tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"מרפאת שחר", אשר החלה את פעילותה בשנת 2001, היא יוזמה משותפת של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר ואוניברסיטת בר-אילן.
מטרתה היא זיהוי וטיפול מוקדמים בתסמינים ראשוניים של מחלות פסיכיאטריות, ביניהן פסיכוזה, בקרב צעירים, תוך ניסיון להארכת הזמן עד להתקף פסיכוטי ראשון, הקטנת העוצמה והתדירות של הישנות המחלה והקטנת תחלואה משנית בשלב הפוסט-פסיכוטי.
במקביל למטרה זו, שואפת המרפאה לסייע בהקטנת העומס על מערכות תמיכה באמצעות סיוע לבני המשפחה וצמצום הפגיעה החברתית, התעסוקתית והפסיכו-סוציאלית של המטופלים.
המרפאה מציעה טיפול כוללני במטופל ובמשפחתו על ידי צוות רב תחומי, כולל טיפול פסיכיאטרי, טיפול פסיכולוגי אישי, קבוצתי ומשפחתי, וטיפול סוציאלי המתמקד בתפקוד אישי ובסיוע מול מוסדות.
בנוסף, מציעה המרפאה שירותים כגון קורס מחשבים, קבוצה לשיפור מיומנויות חברתיות, וקבוצה להעלאת המודעות הגופנית ושיפור הדימוי העצמי.
התעמרות בעבודה (וכן: התנכלות תעסוקתית, העסקה פוגענית והתעמרות במקום עבודה) נחזית כאשר קיימת נטייה להתנהג באגרסיביות, באופן חוזר ונשנה, כלפי עובד עמית או כפוף.
העסקה מסוג זה, כאשר היא נמשכת לאורך זמן, עלולה להסב נזק פסיכולוגי לקרבן ההתעמרות, ולהשאיר אצלו משקעים פיזיים ונפשיים כאחד.
היות שרוב המתעמרים פועלים בצורה לא אלימה ובדרך כלל במסגרת כללי הארגון והקהילה, רוב המקרים המדווחים של התעמרות בעבודה מצביעים על התעמרות מצד ההנהלה אשר עושה שימוש בכוחה לרעה.
המניעים להתעמרות ההנהלה הם רבים ומגוונים, כמו גם ההתעמרות עצמה אשר יכולה להיות גלויה לעין וגם כזו שנעשית בהסתר.
מאחר שתחום זה של ההתנהגות הארגונית נמצא עדיין בחיתוליו, לא קיימת הגדרה יחידה להתעמרות בעבודה.
עם זאת, מספר חוקרים הציעו כל אחד הגדרה משלו למושג.
יש המסווגים כל התנהגות פוגענית מצד הבוס וכל פעולה עם כוונת זדון כהתעמרות.
השפלות, טקסי חניכה ("זובור") וכן תקנות והוראות המחייבות את העובד לחזרה מרובה – אשר כביכול באים לשרת את טובת העובד על ידי פיתוחו ואימונו – גם הם יכולים להיכלל תחת מטרייה זו.
אחרים מפרידים בין מספר סוגי התנהגויות על-פי תבניות ההתנהגות וכוללים תחת הגדרה זו רק חלק מההתנהגויות, מתוך טענה כי ניתן להתאים דרכי התמודדות שונות לכל תבנית התנהגות.
יש המפרידים בין סוגים של התעמרות בעבודה על-פי האם עובדים נוספים חוץ מאשר הבוס הישיר (המבצע) היו מעורבים, אפילו בידיעה ואי-מניעה.
לפי טרייסי, לוטגן-סנדויק ואלברטס, חוקרים מטעם הפרויקט לאיכות חיים ועבודה-חיים באוניברסיטת המדינה של אריזונה, התעמרות בעבודה היא בדרך כלל "צירוף של גישות בהן באים לידי ביטוי מגוון של התנהגויות וסוגי תקשורת עוינים".
גארי ורות ניימי מגדירים התעמרות בעבודה כ-"התעמרות, התעללות מילולית או התנהלות הפוגעים בבריאות הקורבן, חוזרים ונשנים ותוצאתם איום, השפלה, הפחדה או חבלה אשר מפריעים לעבודה – או כל שילוב של השלושה".
פמלה לוטגן-סנדויק מרחיבה הגדרה זו בהצהירה כי התעמרות בעבודה היא "תוקפנות מילולית ולא-מילולית מתמשכת, אשר כוללת התקפות אישיות, נידוי חברתי ושלל הודעות פוגעות ואינטראקציות עוינות אחרות".
היות שהתעמרות בעבודה יכולה ללבוש צורות שונות, הגדרה שימושית נוספת היא זו המתארת את מאפייניה העיקריים, וביניהם (איינרסן, 1999; קישלי, הארוי, 2004; לוטגן-סנדויק, 2006):
נזק לקורבן (פסיכולוגי, שכלי, מקצועי, כלכלי ועוד).
הכוונה המיוחסת למבצע (אם הסברים לפעולותיו אשר לא מייחסים לו כוונה לפגוע אינם מניחים את הדעת).
הבדלי כוח (הקורבן חסר את היכולת להגן על עצמו בהצלחה).
דפוסי תקשורת מעוותים (למשל, אם תקשורת יומיומית גלויה בין הקורבן לבריון, או בין הקורבנות לבין עצמם, אסורה או מסוכנת).
מאפיינים אלו מאפשרים להבחין בין התעמרות בעבודה לבין צורות אחרות של לחץ בעבודה ומאפשרים ליישם את המונח בהקשרים רבים של מצבים והתנהגויות.
חוקרים רבים מסכימים כי התעמרות בעבודה היא בדרך כלל התנהגות חוזרת, אולם מספר מומחים אשר טיפלו במספר רב של מתלוננים על התעמרות מסווגים תחת המונח גם מקרים חד-פעמיים.
הרחבה זו למקרים חד-פעמיים קשים מקבילה להגדרות משפטיות של הטרדה מינית בישראל ובארצות הברית.
לפי פמלה לוטגן-סנדויק, היעדרהּ של הגדרה אחידה לתיאור התופעה של התעמרות בעבודה מהווה בעיה, כיוון שהעובדים מתקשים בהגדרת חוויות ההתעללות אשר עברו בשל הגבול הדק שיכול להיות קיים בין אופיים של תפקידי הניהול הפורמליים לבין תפיסת ההתעללות אצל העובד, ועקב כך נוצר קושי בנקיטת צעדים כנגד הבריון.
בניגוד להטרדה מינית, אשר מתארת בעיה ספציפית וכעת היא מוכרת בחקיקה במדינות רבות (כולל ישראל וארצות הברית), התעמרות בעבודה עדיין לא ביססה את מעמדה כבעיה חברתית אשר דורשת מערכת מושגים משלה.
ביולי 2015 אישרה הכנסת בקריאה טרומית את הצעת החוק למניעת התעמרות בעבודה, בגינו ניתן לתבוע על סכום של עד 120,000 אלף שקלים.
עם זאת, כשנתיים וחצי מקבלת האישור בקריאה הטרומית, הצעת החוק עומדת בסטטוס "הכנה" לקראת קריאה ראשונה במליאת הכנסת.
במאי 2015 קבוצה של חברי כנסת שבראשן ח"כ מרב מיכאלי הניחה על שולחן הכנסת לדיון מוקדם את הצעת החוק למניעת התנכלות תעסוקתית, שנוסחה בין היתר בסיוע המשפטנית ד"ר אורית קמיר.
לאורך שלוש שנים הצעת החוק לא התקדמה בהליכי החקיקה.
במהלך חודשים נובמבר-דצמבר 2018 שבה ועלתה הצעת החוק לדיון בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, אך לא התקדמה בשל התנגדויות שונות של משרדי המשפטים, הרווחה והעבודה והכלכלה.
הצעת החוק לא התקדמה בין היתר בשל הקדמת הבחירות לכנסת ה-21. בין המחלוקות ששררו בין המשרדים למגישי הצעת החוק צפו כמה סוגיות: שאלת הצורך להוכחת נזק בתביעות על התעמרות, שאלת הצורך להוכיח כוונה של הפוגע או מודעות לכך שהוא פועל באופן פוגעני ושאלת תחולת החוק גם על לקוחות וספקים.
בשנת 2016 פסק בית הדין האזורי לעבודה בירושלים פיצוי בסך 80,000 ש"ח בגין התעמרות בעבודה.
בהיעדר חקיקה ספציפית למתן פיצוי בגין התעמרות בעבודה ניתן הפיצוי בגין הנימוק הכללי של עגמת נפש.
נשיאת בית הדין הארצי לעבודה ורדה וירט לבנה אף התבטאה מספר פעמים וקראה לקדם את חקיקת החוק בנושא.
התעמרות בעבודה (מכונה גם "בריונות במקום העבודה") היא דפוס של התנהגות פוגענית מצד ממונים או עמיתים, שכוללת פעולות חוזרות ונשנות שיש בהן השפלה, ביזוי, הדרה, ניסיון או פגיעה ממשית נפשית מתמשכת בעובד.
התעמרות בעבודה אינה נחשבת לעבירה פלילית בישראל ונכון ל-2025, אין עדיין חוק מחייב בנושא התעמרות בעבודה בישראל.
אך קיימת הצעת חוק מתקדמת "הצעת חוק למניעת התעמרות בעבודה, התשפ"ג-2023".
כשיותר ויותר מעסיקים מאמצים מדיניות בנושא מתוך מודעות הולכת וגדלה.
ולאור תקדימי פסיקות בית הדין לעבודה במקרי תביעות קודמות בנושא.
כמו במטרה למשוך ולשמר עובדים איכותיים יותר, תוך קידום שביעות רצון עובדים במקום העבודה.
התעלמות שיטתית, לא לברך לשלום, להתעלם מהודעות, להימנע מלהזמין לישיבות.
בידוד מכוון מהצוות או מהמידע הנחוץ לעבודה.
צעקות, עלבונות או גידופים חזורים.
השפלות פומביות - צעקות או הערות מזלזלות לעיני עובדים אחרים.
הטלת משימות משפילות, לא רלוונטיות או בלתי אפשריות.
שלילת גישה למידע חיוני - אי העברת מיילים חשובים, חסימת מערכות ממוחשבות.
ביקורת תכופה ומוגזמת, לרוב בצורה שאינה עניינית, עם נימה אישית, ולעיתים מלווה באיומים.
מעקב מוגזם ולא מוצדק, דרישה לדווח כל פעולה קטנה, בדיקת שעות כניסה/יציאה בצורה קפדנית במיוחד.
צמצום פעולות אפשריות; כמו תקשורת מול עמיתים או ארגונים שותפים.
❖ ניהול לקוי, אטימות רגשית או אופי בעייתי - כנרקיסיזם במקום העבודה, לא נחשבים התעמרות או עילה פלילית.
הסתייגות זו לא חלה על עובד זוטר כעדות אופי.
התעמרות יכולה להיות עוולה אזרחית בהגשת תביעה בבתי הדין לעבודה, במקרי:
הפרת חובות חוזיות ודיני עבודה (כמו: חובת תום לב).
עוולות נזיקין כלליות (כגון רשלנות או גרם נזק נפשי).
לעיתים - במקרי הפרת זכויות חוקתיות (כמו: כבוד האדם, שוויון, אפליה ופרטיות), או הטרדה מינית (כאשר יש חפיפה של התעמרות והטרדה מינית).
במקרה הוכחת רקע גזעני להתעמרות ניתן לדרוש פיצויים כפולים.
התעמרות יכולה להיות גם במקרי הפרת חובות אתיות ומקצועיות.
במגזר הציבורי למשל ההתעמרות יכולה להיחשב ל:
הפרת הוראות תקשי"ר (תקנון שירות המדינה),
עבירת משמעת - במקרה של תלונה נגד ממונה או עובד ציבור.
לעיתים אף תוגש תלונה לנציבות שירות המדינה, לאגף בכיר משמעת.
ובמקרים כאלה, התוצאה עשויה להיות:
ואף השעיה או פיטורין - אבל לא הליך פלילי.
בסקר של המכון להתעמרות בעבודה מ-2010 על שוק העבודה האמריקאי השיבו חצי מהנסקרים בחיוב כי הם היו קורבנות (34.5%) או עדים (15.5%) להתעמרות בעבודה.
גברים מהווים 42% מהקורבנות ו-62% מהבריונים.
נשים מהוות 58% מהקורבנות ו-38% מהבריונים.
מתוך הקורבנות של גברים הנוהגים בבריונות, 55.5% הם גברים ו-45.5% הם נשים.
מתוך הקורבנות של נשים הנוהגות בבריונות, 79.8% הם נשים ו-20.2% הם גברים.
להלן סיווג המבחין בין חמישה סוגים של התנהגויות בריוניות, ואשר אומץ על ידי מספר חוקרים באקדמיה:
איום על המעמד המקצועי – כולל זלזול בדעות, השפלה מקצועית פומבית, האשמות בדבר חוסר מאמץ או השקעה, שימוש באופן מאיים בכלי משמעת או בתהליכי הערכה.
איום על המעמד האישי – כולל חתירה תחת היושרה האישית, רמיזות פוגעניות, סרקזם, השמעת בדיחות לא הולמות על הקורבן, התגרות מתמשכת, קריאה בשמות, השפלות, איומים.
בידוד – כולל מניעת גישה להזדמנויות, בידוד פיזי או חברתי, הסתרת מידע חיוני, הוצאת הקורבן אל מחוץ לסוד העניינים, התעלמות או הרחקה.
עבודה קשה מדי – כולל לחץ מיותר או מוקדם מהנדרש, לוחות זמנים בלתי אפשריים, אפשור או יצירת הפרעות מיותרות.
ערעור יציבות – כולל אי-הכרה בעבודה טובה, הקצאת משימות חסרות משמעות, נטילת תחומי אחריות, אזכור חוזר ונשנה של טעויות מהעבר, הקצאת משימות אשר נועדו ותוכננו להיכשל, שינוי היעדים או הקריטריונים להצלחה (לעיתים ללא יידוע הקורבן), ניסיונות חוזרים ונשנים לייאש את הקורבן.
מחקר שנערך על ידי המכון להתעמרות בעבודה מצביע על 25 השיטות אשר נמצאות בשימוש הנפוץ ביותר על ידי בריונים:
האשמת שוא של העובד ב-"טעות" שהוא לא באמת עשה (71%).
בהיה, הסתכלות במבט נוקב, התנהגות באופן מאיים בלתי מילולי, ובבירור המראה עוינות (68%).
המעטה או זילזול בערך המחשבות או הרגשות של העובד ("זה טיפשי!") בזמן ישיבה (64%).
התעלמות, הפסקת תקשורת או התנהגות באדישות מופגנת, ו/או עידוד אחרים לעשות כן, על-מנת לבודד את העובד (64%).
הפגנת שינויים קיצוניים ובלתי-נשלטים במצבי הרוח מול קבוצת אנשים (61%).
הכרזה ב"שליפה" על חוקים חדשים שאפילו הבריון לא עומד בהם (61%).
התעלמות מאיכות משביעת רצון או מצוינת של עבודה שהושלמה, למרות הראיות (58%).
ביקורת חמורה ועקבית של העובד תוך שימוש בסטנדרטים אחרים עבורו (57%).
הפצה או אי מניעה של הפצת שמועות או דברי רכילות על העובד (56%).
עידוד אחרים לפנות כנגד העובד (55%).
סימון ובידוד עובד מעמיתיו, באופן חברתי או פיזי (54%).
הפגנת התנהגות מגעילה, דוחה ולא ראויה, אך שאינה בלתי-חוקית (53%).
צעקות, צרחות, התפרצויות זעם בפני אחרים כדי להשפיל את העובד (53%).
לקיחת קרדיט על עבודה שנעשתה בידי אחרים (47%).
ניצול לרעה את תהליך הערכת עובדים על ידי שקרים בנוגע לביצועי העובד (46%).
הכרזה על העובד כמרדן בשל סירוב העובד למלא הוראות שרירותיות (46%)
שימוש במידע חסוי על העובד כדי להשפילו ביחידות או בפומבי (45%).
נקמה בעובד לאחר שהגיש תלונה (45%).
השפלה מילולית על-בסיס מין, גזע, גיל, שפה, מבטא, נכות (44%).
הקצאה לעובד של עבודה בלתי-רצויה כעונש (44%).
העמדת דרישות בלתי הגיוניות (עומס עבודה, לוחות זמנים, מטלות) בפני העובד (44%).
פתיחת מערכה שמטרתה לסלק את העובד אשר לא הופסקו על ידי המעסיק/ההנהלה (43%).
עידוד העובד להתפטר או לעבור מחלקה או סניף כדי להימנע מהתעמרות נוספת (43%).
חבלה בתרומת העובד להשגת מטרה קבוצתית ובתגמול שלו (41%).
וידוא של כישלון המיזם של העובד על ידי אי-ביצוע משימות נדרשות, כגון שליחת מיילים, קבלת שיחות, עבודה עם בעלי תפקידים במיזם (40%).
חוסר כבוד ופגיעה בזכויות כלפי הכפוף ואי מתן אפשרות להגיב או להתלונן, או נקמה על תגובה או תלונה בשל אותה הפגיעה בזכויות, במטרה להשפיל את הכפוף.
להלן התנהגויות פוגעניות נפוצות במקום עבודה לפי באסמן:
זלזול והמעטה בערכו של העובד, לרוב באופן מילולי
הקצאת עבודה רבה מדי והמעטה בחשיבות החיים הפרטיים של העובד (במיוחד עבור עובדים שאינם מקבלים גמול שעות נוספות)
הטרדת העובד על ידי ניהול-מיקרו (ניטור-יתר, בקרת-יתר, דקדקנות-יתר והפגנות שליטה) של משימותיו וזמנו
ביצוע הערכות תכופות מדי וביצוע מניפולציות למידע (למשל, התמקדות במאפיינים שליליים ובכישלונות והקצאת משימות אשר נועדו ותוכננו להיכשל)
ניהול על ידי איומים והפחדות
גנבת קרדיט וניצול העובד באופן לא הוגן
המעטה ביכולות העובד כדי להצדיק את פיטוריו
להלן התנהגויות פוגעניות נפוצות במקום העבודה לפי הואל וקופר:
התעלמות מדעותיו והשקפותיו של העובד
מניעה מהעובד מלהשיג גישה למידע אשר ביכולתו להשפיע על ביצועיו
חשיפת העובד לעומס עבודה שלא ניתן להתמודד איתו
הקצאת משימות עם מטרות או לוחות זמנים בלתי-הגיוניים או בלתי-אפשריים
דרישה מהעובד לבצע את משימותיו מתחת לרמת יכולותיו
התעלמות מהעובד, או קבלתו בעוינות כאשר הוא ניגש
השפלת העובד או השמתו לצחוק בקשר לעבודתו
השמעת הערות מעליבות או פוגעות על העובד בקשר לעצם מי שהוא – למשל, תחביביו, הרקע שלו, הגישה שלו וחייו הפרטיים
נטילת תחומי אחריות מהעובד או החלפתם במשימות יותר טריוויאליות או לא נעימות
טים פילד כותב כי התעמרות בעבודה העבודה מתרחשת בתבניות הבאות:
התעמרות סדרתית – המקור לכל חוסר-התפקוד במקום העבודה הוא עובד יחיד אשר בוחר לו קורבן, הורס אותו וממשיך לקורבן הבא.
זהו כנראה הסוג הנפוץ ביותר של התעמרות.
התעמרות יד-שנייה – הלחץ מההתמודדות עם בריון סדרתי גורם להתנהגותם של שאר העובדים להידרדר.
התעמרות בזוג – אחד הוא הפעיל והורבאלי, השני בדרך-כלל מתבונן ומקשיב.
התעמרות בחבורה או בקבוצה – מדובר בבריון סדרתי עם שותפים.
חבורות יכולות לקום בכל מקום, אולן הן פורחות כאשר התרבות הארגונית תומכת בהתעמרות גם היא.
התעמרות עקיפה – הבריון מסית צד אחד כנגד האחר, ובכך כופה עליו להיות צד בסיפור; או מסית את שני הצדדים זה כנגד זה.
הדבר גורם להתפשטות העוינות מעבר להכרחי.
התעמרות בתקנות – כאשר בריון מכריח את קורבנו לעמוד במסגרת של כללים, תקנות, נהלים או חוקים, ללא קשר למידת הלימותם, ישימותם או נחיצותם.
התעמרות שיורית – כזו שממשיכה להתרחש לאחר עזיבת הבריון.
היא יכולה להמשיך לאורך שנים.
התעמרות משפטית – פניות להליכים משפטיים באופן מכעיס ומקומם על-מנת להעניש את הקורבן או לשלוט בו.
מהווה אחת מתבניות ההתעמרות הזדוניות ביותר.
התעמרות לוחצת או לא מודעת – הצורך לעבוד במסגרת לוחות זמנים לא מציאותיים ו/או ללא משאבים מספיקים.
התעמרות תאגידית – כאשר מעסיק מתעלל בעובד ללא חשש מעונש, ביודעו כי החוק או אכיפתו אינם חזקים או כי שוק העבודה חלש.
התעמרות ארגונית – שילוב בין התעמרות לוחצת לבין התעמרות תאגידית.
מתרחשת כאשר ארגון נאבק להתאים את עצמו לשינויים בשווקים ונוקט בקיצוץ משכורות ותקציבים, העלאת רף הציפיות מהעובדים ואמצעי לחץ קיצוניים נוספים.
התעמרות ממוסדת – כאשר ההתעמרות טמועה בחברה ומקובלת כחלק מתרבות העבודה.
התעמרות מצד לקוחות – כאשר עובד נותן שירות (למשל, מלצר, דייל או עובד צוות רפואי) נאלץ להתמודד באופן יומיומי עם התעמרויות ויחס מזלזל מצד אלו להם הוא מעניק את השירות.
התעמרות קיברנטית – השימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת על-מנת לאפשר או לתמוך בהתנהגות עוינת וחוזרת ונשנית מצד יחיד או קבוצה ואשר מטרתה לגרום נזק לאחרים.
התעמרות בעבודה לעומת חוסר-תרבות במקום העבודה
קיימת מידה מסוימת של חפיפה בין התעמרות בעבודה לבין חוסר-תרבות במקום העבודה, אולם התעמרות בעבודה נוטה לכלול התנהגויות חוזרות ונשנות וכן יותר רבות-עוצמה.
התנהגויות חסרות-תרבות בין שני עובדים המסלימות בעוצמתן יכולה לגרום להתעמרות, אולם מקרים מבודדים של חוסר-תרבות אינם התעמרות למרות הדמיון בתוכן ובצורה.
במקרה של התעמרות, המטרה לגרום נזק לקורבן למעשים היא פחות מעורפלת, הבדלי הכוחות (גם באופן רשמי וגם באופן בלתי-רשמי) בולטים יותר, והקורבן מרגיש מאוים, פגיע וחסר יכולת להגן על עצמו מפני פעולות חוזרות ונשנות אלו.
האמצעים החוקיים והמשפטיים שניתן לנקוט בגין התעמרות אסורה בעבודה
ניתן לבדוק במאגרי מידע משפטיים האם הוגשו תביעות על התעמרות כנגד העסק על מנת לשקול האם לעבוד אצל אותו עסק.
דוגמאות לנקיטת הליכים משפטים בגין התעמרות:
תביעת לשון הרע וקובלנה פלילית בגין פרסום לשון הרע במישרין או בעקיפין במקום העבודה.
קובלנה פלילית על איומים אסורים במישרין או בעקיפין ו/או איומים בפגיעה בשם או פגיעה בפרנסה שלא כדין.
תביעת נזיקין בגין שיבוש יכולת לבצע את העבודה שלא כדין במישרין או בעקיפין.
כל התנהגויות אשר מהוות פגיעה בכבוד האדם ניתן להגיש תביעת נזיקין ללא הוכחת נזק בגין עוגמת נפש.
ניתן לתבוע בבתי דין לעבודה בגין התעמרות אסורה בעבודה על עוגמת נפש ולקבל פיצויים.
בספר ובסרט "השטן לובשת פראדה" מתוארת בפירוט התנהגותה של מירנדה פריסטלי (מגולמת על ידי מריל סטריפ), עורכת מגזין האופנה היוקרתי "מסלול", כלפי הכפופים לה.
התנהגות זו, אשר גובלת בהתעללות נפשית ופסיכולוגית, כוללת עומסי עבודה גבוהים, השראת סטרס תמידי על ידי עיסוק אובססיבי בהישגים וביצועים וערעור מתמיד של תחושת היציבות התעסוקתית, דרישות גחמתיות ועוד.
התערבות מבוססת ראיות היא מערך מובנה של פעולות מקצועיות (במקצועות הייעוץ והטיפול הנפשי), המבוצע בצורה מבוקרת על ידי אנשי מקצוע שהוכשרו לכך.
כל רכיב בהתערבות מבוססת ראיות נבדק במחקרים על מנת לאשש את מידת תרומתו לתוצאות ההתערבות.
פרקטיקה מבוססת ראיות היא פרקטיקה שבה כל רכיב בנפרד וכל הרכיבים יחד תורמים לקבלת תוצאה מיטבית להתערבות, כאשר היא מבוצעת באופן סטנדרטי על ידי איש מקצוע שהוכשר לכך.
התערבות מבוססת ראיות היא מונח שהגיע מתחום הרפואה (רפואה מבוססת ראיות), והורחב גם לתחומים נוספים כמו פסיכולוגיה וחינוך.
התערבות מבוססת ראיות היא התערבות שבה כל מרכיבי ההתערבות שניתן לבקר אותם ולשלוט בהם אכן מבוקרים ונשלטים ומבוצעים באופן סטנדרטי, כלומר מבוצעים בדרך האחת, שנמצא שתרומתה לתוצאה המיטבית של ההתערבות היא הרבה ביותר.
זה כולל את כל מרכיבי ההתערבות (מה נעשה, מה נאמר, באיזה סדר וכו), מרכיבי איך (איך נאמר, איך נעשה) וגם מרכיבי רקע כמו איפה מתקיימות הפגישות וכדומה.
תהליך ביסוס הראיות בהתערבות מבוססת ראיות הוא תהליך מושכל ושיטתי של ברירת מידע וקבלת החלטות הנעשים בצורה לוגית.
האדם המקבל טיפול באמצעות התערבות מבוססת ראיות הוא אדם שסובל מבעיה מוגדרת היטב (למשל דיכאון, או חרדה חברתית וכל מצב נפשי אחר שיש לו הגדרה קלינית תקפה).
הבעיה המוגדרת היא כזו שניתן לטפל בה באמצעות ההתערבות המסוימת, ושאין התווית נגד לטפל בו בעזרת ההתערבות המסוימת.
במובן הזה ההתערבות נתפסת כאמצעי טיפול, באותו אופן שבו ניתוח או טיפול תרופתי נועדו לפתור בעיה רפואית מסוימת.
התערבות היא סדרה מובנית של פעולות טיפוליות שנועדו לתכלית מסוימת.
התערבות מבוססת ראיות מוכרחה לכלול רכיבים בדידים הניתנים להגדרה ובדיקה מחקרית ספציפית.
מכאן עולה ששיטות טיפול שלא ניתן לזהות בהן רכיבים כאלה אינן יכולות להיות שיטות התערבות מבוססות ראיות.
הבסיס הראייתי להתערבות מבוססת ראיות נוצר כמענה לשאלה מחקרית, ולעיתים יותר משאלה אחת.
כדי למצוא מענה לשאלות וליצור בסופו של דבר פרוטוקול או 'נוסחה' להתערבות יש לעבור תהליך ליניארי ומובנה כמתואר להלן:
השאלה חייבת להיות כזו שניתן לענות עליה בכלים מחקריים כמותיים בעלי תוקף ומהימנות ידועים.
מקובל להבחין בין שני סוגי שאלות קליניות: א.
שאלות רקע: לדוגמה מהם המאפיינים וגורמי הסיכון של סכיזופרניה לאחר אשפוז ראשון.
שאלות בנוגע לאבחנה והתערבות, מניעה ופרוגנוזה של מצב קליני מסוים: למשל איך ניתן לטפל באובדנות אצל אנשים בוגרים עם סכיזופרניה שחזרו מאשפוז ראשון.
הדרך המקובלת כיום לניסוח של שאלות קליניות במדעי החברה, הבריאות והרווחה היא הדרך המיוצגת על ידי ראשי התיבות באנגלית PICO: (Population/Problem - Intervention- Comparison- Outcome ).
לפי עקרונות דרך זו מגדירים תחילה את האוכלוסייה הנחקרת או הבעיה הנחקרת (Population/Problem).
לדוגמה דיכאון מז'ורי אצל ילדי מהגרים.
לפעמים חלק זה יהיה ספציפי יותר ויכלול פרטים על הקשרים סביבתיים ותרבותיים.
לדוגמה: דיכאון מז'ורי אצל ילדי מהגרים במשפחות חד הוריות.
השלב השני הוא הגדרת ההתערבות המוצעת (Intervention) : כאן יהיה צורך בפירוט רב יחסית ובהגדרה ספציפית מאוד.
השלב הבא הוא ניסוח ההתערבות המשוות (Comparison).
זו למעשה קבוצת הביקורת במחקר שיבוצע.
לפעמים היא מקבלת טיפול תמיכתי בלבד, ולעיתים היא מקבלת טיפול אחר המקובל לאותה בעיה.
תוצא (Outcome): הכוונה כאן למדדי התוצאה של ההתערבות בניסוי שיבוצע לעומת תוצאת ההתערבות המושווית.
דוגמה: עליה במסוגלות העצמית שתימדד באמצעות כלי מחקר בעל תוקף קליני.
שיטה נוספת ומורחבת לניסוח השאלה הקלינית נקראת שיטת PESICO.
היא נבדלת מהשיטה שתוארה לעיל בכך שנוספת בה האות E לציון סביבה (Environment).
לפי גישה זו יש להתחשב לא רק בנתיב הליניארי של בעיה-טיפול/טיפול משווה ותוצא.
יש להתחשב גם בהקשר הסביבתי של הטיפול: הסביבה הנוכחית (או העתידית) של האדם.
לדוגמה: האם הסביבה תתמוך במאמציו של המטופל להיגמל משתיה?
בנוסף נשאלת השאלה מי הם בעלי העניין בשינוי.
למשל- איך ישפיע תהליך הגמילה משתייה שעובר המטופל על שאר בני המשפחה?
בחירת מקורות מידע מתאימים לחיפוש מענה על השאלה: מקורות כאלה יכולים להיות ספרות מקצועית, טיפולית וכדומה.
בבחירות מקורות המידע המתאימים יכולים לסייע הכללים הבאים: א.
האם יש לו מוניטין בתחום?
(אפשר לראות זאת לפי מספר המאמרים הקודמים שפרסם בנושא והתגובות אליהם).
דיוק: מהו המקור למידע במאמר?
אובייקטיביות: האם יש סיבה לחשוד שהתוצאות במחקר מוטות בדרך כלשהי?
ד.עדכון: ממתי פורסם המאמר ומה גיל הנתונים עליהם הוא מתבסס?
בחירת מאגרי המידע המתאימים לחיפוש מענה לשאלה.
ישנם מאגרי מידע רבים, חלקם רב תחומיים כמו Sopus ,Web of science או ספריית קוקרן.
אחרים יותר ספציפיים דוגמת PsychINFO PubMed ועוד רבים אחרים.
יש הבדל בין מאגרי מידע שונים מבחינת התחומים שהם מכסים, כתבי העת שהם מכסים, ובחלק מהמקרים גם אלגוריתמים של חיפוש מידע היכולים להשתנות ממאגר אחד למשנהו.
הפעלת אסטרטגיית חיפוש: בדרך כלל מאגרי מידע מתבססים על שימוש בביטויי מפתח.
רשימה של ביטויי מפתח כאלה, המבוססת על מילים נרדפות או ביטויים דומים המתארים את הבעיה, האוכלוסייה, הסביבה, ההתערבויות והתוצאים יכולה לייעל את החיפוש.
התאמות באסטרטגיית החיפוש כדי שתענה ביעילות ובצורה מלאה על השאלה שהועלתה.
הערכת ראיות שנמצאו בספרות: ראיות יוערכו לפי: א.
סוג המחקר והיקפו (מחקר מטה אנליטי הוא חזק יותר מניסוי מבוקר שחזק יותר מניסוי שאינו מבוקר).
גודל האפקט ורמת המובהקות במבחנים הסטטיסטיים, ד.
תוקף ומהימנות של כלי המחקר (שאלונים וכדומה) שבהם נעשה שימוש, ה.
הערכה של מספר הנבדקים הדרוש להערכת הטיפול.
בניית מערך המחקר ישנם סוגים רבים ושונים של מחקר כמותי, כל אחד מהם מיועד לצרכים שונים ונסיבות שונות.
בפרקטיקה מבוססת ראיות ישנה חשיבות רבה להתאמת מערך המחקר על כל מרכיביו ומאפייניו, לבעיה אותה רוצים לבדוק.
ניתוח התוצאות: ניתוח התוצאות נעשה בשיטות סטטיסטיות שונות המקובלות לצורך זה במדעי החברה: סוגי רגרסיה שונים, ניתוחי שונות ועוד.
בניתוחים אלה יש לשים לב לא רק להבדלים בין קבוצות, אלא גם לגודל האפקט.
בניתוח התוצאות חשוב לחוקר להבין לא רק מה השינוי שתרם כל רכיב בהתערבות אלא למה הרכיב הזה תרם, או לא תרם לתוצאה הסופית של ההתערבות.
בניית ההתערבות: בהתבסס על המידע שנמצא במחקר על ההשפעה של כל רכיב בהתערבות, תיבנה בסופו של דבר ההתערבות כולה.
קביעת אמות מידה לעקיבות (Fidelity Scale)
אחת המיומנויות הנדרשות בעת פיתוח של התערבויות מבוססות ראיות היא היכולת לכרות מידע ולברור מתוכו את הרצוי והמתאים.
כיום מרבית המידע נמצא באינטרנט.
חלקו זמין לכל, גם ללא מנוי או הרשמה כלשהי, חלקו זמין בתשלום, וחלקו זמין רק עבור בעלי מקצוע (רופאים וכדומה).
מאגרי מידע ואתרים העוסקים ב EBP : ספריית קוקרן, מדליין, ועוד.
אתרי אינטרנט שימושיים: ישנם ברשת מגוון של אתרים המציעים כלים פרקטיים לשימושם של העובדים עם פרקטיקה מבוססת ראיות.
מרבית האתרים זמינים ללא הרשמה או תשלום.
חלקם ספציפיים למקצוע טיפול אחד ואחרים כלליים יותר דוגמאות לאתרים כאלה : Center for Evidence Based Mental Health institute of Health - Oxford הוא אתר העוסק בבריאות הנפש ומציע ערכת כלים, קישורים, קווים מנחים קליניים, מאמרים מלאים ועוד.
אתר אחר, Evidence Based Medicine או EBM מציע כלים בתחום קבלת החלטות מבוססי ראיות במקצועות הבריאות, על ידי הכוונה לחיפוש מקורות ספרותיים, והערכה ביקורתית שלהם.
בישראל פועלת החברה הישראלית לאיכות ברפואה, המפעילה אתר אינטרנט בעברית עם כלים שונים בתחום הפקטיקה מבוססת ראיות.
האתר זמין למשתמשים רשומים ואנשי רפואה.
מקור מידע נוסף בעברית הוא אתר הספרייה לרפואה ומדעי הבריאות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
דוגמאות להתערבויות ומודלים מבוססי ראיות בבריאות הנפש
אין טיפול או התערבות התקפים כהתערבות מבוססת ראיות לכל אוכלוסייה בכל מצב.
התערבות יכולה להיות מוכחת כיעילה לקבוצות ספציפיות.
טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) - כטיפול בדיכאון אצל אנשים מבוגרים.
ניהול מחלה והחלמה - כהתערבות שניתנת לאנשים עם הפרעות פסיכיאטריות קשות (סכיזופרניה, והפרעות מצב רוח).
Wellness & Recovery Action Plan - התערבות נוספת שמסייעת לקדם החלמה ורווחה נפשית עבור אנשים עם הפרעות פסיכיאטריות קשות (אנשים החיים עם סכיזופרניה, דיכאון דו־קוטבי או חד־קוטבי
DBT טיפול דיאלקטי התנהגותי - לאנשים עם הפרעת אישיות גבולית.
PE חשיפה ממושכת - לאנשים עם PTSD והפרעות חרדה אחרות.
התערבות מבוססת ראיות בתחום החינוך
התערבות מבוססת ראיות מקודמת בתחום החינוך באמצעות קבוצה גדולה של אנשי אקדמיה, מתוך מטרה להדגיש את חשיבות ההתעדכנות התקופתית של המורים במחקרים מבוקרים הנערכים באקדמיה לצורך קידום העבודה החינוכית בשטח.
יתרונות של פרקטיקה מבוססת ראיות
בפרקטיקה מבוססת ראיות מרבית הפעולות שהמטפל עושה תורמות לתוצאה הסופית הרצויה - הורדת עוצמת התסמינים או משכם.
לכן מבחינת מושגי עלות תועלת פרקטיקה כזו היא משתלמת.
העובדה שפרקטיקה מסוימת היא מבוססת ראיות משמע שנצברו אודותיה ידע וניסיון נרחבים שהצביעו על יעילותה.
פרקטיקה מבוססת ראיות מאפשרת לגורם המפקח על איכות השירות ועל הסטנדרטים המקצועיים לשלוט באיכות העבודה המקצועית.
כיוון שאופי בניית הראיות הוא שיטתי, אפשר עם הזמן ליצור "וריאציות" שונות על אותו טיפול כדי להתאימו בצורה שיטתית למטופלים בעלי רקע תרבותי שונה מזה שכוון אליו במקור.
פרקטיקה מבוססת ראיות מבנה את הקשר עם המטופל סביב תוצאות הטיפול הרצויות.
קיום מדדי תוצאה מאפשר להשוות יעילות של עבודה (למשל להשוות בין מסגרות שיקום שונות בבריאות הנפש).
פרקטיקה מבוססת ראיות מתממשקת עם שיטות שונות לבקרת איכות העבודה כמו ISO 9000 ודומותיה.
פרקטיקה מבוססת ראיות היא צורת חשיבה שזכתה גם לביקורת, הן מהקהילה המדעית והן מהקהילה המקצועית.
קבלת החלטות על בסיס ראיות, כמתואר לעיל, אינה חסינת טעויות והטיות חשיבה שונות.
לא כל בעיה או מצב נפשי אצל אדם ניתנים להגדרה מדויקת ברורה וחד משמעית.
לא תמיד ניתן לנסח את מטרות ההתערבות מבחינת תוצאים במושגים אובייקטיביים.
לא תמיד החשיבה הכמותית והמדידה שמאפיינת סוג זה של התערבויות, משרתת את טובת המטופל.
בחלק מהמקרים הצורך למדוד ולכמת דברים משרת מסורת תרבותית יותר מאשר אינטרס טיפולי.
העובדה שטיפול מסוים הוא טיפול מבוסס ראיות לא הופכת אותו אוטומטית לבחירה הטובה ביותר לטיפול באדם מסוים במצב מסוים.
מתוך שאיפה לשמור על עקיבות גבוהה, ולנטרל ככל האפשר משתנים העלולים להגביר את שונות הטעויות (אותה שונות שהחוקר לא יכול לשלוט בה) עלולה הדרך שמציעה ה EBP להפוך לנוקשה, ופחות יצירתית.
קשה לכמת מדדים כמו דעות קדומות (של המטפל, ושל מושאי ההתערבות.
בניסיון לענות על חלק מהאתגרים הללו הוצע המונח פרקטיקה מודעת ראיות (Evidance Informed Practice).
גם בעת שימוש בפרקטיקה מבוססת ראיות ייתכן מצב בו רמת הדיכאון (או החרדה או כל תסמין אחר) ירדה במונחים אובייקטיביים בצורה מובהקת, אבל המטופל עצמו עדיין לא מסופק ולא אומר שהוא מרגיש טוב יותר.
אחד המרכיבים שנמצאו כתורמים באופן המשמעותי ביותר לתוצאות החיוביות של התערבויות רבות בבריאות הנפש הוא טיב הקשר בין המטופל למטפל, אך דווקא מרכיב זה הוא אינטואיטיבי מטבעו.
חלק מהקונספטים הרווחים בתחום השיקום בבריאות הנפש למשל: החלמה אישית, נרטיב ועוד, הם סובייקטיביים מהוויתם.
קשה ואולי בלתי אפשרי לתרגם אותם למושגים אובייקטיביים.
כאשר רמת התסמינים חמורה או בינונית השיפור יהיה מובהק.
לאדם עם רמת תסמינים קלה יש פחות לאן להשתפר ביחס למצב הבריא.
לכן EBP ישפיע פחות על אנשים במצב קל.
פרקטיקה מבוססת ראיות מבוססת על חשיבה כמותית.
בחשיבה כזו בודקים רמה של תסמינים ספציפיים בנקודות זמן ספציפיות.
אין בחשיבה כמותית אפשרות לתפוס את האדם כמהות שלמה לאורך רצף של זמן.
לפרקטיקה מבוססת ראיות אין מונופול בלעדי על שיטות טיפוליות יעילות.
ישנן שיטות התערבות שונות שהתפתחו עם השנים, שנמצאו יעילות אך הן אינן מבוססות ראיות: הגישה הנרטיבית, גישת התיקוף של נעמי פייל לטיפול באנשים במצבי דמנציה, ועוד שיטות התערבות רבות ומגוונות.
חלק מהשיטות הללו אינו יכול להיות מבוסס ראיות מפני שהן מבוססות על הגדרת מציאות סובייקטיבית ולא על מדדים אובייקטיביים ומדידים.
התער של הנלון הוא מסקנה הומוריסטית לפיה: "אין לייחס לזדון מה שאפשר להסביר על ידי טיפשות" או "אל תניחו זדון, כשטיפשות היא הסבר מספק".
מכתם דומה מיוחס לוויליאם ג'יימס ולאחרים.
לפי ג'וזף ביגלר האימרה נטבעה לראשונה על ידי רוברט ג' הנלון כחלק מספר שכלל בדיחות הקשורות לחוק מרפי שפורסם בשנת 1980 תחת הכותרת: Murphy's Law Book Two, More Reasons Why Things Go Wrong.
מקורות אחרים מייחסים אותה לאייזק אסימוב ולנפוליאון.
ציטוט דומה מופיע בסיפור הקצר "Logic of Empire" מאת רוברט היינליין משנת 1941: "You have attributed conditions to villainy that simply result from stupidity" (בתרגום חופשי: "ייחסת לרשעות מצבים שפשוט יכולים לנבוע מטיפשות").
ההבחנה לפיה מבלבלים בין טעות אנוש לזדון מופיעה גם ביצירות שונות.
בייסורי ורתר הצעיר של יוהאן וולפגנג פון גתה נכתב "אי-הבנות והזנחה יוצרות יותר בלבול בעולמנו מאשר הונאה וזדון.
בכל מקרה, שתי האחרונות נפוצות פחות בבירור".
העיתונאי והפרשן הפוליטי עמית סגל השתמש במבנה מליצי זה וטען כי, "בכל פעם שאתם צריכים להכריע אם מהלך פוליטי הוא בית הקלפים או פולישוק – זה פולישוק".
התעמלות מכשירים היא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896).
הוא נחשב לאחד משלושת הענפים היוקרתיים במשחקים, לצד האתלטיקה והשחייה.
במשחקים האולימפיים הראשונים התחרו רק מתעמלים גברים.
באתונה התחרו המתעמלים בטבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וטיפוס על חבל, וכן בתחרויות קבוצתיות במקבילים ובמתח.
באולימפיאדת פריז (1900) לא נערכה אף אחת מהתחרויות שנערכו באתונה, והתחרות היחידה שהתקיימה היא קרב רב ליחידים.
בניגוד למקובל כיום, קרב-רב באותם ימים שילב, לצד התעמלות מכשירים, גם מקצועות באתלטיקה קלה, כגון קפיצה לרוחק, קפיצה לגובה וקפיצה במוט, ואף הרמת משקולות.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) שבו ונערכו כל תחרויות היחידים שנערכו באתונה, בנוסף לקרב-רב, ועליהם התווספו עוד מספר תחרויות יחידים: להטוטנות, טריאתלון ותחרות משולבת (תחרות שדומה למעשה יותר לקרב-רב המודרני, והתבססה על ארבעה מכשירים).
בנוסף, נערכה תחרות קרב-רב קבוצתית, בה השתתפו 13 מועדונים אמריקאיים.
המשלחת הגרמנית, שקיבלה את הציון הגבוה ביות בקרב-רב הקבוצתית, נפסלה לאחר שהתברר כי חבריה היו ממועדונים שונים.
באולימפיאדת לונדון (1908) שוב הצטמצם מספר התחרויות, ונערכו רק תחרויות קרב-רב ליחידים ולקבוצות.
בניגוד למשחקים הקודמים, הקרב-רב כלל מקצועות התעמלות מכשירים בלבד, כפי שנהוג כיום.
בנוסף, בתחרות הקרב-רב הקבוצתית, התחרו נבחרות של מדינות, ולא מועדונים.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) נוספו לשתי תחרויות אלה שתי תחרויות נוספות: תחרות קבוצתית עם בחירה חופשית של תרגיל ומכשיר, ותחרות קבוצתית בשיטה שוודית.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נערכו תחרויות במתכונת זהה.
באולימפיאדת פריז (1924) הוחזרו כל תחרויות היחידים שנערכו במשחקים הראשונים באתונה (טבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וטיפוס על חבל), וכן נערכה בפעם היחידה בהיסטוריה גם תחרות על סוס קפיצות צדי.
התחרויות הקבוצתיות שנוספו בלונדון בוטלו, והתחרות הקבוצתית היחידה שנערכה הייתה קרב-רב.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) הייתה הראשונה בה השתתפו גם מתעמלות.
לנשים נערכה רק תחרות אחת, קרב-רב קבוצתי.
תחרויות הגברים לא כללו הפעם טיפוס על חבל.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שוב לא נערכו תחרויות לנשים.
לתחרויות הגברים הושב הטיפוס על חבל (בפעם האחרונה), וכן נוספו להטוטנות, טאמבלינג (סדרת קפיצות שנערכת על מסלול מאורך) ולראשונה בהיסטוריה גם תרגיל קרקע.
באולימפיאדת ברלין (1936) הוחזר הקרב-רב לנשים, והוא נערך מאז ברציפות.
תחרויות הגברים כללו קרב-רב קבוצתי, קרב-רב ליחידים ותרגילי טבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וקרקע.
מתכונת זו של תחרויות הגברים לא השתנתה מאז ועד היום.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) החלו גם תחרויות למתעמלות יחידות.
ארבעת המקצועות בהן התחרו הנשים הם מקבילים מדורגים, סוס קפיצות, קורה וקרקע, ובנוסף נערכה גם תחרות קרב-רב.
שינוי נוסף בתחרויות הנשים היה הוספה של תחרות קבוצתית עם מתקן נייד (הדומה במהותה לתרגילי ההתעמלות האומנותית של ימינו.
תחרות זו נערכה גם באולימפיאדת מלבורן (1956), ולא נכללה באולימפיאדת רומא (1960).
מאז אולימפיאדת רומא לא חל שינוי במתכונת התחרויות לנשים.
שלב המוקדמות של כל התחרויות נערך במקביל.
למעשה, המתעמלים השונים מתחרים במסגרת של קרב-רב, והתוצאה שהשיגו בכל מכשיר בנפרד משמשת גם לדירוג שלהם לגבי המכשיר עצמו.
עבור מדינות שמיוצגות על ידי חמישה מתעמלים, המוקדמות מהוות גם מוקדמות לקרב-רב הקבוצתי.
בכל אחד מהמכשירים מתחרים ארבעה מתוך החמישה, והציון המצטבר של כל המתעמלים של מדינה מסוימת בכל המכשירים, מהווה את הניקוד הכולל של הנבחרת.
לשלב הגמר בכל מכשיר מעפילים 8 המתעמלים שהשיגו את הציון הגבוה ביותר בשלב המוקדמות ורק שניים מכל מדינה.
שלושת המתעמלים שדורגו במקומות 9 עד 11 מהווים רזרבה.
לשלב הגמר בקרב-רב ליחידים מעפילים 24 המתעמלים שסכום הציונים שלהם בכלל המכשירים היה הגבוה ביותר, ורק שניים מכל מדינה.
לגמר הקרב-רב הקבוצתי מעפילות 8 הנבחרות שהשיגו את הציון הגבוה ביותר בשלב המוקדמות.
בגמר הקרב-רב הקבוצתי מתחרים שלושה מתעמלים מכל נבחרת בכל תרגיל מתוך חמישה מתעמלים.
מתעמלים שצברו את מרב מדליות הזהב
רשימת כל המתעמלים שזכו ב-3 מדליות זהב ויותר או ב-4 מדליות בסך הכל ויותר (נכון לאולימפיאדת טוקיו 2020)
ישראל יוצגה בידי מתעמלים ב-8 מהאולימפיאדות בהן השתתפה.
7 מתעמלים ו-7 מתעמלות ייצגו אותה לאורך השנים.
רק שניים מהם: אלכס שטילוב, וארטיום דולגופיאט השתתפו ביותר מאולימפיאדה אחת.
הפעם הראשונה בה כללה המשלחת הישראלית מתעמלים הייתה באולימפיאדת רומא (1960).
שלוש מתעמלות ישראליות השתתפו אז במשחקים, רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה.
השתתפותן הייתה סמלית בעיקרה, והן לא רשמו הישגים משמעותיים.
16 שנים חלפו בטרם ייצג את ישראל מתעמל נוסף, דב לופי, באולימפיאדת מונטריאול (1976), אך גם הוא לא הגיע להישגים גבוהים.
גם באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), בה השתתפו ארבעה מתעמלים ישראלים, הישגיהם היו נמוכים.
ננסי גולדשמידט העפילה אמנם לשלב הגמר בקרב-רב, אך באותה העת השתתפו בו 36 מתעמלות, והיא סיימה במקום ה-31. גם באולימפיאדת סיאול (1988) ובאולימפיאדת ברצלונה (1992) לא הרשימו המתעמלים הישראלים.
באולימפיאדת אתונה (2004), לאחר שתי אולימפיאדות ללא נוכחות מתעמלים ישראלים, רשם פבל גופמן את ההישג הטוב ביותר למתעמל ישראלי עד אז, כשהעפיל לגמר הקרב-רב וסיים במקום ה-19.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה אלכס שטילוב למתעמל הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות במכשיר בודד, תרגיל הקרקע, וסיים במקום השמיני.
באולימפיאדת לונדון (2012) שיפר את הישגו, וסיים במקום השישי בתרגיל הקרקע, ההישג הטוב ביותר של מתעמל ישראלי במשחקים האולימפיים עד כה.
בנוסף, העפיל לשלב הגמר גם בקרב-רב, וסיים במקום ה-12. בתרגיל המתח לא העפיל לשלב הגמר, אך סיים במקום ה-12.
באולמפיאדת טוקיו 2020 זכה המתעמל ארטיום דולגופיאט במדליה האולימפית הראשונה של ישראל בענף זה כאשר זכה במדליית הזהב בתרגיל הקרקע.
תחרויות התעמלות נערכו בכל אולימפיאדה בעת החדשה מאז חידושם של המשחקים האולימפיים באתונה 1896. ענף ההתעמלות נחשב לאחד משלושת הענפים הפופולריים במשחקים, לצד האתלטיקה והשחייה.
באולימפיאדת אמסטרדם 1928, נוספו גם תחרויות הנשים להתעמלות המכשירים לאחר 32 שנים שבהן התחרו גברים בלבד.
תחרויות התעמלות אומנותית נוספו למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס 1984 ותחרויות הטרמפולינה נוספו בסידני 2000.
התעמלות המכשירים היא חלק מהמתכונת האולימפית מאז המשחקים האולימפיים הראשונים באתונה 1896, אז התחרו המתעמלים בטבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות, טיפוס בחבל, וכן בתחרויות קבוצתיות במקבילים ובמתח.
באולימפיאדת לונדון (1908), תחרות הקרב-רב חזרה לכלול מקצועות התעמלות מכשירים בלבד.
באולימפיאדת פריז (1924) הוחזרו כל תחרויות היחידים שנערכו במשחקים הראשונים באתונה (טבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וטיפוס על חבל), וכן נערכה בפעם היחידה גם תחרות על סוס קפיצות צדי.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נוספו לראשונה תחרויות נשים, אשר התחרו בתחרות אחת, קרב-רב קבוצתי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), נוסף לראשונה תרגיל הקרקע למתכונת האולימפית.
באולימפיאדת ברלין (1936) תחרויות הגברים כללו קרב-רב קבוצתי, קרב-רב ליחידים ותרגילי טבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וקרקע.
ארבעת המקצועות בהן התחרו הנשים הם מקבילים מדורגים, סוס קפיצות, קורה וקרקע, ובנוסף נערכה גם תחרות קרב-רב ליחידות וקבוצות.
שש תחרויות אלו, הן שמרכיבות את המתכונת בתחרויות הנשים גם כיום.
תחרויות התעמלות אמנותית נוספו למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס 1984, כחלק ממתכונת תחרויות ההתעמלות.
תחילה התחרויות כללו קרב-רב ליחידות, ומאז אולימפיאדת אטלנטה (1996) גם תחרות לנבחרות.
בניגוד לאליפויות עולם ואליפויות יבשתיות, בהן נערכות תחרויות גם בכל אחד מהמכשירים בנפרד (אלות, חישוק, כדור וסרט), במשחקים האולימפיים נערכת תחרות אחת, קרב-רב, אשר כוללת תחרות בכל המכשירים.
תחרויות טרמפולינה נוספו למשחקים האולימפיים בסידני 2000, כחלק ממתכונת תחרויות ההתעמלות.
ישנן שתי תחרויות; תחרות אישית לגברים ותחרות אישית לנשים.
בהתעמלות מכשירים, שלב המוקדמות של כל התחרויות נערך במקביל.
לשלב הגמר בקרב-רב ליחידים מעפילים 24 המתעמלים שסכום הציונים שלהם בכלל המכשירים היה הגבוה ביותר, וארבעה נוספים הם רזרבה.
בהתעמלות אומנותית, מתחרות המשתתפות בשתי תחרויות; קרב-רב אישי וקרב-רב קבוצתי.
בתחרות האישית מתחרות המתעמלות עם ארבעה מכשירים נפרדים (חישוק, כדור, אלות וסרט).
הציון הסופי מורכב מהציונים שקיבלו בכל מכשיר ו-10 המדורגות הגבוהות ביותר מעפילות לשלב הגמר, במכסה של שתי מתעמלות למדינה.
בתחרות הקבוצתית, כל נבחרת מבצעת תרגילים משותפים של חמש מתעמלות ביחד.
המתעמלות מתחרות בשני תרגילים שונים; תרגיל אחד המורכב מחמישה כדורים ותרגיל שני המורכב משלושה חישוקים ושתי אלות.
8 הנבחרות עם הדירוג הגבוה ביותר מעפילות לשלב הגמר.
בטרמפולינה, מתחרים 16 מתעמלים בשלב המוקדם, לכל היותר שניים מכל מדינה.
הם מבצעים שני תרגילים, תרגיל רשות ותרגיל חובה, והניקוד המצטבר שלהם הוא הניקוד הסופי.
8 המתעמלים בעלי הציון הגבוה ביותר מעפילים לשלב הגמר.
בשלב הגמר מבצעים המתעמלים תרגיל אחד.
בהתעמלות מכשירים, לזכות ישראל שתי מדליות - מדליית הזהב בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו 2020 ומדליית הכסף בתרגיל הקרקע באולימפיאדת פריז (2024) בהן זכה ארטיום דולגופיאט.
מדליית הזהב היא הישג השיא של מתעמל ישראלי.
מתעמלים ישראלים השתתפו לראשונה במשחקים האולימפיים ברומא 1960 (רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה).
בתחרות הקרב-רב, המאחדת את יכולת המתעמל בכל המכשירים, הישג השיא שייך לאלכס שטילוב שסיים במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון 2012.
בהתעמלות אומנותית, לזכות ישראל שתי מדליות - מדליית זהב והשיג השיא של מדינת ישראל עד כה בענף זה, בה זכתה לינוי אשרם בתחרות הקרב רב אישי באולימפיאדת טוקיו 2020 ומדליית הכסף בה זכתה נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית בתחרות הקרב רב הקבוצתי באולימפיאדת פריז 2024 הישג השיא של הנבחרת במשחקים האולימפיים.
המתעמלת האומנותית הישראלית הראשונה שהשתתפה במשחקים האולימפיים היא ליאת חנינוביץ בלוס אנג'לס 1984. אירה ריסנזון הייתה המתעמלת הראשונה שהעפילה לשלב הגמר, באולימפיאדת בייג'ינג (2008), וסיימה במקום התשיעי.
נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, העפילה לגמר וסיימה במקום השישי.
תחרויות ההתעמלות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) התקיימו בשלוש קטגוריות שונות: התעמלות מכשירים, התעמלות אומנותית וטרמפולינה.
כל התחרויות התקיימו בHSBC ארנה (המכונה גם: ההיכל האולימפי או ההיכל הרב-תכליתי).
התחרויות החלו ב-6 באוגוסט והסתיימו ב-21 באוגוסט.
בתחרויות לקחו חלק 324 ספורטאים מ-63 מדינות שונות.
בפעם הראשונה מאז האולימפיאדה בשנת 1976 לא זכתה נבחרת רומניה במדליה קבוצתית.
בכך נקטע רצף של 40 שנים.
סימון ביילס מארצות הברית זכתה בארבע מדליות זהב שמהן שלוש אישיות: בקרב רב, בקפיצות ובהתעמלות קרקע.
במוקדמות הקורה השיגה ביילס את הציון הגבוה ביותר, אך בגמר עצמו איבדה שיווי משקל במהלך התרגיל והסתפקה במדליית הארד.
חברתה לנבחרת אלי רייזמן זכתה בשתי מדליות כסף אישיות: בקרב רב ובתרגיל הקרקע שבו הייתה האלופה האולימפית לפני ארבע שנים בלונדון.
לאחר שתי זכיות רצופות של נבחרת סין בתחרות הקרב רב הצליחה נבחרת יפן לנצח בתחרות הקרב-רב הקבוצתית ולזכות במדליית הזהב.
קנזו שיראי ביצע תרגיל קרק שזיכה אותו בציון 16.133 והבטיח למעשה את הזכייה של הנבחרת היפנית בתחרות.
קוהיי אוצ'ימורה, שהיה שותף למדליית הזהב הקבוצתית, נחשב למועמד המוביל לזכייה גם במדליית הזהב האישית.
בשלב המוקדמות הפתיע אולג ורניאייב האוקראיני, שסיים במקום הראשון בפער של יותר מנקודה מאוצ'ימורה, שנפל במהלך ביצוע תרגיל המתח.
בתחרות הגמר נמשך הקרב הצמוד בין השניים עד לתרגיל המתח, התרגיל האחרון בתחרות.
אוצ'ימורה ביצע תרגיל ברמת קושי גבוהה וזכה לציון 15.800, בעוד ורניאייב ביצע תרגיל ברמת קושי בינונית ואף מעד בנחיתה וזכה לציון 14.800, ציון שהעניק ליפני את הניצחון בתחרות בפער של 99 אלפיות בלבד.
מקס ויטלוק הבריטי סיים את הקרב-רב האישי במקום השלישי והפך לבריטי הראשון שזוכה במדליה בתחרות מאז 1908.
ויטלוק זכה בזהב בתרגיל הקרקע האישי.
במהלך ביצוע התרגיל יצא אוצ'ימורה מן המזרן, נענש בהפחתת 0.3 נקודות ולא זכה במדליה.
בשתי המדליות הנוספות זכו צמד הברזילאים דייגו היפוליטו וארתור מריאנו.
בסוס הסמוכות זכה ויטלוק בזהב שני בעוד בן ארצו לואיס סמית' זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית הכסף.
ואלכסנדר נדור האמריקאי זכה במדליית הארד והיה למתעמל האמריקאי הראשון שמגיע לפודיום בתחרויות.
בשלב המוקדמות לתחרות נפל המתעמל הצרפתי סמיר סעיד בצורה קשה וכתוצאה מכך שבר את רגלו השמאלית מתחת לברך.
בגמר הקפיצות רשם המתעמל מריאן דרגולסקו הוותיק תוצאה זהה לקנזו שיראי, אך לא זכה במדליה בשל שובר שוויון, בעוד היפני זכה בארד.
דאנל לייבה, שלא היה חבר בנבחרת האמריקאית המקורית, הצליח לזכות במדליות כסף בתחרות המקבילים והמתח.
מקצועקרב רב אישימרגריטה ממון יאנה קודריאבצבה אנה ריזטדינובה קרב רב קבוצתי ורה בריוקובה אנסטסיה מקסימובה מריה טולקאצ'בה אנסטסיה טאטארבה אנסטסיה בליזניוק לורדס מוהדאנו אלנה לופס ארטמי גאבסואו אלחנדרה קרדה סנדרה אגילר רנאטה קמברובה מיכאלה מבסקה צבטלינה ניידנובה חריסטיאנה טודורובה ליובומירה קזנובה
מקצוענשיםרוזי מקלנן בריוני פייג' לי דאן סיןגברים ולדיסלב גונצ'רוב דונג דונג סין גאו ליי סין
המתעמל אלכס שטילוב היה הנציג הישראלי היחיד בהתעמלות המכשירים, כשהתחרה בתרגיל הקרקע ובמתח.
במוקדמות תרגיל המתח דורג במקום ה-44 מתוך 71 מתחרים (ציון 14.066) ובתרגיל הקרקע, שנחשב למקצוע החזק שלו, דורג במקום ה-58 (ציון 13.500).
בשני המקצועות לא העפיל לשלב הגמר.
נטע ריבקין השתתפה בתחרות קרב-רב ליחידות בהתעמלות אומנותיות.
בתרגיל הכדור השיגה את הציון 17.866, בתרגיל הסרט ביצעה טעות וקיבלה 16.783 נקודות, בתרגיל החישוק ביצעה טעות נוספת וקיבלה 17.041 נקודות ובתרגיל האלות קיבלה 17.533 נקודות.
סיום המוקדמות דורגה במקום ה-13 ולא העפילה לתחרויות הגמר.
נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית העפילה לגמר הקרב-רב הקבוצתי לאחר שסיימה את המוקדמות במקום השישי (ציון כולל 34.883).
בתרגיל הסרטים ביצעו המתעמלות שתי טעויות וקיבלו ציון 17.166 נקודות.
תרגיל החישוקים והאלות היה מוצלח יותר וזכה לציון 17.383 נקודות.
התוצאה הסופית 34.549 נקודות הביאה את הנבחרת לסיים את התחרות במקום השישי
התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 (או רוסגייט) התבצעה, לפי החשד, על ידי ממשלת רוסיה באמצעות קמפיין של לוחמת סייבר ותעמולה.
מטרת המבצע הייתה לפגוע בקמפיין של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 ולסייע לדונלד טראמפ.
כמו כן ניסתה ממשלת רוסיה להגביר את הקיטוב הפוליטי בארצות הברית ולערער את אמון הציבור בתהליך הדמוקרטי.
על פי קהילת המודיעין האמריקאית, המבצע שנקרא "פרויקט לאחטה" (Ла́хта), הוזמן באופן על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שהוביל אותו באופן אישי.
הוא בוצע, בין היתר, על ידי קבוצות הסייבר "פנסי בר" ו"קוזי בר".
במסגרת חקירת היועץ המיוחד רוברט מולר, שפורסמה באפריל 2019, נבחנו קשרים רבים בין קמפיין טראמפ לגורמים רוסיים, אך לא נמצאו מספיק ראיות כדי להגיש כתב אישום פלילי נגד טראמפ ואנשיו.
משרד ראש המודיעין הלאומי (DNI) והמחלקה לביטחון המולדת (DHS) הצהירו במשותף שרוסיה פרצה למחשבי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC) ולחשבון המייל של יו"ר הקמפיין של קלינטון, ג'ון פודסטה, והדליפה את המסמכים לוויקיליקס.
במקביל, הופצו חדשות מזויפות ונעשה שימוש נרחב בטרולים ברשתות החברתיות.
דו"ח מחקר משנת 2018, שהתבסס על נתונים מחברות המדיה החברתיות לוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית.
הוא חשף את פעילות "הסוכנות לחקר האינטרנט" הרוסית, שהפיצה דיסאינפורמציה ותעמולה פוליטית בפלטפורמות כמו פייסבוק, טוויטר, אינסטגרם ויוטיוב.
זאת במטרה להשפיע על דעת הקהל בארצות הברית, ליצור קיטוב פוליטי, ולהטות את הבחירות באמצעות מסרים ממוקדים המותאמים למשתמש.
בחודש אוקטובר 2016, נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, יצר קשר עם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על מנת להדגיש את השלכותם של ההתקפות הקיברנטיות שנעשו והזהיר מפני התקפות נוספות שכוונו ליום הבחירות בארצות הברית.
בחודש דצמבר 2016, הורה נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, על כתיבת דו"ח בנושא התערבות זרה בבחירות לנשיאות.
בסוף חודש דצמבר 2016, גירשה ארצות הברית כ-35 דיפלומטים רוסים, שנחשדו כמרגלים ובנוסף סגרה שתי אחוזות בבעלות רוסית במדינת מרילנד וברובע הברונקס ששימשו לאיסוף מודיעין.
בחודש מרץ 2017, הודיע ראש הלשכה לחקירות פדרלית, ג'יימס קומי, כי לשכתו חוקרת את המעורבות הרוסית בבחירות והוסיף שהדבר נעשה בתיאום מלא בין ממשלת רוסיה לראשי קמפיין הבחירות של דונלד טראמפ.
בחודש פברואר 2018, הגיש רוברט מולר, תביעה כנגד 12 קצינים רוסים.
על פי כתב התביעה הקצינים הואשמו בניהול והפעלת מערך תקיפה קיברנטי שמטרתו לחדור למחשבי הוועידה של המפלגה הדמוקרטית, לגנוב ולהפיץ הודעות דואר אלקטרוני, לבצע התקפות דיוג וגנבת זהות וכל זאת תוך שימוש בתשתית VPN שאפשרה להם להתחזות להאקרים שפועלים על דעת עצמם וממקומות שונים בעולם.
בחודש מרץ 2019, הגיש רוברט מולר לתובע הכללי של ארצות הברית את דו"ח החקירה שלו בעניין מעורבות רוסיה בבחירות.
הדו"ח שלל כל קשר בין טראמפ לבין התערבותה של רוסיה.
הדו"ח קבע כי לא נמצאו די ראיות לקנוניה בין טראמפ לרוסים, אך שהמהלכים הרוסיים לטובת טראמפ התקבלו על ידי הקמפיין, שציפה להרוויח מהם.
כמו כן הוא הצביע על קשרים בין מקורבי הקמפיין לגורמים המקורבים לממשלה הרוסית, עליהם מספר אישים הורשעו במתן עדות שקר ושיבוש הליכי משפט.
בנוגע לחשד לשיבוש הליכי משפט על ידי הנשיא, קובע הדו"ח כי "על אף שאין קביעה כי הנשיא ביצע עבירה והוא גם לא מזכה אותו".
לטענתו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, הילרי קלינטון שכיהנה כמזכירת המדינה של ארצות הברית בין השנים 2013-2009, התערבה בענייניה הפנימיים של רוסיה ועל כן היחסים ביניהם היו מלאים בכעסים וטינה אישית.
בינואר 2016, קהילת המודיעין האמריקאית הצהירה שכוונתו של נשיא רוסיה הייתה להכפיש את שמה של מזכירת המדינה האמריקאית, הילרי קלינטון, לאחר שעודדה הפגנות נגד משטרו בסוף שנת 2011.
ביולי 2016, חברת החדשות NBC News דיווחה שמספר פקידים בכירים שכיהנו בזמן ממשל אובמה טענו שהיא הייתה הגורם הכי אגרסיבי נגד מדיניותו של ולדימיר פוטין.
היא נהגה לבקר באופן פומבי את הפוליטיקה הרוסית.
במרץ 2017, ראש ה-FBI ג'יימס קומי העיד כי "פוטין שנא את קלינטון כל כך עד שפיתח העדפה ברורה כלפי כל מי שהתמודד מולה בבחירות".
בחודש יוני 2016, הגישה הוועדה הדמוקרטית הלאומית תלונה על כך שקבוצות האקרים הרוסיות "Cozy Bear" ו-"Fancy Bear" חדרו לשרתים של הוועדה והקמפיין שלהם והדליפו את המידע דרך פרסונת האינטרנט הקוראת לעצמה "Guccifer 2.0".
ב-22 ביולי 2016, ויקיליקס פרסמו קרוב לכ-20,000 הודעות דואר אלקטרוניות אשר נשלחו או התקבלו על ידי אנשי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC).
מספר ימים לאחר מכן, במסיבת עיתונאים משודרת בטלוויזיה, הזמין המועמד לנשיאות דונלד טראמפ את רוסיה לפרוץ ולשחרר מיילים מחוקים מהשרת הפרטי של קלינטון בעת כהונתה כמזכירת המדינה, כשאמר: "רוסיה, אם את מקשיבה, אני מקווה שתוכלי למצוא את 30,000 המיילים המחוקים שחסרים".
הערותיו של טראמפ גונו באופן נרחב בזירה הפוליטית, ולאחר מכן טען כי רק התלוצץ באופן סרקסטי.
ב-7 באוקטובר 2016, ויקיליקס החלה לשחרר סדרה של הודעות דואר אלקטרוני שנשלחו או התקבלו על ידי יושב-ראש הקמפיין של הילרי קלינטון, ג'ון פודסטה, מה שהמשיך להתרחש באופן יומי עד יום הבחירות.
ביולי 2016, כתב "הניו יורקר" אדריאן צ'ן כתב כי יכול להיות שקבוצה רוסית הנקראת הסוכנות למחקר אינטרנט עושה שימוש בחשבונות מדיה חברתית מזויפים על מנת לקדם את המועמד לנשיאות ארצות הברית, דונלד טראמפ.
צ'ן, כתב כי החיבור בין טראמפ לרוסיה אינו ישיר, עם ראיות בעד ונגד.
זניחת הרעיון לצוות נגד דיסאינפורמציה לפני הבחירות
ה-International Business Times דיווח כי מחלקת המדינה של ארצות הברית תכננה להשתמש ביחידה הנוצרה מתוך כוונה להילחם בדיסאינפורמציה המגיע מממשלת רוסיה, והרעיון נזנח בספטמבר 2015 אחרי שראשי המחלקה לא זיהו את היקף התעמולה לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. היחידה פותחה במשך 8 חודשים לפני שנגנזה.
העבודה על הקמת היחידה החלה ב-2014 מתוך כוונה לתת מענה כנגד התעמולה ממקורות רוסים כמו Russia Today.
אתר בגרסת בטא היה מוכן, והועסק כוח אדם על ידי מחלקת המדינה קודם לביטול היחידה.
גורמים רשמיים בקהילת המודיעין האמריקאית הסבירו לאנליסט הסוכנות לביטחון לאומי וקצין סיכול ריגול לשעבר ג'ון שינדלר כי ממשל אובמה החליט לבטל את היחידה, מכיוון שהיה חשש שהדבר יכעיס את הרוסים.
אחרי שמזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי כינה את Russia Today זרוע תעמולה של הקרמלין, RT התעקשו כי מחלקת המדינה תגיב.
תת-המזכיר ריצ'רד סטנגל כתב כי RT עסקו בקמפיין דיסאינפורמציה.
עמית ועמית בכיר במרכז לסייבר וביטחון המולדת באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, כתבו עבור הדיילי ביסט באוגוסט 2016 כי מאמרים מפוברקים של התעמולה הרוסית הפכו לפופולריים באמצעות המדיה החברתית.
וייסבורד וואטס תיעדו כיצד דיסאינפורמציה הופצה ממקורות בשליטה ממשלתית כדוגמת RT וספוטניק לחשבונות פרו-רוסים בטוויטר.
הם ציטטו את התחקיר שערך צ'ן, והשוו בין הטקטיקה הרוסית בבחירות 2016 בארצות הברית לאסטרטגיות ברית המועצות במלחמה הקרה.
הם הפנו לדוח לקונגרס משנת 1992 של הסוכנות למידע של ארצות הברית, אשר הזהיר מפני תעמולה רוסית הנקראת צעדים פעילים.
הם כתבו כי צעדים פעילים נעשו קלים יותר עם מדיה חברתית.
מארק גליאוטי מהמכון ליחסים בינלאומיים בפראג, עמית בכיר וחוקר בנושא המודיעין הרוסי, הסכים כי פעולות הקרמלין היו סוג של צעדים פעילים.
בנובמבר 2016 דיווחו הגרדיאן כי חלק מהתומכים הרעשניים ביותר של טראמפ באינטרנט הם תעמולנים רוסים בתשלום, וכי ההערכה היא כי כמה אלפי טרולים מעורבים.
וייסבורד וואטס שיתפו פעולה עם הקולגה ג'יי.
ברגר ב-6 בנובמבר 2016 פרסמו מאמר עדכון על המאמר שפרסמו בדיילי ביסט במגזין המקוון War on the Rocks, שכותרתו "טרולים עבור טראמפ: איך רוסיה מנסה להרוס את הדמוקרטיה שלנו".
הם חקרו 7,000 חשבונות פרו-טראמפ במדיה חברתית על פני תקופה של שנתיים וחצי.
המחקר שלהם מפורט כי הטרולים משמיצים את המבקרים על פעילויות רוסיה בסוריה, ומפיצים שקרים על מצבה הבריאותי של קלינטון.
ואטס אמר שהתעמולה ממוקדת כלפי הימין האלטרנטיבי, ימניים, וקבוצות פשיסטיות.
BuzzFeed דיווחו כי הקרמלין מימן את קבוצת הטרולים "הסוכנות לחקר האינטרנט" אשר הפיצה דיסאינפורמציה רוסית.
ב-24 בנובמבר 2016, דיווח הוושינגטון פוסט כי מכון המחקר למדיניות חוץ ציין שהתעמולה הרוסית החריפה ביקרה את קלינטון ותמכה בטראמפ.
האסטרטגיה כללה מעורבות במדיה חברתית, תשלום לטרולים, בוטנטים, ואתרי אינטרנט המשמיצים את קלינטון.
ואטס ציין כי המטרה של רוסיה הייתה לפגוע באמון בארצות הברית.
המסקנות אושרו על ידי חוקרים מבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ועל ידי תאגיד ראנד.
בחודש יולי 2016, מספר חברות מודיעין סייבר וביניהן: Fidelis Cybersecurity, Mandiant, SecureWorks,ThreatConnect, CrowdStrike פרסמו כי הדלפות הדואר האלקטרוני (DCLeaks), בזמן הבחירות לנשיאות ארצות הברית, נעשו על ידי ארגוני לוחמת סייבר רוסי המזוהים בשם Fancy Bear ו-Cozy Bear.
חברת SecureWorks פרסמה הצהרה נוספת בה נכתב שלוחמי הסייבר פעלו בחסות המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי.
ראש המודיעין הלאומי, המחלקה לביטחון המולדת וה-CIA
ב-4 באוגוסט 2017, דווח כי רוברט מולר, התובע המיוחד, מינה חבר מושבעים אשר החל את עבודתו במטרה לחקור בנוסף גם אם אנשי הנשיא טראמפ קשרו קשר עם הקרמלין כחלק ממאמצם להשפיע על תוצאות הבחירות.
במסגרת מינוי חבר המושבעים, יאופשר לתובעים לחייב להציג מסמכים בבית הדין, ולהכריח עדים להעיד בשבועה ולהגיש כתבי אישום אם ישנה ראיה לפשע.
ביולי 2018 נעצרה מריה בוטינה, אזרחית רוסית המתגוררת בארצות הברית שחשודה בקשר עם הנושא.
במהלך 2018 הורשעו מספר אנשים על ידי ה-FBI:
ג'ורג' פפדופולוס - יועץ למדיניות החוץ של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשנים 2016–2017. ב-5 באוקטובר 2017 הודה פפדופולוס ששיקר לאנשי ה-FBI בחקירתו הקודמת ולא מסר מידע על מפגשים עם פרופסור ג'וזף מיפסוד, המקורב לקרמלין ששיתף אותו במידע על המידע המפליל לכאורה על אודות קלינטון.
פול מנפורט - לוביסט, יועץ פוליטי ועורך דין אמריקאי.
בשנת 2016 ניהל את הקמפיין לבחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית.
בחודש אוקטובר 2017, מנפורט ועוזרו ריק גייטס הסגירו את עצמם ונחקרו על ידי צוות החקירה בראשותו של רוברט מולר.
בחודש אוקטובר 2017, הוגש כתב אישור נגד מנפורט וגייטס בגין 12 עבירות שונות וביניהן קשירת קשר נגד ארצות הברית, הלבנות הון ועבירות מס.
בתאריך 31 ביולי 2018, החל משפטו של מנפורט בבית המשפט המחוזי באלכסנדריה, וירג'יניה.
בחודש אוגוסט 2018, הורשע מנפורט בשמונה סעיפים של עבירות מס.
ב-14 בספטמבר 2018 החל משפט נוסף של פול מנפורט בבית משפט פדרלי בוושינגטון, שהסתיים באותו יום בעסקת טיעון.
מנפורט הודה בשני סעיפי אישום, במסגרת עסקת הטיעון, בסעיף אחד של קשירת קשר נגד ארצות הברית ובסעיף אחד של קשירת קשר לשיבוש מהלכי חקירה.
לפי כתב האישום נגד מנפורט, הוא שיתף פעולה ב-2012 עם "פקיד ישראלי בכיר" בניסיון לקדם את האינטרסים של נשיא אוקראינה לשעבר ויקטור ינוקוביץ' ולפגוע במנהיגת האופוזיציה יוליה טימושנקו.
אותו "בכיר ישראלי" עלום דאג לפרסם הודעת גינוי רשמית של משרד החוץ אחרי בחירות 2012 באוקראינה, שבה ישראל מגנה את שיתוף הפעולה של טימושנקו עם גורמים אנטישמיים.
ב-17 בספטמבר 2018 טען דני אילון, שהיה סגן שר החוץ ב-2012, כי מעולם לא נתקל בהצהרה נגד מנהיגת האופוזיציה האוקראינית, הוסיף כי הוא לא מבין מדוע פורסמה רק ברוסית, וציין: "במקרים אחרים נזהרנו עם גינויי אנטישמיות ולא הזכרנו שמות".
ב-2 באוגוסט 2017, חתם הנשיא טראמפ על סנקציות חדשות נגד רוסיה זאת לאחר אישור הסנאט האמריקני.
לפי ההחלטה, כל חברה שתהיה מעורבת ביצוא אנרגיה מרוסיה - תסתכן בסנקציות.
עוד נקבע כי כל צעד שיעשה טראמפ בעניין הסנקציות - יהיה חייב לעבור לדיון ואישור בקונגרס לפני כניסתו לתוקף.