tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספרד נפרדה מהטורניר ללא ניצחון.
שוערים הגנה קשרים חלוצים דינו זוף קלאודיו ג'נטילה גאטאנו שיראה קרלהיינץ פרסטר הנס-פיטר בריגל מרקו טארדלי יאן קולמנס ברנד שוסטר הנזי מילר קרל היינץ רומניגה הורסט הרובש
אליפות אירופה בכדורגל 1960, הידועה גם בשם גביע אירופה לאומות 1960 היא אליפות אירופה בכדורגל הראשונה שארגנה אופ"א.
הטורניר נערך בצרפת בין ה-6 ל-10 ביולי 1960.
טורניר הגמר כלל אז ארבע נבחרות בלבד, שעלו מטורניר המוקדמות, ולכן שוחקו רק משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר.
באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק לאחר היוודע התוצאות של טורניר המוקדמות, ורק אז נבחרה הנבחרת המארחת.
אל טורניר הגמר העפילה נבחרות , לצד שלוש המדינות הקומוניסטיות - , ו.
במשחק הגמר, גברה ברית המועצות, בה הצטיין השוער לב יאשין, על יוגוסלביה בתוצאה 1–2 לאחר הארכה.
יוגוסלביה עלתה ליתרון ראשון לקראת סיום המחצית, אך ברית המועצות איזנה עם פתיחת המחצית השנייה, ושבע דקות לסיום ההארכה כבש ויקטור פונדלניק את שער הניצחון שהעניק לנבחרתו את תואר אליפות אירופה הראשון בהיסטוריה.
טורניר מוקדמות יורו 1960 החל בשנת 1958. שיטת המוקדמות הייתה שיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ.
במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע; במהלך מוקדמות יורו 1960 לא היה צורך במשחק שלישי באף אחד מהמפגשים.
17 נבחרות החברות באופ"א נטלו חלק בשלב המוקדמות, אך מן הטורניר נעדרו נבחרות בולטות כגון , , ו.
על מנת ליצור שלב שמינית גמר בן 16 קבוצות, נבחרו ו להתמודד ביניהן בסיבוב מוקדם, בו המנצחת תצטרף לשאר 15 הנבחרות.
צ'כוסלובקיה התגברה על הפסד 0–2 בחוץ עם ניצחון ביתי של 0–4 כדי להעפיל לשמינית הגמר.
אמנם, חלק ממשחקי שמינית הגמר שוחקו עוד בטרם שלב המוקדמות, כך שהמשחק הראשון בהיסטוריה של מוקדמות אליפות אירופה שוחק ב-28 בספטמבר 1958 במוסקבה, והסתיים בניצחונה של על בתוצאה 1–3.
שלב רבע הגמר הגיע לסיומו כחודש לפני פתיחת הטורניר בצרפת.
במסגרת שלב זה, הוגרלו להיפגש נבחרות וברית המועצות.
ספרד הייתה אז נתונה תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, ולכן סירבה הנבחרת לשחק מול ברית המועצות, התומכת הגדולה ביותר של הרפובליקה הספרדית השנייה, בזמן מלחמת האזרחים בספרד.
כתוצאה מכך, העפילה ברית המועצות לטורניר הגמר באופן אוטומטי.
צרפת, שרשמה ניצחון כפול על , ו שרשמה ניצחון כפול על , העפילו גם הן לטורניר.
אליהן הצטרפה , שהפכה הפסד ל במשחק הראשון לניצחון בגומלין.
נבחרתכרטיסתאריך העפלהכן\לא (מארחת)מנצחת רבע הגמר27 במרץ 1960כןמנצחת רבע הגמר22 במאי 1960לאמנצחת רבע הגמר29 במאי 1960כןמנצחת רבע הגמר28 במאי 1960כן
טורניר הגמר שוחק בפארק דה פראנס בפריז, שאירח שני משחקים ובהם משחק הגמר, ובסטאד ולודרום במרסיי שאירח את שני המשחקים האחרים.
פריס מרסיי פארק דה פראנס סטאד ולודרום קיבולת: 40,000 קיבולת: 40,000
שוער הגנה קישור התקפה לב יאשין ולדימיר דורקוביץ' לדיסלב נובאק איגור נטו יוזף מסופוסט ולנטין קוזמיץ' איוואנוב שלווה מטרוולי מילאן גאליץ' ויקטור פונדלניק דרגוסלב שקולארץ' בורה קוסטיץ'
יורה דעה (בראשי תיבות: יו"ד) הוא החלק השני בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך.
הדינים הנכללים בחלק יורה דעה נוגעים להלכות איסור והיתר, ונחשבים כשניים בחשיבותם רק להלכות המובאות בחלק אורח חיים, ההלכות הנוגעות ליומיום.
כיום משתמשים בשם יורה דעה גם כדי להגדיר את מכלול הדינים הנוגעים לדיני איסור והיתר, כגון: תערובות, נדרים ונידה.
תוכן יורה דעה בטור ובשו"ע
מפרשים על השולחן ערוך - יורה דעה
חיבורים שנדפסו סביב החיבור שולחן ערוך
אליפות אירופה בכדורגל 1964, הידועה גם בשם גביע אירופה לאומות 1964 היא אליפות אירופה בכדורגל השנייה שמארגנת אופ"א.
אל טורניר הגמר העפילו נבחרות , , ו.
ברית המועצות הגיעה לטורניר כמחזיקת התואר מיורו 1960, ושלוש הנבחרות האחרות הגיעו לראשונה לטורניר הגמר.
במשחק הגמר, גברה ספרד על האלופה המכהנת בתוצאה 2-1. התוצאה עמדה על שוויון 1-1 כבר לאחר שמונה דקות, משערים של חסוס מריה פרדה וגלימזיאן חוסאינוב.
מרסלינו מרטינס הכריע את ההתמודדות בדקה ה-84.
טורניר מוקדמות יורו 1964 החל בשנת 1962. שיטת המוקדמות הייתה שיטת בית-חוץ, ללא שימוש בחוק שערי חוץ.
במקרה של שוויון בתום שני המפגשים, הוכרעה ההתמודדות במשחק שלישי ומכריע.
29 הנבחרות החברות באופ"א נטלו חלק בשלב המוקדמות.
, ו זכו לכרטיס חופשי לשמינית הגמר, בעוד שאר 26 הנבחרות שיחקו בסיבוב המוקדם.
פרשה מהטורניר לאחר הגרלת הסיבוב המוקדם, בה הוגרלה להיפגש עם .
שלב רבע הגמר הגיע לסיומו כחודש לפני פתיחת הטורניר בספרד.
במסגרת שלב זה, העפילה דנמרק לאחר ניצחון במשחק שלישי על לוקסמבורג, שהפתיעה בשמינית הגמר את .
ספרד העפילה עם ניצחון כפול על , כולל 5-1 מרשים במשחק הראשון.
הונגריה רשמה אף היא ניצחון כפול במפגשיה מול , והאלופה המכהנת ברית המועצות השיגה שוויון מול בחוץ, לפני שגברה עליה בבית בדרך לטורניר הגמר.
נבחרת כרטיס תאריך העפלה הופעות קודמות ביורו 1 ניצחון ברבע הגמר על 18 בדצמבר 1963 0 ניצחון ברבע הגמר על 23 במאי 1964 0 ניצחון ברבע הגמר על 8 באפריל 1964 0 ניצחון ברבע הגמר על 27 במאי 1964 1 (1960)
הטורניר שוחק בקאמפ נואו בברצלונה ובאצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד.
ספרד שיחקה את שני משחקיה, כולל משחק הגמר, באצטדיון במדריד, בעוד שני המשחקים האחרים, כולל המפגש על המקום השלישי, שוחקו בברצלונה.
מדריד סנטיאגו ברנבאו תכולה: 110,000 ברצלונה קאמפ נואו תכולה: 93,053
שוערים הגנה קשרים חלוצים לב יאשין פליסיאנו ריבייה דשו נובאק איגנסיו סוקו פרן אוליביה אמנסיו אמארו ולנטין קוזמיץ' איבנוב לואיס סוארס מירמונטס פרנץ בנה חסוס מריה פרדה פלוריאן אלברט
יורדנס היה איש דת והיסטוריון רומי, שחי במאה השישית לספירה.
הוא היה ממוצא של גטים ובעל השכלה, וכתב בלטינית מאוחרת ולא בלטינית הקלאסית.
בשנת 551 כתב את ספרו "גטיקה" , או בשמו המלא: "על מוצא הגטים ותולדותיהם" (De origine actibusque Getarum) או "על מוצא ומעללי הגותים".
זהו המקור ההיסטורי המוקדם ביותר המתעד את חיי הגותים.
בנוסף, כתב את ספרו "רומאנה" , על ההיסטוריה של רומא.
אליפות אירופה בכדורגל 1972, הידועה גם בשם יורו 1972 היא אליפות אירופה בכדורגל הרביעית שמארגנת אופ"א.
הטורניר נערך בבלגיה בין 14 ביוני ל-18 ביוני 1972.
באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק בשלהי טורניר המוקדמות, הנבחרת המארחת לא העפילה אוטומטית לטורניר הגמר.
למרות זאת, הצליחה להעפיל מהמוקדמות וליטול חלק בטורניר הביתי.
השליטה של בטורניר הייתה מוחלטת.
היא הפגינה את היכולת הגבוהה מכל הנבחרות בטורניר, גברה במשחק גמר חד צדדי בתוצאה 3-0 על וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
היכולת הגרמנית בטורניר הקרינה גם על בחירת נבחרת הטורניר, בה 7 מתוך 11 השחקנים היו שחקני הנבחרת הזוכה.
מלך שערי הטורניר היה גרד מילר, מגדולי החלוצים בהיסטוריה של גרמניה, שכבש ארבעה שערים, צמד בכל אחד משני משחקיה של נבחרתו בטורניר.
כשנתיים לאחר הטורניר זכתה גרמניה המערבית גם בתואר אלופת העולם במונדיאל 1974.
טורניר מוקדמות יורו 1972 החל בשנת 1970 כש-32 הנבחרות החברות באופ"א חולקו לשמונה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד.
הנבחרות שסיימו בראש הבית הוגרלו לשלב רבע גמר במתכונת בית-חוץ.
שלב זה שוחק כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר, וארבע הנבחרות המנצחות העפילו לטורניר בבלגיה.
בטורניר המוקדמות ניצחה המארחת את , האלופה המכהנת מיורו 1968, עם 2-1 בסיכום שני המשחקים, והצליחה להעפיל לטורניר אותו אירחה.
עבור נבחרות בלגיה ו הייתה זו ההעפלה הראשונה בתולדותיהן לאליפות אירופה, ואליהן הצטרפו ו, שנזקקה למשחק שלישי מול כדי להכריע ולהפעיל לטורניר.
ארבעת משחקי הטורניר נפרשו על פני ארבעה אצטדיונים בשלוש ערים שונות, כך שכל אצטדיון אירח משחק אחד מתוך הארבעה.
האצטדיון שנבחר לארח את גמר הטורניר היה אצטדיון הייזל בבריסל.
בריסל אצטדיון הייזלאצטדיון אמיל ורסה תכולה: 60,000תכולה: 42,800 לייז' אנטוורפןאצטדיון מוריס דופרסנהאצטדיון בוסווילתכולה: 43,000תכולה: 60,000
שוערים הגנה קשרים חלוצים יבגני רודאקוב רוואז דזודזואשווילי פרנץ בקנבאואר מורתז חורצילווה פול ברייטנר אולי הנס גינטר נצר הרברט וימר ראול למברט יופ היינקס גרד מילר
אליפות אירופה בכדורגל 1976, הידועה גם בשם יורו 1976 היא אליפות אירופה בכדורגל החמישית שארגנה אופ"א.
הטורניר נערך ביוגוסלביה בין ה-16 ביוני ל-20 ביוני 1976.
הייתה זו הפעם החמישית והאחרונה בה משוחק הטורניר בשיטה זו, השיטה הראשונית של אליפות אירופה, לפני הרחבתו לשמונה נבחרות ביורו 1980. אף על פי שבאותו הזמן הנבחרת המארחת לא העפילה אוטומטית לטורניר הגמר, הצליחה להעפיל מהמוקדמות.
אל משחק הגמר העפילו נבחרות ו.
למרות יתרון 2-0 מהיר לצ'כוסלובקיה הצליחו הגרמנים, בעזרת שער שוויון דקה לסיום הזמן החוקי, להשוות ל-2-2. לאחר שלא הובקעו שערים בהארכה, היה משחק הגמר לראשון בתולדות הטורניר שמוכרע בדו-קרב פנדלים, וצ'כוסלובקיה הייתה זו שזכתה בתואר, לראשונה בתולדותיה.
את הפנדל המכריע בדו-קרב כבש אנטונין פננקה בדרך ייחודית ולא מוכרת עד אז, כשהוא מקפיץ את הכדור למרכז שערו של ספ מאייר.
סגנון הבעיטה הייחודי, ששוחזר מאז על ידי כדורגלנים ברחבי העולם, נקרא עד היום "פננקה", על שמו של הבועט המקורי.
אף אחד מארבעת משחקי הטורניר לא הגיע להכרעה בסיום הזמן החוקי.
למעט משחק הגמר שהוכרע בדו-קרב פנדלים, שאר המשחקים (חצאי הגמר והמשחק על המקום השלישי) הוכרעו בזמן ההארכה.
טורניר מוקדמות יורו 1976 החל בשנת 1974 כש-32 הנבחרות החברות באופ"א חולקו לשמונה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד.
שלב זה שוחק כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר, וארבע הנבחרות המנצחות העפילו לטורניר ביוגוסלביה.
בטורניר המוקדמות ניצחה המארחת את 3-1 בסיכום שני המשחקים, והצליחה להעפיל לטורניר אותו אירחה.
העפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, לאחר שהדיחה את עם 7-1 בסיכום שני המשחקים.
אליהן הצטרפו ו, האלופה המכהנת מיורו 1972.
1 במודגש: זכתה בטורניר, בנטוי: מארחת הטורניר.
ארבעת משחקי טורניר הגמר שוחקו בשני אצטדיונים שונים.
אצטדיון הכוכב האדום בבלגרד נבחר לארח את משחק הגמר.
בלגרד אצטדיון הכוכב האדום תכולה: 90,000 זאגרב אצטדיון מקסימיר תכולה: 55,000
שוערים הגנה קשרים חלוצים איבו ויקטור יאן פיברניק רוד קרול אנטון אונדרוש פרנץ בקנבאואר ריינר בונהוף ירוסלב פולאק אנטונין פננקה דראגן ג'יאיץ' זדנק נהודה דיטר מילר
אליפות אירופה בכדורגל 1968, הידועה גם בשם יורו 1968 היא אליפות אירופה בכדורגל השלישית שמארגנת אופ"א.
הטורניר נערך באיטליה בין ה-5 ביוני ל-10 ביוני 1968.
הטורניר זכה לראשונה לשם אליפות אירופה, לאחר שבשתי המהדורות הראשונות הוא נקרא גביע אירופה לאומות.
בפעם היחידה בהיסטוריה של הטורניר, הושגה בו הכרעה באמצעות הטלת מטבע.
היה זה במפגש חצי הגמר בין איטליה ל, שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה.
בטורניר זה גם שוחק משחק הגמר פעמיים, בפעם היחידה בהיסטוריה של הטורניר.
איטליה ו לא הצליחו להשיג הכרעה במשחק הגמר שהסתיים בשוויון 1-1, ומשחק חוזר נקבע ליומיים לאחר מכן, ובו איטליה גברה על יוגוסלביה 2-0 משערים של לואיג'י ריבה ופייטרו אנסטסי, וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
טורניר מוקדמות יורו 1968 החל בשנת 1966. שיטת המוקדמות הוחלפה טרם הטורניר, ולראשונה נכלל בו שלב בתים.
31 הנבחרות החברות באופ"א חולקו לשמונה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד (בית אחד כלל שלוש נבחרות בלבד), כך הנבחרות שסיימו בראש הבית הוגרלו לשלב רבע גמר במתכונת בית-חוץ.
שלב זה שוחק כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר, וארבע הנבחרות המנצחות העפילו לטורניר באיטליה.
בטורניר המוקדמות ניצחה המארחת את , לאחר שהפכה הפסד 3-2 במשחק הראשון עם ניצחון 2-0 בגומלין, והצליחה להעפיל לטורניר אותו אירחה.
, האלופה המכהנת מיורו 1964, הודחה ברבע הגמר על ידי ולא העפילה לטורניר הגמר.
עבור נבחרות איטליה ואנגליה הייתה זו ההעפלה הראשונה בתולדותיהן לאליפות אירופה, ואליהן הצטרפו ו.
חמשת משחקי הטורניר נפרשו על פני שלושה אצטדיונים בשלוש ערים שונות.
האצטדיון שנבחר לארח את גמר הטורניר היה סטאדיו אולימפיקו ברומא.
פירנצה נאפולי סטאדיו קומונאלה אצטדיון סאן פאולו תכולה: 52,000 תכולה: 82,000 רומאסטאדיו אולימפיקותכולה: 80,000
שוערים הגנה קשרים חלוצים דינו זוף מירוסלב פזלאגיץ' ג'אצ'ינטו פאקטי אלברט שסטרניוב בובי מור איביצה אוסים סנדרו מאצולה אנג'לו דומנגיני דראגן ג'יאיץ' ג'ף הרסט לואיג'י ריבה
יורדנקה ליובצ'ובה דונקובה (בבולגרית: Йорданка Любчова Донкова; נולדה ב-28 בספטמבר 1961) היא אתלטית עבר בולגריה.
היא אלופה אולימפית (סיאול 1988), אלופת אירופה (שטוטגרט 1986) והחזיקה בשיא העולם בריצת 100 מטר משוכות (12.21 שניות) במשך 28 שנים.
בילדותה עברה תאונה בה איבדה שתי אצבעות מכף ידה הימנית.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה דונקובה במקום 11 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.39 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 13.24 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1982 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בספטמבר אותה שנה זכתה דונקובה במדליית כסף, בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.54 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1984 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.09 שניות.
בגלל החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על אולימפיאדת לוס אנג'לס, נמנע מדונקובה להשתתף.
בתחרות שנערכה בקלן, מערב גרמניה ב-17 באוגוסט 1986 קבעה דונקובה בריצת 100 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.29 שניות.
בשלב המוקדמות, היא שיפרה את שיא העולם בן 6 שנים של גרז'ינה רבשטין מפולין (12.36 שניות) והעמידה אותו על תוצאה של 12.34 שניות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 12.38 שניות (השיא הנוכחי) ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.68 שניות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בליובליאנה, סלובניה ב-7 בספטמבר היא שיפרה שוב את שיאה העולמי והעמידה אותו על 12.26 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בלייוון , צרפת בפברואר 1987 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.79 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס ארצות הברית במרץ אותה שנה זכתה דונקובה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.85 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה סיימה דונקובה במקום הרביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.49 שניות, המנצחת הייתה בת ארצה ג'ינקה זגורצ'בה (12.34 שניות).
בתחרות שנערכה בסטארה זאגורה, בולגריה ב-20 באוגוסט 1988 קבעה דונקובה בריצת 100 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.21 שניות (הנוכחי, 2012) והוכיחה שהיא מוכנה לאולימפיאדת סיאול (1988).
במשחקים האולימפיים עצמם, שנערכו בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 12.38 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.02 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בהאג, הולנד בפברואר 1989 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.87 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בג'נובה, איטליה בפברואר 1992 זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.03 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.70 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1994 זכתה דונקובה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.85 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה זכתה דונקובה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.93 שניות.
לדונקובה שלושה ילדים, היא עברה הפלה בשנת 1989 בהריונה הראשון.
בנה הראשון נולד בשנת 1991 והתאומות נולדו בשנת 1996.
בסך הכל קבעה דונקובה 5 שיאי עולם חדשים בריצת 100 מטר משוכות.
יוֹרָה (או קַלַּחַת) היא סיר בישול גדול עשוי מתכת אשר מיועד לבישול מעל אש פתוחה.
לרוב לכלי מתלה המאפשר תלייתו מעל המדורה.
בעת העתיקה שימשו כלים אלה לבישול בתנאי שטח, ואוזכרו בסיפורי עם ובמיתולוגיות שונות.
כיום, עקב התפתחות המטבח המודרני פחת השימוש בכלים אלה, ובתרבות המערבית נותר אזכורם בעיקר באגדות עם ובפולקלור.
קערה מסוג זה אוזכרה במחזהו של ויליאם שייקספיר "מקבת'" ככלי ששימש את שלוש המכשפות - "האחיות הרעות".
במיתולוגיה האירית משמשים כלים אלה על מנת לאחסן את אוצרם של הלפרקונים.
במיתולוגיה הקלטית מצויה מסורה אודות יורה שחורה העשויה מתכת, אשר גופות חיילי אויב המוכנסות אליה היא מקימה לתחייה את החיילים והם מצייתים למכשף שהחיה אותם.
מיתולוגיה זו היוותה בסיס לספרו של לויד אלכסנדר "היורה השחורה" (1965), אשר על בסיסו הפיקו אולפני וולט דיסני את סרט ההנפשה "הקדירה השחורה" (1985).
יורה זוֹיפֶר / 8 בדצמבר (גרגוריאני) 1912, חרקוב – 16 בפברואר 1939, מחנה הריכוז בוכנוואלד) היה מחזאי, עיתונאי ומשורר יהודי-אוסטרי, אחד היוצרים הבולטים בשורות השמאל בארצו בשנות ה-30.
זויפר נולד ב-1912 בעיר חרקוב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בנם של תעשיין הפלדה היהודי ולדימיר וולף סויפר ואשתו ליובוב לבית ברוידס.
הייתה לו אחות אחת, טטיאנה, שהייתה מבוגרת ממנו בחמש שנים.
הוא גדל במשפחה עשירה, בהשגחת אומנות זרות דוברות צרפתית.
שמו הרשמי היה יורי סויפר: 'יורה' היה כינוי שאימץ מאוחר יותר, ו'זויפר' הוא ההגייה הגרמנית של 'סויפר'.
עם פרוץ מהפכת אוקטובר ב-1917, לא מיהר האב לעזוב את חרקוב, שנראתה לו בטוחה עדיין.
רק בסוף 1919, כשהצבא האדום התקדם אל העיר ועמד לכבוש אותה מידי כוחותיו של אנטון דניקין, נמלטו בני המשפחה לרוסטוב על הדון, שהייתה עוד עמוק באזור שבשליטת הצבא הלבן.
הם השמידו את כל מסמכי הזהות שלהם מחשש שייפלו לידי הקומוניסטים.
לאחר שהות קצרה בעיר, עברו לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, ומשם לקושטא בדצמבר 1920. באפריל 1921 השתקעו לבסוף בעיר באדן שבאוסטריה, וב-1923 עברו לבירה וינה.
אף כי איבדו את רוב נכסיהם, הבריחה האם עמה אוצר גדול של תכשיטים, שאפשר להם להתבסס ולחיות חיי רווחה.
זויפר למד בגימנסיה הריאלית ברח' האגנמילר, בארדברג שברובע השלישי.
עקב הרקע הרב-לשוני שלו – הוא שלט ברוסית ובצרפתית עוד לפני שלמד גרמנית – התעניין בכתיבה עוד מגיל צעיר.
ב-15 ביולי 1927 פתחה משטרת וינה באש על מפגיני שמאל שהציתו את בית המשפט העליון והרגה 89 מהם ; בעקבות המאורע, החלו נטיותיו של זויפר הצעיר לנטות שמאלה, ובאותה שנה הצטרף לארגון התלמידים הסוציאל-דמוקרטי (Verband der Sozialistischen Mittelschüler).
הוא החל לפרסם טורים פרי עטו בעיתון התנועה.
במסגרת פעילותו שם, פגש את מריה סצ'י , עמה היה בקשר רומנטי.
ב-1929 הצטרף ל"קברט הפוליטי" של המפלגה, בו רכש ניסיון ראשון בכתיבת מחזות קצרים.
בקיץ 1930 נסעו הוא ומריה לניס ברכב, ורשמי המסע הפכו לבסיס ל"אנשים על הדרך" – הטור הראשון של זויפר שפורסם ביומון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (מסד"א), "עיתון הפועלים" (Arbeiter Zeitung).
בסתיו 1931, לאחר שסיים את בית הספר, נרשם זויפר לאוניברסיטת וינה, בה למד היסטוריה וגרמניסטיקה.
אוסטריה הייתה נתונה במצב כלכלי קשה, בהשפעת המשבר העולמי, ושיעורי האבטלה נסקו, מה שהקצין מאוד גם את העמדות בזירה הפוליטית.
התמיכה במפלגות הרדיקליות, הן הנאצים מימין והן הקומוניסטים משמאל, עלתה מאוד.
השמרנים הודאגו מכך ודחפו לכינון משטר פאשיסטי לפי הדגם האיטלקי.
ב-12 בספטמבר 1931 ערך הארגון הפארא-צבאי "משמר המולדת של שטיריה" (Steirischer Heimatschutz) הפיכה כושלת .
מנהיג המתקוממים, ולטר פפרימר , הועמד לדין וזוכה במהירות על ידי המושבעים, שהצטרפו לתומכיו של פפרימר בהצדעה במועל יד עם סיום המשפט.
זויפר חיבר שיר מחאה סאטירי על המאורע, "זוּכָּה פה אחד" (Einstimmig Freigesprochen), שהתפרסם ב"עיתון הפועלים" ב-20 בדצמבר 1931. מאז היה לו שם טור קבוע, שהוקדש להומור פוליטי.
הוא קיבל טורים גם בכתבי-עת אחרים של המפלגה.
בקיץ 1932, בעת החופשה מהאוניברסיטה, קיבל זויפר גם מטלה עיתונאית ראשונה ויצא לגרמניה.
הוא חיבר סדרת כתבות על הנעשה במדינה.
הוא זועזע מהתמיכה הנרחבת בהיטלר שראה, כמו גם מריקבונה של הדמוקרטיה הגרמנית.
לטענת הביוגרף ז'אן-מארי וינקלר (Winkler), בשלב זה חל בו מפנה: דיווחיו מגרמניה היו קודרים שלא כרגיל, והוא עצמו החל לבקר בחריפות את הפיצול בשמאל בין סוציאל-דמוקרטים וקומוניסטים ולקרוא לחזית מאוחדת.
גם סגנונם של שיריו נעשה פסימי יותר.
עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הדאיגה את הממשלה האוסטרית, שחששה מניסיון השתלטות.
ב-4 במרץ 1933 ניצל הקאנצלר אנגלברט דולפוס אי-סדרים בפרלמנט כדי להפעיל את סמכויות החירום שלו, ונעשה דיקטטור בפועל.
תוך זמן קצר הוצאו מפלגות האופוזיציה – הנאצים, הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים – אל מחוץ לחוק.
זויפר, שהתאכזב מהמסד"א, החל בחיבור הרומן הראשון שלו, "כך מתה מפלגה" (So Starb eine Partei), שבו ביקר אותה בחריפות.
בפברואר 1934, כשפרצו עימותים נרחבים בין כוחות הממשלה לאנשי שמאל , עבר זויפר למפלגה הקומוניסטית האוסטרית, אף כי לא נטל חלק פעיל בהתקוממות.
ב-1934 גם נפרד מסצ'י ונכנס למערכת יחסים עם הלי אולטמן (Helli Ultmann).
משפחתו נקלעה למשבר כספי, והוא נאלץ לעזוב את האוניברסיטה ולכתוב שירים ורשימות לעיתונים – בדרך כלל תחת שם בדוי – באופן תכוף יותר על מנת להתפרנס.
באוגוסט 1935 הכיר זויפר את השחקן והבמאי לאו אשכנזי (לימים לאון אסקין ), שניהל מועדון קברט בשם "אָה-בֶּה-צֶה" (ABC).
זויפר נעשה לשותפו העיקרי של אשכנזי ושימש ככותב הראשי של הקברט.
המועדון היה המפורסם ביותר מבין שורה של מוסדות דומים שפעלו בווינה באותן השנים: היו בו ארבעים ותשעה מקומות (לפי החוק, רק אולמי מופעים עם חמישים מקומות ומעלה היו נתונים לפיקוח הצנזורה) והוצגו בו מופעי בידור שכללו ביקורת חריפה על השלטון.
רוב השחקנים והכותבים היו יהודים והזדהו עם השמאל.
ב-6 במאי 1936 הוצג במועדון לראשונה קברט פרי עטו של זויפר, "סוף העולם" (Der Weltuntergang), שהוא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר.
עוד עבודה ידועה שחיבר עבור אה-בה-צה היא "מלודיה לברודויי 1492" (Broadway Melodie 1492) משנת 1937, שהיה עיבוד למחזה "קולומבוס" (Kolumbus) של קורט טוכולסקי וולטר הזנקלבר .
הוא גם חיבר עיבוד סאטירי של "אופרה בגרוש" של ברכט, שבו החליף היטלר את דמותו של מקי סכינאי.
ב-17 בנובמבר 1937 נעצר זויפר על ידי סוכני המשטרה, שטעו וחשבו כי הוא פרנץ מארֶק , פעיל קומוניסטי בכיר שהיה עמו בקשרי ידידות.
אף כי הטעות התבררה במהרה, מצאו הסוכנים בדירתו די חומר כדי להרשיעו בחברות פעילה במפלגה הבלתי-חוקית.
הוא היה נתון במאסר עד ה-16 בפברואר 1938, אז שוחרר במסגרת חנינה כללית.
זויפר היה חופשי במשך עשרים-ושישה ימים בדיוק: ב-12 במרץ, ביום האנשלוס, הוא ניסה להימלט לשווייץ ברכבת, אך מאחר שלא היו לו המסמכים המתאימים, נאסר עליו לצאת מהארץ.
למחרת, חצה את הגבול באופן בלתי-חוקי עם מגלשי סקי, ונתפס על ידי משמר הגבול האוסטרי.
ב-23 ביוני הועבר זויפר למחנה הריכוז דכאו, שבו אולץ לעבוד עבודה פיזית קשה.
שם חיבר את יצירתו האחרונה, "שיר דכאו" .
הפזמון החוזר קרא לאסירים "הישאר בן-אדם, חבר/ היה גבר, חבר/ עבוד היטב, התמודד, חבר/ שכן העבודה משחררת." זויפר כתב את המילים, והמנגינה חוברה על ידי המלחין הרברט ציפֶּר בעזרתם של עוד שלושה אסירים בעלי רקע מוזיקלי.
הן בשל חוסר תנאים והן בשל חשש להיענש בידי שומרי האס אס, הלחין ציפר את המנגינה בראשו ולמד את מילותיו של זויפר בעל פה.
ב-1939 השתחרר ציפר כשקיבל ויזה לגואטמלה, והשיר פורסם בעולם החיצון, בכתב-עת של גולים אוסטרים בבריטניה.
ב-23 בספטמבר נשלח זויפר למחנה בוכנוואלד.
שם שימש כנושא אלונקה בצוות פינוי הגופות.
משפחתו, שהיגרה לארצות הברית, הצליחה לארגן לו ויזה למדינה.
אך בטרם שחרורו מהמחנה לקה זויפר בטיפוס הבהרות כתוצאה ממגעו התכוף עם גוויות.
הוא מת בלילה שבין ה-15 ל-16 בפברואר 1939, בגיל עשרים ושש.
גופתו הועברה לניו יורק, שם נקברה בבית הקברות היהודי בסטטן איילנד.
על אף הקריירה הקצרה שלו, זויפר הוא אחד הכותבים האוסטריים הבודדים שעבודותיהם תורגמו ליותר מ-30 שפות.
מחזותיו עדיין מועלים לעיתים קרובות בארצו ובמדינות דוברות-גרמנית אחרות.
יוֹרְדָנְקַה אָסֶנוֹבָה פָנְדֶקוֹבָה (בבולגרית: Йорданка Асенова Фандъкова; נולדה ב-12 באפריל 1962, סמוקוב, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית בולגרייה אשר כיהנה בין השנים 2009–2023 כראשת עיריית סופיה, בירת בולגריה.
יורדנקה פנדקובה נולדה בסמוקוב ובהמשך רכשה תואר אקדמי בלימודי רוסית באוניברסיטת סופיה ועסקה בהוראה.
היא הצטרפה למפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" בהנהגתו של בויקו בוריסוב ונבחרה לפרלמנט הבולגרי.
בין ה-27 ביולי ועד ה-19 בנובמבר 2009, כיהנה כשרת החינוך של בולגריה בממשלתו של בויקו בוריסוב.
עוד כיהנה כסגנית ראש עיריית סופיה וב-15 בנובמבר 2009 נבחרה לראשות העיר והייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד.
באוקטובר 2011 נבחרה לכהונה שנייה בתפקיד.
ב-2014, נאבקה פנדקובה נגד קיומו של מצעד לפידים לילי בחוצות בסופיה, לציון יום השנה למותו של הגנרל הלאומני והאנטישמי חריסטו לוקוב ובעקבות התנגדותה אסר משרד הפנים הבולגרי על קיומו.
יורדנקה פנדקובה נשואה ואם לבת.
היא כיהנה בארבע כהונות כראשת העיר סופיה.
ב-2023 לא התמודדה בבחירות המקומיות, סיימה את כהונתה ובמקומה נבחר ואסיל טרזייב.
יורה מובסיסיאן (בארמנית: Յուրա Մովսիսյան; נולד ב-2 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן עבר ארמני ששיחק בעמדת החלוץ.
מובסיסיאן נולד בגיומרי שבארמניה ובגיל צעיר עזב עם משפחתו לקליפורניה שבארצות הברית בעקבות המלחמה בין ארמניה לאזרבייג'ן.
בשנת נבחר מובסיסיאן במקום הרביעי בדראפט של אותה שנה.
ב-13 במאי 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 נגד די.
מובסיסיאן הפך לשחקן קבוע בהרכב הראשון עד סוף העונה המקצועית הראשונה שלו.
ב-25 באפריל 2007 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-3 נגד טורונטו.
בשנת חתם בריאל סולט לייק.
מובסיסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 בספטמבר 2007 בתיקו 2-2 נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
ב-1 בנובמבר 2008 מובסיסיאן הפך לשחקן הראשון אי פעם שמבקיע עבור ריאל סולט לייק בפלייאוף הליגה, בניצחון 0-1 נגד צ'יבאס ארצות הברית.
בסיום עונת זכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו.
ב-6 ביולי 2009, חתם בראנס והעסקה יצאה לפועל ב-1 בינואר 2010.
ב-7 במרץ 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ראנס במשחק הפתיחה של העונה בתיקו 0-0 נגד אסביירג, ב-14 באפריל 2010 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד סילקבורג.
את עונתו הראשונה במועדון סיים מובסיסיאן עם 7 שערים ב-13 משחקים.
מובסיסיאן שגילה יכולת גבוהה, עורר את תשומת לבם של דינמו קייב ורובין קאזאן שהביעו בו עניין.
בחורף הוא חתם בקרסנודאר תמורת 2.5 מיליון אירו.
מובסיסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הפתיחה של העונה ב-12 במרץ 2011 בתיקו 0-0 נגד אנז'י מחצ'קלה, משחק לאחר מכן הוא הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 0-2 נגד ספרטק נלצ'יק.
בעונתו הראשונה במועדון כבש 9 שערים, ובעונת נבחר לשחקן העונה של המועדון.
ב-8 בדצמבר 2012 חתם בספרטק מוסקבה ל-4.5 שנים תמורת 7.5 מיליון אירו ומשכורת של 1.5 מיליון אירו לעונה, ההעברה אשר נחשבת להעברה השביעית הכי יקרה בתולדות המועדון.
ב-10 במרץ 2013, מובסיסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו בספרטק נגד טרק גרוזני, באותו משחק מובסיסיאן הבקיע שלושער שהוביל לניצחון במשחק של קבוצתו 1-3, זה היה שלושער ראשון של מובסיסיאן בקריירה.
ב-15 בינואר 2016 הושאל לריאל סולט לייק עד דצמבר.
ב-10 באוקטובר 2016 חתם על חוזה בקבוצה.
ב-25 במרץ 2018 הושאל ליורגודן מליגת העל השוודית לחצי עונה עם אופציה עד לסיום העונה.
ב-14 בספטמבר 2018 חתם בשיקגו פייר מה-MLS.
מובסיסיאן הוא בעל אזרחות ארמנית ובעל אמריקאית.
ב-11 באוגוסט 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת ארמניה במשחק ידידות נגד .
מלך השערים בליגת העל הרוסית:
יוּרָאי יוּרֶה פְרָאנְצֶטִיץ' (בסרבו-קרואטית בכתב לטיני: Juraj "Jure" Francetić, בסרבו-קרואטית בכתב קירילי: Јypaj "Jуре" Францетић; 3 ביולי 1912, אוטוצ'אץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 27 בדצמבר 1942, מוצ'ילה, מדינת קרואטיה העצמאית) היה קצין קרואטי במיליציה של האוסטאשה וקומיסר מטעמה לבוסניה והרצגובינה.
פראנצטיץ' פיקד על מיליציית הלגיון השחור, ונטל חלק באקציות שהובילו לגירוש יהודי סרייבו אל מחנות ההשמדה.
פראנצטיץ' נולד ב-1912 בעיירה אוטוצ'אץ שבאזור קרואטיה.
הוא למד משפטים באוניברסיטת זאגרב.
במהלך לימודיו הצטרף לתנועת האוסטאשה, ועל רקע זה עזב את לימודיו.
בשל פעילותו בתנועה היה מבוקש על ידי השלטונות ונאלץ לגלות לאיטליה.
ב-1937 שב ליוגוסלביה, נעצר ושוחרר מספר פעמים, ובראשית 1941 נמלט לגרמניה הנאצית.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה, שב פראנצטיץ' ליוגוסלביה ומונה לקומיסר האוסטאשה לאזורי בוסניה והרצגובינה.
הוא הגיע לסרייבו בלוויית סלאבקו קווטרניק ו-1,100 שוטרים ואנשי מיליציה אוסטאשים ועד מהרה הפך לדמות הדומיננטית בשלטון האוסטאשה בעיר.
עם הגיעו ובהנחייתו הוחל ברדיפת יהודים וסרבים.
באוגוסט 1941 מונה למפקד מיליציית "הלגיון השחור".
ב-4 בספטמבר 1941 לפנות בוקר נעצרו 500 מיהודי העיר וגורשו למחנה הריכוז קרושצ'יצה.
יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה שביצעה מיליציית "הלגיון השחור".
בהמשך, ביצע "הלגיון השחור" שתחת פיקודו מעשי טבח באוכלוסייה הסרבית ברחבי בוסניה ותקף את מעוזי הפרטיזנים.
פראנצטיץ' נחשב בן טיפוחיו של אנטה פאבליץ' ואחד המועמדים לרשת אותו.
בספטמבר 1942 סיים את תפקידו כקומיסר לאזורי בוסניה והרצגובינה.
ב-27 בדצמבר 1942 הופל מטוסו מעל מוצ'ילה.
פראנצטיץ' נפצע קשה בהתרסקות, נלקח בשבי על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ומאוחר יותר מת מפצעיו.
יורדן מילצ'ב מינב (בבולגרית: Йордан Милчев Минев; נולד ב-14 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת המגן.
מינב התחיל את הקריירה שלו בהבאר פאזארדז'יק.
בינואר חתם ברודופה סמוליאן בה שיחק עד סיום העונה.
בשנת הוא הצטרף לבוטב פלובדיב.
ב-23 במאי 2009 קיבל כרטיס צהוב שני נגד לוקומוטיב סופיה.
במרץ שוחרר מצסק"א לאחר שלא זכה לדקות משחק וחזר לבוטב פלובדיב עד לסיום העונה.
ב-30 במאי 2011 חתם בלודוגורץ ראזגרד.
ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי לודוגורץ נגד לוקומוטיב פלובדיב.
כבר בעונתו הראשונה במועדון זכה באליפות ראשונה בקריירה שהייתה גם הראשונה של המועדון.
ב-26 בספטמבר 2013 נטען כי לקח חומרים אסורים, אך בסופו של דבר החששות לא מומשו.
ב-22 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בלודוגורץ בניצחון 0-1 נגד פ.צ.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בבוטב פלובדיב.
ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה בהפסד 6-1 נגד .
באוקטובר חזר לנבחרת לאחר שלוש שנות היעדרות.
יורה היא חברה שהוקמה בשווייץ בשנת 1931, ועוסקת בפיתוח ושיווק מכשירי חשמל ביתיים.
החברה ידועה בעיקר בשל מכונות אספרסו האוטומטיות שלה לבתי עסק ולשימוש ביתי.
החברה הוקמה בשנת 1931 על ידי ליאו הנצירוש בעיר נידרבוכסיטן בה עד היום שוכנים המשרדים הראשיים של החברה.
העיר שוכנת מדרום להרי היורה ומשם נלקח שם החברה.
החברה עוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של מכונות קפה בכל ברחבי העולם, כשהדגמים מתחלקים בעיקר לפי ההתאמה שלהם לבית ולמשרד או לשימוש בבתי עסק כגון בתי קפה, בתי מלון וכדומה.
החברה מעסיקה, נכון לשנת 2014, 259 עובדים בשווייץ ו-426 עובדים נוספים בנקודות שונות ברחבי העולם.
הנציג הרשמי של החברה, נכון להיום (2017), הוא שחקן הטניס המקצועי רוג'ר פדרר.
יורדן יובצ'ב יובצ'ב (בבולגרית: Йордан Йовчев Йовчев; נולד ב-24 בפברואר 1973) הוא מתעמל בולגרי בעבר.
הוא סגן אלוף אולימפי (אתונה 2004), פעמיים אלוף עולם בתרגיל טבעות ופעמיים בתרגיל קרקע (גנט 2001 ואנהיים 2003), בעל 13 מדליות, מהן 4 זהב ואלוף אירופה בעל 9 מדליות, מהן 1 זהב (פטרס 2002).
יובצ'ב זכה לכבוד לשאת את דגל בולגריה בטקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון (2012), השישית שלו.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים יובצ'ב במקום 55 בתחרות קרב רב אישי, במקום 53 בתרגיל קרקע, במקום 58 בתרגיל קפיצות, במקום 58 בתרגיל מקבילים, במקום 77 בתרגיל מתח, במקום 34 בתרגיל טבעות ובמקום 37 בתרגיל סוס סמוכות.
בתחרות הקבוצתית הוא סיים במקום עשירי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים יובצ'ב במקום רביעי בתרגיל טבעות, במקום 17 בתחרות קרב רב אישי, במקום 13 בתרגיל קרקע, במקום 20 בתרגיל קפיצות, במקום 29 בתרגיל מקבילים, במקום 16 בתרגיל מתח ובמקום 29 בתרגיל סוס סמוכות.
בתחרות הקבוצתית הוא סיים במקום שישי.
לאחר המשחקים האולימפיים עבר יובצ'ב יחד עם קראסמיר דונב ואיוון איוונוב, לארצות הברית והשתקע בדטרויט, מישיגן שכן רצה כפי שעמיתיו הבולגרים להתחרות באופן מקצועי בארצות הברית.
אף על פי שהתגורר בארצות הברית נשאר נאמן למולדתו והתחרה עבור בולגריה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה יובצ'ב בשתי מדליות ארד, בתרגיל הטבעות בתוצאה של 9.787 נקודות ובתרגיל הקרקע בתוצאה של 9.762 נקודות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בתחרות קרב רב אישי, במקום 15 בתרגיל מקבילים, במקום 29 בתרגיל מתח, במקום 33 בתרגיל סוס סמוכות ובמקום 39 בתרגיל קפיצות.
באליפות העולם שנערכה בגנט, בלגיה בשנת 2001 זכה יובצ'ב ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד, יותר מכל מתעמל אחר.
מדליות זהב, בתרגיל קרקע ביחד עם מריאן דרגולסקו מרומניה בתוצאה של 9.550 נקודות ובתרגיל טבעות בתוצאה של 9.775 נקודות.
מדליית ארד, בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 56.085 מקודות, אחרי פנג ג'ינג מסין (56.211 נקודות) ואיוון איוונקוב מבלארוס (56.124 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בדברצן, הונגריה בשנת 2002 זכה יובצ'ב בשתי מדליות כסף, בתרגיל קרקע בתוצאה של 9.675 נקודות ובתרגיל טבעות בתוצאה של 9.675 נקודות ולא הצליח להגן על תאריו.
באליפות העולם שנערכה באנהיים, קליפורניה, ארצות הברית בשנת 2003 זכה יובצ'ב בשתי מדליות זהב, בתרגיל קרקע ביחד עם פול הם מארצות הברית בתוצאה של 9.762 נקודות ובתרגיל טבעות ביחד עם דמוסטנס טמפקוס מיוון בתוצאה של 9.787 נקודות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה יובצ'ב בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, בתרגיל טבעות בתוצאה של 9.850 נקודות ובמדליית ארד בתרגיל הקרקע בתוצאה של 9.775 נקודות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים יובצ'ב במקום שמיני ואחרון בגמר בתרגיל טבעות בתוצאה של 15.525 נקודות.
בשלב המוקדמות הוא דורג במקום השני בתוצאה של 16.275 נקודות
באולימפיאדת לונדון (2012), השתתף יובצ'ב בפעם השישית ברציפות משחקים האולימפיים, שיא של כל הזמנים למתעמל.
הוא זכה לכבוד לשאת את דגל בולגריה בטקס הפתיחה.
בתחרות עצמה, הוא סיים במקום שביעי בתרגיל טבעות בתוצאה של 15.108 נקודות.
בפברואר 2013 פרש יובצ'ב מהשתתפות בספורט תחרותי.
הוא אימן מתעמלים והתאמן בעצמו באוקלהומה ובטקסס לפני שחזר לבולגריה בשנת 2007. בשנת 2009 נבחר לנשיא איגוד ההתעמלות הבולגרית.
יורה ליבשיץ , היה פעיל יהודי במחתרת הבלגית בשנות מלחמת העולם השנייה שהשתתף במבצע העצירה של הטרנספורט העשרים.
הוריו של יורה, רחל ושלמה ליבשיץ, היגרו מקישינב למינכן ב-1910, שם נולד אחיו הבכור אלכסנדר ב-1911. האב שלמה סיים לימודי רפואה ב-1913. עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לקייב, שם נולד יורה בשנת 1917. בשנת 1928 התגרשו הוריו של ליבשיץ.
רחל ליבשיץ, אמו של יורה, למדה בסורבון והתגוררה עם שני בניה בבריסל.
היא הייתה חברה באגודה התאוסופית ובין חבריה היו אמנים ואינטלקטואלים.
בעקבותיה החל ליבשיץ לפקוד מסגרות אינטלקטואליות, ובמסגרתן הכיר את רובר מייסטריו וז'אן פרנקלמון , לימים פעילי המחתרת הבלגית ושותפיו למבצע העצירה של הטרנספורט העשרים.
ליבשיץ החל ללמוד באתנאום (קבוצה או חברה שהוקמה לשם דיוני השכלה, בעיקר בתחומי המדע והספרות) של אוקלה , ושם התגבשה קבוצה שלימים הפכה למעוז של מחשבה חופשית תחת הכיבוש הנאצי ושל התנגדות.
ליבשיץ השתייך לחוגים האינטלקטואליים של השמאל הבלגי.
בשנת 1935 החל ליבשיץ ללמוד רפואה באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB).
הוא ארגן קבוצה לתמיכה בזכויות הסטודנטים והשתתף בתיאטרון הסטודנטים של האוניברסיטה וכן בקבוצת הכדורסל שלה.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה התיידד ליבשיץ עם ז'אן בורז'ה , שבשנת 1942 ייסד את קבוצת המחתרת הבלגית Groupe G .
בנובמבר 1941 החליטה האוניברסיטה בה למד ליבשיץ להפסיק את פעילותה כדי לא לשתף פעולה עם הכובש הגרמני.
ביוני 1942 הודיעו הגרמנים כי על רופאים יהודים ייאסר מעתה לעסוק במקצועם.
ליבשיץ, אחיו אלכסנדר ואמו רחל פקדו באופן קבוע את האטלייה מרסל הסטיר בבריסל, שהייתה גם מרכז מחתרת, ושאותה פקדו גם האמנים רנה מגריט ופול דלוו והמדען איליה פריגוז'ין.
לאחר שהגרמנים סגרו את הספרייה התיאוסופית, נותרה האטלייה מרכז חשוב של חשיבה אינטלקטואלית והתנגדות בבריסל.
פוקדי האטלייה הקשיבו בסתר ל-BBC והפיצו עלוני מחתרת.
ליבשיץ, ששלט ברוסית, צרפתית, גרמנית ואנגלית תרגם מידע מרשתות רדיו רוסיות.
כינויו המחתרתי היה "ז'ורז'" (Georges).
ליבשיץ החל לשתף פעולה בתכנון תקיפה של רכבת טרנספורט.
הוא יצר קשר למטרה זו עם אחד מארגוני המחתרת הבלגיים, אך לא זכה לשיתוף פעולה.
לאחר מכן גייס באופן עצמאי לשם כך את שני חבריו, רובר מייסטריו וז'אן פרנקלמון.
ב-19 באפריל 1943 התקיפו השלושה את הטרנספורט העשרים.
אחד משותפיהם לקשר, רישאר אלטנהוף , נעצר על ידי הגרמנים, עונה ונורה.
ב-13 במאי 1943 נעצרו גם ליבשיץ ואחיו על ידי הגסטפו.
ליבשיץ הוחזק על ידי הגרמנים במבצר ברנדונק והוא ואחיו נורו על ידי הגרמנים במבנה הצבאי טיר נסיונל בבריסל.
אלכסנדר נורה ב-10 בפברואר 1944 ויורה ליבשיץ נורה ב-17 בפברואר.
יורדניס ארנסיביה (בספרדית: Yordanis Arencibia; נולד ב-24 בינואר 1980) הוא ג'ודוקא עבר קובני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
ארנסיביה התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2000, 2004 ו-2008. באתונה 2004 ובבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
ארנסיביה מחזיק בארבע מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (2007) ושלוש מדליות ארד (1999, 2001 ו-2003).
במהלך הקריירה זכה ארנסיביה בעשרות מדליות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורניר פריז היוקרתי.
יורדן קימט (ברומנית: Iordan Chimet; 18 בנובמבר 1924 - 23 במאי 2006) היה סופר, משורר, מסאי, תסריטאי ומתרגם רומני.
קימט נולד בגאלאץ, רומניה, בנם של אאוראל ופאראסקיצה.
הוא בוגר בית ספר תיכון בגאלאץ, ב-1944 ובוגר הפקולטה לספרות ב-1948 והפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט ב-1957. הוא היה חבר לעט של מיכאל אנדה, שאפילו כתב את "סיפור הסלטימבקים", המשך לספרו של קימט, "עצום עינייך ותראה את העיר".
בנעוריו בגאלאץ התיידד עם קמיל בצ'יו ושניהם לקחו חלק בהתארגנות האנטי פשיסטית, "מיכאי אמינסקו" בשנים 1945 - 1948. בהמשך התיידדו השניים עם גאורגה אורסו.
1967 Comedia burlescă (הקומדיה הבורלסקית)
1970 Eroi, fantome, șoricei (גיבורים, רוחות רפאים, עכברים קטנים)
2004 Scrisori printre gratii (מכתבים בין הסורגים) התכתובת עם מיכאל אנדה
2006 Cartea prietenilor mei (ספר הידידים שלי) כרך שני Caderea cortinei (ירידת המסך) - מאסות ותכתובת.
הספר פורסם לאחר מות הסופר על ידי העורכת והסופרת מריה מריאן.
1970 Din tainele cinematografului (מסודות הקולנוע) תרגום של הספר Le Cinema מאת הפרופסור הצרפתי לקולנוע, אנרי אז'ל
1970 Închide ochii și vei vedea Orașul (עצום עינייך ותראה את העיר) המהדורה השלישית, שהופיעה ב-1999, מכילה את ההמשך, שכתב מיכאל אנדה, Povestea saltimbancilor (סיפור הסלטימבקים) ומאסת התכתובת "מכתבים בין הסורגים".
יורדן הרננדו אוסוריו פארדס (בספרדית: Yordan Hernando Osorio Paredes; נולד ב-10 במאי 1994 בבארינסה, ונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי, המשחק בעמדת הבלם בפארמה מהסרייה א' ובנבחרת ונצואלה.
אוסוריו החל את הקריירה במועדון סמורה מעיר הולדתו.
ב־3 באפריל 2014, במשחקו נגד ליאנרוס, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הוונצואלית.
ב-30 במרץ 2015, במשחק מול אתלטיקו ונצואלה, יורדן הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה.
במדי המועדון הוא זכה שלוש פעמים באליפות ונצואלה.
בתחילת 2017 עבר אוסוריו לטונדלה הפורטוגזית.
ב-22 בינואר, במשחק נגד בנפיקה, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת סנגריש.
ב־28 בינואר, במשחק מול שאוויש, הבקיע את שערו הראשון עבור טונדלה.
בתחילת 2018 עבר אוסוריו להשאלה בפורטו.
ב־2 באפריל, במשחק נגד בלננסש, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון החדש.
בסוף העונה זכתה הקבוצה באליפות ופורטו רכשה אותו.
בקיץ של אותה השנה, עבר אוסוריו לוויטוריה בהשאלה כדי לקבל דקות משחק.
ב-10 באוגוסט, במשחק נגד בנפיקה, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה החדשה.
ב-30 בספטמבר, נגד ויטוריה סטובאל, יורדן הבקיע את שערו הראשון עבור ויטוריה.
בקיץ 2019 הושאל לזניט סנקט פטרבורג מהליגה הרוסית למשך עונה אחת.
את הופעת הבכורה במדי זניט ערך במשחק ליגת האלופות נגד ליון.
בליגה הרוסית הופיע לראשונה במדי הקבוצה ב-6 באוקטובר 2019 בניצחון החוץ, 3–1 על אורל.
באוקטובר 2020 חתם בפארמה מהליגה האיטלקית.
ב-4 ביוני 2017, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית, ערך אוסוריו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ונצואלה.
בשנת 2019 השתתף אוסוריו בקופה אמריקה בברזיל.
בטורניר הוא שיחק במשחק מול נבחרת ברזיל.
יורדן ואן פורייסט (בהולנדית: Jorden van Foreest; נולד ב-30 באפריל 1999) הוא שחמטאי הולנדי בדרגת רב-אמן.
הוא היה אלוף הולנד בשחמט בשנת 2016.
נכון לספטמבר 2025, הוא מדורג במקום השני בהולנד ה-36 בעולם לפי מד כושר.
נולד באוטרכט, הולנד ב-30 באפריל 1999 וגדל בחרונינגן.
ואן פורייסט בא ממשפחת ואן פורייסט האצילה, ויש לו את תואר הכבוד של יונקר .
הוא קרוב רחוק של ארנולד ואן פורייסט וקרוב רחוק של דירק ואן פורייסט .
יורדן הוא הילד הבכור במשפחתו ולו חמישה אחים: ארבעה אחים ואחות אחת.
אביו ניקי ואן פורייסט עובד בפקולטה לכלכלה ומנהל עסקים של אוניברסיטת חרונינגן, ואמו שילה טימפ היא רופאה ומתכנת מחשבים.
אחיו הצעיר, לוקאס (יליד 2001), זכה בתואר רב-אמן בשנת 2018. אחותו, מכטלד (ילידת 2007) הפכה בשנת 2017 לילדה הראשונה שאי פעם זכתה באליפות הולנד עד גיל 12.
אביו לימד את יורדן שחמט בגיל שש אך לא שיחק בקביעות עד שהיה בן תשע.
ואן פורייסט זכה בשנת 2014 בגיל 15 בתואר אמן בינלאומי ובשנת 2015 בגיל 16. קיבל מפיד"ה תואר רב-אמן בשנת 2016. זה הופך אותו לרב-אמן הצעיר ביותר של הולנד אי פעם (אניש ג'ירי זכה בתואר בגיל צעיר יותר, אך לא היה אז שחקן הולנדי).
בספטמבר 2015, הוא התמודד באליפות העולם בשחמט לנוער וסיים במקום השישי, בתוצאה 8/13 (5-2 = 6).
בדצמבר זכה ואן פורייסט בתחרות השחמט של חרונינגן עם תוצאה של ½7 מ־9 (+ 7–1 = 1).
ואן פורייסט זכה באליפות השחמט ההולנדית באוגוסט 2016. הוא צבר ½5 מ-7 (+ 5–1 = 1) ברמת ביצועים של 2819.
החל משנת 2017 מאמן את ואן פורייסט סרגיי טיביאקוב שהיה אלוף השחמט ההולנדי שלוש פעמים.
מ-26 ביוני ועד 2 ביולי 2017, הוא התמודד באליפות השחמט ההולנדית.
סיים במקום השביעי, עם 3 מ-7 (+3-2 = 2) מ-28 באוקטובר עד 6 בנובמבר, הוא התמודד בנבחרת הולנד בלוח הרביעי באליפות אירופה בשחמט לקבוצות לשנת 2017. צבר 5 מ-7 (+4–1 = 2) ברמת ביצועים של 2723. בין ה-13 ל-25 בנובמבר, הוא התמודד באליפות העולם בשחמט לנוער.
מוקם במקום החמישי בתוצאה 8 מ-11 (+7–2=2), חצי נקודה אחר המנצח אריאן טארי .
בין התאריכים 13 עד 28 בינואר 2018, התחרה ואן פורייסט בתחרות המשנה של טאטא סטיל.
ביולי חלק ואן פורייסט את אליפות הולנד בשנת 2019 עם 5 מ-7 (+3–0=4), כשהוא מפסיד בשובר שוויון לאחיו הצעיר לוקאס ואן פורייסט .
יורדן טזה (בהולנדית: Jordan Teze; נולד ב-30 בספטמבר 1999 בחרונינגן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מונקו מליג 1 ובנבחרת הולנד.
טזה גדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו.
ב-25 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על זוולה במסגרת הליגה.
יורדן פיליפוב (בבולגרית: Йордан Филипов; 18 ביוני 1946, סופיה - 27 ביולי 1996, סופיה) היה כדורגלן בולגרי ששיחק בעמדת שוער בצסק"א ובנבחרת.
נכדו הוא כדורגלן אנדריי גלאבינוב.
יורדן פיליפוב נולד בסופיה והחל לשחק כדורגל בגיל צעיר.
לאחר מספר עונות בליגות הנמוכות, הצטרף פיליפוב בשנת 1965 לצסק"א סופיה בה שיחק עד לשנת 1980. בתקופה זו הוא זכה עם הקבוצה ב-8 אליפויות ו-4 גביעים.
בעונת 1966/67 הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות.
בשנת 1980 הוא עזב ל"דונב רוסה" ובשנת 1983 עבר לשחק במלטה שם הוא זכה באליפות הליגה בעונת 1984/85.
בשנת 1985 חזר פיליפוב לבולגריה וסיים את הקריירה בשנת 1988 בגיל 42.
פיליפוב היה שוער נבחרת בולגריה בשנים 1969-1979. את המשחק הראשון בנבחרת הוא עשה בנובמבר 1969 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970 כאשר החליף את סימאון סימאונוב שנפצע בדקה ה-19 של המשחק נגד פולין.
לאחר סיום הקריירה כשחקן פיליפוב עבד מספר שנים כעוזר-מאמן צסק"א סופיה.
יורי "יורה" זדובץ (בסלובנית: Jurij "Jure" Zdovc; נולד ב-13 בדצמבר 1966) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל סלובני המאמן את בורסאספור מליגת העל הטורקית.
זדובץ הוא בגובה 1.98 מטרים, גבוה יחסית לעמדת הרכז בה שיחק, הוא ייצג את נבחרות ו, והוכנס להיכל התהילה של הספורטאים הסלובניים ב-2015 ולהיכל התהילה של פיב"א ב-2020.
כמאמן זכה זדובץ בפרס מאמן השנה ביורוקאפ ב-, כשאימן את ספרטק סנקט פטרבורג הרוסית.
זדובץ החל את קריירת הנוער שלו בקומט סלובנסקה קונייצה, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של אולימפיה ליובליאנה.
במהלך קריירת הבוגרים שלו הוא שיחק בליובליאנה, וירטוס בולוניה, לימוז', היראקליס סלוניקי, הליוס דומז'אלה, ראסינג פריז, טופאש בורסה, פאניוניוס אתונה, סלובן ליובליאנה, וק.ק.
במדי לימוז' הצרפתית זכה זדובץ ב ב-, ואף נבחר לחמישיית פיינל פור היורוליג.
באותה עונה הוא גם זכה באליפות צרפת בכדורסל.
ב-1997, כשחקן ראסינג פריז, הוא זכה שוב באליפות הליגה הצרפתית.
במדי אולימפיה זכה זדובץ בשתי אליפויות ליגת העל הסלובנית, שלושה גביעי סלובניה ואליפות הליגה האדריאטית בעונת , אז גם נבחר ל-MVP של הליגה האדריאטית.
עם ספליט הוא זכה באליפות ליגת העל הקרואטית ב-2003.
זדובץ היה חבר בנבחרת יוגוסלביה בכדורסל, עימה זכה במדליית כסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת סיאול (1988).
במדי יוגוסלביה הוא זכה גם במדליות זהב באליפות אירופה בכדורסל 1989, אליפות העולם בכדורסל 1990 וביורובאסקט 1991.
לאחר התפרקות יוגוסלביה הצטרף זדובץ לנבחרת סלובניה בכדורסל, במדיה שיחק במוקדמות אולימפיאדת 1992, יורובאסקט 1993, יורובאסקט 1995, יורובאסקט 1997 ויורובאסקט 1999.
זדובץ החל את קריירת האימון שלו בעונת 1997/98, כעוזר מאמן בקומט סלובנסקה קונייצה, ואף על פי שלא פרש ממשחק הוא לא שיחק באותה תקופה עקב פציעה ארוכת טווח מתקופתו בטופאש בורסה.
לאחר שפרש ממשחק פעיל ב-2003 החל זדובץ את קריירת האימון במשרה מלאה כמאמן ק.ק.
הוא שימש כמאמן הקבוצה עד 2004, והוביל את הקבוצה לזכייה בגביע קרשימיר צ'וסיץ'.
בעונת 2006/07 הוא כיהן כמנהל ספורטיבי באולימפיה ליובליאנה.
ב-2008 זכה זדובץ באליפות ליגת העל הבוסנית בכדורסל עם בוסנה סרייבו, ובעונה הבאה זכה באליפות סלובניה עם יוניון אולימפיה.
זדובץ גם זכה ב שלוש פעמים ברציפות עם הקבוצה, בין 2009 ל-2011. הוא גם הוביל את אולימפיה לשלב הטופ-16 של עונת 2010/2011 ביורוליג.
זדובץ נבחר למאמן השנה ביורוקאפ ב-, כמאמן ספרטק סנקט פטרבורג.
ב-20 בדצמבר 2015 הוא חתם לשלוש שנים בא.א.ק.
הוא פוטר מתפקידו במרץ 2017, לאחר שקבוצתו הפסידה בשמינית גמר עונת 2016/2017 בליגת האלופות בכדורסל למונקו.
ב-14 ביוני 2017 מונה זדובץ למאמן צדביטה זאגרב הקרואטית.
הוא פוטר על ידי המועדון ב-6 ביוני 2018.
ב-7 במאי 2020 מונה זדובץ למאמן מטרופוליטנס 92 מ-LNB Pro A הצרפתית.
זדובץ מונה למאמן ז'לגיריס קובנה בעונת 2021/2022 לאחר פיטוריו של מרטין שילר, אך התפטר באפריל לאחר עונה סוערת מאוד וזכייה ב.
ב-7 ביולי 2023 מונה למאמן בורסאספור מליגת העל הטורקית.
בשנת 2009 מונה זדובץ מונה למאמן נבחרת סלובניה בכדורסל, והוביל אותה למקום הרביעי ביורובאסקט 2009. ב-2014 חזר זדובץ לאמן את סלובניה, והדריך את הנבחרת בגביע העולם בכדורסל 2014 וביורובאסקט 2015.
יורדן לצ'קוב ינקוב (בבולגרית: Йордан Лечков Янков ; נולד ב-9 ביולי 1967 בסטראלג'ה שבבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הקשר.
לצ'קוב נחשב כאחד הכדורגלנים הבכירים ביותר שיצאו מבולגריה, והיה שחקן משמעותי מאוד בסגל שהגיע לחצי גמר מונדיאל 1994. לצ'קוב היה ידוע בעיקר בזכות יכולת הכדרור שלו.
עם זאת, הקריירה שלו נפגעה רבות מהוויכוחים והמריבות הרבים שהיו לו עם שחקנים אחרים ומנהלים.
הוא היה ראש עיריית סליבן במשך שמונה שנים, אך הודח מתפקידו עקב שחיתות.
לצ'קוב החל את קריירת המועדונים שלו במועדון הבולגרי פ.צ.
סליבן, ובשנת 1991 עבר לשחק בצסק"א סופיה.
לצ'קוב הצליח מאוד בקבוצה זו, והבקיע 17 שערים בעונת 1991/92. בעקבות הצלחתו, עבר לצ'קוב לבונדסליגה וחתם בהמבורג.
לצ'קוב הפך באופן מיידי לשחקן הרכב בהמבורג, ובשלוש עונותיו הראשונות במועדון, הקבוצה סיימה במרכז הטבלה.
בעונתו הרביעית בהמבורג, 1995/96, לצ'קוב מיעט מאוד לשחק וערך 9 הופעות ליגה בלבד, אך הקבוצה סיימה במקום החמישי בבונדסליגה.
בקיץ 1996 עבר לצ'קוב לאולימפיק מרסיי, אך בעקבות סכסוך שלו עם ההנהלה, שיחק במועדון רק עונה אחת.
בקיץ 1997 עבר לצ'קוב לבשיקטש, שם הציג יכולת טובה, אך לאחר שאיחר לחזור מחופשה, נקנס על ידי המועדון, סירב לשלם את הקנס, הסתכסך עם מאמנו ג'ון טושאק.
בעקבות הסכסוך עם ההנהלה, לצ'קוב סירב לשחק, חזר לבולגריה והחל להתאמן במועדון בולגרי, ואף הודיע על פרישה ממשחק פעיל, והעניינים עם בשיקטש הגיעו עד כותלי בית המשפט, כשבשיקטש דורשת מלצ'קוב פיצוי של 200 אלף מרק גרמני.
פיפ"א פסקה בעניין הזה כי לצ'קוב לא יוכל לשחק באף קבוצה, וגם לא בנבחרת בולגריה, כל עוד אין אישור מבשיקטש.
על כן, לצ'קוב החמיץ את מונדיאל 1998 על אף שהיה מאוד משמעותי בהעפלתה של נבחרת בולגריה אליו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
לאחר שלוש שנים מחוץ לכדורגל, לצ'קוב חזר בעונת 2001/02 לצסק"א סופיה, והבקיע בעונה זו 5 שערי ליגה.
בקיץ 2002 חזר לצ'קוב למועדון נעוריו, פ.צ.
סליבן, שם שיחק שתי עונות נוספות עד לפרישתו הסופית ממשחק פעיל.
לצ'קוב הבקיע 5 שערים ב-45 הופעות במדי נבחרת בולגריה.
השער הזכור ביותר של לצ'קוב הובקע ברבע גמר מונדיאל 1994. שער זה היה שער ניצחון מפתיע במיוחד של בולגריה על גרמניה, שהייתה אז אלופת העולם המכהנת.
הצטיינותו של לצ'קוב במונדיאל 1994 הובילה להכללתו במקום ה-13 בדירוג כדור הזהב לשנת 1994.
בשנת 1996 לצ'קוב נכלל בסגל הבולגרי ליורו 1996, וגם בו הציג יכולת טובה מאוד, על אף שבולגריה לא עברה את שלב הבתים.
את מונדיאל 1998 החמיץ לצ'קוב כאמור, עקב סכסוכו עם בשיקטש.
לצ'קוב שיחק לאחר הפרישה בסדרת טלוויזיה בשם "מגפי הזהב" יחד עם כדורגלנים אחרים, וגם בסרט תעודה בשם "סטויצ'קוב" העוסק בחברו לנבחרת בולגריה, חריסטו סטויצ'קוב.
בשנת 2003 נבחר לצ'קוב לכהן כראש עיריית סליבן, ובשנת 2007 נבחר שוב.
באפריל 2010 הודח לצ'קוב מתפקידו על ידי בית המשפט המחוזי בסליבן, בעקבות התנהגות בלתי הולמת.
בית המשפט לערעורים בבורגס החזיר אותו לתפקיד, אך בשנת 2011 הפסיד לצ'קוב בבחירות.
לצ'קוב הואשם בכך שמקומות רבים בעיר הוזנחו לגמרי, בעוד דרכי הגישה המובילות למקומות בהם יש לו עניין, נשארו משופצים ונקיים תמיד.
בשנת 2005 נבחר לצ'קוב לכהן כסגן נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית.
אליפות אירופה בכדורגל 2004, הידועה גם בשם יורו 2004, היא אליפות אירופה בכדורגל ה-12 שמארגנת אופ"א.
הטורניר נערך בפורטוגל בין 12 ביוני עד 4 ביולי 2004.
פורטוגל אירחה את הטורניר לראשונה בתולדותיה, וזאת לאחר שהצעתם לאירוח התחרות התקבלה ב-12 באוקטובר 1999, תוך שהיא גוברת על הצעת ספרד וההצעה המשותפת של אוסטריה והונגריה.
בדומה לשני טורנירי היורו הקודמים, גם הפעם 16 נבחרות השתתפו בתחרות.
נבחרת פורטוגל המארחת העפילה אוטומטית לטורניר, ושאר 15 הנבחרות עלו מטורניר המוקדמות שהחל בשלהי שנת 2002. בין המעפילות לטורניר היו , שעלתה להופעה ראשונה בתולדותיה בטורניר יורו או מונדיאל, ו, שחזרה לטורניר לראשונה מזה 24 שנים, אז העפילה לטורניר יורו 1980.
בעוד נבחרות בכירות כמו , ו הודחו כבר בשלב הבתים, אל הגמר העפילו פורטוגל המארחת ויוון המפתיעה.
השתיים נפגשו גם במשחק הפתיחה של הטורניר, ולראשונה בהיסטוריה נפגשו אותן הנבחרות גם במשחק הפתיחה וגם במשחק הגמר.
בדומה למפגש הפתיחה, יוון ניצחה את פורטוגל גם במשחק הגמר, שהסתיים בתוצאה 1-0 משער של אנגלוס חריסטיאס.
יוון זכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
הגרלת מוקדמות יורו 2004 התקיימה ב-25 בינואר 2002 בסנטה מריה דה פיירה שבפורטוגל.
50 נבחרות חולקו לעשרה בתים בני חמש קבוצות כל אחד, שנפגשו ביניהן פעמיים.
משחקי המוקדמות התקיימו בין החודשים ספטמבר 2002 ונובמבר 2003, ובסיומם העפילו המנצחות מכל בית באופן אוטומטי לטורניר, בעוד הסגניות הוגרלו לפלייאוף בשיטת בית-חוץ, ממנו העפילו חמש הנבחרות הנותרות לטורניר היורו.
שמונה ערים שונות בפורטוגל אירחו את משחקי יורו 2004. בערים הגדולות ליסבון ופורטו התקיימו משחקים בשני אצטדיונים שונים, ובסך הכל הטורניר נערך בעשרה אצטדיונים שונים ברחבי המדינה.
משחק הגמר נערך בגדול מבין האצטדיונים, אצטדיון האור בליסבון, בעוד משחק הפתיחה נערך באצטדיון הדרגאו שבפורטו.
ליסבון ליסבון פורטו אצטדיון האורקיבולת: 65,000 אצטדיון ז'וזה אלבלדהקיבולת: 52,000 אצטדיון הדרגאוקיבולת: 52,000 אביירו קוימברה בראגה האצטדיון העירוני באביירוקיבולת: 30,000 אצטדיון סידאד דה קוימברהקיבולת: 30,000 האצטדיון העירוני בבראגהקיבולת: 30,000 גימארייש פארו פורטו לייריה אצטדיון ד.
אפונסו הנריקסקיבולת: 30,000 אצטדיון אלגרווהקיבולת: 30,000 אצטדיון הבסהקיבולת: 30,000 אצטדיון ד"ר מגלאס פסואהקיבולת: 30,000
הגרלת הבתים נערכה בליסבון ב-30 בנובמבר 2003, ובמסגרתה חולקו 16 הנבחרות לארבע קבוצות דירוג, על פי הישגי הנבחרות במוקדמות מונדיאל 2002 ובמוקדמות יורו 2004:
הגיעה לטורניר כאלופת אירופה המכהנת לאחר זכייתה ביורו 2000. כבר במשחק הראשון שלה בשלב הבתים, מול , הצליחה צרפת להשלים מהפך עם שני שערים של זינדין זידאן בתוך תוספת הזמן של המשחק.
בסיום שלב הבתים צעדה צרפת בראש בית ב' ללא הפסד.
אנגליה, שניצחה בשני משחקיה הנותרים, העפילה מהמקום השני בבית.
בסיום שלושת סיבובי בית ג', נוצר מצב של שוויון בנקודות בין שלוש נבחרות: , ו, וזאת לאחר שהשלוש סיימו בתיקו את המשחקים ביניהן, ושלושתן ניצחו את במשחק הנותר.
המעפילות לשלב הבא הוכרעו לפי טבלה פנימית בין השלוש, בה לשלושתן מאזן של שתי נקודות (שתי תוצאות תיקו), ופער שערים של אפס (מאחר שכל המשחקים ביניהן הסתיימו בשוויון), אך לכל אחת מספר שונה של שערי זכות.
כתוצאה מכך העפילו לבסוף נבחרות שוודיה (שלושה שערים) ודנמרק (שני שערים), בעוד איטליה (שער אחד) נותרה מחוץ להמשך התחרות.
הייתה לנבחרת היחידה בטורניר שמעפילה לרבע הגמר עם מאזן מושלם, לאחר שניצחה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים.
סיימה רק במקום השלישי, לאחר שסיימה בשתי תוצאות תיקו בשני משחקי הפתיחה ובמחזור הסיום הפסידה לצ'כיה ונעקפה על ידי שסיימה במקום השני.
בתואר נעל הזהב זכה מילאן בארוש, חלוץ נבחרת , שכבש חמישה שערים בטורניר.
הוא כבש שער אחד בכל משחק בשלב הבתים, וצמד שערים בשלב רבע הגמר.
בתואר השחקן המצטיין של הטורניר זכה תאודורוס זגוראקיס, קשר נבחרת יוון.
קבוצה של שמונה אנליסטים מטעם הוועדה הטכנית של אופ"א בחרה את 23 השחקנים שהרכיבו את נבחרת הטורניר.
ההחלטה התקבלה לאחר צפייה בכל משחקי הטורניר, כולל משחק הגמר.
חמישה שחקני הנבחרת הזוכה נכללו בנבחרת הטורניר, בעוד מיכאל באלאק וג'אנלוקה זמברוטה הם הנציגים היחידים בנבחרת הטורניר מנבחרות שלא עברו את שלב הבתים.
סכום כולל של 200 מיליון פרנק שווייצרי, סכום גבוה יותר מטורניר יורו 2000 בו חולקו 120 מיליון פרנק שווייצרי.
בנוסף למענק השתתפות בסך 7.5 מיליון פרנקים בו זכתה כל נבחרת, חולקו גם המענקים הבאים (הסכומים בפרנק ים שווייצרים):
4 מיליון למעפילות לחצי הגמר
3 מיליון למעפילות לרבע הגמר
במסגרת שלב הבתים: מיליון עבור כל ניצחון, חצי מיליון עבור כל תוצאת תיקו
אליפות אירופה בכדורגל 2000, הידועה גם בשם יורו 2000, היא אליפות אירופה בכדורגל ה-11 שאורגה על ידי אופ"א.
הטורניר נערך לראשונה בשתי מדינות שונות.
המדינות המארחות היו בלגיה והולנד, והטורניר התקיים בין ה-10 ביוני ל-2 ביולי 2000.
בדומה לטורניר היורו הקודם, גם הפעם 16 נבחרות השתתפו בתחרות.
הנבחרות המארחות ו העפילו אוטומטית לטורניר, ושאר 14 הנבחרות עלו מטורניר המוקדמות שהחל בשנת 1998. בין המעפילות לטורניר היו ו, שעלו להופעות הבכורה בתולדותיהן בטורניר היורו.
אל הגמר העפילו נבחרות ו.
למרות יתרון ראשון של האיטלקים, הצליחה נבחרת צרפת להשוות בתוספת הזמן של המשחק, ובדקה ה-103, בתוך ההארכה, השלימה את ניצחונה בזכות שער זהב של דויד טרזגה.
הייתה זו זכייה שנייה של צרפת בטורניר, לאחר הזכייה ביורו 1984.
צרפת הייתה לנבחרת הראשונה בהיסטוריה שזוכה בתואר אלופת אירופה בזמן שהיא מכהנת כאלופת העולם, וזאת לאחר זכייה בטורניר מונדיאל 1998 שנערך שנתיים קודם לכן.
הגרלת מוקדמות יורו 2000 התקיימה ב-18 בינואר 1998 בגנט שבבלגיה.