tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זריפה היה חבר הלשכה המדינית של ארגון הטרור החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ברצועת עזה.
זריפה חוסל בהפצצה ישראלית בשכונת סברה שבעזה.
אבו זריפה נולד בעיר עבסאן אל-כבירה שבנפת ח'אן יונס, בדרום מזרח רצועת עזה בשנת 1960, אז בשליטת מצרים.
החל לפעול בחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כשלמד כסטודנט באוניברסיטת אלג'יר ב-1977, והיה חבר בוועידת האיגוד הכללי של הסטודנטים הפלסטינים ב-1979. מאוחר יותר, בשנת 1983, הוא השיג תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת אלג'יר, המכללה למדעים.
הוא עבד במנהלת משרד החקלאות של הרשות הפלסטינית בנפת חאן יונס.
ב-2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, צה"ל פוצץ את ביתו.
אבו זריפה היה אחד ממקימי חדר המבצעים המשותף הפלסטיני ב-2018 והצהיר על כך: "התגובה המכובדת של ההתנגדות בחדר המבצעים המשותף מגבשת את משמעויות האחדות הלאומית".
אבו זריפה נהרג בתקיפה של חיל האוויר הישראלי בביתו בשכונת אל-סברה, דרומית לעיר עזה ב-13 במאי 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
טלאל אבובכר עבדאללה חאג'י הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-ריאד מליגת העל הסעודית, בהשאלה מאל-איתיחאד, ובנבחרת ערב הסעודית.
חאג'י נולד בג'דה שבערב הסעודית להורים סומלים.
הוא גדל במחלקת הנוער של אל-איתיחאד, וב-21 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על אל-פתח במסגרת המחזור השביעי בליגת העל הסעודית לעונת 2023/2024. ב-8 במרץ 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אל-אוח'דוד במסגרת המחזור ה-23 בליגה.
בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים.
ב-8 בינואר 2025 הושאל חאג'י לא-ריאד מליגת העל הסעודית עד לתום עונת .
בחודש ינואר 2024 נכלל חאג'י בסגל נבחרת ערב הסעודית לקראת טורניר גביע אסיה 2023, ובגיל 16 שנים ו-118 ימים הפך לשחקן הצעיר ביותר בטורניר.
ב-25 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת תאילנד במסגרת שלב הבתים של הטורניר, ובגיל 16 שנים, 4 חודשים ו-9 ימים הפך לשחקן הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה בטורניר.
טלאל מוחמד עבד אל-רזאק סידר היה פוליטיקאי פלסטיני וחבר בארגון חמאס.
הוא כיהן בתפקיד שר הנוער והספורט בממשלתו השנייה של יאסר ערפאת, ובתפקיד שר בלי תיק בממשלתו השלישית.
טלאל נולד וגדל בחברון, את לימודיו השלים בבית לחם.
עבד כמורה במשך 3 שנים בערים סלפית ויריחו, ובהמשך עבד בנדל"ן ובעסקים שונים.
הוא הקים את אגודת הצעירים המוסלמיים ועמד בראשה במשך שלוש עשרה שנים, והיה ממייסדי ארגון הטרור חמאס בחברון.
ב-17 בדצמבר 1992, אחרי שריצה עונש מאסר בכלא הישראלי, גירשה אותו ישראל יחד עם 416 פעילים פלסטינים מהחמאס ומהג'יהאד האסלאמי לדרום לבנון, לתקופה של כשנה.
ב-16 במאי 1996 מונה לתפקיד שר הנוער והספורט בממשלתו השנייה של יאסר ערפאת, שהתקיימה עד 9 באוגוסט 1998. ב-1997 מונה לתפקיד יועץ של נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת לענייני דת.
ב-9 באוגוסט 1998 מונה לתפקיד שר ללא תיק בממשלתו השלישית של ערפאת, שהתקיימה עד 13 ביוני 2002. ב-5 ביוני 2002 מונה כיועץ לנשיאות מועצת השרים בדרגת שר.
ב-2001 היה מעורב ביוזמה לשלום בין מנהיגים דתיים, ונפגש במסגרת זו עם הרב הראשי לישראל אליהו בקשי דורון, כשהוא מציין כי "אנו אומרים לעם בישראל כי אנחנו מעוניינים בדרך השלום, ולא במלחמה".
שנה לאחר מכן השתתף בכינוס נציגי הדתות במצרים וחתם על מסמך הקובע כי פיגועי התאבדות "מזהמים את ארץ הקודש".
בהמשך, נשלח לעיתים על ידי ערפאת לגנות פיגועי טרור שונים.
ב-2002, במהלך פיצוץ מתחם בניין הממשל הפלסטיני בחברון, ניסה לתווך ולהוביל ליציאתם של המחבלים שהתבצרו בו, אך טען כי לא מצא אותם בבניין.
ב-17 בנובמבר 2004 הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות הפלסטיניות ב-2005 כפוליטיקאי עצמאי מול מחמוד עבאס, אבל לבסוף נסוג מכוונתו.
בתקופת התמודדותו, התבטא בעד הכרה בישראל והמשך קידום הסכמי השלום, והצהיר כי "הנושא הפלסטיני אינו עניין של הפלסטינים בלבד, הוא עניין של כל הערבים, המוסלמים והקהילה הבינלאומית.
אני תומך במשא ומתן ובתהליך השלום, ופתרון מדיני הוא אחד הדרכים שבאמצעותן העם הפלסטיני יכול להשיג את מטרותיו", עם זאת, הבהיר כי לא יסכים לוותר על זכות השיבה.
טלאל סידר נפטר ב-10 בפברואר 2007, בגיל 53, ונקבר בחברון.
טֵלֶגְרָף (מיוונית: τῆλε [טֶלֶה] – מרחוק, ו־γράφειν [גְרָפֶיִין] – לכתוב) הוא מכשיר להעברת מסרים מילוליים למרחקים ארוכים, בתחילה היו טלגרפים שעשו שימוש באמצעים חזותיים אך החל מהמאה התשע עשרה נעשה שימוש בטלגרף באותות אלקטרו-מגנטיים.
ב-1833, תכננו קרל גאוס ווילהלם ובר את הטלגרף האלקטרומגנטי הראשון, שקישר בין מצפה הכוכבים אל מכון הפיזיקה בתוך אוניברסיטת גטינגן.
בשנת 1834 בוצעו ניסיונות ראשונים בטלגרף, ובשנת 1844 בנה סמואל מורס את הטלגרף היישומי הראשון, שאפשר לשדר מסרים למרחקים ארוכים באמצעות כבל באיכות פשוטה.
מורס גם יצר את הצופן הקרוי על שמו, קוד מורס, המשמש להצפנת מסרים אלפביתים כצירופי נקודות וקווים לצורך שידורם בטלגרף.
האדם שמקבל את תשדורת המורס בטלגרף בקצהו השני של הקו, מפענח את הקווים והנקודות ומתרגמן לאותיות ולמספרים.
טרם המצאת הטלגרף נעשה שימוש בתקשורת בכלי נשיפה, תופים, הדלקת מדורות ותקשורת באמצעות דגלים.
אך סוגי תקשורת עתיקים אלו הוגבלו לתחום הראייה והשמיעה האנושית.
לעומתם, הטלגרף אינו תלוי מרחק ראייה או שמיעה, ואף שימש להעברת מסרים טרנס אטלנטיים ובכך חידושו ופריצתו.
לעובדה זו השפעה מרחיקת לכת במאה ה-20, כאשר הטלגרף היווה השראה להמצאת אמצעי תקשורת מתקדמים יותר כדוגמת הטלפון (כבר במאה ה-19), הרדיו ומאוחר יותר הטלוויזיה וכן הלאה.
ב-6 בינואר 1838 הצליח מורס לראשונה להפעיל את המכשיר, וב-8 בפברואר הוא הציג אותו לראווה בפני ועדה מדעית במכון פרנקלין בפילדלפיה.
המברק הטלגרפי הראשון נשלח על ידי מורס ב-24 במאי 1844 מוושינגטון לבולטימור, ובו נכתב: "What hath God wrought!" (מַה פָּעַל אֵל", ).
תוך 30 שנה מעת המצאתו, התרחבה רשת הטלגרף לכל היבשות והביאה לראשונה לכל קצווי תבל את בשורת התקשורת הגלובלית המיידית.
הטלגרף אפשר לעיתונות לדווח כמעט בזמן אמת על אירועים חשובים מכל מקום בעולם, וחולל מהפכה בעולם העסקים ובמיוחד בתחום הפיננסים.
השפעתו על ההתפתחות האנושית בסוף המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 הייתה עצומה.
בראשיתה הייתה התקשורת הטלגרפית איטית וחייבה כמויות גדולות של כבלים.
עם השנים פותחו שיטות שונות לשכלול ויעול תקשורת זו כגון: הגדלת המרחק בין המשדר והקולט באמצעות תחנות ממסר אלקטרומגנטיות, והפחתת כמות הכבלים ושימוש באותו הכבל להעברת כמות מידע גדולה יותר.
הטלפרינטר הוא שכלול של מכשיר הטלגרף, שבאמצעותו ניתן להעביר מידע מודפס בין שתי עמדות.
מערכת הטלגרף בהודו הייתה מאחרונות מערכות הטלגרף בעולם.
בשיאה הועסקו בתפעול המערכת כ-45,000 עובדים.
הנחת קווי הטלגרף בין עכו לחיפה ובין יפו לירושלים בשנים 1864–1865 ציינה את צירופה של ארץ-ישראל למערכת תקשורת טלגרפית הקווית שהקיפה את האימפריה העות'מאנית ודרכה לשאר העולם.
משרדי הדואר הטורקי, שסיפקו שירותים אלה, היו ממוקמים בערים הגדולות – עכו, חיפה, נצרת, צפת, טבריה, ירושלים, יפו ועזה, הם נחלקו לשני סוגים: משרדים בין-לאומיים – שמהם נשלחו מברקים בשפות האירופיות ומשרדים מקומיים - שם התקבלו מברקים בטורקית וערבית.
קווי הטלגרף היו פריט נוף בולט עד כדי כך שנרשמו במפות מאותה תקופה.
גם השימוש באותות חשמליים להעברת המידע נחשב לחידוש וקווי הטלגרף מצוינים לכטלגרף חשמלי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בנו הבריטים מחדש את תשתית הטלגרף העות'מאנית שנהרסה במלחמה.
הם הניחו קווי טלגרף חדשים, תחילה בין חיפה לירושלים ובהמשך בין יפו לירושלים.
הטלגרף האלחוטי נכנס לשימוש בארץ ישראל בשנות העשרים.
כבר ב־1924, עוד לפני שהטלגרף האלחוטי תפס מקום מרכזי באזור, הקדימה ממשלת המנדט וחוקקה את פקודת הטלגרף האלחוטי, שחייבה רישיון לשם הפעלת שירותי טלגרף.
מרכזת הטלקס הראשונה בישראל נחנכה בשנת 1954. עד שנות ה-80 היה זה האמצעי העיקרי להעברת נתונים וחומר כתוב, וניתן היה למצוא אותו בכל מערכות העיתונים, משרדי הממשלה, סניפי הדואר, מפעלים ובתי עסק גדולים.
עם כניסתם של מכשירי הפקסימיליה לשוק, בסוף שנות ה-80, חלה ירידה במספר הטלפרינטרים בארץ.
כיום נשארו רק מכשירים בודדים בפעולה.
טלגרפיה היא דרך שידור הודעות כתובות מבלי שההודעה נישאת על גבי עצם פיזי.
הגדרה זו כוללת דרכים חדשות שנוצרו להעברת נתונים כמו פקס, דואר אלקטרוני ותקשורת מחשבים באופן כללי (טלגרף הוא מכשיר לשליחת וקבלת הודעות למרחקים מעל קווי טלפון, דוגמה לסוג של טלגרפיה.
המלה טלגרף מתייחסת לטלגרף החשמלי).
עד שנות השמונים, הודעות טלגרפיה שנקראו טלגרמה (Telegram) או מברק (תחדיש של בן יהודה) היו נשלחות באמצעות רשת הטלקס (Telex), רשת מנותבת של טלפרינטרים (Teleprinters) הדומה לרשת הטלפונים.
בימים שקדמו לשירותי הטלפוניה ארוכת הטווח (שיחות חוץ ובינלאומיות) שירותי הטלגרף היו נפוצים מאוד.
הודעות טלגרמה היוו דרך לאישור עסקאות, להעברת הודעות מהירות (לדוגמה, ידיעות עיתונאיות שנשלחו על ידי כתבים) ואף שימשו לתקשורת בתוך מערכות השלטון במדינות רבות.
רשת הסמפור (Semaphore) הומצאה על ידי קלוד שאפה והופעלה בצרפת בין השנים 1792 ל־1846. הרשת סייעה לנפוליאון, והשיטה התפשטה באירופה ובארצות הברית.
רשת הסמפור העבירה מסרים מיידיים יותר (במובן של "זמן משליחה עד קבלה") משליחי דואר, ושירתה אזורים שלמים.
אולם היה צורך במפעילים ומגדלים כל 30 ק"מ, וקצב התקשורת המעשי היה לכל היותר כשתי מילים לדקה.
השיטה הייתה שימושית עבור ממשלות, אך לא אפשרה שימוש מסחרי.
רשת הסמפור המסחרית האחרונה נותרה פעילה בשוודיה עד לשנת 1880.
הטלגרף החשמלי המסחרי הראשון נבנה על ידי סר צ'ארלס ויטסטון (Charls Weatstone) ונכנס לשירות הרכבות האנגלי בשנת 1838. טלגרף חשמלי נרשם כפטנט בארצות הברית בשנת 1842 על ידי סמואל מורס, שעוזרו אלפרד וייל פיתח את סימני האלפבית של קוד מורס.
הוא נפרש במהירות בשני העשורים הבאים.
הטלגרף החשמלי אפשר משלוח הודעות במחיר נמוך מספיק לשימושים מסחריים.
קו הטלגרף הטראנס אטלנטי הראשון הושלם בהצלחה ב-27 ביולי 1866 ואפשר לראשונה תקשורת טלגרפיה טראנס אטלנטית.
התפתחות נוספת התרחשה ב-9 באוגוסט 1892, כאשר קיבל תומאס אלווה אדיסון פטנט על הטלגרף הדו-כיווני.
טכנולוגית הטלגרפיה התפתחה עם התרחבות השימוש.
המטרה הייתה הגדלת מספר ההודעות שניתן לשלוח על התשתיות הקיימות כדי לעמוד בביקוש הגואה בעלויות נמוכות ככל האפשר.
לצורך כך פותחו טכנולוגיות שהחליפו עבודה ידנית במיכשור מכני וחשמלי, הגדילו את קצב השידור, וניצלו את ערוצי התקשורת (כולל תקשורת אלחוטית) טוב יותר.
במקביל לכך נצבר ידע תאורטי על הגורמים המגבילים את התקשורת ונפרשו תשתיות חדשות ומשופרות.
עם המצאת הטלפרינטר (Teleprinter), איתות טלגרפי נעשה מהיר, אמין, ופשוט יותר לשימוש.
המכשירים הראשונים השתמשו בקוד בודו (Baudot, על שם אמיל בודו), קוד בן 5 סיביות.
קוד זה הפיק 32 סימנים בלבד, לכן שניים מהתווים הוגדרו כתווי בקרה, בעלי אופי דומה לזה של המקש Shift שבמקלדת, כלומר לעבור למערכת חלופית של סימנים.
עוד שלושה תווי בקרה משותפים לשתי מערכות הסימנים, כך שבסך הכול מאפשרת שיטה זו ייצוג של 2X27=54 סימנים שונים, וזה מספיק לאותיות (גדולות בלבד), ספרות וסימני פיסוק.
תעשיית התעופה עדיין משתמשת במערכת טלפרינטרים על גבי רשת סיטה (SITA).
לדוגמה: מערכת PARS – Programmable Airline Reservation System משתמשת עדיין בקוד בעל 6 סיביות מוזזות הדומה לקוד המקורי, בגלל הדרישה ל-8 ביטים בלבד לתו.
פותחה מערכת תזמון תקנית עבור טלקומוניקציה.
מצב הקו הוגדר כמצבם החשמלי של החוטים.
בדרך זו זוהתה מיד "נפילה" של קו.
הסימנים נשלחו על ידי שליחת "ביט אתחול" שגרם לביטול המתח על הקו והעברתו ל"מצב סימן" (mark state).
ביט האתחול גרם להפעלת גלגל מחליף המופעל על ידי מנוע בעל מהירות מדויקת (שהוחלף מאוחר יותר בציוד דיגיטלי).
הגלגל מחליף חילק את הביטים מקו התקשורת לסדרת ממסרים ש"לכדו" את הביטים.
"ביט עצירה" נשלח כדי לוודא כי לגלגל מחליף יש מספיק זמן לעצור ולהתכונן לסימן הבא.
ביט העצירה הפעיל את מנגנון ההדפסה.
לעיתים, נשלחו שני ביטים לעצירה כדי לוודא עצירה ומניעת רעידות של המנגנון.
עד 1935 ניתוב הודעות היווה את המחסום הגדול האחרון לאוטומציה מלאה.
בשנות 1920 ספקי טלגרפיה גדולים פיתחו מערכת שהשתמשה בחוגה הדומה לחוגת הטלפון ואפשרה חיוג וחיבור בין מכשירי טלפרינטר.
מכשירים אלה נקראו טלקס (Telex) ורשת טלפרינטרים העולמית שעבדה לפיהם, נקראה רשת הטלקס.
מכשירים אלו חייגו תחילה באמצעות חוגה ואז שלחו הודעות בקוד בודו.
ההבדל המשמעותי בין הטלקס לטלפרינטר היה רשת ניתוב ממותגת, אשר התבססה במקור על חיוג מתקפים טלפוני.
מערכות טלקס מנותבות אלו ("Type A") הפכו את משלוח ההודעות מקצה לקצה לאוטומטי.
הרייך השלישי פיתח את רשת הטלקס בעלת הכיסוי הרחב וניהל באמצעותה את המינהל שלו.
בקצב העברת נתונים של 45.5 ביטים לשנייה יכלו 25 ערוצי טלקס לחלוק קו תקשורת חוץ אחד, ולהפוך את טלקס לשיטה הפחות יקרה לביצוע אמין של שיחות חוץ.
ב־1970 השתמשו עדיין קובה ופקיסטן במכשירי Type A בקצב של 45.5 באוד.
טלקס עדיין נפוץ במדינות עולם שלישי, כנראה בזכות מחירו הנמוך.
האו"ם טוען לשימוש רב יותר בטלקס מכל שיטה בודדת אחרת.
שירותי הטלקס מתפקדים גם כאשר דיקטטורות מנתקות את שירותי הטלפון, הפקס והאינטרנט, אולם ביכולתן לצותת לטלקס ולשלוף את הפלט שנשלח.
ב־1960 לערך, החלו במספר מדינות בשימוש בקוד ה"סימנים" של בודו ליצירת מערכות טלקס מנותבות מסוג Type B.
טלקס התפשט בעולם במהירות רבה, הרבה לפני ששירותי הטלפון האוטומטיים היו בנמצא, רוב הארצות, אפילו במרכז אפריקה ואסיה, הפעילו לפחות מספר קווי טלקס בתדר-גבוה (גלים קצרים).
לרוב חיבורי רדיו אלו יוסדו על ידי משרדי דואר וטלגרף ממשלתיים.
תקן הרדיו הנפוץ ביותר CCITT R.44 היה בעל תיקון שגיאות על ידי שליחה מחדש וריבוב על ידי חלוקת זמן של ערוצי הרדיו.
רוב ספקי השירות המרוששים הפעילו את מערכות הטלקס-מעל-רדיו (TOR) ברציפות להפקת רווחים מרביים מהם.
מחירו של ציוד טלקס-מעל-רדיו נמצא במגמת ירידה מתמשכת.
חובבי רדיו רבים מפעילים שירות זה בעזרת תוכנה ייעודית ומתאם לא יקר מכרטיס הקול במחשבם אל מכשיר הרדיו בגלים קצרים.
מערכות כבלגרמה או טלגרמה מודרניות פועלות למעשה באמצעות רשתות טלקס ייעודיות, ומשתמשות בטלקס-מעל-רדיו לפי דרישה.
בגרמניה לבדה נמצאים בשימוש מעל ל-400,000 קווי טלקס הפועלים באופן יום יומי.
בעולם כולו מעל שלושה מיליוני קווים נמצאים בשימוש.
כמעט במקביל למערכת הטלקס הגרמנית, החליטו מעבדות בל בשנות ה-30 להצעיד את הטלקס צעד אחד קדימה, והחלו בפיתוח מערכת דומה (שכללה חיוג וכדומה) ונקראה TWX – Teletype Wide-area eXchange.
במקור פעלה מערכת ה-TWX בקצב של 75 ביטים לשנייה, שליחת קוד בודו וחיוג הבחירה.
למעשה פיתחו במעבדות בל דור שני של מודם "ארבע שורות" שנקרא "Bell 101 dataset" שהוא אבי אבותיו של הבל 103 שהריץ מאוחר יותר מחשוב משותף-זמן (Time-sharing computing).
ה-101 היה מהפכני בכך שפעל על קווי טלפון רגילים שאפשר היה במשרד לנתב לממירים שנקראו "שירות נתונים רחב-אזור" (wide-area data service).
מעצם השימוש ברשת הטלפונים הציבורית, TWX השתמשה באזורי חיוג משלה: 510,610,710,810 ו-910, חלקם נמצאים עדיין בשימוש.
שירות "ארבע השורות" של TWX הכיל "תווי שליטה" (control characters) מה שאפשר לו לפעול כמכונת כתיבה משרדית.
תכונות כמו הזחה, הזנת נייר ושירותים אחרים שמעולם לא היו זמינים עם קוד בודו.
בכל מקרה, קוד ה-TWX השתמש ב-93 סימנים בלבד מתוך 128.
תאגיד הטלטייפ (teletype) יוסד על ידי ד"ר קליינשמידט.
היו לו מכונות הטלטייפ הזולות ביותר שיכלו לקבל את קוד TWX.
בל רכשה את התאגיד להבטיח את אספקת "דגם 33" של מכשירי TWX.
דגם 33 היה מכשיר הטלטייפ הזול ביותר בנמצא לשימוש עם מחשבים.
אנשי מחשבים רצו את כל סט התווים שסיפק קוד TWX.
הוא הפך לאלפבית 5 בינלאומי הרשמי של CCITT.
לימוד זהיר מראה כי אסקי עוקב אחרי תווים רבים של קוד בודו, שבתורו עוקב אחרי התווים בחזרה לטלגרפיה ידנית.
ההסכם המקורי של בל הגביל את השימוש לחיוג בינלאומי בלבד.
Westar Union Telegraph Company ויתרה במכרז בשנת 1939 על שליטה בשוק הטלגרפיה בארצות הברית.
מה שהביא להחלשתו של הטלקס בארצות הברית ומעבר משתמשים בין חברות קטנות לשירותי טלקס בינלאומיים וחברות טלגרפיה.
RCA תקשורת התמחו בחציית האוקיינוס השקט ומאוחר יותר התאחדה עם Western Union International והפכו ל-MCI.
לפני מלחמת העולם הראשונה התקינה Tropical Radiotelegraph משדרי טלגרף על ספינות לקוחותיה.
חברת הטלגרף כבלים הצרפתית (בבעלות משקיעים פרטיים) נכחה תמיד בארצות הברית והניחה כבלים מארצות הברית לצרפת.
על משתמשי הטלקס של בל היה לבחור את שירות ה-IRC שישמש אותם, ואז לצרף את שאר הספרות בעזרתן תנותב ההודעה.
טלגרפיה אלחוטית היא אמצעי למשלוח הודעות למרחוק באמצעות גלי רדיו.
טלגרפיה אלחוטית החלה להופיע בשנות השישים של המאה ה-19. אדיסון, למשל, רשם פטנט על מכשיר לקשר רדיו ברכבות בשנת 1885.
ניקולה טסלה ערך את ההדגמה הראשונה של מערכת שכזו בשנת 1893 בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית.
הוא תיאר והדגים בפרוטרוט את העקרונות הכרוכים בטלגרף אלחוטי.
המתקן בו השתמש הכיל את כל הרכיבים ששימשו לבניית מכשיר רדיו בטרם המצאת שפופרת הריק.
מערכת מאוחרת יותר, שזכתה לשימוש נרחב, הודגמה בשנת 1896 בידי גוליילמו מרקוני, אם כי שורשיה נעוצים בעבודתם של מדענים וממציאים רבים אחרים.
עוד בימיהם של פאראדיי והרץ בתחילת המאה ה-19, היה ברור למרבית המדענים כי קשר רדיו אפשרי, ואנשים רבים עבדו על פיתוחם של מכשירים מסוג זה.
למשל, בשנת 1832 הדגים ג'יימס באומן לינדסיי טלגרפיה אלחוטית לסטודנטים בכיתתו.
בשנת 1854 הוא הדגים שידור שחצה מפרץ ברוחב כשלושה קילומטר בסקוטלנד.
מרקוני ובראון חלקו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1909 בשל "תרומתם לפיתוח הטלגרפיה האלחוטית".
כמה עשורים מאוחר יותר הפך הרדיו לנפוץ יותר.
מכשירי רדיו מוקדמים לא יכלו לשדר קולות, אלא רק סימני מורס.
טלה בר (נולדה ב-1934) היא חוקרת, סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.
טלה בר נולדה בקיבוץ עין חרוד.
למדה בלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן למדה לשון וספרות עברית לתואר ראשון ושני באוניברסיטת לונדון, ולשון וספרות אנגלית בקולג' וסלי באוניברסיטת אוקספורד.
טלה בר תרגמה כ-20 ספרים מהספרות האנגלית הקלאסית לעברית, ובהם אהבה וגאווה, שהוא תרגום לרומן Pride and Prejudice מאת הסופרת הבריטית ג'יין אוסטן.
עוד תרגמה מכתביהם של ד.ה.
לורנס, ג'ון גולסוורתי, הנרי ג'יימס, אדגר אלן פו, אוסקר ויילד, והאחיות שרלוט ואמילי ברונטה.
הוציאה ספרי פרוזה בעברית וכן כתבה מאמרים בכתבי העת "קשת" ו"דבר לילדים", במגזין האינטרנט "האייל הקורא", ב"במעריב ברשת" ובאתר "ויקה-ישראל".
כותבת גם סיפורים ומאמרים באנגלית, שפורסמו בכתבי-עת שונים, באינטרנט ובדפוס.
כתבה מאמרים, שרוכזו לאחר מכן בספר "אלתו של עגנון - מוטיבים פגאניים ביצירתו", וכן ערכה מחקר ספרותי ומיתולוגי על טריסטן ואיזולדה אשר התפרסם כספר.
עוד פורסמו באינטרנט ספריה האלקטרוניים "גאיה" וארץ-גן", וכן ספר אגדות לילדים בשם "הנסיכה לכלוכית".
בין ספריה בעברית - 'מיכל - בת המלך' (בהוצאת גוונים- חלונות), וכן 'אלה' ו'ונוס - אגדות למבוגרים' (שניהם בהוצאת אסטרולוג).
ספר שירים בשם "עונות" יצא בהוצאת "סער", ושירים וסיפורים נוספים מפרי עטה מתפרסמים באתר האינטרנט "במה חדשה".
טַלְבִּיֶה (או קוממיות בשמה העברי הרשמי) היא שכונה בלב ירושלים, בשוליו הדרומיים של מרכז העיר.
היא גובלת בצפון בשכונות רחביה ומחנה ישראל ובגן העצמאות, בדרום בשכונת קטמון, בצדה המזרחי נמצא גן הפעמון שמעבר לו משכנות שאננים, ובמערבה משכן הנשיא ומוסדות התרבות שסביבו ושכונת קריית שמואל.
השכונה הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20, ואוכלסה בעיקר בידי תושבים ערבים-נוצרים אמידים.
במלחמת העצמאות נטשו התושבים הערבים את בתיהם, והשכונה אוכלסה בתושבים יהודים.
טלביה נחשבת היום, כבראשית ימיה, שכונה יוקרתית, בה מתגוררים אנשי אקדמיה, בעלי מקצועות חופשיים, עולים אמידים מארצות הברית, מצרפת ומבריטניה, בכירי ממשל ודיפלומטים זרים.
מדינת ישראל מחזיקה מספר דירות שרד בטלביה, ובין היתר שוכנים בה משכן הנשיא ובית אגיון – מעון ראש הממשלה, כמו גם מוסדות כתיאטרון ירושלים, לשכת עורכי הדין, המוזיאון לאמנות האסלאם, והמנזר של המסדר הקפוצ'יני.
מקור השם "טלביה" אינו ידוע.
הסופר יעקב יהושע משער שמקור השם בח'ליף עלי בן אבי טאלב, שבני משפחתו התגוררו בסביבה.
השערה נוספת שמעלה יהושע היא שהשכונה נקראת על שם תפילת עלייה לרגל מוסלמית שנאמרת במכה, "א-תַ֫לְבִּיַה" (التلبية).
פרופ' זאב וילנאי סבור שהשם טלביה נגזר מהשם הערבי הנפוץ טלב (طلب – שמשמעותו בקשה).
פרט לרחוב ז'בוטינסקי המרכזי (לשעבר רחוב האמיר עבדאללה), בתקופת המנדט הבריטי לא היו שמות לרחובות השכונה, והיא חולקה ל"טלביה העילית" ו"טלביה התחתית".
הדואר חולק לבתים על-פי שמותיהם.
לאחר קום המדינה קיבלה השכונה את השם העברי "קוממיות", אך שם זה לא השתרש והשכונה ידועה בשמה הערבי.
בתקופה זו אף ניתנו שמות לרחובות, רובם שמות הקשורים לציונות ולמבשריה, כגון אוליפנט, אחד העם, אלקלעי, ד'ישראלי, חובבי ציון, דובנוב ופינסקר.
השכונה ברובה נבנתה על שטחים השייכים לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית.
השטחים נודעו בשם "ניקופוריה", על שמו של הכומר ניקופורוס פתאסיס, שרכש את הקרקעות מידי תושבי הכפרים שבאזור באמצע המאה ה-19, ונטע בהן עצי זית, תות וגפנים.
לימים אדמות אלו הפכו לרכוש הכנסייה, ונבנו עליהן השכונות טלביה, רחביה וניות.
באמצע המאה ה-19 הקים ג'יימס פין, הקונסול השני של בריטניה בירושלים, את ביתו בנחלה גדולה שלימים תהיה שכונת כרם אברהם.
את בית הקיץ שלו הקים פין על אחת מהגבעות של טלביה דאז, שבאותה תקופה היו פזורים בה עצי זית ומספר דרכי עפר.
את השדות הללו מתאר פין כשדות קרב בין תושבי אבו גוש ובית צפאפא.
אזור טלביה מוגדר במפת ירושלים של קונרד שיק משנת 1894 כאזור "בוסתנים יווניים" שאין בו בניינים, פרט לשני מבנים הממוקמים מדרום לרחוב ז'בוטינסקי של היום.
ליד אחד מהם, שנמצא סמוך לכיכר וינגייט של היום, מצוין "את-טלביה", וייתכן שזהו בית הקיץ של הקונסול פין.
המבנה השני, שנמצא ברחוב ד'ישראלי של היום, מצוין במפה כמבנה חצר ששימש לייצור משי.
בשלהי התקופה העות'מאנית נודעה טלביה כ"כרם אל ענב" (כרם הענבים).
בסוף מלחמת העולם הראשונה נקלעה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית לקשיים פיננסיים לאחר נתק בין הצליינות מרוסיה לכנסייה בארץ ישראל, נתק שבא בעקבות המהפכה הרוסית.
הכנסייה החלה למכור את שטחיה.
ב-1922 מכרה הפטריארכיה לחברת הכשרת היישוב שטחים גדולים באזור "המשולש" (סביב הרחובות המלך ג'ורג', יפו ובן-יהודה), וכן השטח הגדול שעליו נבנתה שכונת רחביה.
מאוחר יותר החכירה הפטריארכיה גם את אדמות טלביה.
תכנון ובניית טלביה החלו בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20. ערבים נוצרים מירושלים, מבית לחם, מרמאללה ומבית ג'אלא רכשו קרקעות היישר מן הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, במטרה להקים בתי מגורים לעצמם או להשכרה.
הבתים נמכרו גם דרך יזמים כגון אליאס ג'לאט וג'ורג' שיבר.
אלו קנו חלקות קרקע גדולות מהכנסייה, פיצלו אותן לחלקות קטנות יותר – מה שמכונה "פרצלציה" – ומכרו את המגרשים למי שביקש לבנות בית בשכונה.
יזמים אלו גם בנו לעצמם בתים פרטיים בטלביה, וג'ורג' שיבר אף בנה בתים להשכרה.
תוכנית השכונה מבוססת על תוכנית-אב לירושלים שתכנן האדריכל קליפורד הולידיי.
הטיפול בתוכנית החל ב-1923, אך היא אושרה רק ב-1930. בתוכנית רחובות ראשיים – הרחובות הידועים בימינו בשמות בלפור, מרכוס וז'בוטינסקי – שלתוכם משתלבת רשת רחובות משניים המחלקת את השטח למלבנים קטנים ודומים.
בכל מלבן היו 8–12 מגרשים, כאשר בכל מגרש יש בית אחד.
עיקר הבנייה בתקופת המנדט נעשה בשנים 1926–1937 ומיעוטה בשנים 1937–1948. על פי מפת העיר מראשית שנות ה-30, השתרעה טלביה בראשיתה מדרום לרחוב ז'בוטינסקי של היום בלבד.
השטח שמצפון לרחוב ז'בוטינסקי, פרט לשטח בניין קולג' טרה סנטה, לא היה בנוי.
במפת העיר משנת 1947 מצויים בטלביה כתשעים בתים.
בתי השכונה נבנו על ידי משפחות ערביות נוצריות מהמעמד הבינוני ומעלה ואוכלסו על ידן.
רוב המשפחות היו קתוליות, ומיעוטן פרוטסטנטיות או יווניות-אורתודוקסיות.
בשכונה ניתן היה למצוא גם משפחות ארמניות, אך לא היו בה משפחות מוסלמיות.
טלביה נחשבה השכונה הערבית היוקרתית ביותר בעיר, ותושביה היו ראשונים במעמדם החברתי-כלכלי בקרב השכונות הערביות של דרום ירושלים.
בעיקר התגוררו בה משפחות של רופאים, עורכי דין, עסקנים, סוחרים ופקידי ממשל.
ערבים רבים אימצו את המודרנה ואת תרבות המערב, כמשתקף בשמות הבתים הכתובים באותיות לטיניות על אחדים משערי הכניסה.
על שער ביתו של חנא סלאמה ברחוב בלפור נכתב Villa Salameh (וילה סלאמה), ועל שער בית בהמשך הרחוב נכתבה הכתובת The Claremont.
בטלביה שכנו מספר רב של קונסוליות, רובן ברחוב בלפור שנקרא אז רחוב הקונסולים.
בהן קונסוליות הולנד, איראן, הונגריה, טורקיה, יוון וספרד.
מאמצע שנות ה-30 עברו להתגורר בטלביה משפחות יהודיות בבתים שכורים, בשל הרצון לגור בסמיכות לשכונת רחביה היהודית.
בהן ניתן היה למצוא, בין השאר, את משפחת המו"ל ראובן מס ומשפחת המחנך יוסף בנטוויץ.
ב-12 בפברואר 1948 נרצחה יהודייה בשכונה.
בעקבות הרצח עברו בשכונה כלי רכב של ארגון ההגנה עם רמקולים וקרא לתושבים הערבים להתפנות, ולא "ירוסקו הם ורכושם".
רובם אכן התפנו, אך פנו לנציב הבריטי העליון בבקשה שינקוט אמצעי הגנה כדי שיוכלו לשוב לבתיהם.
הבריטים נענו לבקשה והקיפו את השכונה בגדרות תיל.
במקום הופקדו שוטרים אנגלים, יהודים וערבים.
רבים מהתושבים שנטשו את בתיהם שבו לשכונה בעקבות צעדים אלו.
אזור הביטחון בוטל ב-14 במאי 1948, יום לפני סיום המנדט הבריטי.
בעקבות ביטול אזור הביטחון נטשו התושבים הערבים שנשארו בשכונה את בתיהם.
חלקם עברו למזרח העיר וחלקם לארצות אחרות.
בניגוד לשכונות ערביות אחרות שננטשו מתושביהן, בטלביה נעשה מאמץ למנוע ביזה של הרכוש הרב שהותירו אחריהם התושבים הנמלטים.
תושב השכונה ראובן מס הופקד על האחריות לרכוש הנטוש.
הבתים אוכלסו בתושבים יהודים שנאלצו לפנות את בתיהם בשכונות אחרות, ועל פי ההנחיות רוכז המיטלטלין של בעלי הבתים המקוריים באחד מחדרי כל בית.
אולם, סיום המלחמה מצא את מרבית תושבי טלביה המקוריים מחוץ לגבולות המדינה כפי שנקבעו, וללא אפשרות לחזור אל רכושם.
על פי עדויות של תושבים יהודים שאכלסו את הבתים, כעבור שנים אחדות נתעורר צורך בחדרים נוספים כדי להפחית את הצפיפות וליישב עולים, ופקידי ממשל פינו את הריהוט והחפצים שבהם למחסנים.
בתים רבים שננטשו בידי תושבים ערבים נתפסו על ידי משפחות יהודיות שחילקו את השטחים הקיימים ליחידות מגורים קטנות יותר.
עם השנים הרחיבו הדיירים את שטח דירתם על ידי רכישת שטחים שהתפנו וצירופם מחדש.
נוסף לזאת, החל שיפוץ דירות כללי בהתאם לסגנון הבנייה המתחדש המקובל באותה תקופה.
בהדרגה, שבה טלביה להיות שכונה בורגנית של בעלי מקצועות חופשיים, אקדמאים ואנשי ממשל, כפי שהיה אופייה בימי המנדט.
בראשית שנות ה-60 החלו קבלנים לרכוש זכויות על גגות חלק מבתי השכונה במטרה להוסיף להם קומות.
בשל חוסר המודעות ששרר אז בנושאי שימור אתרים, תוכננו ונבנו תוספות ללא כל התייחסות לבניין המקורי.
מחסור באבן בשנים אלו הביא לבניית תוספות רבות מחומרים זולים ובאיכות ירודה שלא הייתה מתואמת עם איכות הבניין המקורי.
רק באמצע שנות ה-80 נכנסה לתוקף התוכנית לשימור שכונת טלביה, שסיפקה הנחיות ברורות בכל הנוגע לבניית תוספות.
התוכנית תרמה לשיפור המודעות לבניין המקורי הערבי ולשימורו.
בשנות ה-60 רכשו קבלנים ויזמים כמה מגרשים ריקים, בשטחי החורש שהשתרעו בין רחוב פינסקר לרחוב דובנוב.
מאז נבנו בחלק זה של השכונה וילות פרטיות, מהגדולות בירושלים.
הראשונה והמפוארת ביותר היא וילה שרובר של גיטה ומיילס שרובר, שנבנתה כבר בשנות ה-50. שטח נוסף פנוי נותר בין הרחובות שופן וז'בוטינסקי.
נבנו בו מכון ון ליר והאקדמיה הלאומית למדעים בשנות ה-50; משכן הנשיא ב-1971, תיאטרון ירושלים והמוזיאון לאמנות האסלאם ב-1975, ומשכן לשכת עורכי הדין ובית הכנסת "מעלות" ב-1985.
עד לראשית שנות ה-70 נמצאה בשטח שליד רחוב יצחק אלחנן (מתחם עומריה) חורשת זיתים, שבמרכזה בית הספר "בית הילד", כיום בית הספר לאומנויות.
התכנון היה לבנות במתחם זה שמונה מגדלי מגורים ושני בתי מלון רבי-קומות.
מאבק ציבורי הכניע את התוכנית, ולבסוף נבנה במקום בית מלון אחד, מלון לרום - כיום מלון ענבל, שתוכנן על ידי האדריכל יעקב רכטר ונחנך ב-1983, כשבצמוד לו גן פעמון הדרור.
בטלביה עומדים מבנים ממלכתיים ודירות שרד רבות.
בהם משכן נשיאי ישראל ("בית הנשיא"), מעונו הרשמי של ראש הממשלה, וכן מוסדות תרבות: האקדמיה הלאומית למדעים, מכון ון ליר, תיאטרון ירושלים והמוזיאון לאמנות האסלאם; המכון הישראלי לדמוקרטיה, יד הרב נסים ולשכת עורכי הדין.
בין שנת 1948 לשנת 1999 שימש בניין מסדר הקפוצ'ין כבית חולים פסיכיאטרי, מטעם קופת החולים הכללית.
בראשית שנות ה-50 יועדו כמה דירות בשכונה כדירות לשרי הממשלה.
גולדה מאיר, קדיש לוז ומרדכי נמיר התגוררו בתקופות שונות בדירה קטנה בקומה העליונה של וילה הארון א-ראשיד ברחוב מרכוס.
בשכונה התגוררו לזמן מסוים משה שרת כשר החוץ וזלמן שזר כשר החינוך והתרבות.
בית אלפרד אגיון שימש עד 1974 כמעונם הרשמי של שרי החוץ, אך החל משנה זו הפך למעונו הרשמי של ראש הממשלה, כאשר יצחק רבין היה הראשון שגר בבית זה כראש ממשלה.
בשנות ה-60 רכשה הממשלה דירות שרד נוספות.
ברחוב ז'בוטינסקי התגוררו בזמנים שונים שר המשפטים פנחס רוזן, יו"ר הכנסת קדיש לוז והראשון לציון והרב עובדיה יוסף.
דירה אחרת ברחוב ז'בוטינסקי שימשה במשך שנים דירת יו"ר הכנסת וכן התגורר בה הנשיא לשעבר יצחק נבון.
בשכונה התגוררו לאורך השנים רבים מחברי הסגל האקדמי של האוניברסיטה העברית, הנוירוכירורג פרופ' אהרון בלר, וסופרים כיעקב יהושע, חיים הזז וחיים גורי.
החל משנות ה-80 חל שינוי באוכלוסיית השכונה.
חלק מן הפרופסורים שהתיישבו בטלביה בשנות ה-50 הלכו לעולמם או עברו דירה, ובתים רבים נקנו על ידי משפחות אמידות, רובן של עולים דתיים או מסורתיים מצרפת, מאנגליה ומארצות הברית.
בעקבות כך עלו מחירי הנדל"ן בטלביה והם מהגבוהים בישראל.
מושמעת ביקורת ציבורית על הימצאות מוסדות ממשלה בשכונה ונעשו ניסיונות לסגור או להעתיק את חלקם.
חלק מהשכונה נבנה על קרקעות שהוחכרו מהכנסייה היוונית-אורתודוקסית לתקופה קצובה.
עם התקרבות מועד פקיעת חוזה החכירה מתעורר חשש, כי הכנסייה לא תאריך את תקופת החכירה, וכתוצאה מכך שורר אי-ודאות באשר לעתיד הדירות וערכן.
בשנים האחרונות מקודמת חקיקה אשר תאפשר לבעלי הדירות להאריך את זכות החכירה שלהם תמורת סכום סמלי, ברקע עסקאות תמוהות על קרקעות הכנסייה לשעבר.
טלבו סולרה הוא רכב צרפתי מתוצרת טלבו שיוצר בין השנים 1980–1986. דגם זה יוצר כאשר חברת טלבו הייתה שייכת לחברת פיג'ו.
הדגם היה ממשיכו של הדגם הקודם סימקה סולרה מתוצרת סימקה החטיבה האירופאית של קרייזלר.
הטלבו סולרה הוא הגרסה הסאלונית של הטלבו 1510, הרכב צויד במנועי 1.3, 1.5 ו- 1.6 ליטר.
דגם הסולרה נחשב למפואר ומשוכלל לזמנו וכלל: בקרת שיוט, מחשב דרך, הגה כוח, שני חלונות חשמל ונעילה מרכזית.
טלבו סמבה הוא רכב צרפתי קטן, 3 דלתות האצ'בק מתוצרת פיג'ו-טלבו.
הסמבה היה מבוסס על הפיג'ו 104 ותוכנן במקור על ידי מהנדסי טלבו בלבד, שלא כמו יתר דגמי טלבו המבוססים על דגמי סימקה-קרייזלר.
דגם זה יוצר עד 1986 ולמעשה כאשר הופסק יצורו, השם טלבו ירד מרשימת יצרני הרכב.
טלדיין טכנולוג'יס (Teledyne Technologies Inc) הוא קונצרן תעשייתי שבסיסו העיקרי ממוקם בארצות הברית אך הוא כולל גם סניפים ברחבי העולם.
הוא נוסד ב-1960 על-יד הנרי סינגלטון וג'ורג' קוזמטסקי.
טלדיין הייתה בתחילה חלק מאלגהני טכנולוג'יס אך התפצלה ממנה על מנת שהאחרונה תוכל להתרכז בעסקי הליבה שלה בתחומי ייצור פלדה ומתכות נדירות.
ב-1968 רכשה טלדיין את ראיין איירונאוטיקל בעבור 128 מיליון דולר, ושנה מאוחר יותר הפכה ראיין איירונאוטיקל לחברה-בת בשליטה מלאה של טלדיין.
בשלב מסוים עסקה טלדיין בתחומים שונים כגון ביטוח, מכשירים דנטליים (טלדיין ווטרפיק), ואווירונאוטיקה.
כל שלושת העסקים התפצלו ממנה בהמשך: הראשונה כיוניטרין קורפוריישן, השנייה כווטרפיק קורפוריישן, והאחרונה (שהייתה פעם ראיין איירונאוטיקל העצמאית), נרכשה על ידי נורת'רופ גראמן ב-1999.
נכון ל-2007, עוסקות חברות הבת של טלדיין בעיקר בייצור רכיבים שונים בתחום האלקטרוניקה והאווירונאוטיקה.
טלה הוא המזל הראשון בגלגל המזלות, סמלו הוא ♈︎ והוא אחד המזלות המוכרים העתיקים ביותר.
הוא נקבע להיות הראשון מכיוון שבעבר, השמש נמצאה בו בנקודת השוויון האביבית, כך שהכוכב הבהיר שבו זרח מעט לפני זריחת השמש.
כיום, עקב נקיפת ציר כדור הארץ ונדידתן של נקודות השוויון, השמש נמצאת ביום השוויון האביבי במזל דגים, ובמזל טלה היא נמצאת מסוף אפריל ועד לאמצע מאי.
α בטלה (המל) הוא ענק צהוב במרחק של כ-60 שנות אור ובהירות נראיתו היא מדרגה 2.0. בעבר זה היה הכוכב הבהיר הסמוך ביותר לשמש בנקודת השוויון האביבית.
פירוש שמו, ראס אל המל, בערבית הוא "ראש הכבש".
β בטלה (שרטן) הוא כוכב לבן במרחק של כ-60 שנות אור עם בהירות מדרגה 2.6. לכוכב יש בן זוג קטן יותר שלא ניתן לצפייה ישירה וקיומו התגלה על ידי ניתוח ספקטרוסקופי.
γ בטלה ("משרתים") הוא כוכב כפול במרחק של 204 שנות אור, המורכב משני כוכבים לבנים המקיפים זה את זה במחזוריות של למעלה מ-5,000 שנים וניתנים להפרדה בטלסקופ קטן.
בהירותם המשותפת היא מדרגה 4, והם מהווים דוגמה יפה לכפול מסוג המכונה "עיני נחש" (snake eyes).
את השניים מקיף כוכב שלישי קטן ועמום יותר עם דרגת בהירות 9.
λ בטלה הוא כוכב כפול נוסף במרחק של 133 שנות אור המורכב מכוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב עם בהירות מדרגה 5 ובן זוג עמום עם דרגת בהירות 7, שניתן לצפייה במשקפת.
במיתולוגיה היוונית סימלה הקבוצה את הטלה שמצמרו הוכנה גיזת הזהב אותה יצאו להשיב הארגונאוטים.
תצוגה גרפית יותר של הקבוצה הוצעה על ידי האנס אוגוסטוס ריי.
הטלגוניה היא יצירת שירה אפית מתקופת יוון העתיקה, שנכתבה על ידי אוגמון מקירני ומהווה המשך לאודיסאה.
היצירה המקורית הקיפה שני ספרים ונכתבה באמצע המאה השישית לפנה"ס, כיום לא נותר דבר מן היצירה אלא תקציר בלבד.
טלגונוס הוא בנו של אודיסאוס וקירקה שנולד לאחר שאביו עזב את אמו (משמעות שמו הוא "הנולד מרחוק"), הוא נשלח על ידי אמו לחפש את אביו.
בעודו שט בימים, נטרפה ספינתו על ידי סערה והוא הגיע לאי איתקה - מקום ממלכתו של אודיסאוס אביו, אולם טלגונוס לא מודע לעובדה זאת.
בגלל מצוקתו מחליט טלגונוס לפשוט על שדות איתקה, אודיסאוס וטלמאכוס מגנים על ממלכתם ובזמן הקרב טלגונוס הורג את אביו.
לאחר שטלגונוס מגלה את זהותו של אודיסאוס הוא עושה את דרכו, יחד עם טלמאכוס, פנלופה וגופת אודיסאוס, לבית אמו באי איאיה בעזרת הנחיית האלה אתנה.
לאחר שהם מגיעים לאיאיה, שם הם קוברים את גופת אודיסאוס.
טלמאכוס נושא לאישה בעצת אתנה את קירקה, וטלגונוס נושא לאישה את פנלופה.
וואן סמארט (one smart ops)לשעבר(טלדור מערכות מחשבים (1986) בע"מ )(הידועה בשם טלדור) היא חברת טכנולוגיות מידע ותקשורת בישראל העוסקת באינטגרציית מערכות מידע ותקשורת.
טלדור הוקמה על ידי אשר בהרב בשנת 1986 כחברת שירותי מחשוב.
מאז אמצע שנות ה-90 הרחיבה טלדור את תחומי פעילותה דרך שורה ארוכה של רכישות, בהן חברת אלדור (שנרכשה מחברת אלביט בשנת 1994), TICI, מוטורולה מערכות מידע, פעילות תקשורת הנתונים של לידקום, אדאנת, חברת פתרון, חברת שילוב, SAPWave, ריסק מודולס, FISC, טריבייס וגלאסהאוס ישראל ועוד.
ב-2004 רכשה טלדור את חברת מוטורולה מערכות מידע, מהחלוצות בישראל בתחום תקשורת הנתונים ואבטחת מידע.
בזמן הקמתה עסקה החברה בעיקר במערכות מתוצרת מוטורולה (CODEX) אך עם הזמן הפכה להיות שותפה מובילה של CISCO בישראל ומובילה ביישום מערכות תקשורת מורכבות כמו תשתיות סביבת דור 2 בסלולר, תשתיות לספקי שירותים כמו בזק בינלאומי, אינטרנט זהב ובתשתיות הליבה של בזק.
מלבד CISCO החברה עוסקת באינטגרציה של מערכות תקשורת ואבטחת מידע ושותפה מובילה של VMWARE ו-DELL EMC, והיא שותפת פלטינום ראשונה בישראל של חברת פורטינט.
בתחילת 2014 התגלו אי התאמות ודיווח עודף בסך 49 מיליון ש"ח בדוחות המלאי ובסעיפי ההון החוזר של חטיבת שירותים מנוהלים בחברה.
הדבר הוביל לתיקון הדו"חות הכספיים של החברה, והחזרת חלק מהבונוסים שקיבלו המנכ"ל ודירקטורים בחברה.
מנהלת הכספים של החטיבה הורשעה בפלילים, ובהמשך רשות ניירות ערך פתחה בהליך אכיפה מנהלית נגד החברה, שבסופו הוטל על החברה עיצום כספי בסך 1.15 מיליון ש"ח.
כחלק מתהליך של הוזלת שכירות משרדיה, ב-2014 העבירה טלדור את מטה החברה שלה מפארק ההייטק בקריית אריה שבפתח תקווה למרכז עזריאלי שבחולון.
בשנת 2018 רכשה טלדור את הסטארט-אפ הישראלי ספקטורי תמורת 15 מיליון ש"ח.
ספקטורי, שנוסדה ב-2013, מפתחת מוצרי תוכנה ומנהלת פרויקטים מורכבים.
באותה שנה רכשה טלדור את חברת ליבי טכנולוגיות - בעסקה של 8–10 מיליון ש"ח.
ליבי מספקת פתרונות תוכנה בשוק הבינה העסקית ומייצגת את IBM בתחום זה.
קבוצת טלדור עוסקת בפיתוח ויישום של פתרונות עסקיים וטכנולוגיים בעולמות התוכנה והחומרה, הדאטה, התשתיות, השירות העצמי והטרנספורמציה הדיגיטלית.
הקבוצה מעסיקה כ-2,200 עובדים בתחומי פיתוח מערכות תוכנה, מערכות ERP, ניהול קשרי לקוחות (CRM), רשתות תקשורת, תשתיות מחשוב, מערכות טלפוניה, אבטחת מידע, וידאו, מערכות פיננסיות, עמדות לשירות עצמי, תהליכים עסקיים, מערכות מידע גאוגרפי, מיקור חוץ של תהליכים עסקיים (BPO), טיוב נתונים, תמיכה ושירות ועוד.
טלדור מעורבת בהקמת המכללה הלאומית לשוטרים, ומספקת שירותי מחשוב למשרדי הממשלה לפי מכרז החשב הכללי, שירותי שליטה ובקרה לשירותי הכבאות ארצית, מערכת מחשוב מרכזית לרשות לאכיפה וגביה, מערכת במ"ה (רשות בתי המשפט), וכן מעורבת בפרויקטים נוספים במגזרים הפיננסי, הציבורי והביטחוני בישראל.
ההתמחות של טלדור היא בהבאת תועלות עסקיות ב-Time to Market מהיר ללקוח.
עולם התשתיות הפיתוח והשירות של טלדור עובד בצורה אג'ילית, תוך יישום מעגלים קצרים של Design Thinking ושימוש בשפות פיתוח מתקדמות, רובן מבוססות קוד פתוח.
טלדור הטמיעה טכנולוגיית בלוקצ'יין מקצה לקצה עבור הרשות לניירות ערך.
טלדור נבחרה על ידי אפריקה ישראל להשקעות כמי שתקים ותתפעל את ה-IT ב"קריית התקשוב" של צה"ל בבאר שבע - בכחצי מיליארד ש"ח.
בשנת 2021 הוקמה בטלדור יחידת Taldor Assessment (טלדור אססמנט), המתמחה בפיתוח כלי הערכה ומדידה עבור המגזר הציבורי.
היחידה אמונה בין היתר על פיתוח מבחנים ארציים וסקרי אקלים (מיצ"ב) עבור הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה).
בראש היחידה עומדת ד"ר מירב אריאלי-אטאלי.
בשנת 1993 ביצעה טלדור הנפקה ראשונה של מניותיה בבורסת תל אביב.
לאחר ההנפקה רכשה חברת פועלים השקעות את השליטה בטלדור.
חברת DBSI שבבעלות ברק דותן ויוסי בן-שלום, רכשה ב-2003 את השליטה מפולאר תקשורת ומדוד קוליץ.
כיום מחזיקה DBSI 74% ממניות טלדור והיתר בידי הציבור.
החל מיוני 2015 נכללת מניית החברה במדד תל אביב בלוטק.
באותה שנה רכשה חברת טלדור את חברת הסטארטאפ הישראלית XGlobe, בעסקה שהוערכה ב-25 מיליון שקל.
בין פתרונות החברה, יש גם פתרונות ענן ואירוח (Hosting), כולל אירוח בחוות של גוגל, מיקרוסופט ואמזון.
באמצע 2016 שווי החברה נאמד בכ-276 מיליון ש"ח, והחברה לוותה מהבנקים הגדולים במשק 39 מיליון ש"ח להחזרת חובותיה.
במהלך מאי 2018 דווח כי טלדור איבדה 40% משווי השיא של המניה שלה.
ב-29 במאי 2019 פרסמה החברה את התוצאות העסקיות לרבעון הראשון של 2019, והציגה גידול ארוך טווח בהכנסות וברווחיות.
ההוצאות של החברה גדלו בשיעור נמוך הרבה יותר מההכנסות – עלייה של 8.44% ל-198.61 מיליון ש"ח בהשוואה לגידול של 13.2% ל-205.85 מיליון.
בנובמבר 2020 הוסכם על רכישת מלוא הבעלות בטלדור על ידי חברת וואן טכנולוגיות, ועם השלמת העסקה בפברואר 2021 הפכה טלדור לחברה פרטית.
טלדור זכתה בפרויקט של מפלגת העבודה להקים ולהפעיל בעבורה מערכת פריימריז ממוחשבת ב-2008, אולם המערכת שהוקמה התגלתה כבעלת כשלים והחברה ספגה ביקורת בעיתונות.
ב-14 באפריל 2010 תבעה מפלגת העבודה את חברת טלדור ב-6 מיליון שקלים על כישלון הפרויקט הנ"ל.
כשנתיים קודם לכן רצה חבר הכנסת יורם מרציאנו לתבוע את טלדור בעבור 100 אלף ש"ח בשל נזק אישי שנגרם לו בגין הכישלון הנ"ל.
הנהלת בתי המשפט ביטלה בשנת 2010 את החוזה שלה עם טלדור שהפעילה את מרכז המידע הטלפוני שלה מ-2003 בשל כשלים ותלונות רבים.
לבסוף נכנעה טלדור לדרישת מע"צ כי תאלץ להשאיר חלק מעובדיה בתפקידם כחודש לצורך חפיפה של אנשי החברה שתחליף אותה בפרויקט, אולם טלדור טענו כי מצב שכזה יפתור אותם מאחריות לכשלים עתידיים במערכת.
טלדור זכתה בפרויקט למחשוב המוסד לביטוח לאומי בהיקף של 1.75 מיליארד ש"ח.
הפרויקט החל בשנת 2009. בשנת 2015 פרסם מבקר המדינה דו"ח המצביע על כשלים בתכנון וניהול הפרויקט.
במהלך מאי 2014 נתבעו חברת טלדור ובכיריה על ידי חברת פסגות וילין לפידות על כך שהונו את המשקיעים באמצעות דיווחי כזב לגבי פעילות החברה במשך שבע שנים וגרמו להם להפסד של 6 מיליון ו-30 אלף ש"ח.
לבסוף נגמרה התביעה בתשלום פשרה של 3.3 מיליון ש"ח מצד טלדור לתובעים.
התיק נפתח מחדש לחקירה ולדיונים כנגד בכירי טלדור לשעבר ב-6 ביוני 2018.
ב-2014 פיתחו טלדור בעלות של עשרות מיליוני ש"ח בעבור פיקוד העורף מערכת להתראה לאזרחים בגזרת עימות בעזרת מסרונים על היתכנות של אש אויב לפגוע ביישובם בזמן אמת שהתבססה על מערכת שפיתחה חברת eVigilo הישראלית בעבור צ'ילה על התראות לגבי רעידות אדמה.
אולם הפיתוח התברר ככישלון ולא הוכח ככשיר מבצעית למבצע צוק איתן.
ב-2015 שופרה מערכת eViglio והיא משמשת בהצלחה לקבלת התרעות של פיקוד העורף.
לצד כל אלה נשמעו גם ביקורות בקרב תושבים שהתגוררו בסמוך לאזורי הבחינה של הרפורמה כי הוצבו מטעם חברת "טלדור" תמרורי איסור חנייה למשך עשר שעות בשכונותיהם בשל הטסטים הנערכים במהלך היום באזור.
ב-2019, בעקבות הרפורמה מספר הטסטים הוכפל.
ב-18 ביוני 2018 פורסם כי טלדור זכו במכרזי הפעלת מבחני מיצ"ב של משרד החינוך בעלות של 30 מיליון ש"ח לשנה במשך 24 שנים ברציפות, מה שהעלה תהיה לגבי טוהר המידות של שני הצדדים בעניין.
במקביל היקף ההתקשרויות של משרד החינוך עם טלדור קפץ מ־74 מיליון ש"ח ב־2016 ל־237 מיליון ש"ח ב־2017, עלייה של יותר מפי שלושה.
טלגרף היה עיתון כלכלי יומי, שיצא לאור בישראל בין השנים 1993 ו־1996.
העיתון הוקם על ידי קבוצת אנשי עסקים, ובהם אהרן דוברת, יצחק שרם, אבי טיומקין, פויו זבלודוביץ' וג'ק נאש, במטרה להתחרות ב"גלובס", שהיה היומון הכלכלי המוביל בישראל.
גיליונו הראשון יצא ב-23 במאי 1993. העיתון הודפס גם במוצאי שבת, וסיסמת הפרסום שלו, שעקצה את המתחרה, הייתה "אל תברבר גלובלית, דבר טלגרפית".
בדומה ל"גלובס", גם "טלגרף" הודפס על נייר ורוד.
עורכו של העיתון היה מתי גולן, ששימש קודם לכן עורך "הארץ" ו"גלובס".
אבי טיומקין, שהיה בעל המניות הגדול בעיתון, הפך בשנה האחרונה לקיומו לעורך הראשי של העיתון.
חודשים אחדים אחרי שהחל לצאת לאור הונפקו מניותיה של חברת "טלגרף", שהוציאה לאור את העיתון, בבורסת נאסד"ק בארצות הברית, תוך גיוס של כ–10 מיליון דולר.
"טלגרף" נסגר ב־20 במאי 1996, לאחר כשלוש שנות פעילות, לאחר שלא הצליח לנגוס בנתח השוק של "גלובס" ונתקל בקשיי מימון בעקבות הפסדים של 18 מיליון דולר.
עם סגירת העיתון נפסק המסחר הסדיר במניותיה של חברת "טלגרף" והיא הפכה לשלד בורסאי, שב-1999 נרכש בידי איש העסקים צביקה ברינבוים, שהכניס לשלד את פעילותה של חברת המחשוב "חילן (1989)", אחת ממטרות הרכישה היו קיזוז הפסדים הצבורים של טלגרף לצורכי מס, כנגד פעילותה החדשה של החברה.
ביוני 2000 חברת "טלגרף", שינתה את שמה ל-"חילן" והחלה להיסחר בבורסה עם הפעילות החדשה.
טלגרם (ברוסית Телеграмма באנגלית: Telegram ובעברית: "מברק") היא מערכת מסרים מיידיים רוסית.
יישומי לקוח של טלגרם זמינים במכשירי אנדרואיד ו-iOS ובמערכות שולחניות (Microsoft Windows, OS X, לינוקס).
המשתמשים בטלגרם יכולים להתכתב ולהחליף ביניהם מסרים הכוללים תמונות, סרטונים וקבצים מכל סוג עד גודל של עד 2 ג'יגה בייט לקובץ בחינם עם אפשרות הרחבה לעד 4 ג'יגה בייט לקובץ בתשלום.
כברירת מחדל, התמונות והסרטונים נשלחים כשהם דחוסים, אך ניתן לשלוח קובץ ללא דחיסה.
מסרים הנשלחים באמצעות טלגרם מאוחסנים בענן (כלומר, בשרתי טלגרם) על מנת לחסוך באחסון במכשיר של המשתמש ולאפשר שימוש במספר מכשירים במקביל.
עם זאת, יש אופציה לצ'אט סודי שבו המסרים מוצפנים מקצה לקצה ואינם נשמרים בענן.
קבוצות בטלגרם יכולות להכיל עד 200,000 חברים, והערוצים אינם מוגבלים כלל בכמות המנויים שלהם.
מערכת טלגרם מנוהלת על ידי מוסד ללא כוונת רווח שהתחיל בגרמניה והיום פועל בדובאי, ובתמיכת איש העסקים הרוסי הגולה פאבל דורוב.
יישומי הלקוח של טלגרם הם תוכנה חופשית.
חשבונות טלגרם מקושרים למספר הטלפון של המשתמש, כאשר האימות מתבצע דרך קוד שנשלח במסרון או בהודעה קולית לפי בחירת המשתמש.
ניתן להחליף את מספר הטלפון המזוהה בלי לאבד את ההודעות.
מספרי הטלפונים של אנשי הקשר של המשתמש באותו המכשיר, שיש להם חשבון טלגרם, יצורפו אוטומטית בתור אנשי קשר בטלגרם.
ממשק אינטרנטי מאפשר שליחת הודעה ישירה דרך דפדפן אינטרנט.
ישנם שני מצבי שיחה: המצב הרגיל, שמשתמש בהצפנה בין השרת ללקוח, והמצב הסודי, שמצפין את השיחה בהצפנה מקצה-לקצה.
חשבונות שלא היו בשימוש במשך חצי שנה נמחקים אוטומטית.
אך אפשר לשנות זאת בהגדרות גם לשנה / חצי שנה / 3 חודשים / חודש.
לטענת טלגרם, השיחות הסודיות שבפלטפורמה מאובטחות יותר מאשר שיחות בוואטסאפ וב־LINE.
השיחות מוצפנות בשיטת AES, RSA ופרוטוקול דיפי-הלמן עם פרוטוקול MTProto שפותח על ידי טלגרם עצמה.
רק שני מכשירים יכולים להשתתף בשיחה סודית נתונה.
בגרסאות המתקדמות נוספה להודעות יכולת השמדה עצמית כך שהן נמחקות גם מהמכשיר המקבל לאחר זמן מוגדר מראש.
ב־1 בדצמבר 2014 טלגרם מימשה סודיות מושלמת קדימה בשיחות סודיות.
יכולת זאת מאפשרת החלפת מפתחות תכופה עם שמירה על גישה לשיחות קודמות.
יישומי טלגרם רשמיים מחליפים מפתח אם היה בו שימוש ל־100 הודעות או למשך יותר משבוע.
המפתחות הישנים נזרקים ולא נעשה בהם שימוש חדש.
אפליקציית טלגרם היא מחלוצות שילוב הרובוטים האוטומטיים בממשק כחלק אינטגרלי, כעת ביכולתו של כל אחד ליצור רובוט בטלגרם בעזרת כמה צעדים פשוטים ברובוט ייעודי, שנבנה על ידי חברת טלגרם למטרה זו ולממשק אותו בעזרת API לכל תוכנית שהיא.
הרובוטים פועלים באמצעות מקלדת כפתורים, מקלדת צפה, או טריגרים ללא מקלדת.
כל משתמש יכול לבנות ולפתח רובוט גם ללא ידע בתכנות על ידי מערכות ייעודיות לבניית בוטים, כמו MANIBOT.
בעבר הייתה פעילה בטלגרם "Powerchat" - מערכת ישראלית פופולרית לבניית וניהול רובוטים
יכולות הרובוטים בטלגרם מגוונות, ניתן לשוחח עם רובוט במסך השיחה או אפילו בממשק inline בכל שיחה או קבוצה.
כמו כן, מנהלים של קבוצות יכולים לתת לרובוט מסוים הרשאות ניהול בקבוצה שלהם כדי שהוא יוכל לדוגמה להוציא (או להזהיר) משתמשים ששולחים בקבוצה קישורים או מספימים וכדומה.
באפליקציית טלגרם באנדרואיד, כל משתמש יכול לעצב בהגדרות את האפליקציה והתוכנה בצבעים לבחירתו, או לחלופין להפעיל קובץ מוכן (שמשתמש אחר ייצר) המעצב את האפליקציה בצורה מסוימת.
ישנם ערוצים וקבוצות בהם מאות עיצובים שונים, וישנם אפילו ערוצים כאלו בעברית.
בברירת המחדל של האפליקציה, חלק מהקבצים יורדים אוטומטית כדי שהמשתמש יוכל לצפות בהם (אפשר לבחור בהגדרות מתי קבצים ירדו אוטומטית.
לדוגמה: רק בקבוצות, ורק קבצים קטנים, לא כולל סרטונים, וכדומה), אך קבצים שיורדים אוטומטית, כגון תמונות או סרטונים, לא נשמרים אוטומטית בגלריה (ניתן לשנות זאת) בשביל לא להעמיס על המשתמש ולהוסיף לו קבצים בהם הוא לא מעוניין.
כדי לשמור קובץ מסוים, כגון תמונה, יש לבחור את הקובץ הספציפי ולשמור אותו (כדי לשמור תמונה לדוגמה, יש ללחוץ על שלוש הנקודות שבצד ימין למעלה ואז על "שמור לגלריה").
בניגוד לוואטסאפ ומערכות מסרים מיידיים אחרות, בטלגרם אפשר לחפש משתמשים שיש להם חשבון בטלגרם לפי השם שלהם (רק אם יש להם שם משתמש) או לפי שם המשתמש שלהם, ללא קשר למספר הטלפון שלהם.
בטלגרם, בעבר, המספר הסלולרי היה נשאר חסוי, אלא אם המספר נמצא באנשי הקשר של המשתמש השני, או שהמספר שלו אצלך.
אבל החל מ-2018, טלגרם שינו את המדיניות הזו: רק מי שכבר יש לו את המספר שלך באנשי הקשר שלו יוכל לראות את המספר שלך בפרופיל שלך.
הגדרה זו ניתנת לשינוי בהגדרות.
טלגרם תמכה בהתקנת שפות בצורה עצמאית עד לגרסה 5 של האפליקציה, ומגרסה זו היא מספקת בהפצה המקורית, אפשרות להתקין את השפה העברית כשחרור בטא, גם באפליקצית המובייל וגם באפליקצית המחשב.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ולאור השימוש הגובר באפליקציה, שחררה טלגרם רשמית את השפה העברית באופן מובנה באפליקציה, אך רק בגרסת המובייל.
בטלגרם פלוס וטלגרם X העברית מובנית כבר בהורדה מגוגל פליי.
ב-31 בינואר 2018, טלגרם הכריזה על יצירת אפליקציית טלגרם רשמית נוספת, בשם "טלגרם X".
אפליקציה מהירה יותר וקלה יותר לשימוש.
האפליקציה הושקה לאנדרואיד ול-iOS, אך מאוחר יותר האפליקציה עבור iOS הושבתה כי היא התמזגה לאפליקציה הראשית.
כרגע, טלגרם X זמינה רק באנדרואיד.
מערכת טלגרם הושקה בשנת 2013 על ידי האחים ניקולאי ופאבל דורוב, המייסדים של VK, אתר הרשת החברתית הפופולרית ביותר ברוסיה.
ארגון Telegram Messenger LLP, שמנהל את הרשת עכשיו, הוא מוסד ללא כוונת רווח בגרמניה שאינו קשור ל-VK.
פאבל דורוב מספק לרשת תמיכה דרך קרן Digital Fortress.
באוקטובר 2013 היו לטלגרם 100,000 משתמשים מדי יום.
ב-24 במרץ 2014 דיווחה הרשת על כ-35 מיליון משתמשים רשומים וכ-15 מיליון משתמשים פעילים בכל יום.
באוקטובר 2014 הביאו טענות על כך שממשלת קוריאה הדרומית מרגלת אחרי משתמשי האינטרנט לעליה בפופולריות של טלגרם במדינה, מתוך הנחה שהרשת המוצפנת תקשה על הריגול.
בדצמבר 2014 דיווחה הרשת על 50 מיליון משתמשים פעילים.
באוגוסט 2015 דיווחה הרשת על העברת 10 מיליארד מסרים ביום.
בדצמבר 2017 דיווחה הרשת על 180 מיליון משתמשים פעילים בחודש, במרץ 2018 דיווחה שהגיעה ל-200 מיליון משתמשים פעילים בחודש, באפריל 2020 דיווחה שהגיעה ל-400 מיליון משתמשים פעילים בחודש ובינואר 2021 דיווחה שהגיעה ל-500 מיליון משתמשים פעילים בחודש.
הרשת מארגנת תחרויות הקוראות לאנשים לנסות לפרוץ אותה ולגלות על מה התכתבו משתמשים (שנוצרו במיוחד לצורך התחרות).
קבוצה רוסית שהצליחה למצוא פרצת אבטחה בטלגרם קיבלה מהארגון פרס של 100,000 דולר אמריקאי לאחר שהפרצה תוקנה.
מומחי אבטחה כגון מוקסי מרלינספייק טענו שתחרויות מסוג זה הן דרך מפוקפקת להוכיח את האבטחה של הרשת, אם כי היו גם אנשים שתמכו בשיטות של טלגרם.
בפברואר 2015 זכו שיחות בטלגרם במצב רגיל (לא סודי) לציון של 4 מתוך 7 כוכבים בהערכת רמת האבטחה של קרן החזית האלקטרונית.
לשם השוואה, הרשתות המתחרות וואטסאפ, פייסבוק מסנג'ר וגוגל Hangouts קיבלו שני כוכבים באותו דירוג ואילו רשת סקייפ קיבלה רק כוכב אחד.
שיחות טלגרם במצב סודי קיבלו 7 מתוך 7 כוכבים באותו הדירוג.
במרץ 2018 חזרה בה הקרן מהדירוג שניתן לטלגרם ואף הזהירה שלא להסתמך על המלצותיה.
היא הבטיחה לעבוד על דירוג חדש שמשקף טוב יותר את נושא האבטחה של המסרים המיידיים.
באוגוסט 2015 הודיע משרד התקשורת של איראן על השגת הסכם עם טלגרם על הגבלת אפשרויות ההצפנה.
ארגון Global Voices Online] מתח ביקורת על טלגרם בשל הסכמתה לשתף פעולה עם מאמצי המעקב והצנזורה של ממשלת איראן.
במאי 2018 החרימה ממשלת איראן את טלגרם ואף חסמה את השימוש בה במדינתה לגמרי בטענה שהיא מסייעת למתנגדי המשטר ומארגני מחאה.
בפברואר 2018 הסירה חברת אפל את האפליקציה מחנות האפליקציות שלה בעקבות טענות לתכנים פדופיליים, אך החזירה אותה לחנות בתוך זמן קצר לאחר שחברת טלגרם טיפלה בכך.
במרץ 2018 עמדה טלגרם בפני איום על חסימתה מפעילות בשטחי הפדרציה הרוסית על ידי רוסקומנדזור, בעקבות חילוקי דעות מול הרשויות ברוסיה ושירות הביטחון הפדרלי, בשל דרישת שירות הביטחון למסור לידיהם את מפתחות ההצפנה של תוכני ההודעות בטלגרם.
באפריל אותה שנה טלגרם נחסמה לשימוש ברוסיה בהוראת בית הדין במוסקבה.
עוד דווח שכיוון שטלגרם אימצה טקטיקת התחמקות מהצנזורה על ידי שימוש בכתובות IP מתחלפות, הרשויות הרוסיות הגיבו בחסימת 19 מיליון כתובות IP, רובן כתובות שאינן קשורות ומשמשות למסחר לגיטימי, תוך שהם מביאים בחשבון את הנזק הצדדי העצום שנגרם לכלכלה הרוסית עקב כך.
בתקופה זו הפכה טלגרם לאחת הפלטפורמות המועדפות ביותר עבור תיאום מקוון לצורכי טרור, והיא הפכה בהדרגה לפלטפורמה הדומיננטית של ארגוני טרור שונים, בין היתר בעקבות מנגנונים שונים שסייעו לטשטש ראיות, דוגמת אפשרות למחיקת הודעות לצמיתות לאחר צפייה.
עד 2020 הפעילה טלגרם את Telegram Open Network, פרויקט בתחום המטבעות המבוזרים.
אז, סגרה אותו בעקבות לחץ הרשויות האמריקניות.
ב-25 באוגוסט 2024, מייסד טלגרם נעצר בצרפת.
המעצר היה קשור להאשמות על חוסר פיקוח מספק בטלגרם, עם האשמות שקשורות להפצת חומרים בלתי חוקיים כמו סחר בסמים, ניצול מיני של ילדים, הונאה וקידום טרור.
המעצר האפשרי של דורוב מעלה חששות לגבי עתידה של החברה, שכן דורוב מחזיק בבעלות פרטית את טלגרם, משמש כמנהל המוצר היחיד, ומנהל את הפיתוח והתפעול של הפלטפורמה בעצמו.
בספטמבר אסרה אוקראינה על שימוש באפליקציה במכשירים רשמיים של אנשי צבא וממשלה כדי למזער איומים מצד רוסיה.
מאז הקמתה ניתן להשתמש בטלגרם ללא תשלום, אם כי היא עוברת בהדרגה למודל Freemium.
טלגרם מתבססת על פרסומות, שמתווספות רק בערוצים ציבוריים של 1,000 רשומים ויותר, גם אם בעל הערוץ לא נתן את הסכמתו לכך.
מפרסמים יכולים לבחור את הערוצים שבהם הם מעוניינים לפרסם, אך לא מתבצעת התאמה ישירה של הפרסום לכל משתמש, כזו שבהכרח הייתה דורשת ניטור וניתוח של הרגלי השימוש שלו.
ההכנסות מהפרסום משמשות ראשית לכיסוי ההוצאות הבסיסיות של המלכ"ר שמתפעל את טלגרם, והסכומים הנותרים מועברים למנהל הערוץ.
משתמשים שאינם מעוניינים בפרסומות יוכלו לרכוש מנוי חודשי, שיכלול הטבות נוספות פרט להסתרת הפרסומות, כגון גישה לסטיקרים נוספים.
אם מנהל ערוץ לא מעוניין בהצגת הפרסומות בערוץ שלו הוא יוכל לשלם לטלגרם לצורך כך, כדי לקנות מעין פרסומת מוסתרת שתופיע במקומן.
פרט להסרת הפרסומות, המנוי החודשי בטלגרם פרמיום יאפשר גם הקלת מגבלות שונות, כגון רוחב פס וגודל העלאה מרבי מוגדלים.
בספטמבר 2015 התפרסמה קריפטואנליזה של פרוטוקול MTProto הפועל מאחורי הקלעים של תוכנת טלגרם.
הוכח שהפרוטוקול מיישם פרימיטיבים קריפטוגרפיים ישנים שלא עמדו במבחן הזמן וחדלו להשתמש בהם בכל המערכות המודרניות.
כמו כן, הפרוטוקול אינו מספק הבטחת שלמות מינימלית ואינו משתמש בהצפנה מאומתת.
אף על פי שקוד התוכנה בצד הלקוח פתוח, קוד צד שרת סגור, ולכן יש כנראה צורך לתת אמון בטלגרם.
לאחר הביקורת ביצעו מפתחי התוכנה שיפורים אחדים, אם כי לא נטשו את הפרדיגמה הבסיסית שלהם.
נכון ל-2018 קיימים כ-23 עדכוני תוכנה לטלגרם.
בניגוד למקובל בעולם אבטחת המידע, מערכת האבטחה של תוכנת טלגרם פותחה באופן עצמאי ללא ביקורת ציבורית ראויה והיא מכילה מספר בעיות בטיחותיות שחלקן תוקנו.
כמו כן ישנה ביקורת רבה על כך שבברירת מחדל רשימת אנשי הקשר של המשתמשים יחד עם כל המסרים מאוחסנים בשרתי טלגרם עם מפתחות הפענוח לצדם וכי הצפנה מקצה-לקצה שהחברה מתהדרת בה אינה מופעלת כברירת מחדל.
בגרסאות המוקדמות המשתמשים אפילו לא קיבלו התראה על כך שהתוכנה מתכוונת לטעון את רשימת האנשי הקשר שלהם ממכשיר הטלפון לשרתי החברה.
כמו כן התברר שתוכנת טלגרם מדליפה מטא-דאטה כמו אודות זמני ההתחברות של משתמשים.
לטענת החברה בגרסת MTProto 2.0 טופלו כל הבעיות שצוינו והתוכנה בגרסה זו מציגה ביטחון ברמה המחמירה תחת מודל IND-CCA (אי-יכולת הבחנה תחת מודל התקפת מוצפן-נבחר).
באפריל 2016 דווח שחשבונות טלגרם של מספר פעילי אופוזיציה ברוסיה נפרצו על ידי יירוט הודעות ההתחברות בהתקפת אדם באמצע, כנראה מעשה ידי הממשל הרוסי.
חברת טלגרם המליצה בעקבות כך לעבור לאימות דו-שלבי.
במאי 2016 המליץ הוועד להגנה על עיתונאים (CPJ) מארצות הברית נגד השימוש בטלגרם בטענה שהתוכנה אינה מספקת הצפנה מקצה לקצה כברירת מחדל וכן בגלל השימוש במערכת קריפטוגרפית לא תיקנית שמומחי הצפנה מסתייגים ממנה.
אדוארד סנודן ביקר בחשבון הטוויטר שלו את תוכנת המסרים טלגרם בטענות דומות לאילו שהוזכרו וציין שתוכנת טלגרם פחות בטוחה מוואטסאפ.
בין סנודן (ומומחי הצפנה רבים) לבין פאבל דורוב קיים ויכוח נוקב באשר לשאלת הביטחון של טלגרם.
לטענת דורוב, גם תוכנות המספקות הצפנה מקצה לקצה מחויבות מטעמי שירות לספק ללקוחותיהן גיבוי ענן של כל השיחות והבעיה היא שהגיבוי אינו מוצפן מקצה לקצה.
לכן לטענתו, אין היגיון בשימוש בהצפנה מקצה לקצה עבור שיחות שגם ככה יגיעו לענן וכל מי שיש לו גישה לשרתי וואטסאפ או החברה המספקת גיבוי תהיה לו אפשרות לקרוא את תוכן ההודעות.
עוד טען שגם אם משתמש יבחר שלא לגבות את ההודעות, סביר להניח שהמשתמשים איתם שוחח עלולים לעשות זאת.
מצד שני טוענים המבקרים כי גם אם טענתו של דורוב נכונה היא אינה רלוונטית כלל לדיון.
לטענתם, גיבוי הוא אופציונלי ואינו פרט מהותי בביטחון התוכנה הנחשב כיתרון ויעד חשוב שלה לעומת המתחרים.
טלגרם, במוצהר, לא מפעילה קריטריונים של סינון לגבי תכנים שמופצים בה, ולא פועלת בשיתוף פעולה עם ארגונים לבדיקת אמינותם של תכנים.