tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-7 במאי 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו והעיתונאי ג'יין מאייר, לפיו התובע הכללי של ניו יורק אריק שניידרמן פגע מינית לפחות בארבע נשים בתקופת כהונתו וכי הוא שותה לשוכרה ומשתמש לרעה בתרופות מרשם.
בתוך שעות לאחר הפרסום, שניידרמן התפטר מתפקידו.
בעקבות החשיפה החליט המושל אנדרו קואומו על פתיחה בחקירה נגד שניידרמן כדי לשקול הליכים פליליים.
ב-27 ביולי 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו בו טען כי שש נשים מאשימות את מנכ"ל CBS, לס מונבז, בהטרדה והפחדה, וכי עשרות נשים נוספות תיארו התנהגות מתעללת בעת עבודתו בחברה.
ב-23 באוגוסט 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו ואדם אנטוסבו בו נטען כי העוזרים הבכירים של טראמפ בבית הלבן הפיצו מזכר המכיל סיפור קונספירציה על עוזריו של ברק אובמה ואשר כותרתו "חדר התהודה".
ב-14 בספטמבר 2018, פארו וג'יין מאייר פרסמו מידע הנוגע לטענות על תקיפה מינית על ידי מועמד לבית המשפט העליון של ארצות הברית, ברט קוואנו.
פארו תרם את קולו לדמויות משנה בגרסה האנגלית של שני סרטי אנימציה יפנית, תצפית על גבעת הפרגים (2011) והרוח העולה (2013).
בשנת 2012 קיבל פארו תואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטה הדומיניקנית של קליפורניה.
בשנת 2018 הוענק לו "אות האומץ" של קרן המלגות Point Foundation, שמתמקדת בתמיכה בקהילה הלהט"בית בארצות הברית.
האות הוענק כהכרה בתמיכתו בקהילת הלהט"ב, ובדיווחים עיתונאיים נכתב שהוא הוענק לפארו על תחקיריו על פרשת הארווי ויינסטין ועל תנועת Me Too.
הניו יורקר זכה בשנת 2018 בפרס פוליצר לשירות ציבורי על כתבות התחקיר של פארו בנושא פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין.
הפרס נחלק עם הניו יורק טיימס.
פארו הזדהה כחלק מקהילת להט"ב.
שותפו לחיים הוא ג'ון לובט, שדרן פודקאסט וכותב נאומים נשיאותי לשעבר.
הם חיים יחדיו מאז 2011.
יחסיו עם אביו וודי אלן
פארו מתנכר לאביו, וודי אלן.
פארו אמר על כך, "אבי נשוי לאחותי.
עובדה זו הופכת אותי, בנו, גם לגיסו.
בראיון שהעניקה למגזין Vanity Fair, מיה פארו טענה כי רונאן יכול "אולי" להיות בנו הביולוגי של פרנק סינטרה, ביחס אליו טענה כי "מעולם לא באמת נפרדו".
ב-2015 בתו של סינטרה, ננסי, דחתה את הרעיון שאביה הוא גם אביו הביולוגי של רונאן פארו כ"שטויות".
היא אמרה כי ילדיה נפגעו מחרושת השמועות כי הם נשאלים על כך.
בדיקת אבהות לקביעת אביו של פארו לא התבצעה.
פארו סירב לדון בכך וציין כי למרות הניכור ביניהם "וודי אלן היה אבא במשפחתנו, מבחינה חוקית, מוסרית ואישית." בריאיון לניו יורק מגזין אמר וודי אלן כי רונאן אכן עשוי להיות בנו של סינטרה.
רונאגנו ניוני היא במאית ותסריטאית זמביאנית-וולשית.
ניוני נולדה בזמביה, והיגרה עם משפחתה לוויילס בגיל תשע.
היא בוגרת האוניברסיטה לאמנויות בלונדון.
בתחילת הקריירה הקולנועית שלה, ביימה ניוני מספר סרטים קצרים (The List, Mwansa the Great, Kuuntele), עבורם זכתה בפרסים ולשבחים מן הביקורת.
הסרט הקצר הראשון שלה, The List, זכה בפרס BAFTA הוולשי לסרט הקצר הטוב ביותר.
רונאן ויברט היה שחקן אנגלי שנודע מהופעותיו בטלוויזיה הבריטית.
ויברט נולד בקיימברידג'שייר שבאנגליה לדיליס ודייוויד ויברט, שניהם אמנים.
בין השנים 1983–1986 למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעת הבכורה של ויברט על המסכים הייתה ב-1989 בסדרת הטלוויזיה "Traffik".
הוא הופיע בפרק של הסיטקום "Birds of a Feather" בתפקיד מרטין.
ויברט הופיע במיני-סדרה "מעמד וממון" של ה-BBC, שיחק בתפקיד אורח בסדרה "קדפאל" של רשת ITV, ובסדרה "ואן דר ואלק".
ב-1992 שיחק בתפקיד וילמוט לורד פרשור (מונטי) בסדרה הקומית "ג'יבס וווסטר".
ב-1996 הופיע ויברט בהפקה של התיאטרון הלאומי לעיבוד של הלן אדמונדסון לרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי.
הוא גילם את דמותו של מקסימיליאן רובספייר בעיבוד של ה-BBC לסדרת הרומנים "סקרלט פימפרנל".
בסדרה "רציחות במידסומר" השתתף ויברט בפרק "Death in Chorus".
עוד הופיע בפרק "Subterraneans" בסדרה המשטרתית "להעיר את המתים", ובפרק "The Last Sontaran" של הסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין".
ב-2009 שיחק בתפקיד סיימון מונקפורד בסדרה "לואיס", האדם שפגע והרג את ואלרי לואיס בתאונת פגע וברח.
נפטר לאחר מחלה קצרה ב-22 בדצמבר 2022.
רונאלדו ג'וניור ואסקס הראסמה (בספרדית: Ronaldo Junior Vásquez Herasme; נולד ב-30 ביוני 1999) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדומיניקנית המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סומגאיט.
ואסקס התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של "לה מכה דל פוטבול" בארצו, ובגיל 14 הצטרף ל"FSB אסקולה סנטו דומינגו", קבוצה בת של ברצלונה ברפובליקה הדומיניקנית.
בשנת הצטרף לקבוצת הנוער של אתלטיקו פאנטוחה, ובשנת עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, איתה זכה בגביע הקריביים 2018.
ב-22 במרץ 2018 ערך ואסקס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית, בניצחון 4–0 על , בו כבש את שני שערי הבכורה שלו בנבחרת.
במרץ 2019 הגיע ואסקס לישראל והחל להיבחן בהפועל תל אביב, וב-26 במאי 2019 חתם במועדון.
ב-27 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל רעננה בגביע הטוטו.
ב-2 באוקטובר 2020, ואסקס חתם באל אחידו.
ב-21 בפברואר 2021, ואסקס חזר לאתלטיקו פאנטוחה.
רון שלייפר (נולד ב-10 בספטמבר 1957) הוא מרצה בכיר במחלקה לתקשורת באוניברסיטת אריאל, ראש מרכז אריאל לתקשורת וביטחון ומומחה ללוחמה פסיכולוגית.
בשנים 1975–1979 שירת בצה"ל ולמד בישיבת מעלות.
בהמשך למד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים לתואר ראשון באוניברסיטה העברית.
בשנת 1987 קיבל תואר שני מהאוניברסיטה במחלקה לתקשורת.
נושא התזה שלו היה "התעמולה של אש"ף ותגובת ישראל", בהנחיית ד"ר יהודית אליצור.
את התואר השלישי קיבל שלייפר בשנת 1999 מאוניברסיטת לידס, בריטניה, בהנחיית פרופ' פיליפ טיילור וד"ר רובין בראון.
נושא הדוקטורט: "לוחמה פוליטית בסכסוך הערבי-ישראלי".
ד"ר שלייפר שימש מרצה במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן משנת 1997, וב-2005 עבר לאוניברסיטת אריאל (שהייתה אז מרכז אקדמי) כמרצה במחלקה לתקשורת.
משנת 2007 הוא מכהן כמרצה בכיר במחלקה.
בין הקורסים שלימד: מלחמת המידע, התקשורת והלחימה, לוחמה פסיכולוגית, הטרור והתקשורת, ההסברה הישראלית, לוחמה פסיכולוגית במזרח התיכון, יחסי התקשורת והצבא, דיפלומטיה ציבורית ותהליכי קבלת החלטות.
ספרו "לוחמה פסיכולוגית" זכה בפרס חייקין מאוניברסיטת חיפה לשנת 2010.
שלייפר הוא גם מרואיין ופרשן לענייני לוחמה פסיכולוגית ולוחמת מידע בתקשורת הישראלית והעולמית.
בראיון מקיף על צה"ל במלחמת חרבות ברזל אמר שלייפר: "בצה"ל של עד לפני שנה וחצי היה מושג כזה שלא מכניסים פוליטיקה לצה"ל...זה כמובן היה שקר, כי לא הכניסו פוליטיקה רק אם היא הגיעה מצד ימין של המפה הפוליטית, בעוד שמצד שמאל הכניסו גם הכניסו...".
בשנת 2010 הקים שלייפר את מרכז אריאל לתקשורת וביטחון, והוא עומד בראשו מאז.
המרכז, הפועל במסגרת הרשות למחקר ופיתוח באוניברסיטת אריאל, עוסק בחקר לוחמת סייבר, לוחמה פסיכולוגית, מידע כוזב, תעמולה ותקשורת צבאית.
המרכז מספק חוות דעת ודוחות, מסייע בפרסום מאמרים וספרים ומארגן כנסים בתחומים הרלוונטיים.
בנוסף, הוא פועל להעלאת חשיבותה של ה"לוחמה הרכה" בסדר היום הביטחוני של ישראל.
מדי שנה מעניק המרכז את "פרס מולדובן לספרות צבאית חדשה".
2001 – חוקר במכון למדיניות נגד טרור במרכז הבינתחומי הרצליה
1998–2010 – חוקר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן
2001–2008 – מרצה במכללה לפיקוד טקטי (מלט"ק) ובמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם)
1998 – יועץ לצה"ל ולגופי ביטחון שונים מהארץ ומהעולם בנושאי לוחמה פסיכולוגית ולוחמת מידע.
לוחמה פסיכולוגית, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2007
קסלר , אחר כך בשנים 1970–1972 עבר בבית החולים מונטפיורי ברובע הברונקס במסגרת תוכנית טרום-דוקטורט של שרותי הבריאות.
בשנת 1973 סיים תואר שני בסוציולוגיה.
בשנים 1974–1976 עבד כעוזר חוקר במכון לפסיכיאטריה של אוניברסיטת ניו יורק וב-1976–1977 במרכז לחקר מדיניות הבריאות באותה אוניברסיטה.
הוא סיים בשנת 1975 דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת ניו יורק.
בהמשך למד לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון.
בשנים 1979–1996 כיהן כפרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת מישיגן.
הוא הרצה על סוציולוגיה רפואית, בריאות נפשית ושיטות כימות.
החל משנת 1996 עבר לאוניברסיטת הרווארד, בה לימד כפרופסור למדיניות הבריאות בבית הספר לרפואה.
קסלר פעל כחוקר ראשי בסקר הלאומי לתחלואה נלווית (National Comorbidity Survey, בראשי תיבות NCS) הסוקר את פרבלנס ואת התחלואה המתלווה של ההפרעות הפסיכיאטריות בארצות הברית.
כמו כן היה החוקר הראשי בעוד החרבות של הסקר הזה, לרבות מעקב למשך 10 שנים של מדגם התחלתי של NCS ושחזור ה-NCS בשנים 2002 ו-2001 על מנת לחקור שינויים בבריאות הנפש ובטיפול ההפרעות הנפשיות בארצות הברית לאורך עשור.
קסלר ניהל בשותפות עם בדירהאן איסטין סקרי ארגון הבריאות העולמי שכללו סקרים אפידמיולוגיים יצוגיים ב-28 מדינות על מדגם של מעל 200,000 נבדקים.
סקרים אלה נועדו לספק מידע למתכנני מדיניות הבריאות כדי להעריך את ההשקעות הנדרשות בתחום בריאות הנפש.
קסלר מעורב בהגייתן וביישומן של כמה התערבויות ניסיוניות במקומות העבודה בארצות הברית, אמריקה הלטינית ואסיה, שנועדו לקבוע את היחס עלות-יעילות של תוכניות טיפול שונות מנקודת מבטם של המעסיקים.
היא מעורב גם בבנייתן, יישומן והערכתן לטווח ארוך של תוכניות התערבות בבעיות רגשיות של בני נוער.
קסלר מנהל גם את הקבוצה המייעצת הקהילתית בסוגיית נזקי ההוריקן קתרינה, מחקר מקיף של ההסתגלות הנפשית אצל תושבים של האזורים שנפגעו על ידי ההוריקן בעת התרחשותו.
קסלר עורך גם סקר על אוכלוסיית המתבגרים בארצות הברית NCS-A, בנושא בריאות הנפש, סקר ייצוגי לאומי ראשון בסוגו בארצות הברית.
משתתפים בו מעל 10,000 מתבגרים, הורים ומוריהם.
יחד עם דן מורצ'ק ערך קסלר שאלון למצוקה נפשית הידוע כ-Psychological Distress Sche-10.
מחקרים בראשות קסלר מצאו אחוזים גבוהים של הפרעות נפשיות בארצות כמו ארצות הברית שבה 50% מהמבוגרים עברו בחיים צורה כלשהי של הפרעה נפשית.
קסלר קרא לחיזוק המחקר בתחום הפסיכיאטריה המונעת.
הוא ציער את הזמינות של נשק חם בארצות הברית למשל בידי אנשים בעלי קווים רגזניים (כולריים) ואימפולסיביים המהווים 9% מהאוכלוסייה.
1.5% מהם היו מחזיקים נשק חם ביציאתם מהבית.
קסלר מצא שהפרעת החרדה הכללית יכולה להוות סיכון לדיכאון מז'ורי.
קסלר מתגורר בניוטון, מסצ'וסטס, יחד עם אשתו, ויקי קסלר, פסיכולוגית קלינית במקצועה, ולהם 4 ילדים.
2008 - נבחר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
פרס למדען חוקר ופרס להצטיינות מטעם המכון הלאומי לבריאות הנפש של ארצות הברית
קסלר פרסם מעל אלף מאמרים ומחקרים.
רון תומר (נולד ב-10 באפריל 1966) הוא תעשיין ישראלי, בעלים ומנכ"ל משותף של חברת תרופות "אוניפארם", בנוסף הוא נשיא התאחדות התעשיינים, ונשיא המגזר העסקי בישראל וחבר המועצה של ארגון הרוקחות בישראל.
רון תומר נולד בתל אביב בשנת 1966 לשושנה וזבולון תומר, מייסדי אוניפארם.
הוא בעל תואר ראשון ברוקחות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור ברוקחות מאוניברסיטת לונדון.
תומר הוא בעלים ומנכ"ל משותף של אוניפארם, אשר מפתחת, מייצרת ומשווקת תרופות גנריות ומעסיקה מעל 220 עובדים.
תומר שירת כחבר בנשיאות התאחדות התעשיינים בישראל במשך שש שנים ועמד במשך שמונה שנים בראש קמפיין "מיוצר בישראל", שמטרתו לקדם את הרכישה של מוצרים מתוצרת ישראל, וכן עמד בראש ועדת הכלכלה והרגולציה של ההתאחדות.
מאז שנת 2020 הוא נשיא התאחדות התעשיינים.
בזמן פעילות של נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל כיהן תומר כיו"ר נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל.
לאחר המיזוג בשנת 2014 בין נשיאות המעסיקים והעסקים יחד עם נשיאות המגזר העסקי בישראל הוחלט שתומר יכהן כנשיא נשיאות המגזר העסקי בישראל ודובי אמיתי יכהן כיו"ר נשיאות המגזר העסקי בישראל.
עם כניסתו לתפקיד נשיא התאחדות התעשיינים פרצה מגפת הקורונה, והתאחדות התעשיינים נדרשה לתרום את חלקה בהתמודדות עם מצב לא שגרתי זה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ועם התארכות המלחמה, החלו חרמות שונות כנגד התעשייה הישראלית.
במסגרת תפקידו כנשיא התאחדות התעשיינים הוביל מהלך נגד החלטת נשיא צרפת עמנואל מקרון למנוע מחברות ישראליות להשתתף בתערוכת הנשק הימי יורונייבל.
במסגרת המאבק בהחלטה הוגשה תביעה בבית המשפט בצרפת כנגד החלטת הנשיא מקרון, ובית המשפט פסק לאפשר לחברות ישראליות להשתתף בתערוכה.
במלחמת חרבות ברזל יצאה התאחדות התעשיינים בקריאה משותפת, יחד עם התנועה הקיבוצית, תנועת הקיבוץ הדתי, תנועת המושבים והתאחדות חקלאי ישראל, להפחתת ההתנגדות בקרב מקבלי ההחלטות לקיום עסקה לשחרור החטופים.
רון תומר נשוי ואב לשלוש בנות, בהן העיתונאית עמית תומר.
רונאר אלכס רונארסון (באיסלנדית: Rúnar Alex Rúnarsson; נולד ב-18 בפברואר 1995) הוא כדורגלן איסלנדי, המשחק בעמדת השוער בקופנהגן ובנבחרת איסלנד.
אביו הוא רונאר קריסטינסון , סגן מלך ההופעות של נבחרת איסלנד.
עד עונת 2012 שיחק רונארסון בקבוצת הנוער של קיי.
רייקיאוויק, ובעונת 2012/2013 שיחק שלושה משחקים בקבוצה הבוגרת.
בתום העונה עבר לנורשלן מליגת העל הדנית.
הוא שיחק בתחילה בקבוצת הנוער של המועדון, ולאחר מכן קודם לקבוצה הבוגרת, במדיה הופיע ב-60 משחקי ליגה.
ביוני 2018 חתם על חוזה לארבע עונות בדיז'ון מהליגה 1.
בספטמבר 2020 חתם על חוזה לארבע עונות בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-2 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד קבוצתו 1–2 לוולברהמפטון וונדררס.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת ללוון מליגת העל הבלגית, עם אופציה לרכישה בתום העונה.
ב-15 באוגוסט 2022 הושאל לאנטליהספור לעונה אחת.
ב-18 באוגוסט 2023 הושאל לקרדיף סיטי לעונה אחת.
ב-1 בפברואר 2024 חתם בקופנהגן.
לאחר ששיחק בנבחרות הנוער של נבחרת איסלנד, רונארסון זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במסגרת משחקי גביע סין 2017.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-9 בנובמבר 2017, במשחק ידידות נגד .
הוא היה חלק מסגל הנבחרת במשחקי מונדיאל 2018.
רון שמיר (נולד ב-29 בנובמבר 1953) הוא פרופסור אמריטוס ישראלי למדעי המחשב, הידוע בעבודתו בתורת הגרפים ובביולוגיה חישובית.
המייסד של מרכז אדמונד י' ספרא לביואינפורמטיקה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו בשנים 2006-2022.
רון שמיר נולד בירושלים, בנם הבכור של ורדה ורפאל שמיר, שהיו לוחמי ההגנה, ונכדו של העיתונאי ישראל שוכמן.
משפחתו הספרדית של אביו גרה בעיר העתיקה בירושלים בבית ברוך מזרחי למעלה מ-400 שנה.
הוריה של אמו היו חלוצים שעלו מרוסיה לישראל בעלייה השלישית בראשית שנות העשרים.
יש לו שתי אחיות צעירות יותר, דפנה וגדית.
שמיר גדל בשכונת רחביה ולמד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים (סיים בשנת 1971).
בתיכון הוא היה פעיל בשבט מצדה - צופי ירושלים ובאתלטיקה, ובין הישגיו זכה באליפות ירושלים בהדיפת כדור ברזל.
שמיר החל לימודי תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב (1973–1975) וסיימו באוניברסיטה העברית בירושלים (1975–1977).
בהמשך החל לימודים לתואר שני בחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב בהנחיית אורי יחיאלי, ולאחר מכן הצטרף לתוכנית הדוקטורט במחלקת IEOR באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם למד בין השנים 1981–1984. עבודת הדוקטורט שלו נערכה בהנחיית ריצ'רד קרפ ואילן אדלר.
שמיר החל את הקריירה המדעית שלו בחקר ביצועים, בחן בעיות אופטימיזציה הקשורות לתכנון ליניארי ולשיטת הסימפלקס.
עבודת הדוקטורט שלו עם אדלר וקרפ עסקה בניתוח מקרים ממוצע של שיטת סימפלקס והראתה כי גרסה מסוימת של סימפלקס הייתה ריבועית במודל נתוני קלט פשוט.
תוצאות דומות ניתנו במקביל על ידי מייקל טוד ועל ידי אדלר ונמרוד מגידו.
בהמשך עבד עם דורית הוכבאום על אלגוריתמים יעילים לבעיות אופטימיזציה מובנות.
בתחילת שנות ה-90 שמיר הפנה את עיקר מרצו לתורת הגרפים האלגוריתמיים.
יחד עם תלמידיו, חיים קפלן ומרטין גולומביק, הוא חקר בעיות של כריכי גרפים, בעיות השלמת גרפים ומגוון בעיות הקשורות לתרשימי מרווחים.
אחד המאמרים שלו בנושא בעיית הסקה עיתית הוחל מאוחר יותר על חקר המיפוי הפיזי של ה-DNA; הדבר סימן את כניסתו לתחום הביולוגיה החישובית.
שמיר השתמש במומחיות שלו בתורת הגרפים לפיתוח אלגוריתמי קיבוץ (clustering) לניתוח בעיות ביטוי גנים.
המאמר הראשון שלו בתחום זה, עם ארז הרטוב, הציג את אלגוריתם הקיבוץ HCS.
אלגוריתם ה- CAST שלו, עם זוהר יכיני ועמיר בן דור, פורסם בשנת 1999 ומשך תשומת לב רבה מקהילת הביואינפורמטיקה; הטכניקות המתוארות במאמרו בנושא זה, הפכו פופולריות בניתוח נתונים גנומיים.
אלגוריתם האשכולות CLICK עם רודד שרן ואלגוריתם SAMBA עם עמוס תנאי ורודד שרן לדו-גלגל מצויים בשימוש רחב.
ברבות הזמן, הרחיב שמיר את מחקרו כך שיכלול היבטים נוספים של ביואינפורמטיקה, כגון ניתוח רשתות ביולוגיות, סידורי גנום מחדש, מציאת מוטיבים רצפים, וויסות תעתיק.
כלים רבים שפותחו במעבדתו זמינים כחלק מחבילת EXPANDER המספקת סביבה משולבת לניתוח נתונים ביולוגיים בעלי תפוקה גבוהה.
המחקר הנוכחי של שמיר מתמקד בניתוח אינטגרטיבי של נתונים ביו-רפואיים הטרוגניים עם תפוקה גבוהה, סידורי גנום בסרטן, ויסות גנים.
שמיר היה בוועדת ההיגוי המייסדת של כנס RECOMB, הכנס העיוני הראשי בביואינפורמטיקה, וכיהן בה במשך 13 שנה.
הוא הקים את החברה הישראלית לביואינפורמטיקה וביולוגיה חישובית והיה נשיא החברה בין השנים 2004–2006. הוא הקים את מרכז אדמונד י' ספרא לביואינפורמטיקה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו בשנים 2006-2022, ומכהן כראש הקתדרה לביואינפורמטיקה ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.
שמיר מקדיש זמן גם לחינוך ביואינפורמטיקה.
הוא כתב סיכומי הרצאות מקיפים הנמצאים בשימוש נרחב, בנושאי גנומיקה חישובית (אלגוריתמים לביולוגיה מולקולרית), ניתוח ביטוי גנים, שבבי DNA ורשתות גנים.
הוא הקים את התוכנית המשותפת למדעי החיים ומדעי המחשב לתואר ראשון בביואינפורמטיקה באוניברסיטת תל אביב, וכן לימד קורסי הליבה של התוכנית ופיקח על תארים מתקדמים במסגרת תוכנית זו.
כמו כן, ערך יחד עם פבל א' פבזנר את הספר "ביואינפורמטיקה לביולוגים" .
פרס המדען הבכיר של האגודה הבינלאומית לביולוגיה חישובית (2022)
פרס משפחת קדר למחקר מצטיין, אוניברסיטת תל אביב (2017)
"פרס מבחן הזמן" עבור המאמר "זיהוי מתחמי חלבונים" משנת 2004 (2016)
חבר האגודה הבינלאומית לביולוגיה חישובית (2012)
עמית ACM מטעם האגודה למכונות מחשוב (2012)
"פרס מבחן הזמן" על מאמרו "דפוסי ביטוי גנים באשכולות" משנת 1999 (2011)
הפרס הלאומי ע"ש מייקל לנדאו למדעים בתחום הביואינפורמטיקה (2010)
פרס המאמר הטוב ביותר של ISMB על מאמרו "יישור ספקטרום" (2000)
מלגת אלון מהאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1987)
שמיר נשוי למיכל אורן-שמיר, פרופסור במכון וולקני ובתו של ההיסטוריון פרופ' ניסן אורן.
לרון ומיכל שמיר שלושה בנים והם מתגוררים ברחובות.
גיסו היה הבנקאי עודד ערן, וגיס נוסף הוא פרופ' חיים (חגי) פיק מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
רונָאֵל ז'וליאן פייר-גבריאל הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
פייר-גבריאל נולד בפריס, וגדל במחלקת הנוער של סנט אטיין.
ב-29 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבכירה, כשפתח בהרכב במשחק נגד גנגאן.
ביולי 2018 נרכש על ידי מונקו, תמורת 6 מיליון אירו.
ביולי 2019 נרכש ב-5.5 מיליון אירו על ידי מיינץ 05 מהבונדסליגה.
ביולי 2020 הושאל לשתי עונות לברסט מהליג 1.
רונאלדו דמוס הוא כדורגלן האיטי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סונדסוואל השוודית ובנבחרת האיטי.
דמוס שיחק במחלקת הנוער של דאלאס, וכן בנורת' טקסס מהליגה האמריקאית השלישית.
ב-5 בינואר 2021 חתם באורנג' קאונטי מה-USL צ'מפיונשיפ.
מרץ 2022 עבר לשוודיה בה משחק בקבוצת "סונדסוואל".
ב-2 בספטמבר 2016 ערך דמוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי, בהפסד 1-0 לנבחרת קוסטה ריקה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע הזהב 2021.
רונ"י – רובוט נישא ייעודי (מחוץ לישראל משווק תחת השם MTGR – ראשי תיבות של Micro Tactical Ground Robot, מיקרו-רובוט טקטי קרקעי) הוא רובוט צבאי אשר פותח על ידי חברת Roboteam הישראלית ונמצא בשימוש צה"ל.
משקלו נמוך ועל כן ניתן לשאת אותו על גב החייל.
הוא מופעל בעזרת שלט רחוק ומאפשר למפעיליו לסרוק את סביבתו.
משקל מטען: עד 10 קילוגרם
צילום: 5 מצלמות עם ראיית לילה, ראייה תרמית ומיקרופון
רון שֶרְף (נולד ב-17 בפברואר 1972) הוא פעיל חברתי ופוליטי ישראלי, סגן אלוף במילואים בסיירת מטכ"ל, ממייסדי ומנהיגי תנועת המחאה "אחים לנשק", ממובילי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע וההתנגדות לרפורמה המשפטית בישראל..
שרף גדל בכפר סבא וסיים את לימודי תיכון כצנלסון בעיר.
בילדותו גר שלוש שנים בקניה, שם אביו עבד כמהנדס.
את שירותו בצה"ל עשה כקצין בסיירת מטכ"ל.
שרף היה מפקד צוות במבצע עוקץ ארסי, ומפקד צוות בכוח החילוץ המקביל של ניר פורז בפעולת החילוץ של נחשון וקסמן.
הוא השתחרר בדרגת סא"ל ושימש מאז אחד ממפקדי הגיבושים של היחידה.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד בחברות הייטק אחדות, בהן בטר פלייס.
מאז דצמבר 2022 הוא משמש סגן נשיא למחקר ופיתוח בחברת סטרטסיס.
שרף הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בהנדסת מכונות ומוסמך מהמרכז הבינתחומי הרצליה במנהל עסקים.
שרף נשוי ולו שלושה ילדים.
בפברואר 2023, בתגובה לרפורמה המשפטית שמקדמת ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו, יצא שרף עם איתן הרצל וחיילי מילואים נוספים בצה"ל למסע מלטרון לירושלים במטרה לגרום להד ציבורי.
בין הצועדים היו הרמטכ"ל לשעבר משה יעלון, והאלוף (מיל') טל רוסו.
המטרה הסופית, הצהיר שרף, הייתה "להגיע לבית המשפט העליון, להגן על שומרי הסף ולומר להם שאנחנו איתם".
ב-9 במרץ 2023 לקח שרף חלק בפעולה שבה חסמו חברי ארגון אחים לנשק את הכניסה למשרדי עמותת פורום קהלת באמצעות שקי חול וסלילי תיל.
לדבריהם, לעמותת קהלת חלק בניסוח הצעות החוק של הרפורמה המשפטית שהובילה הממשלה.
שרף ואחרים נעצרו בחשד להסגת גבול, חסימה והפרת סדר, ותליית שלטים על מבנה שלא כדין.
ב-11 במרץ 2023 בהפגנה בקפלן טען ש"מילואים יש רק בדמוקרטיה" וכמה ימים אחר כך אמר במסיבת עיתונאים:
שרף הוביל פעילויות מחאה רבות במסגרת ארגון אחים לנשק.
הוא מרבה לנאום בהפגנות, ולהתראיין בתקשורת בארץ ובחו"ל.
בנובמבר 2024 החליט ראש אמ"ן, שלומי בינדר, להקפיא את קריאתו של שרף לשירות מילואים, עקב קריאתו להפסקת התנדבות למילואים במהלך המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
רונאלדו סזאר סוארס דוס סנטוס (בפורטוגזית: Ronaldo Cezar Soares dos Santos; נולד ב-7 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקיצוני הימני ברוסטוב מליגת העל הרוסית בכדורגל.
רונאלדו נולד בריו דה ז'ניירו, וגדל במחלקת הנוער של סאו קייטנו, ששיחקה בליגות הנמוכות בברזיל.
ב-22 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד קבוצתו 2–3 לפנאפולנסה .
ב-7 במרץ 2020 כבש שער בכורה בבוגרים, בניצחון קבוצתו 2–1 על אטיביה.
בנובמבר 2020 חתם בבאהיה מליגת העל הברזילאית, והחל לשחק בקבוצה עד גיל 23 של המועדון.
ב-28 ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד קבוצתו 0–2 לאתלטיקו מיניירו.
ב-16 ביוני 2022 חתם על חוזה לשלוש עונות בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית.
בינואר 2024 חתם ברוסטוב מליגת העל הרוסית.
רונברג טורט (בפינית: Runebergintorttu; בשוודית: Runebergstårta) הוא טורט פיני בטעם שקדים וארק (שהוא איננו ערק) או בטעם רום ומשקלו כ-100 גרם.
בדרך כלל יש ריבת פטל מוקפת בטבעת של הציפוי מעל.
הטורט קרוי על שמו של המשורר הפיני יוהאן לודוויג רונברג (1804–1877), אשר, על פי האגדה, נהנה באופן קבוע מהטורט שהכינה אשתו, עם פונש לארוחת הבוקר.
בדרך כלל אוכלים טורטי רונברג רק בפינלנד וזמינים על פי רוב בחנויות, מתחילת ינואר ועד יום ההולדת של רונברג ב-5 בפברואר; עם זאת, פורבו, שבה התגורר רונברג במשך רוב חייו, היא יוצאת דופן, שכן בחלק מבתי הקפה שלה זמינים טורטים בכל יום בשנה.
אגדה פופולרית מספרת שאשתו של רונברג, פרדריקה רונברג , הכינה את הקינוח.
בספר המתכונים שלה משנות ה-50 יש מתכון לטורט, שלדעתה הוא וריאציה של מתכון קודם של הקונדיטור לארס אסטניוס מפורבו.
ב"חוויה משנה אישה", הפרק השלישי של העונה ה-21 של סדרת איש משפחה, מוזכר הרונברג טורט ואפילו פיטר גריפין מסביר שהוא נקרא על שמו של יוהאן לודוויג רונברג.
רון שרמן (1 באוגוסט 2004 – 10 בנובמבר 2023) היה חייל בדרגת רב"ט, בן 19, שנחטף בחיים על ידי מחבלי ארגון הטרור חמאס מבסיס מנהלת תיאום וקישור (מת"ק) אל רצועת עזה ב-7 באוקטובר 2023. חטיפתו וגם שהותו בשבי חמאס תועדו.
ב-10 בנובמבר 2023 שרמן נהרג בשבי עקב נזק היקפי שנגרם על ידי הפצצת צה"ל במהלך מבצע לחיסול אחמד ע'נדור.
ב-14 בדצמבר 2023 חולצה גופתו מהעיר ג'באליה לשטח ישראל על ידי צה"ל.
לאחר מותו בשבי הועלה לדרגת סמל.
רון שרמן נולד בפתח תקווה, בנם הבכור של ד"ר מעין וד"ר אלכס שרמן, שניהם רופאים וטרינרים, ואח לדן ולעדן.
הוא גדל ביישוב להבים והתחנך בבית הספר החקלאי "אשל הנשיא".
שרמן, שהתמודד עם מחלת האסתמה, התגייס לצה"ל בדצמבר 2022 ושובץ במנהלת תיאום וקישור, יחידה תומכת לחימה הכפופה למשרד הביטחון.
במסגרת שירותו, השלים קורס מש"קי תיאום וקישור ושובץ במת"ק עזה בתפקיד של קצין במעבר ארז.
עד למועד חטיפתו, הספיק לשרת כעשרה חודשים.
בנוסף לאזרחותו הישראלית, החזיק גם באזרחות ארגנטינאית.
ב-7 באוקטובר 2023 שהה שרמן בבסיס מנהלת התיאום והקישור (מת"ק) לעזה במסגרת תורנות שבת.
עם פרוץ מתקפת הטרור ופלישת עשרות מחבלים למתחם, החל שרמן לדווח למשפחתו בזמן אמת על המתרחש.
בשעה 06:30 שלח לקבוצת הוואטסאפ המשפחתית סרטונים והודעות שתיארו מתקפת טילים מסיבית, וכעבור מחצית השעה עדכן כי מחבלים חודרים לבסיס.
בהתכתבות ישירה עם אמו דיווח כי הוא שוהה במיגונית וביקש את עצתה.
האם, מתוך אמונה ביכולות הצבא והמדינה להגן עליו, השיבה: "אתה במקום הכי בטוח".
הקשר עמו ניתק לאחר ששלח את הודעתו האחרונה: "ביי אמא אני אוהב אתכם, זהו זה, הם פה, נגמר".
שעות ספורות לאחר מכן פורסמו תיעודים בהם נראה שרמן נחטף לרצועת עזה על ידי מחבלים חמושים, כשהוא בחיים ואינו פצוע.
תוצאות הקרב במת"ק היו קשות.
שלושה מחיילי היחידה נהרגו, ושלושה נוספים – שרמן, תמיר נמרודי וניק בייזר – נחטפו בחיים.
בנוסף, נהרגו בקרב שני לוחמי איסוף קרבי וארבעה לוחמים מפלוגת האבטחה של פחת"ק 13, אשר ניסו להגן על המתחם.
בספטמבר 2024, כשנה לאחר האירועים, הציג צה"ל למשפחות את ממצאי התחקיר הצבאי.
התחקיר חשף כשלים חמורים בהתנהלות הפיקוד, וקבע כי בעוד מפקדי הבסיס הסתגרו בחמ"ל במהלך המתקפה, הלוחמים בשטח – וביניהם שרמן, בייזר ונמרודי – נותרו חשופים, ללא פיקוד וללא הגנה מספקת.
במהלך תקופת השבי הוחזק שרמן יחד עם ניק בייזר ואליה טולדנו (שנחטף ממסיבת הנובה), בעוד תמיר נמרודי הוחזק בנפרד מהם.
לאורך התקופה שרר חשש כבד לחייו של שרמן, בשל היותו חולה אסתמה.
ב-5 בנובמבר 2023 קיבלה משפחתו אינדיקציה ראשונה למצבו, כאשר נמסר להם כי התקבל ממנו אות חיים המתוארך ל-17 באוקטובר.
במהלך 69 הימים מאז שנחטף ועד שהוחזרה גופתו פעלו הוריו ובני משפחתו לשחרורו.
הוריו התראיינו לתקשורת בישראל ולתקשורת הזרה.
אביו פנה לנשיא ארגנטינה, אלברטו פרננדס והלה הבטיח לסייע כמיטב יכולתו.
בראיון לתקשורת בספרדית פנה לכדורגלן ליונל מסי שאותו העריץ שרמן מילדותו על מנת להעלות המודעות לחטיפת בנו.
ב-14 בדצמבר 2023 חולצה גופתו של שרמן, יחד עם זו של ניק בייזר, ממנהרת חמאס בעיר ג'באליה לשטח ישראל בפעילות של לוחמי חטיבה 551 ויחידה 504 מאגף המודיעין, בפיקוד אוגדה 162.
תשעה ימים לפני אותה פעולה צבאית, התקבל פלייר מחמאס שמזהיר שהחטופים שרמן, בייזר וטולדנו ייהרגו בהפצצות צה"ל, ובו מופיעה תמונתם מהחטיפה.
אימו של רון שרמן, מעיין שרמן, סיפרה כי חמאס העביר למשפחות את הפלייר ומשרד הביטחון ביקש מהן שלא לפרסם אותו בטענה שהוא עלול לסכן את החטופים.
הלווייתו של שרמן התקיימה ב־15 בדצמבר 2023 והוא נקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין בלהבים.
תחקיר צה"ל על נסיבות המוות
תחילה נמסר למשפחות, על ידי קציני הנפגעים, שחיילי המת"ק נרצחו בידי שוביהם, מחבלי חמאס, אף על פי שההנחיה הייתה לומר כי נהרגו.
בבדיקה פתולוגית לא נמצאו על גופם סימני חבלה או ירי.
לכן, עלתה האפשרות שנהרגו כתוצאה נזק משני של הפצצות צה"ל.
מעיין, אימו של שרמן סיפרה לימים כי מתאם פעולות הממשלה בשטחים האלוף רסאן עליאן סיפר לה אישית שצה"ל ידע בכל רגע נתון את המיקום של בנה.
לטענתה, צה"ל מנסה לטייח את ההחלטה להקריב את החיילים כדי לחסל את ע'נדור, תוך פרשנות קיצונית ל"נוהל חניבעל".
אולם לפי תחקיר צה"ל, בחיסול ע'נדור לא היה מידע על הימצאות חטופים במרחב, וצה"ל מצא את הגופות במהלך סריקות, ללא מודיעין מקדים.
מרחק הזמן מהמוות ועד חילוץ הגופות הקשה על איתור סימנים מזהים של הרעלת פחמן חד-חמצני.
צה"ל לא שלל את האפשרות ששרמן ובייזר נהרגו מחנק או מהרעלה.
לדברי צה"ל, ייתכן שנהרגו מפעולה של חמאס, או מהשלכות של תקיפת צה"ל.
דובר צה"ל דניאל הגרי הגיע לביתם של שרמן וניק בייזר והודיע שככל הנראה מדובר בשאיפת גזים שנפלטו כתוצאה מנזק משני של הפצצת צה"ל, כלומר, הרעלת פחמן חד-חמצני.
מאבק המשפחה לחשיפת נסיבות המוות
לאחר קבלת הגרסאות הסותרות על נסיבות מותו, פתחה אימו במאבק לחשיפת האמת ולמען החזרת החטופים הנותרים.
בראיונות הביעה ביקורת חריפה על התנהלות הממשלה והצבא, וטענה כי שרמן "נחטף, הופקר והוקרב על מזבח הקונספציה והרשלנות הפושעת".
לאחר הצגת ממצאי התחקיר טענה כי "המפקדים התחבאו בחמ"ל – וניצלו", ושכל מה שנאמר למשפחות עד אז היה שקר.
לדבריה, "כל הזמן אמרו שהיו מחבלים רבים מול מעט לוחמים, אך המצב היה לגמרי הפוך".
הוול סטריט ג'ורנל יצא בכתבה מקיפה על מותם של שרמן ובייזר.
בריאיון סיפרו אימהותיהם כי הן פתחו בחקירה עצמאית על נסיבות המוות של בניהם וכי פנו לגורמים בכירים בצה"ל ולנשיא המדינה יצחק הרצוג על מנת לדחוף לחקירה מקיפה בנושא.
אימו של שרמן אף ביקרה במשפט ראש הממשלה בנימין נתניהו בתל אביב, ביום העדות הראשון שלו, ובעודה עומדת בכניסה לבית המשפט ומחזיקה את תמונת בנה המת, הותקפה בקללות ובנאצות מצד תומכיו.שרמן נאמה גם בהפגנות ובעצרות וקראה להקמת ועדת חקירת ממלכתית.
לוחית זיכרון, אשר הניחה אימו של שרמן על קבר בנה, ונשאה בין היתר ביקורת על מחדל הממשלה, הוסרה על ידי משרד הביטחון ללא ידיעתה, על אף שאושרה קודם לכן על ידי קצינת מערך הנפגעים.
הלוחית נשאה את הכיתוב: "נחטף, הופקר והוקרב על ידי ממשלת המחדל באסון 7 באוקטובר 2023".
לאחר מאבק ציבורי, הושמה לוחית נוספת על הקבר והובטח כי לא תוסר.
במרץ 2025 ציירו חבריו ציור לזכרו על מיגונית בכניסה ליישוב להבים.
לזכרו יזמה משפחתו הקמת חווה שיקומית להצלת בעלי חיים עם מרכז חינוכי לילדים ובני נוער.
החווה, הנושאת את השם הזמני "מרחב ההצלה של רון" בכפר טרומן.טקס הפתיחה של החווה התקיים ב-19 בדצמבר 2025. רשת הסופרים "ויקטורי" וחברת האחזקות "דיפלומט" השתתפו בגיוס הכספים לחווה, באמצעות תרומת רווחים ממוצרים בעלי קשר לשרמן.
רונבורג היא עיירה קטנה במחוז גרייץ שבמדינת תורינגיה, גרמניה.
רונבורג ממוקמת ממזרח לעיר גרה.
בתחום העיר זורם נחל הגסן, שמקורו ליד שכונת רייטסהיין והוא יובל של נהר הווייסה אלסטר.
שטח העיר של היום, במיוחד אזור צוקי הטירה ו"שבעת ההרים", עוצב כתוצאה מהתפרצויות געשיות בעבר.
בצוקי הטירה ניתן עדיין למצוא "שושני אבן" שמעידות על ההיסטוריה הגאולוגית של האזור, אך רבים מהן נהרסו במפולת אדמה בשנת 2010.
רונבורג גובלת בעיירות גרוסנשטיין, הילברסדורף, קאורן, קורבוסן, פייטסדורף ורוקרסדורף במחוז גרייץ, וכן בערים גרה, לוביכאו ופוסטרשטיין במחוז אלטנבורגר לנד.
לרונבורג שלושה חלקים עיקריים: גרובסדורף, רייטסהיין, וכן האזור בו שכן בעבר היישוב שמירכאו.
מקור השם "רונבורג" אינו ודאי.
גרסה אחת טוענת כי שם העיר קשור לנהר הקטן "גסה" הזורם ליד הטירה, שבמקור הייתה מבצר.
גרסה אחרת טוענת שהשם נובע מהמילים "רונה" (עץ או גזע בגרמנית תיכונה גבוהה) ו"בורג" (מצודה), שמשמעותם היא "מצודת עץ" או "מבנה מגן".
רונבורג הוזכרה לראשונה בשנת 1209 כמקום בבעלות משפחת האצולה של ויידה.
בשנת 1304 קיבלה זכויות עיר, ובמהלך השנים הייתה נתונה לשליטת שושלות שונות, כולל בית וטין ובית סקסוניה-אלטנבורג.
במהלך המאה ה-17 וה-18 הייתה לעיר מרכזית בתחום מכרות האורניום.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה כריית אורניום באזור על ידי חברת ויסמות, שהייתה מקור כלכלי חשוב לעיר.
עם סיום הכרייה ב-1990 החלו פרויקטים של שיקום וניקוי האזור, כולל "הנוף החדש של רונבורג".
מוזיאון הכרייה, הכולל מכרה תצוגה.
מוזיאון ויסמוט, המתעד את ההיסטוריה של כריית האורניום.
טירת רונבורג - מבנה היסטורי הכולל חלקים מימי הביניים ועד התקופה ההיסטורית.
כנסיית סנט מריה - כנסייה גותית מהמאה ה-15.
גשר העץ "זנב הדרקון" - גשר עץ מרשים בנוף החדש של רונבורג.
בעיר מתקיימים מספר פסטיבלים, בהם פסטיבל העיר העתיקה, פסטיבל המעיינות ופסטיבל הפירמידה בחג המולד.
רונבורג מחוברת לכביש המהיר A4 ולכביש הפדרלי 7. בעיר תחנת רכבת בקו גצלניץ-גרה, המציעה שירותי רכבת מקומיים ובין-עירוניים.
העיר חברה באיגוד המים והביוב של האזור, המספק שירותי אספקת מים וטיפול בשפכים.
גוטפריד טאוברט - מורה ריקוד מתקופת הבארוק.
ארנסט לנגלוץ - ארכאולוג קלאסי.
מועדון הספורט של קהילת נס רונאוויק (בפארואזית: Nes Sóknar Ítróttarfelag Runavík) הידוע גם בשם NSI רונאוויק (NSÍ Runavík), או NSI, הוא מועדון כדורגל מהעיירה רונאוויק שבאי אסטורוי שבאיי פארו, המשחק בליגת העל של איי פארו, ולו זכייה אחת באליפות איי פארו ו-3 זכיות בגביע של איי פארו.
המועדון נוסד בשנת 1957, והוא מארח את משחקיו באצטדיון רונאוויק, המכיל 2,000 מקומות.
המועדון נוסד ב-24 במרץ 1957 בעיירה רונאוויק, שהייתה חלק מאזור שהתפתח סביב הכנסייה מהעיירה נס השכנה.
ועל כן נקרא מועדון הספורט של קהילת נס רונאוויק (Nes Sóknar Ítróttarfelag Runavík).
בשנת 1980 הגיעה הקבוצה של המועדון לראשונה לגמר הגביע של איי פארו, אך הפסידה לHB טורסהאבן.
בשנת 1985 הגיעה הקבוצה בפעם השנייה לגמר הגביע, אך נחלה הפסד נוסף, הפעם לגטה.
שנה לאחר מכן, ב-1986, זכתה הקבוצה בגביע של איי פארו, שהיה התואר הראשון בהיסטוריה של המועדון, לאחר שניצחה בגמר 2–1 את ליירוויק.
בשנת 1988 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע פעם נוספת, אך הפסידה ל-HB טורסהאבן.
בשנת 2002 זכתה הקבוצה בגביע של איי פארו בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר שניצחה בגמר 2–1 את HB טורסהאבן, לה הפסידה פעמיים בגמר בעבר.
הזכייה בגביע בשנת 2002 הקנתה לקבוצה הופעת בכורה במפעלים האירופיים של אופ"א, והיא התמודדה בסיבוב המוקדמות של גביע אופ"א בעונת 2003/2004 מול לין מנורווגיה, אך הודחה לאחר הפסד כפול.
בשנת 2004 הגיעה רונאוויק פעם נוספת לגמר הגביע של איי פארו, אך לא זכתה בו.
בשנת 2007 זכתה הקבוצה באליפות היסטורית, שהקנתה לה הופעת בכורה בליגת האלופות, שם פגשה את דינמו טבילסי אלופת גאורגיה בשלב המוקדמות הראשון.
היא הפסידה לה 0–3 בגאורגיה, בגומלין באיי פארו רונאוויק ניצחה אמנם 1–0, במה שהיה ניצחונה הראשון באירופה, אך הניצחון לא הספיק והיא הודחה.
בשנת 2015 הגיעה רונאוויק פעם נוספת לגמר הגביע של איי פארו, אך לא זכתה בו.
בשנת 2017 השלימה רונאוויק זכייה שלישית בגביע של איי פארו, לאחר ניצחון בגמר בתוצאה 1–0 על B36 טורסהאבן.
בשנת 2021 שוב התמודדה רונאוויק בגמר הגביע מול B36 אך הפסידה לה בפעם הזו.
נותנת החסות הראשית של המועדון היא חברת נביגייר (Navigare) שבסיסה ברונאוויק, שהיא חברת גידול הסלמון הגדולה ביותר באיי פארו ואחת המעסיקות הפרטיות הגדולות ביותר במדינה.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון רונאוויק המקומי, המכיל 2,000 מקומות.
עם זאת, האצטדיון לא עומד בתקנים של אופ"א לאירוח משחקים בינלאומיים, ואת משחקיה באירופה מארחת הקבוצה באצטדיון גונדאדאלור בבירה טורסהאבן או באצטדיון סוואנגסקאר בטופטיר.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של רונאוויק מוצג ראשון.
הלסינקי4–00–5 (ה)4–52026/2027הקונפרנס ליגשלב המוקדמות הראשון
הרונדה ון פלנדרן (הולנדית: Ronde van Vlaanderen, מילולית: סובב פלנדריה) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים בתחילת אפריל, בכל שנה, ברחבי פלנדריה שבבלגיה.
המרוץ, שנערך כבר למעלה מ-100 פעמים, נחשב אחד מהמרוצים הקלאסיים החשובים ביותר והוא אחד מאירועי השיא השנתיים בספורט הבלגי.
"דה רונדה", כפי שהוא מכונה בקיצור, הוא אחד מחמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.
מייסד המרוץ הוא הבלגי קרל ון ויננדאל שהיה רוכב אופניים שלא זכה להצלחה רבה והפך לעיתונאי.
עבודתו בעיתון "ספורטוורלד" אפשרה לו להוציא אל הפועל ולפרסם את המרוץ.
המרוץ התקיים בפעם הראשונה בשנת 1913 למרחק 370 ק"מ ובהשתתפות 37 רוכבים.
בשנה שלאחר מכן זינקו 10 רוכבים בלבד למרוץ ומלחמת העולם הראשונה שהשביתה את המרוץ בשנים שלאחר מכן איימה על המשך קיומו של המרוץ שרק נולד.
לאחר המלחמה, ב-1919 חודש המרוץ.
עד אמצע שנות העשרים עדיין סבל המרוץ מחוסר פופולריות ורק עקשנותו של ון ויננדאל אפשרה את המשך קיום המרוץ.
מאמצע שנות העשרים הפך המרוץ לפופולרי.
סיבה אחת לכך הייתה דחיית מועד המרוץ בשבוע, דבר שמנע התנגשות עם המרוץ הפופולרי של מילאנו – סן רמו.
סיבה נוספת הייתה כניסתם של יצרני אופניים שנכנסו כמממנים למרוץ ודאגו להביא למרוץ את הרוכבים הבולטים באותן שנים.
ב-1939 התמזג ה"ספורטוורלד" שארגן את המרוץ עם העיתון "ניוזבלאד" וזה הפך למארגן המרוץ.
בכל שנות מלחמת העולם השנייה המשיך המרוץ להתקיים כסדרו ועל רקע זה הואשמו מארגניו בשיתוף פעולה עם הגרמנים.
נטען אף כי הגרמנים סייעו בשיטור ופיקוח על המסלול.
בנוסף, החל העיתון המתחרה "הט פולק" לארגן מרוץ שעבר במסלול די דומה לרונדה ון פלנדרן וצבר פופולריות גם הוא.
למרות התחרות מצד מרוץ האומלופ הט ניוסבלד ומצד מרוצים נוספים הנערכים עד היום ברחבי פלנדריה, הפך הרונדה ון פלנדרן למרוץ הקלאסי החשוב ביותר בבלגיה, אשר נחשבת כמדינה המובילה בכל הקשור למרוצים חד יומיים.
הרוכבים הבלגיים זכו עד כה ב-69 ניצחונות מתוך 109 השנים בהן נערך המרוץ.
שיא המהירות הממוצעת במרוץ נקבע ב-2025 עם מהירות של 44.99 קמ"ש.
נקודת הזינוק למרוץ, שאורכו היום הוא כ-255 ק"מ, היא בעיר ברוז'.
המרוץ עובר כל שנה בנתיב שונה במקצת, אולם בדרך כלל, נתיב המסלול עוקף את העיר גנט (שבה התקיים הזינוק בכל שנות המרוץ עד 1976) מדרום, ומסתיים בעיר מרבקה אשר נמצאת בארדנים הפלמיים.
ב-2012 שונה מסלול המרוץ והסתיים באודנארדה (Oudenaarde).
המסלול מתפתל ברחבי פלנדריה ומקפיד לעבור במעברים מפורסמים אשר המייחד אותם הוא היותם סלולים באבני מרצפת (Pavè), דבר אשר מקשה על הרוכבים ומצריך מומחיות וניסיון רב.
המסלול משופע בעליות קצרות אך תלולות, אשר גם הן, מתאימות לסוג מסוים של רוכבים.
המעברים אשר זכו לפרסום הרב ביותר הם:
קופנברג - מעבר צר ותלול שבו נאלצו חלק מהרוכבים לשאת את אופניהם על כתפיהם.
ב-1987 נאלצה מכונית מנהל המרוץ לדרוס את אופניו של הרוכב שהוביל במרוץ באותה עת (וכמעט גם את רגלו) לאחר שנפל במעבר ועיכב את חבורת הרוכבים שרדפה אחריו.
לאחר תקרית זו, הוצא מעבר קופנברג ממסלול המרוץ עד אשר שופץ המעבר ב-2003 וכיום, לאחר שהורחב במקצת ונסלל באבני מרצפת חדשות, הוא שוב במסלול המרוץ, אם כי עדיין נחשב לעלייה הקשה ביותר במסלול.
אוד - קווארמונט - התפרסם במיוחד בכך שהוא המעבר הוותיק ביותר מבין כל המעברים ונרכב לראשונה במרוץ בשנת 1919.
פאטרברג - מעלה תלול וקצר הנמצא מרחק קצר אחרי האוד קווארמונט.
מור ון חררדסברגן (ידוע גם בשמו הצרפתי מור דה גראמונט) - עד 2011 הייתה העלייה הלפני אחרונה במרוץ שנמצאה כ-15 ק"מ לסיום ושמשה לרוב כזירה להתקפות אשר פעמים רבות חרצו את גורל המרוץ.
גם ב"מור" הוחלפו ב-2003 האבנים ולמרות שיפועו, שהוא התלול ביותר במסלול (20% בנקודה מסוימת), הוא כבר אינו מפחיד את הרוכבים כבעבר.
שיפוץ ה"מור" גרר תלונות מצד הרוכבים המקומיים שחשו כי יתרונם הביתי, בכך שהכירו כל אבן במעלה, אבד.
ב-2012 הוציאו מארגני המרוץ את ה"מור" ממסלול המרוץ, אך הוא הוחזר ב-2017 ומוקם במרחק של כ-95 ק"מ מקו הסיום, שם השפעתו על התפתחות המרוץ היא פחותה.
בוסברג - עד 2011 הייתה העלייה האחרונה במרוץ.
נמצאה כ-12 ק"מ מקו הסיום.
החל מ-2012 שונה המסלול, כך ששתי העליות המכריעות הן אוד-קווארמונט ופטרברג, שנרכבות פעמיים בשלבים הסופיים של המרוץ.
בפעם השנייה, שהיא לקראת סוף המרוץ, האוד-קווארמונט ממוקם כ-17 ק"מ מקו הסיום והפטרברג כ-13 ק"מ מקו הסיום.
במחצית הראשונה של המאה העשרים עבר מסלול המרוץ בכבישים שמצבם היה גרוע ביותר.
חלקם היו למעשה דרכי עפר וחלקם קטעים מרוצפים שהיו מלאים מהמורות.
בשנים אלו, די היה בתנאי המסלול הקשים כדי לפצל את דבוקת הרוכבים.
מצבם של הקטעים המרוצפים של אותן שנים היה גרוע בהרבה מהקטעים המוכרים כיום.
האבנים לא היו מסותתות, הונחו בצורה אקראית ושפתיהן בלטו בדרך.
לפני מלחמת העולם השנייה רק הכבישים החשובים באזור היו כבישי אספלט.
בתנופת הפיתוח שלאחר המלחמה נסללו רוב הכבישים באספלט ומארגני המרוץ שקודם ניסו לשפר את תנאי המסלול, מצאו את עצמם במצב הפוך בו היה עליהם לשמור על קטעי דרכים שבהן יישארו הקטעים הישנים המרוצפים על מנת לשמר את מסורת המרוץ ולמנוע מאוץ המוני בסיום.
למרות היותם של המעברים עתיקים כשלעצמם, למעשה, רוב המעברים שבהם עובר המרוץ כיום, נכנסו למסלול המרוץ רק בשלושים השנים האחרונות.
רוב המעברים המפורסמים נמצאים בדרכים כפריות שיש עליהן במשך כל השנה תנועה מעטה מאוד.
בשל פרסומם של המעברים והפיכתם למוקד משיכה לתיירות של חובבי אופניים, שומרות הרשויות האזוריות בפלנדריה על מצבם הגרוע של המעברים ונמנעות משיפוץ הדרכים.
השיפוץ נעשה רק כאשר קיימת סכנה אמיתית לרוכבים, הנגרמת לרוב מתזוזת אבני מרצפת במעבר או מגנבת אבני מרצפת על ידי תיירים.
שישה רוכבים בהיסטוריה הצליחו לנצח שלוש פעמים במרוץ הקשה והם:
בין הרוכבים שניצחו במרוץ פעמיים, ניתן לציין במיוחד את הרוכב הבלגי בריק סכוטה שבין השנים 1940-1959 זינק 20 פעם למרוץ הקשה (וסיים את המרוץ 16 פעמים).
הוא ניצח כאמור פעמיים ובנוסף זכה פעמיים בסגנות וארבע פעמים במקום השלישי.
ג'ורג' הינקאפי מחזיק בשיא כרוכב שסיים את המרוץ מספר הפעמים הרב ביותר - 17.
בשנת 2004 נוצר מרוץ מקביל לנשים באותו השם, שמתרחש באותו היום של הגברים ולרוב עובר באותם הטיפוסים, אך כולל מרחק קצר יותר.
רוֹנדוֹ היא צורה מוזיקלית מעגלית, תיאור לסגנון מוזיקה מסוים, ושם של ריקוד עממי.
על פי מקור השם בצרפתית, מבנה הרונדו הוא אכן מעגלי – א.
וכן הלאה – נושא ראשי שחוזר על עצמו, ובין חזרה לחזרה מפריד חומר מוזיקלי חדש (נושא משני, אפיזודה).
במקורו של הרונדו, אמנם, צורתו הייתה א.
הרונדו הוא פעמים רבות הפרק האחרון בסונאטה, בסימפוניה או בקונצ'רטי הקלאסיים, וכן ישנם רונדואים שנכתבו כיצירות עצמאיות.
הרונדו הוא גם שם של ריקוד אותו רוקדים במעגל (Round), כחלק מסוויטה.
כמו כן יש המשתמשים במונח רונדו לתיאור אופי של מוזיקה – מוזיקה מהירה (Allegro).
שימוש זה נעוץ בכך שקצבם של רבים מהרונדואים הוא מהיר.
יתר על כן, אף על פי שקיימות יצירות איטיות שלהן מבנה של רונדו, מרבית המלחינים המודרניים אינם מחשיבים אותן כרונדו לכל דבר.
דוגמה לצורת הרונדו ניתן לראות בקונצ'רטו מאת יוזף היידן לחצוצרה ולתזמורת.
הפרק השלישי בקונצ'רטו זה בנוי בצורת רונדו.
מבנה הפרק: א-1: התזמורת מבצעת את הנושא, א-2: הסולן מצטרף בחזרה על הנושא, ב, ג, א-2 (בו הסולן משתתף), ב, קודה; למרות המפעם של הקונצ'רטו (אנדנטה), הוא נחשב כרונדו לכל דבר.
רונדל (או ראונדל) הוא סוג של פגיון זקוף-להב אשר היה בשימוש נרחב באירופה החל במאה ה-14. משמעות המילה היא "עגול" או "מעוגל".
הפגיון קיבל את שמו מצורתם של מגיני כף היד אשר בשני צידי ידית האחיזה.
הרונדל נישא כשהוא תלוי לצד המותן ועשוי היה לשמש ככלי עבודה, או ככלי נשק משני בדו-קרב או בתחרויות.
הלהב עשוי הפלדה עוצב בדרך כלל בפרופיל של מעוין, עדשה, או משולש - ארוך ודק.
אורך של כ-30 ס"מ היה ממוצע ואילו הפגיון כולו עשוי היה להגיע ל-50 ס"מ.
קצה הלהב היה מחודד, וצדו האחד או שניהם מושחזים.
ידית האחיזה הגלילית גולפה מעץ או עצם והייתה תחומה בשני קצותיה בדיסקאות העגולות אשר העניקו לנשק את שמו.
צורתו של הרונדל מגבילה את יעילותו בקרב לתנועות דקירה בלבד.
עם זאת בשימוש יומיומי ניתן להשתמש בו גם לחיתוך.
קיימות מספר דוגמאות של רונדל אשר להן להב מרובע-צדדים ובעל פרופיל דמוי-צלב.
צורה זו לא אפשרה חיתוך או שימוש ככלי מלאכה, ופגיונות אלו נישאו כנשק-משני לקרב.
אותם רונדלים אשר שרדו עד היום אצל אספנים ובמוזיאונים הם בדרך כלל מאיכות ייצור מעולה ומעוטרים בטוב טעם.
יעילותו העיקרית של הרונדל בקרב היא יכולתו לחדור שריון שרשראות.
כמו כן - אף כי לא ניתן היה לחדור באמצעותו את לוחות הפלדה של שריון הלוחות - אפשר היה להחדירו בחריצים שבין הלוחות.
לעיתים הייתה זו הדרך היחידה להביס יריב עטוי שריון כבד.
רונדוניה (בפורטוגזית: Rondônia) היא מדינת מחוז בצפון מערב ברזיל.
מצפון היא גובלת במדינת אמזונס, במזרח במאטו גרוסו, מדרום וממערב ברפובליקה של בוליביה וממערב באקרי.
היא משתרעת על 238,512.8 קמ"ר ובירתה פורטו וליו (Porto Velho).
מרבית שטחה של רונדוניה מכוסה ביער הגשם האמזוני, אך כחמישית משטח המדינה בוראה מאז שהחל פיתוחה בשנות השבעים של המאה העשרים.
מרבית האוכלוסייה מתגוררת כעת בערים.
רונדוניה היא יצואנית עץ ויצרנית קפה, קקאו, אורז, מנדיוקה, תירס ובקר.
רונדוניה קרויה על שם קנדידו רונדון (Cândido Rondon), שעמד בראש מספר משלחות שיצאו לאזורי הספר של ברזיל בראשית המאה העשרים.
אחת מהן הייתה משלחת לאיתורו של נשיא ארצות הברית לשעבר תיאודור רוזוולט שיצא שם לשיט קאנו שהשתבש.
עד למאה ה-17 הגיעו לאזור הקרוי היום רונדוניה מיסיונרים נוצרים בודדים בלבד.
במאה ה-18 התגלו מרבצי הזהב בעמק הנהר קויאבה, ובעקבות זאת החלו מתיישבים פורטוגלים לתור גם את עמק הנהר גואפּורֶה המצוי באזור שהוא היום רונדוניה.
גורם מרכזי ביישובו של האזור, בעיקר על ידי מהגרים מצפון מזרח ברזיל במהלך המאה ה-19, היה גידול הגומי.
בשנת 1907 החלה בנייתה של מסילת רכבת, שתרמה גם היא את חלקה ליישוב המקום.
תעשיית הגומי הברזילאית, ובכללה זו של גואפורה, התמוטטה לפני מלחמת העולם הראשונה.
עד לשנת 1943 היה מרבית האזור חלק ממדינת מאטו גרוסו.
בשנת 1943, בימי שלטונו של ז'טוליו ורגאס, במטרה לחזק את הגבולות, הופרד השטח ממאטו גרוסו, ובתוספת שטח ממדינת אמזונאס היה למחוז פדרלי שנקרא בתחילה בשם גואפורה.
בשנת 1956 שונה שם המחוז לרונדוניה.
פיתוחן של תעשיות גידול הבקר והקפה הואץ בשל מאמצי היישוב וסלילת הכבישים בימי המשטר הצבאי, במסגרת פרויקט "הקוטב הצפון-מערבי" (Pólo-Noroeste).
הפרויקט הזה, שתוכנן לעודד הגירה לאזורים הצפון מערביים הבלתי מפותחים, הביא לגידול עצום באוכלוסיית רונדוניה: בשנת 1970 התגוררו בה כ-100,000 איש; כיום חיים בה כמיליון וחצי איש.
כל עריה, להוציא את הבירה פורטו וליו ואת גואז'רה-מירים, נבנו על ידי המתיישבים שהגיעו במסגרת הפרויקט, ורבים רבים מהם מחכים עדיין למימוש הבטחת הרשויות לחלוקת קרקע.
לאחר פרויקט "הקוטב הצפון מערבי" יזמה הממשלה הפדרלית את תוכנית פלאנאפורו, שאמורה להתמודד עם נושאים סביבתיים ואמריאינדיאנים, ובעיקר להגדיר את גבולות השמורות האמריאינדיאניות.
שתי התוכניות גם יחד זכו לסיועו של הבנק העולמי.
בנייתו של מפעל הידרואלקטרי עצום ממדים, ב-1980, אפשרה גדילה מסיבית של תעשיות העץ, המינרלים והמזון, ושל ענף ההנדסה האזרחית.
גם גילוי המינרל קסיטריט תרם את תרומתו לכלכלת המחוז, אשר, בשנת 1981, קיבל מעמד של מדינה.
תמריץ נוסף התקבל בשנת 1993, כאשר גואז'רה-מירים הפכה לאזור סחר חופשי.
צעד זה הרחיב באופן משמעותי את ממדי הסחר עם בוליביה השכנה.
בשנות ה-90 המאוחרות של המאה העשרים החלה רונדוניה ליהנות מזרם מתגבר של תיירים.
עם זאת, מאז תחילת המאה ה-21 המדינה ניצבת במרכזו של מאבק עקוב מדם בין כנופיות סמים על השליטה בין הכנופיות "הפיקוד האדום" (Comando Vermelho) ו"הפיקוד הראשון של הבירה" (Primeiro Comando da Capital).
את השפות המדוברות ברונדוניה, או שדוברו בה, יש לחלק לשפות מקומיות ושפות שהובאו מן החוץ.
השפות המקומיות הן כיום שפות מיעוטים, וחלקן מצויות בסכנת הכחדה, אם לא נכחדו כבר.
בין השפות שעדיין מדוברות יש כאלה מקבוצת המאקרו-גה (Macro-Ge), ביניהן שפת הגביאו (Gavião), סורואי רונדונית (Suruí de Rondônia) ועוד.
בין השפות החיצוניות ניתן למצוא את הפומראנית, שהיא ניב גרמני אשר הובא למקום על ידי הגירת המשנה הגרמנית ממדינת אספיריטו סאנטו.
הפומראנית החלה להתפשט ברונדוניה בשנות השישים של המאה העשרים, ועמה הלותרניות.
מבחינה טכנית, גם הפורטוגזית, שהיא השפה הנפוצה ביותר, היא שפה שהובאה מן החוץ.
הדגל עוצב בידי סילביו קרבליו פייטוזה ואומץ בחוק בתאריך 22 בדצמבר 1981. צבעי הדגל הרונדוני הם כצבעי הדגל של ברזיל, ובמרכזו של הדגל כוכב המסמל את המדינה החדשה.
הכוכב עולה אל תוך השמים הכחולים, נפרש מעל ברזיל, אשר מסמלים אותה השטח הצהוב והשטח הירוק שבתחתית הדגל.
רונדל הוא מבנה של פואמה שהתפתח בצרפת בין סוף המאה ה-13 ל-15.
זהו שיר בן 14 או 13, שורות ששתי השורות הראשונות (ובמקרים נדירים השורה הראשונה) של הבית הראשון חוזרות על עצמן כשורות האחרונות בכל הבתים.
בנוסף לחזרה הוא בנוי גם על חריזה, במודל של A ו-B.
רונגו-רונגו הוא כתב הירוגליפי, שבו כתבו ילידי אי הפסחא.
בשנת 1864 דיווח המיסיונר אז'ן אירו במכתב לממונה עליו כי הוא ראה ב"כל הבתים" שבאי הפסחא, מאות לוחיות עץ ומוטות חקוקים באלפי סמלים הירוגליפיים.
שנתיים אחר כך אותרו רק קומץ מהם.
הכתב שקיבל את השם רונגו-רונגו (ככל הנראה, "שלום-שלום") הוא הכתב המקורי היחיד באוקיאניה שלפני המאה העשרים.
כיום נותרו בעולם רק 24 דוגמאות לכתב זה.
כל הניסיונות לפענח כתב זה לא צלחו, אם כי מדי פעם מתפרסמים מאמרים של בלשנים הטוענים כי הצליחו.
הכתב התחיל כנראה כתוצאה מהמפגש עם הספרדים בשנת 1770. הספרדים החתימו את ראשי הילידים על מסמך (הכרה בשלטון ספרד על האי), שאותו לא ידעו לקרוא.
נראה כי עצם הכתיבה קסמה לילידים.
תוך זמן קצר המציאו כתב משל עצמם עשוי מציורים (הירוגליפים).
הידע נשמר במשך שלושה דורות ואז נעלם.
המסורת המקובלת טענה כי העץ ששימש מקור ללוחיות עליהם חקקו את הכתובות בכתב הייחודי לאי הפסחא היה טורומירו, עץ שמאז נכחד מהאי, אבל מחקר מודרני גילה שכל לוחיות העץ עליהם חקוק כתב הרונגו-רונגו מקורן בעץ תספזיה צפצפנית (Thespesia populnea) .
רונה-לי שמעון (נולדה ב-9 בינואר 1983, כ"ד בטבת ה'תשמ"ג) היא רקדנית, שחקנית וזמרת ישראלית, הייתה מועמדת פעמיים לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, על תפקידיה בסדרות "פאודה" ו"עלומים".
שמעון נולדה וגדלה ברמת גן כבת בכורה ולה שלושה אחים קטנים.
אחת מהם היא השחקנית סיון נועם שמעון.
היא החלה לרקוד בגיל שלוש, ובגיל 12 הצטרפה ללהקת המחול "בת-דור".
בשנות התיכון שלה, בתיכון בליך, למדה במגמת המחול.
שמעון לא שירתה בצה"ל, ובמקום זאת היא החלה ללמוד באקדמיה לבלט המלכותי שבאמסטרדם ולמדה משחק בארצות הברית.
ב-1993 השתתפה שמעון בקלטת הווידאו לילדים "אצלנו בפסנתר" לצד מיקי קם, חיים צינוביץ ורינת גבאי.
בשנת 2005 זכתה לחשיפה ראשונה, כשהצטרפה לקבוצת המתמודדים של תוכנית המציאות של "קשת", "נולד לרקוד".
היא הגיעה בתוכנית למקום השישי, לאחר שהודחה בשלב חצי-הגמר.
מיד לאחר הדחתה, השתתפה במופע של עידו תדמור, "רוקד".
בתחילת 2006 הצטרפה לסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו", בה שיחקה בעונות השלישית והרביעית את דמותה של שירי גולד, זמרת צעירה בלהקה צבאית.
בסוף אותה שנה החלה להיות הפרזנטורית של "נטורל פורמולה".
בשנת 2011 החליפה את יעל בר זוהר בתפקידה בהצגה "לילה לא שקט" המבוססת על שיריו של שלמה ארצי.
באותה שנה גם השתתפה בהצגות "שיקגו" ו"שלוש אחיות" במסגרת לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, ובסרט "השוטר".
בשנת 2012 השתתפה בסדרת הילדים "יומני החופש הגדול".
בינואר 2012 הוצגה הצגת הבכורה של "קומדיה של טעויות" של ויליאם שייקספיר, בהפקת התיאטרון הקאמרי, בה הופיעה שמעון.
ב-2012 הופיעה גם בתפקיד רוחל'ה בהצגה "סטמפניו" בתיאטרון הקאמרי.
ב-2014 הופיעה בתפקיד הבתולה ב"דבר מצחיק קרה" בתיאטרון הקאמרי ובהצגה "הפושעים החדשים" של התיאטרון הקאמרי.
במהלך 2016 החלה להשתתף במחזמר "סיפור הפרברים" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד אניטה.
באותה שנה גם יצא לאקרנים הסרט "לב שקט מאוד" שביים איתן ענר, בו שיחקה.
משנת 2015 היא משחקת בסדרת הדרמה "פאודה" שם היא מגלמת את נורית, קצינת מודיעין ולוחמת ביחידת המסתערבים.
תפקידה בסדרה העניק לה מועמדות ראשונה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
בינואר 2020 הופיעה בתפקיד משני בסדרת מבית נטפליקס ששמה "איש הניסים".
שנה אחר כך, החל שידורה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "Y: האיש האחרון", אשר מבוססת על הקומיקס "Y: האיש האחרון, בה שמעון גילמה את דמותה של הרמטכ"לית צאלון ("אלטער").
בשנת 2020 החלה שמעון לשחק במחזמר "לא רק בלונדינית" בתפקיד ברוק וינדהאם, מאמנת הכושר.
ב-2021 נטלה חלק במופע הפסטיגל.
באותה שנה שיחקה בסדרה "עלומים" בכאן 11 בתפקיד מיטל מלכא.
על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות נוספת בפרסי האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-2022 וב-2023 כיהנה כשופטת בסדרת הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12.
ב-2022 השתתפה בתפקיד אווה בעונה השנייה של סדרת הנוער "סקיי" בערוץ TeenNick.
ב-2023 החלה לשחק (לסירוגין עם ענת מגן-שבו) את אביבה בעיבוד של תיאטרון הבימה לסרט "אביבה אהובתי".
באותה שנה שיחקה בסרט הפעולה האמריקאי "הלוטוס השחור" לצדו של פרנק גרילו.
בשנת 2024 שיחקה בסרט הפעולה האמריקאי "לוחמות ללא גבול" (אנ') שביים מרטין קמפבל ומככבת לצדה אווה גרין הצרפתייה, רובי רוז האוסטרלית ומריה בקלובה הבולגרייה.
בשנים 2023–2024 הייתה בזוגיות עם הזמר לירז רוסו.
+שנהפרויקטתפקידבמאיהערות2011השוטרהכלהנדב לפיד2016לב שקט מאודמאיהאיתן ענר2023הלוטוס השחור שירהטודור צ'פקנובסרט אמריקאי2024לוחמות ללא גבול (אנ')רוקימרטין קמפבל
שנהפרויקטתפקידהערות2005נולד לרקודעצמהתוכנית מציאות; מתמודדת; מקום שישי; עונה 12006–2007השיר שלנושירי גולדתפקיד ראשי (עונות 3–4)2012יומני החופש הגדולתפקיד חוזר2015–הווהפאודהנוריתתפקיד ראשי2020איש הניסיםסדרה של נטפליקס; תפקיד משני2021Y: האיש האחרוןהרמטכ"לית צאלון "אלטער"סדרת טלוויזיה אמריקאיתעלומיםמיטל מלכאתפקיד משני2022סקייאווהעונה 22022–2023רוקדים עם כוכביםעצמהשופטת; תוכנית מציאות; עונות 1–22025רשימת חיסול: זאב אפלאלייז'ה פארש7 פרקים
שנהפרויקטתפקידתיאטרוןמחזאיבמאיהערות2005רוקדמופע מחול של עידו תדמור2011לילה לא שקטשיקגובמסגרת לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטייןשלוש אחיותאנטון צ'כוב2012קומדיה של טעויותהתיאטרון הקאמריויליאם שייקספירסטמפניורוחל'ה2014דבר מצחיק קרההבתולההפושעים החדשים2016סיפור הפרבריםאניטה2020לא רק בלונדיניתברוק וינדהאםמחזמר2023אביבה אהובתיאביבהתיאטרון הבימה
+שנהמסגרתקטגוריהעבודה מועמדתתוצאה2015פרסי האקדמיה לטלוויזיההשחקנית הטובה ביותרפאודה2021שחקנית המשנה הטובה ביותרעלומים
רונית (רונה) בקרמן (נולדה ב-30 במרץ 1977) היא שחקנית, זמרת, מדבבת, עוזרת במאי, במאי, מפיקה, מלצרית וקריינית ישראלית.
רונה בקרמן נולדה בשם רונית בקרמן וגדלה בגבעתיים.
כילדה שרה רונה במקהלות בבית הספר והייתה חברה בלהקת הנוער הייצוגית של גבעתיים.
למדה בתיכון אורט טכניקום גבעתיים במגמת קולנוע.
את שירותה הצבאי עשתה בבית הדין הצבאי בקסטינה.
בתום שירותה הצבאי למדה בקרמן ב"מכללת רדיו תל אביב" את קורס מקצועות הרדיו בניהולו של דורי בן זאב ועבדה כמלצרית מזמרת במסעדת "נייטליין" ברעננה.
בנוסף, הועסקה במשך שנתיים ב"טליסמה הפקות" וכן כמלבישה בעונה השלישית של הסדרה "הפוך" ובשעשועון "משולש הבידור" בהנחיית אורנה פיטוסי.
בשנת 1998 עבדה בתיאטרון אורנה פורת ובבית צבי כמנהלת הפקות ועוזרת במאי, עד שהחליטה לעבור מתפקידי הפקה לקדמת הבמה.
בשנים 1999–2002 למדה לימודי משחק בבית צבי.
בשנת 2013 בחרה לשנות את שמה הפרטי ל"רונה".
בסיום לימודיה בקרמן שיחקה ב"תיאטרון שלנו", במשך תשע שנים.
היא הופיעה בהצגה "העכבר שלא רצה להיות עכבר", הצגה המבוססת על ספר פזמונים שכתב אהוד מנור בשנות השבעים, ובתו ליבי מנור-ראובני עיבדה להצגה עם לחנים של נתן סגן כהן, בבימויה של עפרה פוקס.
בנוסף, השתתפה ב"שימו לב גם אליי", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "חלומות של חתולים" וב"דירה להשכיר".
מאז 2005 משחקת בקרמן בתיאטרון הקיבוץ, בהצגה "תמונה משפחתית", לצד השחקן הוגו ירדן, בבימוי אלי דור חיים.
ב-2006 זכתה ההצגה בפרס הצגת השנה לילדים ונוער.
ובהצגות "שמונה בעקבות אחד" בבימוי רפי ניב וב"מבחן קבלה" על פי ספרה של נאוה מקמל-עתיר.
ובהצגה "אחד מהחבר'ה" מאת דפנה אנגל בהפקה משותפת עם תיאטרון מופע.
בקרמן השתתפה בפסטיבל צו קריאה 2 בצוותא 2007 בתפקיד נועה ב"מסעותיה של נועה מועלם", פרי עטה של אורלי קצף-רובינשטיין ביחד עם רון שחר, ליאור גרטי, אירית סוקי ועדי ארד בבימוי של שלומי אדרי.
בשנת 2007 שיחקה בהצגת הבידור "על יחסים וסטיות קטנות", העוסקת בזוגיות בתל אביב, מאת ובבימויו של יעקב בוגנים.
פרויקט של ליחי בקרמן וכנרת פלד המביא את סדרות הסיטקום לבמה והציג במועדון ה"סאבליים" בתל אביב.
למדה בקורס המשחק של רותי דייכס.
השתתפה בשקט-מצלמים, רעש – סדנאת משחק בהנחיית רם נהרי, רני סער, דרור סבו ודובר קוסאשווילי.
ב-2010 שיחקה בקרמן בסרט העצמאי הקצר של יוסי ארצי "ליסה ומיכאל" בתפקיד גלי, אחותה הגדולה של ליסה.