tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גני הארמון תוכננו במאה ה-17 על ידי אדריכל הגנים סימֵאון גודו בסגנון צרפתי פורמלי שהושפע מסגנונו של אדריכל הגנים הצרפתי אנדרה לה נוטרה.
בסוף המאה ה-18 שונו הגנים לסגנון גן אנגלי בהדרכתו של פטר יוזף לנה.
בגן הארמון נבנתה בשנת 1788 בלוודרה – בית תה המשמש כמצפור, על ידי האדריכל קארל גוטהרד לאנגהאנס.
בשנת 1810 נבנה המאוזולאום עבור המלכה לואיז, ובשנים 1824–1825 נבנתה הווילה הנפוליטנית בגני הארמון.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשרפו גני הארמון בהפצצות חיל האוויר המלכותי, ובהמשך ניזוקו הגנים במהלך הקרב על ברלין.
הארמון לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה החל שיקום הארמון ושחזור החדרים בהתבסס על תמונות שצולמו לפני המלחמה.
גני הארמון שוקמו בחלקם בסגנון הצרפתי פורמלי כפי שהיו במאה ה-17, וחלקם הצפוני, הרחוק מהארמון, שוקמו בסגנון האנגלי.
בארמון הוקמו מספר מוזיאונים, ובאורנג'רי הוקמה מסעדה.
במוזיאון הוצגו בין השאר תמונות של אנטואן ואטו ומארק שאגאל.
בשנת 1970 הוצגה בארמון תערוכה על מצדה.
בארמון אירחו הגרמנים אורחים רמי מעלה, בהם נשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג.
גני הארמון משמשים את תושבי האזור כגן ציבורי שהכניסה אליו חופשית.
מתנהל מאבק ציבורי נגד תוכניות לדרוש תשלום בגין הכניסה לגנים.
בין השנים 2004–2006 שימש הארמון כבית מגוריו של נשיא גרמניה בעת שנערכו בארמון בלוו שיפוצים.
ארמונות החורף ואחוזת המלך ביריחו הם מכלול של מבנים מתקופת בית שני שנחשפו במערב בקעת יריחו, סמוך לפתחו של נחל פרת ולדרך הרומית היורדת מירושלים ליריחו.
באתר בולטים שני תילים: הדרומי, תולול אבו אל-עלייק, והצפוני, 400 מטר מהראשון, על שפת ואדי שק א-דאבי, הנשפך לנחל פרת.
הארמונות הם ביטוי לאורח החיים המפואר שקיימו משפחות המלוכה ומלוויהם.
הם עשו שימוש נרחב בבריכות שחייה, בתי מרחץ, גני נוי ובוסתנים.
הארמונות היו במרחק שעות ספורות מירושלים - 20 ק"מ בתוואי הדרך הרומית הקדומה.
האתר נחפר כבר במאה ה-19 על ידי צ'ארלס וורן, אשר ניסה לאתר את מקומה של יריחו מימי התנ"ך.
לאחר עריכת חתך ארכאולוגי, הוא הגיע למסקנה כי האתר הוא מהתקופה הרומית בארץ ישראל.
חפירות נוספות בוצעו על ידי הגרמנים סלין ודנציגר בשנים 1911-1910, אך תוצאותיהן לא פורסמו.
בשנת 1950 חפרו באתר שתי משלחות מארצות הברית.
מצפון לתל הדרומי התגלו שרידי גן נוי מפואר מימי הורדוס שכונה "הגן השקוע".
יותר רחוק, בצפון, התגלו שרידי בניין, שזוהה כגימנסיון.
בשנת 1973, נערכו חפירות נרחבות באתר על ידי הארכאולוג אהוד נצר.
החפירות נמשכו עשר עונות והקיפו שטח של 30 דונם.
בחפירות התגלו גם שרידי אמות המים במערב יריחו.
עם סיום החפירות התברר כי האתר משתרע על שטח של 120 דונם ומהווה רק חלק של יריחו מימי בית שני.
התגלו סדרה של ארמונות חורף מימי מלכי החשמונאים עד ימי הורדוס.
התברר כי שטחה של העיר יריחו היה רחב ביותר.
מדרום לאחד הארמונות, בשטח שהיום נמצא מחנה הפליטים עקבת ג'בר, התגלו שרידי פרוור של בתי אמידים, הפזורים על פני עשרות דונם.
מצפון לארמונות התגלתה חווה מלכותית, על פני שטח של 450 דונם.
נמצא גם שהיה קשר הדוק בין החווה לבין ארמונות החורף.
אמות המים, אשר הוקמו בימי החשמונאים, איפשרו את בניית המכלול.
אל האתר הובילו שתי אמות מים שהובילו מים מהמעיינות הבאים:
נחל פרת: עין פרת (עין פארה), עין מבוע (עין פואר) ועין קלט
נחל נערן: עין נועימה, עין דיוק ועין שושה
מי המעיינות הם מתוקים וזורמים כל השנה.
הם איפשרו את הקמת ארמונות החורף ואת החווה המלכותית.
בארמון מלכי החשמונאים, צפונית לאתר, מעבר לנחל פרת, נמצאו האתרים הבאים:
ארמון החשמונאים נבנה במוצא נחל פרת, על גבעה המשקיפה על העיר יריחו.
הארמון הוקם בימי בני שושלת החשמונאים: יוחנן הורקנוס הראשון - נשיא יהודה וכהן גדול בין השנים 134 עד 104 לפנה"ס, או בימיו של אלכסנדר ינאי - מלך וכהן גדול בין השנים 103 עד 76 לפנה"ס.
ברעידת אדמה חזקה שהייתה בשנת 31 לפנה"ס נהרס הארמון.
עדויות על כך נמצאו בחלקים השונים של הארמון.
על מקומו של הארמון הוקם תל מלאכותי על ידי המלך הורדוס, מלך ממלכת יהודה בין השנים 37 עד 4 לפנה"ס.
על התל המוגבה בנה הורדוס את ארמונו השני.
הקמת התל הביאה לכיסוי שרידי ארמון החשמונאים, וכך נשתמרו חלקים ממנו, כמו קיר מבנה שנותר בגובה של 7 מטר.
המבנה המרכזי של ארמון החשמונאים היה בגודל 50 × 50 מטר.
האלמנטים של הבנייה היו כמקובל בארמונות פאר באזור:
עיטור החדרים היה עם פרסקאות צבעוניים - חיקוי דמוי שיש.
עיטורים מעוצבים בסטוקו בדמות אבני בניין.
המים זרמו לבריכות השחייה ולמבנים בצינורות עופרת וצנורות חרס קבורים באדמה, בנוסף לאמות מים שסיפקו מים לגינות ולבוסתנים.
באתר נמצאו שרידים של שני צמדים של בריכות שחייה: קטנות - ממערב לארמון, וגדולות - צפונית לו.
משערים כי הבריכות היו במוקד הבידור והבילוי של שוכני הארמון, ואולי גם עדות לאירוע הטרגי של הטבעת הכהן הגדול אריסטובולוס השלישי, הכהן הגדול האחרון מבית חשמונאי.
מדרום לבריכות הגדולות נבנה מבנה מפואר, שגודלו היה 21 × 17 מטר - הפביליון, שנבנה בדמות מקדש דורי.
ציר סימטריה עבר דרך הבריכות, המקדש והחצר הקטורה צפונית מהם.
האחד דומה לשני בצורה מפתיעה.
ההשערה היא שהם נבנו על ידי שלומציון המלכה (67 - 76 לפנה"ס), עבור שני בניה הורקנוס ואריסטובולוס, במטרה לרכך את היריבות ביניהם שנמשכה קרוב לשלושים שנה.
גודלם של הארמונות היה 25 × 25 מטר.
בכל אחד משני הארמונות היה בית מרחץ מפואר.
מקוואות טהרה רבים נמצאו בסביבות הארמון, אשר בעליהם היו כוהנים שנזקקו להם כדי להיטהר בטרם יוכלו לאכול את בשר התרומות.
כן נמצא מקווה מיוחד לכלים שבו נמצאו שרידים של 800 קעריות.
הארמון שירת גם את אחרון מלכי בית חשמונאי, מתתיהו אנטיגונוס השני, ששלט בין השנים 40 עד 37 לפנה"ס, ומעיד על כך מטמון של 20 מטבעות.
הארמון הראשון הוקם בשנת 34 לפנה"ס.
מדרום לאתר, דרומית ל"תולול אבו אל-עלייק", בנה המלך הורדוס את ארמונו הראשון.
צפון לו עדיין עמד על מכונו ארמון מלכי החשמונאים.
בני משפחת החשמונאים המשיכו לקיים קשרים הדוקים עם קלאופטרה, שאזור יריחו היה בתחום שליטתה, עובדה אשר הגנה עליהם מפני המלך החדש.
הארמון היה מבנה מלבני בגודל של 86 × 46 מטר.
במרכזו חצר פריסטיל, חצר פתוחה לשמים בעלת שורת עמודים היקפית, ובמרכזה בריכה שאליה נוקזו מי הגשמים.
בארמון היה טרקלין מפואר, בית מרחץ מפואר ושתי בריכות עמוקות, אשר שימשו, כנראה, מקוואות טהרה.
הארמון נחשף, בשנת 1951 על ידי פריצ'רד, שסבר שהוא גימנסיון.
לאחר החפירה הארמון כוסה מחדש.
הארמון השני הוקם בשנת 31 לפנה"ס.
הורדוס זכה באמונו של אוגוסטוס קיסר וקיבל לידיו חזרה את שטח יריחו שהיה בידי קלאופטרה.
קודם לכן הייתה רעידת אדמה שפגעה בארמון החשמונאים.
הורדוס החליט להקים על חורבותיו ארמון שני כמכלול אדריכלי עם אגפים אחדים.
הוא שילב בו את בריכות השחייה של הארמון החשמונאי והקים בריכה אחת גדולה בגודל 32 × 18 מטר.
הארמון השני, בצפון נחל פרת, יחד עם הארמון הראשון, מדרום לנחל פרת - שימשו את הורדוס למגורים ולטקסים.
ייחודו של הארמון השני היה באגף המגורים ובאזור המיועד לבילויים.
הארמון נבנה על תל מלאכותי שכיסה את ארמון החשמונאים, וגודלו היה 35 × 43 מטר.
מקומו הגבוה, 8 מטר מעל פני סביבתו, איפשר לשוהים בו ליהנות ממראה בוסתן האחוזה המלכותית ומנוף הסביבה.
בארמון השני היה שפע של גינות נוי.
באגף התענוגות הייתה הבריכה הגדולה ובית מרחץ, שמתקניו נשתמרו היטב.
הארמון השלישי היה המפואר שבארמונות.
הוא הוקם משני צידי נחל פרת.
אהוד נצר, עורך החפירות באתר, סבור שניתן היה לצפות ממנו במי הנהר הזורמים עד חודשיים בשנה ולתת לצופים הרגשה כאילו הם על שפת נהר זורם.
אדריכלי הארמון בנו את המכלול תוך התייחסות הדדית לחלקיו.
הבנאים, שהיו כנראה מאיטליה, השתמשו בשיטות בנייה שהיו מקובלות בארצם כמו:
אופוס רטיקולאטום - דגם בנייה רומאי של אבנים קטנות, 10 × 10 ס"מ, המונחות בשורות אלכסוניות.
ביריחו הוא כוסה בטיח לבן או צבעוני.
אופוס קוודרוס - דגם בניה רומאי של אבנים מלבניות.
היה גם שימוש בלבני בוץ מקומיות הבנויות על אבן.
אחרי כיסויין בטיח לא היה הבדל בינן לבין הדגמים מאיטליה.
הארמון השלישי של הורדוס, במרכז האתר, כלל את המבנים הבאים:
באחוזה נחשף גת גדולה, ששימשה, ככל הנראה, להכנת יין ו"דבש תמרים".
גידולי החווה, לפי מקורות ספרותיים, היו: עצי תמר, האפרסמון, הצורי והשרף שמהם הפיקו בשמים ותרופות, שחלקם יוצא לחו"ל.
היה זה שימוש מחוכם בתנאי האקלים היבש של המקום.
בניה בלתי חוקית ופגיעה באתר
בשנת 2021 החלה להתקיים בניה בלתי חוקית מסיבית של 16 מבני קבע בידי פלסטינים על אדמות מדינה בסמוך למתחם ארמונות החשמונאים.
המנהל האזרחי הרס רק מבנה אחד שמוקם בתוך המתחם הארכאולוגי, אך נמנע מלהרוס את שאר המבנים, למרות שהם חוסמים את כביש הגישה למתחם.
כמו כן תועדה בנייה פלסטינית בחלק מהמתחם המצוי בשטח A, שפוגעת באתר הארכאולוגי.
ארמיוני היא עיר יוונית עתיקה וכיום עיירה ואתר נופש פופולרי במזרח הפלופונסוס, ממול האי אִידְרָה.
ניתן להגיע אליה בהפלגה בת שעתיים בסנפירית מאתונה.
ארמיוני הוא גם שם האפארכיה (פרובינציה) של אותו האזור, שבירתה קראנידי.
לדברי ההיסטוריון היווני הרודוטוס, ייסדו את הרמיונה הדריאופים (Dryopes), שגורשו על ידי הראקלס ואנשי מאליס מחבל הארץ שנקרא בימיו דוריס.
ארמופילה ביגנונית (שם מדעי: Eremophila bignoniiflora) הוא מין שיח או עץ ממשפחת המיופוריים שמוצאו באוסטרליה.
הארמופילה הביגנונית יכולה לגדול בגדלים שונים ממטר עד לכ-8 מטרים.
פרחיה גדולים וצבעם לבן או קרם.
תיאור המין פורסם לראשונה בשנת 1848 על ידי ג'ורג' בנטהאם, שקרא לו בשם Stenochilus bignoniaeflorus.
שם המין נובע מדמיון צורת פרחיו לפרחי משפחת הביגנוניים.
הארמופילה הביגנונית מצויה במישורי הצפה ביבשת אוסטרליה.
המין מסווג כ"מאוים" בתקנות ההגנה על החי והצומח (1988) של מדינת ויקטוריה.
ארמוסיו (בספרדית: Hermosillo; בעבר: Santísima Trinidad del Pitic - השילוש הקדוש של פיטיק) היא עיר הבירה של המדינה המקסיקנית סונורה, והעיר הגדולה ביותר במדינה.
ארמוסיו ממוקמת במרכז המדינה, כ-270 ק"מ מגבולה עם ארצות הברית.
ארמוסיו ידועה בקיצוניותו של מזג האוויר החם שלה, והעובדה שהיא ממוקמת במדבר סונורה גורמת לכך שבמשך שלושה חודשים בשנה בארמוסיו יש בממוצע 40 מעלות צלזיוס או יותר, דבר שהופך אותה לאחת הערים החמות במקסיקו.
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף ל-שגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
ארמי אוף לאברז (מאנגלית: Army of Lovers; מילולית: צבא של מאהבים) היא להקת דאנס שוודית שפעלה בין השנים 1987–1996 ולאחר מכן התאחדה עוד כמה פעמים לתקופות קצרות (ב-2001, ב-2007 וב-2009).
שם הלהקה נגזר משמו של סרט דוקומנטרי של רוסה פון פראונהיים, פעיל גרמני למען זכויות הומוסקסואלים (Armee der Liebenden oder Revolte der Perversen), אשר מבוסס על מאפיינו המיוחד של הגדוד הקדוש של תבאי.
הלהקה נוסדה בשנת 1987. החברים המייסדים - אלכסנדר בארד, ז'אן פייר ברדה וקאמילה הנמארק ("לה קאמילה") - עבדו יחדיו עוד קודם לכן במסגרת להקת "ברבי".
בארד וברדה היו חברי הלהקה בכל גלגוליה.
בשנת 1991 הצטרפה לקבוצה מיכאלה דורנוויל דה לה קור.
בשנת 1993 החליפה דומיניקה פז'ינסקי את לה קאמילה, ובשנת 1995 חזרה לה קאמילה במקומה של דה לה קור.
את לחני השירים כתב בארד.
הלהקה הוציאה ארבעה אלבומי אולפן, כמה אלבומי אוסף ו-20 וידאו קליפים.
הלהקה זכתה להצלחה מרובה באירופה, בעיקר בשנות התשעים של המאה העשרים.
עשרה משיריה נכנסו ליורוצ'ארט, כשהמצליח מכולם היה השיר "Crucified" (צלוב), אשר שהה בראש המצעד שמונה שבועות רצופים והיה הסינגל הנמכר ביותר באירופה בשנת 1991.
לצד הסגנון המוזיקלי הקליל, הלהקה הייתה ידועה בתלבושות ייחודיות, המראות האופנתיים של חבריה, ובווידאו קליפים פרובוקטיביים בסגנון הקאמפ, שחלקם נאסרו להקרנה ב-MTV.
הטקסט של השיר "Israelism" מן האלבום השלישי של הלהקה כולל מספר שורות בעברית, ביניהם הפזמון "הבאנו שלום עליכם".
השיר, ויותר מכך הווידאו קליפ שהופק עבורו, חולל סערה משום שניתן היה לפרשו כשם ללעג את התרבות היהודית והישראלית.
למרות הכחשות חברי הלהקה והעובדה שברדה ופז'ינסקי הם יהודים, ועל אף שהשיר זכה להצלחה מרובה בישראל והתקבל באהדה - החליטה MTV להפסיק את שידורו.
בספטמבר 2015, חבר הלהקה ז'אן פייר ברדה עלה לישראל.
ביוני 2017 הופיעה הלהקה במצעד הגאווה בתל אביב.
בשנת 2018 יצא הסרט התיעודי הישראלי "ארמי אוף לאברז בארץ הקודש" (ביים: אסף גלאי).
הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה.
1991 - Massive Luxury Overdose (יצא בשנת 1992 בגרסה מיוחדת לשוק האמריקאי)
1995 - Les Greatest Hits (יצא בשנת 1996 בגרסה מיוחדת לשוק האנגלי)
2001 - Le Grand Docu-Soap (לאלבום צורף דיסק רמיקסים בשם Le Remixed Docu-Soap שנמכר לאחר מכן בנפרד בשוק הרוסי)
ארמטה פיירוטי (באיטלקית: Ermete Pierotti) היה מהנדס וארכאולוג, איטלקי ממודנה שחי באמצע המאה ה-19. קצין הנדסה בצבא ממלכת סרדיניה שנבחר על ידי הפאשה לשמש כיועץ אדריכלי, מודד וארכאולוג.
מהנדס העיר ירושלים בין השנים 1854–1861.
בשנת 1854 הגיע לירושלים לאחר שנבחר על ידי הפאשה לשמש כיועץ לעבודות השיפוצים על הר הבית.
בנוסף לקח חלק, כמהנדס, במפעלי בנייה שונים שנעשו אז בעיר, כגון ההוספיס האוסטרי סמוך לוויה דולורוזה; בדק הבית שנעשה בכנסיית סנטה אנה; בניית מנזר האחיות ציון; ובניית מבנים לשירות עולי הרגל הרוסיים.
סוראיה פשה, מושל ירושלים העות'מאני, מינה אותו לתפקיד מהנדס העיר ירושלים.
בתפקיד זה טיפל, בין היתר, במערכת המים העירונית.
תפקיד זה פתח בפניו מקומות שהיו סגורים לחוקרים מערביים, ובעיקר אלה של הר הבית ומסגדיו, שם גם עלה בידו לצלם לראשונה, בעזרתו של הצלם מנדל ג'ון דינס.
אחד המבנים שפיירוטי היה קשור בבנייתו, ועל כן גם בחפירות האתר לצורכי הבנייה, הוא מנזר האחיות ציון.
פיירוטי עשוי אפוא להימנות עם חבורת הארכאולוגים לפי אמות המידה של אמצע המאה הקודמת.
באתר זה הייתה מצויה הקשת הידועה בשמה המסורתי "קשת אקה הומו".
חפירת השטח חשפה חלקים נוספים של המבנה, ונתברר כי מדובר בשער בעל שלוש קשתות, שהשתמר באופן טוב למדי.
למרות המסורת הדתית הנוצרית הקשורה במקום זה, קבע פיירוטי נכונה כי השער מן התקופה הרומית, מאוחר בהרבה מן האירוע בתולדות הנצרות שהוא מיוחס לו.
לאחר שנים אחדות של פעילות בירושלים, נקלע פיירוטי למחלוקת שבין ג'ורג' ויליאמס ובין ג'יימס פרגוסון שנתמך על ידי ג'ורג' גרוב (מהקרן לחקר ארץ ישראל), בעניין מקומה הנכון של כנסיית הקבר הקדוש.
משפרסם את ספרו המונומנטלי "ירושלים הנחקרת", נטען כלפיו כי המידע שפורסם על-ידו, ובעיקר תוכניותיו ותצלומיו, ובעקבותיהם מסקנותיו המדעיות, הם בבחינת גנבה ספרותית.
המחלוקת התגלגלה אל בתי המשפט בלונדון.
גרוב ופרגוסון יצאו לאירופה לחפש נתונים אודותיו.
בארכיון בפריז נמצא מסמך הקשור בממלכת סרדיניה שהייתה קשורה בברית עם נפוליון השלישי, ועל פי המסמך נמצא קפטן פיירוטי בשנת 1849 אשם במעילה בכספי יחידתו הצבאית, וכעונש הורד מדרגתו וגורש לצמיתות מארץ מולדתו.
המסמך שנמצא על ידם פורסם ברבים, כתוצאה מכך נעלם פיירוטי מירושלים, באופן פתאומי בדומה להופעתו הפתאומית כעשור שנים קודם לכן.
בספרו "מנהגים ומסורות בארץ ישראל", עורך פיירוטי השוואה בין מנהגיהם של "העברים הקדומים" ושל יהודי ארץ ישראל בתקופת בית שני והתלמוד, לבין מנהגיהם של תושבי הארץ הערבים בתקופתו, תוך שהוא משתדל למצוא נקודות דמיון רבות ביניהם.
בתיאורו את מנהגי הרחצה, אומר פיירוטי על יהודי ארץ ישראל בני זמנו, כי הם "תאבי בצע וקמצנים מכדי לשלם את דמי הכניסה לבית המרחץ".
לא ידוע הרבה על פיארוטי בארופה לאחר עזיבתו את הארץ.
לאחר תקופת שהייתו בלונדון הוא נכח בפריז ב־1864, ובין השנים 1868–1880 נראה בשווייץ.
הוא נפטר בשנות השמונים של המאה התשע עשרה.
ארמנד דאגלס "ארמי" האמר הוא שחקן אמריקאי, בנו של איש העסקים מייקל ארמנד האמר ונינו של איל הנפט היהודי ארמנד האמר.
בנעוריו למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
את קריירת המשחק שלו החל בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה.
תפקידו הראשי הראשון היה כבילי גרהאם בסרט "בילי: השנים הראשונות" משנת 2008, והוא זכה להכרה רחבה כאשר שיחק תפקיד כפול בדמויות התאומים קמרון וטיילר וינקלווס בסרט הביוגרפי של הבמאי דייוויד פינצ'ר, "הרשת החברתית" (2010).
האמר גילם את קלייד טולסון בסרט הביוגרפי "ג'יי אדגר" (2011), ואת הדמות הראשית בסרט "הפרש הבודד" (2013), ובשנת 2015 כיכב בתפקיד איליה קוריאקין בסרט הפעולה "שם קוד מ.ל.א.ך".
בשנת 2017 הוא כיכב בדרמת הלהט"ב הרומנטית של לוקה גואדנינו "קרא לי בשמך", עבורו קיבל מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב ואינדפנדנט ספיריט בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
שנה לאחר מכן גילם את עורך הדין מרטין ד' גינסברג בסרט הביוגרפי "המין החזק" והשתתף בסרט "מלון מומבאי", ובאותה שנה (2018) שיחק בברודוויי במחזה "גברים לבנים סטרייטים".
לצד תפקידיו כשחקן, דיבב דמויות בסדרות הטלוויזיה "משפחת סימפסון" ו"אבא אמריקאי" (2012), ובסרט ההנפשה "מכוניות 3" (2017).
ב-3 בפברואר 2021 פתחה משטרת לוס אנג'לס בחקירת טענת אונס שהפנתה נגדו אישה שזוהתה בשם 'אפי אנג'לובה'.
זאת, בהמשך להאשמות שהתפרסמו בינואר 2021 מצד נשים שהיו בקשר איתו, וראשיתן בפרסום צילומי מסך של מסרונים שיוחסו לו.
ההאשמות כללו התעללות מינית ורגשית, וכן נטייה פטישיסטית לקניבליזם, ופרקטיקות BDSM ללא הסכמה.
האמר הכחיש את הטענות, אך פרש בעקבותיהן ממספר הפקות עתידיות אליהן לוהק.
כמו כן, סוכני השחקנים ויחסי הציבור שלו הודיעו על ניתוק קשרי העבודה איתו.
ארמנד דאגלס האמר נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית.
אמו, דרו אן (לבית מובלי), הייתה בעבר פקידת הלוואות בכירה בבנק, ואביו, מייקל ארמנד האמר, הוא הבעלים של מספר חברות עסקים, כולל הוצאת קנודלר וארמנד האמר הפקות (חברת הפקות סרטים/ טלוויזיה).
להאמר ישנו בנוסף אח צעיר ממנו בשם ויקטור.
האמר תיאר את הרקע שלו כ"חצי יהודי", אף על פי שרק הסבא-רבא מצד אביו היה יהודי – טייקון הנפט והפילנתרופ, ארמנד האמר, שהוריו היגרו לארצות הברית מהאימפריה הרוסית.
האמר התגורר בשכונת דאלאס בהיילנד פארק במשך מספר שנים.
כשהיה בן שבע עברה משפחתו לאיי קיימן, שם התגוררה כחמש שנים, ואז התיישבה בלוס אנג'לס.
הוא למד באקדמית פוקנר בנמל המושל, ובאקדמית גרייס כריסטיאן, ובנוסף גם בגרנד קיימן (בית ספר שהקים אביו בווסט ביי, גרנד קיימן), ומאוחר יותר הלך לבית הספר התיכון הבפטיסטי בלוס אנג'לס בעמק סן פרננדו.
הוא נשר מהתיכון בכיתה י"א כדי להמשיך בקריירת משחק.
לאחר מכן עבר קורסים במכללה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
מאוחר יותר האמר אמר כי הוריו התנערו ממנו כשהחליט לעזוב את בית הספר ולהתחיל לשחק, אך מאז הפכו לתומכים וגאים בעבודתו.
קריירת המשחק המקצועית של האמר החלה בהופעות אורח קטנות בסדרות הטלוויזיה "משפחה בהפרעה" (פרק 14, עונה 2), "ורוניקה מארס" (פרק 3, עונה 3), "אחת שיודעת" (4 פרקים מתוך עונה 2), "מלאך המוות" (5 פרקים מתוך עונה 2), ו"עקרות בית נואשות" (פרק 8, עונה 4).
ההופעות הראשונות שלו בתעשיית הקולנוע החלו עם תפקיד קטן בסרט הדרמה המשפחתית "פליקה" (2006), ולאחר מכן במותחן הפסיכולוגי "בלק-אאוט" , בו כיכב בשנת 2008 לצידם של אמבר טמלין ואיידן גילן.
תפקיד הבכורה הראשי שלו הגיע לראשונה עם הצגתו בתור הכומר האוונגליסט בילי גרהאם בסרט "בילי: השנים המוקדמות" שיצא באוקטובר 2008. הסרט זיכה את האמר במועמדות מטעם ארגון " ל"פרס האמונה והערכים" בקטגוריית "פרס החסד למשחק" המוענק על ההופעה היותר מעוררת השראה בסרט קולנוע או טלוויזיה.
הארגון מבקר סרטים מנקודת מבט נוצרית, והפרס מוענק בעבור הופעות מעוררות השראה המציגות את חסד האל ואהבתו לבני אנוש.
בשנת 2007 נבחר האמר על ידי הבמאי ג'ורג' מילר לככב בסרט גיבורי העל "ליגת הצדק: בן-תמותה" , בתפקיד באטמן.
הסרט בוטל בסופו של דבר עקב שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי (2007–2008), וכן בשל השהיית המשא והמתן בסוגיית התקציב עם ממשלת אוסטרליה.
בשנת 2009 גילם האמר את דמותו של הריסון ברגרון בסרט הקצר "2081" , על פי סיפור קצר באותו שם מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט.
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל .
פריצת הדרך המשמעותית של האמר הייתה בשנת 2010, בסרטו של דייוויד פינצ'ר "הרשת החברתית", העוסק בהקמת פייסבוק.
בסרט הוא שיחק תפקיד כפול של התאומים קמרון וטיילר וינקלווס.
כהכנה לסרט, האמר נדרש ללמוד לחתור משני צידי סירה כדי לגלם את התאומים, שהם אלופי חתירה.
ובנוסף, הוא עבר מחנה אימונים של 10 חודשים בגילום תאומים, במטרה לתרגל את התנועות והאידיולקטים העדינים שהווינקלבוסים פיתחו במשך שני עשורים של שוויון גנטי".
סרט זה זיכה את האמר בתשבחות רבות, בהן דבריו של ריצ'רד קורליס ממגזין "טיים", שציין כי גילומו של האמר את התאומים בסרט היה "טרומפ-לויל עדין להפליא של אפקטים מיוחדים".
על תפקידו בסרט זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של טורונטו לשנת 2010 בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
תפקידו הבא היה בסרטו של קלינט איסטווד משנת 2011, "ג'יי אדגר", בו גילם את קלייד טולסון , המנהל המשותף הראשון של לשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית, ה-FBI.
הדרמה הביוגרפית, שנכתבה על ידי דסטין לאנס בלאק, התמקדה בקריירה הרחבה של ג'יי אדגר הובר, אותו גילם לאונרדו דיקפריו.
הסרט זכה לשבחים רבים: דייוויד דנבי מהעיתון "הניו יורקר" הגדיר את הופעתו של האמר "מקסימה", וטוד מקארתי מהעיתון "הוליווד ריפורטר" תיאר אותה כ-"מעולה".
מקארתי שיבח במיוחד את הכימיה בין דיקפריו להאמר, בתיאור היחסים הרומנטיים המופיעים לעיתים קרובות בין דמויותיהם, וציין כי "הדרך בה מתנהלים הגוונים והדחפים ההומוארוטיים, היא אחת מהדברים הטובים ביותר בסרט.
הדינמיקה הרגשית, בהתחשב בכל הגורמים החברתיים והפוליטיים שמשחקים, נראית אמינה לחלוטין, ודיקפריו והאמר מצטיינים חילופי רמיזות, רצון סמוי, האשמות והבנה הדדית".
השניים מועמדים לפרסי גילדת שחקני המסך על תפקידיהם בסרט זה.
בשנה שלאחר מכן שיחק האמר ביחד עם ג'וליה רוברטס ולילי קולינס בסרט מראה מראה: הסיפור האמיתי, בו גילם את הנסיך אנדרו אלקוט.
בינואר 2012 הוא דיבב את תאומי וינקלווס בפרק של הסדרה הקומית "משפחת סימפסון", שכלל פרודיה על "הרשת החברתית" .
בשנת 2013 לוהק האמר לתפקיד הראשי ב"הפרש הבודד" בהפקת חברת דיסני, לצד ג'וני דפ בתפקיד טונטו.
הסרט נכשל בקופות בתי הקולנוע ברחבי העולם, בהכניסו כ-260.9 מיליון דולר בלבד, לעומת תקציב הפקה שהוערך ב-215 מיליון דולר.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של הבמאי גאי ריצ'י, "שם קוד מ.ל.א.ך", עיבוד קולנועי של סדרת הטלוויזיה באותו השם משנות השישים של המאה ה-20. האמר גילם בסרט את דמותו של איליה קוריאקין , לצד הנרי קאביל.
בנוסף, ביצע הופעת קמע בקומדיה "הפמליה" המהווה המשך לסדרה הקומית באותו שם, מבית היוצר של רשת HBO.
בשנת 2016 גילם האמר את סמואל טרנר בסרט "הולדתה של אומה" שביים נייט פארקר.
הבכורה התקיימה במסגרת תחרות סרטי הדרמה האמריקאיים בפסטיבל סאנדנס, שם זכה הסרט בשני פרסים: פרס בחירת הקהל ופרס חבר השופטים הגדול.
בינואר באותה שנה נודע שהאמר רכש את הזכויות לצלם את סיפור חייו של ברון הסמים המקסיקני אדגאר ואלדס ויאריאל ("לה בארבי") , לאחר מגעים עם בני משפחה ומקורבים לוואלדס.
לאחר מכן מילא תפקיד במותחן הפסיכולוגי "יצורים ליליים" של טום פורד, וגילם את אורד בסרט הפעולה אש חופשית, אותו כתב וביים בן ויטלי, וגילם את המרין האמריקני מייק סטיבנס, בסרט "מוקש".
שנה לאחר מכן כיכב בתפקיד אוליבר בסרט הלהט"בי "קרא לי בשמך", בכיכובם של טימותי שאלאמה ומייקל סטולברג.
הסרט הוא עיבוד לרומן של אנדרה אקימאן באותו השם, אותו ביים לוקה גואדנינו.
ההפקה החלה במאי 2016, והסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2017. על הופעתו, האמר זכה לשבחים ולמועמדויות לפרסים רבים בהם פרס בחירת המבקרים, אינדפנדנט ספיריט, וגלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
מבקר הקולנוע ריצ'רד לוסון מהמגזין Vanity Fair טען כי האמר ניצל את "הפרופורציות המגוחכות שלו ואת נאותו המסותתת לאפקט גדול, שנון ורגיש להפליא.
בהיותו סטנד-אפ הוליוודי חתיך בדרך כלל, מהפנט, הוא עובר בקלות בין הרוממות הציבורית של אוליבר ורגישותו הפרטית, מה שהופך את דמותו להרבה יותר ממושא פשוט של רצון".
מייקל פיליפס מהעיתון "שיקגו טריביון" הכריז כי הופעתו של האמר בסרט הייתה "העבודה הכי קלה לנשימה ורגועה בקריירה שלו".
בסקירתו למגזין ה"רולינג סטון" פיטר טרוורס אמר על האמר כי הוא "גילוי, שנותן את תפקיד המסך המורכב ביותר שלו עד היום ואת הריגוש הקשור של הטבילה המלאה".
לעיתים קרובות הודגשה "הכימיה המגוחכת" בין האמר לשאלאמה, בה כריסטי למיר מאתר הביקורות RogerEbert.com מצאה שהזיווג המוצלח במשחקו, בין השאר בשל מיומנותו למצוא את "האיזון המסובך בין התנודדות של הדמות לפגיעותו כשהוא מתמסר לרומן המרגש הזה".
מאוחר יותר האמר גם הוציא ספר מוקלט לסרט.
בראיון בשנת 2020, במאי הסרט לוקה גואדנינו אישר כי יצא לאור סרט המשך נוסף.
באותה שנה דיבב את ג'קסון סטורם, האנטגוניסט הראשי, בסרט האנימציה של דיסני פיקסאר "מכוניות 3", וכן כיכב לצד ג'פרי ראש בסרט "הדיוקן האחרון" של סטנלי טוצ'י.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2017 וקיבל ביקורות משבחות על ידי חברת הסרטים, "Sony Pictures Classics".
אוון גלייברמן ממגזין וראייטי שיבח את יכולתו של האמר "להציע מערבולת מחשבה סוערת מתחת למראה הבלונדיני של קלארק קנט ונימוסים מכינים מראש בתור "גולת הכותרת הקומית".
בשנת 2018 השתתף האמר בקומדיה האפלה של בוטס ריילי, "סליחה על ההפרעה" לצד לקית' סטנפילד, סטיבן יאון וטסה תומפסון.
טומריס לאפלי ממגזין מבקרי הקולנוע תיאר את דמותו של האמר, סטיב ליפט, כ-"מנוול שאי אפשר לעמוד בפניו".
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס ב-20 בינואר.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מתוך עשרת הסרטים העצמאיים המובילים של ארגון המועצה הלאומית לביקורת 2019, וזכה גם בתסריט הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר בטקס פרסי אינדפנדנט ספיריט לשנת 2019.
על הופעותיו הבולטות בקולנוע בשנים 2017–2018, הוענק להאמר פרס בקטגוריית "הישג מצטיין בקולנוע" בפסטיבל SCAD בסוואנה.
בשנת 2019, האמר כיכב בסרט האימה הפסיכולוגי "פצעים" יחד עם דקוטה ג'ונסון.
הצגת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-26 בינואר 2019.
בשנת 2020 גילם האמר את דמותו של מקסים דה וינטר לצידה של לילי ג'יימס, ב"רבקה", רימייק לסרט של אלפרד היצ'קוק משנת 1940, עיבוד קולנועי של הרומן הגותי באותו השם מאת דפני דה מורייה.
בשנת 2021 יצא המותחן "משבר", בו שיחק עם גארי אולדמן ואוונג'לין לילי, ובשנת 2022 שיחק בסרט המסתורין "מוות על הנילוס", בבימויו קנת בראנה ובהשתתפות גל גדות ולטישה רייט, לפי ספר בשם זה מאת אגתה כריסטי.
2021 – פגיעה בקריירה בעקבות שערוריית מין
בינואר 2021 פורסמו בחשבון אינסטגרם לא מזוהה צילומי מסך עם מסרונים שיוחסו לו, וכללו תיאורים מיניים שתוארו כמטרידים וכללו האשמות כלפיו בקניבליזם.
בעקבות הפרסומים פרש האמר ממספר פרויקטים עתידיים אליהם לוהק, על אף שהכחיש את הטענות נגדו, וכינה אותן "התקפה מקוונת זדונית".
ב-13 בינואר הוא הודיע על פרישה מצילומי הסרט "חתונה אש!", בו היה אמור לשחק לצידה של ג'ניפר לופז, וצילומיו התחילו ב-22 בפברואר ברפובליקה הדומיניקנית.
במקומו הצטרף ג'וש דוהאמל לצוות שחקי הסרט.
לדברי האמר, נוכח ההאשמות אותן תיאר כמגוחכות, מצפונו לא איפשר לו לעזוב את ילדיו לארבעה חודשי צילומים.
באותו יום נודע שהאמר פרש מצוות השחקנים של הסדרה "Gaslit" בערוץ Starz, על אודות מעורבותה של מרתה מיטשל בפרשת ווטרגייט, ומשתתפים בו בין היתר ג'וליה רוברטס ושון פן.
את האמר החליף השחקן דן סטיבנס.
עם זאת, נטען שהוא פרש מההפקה שבועות ספורים קודם לכן, עקב עומס בלוח הזמנים של השחקן, לאור השתתפותו בצילומי סדרת הטלוויזיה "ההצעה"' עבור "פרמאונט+", שירות הזרמת המדיה של "CBS",
כעבור שבועיים, ב-28 בינואר, נמסר שהאמר פרש מהפקת "ההצעה".
הסדרה בת עשרת הפרקים מספרת את סיפור הפקת הסרט "הסנדק" משנת 1972, ובה יועד האמר לגלם את דמותו של מפיק "הסנדק", אלברט "אל" רודי .
ב-5 בפברואר 2021 נמסר שעל רקע ההאשמות שהופנו כלפי האמר, סוכנות הכישרונות "WME" הפסיקה לייצג אותו, וכן התפטר איש יחסי הציבור האישי שלו.
ב-2 באפריל 2021 פורסמה הודעה רשמית, לפיה פרש האמר מהמחזה "הדקות" פרי עטו של טרייסי לטס, שצפויה להעלות להקת התיאטרון "סטפנוולף" בברודוויי ב-22 במרץ 2022. האמר הודיע שהוא נאלץ לפרוש מהמחזה כדי להתמקד בעצמו ובבריאותו למען משפחתו.
מפיק המחזה ג'פרי ריצ'רדס הצהיר שהאמר יישאר עמית מוערך עבור כל מי שעבדו איתו על הבמה ומחוצה לה על "הפרוטוקול", וכי מכבדים את החלטתו.
בראיון בשנת 2008 הצהיר האמר בקשר לאמונותיו הדתיות, "יש לי חיים רוחניים משלי, ואני מעריך אותם מאוד".
האמר ידוע בזכות השקפותיו הטעונות הן פוליטית והן חברתית במדיה החברתית.
בשנת 2010 נישא האמר לאשת הטלוויזיה אליזבת צ'יימברס בטקס שנערך על ידי חברו טיילר רמזי.
מנישואים אלה נולדו הבת הארפר (2015) והבן פורד דאגלס ארמנד (2017).
ב-10 ביולי 2020 הודיעו על פרידה באמצעות חשבונם באינסטגרם, לאחר עשר שנות נישואין.
ב-20 בנובמבר 2011 נעצר האמר במחסום משמר הגבול של ארצות הברית בסיירה בלאנקה במערב טקסס, מיילים ספורים מגבול מקסיקו, לאחר שבמכוניתו נתגלתה מריחואנה במשקל של 0.02 אונקיה (0.567 גרם), וכן שלוש עוגיות מריחואנה רפואיות וחומית מריחואנה.
הוא שילם ערבות בסך 1,000 דולר, אחרי ששהה במעצר יום אחד.
התובע המחוזי באל פאסו לא הגיש כתב אישום נגד האמר, משום שלפי חוקי מדינת טקסס, החזקת מריחואנה נחשבת לעבירה רק אם הכמות עולה על 4 אונקיות (113.4 גרם).
בראיון במסגרת תוכנית האירוח של קונאן או'בריאן מיולי 2013 אמר האמר שהמעצר נבע מאי-הבנת החוק הפנים-מדינתי לעומת החוק הפדרלי.
טענות להתעללות מינית ושערורייה במדיה החברתית
ב-10 בינואר 2021 פרסם חשבון אינסטגרם בשם "House of Effie" (תרגום מילולי: "הבית של אפי") סדרה של עשרות צילומי מסך של מסרונים, אותם ייחס החשבון האלמוני להאמר, אשר כללו תכנים עם תיאורי פנטזיות מיניות על יחסי שליטה, אלימות, אונס ואף קניבליזם.
לפי הטענה, מדובר במסרונים שהאמר שלח לכאורה לנשים באמצעות חשבון האינסטגרם שלו, בין השנים 2016–2020, עת היה נשוי עדיין לצ'יימברס, וככל הנראה, מאחורי חשבון האינסטגרם עומדת אחת הנשים שהאמר התכתב איתן.
הטענות לא אומתו, ומשתמשי טוויטר טענו שמדובר בזיוף.
האמר עצמו הכחיש את המיוחס לו וטען שמדובר בזיוף, אך מפעיל/ת חשבון האינסטגרם התעקש/ה שמדובר במסרונים אותנטיים שהאמר שלח, ואף הוסיפ/ה שבעקבות הפרסום, פנו מספר נשים ותיארו מעשי התעללות מינית שבעקבותיהם הגיעו חלקן לחדר מיון.
כעבור ימים ספורים מהפרסומים וההכחשה, נחשפה מי שהייתה בת זוגו של האמר בין יוני לאוקטובר 2020, קורטני ווצ'קוביץ', מייסדת אפליקציית שירותי טיפוח היופי "Flashd" מדאלאס, טקסס.
ווצ'קוביץ' תיארה את הרומן שלה עם האמר כ"דייטינג עם חניבעל לקטר וואנבי", וסיפרה שהוא הביע משאלה לשבור אחת מצלעותיה, לצלות ולאכול אותה, בנוסף על פנטזיות מיניות איומות אחרות.
עוד היא טענה, שהאמר התעלל בה רגשית, וכתוצאה ממערכת היחסים המעוותת שחוותה, היא סבלה מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ונזקקה לפסיכותרפיה.
ווצ'קוביץ' לא יכלה לאשר את האותנטיות של צילומי המסך, אך ציינה שהיא לא הופתעה מהפרסום.
ב-21 בינואר 2021 נחשפה פייג' לורנזה, סטודנטית ודוגמנית בת 22, אשר לדבריה הכירה את האמר בעקבות התכתבות ביניהם באינסטגרם, בעת ששהתה בלוס אנג'לס, והם היו בקשר בין חודשיים לארבעה במהלך סתיו 2020. לטענת לורנזה, האמר חרת בסכין את האות A באזור מפשעתה כחלק ממשחקי BDSM, והותיר צלקות על גופה.
כמו כן, הוא הביע רצון לעקור צלעות ממנה, לעשן ולאכול אותן.
היא טענה עוד, שהאמר אמר שהוא יאמן אותה להיות שפחת מין שלו, והוסיפה שהוא משתוקק לפגוע בנשים.
עורך דינו של האמר שלל את הדברים בטענה שכל המעשים היו בהסכמה מלאה ובשיתוף פעולה מצד לורנזה, תוך שהשניים משוחחים ומסכמים על הכל באופן מלא.
בעקבות הפרסומים בחשבון האינסטגרם "הבית של אפי", והחשיפות שבעקבותיהם, ב-3 בפברואר 2021 פתחה משטרת לוס אנג'לס בחקירת האשמות באונס שהפנתה נגד האמר אישה בשם 'אפי אנג'לובה', בת 24 בעת החשיפה.
המשטרה אישרה את דבר קיום החקירה ב-18 במרץ 2021, שעות ספורות אחרי שאנג'לובה ערכה מסיבת עיתונאים מקוונת, כשהיא מלווה בעורכת הדין גלוריה אולרד, ובה קראה הצהרה מן הכתב.
אנג'לובה סיפרה במסיבת העיתונאים פרטים קשים על אירוע שהתרחש ביניהם ב-24 באפריל 2017. לדבריה, במשך ארבע שעות, האמר אנס אותה באלימות, תקף אותה, הטיח את ראשה בקיר שוב ושוב, והכה ברגליה עד שהיא התקשתה לצעוד במשך שבוע אחרי האירוע.
אנג'לובה הוסיפה שהאמר מנע ממנה לברוח, וחששה שהוא עומד להרוג אותה.
עוד סיפרה אנג'לובה, שהיא הכירה את האמר בפייסבוק בשנת 2016, בהיותה בת עשרים, וקיימה קשרים איתו לסירוגין עד שנת 2020. אולרד סרבה לגלות אם אנג'לובה היא האישה העומדת מאחורי חשבון האינסטגרם "הבית של אפי", שפרסם את צילומי המסך.
והוסיפה ש"בשלב הזה", האישה לא מתכוונת להגיש תביעה אזרחית נגד האמר.
בשמו של האמר, עורך הדין אנדרו ברטלר מסר שהיחסים בין האמר לאנג'לובה היו בהסכמה מלאה, והיא בחרה להסלים את הפרשה, על אף שלהאמר לא הייתה כוונה להביך אותה ולחשוף את תשוקותיה המיניות, אותן כינה ברטלר "קינקיות".
ב-8 ביוני 2021 נודע שהאמר התאשפז מרצונו במוסד לגמילה מסמים, אלכוהול ומין, ליד אורלנדו, פלורידה, והתחייב לשהות במוסד עד להחלמה מלאה.
על פי הפרסום, האמר נכנס למוסד ב-31 במאי 2021, אחרי שיומיים קודם לכן, ב-29 במאי, הוא יצא מגרנד קיימן, שם שהה מאז מסיבת העיתונאים של "אפי" ב-18 במרץ.
לדברי עדי ראייה, האמר נראה מגיע לנמל התעופה של גרנד קיימן כשהוא מלווה באשתו בנפרד אליזבת צ'יימברס, ילדיו ובני משפחה.
+שנהסרטתפקידהערות2006פליקהבחור2008BlackoutטומיBilly: The Early Yearsבילי גרהאם2009חופשת אביב מטורפתשומר החוף2010הרשת החברתיתקמרון וטיילר וינקלווס 2011ג'יי אדגרקלייד טולסון מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר2012מראה מראה: הסיפור האמיתיהנסיך אלקוט2013הפרש הבודדג'ון ריד/"הפרש הבודד"2015הפמליהעצמושם קוד מ.ל.א.ךאיליה קוריאקין 2016הולדתה של אומהסמואל טרנריצורים לילייםהאטון מורואש חופשיתאורדמוקשמייק סטיבנס2017קרא לי בשמךאוליברמועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר
מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר
מועמד פרס סטלייט לשחקן המשנה הטוב ביותרהדיוקן האחרוןג'יימס לורדמכוניות 3ג'קסון סטורםדיבוב2018סליחה על ההפרעהסטיב ליפטמלון מומבאידייווידהמין החזקמרטין ד.
גינצבורג2019פצעיםוויל2020רבקהמקסים דה וינטר2021משברג'ייק קלי2022מוות על הנילוססיימון דויל
+שנהסדרהתפקידהערות2005משפחה בהפרעהסטודנט #2פרק: "The Immaculate Election"2006ורוניקה מארסקורטפרק: "Wichita Linebacker"2007עקרות בית נואשותבארטפרק: "Distant Past"2009מלאך המוות (אנ')מורגן5 פרקיםאחת שיודעתגבריאל אדוארדס4 פרקים2012משפחת סימפסוןקמרון וטיילר וינקלווס דיבוב; פרק: "The D'oh-cial Network"אבא אמריקאיסוכן השכרת רכביםדיבוב; פרק: "The Wrestler"2020אנחנו מי שאנחנועובד קפיטריהפרק: "Right here, right now #6"
ארמור היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Astonishing X-Men Vol.3 #4 מאוקטובר 2004, ונוצרה על ידי הכותב ג'וס וידון והמאייר ג'ון קאסאדיי.
ארמור היא האלטר אגו של היסאקו איצ'יקי, נערה יפנית תלמידת מכון אקסבייר, ששאיפתה הגדולה ביותר הייתה להפוך לחברת אקס-מן.
לאחר אירועי "השמדה", שגרמו להפשטת כוחותיהם של מאות מיליוני מוטאנטים, ארמור הייתה בין היחידים ששמרו על כוחותיהם.
בזמן קרב ארמור יוצרת שריון אנרגטי סביבה, אשר נותן לה סיבולת וכח.
ולכן ברוב הקרבות היא נכנסת ראשונה למערכה על מנת לכוון את רוב האש עליה.
דמותה של ארמור הופיעה בסדרת האנימציה "וולברין והאקס-מן", כאשר שוחררה על ידי קוויקסילבר וחברי אחוות המוטאנטים, על מנת להפיל את האשמה על חברי האקס-מן.
בפרק זה ארמור לא שולטת בכוחותיה כלל, ומי שמצילה אותה לבסוף היא קיטי פרייד.
ארמור מופיעה גם כחברת האקס-מן הצעירה ביותר בסדרת האנימה על קבוצת האקס-מן.
יוקארי טאמורה דיבבה את הדמות בגרסה היפנית המקורית.
בסדרת היקום הקולנועי של מארוול "מיס מארוול" מופיעה דמותה של קמלה קאן, בגילומה של השחקנית אימאן ולאני, שאישרה כי הכוחות של גברת מארוול הושפעו מכוחותיה של ארמור בקומיקס.
ארמיגהורן (Ärmighorn או Ärmighore) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה 2,742 מטר, בקנטון ברן בשווייץ.
ההר ממוקם מזרחית לעיירה קנדרגרונד (Kandergrund) ודרומית להר הדינדנהורן (Dündenhorn) בגוש ההרים שבין נהר קנדר (Kander) והעיירה רייכנבאך בקנדרטל (Reichenbach im Kandertal).
ארמונד לוי (5 באוקטובר 1932 – 13 בספטמבר 1999) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב, כיהן כראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה וכסגן מפקד מחוז תל אביב.
ב-1952 התגייס למשטרת ישראל, תחילה שירת כשוטר סיור בחיפה ולאחר מכן עבר למדור חקירות בעיר התחתית.
בהמשך שירת כשוטר סיור ברמת גן וחוקר במחוז תל אביב, שימש חוקר ביחידה הכלכלית, הצטרף ליחידה המרכזית של המחוז ושימש בה ראש חוליית סמים.
שירת כראש לשכת חקירות במרחב יפו.
ב-1972 מונה למפקד היחידה המרכזית של המחוז ולאחר מכן שירת כקצין אגף חקירות של המחוז.
הופקד על חקירת רצח אורון ירדן והוצאת ההודאה מהרוצח צבי גור, ששירטט לו מפה היכן קבר את גופת הילד.
עמד בראש צוות חקירה מיוחד לחקירת רצח חבר הכנסת חמאד אבו רביעה.
בפברואר 1981 מונה לראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה, טיפל בחקירת רצח דני כץ יחד עם משטרת מחוז הצפון, רצח רוני ניצן ורצח החיילת אורלי דובי.
ב-1985 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב, ועמד בראש המבצע לתפיסתו של צבי גור שנמלט מכלא איילון.
ב-1986 נפתחה נגדו חקירה בעקבות האשמות שעלו נגדו במהלך משפטו של העיתונאי יגאל לביב, הנושא נבדק על ידי פרקליט המדינה יונה בלטמן שב-1987 ניקה את לוי מכל אשמה.
לאחר פרישתו מהמשטרה ב-1989 סיים לימודי משפטים ועבד כעורך דין.
ארמוס, לימפקין או עגור בוכה (שם מדעי: Aramus guarauna) הוא מין עוף טרופי החי ברחבי אמריקה והוא קרובם הרחוק של העגורים.
זהו העוף היחיד במשפחת הארמיים ששייכת לסדרת העגוראים.
תפריטו מבוסס על שבלולים והוא מהלך בצורה מהוססת מעט.
הארמוס חי באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית ומשוטט בביצות ואזורים לחים שונים מפלורידה (בעיקר בביצת האוורגליידס) עד לארגנטינה.
הוא נפוץ בביצות, ערבות לחות, שדות מוצפים, שדות מנגרובים ולעיתים גם בקרבת החוף.
עם זאת הוא נמנע מיערות צפופים או מאזורים לא נגישים למים.
עוף זה נמצא על שלב הביניים בין העגוריים לטמשניים ובעבר גם סייגו אותו כשייך למשפחת הכפניים, אך צורת מקורו והליכתו הביאו את החוקרים להסיק שהוא שייך לקבוצה עצמאית.
הוא מזכיר מעט את המגלן הלבן החי באותם אזורים בטבע.
הוא בעל מקור ארוך וצהוב, ראשו וצווארו הארוך אפורים והגוף חום עם נוצות לבנות מעל.
הוא מדשדש במים רדודים ומחפש שם טרף כמו חלזונות מים שונים, בעיקר מהסוג תפוחון.
העוף תופס חילזון, מוציא אותו ליבשה ועם מקורו הקמור הוא פוצע את הקונכייה ואוכל את היצור שבפנים, או מונע מהחילזון לסגור את עצמו בתוך הקונכייה על ידי פגיעה בשריר עצמו.
שתי הטכניקות עוזרות גם לאכילת צדפות שונות.
בניגוד לעגוראים אחרים הוא מעדיף לאכול לבד וצורת הליכתו משווה מראה גוסס מעט.
הוא אוכל בנוסף לחלזונות: חרקי מים, סרטנים, תולעים, דגים וצפרדעים אך בעיקר חלזונות מים.
הטורף העיקרי של הארמוס באמריקה הצפונית הוא אליגטור אמריקני וגם פומת פלורידה.
הקטנים עלולים להיחטף על ידי יצורים אוכלי ביצים ואפרוחים כמו ראקונים, נחשים, עורבים, חמוסים וחוטמנים.
בנוסף לטורפים דיית החלזונות החיה באותם אזורים וכמותו ניזונה בעיקר חלזונות חוטפת לו את החילזון מהמקור.
ארמון "תוצרת הארץ" הוא מבנה גדול בלב מגרשי התערוכה הישנים בסמוך לנמל תל אביב.
המבנה הוקם בשנת 1934, בתכנונו של ריכרד קאופמן, כמבנה העיקרי ביריד המזרח, בסגנון הבינלאומי.
המבנה הוקם במימון הסוכנות היהודית, קק"ל ובעלי מניות נוספים, ושטחו הכולל הוא 3,400 מ"ר ואורכו 80 מטר.
המבנה המרכזי של יריד המזרח, שנבנה על שטח של 3,400 מ"ר, עוצב בצורת ספינה שחזיתה פנתה מזרחה.
חלל הפנים התנשא לגובה שלוש קומות, בצדו האחד ניצב מגדל תצפית ובצדו השני נבנה מעין אפסיס.
בהמשך לחזיתו הבוהקת מלובן נמתחה כיכר ציבורית גדולה, כיכר פלומר, שבאחד מקצותיה הוצב פסל "הפועל העברי".
פתיחתו החגיגית של יריד המזרח של שנת 1934 הייתה ב־26 באפריל 1934 במגרשי התערוכה שבקצהו הצפוני של רחוב דיזנגוף בתל אביב.
בפתיחה נכח הנציב העליון ארתור ווקופ.
היריד שולב בחגיגות חצי היובל לייסוד תל אביב.
היריד היה אירוע רב-חשיבות בחיי הכלכלה של היישוב.
השתתפו בו 30 מדינות וביקרו בו כ־600,000 מבקרים במשך שישה שבועות.
היריד השתרע על פני שטח של עשרה דונם ובהם ביתני התצוגה של המדינות המשתתפות, פיתוח סביבתי, גינון, דרכים, לונה פארק ופסלים.
רוב ביתני היריד הוקמו בסגנון הבינלאומי.
ליריד הייתה חשיבות רבה בתולדות האדריכלות המקומית ולטובתו נבנו כמה ביתנים על ידי האדריכלים היהודים הבולטים ביותר של אז, בהם אריה אלחנני, ריכרד קאופמן ואריה שרון.
סמל היריד, שעוצב על ידי אריה אלחנני, היה גמל בעל כנפיים שניתן לו הכינוי "הגמל המעופף".
כיכר הכניסה ליריד נקראה "כיכר פלומר" על שם הנציב העליון הרברט פלומר שגילה אף הוא אהדה ליישוב.
בכיכר זו ניצב על ראש תורן פסל הגמל המעופף שהוקם על ידי האדריכל אריה אלחנני.
בסמוך לשפך הירקון הוקם אצטדיון המכביה הראשונה בשנת 1932. בסמוך לכיכר פלומר בכניסה הראשית הוקמה רחבה בצורת אמפיתיאטרון.
הביתן המרכזי ביריד היה ביתן תוצרת הארץ שתוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בצורת ספינה.
פסל "הפועל העברי" שנבנה על ידי אריה אלחנני ניצב באתר גם היום.
פסלים נוספים שעמדו ביריד היו "פסל אשת לוט", "פסל הזורע", "פסל הצבי" ו"פסל האישה".
כיום, מן המבנה המקורי שרד רק ה"חרטום" או האפסיס המעוגל, שנהפך לבית עסק למרצפות וקרמיקה.
שרידים של הארמון מפוזרים בשטח ועל הכיכר הוקם בשלב מאוחר יותר מבנה שחוסם את המבט ואת התנועה מהכניסה אל היריד.
"תל אביב תמיד רצתה ארמון, גם בשנות ה-30, כשבזירה האדריכלית שלט המודרניזם", טוען האדריכל ירמי הופמן, ראש מחלקת השימור בעיריית תל אביב.
"אנשי העלייה השנייה והשלישית שהגיעו לארץ ישראל לא התנתקו מעולם מהמסורת האירופית.
ארמון תמיד מייצג את הערכים של אותה חברה.
במקרה של היריד, מדובר בארמון מודרניסטי שמייצג את הערכים של החברה שנבנתה כאן".
הופמן תולה את חשיבותו של הארמון גם בהיבט האורבני: "אם מסתכלים על העיר במבט-על, כפי שהייתה בשנות ה-30, אפשר לראות איך הצירים האנכיים המרכזיים שלה - רחוב בן יהודה ורחוב דיזנגוף - מתנקזים אל יריד המזרח.
בסיום שלהם נבנתה כיכר גדולה עם ארמון עברי.
זה מחזיר אותי לתכנון של ערים כמו ניו דלהי, שכל הקונצפט שלה זה ציר עם ארמון בסופו, או מגדל אייפל והשדרה שלמרגלותיו בפאריס.
לטעמי, תל אביב רוצה לחזור לארמון.
עד היום נשאר שם החור הזה ודיזנגוף ובן יהודה מגיעים לשום מקום".
"זה מבנה מאוד מורכב ואפילו מתעתע", הוא אומר.
"הוא מתרחק במודע מכל העקרונות הקלאסיים של תכנון ארמון.
את הפנים שלו הוא מפנה לעבר המזרח, ולא מערבה לעבר הים.
יש בכך אמירה מאוד חזקה על אופי היחסים שדימיינו אנשי היישוב העברי עם ארצות ערב ובאמת יש שם תפישה של עיר אוטופית אידיאלית, איחוד של כל העולם, ממש בהתאם לתפישה האוניוורסלית המודרניסטית.
לא במקרה בתמונות ההיסטוריות מופיע תמיד איזה איש עם כפייה".
ארמותריום (שם מדעי: Eremotherium; מילולית: "בהמה סוליטרית") הוא סוג של עצלן נכחד מקבוצת עצלני הקרקע מסדרת הפילוסאים שחי בסוף הפליוקן ואף בתחילת ההולוקן, מלפני 4.9 מיליון שנה עד לפני 11,000 שנה, באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית מקנדה עד ברזיל.
ככל הנראה הוא היגר צפונה בעת פתיחת המעבר הצפוני לאמריקה הדרומית.
עצלן זה היה כבד בהרבה מהעצלנים המודרניים.
הוא הגיע לאורך 6 מטר ושקל מעל 3 טון מטרי.
הוא דמה למגתריום העצום והיה קרוב משפחתו שחי לצידו.
יצור זה היה בעל כפות רגליים קדמיות בעלות טפרים גדולים מאוד איתם הוא הוריד ענפים מבין העצים.
בניגוד לעצלנים המודרניים הוא היה כבד מכדי לטפס.
לא ברור מדוע הוא נכחד אך ייתכן שהפלאו-אינדיאנים, אשר הגיעו לאמריקה לפני 12,000 שנה, אחראים לחלק מההכחדה.
יונק זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
נמצאו מעצלן זה 3 מינים.
ארמי הלן קוסלה (בפינית: Armi Helena Kuusela; נולדה ב-20 באוגוסט 1934) היא דוגמנית פינית, מיס תבל הראשונה (מיס תבל 1952).
קוסלה נולדה בעיר מוהוס שבמחוז אואולו בפינלנד כרביעית משישה ילדים ולה ארבע אחיות ואח.
הוריה הכירו באונטריו שבקנדה שם נולדה אחותה הבכורה ולאחר מכן החליטו לחזור לפינלנד ארץ מולדתם.
היא למדה בבית ספר לבנות בעיר פורבו, שם אהבה התעמלות, שחייה וגלישת סקי.
לאחר קבלת תעודת הבגרות שלה היא תכננה ללכת ללמוד לימודיי ספורט באוניברסיטת הלסינקי.
ב-1952 זכתה בתחרות היופי הלאומית "תוצרת פינלנד" (Suomen Neito), בעקבות זאת נסעה לייצג את פינלנד בתחרות מיס תבל המודרנית הראשונה.
בתחרות הבינלאומית בחרו בה השופטים למקום הראשון ובכך נהייתה למיס תבל הראשונה.
מיד לאחר זכייתה הופק בפינלנד סרט אודותיה בשם "הנערה היפה ביותר בעולם" (Maailman kaunein tyttö), שם שיחקה בתפקיד עצמה.
הסופר מיקה ולטרי לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט.
ב-1953 נישאה ונולדו לה חמישה ילדים, היא עסקה רבות בפעילויות לארגוני צדקה.
ב-2012 קיבלה את אות מסדר הוורד הלבן של פינלנד.
ארמי אביקו (בפינית: Armi Aavikko; ) הייתה זמרת פינית.
היא נבחרה למיס פינלנד לשנת 1977.
היא הייתה נציגת פינלנד במיס תבל 1977.
בתחרות מיס סקנדינביה 1978 היא הייתה במקום השלישי.
ב-1977 גם החלה לשתף פעולה עם הזמר הפיני דני "Danny", והם הקליטו ביחד את הדואט ""Tahdon olla sulle hellä" שזכה לפופולריות בפינלנד.
היא הייתה תקופה מסוימת חברה בלהקה ביחד עם זוכת מיס פינלנד נוספת.
ב-1981 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה "ארמי".
ב-1993 יצא קלטת ילדים שה אביקו שרה.
ב-1997 הופיעה ב-"Iso D: Legenda", סרט תיעודי אודות הזמר דני איתו הופיעה.
הלכה לעולמה ב-2002 עקב דלקת ריאות.
ארמונד (עמרם) סוסנה (1954 – 9 בדצמבר 2020) היה מוזיקאי ופייטן ישראלי, מחלוצי המוזיקה המזרחית-חסידית.
נולד במרוקו לפרחה ולמשה סוסנה, ובילדותו למד פיוט ומוזיקה מרוקאית, ובעיקר את משקלי ה"אלא האנדלוסיה" וסגנון השעבי.
בשנת 1962 עלה לישראל והתיישב בקריית שמונה.
בצעירותו למד בבית היתומים דיסקין, ומגיל 14 עד 17 למד מלונאות.
בהמשך שימש כשף, ולמד מקאמים אצל הכנר סמי לוי.
בשלב מסוים למד בישיבת אור החיים.
מגיל צעיר הופיע בבית הספר, ובלהקות ג'אז-רוק שונות שפעלו באזור מגוריו.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 ביצע שירים עם להקת גן עדן.
בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-20 החל להופיע כזמר בחתונות, בהילולות, באירועים של תנועת ש"ס ובאירועים ציבוריים של רבנים ואדמו"רים שונים.
בתקופה שבה היה נהוג בציבור החרדי לקיים חתונות בליווי תזמורת של כלי נגינה בלבד, סוסנה נחשב לחלוץ בתחום כאשר החל להופיע באירועים כזמר, בנוסף לכלי הנגינה.
סוסנה הוציא מאות שירים, ופיתח סגנון מוזיקלי ייחודי בישראל ובעיקר במגזר הדתי, שכלל שירה בשילוב מספר סגנונות מהעולם כמו מוזיקה יוונית, מוזיקה כורדית , מוזיקה מרוקאית ומוזיקה טורקית לצד ג'אז, רוק ומוזיקה חסידית.
באלבומיו שיצאו בשנות ה-90, שיתף פעולה עם המוזיקאי ג'קי אלקיים, שכתב, שר והלחין עבורו.
סוסנה הלך לעולמו ב-9 בדצמבר 2020 לאחר מחלה.
בנו הוא הרב משה סוסנה, מוזיקאי ולשעבר רב בקהילה בווירג'יניה שבארצות הברית.
בן נוסף הוא המוזיקאי ישראל סוסנה.
לשיר ולרקוד עם ארמונד סוסנה
ארמון שׁליְיסְהִיִּים כולל שלושה ארמונות ופארק באוברשלייסהיים מצפון למינכן, גרמניה.
הארמון הישן היה בתחילתו בית מגורים בסגנון הרנסאנס ומנזר שנבנה בידי ווילהלם החמישי בשנת 1598, סמוך לארמון דכאו.
כיום נותרו מהמבנה המקורי השער הראשי ומגדל השעון.
תחת שלטונו של בנו, מקסימילאן הראשון, הורחב הבניין בשנים 1617–1623 בידי האדריכלים היינריך שון והנס קרומפפר.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספג הבניין נזקים כבדים.
הארמון שופץ ומכיל כיום שתי תצוגות קבועות – אחת העוסקת בתרבות ודת, והשנייה בהיסטוריית פרוסיה.
מקסימיליאן עמנואל בנה את הארמון כדי לסמל את חגיגת נישואיו למאריה אנטוניה, בתו של הקיסר, בשנת 1685.
כיום המבנה מכיל תצוגה של כ-2,000 צלחות פורצלן נדירות ועיטורי שולחן שונים.
בניית הארמון החדש החלה בשנים 1701 בזמנו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, בידי האדריכלים אנריקו זוקאלי השווייצרי וג'וזף אפנר הגרמני.
מתוך התכנון המקורי שכלל 4 אגפים, הושלם רק האגף המרכזי.
בארמון שלייסהיים אחד מפארקי הבארוק הבודדים בגרמניה שנותרו.
הפארק תוכנן בידי זוקאלי והושלם בשנת 1705.
בזמן מלחמת העולם השנייה ניזוק הפארק באופן קשה, אך שופץ לחלוטין וכיום ניתן לבקר בו.
הארמון היווה תפאורה ורקע למספר סרטים, בין היתר:
"Decision Before Dawn" (הכרעה לפני השחר) – במאי אנאטול ליטבאק, 1951.
"Paths of Glory" (שבילי התהילה) – במאי סטנלי קובריק, 1957.
"Last Year at Marienbad" (אשתקד במרינבד) – במאי אלן רנה, 1961.
"The Three Musketeers" (שלושת המוסקטרים) – במאי פול אנדרסון, 2011.
ארמופזוס (שם מדעי: Eremopezus) הוא סוג של עוף גדול חסר יכולת תעופה שכנראה השתייך לקבוצה עופות קדומים חסרי שיניים, בה נכללים האמו והיען המודרניים, אשר התקיים במשך האאוקן המאוחר שלפני 36 עד 33 מיליון שנה מזמננו בצפון אפריקה.
הוא התגלה בשכבות מאובנים בתצורות ג'בל קטראני שעל יד העיר פיום שבמצרים, קרוב לאגם קארון והוא תואר למדע ב-1904 בידי החוקר הבריטי צ'ארלס וויליאם אנדרוס , כשמשמעות שמו היא: "Eremos" – נזיר ביוונית עתיקה (לפי מספר דעות הכוונה היא לשוכן מדבר) ו-"pezós" – מהלך, כלומר: "מהלך מדברי או נזירי".
סוג זה כלל מין יחיד – Eremopezus eocaenus, מאחר שהתקיים באאוקן.
הארמופזוס קרוב במראהו לאמו, יען או לננדו אך משויך למשפחה עצמאית – הארמופזיים (Eremopezidae), כאשר בעבר סברו שמבנה גפיו דמה לזה של עופות הפיל ממדגסקר ובעיקר למולרורניס, הקטן יחסית.
בעבר גם סברו שנמצאו ביצים ענקיות שלו, מה שהוביל לקרבתו אליהם, אך אלה התבררו כבני גילאים צעירים יותר.
לפי המאובנים שנמצאו הוא הגיע לגובה של 1.6 מטר ולמשקל של מעל 30 ק"ג ואולי אף מעל 50 ק"ג, אם כי הדעות על כך חלוקות.
עקב גודלו כנראה שלא יכל לעוף אלא נע על הקרקע.
מספר חוקרים טוענים שלמרות שהיה נע על הקרקע השתייך לקבוצה עופות מפותחים חסרי שיניים, בהם מספר מינים שהותאמו לחיי קרקע כמו הקבוצה דמויי תרנגול וכן המנעלן, החובתיים והלבלר, שאולי היו קרוביו.
ארמופולי , היא בירתו של האי סירוס שביוון.
מאז הרפורמה בשלטון המקומי ב-2011, היא חלק מהרשות המשותפת סירוס-ארמופולי, בה היא מהווה מקום מושב העירייה.
היא משמשת גם כבירה המנהלתית של דרום הים האגאי.
ארמופולי נוסדה במהלך מלחמת העצמאות היוונית בשנות ה-20 של המאה ה-19, כהרחבה לעיירה קיימת אנו סירוס, על ידי פליטי מלחמה מאיי יוון אחרים.
עד מהרה הפכה למרכז המסחרי והתעשייתי המוביל של יוון כולה, כמו גם לנמל הראשי שלה.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 הפכה ארמופולי לעיר בירה, עם סניפי דואר ובנק, מוזיאון, ספרייה, בית משפט השלום, בית ספר ציבורי, מרפאה ועוד.
עד שנות ה-60 של המאה ה-19 הוקמו בעיר מבני ציבור בסגנון נאו-קלאסי שתוכננו על ידי אדריכלים מגרמניה ומאיטליה ובהם בית העירייה, תיאטרון אפולו, הספרייה המרכזית ובית החולים.
במקביל התפתח נמלה של העיר והפך לנמל שוקק הכולל גם מרכז מסחרי ותעשייתי מודרני.
ב-1856 נוסדה בעיר חברת ספינות הקיטור היוונית (.Hellenic Steamship Co).
ב-1861 נוסדה בעיר חברת נאוריו (Νεώριο Σύρου), לתיקון וייצור ספינות (ובהמשך גם ייצרה מכוניות), אחת מחברות התעשייה הוותיקות ביותר ביוון.
ארמופלי לא הצליחה לעמוד בתחרות מול נמלי היבשה הגדולים שהחלו להתפתח במהירות בפטרס ובפרט בפיראוס ולקראת מפנה המאה העשרים עברה האטה כלכלית, ושגשוגה היחסי נקטע עקב מלחמות המאה ה-20. בעשורים הבאים העיר דעכה, ונשארה המרכז המנהלי של האיים הקיקלאדיים.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 השתפרה כלכלת העיר, והיא מתבססת על מגזרי השירותים, התעשייה, החינוך והתיירות.
ארמון שנדור (הונגרית Sándor-palota) הוא ארמון השוכן מצפון לארמון בודה ברובע גבעת הטירה שבבודפשט, ואשר משמש מאז 2003 כמעונו הרשמי של נשיא הונגריה.
בנייתו של הארמון בסגנון נאו-קלאסי החלה ב-1803 בהזמנתו של הפילוסוף, הרוזן וינסנט שנדור, והסתיימה ב-1806. זהותו של האדריכל שנויה במחלוקת ולא ברור אם היה זה יוהאן אמאן או מיהאי פולק.
לאחר מכן רכש את המבנה הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן שהחזיק בו עד מהפכת 1848 בהונגריה.
לאחר מכן שימש המבנה את הממשלה.
הדייר הידוע ביותר של הארמון היה ראש הממשלה דיולה אנדראשי ששכר אותו ב-1867 ומאוחר יותר אף רכש אותו בעסקת חליפין.
אנדראשי שיפץ את המבנה בעזרתו של האדריכל מיקלוש איבל, וקבע את משרדו בקומת הקרקע ואת מגוריו בקומה הראשונה.
לאורך השנים, עד מלחמת העולם השנייה, הארמון שימש כמקום מגוריהם של ראשי ממשלת הונגריה.
ב-1941 התאבד בארמון ראש הממשלה פאל טלקי.
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה הארמון חרב בהפצצות בעלות הברית, ותכולתו נבזזה.
הארמון נותר בחורבנו עד סוף עידן הקומוניזם בהונגריה ב-1989, ואז החל שיקומו אשר הסתיים ב-2002. השחזור נעשה לפי תוכניות מקוריות שהתגלו ב-1983. ב-22 בינואר 2003 החל המבנה לשמש כמעונו הרשמי ומשרדו של נשיא הונגריה.
לארמון הבנוי בסגנון נאו-קלאסי שתי קומות והוא נושא גג רעפים אדומים.
צורתו של המבנה היא כשל טרפז ובמרכזו חצר פנימית גדולה.
בראשה של החזית הדרום-מזרחית, הפונה אל כיכר ג'רג' הקדוש (Szent György tér), גמלון ובו הכיתוב 1806 בספרות רומיות (MDCCCVI) - שנת השלמת הבנייה.
מאפיין נוסף של החזית הוא אפריז מעל הקומה הראשונה ובו טריגליפים שביניהם מטופות מעוטרות בפרחים.
מעל דלתות הכניסה תולה סמל הונגריה הקודם המעוטר בסמלי דלמטיה, סלבוניה, קרואטיה, רייקה וטרנסילבניה.
משני צדדיו של הסמל ניצבים דגל הונגריה ודגל האיחוד האירופי.
החזית הדרום-מערבית, הפונה אל רחוב התיאטרון (Színház utca), ארוכה יותר ומתאפיינת במרפסת הנשענת על שני זוגות של עמודים דוריים משני צידי דלתות הכניסה.
מעל הדלתות מופיע הכיתוב "Köztársasági Elnöki Hivatal", היינו "משרדו של נשיא הונגריה".
על מעקה המרפסת קבוע סמל הונגריה הנוכחי ומשני צדדיו דגלי הונגריה והאיחוד האירופי.
בנוסף מעוטר הבניין במספר תבליטים.
ארמון שער הזהב , הידוע גם כארמון הכיפה הירוקה , שימש כמעון הרשמי של הח'ליפים בבגדאד בתקופה המוקדמת של בית עבאס.
העיר בגדאד נוסדה בשנת 762 על ידי הח'ליף העבאסי השני, אל-מנסור (שלט בין 754 ל־775).
החלק המרכזי בעיר היה העיר העגולה, שבליבה נבנו ארמון שער הזהב והמסגד המרכזי הסמוך.
סביב הארמון הייתה רצועת שטח פתוחה ורחבה שבה נאסרה הקמת מבנים נוספים, למעט שני מבנים שהוקמו בצפון-מערב (לכיוון שער סוריה): מבנה מגורים לשומרי הסוסים של החליף, וגלריה כפולה ששימשה תחילה כאולם קבלת קהל לראש השוטרים ולקצין שומרי הסוסים, ובהמשך הפכה למקום תפילה ציבורי.
בסמוך נבנו ארמונות לילדי אל-מנצור, מגורי המשרתים ומשרדי הממשל.
הארמון השתרע במקור על שטח של 167 מ"ר, במרכזו עמד מבנה מרכזי שבראשו כיפה ירוקה בגובה של כ־48 מטרים.
כיפה זו העניקה לארמון את שמו הנוסף, "הכיפה הירוקה" .
בראש הכיפה הייתה דמות רוכב על סוס הנושא חנית, שלפי המסורת המוקדמת הצביעה על כיוון אויב מתקרב.
מתחת לכיפה היה אולם קבלת פנים מרובע בגובה 9 מטרים, ומעליו חדר נוסף דומה.
לפני האולם היה איוואן , מקומר בגובה של כ־13.5 מטרים ורוחב 9 מטרים.
הבנייה הושלמה ככל הנראה בשנת 763, אז עבר אל-מנצור להתגורר בעיר.
אף על פי שהארמון נותר מעון רשמי, בנה אל-מנצור את ארמון חולד הסמוך, ושם העדיפו השושלת לבלות את מרבית זמנם.
בנו של הארון א-רשיד, הח'ליף אל-אמין (שלט בין 809–813), שיקם את הארמון, הוסיף לו אגף חדש וכיכר מרכזית .
במהלך המצור על בגדאד (812–813) , הארמון שימש מבצר למאמיניו של אל-אמין, ונפגע קשות בהפגזות.
לאחר מכן חדל מלהיות מעון ח'ליפים.
הארמון נותר שלם, אם כי חלק מהמבנה נהרס כדי להקל על הרחבת המסגד הגדול הסמוך תחת שלטונו של אל-מועתדיד (r.
הכיפה הירוקה, שהייתה ידועה כציון דרך, נותרה על כנה עד ליל 9 במרץ 941 (7/8 ג'ומדה II 329 AH), כאשר גשמים עזים, וייתכן שפגיעת ברק, הובילו לקריסתה.
קירות הכיפה שרדו עד לביזת בגדד על ידי המונגולים בשנת 1258.
על אף שלא נהרס לחלוטין, חלקו נהרס בעת הרחבת המסגד המרכזי בידי הח'ליף אל-מעתדד הראשון (שלט בין 892–902).
הכיפה הירוקה עצמה עמדה עד לליל 9 במרץ 941, אז התמוטטה בעקבות סופות גשמים עזות, ככל הנראה בלוויית פגיעת ברק.
שרידי כותלי הכיפה עמדו עד לנפילת בגדאד (1258).
ארמונות המלך לודוויג השני מבוואריה: נוישוונשטיין, לינדרהוף, שאכן והרנכימזה הוא אתר מורשת עולמית סדרתי של אונסק"ו הכולל ארבעה מבני טירה בדרום בוואריה שנבנו על ידי המלך לודוויג השני מבוואריה בין 1864 ל-1886. הטירות הוכרזו כאתר מורשת עולמי ב-2025.
אתר המורשת העולמית כולל את טירת נוישוונשטיין שב, את טירת הרנכימזה החדשה שב, את טירת לינדרהוף שברשות המקומית , ואת בית המלך בשאכן ליד גרמיש-פרטנקירכן.
המבנים, שתוכננו לשמש כמקומות מסתור פרטיים ובריחה אל הדמיון, קיבלו השראה בין היתר מארמון ורסאי, אגדות עם גרמניות ואופרות של וגנר.