tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות ההתפתחות המדעית והגילויים החדשים במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, הפרס הוגדר מחדש, הן מבחינת תחומי המחקר שבגינם הוא הוענק והן מבחינת תדירות הענקת הפרס.
החל משנת 1903 תחומי המחקר שבגינם ניתן הפרס הורחבו והוגדרו לשתי קטגוריות והוענקו בשנים מסוימות עבור אסטרונומיה ובשנים אחרות עבור גיאופיזיקה.
בשנת 1964, הפרס הורחב בשנית לשתי מדליות בשנה להבטחת איזון בתחומי המחקר והוענק בתדירות שנתית באסטרונומיה (כולל אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה וכו') ובגיאופיזיקה (כולל פיזיקה סולארית, מדעים פלנטריים, טקטוניקה וכו').
במהלך היסטוריית הענקת הפרס, היו שנים שבהן הפרס הוענק למספר מועמדים באותה שנה בתחום האסטרונומיה והיו שנים שבהן הפרס לא הוענק כלל, כיוון שלא נמצאו אישים ראויים לקבלת הפרס (לא היו גילויים ומחקרים חדשים).
הראשונים שזכו בפרס היו צ'ארלס בבג' ויוהאן פרנץ אנקה.
בשנים הראשונות הוענקו מספר מדליות מזהב ומכסף כל שנה (השנה האחרונה שבה הוענקו מדליות מכסף הייתה ב-1827), אך ב-1833 הוחלט להעניק רק מדליית זהב אחת כל שנה.
ב-1846 נתגלה כוכב הלכת השמיני נפטון מה שיצר בעיה למי להעניק את הפרס.
רבים חשו שיש להעניק את הפרס במשותף לג'ון קוץ' אדמס שחישב את מסלולו של נפטון וקבע היכן יש לחפש אותו ואורבן לה-ורייה שגילה אותו תצפיתית.
בשל המחלוקת, לא חולק הפרס ב-1847.
ב-1848 חולקו כפיצוי 12 "פרסי עדות" לאנשים שונים, כולל אדמס וורייר ולא הוענקה מדליית הזהב.
ב-1849 חודשה הענקת הפרס עם מגבלת זוכה יחיד לשנה.
אדמס קיבל את המדליה לבסוף ב-1866. ורייר קיבל אותה ב-1868, והמעניק היה ג'ון אדמס, שהיה נשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה באותה עת.
הנוהג להעניק מדליה אחת נמשך עד 1963 כאשר רק ב-1867 ו-1886 הוענקו שתי מדליות.
האישה הראשונה לקבל את המדליה הייתה קרוליין הרשל בשנת 1828. לאחריה לא ניתנה מדליה לאישה עד לשנת 1996, שבה הוענקה המדליה לאסטרונומית ורה רובין.
נכון לשנת 2020, מדליית הזהב של החברה המלכותית מוענק כל שנה עבור קידום תחומי המחקר באסטרונומיה ובגיאופיזיקה.
הענקת הפרס הורחבה וסווגה עבור יחידים; בתחומי האסטרונומיה Gold Medal (A) ובתחומי הגיאופיזיקה ((Gold Medal (G ועבור קבוצות מחקר; בתחומי האסטרונומיה Group Award (A) ובתחומי הגיאופיזיקה Group Award (G).
תיאור המדליה – בצד אחד יש דימוי בפרופיל של סר אייזק ניוטון עם הכיתוב בלטינית "nubem pellante mathesi" והכיתוב באנגלית: Royal Astronomical Society.
בצד השני דימוי טלסקופ 40 הרגל במצפה הכוכבים של סר ויליאם הרשל שהיה הנשיא הראשון של החברה האסטרונומית המלכותית והכיתוב (המוטו של הרשל) בלטינית " quicquid nitet notandum" , (בתמונה) שם האסטרונום האמריקאי אסף הול והשנה 1879 שבה הוענקה לו המדליה.
הפורמט של המדליה זהה בכל שנה למעט הכיתוב של מקבל המדליה והשנה שבה מוענקת המדליה.
מדליית יוז היא אחת מהמדליות המוענקות על ידי החברה המלכותית, האקדמיה למדעים בבריטניה.
המדליה קרויה על שמו של ממציא המיקרופון, דייוויד אדוארד יוז.
הפרס מוענק באופן ספציפי על: "גילוי מקורי בתחום הפיזיקה, במיוחד בתחום האלקטרוניקה והמגנטיות או נושאים הקשורים אליהם".
המדליה עשויה מכסף מוזהב ומחולקת מאז שנת 1902. מקבל המדליה הראשון היה הפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון, על הישגו בגילוי האלקטרון.
מספר אישים מכובדים אחרים זכו אף הם במדליה, כולל האנס גייגר, אלכסנדר גרהם בל, סטיבן הוקינג ואנריקו פרמי.
הרטה איירטון הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס.
מדליית פייר דה קוברטן מוענקת על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי לאישים ולספורטאים שגילו הגינות ורוח ספורטיבית יוצאת דופן או תרמו לקידום הרוח הספורטיבית.
המדליה קרויה על שם פייר דה קוברטן, יוזם חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה.
הספורטאי מדינה שנה האירוע המזכה לוץ לונג גרמניה 1964 באולימפיאדת ברלין (1936) היה לונג אחד המועמדים הבולטים של גרמניה לזכייה במדליה בקפיצה לרוחק.
בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מ'.
בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מ', וזכה בזהב, בעוד לוץ נותר עם מדליית הכסף.
זאת, למגינת לבם של השלטונות הנאצים, שחזו באוונס השחור מנצח את לוץ הבלונדיני בעל המראה הארי.המדליה הוענקה ללונג 28 שנים לאחר אולימפיאדת ברלין, ו-21 שנים לאחר שנהרג במלחמת העולם השנייה.
אאוג'ניו מונטי 1964 מונטי, גולש מזחלות, התחרה באולימפיאדת אינסברוק (1964).
הוא השאיל לצמד הבריטי ברגים למזחלת, לאחר ששלהם נשברו, ובכך סייע להם לזכות במקום הראשון, בעוד הוא עצמו מסיים במקום השלישי.
בהמשך סייע גם לרביעייה קנדית לתקן תקלה במזחלתם.
על ניצחונם של הבריטים אמר כי לא היה זה משום שסייע להם, אלא משום שהיו המהירים ביותר.
פרנץ יונס 1969 קרל היינץ קלה 1977 קלה היה נשיא התאחדות הסקי האוסטרית בזמן אולימפיאדת סאפורו (1972).
הוא מנע את השתתפותו של בן ארצו גולש הסקי האלפיני קארל שראנץ במשחקים, אף שהיה בעל סיכויים טובים לנצח, מאחר שהתחרה בעבר במסגרות מקצועניות, דבר שנאסר על משתתפים במשחקים האולימפיים באותה העת.
לורנס למייה 1988 למייה היה שייט שהתחרה בדגם פין באולימפיאדת סיאול (1988).
באחד השיוטים היה למייה שני לאחר המצוף החמישי מבין שבעה, כשהבחין בצמד שייטי 470 סינגפורים שנפלו למים עקב הרוחות החזקות ונפצעו.
למייה נחלץ לעזרתם וסיים את השיוט במקום ה-22. פדרציית השיט הבינלאומית החליטה לחשב את הניקוד של למייה כאילו סיים את השיוט במקום השני.
ג'סטין הארלי מקדונלד 1994 ריימונד גפנר 1999 גפנר היה חבר הוועד האולימפי הבינלאומי בין 1969 ל-1990, יו"ר הוועד האולימפי השווייצרי בין 1965 ל-1985, וממקימי המוזיאון האולימפי בלוזאן.
המדליה ניתנה לו כהוקרה על פעילותו לאורך השנים לקידום הרוח הספורטיבית.
אמיל זטופק 2000 זטופק, מגדולי האתלטים בכל הזמנים, וכונה "הקטר הצ'כי", זכה בשלוש מדליות זהב באולימפיאדת הלסינקי (1952) - בריצת 5000 מטר, ריצת 10000 מטר וריצת מרתון.
הוא היה ידוע בכך שנהג לעודד את יריביו ולתת להם עצות.
המדליה הוענקה לרעייתו, דנה זטופקובה, שבועות ספורים לאחר מותו.
ספנסר אקלס 2002 אקלס היה מחברי הוועדה המארגנת של אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), ו"ראש העיר" של הכפר האולימפי.
טאנה אומאגה 2003 אומאגה הוא שחקן רוגבי, ששימש כקפטן ה"אול בלאקס", נבחרתה הלאומית של ניו זילנד.
במשחק שנערך בוויילס ביוני 2003 בין שתי הנבחרות, תיקל ג'רי קולינס את הקפטן הוולשי קולין צ'ארוויס במהלך התקפה של האול בלאקס, וצ'ארוויס נפל והתמוטט.
אומאגה בחר לעצור את ההתקפה, כדי לבדוק שלצ'ארוויס שלום, אף שהדבר אינו מקובל במשחק רוגבי.
ונדרליי דה לימה 2004 דה לימה התחרה בריצת המרתון באולימפיאדת אתונה (2004), והוביל בביטחה, כאשר בקילומטר ה-35 התפרץ לעברו מהקהל כומר אירי בשם קורנליוס הוראן.
לאחר המשחקים, הציע שחקן כדורעף החופים עמנואל רגו לתת את מדליית הזהב בה זכה לדה לימה, אך זה סירב לקבלה.
ילנה בלובה 2007 שאול לדני 2007 לדני הוא הלך תחרותי בעל הישגים במשך למעלה מ-4 עשורים.
פבל קוסטוב, פטר קופאץ, איוואן בולג'ה 2008 קוסטוב וקופאץ יחד עם מאמנם בולג'ה החליטו להשאיל את סירתם לצוות מדנמרק שתורן סירתו נשבר דקות לפני מקצה המדליות.
רון הארווי 2009 ריצ'רד גרניו 2014 על פועלו בוועד האולימפי הבינלאומי.
מיכאל האונג 2014 על פועלו במועצה הבינלאומית לבוררות בספורט שמפעילה את בית הדין לבוררות בספורט.
אדוארד וון פלץ-פיין 2017 עבור שרותו הארוך למען התנועה האולימפית ליו ג'ונג'י 2018 עבור אמנות זישה האן מילין 2018 על יצירתו של בובות פואה לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) צ'יקה מידורי 2018 זמר אופרה
מדליית ג'ון ניוברי (The John Newbery Medal) היא פרס ספרותי המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA).
המדליה מוענקת לסופרים שתרמו תרומה ניכרת ביותר לספרות ילדים אמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished contribution to American literature for children).
הפרס, המוענק מדי שנה מאז שנת 1922, הוא הפרס הוותיק בעולם לספרות ילדים.
הפרס קרוי על שם ג'ון ניוברי, מוציא לאור של ספרי ילדים ונוער במאה ה-18. המדליה תוכננה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן בשנת 1921 לבקשתו של פרדריק ג.
המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית קולדקוט).
בנוסף למדליית ניוברי מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של ניוברי למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה.
אף שהאות מחולק רק משנת 1971 הוא הוענק רטרואקטיבית גם למתמודדים מובילים על המדליה (שלא זכו בה) בשנים שקדמו לכך.
ועדת הפרס בוחנת אך ורק ספרים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, נכתבו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה ומיועדים לילדים.
בין היתר בוחנת הוועדה את הנושא, את אופן הצגתו (בהירות, דיוק וארגון), את העלילה, את הדמויות, את הרקע ואת הסגנון.
בין הזוכים, שישה סופרים זכו במדליית ניוברי פעמיים:
איליין לודל קוניגסבורג זכתה ב-1968 ו-1997 (ובנוסף זכתה באות ההערכה ב-1968)
מספר סופרים זכו באות ההערכה מספר פעמים, על אף שלא זכו במדליה, ביניהם לורה אינגלס וילדר שזכתה באות ההערכה 5 פעמים, ויצחק בשביס-זינגר שזכה באות ההערכה 3 פעמים.
Edmonds) רובה עתיק יומין (The Matchlock Gun) תרגמה לעברית חנה פנצטר (הוצאת לדורי, 1961) 1943 אליזבת גריי ויינינג Adam of the Road 1944 אסתר פורבס Johnny Tremain 1945 רוברט לוסון (Robert Lawson) גבעת הארנבים (Rabbit Hill) תרגם לעברית ישראל פישמן בשם "גבעת השפנים" (הוצאת י.
Frankweiler) תרגמה לעברית דנה אלעזר-הלוי (הוצאת מודן, 2019) 1969 לויד אלכסנדר המלך העליון (The High King, הספר החמישי בסדרת מחזור ארץ פרידיין) תרגם לעברית אורי בלסם (הוצאת זמורה-ביתן, 1968) 1970 ויליאם ה.
Armstrong) הד (Sounder) תרגמה לעברית אילנה המרמן (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983) 1971 בטסי באיירס (Betsy Byars) הקיץ של הברבורים (Summer of the Swans) תרגמה לעברית דורית גינת (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985) 1972 רוברט סי.
O'Brien) גברת פריסבי ועכברושי מב"ן (Mrs.
Frisby and the Rats of NIMH) תרגמה לעברית ענבל שגיב-נקדימון (הוצאת עוץ, 2017) 1973 ג'ין קרייהד ג'ורג' (Jean Craighead George) ג'ולי של הזאבים (Julie of the Wolves) תרגם לעברית משה דור (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009) 1974 פולה פוקס The Slave Dancer 1975 וירג'יניה המילטון M.
מדליית פרנק מאלינה לאסטרונאוטיקה מוענקת מאז 1986 מדי שנה לדמות חינוכית בולטת שהפגינה מצוינות יוצאת דופן בקידום לימוד מדעי החלל והאסטרונאוטיקה.
המדליה מוענקת מטעם הפדרציה הבין-לאומית לאסטרונאוטיקה (IAF) והמכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (AIAA).
המדליה קרויה על שם פרנק מאלינה, מחלוצי הטילאות בארצות הברית.
כריסטה מקאוליף, המורה האסטרונאוטית שנספתה באסון מעבורת החלל צ'אלנג'ר (1986)
פרופסור סר מרטין סוויטינג (2002)
מדליית לורנץ (הולנדית: Lorentzmedaille) הוא פרס המוענק מדי ארבע שנים על ידי האקדמיה המלכותית ההולנדית לאומנויות ולמדעים .
הפרס נוסד בשנת 1925, לכבוד יובל החמישים לעבודת הדוקטורט של הפיזיקאי ההולנדי הנדריק לורנץ.
הפרס מוענק לאדם אשר תרם תרומה חשובה לפיזיקה התאורטית.
1998: קארל וימן ו אריק קורנל
מדליית מקס פלאנק היא מדליה המוענקת בעבור הישגים יוצאי דופן בפיזיקה תאורטית.
היא מוענקת מדי שנה, החל משנת 1929, על ידי ארגון הפיזיקאים הגדול בעולם, האגודה הפיזיקלית הגרמנית (DPG), והיא קרויה על שם הפיזיקאי הגרמני מקס פלאנק.
לזוכה מוענקת מדליית זהב ותעודת קלף בכתב יד.
מדליית נגיב מחפוז לספרות היא פרס ספרותי המוענק ליוצרים בשפה הערבית משנת 1996. המדליה מוענקת בעבור ספר פרוזה אשר נכתב בשפה הערבית ושטרם תורגם לאנגלית.
הספר הזוכה מתורגם לאנגלית ויוצא לאור בהוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
הפרס מוענק מידי בשנה ב-11 בדצמבר, תאריך יום הולדתו של נגיב מחפוז.
(שם הספר ניתן כפי שתורגם לאנגלית)
2022: פאטמה קנדיל, Empty Cages
2007: אמינה זידאן, Red Wine
2005: יוסוף אבו רייה, Wedding Night
מדליית קרנגי היא פרס ספרותי בריטי המוענק מדי שנה לסופרים שהגיעו להישגים בתחום ספרות הילדים והנוער.
הפרס נוסד בבריטניה בשנת 1936 לזכרו של הפילנתרופ הסקוטי אנדרו קרנגי.
הפרס מוענק על ידי "המוסד לספרנות ומידענות" (Chartered Institute of Library and Information Professionals - CILIP) המעניק פרס מקביל למצטיינים באיור, מדליית קייט גרינוויי.
על הספרים המועמדים להיות כתובים במקורם באנגלית ולצאת לאור בבריטניה בשנה שלפני מתן הפרס.
הגוף המעריך את הספרים לצורך מתן הפרס מורכב מ-13 ספרנים המתמחים בספרות ילדים, מספריות לילדים החברות ב-CILIP.
הפרס מוכרז מדי שנה בחודש יוני.
הזוכה מקבל מדליית זהב, וספרים בשווי של 500 לירות שטרלינג, אותם הוא תורם לספרייה ציבורית או לספריית בית ספר.
בתחילה אסר תקנון התחרות על הענקת הפרס יותר מפעם אחת, אך לאחר מכן שונה התקנון, ולראשונה, בשנת 1980 זכה פיטר דיקינסון בפרס בפעם השנייה.
בשנת 2007, כאשר מלאו 70 שנה לטקס הראשון בו חולק הפרס, התקיים משאל לבחירת הספר האהוב ביותר מבין זוכי הפרס במהלך השנים.
הספר הזוכה במשאל היה המצפן הזהוב מאת פיליפ פולמן.
עד שנת 2007 הרשימה מתייחסת לשנה בה נכתב הספר.
משנת 2007 הרשימה מתייחסת לשנה בה חולק הפרס.
מדליית מתנדבי המילואים של המלכה הוא עיטור מדרגה שלישית אשר ניתן עבור שירות ראוי לשבח או גבורה יוצאת דופן תוך מילוי התפקיד, בקרב מתנדבים לשירות המילואים מבין כל הזרועות, בשירות הכוחות המזוינים של בריטניה.
העיטור אושר לשימוש בשנת 1999 וניתן מאז על ידי המלכה.
העיטור מוגבל ל-13 הענקות בלבד בשנה.
מצידה האחד מאויר ראשה של המלכה אליזבת חבושת כתר וסביבה נכתב תוארה המלכותי.
מהצד השני נכתב שם העיטור על גבי מגילה (Queen's Volunteer Reserves Medal).
המדליה תלויה על סרט צהוב בעל שני פסים ירוקים רחבים במרכזו, תצורה זאת נהוגה גם באות העיטור.
אות העיטור הוא גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים ומורכבת בדרך כלל ממרובע בדפוס הסרט של העיטור.
מדליית השירות הצבאי הכללי הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לכלל הדרגות בצבא הבריטי על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1808–1814. העיטור נוסד בשנת 1847 וניתן רטרואקטיבית לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; המהפכה הצרפתית, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית.
העיטור החליף את מדליית הזהב הצבאית וניתן עבור אותה תקופת השירות, עבור אותן מערכות (מלבד התוספת של 'מצרים').
ההבדל העיקרי בזכאות של מדליית השירות, הוא זכאותם של כלל הדרגות וכלל החיילים שהשתתפו במערכות, שלא כמו קודמו אשר נועד לקצינים בלבד ורק אלו אשר נלחמו בקו האש אל מול פני האויב.
כדי לקבל את העיטור, החייל הזכאי לו היה צריך להיות חי (משפחת החייל לא הייתה זכאית לעיטור), כמו כן הזכאי היה צריך להגיש בקשה לקבלת העיטור.
חוסר המידע על העיטור החדש וחוסר העניין לקבלתו, הוביל לכך שלא כל מי שהיה זכאי לעיטור קיבל אותו.
סך הכל קיבלו את העיטור כ-25,650 זכאים לו.
העיטור תמיד ניתן בליווי אבזם המציין את המערכה או מערכות אליהם ניתן.
רשימת המערכות אשר נכללו כזכאים להענקת האות דומה לזאת של מדליית הזהב הצבאית, מלבד התוספת של המערכה במצרים.
מדליית ווטרלו הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא אשר נלחמו במהלך שלוש המערכות של 'מלחמת מאה הימים'; קרב ליני, קרב קאטר ברה וקרב ווטרלו.
זוהי המדליה הראשונה אשר הוענקה על ידי הממשל הבריטי לכל החיילים אשר השתתפו במערכה ולא רק לקצינים הגבוהים (כמו מדליית הזהב הצבאית).
בנוסף, המדליה היא הראשונה אשר שם המקבל נכתב על הדופן שלה באופן רשמי.
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 37 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור.
בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של העוצר ג'ורג' הרביעי, כאשר מקיפה אותו האימרה; 'ג'ורג' נסיך עוצר' (GEORGE P.
בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותו של 'הניצחון' המכונפת כאשר היא ישובה.
מעל הדמות נכתב 'וולינגטון' (WELLINGTON) על שם ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המפקד העליון של כוחות הברית כנגד נפולאון ומתחת לדמות נכתב 'ווטרלו' (WATERLOO) והתאריך '15 ביוני 1815' (JUNE 15 1815) לציון השם ותאריך הקרב של קרב ווטרלו אשר היה הקרב הסופי במערכה כנגד נפולאון.
סרט העיטור, בדומה לסרט העיטור של המדליות הנוספות בתקופה כמו מדליית השירות הצבאי הכללי ומדליית הזהב הצבאית, הורכב מסרט אדום בעל שני פסים כחולים בקצוות.
צורה זאת הונהגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור שהורכבה מפס צבעוני).
מדליית מעבר לים היא מדליה אשר מוענקת לחיילי צבא צרפת על השתתפות במבצעים מחוץ לאדמת צרפת.
מדליה זו מחליפה את המדליה הקולוניאלית מ-6 ביוני 1962.
הסרט הוא בצבע כחול שמיים עם שלושה פסים לבנים, שני הפסים שבצדדים הם בעובי 2 מ"מ והאמצעי הוא בעובי של 7 מ"מ.
המדליה היא עגולה ועשויה מכסף.
בחזיתה מוטבעת מריאן עם הכיתוב "République française" (הרפובליקה הצרפתית).
בצדה השני מוטבע גלובוס עם הכיתוב "Médaille d'Outre-Mer" (מדליית מעבר לים).
על לוח המתכת שמוצמד לסרט חרוט שם המדינה שבה השתתף במבצע צבאי מקבל המדליה.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו / זאיר
מדליית פנרוז מחולקת מאז שנת 1927 כפרס החשוב של ה"חברה הגאולוגית האמריקאית" לחוקרים שקידמו את מדעי כדור הארץ.
הפרס נוסד על ידי ר.א.פ פנרוז הבן (R.
מדליית ליאו בק היא מדליה המוענקת החל משנת 1978 על ידי מכון ליאו בק בניו יורק, עבור מאמצים לפיוס במערכת היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה.
יש להבחין בין מדליה זו לבין "פרס ליאו בק" הניתן על ידי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
המדליה על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה.
1978 - אקסל שפרינגר, מוציא לאור, ברלין
Lessing), חבר מועצת המנהלים מכון ליאו בק בניו יורק
1995 - פרד גרובל (Fred Grubel), סגן נשיא מכון ליאו בק בניו יורק
1996 - ארנסט קרמר, ראש הוועדה המייעצת אקסל שפרינגר-שטיפטנג בברלין
1997 - הלמוט זוננפלד, יועץ מדיני, חבר לשעבר של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית
1998 - ג'ורג' מוסה, פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין, בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים
1999 - ורנר מייקל בלומנטל, מנהל המוזיאון היהודי בברלין
2000 - אדגר ברונפמן האב, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ניו יורק, ארצות הברית
2001 - יוהאנס ראו, פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית
2002 - רות וסטהיימר, מחברת, ניו יורק, ארצות הברית
2003 - דניאל ליבסקינד, אדריכל
2004 - פריץ שטרן, מחבר, ניו יורק, ארצות הברית
2005 - אוטו שילי (Otto Schily), שר הפנים של גרמניה
2006 - ג'יימס וולפנזון, הנשיא התשיעי של הבנק העולמי
2007 - מתיאס דפפנר, עיתונאי ומנכ"ל חברת התקשורת אקסל שפרינגר AG
2008 - וולפגנג אישינגר (Wolfgang Ischinger), לשעבר שגריר גרמניה בבריטניה וארצות הברית
2009 - יושקה פישר, לשעבר שר החוץ של גרמניה
2010 - ד"ר אנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה וקורט מאזור, מנצח
2011 - אנסלם קיפר, צייר ופסל גרמני, צרפת
2014 - יואכים גאוק, נשיא גרמניה, יוזף יופה, מוציא לאור וסטיוארט אליוט אייזנשטאט , שגריר ארצות הברית לשעבר באיחוד האירופי
2015 - יצחק שורש, נשיא אמריטוס ממכון ליאו באק ואריק קנדל, פיזיולוג
2016 - רוברט מורגנטאו (Robert Morgenthau), עורך דין
2017 - מקס ורבורג, בנקאי ופוליטיקאי
2018 - פיטר וויטיג (Peter Wittig), דיפלומט ושגריר גרמניה לשעבר בארצות הברית והוברטה פון ווס-וויטיג (Huberta von Voss-Wittig), עיתונאית
2019 - מרתה מינאו (Martha Minow), דיקנית לשעבר של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
מדליית קרים הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא והצי המלכותי ששירתו במהלך המערכות של מלחמת קרים.
לצד מדליית קרים הוענקו למשרתים בצבא הבריטי גם מדליית קרים הטורקית, בגרסתה הבריטית.
כמו כן, מלבד לחיילים הבריטים הוענקה מדליית קרים גם לבעלות בריתה במלחמה, בהם הטורקים והצרפתים.
הצרפתים אף הוסיפו אבזמים משלהם למדליה הבריטית (מעבר לאבזמים אשר אושרו על ידי הבריטים) כגון 'טרקטיר' (Traktir) ו-'מר דה אזוף' (Mer d'Azoff).
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור.
בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של המלכה ויקטוריה, כאשר מקיפה אותו האמרה; 'ויקטוריה רגינה' (VICTORIA REGINA).
בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותה של אלת הניצחון המכונפת כאשר היא מניחה את זר הניצחון על ראשו של לוחם.
לצד הדמויות נכתב 'קרים' (CRIMEA) לציון שם המערכה.
מדליית קרים נבדלת בעיטורים הרבים בחיבור בין המדליה לסרט העיטור וסביב האבזמים המציינים את הפעולות השונות.
האבזמים אשר הורכבו לאורך סרט העיטור, עוטרו בצורת עלה של עץ אלון כאשר משני הצדדים נמצאים בלוטים.
קישוטיות זאת לא חזרה על עצמה במדליות שלאחר מדליית קרים וגם לא נראתה לפני כן.
מלבד הענקת המדליה למשרתים בצבא באזורי הקרבות, הוענקו בנוסף חמישה אבזמים רשמיים לציון פעולות אשר המוענק השתתף בהם.
מוענק בודד היה רשאי לענוד עד ארבעה אבזמים סך הכל.
אלמה (ALMA): עבור השתתפות בקרב אלמה 20 בספטמבר 1854.
סבסטפול (SEBASTOPOL): עבור השתתפות במצור סבסטופול 17 באוקטובר 1854 - 9 בספטמבר 1855.
בלקלווה (BALAKLAVA): עבור השתתפות בקרב בלקלווה 25 באוקטובר 1854.
אינקרמן (INKERMAN): עבור השתתפות בקרב אינקרמן 5 בנובמבר 1854.
אזוב (AZOFF): עבור השתתפות במערכה הימית בים אזוב 22 במאי - 22 בנובמבר 1855. ניתן רק למשרתים בצי המלכותי.
מדליית מלחמת קרים הטורקית (בטורקית: Kırım Harbi Madalyası) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה על ידי אבדילמג'יט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית למשרתים בצבא בריטניה, צרפת וסרדיניה; בעלות בריתה של האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת קרים.
העיטור הורכב ממדליה אשר הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע אדום בעל דפנות בצבע ירוק.
החלק הקדמי של המדליה כלל במרכזו טורה של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, מתחתו צוינה השנה 1271 של הלוח המוסלמי (1855/1856 בלוח הגרגוריאני).
בצידה האחורי של המדליה מתואר תותח שדה שמעליו ארבעה דגלים לסימול ארבעת בעלי הברית, מתחת לתותח מתואר הדגל של האימפריה הרוסית שנגדה נלחמו.
מתחת לאיור מצוין שם המערכה לפי גרסה; 'La Crimea 1855' בגרסה הסרדינית, 'La Crimee 1855' בגרסה הצרפתית, ו-'Crimea 1855' בגרסה הבריטית.
מדליית קאיזר אי הינד (בהינדוסטנית: Kaisar-i-Hind; "קיסר הודו") הייתה מדליה אשר הוענקה על ידי המלוכה הבריטית לאזרחים, עבור תרומתם לראג' הבריטי בהודו.
העיטור הורכב ממדליה בצורה אובלית שבמרכזה עוטרו ראשי התיבות המלכותיים של המונרך המכהן בעת ההענקה (בתמונה נראית הגרסה עם ראשי התיבות של ג'ורג' החמישי).
בצידה השני של המדליה נכתב; "קאיזר אי הינד למען שירות ציבורי בהודו" (Kaisar-i-Hind for Public Service in India).
על גבי העיטור לא היה נהוג לכתוב את שם המעוטר בדומה לעיטורים אחרים.
המדליה הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע כחול כהה, צבע זה היה נהוג גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור לענידה באירועים לא פורמליים).
תנאי הזכאות כללו אזרחים מכל העולם אשר תרמו תרומה משמעותית לראג' הבריטי בהודו.
סך הכל עוטרו במדליה 142 בני אדם.
רוב המעוטרים במדליה הם מנהיגים ומלכים של נסיכויות חסות של הראג' הבריטי (כמו , ניזאם היידראבאד), בנוסף לאלו ישנם בעיקר מעוטרים בריטים ואנשי תרבות הודים.
מבין המעוטרים ככל הנראה המוכר ביותר הוא מוהנדס קרמצ'נד גנדי, אבי האומה והעצמאות ההודית.
מדליית פרקין היא פרס המוענק מדי שנה על ידי הסניף האמריקאי של החברה הבריטית לקידום התעשייה הכימית (Society of Chemical Industry).
המדליה מוענקת למדען תושב אמריקה עבור "חדשנות בתחום הכימיה השימושית שהביאה לפיתוח מסחרי יוצא דופן".
המדליה הוענקה לראשונה בשנת 1906 לציון יובל החמישים לגילוי ה"אנילין הסגול", צבע האנילין הסינתטי הראשון.
זאת לכבוד ביקורו בארצות הברית של סר ויליאם הנרי פרקין (William Henry Perkin) בעל ההמצאה.
המדליה מוענקת מדי שנה מאז 1908.
1906 - ויליאם הנרי פרקין
1957 - גלן תיאודור סיבורג
1977 - פול פלורי -זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1974
מדליית "עשור לחרות ישראל" היא המדליה הממלכתית הראשונה שהונפקה במדינת ישראל, במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל.
בשנת 1958, במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל, הנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות מדליה שבצִדה האחד העתק של המטבע "יהודה השבויה" מוקף בשלשלאות ובכתובת העברית "גלתה יהודה" עם התאריך העברי (השגוי) "תל"א".
הייתה זו המדליה הממלכתית הראשונה של מדינת ישראל.
גרסה זו מעוצבת בסגנון המזכיר ריאליזם סוציאליסטי.
מדליית השירות המצוין היא עיטור של צבא ארצות הברית עבור חיילים שהתבלטו בשירות מצוין תחת אחריות גדולה.
העיטור הוענק בנסיבות מיוחדות גם לאנשים אחרים, בכפוף להצטיינותם בזמן מלחמה נגד אויב של ארצות הברית.
העיטור הוכרז בצו נשיאותי של נשיא ארצות הברית ב-2 בינואר 1918 ואושר על ידי הקונגרס ב-9 ביולי 1918.
בחזית העיטור סמל ארצות הברית בצבע זהב מוקף באמייל כחול בקוטר של 1.5 אינץ' ועליו חרוט בזהב הביטוי "FOR DISTINGUISHED SERVICE MCMXVIII".
בגב העיטור מקום לחריתת שם המעוטר.
MCMXVIII מייצג בספרות רומיות את השנה 1918.
מדליית השירות המצוין של הצי היא עיטור של צי ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית עבור חיילים שהתבלטו בשירות מצוין תחת אחריות גדולה (בדרך כלל קצינים בדרגות גבוהות, הנגד הראשי של הצי או הסמל הראשי של חיל הנחתים בתום כהונתם).
העיטור אושר על ידי הקונגרס ב-4 בפברואר 1919 והוענק לראשונה ב-13 במרץ אותה שנה, לבריגדיר גנרל מחיל הנחתים צ'ארלס דוין.
דוין פיקד על דיוויזיית חיל הרגלים השנייה של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה והיה הראשון מקציני הנחתים שפיקד על דיוויזיה של הצבא.
העיטור הוענק לו לאחר מותו.
חזית העיטור כוללת עיטם לבן-ראש מסמל ארצות הברית במרכז מדליית ארד בקוטר של 1.25 אינץ'.
העיט אוחז בטופרי כף רגלו הימנית ענף עלי זית, ובטפרי רגלו השמאלית צרור חצים.
העיטם מוקף בטבעת כחולה עלייה חרותים בחלק העליון המילים "UNITED STATES OF AMERICA" (ארצות הברית של אמריקה) ובחלק התחתון המילה "NAVY" (צי).
הטבעת הכחולה תחומה באיור של גלים.
מעל המדליה יש סמל של כוכב שבקודקודיו כדורים זהובים.
בגב העיטור קלשון (טרידנט) מוקף בעלי דפנה.
מסביב לעלים טבעת כחולה ועליה חרותים המילים "FOR DISTINGUISHED SERVICE" והטבעת עצמה תחומה גם היא באיור של גלים.
מדליית השירות המצוין של חיל האוויר היא עיטור של חיל האוויר של ארצות הברית עבור חיילים שהתבלטו בשירות מצוין תחת אחריות גדולה.
העיטור מוענק בדרך כלל לקצינים בדרגות גבוהות, או לסמל הראשי של חיל האוויר, בתום כהונתם.
יוצאי דופן היו האסטרונאוטים באז אולדרין ודייוויד סקוט (שניהם עוטרו פעמיים) שסיימו את שירותם בחיל האוויר בדרגת קולונל.
הענקת העיטור אושרה בקונגרס של ארצות הברית ב-6 ביולי 1960. העיטור הראשון ניתן ב-1965 למייג'ור גנרל אוסמונד ריטלנד בתום שירותו.
חזית העיטור כוללת במרכזה אבן כחולה עגולה (המסמלת את כיפת השמים) עם 13 קרני שמש מוזהבות (השמש מסמלת את התהילה בהישגים והקרניים מסמלות את שאיפת האדם לאור וידע), שביניהן 13 כוכבים לבנים מאמייל (המסמלים את שלוש עשרה המושבות שייסדו את ארצות הברית).
המדליה תלויה על פס מתכת עם כנפיים מסוגננות המסמלות את חיל האוויר.
גב המדליה חלק ומתאים לחריתת שם מקבל העיטור.
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה היא עיטור שמוענק על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות מצוין ותרמו לביטחון הלאומי של ארצות הברית.
המדליה היא העיטור הצבאי הגבוה ביותר המוענק בימי שלום על שירות במחלקת ההגנה או במטות המשולבים.
העיטור נוסד ביולי 1970 בהוראת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון.
הוא מוענק לקצינים בכירים שמילאו תפקיד במחלקת ההגנה, במטות המשולבים, סוכנות ביטחון או פעילות משולבת זרועות אחרת.
המדליה מוענקת על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית בלבד, ללא אפשרות להאציל את הסמכות להענקה לגורם אחר.
חזית המדליה מורכבת מסמל משרד ההגנה של ארצות הברית מוזהב: עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו שלושה חצים ולצדיו 13 כוכבים המסמלים את 13 המושבות.
העיטם נמצא על רקע מחומש (פנטגון) כחול המסמל את חמש זרועות הכוחות המזוינים וכן את הפנטגון, מטה משרד ההגנה.
מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה היא עיטור שמוענק על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות במסגרת תפקיד שבו נשאו באחריות גדולה.
העיטור נוסד בפברואר 1976 בהוראת נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד.
המדליה מוענקת על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית או מי שהוסמך על ידיו.
המדליה דומה בעיצובה למדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, למעט צבע המדליה, שהוא כסוף ולא זהב, וכמו כן צבעי הסרט והאות שונים.
חזית המדליה מורכבת מסמל משרד ההגנה של ארצות הברית בצבע כסף: עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו שלושה חצים ולצדיו 13 כוכבים המסמלים את 13 המושבות.
מדליית חיל חיל האוויר היא העיטור הגבוה ביותר המוענק לחיילי חיל האוויר של ארצות הברית על גבורה שלא במהלך קרב.
העיטור יכול להיות מוענק גם לאנשי צבא ידידותי עבור מעשה גבורה במהלך תמיכה במבצעי חיל האוויר של ארצות הברית אך לא במהלך קרב, כמו כן יכול להינתן לאנשי כוחות המילואים של חיל האוויר שלא היו בשירות פעיל בזמן מעשה הגבורה.
העיטור נוסד בהתאם להחלטת הקונגרס של ארצות הברית מה-6 ביולי 1960. על פי הקריטריונים מעשה הגבורה צריך לכלול סיכון עצמי והתנדבות לסיכון החיים שלא במהלך עימות עם כוחות צבא אויב.
העיטור לא יוענק רק על בסיס הצלת חיים או הצלחת מעשה הגבורה.
העיטור לא יוענק לחיילים הממלאים את תפקידם באופן שגרתי הכולל סיכון חיים כגון לוחמי אש, לוחמי חילוץ וחיילי אבטחה.
בחזית המדליה ציור של הרמס המשחרר עיטם לבן-ראש.
סרט המדליה כולל 13 פסים בצבעי חיל האוויר: צהוב וכחול עז (Ultramarine).
מדליית פרנקלין היא פרס שהוענק על הישגים במדע בין השנים 1915–1997 על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה, ארצות הברית.
מדליית פרנקלין נחשבה ליוקרתית ביותר מבין המדליות שהוענקו על ידי מכון פרנקלין .
בשנת 1998 היא אוחדה עם מדליות אחרות של מכון פרנקלין למדליית בנג'מין פרנקלין .
הזוכים הראשונים במדליה, היו האיקה קמרלינג אונס בתחום הפיזיקה, ותומאס אלווה אדיסון בתחום ההנדסה, שקבלו את המדליה בשנת 1915.
הזוכה האחרון במדליה היה מריו קפקי שקיבל את המדליה בשנת 1997.
מדליית רנדולף קולדקוט (The Randolph Caldecott Medal) היא פרס ספרותי, המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA).
המדליה מוענקת למאייר (או מאיירים) של ספר הילדים המאויר הבולט בספרות הילדים האמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished American picture book for children).
הפרס מוענק מדי שנה מאז שנת 1938. המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית ניוברי).
מדליית קולדקוט היא יוזמה של פרדריק ג.
מלצ'ר, שיזם גם את מדליית ניוברי.
מלצ'ר הציע ב-1937 לייסד פרס שנתי נוסף, במקביל למדליית ניוברי, לציין מאיירים בולטים בספרות הילדים האמריקנית.
הפרס קרוי על שם המאייר האנגלי בן המאה ה-19 רנדולף קולדקוט.
המדליה עוצבה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן, שעיצב גם את מדליית ניוברי, ומעוטרת באיורים של קולדקוט משני צידיה.
ועדת הפרס בוחנת ספרי ילדים מאוירים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, ואויירו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה.
בין היתר בוחנת הוועדה את איכות האיורים והאופן שבו הם תורמים להצגת הסיפור לילדים.
בנוסף למדליית קולדקוט מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של קולדקוט למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה.
מעבר לכבוד שבזכייה במדליית קולדקוט, לזכייה יש ערך כלכלי רב כמקדם מכירות משמעותי.
לפי ההערכות של אניטה סילבי (Anita Silvey), סופרת ומבקרת ספרות, זכייה במדליה יכולה להזניק את המכירות בשני הראשונה מ-2,000 עותקים לערך למעל 100,000 עותקים, ובנוסף מסייעת למכירת הספר גם בשנים לאחר מכן.
לאונרד מרכוס (Leonard Marcus), היסטוריון של ספרות ילדים, מביא כדוגמה את זכייתו של מוריס סנדק, שזכה ב-1964 במדליה על ספרו ארץ יצורי הפרא, זכייה שתרמה תרומה משמעותית להצלחתו ולהכרה בו.
בין הזוכים ישנם מספר מאיירים שזכו במדליה יותר מפעם אחת.
שני מאיירים זכו כל אחד שלוש פעמים במדליה:
דייוויד ויסנר (David Wiesner) זכה ב-1992, 2002, ו-2007 (ובנוסף זכה באות ההוקרה שלוש פעמים).
שבעה מאיירים זכו כל אחד בשתי מדליות: רוברט מקקלוסקי (Robert McCloskey), נוני הוגרוגיאן (Nonny Hogrogian), כריס רצ'קה (Chris Raschka), כריס ואן אלסבורג (Chris Van Allsburg), סופי בלקאול, ברברה קוני, ובני הזוג לאו ודיאנה דילון (Leo and Diane Dillon).
שנה שם הזוכה שם הספר הערות 1938 Dorothy P.
יצא לאור בעברית בתרגומה של יוספה אבן-שושן.
יצא לאור בעברית בתרגומה של מיכל אסייג.
מדליית צ'רן הוא פרס בין־לאומי, המכיר בהישגים מצטיינים לכל החיים ברמה הגבוהה ביותר בתחום המתמטיקה.
הפרס מוענק בטקס הפתיחה של הקונגרס הבין־לאומי של המתמטיקאים (ICM), בדומה לשלושת הפרסים האחרים של האיחוד המתמטי הבין־לאומי (IMU) (מדליית פילדס, פרס נבנלינה ופרס גאוס).
מדליית צ'רן נקראת על שם המתמטיקאי הסיני המנוח שינג-שן צ'רן ומוענקת במשותף על ידי האיחוד המתמטי הבין־לאומי וקרן מדליות צ'רן (CMF).
קרן המדליה מממנת את פרס מדליית צ'רן.
זוכה המדליה מקבל 500,000 דולר, מתוכם 250,000 דולר פרס כספי והזוכה רשאי לבחור בארגון אחד או יותר לקבלת מימון בהיקף כולל של 250,000 דולר לתמיכה בתוכניות מחקר, חינוך או תוכניות הסברה אחרות בתחום המתמטיקה.
כל האנשים החיים, ללא קשר לגיל או לייעוד, יהיו זכאים למדליה
הוועדה לבחירת הפרסים נבחרת על ידי הוועד הפועל של האיגוד המתמטי הבין־לאומי.
שמו של יו"ר הוועדה מתפרסם בציבור, אך שמות חברי הוועדה האחרים נותרים אנונימיים עד להענקת הפרס בקונגרס.
תיאור המדליה - הצד הקדמי של מדליית צ'רן כולל את הטקסט "CHERN MEDAL" לאורך השפה העליונה ודיוקנו של שינג-שן צ'רן בגיל 73 במרכז.
החתימה הסינית של צ'רן נמצאת משמאל לדיוקן, ואילו חתימתו האנגלית מימין.
הטקסט "2004-1911" מציין את שנות לידתו ופטירתו, בהתאמה.
הצד האחורי של המדליה מציג את משפט גאוס-בונה הכללי, שהוכח באלגנטיות ובאופן מהותי על ידי צ'רן בשנת 1944, שכונה לעיתים קרובות משפט צ'רן-גאוס-בונה.
שמו של זוכה הפרס נחקק על שפת המדליה בגודל 2.5 אינץ' שעשויה מזהב ירוק 18 קרט מצופה זהב 24 קרט.
מדליית ע'זני הייתה מדליית מערכה, שהוענקה בגין השתתפות בכיבוש מבצר ע'זני באפגניסטן, בין 21 ביולי ל־23 ביולי 1839 על ידי כוחות בריטים והודים.
קרב ע'זני, התרחש במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה .
זו המדליה השנייה אחרי מדליית ווטרלו שהוענקה לכלל הדרגות הצבא הבריטי עבור קמפיין ספציפי.
המדליה הוטבעה בשנת 1839 בהוראת שאה שוג'אע דוראני, השאה של אפגניסטן, כדי להראות את הערכתו לכוחות הבריטים שסייעו להחזיר אותו לכסאו על ידי כיבוש המבצר.
המדליה הוענקה לבסוף על ידי המושל הכללי של הודו בשם ממשלת הודו כיוון שהשאה נפטר לפני חלוקת המדליות.
המדליה התבססה על תכנון של ג'ון לוארד, קצין ואמן צבא בריטי, והוטבעה במטבעה בכלכותה.
המדליה עשויה מכסף בקוטר , בעיצוב הבא:
הצד הקדמי מתאר את מבצר של ע'זני עם המלה 'GHUZNEE' בתחתית.
בצד האחורי מופיע כתר מוראלי המוקף בזר דפנה והתאריך '23 ביולי 1839'.
המדליה תלויה בעזרת טבעת העוברת דרך לולאה קטנה יותר המולחמת לראש המדליה.
הסרט כולל שני פסים שווים של ארגמן וירוק כהה.
במקור היה הסרט צריך להיות חצי ירוק וחצי צהוב.
המדליה הונפקה ללא שם המקבל, אך עם קבלתה רבים חקקו או הטביעו באופן פרטי את פרטיהם בסגנונות שונים בחלקה האחורי או בשפת המדליה.
קיימות שתי תצורות נפרדות למדליה זו, כאשר לאחד יש גבול רחב יותר בקצה מאשר לשני ובשני יש המבצר צר וגבוה יותר.
מדליית השירות המצוין של משמר החופים (CGDSM) היא עיטור צבאי של משמר החופים של ארצות הברית, שמוענק לחיילים על "שירות ראוי במיוחד לממשלה הטומן בחובו אחריות גדולה." לפני תאריך זה, חברי משמר החופים שנמצאו ראויים זכו במדליית השירות המצוין של הצי המהווה מקבילה לעיטור של משמר החופים.
מדליית השירות המצוין של משמר החופים מקבילה למדליית השירות המיוחד של הצבא ולמדליית השירות המיוחד של חיל הים.
העיטור אושר על ידי הקונגרס ב-4 באוגוסט 1949.
מדליית השירות המיוחד של משמר החופים מוענקת לכל חייל שנמצא ראוי בזכות שירות מיוחד לממשלת ארצות הברית שנשא בחובו אחריות רבה.
ניתן להעניק את המדליה גם לכל לחיילים בזרעות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית על פעילות שנעשתה עם משמר החופים האמריקני.
הפעולה שבזכותה זוכה החייל בעיטור חייבת להיות חריגה ועל פועלו של החייל להיות מעל המצופה ולתרום באופן מהותי להצלחת פעולה או פרויקט גדול.
העיטור מוענק בדרך כלל לקציני דגל בכירים, כמו מפקד משמר החופים.
עם זאת, אין בכך כדי למנוע את הענקת המדליה לכל חייל העומד בתנאי הזכאות.
הסמכות להענקת המדליה נתונה כיום למזכיר ביטחון המולדת.
בעבר הסמכות הייתה נתונה למזכיר התחבורה (1967–2003) ולמזכיר האוצר (עד 1966).
עיטור בצבע זהב בחזיתו מוטבעת תמונה של ספינת המכס הראשונה והכיתוב "U.S.
בגב העיטור סמל משמר החופים ומקום לחריתת שם המעוטר.
הענקות חוזרות של העיטור מסומנות על ידי כוכבי זהב המתווספים לעיטור.
האדמירל ג'ונתן גרינרט – ראש המבצעים הימיים.
האדמירל אלפרד סי ריצ'מונד, מקבל הראשון של המדליה, 1961.
הגנרל ריצ'רד מאיירס, יו"ר המטות המשולבים.
הגנרל פיטר פייס, יו"ר המטות המשולבים, 2005.
הגנרל נורמן שוורצקופף הבן, מפקד מבצע סערת המדבר, 1991.
הגנרל אריק שינסקי מפקד צבא ארצות הברית.
הגנרל קולין פאוול יו"ר המטות המשולבים.
קצין משנה ראשי של משמר החופים ריק טרנט, החוגר הראשון שזכה במדליה, 1998.
מדליית משמר החופים היא העיטור הגבוה ביותר המוענק לכל אדם המשויך למשמר החופים של ארצות הברית על גבורה יוצאת דופן שלא במהלך קרב.
העיטור נוסד בהתאם להחלטת הקונגרס של ארצות הברית מ-4 באוגוסט 1949 הוענק לראשונה ב-1958 על חילוץ פועלים מתעלת מים מתחת לימת אונטריו, מדינת ניו יורק.
בדומה לעיטורים המקבילים ביתר הזרועות של הכוחות המזוינים האמריקאים, העיטור מוטבע על מתומן ארד ובמרכזו מופיע סמל משמר החופים.
בצידו האחורי מוטבעים המילים "For Heroism" (עבור גבורה).
מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המולדת היא עיטור צבאי של המחלקה לביטחון המולדת, המוענקת למשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית עבור שירות מצוין.
הגרסה הנוכחית של המדליה הוכרזה בפברואר 2003 והוחלה למפרע החל מ-1 במרץ 2002.
מדליה זו מקבילה למדליית השירות המיוחד של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
העיטור נוסד במקור ב-7 בדצמבר 1992 על ידי הנשיא ג'ורג' וו.
בוש כמדליית השירות המצוין של מחלקת התחבורה וניתן היה להעניק אותו למשרתים במשמר החופים האמריקאי בלבד.
בוש על צו שהחליף את גרסת מחלקת התחבורה של העיטור בגרסת מחלקת ביטחון המולדת החלה בדיעבד ל-1 במרץ 2002. ב-5 באפריל 2011, חתם הנשיא ברק אובמה על תיקון לצו, המאפשר לעניק אותו לכלל המשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
כמדליית שירות מצוינת, עיטור זה הוא אחד העיטורים הגבוהים ביותר שניתן להעניק לחבר בכוחות המזוינים האמריקניים.
העיטור נענד לאחר מדליית הכבוד, צלב שירות מכובד , צלב חיל הים, צלב חיל האוויר וצלב משמר החופים, ולחברי משמר החופים, לפני מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה וכל אחת ממדליות השירות המצוין של הזרועות השונות.
עבור המשרתים ביתר הזרועות, מדליית השירות המצוין של מחלקת ביטחון המדינה נענדת לפני מדליית השירות המיוחד של הזרוע בו משרת העונד אך לאחר מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה.
ניתן להעניק את המדליה לכל אחד מחברי הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
האדמירל ת'ד וו אלן, הענקה ראשונה בשנת 2006 עבור פועלו בתגובה לסופת ההוריקן קתרינה, הענקה נוספת בשנת 2010 בסוף כהונתו כמפקד משמר החופים
האדמירל תומאס קולינס, בשנת 2006 בתום כהונתו כמפקד משמר החופים
סגנית האדמירל ויויאן קריאה, בשנת 2009 בתום כהונתה כסגנית מפקדת משמר החופים
הגנרל קרייג מקינלי, בשנת 2012 בתום כהונתו כמפקד המשמר הלאומי
האדמירל צ'ארלס מישל, בשנת 2018 בתום כהונתו כסגן מפקד משמר החופים
האדמירל רוברט ג'יי פאפ, בשנת 2014 בתום כהונתו כמפקד משמר החופים
סגן אדמירל דייוויד פקוסקה, בשנת 2010 בתום כהונתו כסגן מפקד משמר החופים
האדמירל פול זוקונפט, הענקה ראשונה בשנת 2011 על שירותו בתגובה לדליפת הנפט במפרץ מקסיקו ובשנת 2018 ענקה שנייה בסוף כהונתו כמפקד משמר החופים
מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה ( Defense Meritorious Service Medal - DMSM ) היא עיטור צבאי, המוענק לחיילים בכוחות המזוינים של ארצות הברית על ידי משרד ההגנה של ארצות הברית.
לפי סדר הקדימות בענידת עיטורים של כוחות הצבא של ארצות הברית, הוא נענד בין לב הארגמן לבין מדליית השירות הראוי לשבח.
המדליה מוענקת בשם מזכיר ההגנה לאנשי הכוחות המזוינים אשר, בעודם משרתים בפעילות משותפת, מבחינים את עצמם על ידי הישג שאינו קרבי או בתחום השירות הראוי, אך לא במידה המצדיקה את הענקת מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה.
המדליה אינה זהה למדליית השירות הראוי לשבח, שהיא עיטור צבאי נפרד.
לשני העיטורים קריטריוני הענקה כמעט זהים, אך זו של מחלקת ההגנה מוענקת לחברי שירות המסופחים לכוחות משותפים בהם משרתים חיילים ממספר זרועות, ואילו מדליית השירות הראוי לשבח מוענקת לחברי שירות הפועלים במסגרת הזרוע בה הם משרתים.
המדליה הוכרזה לראשונה ב-3 בנובמבר 1977 בצו נשיאותי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר במטרה להכיר בהישגים או בשירות ראוי, שאינו קרבי, כחלק מפעילות של כוח רב זרועי.
השירות המוכר לצורך קבלת העיטורי הוא בדרך כלל לתקופה העולה על 12 חודשים, והיא כולל את כל הפעילות הנעשית במסגרת המשימה הרב זרועית.
ההישג או השירות הנדרש לקבלת האות, הם בדרגה פחותה מזו הנדרשת לקבלת מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה.
משימה רב זרועית משמעותה "פעילויות, פעולות או ארגונים שבהם פועלים כוחות של יותר מזרוע צבאית אחד של ארצות הברית, כפי שהם משתקפים במסמכי כוח אדם משותפים או ברשימת המטלות המשותפות, מבצעים ומשימות משותפות בחסות מזכיר ההגנה, יו"ר המטות המשולבים, או מפקד פיקוד לקרבי מאוחד".
החיילים המוקצים או המסונפים לכוח משימה משותף כיחידים, אינם חברים ביחידת שירות צבאי ספציפי, יכולים להיות זכאים לעיטור.
חברי יחידות המסונפות כגוף לכוח המשימה זכאים לעיטורים המוענקים על ידי הזרוע בה הם משרתים.
חיילים המשרתים בפיקוד בעלות הברית של אירופה, פיקוד בעלות הברית בזירה האטלנטית, בכוח הצבאי של נאט"ו וסוכנויות צבאיות הקשורות לתפקידי הצבא או פעילויות משותפות אחרות, יכולים לזכות בעיטור.
בשנת 2014 הרחיב הנשיא ברק אובמה את הזכאות לקבלת האות לכל אחד מחברי הכוחות המזוינים של אומה זרה ידידותית, ובכך איפשר להעניק את העיטור לקצינים בברית נאט"ו, בעלות ברית ואנשי כוח מגויסים בכירים שהוקצו / הוטמעו בסגל המטות המשולבים, ובפיקוד הקרבי המאוחד .
מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה היא דיסקית ארד עגולה בקוטר 38 מילימטר.
העיצוב הפנימי מורכב מזר של עלי דפנה הקשורים בסרט בבסיס המייצגים את ההישג.
במרכז האות צורת מחומש החופפת מעט את הזר ומזכיר את המטה של משרד ההגנה.
מעל המחומש מונח נשר עם כנפיים מורמות הניצב על בסיס המחומש והמסמל את ארצות הברית.
בצידה האחורי של המדליה מופיע הכיתוב " Defense Meritorious Service" בשלוש שורות אופקיים ובתחתית העיטור מופיעות המילים, United States of America .
בין שני הכיתובים יש מקום לחריטת שם הנמען.
סרט המדליה ברוחב 35 מילימטרים מורכב מהפסים האנכיים הבאים: לבן (1.6 מילימטר), ארגמן (6.4 מילימטר), לבן (5.6 מילימטר), כחול (1.6 מילימטר), לבן (1.6 מילימטר), כחול (1.6 מילימטר), לבן (1.6 מילימטר), כחול (1.6 מילימטר), לבן (5.6 מילימטר), ארגמן (6.4 מילימטר) ולבן (1.6 מילימטר).
הצבעים, ארגמן ולבן מייצגים את לגיון ההצטיינות ופסי הכחול מייצגים את משרד ההגנה.
הענקות חוזרות של מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה מסומנים על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון בצבע ארד המוצמד לסרט העיטור.
שיש הענקות חוזרות מסומנות על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון כסוף.
מדליית השירות הראוי לשבח (Meritorious Service Medal - MSM) הוא עיטור צבאי, המוענק לחברי הכוחות המזוינים של ארצות הברית על הישג ראוי לשבח או שירות מצטיין החל מה-16 בינואר 1969.
מדליית השירות הראוי לשבח הוענק בעבר כעיטור להישגים בתקופת שלום, אך החל מה-11 בספטמבר 2001 ניתן להעניק עיטור זה במקום כוכב הארד על הישגים ראויים שאינם קרביים באזור לחימה.
בדרך כלל, המעשים או השירותים בעיתם מוענק העיטור צריכים להיות דומים לאלו הנדרשת ללגיון ההצטיינות, אך נושאים בחובם אחריות פחותה, אם כי עדיין ניכרת.
על פי תקנות העיטור בזרוע הצבא במקרה של המלצה לכוכב הארד לא ניתן להעניק את מדליית השירות הראוי לשבח כעיטור מדרג נמוך יותר.
באותה מידה לא ניתן לשדרג המלצה למדליית השירות הראוי לשבח בכוכב ארד.
זאת כיוון שכוכב הארד ניתן עבור פעילות קרבית ומדליית השירות הראוי לשבח ניתן עבור פעילות שאינה קרבית.
עם זאת במקרה של המלצה למדליית השירות הראוי לשבח לניתן להעניק במקומו עיטור מדרג נמוך יותר כדוגמת ציון לשבח של הצבא (ARCOM).
עיטור גבוה יותר, מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה (DMSM), מוענק תחת קריטריונים דומים למשרתים המשובצים לשירות בפעילות רב זרועית מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
מדליית השירות הראוי לשבח היא מדליית ארד בקוטר כולל של כ-3.58 סנטימטרים, המורכב משש קרניים המופיעות מאחורי שלוש הקודקודים העליונים של כוכב מחומש בעל קצוות משופעים המכיל בתוכו שני כוכבים דומים אך קטנים יותר המסומנים באמצעות קווי מתאר חתוכים.
מעל הכוכב המחומש מוצב נשר עם כנפיים מורמות הניצב על שני ענפי דפנה מעוקלים כלפי מעלה הקשורים בסרט בין רגלי הנשר.
סרט המדליה ברוחב 35 מילימטרים מורכב מהפסים הבאים: ארגמן (3.8 מילימטר), לבן (6.35 מילימטר), ארגמן (15.9 מילימטר)לבן (6.35 מילימטר) וארגמן (3.8 מילימטר).
הענקות חוזרות של מדליית השירות הראוי לשבח מסומנות בצבא בזרוע האויר ובזרוע החלל על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון בצבע ארד המוצמד לסרט העיטור.
בצי, בחיל הנחתים ובמשמר החופים הענקות חוזרות מסומנות על ידי כוכבי זהב כאשר כוכב כסוף מסמן שש הענקות חוזרות.
המדליה תוכננה על ידי מר ג'יי מוריס המכון להרלדיקה, ואושר על ידי הוועדה ב-20 במרץ 1969. עיצוב הסרט מתכתב עם הצבעים המשמשים את לגיון ההצטיינות כדי לשקף את ההקבלה בין שתי המדליות.
הנשר, סמל ארצות הברית, ניצב על ענפי דפנה המציינים הישג.
הכוכב משמש לייצוג השירות הצבאי והקרניים הבוקעות ממנו מציינות את המאמצים המתמידים של יחידים להשיג באמצעות שירות ראוי לשבח.
בוועידת העיטורים הבין-זרועית (5 בפברואר 1968) התקיים דיון על הצורך בעיטור שלישי ראוי המאפשר הכרה הולמת בהישגים שאינם בשדה הקרב המקבילים לאלו שהיו מזכים בשדה הקרב בכוכב הארד.
חברי הוועדה היו בדעה כי קיימת ירידה ביוקרה של מדליית לגיון ההצטיינות מכיוון שהיא שימשה בתדירות הולכת וגוברת לצורך תגמול שירות מתחת לרמה אליה כיוונו עם לגיון ההצטיינות, אך עדיין גבוה מזה שנדרש עבור ציונים לשבח של זרועות השירות השונות.
לצורך בחירת שם עבור העיטור החדש הוקמה על ידי מזכיר ההגנה ועדה לבחירת שם.
ב־8 בנובמבר 1968 אישרה הוועדה פה אחד את השם "מדליית השירות הראוי לשבח".
הנשיא לינדון ג'ונסון חתם על צו המורה על חלוקת מדליה בשם זה החל מיום 16 בינואר 1969. הצו תוקן על ידי הנשיא רונלד רייגן ב־2 ביולי 1981, כך שניתן יהיה להעניק פרס לחברי הכוחות המזוינים של מדינות ידידותיות זרות.
עד שנת 2004, ניתן היה להעניק את מדליית השירות הראוי לשבח רק עבור שירות בזמן שלום ולא ניתן היה להעניק אותו באזור לחימה.
המקבילה מדליית השירות הראוי לשבח עבור אותם אזורים הוא הכוכב הארד.
מדלן דה סקודרי (15 בנובמבר 1607 - 2 ביוני 1701) הייתה סופרת צרפתייה.
מדלן נולדה בעיר הנמל לה - הבר שבנורמנדיה.
אביה, שהיה רב החובל של הנמל, נפטר כשהייתה בת שבע שנים בלבד.
היא עברה להתגורר בעיר רואן אצל דודה שהייתה לו ספרייה גדולה.
שם קראה תרגומים של דבריי חכמי העולם העתיק, ויצירות של מחברי נובלות מודרניים.
אחיה, ג'ורג' דה סקודרי, היה חייל, אך ב-1630 עזב את הצבא, הפך למחזאי בפריז והוזמן להשתתף בחוג הספרותי שהתקיים בביתה של קתרין דה ראמבוייה.
ב-1635, אחרי מות אמה, עברה מדלן דה סקודרי להתגורר אצל אחיה בפריז, והצטרפה לחוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה, שהיה ראשון מסוגו בצרפת.
ב-1641 הופיעה הנובלה "איברהים, או באסה המפורסם", ובשנה שלאחריה "נשים מפורסמות, או דרשות נועזות" בשמו של ג'ורג' דה סקודרי.
מ-1644 עד 1647 מדלן דה סקודרי ואחיה התגוררו בעיר מרסיי, שבה מילא תפקיד של מפקד מבצר.
כשחזרו לפריז ניסתה לקבל משרה כמורה פרטית של בנות דודו של הקרדינל מזראן, אך ללא הצלחה.
בין השנים 1649 ו-1653 התחולל בפריז מרד הפרונד נגד בית המלוכה הצרפתי, ורבים מחברי החוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה נכלאו או נמלטו מן העיר.
ג'ורג' דה סקודרי, שנבחר לאקדמיה הצרפתית ב-1650, נמלט גם הוא מפריז.
אך באותן שנים (1649 - 1653) הופיעה הנובלה "ארטמן, או כורש הגדול", גם היא בשמו של ג'ורג', אם כי היה ברור לכל כי המחברת הייתה מדלן.
בנובלה זו, הארוכה ביותר בספרות הצרפתית (10 כרכים), הסופרת שמה בפיה של סַפְפו, גיבורת העלילה, דברים נגד הנישואין: "אני חפצה במאהב...
שירכוש את לבי ויאהב אותי עד מותי" ו"כדי לאהוב תמיד, אסור להינשא".
מדלן דה סקודרי נשארה נאמנה לדעתה זו ולא נישאה עד מותה.
ב-1652 ייסדה בפריז חוג ספרותי משלה, "החוג של שבת", שבו השתתפו פייר קורניי, מאדאם דה סבינייה, מאדאם דה לה פאייט, פרנסואה דה לה רושפוקו ורבים אחרים, שניהלו ביניהם שיחות שנונות ומנומסות שנסובו בעיקר על נושא אופיו של האדם.
מדלן דה סקודרי הפכה לסופרת המפורסמת ביותר של דורה, ורבים קראו את הרומנים שלה, שהדמויות שבהם תיארו אנשים מפורסמים של התקופה בשמות בדויים.
הייתה לה השפעה על ז'אן דה לה פונטן ועל מולייר, שבמחזה "הענוגות הנלעגות" עשה שימוש בשם "מדלון" ונטען שזה היה כחיקוי לשמה של מדלן (אך בפועל זה היה באופן מקרי שמה של השחקנית מדלן בז'ארט), ובמחזה "הנשים החכמות" התכוון למדלן ולנשים אחרות שהשתתפו בחוגים הספרותיים של פריז.
מדלן לבו הייתה שחקנית צרפתייה.
לבו נולדה בעיירה אנטוני בצרפת והחלה בקריירת משחק בסוף שנות ה-30. בשנת 1939 הופיעה בסרטה הראשון "נערות במצוקה" (Jeunes filles en détresse) של הבמאי גאורג וילהלם פבסט.
היא נישאה לשחקן מרסל דליו, אשר היה ממוצא יהודי.
עם נפילת צרפת לידי הנאצים בשנת 1940, נאלצו דליו ולבו להימלט, בשל יהדותו של דליו, אשר הנאצים השתמשו בו כדוגמן שלא מרצונו בפוסטר אנטישמי המראה את דמות "היהודי הטיפוסי".
הם קבלו אשרות לפורטוגל שהונפקו על ידי הקונסול הכללי לפורטוגל בבורדו ארישטידש דה סוזה מנדש באוגוסט 1940. לאחר תלאות רבות ונדודים דרך ליסבון, צ'ילה, מקסיקו וקנדה הגיעו לארצות הברית.
בארצות הברית ניסתה לבו לקדם את קריירת המשחק שלה, ובשנת 1942 הופיעה בתפקיד איבון, ידידתו המקומית של ריק בליין (המפרי בוגרט) בסרט קזבלנקה.
לאחר צילום הסרט עלו נישואיהם של דליו ולבו על שרטון, והם נפרדו, כשכל אחד מהם ממשיך בקריירת משחק משלו.
לאחר שחרור אירופה שבה לבו לצרפת, והמשיכה להופיע בסרטים צרפתיים ואירופים.
בשנת 1963 הופיעה בתפקיד "שחקנית צרפתייה" בסרטו של פדריקו פליני "שמונה וחצי".
בשנת 1988 נישאה שוב לתסריטאי האיטלקי טוליו פינלי שעבד עם פליני על כמה מסרטיו.
לבו, שהייתה השחקנית האחרונה מהצוות של "קזבלנקה" שנותרה בחיים, הלכה לעולמה בספרד ב-1 במאי 2016.
מדלינג היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה ובירת מחוז מדלינג, נמצאת במרחק 14 ק"מ מווינה.
מדלינג נמצאת באזור אינדוסטריפירטל, אחד מארבעת אזוריה של אוסטריה.
העיר שוכנת בגובה 246 מטר מעל פני הים, ושטחה משתרע על 9.95 קמ"ר, כשחלקים גדולים ממנו מיוערים.
בעיר עובר נחל מדלינגבאך שמתחיל ביער וינה.
הממצאים העתיקים ביותר בעיר הם כבר מתקופת האבן החדשה.
לאחר ניצחונו של קרל הגדול על האבארים בשנת 803 התיישבו באזור תושבים פרנקים-בווארים.
בימי הביניים העיר הייתה מקום מגוריהם של שושלת המלוכה באבנברג, שהתגוררו בטירה בעיר, ושם העיר היה "Babenbergerstadt" (באבנברגשטט - העיר של בבנברג).
עם הזמן השם הפך לפי הסדר ל"מדילינה","מדליקך", ולבסוף "מדלינג".
בזמן המצור הראשון על וינה בידי העות'מאנים בשנת 1529 חלקים גדולים מהעיר נהרסו.
מדליית רמפורד היא מדליה שמעניקה החברה המלכותית לחוקרים אירופיים בתחומי התרמודינמיקה והאופטיקה.
המדליה נקראת על שמו של בנג'מין תומפסון, הידוע בשם הרוזן רמפורד, שב-1796 תרם לחברה המלכותית 5,000 לירה שטרלינג על מנת שתעניק את הפרס פעם בשנתיים.
המדליה מצופה כסף, ובנוסף לה, מקבלים הזוכים גם אלף ליש"ט.
1810 : אטיין לואי מאלוס
1838 : ג'יימס דייוויד פורבס
1842 : ויליאם הנרי פוקס טלבוט
1848 : אנרי ויקטור רניו
1850 : פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו
1860 : ג'יימס קלרק מקסוול
1870 : אלפרד אוליבייה דה קלוזינייה
1872 : אנדרס יונאס אונגסטרם
1874 : גוז'ף נורמן לוקייר
1890 : היינריך רודולף הרץ
1896 : וילהלם רנטגן ופיליפ לנארד
1902 : צ'ארלס אלגרנון פרסנוס
1906 : יו לונגבורן קלנדר
1912 : האיקה קמרלינג אונס
1914 : ג'ון ויליאם סטראט ריילי
1916 : ויליאם הנרי בראג
1918 : צ'ארלס פברי ואלפרד פירוט
1920 : ג'ון ויליאם סטראט ריילי
1934 : וונדר יוהנס דה האס
1938 : רוברט ויליאמס ווד
1944 : הארי ראלף ריקרדו
1956 : פרנק פיליפ בוודן
1960 : אלפרד גורדון גיידון
1962 : דודלי מוריס ניוויט
1964 : הנדריק ואן דה הולסט
1992 : הרולד נוויל טמפרלי
מדליית תומאס קלר ניתנת על ידי פדרציית החתירה הבינלאומית (FISA) על קריירה יוצאת דופן בענף ספורט החתירה.
זהו הכבוד הגבוה ביותר בחתירה הניתנת לכל אתלט אחרי חמש שנים מתאריך פרישתו מהספורט.
היא מציינת קריירת חתירה יוצאת מן הכלל וספורטיביות מופתית.
היא נקראת על שמו של תומאס קלר שהיה הנשיא של FISA משנת 1958 עד מותו בשנת 1989.
שנה זוכה מדינה פרופיל 1990 אלף הנסן נורווגיה 1991 תומאס גריינר גרמניה 1994 יורי פימנוב רוסיה
מדליית רובלינג הוא הפרס היוקרתי ביותר של החברה המינרלוגית של אמריקה (Mineralogical Society of America), וניתן עבור הצטיינות מדעית כפי שבאה לידי ביטוי בעיקר על ידי פרסומים מדעיים של מחקר מקורי בולט במינרלוגיה.
כללי הפרס מדגישים את נושא המחקר המקורי.
כך למשל לא יינתן הפרס בשל הצטיינות בהוראה או במנהל הקשורים למינרלוגיה.
הפרס אינו מוגבל לאזרחי ארצות הברית בלבד, ואיננו מוגבל בגיל.
ההחלטה על חלוקת המדליה התקבלה ב-1929, עשר שנים לאחר הקמת החברה המינרלוגית של אמריקה, אבל רק ב-1937, משנאסף סכום מספיק, החלה חלוקה סדירה של הפרס.
הפרס כולל מדליה מוזהבת וחברות לכל החיים בחברה המינרלוגית של אמריקה.
הפרס קרוי על שמו של הקולונל וושינגטון אוגוסטוס רובלינג (Washington Augustus Roebling 1926-1837) שהיה מהנדס, בונה גשרים, אספן מינרלים ועמית בולט של החברה המינרלוגית של אמריקה.
מקבלי הפרס שנה שם לאום תחומי פעילות והישגים 1947פאול ניגלישווייצרי קריסטלוגרף ועורך 1948 ויליאם לורנס בראגבריטי פיזיקאי וקריסטלוגרף.
זוכה פרס נובל לפיזיקה ב-1915 בשל גילוי חוק בראג 1950נורמן לוי בואןאמריקאי מינרלוג, ידוע בשל גילוי שורת בואן 1967לינוס פאולינגאמריקאי כימאי וקריסטלוגרף.
זוכה פרס נובל לכימיה "על מחקריו בעניין אופי הקשר הכימי" 1989הלן מגאובריטית כימאית קריסטלוגרפית.
חקר התפתחות סלעי יסוד במערכת השמש
מדלניצ'ר (ברומנית: Medelnicer ) היה סוג של דרגטור בחצר שליט נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה.
המדלניצ'ר היה בויאר שתפקידו לצקת מים על ידי השליט לצורכי רחצה.
המדלניצ'ר גם הגיש לשליט את מנות האוכל והמליח.
בנוסף היה אחראי על הכלים והפמוטות שעל השולחן.
המדלניצ'ר היה חבר במועצת השליט.
בתקופת הפנריוטים ירד מעמד המדלניצ'ר ובתחילת המאה ה-19 הוא נחשב בויאר מדרגה שלישית.
גם בתפקיד זה הייתה קיימת היררכיה: ול-מדלניצ'ר (מדלניצ'ר גדול), מדלניצ'ר שני ושלישי.
קיום התפקיד של מדלניצ'ר תועד לראשונה בשנת 1463 בנסיכות מולדובה ובשנת 1523 בוולאכיה.
מקור המונח בא מהמילה "מדלניצה" - "קערת כסף או זהב, ששימשה לנטילת הידיים של השליט", מילה ממוצא סלאבי קדום (מדניצה), המופיעה גם בהונגרית (medence = אגן).
מדלין מורה סטו היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
מוכרת בשל תפקידה בסדרת הדרמה "נקמה" עליה הייתה מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
בנוסף מוכרת מהסרטים "המוהיקני האחרון", "12 קופים", "בת הגנרל" ו"חיילים היינו".
סטו נולדה בשכונת איגל רוק שבצפון לוס אנג'לס לאב ממוצא בריטי וגרמני ולאם ממוצא פוארטו ריקני, הבכורה מתוך שלושה ילדים.
אביה, רוברט סטו היה מהנדס אזרחי מאורגון, ואמה, מיריה, היא צאצאית של כמה מנשיאי עבר של קוסטה ריקה.
סטו שאפה במקור להפוך לפסנתרנית קונצרט, ולקח שיעורים בגילאי עשר עד שמונה עשרה.
בהמשך היא הסבירה כי נגינה בפסנתר הוא אמצעי לברוח מהצורך להתרועע עם ילדים אחרים בגילה.
המורה שלה למוזיקה יליד רוסיה, סרגיי טרנובסקי, האמין בסטו, ואפילו לימד אותה כשהיה על ערש דווי.
לאחר מותו בגיל 92, היא פרשה ואמרה מאוחר יותר, "פשוט הרגשתי שהגיע הזמן לא להיות לבדי יותר".
אביה של סטו סבל מטרשת נפוצה והיא ליוותה אותו לטיפולים הרפואיים שלו.
למדה קולנוע ועיתונות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
סטו התחילה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בהופעות טלוויזיוניות ובמספר סרטי שוליים.