tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 3 מדליות זהב (טוקיו 1964), כולן במשחי השליחים ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר חופשי.
הוא השחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 50 יארד חופשי מתחת ל-21 שניות, 100 יארד חופשי מתחת ל-46 שניות, 200 יארד חופשי מתחת ל-1:50 דקות, 100 מטר חופשי מתחת ל-53 שניות ו-200 מטר חופשי מתחת ל-2 דקות.
באולימפיאדת רומא (1960) שחה קלארק בשני משחי השליחים לגברים בשלבי המוקדמות, 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב.
באותה העת השחיינים ששחו בשלב המוקדמות לא קיבלו גם הם את המדליות, למרות שנבחרות ארצות הברית ניצחו במשחי הגמר וזכו במדליות הזהב.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס קליפורניה ב-18 באוגוסט 1961 קבע קלארק במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 54.4 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים וחצי של ג'ון דוויט מאוסטרליה (54.6 שניות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכה קלארק במדליית זהבבמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.7 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קלארק רק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.4 שניות בגלל טנדניטיס בכתף (כתף שחיין) ולכן השתתף רק במשחי השליחים.
במשחקים עצמם, הדלקת הסתיימה והוא זכה ב-3 מדליות זהב, כולן במשחי השליחים.
במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם מייק אוסטין, גארי אילמן ודון שולנדר בשיא עולם חדש של 3:33.2 דקות, לפני גרמניה (3:37.2 דקות) ואוסטרליה (3:39.1 דקות).
כשחיין ראשון הוא השווה את שיאו העולמי של אלן גוטוולה מצרפת (52.9 שניות), חצי שנייה מהר יותר מחברו לנבחרת דון שולנדר שזכה במדליית הזהב במשחה זה יומיים קודם לכן.
במשחה ל-4x200 מטר חופשי ביחד עם רוי סארי, גארי אילמן ודון שולנדר בשיא עולם חדש של 7:52.1 דקות, לפני גרמניה (7.59.3 דקות) ויפן (8:03.8 דקות).
כשחיין ראשון הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:00.0 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב אישי ביחד עם הרולד מן, ויליאם קרייג ופרד שמידט בשיא עולם חדש של 3:58.4 דקות, לפני גרמניה (4:01.6 דקות) ואוסטרליה (4:02.3 דקות).
כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה במשחקים, 52.4 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה ב-1965 קבע קלארק ב-100 יארד חופשי שיא עולם חדש של 45.6 שניות.
בשנת 1966 זכה קלארק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
במהלך הקריירה זכה קלארק ב-5 תוארי אליפות אישיים ב-NCAA, 6 תוארי אליפות ארצות הברית אישיים וקבע 9 שיאי עולם במשחים ל-50 יארד, ל-100 יארד, ל-100 מטר ול-200 יארד חופשי.
סטיבן אמיל "סטיב" צ'רונדולו הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אמריקאי ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בהנובר 96 ובנבחרת ארצות הברית בעמדת המגן הימני.
כיום משמש כמאמנה של מועדון הכדורגל לוס אנג'לס מה-MLS.
צ'רונדולו החל לשחק בהנובר 96 בעונת 1998/99, כאשר זו שיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונתו הראשונה סבל מפציעה ארוכה, אך בהמשך הפך צ'רונדולו למגן הימני הקבוע של הקבוצה ולשחקן מפתח בהרכב.
בעונת 2001/02 סיימו הנובר וצ'רונדולו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה בפער של עשר נקודות מהמקום השני, והעפילו אל הבונדסליגה.
צ'רונדולו המשיך לשחק במועדון עוד 12 עונות רצופות בבונדסליגה, כאשר ברוב המקרים הקבוצה מוקמה בסוף העונה במרכז הטבלה.
לקראת עונת 2010/11 מונה צ'רונדולו לקפטן הקבוצה, במקומו של האנו באליטש שעזב.
בשנת 2013 צ'רונדולו הפך לשחקן הפעיל הוותיק ביותר בבונדסליגה.
במרץ 2014 הודיע צ'רונדולו על פרישה ממשחק פעיל, בגין פציעה ארוכה.
צ'רונדולו שיחק 370 משחקי ליגה בהנובר, מתוכם 302 בבונדסליגה, והוא שיאן ההופעות של הנובר בבונדסליגה בכל הזמנים, נכון ל-2016. עם פרישתו הפך צ'רונדולו לחלק מהצוות המקצועי של הנובר, תחילה כמאמן קבוצת החובבים, ולאחר מכן כעוזר המאמן בקבוצה הבכירה.
צ'רונדולו ערך את הבכורה בנבחרת ארצות הברית בספטמבר 1999, במשחק מול נבחרת ג'מייקה.
צ'רונדולו זומן ברגע האחרון למונדיאל 2002 ונכלל בסגל בגין פציעתו של כריס ארמאס, אך נפצע גם הוא ולא שותף באף משחק.
בשנת 2006 השתתף צ'רונדולו עם הבנבחרת במונדיאל 2006, בו שותף בכל המשחקים, אך נבחרתו הודחה בתום שלב הבתים.
גם במונדיאל 2010 צ'רונדולו שותף בכל המשחקים, ונבחרתו הודחה בשמינית הגמר מול נבחרת גאנה.
בנוסף למונדיאלים, צ'רונדולו השתתף עם נבחרת ארצות הברית גם בגביע הקונפדרציות 2003, וגם בטורנירי גביע הזהב של CONCACAF בשנת 2005, בו זכתה הנבחרת האמריקאית בתואר, וגם בשנים 2009 ו-2011. צ'רונדולו החמיץ את הטורניר של 2007 בגין פציעה.
גביע הזהב של CONCACAF: 2005
סטיב ג'יימס פמברטון הוא שחקן, סופר, קומיקאי ותסריטאי אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהיותו חבר בצוות השחקנים של התוכנית "ליגה של גברים" הכולל גם את ריס שירסמית', מארק גאטיס וג'רמי דייסון.
פמברטון ושירסמית' גם כתבו והופיעו יחד בסיטקום "Psychoville".
הופעות נוספות שלו בטלוויזיה היו בסדרות "דוקטור הו", "בנידורם", "בלקפול", "לגדול בלי בושה", "וייטצ'אפל", "עמק האושר" וב"מאפ ולוצ'יה".
פמברטון נולד בצ'ורלי שבמחוז לנקשייר.
הוא למד בבית הספר התיכון סנט מייקל (St.
Michael's CE High School), שם התגלה כישרון המשחק שלו.
אחר כך למד ב"ראנשו קולג'" וסיים תואר BA באמנויות הבמה ב"ברטון הול קולג'".
עבודותיו הראשונות של פמברטון היו בתיאטרון פרינג'; הוא היה בין המייסדים של תיאטרון 606 יחד עם גורדון אנדרסון, טום הדלי והמפיק שיין וולטר.
הוא הפיק, שיחק וביים במגוון הפקות תיאטרון.
הוא כתב עבור המגזין וראייטי, ובין השנים 1991 ו-1998 היה עורך משנה של המגזין "International Film Guide".
בטלוויזיה הופיע פמברטון בין השאר בסדרות "וייטצ'אפל", "דוקטור הו", "בנידורם", סרט הטלוויזיה "תחת העץ הירוק", "מלון בבילון", "The Last Detective", "רנדל והופקירק", "בלקפול" ובסדרה "לגדול בלי בושה".
ב-2004 שיחק בתפקיד ד"ר בסנר בסרט הטלוויזיה "רצח על הנילוס".
עוד כיכב בסרט הקולנוע "לאסי" מ-2005.
פמברטון ידוע בעיקר מחברותו בצוות הקומיקאים בתוכנית המערכונים "ליגה של גברים" הכולל את מארק גאטיס, ריס שירסמית' והתסריטאי ג'רמי דייסון, אותם הכיר ב"ברטון הול קולג'".
ההופעות הראשונות של "ליגה של גברים" היו בשנת 1995 על הבמה.
ב-1997 שודרה התוכנית "On the Town with the League of Gentlemen" ברדיו 4 של ה-BBC, וב-1999 הועברה התוכנית לטלוויזיה ושודרה בערוץ BBC Two.
תוכנית הטלוויזיה זיכתה את פמברטון ושותפיו לסדרה בפרס באפט"א לטלוויזיה, בפרס "Royal Television Society" ובפרס "Golden Rose of Montreux".
ב-2007 הופיע פמברטון בתפקיד הכומר בסרט "החופשה של בין".
ביולי 2007 החליף אח בוב מרטין במחזמר "The Drowsy Chaperone" שהועלה בווסט אנד, ושיחק בו עד לסיום ההפקה ב-4 באוגוסט 2007. ב-2008 השתתף בסרט "Free Jimmy", גרסה אנגלית לסרט האנימציה הנורווגי באותו שם, ודיבב את הדמות של מאטיס, רוכב אופנים הלבוש באופן מוזר והוא חבר המאפיה הלאפית.
ביוני 2009 שודרה התוכנית "Psychoville" בערוץ BBC Two, שכתב פמברטון עם ריס שירסמית', שותפו ל"ליגה של גברים".
השניים גילמו שורה ארוכה של דמויות בסדרה בפורמט דומה לזה של "ליגה של גברים".
ב-2010 גילם פמברטון את הדמות של רופוס דראמנוט בסדרת הטלוויזיה "Terry Pratchett's Going Postal", עיבוד לספר "מהומה רבה על לא דוור" מאת טרי פראצ'ט.
ב-2011 הופיע במחזה "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee" בתפקיד דאגלס פנץ' בהפקת דונמאר.
ב-2014 שיחק בתפקיד ג'ורג'י פילסון בעיבוד ל"מאפ ולוצ'יה", סדרת ספרים מאת אי אף בנסון , בו השתתף גם מארק גאטיס שותפו ל"ליגה של גברים".
הסדרה שודרה במהלך חג המולד 2014.
החל משנת 2014 גילם פמברטון דמויות שונות בסדרה "בתוך מספר 9" אותה יצר בשיתוף פעולה עם שירסמית'.
הסדרה שודרה ב-BBC Two, והעונה השנייה שודרה ב-2015.
סטיב נשוי לאליסון פמברטון ולבני הזוג יש שלושה ילדים.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אוליבייה2025מחזה הבידור או הקומדיה הטוב ביותרInside No.
9 Stage/Frightפרס באפט"א אמנותי לטלוויזיה2025התסריטאי הטוב ביותר: קומדיהInside No.
סטיבן ג'יימס "סטיב" קופל הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק כקיצוני ימני, וכיום מאמן קבוצת אתלטיקו קולקטה ההודית.
קופל שיחק כמעט בכל הקריירה במנצ'סטר יונייטד, ואף רשם מעל לארבעים הופעות במדי , שעל סגלה נמנה ביורו 1980 ובמונדיאל 1982, בטרם פרש בגיל צעיר יחסית בשל פציעה בברך.
קופל פנה לקריירת אימון בה עבר בין היתר בבריסטול סיטי, מנצ'סטר סיטי, ברייטון וברנטפורד, אך זכור בעיקר מימיו כמאמן קריסטל פאלאס ורדינג, שאת שתיהן לקח מליגת המשנה לעונות השיא שלהן בפרמייר ליג.
קופל, שלו תואר בהיסטוריה כלכלית מאוניברסיטת ליברפול אותו השיג בימיו כשחקן פעיל, חתום גם על גילויו של איאן רייט, אותו החתים בגיל 22 לקריסטל פאלאס כשהיה שחקן לא מקצועני.
רייט המשיך לקריירה בינלאומית ואף ייצג 33 פעמים את נבחרת אנגליה.
לאחר קריירת האימון שימש במשך מספר שנים כמנהל מקצועי, בין היתר בקבוצת פורטסמות'.
קופל החל את קריירת המשחק במדי קבוצת טרנמיר רוברס מהליגה השלישית בעונת .
הוא בחר בקבוצה מהליגה הנמוכה על פני הצעות מקבוצות בכירות יותר, וזאת על מנת להשלים את לימודיו באוניברסיטת ליברפול, שם למד לתואר בהיסטוריה כלכלית.
בעונת הבכורה שלו רשם תשע הופעות ליגה, והחל היטב גם את העונה השנייה שלו בקבוצה, עם עשרה שערים ב-29 הופעות.
ב-1975, במהלך עונתו השנייה בקבוצה, נרכש קופל על ידי מנצ'סטר יונייטד תמורת כשישים אלף ליש"ט והכפלת שכרו מטרנמיר.
קופל הצטרף לקבוצה בליגת המשנה, אליה ירדה באותה העונה.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-1 במרץ, כשעלה כמחליף בניצחונה של מנצ'סטר 4-0 על קארדיף סיטי.
עד לסיום העונה כבש קופל פעם אחת בעשר הופעות, וסייע לקבוצתו החדשה להעפיל בחזרה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג בתום עונה אחת בליגת המשנה.
הקבוצה הצעירה שהתגבשה במנצ'סטר הצליחה לרשום עונה מוצלחת עם חזרתה לליגה הבכירה.
קופל השתלב היטב והיה לשחקן הרכב קבוע באגף ימין, כשמנצ'סטר סיימה שלישית בטבלת הליגה, והעפילה לגמר גביע ה-FA, שם נוצחה 1-0 בידי סאות'המפטון.
עונה אחת בלבד אחר כך, חגג קופל את התואר הראשון בקריירה, כשמנצ'סטר גברה 2-1 על ליברפול בגמר הגביע.
בכך, מנעה מנצ'סטר מיריבתה זכייה בטרבל, לאחר שזו זכתה בגביע אירופה לאלופות ובאליפות אנגליה.
קופל לא החמיץ ולו משחק ליגה אחד בארבע העונות הבאות.
בין 1977 ל-1981 רשם קופל 207 הופעות ליגה רצופות, שיא ההופעות הרצופות לשחקן שדה במנצ'סטר יונייטד אי פעם.
בין היתר, היה קופל שותף להפסדה של מנצ'סטר, 3-2 לארסנל בגמר הגביע של עונת , עונה בה קבע שיא קריירה אישי של 11 שערי ליגה.
עונה אחר כך הגיע קופל עם קבוצתו למקום השני בטבלה, הישג השיא שלו בקריירה.
נקודת המפנה האכזרית בקריירה של קופל התרחשה ב-18 בנובמבר 1981, במשחקה של מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. יוזף טות תיקל בחריפות את קופל וגרם לפציעה קשה בברכו.
קופל עבר ניתוח שאפשר לו לשוב למגרשים באופן זמני.
לאחר טורניר מונדיאל 1982 עבר קופל ניתוח נוסף, והיה זמין באופן חלקי בלבד לעונת .
הוא עוד הצליח לשוב ולשחק בגמר גביע הפוטבול ליג באותה עונה, בו נוצחה מנצ'סטר 2-1 על ידי ליברפול, אך החמיץ את גמר הגביע בו ניצחה מנצ'סטר את ברייטון 4-0 במשחק חוזר, לאחר שוויון 2-2 במשחק הראשון.
ניתוח נוסף שעבר בברכו גרם לו לשים קץ לקריירת המשחק באוקטובר 1983, בגיל 28 בלבד.
בסך הכול לזכותו 396 הופעות בכל המסגרות במדי מנצ'סטר יונייטד, בהן כבש שבעים שערים.
ב-16 בנובמבר 1977 רשם קופל את הופעתו הראשונה במדי , כשעלה בהרכב של המאמן רון גרינווד בניצחונה הביתי של אנגליה 2-0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978. אנגליה כשלה להעפיל לטורניר הגמר, אך קופל החל להשתלב בסגל של גרינווד במסגרת סדרה של משחקי ידידות בשנת 1978.
קופל העפיל עם אנגליה ליורו 1980, וזומן לסגל הסופי של אנגליה לטורניר על ידי גרינווד.
קופל פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של אנגליה בטורניר, בהם סיימה בשוויון 1-1 עם ונכנעה 1-0 לאיטליה.
הוא לא שותף בניצחונה של אנגליה 2-1 על , בסיומו הודחה מהמשך הטורניר.
קופל העפיל עם נבחרתו ממוקדמות מונדיאל 1982, אך במשחק האחרון של המוקדמות מול ספג את הפציעה שהשפיעה על המשך דרכו המקצועית.
הוא שב לכושר לקראת טורניר הגמר, וזומן לסגל של גרינווד לקראת מונדיאל 1982 בספרד.
אנגליה, עם קופל בהרכב, פתחה בניצחון 3-1 על .
קופל המשיך לפתוח בהרכב גם בניצחון 2-0 על ובניצחון 1-0 על , שסיים שלב בתים מושלם עבור קופל ואנגליה.
לאחר שפתח בהרכב גם במשחק הראשון של שלב הבתים השני, בו נפרדה אנגליה בשוויון 0-0 מ, לא שותף קופל במשחקה החמישי והאחרון של אנגליה באותו הטורניר, בו נפרדה בשוויון 0-0 נוסף מול ספרד וסיימה את דרכה בטורניר.
לאחר הטורניר החלה העונה האחרונה של קופל כשחקן פעיל, ובה הוסיף שתי הופעות בינלאומיות נוספות, ובאחרונה שבהן כבש בניצחון 9-0 על .
הוא סיים את דרכו הבינלאומית עם 42 הופעות ושבעה שערים במדי אנגליה.
קדנציות ראשונות בקריסטל פאלאס (1984–1996)
לקראת עונת החל קופל את קריירת האימון בקבוצת קריסטל פאלאס מליגת המשנה.
קופל, שטרם מלאו לו 29 בעת החתימה בקבוצה, היה לאחד מהמאמנים הצעירים ביותר בכדורגל המקצועני באנגליה.
בשנותיו הראשונות בליגת המשנה נודע קופל ברכש מסקרן ודל-תקציב, שכלל בעיקר כישרונות צעירים מחוץ לכדורגל המקצועני, ושחקנים שלא מצאו את מקומם בליגה הבכירה.
בלטה במיוחד החתמתו של איאן רייט בן ה-22 לקראת עונת .
רייט, שלא שיחק כדורגל מקצועני עד לחתימה בקריסטל פאלאס, הפך לשחקן בכיר בעל הופעות רבות במדי אנגליה.
בעונת , בעונתו החמישית בקבוצה ולאחר שלוש עונות בה התקרבה להעפלה, הצליח קופל להעלות את קריסטל פאלאס לליגה הבכירה.
הקבוצה אותה בנה קופל מחדש הצליחה לגבור על בלקברן רוברס בסיכום שני משחקי פלייאוף, לאחר שסיימה שלישית בליגה, אחרי מנצ'סטר סיטי והאלופה צ'לסי.
קריסטל פאלאס של קופל התקשתה להתאקלם בחזרה בליגה הבכירה, וכבר בשלב מוקדם של העונה ספגה את ההפסד הגבוה בתולדותיה, 9-0 לאלופה שבדרך ליברפול.
עם זאת, קבוצתו של קופל הצליחה לסיים את העונה במקום ה-15, חמש נקודות מעל לקו האדום, ולהישאר בליגה.
ההישג הגדול של קופל באותה העונה היה ההעפלה הראשונה בתולדות המועדון לגמר גביע ה-FA.
במשחק מותח ורב תהפוכות בחצי גמר הגביע, נקמה קריסטל את ההפסד הגבוה בתחילת העונה, וגברה על ליברפול 4-3 בהארכה.
ליברפול הובילה במחצית 1-0, אך קריסטל פאלאס חזרה והשוותה עם פתיחת המחצית השנייה.
בדקה השבעים הושלם המהפך של קריסטל פאלאס שעלתה ליתרון ראשון במשחק, אך צמד בזק של ליברפול קבע 3-2 בדקה ה-83. שתי דקות בלבד לסיום המשחק השוותה פאלאס וקבעה 3-3 והארכה במשחק.
בדקה ה-109 כבש אלן פארדיו את השער שהעלה את קריסטל פאלאס לגמר הראשון בתולדותיה.
גם משחק הגמר עצמו היה מותח ודו צדדי.
קריסטל פאלאס הובילה 1-0 על מנצ'סטר יונייטד, שהפכה את התוצאה ועלתה ליתרון 2-1 במחצית השנייה.
איאן רייט, שנכנס בדקה השבעים, השווה שתי דקות מכניסתו ל-2-2, ששלח את המשחק להארכה.
שתי דקות בתוך ההארכה קירב רייט את קופל לזכייה בגביע, אך מארק יוז השלים צמד מהצד השני בדקה ה-113, 3-3 בסיום ומשחק חוזר.
במשחק החוזר, הוביל אלכס פרגוסון את קבוצתו לזכייה בתואר, הפעם בזכות 1-0 קטן שהשכיח את הדרמות הגדולות מהשלבים הקודמים.
עונה אחר כך הוביל קופל את קריסטל פאלאס למיקום הליגה הגבוה בתולדותיה, המקום השלישי בטבלה, כשהקדימו אותה רק האלופה ארסנל וסגניתה ליברפול.
עונה אחר כך סיימה הקבוצה במרכז הטבלה, והבטיחה את השתתפותה בעונת הבכורה של הפרמייר ליג, עונת .
דווקא בעונה זו כשלה קריסטל פאלאס לשחזר את הישגיה וירדה לליגת המשנה, לאחר שכשלה לנצח במחזור הנעילה ונכנעה לפער שערים עדיף של אולדהאם אתלטיק.
בסיום העונה התפטר קופל מתפקידו לאחר תשע עונות בקבוצה.
בשנתיים שעברו מאז התפטרותו לא לקח על עצמו קופל תפקיד חדש, על אף שהיה מועמד, בין היתר, לאימון נבחרת אנגליה ולאימון מידלסברו.
קופל חזר לקדנציה שנייה בקריסטל פאלאס לקראת עונת .
קופל החזיק בתפקיד המנהל המקצועי והמאמן הראשי של הקבוצה במשך כחצי עונה, עד לפברואר 1996, אז התמנה דייב באסט לתפקיד המאמן הראשי, וקופל נותר כמנהל מקצועי בלבד.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה והגיעה לגמר הפלייאוף על ההעפלה, אך שם נכנעה בהארכה ללסטר סיטי ונותרה בליגת המשנה.
מנצ'סטר סיטי והחזרה לקריסטל פאלאס (1996–2000)
ב-6 באוקטובר 1996, חודשים ספורים לאחר פתיחת עונת , עזב קופל את תפקידו בקריסטל פאלאס כדי להחליף את אלן בול שהתפטר מאימון מנצ'סטר סיטי, גם היא מליגת המשנה.
ב-8 בנובמבר, לאחר 33 ימים ושישה משחקים בלבד, התפטר קופל מתפקידו בקבוצה.
בין היתר הסביר כי הלחץ המלווה את התפקיד היה מהסיבות לעזיבתו.
הוא נותר עד היום למאמן בעל תקופת הכהונה הקצרה ביותר בתולדות המועדון.
עם עזיבתו את הסיטי, חזר קופל פעם נוספת לקריסטל פאלאס, הפעם כסקאוט ראשי.
ב-28 בפברואר 1997, עוד באותה עונה, קודם קופל בפעם השלישית בקריירה לתפקיד מאמן הקבוצה, במקומו של באסט שהתפטר.
לאחר מספר חודשים בלבד בתפקיד, החזיר קופל את קבוצתו לפרמייר ליג, לאחר שסיימה שלישית בליגה וצלחה את הפלייאוף.
קופל פתח על הקווים את עונת בפרמייר ליג.
על אף החתמות מבטיחות שהביאו לקבוצה את תומאס ברולין, אטיליו לומברדו ומישל פדובאנו, ועל אף פתיחת עונה נוחה יחסית, מצאה עצמה קריסטל פאלאס נאבקת נגד הירידה, בעונה בה נרכשה הקבוצה על ידי משקיע חדש.
במרץ 1998, כשהירידה לליגת המשנה הובטחה באופן מעשי, עבר קופל לתפקיד המנהל המקצועי, ותחתיו מונו ברולין ולומברדו לתפקידי מאמן-שחקן.
גם השניים לא הצליחו להציל את הקבוצה, והוחלפו כשבועיים לסיום העונה.
קריסטל פאלאס סיימה את העונה במקום האחרון וחזרה לאחר עונה אחת בלבד לליגת המשנה.
את עונת פתח טרי ונבלס כמאמן הקבוצה, כשקופל שימש כמנהל מקצועי.
לאחר כחצי עונה, בינואר 1999, שב קופל בפעם הרביעית לתפקיד המאמן, עם עזיבתו של ונבלס.
הקבוצה עמדה בפני קשיים כלכליים כבדים, כשסכנת פשיטת רגל ריחפה מעל המועדון.
קופל הצליח להשאיר את הקבוצה בליגת המשנה באותה עונה, וכן בעונה שאחר כך, עונת .
עם תום אותה עונה שוחרר קופל מתפקידו כמאמן הקבוצה.
הוא נותר עד היום כאחד מאהובי הקהל ומהמאמנים המצליחים ביותר בתולדות המועדון.
לקראת עונת , התמנה קופל לתפקיד מאמן ברנטפורד מהליגה השלישית.
קופל הוביל את הקבוצה לפתיחת עונה מסחררת עם הפסד בודד בעשרה משחקים, ובמשך רוב העונה נאבקה קבוצתו עם שתי קבוצותיו הבאות של קופל בקריירה, ברייטון ורדינג, על שני הכרטיסים הישירים לליגת המשנה.
במחזור סיום העונה התמודדה ברנטפורד ראש בראש עם רדינג על המקום השני, וספגה שער שוויון בדקות הסיום ששלח אותה למקום השלישי ולפלייאוף.
ברנטפורד העפילה לגמר הפלייאוף, שם הפסידה לסטוק סיטי.
לאחר ההפסד התפטר קופל בתום עונה אחת בלבד מתפקידו, בעקבות בעיות כלכליות במועדון.
ב-7 באוקטובר 2002, חודשים ספורים לאחר פתיחת עונת , התמנה קופל לתפקיד מאמן ברייטון, שעלתה עונה קודם לכן מהליגה השלישית לליגת המשנה.
הוא קיבל את הקבוצה שמוקמה אז במקום האחרון.
באותה עונה זכה קופל לקבלת פנים אוהבת מאוהדי קבוצתו לשעבר, קריסטל פאלאס, עמם נפגש לראשונה מאז עזיבתו את הקבוצה.
ברייטון הובסה במשחק 5-0 על ידי הפאלאס, וחלק מאוהדי ברייטון הביעו תרעומת על מאמנם בעקבות ההפסד.
על אף שהצליח לשפר מעט את יכולתה של הקבוצה, ירדה ברייטון לליגת המשנה במחזור הנעילה של העונה.
חודשים ספורים לאחר פתיחת עונת , כשברייטון מובילה את הליגה השלישית, עזב קופל את הקבוצה לטובת משרת מאמן רדינג מליגת המשנה.
קופל הסביר את עזיבתו בחוסר ההתקדמות בבניית אצטדיון חדש לקבוצה, ולטענתו ללא אצטדיון מודרני הקבוצה לא תוכל להגיע לפרמייר ליג, לשם כיוון קופל כמאמן.
רדינג, שהשלימה אז את בניית אצטדיונה החדש, היוותה אלטרנטיבה ראויה עבור קופל.
קופל נכנס רשמית לתפקיד מאמן רדינג ב-9 באוקטובר 2003, במקומו של שחקנו לשעבר בקריסטל פאלאס, אלן פארדיו.
בשתי עונותיו הראשונות על הקווים החמיץ קופל את המקום בפלייאוף בנקודות ספורות בלבד.
עם זאת, עונת הייתה מהעונות הטובות בקריירה המקצועית של קופל.
קבוצתו פתחה את העונה בהפסד לפלימות' ארגייל, אך מאז קבעה את שיא רצף המשחקים ללא הפסד, והעמידה אותו על 33 משחקים, עד שהפסידה בחודש פברואר ללוטון טאון.
הפסדים אלו היו היחידים של הקבוצה בליגה באותה עונה, וכבר בחודש מרץ הבטיחה הקבוצה את זכייתה באליפות ליגת המשנה ואת העפלתה הראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה ב-135 שנות קיומה.
הקבוצה קבעה שיא נוסף, שיא הנקודות לעונה אחת בתולדות הליגה, עם 106 נקודות בסיום העונה.
עונת , עונתה הראשונה של רדינג בפרמייר ליג, הסתיימה באופן מעורר כבוד במקום השמיני בטבלה, מרחק נקודה בלבד מבולטון וונדררס השביעית ומהעפלה לגביע אופ"א.
קופל זכה לשבחים רבים מאנשי כדורגל רבים באנגליה, ובהם אלכס פרגוסון, מאמן מנצ'סטר יונייטד.
עם זאת, העונה השנייה של הקבוצה בפרמייר ליג לא התקרבה להישגי קודמתה, ובסיומה ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שתי עונות בלבד, עקב פער שערים עדיף של פולהאם.
על אף ירידת הליגה, חששו מאוד אוהדי רדינג מעזיבה של מאמנם בעקבות הכישלון, ויצאו בקמפיין למען הישארותו של קופל בקבוצה.
קופל פתח עם רדינג את עונת בליגת המשנה, והפתיחה אכן הייתה מבטיחה כשרדינג נאבקה על העלייה לפרמייר ליג.
עם זאת, ירידה חדה ביכולת הקבוצה במחזורי הסיום הורידה אותה מהמקומות המביאים להעפלה אוטומטית.
רדינג סיימה את העונה במקום הרביעי בלבד, ונכנעה לברנלי בחצי גמר הפלייאוף.
מיד לאחר ההפסד התפטר קופל מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-22 באפריל 2010, לקראת סיום עונת , התמנה קופל לתפקיד מאמן בריסטול סיטי.
הקבוצה מוקמה אז במקום ה-16 בטבלת ליגת המשנה.
הוא פתח עם הקבוצה את עונת , אך התפטר זמן קצר מאוד לאחר פתיחתה ובתום ארבעה חודשים בלבד בתפקיד.
קופל טען כי הוא אינו מרגיש את התשוקה למקצוע ושקל פרישה סופית מהמשחק.
באפריל 2012, בשלהי עונת , חזר קופל לעולם הכדורגל, כשהתמנה לתפקיד המנהל המקצועי של קרולי טאון.
בסיום אותה עונה, עלתה הקבוצה לליגה השלישית.
בדצמבר 2013, בעקבות עזיבתו של מאמן הקבוצה, עזב קופל את תפקידו כמנהל המקצועי של המועדון.
שבוע בלבד אחר כך, התמנה לאותו התפקיד בקבוצת פורטסמות' מהליגה הרביעית, אך עזב את תפקידו במרץ 2014, לאחר ארבעה חודשים בלבד בתפקיד.
מאמן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 2006, נובמבר 2006
מאמן החודש בצ'מפיונשיפ: דצמבר 2008
סטיב ראסל הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כנציג המחוז החמישי של אוקלהומה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
קודם לכניסתו לפוליטיקה שירת כקצין בצבא ארצות הברית, פיקד על גדוד שהיה חלק מהכוח שלכד את סדאם חוסיין במלחמת עיראק.
ראסל נולד באוקלהומה סיטי, בנם של קלייד ודונה.
הוא למד באוניברסיטה הבפטיסטית וואשיטה בארקנסו במסגרת מלגה שקיבל מתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית וסיים תואר ראשון בנאום ב-1985.
לאחר הלימודים גויס לצבא וב-1987 סיים מסלול בבית הספר של הריינג'רס.
שירת כמפקד פלוגה רובאית, מפקד פלוגת מרגמות, מפקד פלוגת בראדלי ומדריך בבית הספר לחי"ר בפורט בנינג והוצב בין היתר באזור הארקטי.
ב-1998 סיים לימודיו במכללה לפיקוד ומטה של הצבא בפורט לוונוורת' וכן תואר שני בהיסטוריה.
ביוני 1999 הוצב עם יחידתו בקוסובו כקצין מבצעים של הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר 26. לאחר השלמת המשימה מונה לסגן מפקד הגדוד.
ב-2001 מונה לעוזרו האישי של מפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
בתפקידו הבא הוצב כקצין תכנון בכווית ובקאבול שבאפגניסטן ועסק בהכשרת צבא אפגניסטן.
לאחר מכן נשלח למלחמת עיראק.
במאי 2003 מונה למפקד הגדוד הראשון של רגימנט 22 בדיוויזיה החי"ר הרביעית.
הגדוד בפיקודו היה חלק מצוות קרב שנשלח לאזור תיכרית לאתר וללכוד את שליט עיראק סדאם חוסיין, משימה שהוכתרה בהצלחה בדצמבר 2003. על המבצע חיבר ספר בשם "We Got Him!
ביוני 2005 סיים את תפקידו כמפקד הגדוד ומונה למדריך ראשי בבית הספר לחי"ר בפורט בנינג.
בספטמבר 2006 השתחרר בדרגת לוטננט קולונל.
במהלך שירותו עוטר באות לגיון ההצטיינות, פעמיים בכוכב הארד כולל סימון V לאומץ לב.
לאחר שחרורו הקים עסק בתחום ייצור כלי נשק.
באוגוסט 2008 נבחר לסנאט של אוקלהומה.
הוא כיהן בסנאט עד 2012. בנובמבר 2014 נבחר לנציג המחוז החמישי של אוקלהומה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ובנובמבר 2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
בנובמבר 2018 הפסיד בבחירות לקנדרה הורן מהמפלגה הדמוקרטית.
ראסל נשוי לסינדי ואב לחמישה, שלושה מהם ילדים מאומצים מהונגריה.
סטיב שלכטר הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר.
נולד בארצות הברית בעיר ניו יורק להורים יהודים ויליאם וסיביל.
בשנים 1972–1976 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דלאוור.
עלה לישראל והצטרף לקבוצת הפועל רמת גן בה שיחק 10 עונות, במהלכן הייתה הקבוצה 5 פעמים סגנית האלופה ו-5 פעמים הגיעה לגמר גביע המדינה, אך לא זכתה.
לאחר מכן שיחק עונה אחת במכבי חיפה ועונה אחת במכבי נתניה.
בשנת 1988 הצטרף לקבוצת מכבי חדרה ששיחקה בליגה השנייה ובעונת 1990/1991 עלה איתה לליגה הראשונה.
בעונת 1994/1995 שיחק בקבוצת הפועל עפולה ועונה לאחר מכן הצטרף לקבוצת בני הרצליה איתה זכה בגביע המדינה.
בעונת 1995/1996 שיחק בהפועל בית אליעזר מן הליגה השלישית ופרש בתום העונה ממשחק.
קלע במסגרת הליגה הלאומית 4,712 נקודות.
שלכטר שיחק בנבחרת ישראל בין השנים 1980–1986, ובמסגרתה השתתף 3 פעמים באליפות אירופה בכדורסל: בצ'כוסלובקיה (1981), בצרפת (1983) ובמערב גרמניה (1985).
שיחק 67 משחקים במסגרת הנבחרת.
בעשור השני של המאה ה-21, שלכטר משמש כפיזיותרפיסט, ובשנים 1995–2001 שימש בתפקיד זה בנבחרת ישראל בכדורסל.
בנו ג'רמי שיחק אף הוא במכבי חדרה ובליגות המשנה.
סטיב פירס הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
כיהן כנציג המחוז השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
פירס נולד בלמיסה שבמחוז דוסון בטקסס.
גדל ולמד בהובס שבניו מקסיקו.
ב-1970 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו וב-1991 סיים תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מזרח ניו מקסיקו.
בשנים 1970 עד 1976 שירת כטייס בחיל האוויר של ארצות הברית.
הוא השתתף במלחמת וייטנאם כטייס מטוסי תובלה לוקהיד C-130 הרקולס, על שירותו עוטר בצלב התעופה המצוינת ושתי מדליות האוויר.
לאחר שחרורו הקים חברת שירותים לחברות קידוחי נפט.
בשנים 1997–2000 כיהן כחבר בבית הנבחרים של מדינת ניו מקסיקו.
ב-2002 נבחר לנציג המחוז השני של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא הושבע לתפקיד בינואר 2003 וכיהן במשך שלוש קדנציות עד ינואר 2009.
ב-2008 התמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית.
לאחר שגבר על הת'ר וילסון בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית, הפסיד בבחירות הכלליות לטום יודול מהמפלגה הדמוקרטית.
פירס היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ניו מקסיקו במסגרת הבחירות בארצות הברית ב-2018, בהן הפסיד למועמדת המפלגה הדמוקרטית מישל לואן גרישם.
ב-2010 התמודד שוב לבית הנבחרים ונבחר מחדש לנציג המחוז השני של ניו מקסיקו.
פירס נשוי לסינתיה והם הורים לילד אחד.
סטיבן ג'רלד "סטיב" קליפורד הוא מאמן כדורסל אמריקאי המאמן את קבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA.
קליפורד נולד בעיר איילנד פולס שבמיין, וגדל במטוונקיג שבמחוז פנובסקוט הסמוך עד גיל 8, אז עבר עם משפחתו לניו פורט, ורמונט.
בהמשך למד ב"תיכון נורת' קאונטי יוניון", אשר בקבוצת הכדורסל שלה שיחק תחת אביו ג'רלד, מאמן הקבוצה.
בין השנים 1979–1983 למד באוניברסיטת מיין בפרמינגטון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה.
בסיום לימודיו האקדמיים היה קליפורד מורה ומאמן כדורסל ב"תיכון וודלנד" שבמחוז וושינגטון במיין.
בין השנים 1985–1995 שימש כעוזר מאמן במכללת סיינט אנסלם (ניו המפשייר), אוניברסיטת פיירפילד (קונטיקט), אוניברסיטת בוסטון ומכללת סיינה (ניו יורק), ובין השנים 1995–1999 היה המאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת אדלפי אשר בלונג איילנד, ניו יורק.
בארבע עונותיו כמאמן אדלפי רשמה קבוצתו מאזן כולל של 86 ניצחונות ו-36 הפסדים (70.5%).
בעונת 1999/2000 שימש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת מזרח קרוליינה.
בשנת 2000 קיבל את תפקידו הראשון בליגת ה-NBA, כעוזרו של מאמן ניו יורק ניקס ג'ף ואן גנדי.
לאחר 3 שנים בניו יורק עבר למלא תפקיד דומה ביוסטון רוקטס, שוב תחת ואן גנדי אשר מונה למאמנה הראשי.
באותה תקופה הובלו הרוקטס על ידי שחקני האולסטאר יאו מינג וטרייסי מקגריידי, והייתה אחת הקבוצות המובילות בליגה, אך ב-4 העונות של ואן גנדי וקליפורד בקבוצה לא צלחה יוסטון את סיבוב הפלייאוף הראשון.
ב-5 העונות הבאות שימש כעוזר מאמן תחת סטן ואן גנדי, אחיו של ג'ף, באורלנדו מג'יק.
בכל אחת מחמש העונות השתתפה אורלנדו בפלייאוף ה-NBA, ובעונת אף העפילה לשלב הגמר, בו הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. בעונת היה עוזרם של המאמנים מייק בראון, ברני ביקרסטאף ומייק ד'אנטוני בלוס אנג'לס לייקרס, אשר סיימו את העונה עם מאזן חיובי 45–37 והודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לקראת עונת מונה קליפורד למאמנה הראשי של שארלוט בובקאטס, במקומו של מייק דנלאפ.
קליפורד שם דגש על ההגנה של הקבוצה, והפך את שארלוט לאחת מקבוצות ההגנה היעילות בליגה, על אף שסגל הקבוצה לא כלל שחקני הגנה מובהקים רבים.
בעונתו הראשונה בקבוצה רשמה שארלוט שיפור של 22 ניצחונות לעומת העונה הקודמת, כשסיימה עם המאזן השביעי בטיבו במזרח, 43–39. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הבובקאטס למיאמי היט בתוצאה 0–4, על אף יכולת טובה של כוכבי הקבוצה אל ג'פרסון וקמבה ווקר.
בעונת רשמו ההורנטס מאזן ניצחונות 48–34 (58.5%), שהיה מאזנה הטוב ביותר מאז עונת .
בסיבוב הפלייאוף הראשון שוב הודחה שארלוט מול מיאמי, הפעם בתוצאה 3–4. בשתי עונותיו האחרונות בשארלוט נחלשה הקבוצה, וניצחה בכל אחת מהן 36 משחקים בלבד.
בסיום עונת פוטר מאימון ההורנטס, לאחר שבחמש עונותיו בשארלוט רשמה הקבוצה מאזן כולל של 196 ניצחונות ו-214 הפסדים (47.8%).
ב-30 במאי 2018 מונה קליפורד למאמנה הראשי של קבוצת אורלנדו מג'יק, בה שימש בעבר כעוזר מאמן.
ב-25 במאי 2022 מונה קליפורד בשנית למאמנה של קבוצת שארלוט הורנטס.
סטיב רולנד פריפונטיין היה אתלט אמריקאי, רביעי באולימפיאדה (מינכן 1972), אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (1971), אלוף ארצות הברית (1971 ו-1973) ושיאן ארצות הברית בריצת 5000 מטר.
החזיק בשיא ארצות הברית בריצות מ-2000 מטר ועד לריצת 10000 מטר, כולל).
נהרג בגיל 24 בתאונת דרכים.
פריפונטיין נולד בעיירה בשם מפרץ קוס שבמדינת אורגון לריימונד (ריי) ואלפרידה פריפונטיין.
אביו היה רתך ואימו תופרת והשניים הכירו כשריימונד שירת בכוחות צבא ארצות הברית בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
לזוג נולדו 3 ילדים (סטיב, נטע ולינדה).
ב-1957 החל פרפונטיין את לימודיו בבית הספר היסודי.
כבר בתקופה זו החל פריפונטיין לעסוק בספורט והיה חבר בנבחרות הכדורגל והכדורסל של בית הספר.
לקראת סיום לימודיו בבית הספר הצטרף לקבוצת רצים למרחקים בינוניים ואף הצליח להגיע למקום שני בריצת המייל של קבוצתו.
ב-1965 החל פריפונטיין את לימודי התיכון שלו בבית ספר "מרשפילד" (Marshfield High School) שבעיר הולדתו.
כבר בשנתו הראשונה הצטרף לנבחרת הריצה של בית הספר (באימונו של וולט מקלור) והתקדם עד למספר 2 בבית הספר ומספר 53 באליפות ארצות הברית לנוער.
בשנתו השנייה בבית הספר התמקד באימונים דבר שהביא אותו, בשנה השלישית, לזכייה במירוץ 2 מייל בתחרות הנוער של ארצות הברית.
במהלך השנה הרביעית ניצח במספר ריצות 2 מיל ואף קבע שיא ארצות הברית לנוער.
עם סיום התיכון פנו אל פריפונטיין כ-40 קולג'ים ואוניברסיטאות כדי לגייס אותו לשורותיהן אולם בסופו של דבר המאמן שלו בתיכון שכנע אותו להצטרף לאוניברסיטת אורגון וב-1970 החל ללמוד שם.
את ההתקדמות הספורטיבית המשמעותית ביותר עשה פריפונטיין בתקופת לימודיו באוניברסיטת אורגון בה הצטרף לנבחרת האתלטיקה תחת שרביטו של המאמן ביל בווארמן .
כבר בשנתו הראשונה באוניברסיטה זכה פריפונטיין במספר תחרויות ריצה למרחקים 5,000 מטר ו-3 מייל במסגרת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי.
במהלך 4 שנותיו באוניברסיטה השתתף פריפונטיין בתחרויות רבות (חלקן תחת איגוד האתלטים החובבים) ולא הפסיד באף תחרות בריצת 3 מייל, ריצת 5000 מטר, ריצת 6 מייל וריצת 10,000 מטר (ההפסדים היחידים שחווה היו בריצת מייל).
ב-1972 החל פריפונטיין להתכונן לאולימפיאדת מינכן.
בתחרויות המוקדמות לבחירת נציגי ארצות הברית לאולימפיאדה ניצח בריצת 5000 מטר עם שיא אמריקאי.
בגמר הריצה באולימפיאדה הוביל בשליש האחרון של המירוץ אולם לקראת קו הסיום נחלש ונעקף על ידי לאסה וירן (המנצח), מוחמד גאמודי (מקום שני) ואיאן סטיוארט (מקום שלישי) וסיים את המירוץ ללא מדליות.
עם סיום לימודיו באוניברסיטת אורגון המשיך להתחרות תוך שהוא ממשיך לשבור שיאים ארציים במרוצים עד 10,000 מטר .
בתקופה זו החל להתאמן לקראת תחרויות המיון האמריקאיות לאולימפיאדת מונטריאול.
ב-29 במאי 1975 נערכה ריצת ראווה של 5000 מטר ביוג'ין, אורגון בה ניצח פריפונטיין.
בריצה השתתפו גם פרנק שורטר, קני מור וקבוצת רצים מפינלנד.
בסיום הריצה התכנסו הרצים למסיבה בה שתו המשתתפים אלכוהול ולאחר חצות נהג פריפונטיין לביתו ובדרך התנגש עם מכוניתו בסלע ונהרג.
פריפונטיין היה בין השותפים לאופנת הריצה למרחקים ארוכים שפרחה בשנות ה-70 (running boom of the 1970s).
ריצתו של פריפונטיין התאפיינה באגרסיביות רבה תוך שהוא לוקח בתחילת כל מרוץ את ההובלה ומחזיק בה עד הסוף.
פריפונטיין קידש את העבודה הקשה שמשמעותה אימוני ריצה ללא סף.
במקום בו אירעה התאונה הוקמה אנדרטה לזכרו.
על אנדרטה זו נחקקו פניו של פריפונטיין ונכתבו השורות הבאות:
פסל של פריפונטין מוצב במרכז המבקרים של עיר הולדתו "מפרץ קוס".
במוזיאון של מפרץ קוס הוקם אגף לזכרו של פריפונטיין שמכיל את המדליות בהן זכה וכן פריטים נוספים.
מסלול פריפונטיין, הוא מסלול ריצה בן 4 מייל ביוג'ין שבאורגון שנקרא על שם האצן.
לאורכו של המסלול הונחו לוחות זיכרון המספרות את סיפור חייו.
מרוץ פריפונטיין קלסיק, היא תחרות ריצה שנתית על שם סטיב פריפונטיין.
מתקיימת ביוג'ין ומושכת רצים מצטיינים מכל העולם.
ב-1983 צורף פריפונטיין להיכל התהילה של ספורטאי אורגון (Oregon Sports Hall of Fame)
ב-1995 הוקרן הסרט הביוגרפי אש על המסלול המתעד את חייו של סטיב פריפונטיין.
ב-1997 יצא לאקרנים הסרט הביוגרפי פריפונטיין על חייו של האצן.
בתפקיד פרפונטיין שיחק ג'ארד לטו.
ב-1998 יצא לאקרנים הסרט ללא גבולות המביא את סיפור חייו של פריפונטיין.
בילי קרודופ משחק את האצן.
הסרט עד קצה היכולת מתעד את המשבר שחווה פריפונטיין לאחר אלימפיאדת מינכן.
חברת נייקי הוקמה ב-1964 על ידי פיל נייט וביל באוורמן .
ההכרות בין השניים החלה כשבוורמן שימש כמאמן הריצה של נייט בתקופה בה נייט למד באוניברסיטת אורגון.
בוורמן היה גם מאמנו של פריפונטיין כשזה למד באותה אוניברסיטה והוא תרם לו את נעלי הריצה ובגדי הספורט של נייקי ובכך תרם לפרסומה של החברה.
איגוד האתלטים החובבים קבע שהתנאי להשתתפות אתלטים אמריקאים באולימפיאדות מותנה בהיותם חובבים (דהיינו שאינם מקבלים תמיכה כספית או אחרת תמורת פעילותם הספורטיבית) המממנים את כל פעילותם מכיסם הפרטי.
בכוחו של אותו איגוד היה לפסול ספורטאים שנחשדו בקבלת טובות הנאה מחברות מסחריות.
בתקופת לימודיו של פריפונטיין באוניברסיטת אורגון הוא החל להאבק באיגוד הזה בטענה לחוסר הוגנות.
טענתו העיקרית הייתה שהשתתפותם של ספורטאים ידועים בתחרויות מושכת קהל רב המכניס כסף למארגני התחרויות בעוד הספורטאים עצמם אינם נהנים כלל מההכנסות.
פריפונטיין עצמו היה "על הכוונת" של האיגוד מאחר שבתקופת לימודיו באוניברסיטה השתמש בבגדי ספורט ונעליים של חברת נייקי.
ריצת 2 מייל: 8:18.29 דקות, שיא ארצות הברית בעבר
סטיבן "סטיב" קרדינל הוא קומיקאי אמריקאי ויוטיובר ממישיגן.
קרדינל הפיק סדרה של קטעי וידאו מהצ'אט רולט, שם הוא לעיתים מתלבש כאשה ועושה ליפסינק וריקודים לשירי פופ ידועים, לתגובות משתמשי הצ'אט.
קרדינל הפיק גם את הסדרה "Songs In Real Life", שבה אנשים בתרחישים שונים מתארים את מה שקורה להם באמצעות ליפסינק שעושים למילים רלוונטיות משירים ידועים.
בשנת 2014, ערוץ ה-YouTube של קרדינל נרשם כ-100 הערוצים הטובים ביותר של מגזין New Media Rockstars ודורג במקום ה-46.
סטיבן ארנולד קינג הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת איווה, מאז 2013 ועד 2021. בשנים 2003–2013 ייצג את מחוז הקונגרס החמישי של המדינה, ובכל שנותיו קינג נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קינג מתנגד להגירה ולרב-תרבותיות, ובעל היסטוריה ארוכה של רטוריקה גזענית המזוהה עם עמדות לאומנות לבנה והתנגדות להגירה.
העיתון "וושינגטון פוסט" הגדיל לתארו כ לא פעם ספג קינג ביקורות על דגילה ברעיונות עליונות לבנה ועל הצהרות קסנופוביות נגד מהגרים, ותמיכה בפוליטיקאים אירופאים מהימין הקיצוני שהואשמו בגזענות ובאסלאמופוביה.
עמדותיו אלה הובילו להשעייתו מוועדות הקונגרס, עד שביוני 2020 הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לבית הנבחרים.
קינג נולד בעיר סטורם לייק שבצפון איווה, בנם של מילדרד לילה (לבית קולר) ואמט א.
קינג, עקרת בית וסדרן תנועה במשטרה המדינתית בהתאמה.
בעוד אביו ממוצא אירי וגרמני, אמו בעלת שורשים ולשים לצד שורשים אמריקאים שראשיתם עוד בתקופת הקולוניאליזם הבריטי על אמריקה.
סבתו מצד אמו היגרה לארצות הברית מגרמניה.
בשנת 1967 סיים את לימודיו התיכוניים, וב-1972 נישא למרילין קלי עמה הוא חובק שלושה ילדים.
אף על פי שגדל על ברכי המתודיזם, קינג משתייך לכנסייה הקתולית של רעייתו.
בשנים 1967–1970 למד ביולוגיה ומתמטיקה באוניברסיטת המדינה הצפון-מערבית של מיזורי, אך לא השלים את לימודיו והתמקצע כאיש עסקים.
בשנת 1996 נבחר לסנאט של מדינת איווה, שם כיהן עד ל-2 בינואר 2003. בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-2002 התמודד קינג לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של איווה, ונבחר עם 62.2% מקולות הבוחרים.
הוא נבחר מחדש אחת לשנתיים כאשר הפעם האחרונה הייתה ב-2018. בקונגרס ה-115 של ארצות הברית דורג כחבר הקונגרס החסר תועלת ביותר בשל כישלונותיו לקדם חקיקה מעבר לדיונים בוועדות.
בעקבות חלוקה מחדש ב-2012 של מחוזות הקונגרס של איווה לאור שינויים בשיעור האוכלוסים במדינה, אוחד מחוזו של קינג עם מחוז הקונגרס הרביעי.
קינג החליט להתמודד מחדש במחוז זה, שאומנם היה כפרי והטיב עם המפלגה הרפובליקנית, נחשב לפחות שמרני ממחוז הקונגרס החמישי.
קינג ניצב בפני כריסטי וילסאק, לשעבר הגברת הראשונה של המדינה ורעייתו של טום וילסאק.
הוא הצליח לגבור עליה בבחירות הכלליות עם 52.9% מהקולות.
בבחירות 2014 נבחר מחדש וגם בבחירות שהתקיימו לאחר מכן.
במהלך בחירות האמצע ב-2018 נבחר בפעם האחרונה ברוב זעום לקונגרס חרף עמדותיו השנויות במחלוקת, שהעיבו על תדמיתו בקונגרס.
בינואר 2019, בריאיון עיתונאי שהעניק ל"הניו יורק טיימס", הביע קינג תמיהה על הפיכת המושגים "לאומנות לבנה", "עליונות לבנה" ו"הציוויליזציה המערבית" לשפה פוגענית.
הנהגת המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים הוקיעה את דבריו וכתגובה השעתה אותו מוועדת העסקים הקטנים, מוועדת החקלאות ומוועדת המשפט בהן היה חבר.
בית הנבחרים גם העביר החלטה המגנה את האידאולוגיות הללו ואת אמירותיו של קינג, שהתקבלה ברוב של 424 קולות.
אפילו קינג עצמו הצביע בעד ההחלטה, מתוך אמונה שהוא לא גזעני וכי דבריו הוצאו מהקשרם.
את דבריו הוקיעו מאות אישים מרחבי הקשת הפוליטית, בהם מנהיגים רפובליקנים כגון קווין מקארתי, טים סקוט, ומיץ' מקונל.
במהלך בחירות 2020 הגיע קינג במצב קשה אל הפריימריז הרפובליקני.
הוא הותקף על ידי מתנגדיו, לא רק בגלל עמדותיו המגונות אלא בשל חוסר היעילות שלו בבית הנבחרים, שכן שהוא ממודר ומושעה מוועדות הקונגרס ומפעילויות סיעתיות.
יריבו, רנדי פינסטרה, הוביל עליו מבחינת גיוס כספים וזכה לתמיכה משמעותית של מספר ארגונים ואישים, בהם בן שפירו וקואליציית היהודים הרפובליקנים.
עם 36% מהקולות, קינג הפסיד בפער של 10% לפינסטרה את המועמדות הרפובליקנית, וכהונתו נחתמה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בינואר 2021.
סטיבן ג'וזף שאבוט הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אוהיו, בין השנים 2011–2023. שאבוט, איש המפלגה הרפובליקנית, ייצג המחוז בעבר גם בשנים 1995–2009. עיקר מחוז הקונגרס, הגובל באינדיאנה ובקנטקי, בעיר הולדתו של שאבוט – סינסינטי.
שאבוט נולד בשנת 1953 בסינסינטי, בנם של ג'רארד ג'וזף ודוריס לאונה (לבית טילי) שאבוט.
מצד אביו הוא בעל שורשים קנדים צרפתים.
בשנת 1971 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "לה סאלה" בסינסינטי, ולאחר מכן ב-1975 השלים לימודי תואר ראשון בחינוך גופני מקולג' ויליאם ומרי.
בשנת 1978 המשיך ללימודי תואר שני במשפטים בבית הספר ע"ש סולמון פ.
בשנים 1975–1976 היה מורה בבית ספר יסודי, במקביל להיותו סטודנט בשיעורי לילה.
שאבוט היה גם פעיל קהילתי בעיר הולדתו, כשלימד מדע המדינה באוניברסיטת סינסינטי ויושב ראש שבט הצופים בעיר.
בין השנים 1978–1994 עסק בעריכת דין, טיפל ביישוב סכסוכים ביתיים ובניסוח צוואות.
הוא פעל ממשרד עורכי דין קטן בווסטווד.
אף על פי ששאבוט התמודד ללא הצלחה אל מועצת עיריית סינסינטי כמועמד עצמאי ב-1979 וכרפובליקני ב-1983, כעבור שנתיים נבחר למועצת העיר מטעם המפלגה הרפובליקנית ונבחר מחדש לארבע השנים הבאות.
ואז, בשנת 1988, הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית נגד נציג המחוז הוותיק המכהן טום לוקן מהמפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד לו עם כ-44% מקולות הבוחרים.
עם זאת, לאחר מכן תבוסתו מונה לנציב מחוז המילטון בשנת 1990, ונבחר בהמשך אותה שנה ושוב בשנת 1992. תפקידו כנציב המחוז תם במהלך 1994.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1994, התמודד בשנית לבית הנבחרים האמריקאי והפעם הצליח לגבור על נציג המחוז הדמוקרטי דייוויד סקוט מאן.
שאבוט נבחר לקונגרס כל שנתיים עד 2008, עת התמודד מול סטיב דריהאוס.
מחוז הקונגרס הראשון של אוהיו נחשב לתחרותי במיוחד.
הבחירות התקיימו בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי, ובמיוחד בצל משבר הסאבפריים, ואחד מן הנושאים המרכזיים שעמדו על הפרק היו עמדותיהם של שאבוט ודריהאוס בנושא עיקולים.
סקר שנערך על ידי מכון SurveyUSA הצביע על כך כי שיעור ההצבעה של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית יקבע ככל הנראה את זהות מנצח.
חרף היותו בעל רוב רפובליקני במקצת, 27% מתושבי מחוז הקונגרס הראשון הם אפרו-אמריקאים, ולהם היה משקל רב בבחירות לקונגרס ה-110. בבחירות שנערכו ב-4 בנובמבר ניצח דריהאוס את שאבוט עם רוב דחוק בן 52%.
ניתן לומר שבשנים 2009–2011, ימי הקונגרס ה-111 של ארצות הברית, היה שאבוט במדבר הפוליטי.
עם זאת, בבחירות 2010 הוא ניצב בשנית מול אותו דירהאוס שהדיח אותו לפני שנתיים.
מאז הוסיף להיבחר לתקופות כהונה נוספות בנות שנתיים, ולצד מרסי קפטר הוא מהנציגים הוותיקים של אוהיו בקונגרס להוציא את גדיעת כהונתו עקב הפסדו ב-2008.
בקונגרס ה-116 שאבוט חבר בוועדת יחסי החוץ, בוועדת המשפט ובוועדת העסקים הקטנים.
ביוני 2020, בתגובה לרצח ג'ורג' פלויד, אמר שאבוט
בבחירות 2022 בארצות הברית הפסיד שאבוט למועמד הדמוקרטי גרג לנדסמן.
סטיבן "סטיב" קראם, מפקד הוא אתלט בריטי בעבר.
הוא סגן אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984), אלוף העולם הראשון (הלסינקי 1983) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (אתונה 1982 ושטוטגרט 1986), פעמיים ברציפות אלוף חבר העמים הבריטי (בריזביין 1982 ואדינבורו 1986), ראשון בעולם (1988) ושיאן עולם (16 ביולי 1985 – 23 באוגוסט 1985) בריצת 1500 מטר.
קראם היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ 1500 מטר בפחות מ-3:30 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים קראם במקום שמיני בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.0 דקות.
בתחרות שנערכה בלונדון ב-17 ביולי 1982 ניצח קראם בריצה 800 מטר בתוצאת של 1.44.45 דקות, תוצאת השנה בעולם.
אלוף אירופה ואלוף חבר העמים
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון ב-11 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.49 דקות, לני ניקולאי קירוב מברית המועצות (3:36.99 דקות) וחוסה מנואל אבסקל מספרד (3:37.04 דקות).
חודש לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה ב-9 באוקטובר הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.37 דקות, לפני ג'ון ווקר מניו זילנד (3:43.11 דקות) ומייק בויט מקניה (3:43.33 דקות).
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ב-14 באוגוסט 1983 זכה קראם במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.59 דקות, לפני סטיב סקוט מארצות הברית (3:41.87 דקות) וסעיד עוויטה ממרוקו (3:42.02 דקות).
תשעה ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-23 באוגוסט הוא ניצח בריצת 800 מטר בתוצאה של 1.43.61 דקות, תוצאת השנה בעולם.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קראם במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:33.40 דקות, אחרי בן ארצו סבסטיאן קו שקבע שיא אולימפי חדש של 3:32.53 דקות ולפני חוסה מנואל אבסקל (3:34.30 דקות)
קראם קבע בתוך 19 ימים 3 שיאי עולם ב-3 ריצות שונות.
בתחרות שנערכה בניס, צרפת ב-16 ביולי 1985 הוא קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:29.67 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של בן ארצו סטיב אובט (3:30.77 דקות) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-3:30 דקות.
שיא זה נשבר כעבור חודש ושבוע על ידי סעיד עוויטה (3:29.46 דקות).
11 ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסלו ב-27 ביולי הוא קבע בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:46.32 דקות, שיפור לשיא בן 4 השנים של סבסטיאן קו (3:47.33 דקות), שיא זה החזיק מעמד 8 שנים וחודש ונשבר על ידי נור א-דין מורסלי מאלג'יריה (3:44.39 דקות).
תוצאה זו שקבע עדיין מהווה שיא אירופה (2020).
שבועיים וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ הוא קבע בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1.42.88 דקות, ודורג במקום שלישי בעולם לשנה זו.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בסוף יולי ותחילת אוגוסט 1986 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא משחקים חדש של 1:43.22 דקות, לפני טום מקיין (1:44.80 דקות) ופיטר הליוט (1:45.42 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:50.87 דקות ובכך הגן על תוארו.
כחודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בסוף אוגוסט 1986 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בריאטי, איטליה הוא קבע בריצת 800 מטר תוצאה של 1.43.19 דקות, תוצאת השנה בעולם.
בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה ב-5 בספטמבר אותה שנה הוא קבע בריצת 1500 מטר 3.30.15 דקות, ודורג במקום שני בעולם בשנה זו.
בתחרות שנערכה בציריך ב-19 באוגוסט 1987 הוא קבע בריצת 1500 מטר תוצאה של 3.31.43 דקות ודורג במקום שני בעולם בשנה זו.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה הוא סיים במקום שמיני בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.19 דקות, ולא הצליח להגן על תוארו.
בתחרות שנערכה בציריך ב-17 באוגוסט 1988 הוא קבע בריצת 800 מטר תוצאה של 1.43.42 דקות ודורג בשנה זו במקום שלישי בעולם.
יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל ב-19 באוגוסט הוא קבע בריצת 1500 מטר תוצאה של 3.30.95 דקות ודורג במקום ראשון בעולם בשנה זו.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים קראם במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.24 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.47 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה ב-1990 הוא סיים במקום חמישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3.39.08 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
סטיב רודויי , ידוע גם כמוטיב 8, הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי, תקליטן וטכנאי קול בריטי.
רודויי ידוע בהפקת רמיקסים רבים לסינגלים של אמנים שונים, דוגמת אירייז'ר, ספייס גירלז, רוברט פאלמר, פאלפ ופט שופ בויז.
העבודה המוכרת ביותר של רודויי היא הפקת השיר הבריטי לאירוויזיון 1996, "Ooh Aah...
השיר הגיע למקום השמיני בתחרות ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך מספר שבועות רצופים.
רודויי החל את קריירתו המוזיקלית כזמר ליווי, מתופף וקלידן של הזמר בילי אושן.
לאחר עבודתו, ייסד חברת תקליטים עצמאית בשם "Nuff Respect Records", להפקת סינגל בכורתו, "Rockin' for Myself".
במהלך שרמיקסים שלו הושמעו רבות במועדוני לילה, רודויי חתם חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "האחים וורנר", כדי להוציא את הסינגל בהוצאה מחודשת, לאחר שהקודמת לא הצליחה מסחרית.
ההוצאה החדשה הגיעה למקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי תוך שבוע מצאתה.
לאחר הוצאת השיר, רודויי החל גם לפתח רמיקסים לשירים של אמנים מפורסמים.
הרמיקס "Listen to the Music" של האחים דובי הגיע למקום ה-37 במצעד המוזיקה בבריטניה.
הסגנון הייחודי של רודויי, הביא להצלחתו בתחום מוזיקת המועדונים.
בשנת 1997, הוציא לאור את הרמיקס "Addicted to Love" של רוברט פאלמר.
הרמיקס זכה לנתון השמעות גבוה מאוד באירלנד ובבריטניה.
רודויי הקליט גם רמיקס של "Wannabe" של הספייס גירלז, שכן זכה להצלחה מסחרית גבוהה מאוד.
סטיב פרנקס הוא תסריטאי, במאי, מפיק וזמר אמריקאי.
פרנקס נולד במחוז אורנג' שבקליפורניה, ובשנת 1991 סיים לימודי תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
הוא למד לתואר שני באוניברסיטת לויולה מרימאונט.
בשנת 1999 כתב פרנקס את התסריט לסרט "ביג דדי" יחד עם אדם סנדלר וטים הרליהי.
הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה מאוד, והרוויח למעלה מ-234 מיליון דולר.
בשנת 2006 יצר וכתב פרנקס את סדרת הטלוויזיה "בניחוש חוקר".
הסדרה שודרה ברשת USA Network וזכתה להצלחה גדולה, כשבפיילוט הסדרה צפו כ-4.5 מיליון צופים אמריקאים ובממוצע בכל פרק בעונה הראשונה צפו כ-6.2 מיליון צופים אמריקאים.
הדבר הפך את הסדרה לאחת הסדרות הפופולריות ברשתות הכבלים בארצות הברית בשנת 2006. הסדרה כללה 120 פרקים ב-8 עונות ועוד שלושה סרטי טלוויזיה באורך מלא.
פרנקס אף ביים חלק מהפרקים.
בשנת 2016 היה חלק מכתיבת והפקת סדרת הטלוויזיה "שעת שיא" , שבוטלה לאחר עונה אחת.
סטיב תול (בלוקסמבורגית: Steve Thull; נולד ב-23 באפריל 1967) הוא גנרל לוקסמבורגי המשמש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא לוקסמבורג.
תול נולד באש-סור-אלזט ב-23 באפריל 1967. הוא התגייס לצבא לוקסמבורג ב-1987 ונרשם לקורס קצינים באקול רויאל מיליטר בבריסל.
ב-1991 חזר ללוקסמבורג והוסמך כקצין.
בין 2006–2007 נסע ללמוד באקול מיליטר בפריז.
הוא השתתף במשימות נאט"ו בבוסניה והרצגובינה, צ'אד והרפובליקה המרכז אפריקאית.
בין 2015–2020 הוא ייצג את לוקסמבורג במסגרות שונות של נאט"ו והאיחוד האירופי.
ב-29 בספטמבר 2020 הוא מונה לראש ההגנה - מקביל לרמטכ"ל במקומו של אלן דושן.
סטיבן שי צֶ'ן (בכתב סיני: 陳士駿; בווייד–ג'ילס: Chen Shih-chün; נולד ב-25 באוגוסט 1978) הוא יזם טכנולוגי, איש עסקים אמריקאי ממוצא טייוואני ואחד ממייסדיה של יוטיוב.
נולד ב-25 באוגוסט 1978 בטאיפיי, בירת טאיוואן.
בשנת 1986, כשהיה בן שמונה, לאחר שנת לימודים אחת בבית הספר, הוא ומשפחתו היגרו לארצות הברית והתיישבו בפרוספקט הייטס, שבמדינת אילינוי.
הוא למד בחטיבת הביניים ריבר טריילס במאונט פרוספקט ובתיכון ג'ון הרסי בארלינגטון הייטס במשך כשנה.
במהלך שלוש השנים האחרונות שלו בתיכון, למד באקדמיה למתמטיקה ומדעים של אילינוי באורורה.
ולאחר מכן למד מדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בזמן שעבד בחברת PayPal, פגש לראשונה את צ'אד הארלי וג'אווד כרים, לאחר מכן, בשנת 2005, עבר לעבוד בפייסבוק אך עזב לאחר מספר חודשים והקים יחד עם הארלי וכרים את יוטיוב כשהארלי שימש כמנכ"ל החברה וצ'ן כמנהל טכנולוגיה ראשי.
הוא העלה את אחד הסרטונים הראשונים בפלטפורמה שהגיע לכמאתיים אלף צפיות.
על פי סיפור שהתפרסם מספר פעמים באמצעי התקשורת, הארלי וצ'ן פיתחו את הרעיון ליצירת האתר יוטיוב במהלך החודשים המוקדמים של 2005, לאחר שנתקלו בקשיים לשתף קובצי וידאו שצולמו במהלך ארוחת ערב, במסגרת מסיבה שנערכה בדירתו של צ'ן בסן פרנסיסקו.
כרים טען, כי ההשראה ליצירת יוטיוב הגיעה בתחילה עקב חשיפת החזהּ של הזמרת האמריקאית ג'נט ג'קסון, במהלך הופעתה באירוע הסופר בול, ב-2004, על ידי ג'סטין טימברלייק, ומאוחר יותר באותה שנה – בעקבות גלי הצונאמי באוקיינוס ההודי.
כרים התקשה למצוא קליפים או סרטוני וידאו ברשת האינטרנט, המתעדים אירועים אלו ובעקבות קושי זה, עלה בו הרעיון לפתח אתר שמטרתו תהיה שיתוף והפצה חינמיים של סרטוני וידאו.
לעומתו, טענו הַארלי וצ'ן, כי הרעיון המקורי ליצירת יוטיוב נבע מגרסת וידאו, שפורסם מטעם אתר היכרויות אינטרנטי, כמו גם מהשפעת האתר "Hot or Not" - אליו נחשפו.ב-16 באוקטובר 2006, יחד עם שותפיו מכר את יוטיוב לחברת גוגל תמורת 1.65 מיליארד דולר שנחשבו כמניות של גוגל (עסקת חילופי מניות).
רכישת יוטיוב בידי גוגל הושלמה ב-13 בנובמבר 2006. כחלק מהעסקה קיבל צ'ן 625,366 מניות ישירות של גוגל ועוד 68,721 בנאמנות.
באוגוסט 2013, השיקו סטיב צ'ין וצ'אד הארלי את חברת MixBit לעריכת וידאו בסמארטפונים.
באפריל 2011 רכשו את אתר האינטרנט דלישס מידי החברה האמריקאית Yahoo!.האפליקציה דומה לאפליקציות אחרות להקלטת וידאו קצרות כגון; גפן, אינסטגרם וויקלון.
מגבלת ההקלטה שלו היא עד 256 קליפים, כל קליפ יכול להיות באורך של 16 שניות לכל היותר.
הוא כולל גם את כלי העריכה הדומים לאפליקציות המתחרות האחרות שלו.
בשנת 2014 הצטרף לחברת Google Ventures.
ב-2016 הקים את רשת המזון Nom.com.
Mixbit נרכשה על ידי חברת BlueJeans באוגוסט 2018.
בשנת 2009 התחתן עם פארק ג'י-היון (כיום ג'יימי) מנהלת שיווק בחברת גוגל הקוריאנית.
בני הזוג התגוררו מספר שנים בסן פרנססיקו עד שבאוגוסט 2019, עבר להתגורר בטאיפיי, עיר הולדתו של סטיב, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם.
ביוני 2006, נכלל ברשימת 50 האנשים המשפיעים בעסקים של המגזין האמריקאי Business 2.0.
ב-15 במאי 2011 נכלל ברשימת 15 האסייתים שהולכים להשפיע על ידי המגזין הסינגפורי Asian Scientist.
ב-2018 זכה בפרס "כוכב השד" מאקדמיית לינקולן של אילינוי שהוענקה לו על ידי מושל המדינה.
סטיב קילבי הוא זמר-יוצר וגיטריסט אוסטרלי.
סטיב קילבי נולד בולווין גרדן סיטי שבאנגליה.
כאשר הוא היה בן חמש משפחתו עברה לאוסטרליה והתיישבה בקנברה.
קילבי החל את הקריירה בגיל 17 כאשר הצטרף ללהקה מקומית.
בשנת 1974 הוא הצטרף ללהקה בה כבר ניגן פיטר קרופס.
בסוף 1974 קילבי הקים להקה Baby Grande.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 קילבי ביחד עם פיטר קרופס ומוזיקאים נוספים הקים להקת The Church.
לאחר הצלחה מקומית הם זכו להכרה בין-לאומית עם השיר "Under the Milky Way" שהיה חלק של אלבום שיצא בשנת 1988. השיר הגיע למצעד הפזמונים באוסטרליה ובארצות הברית.
במקביל להשתתפותו בלהקה The Church קיבלי החל בקריירת סולו.
בשנים 1986 ו-1987 הוא הוציא מיני אלבומים.
בשנת 1989 הוא הוציא את אלבומו השלישי.
בשנת 1989 קילבי הקים דואט Hex עם הזמרת וגיטריסטית נונט טייר.
הם הוציאו אלבומים בשנת 1989 ו-1990. בהמשך הוא הקים מספר להקות והוציא איתם אלבומים נוספים.
בשנת 1992 ביחד עם אחיו קילבי הקים חברת תקליטים Karmic Hit.
החברה החתימה מספר מוזיקאים אוסטרלים.
בשנת 2012 קילבי נכלל ב"אולם התהילה של מוזיקה אוסטרלית".
בשנת 2012 בעקבות חילוקי דעות על חלוקת תמלוגים קילבי הודיע שעוזב את להקת The Church, אך בהמשך הוא חזר והוציא איתם אלבומים בשנת 2014 ו-2017.
בנוסף לכתיבת שירים קילבי פרסם מספר ספרים כולל אוטוביוגרפיה Something Quite Peculiar בשנת 2014.
בסוף שנות ה-90 קילבי השתמש בסמים ובשנת 1999 הוא נעצר בניו יורק על רקע זה.
קילבי הודה שרוב השירים שהוא כתב נכתבו בהשפעת קנביס.
סטיב ג'ון פינאן (אירית: Steve Finnan; נולד ב-24 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת המגן הימני.
פינאן נולד בלימריק שבאירלנד,אך בילדותו עבר לצ'למספורד, אנגליה.
הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וימבלדון, ובגיל 16 הצטרף לוולינג יונייטד.
בשנת חתם בברמינגהאם סיטי תמורת 100 אלף פאונד.
את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש נגד ווטפורד.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך בניצחון 2-4 לבריסטול רוברס.
בסיום העונה חזר לברמינגהאם, אך חזר לנוטס ב-30 באוקטובר ששילמה עליו 300 אלף פאונד.
בסיום העונה ירדה נוטס לליגה השלישית, אך חזרה לליגה השנייה כעבור שנה אחת כאשר פינאן הפך לשחקן הרכב ראשון.
היה שותף לקביעת שיא נקודות בליגה השלישית ול-10 ניצחונות רצופים, שיא מועדון שלא נשבר עד היום.
בנובמבר חתם בפולהאם תמורת 600 אלף פאונד.
ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד צ'סטרפילד וב-20 במרץ 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק הליגה נגד בלקפול.
בסיום העונה נבחר לשחקן העונה של האוהדים ופולהאם רשמה עלייה לליגה האנגלית הראשונה.
היה שותף גם לעלייה של המועדון לפרמייר ליג בעונת .
שנה לאחר מכן נבחר שוב לכדורגלן השנה של פולהאם.
בקיץ חתם בליברפול תמורת 3.5 מיליון פאונד.
ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד צ'לסי.
ברוב שלבי עונת 2003/2004 נעדר עקב פציעה, אך בעונה שלאחר מכן ביסס את מעמדו בהרכב הקבוצה וזכה עמה בגביע הליגה האנגלי ובליגת האלופות.
ב-11 בספטמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ווסט ברומיץ' אלביון ובכך הפך לכדורגל השני בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי שכובש בכל אחת מחמש הליגות הראשונות, אחרי ג'ימי ווילס.
ביולי סיכם לשנתיים נוספות במועדון, זאת למרות הגעתו של אלבארו ארבלואה.
אמנם שנה לאחר מכן חתם במועדון פיליפ דגן ומעמדו של פינאן החל להתערער.
ב-1 בספטמבר 2008 חתם לשנתיים באספניול מהלה ליגה.
באספניול רשם רק 4 הופעות בליגה ובסיום העונה הראשונה שלו במועדון שוחרר ממנו.
ב-31 ביולי 2009 הצטרף לפורטסמות'.
בסיום העונה פורטסמות' ירדה לליגה השנייה ופינאן שוחרר מהמועדון.
מאז ששוחרר, פינאן לא חזר לשחק כדורגל.
בצעירותו פינאן שיחק בנבחרת הצעירה של אירלנד.
בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד .
בספטמבר בישל את השער היחיד בניצחון 0-1 נגד .