tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, ריימס התפרסם גם בשמונה הופעות אורח בסדרה "ER" בתור וולטר רובינס, אחיו של ד"ר פיטר בנטון, בדרמת הפשע הקומית "סטריפטיז" בתור שומר הראש שאד ובסרט הפעולה "קון אייר" בתור האסיר ניית'ן ג'ונס בעל הדעות הרדיקליות, יד ימינו של מנהיג האסירים סיירוס (ג'ון מלקוביץ') במהלך חטיפת המטוס.
ב-1998 זכה ריימס בפרס גלובוס הזהב והועמד לפרס אמי על הופעתו בתור אמרגן קרבות האגרוף דון קינג בהפקה הטלוויזיונית "דון קינג: רק באמריקה".
במחווה יוצאת דופן נתן ריימס את הפרס בו זכה לג'ק למון כהוקרה.
את שנות ה-90 סגר ריימס עם הופעות משניות במותחני הפשע "רומן לא חוקי" של סטיבן סודרברג בתור באדי, חברו של שודד הבנקים ג'ק פולי (ג'ורג' קלוני), בסרט "מילכוד" בתור ארון טיבאדוקס ובדרמה של מרטין סקורסזה "לגעת במוות" בה שיחק את מרקוס, נוצרי אדוק המחפש את ישו.
בשנת 2000 ריימס גילם בפעם השנייה את לות'ר סטיקל ב"משימה בלתי אפשרית 2", שיחק גם בהפקתו של רוברט דה נירו "הולידיי הארט" את הדראג קווין הולידיי הארט ובדרמה "טרגדיה אמריקאית" את הפרקליט ג'וני קוקרן, עורך דינו של או.
ריימס דיבב בשני סרטי האנימציה המצליחים "לילו וסטיץ'" את דמותו של העובד הסוציאלי קוברה באבלס ו"פיינל פנטסי: הרוחות שבפנים" את ראיין ווייטקר.
ב-2002 שיחק בדרמת האגרוף "אלוף ללא עוררין" בתור אלוף העולם במשקל כבד ג'ורג' "איש הקרח" צ'יימברס אשר מורשע באונס ונשלח לכלא, שם הוא נלחם באלוף כותלי הכלא הבלתי מעורער מונרו האטצ'ן (וסלי סנייפס).
בנוסף הופיע ריימס במותחן המשטרתי "כחול מושחת" בתור סגן מפקח משטרת לוס אנג'לס, ארתור הולנד.
בשנת 2017 השתתף בסרט הקומי "ממזרים", לצד אד הלמס, אוון וילסון וגלן קלוז.
ריימס התחתן ב-1994 עם ולארי סקוט.
הם התגרשו ב-1999. כיום נשוי ריימס לשחקנית דברה ריד איתה התחתן בשנת 2000.
בשנת 2007 ארבעת כלביו של ריימס נשכו למוות עובד תחזוקה שהיה בקרבת ביתו שבלוס אנג'לס, לאחר האירוע הכלבים נלקחו מביתו על ידי פקחי עיריית לוס אנג'לס.
ריימס לא שהה בביתו בעת האירוע.
פיינל פנטסי: הרוחות שבפנים (2001)
החזרה לימים של פעם (2005)
משימה בלתי אפשרית: התרסקות (2018)
משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון (2023)
משימה בלתי אפשרית: חשבון סופי (2025)
דון קינג: רק באמריקה (1998) - סרט טלוויזיה
Holiday Heart (2000) - סרט טלוויזיה של שואוטיים
וינאקספו היא תערוכת יין המתקיימת בבורדו, צרפת.
וינאקספו היא תערוכת היין החשובה בעולם, היא מתקיימת מאז שנה 1981, מדי שנה אי-זוגית, בחודש יוני, ברובע צפון-לאק, השוכן בצפונה של העיר בורדו.
משתתפים בה יקבים מכל רחבי העולם, אבל נעדרים ממנה טובי היקבים בעולם.
עקב ההצלחה הרבה הוגבלה הכניסה לתערוכה למקצועני ענף היין ולעיתונאים.
בתערוכת וינאקספו ה-16 במספר שנערכה בשנת 2011 השתתפו 2,400 מציגים מ-47 מדינות בעולם.
וינדג'ט הייתה חברת תעופה איטלקית, רביעית במספר הנוסעים באיטליה, שהפעילה טיסות סדירות וטיסות שכר למספר מדינות אירופה ומצרים.
וינדג'ט החלה לפעול ב-17 ביוני 2003 בעקבות פירוקה של חברת התעופה "אייר סיציליה".
היא בבעלות של 100% על ידי קבוצת פינריה.
בסיסה של החברה בקטניה שבסיציליה.
ב-25 בינואר 2012 הכריזה חברת התעופה "אליטליה" על מיזוג עם וינדג'ט, כמו גם עם חברת התעופה "בלו פנורמה".
ב-11 באוגוסט 2012, לאחר שהחברה לא הצליחה, גם לאחר מספר דחיות, להעמיד את כל המידע הדרוש למכירתה, נסוגה אליטליה מכוונתה לרכוש את החברה.
עקב כך, לווינדג'ט לא נותרו האמצעים הכלכליים להמשך פעילותה.
רשויות התעופה באיטליה הכריזו על הפסקה מיידית של פעילות החברה: מכירת הכרטיסים הופסקה, כל הטיסות בוטלו ומטוסי החברה הוחזרו לחברות החכירה.
צ'כיה - נמל התעופה רוזינה
צרפת - נמל התעופה שארל דה גול
גרמניה - נמל התעופה ברלין טגל
רומניה - נמל התעופה הבינלאומי של בוקרשט
רוסיה - נמל התעופה דומודדובו, נמל התעופה הבינלאומי פולקובו
ספרד - נמל התעופה של ברצלונה-אל פראט
אוקראינה - נמל התעופה הבינלאומי בוריספיל
ישראל - נמל התעופה בן-גוריון (עונתי)
מצרים - נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח' (עונתי)
ברגמו - נמל התעופה אוריו אל סריו
בולוניה - נמל התעופה בולוניה גוליילמו מרקוני
קטניה - נמל התעופה קטאניה-פונטנרוסה
פלרמו - נמל התעופה פלרמו
פארמה - נמל התעופה פרמה
פיזה - נמל התעופה פיזה גלילאו גליליי
רימיני - נמל התעופה הבינלאומי פדריקו פליני
רומא - נמל התעופה לאונרדו דה וינצי-פיומיצ'ינו
טורינו - נמל התעופה טורינוק-קזלה
ונציה - נמל התעופה הבינלאומי ונציה מרקו פולו
ורונה - נמל התעופה ורונה-וילפרנקה
קאי וין אדאמי היא דמות בדיונית אנטגוניסטית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
דמותה מגולמת בידי השחקנית לואיז פלטשר.
בתחילה וין משמשת כ-"ודק", אשת כמורה באג'ורנית.
בהמשך, ובעקבות מותה של קאי אופקה סולאן, היא מתמנה לתפקיד ה-"קאי", המנהיגה הרוחנית העליונה של העם הבאג'ורני, ובמשך זמן קצר אף משמשת כממלאת-מקום השר הראשון (תואר המקביל ל-"ראש ממשלה בפועל").
בסופו של דבר, וין מתנערת מ-"הנביאים האמיתיים" של באג'ור (החייזרים החיים בתוך חור התולעת), והולכת בעקבותיהם של אויביהם - "נביאי השקר" (רוחות הפא).
וין אדאמי החזיקה את התואר "ודק" במהלך הכיבוש הקרדאסי של באג'ור, וטענה לאחר מכן כי הוכתה נמרצות על שלימדה לימודי דת.
היא בזה לבאג'ורנים אשר נלחמו בתאי התנגדות מחתרתיים, משום שחשה שהיא לא קיבלה מספיק הכרה על עזרתה במאבק לשחרור באג'ור.
ודק וין, בהופעתה הראשונה בסדרה, מביעה התנגדות ללימודיה של קייקו או'בריאן בבית-הספר שהקימה על תחנת החלל חלל עמוק 9. בפרט, היא מתנגדת לכך שקייקו מלמדת אודות חור התולעת מנקודת מבט מדעית-אינפורמטיבית בלבד, במקום ללמד את המיתוסים הדתיים הבאג'ורניים, המתייחסים אל חור התולעת כאל "המקדש השמיימי".
וין רואה בלימודים המבוססים על מדע בלבד כחילול הקודש, ובסופו של דבר - השפעתה מובילה לכך שכל התלמידים הבאג'ורניים מפסיקים את לימודם בבית הספר.
מאוחר יותר, פצצה מתפוצצת בתוך בית-הספר.
קומנדר סיסקו נפגש על באג'ור עם ודק בראייל, ומבקש ממנו לנזוף בווין באופן פומבי, לפני שהיא מעוררת עוד אלימות, אולם הוא מסרב להיכנס לעימות.
וין מנחה את אחת מתומכיה להתנקש בבראייל, היריב העיקרי של וין בעצרת הוודקים.
במהלך נאומו של בראייל, הקורא לקץ הסכסוך בנוגע לבית-ספר, מתבצע ניסיון ההתנקשות - אשר נכשל.
למרות חשדותיה של מייג'ור קירה, מעורבותה של וין בניסיון ההתנקשות מעולם לא הוכח.
מאוחר יותר, וין, השאפתנית והאופורטוניסטית, מטפחת קשרים עם קבוצה קיצונית של באג'ורנים בשם "המעגל", המונהגת על ידי השר ג'ארו אסה.
מטרתו של חוג זה הייתה לסלק מבאג'ור את כל ההשפעות החיצוניות, לרבות הפדרציה.
מטרה זו משרתת את וין, המעוניינת להיפטר מקומנדר סיסקו, שכן היא ממורמרת שהוא, שאיננו באג'ורני, נבחר להיות השליח של הנביאים.
הגמול שאנשי המעגל מציעים לה בתמורה לתמיכתה בהם: הערובה להפיכתה לקאי הבאה.
אולם בסופו של דבר מתגלה כי הקרדאסים היו אלו אשר סיפקו ציוד ונשק לאנשי "המעגל".
מייג'ור קירה מצליח להסתנן אל תוך ישיבת מועצה, ומציגה את הראיות לכך בפני השרים.
וין מיד "עוברת צד", ואומרת בפומבי לשר ג'ארו כי אם אכן הוא מאמין שהקרדאסים לא סיפקו נשק לאנשי "המעגל" - לא צריכה להיות לו התנגדות כי הראיות ייבחנו.
כאשר הבחירות לתפקיד הקאי הבא קרבות, ודק בראייל מסתמן כמועמד הפופולרי והמוביל.
ימים ספורים לפני הבחירות ודק וין מקבלת לידיה מידע חדש אודות הטבח בעמק קנדרה (הריגתם של עשרות מורדים באג'ורנים על ידי חיילים קרדאסיים, במהלך הכיבוש), ומרמה את מייג'ור קירה לחקור את מעורבותו בטבח של בראייל, אשר במקרה נמצא במערכת יחסים רומנטית עם קירה באותה העת.
בסופו של דבר, בראייל מסיר את מועמדותו, וכתוצאה מכך - וין נבחרת להיות הקאי.
אף על פי שמאוחר יותר קירה מצליחה להוכיח את חפותו של בראייל - הוא בוחר שלא לחשף את האמת, והיא שקאי אופקה שיתפה פעולה עם הקרדאסיים - מהלך שהיא למותם של 43 מורדים, לרבות הבן שלה, אבל הציל את חייהם של אלפי באג'ורנים אחרים.
במהלך השנים, בראייל שומר על הסוד, על מנת להגן על העם הבאג'ורני ולשמור על דתם.
זמן לא רב לאחר מינויה לקאי, כאשר השר הראשון של הממשלה הזמנית הולך לעולמו בנסיבות טבעיות, קאי וין ממונה להיות ממלאת מקומו.
במסגרת תפקידה, היא מצליחה להסתכסך עם קבוצת חקלאים בראשות שקאר, מנהיג התנגדות בתקופת הכיבוש, ואיכר כיום.
בעקבות ההתקוממות של האנשים, שקאר ואנשיו נערכים להילחם עם כוחות הביטחון שנשלחו על ידי קאי וין.
שקאר מצליח להימנע מעימות וליישר את ההדורים עם כוחות הביטחון ללא אלימות.
שקאר קורא תיגר על מנהיגותה של וין, ובעידודה של קירה נריס הוא מציג את מועמדותו לתפקיד השר הראשון בבחירות הקרובות.
בשל הפופולריות העצומה שלו, וין נאלצת לפרוש מן המירוץ ולהביע תמיכה במועמדותו.
בתקופת כהונתה, הן כוודק והן כקאי, וין תמיד הוכיחה עצמה להיות אנוכית, שחצנית ותאבת כוח.
היא הייתה מוכנה לעשות הכל, ולבגוד בכל דבר על מנת לקדם את הקריירה ואת האג'נדה שלה.
מאחר שהיא מעולם לא זכתה כי הנביאים יופיעו בפניה בחיזיון, היא קנאית כלפי כל האחרים אשר הנביאים כן הופיעו בפניהם, ובעיקר - שליח הנביאים, שאיננו באג'ורני בעצמו, סיסקו.
בימים האחרונים של מלחמת הדומיניון, וין סוף סוף מאמינה כי קיבלה חיזיון מהנביאים, אשר אומרים לה כי מדריך יופיע בקרוב בפניה.
במציאות, חיזיון זה הגיע אליה מאויביהם של הנביאים של באג'ור - מ"רוחות הפא", נביאי השקר; ה"מדריך" שנשלח אליה הוא לא אחר מאשר דוקאט, אשר עבר ניתוח קוסמטי על מנת להיראות כמו באג'ורני.
וין ודוקאט הופכים להיות מאהבים, והוא משכנע אותה שעל מנת להחזיר את באג'ור לשיא ימיה, עליה לשחרר את רוחות הפא, אשר לטענתו הם הנביאים האמיתיים של באג'ור.
כדי לעשות זאת, וין משיגה את ה-"קוסט אמוג'ן" - ספר אסור, שמתגלה כי דפיו חלקים.
כאשר סולבור, משרתה של וין, מגלה מה השניים מתכננים, הוא חושף את זהותו האמיתית של דוקאט ומאיים לחשוף אותם.
על מנת למנוע ממנו את הגילוי הזה, וין הורגת אותו, וכאשר טיפת דמו מטפטפת מהסכין אל הספר - הטקסט של ה-"קוסט אמוג'ן" נחשף.
מאוחר יותר, כאשר דוקאט מנסה לקרוא את הטקטס לבדו, הוא מתעוור (שכן רק "קאי" יכול לקרוא את הטקסט), והוא מגורש אל הרחוב על ידי קאי וין.
לאחר שלמדה את הטקסט, וין מגלה כי יש רק דרך אחת לשחרר את רוחות הפא ממערות האש, ומזמינה את דוקאט לחזור אליה.
בפרק סיום הסדרה "What You Leave Behind", לאחר שמסתיים הקרב על קרדאסיה, וין ודוקאט מגיעים אל מערות האש.
סיסקו, בהדרכתם של הנביאים האמיתיים, מגיע אף הוא לשם, על מנת להתעמת עם דוקאט.
בעוד שסיסקו ודוקאט נאבקים זה בזה, קאי וין מבינה שהיא עשתה את הבחירות הלא נכונות.
בניסיון לתקן את מה שהיא עשתה ולגאול את עצמה, היא מנסה לזרוק את הקוסט-אמוג'ן - הספר של רוחות הפא - אל תוך האש, על מנת להשמיד אותו.
אולם בטרם היא מספיקה לעשות זאת, דוקאט הורג אותה ונוטל את הספר לידיו.
וינדזור פארק הוא אצטדיון כדורגל בבלפסט, צפון אירלנד.
האצטדיון הוא המגרש הביתי של לינפילד ושל נבחרת צפון אירלנד.
משחקי גמר הגביע האירי וגביע הליגה האירית נערכים בו אף הם.
האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1905 אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבר שיפוץ מקיף שתוכנן על ידי אדריכל סקוטי ידוע ארצ'יבלד לייטץ', שתכנן אצטדיוני כדורגל רבים בממלכה המאוחדת: ביניהם אולד טראפורד במנצ'סטר; אייברוקס והאמפדן פארק בגלאזגו; אנפילד בליברפול; והייבורי וסטאמפורד ברידג', בלונדון.
היציע שידוע כיום כיציע הדרומי היה בעבר בעיקרו היציע היחיד שהכיל מקומות ישיבה, השאר היו יציעי עמידה.
עד לשיפוצים נוספים הכיל האצטדיון מקום ל-60,000 צופים אך עם התקנת מקומות ישיבה חדשים, תכולתו פחתה עד מאוד.
עד 2015 הכיל האצטדיון בין 13,000 ל-15,000 מקומות, כולל מקומות ישיבה זמניים למשחקים בינלאומיים.
באוקטובר 2016 הושלם שיפוץ כללי מקיף של "וינדזור פארק" בהשקעה של 28.75 מיליון פאונד.
תכולת האצטדיון הוגדלה ל-18,614 מקומות ישיבה כשהיציע הצפוני שמר על עיצובו המקורי מלבד רענון פנים של החלפת המושבים בעוד שלושת היציעים האחרים הורחבו ושודרגו מלבד החלפת הכיסאות גם בשדרוג החללים, הוספת יציעים פינתיים וגג חדש.
היציע הדרומי למעשה נבנה מחדש.
המושבים האדומים של האצטדיון בעבר הוחלפו במושבים בצבעי כחול-ירוק-לבן בסידור רנדומלי היוצר דוגמה "מפוקסלת".
וינדזור היא העיר הדרומית ביותר בקנדה, ועיר הבירה של מחוז אסקס שבפרובינציית אונטריו.
לפי גודל אוכלוסייתה, מדורגת וינדזור במקום ה-23 ברשימת הערים הגדולות בקנדה.
וינדזור שוכנת לגדותיו של נהר דטרויט, על הגדה שממול, הצפונית (למרות שכללית ארצות הברית נמצאת מדרום לקנדה), שוכנת העיר דטרויט שבמישיגן, ארצות הברית.
וינדזור ידועה בכינויה "עיר הוורדים".
לפני הגעת האירופים, סביבת וינדזור הייתה מיושבת על ידי האומות הראשונות ואינדיאנים.
יישוב חקלאי צרפתי הוקם בווינדזור בשנת 1749. זוהי הייתה ההתיישבות האירופית הראשונה ממערב למונטריאול.
אמנם ההיסטוריה הצרפתית של העיר השפיעה רבות עליה, אך כיום דוברי הצרפתית מהווים מיעוט (אבל משמעותי) בקרב תושבי וינדזור.
וינדזור הפכה לכפר של ממש בשנת 1854 וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1858 הפכה לעיר (דבר שהוכרז רשמית רק בשנת 1892).
נכון לשנת 2011, התגוררו בעיר כ-210 אלף נפש, ובמטרופולין כולו גרו כ-319 אלף תושבים.
וינדזור מהווה מרכז הגירה ולמעלה מ-20% מתושביה אינם ילידי קנדה.
נכון לשנת 2009 השפה הדומיננטית היא אנגלית, ודוברי הצרפתית היו כ-3.7% מהאוכלוסייה.
החלוקה הדמוגרפית הגזעית, נכון לשנת 2006 היא:
מועצת העיר מורכבת מעשרה נציגים הנבחרים בכעשרה מחוזות בחירה.
ראש ממשלת קנדה ה-21, פול מרטין, נולד בעיר.
לווינדזור שלוש עשרה ערים תאומות:
אדווין פרנהאם "וין" באטלר השלישי הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ורב-נגן אמריקאי-קנדי, שידוע בתור הסולן וכותב השירים של להקת האינדי-רוק הקנדית ארקייד פייר; אשתו, רז'ין שסיין ואחיו, ויליאם באטלר גם כן חברים בלהקה.
וין, נולד בטראקי, קליפורניה וגדל בפרבר של יוסטון (דה וודלנדס, טקסס).
החינוך שקיבל בבית וין היה חינוך מורמוני.
סבו מצד האם של וין הוא מוזיקאי הג'אז, אלוינו ריי (מנהיג להקת ביג בנד פורץ דרך שהקריירה שלו נמשכה מספר עשורים).
סבתו מצד האם, לואיז, הייתה חברה בלהקת "האחיות קינג" שכיכבה בתוכנית שבועית ברשת ABC שנקראה, המופע של משפחת קינג.
אמו, ליזה ריי, שגם כן הופיעה בתוכנית הטלוויזיה המשפחתית מנגנת בנבל ונוהגת לשיר.
בהיותו בן 15, החל וין את לימודיו באקדמיית פיליפס אקסטר בניו המפשייר (תיכון פרטי אשר בין בוגריו ניתן למצוא גם את מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג וגם את הסופר ג'ון אירווינג).
שם שיחק בנבחרת הכדורסל ובנבחרת הסופטבול.
בנוסף נהג להופיע עם כמה להקות תלמידים.
אחרי סיום לימודיו שם, החל בלימודי צילום וכתיבה יצירתית בקולג' הפרטי לאמנות, "שרה לורנס" הממוקם ביונקרס, ניו יורק, אך כעבור שנה עזב.
בשנת 2000, עבר למונטריאול על מנת ללמוד באוניברסיטת מקגיל.
שם פגש באשתו לעתיד, רז'ין שסיין.
השניים נישאו ב-2003. באטלר בעל תואר בלימודי דת.
בשנת 2001 הקים את ארקייד פייר.
וין ורז'ין, כתבו יחד את המוזיקה לסרטו של הבמאי ריצ'רד קלי, הקופסה משנת 2009.
ב-2 באפריל 2011, LCD Soundsystem קיימו את הופעתם האחרונה.
איתם הופיעו ארקייד פייר לביצוע השיר "North American Scum".
במהלך דברי בפתיחה של ג'יימס מרפי לשיר, צעק וין "!shut up and play the hits".
מה שהפך לימים להיות, שם הסרט הדוקומנטרי שמלווה את ההופעה הזו ושם הדיסק של הביצועים שהוקלטו בהופעה זו.
ב-21 באפריל 2013, ילדה רז'ין את בנם הראשון של הזוג.
וִינְדֵמִיָאטְרִיקְס (מלטינית: Vindemiatrix - הבוצרת), נקרא גם אַלְמוּרֵדִין (מערבית - הבוצרת) וכן ε בבתולה, הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים בתולה עם בהירות נראית מדרגה 2.79. מקור שמו מגיע מכך שהוא זורח לפנות בוקר, ממש לפני זריחת השמש, כשמגיעה עונת בציר הענבים.
הכוכב נמצא במרחק של כ-110 שנות אור ממערכת השמש ומיקומו הסמוך לצביר הבתולה מסייע באיתור חלק מהגלקסיות החברות בצביר: M60 נמצאת כ-4.5 מעלות ממערב לווינדמיאטריקס, M59 נמצאת כ-5 מעלות ממערב לו ו-M58 כ-6 מעלות ממערב לו, כולן בערך על אותו הקו.
כמו כן במרחק של פחות מ-8 מעלות מווינדמיאטריקס נמצאות גם הגלקסיות M87, M89 ו-M90 (ממערב-צפון-מערב) ובמרחק של פחות מ-10 מעלות ממנו נמצאות הגלקסיות M49 (ממערב-דרום-מערב), M84 (ממערב-צפון-מערב), M88 ו-M91 (מצפון מערב).
וינדמיאטריקס הוא כוכב־התקן של המחלקה הספקטרלית G8IIIab.
לכוכב יש תנועה עצמית גדולה יחסית של כרבע שניית קשת בשנה ובצרוף המהירות הרדיאלית שלו שעומדת על כ-14.3- קילומטר בשנייה, נראה שהוא נע במהירות כוללת של כ-45 קילומטר בשנייה ביחס לשמש.
גילו של וינדמיאטריקס מוערך בכחצי מיליארד שנים והוא נמצא בשלב התפתחות מתקדם לאחר שאזל המימן בליבתו ותהליך ההיתוך של מימן להליום עבר לשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם להתנפחות והתקררות של שכבותיו החיצוניות.
הכוכב צפוי להמשיך להתנפח ולהתקרר בדרך להפוך לענק אדום.
וינדי סיטי בולס היא קבוצת כדורסל מהופמן אסטייטס שבמדינת אילינוי, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשנת 2016 ומסונפת לקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA.
באוקטובר 2015 החלה קבוצת שיקגו בולס לגבש הסכם עם מועצת הכפר הופמן אסטייטס, אשר מרוחק כ-40 קילומטרים משיקגו, לגבי הקמת קבוצת בת אשר תמוקם בכפר.
כחודש לאחר מכן אישרה המועצה את הקמת הקבוצה, ונקבע כי תארח את משחקיה באולם סירס סנטר אשר מכיל כ-10,000 מקומות ישיבה.
בפברואר 2016 נערכה הצבעה באשר לשמה של הקבוצה החדשה, וההצעה שהתקבלה ברוב קולות היא "וינדי סיטי", כינויה של העיר שיקגו.
מאמן הקבוצה בעונתה הראשונה היה נייט לונסר, אשר הדריך את הבולס למאזן שלילי 23–27, ובעונה הבאה מונה עוזר מאמן שיקגו בולס בשנתיים הקודמות, צ'ארלי הנרי, עמו ניצחה וינדי סיטי ב-24 משחקים.
השחקן הבולט בקבוצה באותה עונה היה אנטוניו בלייקני, אשר הוביל את קלעי הליגה עם 32.0 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר "רוקי העונה".
וין מיין או וין מינט (בבורמזית: ဝင်းမြင့်, היגוי: [wɪ́ɴ mjɪ̰ɴ]; נולד ב-8 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי בורמזי, אסיר פוליטי לשעבר ושוב פעם החל מ-2021. כיהן החל מ-2018 כנשיא של מיאנמר עד שנעצר במהלך ההפיכה הצבאית במיאנמר 2021, שהחלה ב-1 בפברואר 2021. הוא הנשיא העשירי של מדינה זו.
בשנים 2016–2018 כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של מיאנמר.
וין מיין נחשב לבן ברית של יועצת המדינה אונג סן סו צ'י שכיהנה אחרי 2016 כראש הממשלה בפועל של מיאנמר.
והייתה מנועה על ידי החוק מלשמש בתפקיד ראש ממשלה או נשיאה.
וין מיין נולד בשנת 1951 בכפר ניאונג צ'אונג במחוז דנוביו איראוואדי, להוריו - טון קין ודו תאן.
למד לתואר ראשון לגאולוגיה ואחר כך משפטים באוניברסיטת יאנגון.
אחרי שנת 1981 עבד כעורך דין בבית המשפט החוקתי של בורמה.
הוא נעצר אחרי השתתפותו ב"התקוממות 8888" משנת 1988. זמן קצר בשנת 1990 (אז החונטה הצבאית פיזרה את הפרלמנט שנבחר) וכן בין מאי 2012 למרץ 2018 כיהן כחבר בבית הנבחרים מטעם הליגה הלאומית למען דמוקרטיה.
אחרי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים בשנים 2016–2018 במרץ 2019 נבחר מול שני מועמדים אחרים כנשיא מיאנמר.
אף על פי שתפקידו הוא במידה רבה סמלי בלבד למיין יתרון על קודמו טין צ'ו, בניסיון הפוליטי שצבר באופוזיציה בשנים 1988–2015.
ב-31 בינואר 2021, נעצר וין מיין בידי צבא מיאנמר, שהכריז על תוצאות הבחירות הכלליות בנובמבר 2020 כמזויפות.
ב- 6 בדצמבר2021 בבית משפט בנייפידאו נידון וין מיין יחד עם אונג סן סו צ'י לארבע שנות מאסר בגין "הסתה להפרעות סדר" והפרת החוקים האפידמיולוגיים בזמן הבחירות בשנת 2020 בימי מגפת הקורונה.
כעבור כמה שעות הכת הצבאית הורידה את העונש לשנתיים מאסר.
בהמשך על סו צ'ו הוטלו עונשי מאסר נוספים.
וין מיין נשוי לצ'ו צ'ו ואב לבת, פיו פיו תין, יועצת בכירה בחברת City Mart Holdings.
הלהקה הוקמה ב-1985 על ידי המלחינה האנה הלר (Hanne Haller), אליה הצטרפו שישה חברים נוספים, מאוחר יותר התחבר ללהקה הזמר ריינר הוגלמייר (Rainer Höglmeier) כסולן.
הלהקה ייצגה את גרמניה באירוויזיון 3 פעמים:
באירוויזיון 1985, הם הופיעו בתחרות עם השיר "Für alle".
באירוויזיון 1987, הם הופיעו בתחרות עם השיר "Laß die Sonne in dein Herz".
באירוויזיון 1992, הם הופיעו בתחרות עם השיר "Träume sind für alle da".
הלהקה הוציאה להיטים רבים ועד 1997 הוציאו יותר מ-15 סינגלים.
היא זכתה שלוש פעמים במצעד הלהיטים של ערוץ הטלוויזיה ZDF.
ב-1998 הם ניסו לייצג שוב את גרמניה באירוויזיון אך לא זכו בתחרות המקדימה.
לאחר שמספר חברים עזבו את הלהקה, מ-2010 משמשת הלהקה כשלישייה מוזיקלית.
וינאר (בהונגרית: Vinár) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בוינאר חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
וינאפו (בשפת הרפה נוי: Vinapū) הוא מתחם ארכאולוגי ששימש אתר טקסי באי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה.
וינאפו הוא אחד מבין האתרים הטקסיים הגדולים ביותר באיי הפסחא, וכולל שלושה אהו: "וינאפו 1" (Vinapú I), או "אהו טהירה" (Ahu Tahira), "וינאפו 2" (Vinapú II) או "אהו וינאפו" ו"וינאפו 3" (Vinapú III) שממנו נותר רק גל אבנים (שפונה כאשר הוקמו מכלי הדלק הסמוכים).
כמו בכל האי הופלו פסלי המואי שהיו פעם על הבמות של אתרי אהו אלה.
ישנם באי כ-300 אהו שהמידות שלהם משתנות, כמו גם טכניקת הבנייה ומספר פסלי המואי שהיו עליהם.
במקרה של מתחם זה, הוא ממוקם בגזרה המערבית של החוף הדרומי.
הארכאולוג האמריקאי ויליאם מולוי חקר את האתר בשנת 1958.
וינאפו הוא חלק מהפארק הלאומי רפה נוי, שארגון אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית.
על אהו טהירה היו שישה פסלי מואי וכמה "כובעים" (פוקאו) מאבן סקוריה אדומה.
המאפיין הבולט בו היא במה יוצאת דופן, הבולטת ומבדילה אותו מהאהו האחרים שנבנו על האי, שכן יש בו מבנה אדריכלי הבנוי בבנייה יבשה המורכב מגושי בזלת גדולים המותאמים בקפידה, באופן דומה לזה של כמה ממבני האינקה בקוסקו.
הגושים הגדולים הם באורך 2.5 מטרים, ברוחב 1.7 מטרים, ובמשקל של 7 טון.
מחקר שפורסם במגזין המדעי Nature (ביולי 2020) מאשר את נוכחותו של DNA מאזור הרי האנדים באוכלוסיית אי הפסחא וכמה איים בפולינזיה, ומאשר נוכחות של ילידי אמריקה הדרומית לפני 20–24 דורות (בסביבות 1200).
הדגימות מצביעות על 2% עד 5% ממוצא אמריקאי, אשר בקרב אוכלוסייה של כמה אלפי אנשים מצביע על נוכחות משמעותית.
המסורת בהרי האנדים מדברת על ביקור של האינקה בשטח מיושב, ולכן אין התייחסות להתיישבות אמריקאית מקורית, אלא להגעה מאוחרת יותר.
אהו וינאפו עתיק יותר מאהו טהירה.
צמודים אליו חמישה מואי שהופלו וכמה "כובעים" (פוקאו) מאבן סקוריה אדומה.
ב"כובע" הגדול ביותר גולפה גומחה לאגירת מי גשמים (taheta).
הפרט הבולט ביותר הוא עמוד אבן מסקוריה אדומה שעבר סחיפה.
עמוד זה מייצג מואי נשי יוצא דופן.
ייתכן שהיו לו שני ראשים והשתמשו בו לשאת מסגרת עץ שעליה נהגו לתלות גופות עטופות להירקב לפני שקברו את השלדים.
וינדוורד בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בהערכת סיכונים בתובלה ימית.
החברה הוקמה בינואר 2010 על ידי עמי דניאל (מנכ"ל החברה) ומתן פלד (מנהל הפעילות בארצות הברית), ששירתו יחד כחובלים בחיל הים הישראלי, ויונתן ריפתין, שפרש מהחברה.
יו"ר החברה, מאפריל 2018, הוא לורד ג'ון בראון , שהיה מנכ"ל חברת האנרגיה BP.
מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה משרדים גם בלונדון, בארצות הברית, בדנמרק ובאיחוד האמירויות.
המערכת של החברה, הקרויה Windward Intelligence, אוספת ומנתחת מידע רב בנושאי ספנות (מזג אוויר, צילומי לוויין יומיים של הים, מפות ימיות, תמרון בנמלים, בעלי חברות ספנות וספינות ועוד).
לפי נתונים אלה החברה מספקת מידע על תנועת אוניות, ללקוחות שונים:
חברות העוסקות בביטוח ימי: הערכה של הסיכון בכל הפלגה של ספינה, כבסיס לקביעת גובה הפרמיה הנדרש לביטוח הספינה ומטענה.
חברות נפט: הערכת סיכונים בהובלת מטעניהן.
גופי ביטחון ואכיפת חוק לאומיים: הערכה של פעילות פלילית באמצעות כלי שיט.
גופים פיננסיים: מידע תומך החלטה לעסקאות הקשורות בתובלה ימית.
חברות ספנות: הערכת סיכונים בפעילותן.
בנובמבר 2013 גייסה החברה 5 מיליון דולר מקרן הון סיכון "אלף", שווינדוורד היא ההשקעה הראשונה שלה.
באפריל 2015 גייסה החברה 10.8 מיליון דולר.
ביוני 2018 גייסה החברה 16.5 מיליון דולר, בין השאר ממארק בניוף, מנכ"ל ומייסד סיילספורס.
בדצמבר 2021 הונפקו ניירות הערך של החברה בבורסת AIM בלונדון, ובמסגרת זו גייסה החברה 34.5 מיליון ליש"ט לפי שווי של 126.5 מיליון ליש"ט.
בדצמבר 2024 פורסם כי החברה עומדת להירכש על ידי Octopus UK Bidco Limited, חברת בת של קרן ההשקעות FTV, בעסקה המוערכת בכ-216 מיליון ליש"ט.
העסקה תתבצע באמצעות מיזוג לפי חוק החברות הישראלי, והיא הומלצה פה אחד על ידי הדירקטורים העצמאיים של Windward.
בנוסף, בעלי מניות נוספים של Windward הביעו תמיכה, מה שמביא את סך התמיכה לכ-63.39%.
השלמת העסקה צפויה עד סוף הרבעון הראשון של 2025, בכפוף לאישור בעלי המניות באספה כללית.
וינדזור היא עיירה היסטורית ברובע המלכותי של וינדזור ומיידנהד בברקשייר, אנגליה.
בעיירה זו ממוקמת טירת וינדזור, אחד ממעונותיה הרשמיים של המלוכה הבריטית.
העיירה ממוקמת ממערב לצ'רינג קרוס שבמרכז לונדון, מדרום־מזרח למיידנהד, ו־ מזרחית לעיר המחוז רידינג.
העיר נמצאת דרומית לנהר תמזה, המהווה את הגבול שלה עם עיירת התאומים הקטנה והעתיקה שלה, אטון.
הכפר הצמוד אליה, אולד ווינדזור, קצת יותר מ־ מדרום, קדם למה שנקרא כיום וינדזור בכ־300 שנה; בעבר כונתה וינדזור רשמית בשם ניו וינדזור כדי להבחין בין השניים.
העיירה פופולרית בקרב תיירים, מפני שטירת ווינדזור שוכנת בעיירה זו.
בעיירה יש אטרקציות נוספות, כמו מסעדות ומקומות פנאי ובילוי.
בעיירה מתגוררים כ־32 אלף תושבים.
וינפריד לסנהופ , ידוע בשם הבמה שלו, וין הופ, הוא זמר גרמני, שהתפרסם בזכות השתתפות באירוויזיון 1960.
הופ נולד וגדל בהנובר שבגרמניה.
בתחילת שנות ה-50 הקים להקת ג'אז בשם קפיטלוס.
טרם התפרקותה ב-1958 הופיעה הלהקה ברחבי המדינה ושיריה הושמעו רבות בתחנות הרדיו המקומיות.
תחילה פרסם הופ מספר שירי סולו תחת השם פרד ליסן.
בשנת 1960 השתתף הופ בקדם הלאומי של גרמניה לאירוויזיון עם השיר "Bonne nuit ma chérie".
עם זכייתו נבחר להוביל את המשלחת הגרמנית לאירוע הבין־לאומי, שהתקיים בלונדון ב-29 במרץ.
הופ ושירו דורגו במקום הרביעי עם 11 נקודות.
לאחר האירוויזיון הקליט הופ מספר גרסאות כיסוי בגרמנית ללהיטים באנגלית, דוגמת "".
ב-1962 הקליט מספר רצועות עם הזמר הפיני פירקו מנולה.
החל משנת 1964 עבד במשותף עם הזמרת האוסטרית אנדראה הורן, לה נישא שלוש שנים קודם לכן.
בשנת 1978 הזוג פרש מקריירת המוזיקה המשותפת שלהם.
מאז הם ביססו את מעמדם כמוציאים לאור מצליחים של ספרי הדרכה לשייט.
מועדון הספורט וין ויסבאדן הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר ויסבאדן שבמדינת הסן, המשחק בליגה הגרמנית השלישית.
המועדון הוקם ה-1926 כמועדון הספורט טאונוסשטיין ופורק על ידי המשטר הנאצי ב-1933. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם מחדש תחילה כקבוצה חובבנית ששחקניה הגיעו ממועדנים אחרים ובשנות ה-50 של המאה ה-20 החל להקים מחלקות נוער משלו.
קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה לה הפסידה 2–3.
הקבוצה המשיכה לשחק בליגות הנמכות עד ל־1994 אז בוצעה הרפורמה במבנה הליגות בגרמניה והוחלט על הקמת הליגה האזורית ובעקבות כך שובצה הקבוצה בליגה זו, השלישית במספר במדרג הליגות.
בסיום עונת 2006/07 סיימה הקבוצה במקום הראשון והעפילה לראשונה לבונדסליגה השנייה.
לאחר כשנתיים שבה הקבוצה לליגה ה-3 בה הייתה חברה עד להעפלתה השנייה לבונדסליגה השנייה בסיום עונת 2018/19, לאחר עונה אחת בלבד שבה הקבוצה וירדה לליגה השלישית.
בסיום עונת 2022/23 העפילה הקבוצה בפעם השלישית לבונדסליגה השנייה, אך שוב נשרה בחזרה לליגה הגרמנית השלישית בעונת 2023/24, כעבור עונה אחת בלבד.
סלט וינגרט הוא סלט מהמטבח הרוסי הפופולרי גם במדינות פוסט-סובייטיות אחרות.
סוג מזון זה כולל ירקות מבושלים חתוכים לקוביות (סלק אדום, תפוחי אדמה, גזר), בצל קצוץ, כמו גם כרוב כבוש ו/או מלפפונים חמוצים.
לפעמים מוסיפים גם מרכיבים אחרים, כגון אפונה ירוקה או שעועית.
השם מגיע מהרוטב ויניגרט, המשמש כרוטב גם במנה זו.
עם זאת, למרות השם, החומץ מושמט לעיתים קרובות בבישול המודרני, ומשתמשים רק בשמן חמניות או בשמן צמחי אחר.
יש טבחים שמוסיפים את מי המלח מהמלפפונים הכבושים או מהכרוב הכבוש.
יחד עם סלט אוליבייה והרינג שובה, הוינגרט מוגש כזקוסקי על שולחנות חגיגות בקהילות הרוסופיניות.
על אף הפופולריות הנרחבת של המנה ברוסיה ובאוקראינה, מתכוני הסלט המעורב הבסיסי אומצו ממטבחי מערב אירופה כבר במאה ה-19 במקור, המונח וינגרט סימן כל תערובת של ירקות מבושלים חתוכים לקוביות עם חומץ.
בהמשך המשמעות השתנתה לכל סלט מעורב עם סלק.
ספרי בישול רוסיים ואוקראינים מודרניים עדיין מזכירים את האפשרות להוסיף פטריות, בשר או דגים, אבל זה נהוג רק לעיתים רחוקות.
סלטים דומים על בסיס סלק מוכנים ברחבי צפון אירופה.
דוגמאות הן סלט הרינג וסלט סלק במטבחים של צפון גרמניה וסקנדינביה (ראה גם בגרמנית: Heringssalat, בשוודית: Rödbetssallad), וכן רוסולי במטבח הפיני, כשהשם של האחרון נובע מרסול (рассол), המילה הרוסית למלח.
וינדהאם רוברטסון היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הוויגית, שכיהן כמושל וירג'יניה בפועל בשנים 1836–1837. לאחר מכן הוא כיהן בשתי תקופות כהונה כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1838–1841 ובשנים 1859–1865.
כאיש המפלגה הוויגית תמך רוברטסון בשלמותה של ארצות הברית במהלך משבר הפרישה שהוביל לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
עם זאת, לאחר שגייס הנשיא אברהם לינקולן כוחות, הצטרף רוברטסון לתנועת הפרישה.
לאחר המלחמה הוא היה חבר "ועדת התשעה" שסייעה למהלך להשבתה של וירג'יניה בחזרה לאיחוד מבלי להטיל מגבלות על אנשי הקונפדרציה לשעבר.
בערוב ימיו, פרסם רוברטסון ספר אודות פוקהונטס וצאצאיה, כולל הוא עצמו.
וינדהאם רוברטסון נולד ליד מנצ'סטר שבמחוז צ'סטרפילד, וירג'יניה, השוכנת מעבר לנהר ג'יימס מול ריצ'מונד, כבנם של ויליאם רוברטסון ושל רעייתו, אליזבת בולינג, שהייתה צאצאית של פוקהונטס ו.
סבו מצד אביו, ארצ'יבלד רוברטסון, היגר מסקוטלנד כדי להיות סוחר טבק בנהר ג'יימס.
אביו היה חבר מועצת המדינה של וירג'יניה.
בין אחיו הגדולים של רוברטסון נמנו תומאס רוברטסון, לימים מושל לואיזיאנה, וג'ון רוברטסון , שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
וינדהאם רוברטסון למד בבתי ספר פרטיים בריצ'מונד.
ב-1821 הוא סיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי, ולמד משפטים בקריאה עצמית.
ב-1831 נשא רוברטסון לאישה את מרי טריג סמית', בתו של קפטן פרנסיס סמית' ממחוז וושינגטון, וירג'יניה, ששירת בצבא הקונטיננטלי וכיהן בסנאט של וירג'יניה במהלך מלחמת 1812. לשניים נולדו לפחות ארבע בנות ושני בנים.
ב-1824 התקבל רוברטסון ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה, ושלוש שנים לאחר מכן הוא ערך מסע קצר לפריז וללונדון.
ב-1830 הוא נבחר למועצת המדינה של וירג'יניה, שם כיהן גם אביו לפניו.
ב־1833 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת במועצה.
ב-1834 בישיבה הראשונה של חברת תעלת נהר ג'יימס , הציע רוברסטון שבמקום לכרות את התעלה ללינצ'בורג ולנסות להרחיב אותה דרך רכס הרי האפלצ'ים אל עבר נהר קאנאווה, תסלול החברה תחת זאת מסילת ברזל שבסופו של דבר תמשיך אל נהר המיסיסיפי.
ב-31 במרץ 1836 היה רוברטסון לחבר הבכיר במועצת המדינה של וירג'יניה, תפקיד שהקביל אז לתפקיד סגן המושל של היום.
כאשר התפטר באותו יום מושל וירג'יניה, ליטלטון וולר טאזוול, הפך רוברטסון מתוקף תפקידו למושל בפועל.
מאחר שהאספה הכללית של וירג'יניה, שבחרה את המושל, נשלטה על ידי המפלגה הדמוקרטית, ורוברטסון היה ויגי, הוא לא נבחר לתקופת כהונה נוספת כאשר ב-1837 תמה תקופת כהונתו המתוכננת של טאזוול, והוא הוחלף בדייוויד קמפבל.
לאחר מכן בחר ציבור הבוחרים בריצ'מונד ברוברטסון כנציגם בבית הנבחרים של וירג'יניה במושב הבית של 1838. בתפקיד זה הוא החליף את רוברט סטרנד , שנבחר לבית המשפט העליון של וירג'יניה.
בהמשך נבחר רוברטסון לשלוש תקופות כהונה נוספות, עד 1841, כאשר הוא הוחלף כנציג ריצ'מונד בבית הנבחרים על ידי ראלי ט.
ב-1841 עבר רוברטסון לביתה של רעייתו, "מרי מדווז", שמדרום לאבינגדון שבדרום-מערב וירג'יניה, שם הוא עסק בחקלאות.
ביולי 1842 הוא נבחר כשופט שלום במחוז וושינגטון, וב-1843 היה לחבר בחבר הנאמנים של אקדמיית אבינגדון.
ב-1849 ישב רוברטסון בראש ישיבה לבחירת נציגים להרחבת מסילת הברזל וירג'יניה וטנסי אל העיר.
ב-1850 חכר רוברטסון את מכרות המלח קינג לתקופה של חמש שנים.
לפניו ואחריו נחכרו המכרות על ידי תומאס ל.
בייצור המלח באותם ימים נעשה שימוש בעבדים.
ב-1859 נבחר רוברטסון שוב מטעם ריצ'מונד לבית הנבחרים של וירג'יניה כאחד משלושת נציגי העיר למושב הבית של 1859–1861, זאת על סמך שינויים בייצוג העיר על פי חוקת 1850 והשינויים בגודל אוכלוסיית העיר כפי שהשתקפו במפקד האוכלוסין של אותה שנה.
כאשר התמודדה אז וירג'יניה עם רעיון הפרישה מארצות הברית, היה רוברטסון תומך נלהב של האיחוד וניסה למנוע את הפרישה.
בהמשך הוא אפיין את עצמו כ"ידיד השלום והאיחוד" וציין שהוא התנגד באופן פעיל לקריאתה של קרוליינה הדרומית לכינוס ועידת הדרום ב-1859. בנשף שנערך על ידי הנרי קליי באפריל 1860, ושבו נכח הנשיא לשעבר ג'ון טיילר, הרים רוברטסון כוסית לכבוד האיחוד, ולאחר מכן נשא נאום קצר:
לאחר שקרוליינה הדרומית ועוד כמה מדינות פרשו מהאיחוד בחורף 1860–1861, עדיין טען רוברטסון נגד הצטרפותה של וירג'יניה לפרישה.
ב-7 בינואר 1861 הוא הציג את "ההחלטה נגד הכפייה", שדחתה את רעיון הפרישה, אך הצהירה שאם הממשלה הפדרלית תשתמש בצעדי כפייה נגד המדינות הפורשות, וירג'יניה תאבק בכך.
כאשר הכריז הנשיא אברהם לינקולן ב-15 באפריל על גיוס כוחות, סבר רוברטסון שההחלטה נגד הכפייה התגשמה, ומאותו רגע ואילך הוא היה פעיל אדוק לטובת נקיטת כל האמצעים להגנת מדינתו.
לאחר משאל עם שנערך בווירג'יניה חודש לאחר מכן, פרשה המדינה מהאיחוד.
רוברטסון נבחר לשתי תקופות כהונה נוספות כנציג ריצ'מונד בבית הנבחרים.
כהונתו הסתיימה עם נפילת הקונפדרציה ב-1865. ב-1863 הוא התנגד להצעת חוק לתיקון מחירי המזון וסייע בהפלתה, זאת על אף מהומות המזון שהתחוללו בריצ'מונד.
כאשר הציגו תושבי ריצ'מונד דרישה לנציגיהם לתמיכה בהצעת חוק דומה או שיתפטרו, סירב רוברטסון.
כאשר הוא גילה שעמיתיו הסכימו לדרישה, הוא התפטר כדי שלא יחטא בייצוג בלתי ראוי של ציבור בוחריו.
עם זאת, חברי בית הנבחרים ביקשו שהתפטרותו תידחה עד שניתן יהיה לקבוע את רצונם של הבוחרים.
נערך משאל רשמי, נקבע שהרוב לא תמך בהצעת החוק, וכך המשיך רוברטסון בכהונתו.
לאחר המלחמה שב רוברטסון לאבינגדון.
במהלך תקופת השיקום הוא היה חבר "ועדת התשעה" בהנהגתו של אלכסנדר סטיוארט, ששאפה להשיב את וירג'יניה אל חיק האיחוד.
על סדר היום הייתה החוקה החדשה של המדינה, שכללה סעיף למניעת זכות הבחירה מאנשי הקונפדרציה לשעבר, סעיף שלא נכלל בתנאי הכניעה.
הוועדה ניהלה בהצלחה משא ומתן עם הנשיא יוליסס ס.
גרנט ועם אחרים בממשלה הפדרלית על הצבעה נפרדת על סעיף זה.
הסעיף נפל, אך שאר סעיפי החוקה החדשה (ללא הסעיפים של החוקה הקודמת שנגעו לעבדות) אומצו, כך שווירג'יניה התקבלה מחדש לאיחוד.
לאחר מלחמת האזרחים החלו כמה סופרים ממדינות הצפון לפקפק בסיפור ההצלה של קפטן ג'ון סמית' ופוקהונטס, והטילו ספק בתפקיד ההיסטורי שלהם ושל בעלה של פוקהונטס, ג'ון רולף.
ההיסטוריון מאוניברסיטת הרווארד, הנרי אדמס, ששירת כמזכירו של אביו, צ'ארלס פרנסיס אדמס האב , שגרירו של לינקולן לבריטניה במהלך המלחמה, סייע למתכחשים.
רוברטסון ציין את עובדת היותו צאצא של ג'ון אדמס, יריבו של ג'ון רנדולף, שהיה צאצא של פוקהונטס.
יחד עם כמה אנשי וירג'יניה שהשיבו להאשמות, פרסם רוברטסון את הספר "פוקהונטס המכונה מטואקה וצאצאיה מנישואיה לג'ון רולף".
התיזה שלו בספר עלתה בשל העובדה שצאצאיה של פוקהונטס היו אישים בולטים, וכן היא בעצמה.
במעקב אחרי הצאצאים, שעליהם נמנו המשפחות הראשונות של וירג'יניה, כולל משפחות בולינג, ברנץ', לואיס, רנדולף ופייג', וכן משפחתו של רוברטסון, הוא כתב, "היסטוריה, שירה, ואומנות התחרו אלו באלו בהצגת שמה מאז ועד היום עם הילה של בהירות עילאית".
וינדהאם רוברטסון נפטר באבינגדון ב-11 בפברואר 1888. הוא נטמן ליד קברי הוריו בבית הקברות קוב שבעיירה אנון, מחוז צ'סטרפילד, וירג'יניה.
וינה היא בירת אוסטריה ואחת מבין תשע מדינות הפדרציה האוסטרית.
וינה ממוקמת על נהר הדנובה במרכז אירופה, קרוב לצ'כיה, הונגריה וסלובקיה.
חיים בה כ-1.91 מיליון בני אדם והיא העיר הגדולה ביותר, וכן המרכז הפוליטי, התרבותי והכלכלי של אוסטריה.
העיר נחשבת בפני עצמה כאחת ממדינות אוסטריה, ואף על פי שהיא הקטנה ביותר בשטחה מביניהן, אוכלוסייתה היא הגדולה ביותר.
כחמישית מאוכלוסיית אוסטריה מתגוררת בעיר.
העיר הבאה אחריה בגודל, גראץ, קטנה ממנה פי 7. זוהי העיר דוברת הגרמנית השלישית בגודלה בעולם, אחרי ברלין והמבורג (שתיהן בגרמניה).
וינה היא מהמתוירות שבערי אירופה.
המרכז ההיסטורי של וינה הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית, וחלקים עתיקים גדולים של העיר ההיסטורית נשתמרו בצורה טובה מאוד.
וינה ידועה בכל העולם בבתי-הקפה הרבים שלה ובתרבות בתי הקפה המשויכת להם.
בווינה ממוקמים משרדים של מספר ארגונים בין-לאומיים, בהם ארגון האומות המאוחדות, ארגון המדינות המייצאות נפט, ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי (UNIDO), הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית והארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
ב-1980 נאספה בווינה אספה דיפלומטית שהובילה בסופו של דבר לכתיבת מוסכמות לחוזים של האו"ם למכירה בין-לאומית של מוצרים.
כמו כן נמצא בווינה מושב הארגון לחוקי המסחר הבין-לאומי של האו"ם.
וינה נוסדה במקור כעיר קלטית בסביבות 500 לפנה"ס.
ב-15 לפנה"ס הייתה לעיר גבול ובה הוקם מחנה צבאי בשם Vindobona (פירוש מילולי, ככל הנראה: "רוח טובה"), ששמר על האימפריה הרומית מהשבטים הגרמניים.
בימי הביניים הייתה לבית לשושלת בבנברג ולאחר מכן לשושלת הבסבורג ולאחר מכן לבירת האימפריה הרומית הקדושה.
הפלישות של העות'מאניים במאות ה-16 וה-17 לאירופה נעצרו בווינה.
בשנת 1526, בזמן שלטונו של הסולטאן סולימאן המפואר, עמדה וינה בפני סכנה מוחשית בעקבות המצור שהוטל על העיר ופעם נוספת בשנת 1683.
בשנים 1806–1867 הייתה וינה בירתה של האימפריה האוסטרית והחל משנת 1867 ועד ל-1918 הייתה בירתה של האימפריה האוסטרו הונגרית.
ב-1815 נערך בווינה קונגרס וינה, בו שורטטו מחדש הגבולות הלאומיים באירופה לאחר תבוסתו של נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שימשה וינה כמרכז תרבותי ומדעי חשוב ביבשת אירופה.
לאחר תבוסת גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה, וחתימת חוזה סן-ז'רמן, חולקה אוסטריה ל-4 אזורים שעליהם שלטו בעלות הברית.
בשנת 1955 פינו הכוחות הזרים את אדמתה לאחר שהשלטון התחייב להישאר נייטרלי בנושא השטחים האירופאים.
בזמן המלחמה הקרה שימשה וינה כשטח נייטרלי בין מזרח למערב אירופה.
לאור ההכרה הבין-לאומית בה כאזור נייטרלי, שימשה וינה במשך שנות המלחמה הקרה כ"שטח מעבר" בו עברו מהגרים מברית המועצות, בהם יהודים רבים שעלו לישראל.
1147 – נבנית לראשונה כנסיית סטפנוס הקדוש בסגנון רומנסקי.
במאה ה-14 נבנתה הכנסייה מחדש בסגנון גותי
1469 – וינה מקבלת מעמד של דיוקסיה (בישופות) וכנסיית סטפנוס הקדוש הופכת לקתדרלה
1511 – מסתיימת בניית קתדרלת סטפנוס הקדוש בסגנון גותי
1683 – כוחות האימפריה העות'מאנית נהדפים בשערי וינה
1781 – מוצרט עובר לעיר בימי הקיסר יוזף השני
1792 – בטהובן עובר להתגורר בעיר וינה ומחבר בה כמה מיצירותיו החשובות ביותר
1809 – נפוליאון כובש את העיר
1815 – בעיר נערך קונגרס וינה בו מעצמות אירופה מחליטות על סדר פוליטי חדש
1848 – פרנץ יוזף מתמנה לקיסר האימפריה האוסטרית
1896 – בנימין זאב הרצל מפרסם את ספרו "מדינת היהודים"
1899 – הספר "פשר החלומות" של זיגמונד פרויד יוצא לאור
1918 – ההכרזה על הקמת הרפובליקה של אוסטריה לפני בניין הפרלמנט
1919 – מועמד סוציאל-דמוקרטי נבחר לראש העיר.
בשנות העשרים כונתה העיר "וינה האדומה"
1934 – במהלך מלחמת האזרחים באוסטריה פורצת ברחובות העיר לחימה בין כוחות סוציאליסטים לכוחות לאומניים
1938 – כוחות הצבא הגרמני נאצי נכנסים לעיר
1945 – סיום מלחמת העולם השנייה: העיר בשליטת בעלות הברית, תחילת תקופת "ארבעה בג'יפ"
1955 – מוקמת הרפובליקה האוסטרית השנייה ובירתה וינה, אוסטריה זוכה לעצמאות מחודשת
1995 – אוסטריה מצטרפת לאיחוד האירופי
2002 – מטבע האירו הופך להיות המטבע הרשמי היחיד הנהוג במסחר בעיר
2015 – אירוויזיון 2015 מתקיים בווינה לאחר ניצחונה של קונצ'יטה וורסט – נציגת אוסטריה באירוויזיון 2014 – עם שירה "Rise Like A Phoenix" ("אמריא כעוף-החול")
העיר מחולקת לעשרים ושלושה רבעים (Bezirke בגרמנית).
מבחינת החוק הם אינם אזורים מנהליים כמו המחוזות שבשאר מדינות אוסטריה, ומשמשים רק לחלוקה של העיר.
למרות זאת, מתקיימות בחירות מקומיות ברבעים אלו, המעניקות כוח פוליטי מועט לנבחרים.
העיר ההיסטורית וליבה של וינה, ה"אינרה שטאט" (Innere Stadt בגרמנית: העיר הפנימית) הייתה בעבר מוקפת חומה ושדות.
החומה נהרסה ב-1857, בהוראת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואפשרה לעיר להתפתח, להתרחב ולהתמזג עם עיירות שכנות.
במקום החומה, נבנה ה"רינגשטראסה" (Ringstraße בגרמנית: רחוב הטבעת), רחוב רחב המסמן כיום את תחומי מרכז העיר.
לאורך הרחוב נבנו מבנים ציבוריים, מבנים פרטיים, אנדרטות ופארקים.
בין המבנים נמנים בית העירייה (Rathaus בגרמנית), התיאטרון הלאומי בורגתיאטר (Burgtheater), האוניברסיטה, הפרלמנט האוסטרי, ההופבורג (Hofburg), ששימש בעבר כארמונו של הקיסר, ובניין האופרה של וינה, שנשרף ב-1945 ונבנה מחדש ב-1955.
קתדרלת סטפנוס הקדוש, הבנויה בעיקר בסגנון גותי שוכנת במרכז הרובע הראשון.
מחוץ לרינגשטראסה, נבנתה בעבר חומה נוספת, הלינינוואל (Linienwall), שנהרסה בסוף המאה ה-19 כדי לחבר את פרברי העיר עם העיר עצמה.
התעשייה ברובה יושבת ברבעים הדרומיים והמזרחיים של העיר.
הרובע הראשון אינו גובל בנהר הדנובה עצמו, אלא בתעלה שלו.
הרבעים ה-2 עד ה-12 שוכנים בין התעלה והנהר, ורק השכונות החדשות ביותר גובלות בדנובה.
העיר וינה מפורסמת בזכות מספרם הרב של הפארקים בה.
רבים מהפארקים כוללים אנדרטאות, כדוגמת "שטאדטפארק" (Stadtpark, בגרמנית: הפארק העירוני), ופארק בֶּלְוֶודֵרֵה (Belvedere Park) שבו נמצא ארמון בלוודר הבנוי בסגנון הבארוק, ובו נחתם ההסכם הלאומי של אוסטריה ב-1955. הפארק החשוב ביותר בעיר הוא פראטר (Prater), היושב על אי שנוצר בין נהר הדנובה והתעלה.
ארמון שנברון (Schönbrunn), ארמון הקיץ המלכותי, כולל פארק מהמאה ה-18 ואת גן-החיות העתיק ביותר בעולם, שנוסד ב-1752.
המיקוד בווינה הוא בן 4 ספרות, בתבנית 1XXA.
המספר 1 הוא קוד העיר וינה, XX הוא מספר הרובע (אם הרובע הוא חד-ספרתי, תתווסף הספרה 0) ו-A מיועד למספר סניף הדואר, ובדרך כלל אינו בשימוש ונרשם כ-0. לדוגמה: 1070 לנויבאו, 1010 למרכז העיר וכדומה.
יוצאי דופן: 1300 לשדה התעופה הבין-לאומי של וינה, 1400 לקומפלקס האומות המאוחדות, 1450 למרכז אוסטריה, ו-1500 לכוחות האו"ם האוסטריים.
קתדרלת סטפנוס הקדוש (Stephansdom) – מרכזה של וינה והקתדרלה החשובה ביותר באוסטריה.
ה"שטפל" – צריח מחודד גותי המתנשא לגובה 136.7 מטר – הופך אותה לנקודת ציון עירונית בולטת הנראית למרחוק
בית האופרה הלאומי של וינה – משכן האופרה הלאומית של אוסטריה, מבנה מפואר שנבנה במאה ה-19, נהרס כמעט לגמרי במלחמת העולם השנייה ושוחזר בשנות ה-50 של המאה ה-20
המוזיאון לתולדות האמנות – המוזיאון כולל אוסף מרשים של יצירות אמנות בעיקר מהתקופה של המאות ה-15 עד ה-18 ביניהם יצירות רובנס, ופיטר ברויגל
בורגתיאטר – בניין התיאטרון המרכזי בעיר.
המבנה הנוכחי הוקם בשנת 1888. באולם התיאטרון הוצגו בין השאר מחזות שכתב הרצל
רובע המוזיאונים בווינה – מרכז תרבות ואמנויות הכולל מספר מוזיאונים, בהם המוזיאון לאמנות מודרנית (מוּמוֹק) ומוזיאון לאופולד
ווטיפקירכה – "כנסיית ההודיה לאלוהים".
כנסייה נאו-גותית שנחנכה בשנת 1879 באתר בו ניצל הקיסר פרנץ יוזף מהתנקשות
ארמון הופבורג (Hofburg) – ארמון קיסרי אוסטריה.
מרכז האימפריה ההבסבורגית במשך מאות שנים.
כולל את אחד מאוספי הנשק והשריון הגדולים באירופה, את בית הספר הספרדי לרכיבה, גנים מטופחים וכן מספר תצוגות מוזיאליות
בית העירייה של וינה – נבנה בסוף המאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית, כולל מגדל שעון המתנשא לגובה 98 מטר
ארמון בלוודר – מתחם ובו 2 ארמונות בסגנון בארוק ששימשו כארמונות קיץ
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (וינה) – מוזיאון טבע הכולל תצוגת מאובנים, דינוזאורים, קונכיות, מינרלים, מטאוריטים וכן דגמים ופוחלצים של בעלי חיים רבים
מגדל הדנובה – מגדל ותורן תקשורת גבוה ממנו נשקפת תצפית פנורמית 360 מעלות של וינה
מכיל תצוגות אינטראקטיביות וכלי נגינה
Mozarthaus – בית מוצרט בווינה.
הבית בו התגורר המלחין בשנים 1784–1787
Pasqualatihaus – בית בטהובן בווינה, שבו התגורר המלחין מספר שנים וחיבר את הסימפוניות הרביעית, החמישית, השביעית והשמינית.
משמש כיום כמוזיאון המוקדש למלחין
מוזיאון זיגמונד פרויד – מוזיאון בבית בו התגורר אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד במרבית שנותיו בווינה והקליניקה בה עבד
שלושה מבנים שעוצבו על ידי פרידנסרייך הונדרטוואסר: בית מגורים (בית הונדרטוואסר), מוזיאון ומפעל מחזור
המדרחוב בשכונת שפיטלברג – קבוצת רחובות משוחזרת ומציגה בתים נאים מהמאות ה-18 וה-19. רובע של מסעדות, בתי קפה וחנויות בוטיק לאופנה
בית הפרפרים – חממה טרופית המשמשת כגן זואולוגי לפרפרים
נאשמרקט – שוק עירוני ותיירותי
לאופולדסברג - גבע בקרבת העיר.
מקום לטיולים של תושבי העיר.
הסמל המוכר ביותר של וינה הוא הקתדרלה שלה – קתדרלת סטפנוס הקדוש (Stephansdom) – יצירת מופת של אדריכלות גותית שכוללת גם אלמנטים של אדריכלות רומנסקית ובארוק.
ה"שטפל" – צריח גותי מחודד המתנשא לגובה של כ-136 מטר הוא אחד מסמליה וסימני ההיכר של וינה.
לאחר הניצחון מול צבא האימפריה העות'מאנית ב-1683, כנסיות רבות נבנו או שופצו בסגנון הבארוק, על אף שלעיתים קרובות ניתן לזהות שמץ מן המבנים העתיקים יותר מתחת לתוספות המאוחרות.
החלק הפנימי של כנסיות רבות שופע בריהוט, ולכמה מהן יש פרסקות (ציורי קיר).
הכנסיות לרוב פתוחות במהלך היום, למעט זמני מיסות.
קונצרטים על הבימה או רסיטלים של עוגב מתקיימים בערבים בחלק מהכנסיות.
סטפנסדום (Stephansdom) – המזבח Wiener Neustädter העשיר בגילופים משנת 1447 היה מתנה מפרידריך ה-3
ווטיפקירכה (Votivkirche) – כנסייה נאו-גותית שנבנתה על ידי הקיסר פרנץ יוזף אחרי שניצל מניסיון התנקשות
יזואיטנקירכה (Jesuitenkirce) – סדרה של עמודים מסולסלים עולה מעלה כדי לתמוך בקמרון של היזואיטנקירכה (נבנתה בשנים 31–1623), בה ישנה גם כיפה היוצרת אשליה אופטית
פרנציסקאנרקירכה (Franziskanerkirche) – המזבח הגבוה (נבנה בשנת 1707) תוכנן על ידי אנדראה פוצו, ומציג פסל בוהמי של מריה הבתולה כקישוט המרכזי
קארלסקירכה (Karlskirche) – יצירה אקלקטית בסגנון הבארוק של י.
פישר פון ארלך (נבנתה בשנים 1714–1739) כוללת כיפה, מינרטים (צריחים) ושני דוכנים צדדיים בהשראה סינית
אאוגוסטינרקירכה (Augustinerkirche) – הקבר שעיצב אנטוניו קנובה (1757–1822) עבור הארכידוכסית מריה כריסטינה נמצא בכנסייה הגותית אוגוסטינר, אשר שימשה בעבר בתור הכנסייה הקהילתית של משפחת הבסבורג
מריה טרוי קירכה (Maria Treu Kirche) – פסל של מריה הטהורה מקשט את הכיכר בחזית כנסיית הבארוק הזו (נבנתה ב-1916).
החלק הקדמי של המבנה מתוארך משנת 1860
מיכאלרקירכה (Michaelerkirche) – לכנסייה הזו יש את אחד מהחלקים הפנימיים בסגנון ימי-ביניימי המרשימים ביותר בווינה.
החזית הנאו-קלאסית וסדרה של מלאכי בארוק מסטוקו מעל המזבח הגבוה הם תוספות מאוחרות
פטרסקירכה (Peterskirche) – הכיפה הגבוהה של הכנסייה הזו, בסגנון בארוק מאוחר, שולטת בנוף כשצועדים מכיוון הגראבן
מריה אם גשטדה (Maria am Gestade) – מתוארכת למאה ה-14, הכנסייה שוחזרה במאה ה-19. הפאנל הגותי מהמאה ה-15 מציג את הבשורה על לידתו של ישו
רופרכטסקירכה (Ruprechtskirche) – זוהי הכנסייה העתיקה בווינה, ויש בה אולם תווך ומגדל פעמונים בסגנון רומנסקי, מעבר ובימה למקהלה בסגנון גותי, וחלונות ויטראז' המתוארכים לתחילת המאה ה-14
לאמנות מסורת ארוכה בווינה, במיוחד בתחומים של תיאטרון, אופרה, מוזיקה קלאסית וציור.
מלבד תיאטרון הבורג וסניפו, תיאטרון האקדמיה, הנחשבים ממיטב התיאטרונים הגרמניים, גם הפולקסתיאטר של וינה והתיאטרון ביוזפשטאדט מציעים רמה גבוהה של מופעי תיאטרון.
בווינה גם מספר רב של בתי תיאטרון קטנים שלרוב שווים או קרובים באיכותם לתאטרונים הגדולים, או שמציעים מופעים פחות שגרתיים כמו מופעים מודרניים ניסיוניים או קברט.
רבים מהמלחינים הבולטים בתקופה הקלאסית והרומנטית פעלו בעיר.
בווינה ישנם כיום בתי אופרה רבים ותזמורות.
האופרה הממלכתית של וינה והפולקסאופר מציגים אופרות מכל הסוגים, והפולקסאופר מתמחה במיוחד באופרטות של וינה.
אופרות קלאסיות מוצגות במיוחד בקונצרטהאוס של וינה ובמוזיקפריין הידוע, מקום משכנה של הפילהרמונית של וינה.
בנוסף, בתי אופרה רבים מעלים יצירות ידועות של אמני אוסטריה לתיירים, ובמיוחד את יצירותיהם של מוצרט ויוהאן שטראוס.
בווינה פועלות גם התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הקאמרית של וינה, תזמורת רדיו וינה ותזמורת אמני הצליל.
בעבר התפרסם "התיאטרון על נהר וינה" בעקבות מספר רב של מחזות זמר שהופקו בו, אך בשנים האחרונות חזר התיאטרון להתמקד באופרה.
האופרה המצליחה ביותר של התיאטרון היא "אליזבת", שאחרי הצלחה גדולה בווינה, תורגמה לשפות זרות והופיעה ברחבי העולם.
בשנת 2000 נפתח ההאוס דר מוזיק.
בווינה ישנו גם מוזיאון למוזיקה, ובכנסיות רבות בעיר ישנם מופעים של מוזיקה דתית ולעיתים אף של מוזיקה קלאסית בליווי עוגב.
בהופבורג (Hofburg), בשאצקאמר (Schatzkammer בגרמנית: חדר האוצרות) מוחזקים אוצרות המלוכה האוסטרית.
ארמון הופבורג גם כולל את אחד מאוספי הנשק והשריון הגדולים בעולם, הכולל בעיקר כלי נשק מימי הביניים ושריוני לוחות.
מול הופבורג נמצאים שני מוזיאונים: המוזיאון לתולדות האמנות (Kunsthistorisches Museum) והמוזיאון להיסטוריה של הטבע (Naturhistorisches Museum).
מוזיאונים אלו נמצאים ליד מוזיאומקוורטיר (Museumsquartier בגרמנית: רובע המוזיאונים) שבנויבאו, הרובע ה-7 של העיר.
מוזיאונים רבים נמצאים ברובע, כמו, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון ליאופולד (Leopold Museum), המציג בעיקר יצירות בסגנונות האקספרסיוניזם והמודרניזם של אמני וינה.
ברובע גם מוזיאונים שונים כמו המוזיאון להיסטוריה צבאית, המוזיאון הטכני, מוזיאון לשעונים, מוזיאון מומוק, מוזיאון אלברטינה ומוזיאון לקבורה.
בכל מחוז בווינה ישנו מוזיאון המציג את ההיסטוריה של המחוז.
בווינה מספר רב של סגנונות בנייה.
ישנם בעיר מבנים שונים מתקופות שונות ובמיוחד מבנים מסגנון הרומנסק, הבארוק (קארלסקירכה), האר-נובו, ומבנים מסגנון הקלאסיציזם ועד לסגנונות האדריכלות המודרנית.
דוגמאות מפורסמות לאר-נובו בווינה כוללים את תחנת המטרו קרלספלץ (Karlsplatz) והקירכה אם שטיינהוף (Kirche am Steinhof).
בשנות ה-90 החלה בנייה ופיתוח של רובעי העיר, ובמיוחד ברובע הדונאושטט, ובויינברג (Wienerberg) שבדרום וינה.
"מגדל המילניום" (Millennium Tower), הנמצא ברחוב הנדלסקאי (Handelskai) ברובע הבריגיטנאו, המתנשא לגובה 202 מטר, הוא הבניין הגבוה ביותר בווינה מאז בנייתו ב-1999. למרות זאת, בווינה יחסית מעט גורדי שחקים.
כיום ישנם כ-100 מבנים בווינה שגובהם למעלה מ-40 מטר.
חוקי עירייה מונעים בנייה של גורדי שחקים כדי לשמר את הרבעים היותר עתיקים בווינה, ולכן, חלקים מסוימים של וינה, ובמיוחד הרבעים הפנימיים שלה, הם אזורים שאין בהם גורדי שחקים.
בווינה מצוי גן החיות הוותיק ביותר שעודנו פעיל כיום – גן החיות שנברון שנוסד בשנת 1752.
אירועי ספורט שונים מתקיימים בעיר.
מרתון וינה נערך כל שנה באביב ומשתתפים בו יותר מ-10,000 רצים; בשנת 2010 השתתפו במרתון 32,940 רצים.
ב-2005 נערכה באוסטריה אליפות העולם בהוקי קרח, וגמר האליפות נערך בווינה.
וינה ארחה בעבר ארבע פעמים את גמר ליגת האלופות בשנים 1964, 1987, 1990 ו-1995. וינה גם ארחה את גמר יורו 2008 באצטדיון ארנסט האפל (Ernst Happel Stadium) שבו 50,000 מושבים.
מספר מועדוני כדורגל בליגה האוסטרית פועלים בווינה.
מהידועים ביותר שבהם הוא מועדון ראפיד וינה, שזכה ב-31 אליפויות המדינה, ואוסטריה וינה שזכה ב-23 אליפויות וב-25 גביעים.
הכח וינה, מועדון עבר יהודי מפורסם, פעל אף הוא בווינה, אך התפרק ב-1938 אחרי תפיסת הנאצים את השלטון.
אנשי תרבות ומדע ידועים שפעלו בעיר
על שם וינה נקראו שתי האסכולות הווינאיות בהלחנה ומוזיקולוגיה, החוג הווינאי שעסק בפילוסופיה ובפרט בפילוסופיה של הלשון, הטבע, המדע ובמידה רבה הניח היסודות לפילוסופיה האנליטית שפרחה בהמשך דווקא בבריטניה, שלש האסכולות הווינאיות בפסיכותרפיה ופסיכולוגיה, כמו גם העיר הייתה מרכז התהוותה והוויתה של האסכולה האוסטרית בכלכלה.
יוזף היידן – מוזיקאי ומלחין סימפוניות
וולפגנג אמדאוס מוצרט – מלחין בן המאה ה-18
לודוויג ואן בטהובן – מלחין.
פרנץ שוברט – מלחין רומנטיקן
זיגמונד פרויד – מייסד הפסיכואנליזה וחוקר באוניברסיטת וינה
ארתור שניצלר – סופר ומחזאי; תיאר את החיים בווינה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20
ליאו פרוץ – סופר; מהדמויות הבולטות בחיי הספרות האוסטרית במחצית הראשונה של המאה ה-20
בנימין זאב הרצל – כתב מחזות שהועלו על הבמה בווינה.
גוסטב קלימט – צייר בסגנון הארט נובו
גוסטב מאהלר – מנצח ומלחין
ארנסט מאך – מהפיזיקאים והפילוסופים המשפיעים במאה ה-19 ובעיקר במאה ה-20
לודוויג ויטגנשטיין – מחשובי הפילוסופים של המאה ה-20
פרידנסרייך הונדרטוואסר – אמן ואדריכל אוסטרי-יהודי חשוב
פרידריך האייק – כלכלן בולט וממובילי האסכולה האוסטרית, נודע כבר פלוגתא של תפישות העולם נאו ליברליזם, סוציאליזם וכלכלה קיינסיאנית שכל אחת במקומה ובעיתה הייתה לתפישה המובילה בהגות ובמחקר הכלכלי כמו גם בקביעת המדיניות הכלכלית ברחבי העולם
עדויות על קיומה של קהילה יהודית בווינה קיימות רק מהמאה ה-12, כשהקהילה החזיקה בשני בתי כנסת, גבתה מס מחבריה וסבלה מפרעות.
באותה מאה גדל היישוב היהודי בווינה עם קליטתם של מתיישבים יהודים מבוואריה ומארץ הריין.
בשנת 1204 נבנה בווינה בית הכנסת הראשון שמופיע בתיעוד.
בתקופה זו זכו היהודים לפריחה דתית, ובשל כך התיישבה בווינה קבוצה של מספר רבנים מחכמי אשכנז, אשר כונו "חכמי וינה" או "גדולי אסטרייך" (אוסטריה).
הקבוצה ייסדה בווינה בית מדרש שהיה לגדול בתי המדרש באשכנז באותם ימים.
בשנת 1420 פקד אלברכט החמישי לאסור את כל יהודי אוסטריה.
בשנת 1469 בוטל צו הגירוש על ידי הקיסר פרידריך השלישי, שנודע ביחסו הטוב ליהודים ואף כונה "מלך היהודים".
בתקופת שלטונו של לאופולד הראשון, גורשו היהודים ב-1670 מווינה, אך שבו לעיר בהדרגה לאחר מספר שנים.
על היהודים גם נגזרו גזירות שונות, ביניהן הותר רק לבן הראשון לשאת אישה, על מנת לעצור את התרבות היהודים.
עם הכיבוש העות'מאני הגיעו לווינה יהודים יוצאי האימפריה ובנו בית כנסת, גם אחרי הסכם פוז'ארוואץ של 1718 הם זכו למעמד מיוחד וקיבלו רשות להתגורר בעיר בתקופה בה הדבר נאסר על יהודים פרט ליהודי החצר.
בין יהודי החצר שגרו בווינה היה שמואל אופנהיימר מהיידלברג.
אופנהיימר היה ספק של הקיסר ליאופולד הראשון, בתמורה קיבל רשות לגור בווינה ולסחור בממלכה כולה.
ב-1703 פשט הבנק של אופנהיימר רגל כי הקיסר לא החזיר חובות שחב לו ולא שילם עבור אספקה שקיבל.
שמשון ורטהיימר מוורמס, שהיה אחיינו ומנהל עסקיו של אופנהימר, לא נרתע, וקיבל על עצמו את הדאגה לאספקת ציוד לצבא הקיסר ואת תואר יהודי החצר.
פעילות של דייגו ד'אגילר וקרבתו לחצר הקיסר אפשרו בשנת 1736 את חידוש הקהילה הספרדית בעיר.
משפחות לא רבות קיבלו היתר רשמי להתגורר בווינה אך היו יהודים רבים שהוצגו כקרובי משפחה או משרתים של המשפחות המיוחסות ועבדו עבורם.
מבין היהודים המיוחסים שרצו להיחלץ מתנאי ההשפלה ולפרוץ דרכם בעולם המסחר והעסקים היו רבים שרצו להתנצר.
בין השנים 1787 ל-1847 המירו כשלושה רבעים מהיהודים הווינאים בעלי זכות הישיבה בעיר את דתם לקתוליות.
במחצית הראשונה של המאה ה-19, בנוסף לכ-200 משפחות האשכנזיות המותרות בישיבה ולכ-4,000 יהודים אשכנזים שהתחזו לקרוביהם ומשרתיהם, חיו בווינה כ-100 משפחות ממוצא מזרחי-ספרדי.
עד תקופת פרנץ יוזף לא היו כמעט נישואים בין שתי קבוצות היהודים.
אף כי ליהודים הטורקים היה בית כנסת, הם בנו לעצמם במאה ה-19 עוד בית כנסת, מפואר מאוד, ברובע ליאופולדשטאדט.
יהודי החצר לא קיבלו אישור לבנות בית כנסת ונאלצו להתפלל בבתיהם.
ב-1811 התקבל אישור לבניית בניין קהילתי שבתוכו היו מקווה, בית תפילה ובית ספר.
ב-9 באפריל 1826 הושלמה בנייתו של בית כנסת מרכזי (שטאדטטמפל) והובא אליו, ביוזמת מיכאל בידרמן, הרב יצחק נוח מנהיימר, ששילב בין דרישות השלטונות למודרניזציה, דרישות האורתודוקסים לתפילה בעברית, ודרישות הרחוקים מדת לפולחן אסתטי.
מנהיימר יצר את פשרת נוסח וינה שלו, שהתקבלה על הכול, ונערכו בה שינויים מתונים כמו הנהגת דרשה בגרמנית.
לצידו פעל החזן סלומון זולצר שלווה על ידי מקהלת נערים ונגנים יהודים.
הקיסר פרנץ יוזף הקנה ליהודים חופש מגורים בווינה וגרם לגידול מהיר בממדי הקהילה.
מקבוצה קטנה יחסית של יהודים "נסבלים", קהילת וינה הגיעה ב-1857 ל-6,217 נפש והמספר גדל ל-72,588 נפש כעבור 23 שנים, בשנת 1880. מרבית היהודים שהצטרפו לקהילה היו מסורתיים והגיעו מהונגריה ומגליציה.
מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה