tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום, במקביל לקריירת המשחק שלו, מלמד עמית את מגמת משחק ואת המכינה למשחק בסמינר הקיבוצים וכמו כן את מגמת בימוי.
דורון עמית העביר קורסים לשחקנים מקצועיים בשיתוף עם השחקן אודי פרסי, איתו פתח את הסטודיו למשחק "Just-Act וכיום מכין שחקנים מקצועיים לקראת אודישנים שונים.
דורון רפאלי (נולד ב-1 ביולי 1965) הוא מתופף, זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי ומורה למוזיקה ישראלי.
רפאלי נולד וגדל בירושלים, בוגר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
הוא החל להופיע באופן מקצועי בגיל 15. בשנים 1983 עד 1986 שירת בלהקת הנח"ל כמתופף וכשחקן, ולאחר שירותו הצבאי שהה מספר שנים בארצות הברית, שם למד ב-Drummers Collective בניו יורק וניגן עם הרכבים מקומיים בתחום המוזיקה הלטינית, הג'אז והפיוז'ן.
ב-1988 הקים ביחד עם מנחם זיבצנר, ניצן עין הבר ואיתי שמרון את הרכב הג'אז "מינואט", שהופיע עד שנת 2000. ההרכב הקליט מספר אלבומים והשתתף בעשרות פסטיבלים ומופעים.
באותן שנים היה חבר בלהקת הרוק הלטיני "אטרף" שקצרה הצלחה רבה בשנות ה-90 עם הלהיטים "אני ושולה בחצר", "מנגו בננה ומלון", "יום סבבה", "ענבל" ועוד.
בשנת 2017 חזרה הלהקה להופיע בהרכב המקורי בתוספת חברים חדשים.
רפאלי השתתף כמתופף וכמפיק בעשרות אלבומים של אמנים ישראלים מקשת רחבה של תחומים ביניהם של יהודה פוליקר, דני רובס, דוד ד'אור, שם טוב לוי, מיקי גבריאלוב, סי היימן, דנה אינטרנשיונל, אילנית ושרית חדד.
בשנת 1997 הקים רפאלי את להקת הקצב והתנועה "טררם" ובהמשך את שלושת מחזות הזמר לילדים של "טררם קידס", אותם יצר עם התסריטאי אבי רוזנבלום.
טררם פעילה בישראל ומחוצה לה והציגה מופעים שונים המבוססים על סגנון התיפוף והמוזיקה של רפאלי.
הלהקה הופיעה ביום הולדת 80 לנשיא שמעון פרס, באולימפיאדת אתונה, אקספו בגרמניה, TED X בתל אביב ועוד.
לאורך שנות הקריירה שלו, הוא מלמד ומלווה תלמידי תיפוף וכלי הקשה.
הוא מלמד בבית הספר רימון משנת 1994 ומעביר סדנאות קצב ותיפוף גוף לקבוצות בארץ ובעולם.
בפברואר 2011 יצר רפאלי אלבום סולו ראשון בשם "Horse Of Passion", יחד עם ההרכב "Doron Raphaeli Trio", המורכב מהוד מושונוב על פסנתר וקלידים ורן לוי על בס ושירה.
האלבום מורכב מחומרים מקוריים בסגנון ג'אז לטיני, אפריקאי וישראלי.
ב-2016 יצר רפאלי את המופע והאלבום "בית אבא", בהם שילב השפעות מהמוזיקה של משפחתו הירושלמית - מהשורשים הכורדיים והבוכריים.
הוא קיבץ סביבו אנסמבל של נגנים מסגנונות שונים וכך יצרו יחד את הפרויקט, בו ניתן לשמוע גם השפעות מעולם הג'אז והרוק.
ב-2019 השיק רפאלי את פרויקט "המפתח".
השירים בפרויקט נכתבו במהלך משבר שפקד אותו בעקבות מחלת הסרטן.
ב"מפתח", רפאלי שר את השירים וחושף את סיפור ההחלמה השזור במילות השירים והתובנות שלצידן.
בשנת 2020, על רקע מגפת הקורונה, רפאלי יזם גרסת כיסוי של כ-20 נגנים וזמרים לשירו של נתן אלתרמן "סיום" כמחאה על היחס לאמנים בזמן המגפה.
בפרויקט השתתפו חברי להקת "אטרף", להקת "צ'יפקה" ופרויקט "המפתח", יאיר סתוי ואמיר עמרמי, וכן בתו, עדן רפאלי.
בשנת 2021 שחרר דורון סינגל עם בתו הבכורה, עדן רפאלי.
השיר, הוא גרסת כיסוי לשיר "אהבה יומיומית", כיסוי לשיר שנכתב על ידי תרצה אתר ובוצע לראשונה על ידי יהודית רביץ.
באותה שנה גם חשף בפוסט בפייסבוק כי אביו עבר התעללות והזנחה מצד הצוות הסיעודי בבית האבות הסיעודי "יקירי הגיל השלישי" בירושלים.
ב-7 בפברואר הוציא רפאלי את השיר "ישר בעיניים" יחד עם דניאל וייס, ניצול הטבח בבארי שאיבד את שני הוריו במהלך הטבח.
את השיר "ישר בעיניים" כתב והלחין רפאלי בתקופת מחלה קשה.
ההופעה המשותפת שלהם בשם "מירושלים לבארי" משלבת את שיריהם ועיבודים לשירי העצמה ישראליים.
רפאלי נשוי לשריל הכטר, אב למור ולעדן וסבא ללורי.
מינואט, "סיפורו של פטריסיו", 1992
אטרף, "לטיני עברי לטיני", 1995
שירלי יובל-יאיר, "לחשוב כמו מצלמה", 1992
תופעת דופלר, "שינוי צבעים", 1995
יהודה פוליקר, "הילד שבך", 1995
גדי גולדמן וניצן עין הבר, "יותר ממילים", 2001
מיקי גבריאלוב, "לא זכיתי באור מן ההפקר", 2001
אופיר ביבי, "זכרונות ותעתועים", 2018
דורון ציילברגר (נולד ב-2 ביולי 1950) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטת ראטגרס בארצות הברית.
מחקריו עוסקים בקומבינטוריקה ובפונקציות מיוחדות.
בשנת 1976 קיבל ציילברגר תואר דוקטור במתמטיקה ממכון ויצמן למדע, על עבודה שכותרתה "New Approaches and Results in the Theory of Discrete Analytic Functions", שנעשתה בהנחיית הרי דים.
מחקריו הבולטים עוסקים בחישוב סכומים של טורים היפרגאומטריים ושל סדרות q .
ציילברגר נתן קרדיט למחשבו במאמריו תחת שם העט Shalosh B.
Ekhad ("שלוש באחד" באותיות לטיניות).
בשנת 1990 הוענק לו פרס לסטר פורד .
בשנת 1998 הוענק לו פרס לירוי סטיל של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
בשנת 2004 הוענקה לו מדליית אוילר - פרס בתחום הקומבינטוריקה, על "היותו מוביל דרך בשימוש במחשוב ואלגוריתמים לעשייה מתמטית מהירה ויעילה".
במאי 2010 נערך לכבוד יום הולדתו ה-60 כנס בן יומיים בהשתתפות מתמטיקאים רבים מישראל ומארצות הברית.
בשנת 2016 הוענק לו פרס רובינס (בשותפות מנואל קוארס, כריסטוף קוטשאן, עבור המאמר ""הוכחה להשערתו של ג'ורג' אנדרוז ודוד רובינס q-TSPP", (PNAS) 108(6) pp.
דורון שפר (17 בפברואר 1975 – 28 באוקטובר 2023) היה מוזיקאי יוצר וזמר ישראלי.
שפר נולד וגדל בתל אביב.
תחילה למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ומכיתה ה' בבית הספר לאמנויות תל אביב.
שפר למד בתיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה ג'אז (כמתופף) ושם החל לעסוק בהלחנה טקסטים של חנוך לוין, יהונתן גפן, של סילברסטיין ורחל המשוררת.
בין השנים 1993–1996 שירת בלהקות הצבאיות כזמר-קלידן וכמעבד מוזיקלי.
ב-1998 נרשם שפר ללימודי תואר ראשון ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב.
בזמן לימודיו לימד דרמה ופיתוח קול בבית הספר הפתוח הדמוקרטי ביפו ובבית הספר לאמנויות.
הוא למד גם עריכת פסקול.
עוד כילד, הוא השתתף בהצגות הילדים "שלגיה ושבעת הגמדים", "נילס הולגרסון" ו"שמלת השבת של חנה'לה" בתיאטרון של ז'אק יעקב.
בנוסף, גילם במחזמר "הקטקטים" שהוצג בדולפינריום בשנת 1984 את דמותו של טיפטיפון.
הוא גם לקח חלק בהנחיית הגרסה הטלוויזיונית של פסטיגל 1984 לצדו של יגאל בשן.
בנוסף, הופיע בסדרת פרסומות למרכז הבנייה הישראלי, בפינת הזהירות בדרכים בתוכנית "זהו זה!" לצידם של ציפי שביט ומאיר סוויסה, באלבום "סיפורים לפני השינה" עם טליה שפירא, בסרט "קומפוט נעליים" של יהודה ברקן, במיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית בשם "ירוק עד" (Evergreen).
ב-1985 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "המלך מתיא הראשון", על פי ספרו של יאנוש קורצ'אק, שפר כיכב במשך כשלוש שנים לצדו של שייקה אופיר, אשר הוחלף לאחר פטירתו בדב גליקמן.
ב-1988 הנחה לצדו של יהונתן גפן את "הפסטיבל לשירי משוררים", ואחר כך פרש מהמשחק.
לאחר שחרורו מהצבא, עבד כמורה לפיתוח קול, בהנחייתה של מורתו אילת יונגר-הופמן.
זמן מה הופיע כחלק מצוות דומינו גרוס בערבי "פגע וברח" בצוותא תל אביב.
בתקופה זו אף עבד כמנהל הצגה בהפקת "סיפור הפרברים" של תיאטרון הבימה (בשיתוף תיאטרון חיפה) בכיכובם של אקי אבני, מיטל טרבלסי, נועה תשבי ואדם.
ב-1997 יצא לרדיו הסינגל הראשון של שפר, "לא שאלה של השקפה".
בשנה זו גם הלחין פסקול לסרט הגמר של הבמאית קרן יחזקאלי באוניברסיטת תל אביב "ליל פרידה", על-פי תסריט של חנוך לוין, עסק גם בדיבוב באולפנו של ניקו בר.
בשנה זו גם יצר וביצע עם אורי קליאן את הצגת הילדים "חברים לצלילים".
ב-2002 ליווה שפר את קרן הדר במופע משיריה בפסטיבל הפסנתר בתל אביב, בו גם ביצע כמה משיריו.
החל מ-2004 גיבש שפר הרכב והחל להופיע עם שיריו במועדון "הגדה השמאלית".
באותה שנה גם הלחין את פסקול סרטו הקצר של אלון בנארי "אקונומיקה" אשר זכה בפרס וולג'ין לסרט הקצר לשנת 2005.
ב-2006 יצא אלבומו הראשון של שפר, "לא משהו מיוחד".
ב-2010 השתתף שפר בעיבוד עברי להצגת הילדים "חופשי להיות מי שאני" (Free to be you and me) על-פי מרלו תומאס, בה שימש כמעבד מוזיקלי, מלחין, פסנתרן ושחקן.
ההצגה עלתה במקומות שונים, ביניהם בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-2019 השתתף שפר בסרטו התיעודי של ארי דוידוביץ' "שייקה – החיים הנסתרים של שייקה אופיר" וסיפר על זכרונותיו מהעבודה לצידו בהצגה "המלך מתיא הראשון".
בעשור השני של המאה ה-21 עבד שפר כמדריך מוזיקלי, מורה לשירה, דרמה, פסנתר ופיתוח קול במוסדות חינוך שונים במקביל והמשיך ליצור ולהקליט.
הוציא לאור שני סינגלים שלא נכללים באלבומיו: "את שולחת אותי בלי נשיקה" ו"התקווה לעשות".
ב-2001 כתב עם שיר אבירם את ספר הילדים "מה עושים כשחבר נעלם", אשר אויר על ידי דני קרמן ויצא לאור ב-2008 בהוצאת רימונים.
נפטר לאחר מאבק במחלה כרונית ב-28 באוקטובר 2023.
סלומון גריפ (בית צבי) – הלחנה
ליל פרידה (סרטה של קרן יחזקאלי, אוניברסיטת תל אביב) – הלחנה
אקונומיקה (סרטו של אלון בנארי, זוכה פרס וולג'ין) – הלחנה
חברים לצלילים (עם אורי קליאן) – כתיבה, הלחנה ומשחק
תה ונעליים (מאת ניקו ניתאי, תיאטרון קרוב) – הלחנה
קרן הדר בפסטיבל הפסנתר (2002) – עיבודים וליווי
החייל הזה הוא אני (תיאטרון צה"ל, בבימוי דפנה רובינשטיין) – הלחנה
החברה הכי טובה שלי (סרטו של ברק שקין, עבור אגודת "שמע") – הלחנה
חפשי להיות מי שאני (על פי "Free to Be You and Me", מוזיאון תל אביב) – הלחנה, עיבודים ומשחק
שונאים – סיפור אהבה, חלום ליל קיץ, דבר מצחיק קרה, אדם בן כלב, חתונת הדמים (מגמת תיאטרון, תיכון עמיאסף) – הלחנה
בדרך אל הים (מופע מוזיקלי לילדים על-פי שיריה של גילי בן צבי) – עיבודים, פסנתר, שירה ומשחק
מועדון ארוחת הבוקר, קרקס, פתחי לי את הדלת (עבודות גמר בתיאטרון, תלמה-ילין) – הלחנה
+אלבומים של דורון שפרספרורשםכמות שירים (רצועות)שיריםתאריך הוצאהפורמט הוצאהסינגל ראשוןתאריך הוצאת סינגל / גרסה דיגיטלית1לא משהו מיוחד13 בעקבות החיבוק
לא רוצה לכבות בלוז2006תקליטור2מה פה כל כך מסובך11 לא פחות סוחף
מה פה כל כך מסובך
דורון קדמיאל (נולד ב-1949) הוא קצין צה"ל במילואים, בתפקידו האחרון שירת כקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף.
קדמיאל התגייס לצה"ל בנובמבר 1967 ועשה את מרבית שירותו בחיל התותחנים.
לאחר קורס משנים טכניים הוצב בגדוד איכון, שירת כתותחן בגדוד 402 וסיים קורס קצינים ב-1969. שירת בגדוד 334 כקצין סיור, קצין עמדה, מפקד סוללה וקצין מבצעים.
במלחמת יום הכיפורים שירת כסגן מפקד גדוד מרגמות 120 מ"מ בחזית המצרית.
בשנים 1974–1975 שירת כסגן מפקד גדוד 402, ואחר כך שירת כקצין אג"ם באגד ארטילרי 215. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה ב-1977 למפקד גדוד 402 ובהמשך שירת כקצין אג"ם במפקדת חיל התותחנים.
ב-1982 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד אגד 209, עמו נלחם במבצע שלום הגליל כחלק מאוגדה 252. ב-1983 מונה למפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הדרום.
יצא ללימודים במכללה לפיקוד של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת', ב-1986 מונה לראש מחלקת ארגון באגף התכנון וב-1989 מונה לקצין תותחנים ראשי, תפקיד בו שירת עד 1993.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל עיריית קריית גת, וכמנכ"ל המועצה לישראל יפה.
ב-2004 מונה למנכ"ל תאגיד המיחזור אל"ה.
היה חבר בתנועת שח"ר בראשות יוסי ביילין ובמרצ והוא מראשי יוזמת ז'נבה.
באפריל 2012 יצא מישראל למסע סביב העולם על אופנוע והשלים את המסע לאחר 13 חודשים לאורך 75,000 ק"מ בנתיב שחצה את יבשות אסיה, צפון, מרכז ודרום אמריקה ואירופה.
בכך הפך לישראלי הראשון שיצא על אופנוע אישי הרשום בישראל והשלים הקפה מלאה סביב העולם.
בבחירות המקומיות שנערכו ב-2018 שובץ במקום השני ברשימה מקומית למועצת פרדס חנה-כרכור.
מאז 2018, מכהן דורון קדמיאל כיו"ר עמותת 'עיניים בדרכים'/'נשק וסע'/'سلم وتوكلص' עמותה שמטרתה לקדם את הבטיחות בדרכים בככל אך בדגש על סביבת מוסדות חינוך.
דורון סולומונס (נולד ב-1969) הוא אמן וידאו ארט ישראלי ומנהל מחלקת הווידאו בכאן דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי.
דורון סולומונס נולד בלונדון שבאנגליה.
בוגר תיכון לאומנויות תלמה ילין.
משנת 1991 ועד שנת 1994 למד אומנות במדרשה לאמנות ברמת השרון.
משנת 1994 ועד שנת 2016 עבד כעורך וידאו בחברת החדשות.
סולומונס לימד אמנות בבית הספר לאומנות קלישר בתל אביב ובמדרשה לאומנות ברמת השרון, והקים יחד עם סרג'יו אדלשטיין את ארכיון הווידאו ארט בסינמטק תל אביב 2001. החל משנת 2017 משמש מנהל מחלקת הווידאו בכאן - תאגיד השידור הישראלי.
עבודות הווידאו ארט שלו עוסקות ברמה הישירה בתרבות הצריכה, וברמה הרחבה יותר מסריו הם חברתיים ופוליטיים.
בהתייחסו לקשר שבין עבודתו בתאגיד השידור והיותו אומן הוא אומר כי מבחינתו כל כתבה היא סיפור, וכמו כל סיפור, אם מספרים אותו טוב, הוא מעניין, מרגש ומשנה תודעה.
הרעיון הוא לספר אותו מזווית פחות צפויה ובכלים שאינם בהכרח שגרתיים.
כיום הוא מתגורר ברמת גן יחד עם אשתו, האומנית דינה שנהב, ושלושת ילדיהם..
סולומונס הוא אחד מאומני הווידאו הבולטים והמשפיעים בישראל.
עבודתו כעורך חדשות חשפה אותו לחומרים חזותיים מגוונים; לכן החל לאסוף חומרים חדשותיים, ערך אליהם קטעים שבהם הוא ביים את עצמו ויצר מהחיבורים וידאו ארט.
סולומונס טוען כי וידאו ארט הוא "כמעט כל סרט או סרטון שקשה לדחוס לתוך תבנית או הגדרה מקובלים, מה שהופך המון דברים שאנחנו צורכים ברשת ליצירות וידאו ארט.
זו אולי גם היכולת לעשות קולנוע, אבל לא בכלים או בפורמטים הרגילים".
הוא ניזון מהתכנים שסובבים אותו, החדשות מהוות השראה ליצירותיו וניתן לראות זאת ביצירותיו.
הסגנון המשפיע על סולומונס הוא "סקראץ' וידאו", סגנון שפותח על ידי אומני וידאו אנגלים משנות השמונים המוקדמות, שלקחו קטעי חדשות ויצרו מחיתוכם וחיבורם מחדש מקצבים ויזואליים.
במודל העריכה של סולומונס הסאונד הוא עיקרון מנחה, והתמונות הן נגזרות של עריכה זו.
ביצירותיו המוקדמות, כגון "שתיקותי המקובצות" (1996), "טוב למות בעד ארצנו" (1997) או "שיר ערש" (1998), חומרי הגלם החדשותיים הם הבסיס ליצירת משמעויות חדשות להתייחסויות פוליטיות.
בעבודותיו המאוחרות סולומונס משתמש בכלים קולנועיים, היוצרים נרטיב.
בעבודה "יום קניות" (2006), לדוגמה, משמשים אמצעים אלו להצגה ביקורתית של השפה החזותית (מרכז מידע לאומנות ישראלית, 2010).
הוא בוחן את מעמד התקשורת בכלל, ואת הטלוויזיה בפרט, ככלים פוליטיים בידי השלטון.
סולומונס מפרק את ההקשר המקורי שבו נוצרו חומרי החדשות, בניסיון לזקק את שפתם הסמכותית של הקריינים.
עוד הוא מתבונן באיכות התכנים המשודרים בערוצים פופולריים כמו 'ויוה'.
סולומונס בוחן את שאלת הסובלימציה ככלי אומנותי לביקורת ולא כמטרה לאומנות.
היצירה "טוב למות בעד ארצנו" (1997) כוללת שחזור של המשפט המפורסם מקטעי טלוויזיה, שנדגמו מתחנות טלוויזיה המשדרות בערבית.
העבודה מתייחסת למושג "חברת ראווה", הנותנת משמעות לדימויים במנותק מהחיים.
סולומונס לוקח את הדימויים, ובאמצעות פירוקם מההקשר והפיכת המקורות הטלוויזיוניים להברות בלבד מרוקן אותם ממשמעותם.
החיבור מחדש לכדי משפט משטֵח את המקורות השונים ומסביר את כוחה של העריכה ביצירת מציאות.
בשנת 2001 יצר את העבודה "איוונטר" בה במהלך 4 דקות הוא מבצע ספירת מלאי של כל רכושו בעולם.
מרכוש פיזי ועד לאשתו וילדיו.
כרשימת מכולת נטולת סדר היררכי.
בעבודתו "אבא" משנת 2002, סולומונס משתמש במושג הבנאלי 'אבא מגונן' כדי לערער על האשליה שהתקשורת מטפחת בנו בדבר יכולתו של הצבא להגן עלינו.
בעבודה זו סולומונס עורך ניתוח ופירוק של המושג 'אבא' ושל מערכת יחסיו עם בתו הקטנה על רקע חוויית האינתיפאדה, כשהוא חותר תחת המשמעות הבנאלית של 'אבא', וזאת בעזרת שילוב של קטעי שירה מוקראת עם ריקוד הבת, אל מול החומר הוויזואלי של מחבלות צעירות שמתאמנות ומתכוננות למות.
הוא מנסה לרמוז על אשליית כוחו של אבא להציל את בתו, שאותה הוא מציג בעזרת עריכת וידאו על מסך כחול, המראה את חוסר היכולת שלו להגן על בתו: ידו המתארכת, אפו המתארך וכישלונו כקוסם.
הוא משלב חומרים חדשותיים, פרסומות וקטעים מבוימים, שביחד מעבירים את תחושת האבהות בעיצומה של האינתיפאדה השנייה.
"סולומונס העביר תחושה מאוד מורכבת של המציאות באותה התקופה, ושל חרדות ההורים לשלוח את הילדים לבית הספר באוטובוסים", שילב חומרי גלם טלוויזיוניים, חומרים בבימוי עצמי וגם תיעוד שלו (הוימן 2020).
"הערב בחדשות" (2006) בה מופיעים גדי סוקניק ויונית לוי בשתיקה מביכה שקשה עבור הצופים.
העבודה נוצרה בעקבות שיתוף פעולה עם מקום העבודה של סולומונס.
והיא המשך ליצירתו "שתיקותיי המקובצות" (1996) בה במשך 4 דקות מוצגים חומרי גלם של קטעי וידאו שנחתכו מהשידור העוסקים ברגעי הביניים בהם המרואיינים שותקים, נבוכים ולוקחים אוויר לפני שהם מתחילים לדבר ובעצם נחשפים ברגע אינטימי.
בעבודה "יום קניות" (2006) סולומונס עוסק באופן ישיר בשפת הפרסום והמיתוג ובלקסיקון הקולנועי המוגבל שלה.
תוך שימוש במיומנויות העריכה שלו ובשפת העריכה הוא מצליח לחתור תחת המסר וליצור דרמה שבבסיסה טרגדיה יום-יומית, מינורית, המעמידה באור פתטי לא רק אותו עצמו אלא גם את השפה החזותית .
בשנת 2008 סולומונס יצר את עבודת הווידאו "הורה" בה מופיעים מאות רוקדי הורה ומסביבם חפצים נשברים.
במהלך הווידאו ישנים סולומונס ואשתו במיטתם וביניהם ראש הממשלה, אהוד אולמרט.
באותה השנה יצר את "לילה טוב" בה הוא אב המספר לבנו הקטן סיפור לפני השינה והוא נרדם במהלך הקריאה.
הילד אט אט מכסה את אביו בדובי הפרווה שלו, עד שהאב נקבר תחתם.
אז הילד נכנס למיטה ומקריא לעצמו סיפור ונשכב לישון לצד האב הקבור.
סולומונס מציג את התסכול מן הטקס היומי של השכבת בנו לישון.
מטרת העבודה היא לערער את ההייררכייה המשפחתית.
חרדתו של הילד מפני השינה, מפני הפּרֵדה מהוריו ומהמשפחה ומפני המפגש עם "מפלצות" הלילה מומרת בעבודה זאת בחרדת "רצח האב" הפרוידיאנית.
באולם מועדי הזיכרון, תצוגת הקבע של האגף לתרבות ואמנות יהודית שבמוזיאון ישראל, מוצגת יצירתו של דורון סולומונס "קָרבּן", יצירת וידאו שצורפה לתצוגה עם חידושה ומציגה את חגיגות יום העצמאות במדינת ישראל.
סולומונס משלב בין חגיגות יום העצמאות ברחבי המדינה בשנות האלפיים ובין קטעי ארכיון מן העבר, אך אין מדובר בסרט תיעודי על שמחת החג אלא ביצירה ביקורתית וקוראת תיגר.
טקסים מכובדים ומרשימים כמו טקס הענקת פרס ישראל או חידון התנ"ך מובלעים ומוצנעים, ולעומתם חגיגות הרחוב הפופולריות והמנגל מועצמים עד כדי וולגריות.
סולומונס קורא לחפש דרכי חגיגה אחרות.
מעניין לציין שחיפוש כזה ערכו גם מחנכים ומנהיגים בשנותיה הראשונות של המדינה: הם פנו אל מסורות העבר ומצאו כי מנהגי חג הפסח, הוא חג החירות, הולמים גם את תוכני יום העצמאות.
הם ביקשו לערוך סדר משפחתי, להדפיס הגדה אקטואלית, ובתור המאכל הסמלי של החג בחרו בצלי בשר, זכר לקורבן הפסח.
המנגל, אם כן, יש לו שורשים עוד בהצעה משנות החמישים לראות בו מאכל סמלי ליציאת העם לחירות ולעצמאות.
בעבודתו שהוצגה בתערוכת הווידאו ארט משפחה מורכבת במרכז סוזן דלל (2014), מחול היומיום (2013), סולומונס מציג פכים מחיי היום-יום של משפחה ישראלית עכשווית – המשפחה שלו.
הריטואלים היום-יומיים של כל בני המשפחה מוצגים כנושאי קונפליקט, אך הקונפליקט המרכזי הוא זה של האומן כגבר הנושא בכלכלת המשפחה.
הפרנסה מוצגת מייד עם תחילת הסרט בדמות הסלט המעוצב שסולומונס חותך.
הסלט נחתך בעשר אצבעותיו, שהביאוּ אל השולחן את האוכל.
הסלט מחולק לכל אחת ואחד מחברי המשפחה, ולסולומונס מוגשת אצבעו החתוכה, בתוספת מעט דם כרוטב.
בפרפרזה על הביטוי "הכותב בדם ליבו", כך האומן בעל המשפחה יוצר, למרות הדם שהוא מקיז לצורך פרנסה.
בהֶרכבה, המשפחה של סולומונס היא לב הקונצנזוס והנורמליות הישראלית: אבא, אמא ושלושה ילדים.
אלא שהנורמליות מופרעת עם הדימוי המטריד – סולומונס מפרנס תוך ויתור על חלק מגופו, וגם כאשר כל בני המשפחה הולכים לישון ועוצמים את עיניהם במנוחה של סוף היום, הוא נותר בעיניים פקוחות.
אלה מסמלות התפכחות, שנקראת כהבנה ופיענוח של תפקידו בתוך המערכת הקפיטליסטית הישראלית.
לא תהיה זו הפעם הראשונה שסולומונס עוסק בקפיטליזם, המיוצג בסרט על ידי העולם המעוצב שמסביבו.
סולומונס עצמו, על אף התפכחותו, משלים ומתפקד כשותף פעיל במחול הקפיטליסטי.
גם אם אצבעו היא תג מחיר שעליו לשלם, והוא היחיד שנשאר ער בלילה, הוא עדיין משתתף פעיל בריקוד הזה – מחול היום-יום.(גוטליב, 2013).
1998: ביאנלה לווידאו ארט, סאו פאולו, ברזיל
1999: אמנות אירופית, ז'נבה, שווייץ
2001: פצצה חכמה, מוזיאון חיפה לאומנות, חיפה
2002: דורון סולומונס, זומר, גלריה לאומנות עכשווית, תל אביב.
2003: הביאנלה לאומנות, ונציה, איטליה
2004: הקרנת וידאו ארט ופרפורמנס, המוזיאון היהודי, ניו-יורק
2005: העברים החדשים: 100 שנות אומנות ישראלית, מרטין-גרופיוס-באו, ברלין
2010: השקט שלפני הסערה, מרכז לאומנויות ווינזבוד, מוסקבה
2004: פרס שר החינוך התרבות והספורט, משרד החינוך התרבות והספורט
2006: מענק יצירה ע"ש הדסה ורפאל קלצ'קין, ארטיק 9, קרן שרת, קרן תרבות אמריקה - ישראל
דורון עמיר (15 ביולי 1947 – 7 באוגוסט 2008) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על שייטת הצוללות של חיל הים.
דורון נולד בכפר יחזקאל וגדל בצפת.
הוא למד בבית הספר לקציני ים עכו במחזור י' וסיים בהצטיינות ב-1965. ב-1966 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים (מחזור י"ד).
הוא סיים את הקורס בהצטיינות בפברואר 1967 במגמת מכונה.
בתפקידו הראשון לאחר הקורס שובץ כסגן קצין מכונה באח"י רהב ולחם בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים.
לאחר המלחמה מונה לסגן קצין מכונה באח"י לווייתן ולאחר מכן לקצין מכונה באח"י דולפין.
ב-1972 נשלח לקורס מפקדי צוללות בצי הבריטי וסיים אותו בהצטיינות.
ביולי 1973 מונה למפקד אח"י דולפין.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הקים ופיקד על "בסיס דולפין" בא-טור שממנו פעלו שלוש ספינות דבור ומוקמה בו תחנת מכ"ם.
ב-1975 עבר למטה חיל הים ועסק בנושאי אמל"ח.
בשנת 1976 נשלח לאנגליה לפקד על הצוללת אח"י תנין בעת בנייתה.
הוא גיבש את צוותה והביא אותה לארץ ביולי 1977. באוקטובר אותה שנה מונה למפקד שייטת הצוללות ושירת בתפקיד עד 1980.
לאחר סיום תפקידו כמפקד שייטת הצוללות הוא עבר לשייטת ספינות הטילים ופיקד על אח"י עצמאות (סער 4).
ב-1981 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה.
במהלך הלימודים פרצה מלחמת לבנון הראשונה ודורון נקרא על ידי מפקד שייטת הצוללות לפקד על אח"י תנין, שהייתה במבחנים לאחר שיפוץ ארוך.
הוא הכשיר את הצוללת, מסרה לחיים כפיר, וקיבל ממנו את אח"י רהב לצורך הכנסתה לשיפוץ.
ב-1983 מונה למפקד בה"ד חיל הים בחיפה ושירת בתפקיד עד 1986. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בהולנד ובסקנדינביה בשנים 1986 עד 1989. ב-1993 נקרא לשירות מילואים בתנאי קבע ופיקד במשך חצי שנה על בה"ד חיל הים.
לאחר שחרורו הקים מפעל לייצור תוספי מזון המיועדים לשיפור הזיכרון, בפארק התעשייה תרדיון שבגוש משגב.
ב-1999, כשנמצאו שרידי הצוללת אח"י דקר, נקרא על ידי יו"ר ועדת איתור הצוללת, גדעון רז, לסייע בזיהויים.
דורון היה חבר פעיל בוועדה המייעצת לחיל הים במהלך מחקר שרידי הצוללת בימים שלאחר מציאתה ובאוקטובר 2000 השתתף במשלחת שחקרה את שרידי הצוללת באתר הטביעה.
במהלך השנים הוסמך דורון כטייס מטוסים קלים.
ב-7 באוגוסט 2008, בעת טיסה מקפריסין, התרסק מטוסו במהלך הנחיתה בנמל התעופה חיפה והוא ושלושת הנוסעים הנוספים במטוס נהרגו.
דורון שורר (נולד ב-8 במאי 1953) הוא רואה חשבון ישראלי, שכיהן כמנכ"ל משרד התחבורה, הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, יו"ר קרן הפנסיה "מבטחים", יו"ר חברת הביטוח "הפניקס" ויו"ר "ליטו גרופ".
בשנת 2012 נבחר לנשיא איגוד קופות הגמל הענפיות.
ומאמצע 2012 עד 2015 כיהן כיו"ר ועד ההנהלה של "אופק" - אגודה שיתופית שמטרתה להקים בנק קואופרטיבי.
שורר נולד בעיר בקאו ברומניה ועלה לישראל בגיל 10. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית במחלקה לכלכלה ולחשבונאות.
הוא רואה חשבון ומוסמך בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית, שם שימש כחבר בסגל ההוראה.
בשנת 1983 יסד פירמת ראיית חשבון אותה ניהל עד פרישתו בשנת 1993. בתקופה זו מונה ליועץ כלכלי למשרד האנרגיה (1985), ולאחר מכן כיהן כיו"ר הוועדה הציבורית לנושאי ביטוח (1988) ויו"ר הרשת החינוכית "עמל".
בשנים 1992–1993 כיהן בתפקיד יו"ר ועדה ציבורית לנושאי תקשורת ובוועדה ציבורית לנושאי מיסוי.
ב-1993 עזב את הסקטור הפרטי והתמנה למנכ"ל משרד התחבורה.
ב-1995 מונה לממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
בתום כהונתו בתפקיד זה, ב-1998, חזר לסקטור הפרטי וכיהן כיו"ר "מבטחים" ויו"ר "הפניקס".
במהלך כהונת ישראל קיסר כשר התחבורה בממשלת רבין השנייה מונה שורר למנכ"ל משרד התחבורה.
במקביל כיהן שורר כיו"ר ועדת ההיגוי של אל על שהייתה בפירוק זמני, יו"ר מנהלת מנהרות הכרמל, יו"ר המינהלת המקצועית של מערכת הסעת המונים בתל אביב, ויו"ר ועדת תיאום בין-משרדית לתחבורה.
שורר גם שימש כחבר במועצת המנהלים של רשות שדות התעופה וחבר מועצת המנהלים ויו"ר ועדת הפיתוח של רשות הנמלים והרכבות.
במהלך כהונתו הופעלו מספר תוכניות בתחום התחבורה האווירית:
הוצאת אל על מפירוק והפיכתה לחברה ציבורית
הנהגת מדיניות "שמיים פתוחים" ומתן רישיון לחברת פנים נוספת (ישראייר)
פתיחה לתחרות של אספקת דלק סילוני לתעופה האזרחית בישראל
פתיחה שוק המטענים בנמל התעופה לתחרות
שיפור שירותי נמל התעופה וקידום פרויקט "נתב"ג 2000"
ייזום שתי תוכניות להסעת המונים בתל אביב וירושלים והקמת מנהלות תכנון
הרחבת כבישים עירוניים, בהם כביש בגין בירושלים ונתיבי איילון
תוכנית לסלילת ושיקום כבישים ביישובים קטנים, בפרט בהתיישבות העובדת וביישובי המיעוטים.
פרשת מינרל דמפייר (Mineral Dampier) - אוניית הצובר מינרל דמפייר, מצי הסוחר הישראלי, התנגשה ב-22 ביוני 1995 באוניית צובר קוריאנית וטבעה על כל צוותה (8 ישראלים ו-21 פיליפינים).
הממשלה השקיעה משאבים רבים (דבר שעורר חילוקי דעות בציבור), באיתור האונייה ובחילוץ גופות אנשי הצוות, מאמצים שנמשכו כ-15 חודשים.
רפורמת הרישוי - הונהג לראשונה רישיון נהיגה שתוקפו יותר משנה אחת.
בנוסף הונהגה רפורמה של ממשוק משרד הרישוי לסניפי הדואר, דבר שמאפשר לאזרחים וחברות לבצע את מרבית הפעולות מול משרד התחבורה בנוחות.
הקמת גלגלצ - ב-1993 הוקמה תחנת הרדיו גלגלצ על ידי גלי צה"ל במימון ובשיתוף משרד התחבורה.
התחנה משדרת דיווחי תנועה ותשדירים בנושא בטיחות בדרכים במקביל ללוח המשדרים הרגיל, הכולל בעיקר מוזיקה פופולרית.
היערכות תחבורתית בעקבות השלום עם ירדן - בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן הוקמה מנהלת השלום בראשות עתניאל שנלר, שכיהן באותה העת כראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
בין היתר הוסדרה הפעלתם של מעברי הגבול היבשתיים בין המדינות.
כמפקח על שוק ההון, ביטוח וחיסכון
שורר כיהן כמפקח על הביטוח וכממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון מ-1 בנובמבר 1995 עד 1 בפברואר 1998. הוא הניח את היסודות לאגף שוק ההון הביטוח והחיסכון והפך אותו לגורם מקצועי מרכזי בשוק ההון הישראלי.
בפן הארגוני, פעל שורר להוצאת פרסום שנתי מפורט של דו"ח הממונה; נערכה לראשונה תוכנית חמש-שנתית לפעילות; והוקמה מחלקה אקטוארית.
הוא הוביל גיוס מסיבי של עובדים (בסיום כהונתו נכללו באגף פי 4 עובדים מתחילתה).
בתקופתו הוכר האגף כראוי להדרכת מתמחים בראיית חשבון.
בפן הצרכני, כהונתו של שורר אופיינה בגישת "הצרכן במרכז".
נקבעה לראשונה חובת דיווח ללקוחות על תוכניות הביטוח, הפנסיה והגמל שלהם; דרישה זו נתקלה בהתנגדות עזה.
הוקמה מחלקת תלונות ציבור גדולה באגף, שהפכה לכלי פיקוחי מרכזי.
בוצעו שינויים שנועדו להגביר את התחרות בשוק ההון, בהם פישוט הדוחות עבור הצרכנים, אימוץ הסטנדרטים החשבונאיים המקובלים בעולם והקלת תהליכי הרישוי והאישור בכל הרמות.
בפן המקצועי, הוקמה בתקופתו של שורר יחידה לניהול סיכונים בראשות איל בן-שלוש, ונקבעו חובות הגדרת ומדידת הסיכונים ועקרונות לניהולם.
הוקמה מחלקה אקטוארית וגויסו אקטוארים בעלי התמחויות בתחומים השונים (פנסיה, ביטוח חיים, ביטוח אלמנטרי ובריאות).
יחידת האקטואריה הפכה לגורם מוביל ומייעץ מקצועי בתחום.
פועלה אפשר הסדרה ופיקוח שיטתיים, ושכלול המוצרים המוצעים בשוק.
17 מנהלים בכירים ממרבית חברות הביטוח הועמדו לדין באשמת שותפות להגבל עסקי בענף הביטוח.
14 מתוכם הורשעו על פי הודאתם בעסקת טיעון ו-3 הורשעו לאחר דיון בערכאות.
שורר כמפקח על הביטוח החליט כי מי שהורשע בפגיעה שלא כדין בכספי לקוחותיו תוך הפרת חובת הנאמנות אינו רשאי להמשיך לכהן בתפקיד ניהולי בשוק ההון.
קביעה זו, ובעקבותיה הפסקת הכהונה של המורשעים בתפקידי ניהול, יצרה התנגדות מחלק מהגורמים בשוק, לצד שאלות אתיות ומוסריות בשוק ההון.
בתקופת כניסתו של שורר לתפקיד, הציגה חברת הביטוח "לה נסיונל" מקבוצת "הפניקס" הצלחה עסקית רבה בדוחותיה הכספיים.
שורר ערך בדיקה עצמאית, בה נחשף מצבה הרעוע של החברה.
הוא הביא לסגירת החברה והעברת התחייבויותיה הביטוחיות לאחרים מבלי לפגוע במבוטחים, וכפה על הבעלים להגיע להסדרים כספיים עם כל המעורבים בארץ ובעולם להם נגרמו נזקים.
רק לאחר מכן פורקה החברה ומנהליה הועמדו לדין והורשעו במעשי מרמה שהיקפם הכולל כמיליארד שקל.
בית המשפט קבע כי היקף הרישומים הכוזבים של החברה היה כ-650 מיליון שקל.
בשנת 1997, במהלך כהונתו של שורר, נכנסה רפורמת ביטוח רכב חובה לתוקף, וענף ביטוח זה נפתח לתחרות.
היעדים המרכזיים של הרפורמה היו: יצירת תחרות בענף כדי לייעלו מבחינה כלכלית ולהוזיל את פרמיות הביטוח; ועידוד נהיגה זהירה באמצעות שימוש בפרמטרים המשקפים סיכון ביטוחי לצורך קביעת פרמיות הביטוח.
כחלק מהעברת האחריות לסקטור הפרטי, הופחת חלקו של תאגיד 'אבנר', ששימש כמבטח משותף בענף ביטוח זה, בפוליסות הביטוח, עד ל-0% בשנת 2003.
עם כניסתו של שורר לתפקיד היה משבר קרנות הפנסיה בשיאו.
על פי "ועדת פוגל", שהגישה המלצות למדיניות פנסיונית ביוני 1994, הגרעון האקטוארי של כל הקרנות הגיע לכ-31.4 מיליארד ש"ח - 30% מסה"כ הנכסים/התחייבויות, כלומר התחייבויות הקרנות לעמיתים היו גדולות ב-40% מנכסיהן".
בתקופת כהונתו של שורר, נסגרו הקרנות הוותיקות לקליטת עמיתים חדשים ונפתחו קרנות חדשות שתנאיהן הבטיחו איזון אקטוארי.
הוקמה מנהלת קרנות פנסיה שיצרה בסיס מידע לאומי של ההתחייבויות הפנסיוניות וההסדרים השונים שהתנהלו במשק המדינה.
על בסיס מאגר מידע זה ניתנו פתרונות כלליים ופרטניים להסדרה של הפנסיה.
במסגרת זו נעשה המהלך הראשון של השתלטות על ידי המדינה על קרן גירעונית (קרן פועלי בניין) אשר לאחר זמן שימשה כמודל לטיפול ביתר הקרנות.
באותה העת, הוקמה ועדה ציבורית לקביעת גיל הפרישה (ועדת נתניהו), נקבעה מדיניות למעבר כלל המשק לפנסיה צוברת ונעשו הסדרים מיוחדים עבור תאגידים למעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת.
בתום כהונתו כממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון, ב-1998, חזר שורר לסקטור הפרטי.
לאחר תקופת צינון מונה ליו"ר קרן הפנסיה ההסתדרותית "מבטחים", תפקיד ממנו התפטר ביוני 2002, ולאחר מכן ליו"ר "הפניקס", תפקיד ממנו התפטר בספטמבר 2003.
באוקטובר 2004 רכשה חברת צ.ב.א.י החזקות, המשותפת לדורון שורר ולצפריר בכנר, את השליטה בחברה הבורסאית "קיש קירור", שייצרה מרכבים ויחידות קירור לכלי רכב.
החברה שינתה את שמה ל"ליטו גרופ" ונכנסה לתחומי פעילות נוספים, ובהם הפעלת חווה לייצור חלב ברומניה, ונדל"ן מניב במזרח אירופה (באמצעות חברה הבת "ליטו נדל"ן").
ביוני 2007 נמכרה ליטו נדל"ן לקבוצת שרבט, ובהמשך אותה שנה העביר שורר, ללא תמורה, את חלקו בצ.ב.א.י החזקות לשותפו, והתפטר מתפקיד יו"ר ליטו גרופ.
ליטו גרופ הגיעה בהמשך למצב בו לא פרעה חלק מחובותיה, ונמצאת בדיונים מול מחזיקי האג"ח שלה.
מכהן כיו"ר ועדת השקעות של קופת הגמל המפעלית של עובדי האוניברסיטה העברית וכנשיא איגוד קופות הגמל הענפיות.
בשנים 2012–2015 היה שורר יו"ר אופק, אגודה שיתופית שפועלת להקים בנק קואופרטיבי בישראל.
בינואר 2013 בית המשפט המחוזי בחיפה נתן פסק דין בו מתח ביקורת על תפקודו של שורר כיו"ר ליטו גרופ, כאשר הבטיח לשנות את שכרו של מנכ"ל החברה-הבת ללא סמכות ומבלי שהביא את הדבר לאישור הדירקטוריון.
בית המשפט גם מתח ביקורת על אמינות עדותו בעניין זה.
שורר לא ערער על פסק הדין.
שורר הוא אביהם של הכלכלן פרופסור רן שורר ושל העיתונאי טל שורר.
דורון תבורי (נולד ב-2 ביולי 1952) הוא שחקן, זמר, במאי תיאטרון, מתרגם ומורה למשחק ישראלי.
זוכה פרס כינור דוד, פרס לנדאו ופרס התיאטרון הישראלי.
תבורי מהשחקנים הבולטים ביותר בתיאטרון הישראלי.
שיחק בכל התיאטרונים בארץ בעשרות תפקידים ראשיים.
בנוסף, תבורי, מורה למשחק ולבימוי, ביצע כזמר-שחקן מספר יצירות גדולות, תרגם מחזות ממספר שפות, וגם יצר, יזם, ביים והשתתף בפרויקטים עצמאיים רבים בתיאטרון.
מגיל אחת עשרה נדד עם הוריו ברחבי ישראל.
בהיותו ילד בן 11, כתב תבורי ספר לילדים – "סיפורים לשרון" (אחותו, 1963).
הוא בוגר בית הספר "אליאנס" בתל אביב, שם שיחק בחוג לדרמה.
שירת בצבא בלהקת חיל התותחנים ומאוחר יותר, משפורקו הלהקות הצבאיות, בצוות הווי תותחנים..
בתום שירותו הצבאי עבר קורס משחק קצר ב-Drama Studio בלונדון ואחר-כך למד באנגליה באופן פרטי.
הוא שב לישראל ב-1974. בשובו עבד כעוזר במאי ואיש אביזרים בתיאטרון באר שבע, שזה עתה נוסד.
אחר כך התחיל לשחק בתיאטרון באר-שבע.
ההצגה הראשונה הייתה בבימויה של ציפי פינס, אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי בעיבוד של עדה בן-נחום ל"עלי כינור" של שלום עליכם, בבימויו של חנן שניר.
הוא שיחק שבע שנים בתיאטרון באר שבע ואחר-כך עבר לתיאטרון העירוני חיפה שהיה אז תחת ניהולו האמנותי של עמרי ניצן.
ניצן הציע לו לשחק בהצגה "נפש יהודי" פרי עטו של יהושע סובול ובבימויו של גדליה בסר בה גילם את דמותו של אוטו ויינינגר.
כעבור שנה שיחק בהעלאה הראשונה בישראל של המחזה "גטו" מאת סובול בה גילם את דמותו של קצין האס אס קיטל.
כמו כן 1984 שחק ב"מחכים לגודו" של בקט בבימוי אילן רונן בה גילם את לאקי בשפה הערבית עם יוסף אבו ורדה, מכרם ח'ורי ואילן תורן (ההפקה זו זכתה לחידוש בתיאטרון יפו ב-2018).
בתיאטרון חיפה העלה כהצגת יחיד את "מר מאני" מאת א"ב יהושע (בבימוי אילן תורן) העוסק בחלוקת הארץ.
זה היה אז פרקו היחידי הכתוב של רומן שא"ב יהושע זנח את כתיבתו.
בין השאר בעקבות הביקורות המצוינות על ההצגה התעודד יהושע והשלים את כתיבת הרומן שהיה לאחד מספריו הבולטים ביותר ואחד הרומנים המעולים שנכתבו בעברית.
בשנת 1988, בהזמנת התיאטרון העירוני חיפה, כתב את המחזה "האח של עאמר, או: הכת הלבנה", בעקבות העמדתם למשפט של שלושה בני משפחה דרוזית אחת מהגליל שהואשמו בהתגייסות לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל בזמן מלחמת לבנון הראשונה.
החזרות על המחזה, בבימויו של פרנסואה אבו סאלם, מנהל התיאטרון הפלסטיני אל חכוואתי, החלו בתיאטרון חיפה בקיץ 1986, אולם הוא לא עלה בסופו של דבר על הבמה.תבורי עזב את תיאטרון חיפה ב-1989 אחרי התפטרותם יהושע סובול וגדליה בסר מניהולו האמנותי של התיאטרון בעקבות סערת "סינדרום ירושלים".
בשנים 1986–1991 לימד משחק קבוצת נוער במרכז התרבות של תנועת "בני הכפר" באום אל-פחם.
ב-1994 העלה את כל שלושת מחזות האורסטאה של אייסכילוס בהפקה ניסיונית, כהצגת יחיד.
הוא הופיע איתם בבתים פרטיים, בבתי קפה, ובמסגרות לא-רשמיות אחרות.
תבורי תרגם ארבעה מחזות פרי עטו של קרל שטרנהיים ויזם וניהל פרויקט של הצגת המחזות בתיאטרון הבימה ב-1998. אלו ארבעה מתוך המחזור "מעלילות גבורת הבורגנים" שכתב האקספרסיוניסט הגרמני-יהודי, העוסקים בעלייתה של משפחה זעיר בורגנית לצמרת תעשיית הנשק, ערב מלחמת העולם הראשונה, ונפילתה לאחריה.
ארבעה במאים שונים (גדליה בסר, משה פרלשטיין, גדי רול והבמאי האמריקאי Robert Woodruff ), גרעין מצומצם של שחקנים (אהרון אלמוג, רבקה נוימן, אורה מאירסון, יוסי טולדו, לני שחף ותבורי) ומספר סטודנטים לעיצוב מאוניברסיטת תל אביב בהנחיית התפאורנית מרים גורצקי בילו, יצרו את האירוע למשך מספר הופעות ב"הבימרתף".
ב-2002 הופיע בפסטיבל ישראל כשחקן-זמר סולן במופע "משורר בניו יורק".
מחזור שירים זה של פדריקו גארסיה לורקה, אשר נכתב בעת מסעו לארצות הברית בשנת 1929, הולחן על ידי דורי פרנס כאורטוריה לזמר, תזמורת סימפונית ומקהלה, ושובצו בה גם קטעי קריאה מתוך הרצאה שנשא לורקה על מחזור שירים זה.
היצירה המוזיקלית שילבה סוגות שונות: מוזיקה קלאסית, מחזמר, בלוז-סווינג, מקהלות כנסייתיות, מקצבים אפריקאיים, וטונאליות ספרדית.
ליוו את תבורי האנסמבל הקולי החדש ואנסמבל מתופפי רימון, תזמורת רשות השידור, תלמידי בית צבי דאז איתי טיראן, יגאל מזרחי ואסף פריינטא וכמו כן הזמרת זהורה בת-ישראל מקהילת העבריים מדימונה.
תבורי ביצע עוד מיצירותיו המוזיקליות של המלחין דורי פרנס כזמר: "צריף קטן" – מחזור שירי ילדים של לאה גולדברג (בתיאטרון החאן 2001), YES – שירי אהבה מאת אי.
קאמינגס (קול המוסיקה 2003), ו"מחולות" לטקסטים של המשורר יעקב שטיינברג (חג המוזיקה הישראלית 2018).
בפברואר 2005 התמנה למנהלו האמנותי של התיאטרון העירוני חיפה, במקומו של המנהל הפורש סיני פתר.
בסוף ינואר 2006, אחרי שתי הפקות בלבד, "הצמא והרעב" של יונסקו ו"הדוכסית מאמאלפי" של ובסטר, פוטר מתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון חיפה אחרי שהתגלעו חילוקי דעות בין תבורי, שעמד על קו אמנותי בלתי מתפשר, לבין מנכ"ל התיאטרון שטען שההפקות שהציג גרמו להפסדים.
בשנים 2007–2009 כיהן כמנהל האמנותי של הזירה הבין-תחומית בירושלים.
ב-2008 חזר לשחק בתיאטרון והשתתף בהצגה "אקווס" בתיאטרון בית לסין.
באותה שנה גם היה ממייסדי "מעבדתרבות" דימונה – מיזם של מפעל הפיס ועיריית דימונה.
ב-2010 שיחק תבורי ב"בתוך הבדידות בשדות הכותנה", פרי עטו של ברנאר-מארי קולטס, בבימויה של יעל קרמסקי.
זהו מחזה המיועד לשני שחקנים המורכב משני מונולוגים החותכים זה את זה, בין לקוח פוטנציאלי לבעל סחורה מסתורית.
בהצגה זו סגר תבורי מעגל של תרגום והעלאת כל מחזותיו של ברנאר-מארי קולטס בישראל.
ב-2012 יזם והקריא בקול המוזיקה בסדרה של אחד-עשר פרקים שבועיים את הנובלה "אצל" של אורי ניסן גנסין בלוויית מוזיקה של אופיר בר-און.
תבורי יצר במשך ארבע שנים תוך תחקיר, עריכה ועיבוד ובשיתוף פעולה עם אמן הווידאו-ארט יוחאי אברהמי את הפרויקט "בארץ הגלעד" (יוני, 2012).
כמו כן יצר ב-2011, את ההצגה "מפגש באינסוף" באנסמבל הרצליה, עם השחקנים: יפתח אופיר ונמרוד ברגמן, גם כן בשיתוף פעולה עם האמן יוחאי אברהמי.
ההצגה היא דיאלוג בימתי בין שני הידידים והגיסים, השחקן גוסטף גרינדגנס, הממונה על תיאטראות הרייך השלישי, לבין הסופר הגולה קלאוס מאן, אשר כתב על ידידו את הרומן הידוע "מפיסטו", אודות שחקן המוכר את נשמתו לשטן של המשטר.
שיחק באנסמבל עיתים בבימויה של זוכת פרס ישראל לתיאטרון רנה ירושלמי: הטייפ האחרון של קראפ מאת בקט, המלך הולך למות מאת יונסקו, פר גינט מאת הנריק איבסן והמלך ליר של שייקספיר.
ב-2013, בעקבות הופעתו ב-המלך הולך למות באנסמבל עיתים, הוזמן על ידי הבמאי יבגני אריה להופיע ב"דיבוק", ומאז ועד כעת הוא חבר בלהקת תיאטרון גשר.
בקיץ 2018 החל להופיע ביחד עם נעמי יואלי ב"תיאסטס" של סנקה – מופע אותו יצרו שניהם - בשומר 3 בשוק הכרמל.
השניים העלו את מחזהו [רב המשתתפים] של סנקה העוסק באכילת ילדים, כתגובה להרג ילדים בהפצצות מהאוויר במבצע צוק איתן.
תבורי המשיך בשיתוף הפעולה עם נעמי יואלי וב-2023 העלה את "זיס – הכנה לצפייה" – עם יואלי ורות גווילי – מופע המגולל את פרשת השתתפותם של בכירי הקולנוע הגרמני, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בסרט התעמולה שיזם יוזף גבלס [המבוסס כביכול על אירועים היסטוריים] - "היהודי זיס".
ב-2020, בתקופת הקורונה, יצר את "אם ובנה [ואביו]" – עבודת וידאו אודות המשוררת האידית אנה מרגולין, בעלה למשך שנה אחת הסופר והרפתן משה סטבסקי ובנם המושל הצבאי של הגליל נעמן סתוי, האחראי למניעת שיבתם לבתיהם ולאדמתם של תושבי הכפר הגלילי ע'בסייה [שנמלטו ב-48].
באותה שנה השתתף בפסטיבל רזידזרט בתיאטרון אילת במהלכו העלו את – משרתות של ז'אן ז'נה עם עלא דקה, אמיר חורי ואלכסנדר פיש בבימוי יאיר שרמן ב"זולה" בלב מטע התמרים של קיבוץ סמר.
ב-2021 שיחק את תפקיד "הפרופסור" במחזהו של המחזאי הניגרי וולה סויינקה "הדרך", אנסמבל התיאטרון האפריקאי בבימוי יפה שוסטר בתיאטרון הבית.
ליווה מראשית עשייתו והשתתף במופע "בראשית ברא" פרויקט וידאו-דוקו-פרפורמנס המגולל את הסיפור האמיתי של גילוי הדינוזאורים לראשונה בהיסטוריה במאה ה-19 על רקע הבריאתנות ואת היריבות המרה בין מדעני התקופה של היוצרת כרמל ידיד-ליבוביץ' (בתפקיד הפלאונתולוג גדעון מנטל).
המופע עלה במפעל בירושלים 2022 ובפסטיבל עכו 2023. כמו כן השתתף גם בעבודתה "רספוטין" בתפקיד גריגורי רספוטין - מפגש ספיריטואליסטי עם רספוטין המנסה להתמודד עם הנושא של דיסאינפורמציה ופרופגנדה רוסית דרך קריאה בקלפים.
עלה במפעל בירושלים ובשבוע העיצוב ירושלים 2023 בבית הנסן.
בשנת הקורונה הצטלם לסרט "הבשורה על פי יהודה" – עיבודו הקולנועי של דן וולמן לספרו של עמוס עוז.
זהו שיתוף פעולה שני של תבורי עם דן וולמן לאחר שכבר השתתף בסרטו"מחבואים" מ-1980 סרט שזכה בשלושה פרסי "ורד הכסף" על התסריט, הבימוי והסרט ונחשב לפורץ דרך בשל היותו הסרט הקולנוע באורך מלא הראשון שעוסק בגלוי בהומוסקסואליות בקולנוע הישראלי.
באותו הזמן פיתח ביחד עם היוצרת והבובנאית נעמי יואלי במרץ2 את היצירה "זיס- צפייה מודרכת" שעלתה לראשונה במרץ 2023, ומתחקה במחקר פואטי אחר התכנון וההפקה של סרט התעמולה הנאצי "יוד זיס" משנת 1940.
תבורי עוסק בתרגומים לתיאטרון, בשפות גרמנית, נורווגית וצרפתית.
בין המחזאים שתרגם: מקס פריש, הנריק איבסן, ברנאר-מארי קולטס, ברטולט ברכט, פדריקו גארסיה לורקה, קרל שטרנהיים, גוטהולד אפרים לסינג, ז'אן אנוי, וז'אן ז'נה.
תבורי לימד במהלך השנים במגוון מסגרות משחק ובימוי ובעשור האחרון נמנה עם הסגל האקדמי של החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
תבורי הוא ממנסחי מכתב השחקנים נגד הופעת התיאטראות הציבוריים מעבר לקו הירוק, ("מכתב אריאל").
היה מן האמנים שפרשו מפסטיבל עכו 2017 בגין הדרתה של הבמאית והיוצרת עינת ויצמן מתוכנית הפסטיבל.
1979 - פרס מאיר מרגלית ופרס ורד הכסף של העיתון "מעריב"
1995 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על תפקידו בהצגה "המתחזה", תיאטרון באר שבע
2000 - פרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה למחזה "השיבה למדבר" מאת ברנאר-מארי קולטס
2001 - פרס לנדאו לאמנויות הבמה (ראשון מקבלי הפרס בתחום המשחק)
2002 - פרס ראש הממשלה לתרגום
חידוש: עמית אפשטיין24 במאי 2023האבות והאמהותאברהםתיאטרון גשרמאיר שלועמית אפשטיין2023ריצ'רד השלישיהמלך אדוארד / הדוכסית, אימם של אדוארד, ריצ'רד וקלארנסתיאטרון גשרויליאם שייקספיראיתי טיראן2024המלך לירהמלך ליראנסמבל עיתיםויליאם שייקספיררנה ירושלמי2024סלומההורדוסתיאטרון גשראוסקר ויילדמקסים דידנקו
שנה סרט תפקיד במאי 1977 סרט וארוחת בוקר רפי אלפרד שטיינהארדט 1980 מחבואים דוד בלבן דן וולמן 1982 אלף נשיקות קטנות אורי מירה רקנאטי 1983 מנוסת החוגלה דוד פישר 2008 עץ לימון שר הביטחון ישראל נבון ערן ריקליס 2015 גירושים מאוחרים, על פי א.ב.
יהושע יהודה קמינקא רם לוי 2016 החטאים ברוך מילך אבי נשר2023הבשורה על פי יהודהגרשום וואלדדן וולמן
שנה סדרה תפקיד ערוץ יוצרים וכותבים במאי 2011 סימני שאלה שמואל ערוץ 2, רשת עידו דרור, אופיר בביוף אופיר בביוף2018 להעיר את הדבאבנר כץ קשת 12 קרן מרגלית2024אף אחד לא עוזב את פאלו אלטוקשת 12
"שירים לצד הדרך", עם עודד זהבי.
"צריף קטן", שירי לאה גולדברג לילדים עם דורי פרנס.
"קין" - אופרה מאת ציפי פליישר
"מחולות" מאת דורי פרנס לטקסטים של יעקב שטיינברג, בניצוח דורון סלומון ובביצוע אנסמבל המאה העשרים ואחת
פעילותו האמנותית של דורון תבורי המפורטת בטבלאות הנ"ל מבוססת על מחקרה של ד"ר לאה גילולה.
דורון קֶמפֶּל (נולד בירושלים ב-29 ביולי 1963) הוא יזם היי-טק ישראלי-אמריקאי.
שירת כסגן מפקד סיירת מטכ"ל ובעל צל"ש הרמטכ"ל.
מפקד הכוח באסון צאלים ב'.
יסד וניהל מספר חברות גדולות בארצות הברית.
באוקטובר 1981 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל.
לחם במלחמת לבנון הראשונה, שבה לקחה סיירת מטכ"ל חלק פעיל כיחידת חי"ר, ובהמשך השלים קורס קציני חי"ר בהצטיינות ומונה למפקד צוות ביחידה.
קמפל השתתף והוביל פעולות ומבצעים בשטח ישראל ובשטחי אויב, רובם חשאיים.
מבין אלו שהותרו לפרסום, בשנת 1984 הוביל כוח שהסתער על אוטובוס בקו 300 שנחטף לרצועת עזה בידי מחבלים ונוסעיו הוחזקו כבני ערובה.
כל הנוסעים חולצו למעט נוסעת אחת שנהרגה במהלך הפעולה.
קמפל הוביל פעולה אחרת לסיכול וחיסול יחידת מחבלים שחדרה לישראל מירדן, ופעולה נוספת בשנת 1991 בה מחבלים שחדרו מירדן לקיבוץ נווה אור רצחו אזרחים ישראלים.
בסיום מרדף קמפל זיהה ראשון את המחבל שהתחבא במטע והרג אותו.
במבצע חסוי מחוץ לישראל, קמפל הוביל כוח שנתקל בחיילי אויב ונאלץ לקבל בזמן קצר מספר החלטות קריטיות לגורל הכוח והמשימה.
במהלך הקרב קמפל חיסל ארבעה חיילי אויב אך נוכח המצב טעה וזיהה גם את אחד מלוחמי הכוח כאויב וירה בו.
הוא נפצע אולם אז התבררה זהותו.
בסיום האירוע קמפל חילץ את הכוח בביטחה.
על פעולותיו במבצע זה הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל מאת דן שומרון.
בהמשך מונה קמפל לסגן מפקד היחידה.
בשנת 1992 מונה קמפל ל"מצביא", קרי מפקד הכוח שהתכונן והתאמן למבצע "שיח אטד" - חיסול נשיא עיראק, סדאם חוסיין.
ב-5 בנובמבר נערכה בבסיס צאלים שבנגב חזרה גנרלית למבצע, בה צפו הרמטכ"ל, אהוד ברק, סגנו, אמנון ליפקין-שחק, ראש אמ"ן, אורי שגיא, ה"פרויקטור" של המבצע האלוף עמירם לוין, וקציני מטכ"ל נוספים.
בשעה 06:10, במהלך שלב "יבש" של התרגיל, שאמור היה להיות ללא אש חיה, שיגר בשוגג אחד ממשתתפי התרגיל טילי "תמוז" לעבר אזור שהיה מאויש; הטילים היו אמורים להיות משוגרים רק בחלק השני וה"רטוב" של התרגיל, בו האזור תוכנן להיות ריק.
האירוע כונה אסון צאלים ב'.
בעקבות התאונה הקים הרמטכ"ל אהוד ברק ועדה מיוחדת בת חמישה חברים לחקר התאונה, בראשות האלוף (מיל') מנחם עינן - ועדת עינן.
אחר סיום עבודת הוועדה ומסירת חוות הדעת של הפרקליט הצבאי הראשי, תת-אלוף אילן שיף לרמטכ"ל, נפתחה חקירה של מצ"ח, ומסקנות שני הגופים הביאו להעמדתם לדין של קמפל וסגנו.
בהחלטה משותפת שניהם ויתרו על הגנה משפטית.
הם הורשעו בגרימת מוות ברשלנות ונידונו לשלושה חודשי מאסר על תנאי, ללא מגבלה על המשך שירותם בצבא וביחידה.
למרות שהוצע לקמפל להמשיך את שירותו, הוא בחר להשתחרר.
קמפל שיחק בנבחרת הנוער הלאומית של ישראל בכדוריד.
הוא בוגר תואר במשפטים (LLM) ובפילוסופיה (BA) באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו מצה"ל עבר קמפל לגור בארצות הברית והשלים תואר שני במנהל עסקים (MBA) בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
קמפל מילא מספר תפקידי ניהול בכירים בחברות שונות ובהם סמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת Imedia Corporation, שנרכשה על ידי Terayon Communications Systems.
בשנת 1998 קמפל ייסד וכיהן כמנכ"ל וסגן נשיא בקבוצת פתרונות המדיה של Dell EMC (שנקראה EMC Corporations עד שנת 2001).
בשנת 2003 קמפל ייסד יחד עם משה ינאי את חברת דיליג'נט טכנולוגיות (Diligent Technologies), חברה לפתרונות אחסון מידע.
קמפל הוביל את החברה כנשיא ומנכ"ל, וינאי כיהן כמשקיע פסיבי.
החברה נמכרה ל-IBM בשנת 2008 תמורת כ-200 מיליון דולר.
קמפל נשאר ב-IBM לתקופה בת 15 חודשים על מנת לעזור בתהליך האינטגרציה של דיליג'נט לתוך IBM.
באוגוסט 2009, קמפל ייסד את חברת SimpliVity Corporation, החלוצה בהצגת תשתית ענן אחודה המשלבת שרת, אחסון ורשת במכשיר אחד כמערכת all-in-one, ועמד בראשה.
SimpliVity נמכרה בפברואר 2017 לחברת HPE תמורת כ-650 מיליון דולר ועוד תוספת של כ-50 מיליון דולר עבור שימור ותמריצים לעובדים.
דורון ספיר (נולד ב-1959) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים ישראלי.
כיהן כסגן ראש עיריית תל אביב-יפו וממלא מקומו (1996—2024), כחבר מועצת העיר וכיו"ר ועדת המשנה לתכנון ובנייה במשך כ-22 שנים.
לשעבר יו"ר חירייה - איגוד ערים דן לתברואה.
ספיר השלים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ולימודי תעודה בעיתונאות באוניברסיטת תל אביב ולמד משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
הוא עורך דין ומגשר מוסמך.
ספיר היה יושב הראש הארצי של ארגון הסטודנטים (אסח"ה) ולאחר מכן, במשך ארבע שנים, מנהל מחלקת הסטודנטים בהסתדרות.
בשנים 1989–1996 היה מנהל האגף לצעירים וסטודנטים בהסתדרות.
ב-1991 ייסד את העמותה לבריאות הילד ושימש כיושב הראש שלה עד 1999. ספיר היה דירקטור מן הציבור בחברת איסתא ליינס.
בשנים 1998–2000 היה יושב ראש פעיל של הנהלת הוצאת הספרים "דיונון".
ספיר נבחר למועצת עיריית תל אביב-יפו ב-1989 וכיהן בתפקידו עד 2024 הוא כיהן בתפקידים בכירים כחבר בהנהלת העירייה ויושב ראש ועדת השימור ומאז 1996 כיהן כממלא מקום וסגן ראש העירייה.
מאז 2002 הוא יושב ראש ועדת המשנה העירונית לתכנון ובנייה וכיהן בתפקיד זה כ-22 שנים.
ספיר הוביל את הכנת התוכנית האסטרטגית ואת תוכנית המתאר תא 5000 שקיבלה תוקף ב-2016 ובשנת 2023 את העדכון לתוכנית המתאר 5500 שהומלצה להפקדה על ידי הוועדה המקומית.
ספיר חתום על כל היתרי הבנייה וכל תוכניות בנין עיר ותוכניות העיצוב מכוחן שיצאו בעיר ת"א יפו ב-21 השנים האחרונות.
ספיר שימש כדירקטור בהיכל התרבות, החברה לפיתוח כלכלי, היכל הספורט והתיאטרון הלאומי "הבימה" במוזיאון ת"א לאומנות, במוזיאון ארץ ישראל ובמוזיאון הטבע.
ספיר החליט ב-2023 שלא להתמודד לקדנציה נוספת בעיריית תל אביב יפו ופרש למגזר הפרטי במרץ 2024.
בדצמבר 1998 נבחר ספיר ליושב ראש ומנכ"ל בפועל של חירייה - איגוד ערים דן לתברואה.
במסגרת זאת פעל לשיקום הסביבתי של אתר הפסולת חיריה והקים את פארק המיחזור של חירייה.
הוא עמד בראש הצוות שקידם וניהל את תכנון פארק אריאל שרון באתר, עד להקמת חברה ממשלתית לניהולו.
פעילותו של ספיר בחירייה כללה הקמה של מערכת לאיסוף גז המתאן הטבעי שנוצר כתוצאה מתסיסת הפסולת האורגנית בתוך הר הזבל, וניצולו כאנרגיה ירוקה.
בתפקידו זה כיהן ספיר עד 2019.
בשנת 2003 חתם ספיר על הסכם עם חברת 'חץ אקולוגיה' להקמת מתקן לצורך מיון פסולת עירונית מעורבת והפקת חשמל מביוגז, מים באיכות השקיה לחקלאות ודשן מכ-400 טון פסולת ביתי.
המפעל ייצר גז מתאן באיכות גבוהה במיוחד וסיפק את כל צרכיו של מפעל אופיס טקסטיל באזור.
זהו הפרויקט הראשון שקיבל את אישור האו"ם כמורשה לסחור בגזי חממה במסגרת מנגנון הפיתוח הנקי של אמנת קיוטו (CDM).
בשנת 2003 יזם ספיר בפארק המיחזור הקמת מרכז לחינוך סביבתי במבנה ששימש בעבר את מפעל הקומפוסט הראשון בישראל ולאחר שיפוץ הותאם לייעודו החדש.
המרכז מפעיל תוכנית חינוכית לכל מוסדות החינוך כולל סיורים באתר.
המרכז מארח כנסים בינאומיים בנושא הטיפול בפסולת.
במקום נפתח בית קפה ובו מועסקים נערים במסגרת פרויקט חברתי.
בשנת 2012 הגה ספיר את מיזם המותג "תוצרת חירייה" במסגרתו מייצרים אנשים בעלי מוגבלויות, מוצרים מפסולת.
בתחילת 2017 הוביל ספיר את הקמת מפעל המחזור הגדול בישראל שעיקרו הפקת דלק חליפי – RDF – מפסולת יבשה שמזין את תהליך השריפה בכבשני מפעל נשר רמלה המייצרים מלט.
המפעל הוא מהגדולים מסוגו בעולם וממיין וממחזר כ־2000 טון פסולת ביתית ביום.
ארגון ניהול הפסולת העולמי - אחד מתוך 11 דירקטורים מכל העולם, הוא נבחר הן באספה הכללית של הארגון והן באזור המזרח התיכון והבלקן ואף מייצג את מדינת ישראל באספה הכללית של הארגון.
דורון עזורי (נולד ב-1961) הוא מעצב ישראלי, חבר אגודת המעצבים הגרפיים.
יליד תל אביב-יפו ולמד בגימנסיה הרצליה.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הצנחנים ובמה"ד היסטוריה.
סיים בהצטיינות את המחלקה לתקשורת חזותית ב"בצלאל" (B.A).
למד ב "האוניברסיטה העברית" בחוגים לפילוסופיה ולתולדות האומנות.
זכה במלגת לימודים מטעם ממשלת איטליה, במסגרתה התמחה בעיצוב ורסטורציה ב - Accademia di Belle Arti di Brera וסיים תואר שני בעיצוב (M.A).
עם חזרתו ארצה עבד במשרדי פרסום שונים, ביניהם ברוך נאה strategic design.
במשרד זה עיצב יחד עם ברוך נאה, בין היתר, את האריזות לחלב "תנובה" (אריזת המשבצות) ו"זוגלובק".
בהמשך, הקים וניהל את מחלקת העיצוב Btl במשרד הפרסום שלמור-אבנון-עמיחי.
במסגרתה, עיצב לוגו ל"רשת גימל" עם הפיכתה לתחנה המשדרת מוזיקה ישראלית בעברית בלבד ("רק מוזיקה ישראלית"), מיתג את "סיטי בנק ישראל", "AIG" ו"לייף סטייל" לחברת "סופר-פארם".
בשנת 2002 ייסד את NewDesign Graphics Ltd, משרד לעיצוב המתמחה בתקשורת חזותית, מיתוג ואריזות ומשמש כמנהלה.
במסגרתה עיצב בין היתר אריזות ל"קלגרון", מיתוג ל"וריפון", עיצובים למועדונים שונים של תשלובת "ישראכרט", "אמריקן אקספרס", התזמורת הסימפונית ראשון לציון, "ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין בישראל" ו"רויאלטי תכשיטים".
כתרומה לקהילה, מעצבת NewDesign Graphics Ltd פרטי עיצוב לבית איזי שפירא בהתנדבות.
חבר "אגודת המעצבים הגרפיים בישראל" שנוסדה בשנת 1935.
דורון משמש יועץ אמנותי לאספנים, מתמחה בפורטרטים מיניאטוריים מהמאות ה-17-19 ומחזיק באוסף הגדול הידוע מעבודותיו של האמן הגרמני (Xaver Franz Milz (1765-1833.
כמו כן, בעלים של גלריה מקוונת לאמנות - ImportantMiniatures.com הכוללת אוספי מיניאטורות נדירים שנרכשו על ידו בבתי מכירות ואוספים פרטיים ברחבי העולם וסקירה על תולדות המיניאטורות בין השנים 1450–1789.
במהלך לימודיו ב"בצלאל" הוענקו לו פרסי הצטיינות שונים, ביניהם "פרס סנדברג" לשנת 1988 זכה פעמיים במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל (1989–1988) והציג מעבודותיו ב"ביתן הלנה רובינשטיין" בתערוכה משותפת לזוכי המלגה.
איטליה – תערוכת יחיד בגלריה N.o.a במילאנו (1994).
תערוכת יחיד בגלריה "Katinka Prini – "Chisel" בג'נובה (1995).
תערוכת אמנים משותפת מטעם עיריית טורינו (1995) בגלריה Valabrega.
מיצג משותף עם האמנית האיטלקייה Laura Fusco בטורינו (1995).
עבודותיו נמכרות בתערוכות אמנות ברחבי העולם.
יחד עם בן זוגו לשעבר, יואב, וחבריהם פרופ' עוזי אבן וד"ר עמית קמה, היו בין הראשונים שמיסדו את יחסיהם בחתונה בקנדה ובכך סללו את הדרך לרבים בקהילת הלהט"ב.
כמו כן, שימש פעיל בקו הקשב "יש עם מי לדבר" של אגודת הלהט"ב.
דורון תמיר (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
תמיר נולד ברחובות, כבנם היחיד של אידה ויוסף.
אביו היה קצין בצבא האדום שכל משפחתו, אשתו וילדיו נספו בשואה ועלה לישראל ב-1948. למד בתיכון הימלפרב בירושלים והיה חניך בתנועת הנוער בני עקיבא.
ב-1968 התגייס לצה"ל, שירת בחיל הרגלים ופיקד על מחלקה בפלוגת סיור.
לאחר שנפצע עבר לשרת בתפקידי מודיעין.
שימש קצין פענוח, קצין מודיעין חטיבה, ומפקד קורס קציני מודיעין.
בפברואר 1981 מונה לקצין מודיעין של אוגדה 162, תפקיד בו שירת במהלך ההכנות ובלחימה במלחמת לבנון הראשונה.
ב-1982 מונה לראש ענף 20 בחטיבת המחקר, בהמשך פיקד על המרכז למודיעין וסיור ושירת כקצין מודיעין של פיקוד המרכז.
ב-1990 מונה לסגן ראש חטיבת המחקר ושימש בתפקיד במהלך מלחמת המפרץ ובמבצע לחיסולו של מנהיג ארגון חזבאללה עבאס מוסאווי.
בשנים 1992 עד 1995 כיהן כקצין מודיעין ראשי.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת JFJ וחברת STA בתחום הייעוץ הביטחוני, מייסד ומנהל בחברת קורנרשוט, מנהל בחברת SILVER SHADOW ויועץ לתעשייה האווירית.
כיהן כסגן נשיא בתחום התעשיות הביטחוניות בחברת נס טכנולוגיות.
כמו כן כיהן כראש אגף במטה הסייבר הלאומי.
דורון פישלר (נולד ב־1976) הוא מגיש פודקאסטים, מרצה ומבקר קולנוע ישראלי.
פישלר גדל במושב יעד כבן למשפחה בת ארבעה ילדים.
אחיו הוא המוזיקאי ארבל פישלר.
את שירותו הצבאי עשה בחיל הים כלוחם בספינת הטילים אח"י מולדת.
בשנת 2000 ייסד פישלר את אתר "עין הדג" שנוצר כדי לשמש תחליף לביקורות הקולנוע בתקשורת הממוסדת.
שימש גם כמבקר קולנוע באתרים וואלה ו-Time Out, וכן כתב מאמרים בתחומי מדע, טכנולוגיה ומרשתת באתרים mako, Nana10 ואלכסון.
החל מהעונה השלישית של הסדרה "משחקי הכס", המבוססת על סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח", פרסם פישלר סיכומים של פרקי הסדרה באתר וואלה, מהעונה הרביעית ועד לעונה השביעית באתר Time Out, ובעונה השמינית באתר ynet.
בעונה החמישית יצר פישלר גם סרטוני סיכום הומוריסטיים של פרקי הסדרה שפורסמו באתרים "עין הדג" HOT Magazine ו-Time Out, ובשתי העונות האחרונות של הסדרה העלה סרטונים שסקרו פרטים קטנים או מוחבאים ("איסטר אגס") בפרקים.
לאחר שהסדרה הסתיימה העלה פישלר סרטוני הסבר ופרשנות גם לסדרת סרטי המטריקס, ולסדרה "השומרים".
הפודקאסט הראשון שהגיש פישלר היה ה"פישקאסט", פודקאסט שעלה בשנת 2012 במסגרת אתר "עין הדג".
באפריל 2017 החל להגיש את הפודקאסט "המובן מאליו", המתאר את ההיסטוריה, המדע והפילוסופיה מאחורי תופעות שהשתרשו בתרבות, במסגרת "כאן הסכתים" של תאגיד השידור ובתחנת הרדיו "כאן תרבות".
לפודקאסט היו שתי עונות, שלוו גם בסדרת הרצאות של פישלר בשם "המובן מה-LIVE" ברוח פרקי הפודקאסט.
בנובמבר 2018 החל להגיש את הפודקאסט "התשובה" ברשת עושים היסטוריה, בו הוא לרוב מחפש אחר תשובות נכונות אך מבדרות לשאלות שנשלחו לו על ידי מאזינים.
פישלר משתדל שהתשובות יהיו נכונות ומדויקות, ולשם כך גם מתייעץ עם מומחים בבשלל תחומים, וכן מפרסם פרקי השלמות ותיקונים למידע מפרקים קודמים.
ההסכת זכה בתואר "הסכת ההעשרה של השנה של אתר גיקטיים" בשנים 2020-2025.
באוקטובר 2024 יצא לאור ספרו של פישלר "אני יכול להסביר: מדריך למבקר בכדור הארץ" בהוצאת כנרת, זמורה, דביר.
הספר נכתב כהסבר לחייזרים על בני האדם ועל כדור הארץ, ומספק הסברים לפעולות מוזרות ולא הגיוניות לכאורה, ובסיבות שגורמות לבני האדם לעשות אותן - אכילה מודעת של מאכלים מזיקים, או שימוש בכפולות של 10 לצורך ספירה במקביל למדידת זמן בכפולות של מספרים אחרים ועוד.
פישלר מעביר הרצאות בתשלום לקהל הרחב בנושאים שונים, ביניהם: "ההיסטוריה השגויה לחלוטין של העולם", "השקרים המפורסמים ביותר בהיסטוריה", "איך להרוג את היטלר: מסע בזמן בקולנוע ובכלל" ועוד.
במקביל לפודקאסט "המובן מאליו" הרצה גם בנושאים מקבילים לנושאי ההסכת.