים שהעבירו הקרובים מחו"ל והן בשל התושבים החוזרים.
עושרם של הכפרים משך שודדים לאזור שהחלו לפשוט ולשדוד את הכפריים.
לא רק שהשודדים נהגו לשדוד חפצי ערך מהתושבים אלא גם נהגו לחטוף תושבים ולדרוש כופר נפש.
בין 1912 ל-1930 הוא 71 מקרי שוד גדולים, מעל 100 תושבים נרצחו ומספר רב של חפצי ערך נשדדו.
באחד המקרים נחטף ג'וּ גְ'ייֵנְגְ'יָאנְג, מושל הנפה, ושימש בן ערובה עד ששולם כופר עבורו.
בשל סכנת השוד החלו הכפריים לבנות מגדלי שמירה (דיאולואו).
מגדלים אלו נבנו ביוזמה פרטית או שזקני הכפר ארגנו מגבית מיוחדת ואספו תרומות מתושבי הכפר ומתושבים שהיגרו מעבר לים לשם בניית דיאולואו.
משום כך נבנה מספר רב של דיאולואו בשנים אלו.
מתוך 1,833 דיאלואו הקיימים עדיין בקאיפינג 1,648 (כ-90%) נבנו בין 1900 ל-1931. המהגרים לא רק תרמו כסף לבניית הדיאולואו ולהרחבת הכפרים אלא גם תרמו רעיונות חדשים כיצד יש לבצע זאת.
חומרי בנייה מערביים, תוכניות בנייה בסגנון מערבי ואלמנטים קישוטיים.
רעיונות אלו התקבלו בברכה על ידי התושבים וכך נוצרו מבנים שונים מאוד ממבני הכפר הסיני המסורתי.
השפל הגדול בארצות הברית (1933-1929), שפגע בהכנסותיהם של המהגרים מקאיפינג הקטין במידה רבה את התרומות שהגיעו לתושבי קאיפינג מקרוביהם וגרם לירידה משמעותית בקצב בניית דיאולואו חדשים בשנות ה-30 של המאה ה-20. גורם נוסף לכך הייתה פריצת מלחמת סין–יפן השנייה (1945-1937) זמן קצר לאחר שהמשבר הכלכלי בארצות הברית הסתיים.
בשלהי 1941 הצטרפה יפן לצד מדינות הציר במלחמת העולם השנייה וכבשה את הונג קונג.
בכך בא קץ לתרומות שקיבלו תושבי קאיפינג ממדינות המערב.
עד כניעת יפן לא היה מספיק מימון לבניית דיאולואו או לפיתוח הכפרים וכל הפיתוח נעצר לחלוטין.
בין 1943 ו-1947 ביטלו קנדה וארצות הברית את ההגבלות על הגירת סינים לארצם.
וסינים רבים הצטרפו לבני משפחתם בחו"ל.
בתקופה זו לא רק שלא הייתה בנייה מחודשת אלא שמבנים רבים ניטשו.
עם הקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1949 עברה תרבותם של תושבי קאיפינג, הן תושבי הערים והן תושבי הכפרים, שינויים כבירים.
הגורמים המקוריים לבניית דיאולואו כבר לא היו קיימים.
הממשל המרכזי טיפל בשודדים, והפעיל אמצעים לבקרת שיטפונות.
עם זאת, אורח החיים, שהיה מיזוג בין תרבותם של הסינים מעבר לים ותושבי הכפרים, לא נעלם לחלוטין.
רבים מבעלי הדיאולואו נולדו בהם וחיו בהם במשך תקופה ארוכה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שסין נפתחה מחדש לעולם והכלכלה הסינית החלה לשגשג החלו כפריי קאיפינג לנטוש את כפריהם.
חלקם הצטרפו לקרוביהם בחו"ל וחלקם עקר לערים.
חלק מהכפרים התרוקן לחלוטין מתושביהם והדיאולואו של קאיפינג הפכו לשרידים מן העבר הקרוב.
מהגרים סיניים רבים נוהגים לתרום לקרוביהם כסף על מנת שבמסגרת החגים העיקריים יחזרו לדיאולואו או לבית המשפחה בכפר, ינקו אותם, וידליקו קטורת לכבוד האבות הקדמונים.
לעיתים, כאשר סינים מהגרים נישאים, שולחים הורי החתן את הזוג לכפר שממנו הגיע אבי המשפחה על מנת לסגוד לאבות הקדומים ולקבל את ברכת זקן הכפר.
בשנים האחרונות החלו מהגרים סיניים לשלוח כסף שנועד לשפץ ולשקם את הבתים והדיאלואו.
מתוך כ-3,000 דיאולואו שנבנו באזור נותרו בקאיפינג 1,833 ובטאישאן כ-500 נוספים.
במאה ה-11 נוסדה קהילה יהודית בעיר, וזוהי הקהילה היהודית העתיקה ביותר בסין.
בית הכנסת שלה הוקם בשנת 1163.
הדיאולואו – שימוש וסגנונות בנייה
בניית דיאולואו החלה כאמור בתקופת שושלת מינג בתגובה לפעילות של שודדים ולאסונות טבע, בעיקר שיטפונות.
אף שחלקם שימש כבתי ספר או כמחסנים היה עיקר מטרתם דיור והגנה.
הקומות העליונות שימשו למגורים, והתחתונות תוכננו להגנה.
קירות המבנה היו עבים וחסונים יותר מקירות של בתים רגילים, החלונות היו קטנים ונחסמו על ידי סורגים או חלונות מתכת.
הכניסה הראשית הייתה מוגנת על ידי שער מסבכת ברזל ודלת מתכת.
עם סגירת הדלת והחלונות היה המבנה מוגן אפילו בפני כלי ירייה.
בדרך כלל נבנו צריחים שבלטו מארבע פינות הגג שבהם נפתחו חרכי ירי כלפי חוץ.
חרכי ירי נבנו גם בכל קומה.
כדי להתגונן מהתקפות בחסות החשיכה נהגו משפחות עשירות להסתגר כל לילה בדיאולואו, ועל מנת לאפשר זאת הוכנו הדיאלואו למגורים.
סיווג דיאולואו על פי שימוש
בחלוקה לפי שימוש קיימים שלושה סוגים של דיאולואו:
דיאולואו קהיליתיים – אלו נבנו בעורף הכפר אותו שירתו.
את המימון להקמת הדיאולואו תרמה כל משפחה בכפר או כל משפחה בחלק מסוים של הכפר, וכל משפחה תורמת קיבלה חדר קטן בדיאולואו כמקלט זמני למצבי חירום.
המבנה של מגדלים אלו היה חסון, אבל פשוט וכמעט שלא היו בו קישוטים.
מבין שלושת סוגי הדיאולואו זהו הסוג העתיק ביותר.
473 מתוך 1,833 הדיאולואו בקאיפינג (כ-26%) הם דיאולואו קהילתיים.
דיאולואו למגורים – גם הם נבנו בעורף הכפרים.
את בנייתם מימנה משפחה עשירה עבור עצמה.
דיאולואו אלו שילבו מגורים והגנה.
הם היו מרווחים ונוחים והחדרים בהם היו מחוברים.
בבניית דיאולואו מסוג זה הושקעה מחשבה בקישוט המבנים מבחוץ ומבפנים מעבר לסיפוק הצורך במבנה מוגן והם נבנו בסגנונות שונים.
דיאולואו מסוג זה הם הנפוצים ביותר.
1,149 דיאולואו בקאיפינג (כ-62%) הם דיאולואו למגורים.
מגדלי תצפית – אלו מבנים גבוהים ודקים שנבנו בכניסה לכפר או על פסגות הגבעות, או על גדות הנהרות.
מרביתם צוידו בזרקורים ובצופרי אזעקה על מנת שיאתרו במהירות חבורות של שודדים ויזהירו את הכפרים הסמוכים.
מגדלים אלו היו הסוג האחרון של דיאולואו שנבנו.
221 דיאולואו בקאיפינג (כ-12%) הם מגדלי שמירה.
סיווג דיאולואו על פי חומרי הבנייה
בחלוקה על פי חומרי הבנייה קיימים ארבעה סוגים של דיאולואו:
מגדלי אבן – מבנים נדירים אלו נבנו מאבני גזית מסותתות בצורה גסה או אפילו אבני גוויל בלתי מסותתות המחוברות באמצעות מלט מעורב בסיד ומוקמו על תלים או גבעות.
מבנה המגדל היה גס וקומותיו הופרדו באמצעות רצפות עץ.
10 דיאולואו בקאיפינג (כ-0.5%) הם מגדלי אבן.
מגדלים מאדמה נגוחה – מגדלים אלו נבנו בשיטת הבנייה הסינית הקדומה של אדמה נגוחה שבה נבנתה גם החומה הגדולה של סין.
בשיטה זה דחסו תערובת לחה של אדמה המכילה יחסים מתאימים של חול, חצץ וחרסית (לעיתים עם תוספת מייצב – סוכר ואורז דביק) לתוך מסגרת חיצונית תומכת, שמעצבת את צורת הקיר.
את התערובת הלחה שפכו בשכבה בעובי שבין 10 ל-15 ס"מ, ולאחר מכן דחסו אותה בדוחס ידני.
שכבות נוספות של החומר נוספו והתהליך חזר על עצמו עד שהקיר הגיע לגובה הרצוי.
אז הסירו את המסגרת החיצונית, והתוצר בסיום התהליך דמה לבניית קיר מסלע מוצק.
לטכנולוגיה זו היו שני יתרונות חשובים.
היא הייתה מהירה והיא הייתה זולה כיוון שהשתמשה בחומר זמין באתר.
100 דיאולואו בקאיפינג (כ-5%) הם מגדלים מאדמה נגוחה.
מגדלים מלבנים – מגדלים אלו, שנבנו הן במישור והן באזורים הרריים, בנויים מאחד משלושה סוגים של לבנים קלויות: לבנים אדומות שנוצרו מחומר מקומי בתקופת שושלת מינג, לבנים כחולות שנוצרו מחומר מקומי בתקופת שושלת צ'ינג ולבנים אדומות מודרניות, מיובאות או מייצור מקומי.
249 דיאולואו בקאיפינג (כ-13.6%) הם מגדלים מלבנים.
מגדלים מבטון מזוין – הם המגדלים הנפוצים ביותר.
הן הקירות והן הרצפות נבנו מבטון מזוין מחוזקים במוטות פלדה.
1,474 דיאולואו בקאיפינג (כ-80.4%) הם מגדלים מבטון מזוין.
בתקופה בה הגיעה בניית הדיאולואו לשיאה בתחילת המאה ה-20 נבנו הדיאולואו במגוון רחב של סגנונות תוך שימת דגש על המראה של הקומות העליונות והגג והייתה תחרות בין המשפחות מי תיצור מגדלים גבוהים יותר, מפוארים יותר ומקושטים יותר.
לשם כך הם ייבאו חומרי בנייה מחו"ל, והשתמשו בתוכניות ששורטטו בחו"ל או בתמונת של מבנים או אלמנטים דקורטיביים אותם רצו לחקות ובאדריכלים מקצועיים מהונג קונג או מגואנגג'ואו.
התוצאה הייתה מגוון רחב של מבנים על גג הבניין, מרפסות פתוחות או מקורות, ביתנים בולטים, כיפות וכו'.
מבנים אלו בקאיפינג היו המקרים הראשונים באזורי הכפר בסין שבהם אימצו את השיטות המערביות של בנייה, טכניקות מתקדמות וחומרי בנייה.
דוגמאות למיזוג התרבותי היו שילוב של תבניות קישוטים מערביים של צורות גאומטריות עם תבניות מסורתיות סיניות המבוססות על מוטיבים מהטבע: פרחים, ציפורים, נופים וכו'; שימוש בוויטראז'ים מיובאים בחלונות ובדלתות; וכתובות בסיניות בתוך קישוט של זר פרחי חג המולד בעבודות סטוקו, אומנות סינית מסורתית.
אתר המורשת העולמית "דיאלואו וכפרים בקאיפינג" כולל ארבעה אתרים בשטח כולל של 3.4 קמ"ר המוקפים באזור חיץ בשטח של 26.8 קמ"ר.
גודל השטח הכלול באתר המורשת סָאנְמֶנְלִי (三门里 – "שלוש שנים") הוא 140 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-7 קמ"ר.
כפר סָאנְמֶנְלִי שוכן כ-15 קילומטרים ממרכז העיר קאיפינג.
הכפר הוא בן כ-450 שנים, והוא אחד מהכפרים העתיקים בהם מתגוררים משפחות ממשפחת גְווָאן המורחבת.
עובדה זו בולטת כשמשווים אותו לשאר הכפרים באתר המורשת העולמית שנוסדו בתחילת המאה ה-20. בניגוד אליהם הרחובות בסָאנְמֶנְלִי צרים ומתפתלים ואינם בנויים שתי וערב.
בעבר היו בכפר שני דיאולואו - זְ'ווֵיְיוּ'ן לוֹאוּ ויִינְגְלונְג לוֹאוּ.
זְ'ווֵיְיוּ'ן לוֹאוּ עמד בפני התמוטטות ונהרס ב-1962. לעומתו יִינְגְלונְג לוֹאוּ שוקם ומצבו כיום טוב.
זהו כיום המבנה העתיק ביותר בכפר.
יִינְגְלונְג לוֹאוּ (迎龍樓) – המגדל נבנה בתקופת שלטונו של הקיסר ג'יאג'ינג משושלת מינג (1566-1522), ועל פי רישומים היסטוריים שירת את תושבי הכפר כמה פעמים במקרי הצפות או שוד.
חלקו התחתון של המגדל בנוי מלבנים אדומות וקורות עץ, כולם מקוריים.
צורת המגדל ריבועית, ובמבנהו לא ניכרת שום השפעה חיצונית.
שטח בסיסו 152 מטרים, עובי קירותיו 93 ס"מ וגובהו 11.4 מטרים, המבנה הגבוה ביותר בכפר.
המבנה נבנה להגנה וכולל חרכי ירייה כלפי מטה.
חשיבותו בהיותו הדוגמה הבולטת למבנה המקורי של דיאולואו בקאיפינג.
ב-1920 נוספה למבנה קומה שלישית מלבנים כחולות.
החלונות בקומה זו גדולים מאלו של הקומה הראשונה.
על הקיר הקדמי בקומה זו מתחת למזחילה (קטע הגג הבולט מעבר לקיר) חקוקה הכתובת יִינְגְלונְג לוֹאוּ שפירושה "מגדל ברכת הדרקון".
במיתולוגיה הסינית הדרקון היא חיה מבשרת מזל.
גודל השטח הכלול באתר המורשת "מָאגְ'ייֵנְלונְג" (马降龙) 1,030הוא דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-4.17 קמ"ר.
הכפר מָאגְ'ייֵנְלונְג שוכן כ-25 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר קאיפינג במרכז מישור, על הגדה המזרחית של הנהר טָאנְגְ'יָאנְג.
נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו ב-176 בתי הכפר 506 תושבים משתי משפחות מורחבות, גְווָאן וחְוָאנְג.
התושבים מתפרנסים מחקלאות ומכספים שמעבירים להם כ-800 קרוביהם בחו"ל (בעיקר בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה).
הכפר תוכנן על פי עצותיו של מומחה בפנג שווי בין ההר לנהר כשכיוונו הכללי מזרח-מערב ורחובותיו בנויים שתי וערב כך שלכל הבתים תהיה נוף לנהר, הכפר מוקף בעצים, בכניסה לכפר מקדשים קטנים ועצי באניין (מין של פיקוס).
בתי הכפר בנויים לפי תבנית דומה, אבל כל בית מקושט מתחת למזחילות ומעל לדלתות הכניסה בעבודות סטוקו ובכתובות קליגרפיות ייחודיות לכל בית.
מאחורי בתי הכפר בין השדות יש מקבץ של שבעה דיאולואו ושמונה חווילות בסגנון מערבי.
טְייֵנְלוּ לוֹאוּ ("מגדל ההצלחה השמימית") - מגדל קהילתי קלאסי והדוגמה המייצגת בצורה המושלמת ביותר סוג זה של מגדל.
המגדל נבנה ב-1925 מכספי תרומות של 29 משפחות מבני משפחת חְוָאנְג המורחבת.
המגדל הוא בן שבע קומות בגובה 21 מטרים, בנוי מבטון מזוין.
שטח בסיסו 105 מ"ר, ושטח הרצפה בכל קומותיו 488 מ"ר.
בחמש הקומות הראשונות יש 29 חדרים קטנים, אחד עבור כל אחת מהמשפחות שתרמה להקמת המגדל.
הקומה השישית הייתה פנויה לפעילות קהילתית ועל הגג היה מגדל תצפית.
בשנים 1936, 1965, ו-1968 היו באזור שיטפונות כבדים והתושבים תפסו מחסה במגדל.
דְזְה-לִי ומגדל השמירה של משפחת פאנג
גודל השטח הכלול באתר המורשת "דְזְה-לִי ומגדל השמירה של משפחת פאנג" (自力方氏灯楼) הוא 2,520 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-10 קמ"ר.
הכפר דְזְה-לִי שוכן כ-25 קילומטרים מזרחית לעיר קאיפינג במרכז מישור, על הגדה המערבית של הנהר גֶ'נְהָאי, אחד מיובלי הנהר טָאנְגְ'יָאנְג.
נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו בכפר 179 תושבים שהתפרנסו מגידול אורז, דגים וברווזים ומכספים שהעבירו להם קרוביהם בחו"ל.
מאחורי בתי הכפר בין השדות יש מקבץ של תשעה דיאולואו ושש חווילות בסגנון מערבי.
יוּנְחְווָאן לוֹאוּ ("מגדל העננים המתעתעים") – המגדל נבנה ב-1921 עבור פָאנְג וֶנְשְׂייֵן, תושב הכפר שחזר לאחר שצבר הון במלאיה (כיום מלזיה).המגדל הוא בן חמש קומות בגובה 18.88 מטריים, בנוי מבטון מזוין.
שלוש הקומות הראשונות שימשו למגורים, הקומה הרביעית הייתה חדר עבודה.
מהגג בולטים ארבעה צריחים ועליו יש ביתן.
כך למשל יש קישוטים בסגנון הבארוק על הקשתות ועל הגג.
הבניין משמש כיום כמוזיאון ומוצגים בו הריהוט והחפצים של פָאנְג וֶנְשְׂייֵן ובני משפחתו.
מִינְגְשְׁה לוֹאוּ ("מגדל האבן החקוקה") – המגדל נבנה ב-1925 עבור פָאנְג ז'וּנְוֶן, תושב הכפר שצבר הון בשיקגו שבארצות הברית.
המגדל הוא בן שש קומות בגובה 22.61 מטרים, בנוי מבטון מזוין וחזיתו פונה לדרום-מזרח.
השטח הבנוי משתרע על כ-560 מ"ר וצמוד אליו מבנה ששימש לאחסון ציוד חקלאי ומטבח למשרתים.
הקומה העליונה מכילה את גומחת הסגידה לאבות הקדמונים עשויה מעץ מוזהב שבו מגולפים דמויות חיות מיתולוגיות המביאות ברכה, חיות המייצגות אריכות ימים, צמחים, ודמויות המייצגות את הפעילויות של משכילים הסינים מסורתיים.
החלקים התחתונים במגדל בנויים בפשטות, אבל הקומות העליונות מורכבות יחסית ועשירות בקישוטים.
בקומה החמישית יש מרפסת שממנה בולטים צריחים.
גם בקומה השישית יש מרפסת גדולה ובמרכזה ביתן משושה.
גם במבנה זה נעשה שילוב בין אלמנטים מערביים בדמות עמודים בסגנון רומי (הסדר האיוני) או קישוטים בסגנון הבארוק.
הבניין משמש כיום כמוזיאון ומוצגים בו הריהוט והחפצים של פָאנְג ז'וּנְוֶן ובני משפחתו.
מגדל השמירה של משפחת פאנג המורחבת (方氏灯楼) – המגדל שוכן כקילומטר וחצי דרומית לדְזְה-לִי על פסגת גבעה.
המגדל נבנה ב-1920 במימון של תושבי הכפר ותושבים אחרים ממשפחת פאנג המורחבת שהתגוררו בכפרים הסמוכים.
מהמגדל ניתן לצפות למרחקים ומטרתו הייתה להפעיל אזעקה שתישמע בכפרי הסביבה במקרה של התקפה.
כל כפר תרם גברים ששמרו בתורנות במגדל.
הגבעה שעליה נבנה המגדל גם שימשה כבית קברות לבני משפחת פאנג שהאמינו שהאבות הקדמונים יגנו עליהם.
המגדל בן חמש קומות בגובה 18.92 מטרים בנוי מבטון מזוין, וחזיתו פונה לצפון מזרח.
המגדל דק יחסית ונעשן על סמוכות.
יש מעט חלונות בקומות התחתונות והם מוגנים בתריסי ברזל.
על הגג מרפסת ובה ביתן בעל גג כיפתי.
הבניין היה מצויד בתותחים, גנרטור, זרקור וצופר.
בניית המגדל וההשקעה בו מעידה על גודל הסכנה שארבה לתושבים בתקופה זו.
גודל השטח הכלול באתר המורשת "גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי" (锦江里 – "כפר בסמוך לנהר הרקום") הוא 610 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-5.84 קמ"ר.
הכפר גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי שוכן כ-35 קילומטרים מהעיר קאיפינג על גבעה קטנה בלב המישור שיצר הנהר טָאנְגְ'יָאנְג, קרוב לגדתו המערבית.
הנהר מספק מים לשתייה ולהשקיה, לגידול אווזים וברווזים ומקור לדגים.
נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו ב-66 בתי הכפר 147 תושבים המתפרנסים מגידול אורז, מדיג, מגידול בעלי חיים ומכספים שמעבירים להם קרוביהם בחו"ל (בעיקר בארצות הברית וקנדה).
יער סבוך של חזרן נשתל בעורף הכפר.
בלב יער החזרן ניצבים שלושה דיאולואו בשורה.
דיאולואו אלו הושלמו בתוך ארבע שנים בתחילת המאה ה-20, והעדויות ההיסטוריות מראות שלאחר שהושלמה בנייתם לא הותקף הכפר גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי על ידי שודדים.
גִ'ינְגְ'יָאנְג לוֹאוּ ("מגדל הנהר הרקום") - מגדל של 5 קומות בגובה 17.36 מטרים בנוי מבטון מזוין.
כמו במקומות אחרים בקאיפינג הכפר סבל משיטפונות וממכת שודדים שהיו נוהגים לפשוט על הכפר מתוך סירות ששטו בנהר.
הקימו התושבים ב-1918 מגדל קהילתי שכונה על שם הכפר גִ'ינְגְ'יָאנְג לוֹאוּ.
בקומות התחתונות של המגדלים יש חדרים קטנים עבור המשפחות שתרמו כסף לבנייתו הגג בולט ונתמך בפסלי נשים (אלמנט מערבי בולט).
בגג הבולט נקבעו חלונות קטנים דרכם ניתן לירות מטה כלפי תוקפים.
שֶׁנְגְפֶנְג לוֹאוּ ("מגדל המגיע לגובה")- המגדל נבנה ב-1919 עבור חְוָאנְג פֶנְגְשְׂיוֹ, תושב הכפר שלמד רפואה בארצות הברית ועבד כרופא במושבה הצרפתית בגואנגג'ואו.
בשל הקשר עם הצרפתים הוא ביקש מאדריכל צרפתי שיתכנן עבורו את המגדל ששימש ביתו בשנותיו האחרונות.
המגדל הוא בן שבע קומות בגובה 22.34 מטרים, בנוי מבטון מזוין על שטח של 116 מ"ר ומכוסה בטיח בגוון "כחול צרפתי".
הביתנים הבולטים מהגג הם בסגנון הבארוק מהמאה ה-17. קירות המגדל ומסגרות החלונות מקושטים בסטוקו.
המגדל הוא בן תשע קומות בגובה 28.37 מטרים (הדיאולואו הגבוה ביותר בקאיפינג), בנוי מבטון מזוין על שטח של 232.36 מ"ר ושטח רצפה של 552.21 מ"ר.
כל חומרי הבנייה: צמנט, מוטות פלדה, זכוכית וקורות עץ יובאו בעלות גבוהה מהונג קונג.
הקישוטים של הקומה השביעית מהגג הם בסגנון הבארוק מהמאה ה-17. על הגג ביתן מכוסה בכיפה.
קירות המגדל שנבנו בסגנון מערבי מקושטים בעבודות סטוקו מסורתיות של דרום סין של דמויות שנועד לייצג הצלחה, אושר וחיים ארוכים ומטבעות זהב שנועדו לייצג עושר.
המגדל נועד לשמש למגורים ולא רק להגנה ולכן קומות המגורים בנויות ממקבצים של חדרי מגורים, חדרי שינה, חדר אמבטיה ומטבח, כל אחד עם הריהוט התואם בסגנון גואנגדונג מהמאה ה-19 מעץ טיק.
ההפרדה בקומות נעשתה במסכי עץ מגולפים שממחישים את הנושאים הרב-תרבותיים של בעל הבית כדוגמת "כל תושבי העולם הם אחים".
דיאגרמת סמית היא כלי עזר גרפי המשמש בהנדסת חשמל לפתרון בעיות הנוגעות לקווי תמסורת ותיאום עכבות.
הדיאגרמה הומצאה בידי פיליפ ה.
סמית ב-1939 עת שעבד במעבדות בל.
הדיאגרמה היא כלי שימושי ונפוץ עד היום, על אף שכיום תוכנת מחשב יכולה לבצע את אותן המטלות בקלות.
דיאגרמת סמית מקשרת בין גדלים שונים, כגון עכבה חשמלית, מתירות (אדמיטנס), מקדם החזרה, יחס גלים עומדים (SWR) ועוד.
דיאגרמת סמית היא שרטוט במישור המרוכב של מקדם ההחזרה , כאשר הציר האופקי מתאר את הרכיב הממשי של מקדם ההחזרה והציר האנכי את הרכיב המרוכב שלו.
הגדלים הרלוונטיים עבור הדיאגרמה בדרך כלל מנורמלים לפי גודל אופייני של המערכת (למשל לפי עכבת קו התמסורת):
כאשר היא העכבה בנקודה , היא עכבת קו התמסורת ו- היא העכבה המנורמלת.
באופן זה ניתן באמצעות כפל פשוט לעבור מהגודל שמציגה הדיאגרמה לגודל הרלוונטי עבור המערכת.
מקדם ההחזרה אינו מנורמל מכיוון שהוא גודל מרוכב חסר יחידות שמקיים .
הסימונים ההיקפיים בקצוות הדיאגרמה הם סקלות של זוויות ושל אורך גל.
הזווית מייצגת את המופע (הפאזה) של מקדם ההחזרה.
השימוש העיקרי של סקלת אורך הגל הוא בפתרון בעיות במערכות מפולגות.
זהו המרחק הנמדד על קו התמסורת לכיוון המקור או לכיוון העומס, ביחידות של אורך הגל הרלוונטי לבעיה (סיבוב שלם מייצג תנועה של חצי אורך גל על קו התמסורת).
הליכה על הציר ההיקפי עם כיוון השעון מסמנת בדיקה של המרחק לכיוון המקור, והליכה נגד כיוון השעון מסמנת בדיקה של המרחק לכיוון העומס.
מכיוון שהעכבות והמתירויות תלויות בתדירות הגל האלקטרומגנטי, ניתן להשתמש בדיאגרמת סמית בשביל לפתור את הבעיה עבור תדירות אחת בכל פעם.
עבור יישומים קצרי סרט פתרון זה מספיק בשביל לספק את המטרות לרוב חבילת הגלים, אולם ביישומים עם סרט רחב נוצר צורך לפתור את הבעיה עבור מספר תדרים ולאחר מכן לחבר את התוצאות, דבר אשר מפחית את הדיוק של הפתרון.
קו תמסורת מורכב לרוב משני מוליכים המחוברים בכל קצה להדקים, וביניהם חומר דיאלקטרי.
בתוך קו התמסורת מתקיימת משוואת הגלים עבור השדה החשמלי ועבור השדה המגנטי, ולכן קיים עבורו פתרון של גל נסוג וגל מתקדם.
לאופן המולך קיטוב TEM, וניתן לתת למתח ולזרם פתרון בצורה של גל נסוג וגל מתקדם:
מידע נוסף על פיתוח זה ניתן לקרוא תחת משוואות הטלגרפיה.
עבור העכבה האופיינית והמתירות האופיינית , ניתן להגדיר לכל עכבה ומתירות במערכת גודל מנורמל:
מקדם ההחזרה מוגדר בתור היחס בין הגל הנסוג לגל המתקדם.
נגדיר כי העומס נמצא בנקודה , ואז מקדם ההחזרה של העומס יהיה:
כך ניתן להגדיר באמצעות הגודל את מקדם ההחזרה לכל עד כדי הבדל מופע:
עבור גל מתקיים , כך שעם תלות באורך הגל מתקבל , גודל בעל מחזוריות של .
העכבה מוגדרת בתור היחס בין המתח לזרם, כלומר:
באמצעות הביטויים למתח ולזרם, הגדלים שמצאנו לעיל נותנים לנו ביטוי לעכבה בכל נקודה כתלות במקדם ההחזרה בנקודה זו:
או באמצעות עכבה מנורמלת: .
למעשה, ו- קשורות באמצעות העתקת מוביוס.
בשימוש בדיאגרמת סמית מניחים כי אין איבודים בתוך קו התמסורת, כלומר הוא גודל ממשי.
ניתן לכתוב את מקדם ההחזרה בצורה: , ובאופן דומה את העכבה המנורמלת בתור:
כך מהביטוי שלעיל עבור מתקבל:
אפשר מהשוואת חלק מדומה וחלק ממשי לפתור ולקבל שתי משפחות של מעגלים:
התוצאה המתקבלת היא ש-, החלק הממשי של העכבה המנורמלת, נמצא על מעגל בעל רדיוס שמרכזו בנקודה , בעוד , החלק המדומה של העכבה המנורמלת, נמצא על מעגל ברדיוס שמרכזו בנקודה .
דוגמאות למעגלים כאלה ניתן לראות בדיאגרמה שלעיל.
החצי העליון של המישור מייצג חלק מדומה חיובי, כלומר התנהגות השראותית, והחלק התחתון של המישור מייצג חלק מדומה שלילי, כלומר התנהגות קיבולית.
עבור נתק (מעגל פתוח), .
עבור הרכיב הממשי מתקבל מעגל ברדיוס 0 (נקודה) שמרכזו ב-.
זהו מצב של החזרה מלאה, ואכן מתקבל בהתאם .
הנקודה המתאימה תהיה החיתוך בין המעגל שמייצג חלק ממשי 0 לבין זה שמייצג חלק מרוכב 0 (מקרה עבורו המיפוי הוא לקו ישר).
חיתוך זה מתקבל בנקודה , כצפוי עבור קצר.
דיאגרמת סמית עבור מתירויות (דיאגרמת Y) בנויה באופן דומה לזו של העכבות.
המתירות המנורמלת הופכית לעכבה המנורמלת:
דיאגרמת סמית למתירויות נראית כמו זו עבור עכבות, אבל הסקלה מסובבת ב-.
לאחר השינוי החלק העליון של המישור מייצג התנהגות קיבולית והחלק התחתון מייצג התנהגות השראתית.
מציאת עכבות באמצעות מקדם ההחזר
על מנת לסמן את מקדם ההחזרה בדיאגרמת סמית, צריך למתוח קו ישר העובר בראשית הצירים, כך שהזווית בינו לבין הציר הממשי הוא 60 מעלות.
ניתן להיעזר בסקלה של הזוויות על מנת למצוא זווית זו.
המעגל החיצוני של הדיאגרמה, שהוא פנים הסקלות, מייצג .
אם רדיוס המעגל החיצוני בדיאגרמה הוא 100 מ"מ, לדוגמה, יש למתוח קו מראשית הצירים שאורכו 63 מ"מ, משום שגודל מקדם ההחזרה הוא 0.63 מהרדיוס החיצוני.
נקודה זו מסומנת בשרטוט משמאל בתור .
כדי למצוא את העכבה שנקודה מייצגת, מוצאים בנפרד את החלק הממשי שלה ואת החלק המדומה שלה.
עבור החלק הממשי, יש לעקוב אחר המעגל הסגור שמרכזו בצד ימין של הדיאגרמה.
נקודת החיתוך שלו עם הציר האופקי היא .
עבור החלק המדומה, יש לעקוב אחר המעגל הפתוח עד הנקודה בה הוא פוגע בהיקף הדיאגרמה שהיא .
לפיכך העכבה המנורמלת המתאימה היא .
בקובץ שמשמאל מסומנות מספר נקודות המסוכמות בטבלה שלהלן.
(בהצגה קרטזית) (רכיב השראותי) (רכיב השראותי) (רכיב קיבולי)
בפתרון בעיות של תיאום קווי תמסורת, עולה במקרה רבים צורך לעבוד עם מתירויות ועם עכבות במקביל.
ניתן להשתמש בדיאגרמה כפולה, המייצגת גם עכבות וגם מתירויות, אולם ניתן גם להשתמש בדיאגרמה אחת כדי להציג את אחותה.
המתירות המנורמלת מיוצגת על ידי נקודה שנמצאת על אותו המעגל עליו נמצאת העכבה המנורמלת אבל במרחק של (מדובר במעגל שמרכזו בראשית הצירים ומייצג את ).
באופן זה, המתירות המתאימה לעכבה המסומנת בנקודה מהדוגמה הקודמת, היא הנקודה , המייצגת את המתירות המנורמלת .
באותו אופן ניתן לראות כי הנקודה מייצגת את העכבה המנורמלת , אשר מתאימה למתירות (מופיעה בתור בשרטוט).
בקווי תמסורת לעיתים יש לבצע תיאום עכבות – השוואת עכבת קו התמסורת ועכבת העומס כדי למנוע החזרות מהעומס, משום שהחזרות עלולות לפגוע במקור.
כפי שהוצג ברקע המתמטי, מקדם ההחזר הוא בעל מחזוריות של , כלומר עבור מעגל שרדיוסו תנועה על היקף המעגל שקולה לתנועה לכיוון העומס או לכיוון המקור.
לכן גם תנועה זו יכולה להיות שקולה להארכה או לקיצור של קו התמסורת.
מסיבה זו המעגל החיצוני של דיאגרמת סמית מכויל באורכי גל.
בדוגמה הבאה מוצג מקרה בו ניתן לתאם את המעגל עבור עומס בעל רכיב התנגדותי ורכיב השראותי.
נניח שיש קו תמסורת מלא אוויר ללא הפסדים, בעל עכבה אופיינית , אשר דרכו מועבר זרם בתדר של 800 מגה־הרץ, ובסופו נגד () וסליל () המחוברים בטור.
עכבת הסליל היא , ולכן העכבה הכוללת של העומס היא:
בנרמול לפי העכבה האופיינית של קו התמסורת, יתקבל:
נקודה זו מופיעה על דיאגרמת סמית שמשמאל בתור .
נראה שתי אפשרויות לתיאום העכבות במקרה זה:
על ידי הוספת קבל בטור לעומס.
מכיוון שהתווך הוא תווך ללא הפסדים, שורטט דרך נקודה זו מעגל בו הגודל של מקדם ההחזרה, , קבוע – רדיוס המעגל.
הקו בין ראשית הצירים לנקודה זו חותך את הסקלה של אורך גל בנקודה .
ניתן להתקדם על המעגל שרדיוסו בכיוון השעון (לכיוון המקור) עד שהחלק הממשי של העכבה – ההתנגדות – יהיה שווה לאחד (נקודה ).
כלומר צריך להתרחק מהעומס למרחק של:
מכיוון שקו התמסורת מבודד באוויר אורך הגל שתדירותו 800 מגה־הרץ היא כמו בריק ולכן הנוסחה עבור אורך הגל היא:
כאשר c היא מהירות האור בריק ו־f היא תדירות הגל בהרץ.
לפיכך אורך הגל הוא , ולכן המרחק המתאים מהעומס, בו צריך לחבר עכבה נוספת, הוא .
במרחק זה מהעומס, העכבה המנורמלת היא:
העכבה שצריך להוסיף לעומס בטור על מנת שהעכבה הכוללת תהיה שווה ("מתואמת") לעכבת קו התמסורת , היא:
דיאגרמת סמית מייצגת עכבה מנורמלת ולכן:
ולכן קיבול הקבל שיש להוסיף בטור על מנת שהעכבות יהיו שוות ("מתואמות") הוא:
לסיכום, על מנת לתאם את העכבות בקו תמסורת זה, עבור זרם בתדירות של 800 מגה־הרץ, יש לחבר במרחק של מהעומס קבל שקיבולו , כשהקבל מחובר בטור לקו התמסורת.
תרשים פאזות (או דיאגרמת פאזות) הוא תרשים המשמש להצגת פאזות שונות של חומר המתקיימות בשיווי משקל כתלות בפרמטרים תרמודינמיים.
כל פאזה בדיאגרמה היא מצב מיקרוסקופי שונה של החומר, ללא שינוי של הרכיבים, המתבטא בתכונות מאקרוסקופיות תרמודינמיות אחידות של החומר.
דיאגרמת פאזות נגזרת מהשינוי באנרגיה החופשית המאפיינת כל מצב כתלות בפרמטר התרמודינמי המתאים.
התרשימים המגדירים דיאגרמת פאזות הם הפרמטרים התרמודינמיים שמשתנים במעבר בין הפאזות השונות כגון: טמפרטורה, לחץ, נפח, ריכוז.
דיאגרמת פאזות יכולה לתאר פאזות של חומר אחיד או של תערובת של חומרים כתלות בריכוז של כל אחד מהמרכיבים.
דיאגרמת פאזות באופן כללי מוצגת כתלות בפרמטרים תרמודינמיים המהווים את צירי הדיאגרמה.
בנוסף, ישנם מספר מאפיינים המוצגים ומסומנים בדיאגרמה.
דיאגרמת פאזות יכולה לכלול קווי דו קיום של שתי פאזות, נקודות מפגש של מספר פאזות (כמו נקודה משולשת למשל בדיאגרמת פאזות של מים, איור (1)), נקודות קריטיות, טמפרטורות התכה ועוד סימונים ייחודיים בהתאם לחומר המתואר.
קווי דו-קיום הם קווים המייצגים תנאים תרמודינמיים מסוימים אשר לאורכם מתקיימות שתי פאזות במקביל בשיווי משקל, מיקום הקווים כתלות בפרמטרים התרמודינמיים נגזר מֵאִי רציפות בנגזרת של האנרגיה החופשית, כלומר הערכים התרמודינמיים שבהם מתרחש המעבר בין שתי הפאזות שמצידי קו הדו-קיום.
נקודה משולשת היא נקודה המציינת את התנאים התרמודינמיים לקיומן של 3 פאזות במקביל בשיווי משקל.
למשל בדיאגרמת פאזות של מים כתלות בלחץ ובטמפרטורה, קיימת נקודה אחת של טמפרטורה ולחץ שבה מתקיימות שלוש הפאזות בשיווי משקל: מים, קרח ואדים.
ניתן לחשב מראש עבור דיאגרמה של חומר מסוים את מספר הפאזות שניתן לקבל בנקודה מסוימת או לאורך קו בשיווי משקל בהתאם לחוק הפאזות של גיבס.
נקודה קריטית היא נקודה המציינת את הערכים של הפרמטרים התרמודינמיים אשר מן העבר האחד שלהם קיימת היפרדות לפאזות שונות בשיווי משקל ומן העבר השני אין היפרדות לפאזות.
בנקודה זו הערכים התרמודינמיים הם כאלו שבהם מתרחש המעבר מאנרגיה חופשית בעלת שתי נקודות מינימום כתלות בפרמטר התרמודינמי המתאר את המערכת, לאנרגיה חופשית עם נקודת מינימום אחת.
המערכת שואפת להימצא במינימום של האנרגיה החופשית תיפרד לשתי פאזות במקרה שבו יש לה שתי נקודות מינימום ותהיה בעלת פאזה אחת בלבד בשיווי משקל במקרה של מינימום יחיד, הנקודה הקריטית מתארת את המעבר הזה (דוגמה לגזירת דיאגרמת פאזות מתוך האנרגיה החופשית נמצאת בהמשך הערך).
למשל בדיאגרמת פאזות של מים – הנקודה הקריטית מציינת את הלחץ והטמפרטורה אשר מהם והלאה לא מתקיימות שתי פאזות נפרדות של נוזל וגז אלא פאזה אחת המכונה "זורם" .
דיאגרמת הפאזות הפשוטה ביותר היא דיאגרמה של טמפרטורה ולחץ עבור חומר אחד כמו למשל מים (איורים 1, 6).
הצירים בדיאגרמה הם הטמפרטורה והלחץ, הדיאגרמה מציגה במרחב הטמפרטורה והלחץ את קווי הדו-קיום שמפרידים בין הפאזות השונות של המים: מוצק, נוזל וגז.
הנקודה המשולשת מציגה את התנאים לקיום שלוש הפאזות בו זמנית בשיווי משקל והנקודה הקריטית מציגה את התנאים של הלחץ והטמפרטורה אשר מעליהם אין הבדל בין נוזל לגז ומתקיימת פאזה אחת – זורם.
האזורים הפתוחים בדיאגרמה מייצגים אזורים בהם האנרגיה החופשית אנליטית ומתקיימת רק פאזה אחת בשיווי משקל.
אזורים אלו מופרדים על ידי קווי הדו-קיום בהם האנרגיה החפשית לא אנליטית ודרכם מתרחש תהליך מעבר פאזה, אלו הם גבולות הפאזה.
מלבד טמפרטורה ולחץ, ישנם פרמטרים תרמודינמיים נוספים שיכולים להופיע בדיאגרמת פאזות כגון נפח סגולי, אנתלפיה סגולית או אנטרופיה סגולית כמוצג באיור (2).
לדוגמה: דיאגרמת פאזות של חומר אחד בה מופיעה הטמפרטורה כפונקציה של האנטרופיה הסגולית עבור מים/אדים או נוזל קירור, משמשים להדגמת מעגלים תרמודינמיים כמו מעגל קרנו, מעגל רנקין.
איור 2 (א) - דיאגרמה של אנתלפיה - אנטרופיה (S-H) עבור אדים איור 2 (ב) - דיאגרמה של לחץ - אנתלפיה (p-H) עבור אדים איור 2 (ג) - דיאגרמה של טמפרטורה - אנטרופיה (S-T) עבור אדים
בגרף דו־ממדי, שני פרמטרים תרמודינמיים יכולים להוות את שני הצירים – האופקי והאנכי.
בנוסף ניתן לצייר גדלים תרמודינמיים אחרים בצורה של סדרת קווים עוקבים כך שכל קו מסמן ערך אחד קבוע של אותו גודל תרמודינמי.
הקווים יכולים להיות ישרים או עקומים כתלות בתנאים התרמודינמיים של החומר.
למשל בדיאגרמה שבה הצירים הם לחץ ונפח ניתן לצייר קווים שווי טמפרטורה המכונים איזותרמות כמו בדיאגרמה של גז ואן דר ואלס או קווים שווי-לחץ בדיאגרמה של טמפרטורה מול אנטרופיה כמוצג באיורים (2) (3).
אפשר להציג דיאגרמת פאזות כתלות בשלושה פרמטרים תרמודינמיים.
לדוגמה עבור חומר אחד, ניתן להציג במערכת קרטזית של 3 צירים: טמפרטורה T, לחץ p ונפח סגולי v, לעיתים גרף זה נקרא דיאגרמת p-v-T, תיאור סכימתי מוצג באיורים (4,5).
תנאי שיווי משקל מוצגים כעקומות על גבי משטח עקום בתלת מימד, עם אזורים עבור מוצק, נוזל וגז, ואזורי דו קיום של שתי פאזות: נוזל וגז, נוזל ומוצק, מוצק וגז.
בדיאגרמה זו ישנו קו "משולש" שבו מתקיימות שלוש הפאזות בו זמנית בשיווי משקל.
הנקודה הקריטית בדיאגרמה התלת־ממדית נשארת נקודה אחת, כלומר ערך אחד של כל פרמטר אשר במשולב מהווים את הנקודה הקריטית.
ההיטלים של דיאגרמה תלת־ממדית p-v-T, יוצרים תרשימים דו־ממדיים אשר מציגים את קווי הדו קיום של כל שתי פאזות שהם ההיטל של מישורי דו קיום מהדיאגרמה התלת־ממדית.
דיאגרמת פאזות לפי מספר רכיבים
דיאגרמת פאזות של חומר המורכב מרכיב אחד
דיאגרמת פאזות דו-ממדית טיפוסית של רכיב אחד (חומר המורכב מסוג אחד של מולקולה, כמו למשל מים) מוצגת באיור (6).
ניתן לראות שהדיאגרמה מקיימת את חוק הפאזות של גיבס כך שקיימים אזורים של פאזה אחת עם שתי דרגות חופש (לחץ וטמפרטורה), קווי דו-קיום שמאפשרים דרגת חופש אחת, לדוגמה בהינתן ערך מסוים של הלחץ, עקום הדו-קיום יקבע את הטמפרטורה.
כמו כן קיימת נקודה משולשת אחת שבה מתקיימות שלוש פאזות בשיווי משקל.
לפי חוק הפאזות של גיבס מתקבל כי אין מפגש של יותר משלוש פאזות בשיווי משקל עבור דיאגרמה של חומר מרכיב אחד.
מרחב p-T מחולק לשלושה אזורים, כאשר בכל אחד החומר יציב כמו בחומר עם מצב צבירה אחד.
העקומות המפרידות בין האזורים מתארות דו קיום של שתי פאזות ומקיימות את משוואת קלאוזיוס-קלפרון.
כל עקומה משלוש העקומות באיור (6) מתארת את האזור במרחב הלחץ-טמפרטורה שבו שתי פאזות נמצאות בשיווי משקל ומתקיים שוויון של האנרגיה החופשית של שתי הפאזות.
בנקודת החיתוך של שלוש העקומות מתקיים ששלוש האנרגיות החופשיות של שלוש הפאזות שוות זו לזו.
יש ערך אחד של לחץ וערך אחד של טמפרטורה – הנקודה המשולשת שמאפשר קיום שלוש הפאזות בשיווי משקל בו זמנית.
קו הדו קיום בין נוזל למוצק ברוב החומרים הוא בעל שיפוע חיובי, כלומר ככל שעולה הלחץ, כך המולקולות של החומר מתקרבות זו לזו וכתוצאה מכך מתחזקים הכוחות הבינמולקולריים בחומר.
לכן נדרשת טמפרטורה גבוהה יותר על מנת לאפשר למולקולות לצאת מהמצב הקשור במוצק ולעבור למצב נוזלי בחומר.
מצב דומה מתרחש במעבר מנוזל לגז.
למים תכונות אנומליות ולכן הדיאגרמה עבור מים מתנהגת שונה מבחינת הנקודות הקריטיות והשיפוע של קו דו הקיום בין הנוזל למוצק כפי שניתן לראות באיור (6) בקו הירוק המקוטע לעומת חומרים אחרים המצייתים לקו הירוק הרציף.
עבור מערכת של חומר אחד יכול להתקיים:
פאזה אחת של: גביש מוצק, נוזל גבישי לא-איזוטרופי, נוזל איזוטרופי או אדים.
שתי פאזות: מוצק/נוזל כמו למשל קרח נמס, נוזל/גז כמו למשל בנזן רותח, מוצק/גז כמו למשל פחמן דו-חמצני במצב של המראה – קרח יבש.
שלוש פאזות: מוצק, נוזל וגז כמו מים; מוצק א', מוצק ב' וגז כמו גופרית בתנאי לחץ של וטמפרטורה ℃ 95.6 ; נוזל אנאיזוטרופי, נוזל איזוטרופי וגז כמו למשל חומצה מתוקסיצינמית (נמצאת בקרם הגנה מהשמש) בתנאי לחץ של bar 0.06 וטמפרטורה ℃ 185.
חלק ניכר מהמוצקים הנמצאים תחת לחץ אטמוספירי, מותכים לנוזל בחימום, כלומר, הנקודה המשולשת שבה מוצק, נוזל וגז מתקיימים בשיווי משקל בו זמנית מתרחשת בלחץ נמוך מ-1 bar.
אולם לחומרים מסוימים יש נקודה משולשת בלחץ גבוה מ-1 bar (לדוגמה )
ולכן ממריאים (עוברים ללא התכה ישירות ממוצק לגז) כאשר מחממים אותם תחת לחץ אטמוספירי.
תחת לחץ גבוה גבוה משל הנקודה המשולשת הם יכולים כמובן לעבור התכה למצב נוזל בחימום.
דיאגרמת פאזות בינארית - שני רכיבים
דיאגרמת פאזות של חומרים בינאריים, כלומר חומרים המורכבים משני חומרי בסיס כמו סגסוגות.
הדיאגרמה מיוצגת לרוב על ידי ציר של החלק היחסי של שני הרכיבים בתערובת למול ציר הטמפרטורה עליו מסומנות טמפרטורות מעבר הפאזה של שני החומרים.
תערובת כזו יכולה להיות בין היתר תערובת מוצקה, תערובת אוטקטית או פריטקטית.
כל סוג של תערובת בינארית ייצור דיאגרמה שונה.
עבור מערכת בינארית, חוק הפאזות מקיים f=4-P, כאשר f מספר דרגות החופש ו-P מספר הפאזות, ומאפשר קיומן של עד 4 פאזות בשיווי משקל.
ניתן להציג ביותר משני ממדים דיאגרמה של פאזות החומר כתלות ב-3 פרמטרים תרמודינמיים שונים.
מלבד לחץ, טמפרטורה וריכוז, ניתן להשתמש בפרמטרים אחרים כמו למשל הכוח של הפעלת שדה חשמלי או מגנטי על החומר, כמו כן ניתן להציג יותר מ-3 פאזות שונות של אותו חומר.
דיאגרמת פאזות של שני רכיבים בעלי מסיסות מלאה
"דיאגרמת סיגר" דיאגרמה המציגה את הפאזות של שני חומרים המקיימים מסיסות מוחלטת אחד בשני.
כמוצג באיור (7), הדיאגרמה הדו־ממדית מוצגת לפי ציר הריכוז היחסי של כל אחד מהחומרים המרכיבים את התערובת, כפונקציה של הטמפרטורה.
למשל עבור האיזותרמה המסומנת באדום נקבל לפי החיתוך עם העקומים את ההפרדה בין שתי הפאזות ואת הריכוז של החומר (כמה מרכיב 1 וכמה מרכיב 2) בכל אחת מהפאזות A ו-B.
ניתן לחשב את החלק היחסי של החומר בכל אחת מהפאזות לפי המשוואה הבאה:
כאשר החלק היחסי של החומר הכולל בפאזה A, ו- הריכוז ההתחלתי של רכיב 1 בחומר,
הריכוז של רכיב 1 בפאזה A, ו- הריכוז של רכיב 1 בפאזה B.
החלק היחסי של החומר הכולל בפאזה B יהיה פשוט החלק המשלים, כלומר:
התנאים לקיום מסיסות מוחלטת שתאפשר תיאור באמצעות דיאגרמת פאזות של מסיסות מוחלטת בין שני חומרים:
המבנה הסריגי של שני החומרים צריך להיות זהה, גודל המולקולות של שני החומרים צריך להיות דומה, טמפרטורות ההתכה של שני החומרים צריכות להיות קרובות.
באיור (7) מוצגת דוגמה היפותטית לדיאגרמת פאזות של תערובת שני חומרים 1 ו-2 שאינם אזיאוטרופים כפונקציה של הריכוז היחסי שלהם בתערובת.
האיור יכול לתאר מעבר ממוצק (פאזה B) לנוזל (פאזה A), במקרה זה העקום העליון התוחם את האזור הירוק יהיה "ליקווידוס" והעקום התחתון יהיה "סולידוס".
כמו כן האיור יכול לתאר מעבר מנוזל לגז,
דוגמה לדיאגרמת מסיסות מלאה של תערובת בינארית היא דיאגרמת נקודת הרתיחה עבור תרכובת כימית של שני חומרים.
עבור שני מרכיבים נדיפים בתנאי לחץ מסוימים כמו לחץ אטמוספירי, דיאגרמת נקודת הרתיחה מציגה אילו רכיבים של אדי החומר נמצאים בשיווי משקל עם הרכב מסוים של הנוזל בתנאי טמפרטורה מסוימים.
דיאגרמת פאזות בינארית של נקודת רתיחה מכילה בדרך כלל את הטמפרטורה בציר האנכי ואת הריכוז היחסי בין החומרים בציר האופקי.
במקרה כזה התרשים יכלול שתי עקומות נפרדות המחברות את נקודות הרתיחה של שני החומרים במצבם הטהור, מצב זה מעיד על כך שההרכב של תערובת האדים יכול להיות שונה מההרכב של התערובת הנוזלית עימה האדים נמצאים בשיווי משקל.
דיאגרמת פאזות אוטקטית מאפיינת לרוב סגסוגות (למשל Bi-Cd, Sn-Zn, Ag-Cu, Al-Si) ומכונה על שם הטמפרטורה הקריטית הקבועה או איזותרמה שמגדירה את הדיאגרמה.
דיאגרמה אוטקטית מתקיימת עבור שני חומרים שאין ביניהם מסיסות מוחלטת, כאשר ההבדל בטמפרטורת ההתכה של שני החומרים לא גדול אבל הסימטריה של המוצקים שונה.
בדיאגרמה הבינארית האוטקטית שני עקומי המסיסות נחתכים בנקודה האוטקטית (מיוונית – קל מסיסות) המסומנת באדום באיור (8) (הדיאגרמה מציגה מצב של לחץ קבוע).
הטמפרטורה האוטקטית נמוכה מטמפרטורות ההתכה של שני החומרים הטהורים המרכיבים את התערובת ומתקבלת כאשר האנרגיה החופשית של פאזת הנוזל ופאזות המוצקים שוות.
מעל לטמפרטורה האוטקטית מתקיימת פאזת נוזל משותפת.
מתחת לטמפרטורה זו, כל הרכב של שני החומרים יהיה לא יציב כנוזל ותתרחש היפרדות לפאזות של שני המוצקים.
הדיאגרמה (איור 8), מוצגת לפי הריכוז היחסי של כל אחד מהחומרים בציר האופקי והטמפרטורה בציר האנכי.
נקודות המצוינות על גבי הגרף: נקודות ההתכה של שני החומרים: עבור הציר השמאלי שבו ריכוז חומר B הוא 100% תצוין נקודת ההתכה של חומר B ובהתאם, בציר הימני שבו מתקיים ריכוז חומר A הוא 100%, תצוין נקודת ההתכה של חומר A.
ההיפרדות לשתי פאזות של תערובת מוצקה מתוארת על ידי המשוואה:
אם המטרה היא לקבל חומר מעורב, יש תחרות בין קצב הקירור לקצב ההיפרדות לפאזות ותהליך קבלת התערובת נקרא "Quenching".
התהליך מתחיל כאשר החומר במצב ובטמפרטורה של התערובת הנוזלית ואז מתבצע קירור בבת אחת של כל הדגם כך שהחומר לא יספיק להסתדר מחדש ולהיפרד לפאזות שונות כך שנקבע את התערובת שנוצרה כנוזל ונקבל תערובת מוצקה.
היא הטמפרטורה שממנה ולמטה החומר יציב במצב מוצק, מנקודה זו יוצא עקום המתאר את הערך המתאים של ריכוז כל אחד מהרכיבים בטמפרטורה נתונה הנמצאת באזור האזור שבו לא מתקיים חומר.
היא הטמפרטורה שממנה ומעלה החומר יציב במצב נוזל.
יכול להיות מצב של פער בין שתי הטמפרטורות הנ"ל, בתחום ביניים זה תיווצר תערובת של גביש ונוזל.
מתקיימת כאשר יש הבדל גדול בין טמפרטורות ההתכה של שני החומרים בתערובת.
התגובה הפריטקטית על גבי הדיאגרמה מאופיינת באיזותרמה חשובה (אפס דרגות חופש) ונראית כמו דיאגרמה אוטקטית נוטה למטה.
ניתן לתאר את התהליך על ידי המשוואה:
נקודה פריטקטית בדיאגרמת פאזות היא נקודה שמעליה פאזה B נמסה ונוצרת היפרדות לפאזות.
הדיאגרמה מתקבלת מהתחרות באנרגיה החופשית בין הפאזה הנוזלית לפאזה המוצקה.
ישנם חומרים שמקיימים דיאגרמה פריטקטית בלבד לאורך כל טווח הטמפרטורות כמו למשל הסגסוגת Pt-Re .
בניגוד לדיאגרמה האוטקטית, בדיאגרמה הפריטקטית קיים מצב נוזלי גם מתחת לנקודת החיתוך של שני עקומי המסיסות.
עבור חומרים בעלי קישור חזק מתקיימת דיאגרמת פאזות מהצורה המוצגת באיור (10).
דיאגרמה זו נוצרת משילוב של שתי מערכות אוטקטיות זו לצד זו כמו למשל עבור GaAs בעל החשיבות במוליכים למחצה שילוב של המערכת האוטקטית As-GaAs עם המערכת האוטקטית Ga-GaAs.
בדיאגרמה מסוג זה מתקבל קו אחד של פאזה שבה מתקיים רק GaAs (מסומן בקו צהוב באיור 10).
גזירת דיאגרמת פאזות מתוך ערכי האנרגיה החופשית
איור 11 מציג את האנרגיה החופשית כתלות בריכוז היחסי של שני רכיבים המרכיבים חומר מסוים.
כל אחד מהאיורים מציג את ההתנהגות של האנרגיה החופשית בטמפרטורה מסוימת כאשר T1>T2>T3>T4. המצב המועדף מבחינה תרמודינמית יהיה זה שנותן מינימום של האנרגיה החופשית בשיווי משקל ולכן עבור הגרף העליון שבו העקום של הנוזל נמצא כולו מתחת לעקום של המוצק, החומר יהיה במצב נוזל.
עם הורדת הטמפרטורה העקומים של המוצק והנוזל יתחילו לחתוך זה את זה כך שבאותה טמפרטורה, בריכוזים מסוימים המערכת בשיווי משקל תהיה מוצק ובריכוזים אחרים נוזל.
עבור סט של דיאגרמות של האנרגיה החופשית כפונקציה של הריכוז ניתן ליצור דיאגרמת פאזות שתתאר את ההיפרדות של החומר לפאזות השונות כתלות בריכוז ובטמפרטורה.
ניתן לבצע סימולציות של מעברי פאזה על ידי קוד מחשב ושימוש במשוואות דיפרנציאליות חלקיות.
ניתן לבנות את הקוד לדוגמה לפי שיטת מונטה קרלו או לפי שיטת דינמיקה מולקולרית.
דיאויוטאי סטייט גסטהאוס (בסינית: 釣魚台國賓館 בפין-יין: Diàoyútái Guó Bīnguǎn) הוא מלון ובית הארחה היסטורי בבייג'ינג, סין.
המלון כולל מספר בתים וגנים.
המלון הוא אחד ממספר אתרים שנבנו ב-1959 לכבוד יום ההולדת העשירי של סין.
המלון מארח מכובדים ופקידי ממשל.
במהלך מהפכת התרבות בסין שימש המלון כמעונו של מאו דזה-דונג, ג'יאנג קינג, חן בודהה וקאנג שהאנג.
במלון מוצעים גם חדרים לקהל הרחב.
דיאדורה (באיטלקית: Diadora) היא יצרנית איטלקית של נעליים, ציוד ובגדי ספורט עבור ענפי ספורט שונים: כדורגל, טניס, רוגבי, ציוד רכיבה על אופניים, ריצה ואתלטיקה.
משרדי החברה הראשיים נמצאים בעיר קיירנו די סן מרקו, שבפרובינציית טרוויזו, איטליה, אך גם בעלת משרדים בארצות הברית, הונג קונג, ספרד ובריטניה.
החברה נוסדה בשנת 1948 על ידי מרסלו דניאלי והוכרה כחברה לייצור נעליים עבור טיפוס הרים.
בזכות טיב מוצריו הפכה חברתו לשם מוכר ברחבי השוק האיטלקי.
בשנות ה-60 של המאה העשרים החלה דיאדורה לייצר ציוד סקי, נעליים וסרבלי עור לאופנוענים.
בשנות ה-70 החלה החברה לייצר נעלי ריצה, בגדי כדורגל, טניס וציוד ספורט נוסף שאותם מייצרת עד היום.
באמצע שנות ה-70 סימנה דיאדורה את דריסת הרגל הראשונה שלה בעולם הכדורגל לאחר שהחלה בהתקשרות עם שחקן הכדורגל האיטלקי רוברטו באטגה שייעץ לחברה.
בהמשך החלה בהתקשרות גם עם שחקנים נוספים ובהם: גיז'רמו וילאס, מרטין מאליגן ושחקן הטניס ביורן בורג.
בזכות שיתופי הפעולה הרבים והציוד הטכנולוגי המתקדם של החברה, הפכה דיאדורה למותג משמעותי בשוק העולמי והאמריקאי.
בשנות ה-80 הרחיבה את פעילותה בייצור מוצרים לענפים חדשים: אופניים, כדורסל, כדורעף, מרוצי מכוניות ואגרוף.
ב-30 ביוני 1998, רכשה דיאדורה את חברת Invicta, חברה המתמחה בציוד לאתלטיקה.
בשנת 2000 חתמה על חוזה עם מועדון הכדורגל שפילד וונסדיי, אנגליה.
בשנת 2007 חתמה על חוזים עם מועדון הכדורגל דינמו זאגרב, קרואטיה.
מועדון הכדורגל מכבי נתניה, ישראל.
מכבי תל אביב, הפועל חיפה ומועדון הכדורגל בית"ר ירושלים, ישראל.
חוזים שנמשכו עד שנות ה-2000 המאוחרות.
בשנת 2008 חתמה דיאדורה על מיזם משותף עם חברת Win Hanverky והקימו חברה חדשה Winor International Company Limited שתהיה בעלת זכויות על המותג "דיאדורה" בסין, הונג קונג, ומקאו כדי שתוכל לייצר, לעצב ולשווק את מוצרי דיאדורה במדינות אלה ובשוק האסייתי.
ביוני 2009, נרכשה השליטה בחברה על ידי מריו מורטי פולגטו, המייסד והיו"ר של חברת Geox האיטלקית.
כיום נחשבת "דיאדורה" לאחת החברות המובילות בעולם בייצור בגדי ונעלי ספורט וציוד ספורט מתקדם.
בעלת הכנסות של יותר מ-300 מיליון יורו בשנה ובעלת הסכמי חסות עם שחקני כדורגל מפורסמים בעבר ובהווה ובהם: פרנצ'סקו טוטי, רוי קין, ג'ורג' וואה, רוברטו באג'ו, ג'וזפה סיניורי ואנטוניו קסאנו.
דיאולוס (ביוונית עתיקה: Δίαυλος; תרגום מילולי "מרוץ כפול") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
ביוון העתיקה, תחרות הריצה הפופולרית ביותר נקראה "סטאדיון".
אורכו של הסטאדיון לא היה קבוע, והיה תלוי באורך המתחם שבו התרחש.
כך באולימפיה אורך הסטאדיון היה 192.27 מטרים בעוד בדלפי אורכו היה 177.5 מטרים.
הדיאולוס היה למעשה סטאדיון כפול.
המתחרים רצו לכל אורכו של הסטאדיון, ומיד לאחר מכן סבו על עקביהם ורצו חזרה אל נקודת ההתחלה.
הסטאדיון היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה.
לרוב נקודת הסיום של המרוץ הייתה נקודה בולטת ובעלת ממד דתי-פולחני, כמו מצבה או מקדש.
בתחילה היו כל הרצים חוזרים לאחור אל אותו עמוד, אולם הדבר גרם לבלבול רב, וכן להיתקלויות וחבלות, ולפיכך, וכן כדי ליצור מקדם הגינות אחיד, נקבעו בהדרגה עמודים כמספר הרצים.
דיאדייה סמאסקו הוא כדורגלן ממאלי המשחק בעמדת הקשר.
סמאסקו נולד במאלי, וגדל במחלקת הנוער של ריאל במקו, קבוצת מבירת המדינה, במקו.
ב-17 באוגוסט 2015 עבר סמאסקו לליפרינג מהליגה האוסטרית הראשונה, הליגה השנייה בחשיבותה באוסטריה.
הוא ערך במועדון 25 הופעות ליגה.
לקראת עונת חתם סמאסקו ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-15 ביולי 2016 ערך סמאסקו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות והוחלף בניצחון 1–3 על פורברץ שטייר במסגרת הגביע האוסטרי.
ב-30 ביולי 2016 ערך סמאסקו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 65 דקות בתיקו 1-1 נגד וולפסברג במסגרת המחזור השני.
בקיץ 2019 חתם סמאסקו בהופנהיים מהבונדסליגה על חוזה לחמש שנים.
בקיץ 2025, לאחר ששיחק מספר עונות בהופנהיים ועבר בהשאלות לאולימפיאקוס ולקדיס, שוחרר מהקבוצה.
ב-29 ביוני 2014 ערך סמאסקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, כשנכנס כמחליף בדקה ה-69 בניצחון 1–3 על נבחרת סין במשחק ידידות.
בקיץ 2019 השתתף סמאסקו בגביע אפריקה לאומות 2019 עם נבחרת מאלי, והבקיע שער בתיקו 1-1 מול תוניסיה בשלב הבתים.
מאלי וסמאסקו הודחו בשמינית הגמר לאחר הפסד 0–1 לחוף השנהב.
דיאוואנדו דיאן ניאנג הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הבלם באל-הילאל מליגת העל הסודאנית.
דיאן נולד בסנגל וגדל במחלקת נוער מקומית.
לקראת עונת חתם אויפן מהליגה הבלגית השלישית.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 60 הופעות ליגה.
בחודש יולי 2014 חתם דיאן בברצלונה והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ברצלונה אתלטיק, מהליגה הספרדית השנייה.
הוא ערך 27 הופעות ליגה בעונת .
בחודש יולי 2015 חזר דיאן לאויפן בהשאלה לעונה אחת.
הוא ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת , בה עלתה אויפן לליגה הבלגית השנייה, והשאלתו הוארכה בעונה נוספת.
ב-31 במאי 2014 ערך דיאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד נבחרת קולומביה במשחק ידידות.
בתקשורת דיאגרמת עין היא תמונת אוסצילוסקופ המורכבת ממספר רב של סריקות בקטעים שונים של אות ספרתי הנקלט במקלט.
היא נקראת כך מכיוון שעבור סוגים שונים של קידוד היא מקבלת התנהגות הדומה בצורתה לעין פתוחה.
זהו כלי אמפירי המאפשר הערכה של השפעת הערוץ הרועש והשפעת ההפרעות בין הסימנים (ISI) על היכולת לפענוח איכותי של האות.
דיאגרמת עין משמשת לאבחנת נקודת הדגימה המועדפת יחסית לזמן העירור.
בנוסף ניתוח הדיאגרמה יניב מדדי ביצועים נוספים לגבי אורך האות, סינכרון האות עם שעון המערכת, מידת הרעש באות ועוד.
ככל שהעין פתוחה יותר כך יקטן הסיכוי לטעות בקביעת רמת המתח הנכונה ברגע הדגימה.
דיאגרמת העין נותנת אינפורמציה נוספת על:
השגיאה המותרת (timing error) בתזמון נקודת הדגימה.
השגיאה המותרת גדלה ככל שהרוחב האופקי של העין גדול יותר.
הרגישות (sensetivity) לשגיאת התזמון, שמתקבלת משיפוע קו העין בקרבת נקודת הדגימה.
שולי הרעש (noise margin) של המערכת, הנקבעים על ידי גובה מפתח העין.
דיאודון (שם מדעי: Daeodon; מילולית: "שיניים איומות".
בעבר נקרא דינוהירוס - "חזיר נורא") הוא סוג של מכפיל פרסה גדול ממשפחת האנטלודונטיים שחי ברחבי אמריקה הצפונית, אך לא נתגלו הרבה מאובנים שלו.
הדיאודון היה הגדול ביותר בבני משפחת האנטלודוניים.
אורך הגולגולת גדולה הגיע ל-90 ס"מ.
בגולגולת זו היו שיניים ארוכות וחזקות, אך בעל עצמות לחיים קטנות יחסית וכן היה בעל סנטר קטן וגם צוואר קצר שככל הנראה היה בנוי בצורתו של קרנף רחב-שפה או אולי היה בעל דבשת קצרה כמו לביזון.
היה לו גוף גדול, אך מותאם לריצה והיו לו עצמות רגליים קלות יחסית למשקלו, שהסתיימו ב-2 פרסות שסועות כמו לחזירים המודרניים, אף שהם לא קרוביו.
ייתכן שאבותיו של הדיאודון היו האנטלודונט או הפראנטלודון, שדמו לו מאוד וחיו באמריקה בתקופה קדומה יותר.
ככל הנראה יצור זה היה מטורפי העל של אמריקה של סוף האוליגוקן עד לתחילת המיוקן, אז הוא חי בערבות אמריקה, אך גיוון בצמחייה וייתכן שאכל נבלות או חטף טרף לטורפים קטנים יותר.
יונק זה הופיע בסדרות מפלצות חוזרות לתחייה וטורפים פרהיסטוריים.
דיאדיפורוס (שם מדעי: Diadiaphorus) הוא סוג של יונק בן לסדרה הקדומה ליטופטרנה אשר חי בערבות אמריקה הדרומית של סוף תקופת המיוקן לפני 17.5-6.8 מיליון שנה מהיום.
מאובניו נמצאו בתצורות שונות בארגנטינה ובבוליביה.
הדיאדיפורוס היה יונק, קרוב ל"גמל המקומי" - המקרוקניה שהיה בעל חדק גדול והגיע למשקל של 1 טון.
הוא הגיע לגובה 1.5 מטר בכתפיו ולמשקל 70 ק"ג והיה בעל פרסות קטנות לרגליו אשר רק אחת מהם נגעה בקרקע.
צורת חייו הזכירה את ראשוני הסוסים כמו המריקהיפוס.
הוא היה בעל ניבים מפותחים ואולי ניזון מעלים נמוכים של שיחים ומצמחיה רכה והיה בעל חלל מוח גדול.
יונק זה שימש טרף לטורפי העל של המישורים כמו הפורוסרקוסיים, התיילקוסמילוס בעל ניבי הענק ואולי העוף הגדול ארגנטוויס.
יונק קדום זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
דיאדקטס (שם מדעי: Diadectes; משמעות השם: "נושך לרוחב") הוא סוג של חולייתן פרהיסטורי מהקבוצה דמויי זוחלים שחי באמריקה הצפונית בתחילת הפרם לפני 290 עד 272 מיליון שנה.
היצור היה מבין ראשוני החולייתנים הצמחונים ומראשוני החולייתנים הגדולים בעולם.
מאובניו התגלו ב-1978 בידי החוקר אדוארד קופ בטקסס וכללו בעיקר שרידי לסתות.
מקור שמו הוא ממבנה הלסתות השטוחות.
בסוג זה התגלו 5 מינים שונים.
הדיאדקטס היה דמוי-זוחל באורך 1.5-3 מטר והוא היה בעל גולגולת כבדה, חוליות וצלעות רחבות מאוד וגפיים קצרות ושטוחות.
בעבר חשבו שמבנהו היה דמוי-חבית אך בהמשך התברר שהצלעות היו מחוברות לקצוות הגפיים.
היה לו זנב ארוך כשל זוחל והוא דמה במראהו לסיימוריה ולדמויי זוחלים נוספים.
הגולגולת הייתה בעלת שיניים חותכות שטוחות ורחבות המעידות שבעליהם היה צמחוני ומאחוריהם שיני לחיים שתיפקדו כטוחנות עבות.
בניגוד למרבית הזוחלים הוא היה בעל חיך משני, כך שהוא יכל לאכול וגם לנשום בו זמנית.
הגולגולת הייתה נמוכה ובעלת פתח צדי בקצה, המאפיין את מרבית הזוחלים.
מאפיינים מסוימים בתכונותיו דמו לאלה של הפליקוזאורים, אך הוא לא היה קרוב אליהם אלא מדובר באבולוציה מתכנסת מקבילה.
הוא היה אוכל צמחייה גדול מאוד שאולי התפתח לזוחל.
דְיָאו צָ'אן הוא סרט הונג קונגי מסוגת אופרת חְוָאנְגְמֵיישִׂי שיצא בשנת 1958, בבימויו של לִי הָאנְשְׂיָאנְג.
הסרט מבוסס על הספר הסיני "רומן שלוש הממלכות".
שנת 190, שקיעת שושלת האן המזרחית.
הכל חוששים ממעשיו של הלוחם האכזרי דונְג גְ'ווֹ, המבעיר ערים ומותיר אנשים חסרי קורת גג.
לאחר שאיבדה את הוריה, דיאו צ'אן בת השש עשרה מגיעה לבסוף לבירה, שם היא משיגה עבודה בקבוצת נגנים ורקדנים של השר וָאנְג יוּ'ן.
לאחר שהילדה, שחשה בעצבותו של השר, שואלת מה היא יכולה לעשות למען המדינה, השר מחליט להשתמש ביופייה של דיאו צ'אן כדי להיפטר מהעריץ.
במהלך ביקור בארמון של דונְג גְ'ווֹ, השר ואנג מציג את צ'אן כבתו, ונותן אותה להיות לרעיה לבנו המאומץ של ג'וו, הגנרל הצעיר לוּ' בּוּ.
לו' בו ודיאו צ'אן מתאהבים זה בזה.
לאחר מכן, י'ון מדבר עם ג'וו עצמו ומעורר בו הערצה לנערה, ו"מסכים" לתת את דיאו צ'אן כפילגש לגנרל הזקן, שמתחיל מיד לארגן את העברת לארמון.
לוּ' בּוּ, שמגלה שדונג ג'וו לקח לעצמו את דיאו צ'אן, מוחה ובסופו של דבר הורג את אביו המאמץ.
לאחר מותו של ג'וו, דיאו צ'אן מגלה כי שירותה למדינה לא הסתיים - השר ואנג י'ון מביע הזדהות עם הלוחם הצעיר, אך מצהיר כי המדינה תהיה רגועה יותר אם לו' בו הצעיר, שאולי כבר נושא בליבו זרעים של שליט אכזרי, יסולק גם הוא.
י'ון מורה לדיאו צ'אן להרוג גם את לו' בו, אך בשל אהבתה ללו' בו, היא לא מצליחה להרוג אותו.
לבסוף ואנג יו'ן מכיר באהבתם והם מתחתנים.
לִין דָאי כדְיָאו צָ'אן (גִ'ינְג טִינְג דיבב את השירים)
לוֹ וֵיי בתפקיד דונְג גְ'ווֹ
בפסטיבל הסרטים של אסיה והאוקיינוס השקט החמישי (1958) זכה בסרט בחמש קטגוריות:
לבמאי הטוב ביותר (לִי הָאנְשְׂיָאנְג), לשחקנית הטובה ביותר (לִין דָאי), לתסריטאי הטוב ביותר (קאו לי), לפסקול המקורי הטוב ביותר ולעריכה הטובה ביותר.
דיאו וונה הוא כפר על הר אויטה בפתיוטיס, יוון.
מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מנפת לאמיה, ומהרשות המוניצפלית גורגופוטמוס.
האוכלוסייה בכפר מנתה 79 אנשים במפקד 2011.
בכפר נולד , מנהיג צבאי במלחמת העצמאות היוונית .
מרקוס אורליוס אופליוס אנטונינוס דיאדומניאנוס היה בנו ושותף לשלטון של הקיסר הרומי מקרינוס.
מעט מאוד ידוע על קורות חייו הקצרים של דיאדומניאנוס.
באביב של שנת 217 ליווה מקרינוס את קרקלה בהכנות למערכה כנגד האימפריה הפרתית, ובאפריל הוא ליווה את הקיסר בעת ביקור במקדש שנבנה בסמוך לשדה הקרב של קרב חרן, הקיסר נרצח בעת הביקור על ידי חייל מהמשמר הפרטוריאני, שמיד לאחר מכן נהרג על ידי שומרי ראשו של הקיסר.
במשך מספר ימים נותרה האימפריה הרומית ללא קיסר, וב-11 באפריל הכריז מקרינוס על עצמו לקיסר ונטל לעצמו, בתמיכת הצבא הרומי, את התואר "אוגוסטוס" וכל התארים והסמכויות של השלטון, מבלי להמתין למינוי רשמי על ידי הסנאט.
הנסיבות ההיסטוריות ותקופת שלטונו הקצרה גרמו לכך שמקרינוס מעולם לא הגיע לרומא כקיסר ונותר באנטיוכיה למשך תקופת שלטונו.
עם ההכרזה על עצמו כקיסר הוא הוסיף את השם סוורוס לשמותיו ובכך שייך עצמו לשושלת הקיסרים הסוורים לאשתו הוא הוסיף את התואר "אוגוסטה" ולבנו בן השמונה דיאדומניאנוס (Diadumenianus) הוא הוסיף את השם "אנטוניוס" ומינה אותו לקיסר, כלומר לשליט השני במעמדו באימפריה.
אף על פי שחוסר שביעות הרצון ממקרינוס הלכה והתגברה במוקדי הכוח של האימפריה הרומית הנסיבות שהביאו לנפילתו התפתחו ממקורות הקשורים לשלטון הקיסר הקודם ולכישלונו של מקרינוס מלבסס את שלטונו בהחלטיות חסרת מעצורים שהייתה מחויבת עבור קיסר חפץ חיים באימפריה הרומית.
מקרינוס שלח את דודתו של קרקלה (אחותה של דומנה), יוליה מאסה, ביחד עם בנותיה ונכדיה וביניהם הקיסר לעתיד, סקסטוס ואריוס אוויטוס בסיאנוס, לגלות בעיר מולדתה אמסה (חומס).
ליוליה מאסה הייתה בעלת גישה חופשית למקורות העושר של משפחתה ולמקורות הכוח בעיר ובפרובינציה, גורמים שאפשרו לה לחתור תחת מקרינוס.
ב-16 במאי הכריזו חיילי הלגיון השלישי על אלאגבאלוס כאוגוסטוס.