tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המועצה התכנסה כל שבע שנים כדי לבחון את החוקים שעברו באספה הכללית של ורמונט ולהבטיח את תאימותם לחוקת המדינה.
בשנים 1793–1798 נבחר גלושה מדי שנה כחבר במועצת המושל, קבוצה של 12 איש שסמכויותיה הפכו אותה לכמעט שוות ערך לחלק מבית המחוקקים.
ב-1794 נפטרה מרי, רעייתו של גלושה, ולאחר מכן הוא נשא לאישה את מרתה "פטי" סמסונס, שנפטרה ב-1797. ב-1808 הוא נשא את אשתו השלישית, אביגיל וורד, שנפטרה ב-1809.
שש פעמים בין השנים 1796–1808 היה גלושה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של ורמונט לקונגרס.
למעט בבחירות של 1806 שבהן הוא התמודד מטעם המפלגה הפדרליסטית, הוא התמודד כל הפעמים מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
בשנים 1807–1808 הוא היה שופט בבית המשפט העליון של ורמונט.
ב-1808 הוא היה חבר בחבר האלקטורים מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, והצביע בעד ג'יימס מדיסון.
בשנה שלאחר מכן נבחר גלושה בפעם הראשונה כמושל ורמונט, וכיהן בתפקיד עד 1813. אחרי תקופות כהונתו זו ולפני תקופת כהונתו השנייה, כיהן כמושל הפדרליסט מרטין צ'יטנדן, אחיה של רעייתו הראשון של גלושה.
במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא עודד את ניהולה של מלחמת 1812. ב-1814 הוא היה נציג לוועידת החוקה של ורמונט.
בשנים 1815–1820 כיהן גלושה בתקופת כהונתו השנייה כמושל.
בשנים 1820 ו-1824 הוא היה שוב חבר בחבר האלקטורים.
ב-1831 נפטרה אשתו הרביעית של גלושה, אביגיל "נאבי" אטווטר ביץ'.
ג'ונאס גלושה נפטר בשפטסברי ב-24 בספטמבר 1834. הוא נטמן בבית הקברות המרכזי של העיר.
ביתו שבשפטסברי הוכנס אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ג'ונגננהאי (בסינית: 中南海, תעתיק: Zhōngnánhǎi) הוא מתחם ממשלתי ומגורים הממוקם בלב העיר בייג'ינג, ממערב לעיר האסורה.
המתחם משמש מאז שנת 1949 כמקום מושבו של המנהיג העליון של סין – המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית (כיום שי ג'ינפינג), וכן של בכירים נוספים בשלטון.
המתחם כולל אולמות ישיבות, גנים קיסריים, אגמים מלאכותיים, ומבני מגורים ומשרדים.
חלקו הצפוני של המתחם משמש את מועצת המדינה (הממשלה), בעוד חלקו הדרומי מאכלס את מטה המפלגה הקומוניסטית.
בימי קדם שימש ג'ונגננהאי מתחם עונג לקיסרי סין.
בתקופת שושלת צ'ינג, הקיסרית האלמנה צ'יקסי הפכה אותו למרכז שלטונה הממשי, ואף כלאה בו את אחיינה, הקיסר גואנגשו.
היא נפטרה במתחם בשנת 1908.
לאחר התפטרות הקיסר האחרון ב-1912, קבע הנשיא יואן שיקאי את ג'ונגננהאי כמשכנו.
הוא ערך שינויים נרחבים בגנים, שזכו לביקורת מצד מבקרים מערביים בשל טעמם האדריכלי הבעייתי.
המבנה הדרומי של המתחם – "מגדל הירח היקר" – עוצב מחדש ככניסה ראשית למתחם הנשיאותי.
לאחר ניצחון הקומוניסטים במלחמת האזרחים, עבר מאו לגור במתחם ז'ונגננהאי בסוף 1949. תחילה נרתע מהעיר האסורה, אך לבסוף התמקם במתחם גן השפע, ואחר כך עבר לבית סמוך לבריכת השחייה המקורה האהובה עליו.
שם פגש דמויות מפתח כגון ניקיטה חרושצ'וב, ואף ניהל שיחות עבודה תוך כדי שחייה.
בספרייתו נמצאה אוסף גדול של ספרות סינית קלאסית.
ב-1972 פגש שם את הנשיא ניקסון והנרי קיסינג'ר.
המנהיגים הבאים, בהם דנג שיאופינג, חו ג'ינטאו ושי ג'ינפינג, ניהלו חלק מפעילותם בז'ונגננהאי, אך חלקם התגוררו מחוץ למתחם – בגבעת ג'ייד ספרינג ("הגינה האחורית").
בשנות ה-70 נערכה בנייה מואצת ובלתי מתואמת של משרדים ומתקנים, שלוו בריסוק מבנים היסטוריים.
המבנים בצפון שוכנים לאורך האגם האמצעי ומשמשים את מועצת המדינה, בעוד שבדרום מצוי מטה המפלגה.
סביב אגם "הים המרכזי" (בסינית: 中海) שוכנים המבנים המרכזיים של מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין.
במתחם זה פועלות לשכת ראש הממשלה, לשכות סגני ראש הממשלה והמשרד הכללי של מועצת המדינה.
אזור זה, המכונה גם "המחוז הצפוני" (北区), משמש כמוקד קבלת פנים לאורחים רשמיים, מקומיים וזרים.
ארמון הרג'נט (בסינית: 摄政王府) היה בעבר אחוזה בסגנון סיני מסורתי (סיחֶה-יְוֵּ'אן) שהוקמה עבור הנסיך צ'ון, עוצר הקיסר פויי, בראשית המאה ה-20. לאחר הקמת הרפובליקה הסינית, שימש המבנה את משרד ראש הממשלה ומקום מושב הקבינט.
לאחר 1949 שימש האזור את ממשלת הרפובליקה העממית של סין.
בשנות ה-70, בעקבות מצב תחזוקתי ירוד, נהרסו חלקים מהמבנה ונבנו מחדש לצורכי מועצת המדינה.
לשכת ראש מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין (בסינית: 总理办公室) נבנתה במהלך שיפוץ נרחב בשנות ה-70. לשכות אלו מוקצות לראש הממשלה ולסגניו המכהנים בלבד, והם נדרשים לעזוב אותן עם סיום כהונתם.
המבנה שונה מאחרים באזור בכך שאינו כולל שער קדמי או חצר, אלא רמפת כניסה מקורה.
אולם הפרחים המערבי (西花厅) היה מעונו של ראש הממשלה הראשון, ג'ואו אנלאי.
המבנה כולל שתי חצרות, בהן נערכו פגישות רשמיות ומוקמו מגוריו.
רעייתו, דנג יינגצ'או, המשיכה להתגורר בו עד 1990. אולם הפרחים המזרחי (东花厅) הסמוך שימש את סגן ראש הממשלה לי שיאנניין.
למועצת המדינה שישה חדרי ישיבות ממוספרים.
חדרי ישיבות מספר 1 ו-2 ממוקמים בקצה הדרומי של אזור ארמון הרג'נט, משני צדיו של מסדרון באורך של 30 מטרים המשמש לתצוגות מידע.
חדר 1 מארח את ישיבות המליאה של מועצת המדינה ואת ישיבות הוועדה הקבועה.
חדר 4 משמש למפגשים עם אזרחים ואורחים מיוחדים.
אולם האור הסגול (בסינית: 紫光阁) הוא מבנה דו-קומתי בצפון-מערב הים המרכזי.
מקורו בפלטפורמה צבאית מתקופת שושלת מינג.
בתקופת צ'ינג שימש להצגת שלל קרבות ולקבלת משלחות זרות.
כיום הוא משמש כאתר מרכזי לפגישות עם דיפלומטים זרים.
בצמוד לו נמצא אודיטוריום מועצת המדינה, המשמש לטקסים וישיבות מדיניות.
בריכת שחייה מקורה נבנתה ב-1955 ביוזמת רעייתו של מאו דזה-דונג, ג'יאנג צ'ינג.
מאו השתמש בה באופן תדיר ואף קיים בה פגישות מדיניות, ובהן גם עם ניקיטה חרושצ'וב.
לצדה נבנה "בית הבריכה" – מקום מגוריו של מאו, שבו ניהל ענייני ממשל עד סוף חייו.
בסמוך נמצאים בית ינצ'ינג (延庆楼), אשר נבנה בתקופת ממשלת בֵּייָאנְג, ושימש את הקצין צאו קון.
המבנה המקורי נהרס ב-1947. מקדש ואן שאן (万善殿) הבודהיסטי שוכן במזרח הים המרכזי.
על אי באגם מצוי ביתן "ענני המים".
במהלך השנים נבנו בשטח המתחם מגרש טניס ובריכת שחייה חיצונית, במטרה לשפר את תנאי האירוח למשלחות זרות.
אזור "הים הדרומי" של המתחם כולל את לשכת המזכיר הכללי, את משרדי צוות הוועד המרכזי, ואת מקומות המפגש של הפוליטביורו והוועדה המתמדת שלו.
האזור מכונה גם "המחוז הדרומי" (南区).
אולם בסגנון סיני דו-קומתי שבו מתקיימים מפגשי הפוליטביורו ומדי פעם גם של הוועדה המתמדת.
בעבר שימש כמקום עבודתה היומי של הקיסרית האלמנה צה-שי.
לאחר מרד הבוקסרים שימש כמטה של מפקד ברית שמונה המדינות, ונהרס בשריפה.
מאז 1949 משמש לאירועים פוליטיים, אמנותיים ולמפגשי מרכז המפלגה.
מקום מושב המזכיר הכללי של המפלגה ומטה המזכירות.
כולל חדר ישיבות קטן של הוועדה המתמדת של הפוליטביורו, חדרי קבלה, משרד אישי למזכיר הכללי ומערכות תקשורת מאובטחות, כולל קו חירום מוצפן לבית הלבן.
נבנה במקור על ידי הקיסר קאנגשי, נהרס ונבנה מחדש בשנת 1980.
מבנה בסגנון מערבי שנבנה במקור על ידי הקיסרית צה-שי.
שימש לאירוח דיפלומטים ונשות אצולה.
לאחר 1949 שימש כמטה הראשון של הוועדה הצבאית המרכזית, ובהמשך כמטה מזכירות המפלגה.
מתחם היסטורי מהמאה ה-18 ששימש למגורי בכירים במפלגה ובמיוחד בעבודת התעמולה והאידאולוגיה.
שימש גם כבית ספר פנימי לחברי המזכירות.
מתחם מגורים ועבודה שנבנה בין השנים 1949–1951. כולל משרדים רבים של לשכת הוועד המרכזי.
שימש מקום עבודה לנשיא ליו שאוצ'י, למרשל ג'ו דה ולחברי הנהגת המדינה.
חלק מהמבנים נהרסו בשנות ה-2000 ובמקומם נבנו מבנים מודרניים.
מתחם קיסרי לשעבר ששימש את מאו דזה-דונג למגורים ולעבודה.
כולל את בית הספר לחומש, את ספריית החרציות (菊香书屋) ואת אולם דיאנשו (颐年堂) שבו נערכו פגישות הפוליטביורו.
הוסב ב-1959 למגורי חיילי יחידת האבטחה 8341.
מקלט רעידות אדמה שנבנה ב-1974 מזרחית לאולם הואיירן.
שימש את מאו לאחר רעידת האדמה בטאנגשאן ומת בו בשנת 1976. בתקופת מחאות טיאנאנמן ב-1989 התגורר בו לִי פנג.
שימשו את המשרתים הקיסריים בתקופת צה-שי, ולאחר 1949 את מנהיגי המפלגה דוגמת דנג שיאופינג, לִי פוּצ'וּן וצ'או זִי-יאנג.
מבנה שנבנה ב-1742 ונקשר למגורי ליו שאוצ'י ולאחר מכן לג'יאנג צ'ינג.
נהרס ונבנה מחדש לאחר המהפכה התרבותית.
אי מלאכותי ב"ים הדרומי" שנבנה במאה ה-15. היה מקום כליאה של הקיסר גואנג-שׂוּ בשנת 1898 ומת שם.
כיום משמש לאירוח וביקורים רשמיים.
הוקם בשנת 1758 והוסב לשער רשמי על ידי יואן שה-קאי בשנת 1912. כיום מתנוסס עליו הכיתוב "לשרת את העם" בכתב ידו של מאו דזה-דונג.
קים ג'ונג-היון (בקוריאנית: 김종현; 8 באפריל 1990 – 18 בדצמבר 2017), הידוע בשם הבמה ג'ונגהיון, היה זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי, שדרן רדיו וסופר דרום קוריאני שנוהל תחת סוכנות SM אנטרטיינמנט.
הוא היה הסולן של להקת הבנים הדרום קוריאנית שייני במשך תשע שנים, והוציא עם הלהקה שנים עשר אלבומים בקוריאנית וביפנית.
הוא גם השתתף בפרויקט המוזיקלי של הסוכנות, SM the Ballad.
ג'ונגהיון היה גם אמן סולו, החל מינואר 2015 עם צאת המיני-אלבום הראשון שלו, Base, שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים העולמי של בילבורד וגם במצעד הקוריאני Gaon.
הוא נחשב לאחד הזמרים הטובים ביותר בדרום קוריאה, וזכה לשבחים רבים על השליטה האמנותית והמעורבות שלו ביצירה המוזיקלית.
ג'ונגהיון המשיך להיות פעיל מוזיקלית כזמר בלהקת שייני וכאמן סולו עד מותו ב-18 בדצמבר 2017, כאשר התאבד.
אלבומו האחרון, Poet Artist, יצא לאחר מותו ב-23 בינואר 2018. עוד לפני יציאתו הוכרז כי כל הרווחים מהאלבום יועברו לאמו של ג'ונגהיון וישמשו להקמת קרן צדקה.
בספטמבר 2018, משפחתו של ג'ונגהיון הקימה את קרן שייני (Shiny Foundation) במטרה לסייע לאמנים צעירים הנמצאים במצוקה.
משפחתו קיבלה תמיכה סוציאלית במהלך שנות לימודיו.
במהלך חטיבת הביניים הוא הצטרף ללהקת בית הספר.
הוא למד בתיכון למוזיקה בסיאול, אך נשר בכיתה י' כדי להתמקד בקריירה מוזיקלית..
בשנת 2005, ג'ונגהיון התגלה על ידי חברת SM אנטרטיינמנט כשהיה בן 15, לאחר שהופיע בפסטיבל עם הלהקה שלו בבית הספר.
כמתלמד (trainee), הוא הופיע בשיר "Wrongly Given Love" של ג'אנג ליין.
ג'ונגהיון הופיע לראשונה כחלק מלהקת הבנים שייני, ב-25 במאי 2008, בתוכנית "Inkigayo" של SBS.
בשנת 2009, ג'ונגהיון התחיל לתרום ללהקה ככותב שירים, וכתב את המילים לסינגל הקוריאני הרביעי שלהם, "Juliette", שנכלל במיני-אלבום השני של הלהקה, Romeo.
ג'ונגהיון אמר שהוא קיבל השראה מהסרט "רומיאו ויוליה" משנת 1968, והוא רצה לכתוב סיפור אהבה ש"יעניין את כולם אבל גם סיפור שכולם יוכלו להזדהות איתו".
באוקטובר 2010, ג'ונגהיון היה אחד מעשרים איידולים מלהקות דרום קוריאניות שונות שהקליטו את השיר "Let's Go", שנועד לקדם את פסגת ה-G20 שהתקיימה בסיאול באותה שנה.
הוא שר יחד עם חבריו לסוכנות סונגמין מסופר ג'וניור, סאוהיון מגירלז' ג'נריישן ולונה מ-f(x).
בנובמבר 2010, ג'ונגהיון, יחד עם ג'יי מ־TRAX, קיוהיון מסופר ג'וניור וג'ינו (כיום חבר בפנטגון ונודע בשם ג'ינהו) השתתפו ב־SM the Ballad, קבוצת שהוקמה על ידי SM אנטרטיינמנט אשר התמקדה בשירי בלאדה ו-R&B.
הקבוצה הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Miss You, ב-29 בנובמבר 2010.
ביוני 2011, ג'ונגהיון הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Immortal Songs: Sing the Legend" של KBS, תוכנית תחרותית בה זמרים מבצעים גרסאות חדשות לשירים ישנים של "זמרים אגדיים".
ג'ונגהיון ניצח בסיבוב הראשון וניצח את חברו לסוכנות, יסונג מסופר ג'וניור, אך עזב את התוכנית לאחר הפרק הראשון עקב לוח זמנים עמוס.
באוקטובר 2013, ג'ונגהיון הופיע לראשונה כמלחין עם השיר "A Gloomy Clock", אשר נכלל באלבום האולפן השלישי של הזמרת IU.
חודשיים לאחר מכן, הזמרת סון דאם-בי הוציאה את השיר "Red Candle", אשר גם הוא הולחן ונכתב על ידי ג'ונגהיון.
בפברואר 2014, ג'ונגהיון הופיע לראשונה כמנחה רדיו בתוכנית "Blue Night" של רשת MBC.
לאחר הפסקה של ארבע שנים, SM the Ballad חזרו ב-13 בפברואר 2014, עם הרכב חדש ומיני-אלבום השני שלהם, Breath.
ג'ונגהיון ביצע את שיר הנושא "Breath" כשיתוף פעולה עם Taeyeon מלהקת גירלז ג'נריישן.
ביולי 2014, החל ג'ונגהיון בפינה מיוחדת בתוכנית הרדיו שלו, במסגרתה הלחין שירים בהשראת סיפורים ששלחו לו מאזינים.
באוגוסט, חברו ללהקה, טאמין, הוציא את המיני אלבום הראשון שלו, Ace, כשג'ונגהיון כתב עבורו את השיר "Pretty Boy".
ב-12 בינואר 2015, ג'ונגהיון ערך את הופעת הבכורה שלו כאמן סולו עם המיני-אלבום הראשון שלו, Base.
המיני-אלבום קודם עם שני סינגלים, "Deja-Boo" ו-"Crazy (Guilty Pleasure)".
ג'ונגהיון כתב את המילים לכל השירים במיני-אלבום, שכלל שיתופי פעולה עם Zion.T, Younha, Wheesung ו־Iron.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים העולמי של בילבורד וגם במצעד האלבומים של Gaon.
ב-9 בינואר, רשת הטלוויזיה Mnet אישרה שג'ונגהיון יופיע בתוכנית הבידור "4 Things Show".
במרץ 2015, ג'ונגהיון הלחין וכתב את השיר "Playboy", שנכלל באלבום הקוריאני השני של להקת אקסו, Exodus.
חודש לאחר מכן, הזמרת לים קים הוציאה את השיר "No More" במיני-אלבום השלישי שלה, Simple Mind, שגם הוא הולחן ונכתב על ידי ג'ונגהיון.
ג'ונגהיון הוציא אלבום אוסף חדש של שירים שהלחין בעצמו.
אלבום האוסף Story Op.1, יצא ב-17 בספטמבר 2015. בחודש שלאחר מכן, הוא קיים את קונצרט הסולו הראשון שלו, The Story by Jonghyun, כחלק מסדרת הקונצרטים The Agit של SM אנטרטיינמנט.
האלבום מכיל מגוון סגנונות מוזיקליים שונים, כולל אלקטרו-פאנק, EDM ו-R&B.
ב-9 במרץ 2017, רשת MBC אישרה שג'ונגהיון יעזוב את תפקידו כמנחה רדיו ב-"MBC Blue Night".
ההחלטה התקבלה לאחר דיון ממושך בין ג'ונגהיון לצוות התוכנית, שציינו: "זה מאכזב, אבל מכיוון שסיבוב ההופעות של שייני ביפן ובצפון אמריקה עומד להתחיל, הוא החליט לעזוב."
ג'ונגהיון הוציא לאור את אלבום האוסף השני שלו, בשם Story Op.2, ב-24 באפריל 2017. בין מאי ליולי 2017 ג'ונגהיון קיים סדרה של 20 הופעות, בשם The Agit (המכתב), שהתקיימו ב-SM Town Coex Artium בסיאול.
במקור, תוכננו רק 12 הופעות, אך ג'ונגהיון החליט לקיים שמונה הופעות נוספות בעקבות בקשות רבות מהמעריצים.
ההופעות כללו שירים מהאלבום Story Op.2 ומשכו כ-14,000 מעריצים.
בין 9 ל-10 בדצמבר 2017, ג'ונגהיון קיים קונצרט בשם "Inspired".
באותה תקופה הוא עבד גם על אלבום חדש, שתוכנן לצאת בינואר 2018, ואף סיים לצלם את הקליפ לשיר הנושא.
האלבום, Poet | Artist, יצא בסופו של דבר לאחר מותו ב-23 בינואר 2018, כאשר כל הרווחים ממכירות האלבום נתרמו לאמו של ג'ונגהיון, בנוסף להקמת קרן הסיוע.
האלבום Poet | Artist נכנס למקום ה-177 במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2025, שייני הוציאו סינגל אלבום חדש בשם זהה, Poet | Artist.
שיר הנושא נכתב על ידי ג'ונגהיון לפני מותו וכולל את קולו.
מאוקטובר 2010 עד יוני 2011, ג'ונגהיון היה במערכת יחסים עם השחקנית שין סה-קיונג.
באפריל 2013, ג'ונגהיון היה מעורב בתאונת דרכים ונפצע באפו.
סוכנות SM אנטרטיינמנט דיווחה שהוא עבר ניתוח בעקבות הפציעה.
בשל כך, הוא נעדר מרוב קידומי האלבום השלישי של שייני, אך חזר להשתתף בשבוע האחרון של הפעילות.
בדצמבר 2013, כאות תמיכה במחאה שנועדה להעלות את המודעות לאי השוויון החברתי בדרום קוריאה, ג'ונגהיון שינה את תמונת הפרופיל שלו בטוויטר לתמונה של הודעה שנכתבה על ידי סטודנטית טרנסג'נדרית שהשתתפה במחאה.
ההודעה ביקרה את הנוקשות התרבותית במדינה, הדגש על נורמות חברתיות ואת האפליה כלפי קהילת הלהט"ב.
ג'ונגהיון אף יצר קשר עם הסטודנטית והודה לה על כך שדיברה והביעה את עמדתה ש"שונה לא אומר לא בסדר".
המחווה הזו עוררה תגובות ציבוריות, הן חיוביות והן שליליות.
הוא אף קיבל תגובות משמיצות מחברי פורום Ilbe Storehouse, שלטענתם היו חברים במועדון המעריצים של שייני.
בדצמבר 2017, ג'ונגהיון שכר דירה בשכונת צ'ונגדאם-דונג, ברובע גנגנם בדרום מזרח סיאול, למשך יומיים.
הוא נכנס לדירה ב-18 בדצמבר 2017 בשעה 12:00 בצהריים (לפי שעון קוריאה).
מאוחר יותר באותו יום, בשעה 16:42, אחותו הגדולה של ג'ונגהיון, קים סודאם, יצרה קשר עם שירותי החירום, ודיווחה שהיא מאמינה שהוא מתכוון לשים קץ לחייו, משום ששלח לה מספר הודעות עם מילים כמו "פרידה אחרונה" ו"תגידי שעשיתי טוב".
ג'ונגהיון נמצא מחוסר הכרה על ידי המשטרה וכוחות ההצלה בסביבות השעה 18:10 בדירה ששכר.
הוא פונה מיד לבית החולים האוניברסיטאי קונקוק כשהוא במצב של דום לב.
הוא קיבל טיפול חירום, אך לא שב להכרה ומותו נקבע בבית החולים בסביבות השעה 18:32, כשהוא בן 27. החוקרים סבורים שהוא מת משאיפת אדים רעילים או עשן, שכן עם הגעתם לדירה מצאו גחלים של פחם שרופים על מחבת.
המשטרה הצהירה כי לבקשת משפחתו של ג'ונגהיון, לא תבוצע נתיחה שלאחר המוות, והם הכריזו על סיבת מותו כהתאבדות.
הלווייתו של ג'ונגהיון נערכה באולם הלוויות של המרכז הרפואי אסאן שבשכונת פונגנאם-דונג, סיאול, החל משעות אחר הצהריים של 19 בדצמבר.
סלבריטאים, כמו BTS, IU, בואה, גירלז ג'נריישן ו-אקסו, וכן מעריצים רבים השתתפו בהלוויה הפומבית שנמשכה שלושה ימים.
גם מעריצים בינלאומיים חלקו לו כבוד והביעו אבל ברחבי העולם ב־21 בדצמבר, לאחר הטקס הפומבי, הועבר ג'ונגהיון מהמרכז הרפואי להלוויה פרטית שנערכה בנוכחות משפחתו וחבריו הקרובים בלבד, ולאחר מכן נקבר במקום שלא פורסם.
לאחר מותו של ג'ונגהיון, ההאשטגים "#StayStrongShawols" ו-"#YouDidWellJonghyun" הפכו לנושאים פופולריים בטוויטר.
ב-30 בדצמבר 2017, ג'ונגהיון הופיע לראשונה במצעד ה־Social 50 של בילבורד במקום השני, עם 425,000 צפיות בוויקיפדיה, עלייה של 17,974 אחוזים.
מותו של ג'ונגהיון הציף דיונים רבים על האופי הקשה והתחרותי של עסקי הבידור בדרום קוריאה, כמו גם על בריאות הנפש.
הסינגל של ג'ונגהיון, "Lonely", עלה לראש מצעדי המוזיקה הדיגיטליים של דרום קוריאה.
השיר נכנס מחדש למקום הראשון במצעד הדיגיטלי של Gaon, ואלבום האוסף Story Op.2 דורג במקום השביעי במצעד האלבומים של Gaon.
אלבומו הראשון She Is דורג במקום הרביעי.
הסינגל ואלבום האוסף דורגו גם במקום השישי במצעד השירים הדיגיטליים העולמי של "בילבורד" ובמקום החמישי במצעד האלבומים העולמי.
בנוסף, ספרו של ג'ונגהיון, Skeleton Flower, יצא מחדש והפך לרב מכר לאחר מותו.
אמנים ואנשי תעשייה רבים מרחבי העולם ספדו למותו של ג'ונגהיון.
חבריו לסוכנות, אקסו, Taeyeon, ו-TVXQ ספדו לו בהופעותיהם.
אמני SM אנטרטיינמנט, ביניהם, אקסו, רד ולווט, סופר ג'וניור, NCT 127 וגוט7 מ-JYP אנטרטיינמנט, השתתפו בתוכניות המוזיקה המסכמות את השנה כשהם עונדים סרטים שחורים עם רקמה בצבע תכלת שכתוב עליה "RIP JH".
רדיו MBC תכנן לקיים שידור זיכרון מיוחד לתוכנית הרדיו הוותיקה של ג'ונגהיון, "Blue Night", ב-21 בדצמבר, אך החליט לבטל אותו עקב "ההשפעות החברתיות האפשריות של שידור קולו של [ג'ונגהיון] שוב".
בנוסף, SM אנטרטיינמנט הנציחה את מותו של ג'ונגהיון עם הוצאת הסינגל "Dear My Family" כסינגל צדקה, בהשתתפות ג'ונגהיון ואמנים נוספים מהסוכנות.
כמו כן, SM אנטרטיינמנט הקימה אנדרטה לג'ונגהיון ב-Coex Artium בין 27 בינואר ל-30 באפריל 2018.
שנהשםתפקיד הערות 2012I Am עצמו סרט תיעודי של SM Town 2015 SM Town The Stage סרטון קונצרט של SM Town
שנהשםתפקיד 2014–2017MBC Blue Night מגיש רדיו
ג'ונבוסקו סמואל קאלו הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בבית"ר ירושלים.
קאלו התחיל לשחק כדורגל בקבוצות מקומית בניגריה ובשנת הצטרף לוקשה יונייטד מהליגה החמישית בשוודיה.
עונה לאחר מכן חתם בהובשאגה מאותה הליגה, אך לא הצליח לקבל היתר עבודה והיה על סף גירוש לניגריה, עד שלבסוף חתם וושקה בויס מהליגה השביעית במדיה כבש 47 שערים ב-18 משחקים.
בינואר חתם בסלאטה בויף מהליגה הרביעית.
בפברואר ריחפה שוב סכנת הגירושו של קאלו משוודיה, אולם לאחר שהשתתף במספר משחקי ידידות לקראת תחילת העונה, הרשים וחתם בורנמו לשלוש שנים.
למרות זאת, באפריל החליטו הרשויות לגרש אותו אולם בקיץ הערעור אושר וקאלו הצטרף רשמית לקבוצה.
ב-14 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ששיחקה אז בליגת העל השוודית בהפסד 1-0 לדגפרוס.
ב-12 במאי 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ברומאפויקארנה.
ביוני חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל.
ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד סוטייסקה ניקשיץ' במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג.
שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-5 במשחק הגומלין.
ג'וֹנְגְשָׁאן (בסינית: 中山; בפין-יין: Zhōngshān) היא נציבות עירונית במחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-4.4 מיליון תושבים.
ב-1082, בתקופת שושלת סונג, נוסד באזור יישוב מבוצר בשם שיאנגשאן, וסימן את השימוש הרשמי הראשון בשם שבו הוא נודע לאורך רוב ההיסטוריה המודרנית שלו.
חלק ניכר ממלחמת האופיום הראשונה התרחש בשיאנגשאן וסביבתה.
ב-1839, הגיע לשיאנגשאן והורה על גירושם של צ'ארלס אליוט וסוחרים בריטים אחרים מהאזור.
חיילי שושלת צ'ינג התנגדו להתקפות הבריטיות על האזור ב-1840, אך בסופו של דבר הובסו.
שיאנגשאן הייתה אחת המחוזות הראשונים בסין ששוחררו כחלק ממהפכת שינהאי.
לאחר מותו של סון יאט-סן ב-1925, החליט המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסינית להנציח את סון על ידי שינוי שם מחוז הולדתו משיאנגשאן לג'ונגשאן.
יחידות לאומניות וקומוניסטיות פתחו במתקפות גרילה על כוחות הכיבוש היפנים ומשתפי הפעולה שלהם החל מ-1942. ב-15 באוגוסט 1945 הכריזו הכוחות היפניים על כניעה ללא תנאי, וג'ונגשאן שוחררה.
במהלך מלחמת האזרחים הסינית, ג'ונגשאן הייתה זירת הקרבות ונכבשה במשך רוב המלחמה על ידי הלאומנים.
ב-30 באוקטובר 1949, ניצח צבא השחרור העממי את הכוחות הלאומנים בג'ונגשאן, והמחוז עבר לשליטת הרפובליקה העממית של סין.
הנציבות העירונית ג'ונגשאן משתרעת על פני 1,784 קמ"ר בדרום מחוז גואנגדונג וגובלת בבירת המחוז גואנגג'ואו מצפון-מזרח ובשלוש נציבויות עירוניות - פושאן מצפון-מערב, ממערב וג'והאי מדרום.
ג'ונגשאן ממוקמת מעט דרומית לחוג הסרטן, בצד המערבי של שפך נהר הפנינה, מול שנג'ן והונג קונג.
הגיאוגרפיה של העיר אופיינית לדרום סין; הרים וגבעות תלולים רבים עם מישורי סחף ביניהן עד לקו החוף.
הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא בגובה 531 מטרים מעל פני הים.
כמו כמעט בכל דרום סין, האקלים של ג'ונגשאן חם ולח רוב השנה, עם טמפרטורה ממוצעת של 22 מעלות צלזיוס ו-175 סנטימטרים של גשם מדי שנה.
דרום סין חווה טייפונים וסופות רעמים תכופים למדי, ורוב הגשמים יורדים בין אפריל לספטמבר.
הנציבות העירונית ג'ונגשאן, בשונה משאר הנציבויות העירוניות בסין, אינה מחולקת ליחידות מנהליות ברמת נפה, אבל היא מחולקת לעשרים וארבע יחידות מנהליות ברמת פלך - שבעה תתי-רבעים ושבעה עשר עיירות:
למרות שהקבוצה האתנית העיקרית בג'ונגשאן היא האן, אין שפה או ניב דומיננטיים, מה שהופך את ג'ונגשאן לאחת הערים המגוונות ביותר בסין מבחינה בלשנית.
הניבים המדוברים בעיר נעים בין הניבים הנפוצים יותר כגון; יו'ה, האקה ומין ועד לניבים המקומיים יותר של שה-צ'י, שאטיין, לונגדו, נאנלאנג, סאנשיאנג, גוג'ן, סאנג'יאו וג'אנגג'יאביין, וכן וו-ייגווישאן, ניב ההאקה היחיד בעיר.
השפה הנפוצה ביותר היא קנטונזית.
סר ג'ונתן אייב הוא מעצב תעשייתי אנגלי אשר שימש כנשיא לעיצוב (CDO - Chief Design Officer) בחברת הטכנולוגיה העולמית אפל.
אייב אחראי לכמה עיצובים פורצי דרך ביניהם מחשב האיימק, האייפוד, דגמי האייפון והאפל ווטש המזוהים עם החברה.
הוא למד אמנות ועיצוב בבית הספר הפוליטכני בניוקאסל.
אייב קיבל תואר אבירות מבריטניה וכן תואר מפקד (CB) ממלכת בריטניה, ולאחר מכן היה בין מקימי סטודיו טנג'רין לעיצוב.
חברת אפל, אחת מלקוחותיו של הסטודיו שהקים, התרשמה מיכולותיו.
ב-1992, אפל הציעה לאייב להצטרף אל מחלקת העיצוב שלה שבקופרטינו.
בשנת 1996, אייב מונה למנהל מחלקת העיצוב ב-אפל.
מחלקת העיצוב בראשותו עיצבה, בין היתר, את מחשב האיימק המקורי, את דורות ההמשך שלו ומוצרים בולטים אחרים המזוהים היטב עם החברה עד היום.
אייב זכה בפרס מעצב השנה של מוזיאון העיצוב בשנים 2002 ו-2003.
אייב הושפע מהמעצב התעשייתי הגרמני דיטר ראמס (ששימש כמעצב עבור חברת בראון).
כמו כן, הוא הושפע מהסגנון הבינלאומי שהופיע בגרמניה בשנות ה-20.
לאחר שנה עם רוברטס וויבר, הצטרף אייב לסטודיו לונדוני מתחיל בשם טנג'רין, בכיכר הוקסטון, שם עיצב מגוון רחב של מוצרים כגון תנורי מיקרוגל, בתי שימוש, מקדחות ומברשות שיניים.
התסכול שלו מהתפקיד הגיע לשיאו לאחר שעיצב אסלה, בידה וכיור עבור חברת Ideal Standard והחברה דחתה את עבודתו בטענה שהמוצרים היו יקרים ובעלי מראה מודרני מדי.
הוא הפך לסגן נשיא בכיר לעיצוב תעשייתי ב-1997 לאחר חזרתו של ג'ובס, ולאחר מכן עמד בראש צוות העיצוב התעשייתי האחראי על רוב מוצרי החומרה העיקריים של החברה.
משימת העיצוב הראשונה של אייב הייתה האיימק, דבר שעזר לסלול את הדרך עבור עיצובים רבים אחרים כגון האייפוד, ובסופו של דבר גם האייפון והאייפד.
ג'ובס הפך את העיצוב למוקד עיקרי של אסטרטגיית החברה, ואייב המשיך לבסס את מעמדה המוביל עם שורת מוצרים פונקציונליים, נקיים, אסתטיים ומצליחים מבחינה מסחרית.
אייב הסביר את יחסי העבודה ההדוקים שלו עם ג'ובס: "כשהיינו מסתכלים על אובייקטים, מה שהעיניים שלנו ראו ואיך שתפסנו את זה היו בדיוק אותו דבר.
ואנחנו היינו שואלים אותן שאלות, יש לנו את אותה הסקרנות לגבי דברים".
אייב תיאר את ג'ובס כ-"כל כך חכם", עם רעיונות "נועזים" ו"נהדרים".
העבודה והעקרונות של דיטר ראמס, המעצב הראשי של בראון משנת 1961 עד 1995, השפיעו על עבודתו של אייב.
בסרטו התיעודי של גארי הוסטווייט, (Objectified (2009, אומר ראמס כי אפל היא אחת מקומץ החברות הקיימות כיום, המתכננת מוצרים על פי "עשרת העקרונות של ראמס ל'עיצוב טוב'"..
אייב ניהל בעצמו את משרד העיצוב שלו באפל, בו פיקח על העבודה של צוות העיצוב שלו, והיה המעצב היחיד באפל שיש לו משרד פרטי.
צוות הליבה שלו מנה כ-15 עובדים מבריטניה, ארצות הברית, יפן, אוסטרליה וניו זילנד ורק חברי הצוות ומנהלים בכירים של אפל הורשו להיכנס למשרד.
אייב אסר אפילו על ילדיו שלו להיכנס למשרדו.
על פי הביוגרפיה של סטיב ג'ובס, סטודיו העיצוב של אייב מכיל מכונות חיתוך והדפסה, בעוד חלונות החדר צבועים.
ג'ובס אמר לביוגרף וולטר אייזקסון: "יש לו יותר כוח ביצועי מאשר כל אחד אחר באפל חוץ ממני".
ב-26 במאי 2015 הודיעה אפל כי אייב קודם מתפקיד סגן הנשיא לעיצוב תעשייתי לתפקיד קצין עיצוב ראשי.
אייב היה אחד מארבעה חברי מנהלה ברמה 'C' באפל, יחד עם המנכ"ל טים קוק, סמנכ"ל הכספים לוקה מאסטרי ומנהל התפעול הראשי ג'ף ויליאמס.
ב-28 ביוני 2019, הודיעה אפל בפרסום רשמי באתר הבית שלה כי אייב עוזב את אפל לאחר 26 שנים בהן עבד בחברה.
אפל הדגישה כי אייב, אשר עוזב את החברה לטובת חברה לעיצוב משלו, ימשיך לעבוד עם אפל כאחד מלקוחותיו העיקריים.
אייב, שעמד בראש קו העיצוב של אפל במשך כ-30 שנה, היה נתון בשנותיו המאוחרות בחברה לביקורת באשר לעיצוב השמרני עליו החברה מקפידה לשמור במשך תקופה ארוכה, דבר שמביא לאובדן עניין מצד משתמשים ברחבי העולם המחפשים רענון ושינוי באשר לעיצוב המוצרים.
אולם, קיימים גם משתמשים רבים שהביעו את שביעות רצונם מן העיצוב שהוביל אייב בחברה, שלטענתם היווה את הפרפקציוניזם הנדרש אותו הם חיפשו בשילוב פשטות ומינימליזם.
בשנת 2023 עיצב את סמליל אירועי הכתרת צ'ארלס השלישי וקמילה.
אייב נשוי ואב לתאומים, הזוג חי קרוב לסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
ג'וני אינגליש , הוא סרט פעולה-קומי, פרודיה על סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של רואן אטקינסון, בבימויו של פיטר יואיט.
הסרט יצא לאקרנים ב-11 באפריל 2003.
ג'וני אינגליש (רואן אטקינסון) הוא סוכן סמוי כושל הנמצא בשירות הוד מלכותה.
בדומה לסרטי ג'יימס בונד, הסוכן הסמוי, אינגליש, נשלח להציל את בריטניה מידי כוחות הרשע.
בסרט זה כוחות הרשע הם פסקל סובאז' וכנופייתו (המילה `סובאז'` בצרפתית משמשת ככינוי לפרא-אדם).
סוכן 1 (גרג וייז), חושף מזימה שמטרתה לגנוב את תכשיטי בית המלוכה הבריטי, שזה עתה עברו שחזור, ומקבל כמשימה להגן עליהם.
ג'וני אינגליש, שאחראי, בין היתר, על הצוללת בה סוכן 1 אמור להשתמש במשימה, מסר לסוכן 1 קוד שגוי לפתיחת הצוללת, וגרם למותו של הסוכן.
בזמן הלווייתו של הסוכן נהרגים גם כל הסוכנים האחרים, מתחת לאפו של אינגליש, שאיבטח את המקום.
המשימה להגן על תכשיטי בית המלוכה הושמה בידיו של ג'וני אינגליש ועוזרו – בוף (בן מילר).
למרות הסכנה הכרוכה בכך, מלכת אנגליה, החליטה להציג את תכשיטיה במצודת לונדון.
בכניסתו של ג'וני אינגליש לאולם התצוגה, הוא פוגש את לורנה קמפבל (נטלי אימברוליה), סוכנת סמויה של האינטרפול בפריז.
מיד כשמתחיל נאום הפתיחה של פסקל סובאז' (ג'ון מלקוביץ'), האיש שתרם למען שחזור התכשיטים, קרוב של משפחת המלוכה, ובעל רשת בתי-כלא המפוזרים בכל העולם, התכשיטים נגנבים.
כשג'וני אינגליש חוזר לזירת הפשע על-מנת לשחזר את גנבת התכשיטים, הוא מגלה בור מתחת למקום ששהו בו התכשיטים בערב התצוגה.
הוא ובוף נכנסים לבור ומוצאים את הגנבים, אך הם מצליחים להימלט.
ג'וני ובוף מגלים ששני הגנבים הם אסירים ששוחררו מאחד מבתי-הכלא שפסקל סובאז' מנהל, ונשכרו לעבוד באחת מחברותיו.
הם מעלים את החשד שלהם בפני האחראי עליהם, פגסוס (טים פיגוט-סמית), שלדעתם סובאז' קשור קשר הדוק עם הגנבה, אך פגסוס שולל את האפשרות הזאת, ומורה לג'וני ולבוף להוציא מיד את סובאז' מהחקירה.
אך ג'וני לא מוותר; הוא מחליט לפרוץ למשרדו של פסקל סובאז' במטרה לגלות את מזימותיו, ובהצלחה.
ג'וני מגלה שפסקל סובאז' יצר כפיל של הארכיבישוף מקנטרברי (אוליבר פורד דייוויס), על מנת שימליך אותו למלך, בעזרת תכשיטי בית המלוכה שבידיו.
סובאז', שארגן מסיבה בבניין משרדו, גילה את מעשיו של ג'וני, וסיפר לפגסוס, שהוזמן למסיבה, את מעלליו של אינגליש.
כתוצאה מכך, פגסוס הוריד את ג'וני מהמשימה והיא הועברה ללורנה קמפבל.
לורנה קמפבל משכנעת את ג'וני לעבוד איתה במטרה לגלות מה סובאז' זומם, ומגלה לו שסובאז' מארגן אספה בין שלושה עשר הפושעים העשירים בעולם, ואומרת לו שעליהם לגלות מה הוא זומם.
באותו הזמן, סובאז' עוזב את תוכנית א' (הכתרתו על ידי ארכיבישוף מתחזה) ומחליט לעבור לתוכנית ב' – לחייב את המלכה לחתום על מכתב פיטורים וויתור על כס המלוכה, שיעבור אליו באופן אוטומטי.
ג'וני ולורנה מצליחים לחדור למקום המפגש בין הפושעים ומגלים את תוכניתו של סובאז': להכתירו כמלך אנגליה, ולנצל את כוחו ולהפוך את אדמת אנגליה לכלא הגדול בעולם, במטרה להעביר אסירים מארצות אחרות לאנגליה כדי לחסוך במקום בבתי-הכלא.
אך עד מהרה ג'וני ולורנה מתגלים.
השומרים של סובאז' מכניסים אותם לצינוק בתוך הטירה בה שהה סובאז', אך בוף מצליח לשחרר אותם.
ביום ההכתרה, ג'וני, לורנה ובוף מגיעים, ומעוררים מהומה במטרה לשכנע את העם שאין להמליך את סובאז'.
סובאז' שלא הצליח להתאפק, התחיל לירות בג'וני, דבר שהסגיר אותו.
אחרי שאיים על הארכיבישוף להמליך אותו, ג'וני קופץ עליו, והוא מוכתר בטעות למלך.
סובאז' נידון למוות וג'וני החזיר למלכת אנגליה את המלכות.
ג'וני אינגליש קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים ודורג 6.1/10 בקרב 119,424 מבקרים על ידי IMDb.
ג'וּנוֹ היא עיר הבירה של מדינת אלסקה שבארצות הברית, השוכנת לחופי תעלת גאסטינו באלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle).
בעיר מתגוררים כ-32 אלף תושבים והיא העיר השלישית המאוכלסת ביותר באלסקה לאחר אנקורג' ופיירבנקס.
העיר ג'ונו קרויה על שם מחפש הזהב ג'ו ג'ונו.
בשנותיה הראשונות נקראה "האריסבורג" על שם ריצ'רד האריס, לאחר מכן שינתה את שמה ל"רוקוול".
בשנת 1881 שונה השם לשמה הנוכחי.
השם בשפת הטלינגיטי (בשפת האינדיאנים המקומית) של המקום הוא "דזאנטיקי האני" שמשמעו "הנהר שבו נפגשים הדגים".
שטחה של העיר ג'ונו גדול משטח מדינת רוד איילנד או מדינת דלאוור, וקטן אך במעט משטח שתי מדינות אלה גם יחד.
העיר בנויה לרגלי הר בשם זה ולחוף הים, למול האי דאגלס.
האקלים בעיר מוגדר כאקלים אוקיאני.
כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,400 ל-2,300 מילימטרי גשם.
כמות השלג השנתית הממוצעת היא 257 ס"מ של שלג.
הטמפרטורות הגבוהות ביותר נמדדות בחודש יולי (18 מעלות צלזיוס בממוצע) והנמוכות בינואר (6- מעלות צלזיוס בממוצע).
קודם להגעת המתיישבים האירופאים באלסקה, שימשה תעלת גאסטינו כאתר דיג מרכזי של האינדיאנים משבטי הטלינגיט (שבט האאוקה ושבט הטאקו) שהתגוררו במקום במשך אלפי שנים.
אזור ג'ונו שימש אזור סחר של האינדיאנים המקומיים, ונהגו להיפגש בו שבטי הטלינגיט, ההאידה והטסימשיאן.
בשנת 1880 מהנדס המכרות ג'ורג' פילץ מסיטקה הציע פרס לצ'יף האינדיאני המקומי אם יוביל אותו לזהב.
צ'יף קווי הביא לפילץ מספר דוגמאות, משלחת ראשונה ששלח פילץ לא מצאה זהב, אולם לבקשת הצ'יף שלח פילץ משלחת נוספת: את ג'ו ג'ונו וריצ'רד האריס לברר האם יש במקום זהב.
בעקבות גילוי הזהב סימנו ג'ונו והאריס, ב-18 באוקטובר 1880, שטח בו עתידה לקום העיר.
בשטח זה (0.6 קמ"ר) הוקם מחנה הכורים הראשון שהתפתח לעיירה.
עיירה זו הייתה העיירה הראשונה שנוסדה לאחר רכישת אלסקה על ידי ארצות הברית.
בשנת 1906, בשל הירידה במסחר בפרוות, ירדה חשיבותה של סיטקה - ששימשה עד אז כבירת טריטוריית אלסקה, והעיר ג'ונו נבחרה כבירת הטריטוריה החדשה.
בשנת 1954 הוצע להעביר את בירת הטריטוריה צפונה לאנקורג'.
בשנת 1959 הפכה אלסקה למדינה והעיר הפכה לבירת המדינה.
בשנות ה-70 הוצע להעביר את הבירה לוילו אולם תוכניות אלה לא יצאו לפועל.
ניתן להגיע אל העיר ג'ונו דרך הים או האוויר בלבד.
כלי רכב מגיעים אל העיר באמצעות מעבורות.
מערכת הכבישים המהירים הימיים של אלסקה היא מערכת קווי מעבורת בבעלות המדינה מאפשרת הגעה אל העיר.
כמיליון תיירים מגיעים לעיר מדי שנה בספינות טיולים.
בעיר כ-60 ק"מ של דרכים, ומספר כלי הרכב בעיר עולה על מספר התושבים.
רבים מהתושבים, נוסף על כלי רכב, מחזיקים בבעלותם סירות או מטוסים קלים.
מפולות שלגים ומזג האוויר הקשה מקשים על בניית הדרכים ותחזוקתם.
נמל התעופה היחיד של העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי ג'ונו בו נוחתים רק מטוסי חברת התעופה אלסקה איירליינס.
בנייני הממשל של המדינה מצויים בבניין משרדים אחד במרכז העיר ג'ונו.
בניין זה שימש במקורו בניין מנהלת הטריטוריה.
המבנה הוקם בשנת 1931 ובו היו, בעת הקמתו, משרדי השלטון הפדרלי, בתי המשפט הפדרליים ושירות הדואר.
עם הפיכת אלסקה למדינה התמקמו בבניין בית המחוקקים של אלסקה ומשרדי מושל אלסקה.
בעיר ג'ונו פועל תיאטרון פרסבירנס (תיאטרון "התמדה") - התיאטרון היחידי במדינה.
בעיר נערך מדי שנה פסטיבל הפולקלור של אלסקה וכן פסטיבלי ג'אז ומוזיקה קלאסית.
בעיר פועלת התזמורת הסמפונית של ג'ונו העורכת קונצרטי מוזיקה קלאסית.
בג'ונו פועלות שתי קבוצות אופרה "Opera to Go" ו-"Juneau Lyric Opera".
בג'ונו יוצא לאור יומון אחד, ה"ג'ונו אמפייר" וכן שבועון אחד בשם "קפיטל סיטי ויקלי".
בעיר פועלת אוניברסיטת אלסקה סאות'איסט (אוניברסיטת דרום מזרח אלסקה).
כבירת אלסקה, המעסיק העיקרי בג'ונו הוא הממשלה.
זה כולל את ממשלת המדינה, הממשלה הפדרלית (שיש לה משרדים אזוריים כאן, במיוחד עבור סוכנויות משאבים), הממשלה העירונית (הכוללת את נמל התעופה המקומי, בית חולים, נמלים ומחוז בתי ספר), ואת אוניברסיטת אלסקה דרום מזרח.
משרדי ממשלת המדינה והשפעתם הכלכלית העקיפה מהווים כרבע מהכלכלה של ג'ונו.
התיירות מהווה מרכיב משמעותי בכלכלת העיר.
מדי שנה מגיעים אל העיר כמיליון תיירים באמצעות ספינות מטיילים.
נמל העיר הוא נמל הדיג ה-45 בנפח הדגה המגיעה אליו, בארצות הברית.
שווי הדגה הנפרקת בו מדי שנה מגיע לכ-21.5 מיליון דולרים.
ג'ונו הוא סרט דרמה-קומי שיצא בדצמבר 2007, בוים על ידי ג'ייסון רייטמן ונכתב על ידי דיאבלו קודי.
הסרט, שהופק בתקציב נמוך, זכה להצלחה קופתית, להערכת המבקרים, זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, והיה מועמד במספר קטגוריות נוספות, לרבות הסרט הטוב ביותר.
השחקן ג'ון מלקוביץ' נמנה עם מפיקי הסרט.
במרכז העלילה עומדת ג'ונו מקגאף (אליוט פייג'), נערה סרקסטית בת 16, אשר מגלה שנכנסה להריון.
הסרט עוקב אחר ההתמודדות שלה עם מצב זה שכוללת מספר מערכות יחסים: עם אבי התינוק, פולי בליקר (מייקל סרה), בו היא מאוהבת אך לא מודה בכך; עם אביה מאק (ג'יי קיי סימונס)
ואימה החורגת ברן (אליסון ג'ני); ועם ונסה ומארק (ג'ניפר גארנר וג'ייסון בייטמן), זוג בורגנים להם היא מתכוונת למסור את התינוק.
במהלך הסרט מתחברת ג'ונו עם מארק, איתו היא חולקת את אהבתה לנגינה, שמיעת מוזיקה וצפייה בסרטים.
כשוונסה ומארק נפרדים, ג'ונו מוצאת עצמה בדילמה.
הסרט היה עטור מועמדויות ופרסים.
מלבד זכייתו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, הוא היה מועמד גם לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולשחקנית הראשית, בשלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל רומא ועוד.
מגזין "Paste" ציין את הסרט כ"הסרט הטוב של השנה".
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 94%, בהתבסס על 216 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.10 מתוך 10. הסרט קיבל ציון של 81 מתוך 100 באתר Metacritic, בהתבסס על 38 ביקורות.
אלבום הפסקול של הסרט "ג'ונו" יצא ב-8 בינואר 2008, ונקרא "Music from the Motion Picture Juno" ("מוזיקה מסרט הקולנוע ג'ונו").
הפסקול זכה בפרס גראמי לשנה זו.
בארי לואיס פוליסר – "All I Want Is You"
מתיאו מסינה - "Up the Spout"
קימיה דוסון – "Tire Swing"
קימיה דוסון – "Loose Lips"
קימיה דוסון ואנטזי פנטס – "Tree Hugger"
הוולווט אנדרגראונד – "I'm Sticking with You"
מייקל סרה ואליוט פייג' – "Anyone Else but You"
ג'וני היא קומדיית מצבים ישראלית, שהופקה על ידי חברת JCS עבור זכיינית הטלוויזיה טלעד, אשר שודרה בערוץ 2 בשנים 2002–2003. הסדרה עוסקת בקורותיו של ג'וני (נאג'י) מועלם (קוניאק), מעצב אופנה הומוסקסואל הגר ברמת גן בשכנות לאמו השתלטנית דוריס (איציק כהן).
את הסדרה ביים איתן ענר.
את הסדרה יצרו יונתן קוניאק ואיציק כהן, והם גם מככבים בתפקידים הראשיים וגם שרים את שיר הנושא.
ג'וני (נאג'י) מועלם (יונתן קוניאק): גיבור הסדרה.
שמו המקורי הוא נאג'י, אך הוא לא מחבב אותו.
הומוסקסואל נשי-סטריאוטיפי כבן 30 המתיימר להתפרנס מעיצוב אופנה, אך למעשה חי על חשבון אמו.
דוריס מועלם (איציק כהן): אמו הכוחנית והשתלטנית של ג'וני, ילידת עיראק בת 55. דוריס מתקשה להתמודד עם נטייתו המינית של בנה, ומקווה שיישא אישה ויקים משפחה.
דוריס גם היא נושאת יומרות מקצועיות ללא כיסוי: לטענתה היא ספרית וקוסמטיקאית מדופלמת, אולם היא זה שנים לא עסקה במקצועות אלה לפרנסתה.
לצד הופעתה הגרוטסקית, האיפור הכבד והבגדים הצבעוניים, מאופיינת דוריס במבטא עיראקי כבד ובביטויים בערבית-עיראקית-יהודית המתבלים את דיבורה.
פרידה (רוזינה קמבוס): ידידתה הקרובה של דוריס, ילידת רומניה שנמלטה יחד עם אמה לישראל ממשטר צ'אושסקו, והכירה את דוריס כאשר הצילה את חייה במבצע אנטבה.
"פאם פאטאל" מזדקנת המחלקת את ימיה בין משחקי קלפים ושש בש עם דוריס לבין חיזור אחרי גברים צעירים ממנה.
לבושה באופן פרובוקטיבי המשדר מיניות בוטה, אף שנראה כי עברה את הגיל הראוי לכך.
היא דוברת עברית במבטא רומני כבד, ולשונה קלוקלת, רצופת שגיאות, ולעיתים קרובות מכילה רמיזות מיניות למורת רוחה של דוריס.
בכל פעם שהיא נכנסת היא אומרת "שלום בכל הנוכחות".
בפרק 12 היא נעצרת ונכנסת למעצר אך משתחררת בסוף.
מיצי (מיימוּצה) (דוידה קרול): אמה הקשישה של פרידה, חירשת למחצה וסנילית כמעט לחלוטין (אם כי מפתיעה לעיתים באבחנותיה החדות בנוגע למתרחש סביבה), הנגררת אחרי בתה לכל מקום.
שרה'לה טישלר (אודליה מורה-מטלון): ידידתו הקרובה של ג'וני, ממוצא אשכנזי.
ג'וני מקיים עם שרה'לה יחסי אהבה-שנאה.
היא פולשת לדירתו ברגעים הבלתי מתאימים ביותר, והוא מנסה ככל יכולתו לגרש אותה משם, ועם זאת היא בעצם ידידתו הקרובה ביותר ואולי אפילו היחידה.
נחשבת לקלת דעת ותמימה, ואולי אפילו טיפשה.
סובלת מהשמנת יתר ומנסה לרזות ואף מצליחה.
מושא שנאתה של דוריס, אשר לרוב קוראת לה "גברת מנחוסה" ו"שרה פרה".
דוריס אף הרגה את שפרה אמה של שרה'לה בכך שזרקה עליה עציץ מחלון ביתה.
יחזקאל (ז'אק כהן): בעלה לשעבר של דוריס ואביו של ג'וני.
יליד עיראק, בעל חנות לממכר שטיחים.
מבוסס מאוד כלכלית, ודוריס חיה למעשה על חשבונו.
ניסו (דני שטג): אחיו הגדול של ג'וני שעבר לעבוד כעורך דין בדאלאס.
לעיתים דוריס מתייחסת אליו כאל בנה האמיתי ונראה כי היא אוהבת אותו יותר מאשר את ג'וני.
כאשר הוא מגיע לביקור בארץ בפרק 13 דוריס בטוחה שהוא חוזר לתמיד, אך כאשר היא שומעת שהוא רוצה למכור את האופנוע היא מציעה ליעקב את כספה כדי ש"יישאר" לאופנוע קשר למשפחה, ובעקבות ריבים מתמשכים של ג'וני ודוריס הוא מגלה לניסו את התכנון.
יעקב (זהר ליבה): בחור צעיר ונאה מאוד, העובד במכולת של השכונה.
אהוב לבו של ג'וני, המקיים עם ג'וני מערכת יחסים, ולבסוף נוטש אותו בפרק 14. בפרק האחרון של הסדרה הוא חוזר אליו כאשר מסתבר שהוא הרקדן החדש במסע ההופעות העולמי של דנה אינטרנשיונל שג'וני מצטרף אליו בתור המעצב.
בכל פעם שיעקב מתקשר לג'וני, האחרון עונה "הלו יעקב" בפסקול הנלקח מהשיר "יעקב" של ההרכב ללדין.
עובדיה (יחזקאל עוזר): בן זוגה של דוריס.
מנהל בנק עשיר כקורח, אך קמצן בצורה חולנית.
גם הוא, כמו דוריס ויחזקאל, ממוצא עיראקי, ובשל כיעורו וקומתו הנמוכה מכונה לעיתים בלעג "הגמד מבגדאד".
פיני רהב (משה לניאדו): כתב במדור הרכילות "ציפורה" ורכלן לא קטן בעצמו, שמסבך את ג'וני כאשר שרהל'ה בפרק ארבע בּוֹדָה לו שהיא בהריון מג'וני, ובפרק 16 בּוֹדָה לו שהיא וג'וני מתחתנים.
בסדרה התארחו ידוענים ישראלים אחדים, וכמה מהם הופיעו בתפקיד עצמם (או, ליתר דיוק, בפרודיה עצמית): גלית גוטמן, צביקה פיק, מרגלית צנעני, דנה אינטרנשיונל, ורדה רזיאל-ז'קונט, מורן אייזנשטיין, אילנה אביטל, תקווה עזיז ורבקה בכר.
עונהפרקיםשודרה לראשונה (ישראל )הפרק הראשוןהפרק האחרון11725 באפריל 200217 באוגוסט 2003
מספר הפרקשם הפרק1לילה ראשון עם אמא2ההתערבות 3זה היה בסוף הקיץ…4פגישת מחזור 5הזמרת 6הטסט7הודו8הפסיכולוגית9חשבונית ושמה תשוקה10הצוואה 11סדאם12קולב הזהב 13כולם היו בניי14הקאמבק 15מיטת סדום 16 יומולדת17חתונה
הסדרה התאפיינה בהצגה מוקצנת ואבסורדית של מצבים קומיים בחיי הגיבורים, והייתה פורצת דרך בכך שהדמות הראשית שלה הייתה הומוסקסואל מוצהר.
כמו כן, היא זכורה בזכות ההקפדה הרבה על עיצוב התפאורה ולבוש הדמויות, באופן שיצר אופי ויזואלי ייחודי.
מאפיין נוסף של הסדרה הוא הדיאלוגים השנונים, הרצופים משחקי מילים ורמיזות לתרבות ההומוסקסואלית.
ביוני 2003 הוקרן פרק מתוך הסדרה בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי "פריימליין" בסן פרנסיסקו וב"ניו-פסטיבל" בניו יורק.
במאי 2013 הסדרה שבה לשידורים חוזרים בערוץ הוט קומדי סנטרל.
ב-11 באוקטובר 2020 הסדרה שבה לשידורים חוזרים בערוץ 24 החדש.
ג'ון "ג'ונטי" אלכסנדר סקינר הוא שחיין עבר דרום-אפריקאי.
שיאן עולם לשעבר במשחה היוקרתי ביותר ב-100 מטר חופשי.
בשנים 1973 ו-1974 זכה סקינר באליפות דרום אפריקה בשחייה במשחה ל-100 מטר חופשי.
בשנת 1975 עבר סקינר לארצות הברית על מנת ללמוד באוניברסיטת אלבמה.
אותה שנה זכה סקינר באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) ב-100 יארד חופשי.
בשיא כושרו בשנת 1976 היה מוכן סקינר להופיע באולימפיאדת מונטריאול (1976) אך בשל מדיניות האפרטהייד במדינתו לא הורשו ספורטאיה של דרום אפריקה להשתתף במשחקים, ולכן נמנעה ממנו האפשרות לנסות לזכות במדליית הזהב.
באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה ב-14 באוגוסט 1976, כ-20 ימים לאחר המשחקים האולימפיים, קבע סקינר שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה מדהימה של 49.44 שניות, לפני דייוויד מקאג וגארי שץ.
שיא זה החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי ראודי גיינס מארצות הברית (49.36 שניות).
באותו היום קבע סקינר במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש נוסף של 23.86 שניות.
באליפות החורף של ארצות הברית בשחייה בשנת 1977 קבע סקינר שיא עולם חדש במשחה ל-100 יארד חופשי בתוצאה של 43.92 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שיורד מגבול 44 שניות, לפני האלוף האולימפי ג'ים מונטגומרי (44.01 שניות) וג'ו בוטם.
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה זכה סקינר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.60 שניות.
באליפות החורף של ארצות הברית שנערכה בשנת 1978 קבע סקינר במשחה ל-100 יארד חופשי שיא עולם חדש נוסף של 43.64 שניות.
סקינר החל לאמן בשנת 1978 כמאמן ראשי בשחייה של אוניברסיטת אלבמה, שבה למד.
לאחר כ-3 שנים עבר לקליפורניה לאמן במועדון השחייה של סן חוזה, עד שנת 1988. הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בחמישה תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה לנוער ובשנת 1986 זכה עם קבוצתו באליפות ארצות הברית בשחייה לבוגרים.
לאחר מכן שימש סקינר בתפקיד מאמן ראשי במועדון השחייה של אוניברסיטת טסקלוסה שבאלבמה 3 שנים.
בין השנים 1994–2000 שימש סקינר מאמן נבחרת ארצות הברית בשחייה ועבד עם גדולי השחיינים בעולם.
משנת 2000 משמש סקינר מנהל התמיכה הטכנית בנבחרת ארצות הברית בשחייה ותפקידו לתאם מבדקים, תחרויות ואת הערכות המקצועיות לגבי השחיינים הבכירים.
בסך הכל שיפר סקינר שיא עולם אחד, 3 שיאי ארצות הברית ב-100 יארד חופשי וזכה ב-4 תוארי אליפות ארצות הברית.
כמאמן, זכו שחייניו ב-18 תוארי אליפות ארצות הברית ו-18 מדליות זהב אולימפיות.
בשנת 1985 זכה סקינר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'ונוט דיאס (ספרדית: Junot Díaz; נולד ב-31 בדצמבר 1968) הוא סופר אמריקאי-דומיניקני ומרצה לכתיבה יוצרת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
זוכה פרס פוליצר לסיפורת ב-2008 עבור סיפרו חייו הקצרים והמופלאים של אוסקר וואו.
דיאס נולד בסנטו דומינגו שברפובליקה הדומיניקנית, הוא השלישי מבין חמישה אחים.
בשנת 1974 עקר לפרלין שבניו ג'רזי.
בשנת 1992 סיים לימודי תואר ראשון באנגלית, מטעם אוניברסיטת ראטגרס.
בשנת 1995 סיים לימודי תואר שני באמנויות מטעם אוניברסיטת קורנל, באית'קה שבניו יורק.
דיאס מלמד כתיבה יוצרת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
סיפוריו הקצרים ראו אור במגזינים ועיתונים אמריקאים שונים, בין השאר במגזין ניו יורקר אשר דירג אותו כאחד מעשרים הסופרים הטובים ביותר במאה ה-21.
דיאס ידוע בעיקר בזכות שתי עבודות עיקריות:
Drown - אוסף סיפורים קצרים משנת 1996.
חייו הקצרים והמופלאים של אוסקר וואו - רומן משנת 2007, אשר זיכה אותו בפרס פוליצר לסיפורת ב-2008, וכן בפרס אניספילד-וולף לאותה שנה.
ג'ונתן גרנט "ג'וני" אוונס הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמדת הבלם.
אוונס נולד בעיר בלפסט שבצפון אירלנד ושיחק באקדמיית הנוער של מנצ'סטר יונייטד מאז היותו בן עשר.
בשל חוק של התאחדות הכדורגל האנגלית אשר אסר על מועדונים להחתים ילדים אשר גרו במרחק של מעל שעת נסיעה, עקרה משפחתו מצפון אירלנד ועברה להתגורר במנצ'סטר.
אוונס שיחק חצי מעונת בהשאלה בקבוצת אנטוורפן כחלק מעסקת בה הושאלו גם דארון גיבסון, דני סימפסון ופרייזר קמפבל ממנצ'סטר לאנטוורפן.
לאחר מכן שיחק אוונס בשתי תקופות השאלה בקבוצת סנדרלנד.
את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד ערך אוונס ב-26 בספטמבר 2007 במשחק נגד קובנטרי סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך נגד צ'לסי כשעלה במקומו של נמניה וידיץ' המושעה.
בספטמבר 2006, עוד בטרם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד, זומן אוונס לסגל נבחרת צפון אירלנד, וערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 2–3 על .
ב-29 באוגוסט 2015, לאחר 9 שנים ביונייטד חתם בווסט ברומיץ' אלביון.
ב-8 ביוני 2018 חתם בלסטר סיטי לאחר שווסט ברומיץ' ירדה לצ'מפיונשיפ.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם לעונה במנצ'סטר יונייטד.
אחיו הצעיר של אוונס, קורי, משחק בהאל סיטי בעמדת הקשר.
אליפות הפרמייר ליג: , ,
ג'ונה היל פלדשטיין הוא שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2011 על הופעתו בדרמת הספורט "מאניבול" ולשנת 2013 על תפקידו בדרמה הקומית "הזאב מוול סטריט".
היל התפרסם גם בזכות תפקידיו בקומדיות המצליחות: "סופרבאד - חרמן על הזמן", סדרת סרטי "רחוב ג'אמפ", "שיגעון של קולג'" "קח את זה כמו גבר" ו"אנשים מצחיקים".
ג'ונה היל פלדשטיין נולד בעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה לשרון לין (לשעבר צ'אלקין), מעצבת אופנה ותלבושות ולריצ'רד פלדשטיין, חשב של להקת "Guns N' Roses".
אחותו של היל היא השחקנית ביני פלדשטיין.
אחיו ג'ורדן פלדשטיין היה המנהל המוזיקלי של רובין ת'יק ומארון 5 עד מותו הפתאומי בשנת 2017. הוריו של היל הגיעו במקור מלונג איילנד, ניו יורק.
היל גדל בשכונה עשירה בלוס אנג'לס, והוא ממשיך להתגורר שם עד היום.
היל למד ב"בית ספר ברנטווד" בלוס אנג'לס ולאחר מכן ב"בית ספר קרוסרודס" שבסנטה מוניקה.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 2002, המשיך היל ללמוד במכללת בארד, בבית הספר למשחק "ניו סקול" ובאוניברסיטת קולרדו.
היל הוא יהודי ועבר טקס בר מצווה.
עוד כשהיה תלמיד מכללה כתב מופעים משלו והציג אותם בשכונת איסט וילג'.
בתחילת דרכו התחבר עם ילדיו של דסטין הופמן רבקה וג'ק שהציגו אותו בפני דסטין, הופמן הציע להיל להיבחן לסרט "אני אוהב האקביז", היל הצליח באודישן וזכה לתפקיד קטן שהיה הראשון שלו בסרט מקצועני.
לאחר מכן הופיע בתור לקוח של אתר "eBay" בקומדיה של ג'אד אפאטו - "בתול בן ארבעים" (2005), ותפקיד זה הוביל לתפקידים קטנים בקומדיות מ-2006: "קליק", "ילד של סבתא" ותפקיד נרחב יותר בקומדיה "שיגעון של קולג'" בתור שרמן שרדר חברו של בארט'לבי גיינס (ג'סטין לונג) שעוזר לו להקים קולג' פיקטיבי.
באותה שנה שיחק בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידו של מורגן פרימן.
ב-2007 הוא לוהק לקומדיה המצליחה השנייה של ג'אד אפאטו "הדייט שתקע אותי" ולאחר מכן לסרט "מבול של צרות" סרט ההמשך של "ברוס הגדול מכולם".
את רוב הפוקוס תפס בהופעתו הראשית בקומדיית הקולג' "סופרבאד - חרמן על הזמן" בה גילם את סת', נער קולני וחרמן שמחליט עם חברו אוון (מייקל סרה) לנצל את הלילה האחרון שלהם יחד לפני הפרידה הבלתי נמנעת לקולג' כדי לנסות ולאבד את בתוליהם.
היל זכה לביקורות נלהבות על הופעתו הקומית והיה מועמד בטקס סרטי הקולנוע של ה-MTV בקטגוריות פריצת השנה וההופעה הקומית של השנה.
בשנת 2008 הופיע בקומדיה "קח את זה כמו גבר" בתור מת'יו, עובד בית המלון אליו הגיע פיטר ברטר ומעריץ מושבע של המוזיקאי אלדוס סנואו (ראסל בראנד).
ב-2009 הופיע בדרמה הקומית "אנשים מצחיקים" בתפקידו של ליאו חברם של מארק (ג'ייסון שוורצמן) וגיבור הסרט איירה (סת' רוגן), השתתף באותה שנה גם בסרטו ולצידו של ריקי ג'רווייס "המצאת השקר".
בשנת 2010 דיבב היל את סנוטלאוט ג'וגנסון בסרט האנימציה "הדרקון הראשון שלי" ושיחק בקומדיה בהפקתם של ג'ייסון סיגל וג'אד אפאטו "תביא אותו כמו גבר" את אהרון גרינברג, עובד בחברת תקליטים גדולה.
ב-2011 שיחק היל בדרמת הספורט "מאניבול" בתפקיד פיטר ברנד עוזרו של בילי בין (בראד פיט), מאמן קבוצת הבייסבול "אוקלנד אתלטיקס".
הופעתו בסרט זיכתה את היל בסופרלטיבים רבים וכמו כן גם במועמדויות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2012 שיחק בקומדיית הפעולה המוערכת המבוססת על סדרת הטלוויזיה "רחוב ג'אמפ 21".
היל שגם כתב את תסריט הסרט שיחק בתפקיד השוטר מורטון שמידט.
בשנת 2013 הופיע היל בדרמה הקומית ביוגרפית של מרטין סקורסזה "הזאב מוול סטריט" בתפקיד איש המכירות דוני אזוף, עליו היה מועמד היל לפרס אוסקר שני בקריירה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2018 ביים היל את סרטו הראשון, קומדיית נעורים בשם "שנות התשעים" בהשתתפותם של לוקאס הדג'ס ואלכסה דמי.
היל רצה להיות תסריטאי עוד כשהיה תלמיד תיכון וחלם לכתוב תסריטים לסדרות מפורסמות כמו: "סאטרדיי נייט לייב", "המופע של לארי סנדרס" ו"משפחת סימפסון".
בתחילה החל לכתוב תסריטים עם חברו שחקן הקולנוע ג'ייסון שוורצמן ולאחר מכן הגשים את חלומו וכתב תסריט אחד ל"סאטרדיי נייט לייב" שהתקבל והופק ב-2008.
ב-2009 שימש היל כעוזר הפקה ביחד עם סשה ברון כהן על סט הקומדיה הפרובוקטיבית "ברונו".
בשנת 2018 ביים וכתב את הסרט "mid90s", סרטו הראשון כבמאי.
היל מתאמן בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
באוקטובר 2019 הוא התארס לג'יאנה סנטוס, אך האירוסין בוטלו לאחר שנה, באוקטובר 2020.
בשנת 2022, החל לצאת עם אוליביה מילר וביוני 2023, נולד להם בן.
באותה שנה, השחקנית אלכסה ניקולס האשימה את היל בכך שדחף אותה לעבר הדלת ונישק אותה ללא הסכמתה במהלך מסיבה בביתו של השחקן ג'סטין לונג, כשהייתה בת 16 והוא היה בן 24. ניקולס טענה שהיל ולונג סיפקו לה אלכוהול במשך כל הלילה, וציינה שמה שהיל עשה לה "היה פשע".
עורך דינו של היל כינה את האשמותיה של ניקולס "המצאה מוחלטת", וטען שהאירוע "מעולם לא קרה" ושניקולס היא "בלתי מהימנה בעליל" ו"מאשימה סדרתית".
נציג מטעם לונג אמר כי "אין לו כל ידע לגבי מה שקרה או לא קרה בנוגע לגב' ניקולס".
+שנהסדרהתפקידהערות2004NYPD Blueקלארקפרק: "You're Buggin' Me"2006נשות הקמפוסגיא פרגוסון7 פרקים2007קלארק ומייקלדרקפרק: "1.8"Human Giantלקוחפרק: "Ta Da"Wainy Daysניילסדרת רשת; 2 פרקים2009Tim and Eric Awesome Show, Great Job!ג'ון אי.
הילפרק: "Road Trip"רינו 911דניאל שהאיןפרק: "Training Day"משפחת סימפסוןאנדי המילטוןדיבוב; פרק: "Pranks and Greens"2011אלן גרגוריאלן גרגורי / גיירמודיבוב; 7 פרקים
גם יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל2017אנימלסהנשיאדיבוב; פרק: "Humans"2018מטורףאוון מילגריםתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיק בפועלThe Shivering Truthאיש עם נטיות אובדניותדיבוב; פרק: "Chaos Beknownst"2020תרגיעעצמופרק: "The Spite Store"2022לייקרס: קבוצה מנצחתבמאי הפרק: "Is That All There Is?"2025פיצוי יתרבתור מפיק בפועל
ג'ונדאללה הוא ארגון טרור בלוצ'י-סוני הפועל בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן, וכן במחוז בלוצ'יסטן הפקיסטני הסמוך למחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן האיראני (שתיהן בחבל הארץ בלוצ'יסטן).
ארגון ג'ונדאללה הוקם בשנת 2002 במטרה להגן על המיעוט הבלוצ'י, שהוא סוני, מפני האפליה באיראן (שהיא מדינה בעלת רוב שיעי), בעיקר במחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן.
הממשלה, מצדה, טוענת כי הארגון עומד מאחורי פיגועים רבים בשנים האחרונות, מאשימה את הארגון בקשר לאל-קאעדה, ומאשימה את פקיסטן, ישראל, בריטניה וארצות הברית בתמיכה בארגון, בניסיון לערער את יציבות המדינה.
בלוצ'יסטן, החבל הבלוצ'י, מתפרס על פני חלקן הדרומי של איראן, פקיסטן ואפגניסטן, וכל האזורים הללו שואפים לחירות, לאחדות ולהקמת מדינה בלוצ'ית עצמאית.
באפגניסטן ובפקיסטן הם זוכים לאוטונומיה, בעיקר בשל העובדה ששתי מדינות אלה אינן מתפקדות, בעוד שאירן מדכאת את הבלוצ'ים.
הארגון כולל כמה מאות לוחמי גרילה המבצעים תקיפות מעבר לגבול לתוך איראן נגד כוחות צבא איראניים ואנשי מודיעין.
הוא מצויד ברובי סער, רימונים ומספר תותחי נ"מ.
לטענת אנשי הארגון, הם הרגו עד כה יותר מ-400 חיילים איראנים במבצעי גרילה.
אף על פי שלארגון יש רק כמה מאות לוחמים מאומנים, הארגון טוען כי בעזרת המערב יש בכוחו לנצח את צבא איראן.
ארצות הברית שמרה על קשר קרוב עם הארגון עד 2001, אז ניתקה את הקשר בתמורה להבטחה איראנית להחזיר הביתה איש צוות אוויר אמריקני שנאלץ לנחות בשטחה במהלך התקיפות באפגניסטן.
דרך פעולה נוספת של הארגון היא התנקשות במנהיגים איראנים.
ב-10 באוגוסט 2008 עצרו שלטונות איראן את איש הדת הסוני הבכיר, אחמד נארואי.
המעצר נועד ללחוץ על ארגון ג'ונדאללה לשחרר את חיילי משמרות המהפכה ששבה.
נארואי ואנשי דת סונים נוספים סירבו לדרישת שלטונות איראן להוציא פסק הלכה הקורא לג'ונדאללה וליתר הקבוצות הסוניות החמושות להניח את נשקם, לשחרר את השבויים האיראנים ולחדול מפעילותם נגד המשטר.
ב-23 בפברואר 2010, הרשויות באיראן עצרו את מנהיג הארגון עבד אל-מלכ ריג'י.
הוא נעצר במהלך טיסה מדובאי לקירגיזסטן.
ריג'י קיבל סיוע מארצות הברית, ושהה בבסיס צבאי אמריקאי יממה לפני שנתפס, שם זייפו לו דרכון אפגני.
לאחר מעצרו של ריגי מינה הארגון מנהיג חדש, אל-חאג' מוחמד דחיר בלוח, שהבטיח כי "הג'יהאד נגד הכובש האיראני יימשך".
במאי 2010 הוצא להורג אחיו של מנהיג הארגון, עבד אל-חמיד, שהיה פעיל בג'ונדאללה.
הוא נעצר בפקיסטן ב-2008 והוסגר לאיראן.
ב-20 ביוני 2010, ריגי הורשע ב-79 סעיפים של פשעים שונים, ביניהם רצח, חטיפה, פיצוץ מטענים במקומות ציבוריים, שוד ועוד רבים אחרים.
כיאה למשפט האיראני המזורז, ריגי הופיע בפעם הראשונה בבית המשפט שלושה שבועות לפני ההרשעה, כאשר התובעים האיראנים דרשו לגזור עליו את עונש המוות.
ריגי הודה בכל המיוחס לו, טען כי הוא מקושר למוסד הישראלי ול-CIA האמריקאי וביקש מהשלטונות שיחוסו עליו.
ראש הרשות השופטת, אייתוללה סאדק לריג'אני, סירב לחון אותו ודן אותו למוות.
בתחילת אוקטובר 2010 חטף הארגון את אחד מבכירי תוכנית הגרעין האיראנית, אמיר חוסיין שיראני, יליד 1971. בתמורה דורש הארגון את שחרורם של 200 מפעילי הארגון, היושבים בבתי הכלא באיראן.
לטענת דובר הארגון, הבכיר האיראני פירט בהודאתו בחקירה שמות של חברות איראניות המעורבות בתוכנית הגרעין.
כמו כן הוא מסר שמות ופרטים של אתרי גרעין איראניים עליהם לא נודע בעבר.
אם איראן לא תיענה לדרישת הארגון מאיים הדובר, הארגון יפרסם את הודאתו של הבכיר האיראני - כך שכל העולם ידע את האמת על תוכנית הגרעין האיראנית.
באוקטובר 2010 האו"ם דן באפשרות להכליל את הארגון ברשימת הטרור של ארגון האו"ם, בגלל קשריו של הארגון עם אל-קאעדה והטליבאן.
אל-חאג' מוחמד ט'אהר בלוץ', מנהיג הארגון - לאחר מעצרו של ריגי מינה הארגון את ט'אהר בלוץ' למנהיג הארגון החדש.
עבד אל-מאלכ ריגי, מנהיג הארגון לשעבר - הוצא להורג באיראן בחודש יוני 2010
עבד אל-חמיד - אחיו של מנהיג הארגון, שהיה פעיל בג'ונדאללה.
במאי 2010 הוצא להורג באיראן
עבד אל-ראוף ריגי - דובר הארגון
יוני 2005: חטיפת אנשי צבא איראנים