tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשלושה חודשים לאחר הטורניר רשם בואה מורטה הופעה אחת במשחק ידידות מול , שלאחריה נעדר כשלוש שנים מהסגל הפורטוגלי.
הוא הוחזר לנבחרת ביוני 2009 על ידי קרלוס קיירוש, ורשם הופעה אחת במוקדמות מונדיאל 2010 בניצחון החוץ 1–2 על .
ארבעה ימים לאחר מכן, ב-10 ביוני 2009, רשם את הופעתו האחרונה במדי פורטוגל, במשחק ידידות מול .
בסך הכול ערך בואה מורטה 28 הופעות במדי הנבחרת, מתוכן שבע בהרכב הפותח, וכבש שער אחד.
לאחר פרישתו ממשחק פנה בואה מורטה לקריירה מקצועית, שהחלה בשנת 2013 כחבר צוות באימון קבוצת הנוער של פולהאם.
שנה לאחר מכן שב לקבוצה בה גדל, ספורטינג ליסבון, כעוזר מאמן הנוער של הקבוצה.
זמן קצר לאחר מכן, התמנה למאמן הראשי של קבוצת הנערים (עד גיל 19).
בשנת 2015 חזר לאנגליה כסקאוט עבור ארסנל, קבוצתו הראשונה כשחקן באנגליה.
בפברואר 2017 קיבל הזדמנות ראשונה כמאמן ראשי, בקבוצת סינטרנשה מהליגה השלישית בפורטוגל, אך הוא סיים את תפקידו בקבוצה בתום העונה לאחר שזו סיימה שלישית בטבלת הבית, ולא העפילה לפלייאוף.
בקיץ 2018 התמנה לתפקיד מאמן הנוער של פורטימוננסה.
ב-15 בינואר 2019 עזב את תפקידו כדי להצטרף למכבי חיפה כעוזרו של המאמן מרקו בלבול, תפקיד אותו מילא עד לסיום העונה.
לקראת עונת 2019/2020 בפרמייר ליג התמנה לתפקיד עוזר המאמן של מרקו סילבה בקבוצת אברטון, אך בדצמבר השניים סיימו את תפקידם.
לואיק ללום הוא לוחם טאקוונדו ישראלי בעבר, מחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (1998).
ללום נולד וגדל בצרפת ועלה לישראל על מנת לשרת בצה"ל.
לאחר שהשתחרר הוא חזר להתאמן בטאקוונדו.
לואיק הוא אב לשישה ילדים אליה ללום, לוחמת טאקוונדו גם כן.
ללום השתתף באליפות אירופה בשנת 1998 שנערכה באיינדהובן שבהולנד וזכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח בתוצאה 1:0 את קית' מרטין האירי, בשמינית הגמר הוא ניצח בתוצאה 1:0 את זולטן קאשה ההונגרי וברבע הגמר הוא שוב ניצח בתוצאה 1:0 את ניל האלימונד הבריטי.
בחצי הגמר הוא הפסיד לזוראן קרנקינוביץ' הסרבי.
ללום נמנה בסגל האולימפי הישראלי לקראת אולימפיאדת סידני בשנת 2000 אך החליט שלא להשתתף באולימפיאדה מאחר שהתחרות שלו הייתה אמורה להיערך בשבת של ראש השנה.
במהלך הקריירה ללום זכה שש פעמים באליפות ישראל בטאקוונדו.
לאחר פרישתו ללום הפך לאיש עסקים ובין היתר גם כיהן כיו"ר התאחדות האיגרוף התאילנדי בישראל.
לואיסוויל היא עיר בטקסס שבארצות הברית.
נכון לשנת 2019, העריכו שאוכלוסיית העיר מנתה כ-109,000 תושבים.
מבחינה פוליטית, העיר מנוהלת על ידי מועצה בת שישה חברים הנבחרים על ידי כלל תושבי העיר אחת לשלוש שנים ואינם משויכים מפלגתית.
ראש העיר אינו מצביע בדרך כלל, אלא מכריע רק במקרה של תיקו.
ההתיישבות באזור החלה בשנות ה-40 של המאה ה-19. בשנת 1845 נקברה ילדה אפרו-אמריקאית ממשפחת עבדים, ובכך נפתח בית הקברות המקומי.
בשנים שלאחר מכן תעשיית הכותנה המשיכה לשגשג.
צמיחה משמעותית החלה בהתיישבות עם פתיחת קו הרכבת בשנת 1881. העיירה הוכרזה כעיר בשנת 1925. בשנת 1930 כבר התגוררו בעיר כ-850 תושבים.
הצמיחה המשמעותית של העיר החלה בשנות ה-50. בשנת 1974 נפתח נמל תעופה בסמוך לעיר.
לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס (בפורטוגזית: Luís Alves de Lima e Silva, Duque de Caxias; 25 באוגוסט 1803 – 7 במאי 1880), המכונה "מכונן השלום" ו"דוכס הברזל", היה איש צבא ומדינאי ברזילאי שמרני בתקופת האימפריה הברזילאית.
לואיש, שהיה פילדמרשל בצבא הברזילאי הקיסרי נחשב להיות אחד מהאישים הבכירים ביותר בתולדות הכוחות המזוינים של ברזיל.
במהלך כהונתו של פדרו השני, קיסר ברזיל כיהן שלוש קדנציות לא רציפות בתפקיד נשיא מועצת השרים; מקביל לראש ממשלה.
הוא היה האדם היחיד שנוצר למענו תואר דוכסות בתקופת שלטונו של פדרו השני.
לואיש אלבש נולד בשנת 1803 בריו דה ז'ניירו, מדינת ברזיל, דאז מושבה פורטוגזית.
משפחתו הייתה בעלת היסטוריה של שירות צבאי ארוך ועל כן, כמו אביו ודודו, לואיש החל דרכו בקריירה צבאית מוקדמת בשורות צבא האימפריה הפורטוגזית.
הוא התחנך בבית הספר היסודי הצבאי של ריו דה ז'ניירו וסיים את לימודיו בהצטיינות.
כאשר פדרו הראשון, קיסר ברזיל הכריז על עצמאות ברזיל, לואיש הצטרף אל שורות הצבא הברזילאי החדש שמרד נגד הפורטוגזים.
לאחר סיום מלחמת העצמאות של ברזיל בשנת 1825, לואיש המשיך בקריירה צבאית בשורות צבא האימפריה הברזילאית החדשה.
לואיש נשלח למחוז ציספלטינה המרדני שהיה ממוקם בדרום האימפריה, על גדות נהר הריו דה לה פלטה.
במסגרת תפקיד זה נלחם בשורות חיל הרגלים הברזילאי נגד צבא הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (ארגנטינה המודרנית) אשר פעלו לספח את המחוז הברזילאי.
לאחר מלחמת ארגנטינה–ברזיל איבדה האימפריה הברזילאית את שליטתה על מחוז ציספלטינה וזה סופח לתוך הפרובינציות המאוחדות (ציספלטינה מאוחר יותר היוותה את הבסיס להקמתה של אורוגוואי הריבונית).
בשנת 1831 פרצו מחאות נגד שלטונו של פדרו הראשון אשר נתמכו בידי משפחתו של לואיש.
אף על פי שהדבר יצר יריבות בתוך המשפחה, לואיש החליט לשמור על נאמנותו למוסד הקיסרות הברזילאית וסירב להשתתף במחאות נגד הממשל.
לאחר התפטרותו של פדרו הראשון בשנת 1831, בנו ירש אותו בתור פדרו השני, קיסר ברזיל.
פדרו השני היה בן חמש בלבד עת ירש את הכתר מאביו ועל כן מונתה מועצת עוצרות למשול במקומו.
לואיש מונה ללמד את פדרו השני סיוף ורכיבה על סוסים.
יחסים קרובים אלו אל הקיסר הצעיר נשמרו לאורח הקריירה המאוחרת של לואיש, אשר הפך ליועץ צבאי רב חשיבות לקיסר פדרו השני.
שלטון העוצרות של האימפריה הברזילאית היה נתון למרידות אין סוף ולאי שקט פוליטי ממושך אשר איים על יציבותה המדינית ועל עצם קיומה המדיני של האימפריה כמדינה מאוחדת.
לואיש מונה להפיל מרד של עבדים אפריקאים בברזיל בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19. בשנת 1842 הנהיג לואיש את כוחות הרגלים של הצבא הברזילאי במהלך הפלת מרד ליברלי שפרץ בסאו פאולו ובמינאס ז'ראיס.
באותה העת הכריזו רפובליקנים שהתנגדו למשטר המלוכני על עצמאות מחוז ריו גראנדה דו סול והחלו בכך את מלחמת לבושי הבלויים.
המהפכה הליברלית נתמכה בידי המהפכן האיטלקי ג'וזפה גריבלדי ועצמאותה של ריו גראנדה דו סול הייתה קיימת דה פקטו לאורך כמעט עשור.
לאחר שצלח לואיש בהפלת הכוחות הרפובליקנים והביא לסיום מלחמת האזרחים, הוא הפך לאחד המצביאים החשובים ביותר בצבא הברזילאי.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19, הנהגת הקונפדרציה הארגנטינאית בראשות הדיקטטור חואן מנואל דה רוסאס הסדירה את מעמדה לאחר שנים של מאבקים פוליטיים.
הממשל החדש פעל להשיג הגמוניה ארגנטינאית על חבל הריו דה לה פלטה, זאת במסגרת תוכנית שאפתנית להשיג שליטה על כל השטחים שהיו כלולים בעבר בתוך מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, בתקופת השלטון של האימפריה הספרדית.
ברזיל הייתה הראשונה לפעול נגד תוכנית זאת כאשר הקימה ברית עם אורוגוואי ותמכה באינטרסים אזוריים של פרובינציות בתוך ארגנטינה במטרה להחליש את מעמד הממשלה המרכזית.
לואיש תמך ביצירת ברית עם מושל אנטרה ריוס, חוסטו חוסה דה אורקיסה, במטרה להתסיס את הפוליטיקה הפנים-ארגנטינאית.
מאבק זה הביא לתחילת מלחמת הפלטה בין ארגנטינה לברית של ברזיל ובעלות בריתה.
לואיש הכין את הצי הברזילאי להניע אוניות מלחמה דרך הריו דה לה פלטה ודרך הנהר לאיים על בואנוס איירס, הבירה הארגנטינאית.
לאחר הניצחון של הברית הברזילאית במלחמה, השיגה ברזיל הגמוניה אזורית למספר שנים.
המאבק חיזק את היחסים בין ברזיל לאורוגוואי וסימן את תחילתה של תקופת יציבות פוליטית ופיתוח כלכלי סדיר בברזיל אשר הגיע לשיאו עם התקדמותה של המהפכה התעשייתית.
הודות לניצחון במלחמה הועלה לואיש לדרגת לוטננט גנרל.
בשנת 1853 מונה לואיש לשרת בקבינט הקיסרי ושנתיים אחר כך מונה לשר המלחמה.
שאיפותיה הצבאיות של פרגוואי תחת הנהגתו של פרנסיסקו סולנו לופס הביאו להתנגשות אינטרסים עם ברזיל על הממשל באורוגוואי.
כאשר פרצה מלחמת אזרחים באורוגוואי החל מאבק בין ברזיל לפרגוואי על התמיכה בפלגים השונים של המאבק.
לואיש תמך בהתערבות צבאית ברזילאית באורוגוואי.
עם פלישת הצבא הברזילאי לתוך אורוגוואי הכריזה פרגוואי על מלחמה נגד ברזיל בשנת 1864. הצבא הברזילאי התרכז תחילה במערכה באורוגוואי ולאחר שהסדיר את הממשל הפרו-ברזילאי באורוגוואי פעל הצבא הפרגוואי להשיג קשר יבשתי לאורוגוואי דרך ארגנטינה.
הפלישה של פרגוואי לתוך שטחי ארגנטינה עירב את האחרונה במלחמה.
ברית משולשת נוצרה בין אורוגוואי, ארגנטינה וברזיל אשר על שמו נקראה המלחמה מלחמת הברית המשולשת.
עם תחילתה של הברית היה על המשתתפים בה לקבוע פיקוד עליון לצבאותיהם המאוחדים במאבק נגד פרגוואי.
למרות דרישותיו הממושכות להתמנות למפקד העליון של כוחות הברית, לואיש הסכים לבסוף לדרישת הארגנטינאים למנות את נשיא ארגנטינה, ברטולומה מיטרה, לפיקוד העליון של כוחות הברית.
עם היעצרות ההתקדמות של צבא פרגוואי החלו כוחות הברית במתקפת נגד ממושכת.
עם הגעת הכוחות הברזילאים לתוך שטחי פרגוואי מצפון המדינה הם חצו את נהר פרגוואי לאוקטובר 1866. בנקודה זאת, לואיש בן ה-63, שהועלה בתחילת השנה לדרגת פילדמרשל, מונה למפקד העליון של כל הכוחות הברזילאים בפרגוואי.
תחילה הורה לואיש על החלפת הפיקוד של הצי.
בין אוקטובר 1866 ליולי 1867 עצר לואיש כל פעולה התקפית לתוך שטחי פרגוואי במקום זאת הוא אימן את אנשיו והכין אספקה ונשק בצורה מספקת למאבק גרילה ממושך ביערות הסבוכים של מרכז אמריקה הדרומית.
כוחותיו של לואיש נעו דרומה דרך חבל צ'אקו והתאחדו עם אלו של הצבא הארגנטינאי.
לואיש החליט שבמקום לנוע לקרב חזיתי נגד מערך ההגנה הפרגוואי הדרומי, כוחותיו יבצעו איגוף של הפרגוואים ויתקפו אותם מהעורף לאחר תנועה דרך היערות הסבוכים, אזור שאף צבא סדיר עד לנקודה זאת לא העז לנוע דרכו.
הטקטיקה של לואיש נחלה הצלחה מסחררת ופתחה את הדרך של כוחות הברית לכיבוש אסונסיון, עיר הבירה של פרגוואי.
ההנהגה הפרגוואית ירדה למלחמת גרילה ממושכת שגררה את המלחמה לעוד שלוש שנים עד הפלתו של פרנסיסקו לופס בתוך שדה הקרב בשנת 1870. על פועלו במהלך המלחמה מינה פדרו השני את לואיש לדוכס קשיאס, תואר הדוכסות היחיד שיצר פדרו השני בכל שנותיו בתור קיסר ברזיל.
במהלך שנות ה-40, במקביל לשירותו הצבאי, החל לואיש במעורבות פוליטית כאשר נרשם כחבר המפלגה הראקציונרית.
לאחר מכן אורגנה המפלגה מחדש, תחילה בתור "מפלגת הסדר" ובהמשך בתור "המפלגה השמרנית".
המפלגה הייתה מפלגת ימין-שמרני מתון פרו-מלוכני.
בשנת 1846 מונה לסנאטור בסנאט הברזילאי, שהיווה את הבית העליון של הפרלמנט.
בשנת 1856 מונה לואיש ל'נשיא מועצת השרים' (Presidente do Conselho de Ministros) של האימפריה הברזילאית בידי הקיסר פדרו השני, תפקיד המקביל לראש ממשלה.
חלוקת הסמכויות לפי חוקת האימפריה הברזילאית הותירה סמכות שלטונית נרחבת למוסד הקיסרות, בעיקר בנוגע ליחסי חוץ, בעוד רוב מדיניות הפנים הייתה בסמכות הפרלמנט.
קודמו בתפקיד ביצע רפורמה בחקיקה שחיזקה את סמכויות נשיא מועצת השרים והותירה לו להתערב בבחירות פרלמנטריות.
לואיש התנגד לחקיקה זאת ולצד חלק מתומכיו הקרובים הוא הגיש את התפטרותו מתפקיד נשיא מועצת השרים כאות להתנגדותו.
ב-2 במרץ 1861 מינה הקיסר פדרו השני את לואיש לקדנציה שנייה בבקשתו אל לואיש להנהיג קבינט ממשלה חדש.
לאחר מאבקים פוליטיים פנימיים בתוך הקבינט והפסד המפלגה השמרנית בבחירות לבית התחתון של הפרלמנט בשנת 1862, לואיש התפטר מתפקיד נשיא מועצת השרים לאחר קדנציה שנייה שנמשכה שנה אחת בלבד.
עם תחילת תהליך ביטול העבדות בברזיל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19, לואיש תמך בחוק הרחם החופשי, אשר הפך את כל התינוקות של עבדים למשוחררים מעת היוולדותם.
בהמשך לא התקבלו מספר אזרחים כאחים חילוניים (לא-נזירים החברים במסדרי הכנסייה הקתולית עקב היותם חברים באגודת הבונים החופשיים.
בתגובה נוצר משבר בין הממשלה למוסד הכנסייה לאחר שהממשלה אסרה שני בישופים על ביצוע ההחלטה שלא לקבל את חברי הבונים החופשיים.
שתי הפרשות הללו פגעו במרכזי התמיכה האזרחית במוסד הקיסרי, המגזר החקלאי והמגזר הדתי, אשר לאורך רוב ההיסטוריה הפוליטית של האימפריה היו ברובם שמרנים תומכי המלוכה.
בשנת 1874 מונה לואיש לתפקיד נשיא מועצת השרים פעם נוספת במטרה לפתור את המשבר.
אף על פי שלואיש היה אז קשיש בן 72 בהיבחרו לתפקיד, הקבינט שהקים פעל במטרה להסדיר את הפרשיות.
תחילה עלה התקציב של התמיכה הממשלתית בחקלאים שגידלו קפה ובהמשך הכריז הקיסר בלחץ הקבינט על חנינה כללית של הבישופים האסורים.
במטרה לפייס שמרנים תומכי-עבדות בשורות הפרלמנט, לואיש והקבינט מינו שרים חדשים והכריזו על תאריך לבחירות פרלמנטריות נוספות בשנת 1875. לואיש האמין בזכויות הפרט אך באותו הזמן היה קתולי אדוק ואיים שיתפטר אילולא יכריז הקיסר על חנינה לבישופים.
בשנת 1877 ביקר הקיסר פדרו השני את לואיש במשרדו של נשיא מועצת השרים והחליט שעקב גילו המכובד ובריאותו הרופפת, אין לואיש יכול להמשיך בתפקידו הפוליטי.
לואיש הוחלף בתחילת שנת 1878 ויצא לגמלאות אם כי נשאר מבחינה רשמית חבר בשורות המפלגה השמרנית הברזילאית עד למותו.
לאחר שנים של בריאות רופפת נפטר לואיש במאי 1880 בביתו, חווה בפרברי ריו דה ז'ניירו, בירת האימפריה הברזילאית.
בתקופה שלאחר מותו ולאחר הפלת המונרכיה והקמת הרפובליקה הישנה (1889–1930), דמותו ההיסטורית של לואיש הייתה בצל מורשתו של מנואל לואיש אוסוריו, מרקיז ירואל, שר המלחמה לשעבר ומפקד חיל הפרשים הברזילאי במהלך מלחמת הברית המשולשת.
מורשתו ואהדת תדמיתו ההיסטורית של לואיש עלתה בתקופה שלאחר מכן.
בשנת 1925, יום הולדתו הפך ליום החייל הברזילאי, יום המסמל כבוד לצבא הברזילאי.
ב-13 במרץ 1962, נשיא ברזיל, ז'ואאו גולאר, העניק לו את התואר הרשמי של "מגן הצבא".
מבחינת ראייתו בגדר היסטוריונים, לואיש נחשב לעיתים לאחד המצביאים החשובים ביותר בהיסטוריה הברזילאית ואדם בעל תפקיד מכריע בשימור יציבותה ושלמותה של האומה הברזילאית בשנותיה הראשונות, בעיקר במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19.
לואיס רוברטס הוא חוקר טבע ומאייר בוטני אוסטרלי.
לואיס ואחיו, צ'רלי רוברטס, הם ככל הנראה המומחים המובילים בצמחייה ובעלי החיים של דרום-מזרח קייפ יורק וחבל האי טרופי הצפוני.
במשך שלושה דורות התגוררה משפחתו כ -45 ק"מ דרומית לקוקטאון, שם למדו הוא וצ'רלי בבית.
אביו, ג'ק לואיס, היה עובד במכרה עופרת וחוקר טבע אוטודידקט.
בערך מ-1960, רוב הבוטנאים והזואולוגים שערכו מחקר בתחומם ביקשו ייעוץ או סיוע בשטח מהאחים רוברטס.
ללואיס רוברטס יש עניין מיוחד בסחלבים, במיוחד במינים של חצי האי קייפ יורק והטרופיים הרטובים.
הוא החל ללמוד ברצינות בשנת 1973.
מאז, הוא אסף דגימות רבות, וגילה שבעה מינים חדשים, כולל סחלב יוצא דופן, הידוע רק באזורם.
סחלב זה, שרשום כסוג חדש נקרא Cooktownia robertsii, לכבודו של לואיס.
לואיס גילה את סחלב הקרקע הנדיר הזה בשנות השמונים והוא תואר רשמית על ידי דייוויד ג'ונס, אחד הטקסונומים של הסחלבים המובילים באוסטרליה, בשנת 1997.
רבים ממיני הסחלבים המקומיים נדירים ובעלי שטחי מחיה ספציפיים ומוגבלים מאוד, המופיעים רק במקומות נידחים ובלתי נגישים כגון פסגות הרים, ביצות או סוגי יערות גשם הנגישים רק ברגל.
בנוסף, רוב הסחלבים פורחים בעונה, וחלקם רק יום או יומיים בשנה.
בשנת 1993, לואיס החל לצייר את הסחלבים שמצא.
עבודותיו המוקדמות נעשו בעפרון אך ורק כסיוע לזיהוי.
הוא היה נחרץ בהצגת הפרטים הקטנים ביותר.
הוא הראה כמה מיצירות העפרון שלו בביקור אצל חוקרי טבע, ובעקבותיהם החל לואיס לצבוע ולהדגיש את איוריו.
הוא המציא טכניקות משלו כדי ללכוד את קנה המידה והמורכבות של נושאיו, שרבים מהם כמעט אינם נראים בעין בלתי מזוינת.
לואיס עובד בעיפרון כדי לתאר את הנושא שלו באמצעות זכוכית מגדלת, במידת הצורך.
הוא לוכד את צבע הנושא בצבעי מים, ואז מדגיש גוונים בעזרת עט ודיו.
לואיס מקווה להמחיש דגימה מכל מיני סחלבים שנמצאים בצפון מזרח קווינסלנד.
ישנם יותר מ -250 מינים ידועים באזור והוא השלים איורים של יותר מ -100. לאחר שיסיים את הסדרה, לואיס מקווה לפרסם אותם, יחד עם תצפיות השדה שלו על כל מין.
בעקבות מוסכמות האיור הבוטני, לואיס מתעד את נושאיו באופן מקיף - צמח, פרח ופירות.
הוא גם מנתח את הפרחים של כל אחד מהם כדי להראות את חלקיו השונים - עלי כותרת, גבעול, עלי אבקנים ועוד.
תהליך הציור הוא מדויק, איטי, ולוקח זמן.
מבלי לכלול את הזמן הנדרש למציאת דגימות מתאימות של מינים מסוימים.
כל איור לוקח בין יומיים ל -3 ימים להשלמתו, בהתאם למורכבות וגודל הצמח.
לואיס מוביל קבוצות רבות של חוקרי טבע ומטיילים והוא ידוע בידע וביכולות ההסבר שלו.
הוא תמיד מסתובב יחף, ונעל נעליים רק כמה פעמים בחייו בעיקר באירועים מיוחדים, כמו בחתונתו או בפתיחת התערוכה הראשונה שלו ב- Nature's Powerhouse, וכאשר קיבל את מדליית מסדר אוסטרליה (OAM) בשנת 2005.
לכבודו נקרא סוג של לטאה אוסטרלית, Saproscincus lewisi.
לואיסה מונשדיין כלפון (בספרדית: Luisa Mondschein Halfon או Luisa Halfon de Mondschein; 3 בינואר 1903 – 2 ביוני 1985) הייתה משוררת ארגנטינית, יהודייה ילידת בסרביה
לואיסה מונדשיין נולדה בשנת 1903 בעיירה היהודית מרקולשט שבמחוז סורוקה בפלך בסרביה באימפריה הרוסית (כיום מרקולשט בנפת פלורשט שברפובליקת מולדובה) .
בשנת 1909 היגרה עם משפחתה לארגנטינה, והתיישבה בבואנוס איירס.
למשך מספר שנים מונדשיין כלפון לימדה ספרות ספרדית באוניברסיטת בואנוס איירס ופרסמה שירה בשפה הספרדית.
קובץ השירים הראשון שלה "Docencia" פורסם בשנת 1939 ובהמדורה מתוקנת בשנת 1973. אולם היא נודעה בעיקר בזכות הסונטות שלה אחרי פרסומו בשנת 1960 של הקובץ Sonetos.
בהמשך הוציאה מונדשיין כלפון לאור קובצי סונטות נוספים - Sonetos y más sonetos (סונטות ועוד סונטות) (1970), Sonetos de amore y crimen (סונטות אהבה ופשע)
שיריה נכללו באנתולוגיה Verso argentino actual (השירה הארגנטינית העכשווית) משנת 1975.
מונדשיין כלפון נפטרה בבואנוס איירס בשנת 1985.
תואר Dama Laureada - משוררת מצטיינת - מטעם האקדמיה הארגנטינית להרלדיקה ולשירה - בתמיכת האוניברסיטה החופשית של אמריקה - על תרומתה לספרות הארגנטינית
נבחרה לחברה לשם כבוד במכון לתרבות אמריקאית
לואיס ריבס הוא שחקן אנגלי.
ריבס נולד בדונקסטר, יורקשייר, שם גדל עם אמו ושני אחיו.
בשנת 2012 הופיע לראשונה על מרקע הטלוויזיה בכמה סדרות טלוויזיה בהן הולבי סיטי ורופאים באותה שנה הופיע על בימת התיאטרון במחזה "Our Boys".
שנה לאחר מכן התארח סדרת הטלוויזיה עברייני על וסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר בריטניה".
בשנים 2014–2015 הופיע במחזה הלילה שלי עם רג מאת המחזאי קווין אליוט.
בשנת 2015 החל להופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה בלתי נשכח.
שנה לאחר מכן הופיע בסדרת האימה הטלוויזיונית "Crazyhead".
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע נולד מלך.
שנה כותרתתפקיד 2019 נולד מלך אדוארד הנסיך מוויילס
שנהכותרתתפקידמיקוםהערות2012Our Boysאיאןתיאטרון הדוכסית, לונדון2014–2015הלילה שלי עם רגאריקתיאטרון אפולו, מחסני דנמאר2019וניה, סוניה, מאשה ושפיץספייקאולפני יוסטינוב, באת'
שנה כותרתתפקיד הערות 2016 FIFA 17 גארת' ווקר תפקיד קולי 2017 FIFA 18 גארת' ווקר תפקיד קולי
לואיסה פוטורנסקי (בספרדית: Luisa Futoransky; נולדה ב-5 בינואר 1939) היא משוררת וסופרת ארגנטינאית ממוצא יהודי.
לואיסה פוטורנסקי נולדה בבירת ארגנטינה, בואנוס איירס.
בין השנים 1953 ו-1961 למדה מוזיקה בקונסרבטוריון העירוני של עיר הולדתה, ובין השנים 1965 ו-1968, במקביל ללימודי משפטים, למדה שירה אנגלו-סקסונית עתיקה ועכשווית בהנחייתו של חורחה לואיס בורחס בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בואנוס איירס.
בשנת 1967 סיימה את חוק לימודיה בפקולטה למשפטים והוסמכה לעבוד כעורכת דין.
לאחר הסמכתה זכתה במלגה מארצות הברית ועברה קורס השתלמות בספרות באוניברסיטת איווה.
פוטורנסקי שרוב משפחתה עלתה ארצה ביקרה פעמים אחדות בישראל וחייתה תקופות ממושכות באיטליה, בסין וביפן, עד אשר השתקעה בפריז בשנת 1981, עיר שבה עבדה במרכז ז'ורז' פומפידו ובסוכנות הידיעות הצרפתית כמתרגמת, כמתורגמנית וכעורכת עד פרישתה לגמלאות.
ביותר מעשרים הספרים שכתבה, מחשבותיה המעמיקות והמקוריות משקפות נאמנה את העושר התרבותי, הלשוני והרוחני העצום שצברה במשך מסעותיה ונדודיה שארכו חלק ניכר משנות חייה, ולא בכדי היא זכתה הן למלגות והן לפרסים ספרותיים יוקרתיים לא רק בארגנטינה ובארצות הברית, אלא גם בספרד ובצרפת.
פוטורנסקי גם עסקה בתרגום לספרדית ותרגמה, בין השאר, מיצירותיהם של יערה בן-דוד ומנחם פאלק.
שירים נוספים מאת פוטורנסקי תורגמו לעברית בשני העשורים שלאחר מכן, והספר העברי השלם הראשון משירתה, "חמישה מקורות, חמישה גשרים", ראה אור בהוצאת רימונים ובתרגום רמי סערי בשנת 2024.
לואיש קרלוס משאדו מאטה (בפורטוגזית: Luís Carlos Machado Mata; נולד ב-6 ביולי 1997 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת קאיראט אלמטי.
מאטה גדל במחלקת הנוער של פורטו.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-26 בינואר 2017 הושאל מאטה עד לתום עונת לפורטימוננסה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
הוא ערך 17 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-31 באוגוסט 2018 הושאל מאטה למשך עונה אחת לקרטחנה מפרימרה דיויסיון RFEF.
הוא ערך 16 הופעות ליגה במועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-9 ביולי 2020 חתם מאטה על חוזה לשלוש שנים בפוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית.
ב-8 בפברואר 2023 חתם בזגבי לובין הפולנית.
לואיזה זני (באיטלקית: Luisa Zeni; 1896 – 1940) הייתה סוכנת חשאית במלחמת העולם הראשונה וסופרת איטלקית.
זני נולדה בארקו, טרנטינו, בשנת 1896. אביה היה נפח, אמה נפטרה כשהייתה בת 3.
היא חיה בשנים הראשונות של המאה העשרים, בתקופה של מתח גובר בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית בין איטלקים לגרמנים.
היא הייתה שייכת לאירדנטה, אזור שהתלבט בין נאמנות בת מאות שנים להבסבורגים לבין הקריאה לעצמאות איטלקית.
לאחר שחצתה את הגבול וגלתה לאיטליה ב-1914, היא מילאה תפקיד חשוב בתעמולה התומכת במלחמה בתוך הוועד של תושבי הים האדריאטי וטרנטו.
בספר הזיכרונות, "פירורים" (Briciole), שפורסם ב-1926, זני מספרת את סיפורה כמרגלת, הסוכנת החשאית האחרונה של הריסורג'ימנטו.
לקראת המלחמה גייס פיקוד הארמייה הראשונה תושבים מטרנטינו שהיו מוכנים להשתתף במבצעי ריגול שמטרתם לחשוף את תנועות האויבים מ-אלה ועד מעבר ברנר.
זני גויסה ב-1915 על ידי קולונל טוליו מרצ'טי, ראש ראש השירות החשאי הצבאי.
ב-22 במאי 1915, יומיים לפני הכרזת המלחמה, חצתה זני את הגבול, ונכנסה לשטח האוסטרי באזור אוסניגו.
היא נעצרה על ידי סיור אוסטרי והציגה את עצמה בתור ג'וזפין מולר, בטענה שברחה מאיטליה כדי לחזור לאוסטריה.
זני הגיעה לאינסברוק ברכבת למלון יוניון, מקום מסוכן אך גם מכרה של מידע, שאליו מגיעים קציני הפיקוד המוצבים בעיר.
בשל ידיעתה את השפה הגרמנית, בשבועות שלאחר הגעתה אספה זני מידע אותו רב.
המידע שנאסף נשלח לשווייץ, לסוכן החשאי האיטלקי, הברון סילביו פראטו, כדי שיעביר אותו לאיטליה.
בין היתר שלחה מספר דיווחים עם חדשות צבאיות מדויקות ברמה גבוהה מאוד.
את המידע רשמה זני בניירות זעירים שהחביאה מאוחר יותר בכפתורי המעיל שלה.
לאחר זמן מה עזבה זני את המלון ועברה לגור בדירה.
היא החלה לנסוע לאורך העמקים הסמוכים לגבול עם איטליה מתוך כוונה להתיידד עם חיילים וקצינים ולהשיג מהם מידע על תנועות הכוחות.
מדי פעם נפגשה זני עם קבוצת חברים, במקור מארצה, שלא ידעו דבר על פעילותה.
באחד המפגשים הללו פשטה המשטרה האוסטרית על המקום.
זני ומספר מהחברים הצליחו להימלט.
האחרים נעצרו ולא שמעו מהם שוב.
בסוף יולי היא נעצרה ונאלצה להודות בזהותה האמיתית.
אמנם ההאשמות נגדה בוטלו, בניגוד לגורלם של מרגלים איטלקים אחרים, שהתגלו והוצאו להורג באותה תקופה, אבל היא הושמה במעקב ועבר לא הייתה בטוחה.
ב-6 באוגוסט 1915, בשל הסיכון הגובר, היא נאלצה לנטוש את המקום.
היא התלבשה בבגדי גברים טירולים ובמהלך הלילה הגיעה לתחנת רכבת קטנה מחוץ לעיר ועלתה על רכבת צפופה באיטלקים שחזרו הביתה ונסעו לשווייץ, בתחנת הגבול של פלדקירך באוסטריה, ניירות המעבר שלה נדחים והיא מצליחה בכל זאת להתגנב לרכבת היוצאת לשווייץ.
הקולונל טוליו מרצ'טי מגיע לפגוש אותה במילאנו כדי לשמוע ממנה ישירות את החדשות האחרונות.
לאחר מכן הוא מפסיק את פעילותה כדי לא לסכן אותה יותר.
בסוף שנת 1915 זני החלה ללמוד בבית ספר לאחיות של הצלב האדום.
היא עבדה כאחות בשירות חיילים איטלקים שנפצעו בקרב, בבתי חולים שונים.
זני, שהוקצתה לה פנסיה צנועה, בילתה את השנים הבאות בהחלמה מהשחפת שבה חלתה באינסברוק הקרה.
היא אספה את זיכרונות המלחמה שלה בכמה ספרים.
בשנת 1940 מתה לואיזה זני בעיר הולדתה עקב החמרת המחלה.
מדליית החיל הצבאי, הוענקה בשנת 1915.
פירורים: זיכרונות של אישה במלחמה (1926), יצא לאור על ידי יורשי הקרמונזה.
אירדנטו (1928), רומן פטריוטי שיצא לאור על ידי ולצ'י.
בני איטליה (1932), מהדורת בלפורטה.
האינפנטה לואיש מפורטוגל, דוכס בז'ה (3 במרץ 1506 – 27 בנובמבר 1555) היה בנו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל ואביו של אנטוניו, אב המנזר של קראטו.
לואיש נולד ב-3 במרץ 1506 באברנטש, והיה בנם השני של מנואל הראשון, מלך פורטוגל ואשתו השנייה מריה מאראגון (בתם השלישית של המלכים הקתוליים).
הוא ירש את אביו כדוכס בז'ה וגם מונה לקונסטבל הממלכה (בפורטוגזית: Condestável do Reino) ולראש המסדר של מסדר יוחנן הקדוש מירושלים, עם המפקדה הפורטוגלית שלו בעיירה קראטו.
בכיבוש תוניס (1535) פיקד לואיש, גיסו של קרל החמישי, על הצבא הפורטוגזי.
הגליאון הפורטוגזי São João Baptista, הידוע גם בשם Botafogo התבקש במיוחד על ידי קרל החמישי, וזו הייתה הספינה החזקה ביותר בעולם באותה תקופה, עם 366 תותחי ברונזה.
איל ניגוח ימי "בוטפוגו" הוא ששבר את השלשלאות בלה גולט, שהגן על פתח הנמל של תוניס, ואיפשר לצי בעלות הברית הנוצריות להגיע ולכבוש את העיר.
לואיש מת במרווילה, ליסבון ב-27 בנובמבר 1555.
הוא נחשב כבן זוג פוטנציאלי של אחייניתו מריה מנואלה, נסיכת פורטוגל בתקופה שבה בריאותו של בנו של ז'ואאו השלישי ז'ואאו מנואל הייתה שברירית.
אף על פי שכאשר הוצע למלך, הוא סירב לאפשרות זו ומריה מנואלה נישאה במקומו לבן דודה פליפה, מלך ספרד ופורטוגל לעתיד.
בין 1537 ל-1540, הוא נחשב גם כבן זוג אפשרי של בתם של הנרי השמיני וקתרין מאראגון, מרי, לעתיד מרי הראשונה, מלכת אנגליה, אך הרעיון נזנח מאוחר יותר בגלל בעיות עם הירושה של אנגליה.
נולד לו בן טבעי מאת ויולטה גומס, "פליקנה" (שקנאי), נוצרית חדשה, שנאמר כי מתה כנזירה באלמוסטר, סנטרה, ב-16 ביולי 1568, בתו של פדרו גומס, מאבורה.
יש אומרים שהם בסופו של דבר התחתנו אולי באבורה, ובכך העניקו לגיטימציה לילדים שלהם לכל מטרה.
בנם אנטוניו, אב המנזר של קראטו, יהיה אחד הטוענים לכס המלכות לאחר מותו של סבשטיאו, מלך פורטוגל בקרב אל-קסר אל-כביר מוכה האסון ובמשבר השושלתי שבא בעקבותיו, ולפי כמה היסטוריונים, היה מלך פורטוגל במשך כחודש בשנת 1580.
לואיש הנריקש דה בארוש לופש (בפורטוגזית: Luís Henriques de Barros Lopes; נולד ב-16 בפברואר 2000 בליסבון שבפורטוגל), הידוע בכינוי דוק (בפורטוגזית: Duk), הוא כדורגלן פורטוגזי שמוצאו מכף ורדה המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לגנס ובנבחרת כף ורדה.
לופש גדל במחלקות הנוער של מונטלבארנסש, ספורטינג ליסבון, אואיראש, בלננסש ובנפיקה ליסבון.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך 42 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ב-15 ביולי 2022 חתם לופש על חוזה לשלוש שנים באברדין מליגת העל הסקוטית.
ב-31 ביולי ערך לופש את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–2 לסלטיק במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-6 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על סנט מירן במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-3 בפברואר 2025 חתם על חוזה לשנתיים וחצי בלגנס מהלה ליגה.
ב-11 ביוני 2022 ערך לופש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה, בהפסד 0–1 לנבחרת אקוודור במשחק ידידות.
לואיסה מגדלנה גונסאלס אלקיור (בספרדית: Luisa Magdalena González Alcivar; נולדה ב-22 בנובמבר 1977) היא פוליטיקאית ועורכת דין אקוודורית שהתמודדה לנשיאות אקוודור בבחירות הכלליות ב-2023. היא נבחרה לאספה הלאומית בבחירות המחוקקות של 2021 המייצגות את מחוז מנבי.
גונסאלס כיהנה בתפקידים שונים בממשלתו של הנשיא רפאל קוראה בין השנים 2007–2017. היא עבדה כקונסולית הכללית של אקוודור בספרד לפני כניסתה לפוליטיקה ולזמן קצר הייתה מזכירת המִנהל הציבורי תחת ממשל רפאל קוראה מינואר עד מאי 2017. כמו כן, כיהנה בתפקידים שונים במשרד התיירות בממשלתו.
ביוני 2023, הודיעה גונסאלס על מועמדותה לנשיאות בבחירות 2023, חודש לאחר סיום כהונתה באספה הלאומית כאשר הנשיא המכהן, גיירמו לאסו, הכריז על מצב חירום לאחר רצח המועמד לנשיאות פרננדו וייאביסנסיו.
היא עלתה לבחירות הסופיות שיהיו באוקטובר לאחר שהגיעה למקום הראשון בסיבוב הראשון של ההצבעה, מול דניאל נובואה.
היא הפסידה בסיבוב השני לנובואה ב-15 באוקטובר 2023 לאחר שזכתה ב-47% מהקולות.
גונסאלס נולדה בקיטו שבמחוז פיצ'ינצ'ה.
היא גדלה בקנטון צ'ונה, במחוז מנאבי.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר מריה אנחליקה אידרובו לפני שהחלה לימודי משפטים באוניברסיטה הבינלאומית של אקוודור.
היא סיימה את התואר השני שלה מהמכון ללימודים לאומיים גבוהים באקוודור.
גונסאלס סיימה גם תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד בספרד.
בין 2002 ל-2003 היא עבדה באווניבנקו, בנק בקיטו.
גונסאלס הייתה עוזרת מחקר באוניברסיטה הבינלאומית של אקוודור ב-2005. עד שהתחברה לקוראה ב-2007 היא הייתה חברה במפלגה החברתית נוצרית , בצד הימני של הפוליטיקה האקוודורית.
גונסאלס כיהנה בתפקידים שונים בממשלת רפאל קוראה מ-2007 עד 2017.
בשנת 2007, היא הייתה מועמדת לקונגרס הלאומי כמייצגת את מחוז פיצ'ינצ'ה עבור המפלגה החברתית נוצרית.
ב-2008 עבדה כיועצת למזכירות התקשורת והמידע של אקוודור, ובאותה שנה הפכה לרכזת כללית של משאבי אנוש, פיתוח מוסדי והדרכה של הפיקוח על חברות.
בשנת 2010, היא קיבלה את תפקיד הרכזת הכללית של האג'נדה האסטרטגית הנשיאותית.
ואז בשנת 2011, היא מונתה כסגנית קונסול של אקוודור במדריד, ספרד.
בשנת 2014, גונסאלס הועלתה לתפקיד סגנית שר התיירות במשרד התיירות.
ב-2015 היא מונתה לתת-מזכירה האחראית על סדר היום הנשיאותי, ולאחר מכן, למזכירה הכללית של משרד הנשיאות.
באותה שנה, גונסאלס גם כיהנה בתפקיד הקונסול הכללי של אקוודור במדריד.
בשנת 2016 היא קיבלה את התמנתה לסגנית המזכיר הכללי למנהל ציבורי.
בשנת 2017, היא מילאה תפקידים שונים, כגון יועצת בחברה Correos del Ecuador, המזכירה הלאומית למנהל ציבורי, שרת העבודה האחראית, המזכירה הכללית בפיקוח על חברות, והקונסולית הכללית של אקוודור באליקנטה שבספרד.
ב-2018 היא הפכה למזכירה הלאומית של הפרלמנט של האנדים וב-2019 הפכה ליועצת הפרלמנטרית.
גונסאלס נבחרה כחברה באספה הלאומית בבחירות המחוקקות של 2021, וייצגה את מחוז מנאבי עבור המחוז הראשון, של ברית האיחוד לתקווה.
בפברואר 2022, במהלך דיון באספה הלאומית על דה-קרימינליזציה של הפלות במקרים של אונס, היא נקטה באופן שנוי במחלוקת עמדה נגד הפלות.
גונסאלס גם התנגדה להצעת חוק בריאות המחזור וההיגיינה, שהציעה, בין היתר, חלוקה חינם של רפידות וסת.
ב-17 במאי 2023, בעקבות המשבר הפוליטי באקוודור שנוצר כשהנשיא גיירמו לאסו פיזר את האספה הלאומית באמצעות צו "Muerte Cruzada" , הסתיימה כהונתה של גונסאלס כחברת האספה הלאומית.
לפני הכרזתה על מסע הבחירות לנשיאות ב-2023, בדיקה מיוחדת הראתה שגונסאלס הייתה בין חברי האספה שהשתמשו במטוסים פרטיים כדי לנסוע למדינות שונות הנחשבות למקלטי מס, כמו איחוד האמירויות הערביות, לוקסמבורג, פנמה, כף ורדה, בליז, ברבדוס וטרינידד וטובגו.
משרד המבקר מצא אותה אחראית בסך כולל של 880,473 דולר בגין שימוש לא סדיר במטוס הנשיאותי כדי לנסוע למקלטי מס.
ב-10 ביוני 2023, גונסאלס הוגדרה כמועמדת לנשיאות של התנועה המהפכנית האזרחית והשתתפה בבחירות הכלליות של 2023, לאחר שסגן הנשיא לשעבר חורחה גלאס דחה את מועמדותו.
המועמד לנשיאות לשנת 2021, אנדרס אראוס, היה מועמד כסגן שלה.
ב-13 ביוני, בזמן שגונסלס עמדה לרשום את מועמדותה לנשיאות במועצת הבחירות הלאומית עם תומכיה ונשיאת התנועה המהפכנית האזרחית, מרסלה אגיניאגה, הם הותקפו בתרסיס פלפל וגז מדמיע על ידי המשטרה הלאומית.
גונסאלס טופלה במרכז רפואי בקיטו לאחר ששטפה את עיניה מגז הפלפל.
המשטרה הלאומית טענה שהשתמשה בחומרים כימיים כדי להגן על הביטחון והסדר הציבורי בגלל ההתנהגות העוינת של תומכיה של גונסאלס.
גונסאלס הצליחה לרשום את מועמדותה בסוף היום.
ב-16 ביוני, מועצת הבחירות הלאומית (CNE) דחתה את מועמדותה של גונסאלס מכיוון שהמפלגה לא הציגה את המסמכים המתאימים.
ה-CNE סיפק פרק זמן של 48 שעות לגונסאלס לתקן את הנושא כדי שתשתתף בבחירות.
עם זאת, למחרת, תנועת מהפכת האזרח הצהירה כי הדרישה החסרה מתוקנת, וב-20 ביוני התקבל הרישום.
במהלך הקמפיין שלה, גונסאלס נשבעה להפוך את הנשיא לשעבר רפאל קוראה לדמות מרכזית בממשל שלה, על תקן "יועץ ראשי".
בסיבוב הראשון של הבחירות, גונסאלס עלתה לבחירות הסיבוביות שנקבעו ל-15 באוקטובר, לאחר שזכתה ב-33% מהקולות.
היא הפסידה לאיש העסקים וחבר האספה לשעבר דניאל נובואה ממפלגת הפעולה הדמוקרטית הלאומית.
גונסאלס תוארה בהרחבה כבת חסותו של הנשיא לשעבר רפאל קוראה.
היא מתחה ביקורת על הנשיא גיירמו לאסו ונשבעה לסקור את כל הצווים הנשיאותיים והפעולות הביצועיות שנעשו על ידי לאסו בעקבות הפעלת הצו "Muerte Cruzada".
האידאולוגיה הפוליטית שלה נתפסה כשמאלנית ותומכת ברעיונות סוציאליסטיים.
גונסאלס אמרה שהיא תתייחס לארצות הברית כמו למדינות אחרות.
היא גם התעקשה שארצות הברית תכבד את "ההגדרה העצמית" של המדינה.
היא תוארה על ידי עצמה כ"מגנת זכויות בעלי חיים".
גונסאלס הבטיחה לטפל במשבר הביטחוני על ידי חיזוק המוסדות והגופים האמונים על ניהול הביטחון, שלטענתה לאסו והנשיא לשעבר לנין מורנו פירקו.
היא גם הבטיחה לטפל בגורמי השורש לאלימות, כמו עוני ואי שוויון.
גונסאלס גם הבטיחה להשתמש ב-2.5 מיליארד דולר מהעתודות הבינלאומיות כדי לטפל בכלכלה ולהשקיע בתשתיות ציבוריות.
גונסאלס הכחישה שתחנון את קוראה שהורשע בשחיתות, אם תיבחר.
במהלך משאל העם של 2023, גונסאלס תמכה באישור ההצעה לפיה תתאפשר הפקת נפט בפארק הלאומי יאסוני, בטענה שהדבר יועיל לתקציבים פיננסיים המיועדים לחינוך ולכלכלה.
כשהייתה חברה באספה הלאומית, בסוגיית ההפלה, נקטה עמדה נגד הפלות ודחתה את הרעיון שהפלה היא זכות.
לפני עבודתה בממשל קוריאה, לגונסאלס היו אידאולוגיות ימניות והיא הייתה חברה במפלגה החברתית הנוצרית.
גונסאלס התחתנה בגיל 15 והתגרשה כשהייתה בת 22. יש לה בן אחד מהנישואים.
לואיס מנואל רוביאלס בחאר (בספרדית: Luis Manuel Rubiales Béjar; נולד ב-23 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר ועסקן כדורגל ספרדי ששימש כנשיא פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית (RFEF) וכאחד מסגני הנשיא של אופ"א.
רוביאלס נולד בלאס פאלמאס דה גראן קנריה שב.
הוא גדל במוטריל שבמחוז גרנדה.
רוביאלס בילה את רוב קריירת המשחק שלו ב במדי גואדיקס, מיורקה ב', ליידה, חרס, לבאנטה (עימה עלה ללה ליגה ב-2004 ו-2006) ואליקנטה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית הבכירה ב-29 באוגוסט 2004, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 בחוץ מול ריאל סוסיאדד.
ב-4 באוגוסט 2009 חתם רוביאלס חתם לשנה בהמילטון אקדמיקל מליגת העל הסקוטית, אך לאחר שלוש הופעות ליגה בלבד הוא עזב את המועדון וחזר לספרד.
במרץ 2010 נבחר רוביאלס לנשיא איגוד הכדורגלנים הספרדים (AFE).
הוא עזב את תפקידו בנובמבר 2017 מתוך כוונה להתמודד לתפקיד בפדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, ונבחר לנשיאה במאי 2018. באחת מפעולותיו הראשונות כנשיא פיטר רוביאלס את מאמן הנבחרת הלאומית יולן לופטגי ערב מונדיאל 2018, לאחר שזה לא הודיע לו על משא ומתן שניהל לאימון ריאל מדריד.
ב-8 בספטמבר 2018 התראיין רוביאלס ומתח ביקורת על נשיא הלה ליגה חאבייר טבאס, שחתם על חוזה לקיום משחקים בארצות הברית, והצהיר שהעסקה "חסרת ערך" ללא אישור הפדרציה.
הוא גם שיתף פעולה עם נשיא פיפ"א ג'אני אינפנטינו למניעת קיום המשחקים
ב-18 באפריל 2022 פרסם העיתון הדיגיטלי אל קונפידנסיאל מסמכים וקובצי אודיו שהודלפו שכללו שיחות מ-2019 בין רוביאלס לבין הכדורגלן ואיש העסקים ג'רארד פיקה.
במסמכים שפורסו ניהל רוביאלס משא ומתן עם פיקה על תשלום עמלות הקשורות למשחק הסופר קאפ הספרדי בערב הסעודית.
אחד התנאים לעמלות היה ששתיים מארבע הקבוצות בטורניר יהיה ברצלונה (קבוצתו של פיקה) וריאל מדריד.
רוביאלס עצמו ייהנה גם מעמלות אלה בהינתן החלק המשתנה של שכרו בפדרציה.
בשנת 2022 הגיש דודו חואן רוביאלס תלונה על שחיתות בגין מעילה בכספי ה-RFEF.
על פי הדיווחים הוא גם בילה באורגיות עם קבוצת חברים בבית בסאלוברניה בשנת 2020. לדברי חואן רוביאלס, לואיס גם הגה תוכנית ריגול נגד נשיא ה-AFE דויד אגנסו.
באוקטובר 2022 פרסם אל קונפידנסיאל שיחת וואטסאפ בה דיבר רוביאלס בצורה מבזה על כמה קבוצות כדורגל ספרדיות.
הוא אמר שהוא לא אוהב את ויאריאל, ולנסיה וסביליה ושהוא מרחם על אתלטיקו מדריד כי הם "אפרוריים".
ב-2022 הגיש רוביאלס תביעה נגד ויקיפדיה בדרישה להסרת תוכן מ שעלול להיראות כפוגע בכבודו.
תקרית גביע העולם לנשים 2023
לאחר ש זכתה בגביע העולם בכדורגל נשים 2023 לאחר ניצחון בגמר על באוגוסט 2023, נישק רוביאלס את קשרת הנבחרת ג'ניפר הרמוסו על שפתיה במהלך חלוקת המדליות.
מאוחר יותר ציינה הרמוסו במהלך שידור חי באינסטגרם שלא אהבה את הנשיקה.
על פי הדיווחים, בחדר ההלבשה הוא כרך את זרועו סביבה ואמר: "שם (באיביזה), נחגוג את החתונה של ג'ני ולואיס רוביאלס".
קודם לכן נצפה רוביאלס תופס את מפשעתו בתא הכבוד לצד לטיסיה, מלכת ספרד, ובתה בת ה-16 אינפנטה סופיה.
גם לאחר שהתנצל ספג רוביאלס ביקורת חריפה בעולם הכדורגל, למשל מצד הכדורגלנית האמריקאית מייגן ראפינו והקשר הספרדי אנדרס אינייסטה.
גם ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ושרים נוספים קראו להתפטרותו.
ארגון הכדורגלנים הספרדי פרסם הודעה רשמית והכריז שאם רוביאלס לא יתפטר מיד ידרשו להחיל נגדו את חוק הספורט, מה שיכול לגרום להדחתו.
ליגת העל הספרדית בכדורגל נשים הגישה תלונה בפני מועצת הספורט הגבוהה (CSD) בבקשה להדחתו.
ארגון שחקני הכדורגל העולמי (FIFPRO) קרא גם הוא לפעולה מיידית ולחקירה של פעולותיו במסגרת הקוד האתי של פיפ"א.
ב-24 באוגוסט פתחה ועדת המשמעת של פיפ"א נגד רוביאלס בהליכים משמעתיים, וה-RFEF הודיעה כי תקיים אספת חירום כללית ב-25 באוגוסט.
על אף ההערכות שיתפטר במהלך האספה, הודיע רוביאלס שלא יעשה זאת.
באותו היום ספג רוביאלס ביקורת משני שחקני נבחרת הגברים של ספרד וריאל בטיס, הקטור ביירין ובורחה איגלסיאס, כשהאחרון סירב לשחק בנבחרת עד התפטרותו של רוביאלס.
שני שוערי ספרד לשעבר, איקר קסיאס ודויד דה חאה, מתחו גם הם ביקורת על נאומו של רוביאלס ב-טוויטר.
ב-25 באוגוסט 2023 הגישה ממשלת ספרד תלונה לבית המשפט למנהלי ספורט בגין "התנהגות בלתי הולמת חמורה" במטרה לקבל אישור להשעות אותו מתפקידיו.
מאוחר יותר באותו יום פרסמו 81 כדורגלניות, כולל כל 23 השחקניות שזכו בגביע העולם, הצהרה משותפת בה התחייבו להחרים את הנבחרת הלאומית עד שיהיו שינויים בהנהגת RFEF.
משחק ידידות לתמיכה ברוביאלס בשם "Amigos de Luis Rubiales" ("החברים של לואיס רוביאלס") ובהשתתפות קבוצת נעוריו מוטריל נקבע ל-26 באוגוסט 2023, אך היוזמה הופלה על ידי העירייה שסירבה להשכיר את האצטדיון העירוני בשל חשש להפרעה לסדר הציבורי.
ב-26 באוגוסט 2023 השעתה ועדת המשמעת של פיפ"א את רוביאלס לתקופה של 90 יום.
התובע הכללי של ספרד פתח בחקירה נגדו, אימו החלה לשבות רעב בכנסייה במוטריל במחאה על העוול שנעשה לבנה, לטענתה, וההתאחדות הספרדית הודיעה שתפרוש מאופ"א אם השעייתו של רוביאלס תימשך.
רוביאבלס היה נשוי בעבר לעורכת הדין מנואלה דליקאדו וגה, עימה יש לו שלוש בנות.
לואיס חסוס ריוֹחָה גונסאלס (בספרדית: Luis Jesús Rioja González; נולד ב-16 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקיצוני השמאלי והמגן השמאלי בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
ריוחה נולדה בלאס קבסאס דה סאן חואן, סביליה, אנדלוסיה, ושישק בנוער של קאבסנסה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-2 בספטמבר 2012, כששיחק את 22 הדקות האחרונות של ניצחון ביתי 2–0 של מול קאדיס ב'.
ריוחה כבש את שער הבוגרים הראשון שלו ב-18 בנובמבר 2012, ב-4–0 ביתי נגד ארקוס, וסיים את הקמפיין עם ארבעה שערים ב-35 הופעות.
ב-27 ביוני של השנה שלאחר מכן, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים בריאל מדריד ושובץ בקבוצת קסטיליה בליגה השנייה.
ב-27 ביולי 2014 הצטרף ריוחה לקבוצת מילואים נוספת, סלטה ויגו ב' בליגה השלישית.
ב-4 בינואר 2017, הוא עבר למרבייה.
ב-23 ביולי 2018, ריוחה חתם על חוזה לשנתיים באלמריה מהליגה השנייה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט, כשפתח בהפסד חוץ 0–1 מול קאדיס.
ריוחה הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה מקצוענית ב-26 באוגוסט 2018, כשכבש את השער הראשון בתיקו 1-1 ביתי מול טנריפה.
הוא היה שחקן הרכב קבוע במהלך העונה ורשם ארבעה שערים ב-39 הופעות.
ב-1 ביולי 2019, ריוחה חתם על חוזה לארבע שנים בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 באוגוסט, בתבוסה ביתית 1–0 נגד לבאנטה.
לואיסיוס דון דידסון הוא כדורגלן האיטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת דאלאס ובנבחרת האיטי.
דידסון החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הוברו מליגת העל הדנית בשנת 2019. הוא ערך שבע הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת , בסופה נשרה הוברו לליגת המשנה הדנית.
בשלוש העונות הבאות ערך דידסון 72 הופעות ליגה והבקיע 18 שערים במדי הוברו במסגרת ליגת המשנה הדנית.
ב-1 ביולי 2023 חתם דידסון באודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית.
ב-23 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד ראנס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-27 באוגוסט הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 5-1 על הבידוברה במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-25 במרץ 2021 ערך דידסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי, בניצחון 2-0 על נבחרת בליז במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת האיטי לטורניר גביע הזהב 2021, אך לא שיחק בטורניר.
ב-12 בספטמבר 2023 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד נבחרת ג'מייקה במסגרת ליגת האומות של CONCACAF .
לואיש מנואל ארנצ'יס מקסימיאנו (בפורטוגזית: Luís Manuel Arantes Maximiano; נולד ב-5 בינואר 1999 בסליירוש שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ניאום מליגת העל הסעודית.
מקסימיאנו גדל במחלקות הנוער של סליירוש, פריירנסה, ספורטינג בראגה וספורטינג ליסבון.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של ספורטינג ליסבון.
הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הפורטוגלית.
ב-15 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לארבע שנים בגרנדה מלה ליגה.
ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לריאל בטיס במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך 35 הופעות ליגה בעונה זו.
ב-13 ביולי 2022 חתם בלאציו מהסרייה א'.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשקיבל כרטיס אדום בדקה השישית בניצחון 2-1 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. זו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונה זו, והוא ערך מספר הופעות בקופה איטליה ובקונפרנס ליג לעונת 2022/2023.
ב-16 באוגוסט 2023 הושאל מקסימיאנו למשך עונת 2023/2024 לאלמריה מלה ליגה.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לריאל מדריד במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-2 ביולי 2024 חתם באופן קבוע באלמריה.
מקסימיאנו היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21.
לואיק גאש הוא אתלט שווייצרי, סגן אלוף עולם באולם (בלגרד 2022) בקפיצה לגובה.
גאש נולד וגדל בסן-קרואה שבשווייץ.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיים במקום עשירי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.19 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 23 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר.
באליפות העולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.31 מטר, אחרי וו סאנג-הייוק מקוריאה הדרומית (2.34 מטר) ולפני ג'אנמרקו טאמברי מאיטליה והאמיש קר מניו זילנד (2.31 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיים במקום 22 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ באיסטנבול שבטורקיה סיים במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.
לואיש פיליפה מונטנגרו קארדוזו דה מוראיז אשטבש (בפורטוגזית: Luís Filipe Montenegro Cardoso de Morais Esteves; נולד ב-16 בפברואר 1973) הוא פוליטיקאי פורטוגזי המכהן כראש ממשלת פורטוגל וכנשיא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
הוא כיהן כחבר אספת הרפובליקה מטעם מחוז אוויירו בשנים 2002–2018, והוביל את הסיעה של מפלגתו מאז 2011.
מונטנגרו נולד בפורטו וגדל באשפיניו שבמחוז אוויירו.
הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטה הקתולית של פורטוגל כמו אביו וסבו), והיה נשיא הנוער הסוציאל-דמוקרטי באשפיניו מ-1994 עד 1996. הוא כיהן במועצת העירייה בין 1997–2001 ואף התמודד על ראשות העיר ב-2005, אך הפסיד לז'וזה מוטה מהמפלגה הסוציאליסטית (PS).
ב-2002 נבחר מונטנגרו בן ה-29 לאספת הרפובליקה מטעם מחוז אוויירו.
ב-2010 מונה לסגנו של מיגל מאסדו כראש הסיעה, וביוני 2011 נבחר ברוב של 86% מהקולות להנהיג את הסיעה לאחר שחבר המפלגה פדרו פאסוש קואליו נבחר לראש ממשלת פורטוגל.
הוא עזב את הפרלמנט בפברואר 2018 לאחר שפאסוש קואליו הפסיד לרוי ריו בבחירות להנהגת המפלגה.
בינואר 2020 התמודד מונטנגרו מול ריו על הנהגת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובמהלך המרוץ הואשם על ידו בהיותו בונה חופשי.
בסיבוב השני ניצח ריו עם 53.2% מהקולות.
לאחר ההפסד בבחירות הפרלמנטריות ב-2022 התפטר ריו מנשיאות המפלגה ומונטנגרו היה הראשון שהגיש את מועמדותו לתפקיד.
הוא התמודד נגד השר לשעבר ז'ורז'ה מוריירה דה סילבה וניצח עם 72.47% מהקולות, לאחר שזכה ברוב הקולות בכל אחד מהמחוזות.
בינואר 2024 חתמה ה-PSD על הסכם עם המרכז הדמוקרטי והחברתי–המפלגה העממית במסגרתו הן רצו ברשימה משותפת בשם הברית הדמוקרטית בבחירות לפרלמנט באותה שנה .
הרשימה זכתה ב-80 מושבים, שניים יותר מהמפלגה הסוציאליסטית.
ב-21 במרץ 2024 הטיל הנשיא מרסלו רבלו דה סוזה על מונטנגרו להקים ממשלה.
הוא הציג את ממשלתו ב-28 במרץ והושבע לתפקיד ראש ממשלת פורטוגל ב-2 באפריל.
מפלגתו של מונטנגרו, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, היא מפלגת מרכז-ימין הדוגלת בשמרנות ליברלית ובליברליזם כלכלי.
לקראת בחירות 2024 הוא הבטיח הפרטה מלאה של חברת התעופה הלאומית טאפ אייר פורטוגל, והכריז כי לא יקים ממשלה עם מפלגת הימין הרדיקלי צ'גה.
בילדותו שיחק מונטנגרו כדורגל וכדורעף חופים, ועבד בצעירותו כמציל.
ב-2012 טענו מספר אמצעי תקשורת בפורטוגל, כולל אתר בדיקת העובדות SAPO Polígrafo, כי בשנת 2008 התקבל מונטנגרו ל"מוצרט לודג'", לשכת בונים חופשיים המורכבת מפוליטיקאים, אנשי עסקים ומרגלים.
עם זאת, ב-2019 הכחיש מונטנגרו כל קשר ל.
כיהן בשנים 1939-1916 כפרופסור בקונסרבטוריון של ליסבון..
נודע במחקריו היסודיים על המוזיקה הפורטוגזית העתיקה.
לואיש דה פרייטש ברנקו נולד בליסבון ב-1890 במשפחה אריסטוקרטית מצד שני הוריו.
למד בילדותו לנגן בכינור ובפסנתר, מאוחר יותר גם בעוגב, ובגיל 14 כבר הלחין שירים שזכו לפופולריות.
בגיל 17 הלחין "סקרצו פנטקסטיק" (לפני יצירה בשם דומה מאת איגור סטרבינסקי) והתחיל לפרסם מאמרי בקורת מוזיקלית בעיתון "דיאריו אילושטרדו".
הוא למד גם נגינה בעוגב.
בליסבון קיבל שיעורי מוזיקה אצל המלחין הבלגי דזירה פאק, כמו כן לימודי הלחנה אצל אוגושטו מאשאדו, תומאש ואש דה בורבה (Tomás Vaz de Borba) ואצל לואיג'י מנצ'ינלי.
ב-1910-1909 הוא נסע לברלין כדי ללמוד הלחנה, מוזיקה עתיקה והיסטוריה של המוזיקה.
מוריו בברלין היו המלחין הגרמני אנגלברט הומפרדינק.
במאי 1911 נסע לפריז, שם היה תלמידו של גבריאל גרובלה.
הוא הכיר שם את קלוד דבוסי והתוודע למוזיקה האימפרסיוניסטית.
ב-1915 השתתף דה פרייטש ברנקו בוועידות הליגה הימית בנוגע ל"סוגיה האיברית" שקודמה על ידי תנועת האינטגרליזם הלוזיטני.
ב-1916 הוא התמנה כפרופסור בקונסרבטוריון של ליסבון וב-1924-1919 כיהן כסגן מנהל שלו, לצידו של הפסנתרן ז'וזה ויאנה דה מוטה שכיהן כמנהל.
אחרי 1926 כיהן גם כמנהל מוזיקלי של תיאטרון האופרה המלכותית סן קרלו בליסבון שבו התנהלה התזמורת הסימפונית הקבועה היחידה בפורטוגל
אחרי ז'ואו דומינגו בונטמפו (1842-1771) וויאנה דה מוטה נמנה דה פריטש ברנקו עם חלוצי המוזיקה הסימפונית בארצו.
עם תלמידיו נמנו ז'ולי בראגה סנטוש ומריה קמפינה.
המשיך לעסוק במוזיקולוגיה ובבקורת מוזיקלית בדפי המגזינים "Arte Musical" בו פרסם מילדותו בין השנים 1915-1898, Música - בשנים 1925-1924 (התבלט במיוחד במאמרו "גיטרות פורטוגזיות" שהופיע בגיליון 2 ב-1 בספטמבר 1924) ובשנים 1936-1931 ב"שנתונים של הספריות, הארכיונים והמוזיאונים העירוניים".
דה פרייטש טיפח יחסים הדוקים עם כמה דמויות חשובות בחיי התרבות של פורטוגל כמו אלברטו מונסארש, אנטוניו סרדיניה, איפוליון ראפוזו, בנטו דה ז'זוש קאראסה ואנטוניו סרז'יו.
בסוף שנות ה-1930 הואשם שלא בצדק בהתנהגות בלתי ראויה בהרצאות ובמעשים בלתי מוסריים בחייו הפרטיים והיה קרבן להליכים שהביאו ב-1939 להרחקתו מתפקידי ההוראה בקונסרבטוריון.
מאז ואילך במקביל למחקריו המוזיקולוגיים, הוא עסק בעיקר בהרצאות בשידורי הרדיו ובשיעורים פרטיים לתלמידיו.
ב-1945 הוא גילה בספריה העירונית של אבורה את האופרה הספרדית הראשונה מאת חואן אידלגו על לברית מאת פדרו קלדרון דה לה ברקה.
הוא חקר ופרסם מוזיקה פורטוגזית עתיקה, בין השאר, את יצירותיו המוזיקליות של המלך ז'ואו הרביעי.
ב-1953-1950 ניהל דה פרייטש ברנקו את כתב העת "גזטה מוזיקל" (Gazeta musical) אותו הקים בעצמו.
ב-4 במאי 1951 פוטר דה פרייטש גם מרשות השידור בעילה שענד ענד ענבה אדומה אסורה למחרת מותו של הנשיא אושקר קרמונה אף-על-פי שלפי עדותם של נונו ברירוש ושל מריה הלנה דה פרייטש ענבתו הייתה עם משבצות שבהן לא בלט הצבע האדום.
דה פרייטש מת ב-1955 בליסבון והובא לקבורה בבית הקבורת דוש פרזרש בליסבון.
דה פרייטש היה נשוי לאשטלה דיניש דה אבילה א סוזה.
אחיו היה המנצח פדרו דה פרייטש ברנקו.
לדה פרייטש היה בן בשם ז'ואו דה פרייטש ברנקו, מקשר עם אישה בעלת שורשים צרפתיים-בלגים, מריה קלרה דמבר פילגיירש.
5 באוקטובר 1930 - הוענק לו עיטור המסדר הצבאי יעקב הקדוש של החרב (Ordem Militar de Sant'Iago da Espada) עם דרגת קצין.
1926 - סימפוניה מס.2 בסי במול מג'ור
1944 - סימפוניה מס.3 במי מינור
1907 Antero de Quental קרויה לפי שם המשורר אנטרו דה קנטל (1842–1891)
Paraísos Artificiais 1910 – "גני עדן מלאכותיים" 1910 - לפי תומאס דה קווינסי ושירי שארל בודלר
'Vathek, 1913 - ואתק לפי ויליאם בקפורד, בצורת וריאציות על נושא מזרחי
קטעים תזמורתייםScherzo Fantastique1907 - סקרצו פנטסטי
1911 - Tentações de São Frei Gil, סוויטה - הפיתויים של פריי ז'יל הקדוש מסנטרם
1919 - Alentejo סואיטת אלנטז'ו מס.1 No.
Alentejo - 1927 סואיטה אלנטז'ו מס.2
1916 - Cena Lírica סצנה לירית לצ'לו וזתמורת
1917 - בלדה לפסנתר ולתזמורת
1947-1946 - וריאציות ופוגה משולשת על נושא מקורי לתזמורת מיתרים ועוגב
(שלושה קטעים לפסנתר:קפריצ'טו, פרלוד וחלום)
1918-1914 עשרה פרלודים (מוקדשים לוויאנה דה מוטה)
Duas Danças 1917 שני ריקודים
1940 - Quatro Prelúdios (מוקדשים לאיזבל מאנסו) ארבעה פרלודים
Suite ancienne 1908 - סויטה עתיקה לעוגב
- פרלוד ופוגה לפסנתר ולעוגב
- שיר כנסייתי פורטוגזי להרמוניום (או לעוגב)
1913 - אריה להרמוניום (או עוגב)
1916 - מוזיקת במה לעוגב או הרמוניום למחזה "אוטביו" מאת ויטוריאנו בראגה
1906-1905 "מנפרד" Manfred- סימפוניה דרמטית לסולנים, מקהלה, עוגב ותזמורת - לפי ביירון
1912-1911 (נהרסה) - אורטוריה "פיתויו של האב הקדוש ז'יל" - לסולנים, מקהלה ותזמורת
Canto do Natal (שיר לחג המולד) שיר מריבטז'ו לתזמורת
1939-1937 Noemi (נעמי) - קנטטה תנ"כית לסולן, מקהלה, תזמורת ועוגב
1937 - מודיניה - שיר מאת ז'ואו דה דאוש ראמוש
1935-1930 - 1943 Dez Madrigais Camonianos - עשרה מדריגלים על שירים מאת לואיש קמואש - למקהלת מעורבת א קפלה
1943 הרמוניזציות של שירי עם פורטוגזים
יצירות למקהלת נשים א קפלה או עם פסנתר
1943 - Canção das Maçadeiras - שירי מסדיירש" המתלוות בכלי הקשה maços - כלי עבודה - עיבוד של שירי עם לקול סולו, מקהלת נשים ופסנתר
1943 - Nossa Senhora (גבירתנו) - עיבוד של שיר עם לקול סולו, מקהלת נשים ופסנתר
1948 - ריקוד רועים למקהלת נשים א קפלה
1949-1943 מדריגלים לפי קמואש Redondilhas למקהלת נשים א קפלה
יצירות למקהלת גברים א קפלה או עם פסנתר
1931 - Lembras-me (זוכר אותי) למקהלת גברים א קפלה - על שיר מאת ז'ואו דה דאוש ראמוש
1935 - שיר לכת צבאי למקהלת גברים א קפלה (על שיר מאת קרלוש קיירוש)
1943 - Eu hei-de ir - אלך - עיבוד של שיר-עם לטנור סולו, מקהלת גברים ופסנתר
1948 - שיר רועים - לטנור סולו ומקהלת גברים (טקסט מאת המלחין)
1949-1943 - עשרה מדריגלים על טקסטים מאת קמואש למקהלת גברים א קפלה
1950 - שני שירים לפי טעם עממי (שני ריקודים מהפכניים) לקול, מקהלת גברים ופסנתר
1904 - Aquela Moça "אותה נערה" לסופרן, טנור ותזמורת
1907 - A Formosura desta Fresca Serra "היופי של הנוף ההררי הזה", לסופרן ולתזמורת - סונטה מאת לואיש קמואש - תוזמרה ב-1935 -- -
1918 - שיר הים - לסופרן או טנור ולתזמורת1920 Commiato / Farewell'- היה שלום - מערכה דרמטית לקול בריטון (או באס) ולתזמורת - תוזמר ב-1949
1943 - שמונה שירי עם פורטוגזים לסופן ולתזמורת - תוזמרו ב-1951
1904 Aquela Moça (אותה נערה) (שיר מאת אוגושטו דה לימה)
1904 Contrastes (ניגודים) (שיר מאת ז'ואו דה ושקונסלוש א סא)
1907 A Formosura desta Fresca Serra (יופי של נוף הררי) לקול פסנתר (סונטה מאת קמואש)
1908 - סנונית לילה Nachtschwalbe (שיר מאת הרמן הנגו)
1908 - Liebestraum (חלום אהבה - שיר מאת א.
1909 - תירגע Calme-toi (שיר מאת המלחין)
1909 - Dernier voeu (משאלה אחרונה - שיר מאת תאופיל גוטייה)
1909 - טרילוגיית "המוות" «La mort» (שירי שארל בודלר)
1909 - Élévation / Elevação (התרוממות - שיר מאת בודלר)
1909 O Suspiro (- אנחה - מכתב מאת פנדרו דיניש)
1911 La glèbe s'amollit האדמה מתככת (שיר מאת ז'אן מוריאס)
1913 - Ciclo Maeterlinckiano (מחזור שירי מוריס מטרלינק)
1913 - Dois Poemas de Mallarmé שני שירים מאת סטפן מלרמה
1915 Minuête מנואט - (שיר מאת אנטוניו סרדיניה) 1915 [in Quatro Melodias]
Frivolidade (Um simples lenço de seda) (צעיף משי פשוט) - קלות דעת (שיר מאת סילבה טלש) 1920
Duas Poesias שני שירים מאת לורנצו סטקטי 1920
A Lágrima דמעה (שיר מאת אוגושטו ז'יל Augusto Gil) 1922
1932 - Hino à Razão - שיר הלל לתבונה - סונטה מאת אנטרו דה קנטל de Antero de Quental) 1932
Cá nesta Babilónia (סונטה מאת קמואש) 1951 - כאן בבל הזאת
1912 - Tota pulchra לקול אחד ועוגב
1912 - Veni Sancte ולקול ולעוגב
1912 - O Salutaris - לקול ולעוגב - / לארבעה קולות מעורבים א קפלה
1912 - Tantum ergo לשלושה קולות (עם עוגב אד ליביטום)
1915 - טה דאום לקולות ולעוגב
1915 - Veni Sancte לשני קולות ולעוגב
1916 - O Gloriosa - לקול ולעוגב
1925 - המנון לטרזיניה הקדושה למקהלה, קול אחד ולעוגב
1906 - מותו של מנפרד לכלי קשת
1909 - שתי מלודיות לתזמות כלי קשת
1911 - לנטו - מתוך רביעיית המיתרים, גרסה לתזמורת כלי קשת
1912-1911 - פיתוי המוות - מתוך "פיתויי האב הקדוש ז'יל"1947-1946 - וריאציות ופוגה משולשת על נשוא מקורי לתזמורת כלי קשת - הגרסה ללא עוגב
1906 - A Morte de Manfred מותו של מנפרד לשישייה (2 כינורות, ויולה, 2 צ'לי וקונטרבס)
1908 - מארש זיכרון - לכינור, צ'לו ופסנתר
1908 - שלישייה לכינור, צ'לו ופסנתר
1 לכינור ולפסנתר1910 - (לא נמצאה) - פרלוד ופוגה לכינור סולו
1910 - פרלוד לכינור ולפסנתר
- נושא עם וריאציות לשלוש נבלים ורביעיית מיתרים
1928 - סונטה מס.2 לכינור ופסנתרמוזיקת סרטים
1931 - בסרט Douro, Faina Fluvial (עמל רב על נהר דורו) מאת מנואל דה אוליביירה בגרסתו השנייה
1934 - - פרי בר - Gado Bravo - בבימוי אנטוניו לופש ריביירו
1949 - Vendaval Maravilhoso סופה מופלאה בבימוי ליטאו דה בארוש
1950 - Frei Luís de Sousa - האח לואיש דה סוזה, בימוי מאת אנטוניו לופש ריביירו
1952 - Algarve d'Além-Mar - בבימוי אנטוניו ולופש ריביירו
1916 - מוזיקת במה לעוגב או הרמוניום למחזה "אוקטביו" מאת ויטוריאנו בראגה
1919 - מחזה דתי לאביב (Auto da Primavera) מאת אלפרדו דה פייטש ברנקו - לקולות ופסנתר או עוגב
1938 - שיר ל־Auto da India - מחזה דתי מאת חיל ויסנטה לקול נשי
(היסטוריה פופולרית של המוזיקה:מההתחלות ועד לזמן העכשווי)
(חייו ויצירותיו של ריכרד וגנר)
de O Século), 1947.(מוזיקת הבמה בפורטוגל)
Atlântida, 1951. (in Vértice).(רעיונות על המוזיקה בפורטוגל)
2008 - Madrigais Camonianos - שלוש סדרות של מדריגלים על טקסטים מאת לואיש קמואש - עם מקהלת גולבנקאן בניצוחו של פרננדו אלדורו PortugalSom PS 5010 2008,
Violin Sonatas (סונטות לכינור) עם קרלוש דאמאש - כינור, אנה טומאסיק - פסנתר, חברת נקסוס, 2010
סונטות דה פרייטאש ברנקו 2010
דה פרייטש ברנקו ויצירתו במדיה אמנותית אחרת
2010 - Mistérios de Lisboa מסתורי ליסבון בבימוי ראול לואיש