tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שריאל פתחה את עונת תחת טושאק עם שלושה ניצחונות בלבד ב-11 מחזורי הפתיחה, מונה ויסנטה דל בוסקה לתפקיד המאמן על חשבונו של טושאק.
בשלהי שנת 2000 שימש טושאק לתקופה של כחודש וחצי כמאמן קבוצת סנט אטיין הצרפתית, בעונה שנחשבה לכישלון גדול עבור המועדון, שירד בסופו לליגת המשנה.
על אף שאימן אותה ב-11 משחקי ליגה בלבד, השיגה הקבוצה חמישה ניצחונות במשחקים אלו מתוך שמונה בכל העונה כולה.
כשבועיים לאחר שעזב את סנט אטיין, חזר טושאק לקדנציה שלישית בריאל סוסיאדד.
הוא היה למאמן השלישי והאחרון של הקבוצה באותה עונה, שהחלה תחת חבייר קלמנטה, והסתיימה במקום ה-13 בטבלה.
טושאק פתח את עונת כמאמן הקבוצה, אך בשלהי העונה סיים את דרכו במועדון.
טושאק המשיך להחליף קבוצות בקצב גבוה, ובמהלך עונת אימן לתקופה קצרה את קטניה מהליגה השלישית באיטליה.
במהלכה של עונת שב לספרד כמאמן ריאל מורסיה, אך לא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה והיא נשרה בתום העונה מהמקום האחרון לליגת המשנה.
בנובמבר 2004, ועל אף הקדנציה הראשונה והכושלת כעשר שנים קודם לכן, החליף טושאק את מארק יוז בתפקיד מאמן נבחרת ויילס.
בתקופתו בנבחרת התקשתה ויילס במאבקים בטורנירי המוקדמות בהם השתתפה.
היא סיימה חמישית בבית במוקדמות מונדיאל 2006, ובאותו המקום במוקדמות יורו 2008. ויילס של טושאק סיימה רביעית בבית במוקדמות מונדיאל 2010, אך כמו בטורנירים הקודמים, לא היוותה כלל איום על שני המקומות הראשונים בבית.
טושאק סיים את דרכו בנבחרת בשלהי 2010, לאחר שש שנים בתפקיד, בעקבות ההפסד 1-0 ל במשחק הראשון של מוקדמות יורו 2012.
ב-7 באוגוסט 2011, לאחר קרוב לשנה מחוץ למגרשים, שב טושאק לאימון בינלאומי כשהתמנה לתפקיד מאמן .
טושאק הוביל את הנבחרת בשמונה משחקים, מתוכם ארבעה משחקי ידידות וארבעה משחקים במוקדמות יורו 2012. את הניצחון היחיד שלו כמאמן מקדוניה השיג מול במסגרת המוקדמות.
ב-13 באוגוסט 2012, שנה לאחר מינויו, פוטר מתפקידו בעקבות אי הסכמתו להעתיק את מגוריו למדינה.
ב-8 במרץ 2013, כתשע שנים לאחר שאימן קבוצה בפעם האחרונה, התמנה טושאק לתפקיד מאמן חזר לנצ'ראן מליגת העל האזרית.
טושאק הגיע לקבוצה כשזו שיחקה בפלייאוף התחתון, וסיים עמה את העונה במקום השמיני.
במקביל, העפיל עמה לגמר הגביע האזרי, שם הפסידה הקבוצה 5-3 בפנדלים לנפטצ'י באקו, שהשלימה דאבל.
עם פתיחת עונת , הוביל טושאק את קבוצתו לזכייה בסופר קאפ האזרי, עם ניצחון 2-1 על נפטצ'י באקו.
בהמשך התקשה טושאק לייצב את הקבוצה, ובין היתר ספג עם קבוצתו תבוסת 8-0 למכבי חיפה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-22 בנובמבר 2013, שמונה חודשים וחצי לאחר מינויו, התפטר מתפקידו, לאחר שקבוצתו צברה 14 נקודות ב-14 משחקים, והתייצבה במקום השמיני.
ב-20 ביוני 2014 התמנה טושאק לתפקיד מאמן וידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית.
כבר בעונת הבכורה שלו במועדון זכה טושאק עם וידאד באליפות מרוקו.
עונה אחר כך סיימה וידאד כסגנית האלופה.
ב-16 בספטמבר 2016, בעקבות הכישלון בחצי גמר ליגת האלופות האפריקאית לשנת 2016 והתבוסה 4-0 לקבוצה המצרית א-זמאלכ, פוטר טושאק מתפקידו.
פרס דון בלון למאמן העונה בספרד (2): ,
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםקארדיף סיטיהליגה האנגלית השנייה862210351241224017186ליברפולהליגה האנגלית הראשונה2152913221319521123516221030סוונסי סיטיהליגה האנגלית הרביעית136הליגה האנגלית השלישית2913הליגה האנגלית השנייה16530הליגה האנגלית הראשונה0000הליגה האנגלית השנייה31סך הכל קריירה400172
ג'ון יאנג, ברון ליסגר הראשון היה דיפלומט ופוליטיקאי בריטי.
הוא כיהן כהמושל הכללי של קנדה, השני מאז איחוד קנדה, בין השנים 1869 – 1872, כמושל ניו סאות' ויילס ה-12 בין השנים 1861 – 1867 וכמזכיר הראשי של אירלנד בין השנים 1853 – 1855.
יאנג נולד למשפחה אנגלו-אירית בעיר בומבי שבהודו הבריטית.
הוא היה בנו הבכור של סר ויליאם יאנג שכיהן כמנהל חברת הודו המזרחית הבריטית.
הוא התחנך באיטון קולג' ולמד בקורפוס קריסטי קולג' שבאוקספורד.
הוא סיים את לימודיו ב-1829 והוסמך כעורך דין ב-1834. ב-1835 הוא נשא לאישה את אדלייד אנאבלה טוויט דלטון.
ב-1831 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי ובמשך 24 שנים הוא כיהן כחבר בית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז הבחירה של קאוואן.
ב-1841 מונה יאנג לתפקיד הלורד של האוצר בממשלתו של סר רוברט פיל, ב-1844 כמזכיר האוצר ובין השנים 1852 – 1855 שימש כמזכיר הראשי של אירלנד.
ב-1855 הוא מונה להנציב העליון בארצות הברית של האיים היוניים.
בעקבות הדלפת המזכרים הסודיים שלו שעל פיהם על האיים להפוך למושבה בריטית הוא הוחזר לבריטניה ב-1859.
ב-1860 מונה יאנג לתפקיד מושל ניו סאות' ויילס ומיד עם תחילת כהונתו הוא התמודד עם משבר שנבע מניסיונו של מזכיר הקרקעות של המושבה, ג'ון רוברטסון, להניע מהלך חקיקה רדיקלי בנושא הקרקעות.
לחקיקה זו הובעה התנגדות חזקה של רוב חברי המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס.
יאנג נעתר לבקשתו של ראש ממשלת המושבה, צ'ארלס קאופר, למנות למועצה 21 חברים חדשים כדי שהחקיקה תעבור.
אף על פי כן, התפטרו מהמועצה מספר חברים כדי שלא יתקיים קוורום, וכך נדחתה ההצבעה.
בסופו של דבר עברה החקיקה.
שאר תקופת כהונתו של יאנג כמושל המושבה לא התאפיין באירועים מיוחדים.
ב-1868 מונה יאנג לתפקיד המושל הכללי של קנדה וב-2 בפברואר 1869 הוא הושבע לתפקיד במקום המושל הכללי הראשון, צ'ארלס סטנלי מונק.
עם סיום כהונתו ב-1872 הוא שב לאירלנד.
ב-26 באוקטובר 1870 הוענק לו תואר אצולה, ברון ליסגר.
ג'ון יאנג מת ב-6 באוקטובר 1876 באחוזתו שליד בייליבורו שבמחוז קאוואן, שבאירלנד.
אף על פי שרעייתו נישאה פעמיים לאחר מותו, הם קבורים יחדיו בכנסייה המקומית.
ג'ון יאנג בראון הבן היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית.
אביו של בראון, ג'ון י.
בראון האב היה פוליטיקאי בקנטקי ששימש כחבר בית הנבחרים שלה במשך כשלושה עשורים ואף שימש יו"ר בית הנבחרים שלה.
בעת לידתו של בראון שימש כנציגה של קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בראון למד באוניברסיטת קנטקי וסיים אותה בשנת 1960 עם תואר במשפטים.
לאחר קבלת התואר הוא הצטרף למשרד עורכי הדין של אביו.
בשנים 1959–1965 הוא שירת בעתודה של צבא ארצות הברית.
לאחר מספר שנים בהן עבד במשרד של אביו, ג'ון י.
בראון עזב אותו ופנה לעסקים.
בשנת 1964 הוא היה בראש קבוצת אנשי עסקים שרכשו את רשת KFC תמורת 2 מיליון דולר.
תוך מספר שנים הרשת גדלה ל-1500 סניפים ונמכרה בשנת 1971 תמורת 284 מיליון דולר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 ג'ון בראון היה בעליה של קבוצת כדורסל ששיחקה בליגת ה-ABA.
לאחר פירוק הקבוצה עם איחוד ליגות ה-ABA וה-NBA רכש בשנת 1976 מחצית מהבעלות על לוס אנג'לס קליפרס.
בשנת 1979 החליט להתמודד על משרת מושל קנטקי וניצח בבחירות.
בראון כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1983. בשנת 1984 הוא הודיע על רצונו להתמודד על משרה בסנאט של ארצות הברית אך בעקבות בעיות רפואיות פרש מהמרוץ.
בשנת 1987 הוא התמודד בפעם השנייה על משרת מושל, אך הפסיד בבחירות לסטיב בישיר.
בשנת 1991 הוא נכנס לשותפות עם קני רוג'רס ברשת מסעדות והיה שותף ברשת עד לשנת 1996.
מנישואיו הראשונים לאלנור דארל נולדו לו שלושה ילדים ובהם ג'ון, ששימש כמזכיר המדינה של קנטאקי.
מנישואיו השניים לפיליס ג'ורג' נולדה לו בת אחת, פמלה, שהיא עיתונאית.
נפטר בלקסינגטון ב-22 בנובמבר 2022.
ג'ון טראמבל היה לוחם, ואמן שתיעד את תקופת העצמאות.
בולט בציוריו ההיסטוריים של המהפכה האמריקאית ומכונה "צייר המהפכה".
הכרזת העצמאות של טראמבל (1817), אחד מארבעת ציוריו התלויים ברוטונדה של הקפיטול, שימש לציור על שטר של שני דולר.
טראמבל נולד בלבנון, קונטיקט, בשנת 1756, לג'ונתן טראמבל ופיית' טראמבל.
אביו כיהן כמושל קונטיקט בשנים 1769– 1784. שני הצדדים של משפחתו היו צאצאים מראשוני המתיישבים הפוריטנים במדינה.
היו לו שני אחים גדולים, ג'וזף טראמבל, המפקח הכללי הראשון של צבא היבשה במלחמת המהפכה, וג'ונתן טראמבל ג'וניור, שיהפוך ליו"ר השני של בית הנבחרים בארצות הברית.
טראמבל הצעיר נכנס בשנת 1771 להרווארד קולג', בגיל חמש עשרה וסיים את לימודיו בשנת 1773. בגלל תאונת בילדותו, איבד טראמבל את הראיה בעין אחת.
ייתכן שהדבר השפיע על סגנון הציור המפורט שלו.
כחייל במלחמת המהפכה האמריקאית, טראמבל היה בבוסטון ועסק ברישום תוכניות של קווי הלחימה הבריטיים והאמריקאיים.
הוא מונה לעוזר לגנרל ג'ורג' וושינגטון, וביוני 1776 סגן לגנרל הורשיו גייטס.
הוא התפטר מהצבא בשנת 1777 לאחר סכסוך על תיארוך זמן הקצונה שלו.
בשנת 1780, כאשר נגמרו לו הכספים, פנה טראמבל לאמנות כמקצוע.
הוא נסע ללונדון, שם, לאחר היכרותו עם בנג'מין פרנקלין, למד טראמבל אצל בנג'מין וסט.
לפי הצעתו של וסט, צייר טראמבל תמונות קטנות של מלחמת העצמאות ודיוקנאות זעירים.
הוא צייר כ-250 תמונות בחייו.
ב-23 בספטמבר 1780, נתפס הסוכן הבריטי רב-סרן ג'ון אנדרה על ידי כוחות הצבא האמריקאיים, ונתלה כמרגל ב -2 באוקטובר 1780. לאחר שהגיעו החדשות לבריטניה, התלקח זעם ציבורי, וטראמבל נעצר, כי היה קצין בצבא היבשתי בדרגה דומה לג'ון אנדרה.
הוא היה כלוא במשך שבעה חודשים בלונדון.
לאחר ששוחרר, טראמבל חזר לארצות הברית בהפלגה שנמשכה שישה חודשים והסתיימה בסוף ינואר 1782. לאחר מכן הצטרף לאחיו דייוויד באספקה לצבא שהוצב בניו ווינדזור, ניו יורק, בחורף 1782–1783.
בשנת 1784, לאחר ההכרה של בריטניה בעצמאות ארצות הברית, חזר טראמבל ללונדון ללימודי ציור.
בזמן שעבד בסטודיו שלו, צייר טראמבל את קרב בונקר היל ואת מותו של הגנרל ג'וזף ווארן בהתקפה על קוויבק.
שתי העבודות נמצאות כעת בגלריה באוניברסיטת ייל.
ביולי 1786 נסע טראמבל לפריז, שם עשה רישומי פורטרט של קצינים צרפתים לציור "כניעת לורד קורנוואליס".
בסיועו של תומאס ג'פרסון, שכיהן כשגריר האמריקני בצרפת, החל טראמבל בתכנון ראשוני של מגילת העצמאות.
במהלך חמש השנים הבאות צייר טראמבל פורטרטים קטנים של החותמים, בהם השתמש מאוחר יותר כדי לחבר את הציור הגדול יותר.
אם החותם נפטר, הועתק דיוקן קודם, כמו במקרה של ארתור מידלטון, שתנוחת ראשו בולטת בציור.
במהלך ביקור אצל כל חותם או משפחתו, טראמבל, שתמיד חיפש מימון, ניצל את ההזדמנות כדי למכור העתקים מראש של התחריטים שיופקו מציוריו על המהפכה האמריקאית.
בהיותו בפריז, טראמבל הוצג על ידי ג'פרסון בפני הציירת האיטלקית מריה קוסוויי.
הם הפכו לחברים אינטימיים לכל החיים.
ציורו של טראמבל של ג'פרסון, שהוזמן על ידי קוסווי, התפרסם בעיקר בגלל חריטה מאוחרת יותר על ידי אשר בראון דיורנד.
ציור הכרזת העצמאות של טראמבל נרכש על ידי הקונגרס האמריקאי, יחד עם ציור כניעתו של הגנרל בורגוין, כניעתו של לורד קורנווליס, והציור - גנרל ג'ורג' וושינגטון מתפטר מתפקידו, הכל קשור למהפכה.
כולם תלויים עכשיו ברוטונדה של קפיטול ארצות הברית.
בשנת 1791 נבחר טראמבל כחבר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (AAA&S).
בשנת 1794 שימש טראמבל כמזכירו של הדיפלומט ג'ון ג'יי בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה עם בריטניה, שקבעה במידה רבה את הגבול עם קנדה ואיפשרה חידוש ייצוא כותנה לבריטניה.
הוא פעל עוד בנושאים דיפלומטיים תוצרי המשא ומתן ותוצאות המלחמה.
זמן קצר לאחר סיום שירותו של טראמבל, הוא נסע לשטוטגרט כדי לאסוף את החריטה השלמה של הציור על קרב בונקר היל.
בנסיעה חזרה הוא עבר דרך פריז.
מאוחר יותר עבר טראמבל תקופות קשות בהן לא הצליח למכור את ציוריו.
בשנת 1831 מכר לאוניברסיטת ייל סדרה של 28 ציורים ו -60 דיוקנאות זעירות תמורת 1,000 דולר.
לאחר שנים רבות של ניסיונות ליצור הכנסות מציוריו, הוא סוף סוף מצא דרך לקיים את עצמו מהאמנות שלו.
זה ללא ספק האוסף הבודד הגדול ביותר של יצירותיו.
האוסף שכן במקור בגלריה לאמנות נאו-קלאסית שתוכנן על ידי טראמבל עצמו בקמפוס העתיק של ייל, יחד עם דיוקנאות של אמנים אחרים.
טראמבל מונה לנשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות יפות בעיר ניו יורק, כיהן במשך עשרים שנה, משנת 1816 עד 1836. עם הדגשת המסורות הקלאסיות, טראמבל לא הסתדר עם התלמידים.
במקביל, כישורי הציור שלו פחתו.
בשנת 1825 פרשו רבים מהתלמידים והקימו את האקדמיה הלאומית לעיצוב.
האקדמיה האמריקאית לא הצליחה להכיל טעמים משתנים, ומאוחר יותר בשנת 1839 נסגרה לאחר ששריפה שנייה הרסה את אוספיה.
טראמבל כתב את האוטוביוגרפיה שלו, שפרסם בשנת 1841.
הוא נפטר בעיר ניו יורק בגיל 87 ב־10 בנובמבר 1843.
טראמבל נקבר במקור (יחד עם אשתו) מתחת לגלריה לאמנות באוניברסיטת ייל, אותה הוא עיצב.
בשנת 1867 הועבר אוסף עבודותיו לאולם חדש שנבנה.
מקום הולדתו של ג'ון טראמבל בלבנון, קונטיקט, הוכרז כאתר היסטורי לאומי (NHL), 1965
הודפס בול זיכרון של ג'ון טראמבל, בשנת 1968.
ג'ון טש הוא מלחין, פסנתרן ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
במהלך הקריירה זכה 6 פעמים בפרס אמי ו-4 פעמים הוציא אלבום זהב.
ג'ון טש נולד בגרדן סיטי, ניו יורק וגדל באזור לונג איילנד.
הוא התחיל לנגן בפסנתר בגיל שש.
לאחר סיום בית הספר ג'ון טש למד תקשורת באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
בהיותו בצפון קרוליינה הוא התחיל להגיש תוכניות ברדיו.
ג'ון טש החל את הקריירה בטלוויזיה.
הוא הגיש מספר תוכניות ברשתות שונות.
בשנים 1993–1994 הוא היה מגיש תוכנית אירוח לצד ליזה גיבונס.
כמו כן הוא היה כתב ספורט והגיש שידורים מאליפות ארצות הברית הפתוחה מהאולימפיאדה ומתחרויות ספורט נוספות.
ג'ון טש הופיע בסרט המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
בשנת 1987 היה חבר של להקה שהוקמה על ידי יאני.
בסך הכול ג'ון טש הוציא מעל ל-30 אלבומים מהם 4 זכו להיות אלבום זהב.
אוגוסט 1994 הוא הקליט את ההופעה שלו "Live at Red Rocks", בהופעה זו שותפו קטעים של תרגילים שבוצעו על ידי אלופים אולימפיים נדיה קומנצ'י וברט קונר.
ג'ון יאנג ג'ונסטון היה צייר אימפרסיוניסטי קנדי, שנודע בציורי חיי העיר, באזורים וכן בסצנות של צ'יינה טאון במונטריאול.
לא ידוע הרבה על חייו, בהשוואה לציירים אחרים בקנדה.
הכשרתו של ג'ונסטון כאמן הלכה בדרכם של אמנים אחרים במונטריאול בני דורו.
בשנים 1905–1910 למד אצל ויליאם ברימנר באגודת האמנות של מונטריאול, ואחר כך בפריז, צרפת באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר בשנים 1911–1915 אצל לוסיין סיימון ואמיל-רנה מנארד.
בפריז, חלק סטודיו עם אדריאן הרברט, הוא צייר מספר נופים עירוניים אימפרסיוניסטיים קטנים באזור הכפרי הצרפתי, שווייץ ובלגיה.
עם שובו לקנדה, הוא בחר כנושא מרכזי - תצפיות על החיים בקוויבק.
ציוריו התקבלו היטב והוא הוצג לסירוגין בתערוכות האביב השנתיות של התאחדות האמנות במונטריאול עד 1925 ובאקדמיה הקנדית המלכותית בין השנים 1918–1923, בה הפך לחבר בשנת 1920.
ג'ונסטון הוערך והיה מבוקש על ידי אספנים מוסדיים וכאות תמיכה, הגלריה הלאומית של קנדה קנתה שישה מציוריו עוד בחייו.
יתר על כן, הוא זכה לשבחי הביקורת.
בשנת 1925, מבקר האמנות, ניוטון מקטוויש, טען שהוא נמנה עם הציירים הטובים ביותר של אותם ימים בספרו "האמנויות היפות בקנדה".
הוא היה חבר בקבוצת ביבר הול שהציגה את התערוכה הראשונה שלה בשנת 1921 במועדון לאמנויות של מונטריאול.
ג'ונסטון התגורר ככל הנראה עם אמו באיל ד'אורלאנס בקוויבק עד שנת 1920. זה היה קרוב לצ'יינה טאון במונטריאול, שם מצא סצנות לציוריו וייתכן שביקר במאורות אופיום.
בשנים 1920–1928 גר בדירה בקמפוס אוניברסיטת מקגיל.
כדי להשלים את הכנסותיו לימד ג'ונסטון בקונסיל דה ארטס בשנים 1918 עד 1928 ובבתי ספר שונים לאמנות.
בשנת 1928 גורש ממועדון האמנויות במונטריאול.
בשנת 1930 הוא נסע לקובה, שם, בהוואנה, נפטר חסר כל כעבור שישה שבועות.
ציוריו של ג'ונסטון היו של החיים בעיר כמו גם סצנות של צ'יינה טאון ודיוקנאות בעיר מונטריאול.
דיוקן עצמי באוסף גלריית רוברט מקלופלין מראה אותו מחויך למחצה, מביט בקשב אל משהו מעבר לכתפו של הצופה, אך דיווחים על התקפי הדיכאון שלו וכתוצאה מכך הרגלי השתייה מרובה מעידים על צד אפל יותר באישיותו.
יחודו היה אפלוליות עדינה בציוריו.
ג'ון טוביאס הוא קומיקסאי, מעצב גרפי, מעצב משחקי וידאו, ותסריטאי אמריקאי.
טוביאס מוכר בעיקר משום שהמציא את סדרת משחקי מורטל קומבט יחד עם אד בון.
טוביאס החל להתעניין בציור כבר בגיל צעיר, בהשראת ספרי קומיקס שקרא.
במהלך התיכון הוא לקח קורסים בסופי שבוע במכון האמנות של שיקגו.
הוא היה אחד מהאמנים של סדרת הקומיקס מכסחי השדים האמיתיים לפני שהצטרף לחברת Midway Games .
הוא עבד על גרסת הארקייד המקורית של המשחק Smash TV שיצא בשנת 1990. ב-1991 הוא התחיל לעבוד על המשחק הראשון בסדרת משחקי מורטל קומבט, מורטל קומבט שיצא בשנת 1992. טוביאס המציא את העלילה, הרקע והפרטים של סיפור הטרילוגיה המקורית של מורטל קומבט; כולל את ממלכת העולם החיצוני וממלכת השאול.
הוא גם היה אחראי על הפיתוח והעיצוב של כל הדמויות בסדרה מהמשחקים הראשונים בסדרה עד למשחק מורטל קומבט 4 שיצא בשנת 1997. בין היתר הוא המציא חלק מהדמויות הפופולריות ביותר של הסדרה כגון: קיינו, קיטאנה , ליו קאנג, ריידן, ג'וני קייג', סקורפיון, סאב זירו, סוניה בלייד וגורו .
נוב סאיבוט , דמות אחרת שהמציא נקראת על שם שמות המשפחה של טוביאס ובון רק במהופך.
משחק המילים הזה נמצא גם בידיות הטוויטר שלהם: therealsaibot@ ו-noobde@.
טוביאס ואנשי צוות נוספים מחברת Midway, עזבו את החברה בשנת 1999 והקימו את Studio Gigante בשנת 2000 שהוציא מספר משחקים עד שהוא נסגר בשנת 2005, וטוביאס החל לעבוד כיועץ בתעשיית משחקי הווידאו עד ספטמבר 2012 שבו הצטרף לסטודיו המשחקים החברתיים זינגה.
בשנת 2008 טוביאס אייר חבילת קומיקס שכללה מהדורה מיוחדת של המשחק מורטל קומבט נגד יקום DC .
טוביאס התראיין ארוכות אודות המשחק הראשון בסדרת מורטל קומבט ועל המחלוקת שסבבה סביבו עם יציאתו בפרק החמישי של המיני סדרה הדוקומנטרית של נטפליקס, High Score משנת 2020.
ג'ון ויקטור טולן הוא היסטוריון של הדתות ושל היחסים בין התרבויות דוברות הערבית והלטינית במהלך ימי הביניים.
טולן נולד בעיר מילווקי בשנת 1959. הוא למד לתואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת ייל.
הוא למד לתואר שני ודוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת שיקגו.
את הפוסט-דוקטורט שלו השלים בשנת 2001 במסגרת בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריס.
טולן לימד והרצה באוניברסיטאות בצפון אמריקה, אירופה, אפריקה ובמזרח התיכון ושימש פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת נאנט בצרפת.
הוא ניהל תוכנית המחקר האירופאית RELMIN, במסגרתה בחן את מעמדם המשפטי של מיעוטים דתיים במרחב האירופאי-ים-תיכוני במהלך המאות ה-5 עד ה-15.
טולן חבר במספר אגודות ואיגודים אקדמיים.
כמנהל Maison des Sciences Homme על שם Ange Guépin בנאנט הוא מתאם מטעם המכון לפלורליזם דתי ואתאיזם.
ב-2013 מונה חבר באקדמיה אירופאה , המשמשת כגוף מתאם בין סוכניות מחקר אירופאיות שונות.
בספרו Faces of Muhammad מ-2019 טולן עסק בשאלה שהטרידה משכילים יהודים במרכז אירופה בשלהי המאה ה-19, כאשר ביקשו לחדש את פני היהדות ברוח ההשכלה.
לטענת טולן, התגברות האנטישמיות במרכז אירופה בעקבות האמנסיפציה דחפה הוגי דעות יהודים לחקור דרכים חדשות להשתלבותם בחברה האירופאית שהמשיכה לראות בהם גורם זר.
אחדים החלו ללמוד את ההיסטוריה המוקדמת של האסלאם והנביא מוחמד, ובמיוחד את תקופת תור הזהב של התרבות היהודית בערים כמו בגדאד, או קורדובה שבספרד המוסלמית.
בפרק בספרו שעוסק בתקופה זו, טולן כתב שהעניין באסלאם בא לידי ביטוי, בין השאר, בבניית בתי כנסת חדשים בהשפעת הסגנון ה"מורי", אבל גם בחיפוש אחר פרקטיקות רוחניות חדשות, מותאמות לתהליכי החילון באירופה באותה תקופה.
אברהם גייגר למשל השווה את המסורות המקראיות והתלמודיות לטקסט הקוראני והגיע למסקנה שהאסלאם קרוב ברוחו ליהדות יותר מאשר הנצרות, וכי הנביא מוחמד, בניגוד לטענה הרווחת בפולמיקה היהודית והנוצרית, לא היה מתחזה.
טולן כתב גם כי היהדות מימשה את הפוטנציאל המלא שלה כאשר הייתה משולבת בציוויליזציה הערבית וכך נוצר מודל מונותאיסטי נקי מהשפעות, שיכל לשמש בסיס לתנועה הרפורמית ביהדות.
ביחד עם חברו ללימודים, גוסטב וייל, השניים למדו את השפה הערבית.
וייל ביקר באלג'יריה, קהיר ואיסטנבול, ודווח ממסעותיו לעיתונים בגרמניה.
עם שובו לשם פרסם את מחקרו על השירה הערבית, תרגומיו, וכן ביוגרפיה של הנביא מוחמד.
גם וייל, בדומה לגייגר, האמין שמוחמד לא היה מתחזה אלא מתקן חשוב, ששאף להחזיר את האמונה המונותאיסטית לשורשיה האברהמיים.
גישה זו אומצה גם על ידי חוקר היהדות ממוצא הונגרי, יצחק יהודה גולדציהר.
ב-2008 זכה בפרס Diane Potier-Boès Award של האקדמיה הצרפתית
ג'ון טקסטור הוא איש עסקים ויזם אמריקאי, הבעלים של קרן ההשקעות ווינדקרסט העוסקת בתחום הטכנולוגיה ובעולם הבידור.
משמש כבעלים של מועדון הכדורגל בוטפוגו הברזילאי, וכבעלים-שותף של מועדוני הכדורגל קריסטל פאלאס האנגלי ו-ר.ו.ד.
טקסטור נולד ב-1965, ובצעירותו היה מתחרה בסקייטבורד תחרותי.
טקסטור היה בעלים של חברות רבות, בהן חברה העוסקת בקמעונאות המקוונת, חברה שהפיקה עולם וירטואלי תלת-ממדי מרובה-משתמשים, חברת שירות פיננסיים ובנקאות מקוונת, חברה המייצרת גלשני שלג ועוד.
ב-2006 רכש את חברת האפקטים המיוחדים "Digital Domain", שזכתה בשנת 2009 בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר על האפקטים בסרט "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן".
החברה גם הפיקה את הסרט "המשחק של אנדר".
ב-16 באפריל 2012, במהלך פסטיבל קואצ'לה (Coachella Valley Music and Arts Festival) שבקליפורניה, הופיעה על במת הפסטיבל דמותו של שאקור כהולוגרמה בזמן הופעתם של הראפרים סנופ דוג ודוקטור דרה.
Digital Domain, שיצרה את האפקטים המיוחדים להופעה, זכתה בעקבות כך בפרס הטיטניום בפסטיבל הפרסום בקאן.
ב-2020 רכש את שירות הסטרימינג "FuboTV", המתמקד בהזרמה של שידורי ספורט.
באוגוסט 2021 רכש 40% ממועדון הכדורגל קריסטל פאלאס, המשחק בפרמייר ליג האנגלית.
בינואר 2022 רכש 90% ממועדון הכדורגל בוטפוגו מליגת העל הברזילאית ו-80% ממועדון הכדורגל הבלגי RWDM47 המשחק בליגה הבלגית השנייה.
ביוני 2022 הודיעה אולימפיק ליון כי טקסטור ירכוש 66.5% מהמועדון, ובעתיד יוכל להגדיל את חלקו עד ל-88.5% מהמועדון.
ג'ון טיילר היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי.
כיהן במשך תשע שנים לא רצופות כסגן מושל ניו יורק, ארבעה חודשים כמושלה בפועל וכחבר בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק.
טיילר נולד בעיר ניו יורק.
היה סוחר, חקלאי וחנווני באולבני.
ב-1764 נישא למרגריטה ואן ואלקנבורג.
טיילר היה נציג מחוז אולבני באספה המדינתית של ניו יורק מ-1777 עד 1779, 1780–1781 ומ-1785 עד 1787. הוא מונה לתפקיד סגן ראש עיריית אולבני בשנת 1793. בשנת 1798 התמודד על תפקיד סנאטור מטעם מדינת ניו יורק, אך הובס על ידי נציג המפלגה הפדרליסטית ג'יימס ווטסון.
טיילר נבחר לסגן מושל ניו יורק ב-1813, ונבחר בשנית ב-1816, תחת דניאל טומפקינס.
לאחר שטומפקינס התמודד על תפקיד סגן נשיא ארצות הברית, הפך טיילר למושל ניו יורק בפועל מ-24 בפברואר ל-30 ביוני 1817.
סעיף 17 בחוקת ניו יורק משנת 1777 אומר שבכל פעם שהתפנתה משרה, סגן מושל לא יכול להפוך למושל אלא לנהל את המדינה רק עד תום הקדנציה השנתית של האספה המדינתית של ניו יורק ב-30 ביוני, המושל הבא נבחר באפריל.
זו הייתה הפעם היחידה בה התפנה תפקיד המושל לפי חוקה זו.
באפריל 1817 נבחר דוויט קלינטון למושל ניו יורק, וטיילר נבחר מחדש לסגן מושל, ונבחר שוב לתפקיד ב-1820.
העימות בין אלכסנדר המילטון וארון בר ב-1804 נקשר להערות שהעיר המילטון בביתו של טיילר באולבני, שהיו קשורות במכתב שכתב חתנו של טיילר, ד"ר , שפורסם מאוחר יותר בעיתון שיצא לאור באולבני.
טיילר היה אלקטור בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1828, הוא הצביע בעד אנדרו ג'קסון והמועמד לסגן הנשיא ג'ון קלהון.
טיילר נפטר ב-19 במרץ 1829 באולבני, ונקבר בכפר .
ג'ון מייקל טולקין הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הולשטיין קיל מה-בונדסליגה ובנבחרת ארצות הברית.
טולקין גדל במחלקת הנוער של ניו יורק רד בולס.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ה-MLS.
ב-16 בינואר 2025 חתם בהולשטיין קיל מהבונדסליגה.
ב-28 בינואר 2023 ערך טולקין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת קולומביה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
אדמירל הצי ג'ון קרונין טובי, הברון טובי הראשון, GCB KBE, DSO , המכונה לפעמים ג'ק טובי, היה קצין בכיר בצי המלכותי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד על המשחתת אה"מ אונסלואו בקרב יוטלנד ולאחר מכן פיקד על המשחתת אה"מ אורסה בקרב מפרץ הלגולנד השני.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש בתחילה כסגן מפקד צי הים התיכון ובתפקידו פיקד על הכוחות הקלים של צי הים התיכון (כלומר סיירות ומשחתות).
לאחר מכן שימש כמפקד העליון של צי הבית והיה אחראי על תזמור המרדף וההשמדה של ביסמרק.
לאחר מכן הוא הפך למפקד העליון, פיקוד "הנור" עם אחריות על השליטה בשיירות החוף המזרחי וארגון מבצעי טיהור מוקשים.
טובי נולד ב-7 במרץ 1885 בבורלי היל, רוצ'סטר, קנט, והיה הילד הצעיר ביותר (מבין אחד-עשר) של לוטננט קולונל המילטון טובי, חיל ההנדסה המלכותי ומריה אליזבת גודהו.
הוא התחנך בבית הספר דורנפוד, Langton Matravers (הצטרף לבית הספר זמן קצר לפני אדמירל בריטי לעתיד אחר, ג'פרי אוליבר) וכצוער ימי בספינת ההדרכה בריטניה בדארטמות' (15 בינואר 1900 - 15 במאי 1901).
הוריו של טובי בילו זמן רב בחו"ל וכתוצאה מכך, דורנפורד והמנהל שלו, תומאס פלט, השפיעו משמעותית ומשמחת על טובי הצעיר.
הוא הצטיין בספורט, שיחק טוב בקריקט עבור דורנפורד והוא היה כדורגלן בינלאומי לתלמידי בית ספר ולאחר מכן שיחק גולף עבור הצי המלכותי.
טובי עבר את ההדרכה בבריטניה והצטרף לצי המלכותי ב-15 במאי 1901 כספינה.
חודש לאחר מכן הוצב על אוניית המערכה מג'סטיק, ספינת הדגל של שייטת התעלה, תת-אדמירל ארתור וילסון.
הוא נשאר במג'סטיק עד יוני 1902, אז עבר לסיירת אה"מ אריאדנה, ספינת דגל בתחנת צפון אמריקה והודו המערבית.
טובי עבר את בחינת חובלים (דרגה ראשונה) ועם קידומו לתת-לוטננט ב-15 ביולי 1904, הוא הועבר מאריאדנה.
דירוג הביצועים שלו כפרח קצונה היה טוב או טוב יותר עם הערות כמו "קנאי" ו"קפדן", אם כי לא בלי ביקורת ("קפדנית ויציבה" ו"ההתנהגות גרועה עם הגברים").
ב-1905 השתתף טובי בקורסים בירי, טורפדו, ניווט וטייס.
בנובמבר הוא הוצב בספינת הדגל, אה"מ אקסמות', לבקשת האדמירל סר ארתור וילסון, המפקד העליון של צי התעלה.
משך שירותו של טובי באקסמות' אינו ברור, אך הוא הועלה לדרגת לוטננט ב-15 ביולי 1906.
טובי הוצב, ב-18 במאי 1908, בסיירת המשוריינת אה"מ המלך אלפרד, בתחנת סין, שם שירת במשך שנתיים.
במהלך 1910, 1911 ו-1912, הייתה סדרה של מינויים לספינות מסוגים שונים.
בתחילת 1913 הוצב טובי באה"מ ויויד (הקסרקטין הימי בדבונפורט) לניסויים של אה"מ אמפיון ובהמשך שירת באמפיון מ-2 באפריל 1913. הוא הועלה לדרגת לוטננט קומנדר ב-15 ביולי 1914.
טובי המשיך לשרת באמפיון כקצין הראשון שלה עד שפגעה במוקש וטבעה ב-6 באוגוסט 1914 (ספינת המלחמה הבריטית הראשונה שהוטבעה במלחמת העולם הראשונה).
לאחר מכן הוא הוצב למשחתת אה"מ פוקנור.
טובי קיבל את הפיקוד הראשון שלו ב-13 בינואר 1915, כאשר מונה למפקד המשחתת אה"מ ג'קאל, אשר כחלק משייטת המשחתות הראשונה, השתתף בקרב שרטון דוגר ב-24 בינואר.
לאחר מכן פיקד על אה"מ אונסלואו (מ-7 במאי 1916) בקרב יוטלנד ב-31 במאי.
אונסלואו ועוד משחתת, אה"מ מורסבי, ליוו את נושאת המטוס הימי אה"מ אנגדין, אך מאוחר יותר אונסלאו השתתפה בפעולה, תחילה נגד סיירת מערכה גרמנית, ואז בהתקפה על הסיירת הגרמנית הפגועה SMS ויסבאדן ולבסוף על מערך אוניות המערכה של האויב.
אונסלאו ניזוקה קשות במהלך ההתקפה על ויסבאדן, למרות זאת, טובי הורה לירות את הטורפדות הנותרות לעבר אוניות המערכה, למרות שלא נרשמו פגיעות.
למרות הפגזות כבדות, אונסלאו נגררה למקום מבטחים על ידי אה"מ דיפנדר (גם היא נפגעה) ובסופו של דבר שתי הספינות הגיעו לאברדין.
כתוצאה מפעולה זו, טובי הועלה לדרגת קומנדר (החל ב-30 ביוני 1916), אוזכר בשדרים ולאחר מכן קיבל א עיטור DSO ב-1919.
טובי נשאר באונסלאו עד אוקטובר 1917, אז הועבר לפקד על המשחתת החדשה אה"מ אורסה, שעליה פיקד בקרב מפרץ הלגולנד השני, בנובמבר 1917. בתקופה זו כי הוא קיבל את עיטור צלב המלחמה.
באפריל 1918, טובי קיבל את הפיקוד על משחתת חדשה נוספת, אה"מ וולפהאונד, וכן מונה למטה המפקח על סירות הטורפדו והמשחתות; מינויים אלו נמשכו עד יוני 1919, לאחר תום המלחמה.
ביוני 1919, טובי למד בקורס הטכני של קצינים בכירים במכללת הצי המלכותי, גריניץ', במשך שנה; לאחר מכן מונה לאגף המבצעים של מטה הצי באדמירליות לשנתיים נוספות.
המינוי הבא שלו בים, באוגוסט 1922, היה לפקד על אה"מ סיוולף, בו החזיק עד קידומו לדרגת קפטן ב-31 בדצמבר 1923. באוגוסט 1924, טובי מונה לזמן קצר כקפטן (D), שייטת המשחתות השנייה, לתרגילים לפני השתתפות בקורס בבית הספר לקצינים בכירים, Sheerness.
בסוף 1924, טובי מונה למפקד על אה"מ ברוס ועל שייטת המשחתות השמינית.
הוא פיקד על השייטת ועל שייטות אחרות, בתורו, עד שהשתתף בקורס ההגנה הקיסרית, במשך שנה מאמצע ינואר 1927, במכללה המלכותית ללימודי הגנה.
מיד לאחר מכן הגיע הקורס הטכני של קצינים בכירים בפורטסמות' ומפברואר 1928 עד אפריל 1930, טובי היה עוזר המנהל של בית הספר הטקטי, ואחריו עוד מינוי חוף באדמירליות כעוזר ימי של לורד הים השני.
לאחר חמש שנים על החוף, טובי קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה אה"מ רודני באפריל 1932. אונייה זו הייתה מעורבת רבות במרד אינברגורדון האחרון וגורמים בצוותה היו בין המפגינים הקולניים ביותר, וטובי נתפס כ"זוג ידיים בטוחות" כדי להחזיר את היעילות של אוניית המערכה.
טובי הפך במהירות את צוות האונייה ליחידה יעילה ובטוחה ובדוח הסגל החסוי שלו, אדמירל סר ג'ון קלי קבע כי טובי "...
הביא את ספינתו למצב גבוה של יעילות לחימה ".
הוא נשאר עם רודני עד אוגוסט 1934.
טובי היה מועמד בתחילת 1935 לפיקוד על שייטות המשחתות של צי הים התיכון, המינוי לא נכנס לתוקף עד תחילת 1938. לאחר ששימש בתפקיד במלטה, תפקידו של טובי כלל התערבויות במלחמת האזרחים בספרד ובחיפה וכן בתפקידי פיקוד וניהול של הבאת שייטות המשחתות לשיא היעילות.
הוא הועלה לדרגת תת אדמירל ב-3 במאי 1939.
במשך כמה חודשים לאחר שהכריזו בריטניה וגרמניה מלחמה, הים התיכון היה למעשה חוף ים שקט.
איטליה נשארה נייטרלית מבחינה נומינלית עם הצי שלה כאיום פוטנציאלי בלבד וצרפת שמרה על כוח ימי חזק כקונטרה לאיטלקים.
כתוצאה מכך, צומצמו כוחות הצי הבריטי כאשר יחידות הועברו להתמודדות עם איומים מיידיים במקומות אחרים והפיקוד של טובי צומצם לחמש משחתות קשישות אוסטרליות מסדרות סקוט ו-V ו-W.
כאשר איטליה הכריזה מלחמה ביוני 1940, טובי פיקד על הכוחות הקלים של צי הים התיכון (כלומר סיירות ומשחתות) ומונה לסגן מפקד צי הים התיכון, תחת אנדרו קנינגהם.
ככל שהשתתפותה של איטליה הפכה בטוחה יותר, צי הים התיכון תוגבר ועד יוני, טובי פיקד על תשע סיירות וכ-25 משחתות, עם דגלו באה"מ אוריון.
בפעולה הראשונה שלו בים התיכון פיקד טובי על שייטת הסיירות השביעית כאשר, ב-28 ביוני 1940, היא יירטה שלוש משחתות איטלקיות שביצעו גיחת אספקה דחופה לצפון אפריקה (קרב שיירת אספרו).
חמש הסיירות הבריטיות ירו בשייטת האיטלקית בטווח קיצוני והצליחו להטביע את האספרו, בעוד שתי האחרות נמלטו.
השימוש הבריטי בתחמושת היה נרחב, ובשל כך ובשל המחסור בחנויות באלכסנדריה, נדחו שיירות מתוכננות ממלטה.
קנינגהם לא היה מרוצה והעיר שהתחמושת ששימשה הייתה "עצומה...
כדי להטביע את המשחתת האחת, 1,000 טון".
ב-9 ביולי פיקד טובי על כוחות הקלים (סיירות ומשחתות) בקרב הבלתי החלטי על קלבריה.
למרות שמעט הושג על ידי שני הציים, הטיפול של טובי בתפקידו זכה לשבחים בדו"ח של קנינגהם שלאחר מכן.
באוקטובר 1940 מונה למפקד שייטת אוניות המערכה הראשונה.
בנובמבר 1940 מונה טובי למפקד צי הבית בדרגת ממלא מקום של אדמירל (הועלה לדרגה המהותית ב-30 באוקטובר 1942).
כמפקד צי הבית היו לו כמה התנגשויות עם דדלי פאונד, לורד הים הראשון, ווינסטון צ'רצ'יל, אך שמר על התפקיד למשך שנתיים וחצי הרגילות.
ההישג הידוע ביותר של טובי בתקופה זו היה תזמור המרדף וההשמדה של הביסמרק.
הוא התעקש להיות אדמירל "יורד ים", למרות הלחץ מלמעלה והחסרונות של הרחק ממרכזי הפיקוד.
הוא האמין שזהו מרכיב אחד בשמירה על המורל בצי, על ידי שיתוף במחסור ובסכנות של אנשיו.
הקרב הסופי נגד הביסמרק הוסיף משקל נוסף להחלטתו.
כאשר שתי אוניות המערכה הבריטיות אה"מ רודני ואה"מ המלך ג'ורג' החמישי איתרו את ביסמרק, השמש השוקעת הבליטה אותם בעוד ביסמרק נשארה באפלולית הערב.
טובי הבחין בכך ולהפתעת הצוות שלו, הורה לדחות את הפעולה הסופית למחרת בבוקר.
בכך הוא הבטיח שהיתרונות של האור יהפכו ליתרון הבריטים ושהצוותים הגרמנים יתעייפו מהטרדה מתמדת מצד המשחתות של ויאן.
הסיכון היה שביסמרק, איכשהו, תברח, אבל טובי קיבל את זה.
טובי זכה לעיטור KBE "...
עבור שירותים מכובדים בפעולה המופתית והנחושה שבה הושמדה אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק".
לאחר פעולת ביסמרק, טובי התנגד למהלכים בבית המשפט הצבאי, הקפטן של פרינס אוף ויילס, ג'ון ליץ', ופרדריק וייק-ווקר, האדמירל שפיקד על סאפוק ונורפוק, שניתקו מגע עם ביסמרק לאחר הטבעת הוד.
טובי היה מזועזע והתפתחה מריבה בין טובי לממונה עליו, פאונד.
טובי ציין כי שני הקצינים פעלו נכון בנסיבות העניין.
הוא איים להתפטר מתפקידו ולהופיע בכל בית משפט צבאי כ'חברו של הנאשם' וכעד הגנה.
אין מקורות נוספים על הפרשייה הזאת למעט דברי טובי.
לאונייה המלך ג'ורג' החמישי היה מחסור חמור בדלק והיא נשארה בזירה הרבה יותר זמן ממה שטובי חשב שהיא יכולה, כך שסיבה נוספת לחיכוכים בין טובי לממונים עליו הפוליטיים והמקצועיים הייתה איתות שספינת הדגל שלו תישאר בפעולה עד שביסמרק תטבע, "יש להטביע את ביסמרק בכל מחיר...
פירושו גרירת המלך ג'ורג' החמישי ".
בנסיבות אלו היה סביר מאוד שהספינה הייתה אובדת כתוצאה מפעולת צוללות או מטוסים.
האיתות גרם בתחילה לשעשוע בקרב טובי וצוותו, אך מאוחר יותר הסיכונים והשלכותיהם הכעיסו אותם; טובי אמר מאוחר יותר "זה היה האיתות הכי מטופש והכי לא שקול שנעשה אי פעם" והוא הבהיר שהוא לא היה מציית ומסתכן בבית משפט צבאי.
טובי גם היה אחראי על המעבר הבטוח של השיירות הארקטיות לרוסיה.
ברית המועצות העניקה לו לאחר מכן את מסדר סובורוב, דרגה ראשונה, על "שירותים נכבדים באבטחת מעבר שיירות לברית המועצות", אך טובי מעולם לא ענד את המדליה או את הסרט שלה.
היו לו חילוקי דעות חוזרים ונשנים עם פאונד וצ'רצ'יל בנוגע להתנהלות השיירות הללו, בטענה שפעולות הקיץ מסוכנות מדי בשל שעות האור הארוכות והיעדר כיסוי אווירי.
שיירת ה-PQ17 ההרסנית, ביוני וביולי 1942, הוכיחה את תקפות הפחדים של טובי, שהוחמרה בשל ההחלטה הגרועה של פאונד לפזר את השיירה.
השיירות הארקטיות הושעו עד ספטמבר, אז היה חיפוי אוויר צמוד והחושך הציע הגנה.
למרות ההבדלים החמורים הללו ולמרות שצ'רצ'יל החשיב את טובי כ"חסימה" וניסה לפטר אותו, טובי החזיק מעמד כל השנתיים וחצי של מינויו.
בתום תפקידו, כשעזב את סקפה פלו, טובי הובל לת'ורסו על ידי אה"מ אונסלואו, שנקראה על שם המשחתת הבולטת עליה פיקד במלחמת העולם הראשונה.
ביוני 1943 הפך טובי למפקד העליון, פיקוד "הנור", עם אחריות על השליטה בשיירות החוף המזרחי וארגון מבצעי ניקוי מוקשים.
הוא הועלה לתפקיד אדמירל הצי ב-22 באוקטובר 1943. תחומי אחריות מרכזיים אחרים היו ארגון הלוגיסטיקה לפלישת פלישת בעלות הברית לסיציליה ולפלישה לנורמנדי.
בינואר 1945 הוא מונה לתפקיד העוזר הימי הראשון והראשי למלך.
טובי פרש מהשירות בתחילת 1946 וקיבל תואר אצולה כברון טובי, מלנגטון מטרברס במחוז דורסט ב-15 בפברואר 1946. בפנסיה קיבל טובי מספר מינויים; מושבו בבית הלורדים, נציב אחוזות הכנסייה השלישית (1948–1952), נשיא The Royal Naval Benevolent Trust ושל קרן המלך ג'ורג' למלחים ונשיא ספינות ההדרכה של שפטסברי.
אלה העסיקו אותו כל כך, שהיה לו מעט זמן לבילויים שלו בגולף ודיג.
אשתו, אאידה, סבלה מדלקת פרקים, וככל שהמצב החמיר, טובי ויתר על פעילותו החיצונית כדי להקדיש את זמנו לטיפול בה.
הוא מת בפונשל, מדיירה ב-12 בינואר 1971. אשתו, אאידה, מתה ביוני הקודם, ושניהם קבורים בבית הקברות גודלינגסטון.
לבני הזוג לא היו ילדים, ותארו נכחד במותו.
ב-28 במרץ 1916, טובי נישא לאאידה רו, בתו של ג'ון רו, בלינלית'גו.
ג'ון טרי הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ובמה אמריקאי לשעבר.
הוא יידוע בעיקר בזכות תפקידו ככריסטיאן שפרד בסדרת הטלוויזיה אבודים, ולארי מקוי בסדרת הטלוויזיה לאס וגאס.
הוא גם אביה של שחקנית הכדורגל האנה טרי שמשחקת בליגה השוודית לכדורגל נשים.
טרי נולד בוורו ביץ', פלורידה, שם למד בתיכון ורו ביץ'.
הוא גם התחנך במכינה יוקרתית בווינדזור, קונטיקט, והחל בקריירה של בניית בתי עץ מקוריים מותאמים אישית בצפון קרוליינה.
הוא שיחק בתפקידים בתיאטרון המקומי לפני שעבר לאלסקה, שם ייסד חברת רפטינג בנהר, אך העניין שלו במשחק לא פחת.
בגיל 30 עבר לניו יורק והפך לשחקן במשרה מלאה.
תפקיד הבכורה של טרי היה כדמות הראשית בסרט הפנטזיה "הוק הקוטלת" משנת 1980, ואחריו תפקידים בסרטים אחרים.
לאחר מכן הקריירה שלו תפסה עלייה משמעותית כאשר הוקצו לו התפקידים של לוטננט לוקהארט ב-Full Metal Jacket של סטנלי קובריק, ופליקס לייטר בסרט ג'יימס בונד The Living Daylights.
שום דבר בולט לא הגיע מיד לאחר מכן, אם כי הוא קיבל הודעות טובות על תפקידו בסרט "בארץ" של נורמן ג'וויסון.
טרי גילם את סלים בעיבוד הקולנועי ל-Of Mice and Men ב-1992 והופיע גם ב-The Resurrected.
הוא מצא הצלחה חדשה בטלוויזיה.
הוא הופיע בפרקים הראשונים של ER כששיחק את ד"ר דיב ססוויק.
מאוחר יותר הוא שיחק תפקיד חוזר בעונה השנייה של פוקס 24, בתור בוב וורנר, אביו של הגיבור ג'ק באואר ושל בת אחרת שארוסה חשוד כטרוריסט.
לאחר תקופה קצרה בלאס וגאס של NBC, הוא לוהק לתפקיד כריסטיאן שפרד, אביהם של ג'ק שפרד וקלייר ליטלטון ב"אבודים" של ABC.
טרי פגש את רוב דמויות הסדרה במספר הזדמנויות בפלאשבקים, בהם גם התגלה שנהרג, לפני שהופיע על האי כגלגול של "האיש בשחור".
היה לו תפקיד אורח בפרק של חוק וסדר משנת 2006, כמו גם תפקידו של ג'ייקוב ווילר המבוגר בסדרה Into the West של סטיבן ספילברג, שהייתה מועמדת ל-16 פרסי אמי ב-2006. הוא הופיע גם ב"זודיאק" של דייוויד פינצ'ר.
ג'ון אדם טראוטלן היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה התשיעי בשנים 1777–1778. הוא נמנה עם חוגי ההנהגה בג'ורג'יה במהלך המהפכה האמריקאית וסיים לנסח את חוקת המדינה הראשונה.
הוא הגיע לאמריקה הבריטית כמשרת חוזי והתקדם להיות סוחר אמיד ובעל קרקעות.
משנת 1782 ועד מותו הוא היה חבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה.
האנס אדם טראוטלן נולד בעיר קירנבאך , אז בתחומי דוכסות וירטמברג, כיום בתחומי מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, כבנם של האנס מישל טראוטלן, חבתן במקצועו, ומגדלנה קלרה לבית יוב.
ביתו של טראוטלן שכן בחלק של העיר שנשלט על ידי דוכסות וירטמברג.
הוריו נישאו ב-1731 לאחר ששני ילדיהם הראשונים נולדו.
טראוטלן היה ילדם השני של הוריו לאחר נישואיהם.
היו אלו נישואיו השניים של אביו.
רעייתו הראשונה הייתה מריה רגינה, ואיתה נולדו לו שבעה ילדים.
באזורים דוברי הגרמנית, נרדפו הפרוטסטנטים על ידי הרשויות הקתוליות, ורבים עזבו לאמריקה בחפשם אחר חופש דתי.
עם זאת, אימו של טראוטלן, קלרה, הייתה קתולית, והמשפחה נרדפה ככל הנראה על ידי הממסד הפרוטסטנטי בשל אמונתה, וכן בשל העובדה שלמשפחה היו שני ילדים מחוץ לנישואים.
מצב זה גרם ככל הנראה שהאנס מישל טראוטלן בן ה-56 לקח באפריל 1744 את רעייתו ואת ארבעת ילדיהם אל הדרך הקשה והמסוכנת למציאת חיים חדשים באמריקה.
בתחילה נסעה המשפחה לעיר גוספורט שעל החוף הדרומי של בריטניה.
בנובמבר 1745 עזבו קלרה ושלושה מארבעת הילדים את גוספורט בדרכם לג'ורג'יה עם קבוצה של לותרנים תושבי זלצבורג שהורחקו ממולדתם שהייתה בשליטה קתולית.
האם ושלושת הילדים עלו על ספינה בשם Judith.
האנס מישל ואחד הילדים, האנס פיליפ, נשארו בבריטניה.
במהלך המסע, פרצה בקרב נוסעי הספינה מגפת טיפוס.
13 מהנוסעים נפטרו, כולל רב-החובל של הספינה.
הקצין הראשון חלה אף הוא.
הספינה נקלעה לסכנה בשל העובדה שלא נותר אף אדם מיומן לנווט אותה בים הפתוח.
אף על פי כן, הכומר ברתולומאוס זוברבילר, שהיה לו ניסיון קודם בספנות, עשה שימוש בידע שלו בגאומטריה כדי לחשב כיצד לנווט את הספינה בבטחה לג'ורג'יה.
עם הגיעם לג'ורג'יה, נכנסו קלרה ושלושת הילדים בהסכם חוזי עם מייקל ברקהולט מהעיירה ורנונבורג.
הכומר יוהאן מרטין בולציוס מקהילת המהגרים מזלצבורג בעיירה אבנעזר הבחין בכישרונותיו יוצאי הדופן של ג'ון טראוטלן ועשה מאמצים להעבירו לעיירתו כדי שילמד בבית הספר המקומי.
על כל פנים, בולציוס נתקל בקשיים להתיר את לימודיו של טראוטלן בבית הספר בשל עברה של אימו כמי שנישאה לכמה בעלים, ילדה ילדים מחוץ לנישואים, ואמונתה הקתולית.
"הוריו החילונים והרשעים" של טראוטלן היו ככל הנראה הסיבה שמוצאו האמיתי נותר חסוי במשך זמן כה רב.
במשך מאתיים שנה, הסברה הייתה שהוא נולד בברכטסגאדן.
על פי סיפור זה, המשפחה, בדרכה לאמריקה, הותקפה והאב נשבה ונכלא על ידי פיראטים ספרדים, ונפטר בשבי הספרדי ב-1744. סיפור זה סופר כדי להתחמק מהעובדות על חייהם המשותפים של האנס וקלרה שבעיני בני המאה ה-18 נחשבו למחפירים.
סיפור זה זכה לאמון האנשים ולאחר מכן קיבל חיים משלו במהלך מאתיים השנים הבאות.
עם זאת, מסמכי נישואים, לידה ומסמכים אחרים, שהתגלו לאחרונה באירופה, סיפקו תמונה מדויקת יותר על שורשיהם האירופאים של בני הזוג טראוטלן ועל מסעם לאמריקה.
לאחר שהתגבר על הקשיים שנבעו מעברם של הוריו, התקבל טראוטלן לבית הספר באבנעזר.
הוא עשה חיל בלימודיו ורכש השכלה רחבה במגוון רחב של נושאים בשפות לטינית, צרפתית, גרמנית ואנגלית.
הוא יצא נשכר מכך שגדל בקרב יוצאי זלצבורג.
כמבוגר, הוא תואר כגבר שהחזיק "בהיגיון מואר, האינטיליגציה הטבעית של אדם ויכולתו לנקוב בשמו של כל בעל חיים, הידע שלו בחוקי הארץ, וחוש אבחנה בפרקטיקה הדתית".
ב-1756 נשא טראוטלן את מרגריט דופוי, יתומה שהתחנכה גם היא באבנעזר.
עד מהרה הוא החל לרכוש לעצמו קרקעות והקים חוות מטעים גדולה ועסק מסחרי מצליח.
ב-1868 הוא מונה כשופט שלום.
הוא שימש כנציב ומודד לענייני כבישים, וכיהן במשך כמה תקופות כהונה כנציג אבנעזר בבית האספה של ג'ורג'יה.
טראוטלן השתתף באופן פעיל בחיי הדת באבנעזר.
הוא שימש שם כמורה בבית הספר המקומי.
הוא היה מנהיג בסיעתו של הכומר רבנהורסט בעימותים, שלעיתים היו אלימים, בין הכמרים של אבנעזר, הכומר כריסטוף טריבנר והכומר כריסטיאן רבנהורסט.
התחברותו עם הכומר רבנהורסט הצביעה על רגשותיו הדתיים.
כמרים כמו רבנהורסט והכומר ג'ון יואכים זובלי מסוואנה, מצאו נחמה בכתביהם של תאולוגים גרמנים כמו הכומר יוהאן יואכים ספלדינג.
כמרים אלו קיבלו את ההבדלים הרבים שבין האנשים במושבות שנבעו מארצות המוצא והתרבויות השונות אליהם הם השתייכו.
בפעילות הדתית המעשית היומיומית שלהם מול האנשים השונים, מצאו אותם כמרים שהדרך היעילה ביותר היא לעשות שימוש במגוון של אסטרטגיות.
השקפותיו הדתיות של טראוטלן, שנוצרו על ידי קשריו עם הכומר רבנהורסט, סייעו לו ללא ספק לפתח את תמיכתו במוסדות הפוליטיים הדמוקרטים.
ביולי 1775 ייצג טראוטלן את אבנעזר בקונגרס הפרובינציאלי של ג'ורג'יה.
הוא השתתף באופן פעיל במהפכה.
עד מהרה הוא היה למנהיג, יחד עם באטן גווינט וג'ורג' ולס, של הסיעה הרדיקלית.
בפברואר 1777, היו טראוטלן, גווינט וולס בוועד שניסח את חוקת ג'ורג'יה הראשונה.
כתוצאה מכך, נכללו בחוקה סעיפים דמוקרטים כמו זכות בחירה כללית ועריכת בחירות שנתיות לבעלי תפקידים.
ב-8 במאי אותה שנה, נבחר טראוטלן ברוב גדול כמושל ג'ורג'יה, הראשון שנבחר על פי החוקה החדשה.
תקופת כהונתו של טרואטלן כמושל עמדה בסימן של עימותים פוליטיים בין סיעות הרדיקלים והשמרנים של הפטריוטים.
השמרנים התנגדו לסעיפים הדמוקרטים של החוקה החדשה שהתירה לרבים מאנשי המעמדות הנמוכים, עם רקע כמו המשרת החוזי לשעבר טראוטלן, להיבחר לתפקידים בממשלה.
הרדיקלים ראו בשמרנים כטורים, ובכמה מקרים התייחסו אליהם בהתאם.
הרדיקלים והשמרנים התנגשו ביניהם בנוגע לסוגיות השליטה האזרחית והצבאית, ניהול המלחמה ויוזמת השמרנים למזג את ג'ורג'יה עם קרוליינה הדרומית.
הרדיקלים הובסו בניסיונותיהם להעביר מתפקידו את הגנרל לכלן מקינטוש כמפקד הצבא הקונטיננטלי בג'ורג'יה, בעוד שמנהיגים לאומיים, כמו ג'ורג' וושינגטון, תמכו במקינטוש.
במשך כל המלחמה, עימותים פוליטיים אלו הפכו לאלימים.
בפברואר 1777, הרג השמרן ג'וזף הברשאם את הרדיקלי, לוטננט נתניאל יוז בסכסוך על פתיחת הוועידה שכונסה לניסוח חוקת ג'ורג'יה הראשונה.
ב-16 במאי אותה שנה, פצע הגנרל השמרן מקינטוש פצעי מוות את הרדיקל באטן גווינט.
ב-16 בפברואר 1780, השמרן ג'יימס ג'קסון הרג את הרדיקל וולס.
טראוטלן והרדיקליים הפסידו ברוב קרבותיהם עם השמרנים.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית הייתה קשה במיוחד ליוצאי זלצבורג באבנעזר.
במהלך המלחמה, "כאשר האנגלים עזבו, הגיעו האמריקאים, כאשר האמריקאים עזבו, האנגלים חזרו", אך דבר אחד נשאר אותו הדבר: ללא קשר מי היה שם, הזלצבורגים נשדדו.
כמה מהם נשדדו כעשר פעמים במהלך כל שנות המלחמה.
ב-30 בדצמבר 1776 נפטר הכומר רבנהורסט, והותיר את אבנעזר ללא מנהיג רוחני.
כך, כאשר נבחר ג'ון יוסטון כמושל בינואר 1778, פרש טראוטלן מהפוליטיקה המדינתית ושב לאבנעזר כדי לבדוק מה הוא יוכל לעשות כדי לעזור לקהילה ולאנשים שעשו למענו כה הרבה בשלושת העשורים בהם הוא חי באמריקה.
בסוואנה הוא היה לחבר הבונים החופשיים כאשר הוא הצטרף ללשכה הראשונה שהוקמה בג'ורג'יה.
שמו של טראוטלן רשום ברשימת בעלי התפקידים של הלשכה ב-1779 יחד עם ג'ורג' וולטון, ארצ'יבלד בולוק, ג'יימס ג'קסון, נתניאל פנדלטון, גנרל סמואל אלברט, ומנהיגים אחרים של המהפכה בג'ורג'יה.
מאוחר יותר, ב-1781 נכנס טראוטלן מחדש לפוליטיקה המדינתית כנציג הנבחר מטעם אבנעזר באספה הכללית של ג'ורג'יה.
הוא כיהן בבית המחוקקים במושב של 1782. באותה שנה, השמרנים, שלהם התנגד טראטולן חמש שנים קודם לכן, שלטו בממשלת ג'ורג'יה.
טראוטלן היה אחד מהדמוקרטים הרדיקלים היחידים בממשלה באותה שנה.
חוסר האיזון בין הרדיקלים לבין השמרנים סייע ליצור אווירה בה השמרנים חשו חופשיים לחפש אחר נקמה על החשבונות והפגיעות מהעבר.
בליל 1 במרץ 1782, על פי כמה דיווחים, רכבו חמישה גברים לביתו של טראוטלן.
הם דרשו ממנו לצאת החוצה, אך הוא סירב.
האנשים פתחו אז באש לכיוון הבית, ואילצו את טראוטלן, את רעייתו ואת ילדיו לצאת החוצה.
האנשים תפסו את טראוטלן והרגו אותו לעיני בני משפחתו.
דיווחים אחרים על מותו של טראוטלן שונים במידה ניכרת ככל שנוגע הדבר לפרטי ההתקפה.
כמה מהגרסאות אף ממקמים את מקום מותו בדרום קרוליינה, לא בג'ורג'יה, ומתארכים אותו לסוף 1782 או לראשית 1783, אך אין כל ויכוח על כך שהוא נהרג כתוצאה ממעשה אלים כפי שתואר.
היסטוריונים ממשיכים להעלות השערות בנוגע לזהות האדם או הקבוצה שעמדו מאחורי הריגתו של טראטולן ובנוגע למניע לרצח.
כמה מהדיווחים מהתקופה ההיא מטילים את האשמה על רצח טראוטלן על שמרנים שזעמו על ניצחון האמריקאים במלחמה.
אחרים האשימו ברצח אנשים מקרוליינה הדרומית שנטרו לטראוטלן על התנגדותו למיזוג עם ג'ורג'יה במהלך המלחמה.
קיימת גם השערה מאותה תקופה שהמניעה לרצח הייתה טינה אישית גרידא.
ריבוי התאוריות בנוגע למותו מצביע על כך שמעולם לא הייתה הסכמה לגבי סיבת האירוע.
ג'ון טראוטלן נטמן בגני הזיכרון אפינגהאם שבספרינגפילד, ג'ורג'יה.
על שמו קרוי מחוז בג'ורג'יה.
ג'ון וילארד טולנד היה סופר והיסטוריון אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות הביוגרפיה של אדולף היטלר ובהיסטוריה זוכת פרס פוליצר של יפן מתקופת מלחמת העולם השנייה, "השמש העולה".
טולנד נולד ב-29 ביוני 1912 בלה קרוס, ויסקונסין.
הוא סיים את לימודיו באקדמיית פיליפס אקסטר בניו המפשייר בשנת 1932 וויליאמס קולג' בשנת 1936 ולמד זמן מה בבית הספר לדרמה של ייל.
המטרה המקורית שלו הייתה להיות מחזאי.
בקיץ בין שנות הקולג' הוא נדד עם נוודים וכתב כמה מחזות עם נוודים כדמויות מרכזיות, שאף אחת מהן לא הוצגה.
הוא נזכר ב-1961 שבשנותיו הראשונות כסופר הוא היה "כישלון גדול בערך כמו שאדם יכול להיות".
הוא טען שכתב שישה רומנים שלמים, 26 מחזות ומאה סיפורים קצרים לפני שהשלים את המכירה הראשונה שלו, סיפור קצר שעליו שילם "המגזין האמריקאי" 165 דולר ב-1954. בשלב מסוים הוא הצליח להכניס כתבה על ספינות אוויר למגזין LOOK; זה התגלה כפופולרי ביותר והוביל לקריירה שלו כהיסטוריון.
ספינות אוויר היו הנושא של ספרו הראשון שפורסם באורך מלא, ספינות בשמיים (1957).
ייתכן שיצירתו החשובה ביותר היא "השמש העולה" (Random House, 1970), עליה זכה בפרס פוליצר לעיון כללי בשנת 1971. בהתבסס על ראיונות מקוריים ונרחבים עם בכירים יפנים בכירים ששרדו את המלחמה, הספר מתאר את האימפריה של יפן מהמרד הצבאי של פברואר 1936 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.
הוא זכה בפוליצר מכיוון שהיה הספר הראשון באנגלית שסיפר את ההיסטוריה של מלחמת האוקיינוס השקט מנקודת המבט היפנית, ולא מזו האמריקנית הרווחת.
טולנד מת מדלקת ריאות ב-4 בינואר 2004, בבית החולים Danbury בדנברי, קונטיקט.
בעוד שהוא היה בעיקר סופר עיון, טולנד פרסם גם שני רומנים היסטוריים, "אלי המלחמה" ו"הכיבוש".
הוא טוען באוטוביוגרפיה שלו משנת 1997 שהוא הרוויח מעט כסף מזוכה הפרס שלו "השמש העולה", אך הסתדר לכל החיים מהרווחים של "אדולף היטלר", שלגביו ערך מחקר מקורי.
מאה ימים אחרונים, תרגם ש.
השמש העולה, תרגם אריה ארד, הוצאת מערכות, 1985
קלון, פרל הארבור ועוללותיה, תרגם עמנואל לוטם, הוצאת מערכות, 1987
הקרב, סיפור הבליטה, תרגם עמנואל לוטם, הוצאת מערכות, 1987
ג'ון טיילר האב היה עורך דין, בעל מטע, פוליטיקאי ושופט אמריקאי שכיהן בבית הנבחרים של וירג'יניה והפך למושל ה-15 של וירג'יניה ולאחר מכן לשופט המחוזי של ארצות הברית בבית המשפט המחוזי למחוז וירג'יניה.
הוא היה אביו של נשיא ארצות הברית ג'ון טיילר.
טיילר נולד ב-28 בפברואר 1747, במחוז ג'יימס סיטי, מושבת וירג'יניה, אמריקה הבריטית, לאן קונטס, אשתו של ג'ון טיילר, מרשל בית המשפט של סגן האדמירליות של המושבה.
סבו מצד אמו היה הרופא ההוגנוטי ד"ר לואיס קונטס.
החל משנת 1754, טיילר למד תחילה בבית הספר התיכון בקולג' ויליאם ומרי בבירת המושבה, ויליאמסבורג, ולאחר מכן בקולג' עצמו.
כשהיה בן 19, טיילר עמד בלובי של אספת המושבה, בית בורג'ס, והאזין לנאומו של פטריק הנרי בנוגע לחוק הבולים 1765, שגרם לו גם להיות עוין לממשלת בריטניה, וגם למד משפטים עם עורך הדין הבולט רוברט קרטר ניקולס.
טיילר התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה והייתה לו פרקטיקה משפטית פרטית.
בסביבות 1770 עבר טיילר למחוז צ'ארלס סיטי.
שם, בנוסף לעיסוקו המשפטי הפרטי, טיילר טיפח מטעים תוך שימוש בעבדים.
עם נישואיו ב-1776, בנה טיילר את גרינוויי פלנטיישן, שם יגדל את משפחתו ומאוחר יותר ימות.
במפקד המס של וירג'יניה בשנת 1787, טיילר החזיק ב-20 מבוגרים משועבדים ו-14 ילדים משועבדים, וכן 12 סוסים ו-75 בקר, וכן חויב במס עבור כרכרותיו.
בינתיים, כשהיחסים עם בריטניה נעשו מתוחים, טיילר הפך לחבר בוועדת הבטיחות של מחוז צ'ארלס סיטי.
בשנת 1775, הוא הקים פלוגת חיילים.
הוא צירף את כוחותיו לאלה בראשות פטריק הנרי כדי לדרוש את השבת אבק השריפה שהסיר מושל וירג'יניה לורד דנמור מהמחסן הממשלתי בוויליאמסבורג, או פיצוי.
בשנת 1776 טיילר קיבל מינוי לשנה כנציב באדמירליות.
הקריירה הפוליטית של טיילר החלה בשנת 1778, כאשר הוא זכה לראשונה בבחירות כאחד הנציגים של מחוז צ'ארלס סיטי לבית הנבחרים של וירג'יניה.
מצביעי מחוז צ'ארלס סיטי בחרו בו מחדש מדי שנה עד 1788. יתר על כן, חברי הנציגים בחרו בטיילר כיושב ראשם בשנת 1781, כאשר הוא ירש את בנג'מין הריסון (שהמחוקקים בחרו בו למושל), ובחר מחדש בטיילר עד 1785, כאשר בנג'מין הריסון הפך שוב ליושב ראש הנציגים.
בנוסף לשירותו כמחוקק, טיילר כיהן כשופט של בית המשפט הגבוה לאדמירליות של וירג'יניה מ-1776 עד 1788. הוא היה חבר במועצת המדינה של וירג'יניה (כיום מועצת מושל וירג'יניה) מ-1780 עד 1781. המחוקקים בחרו בטיילר לשופט של בית המשפט הכללי של וירג'יניה החל משנת 1788.
מצביעי מחוז צ'ארלס סיטי בחרו בטיילר כאחד מנציגיהם לאמנת האשרור של וירג'יניה אשר בסופו של דבר אישרה את חוקת ארצות הברית בשנת 1788. במהלך כינוס זה, חברי הנציגים בחרו את טיילר כסגן נשיא הוועידה.
בוויכוחים על אשרור חוקת ארצות הברית, כמו ג'ורג' מייסון ופטריק הנרי, טיילר היה אנטי-פדרליסט, ובסופו של דבר הצביע נגד המסמך, אם כי שוליים מצומצמים אשררו אותו.
טיילר הסביר את התנגדותו בכך שקבע, "לא פעם נצפה...
שאין לוותר על חירות מבלי לדעת את התנאים.
האדונים עצמם לא יכולים להסכים בבניית סעיפים שונים של [החוקה]; וכל עוד זה זה המצב, כל כך הרבה זמן תהיה החירות בסכנה."
המחוקקים בחרו בטיילר למושל ה-15 של וירג'יניה מ-1808 עד 1811.
הנשיא ג'יימס מדיסון מינה את טיילר ב-2 בינואר 1811, לשופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז וירג'יניה במקום השופט סיירוס גריפין.
הסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי ב-3 בינואר 1811. טיילר קיבל את המשרה ב-7 בינואר 1811. לפיכך, טיילר שפט כמה מקרים במחוז שלו עם נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ג'ון מרשל, שהתגורר בריצ'מונד ושהיה פדרליסט הן במהלך אותה ועידת אשרור שנים קודם לכן, והן בבחירות מאוחרות יותר.
טיילר מת ב-6 בינואר 1813 במטע גרינוויי במחוז צ'ארלס סיטי.
המסמכים הרשמיים שלו כמושל מוחזקים בידי ספריית וירג'יניה.
מחוז טיילר, וירג'יניה המערבית, נקרא לכבודו של טיילר.
טיילר התחתן עם מרי מארוט ארמיסטד (1761–1797) בשנת 1777. אשתו הייתה הילדה היחידה של רוברט בות' ואן (שילדס) ארמיסטד ממטע קינגס קריק במחוז יורק, וירג'יניה (אביה הקדמון, רוברט בות' אחר, שימש כנציג המחוז בשנים 1653 ו-1654–1655).
נולדו להם שמונה ילדים, כולל הנשיא לעתיד ג'ון טיילר.
ג'ון טיילור היה מושל קרוליינה הדרומית ה-51 מ-1826 עד 1828.
טיילור נולד ב-4 במאי 1770 בגרנבי בפרובינציית קרוליינה הדרומית.
הוא למד במכון מאונט ציון בווינסבורו, קרוליינה הדרומית, והשלים את לימודיו ב-1790 בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) והפך לעורך דין.
הוא פתח את המשרד שלו בקולומביה אבל התעסק גם בחקלאות.
לאחר הלימודים, כיהן טיילור בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1796 עד 1802 ושוב מ-1804 עד 1805. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1807, וכיהן שם עד שמונה לחבר הסנאט של ארצות הברית בשנת 1810 ומילא את המושב הפנוי שהותיר תומאס סאמטר.
הוא נבחר לכהן כהונה מלאה החל מ-1811. כסנאטור, נודע באישיותו המשכנעת במיוחד.
בזמן כהונתו בסנאט, פיתח את הגרסה הראשונה של מה שמכונה כיום קרן טיילור.
הקרן הזו היא מפגש של פוליטיקאים שואפים להתכנס ולדבר ולעזור אחד לשני.
אבל זמן קצר לאחר מכן עזב את השירות הפדרלי ב-1816 וחזר למדינת הולדתו כדי לכהן כסנאטור במדינת קרוליינה הדרומית בין השנים 1818 ל-1826.
טיילור נבחר למושל המדינה ב-1826. הוא גם שימש כנאמן של קולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) וכמנהל הסמינר התאולוגי של קולומביה.
כהונתו הייתה ידועה בעיקר בכך שגייס את המדינה להתנגד למכסים פדרליים.
הוא מת ב-16 באפריל 1832 בקמדן, קרוליינה הדרומית.
ג'ון טיילור , שנקרא בדרך כלל ג'ון טיילור מקרוליין, היה פוליטיקאי וסופר.
הוא כתב כמה ספרים על פוליטיקה וחקלאות.
הוא היה רפובליקני ג'פרסוני ועבודותיו סיפקו השראה לזכויות המדינות המאוחרות ולתנועות הליברטריאניות.
שלדון והיל (2008) ממקמים את טיילור בצומת של רפובליקניזם וליברליזם קלאסי.
הם רואים את עמדתו כ"שילוב של דאגה עם זכויות טבעיות של לוק, חופש וממשל מוגבל יחד עם אינטרס קלאסי בהשתתפות אזרחית חזקה בשלטון כדי למנוע כוח ועושר מרוכזים, שחיתות פוליטית ומניפולציות פיננסיות".
לפי כמה מקורות, ג'ון טיילור נולד במחוז אורנג', מושבת וירג'יניה, ב-19 בדצמבר 1753, אם כי אחרים מצהירים כי מדובר בטעות וכי הוא למעשה נולד במחוז קרוליין בשנת 1754. הוא היה בנם של ג'יימס טיילור ואן פולארד.
אמו הייתה אחות של שרה פולארד, אשתו של אדמונד פנדלטון, האב המייסד ממדינת וירג'יניה שכיהן כנשיא ועידת וירג'יניה החמישית שהתקיימה בין מאי ליולי 1776, שהכריזה בעד עצמאות.
טיילור היה מאותו ענף כמו הגנרל זאכרי טיילור, שהפך לנשיא ארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי ב-1770, למד משפטים והחל לעסוק בעריכת דין במחוז קרוליין ב-1774. עם תחילת מלחמת העצמאות הוא הצטרף לצבא הקונטיננטלי, והפך לקולונל של פרשים.
טיילור שירת בבית הנבחרים של וירג'יניה מ-1779 עד 1787, והיה אחד החברים המובילים.
בערך בזמן הזה הוא ויתר על עריכת הדין והקדיש את זמנו הרב לפוליטיקה ולחקלאות.
טיילור כיהן בסנאט של ארצות הברית בשתי הזדמנויות נוספות.
הוא מונה לסנאט כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של סטיבנס תומסון מייסון, וכיהן מ-4 ביוני 1803 עד 7 בדצמבר 1803, אז התפטר.
בשנת 1822, נבחר למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'יימס פלזנטס, ולאחר מכן נבחר לכהן בתקופת כהונה רגילה במשך שש שנים החל מה-18 בדצמבר 1822, אך מת באחוזתו במחוז קרוליין, 20 באוגוסט 1824.
טיילור היה סופר פוליטי פורה, והיה מחברו של "חקירה על העקרונות והמדיניות של ממשלת ארצות הברית", 1814; "הבנייה נבנתה והחוקה בוטלה".
1822; "השקפות חדשות על חוקת ארצות הברית.
" 1823. הוא היה גם חקלאי מדעי, ובשנת 1811 היה הנשיא הראשון של האגודות החקלאיות של וירג'יניה.
ספריו הקטנים, "ארטור" ("מחרש", בלטינית), היו סדרה של חיבורים חקלאיים, מעשיים ופוליטיים, 1818, ואחד הספרים האמריקאים הראשונים על חקלאות.
מחוז טיילור, מערב וירג'יניה, נקרא על שמו.