tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2011, בעידודו של המשקיע האמריקני של גיקטיים, החליטה להצטרף להקמה של אחד ממאיצי הסטארט-אפים הראשונים בישראל, Venturegeeks, במשרד ששכרה קומה מעל משרדי גיקטיים.
ב-2012 נבחרה לאחת מ-100 הנשים המשפיעות באירופה בתעשייה ולאחת משבע הנשים המובילות בטכנולוגיה.
במאי 2021 מונתה לסמנכ"לית תפעול גלובלי בסטארט-אפ הסייבר הישראלי-אמריקני סמפריס.
בספטמבר 2022 הצטרפה לחברת דאטה לופ, העוסקת בתחום הבינה המלאכותית בתפקיד סמנכ"לית צמיחה, ובין אוגוסט 2023 למאי 2024 הועסקה כראש מטה בחברת AU10TIX.
בנובמבר 2025 השיקו מורן לשם בר ביחד עם יניב פלדמן את קרן ההון סיכון Flag Capital.
הקרן תשקיע במיזמים בשלבים מוקדמים ביחד עם יזמים ומשקיעים מוכרים.
לשם בר יצאה מהארון כלסבית בפני משפחתה בגיל 30. נשואה לעדי ואמא לשניים.
ב-2015 התפקדה לליכוד במסגרת "הליכודניקים החדשים".
ב-דצמבר 2024 התפקדה מורן למפלגת "הדמוקרטים"
מורן גמליאל (נולד בשנת 1980) הוא מוזיקאי, זמר, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ובעל אולפן הקלטות בהרצליה.
גמליאל החל את דרכו המוזיקלית בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כפסנתרן וזמר יוצר.
בגיל 13 התחיל לנגן לבד בזכות שמיעה אבסולוטית ואוטודידקטיות לימד את עצמו לנגן על פסנתר.
בגיל 16 השתתף בלהקת הנוער המוכרת צעירי תל אביב - צעירים בדרך בשנת 1998 וכבר אז ליווה את הלהקה בנגינתו בעצרת רבין.
כמו כן גמליאל שר ניגן שיחק והופיע על במות בתיכון.
בשירותו בצבא השתתף בלהקת רוק צבאית, שם הכיר את עידן רייכל שהיה בזמנו המעבד המוזיקלי של הלהקה שביצעה גרסאות כיסוי ללהיטי פופ ישראלים ואירופיים.
בשנת 2003 השתתף בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי המוזיקלית כוכב נולד לא נפסיק לשיר בה העפיל לעשירייה הראשונה.
שירו המקורי "דמיונית" שהושמע בתוכנית הפך למזוהה עמו והופיע בהמשך באלבומו "הצבעים משתנים", שיצא בשנת 2008.
גמליאל הוא המתמודד הראשון בתולדות התוכנית שביצע שיר מקורי מפרי עטו ולא קאבר.
טרם הוצאת אלבומו, יצא לרדיו הסינגל "דמיונית" ונכנס למצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג ושל גלגלצ.
בשנת 2004 גמליאל הוחתם בחברת התקליטים "הליקון" וסברס ובחסותה הוציא בשנת 2008 את אלבום הסולו הראשון שלו הצבעים משתנים וכלל את השירים:
יצירתו של גמליאל משלבת השפעות פופ-רוק.
גמליאל הלחין, כתב והפיק שירים עבור אמנים אחרים, בהם
שירי מימון – "מחכה שתשוב" (מילים ולחן: גמליאל)
מאיה אברהם – "למה" (מילים ולחן: גמליאל)
גיא מזיג – שיתופי פעולה מוזיקליים
שלמה גרוניך – שיתופי פעולה מוזיקליים
קובי אושרת – שיתופי פעולה מוזיקליים
תומר בירן - שיתופי פעולה מוזיקליים
אמנים צעירים במסגרת הרכבים ייצוגיים
הסרט זכה גם בפרס בקטגוריית "Foreign Student Short" באותו פסטיבל.
אולפן ההקלטות הפקות ופרויקטים מוזיקליים
גמליאל הוא הבעלים של אולפן הקלטות בהרצליה, מפיק ומעבד מוזיקלי, ומנהל מוזיקלית הרכבים ומופעים חיים של שירה המונית.
הוא משמש כמנהל מוזיקלי ומוביל מסלולי מוזיקה בבתי ספר בהרצליה והרכבים מוזיקליים יצוגיים לגילאים שונים, כולל בני נוער ובוגרים.
בין השאר, הוא שותף פעיל ומוביל את תחום המוזיקה במיזם "חממה – בית רב תחומי לאמנים צעירים".
פרויקט המשלב מוזיקה ואמנות רב תחומית.
מורן I הוא מונח בסטטיסטיקה מרחבית, המייצג מדד למתאם עצמי מרחבי.
המדד פותח על ידי החוקר האוסטרלי פטריק מורן ונקרא על שמו.
מתאם עצמי מרחבי מאופיין בדמיון בין אזורים סמוכים במרחב ביחס לערכי פרמטר מסוים , כאשר דמיון זה דועך כתלות במרחק בין האזורים.
מדד מורן I תחום בין , כאשר ערך מורן I קרוב ל- מעיד על מתאם חיובי בין ערכי באזורים סמוכים, ואילו ערך מורן I קרוב ל מעיד על מתאם שלילי בין ערכי באזורים סמוכים.
מורן I מוגדר מעל מטריצת משקלות , אשר מקודדת את היחסים המרחביים בין מיקום למיקום.
לדוגמה כאשר מתייחסים למרחק בין מדינות האם משקללים את ההשפעה של מדינות בעלות גבול משותף עם מדינה שכנה, או רק את ההשפעה של מדינות שכנות.
הגדרה שונה של מטריצת המשקלות יכולה לגרום לשינו בערכו של מורן I, אף אם ערכי הפרמטר עבורם מחושב המדד נשארים זהים.
רגישות זו של המדד למטריצת המשקולות מצריכה שיקול דעת בבחירת מטריצת המשקולות המתאימה לכל מקרה.
כאשר מוגדרת מטריצת המשקולות על פי יחסי שכנות, נהוג לתקנן לפי שורות את המטריצה.
זאת מאחר שללא תקנון מדד מורן I מעניק משקל גבוה ביחס ישר למספר השכנים לכל מיקום.
כך, לאחר התקנון כל מיקום מקבל משקל שווה בחישוב המדד.
על מנת לחשב את מדד מורן I הגלובלי, ראשית עבור כל שני מיקומים , מחושב האם ערכי שלהם חורגים באותו הכיוון מממוצע ערכי ה- בכל המיקומים.
חישוב זה מבוצע באמצעות הביטוי:
כאשר ו- מספר המיקומים במחקר.
הביטוי מוכפל במשקולת הרלוונטית במטריצת המשקולות , על מנת להתייחס לכך שהתלות בין מיקומים רחוקים תורמת פחות למדד הכללי.
המדד הגלובלי מחשב את הסכום של ביטוי זה עבור כל זוג מיקומים: , ומחלק את התוצאה בשונות הכללית של-: .
בכך נוצר מדד יחסי לשונות של , המייצג את החלק היחסי המוסבר על ידי ערכים באזורים סמוכים.
לבסוף, כדי שהמדד יהיה חסום בין מוכפל הביטוי במספר המיקומים במחקר חלקי סכום כל המשקולות
כאשר אומדים את ערכו של מורן I, נהוג להניח השערת 0 לפיה אין כלל מתאם מרחבי בין אזורים.
במקרה זה התוחלת שווה ל:
בהתאם ניתן לערוך מבחן סטטיסטי, ולחשב את ההסתברות (ערך-p) לקבלת כל ערך של מורן I בטווח .
ערכים נמוכים מ- מצביעים על מתאם מרחבי שלילי, ואם סבירותם קטנה מאוד נאמר כי המתאם השלילי מובהק.
באופן דומה ערכים גבוהים מ מצביעים על מתאם מרחבי חיובי.
ואם סבירותם קטנה מאוד נאמר כי המתאם השלילי מובהק.
נהוג להתייחס להסתברות קטנה מ-5% ().
אלטרנטיבה לחישוב ערך ה-p של מורן I היא שימוש במבחנים מבוססי פרמוטציות (Permutation tests).
מדד מורן I הגלובלי הוא מדד מסכם לכלל המיקומים במחקר.
עם זאת, לעיתים קיימות תופעות מקומיות אשר אינן משותפות לכלל המיקומים.
לפיכך, פותחו מדדים מקומיים המאפשרים בחינה סטטיסטית של תופעות מקומיות.
מורן I מקומי הוא מדד המאפשר לבחון את מובהקותו של מתאם מרחבי במיקום מסוים.
בדומה למדד הכללי, עבור מיקום אותו רוצים לבחון, מחושב האם ערך ה- שלו חורג באותו הכיוון מ- כמו ערך ה- בכל אחד מהמיקומים האחרים באמצעות הביטוי .
ביטוי זה מוכפל במשקולת , ונסכם עבור כל המיקומים :
ביטוי זה מחולק בשונות הערכים בכל המיקומים האחרים ביחס לממוצע:
כך שמדד מורן I המקומי מקבל את הביטוי:
מאחר שהביטוי קבוע ביחס לסכום, ניתן להוציאו מחוץ לסכום:
מדד מורן I המקומי יכול לאפיין מיקומים בהם ערך ה- דומה לערכים של מיקומים סביבו או שונה מהם, מעבר למצופה תחת פיזור אקראי של ערכי .
במקרה ובו בוחנים מקומות רבים, על מנת להימנע מניפוח טעות מסוג ראשון, ניתן להשתמש בתיקון לבעיית ההשוואות המרובות כמו תיקון ביניימיני הוכברג, שמגביל את שיעור התגליות השגויות.
מורן מישל (נולדה ב-26 בדצמבר 1978) היא פעילה חברתית ואקטיביסטית פוליטית.
ממייסדות ומנכ"לית לשעבר של הסתדרות העצמאים.
פעילה בתחומי מניעת פגיעות מיניות, שוויון לנשים, חינוך וזכויות עצמאים.
ממובילות המחאה נגד הרפורמה המשפטית, הצעדה לירושלים נגד ביטול עילת הסבירות ומחאת "בחירות עכשיו".
מישל היא חברת ועד וממייסדי תנועת "עוגן לעתיד" ולשעבר מנכ"לית עמותת הבית של התנועה.
מישל נולדה וגדלה בכפר סבא.
בשנים 1997–1999 שירתה בצה"ל כקצינת מבצעים בפלוגה 914 של חיל הים, והשתחררה בדרגת סגן.
למדה עיצוב וקולנוע במכללת אסכולה.
הוסמכה כמאמנת אישית וכמאמנת ריצות ארוכות.
בשנים 2012–2018 הייתה עורכת תוכן ומנהלת קהילות של אתר התוכן סלונה והובילה פרויקטים קהילתיים ומסחריים.
עסקה בעיקר בנושאים הנוגעים לפמיניזם, שוויון, פוליטיקה, אלימות נגד נשים וקידום נשים.
במסגרת זו הובילה קהילת ריצה לנשים ושימשה כספורטאית חסות של אדידס.
בשנים 2016–2017 הייתה מייסדת ומנכ"לית הסתדרות העצמאים.
משנת 2020 שימשה כמנהלת מיזמים קהילתיים פנים־ארגוניים בחברת מיקרוסופט ישראל, בה הקימה וניהלה קהילת חינוך וקהילות ספורט והתפתחות אישית לעובדים.
לאחר ליל גלנט במרץ 2023 עזבה את עבודתה בכדי להגביר את פעילותה האקטיביסטית-פוליטית.
מעט לאחר מכן מונתה לסמנכ"לית בחברת מר ד לאבס, והייתה ממייסדי עמותת "יוצאים לדרך חדשה" בה שימשה כמנכ"לית וכמנהלת תוכן.
בשנת 2011 הייתה פעילה במחאה החברתית בישראל.
הייתה מראשי המאבק למען זכויות העצמאים, כראש תא הנשים בתנועת "עצמאים עושים שינוי" שקמה ב-2015 עקבות כתבה של גל גבאי, וכן ייסדה את הסתדרות העצמאים ושימשה בה כמנכ"לית משותפת.
הייתה בין מובילות התיקון לחוק דמי הלידה לנשים עצמאיות, שעבר בכנסת בשנת 2016, עם חברות הכנסת לשעבר טלי פלוסקוב (כולנו) ועליזה לביא (יש עתיד).
הייתה פעילה קבועה במחאת בלפור, ובתקופת מגפת הקורונה הייתה ממובילי מוקדי המחאה בכפר סבא ובצומת רעננה נגד הגבלת חופש התנועה וזכות המחאה.
במרץ 2023 נעצרה על ידי המשטרה במהלך יום שיבוש במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
ביולי 2023 הייתה בין יוזמי ומובילי צעדת המחאה מתל אביב לירושלים – צעדה המונית שנערכה במחאה על ביטול עילת הסבירות.
לאחר טבח השבעה באוקטובר הייתה ממקימות גוף המתנדבים חמ"ל עוטף ישראל, שבו התגבשו יוזמות אזרחיות שונות, בהן "יום האבל האזרחי" לציון 30 יום לטבח ותנועת "אמא ערה", תנועת אמהות ללוחמים ולחיילים.
משנת 2023 מישל היא ממובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית, כחלק מקואליציה של קבוצות שטח, תנועות אזרחיות וארגוני מחאה, לצידם של שקמה ברסלר, עמי דרור, משה רדמן אבוטבול, יאיא פינק ואחרים.
מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל היא מנחה את במת המחאה המרכזית ונמנית עם הנואמים הקבועים בהפגנות.
ביחד עם תומר אביטל יזמה והנחתה את כנס התקווה לפעילי המחאה.
במהלך 2024 נפגעה פעמיים מאלימות משטרית.
בפברואר 2024 נרמסה במהלך הפגנה על ידי סוס משטרתי.
כתוצאה מהפגיעה אובחן שבר בכף רגלה.
במאי 2024, במהלך הפגנה לשחרור החטופים, נפגעה מכינון ישיר של מכת"זית ופונתה לבי"ח לאחר שאיבדה את ההכרה.
בעקבות האירוע העידה בוועדה המיוחדת לענייני צעירים של הכנסת בדיון שכינסה יו"ר הוועדה, ח"כ נעמה לזימי, שעסק באלימות משטרתית.
ב-2025 הייתה אחת ממייסדי התנועה החברתית "עוגן לעתיד" יחד עם משה רדמן אבוטבול.
באוגוסט 2025 הודיעה מישל על הצטרפותה למפלגת הדמוקרטים ועל התמודדותה בפריימריז לכנסת.
בנובמבר 2025 הגישה תלונה נגד העיתונאי ינון מגל בעקבות ציוץ הקשור לפצ"רית.
מאבק אישי למען נפגעות תקיפה מינית
בשנת 1995 הותקפה מינית על ידי מדריך צלילה במסגרת הכשרה מתקדמת.
כעבור כשנתיים, לאחר שהתברר כי נשים ונערות נוספות נפגעו בעבר על ידי אותו מדריך, הגישה תלונה רשמית במשטרה.
הפרשה סוקרה בהרחבה באמצעי תקשורת ארציים.
מישל שימשה עדת מפתח במשפט.
בשנת 2001 נגזרו על התוקף תשעה חודשי מאסר בפועל.
עם עליית תנועת me too הפכה פעילה בנושא באופן פומבי.
באוגוסט 2020, לאחר האונס הקבוצתי באילת, נמנתה על קבוצת נשים שיזמה הפגנות בכל הארץ ושהיוותה בסיס להקמת תנועת "בונות אלטרנטיבה".
מישל נאמה בהפגנה בכפר סבא בה תיארה את התקיפה שלה ודיברה על חשיבות התמיכה והאמון בנפגעות.
בספטמבר באותה שנה הובילה השבתה של התיכונים בעיר בעקבות כתובות מטרידות שרוססו לפני פתיחת השנה על קירות בתי הספר.
מישל עורכת ראשית של סדרות דוקו־רשת בעלות גוון פוליטי היסטורי.
סיכון מחושב – בעקבות הספר "הדרך לשבעה באוקטובר" מאת אדם רז.
עידן הסיפוח – בשיתוף קרן ברל כצנלסון.
בהשתתפות ד"ר אבישי בן ששון גורדיס, ד"ר ארנון דגני, ד"ר אפרים סנה, גדי שמני, יאיר גולן, ירום אריאב, יעל פתיר, ראם עמינח, פרופ' תמר הוסטובסקי, ד"ר שאול אריאלי, תמיר פרדו.
קטארגייט – על השפעת קטר במזרח התיכון ופרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר.
בהשתתפות ד"ר אודי לוי, אדם רז, אוריאל דסקל.
פרדוקס אוסלו – ניפוץ מיתוסים סביב הסכמי אוסלו, בשיתוף מכון מולד.
בהשתתפות: יוסי ביילין, דניס רוס, ד"ר יאיר הירשפלד, ד"ר אבנר ענבר, ד"ר ארנון דגני, שלומי אלדר, פרופ' שלמה בן עמי, ד"ר מיכל יערי, עליסה סיימון, משה בוגי יעלון ופרופ' עירן הלפרין.
משנת 2018 מגישה ועורכת את הפודקאסט "קצב דיבור", שעוסק בריצה למרחקים ארוכים, בשיתוף עם גדי סולומון.
בשנת 2024 הנחתה עם ספי רכלבסקי את הפודקאסט "הרנטגן" שעסק בסכנות הכהניזם והמשיחיות במדינה דמוקרטית וכן את התכנית "ליבי ער" שעוסקת ביהדות חילונית.
בשנת 2025 הייתה בין מנחי התוכנית "מכונת האמת" בעונתה השנייה.
בשנת 2025 הגישה את הפודאקסט "חינוך בראש" מבית עוגן לעתיד.
למען החופש להניק (2015) – קמפיין ארצי ורשתי להעלאת המודעות לזכות נשים להניק בציבור.
אף אחד לא יבוא (מ־2018) – קהילת ריצה חברתית להכרת ואהבת הארץ דרך שביליה, כוללת היום מעל 3000 רצות ורצים.
משפחה אחת, שני בתים – טור אישי באתר ynet לעידוד זוגות בהליך גירושין לבחור בתהליך פרידה בריא ומיטיב לשמירה על שלום ילדיהם.
הבלתי נפרדים (2023) – קהילת דיאלוג בין אנשי מחאה לתושבי יהודה ושומרון.
הקהילה סיימה את פעילותה עם טבח השבעה באוקטובר.
מישל מתגוררת בכפר סבא עם בן זוגה.
היא אם לחמש בנות ואולטרה מרתוניסטית.
מורן ארביב גנס (נולדה ב-5 באוקטובר 1980) היא שחקנית ישראלית.
מורן ארביב נולדה וגדלה בהרצליה, לאם שעלתה לישראל מטריפולי ואב שעלה לארץ ממצרים.
בת זקונים, במשפחה עם 3 אחיות נוספות.
בוגרת מגמת התיאטרון בתיכון מקיף היובל בהרצליה.
שירתה בצה"ל בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל.
לאחר סיום שירותה הצבאי בשנת 2002 החלה ללמוד משחק בסמינר הקיבוצים.
עשתה את צעדיה הראשונים בעולם המשחק בתיאטראות פרינג' שם שיחקה בין היתר בעיבודים תיאטרליים למחזות "שירת העצבים" ו"האוהל האדום".
בשנת 2019 שיחקה בקברט "בורדל טוטל", סאטירה חברתית שבמרכז עלילתה מועדון העומד לפני פירוק, שם שיחקה בתפקיד יפה אטיאס, מנהלת המועדון.
גלעד קמחי צפה במשחק של ארביב ב"בורדל טוטל" ובעקבות כך הוצע לה תפקיד בתיאטרון הקאמרי.
תפקיד הבכורה שלה בקאמרי היה בהצגה"תחושת בטן".
לאחר מכן שיחקה גם בהצגה של הקאמרי "גדר חיה" המבוססת על הספר באותו שם, שם שיחקה את אביגיל, אחותה של הגיבורה.
בהמשך שיחקה בהצגות נוספות, בין היתר: "הטנק", מחזה המבוסס על הספר באותו שם, "תחושת בטן" ועוד.
ארביב שיחקה בתפקידים שונים בטלוויזיה ובקולנוע, בין היתר לעבור את הקיר, נורמלי, בעלת החלומות, ישמח חתני ואור ראשון.
בורדל טוטאלהבארבי ותיאטרון הקאמרירועי אסף, טלי רגב, נועה מורדוביץפרס קיפוד הזהב2014פסטיבל החיותתיאטרון אורנה פורתגיל צרנוביץדניאלה מיכאלי2013לי לה לו עלינוצוותאאפרים סידון2012התנ"ך בחרוזים2011ליזי2008מתחם התפודיםפסטיבל עכוטל ברנרעיבוד למחזה של ז'ורז' פרקשירת העצביםצוותאאפרים סידוןדניאלה מיכאלי2006התרוממתו בנו כופתא בוכתאאלברט אינורטוטל ברנר
שנהתוכניתערוץהערות2025אור ראשוןקשת 12, פרמאונט +מגלמת את רס"ב דבורה דבי אברהם ז"ל2023חוליגניםכאן 112022בעלת החלומותHOT2021ישמח חתניקשת 122020נורמליHOT ונטפליקסקיבוצניקיםHOTזאת וזאתירשת 132019לה פמיליה2018חברות
שנהסרטבימוי2016לעבור את הקיררמה בורשטיין2007רק כלבים רצים חופשיארנון צדוק
נשואה לצייר אודי גנס, מתגוררת בהרצליה, אמא לשניים.
מלמדת משחק בסמינר הקיבוצים ומנהלת אמנותית של מרכז דידה: מרכז תיאטרון ואומנויות הבמה הפועל תחת החברה לאמנות ולתרבות של עיריית הרצליה ושל להקת "על הבמה".
מורנה (Morna) הוא סגנון מוזיקלי וריקוד מסורתי מכף ורדה, אשר נחשבת באופן רחב כמוזיקה הלאומית של כף ורדה, ומוכרת כמורשת תרבותית בלתי מוחשית על ידי אונסק"ו מאז 11 בדצמבר 2019.
בין המוזיקאים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את סזריה אבורה.
כריקוד, מורנה הוא ריקוד סלוני, הנרקד בזוגות.
המבצעים רוקדים כשזרועם מחבקת את בן/בת הזוג שלהם, בעוד שבזרוע השנייה הם אוחזים ידיים.
הריקוד הוא בסך הכל שתי תנועות גוף לצד אחד בתיבה אחת, ובתיבה שלאחריה את אותן התנועות רק לצד השני.
כז'אנר מוזיקלי, הז'אנר מאופיין בקצב לנטו, תיבה בת שתי פעימות (ולעיתים אף 4 פעימות), ובנויה במבנה הרומני המבוסס על מעגל הקווינטות, בעוד שמבנה הלירי של השיר בנוי מסטרופות מוזיקליות, ולא מרפרן.
כמו כן, יצירות הז'נאר הן בדרך כלל מונוטוניות.
יצירות שאינן מונוטוניות הן בדרך כלל נדירות, ובדרך כלל מדובר במעבר מסולם מינורי לסולם מז'ורי, ולהפך.
בנוסף לכך, הקו המלודי של השיר בדרך כלל משתנה לאורך השיר, עם רצפי תווים עולים ויורדים, ובתוך תיבות שבאורכים שונים אחד מהשני.
ליצירות מהז'אנר, שמושרות בדרך כלל בקריאולית כף ורדה , יש ליריקה בנושאי אהבה ונושאים טיפוסיים לכף ורדה, כמו יציאה מהארץ, חזרה לארץ, געגוע נוסטלגי או מנלכולי, ואהבת הארץ או הים.
כמו כן, יצירות הז'אנר מכילות צלילי קווקיניו, קלרינט, אקורדיון, כינור, פסנתר, מערכת תופים, גיטרה בס, גיטרה חשמלית וגיטרה.
מורן סטויצקי (נולדה ב-8 בנובמבר 1982) היא שחקנית ישראלית.
מורן סטויצקי נולדה וגדלה בערד.
היא בת זקונים לאם שעבדה בוועד המקומי של צור יגאל ולאב משווק חפצי אמנות ופסל בעץ, שהיה מתמודד נפש.
כשהייתה בת 7 עברה להתגורר עם משפחתה בכפר סבא ולאחר מכן עברו לצור יגאל.
כשהייתה תלמידה בתיכון בגיל 17 החלה לעבוד בדוגמנות ונרשמה לתחרות "נערת השנה".
בשנת 2002 החלה לשחק בסדרה שמש, בתפקיד זואי, שכנה חדשה שהגיעה לבניין.
בשנת 2003 הגישה את התוכנית Y בלילה.
בשנת 2008 שיחקה בסדרה אולי הפעם בתפקיד אורנה.
בשנת 2018 החלה להגיש תוכנית ביוטי בערוץ האופנה הישראלי.
בשנת 2025 שיחקה בסדרה מקום שמח.
בשנת 2025 הוציאה ספר ילדים בשם "הניצוץ".
עבדה כמאפרת בתוכניות ובפרויקטים שונים: רוקדים עם כוכבים, אקס פקטור, מאסטר שף, מותק של פסטיבל ועוד.
נשואה לבועז, בעלי חברת האיפור והטיפוח "סיקרט" ואמא לשתי בנות.
מורסנט (Moresnet) או מורסנט הנייטרלית - הייתה משנת 1816 ועד 1919 טריטוריה משותפת אירופית זערורית ששטחה 3.5 קמ"ר, ששכנה בין פרוסיה לבלגיה.
הטריטוריה התקיימה רק משום ששתי שכנותיה הגדולות לא הצליחו להגיע להסכמה למי תהיה שייכת, ולכן החליטו להפכה לשטח נייטרלי שבו ישלטו שתיהן שווה בשווה.
מורסנט ממוקמת 7 ק"מ דרומית מערבית לאאכן, דרומית במישרין למפגש הגבולות גרמניה, בלגיה והולנד בפאלסרברך (הר ואלס), המקום הגבוה ביותר בהולנד.
מפת אירופה השתנתה מאוד בעקבות קונגרס וינה בשנת 1815 ושורטטה מחדש בהתאמה למאזן הכוחות החדש.
אחד מהגבולות ששונו היה בין "הממלכה המאוחדת של הולנד" לפרוסיה.
הייתה הסכמה בין הצדדים על רובו של הגבול שחפף את קו הגבול הקודם, אך סביב מורסנט התעוררה בעיה: בין הכפרים "מורסנט" ו"נאו־מורסנט" היה מצוי מכרה האבץ יקר הערך "וִיֵי מונטן" (בצרפתית Vieille Montagne - ההר העתיק) או "אלטנברג" (בגרמנית Altenberg, אותה משמעות כבצרפתית).
שתי המדינות היו להוטות לכלול משאב זה בתחומיהן ובשנת 1816 הושגה פשרה: הכפר "מורסנט" ייכלל בתחום הולנד והכפר "נאו־מורסנט" יהיה חלק מפרוסיה, אבל המכרה והכפר "קלמיס" ("לה קאלאמין") וסביבתו יהפכו בינתיים לשטח נייטרלי, ושתי המדינות יכוננו מנהל משותף לשטח זה.
לשטח החדש הייתה צורה דמוית משולש שבסיסו הדרך הראשית מאאכן ללייז'.
משני צידי המכרה נמתחו שני קווים ישרים שנפגשו בהר ואאלסברג.
בשנת 1830, כשבלגיה זכתה בעצמאותה מהולנד, עבר השטח שבצד ההולנדי לשליטה בלגית ולכן הבלגים נטלו את המשרה של המנהל המשותף, אף שההולנדים לא ויתרו רשמית על השליטה במורסנט.
בתחילה השטח נשלט על ידי שני ניצבים מטעם הממלכות, אחד מכל מדינה שכנה, אך אחר כך זכתה מורסנט למידה רבה יותר של מנהל עצמי כשנתמנה ראש מועצה והוקמה מועצה בת עשרה חברים.
ראש המועצה (וגם ראש הטריטוריה) נתמנה על ידי שני הנציבים.
על החיים ב"מורסנט הנייטרלית" שלט מכרה האבץ כמעסיק העיקרי, שמשך עובדים רבים מהמדינות השכנות.
עובדים אלה השלימו את האוכלוסייה ה"נייטרלית" המקומית, שאף פעם לא הייתה יותר מ-3,000 איש.
התושבים נהנו מכמה יתרונות בשל היות השטח "נייטרלי".
ביניהם מיסים נמוכים, אי קיום מכסים עם המדינות השכנות ומחירים נמוכים בהשוואה למחירים מעבר לגבול.
רוב השירותים כדוגמת דואר התחלקו בין בלגיה ופרוסיה (בדומה לאנדורה).
התושבים המקומיים ה"נייטרליים" יכלו לבחור באיזה צבא לשרת, והיכן להישפט.
החיסרון במצב זה היה שאנשים ממורסנט נחשבו חסרי נתינות ולא הורשו להקים צבא משלהם.
כשהמכרה התדלדל בשנת 1885, התעוררו ספקות בנוגע לכושר ההישרדות של "מורסנט הנייטרלית".
עלו מספר רעיונות על מנת לבסס את מורסנט כישות עצמאית, ביניהם, פתיחת קזינו ושרות דואר עם בולים משלו, אך רעיונות אלה נדחו על ידי הממשל המקומי.
היזמה המעניינת ביותר הוצעה על ידי ד"ר וילהלם מולי ועל פיה תהפוך מורסנט למדינה הראשונה בעולם הדוברת אספרנטו, תחת השם "אמיקיו" (Amikejo – "מקום הידידות").
ההמנון הלאומי שהוצע היה מרש באותו שם באספרנטו.
עם זאת, הזמן הלך ואזל לשטח זעיר זה.
הן בלגיה והן פרוסיה לא ויתרו על דרישתן לשטח זה, ופרוסיה במיוחד הפגינה עמדה תוקפנית כלפי השטח סביב 1900 והואשמה בחבלה ובפגיעה בתהליך הניהול על מנת לאלץ להעלות את הנושא לסדר היום.
בשנת 1914, בעת מלחמת העולם הראשונה, פלשה גרמניה לבלגיה, והגרמנים סיפחו את מורסנט בשנת 1915. היה זה סופה של "מורסנט הנייטרלית".
חוזה ורסאי של שנת 1919 יישב סופית את ה"נייטרלית הזמנית" שנקבעה מאה שנים קודם לכן, בקובעו כי מורסנט תהיה חלק מבלגיה.
הגרמנים סיפחו את השטח בשנית למשך זמן קצר במלחמת העולם השנייה, אך השטח הושב לבלגיה בשנת 1944. מורסנט עדיין קיימת בצורה זו או אחרת תחת הרשות המקומית של "קלמיס/לה קלאמין" , באזור הקרוי "הקנטונים המזרחיים" של בלגיה.
מוּרְסָה (בלועזית: אַבְּצֶס Absces, גרמנית: Abszess) היא אזור מוגלתי המוקף ברקמות מתות.
זהו ריכוז של נויטרופילים שהצטבר בתוך רקמות, בעקבות תהליך דלקתי בתגובה לזיהום (הנגרם בדרך כלל על ידי חיידקים או טפילים) או חומרים זרים אחרים (לדוגמה: רסיסים, פצעי ירי, או מחטי הזרקה).
המורסה היא תגובה הגנתית של הרקמות כדי למנוע את ההתפשטות של חומרים מזהמים לחלקים אחרים של הגוף.
מורסה נוצרת על ידי אורגניזמים או חומרים זרים, המביאים למוות התאים המקומיים, וכתוצאה מכך לשחרור של ציטוקינים, העשויים לעורר תגובה דלקתית, השואבת מספר גדול של תאי דם לבנים לאזור ומגבירה את זרימת הדם.
המבנה הסופי של מורסה הוא קיר מורסה, או שלפוחיות, שנוצר על ידי רקמת התאים הבריאים והסמוכים, בניסיון למנוע את התפשטות המוגלה למבנים שכנים.
עם זאת, פעולה זו לבידוד המורסה, נוטה למנוע מתאים חיסוניים לתקוף את החיידקים במוגלה, או להגיע לאורגניזם או החפץ הזר המבודד בתוכה.
מורסות מופיעות בדרך-כלל על העור, אך הן עשויות להיווצר בכל מקום בגוף.
מורסות עלולות לגדול, להתפשט, ואף להתפתח לנמק - מצב חמור ובלתי-הפיך המצריך במקרים רבים כריתת האזור או האיבר הנגוע.
רופאי משפחה וכירורגים מטפלים במורסות בדרך-כלל באמצעות ניקוז כירורגי.
רופאי עור מוסמכים יכולים גם להעניק טיפול תרופתי מתאים.
במכרסמים קטנים כגון חולדות ועכברים, מורסות יכולות לשמש כסימן מובהק להדבקה בפתוגן האופורטוניסט ממין חיידקי haemolytic Strep .(BHS) Non group D β.
התסמינים המרכזיים, כבכל תהליך דלקתי, הם אדמומיות, חום, נפיחות, כאב ואובדן התפקוד.
מורסה עלולה להיווצר בכל סוג של רקמה מוצקה אך בתדירות הגבוהה ביותר על פני עור (שבו היא יכולה להופיע כשחין או מורסת עור עמוקה), ריאות, המוח, השיניים, השד, הכליות והשקדים.
סיבוכים עיקריים הם הפצת חומר המורסה לרקמות סמוכות או מרוחקות ומוות של רקמות אזוריות נרחב (נמק).
מורסה ברוב חלקי הגוף נרפאת בעצמה לעיתים נדירות, לכן ישנה חשיבות רבה לטיפול רפואי מהיר, כאשר ישנו חשד למורסה.
מורסה עלולה להיות קטלנית (נדיר) אם היא מביאה לדחיסת מבנים חיוניים כגון קנה הנשימה (מורסת צוואר עמוק).
ניתן לטפל במורסות על ידי אנטיביוטיקות שונות.
לעיתים, נדרשת התערבות כירורגית, הטריה וגרידה.
יש לבחון את המורסה, על מנת לאבחן את הגורם לה.
אם מדובר בגורם זר, יש להסירו.
אם לא מדובר בגורם זר, יש לפתוח את המורסה ולנקזה, בליווי משככי כאבים ואנטיביוטיקה.
ייבוש כירורגי של מורסה, מתרחש כאשר המורסה עברה משלב דלקתי קשה, לכיס מוגלתי רך יותר.
בתחומים קריטיים, בהם ניתוח כרוך בסיכון גבוה, פעולות כירורגיות עשויות להתעכב ולשמש כמוצא אחרון.
הניקוז של מורסת ריאות, למשל, עשוי להתבצע על ידי מיצוב המטופל באופן שמאפשר לתוכן המורסה להשתחרר באמצעות דרכי הנשימה.
קומפרסים חמים והרמת הגפה, עשויים להיות מועילים עבור מורסת עור.
בצפון אמריקה, לאחר ייבוש, מתבצעת, לעיתים קרובות, חבישה עמוקה אוטמת של המורסה.
למרות זאת, לא קיימות הוכחות התומכות בפעולה זו, והיא לעיתים מעכבת ריפוי.מחקר שהחל בספטמבר 2008 והסתיים במרץ 2010, נועד לענות על שאלה זו.
ניתוח הנתונים ממחקר זה, מצא כי חבישה אוטמת עשויה להגדיל באופן משמעותי את שיעורי הכישלון.
מחקר חלוצי נוסף, לא מצא כל תועלת בחבישה אוטמת של מורסות עוריות זעירות.
סגירה ראשונית נמצאה יעילה בשילוב עם הטריה אנטיביוטיקה
עם זאת, ניסוי אקראי מבוקר אחר, מצא שסגירה ראשונית הובילה ל-35% כישלון וסגירה ראשונית עוד מספר החציוני של ימים לסגירה (8.9 לעומת 7.8)
בהופעת (Staphylococcus aureus (MRSA בקהילה, עמידה למטיצילין, אנטיביוטיקות אלו עשויות להיות לא יעילות, ולכן ייעשה שימוש באנטיביוטיקות חלופיות, כדוגמת: קלינדמיצין, trimethoprim-sulfamethoxazole, doxycycline.
אנטיביוטיקות אלו יירשמו אף למטופלים הרגישים לפניצילין.
פעמים רבות טיפול אנטיביוטי בלבד, ללא פעולות כירורגיות, כניקוז וייבוש המורסה, אינו יעיל, כתוצאה ממגבלת החומר האנטיביוטי בכניסה לחלל המורסה ומאי פעילותו ברמות חומציות נמוכות.
בעוד שרוב הרופאים, יבחרו לבצע פעולות כירורגיות, חלק מהרופאים יעשו שימוש בטיפול שמרני- אנטיביוטי בלבד.
זיהומים חוזרים, נגרמים בדרך כלל על ידי MRSA בקהילה.
בעוד שבקטריה זו עמידה בפני רוב האנטיביוטיקות מסוג בטא- לקטאם, הנמצאות בשימוש עבור זיהומי עור רבים, היא אינה עמידה בפני האנטיביוטיקות החלופיות: clindamycin (Cleocin), trimethoprim-sulfamethoxazole (Bactrim),doxycycline (בניגוד ל-MRSA, הנרכשת בבי"ח, הרגישה לואנקומיצין תוך ורידי.
על מנת למנוע זיהומים חוזרים כתוצאה מסטפילוקוקוס, יש לשקול את הפעולות הבאות:
הנחה מקומית של mupicorin על הנחיר.
במחקר אקראי מבוקר זה, חולים השתמשו ב-mupirocin דרך האף פעמיים ביום 5 ימים בחודש, במשך שנה.
במחקר אקראי מבוקר, אכלוס מחדש של אזור האף עם S.
aureus התרחש תוך 12 שבועות ב-24% מתושבי בית האבות, שקיבלו משחת mupirocin בלבד (6/25) וב-15% מהתושבים שקיבלו משחת mupirocin, בתוספת אמבטיות כלורהקסידין מדי יום במשך שלושה הימים הראשונים של טיפול mupirocin (4/27).
על אף שתוצאות אלו לא היו מובהקות סטטיסטית, האמבטיות הן טיפול קל ופשוט.
מבחינה היסטורית, מורסה, שחין, וריכוזי מוגלה אחרים, טופלו באמצעות משחת מגנזיום גופרתי (סולפט).
המשחה גורמת לעליית ריכוז המוגלה אל פני השטח של העור לפני דליפתו החוצה.
לאחר מכן, הגוף יתקן את החלל הנגוע.
לכן, מומלץ להשתמש במגנזיום גופרתי בלילה, עם תחבושת סטרילית המכסה אותו, כיוון שהקרע עצמו אינו כואב, אך משיכת החומר המוגלתי אל פני העור עשויה לגרום אי נוחות.
אזור מורסיה (בספרדית: La Región de Murcia; השם מורסיה נהגה בספרדית: murθjaˈ, מורת'יה) הוא קהילה אוטונומית (ומחוז) בספרד, השוכנת בדרום-מזרח חצי האי האיברי, בין אנדלוסיה במערב לוולנסיה במזרח, ובין חוף הים התיכון בדרום לקסטיליה-לה מנצ'ה בצפון.
עיר הבירה של האזור היא מורסיה, אם כי בית המחוקקים שוכן בקרטחנה.
שליש מהאוכלוסייה של מורסיה מתגוררת בעיר הבירה.
מורסיה מורכבת ממחוז יחיד בעל אותו שם.
ראשית ההיסטוריה של מורסיה בשנת 229 לפנה"ס, אז הקימו הקרתגנים בראשותו של עזרובעל את קרתגו החדשה (Carthago Nova בפי הרומאים) במקום שבו שוכנת היום קרטחנה, סביב גרעין התיישבות קיים של בני המסטיה (Mastia).
העיר נכבשה על ידי הרומאים רק 20 שנה מאוחר יותר (209 לפנה"ס) במלחמה הפונית השנייה, והפכה לאחת מערי הנמל הרומאיות החשובות ביותר לאורך חוף הים התיכון.
הרומאים, בעיקר בתקופתו של אוגוסטוס, בנו בעיר מבנים ציבוריים רבים, מקדשים ואמפיתיאטרון.
ערים נוספות שהתפתחו באותה תקופה היו בגסטרי (Begastri, כיום Cehegín) ואליוקרוקה (Eliocroca, לורקה של היום).
מבחינה אדמיניסטרטיבית האזור השתייך לפרובינקיה הרומית היספניה טארקוננסיס (Hispania Tarraconensis).
הקהילה הנוצרית באזור התפתחה מוקדם יחסית; הבישוף הראשון מהאזור היה הבישוף של לורקה, שהתמנה לתפקידו ב-309. כמו ביתר האזורים באירופה, התפוררותה של האימפריה הרומית גרמה לאנרכיה ולהתבססות של שליטים מקומיים.
קרטחנה נבזזה בידי שבטים גרמאנים בשנת 415. מאוחר יותר נכבש כל האזור בידי הויזיגותים.
למעט תקופה של כ-50 שנה של שלטון ביזנטי, הצליחו הוויזיגותים לשמור על שלטונם עד הכיבוש המוסלמי.
בשנת 713, שנתיים לאחר תחילת הפלישה המוסלמית לחצי האי האיברי, נכנע מושל האזור הוויזיגותי לכוחות המוסלמיים.
בהסכם הכניעה ניתנה לנוצרים אוטונומיה מסוימת במסגרת "ממלכת תוּדמיר", שכללה את הערים אוריוולה (Orihuela), אליקנטה, בגסטרי (סאחין, Cehegín), מולה (Mula), לורקה, אלש (Elx) ואיו (Eio).
אזור מורסיה נכלל בתחום שלטונה של אמירות קורדובה (בין 754 ל-929).
תקופה זו התאפיינה בסכסוכים תכופים בין המוסלמים לנוצרים, שהביאו בין היתר להריסתה של איו.
באפריל 825 ייסד עבד א-רחמן השני את העיר מורסיה.
תקופת החליפות של קורדובה (929 עד 1031) הייתה תקופה של שגשוג לעיר מורסיה.
לאחר נפילת החליפות הייתה מורסיה מרכזה של טאיפה (ממלכה מוסלמית קטנה).
ב-1091 נכבשה על ידי המוראביטון שאיחדו מחדש את ספרד תחת שלטון מוסלמי; לאחר נפילתם, בתקופת הטאיפות השנייה, עלה מעמדה של מורסיה תחת שלטונו של אבן מרדניש, "המלך הזאב" (El Rey Lobo) (אמצע המאה ה-12), שכרת ברית עם ממלכת קסטיליה והביא לשגשוג כלכלי ותרבותי בממלכתו.
בתקופת הטאיפות השלישית (החל מ-1228), תחת שלטונו של אבן חוּד, הגיעה מורסיה לשיא גדולתה לזמן קצר, ואף נקבעה כעיר הבירה של אל-אנדלוס.
הרקונקיסטה הגיעה למורסיה במחציתה השנייה של המאה ה-13, וב-1266 מלך קסטיליה אלפונסו העשירי סיפח אותה רשמית לממלכתו.
ב-1296 חיימה השני מלך אראגון ניצל סכסוך ירושה בקסטיליה כדי לכבוש את מורסיה ולספחה לממלכת ולנסיה.
אולם ימי שלטונה של אראגון במורסיה היו קצרים, שכן ב-1305 נחתם חוזה אלש שבמסגרתו הוחזר מרבית שטחה של מורסיה לממלכת קסטיליה.
ב-1833 חולק האזור לשתי פרובינציות: מורסיה ואלבסטה (Albacete).
זו האחרונה מהווה חלק מהקהילה האוטונומית של קסטיליה-לה מנצ'ה מאז הקמתה ב-1978.
השלוחה המזרחית של הרי הסיסטמה פניבטיקו (Sistema Penibético) תופסת חלק ניכר מהשטח.
שרשרת ההרים מגיעה קרוב לחוף, ולכן יש בו צוקים רבים.
בין ההרים יש עמקים מיושבים, שהמשמעותי מביניהם הוא עמק נהר סגורה (Segura).
בצפון האזור, בסביבת חומיה (Jumilla) ויקלה (Yecla) יש שלוחה של הרמה הספרדית (המסטה, Meseta).
בחוף בן 250 הקילומטרים יש לגונה גדולה שנקראת Mar Menor (הים הקטן), המופרדת מהים התיכון ב-Manga del mar Menor (השרוול של הים הקטן).
כן בולטים לאורך החוף מפרץ מסרון (Mazarrón) וכף פלוס (Palos).
שרשרת ההרים, שמגיעים עד לגובה 2001 מטר, חוסמים את ענני הגשם מהים התיכון ובכך גורמים לאקלים היבש יחסית: 300 מ"מ גשם בשנה בממוצע.
פיזור האוכלוסייה אינו שוויוני: מרבית היישובים מתרכזים באזורי חקלאות השלחין; כמו כן האזורים ההררים כמעט ואינם מיושבים, לעומת אזור החוף והעמקים הפנימיים.
בעבר הייתה מגמה של הגירה לפרובינציות עשירות יותר, בעיקר לברצלונה, אך מגמה זו נבלמה מעט החל מ-1975. 21% מהאוכלוסייה עוסקת בחקלאות, 33% בתעשייה ו-46% בשירותים.
העיר הגדולה ביותר באזור היא עיר הבירה מורסיה (371,000 תושבים), שהייתה עדה לתנופת פיתוח תעשייתי בעשורים האחרונים.
אחריה נמצאות קרטחנה עם כ-185,000 תושבים ולורקה עם 77,000 תושבים.
ערים קטנות יותר, עם 25,000 עד 40,000 תושבים: מולינה דה סגורה (Molina de Segura), סייסה (Cieza), אלקנטרייה (Alcantrilla), יקלה (Yecla) ואגילס (Águilas).
החקלאות היא הפעילות הכלכלית המרכזית של האזור.
חקלאות הבעל (ללא השקיה), שהקפה הולך וקטן, מתרכזת בגידול דגנים (בעיקר שעורה), שקדים, זיתים וגפנים.
על אדמות השלחין המתרחבות, שמושקות ממימי נהר סגורה, מגדלים פירות וירקות.
במורסיה יש תעשיית מוצרי מזון מפותחת, וכן יקבים רבים.
ידועים גם מפעלי המלח של לורקה והמספנות של קרטחנה.
כמו כן נמצאים באזור מפעלים כימיים, מפעלי מתכת ועוד.
מעט התיירות מתרכזת באזור החוף (Costa Blanca).
באזור פועל נמל התעופה הבינלאומי של אזור מורסיה.
מורסיה (בספרדית: Murcia, הגייה: ) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית של אזור מורסיה בספרד.
בעיר עצמה, השוכנת על גדות נהר הסגורה, חיים כ-470 אלף תושבים, ובאזור המטרופוליני כולו כ-670 אלף.
בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית מורסיה בקצב מהיר מאוד.
השם היהודי-ספרדי או מורסיאנו (Murciano) מיוחס לעיר זו.
העיר משמשת בעיקר כמרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי.
השטחים סביב לה מושקים במי הנהר ומשמשים לחקלאות.
כמו כן נמצאים בסביבה מכרות בדיל ומפעלים שונים.
במורסיה יש בניינים רבים בסגנון המורי.
הקזינו של מורסיה, בניין עם השפעות מוסלמיות בולטות
הקתדרלה על שם מריה הקדושה, נבנתה במאה ה-14 ושוחזרה במאה ה-18.
מוזיאון סלסיו, המציג את עבודותיו של הפסל המקומי בן המאה ה-18 פרנסיסקו סלסיו (אנ')
חגיגות השבוע הקדוש (השבוע האחרון בחיי ישו, המסתיים בחג הפסחא) במורסיה מפורסמות בכל ספרד.
במהלך החגיגות, נוהגים תושבי העיר להוציא מהמוזיאונים את פסליו של סלסיו המתארים את הפסיון של ישו ולצעוד איתם ברחבי העיר, כאשר הם מקושטים בפרחים ובנרות.
העיר מפורסמת גם במיניאטורות עבודת יד של תמונת לידת ישו.
מורסיה הוקמה בשנת 825 על ידי אמיר קורדובה עבד אל-רחמן השני.
השם מורסיה (مرسية) נגזר משורש ערבי שמשמעותו "קבוע" או "יציב".
העיר הייתה בירת ח'ליפות קורדובה, ומאוחר יותר בירת הטאיפה של מורסיה.
מלך אראגון חיימה הראשון כבש אותה בשנת 1266 ומסר אותה לידי מלך קסטיליה, אלפונסו העשירי.
מורסיה הייתה בירת אזור שכלל בנוסף לפרובינציית מורסיה גם את פרובינציית אלבסטה של היום.
ב-1982 נקבעה כעיר הבירה של הקהילה האוטונומית מורסיה הכוללת את פרובינציית מורסיה בלבד.
מוּרַסָקִי שִיקִיבּוּ (ביפנית: 紫式部, "גבירת הטקס מורסקי"; 978–1014 או 1025) הוא שם העט של סופרת ומשוררת יפנית ששמה האמיתי איננו ידוע.
הגבירה מורסקי ידועה בשל חיבורה "מעשה גנג'י",genji mono gatari שנכתב בין 1000 ל-1008 והוא אחד מהרומנים המוקדמים והמפורסמים ביותר.
היא שירתה כאחת מבנות הלוויה בפמליה של קיסרית יפן שושי במשך תקופת הייאן.
השערה אחת מזהה אותה עם החצרנית פוג'יווארה טקקו המוזכרת ברשומות, אך אין לכך ביסוס ממשי.
אביה של מורסקי היה זוריו (מושל מחוז קטן) וכבר בגיל צעיר למדה לתדהמת ולמבוכת משפחתה לקרוא סינית בזמן שהקשיבה לשיעורים שקיבל אחיה.
מצב זה נחשב לא מקובל בתרבות היפנית באותה התקופה.
אך עם זאת השכלתה הרבה היא שאפשרה לה להגיע למשרה רמה יחסית בחצר.
מיומנה הפרטי שניהלה מתברר שאת "מעשה גנז'י" החלה לכתוב עוד טרם הגעתה לחצר הקיסרות.
היא השלימה אותו תוך מספר שנים בחצר הקיסרות, שתרמה רבות לגיבוש הדמויות המרכזיות בספרה.
לאחר נישואיה לבירוקרט ממעמד נמוך עזבה את חצר הקיסר ואין מידע על חייה לאחר מכן.
הרומן רחב היריעה שחיברה נחשב לאחת היצירות המרכזיות, אם לא המרכזית ביותר, בספרות היפנית.
למעשה גנז'י ניכרת השפעה עצומה על הספרות והשירה היפנית עד היום.
מורפוגנזה (מהמילים היווניות: μορφή, צורה, Γένεσις, יצירה) היא תהליך מורכב ממנגנונים דינאמיים שונים, פיזיקליים, כימיים וביולוגים שיוצרים סדר ברמות השונות בהתפתחות הצורה והמבנה (הצבע והתבנית) של יצור חי.
זהו אחד משלושה אופנים עיקריים של התפתחות ביולוגית (השניים האחרים הם גדילת תאים והתמיינות תאים).
תהליך זה מבקר את הארגון המרחבי של התאים במהלך התפתחות היצור החי.
התהליך מושפע על ידי הורמונים, כימיקלים, מזהמים, או כוחות מכניים שנובעים מהתבניות המרחביות שיוצרים התאים.
מורפוגנזה מתרחשת במהלך התפתחות העובר, האורגניזם הבוגר, בתרבית תאים או בגידול סרטני.
כמה מהרעיונות הראשונים לגבי מורפוגנזה פורסמו על ידי דארסי וונטוורת תומפסון (1917) ואלן טיורינג (1952).
עבודות אלה ניבאו את נוכחותם של אותות כימיים ותהליכים כגון דיפוזיה, אקטיבציה ודאקטיבציה במהלך גדילת תאים ואורגניזמים.
במחקר המורפוגנזה ישנן גישות שונות.
אחת הגישות הבולטות היא הגישה הביו-כימית, המצביעה על כך שהתהליכים ההתפתחותיים שבאמצעותם נוצרים הצורה והמבנה נשלטים על ידי ריכוז מולקולות שנקראות מורפוגנים.
לפי הגישה הביו-פיזיקלית, שדות פיזיים כגון שדות חשמליים ושדות מכניים יכולים גם לספק סיגנלים מקומיים.
הגישה המכנית מתמקדת בתפקיד הכוחות הפיזיים בהתפתחות הצורה.
הגישה הפיזיקלית המכנית לחקר תהליכי המורפגנזיה מתמקדת בתפקיד הכוחות הפיזיים בהתפתחות הצורה, ומדגישה את ההיבטים של הארגון העצמי במהלך ההתפתחות בדיפוזית תגובה.
תצפיות, שנעשו על מנת לבדוק את השפעת התהליכים הפיזיקליים על המורפוגנזה, מצאו שחיבור בין מנגנונים מכנים זזים בצורה זהה יכול לחסן את המורפגנזה נגד שינויים במערכת האקולוגית.
בנוסף, נמצא שהגירויים המכנים מתאמים את תנועת המורפגנזה בכל העובר.
מורנר בר (במונטנגרית: КК Морнар Бар), היא קבוצת כדורסל מונטנגרית מהעיר בר שעל חוף הים האדריאטי, המשחקת בליגה המונטנגרית וביורופקאפ.
הקבוצה הוקמה בשנת 1974 והשתתפה בליגה היוגוסלבית/סרבית.
הקבוצה ביצעה איחוד עם היריבה העירונית "פרימורקה בר" בשנת 2006. בעונת 2010/11 הפסידה לקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה בסדרת הגמר של האליפות.
הקבוצה השתתפה בעבר בליגה הבלקנית והישג השיא שלה הוא העפלה פעמיים לרבע הגמר.
בשנת 2008 עזבה הקבוצה את אולם "יוגוסלביה" הישן, המכיל 1,500 מקומות.
והחלה לארח ב"היכל טופוליקה" המכיל 2,500 מקומות ישיבה.
מורעלים הוא סרט אימה קומי ישראלי משנת 2011, בבימויו של דידי לובצקי.
זירת ההתרחשות של הסרט היא בסיס צה"לי, שנתקף במכת זומבים, וגיבור הסרט - עובד רס"ר בשם דני - מנסה במהלכו להיחלץ ממגפת הזומבים שאליה נקלע.
הסרט הוצג בהקרנת בכורה במהלך פסטיבל אייקון TLV שנת 2011, ב-17 באוקטובר.
כמו כן, הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-20 באוקטובר והוקרן על בסיס שבועי בסינמטק תל אביב במשך תקופה מסוימת.
דני (דוד שאול) הוא בנו של גיבור הצבא הישראלי בינו אהרונוביץ', שנודע בלחימתו הנועזת.
אולם, דני הוא ההפך ממנו: עובד רס"ר חסר אומץ, שעסוק במהלך היום בעבודות גיזום באמצעות מזמרה.
בחג הפסח מורה לדני הרס"ר שלו, מני (רודי סעדה), להישאר בבסיס ולבצע עבודות ניקיון וגינון שונות.
במהלך עבודת הגינון המייגעת נרדם דני על האדמה, וכשהוא קם ומגיע לחדר הרס"ר, הוא מגלה שהוא ומזכירתו הפכו לזומבים.
משהוא יוצא מחדרו הוא מגלה שכך גם קרה לכל החיילים הקרביים בבסיס (לוחמי "סיירת נחליאלי").
דני נסוג למחסן, שבו עובד חברו הטוב שאולי (ארתור פרי); שאולי מגיע למחסן מאוחר יותר, ומתברר שאף הוא הפך לזומבי, ועל כן נאלץ דני להורגו.
דני מתקשר דרך מכשיר קשר עם מאיה (אורנה שיפריס), חובשת שהגיעה לבסיס למתן זריקות לחיילים הקרביים; דני הכיר אותה זה מכבר, והיה מאוהב בה בתיכון.
מתברר, על פי דבריה של מאיה, שמגפת הזומבים פשטה בעקבות פגם בחיסונים שניתנו (מאיה מתארת את הזומבים בשם "מורעלים", כשמו של הסרט).
מאיה ודני מנסים למצוא דרך להיחלץ מהמצב.
דני מתקשר להוריו, שעורכים את ליל הסדר, ומבקש מאביו להגיע לבסיס כדי לסייע לו.
דני מתכנן להגיע לחדר הרס"ר ולקחת משם את מפתחות הרכב שלו על מנת לצאת ברכב מהמקום; לשם כך, הוא מתכנן למשוך את החיילים הזומבים למחסן על ידי פיזור תוכנן של קופסאות לוף על הרצפה, להסטת תשומת לבם במהלך הדרך שיעשה מהמחסן לחדר.
דני מוציא את תוכניתו לפועל ומגיע לחדר הרס"ר.
הוא מוצא שם מפתחות, אך הם אינם פותחים את הרכב.
הוא מבין כי המפתחות שהוא זקוק להם נמצאים אצל הרס"ר עצמו; לכן הוא יוצא למסע הרג של הזומבים בבסיס, על מנת להגיע בסופו של דבר אל הרס"ר, להורגו ולהשיג את המפתחות.
במסע הרג זה הוא נעזר במזמרה, בפטיש קטן ובמסור.
הוא הורג את הרס"ר אחרון, ומשיג את המפתחות.
במהלך מסע הרציחות רואה דני כי מאיה ננשכה על ידי אחד הזומבים, ועל כן הוא סבור שהיא צפויה להיהפך אף היא לזומבית.
לכן, לאחר ההרג מגיע דני לחדר שבו מאיה נמצאת ומנסה להרוג אותה עם המזמרה, אך בדיוק לפני שהוא עושה זאת עוצרת אותו מאיה, ומסבירה לו שהיא לבשה אפוד מגן שמנע את הידבקותה.
בסוף הסרט מגיע לבסיס אביו של דני (טל פרידמן) על מנת להסיע את דני אל מחוץ לבסיס.
הסרט החל כסרט גמר בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
את הסרט, שהוא סרט הביכורים של הבמאי דידי לובצקי, יצר לובצקי לצד חבריו ללימודי הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בהפקה תמכו, מלבד אוניברסיטת תל אביב, גם קרן סנונית וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
הסרט צולם במחנה רשף בהרצליה, שהיה בעבר מחנה גדנ"ע.
בסרט מדובר כביכול בבסיס מרוחק בדרום הארץ.
"מורעלים" הוא סרט אימה קומי.
הוא הופק בתקופה פורייה יחסית של סרטי אימה ישראליים, שבה הופקו גם סרטים כמו "כלבת", "Another World" ו"חתולים על סירת פדלים".
הסרט מוגדר "קומדיית זומבים צה"לית", הגדרה שאותה הסבירה מיכל דניאלי, כתבת mako, כך: "שילוב של סרט חבר'ה, סרט בורקס וסרט אימה – בצפייה אחת".
מפיק הסרט, נדב שלמה גלעדי, סיפר על בחירת ז'אנר האימה:
"הסרטים שעושים היום נוגעים בסיפורים פוליטיים ובסיפורים אנושיים - זה טוב ואני אוהב ומעריך את זה, אבל לא יכול להיות שיהיה רק את זה.
איפה כל הסרטים שמאפשרים לך לחזור הביתה מהעבודה, לשבת על הספה ולצחוק, ואחרי זה לקום בבוקר עם הרגשה טובה?
זה לא עדיף על לקום אחרי שצפית בדרמה ולהרגיש איזו מדינה קשה יש לנו?".
על בחירת השירות הצה"לי כמסגרת לעלילה, אמר במאי הסרט דידי לובצקי:
רצינו לאזרח ז'אנר שלא קיים כאן באמת ולנטוע אותו במה שהכי מייצג את המקום הזה.
כולנו מכירים את החוויה של השירות, משהו נורא ייחודי בחוויה ובדמויות.
על כך הוסיפה מיכל דניאלי כי:
"ואכן, שלל הדמויות המופיעות על המסך מזכירות מישהו ששירתתם איתו: המחסנאי הפז"מניק שמסתגר במחסן עם הכפכפים והטון הפטרוני כי "ידוע ש-90% מהתאונות בצה"ל קורות בין שבוע לשבועיים לפני השחרור"; לוחם הסיירת רחב הכתפיים שמתחיל עם הבנות; עובד הרס"ר הצפלוני משהו; הרס"ר חולה השליטה והניקיון; וכן הלאה."
לובצקי אמר גם, בהקשר הרקע הטעון כביכול של זירת התרחשות צה"לית:
"לא ראיתי את זה כמשהו טעון.
זה קצת נוגע בחוויה הצבאית שלי.
אין פה ממש התעסקות בנושאים פוליטיים, זה פשוט רקע מוכר לצופה ישראלי - עם עובד רס"ר, פז"מניק עצלן וחי"רניקים גאוותניים - ולזרוק אותם לתוך סיטואציה ביזארית כזו, לנטוע את האימה במציאות מוכרת.
וזה מה שמביא לתוצאות מפתיעות."
מורפוגן (מאנגלית: Morphogen) הוא חומר המופקד על מנגנון התפתחות העובר והשמירה על פרופורציות נכונות בין האיברים הגדלים בהדרגה.
המורפוגן מופרש ממספר תאים במרכזו של העובר המתפתח, ומשם הוא מפעפע כלפי חוץ, תוך שריכוזו הולך ויורד.
ריכוז המורפוגן בגוף העובר "מיידע" את התאים המתפתחים על מיקומם היחסי ועל התפקיד שימלאו ביצור המתפתח.
ידוע כי ריכוז המורפוגן הוא ש"מיידע" את התאים המתפתחים על מיקומם היחסי ועל התפקיד שימלאו ביצור המתפתח.
עם זאת, מאחר שהמורפוגן מופרש בקצב אחיד הן ביצורים קטנים והן בגדולים, הוא אינו יכול לקבוע לבדו את קנה המידה.
רגולציה היררכית- התפתחות התאים היא בצורת היררכיה, כל פעם קבוצת תאים אחרת.
egg polarity gene- קובע את הציר קדמי-אחורי.
gap gene- קובע אזורים רחבים, לדוגמה: אזור בית החזה, אזור הרגלים.
pair rule genes- קובע את הגבולות
segmental polarity- קובע תת-חלוקה בכל חלק.
מורנה סילבה דה ואז סטה בקארין (בפורטוגזית: Morena Silva de Vaz Setta Baccarin; נולדה ב-2 ביוני 1979) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ברזילאית-אמריקאית.
מוכרת בשל דמותה כאינארה סרה בסדרה "פיירפליי" ובסרט ההמשך "סרניטי" משנת 2005; כוונסה קרלייל בסרט גיבורי-העל "דדפול" ובהמשכו "דדפול 2"; ומתפקידה כג'סיקה ברודי בסדרה "הומלנד".
בקארין נולדה בריו דה ז'ניירו שבברזיל.
אמה, ורה סטה, היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ואביה, פרננדו בקארין, הוא עיתונאי.
הוריה ממוצא איטלקי, פורטוגזי, ולבנוני-סורי.
כשהייתה בת 7 עברה משפחת לניו יורק שבארצות הברית, במסגרת עבודתו של אביה.
בבית הספר היסודי, למדה בכיתה לצד קלייר דיינס, שלימים ישחקו יחד בסדרה "הומלנד".
בשנת 1996 החלה ללמוד בקארין בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק, במגמת דרמה, וסיימה בשנת 2000.
בקארין שיחקה בסדרות: "פיירפליי" (אינארה סרה), "הומלנד" (ג'סיקה ברודי) שעליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה לשנת 2013, "סטארגייט SG-1" (אדריאה), ובסרט "סרניטי" (אינארה סרה).
בשנים 2015–2019 שיחקה את דמותה של ד"ר לזלי תומפקינס בסדרה "גות'האם".
ב-2016 התפרסמה כששיחקה בסרט גיבורי-העל "דדפול" (המבוסס על הקומיקס של מארוול) בתור ונסה, בת זוגו של האנטי-גיבור של הסרט, אותו גילם ראיין ריינולדס.
בעקבות הצלחת הסרט, גילמה את דמותה של ונסה גם בסרט ההמשך "דדפול 2" שיצא ב-2018.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה הברזילאית "בטיפול", עיבוד לסדרת הישראלית "בטיפול" שנוצרה על ידי חגי לוי, אורי סיון וניר ברגמן.
בשנת 2021 שבה לתפקיד אורח גם בעונתה החמישית של הסדרה.
מאז אוקטובר 2025 בקארין מככבת בסדרת הדרמה של CBS בשם "השריף של קליפורניה", שהיא ספין-אוף של הסדרה "כבאי קליפורניה".
בקארין מגלמת את שריף מיקי פוקס החוקרת פשעים בעיירה קטנה בשם אדג'ווטר ומתמודדת עם אביה האסיר לשעבר ועם אירוע מסתורי הקשור לבתה.
בנובמבר 2011 בקארין נישאה לבמאי האמריקאי אוסטין צ'יק.
בקארין הגישה בקשה לגירושין ביולי 2015 שהפכו לרשמיים רק במרץ 2016. לה ולצ'יק יש בן שנולד באוקטובר 2013.
מאז 2015 היא בזוגיות עם השחקן האמריקאי ממוצא יהודי בן מקנזי ולהם בת שנולדה ב-18 במרץ 2016. השניים התארסו בנובמבר אותה שנה והתחתנו ב-2 ביוני 2017, ביום הולדתה ה-38 של בקארין.
בנם השני של הזוג נולד במרץ 2021.
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2013) 2012–2013האישה הטובה איזבל סוויפט 2 פרקים 2014 האוהל האדוםרחל מיני-סדרה 2014–2023הפלאש גדעון דיבוב; 27 פרקים 2015–2019גות'האםד"ר לזלי "לי" תומפקינסתפקיד ראשי (5 עונות); 82 פרקים2019סדרה של צרותביאטריס2 פרקיםבטיפולסופיה קאלאס7 פרקים2020אזור הדמדומים (אנ')מישל וויברפרק: "Downtime"2022The Endgameאלנה פדרובהתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיקה (3 פרקים)2024כבאי קליפורניהשריף מיקי פוקספרק: "6"2025–הווההשריף של קליפורניה (אנ')תפקיד ראשי; 20 פרקים
מוֹרְפוֹלוֹגְיָה הוא ענף בתחום האדריכלות, ההנדסה והעיצוב, העוסק בחקר החוקיות הגאומטרית של המרחב הדו-ממדי והתלת-ממדי, וביישום חוקים אלו בתכנון של מבנים וסטרוקטורות.
השימוש במושג "מורפולוגיה של מבנה אדריכלי" נועד לתאר את עולם הצורות והחוקים הגאומטריים שקיימים במבנה.
ניתן לנתח את המבנה הגאומטרי של מבנים רבים, ולמצוא ביטוי לחוקים שונים של סדר גאומטרי.
במבנים רבים ברחבי העולם, ניתן למצוא כי צורת המבנה מושפעת מחקר הצורות הדו-ממדיות והתלת-ממדיות,
שהתפתח עוד בעת העתיקה, ולזהות שימוש בחוקי הסימטריה ובצורות תלת-ממדיות משוכללות.
הביטוי השכיח ביותר לשימוש בכלים גאומטריים בתכנון של מבנים, מהעת העתיקה ועד היום, הוא השימוש בטרנספורמציות הבסיסיות של הסימטריה המרחבית: שיקוף, סיבוב והזזה.
סימטריית שיקוף וסימטריה סיבובית מופיעים לעיתים קרובות בתוכנית המבנה או בתכנון אלמנטים בחזיתות המבנה.
שימוש נרחב בטרנספורמציות דו-ממדיות נעשה באלמנטים של אורנמנטיקה (Ornament Art) באדריכלות האיסלאמית.
האורנומנטיקה מופיעה באלמנטים של ריצוף, קישוט של קירות, תקרות ובאלמנט אדריכלי הקרוי משרבייה.
באורנמנטיקה זו נעשה שימוש בחוקים גאומטריים הקרויים "חבורות סימטריה".
יש הטוענים כי בארמון אלהמברה שבגרנדה, ספרד, ניתן למצוא דוגמאות לכל 17 חבורות הסימטריה הקיימות.
מבנים המבוססים על חוקי הסימטריה של המרחב התלת־ממדי, משתמשים בין השאר בצורות של פאונים (פוליהדרה) שונים, אם בצורה הכללית של המבנה או בחלקים שונים המרכיבים את המבנה.
אחת הדוגמאות למבנה שמבוסס על חקר הפיאונים הוא כיפה גאודזית, שפותח על ידי האדריכל והמנהדס באקמינסטר פולר.
מורסה של אחורי הלוע (בלועזית: אַבְצֶס רֶטרוֹפָרינְגיאלי) היא מורסה הממוקמת ברקמה הנמצאת בגב הלוע, אחורית לחלל הפרינגיאלי, ונפוצה בעיקר בקרב ילדים.
קשה לזהות מורסות של אחורי הלוע בבדיקה פיזיקלית בלבד, מכיוון שהם מופיעים בעיקר ברקמות עמוקות.
מחלה זו נדירה יחסית ולכן היא לרוב לא מופיע בראש האבחנות המוקדמות הניתנות לילדים הסובלים מקישיון עורף, אי-שקט, קושי בבליעה וסימפטומים נוספים.
אבחנה מוקדמת היא המפתח לטיפול, בעוד שעיכוב באבחון ובמתן הטיפול עלול להוביל למוות.
החלל הפראפרינגיאלי מקושר לחלל הרטרופרינגיאלי, לכן זיהום הנמצא בחלל הרטרופרינגיאלי יכול להתקדם מטה מאחורי הוושט ולהגיע לבינה (מדיאסטינום).
מורסה של אחורי הלוע יכולה להופיע גם אצל מבוגרים בכל גיל.
מורסה של אחורי הלוע יכולה לגרום לחסימה של דרכי האוויר ולספסיס - שניהם מצבים מסכני חיים.
הקושי בזיהוי מוקדם גורם פעמים רבות להתפתחות המחלה עד כדי חנק ומוות.
הסימפטומים יכולים לכלול קשיון עורף, כאב בצוואר בעת מישוש (יכול להופיע גם בקדמת הצוואר ובאזור הגרגרת), אי שקט, קושי בבליעה, חום, סטרידור, ריור, שיעול נבחני או בלוטות לימפה נפוחות בצוואר.
כל שילוב של הסימפטומים האלו צריך להעלות חשד למורסה של אחורי הלוע.
מורסה של אחורי הלוע נגרמת לרוב מזיהום חיידקי שמקורו בחלל האף, ב, בסינוסים, באדנואיד, או באוזן התיכונה.
כל זיהום בדרכי האוויר העליונות יכול להוות גורם.
מורסה של אחורי הלוע יכולה גם להיגרם כתוצאה מזיהום ישיר עקב פגיעה חודרת מגוף זר.
היא יכול להיות קשור לתחלואה אצל ילדים קטנים שלא שומרים על היגיינת שיניים נאותה.
CT היא הבדיקה הדפיניטיבית לאבחון מורסה של אחורי הלוע.
צילום רנטגן של הצוואר מראה ב-80% מהמקרים נפיחות של החלל הרטרופרינגיאלי.
אם הנפיחות של החלל הרטרופרינגיאלי גדולה ביותר מחצי מגודל חוליה C2, היא יכולה להעיד על מורסה של אחורי הלוע.
הטיפול במורסה של אחורי הלוע דורש לרוב התערבות כירורגית.
ניתוח שקדים לעיתים הכרחי כדי להגיע למורסה לצורך ניקוז, והתוצאה של הליך זה היא לרוב חיובית.
הניתוח אצל מטופלים מבוגרים מתבצע לעיתים בהרדמה לא כללית, מכוון שישנו חשש שהמורסה תיקרע בעת ביצוע אינטובציה למטופל ומוגלה תישאף לריאות.
במקרים מסובכים, תתבצע טרכיאוטומיה דחופה כדי להימנע מחסימה של דרכי האוויר העליונות כתוצאה מבצקת בצוואר.
מינון גבוה של אנטיביוטיקה ניתן למטופלים דרך הוריד כדי להשתלט על הזיהום ולהקטין את גודל המורסה לפני הניתוח.
מורסה של אחורי הלוע כרונית היא לרוב משנית לשחפת והטיפול הדרוש לחולה הוא נגד שחפת בהקדם האפשרי.
מורפו כחול (שם מדעי: Morpho peleides) או מורפית כחולה הוא פרפר החי ביערות הגשם של האמזונאס של דרום אמריקה וגם צפונה משם באמריקה המרכזית ומקסיקו הטרופית.
זהו פרפר צבעוני בעל כנפיים כחולות בוהקות.
מטרתם של הברקות האור הנוצרות על ידי עשרות קשקשים זעירים בין הכנפיים להבהיל טורפים ולסנוור אותם.
פעולה זו מיועדת בעיקר נגד עופות וזוחלים רעבים שהם הטורפים המסוכנים ביותר לו.
מוטת כנפיו מגיעה ל 7.5–20 ס"מ והפרפר חי חיים קצרים, אך הופך לבוגר תוך 115 ימים מבקיעתו.
הזחלים אדומים-שחורים עם כתמים ירוקים ואוכלים בעזרת לסתותיהם הגדולות עלים שונים, בעיקר של צמחים ממשפחת הקטניות או ביגוניים וגם אוכלים פירות נרקבים ומיצים.
עם זאת בעתות מחסור הם עלולים להיות קניבלים.
הם עלולים להיטרף על ידי עכבישים, צרעות, גמלי שלמה, נמלים וחוליתנים.
להגנתם הם נוהגים להתקבץ יחדיו ואף לתקוף טורפים קטנים יחידים.
הפרטים הבוגרים אוכלים רק צוף פרחים וכן מיצי פירות כמו מנגו, ליצ'י וקיווי.
תומאס הרננדס בורייו (בספרדית: Tomás Hernández Burillo, 19 בפברואר 1930 – 2 בינואר 1982) היה כדורגלן ספרדי ששיחק כחלוץ ונודע בכינוי מורנו.
מורנו שיחק בברצלונה בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, והוא לקח חלק בקבוצה שהוכרה כ"בארסה של חמשת הגביעים".
מורנו שיחק בקבוצות נוספות בספרד כליידה, לאס פאלמס וריאל סרגוסה, ובנוסף, הופיע פעמיים במדי נבחרת ספרד.
מורנו נולד וגדל בסרגוסה, ולאחר ששיחק במחלקת הנוער של אתלטיקו סרגוסה, קבוצה קטנה מעירו, הצטרף לווסקה ששיחקה בליגה השנייה.
בעונת 1950/1951, עונתה הראשונה של וסקה בליגה השנייה, עזר לה להגיע להישג השיא בתולדותיה - מקום חמישי.
במשחקו השלישי לעונת 1951/1952 כבש חמישייה, במשחק בו הביסה וסקה את ז'ימנסטיק טרגונה 7-1 ב-23 בספטמבר 1951. בעונה זו כבש 11 שערים ב-15 משחקים במדיה, לפני שעבר בתחילת 1952 לברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד, אותה אימן פרדיננד דאוצ'יק.
בתחילה לא זכה לשחק במדי קבוצתו החדשה, אך בהופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית, ב-16 במרץ, גם כבש שער בכורה, וברצלונה ניצחה 7-1 את ראסינג סנטנדר.
עד סוף העונה שותף בשני משחקים נוספים, בהם הבקיע שער נוסף, בניצחון 2–5 על טטואן.
ברצלונה זכתה באליפות ספרד ובגביע הספרדי באותה עונה, אך מורנו לא שותף במשחק הגמר, בו ניצחה את ולנסיה 4-2. בקיץ זכתה ברצלונה בגביע הלטיני, אך מורנו לא לקח חלק במשחקי הטורניר.
בעונה הבאה השתלב מורנו באופן מלא בברצלונה והפך לשחקן הרכב, לצד שחקני התקפה כססאר, לאזלו קובאלה, אדוארדו מנצ'ון ואסטניסלאו באזורה.
במשחק הראשון של העונה כבש צמד בניצחון 4-3 על דפורטיבו לה קורוניה.
בהמשך כבש צמדים נוספים לרשתן של סלטה ויגו ואתלטיק בילבאו, וב-8 בפברואר 1953 כבש רביעייה בניצחון 1–6 על אתלטיקו מדריד.
ברצלונה זכתה בדאבל שני ברציפות, והפעם מורנו פתח בגמר הגביע, בו ניצחה ברצלונה את אתלטיק בילבאו בתוצאה 1–2.
יכולתו הטובה של מורנו במדי ברצלונה זיכתה אותו בזימון לנבחרת ספרד, והוא ערך את שתי הופעותיו היחידות במדיה במשחקי ידידות במהלך הקיץ - הראשון מול ב-5 ביולי והשני מול שבוע לאחר מכן.
בעונה הבאה דעכה יכולתו של מורנו בפרט ושל ברצלונה בכלל, שלא הצליחה לזכות באליפות או בגביע במהלך העונה.
מורנו כבש 9 שערים ב-25 משחקי ליגה, כולל שער שוויון במשחק מול אתלטיקו מדריד ב-27 בדצמבר ושער בניצחון 5-1 על ריאל מדריד ב-21 בפברואר 1954. מורנו עזר לברצלונה לגבור על ריאל מדריד במשחקי חצי גמר הגביע ולהעפיל לגמר, שגם בו פתח, אך ברצלונה הובסה 0–3 על ידי ולנסיה.
דאוצ'יק הוחלף בסנדרו פופו, אך גם עמו המשיכה הנסיגה.
מורנו כבש 6 שערים, בהם צמד במשחק מול ראסינג סנטנדר, ב-18 משחקי ליגה בהם שותף.
בחציה השני של העונה השתתף בשלושה משחקים של אספניה אינדוסטריאל, ששימשה קבוצת מילואים של ברצלונה ושיחקה בליגה השנייה.
ברצלונה כשלה בזכייה בתואר גם בעונה זו.
עם הצטרפותו של רמון ויז'וורדה ועלייתו של חוסטו טחדה, איבד מורנו את מקומו בברצלונה באופן מוחלט בעונת 1955/1956 והוא לא שיחק באף משחק.
בינואר 1956 הושאל לחודש וחצי לליידה ששיחקה בליגה השנייה, שם הבקיע 3 שערים ב-6 משחקים.
לאחר מכן עזב את ברצלונה והצטרף ללאס פאלמס ששיחקה בליגה הראשונה.
כבר במשחקו השני במדיה פגש את קבוצתו לשעבר ברצלונה, שניצחה 1-0 את לאס פאלמס.
במשחק הבא כבש שער בכורה במדיה, בתיקו 2-2 עם אספניול ב-26 בפברואר.
עד סוף העונה הבקיע שער נוסף במספר משחקים בהם לקח חלק.
לאחר מכן עבר לריאל סרגוסה, גם היא בליגה הראשונה, אך בשתי עונות מיעט לשחק והופיע 15 פעמים בליגה, בהן הצליח למצוא את הרשת פעם בודדת, והוא פרש מכדורגל מקצועני ב-1958, בגיל 28 בלבד.
מורניים היא משפחה בסדרת הצלופחאים ובה 17 סוגים.
מיני המשפחה נפוצים מאוד בים התיכון, אך גם בימים טרופיים וסובטרופיים, ובמיוחד בחופים סלעיים ובשוניות אלמוגים.
למינים ממשפחה זו אין סנפיר חזה ובטן.
המורנות מצוידות בפה אימתני ובלסתות חזקות, ועלולות לגרום לפציעות חמורות לאויביהן.
חלקם עלולים לתקוף בני אדם המתקרבים למאורתם או מושיטים לעברם מזון.
המין הגדול ביותר במשפחה הוא ניבן ענקי שאורכו 3 מטרים ושוקל 30 ק"ג והמין הארוך ביותר הוא ניבן נפיל שאורכו 4 מטר.
באימפריה הרומית נחשבו מספר מיני מורנה למעדן (מורנה ים־תיכונית למשל), וגודלו בבריכות ואקווריומים שיוחדו לצורך זה.
סוג עכנון (Echidna) – בו מורנת שרשרת
סוג ומין יחיד עכנון צר־פסים (Gymnomuraena zebra)
סוג ומין יחיד מורנת אף־עלה (Rhinomuraena quaesita)
סוג ומין יחיד ניבן נפיל (Strophidon sathete)
מוּרְסְקָה סוֹבּוֹטָה (; בהונגרית: Muraszombat, מוּרַסוֹמְבַּט) היא עיר בצפון-מזרח סלובניה, בירת האזור הסטטיסטי פומורסקה, השוכנת סמוך לנהר מורה.
אזכור ראשון בכתובים למצודה שהוקמה במקום מצוי במסמך מ-1255. אזכור ראשון ליישוב קיים מ-1348 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
החל מהמאה ה-16 ובמהלך המאה ה-17 הפך השטח לאזור קרבות כאשר כוחות האימפריה העות'מאנית פלשו לשטחי ממלכת הונגריה, כבשו את חבל פרקמוריה, ובהמשך הטילו מצור על וינה.
בהדרגה הפכה מורסקה סובוטה לעיר שוק אזורית.
ב-1907 חובר היישוב לרשת מסילות הברזל, עניין שהוביל להאצת הפיתוח הכלכלי במקום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר היישוב לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
אזור פרקמוריה, ובכללו העיר מורסקה סובוטה, סופחו להונגריה.
באפריל 1945 שוחררה העיר על ידי כוחות הצבא האדום והפרטיזנים של טיטו.
לאחר המלחמה עברה מורסקה סובוטה לחזקת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ולאחר פירוק יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי סלובניה.
נוכחות יהודים ביישוב מתועדת החל מראשית המאה ה-18. על פי המקורות, מדובר בסוחרים שחלפו במקום ולא בתושבי קבע.
קהילה יהודית אשכנזית נוסדה בעיר בראשית המאה ה-19. ב-1822 התגוררו במקום 13 יהודים.
בני הקהילה השתייכו לזרם הנאולוגי.
ב-1908 הוקם בית הכנסת הקהילתי אותו תכנן האדריכל ליפוט באומהורן.
בנוסף הוקמו משרדי הקהילה, מקווה ובית מטבחיים.