tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת ב-8 בפברואר 2008 פסק בית המשפט העליון של נברסקה כי אין להשתמש עוד בכיסא החשמלי.
בית המשפט קבע כי השימוש בכיסא חשמלי מנוגד לחוקה משום שמראה הגופות החרוכות והשרופות מהווה פגיעה בצנעת הפרט ובכבוד האדם ועל סמך פסיקתו כי ישנן ראיות רבות מידי לכך שמוות בעקבות חישמול בכיסא חשמלי אינו מיידי, אלא כרוך בסבל ממושך, ולכן אכזרי ויוצא דופן בצורה המנוגדת לחוקה.
הכיסא החשמלי מוזכר בשיר "יו יה" של כוורת: .
בנוסף, בשיר "פנקס הקטן" שנכתב על ידי דן אלמגור כחלק מהמחזמר "עיר הגברים", פנקס הקטן מוצא להורג באמצעות כיסא חשמלי: "וכשעלה בצעד קל, על הכיסא המחושמל, עלה שקט ומחייך, ולא הסביר על מה ואיך".
כיסוי הדם היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות.
לפי המצווה על השוחט לכסות בעפר את הדם של עוף או חיה טהורה, לאחר שחיטתם.
מצוות כיסוי הדם בתורה נמצאת בספר ויקרא פרק י"ז, פסוקים יג-יד:
חובת כיסוי הדם חלה רק על דם השחיטה של עופות וחיות, בעוד שדם שחיטת בהמות אינו מחייב כיסוי.
בפסוק נאמרה חובת כיסוי על "אשר יצוד ציד חיה או עוף", אך חז"ל למדו במדרש הלכה כי המצווה חלה על כל חיה ועוף, בין אם הם ניצודו ובין אם הם גודלו בשבי.
כאשר ישנו בעל חיים שיש ספק אם הוא חיה או בהמה, יש לכסות את דמו מספק, אך אין לברך על הכיסוי, מדין ספק ברכות להקל.
בתלמוד מובא כדוגמה לדין זה בעל חיים ששמו כוי.
צריך שיהיה עפר גם למטה מן הדם בנוסף על העפר שנותנים על הדם
מבחינת האדם, המצווה הזו מוטלת לכתחילה על השוחט; אולם אם הוא לא קיים את המצווה מוטלת היא על כל אדם.
מפרשים אחרונים נחלקו בשאלה מה רמת החיוב המוטלת על השוחט עצמו: האם יכול הוא למנות שליח שיעשה זאת במקומו, או שזו חובה אישית בלתי ניתנת להעברה.
מנגד יש שכתבו שניתן לבצע את הכיסוי גם באמצעות שליח שאינו כשיר לשליחות כגון קטן.
עם זאת, מי שראה דם חיה שלא כוסה על ידי השוחט, חייב לכסותו.
לפני ביצוע המצווה תקנו חז"ל ברכה מיוחדת: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קידשנו במצוותיו וצוונו על כיסוי דם בעפר".
מברכים גם אם שחטו עופות או חיות רבים לפני הכיסוי, ומכסים את דם כולם יחד.
המצווה היא לכסות בעפר, אך הגדרת המילה 'עפר' בהלכה כוללת חומרים נוספים כגון: אדמה, חול, זבל, חרס טחון, אפר שרפה, נעורת של פשתן, נסורת וכדומה.
אדם ששחט בעל חיים וכיסה את דמו כנדרש, והרוח גילתה שוב את הדם, אין לומר שמכיוון שבאותו זמן בו היה הדם מכוסה, נפטר האדם מהמצווה, ושוב לא יהיה מחויב בה, אלא אם כיסהו ונתגלה חייב לכסות את הדם אפילו מאה פעמים, וזאת על פי הכלל שאין דיחוי למצוות.
אין חובה לכסות את כל הדם ואפשר לכסות רק חלק קטן מהדם, אבל חייבים לכסות לפחות חלק מ"דם הנפש" – הדם שיוצא ראשון מהצוואר (שבו "יוצאת נפש החיה").
כיום במשחטות, דם העופות זורם לתוך כלי גדול ומניחים בתחתיתו עפר או נסורת כדי שהדם יזרום עליו, ובדרך כלל לאחר סיום משמרת שחיטה מכסים השוחטים את הדם שבכלי.
שחט ונבלע הדם באדמה, כל זמן שעדיין רישומו ניכר, מצווה לכסותו.
כיסה את הדם ובאה הרוח וגילתה אותו, אינו חייב לכסותו שוב, הואיל וכבר קיים בו את מצוותו.
ואם לפני שהספיק השוחט לכסות את הדם באה הרוח וכיסתה אותו בעפר, השוחט פטור מלכסותו, ואם חזר הדם והתגלה, חייב לכסותו, אולם לדעת הרבה אחרונים יכסה בלא ברכה.
דין כיסוי הדם ביום טוב
ההלכה קובעת, שאם אין לשוחט עפר לכסות את הדם - אסור לו לשחוט עד שימצא עפר.
ביום טוב, מותר אמנם לשחוט כדי לאכול מהבשר בחג, אך מכיוון שאסור לחפור על מנת לקחת עפר לכיסוי הדם, אין לשחוט חיה או עוף אלא אם יש עפר מוכן מראש.
ניתנו כמה טעמים למצוות כיסוי הדם, לדעת ספר החינוך, מכיוון ש"הדם הוא הנפש", יש לכסות את הדם ולהסתירו לפני אכילת בשר, כי יש אכזריות באכילת הבשר בעוד הנפש שפוכה לפני האוכל.
(בדומה לאיסור אבר מן החי).
לדעת הרב קוק כיסוי הדם נועד לבטא בושה על הרג החיה אותה אנו אוכלים ובכך לחנך את האנושות אט אט להפחית באכילת בשר.
אך לעניין בהמות הוסיף שם, שמאחר שהאדם מרגיש בעלות על בהמות, אם נחייב אותו בכיסוי הדם גם עליהן למעשה נחייבו להתבייש מאוד, ובכך הוא רק יזלזל בבושה כיוון שהוא לא מרגיש אכזריות בשימוש בבהמה שהוא רואה כחפץ, מאחר שהיא 'סועדת על שולחנו'.
הסופר ש"י עגנון כתב סיפור בשם "כיסוי הדם" הנמצא בקובץ לפנים מהחומה שיצא בשנת 1975 אחרי מותו של עגנון.
אחד המספרים בסיפור, ר' הלל שמו, הוא שוחט שעבד באמריקה במרתף לח ומלא צחנה אצל מוכרת שימורים בשם גיטלי פרומטשיס.
קודם לכל שחיטה הוא נהג לברך ב' ברכות, אחת לשחיטה ואחת לכיסוי הדם.
לסיפור רב רבדים זה הקדישה החוקרת ניצה בן-דב את הפרק השלישי בספרה והיא תהילתֶךָ, בהוצאת שוקן, 2006, שכותרתו: "בשבעה עשר בתמוז במרתפה של גיטלי פרומטשיס", עמ' 110-93.
במתמטיקה, ובעיקר בטופולוגיה, כיסוי של קבוצה הוא משפחה של קבוצות שאיחודן מכיל את הקבוצה הנתונה.
כיסוי של קבוצה הוא משפחה של תת-קבוצות המקיימת .
משפחה נקראת תת-כיסוי, אם גם מהווה כיסוי של .
אם זוג כיסויים של קבוצה כלשהי, אומרים כי הוא עידון של , אם לכל איבר קיים איבר המקיים .
כאשר כל הקבוצות בכיסוי הן קבוצות פתוחות במובן הטופולוגי, הכיסוי מכונה "כיסוי פתוח".
לכיסויים פתוחים יש תפקיד מרכזי וחשוב בטופולוגיה.
כיסוי פתוח של מרחב טופולוגי נקרא סופי נקודתית, אם כל נקודה שייכת רק למספר סופי של קבוצות בכיסוי.
כמו כן הוא נקרא סופי מקומית, אם לכל קיימת סביבה פתוחה , כך שהקבוצה סופית.
מושג הכיסוי משמש להגדרת מושגים יסודיים בטופולוגיה:
מרחב טופולוגי נקרא קומפקטי, אם לכל כיסוי פתוח שלו קיים תת-כיסוי סופי.
מרחב טופולוגי נקרא לינדלף, אם לכל כיסוי פתוח שלו קיים תת-כיסוי בן מניה.
מרחב טופולוגי נקרא מטא-קומפקטי אם לכל כיסוי פתוח שלו קיים עידון המהווה כיסוי פתוח סופי נקודתית.
מרחב טופולוגי נקרא פרא-קומפקטי אם לכל כיסוי פתוח שלו קיים עידון המהווה כיסוי פתוח סופי מקומית.
באופן טריוויאלי, לכל קבוצה , האוסף המנוון הוא כיסוי של .
בנוסף, לכל תת-קבוצה , האוסף הוא כיסוי של .
אם קבוצה סדורה לא חסומה (מלעיל ומלרע), אז לכל ניתן להגדיר , ואז האוסף מהווה כיסוי.
בהקשר הטופולוגי, המקרה האחרון הוא כיסוי פתוח שמוגדר להיות התת-בסיס של סיגמא-אלגברת בורל.
"כיסא מקסימיאנוס" הוא כס הבישופות של מקסימיאנוס (Maximianus), בישוף העיר רוונה במאה ה-6. הכיסא, אשר הוצב בבזיליקה של סן ויטאלה, מוצג כיום במוזיאון הארכיבישופי (Museo Arcivescovile) ברוונה.
הכיסא עשוי עץ ועליו תבליטי שנהב מגולפים.
סגנון התבליטים, הדומים לתבליטים שנעשו בתקופה זו בעיר קונסטנטינופול, עשוי להעיד כי הכיסא נשלח לרוונה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, כמתנה לחנוכת הבזיליקה של סן ויטאלה, בה נמצא פסיפס עם דיוקנו של הקיסר לצד דיוקנו של מקסימיאנוס.
פער באיכות העבודה בין פנלים שונים עשוי להעיד, לדעת החוקרים, על מספר אמנים אשר עבדו במקביל על ייצור תבליטי הכיסא.
בחזית הכיסא מוקמו חמישה תבליטים מוארכים הממוסגרים בעזרת תבליטים אופקיים.
התבליטים מציגים את דמותו של יוחנן המטביל ואת ארבעת האוונגליסטים, כותבי הבשורות ואילו נושאי התבליטים שבשוליים הוא דגם המכיל בעלי חיים כגון טווסים הממוקמים בתוך דגם מופשט של שריגי גפן.
בין השריגים, בחלק אשר מופיע במרכז החזית העליונה של הכיסא מופיעה מונוגרמה של מקסימיאנוס.
תיאורים נוספים המופיעים על הכיסא הם תיאור בריחתה של מריה, אם ישו למצרים, לצד תיאורים של סיפורי יוסף.
השילוב בין שני סיפורים אלו הוא שילוב במסורת פרשנות פרה פיגורטיבית נוצרית של התנ"ך והברית החדשה.
על פי הדתות האברהמיות, כיסא הכבוד הוא מקום מושבו של אלוהים בשמיים.
לפי פרשנים מדובר רק בסמל אלגורי לגדולתו של אלוהים, שאינה נפרדת ממנו, כמו צורות אחרות של האנשה, המייחסות לאל עיניים או ידיים מתוך כבוד לידע המוגבל של האדם שנזקק לתיאור מוחשי של האל על מנת להבינו.
בתנ"ך נכתב כי הנביאים מיכיהו בן ימלה, ישעיהו, יחזקאל, ודניאל ראו כיסא רם ונישא שעליו יושב אלוהים.
הכס מוזכר גם בתורה בפי משה, , ומוזכר כמה פעמים בספר תהלים.
על פי ספר יחזקאל בתיאור מעשה המרכבה, את כיסא הכבוד נושאות ארבע דמויות: אדם, אריה, שור ונשר.
לפי אזכורים בתהלים הכיסא נמצא בשמים, .
ולפי ספר דניאל, הכיסא עשוי מניצוצות של אש.
במסכת ברכות מובאת ברייתא שבה מתאר רבי ישמעאל בן אלישע את אלוהים יושב בקודש הקודשים על כיסא רם ונישא, ודרשה של רב אחא בר יעקב על כי אלוהים לעיתים דוחק את רגליו תחת כיסא הכבוד, וגורם בכך רעידות אדמה.
על הנאמר בספר בראשית (פרק א פסוק ב) "ורוח אלוהים מרחפת על פני המים", דרשו חז"ל שהכוונה היא לכיסא הכבוד, ומכאן שכיסא הכבוד הוא בין הדברים שקיומם קדם לבריאת העולם.
במדרש מובא שאלוהים לקח עפר מתחת הכיסא וזרק אותו למים, וכך נבראה הארץ, ועליה ההרים והגבעות.
מיקומו של כיסא הכבוד הוא ברקיע השביעי והעליון ביותר, הנקרא "ערבות", צבעו דומה לרקיע, ועליו חקוק דיוקנו של יעקב.
נשמותיהם של הצדיקים חצובות מאוצר הנשמות הנמצא תחת כיסא הכבוד, ונפשו של משה שוכנת שם.
במכת שחין, משה זרק אפר שהגיע עד לכיסא הכבוד.
מתחת הכיסא משה חצב את לוחות הברית, ומשם גם לקח אלוהים מטבע של אש כדי להראות למשה דוגמה למחצית השקל.
עוד מסופר במדרש כי משה ירד מהשמים דרך פשפש מתחת כיסא הכבוד, ונאחז בכיסא מפחד המלאכים שרצו להורגו:
בספרות ההיכלות והמרכבה מופיעים תיאורים מאגיים של עליות נפש לצפייה בכיסא הכבוד.
לעתיד לבוא אלוהים יציג את כיסא הכבוד לכל באי העולם:
בספרו של חגי דגן "המיתולוגיה היהודית", גודלו של כיסא הכבוד מוערך בכמאתיים וארבעים מיליון ק"מ על 20 מיליארד ק"מ.
למעשה היו בהיכלות השמימיים כיסאות כאלה רבים מספור, אבל רק אחד שימש את האל בפועל ולכן רק אחד הוקף בכל תועפות האש.
הרמב"ם בספרו מורה נבוכים כתב כי כיסא הכבוד הוא רק סמל אלגורי לגדולתו של אלוהים, שאינה נפרדת ממנו.
לדבריו, המקדש או השמים נקראו כך על דרך משל, ואין באמת דבר בעולם שיכול לשאת את אלוהים, שכן הוא עצמו מכיל ומהווה את העולם כולו.
הלכות הכיסא של רבי אלעזר מוורמס
רבי אלעזר מוורמס חיבר בספרו "סודי רזיא" פרק בשם "הלכות הכיסא" שבו תיאר את מאפייני כיסא הכבוד בהתבסס על המקרא, מדרשי חז"ל ופיוטי רבי אלעזר בירבי קליר.
לדבריו, כיסא הכבוד נברא קודם העולם, מניצוצות אש שאלוהים ברא במיוחד מהמים, וממנו נחצבו לוחות הברית (וסימן לכך שבצופן אתב"ש המילה "לחת" (=לוחות) מרמזת ל"כיסא").
הכיסא , ובתחתיתו יש דלת שדרכה מתקבלות תפילות בעלי התשובה.
המלאכים, הגם שעשויים אש, אינם יכולים לגעת באש הכסא.
לפי שיטתו, הכיסא עומד "באוויר העולם":
רבי אלעזר ערך השוואה בין הידוע על כסא שלמה למאפייני כיסא הכבוד.
על פי הקבלה, כיסא הכבוד מקביל ל"עולם הבריאה" הנקרא מחמת כך גם בשם "עולם הכיסא", מתוך ארבעת העולמות: אצילות, בריאה, יצירה ועשיה.
בהשפעת היהדות, כיסא הכבוד מוזכר פעמים רבות גם בברית החדשה (ביוונית, ὁ θρόνος τοῦ θεοῦ, ובתעתיק ho thronos tou Theou).
באמונה האסלאמית, כס המלכות הוא הגדול מכל יצירותיו של אלוהים.
על פי חלק מהפרשנים, היה זה הדבר הראשון שאלוהים ברא.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק טבע מטבע לשון ביחס למדינת ישראל שהתעתדה לקום בזמנו: "יסוד כסא השם בעולם".
הביטוי נמצא בפסקה המדברת על המדינה, שנדפס לראשונה בספר "אורות ישראל" ונכתב כ-30 שנה לפני הכרזת המדינה.
חנוך לוין כתב את המחזה "לפני כס הכבוד" על אדם המתיישב על כס הכבוד.
"כיסא צבעוני" הוא כינויו של כיסא שעוצב בשנת 1956 בידי אירו סארינן, אדריכל ומעצב פיני-אמריקאי עבור חברת "קנול" (Knoll) האמריקאית, שהחלה בייצורו בשנת 1957.
שמו של הכיסא, "כיסא צבעוני", נבע מדמיונו לפרח הצבעוני.
סארינן עיצב את הכיסא, בגובה של 80 ס"מ וברוחב של 50 ס"מ, כחלק מסדרת ריהוט שלמה בעלת גוון עתידני, ברוח "עידן החלל" של שנות החמישים והשישים של המאה ה-20. הכיסא מעוצב ללא זוויות, בקווים נקיים ומעוגלים.
המושב, העשוי פיברגלס לבן, נדמה כהמשך טבעי של הבסיס, אף שהוא עשוי מיציקת אלומיניום.
סארינן עיצב וריאציה על הכיסא, בשם "כיסא כן" (Pedestal chair), הכוללת גם משענת לידיים.
בראיון, אותו העניק ל"טיים מגזין" בשנת 1956, טען סארינן כי תכנן את סדרת הרהיטים כדי "לנקות את הבית האמריקאי מגיבוב הרגליים".
בהנדסת תוכנה, כיסוי קוד הוא מדד (באחוזים) המעיד עד כמה מקיפות בדיקות התוכנה את קוד התוכנה.
ישנם מדדים שונים לקביעת כיסוי הקוד על פי קריטריון מוגדר כלשהו.
המדדים משמשים לקביעת איכות עומק של תהליך הבדיקה של התוכנה, כשהשאיפה היא להגיע ל-100% כיסוי: כל שורת קוד תהיה מכוסה בבדיקות, לפי קריטריון הכיסוי הנבחר.
בתוכנות שהן יותר מבסיסיות יעד זה קשה מאוד להשגה בגלל בעיית התפוצצות מצבים בתוכנה.
מדדים עיקריים בשימוש תעשיית התוכנה:
כיסוי משפטים (Statements Coverage) - אחוז משפטי התוכנית (פקודות קוד המקור), שהורצו במהלך הבדיקה.
כיסוי מסלולים (Path Coverage) - אחוז מסלולי הבקרה, שהורצו במהלך הבדיקה.
כיסוי תתי-שגרות (Function Coverage) - אחוז תתי-השגרות בתוכנית, שהופעלו במהלך הבדיקה.
כיסוי הסתעפויות (Branching Coverage) - אחוז ההסתעפויות (נקודות פיצול), שכוסו במהלך הבדיקה.
כיסוי תנאים (Condition Coverage) - אחוז משפטי התנאי, שכוסו במהלך הבדיקה.
כיסוי כניסות ויציאות (Entry/Exit Coverage) - אחוז נקודות כניסה ויציאה בתתי-שגרות, שכוסו במהלך הבדיקה.
כיסוי לולאות (Loop Coverage) - אחוז הלולאות, שכוסו במהלך הבדיקות, כך שכל לולאה הורצה 0, 1 או כמה פעמים.
"כיסא נמלה" או "הנמלה" או "מודל 3100" הוא שמו של כסא בעיצובו של האדריכל והמעצב הדני ארנה יאקובסן.
הכיסא עוצב בין השנים 1951–1952 עבור המזנון של חברת התרופות הדנית 'נבו נורדיסק' (Novo Nordisk).
הוא יוצר ב-300 עותקים על ידי חברת פריץ הנסן (Fritz Hansen), שממשיכה בייצורו עד היום.
שמו של הכיסא – "נמלה" – נובע מקו בהמתאר המעוגל של הכיסא, המזכיר את צורתה של נמלה.
הכיסא הורכב מלוח העשוי עץ לבוד מכופף המרכיב משענת ומושב, המחובר לשלוש רגליים העשויות מצינורות מתכת מצופים בכרום.
החל משנת 1980 מיוצר הכיסא גם בגרסה נוספת (מודל 3101) בעלת ארבע רגליים.
"כסא מסדרה מס' 7" או "כסא ממודל 3107" הוא כיסא, שעוצב על ידי הארכיטקט והמעצב הדני ארנה יאקובסן.
הכיסא הוא אחד מן העיצובים הפופולריים ביותר של העיצוב הדני במחצית השנייה של המאה ה-20. הוא מיוצר מאז שנת 1955 על ידי חברת פריץ הנסן הדנית ונמכר בלמעלה מ-5 מיליון יחידות.
בנוסף, נוצרו לכיסא זה חיקויים רבים.
בדומה ל"כיסא נמלה" (1952) גם כיסא זה בנוי בעזרת מושב ומשענת העשויים יחידה אחת מעץ לבוד מכופף.
עיצוב הלוח נעשה בקווים זורמים.
עיצוב כיסאות אלו, כפי שהצהיר יאקובסון, הושפע מעבודתם של זוג המעצבים האמריקאים צ'ארלס וריי איימס (Charles and Ray Eames).
כיסוי מאוזן הוא מושג בתורת המשחקים השיתופיים.
הגדרה : יהי משחק בצורה קואליציונית, הכיסוי המאוזן של המשחק הוא המשחק כך ש- הוא המינימלי המקיים לכל s וכן שהמשחק הוא משחק מאוזן לחלוטין.
הליבה של משחק בצורה קואליציונית היא אוסף וקטורי התשלומים הסבירים קבוצתית (מתארים אפשרויות חלוקה של שווי הקואליציה שלא יעודדו תת-קבוצה של הקואליציה ליצור קואליציה משלהם).
תת-משחק שלו הוא המשחק בצורה קואליציונית שבו קבוצת שחקנים לא ריקה ו- היא הפונקציה הקואליציונית המצומצמת לקואליציות המוכלות ב-
משחק מאוזן הוא משחק שהליבה שלו אינה ריקה
משחק מאוזן לחלוטין הוא משחק שהליבה של כל תת-משחק שלו אינה ריקה
מתעוררת המוטיבציה לשאלה הבאה - בהינתן משחק שאינו מאוזן (ליבתו ריקה), מהו השינוי/כיסוי המינימלי שנוכל לבצע בפונקציה הקואליציונית על מנת להפוך את המשחק למאוזן?
שינוי/כיסוי זה מוגדר להיות הכיסוי המאוזן של המשחק
תנאי כללי שהוא תנאי הכרחי ומספיק לאי-ריקות הליבה נוסח במשפט בונדרבה-שפלי.
מובא להלן תנאי בונדרבה-שפלי : (ניתן לקרוא יותר בתוך הערך)
נסמן את אוסף הקואליציות הלא ריקות ב - .
נסמן ב- את אוסף כל המשקלות המאזנים חלש את :
כאשר נשים לב כי הוא וקטור החילה של הקואליציה .
משפט בונדרבה-שפלי: תנאי הכרחי ומספיק לכך שהליבה של המשחק איננה ריקה הוא שלכל מתקיים:
תנאי בונדרבה-שפלי הרשום לעיל הוא אוסף של אי שוויונים, ניתן לראות שאם נגדיל את שווי הקואליציה N דיה, אי השוויונים יתקיימו ונקבל משחק חדש ומאוזן שליבתו אינה ריקה.
ממשפט בונדרבה-שפלי ניתן לראות שלכל משחק ניתן להגדיר משחק באופן הבא :
קיבלנו אם כן משחק חדש ומאוזן אך זה אינו מבטיח שהמשחק מאוזן לחלוטין,
בשביל להבטיח שאי השוויונים יתקיימו לכל תתי המשחקים, נפעיל את אותו שיקול שהפעלנו לגבי הקואליציה N עבור כל קואליציה S, ונקבל שעל מנת שהמשחק יהיה מאוזן לחלוטין השווי של כל קואליציה צריך להיות לפחות:
המשחק נקרא הכיסוי המאוזן של המשחק
למשחק בצורה קואליציונית ליבה לא ריקה אם ורק אם
משחק הוא מאוזן לחלוטין אם ורק אם לכל קואליציה כאשר הפונקציה מוגדרת בהגדרה לעיל
כיסוי החלות הוא מנהג הלכתי עתיק לפיו יש לכסות את החלות של סעודת השבת בשעת הקידוש.
לשם כך נהוג להשתמש כיום במפית לחלות, שהיא יריעת בד או עור (לרוב מרוקמת).
מקורו של המנהג הוא מהדין שנאמר בתלמוד "אין מביאין את השולחן (שולחן קטן שעליו נמצא הלחם) אלא אם כן קידש, ואם הביא - פורס מפה ומקדש".
דין הזה מתייחס לנוהג בעבר להציב שולחן קטן ונייד לפני כל אחד מהסועדים.
מאוחר יותר, כשנוהג זה הוחלף בשולחן גדול מרכזי אחד, כתבו התוספות כי כאשר השולחן כבד ואינו נייד, מביאים את החלות קודם לקידוש, ופורסים עליהן מפה קודם לקידוש, וכך דעתם של רוב פוסקי ההלכה.
עם זאת, הגר"א היה נוהג שלא להביא את הלחם לשולחן עד אחרי קידוש, וכך נוהגים ההולכים בדרכו.
בקיצור שולחן ערוך כתוב שיש לכסות גם מיני מזונות בעת קידוש הבוקר.
בטור מובאים שלושה טעמים לשימוש בכיסוי חלה; הראשון על פי הגמרא, שיהיה ניכר שהחלות הובאו לכבוד שבת.
טעם זה הוא בעיקר לשורש המנהג, להביא את השולחן בתחילת הסעודה.
אך סיבה זו שייכת גם כיום, כי על ידי כיסויין נראה כאילו אינן כאן ונראה שהובאו רק כשמסירים את המפה בתחילת הסעודה.
השני על פי הירושלמי, זכר למן שניתן לבני ישראל במדבר, שהיה מוגן מלמעלה ומלמטה בטל שמים, ולכן מניחים את הלחם משנה שהוא זכר למן, כשמפת השולחן תחתיו וכיסוי חלה מעליו.
השלישי הוא שמדין סדר הקדימות בברכות יש לברך קודם על הלחם ואחר כך על היין, אך בשל האיסור לאכול לפני ה"קידוש", צריכים לקדש קודם, ולכן מכסים את החלות עם כיסוי חלה כדי ש'לא יראה הפת בשתו'.
או שעל ידי הכיסוי זה נחשב שהן אינן נמצאות על השולחן.
החלות נשארות מכוסות עד בציעת החלה, אז כבר אין צורך בכיסוי החלות.
הפועל היוצא להלכה (נפקא מינה) מההבדל בין טעמי המנהג הוא, שלפי הטעם השלישי, כשמקדשים על הפת אין צורך בכיסוי החלות.
בעל החיי אדם כתב עוד הבדל, האם צריך לכסות גם בזמן ברכת המוציא, שלפי הטעם השני אז עיקר זמן הכיסוי כי לחם משנה הוא כנגד המן שירד ביום שישי במנה כפולה, אך לפי הטעם השלישי כבר אין צורך בכיסוי.
המגן אברהם כתב שגם לפי הטעם הראשון מספיק לכסות בזמן הקידוש, וכבר ניכר בזה שהחלות הובאו לכבוד שבת, והפרי מגדים כתב שגם לפי הטעם השני מספיק לכסות בזמן הקידוש ומספיק שאז נעשה זכר למן.
כיום נהוג לרוב לכסות את החלות בכיסוי ייעודי ומעוטר.
יש כיסויי חלות המעוטרים בעיטורים משמעותיים יותר, כמו פסוקים המתייחסים לשבת, או בעיטורים בצבעי כסף וזהב עליהם מעוטרת סעודת שבת גדולה.
בדרך כלל כתוב על הכיסוי "לכבוד שבת ויום טוב" (את החלה מכסים גם בעת קידוש בחגים) או "לכבוד שבת קודש".
יש המשתמשים בכיסוי שונה ומיוחד לפסח, כזה שלא נגעה בו חלה או מאפה הנחשב לחמץ, אך יש המסתפקים בכיבוס הכיסוי הרגיל המשמש לשבתות השנה.
כיסוי עיניים הוא אביזר העשוי חומר רך ואטום לאור, בדרך כלל בד צפוף, המונח על-גבי העיניים העצומות של האדם העוטה אותו, כדי לכסות את העיניים ובכך למנוע ממנו מלראות.
לאחר שהונח, יש לעגן אותו למקומו, כדי למנוע ממנו מלפול, באמצעות שרכים המקיפים את האוזניים, הדבקה לעור הפנים או קשירתו על העורף.
בכיסויי עיניים ניתן להשתמש ליישומים שונים:
כמסכה לשינה: כיסוי העיניים משמש כדי לחסום את האור כאשר אדם מתכוון ללכת לישון, ובמיוחד אם הוא מעוניין בכך במהלך טיסה, או עבור מי שהולך לישון במהלך היום.
ההערכה היא שחסימת האור מאפשרת למשתמש להגיע לרמה עמוקה יותר של שינה.
כיסוי עיניים גם יכול לספק הקלה עבור חולים בקלסטרופוביה שעוברים בדיקת דימות תהודה מגנטית (MRI).
על חולי גלאוקומה להימנע משימושים אלו.
כיסוי עיניים משמש במשחקי ילדים, כגון "הדבקת הזנב לחמור" ופינייטה.
באמנויות לחימה משתמשים בכיסוי עיניים כדי לעודד הסתמכות על חושים אחרים, כגון מגע או שמיעה.
כיסוי עיניים משמש ככלי לחסך חושי במדיטציה (על מנת למקד את תשומת הלב של המשתמש בעצמו וליצור תחושת התנתקות מהסביבה).
עיניהם של חטופים, בני ערובה, טרוריסטים, שבויים וכו' עשויות להיות מכוסות בכיסוי עיניים, כדי למנוע זיהוי של מקום או אנשים (חלופה נפוצה לכיסוי עיניים בשימוש זה הוא השימוש בברדס או בשק).
לפני המצאת משקפי השמש, כיסוי עיניים שימש כדי לכסות את הפנים עבור אנשים שלא יכלו לראות.
שימוש זה, אם כי נדיר, עדיין קיים בעידן המודרני.
כיסוי עיניים משמש כדי לכסות מוּצאים להורג לפני ההוצאה להורג, על מנת למנוע מהאסיר לראות מה קורה לו וּלהיתקף בבהלה.
כיסויי עיניים משמשים בכמה קסמים.
קסם נפוץ כרוך בכך שעיני המבצע מכוסות תוך כדי עשיית מטלה שדורשת ראייה כגון נהיגה.
ביחסי שליטה BDSM, משמש ככלי לחסך חושי המסמל כניעה וצייתנות, וכן כאביזר פטישיסטי.
כיסוי עיניים הוא סמל רב עוצמה לאלוהות במיתולוגיה מאז המאה ה-15. על פי החוק, הוא נתפס כחלק מהפרסוניפיקציה של גברת הצדק, ומטרתו לייצג אובייקטיביות ללא משוא פנים.
כיסוי העיניים מופיע כסמל גם בקלפי טארוט.
הוא יכול לשמש כמייצגם של תמות הקורבן, הכחשה, התנגדות לבהירות, או זווית ראייה מוגבלת.
הוא מלווה לעיתים קרובות בתמות של יושר ואמת הנעשית תוך כדי תשלום מחיר מדובריה.
כמו כן, כיסוי העיניים יכול לסמל את הדיכוטומיה בין המודע ללא מודע; כך הכיסוי מייצג קיפאון ותודעה נמוכה, בעוד שהסרתו מייצגת התעוררות או לידה מחדש.
כיסא תינוק הוא כיסא ייעודי המיועד להאכלת תינוקות וילדים קטנים.
הכיסא גבוה מכיסא רגיל, והוא מעוצב כך שאדם מבוגר היושב מול התינוק יוכל להאכיל את התינוק בקלות.
לרוב כולל הכיסא מגש קדמי עליו ניתן להניח מזון וכלי אוכל עבור המבוגר המאכיל את התינוק, או עבור התינוק בגילאים בהם התינוק יכול לאכול בעצמו.
עד אמצע המאה ה-20 היו כיסאות אלה, ככל הרהיטים, עשויים עץ.
החל מאמצע המאה ה-20 נעשה שימוש בפלסטיק ומתכת ליצירת כיסא קל לניקוי.
בחלק מדגמי כיסאות שנוצרו ניתן לשנות את גובה הכיסא לפי הצורך.
בדרך כלל יש לכיסא בסיס רחב (רגליו בצורת פירמידה, ולא ניצבות לקרקע) על מנת להגביר את יציבותו ובטיחותו.
לכיסא יש משענות המונעות מן התינוק ליפול ממנו לצדדים ולרוב גם מחוברת למושב רתמה לשם מניעת נפילתו קדימה.
קיימים דגמי כיסאות קטנים לתינוק, שהם חסרי רגליים ומיועדים לשימוש כשהם מונחים על גבי מושב של כיסא רגיל.
לעיתים משמשת לכך כרית (בוסטר), בעיקר עבור פעוטות.
כיסא שבור הוא פסל עשוי עץ מעשה ידי הפסל השווייצרי דניאל ברסט, שנבנה על ידי הנגר לואי ז'נבה.
הפסל עשוי מ-5.5 טונות עץ, וגובהו 12 מטרים.
לפסל צורת כיסא גדול, שאחת מרגליו שבורה.
הפסל ממוקם למול ארמון האומות בז'נבה שבשווייץ.
הפסל הוקם כסמל לדרישה לאסור את השימוש במוקשים.
את הקמת הפסל יזם פול ורמולן, מייסד ומנהל הסניף השווייצרי של ארגון הנכים הבינלאומי (Handicap International Suisse).
הפסל הוקם למול הכניסה הראשית של ארמון האומות (בניין האומות המאוחדות), והוצב באוגוסט 1997 מתוך כוונה שהפסל יישאר במקום במשך שלושה חודשים בלבד, עד חתימת אמנת אוטווה (האמנה על איסור השימוש במוקשים נגד בני אדם) בדצמבר באותה שנה.
בעקבות חתימת האמנה על ידי ארבעים מדינות, הפכה האמנה לדין בינלאומי מחייב ב-1 במרץ 1999. יחד עם זאת מדינות רבות לא חתמו על האמנה ולכן הוחלט להשאיר את הפסל במקום.
הפסל נותר במקומו עד שנת 2005 עת החל שיפוץ של ארמון האומות.
לאחר השלמת עבודות השיפוץ הושב הפסל למקומו ב-26 בפברואר 2007.
הפסל נחשב לרכושו של הפַּסָּל עד שנת 2004 עת העביר את הבעלות ביצירה לארגון הנכים.
כיסא פרפר (בשמו הרשמי כיסא BFK - על פי ראשי תיבות של מעצבי הכיסא) הוא כיסא מתקפל, העשוי מסגרת מתכת שמקצותיה תלוי משטח בד גמיש המאפשר ישיבה עליו.
הכיסא עוצב על ידי קבוצות אוסטרל (Grupo Austral) שפעלה בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1938. חברי הקבוצה כללו את אנטוניו בונט קסטלנה, חואן קורשאן וחורחה פרארי הרדוי - ומשמם נגזר שמו הרשמי של הכיסא - BFK.
הכיסא מהווה פיתוח של כיסא שעוצב בשנות ה-70 של המאה ה-19 ונקרא "כיסא פאראגון".
שלושת המעצבים פיתחו את הכיסא בשנת 1938 עבור מבנה מגורים שהם עיצבו בבואנוס איירס.
ב-24 ביולי 1940 הוצג הכיסא בתערוכת העיצוב (Salon de Artistas Decoradores) בה הבחינו בו אוצרי המוזיאון לאמנות מודרנית (ה"מומה") שבניו יורק.
לבקשת אוצר העיצוב של המוזיאון, אדגר קאופמן הבן שלח הרדוי שלושה כיסאות לניו יורק - אחד מוצג כיום במוזיאון, השני בבית על האשד בעיצובו של פרנק לויד רייט.
לא ידוע כיום מיקמו של הכיסא השלישי.
קאופמן כינה את הכיסא "שיא העיצוב הכיסא המודרני" וניבא כי יזכה להצלחה רבה.
הכיסא שווק באופן מסחרי על ידי חברת נול (Knoll) החל משנת 1947.
הכיסא חסר רגליים ועשוי מארבע קורות עץ, שלוש בצורת האות z ואחת נוספת כמשענת.
עיצובו מודרני ומינימליסטי ואופייני לרוחה של תנועת הדה סטייל, שריטפלד היה ממוביליה.
עיצוב הכיסא, ה"לא יציב" וה"מרחף" במראהו, היה חדשני ביותר ביחס לתקופתו - תחילת המאה העשרים.
הכיסא הפך לאייקון עיצובי שנתן השראה למעצבים אחרים מאז ייצורו ועד למאה העשרים ואחת, ביניהם ורנר פנטון ורון ארד.
הכיסא נקרא על שם צורתו - זיג-זג.
מאז שנות השבעים נמצא ייצור הכיסא בבלעדיות של החברה האיטלקית קאסינה.
בטופולוגיה, כיסוי האוריינטציות של יריעה הוא מרחב כיסוי של היריעה שאפשר להפוך גם לאגד או לאלומה.
באמצעות כיסוי האוריינטציות ניתן להגדיר קרקטר כפלי של החבורה היסודית המודד באיזו מידה היריעה אינה אוריינטבילית.
קרקטר זה נקרא קרקטר האוריינטציות.
ניתן להתייחס אל כיסוי האוריינטציות כאל תחליף אוריאנטבילי עבור יריעה לא אוריאנטבילית.
אוריינטציה היא מבנה מופשט שניתן (לעיתים) להגדיר על יריעה.
לא על כל יריעה ניתן להגדיר אוריינטציה.
כיסוי האוריינטציות מבוסס על מושג האוריינטציה בנקודה.
אוריינטציה של ב- מוגדרת בתור אוריינטציה על המרחב המשיק באופן כללי יותר אם יריעה טופולוגית אז אוריינטציה של ב- מוגדרת בתור יוצר של חבורת ההומולוגיה היחסית
ניתן לאגד קבוצות אלו למרחב כיסוי באופן הבא:
כאשר הטופולוגיה על מוגדרת מקומית על ידי זיהוי של סביבה פתוחה עם , ודרכה זיהוי של עם .
קל לראות שהטופולוגיה המתקבלת על אינה תלויה בזיהוי.
המרחב מצייד בהעתקה טבעית ולפי הבנייה, העתקה זו היא כיסוי.
הזוג נקרא כיסוי האוריינטציות, זהו כיסוי דו-יריעתי.
כיסוי האוריינטציות הוא טריוויאלי (זאת אומרת איזומורפי ל-) אם ורק אם אוריינטבילית.
אם קשירה אז כיסוי האוריינטציות קשיר אם ורק אם לא אוריינטבילית.
החבורה פועלת על הסיבים של כיסוי האוריינטציות באופן חופשי וטרנזיטיבי.
כיסוי עם פעולה כזאת נקרא -טורסור.
המרחב המכסה הוא תמיד אוריינטבילי.
יתר על כן, מרחב זה מצויד באוריינטציה טבעית
מאידך, אם יריעה קשירה לא אוריינטבלית ו- כיסוי דו-יריעתי אוריינטבילי שלה, אז הכיסוי איזומורפי לכיסוי האוריינטציות.
יריעה לא אוריינטבילית כיסוי האוריינטציות שלה
מרחב פרויקטיבי ממשי מממד זוגי
משטחים לא אוריינטבילים – סכום קשיר של מישורים פרויקטיבים
משטח (קשיר) לא אוריינטבילי מגנוס .
ניתן לתאר אותו בתור הסכום הקשיר
משטח (קשיר) אוריינטבילי מגנוס .
המשטח נראה כספירה שחיברו אליה ידיות.
לחלופין ניתן לתאר אותו בתור
של החבורה היסודית על הסיב של .
פעולה זו מגדירה קרקטר כפלי,
הוא שולח כל (מחלקה של) מסילה סגורה אל אם היא שומרת על האוריינטציה, ואל אחרת.
יריעה קשירה היא אוריינטבלית אם ורק אם קרקטר האוריינטציות שלה טריוויאלי, כלומר כל איבר של החבורה היסודית (ואף של ההומולוגיה הראשונה של היריעה) שומר על האוריינטציה.
את כיסוי האוריינטציות ניתן להפוך לאגד האוריינטציות .
באופן אינטואיטיבי הסיב של בנקודה הוא ישר העובר דרך שתי הנקודות של באופן פורמלי מוגדר להיות מרחב המנה של תחת יחס השקילות הבא: זהו אגד קווי.
קיים איזומורפיזם קנוני בין לאגד הטריוויאלי.
לבניה זאת יש גם גרסה ליניארית: עבור מרחב ליניארי ניתן להגדיר את ישר האוריינטציות עליו .
זהו מרחב ליניארי חד־ממדי שקבוצת האוריינטציות על היא תת-קבוצה בתוכו.
התכונות של אגד האוריינטציות מתקיימות גם עבור ישר האוריינטציות.
באופן אינטואיטיבי אפשר לחשוב על תבנית בתור נפח מכוון (זאת אומרת נפח עם סימן).
לדוגמה אם היא התבנית הסטנדרטית על אז הוא הנפח של המקבילון הנפרס על ידי אולם לאו דווקא חיובי.
אפשר לחשוב על אוריינטציה בתור זיקוק הסימן מהתבנית.
באופן דומה אפשר להגדיר את מושג הצפיפות שהוא זיקוק הנפח מהתבנית.
את אגד הצפיפויות ניתן להגדיר בעזרת אגד האוריינטציות:
כאשר הוא אגד התבניות הדיפרנציאליות.
מכאן אנו מקבלים את הפירוק:
ניתן להפוך את הפירוק הזה למפורש יותר באופן הבא: תהי תבנית דיפרנציאלית הפיכה.
נסמן ב- את האוריינטציה המתאימה.
ניתן לחשוב על כעל חתך של או לחלופין של .
במילים אחרות, ניתן לחשוב על תבנית דיפרנציאלית הפיכה בתור שילוב של האוריינטציה (הסימן של התבנית) וצפיפות (הערך המוחלט של התבנית).
אינטואיטיבית, צפיפות היא אפשרות להגדיר נפח.
להבדיל מתבניות דיפרנציאליות, ניתן להגדיר אינטגרל של צפיפות גם ללא בחירת אוריינטציה.
מכאן, צפיפות מגדירה מידה (לאו-דווקא חיובית).
למעשה מושגים אלה כמעט שקולים.
בדומה לתבניות ולאוריינטציות, גם צפיפויות ניתן להגדיר עבור מרחב ליניארי וגם שם מתקיים אותו הפירוק.
במקרה הליניארי ניתן לחשוב על שלושת האובייקטים האלה כעל פונקציות על קבוצת הבסיסים
היא תבנית אם לכל שני בסיסים מתקיים כאשר היא מטריצת המעבר בין הבסיסים.
היא איבר ב אם לכל מתקיים היא אוריינטציה ממש אם בנוסף ערכיה הם ±1.
היא צפיפות אם לכל מתקיים
תיאור זה מסביר את הפירוק למעלה.
כמו כן אפשר להבין מתיאור זה מדוע ניתן להגדיר אינטגרל של צפיפות ולא של תבנית, לאור העבדה שבנוסחת החלפת המשתנים של אינטגרל מרובה, מופיע הערך המוחלט של היעקוביאן ולא היעקוביאן עצמו.
את כיסוי האוריינטציות ניתן גם להפוך לאלומת האוריינטציות באופן דומה לבניית אגד האוריינטציות.
עבור קבוצה פתוחה קשירה נגדיר
כאשר היא קבוצת האוריינטציות על והפעולה של היא אלכסונית.
בעזרת אקסיומות האלומה ניתן להכליל הגדרה זאת לקבוצות פתוחות כלליות.
אלומת האוריינטציות היא אלומה קבועה מקומית .
הרחבת סקלרים של אלומה זו ל- היא אלומה קבועה מקומית של מרחבים ליניאריים, במילים אחרות מערכת מקומית .
הגדרה שקולה של מערכת מקומית היא – אגד עם קישוריות שטוחה.
כך אנו מקבלים אגד עם קישוריות שמתאים לאלומת האוריינטציות.
אגד זה איזומורפי קנונית לאגד האוריינטציות.
מכאן שקיבלנו קישוריות שטוחה על אגד האוריינטציות.
אלומת האוריינטציות היא מקרה פרטי של מושג הקומפלקס המדאל (dualizing complex).
לכל מרחב טופולוגי (קומפקטי מקומית) ניתן להגדיר את הקומפלקס המדאל.
של האלומות על אם היא יריעה אז האובייקט המדאל הוא אלומת האוריינטציות מוזזת למקום ה-
הרעשים הסביבתיים בזמן הישיבה מורגשים פחות באופן משמעותי, ובכך הפרטיות מורגשת במידה רבה.
כיום אף קיימים כיסאות כדור עם רמקולים דרכם ניתן להקשיב למוזיקה בחלל הכיסא, מה שמקנה עוד יותר פרטיות ליושב בתוכו.
הכיסא הוצג לראשונה במסגרת יריד הרהיטים הבינלאומי בקלן לשנת 1966 ותרם להכרתו הבינלאומית של המעצב כשהפך ללהיט, ובהמשך לעיצוב קלאסי.
כיסא הכדור נחשב לאחד מהכיסאות הבולטים ביותר בהיסטוריית הרהיטים של המאה ה-20, והוא היווה אטרקציה מרכזית במוזיאוני רהיטים.
הפופולריות וההצלחה הבינלאומית שנחלה המצאה זו עודדו את השימוש בחומר הפיברגלס בתחום הרהיטים, ובהשפעה זו פריטי ריהוט רבים שנוצרו מאז התאפיינו בעיצובים ייחודיים.
אב הטיפוס של הכיסא, שנעשה באופן ידני על ידי ארניו, שאף התקין בתוכו טלפון, עדיין נמצא בביתו.
כך מסביר אירו ארניו את הרעיון שעומד מאחורי היצירה ואת תהליך היצירה עצמו:
בקולנוע, כיסא הכדור נתפש כהמצאה עתידנית המתקשרת רבות לז'אנר המדע הבדיוני ולעידן החלל, בעיקר בשל צורתו הגאומטרית, ובטלוויזיה נעשה בו לעיתים שימוש ככיסאו של המנחה בתוכניות אירוח.
יתר על כן כיסא הכדור מככב לעיתים על גבי שערי מגזינים.
הופעות של כיסא הכדור בתרבות:
בסדרת הסרטים של אוסטין פאוורס (1997-2002)
בשנות ה-60 המאוחרות ארניו יצר חידוש לכיסא הכדור לו קרא כיסא הבועה.
כיסא הבועה קטן בגודלו מכיסא הכדור והוא מאופיין בשקיפות מלאה וביכולת להיתלות מהקיר.
הוא הסביר את הרעיון שמאחורי היצירה: "אחרי שיצרתי את כיסא הכדור רציתי שהאור ימלא אותו מבפנים, אז הגיתי את הרעיון של כדור שקוף שמאפשר לאור להיכנס מכל הכיוונים.
החומר הפרקטי היחיד הוא אקריליק שאותו מחממים ומנפחים לכדי צורה של בועת סבון".
כיסאות מתרוממים, או כיסאות הרמה, הם כיסאות שלהם מנגנון מכני שמרים את הכיסא כולו מבסיסו, כדי להפוך את המעבר מתנוחת ישיבה לתנוחת עמידה לחלק יותר.
כיסאות אלו שימושיים בעיקר לקשישים, תשושים ונכים.
הם מאפשרים נוחות וניידות עצמאית מוגברת.מרביתם בנויים לנשיאת משקל של עד 200 קילוגרם, אך יש כאלו שמסוגלים לשאת גם מעל 300 ק"ג.
דו-תנוחתי: תנוחת עמידה וישיבה עם הישענות קלה לאחור.
הישענות זו אינה מאפשרת שינה, משום שהיא מותירה את גבו של המשתמש בזווית ישרה לירכיו.
תלת-תנוחתי: מאפשר גם הישענות לאחור בזווית של 135 מעלות לאחור.
דבר המאפשר למרבית בני האדם לישון עליו.
בלתי מוגבל: מתאפשרת הישענות בכל רמה שהיא, כולל הישענות לשכיבה, בנוסף משענות הגב והרגליים נעות בנפרד.
תנוחת אפס כבידה: דומה לבלתי מוגבל, אך היכולת המוספת למקם את האדם ב'תנוחת האפס כבידה' שבה רגלי האדם נמצאות מעל לליבו.
יתרון זה מועיל לבעלי בעיות במחזוריות הדם, קיבולת ריאה מופחתת ובעיות וכאבי גב.
קיימות כריות הרמה, הנמכרות כחלופה לכיסאות היקרים יותר או כתוספת אליהם.
את הכריות ניתן להתקין על כל מרחב ישיבה יציב, אך על המפעיל להיות מודע לסכנות האפשריות, ולכך שהמתקן עלול להיות לא יציב אם הותקן לא כראוי או נעשה בו שימוש בצורה שגויה.
כיסאות הרמה עלולים להוות סכנה, בייחוד סכנת הילכדות.
כדי למזער את האפשרות הזו נקבעו תקני בטיחות רשמיים שעל הכיסאות לעמוד בהם לפני שיותרו לשיווק.
התקן הבריטי BS8474 מ-2006 הוא אחת הדוגמאות לכך.
כיסא משרדי הוא כיסא המיועד לשימוש ליד שולחן במשרד.
בדרך כלל זהו כיסא מסתובב, הכולל גלגלים ואפשרות לכיוון הגובה.
אחד מהראשונים שידוע שהשתמשו בכיסא משרדי מודרני הוא חוקר הטבע צ'ארלס דרווין, שהכניס גלגלים לכיסא בחדר העבודה שלו כך שיוכל להגיע אל הדגימות שלו במהירות רבה יותר.
עם המהפכה התעשייתית והופעת הרכבת באמצע המאה ה-19, עסקים החלו לגדול ולהתרחב.
התרחבות זו חייבה הוספה של עובדי אדמיניסטרציה, ניהול חשבונות וניהול כללי, שעבודתם התנהלה בעיקר בסביבה משרדית.
התפתחות העבודה במשרדים לוותה בהתפתחות טכנולוגית, ומודעות לסביבת עבודה נוחה ויעילה, אשר הביאה לפיתוח של ציוד וריהוט ייעודי למשרדים שכלל גם את הכיסא המשרדי.
וורן הציג גרסה מודרנית של הכיסא המשרדי בתערוכה הגדולה בלונדון בשנת 1851.
הכיסא המשרדי עוצב על מנת לשפר את יעילות העבודה של פקידים ועובדי משרד, בכך שהוא מאפשר להם להישאר בישיבה ליד שולחן העבודה שלהם לזמן רב יותר.
הוספת הגלגלים לכיסא נועדה לאפשר לעובדים להגיע בקלות ובמהירות למקומות רבים בסביבת העבודה שלהם, וחוסכת את הצורך בקימה ובעמידה ממושכת.
קיימים כיום סוגים רבים של כיסאות משרדיים, מכיסא משרדי פשוט שאינו כולל תמיכה לרגליים או לראש ונועד לישיבה של מספר שעות בלבד ועד לכיסאות מנהלים התומכים בראש ובגב ומאפשרים ישיבה ממושכת של שמונה שעות ומעלה.
משנות ה-70 החלה מודעות גבוהה יותר לארגונומיה ולהנדסת אנוש.
כיום כיסאות משרדיים כוללים לרוב מושבים מתכווננים, משענות ידיים ומשענת גב אורתופדית, כדי למנוע פציעות מאמץ וכאבי גב הקשורים לישיבה ממושכת.
כיסא נדנדה או כורסה מתנדנדת הוא רהיט לבית או לגינה, שדומה לכיסא או לכורסה, שיכול להתנדנד ויש לו מגע בקרקע (להבדיל מנדנדה תלויה).
כרהיט לבית, על פי רוב, בסיסו של כיסא הנדנדה מורכב משתי קשתות, שכל אחת מהן מחברת שתיים מרגלי הכיסא - אחת לשתי הרגליים הימניות ואחת לשתי השמאליות.
אולם, קיימים גם כיסאות נדנדה עם בסיס קבוע על הרצפה, שמחובר בצירים אל גוף הכיסא, כך שהנידנוד מושג בתנועה סביב צירים אלו.
כרהיט לגן, כיסא הנדנדה מקובע לרוב לקרקע בקפיץ חזק.
ישנם כיסאות נדנדה המעוצבים כמו סוס; הם נקראים סוס נדנדה.
ישנם גם כאלו המעוצבים כחיות אחרות או ככלי רכב.
כיסאות נדנדה מקובלים לישיבה בזמן הנקת תינוק, ועבור אנשים מבוגרים העוסקים בפעילות כגון קריאה או סריגה במשך שעות רבות.
במדינות ארצות הברית הדרומיות נפוץ כיסא הנדנדה במרפסות הכניסה לבתים.
באנליזה מתמטית, כיסוי בזיקוביץ' של תת־קבוצה במרחב אוקלידי הוא כיסוי של על ידי כדורים פתוחים כך שכל נקודה של היא המרכז של כדור מהכיסוי.
משפט הכיסוי של בזיקוביץ' קובע שלכל מרחב אוקלידי יש קבוע שמקיים את התכונה הבאה:
לכל כיסוי בזיקוביץ' של קבוצה חסומה קיימות תת־קבוצות בנות־מנייה של שכל אחת מהן מורכבת מכדורים זרים, כך שאיחודן מכסה את .
את המשפט הוכיח המתמטיקאי הרוסי אברם סמוילוביץ' בזיקוביץ'.
המשפט נכון גם כשהכדורים סגורים, וגם עבור קוביות.
Morse למשפט נותנת מגוון רחב של צורות אפשריות:
תהי קבוצה חסומה במרחב אוקלידי, ולכל נקודה של תהי קבוצה שמקיימת את שתי התכונות הבאות:
יש מספר חיובי שאינו תלוי ב-, ויש כדור סגור סביב , כך ש- מכילה את ומוכלת בכדור סביב שרדיוסו גדול פי מרדיוס .
לכל נקודה ב-, הקבוצה מכילה את הקמור של הכדור שסופחה לו הנקודה .
אז אפשר לבחור מתוך משפחת הקבוצות הנתונה תת־משפחות שכל אחת מהן מורכבת מקבוצות זרות, כך שאיחודן מכסה את .
משפט הכיסוי נכון בכל מרחב נורמי מממד סופי, ואף לקבוצות שאינן חסומות, ובלבד שרדיוסי הכדורים שמכסים אותן חסומים.
הנחה זו על הרדיוסים היא נחוצה, כפי שניתן לראות מכיסוי הקרן על ידי כל הכדורים שרדיוסם שווה למרכזם; אכן, במקרה זה כל אחת מהתת־קבוצות של הכיסוי חייבת להיות קטע בודד, אך כמות סופית של קטעים לא תוכל לכסות את כל הקרן.
ניתן להוכיח בעזרת משפט הכיסוי חיזוק של משפט סארד: תהי קבוצה פתוחה במרחב אוקלידי, תהי קבוצה עם מידה חיצונית ותהי פונקציה.
נאמר שנקודה היא נקודה קריטית של אם קיימת סדרת קוביות סביב שרדיוסן שואף לאפס כך ש כאשר הוא נפח הקובייה.
אז המידה של תמונת קבוצת הנקודות הקריטיות של היא אפס.
הוכחה: תהי קבוצה חסומה של נקודות קריטיות, מספיק להוכיח שהמידה של תמונת היא אפס.
מספיק להוכיח שהיא קטנה כרצוננו, ולכן יהי חיובי.
חסומה ולכן מוכלת בקבוצה פתוחה וחסומה .
כיוון ש- היא נקודה קריטית נוכל (מהגדרת הסימון האסימפטוטי ) למצוא קובייה סביבה שמוכלת ב- ושנפחה גדול פי לפחות ממידת תמונתה.
נתאים לכל נקודה את הקובייה שמצאנו, ונקבל כך כיסוי בזיקוביץ' של .
לפי משפט הכיסוי נוכל לבחור משפחה בת־מנייה מתוך הקוביות הללו שמכסה את כך שכל איבר של מופיע בלכל היותר מהקוביות הללו.
המשפחה מוכלת כמובן ב-, ולכן:
והביטוי האחרון קטן כרצוננו; מש"ל.
כיסויי פטמות הם כיסויים אשר מכסים את פטמות הלובשת אותם.
כיסויי פטמות משמשים למטרות אחדות:
בבידור ארוטי, כחלק ממופע חשפנות.
בהפגנות למען חופש הפטמה, שבהן המוחות לובשות את כיסויי הפטמה על מנת להיות טופלס תוך ציות לחוק.
כהלבשה תחתונה, במקום חזייה או בנוסף לה, בעת לבישת בגד מבד דק, שללא כיסוי פטמה מציג את צורת הפטמה שמתחתיו.
כיסויי פטמות מגיעים במגוון של צבעים, קטרים וצורות.
למרות שכיסויי פטמות מגיעים במגוון של גדלים, הם בדרך כלל לא הרבה יותר גדול מאשר עטרת הפטמה.
כיסויי פטמות בדרך כלל מוצמדים עם נייר דבק מיוחד או דבק מקבע, לעיתים קרובות גומי ערבי.
עם זאת, במצבים מסוימים שמירה על כיסויי פטמות מנפילה יכולה להיות בעייתית, כפי שיכולה להיות ההסרה שלהם.
ישנן נשים בעלות אלרגיה לדבקים מסוימים.
חלק מכיסויי הפטמות מיועדים לשימוש חד-פעמי, ואילו אחרים ניתנים לרחצה לשימוש חוזר.
כיסויי פטמות לעיתים נלבשים בחופים על מנת למקסם את השיזוף, כתחליף לשיזוף טופלס או בעירום, ולהימנע מקווי השיזוף אשר הביקיני גורם.
כיסא קיאברי הוא כיסא עץ אשר מקורו במחוז ליגוריה שבאיטליה.
כיסא קיאברי נראה לראשונה בשנת 1807. הכיסא הוכן על ידי נגר מעיר קטנה באיטליה, קיאברי (מכאן שמו של הכיסא).
כאשר האחראי על ייצור הכיסאות מת בשנת 1855, רק 600 כיסאות יוצרו בשנה.
הכיסא זכה לשבחים על ידי קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, נפוליאון השלישי והפסל אנטוניו קנובה.
כיסא מסתובב הוא כיסא עם רגל אחת מרכזית המאפשרת למושב להסתובב 360 מעלות ימינה או שמאלה.
הכיסא המסתובב הראשון הומצא על ידי תומאס ג'פרסון, והוא היה לכיסא שעליו ניסח את הכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776.
לעיתים כולל הכיסא המסתובב גלגלים בבסיס המקלים והמאפשרים למשתמש להזיז אותו סביב אזור עבודתו ללא מאמץ.
סוג זה נפוץ בעידן המודרני של המשרדים.
לפיכך, לעיתים קרובות מכונה הכיסא המסתובב גם "כיסא משרדי".
בדרך כלל, בכיסאות המשמשים במשרדים משולבת משאבת גז כדי להתאים את גובהו של המושב ליושב בו.
כיסאו של שרטטן הוא כיסא מסתובב ללא גלגלים ובדרך כלל גבוה יותר מאשר הכיסא המשרדי, לשימוש מול לוח שרטוטים.
לרוב, כיסאות מסוג זה כוללים גם טבעת רגל כדי לתמוך ברגליים כאשר לא ניתן להגיע לקרקע.
כאשר הכיסא המסתובב מותקן בכלי טיס, כלי רכב או על מדרגות והוא לא יכול לזוז באופן עצמאי כיוון שמונח על בסיס קבוע, הוא נקרא מושב מסתובב.
כיסא פנוי הוא מיני-סדרה בריטית משנת 2015 המבוססת על הרומן באותו שם מאת ג'יי קיי רולינג.
את הסדרה ביים ג'וני קמפבל וכתבה שרה פלפס.
ב-15 בפברואר 2015 שודרה הסדרה לראשונה בממלכה המאוחדת, וב-29 באפריל 2015 שודרה בארצות הברית.
פגפורד נראית כעיירה אנגלית אידילית עם כיכר השוק המרוצפת והכנסייה העתיקה, אבל מאחורי החזות השלווה נמצאת עיר במלחמה: עשירים נגד עניים, בני העשרה נגד הוריהם, נשים נגד גברים, מורים נגד תלמידיהם.
פגפורד אינה מה שנראה לעין ממבט ראשון.
באספת המועצה דנים בנושא בית סוויטלאב והמורשת שלו.
הווארד מוליסון, היושב ראש, מוביל את הסיעה הרוצה לראות בסיום המורשת.
כנגדו עומד בארי פרבראדר, שנושא נאום נלהב בזכות המורשת וחשיבות השירותים שהבית מספק.
לעת עתה ידו של בארי על העליונה.
מותו הפתאומי של בארי מותיר את אנשי פגפורד בהלם.
המושב הפנוי שהותיר בארי במועצת העירייה מביא להתלקחות המלחמה הגדולה שידעה העיירה מעולם.
שלושת המועמדים הם: מיילס מוליסון, בנו של הווארד; קולין וול, ידידו של בארי; וסיימון פרייס, אחיו למחצה של בארי.
הבחירות למועצה מתקרבות ותושבי פגפורד על קוצים, מחכים לפוסט הבא שתפרסם "הרוח של בארי פרבראדר".
סמנתה מחליטה להזמין לארוחה חגיגית את הפלגים הניצים במועצה.
אבל כשהווארד ושירלי מופיעים באופן בלתי צפוי, המסיבה יוצאת מכלל שליטה.
בשכונת השדות, טרי מתעוררת מתוך הערפל של ההתמכרות שלה, כשהיא בדרך השברירית לקראת גמילה.
קריסטל מתחילה לקוות לעתיד טוב יותר למשפחתה.
המתיחות בפגפורד עולה כשהבחירות למועצה מתקרבות, וכל צד מגביר את מסע התעמולה שלו.
בינתיים נישואיהם של סמנתה ומיילס מגיעים לנקודת משבר.
מיילס מתחנן לחיים שקטים, ומבטיח שאחרי הבחירות הכל יהיה רגוע יותר, אבל סמנתה אינה מאמינה לו.
סודו האפל של הווארד מתגלה בפוסט האחרון של הרוח.
בשדות קריסטל חוזרת לביתה ומוצאת את טרי מסוממת שוב.
התקווה נראית שברירית מתמיד, והטרגדיה המתרחשת אחר כך מותירה את הקהילה מסוחררת.
רורי קיניר – בארי פרבראדר
אמילי בוואן – מרי פרבראדר
מייקל גמבון – הווארד מוליסון
ג'וליה מקנזי – שירלי מוליסון
רופוס ג'ונס – מיילס מוליסון
קילי הוז – סמנתה מוליסון
הטי ביינס – מורין לאו
אביגיל לורי – קריסטל וידון
קילי פורסיית' – טרי וידון
סיימון מקברני – קולי "קאבי" וול
מוניקה דולן – טס וול
בריאן ורנל – סטיוארט "פאטס" וול
ריצ'רד גלובר – סיימון פרייס
מארי קריצ'לי – רות פרייס
ג'ו הרסט – אנדרו "ארף" פרייס
מישל אוסטין – קיי בודן
לוליטה צ'קרבארטי – פרמינדר ג'וואנדה
סיילס קרסון – ויקראם ג'וואנדה
ריה צ'וני – סוקווינדר ג'וואנדה
ג'וליאן וודהאם – אוברי סוויטלאב
אמיליה פוקס – ג'וליה סוויטלאב
הפקת המיני-סדרה הוכרזה ב-3 בדצמבר 2012. היא הוזמנה מ-The Blair Partnership שמייצגים את ג'יי קיי רולינג.
הפקת הסדרה נעשתה באמצעות חברת הפקה עצמאית של ניל בלייר וריק סנאט (שהיו המפיקים בפועל של הסדרה), עבור The Blair Partnership.
הפרויקט בוצע בשיתוף פעולה הדוק עם ג'יי קיי רולינג.
ב-12 בדצמבר 2013 הודיעו האחים וורנר שהם יהיו המפיצים של הסדרה ברחבי העולם פרט לממלכה המאוחדת.
אחרי שנה וחצי, ביוני 2014, פורסמו שמות השחקנים של הסדרה.
שלב הצילומים החל באוגוסט 2014, והם נערכו בעיירות בגלוסטרשייר פיינסוויק, ביזלי, נורת'ליץ' ומינצ'ינהמפטון, דאונטסי, וכן בעיר בריסטול ובבית הספר ארצ'וויי.
את המוזיקה לסדרה הלחינו חברי להקת סולומון גריי הבריטית, ומופיעים בה קטעים מאלבומם "Selected Works" משנת 2015 יחד עם שירים מקוריים.
כיסא פנוי הוא רומן מאת ג'יי קיי רולינג שנכתב בשנת 2012. הספר יצא לאור ברחבי העולם ב-27 בספטמבר 2012 בהוצאת הספרים Little, Brown Book Group.
ב-23 ביולי 2013 יצאה לאור מהדורה בכריכה רכה.
זהו הרומן הראשון של רולינג אחרי סדרת ספרי הארי פוטר, שאינו קשור לסדרה, והרומן הראשון שלה למבוגרים.
העלילה מתרחשת בעיירה בשם פגפורד באזור המערבי של אנגליה.
תחילתה במותו הפתאומי של בארי פרבראדר, חבר מועצת העירייה האהוב.
עקב כך מתפנה מושב במועצה וגורם לסכסוך בין התושבים עד שנערכות בחירות לחבר מועצה חדש.
הסיעות חלוקות בעיקר בנושא ההיפרדות משיכון "השדות", שבארי היה מתומכיו העיקריים.
אלה שמתמודדים על התפקיד מגלים עד מהרה שבפורום של המועצה נחשפים סודותיהם האפלים ביותר, וגורמים להרס מסע הבחירות שלהם ולמהומה רבה.
הנושאים העיקריים ברומן הם מעמדות, פוליטיקה, וסוגיות חברתיות כגון סמים, זנות ואונס.
ב-2015 עובד הרומן למיני-סדרה טלוויזיונית.
הספר הוקדש לבעלה של רולינג, ד"ר ניל מארי.
זהו הספר השלישי שרולינג הקדישה לבעלה, אחרי שני ספרי הארי פוטר, "הארי פוטר ומסדר עוף החול" ו"הארי פוטר ואוצרות המוות".
הספר מחולק לשבעה חלקים כאשר כל פרק מסופר מנקודת מבט שונה.
כל חלק נפתח בהגדרה של כמה שורות מתוך "ניהול מועצות מקומיות" מאת צ'ארלס ארנולד-בייקר.
החלק הראשון של הרומן מתאר את התוצאות שנגרמות עקב מותו של חבר המועצה המקומית, בארי פרבראדר, שנפטר בשל מפרצת במוחו, במגרש החניה של מועדון הגולף המקומי.
תושבי פגפורד משתפים את חבריהם וקרובי משפחתם בחדשות שגורמות לתוהו ובוהו.
על הפרק עומדת ההחלטה האם שכונת "השדות" הידועה ברמתה הירודה תישאר כחלק מפגפורד, או תסופח לעיר הסמוכה יארוויל.
בארי תמך בהתלהבות באופציה הראשונה.
מותו נראה לרבים כהזדמנות לסגור את הנושא אחת ולתמיד.
גם גורלו של מרכז הגמילה מסמים ואלכוהול, בלצ'אפל, נמצא במחלוקת בקרב תושבי העיירה: מתנגדי "השדות" מעוניינים גם לסגור את המרכז שמשמש את תושבי "השדות" לרוב.
אחרי שנקבע תאריך לבחירות חדשות, כמה מילדיהם של המתמודדים מעלים לפורום הקהילתי פוסטים מרשיעים, אם כי לרוב מדויקים.
אנדרו, בנו של סיימון פרייס, הוא הראשון שעושה זאת.
באמצעות הזרקת SQL, שלמד בבית הספר, הוא כותב בשם "הרוח של בארי פרבראדר" ומודיע לכולם שאביו רכש מחשב גנוב.
סוקווינדר (שכמו אנדרו למדה לפרוץ למחשב בכיתה הטכנולוגית), כותבת בפוסט שאמה, ד"ר פרמינדר, הייתה מאוהבת בבארי.
השלישי הוא פטס וול שטוען שאביו המאמץ קאבי (סגן המנהל בבית הספר) סובל מחרדה מהאפשרות שהוא התעלל מינית בילד מבלי שיזכור זאת.
לבסוף, אנדרו, שחש רגשי אשמה על כך שגרם לפיטוריו של אביו, מעלה פוסט על יושב ראש המועצה, הווארד מוליסון, בו מסופר שהוא מנהל רומן עם שותפתו לעסק מורין.
מיילס מוליסון ניצח בבחירות, למורת רוחה הרבה של אשתו סמנתה שהייתה נגד השינוי ובעקבות כך נוצר ביניהם קרע, על רקע זאת סמנתה נישקה את אחד מתלמידי בית הספר, אנדרו פרייס.
בסיום הספר היא מודה בפני מיילס בעלה שאינה יודעת אם היא אוהבת אותו עדיין, אבל לבסוף הם מתפייסים.
קו עלילה נוסף ברומן הוא חייה הקשים של קריסטל וידון.
קריסטל בת השש עשרה גרה בשכונת "השדות" עם אחיה רובי בן הארבע ועם אמה המכורה להרואין, טרי.
העובדת הסוציאלית קיי, שהיא גם אמה של מושא אהבתו של אנדרו פרייס, נחושה בדעתה לעזור לטרי להגמל מהסמים, ולקחת אחריות על הטיפול ברובי.
אבל טרי חוזרת לסורה, וסוחר הסמים אובו אונס את קריסטל.
דבר שממריץ אותה לחפש משפחה במקום אחר.
בעקבות כך וכדי לקדם את מטרותיה, קריסטל מקיימת יחסי מין בלתי מוגנים עם פטס כדי להיכנס להיריון, כך שאמו תסכים לטפל בה וברובי.
באחת הפגישות האלה בין קריסטל לפטס, רובי מתרחק מהם ולבסוף נופל לתוך הנהר וטובע, על אף הניסיון של סוקווינדר להציל אותו.
קריסטל מתאבדת כשהיא מזריקה לעצמה מנת יתר של הרואין.
הרומן מסתיים בהלוויתם של האח והאחות.
בארי פרבראדר – חבר המועצה המקומית נולד וגדל בשיכון "השדות".
הוא מנהיג הסיעה במועצה השואפת להשאיר את השדות כחלק מפגפורד, בתקווה שהאנשים שם יוכלו לשפר את מצבם.
הוא היה המאמן של קבוצת החתירה של הבנות, וחיבב בעיקר את קריסטל וידון.
מרי פרבראדר – אלמנתו של בארי.
בשל העובדה שבארי עמד לפרסם מאמר על "השדות" מעט לפני מותו, היא מאשימה את "השדות" שהעסיקו את מוחו, ובכך גרמו למותו.
הווארד מוליסון – יושב ראש המועצה המקומית, ובראש המבקשים להעביר את "השדות" לפיקוחה של יארוויל.
הוא הבעלים של מעדנייה ונשוי לשירלי.
הוא שמן באופן חולני, וסבל מהתקף לב אחרי שראה את הפוסט האנונימי המאשים אותו בניהול רומן עם שותפתו לעסק מורין.
שירלי מוליסון – אשתו של הווארד מוליסון, ואמו של מיילס.
היא מסורה להווארד עד שנודע לה על הרומן שלו עם מורין.
פטרישה "פאט" מוליסון – בתם של הווארד ושירלי, אחותו של מיילס.
היא גרה בלונדון ומגיעה לפגפורד רק לכבוד מסיבת יום ההולדת של אביה.
יחסיה עם אמה מתוחים בשל היותה לסבית.
במסיבה היא משתכרת ומספרת לפטס ולאנדרו על הרומן של אביה, מה שמהווה את הטריגר להפצה האחרונה ולגילוי התרמית על "רוחו של בארי פרבראדר.
מיילס מוליסון – עורך דין שעובד עם גווין.
בנם של שירלי והווארד, אחיה של פאט, ובעלה של סמנתה.
מיילס מתמודד ונבחר למקום הפנוי במועצה.
סמנתה מוליסון – אשתו של מיילס, מנהלת חנות חזיות כושלת.
סמנתה שונאת את חייה בפגפורד.
היא איבדה עניין בבעלה, וחושקת בוויקראם ג'וואנדה, ובג'ייק מלהקת הבנים החביבה על בתה.
קריסטל וידון – נערה תושבת "השדות" שיוצאת עם פטס וול.
הייתה לה ילדות טראומתית, גודלה בידי אמה הנרקומנית.
לעיתים קרובות היא מטפלת באחיה הקטן רובי.
ספק הסמים של אמה, אובו, אונס אותה.
אחרי מותו של רובי היא מתאבדת.
טרי וידון – מכורה להרואין ועובדת בזנות.
משפחתה מנדה אותה בגלל ההתמכרות שלה.
היא מנסה להשתקם בעזרת מרפאת בלצ'אפל, אבל בסופו של דבר חוזרת לקחת סמים.
קולין "קאבי" וול – סגן מנהל בית הספר המקומי.
הוא היה חבר קרוב של בארי, ומגיש את מועמדותו לבחירות למועצה.
הוא סובל מהאשמות אנונימיות שנעשו בידי בנו המאומץ פטס, דבר שמחמיר את הפרעה הטורדנית-כפייתית שלו.
טסה וול –אשתו של קאבי, ואמו המאמצת של פטס.
היא היועצת החינוכית בבית הספר ונפגשת לעיתים קרובות עם קריסטל וידון.
סטיוארט "פטס" וול – סטיוארט "פטס" וול – בנם המאומץ של טסה וקולין, וחברו הטוב של אנדרו.
הוא כותב פוסט יחיד בשם של "הרוח של בארי פרבראדר", אבל אחרי מותו של רובי וידון, הוא לוקח על עצמו את האשמה על כל הפוסטים שנכתבו.
אנדרו פרייס – בנם של סיימון ורות וחברו הטוב של פטס.
הוא שונא את אביו על התנהגותו השתלטנית והאלימה, וכועס על אמו שמשלימה עם מעשיו.
הוא יוצר את שם המשתמש "הרוח של בארי פרבראדר" כדי להאשים את אביו במכירת סחורות גנובות, ולהרוס את הסיכוי שלו להיבחר למועצה.
סיימון פרייס – בעלה של רות פרייס, ואביהם של אנדרו ופול.
הוא מעורב באופן קבוע בפעילות פלילית.
הוא פוגע פיזית ומילולית באשתו ובילדיו.
הוא מתמודד בבחירות למועצה כדי לקבל שוחד.
קיי בודן – עובדת סוציאלית שהגיעה מלונדון עם בתה גאיה.
היא עברה לפגפורד כדי להיות עם החבר שלה גווין.
היא העובדת הסוציאלית המטפלת בקריסטל וטרי.
ההצלחה הגדולה ביותר שלה היא עם טרי, אבל היא נאלצת לעזוב את המשפחה כשהעמיתה שלה לעבודה חוזרת מחופשת מחלה.
גווין יוז – עורך דין והחבר של קיי בודן.
הוא טוען שהוא היה החבר הטוב ביותר של בארי, אבל לבסוף הוא מתוודה על אהבתו למרי, אלמנתו של בארי, שדוחה את חיזוריו.
גאיה בודן – בתה היפה של קיי שמעוררת עניין רומנטי באנדרו.
היא מתיידדת עם סוקווינדר ושונאת את פגפורד.
היא רוצה לעבור לרדינג כדי לחיות עם אביה.
היא מתנשקת בסוף עם פטס וול לאכזבתם של אנדרו וסוקווינדר.
אבל אחר כך היא מתחרטת ובלוויה של קריסטל היא חוזרת ומתחברת אתם.
פרמינדר ג'וונדה – רופאת משפחה ואמה של סוקווינדר.
היא חברה במועצה המקומית ותומכת בשמירת "השדות".
אם כי ייתכן שהמניע שלה הוא אהבתה לבארי, כפי שפרסמה סוקווינדר כשהיא מתחזה ל"רוח של בארי פרבראדר".
סוקווינדר ג'וונדה – בתה של פרמינדר.
היא נתונה להצקות מצד פטס, וללחץ מצד אמה להצטיין, שגורמים לה לפגוע בעצמה.
היא חברה בנבחרת החתירה יחד עם קריסטל וידון, אבל כשסבתא רבתא של קריסטל מתה, היא מאשימה את הרופאה פרמינדר, ומאיימת לפגוע בסוקווינדר.
בסופו של דבר סוקווינדר מסכנת את חייה בניסיון להציל מטביעה את אחיה של קריסטל, רובי.
ויקראם ג'וונדה – בעלה יפה התואר של פרמינדר ג'וונדה ואביה של סוקווינדר.
הוא מנתח לב, וביצע את ניתוח המעקפים של הווארד.
"הרוח של בארי פרבראדר" – שם שמשמש שלושה בני נוער מפגפורד, כדי לגלות סודות על חברי המועצה ועל המועמדים החדשים.
אנדרו פרייס יצר את המשתמש כדי לפגוע באביו.
סוקווינדר משתמשת בשם כדי להכפיש את אמה, ופטס משתמש בשם כדי להכפיש את אביו החורג.
אנדרו שוב כותב בשם הרוח יחד עם אביו על הרומן של הווארד מוליסון.
בעקבות מותו של רובי וידון, פטס נוטל אחריות על כל הפוסטים שנכתבו בשם הרוח.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2013 בתרגומו של אסף גברון על ידי הוצאת ספרי עליית הגג והוצאת משכל.
ב-3 בדצמבר 2012 הוזמנה סדרת דרמה על פי הרומן על ידי BBC One.
ההפקה הייתה משותפת עם הרשת האמריקאית HBO.
הצילומים החלו באוגוסט 2014. הסדרה שודרה בערוץ BBC One ב-2015 בשלושה פרקים.
חברת האחים וורנר הפיצה את הסדרה ברחבי העולם.
כיסוי חיסוני או סף חיסוניות העדר הוא אחוז האנשים המחוסנים בתוך קבוצת אוכלוסייה, שממנו ומעלה נמנעת התפשטות מגפות.
כאשר אחוז גבוה מהאוכלוסייה מחוסן, ישנה הגנה גם לשאינם מתחסנים, הגנה זו מכונה חסינות העדר.
המחלה הראשונה שהאנושות הצליחה להכחיד באמצעות כיסוי חיסוני יזום היא אבעבועות שחורות, המחלה הקטלנית ביותר בהיסטוריה.
באמצע המאה ה-20 פתח ארגון הבריאות העולמי במבצע חיסון אגרסיבי לכל בני האדם בעולם כדי לנסות להכרית את המחלה מעל פני האדמה, כך שלא יישאר אף נשא במחלה, ותימנע אפשרות ההתחלות וההדבקה.
הושג כיסוי חיסוני עולמי של 80%, וב-1980 הוכרזה המחלה כממוגרת.
מחלות נוספות נמצאות על סף הכחדה באזורים בהם יש כיסוי חיסוני גבוה מספיק, פוליו למשל.
כיסוי חיסוני גבוה הכרחי למיגור מחלות מידבקות.
כאשר מרבית האוכלוסייה מחוסנת, הסיכון להעברת מחלה מידבקת בין אדם לאדם יורד.
אם חלק מספיק גדול מהאוכלוסייה יהיה מחוסן ויהיה מפוזר באופן שווה גאוגרפית, ניתן לצפות לירידה באחוז החולים באוכלוסייה.
חישוב אחוז הכיסוי החיסוני הנדרש
כדי לקבוע את כמות האנשים שיש לחסן, יש צורך לחשב את קצב הגידול (קצב ההדבקה) ולהפכו מעריכי (גודל כמותי הגדל באחוז גידול קבוע, בפרק זמן מוגדר) לקבוע.
, כאשר P הוא יחס האוכלוסייה הנדרש להתחסן, ו-R0 הוא מספר ההתרבות הבסיסי במחלה.
לדוגמה, מחלה שבה R0=2 (כלומר מספר ההתרבות הבסיסי הוא 2 20%) יחס האוכלוסייה הנדרש להתחסן יהיה ½-P=1, כלומר ½, ובאחוזים על 50% מהאוכלוסייה להתחסן בשביל למנוע את התפשטות המחלה.
ערכו של R0 מושפע מגורמים שונים, צפיפות האוכלוסייה, הסיכוי של אדם חולה להדביק אדם בריא, סוג המגע, תדירותו ומשך הזמן בו המחלה מידבקת.
למחלות שונות ערכי R0 שונים ולכן גם אחוזי כיסוי חיסוני שונים.
למשל במחלת השפעת, ערכו של R0 עומד על 2–4 (אחוז הכיסוי החיסוני הנדרש 50–75), במחלת החצבת: 12-18 (אחוז הכיסוי החיסוני הנדרש 92–94), במחלת החזרת: 4-7 ובמחלת הסארס: 2-5.
בנוסף לשימוש ב־R0 לחישוב סף הכיסוי החיסוני הנדרש לחסינות העדר, הוא מהווה גורם חשוב באפידמיולוגיה, בסיוע להערכת חומרת מחלות מידבקות כגון סארס, אבעבועות רוח, HIV ועוד.
אם ערכו של R0 גדול מאחד, התפרצות המחלה עלולה להוביל למגפה.
בערך קטן מאחד, התפרצות המחלה עתידה להבלם.
כיסא קוּרוּלי הוא סוג של כיסא המוכר בשימוש בתקופתה של רומא העתיקה ובאירופה, עד המאה ה-20. הייצוג שלו ברומא הקדומה כסמל לכוח פוליטי או צבאי עבר במרוצת הדורות בין תרבויות אחרות, כאשר עשו בו שימוש בהקשר זה מלכים באירופה, נפוליאון ושליטים אחרים.
ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית, היה הכיסא הקורולי (מקורה של המילה קורולי כנראה מ-currus שפירושה "מרכבה") המושב עליו קיבלו מגיסטרים אשר החזיקו בסמכות האימפריום, זכות ישיבה.
בין בעלי תפקידים אלה נכללים דיקטטורים, מגיסטר אקוויטום, קונסולים, פראיטורים, קורולי איידלים ופרומגיסטראטים, זמניים או נושאי משרה בפועל.
בנוסף, קנסורים וכן כוהני יופיטר הורשו לשבת על כיסא קורולי, הגם שבעלי תפקידים אלו לא החזיקו בסמכות האימפריום.
ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס כתב שכוהני שלושת האלים הגדולים זכו בכבוד לשבת על כיסא קורולי.