tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר חתונתם הם התגוררו במושב חרות, בתל אביב, ובגמזו.
בשלב מסוים יצאה המשפחה לשליחות בהודו, שם ליאור הקים וניהל "בית יהודי" למטיילים ישראלים.
כשחזרו התגוררו במשך עשור בתל אביב: 6 שנים בשכונת מונטיפיורי בדרום תל אביב, ולאחר מכן בשכונת שפירא ובקריית שלום, ובשנת 2017 עברו ליושיביה.
ליאור ראובן (נולד ב-12 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי וכיום עוזר מאמן בני סכנין.
ראובן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל קריית אונו, ממנה עבר למכבי תל אביב ולבסוף הגיע לקבוצת הנוער של בית"ר תל אביב.
בקיץ חתם בהפועל רמת השרון מהליגה הארצית.
ראובן עלה לליגה הלאומית בסיום עונת ואף זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו של אותה שנה.
בקיץ נשאר בליגה הארצית כאשר חתם בהפועל אשקלון.
עם אשקלון רשם עליית ליגה שנייה ברציפות והגיע עמה לחצי גמר גביע המדינה 2004/2005. בקיץ חזר להפועל רמת השרון.
בקיץ חתם בהכח עמידר רמת גן מליגת העל.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה.
ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב.
ב-23 בפברואר הורחק בהפסד 2–4 להפועל כפר סבא.
ב-3 בספטמבר 2009 חתם בהפועל עכו.
בקיץ הצטרף לבית"ר ירושלים, במדיה לא זכה לדקות משחק רבות והפסיד עם הזמן את מקומו בהרכב לאלי דסה.
בקיץ שוחרר וחתם במכבי נתניה.
ב-18 ביולי 2012 חתם בהפועל רמת גן, עמה ירד לליגה הלאומית בסיום העונה אך גם זכה בגביע המדינה.
בהמשך הקריירה שלו שיחק בהפועל בני לוד, מכבי שעריים, הפועל בקעת הירדן, עירוני אור יהודה, הפועל הוד השרון והפועל אזור במדיה פרש מכדורגל.
במהלך עונת חזר לאזור כמאמן הקבוצה, עד שעזב את הקבוצה בתחילת העונה שאחריה.
ב-5 באוקטובר 2022 מונה לעוזרו של תומר קשטן במ.ס.
בקיץ מונה לעוזרו של ירון הוכנבוים בהפועל רמת השרון.
ב-17 בנובמבר של אותה עונה מונה למאמן הקבוצה לאחר פיטוריו של הוכנבוים.
ב-18 בפברואר 2025 התפטר מתפקידו.ביוני 2025 מונה לעוזר מאמן בני סכנין.
ליאור רונן (נולד ב־12 באוגוסט 1987) הוא מלחין, מעבד ומנהל מוזיקלי ישראלי, קלרינתן ופסנתרן, המתמחה בתחום התיאטרון.
זוכה פרסי מוזיקה ותיאטרון, ומוכר כאחת הדמויות המרכזיות בעיצוב הפסקולים והעיבוד המוזיקלי להצגות בתיאטרון הישראלי.
רונן נחשף לעולם הבמה כבר בילדותו, כאשר שיחק בהפקות תיאטרון וטלוויזיה, ובהן המחזמר עלובי החיים שהועלה במשכן לאמנויות הבמה.
הוא בוגר מצטיין של הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים, שם למד קלרינט אצל אווה וסרמן-מרגוליס, ותיאוריה, הרמוניה וסולפג' אצל ד"ר סופיה גלמן-קיש.
במקביל למד במגמת התיאטרון של תיכון תלמה ילין, שגם אותה סיים בהצטיינות.
את שירותו בצה"ל עשה בתזמורת צה"ל, כנגן קלרינט וקלידים.
לאחר מכן למד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במסלול יצירה במחלקה למוזיקה רב-תחומית.
בין מוריו לקומפוזיציה היה המלחין רפי קדישזון.
הקאמרי - חשמלית ושמה תשוקה
הבימה – אוכלים, אביבה אהובתי, חתונה מאוחרת, מלאכת החיים, את שאהבה נפשי, מעבר לדלת, גלבי, בקשתה האחרונה של רווקה, דבר על מקום הימצאם
תיאטרון החאן – טייבלה והשד
בית ליסין – המחליפה, מר גרין
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער – פרפר נחמד, כראמל, כראמל 2, בן המלך והעני, רוני ותום, טביעת האצבע של איל, היפה והחיה, בנעליו, שבעת הגמדים ושלגיה, עלי בבא וארבעים השודדים, מולאן, אי המטמון, מעלה קרחות
תיאטרון השעה הישראלי – זה בראש שלך, בגדי המלך החדשים, הענק וגנו, אליס בארץ הפלאות, ילד הטבע, נקודות של אור, פצפונת ואנטון, מול כולם, מכתבים לאחי
תיאטרון ארצי מיסודו של סמי לוי – בעלה של אשתי, אל עצמי, הגיבן מנוטרדאם, חייל הבדיל האמיץ, תמונה של מדינה, מר זוטא ועץ התפוחים
מדיטק – אח מפח, דון קישוט
ציפורלה – ציפורלה לילדים, קלאסה, סטיריאוטיפי (בשיתוף תזמורת המהפכה)
הבימה – פריסילה מלכת המדבר, מאמא מיה, פינוקיו, אביב מתעורר, גבעת חלפון אינה עונה, עלובי החיים (תזמור מקלדות), השנה היפה בחיי, חוגגים 80 לצדי צרפתי (בשיתוף קשת), לילות ברודוויי, מצדה 1942
התיאטרון הקאמרי – מישהו שר את זה קודם, שלום לך ארץ
תיאטרון באר שבע – צומת וולקן
תיאטרון חיפה – פרפרים בראש, בילי שוורץ
תיאטרון ארצי מיסודו של סמי לוי – שיקגו, סאלח שבתי
תיאטרון יידישפיל – א יידישע מאמע, נשמה צוענית, מונולוגים מהקישקע
עלובי החיים – תיאטרון הבימה
גברתי הנאווה – תיאטרון הבימה
מאמא מיה – תיאטרון הבימה
פריסילה מלכת המדבר – תיאטרון הבימה
שיקגו- תיאטרון ארצי ו tomix
מכלמנסע עד פוזנבוכא – מופע פתיחה לפסטיבל אישה חולון 2022, מחווה לנשים ביצירת חנוך לוין
הלחין את פרק המחזמר בסדרה צפוף (בערוץ Zoom של HOT, 2020)
הלחין מוזיקה מקורית לסדרה "הגינה של תמרי" (כאן חינוכית)
עיבודים מוזיקליים לסדרה זגורי אימפריה (עונה 4)
2012–2023 – פיתוח קול ושירת מקהלה בסטודיו יורם לוינשטיין
מ־2020 – פיתוח קול במגמת התיאטרון של תלמה ילין
מ־2022 – הגשת שיר והלחנה למחזמר ברימון בית ספר למוסיקה
פרס תיאטרון אורנה פורת (2025) על הלחנת המוזיקה להצגה "בן המלך והעני"
פרס הבמה להצגות ילדים ונוער של ארגון אסיטז' (2025) על הלחנת המוזיקה להצגה "אח מפח"
פרס הבימה ליוצר מצטיין ע"ש אלה דן (2022)
פרס המוזיקה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים (2021) על הלחנת המוזיקה להצגה "זה בראש שלך"
מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל (2003–2006)
נשוי לשחקנית והזמרת שירה רונן ואב לשתי בנות.
אביו, דן רונן, הוא במאי, מרצה וחוקר תיאטרון.
אמו, אתי שילוני רונן, שחקנית בעבר בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ושירתה בלהקת פיקוד המרכז.
ליאורה בינג־היידקר (נולדה ב-31 בדצמבר 1950) היא משוררת, מתרגמת ספרים מאנגלית, צרפתית וגרמנית לעברית וחוקרת מחול ישראלית.
בוגרת אוניברסיטת דרהאם ובעלת תואר מהאקדמיה הלאומית למחול בלונדון.
בעבר עסקה בהוראת מחול, הן מהפן המעשי והן מההיבט העיוני, במסגרות שונות להכשרת רקדנים, בין היתר בלהקת המחול הקיבוצית בגעתון, במכללת אורנים ובלהקת בת דור.
היא עשתה השתלמויות מקצועיות בארץ ובחו"ל ורכשה ידע במגוון סגנונות מחול.
היא הייתה גם יועצת מקצועית למוסדות בתחום הוראת מחול, בכתיבת תוכניות לימודים לבלט עבור משרד החינוך, והייתה חברה בציוותי שיפוט ותכנון של גופים ציבוריים בתחום המחול.
בשנת 2000 סיימה לימודי כתיבת שירה בהליקון.
בינג־היידקר עוסקת בכתיבת שירה, וחוקרת נושאים הקשורים למחול גם ביצירה שלה.
בשנת 2001 ראה אור ספר השירה הראשון שלה, "חצאי ירחים".
הספר זכה בפרס ספר ביכורים במסגרת פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית.
בשנת 2007 ראה אור ספר שירה נוסף שכתבה, "קרב פנים אל פנים".
בשנת 2012 ראה אור ספר השירה שלה, "הלאה".
בשנת 2016 פרסמה את ספר העיון "תנועה לאומית: על מחול וציונות".
הספר עוסק בשורשיו ההיסטוריים והתרבותיים של המחול העברי וזיקתו למסורת המחול הגרמנית.
דרך בחינת מקורות הגותיים ואיקונוגרפיים, דנה בינג-היידקר במפגש שבין תנועה ללאומיות ובתהליכי העיצוב של זהות גופנית-תרבותית במרחב הישראלי.
בשירתה באים לידי ביטוי מגוון נושאים.
למשל ספרה "קרב פנים אל פנים" עוסק באובדן אם, וספרה "הלאה" מתרכז במימד הזמן ובשבריריותו.
לצד עיסוקה בכתיבת שירה בינג-היידקר גם עסקה בתרגום ובהוצאה לאור של ספרים ושל טקסטים עיוניים העוסקים במחול, בהם מבחר מסות מאת פול ואלרי וסטפן מלארמה, וכן טקסטים מאת תאופיל גוטייה, אשר פורסמו באסופות: "על הריקוד" ו"מחול, תשוקה ומוות".
על התרגום שלה לספר של המשוררת הגרמנייה אלזה לסקר-שילר, "לילות טינו מבגדד, הנסיך מתבאי", זכתה בינג־היידקר בפרס שרת התרבות והספורט בתחום תרגום ספרות גרמנית-עברית לשנת 2019. בשנת 2023 יצא לאור ספרו של ז'אן אמרי: על ההזדקנות: מרד וכניעה, בתרגומה.
"חצאי ירחים", הוצאת הליקון, 2001 – ספר שירים
"קרב פנים אל פנים", פרדס הוצאה לאור, 2007 – ספר שירים
"הלאה", הוצאת קשב לשירה, 2012 – ספר שירים
"תנועה לאומית: על מחול וציונות", הוצאת עולם חדש, 2016 – ספר עיון
"על הריקוד" / סטפן מלרמה, פול ולרי – הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
"על מחול, תשוקה ומוות-רשימות" / תאופיל גוטייה – הוצאת נהר ספרים, 2012
"אחר הצהריים של פאון" / סטפאן מלארמה – הוצאת עולם חדש, 2015
"ספר ההתעלות: האל"ף-בי"ת של המחול הקלאסי" / אקים לבוביץ' וולינסקי – הוצאת עולם חדש, 2015
ליאל קולט (נולדה ב-11 ביולי 1989) היא זמרת ישראלית.
קולט היא בת קבוצת כנרת.
בגיל 11 זכתה במקום הראשון בשלב הישראלי של תוכנית הכישרונות הצעירים "בראבו", כשביצעה את השיר "לאורך הים" של עפרה חזה.
בתחרות הבינלאומית, שנערכה באיטליה, זכתה לתואר "חביבת הקהל".
בשנת 2002 השתתפה קולט בפסטיגל, כשהיא מוגדרת כ"אמן אורח" בחלק האמנותי של הפסטיבל, משום שנחשבה מבוגרת מדי להשתתף כילדה, וצעירה מדי כדי להשתתף כזמרת בוגרת.
קולט ביצעה שם את השיר "קצב החיים".
בתחילת 2003 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "בת כנרת", אשר נמכר בכ-4,000 עותקים.
באמצע שנת 2003 הופיעה קולט במונטה קרלו, בערב לכבודה של לילי ספרא, אלמנתו של הבנקאי אדמונד ספרא.
בעקבות החשיפה באותו הערב הוזמנה קולט להיות חלק מהצוות הקבוע של המופע, ששמו "We All Have A Dream", שם ביצעה שירים באנגלית, איטלקית, צרפתית ועברית.
בין משתתפי המופע מוזכרים סטינג, אלטון ג'ון ובונו.
במסיבת יום ההולדת ה-80 של שמעון פרס ב-2003, הזמינה קולט את ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית לשעבר, לשיר את שירו של ג'ון לנון, "Imagine".
הביצוע שודר בתחנות טלוויזיה רבות ובהן CNN, וקולט קיבלה הצעות להופעות בחו"ל, ואף הוחתמה על חוזה עם חברת תקליטים גדולה בגרמניה, שם התחילה את הקריירה הבינלאומית שלה.
בשנת 2006 הוציאה את הסינגל "Send Me An Angel" של להקת הסקורפיונז, עם הסולן קלאוס מיינה, ועוד ארבעה שירים בספרדית, אשר הרכיבו יחדיו את האלבום "Unison".
האלבום הופץ בשווייץ, גרמניה ובמקסיקו.
באותה שנה השתתפה באירוויזיון 2006 מטעם שווייץ במסגרת להקת "six4one", שהוקמה במיוחד לצורך התחרות, והשיר הגיע למקום ה-16 בגמר.
ב־2007 ביצעה את פסקול הסרט "מכושפת" של חברת וולט דיסני בגרסה העברית.
עוד באותה שנה הוציאה סינגל חדש שכתבה והלחינה, ואף הופיעה בהופעה מיוחדת במועדון זאפה תל אביב.
בתחילת 2008 הוציאה סינגל כולל וידאו קליפ בשם "Save Yourself" כשם האלבום שהוציאה בהמשך השנה בחו"ל והופיעה עם להקתה בסיבוב הופעות בהודו.
באותה שנה הופיעה בקונצרט לכבוד מרכז פרס לשלום.
באותו ערב הופיעה בדואט עם אנדראה בוצ'לי בשיר "קרן של תקווה" (Ray of Hope), שהולחן על ידי קולט למילותיו של פרס.
במסגרת שירותה, הופיעה באירועים רבים.
באוקטובר 2009 לוהקה למחזמר "עפרה" על חייה ומותה של הזמרת עפרה חזה.
המחזמר הועלה בהפקת תיאטרון הצפון, והיא שיחקה בו את חזה עד שפוטרה במאי 2010.
בשנת 2010 השתחררה משרותה בצה"ל.
High Energy, סינגל (22 באוגוסט 2005)
See On Me, (רואים עליי)
Simply me, אלבום (אוקטובר 2005)
ויליאם ג'ון "ליאם" ניסן הוא שחקן צפון-אירי.
במהלך הקריירה זכה למספר שבחים, כולל מועמדויות לפרס אוסקר, פרס באפט"א, שלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי טוני.
בשנת 2020, הוא הוצב במקום השביעי ברשימת 50 שחקני הקולנוע הגדולים של אירלנד ב"אייריש טיימס".
ניסן מונה לחבר כבוד של מסדר האימפריה הבריטית בשנת 2000.
ניסן נולד בבאלמינה, צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת, למשפחה קתולית.
הוא קיבל את הכינוי "ליאם" על שם הכומר המקומי.
בגיל 9 החל ללמוד אגרוף במועדון הנוער המקומי והוכתר כאלוף הנוער באגרוף, אולם איבד את הכרתו באחד הקרבות ופרש.
ב-1971 הוא החל ללמוד פיזיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת המלכה בבלפסט, אך לא סיים את לימודיו.
ב-1978, החל ניסן לשחק בקולנוע כשגילם את ישו בסרט "מסעות ההלך".
לאחר מכן גילם דמויות משנה בסרטים מצליחים כמו "אקסקליבר" (1981), "הבאונטי" (1984) לצדו של אנתוני הופקינס ומל גיבסון.
בשנת 1986, שיחק בסרט "המיסיון" לצדו של ג'רמי איירונס, והתארח בפרק בסדרה "מיאמי מחלק מוסר".
בשנת 1988 שיחק ב"משחק המוות" (הסרט החמישי בסדרת "הארי המזוהם") לצד קלינט איסטווד.
למרות זאת ניסן כמעט לא הצליח להתפרסם.
פריצת הדרך של ניסן למיינסטרים התחילה בשנת 1990 כשזכה לגלם את דמותו של גיבור העל דארקמן בסרט הפעולה "דארקמן" של סם ריימי, שצבר הצלחה באופן לא צפוי והפך לסרט פולחן.
בשנת 1992, שיחק בסרט "בעלים ונשים".
באותה שנה, סטיבן ספילברג הציע לו את תפקידו של אוסקר שינדלר בסרט רשימת שינדלר לאחר שראה אותו משחק במחזה "אנה כריסטי" בברודוויי.
בדצמבר אותה שנה, הצטרף ניסן לצוות השחקנים.
השתתפותו בסרט "אנה כריסטי" הקנתה לו הערכה רבה ואף מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (בסופו של דבר הוענק הפרס לטום הנקס על משחקו ב"פילדלפיה").
ב-1996, כיכב בסרט הביוגרפי "מייקל קולינס".
בשנת 1999, הוא שיחק במלחמת הכוכבים.
בשנת 2002, שיחק לצידו של האריסון פורד בסרט "קיי-19" על האסון הגרעיני שפקד את הצוללת הסובייטית K-19. ב-2003, שיחק ב"אהבה זה כל הסיפור".
בשנת 2005, שיחק בתפקידים משניים בסיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים, ממלכת גן עדן ובבאטמן מתחיל.
חלק מהדמויות מהוות "אב רוחני" לגיבור, ומוצאות את מותן במהלך הסרט.
באותה שנה, דיבב ניסן את דמותו של כומר חביב בסדרה משפחת סימפסון, שממיר את הומר ובארט לקתוליות.
כמו כן, אירח וגילם דמויות במערכוני תוכנית הבידור האמריקנית "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 2006 גילם את דמותו של מורסמן קרבר במערבון "מלאכים נופלים" לצד פירס ברוסנן.
בשנת 2007 היווה ליאם ניסן חלק מצוות הדיבוב של המשחק "Fallout 3" שהופץ ב-2008. במשחק דיבב ליאם ניסן את דמותו של ג'יימס.
מפיק המשחק טוד הווארד אמר: "התפקיד הזה נכתב במיוחד בשביל ניסן ומספק את הטון הדרמטי לאורך כל המשחק".
ב-2008, שיחק בסרט "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן".
בשנת 2009, שיחק בסרטים: "החיים שאחרי", "חמש דקות של גן עדן" ו"קלואי".
בשנת 2010, שיחק את דמותו של זאוס בסרט "התנגשות הטיטאנים".
ב-2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וטיילור קיטש.
בשנים 2015–2014, התארח בתפקיד עצמו בסדרה "איש משפחה".
בשנת 2016 כיכב בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן, לצד אנדרו גארפילד ואדם דרייבר.
בשנת 2020, כיכב בסרטים "גנב עם כבוד" ו"הבית באיטליה", לצד בנו, השחקן מייקל ריצ'רדסון.
ניסן נישא לשחקנית האנגלייה נטשה ריצ'רדסון ב-3 ביולי 1994. לזוג נולדו שני בנים: השחקן מייקל ודניאל.
הם התגוררו במילברוק, ניו יורק.
ב-18 במרץ 2009 נפצעה ריצ'רדסון באורח אנוש בתאונת סקי בקנדה ומתה זמן קצר לאחר מכן.
במרץ 2011, מונה לשגריר של רצון טוב מטעם קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים.
לניסן אזרחות אירית, בריטית, ואמריקאית.
+שנהסדרהתפקידהערות1986הימור כפולאנדריי טריג'ננט2 פרקים2005משפחת סימפסוןהכומר שוןדיבוב, פרק אחד (עונה 16, פרק 20)2010מזל סרטןאיש הדבוריםפרק אחד (עונה 1, פרק 12)2011–2014מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטיםקווי-גון ג'יןדיבוב, 3 פרקים2022בנות דריהמפקח ביירספרק אחד (עונה 3, פרק 1)אובי-וואן קנוביקווי-גון ג'יןפרק אחד (עונה 1, פרק 6)סיפורי הג'דיידיבוב; 6 פרקים
ויליאם ג'ון פול גלאגר הוא סולן של להקת "אואזיס" ולשעבר של להקת "Beady Eye".
הוא גם מייסד חברת הביגוד המצליחה Pretty Green.
אלבום הסולו של גלאגר, "As You Were", יצא ב־6 באוקטובר 2017 ודורג בראש מצעד האלבומים בבריטניה וקיבל מעמד שלאלבום זהב, עם למעלה מ-103,000 יחידות שנמכרו בתוך שבוע מצאת האלבום, האלבום היה לאלבום התשיעי מבין האלבומים הנמכרים ביותר באותו עשור בבריטניה.
אלבום הסולו השני שלו Why Me?
Why Not נכנס לראשונה למצעד הבריטי עם צאתו ב־27 בספטמבר 2019. האלבום העשירי שלו בתרשים (כולל שמונה עם אואזיס), הוא אלבום הויניל הנמכר ביותר בשנת 2019. הסינגל הראשי של מהאלבום "למה אני?
למה לא" - "Shockwave" - הפך לאחד מלהיטי הסולו הגדולים ביותר שלו ולסינגל הוויניל הנמכר ביותר של שנת 2019.
ליאם נולד בבורנייג', פרבר של העיר מנצ'סטר, כילד השלישי והצעיר ביותר לאביו תומאס גלאגר ולאמו פגי, ממוצא אירי.
אביו של ליאם, תומאס, היה אלים וכשליאם היה בן 10, אימו פגי לקחה אותו ואת אחיו ועזבה את הבית.
אף על פי שליאם נהג לראות את אביו מדי פעם לפעם כאשר היה נער, טוען ליאם כי הרבה מן המשקעים ביניהם נשארו עד עצם היום הזה.
משפחת גלאגר הייתה ידועה בנטייתה להסתבך בעימותים שונים, בעיקר בשנות הנעורים.
אירוע משמעותי בהקשר זה התרחש כאשר ליאם הורחק מבית הספר בגיל 15, בעקבות מעורבותו במספר אירועי אלימות.
בתקופה זו גם נהג לגנוב זוגות אופניים מחנויות מקומיות במנצ'סטר.
ליאם אהב מאד ספורט, ובעיקר כדורגל - ולא התעניין במוזיקה בכלל.
הוא מספר כי יום אחד קיבל פטיש לראש, באחד מבין עימותיו הרבים, ובאותו יום הגיע הביתה והרים את הגיטרה.
נואל ציין שליאם גילה עניין מועט מאוד במוזיקה עד שנות צעירותו המאוחרות.
עם זאת, ליאם היה בטוח ביכולתו לשיר והחל להקשיב ללהקות כגון הסטון רוזס, המי, הקינקס, הג'אם, טי רקס והביטלס שאת סולנה, ג'ון לנון, העריץ.
בשנת 1991 הקים ליאם את להקת "הגשם", שבעתיד תיקרא אואזיס.
הלהקה כללה את ליאם כסולן וכותב שירים ובנוסף שלושה חברי ילדות שלו; פול ארתורס כגיטריסט של הלהקה, פול מקגוויגן כנגן גיטרת הבס וטוני מק'קרול כמתופף.
הלהקה הופיעה בעיקר במועדונים קטנים ובפאבים ברחבי מנצ'סטר.
כאשר ליאם ראה שהלהקה לא מתקדמת הוא ביקש מאחיו הגדול, נואל, לעזור ולהצטרף ללהקה.
נואל הסכים בתנאי שהוא יהיה מנהיג הלהקה וכותב השירים שלה, ובנוסף הוא החליט לשנות את שם הלהקה לאואזיס.
תחת הדרכתו של נואל, השיגו אואזיס חוזה הקלטות והקליטו את אלבומם הראשון, "Definitely Maybe", שבאותו הזמן היה אלבום הבכורה שנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של בריטניה.
מאז יציאת אלבום הבכורה של הלהקה באוגוסט 1994 התפרסם גלאגר בזכות קולו וסגנון שירתו המיוחדים בנוסף לאישיותו הצבעונית שהתבטאה בריבים תכופים עם הפפראצי וצריכת סמים ואלכוהול מרובה.
כאשר אואזיס התפרסמו בבריטניה, ליאם גלאגר הוחמא על ידי התקשורת כאחד מהסולנים הטובים ביותר בהיסטוריה של בריטניה ושובח על הופעותיו החיות בהם נתן מאמץ משל היה באולפן.
אלבומה השני של הלהקה, "(What's The Story) Morning Glory?", שיצא לאור באוקטובר 1995, היה אפילו מצליח יותר, והפך לאלבום השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים בבריטניה.
בנוסף, טקס פרסי המוזיקה הבריטית היוקרתי בחר בו לאלבום הטוב ביותר בבריטניה ב-30 השנים האחרונות.
במהלך הקריירה אואזיס ניגנו באלפי הופעות ברחבי העולם, אך אחת מהם, בשנת 1996, הייתה להופעה הגדולה ביותר בהיסטוריה של בריטניה: אואזיס הופיעו בניברות' פארק מול 400,000 איש במהלך שני לילות.
הביקוש לכרטיסים היה של כ-2.6 מיליון איש - שיא כל הזמנים בבריטניה.
ההופעה נחשבת מאז לאייקונית וכמסמלת את הרוח החדשה במוזיקה הבריטית של שנות ה-90.
בתקופת הזמן הזו, סוקרה בהרחבה בתקשורת הבריטית היריבות של אואזיס עם להקת רוק אלטרנטיבי נוספת, בלר.
הסגנון השונה בין אואזיס, להקה אשר מזוהה עם מעמד הפועלים של צפון-מערב אנגליה, ובלר, להקה אשר מזוהה עם מעמד הביניים של דרום מזרח אנגליה, הפך את שתי הלהקות ליריבות טבעיות.
אלבומה השלישי של הלהקה, "Be Here Now", פורסם ב-21 באוגוסט 1997 וקבע שיא חדש כאלבום שנמכר הכי מהר בהיסטוריה של בריטניה.
בשנת 2000 חזרו אואזיס עם אלבומם הרביעי, "Standing on the Shoulder of Giants", כאשר שניים ממייסדי הלהקה, פול ארתורס ("בונהד") ופול מקגוויגן, עוזבים אותה בזמן הקלטות האלבום ומשאירים את גלאגר להיות השריד היחיד מלהקת "הגשם".
באלבום זה החל גלאגר לכתוב שירים עבור הלהקה.
השיר שבסופו של דבר נכנס לאלבום נקרא Little James, שיר שנכתב על בנה של אשתו הראשונה - פטסי קנזיט.
האלבום, ביחד עם השיר, זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
האלבום הבא של אואזיס, "Heathen Chemistry", שיצא בשנת 2002, סיפק עוד שלושה שירים אשר נכתבו על ידי ליאם גלאגר.
הבולט מבין שיריו באלבום זה הוא Songbird, בלדה אקוסטית שכתב לאהובתו, חברת להקת הבנות אול סיינטס, ניקול אפלטון.
גם באלבומם השישי של הלהקה "Don't Believe The Truth", שיצא בשנת 2005, כתב גלאגר שלושה שירים נוספים עבור הלהקה אשר אותם גם הלחין.
בשנת 2008 יצא אלבומם האחרון של הלהקה "Dig Out Your Soul", ובו עוד שלושה שירים שנכתבו על ידי ליאם, כאשר השיר I'm Outta Time יצא כסינגל והיה לאחד השירים המצליחים ביותר באלבום.
אואזיס התפרקו בסוף אוגוסט 2009 לאחר שנואל גלאגר פרש מן הלהקה בטענה שאינו יכול לעבוד יותר עם אחיו ליאם יום אחד נוסף.
מספר חודשים לאחר פירוק הלהקה, ליאם הודיע כי ימשיך ליצור מוזיקה עם החברים לשעבר מאואזיס, בתוספת גיטריסט מחליף לנואל.
שמה החדש של הלהקה הוא Beady Eye.
האלבום הראשון של הלהקה יצא לאור ב-28 בפברואר 2011 בשם "Different Gear, Still Speeding".
גלאגר עורר סערה בתקשורת לאחר שהתייצב לקבל את פרס האלבום הטוב ביותר ב-30 השנה האחרונות בבריטניה, "(What's The Story) Morning Glory?" בטקס הבריטס בשם להקתו לשעבר, הוא נשא נאום קצרצר בו הודה לחברי הלהקה בזמן עשיית האלבום, אך לא הודה לאחיו שכתב והלחין את כל השירים באלבום.
הוא המשיך והודה למעריצים, ולאחר שסיים השליך את הפרס והמיקרופון אל הקהל וירד מהבמה.
עובדי הבמה נאלצו להתחנן להשבת המיקרופון שיועד למגיש הבא שהיה אמור לעלות.
ב-1 ביוני 2017 הוציא את הסינגל "Wall Of Glass" מתוך אלבום הסולו הראשון שלו "As you Were", שיצא ב-6 באוקטובר של אותה שנה.
סינגלים נוספים מהאלבום הם: "Greedy Soul" ,"Chinatown", "Come Back To Me", ו-"For What It's Worth" שפורש רבות כשיר התנצלות על מעשיו המגונים בעבר.
ב-7 ביוני 2019 שחרר את השיר Shockwave לקראת אלבומו השני "Why Me?
Why Not" שיצא ב-20 בספטמבר.
ב-7 באפריל 1997 התחתן גלאגר עם הדוגמנית והשחקנית האנגלית פטסי קנזיט.
נישואים אלו לא היו יציבים גם בשל תקריות שונות עליהן דווח באותה תקופה בצהובונים הבריטיים.
בינואר 1998 נולדה בתו הבכורה מולי, כתוצאה מרומן עם הזמרת האנגלית ליסה מוריש בלוס אנג'לס אשר הרתה כשבוע לאחר נישואיו לקנזיט.
ילדם היחיד של קנזיט וגלאגר, לנון פרנסיס, נולד בספטמבר 1999 ונקרא על שם ג'ון לנון ואז גם נתן גאלאגר את הריאיון היחיד לעיתונות הישראלית (לכתב בועז כהן מהעיתון ידיעות אחרונות.
הזוג התגרש שנה לאחר מכן.
צאצאו השלישי ובנו השני של גלאגר, ג'ין, נולד לחברתו באותה תקופה ניקול אפלטון ב-2 ביולי 2001. כאשר יצא מבית החולים לאחר הלידה הבחין ליאם בצלם פפראצי ובתגובה דחף את מצלמתו לפניו.
באפריל 2014 הזוג התגרש, לאחר שהתגלה כי לליאם יש ילדה מחוץ לנישואין כתוצאה מרומן עם עיתונאית איטלקייה.
במהלך חופשה באוגוסט 2019 הציע ליאם נישואים לחברתו דבי גוויתר.
השניים היו אמורים להינשא באיטליה בקיץ 2019 אך חתונתם נדחתה.
השניים גרים בשכונת הייגייטס בלונדון.
גלאגר ידוע כאוהד מושבע (מילדות) של קבוצת הכדורגל מנצ'סטר סיטי.
ליאם "צ'יפי" בריידי הוא כדורגלן ומאמן עבר אירי.
תפקידו האחרון היה כעוזר המאמן של נבחרת אירלנד, תפקיד אותו מילא עד 2010. כמו כן כיהן בריידי גם בתפקיד ראש תוכנית פיתוח הכישרונות של ארסנל.
בשנת 2006 הוסף שמו להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על תרומתו למשחק.
ביורו 2008 הוא עבד בערוץ הטלוויזיה האירי RTÉ בתפקיד פרשן, לצידם של כדורגלנים אחרים.
בריידי החל את הקריירה שלו בארסנל, והצטרף למועדון ב-1970 בעודו תלמיד בבית הספר.
הוא חתם על חוזה מקצוען ביום הולדתו ב-1973, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברמינגהאם סיטי ב-6 באוקטובר 1973 לאחר שהחליף את ג'ף בלוקלי והפגין יכולת טובה.
אולם, במשחק הבא שהיה הדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר, הפגין בריידי יכולת לא טובה.
ברטי מיי, מאמן ארסנל, החליט לאחר משחק זה לצמצם את מספר דקות המשחק של בריידי.
עד לסוף עונת 1973/1974 הוא השתתף ב-13 משחקים, ארבעה מתוכם לאחר שעלה מספסל המחליפים.
בעונת 1974/1975 הוא זכה למקום קבוע בהרכב של ארסנל, והיה אחד השחקנים הטובים בארסנל בתקופה שבה המועדון כמעט ירד מהליגה הראשונה.
אחת התקופות הטובות ביותר בקדנציה שלו בארסנל הייתה לאחר מינויו של טרי ניל לתפקיד המאמן ושל דון האו לעוזרו.
מסירותיו המדויקות סייעו רבות לחלוצים מלקולם מקדונלד ופרנק סטייפלטון, ובין 1978 ל-1980 העפיל המועדון לשלושה משחקי גמר רצופים של גביע ה-FA.
רק הגמר השני (מול מנצ'סטר יונייטד) הסתיים בניצחון לטובת ארסנל, לאחר שבריידי החל את המהלך שבסופו הבקיע אלן סנדרלנד את שער הניצחון בדקה האחרונה.
בתקופה זו היה בריידי בשיא היכולת שלו בארסנל, והצליח להבקיע שערים אחדים ממצבים קשים ביותר.
הוא נבחר שלוש פעמים לשחקן השנה של ארסנל, וב-1979 זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות שחקני הכדורגל.
לקראת עונת 1979/1980 נפוצו שמועות על כך שהוא יעזוב את ארסנל על מנת לחפש אתגרים במועדון יותר מצליח.
בעונה זו העפיל המועדון לגמר גביע המחזיקות (הפסד לוולנסיה), לאחר שגבר על יובנטוס בסיכום שני משחקי חצי הגמר.
ביצועיו של בריידי במשחקים הרשימו מאוד את הנהלת יובנטוס, ובסיום עונת 1980 הם החתימו אותו תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג.
בריידי נחשב לאחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של ארסנל, ובסך הכל השתתף ב-307 משחקים, הבקיע 59 שערים ובישל רבים נוספים.
בזמן ששיחק בארסנל הוא זכה לכינוי "צ'יפי" בגלל חיבתו לפיש אנד צ'יפס.
הוא שיחק ביובנטוס במשך שתי עונות, ובשתיהן זכה באליפות הסרייה א'; הוא הבקיע את השער היחיד בניצחון על קטנזרו, שהקנה ליובנטוס את האליפות לשנת 1982. בריידי עבר לסמפדוריה לאחר שמישל פלאטיני הגיע ליובנטוס בקיץ 1982, ולאחר מכן שיחק באינטר מילאנו (1984–1986) ואסקולי (1986 - 1987).
לאחר שסיים את חוזהו באסקולי הוא חזר לאנגליה והצטרף לווסטהאם יונייטד, שם הבקיע 9 שערים ב-89 משחקים והיה בסגל שירד מהליגה הראשונה ב-1989. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1990.
בריידי השתתף ב-72 משחקים במדי נבחרת אירלנד, והבקיע בהם תשעה שערים.
הטורניר החשוב ביותר שבו היה יכול להשתתף היה יורו 1988, אך הוא נפצע והחמיץ אותו.
הוא פרש מהנבחרת תוך כדי טורניר המוקדמות של מונדיאל 1990. לאחר שהנבחרת העפילה למונדיאל החליט בריידי לחזור בו מפרישתו, אך המאמן ג'ק צ'רלטון החליט כי השחקנים שייסעו לטורניר באיטליה יהיו אלה ששיחקו לאורך כל טורניר המוקדמות.
בריידי אימן את סלטיק בין 1991 ל-1993, ולאחר מכן את ברייטון אנד הוב אלביון בין 1993 ל-1995. הוא לא זכה להצלחה רבה בשני המועדונים, שהיו נתונים בקשיים כלכליים בתקופות שהיה בהם.
הוא לא זכה עם סלטיק באף תואר בשנתיים שהיה שם, ואחת מנקודות השפל הייתה ההפסד 2 - 5 לנשאטל גזמאקס בגביע אופ"א של 1991/1992. הפסד זה היה אחד הכבדים ביותר בטורניר אירופאי בתולדות סלטיק.
הוא עזב את סלטיק ב-1993. הוא לא זכה להצלחה רבה יותר בברייטון, ועזב את המועדון בעקבות מחלוקת על צורת הניהול; מאוחר יותר הוא עמד בראש קונסורציום שניסה בלא הצלחה לרכוש את ברייטון.
בריידי חזר לארסנל ביולי 1996, והחל לעבוד בתפקיד ראש מנהלת פיתוח שחקני הנוער ובתפקיד מנהל אקדמיית הכדורגל של ארסנל; שמו נקשר לתפקיד המאמן הראשי של המועדון בעקבות עזיבתו של ברוס ריוק, אך בריידי הכחיש זאת וטען שהוא אינו מעוניין בתפקיד שאותו קיבל לבסוף ארסן ונגר.
תחת הדרכתו של בריידי זכו קבוצות הנוער של ארסנל באליפות הפרמייר ליג לנערים בעונת 1997/1998, בפרמייר ליג לנערים עד גיל 17 בעונת 2001/2002, בגביע ה-FA לנוער בעונת 1999/2000 ובזו שאחריה, ובאליפות הפרמייר ליג לנערים עד גיל 19 בעונת 2001/2002.
הוא היה אחד מ-12 המאמנים ששמם נקשר לתפקיד מאמן נבחרת אירלנד לאחר פיטוריו של סטיב סטאונטון ב-23 באוקטובר 2007. ב-7 במרץ 2008 הודיעה התאחדות הכדורגל האירית על כך שבריידי הסכים להתמנות לעוזרו של המאמן החדש ג'ובאני טרפטוני.
בריידי המשיך גם בתפקידיו השונים במחלקת הנוער של ארסנל.
בריידי הוא בן למשפחת כדורגלנים, והוא קרוב לפרנק בריידי האב וריי בריידי ששיחקו בנבחרת אירלנד גם כן.
אחיו הגדול פרנק זכה בגביע האירי עם שמרוק רוברס ב-1968, והשתתף ב-2 משחקים בגביע המחזיקות.
אח נוסף שלו, פט, שיחק בקווינס פארק ריינג'רס.
ליאורה מינקה (נולדה ב-18 בדצמבר 1953) היא אשת ציבור ישראלית, שהייתה יושבת ראש תנועת אמונה בשנים 2001–2023.
מינקה היא בתם של איזי ושושנה פרום.
אבי אמה משה דוב מגיד (1901–1963) היה יו"ר המפד"ל בתל אביב וחבר מועצת העיר מטעם המזרחי.
אביו הרב קלמן מגיד היה רבן של הערים ארמיאנסק בחצי האי קרים ושל קרוז' ווקשנה בליטא ואמו לאה בת ר' צבי הירש דניאלביץ הייתה מיוחסת לגאון מווילנה.
ריכזה סניף בני עקיבא בירושלים, ושירתה בצה"ל בנח"ל בהיאחזות אל על (כיום מושב אלי-עד) ברמת הגולן.
דוקטורנטית בחינוך ומפקחת במשרד החינוך לשעבר.
ריכזה פרויקט טיפוח מנהיגות נוער, ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
שימשה גם כמרכזת לימודי תעודת ההוראה במכללת אשקלון.
הייתה נציגת המפד"ל במועצה הדתית בתל אביב, ובמועצת העיר תל אביב-יפו.
כיהנה כחברת מועצת הנאמנות של התיאטרון הקאמרי ומאז 2022 משמשת כיו"ר הוועד המנהל של התיאטרון.
בשנת 2001 נבחרה ליו"ר אמונה - תנועת האישה הדתית לאומית.
מוקמה במקום ה-27 ברשימת המפד"ל בבחירות לכנסת השש עשרה (2003. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) מוקמה במקום השישי ברשימת "הבית היהודי", אך לא נבחרה לכנסת.
מכהנת בוועד המנהל של מכללת שערי מדע ומשפט.
כיהנה בוועד המנהל של היכל התרבות בתל אביב יפו.
כותבת מאמרי פובליציסטיקה למוסף "המגזין" של העיתון מעריב השבוע.
מינקה היא תושבת תל אביב-יפו, נשואה לשמואל מינקה ואם לארבעה.
ביתה, תא"ל ד"ר הדס מינקה-ברנד, היא ראש מערך מדעי ההתנהגות.
ליאורה מרידור (7 בדצמבר 1947 – 13 בנובמבר 2023) הייתה כלכלנית ישראלית שמילאה תפקידי ניהול בכירים בשירות המדינה, במגזר הפרטי ובאקדמיה.
מרידור (לבית רובין) נולדה בירושלים וגדלה בתל אביב.
למדה לתואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה ולתואר שני במתמטיקה ב בשנים 1974–1967. את המשך דרכה האקדמית עשתה במקביל לעבודתה בבנק ישראל: היא הייתה מורה מן החוץ בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית ועשתה דוקטורט בכלכלה באוניברסיטה העברית בהדרכתם של הפרופסורים מיכאל ברונו וניסן לויתן.
ב-1975 החלה לעבוד במחלקת המחקר של בנק ישראל והייתה שותפה לתוכנית הדולריזציה של יורם ארידור ולתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. במחקר שפרסמה בשנת 1987 טענה שממשלות ישראל בשנים 1960–1985 ייצרו בכוונה אינפלציה כדי לממן הוצאות גדולות של המגזר הציבורי שלא הייתה להן הצדקה מבחינה ביטחונית או חברתית.
במחקרה טענה שהפעילות האינפלציונית נכשלה ולא מימנה את הגירעונות של הממשלה, אלא הגדילה את הגירעונות בגלל סובסידיות שניתנו כפיצוי על האינפלציה.
ב-1988 מונתה לסגנית מנהל מחלקת המחקר של בנק ישראל.
בשנת 1991 פרסמה עם ד"ר צבי הרקוביץ מאוניברסיטת תל אביב מחקר על קליטת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, שבו נטען שהצלחת הקליטה תלויה בגיוס סכומי עתק להשקעה במשק.
ב-1991 מונתה למשנה למנהל מחלקת המחקר, וב-1992 מונתה למנהלת מחלקת המחקר.
באמצע שנות ה-90 עמדה בראש ועדה ממשלתית לבדיקת עלות תקציב מערכת הביטחון.
ב-1996 פרשה מבנק ישראל ומונתה לחברת הנהלה וראש אגף האשראי ב.
ב-2000 עזבה את הבנק הבינלאומי ומונתה ליו"ר חברת בזק בינלאומי.
בשנת 2001 מונתה ליו"ר חברת וואלה!
תקשורת, ובמקביל ליו"ר פועלים שוקי הון, תפקיד אותו מילאה עד 2003. בדצמבר 2006 מונתה לעמוד בראש ועדת משנה של ועדת שוחט שמטרתה קביעת גובה שכר הלימוד והמליצה להעלותו.
יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב
במרץ 2009 מונתה לוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב ונבחרה ליושבת ראש במקומו של דב לאוטמן.
היא האישה הראשונה בישראל שכיהנה כיושבת ראש ועד מנהל של אוניברסיטה.
היא כיהנה בחבר הנאמנים של בית הספר לאמנות בצלאל, כיו"ר הדירקטוריון של פועלים שוקי ההון ובדירקטוריון החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה ובדירקטוריונים של החברות אסם, דלתא גליל, טבע ונייס מערכות.
ביוני 2009 אילצה את נשיא אוניברסיטת תל אביב צבי גליל להתפטר, בתום תקופת כהונה קצרה יחסית של שנתיים בלבד, עקב חילוקי דעות עם אנשי הוועד המנהל של האוניברסיטה.
מבקר המדינה החליט לבדוק את נסיבות סיום הכהונה.
מרידור הורתה על מכירת תיק המניות של האוניברסיטה במחירי הפסד.
בעקבות החלטה זו ובעקבות פיטורי הנשיא דרש חבר הנאמנים מהוועד המנהל וממרידור להתפטר, והודיעו שאם לא תתפטר, יפסיקו לתרום.
בספטמבר 2010 הודיעה על התפטרותה מהתפקיד, ובמקומה התמנה ד"ר גיורא ירון.
ליאורה מרידור הייתה נשואה, עד לפטירתה, לדן מרידור.
הם התגוררו בירושלים בשכונת רחביה.
לבני הזוג נולדו שלושה בנים ובת: מתן שותף במשרד עו"ד אגמון עם טולצ'ינסקי.
שאול, לשעבר ראש אגף התקציבים במשרד האוצר, חמוטל מבכירות ההייטק נשיאה, מייסדת ושותפה של Stealth.
אבישי, שחקן, לשעבר נווט בחיל האוויר.
ליאל דניר (נולדה ב-25 בינואר 1985) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
דניר נולדה וגדלה בתל אביב והיא בת זקונים למשפחה בת שלושה ילדים.
הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש ומאז נותק הקשר עם אביה.
מוטי רייף היה זה שגילה אותה במפגש מקרי כשהייתה בת 17 והביא אותה לתחרות "תגלית השנה", בה זכתה במקום הראשון.
זמן קצר לאחר הזכייה, השתתפה בקמפיין של מעצב האופנה ג'אנפרנקו פרה בפריז ובהפקות אופנה למגזינים מובילים.
ב-2007 השתתפה בקליפ לשיר "מותק את אצלי בראש" שביצע ותרגם שלומי שבן לשיר "Mama, you have been on my mind" של בוב דילן.
בשנת 2006 הייתה מנחה של תוכנית הטלוויזיה "אקזיט", לצד איתי תורג'מן.
ב-2008 גילמה את גאיה בסדרה "לאהוב את אנה".
בשנת 2009 דניר דגמנה לקולקציית בגדי החורף של חברת "קאלה".
בשנים 2007 - 2010 למדה דניר בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
בכיתתה למדו בין השאר יעל איתן, ג'ייסון דנינו הולט, אריאל וולף, גל לב, מגי אזרזר, יערה פלציג ואיתי זבולון.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע "לך יום אף לך לילה" של הבמאי אייל ציון וב"התגנבות יחידים" של הבמאי דובר קוסאשווילי.
בשנת 2011 שיחקה בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד מאיה ושיחקה לצד הנרי דוד.
כמו כן השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" ובסדרה החברים של נאור בתפקיד אורח בפרק "ויפאסנה" ובקומדיה "בובי ואני".
בשנת 2012 גילמה דניר את דמותה של נחמה בסרט החרדי "מלאכיות בלבן".
דניר הופיעה בסרט, שבויים על ידי טלי אברהמי, לצידן של ליאת אזר ואליענה שכטר.
בשנת 2013 כיכבה בקליפ לשיר "להציל אותי" של גיא ויהל.
באותה שנה התארחה בסדרה "בית המשאלות" של הבמאי חיים בוזגלו לערוץ הראשון, ושיחקה בכמה פרקים בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בתפקיד אביגיל.
בעבר דניר ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן רן דנקר.
אחיה רעואל הוא זמר ובעבר התפרסם כחבר בלהקת הפאנק "דפקט החממה".
דניר נשואה לגילי בראל ואם לשלושה.
ליאם המסוורת' הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
מוכר בזכות תפקידיו הראשיים בסרטים "השיר האחרון", "משחקי הרעב" ו"היום השלישי: התחדשות".
הוריו הם לאוני, מורה לאנגלית, וקרייג, יועץ בשירות הציבורי.
הוא הצעיר מבין אחיו השחקנים, לוק המסוורת' וכריס המסוורת'.
בגיל שמונה עבר עם משפחתו לאיי פיליפ שבמדינת ויקטוריה.
הוא מספר כי נהג לגלוש הרבה באי.
המסוורת' החל להתעניין במשחק לראשונה כנער, ובגיל 17 החל להופיע באופרות הסבון האוסטרליות "שכנים שכנים", "קרוב רחוק", ובדרמה האוסטרלית "בנות מק'לאוד".
ב-2008 היה חלק מסדרת הילדים האוסטרלית הפופולרית "נסיכת הפילים".
במרץ 2009 עבר להתגורר בלוס אנג'לס.
הוא הופיע בתפקיד ראשי במותחן האימה האוסטרלי "משולש" אליו הצטלם לפני שעבר להוליווד, לצד השחקנית האוסטרלית הבינלאומית מליסה ג'ורג', ובמותחן האסונות האמריקאי "הנבואה".
ב-2010 התפרסם ברחבי העולם בזכות הופעתו בתפקיד שחקן כדורעף החופים ויל בלייקלי בדרמת ההתבגרות "השיר האחרון" לצדה של מיילי סיירוס.
בשנת 2012 שיחק בסרטים: "בלתי נשכחים 2", "אהבה וכבוד" ובסרט הפנטזיה המצליח "משחקי הרעב", בתפקיד גייל.
הוא הופיע בסרטי ההמשך "התלקחות" ו"עורבני חקיין" חלק א' וחלק ב'.
בשנת 2013 הופיע בסרטים "אמפייר סטייט" ובמותחן "פרנויה".
בשנת 2016 שיחק בסרטו של רולנד אמריך, "היום השלישי: התחדשות", לצד ג'ף גולדבלום וביל פולמן, שגם כיכבו בסרט הראשון משנת 1996.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי".
כמו כן כיכב בדרמת הפשע "קילרמן" של הבמאי מאליק באדר.
בשנת 2022 שיחק בתור מייקל ננקרביס במותחן הפשע "פוקר פייס" (אנ') שביים וכתב ראסל קרואו.
בשנת 2009 החל המסוורת' לצאת עם הזמרת והשחקנית מיילי סיירוס, אותה הכיר על סט צילומי הסרט "השיר האחרון".
הם נפרדו בספטמבר 2013. לאחר מכן הוא יצא תקופה קצרה עם השחקנית המקסיקנית אייזה גונזלס.
ב-2016 חזר למערכת יחסים עם סיירוס איתה גם חידש את האירוסין.
ב-23 בדצמבר 2018 התחתנו השניים בביתם שבנאשוויל שבמדינת טנסי.
11 ימים לאחר מכן, המסוורת' הגיש בקשה לגירושין, וב-28 בינואר 2020, פורסם כי גירושיהם הסתיימו סופית.
הוא ניהל אורח חיים טבעוני במשך כמה שנים, אך בגלל שסבל מאבנים בכליות פרש מאורח חיים זה.
+שנהסדרהתפקידהערות2007בנות מקלאודדאמופרק: "Leaving the Nest"2007–2008שכנים שכניםג'וש טיילור25 פרקים2008–2009The Elephant Princessמרכוס18 פרקים2009Satisfactionמארק2 פרקים2016עובדים מצטייניםעובד במחלקת כספיםפרק: "Wolves of Rancho"2020Most Dangerous Gameדודג' טיינסתפקיד ראשי; 15 פרקים2025המכשףגראלט מריוויה החל מעונה 4
טנקוק נולד באקסטר שבמחוז דבון לאמו קים, האח הצעיר מבן שני אחים.
הוא החל להשתתף בתחרויות שחייה בגיל תשע בהדרכתו של ג'ון רנדול.
כיום, מתאמן בהדרכתו של ג'יימס גיבסון.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, שבקנדה בשנת 2005, זכה טנקוק במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.02 שניות, אחרי אריסטידיס גריגוריאדיס מיוון (24.95 שניות) ומאט וולש מאוסטרליה (24.99 שניות).
שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר, שבטורקיה באוגוסט אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.50 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, שבאוסטרליה במרץ 2006 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.53 שניות, מדליות כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.10 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר מעורב (3:36.40 דקות).
וריאן לוכטה (53.50 שניות) שניהם מארצות הברית.
אלוף עולם (בריכת 25 מטר) ושיאן עולם
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר שבאנגליה באפריל 2008 זכה טנקוק ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אירופי חדש של 50.14 שניות, מדליות כסף במשחה ל-50 מטר גב (23.53 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (1:53.10 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר מעורב אישי (52.22 שניות).
חודש לאחר מכן, באליפות בריטניה בשחייה שנערכה בשפילד, ב-2 באפריל, הוא קבע בשלב המוקדמות במשחה ל-50 מטר גב שיא עולם חדש של 24.47 שניות, שיפור לשיא העולם של בן ה-5 שנים של תומאס רופראט (24.80 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.39 שניות, במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.69 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 54.69 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.76 דקות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:59.42 דקות.
לרוע מזלו, המשחה החזק שלו, 50 מטר גב, שהוא מחזיק בשיא העולם, אינו מתקיים במשחקים האולימפיים.
באליפות העולם שנערכה ברומא, שבאיטליה בשנת 2009, זכה טנקוק במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש של 24.04 שניות, שיפור לשיאו העולמי שנקבע יום קודם בשלב חצי הגמר (24.08 שניות), הוא הקדים את ג'וניה קוגה מיפן (24.24 שניות) ואת אלוף העולם היוצא ג'רארד זנדברג (24.34 שניות).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט 2010 זכה טנקוק בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.70 שניות, אחרי קאמי לאקור מצרפת (24.07 שניות) ולפני גיא ברנע מישראל (25.04 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.86 שניות, אחרי קאמי לאקור שקבע שיא אירופי חדש של 52.11 שניות וז'רמי סטרבו אף הוא מצרפת (53.44 שניות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, שבהודו באוקטובר אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף במשחים האישיים, במשחה ל-50 מטר גב בשיא משחקים חדש של 24.62 שניות, במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש נוסף של 53.59 שניות, מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:15.05 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:36.31 דקות).
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, שבסין בשנת 2011 זכה טנקוק במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.50 שניות, לפני קאמי לאקור מצרפת (24.57 שניות) וג'רארד זנדברג (24.66 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון שהגן על תוארו במשחה זה באליפות העולם.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.76 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים טנקוק במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.35 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 53.25 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.32 דקות, את משחה הגב הוא שחה בתוצאה של 53.40 שניות.
טנקוק כשל בניסיון להיכלל בנבחרת בריטניה לאליפות העולם שתערך בברצלונה שבספרד בשנת 2013 ולא יוכל להגן על תוארו.
ליאורה עופר (נולדה ב-22 בדצמבר 1953) היא אשת עסקים ישראלית, בעלת השליטה ויו"ר החברות עופר השקעות ומליסרון.
עופר דורגה כאחת הנשים החזקות והעשירות ביותר במשק הישראלי.
נכון ליוני 2021, מוערך שווי נכסיה של עופר ב-1.7 מיליארד דולר.
היא בתם של מירית ואיש העסקים יולי עופר ולמדה בבית הספר הריאלי בחיפה.
דודיה היו סמי עופר ודוד עופר.
בגיל 20 החלה עופר לעבוד בחברה המשפחתית עופר השקעות אותה ייסד אביה ביחד עם אחיו סמי עופר (דודה של ליאורה) בשנת 1957. עופר עסקה לאורך השנים במגוון תפקידים ולאחר 30 שנות פעילות בחברה מונתה לתפקיד בכיר.
בין השנים 1995 ל-2005 כיהנה עופר כמנכ"לית חברת המלונות חוף האלמוג אילת.
בשנת 2007 מונתה לדירקטורית וסגן יו"ר מליסרון.
בדצמבר 2008 מונתה ליושבת ראש הדירקטוריון בחברה.
יולי עופר, אביה של ליאורה, נפטר בספטמבר 2011 והוריש לה בצוואה האחרונה משנת 2008 את מניותיו בחברת "עופר השקעות" - 36.67% מהון מניות החברה.
במהלך חייו כתב עופר כמה צוואות שונות, כאשר הצוואה הלפני אחרונה חילקה את מניותיו ב"עופר השקעות" שווה בשווה בין האחים.
עוד בחייו העניק יולי לילדיו 15% ממניות החברה, כל אחד, כך שלאחר מימוש הצוואה הפכה ליאורה לבעלת השליטה בחברת "עופר השקעות".
לאחר מות האב, ערער אחיה של ליאורה דורון עופר על הצוואה בטענה שהאב לא היה כשיר בעת החתימה על הצוואה האחרונה, ושהייתה עליו השפעה לא הוגנת לחתום עליה.
פסק הדין ניתן בדצמבר 2013 וקיבל את עמדתה של ליאורה עופר בדבר תקפות הצוואה.
בינואר 2014 דורון עופר ערער על החלטה זו בפני בית המשפט המחוזי.
בנובמבר 2015 בית המשפט המחוזי דחה פה אחד את הערעור, והותיר את השליטה בחברה בידי ליאורה.
עופר כיהנה בתפקיד יו"ר אגודת הידידים של התיאטרון הקאמרי במשך כ-15 שנים.
תרמה כספים לבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין ולתיאטרון אלמינא שביפו.
כמו כן שימשה כיו"ר אגודת אל-סם והייתה ממקימי "הפילהרמונית בג'ינס" (מיזם שמטרתו קירוב נוער למוזיקה קלאסית).
עופר תרמה לפנימיות שהקים הרב יצחק גרוסמן, "מגדלור" ו-"כפר זוהרים".
עופר כיהנה כדירקטורית גם בבנק מזרחי טפחות בע"מ ובחברות הלידור יזמים בע"מ, אורו השקעות בע"מ ואורו השקעות חוץ (1999) בע"מ.
בשנים האחרונות עופר מכהנת גם כחברת דירקטוריון של אוניברסיטת רייכמן.
עופר הייתה הראשונה לקבל את אות "אישה פורצת דרך", המוענק מטעם חברת דן אנד ברדסטריט לנשים המשפיעות בישראל.
עופר הייתה נשואה לאהוד אנג'ל ולהם בן ובת.
לאחר גירושיה מאנג'ל, נישאה ללוני רפאלי (בעלה לשעבר של יולי תמיר).
בהמשך בני הזוג נפרדו, אך טרם התגרשו כדין.
בנה של עופר, אורי אנג'ל, מכהן כמנכ"ל חברת עופר ספנות.
באפריל 2023 השתתפה רשת קניוני עופר שמנוהלת על ידי מליסרון שבשליטתה של ליאורה עופר בהשבתת המשק כצעד התנגדות לרפורמה המשפטית שקידמה הממשלה, במקביל לפרסומים בתקשורת הנוגעים להתבטאויות של עופר כנגד שרים באותה ממשלה.
ביוני 2023 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רייכמן.
ליאם ווקר (נולד ב-13 באפריל 1988 בגיברלטר) הוא כדורגלן גיברלטרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סנט ג'וזף ובנבחרת גיברלטר.
ווקר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת אלגרייס מהליגה הרביעית בספרד בשנת .
עד שנת עבר ווקר בין קבוצות רבות אך מיעט לשחק, ובינואר הצטרף לסן רוקה, ובמשחקו הראשון כבש את שער הבכורה שלו כאשר היה רק 6 דקות על המגרש.
בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה החמישית, אך בעונת הפך לשחקן מרכזי בקבוצה ועם 8 שערים ב-28 הופעות באותה עונה סייע לה לחזור לליגה הרביעית.
ביולי זומן ווקר למחנה האימונים של פורטסמות' מהליגה השלישית באנגליה, וב-16 באוגוסט חתם על חוזה לחודש אחד.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק חוץ נגד קולצ'סטר יונייטד.
ווקר פתח בשני המשחקים שלאחר מכן, ולאחר מכן ירד לספסל.
ב-2 בפברואר 2013 ווקר הבקיע את שער הליגה הראשון שלו, במשחק נגד סקאנת'ורפ יונייטד.
ביולי 2013 חזר לסן רוקה.
ב-9 בינואר 2014 הגיע ווקר לישראל כאשר זומן למבחנים בבני יהודה תל אביב, וב-21 בינואר חתם רשמית במועדון.
במשחקו הראשון בליגת העל כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-2 על הפועל רעננה.
בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ועזב את ישראל.
ב-16 בספטמבר 2014 חתם בלינקולן רד אימפס הגיברלטרית.
לאחר שתי עונות במדי הקבוצה, בה כבש 24 שערי ליגה ב-43 הופעות, עבר לקבוצת יורופה.
ב-25 ביולי 2017 חתם בנוטס קאונטי מהפוטבול ליג השנייה.
לפני הצטרפותה לאופ"א, ווקר היה השחקן המקצועי היחיד בנבחרת גיברלטר ורשם במדיה 11 הופעות, בהן כבש 5 שערים.
ב-24 במאי 2013 הצטרפה הנבחרת לאופ"א, וב-19 בנובמבר 2013 השתתף ווקר במשחק הרשמי הראשון של הנבחרת, שהסתיים בתיקו 0-0 מול .
ב-7 בספטמבר 2014 השתתף במשחקה הראשון של הנבחרת בטורניר רשמי, שהסתיים בהפסד 7-0 ל במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ווקר היה לכובש השער הראשון של גיברלטר במסגרת רשמית של פיפ"א.
ב-6 בספטמבר 2016 כבש ווקר לרשתה של במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, וקבע שוויון 1-1 בדרך להפסדה של גיברלטר 4-1 בסיום.
ליאורית דניאל (נולדה ב-25 באפריל 1950) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל 6 שנים ברציפות (1965 - 1970) ושיאנית ישראל בזריקת דיסקוס, פעמיים אלופת ישראל (1968 ו-1970) בהדיפת כדור ברזל ופעם אחת אלופת ישראל (1966) בהטלת כידון.
אלופת המכביה (המכביה השמינית) בזריקת דיסקוס.
היא למדה בתיכון ליד האוניברסיטה וניגנה באקורדיון.
היא התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ביוני 1964 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 37.92 מטר שיפור לשיאה הקודם (34.61 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1965 זכתה דניאל בשתי מדליות זהב בזריקת דיסקוס ובשיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 39.56 מטר, לפני אולגה וינטנברג (39.20 מטר) שלא נוצחה 25 שנה ובהטלת כידון בתוצאה של 26.68 מטר.
בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכה ברמת גן בשנת 1965 זכתה דניאל בשתי מדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.02 מטר, אחרי אולגה וינטנברג (42.09 מטר) ולפני א.
דיקבה מאיטליה (36.79 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.05 מטר, אחרי חיה כץ (12.13 מטר) ולפני קרי פילר מהולנד (11.80 מטר).
בתחרות שנערכה באפריל 1966 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש לנערות של 39.72 מטר וחמישה חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקופנהגן שבדנמרק בספטמבר היא קבעה דניאל שיא ישראלי חדש לנערות של 42.18 מטר.
באפריל 1968 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 43.16 מטר, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של אולגה וינטנברג (43.03 מטר).
בתחרות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכה בשנת 1969 זכתה דניאל בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.46 מטר, לפני מירה בולבה (35.73 מטר) ואסטל גולדשטיין מארצות הברית (35.52 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.65 מטר, אחרי מירה בולבה (11.92 מטר) ואביבה ליכטבלאו (11.89 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה דניאל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.80 מטר, לפני אביבה בלס ממכבי תל אביב (11.77 מטר) ומירה בולבה (11.45 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.14 מטר, לפני יהודית זיו (38.61 מטר) ומירה בולבה (33.13 מטר).
בתחרות מבחן של סגל נבחרת ישראל למשחקי אסיה שנערכה במכון וינגייט ב-7 בנובמבר אותה שנה, קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 45.45 מטר, שיפור לשיאה שעמד על 43.16 מטר.
שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחצי ונשבר על ידי מירה בולבה (45.56 מטר).
כיום, דניאל היא עורכת דין.
ליאם קוסגרייב היה פוליטיקאי אירי שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) משנת 1973 ועד שנת 1977 וכמנהיג מפלגת פינה גייל בין השנים 1977-1965. הוא היה חבר הדאל אירן, הפרלמנט האירי בין השנים 1981-1943.
קוסגרייב נולד בדבלין לוויליאם תומאס קוסגרייב, שהיה נשיא המועצה המבצעת (ראש הממשלה) של מדינת אירלנד החופשית.
לאחר שהוכשר כעורך דין החליט לצאת לקריירה פוליטית.
הוא נבחר לפרלמנט האירי בבחירות הכלליות של 1943 וישב על ספסלי האופוזיציה לצד אביו.
עם הקמתה של הממשלה הרב-מפלגתית ב-1948 מונה למזכיר פרלמנטרי לראש הממשלה ג'ון קוסטלו.
באופן רשמי נעשה חבר קבינט ב-1954, כאשר מונה להיות שר החוץ.
שיא כהונתו בת שלוש השנים בתפקיד זה היה קבלתה של אירלנד כחברה באו"ם.
ב-1965 נבחר קוסגרייב פה אחד לרשת את ג'יימס דילון כמנהיג מפלגת פינה גייל.
הוא הפסיד בבחירות של 1969 לראש הממשלה המכהן, ג'ק לינץ', אך ניצח בבחירות של 1973 ונבחר להיות הטישך.
מגיל צעיר גילה קוסגרייב עניין בפוליטיקה וקיים דיונים מדיניים עם אביו כנער, עוד לפני שבגיל 17 הצטרף למפלגת פינה גייל, כאשר השתתף בדיון ציבורי.
הוא התחנך בבית ספר תיכון בדבלין ולמד בקינגס אינז.
הוא למד משפטים והחל לעסוק בעריכת דין ב-1943. להפתעת משפחתו, החליט קוסגרייב להציג את מועמדותו לבחירות לפרלמנט באותה שנה ונבחר מטעם מחוז דבלין כשהוא בן 23. הוא ישב בפרלמנט לצדו של אביו שהיה ממייסדיה של מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים.
קוסגרייב עלה עד מהרה בהיררכיה של מפלגת פינה גייל, וזכה להכרה כאחד הפעילים והמוכשרים מבין חברי הפרלמנט החדשים של המפלגה.
בכל אופן, המפלגה הייתה בתקופת שפל בשנות הארבעים ובילתה שנים רבות באופוזיציה.
במאי 1947 כתב קוסגרייב למנהיג המפלגה, ריצ'רד מולקיי, על הנוכחות העלובה של חברי הפרלמנט והודיע למנהיגו כי "לא אוכל לדרוש מהציבור לתמוך במסירות במפלגה ובנסיבות הנוכחיות, אני לא מציע שאנאם באספות שמחוץ למחוז הבחירה שלי".
אף על פי כן, מונה קוסגרייב למזכיר פרלמנטרי לראש הממשלה ולמצליף הראשי של המפלגה כאשר זו שבה לשלטון ב-1948. מולקיי, שהמשיך להנהיג את המפלגה, אפשר לג'ון קוסטלו לעמוד בראש הממשלה הבין-מפלגתית, שכן זה האחרון זכה לאהדה ציבורית.
ממשלת הקואליציה הראשונה קרסה ב-1951, אך ב-1954 הוקמה הממשלה הבין-מפלגתית השנייה.
בהזדמנות זו, בגיל 34, קיבל קוסגרייב את תפקיד שר החוץ.
בתפקיד זה לקח חלק בדיונים בנושא הסחר וישב בראש ועדת השרים של מועצת אירופה ב-1955. באותה שנה הוביל את המהלך לקבלתה של אירלנד לאו"ם.
קוסגרייב הציג את שלושת העקרונות של מדיניות החוץ שלו לפני הפרלמנט ביוני 1956. העיקרון הראשון היה נאמנות לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות.
העיקרון השני היה העצמאות והנייטרליות של אירלנד והעיקרון השלישי הראה באופן ברור לאיזה צד נוטה אהדתה של אירלנד: "לעשות ככל יכולתנו כחברים באו"ם כדי לשמור את התרבות הנוצרית שאנו חלק ממנה ולתמוך ככל האפשר בכוחות האחראיים על הגנתו של העולם החופשי מפני ההתפשטות וההשפעה הקומוניסטית".
אירלנד לא יישרה קו עם ארצות הברית.
הממשלה הבין-מפלגתית השנייה קרסה עקב המדיניות הכלכלית שגרמה לדפלציה, שאותה הוביל שר האוצר ג'רארד סוויטמן.
קוסגרייב ראה בסוויטמן אחראי על תבוסתה של פינה גייל ב-1957 ולא היסס לומר לו זאת חזור ושוב בציינו שפינה גייל "לא תונהג עוד על ידי אנשים המתגוררים בבתים גדולים הניצבים בקצוותיהן של שדירות ארוכות".
במשך כמה שנים הוא סירב לדבר עם סוויטמן.
קוסגרייב המשיך להיות פעיל באופוזיציה, אך באופן פרטי תמך במשאל העם שקיימה מפלגת פיאנה פול על ביטול שיטת הייצוג היחסי ביוני 1959, שלא צלח.
עמדתו זו עלתה לו מאוחר יותר באותה שנה בבחירות למנהיגות המפלגה.
באוקטובר 1959, פרשו צמד המנהיגים של המפלגה, מולקיי וקוסטלו.
קוסטלו רצה להמשיך את עיסוקו כעורך דין ועדיין להמשיך להיות מנהיג המפלגה.
הוא ביקש מקוסגרייב להיות "המנהל בפועל" של הסיעה בפרלמנט בעת שהוא נעדר לרגל עיסוקיו המשפטיים.
קוסגרייב וג'יימס דילון התחרו על המנהיגות וניצחונו של דילון היה החלטי.
עם שובה של מפלגת פינה גייל לאופוזיציה בשנות השישים, החל מאבק פנימי על נשמתה של המפלגה.
קבוצה גדולה של חברים הטיפו לשינוי במפלגה לכיוון הסוציאל-דמוקרטי.
סדרה של שמונה עקרונות הידועים כ"חברה הצודקת" (Just Society), הוצגה בפני הנהגת המפלגה על ידי דקלן קוסטלו, בנו של ג'ון קוסטלו, ראש הממשלה לשעבר.
העקרונות קראו להוצאה מוגברת של המדינה על בריאות ועל שירותי רווחה כחלק ממעורבות גדולה יותר של המדינה בכלכלה.
למרות דעותיו השמרניות, אימץ קוסגרייב גישה חיובית משהו למסמך זה.
בכל אופן, פיאנה פול ניצחה בבחירות של 1965 ופינה גייל נשארה באופוזיציה.
ב-1965, כאשר פרש דילון מתפקיד מנהיג המפלגה לאחר התבוסה בבחירות, קיבל על נקלה ליאם קוסגרייב, שהיה דמות מובילה במפלגה ובנו של מנהיג המפלגה בתחילת דרכה הפרלמנטרית, את המינוי לתפקיד.
תחת מנהיגותו נחלה המפלגה תבוסה גם בבחירות של 1969 והוא היה באיום מתמיד ומאתגר מצדם של גורמים סוציאל-דמוקרטים צעירים שיוצגו על ידי גארט פיצג'רלד שנבחר לפרלמנט של 1969. באותה שנה פרש מהחיים הציבוריים יריבו לשעבר של קוסגרייב, דקלן קוסטלו.
מזלו של קוסגרייב השתנה ב-1970. הוא שיחק תפקיד מרכזי בשערוריית הנשק, כאשר הוא, כמנהיג האופוזיציה, לחץ על מנהיג מפלגת פיאנה פול וראש הממשלה, ג'ק לינץ', לנקוט בצעדים כנגד שרים בכירים שהיו מעורבים בייבוא כלי נשק שהיו מיועדים לצבא האירי הרפובליקני.
נחישותו של קוסגרייב לתמוך בממשלה בהצבעה בפרלמנט לחקיקה אנטי-טרוריסטית, מול התנגדות מוחלטת לכך במפלגתו, כמעט ועלו לו בכס המנהיג.
האגף ההולך וגדל במפלגת פינה גייל התנגד לחקיקה המחמירה שהגבילה את זכויות האזרח.
קוסגרייב שם את ביטחון המדינה ומוסדותיה לפני הכול.
בוועידה השנתית של פינה גייל שהתקיימה במאי 1972, התמודד קוסגרייב עם יריביו הפוליטיים באופן מרהיב.
שנה זו עמדה בסימן יום השנה החמישים לייסודה של מדינת אירלנד החופשית והייתה אבן דרך חשובה בהיסטוריה של מפלגת פינה גייל.
ממשלת פיאנה פול התעלמה מהאירוע, בעוד שליברלים בפינה גייל זממו להדיח את קוסגרייב כמנהיג.
בנאום שבו התייחס לאבות המייסדים של המפלגה, הדגיש את הניגוד בין הקשיים שהציב הצבא האירי הרפובליקני בצפון אירלנד לבין הקשיים שמדינת אירלנד החופשית התמודדה איתם בזמנו.
כשהוא סוטה מנוסח הנאום המקורי שלו, תקף קוסגרייב את יריביו למנהיגות המפלגה.
קוסגרייב הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות ובחזרה לשלטון בשנה שלאחר מכן.
קוסגרייב היה נחוש בדעתו לא לגרום לניכור באגפים מסוימים של המפלגה בבואו לבחור את שרי ממשלתו.
הקבינט תואר כ"ממשלת כל הכישרונות", כולל כוכבים חדשים כמו מי שיהיה לימים ראש הממשלה, הסופר גארט פיצג'רלד, הדיפלומט לשעבר קונור או'בראיין, מגיש הטלוויזיה והפרופסור לווטרינריה, ג'סטין קיטינג ואחרים.
קוסגרייב איזן את הרכב הממשלה עם נוצרים-דמוקרטיים תקיפים כמו ריצ'רד ברוק, מורה לשעבר, איש העסקים מקורק, פיטר בארי והחוואי ממערב דבלין, מארק קלינטון.
נטען שקוסגרייב נפל להגדרה של "יושב ראש" ולא של "מנהיג" ככל שהיה מדובר על הניהול היום יומי של ממשלתו.
הוא היה קפדן בדבקותו ליישום תוכנית ארבע עשרה הנקודות שעל בסיסן נבחרה הקואליציה שלו.
רבים משרי הקבינט היו אישים בולטים בזכות עצמם יותר מאשר קוסגרייב עצמו.
להפתעת רבים, מינה את ריצי' ראיין במקום את גארט פיצג'רלד כשר האוצר, כאשר מנהיג הלייבור, ברנדן קוריש, דחה את ההצעה לכהן בתפקיד ב-1973. ראיין, עורך דין מדבלין, היה שמרן טיפוסי מקרב חברי פינה גייל.
יתר על כן, הוא הוציא לפועל את תוכניות הקואליציה להחליף את מיסי הירושה בשורה של מיסי הון, כולל מס רווחי הון ומס על העושר.
פיאנה פול התנגדה במרירות למיסים אלה ובכך קיבלה גיבוי משמעותי מהמעמדות של בעלי הרכוש.
משבר האנרגיה העולמי שפרץ בעקבות מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973, גרם לאינפלציה.
תבוסה ראשונה בבחירות הייתה לקואליציה בבחירות לנשיאות אירלנד ב-1973, כאשר המועמד של פינה גייל, טום או'היגינס, הובס על ידי המועמד של פיאנה פול, ארסקין המילטון צ'ילדרס, שנבחר לתפקיד נשיא אירלנד.
בדצמבר 1973 הכריז בית המשפט העליון שהחוק על איסור ייבוא של אמצעי מניעה על ידי אנשים נשואים, הוא בלתי חוקתי.
פטריק קוני, שר המשפטים, הגיש נוסח חוק ב-1974 שיסדיר ויאפשר לזוגות נשואים לרכוש אמצעי מניעה.
פיאנה פול התנגדה לכל צעד של ליברליזציה של החוק בדבר תכנון המשפחה ונאבקה על כך בפרלמנט, על רקע של הגנה על המוסר הציבורי ועל הבריאות.
על רקע דעותיו השמרניות, ועל בסיס חופש הצבעה, חצה קוסגרייב ללא הודעה מוקדמת את הקווים כדי לסייע להפלת החוק שהגישה ממשלתו שלו בקיץ 1974.
למוסד הנשיאות היו חיכוכים עם הקואליציה הלאומית.
ארסקין צ'ילדרס נכנס לתפקיד הנשיא מתוך כוונה להפוך את התפקיד ליותר פתוח ונגיש.
הוא תכנן להקים צוות חשיבה שיתכנס בבית הנשיא ויתווה תוכניות לפיתוח עתידה של אירלנד.
קוסגרייב סירב לאפשר זאת, ותוכניותיו של צ'ילדרס המתוסכל ירדו לטמיון.