tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
: הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית, מפלגת החזית העממית, הכוחות הדמוקרטים המאוחדים של בלארוס, מפלגת האזרחים המאוחדת של בלארוס, האספה הסוציאל-דמוקרטית הבלארוסית
: מפלגת הפעולה הדמוקרטית, האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה, החזית הדמוקרטית, המפלגה לקידום דמוקרטי, המפלגה למען בוסניה והרצגובינה
: התנועה הלאומית המאוחדת, המפלגה הרפובליקנית של גאורגיה, למען העם
: ליברל-דמוקרטים, מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס, המפלגה הלאומית הסקוטית, מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית, הירוקים הסקוטיים, המפלגה היוניוניסטית של אלסטר, מפלגת הירוקים בצפון אירלנד, מפלגת שוויון לנשים, פלייד קמרי
: מפלגת השמאל הדמוקרטי, מפלגת הדרך הנכונה, מפלגת העתיד, מפלגת המולדת, מפלגת העמים הדמוקרטית, מפלגת העם הרפובליקאית
: מפלגת הפעולה והסולידריות, המפלגה הליברל-דמוקרטית של מולדובה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האירופית
: המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים במוטנגרו, אירופה עכשיו, מונטנגרו הדמוקרטית, מפלגת העם הסוציאליסטית של מונטנגרו, המפלגה הליברלית של מונטנגרו, הסוציאל-דמוקרטים של מונטנגרו
: האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה, VMRO-DPMNE, האיחוד הדמוקרטי לאינטגרציה, המפלגה הסוציאליסטית של מקדוניה, המפלגה הליברל-דמוקרטית
: המפלגה השמרנית, המפלגה הליברלית, מפלגת העבודה
: רפובליקת העתיד, סן מרינו החופשית, המפלגה הסוציאליסטית, מפלגת הסוציאליסטים והדמוקרטים
: המפלגה הדמוקרטית הסרבית, המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של סרביה, המפלגה הליברל-דמוקרטית, המפלגה הסוציאליסטית הסרבית
: התנועה להגדרה עצמית, הליגה הדמוקרטית של קוסובו
: יאבלוקו, מפלגת החופש העממי, רוסיה של העתיד, המפלגה הדמוקרטית של רוסיה
: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת הירוקים
מועצת אירופה: ארגון בין-לאומי שמטרתו לשמור על זכויות האדם, הדמוקרטיה ושלטון החוק באירופה.
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה: הארגון הבין-ממשלתי הגדול בעולם בעל אוריינטציה ביטחונית, עם 57 מדינות משתתפות בעיקר באירופה ובחצי הכדור הצפוני.
האיחוד הפאן-אירופי: תנועת האינטגרציה האירופית הוותיקה ביותר, שנוסדה ב-1923.
פרה פרה הוא סרט צרפתי משנת 2024 בבימויה של לואיז קורבואזיה על פי תסריט מאת קורבואזיה ותיאו אבאדי.
הסרט מסמן את הופעת הבכורה של קורבואזיה בסרט עלילתי, כמו גם את הופעת הבכורה על המסך של קלמנט פאבו, המככב את טוטון בתור נער חווה צעיר.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בקטגוריית מבט מסוים "Un Certain Regard" בפסטיבל קאן ה-77 ב-17 במאי 2024. הסרט קיבל ארבע מועמדויות בטקס פרסי סזאר ה-50, וזכה בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר ובפרס התגלית הנשית הטובה ביותר (עבור מיוון ברתלמי).
בז'ורה, טוטון בן ה-18 מבלה את ימיו השקטים עם חבריו ז'אן-איב ופרנסיס, כשהם מפלרטטים, שותים ומתקוטטים מדי פעם עם צעירים מהכפר השכן.
לאחר פסטיבל בכפר שבו אביו השתכר, והייתה לו תאונת דרכים קטלנית בזמן שנסע הביתה, טוטון התייתם ונאלץ לפתע לקחת אחריות בלעדית על אחותו הצעירה קלייר.
הוא מאבד את עבודתו כעוזר במחלבת גבינות זמן קצר בלבד לאחר שהתחיל לעבוד שם, כאשר הוא נקלע לעימות פיזי עם עמית לעבודה, שטוטון ניסה בעבר לגנוב את חברתו.
עם זאת, אחותו של עמיתו לעבודה, מארי-ליז, שמנהלת את חוות החלב של הוריה לאחר שהתייתמה בעצמה, נוטה יותר כלפי טוטון.
החלב האיכותי שלה, ששימש לייצור הגבינה הטובה ביותר באזור בשנה שעברה, נותן לטוטון רעיון: הוא מחליט להשתלט על מחלבת הגבינות של אביו ולזכות בעצמו בפרס של 30,000 אירו לגבינת קומטה הטובה ביותר.
כדי לעזור לטוטון לקנות בחזרה את הטרקטור שכבר נמכר, חברו ז'אן-איב מוכר את מכוניתו ששופצה באהבה.
מאחר שגבינה מנצחת ניתנת לייצור רק עם חלב מנצח, טוטון מתחיל רומן עם מארי-ליז, ומנצל רגעים אינטימיים כדי להסיח את דעתה בזמן שחבריו ז'אן-איב ופרנסיס פורצים פנימה כדי לגנוב את החלב שלה.
תהליך ייצור הגבינה מציג מכשולים רבים עבור טוטון - מאתגר במיוחד הוא הרמת מסת הגבינה החמה מהמכל בעזרת בד.
לאחר כל ניסיון כושל, טוטון זקוק לחלב חדש, מה שמוביל לביקורים תכופים יותר ויותר אצל מארי-ליז.
ערב אחד, אין לה זמן בשבילו, שכן עליה לשמור על פרה העומדת להמליט.
טוטון מציע לה לנוח, והוא ישמור על הפרה.
ברגע שמארי-ליז נרדמה, הפרה מתחילה להמליט, וטוטון חייב להחליט: האם לברוח עם החלב או להעיר את מארי-ליז כפי שהובטח?
למרות שטוטון אכן גונב את המפתח לתא החלב ומכניס לשם את חבריו, הוא חוזר למארי-ליז ועוזר לה לטפל בפרה הממליטה.
בינתיים, אחיה של מארי-ליז חוזרים הביתה ותופסים את הפולשים.
פורצת קטטה בין אחיה של מארי-ליז לחבריו של טוטון, אך טוטון משליך את עצמו ביניהם.
זה גורם לז'אן-איב לסיים את חברותם, ומארי-ליז לא רוצה יותר שום קשר איתו.
טוטון סוף סוף מצליח להשלים את הכנת הגבינה שלו בעזרת אחותו הקטנה קלייר.
עם זאת, כאשר הוא מנסה להירשם לתחרות, הוא מגלה שרק עסקים מוסמכים רשאים להשתתף בתחרות והתהליך להסמכה ארוך.
טוטון פורץ לחווה של מארי-ליז בפעם האחרונה ומשאיר את הגבינה שלו כמתנת פיוס.
בכפר מתקיים מרוץ מכוניות, שבו משתתף חברו ז'אן-איב וטוטון קופץ למסלול כדי לעזור לו להחזיר לפעילות את מכונית הסטוק שלו לאחר שהתהפכה.
ז'אן-איב זוכה בתחרות, וטוטון שולח את קלייר לחגוג איתו את ניצחונו.
הוא חוזר הביתה לבדו אך פוגש את מארי-ליז ביציאה מהשטח, אשר קוראת לו בשמחה, מוכנה לסלוח לו.
קלמנט פאבו בתפקיד טוטון, נער בן 18 המתגורר בצרפת הכפרית
לונה גארט בתור קלייר, אחותו הצעירה של טוטון
Maiwene Barthelemy בתור מארי-ליז, בה מאוהב טוטון
דימיטרי בודרי בתפקיד פרנסיס, אחד מחבריו הטובים ביותר של טוטון
מאטיס ברנרד בתפקיד ז'אן-איב, אחד מחבריו הטובים ביותר של טוטון
ארמנד סאנסי ריצ'רד בתפקיד סיריל
הסרט "פרה פרה" צולם באזור ז'ורה בצרפת, שם גדלה קורבואזייה.
הרכב השחקנים הצעירים של הסרט הורכב במשך מספר חודשים על ידי מלהקי הסרט לאה גאיגו ועמנואל תומאס, שנסעו לתערוכות חקלאיות ולמרוצי מכוניות רחוב כדי למצוא כישרונות מתאימים.
"פרה קדושה" הוקרן בבכורה במסגרת קטגוריית מבט מסוים "Un Certain Regard" של פסטיבל קאן 2024, שם היה זכאי לפרס מצלמת הזהב Caméra d'Or.
חברת Pyramide Distribution הוציאה את הסרט לאור בצרפת ב-11 בדצמבר 2024. הסרט עולה בישראל ב-31 באוגוסט 2025, בהפצת קולנוע חדש בע"מ.
קאת' קלארק מהגרדיאן דירגה את הסרט ב-4 מתוך 5 כוכבים, שיבחה את ההופעה ותיארה אותו כ"סנטימנטלי בצורה הטובה ביותר, עם החמימות והתקווה שבטבע האנושי".
סטיבן סאיטו מ"הסעודה הנעה" ערך הקבלות בין מערכת היחסים של טוטונה ומארי-ליס לבין הגישה האמנותית של קורבואזייה.
הוא ציין שסיפור האהבה "מונע על ידי פרקטיות כמו גם על ידי חיבה אמיתית", בעוד שהסרט עצמו "דבק בקפדנות במכניקות סיפור מוכרות כדי לאפשר לדרמה עדינה לשגשג ".פבלו אוטין: "מעט מקרטע בהתחלה אבל אז מגיע למערכה האחרונה המרגשת בעדינותה".
הסרט זכה בפרס הצעירים בתחרות מבט מסוים בפסטיבל קאן 2024, זוכה שני פרסי סזאר - לסרט הביכורים הטוב ביותר ולשחקנית המבטיחה.
וזוכה שני פרסים בתחרות הלומייר, לסרט הביכורים ולשחקן המבטיח.
פֶּרֶה מייה פניה (בספרדית: Pere Milla Peña; נולד ב-23 בספטמבר 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באספניול מהלה ליגה.
מייה נולד בליידה שבקטלוניה, וגדל במחלקת הנוער של אוניו אספורטיבה ליידה.
לאחר פירוק המועדון הוא הצטרף לליידה אספורטיו וקודם לקבוצה הבוגרת.
ב-11 ביוני 2014 עבר מייה לחטאפה, וצורף לקבוצת המילואים, חטאפה ב', ששיחקה גם היא בליגה השלישית.
ב-14 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על אלמריה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-20 ביולי 2015 חתם מייה על חוזה לעונה אחת בלוגרונייס מהליגה הספרדית השלישית.
ב-20 ביוני 2016, לאחר שכבש 18 שערים באותה עונה, הצטרף לאייבר מהלה ליגה, והושאל ב-2 באוגוסט לאוניברסידאד מורסיה מהליגה השנייה לעונה אחת.
ב-6 ביולי 2017 הוא עבר לנומנסיה מהליגה השנייה, בהשאלה לעונה אחת.
ב-15 ביוני 2019, לאחר שקיבל דקות משחק מועטות, חתם מייה באלצ'ה מהליגה השנייה.
ב-23 באוגוסט 2020 כבש מייה את שער הניצחון של אלצ'ה בגמר הפלייאוף של הליגה השנייה מול ז'ירונה, והעלה את קבוצתו ללה ליגה לאחר חמש שנים.
ב-15 באוגוסט 2023 חתם מייה על חוזה לארבע שנים באספניול, שירדה באותה עונה לליגה השנייה.
פְּרוֹבַאנְס הוא אזור גאוגרפי בדרום צרפת, לשעבר פרובינקיה רומית וכיום חלק מחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור.
האזור נמצא דרומית לחבל בורגונדי וגובל בים התיכון מדרום ובאיטליה ממזרח.
האזור כולל באורח מסורתי את הנפות (départements) ואר, ווקלוז, בוש-דו-רון, וכן חלקים מנפות אלפ-מאריטים ואלפ-דה-אוט-פרובאנס.
פרובאנס התפרסם בין השאר באתריו ההיסטוריים והתיירותיים, במטבח הפרובנסאלי הייחודי וביינותיו המשובחים.
מתיישבים יוונים מאסיה הקטנה ייסדו את העיר מאסאליה (מרסיי של היום) בשנת 600 לפנה"ס, ובהמשך הקימו עוד מושבות מסחר לאורך החוף.
במקביל פלשו הקלטים לפנים הארץ, והתערבבו בתושבים הליגורים הקדומים של האזור.
המרכז הקלטי-ליגורי היה העיר אָנטרְמוֹן.
במאה השנייה לפני הספירה הפכה רומא את חבל פרובאנס לפרובינקיה רומית, ומכאן שמו של האזור.
העיר המרכזית בפרובאנס היא מרסיי.
ערים ידועות נוספות: אקס-אן-פרובאנס, אביניון, נים וארל.
כבר בתחילת האלף השני לספירה בתקופת ימי הביניים הייתה יצירה יהודית מקורית בפרובאנס.
באותה העת התגורר בפרובאנס, בעיר נרבונה, רבי משה הדרשן אשר ליקט וחיבר ספרי מדרשים על התורה.
יש להבחין בין 'פרובאנס' - מחוז מגוריהם של 'חכמי פרובאנס' שממערב לנהר הרון, לבין מחוז הידוע כיום כ'פרובאנס' שממזרח לרון, באזור שבין דרום האלפים מניס ועד אביניון.
במחוז זה פרחו במאה ה-15 ארבע הקהילות במסגרת 'מדינת האפיפיור' והם: אביניון, קארפנטרה, קאבאליון ול'איל-סור-לה-סורג.
ליהודי פרובנס נוסח תפילה ומנהגים ייחודיים רק להם, נוסח פרובנס.
בימי הביניים, סביב המאות 12–14, פרחה קהילה יהודית גדולה ותוססת הקרובה בתרבותה ליהדות ספרד, שיצרה הגות ופרשנות מקרא מיוחדת, עסקה בפילוסופיה וגם בקבלה.
עם יוצריה המרכזיים נמנים המאירי, הרד"ק, רלב"ג, רבי יהונתן הכהן מלוניל, רבנו זרחיה הלוי (בעל המאור), הראב"ד, בנו ר' יצחק סגי נהור ועוד רבים.
שפה זו קרובה מאוד לצרפתית, אך כוללת גם אלמנטים רבים מספרדית עקב הקרבה הגאוגרפית לספרד.
בניגוד ליהודי צרפת שגורשו ממנה באופן סופי בשנת 1394, יהודי פרובנס נשארו עד לשנת 1501 בה גורשו כמעט כל יהודי פרובנס.
בארבע ערים בלבד נשארו יהודים, כיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור, שלא גירש את היהודים מארצו.
המנהגים ונוסח התפילה של יהודי פרובנס השתמרו בארבע ערים אלו עד לדור האחרון.
רבים ממגורשי ספרד היגרו לפרובנס (כמו למשל משפחתו של ההיסטוריון היהודי ר' יוסף הכהן הרופא) דבר שהפר את האיזון בין ההשפעה הספרדית לבין ההשפעה הצרפתית על המנהגים של היהודים שנשארו וקירב אותם יותר למנהגים הספרדיים.
פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור הוא אחד מ-18 החבלים המנהליים המרכיבים את צרפת.
החבל כולל את המחוזות האלפים של פרובאנס עילית, האלפים העליונים, האלפים הימיים, שפך הרון, ואר וווקלוז.
בחבל זה מצויים אזור פרובאנס והריביירה הצרפתית.
עם הערים הגדולות בחבל, השוכנות ברובן לחוף הים התיכון, נמנות אקס-אן-פרובאנס, אביניון, ניס, קאן, טולון ומרסיי, העיר הגדולה והמרכזית בחבל.
פְּרוֹ בּוֹנוֹ הוא ביטוי, שמקורו בשפה הלטינית, ופירושו "לטובת הציבור" (pro bono publico).
הביטוי משמש לתיאור מתן שירות מקצועי ללא תמורה או בתמורה סמלית, מעין שירות לציבור.
שימוש בביטוי זה שכיח בהקשר ייעוץ וייצוג משפטי.
לעיתים מקימים משרדי עורכי הדין הגדולים מחלקות מיוחדות שבאמצעותן מנוהלת פעילות הפרו בונו של המשרד.
למשרדים קטנים יותר קיימות חלופות שונות לקיום פעילות זו.
בישראל הוקם לצורך כך פרויקט "שכר מצווה" שמפעילה לשכת עורכי הדין.
יש מסגרות ביו משרדיות עצמאיות הפועלות לצורך זה (למשל, מרכז השופט חיים כהן).
דוגמה נוספת ניתן למצוא בענף הפרסום, עת משרדי פרסום גדולים יוצאים מדי פעם בקמפיינים חברתיים ללא תמורה ואף רוכשים מדיה פרסומית מכספם על מנת לקדם נושאים שעומדים על הפרק.
פרו ורבו היא סדרת טלוויזיה דנית קומית שנוצרה על ידי ניקולאי פייפר ואמלי נסבי פיק, שגם ביימו אותה.
הסדרה מז'אנר של קומדיית דרמה רומנטית.
העונה הראשונה עלתה לשידור בנטפליקס ב-8 ביוני 2022. העונה השנייה עלתה לשידור בנטלפיקס באמצע 2024. בכל עונה שישה פרקים.
גיבורת הסדרה היא ננה, רופאה מומחית לטיפולי פוריות שעובדת במרפאת פיריון עם אחוזי הצלחה גבוהים.
בכל יום היא פוגשת במרפאתה נשים רבות שמשתוקקות להיות אמהות.
היא מנסה לשדר אופטימיות ולתת להן תקווה על ידי כך שהיא משתפת אותן בסיפורים בדויים שהן כביכול פרטים ביוגרפיים מחייה הפרטיים.
כשהיא נשאלת על ידי רופא אחר מה הסיבה לשקרים שאותם היא מספרת למטופלות במרפאה, היא מסבירה לו שבדיוק כמו שלא היה סומך על רופא שיניים עם שיניים פגומות, המטופלות לא יבטחו בה אם לא תעמיד פנים שהיא אמא ושעברה בדיוק מה שהן עברו.
בגיל 37 ננה עושה בדיקת אולטרה סאונד ובעקבות תוצאות היא מבינה שיש לה רק שלושה זקיקים שחלתיים ופרק זמן משוער של כשישה חודשים להיכנס להיריון.
ביחד עם קולגה מהמרפאה, הן עושות ערב של שתיית אלכוהול ובעת שהיא שיכורה ננה מחליטה לגנוב מבנק הזרע של המרפאה את תרומת הזרע שהפקיד שם האקס המיתולוגי שלה.
ברגע שהיא מתפכחת ומבינה מה המעשה שעשתה ושעלולות להיות לו השלכות כבדות כולל עונש מאסר, ושהפריצה צפויה לגרום לפיטוריה של חברתה הטובה שהייתה איתה באותו לילה מואשמת שלא הפעילה את האזעקה, היא חושבת איך לפתור את הבעיה.
הפתרון הראשון שלה הוא הדחקה.
לאחר מכן היא מחליטה שאם תקיים יחסי מין עם אותו אקס שאת מנת הזרע שלו גנבה או עם פרטנר מזדמן, היא תוכל לשכנע את אחד מהם שהוא האב של התינוק.
העונה השנייה נפתחת כשנאנה כבר אמא לתינוקת בת חודשיים, שעוד לא בחרה שם לתינוקת ומתקשה לבלות זמן בחופשת לידה בביתה עם הבת שלה.
בעקבות העונה הראשונה ושינויים שנערכים בצוות המרפאה ובמבנה, היא צריכה להגיע למרפאה ולהתחנן בפני המנהלת שלה שתקבל אותה לעבודה בחזרה.
הבוסית שלה מסכימה ומבקשת מנאנה לחזור לעבודה ולהתחיל לקבל מטופלות באופן מיידי.
נאנה לא יודעת מה לעשות עם הבת שלה ולאחר בחינת האופציות העומדות לרשותה היא מחליטה להזמין את האמא שלה, זמרת במקצועה שאיתה יש לה מערכת יחסית סבוכה, לתפקד כבייביסיטר לתינוקת.
האמא מסכימה ולאחר יום היא מגיעה עמוסת חפצים ומזוודות ונינה מבינה שהאמא מתכוונת לעבור לגור איתה בדירתה הקטנה.
אוליביה ג'וף לווריסה - סימון
ג'ספר אולה פייט אנדרסן - אנטון
פרואינסולין הוא חומר המוצא של ההורמון אינסולין, המיוצר בתאי בטא שבאיי לנגרהנס (חלק מהלבלב).
אתר הייצור של הפרואינסולין הוא הרשתית התוך-פלזמית.
יצירתו של הפרואינסולין מתחילה בקיפול של הפוליפפטיד ובחמצון של הקשרים הדיסולפידיים.
פרואינסולין עובר ביקוע פרוטאוליטי במערכת גולג'י על ידי שני אנזימים הנקראים PC2 ו-PC3. האנזימים הללו חותכים את השרשרת בשני המקומות שבהם יש ארגינין (בין שרשרת B ופפטיד, בין שרשרת A לפפטיד C).
לאחר מכן מתקבל אינסולין כמעט בוגר עם שתי חומצות אמינו מיותרות.
בשלב הבא מוסרות שתי מולקולות של ארגינין על ידי האנזים קרבוקסיפפטידאז, והמוקלקולה המתקבלת היא אינסולין פעיל.
פרואינסולין הוא פוליפפטיד המורכב מ-85 חומצות אמינו.
הפיכתו לאינסולין תלויה בביקוע המתרחש בשני הקצוות של השרשרת, כך שמתקבל אינסולין הבנוי משתי שרשאות (A ו-B) ושרשרת נפרדת (C).
בשלב הראשון נמצאות בפרואינסולין שרשראות B ו-C, כאשר שרשרת A נמצאת בקצה (טרמינל) הקרבוקיסלי.
החומצה האמינית ארגינין מחבר בין שרשרת A ל-C, ושרשרת B מחוברת ל-C באמצעות שני שיירים נוספים של ארגינין.
שרשראות A ו-B מקבילות זו לזו, והן מחוברות באמצעות שני קשרים דיסולפידיים בין מולקולות ציסטאין.
כמו כן, שרשרת A מתקפלת בגלל שני קשרים דיסולפידיים פנימיים.
פרו או פדרו דה קוויליאן (; ~1450, ליסבון – ~1530, אתיופיה) היה דיפלומט ומגלה ארצות פורטוגזי.
ידוע בעיקר במסעו למזרח, לפי דרישת המלך ז'ואאו השני, שנועדה לאסוף מידע על דרכי המסחר ותחנות הביניים באוקיינוס ההודי לקראת מסעותיו של ואסקו דה גאמה.
בהיותו כבן 18, התיידד עם אזרח ספרדי אשר שהה בביקור בעיר קוויליאן שבפורטוגל כדי לקנות בדים ואריגים, וזה הזמין את דה קוויליאן לבוא לספרד ולשרת את אדונו, דון חואן דה גוזמן, אחיו של דוכס מדינה-סידוניה שהיה אחד האצילים הבולטים בסביליה שבממלכת קסטיליה.
פרו הסכים לבוא עמו לסביליה, ושרת כנושא חרב.
הדוכס, שנודע גם כ"פיראט הספרדי", התרשם מאוד מחיוניותו של דה קוויליאן והזמין אותו להשתתף בהפלגותיו, אולם דה קוויליאן לא נעתר להזמנה.
ב-1474 הוא יצא לליסבון, בלוויית דה גוזמן, לראיון אצל אפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
דה קוויליאן התחבב על המלך, בין היתר בשל שליטתו בשפות, ובעיקר בשפה הערבית, ודון חואן דה גוזמן ויתר על שירותיו של דה קוויליאן לטובת המלך.
כך, בגיל 24, התמנה דה קוויליאן כאחראי על דורבנות הרכיבה של המלך.
עם חלוף הזמן, החליט המלך למנות את דה קוויליאן לתפקיד נושא כליו, תפקיד שהקנה לו זכות לשאת כלי נשק ולהחזיק בסוס משלו.
ב-1476 לחם דה קוויליאן לצד דום אפונסו החמישי בקרב טורו, שהיה ניסיון כושל ליטול את כס המלוכה של קסטיליה (אפונסו החמישי היה גיסו של מלך קסטיליה אנריקה הרביעי).
מאוחר יותר הוא ליווה את אפונסו החמישי, כאשר נסע לצרפת לשכנע את לואי האחד עשר, מלך צרפת, לסייע במאבקו על כתר קסטיליה.
לאחר שנסיונותיו להמליך עצמו גם על קסטיליה העלו חרס, הוא ויתר על תפקידו כמלך פורטוגל והמליך תחתיו את בנו ז'ואאו השני.
לאחר כישלונו של קשר כנגד ז'ואאו השני, הוציא המלך להורג במו ידיו את דוכס ברגנסה והטיל על דה קוויליאן לחקור את שאירע ואילו אצילים היו מעורבים בקשר.
דה קוויליאן הצליח לבסס את אשמתם של דיוגו, דוכס ויזאו, ושל גארסיה דה מנזש, בישוף העיר אבורה.
בשנים בהן שירת בחצר המלך הוא אף נשא לאישה את קתרינה, ולאחר חודשים ספורים הרתה אשתו.
ז'ואאו השני ביקש להמשיך במפעל התגליות בו החל הנסיך אנריקה הספן.
כחלק מהצעדים שנקט כדי לחדש את מסעות התגלית הימיים, הוא מינה את דה קוויליאן לשאת ולתת על חוזי שלום עם הבֶּרבֶּרים מהמגרב (דוגמת מלכי פאס ותלם סן), ובכך למנוע התנכלות מצדם, בעת שהתקדמו הפורטוגזים בצורה איטית במסעות התגלית שלהם לאורך חופי אפריקה.
ב-1487 יצא דה קוויליאן יחד עם אפונסו דה פאיבה (de Paiva) בשליחות מטעם המלך ז'ואאו השני, על מנת לגשש אחר ידיעות על הממלכה האגדית של הכומר יוחנן ואודות הודו.
השליחים התחפשו לסוחרים, אומנו בידי הקוסמוגרפים המלכותיים והודרכו בידי רב העיר בז'ה שבפורטוגל, שהנחה אותם כיצד למצוא את מבואות המבצר של קהיר.
ב-7 במאי 1487 הם יצאו למסעם רכובים על סוסים מהעיר סנטרם שבפורטוגל, בה שכנה חצר המלוכה, לכיוון ולנסיה.
הם חצו את דרום חצי האי האיברי והגיעו לברצלונה ב-14 ביוני 1487, ממנה הפליגו בנאו (Nau, סוג של ספינה) והגיעו לנאפולי לאחר עשרה ימים.
מנאפולי המשיכו דה קוויאלן ודה פאיבה לאיי יוון, מסע שנמשך אף הוא עשרה ימים.
ספינתם עגנה באי רודוס, שבאותם ימים נשלט בידי מסדר ההוספיטלרים, והם התארחו אצל נזירים פורטוגזים ששהו במסדר.
מרודוס, הארץ הנוצרית האחרונה בה דרכה כף רגלם, הפליגו לאלכסנדריה שבמצרים, ארץ הכופרים בעיני הנוצרים, וקנו סחורה כדי להיטיב להתחזות לסוחרים.
עד מהרה חלו דה קוויליאן ודה פאיבה בקדחת הנילוס, והגיעו אל סף מוות.
ה"נאיב", ממלא מקום הסולטאן, הניח שהם בגדר מתים וללא יורשים ונטל מהם את מרכולתם.
אף על פי כן החלימו השניים וה"נאיב" גמל להם כשווי הסחורה שנטל.
משם המשיכו במשימתם וניסו לשחזר את נתיב התבלינים בכיוון ההפוך, לעיר רוזטה, ברכיבה על סוסים, ולקהיר בהפלגה בספינה במעלה נהר הנילוס.
בקהיר הם הצטרפו לשיירת גמלים שעמדה לחצות את המדבר בגדה המזרחית של הים האדום, תוך מעבר דרך סואץ, סיני וערב, אל מדינה ומכה, הערים הקדושות לאסלאם.
שם נאלצו להסתגף ולהתפלל לנביא מוחמד, תוך התחזות למוסלמים.
משם הם המשיכו לעדן שבמבואות האוקיינוס ההודי.
לעדן הגיעו ב-1488, ושם נפרדו לדרכם.
הם קבעו להיפגש שוב כעבור 3 שנים בקהיר, בכניסה למצודת העיר, עם רדת החשכה באחד מתשעים הימים הראשונים של שנת 1491; אפונסו דה פאיבה המשיך לאתיופיה, בחיפוש אחר הכומר יוחנן, ופרו דה קוויליאן הפליג להודו.
בנובמבר 1488 הגיע דה קוויליאן לקוז'יקוד, אחת הממלכות הקטנות של הודו דהיום.
שם התוודע לסוחר שתיאר בפניו את נתיבי הסחר בתבלינים; הוא סיפר לו על קיומן של ציילון, שממנה יובא הקינמון, ושל מלזיה, שממנה ייבאו את אגוזי המוסקט.
כמו כן תיאר בפניו את תפקידה של קוז'יקוד בכל התהליך; אל ממלכה זו זרמו התבלינים, ואלה הועמסו על ספינות שהפליגו לים האדום ומשם יוצאו לוונציה.
בכל מה ששמע וראה דה קוויליאן לא היה די, מבחינתו.
בהמשך ביקר בקאנור ובגואה שבחוף מלבר, ומשם הפליג להורמוז שבפתח המפרץ הפרסי, ווידא שנפח הפעילות המסחרית במקומות אלה אכן קטן מזה שבקוז'יקוד.
בדצמבר 1489 הפליג דה קוויליאן מהורמוז לחופה המזרחי של אפריקה.
הוא ביקר במלינדי, בקילואה, במוזמביק ולבסוף גם בסופאלה, וערך רישומים על תחנות הסחר של המורים (הפורטוגזים נהגו לכנות את כלל המוסלמים "מורים", אף שאלה שכנו בעיקר בצפון אפריקה).
בתוך כך, רשם דה קוויליאן כי לאחר הקפתו של הקצה הדרומי של אפריקה (שמאוחר יותר כונה בידי המלך ז'ואאו השני "כף התקווה הטובה") יהיה ניתן להפליג בקלות יחסית לקוז'יקוד, דרך סופאלה ומלינדי.
על בסיס רישומיו אלה של דה קוויליאן החליט ואסקו דה גאמה, כעשר שנים מאוחר יותר, לחצות את האוקיינוס ההודי היישר לקוז'יקוד, ובכך להשלים את המסע האירופי הראשון להודו בדרך הים.
ב-30 בינואר 1491 פנה דה קוויליאן לשערי מבצר קהיר, כפי שקבע עם דה פאיבה 3 שנים קודם לכן.
שם, במקום לפגוש את אפונסו דה פאיבה, הוא פגש את רבי אברהם (רבה של העיר בז'ה) ויהודי פורטוגזי נוסף בשם ז'וזה לָמֶגו, ואלה הודיעו לו כי אפונסו דה פאיבה נפטר בקהיר בתחילת החודש ממחלת הדבר, בלי שסיפר אודות נסיעותיו או הרפתקאותיו.
בנוסף סיפרו לדה קוויליאן אודות בנו שנולד, שזכה לשם אפונסו, כהקדשה למלך המנוח.
השניים עדכנו את דה קוויליאן בהקפתו של ברתולומיאו דיאס את כף הסערות, שכעת המלך ז'ואאו השני שינה את שמה ל"כף התקווה הטובה".
דום ז'ואאו השני ביקש מרבי אברהם שייסע ויאשר את חשיבותה של הורמוז, על מנת לסתור או לאשש את דיווחיו של ז'וזה לָמֶגו שסבר ההפך - הורמוז היא החשובה, ולא קוז'יקוד.
דה קוויליאן שלח את דיווחיו למלך באמצעות ז'וזה למגו, ויצא עם הרב להורמוז.
שם נפרד מהרב וחזר לעדן, כדי להתחקות אחר ידיעות על הכומר יוחנן, כיוון שאודותיו לא הספיק אפונסו דה פאיבה לספר.
משם עלה על סירה המפליגה לזילע, שלחופי אתיופיה, מעט דרומה.
באתיופיה קיבל אותו הקיסר אסכנדר, לכאורה צאצאו של הכומר יוחנן, בסבר פנים יפות.
דה קוויליאן הבין שבממלכה האגדית שכן עם השרוי במצוקה ובמאבק מתמיד לא ליפול תחת עולה של שליטה מוסלמית, ועל כן לא יהיה באפשרותה להושיט לפורטוגל כל עזרה במאבק במוסלמים.
נהפוך הוא, הייתה זו ממלכת אתיופיה אשר נזקקה לעזרתה של פורטוגל במלחמה בכופרים - המוסלמים, היהודים בהרי סמיאן ועובדי האלילים.
הקיסר נהואד, אחיו של אסכנדר ויורשו של בנו עמדה ציון השני שמת בטרם עת, מנע את יציאתו של דה קוויליאן את גבולות הקיסרות.
מנהג זה של מניעת יציאתם של זרים הבאים בשערי הממלכה אומץ גם בידי יורשיו.
הקיסר העניק לדה קוויליאן אדמות וזה הפך לאדון בקיסרות.
דה קוויליאן נישא בשנית, העמיד צאצאים רבים והאריך ימים.
עם מותו של נהואד ב-1508, המשיך פרו דה קוויליאן בתפקידו כיועץ מלכותי עבור הקיסרית החדשה הלני.
בהמלצתו שלחה הקיסרית את השגריר מתאוס לליסבון, מלווה בשני אנשי דת פורטוגזים שהופיעו באתיופיה.
פורטוגזים אלה סיפרו לדה קוויליאן על מותו של ז'ואאו השני ועל עלייתו למלכות של מנואל הראשון, ואף על הישגיהם הימיים של ואסקו דה גאמה ושל פדרו קברל.
בינתיים ביקרו אצל דה קוויליאן מספר פורטוגזים, והוא מסר להם ידיעות חשובות.
ב-1521 פגש אותו השגריר דום רודריגו דה לימה, שנשלח על ידי מנואל הראשון להקים שגרירות באתיופיה.
קוויליאן ניצל את ההזדמנות ושלח עם השגריר את בנו הצעיר, בן 23, בחזרה לפורטוגל כדי לדרוש מהמלך את הכבוד והתגמול עבור שירותו, כמו כן שלח עם הבן זהב לאשתו הפורטוגזית שאותה לעולם לא יראה עוד.
בנו נהרג במהלך המסע, כנראה ממחלה אך הדיווחים אודות מסעות דה קוויליאן נשלחו לכומר פרנסישקו אלוורש בידי פרו דה קוויליאן עצמו, ואלוורש ערך והוציא אותם לאור בליסבון ב-1540 תחת השם "מידע אמיתי אודות אדמותיו של הכומר יוחנן מארצות הודו" ("Verdadeira Informação das Terras do Preste João das Índias").
פרו נולד בשנת 1178 לאלפונסו השני, מלך אראגון והאינפנטה סנאצ'ה מקסטיליה, מלכת אראגון.
בשנת 1196 מת אביו אלפונסו השני, מלך אראגון, ופרו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1204 הכיר פרו בעליונות האפיפיור והוכתר ברומא על ידי אינוקנטיוס השלישי.
הודות להכרה בעליונות האפיפיור הוענק לו התואר מלך קתולי, תואר שעבר בירושה לצאצאיו.
ב-15 ביוני 1204 נשא לאישה את מריה ממונפלייה (כבעלה השלישי), נישואים שלא החזיקו מעמד, אך נולד מהם מי שעתיד להיות חיימה הראשון, הכובש.
לרשות צבאו של פרו השני ובני בריתו עמדו כאלפים ומאתיים פרשים ועשרים עד שלושים אלף לוחמים רגליים.
פרו הציב את מחנהו כך שאגף אחד נשען על נחל מקומי והאגף השני על ביצה.
פרו השני, שיצא בראש צבאו, הופל מסוסו ולמרות שצעק שהוא המלך, הרגו אותו.
בנו בן השש של פרו השני, חיימה הראשון, מלך אראגון, נשבה על ידי דה מונפור, אך האפיפיור אסר על דה מונפור לנצל עובדה זו והוא נאלץ לשלוח את הילד, עם ליווי מתאים, לממלכתו.
סין פרו מקפרסון קמרון הוא כדורסלן ניו זילנדי המשחק בעמדת הפורוורד ומשמש כקפטן קבוצת גולד קואסט בלייז מליגת ה-NBL ונבחרת ניו זילנד.
קמרון נחשב לאחד מהכדורסלנים הניו זילנדים הטובים בהיסטוריה.
הוא זכה ב-8 אליפויות NBL וזכה 5 פעמים בתואר ה-MVP של הליגה.
את נבחרת ניו זילנד הוביל קמרון למקום הרביעי באליפות העולם 2002 ונבחר לחמישיית הטורניר.
בשנת 1992, החל קמרון לשחק בליגת ה-NBL.
ב-NBL הוא זכה ב-8 אליפויות ובחמישה תוארי MVP של הליגה.
קמרון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד ב-1994. החל מאולימפיאדת סידני הוא משמש כקפטן הנבחרת.
באליפות העולם 2002, קמרון הגיע לשיאו והוביל את ניו זילנד למקום הרביעי בטורניר ולניצחונות על סין, רוסיה, ונצואלה ופארטו ריקו.
בנוסף על כך הוא נבחר יחד עם דירק נוביצקי, מאנו ג'ינובילי, יאו מינג ופרדראג סטויאקוביץ' להעפלה לשלב חמישית הטורניר.
פרו בול הוא משחק ראווה שנתי במתכונת פוטבול דגלים שנערך בין שחקנים נבחרים מליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול המקצוענית של ארצות הברית.
עד שנת 1995 נבחרו השחקנים בהצבעה של השחקנים והמאמנים בלבד.
החל משנת 1995 גם האוהדים יכולים להצביע ולבחור את השחקנים על פי תפקיד, דרך אתר האינטרנט הרשמי של ה-NFL, הצבעת הקהל מהווה שליש מהקולות, שליש נוסף ניתן להצבעת המאמנים והשליש האחרון להצבעת השחקנים.
השחקן המצטיין של הפרו בול
פרס לשחקן הבולט נהוג מ-1951 כשבסוף המשחק נבחר ה-MVP של משחק הפרו בול.
בשנים 1957–1971 הוענקו שני פרסים נוספים לרץ המצטיין ולשחקן הבולט בקו הקדמי של ההגנה.
ב-1972 נבחרו שחקנים מצטיינים הן להגנה והן להתקפה ומשנת 1973 ניתן התואר לשחקן אחד בלבד.
משחק האול סטארס הראשון היה ב-1938 בתקופה זו המשחק עוד לא כונה פרו בול.
המשחק היה בין הקבוצה המחזיקה בתואר אלופת ה-NFL לבין קבוצת כוכבים מכל קבוצות הליגה (למעט אלופת הליגה).
המשחקים שוחקו עד 1942 ונפסקו עד שנת 1950. ב-1950 חודשו המשחקים ושמם שונה לפרו בול.
בשלוש השנים הראשונות המשחקים היו בין קבוצות אולסטארס של שתי החטיבות ובשנת 1953 שונה אופן המשחק לנבחרת האולסטארס של המזרח נגד נבחרת האולסטארס של המערב (כפי שנהוג במשחק האולסטאר של ה-NBA).
לאחר איחוד ליגת ה-NFL עם ליגת ה-AFL ב-1970 שונה שוב אופן המשחק למשחק בין האולסטארס של ה-NFC לאולסטארס של ה-AFC.
ב-2014 שונתה המתכונת והליגה בחרה שני קפטנים (ג'רי רייס ודיון סאנדרס) שבחרו את השחקנים לקבוצות שלהם על פי סדר שנקבע בהגרלה.
ב-2017 חזר הפורמט למשחק בין כוכבי ה-NFC ל-AFC.
הפרו בול שוחק לאורך השנים אחרי משחק הגמר (הסופרבול) וסגר את עונת המשחקים, לקראת עונת 2009/10 נקבע כי בשנה זו יערך המשחק שבוע לפני הסופרבול.
משנת 1980 עד שנת 2009 משחקי הפרו בול שוחקו באצטדיון אלוהה שבעיר הונולולו בהוואי.
המשחק של עונת 2010 שוחק באצטדיון של המיאמי דולפינס והחל מעונת 2011 המשחקים חזרו להוואי.
החל מעונת 2023, שונה הפורמט כך שהמשחק נערך במתכונת פוטבול דגלים.
פרובה (PROBA, ראשי תיבות של Project for On-Board Autonomy) הוא לוויין קטן שתוכנן ונבנה על ידי סוכנות החלל האירופית.
זהו מיקרו לוויין (ממדיו 40 על 60 על 80 ס"מ) המצויד במצלמות לשם צילום כדור הארץ.
הלוויין מצויד במצלמה מולטי ספקטראלית בעלת רזולוציה מיטבית של 15 מטר.
מצלמה היפרספקטראלית מצלמת ברזולוציה של 30 מטר.
פרובה 1 הוא הראשון בסדרה של לוויינים קטנים של סוכנות החלל האירופית שנועדו להדגים טכנולוגיות שונות ליישומי חלל.
פרובה 2 (PROBA2, ראשי תיבות של Project for On-Board Autonomy) הוא לוויין קטן שתוכנן ונבנה על ידי סוכנות החלל האירופית ושוגר ב-2 בנובמבר 2009. זהו הלוויין השני בסדרת הלוויינים הקטנים והזולים של סוכנות החלל האירופית שנועדו להדגים טכנולוגיות שונות ליישומי חלל.
בלוויין פרובה 2 מותקנים ארבעה מטע"דים מדעיים, למגוון ניסויים בחלל:
- מכשיר לחקר מזג האוויר בשמש
פרובה 3 (PROBA, ראשי תיבות של Project for On-Board Autonomy) הוא לוויין קטן המתוכנן על ידי סוכנות החלל האירופית.
זהו מיקרו לוויין שמיועד להדגים פעילויות קרבה בחלל, תמרון אל מול לוויין אחר ומפגש בין שני לוויינים.
הלוויין מתוכנן לשיגור בשנת 2024.
פרובה 3 הוא השלישי בסדרה של לוויינים קטנים של סוכנות החלל האירופית שנועדו להדגים טכנולוגיות שונות ליישומי חלל.
הוא מורכב משני לוויינים קטנים, שיפרדו בחלל ויחלו בסדרת תמרונים הדדיים.
בנוסף למשימה הטכנולוגית, יצויד הלוויין במכשור מדעי לחקר השמש.
טרם ידוע מועד השיגור של הלוויין.
פרו השתתפה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900), ומאז אולימפיאדת ברלין (1936) היא משתתפת בהם בקביעות, למעט אולימפיאדת הלסינקי (1952) ממנה נעדרה.
לאורך השנים צברו הספורטאים הפרואנים 4 מדליות אולימפיות, בהן מדליית זהב אחת.
במשחקי החורף משתתפת פרו מאז אולימפיאדת ונקובר (2010), אך הישגיה בהם היו זניחים.
באולימפיאדת פריז (1900) השתתף ספורטאי פרואני אחד, הסייף קרלוס דה קנדמו, אם כי לא השתתף במשחקים כחלק ממשלחת פרואנית רשמית.
באולימפיאדת ברלין (1936) השתתפה לראשונה משלחת פרואנית רשמית, אך השתתפותה לוותה במפח נפש.
נבחרת הכדורגל התמודדה מול נבחרת אוסטריה בשלב רבע הגמר.
לאחר שהאוסטרים הובילו 0–2, הצליחו הפרואנים להשוות את התוצאה ברבע השעה האחרונה של המשחק, ובסופו של דבר ניצחו לאחר הארכה 2–4 (שלושה שערים נוספים שהבקיעו נפסלו בידי השופט).
המשלחת הפרואנית כולה פרשה במחאה מהמשחקים, ולאות הזדהות נהגה כך גם המשלחת הקולומביאנית.
נשיא הוועד האולימפי הפרואני אמר כי אין לו עוד אמון בספורט האירופי, ונשיא פרו, אוסקר בנאווידס נשא דברים בפני קהל בלימה, בהם כינה את ההחלטה "החלטת ברלין הערמומית", וציין כי אורוגוואי, ארגנטינה, מקסיקו וצ'ילה הביעו את הזדהותן עם מחאתה של פרו.
המון משולהב יידה אבנים בקונסוליה הגרמנית, ובמשך זמן מה סירבו פועלי הנמל בלימה לפרוק מטען מספינות גרמניות.
באולימפיאדת לונדון (1948) רוו הפרואנים יותר נחת, לאחר שהקלע אדווין ואסקס זכה במדליית הזהב בירי באקדח מ-50 מטר.
זכייתו זו היא הזכייה היחידה עד כה של ספורטאי פרואני במדליית זהב אולימפית.
פרו נעדרה מאולימפיאדת הלסינקי, ובמשחקים שנערכו לאחר מכן לא הגיעה להישגים משמעותיים.
נבחרת הנשים בכדורעף הייתה קרובה למדליה אולימפית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), אך הפסידה לנבחרת פולין במשחק המכריע וסיימה במקום הרביעי.
המדליה האולימפית השנייה של פרו הגיעה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לאחר שהקלע פרנסיסקו בוסה זכה במדליית כסף בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס).
ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סיאול (1988), זכתה נבחרת הנשים בכדורעף במדליית כסף, לאחר שבחצי הגמר גברה על נבחרת יפן, ובמשחק הגמר הפסידה לנבחרת ברית המועצות.
במדליית כסף שלישית זכה הקלע חואן גיאה באולימפיאדת ברצלונה (1992), בסקיט.
המדליה בה זכה גיאה היא האחרונה עד כה בה זכה ספורטאי פרואני.
במשחקים הבאים הישגיהם של מרבית הפרואנים היו זניחים, והקרוב ביותר לזכות במדליה היה לוחם הטאקוונדו פטר לופס סנטוס, שהעפיל לשלב חצי הגמר באולימפיאדת בייג'ינג (2008) והפסיד בקרב על מדליית הארד ליריב טורקי.
פְּרוֹבָאדִיָה (בבולגרית: Провадия) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז וארנה וממוקמת 340 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה ו-47 ק"מ מערבית לבירת המחוז וארנה.
פרובאדיה ממוקמת על גדות נהר פרובאדיה.
במהלך המאה ה-5 הקימו הביזנטים מצודת דרכים במקום בשם פרובאט ("מעבר צר"), כדי להתגונן מפלישות ההונים ובהמשך האווארים.
במהלך המאה ה-9 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הבולגרית הראשונה ושמו שונה לאוֹבֶץ' שמשמעו כבשה.
בתקופה זו נבנה קומפלקס מנזרים, כ-15 ק"מ צפונית מערבית למצודה.
בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה היה היישוב מרכז צבאי, מינהלי ודתי אזורי.
ב-1388 נכבשה המצודה על ידי צבאותיו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית והם כינו אותו טאש חיסאר.
באמצע המאה ה-16 ננטש המבצר ובסמוך אליו הוקם היישוב המודרני לו נתנו העות'מאנים את השם פרובאדיה והוא נבנה לאורך גדות הנהר, שנקרא בהמשך נהר פרובאדיה.
העיר שוחררה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה.
ב-1881 זכתה למעמד של עיר.
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון (תמותה גדולה מילודה) וכן במגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה.
אחוז האבטלה גבוה מהממוצע הארצי ועמד נכון לינואר 2009 על 26.55%.
מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה ש-70.3% מקרבה הם ממוצא בולגרי, 13.46% ממוצא טורקי ו-15.7% הם צוענים.
72% מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית, 27.78% הם מוסלמים סונים, 0.8% פרוטסטנטים ו-0.6% קתולים.
בפרובאדיה תשתית רכבות מפותחת ובה קווים ישירים לסופיה, וארנה ורוסה.
פרובאדיה ממוקמת באזור חקלאי בו מגדלים חיטה, שעורה, תירס, חמניות, אספסת, כוסברה, עגבניות, מלפפונים ופלפלים.
כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיות המזון השונות.
באזור העיר קיימים מפעלים לייצור שמן מאכל, מאפיות ומפעל טקסטיל.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 11.9oc וערכי הקיצון נעים מ-2oc בינואר ועד 22oc ביולי ואוגוסט.
כמות המשקעים השנתית עומדת על 450 מילימטרים.
עדויות לקהילה יהודית בפרובאדיה מצויות מן המאה ה-17. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית, בני הקהילה היהודית הותקפו על ידי החיילים הרוסים ונמלטו מפרובאדיה עד שוך הקרבות.
ב-1900 נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה ומנתה כ-300 נפשות.
ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת פרובאדיה בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי ניסים בּינאדו ראש הקהילה.
בעיר הייתה פעילות ציונית ענפה ובבחירות שהתקיימו לוועדי הקהילות בבולגריה במאי 1932 נגשה בפרובאדיה רשימה ציונית מאוחדת אחת.
מנתוני מערכת החינוך היהודית עולה כי ב-1921 למדו 53 תלמידים בחינוך היהודי ב-2 כיתות גן ו-2 כיתות בית ספר יסודי.
ב-1924 ירד מספר התלמידים ל-47. הממשלה הבולגרית מימנה 8% מתקציב מערכת החינוך היהודית ועיריית פרובאדיה מימנה 66% מתקציבה והייתה הרשות המקומית שהעניקה את התמיכה הגדולה ביותר (באחוזים) בבולגריה, למערכת חינוך יהודית מקומית.
ב-1927 ירד מספר התלמידים ל-15 נפשות, עניין התואם את הקיטון במספר בני הקהילה שהיגרו מהעיר עקב המשבר הכלכלי והחברתי החריף שהתחולל בבולגריה, בעיקר לווארנה שם הייתה קהילה מבוססת ואמידה יותר.
בסיום מלחמת העולם השנייה נמנו בפרובאדיה 150 יהודים, רובם ככולם עלו למדינת ישראל במהלך גל העלייה הגדול בין השנים 1947 ל-1950. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
פרו השתתפה לראשונה ב בהיידלברג (1972).
במשחקי החורף לא נטלה פרו חלק מעולם.
אל המשחקים בהיידלברג שלחה פרו ספורטאי בודד, ואל המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) שלחה שני אתלטים.
לאחר המשחקים בטורונטו חדלה פרו לשלוח משלחות עד המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) ומאז משתתפת פרו במשחקים בקביעות.
לאורך השנים זכו ספורטאיה של פרו בתשע מדליות פאראלימפיות (ארבע מדליות זהב, מדליית כסף וארבע מדליות ארד).
כבר באולימפיאדה בטורונטו, בשנת 1976 זכו הפרואנים בשתי מדליות פאראלימפיות - מדליית זהב בטניס נשים (קטגוריה D) ומדליות ארד בהטלת כידון ובמשחה ל-100 מטרים גב.
בשנת 1996 חזרה פרו להשתתף במשחקים הפאראלימפיים, וזכתה במדליה אחת, כשג'יימי אלרט קטף את מדליית הזהב במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי (קטגוריה S3) עם שיא עולם של 51.95 שניות.
במהלך המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) זכה אלרט במדליית זהב נוספת באותו המקצה ושבר את שיאו העולמי עם 49.03 שניות.
הוא הוסיף וזכה גם במדליית כסף פאראלימפית במשחה ל-50 מטרים גב.
ב היה שוב אלרט לספורטאי הבולט של פרו כשזכה בשתי מדליות ארד באותם המקצים.
מדליית זהב נוספת קטפה עבור פרו לאונור אספינוזה בתחרות טאקוונדו במהלך המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
פרואה (שם מדעי: Proa) הוא סוג נכחד של דינוזאור אוכל צמחים בקבוצת האיגואנודונטיה מאינפרא-סדרת אורניתופודה.
פרואה הוא איגואנודונט מובהק מתקופת הקרטיקון התחתון של תצורת אסקוצ'ה, שבמחוז טרואל, ספרד.
כינוי הסוג נגזר מהמילה הספרדית Proa שמשמעותה "קשת" והיא מתייחסת לצורת הלסת התחתונה.
הסוג פרואה מכיל מין יחיד פרואה ולדירינואנסיס והוא תואר בשנת 2012. המין ידוע ממאובנים בעלי מספר רב של פרטים, ובכללם מגולגולת ושיניים.
פרואה ממלא חלק מפער הזמן בתיעוד המאובנים של הקרטיקון התחתון באזור אירופה של איגונודוניים.
בהתנהגות ארגונית, פרואקטיביות או התנהגות פרואקטיבית של אדם מתייחסת להתנהגות שהוא יוזם, ושמובילה אותו לשינוי במצבים שונים בחיים, למשל במקום העבודה.
פרואקטיביות כוללת פעולות הכנה למצבים עתידיים, להבדיל מתגובה למצב קיים.
משמעות הפרואקטיביות היא השתלטות על מצב ויוזמה, ולא רק הסתגלות למצב נתון והמתנה לדברים שיקרו.
המונח ההפוך במשמעותו הוא ריאקטיביות: תגובה למצב.
במקום העבודה, התנהגות פרו אקטיבית מובילה לכך שאין צורך לבקש מהעובדים הפרואקטיביים לפעול מאחר שהם פועלים עוד בטרם שנתבקשו.
כמו כן אין צורך לתת להם הוראות מפורטות יתר על המידה על מנת שיפעלו.
התנהגות פרואקטיבית יכולה להיות משולבת בתכונות נוספות שיבואו לידי ביטוי ומיומנויות נחוצות בעבודה, למשל מילוי הדרישות הרצויות בתפקיד מסוים, התאמה אדפטיבית לתפקיד, הצלחה בהתמודדות עם שינויים בארגון ותמיכה בשינויים שיוזמים עובדים אחרים בארגון.
תכונת ההתאמה האדפטיבית לביצוע התפקיד יכולה לסייע בהכלת השינוי, בעוד שהפרואקטיביות של אדם תעודד אותו גם לבצע שינויים.
פרואקטיביות אינה מוגבלת רק להתנהגויות של אנשים בעת ביצוע תפקידים.
עובדים יכולים להיות פרואקטיביים במסגרת הגדרות תפקיד שנקבעו להם מראש, למשל על ידי שינוי האופן בו הם מבצעים משימות עיקריות במסגרת התפקיד כדי להיות יעילים יותר.
באופן דומה, התנהגויות המתויגות תחת אזרחות ארגונית (OCB) ניתנות לביצוע באופן פרואקטיבי או פסיבי.
לדוגמה, התנהגות ארגונית של זולתנות (אלטרואיזם) יכולה להיות פרואקטיבית באופייה (למשל להציע לעמיתיהם לעבודה עזרה באופן יזום לפני שיפנו אליהם בבקשת עזרה).
המטרה היא לזהות ולבחון הזדמנויות בפעולה כדי לטפל ולמנוע בעיות ואיומים פוטנציאליים.
פרואקטיביות יכולה להתבטא אצל בעלי התכונות: ראייה חיובית לחיים, אנרגטיות, אינטליגנציה, ביטחון עצמי, יכולת התמודדות עם אתגרים ועוד.
בשנות ה-30 השימוש במונח פרואקטיביות היה מוגבל לתחום של פסיכולוגיה ניסיונית, ולשימוש במונח הייתה משמעות אחרת מזו שיש לו כיום.
המילון האנגלי של אוקספורד נותן את הקרדיט לפול ויטלי וג'רלד בלנקפורט, בציטוט ממאמר של שניהם משנת 1933 הדן בעכבות פרואקטיביות, ומכנה אותן כ"ליקוי או פיגור בלמידה או בזיכרון של החומרים הנלמדים בעקבות השפעות שנשארות פעילות ממצבים שקדמו לעת בה התרחשה הלמידה".
במשמעות נוספת של הביטוי פרואקטיביות, השתמש ויקטור פרנקל, נוירופסיכיאטר אוסטרי, בספרו "האדם מחפש משמעות", המתאר התמודדות של אנשים שונים במחנות הריכוז.
בספרו הדגיש באמצעות המונח את חשיבות האומץ, ההתמדה, האחריות האישית והמודעות לקיום הבחירה שאינה מוכתבת על ידי ההקשר המצבי ובכך הרחיב את תודעת הציבור לביטוי והביא לשימוש נרחב יותר בו.
המונח "פרואקטיביות" זכה לפרסום הרב ביותר בעקבות עבודתו של סטיבן קובי, שכתב את רב-המכר "שבעת ההרגלים של אנשים אפקטיביים".
הראשון מבין ההרגלים הללו הוא פרואקטיביות.
בספר מציג קובי גישה הוליסטית משולבת שבמרכזה עקרונות שונים לפתרון בעיות אישיות ומקצועיות.
תוך שימוש בדוגמאות שונות המחבר מתאר עקרונות שונים שלפי טענתו מעניקים לנו ביטחון שיאפשר לנו להתמודד עם שינויים ולהסתגל למצבים הבאים בעקבותיהם, למשל: הגינות, יושר אישי, כבוד אנושי ועוד.
על פי קובי, התנהגות פרואקטיבית מובילה לשינוי, שאותה יוזם האדם במצבים שונים במקום העבודה.
אדם פרואקטיבי משתמש בכישורים כמו אומץ, התמדה, אחריות אישית ותושיה ומבצע בחירות בחייו שלא מוכתבות מגורמים חיצוניים.
מודל לפיתוח פרואקטיביות על פי סטיבן קובי
המודל משתמש בסכמה של מעגלי דאגה והשפעה:
תחומי הדאגה של האדם: בעיות בריאותיות, קשיים אצל בני משפחה קרובים, קשיים תעסוקתיים, התמודדויות ברמה העולמית/מדינית ועוד.
חלק מגורמים אלו הם גורמים שאנו חסרי שליטה לגביהם ויכולתנו להשפיע פחותה עד לא-קיימת.
גורמים שלגביהם אנו בעלי יכולת לעשות משהו כדי להשפיע.
על פי מודל המעגלים לעידוד פרואקטיביות, אפשרי לזהות את רמת הפרואקטיביות של אדם כאשר מגדירים באיזה משני המעגלים הוא ממקד את עיקר משאביו (זמן, אנרגיה ועוד).
אנשים פרואקטיביים ממקדים את מאמציהם במעגל ההשפעה ולא במעגל הדאגה, ועל ידי כך האנרגיה החיובית שלהם מסייעת בהרחבה של מעגל ההשפעה.
לעומת זאת, אנשים ריאקטיביים ממקדים את מאמציהם במעגל הדאגה מה שגורם להתמקדות בחולשותיהם ובחולשות של הסובבים אותם ולמתן דגש רב לבעיות ולנסיבות שלגביהן אין להם שליטה.
התמקדות זו יכולה להביא להטחת האשמות שאינן מקדמות שינוי במצב והגברת תחושת הסבל והקורבנות.
כתוצאה מכך יכולה להיווצר אנרגיה שלילית והזנחת תחומים בהם כן יכולה להיות יכולת השפעה.
פרובו היא העיר הגדולה ביותר במחוז יוטה, והשלישית בגודלה במדינת יוטה שבארצות הברית.
העיר ממוקמת כ-69 קילומטרים דרומית לעיר הבירה של יוטה, סולט לייק סיטי.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, אוכלוסיית פרובו מנתה 112,488 אנשים ואוכלוסיית המטרופולין מנתה 526,810 תושבים, זו העיר השלישית בגודל המטרופולין שלה במדינת יוטה אחרי הערים סולט לייק סיטי ואוגדן-קלירפילד.
בעיר נמצאת אוניברסיטת בריגהאם יאנג, אוניברסיטה פרטית להשכלה גבוהה אשר בבעלות הכנסייה המורמונית.
משרדיה הראשיים של חברת נובל (חברה העוסקת בתוכנה ובטכנולוגיית מידע) שכנו אף הם בעיר.
בשנת 2009 הופיעה פרובו ברשימת "היכן לגור ולשחק" במגזין National Geographic Adventure של הערוץ Nat Geo People כ'מרכז תרבותי'.
ב-2010 מגזין "פורבס" דירג את פרובו כאחד מעשרת המקומות הטובים ביותר לגדל משפחה.
לאחר מכן, בשנת 2013, "פורבס" דירג את פרובו במקום השני ברשימת 'המקומות הכי טובים לעסקים וקריירה'.
ב-17 באפריל 2013 הכריזה על כך שתהיה אזור המטרופולין השלישי בארצות הברית שיארח את Google Fiber, ועל ידי כך תהיה עיר בעלת רשת סיבים אופטיים.
סילבסטר אסקלנטה, חוקר פרנציסקני ספרדי, נחשב לחוקר האירופאי הראשון אשר ביקר באזור זה, בשנת 1776.
פרובו נקראה במקור 'פורט יוטה', כשהחלה להיות מיושבת בשנת 1849 על ידי 33 משפחות מורמוניות מהעיר סולט לייק סיטי, אבל נקראה מחדש "פרובו" בשנת 1850, על שם אטיין פרובו, סוחר פרווה צרפתי-קנדי שהגיע לאזור בשנת 1825.
בשנת 1872 העיר חובה למערכת מסילת רכבת והחל פיתוח תעשייתי של העיר.
בשנת 1984 בעיר הוקמה חברה "נו סקין".
מטה שלה עד היום ממוקם בעיר.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,042.5 נפש לקמ"ר.
פרואיט-איגו הוא שמו של פרויקט שיכון ציבורי שהוקם בשנת 1954 בסנט לואיס, מיזורי.
הפרויקט כלל 33 מבנים בגובה 11 קומות, אך לאחר שנים אחדות מסיומו הפך למוקד אלימות, פשע וסגרגציה.
בשל בעיות אלו ננטש כמעט לגמרי בסוף שנות השישים ונהרס כליל על ידי פיצוץ דינמיט בתאריך 15 ביולי 1972. הפרויקט הפך ידוע לשמצה בתחומי התכנון העירוני, דיור ציבורי וחידוש עירוני.
כיום משמש השטח למספר בתי ספר.
את סכמת המגורים הציעו ויליאם פרואיט וונדל איגו, ותוכננה על ידי האדריכל מינורו ימסאקי, שתכנן בין היתר את מגדלי התאומים בניו יורק.
הריסתו של פרואיט-איגו היה מהראשונים שנעשו על אדריכלות מודרנית, וכך בישר על סופו של עידן או כפי שכינה זאת היסטוריון האדריכלות הפוסט מודרנית צ'ארלס ג'נקס: 'היום בו מתה אדריכלות מודרנית'.
הייתה זו הכתיבה של ג'נקס, מילות ההספד שלו עליה, שהפכה את הפרויקט לאבן דרך בהיסטוריה ותרבות של אדריכלות, בלעדיו כנראה היה נשאר הפרויקט עלום שם.
לפי ג'נקס, ההריסה של פרויקט פרויט-איגו (Pruitt-Igoe), או יותר נכון רגע פיצוץ הדינמיט באמצע שנות ה־70, הוא גם הרגע בו מודרניזם הפך לעבר וגם רגע תחילתו המובהקת של הפוסט מודרניזם כהתנגדות להגמוניה המודרניסטית.
פרואטה (שם מדעי: Proatta) הוא סוג נמלה מתת-המשפחה דו-מתניות (Myrmicinae), אשר כוללת את המין proatta butteli המין היחיד בסוג זה.
הנמלה חיה ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי,סומטרה ובורנאו.
מועדון כדורגל פרו ורצ'לי 1892 (באיטלקית: Football Club Pro Vercelli 1892) הידוע גם בשם פרו ורצ'לי הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר ורצ'לי במחוז פיימונטה שבאיטליה.
הוא היה מועדון הכדורגל המקצועני הראשון באיטליה, והמועדון הבולט ביותר באיטליה בתחילת המאה ה-20, עם 7 אליפויות בין השנים 1908 ל-1922. כיום משחקת הקבוצה בליגה האיטלקית השלישית.
צבעיה הם לבן ושחור, ומדי החוץ בצבע אדום.
המועדון נוסד בשנת 1892 כ"מועדון ספורט פרו ורצ'לי" (באיטלקית:"Società Ginnastica Pro Vercelli"), וב-1903 הוקמה מחלקת הכדורגל של המועדון.
ב-3 באוגוסט 1903 שיחק המועדון את המשחק הראשון שלו נגד "פורצה קוסטנזה".
בשנת 1906 הצטרף המועדון לליגה האיטלקית השנייה, שיחק 2 עונות ועלה לליגה האיטלקית הראשונה.
בעונתו הראשונה בליגה האיטלקית הראשונה בשנת 1908 זכה באליפות הראשונה.
בשנת 1909 זכה באליפות השנייה.
בעונת 1909/1910 סיים את הליגה במקום השני.
ב-3 העונות הבאות זכה 3 פעמים ברציפות באליפות.
המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1934/1935.
בעונת 1935/1936 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת מודנה.
בעונת 1938/1939 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת נובארה.
בעונת 1940/1941 הפסיד בסיבוב השני בגביע לקבוצת סמפדוריה.
בסוף העונה ירד לליגה האיטלקית השלישית (ה"סרייה ג' ").
המועדון שיחק בליגה השלישית עד עונת 1945/1946 שבסופה עלה לליגה השנייה.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה וירד לליגה השלישית בסוף עונת 1947/1948. בסוף עונת 1951/1952 ירד לליגה הרביעית (ה"סרייה ד' ").
המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה הרביעית ובסוף עונת 1956/1957 עלה לליגה השלישית.
המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1961/1962 ירד לליגה הרביעית פעם נוספת.
המועדון שיחק 9 עונות ברציפות בליגה הרביעית ובסוף עונת 1970/1971 עלה לליגה השלישית.
המועדון שיחק 7 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1977/1978 ירד לליגה הרביעית.
המועדון שיחק בליגה הרביעית עד עונת 1993/1994 אז עלתה הקבוצה לליגה השלישית מהמקום הראשון בליגה הרביעית.
בשנות ה-2000 המוקדמות, בשנת 2006, הוקמה מתחרה למועדון בשם "א.ס.
פרו בלוודרה ורצ'לי" (בצבעים צהוב וירוק) כתוצאה מאיחוד המועדונים "א.ס.
טרינו קלציו" (שהגיעה ממחוז טרינו) ששיחקה בסרייה ד', ו"פ.ג'.ס.
פרו בלוודרה" מליגות נמוכות יותר (שהוקמה ב-1912).
הקבוצה החדשה בילתה את רוב זמנה בליגה סרייה ד', והצליחה לעלות פעם אחת לליגה סרייה ג' שנחשבת לליגה המקצוענית הראשונה מהליגות הנמוכות.
באותו הזמן, עקב חובות וקשיים כלכליים לא הורשתה פרו ורצ'לי המקורית להשתתף בליגה של 2010/2011, ולכן התפרקה.
על מנת לשמור על המותג "פרה ורצ'לי" בחיים, פרו בלוודרה שינתה את שמה ל"יו.
ורצ'לי קלציו" וזמן מה לאחר מכן לקחה גם את הזכויות על ההיסטוריה והתארים של פרו ורצ'לי המקורית ואף שינתה את צבעיה לצבע של פרו ורצ'לי המקורית.
בסוף העונה עלתה הקבוצה החדשה לליגה השלישית.
בעונת 2011/2012 שיחקה בליגה השלישית ובסוף העונה עלה לליגה השנייה אחרי 64 שנות היעדרות.
בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב השני בגביע לקבוצת צ'זנה.
בסוף העונה נכשלה הקבוצה לשרוד בליגה השנייה, וירדה לליגה השלישית.
בסוף עונת 2013/2014 עלתה שוב הקבוצה לליגה השנייה, שם הצליחה לשרוד שנתיים נוספות, וב-2017/2018 ירדה שוב לסרייה ג'.
ב-11 ביולי 2019, מונה החלוץ האיטלקי ושחקן העבר בנבחרת איטליה אלברטו ג'ילארדינו למאמן הקבוצה, בשאיפה להחזיר אותה לליגה הבכירה.
פרו אנטיץ' (במקדונית: Перо Антиќ; נולד ב-29 ביולי 1982) הוא כדורסלן עבר מקדוני, אשר היה פעיל בין השנים 1999–2018.
במהלך הקריירה האירופאית שלו, שיחק אנטיץ' ברבוטניצ'קי סקופיה, א.א.ק.
אתונה, הכוכב האדום בלגרד, אקדמיק סופיה, לוקומוטיב קובאן, ספרטק סנקט פטרבורג ואולימפיאקוס.
עונת 2007/2008 הייתה עונת הפריצה של אנטיץ, ובסיומה אף זכה בתואר השחקן המצטיין של ליגת העל הבולגרית לאחר שהעמיד של 21.4 נקודות ו-9.4 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2010/2011 הוביל אנטיץ' את קבוצתו, ספרטק סנקט פטרבורג, לחצי גמר ליגת היורוצ'לנג'.
לאחר שהרשים במהלך עונתו בקבוצה הרוסית, חתם אנטיץ' בספטמבר 2011 על חוזה לשנתיים באולימפיאקוס.
עם הקבוצה היוונית זכה אנטיץ' בשתי אליפויות יורוליג רצופות, בעונות 2012 ו-2013. כמו כן עזר לקבוצתו לזכות באליפות הליגה היוונית בעונתו הראשונה בקבוצה (2012).
ב-25 ביולי 2013 חתם אנטיץ' על חוזה לשנתיים באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
לאחר סדרה של הופעות מרשימות כשחקן חמישייה, כתוצאה מפציעה של סנטר הקבוצה אל הורפורד, נבחר אנטיץ' להשתתף במשחק הכוכבים העולים באולסטאר ה-NBA, אולם פציעה בקרסול מנעה ממנו להשתתף באירוע עצמו.
לקראת סוף עונת הרוקי שלו ב-NBA, ב-6 באפריל 2014, קלע אנטיץ' שיא קריירה של 18 נקודות בניצחון קבוצתו על אינדיאנה פייסרס.
ב-30 ביוני 2015 חתם אנטיץ' על חוזה ל-3 עונות בפנרבחצ'ה אולקר מליגת העל הטורקית.
בעונתו הראשונה עם הקבוצה זכה בגביע הטורקי ובאליפות הליגה הטורקית, והעפיל עמה לגמר היורוליג.
בעונת חזר עם פנרבחצ'ה לגמר היורוליג, וזכה באליפות היורוליג השלישית שלו לאחר ניצחון על אולימפיאקוס במשחק הגמר.
בעונת חזר לשחק בכוכב האדום בלגרד, ובינואר 2019 הודיע על פרישה ממשחק.
אנטיץ' שיחק בנבחרת מקדוניה בכדורסל ואף שימש כקפטן הקבוצה.
בשנת 2011 הוביל את נבחרתו עד לחצי גמר היורובאסקט בליטא, כשהוא מעמיד ממוצעים של 11.6 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק לאורך הטורניר.
אנטיץ' לקח חלק גם ביורובאסקט 2013 בסלובניה, אך נבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים הראשון של הטורניר, למרות תרומה מרשימה של 13.8 נקודות ו-8 ריבאונדים בממוצע למשחק מצדו של אנטיץ'.
בסיום הטורניר הודיע אנטיץ' על פרישה מהנבחרת הלאומית.
פרו טאפור (בספרדית: Pedro Tafur or Pero Tafur) (1410-1484) היה היסטוריון וסופר מקסטיליה (שבאזור ספרד כיום).
טאפור כתב ספר על מסעו בעולם, אשר התקיים בין השנים 1435-1439, ואשר במסגרתו הוא ביקר בארץ ישראל, אפריקה, אסיה ואירופה.
ספר, אשר הוא אחד מהספרים היחידים מסוגו מאותה העת, מהווה חלון הצצה לימי הביניים.
פרו טאפור נולד בקורדובה בתחילת המאה החמש עשרה, בסביבות שנת 1410. טאפור מגיע מהמעמד הגבוה בספרד: הוא בן למשפחת אצילים ספרדית, וקרוב משפחתו הוא דון אנריקו דה גוסמן, הרוזן של ניבלה והמפקד הראשי של מסדר קלטרווה.
טאפור יצא למסע נרחב בעולם בשנים 1435-1439, כשהוא בן עשרים וחמש בלבד.
לאחר שחזר ממסעו הארוך ומלא ההרפתקאות, התמסד והתיישב בקורדובה, וזמן מה לפני שנת 1452 התחתן עם דונה חואנה דה הורוסקו, ונולדו להם בן ושלוש בנות.
לפי רשימות של עיריית קורדובה, פרו טאפור ובנו היו חברי מועצת העיר בשנת 1479, וככל הנראה הוא היה פעיל ציבורי תקופה ארוכה יותר, אך הרשימות הקיימות כיום הן חלקיות ביותר.
בארכיון העיר ניתן למצוא את חתימתו על מספר מסמכים.
בין השנים 1453-1457, כעשרים שנה לאחר המסע, טאפור מתמסר לכתיבת סיפור מסעו.
כתב היד של הספר מתפרס על פני מאות עמודים, והודפס לראשונה במדריד בשנת 1874. שמו המלא של הספר הוא "הרפתקאותיו ומסעותיו של פרו טאפור בחלקים שונים של העולם המלהיב (1435-1439)" הספר נערך על ידי ד.
מרקוס חימנס דה לה אספדה, על פי כתב היד היחיד אשר השתמר בדורנו.
עקב הגיל והשימור הלקוי של כתב היד, ישנן מילים ומשפטים החסרים בו.
במבוא לספר חסרים כמה חלקים, וככל הנראה העמוד האחרון של כתב היד חסר, מה שגורם להפסקת הסיפור בפתאומיות.
מסעו של פרו טאפור בעולם
מסעו של פרו טאפור מתחיל בשנת 1435. הוא עוזב את קורדובה, ומצטרף לניסיון תקיפה של המעוז המוסלמי בגיברלטר.
ניסיון התקיפה נכשל, ודון אנריקו דה גוסמן, מנהיג הצליינים, נהרג בקרב.
הכוחות המובסים, ואיתם פרו טאפור, פנו בחזרה לסנלוקר דה ברמדה, ומשם יוצא טאפור בשיירה בת שלוש ספינות לכיוון איטליה.
במפרץ ליון שתי ספינות נסחפו ללב ים והקשר עמהן נותק, ורק ספינתו של טאפור הצליחה להגיע לחוף מבטחים.
במהלך הסערה פרו טאפור עובר חוויה מטלטלת, המתוארת על ידו כהתגלות, ואשר גורמת לו לנדור נדר, ומיד בהגיעו לג'נובה הוא הולך לכנסייה למלא את נדרו.
את הימים שנשארו לו בגנואה הוא מנצל להתאוששות מהמסע הקשה, ומתאר כי זו הפעם הראשונה שבה התחיל להכיר את אלוהים.
מגנואה טאפור ממשיך לסייר באיטליה ופוגש את האפיפיור הגולה אאוגניוס הרביעי, ממנו הוא מבקש רישיון לנסוע לירושלים.
טאפור היה שמח להמשיך מיד במסעו לירושלים, אך אניות הצליינים לארץ הקודש יצאו רק לקראת יום עליית ישו השמימה, בחודש מאי.
את הזמן שנותר לו הוא מנצל לביקור ברומא וברחבי איטליה, ומשם יוצא כמתוכנן לארץ הקודש ומבקר בירושלים ובסביבותיה.
מארץ הקודש ממשיך מסעו לביירות, קפריסין ומשם למצרים.
במצרים טאפור מבקר בקהיר, ומנצל את ההזדמנות להשלים את מסעו באתרי הקודש של ארץ ישראל ולשם כך מצטרף לשיירה אשר נוסעת להר סיני, למנזר סנטה קטרינה, ומשם שב לקהיר ולאלכסנדריה.
ממצרים טאפור ממשיך לרודוס, כיוס, טרויה ומשם לקונסטנטינופול.
בקונסטנטינופול הוא נפגש עם הקיסר יוחנן השמיני פאלאיולוגוס, מאחרוני הקיסרים של האימפריה הביזנטית.
הוא מסייר בטורקיה ומשם ממשיך לטרפזונטס ולקאפה, מרכז הסחר לחופי הים השחור.
לאחר מכן חוזר לוונציה, ואף נפצע בדרך, במהלך ניסיון להצלת עבדים נוצרים במצרי הדרדנלים.
מוונציה הוא יוצא למסע נרחב באירופה: פרארה, מילאנו, בזל, קלן, מכלן, בריסל, ברוז' גנט, אנטוורפן, מיינץ, פראג, ברסלאו, וינה, בודה, נוישטט ואגם גארדה הם רק חלק מהאתרים אותם ביקר במהלך מסעו.
במהלך מסעו הוא יוצר קשרים עם המתורגמן הראשי של הסולטן, הנוסע המפורסם ניקולו דה קונטי, פוגש את קיסר טרבזון, ואת השליט המונגולי בקאפה, נפגש עם דוכס מילאנו, עם הארכיבישוף בקלן ועם פיליפ הטוב דוכס ברוגונדיה.
בשנת 1439, לאחר חמש שנות נדודים והרפתקאות, פרו טאפור חוזר לספרד.
מסעו של פרו טאפור בארץ ישראל
ב-17 במאי 1436, יום עליית ישו השמימה, פרו טאפור מפליג מוונציה לארץ הקודש.
לאחר טלטלות בים, אוניית הצליינים עוגנת בנמל יפו, הצליינים מקבלים רישיון מעבר מהסולטאן, שוכרים חמורים, ויוצאים לדרך.
בביקורם בארץ ישראל הם מגיעים למקומות קדושים רבים: רמה, מנזר סנט ג'ורג', אמאוס,
הם מבקרים גם באתרים הסמוכים לירושלים: בית לחם: כנסיית המולד; ביתו של אליהו הנביא; וחדר הלימוד של הירונימוס.
מנזר יוחנן המטביל, הטירה של מריה מגדלנה, כנסיית לזרוס, הירדן ואתר הטבילה, ים המלח, יריחו, קרנטל,
לקראת סיום הביקור בארץ ישראל, פרו טאפור נכנס להרפתקה אישית ונועזת.
הוא מנסה להסתנן בלילה למקדש שלמה, בעזרת נוצרי שהתאסלם, למרות סכנת המוות בניסיון זה.
למרות הסכנה, הוא יוצא בשלום מביקור זה.
קלוב פרו קאריל אואסטה (בספרדית: Club Ferro Carril Oeste; נקרא בפשטות פרו), הוא מועדון ספורט מהעיר בואנוס איירס שבארגנטינה.
המועדון ידוע בעיקר בשל קבוצת הכדורגל שלו, המשחקת מאז שנת 2000 בליגת המשנה הארגנטינאית, אך בעבר השתתפה ב-80 עונות בליגת העל וזכתה בשתי אליפויות.
המועדון מיוצג גם בענפים נוספים: כדורסל, כדוריד, כדורעף, אתלטיקה, שחייה, כדורמים, שחמט, ג'ודו, קריקט, סייף וגלגיליות.
המועדון נוסד ב-28 ביולי 1904 על ידי 95 עובדי "פרוקאריל דל אואסטה" (רכבת המערב) בשכונת קבז'יטו בעיר.
בשנת 1912 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה ובגביע הליגה השנייה (קופה קומפטנסיה בולריץ') והעפילה לליגת העל.
ב-1931 נטל המועדון חלק בהיווסדה של הליגה המקצוענית.
תור הזהב של פרו היה בראשית שנות השמונים, אז זכה המועדון ב-2 אליפויות (טורנירי הנסיונל של 1982 ושל 1984) ו-3 סגנויות (בטורנירי המטרופוליטנו של 1981 ושל 1984 ובטורניר הנסיונל של 1981).
המועדון מדורג במקום ה-13 בטבלה ההיסטורית הכללית של ליגת העל הארגנטינאית.
השנים שבין 1978 ו-2000 היו התקופה האחרונה של פרו בליגת העל.