tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר השחרור מגוארוס, חזר לישראל וחתם לשתי עונות בקבוצת הפועל תל אביב, אך שוחרר כעבור עונה אחת לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כלכליים לאחר עזיבת ולדימיר גוסינסקי.
בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת עירוני אשקלון וזכה עמה בגביע ווינר סל.
בעונת 2007/2008, חתם בקבוצת סקאפטי מליגת העל האיטלקית, ירד איתה לליגת המשנה ושוחרר לאחר שזו נאלצה להיפרד מכל שחקני הסגל הזרים.
בעונת 2008/2009, חתם בניו באסקט ברינדיזי וסייע לה להישאר בליגת המשנה סיים עם ממוצעים של כ-15 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת קאסאלפוסטרלנגו מליגת המשנה האיטלקית.
בעונת 2010/2011, חתם בקבוצת בלפיוס מונס-אנו מליגת העל הבלגית, אך שוחרר וחתם לשנתיים בקבוצת קולוסוס רודוס מליגת העל היוונית.
בעונת 2013/2014, חתם בקבוצת מיטלדויטשר מבונדסליגה.
בעונת 2014/2015, חתם בקבוצת מוניצ'יפל אוראדיה ליגת העל הרומנית.
בעונת 2015/2016, חזר לבונדסליגה וחתם לשנתיים בקבוצת מיטלדויטשר.
בשנת 2005, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו הוראס ג'נקינס, רוג'ר מייסון ג'וניור ושחקן הפועל ירושלים מריו אוסטין בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.
מרכבת הדואר הוא מערבון אמריקאי משנת 1939 בבימויו של ג'ון פורד ובכיכובם של קלייר טרבור וג'ון ויין.
עלילת הסרט מתרחשת במערב הפרוע בשנת 1880. בתחילת הסרט קבוצת נוסעים ביישוב טונטו שבטריטוריית אריזונה עולה על כרכרת נוסעים רתומה לסוסים שבדרכה ליישוב לורדסבורג שבניו מקסיקו.
במהלך הנסיעה עולה על הכרכרה אסיר נמלט בשם רינגו קיד (ג'ון ויין), אשר ברח מהכלא לאחר שהואשם ברצח, ואשר מעוניין להתנקם באחים פלאמר על כך שהרגו את אחיו.
קרלי עוצר את קיד ואוזק אותו.
בדרכם הם נתקלים בפרשים המיידעים אותם כי מנהיג לוחמי האפאצ'י ג'רונימו ולוחמיו משוטטים באזור ועשויים להתקיף אותם בכל עת.
בעקבות כך הנוסעים מקיימים הצבעה בה הם מחליטים האם ימשיכו ללורדסבורג או לא.
החבורה מחליטה לבסוף להמשיך ללורדסבורג.
בהמשך הכרכרה עוצרת בתחנה בדרך, ובמהלך השהייה הארוכה שם בון מיילד את מלורי, ודאלאס וקיד מתאהבים.
קיד מצליח לנצל את ההזדמנות על מנת לחמוק, בסיועה של דאלאס, אך לאחר זמן קצר הוא ממהר לחזור לאחר שהוא מבחין בעדות לכך שלוחמי האפאצ'י האינדיאנים עשויים להימצא בקרבת מקום.
בהמשך משחרר קרלי את קיד מן האזיקים על מנת שיסייע לנוסעים להילחם בלוחמים האינדיאנים במקרה הצורך.
לקראת סוף הסרט מתקיפים לוחמי האפאצ'י את הכרכרה ממש קרוב לגבול, ומתפתח מרדף ארוך שבמהלכו הטפילד נרצח, וקיד מצליח להשתלט על הסוסים ולהציל את החבורה כולה, שעם סיום התחמושת מצליחה לשרוד עד הגעתה לגבול, שם מניסים חיילים את לוחמי האפאצ'י.
נוסעי הכרכרה מגיעים בשלום ללורדסבורג.
גייטווד הבנקאי נעצר על ידי השריף המקומי על כך שגנב כספים מהבנק.
דאלאס מתחננת לקיד שלא ילך לנקום באחים פאלמר, אך הוא עומד על כך.
בהמשך, לאחר שהוא הורג את האחים פאלמר בקרב יריות, מסגיר עצמו קיד לקרלי, כפי שהוסכם ביניהם, אך במקום לעצרו יורד קרלי מן הכרכרה ומשלח אותה לדרכה, כשעליה קיד ודאלאס בלבד.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותקלייר טרבורדאלאסג'ון וייןרינגו קידאנדי דיוייןבאקג'ון קרדיןהאטפילדתומאס מיצ'לדוק בוןלואיס פלאטלוסי מלוריג'ורג' בנקרופטמרשל קרלי וילקוקסדונלד מיקסמואל פיקוקברטון צ'רצ'ילהנרי גייטוודטים הולטלוטננט בלאנצ'ארדטום טיילורלוק פאלמריקימה קנוטפרשכריס-פין מרטיןכריסצ'יף סוס לבןג'רונימו
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 28 ביקורות.
מרכבות האש הוא סרט דרמה-היסטורי בריטי משנת 1981 המספר את סיפורם של שני אתלטים באולימפיאדת 1924: אריק לידל, סקוטי נוצרי אדוק שמכוון את פעולותיו למען האדרת שמו של אלוהים, והרולד אברהמס, יהודי המנסה להתגבר על דעות קדומות.
הסרט מבוסס על ספר באותו השם ועל אירועים אמיתיים.
הסרט נכתב על ידי קולין וולנד ובוים על ידי יו הדסון .
הוא היה מועמד ל-7 פרסי אוסקר וזכה בארבעה מתוכם, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
הוא מדורג במקום ה-19 ברשימת מאה הסרטים הבריטים של מכון הסרטים הבריטי.
שמו של הסרט נלקח מהשורה "הבו לי רכב אש" מהשיר ירושלים של ויליאם בלייק; השיר מושמע בסופו של הסרט.
הסרט זכור גם בזכות מוזיקת הנושא שלו שהולחנה על ידי המלחין היווני ואנגליס שזכה עבורו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
1919: הרולד אברהמס (בן קרוס), מתחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'.
אברהמס סובל מאנטישמיות מהצוות באוניברסיטה.
הוא מתחרה בריצת חצר מסורתית באוניברסיטה - ריצה מסביב לחצר תוך הזמן שלוקח לשעון לצלצל 12 צלצולים, והופך להיות הראשון מזה 700 שנה אשר מצליח להשלים את הריצה בזמן הנקוב.
עם הזמן גורף אברהמס הצלחות בתחרויות לאומיות שונות.
באותה תקופה הוא מתאהב בזמרת הסופרן, סיביל (אליס קריגה).
אריק לידל (איאן צ'ארלסון) הוא סקוטי, בן למיסיונרים שנולד בסין, שוהה בסקוטלנד.
אחותו האוהבת, ג'ני (שריל קמפבל), אינה רואה בעין יפה את תוכניותיו של לידל להמשיך ולהתאמן בריצה תחרותית אולם לידל רואה בכך שליחות מיסיונרית להאדרת האל, בטרם ימשיך את תוכניותיו ויחזור לסין.
בפעם הראשונה שאברהמס ולידל מתחרים לידל מנצח את אברהמס.
אברהמס לוקח את זה קשה מאוד, אולם סם מוסאביני (איאן הולם), מאמן מקצועי שאברהמס פנה אליו קודם לכן מציע לו שייקח אותו כדי שיוכל לשפר את הטכניקה שלו.
צעד זה מושך ביקורת מהנהלת האוניברסיטה.
הם טוענים שזהו מעשה לא ראוי להעסיק מאמן מקצועי וכי עליו לגשת לנושא כחובבן.
אברהמס מבהיר להם שהוא אכן חובבן, אך יודע שהישגים טובים משיגים על ידי עמל קשה ושהשאיפה להידמות כמי שמצליח ללא עמל היא אחיזת עיניים.
הוא מבין כי הביקורת שלהם היא כיסוי לאנטישמיות והתנשאות, ועומד על שלו.
כשאריק לידל מפספס בטעות בעקבות אימוני הריצה שלו תפילה בכנסייה נוזפת בו ג'ני ומאשימה אותו כי שוב הוא אינו דבק אך ורק באלוהים.
אריק אומר לה שאף על פי שהוא מתכוון בסופו של דבר לחזור לשליחות בסין, הוא מרגיש השראה אלוהית בעת שהוא רץ.
הוא אומר, "אני מאמין כי אלוהים בראני לתכלית זו.
הוא עשני אצן, ובמרוצתי חש אני את חסדו".
לאחר שנים של אימוני ריצה מתקבלים השניים לייצג את בריטניה הגדולה במשחקים האולימפיים של שנת 1924 המתקיימים בפריז.
יחד איתם מתקבלים גם חבריו של אברהמס מקיימברידג': לורד אנדרו לינדזי (נייג'ל הייברס), אוברי מונטגיו (ניקולאס פארל) והנרי סטולרד (דניאל גרול).
בעת ההפלגה מלונדון לפריס נודע ללידל כי המוקדמות לריצת ה-100 מטר יהיו ביום ראשון.
הוא מסרב לחלל את השבת הנוצרית בכך שישתתף במירוץ, למרות הלחץ הכבד מצדו של נסיך ויילס והוועד האולימפי הבריטי.
לדבריו, אמונתו הפרסביטריאנית (כנסייה שהדגישה את חובת המנוחה ביום למן המאה ה-17) אינה מתירה לו להשתתף בריצה ביום זה.
בסופו של דבר לורד אנדרו לינדזי, זוכה מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות, מציע את מקומו בריצת 400 המטר ללידל.
לידל מסכים להצעה בהכרת תודה, והתעקשותו על אמונתו הדתית יוצרת כותרות ברחבי העולם.
לידל נושא דרשה בכנסייה של סקוטלנד בפריז, ומצטט מישעיהו ():
אברהמס מנוצח על ידי רצי ארצות הברית במירוץ 200 המטר.
הוא יודע כי ההזדמנות האחרונה שלו למדליה תהיה בריצת 100 המטרים.
הוא מתחרה במירוץ, וזוכה במדליית זהב אולימפית.
לפני המירוץ של לידל, מאמן הקבוצה האמריקאית מתייחס בזלזול לסיכויו של לידל להשיג תוצאה ראויה במירוץ 400 המטר.
למרות זאת, לידל מביס את האמריקאים וזוכה אף הוא במדליית זהב.
המשלחת הבריטית חוזרת הביתה כמנצחת.
הטקסט של המסך מספר כי אברהמס התחתן עם סיביל וכי אריק לידל המשיך לעבודה מיסיונרית בסין, שם מת בשנת 1945 בידי היפנים.
בן קרוס - הרולד אברהמס, סטודנט יהודי באוניברסיטת קיימברידג'.
איאן צ'ארלסון - אריק לידל, בנם של סקוטים שנמצאים בשליחות מיסיונרית בסין.
ניקולס פארל - אוברי מונטגיו, אצן וחברו של הרולד אברהמס.
נייג'ל הייברס - לורד אנדרו לינדזי, סטודנט בקיימברידג' שהשתתף כאצן באולימפיאדה.
דמותו מבוססת באופן חלקי על דמותו של דייוויד ססיל ודאגלס לאו.
איאן הולם - סם מוסאביני, המאמן הבריטי.
ג'ון גילגוד - ראש טריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
לינדזי אנדרסון - ראש קולג' גונוויל וקאיוס באוניברסיטת קיימברידג'.
אליס קריגה - סיביל גורדון, ארוסתו של אברהמס (ארוסתו האמיתית הייתה סיביל אברס).
סטרואן רוג'ר - החבר של לידל ומאמן ריצה.
נייג'ל דוונפורט - לורד בירקנהד, חבר בוועד הבריטי האולימפי שייעץ לאתלטים.
פטריק מאגי - לורד קדוגן, יושב ראש הוועד הבריטי האולימפי שלא ראה בעין יפה את החלטתו של לידל.
דייוויד ילנד - נסיך ויילס שניסה לשנות את דעתו של לידל לגבי ריצה ביום ראשון.
שריל קמפבל - ג'ני לידל
המפיק, דייוויד פטנאם, חיפש סיפור בסגנון של אדם לכל עת (1966), המתאר אנשים שהולכים בעקבות מצפונם, וחשב כי עלילה שתעסוק בספורט תספק הזדמנויות טובות כדי לבטא רעיון זה.
הוא גילה את סיפורו של אריק לידל במקרה, עת קרא ספר עיון על האולימפיאדה בשעה שהיה מרותק בבית שָֹכוּר בלוס אנג'לס, חולה שפעת.
התסריטאי, קולין וולנד, שהוזמן על ידי פטנאם, ערך מחקר רציני עבור התסריט זוכה האוסקר שלו.
בין היתר הוא פרסם בעיתונות לונדון כי הוא מחפש אנשים הזוכרים את אירועי אולימפיאדת 1924. נוסף לכך הוא הלך לארכיון הסרטים הלאומי עבור תמונות וסרטים מהמשחקים האולימפיים וראיין כל מי שהיה קשור לאירועים והיה עדיין בחיים.
וולנד החמיץ את אברהמס שמת ב-14 בינואר 1978, אך השתתף בטקס לזכרו שנתן לו השראה לסצנת הפתיחה והסיום.
בנו של אוברי מונטגיו ראה את הפרסומים שלו בעיתונות ושלח לו העתקים של המכתבים שאביו שלח לביתו, אשר נתנו לוולנד חומר עבור החיבור הנרטיבי בסרט.
פרט לשינויים בברכות הפתיחה של המכתבים ששונה מ-"Darling Mummy" ל-"Dear Mum", והשינוי בין אוקספורד לקיימברידג', כל הציטוטים ממכתביו של מונטגיו הם מקוריים.
התסריט המקורי של וולנד כולל מלבד אריק לידל והרולד אברהמס גיבור שלישי - דאגלס לאו, שזכה במדליית זהב בריצת 800 מטר באולימפיאדת 1924, שהוצג כספורטאי אריסטוקרטי ומיוחס.
זה האחרון סירב להיות קשור אל הסרט באיזושהי דרך, ולפיכך דמותו הוחלפה בדמות הבדיונית של לורד אנדרו לינדזי.
איאן צ'ארלסון כתב בעצמו את נאומו של לידל לקהל לאחר תחרות הריצה בין סקוטלנד לאירלנד.
צ'ארלסון, שלמד תנ"ך באינטנסיביות לקראת ביצוע תפקידו אמר לבמאי, יו הדסון, כי הוא מרגיש שהנאום בתסריט מתחסד ואינו אותנטי או מעורר השראה.
הדסון וולנד נתנו לו לכתוב בעצמו את הנאום במקום הנאום המקורי בתסריט.
הסרט שהוקרן בארצות הברית שונה מעט.
סצנה קצרה בה משחקים אברהמס, לידל, מונטגיו ושאר חברי המשלחת הבריטית קריקט לפני תחילת המשחקים האולימפיים הופיעה בסרט המקורי מיד בתחילתו.
בסרט בגרסה האמריקאית נמחקה הסצנה הזו כדי למנוע את דירוג הסרט בדרגת G (מתאים לכל הגילאים) על ידי מערכת הדירוג של איגוד הסרטים של אמריקה מה שעלול להוריד מההכנסות בקופות.
במקום זאת הופיעה סצנה בה מופיעים אברהמס ומונטגיו בתחנת הרכבת של קיימברידג' ופוגשים שני ותיקים ממלחמת העולם הראשונה שמשתמשים במילה "שיט", מתוך מטרה להשיג לסרט דירוג של PG (מומלץ ליווי הורים).
פטנאם בחר את יו הדסון, במאי סרטים פרסומיים ודוקומנטריים שמעולם לא ביים סרט עלילתי, לביים את מרכבות האש.
הדסון ופטנאם הכירו זה את זה מאז שנות ה-60 עת היה פטנאם מנהל בחברת פרסום והדסון ביים סרטים עבור משרדי פרסום.
אף על פי שעלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-20, מוזיקת הסרט זוכת פרס האוסקר שהולחנה על ידי ואנגליס משתמשת בסאונד אלקטרוני, עם הדגש חזק של סינתיסייזר ופסנתר יחד עם כלים אחרים.
שימוש במוזיקה מודרנית לסרט תקופתי היה יוצא דופן מהדרך המקובלת לסרטים תקופתיים אחרים בהם בדרך כלל נשמעה מוזיקה המנוגנת על ידי תזמורת.
מוזיקת הסרט הפכה בהמשך לאייקונית ונעשה בה שימוש בסרטים ובתוכניות טלוויזיה אחרות, בדרך כלל במהלך קטעי תנועה מואטת.
ואנגליס, מלחין מוזיקה אלקטרונית יוונית, חי בלונדון אליה עבר מפריז מאז שנת 1974. הבמאי יו הדסון הכיר אותו בעקבות שיתוף פעולה שלהם בסרטים תיעודיים ופרסומות שזה האחרון ערך, והתרשם במיוחד מאלבומיו "Opéra sauvage" ו-"China".
הדסון נימק את הבחירה בוואנגליס ובמוזיקה מודרנית דווקא משום שלדבריו "ידעתי שאנחנו צריכים משהו שיהיה אנכרוניסטי לתקופה כדי לתת תחושה של מודרניות.
זה היה רעיון מסוכן אבל הלכנו עם זה, במקום לתת מוזיקה סימפונית תקופתית." לפסקול הייתה משמעות אישית לוואנגליס: לאחר הלחנת מוזיקה אייקונית זו הוא אמר לפנטם, "אבי היה אצן, והמוזיקה הזו היא שיר הלל עבורו".
הבחירה המקורית של הדסון למוזיקת הנושא של הסרט ומוזיקת סצנת הריצה על החוף היה לחן של ואנגליס משנת 1977, "L'Enfant", מתוך אלבומו "Opera Sauvage".
ואנגליס שכנע את הדסון כי הוא יכול להלחין מוזיקה טובה יותר עבור מוזיקת הנושא של הסרט.
כשהוא השמיע את מוזיקת "מרכבות האש" להדסון הוסכם כי לחן זה ללא ספק טוב יותר.
L'Enfant כן הוכנס בסופו של דבר לסרט: כאשר הספורטאים מגיעים לפריז ונכנסים לאצטדיון, תזמורת כלי נשיפה צועדת ותחילה היא מנגנת את היצירה.
L'Enfant היה לימים שיר הנושא של הסרט "שנה בצל הסכנה".
חלקים מסוימים מהמוזיקה של ואנגליס בסרט לא הוכנסו לאלבום הפסקול של הסרט.
אחד מהם הוא מוזיקת הרקע למירוץ של לידל בהרי סקוטלנד.
יצירה זו היא גרסה של מוזיקת הנושא שמופיעה בגרסה המקורית שלה באלבומו של ואנגליס משנת 1979, "Opéra sauvage".
גרסאות אחרות מופיעות באלבומים אחרים של ואנגליס, "Themes", "Portraits" ו-"Odyssey: The Definitive Collection", אולם באף אחד מהם לא מופיעה הגרסה הנשמעת בסרט.
הסרט משלב גם יצירה מסורתית מוכרת: ירושלים, מושר על ידי מקהלה בריטית בלווייתו של הרולד אברהמס, ב-1978. השיר שנכתב במהלך מלחמת העולם הראשונה והפך להיות ל"המנון הלא רשמי של בריטניה" נשמע בסרט ששמו נכתב בהשראתו.
בסרט מופיעים המנונים ומזמורים בריטים מסורתיים אחרים.
מנגינת הנושא של הסרט נבחרה לשמש במסגרת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012).
היא נוגנה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה ובכל אחד מטקסי חלוקת המדליות בה.
במאי הסרט, יו הדסון רצה ללהק לתפקידים הראשיים בסרט שחקנים צעירים ולא מוכרים ולגבות אותם בשחקנים ותיקים כמו ג'ון גילגוד, לינדסיי אנדרסון ואיאן הולם בתפקידי המשנה.
הדסון, ופטנאם, המפיק, בילו חודשיים בחיפוש עקר אחר שחקן שיגלם את דמותו של אריק לידל.
לאחר שראו את שחקן התיאטרון הסקוטי איאן צ'ארלסון מגלם את דמותו של פייר במחזה פיאף שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית ידעו השניים שזה האיש שהם מחפשים.
בן קרוס, המגלם את הרולד אברהמס התגלה בעת שגילם את דמותו של בילי פליין בשיקגו.
קרוס אמר כי הוא היה קרוב לדמעות בשעה שקרא את תסריט הסרט.
פוקס המאה ה-20, שנתנה כחצי מתקציב הסרט תמורת זכויות ההפקה מחוץ לצפון אמריקה, התעקשה ללהק 2 שחקנים מוכרים מארצות הברית.
כך שלשני תפקידים קטנים של 2 רצים אמריקאים המתחרים באולימפיאדה מילאו שמות גדולים מהתקופה ההיא: בראד דייוויס שכיכב באקספרס של חצות (גם הוא הפקה של פטנאם) ודניס כריסטופר.
כל השחקנים המגלמים רצים עברו 3 חודשים של אימון אינטנסיבי תחת פיקוחו של המאמן הידוע טום מק-נאב.
הכשרה זו תרמה בין השאר ליצירת קשר ותחושת אחווה בין השחקנים.
סצנת החוף המפורסמת שבה גם מושמעת מוזיקת הנושא של הסרט צולמה בווסט סנדס, סט.
כל הסצנות של קיימברידג' צולמו למעשה באיטון קולג' משום שקיימברידג' סירבה לאשר צילומים בשטחה מחשש להיזכר בסרט כאנטישמית.
מאוחר יותר, לאור ההצלחה המסחררת של הסרט, הצטערה הנהלת האוניברסיטה על ההחלטה.
מבנה עיריית ליברפול שימש לסצנות בשגרירות הבריטית בפריז.
האצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר יוצג בידי "The Oval Sports Centre", בבינגטון, מרזיסייד.
מסוף המעבורת בוודסייס, מרזיסייד שימש עבור סצנות ההפלגה בדובר.
קטעי תחנות הרכבת צולמו במוזיאון הרכבת הלאומי ביורק.
הסצנה בה מוצגת אופרת הסבוי המיקדו צולמה בתיאטרון סבוי עם חבריה של "D'Oyly Carte Opera Company".
ארוחת הערב בין סיביל לבין הרולד צולמה ב-"Café Royal Oyster Bar" באדינבורג.
מרכוס דייוויד מוריס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA.
גובהו של מוריס 2.03 מטרים, והוא משחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
אחיו התאום, מרקיף, משחק גם כן בליגת ה-NBA, עבור דאלאס מאבריקס.
מוריס נולד וגדל בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה.
בבגרותו למד באוניברסיטת קנזס ושיחק בקבוצתה במשך שלוש עונות (2008-2011), יחד עם אחיו מרקיף.
בעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 17.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן המצטיין של מחוז ה-Big 12 ולחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.
מוריס נבחר בבחירה ה-14 בדראפט 2011 על ידי קבוצת יוסטון רוקטס, כ-5 דקות אחרי אחיו מרקיף שנבחר בבחירה הקודמת על ידי פיניקס סאנס.
בעונת הרוקי שלו שותף ב-17 משחקים בלבד, בהם שיחק כ-7.4 דקות וקלע 2.4 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה הבאה השתפרה תרומתו הממוצעת ל-8.6 נקודות ו-4.1 ריבאונדים ב-21.4 דקות למשחק, בין היתר בשל היעדרותם של הפאוור פורוורדים לואיס סקולה, שעזב את הקבוצה, ופטריק פטרסון שנפצע.
במהלך אותה עונה, ב-21 בפברואר 2013, הועבר מוריס בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לבחירת דראפט עתידית, ובכך הצטרף בפיניקס לאחיו מרקיף.
הייתה זו הפעם השנייה בה משחקים בסאנס זוג אחים תאומים, לאחר שדיק וטום ואן ארסדייל שיתפו פעולה בפיניקס בעונת , האחרונה שלהם ב-NBA.
ב-8 במרץ 2013 הפכו האחים מוריס לזוג התאומים הראשון ב-NBA שפותח יחד בחמישייה הפותחת של אותה קבוצה, כשמרכוס הוצב כסמול פורוורד הפותח במשחק מול סקרמנטו קינגס.
ב-29 בספטמבר 2014 חתם מוריס על הארכת חוזה בפיניקס ל-4 עונות נוספות עבור 20 מיליון דולר, בעוד אחיו מרקיף האריך את חוזהו לאותה תקופה עבור 32 מיליון דולר.
מרכוס ומרקיף, יחד עם חבריהם לקבוצה האחים זוראן וגוראן דרגיץ', שיחקו יחד למספר דקות במהלך הרבע האחרון של משחק מול פילדלפיה 76' ב-2 בינואר 2015. בכך, נרשמה הפעם הראשונה בהיסטוריית ה-NBA בה שני זוגות אחים משתתפים יחד במשחק עבור אותה קבוצה.
ב-6 בפברואר 2015 קבע מוריס שיאי קריירה של 34 נקודות ו-12 ריבאונדים כשעלה מהספסל בניצחון קבוצתו על יוטה ג'אז בתוצאה 100-93.
לקראת עונת נשלח בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם דני גריינג'ר ורג'י בולוק, בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
בסיום אותה עונה שיחק לראשונה בשלב הפלייאוף, אך הודח עם קבוצתו כבר בסיבוב הראשון לאחר שהפסידה לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4. ב-28 בפברואר 2017 קלע שיא קריירה חדש של 37 נקודות בניצחון קבוצתו מול פורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 120–113.
ב-7 ביולי 2017 נשלח מוריס בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לאייברי בראדלי ובחירת דראפט עתידית.
בפלייאוף 2018 קלע 12.4 נקודות למשחק ועזר לסלטיקס להעפיל לשלב גמר המזרח, בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.
ביולי 2019 חתם מוריס על חוזה לעונה אחת בניו יורק ניקס.
בפברואר 2020, לאחר 43 משחקים בלבד בניקס, הועבר מוריס ללוס אנג'לס קליפרס כחלק מטרייד משולש עם וושינגטון ויזארדס.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בקליפרס ל-4 עונות נוספות, עבור כ-64 מיליון דולר.
מרדכי דוד (מרקוס) כץ הלפרין (1927 - 27 ביולי 2016) היה איש עסקים ונדבן יהודי מקסיקני.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, הצליחה משפחתו להשיג דרכונים מזויפים ולהמלט מן הנאצים לאיסטנבול.
משם עלה בגפו לארץ ישראל.
לאחר מספר חודשים הצטרף אליו אביו ובשנת 1946 הגיעה גם האם לארץ ישראל.
בשנת 1947 היגר עם משפחתו למקסיקו, ובגיל 20 התמנה למנהל בית הספר היהודי בעיר מונטריי.
לאחר כשלוש שנים במקסיקו הצטרפה אליו עדינה, אשתו.
כץ הוסמך כעורך דין, בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת איברו אמריקנה (Universidad Iberoamericana) במקסיקו סיטי ותואר ד"ר במדעי הרוח, מישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
מחברם של שני ספרים בספרדית, "חוק פרוצדורלי עברי ומקסיקני – היבטים השוואתיים" ו"אנו יכולים, אנו רוצים, אנו חייבים", הספר תורגם לאנגלית ולעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים.
במקסיקו עסק בנדל"ן ובמסחר בנשק.
שימש כסוכנה של התעשייה האווירית במרכז ובדרום אמריקה.
במסגרת זו תיווך בשנות ה-70 וה-80 בעסקות של מכירת נשק למדינות שונות ביבשת.
בין היתר לדיקטטורות שדיכאו את האופוזיציה, הפרו זכויות אדם וניהלו מלחמות אזרחים נגד ארגוני מחתרת.
בשנת 1982 רכש את מלון הילטון ירושלים
בתחילת שנות ה-90 קנה גם את מלון קראון פלזה ירושלים וב-1993 מכר אותו לחברת "אפריקה-ישראל".
בשנת 1985, רכש שליש מקבוצת התקשורת "מוניטין-עיתונות", קבוצה שהייתה בעלת השליטה בעיתון העסקים היומי גלובס, בירחון מוניטין, והייתה שותפה עם עמוס שוקן בעיתון היומי חדשות.
בהמשך השקיעה הקבוצה בחברת הטלוויזיה בכבלים "גוונים" ובחברת התקשורת קווי זהב.
בשנת 1998 מכר מרכוס את מניותיו בקבוצה תמורת 40 מיליון דולר.
בשנת 2001 רכש 10% ממניות מחברת ההפקות טלעד.
בנובמבר 1998 השקיע בקבוצת גאון אחזקות, שהקים באותה עת איש העסקים בני גאון.
כץ היה יו"ר חבר הנגידים של האיחוד האורתודוקסי, חבר הנהלה של הקונגרס היהודי העולמי וישיבה יוניברסיטי, ומתומכי מוסד "יד ושם" וישיבת אמונה.
בשנת 1985 הקימו בני הזוג כץ את ישיבת "אמונה" במקסיקו, שמקנה חינוך דתי ציוני מודרני לילדים ונוער מכיתה א' ועד י"ב.
בשנת 2009 תרם לוועידת הנשיא, יוזמה של נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, והמכון לתכנון מדיניות עם יהודי.
בשנת 1974, עם הידיעה על מותה של אמו, גולדה, החליט כץ, יחד עם אשתו עדינה, לייסד לזכרה את "פרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים ע"ש גולדה כץ".
במשך 40 שנות פעילות, הוענק הפרס לאישים ומפעלים, שבעשייתם, הגותם, יצירתם ומנהיגותם מקרבים את ההלכה הדתית ואת המסורת לעולם העכשווי והמודרני.
בחודשים האחרונים לחייו עבד, יחד עם הסופר והעיתונאי שלמה קוק, על ספרו האוטוביוגרפי.
את המבוא לספר כתב ראש הממשלה בנימין נתניהו.
הותיר אחריו את רעייתו, ושלוש בנות.
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
אביר לגיון הכבוד הצרפתי, שנת 2000
אות כבוד מטעם האקדמיה הצרפתית לאמנויות, מדעים ומדעי הרוח, 1967
"מרכבת היהלום: פרשה אתנוגרפית" הוא ספר מאת בוריס אקונין, הספר העשירי בסדרת הרפתקאותיו של אראסט פנדורין, הכוללת שני כרכים.
אחד מהם מספר את סיפורו באופן כרונולוגי עקבי (האירועים שאחרי "מאהב המוות") בתקופת מלחמת רוסיה–יפן, שהתרחשה בשנים 1904–1905. השני על האירועים שהתרחשו בין הספרים "לווייתן" ו"מות אכילס".
הספר מורכב משתי יצירות — הנובלה "לוכד השפיריות" והרומן "בין השורות".
בדומה לסיפוריו הקודמים, אקונין מפליג אחורה בזמן, אל הקיסרות הרוסית בימי מלחמת רוסיה־יפן.
פנדורין, גיבור הסיפור, מופקד על הגנת המסילה הטרנס־סיבירית, עורק התחבורה היחיד והפגיע של רוסיה אל החזית המדממת שבמזרח הרחוק ובכך גם על הגנת המולדת.
אקונין תכנן את הסדרה כמחווה לכל סוגי הז'אנר הבלשי, כשכל רומן הוא ז'אנר בלשי חדש.
ספר זה מתאר את הייחוד האתני והמאפיינים של היפנים ולכן מכיל את תת-הכותרת "פרשה אתנוגרפית".
עלילת הכרך הראשון מתחילה בשנת 1905, בפגישה עם קפטן המטה ריבניקוב.
בעיצומה של מלחמת רוסיה–יפן, רשת סוכני ריגול יפניים פועלת בהצלחה רבה ברוסיה, אך בדרך להשגת מטרתם הם נאבקים בבלש המנוסה, אראסט פטרוביץ' פנדורין.
הכרך הראשון מסודר בצורת הייקו — כל אחד משלושת הפרקים מחולק למקטעים (שנקראים הברות), מספרם תואם את מספר ההברות בשורות של הייקו ולהם שמות מתאימים.
בנוסף, מן הכרך הראשון, אנו לומדים על גורלן של הדמויות אנדלונג ואפנסיי זיוקין (שהופיעו לראשונה בספר "הכתרה"), הראשון התמנה לקפטן ספינת מלחמה, והשני עזב את שירות הארמון והפך לקצין בצי.
שני הגיבורים נהרגו במהלך קרב צושימה.
הכרך השני לוקח אותנו ליפן בשנת 1878. זהו סיפור אהבתו של הדיפלומט הצעיר אראסט פנדורין והיפהפייה המהממת מידורי (הידועה גם בכינוי או-יומי, שפירושו "יומי") — אהבה זו שינתה את חייו.
אנו למדים אודות התככים המרכזיים בחייו הפרטיים של פנדורין, כמו גם על או-יומי, שאהבה אותו אהבת אמת ואף התעברה ממנו, בן שהפך מאוחר יותר למרגל יפני - אותו ריבניקוב, מהחלק הראשון של הסיפור.
בחלק זה אראסט פטרוביץ' פוגש את מסאהירו שיבאטה (מאסה) — מי שהיה חבר בכנופיית יאקוזה ועתיד להיות למשרתו הנאמן וחברו הטוב ביותר.
אירועי החלק השני מתרחשים בעיר יוקוהמה ומופיעים בו אישים היסטוריים אמיתיים כדוגמת השר אוקובו ולוחמי השינובי האגדיים.
מרכבות הברונזה של צ'ין (בסינית: 秦铜车马, בפין-יין: Qín tóng chēmǎ) הם סט של שני פסלי ארד מעוטרים בדמות שתי מרכבות, נהגים וסוסים מתקופת שושלת צ'ין, שנמצאו בתל קברו של צ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון (秦始皇陵), בנפת לין-טונג שבעיר שיאן, בירת חבל שאאנשי (陕西省西安市临潼区).
הפסלים נקברו לאחר מותו בשנת 210 לפסה"נ ונתגלו רק ב-1980 במסגרת חפירות ארכאולוגיות וממוקמים כעת במוזיאון חיילי הטרקוטה (兵马俑博物馆).
המרכבות מהוות את אחד מהממצאים המפורסמים ביותר מאזור זה מלבד חיילי הטרקוטה עצמם.
המרכבות נתגלו בדצמבר 1980, כ-20 מטר מערבית לתל הקבורה בעומק של 7.8 מטר מתחת לאדמה בתוך ארון מעץ מרקיב.
הן היו שבורות ליותר מאלף חתיכות והצריכו עבודת שחזור מדוקדקת שארכה כשמונה שנים.
פסל מרכבות הברונזה והסוסים מדמה בצורה ריאליסטית את המרכבות הקיסריות, תוך שהוא שומר על סדר גודל של 1:2. הפסל היה צבוע בצבעים בהירים ומגוונים, ועל גוף המרכבות שובצו מוטיבים בדמות שד הרים מיתולוגי בעל רגל אחת בשם קוּי (夔龙夔凤纹),וכן עננים, צמחים, מעוינים וצורות גאומטריות אחרות.
קישוטי הזהב והכסף שמעטרים את חלקי הפסלים השונים מגיעים למשקל מצטבר של 14 קילוגרם.
כל אחת מהמרכבות נמשכת באמצעות ארבעה סוסים, היא דו-גלגלית עם חישורים רבים בכל גלגל ובעלת קרון אחד.
האומנים שיצקו את המרכבות השתמשו בעשרות תבניות שונות כדי ליצור מראה ייחודי לכל נהג, סוס וכלי נשק.
מקובל לתאר את הייעוד של המרכבות כפי שכתוב בספר תולדות חאן המזרחית (后汉书) בשם ההיסטוריון בן המאה הרביעית לספירה סו גואנג (徐广): "במרכבה הגבוהה ינהגו בעמידה, במרכבה המאובטחת ינהגו בישיבה".
כך ניתן להבין שמרכבה מס' 1 נסעה בחזית במטרה לפנות את הדרך או להילחם ובמרכבה מס' 2 ישב הקיסר.
מרכבה מס' 1 נקראת מרכבה גבוהה (立车) או מרכבת מלחמה (戎车), ומלבד לשמשיה שמוצבת במרכזה, היא הייתה פתוחה לארבעת הרוחות.
נהג בגובה 91 ס"מ, העומד בזקיפות על הקרון המלבני, חמוש רק בחרב ומבטו נחוש.
רוחב תחתית הקרון 126 ס"מ ואורכה 70 ס"מ, והקרון עצמו מזווד ברובה קשת משמאל לנהג ומגנים מימינו.
אורך מרכבה מס' 2 מקצה לקצה עומד על 3.17 מטר וגובהה 1.06 מטר.
קרונה מכוסה באפיריון מעוגל, והחלונות בשלוש מדפנותיו ניתנים להזזה.
גם עליה משרת נהג קיסרי, אך הוא מצוי בתנוחת ישיבה.
משערים שהפסל מדמה מרכבה שנועדה למסעות ארוכים ברחבי הקיסרות.
החלק תחת האפריון לא ניתן לצפייה מבחוץ, מכיוון שלא היה מיועד לצופה, והיה ככל הנראה מיועד לרוח של הקיסר בלבד בעולם הבא.
היסטוריה של מרכבות בסין עד שושלת צ'ין
העדות המוקדמת ביותר וכמעט היחידה למרכבות בסין בתקופה הבתר-מיתולוגית נמצאת בתקופת שאנג המאוחרת בחורבות יין (阴虚).
סוברים שהמרכבות הגיעו דרך מגע של אנשי שאנג עם עמי הערבה מצפון וממערב, על אף שבמיתולוגיה ההיסטורית של סין מייחסים את המצאתן לשושלת סיה עוד מהמאה ה-21 לפסה"נ.
מאחר שרוב המרכבות משושלת שאנג שנחפרו עד היום נמצאו בסמוך לקברי אצולה או בשטחי ארמונות, ומכך שמספר המרכבות שנמצאו עד היום עומד על כ-20 בלבד, משערים שהן לא שימשו ככלי מלחמה, אלא נועדו לפולחן או ציד.
בשושלת ג'ואו המערבית (1046-771 לפסה"נ) נראה כי השימוש במרכבות התרחב.
מהבחינה הגאוגרפית נמצאו מרכבות פזורות באתרים בכל רחבי סין, ומהבחינה החברתית הן כבר לא היו רק בשימוש האצולה מקרב משפחת המלוכה, והן נכנסו לשימוש צבאי רחב.
הסינולוג אדוארד שנסי מתאר למשל כיצד כמעט בכל אחד מ-367 הקברים מתקופת ג'ואו המערבית שנחפרו באתר בלו-יאנג ב-1963 הייתה מרכבה אחת לפחות.
באתרים שונים במרכז סין נמצאו לצד מרכבות עשרות ולפעמים מאות כלי נשק.
הן גם היו פשוטות בהרבה ומועטרות פחות משל תקופת שאנג, מה שממחיש את ייעודן הצבאי הרחב בקרב האצולה.
בתחילת תקופת "האביב והסתיו" (770-475 לפסה"נ) היה השימוש במרכבות בקרב הצבאות הלוחמים כה נפוץ, עד שכוחה של מדינה נמדד לפי מספר מרכבותיה.
אולם עם הרחבת השימוש בחיל רגלים החלה תורת הלחימה האריסטוקרטית שאפיינה עידן זה ננטשת לטובת תורת לחימה פונקציונלית ואלימה.
לכל אורך תקופות "האביב והסתיו" ובהמשך בתקופת "המדינות הלוחמות" (474-221 לפסה"נ) הוסיפו המרכבות לשמש את הצבאות, אך ככל שעבר הזמן הלך והצטמצם השימוש בהן ככלי נשק והתמקד בעיקר לשדרת הפיקוד העליונה ולצורכי התניידות מהירה בשדה הקרב.
בשל עריכת הקרבות ברחובות ערים ובביצות הדרומיות במקום בשדות הפתוחים, גבר השימוש בחילות רגליים המוניים, בחיל פרשים, ברובה קשת ובקשתים רכובים, מה שהפך את המרכבות מיתרון בשדה הקרב לחיסרון טקטי.
עם זאת, דרך התיעוד של צבא הטרקוטה במוזליאום של קיסר צ'ין, ניתן ללמוד שמלבד לשימוש הנרחב בכוח רגלי עצום וחיל פרשים מצומצם, לא ויתרה מדינת צ'ין (221-206 לפסה"נ) על מרכבותיה, ואף העניקה להן תפקיד משמעותי בצבאה לתיאום בין הכוחות.
המרכבות של צ'ין הן הדגם המורכב והשלם ביותר של מרכבות שנתגלו בסין.
מרכבות שנגלו בחפירות עבר היו עשויות מעץ ונרקבו, מה שגרם לקושי רב בשחזור צורתן המקורית.
הפסל בעל ערך היסטורי גבוה, שכן הוא מאפשר לנו ללמוד על הטכניקות של שושלת צ'ין ביציקת ברונזה, עיטורה ושיבוצה, וכן נותן לנו לראות באופן מציאותי את המרכבות שכנראה היו בשימוש הקיסר או המקורבים אליו.
הפסל גם יכול ללמד אותנו דברים רבים על אופן השימוש במרכבות בתקופה זו, לדוגמה כיצד הריצו לפני המרכבה מספר סוסים במקביל, איך היו לבושים הנהגים, מה היו כלי הנשק ששימשו אותם ובאילו קישוטים עיטרו אותם.
היה זה צבאה של צ'ין, שמכל שבע המדינות הלוחמות הצליח לבסוף לאחד את סין בשנת 221 לפסה"נ.
הקיסר הראשון, צ'ין שה-חואנג, שהושפע מאסכולת הליגליזם של חאן פ'יי-דזה (韓非子), היה מפורסם בכך שמאז האיחוד היה תר את ממלכתו הלוך ושוב כדי להנהיגה מקרוב.
ניתן להניח שדרך מסעות אלה, המרכבות שליוו אותו והיו חשופות לעיני כל העוברים בדרכים, הפכו לסימן ההיכר של הקיסר.
כמו שחיילי הטרקוטה נועדו לשמור על הקיסר אחרי מותו, כך המרכבות ישמשו אותו בהמשך מסעותיו בממלכת השמיים (天界).
ברשומות ההיסטוריות מתאר ההיסטוריון בן המאה ה-2 לפנה"ס סה-מה צ'יין (司马迁) כיצד המוזלאום החל להבנות עוד בחיי הקיסר הראשון, ולצורך בנייתו שארכה כ-37 שנה, רוכזו משנת 246 לפסה"נ כ-700 אלף פועלים.
סה-מה והיסטוריונים נוספים מתארים את הפאר וההדר שמילא את 120 אלף המטרים המרובעים שתחת התל.
לא ניתן לדעת אילו אוצרות טמונים בפנים, שכן החפירות הארכאולוגיות באתר נאסרו עקב מגבלות טכנולוגיות.
אף שייתכן שפסל המרכבות נועד בכלל לתאר את המרכבות ששימשו את נשות הקיסר, או ששימש לפולחן בלבד, בעוד שהמרכבה הקיסרית טמונה בסמוך לקיסר עצמו, עדיין מאפשר ממצא ייחודי זה לקבל מושג לגבי העושר האמיתי ששוכן במפואר ובגדול שבקברי קיסרי סין.
מרכוס דארל ויליאמס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2006–2019. לאורך ארבע עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, בה רשם ממוצעים כוללים של 5.6 נקודות ו-2.8 אסיסטים למשחק.
ויליאמס נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובשנת 2002 עבר ללמוד ב"אקדמיית אוק היל" היוקרתית אשר בווירג'יניה.
בשנת 2003 החל ללמוד באוניברסיטת קונטיקט, אולם במהלך שנתו הראשונה הושעה מקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בשל ציונייו הנמוכים.
באותה עונה זכתה קונטיקט באליפות המכללות השנייה בתולדותיה, בהובלתם של השחקנים בן גורדון, אמקה אוקפור וצ'ארלי וילנואבה.
בתחילת עונתו השלישית עם ה"האסקיז", 2005/2006, הושעה בשנית לאחר שנתפס גונב מחשבים ניידים ממעונות הסטודנטים.
לאחר חזרתו לקבוצה, בדצמבר 2005, הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 12.3 נקודות, 8.6 אסיסטים ו-3.9 ריבאונדים למשחק עד לסיום העונה.
בדראפט ה-NBA 2006 נבחר ויליאמס על ידי ניו ג'רזי נטס, בבחירה ה-22, לצד שלושה מחבריו לקבוצה בקונטיקט אשר נבחרו אף הם בסיבוב הראשון של אותו הדראפט – רודי גיי (בחירה שמינית), הילטון ארמסטרונג (12) וג'וש בון (23).
לאורך עונתו הראשונה ב-NBA שימש כמחליפו מהספסל של ג'ייסון קיד, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 6.8 נקודות ו-3.3 אסיסטים למשחק – אשר בדיעבד היו שיאי הקריירה שלו.
ביולי 2008 הועבר ויליאמס בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, תמורת בחירת דראפט עתידית.
לאורך עונת שותף עם הווריורס בתשעה משחקים בלבד.
באוגוסט 2009 חתם על חוזה בממפיס גריזליס, ובמהלך עונתו היחידה במדיה קלע 4.3 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2010 עזב ויליאמס את ה-NBA, וחתם על חוזה בקבוצת יניסיי קרסנויארסק הרוסית.
בעונתו היחידה בקבוצה הוביל את כל שחקני ליגת העל הרוסית עם ממוצע של 6.8 אסיסטים, אליהם הוסיף 14.8 נקודות למשחק.
בנובמבר 2011 הצטרף לקבוצת ג'יאנגסו דראגונס מהליגה הסינית, במדיה קלע 11.1 נקודות למשחק.
בעונת 2012/2013 שיחק עבור אוניקאחה מאלגה הספרדית, עמה השתתף לראשונה בקריירה ביורוליג.
ב-53 משחקיו עם מלאגה בשתי הליגות קלע 9.6 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2013 עבר לשחק בלוקומוטיב קובאן הרוסית, אשר השתתפה אף היא ביורוליג.
באוגוסט 2014 חתם על חוזה בקבוצת הכוכב האדום בלגרד.
בעונתו היחידה בקבוצה זכה עמה באליפות הליגה האדריאטית, באליפות הליגה הסרבית ובגביע הסרבי.
ב-71 משחקיו עם הכוכב האדום בשלוש הליגות קלע 8.8 נקודות ומסר 4.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
במשחק מול גלאטסראיי ב-21 בנובמבר 2014 שבר ויליאמס את שיא היורוליג לסך אסיסטים במשחק בודד – עם 17 (שיא זה נשבר מאז מספר פעמים).
בעונת 2016/2017 שיחק עבור בודוצ'נוסט פודגוריצה המונטנגרית, אשר השתתפה ביורוקאפ.
בין השנים 2017–2019 שיחק לתקופות קצרות בשולה באסקט מהליגה הצרפתית, ב"פירטאס דה קווברדיאס" מהליגה הפוארטו-ריקנית וברינו ביגהורנס/סטוקטון קינגס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
מרכוס אדוארדס הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברנלי מהפרמייר ליג.
אדוארדס נולד בלונדון שבאנגליה וגדל במחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר.
ב-21 בספטמבר 2016 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–5 על ג'ילינגהאם במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת .
ב-15 בינואר 2018 הושאל אדוארדס לנוריץ' סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-30 במרץ ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בהפסד 0–2 לפולהאם במסגרת המחזור ה-39 בליגה לעונת .
ב-10 באפריל חזר לטוטנהאם הוטספר.
ב-30 באוגוסט 2018 הושאל אדוארדס למשך עונה אחת לאקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-1 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 2–4 לדן האג במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת .
ב-18 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לוויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
בסך הכל ערך אדוארדס 25 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה שלו במועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם אדוארס על חוזה לארבע עונות בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 77 הופעות ליגה והבקיע 17 שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם אדוארדס בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–4 על בלננסש במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת .
ב-9 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בתיקו 0-0 נגד מנצ'סטר סיטי במסגרת שלב שמינית הגמר לעונת 2021/2022. ב-19 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על ויטוריה דה גימארייש במסגרת המחזור ה-27 בליגה.
בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך אדוארדס 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-7 בספטמבר הבקיע אדוארס את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
ב-3 בפברואר 2025 הושאל אדוארדס לברנלי מהצ'מפיונשיפ עד לסיום העונה.
ב-20 במאי לאחר שברנלי הבטיחה עלייה לפרמייר ליג הודיעה הקבוצה על החתמתו של אדוארדס על חוזה קבוע.
מרכבת הזכוכית היא אחת מהמרכבות הרשמיות העיקריות המשמשות את המלוכה הבריטית.
נבנתה על ידי חברת פיטרס ובניו מלונדון ב-1881, היא תוכננה במקור ככרכרה של שריף , אך נרכשה על ידי הכתר לטקס הכתרתו של ג'ורג' החמישי ב-1911.
מאז 2012, מרכבת הזכוכית שימשה להסעת המלכה אליזבת השנייה והדוכס מאדינבורו למצעד שומרי הסוסים וממנו ל- Troping the Color .
מרכבת הזכוכית נהוגה על ידי עגלון וניתן למשוך אותה על ידי שניים או ארבעה סוסים.
כאשר אינה בשימוש, היא נמצאת (ולעיתים קרובות, מוצגת לציבור) ב- אורוות המלכותיות בלונדון.
באופן רחב יותר, ניתן להשתמש במונח 'מרכבת הזכוכית' כדי לתאר כל מרכבה שיש לה חלונות זכוכית ואינה סגורה.
מרכוס ג'רום סאסר ג'וניור הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והרכז בדטרויט פיסטונס.
סאסר נולד בדאלאס, טקסס, לאב כדורסלן עבר.
גם דודיו, ג'ייסון וג'ריל ססאר היו כדורסלנים, שאף שיחקו ב-NBA.
הוא שיחק כדורסל בתיכון מקומי, ובחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוסטון.
ב-9 בינואר 2021 קלע 28 נקודות, מתוכן שמונה שלשות, בניצחון 71–50 על טולאן.
בדראפט נבחר סאסר בבחירה ה-25 על ידי ממפיס גריזליס, אך הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, חתם על חוזה בקבוצה והצטרף לסגל הקבוצה לליגת הקיץ של ה-NBA.
במשחקו האחרון בטורניר קלע 40 נקודות והוסיף חמישה אסיסטים, שלושה ריבאונדים, חטיפה אחת וחסימה אחת ב-30 דקות משחק.
מרכוס מרדכי נתן סולומון הוא שופט אוסטרלי ורב, המכהן כעת כשופט ב.
סולומון הוא הרב האורתודוקסי הראשון המכהן כשופט בבית משפט עליון באוסטרליה.
סלומון גדל בפרת' שבאוסטרליה, שם אביו היה נשיא בית כנסת.
למד בישיבה החב"דית וב במלבורן.
עבר לישראל שם למד בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
לאחר מכן החל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בברוקלין, ניו יורק, שם הוסמך לרבנות.
עם חזרתו לאוסטרליה החל ללמד בבית ספר יהודי.
בשנת 1991 סיים בהצטיינות תואר במשפטים מאוניברסיטת אוסטרליה המערבית והחל לעסוק בעריכת דין, והיה לשותף בשתי פירמות אוסטרליות גדולות ועסק בנושאים מסחריים סבוכים לרבות רכוש, חוזים, חדלות פירעון ועוד.
בשנת 1993 ייסד את בית המדרש של מערב אוסטרליה.
ב-2013 מונה סולומון לתפקיד .
ב-4 באוגוסט 2021 הפך לשופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה המערבית, תוך שהוא ממשיך לכהן בתפקידו כרב בדייאנלה שול (Dianella Shule).
מִרְכָּה הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון השייך לנפת ג'נין, וממוקם כ-12 ק"מ מדרום-מערב לעיר, כ־2 ק"מ מערבית לקבאטיה, בגובה 380 מטרים מעל פני הים.
מקור השם מבחינה מחקרית אינו ידוע.
אם כי תושבי הכפר סבורים שמשמעות השם היא מקלט, מנוחה וכדומה.
שטחו של הכפר הוא 4,396 דונם, מתוכם 4,391 בבעלות פרטית ועוד 5 דונם מושע.
על רוב האדמות נטועים כרמי זיתים.
מרכוס ג'רום בינגהאם הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר באוניקס קאזאן מהליגה המאוחדת של VTB.
בינגהאם למד בשנתיים הראשונות של בית הספר התיכון בתיכון סנטרל ובתיכון אוטווה הילס בעיר הולדתו גרנד ראפידס, מישיגן, אך לא שיחק כדורסל אף על פי שגובהו היה 1.88 מטרים.
במהלך השנתיים הללו הוא לא עשה שיעורי בית והחזיק בציונים נמוכים במיוחד, ולכן אימו אילצה אותו לעבור לבית הספור הקתולי המרכזי בעיר.
הוא שיפר את ציוניו ושיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר, ובשנתו האחרונה העמיד ממוצעים של 21 נקודות, 11 ריבאונדים, 4 חסימות ושני אסיסטים למשחק.
הוא מועמד לפרס "מר כדורסל" של מישיגן וזכה בתואר שחקן השנה של גרנד ראפידס.
בינגהאם התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת המדינה של מישיגן, על אף הצעות מאוניברסיטת פיטסבורג, אוניברסיטת פרדו, אוניברסיטת המדינה של אוהיו ואוניברסיטת וושינגטון.
לבינגהאם היה תפקיד מוגבל בעונתו הראשונה במישיגן סטייט, כששיחק בסך הכל 83 דקות בכל העונה (כ-3.6 דקות בממוצע למשחק).
עם זאת, בשנים הבאות קיבל יותר דקות ורשם ממוצעים 3.5 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק בשנתו השנייה ו-3.5 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק בשנתו השלישית.
בשנתו האחרונה במכללות הוא חווה שנת פריצה והפך לסנטר הפותח של הקבוצה.
בעונת 2021/22 הוא העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-2.2 חסימות למשחק.
ב-31 במרץ 2022 הכריז בינגהאם על מועמדותו לדראפט ה-NBA.
בינגהאם לא נבחר בדראפט ה-NBA 2022 ובספטמבר 2022 חתם בדאלאס מאבריקס, במדיה שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA.
הוא שוחרר ב-13 באוקטובר וחתם בקבוצת ליגת הפיתוח של דאלאס, טקסס לג'נדס.
בנובמבר 2022 נפצע בינגהאם וסיים את העונה לפני שערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
ב-24 ביולי 2023 חתם בינגהאם בהפועל חיפה מליגת העל בכדורסל.
הוא היה היחיד מבין השחקנים הזרים של הקבוצה שחזר לאחר דחיית הליגה בשל פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
בנובמבר 2023, זמן קצר לפני פתיחת עונת , הוא נפצע שנית ונראה שסיים את העונה, אך כבר בפברואר 2024 חזר לשחק ורשם 8 נקודות ו-8 ריבאונדים בניצחון 85–78 על הפועל ירושלים.
ב-6 מאי 2024 רשם בינגהאם 22 נקודות ו-27 ריבאונדים, מהם 11 בהתקפה, בניצחון 91–86 על הפועל באר שבע דימונה.
בכך שבר את שיאו של אייזק רוזפלט מ-2014, שעמד על 26 כדורים חוזרים.
ב-23 ביולי 2024 חתם בינגהאם בהפועל חולון מליגת העל וליגת האלופות בכדורסל, אותה אימן גיא גודס שהדריך אותו בחיפה.
הוא נבחר למצטיין המחזור השני בעונת בליגת העל לאחר שקלע 27 נקודות עם 10 מ-10 מהשדה ו-7 ריבאונדים בניצחון 89–71 על קבוצתו לשעבר הפועל חיפה.
ב-27 בנובמבר 2024 חתם בינגהאם בהפועל תל אביב מליגת העל, ובהמשך העונה זכה עמה ביורוקאפ.
ב-1 ביולי 2025 הוא שוחרר מהקבוצה, וכעבור שבוע חתם באוניקס קאזאן הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB.
באוקטובר 2025 נבחר למצטיין החודש של עונת 2025/26 בליגה.
מרכוס מלכיאור (בדנית: Marcus Melchior; 26 במאי 1897 – 22 בדצמבר 1969) היה רב דני.
הוא היה הרב של בית הכנסת המרכזי בקופנהגן, דנמרק, בזמן הצלת יהודי דנמרק באוקטובר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר בריחתו עם משפחתו ורוב יהודי דנמרק הנוספים לשוודיה, שימש כרב בפועל עבור הפליטים היהודים בשוודיה עד תום המלחמה ב-1945. ב-1947 מונה לרב הראשי של דנמרק, תפקיד שמילא עד מותו ב-1969.
מלכיאור בא ממשפחה יהודית בולטת בדנמרק.
לאחר שקיבל את תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת קניגסברג ותעודת רבנות מהסמינר לרבנים הילדסהיימר בברלין, גרמניה, ב-1921, שימש כרב בטרנובסקי גורי, פולין, מ-1921 עד 1923, ובביטום, גרמניה (כיום בפולין), מ-1925 עד 1934. לאחר מכן עבר לקופנהגן, דנמרק, והפך לרב עבור הקהילה היהודית המקומית.
מ-1943 עד 1945 שימש כרב בפועל עבור הפליטים היהודים מדנמרק בשוודיה.
לאחר מותו של מקס פרידיגר ב-1947, הוא מונה לרב הראשי בדנמרק.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא קרא להתפייסות עם גרמניה החדשה.
אף על פי שהרקע שלו היה אורתודוקסי, כישורי הרטוריקה שלו והגישות התרבותיות הפתוחות שלו הפכו אותו למרצה פופולרי גם מחוץ למעגלים יהודיים.
הוא היה אב לארבעה בנים ושתי בנות, ביניהם ארנה מלכיאור (שהפך לפוליטיקאי ושר ממשלה דני בכיר) ובנט מלכיאור.
ב-1969, האחרון ירש את אביו כרב הראשי בקופנהגן, והוא אביו של מיכאל מלכיאור, שהפך לרב הראשי בנורווגיה ועלה לישראל ב-1986 שם הפך לחבר הכנסת עבור סיעת מפלגת העבודה הישראלית.
הוא גם היה סבו של הרב אובה "אורי" שוורץ ששירת כרב הראשי של פינלנד 1982–1987 וכן סבא רבא של הרב הראשי הנוכחי של דנמרק, יאיר מלכיאור.
פעולותיו של מלכיאור במהלך השואה זוכות להכרה נרחבת כגורם מכריע בהישרדותם של רוב יהודי דנמרק.
מרכבת השמש מטרונהולם (דנית Solvognen) הוא פסל ארד מתקופת הברונזה הנורדית, אשר התגלה ב-1902 בביצת כבול בטרונהולם שבצפון-מערב שלן בדנמרק.
הפסל מתאר את מרכבת השמש והוא מורכב מסוס ודיסקה גדולה, הנחים על שישה גלגלים.
הפסל שנחשב לסמל לאומי בדנמרק, שמור במוזיאון הדני הלאומי בקופנהגן, ועד 2025 הוא הופיע על שטר של אלף כתר דני.
הפסל שימש בטקסים דתיים כדי להמחיש את תנועת השמש במרומים.
הפסל התגלה בספטמבר 1902 על-ידי חקלאי אשר חרש בביצת הכבול בטרונהולם על חופו הצפון-מערבי של האי שלן.
החקלאי אשר הבחין בסוס סבר בטעות כי נתקל בצעצוע ישן והביאו לילדיו.
לאחר בדיקה נוספת, הממצא דווח למוזיאון הדני הלאומי בקופנהגן והפסל הועבר למשמורת במוזיאון.
ב-1998 נערכה בדיקה נוספת באתר בו נמצא הפסל, ובעזרת גלאי מתכות נמצאו 21 חלקים נוספים של הפסל הכוללים חלקים מהגלגלים, חישורים וצירים.
הפסל מתאר את מסעה הנצחי של מרכבת השמש בשמיים, והוא עשוי מסוס שמיימי המושך דיסקה גדולה מעוטרת.
הסוס נח על ארבעה גלגלים והוא מחובר במוט אל הדיסקה הנחה על שני גלגלים נוספים.
לכל אחד מהגלגלים ארבעה חישורים.
אורכו של הפסל הוא 54 ס"מ, רוחבו מגיע ל-29 ס"מ וגובהו עומד על 35 ס"מ.
קוטר הדיסקה הוא כ-25 ס"מ והיא עשויה בתורה משתי דיסקיות נפרדות המוקפות על ידי טבעת ארד.
הדיסקה מצופה בשכבה דקה של זהב בצידה הימני, בעוד שצידה השמאלי ככל הנראה לא צופה בזהב מעולם.
הפירוש שניתן להבדל זה הוא שהצד המוזהב מסמל את מסע המרכבה בשמיים במשך שעות היום, ואילו הצד הלא מוזהב, ה"חשוך", מסמל את חזרתה בשעות הלילה.
הדיסקה מעוטרת בספירלות ועיגולים קונצנטריים, וכן ברצועות עם מוטיב זיגזג.
הפסל עשוי ארד עם ליבת חרסית, והוא נוצק בשיטת השעווה האבודה.
הוא מתוארך לסביבות 1400 לפנה"ס, והעיטורים על הדיסקה מעידים כי הוא יוצר באופן מקומי.
בתורת החבורות, מֶרְכָּז החבורה היא קבוצת כל האיברים שמתחלפים עם כל איברי :
המרכז הוא תמיד תת-חבורה נורמלית ואבלית של .
סימונו מגיע מהמילה הגרמנית Zentrum שמשמעותה "מרכז".
אם היא חבורה אבלית אז מרכז החבורה הוא כל החבורה.
מצד שני, חבורה נקראת חסרת מרכז אם (המרכז תמיד מכיל את איבר היחידה של החבורה, ולכן הוא אינו יכול להיות ריק).
נתבונן בהומומורפיזם מהחבורה לחבורת האוטומורפיזמים שלה המוגדר לפי (כלומר הומומורפיזם הצמדה ב-).
הגרעין של ההעתקה, כלומר כל איברי שעוברים לאוטומורפיזם הזהות, הוא המרכז של , והתמונה היא חבורה הנקראת חבורת האוטומורפיזמים הפנימית של , ומסומנת .
לפי משפט האיזומורפיזם הראשון .
לפעמים מסומנת חבורה זו גם כ-.
מרכז אומן או אֹמֶן הוא יישוב קהילתי באזור צפון ישראל בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע.
היישוב הוקם בשנת 1958 כמרכז כפרי למושבים ניר יפה, מלאה וגדיש.
שמו של היישוב לקוח מעולם החקלאות, ומשמעו שורה של קמה קצורה.
מרכז אדוה הוא מכון לחקר החברה הישראלית, הדוגל בגישה כלכלית-חברתית סוציאל-דמוקרטית.
המרכז נוסד בשנת 1991 על ידי פעילים משלוש תנועות חברתיות: התנועה לשוויון של יהודים מזרחים, התנועה הפמיניסטית והתנועה לשוויון זכויות לאזרחים ערבים.
המייסדת והמנהלת הראשונה של מרכז אדוה היא ברברה סבירסקי, אותה החליפה בשנת 2019 עו"ד נוגה דגן-בוזגלו ולאחר מכן, בשנת 2020, ד"ר יובל ליבנת.
החל מינואר 2025 מכהנת ד"ר יעל חסון כמנכ"לית מרכז אדוה.
המנהל האקדמי המייסד של מרכז אדוה הוא ד"ר שלמה סבירסקי, אותו החליפה בינואר 2025 אתי קונור-אטיאס.
יו"ר הוועד המנהל הוא פרופ' יוסי דהאן.
המכון מתמקד בחקר המדיניות החברתית בישראל וניתוחה.
הוא מפרסם דו"חות תקופתיים, ומאז 1998 מוציא דו"ח שנתי על תמונת המצב החברתי בישראל.
הדו"חות של מרכז אדוה בוחנים את העוני והפערים הכלכליים בין הקבוצות השונות בחברה הישראלית ואת השירותים החברתיים הציבוריים בישראל.
המרכז מנתח את המדיניות הכלכלית חברתית בישראל מתוך שאיפה לצמצום פערים כלכליים.
הוא עוסק בתחומים של תקציב המדינה, המיסוי והשירותים החברתיים – חינוך, בריאות, דיור, רווחה ותחבורה ומפרסם המלצות למדיניות בהתאם לעמדותיו – חיזוק מדינת הרווחה והגדלת ההוצאה הציבורית על חינוך, דיור, תשתיות ובריאות.
חוקרי המרכז המליצו על העלאת מס חברות, לפחות כהוראת שעה, על מנת שמימון ההוצאות של מלחמת לבנון השנייה לא ייפול על השכבות החלשות באוכלוסייה.
בנוסף, המרכז בוחן את המדיניות הממשלתית, ובמרכזה את תקציב המדינה, באמצעות פרויקט ניתוח תקציב המדינה, שיוצא לקראת העברת התקציב, ומתריע על אי-שוויון בחלוקת עוגת התקציב, כמו גם על אפליה תקציבית של קבוצות שונות, בהן ישראלים יוצאי אתיופיה והבדואים בישראל.
מאז 1997 המרכז מקדם את רעיון הטמעת החשיבה המגדרית במדיניות ובתקציבי הממשלה והרשויות המקומיות.
העבודה של המרכז משלבת עבודת שטח, מחקר וקידום מדיניות.
במסגרת זאת, יזם המרכז, הקמת קואליציה של ארגוני נשים, גופים אקדמיים וארגוני חברה אזרחית לקידום הטמעת חשיבה מגדרית בתקציבים ובמדיניות – "פורום נשים לתקציב הוגן".
הפורום החל לפעול באוגוסט 2004. בעקבות פעילות המרכז החליטה הממשלה בשנת 2014 על אימוץ המלצות הוועדה לבחינה מגדרית של תקציב המדינה בישראל, וכן הוחלט על יישום הדרגתי של ניתוח מגדרי של תקציב המדינה והטמעת חשיבה מגדרית בתהליכי התקצוב.
בשנת 2015 הגה מרכז אדוה את תוכנית התקציב המגדרי, הקובעת כי כל משרד ממשלתי יפרט את חלוקת המשאבים השנתית על פי ראייה מגדרית.
על פעילות זו כלל מגזין דה מרקר את מרכז אדוה ואת המנכ"לית ברברה סבירסקי ברשימת 100 המשפיעים לשנת 2015.
מרכז אדוה היה שותף לקידום חקיקת חוק פנסיה חובה בשנת 2010 וכן לביקורת, לצד פורום החוסכים לפנסיה וארגונים נוספים, על השלכות הפרטת החיסכון הפנסיוני על החוסכים המתבטא בתשלום דמי ניהול גבוהים הנוגסים בכ-30% של הקצבה לחוסכים.
כן מבקר המרכז את מערך הייעוץ הפנסיוני הנשלט על ידי בנקים וחברות ביטוח המרכז מקיים סדנאות לחינוך עובדים על חשיבות חיסכון בפרישה ועל היתרונות והחסרונות של אלטרנטיבות שונות.
המרכז הפיק סדרת מסמכי מדיניות בנושא מערכת החינוך בישראל, בעיות באופן תקצובה ואי השוויון הגבוה המאפיין אותה.
במסמך יעדים לתיקון החינוך שפורסם באוגוסט 2011 מציע המרכז קוים לרפורמה מקיפה.
מרכז אדוה מנטר את תקצוב מערך הבריאות, את מה שהוא מגדיר כשחיקה בתקציב סל הבריאות ואת מגמות ההפרטה והעלייה בתשלומי משקי הבית על שירותי בריאות ואי השוויון שהן יוצרות.
בשנת 2012 עתר המרכז עם עמותות נוספות בבג"ץ נגד ההיתר להפעיל בבית החולים העתידי באשדוד שירותי רפואה פרטית בתשלום, בטענה כי יפגע בזכות לבריאות של אלה שאינם מסוגלים לשאת בתשלום לעניין בחירת רופא.
העתירה נדחתה, בשל טענה לשיהוי העתירה למשך זמן רב לאחר פרסום ההיתר, ובנוסף לא הוכח כי ההיתר אכן יפגע בזכותם של השכבות החלשות, והעותרים חויבו בהוצאות משפט בסך של 45,000 ש"ח.
המרכז מפרסם דו"ח דו שנתי בשם "מחיר הסכסוך".
הפרסום קושר בין הסכסוך הישראלי-פלסטיני לצמיחה הכלכלית של ישראל, תקציבה, התפתחותה החברתית, חזונה ומצבה הבינלאומי.
המרכז עוסק בפערים בין העשירים לעניים במדינה, וכן בין אשכנזים למזרחים.
המרכז פרסם דו"ח המציע פתרון למשבר הדיור בישראל בעזרת דיור ציבורי אוניברסלי.
בשנת 2020 פרסם המרכז דו"ח המראה שיפור קל בפערי שכר מגדריים בישראל, עם זאת, הוא מצביע על כך שהפערים המגדריים בשכר לשעה כמעט ולא הצטמצמו בעשור האחרון.
בשנת 2006 קיבל המרכז את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג של האגודה לזכויות האזרח.
הכלכלן פרופ' דן בן-דוד כתב כי על-אף שלעיתים עמדותיו זהות לאלו של מרכז אדוה, המרכז "מעגל פינות באופן שיטתי במשך שנים כאמצעי לקידום השקפת עולמו".
ביקורת דומה נמתחה מצד עיתונאים כלכליים, לפיה דו"חות המרכז מגמתיים ונוטים להציג את הנתונים באופן שתומך באידאולוגיה החברתית-כלכלית של החוקרים.
מרכוס דיון קמבי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
קמבי שיחק באוניברסיטת מסצ'וסטס לפני שהצטרף לליגת ה-NBA.
נבחר במקום השני בדראפט 1996 על ידי טורונטו ראפטורס והקדים שחקנים כמו קובי בראיינט, סטיב נאש וג'רמיין אוניל.
קמבי התחיל את קריירת ה-NBA שלו בטורונטו ראפטורס, ולאחר שתי עונות במדי הקבוצה עבר לניו יורק ניקס, שם שיחק ארבע שנים עד שעבר בעונת לדנוור נאגטס, לקראת עונת עבר לקליפרס.
קמבי נבחר לשחקן ההגנה של העונה ב-NBA לעונת , לחמישייה ההגנתית בעונת , וכן זכה ארבע פעמים בתואר "מלך החסימות של ה-NBA", לאחר שהוביל את הליגה בממוצע חסימות למשחק.
שלוש מהפעמים ברציפות: בעונת , עונתו השנייה, חסם 3.7 פעמים למשחק ב-31.8 דקות למשחק ב-58 משחקים, ב- השיג 3.3 חסימות למשחק ב-33.2 דקות למשחק ב-56 משחקים, ב- חסם 3.3 פעמים ב-33.8 דקות למשחק ב-70 משחקים, וב- חסם 3.6 פעמים ב-34.9 דקות למשחק ב-79 משחקים.
בשתי האחרונות אף היה "מלך החסימות" במספר החסימות בעונה (231 ו-285 חסימות) וכך גם ב-, כשחסם 199 פעמים (ממוצע של 3 חסימות למשחק).
ב-24 ביולי 2012 חתם קמבי בניקס לעונה אחת.
דארנל מרכוס לאמאר פייזר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששישחק בעמדת הפאוור פורוורד.
בצעירותו שיחק פייזר באוניברסיטת המדינה של איווה ולאחר שלוש שנים נבחר בשנת 2000 במקום הרביעי בדראפט ה-NBA על ידי השיקגו בולס, בה נלחם על מקומו בחמישייה עם אלטון ברנד, עונת 2001-2002 הייתה עונת השיא שלו, בה הגיע לממוצעים של 12.3 נקודות למשחק ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
לאחר 4 שנים בשיקגו בולס חתם פייזר כשחקן חופשי במילווקי באקס.
לאחר עונה מאכזבת בבאקס הוא חתם באוסטין טורוס מה-NBDL, בה זכה בתואר ה-MVP של אותה עונה (2005-2006).
במרץ 2006 חתם פייזר בסיאטל לחוזה של 10 ימים, ולאחר שלא שיחק אף משחק חתם בניו אורלינס עד סוף העונה.
בעונת 2006-2007 שיחק פייזר במורסיה הספרדית בה התבלט עם ממוצעים של 18.9 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק.
עם תום העונה בספרד חתם פייזר באקיבו קאפיטאנס מהליגה הפורטוריקנית.
ביוני 2007 חתם במכבי תל אביב לשתי עונות; פתח בחמישייה הראשונה באופן כמעט קבוע, והגיע עם הקבוצה לשלב הטופ 16, במהלכו נפצע בצורה קשה בברך נגד אולימפיאקוס היוונית, ונאלץ לסיים את העונה.
פייזר רשם בעונה זאת ממוצעים של 13.8 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק.
לאחר פציעתו הודיעה הקבוצה לשחקן על שחרורו.
ב-2008, עם חזרתו של פיני גרשון למכבי תל אביב, הוחזר גם פייזר הפצוע.
פייזר חזר מהפציעה במהלך הפגרה למשחק האימון מול פרנקפורט.
ב-28 בינואר שוחרר פייזר ממכבי תל אביב, לאחר שלא הרשים אחרי הפציעה שלו.
ב-7.2.09, חתם פייזר בקבוצת ארסיבו מפוארטו ריקו.
בחודש דצמבר 2010 חזר פייזר לישראל וחתם בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל, אך כעבור שישה ימים שוחרר מהקבוצה, בנימוק שלא עבר את הבדיקות הרפואיות.
מרכוס רַיינֶר (Reiner; 5 בינואר 1886 – 25 באפריל 1976) הוא ממניחי היסודות לחקר הראולוגיה וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים.
ריינר נולד בצ'רנוביץ בירת בוקובינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1886.
משנת 1903 ועד 1909 למד הנדסה אזרחית באקדמיה הטכנולוגית של וינה (Technische Universität Wien), וקיבל תואר דוקטור.
לאחר מכן עבד כמהנדס רכבות עבור ממשלת אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה עבור ממשלת רומניה.
במקביל פעל בתנועה הציונית: היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בבוקובינה, ציר בקונגרס הציוני ה-12 (קרלסבד, 1921) והיה מייסד קרן היסוד בבוקובינה.
פרסם מאמרים בנושאים ציוניים בירחון היהודי-גרמני Der Jude ("דער יודע", 'היהודי') בעריכת מרטין בובר ובעיתונות היומית בגרמנית.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל, והיה ממייסדי קיבוץ חפציבה שבגבול עמק יזרעאל ועמק בית שאן.
כמו כן היה חבר הוועד של "סולל בונה", חבר ב"ברית שלום" וב"איחוד".
במאורעות תרפ"ט (1929) שירת כשוטר מיוחד.
בארץ ישראל עבד בשנים 1923–1947 כמהנדס במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט.
מ-1947 עד 1949 עבד כיועץ מדעי של בסיס מכון התקנים הארצישראלי.
לאחר קום המדינה, ב-1949, היה ריינר לפרופסור בטכניון.
במהלך חייו, פרסם ריינר כ-100 מאמרים מדעיים.
בשנת 1923 נישא למרגלית לבית אוברניק, וממנה נולדו לו בן, אפרים ובת חנה.
בשנת 1929 נישא בשנית, לרבקה לבית שנפלד, ולזוג נולדו שתי בנות, דורית ושלומית.
מרכוס ריינר נפטר בשנת 1976 ונקבר בקיבוץ להב .
תחום הראולוגיה עוסק בחקר מבנה החומר והתנהגותו במצב שבו פועלים עליו כוחות הגורמים לעיוותו או לזרימתו .
המונח "ראולוגיה" עצמו נטבע על ידי ריינר ויוג'ין בינגהאם שהיו מראשוני החוקרים בתחום.
תרומות נוספות של ריינר הן משוואות החומר משוואת בקינגהאם-ריינר ומשוואת ריינר-ריבלין, כמו גם אפקט הקומקום (להסברת בריחת נוזלים בעת העברת נוזל מכלי אחד למשנהו) ומספר דבורה (מדד של גודל חסר ממד לתיאור מצב הנזילות של חומר).
בשנת 1958 הוענק לריינר פרס ישראל למדעים מדויקים.
מבוא לתורת החוזק / מאת מ' ריינר; עריכה עברית והשלמות על ידי ע' בן-צבי, חיפה: אגודת הסטודנטים של הטכניון העברי, תשי"ג.
במתמטיקה, המרכז של חוג נתון הוא תת-חוג, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל איבר אחר.
מקובל לסמן את המרכז של R ב־.
המרכז הוא תת־חוג קומוטטיבי, אבל בדרך כלל הוא איננו תת־החוג הקומוטטיבי הגדול ביותר שיש לחוג.
התפקיד העיקרי של המרכז בתורת החוגים הוא להכניס שיטות קומוטטיביות לסיטואציה שהיא בדרך כלל לא קומוטטיבית, ולכן מסובכת בהרבה.
המרכז של חוג כולל לפחות את איבר היחידה, ולכן אפשר לראות את החוג כאלגברה מעל המרכז שלו (במובן הרחב של המושג – המרכז אינו חייב להיות שדה).
בפרט, המרכז של חוג פשוט הוא שדה, וכך הופך החוג לאלגברה במובן המצומצם והמקובל יותר של המילה.
את ה"מרחק" מן האלגברה למרכז שלה אפשר למדוד בכלים הסטנדרטיים: הממד (או הדרגה, כאשר המרכז אינו שדה והאלגברה חופשית מעליו), ובמקרה שהממד אינסופי, גם ממד גלפנד-קירילוב.
ידוע שכל אלגברה בעלת ממד גלפנד־קירילוב 1 היא "כמעט קומוטטיבית", בהיותה חופשית ובעלת דרגה סופית מעל המרכז שלה.
באלגברה, המרכז של מבנה אלגברי הוא תת-מבנה, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל האיברים במבנה.
מקובל לסמן את המרכז של מבנה G באות , מן המלה הגרמנית Zentrum, או בצירוף .
באופן הזה מתקבל תת-מבנה שהוא קומוטטיבי בפני עצמו ומשתלב באופן פשוט יחסית עם המבנה המקורי, וכך אפשר להכניס כלים המתאימים לסיטואציה קומוטטיבית, גם כאשר המבנה שאותו חוקרים אינו כזה.