tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא פתחה במשפט: "הסלקטיביות של ציטוט נרחב היא האשמה רווחת לכל הכתיבה האידאולוגית.
אפשר לומר שכל כתיבה מונעת ממניעים אידאולוגיים.
אינני רוצה להגיב להערה הזאת." על כך הגיבה בארי כי כוונת הספר 'ילוד אישה' הייתה להוכיח כי כל כתיבה מונעת אידאולוגית, כולל ההתקפות על הכתיבה הפמיניסטית, הנובעות לדעתה מאידאולוגיה פטריארכלית ותמיכה בה.
היא נזהרה שלא לאפשר לקורא ליהנות מציטוטיה של ריץ' מהספר.
גריי קוננה על העובדה שריץ' לא שמרה על האמהות כספירה "פרטית" וכתופעה חברתית שאין עליה עוררין.
היא קיבלה את החשיפה האישית של ריץ' בחיוב אך לא הסכימה עם הקישור שעשתה לאמהות כמוסד.
היא כותבת בחיבורה: "כשריץ' כותבת על האמהות כמוסד, הקורא יכול להרגיש שהאינטליגנציה הניכרת שלה מושעית לרגע מעוצמת זעמה כנגד גברים".
גריי סלדה מהקונטקסט ההיסטורי שמתוכו ריץ' ניתחה את האמהות.
למרות הביקורות, הספר המשיך להימכר היטב.
עיקר ההתקפה על ספרה של ריץ הייתה התקפה פוליטית נגד פמיניזם.
הניתוח הפמיניסטי איתגר את הפטריארכיה בליבה שלה.
הספר הזכיר לנשים שהן עדיין בעמדה נחותה יותר ודרבן אותן להתמודד עם אתגרים גדולים עוד יותר של השליטה של הפטריארכיה.
ג'יין לזאר (Jane Lazarre) כתבה במאמר ל-"Village Voice" בנובמבר 1976: "האישור של ריץ' לזעם האימהי מוכר לי כל כך טוב.
החשיפה האמיצה והאכזרית שלה את מיתוס השלווה האמהית, ריפא את הפצעים הפנימיים שלי וסייע בתהליך שיקום הכבוד העצמי שלי כאם".
בפיסקת הסיום כותבת לזאר: "כמו רבות אחרות, גם אני חיכיתי לצאת הספר ילוד אישה.
זהו הניתוח הטוב ביותר שראיתי למה שמתכוונים כשמדברים על פטריארכיה.
דרך החוויה של ריץ' כמשוררת רגישה להפליא ומבריקה, האירה את הנשמה שלי".
ליז יורק בספרה "Adrienne Rich : Passion, Politics and the Body", שפורסם לראשונה ב-1997, כתבה כי בקריאתה את ילוד אשה, היא ראתה את ריץ' מחזירה לשיח הנשי את נושא מוסד האמהות.
לטענתה, ריץ' מעבירה בספרה מסר לנשים להמשיך בתהליך של העלאת נושא האמהות כמוסד, עם הסתירות אי הבהירויות והמטלות הנשיות, למודעות ביקורתית.
יורק טענה כי "חשיבה דרך הגוף" הוא נושא בעל חשיבות בספרה של ריץ' וביקשה במיוחד להסב את תשומת לב לשאלותיה של ריץ' על כישלון השפה פטריארכלית לאפשר חשיבה זו.
ריץ' ציינה את הדרכים הרבות בהן הפטריארכיה הגבילה ודיכאה את הגוף הנשי לאורך ההיסטוריה.
ריץ' אתגרה את הידע והחשיבה הגברית שנחשבת לוגית ורציונלית בעוד ידע המבוסס על אינטואיציה נשית, פואטית ותחושתית הופך מיד לא-רציונלי, היסטרי או מטורף.
יורק ציינה כי הפוטנציאל הקוגניטיבי של הגוף הנשי כבר סבוך ולכוד במערכת מחשבות שנוצרה על ידי גברים, שפחד ושנאה מגוף הנשי כבר גרם לנזק אנוש בדרך המחשבה.
היא קיבצה בספר מאמרים של חוקרות פמיניסטיות מדיסציפלינות מגוונות כגון ספרות, לימודי נשים, חוק, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, כתיבה יוצרת, ותאוריה ביקורתית ובחנה כיצד הוא השפיע והעשיר את החשיבה והשיח על אמהות.
החוקרות בחנו את הדרכים הרבות בהן סיפקה ריץ' כלים אנליטיים ללימוד וכתיבה על משמעות וחוויית האמהות, ואת הרושם התהומי שהוא השאיר על התודעה והרגש הן כאמהות והן בחקר מוסד האמהות.
ילדת הסנאי היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Super-Heroes Vol.2 #8 מדצמבר 1991, ונוצרה בידי הכותב ויל מוריי והמאייר סטיב דיטקו.
את דמותה של ילדת הסנאי בפיילוט לסדרת הלייב אקשן "הלוחמים החדשים" הייתה עתידה לגלם השחקנית מילנה ואינטרוב, אך ההפקה בוטלה.
מקור, הפגישה עם איירון מן, אוונג'רס האגמים הגדולים
דורין גרין נולדה עם זנב בלידתה, אם כי לא הייתה מוטאנטית כמו שחשבה לתקופה ארוכה.
בגיל עשר גילתה דורין כי היא מסוגלת לתקשר עם סנאים, והצילה את הסנאי מאנקי ג'ו מידי כלב.
מאנקי ג'ו עודד אותה להשתמש בכוחותיה לטובת הכלל, וחשב על הכינוי "ילדת הסנאי".
בגיל ארבע עשרה, ארבה לאיירון מן ביער, וביקשה ממנו לקחת אותה תחת חסותו כעוזרת.
איירון מן סירב בנימוס, כשלפתע הם הותקפו בידי דוקטור דום במטוסו הענק.
הוא לכד את איירון מן בכוונה להרוג אותו ולהיפטר מגופתו, והשאיר את גרין מאחור בזלזול.
גרין תכננה תוכנית; ברגע שמטוסו של דום חלף ביער, היא קפצה לתוכו וזימנה את כל הסנאים לתקוף את דום.
בעזרת כוחם המשולב של מאות סנאים וכוחה שלה, גרין הביסה את דום ושחררה את איירון מן, אשר אמר כי היא צעירה מידי ללוחמה מקצועית בפשע אך הוא ימליץ לטובתה כאשר תהיה מבוגרת יותר.
שנים מאוחר יותר, לאחר שעברה לניו יורק, גרין הצטרפה לצוות גיבורי-העל הלא-יוצלחים "אוונג'רס האגמים הגדולים", והצליחה להפוך את בן לווייתה, הסנאי מאנקי ג'ו, לחבר שווה בצוות.
לאחר שמאנקי ג'ו נהרג בידי ילד העור, גיבור לא-יוצלח שנדחה מהקבוצה, הקבוצה נלחמת בנבל העצמתי מאלסטורם, וגרין מרכיבה צבא סנאים נגדו.
כולם נהרגים חוץ מאחד, אשר נעשה לבן לווייתה החדש וזוכה לשם טיפי טו.
לאחר שהם מקבלים מכתב אזהרה מקבוצת האוונג'רס ומגלים כי כל חברי הקבוצה הם מוטאנטים, הם משנים את שמם ל"אקס-מן האגמים הגדולים" ויוצרים תלבושות חדשות בהתאם.
במהלך חג המולד, גרין מביסה את הנבלים העוצמתיים מודוק, טראקס ותאנוס.
לאחר שהביסה את מודוק, דאם דאם דוגאן הציע לגרין להצטרף לסוכנות S.H.I.E.L.D, אך היא סירבה בטענה שהיא מעדיפה להיות עם חברי צוותה.
לאחר שעזרה לדבר בהבסת בי-ביסט, גרין הוזמנה לטורניר הפוקר השנתי שלו והביאה את קבוצתה עמה.
כאשר חבר הקבוצה פלאטמן זוכה בטורניר, הקבוצה מחליטה לשנות את שמו ל"אלופי האגמים הגדולים", למרות מחאותיו של חבר קבוצת אלופי לוס-אנג'לס הרקולס.
במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", גרין וקבוצתה חתמו על חוק רישום העל-אנושיים, כפי שהתגלה לאחר שדדפול תקף אותם במחשבה שהם מתנגדים לחוק והובס.
לאחר מעצרו של קפטן אמריקה, שם הקבוצה שונה ל"יוזמת האגמים הגדולים" לאחר שצורפו לפרויקט "יוזמת 50-המדינות".
גרין, חבר הקבוצה החדש דדפול ושאר חברי הקבוצה נשלחו להציל את האל דיוניסוס לאחר שנפל מראש הר האולימפוס ונלכד בידי ארגון A.I.M, המתכננים להשתמש בכוחותיו כדי לגרום לגיבורי-על אי-יציבות נפשית.
לאחר שהביסו את חיילי A.I.M, גרין מחזירה את דיוניסוס לאולימפוס.
מתגלה כי גרין מעריצה את צוות הגיבורים הלוחמים החדשים, ומאוהבת בחבר הקבוצה רובי בולדווין/ספידבול, והשניים מתנשקים לאחר מפגש.
במטרה למנוע מספידבול להפוך לגיבור פנאנס מוכה האשמה, גרין משכנעת את דוקטור דום לתת לה להשתמש במכונת הזמן שלו.
המכונה מעבירה אותה בטעות לשנת 2099, שם היא פוגשת גרסה עתידית של ספידבול המנסה ללא הצלחה לחזור לעבר.
כמו כן, היא נפגשת עם גרסה עתידית של מנהיג הקבוצה מיסטר אימורטל, האומר לה להעיף את דדפול מהצוות, וכך היא עושה בחזרתה להווה.
לאחר שהביסה את פין פאנג פום, גרין עוזבת את הקבוצה.
האוונג'רס החדשים, ילדת הסנאי הבלתי-מנוצחת
גרין הייתה מהרבים שנבחנו לטפל כבייביסיטר בבתם התינוקת של לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס, דניאל, ולבסוף התקבלה.
במהלך באירועי "הפחד עצמו", גרין מגנה על דניאל במהלך פלישתם של אגודת תולה לניו יורק.
בהגיעה לאחוזת האוונג'רס, היא נלחמת בחיילי אגודת תולה בציוות לדרדוויל ונסוגה עם דניאל למקום מקלט.
היא מסייעת לקייג' ולאוונג'רס החדשים בקרבות נגד קבוצת הרוונג'רס, ארגון H.A.M.M.E.R וקבוצת האוונג'רס האפלים.
גרין נשארה כמטפלת בתינוקת גם כאשר קייג' וג'ונס עזבו את האוונג'רס החדשים.
לאחר שעזבה את קייג' וג'ונס, גרין עברה להתגורר בסתר בעליית הגג של אחוזת האוונג'רס, עד שהחלה ללמוד באוניברסיטת האמפייר סטייט.
נלחמה בקרייבן הצייד, המאיים להרוג את טיפי טו, ומצליחה לשכנע אותו לוותר על המעשה כאשר היא מאתגרת אותו לצוד מפלצות דוגמת גיגאנטו.
כאשר היא מגלה שגלקטוס בדרכו לכדור הארץ במטרה לאכול את הכוכב, היא גונבת חליפת שריון מאיירון מן במטרה להילחם בו בירח.
בדרכה לירח, היא נלחמת ומביסה את ויפלאש, החושב כי היא איירון מן.
בירח, היא וטיפי טו מתיידדים באופן מפתיע עם גלקטוס, ומשכנעים אותו לאכול כוכב אחר, חסר חיים ומלא באגוזים, במקום כדור הארץ.
היא מביסה את מיסטריון כאשר הוא תוקף את ליברטי איילנד עם צבא דינוזאורים רובוטיים, ולאחר מכן פוגשת את צמד גיבורי-העל צ'יפמאנק האנק וקוי בוי, שניהם בעלי יכולת תקשור עם בעלי חיים, בעת שהיא ניסתה למנוע מנבל-העל היפו לשדוד בנק.
לאחר שהם חושפים אחד לשני את זהויותיהם הסודיות ומגלים שהם חברים בכיתה באוניברסיטת האמפייר סטייט, הם נתקלים באל האסגרדי המפלצתי ראטאטוסקר דמוי-הסנאי, הגורם למהומות בעיר.
השלושה מביסים אותו בסיועם של תור, בן אודין ולוקי.
בשנתה השנייה באוניברסיטה, היא נעשית לחברה בקבוצת "אוונג'רס רעיונות מתקדמים", גלגול מחודש של האוונג'רס החדשים הפועל כשלוחה של ארגון A.I.M החדש, בהנהגת סאן-ספוט, ונשארת בקבוצה כאשר סאן ספוט התחיל לעבוד בשיתוף פעולה עם סוכנות S.H.I.E.L.D וצבא ארצות הברית.
ילטושקיב (באוקראינית: Ялтушків; בפולנית: Jałtuszkiw; ברוסית: Ялтушков, ילטושקוב) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ילטושקיב נזכרת לראשונה בשנת 1431, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך המאה ה-16 פשטו על העיירה הולאכים והטטרים, ובסוף המאה ה-17 הייתה תחת שלטון טורקי.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה בוצעו בעיירה מספר פוגרומים בידי חיילים ואיכרים אוקראינים, בהם נרצחו כ-50 יהודים.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ונמנו בה כ-1,200 יהודים.
ב-15 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, תוך רצח חלקם.
ב-20 בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואשר אליו הובאו גם יהודים מיישובי האזור.
בגטו, בו שררה צפיפות רבה, מתו יהודים רבים מרעב וממחלות, ומעת לעת ביצעו שוטרים גרמנים ואוקראינים מעשי התעללות ורצח ביושביו.
ב-19 באוגוסט 1942 נערכה בגטו סלקציה, תוך הפרדה בין "כשירים לעבודה" ושאינם, ורצח המסתתרים.
למחרת נורו כ-450 מיהודי הגטו בבורות ירי ליד תחנת הרכבת המקומית, תוך העברת קבוצת צעירים למחנות עבודה.
ב-15 באוקטובר 1942 נרצחו 1,194 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה.
ילדת הקשת בענן הוא ספר לילדים ונוער מאת הסופרת נעמי שמואל, שיצא לאור בשנת 2000, תש"ס הוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר עוסק בגזענות ילדים כלפי ילדים עולי אתיופיה ומציג את הדעות הקדומות עימם גיבורת הספר, איתן מסקרם, נאלצת להתמודד, ואת האופן שבו היא לומדת להכיר ולכבד את זהותה המגוונת.
היא גם מלמדת את חבריה לכיתה כמה דברים חדשים על צבע עור, על גזענות ועל חשדנות שלא לצורך.
מסקרם, בדומה לילדים רבים בישראל, היא "ילדת הקשת בענן", כלומר בת למשפחה רב תרבותית.
מסקרם, המכונה מייסי בפי אביה, היא ילדה כהת עור ילידת הארץ, המתגוררת בקצרין שברמת הגולן, בת לאם אתיופית ואב שעלה מארצות הברית.
הסיפור נפתח בבוקר שבו היא עומדת לעבור דירה להרצליה.
מסקרם נפרדת מכל מי ומה שאהוב עליה בקצרין: מנעמה ומעדי, החברות הטובות ביותר שלה מנופי הרמה והכנרת ומסבתה האתיופית האהובה, אם אמה.
במהלך העלילה מתמודדת מסקרם עם יחס הסביבה כלפי צבע עורה וכלפי המראה שלה.
תוך כדי כך היא לומדת על מוצאה ומתוודעת לתרבות העדה האתיופית.
ההיכרות עם תולדות משפחתה, הקשר החם עם סבתה, השיחות עם הוריה וההזדמנות שניתנה לה בבית הספר לשתף ולספר, תורמים לגיבוש זהותה וליכולתה לחוש גאווה בעצמה ובקרובים לה.
ביום הראשון ללימודים סובלת מסקרם מ"פרפרים בבטן".
היא לא יודעת איך תתקבל בכיתתה החדשה בהרצליה, והגרוע מכל אכן מתרחש.
"הנה עולה מאתיופיה", "גם אני ראיתי איך הביאו אתכם במטוסים גדולים", "נכון שבאתיופיה לא היה לכם בית ספר?" גדי, שלומית, בתיה, ושאר הילדים שפגשה בבית הספר, מגיבים אוטומטית על פי צבע עורה ותסרוקת הצמות שלה, סוברים שהיא עולה חדשה, ולא מאמינים שהיא לא מאתיופיה, אלא מארצות הברית.
"כשחזרתי הביתה, הוצאתי מהתיק את הקלמר היפה שסבתא הכינה לי.
התביישתי, כאילו עשיתי דבר נורא.
אבל מה עשיתי בסך הכל?
ניסיתי להתנער מרגשות האשמה, רק הצגתי את עצמי בשם שאבא קורא לי.
נכון שלא באתי מאמריקה, אבל אבא שלי בא משם!
שיחשבו מה שהם רוצים, אמרתי בליבי.
אבל כשהעפתי מבט בשם שלי הרקום באמהרית על הקלמר..."
ילדי הכיתה מתייחסים אליה כשקרנית המסווה את מוצאה האמיתי, ומסקרם עצמה חשה מבוכה ובלבול, הגורם לה להתכחש למוצא אמה.
גם הקשר שלה עם אמה הולך ומדרדר.
נקודת המפנה מתחילה דווקא בשיא המשבר, ביום ההולדת של מסקרם.
תאונת דרכים מפריעה לתוכנית המשפחה לנסוע לכבוד יום ההולדת לקצרין, ומסקרם בורחת בחשאי ונוסעת לבדה לסבתה.
אחרי שיחה מעודדת ומאירה עם סבתא חל שינוי במחשבתה והיא שבה אל ביתה עם תובנות חדשות.
נעמי שמואל היא סופרת לילדים ולנוער, מאיירת, אנתרופולוגית ומנחת הורים.
היא נולדה באנגליה ועלתה לישראל בשנת 1983. בעלה הוא יליד אתיופיה, ומשפחתם מונה ארבעה ילדים.
במשך שנים רבות עבדה עם אוכלוסיית יוצאי אתיופיה בהדרכה הורית וסדנאות לילדים סביב גיבוש זהות והתמודדות עם השונות האתנית והתרבותית.
ספרי הילדים והנוער שכתבה לאורך השנים נחשבים לחלוצים בתחום.
ספרה "ילדת הקשת בענן" העוסק בילדה עולה מאתיופיה זכה בעיטור אנדרסן לשנת 2002 ובציון לשבח בפרס זאב באותה שנה.
בנוסף הספר נבחר שני במצעד הספרים בבית הספר בתשס"ג.
2016 - הפקה משותפת של תיאטרון גושן ותיאטרון הקיבוץ בבימוי תום שוורצברג
מפגש מונחה עם ספר בכיתה
ילטה מנוחין הייתה פסנתרנית יהודיה בריטית ילידת ארצות הברית, ציירת ומשוררת.
ילטה נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, הצעירה בשלושה ילדים מחוננים מוזיקלית.
אחיה היו יהודי מנוחין וחפציבה מנוחין.
באמצעות אביה משה מנוחין, סטודנט לרבנות לשעבר וסופר אנטי ציוני, הייתה מנוחין בת לשושלת רבנית חשובה.
ילטה נקראה על שם עיר הולדתה של אמה מרותה, ילטה שבחצי האי קרים.
בגיל שלוש, נכנסה למשטר החמור שהושת עוד קודם על אחיה ואחותה: המשפחה העסיקה מורים פרטיים לילדים, וילטה קיבלה את שיעורי הפסנתר הראשונים שלה מאשתו של המורה להרמוניה וקונטרפונקט.
בגיל ארבע נלקחה ילטה לפריז, כשיהודי וחפציבה נסעו ללמוד שם.
מרסל שאמפי, שנשכר ללמד את חפציבה, דחה תחילה את עצם הרעיון ללמד את ילטה בגיל רך כל כך.
אלא שילטה ניגשה על דעת עצמה לפסנתר והרשימה אותו במידה כזאת בביצוע ספונטני של "תמונות ילדות" של שומאן, שהוא אמר, "רחמה של גברת מנוחין הוא ממש קונסרבטוריון", והסכים ללמד גם אותה.
מכך שלמדה לנגן בפסנתר לא עלה, שהוריה ראו אותה – או, לצורך העניין, את חפציבה – כמוכשרות לפתח קריירה במוזיקה: הייתה זו בעיקר אמה של ילטה, שהתנגדה נמרצות לרעיון, שבנותיה תלכנה בעקבות יהודי.
מלבד שאמפי, למדה ילטה אצל רודולף סרקין בבזל, ארמנדו סילבסטרי ברומא וקרל פרידברג בניו יורק.
אחת מהופעותיה הראשונות של ילטה עם תזמורת הייתה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בניצוח פייר מונטה.
היא ניגנה את קונצ'רטו מס' 5 (הקיסר) של בטהובן.
במהלך השנים ניגנה ילטה רפרטואר נרחב.
היה לה תפקיד מרכזי בקריירות של מלחינים צעירים רבים, בעיקר בתקופת שהותה בלוס אנג'לס בשנות ה-50'.
היא אהבה מאוד מוזיקה קאמרית וביצעה את ספרות הסונאטות לכינור, ויולה וצ'לו, כמו גם יצירות להרכבים גדולים יותר.
ילטה ניגנה מספר רב של ביצועי בכורה ליצירות מאת אריך צייזל, ג'ורג' אנתייל, ארנסט קרנק, פרנק מרטן, לואיס גרינברג, מריו קסטלנואובו-טדסקו ווולטר פיסטון.
היא הקליטה לחברות אברסט, EMT, דויטשה גרמופון, SPA, "ספריית מוזיקה" ו-EMT-World Record Club.
במסעות הקונצרטים שלה הגיעה ילטה מאלסקה לניו זילנד; מטקסס לשווייץ.
היא הופיעה בדואו רסיטלים עם הצ'לנים גאבור רייטו, ג'ורג' נייקרוג, גאי פאלוט ופליקס שמידט; הכנר ישראל בייקר; הויולנים מייקל מאן ופאול דוקטור, ובדואו-פסנתר עם ג'ואל רייס, עמו הופיעה דרך קבע ברסיטלים, בקונצ'רטי כפולים, ובתוכניות טלוויזיה מיוחדות בפריז, לונדון וניו יורק.
היא נישאה לרייס ב-1960 והייתה נשואה לו באושר קרוב ל-40 שנה.
דואו מנוחין-רייס זכה בפרס המוזיקה הבינלאומי ע"ש הרייט כהן הנכסף בשנת 1962, בתוכנית שהוקדשה ברובה ליצירות לארבע ידיים מאת פרנץ שוברט.
ב-1966 ביצעו השניים את הקונצ'רטו הכפול לפסנתר של מוצרט בניצוחו של יהודי מנוחין בגסטאד ובאולמות אחרים באירופה.
ילטה וג'ואל רייס היו סולנים בקרנבל החיות של קאמי סן-סנס בשידור של שירות השידור הבריטי.
ב-1967 הקליטו ג'ואל וילטה את מכלול רפרטואר הדואט של מוצרט באמריקה לתקליטי אברסט, הפעם הראשונה שמבצע כזה נעשה על ידי צוות אמנים.
בדצמבר 1968 הופיעה ילטה מנוחין בסדרת קונצרטים בישראל אשר נמשכה כשבועיים, בחסות האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין.
ילטה הופיעה בקביעות הן כסולנית והן בהרכבי מוזיקה קאמרית.
בשנת 1951 ניגנה בהופעת בכורה משותפת בניו יורק עם הכנר ישראל בקר.
זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה נרשמה לבית הספר ג'וליארד בניו יורק במגמת המוזיקה, בשם הבדוי, "קייט דייוויס".
איש לא זיהה אותה, גם כשהתבלטה כל כך בכשרונה יוצא הדופן, שמינו אותה ללמד תלמידים אחרים.
קונצרטי הצדקה שלה כללו ערבים למען הצלב האדום הבריטי; הארגון לאימון משקם (ORT) בז'נבה; קרן גולסטון, לונדון; כלא פנטונוויל ול"ידידי הוורד", ז'נבה.
ההקלטות הנבחרות שלה כוללת את ההקלטה ה"משפחתית" של הקונצ'רטו המשולש של מוצרט (ילטה, חפציבה וג'רמי מנוחין בפסנתר, עם יהודי כמנצח) והדואטים לארבע ידיים של מוצרט עם ג'ואל.
בשנת 1965 ייסדה ילטה, בשיתוף עם סטפן אשכנזי ויוהאנס ואסמות, את "אמנויות ומוזיקה", מיזם חברתי בינלאומי שלא למרות רווח, למען אמנים צעירים ואמנויות בכלל, מיזם שאותו אף ניהלה.
מרסל מרסו ואוסקר קוקושקה היו בין תומכיו העיקריים.
"אמנויות ומוזיקה" – הממשיך בפעילותו – שוכן בבניין ישן ויפה של תחנת רכבת לשעבר ברולנדסק, סמוך לבון, גרמניה.
היא גילתה עניין רב בתזמורות נוער ולעיתים קרובות ניגנה עם תזמורת הנוער של ברייטון, ואף יצאה לסיורי קונצרטים בוויילס עם Aelodau'r Gerddorfa, תזמורת הנוער, שכל נגניה ולשים.
ילטה, שהייתה בלשנית מחוננת, כתבה שיר מדי יום מימות השנה, באחת משש שפות.
ב-1939 התפרסמה בהוצאה פרטית אנתולוגיה של שירתה, תחת הכותרת "על אף המרחק" (Malgré L'Espace).
האנתולוגיה שמורה כיום במרכז הארי רנסום לחקר מדעי הרוח באוניברסיטת טקסס.
ילטה חיה בצלם של אחיה ואחותה המפורסמים ממנה; על אף העובדה, שרבים, כולל יהודי, ראו בה את המחוננת ביותר משלושת ילדי מנוחין, מעולם לא עלה בידה להשתוות להישגי הקריירה של יהודי וחפציבה.
מצב זה לא הוליד מרירות מצד ילטה; היא העריצה בלב שלם וללא ערעור את אחיה ואחותה, וכל חייה חשה מסירות, נאמנות ואפילו יראת-כבוד מסוימת לשניהם.
כמוה כאחיה ואחותה, הייתה ילטה באופן טבעי וללא מאמץ במרכז כל פעילות, ידעה לכנס סביבה אנשים מכל שדרות החיים, הן בתחום המוזיקה והן כחברים.
אנשים מכל התחומים, צעירים וקשישים, הקיפוה תמיד, וביתה היה מקלט מבורך לכל.
במילים של יהודי עצמו: "ילטה היא מלאך גומל חסד, מחלקת תרופות, קביים, ניחומים לכל חולה וסובל הבא אל דלתה, ובאה על גמולה בטוב הלב ובהכרת התודה, שאלמלא כן לא היו מנת חלקה בחיים."
ילטה מתה בביתה בלונדון ב-9 ביוני 2001, ימים ספורים אחרי הרסיטל האחרון שלה בבית הספר אורוול פארק בסאפוק, שהייתה פטרונית כבוד שלו.
יליזבטה מיכאילובנה בויארסקאיה היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.
אמנית הכבוד של הפדרציה הרוסית (2018).
זוכת פרס נשר הזהב הרוסי בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר לשנת 2017 על תפקידה כאנה קארנינה בסרט אנה קארנינה.
בתם של השחקנים מיכאיל בויארסקי ולריסה לופיאן.
בוגרת המכון הממלכתי הרוסי לאמנויות הבמה .
היא לוהקה לגלם תפקיד בעיבוד קולנועי לסיפור "המעצב" מתוך משימות מיוחדות מאת אקונין, אך ההפקה הוקפאה בהיעדר תמיכה כספית.
שנה שם שם בשפת המקור דמות הערות2001 סוכן ביטחון הפנים Агент национальной безопасности 3 בחורה בבר סדרת טלוויזיה 2001 מפתחות מהמוות Ключи от смерти אליסה סדרה 2001 קוברה.
Завещание מריה קאנטמיר, נזירה מולדבית מיני סדרת טלוויזיה 2011 חמש כלות Пять невест זויה סרט 2011 אגדה.
קסניה סרט חג מולד 2013 Курьер из «Рая» ורוניקה סרט 2013 נטייה להיפרד Привычка расставаться חברתה של אווה סרט 2013 Комплекс полноценности זרה סרט 2013 שרלוק הולמס Шерлок Холмс לואיזה ברנאט סדרה 2014 Беглецы אוסאטיה סרט 2014 הדרך הארוכה הביתה Долгий путь домой ליאליה סדרה 2014 Куприн.
נשואה לשחקן מקסים מאטבייב (יליד 1982), להם יש בן: אנדריי מאטבייב.
ילה לפמן (Jella Lepman; 15 במאי 1891 – 4 באוקטובר 1970) הייתה עיתונאית, סופרת ומתרגמת, יהודייה-גרמניה, שיסדה את ספריית הנוער הבינלאומית במינכן.
ילה לפמן, נולדה בשטוטגרט, גרמניה, והייתה בתם הבכורה שלוש מבין בנות של תעשיין הטקסטיל האמיד יוסף להמן (1911-1853) ואשתו פלורה לבית לאוכהיימר (1867- 1940).
הוריה השתייכו לזרם היהדות הרפורמית בגרמניה (יהדות ליברלית פרוגרסיבית).
בן דודה היה הפילוסוף מקס הורקהיימר.
מנעוריה הייתה פעילה במיזמים סוציאליים.
בגיל 17 הקימה את "חדר הקריאה הבינלאומי" לילדי העובדים הזרים במפעל הסיגריות "וולדורף-אסטוריה" (במפעל זה הוקם ב-1919 בית הספר האנתרופוסופי הראשון).
עם תום לימודיה בתיכון "Königin-Katharina-Stift" ("קרן המלכה קתרינה"), בשטוטגרט, שהתה כשנה בפנימייה בשווייץ ללימודי צרפתית.
לאחר שובה לשטוטגרט נישאה לגוסטב הוראס לפמן (1877- 1922), בנו של אמריקני יליד גרמניה שעבד במפעל לעיבוד נוצות בפרבר פוירבך (Feuerbach) בשטוטגרט.
לבני הזוג נולדו שני ילדים: אנה-מארי, ילידת 1918, וגינתר, יליד 1921. גוסטב לפמן לחם במלחמת העולם הראשונה כקצין גרמני בחזית בצרפת, אך עקב פציעתו הפך לנכה ונפטר מהתקף לב בשנת 1922.
לאחר מות בעלה, מונתה ילה לפמן כעורכת בעיתון היומי Stuttgarter Neues Tagblatt והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
היא כתבה מאמרים בנושאים חברתיים-פוליטיים ויזמה, בשנת 1927, הוצאת מוסף בשם "האישה בבית, מקצוע ועסק" ("Die Frau in Haus, Beruf und Gesellschaft").
במקביל פרסמה, בשנת 1927, את ספר הילדים הראשון שלה "Der verschlafene Sonntag" (בעברית: יום ראשון מנומנם), ובשנת 1929 את המחזה לילדים "Der singende Pfennig" (בעברית: הפני המזמר).
היא הייתה פעילה במפלגה הדמוקרטית הגרמנית (DDP) בה הפכה למנהיגה של קבוצת נשים אזורית.
בשנת 1929 היא התמודדה (יחד עם תאודור הויס), ללא הצלחה, בבחירות לרייכסטאג הגרמני.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 איבדה ילה לפמן את משרתה הקבועה בשל יהדותה.
עד 1935 המשיכה להיות מועסקת כפרילנסרית בעיתון.
בשנת 1936 היגרה עם ילדיה דרך פירנצה לאנגליה.
שם קיבלה אזרחות בריטית והתגוררה בפרבר הלונדוני המפסטד גארדן, בבית שהועמד לרשותה על ידי חברים.
היא הועסקה במשרות כתיבה זמניות שכללו בין היתר עריכת מאמרים מעיזבונו של המחזאי האוסטרי ארתור שניצלר, עבור אוניברסיטת קיימברידג', ייעוץ לבי.בי.סי בנושאים הקשורים לנוער, עבודה במשרד החוץ ועריכת ספר לימוד גרמנית לבתי ספר.
מאוחר יותר קיבלה משרה קבועה בתחנת השידור האמריקאית באירופה (ABSIE).
בשנת 1943 פרסמה את הספר "נשים בגרמניה הנאצית" תחת שם העט קתרין תומאס.
עם תום מלחמת העולם השנייה, באוקטובר 1945, חזרה לגרמניה, לפרנקפורט, במטוס של הצבא האמריקאי.
בתחילה התגוררה בבאד הומבורג שם שימשה יועצת בנושאים הקשורים לנשים ולנוער במפקדת צבא ארצות הברית.
עבודתה באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה התמקדה ביישום תוכניות לחינוך מחדש של הנוער הגרמני שהושחת על ידי המשטר הנאצי.
לפמן חילקה כמה אלפי עותקים של התרגום הגרמני לספר "סיפורו של פרדיננד" בקרב ילדי ברלין.
לאחר מכן, בשנת 1946 הועברה למינכן ומונתה לסגנית עורך בעיתון יומי מטעם השלטונות האמריקאים, שעסק רבות בהצגת ערכי הדמוקרטיה של ארצות הברית בפני הקורא הגרמני.
בשנת 1949 ייסדה את ספריית הנוער הבינלאומית (IYL), שמושבה במינכן, ועמדה בראשה עד לפרישתה בשנת 1957. בסוף ימיה עברה להתגורר לציריך, שם גרו ידידים קרובים שלה.
נפטרה בשנת 1970. בת 79 הייתה במותה.
בעת שהשתלבה במאמץ לשיקום גרמניה גיבשה את חזונה להשכין בקרב ילדים ונוער תקווה לעתיד טוב באמצעות ספרים.
היא התמקדה בטיפוח ספרות ילדים ונוער כאמצעי חינוך לפתיחות, לסובלנות ולאי-לוחמה.
בשנת 1946 ארגנה בעזרת תרומות של בתי הוצאה לאור ברחבי העולם את התערוכה הבינלאומית הראשונה לספרות ילדים ונוער.
התערוכה התקיימה במינכן, במוזיאון לאמנות גרמנית, ששרד את המלחמה ושימש מיד לאחריה כבנין משרדים ומועדון של הצבא האמריקאי.
הספרים שהוצגו בתערוכה זו שימשו מאוחר יותר, ב-1949, כאוסף הראשוני של הספרייה הבינלאומית לנוער, שמנתה כ-8000 כרכים ביום פתיחתה.
הודות למאמציה הרבים של ילה לפמן זכתה הספרייה לסיוע מאלינור רוזוולט ולמימון בינלאומי מאונסק"ו ומקרן רוקפלר.
לקראת פתיחת הספרייה הציעה ילה לפמן לסופר אריך קסטנר את הרעיון לכתיבת הספר "Die Konferenz der Tiere" (עצרת החיות) שבו מאלצות חיות היער את האנושות לחדול ממלחמות.
בשנת 1952 יזמה ילה לפמן כנס במינכן, בהשתתפות סופרים, מוציאים לאור, מורים ופילוסופים, לקידום הבנה בין עמים באמצעות ספרות ילדים.
בתום הכנס מונתה ועדה שהקימה ב-1953 את ארגון "ההנהלה הבינלאומית לספרות נוער" (International Board on Books for Young People – IBBY ) שנרשם, ופועל גם כיום, כארגון ללא מטרות רווח בבזל, שווייץ.
בין מייסדי הארגון נמנו הסופרים אריך קסטנר ואסטריד לינדגרן.
ילה לפמן כתבה רבות על מטרות הארגון בספרה האוטוביוגרפי "Die Kinderbuchbrücke" (גשר ספרי הילדים) שפורסם בשנת 1964. בשנת 1956 הייתה ילה לפמן בין יוזמי "פרס אנדרסן", הפרס החשוב ביותר בעולם לספרות צעירים, המוענק על ידי ארגון ה-IBBY.
ילה לפמן כתבה ספרי ילדים רבים, אסופות של סיפורי ילדים ולקט גדול של סיפורי ערש שאספה במשך שנים רבות.
החל משנת 1991, לציון יום הולדתה ה-100, מעניק ה-IBBY את מדליית ילה-לפמן לפעילים בולטים בארגון.
1957 – אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
מדליה על שמה מוענקת מ-1991 מטעם המלכ"ר השווייצרי "המועצה הבינלאומית לספרות ילדים ונוער" (IBBY) לפעילים בולטים מקרב המועצה.
בערים שטוטגרט ומינכן נקראו רחובות על שמה.
ילדת הפרחים (בקוריאנית: 꽃파는 처녀) הוא סרט-אופרה מהפכני צפון קוריאני משנת 1972. לפי מקורות צפון-קוריאניים האופרה נכתבה על ידי מנהיגה הראשון של המדינה - קים איל-סונג בזמן שהיה בשבי בתקופת הקולוניאליזם היפני בקוריאה.
מטרת של האופרה הייתה לקדם את האידאולוגיה הקומוניסטית, על ידי שילוב תמות מרכזיות כמו מאבק מעמדי נגד הבורגנות בעלילת המהפכה.
מקורות סיניים טוענים כי הסרט נכתב בעזרתם של כותבים צפון-קוריאניים אחרים.
עלילת הסרט מתרחשת בקוריאה הצפונית בזמן הקולוניאליזם היפני, גיבורת הסרט היא ילדה ושמה קופון (Koppun) אשר מוכרת פרחים שקטפה בהרים על מנת לקנות תרופות לאמה החולה.
חייה של קופון מלאים בטרגיות – מלבד אמה החולה ואביה שנפטר בילדותה, אחותה הצעירה התעוורה ואחיה הגדול נפל בשבי.
קופון ומשפחתה חיים כאיכרים חסרי כול תחת חסותם של בעלי הבית הרשעים.
מאז שלאם יש חוב כספי, עוזריהם של בעלי הבית מטרידים את קופון ודורשים שתעבוד בשבילם, אך אימה מסרבת.
כאשר קופון מצליחה לגייס מספיק כסף בשביל התרופות של אימה, זו כבר נפטרה.
אשתו של בעל הבית נעשית חולה, ומאשימה את אחותה העיוורת של קופון במחלתה, בטענה שזו אחוזה ברוחה של אימה המתה, והיא זוממת להקפיא אותה למוות בשלג.
כאשר קופון חוזרת הביתה היא שואלת על אחותה, ועוזרי בעל הבית תופסים אותה וקושרים אותה.
ברגע האחרון אחיה של קופון חוזר הביתה, וכאשר הוא מבין שאחותו נחטפה הוא מארגן קבוצה של כפריים על מנת להפיל את בעלי הבית.
ברקע הסרט עומדים מספר אירועים שהתרחשו בסמוך לפיתוח הסרט.
שנת 1972 התאפיינה בגידול בהכנסות הלאומיות של קוריאה הצפונית, בעקבות תוכנית כלכלית שבוצעה מספר שנים מוקדם לכן.
בנוסף לכך, ארצות הברית, יחד עם קוריאה הדרומית, היו עדיין במלחמה ממושכת מול הצפון, דבר שהצדיק את האינדוקטרינציה הרעיונית של הממשלה.
יתרה מכך, יחסי ארצות הברית וסין הקומוניסטית השתפרו, והלחץ על ההנהגה הצפון-קוריאנית לשתף פעולה עם שאר מדינות העולם התעצם.
על כן, שנת 1972 הייתה שנה טובה להפיץ סרט פרופגנדה המגביר את אידאולוגיית ג'וצ'ה והתמות הקומוניסטיות המהפכניות.
הסרט היה המצליח ביותר בהיסטוריה של קוריאה הצפונית, והוא קיבל הכרה גם בפנים הארץ וגם מחוצה לה.
עד לשנת 2008 האופרה בוצעה 1,400 פעמים בקוריאה הצפונית ובשאר המדינות, הוא היה לסרט הצפון-קוריאני הראשון שזכה בפרס בין-לאומי בפרס בפסטיבל קרלובי וארי בשנת 1972 שנערך בצ'כיה.
עם זאת, הוא נאסר לפרסום בשכנתה, קוריאה הדרומית, בטענה שהוא פרופגנדה קומוניסטית המסמלת את האויב.
הסרט מקבל הכרה גם היום, והוא נחשב לאחת מאבני הדרך של תרבות קוריאה הצפונית.
הוא מונצח בתמונות, שטרות ועוד.
הסרט הצליח במיוחד בסין השכנה, ורבים מאלה שחיו בתקופת מהפכת התרבות זוכרים את הסרט לחיוב, הן בגלל ההפקה והתמה המרכזית, והן בגלל הזדהותם עם מראות החיים הקשים תחת הקולוניאליזם היפני, שכן הייתה זו גם תמה פופולרית בסין המהפכנית של אותה תקופה.
הסרט היה כה פופולרי בסין עד שתיאטראות החלו להקרין את הסרט במחזור של 24 שעות עקב עומס קניית הכרטיסים.
יליזבטה היא סדרת דרמה המשכית היסטורית רוסית, שעוסקת בקיסרית רוסיה יליזבטה פטרובנה ובשנות שלטונה באימפריה הרוסית.
העונה הראשונה של הסדרה מספרת על גורלה של הקיסרית יליזבטה, בתו של פיוטר הראשון, שהייתה בת שש עשרה בלבד כשאביה הלך לעולמו להשאיר אותה לשלוט על אימפריה ענקית.
בניגוד לרצונה, הנערה מוצאת את עצמה נמשכת למערבולת של תככי חצר, שם מתנגדים לה אנשי החצר המשפיעים אנדריי אוסטרמן, אלכסנדר מנשיקוב ואפילו אמה, יקטרינה הראשונה.
הסדרה מהווה חלק מאוסף "היסטוריה של אהבה.
תולדות רוסיה", הכוללת סדרות טלוויזיה היסטוריות כדוגמת "סופיה", "יקטרינה", "האיום" ו"גודונוב".
שנת 1725. לפני מותו, קיסר רוסיה הראשון והצאר האחרון של רוסיה הצארית, פיוטר הראשון, משכתב את צוואתו ומשאיר את שלטון המדינה לידי בתו הצעירה האהובה, יליזבטה בת השש-עשרה.
אבל הנסיכה הצעירה חולמת על משהו אחר לגמרי.
היא מאוהבת נואשות ואינה מוכנה להקריב אושר אישי למען הכוח.
היא תופסת את השלטון כקללה.
באופן בלתי צפוי לעצמה, הנסיכה מוצאת אויבים בדמותם של אנשי החצר המשפיעים ביותר: סגן הקנצלר אנדריי אוסטרמן והנסיך אלכסנדר מנשיקוב.
אפילו אמה, יקטרינה הראשונה, הופכת לפתע לאם חורגת מרושעת ורואה בבתה יריבה בלעדית במאבק על הכס.
בניגוד לרצונה, יליזבטה מוצאת את עצמה נשאבת לתוך מערבולת של תככי חצר.
רצונו של אביה, הנופל בידי אויבים, הופך לאיום ממשי על עתידה.
הגורל מוביל אותה בניסיונות, היא תצטרך לסבול בגידה ולהתמודד עם שנאה כלפיה.
אבל משרתים נאמנים, ידידי נעוריה, נותרו לצדה.
כמי שנולדה למלוך, היא חייבת להציל את ארץ המולדת מכאוס ובלבול.
יוליה חלינינה — יליזבטה פטרובנה
אלכסנדר בלוייב — פיוטר הראשון
אגריפינה סטקלובה — יקטרינה הראשונה
ויקטור ראקוב — אלכסנדר מנשיקוב
אלכסיי אגרונוביץ' — אנדריי אוסטרמן
אנגלינה פופלאבסקאיה — הנסיכה יוסופובה
ארתור ואחה — הנסיך יוסופוב
צילומי הסדרה החלו ב־28 בפברואר 2021 בסנקט פטרבורג והושלמו ב־25 ביוני 2021.
יליזבטה בוהם הייתה ציירת רוסית, מעצבת פופולרית של גלויות.
נולדה בסנקט פטרסבורג למשפחת האצולה הרוסית אנדאורוב הטטרית במקורה.
את ילדותה בילתה באחוזת הוריה: הכפר שיפטסי, מחוז ירוסלב.
בגיל 14 היא נכנסה לבית הספר לציור באגודה לקידום אמנים שם למדה אצל איוואן קראמסקוי ופאבל צ'יסטיאקוב.
בשנת 1865 סיימה את בית הספר עם מדליית הכסף הגדולה.
היא לקחה שיעורים פרטיים מקראמסקוי ולמדה באקדמיה הקיסרית לאמנויות שם הוענקה לה מדליית עידוד גדולה על ציורי החיות שלה.
היא נישאה לכנר הרוסי-הונגרי לודוויג בוהם, פרופסור בקונסרבטוריון סנט פטרבורג.
יליזבטה ציירה בצבעי מים, איירה ספרי ילדים מסדרת הספרייה העממית שם היא הוצגה על ידי ליאו טולסטוי.
היא גם התנסתה ביצירה בזכוכית וקרמיקה.
עבור תחריטיה ויצירות הזכוכית שלה זכתה מדליות בירידים העולמיים בשיקגו של 1893, פריז של 1900, מינכן של 1902 ומילאנו של 1906 (מדליית זהב).
היא ידועה בעיקר כאחת מיוצרות הגלויות הרוסיים הבולטים.
היא יצרה יותר מ-350 גלויות.
רוב הגלויות שלה הודפסו על ידי אגודת הרווחה של יוגניה.
היא יצרה סגנון מזוהה של גלויות, המתארות פני ילדים וצלליות.
על פי מחקרם של טרטיאקוב וגוטרמן היא הייתה מחברת הגלויות החשובה ביותר באימפריה הרוסית.
יליזבטה בוהם הלכה לעולמה בשנת 1914.
ילוסטון היא סדרת דרמה מערבונית אמריקאית שנוצרה על ידי טיילור שרידן וג'ון לינסון ועלתה לראשונה לשידור ב-20 ביוני 2018, ברשת "".
בסדרה מככבים אנסמבל שחקנים הכולל בין היתר את קווין קוסטנר, לוק גריימס, וס בנטלי, קלי ריילי, קול האוזר וגיל ברמינגהאם.
עלילת הסדרה עוקבת אחר קורותיה של משפחת דאטון, בעליה של חוות בקר במונטנה, והגדולה ביותר בארצות הברית, חוות "ילוסטון דאטון", המכונה בפי המקומיים "הילוסטון"; ואחר הדרמות והמאבקים המשפחתיים בחווה ומול שמורת האינדיאנים "ברוקן רוק" הגובלת בסמוך לשטחה, הפארק הלאומי ומפתחי קרקעות נצלניים המעוניינים בשטח החווה.
| rowspan="2" | קייס דאטון
| rowspan="2" | ג'יימי דאטון
| rowspan="2" | לויס פירס
קווין קוסטנר – ג'ון דאטון, הפטריארך האלמן של משפחת דאטון ודור שישי למקימי חוות "ילוסטון דאטון", חוות הבקר הגדולה ביותר במונטנה.
לאורך עלילותיה של הסדרה, ג'ון מאותגר ללא הרף על ידי אלה המבקשים להשתלט על אדמת החווה.
בעונה החמישית נבחר לתפקיד מושל מונטנה.
את דמותו של ג'ון בצעירותו מגלם ג'וש לוקאס.
לוק גריימס – קייס דאטון, חייל לשעבר ביחידת אריות הים של הצי האמריקאי ובנם הצעיר של ג'ון ואוולין.
בעונה הראשונה, הוא גר בשמורת האינדיאנים הסמוכה "ברוקן רוק" עם אשתו ובנו הילידים.
בעונה השנייה, הוא ומשפחתו עוברים להתגורר בחוות "ילוסטון"; ובעונה הרביעית, בבית משלהם.
את דמותו של קייס בצעירותו מגלם ריס אלתרמן.
קלי ריילי – בת'אני "בת'" דאטון, מנהלת הכספים של החווה ובתם היחידה של ג'ון ואוולין.
על אף שהיא משכילה, אינטליגנטית ומניפולטיבית, בת' היא אישה מרירה ולא-יציבה רגשית.
בת' נאמנה מאוד לאביה, עליו היא מגוננת, ומאוהבת בריפ וילר, לו היא נישאת בסיום העונה הרביעית.
את דמותה של בת' בצעירותה מגלמת קיילי רוג'רס.
וס בנטלי – ג'יימי דאטון, עורך דין, פוליטיקאי שאפתן, ובנו השני של ג'ון ואוולין.
למרות נאמנותו לאביו ולמשפחתו, ג'יימי מתוסכל מחוסר סובלנותם לכאורה כלפיו.
לג'יימי יש יחסי אהבה/שנאה אינטנסיביים עם אחותו, בת'.
בעונה השלישית, נחשף כי ג'יימי אומץ על ידי ג'ון ואוולין לאחר שאביו הביולוגי רצח את אמו ונכנס לכלא.
את דמותו של ג'יימי בצעירותו מגלם דלטון בייקר.
קול האוזר – ריפ וילר, מנהל חוות "ילוסטון דאטון" ויד ימינו של ג'ון.
ריפ עבד בחווה שנים רבות והוא נאמן מאוד לג'ון, לאחר שהתקבל במשפחת דאטון כנער צעיר לאחר שהרג את אביו כנקמה על רצח אמו ואחיו.
לריפ רומן חוזר ונשנה עם בת' מאז היו בני נוער, עד לנישואיהם בסיום העונה הרביעית.
את דמותו של ריפ בצעירותו מגלם קייל רד סילברסטין.
קלסי צ'או – מוניקה לונג דאטון, אשתו הילידה של קייס וכלתו של ג'ון, המשמשת כמורה בבית הספר המקומי בשמורת "ברוקן רוק" ולאחר מכן מתקבלת למשרת הוראה באוניברסיטת מונטנה סטייט בבוזמן.
ברקן מריל – טייט דאטון, בנם של קייס ומוניקה, ונכדו הביולוגי היחיד של ג'ון.
ג'פרסון וייט – ג'ימי הורדסטרום, חוואי העובד ב"ילוסטון" וחובב תחרויות רכיבה.
בסיום העונה רביעית, הורדסטרום עוזב את "ילוסטון" על מנת להצטרף לחוות "6666".
דני יוסטון (עונה 1) – דן ג'נקינס, מפתח קרקעות ויזם נדל"ן מיליארדר מקליפורניה ששם לעצמו למטרה לקחת את חוות "ילוסטון" מג'ון ומשפחתו.
גיל ברמינגהאם – הצ'יף תומאס ריינווטר, ראש שמורת האינדיאנים הבדיונית הסמוכה "ברוקן רוק", המבקש להשיב לרשותו את אדמת חוות "ילוסטון" מג'ון ומשפחתו, אדמה שלתפיסתו האישית נגנבה מהילידים האמריקאים שאכלסו אותה במקור.
פורי ג'יי סמית – לויד פירס, פועל חקלאי בכיר בחוות "ילוסטון", בה עבד במשך שנים רבות.
את דמותו של לויד פירס הצעיר מגלם פורסט סמית.
דנים ריצ'רדס – קולבי מייפילד, אחד מהפועלים החקלאיים העובדים ב"ילוסטון".
איאן בוהן – ראיין, סוכן המשק של חוות "ילוסטון".
ראיין בינגהאם – ווקר, אסיר לשעבר שנשכר לעבודה ב"ילוסטון" על ידי ריפ וילר.
פין ליטל – קרטר, יתום ונער בסיכון שנקלט על ידי בת' דאטון וזוכה לבית חם ב"ילוסטון".
מוזס ברינגס פלנטי – מו, נהגו ושומר ראשו האישי של צ'יף ריינווטר.
ונדי מוניז – לינל פרי, מושלת מונטנה ואהובתו של ג'ון.
ג'ניפר לנדון – טיטר, חוואית קשוחה מטקסס.
קתרין קלי – אמילי, הווטרינרית הראשית של חוות "6666" וארוסתו של ג'ימי.
| תוכן = * אטיקוס טוד – בן ווטרס, שוטר ויליד שמורת "ברוקן רוק".
מייקל סטיוארט, התובע הכללי של מונטנה.
רודי ראמוס – פליקס לונג, סבה של מוניקה.
טוקאלה בלאק אלק – סם סטנדס אלון, ידיד משפחת לונג.
מיקלה קונלין – שרה נגוין, כתבת המעוניינת בדרמות ובמאבקיהם של משפחת דאטון.
לוק פקינפה – פרד מאיירס, חוואי העובד בחוות "ילוסטון".
טיילור השלישי – אמט וולש, חוואי מנוסה ויו"ר איגוד "מגדלי המניות".
פרדריק להן – קרל ריינולדס, חבר קרוב של ג'ון דאטון.
סבונה ספרקלין – אליס וואהל, מורה בבית ספר.
רוברט מירבל – המנהל ליטלפילד, מנהל בית הספר של שמורת "ברוקן רוק".
הת'ר המנס – מלודי פרסקוט, מזכירתו האישית של דן ג'נקינס.
קתרין קנינגהם – כריסטינה, מושא אהבתו של ג'יימי ועוזרתו במהלך הקמפיין הפוליטי למשרת התובע הכללי.
ג'ון איילוורד – האב בוב, כומר קתולי.
מורנינגסטאר אנג'לין – סמנתה לונג, אשתו של רוברט, וגיסתה של מוניקה.
ביל טנגראדי – אלן קין, מקורב של "פרדייז ואלי", חברה לפיתוח קרקעות.
מייקל נורי – בוב שוורץ, המנכ"ל בחברה לניהול פיננסי "שוורץ ומאייר", בה בת' דאטון היא שותפה, וידידה ומדריכה של בת'.
גרטשן מול – אוולין דאטון, אשתו המנוחה של ג'ון דאטון ואמם של לי, ג'יימי, בת' וקייס.
אוולין מתה בתאונת רכיבה ב-1997 לעיני ילדיה.
בארט סווטק – ויקטוריה ג'נקינס, אשתו של דן ג'נקינס.
טיילור שרידן – טראוויס ויטלי, סוחר סוסים ומכר של ג'ון דאטון.
יו דילון – שריף דוני הסקל, השריף של מחוז פארק, מונטנה.
דייוויד קליבלנד בראון – ג'ייסון, עוזרה של בת' דאטון.
ג'ייק רים – ג'ייק, פועל חקלאי העובד ב"ילוסטון".
טנאיה ביטי – אייברי, חשפנית לשעבר שנשכרה על ידי ריפ לעבודה ב"ילוסטון".
סטיבן ויליאמס – "קאובוי", קאובוי ותיק ששמו האמיתי לא ידוע.
ניל מקדונו – מלקולם בק, איש עסקים מצליח המתחרה בג'ון דאטון.
טרי סרפיקו – טיאל בק, אחיו ושותפו העסקי של מלקולם.
ג'יימס ג'ורדן – סטיב הנדון, סוכן בעלי חיים.
גבריאל "גאטור" גוילבו – גאטור, השף האישי של משפחת דאטון.
קלי רורבאך – קאסידי ריד, תובעת מחוזית ומלכת רודאו לשעבר.
מרטין סנסמאייר – מרטין, הפיזיותרפיסט של מוניקה.
איתן לי – איתן, פועל חקלאי שזה עתה נשכר לעבודה ב"ילוסטון".
ג'וש הולוויי – רוארק מוריס, חוואי ובעל מניות ב"מרקט אקוויטיס", המבקש לתבוע את "ילוסטון" בתביעת נדל"ן.
ג'ון אמט טרייסי – אליס סטיל, נציגת נדל"ן של "מרקט אקוויטיס".
קוריאנקה קילצ'ר – אנג'לה בלו ת'אנדר, עורכת דין וילידת השמורה "ברוקן רוק".
בוטס סאות'רלנד – וייד מורו, חוואי הגר בשכנות לחוות "ילוסטון".
קארן פיטמן – וילה הייז, המנכ"לית לשעבר של "מרקט אקוויטיס".
עדן ברולין – מיה, רוכבת רודאו ובת זוגו לשעבר של ג'ימי.
האסי הריסון – לארמי, רוכבת רודאו, ידידתה של מיה ובת זוגו של ווקר.
מריה ג'וליאן – "העוזרת של ג'יימי"'', פקידת הקבלה/עוזרת התובע הכללי.
ויל פאטון – גארט רנדל, אביו הביולוגי של ג'יימי.
ג'קי ויבר – קרוליין וורנר, מנכ"לית "מרקט אקוויטיס".
פייפר פרבו – סאמר היגינס, פעילת זכויות בעלי חיים ובת בריתו של ג'ון.
רוב קירקלנד – ביל רמזי, מפקד המשמר המקומי, שמקודם לשריפות העיירה לאחר מותו של השריף הסקל.
דון אוליביירי - עונה 5 - שרה אטווד.
מנהלת רומן עם ג'יימס דאטון.
דייב אנאבל – לי דאטון, בנו הבכור של ג'ון דאטון, ראש אבטחת "ילוסטון" וסוכן בוועדת החיות של מונטנה.
ג'יל הנסי – הסנטורית הנטינגטון, בעלת בריתו של צ'יף ריינווטר.
ג'רמיה ביטסוי – רוברט לונג, יוצא צבא ארצות הברית, אחיה של מוניקה ודודו של טייט.
ג'נו סגרס – דני טרודו, אדם שמחפש את בתו הנעדרת, דייזי.
טינסל קורי – אמילי סשנס, העוזרת של צ'יף ריינווטר.
מייק פייולה – ד"ר פילדינג
בריאן אונגר – ד"ר סטפורד
דבני קולמן – ג'ון דאטון השני, אביו של ג'ון.
בארי קורבין – רוס, קאובוי מבוגר העובד בחוות "6666".
טים מקגרו – ג'יימס דאטון, אביו הקדמון של ג'ון דאטון.
פיית' היל – מרגרט דאטון, אמו הקדמונית של ג'ון דאטון.
בשנת 2013, החל טיילור שרידן לעבוד על פיתוחה של הסדרה, לאחר שהתעייף ממשחק והחליט במקום לעסוק בכתיבת תסריטים.
לאחר שגר באזורים הכפריים של מדינות מערבוניות כמו טקסס וויומינג, שרידן החליט למקם את התרחשות העלילה במונטנה.
ב-3 במאי 2017, נמסר כי רשת "פרמאונט" רכשה את הסדרה, שזכתה לשם "ילוסטון" והתעתדה להיות סדרתה המתוסרטת הראשונה.
"פרמאונט" הזמינה לסדרה עונה ראשונה בת עשרה פרקים.
את הסדרה התעתד לכתוב, לביים ולהפיק שרידן, לצד המפיקים ג'ון לינסון, ארט לינסון, הארווי ויינסטיין ודייוויד גלסר.
ב-12 באוקטובר 2017, נמסר כי בעקבות דיווחים והאשמות על התעללות מינית נגד המפיק הארווי ויינסטיין, יוסר שמו מרשימת הקרדיטים של הסדרה וכך גם שמה חברת ההפקות בראשותו, "The Weinstein Company".
ב-15 בינואר 2018, הבהיר נשיא רשת "פרמאונט", קווין קיי, במהלך סיור העיתונות השנתי של איגוד מבקרי הטלוויזיה כי הסדרה לא תכלול את הקרדיטים או הסמליל של "The Weinstein Company", על אף שחברה זו הייתה מעורבת בהפקה.
באותו יום, אף הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-20 ביוני 2018.
ב-15 במאי 2017, נמסר על ליהוקו של קווין קוסטנר לדמותו הראשית של ג'ון דאטון, פטריארך משפחת דאטון ובעלי חוות "ילוסטון".
ביוני 2017, נמסר על ליהוקם של לוק גריימס, קול האוזר, וס בנטלי וקלי ריילי לצוות השחקנים הראשי.
ב-13 ביולי 2017, נמסר על ליהוקה של קלסי צ'או לצוות השחקנים הראשי.
באוגוסט 2017, נמסר על ליהוקם של דייב אנאבל, גיל ברמינגהאם וג'פרסון וייט לצוות השחקנים הראשי בעוד שלצוות השחקנים המשני לוהקו ונדי מוניז, גרטשן מול, ג'יל הנסי, פטריק סנט אספריט, איאן בוהן, דנים ריצ'רדס וגולדן ברוקס.
בנובמבר 2017, נמסר על ליהוקם של מיקלה קונלין וג'וש לוקאס לצוות השחקנים המשני.
ב-19 בדצמבר 2017, נמסר על ליהוקה של התר המנס לצוות השחקנים המשני.
ב-13 ביוני 2018, נמסר על ליהוקו של בארט סווטק לצוות השחקנים המשני.
ב-14 בספטמבר 2018, נמסר על ליהוקו של ניל מקדונו לתפקיד משני כאחד מיריביו של ג'ון דאטון.
ב-1 ביולי 2021, הוכרז על ליהוקם של ג'קי ויבר, פייפר פרבו, קתרין קלי ופין ליטל הצטרפו לצוות השחקנים המשני של העונה הרביעית.
ב-3 בפברואר 2022, לצד ההרכזה על חידוש הסדרה לעונה חמישית, נמסר כי ג'ניפר לנדון וקלי קודמו לצוות השחקנים הראשי.
צילומי העונה הראשונה החלו באוגוסט 2017 בחוות צ'יף ג'וזף בדרבי, מונטנה, ששימשה כסט עבור צילומי ביתו של ג'ון דאטון.
באותו החודש, הצילומים התקיימו גם ליד פארק סיטי, יוטה.
עבור הצילומים, צוות ההפקה השתמש בכל שלושת במות הקול של אולפני הסרטים של יוטה הנמצא בפארק סיטי, ששטחם הכולל מקיף 45,000 רגל מרובע.
בבניין נמצאים גם משרדים, עריכה, מחלקת מלתחות וחנויות בנייה.
בנובמבר 2017, נמסר כי צילומי העונה הראשונה כללו יותר מעשרים אתרים ברחבי יוטה, כולל מלחה, מועדון פרומונטורי וספניש פורק.
בנוסף, הצילומים התקיימו גם ברחבי מונטנה.
על פי הדיווחים, צילומי העונה הראשונה נמשכו עד דצמבר 2017.
באוגוסט 2020, הודיע צוות הצילומים כי צילומי הסדרה הועברו בשלמותם למונטנה; ובמקביל נמסר על שיכרת מיקום לא-ידוע במיסולה, מונטנה.
לוקיישני הצילומים כללו את המרכז הרפואי הקהילתי, רחוב רימן פינת בית המשפט המחוזי, ודיינר מקומי ("Ruby's Cafe") ברחוב ברוקס שבמיסולה, בנוסף למקומות נוספים בעיירת המילטון הסמוכה.
צילומי העונה החמישית החלו ביוני 2022 במיסולה, והסתיימו באוגוסט 2022.
"אחוזת העץ" של ג'ון דאטון
צילומי בית "אחוזת העץ" של ג'ון דאטון מתקיימים בבית ההארחה "חוות צ'יף ג'וזף", הנמצא בדרום דרבי, מונטנה.
הבית נבנה בין השנים 1914–1917 לאחר שתושבי סינסינטי, אוהיו, ויליאם ס.
פורד (1866–1935) והווארד קלארק הוליסטר (1856–1919) רכשו 2,500 דונם על שפת נהר הביטרוט עבור בית נופש והקימו את חוות פורד-הוליסטר.
פורד היה יו"ר "אוונס-אילינוי גלאס" בטולדו, אוהיו; והוליסטר שימש כשופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז הדרומי של אוהיו.
חברת "בייטס אנד גמבל" מטולדו שימשו כאדריכלי הבית.
מתוך שטח של 5,000 רגל מרובע, הבית כולל סלון בשטח של 2,200 רגל מרובע.
לבית יש מוטיב של בקתת עץ והוא זכה לכינוי "אחוזת העץ" על ידי הניו יורק טיימס.
סגנונו של הבית הושווה לפונדק "אולד פייתפול" שנפתח בשנת 1904 ונמצא במרחק של 294 מיילים ממנו.
ה"טיימס" תיאר זאת כ"שילוב מגוון של קשתות, גמלונים ודורמרות, המעוצבים כבולי עץ הממוקמים בצורה אנכית ואופקית, ומוסיפים אלגנטיות לעיצוב בית עץ שכמותו נראה רק לעיתים רחוקות."
שטח הבית כולל שלוש רפתות גדולות שנבנו לאכלוס עדר הולשטיין.
ממקור לא-ידוע נטען שזהו עדר מניב-החלב הגדול ביותר שנמצא ממערב לנהר המיסיסיפי.
מאוחר יותר ויתר פורד על עדר ההולשטיין והחל לגדל פרי הרפורד.
לאחר מותו של פורד, אשתו ובתו ניהלו את הבית כבית הארחה; ומכרו אותו בשנת 1952. הבית עבר סדרה של בעלים חדשים ששינו את שמו ל"צ'יף ג'וזף", שעל פי השמועות שעבר בשטחו במהלך מלחמת נז פרס.
בין הבעלים השונים של הבית נמצא מל פרווייס, מיליונר שהרוויח עצמאית את הונו, שבבעלותו היה הבית בין השנים 1987–2004.
הפסקול של הסדרה הולחן על ידי בריאן טיילר, שלשם כך עבד עם נגנים מהתזמורת הפילהרמונית של לונדון וסולני ויולה, צ'לו וכינור.
ב-17 באוגוסט 2018, פסקול העונה הראשונה הופץ על ידי חברת "Sony Music".
הקדימון הראשון עבור הסדרה הופץ ב-28 בפברואר 2018, ואילו הקדימון המלא הופץ ב-26 באפריל 2018. ב-25 ביוני 2018, הסדרה ערכה הקרנה באירוע "Seriesfest", פסטיבל טלוויזיה בינלאומי שנתי, שהתקיים באמפיתיאטרון רד רוקס ליד דנוור, קולורדו.
פרקי העונה הראשונה הופצו בפורמט בלו-ריי ו-DVD ב-4 בדצמבר 2018.
בשנת 2020, רכשה שירות "Peacock" את זכויות הפצת שתי עונותיה הראשונות של הסדרה בארצות הברית.
נשיא ומנכ"ל "פרמאונט גלובל", בוב בקיש, כינה מאז את עיתוי העסקה "אומלל"; בשל ביקורותיה החיוביות לה זכתה הסדרה, מספר הצפייה ופופולריותה הגוברת בעונותיה המאוחרות.
המבקרים ציינו כי היעדרותה של הסדרה משירות הזרמת המדיה של פרמאונט עצמו, בעל השם הדומה (על אף סדרות הספין-אוף שהופקו לה עבור השירות), בנוסף לזמינותן של העונות הנוכחיות באפליקציות ובאתר של רשת "פרמאונט", גרמו לבלבול בקרב הצופים ומעריצי הסדרה ברשתות החברתיות.
פרקיה ועונותיה המלאים של הסדרה זמינים לרכישה בכל חנויות ההפצה הדיגיטליות הגדולות בארצות הברית.
בקנדה, הפרקים משודרים יום לאחר עלייתם לשידור באמצעות שירות "פריים וידאו".
מיני-סדרת פריקוול, ששמה "1883", עלתה לשירות "פרמאונט+" ב-19 בדצמבר 2021, לאחר שנחתם חוזה בן חמש שנים בין שרידן לחברות ההפקה "פרמאונט גלובל" ו-"MTV Entertainment Group".
במיני-סדרה מככבים סם אליוט, טים מקגרו ופיית' היל בתפקידים ראשיים.
במאי 2022, נמסר על פיתוחו של מיני-סדרת ספין אוף למיני-סדרה, "1883: סיפורה של בס ריבס".
עלילתה של "1923" עתידה להתמקד בדור חדש של משפחת דאטון בתקופות המערב הישן של אמריקה, היובש והשפל הגדול, אשר החלו במונטנה עשור קודם לכן.
בסדרה זו עתידים לככב הלן מירן, האריסון פורד וסבסיטאן רושה.
ההכנות לקראת הצילומים החלו בביוט, מונטנה, ביולי 2022 ואילו צילומי הסדרה החלו באמצע אוגוסט, ימים ספורים לאחר סיום צילומי העונה החמישית של "ילוסטון".
הסדרה עלתה לשירות "פרמאונט+" בדצמבר 2022.
לסדרה מתוכננת סדרת ספין-אוף נוספת, "6666", הנמצאת בשלבי פיתוח ראשוניים ומתרחשת בימינו בחוות "6666" שבטקסס.
סדרת ספין-אוף זו עתידה לעלות לשידור ברשת "פרמאונט".
הסדרה "The Madison" הייתה בעבר בפיתוח תחת השם "2024".
על פי תיאור העלילה הרשמי, הסדרה עוסקת ב"מחקר מלבב של אבל וחיבור אנושי, בעקבות משפחה מניו יורק בעמק נהר מדיסון במרכז מונטנה." טיילור שרידן, יוצר "ילוסטון," משמש כמפיק בפועל של "The Madison", יחד עם מספר מפיקים נוספים דרך Bosque Ranch Productions ו-MTV Entertainment Studios ו-101 Studios.
באוגוסט 2024 פורסם כי לוהקו לספין-אוף שלושה שחקנים חדשים: פטריק ג'יי אדמס, אל צ'פמן, ובו גארט.
השחקנים הצטרפו למישל פייפר שכבר הוכרזה ככוכבת הראשית של הסדרה.
אדמס יגלם את ראסל מקינטוש, בנקאי השקעות צעיר שנאחז במסלול החיים שהוכתב לו מראש.
צ'פמן תשחק את פייג' מקינטוש, אישה מרוכזת בעצמה שנהנית מאורח חיים יוקרתי בניו יורק, שמסופק על ידי הוריה ובעלה הבנקאי.
גארט תגלם את אביגיל ריס, ניו יורקרית חזקה וסרקסטית, גרושה ואם לשניים.
מאוחר יותר באותו החודש, פורסם כי מת'יו פוקס לוהק לקאסט הסדרה.
פוקס יגלם את פול, רווק עצמאי שאוהב את הטבע.
לאחר עלייתה לשידור, הסדרה זכתה לביקורות מעורבות מצד המבקרים.
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכתה העונה הראשונה לציון של 54/100 על בסיס 30 ביקורות, דבר שהצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות." באתר הביקורות "Rotten Tomatoes, זכתה העונה הראשונה לציון 55%, עם דירוג ממוצע של 5.8/10 על בסיס 51 ביקורות.
הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב על עונה זו כי
מנגד, העונות הבאות זכו לביקורות חיוביות יותר – העונה השנייה זכתה לציון 88%, על בסיס 8 ביקורות; העונה השלישית זכתה לציון 100% על בסיס 6 ביקורות; והעונה הרביעית זכתה לציון 89% על בסיס 9 ביקורות.
ילדת מזג האוויר (ביפנית: 天気の子) הוא סרט הנפשה יפני, מסוגת רומנטיקה ופנטזיה, אשר יצא לאקרנים במקור בשנת 2019. הסרט נכתב ובוים על ידי מאקוטו שינקאי.
הסרט הופק על ידי חברת CoMix Wave Films והופץ על ידי חברת טוהו.
עלילת הסרט מתמקדת בנער הודאקה מורישימה שבורח מביתו שבכפר אל העיר טוקיו, שם הוא מתיידד עם הנערה היתומה הינה אמאנו אשר לה יש את היכולת העל טבעית לשלוט במזג האוויר.
הסרט יצא לאקרנים בבתי קולנוע קונבנציונליים, ב-IMAX וב-4DX ביפן ב-19 ביולי 2019, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 בינואר 2020. הסרט גרף בסך הכל 193.8 מיליון דולרים ברחבי העולם, והיה לסרט היפני הרווחי ביותר של שנת 2019 ולסרט היפני השביעי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר ביפן בכל הזמנים.
בשנת 2020 זכה הסרט בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר של השנה.
בנוסף, הסרט נבחר לסרט היפני שהשתתף בתחרות פרסי האוסקר בקטגוריית הסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, כמו כן הוא קיבל ארבע מועמדויות לפרס אנני, כולל פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר.
ביוני 2021, הודאקה מורישימה, תלמיד תיכון בן 16 מקוזו-שימה, בורח מבית הוריו לעיר טוקיו.
המעבורת שהודאקה לוקח נקלעת לסופת גשמים כבדה, ואדם בשם קסוקה סוגה מצליח לחלץ את הודאקה.
ככל שחלף הזמן, מצבו הכלכלי של הודאקה מחמיר, והוא מתקשה למצוא עבודה.
למרבה המזל, הוא פוגש את הינה אמאנו, אשר עובדת בסניף של מקדונלד'ס והיא מחליטה לספק לו מעט אוכל בחינם.
בהמשך, במהלך שיטוט ברחבי טוקיו, הודאקה מוצא אקדח מסוג מקארוב PM.
מאוחר יותר, סוגה מציע לו לעבוד כעוזר האישי שלו בחברת הוצאה לאור קטנה שמתמקדת בחקר אגדות אורבניות הנוגעות לדפוסי מזג אוויר חריגים בטוקיו.
במסגרת זו הודאקה שומע לראשונה על "בנות השמש", אגדה אורבאנית על נשים שמסוגלות לשלוט במזג האוויר.
הודאקה מגלה בהמשך שהבעלים של מועדון לילה מנסה ללחוץ על הינה שתעבוד עבורו במועדון.
הודאקה מנסה להתערב אך הוא מותקף על ידי בעל המועדון, ובעקבות כך בהתקף זעם הוא שולף את האקדח במטרה להרתיע את בעל המועדון ויורה לעבר בעל המועדון, כאשר הוא כמעט פוגע בו.
הודאקה והינה בורחים מהמקום והינה לוקחת אותו לבניין נטוש עם מקדש על הגג, שם הוא נפטר מהאקדח.
במיקום זה הודאקה עד לראשונה ליכולתה של חינה לשלוט במזג האוויר ולגרום לשמש להופיע מבין העננים.
חינה ואחיה הצעיר נאגי גרים ביחד, והם אינם נמצאים תחת ההשגחה של אפוטרופוס מבוגר כולשהו.
לאחר שהוא מבין שגם הם נקלעו לקשיים כלכליים, הודאקה מציע להם לפתוח עסק משותף אשר במסגרתו הם ישנו את מזג האוויר בהתאם להזמנות של הלקוחות, לצורך אירועים שונים כמו בין היתר חתונות ומסיבות.
העסק שהם פותחים זוכה להצלחה רבה בתחילה, אך לאחר שמשודר בטלוויזיה סיקור תקשורתי שעוסק בעסק שלהם ומציג לראשונה בפני הציבור את כוחותיה העל טבעיים של חינה, אתר האינטרנט שלהם מוצף בבקשות, ובעקבות כך הם נאלצו לבסוף לסגור את העסק.
בינתיים, משפחתו של הודאקה דיווחה עליו כנעדר, ובעקבות כך המשטרה החלה לנסות לאתר אותו.
המשטרה מוצאת סרטון שצולם באמצעות מצלמת אבטחה בו רואים בבירור שהודאקה החזיק ברשותו אקדח.
בעקבות המידע הזה המצליחה מגיעה להינה והם חוקרים אותה.
הינה מבינה כעת שבשל חקירת המשטרה, שירותי הרווחה עלולים להפריד בינה לאחיה משום שאין להם אפוטרופוס מבוגר כולשהו.
סוגה מפטר בסופו של דבר את הודאקה, והוא מסביר לו שהמשטרה חושדת כעת כי סוגה חטף את הודאקה.
הודאקה, הינה ונאגי מנסים להימלט מהמשטרה אך הם לא מצליחים בשל החמרה במזג האוויר.
הם מחליטים לתפוס מחסה בבית מלון, שם הינה מגלה שהגוף שלה הופך אט אט למים בכל פעם כאשר היא משתמשת בכוחותיה.
הבאת השמש כנראה תגרום לה להיעלם, אם כי לאחר מכן מזג האוויר יחזור לקדמותו.
המשטרה מצליחה לבסוף לאתר את הואדקה, והוא נשלח בחזרה לקוזו-שימה.
שלוש שנים לאחר מכן, טוקיו עדיין מוצפת במי הגשמים, והודאקה חוזר לטוקיו לאחר שהוא מסיים את לימודיו בתיכון.
הודאקה נפגש עם סוגה, אשר הרחיב את העסק, ויחד הם מנסים לאתר את הינה.
בסופו של דבר הם מוצאים אותה, והודאקה מבטיח לה שהכל יסתדר עבורם.
הודאקה מורישימה – נער בן 16 שברח מהבית ועבר לטוקיו.
הינה אמאנו – נערה בת 14 אשר לוקחת עבודות חלקיות שונות על מנת לפרנס את משפחתה לאחר מות אמה.
להינה יש את היכולת העל טבעית לשלוט במזג האוויר.
קסוקה סוגה – גבר בגיל העמידה אשר מנהל חברת הוצאה לאור קטנה בה הודאקה עובד במשרה חלקית.
נאטסומי סוגה – אחייניתו של קסוקה אשר עובדת במשרה חלקית במשרדו של קסוקה.
נאגי אמאנו – אחיה הצעיר של הינה אשר גר איתה.
נאגי הוא תלמיד בכיתה ה'.
יאסוי – שוטר ושותפו של טאקאיי אשר מנסה לאתר את הודאקה לאחר שהוריו של הודאקה דיווחו כי הוא נעלם מביתו.
טאקאיי – שוטר ושותפו של יאסוי.
פומי טצ'יבנה – סבתא של טאקי המבקשת מהינה להביא את אור השמש ביום השנה למותו של בעלה.
טאקי טצ'יבנה – דמות מתוך הסרט "השם שלך".
טאקי הוא הנכד של פומי.
מיצוהא מיאמיזו – דמות מתוך הסרט "השם שלך" אשר מוכרת להודאקה טבעת.
ילה דוין (בהולנדית: Jelle Duin; נולד ב-27 בינואר 1999) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ.
דוין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קונינגקלייקה, ממנה עבר להארלם ובגיל 11 הצטרף לא.ז.
ב-22 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בצעירי אלקמאר במשחק נגד ניימכן בהפסד 2–7 בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל לפולנדם, במדיה כבש חמישה שערים ב-14 משחקים.
ב-31 ביולי 2020 הושאל למאסטריכט בהסכם עד לסיום העונה, אולם בינואר חזר לאלקמאר.
ב-19 באוגוסט 2022 הושאל לאורהוס מליגת העל הדנית לעונה אחת, עם אופציה לרכישה.
ב-4 ביוני 2023 נערך המשחק האחרון של העונה בו עלה מהספסל בדקה ה-71 במצב של 0–3 לברונדבי.
הוא כבש צמד תוך רבע שעה ואף גרם לפנדל אותו הבקיע חברו לקבוצה פטריק מורטנסן.
המשחק הסתיים בתוצאה 3-3, שעזר לאורהוס להבטיח את המקום השלישי בליגה.
ב-8 בספטמבר 2023 חתם בהפועל ירושלים מליגת העל על חוזה לעונה אחת, עם אופציה להארכה לעונה נוספת.
האופציה מומשה באפריל 2024. ב-23 בינואר 2025 עזב את הקבוצה.
יֶלֶה בַּטַאי (בהולנדית: Jelle Bataille; נולד ב-20 במאי 1999) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי חיפה מליגת העל.
בטאי התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של אוסטנדה וקלאב ברוז'.
ב-9 במאי 2018, כבש את שער הבכורה שלו במדי אוסטנדה בניצחון הביתי 0–2 על לוקרן.
ביוני 2021, חתם בטאי על חוזה ל-3 שנים ברויאל אנטוורפן.
ב-21 ביולי 2021 ערך הופעת בכורה בקבוצה,, בהפסד 2–3 למכלן.
ב-15 בספטמבר 2023 כבש את השער היחיד במדי הקבוצה, בניצחון הליגה 0–3 על וסטרלו.
בעונת 2022/2023 זכה עם הקבוצה בדאבל מקומי.
ב-17 ביולי 2025 חתם על חוזה לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת במכבי חיפה בהעברה חופשית.
ילדת פרא הוא סרט אמריקאי מ-2008.
פופי מור היא נערה מפונקת ומרדנית הגרה במאליבו, לאחר שאביה לא מרוצה מהתנהגותה הוא מחליט לשלוח אותה לפנימייה באנגליה, היא מתקבלת בחום על ידי מנהלת הפנימייה גברת קינגסלי אך מתקבלת בחוסר אהדה על ידי הרייט בנטלי, מלכת הכיתה ומנהיגת הבנות.
פופי לא מרוצה מכך שחדרי השינה הם משותפים לכמה בנות יחד.
פופי מתחברת עם מספר בנות, הן הולכות לעיר והן לוקחות את פופי למספרה ומשחזרות את צבע שיערה הברונטי הטבעי.
במהלך ריקוד בבית הספר פרדי, החבר של הרייט ובנה של גברת קינגסלי, דוחה את הרייט על מנת לרקוד עם פופי, ומציע לה לצאת עימו.
פופי גם מגלה את כשרונה בלקרוס והנבחרת ביחד עמה עולה לגמר, מאוחר יותר היא מגלה שהכישרון הזה הוא גנטי, מכיוון שאימה המנוחה, שהייתה בוגרת הפנימייה, שיחקה אף היא במשחק הזה.
פופי ופרדי נוסעים מאוחר יותר לנסיעה כפרית.
הרייט רושמת מיילים בשמה של פופי על מנת לסכסך בינה לבין הבנות האחרות.
ומאוחר יותר מפלילה אותה בשריפה ושמה מצית שיוכיח שהיא האחראית, מכיוון שהיא זכרה שרצתה לשוב לביתה.
מאוחר יותר, בעת המשפט לסילוקה, פופי מגלה שזה לא המצית שלה (מכיוון שיש לה מצית אחרת) והיא מגלה שהרייט עשתה את זה, מכיוון שהיא גנבה לה את החבר, והרייט מסולקת.