tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלגוריתם אקראי פולינומי ייקרא תמורה בלתי צפויה אם עבור כל מבחין הסתברותי פולינומי שלא רשאי להגיש לאורקל שאילתה בנוגע לתחזית עצמה (התמורה), קיימת פונקציית זניחות כך שמתקיים:
הביטוי העיקרי לתמורה פסאודו-אקראית מבחינה מעשית הוא צופן בלוקים.
חשוב להדגיש שלא קיים צופן בלוקים שהוכח מתמטית שהוא תמורה פסאודו אקראית חזקה.
אולם אפשר להגיד למעשה שקיימים צפני בלוקים שההנחה היא שהם נחשבים לתמורה פסאודו-אקראית חזקה.
בזכות תכונה זו אפשר לבנות מצופן בלוקים פרימיטיבים קריפטוגרפיים רבים ולנתח את ביטחונם באופן תאורטי.
ביניהם למשל הצפנה מאומתת וקוד אימות מסרים.
אף על פי שרוב צפני הבלוקים הקיימים כיום עונים להגדרה של פרמוטציה פסאודו-אקראית חזקה, יש יתרון מהיבט של יעילות להוכיח שצופן בלוקים בטוח תחת הגדרה פחות חזקה במקרים בהם אפשר להסתפק בכך.
לדוגמה, רשת פייסטל היא מבנה קריפטוגרפי פופולרי, שמקבל פונקציה חד-כיוונית לא הפיכה וממנה מייצר תמורה הפיכה עם מפתח.
רשת פייסטל היא מבנה איטרטיבי הפועל כדלהלן.
הקלט באורך סיביות מחולק לשני חצאים ו- (חצי ימני וחצי שמאלי בהתאמה) כל אחד באורך סיביות, בהינתן פונקציה פסאודו-אקראית שמקבלת את וקלט באורך ומחזירה פלט פסאודו-אקראי באורך מבנה פייסטל מתבצע כך:
ברור שבמהלך הראשון המבנה המתואר אינו פסאודו-אקראי אפילו ש- פסאודו-אקראית כי החצי השמאלי הוא למעשה חצי הקלט הימני ללא שינוי.
וכן במהלך השני אפשר להראות שהפלט אינו פסאודו-אקראי כי קיים אלגוריתם פולינומי שיכול להבחין בינו לבין פלט אקראי.
יש לזכור שבכל מהלך צריך מפתח שונה ובלתי תלוי במפתחות הקודמים.
למרבה ההפתעה רשת פייסטל בשלושה מהלכים עם שלושה מפתחות שונים, נחשבת לפסאודו-אקראית אך לא פסאודו-אקראית חזקה.
לעומת זאת הוכח שרשת פייסטל בארבעה מהלכים עם ארבעה מפתחות שונים נחשבת לתמורה פסאודו-אקראית חזקה, בהנחה שהפונקציה הפנימית נחשבת פסאודו-אקראית.
צריך לזכור שצופן בלוקים כשלעצמו אינו בטוח לשימוש לבד, אלא הוא רק "אבן בניין" שאיתה ניתן לבנות מערכת הצפנה בטוחה.
לצורך המחשה, אם משתמשים בצופן בלוקים ישירות במערכת הצפנה, למשל המצפין שולח את למקבל, כאשר הוא צופן בלוקים שמקבל את המפתח איתו הוא מצפין את ומחזיר את (למשל AES).
אפשר להוכיח שמערכת כזו לא תהיה עמידה נגד התקפת מוצפן-נבחר, מפני שהצפנה כזו היא דטרמיניסטית באופייה ולכן המתקיף יכול להבחין בקלות אם הוצפנו בלוקים זהים עם אותו מפתח.
הבחנה זו חשובה ולא תמיד מושם עליה דגש כראוי.
אחת הדרכים להתמודד עם חיסרון זה היא להשתמש בצופן הבלוקים במסגרת מצב הפעלה בטוח.
קיימים מצבי הפעלה שונים של צופן בלוקים הכוללים בין היתר הצפנה מאומתת, כשכל אחד מהם מספק ביטחון בדרך שונה ובעל מאפיינים שונים בהתאם לסביבה, מידת האיום ואילוצי יעילות.
במערכות הצפנה מודרניות נהוג לשלב אקראיות כדי לעמוד במודלים של ביטחון מחמירים יותר.
תמחור דינמי, המכונה גם תמחור גל, תמחור מותאם ביקוש, או תמחור מבוסס זמן הוא אסטרטגיית תמחור בה עסקים מגדירים גמישות מחירים עבור מוצרים או שירות המתבסס על דרישות השוק הנוכחיות.
עסקים יכולים לשנות מחירים על בסיס אלגוריתמים שלוקחים בחשבון תמחור של מתחרים, ביקוש והיצע, וגורמים חיצוניים אחרים בשוק.
תמחור דינמי הוא מנהג נפוץ במספר תעשיות, כגון אירוח, נסיעות, בידור, קמעונאות, חשמל ותחבורה ציבורית.
כל תעשייה נוקטת גישה שונה לתמחור דינמי, בהתבסס על הצרכים והביקוש למוצר.
תמחור מבוסס זמן היא שיטה סטנדרטית של תמחור בענף התיירות.
מחירים גבוהים יותר יחויבו במהלך שיא העונה, או במהלך תקופות של אירועים מיוחדים.
בסוף העונה, מלונות מוכנים לגבות רק את עלויות התפעול של הממסד, ואילו את הרווח הם עושים במהלך עונת התיירות (זהו העיקרון הבסיסי של תמחור: העלות השולית לטווח ארוך).
מלונות ושחקנים אחרים בתעשיית האירוח משתמשים בתמחור דינמי כדי להתאים את עלות החדרים וחבילות האירוח בהתבסס על היצע וביקוש באותו הרגע.
המטרה של תמחור דינמי בענף זה היא למצוא את המחיר הגבוה ביותר שהצרכנים מוכנים לשלם.
שם נוסף לתמחור דינמי בתעשייה הוא תמחור לפי דרישה.
סוג זה של אפליית מחיר משמש למצות את מרב הרווחים, כדי לנסות ולהגדיל את ההכנסות, בהתבסס על הנכונות של פלחי שוק שונים לשלם.
תמחור דינמי כולל עליית מחירים כאשר הביקוש הוא גבוה וירידות מחיר, כדי לעורר את הביקוש, כאשר הוא נמוך.
יש מגוון רחב של מחירים המבוססים על הביקוש לאורך היום, המאפשר למלונות לייצר יותר הכנסות על ידי הבאת לקוחות שונים במחירים שונים שהם מוכנים לשלם.
חברות תעופה משנות את המחירים לעיתים קרובות בהתאם ליום בשבוע, השעה ביום, ומספר ימים לפני הטיסה.
עבור חברות התעופה, מרכיבים שונים גורמים לתמחור דינמי, כגון: כמה מושבים יש בטיסה, זמן היציאה, וממוצע ביטולים של טיסות דומות.
תמחור גודש גם הוא סוג של תמחור דינמי, ומשמעותו היא העלאת המחיר בזמני עומס.
משתמשים בו לעיתים קרובות בתחבורה הציבורית ובכבישים, כדי לעודד שימוש יעיל בתחבורה על ידי שינוי זמני נסיעה והרחקתם משעות השיא.
לדוגמה, בגשר מפרץ סן פרנסיסקו גובים אגרה גבוהה יותר בשעות העומס, ובסוף השבוע, כאשר אנשים נוטים לנסוע יותר.
זוהי דרך יעילה להגדיל את ההכנסות כאשר הביקוש הוא גבוה, וגם לנהל את הביקוש - כלומר להפחית את כמות המכוניות שנוסעות בגשר בשעות השיא, שכן יש נהגים שלא מוכנים לשלם את אגרת הגודש, ונמנעים מהנסיעה בשעות הביקוש.
זה המצב גם בנתיב המהיר לפני הכניסה לתל אביב מכביש 1.
תמחור דינמי נבדק ומיושם בתחבורה על פי דרישה כגון שירות קריאת הסעה כגון אובר וליפט.
המערכת של אובר מבצעת התאמה דינמית של מחירי שירות, היצע (נהגי אובר) וביקוש (נוסעים המרימים יד באפליקציה של הטלפונים החכמים), והתמחור נעשה בהתאם.
תמחור דינמי משמש לעיתים קרובות גם בספורט, שבו הביקוש משתנה מאוד מאירוע לאירוע.
למשל, כשקבוצה משיגה רצף ניצחונות, האוהדים יתלהבו ואפשר יהיה להעלות את המחיר, וכן אם יש משחק מיוחד נגד קבוצה פופולרית או מצליחה.
אבל אם זה אירוע שגרתי - המחיר יצטרך להיות נמוך יותר.
קמעונאים, וקמעונאים מקוונים בפרט, מתאימים את מחירי המוצרים שלהם על פי המתחרים, זמן, תנועה, שיעורי ההמרה ובהתאם למטרות המכירות.
מטרת התמחור הדינמי היא להגדיל את ההכנסות והרווחים.
יש שלוש דרכים עיקריות לעשות זאת:
ראשית, קמעונאים יכולים להשתמש במידע על מחירים ולבצע תמחור מחודש המבוסס על המחירים של המתחרים.
שנית, קמעונאים יכולים להוריד מחירים כאשר הביקוש נמוך.
שלישית, קמעונאים יכולים להעלות את המחירים כאשר הביקוש גבוה.
אמזון עוסקת באפליית מחירים בשנת 2000 עבור מספר לקוחות, הוצגו מחירים שונים בו זמנית על אותו פריט, הם הפרו את חוק רובינסון–פאטמן.
החברה הפסיקה זאת והתנצלה לאחר שהדבר התגלה.
צד שלישי כלשהו המוכר באמזון השתמש בתוכנה כדי לשנות את המחירים בתדירות גבוהה יותר מכפי שהיה אפשרי לביצוע על ידי אנשים, במטרה להתחרות במהירות מול מוכרים אחרים על המחיר.
תמחור המבוסס על ערך או גמישות
באופן אידיאלי, חברות צריכות לבחון האם מחיר המוצר שווה ערך למחיר שהצרכן מייחס למוצר.
זהו ערך המבוסס על תמחור.
ערך זה יכול להיות שונה מאדם לאדם, קשה לזהות מהו הערך המושלם שכן כל אדם מעריך את מחיר המוצר בצורה שונה.
עם זאת, נכונות הצרכן לשלם יכולה לשמש כמדד הערך הנתפס.
עם גמישות במחיר של מוצרים, חברות יכולות לחשב כמה צרכנים מוכנים לשלם עבור המוצר בכל נקודת מחיר.
מוצרים בעלי גמישות גבוהה רגישים מאוד לשינויי מחיר, בעוד מוצרים בעלי גמישות נמוכה רגישים פחות לשינויים במחיר.
כתוצאה מכך, מוצרים עם גמישות נמוכה מוערכים בדרך כלל יותר על ידי הצרכנים.
היבט דינמי של שיטת תמחור זו הוא גמישות לשינוי ביחס למוצר, קטגוריה, זמן, מיקום וקמעונאים.
עם גמישות מחירים של המוצרים השוליים של המוצר, קמעונאים יכולים להשתמש בשיטה זו עם אסטרטגיית התמחור שלהם כדי לתכנן אסטרטגיות רווח, הכנסות או אסטרטגיות למיצוי מרב רווחים.
עסקים שרוצים מחיר תחרותי יפקחו על מחירי המתחרים שלהם ויתאימו את המחירים בהתאם.
אמזון היא מובילה בשוק הקמעונאי שמשנה מחירים לעיתים קרובות, היא מעודדת קמעונאים אחרים לשנות את המחירים שלהם כדי להישאר תחרותיים.
תמחור דינמי מבוסס מתחרים יכול להגדיל את המכירות, ובמיוחד אם ינצלו את היתרון כאשר מוצרים אזלו אצל קמעונאים מתחרים.
תעשיות רבות משנות את המחירים, בהתאם לשעות היממה, במיוחד קמעונאים מקוונים, הלקוחות בדרך כלל רוכשים בשעות העבודה בין 17:00 - 09:00. העלאת מחירים במהלך הבוקר ואחר הצהריים והורדת מחירים במהלך הערב הוא מנהג נפוץ בתמחור דינמי.
סופרמרקטים ורשתות שיווק, בעיקר באירופה, נוהגים להוזיל מחירי מוצרים ספציפיים שתוקפם מתקצר, במטרה למנוע בזבוז והשלכת מזון.
תמחור המבוסס על זמן השירות
תמחור המבוסס על זמן שרות כגון אספקת חשמל כולל, אך לא מוגבל ל:
תמחור של זמן שימוש (TOU), לפיו מחירי החשמל נקבעים לתקופת זמן מסוימת על בסיס מקדמה או תשלום עתידי, בדרך כלל לא משתנה לעיתים קרובות מאשר פעמיים בשנה.
המחירים המשולמים עבור האנרגיה הנצרכת במהלך תקופות אלה נקבעו מראש, דבר המאפשר לצרכנים לשנות את השימוש שלהם ולנהל את עלויות האנרגיה שלהם על ידי העברת השימוש לתקופת עלות נמוכה יותר או להפחית את הצריכה הכוללת שלהם (בתגובה לביקוש)
תמחור שיא קריטי לפיו מחירי זמן השימוש הם בתוקף למעט ימי שיא מסוימים, כאשר המחירים עשויים לשקף את עלויות הייצור ו/או רכישת החשמל ברמה הסיטונאית.
תמחור בזמן אמת לפיו מחירי החשמל עשויים להשתנות לעיתים קרובות בכל שעה (במיוחד לעיתים קרובות יותר).
אות המחיר מסופק למשתמש על בסיס מקדמה או תשלום עתידי, המשקף את עלות השירות של ייצור ו/או רכישת חשמל ברמה הסיטונאית.
הפחתת זיכויים בשיא העומס עבור צרכנים עם עומסים גדולים שלהם הסכמים שנקבעו מראש.
שיעור המרות מודדים כמה גולשים באתר הופכים לקונים.
כאשר שיעורי ההמרות של הצופים לקונים נמוכה, מפחיתים את המחיר כדי להגדיל את כמות הקונים שיטה זו סטנדרטית באסטרטגיית תמחור דינמי.
תמורה דמוגרפית או מעבר דמוגרפי היא תופעה דמוגרפית שבאה לתאר את מעברן ההדרגתי של מדינות בלתי מפותחות מילודה, ותמותה גבוהות לילודה ותמותה נמוכות.
את המונח טבע לראשונה הדמוגרף האמריקאי וורן תומפסון ב-1929, לאחר ששם לב כי במדינות המפותחות (בעיקר במערב) החלו שיעורי התמותה לרדת (בעיקר בגלל צניחה בתמותת תינוקות) מהמחצית השנייה של המאה ה-19, ובעקבות זאת ירדו גם שיעורי הילודה.
כיום, כל המדינות המפותחות השלימו את התמורה הדמוגרפית והן מאופיינות בשיעורי ילודה נמוכים; רוב המדינות המתפתחות נמצאות בתהליך, חלקן כבר לקראת סיומו.
יוצאות מן הכלל הן מדינות עניות, בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה ומספר מדינות באסיה.
בתחילת המאה ה-19 אופיינו מדינות במערב בשיעורי פריון גבוהים - עד כדי 5–7 ילדים לאישה (ארצות הברית סביב 7, בריטניה 5, צרפת 4.4).
במקביל, שררו שיעורי תמותה גבוהים בקרב תינוקות וילדים עד גיל 5 - שהגיעו עד כדי שליש ויותר מהילדים.
תוחלת החיים באירופה בתחילת המאה הייתה סביב 40 שנה.
המהפכה התעשייתית הביאה לשיפור ניכר ברמת החיים, להקפדה על היגיינה ושיפורים במערכות הרפואה, ובעקבותיה החלה במחצית השנייה של המאה ה-19 צניחה בתמותת תינוקות וילדים.
בעקבותיה ירדו שיעורי הפריון לרמות של כ-3 ילדים לאישה ואף למטה מכך.
התמורה הדמוגרפית מחולקת בדרך כלל לארבעה או חמישה שלבים:
בשלב הראשון רמות הילודה והתמותה גבוהות.
בשלב השני שיעורי תמותת תינוקות וילדים יורדים
בשלב השלישי שיעורי הפריון יורדים בחדות ובעקבותיהם שיעורי הילודה
בשלב הרביעי שיעורי הילודה והתמותה מתייצבים ברמות נמוכות
תמונתו של דוריאן גריי הוא סרט פנטזיה אילם בריטי משנת 1916, בבימויו של פרד ו.
בסרט מככבים הנרי ויקטור, פאט או'מאלי, וסידני בלאנד.
הסרט מבוסס על הרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד, שיצא לאור בשנת 1890.
הנרי ויקטור – דוריאן גריי
פאט או'מאלי – סיביל ויין
סידני בלאנד – בזיל הולוורד
דורותי פיין – ליידי מרצ'מונט
ג'ק ג'ורדן – לורד הנרי ווטון
דאגלס קוקס – ג'יימס ויין
תמונתו של דוריאן גריי הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1915, המבוסס על הרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד, שיצא לאור בשנת 1890.
עותק של הסרט נמצא בארכיון הסרטים של ספריית הקונגרס.
האריס גורדון – דוריאן גריי
ארנסט הווארד – בזיל הייוורד
ריי ג'ונסטון – לורד הנרי ווטון
תמונתו של דוריאן גריי הוא סרט אמריקאי משנת 2004 בבימויו של דייב רוזנבאום, ובכיכובו של ג'וש דוהאמל.
הסרט מבוסס על הרומן תמונתו של דוריאן גריי מאת אוסקר ויילד.
ג'וש דוהאמל – דוריאן גריי
ברנדן וו – הארי ווטון
ריינר ג'אד – בזיל וורד
דרבי סטנצ'פילד – סיביל ויין
בריאן דורקין – ג'יימס ויין
ג'ולי איימוס – לורה ווטון
תמונתו של דוריאן גריי הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1945 בבימויו של אלברט לוין, עם הרט הטפילד , ג'ורג' סנדרס ודונה ריד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד (1890).
הסיפור הוא על צעיר שמוכן למכור את נשמתו על מנת שיישאר צעיר לנצח בזמן שציור של דיוקנו ייזדקן עם הזמן.
הסרט צולם בשחור-לבן אבל שני הציורים צולמו בצבע - דיוקן הצעיר היפה ודיוקן הזקן המכוער והמלא בדם.
את הדיוקן המבעית צייר הצייר איוון אולברייט בשנים 1943–1944 והוא מוצג במכון האמנות של שיקגו.
לאורך הסרט מקריין השחקן סדריק הרוויק את סיפור העלילה.
לונדון 1886, דוריאן גריי (הרד הטפילד) הוא צעיר ג'נטלמן נאה ועשיר.
הוא ביישן ותמים ואוהב לנגן בפסנתר, בעיקר את הפרלוד מס' 24 של שופן.
דוריאן מגיע לידידו הצייר בזיל הלווארד (לוול גילמור) כדי שיצייר את דיוקנו.
הציור מושלם ובאותו רגע מגיע למקום לורד הנרי ווטון (ג'ורג' סנדרס).
הוא מטיף לדוריאן כי היופי הוא דבר חולף וכי עליו לנצל זאת להנאות החיים ולהתנהג בנהנתנות.
דוריאן מושפע מדבריו, מביא את הציור לביתו ומניח אותו ליד פסל חתול קדוש מצרי כאשר הוא מבקש כי יישאר צעיר לנצח ורק הציור יזדקן במקומו.
דוריאן מתחיל להסתובב בכל מיני מקומות מפוקפקים ומתראה עם נשים מפוקפקות.
באחת המועדונים הוא מאזין לשירתה של סביל וויין (אנג'לה לנסבורי) ומתחיל לחזר אחריה למרות התנגדותו של אחיה ג'יימס (ריצ'רד פרייזר) שחושד בכוונותיו.
דוריאן רוצה לשאת אותה אבל לורד הנרי רוצה שימשיך בנהנתנות.
הוא מורה לדוריאן לבדוק את יושרתה על ידי שיזמין אותה לביתו ויציע לה להישאר איתו בלילה.
כשהיא מסכימה מחליט דוריאן לנתק את קשריו איתה, כותב לה מכתב והיא מתאבדת.
דוריאן מתבונן בציור ורואה שהוא נעשה אכזרי ומכוער יותר.
את התמונה הוא מסתיר בחדר בעליית הגג ומחליף מדי פעם את המשרתים כדי שלא יגלו אותה.
כשחולף הזמן, נותר גריי יפה כשם שהיה ביום ציור הדיוקן שלו ואילו דיוקנו, אותו הוא מסתיר בחדר נעול, מזדקן ומתכער.
חולפות שנים רבות ודוריאן ממשיך להיות צעיר נהנתן.
שמועות ורכילויות מעליו מתפשטות בלונדון.
כעת הוא נפגש בגלדיס הלווארד, אחותו של הצייר אותה הכיר מאז שהייתה ילדה.
הוא מתחרה עם מחזר צעיר שלה, דייוויד סטון (פיטר לופורד).
בזיל הצייר מגיע אליו ודורש לראות את התמונה.
לאחר היסוסים מראה לו דוריאן את הציור עם הדמות הזקנה והמכוערת.
הוא מפחד שבזיל יפיץ את הסוד ורוצח אותו בדקירה.
על הציור מופעים כעת כתמי דם.
לאחר מכן הוא לוחץ על מכר שלו, אלן קמפבל, (דאגלס וולטון) שהוא כימאי, כי יעלים את הגופה באמצעים כימיים.
ג'יימס וויין (ריצ'רד פרייזר), אחיה של סיביל חוזר אחרי 18 שנים משהות בים, כדי לנקום בדוריאן גריי.
הוא פוגש בו ברחוב אך אינו מזהה את הבחור הצעיר שאמור כעת להיות מבוגר.
לאחר זמן הוא מבין שדוריאן נשאר צעיר, עוקב אחריו בעת ציד אך נורה בטעות ומת.
דוריאן מבין שהוא היה שם כדי לרצוח אותו ומבקש להפסיק את הקללה הרובצת עליו ומבטל את אירוסיו עם גלדיס.
דוריאן חושב שאם יהרוס את הציור תיפסק הקללה שנפלה עליו.
הוא ממהר לחדר, שולף סכין ותוקע אותה בתוך הציור.
באותו רגע הוא מתמוטט ומת.
הדיוקן המפלצתי בציור חוזר להיות הציור המקורי של דוריאן הצעיר והיפה.
הנרי, דייוויד וגלדיס מתפרצים לחדר, רואים את הציור עם דוריאן הצעיר ומביטים על גופתו השרועה של דוריאן, שהפך לזקן ומפלצתי.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותהרד הטפילדדוריאן גרייג'ורג' סנדרסלורד הנרי ווטוןאנג'לה לנסבוריסיביל ווייןזמרתלואל גילמורבזיל הלווארדציירדונה רידגלדיס הלווארדארוסתו של דוריאןריצ'רד פרייזרג'יימס ווייןאחיה של סיבילדאגלס וולטוןאלן קמפבלידיד של דוריאןלידיה בילברוקגב' ווייןאמה של סיבילסדריק הרדוויקקריין
אנג'לה לנסבורי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר שחור-לבן
הארי סטרדלינג זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
תָּמוֹת נַפְשִׁי עִם-פְּלִשְׁתִּים הוא ביטוי מקראי שמשמעותו היא: לאחר שראה אדם שלא יצליח לנצח את האויב שלו, הוא מחליט לנקום באויב ולגרום לכך שגם הוא וגם האויב שלו יינזקו.
לפי מודל הסלמת הקונפליקט של פרידריך גלזל זהו השלב האחרון בהסלמת סכסוך, בו אדם מוכן להפסיד הכל, והעיקר להביס את יריבו.
משמעות הביטוי בהקשר רחב יותר היא מצב שבו אדם מוכן להקריב את חייו או את טובתו האישית על מנת לגרום נזק לאויביו או לאלו שפגעו בו.
לאחר שנתפס שמשון על ידי הפלשתים, עיניו נוקרו והוא הוחזק בבית הסוהר בעזה.
לאחר מכן הביאו הפלשתים את שמשון למקדש דגון כדי לחגוג את ניצחונם.
הוא נשען על עמודי הבית, אמר "תמות נפשי עם פלשתים", והטה את העמודים שבידיו בכוח.
כתוצאה מכך הבית נפל על כל מי שהיה בתוכו.
באירוע זה, היו הרוגים רבים יותר מאלה שהרג שמשון במהלך כל חייו, וביניהם גם סרני פלשתים.
ב מובא שאם צרה מעידה לחברתה שמת בעלה היא אינה נאמנת.
ואפילו כאשר זו שאמרה שמת הבעל נישאה לאדם אחר, השנייה אינה מותרת להינשא, שכן אנו חושדים בראשונה שמא .
ומסביר הרמב"ם: "אפילו נשאת זו תחלה אין אומרין אילו לא מת בעלה לא הייתה אוסרת עצמה עליו, שמא משנאתה בצרתה רוצה היא שיאסרו שתיהן עליו".
משה ברזני ומאיר פיינשטיין נשפטו למוות על ידי הבריטים.
הם ביקשו לפגוע בבריטים בעזרת הרימון הראשון ולהתאבד בעזרת הרימון השני בעלותם לגרדום, בבחינת "תמות נפשי עם פלשתים", אך משהבינו כי בטקס התלייה יהיה נוכח גם רב הכלא, הרב יעקב גולדמן והוא עלול להיפגע, התאבדו השניים ערב קודם לכן בתאם.
לתרחיש שבו תשתמש ישראל בנשק גרעיני בהימצאה על סף השמדתה הפיזית ובמצב שאין לה מה להפסיד, ניתן השם "ברירת שמשון" - סוג של נקמה בנוסח שמשון שהרג במותו רבים מאויביו, בקוראו: "תמות נפשי עם פלשתים".
תמחור בטפטוף היא טקטיקת תמחור, הרווחת בעיקר בקמעונאות המקוונת, ובה חלק מהמחיר הסופי של מוצר או שירות מתגלה לצרכן רק בשלב מאוחר יותר בתהליך הקנייה.
הטקטיקה מקשה על מנועי חיפוש ייעודיים להשוואת מחירים לבצע את עבודתם ובכך להשיג עבור הצרכנים מחירים נמוכים יותר כתוצאה מתחרות.
תועלת כלכלית נוספת של השיטה, עבור החברות, טמונה בכך שהיא מאפשרת למשוך לקוחות באמצעות מחירים נמוכים לכאורה, כאשר בפועל המחיר הסופי גבוה יותר.
עובדה זו מעוררת ביקורת בקרב צרכנים ובקרב רשויות הרגולציה במדינות שונות.
במדינות האיחוד האירופי (האזור הכלכלי האירופי) יש חקיקה האוסרת על שימוש מטעה בתמחור בטפטוף וחובה להציג את העלויות הסופיות בפועל לצרכן בטרם ביצוע העסקה.
וגם במדינות אחרות, דוגמת בריטניה, הותקנו תקנות וקיימים פיקוח ואכיפה כנגד חברות העושות שימוש מופרז בשיטה.
תמחור בטפטוף נפוץ בענפי התעופה והמלונאות בשל העובדה שחבילות שירותים ומוצרים הנמכרים בענפים אלו מורכבים בדרך כלל מכמה סעיפים, שניתן לתמחר חלק מהם בנפרד מחוץ לחוזה הראשוני המוצג ללקוח.
למשל בתשלום נפרד על כבודת יד, או דמי שירות שאינם כלולים מראש במחיר האירוח המוצג באתר החברה.
תמזה והדסון היא הוצאה לאור של ספרים מאוירים בכל הקטגוריות היצירתיות החזותיות: אמנות, אדריכלות, עיצוב, צילום, אופנה, קולנוע ואומנויות הבמה.
היא גם מפרסמת ספרים על ארכאולוגיה, היסטוריה ותרבות פופולרית.
המטה הראשי הוא בלונדון, יש לה חברה אחות בניו יורק, וחברות בת במלבורן, סינגפור והונג קונג.
בפריז יש לה חברה אחות, Éditions Thames & Hudson, וחברת בת בשם Interart שמפיצה ספרים באנגלית.
קבוצת תמזה והדסון מעסיקה כיום כ-150 עובדים בלונדון וכ-65 נוספים ברחבי העולם.
חברת ההוצאה נוסדה בשנת 1949 על ידי וולטר ואווה נורת', שמטרתם הייתה להנגיש את עולם האמנות והמחקר של חוקרים מובילים לציבור רחב יותר.
שמה של החברה משקף את הנוכחות הבינלאומית שלה, במיוחד בלונדון ובניו יורק.
היא נותרה חברה עצמאית בבעלות משפחתית, והיא אחת המוציאות לאור הגדולות ביותר של ספרים מאוירים, עם למעלה מ-2,000 כותרים מודפסים.
תמותת נשים בהיריון ובלידה או מוות אימהי (Maternal death) נוגע למקרי מוות של נשים בעקבות היריון או לידה.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) מגדיר מוות אימהי "כמקרי מוות של נשים מכל סיבה הקשורה או מחמירה בהריון או בהתנהלותו (למעט סיבות מקריות) במהלך ההיריון והלידה או תוך 42 ימים מהפסקת ההיריון, ללא קשר למשך ההיריון" הגדרה זו מקובלת גם על המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) בארצות הברית.
תמותת נשים בהיריון וותחלואה שלהן הם סיכונים חשובים בבריאות האישה, במיוחד במדינות פחות עשירות.
כ־95% מכלל מקרי המוות של האם התרחשו במדינות בעלות הכנסה בינונית-נמוכה ונמוכה, ואת רוב מקרי המוות ניתן היה למנוע.
הפער בין מדינות עשירות לעניות בתחום זה רחב מאד.
נכון ל-2014, במדינות אפריקה מדרום לסהרה, שיעור הסיכון למוות בלידה או בהריון של נערה בת 15 הוא 1 ל-40 בעוד שבמדינות אירופה נתון זה עומד על 1 ל-3,300. כלומר סיכון נמוך פי 80.
ב-1990 יותר מחצי מיליון נשים מתו בהריונן או בעת הלידה ואילו ב-2013 ירד שיעורן ל-289 אלף.
בין שנת 2000 ל-2020 שיעור התמותה של נשים בהריון ובלידה (MMR - היחס בין מקרי המוות לבין 100,000 לידות חיות) ירד בשיעור של 34% ברחבי העולם.
בעבר היריון ולידה היו מסוכנים בהרבה לאם ולתינוק, לעומת המצב כיום.
באפריל 1749 אמלי דה שאטלה כתבה לחברתה כי: "אני בהריון ואת יכולה לדמיין...
כמה אני חוששת לבריאותי, אפילו לחיי [בעומדי] ללדת בגיל 40." דה שאטלה אכן נפטרה בעקבות סיבוך של הלידה.
באותה תקופה, היריון ולידה סיכנו חיי נשים בגלל מחסור בידע על היגיינה, העדר תרופות אנטיביוטיות או תרופות כמו אוקסיטוצין לעצירת דימום ברחם, והריון בגיל מבוגר היה מסוכן במיוחד.
ב-1847 הרופא אוסטרו-הונגרי, איגנץ זמלווייס גילה כי רחצת ידיים בחומר מחטא בבתי יולדות מקטינה מאוד את הידבקות היולדות באלח דם (מחלה שכונתה באותה תקופה "קדחת הלידה" ונחשבה קטלנית), וכונה בעקבות זאת "מציל האימהות".
באותן השנים טרם נוצרה התאוריה לפיה חיידקים עלולים לגרום למחלות מידבקות, ההיגיינה בבתי חולים הייתה גרועה מאד.
הרופאים לא היו שוטפים את ידיהם, ולעיתים קרובות היו מסיימים ניתוח לאחר המוות ועוברים מיד ליילד אשה צעירה.
בתנאים אלה בבית החולים בווינה, בה עבד זמלווייס, אחוז תמותת היולדות עמד על 11% מסך היולדות.
כיום אחוזי תמותה אלה נחשבים גבוהים מאד, אבל בבתי חולים אחרים באירופה דיווחו על אחוזי תמותת יולדות גבוהים עוד יותר בשיעור של 20-25%.
יוצאי דופן היו מחלקת יולדות אחרת בבית החולים בווינה בה אומנו מיילדות מקצועיות, היה אחוז תמותה קטן בהרבה של 2.7%.זמלווייס גילה כי הסיבה היסודית לכך היא שיפור תנאי ההיגיינה.
למרות הצלחות מוכחות, השערתו של זמלווייס לא הייתה פופולרית, שכן לא נתמכה על ידי תאוריות המדע המקובלות באותה עת.
ההכרה בצדקתו התרחשה באיחור של כ-40 שנה מחדל דחיית הממסד הרפואי את ממצאיו של זמלווייס גרם למותן המיותר של רבבות אמהות צעירות.
תמחור תרופות בארצות הברית על פי עקרון המדינה המועדפת היא מדיניות שקודמה במהלך ממשלי טראמפ הראשון והשני, שבמסגרתה מחירי תרופות בארצות הברית קשורים למחירי תרופות מחוץ לארצות הברית.
על פי דו"ח IQVIA המעודכן ל-2024, ההוצאה על תרופות עולה מאז 2015 בקצב של 5–8 אחוז לשנה בממוצע, כך שבשנת 2029 סך ההוצאות על תרופות בעולם צפויות להגיע ל-2.4 טריליון דולר.
לפי אותו דו"ח, אונקולוגיה והשמנת יתר יובילו את הצמיחה המוחלטת הצפויה בהוצאה העולמית על תרופות עד לשנת 2029, בעוד שצמיחת האימונולוגיה והסוכרת תאט, אם כי תמשיך לצמוח.
הצמיחה היא תוצאה של זרם מתמשך של מוצרים חדשניים ומקוזזת על ידי אובדן בלעדיות.
לדוגמה – ההוצאה העולמית על תרופות אונקולוגיות צפויה לעלות מכ-252 מיליארד דולר ב-2024 ל-441 מיליארד בשנת 2029.
תהליך פיתוח תרופה, מרעיון ועד למכירתה, הוא תהליך ארוך ומורכב שנמשך בממוצע 12 שנים, עם מחקר ופיתוח בעלות כוללת של מיליארדי שקלים.
שיעור ההצלחה הכולל עבור כל תוכניות פיתוח התרופות ירד בין השנים 2005 ל-2013 מ-11.2% ל-5.2%.
חלק מהתרופות נופלות בשלבים מוקדמים, ומיתרתן רק 13.8 אחוזים מהתרופות שהגיעו לשלב הניסויים הקליניים יזכו לאישור שיווקן.
חברות התרופות מעמיסות את ההוצאות על תרופות שנכשלו בניסויים על תרופות שעברו את המבחן הרגולטורי.
סיבה נוספת היא פקיעת הזכויות על הפטנט, רישום פטנט על תרופה מונע מחברות אחרות לייצר תרופה זהה, אבל הוא מוגבל בזמן, וחברות התרופות צריכות לכסות את ההוצאות בזמן שהפטנט בתוקף.
כאשר הפטנט פוקע, מחירי התרופות הגנריות נחתכים בצורה משמעותית.
בארצות הברית מתווספות לפחות שלוש סיבות נוספות ליוקר התרופות:
מנהלי הטבות בית מרקחת (PBM) שולטים על למעלה ממחצית שוק התרופות ומקבלים הנחות גבוהות ממשווקי התרופות, אולם הנחות אלו לא מגיעות אל הצרכן הסופי.
על מנת להציע הנחות ולא להפסיד, חברות התרופות מעלות את מחיר המחירון, כך שגם אחרי ההנחות יישאר בידן רווח
הוצאות פרסום תרופות בטלוויזיה ובעיתונות, על מנת לשכנע את הצרכנים לבקש תרופה מסוימת ולא תחליף (שיכול להיות זול יותר) ותגמולים לרופאים הרושמים תרופות
כתוצאה מכך מחירי תרופות מרשם בארצות הברית גבוהים בהרבה (עד פי 5) מהמחירים בארצות אחרות ובכך מהווים נטל כבד הן על המטופלים, הן על המבטחים והן על מערכת הבריאות ותקציב הבריאות.
מדינות רבות אחרות מנהלות משא ומתן ריכוזי על תרופות, שבו חברות תרופות נאלצות לתת עסקה אחת לכל המדינה.
בארצות הברית יש גם עלויות גבוהות ממנהלי הטבות בתי מרקחת, אשר מנהלים משא ומתן על הנחות עם יצרני תרופות אך אינם מעבירים את החיסכון הזה לצרכנים.
טראמפ תיאר את המערכת שנוצרת ככזו שבה ארצות הברית נאלצת לסבסד את עלות המחקר התרופתי, בעוד שמדינות אחרות אינן משלמות את חלקן ההוגן.
חבר הקונגרס הרפובליקני ריק סקוט הגיש בקונגרס הצעת חוק לתמחור MFN (Most Favored Nation), אך לא הצליח להשיג תמיכה.
גם חברת הקונגרס הדמוקרטית ננסי פלוסי הציעה הצעת חוק, לפיה מדיקר תנהל משא ומתן על מחירים עבור 250 התרופות היקרות ביותר עם מגבלות המבוססות על מה שמדינות אחרות משלמות ולהחיל את ההנחות הללו על תוכניות בריאות פרטיות ברחבי ארצות הברית.
עם זאת, היא לא השתמשה בטרמינולוגיה של MFN.
לוביסטים של PhRMA (Pharmaceutical Research and Manufacturers of America) התנגדו לכל צורה של מבנה מחירי תרופות המבוססת על מה שמדינות אחרות משלמות.
הצו הצהיר כי המדיניות תפחית משמעותית את מחירי תרופות המרשם ותסיים תופעה שבה יצרני תרופות נותנים הנחות משמעותיות על מוצריהם בשווקים זרים, ומסבסדים ירידה זו באמצעות מחירים גבוהים במיוחד בארצות הברית.
לפי הצו, האמריקאים חייבים לקבל גישה למחיר של מדינה מועדפת ביותר עבור מוצרים אלה ותושבי ארצות הברית לא ייאלצו עוד לשלם כמעט פי שלושה יותר עבור אותן תרופות בדיוק, שלעיתים קרובות מיוצרות באותם מפעלים בדיוק (כלומר הוזלה של שני שלישים במחירי תרופות).
סעיף 4 של הצו מורה למשרד הבריאות ושירותי האנוש להודיע על יעדי מחירים ליצרני תרופות, ובמידת הצורך, לקדם קביעת תקנות להטלת תמחור תרופות מועדפות ביותר ברחבי מערכת הבריאות האמריקאית, כולל שווקים מסחריים, מדיקר ומדיקאייד .
הוא גם מורה למחלקת המסחר של ארצות הברית, יחד עם נציב הסחר של ארצות הברית, לנקוט פעולה נגד מדינות אחרות שלטענת טראמפ נוקטות בשיטות לא הוגנות כדי לשמור על מחירי תרופות נמוכים.
הצהרת ייבוא מחדש קודמת, שעליה חתם טראמפ באפריל 2025, הורתה למנהל המזון והתרופות האמריקאי לפתוח תהליך ייבוא מחדש להבאת תרופות מקנדה לארצות הברית.
הצו הנוכחי (סעיף 5 b (2)) מורה ל-FDA להרחיב את תוכנית הייבוא מחדש למדינות אחרות.
במעמד ההכרזה על צו נשיאותי 14297 ציין מנהל המרכזים לשירותי מדיקר ומדיקייד (CMS), ד"ר מהמט אוז, כי המחירים שמשיגים במשא ומתן במסגרת הכללים הקיימים של מדיקר עדיין נוטים להיות גבוהים יותר ממה שמשלמות המערכות האירופיות.
תמר (תמי) מוזס־בורוביץ' (נולדה ב־11 במרץ 1960) היא אשת עסקים ישראלית, בעלת שליטה ובעלת עניין בחברות ישראליות, בפרט בתחום תקשורת ההמונים.
תמי מוזס נולדה כבת זקונים לנח ולפולה מוזס, בעלי השליטה בעיתון "ידיעות אחרונות".
למדה בבית הספר היסודי "ניצנים" ברמת גן ובתיכון "אהל שם" ברמת גן.
בצבא שירתה כמש"קית חינוך במפקדת יהודה ושומרון.
בעלת תואר ראשון במדע המדינה ומינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת בר־אילן, ותואר שני במינהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בגיל 23, במסגרת הכנת עבודת גמר באוניברסיטה על מימון מטוסים הכירה את בעלה לעתיד, דוד (דדי) בורוביץ'.
מגיל צעיר החלה לעבוד בעסק המשפחתי – העיתון ידיעות אחרונות.
עם מות אמה הייתה מעורבת במלחמת הירושה סביב השליטה בעיתון.
ארבע שנים לאחר שאחותה, ג'ודי שלום ניר מוזס, החליטה להעביר את מניותיה לאחיה ארנון (נוני) מוזס מכרה תמי בשנת 1994 את מניותיה בעיתון לאיש העסקים אליעזר פישמן.
על־פי הערכות היקף העסקה עמד על 45–60 מיליון דולר.
בשנת 1998 מכרה חברת משאב את השליטה בחברת "גרנית הכרמל" לתמי מוזס-בורוביץ' וגיסה ישראל בורוביץ (באמצעות חברת "ד.ת בורוביץ-מוזס השקעות (1995)") תמורת כ-200 מיליון דולר.
ב־1999 הקימה עם יובל נתן ועם עופר נמרודי (ממעריב) את שבועון הבידור והטלוויזיה "רייטינג", שהתחרה בשבועון "פנאי פלוס" מבית "ידיעות אחרונות".
בשנת 2005 פרשה מהשותפות ומכרה את חלקה במגזין ובמגזיני הנישה "מותק" ו"ביג טיים" שתוכננו לצאת על ידי קבוצת רייטינג.
עוד הקימה מוזס בשותפות עם חברת אפריקה ישראל ונדב פלטי את חברת "מפל תקשורת" בע"מ (השם "מפל" מורכב מהאות הראשונה של השם "מוזס" ושתי האותיות הראשונות של השם "פלטי"), העוסקת בתחום האינטרנט, המדיה והתקשורת.
בחברת "מפל" עסקה ביחד עם יאיר דורי בהפצה ושיווק טלנובלות.
היא מכהנת כמנכ"לית מפל תקשורת וכיו"ר הדירקטוריון של דורי מדיה גרופ.
ב־2005 נזכר שמה כאחת השותפות (עם משפחת בורוביץ') ברשת "קלאבמרקט" שנקלעה לחובות כספיים גבוהים, והוצא צו להגנתה מפני נושים עד למכירתה לרשת המתחרה, "שופרסל".
בדיון בבקשת הקפאת ההליכים של קלאבמרקט, העירה השופטת ורדה אלשיך לעברה ולעבר בעלה כי היא מצפה מבעלי הרשת לתרום את חלקם (הכספי) בהצלתה.
עד לפטירתו באוגוסט 2025, הייתה מוזס-בורוביץ' נשואה לדוד (דדי) בורוביץ', מבעלי קבוצת "כנפיים".
לזוג נולדו שני ילדים (לדדי היו שלושה ילדים נוספים מנישואיו הקודמים).
תמי לוי נחום (נולדה ב-1970) היא סופרת ישראלית.
לוי נחום בעלת תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת בר-אילן, ותארים שני ושלישי בהוראת הכימיה מטעם מכון ויצמן למדע.
היא עוסקת בהוראת המדעים כ-25 שנה, בין היתר בגימנסיה הראלית בראשלצ, חוקרת ומכשירה מורים.
לוי נחום כתבה שלושה ספרי ילדים, שני ספרי שירה וספר בתחום עולם המדעים.
ב-1998 זכתה בתחרות "הסיפור המומלץ", במסגרת תחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
1998 - הסיפור על האיש הקטן
2006 - יחסים וקשרים בעולם המדעים (יחד עם יעל שוורץ וזיוה בר-טוב)
תמי אימי מכון למחקר ולפתוח בע"מ נוסדה בשנת 1951 כחברה ממשלתית בשם תעשיות מחצבי ישראל בע"מ והייתה תחת אחריות משרד הפיתוח.
בשנת 1964 נרשמה תחת שמה החדש.
משנת 1975 חברת בת של כימיקלים לישראל.
חברת "מחצבי ישראל" החלה לפעול באפריל 1951, במטרה לנצל מחצבים שנתגלו בסקרים גאולוגיים, שביצע חיל המדע של צה"ל ב, בשיתוף חוקרי מכון ויצמן.
התכנון היה שהחברה תפעל כחברת החזקות ממשלתית שתחתה יוקמו חברות בת שתוקמנה לשם ניצולם של מחצבי הנגב, בשיתוף המגזר הפרטי, אך שחברת האם תמשיך להחזיק בשליטה בהן.
המנכ"ל הראשון של החברה היה יוסף בלומנפלד, כימאי יהודי-צרפתי (שהיה נשוי לרחל אחותה של ורה ויצמן) בעל ניסיון רב שעשה את התפקיד בהתנדבות, ליושב ראש החברה מונה הרמטכ"ל הראשון יעקב דורי.
עם הקמת החברה זוהו מספר תחומים בהם ניתן לנצל את המחצבים, כולל: הפקת נפט מפצלי שמן בישראל, כריית נחושת בתמנע, כריית ברזל במכתשים, הפקת פוספטים וחרסית במספר אתרים בנגב.
לצורך כך הוקמו חברת "פוספטים בנגב" בשנת 1951, חברת "חרסית וחול זך בנגב" בשנת 1952; במקביל הוחל בדיונים עם חברה בלגית על הקמת מכרות נחושת תמנע והוחל בכרייה ניסיונית במקום.
חברת בת שלישית שהוקמה באותה עת הייתה חברת "מפעלי תובלה", שתפקידה היה לשמש כזרוע לוגיסטיקה משותפת של חברות הקבוצה.
בתחילת 1954 הודיעה החברה על תחילת ההפקה של עופרת ברזל במכתש הגדול, אולם בספטמבר נמסר שכמות הברזל במקום דלה.
באותה שנה גם הוקם מכרה הברזל מנרה ברכס רמים, אך שם לא הייתה כדאיות כלכלית.
ביולי 1954 התפטר מנכ"ל החברה יוסף בלומנפלד שחזר לצרפת, שם היו בבעלותו מספר מפעלים כימיים.
והוא הוחלף בידי אליעזר בודנקין.
בשנת 1958 הוחלט לערוך ארגון מחדש בפעילות החברה ולהפוך את המחקר והפיתוח לעיקר פעילותה.
לצורך כך אוחדה פעילות זאת עם פעילות המחקר של מפעל "דשנים וחומרים כימיים", תחת ניהולו של אלכסנדר גולדברג.
בינואר 1964 הופרדה פעילות המחקר והפיתוח משאר הפעילות של חברת "מחצבי ישראל" והחלה לפעול תחת השם "תעשיות מחצבי ישראל" (או בקיצור תמ"י).
באפריל 1965 חנכה החברה מעבדה מודרנית שנקרא על שמו של יוסף בלומנפלד.
בשנת 1975 הפכה לחברת בת של "כימיקלים לישראל".
במסגרת פעילות חברת "מחצבי ישראל" הוקמה מחלקת מחקר שתפקידיה היה ביצוע סקרים גאולוגיים לשם איתור מכרות ומחצבים בעלי ערך כלכלי, ביצוע מחקרי מעבדה לשם ניצול המחצבים, תכנון ליווי והפעלת מפעלי תעשיית המכרות והמחצבים.
בישראל התגלו חמישה מחצבים מתכתיים, שרק לאחד מהם כדאיות כרייה והוא הנחושת בתמנע.
שאר המרבצים המתכתיים המצויים באדמת ישראל הם הזהב והברזל, המצויים על גבול הכדאיות הכלכלית, וגם מנגן ואורניום, אשר המרבצים שלהם לא נחפרים, משום שהם מתחת לסף הכדאיות הכלכלית.
החל מ-1958 מעבדות המחקר והפיתוח של "מחצבי ישראל" פועלות במפעל "דשנים וחומרים כימיים" בקריית אתא.
שם כבר פעל צוות בראשותו של אלכסנדר גולדברג.
המעבדות היו לארגון הגדול ביותר בישראל שעסק במחקר שימושי בתחום הכימיה וניצול מחצבים והחל לספק שירותים גם ללקוחות מחוץ לישראל.
מנהל המעבדות באותה עת היה ד"ר אברהם בניאל.
אחת הצלחות הגדלות של החברה הייתה פיתוח תהליך חדש לייצור חנקת אשלגן, שאותו הגה אברהם בניאל.
אחרי מספר שנות פיתוח התהליך יושם בהצלחה בחברת חיפה כימיקלים.
שברבות השנים הפכה לתאגיד בינלאומי לייצור דשנים לחקלאות וכימיקלים לתעשייה.
נולדה בשם תמי בן חמו למיכל וליצחק וגדלה ברמלה.
היו לה עוד ארבע אחיות.
החלה לדגמן החל מ-1972 וזכתה במקום השני בתחרות "נסיכת ישראל", מטעם מגזין "את".
בשנת 1973 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל השלישות.
ב-1974 זכתה בתואר "מלכת המים" של השבועון "העולם הזה".
משנת 1976 ועד אמצע שנות ה-80 הייתה בת זוגו של הכדורסלן האמריקאי אולסי פרי.
בתחילת 1979 נתבקשה בן עמי להשתתף בסרט דיזנגוף 99. באותה השנה הופיעה יחד עם אולסי פרי בתפקיד אורח בסרטו של זאב רווח, לא לעלות יותר.
משנת 1980 נבחרה לדגמן את בגדי הים של "גוטקס", והייתה לדוגמנית הבית הראשונה של החברה.
ב-1990 נולד לה ולבן זוגה קובי זר בן.
בשנת 1992 השיקה בן-עמי קו מוצרי קוסמטיקה וקולקציית בגדים הנושאים את שמה.
בשנת 1994 חלתה בן-עמי בסרטן צוואר הרחם ונפטרה מהמחלה ב-22 ביולי 1995. הובאה למנוחות בבית העלמין גורדון החדש בראשון לציון.
לאחר מותה הוקם על שמה גן ציבורי בעיר הולדתה רמלה.
באפריל 2008 שודר בשידורי קשת הסרט התיעודי של הבמאי יוסי קורנויץ "המסלול הקצר, סיפורה של תמי בן עמי".
תמר (תמי) כרמלי (לבית פרנקל; נולדה ב-1939) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.
כרמלי נולדה בברודי לבלה ויואל פרנקל בשנת 1939. בהיותה בת שלושה חודשים עלתה עם הוריה לארץ ישראל באוניה "פולוניה".
בגיל צעיר לקתה בניוון רשתית ולאורך השנים הדרדרה יכולת ראייתה.
בגיל ארבעים, לאחר מספר שנים בהן הבחינה באור וצל בלבד, התעוורה לחלוטין.
בשנים אלו פסקה מעבודתה כספרנית בטכניון.
בשנת 1984 החלה כרמלי לשחק כדורת דשא והייתה העיוורת הראשונה להשתתף בישראל במשחקים בתחום.
בעצת חברה ובסיוע עמותות למען העיוור השתתפה כרמלי בשנת 1988 בייסוד קבוצת כדורת דשא לעיוורים, שהחלה בעיר מגוריה בחיפה ובמהלך השנים התפתחה לקבוצות נוספות ברחבי הארץ.
כרמלי, חלוצת התחום בארץ, זכתה בהישגים לאומיים ובינלאומיים בכדורת דשא.
בשנת 1995 היא אושרה להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה, בה זכתה במדליית ארד.
כרמלי הייתה נשואה לעמוס עד מותו בשנת 2014. מנישואים אלה נולדו לבני הזוג שני בנים.
סיפור התמודדותה עם העיוורון והכנותיה לאולימפיאדה תועדו בסרט "האולימפיאדה הראשונה של אמא" בבימוי בנה רן.
משנת 1984 היא עוסקת ברפלקסולוגיה ועיסוי הוליסטי.
בשנת 2006 ושוב בשנת 2012 זכתה לתעודת "ספורטאי השנה" באירוע שקיים משרד התרבות והספורט.
תמט הריאות (בלועזית: אטלקטזיס) נגרם מאובדן נפח הריאה כתוצאה מחוסר יכולת להרחיב את חללי האוויר (חללי הנאדיות בריאה).
תמט הריאה מפחית את האוורור הריאתי, פוגע בתהליך שחלוף הגזים, וגורם להיפוקסמיה - ירידה ברמת החמצן בדם.
תהליך התמט גורם למעבר של דם בנימות הריאה, באזורי התמט, באופן שלא מאפשר לו להתחמצן.
תמט הריאות עשוי להיות מולד או נרכש.
תמט הריאות יכול להיות מולד (אטלקטזיס של היילוד) - כתוצאה, למשל, מתסמונת המצוקה הנשימתית, מצב בו בדרך כלל הריאות אינן בשלות, וקיים מחסור בהפרשות המאפשרות הורדת מתח הפנים של חלל הנאדית (חומרים פעילי שטח פנים או surfactants).
בהיעדר יכולת להוריד את מתח הפנים שבנאדית, יש התנגדות למילוי אוויר: יש קושי למלאה אוויר בעת השאיפה, והיא קורסת פנימה בנשיפה.
בכל נשימה נאלץ היילוד להתגבר על ההתנגדות לשאיפת אוויר.
תמט ריאות נרכש - acquired atelactasis: במקרה זה מדובר על תמט של הריאה, שקודם לכן הייתה מאווררת.
מצב זה יכול להתרחש בכל גיל, ויש לו מספר גורמים:
תמט ריאות חסימתית (Absorption (resorption) atelactasis): זהו מצב שבו אזור מסוים בריאה לא מקבל אוורור: למשל כתוצאה מחסימה של דרכי האוויר על ידי גוף זר, גידול ועוד.
מאחר שהאזור הספציפי לא מתאוורר נוצר לחץ אוויר שלילי בנאדיות והן קורסות.
כתוצאה מכך שאין אוורור, הנאדיות קורסות, ולחץ האוויר שלילי בתוכן, יש התרחבות וגודש ניכרים של נימות הדם סביב הנאדיות, ומתפתחת בצקת בתוך הנאדיות המנותקות.
ה הקטנים באזור החסום מלאים בהפרשה של ריר, קיים דלף והיפוקסיה.
בצילום חזה ניתן לראות הסטה של המדיאסטינום לכיוון האזור החולה - כיוון שנוצר בו יותר מרחב.
האזור שבו יש תמט נראה שקוע, א-טוני (חסר מתח), בצבע אדום כחול וגדוש בדם.
תמט דחיסתית (Compression (relaxation) atelectasis): זהו מצב בו קיים לחץ חיצוני על הריאה שמביא להתמוטטותה.
לרוב הלחץ בא מכיוון חלל האדר: נוזל שמצטבר במקרים של אי ספיקת לב (בצקת ריאתית), דם כתוצאה מטראומה או תהליך גידולי, ואוויר - פנאומוטורקס (כניסת אוויר לחלל או בעקבות טראומה, או כתוצאה מקרע ספונטני של הנאדיות.
יכול להתרחש, למשל, במצבים של אסתמה).
במצבים אלו יש לחץ על הריאה הפגועה, ובצילום חזה ניתן לראות שהם מביאים להסטה של המדיאסטינום דווקא לצד הבריא.
יכולה להתרחש אטלקטזיה דחיסתית גם באנשים המרותקים למיטה כתוצאה מהפעלת לחץ בבית החזה.
במקרים אלה, הסרעפת אינה יורדת למטה כי הנשימה שטוחה, או כתוצאה מלחץ שמופעל עליה מחלל הבטן, כגון איברים מוגדלים או הצטברות נוזלים.
במצב כזה התמט נוצר בבסיס הריאה.
תמט מסוג Cicatrization (contraction) atelectasis: זהו מצב פחות שכיח, שבו נוצרת פיברוזה ( הצטלקות), הנובעת מתהליך דלקתי שגרם לצלקות של רקמת חלל החזה או בריאה.
מצב זה הוא בלתי הפיך.
התמט יהיה לרוב הפיך ויכול לחלוף לחלוטין, אם מתוקנת הסיבה לחסימה.
במקרים ממושכים וכרוניים של תמט, עלולים להתפתח סיבוכים כגון ברונכיאקטזיס או מורסה ריאתית.
הטיפול בחלק מקרים הוא על ידי ברונכוסקופיה, או במקרים בהם אינה עוזרת, ניקוז של הנוזל החוסם ולרוב גם טיפול אנטיביוטי.
כריתת האונה האטלקטטית מתבצעת רק במצבים בהם אזור התמט מהווה מקור לזיהום בלתי נשלט, או כאשר נצפות ברונכיאקטזיות מוכחות.
בצילום ניתן לראות כי מרקם הריאה הופך להיות פחות ספוגי והוא נראה לבן וסמיך יותר, בעוד שאזורים אחרים נראים שחורים יותר (ניפוח יתר באופן קומפנסטורי).
במקרה של תמט קיים סימן בשם golden G sign, לאמור מצב בו יש התעגלות של התמט בצורת S כלפי שער הריאה: מדובר בתמט של האונה כתוצאה מגוש מרכזי אשר יוצר לחץ באזור מסוים ולכן גבול האונה הוא בצורת S במקום קשת.
תמחיר ספיגה (ידוע גם כספיגה מלאה) הוא שיטת תמחיר בחשבונאות הניהולית אשר משתמשת בעלות הישירה של חומר/שירות ומעמיסה עליו הן את ההוצאות הישירות (עלות עבודה: שכר, סוציאליות וכדומה) והן את העלויות העקיפות (הוצאות תקורה).
עלויות ישירות: העסקת עובדים: 120 שקלים לתקופה.
עלויות תקורה: שכר דירה, ביטוח, חשמל, מים, שמירה ואחזקה: 80 שקלים לתקופה.
ספיגה של כל יחידת מוצר אחת:
1.2 שקלים של עלות ישירה
0.8 שקלים של עלות עקיפה
סה"כ ספיגה למוצר: 2 שקלים
תמחיר התקן התחיל בחצי הראשון של המאה העשרים, כאשר מחשבים עוד לא היו בנמצא בייחוד על מנת להוות שיטה שתחסוך איסוף רב של נתונים על מנת להבין מהי העלות האמיתית של מוצרים.
מאז המצאת המחשב השיטה מהווה כנקודת מידוד מול העלות בפועל של המוצר.
ניתן להשתמש בתמחיר תקן על מנת לעמוד בדרישות ה-GAAP וה-IFRS.
תמחיר התקן נקבע בראשית התקופה כמחיר המקובל להזמנת חומרי הייצור (בשקלול כמות מוזמנת, הסכמי הנחות וכדומה) כאשר על מחיר זה יש להעמיס את עלות ההוצאות העבודה הישירות והעקיפות.
מפעל מייצר 100 יחידות בשנה.
מחיר קנייה של כל יחידה הוא 10 שקלים.
במפעל ישנם עובדי הרכבה ועובדי מחסן בלבד.
עלות עובדי ההרכבה לשנה היא 120 שקלים ועלות עובדי המחסן 80 שקלים.
עלות ההעמסה של עלויות ישירות – להלן הרכבה: 120 חלקי 100 (יחידות בשנה) = 1.2
עלות ההעמסה של עלויות עקיפות – להלן מחסן: 80 חלקי 100 (יחידות בשנה) = 0.8
סה"כ עלות ההעמסה: 2 שקלים למוצר לשנה.
כאשר משתמשים בתמחיר תקן, כל קבלה למלאי, ניפוק מהמלאי, העברה בין מחסנים, בין מפעלים או בין חברות-בנות נעשה תוך כדי שימוש בתמחיר התקן.
תמחיר התקן מעודכן על בסיס תקופתי (פעם בחצי שנה או בשנה) לפי תחזיות הייצור ולפי אומדן העבודה – הישירה והעקיפה.
כל סטייה מהתקן נקלטת כהוצאה/זיכוי בדוח הרווח והפסד באותה תקופה כך שאותן סטיות צפות מיד ומאפשרות תמונת מצב עדכנית ביותר על פעילות החומר של החברה.
מחיר יחידת חומר הוא 10 שקלים וההעמסה עליו היא 2 שקלים.
תמחיר התקן הוא: 12 שקלים.
הזמנת החומר מספק המשנה תיעשה על סכום 10 שקלים.
קליטת החומר במחסן תיעשה לפי 12 שקלים – ערך המלאי = 12 שקלים.
אך כאשר ישנה הנחת כמות ומחיר ליחידה נרשם בהזמנה כ-10 שקלים ליחידה אך בפועל היה 9 שקלים,
הקליטה במחסן תיעשה עדיין ב-12 שקלים אך סטייה (variance) בדוח הרווח והפסד תירשם כזיכוי של 1 שקל.
תמחיר התקן בדוגמה למעלה הוא לפי "תמחיר תקן בספיגה מלאה".
תמחיר תקן וניתוח הסטיות ממנו הם כלים ניהוליים אשר עוזרים להנהלה להבין בזמן אמת את סטיות המחירים מהמחירים המתוכננים ומעלויות הייצור הישירות והעקיפות.
ניהול נכון, בזמן אמת של סטיות אלה עוזר גם לנהל נכון את שרשרת ההספקה, תכנון המלאים ולהטמעת מנגנון של הורדת עלויות.
תמי כץ-פרימן (נולדה ב-30 באוקטובר 1955) היא אוצרת עצמאית, חוקרת ומבקרת אמנות.
בשנים 2005–2010 כיהנה כאוצרת הראשית של מוזיאון חיפה לאמנות.
תמי כץ-פרימן נולדה בפתח תקווה ועברה להתגורר בתל אביב עם סיום השירות הצבאי.
למדה תולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1979-1975); את התואר השני בהנחייתו של פרופ' מרדכי עומר סיימה בהצטיינות (1990).
תיזת המחקר שלה עסקה בתופעת הציטוט באמנות הפופ כמשקפת התייחסות טעונה מצד התרבות האמריקנית למושג "עבר" ולמסורת של תולדות האמנות וכתקדים לתופעות פוסט-מודרניות כמו ניכוס וסימולקרה.
המחקר עקב אחר הקונבנציות של הציטוט אצל אמני קדם־פופ כמו ראושנברג, ריברס וג'ונס לצד אמני פופ מובהקים כדוגמת וורהול וליכטנשטיין וחשף טיפולוגיה של אופני ציטוט המעידה על ייחודו של הפופ כמצטט פוסט-מודרני שקשריו עם מושגים כמו היסטוריה או מסורת אינם היררכיים.
בשנים 1979–1989 עבדה בתפקידים שונים במוזיאון תל אביב.
בשנים 1990–1992 שימשה כאוצרת משנה בגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב.
החל מ-1992 אצרה תערוכות נושא קבוצתיות ותערוכות יחיד במוזיאונים ובחללי תצוגה מובילים בישראל (אנטיפאתוס במוזיאון ישראל בירושלים ומטאסקס במשכן לאמנות בעין חרוד) ובמיאמי ארצות הברית, שם פעלה בשנים 1994–1999. ב-1999 חזרה לישראל והמשיכה את פעילותה כאוצרת עצמאית עד 2005.
בשנים 2005–2010 שימשה כאוצרת ראשית של מוזיאון חיפה לאמנות.
עד 2010 לימדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ובתוכנית לאוצרות במסגרת CCA, קלישר, המכללה להוראת טכנולוגיה.
פרסמה מאמרים רבים בספרים, קטלוגים וכתבי עת מרכזיים לאמנות עכשווית בישראל ובחו"ל (בין השאר בסטודיו, Art Papers ,ARTnews).
בשנים 2010–2022 התגוררה תמי כץ-פרימן שוב במיאמי, פלורידה ואחר כך חזרה לישראל.
אנטיפאתוס: הומור אפל, ציניות ואירוניה באמנות ישראלית עכשווית, מוזיאון ישראל, ירושלים (1993)
מטא-סקס 94, זהות, גוף ומיניות, המשכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון בת ים (1994)
דזרט קלישה: ישראל עכשיו – דימויים מקומיים, בשיתוף פורום המוזיאון בישראל.
מוזיאון באס, מיאמי ביץ'; נקסוס, אטלנטה; יירבה בואנה, סן פרנסיסקו; גריי ארט גאלרי, NYU, ניו יורק (1998-1996)
אוברקרפט: אובססיה, דקורציה ויופי נשכני, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה, בית האמנים תל אביב (2003)
Timecapsule, ארט אין ג'נרל, ניו יורק (2003)
זמן לאהבה, באירוע "זמן לאמנות" בתל אביב (2004)
רגשות מעורבים, מוזיאון חיפה לאמנות (2006)
פאטאמורגנה: אשליה ותעתוע באמנות העכשווית, מוזיאון חיפה לאמנות (2006)
מלאכה בנים, מוזיאון חיפה לאמנות (2007)
אוצרים בע"מ - מוזאון פתח תקווה לאמנות, אוצרת מיצב של גיא זגורסקי במסדרת התערוכה (2011)
גל וינשטיין, הביתן הישראלי, הביאנלה של ונציה (2017)
2003: "'אל תיגעו לי בשואה': ניתוח ברומטר התגובות – אמנים ישראלים מאתגרים את טאבו השואה", מאמר שפורסם באסופה "Impossible Images: Contemporary Art After the Holocaust" בעריכת שלי הורנשטיין, לאורה לויט ולורנס סילברסטיין, בסדרה "New Perspectives on Jewish Studies", בהוצאת NYU
2003: "ילדות רעות – הגרסה הישראלית", מאמר על אמנות ופמיניזם בישראל, פורסם באסופה "Jewish Feminism in Israel: Some Contemporary Perspectives" בעריכת קפלנה מיסרה ומלאני ריץ', בהוצאת אוניברסיטת ניו אינגלנד
2010: "אלוף ההסתרות: על מלכודות הניכוס ביצירתו של ג'ספר ג'ונס", מאמר באסופת המאמרים לכבוד מרדכי עומר, בעריכת חנה טרגן ונסים גל, בהוצאת אסף, אוניברסיטת תל אביב
2012: מאמר מקיף על יצירתם המשותפת של עזיז וקוצ'ר, שראה אור בהוצאת Hatje Cantz, במסגרת תערוכת יחיד במוזיאון אינדיאנפוליס IMA לקראת תערוכת יחיד מוזיאלית ב-2012 באוצרות ליסה פריימן
תמי סוזן גרין בולדווין היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת ויסקונסין.
בולדווין כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ויסקונסין בשנים 1999–2013 ובכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה מטעם מדינה זו.
ב-6 בנובמבר 2012 נבחרה לסנאט של ארצות הברית, ובכך הייתה לסנאטורית הראשונה בארצות הברית שהיא לסבית מחוץ לארון.
בולדווין נולדה וגדלה במדיסון, ויסקונסין לפמלה (גרין) וג'וסף אדוארד בולדווין.
סבהּ מצד אמה, הביוכימאי דייוויד א.
גרין , היה מדען יהודי ובנם של מהגרים מרוסיה וגרמניה, וסבתה מצד אמה הייתה אנגליקנית ילידת אנגליה.
בשנת 1984 קיבלה תואר ראשון מסמית' קולג' ובשנת 1989 קיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
היא התמחתה במשפטים בשנים 1989–1992. דודנית מדרגה שלישית של השחקן והקומיקאי אנדי סמברג.
בשנת 1992 התמודדה בולדווין לבית הנבחרים של ויסקונסין במחוז 78, וזכתה ברוב של 43% מקולות הבוחרים והייתה אחת מ-6 להט"בים גלויים שזכו בבחירות הכלליות של ארצות הברית.
בשנת 1993 היא התבטאה שהיא מאוכזבת מתמיכתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון במדיניות אל תשאל, אל תספר שהייתה נהוגה בכוחות המזוינים של ארצות הברית כלפי להט"בים.
בתחילת 1994 היא הציעה לאשר נישואים חד-מיניים בוויסקונסין.
בהמשך אותה שנה היא נבחרת בשנית ברוב של 76% מקולות הבוחרים.
בשנת 1995 היא הציעה לאשר שותפות ביתית בוויסקונסין.
בשנת 1996 נבחרה בשלישית ברוב של 71% מקולות הבוחרים.
בולדווין התנגדה לעונש מוות בוויסקונסין.
בבית הנבחרים של ויסקונסין הייתה בולדווין חברה בוועדה למשפט פלילי ויושבת-ראש ועדת החינוך.
היא החלה לכהן בבית הנבחרים ב-3 בינואר 1999. בשנת 2000 היא זכתה שוב לאחר ניצחון על ג'ון שארפלס ברוב של 51% מקולות הבוחרים (163,534 קולות), בפער של 8,902 קולות.
ב-10 באוקטובר 2002 הייתה בולדווין מבין 133 חברי הקונגרס שהתנגדו לפלישת ארצות הברית לעיראק.
חודש לאחר מכן, ב-7 בנובמבר היא זכתה בפעם השלישית ברוב של 66% קולות (163,313 קולות) לאחר ניצחון על רון גריר, בשנת 2004 היא זכתה בפעם הרביעית ברוב של 63% מקולות הבוחרים (251,637 קולות), לאחר ניצחון על דייב מגנום.
בשנת 2005 הייתה חברה בשדולה ליציאה מעיראק.
בבית הנבחרים של ארצות הברית הייתה בולדווין חברה בוועדה לאנרגיה ומסחר ובשתי ועדות המשנה, לאיכות סביבה וכלכלה ולבריאות.
בסקר שנערך על ידי השבועון National Journal בשנת 2011 נבחרה בולדווין לחברת הקונגרס הליברלית ביותר.
לאחר פרישתו של הרברט קוהל הדמוקרט מהסנאט של ארצות הברית בשנת 2012 התמודדה בולדווין בבחירות מול טומי תומפסון הרפובליקני שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין בשנים 1987–2001 ומזכיר שירותי הבריאות והרווחה בארצות הברית בשנים 2001–2005 תחת נשיאותו של ג'ורג' בוש וזכתה ברוב של 51% נגד 46% מקולות הבוחרים.
בבחירות לסנאט בשנת 2018 זכתה בכהונה שנייה, והביסה את לאה ווקמיר.
באפריל 2023 הודיעה בולדווין על כוונתה להתמודד על כהונה שלישית בסנאט.
היא ניצחה את המועמד הרפובליקני אריק הובדה למרות שהמועמד הרפובליקני לנשיאות דונלד טראמפ זכה בוויסקונסין.
עם זאת, ניצחונה היה "על חוט השערה", כשקיבלה כ-49% מהקולות בלבד.
כשבועיים לאחר הבחירות, ב-20 בנובמבר 2024 נמנעה בהצבעה על אמברגו נשק על ישראל.
19 מחבריה הדמוקרטים תמכו אז באמברגו בעוד רוב גדול בסנאט התנגד.
במשך 15 שנים חייה עם בת זוגה, לורן אזר.
בשנת 2009 נרשמו כבנות זוג בוויסקונסין.
תמר (תמי) ביטון (נולדה ב-1 באוקטובר 1971) היא אשת חינוך ישראלית, ראש מדרשת באר בירוחם ובאשדוד.
נולדה בירושלים, בת בכורה לפרופסור אביעזר ורות רביצקי.
למדה בבית הספר התיכון לבנות פלך.
הגיעה לירוחם במסגרת שירותה הצבאי בגרעין נח"ל של בני עקיבא ונשארה להשתקע בה.
בוגרת תואר שני במדרש ואגדה מהחוג לספרות עברית של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת תשנ"ז (1997) הקימה יחד עם דבורה גולן את "במידבר – בית מדרש יוצר בירוחם", כבית מדרש קהילתי – מרכז ללימוד פלורליסטי של המורשת היהודית-ישראלית, יחד עם יצירה אמנותית ועשיה חברתית.
בשנת תשס"ג (2003) הקימה את המדרשה התורנית-קהילתית לנשים "באר", בראשה היא עומדת עד היום.
המדרשה הייתה הראשונה ששילבה לימוד תורה בית-מדרשי עם חיים ועשייה בקהילה, יחד עם שירות צבאי מלא לבנות.
בשנת תשס"ז (2007) הקימה יחד עם שולה לוי את מדרשיית "קמה", תיכון לבנות דתיות בירוחם.
בשנת תשע"ו (2016) הקימה שלוחה נוספת למדרשת באר ברבעים הוותיקים של העיר אשדוד, ולצידה את הקהילה הצעירה "ימה".
נשואה לד"ר דוד ביטון, היסטוריון וראש תוכנית ללימודי יהדות בקריה האקדמית אונו, ואם לארבעה.
ביטון היא חברת מועצת החמ"ד, המועצה הרוחנית של רשת אמי"ת, וארגון רבני ורבניות בית הלל.
וירג'יניה ויינט פו הייתה זמרת קאנטרי אמריקאית.
ויינט נולדה בשם וירג'יניה ויינט פו בבאונדס, מיסיסיפי, במבואותיה של העיירה טרמונט, בת יחידה לוויליאם הוליס פו ולמילדרד פיי ראסל פו.
אביה, שהיה חוואי ומוזיקאי נפטר בהיותה בת תשעה חודשים מגידול במוח.
אמה הייתה לבלרית, מורה מחליפה וחוואית.
לאחר מות אביה של ויינט, העבירה אמה את וירג'יניה הפעוטה למשמורת אצל הוריה, תומאס טשסטר ופלורה ראסל, ובעצמה עברה לממפיס לעבוד במפעל נשק בזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 נישאה אמה לפוי לי שהיה חוואי אף הוא.
ויינט גדלה אצל דודתה, קרולין ראסל, שהייתה מבוגרת ממנה בחמש שנים בלבד, והייתה לה כאחות יותר מאשר אפוטרופוסית.
כנערה היא ניגנה במגוון כלי נגינה שהותיר אביה המנוח בעיזבונו.
את ערש ילדותה, חוות הורי אמה במחוז איטוואמבה שבמיסיסיפי, היא תיארה, בהלצה, כקרובה כל כך לאלבמה עד שגבולה של זו האחרונה עבר ממש בתוך החווה עד כדי "פלג גופי העליון הגיע מאלבמה ופלג גופי התחתון ממיסיסיפי".
כנערה היא עבדה בשדות בקטיף כותנה יחד עם העובדים שנשכרו למטרה זו.
ויינט למדה בבית ספר התיכון טרמונט ושיחקה בנבחרת הכדורסל.
חודש לפני סיום לימודיה נישאה לבעלה הראשון, יולפי בירד, פועל בניין שלא הצליח להתמיד בעבודתו, והם עברו ממקום אחד למשנהו מספר פעמים.
היא עבדה כמלצרית, פקידת קבלה ובבית חרושת לנעליים.
בשנת 1963 למדה בבית ספר למקצועות היופי בברמינגהאם (אלבמה), במגמת ספרות.
גם כשקנתה את פרסומה הקפידה להאריך את תוקף את הרישיון לעיסוק במקצועות הטיפוח אותו קנתה, למקרה שתזדקק לו אם ידעך כוכבה ותצטרך לשוב ולהתפרנס מיגיע כפיים.
להיטה הגדול של ויינט היה "Stand by Your Man" (עמדי לצד הגבר שלך), אותו חיברה יחד עם בילי שריל והוקלט בביצועה לראשונה ב-28 באוגוסט 1968.
ב-1991, שבה ויינט לככב בזירת הפופ העולמית כשחברה לצמד המצליח, KLF, שהוציאו להיט בו הייתה ויינט הסולנית "Justified and Ancient" שלווה גם בקליפ מצליח ששודר ב-MTV.
ויינט נפטרה ב-6 באפריל 1998, בגיל חמישים וחמש, לאחר שנים של בעיות רפואיות, ניתוחים ואשפוזים רבים.
בשנת 1998 נכללה ויינט בהיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי.
תמי זר (נולדה ב-13 בפברואר 1957) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.
תמי זר נולדה לז'אן ופנינה זר בקיבוץ נווה ים.
את מרבית חייה הבוגרים בילתה בתל אביב.
מסוף שנות ה-70 עד סוף שנות ה-80 התגוררה בלונדון, שם למדה משחק בכיתות האמן של Doreen Cannon.
לאחר מכן שחקה וכתבה הצגות בתיאטרון שוליים ועבדה עם הבמאית והמשוררת Mimi Khalvati.
מאז חזרתה לישראל בסוף שנות השמונים, עובדת כעיתונאית פרילנסרית ומנחה סדנאות כתיבה, מלווה כותבים ועובדת כסופרת צללים בארץ ובחול.
כתבותיה התפרסמו בעיתונים ומגזינים בישראל ובעולם.
בין השאר כיסתה את האינתיפאדה השנייה ואת מלחמת לבנון השנייה עבור העיתון לוס אנג'לס טיימס
בשנת 2010 פרסמה את Oost West, ספר העוסק בחברה הישראלית הספר ראה אור בהולנד ונכתב בשיתוף פעולה עם העיתונאית ההולנדית שפרה הרשברג.
הפרויקט נתמך על ידי קרן BJP ההולנדית לפרויקטים עיתונאים.
ב-2013 פרסמה את הרומן טרינידד (הוצאת מודן).
תמי לַנצוּט לֶיבּוביץ (נולדה ב-7 בינואר 1949) היא סופרת ישראלית, עוסקת בתחום הנימוסים והנוהג הבינלאומי.
סבה חיים ליבוביץ הקים בשנות ה-30 את בית החרושת לשמן וסבון "עץ הזית" והיה ממייסדי מגן דוד אדום תל אביב ואגודת יורדי ים זבולון.
בשנת 1967 התגייסה לחיל ההספקה (חיל הלוגיסטיקה) והשתחררה בשנת 1971 בדרגת סמלת ראשונה.
לנצוט-ליבוביץ החלה את דרכה המקצועית בתחום עיצוב הפנים.
באמצע שנות ה-80 החלה להתעניין בנושאי תדמית תקשורתית, נימוסים ונוהג בינלאומי.
בשנת 1979 קיבלה הכשרה בתחום מחנה בבלי, שכונתה "כוהנת הנימוסים וההליכות" של החברה הישראלית.
לאחר מותה, פרסמה ב-1995 את הספר "שאלה של נימוס: נימוסים והליכות ע"פ חנה בבלי" (הספר נערך על פי רשימות שהותירה בבלי בכתב יד).
עם השנים התמקצעה בתחום, השתלבה בקורסים רבים ברחבי העולם ופיתחה את "שיטת TLL".
ליבוביץ מלווה אנשי ציבור, פוליטיקאים, שגרירים, שליחי קרן היסוד וחברות פרטיות, תוך הקניית ערכי הנימוס והנוהג הבינלאומי.
היא מרצה בין היתר במשרד החוץ, במשרד ראש הממשלה, במכללות, באוניברסיטאות (כמרצה אורחת), ובחברות הייטק.
פעילותה התנדבותית כללה השתתפות ביום לאבות שכולים – "אבא של כבוד", והתנדבות בבית חולים שניידר ובעמותה להורים שכולים "אור למשפחות".
בשנת 2011 השיקה אתר אינטרנט המספק עצות לנימוסים והליכות לאנשי עסקים.
בשנים 2018 – ועד יוני 2023 כיהנה כנשיאת מסדר אבירי הגריל בישראל וחברה במועצה העולמית בארגון הבינלאומי, בו היא פעילה עד יום.
שאלה של נימוס: נימוסים והליכות על פי חנה בבלי; עריכה: שולמית בר.
נימוסים קטנים לילדים גדולים, הוצאה דניאלה די-נור, 1996
סיביליטי | CIVILITY המדריך למיומנות חברתית, בהוצאת תמי לנצוט ליבוביץ, 2005
עוד שאלה של נימוס- אירוח נימוסים והליכות, כאן ועכשיו, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014
המדריך המעשי לנימוסים בעבודה - איך להצליח בעסקים Business Etiquette in Brief – תרגום, עריכה והתאמה לחברה הישראלית לספרה של הסופרת אן מרי סאבת (Ann Marie Sabath)
תמי דקוורת' היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית המכהנת כנציגת אילינוי בסנאט.
קודם לכן כיהנה כנציגת המחוז השמיני של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
דקוורת' שירתה כטייסת מסוקים במשמר הלאומי של צבא ארצות הברית, היא איבדה את שתי רגליה וחלק מיכולת השימוש בידה כשמסוקה הופל במהלך מלחמת עיראק.
דקוורת' נולדה בבנגקוק שבתאילנד, בתם של למאי ופרנק דקוורת'.