tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלוורז ותלמידו לורנס ג'ונסטון תכננו את הנפצים שבהם השתמשו בפצצות האטום בניסוי טריניטי ובנגסאקי.
בנוסף לעבודתו בפרויקט עסק במחקר הקשור למכ"ם וטכנולוגיות ניווט.
ב-1945 זכה בגביע קוליר (Collier Trophy) מטעם הממשלה האמריקאית על פיתוח ה-GCA (Ground Controlled Approach system, מערכת ניווט הנשלטת מהקרקע), בעזרתה יכולים טייסים להנחית מטוס בתנאי ראות גרועים.
לאחר המלחמה פנה להמצאת הסינכרוטרון, סוג של מאיץ חלקיקים.
אלוורז זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1968 "על תרומותיו לפיזיקת החלקיקים, ובפרט על גילוי מספר גדול של מצבי תהודה, שנתאפשר בזכות פיתוח טכניקה של תא בועות מימני וניתוח הנתונים".
בעזרת הגילוי התאפשר למדענים ללמוד את החלקיקים קצרי-החיים שנוצרו במאיצי חלקיקים.
ביחד עם בנו הגאולוג, וולטר, הציע אלוורז בשנת 1980 את התאוריה לפיה התנגשותו של אסטרואיד בכדור הארץ היא שגרמה להיעלמות הדינוזאורים באירוע הכחדת קרטיקון-שלישון, וכן סיפק את ההסבר לכמויות הגדולות של היסוד אירידיום הקשורות ל"גבול K/T": ה"קו" הגאולוגי שמעבר לו אין בנמצא מאובני דינוזאורים.
עשר שנים לאחר העלאת התאוריה, התגלו ראיות במכתש ענק בשם "צ'יקשולוב" בחצי האי יוקטן במקסיקו כי במקום פגע אסטרואיד ענק, והפגיעה תוארכה לתקופה בה נכחדו הדינוזאורים.
תאוריה זו הייתה מקובלת על חוקרים רבים כסיבה להכחדת הדינוזאורים, אולם בשנים האחרונות התגלו ממצאים המערערים על נכונותה.
אלוורז הציע אף פתרון לבעיה שהטרידה את חוקרי רצח קנדי.
בסרט הצילום של הרצח, שצילם אברהם זפרודר, רואים את ראשו של קנדי נע באופן אלים לשמאל ולאחור, מיד לאחר שנפגע בכדור שהגיע, על פי ועדת וורן, משמאל ומאחור, כאשר על פי חוקי התנע היה צריך לנוע קדימה ולימין.
לואיס בּוּנְיוּאֵל (בספרדית: Luis Buñuel, נולד ב-22 בפברואר 1900 – 29 ביולי 1983 בספרד) היה במאי קולנוע ספרדי.
שבעה מסרטיו נכללים ברשימת 250 הסרטים הגדולים בכל הזמנים של כתב העת Sight and Sound.
בוניואל נולד ב-1900 באראגון, ממלכת ספרד, ללאונרדו בוניואל ולמריה לבית פורטולס.
בצעירותו זכה לחינוך ישועי קפדני ואחר כך למד באוניברסיטת מדריד.
הוא הפך לחבר קרוב של סלבדור דאלי ופדריקו גארסיה לורקה, בזמן לימודיהם באוניברסיטה.
שלושתם יצרו את גרעין התנועה הסוריאליסטית בספרד.
בוניואל כתב על לורקה באוטוביוגרפיה שלו: "חיבבנו האחד את השני באופן מיידי.
למרות שהיה לנו מעט במשותף - אני הייתי איש פשוט וגס מאראגון והוא אנדלוסי אלגנטי - בילינו את רוב זמננו ביחד.
הוא היה נוהג לקרוא לי משיריו...
בשנות לימודיו הפך בוניואל למהפנט מוכשר.
בוניואל נהג לומר שצפייה בסרטים היא סוג של היפנוזה.
"צורה זו של היפנוזה קולנועית נובעת מהחשיכה של אולם הקולנוע, המראות המתחלפים במהירות, האורות ותנועות המצלמה, המחלישים את האינטליגנציה הביקורתית של הצופה, מרתקים אותו ומשתלטים עליו".
התעניינותו של בוניואל בקולנוע גברה לאחר שצפה בסרטו של פריץ לאנג "המוות העייף" (Der müde Tod, 1921): "יצאתי מאולם הקולנוע שונה לחלוטין מכפי שנכנסתי.
דימויים חזותיים יכלו להפוך, והפכו עבורי לצורה אמיתית של ביטוי.
החלטתי להקדיש את חיי לקולנוע".
בגיל 25 עקר בוניואל לפריז והחל להשתתף באופן פעיל בתיאטרון ובקולנוע.
סרטו הראשון, "כלב אנדלוסי" (1928) קנה לו מקום בהיסטוריה של הקולנוע בשל חדשנותו והקשר החזק שלו לתאוריות סוריאליסטיות ופרוידיאניות.
את התסריט כתבו יחד בוניואל ודאלי, תחת השפעה חזקה של "מלאכת החלום" של פרויד.
הסרט, שעלילתו בנויה על אסוציאציות, גדוש בדימויים ויזואליים סוריאליסטיים, חזקים ואף בוטים (בייחוד זכורים הסצנה המראה חיתוך אישון של אישה והסצנה המראה נמלים שיוצאות מתוך כף יד).
בוניואל המשיך ליצור מראות סוריאליסטיים ומצא כר עבודה פורה במקסיקו, שם הפך לאזרח בשנת 1948. בסרטיו שם יצר סצנות בהם תרנגולות מופיעות בסיוטי־לילה, נשים מטפחות זקנים וקדושים נחשקים על ידי נשים תאוותניות.
בחלק מסרטיו מתח ביקורת חריפה על הבורגנות הקפואה, השבויה בכזביה שלה ומנוכרת לתחושותיה הבסיסיות.
בוניואל שיתף פעולה עם ז'אן-קלוד קרייר בכתיבת מרבית תסריטי סרטיו המאוחרים, ביניהם: "יפהפיית היום" (1967), "שביל החלב" (1969), "סוד הקסם הבורגני" (1972), "רוח החופש" (1974) ו"תשוקה אפלה" (1977).
נישא לז'אן רוקאר (Jeanne Rucar) בשנת 1925.
בניו הם הקולנוענים רפאל בוניואל (Rafael Buñuel) וחואן לואיס בוניואל (Juan Luis Buñuel).
בוניואל נפטר ב-29 ביולי 1983 במקסיקו סיטי משחמת הכבד.
"לוס אולבידאדוס" (1950) Los olvidados, זוכה פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן
"רובינזון קרוזו" (1954) Robinson Crusoe "נזארין" (1959) Nazarin "וירידיאנה" (1961) Viridiana, זוכה פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן
"סימון מהמדבר" (1965) Simón del desierto, זוכה פרס חבר השופטים בפסטיבל ונציה
"יפהפיית היום" (1967) Belle de jour, זוכה פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, בכיכובה של קתרין דנב
"שביל החלב" (1969) La Voie Lactée "טריסטנה" (1970) Tristana, מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר
"סוד הקסם הבורגני" (1972) Le charme discret de la bourgeoisie, זוכה פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר
"רוח החופש" / "פנטום החירות" (1975) Le fantôme de la liberté "תשוקה אפלה" (1977) Cet obscur objet du désir'', מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר
לואיס אנריקה מרטינס גרסיה (בספרדית: Luis Enrique Martínez García, הידוע בשמו הפרטי, לואיס אנריקה, נולד ב-8 במאי 1970 בחיחון שבספרד) הוא כדורגלן עבר ומאמן ספרדי.
כיום מאמן את פריז סן-ז'רמן מהליגה הצרפתית.
לואיס אנריקה החל את קריירת המשחק שלו בספורטינג חיחון שבעיר הולדתו.
ב-1991 עבר מחיחון לריאל מדריד, שם שיחק חמש שנים, אז הצטרף לברצלונה, עמה שיחק עד פרישתו ב-2004. לואיס אנריקה ייצג גם את מדינתו במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף ביורו 1996 ובשלושה מונדיאלים: 1994, 1998 ו-2002, וכן זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית זהב באולימפיאדת ברצלונה.
כשחקן, היה רב-גוני ביותר, ופרט לעמדות השוער והבלם שיחק בכל עמדה על המגרש.
שיא תרומתו היה בעמדות הקשר ההתקפי או הקשר הימני.
משחקו התאפיין בפיזיות רבה, משחק ראש מפותח ובעיטה רבת עוצמה.
מעל כל אלה אפיין אותו אופיו העקשני והלוחמני במהלך המשחק.
כינויו של לואיס אנריקה הוא "לוצ'ו", שמשמעו בספרדית "לוחם".
לאחר פרישתו ממשחק, החל לעבוד כמאמן כדורגל.
תחילה היה מאמנה של קבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, ובהמשך אימן לתקופות קצרות את רומא ואת סלטה ויגו, לפני שהפך למאמנה של ברצלונה.
כמאמן ברצלונה זכה עם הקבוצה בטרבל בעונת 2014/2015, זכייה בשלושת התארים המרכזיים: אליפות ספרד, הגביע הספרדי וליגת האלופות.
בעונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה בדאבל - באליפות ובגביע הספרדיים.
הוא המאמן השני בהיסטוריה לזכות בטרבל עם שתי קבוצות שונות כשעשה זאת פעם אחת בעונת 2014/15 עם ברצלונה ובעונת 2024/25 עם פריז סן ז'רמן.
לואיס אנריקה נולד וגדל בחיחון, ובילדותו הצטרף למערכת הנוער של הקבוצה המקומית, ספורטינג חיחון.
כששיחק בנוער קיבל את הכינוי "לוצ'ו", על שם כינויו של לואיס פלורס, חלוץ מקסיקני ששיחק בקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך לואיס אנריקה בגיל 19, כשנכנס כמחליף במשחק הליגה בו הפסידה חיחון 1:0 למאלגה ב-24 בספטמבר 1989. הייתה זו הופעתו היחידה לעונת 1989/1990. בעונה הבאה צורף לואיס אנריקה לסגל הקבוצה הבוגרת באופן מלא, והוא הפך במהרה לשחקן משמעותי בקבוצה, בעיקר כחלוץ.
ב-9 בספטמבר 1990 נכנס לואיס אנריקה כמחליף במשחק נגד ריאל ואיאדוליד, כבש את שער הבכורה שלו בחיחון ועזר לקבוצתו לנצח 4:0. בהמשך הדרך פתח בהרכב ונכנס כמחליף לסירוגין.
ב-24 בפברואר 1991 נכנס כמחליף כשאתלטיק בילבאו מובילה 1:0 על חיחון.
לואיס אנריקה כבש צמד שהעניק ניצחון לקבוצתו.
ב-2 ביוני, במחזור לפני האחרון, כבש שלושער בניצחון 3:0 על אספניול, ובמחזור האחרון שבוע מאוחר יותר כבש את השער היחיד בניצחון 1:0 על ולנסיה במסטאיה, ניצחון שבזכותו הגיעה חיחון למקום ה-5 והעפילה לגביע אופ"א.
סך הכול בעונת 1990/1991 כבש לואיס אנריקה 14 שערים במהלך 35 משחקים בהם השתתף, 27 מהם בהרכב.
הצלחתו תפסה את עיניה של הקבוצה ריאל מדריד, מהקבוצות הבכירות בליגה הספרדית.
בקיץ 1991 שילמה ריאל מדריד לספורטינג חיחון 250 מיליון פסטות תמורת העברת לואיס אנריקה לשורותיה.
בתחילת דרכו במדריד, הציבו מאמני הקבוצה רדומיר אנטיץ' ובניטו פלורו את לואיס אנריקה בעיקר בתפקידים הגנתיים, כמגן ימני או כקשר ימני.
בעונתו הראשונה במדריד, עונת 1991/1992, פתח לואיס אנריקה ב-18 משחקים ונכנס כמחליף ב-11 נוספים.
הוא כבש 4 שערים, הראשון שבהם היה בניצחון 0–3 על לוגרונייס ב-27 באוקטובר 1991, והרביעי בדרבי של מדריד נגד אתלטיקו מדריד ב-16 במאי 1992, בו ניצחה ריאל 2–3. על אף שהובילה את הליגה במרבית מחזוריה, הפסידה מדריד במשחק האחרון נגד טנריפה, בו נכנס לואיס אנריקה כמחליף, וברצלונה זכתה באליפות.
בגביע אופ"א הגיעה קבוצתו לחצי הגמר, שם הודחה על ידי טורינו.
בשני משחקי חצי הגמר עלה לואיס אנריקה כמחליף.
עונתו השנייה במדריד התנהלה באופן דומה לקודמתה.
בליגה כבש לואיס אנריקה פעמיים, במהלך 20 משחקים כשחקן הרכב ו-15 כמחליף.
ריאל מדריד הובילה את הטבלה במחזוריה האחרונים של העונה, אך הפסד לטנריפה במחזור האחרון פעם נוספת הביא לכך שברצלונה זכתה באליפות.
לואיס אנריקה הבקיע שער בודד בגביע אופ"א, וקבוצתו הגיעה לרבע גמר הטורניר, שם הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן.
ריאל מדריד זכתה בגביע המלך, אך לואיס אנריקה לא שותף במשחק הגמר נגד ריאל סרגוסה.
בעונת 1993/1994, במהלכה פוטר פלורו והוחלף על ידי ויסנטה דל בוסקה, השתפר במידת מה מעמדו של לואיס אנריקה.
בליגה פתח ב-27 משחקים, בהם כבש פעמיים, וקבוצתו סיימה במקום ה-4. בדצמבר 1993 היה שותף עם מדריד בזכייתה בסופר קאפ הספרדי, אחרי שגברה על ברצלונה בתוצאה המצטברת 4:2. בגביע המחזיקות הודחה מדריד ברבע הגמר.
בקיץ 1994 התמנה חורחה ולדאנו לתפקיד מאמן הקבוצה, ועמו השתפר הן מצבה של הקבוצה והן מצבו של לואיס אנריקה.
ולדאנו הציב את לואיס אנריקה לרוב בצד הימני של הקישור ההתקפי.
הקבוצה זכתה באליפות לראשונה מזה 5 שנים.
לואיס אנריקה פתח ב-34 משחקי ליגה וכבש 4 שערים.
אחד מהשערים היה בקלאסיקו בו הביסה ריאל מדריד את ברצלונה 5:0 ב-7 בינואר 1995.
עונת 1995/1996 הייתה מנוגדת לקודמתה, כשקבוצתו חוותה צניחה ספורטיבית.
ברמה הקבוצתית, היא התקשתה בליגה במשך רוב שלביה, ולדאנו פוטר בינואר והוחלף במאמן זמני, והקבוצה סיימה במקום ה-6 בלבד.
בליגת האלופות, בה השתתף לואיס אנריקה לראשונה בקריירה, הודחה ריאל מדריד ברבע הגמר על ידי יובנטוס.
ברמה האישית, לפני פיטוריו של ולדאנו, הידרדרה מערכת היחסים של השניים לאחר שהמאמן לא זימן את לואיס אנריקה למשחק ליגה נגד אלבסטה באוקטובר.
לאחר נקודה זו החזיר ולדאנו את לואיס אנריקה לסגל הקבוצה ושיתף אותו במספר משחקים, אך בדצמבר גרע אותו באופן מוחלט, ובחודש ינואר פוטר כאמור.
ויסנטה דל בוסקה שב לאמן את הקבוצה, אך כעבור זמן קצר הוחלף על ידי אסנסיו איגלסיאס.
חוזהו של לואיס אנריקה במדריד היה עד יוני 1996, ובמהלך העונה כשלו הצדדים להגיע להסכם לגבי חודש החוזה, ככל הנראה בשל מערכת היחסים העכורה עם ולדאנו.
במרץ עלו דיווחים בתקשורת שלואיס אנריקה עבר בדיקות רפואיות וסיכם על חוזהו הבא דווקא ביריבתה המרה ברצלונה, מה שהביא לתגובות מחאה אלימות מהקהל המדרידאי, כגון שריקות בוז וקללות בעת משחקים ואף ריסוס כתובות נאצה בכניסה לבניינו.
אף על פי כן, המשיך לואיס אנריקה לשחק ברוב משחקי הקבוצה ובסך הכול הבקיע באותה עונה 3 פעמים, האחרון שבהם היה שער ניצחון ב-5 במאי נגד דפורטיבו לה קורוניה.
שלושה ימים לאחר תום העונה, ב-28 במאי, המעבר, שהיה לכאורה סודי, הפך לגלוי, ולואיס אנריקה הצטרף לברצלונה במהלך הקיץ.
לואיס אנריקה חבר לעמיתו הוותיק מספורטינג חיחון, אבלרדו.
בהתחלה זכה ליחס חשדני מצד האוהדים הקטלאנים, אך זכה במהרה באהדתם בזכות המחויבות שלו על המגרש.
בעונתו הראשונה בברצלונה, עונת 1996/1997, שיחק תחת המאמן האנגלי בובי רובסון, שהציב את לואיס אנריקה בקישור ההתקפי, בעיקר במרכז ולעיתים באגפים.
בין היתר כבש שלושער בניצחון 4:2 על ריאל בטיס ב-19 בינואר 1997 וצמד בניצחון 3:1 על אקסטרמדורה ב-5 במאי.
בגביע המלך כבש שער בחצי הגמר נגד לאס פאלמס ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר עם תוצאה מצטברת 7:0. בגמר, בו לואיס אנריקה פתח, גברה ברצלונה על ריאל בטיס בתוצאה 3:2 וזכתה בתואר.
יתר על כן, היה לואיס אנריקה שותף לזכייתה של ברצלונה בגביע המחזיקות, כשהיא מנצחת בגמר את פריז סן-ז'רמן בתוצאה 1:0.
רובסון פוטר והוחלף על ידי לואי ואן חאל ההולנדי.
עמו, בעונת 1997/1998, כבש לואיס אנריקה כמות שיא של שערים בקריירה שלו.
בקלאסיקו שנערך בסנטיאגו ברנבאו ב-1 בנובמבר 1997 הבקיע לואיס אנריקה שער, אותו חגג באופן דומה לשער שכבש לשער של ברצלונה שנתיים לפני כן, כהתרסה לאוהדים המקומיים.
בליגה כבש לואיס אנריקה 18 שערים, ביניהם צמדים בניצחונות על ספורטינג חיחון, קבוצת נעוריו, ואתלטיקו מדריד, והוא עזר לברצלונה לזכות באליפות.
בליגת האלופות, ממנה הודחה ברצלונה כבר בשלב הבתים, כבש לואיס אנריקה לראשונה בקריירה שלו: שער בהפסד לניוקאסל ב-17 בספטמבר וצמד בתיקו עם פריז סן-ז'רמן ב-1 באוקטובר.
בגמר נגד ריאל מיורקה ב-29 באפריל פתח לואיס אנריקה בהרכב.
המשחק הגיע להארכה לאחר תיקו 1:1 בתום 90 הדקות, ולואיס אנריקה הוחלף בדקה ה-106 של המשחק.
ברצלונה זכתה בגביע לאחר שגברה על יריבתה בדו-קרב בעיטות עונשין.
בסך כל המסגרות בעונה זו כבש לואיס אנריקה 25 שערים ב-47 הופעות.
עונת 1998/1999 החלה עם הפסד הסופר קאפ הספרדי לריאל מיורקה.
בחודשיים הראשונים לעונה זו כבש שער אחד בלבד, בתיקו 3:3 עם מנצ'סטר יונייטד בליגת האלופות.
לואיס אנריקה היה שותף בעונה זו לזכייה שנייה ברציפות באליפות, לה תרם בסך הכול 11 שערים ב-26 הופעות.
מליגת האלופות הודחה ברצלונה בשלב הבתים פעם נוספת, ובגביע הגיעה הקבוצה לרבע הגמר, שם הודחה על ידי ולנסיה.
ב-10 בפברואר 2000, במשחק הראשון של רבע גמר גביע המלך, הבקיע לואיס אנריקה צמד לרשתה של אוסאסונה, והוא עזר לברצלונה להעפיל לחצי הגמר עם ניצחון בתוצאה מצטברת 6:0. במשחק ליגת האלופות נגד פורטו ב-1 במרץ נפצע לואיס אנריקה בסחוס בברכו השמאלית.
בעקבותיו עבר ניתוח, שמשך ההחלמה שלו היה 3 חודשים, ולכן הוא נעדר ממשחק בשארית העונה.
בלעדיו הודחה ברצלונה בחצי גמר גביע המלך על ידי אתלטיקו מדריד וחצי גמר ליגת האלופות על ידי ולנסיה, וכמו כן הגיעה למקום ה-2 בליגה, אחרי דפורטיבו לה קורוניה.
עד פציעתו הבקיע לואיס אנריקה בכל המסגרות 12 שערים ב-36 הופעות, מתוכם 3 שערי ליגה ב-19 משחקים וכן 3 נוספים בגביע המלך.
מנקודה זו הידרדר מצבה הספורטיבי של המועדון.
נשיא המועדון התחלף, ואן חאל פוטר והוחלף על ידי לורנס סרה פרר, וחוסר היציבות במועדון ניכר בהישגי הקבוצה.
ב-21 באוקטובר הבקיע לואיס אנריקה שער פעם נוספת לרשתה של קבוצתו הקודמת ריאל מדריד, במשחק בו ניצחה ברצלונה 2:0. ב-8 בנובמבר הבקיע לואיס אנריקה צמד במחזור האחרון לשלב הבתים נגד בשיקטש, ברצלונה ניצחה 5:0, שלא עזר לקבוצה להעפיל לשלב הבתים השני, ולכן היא עברה לגביע אופ"א.
ב-3 בפברואר 2001 הבקיע לואיס אנריקה שלושער במשחק בו הביסה ברצלונה את אתלטיק בילבאו 7:0. בשמינית גמר גביע אופ"א נגד א.א.ק.
אתונה כבש לואיס אנריקה את השער את היחיד במשחק הראשון ושלושער בגומלין, ובכך עזר לקבוצתו להעפיל לרבע הגמר עם 0–6 בסיכום שני המשחקים.
ברצלונה הגיעה עד חצי גמר המפעל, שם הודחה על ידי ליברפול בתוצאה המצטברת 1:0. זמן קצר לאחר ההדחה פוטר סרה פרר והחליפו קרלס רשאק.
ב-13 במאי, במשחק נגד ראיו וייקאנו, הבקיע צמד ועזר לקבוצתו לנצח 5:1. היו אלו שעריו האחרונים לעונה זו, בה סך הכול כבש 9 שערי ליגה, שער אחד בגביע המלך, 2 שערים בליגת האלופות ו-4 בגביע אופ"א.
ב-27 במאי, במשחק החוץ נגד ריאל אוביידו, תקף לואיס אנריקה את אחד משחקני היריבה, על כך קיבל כרטיס אדום על ידי השופט והשעיה ל-4 משחקים על ידי ועדת המשמעת של התאחדות הכדורגל הספרדית.
בעקבות כך נעדר לואיס אנריקה משני מחזוריה האחרונים של הליגה, בהם הצליחה ברצלונה לעלות מהמקום ה-5 ל-4 ברגעים האחרונים של העונה, ומשני משחקי חצי גמר גביע המלך, בהם עלתה סלטה ויגו לגמר על חשבונה של ברצלונה.
רשאק המשיך באימון הקבוצה גם בעונה הבאה, ומצבה של הקבוצה לא השתפר.
בגומלין פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות נגד ויסלה קראקוב כבש לואיס אנריקה את השער היחיד במשחק, והודות לניצחון 4:3 במשחק הראשון, העפילה ברצלונה לשלב הבתים.
בשלב זה כבש בשני המשחקים נגד באייר לברקוזן וסייע לברצלונה להעפיל לשלב הבא.
ב-3 באוקטובר 2001 הבקיע לואיס אנריקה צמד לרשתה של ריאל מיורקה.
בסוף אוקטובר נפצע לואיס אנריקה, נעדר ממשחק לשבועיים ולכן לא השתתף בקלאסיקו ב-4 בנובמבר.
זמן קצר לאחר ששב מהפציעה, במשחק ליגת האלופות נגד ליברפול, מתח את שרירי מיתר הברך ברגלו הימנית.
תחילה היה צפוי לחזור בתחילת ינואר 2002, אך הוא נפצע באופן דומה בשלב האחרון של ההחלמה ולכן הושבת ממשחק עד אמצע פברואר.
לאחר חזרתו מהפציעה שב לואיס אנריקה להרכב הקבוצה.
הוא כבש שערים משמעותיים עבור הקבוצה בליגת האלופות: בשלב הבתים השני כבש את השער היחיד בניצחון על גלאטסראיי ב-19 במרץ ועזר לקבוצתו להעפיל לרבע הגמר.
ברצלונה הפסידה 1:0 במשחק הראשון של רבע הגמר נגד פנאתינאיקוס, ללא לואיס אנריקה שהושעה עקב צבירת כרטיסים צהובים.
בגומלין הבקיעה פנאתינייקוס ראשונה והגדילה את יתרונה על פני ברצלונה.
לואיס אנריקה כבש צמד, והודות לשער של חבייר סביולה ניצחה 3:1 והעפילה לחצי הגמר.
בחצי הגמר הדיחה ריאל מדריד את ברצלונה בתוצאה המצטברת 3:1. בליגה, מעבר לצמד שכבש נגד מיורקה, הבקיע שערים בודדים נגד ויאריאל ולאס פאלמס, וברצלונה סיימה במקום ה-4 עונה שנייה ברציפות.
לואי ואן חאל שב לאמן את הקבוצה לקראת עונת 2002/2003, ועם עזיבתו של קפטן הקבוצה סרג'י ברז'ואן, מונה לואיס אנריקה לתפקיד במקומו.
בספטמבר הבקיע לואיס אנריקה בחמישה משחקים רצופים, שהחל בצמד בתיקו 2:2 עם אתלטיקו מדריד ב-1 בספטמבר והסתיים במשחק ליגת האלופות נגד גלאטסראיי ב-24 בספטמבר, במשחק בו הגיע ל-100 שערים במדי ברצלונה.
באוקטובר החל לסבול מבעיות בגיד האכילס ברגלו השמאלית.
תחילה נותר מחוץ לסגל למשחק אחד, שב לשחק ואף הבקיע במשחק נגד אלאבס ב-26 באוקטובר, אך לאחריו הפסיק להתאמן כדי לטפל בבעיה.
בזמן שהיה פצוע כשלה ברצלונה בליגה, עד שירדה למקום ה-15. ואן חאל פוטר ורדומיר אנטיץ' התמנה לתפקיד המאמן.
לואיס אנריקה שב לשחק רק בפברואר 2003, כמחליף במספר משחקים, כשבמשחק נגד אוסאסונה ב-2 במרץ כבש שער שעזר לברצלונה להשיג תיקו.
במשחק הבא, נגד ריאל ואיאדוליד, נכנס כמחליף פעם נוספת, אך לפני תום המשחק נפגע בשריר הירך הדו-ראשי ברגלו השמאלית והוחלף בעצמו.
כעבור חודש התאושש לואיס אנריקה מהפציעה, נכנס כמחליף בשני משחקים, ובקלאסיקו בסנטיאגו ברנבאו ב-19 באפריל פתח בהרכב ברצלונה לראשונה מזה 6 חודשים.
ברצלונה ניגשה למשחק בעמדת נחיתות, שכן ברצלונה הייתה במקום ה-12 בלבד, לעומת מדריד שעמדה במקום הראשון, 24 נקודות מעל ברצלונה.
לואיס אנריקה כבש את שער השוויון במשחק ועזר לקבוצתו לסיים בתיקו 1:1. עד סוף העונה סייע לברצלונה לנצח ב-5 מ-7 המשחקים שנותרו בליגה, וכך קבוצתו סיימה במקום ה-6. בסך הכול כבש 8 שערים בליגה ב-18 הופעות, לצד 2 שערים ב-8 הופעות בליגת האלופות.
עידן חדש נפתח בברצלונה בקיץ 2003 עם מינויו של המאמן ההולנדי פרנק רייקארד וצירופו של הכוכב הברזילאי רונאלדיניו.
מעמדו של לואיס אנריקה, שהיה בן 33 בפתיחת העונה, דעך.
לאחר שפתח בכל 7 משחקי הליגה הראשונים, החל לשמש בעיקר שחקן מחליף.
ב-4 בינואר, במשחק נגד ראסינג סנטנדר בו באופן חריג היה לואיס אנריקה בהרכב, שבר את עצם הלחי ונעדר ממשחק למשך חודש.
לאחר שובו מהפציעה, השתתף לואיס אנריקה ב-10 משחקים כמחליף וב-3 נוספים כשחקן הרכב.
לואיס אנריקה החליט לעזוב את ברצלונה בסוף העונה, ולכן משחק הבית האחרון לעונה זו, מול ראסינג סטנאנדר ב-16 במאי, היה משחק הפרידה ממנו.
הוא פתח בהרכב, וכשהוחלף עמד והריע הקהל בקאמפ נואו לכבודו.
בסך הכול בעונה זו פתח ב-10 משחקי ליגה, נכנס כמחליף ב-14 נוספים וכבש 3 שערים.
ב-10 באוגוסט 2004 החליט לפרוש באופן סופי מכדורגל, בגיל 34. בתקופתו בברצלונה השתתף ב-300 משחקים רשמיים, בהם כבש 109 פעמים.
בכל הקריירה שלו בליגה הספרדית, כבש לואיס אנריקה 102 שערים ב-400 משחקים.
לואיס אנריקה השתתף עם נבחרת ספרד הצעירה במוקדמות אליפות אירופה לנוער 1992. בסוף 1990 ובתחילת 1991 הוא שיחק ב-4 משחקים בשלב המוקדמות ובמשחק ידידות נוסף, ונבחרתו סיימה במקום ה-3 בביתה ולא העפילה לטורניר הגמר.
ב-17 באפריל 1991 ערך לואיס אנריקה את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבוגרת במשחק ידידות נגד , כשנכנס כמחליף במחצית השנייה, תחת המאמן לואיס סוארס.
לואיס אנריקה לא שותף באף משחק במוקדמות יורו 1992, ונבחרתו כשלה להעפיל לטורניר הגמר.
לואיס אנריקה היה בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת ברצלונה שנערכה בקיץ 1992. במשחק הראשון בשלב הבתים נגד כבש לואיס אנריקה את שערה הרביעי של נבחרתו, שניצחה 4:0. הוא פתח בהרכב הנבחרת גם ביתר חמשת משחקיה באולימפיאדה בדרכה לזכייה במדליית זהב, אחרי שניצחה במשחק הגמר את בתוצאה 3:2.
לואיס אנריקה החל להיות משמעותי במדי הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 1994, תחת המאמן חאבייר קלמנטה.
המשחק הרשמי הראשון בו שותף היה במשחק המוקדמות נגד ב-13 באוקטובר 1993. הוא עלה כמחליף במשחק זה ובמחזור הבא במוקדמות, נגד , בשניהם ניצחה נבחרתו, והיא העפילה לטורניר הגמר, שנערך בארצות הברית.
לואיס אנריקה נכלל בסגל הנבחרת ופתח בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים, נגד ו, שהסתיימו בתוצאות תיקו.
במשחק השלישי לא שותף, נבחרתו ניצחה ועלה לשמינית הגמר.
בשמינית הגמר נגד , ב-2 ביולי 1994, הבקיע לואיס אנריקה שער ראשון במדי הנבחרת.
היה זה השני מבין שלושת שערי נבחרתו, שניצחה 3:0 ועלתה לרבע הגמר.
גם ברבע הגמר נגד פתח בהרכב.
במהלך המשחק פגע מאורו טאסוטי האיטלקי בפניו של לואיס אנריקה עם מרפקו ובכך שבר את אפו.
השופט לא התייחס למאורע, כשלפי חוקי המשחק הייתה צריכה להיפסק בעיטת עונשין לזכות ספרד.
אף על פי כן, לאחר המשחק הושעה טאסוטי על ידי פיפ"א לשמונה משחקים.
איטליה ניצחה 2:1 במשחק והדיחה את ספרד מהמונדיאל.
לאחר המונדיאל הפך לואיס אנריקה לשחקן קבוע בסגל הנבחרת והוא הרבה לפתוח במשחקיה.
במהלך מוקדמות יורו 1996 הבקיע לואיס אנריקה פעמיים, בניצחונות ספרד על ב-16 בנובמבר 1994 ועל ב-17 בדצמבר.
לואיס אנריקה פתח ב-8 משחקים מתוך 10 בשלב המוקדמות וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר מהמקום הראשון בביתה.
ביורו, שנערך באנגליה, פתח לואיס אנריקה בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים, הראשון מול והשני מול , שניהם הסתיימו בתיקו 1:1. קלמנטה, מאמן הנבחרת, החליט לא לשתף את לואיס אנריקה בהמשך הטורניר.
בלעדיו, ניצחה ספרד במשחק השלישי ועלתה לרבע הגמר, בו הודחה על ידי בדו-קרב בעיטות עונשין.
לואיס אנריקה הוסיף להיות פעיל במדי הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 1998. במחזור הראשון, ב-4 בספטמבר 1996, כבש את השער הראשון בניצחון ספרד 6:2 על .
במחזור השלישי ב-13 בנובמבר נגד כבש שער נוסף שעזר לנבחרתו לנצח 4:1. ב-11 באוקטובר 1997 כבש צמד לרשתה של נבחרת איי פארו, וספרד ניצחה 3:1. בסך הכול בשלב המוקדמות, מתוך 10 מחזורים, פתח לואיס אנריקה ב-8 ונכנס כמחליף באחד נוסף.
נבחרת ספרד העפילה למונדיאל, שנערך בצרפת, מהמקום הראשון בביתה.
לואיס אנריקה פתח בשלושת משחקיה של ספרד בשלב הבתים.
במשחק הראשון הפסידה ל, בשני סיימה בתיקו עם .
במשחק השלישי נגד היה ללואיס אנריקה תפקיד משמעותי.
הוא הבקיע שער, בישל נוסף ועבירה שבוצעה עליו הביאה לבעיטת עונשין לזכות נבחרתו.
ספרד ניצחה 6:1, אך ספרד סיימה במקום ה-3 בלבד והודחה מהטורניר כבר בשלב זה.
ב-5 בספטמבר 1998, במשחק הראשון במוקדמות יורו 2000, בו פתח לואיס אנריקה בהרכב, הפסידה ספרד ל.
בעקבות הפסד זה פוטר קלמנטה מאימון הנבחרת ומונה במקומו חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
ב-5 ביוני 1999 הבקיע לואיס אנריקה שלושער ראשון ויחיד במדי הנבחרת, במשחק בו הביסה ספרד את 6:0. ב-4 בספטמבר כבש שער לרשתה של ועזר לספרד לנצח 3:1. לואיס אנריקה פתח ב-6 מ-8 משחקי שלב המוקדמות ועזר לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר מהמקום הראשון בבית.
מנובמבר 1999 ספרד החלה להתכונן ליורו באמצעות מספר משחקי ידידות, בהם פתח לואיס אנריקה, עד שנפצע ונותח במרץ 2000. בשל השיקום מהניתוח, שנמשך מספר חודשים, נאלץ להיוותר מחוץ לסגל נבחרתו לטורניר.
מעמדו של לואיס אנריקה בנבחרת החל לדעוך לאחר היורו, בעיקר בשל פציעות שהתמודד עמן.
במהלך מוקדמות מונדיאל 2002 פתח לראשונה בהרכב הנבחרת רק במחזור ה-5, נגד ב-2 ביוני 2001. לאחר מכן פתח בשני משחקים ועלה כמחליף במשחק נוסף, ועזר לנבחרתו להעפיל למונדיאל מהמקום הראשון בביתה פעם נוספת.
לואיס אנריקה אמנם לא השתתף במשחקי הידידות שלקראת הטורניר, שנערך בקוריאה הדרומית ויפן, מכיוון שהיה פצוע, אך קמאצ'ו הכליל את לואיס אנריקה בסגל הנבחרת בכל זאת.
בשלב הבתים, בו ניצחה ספרד את כל 3 משחקיה, פתח לואיס אנריקה בשני המשחקים הראשונים ונכנס כמליף בשלישי.
בשמינית הגמר נגד שיחק לואיס אנריקה במשך כל המשחק, שלאחר שהסתיים בתיקו 1:1 בתום הזמן החוקי, המשיך להארכה ולדו-קרב בעיטות עונשין, בו ניצחה ספרד 3:2. ברבע הגמר נגד נכנס כמחליף בדקה ה-80. גם משחק זה המשיך להארכה, אחרי 0-0 בתום 90 הדקות.
בדו-קרב בעיטות העונשין שנערך לאחר ההארכה הפסידה ספרד 5:3 והודחה מהטורניר.
לאחר ההדחה מהמונדיאל הודיע לואיס אנריקה על פרישתו מהנבחרת.
בסך הכול, במשך 11 שנים, הופיע לואיס אנריקה ב-62 משחקים והבקיע 12 שערים, כולם במשחקים רשמיים.
בקיץ 2008 שב לואיס אנריקה לברצלונה.
הוא מונה למאמן בקבוצת המשנה של המועדון, ברצלונה אתלטיק.
ברצלונה אתלטיק עלתה בעונה שלפני כן מהליגה הרביעית לליגה השלישית תחת הדרכת המאמן ז'וזפ גוארדיולה, שמונה בעצמו לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת.
עונתו הראשונה כמאמן, עונת 2008/2009, החלה עם מספר קשיים והקבוצה אף הייתה במקום ה-19 מתוך 20 במהלך אוקטובר.
אף על פי כן, הצליח לואיס אנריקה להדריך את הקבוצה במעלה הטבלה, והיא סיימה בעונה זו במקום ה-5, במרחק נקודה מפלייאוף ההעפלה לליגה השנייה.
תחתיו בלטו בעונה זו שחקנים כגון פדרו, נוליטו, ז'פרן, טיאגו אלקנטרה, גיא אסולין ואנדראו פונטאס.
גם עונת 2009/2010 נפתחה עם מהמורות, וברצלונה אתלטיק הפסידה ב-3 מ-6 משחקי הליגה הראשונים.
מנקודה זו יצרה הקבוצה רצף של 14 משחקים ללא הפסד, מתוכם ניצחה 12, ובזכות כך עלתה עד למקום ה-2. ברצלונה אתלטיק הצליחה לשמור על המקום ה-2 עד סוף העונה, ובזכות כך הגיעה לפלייאוף ההעפלה לליגה השנייה.
הקבוצה גברה על 3 יריבותיה והיא הצליחה לשוב לליגה השנייה לאחר היעדרות של 11 שנים.
בעונה זו נתן לואיס אנריקה תפקיד משמעותי לשחקנים כגון מרטין מונטויה, מארק בארטרה, פונטאס, סרג'י רוברטו, אוריול רומאו, נוליטו וג'ונתן סוריאנו, ולצד זה החל לשלב בקבוצה שחקנים כדוגמת ג'ונתן דוס סאנטוס ומארק מונייסה.
לקראת עונת 2010/2011 שונה שמה של קבוצת המשנה לברצלונה אתלטיק.
לואיס אנריקה שמר על שלד הקבוצה ללא שינויים משמעותיים.
הקבוצה פתחה את העונה היטב והייתה במקום ה-4 כעבור 11 מחזורים.
אולם, בשלושת החודשים שלאחר מכן הצליחה הקבוצה לנצח פעם אחת בלבד מבין 12 משחקים והיא ירדה למקום ה-9. הקבוצה התאוששה ואף סיימה את העונה במקום ה-3 בליגה, הישג שיא בהיסטוריה של ברצלונה ב'.
המקום ה-3 בליגה השנייה מוביל לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה, אך החוקים בספרד לא מאפשרים לקבוצות משנה לשחק באותה הליגה כמו קבוצת האם ובשל כך גם להשתתף בפלייאוף.
בנוסף לשחקנים שבלטו בעונת 2009/2010, ניתן למנות את כריסטיאן טייו שהצטרף לקבוצה בקיץ והחל להשתלב בה תחת הדרכתו של לואיס אנריקה.
לואיס אנריקה עזב את ברצלונה ב' בתום העונה, וביוני 2011 חתם על חוזה לשנתיים כמאמן רומא.
תחילת דרכו במועדון הייתה קשה.
רומא הפסידה בפלייאוף ההעפלה לליגה האירופית אחרי הפסד 1:0 בחוץ ותיקו 1:1 בבית.
לואיס אנריקה ספג ביקורת על כך שהותיר את קפטן הקבוצה פרנצ'סקו טוטי מחוץ להרכב במשחק הראשון ובגומלין החליף אותו במהלך המחצית השנייה.
המשך הדרך הוסיפה להיות מסובכת עבור לואיס אנריקה ועבור הקבוצה, שהתקשתה לנצח באופן עקבי.
רומא הודחה מהגביע האיטלקי ברבע גמר על ידי יובנטוס ובליגה הגיעה למקום ה-7, שאינו מספיק במטרה להעפיל למסגרת אירופית כלשהי.
לואיס אנריק החליט לעזוב את הקבוצה בתום העונה, על אף שנותרה עונה נוספת בחוזהו בקבוצה.
כעבור הפסקה של שנה, ב-9 ביוני 2013 התמנה לואיס אנריקה לתפקיד המאמן בסלטה ויגו, מהליגה הספרדית, שם עוזרו היה חואן קרלוס אונסואה.
בקבוצה שיחקו תחתיו מספר שחקנים שאימן בברצלונה ב' – נוליטו, ראפיניה, אנדראו פונטאס, לצד מספר שחקני מפתח נוספים כגון צ'ארלס, פביאן אורייאנה, אוגוסטו פרננדס וגוסטבו קברל.
לואיס אנריקה השתמש ברוב משחקיו בסלטה ויגו במערך 4-3-3. חציה הראשון של העונה הייתה קשה, והקבוצה אף הייתה במקום ה-18, שמוביל לירידה לליגה השנייה, כעבור 18 מחזורים.
בחציה השני התגברה הקבוצה על הקשיים, ולקראת סוף העונה רשמה ארבעה ניצחונות רצופים, אחד מהם היה ניצחון 2:0 על ריאל מדריד שהתמודדה על האליפות.
לבסוף, הצליחה סלטה ויגו לסיים את העונה במקום התשיעי בליגה.
ב-16 במאי 2014 הודיע לואיס אנריקה על עזיבתו את סלטה ויגו, על אף שנותרה שנה נוספת בחוזהו במועדון.
זמן קצר לאחר מכן חתם לואיס אנריקה על חוזה לשנתיים כמאמן ברצלונה.
גם בברצלונה השתמש לואיס אנריקה במערך 4-3-3, תחילה עם ליונל מסי בעמדת החלוץ המזויף, כשלאחר סיום השעייתו של לואיס סוארס הסיט את מסי לעמדת הקיצוני הימני, בה שיחק בתחילת הקריירה שלו, ואת סוארס הציב כחלוץ מרכזי.
המערך אמנם נותר זהה לזה שהקבוצה שיחקה בו בשנים שלפני כן, אך הטקטיקה שלה השתנתה תחת לואיס אנריקה.
המשחק התבסס על מסירות מהירות וארוכות יותר לעבר אחד משלושת שחקני ההתקפה – מסי, סוארס וניימאר, שהשתמשו במהירות ובזריזות שלהם על מנת לגבור על שחקני ההגנה שמולם וליצור הזדמנויות הבקעה.
פתיחת העונה של ברצלונה בליגה הייתה טובה, כשהיא לא ספגה ב-8 המחזורים הראשונים וניצחה ב-7 מהם, עד ההפסד בקלאסיקו לריאל מדריד ב-25 באוקטובר.
לאחר תיקו עם חטאפה בדצמבר והפסד לריאל סוסיאדד בינואר, נקלעה הקבוצה למשבר, במהלכו פוטר המנהל הספורטיבי של המועדון אנדוני זוביזארטה והוכרזו בחירות לנשיאות המועדון בסוף העונה.
מיד לאחר מכן החל רצף של 11 ניצחונות בכל המסגרות, שיא היסטורי של המועדון.
בפברואר עקפה ברצלונה את ריאל מדריד בראשות הטבלה.
היא הצליחה לשמור על המקום הראשון עד סוף העונה, ובזכות כך זכתה באליפות ספרד עם 94 נקודות לזכותה.
בגביע המלך זכתה ברצלונה אחרי שניצחה את כל משחקיה בטורניר, כשבגמר ניצחה את אתלטיק בילבאו בתוצאה 3:1. אחרי שגברה בשלב הנוק-אאוט על מנצ'סטר סיטי, פריז סן-ז'רמן ובאיירן מינכן, ניצחה ברצלונה את יובנטוס במשחק הגמר בתוצאה 3:1, זכתה בליגת האלופות ובכך השלימה טרבל.
הייתה זו הזכייה השנייה בטרבל בהיסטוריית ברצלונה.
לאחר סוף העונה האריך לואיס אנריקה את חוזהו כמאמן הקבוצה עד סוף עונת 2016/2017. באוגוסט 2015 זכתה ברצלונה בסופר קאפ האירופי הודות לניצחון 5:4 על סביליה בהארכה.
לאחר מכן הפסידה ברצלונה את הסופר קאפ הספרדי לאתלטיק בילבאו, בתוצאה המצטברת 5:1. ב-21 בנובמבר הביסה ברצלונה את ריאל מדריד 4:0 באצטדיונה הביתי, הסנטיאגו ברנבאו.
בדצמבר זכתה ברצלונה בתואר החמישי לשנת 2015, לאחר שגבר על ריבר פלייט בתוצאה 3:0 בגמר אליפות העולם לקבוצות.
בינואר 2016 נבחר כמאמן השנה בעולם לפי פיפ"א לשנת 2015. במאי, במחזור האחרון של העונה, זכתה הקבוצה באליפות הליגה הספרדית.
במרץ 2017 הודיע אנריקה כי יפסיק לאמן את ברצלונה בסיום העונה.
ב-9 ביולי 2018 מונה אנריקה למאמן נבחרת ספרד.
ב-19 ביוני 2019 לואיס אנריקה עזב את תפקידו כמאמן נבחרת ספרד מסיבות אישיות.
ב-19 בנובמבר 2019 חזר אנריקה לתפקיד.
ביורו 2020 הוביל את הנבחרת אל חצי הגמר הטורניר.
ב-8 בדצמבר 2022, אנריקה פוטר מאימון נבחרת ספרד, בעקבות ההפסד בשמינית גמר מונדיאל 2022 מול נבחרת מרוקו, כשנבחרת ספרד לא הצליחה לכבוש במשך 120 דקות והפסידה בדו-קרב פנדלים 3:0.
ב-5 ביולי 2023 החל אנריקה לאמן בפריז סן-ז'רמן מהליגה הצרפתית, לאחר פיטוריו של כריסטוף גאלטייה.
ב-17 באוקטובר 2024 פריז סן-ז'רמן הגיעה לסיכום עם אנריקה על הארכת חוזהו בקבוצה עד לשנת 2027.
בעונת 2024/2025 הוביל את פריז סן ז'רמן לזכייה בטרבל לאחר זכייה בליגה הצרפתית, בגביע הצרפתי ובליגת האלופות לאחר ניצחון 0-5 במשחק הגמר על אינטר מילאנו.
לואיס אנריקה חובב ספורט אתגרי, ולאחר פרישתו מכדורגל לקח חלק במספר בתחרויות טריאתלון וטריאתלון איש הברזל.
כמו כן הוא רץ במספר מרתונים, בהם מרתון ניו יורק ב-2005, אמסטרדם 2006 ופירנצה 2007.
ב-29 באוגוסט 2019 נפטרה בתו חאנה בת ה-9 ממחלת הסרטן, מחלה בגללה פרש מאימון נבחרת ספרד כחודשיים קודם לכן.
לואיס בלאק הוא שחקן, סטנדאפיסט, תסריטאי ומחזאי יהודי-אמריקאי.
את מרב פרסומו קיבל בלאק דרך פינתו השבועית "בק אין בלאק" בתוכנית הדיילי שואו של ג'ון סטיוארט ותוכניות ספיישל ב-HBO.
בלאק הוא אחד הקומיקאים הציניים ביותר בארצות הברית, והעצבנות והזעם שהוא מפגין בעת הופעתו הפכו לסימן ההיכר שלו.
כיום הוא מתגורר בניו יורק.
לואיס בלאק נולד בוושינגטון הבירה, בנה של ג'נט, מורה, וסם בלאק, אמן ומהנדס מכונות.
הוא גדל במשפחה יהודית מהמעמד הבינוני בסילבר ספרינג , מרילנד, וסיים את לימודיו בתיכון ספרינגברוק בשנת 1966. את התואר הראשון שלו בכתיבת מחזות קיבל בלאק מאוניברסיטת צפון-קרוליינה ואת תוארו השני קיבל ממחלקת הדרמה של אוניברסיטת ייל.
במהלך לימודיו בשנות ה-60 הוא היה חלק מילדי הפרחים, השתתף בהפגנות וצרך סמי הזיות בכמויות נכבדות.
חוויות אלו שימשו כר פורה מאוחר יותר למחזותיו והופעות הסטנד-אפ שלו.
לאחר סיום לימודיו, עבד בלאק כשנה ברשות הפדרלית לשיקום האינדיאנים, שם נתקל בפעם הראשונה במלוא עוצמתה של הבירוקרטיה האמריקנית.
בעוד בלאק הצעיר והאידיאליסט ניסה לבצע את עבודתו ולעזור לאינדיאנים עליהם היה מופקד, חומות הבירוקרטיה, הטימטום והאטימות ששררו שם לדבריו, השאירו בבלאק רושם עמוק ומאז חלק לא קטן ממופעיו עוסק בתסכול ובזעם שלו מהבירוקרטיה האמריקנית.
לאחר פרק זה בחייו, התמסר בלאק לאהבתו העיקרית, תיאטרון.
הוא כתב מעל 40 מחזות ואף היה המנהל האומנותי של תיאטרון "מטבחו של השטן" ברחוב 42, ניו יורק בין השנים 1981 - 1989. עם התחלפות ההנהלה, עזב בלאק לטובת קריירת סטנד-אפ בטלוויזיה ורדיו.
בתקופה זו הספיק בלאק גם להתחתן.
באוטוביוגרפיה שלו הוא כתב שכאשר הוא יצא עם אשתו החדשה מאולם החתונה, הוא ראה אדם מובל באזיקים על ידי שוטרים.
בלאק התייחס אל אירוע זה כסימן מבשר רעות.
בק אין בלאק והזינוק בקריירה
ב-1996 החל בלאק להגיש פינה קומית-אקטואלית בתוכנית ה"דיילי שואו", והוא מגיש אותה עד היום.
בפינה הוא סוקר את המהלכים הפוליטיים ואירועים בארצות הברית בדרכו הייחודית.
באופן מלא ציניות, תסכול והומור חד, תוקף בלאק את כל חוליי החברה האמריקנית.
הפינה הפכה ללהיט והקנתה לבלאק את מרב פרסומו.
מאז 2003 מנחה בלאק מדי שנה את טקס פרסי הטיפשות העולמי המחולקים במונטריאול, קנדה.
כיום בלאק מנחה תוכנית משלו בקומדי סנטרל בשם The Root of All Evil (שורש כל הרוע) במסגרתה הוא מנהל משפט, בו שני קומיקאים מציגים טיעונים נגדיים, לגבי מי מהנתבעים הוא "שורש כל הרוע".
בסיום הצגת הטיעונים הפותחים, שאלות מבלאק לקומיקאים ונאום הסיכום של שני הקומיקאים/תובעים, בלאק המתפקד כשופט קובע מי מבין שני הנתבעים הוא מרושע יותר (למשל אופרה וינפרי או הכנסייה הקתולית).
בשנת 2006 השתתף בסרט "איש השנה" ובסרט לכל המשפחה "כל הטיסות בוטלו".
בשנת 2015 דיבב את הרגש "כעס" בסרט האנימציה "הקול בראש".
בשנת 2016 דיבב את דמותו של לינוקס בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".
באותה שנה שיחק את גרגורי פרקינס במיני-סדרה "Madoff" של ABC, על ברנרד מיידוף ועל הונאת הפונזי הגדולה בהיסטוריה שנחשפה אי פעם.
בשנת 2019 גילם את דמותו של הקומיקאי מקס בקר בסרט "הצחוק האחרון".
בשנת 2024 חזר לדבב את הרגש "כעס" בסרט "הקול בראש 2" ובסדרת הטלוויזיה "סטודיו לחלומות" שמבוססת על הזיכיון.
לואיס אנדרוס היה מושל מחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי, אוהד הציונות, שנרצח על ידי לוחמים ערבים בשנת 1937 בעת המרד הערבי הגדול.
לואיס אנדרוס נולד בסידני שבאוסטרליה בשנת 1896, למשפחה בעלת שורשים סקוטיים.
בנובמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס ליחידת הפרשים הקלה הראשונה של הצבא האוסטרלי.
במצרים סופח לגיס המשלוח Camel Transport Corps הממונע בגמלים (CTC).
הגיע לארץ ישראל עם כוחות האימפריה הבריטית שלחמו בטורקים.
בשנת 1920 השתחרר מהצבא בדרגת קפטן (סרן) ונשאר בארץ ישראל כאיש הממשל הצבאי הבריטי, שקדם לכינון המנדט הבריטי, ובהמשך כאיש ממשל ומנהלה של ממשלת המנדט.
במאורעות תר"פ, בחודש מאי 1920, סייע למגני חדרה לעמוד בפני התוקפים הערבים.
אנדרוס ועמו שני שוטרים יהודים עבר ביישובים שבסביבת חדרה והכין את תושביהם להגנה.
בסיבובו הגיע לחדרה והביא לתושביה רובים ותחמושת.
מתחנת הרכבת של חדרה התקשר בטלפון לממשל המחוזי בחיפה וביקש לשלוח מטוס לעזרת מגני המושבה.
במאורעות תרפ"ט, ב-1929, חש לחלץ מביסאן עשרים משפחות יהודיות שהתגוררו בעיר.
כן עזר ליישובי הגליל ועמק יזרעאל להיערך נגד התוקפים הערבים.
במהלך שירותו בממשל המנדטורי שימש במגוון רחב של תפקידים מנהליים.
היה איש הממשל המחוזי בצפון, שופט בית המשפט המחוזי בחיפה בשנים 1921–1922, ומ-1929 עד 1932 שימש פעמים אחדות כמושל מחוז הצפון בפועל.
בשנת 1932 נתמנה לקצין לענייני פיתוח במחלקת הפיתוח של ממשלת המנדט ויועצו של הנציב העליון.
מ-1933 עד 1936 שימש פעמים אחדות כרשם האגודות השיתופיות.
כן שימש כחבר בוועדה לפיתוח החקלאות והממונה על מסי המקרקעין.
אנדרוס היה אחד המעטים מבין פקידי המנדט שהיו נאמנים לרוחה של הצהרת בלפור בדבר כינון בית לאומי ליהודים בפלשתינה והיה אוהד התנועה הציונית ותנועת ההתיישבות.
בהיותו אחד האישים שהעידו בפני ועדת פיל, הוא הפריך בעדותו, מספרית ועובדתית, את טענת הערבים בדבר נישול המוני של אריסים ערבים מאדמות שנמכרו ליהודים ובמידה רבה היה אחראי לכך שלמורת רוחם של הערבים הוועדה החליטה ביולי 1937 לחלק את ארץ ישראל המערבית למדינה יהודית ולמדינה ערבית.
כמו כן, במסגרת פעילותו הרשמית בתפקידיו השונים הוא דאג להעביר לחזקת היהודים קרקעות בהיקף של עשרות אלפי דונמים, סייע בהקמת יישובי חומה ומגדל, ועשרות יישובים שהוקמו באזור עמק החולה, עמק בית שאן ועמק חפר חייבים לו את עצם הקמתם.
בנוסף לכל זאת, בראשית המרד הערבי הגדול הציל את קבר רחל מפיצוץ בידי הבריטים.
הללו סברו בטעות כי דווקא משם באות יריות שירו הערבים על התחבורה בציר חברון-ירושלים ואנדרוס היה זה שהורה להם ברגע האחרון להסיר את הדינמיט שכבר הוצמד לקבר.
בקיץ 1937 פיצלו הבריטים את מחוז הצפון והפרידו ממנו את נפות עכו, נצרת, טבריה וביסאן, שאורגנו במסגרת מחוז חדש, מחוז הגליל, והעמידו בראשו את אנדרוס.
נפות ג'נין, שכם, טולכרם וחיפה הופרדו ממחוז הצפון.
הערבים ראו בכך צעד לקראת חלוקת הארץ וצירוף הגליל למדינה יהודית.
אנדרוס הפעיל יד חזקה נגד המורדים הערבים בגליל, האיץ בפעילות המשטרה והטיל קנסות קיבוציים על כפרים שנחשבו לעוינים לכיבוש הבריטי .
למשך פרק זמן מסוים הצליח להחזיר את השקט לגליל.
אנדרוס נהג להשתתף כאורח בעליות על הקרקע של יישובי חומה ומגדל.
ב-26 בספטמבר 1937, בדיוק ביום הולדתו ה-41, בעת ששימש כמושל מחוז הגליל, הגיע אנדרוס לתפילת ערבית של יום ראשון בכנסייה האנגליקנית בנצרת.
בקרבת הכנסייה ארבו לו ארבעה אקדוחנים ערבים, ירו בו תשעה כדורים והוא נהרג במקום.
שוטר שליווה אותו כשומר ראש, נפגע אף הוא ומת אחר כך מפצעיו.
לואיס אנדרוס הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי שעל יד בית הספר גובאט בהר ציון שבירושלים.
הוא הותיר אחריו אישה, מיוד אליזבת, בן ושתי בנות.
ביישוב עורר הרצח סערת רגשות.
הבריטים ראו בו הפרת הסכם בלתי כתוב לפיו לא פגעו הערבים בפקידי השלטון הבריטי במשך כל תקופת המאורעות עד אז.
ימים אחדים לאחר הרצח פוזרו הוועד הערבי העליון וכל הוועדות הלאומיות הערביות והוצאו אל מחוץ לחוק.
במקביל, הדיחו הבריטים את המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני מכל תפקידיו והוציאו נגדו צו מעצר, שהוביל לבסוף לבריחתו מארץ ישראל.
לאחר הרצח עצרה משטרת המנדט עשרות אנשים בכפרים הערבים בגליל ובשומרון, בהם מוכתרים וקאדים.
ביישובים היהודים נערכו אזכרות לזכרו.
לואיס אנדרוס היה הראשון מבין אנשי שלטון המנדט שנרצחו על ידי ערבים בזמן המרד הערבי.
לאחר הירצחו הם החלו לפגוע בחיילים ושוטרים רבים ובמספר אישים בריטים ידועים, בהם ג'יימס לסלי סטרקי, הארכאולוג הנודע, חושף עתיקות תל לכיש, ולטר מופאט סגן מושל ג'נין וג'ורג' דורנט סנדרסון, מזכירו של צ'ארלס טאגארט.
לאחר הרצח, המועצה המקומית בעפולה קראה על שמו את הכיכר המרכזית בעיר.
עם קום מדינת ישראל הוסב שמה של הכיכר ל"כיכר העצמאות".
בפברואר 1938 הונחה אבן הפינה לבית חולים על שמו בנתניה.
לבית החולים הוקצה שטח של 20 דונמים דרומית לעיר, אך בנייתו לא יצאה לפועל.
כיום קרויים על שמו רחובות בנתניה ובתל אביב.
חיה ארד, חברת קיבוץ בית זרע, פרסמה רשימה על ההצגה "כיצד חוגגין" שערכו בקיבוץ בית זרע במלאת עשור לעלייה על הקרקע.
בין שאר דבריה היא כתבה:
לואיס מורטימר בלומפילד היה עורך דין, איש עסקים ופילנתרופ ציוני, יהודי קנדי.
בלומפילד שימש כעורך דין והתמחה במשפט בינלאומי.
בין השאר הועסק על ידי חברת "פיליפס ווינברג" ממונטריאול וכן נשלח בשירות מחלקת המדינה של ארצות הברית להונדורס הבריטית (כיום בליז) בשנת 1968 על מנת להעביר דיווחים מקרוב במהלך המאבק לעצמאות מהממלכה המאוחדת.
בלומפילד אף נשאר בהונדורס הבריטית כיועץ ללא תשלום למפלגת האופוזיציה.
הוא גם כתב מספר ספרים בתחום הדין הבינלאומי ובהם: "העימות הונדורס הבריטית גואטמלה" (1953) ו"מצרים, ישראל ומפרץ עקבה" (1957), בו הציג את הטענה כי חצי האי סיני שייך למדינת ישראל על פי המשפט הבינלאומי וההסכם הבריטי-טורקי מ-1906 לא היה חוקי.
בעקבות המרד הערבי הגדול, אשר במהלכו תקפו הערבים גם את כוחות המנדט הבריטי, הזרימו הבריטים כוחות תגבור לארץ בסדר גודל שטרם נראה כמותו.
מתוך רצונו לסייע בהקמת המדינה היהודית, התגייס בלומפילד לצבא בריטניה והצטרף לכוחות תגבור אלו.
כך הגיע בשנת 1936 לארץ ישראל, ושרת תחת פיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט בהקמת פלגות הלילה המיוחדות ואימון החיילים היהודים.
בשנת 1942 גויס בלומפילד למשרד לשירותים אסטרטגיים (שהפך לאחר כמה שנים לסוכנות הביון המרכזית – CIA) אשר הוקם על ידי הנשיא האמריקני רוזוולט.
בלומפילד היה פילנתרופ ציוני, ויחד עם אחיו ברנרד, באמצעות "קרן האחים בלומפילד", תרם רבות ליישוב הציוני ולמדינת ישראל בתחילת דרכה.
בלומפילד ואחיו תרמו רבות לארגון הסתדרות הפועלים ובין השאר מימנה הקרן את הקמת אצטדיון בלומפילד בתל אביב.
לבלומפילד אף הוענק ב-1967 פרס ההסתדרות.
בלומפילד ואחיו הקימו את קרן ליידי דייוויס, הפועלת להבאתם של אנשי מחקר אקדמי לאוניברסיטה העברית בירושלים ולטכניון בחיפה.
בלומפילד היה חבר בדירקטוריון מכון ויצמן למדע והוא בעל תואר דוקטור כבוד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן.
על שמו ושם אחיו נקרא היישוב שדה ניצן שבנגב המערבי (תרגום של שם המשפחה בלומפילד – שדה פרחים).
גם ספריית הר הצופים למדעי הרוח והחברה באוניברסיטה העברית בירושלים קרויה על שמו של בלומפילד.
חוסה לואיס אראגונס סוארס (בספרדית: José Luis Aragonés Suárez; 28 ביולי 1938 – 1 בפברואר 2014) היה כדורגלן ספרדי, מאמן נבחרת ספרד, עמה זכה ביורו 2008.
עיקר הקריירה שלו היה באתלטיקו מדריד – הן כמאמן והן כשחקן.
הוא היה שחקן בולט בהרכב הקבוצה בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 ומיד לאחר פרישתו כשחקן הפך למאמנה.
הקבוצה זכתה באליפות הליגה הספרדית ארבע פעמים, הגיעה לגמר גביע אירופה ב-1974 וזכתה בגביע הביניבשתי.
בין 1964 לבין 1974 שיחק ארגאונס ב-265 משחקי ליגה במדי אתלטיקו מדריד והבקיע 123 שערים.
במדי נבחרת ספרד הופיע 11 פעמים והבקיע שלושה שערים.
אראגונס הוא אחד מ-8 שחקנים בלבד אשר קיבלו את תואר "מעמד האגדה" היוקרתי של המארקא, העיתון הנפוץ ביותר בספרד.
אראגונס החל את קריירת הכדורגל שלו בחטאפה ב-1957. ב-1958 חתם אראגונס בריאל מדריד, אך לא זכה לשחק במדי הקבוצה הבוגרת.
הוא הושאל למספר קבוצות שונות, בהן רקראטיבו ולבה והרקולס אליקנטה.
ב-1960 הצטרף אראגונס לריאל אוביידו, עמה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית.
בין 1961 לבין 1964 היה שחקנה של ריאל בטיס, שבמדיה הבקיע 33 שערים ב-86 משחקים.
לאראגונס היה חלק בזכיית נבחרת ספרד ביורו 1964 – הוא נכנס כמחליף ברבע הגמר מול נבחרת אירלנד.
בעת משחקו באתלטיקו מדריד זכה אראגונס לכינוי "Zapatones" שמשמעו "מגפיים גדולים".
במדיה הבקיע שערים רבים, וב-1970 אף זכה בתואר הפיצ'יצ'י – מלך השערים של הליגה הספרדית (אם כי חלק אותו עם שני שחקנים נוספים).
ב-1974 הבקיע את שערה היחיד של קבוצתו בתיקו מול באיירן מינכן בגמר גביע אירופה לאלופות, אך במשחק החוזר הפסידה קבוצתו 4:0.
מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל ב-1974 מונה אראגונס להיות מאמנה של אתלטיקו.
כבר בעונתו הראשונה כמאמן הוביל את הקבוצה לתואר – הגביע הביניבשתי.
על אף שאתלטיקו מדריד לא הייתה אלופת אירופה, היא השתתפה בטורניר עקב סרובה של באיירן מינכן להשתתף בו בעצמה.
בעונת 1975/1976 זכה אראגונס עם הקבוצה בגביע המלך, ובעונה שלאחר מכן זכה באליפות הליגה היחידה שלו כמאמן.
בעונת 1979/1980 עזב את אתלטיקו בעקבות ביצועים דלים של הקבוצה.
ב-1981 החל לאמן את ריאל בטיס, אך בעונה שלאחר מכן חזר לאמן את אתלטיקו מדריד.
בקדנציה השנייה שלו במועדון, זכו אראגונס והקבוצה בגביע המלך ובסופרקאפ הספרדי – הסופרקאפ היחיד של המועדון – ב-1985. ב-1986 הדריך את הקבוצה עד לגמר גביע המחזיקות בו הפסידה לדינאמו קייב 3:0.
במחזור החמישי של עונת 1987/1988 החליף את טרי ונבלס כמאמן ברצלונה.
למרות המצב העגום בו הייתה הקבוצה, הצליח אראגונס להדריכה לצמרת הליגה ולזכייה בגביע המלך.
לאחר שאימן את אספניול בעונת , חזר אראגונס לאתלטיקו לקדנציה שלישית.
בקדנציה שנמשכה שנתיים זכה המועדון בגביע נוסף.
ב-1993 הצטרף לסביליה, עמה הגיע להישגים נאים במשך שתי עונות נוספות.
בעונת אימן את ולנסיה, בה שיחק אנדוני זוביזארטה ושהגיעה למקום השני בליגה.
בקיץ 1996 הצטרף רומאריו לקבוצה, ובעקבות סכסוך בין השניים, שבעקבותיו הועבר רומאריו לקבוצה ברזילאית, פוטר אראגונס בנובמבר אותה שנה.
בעונות הבאות אימן מספר קבוצות, בהן מיורקה, עמה הגיע למקום השלישי בליגה – המקום הגבוה ביותר אליו הגיעה בהיסטוריה.
בעונת אימן את אתלטיקו מדריד בקדנציה הרביעית והאחרונה שלו בה.
הוא עזר לה להעפיל לליגה הראשונה.
בסך הכול, שימש אראגונס כמאמן במשך 757 משחקי לה ליגה.
בשנת 2004 החל אראגונס לאמן את נבחרת ספרד.
משחק הבכורה שלו כמאמן הנבחרת היה ב-18 באוגוסט 2004 מול נבחרת ונצואלה.
ספרד ניצחה 3:2. במוקדמות מונדיאל 2006 העפילה הנבחרת להצלבה מול נבחרת סלובקיה.
הנבחרת הספרדית ניצחה אותה בסיכום שני המשחקים 6:2 ועלתה למונדיאל.
במונדיאל הגיעה הנבחרת לשמינית הגמר, בו הפסידה לנבחרת צרפת 3:1. למרות רצונו להתפטר, נשאר אראגונס מאמנה של הנבחרת עד סוף הטורניר הבא – יורו 2008.
במוקדמות היורו סיימה הנבחרת כראש בית ו' עם 28 נקודות מתוך 36 אפשריות.
בשלב הבתים של הטורניר ניצחה את שלושת משחקיה, כולל ניצחון על אלופת אירופה הקודמת נבחרת יוון.
ברבע הגמר ניצחה הנבחרת את נבחרת איטליה בדו-קרב בעיטות עונשין, תוך כדי שהקפטן איקר קסיאס מציג יכולת טובה ומציל ארבע בעיטות בחצי הגמר ניצחה 3:0 את נבחרת רוסיה ובגמר 1:0 את נבחרת גרמניה, ובכך זכתה באליפות אירופה השנייה בתולדותיה.
מספר רב של שחקנים נבחרו ל"קבוצת הטורניר", בהם צ'אבי השחקן המצטיין.
בתום הטורניר הוחלף אראגונס על ידי ויסנטה דל בוסקה כמאמן הנבחרת.
באימון נבחרת ספרד ב-2004, תפסו מצלמות טלוויזיה את אראגונס ממריץ את חוסה אנטוניו רייס על ידי אמרות גזעניות כלפי חברו לקבוצה בארסנל, תיירי הנרי: "אמור לחרא השחור הזה שאתה טוב ממנו הרבה יותר.
אתה חייב להאמין בעצמך, אתה טוב יותר מהחרא השחור הזה."
המאורע עורר תגובות רבות בתקשורות הבריטית.
לאחר חקירת האירועים, הטילה אופ"א על התאחדות הכדורגל הספרדית קנס בסך 100,000 פרנק שווייצרי (87,000 דולר אמריקני) והזהירה כי כל מאורע עתידי יגרור עונש חמור יותר – הרחקה מטורנירים בינלאומיים, למשל.
כתגובה לכך טען אראגונס בציבור כי אינו גזעני וכי יש לו חברים שחורים.
שחקן הנבחרת השחור מרקוס סנה צידד באראגונס ואמר שאינו גזעני כלל אלא אדם נפלא.
ב-5 באוגוסט חתם אראגונס על חוזה לשנתיים כמאמן פנרחבצ'ה הטורקית.
בעונתו הראשונה במועדון הוביל את הקבוצה למקום הרביעי ופוטר בתום העונה.
ב-4 בדצמבר 2013 הודיע אראגונס על כך שהוא פורש מאימון.
ב-1 בפברואר 2014 נפטר לאחר מאבק במחלה קשה.
לואיס בולוק הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
בולוק נחשב לאחד השחקנים הטובים באירופה בעשור הראשון של המאה ה-21 ומעולם לא ירד מממוצע דו ספרתי של נקודות בעונה.
בולוק נבחר במקום ה-42 על ידי מינסוטה טימברוולבס בדראפט 1999 והועבר מיד לאורלנדו מג'יק.
למרות ששיחק במדי המג'יק בליגת הקיץ, הוא נחתך מהסגל לפני תחילת העונה ומעולם לא שיחק ב-NBA.
את הקריירה הבוגרת שלו הוא החל באיטליה, בה שיחק שנתיים במולר ורונה (1999-01) ושנה אחת בארמאני מילאנו (), אותה עזב לאחר סיום העונה הסדירה בליגה האיטלקית וחתם באוניקאחה מאלגה הספרדית בה שיחק שלוש שנים.
לקראת עונת חתם בולוק בריאל מדריד.
כבר בעונתו הראשונה בריאל, הוביל אותה לאליפות ה-ACB, כשהוא אף נבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
לאחר שנתיים זכה עם ריאל גם בגביע יול"ב ושוב באליפות ה-ACB.
בעונת עבר לשחק בקבוצה הספרדית קחאסול סביליה.
לואיס אלברטו סוארס דיאס (בספרדית: Luis Alberto Suárez Díaz; נולד ב־24 בינואר 1987) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ באינטר מיאמי.
סוארס זכה בנעל הזהב פעמיים, בעונות 2013/2014 ו־2015/2016, והוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת אורוגוואי.
תחילת הקריירה: נסיונל, חרונינגן ואייאקס
סוארס, יליד סלטו, החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל נסיונל ממדינת הולדתו, אורוגוואי.
בתקופתו במועדון הוא סומן כאחד מהכישרונות הגדולים ביותר באורוגוואי.
הוא עלה לקבוצה הבוגרת של נסיונל בעונת , וכבר בעונה זו סייע לה לזכות באליפות אורוגוואי, לאחר שכבש 12 שערים ב-29 הופעות.
לאחר העונה המוצלחת עבר לקבוצת חרונינגן מליגת העל ההולנדית.
במהלך עונת , הראשונה שלו בכדורגל האירופי, הבקיע עשרה שערים ב-29 משחקים במדי חרונינגן.
לאחר אותה עונה, באוגוסט 2007, הוא הועבר לאייאקס אמסטרדם תמורת 7.5 מיליון אירו.
בהופעת הבכורה שלו בליגה במדי אייאקס כבש שער אחד, בישל שלושה נוספים, סחט בעיטת עונשין, והוביל את הקבוצה לניצחון 1–8 על דה חראפסחאפ.
הוא המשיך עם צמד שערים מול הירנביין, ושלושער במשחק מול וילם II.
את עונתו הראשונה באייאקס סיים עם 17 שערים.
בעונת המשיך את הצטיינותו, כאשר כבש 22 שערים שמיקמו אותו שני בדירוג מלכי השערים של הליגה ההולנדית.
אף על פי כן, בעונה זו אייאקס נכשלה מבחינה קבוצתית, כאשר סיימה במקום השלישי בלבד בליגה ולא הצליחה להשיג מקום במוקדמות ליגת האלופות.
את העונה הבאה, , סיים כמלך שערי הליגה ההולנדית עם 35 שערים ב-34 משחקים - ממוצע של למעלה משער למשחק - וזכה בתואר כדורגלן השנה בהולנד.
בהובלתו הציגה אייאקס את ההתקפה הטובה בליגה באותה עונה, כשכבשה 106 שערים.
הוא סייע לאייאקס לסיים במקום השני בליגה, נקודה מתחת לאלופה טוונטה אנסחדה, וזכה עמה בגביע ההולנדי לאחר שכבש צמד שערים בניצחון 1–4 על פיינורד רוטרדאם במשחק הגמר.
ב-20 בנובמבר 2010 נשך את עותמאן באקאל, שחקן פ.ס.וו.
איינדהובן, במהלך משחק בין הקבוצות.
כעונש הושעה על ידי ההתאחדות ההולנדית משבעה משחקי ליגה.
בתחילת שנת 2011 עבר תמורת 22.8 מיליון ליש"ט לקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג האנגלית.
הוא כבש בהופעת הבכורה שלו בליברפול אחרי שעלה מהספסל מול סטוק סיטי, ועד סוף העונה כבש ארבעה שערים ב-13 הופעות.
ב-15 באוקטובר 2011 הורחק לשמונה משחקים עקב התבטאות גזענית כלפי פטריס אברה, במהלך משחק מול מנצ'סטר יונייטד.
ב-21 באפריל 2013, במהלך משחק מול צ'לסי, נשך את שחקן היריבה ברניסלב איבנוביץ' מבלי ששופט המשחק הבחין בכך.
בעקבות הנשיכה הושעה על ידי ההתאחדות האנגלית מעשרה משחקים.
בתחילת עונת חזר לשחק עם ליברפול, וב-20 בדצמבר 2013 האריך את חוזהו במועדון עד שנת 2018. הוא הוביל את ליברפול למאבק על האליפות עד המחזור האחרון, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני.
הוא כבש 31 שערים בעונה זו, כולל רביעייה נגד נוריץ' סיטי, וסיים כמלך שערי הליגה כשהוא משווה את שיא הכיבושים בפרמייר ליג לעונה של 38 משחקים.
ב-10 ביולי 2014 חתם לחמש עונות בברצלונה, ששילמה לליברפול לפי דיווחה 81 מיליון אירו, אחת מההעברות היקרות בתולדות הכדורגל.
את הופעת הבכורה בקבוצה ערך בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-25 באוקטובר, אז בישל שער לניימאר, אך ברצלונה הפסידה 1–3. את שער הבכורה שלו בברצלונה כבש ב-26 בנובמבר 2014, במשחק מול אפואל ניקוסיה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-20 בדצמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית, במשחק נגד קורדובה.
ב-6 ביוני כבש את השער השני בגמר ליגת האלופות, במשחק בו ניצחה ברצלונה 1–3 וזכתה בפעם החמישית בתולדותיה במפעל.
בפתיחת עונת 2015/2016 זכה עם ברצלונה בסופר קאפ האירופי, הודות לניצחון 4–5 בהארכה על סביליה, לו תרם שער ובישול.
ב-25 באוקטובר כבש שלושער בניצחון קבוצתו 1–3 על אייבר.
בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-21 בנובמבר כבש צמד ולקח חלק בניצחון ברצלונה 0–4. באליפות העולם לקבוצות כדורגל 2015 שנערכה בדצמבר 2015, הוכתר כשחקן המצטיין ומלך השערים של הטורניר עם חמישה שערים, מתוכם הבקיע צמד במשחק הגמר, בו ניצחה ברצלונה את ריבר פלייט בתוצאה 0–3.
ב-17 בינואר 2016 כבש שלושער בניצחון 0–6 על אתלטיק בילבאו.
ב-3 בפברואר, במשחק הראשון של חצי גמר הגביע הספרדי נגד ולנסיה, כבש רביעייה ובישל נוסף, בניצחון ברצלונה בתוצאה 0–7. הוא כבש צמד במשחק הראשון בשלב רבע גמר ליגת האלופות מול אתלטיקו מדריד אשר הסתיים בתוצאה 1–2 לזכות ברצלונה.
ב-20 באפריל כבש רביעייה מול דפורטיבו לה קורוניה במשחק בו ניצחה ברצלונה בתוצאה 0–8. ארבעה ימים לאחר מכן כבש רביעייה נוספת בניצחון 0–6 על ספורטינג חיחון.
סוארס סיים את עונה זו כמלך השערים של ליגת העל הספרדית, עם 40 שערים.
בפתיחת עונת 2016/17 כבש שלושער בניצחון ברצלונה על ריאל בטיס 2–6.
ב-24 באוקטובר 2016 קיבל את פרס "הזר המצטיין של הליגה הספרדית" בטקס פרסי הליגה.
באוקטובר 2016 זכה בתואר נעל הזהב האירופית עם 40 שערים.
ב-24 בספטמבר 2020, לאחר שש שנים בברצלונה, חתם לשנתיים באתלטיקו מדריד תמורת שלושה מיליון יורו.
את הופעת הבכורה ערך שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 בספטמבר במשחק הליגה מול גרנדה.
הוא נכנס כמחליף בדקה ה-70, כבש צמד והוסיף בישול בניצחונה של אתלטיקו 1–6.
ב-21 במרץ 2021 כבש את שער היחיד בניצחון של אטלטיקו מדריד על אלאבס, השער הזה היה שער מספר 500 בקריירה של סוארס.
בעונתו הראשונה במועדון הוליך את אתלטיקו מדריד לאליפות ספרד עם 22 שערי ליגה.
הוא נבחר על ידי עיתון מארקה לשחקן המצטיין של הליגה לעונת 2020/2021.
במאי 2022 הודיע המועדון כי לא תהיה הארכה לחוזה וסוארס לא ימשיך לעונה הבאה.
ב-27 ביולי 2022 שב לאורוגוואי לאחר 16 שנים וחתם בנסיונל.
ב-3 באוגוסט רשם בכורה מחודשת במועדון, במסגרת גביע רקופה סודאמריקנה, שהסתיים בהפסד קבוצתו 0–1 לאתלטיקו גויאניינסה.
ב-6 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו במועדון מאז 2006, בניצחון הליגה 0–3 על רנטיסטאס.
ב-31 בדצמבר 2022 חתם בגרמיו מליגת העל הברזילאית לשנתיים.
אינטר מיאמי וההתאחדות עם מסי וחבריו מברצלונה
ב-31 בדצמבר 2023 סוארס חתם באינטר מיאמי מליגת הMLS לשנה וחזר לשחק עם חבריו הטובים מברצלונה, ליונל מסי סרג'יו בוסקטס וג'ורדי אלבה.
ב-20 בינואר 2024 ערך את בכורתו במועדון במשחק ידידות נגד נבחרת אל סלוודור שהסתיים בתוצאה 0–0
במאי 2025 הודיעו סוארז וליונל מסי על הקמת קבוצת כדורגל באורוגוואי בשם דפורטיבו LSM.
שם הקבוצה נגזר משם של השחקנים, Luis/Lionel Suarez Messi.
הקבוצה עתידה לשחק בעונת 2025/2026 בליגה האורוגוואית הרביעית.
בנבחרת הלאומית של אורוגוואי ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו בפברואר 2007, במשחק מול מקסיקו.
מאז הוא הפך לשחקן קבוע בסגל אורוגוואי.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 פתח סוארס בקביעות בהרכב נבחרתו, וכבש לזכותה חמישה שערים.
סוארס היה מהשחקנים הבולטים של אורוגוואי במונדיאל 2010, שבו סיימה הנבחרת במקום הרביעי.
הוא כבש שלושה שערים בטורניר, לרבות שני שערים בשלב שמינית הגמר מול נבחרת .
בדקות הסיום של ההארכה במשחק רבע הגמר מול נבחרת , הדף בידו את כדור המשחק בעומדו על קו השער, על מנת למנוע שער לזכותה של גאנה.
סוארס הורחק מהמשחק וגאנה זכתה לבעיטת עונשין, אך שחקנה בעט את הכדור למשקוף.
אורוגוואי ניצחה במשחק בדו-קרב בעיטות עונשין.
בקופה אמריקה 2011 הוביל את הנבחרת עם ארבעה כיבושים, כולל השער הראשון במשחק הגמר לזכייה בטורניר.
הופעותיו זיכו אותו בתואר השחקן המצטיין של האליפות ואת נבחרת אורוגוואי לזכייה בתואר.
אף על פי שנפצע במשחקי ההכנה לטורניר, נכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 2014. הוא פתח בהרכב במשחקה השני של נבחרתו בטורניר, נגד , וכבש צמד שהעניק ניצחון 1–2 לנבחרתו.
במהלך המשחק השלישי של הנבחרת בטורניר, מול , נשך את הבלם האיטלקי ג'ורג'יו קייליני בכתפו.