tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל) (2): 2007, 2008
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית: 2007
מלך השערים בגביע האלופות למועדונים ערבים: 2023
מלך השערים בליגה הספרדית (3): , ,
מלך השערים בליגת העל הסעודית: 2023/2024
כדורגלן השנה של WorldSoccer לשנת 2013
ספורטאי השנה של התקשורת הפורטוגלית: 2013
שחקן השנה של Globe Soccer לשנת 2013
תואר אצולה "קצין בכיר במסדר יורש העצר דון הנריקה" השלישי בחשיבותו בפורטוגל: 2014
נבחר לכדורגלן הטוב בהיסטוריה של פורטוגל במסגרת אירוע לציון 100 שנה להקמת התאחדות הכדורגל הפורטוגלית
ב-2019 קיבל את התואר "אגדת מארקה" של עיתון הספורט מארקה
כדורגלן השנה בליגה האיטלקית: 2019, 2020
כריסטיאנו רונאלדו כבש בסך הכל בקריירה שערים במשחקים רשמיים, הכי הרבה במאה ה-21 ולפי ה-IFFHS הוא הכדורגלן שכבש הכי הרבה שערים רשמיים בכל הזמנים
הכדורגלן הראשון בהיסטוריה לכבוש 900 שערים במשחקים רשמיים (ועד כה היחיד שכבש מעל 900 שערים)
השחקן הראשון לכבוש שער בכל דקה של המשחק
זכה בכדור הזהב עם הכי הרבה נקודות בהיסטוריה: 946 נקודות (2017)
זכה בכדור הזהב בהפרש הנקודות הכי גדול בהיסטוריה: 429 נקודות (2016)
בחירה להרכב כל הזמנים בדצמבר 2020
שיאן ההופעות בנבחרת השנה של אופ"א עם 15 הופעות
השחקן שכבש הכי הרבה שערי ניצחון: 269
השחקן שכבש הכי הרבה שערים בשנה הקלנדרית 2023: 54 שערים
מלך השערים של ריאל מדריד בכל הזמנים (450 שערים בכל המסגרות, מתוכם 311 שערי ליגה)
השחקן הראשון בהיסטוריה שכבש 100 שערים בגביעי אירופה (כולל ליגת האלופות)
מלך השערים של גביע העולם למועדונים בכל הזמנים: 7 שערים במדי מנצ'סטר יונייטד וריאל מדריד
השחקן היחיד לכבוש שלושער בגמר גביע העולם למועדונים (2016)
השחקן הראשון והיחיד בהיסטוריה שזכה ב־2 נעלי זהב של גביע העולם למועדונים
השחקן הכי מהיר לכבוש 350 שערים עבור מועדון אחד מחמש הליגות הגדולות (עשה זאת ב-335 הופעות במדי ריאל מדריד)
השחקן הראשון שכבש 50 שערים בשלוש הליגות הבכירות באירופה (בפרמייר ליג, בלה ליגה, ובסרייה א')
השחקן הראשון בהיסטוריה שכבש 100 שערים בשלוש קבוצות שונות (מנצ'סטר יונייטד, ריאל מדריד ויובנטוס) ובנבחרת
הראשון בהיסטוריה להבקיע 20 שערים במשחקי הדרבי של מדריד
הראשון בהיסטוריה לכבוש 40 שערים בליגת כדורגל מקצועית בשתי עונות רצופות
השחקן הראשון לכבוש 30+ שערים ב-6 עונות רצופות בחמש הליגות הגדולות
השחקן הראשון והיחיד לכבוש 60 שערים בשנה 4 שנים ברצף (2011–2014)
השחקן הראשון לכבוש 50 שערים ב-4 עונות רצופות
השחקן הראשון לכבוש 50 שערים ב-5 עונות רצופות
השחקן הראשון לכבוש 50 שערים ב-6 עונות רצופות
השחקן הראשון והיחיד שזכה בתארים הבאים בשני מועדונים שונים (ריאל מדריד ומנצ'סטר יונייטד): תואר הליגה, תואר ליגת האלופות, תואר הסופר קאפ, גביע הליגה, השחקן המצטיין של העונה בליגה, נעל הזהב, כדור הזהב וגביע העולם למועדונים
שיא השערים לעונה בליגה הסעודית: 35, בעונת 2023/2024
השחקן הראשון שזכה בתואר מלך השערים ב-4 ליגות שונות (פרמייר ליג, לה ליגה, סרייה א' וליגת העל הסעודית).
רונאלדו הוא שיאן ההופעות והשערים במשחקי נבחרות לאומיות.
מלך השערים העולמי לנבחרות: 143 שערים במדי נבחרת פורטוגל בכדורגל.
מלך השערים של נבחרת פורטוגל בכל הזמנים
שיאן ההופעות במשחקי נבחרות בכל הזמנים במדי נבחרת פורטוגל (226 הופעות)
השחקן הראשון בהיסטוריה שהופיע 200 פעמים במדי הנבחרת
הבקעה של לפחות שער אחד ב-10 טורנירי מונדיאל ויורו ברציפות, מהם הבקעת שער ב-5 טורנירי מונדיאל
השחקן הראשון בהיסטוריה שכבש לפחות שער אחד ב-5 טורנירי מונדיאל שונים
הוא השחקן המבוגר ביותר שכובש שלושער במונדיאל: עשה את זה במונדיאל 2018 בגיל 33 ו-100 ימים
מלך שערי היורו בכל הזמנים עם 14 שערים בטורנירי הגמר ו-31 שערים במוקדמות (שיא בכל קטגוריה)
רונאלדו הוא הכובש הפורה ביותר בתולדות ליגת האלופות ושבר בה שיאי שערים רבים:
מלך השערים של ליגת האלופות בכל הזמנים (עם 134 שערים, נכון ל־9 בדצמבר 2020)
מלך הבישולים של ליגת האלופות בכל הזמנים (עם 47 בישולים, נכון ל-8 באוגוסט 2020)
השחקן הראשון בתולדות ליגת האלופות שכובש 100 שערים במפעל זה.
שיאן השערים בעונה אחת בליגת האלופות: 17 שערים בעונת
השחקן הראשון בהיסטוריה שזוכה 5 פעמים ברציפות בתואר מלך השערים של ליגת האלופות
שיא 6 של זכיות ברציפות בתואר מלך השערים של ליגת האלופות
השחקן עם הכי הרבה שערים בשלב חצי גמר ליגת אלופות: 13 שערים
הראשון בהיסטוריה שכבש 50 שערים בשלבי הנוק-אאוט בליגת האלופות
הראשון בהיסטוריה להבקיע שני שלושערים רצופים בשלבי הנוק אאוט של ליגת האלופות
השווה את השיא של ליונל מסי: 8 שלושערים בליגת האלופות
השחקן הראשון בהיסטוריה שכבש בכל אחד מששת משחקי שלב הבתים של ליגת האלופות, בעונת
השחקן הראשון שכבש 100 שערים במדי קבוצה אחת בליגת האלופות
השחקן הראשון שכבש 10 משחקים ברציפות בליגת האלופות (מהגמר של עונת ובעונת )
כבש 11 משחקים ברציפות בליגת האלופות (מהגמר של עונת ובעונת )
כבש ב־15 עונות רצופות בליגת האלופות (מעונת עד עונת )
השחקן הראשון והיחיד לכבוש 15+ שערים בליגת האלופות בשנה (עשה את זה 3 פעמים בשנים 2013, 2015 ו-2017)
השחקן שזכה בהכי הרבה פרסי שחקן השנה של אופ"א בהיסטוריה: 3 זכיות
השחקן שזכה בהכי הרבה פרסי נעל הזהב של ליגת האלופות: 7 זכיות
השחקן הראשון והיחיד לסיים כמלך השערים של ליגת האלופות 6 עונות ברצף (מעונות 2012/2013 עד עונת 2017/2018)
השחקן שכבש הכי הרבה שערים מול יריבה אחת בליגת האלופות (10 שערים מול יובנטוס)
השחקן הראשון והיחיד לכבוש שלושער בשני משחקים אחד אחרי השני בליגת האלופות (עשה זאת מול באיירן מינכן ואתלטיקו מדריד בעונת 2016/2017)
השחקן שכבש הכי הרבה שערים בשלבי רבע הגמר של ליגת האלופות: 20 שערים
השחקן הראשון לכבוש 100 שערים בליגת האלופות
השחקן הראשון לכבוש 100 שערים באירופה (ליגת האלופות, מוקדמות ליגת האלופות והסופר קאפ האירופאי)
השחקן הראשון לכבוש יותר מ-40+ שערים בשלבי הנוק אאוט של ליגת האלופות
השחקן הראשון לכבוש יותר מ-50+ שערים בשלבי הנוק אאוט של ליגת האלופות
השחקן שכבש הכי הרבה שלושערים בעונת ליגת אלופות (בעונת 2015/2016)
השחקן שכבש הכי הרבה בעיטות חופשיות בליגת האלופות: 12 שערים
כריסטיאנה ניסליין-פולהרד היא ביולוגית גרמנייה, זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה לשנת 1995.
כריסטיאנה פולהרד נולדה בשנת 1942 בהיירוטסנגרה (Heyrothsberge), על יד מגדבורג, כשנייה מבין חמשת ילדי הוריה.
אביה, רולף פולהרד, היה אדריכל.
אמה, בריגיטה לבית האס, הייתה גננת.
נחשפה מילדותה המוקדמת לאמנות והפכה לדבריה להיות "מאומנת להסתכל על דברים ולזהותם".
בילדותה בילתה תקופה אחרי מלחמת העולם השנייה אצל סבה מצד אביה, פרנץ פולהרד, פרופסור למחלות פנימיות בדימוס, מומחה ידוע במחלות לב וכליות, שעבר לגור על יד פרנקפורט על נהר מיין, ואירח בני משפחה רבים בהימלטותם ממזרח גרמניה שנכבשה על ידי הסובייטים.
התעניינה מילדותה בצמחים ובבעלי חיים וכבר בגיל 12 ידעה שתהיה ביולוגית.
בסיום הבגרות הציגה בהשפעת כתביהם של קונרד לורנץ ושל חוקרים אחרים של התנהגות בעלי החיים, עבודה על שפתן של החיות.
אחרי בחינות הבגרות בתיכון שילר בפרנקפורט, התחילה בשנת 1962 ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת "יוהאן וולפגנג פון גתה" של פרנקפורט.
ב-1964 עברה ללימודי ביוכימיה באוניברסיטת טיבינגן.
כיום היא מנהלת את מחלקת הגנטיקה במכון מקס פלאנק לביולוגיה התפתחותית בעיר.
את פרס נובל, שאותו חלקה עם שני ביולוגים אמריקניים (אריק וישאוס ואדוארד לואיס), קיבלה עבור מחקריה בביולוגיה התפתחותית בתסיסנית המחקר (Drosophila melanogaster, אחד מאורגניזמי המודל העיקריים בגנטיקה), ועבור גילוי קבוצה של גנים בעלי חשיבות עליונה בקביעת המיקום של האיברים השונים ביצורים חיים: גני הומאובוקס (Homeobox).
מאוחר יותר התגלה כי לגנים אלו יש גנים מקבילים במרבית בעלי חיים; מכאן שהמחקר הוא בעל פוטנציאל רב להבנת תהליכי התפתחות ואבולוציה.
ניסליין-פולהרד הייתה מהראשונים שיזמו ניסויים ביולוגיים רחבי היקף ועתירי משאבים ותקציב, כשלפני כן היו מרבית הניסויים צנועים ובקנה מידה קטן.
ניסליין-פולהרד יצרה מאגר מידע עצום העוסק במוטציות בזבוב הפירות, אותן יצרה במעבדתה באופן כמעט תעשייתי; המספר הרב של המוטציות תרם ליצירת נקודת מבט רחבה בכל הנוגע לגנטיקה של הביולוגיה ההתפתחותית.
בשנים 1967–1977 הייתה נשואה לפיזיקאי וולקר ניסליין.
היא מתגוררת ברובע בבנהאוזן בעיר טיבינגן.
בשנת 2004 הקימה את קרן כריסטיאנה ניסליין-פולהרד, המעניקה סיוע למדעניות צעירות כדי להתפנות למחקר.
כריסטיאן רקובסקי (ברומנית: Cristian Racovski, בבולגרית: Кръстьо Раковски שמו בלידה
נפל קרבן לטיהורים הגדולים הסטליניסטיים בברית המועצות.
רקובסקי נולד ב-1873 בשם כרסטיו גאורגייב סטנצ'ב בגראדץ, ליד קוטל באזור סליבן בהרי הבלקן המזרחיים, אז ברומליה המזרחית תחת שלטון עות'מאני (כיום בבולגריה), במשפחה בולגרית אריסטוקרטית.
אמו, מריה לבית טרפנסקי, הייתה אחיינית של גאורגי סאבה רקובסקי (1867-1821), מהפכן וגיבור המאבק לשחרור בולגריה מהעול העות'מאני.
גאורגי סאבה רקובסקי נולד גם הוא בקוטל ונפטר בגלות בבוקרשט ברומניה.
הוא עצמו היה אחיין של גאורגי ממרצ'ב, שלחם ב-1834 כמסגרת הצבא הרוסי נגד הטורקים.
אביו של רקובסקי, גאורגי סטאנצ'ב היה גם הוא מצאצא של ממרצ'ב וגאורגי סאבה רקובסקי והתחתן עם קרובת המשפחה שלו, מריה, באישור מיוחד שהשיג מהפטריארכיה האורתודוקסית היוונית בקונסטנטינופול.
סטאנצ'ב היה סוחר וחוואי אמיד, תומך במפלגה הדמוקרטית הבולגרית המרכז-ימנית.
ב-1880 עברה משפחת סטאנצ'ב זמנית לאדמות שכשה בחבל דוברוג'ה שסופח לא מזמן לממלכת רומניה.
הם התיישבו בגרנג'יק, כיום פצ'יניאגה, על יד מנגליה וכנוצרים-אורתודוקסים קיבלו בקלות את האזרחות הרומנית.
מילדותו הרגיש רקובסקי הערצה כלפי רוסיה ובגיל חמש נשאר עם רשמים עזים מהמלחמה הרוסית-עות'מאנית ב-1878-1877 ומנוכחות הצבא הרוסי המשחרר על אדמת בולגריה.
לימים הוא נהג לספר שפגש בילדותו את הגנרל הרוסי אדוארד טוטלבן.
כמתבגר בווארנה הוא שינה את שמו לכרסטיו רקובסקי, לכבוד הדוד המפורסם של אמו מבלי לעורר התנגדות מצד אביו.
את לימודי תיכון עשה רקובסקי בממלכה הבולגרית החופשית, בווארנה ובגברובו.
מכיוון שהיה נונקונפורמיסט, פעמיים - ב-1886 וב-1890 - הוא סולק מבית הספר על רקע השתתפותו במהומות ובפעילות מהפכנית.
בהשפעת אבתים דאבב (1946-1864) ב-1889 הוא התלהב מהרעיונות המרקסיסטיים ושיתף פעולה עם דאבב בתרוגמם ובהוצאתם לאור של ספרי קרל מרקס ופרידריך אנגלס בבולגריה.
בגיל 17 יחד עם סאבה בלבאנוב, שלימים פעל יחד איתו בשווייץ, פרסם עיתון מרקסיסטי מחתרתי בשם "זרקלו" ("הראי") .
בנעוריו פגש את פרידריך אנגלס והתכתב איתו.
הוא הוסמך כרופא במונפלייה שבצרפת.
הוא התחבר עוד בנעוריו עם רוזה לוקסמבורג ועם קארל ליבקנכט והיה מקושר למנהיגים סוציאליסטים נוספים, כמו ורה זסוליץ', גאורגי ולנטינוביץ' פלחנוב (כונה בטעות ניקולאי), וילהלם ליבקנכט, פאבל אקסלרוד, ז'אן ז'ורס, ז'ול גד (Jules Guesde), קארל קאוצקי ועוד.
ב-1913 אירח את טרוצקי באחוזה המשפחתית במנגליה, בעת שזה ערך סיור בבלקנים כעיתונאי.
בשנת 1908 גורש מרומניה יחד עם עוד סוציאליסטים נוספים, בתירוץ שקרא למרד האיכרים ברומניה.
הוא נהיה פעיל סוציאליסטי שפקד ארצות שונות באירופה וחזר לרומניה ב-1912. בשנת 1916, עם כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה, נחשד כסוכן גרמני ונעצר.
החשדות התבססו על פעילותו באיטליה ב-1915 נגד ההצטרפות למלחמה.
רקובסקי ניסה ב-1916, ללא הצלחה, להיבחר לפרלמנט הרומני מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
החל מ-23 בספטמבר 1916 הועמד תחת פיקוח משטרתי ונאסר עליו לעזוב את בוקרשט; לאחר שחצר המלך והממשלה נסוגו ליאשי, בגלל אילוצי המלחמה, גם מגוריו הכפויים הועברו לשם.
בפברואר 1917 התרחשה המהפכה הקומוניסטית ברוסיה, וב-1 במאי 1917 נערכה ביאשי עצרת-עם של אוהדי המהפכה, אחריה נמלט רקובסקי לאודסה שבאוקראינה.
מאז הפך רקובסקי למנהיג בולשביקי שהשתלב במנגנון.
הוא המשיך להיות מעורב בענייני רומניה והציג עצמו כאחד מראשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
בברית המועצות תכננו אז להשתלט על השלטון ברומניה הכבושה חלקית בידי הגרמנים, ולהפכה לרפובליקה סובייטית.
רקובסקי, יחד עם אלקו קונסטנטינסקו ומיכאי גאורגיו-בוז'ור, היו מיועדים להנהיג את ממשלת רומניה הסובייטית.
כמאה סוכנים נשלחו ליאשי להכין את הפלת הממשלה, אך הקשר התגלה והוכשל, והסוכנים נעצרו.
בתגובה נעצרו בברית המועצות שר רומני, ק.
Diamandy) והנציגות הדיפלומטית, ורומניה נדרשה לשחרר תוך 24 שעות את אנשי הצבא הסובייטים בתמורה לשחרור הרומנים.
הממשלה הרומנית הכחישה את מעצר אנשי הצבא הסובייטים ובהוראת רקובסקי נעצרו גם אנשי הקונסוליה הרומנית באודסה.
ביום 5 בדצמבר 1917 חתמו הסובייטים על הפסקת אש עם הכוחות הגרמניים.
גם רומניה חתמה על הפסקת אש עם הגרמנים ונתגלע סכסוך בין רומניה לברית המועצות בנוגע למחוז של בסרביה.
ממשלתו של לנין הכריזה בשל כך מלחמה על רומניה וניתקה את היחסים עימה.
כריסטיאנו זאנטי (באיטלקית: Cristiano Zanetti; נולד ב-14 באפריל 1977 בקרארה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
זאנטי התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1993 בפיורנטינה האיטלקית.
לאחר מכן עבר בין הקבוצות ונציה, רג'ינה, אינטר מילאנו, קליארי ורומא.
הוא אף זכה עם רומא באליפות איטליה בעונת .
זאנטי הועבר ליובנטוס בשנת 2006 בהעברה חופשית, על אף ירידת הקבוצה לסרייה ב' בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א'.
זאנטי החל לשחק בנבחרת איטליה בשנת 2001. הוא זומן לסגלה למשחקי מונדיאל 2002 ויורו 2004, אך לא זומן אליו מאז שנת 2004. לזכותו 17 הופעות במדי הנבחרת ושער אחד.
כריסטיאן ראול לדסמה (בספרדית: Cristian Raúl Ledesma; נולד ב-29 בדצמבר 1978 בסן איסידרו שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) המכונה "הזאב" (Lobo), הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, וכיום מאמן כדורגל.
לדסמה החל את הקריירה מקצוענית שלו בארחנטינוס ג'וניורס, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים בשנת 1997. במשך שנתיים שיחק בקבוצה בהצלחה רבה ולאחריהם עבר לריבר פלייט, אחת מקבוצות הצמרת של הליגה הארגנטינאית.
בריבר הפך לשחקן מרכזי וזכה עימה בשלוש אליפויות (אפרטורה 99, קלאוסורה 2000, קלאוסורה 2002).
עקב הצלחתו הרבה במדי ריבר פלייט נרכש בשנת 2002 על ידי המועדון הגרמני, המבורג.
המעבר לאירופה לא היה מוצלח מבחינתו של לדסמה.
הוא שותף ב-16 משחקים בלבד במהלך העונה ומילא תפקיד שולי בזכייתה של הקבוצה בגביע הליגה הגרמני.
לאחר עונה מאכזבת באירופה, חזר ליבשת אמריקה וחתם במונטריי המקסיקנית בה שיחק עד סיום שנת 2003. ב-2004 שב לארגנטינה וחתם בקולון סנטה פה, בה שיחק במהלך עונת הקלאוסורה של 2004. בסיום העונה, חזר לשחק בריבר פלייט.
לאחר עונה אחת בריבר עבר לראסינג קלוב, ממנה שוחרר לאחר חמישה משחקים בלבד.
לאחר מספר שנים לא מוצלחות במיוחד, חזר לדסמה לקבוצתו בה החל את הקריירה ארחנטינוס ג'וניורס.
לאחר שנה מצוינת בארחנטינוס, בה גם הבקיע את שעריו הראשונים בקריירה, עבר לסן לורנסו.
גם בסן לורנסו המשיך ביכולת הטובה ומילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באליפות.
בסיום העונה ניסה את מזלו שוב באירופה, הפעם בקבוצת הליגה היוונית, אולימפיאקוס.
על אף שזכה עם אולימפיאקוס ב (אליפות, גביע וסופר קאפ), התקשה לדסמה להשתלב בהרכב הקבוצה ובסיום העונה הושאל בחזרה לסן לורנסו.
בסן לורנסו שוב הציג יכולת פנטסטית וב-34 משחקים במדי הקבוצה כבש שני שערים שהיו הרביעי והחמישי שלו בקריירה.
לאחר מכן שב לאולימפיאקוס לקראת עונת .
ב-2011 שב לריבר פלייט, וזכה איתה בשנת 2014 באליפות נוספת (פינאל 2014) ובגביע לאומי (קופה קמפאונאטו - סופר פינאל 2013/14), כשהוא שוב מהווה שחקן מרכזי בהרכב למרות גילו.
ב-18 באפריל 2007 ערך לדסמה את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה במשחק נגד צ'ילה כחלק מטורניר הקופה אמריקה, בו סיימה ארגנטינה במקום השני אחרי ברזיל.
מאז זומן מספר פעמים וערך ארבע הופעות נוספות.
כּריסטיאנֶה פֶלְשֵׁרִינוֹ שנודעה בשם המקוצר כריסטיאנה פ', היא ידוענית גרמנייה שהתפרסמה והייתה לאייקון תרבות בעקבות ספר הביוגרפיה שנכתב על התמכרותה להרואין והידרדרותה לזנות בהיותה נערה צעירה (1978), והסרט המבוסס על הביוגרפיה (1981).
הספר והסרט נקראים בשפת המקור "אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות" , והם שופכים אור על נגע הסמים והזנות בקרב בני נוער במערב ברלין בשנות ה-70 של המאה ה-20.
במחצית הראשונה של שנות ה-80 ניסתה פלשרינו את כוחה כזמרת רוק, והופיעה כשחקנית בשני סרטי גל חדש, אך הקריירה שלה הייתה קצרת-ימים.
במשך השנים הייתה פלשרינו למרואיינת מבוקשת, והעיתונות ממשיכה להזכיר אותה ולעקוב אחר קורותיה.
היא התראיינה רבות בשנת 2013, עם צאת הספר השני שכתבה יחד עם העיתונאית סוניה ווקוביץ', אודות אי יכולתה להיגמל מסמים.
הספר נקרא "החיים השניים שלי" .
בחודש יולי 2017 נמסר על פיתוח סדרת טלוויזיה גרמנית כעיבוד של סרט הקולנוע.
הסדרה שתכלול שמונה פרקים, היא הפקה משותפת של חברת "סרטי קונסטנטין" שהפיקה את הסרט בשנת 1981, ושל חברת "Amazon Prime Video" שרכשה את זכויות ההפצה.
פרטים בערך זה, אודות שנות ילדותה והתמכרותה להרואין, מבוססים על התרגום העברי של הביוגרפיה.
פלשרינו נולדה באזור כפרי בהמבורג בשם ורה כריסטיאנה פלשרינו (Vera Christiane Felscherinow), ולה אחות בשם אָנֶט הצעירה ממנה בשנה.
אמה הייתה בת 19 כאשר כריסטיאנה נולדה.
בשנת 1968, בהיות כריסטיאנה בת שש, עברה המשפחה למערב ברלין.
בתחילה, שכרו דירת 6 חדרים בשכונת קרויצברג, ואב המשפחה, דיטר פלשרינו (שם מלא בגרמנית: Klaus Dieter Felscherinow) תכנן לפתוח בשלושה מחדרי הדירה סוכנות שידוכים.
לאחר שהוא לא הצליח לגייס את ההון הדרוש, ירד הרעיון מעל הפרק, האב היה מובטל ומצבה הכלכלי של המשפחה הלך והידרדר, עד שנאלצו לעבור לדירה קטנה ששכנה ברחוב יואכים גוטשאלק 10 בשכונת גרופיוסשטאט שברובע נויקלן.
דיטר פלשרינו היה אדם אלים והרבה להשתכר, ובהתפרצויות הזעם שלו נהג להכות את אשתו ושתי בנותיו.
על רקע המצב בבית ואחרי גירושי הוריה בשנת 1973, והיא בת 12, החלה כריסטיאנה לבלות במועדון "מרתף הנוער" שפעל במרכז הקהילתי השכונתי "בית המרכז" (Haus der Mitte) מייסודה של הכנסייה האוונגלית.
מתוך רצון להתקבל אצל בני הנוער בשכונה, היא החלה לעשן חשיש, מריחואנה ואת שרף צמח הקנאביס שאותו כינו הנערים "Shit", השתמשה בסמים ממריצים וסמי הרגעה שהיה אפשר לקנות בבית מרקחת ללא מרשם רופא: אפדרין, ואליום, מאנדרקס, קפטגון וקפאין, ואחר כך גם ב-LSD.
בגיל 13 התחילה לבלות באופן קבוע בדיסקוטק "סאונד" , שנחשב בזמנו לחדיש ביותר באירופה, כשהיא מתחזה לבת 16 (באמצעות נעילת נעלי עקב ששאלה מאמה, לבישת חזייה גדולה מכפי מידתה ואיפור).
בבילוייה במועדון היא התרועעה עם חבורת בני נוער שהיו מכורים להרואין ועסקו בזנות כדי לממן את הסם, ורוב פעילותם התרחשה בתחנות הרכבת ברלין גן החיות וקורפירסטנדאם שהיו בזמנן בין מוקדי זירת הסמים בברלין.
כריסטיאנה התאהבה באחד מהם, דטלף, וכדי להתקבל לחבורה ולהתקרב לדטלף, שבהמשך היה בן-זוגה, היא החלה להשתמש בהרואין (בערב בו נכחה בהופעה של דייוויד בואי), ובעקבות התמכרותה החלה לעסוק בזנות בטרם מלאו לה 14.
כריסטיאנה נעצרה מספר פעמים בפשיטות שעשתה המשטרה על תחנות הרכבת, ועשתה כמה ניסיונות גמילה שנכשלו.
בפעם הראשונה, היא ודטלף נגמלו בשיטת קולד טרקי בבית אמה של כריסטיאנה.
כעבור שנים, אמה סיפרה שהשניים יצאו מהבית אחרי שבוע, אך תוך שעתיים כבר היו בתחנת הרכבת, והזריקו לעצמם הרואין.
בפעם הבאה נכנסה למוסד הגמילה "נארקונון" שנחשב למפוקפק בהיותו שייך לכנסיית הסיינטולוגיה, ואחר כך אישפזה את עצמה מרצון בבית חולים למחלות נפש, בכוונה לשהות בו ימים ספורים כדי להתרחק מזירת הסמים.
כאשר הבינה שבכוונת המקום להחזיקה מספר חודשים בניגוד לרצונה, ברחה מבית החולים.
במהלך שנת 1977 מתו שלושה מחבריה של כריסטיאנה ממנת יתר של הרואין, בהם חברתה הטובה באבט "בבסי" דגה (Babette "Babsi" Döge) שמתה ב-19 ביולי 1977, בהיותה כבת 14, ואנדריאס "אטצה" ויצורק, (Andreas "Atze" Wiczorek), שהיה בן-זוגה לזמן קצר לפני דטלף.
דטלף נעצר ונכלא, והקשר עם הוריה הידרדר לאחר שהם נואשו מלגמול אותה מהרואין.
על הרקע הזה, היא ניסתה להתאבד בשירותים הציבוריים שבתחנת בונדספלאץ על ידי הזרקת מנת יתר, אך שרדה אחרי שילדים מצאו אותה.
כאשר דטלף שוחרר על תנאי, ברחה כריסטיאנה מביתה, והשניים התגוררו אצל לקוח הומוסקסואל של דטלף, וניסו לשמש כ"דילרים" שקונים הרואין מסוחר ומוכרים אותו לבני נוער, אך נכשלו.
אמה של כריסטיאנה דיווחה למשטרה שבתה נעדרת, והיא נעצרה בדירתו של הלקוח לאחר שהיא ודטלף נפגשו בדירה עם סוחר הסמים שלהם, פגישה שהסתבכה בגלל שהשניים איבדו הרואין וכסף כשנמלטו מפשיטה משטרתית.
אמה באה לשחרר אותה מהמעצר, ומיד העלתה אותה בכפייה על טיסה להמבורג, מעשה שלדעת כריסטיאנה הציל את חייה אחרי ההסתבכות עם סוחר הסמים.
כריסטיאנה פלשרינו עזבה את ברלין ב-13 בנובמבר 1977, ועברה להתגורר אצל סבתה ודודתה בקלטנקירשן (Kaltenkirchen) ליד המבורג.
על אותו היום סיפרה אמא שלה, שכאשר התקשרו אליה מתחנת המשטרה וביקשו שתבוא לקחת את בתה, היא החליטה להרחיק את כריסטיאנה מברלין, התקשרה לגיסתה (דודתה של כריסטיאנה), הזמינה כרטיסי טיסה להמבורג, והסיעה עם בן-זוגה את כריסטיאנה לשדה התעופה טמפלהוף, תוך שהיא מרמה אותה.
היא הוסיפה שכריסטיאנה לא סלחה לה על כך, וסירבה לדבר איתה במשך שנים.
כריסטיאנה התגוררה אצל דודתה בכפר עד גיל 18, כשהיא נקייה מסמים עד אז.
בקיץ שקדם לעזיבתה את ברלין, ב-27 ביולי 1977, בהיותה בת 15, חודשיים ושבוע, הוגש לבית המשפט בברלין כתב אישום נגד כריסטיאנה באשמת רכישת חומרים ותכשירים שהוגדרו כסמים משכרים, ללא אישור ממיניסטריון הבריאות.
זאת בעקבות מספר מעצרים ואחרי שאמה מצאה אריזות הרואין בחפציה ופנתה למשטרה.
בין היתר, נאמר בכתב האישום שבתאריכים 1 במרץ 1976 וה-13 בו, היא נמצאה בתחנות הרכבת "ברלין גן החיות" וקורפירסטנדאם בהתאמה (שתי התחנות קרובות זו לזו), כשברשותה הרואין ארוז בנייר כסף במשקל כולל של 158.7 מיליגרם.
נאמר עוד שהיא בעלת אינטליגנציה גבוהה מהממוצע, והבינה היטב את המשמעות הפלילית של מעשיה ואת היותה בת-עונשין.
בכתב ההגנה הצהירה כריסטיאנה שהיא השתמשה בהרואין החל מפברואר 1976, ועסקה בזנות על מנת לממן רכישת סמים.
משפטה התקיים בעיר נוימינסטר הסמוכה להמבורג, ובהכרעת הדין שניתנה ב-14 ביוני 1978, היא הורשעה בכל סעיפי האישום, כולל אי-תשלום מס על רכישת תרופות, ונידונה למאסר בבית סוהר לקטינים, אך הושמה תחת פיקוח של קצין מבחן, וביצוע המאסר נדחה.
בית המשפט העריך באופן חיובי את העתיד הצפוי לה, למרות הטלת ספק בצלילות דעתה באותה עת.
לאחר שעברה להמבורג, עבדה פלשרינו כמתמחה בסניף של רשת חנויות ספרים.
היא הייתה אנונימית בעיר, ורק בעלי הרשת ידעו את זהותה האמיתית.
היא קיבלה שליש מתמלוגי הספר שעמדו על 2 מיליון מארק, מה שאיפשר לה לחיות ברווחה, אך היא בחרה לסיים את ההתמחות בחנות הספרים, והשלימה בהצטיינות את לימודיה התיכוניים.
בסצנת חיי הלילה והפאנק בהמבורג, הכירה פלשרינו את בן-זוגה באותם ימים, אלכסנדר האקה בן ה-15, צעיר ממנה בשלוש שנים וכבר היה חבר בלהקת "איינשטירצנדה נויבאוטן".
הם עברו לברלין, ולצד פעילות הלהקה של האקה, הופיעו השניים בהרכב רוק אלטרנטיבי בשם Sentimentale Jugend, וכן שיחקו יחד בשנת 1984 בסרט הסייברפאנק הגרמני Decoder.
כמו כן, הוציאה פלשרינו שלושה תקליטי סינגל כשבנוסף לשם שבו התפרסמה, היא השתמשה בשמות הבמה Christiane X ו-Christiana, ושיחקה בסרט סטודנטים בשם Neonstadt ("עיר הניאון", 1982).
פלשרינו הייתה מעורה בסצנת הרוק והפוסט-פאנק בברלין והתוודעה בין היתר לזמרים ניק קייב, בילי איידול, חברי הלהקות "דפש מוד" ו"ואן היילן", לזמרת נינה האגן ולקומיקאי וצייר הקומיקס הגרמני ויקו פון-בילו , וכן טסה עם דייוויד בואי במטוס הפרטי של "הרולינג סטונז".
בין השנים 1982–1985 הכירה פלשרינו את דניאל ואנה קיל , בעלי ההוצאה לאור Diogenes Verlag בציריך, שהזמינו אותה לשהות בציריך שמונה שבועות.
במשך שלוש שנים היא הייתה אורחת קבועה אצל בני משפחת קיל שהתייחסו אליה כאל בת-אומנה, ובאמצעותם פגשה את הסופרים פרידריך דירנמאט, פטרישה הייסמית', ופטריק זיסקינד, ואת הבמאי האיטלקי פדריקו פליני.
גם בציריך המשיכה פלשרינו להשתמש בסמים, ושהתה ארוכות באזור פארק פלאצשפיץ בעיר, שבאותם ימים היה זירת סמים וזנות, ולכן נודע בכינוי "פארק המחטים" (Needle Park).
על תקופה זו היא מספרת שחייה התנהלו בין אנשי ספרות להרואין.
היא נכנסה לתוכנית גמילה מסמים באמצעות מתדון, אך חזרה והידרדרה לסמים בהשפעת בן-זוגה באותם ימים, עבריין מבוקש בשם יואכים ס'.
בתחילת שנת 2008 עברו השניים להתגורר באמסטרדם, אחרי שכריסטיאנה הוציאה את בנה מבית הספר באופן לא חוקי.
בחודש אוגוסט באותה שנה, כאשר כריסטיאנה באה לביקור בגרמניה, רשויות הרווחה הוציאו את בנה מחזקתה, והעבירוהו לבית מחסה באופן זמני.
על התקופה באמסטרדם, סיפר יואכים ס' שכריסטיאנה הייתה מסוממת ושיכורה כשיגרה, ואף פיתחה הזיות רדיפה.
בסוף ינואר 2011 נעצרה כריסטיאנה בתחנת הרכבת מוריצפלאץ , במהלך פשיטת המשטרה שחיפשה סוחרי סמים, אך לא נמצאו סמים ברשותה.
היא לא שמרה על קשר עם אבי בנה, וגם את הקשרים עם משפחתה ניתקה כמעט לחלוטין.
בעשורים המאוחרים של חייה, היא מתפרנסת מתמלוגי הסרט ושני הספרים, מהשתתפות בראיונות ובתוכניות אירוח ואקטואליה, וממכירת זכויות יוצרים.
בשנת 2015 נכללו צילומים ישנים שלה בסרט תיעודי על אודות המוזיקאי והמפיק הבריטי מרק רידר , וסוקר את סצנת המוזיקה בברלין משנת 1979 עד 1989, שנים שבמהלכן התגורר רידר ועבד בברלין, ופגש את פלשרינו.
ספרה השני נכשל למרות התעניינות ראשונית.
עקב התמכרותה להרואין ושימוש במזרקים נגועים, חלתה פלשרינו בהפטיטיס C כרונית ובשחמת הכבד, ובינואר 2014 היא הודיעה על פרישה מחיי הציבור בשל מצבה הבריאותי.
ביולי 2015 פלשרינו נעצרה אחרי שתקפה ברחוב אישה שהעירה לה על שהכתה את הכלב שלה, נשכה את האישה וכינתה אותה בכינויים גזעניים.
נכון לאוגוסט 2017, פלשרינו התגוררה בנויקלן, סמוך לתחנת הרכבת הרמנפלאץ.
באביב 1978 העידה פלשרינו במשפטו של היינץ ג., גבר שהואשם והורשע בעבירות מין ובכך שסיפק הרואין לה ולחברותיה, תמורת שירותי מין.
את הראיונות המוקלטים עיבדו שני העיתונאים לספר עיון דוקומנטרי שיועד לצורכי חינוך.
לאחר שכמה הוצאות סירבו להדפיס אותו עקב עיסוקו בזנות של ילדים וסמים, פרסמו שני העיתונאים את הספר כסדרה של מאמרים, בתקווה שפרסומם יביא לשינוי.
בסופו של דבר הדפיס ה"שטרן" את הספר ב-60,000 עותקים שחולקו לבתי ספר, ו-5,000 עותקים נוספים נמסרו לבית הספר לעיתונאות שליד מערכת השבועון.
הספר הוכנס לתוכנית הלימודים, אך עד מהרה עלה הביקוש על מספר העותקים שהודפסו, הוא הפך לרב-מכר, ויותר מארבעה מיליון עותקים נמכרו.
ברם, הספר הביא לתוצאה הפוכה, ובמקום להרתיע, בני נוער רבים נישבו במסתורין וברומנטיקה של חיי נערה צעירה בעולם הסמים והזנות, ופלשרינו הפכה לאייקון תרבות ומודל לחיקוי.
הספר נכתב בגוף ראשון ומתאר את חייה של פלשרינו מגיל 6 עד אחרי המעבר להמבורג.
תרמו לו עדויות, אף הן כתובות בגוף ראשון, של אמא של כריסטיאנה, של מנהלו לשעבר של המרכז הקהילתי "בית המרכז" בגרופיוסשטאט, של אנשי רשויות שטיפלו במגפת הסמים במערב ברלין באותן שנים, ושל מתבגרים שתרמו לספר את שמותיהם ותמונותיהם, מתוך רצון לשבור את השתיקה שנבעה מבושה.
הספר תורגם ל-21 שפות, יצא לאור ב-35 מדינות, שהה במשך 95 שבועות בראש רשימת רבי המכר של השבועון "דר שפיגל" ובכך היה לספר התיעודי הגרמני המצליח ביותר בתקופת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בישראל הוא תורגם מגרמנית על ידי גדעון טורי, ויצא בשם "אני, כריסטיאנה פ.".
בפברואר 2013 ראה אור בארצות הברית תרגום חדש לאנגלית לנוער של הספר, בשם "תחנת גן החיות - סיפורה של כריסטיאנה פ." (Zoo Station – The Story of Christiane F).
במהדורה זו, מופיע השם christiane f כמחברת, בעוד ששמותיהם של הרמן וריק, שהיו חתומים על הספר המקורי כמחבריו, לא מופיעים כלל.
הספר נשמר בספריית הקונגרס תחת מספר 2012936083.
בשנת 1981 יצא לבתי הקולנוע סרט המבוסס על הביוגרפיה, בהפקתו של ברנד אייכינגר ובבימויו של אולריך אדל.
התסריט נכתב על ידי הרמן ויגל בשיתוף העיתונאים ריק והרמן.
כותרת הסרט בגרמנית הייתה כריסטיאנה פ.
- אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות (Christiane F.
בישראל נקרא הסרט כשם הספר בתרגום לעברית.
כריסטיאנה שימשה יועצת להפקה, אבל לא הופיעה בסרט בעצמה.
אפיזודות נרחבות צולמו באתרי התרחשות אותנטיים בסביבות גרופיוסשטאט, תחנת הרכבת "ברלין גן החיות" ודיסקוטק "סאונד".
דייוויד בואי, הזמר האהוב על כריסטיאנה בשנות העלילה, תרם לסרט הופעת קמע כמחווה לפלשרינו, בהיותו מכור לסמים בעצמו בשנים ההן.
בואי גם סיפק את פסקול הסרט הכולל תשעה שירים שלו, מהם שמונה מתקליטים שהקליט בשנות שהותו בברלין (1980-1976) יחד עם המפיק בראיין אינו, וגרסה גרמנית לשיר "Heroes", שכתבה זמרת הליווי הגרמניה אנטוניה מאאס.
פלשרינו הייתה אנונימית עד צאת הסרט לבתי הקולנוע.
זהותה נחשפה כאשר נסעה לארצות הברית לקדם את ההפצה, מכיוון שהשחקנית נָטְיָה בּרוּנְקְהוֹרסט שגילמה את דמותה, הייתה צעירה מדי.
בסרט צפו כחמישה מיליון איש.
במהלך ינואר–פברואר 2021 צפויה לצאת סדרת טלוויזיה גרמנית בת שמונה פרקים, המבוססת על הביוגרפיה של כריסטיאנה פלשרינו, ונושאת את שמו המקורי של הספר: "אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות" .
אורכו של כל פרק יהיה 60 דקות.
שלב הצילומים, שהתקיים בפראג ובאתרים אותנטיים בברלין החל באמצע יולי 2019 והסתיים ב-6 בפברואר 2020. תקציב ההפקה מוערך ב-25 מיליון אירו, סכום שיא בגרמניה לסדרת טלוויזיה.
הסדרה הוקרנה לקהל קַניינים במסגרת אירועי "MIPCOM" באוקטובר 2020. היא תופץ תחילה למדינות דוברות גרמנית באירופה (גרמניה, אוסטריה ושווייץ) באמצעות "Amazom Prime Video" , שירות הזרמת המדיה של חברת "אמזון", ואת ההפצה הבינלאומית תעשה "פרימנטל" , חברה בריטית להפקה והפצה של תכנים לטלוויזיה.
כבר בסוף יולי 2017 הודיעה חברת ההפקות הגרמנית "קונסטנטין", מפיקת סרט הקולנוע משנת 1981, שהביוגרפיה של פלשרינו תעובד לסדרת טלוויזיה.
מפיקי הסדרה הם אוליבר בֶּרְבֶּן המכהן כחבר הדירקטוריון של "סרטי קונסטנטין", וסופי פון אוּסְלָר.
הבמאי הוא פיליפ קאדלבך , ועל התסריט אחראית אנט הס שעמדה בראש סדנת כתיבה שבה השתתפה בין היתר התסריטאית והבמאית הגרמניה לינדה ברידה.
בראיון מפברואר 2018 הסבירה הס שסדרה עלילתית מודרנית מאפשרת כיום לתאר את חיי כריסטיאנה וחבריה מזוויות מבט שונות בדיוק היסטורי מקיף וחסר רחמים, ולכן הסדרה לא תיועד להקרנה בשעות צפיית השיא בערב.
הס הסבירה שבסדרה יודגשו היבטים שחסרו בסרט: הזנחה מצד ההורים, תנאי החיים של ילדי גרופיוסשטאט, האלימות וצמצום מרחב המחיה שלהם, והוסיפה שהסדרה תשרטט דיוקן מוסרי של תקופה של קיצוניות, התמכרות ואיומי טרור מצד השמאל הקיצוני.
לדבריה, כאז כן היום, הנוער מהווה סייסמוגרף של החברה, וגורלם של כריטיאנה וחבריה הוא אישי ואוניברסלי בעת ובעונה אחת.
ב-13 בפברואר 2019 הודיעה חברת "אמזון" שהחברה רכשה את זכויות ההפצה, ובכך הפכה הסדרה להפקה משותפת של "סרטי קוסנטנטין" ו"אמזון פריים וידאו".
ברבן אמר בהודעה שהסדרה לא תציג את הילדים כקורבנות, אלא כחזקים, אמיצים וכובשי לב.
ב-10 באוקטובר 2019 פורסמו פרטים ראשונים ותצלום קבוצתי של אנסמבל השחקנים העיקרי.
את דמותה של כריסטיאנה פ' מגלמת השחקנית האוסטרית-אוסטרלית יאנה מק'קינון , ודמויות נוספות מגולמות על ידימיקלאנג'לו פורטוצי ("בֶּנוֹ"), לאה דרינדה ("בבסי"), לנה אורצנדופסקי ("סטלה"), יירמיאס מאייר ("אקסל"), וברונו אלכסנדר ("מיכי").
בניגוד לסרט משנת 1981 שהתמקד בדמותה של כריסטיאנה, הסדרה תעניק התייחסות שווה לכל הדמויות בחבורה.
כמו כן, בני הנוער יבואו מרקע חברתי מגוון ולכן יתמודדו עם בעיות שונות, וגורלותיהם יצטלבו בתחנת הרכבת הידועה לשמצה.
הבדל נוסף בין הסדרה לסרט הוא בהקשר התקופתי.
בעוד שהסרט מעוגן באופן מובהק בשנות ה-70 של המאה ה-20, הסדרה מהווה פרשנות מודרנית לזכרונותיה של פלשרינו, אך המפיק אוליבר ברבן הסביר שהסדרה תהיה מנותקת מהגדרת זמן מסוים.
כריסטיאן תילמן הוא מנצח גרמני, המנצח הראשי המיועד (מנהל מוזיקלי כללי) של האופרה של ברלין ושל התזמורת הממלכתית של ברלין.
תילמן החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 19 כפסנתרן חזרות בדויטשה אופר ברלין עם היינריך הולרייזר ועוזר להרברט פון קאראיין.
הופעת הבכורה שלו בארצות הברית הייתה ב-1991 כשניצח על הפקה חדשה של "אלקטרה" מאת ריכרד שטראוס בסן פרנסיסקו, שאחריה באו הצגות במטרופוליטן אופרה.
בין השנים 2004 - 2011 היה מנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של מינכן.
תילמן מנצח בקביעות בפסטיבל ביירוית ובפסטיבל זלצבורג.
הוא רואה עצמו כממשיך מסורת הניצוח האוסטרו-גרמנית, שראשיתה בריכרד וגנר והמשכה בהנס ריכטר, הנס קנאפרטסבוש, וילהלם פורטוונגלר והמנחה הישיר של תילמן עצמו, הרברט פון קאראיין.
תילמן מקליט לחברת דויטשה גרמופון.
בשנת 2003 קיבל את אות Bundesverdienstkreuz של גרמניה.
בעקבות ההחלטה שקיבלה "קרן פסטיבל ריכרד וגנר" בספטמבר 2008 למנות את קתרינה וגנר ואוה וגנר-פסקיה להחליף את וולפגנג וגנר בניהול פסטיבל ביירוית, יכהן תילמן כיועצן הראשי, דהיינו, כמנהל המוזיקלי בפועל של הפסטיבל.
עד שנת 2024 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.
קרל אורף, כרמינה בוראנה, מקהלה ותזמורת של הדויטשה אופר ברלין, יולי 2007
לודוויג ואן בטהובן, הפתיחה "אגמונט" ויוהנס ברהמס, סימפוניה מס' 1, התזמורת הפילהרמונית של מינכן, אפריל 2007
וולפגנג אמדאוס מוצרט, רקוויאם, הפילהרמונית של מינכן ומקהלת תזמורת רדיו בוואריה, נובמבר 2006
ריכרד וגנר, "פרסיפאל", המקהלה והתזמורת של האופרה של וינה, אפריל 2006
אנטון ברוקנר, סימפוניה מס' 5, הפילהרמונית של מינכן, מרץ 2005
היינריך מארשנר, פליקס מנדלסון, אוטו ניקולאי, קרל מריה פון ובר, ריכרד וגנר, פתיחות, התזמורת הפילהרמונית של וינה, אוקטובר 2004
וגנר, טריסטן ואיזולדה, תזמורת האופרה הממלכתית של וינה, מאי 2004
ריכרד שטראוס, "חיי גיבור" ופנטזיה סימפונית מן ה"אישה ללא צל", הפילהרמונית של וינה, אוגוסט 2003
אלברט לורצינג, ריכרד שטראוס, ובר, וגנר, אריות מתוך אופרות עם תומאס קווסטהוף ותזמורת הדויטשה אופר ברלין, אפריל 2002
רוברט שומאן, סימפוניה מס' 1 ו-4, תזמורת פילהרמוניה, 2001
ריכרד שטראוס, "אראבלה" עם קירי טה קאנאווה והתזמורת והמקהלה של מטרופוליטן אופרה, מרץ 2001
ריכרד שטראוס, "סימפוניה אלפינית" וסוויטה מתוך "אביר הוורד", הפילהרמונית של וינה, מרץ 2001
ארנולד שנברג, "פליאס ומליסנדה" וריכרד וגנר, "אידיליית זיגפריד", יוני 1999
אורף, כרמינה בוראנה, מקהלה ותזמורת של הדויטשה אופר ברלין, מאי 1999
שומאן, סימפוניה מס' 3, "הריינית", הפתיחה "גנובבה" אופוס 81, פתיחה, סקרצו ופינאלה אופוס 52, תזמורת פילהרמוניה
וגנר, מוזיקה תזמורתית (לוהנגרין, פרסיפאל, טריסטן ואיזולדה), תזמורת פילהרמוניה, פברואר 1998
בטהובן, קנטטת אבל למות הקיסר יוזף השני, שומאן, "קונצרט שטיקה" אופוס 86 ל-4 קרנות ותזמורת, הנס פפיצנר, "פלסטרינה" (פרלודים למערכות 1 ו-2), 1997
פפיצנר, מוזיקה מתוך "פלסטרינה" ו-Das Käthchen von Heilbronn, ריכרד שטראוס, "גונטראם" (פרלוד), "קפריצ'ו" (פרלוד), Feuersnot (סצנת אהבה), תזמורת הדויטשה אופר ברלין, 1996
ריכרד וגנר וריכרד שטראוס, אריות עם הטנור רנה קולו.
תזמורת הדויטשה אופר ברלין, 1992
ריכרד שטראוס עם הפילהרמונית של מינכן ודיאנה דאמראו, 2011
כריסטיאן רושפור (צרפתית: Christiane Rochefort; ) הייתה סופרת צרפתייה פמיניסטית.
היא פרסמה 5 ספרים תחת הפסבדונים Dominique Féjos, בטרם החלה את הקריירה הספרותית שלה עם פרסומו של הספר "מנוחת הלוחם" והיא בת 41.
רושפור נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בפריז.
אביה הצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ונהרג שם.
רושפור עבדה כעיתונאית וכנספחת העיתונות של פסטיבל קאן עד שפוטרה ב-1968 בגלל דעותיה הביקורתיות ואחר כך עבדה לצדו של אנרי לנגלואה בסינמטק של פריז.
ב-1958 פרסמה את ספרה הראשון בשמה מקורי "מנוחת הלוחם" (Le Repos du guerrier).
הדמות הראשית בספר מבוססת על דמותו של עמוס קינן.
הספר היה לרב מכר, ובשנת 1962 עיבד אותו הבמאי רוז'ה ואדים לסרט בהשתתפות בריז'יט בארדו.
פרסמה 13 ספרים נוספים ובשנת 1988 זכתה בפרס מדיסיס על הרומן "La porte du fond" ("הדלת הפנימית").
הרומנים שלה מחולקים בין סאטירות ריאליסטיות חברתיות המתרחשות בצרפת של ימינו לבין פנטזיות אוטופיות או דיסטופיות.
ברומנים של רושפור יש גם אלמנטים מיניים חזקים.
שניים מספריה תורגמו לעברית "מנוחת הלוחם", תורגם לראשונה ב-1962 על ידי זאב זמיר ושוב ב-1985 על ידי אביטל ענבר.
"שיר לסופי" תורגם על ידי אביטל ענבר ב-1984. סרטו של הבמאי משה מזרחי "חרוזים לסופי (Les Stances à Sophie) מ-1971 מבוסס על ספר זה.
במהלך שנות ה-50 קיימה רושפור מערכת יחסים זוגית עם הסופר הישראלי עמוס קינן.
רושפור תרגמה לצרפתית שלושה מספריו של קינן.
שיר לסופי, תרגום: אביטל ענבר, הוצאת מעריב, 1984
מנוחת הלוחם, תרגום: אביטל ענבר, הוצאת מעריב, 1985
הדרך לעין חרוד, רומאן, הוצאת אלבין מישל, 1984.
שואה 2, הוצאת פלאמאריון, 1976.
כריסטיאן רוזנקרויץ (Christian Rosenkreuz, רוזנקרויץ - "צלב הוורד") הוא דמות אלגורית, המייסד כביכול של מסדר צלב הוורד, אגודת סתרים מיסטית אגדית.
לפי האגדה רוזנקרויץ היה בן למשפחת אצולה גרמנית שחי במאה ה-15. לפי מקור אחד הוא יליד 1378 וחי 106 שנים.
הוא נסע כביכול במזרח התיכון ולמד חכמה מפי כוהני דת ממצרים, פרס וטורקיה.
בין היתר השתלם בסודות החוכמה הסופית והזורואסטרית.
עם חזרתו לאירופה ייסד אגודת סתרים, שהוא עמד בראשה בשם Frater C.R.C והקים את מקדש החכמה עליונה.
שמו מוזכר לראשונה כמייסד המסדר ב-1614 בחיבור פסאודואפיגרפי שהתפרסם בעיר קאסל כדיווח של מסדר צלב הוורד המקומי (Fama Fraternitatis Rosae Crucis) המדווח על מציאת קברו של המייסד ונקרא "המניפסט הראשון" ולאחר מכן בהמשכו, "המניפסט השני" שהופץ ב-1615 מפורטות הוראותיו של רוזנקרויץ לבני המסדר בשעתו ולעתיד לבוא.
ב-1616 הוא מוזכר במסגרת החיבור המיסטי-אלכימי "נישואיו הכימיים של כריסטיאן רוזנקרויץ" (Chymische Hochzeit Christiani Rosencreutz) שפורסם בשטרסבורג.
כל החיבורים אנונימיים ותפקידם לייחס לאגודת סתרים חדשה אב-מייסד נכבד ועלום ומסגרת תוכנית עשירה ומושרשת בחוכמת עמי הקדם.
פרסום הכתבים גרם לגל של פרסומים וניסיונות של מלומדי אירופה, בהם רוברט פלאד ורנה דקארט ליצור קשר עם אנשי המסדר הנעלמים.
לפי ה"מניפסטים", יצא רוזנקרויץ, שכבר ידע יוונית עתיקה, ערבית ועברית למסע לימודים במזרח.
הוא ביקר, בין השאר בכנסיית הקבר בירושלים, בדמשק ובפאס שבמרוקו.
למד גאומטריה ופיזיקה בד בבד עם קבלה וסוגים שונים של מאגיה מאת מורים שקיבלו ידע זה בשלשלת העברה מהחכמים הקדומים ותירגם ספר מסתורי בשם Liber M (אולי רמז לספר יצירה הקבלי), בו מצויות כל ההתאמות בין העולם לבין האדם (המיקרוקוסמוס).
ככלל הוא מגיע לתובנה שככל שהחברה האנושית, באמצעות שליחים ומורים מוכשרים, תדע יותר על העולם, כך יקל עליה לשלוט בו, לשפר את החיים ולהאריכם.
לאחר שחזר מן המזרח דרך צפון אפריקה, הגיע רוזנקרויץ לספרד והגיע להכרה שעליו להקים מרכז שתפקידו יהיה להדריך את השליטים בדרכי התבונה ועשיית טוב.
רוזנקרויץ אסף סביבו חבורה, אך מספר חבריה, זהותם ומעשיהם נותרו סוד.
הם התחייבו להפרש לכל קצווי העולם, לשמור על תורתם וזהותם בסוד ולהסוות עצמם כבני המקום.
כמו כן התחייבו לסייע לנזקקים, להוועד פעם בשנה במקום מוסכם ("מקדש החוכמה הנצחית" (Sanctus Spiritus) הממוקם באי מרוחק וסודי, מוגן כבלתי-נראה על ידי כוחות כישוף) ולשמור בסוד על עצם תנועתם וזהות מייסדה במשך מאה ועשרים שנה.
רוזנקרויץ עצמו לא מוזכר עוד במניפסטים לאחר מכן פרט לעובדה שבשנת 1484 מתגלה סרקופג בארמון החוכמה הנצחית עליו כתוב: "POST CXX ANNOS PATEBO" (אחרי מאה ועשרים שנה אפתח).
ואכן, 120 שנה מאוחר יותר הגיע מחבר המניפסט לאי, מצא את הסרקופג וגילה את הדברים.
ב-1604, 120 שנה לאחר מותו, נמצא כאמור קברו של רוזנקרויץ.
הקבר היה טמון בארץ רחוקה, בעומק האדמה וגופתו של רוזנקרויץ נשמרה בו במצב מצוין בתוך סרקופג.
זאת, בהתאם למוטו של האלכימאים VITRIOL: "Visita Interiora Terrae Rectificando Invenies Occultum Lapidem ("בקר בחלקי הפנים של כדור הארץ; היה והלכת בדרך הישר ומצאת את האבן הסודית"), כלומר מבחינה סמלית מקושר רוזנקרויץ לאבן החכמים.
דמותו של רוזנקרויץ נקשרה בשנים שלאחר מכן בחיבורים שונים ופרשנויות שונות בשמם של הוגים רבים.
בהם פרנסיס בייקון (מחבר אטלנטיס החדשה, חיבור החולק מספר מאפיינים משותפים עם חיבורים הקשורים למסדר צלב הוורד), מרטין לותר (שסמלו הוא צלב-ורד), אייזק ניוטון, רנה דקארט, לאונרדו דה וינצ'י ואחרים.
בספרו של אומברטו אקו "המטוטלת של פוקו" מהווה רוזנקרויץ את אחת הדמויות המרכזיות אחריהן מתחקה העלילה הנפתלת.
נישואיו הכימיים של כריסטיאן רוזנקרויץ
כריסטיאן רוזיירה דה סוזה סילבה (בפורטוגזית: Cristiane Rozeira de Souza Silva; נולדה ב-15 במאי 1985) היא כדורגלנית ברזילאית המשחקת כחלוצה.
כריסטיאן מחזיקה בתואר מלכת השערים של המשחקים האולימפיים בכל הזמנים עם 14 כיבושים.
כריסטיאן נולדה במאי 1985 בעיר אוססקו שבמדינת סאו פאולו, והחלה לשחק כדורגל במספר קבוצות מקומיות כמו "סאו ברנרדו" ו"אתלטיקו יובנטוס".
בגיל 15 כבר ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ברזיל עד גיל 19, והשתתפה עימה בשתי אליפויות העולם שנערכו ב-2002 וב-2004. בשני הטורנירים סיימה ברזיל במקום הרביעי, וב-2004 כריסטיאן נבחרה לנבחרת המצטיינת של הטורניר ביחד עם חברתה לנבחרת, מרטה.
בשנת 2003 התחילה לשחק בנבחרת הבוגרת, ועזרה לה לזכות באליפות אמריקה הדרומית שנערכה באותה שנה.
לקראת סוף 2003, התקיים הגביע העולמי בארצות הברית, וכריסטיאן זומנה לסגל הנבחרת שנשלח לטורניר.
היא השתתפה בכל ארבעת משחקי הנבחרת, אך עלתה בכולם כמחליפה ולא הצליחה לנצל את הזמן המועט שניתן לה.
ברזיל הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת שוודיה.
שנה לאחר מכן, זכתה כריסטיאן להכרה הבינלאומית הראשונה שלה, כאשר כיכבה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה.
נבחרתה העפילה עד לגמר הטורניר, אך הפסידה בהארכה 2-1 לארצות הברית והסתפקה במדליית הכסף.
למרות ההפסד בגמר, כריסטיאן השיגה את ההכרה לה ייחלה, ואף סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם חמישה כיבושים.
בפברואר 2005, עזבה כריסטיאן את הליגה הברזילאית, וחתמה בקבוצת טורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה הגרמנית.
במהלך העונה, זכתה כריסטיאן עם הקבוצה באליפות הליגה ובגביע הגרמני, אך ברוב המשחקים עלתה כמחליפה ולא הצליחה להסתגל לסגנון הפיזי החזק המאפיין את הכדורגל הגרמני.
עונה לאחר מכן, נשארה כריסטיאן בגרמניה, אך עברה לוולפסבורג.
כריסטיאן כבשה שבעה שערי ליגה במהלך העונה, אך בעיותיה נמשכו ובסוף העונה החליטה לחזור לברזיל כדי לעזור בהקמת הליגה החדשה לנשים.
באליפות אמריקה הדרומית שנערכה בנובמבר 2006, סיימה כריסטיאן כמלכת שערי הטורניר עם תריסר כיבושים.
למרות הצלחתה האישית, נבחרתה כשלה והפסידה את התואר לארגנטינה לאחר ארבע זכיות רצופות בתואר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ביולי 2007 בריו דה ז'ניירו, גברה ברזיל בגמר על הנבחרת הצעירה של ארצות הברית, כאשר כריסטיאן כובשת שניים מהשערים בגמר.
מספר חודשים אחר כך, הגיעה ברזיל כאחת הפייבוריטיות לזכייה בטורניר הגביע העולמי שנערך בסין.
לאחר מספר הופעות מצוינות של הברזילאיות לאורך כל הטורניר, הן פגשו בגמר את האלופה המכהנת, נבחרת גרמניה והפסידו 2-0. כריסטיאן שבמהלך הטורניר כבשה חמישה שערים, סיימה כסגנית מלכת השערים של הטורניר (אחרי חברתה לנבחרת, מרטה) וזכתה בפרס כדור הארד, המוענק לשחקנית השלישית בטיבה בטורניר.
בטקס מצטייני השנה של פיפ"א שנערך ב-17 בדצמבר 2007, סיימה כריסטיאן במקום השלישי (אחרי מרטה ובירגיט פרינץ) בקרב על פרס כדורגלנית שנה בעולם.
את אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, סיימו הברזילאיות בדיוק כמו אולימפיאדת אתונה שנערכה ארבע שנים לפני כן.
הן הגיעו עד לגמר, שם פגשו שוב את נבחרת ארצות הברית.
גם בבייג'ינג המשחק עבר להארכה, ובדקה ה-109, קרלי לויד כבשה את שער הניצחון לארצות הברית.
כריסטיאן סיימה כמלכת שערי הטורניר בפעם השנייה ברציפות, כשהיא זוקפת לזכותה חמישה שערים.
בסוף השנה, סיימה פעם נוספת במקום השלישי בטקס כדורגלנית השנה בעולם, כאשר מרטה ובירגיט פרינץ מקדימות אותה שוב.
ב-27 בפברואר 2009, חתמה כריסטיאן בקבוצת שיקגו רד סטארס מליגת ה-WPS האמריקאית.
ביוני של אותה שנה, כבשה את השלושער הראשון בתולדות הליגה, והובילה את קבוצתה לניצחון 1-3 על גולד פרייד.
היא שיחקה בשיקגו עונה אחת בלבד, ומשם עברה לסנטוס מהליגה הברזילאית.
עם סנטוס זכתה כריסטיאן בגביע ליברטדורס ובגביע הברזילאי, כאשר בגמר הגביע היא כבשה את אחד משערי הניצחון.
בגביע העולמי שנערך ב-2011 בגרמניה לא זכתה הנבחרת הברזילאית להצלחה רבה, והודחה ברבע הגמר מול יריבתה המרה, ארצות הברית.
כריסטיאן לא הצליחה להתבלט, וכבשה רק שני שערים במהלך הטורניר - שניהם מול גינאה המשוונית.
מספר חודשים לאחר מכן, עברה לרוסיאנקה מליגת העל הרוסית.
כריסטיאן רייף הוא אתלט גרמני, ואלוף אירופה בקפיצה לרוחק.
רייף התחרה לראשונה באליפות אירופה באתלטיקה באולם בשנת 2007, אך עם תוצאה של 7.58 מטרים, לא הצליח להעפיל אל גמר התחרות.
באליפות העולם באתלטיקה 2007 סיים רייף את התחרות במקום התשיעי, עם קפיצה למרחק של 7.95 מטרים.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה בשנת 2010 זכה רייף במדליית הזהב, כשקבע את שיאו האישי, שיא התחרות ותוצאת השנה בעולם, עם תוצאה של 8.47 מטר.
כריסטיאן גבריאל רודריגס בארוטי (בספרדית: Cristian Gabriel Rodríguez Barotti; נולד ב-30 בספטמבר 1985), המכונה "סבוז'ה" (בספרדית: cebolla, קרי "בצל"), הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הקיצוני.
שיחק בנבחרת אורוגוואי, ערך במדיה 110 הופעות בהן כבש 11 שערים, וזכה בקופה אמריקה 2011.
רודריגס נולד בחואן לקאסה, שבדרום אורוגוואי.
החל לשחק באופן מקצועני בגיל 17 בפניארול, כאשר עלה לקבוצה הבוגרת ממחלקת הנוער של המועדון.
בעונת זכתה פניארול, בסיועו של רודריגס, באליפות אורוגוואי.
בעונת היה רודריגס מושבת במשך רוב העונה עקב פציעה, אך עם חזרתו לשחק, הראה יכולת טובה ועורר תשומת לב של מועדונים אירופאים גדולים.
בקיץ 2005 עבר רודריגס לפריס סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית בהעברה חופשית.
בעונתו הראשונה בפריס המעיט להופיע, בעונת , עונתו השנייה במועדון, סייע רודריגס למועדון מבירת צרפת להימנע מירידת ליגה, לאחר שכבש את שערו היחיד באותה עונה בניצחון בית 2-4 על מונקו.
לאחר שתי עונות בצרפת, הושאל רודריגס באוגוסט 2007 לבנפיקה ליסבון הפורטוגלית.
לאחר שבאותה עונה הפך רודריגס לשחקן הרכב במועדון הצמרת הפורטוגלי, נרכש בסוף אותה עונה על ידי אחת המתחרות הבולטות ביותר של בנפיקה בליגת העל הפורטוגזית - פורטו.
ביוני 2008 חתם רודריגס בפורטו.
במהלך משחק בין בנפיקה לפורטו בליסבון היה נתון רודריגס להתעללות מילולית של אוהדי בנפיקה, הכללה קללות ונאצות נגדו.
במהלך עונתו הראשונה בפורטו, , הפך רודריגס לשחקן מפתח במדי קבוצת הצמרת הפורטוגלית, והוביל את התקפת הקבוצה, יחד עם ליסנדרו לופס והאלק.
בעונת , עם רכישתם של סילבסטרה וארלה ושל רדאמל פלקאו, הפך רודריגס לשחקן ספסל.
למרות זאת, שיחק 22 משחקים וסייע לפורטו לזכות בגביע הפורטוגזי.
בעונת שיחק רודריגס 27 משחקים וסייע לקבוצתו לזכות בטרבל השני בתולדותיה, ולהיות הקבוצה הראשונה בהיסטוריית הכדורגל שזכתה פעמיים בטרבל.
הוא נאלץ להחמיץ את גמר הליגה האירופית בעקבות פציעה.
ב-28 במאי 2012 חתם רודריגס באתלטיקו מדריד, לאחר ששוחרר מפורטו.
שער הבכורה של רודריגס במדי אתלטיקו היה נגד הפועל תל אביב, בניצחון קבוצתו 3-0 באצטדיון בלומפילד.
ב-20 בינואר 2015 הושאל רודריגס לפארמה האיטלקית עד לסוף העונה.
בשל המצב הכלכלי של הקבוצה וביטול משחקיה עד לסיום העונה, הושאל לגרמיו הברזילאית עד לסוף העונה.
ב-24 ביולי 2015 חתם רודריגס באינדפנדיינטה על חוזה למשך שנתיים לאחר ששוחרר מאתלטיקו מדריד.
ב-2017 חתם רודריגס בקבוצת נעוריו פניארול, וזכה איתה בשתי אליפויות ובסופר קאפ האורוגוואי.
ב-2021 עבר לקבוצת פלאסה קולוניה.
בינואר 2023 הודיע על פרישה ממשחק.
הופעת הבכורה של רודריגס בנבחרת אורוגוואי הייתה בהיותו בן 18, במשחק ידידות נגד .
בנוסף ייצג רודריגס את נבחרתו בקופה אמריקה 2004, בקופה אמריקה 2007, שם כבש בניצחון 4-1 על , מארחת הטורניר.
היה שותף גם לזכייה של אורוגוואי בקופה אמריקה 2011, ולהגעה למקום הרביעי בגביע הקונפדרציות 2013. בנוסף נכלל רודריגס בסגל נבחרת אורוגוואי למונדיאל 2014.
ליגת העל האורוגוואית - , ,
הליגה הפורטוגלית - , ,
הגביע הפורטוגלי - , ,
הסופר קאפ הפורטוגלי - , ,
הסופר קאפ הספרדי - 2014
כריסטיאן שולץ הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק כבלם.
שולץ הצטרף בגיל 12 לאקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן, והתקדם בה עד שהשתלב בקבוצת המילואים של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, ב-15 בפברואר 2003, כאשר נכנס כמחליף במקומו של אומיט דבאלה הפצוע, במשחק מול נירנברג.
למרות הצהרות קודמות שלא יעזוב את ברמן עימה הצליח לזכות בדאבל היסטורי, ב-30 באוגוסט 2007, חתם שולץ ביריבה הנובר 96.
בקיץ 2016, לאחר שירד ליגה עם הנובר 96, חתם שולץ בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית.
בעונת 2017/2018 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע האוסטרי.
בתום העונה עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת המילואים של הנובר 96. במאי 2021 פרש ממשחק.
שולץ ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הגרמנית ב-16 בדצמבר 2004, במשחק ידידות מול יפן, בו ניצחה גרמניה 3-0. סך הכל, שולץ ייצג את מולדתו 4 פעמים.
סגנות גביע הליגה הגרמנית (1): 2004
כריסטיאן לאונל רמירס סמבראנו (בספרדית: Cristian Leonel Ramírez Zambrano, נולד ב-12 באוגוסט 1994) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בלוקומוטיב מוסקבה ובנבחרת אקוודור בעמדת המגן השמאלי.
רמירס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינדפנדייטה דל ואיה.
ב-28 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד אל נסיונל.
יכולתו הגבוהה וגילו הצעיר יחסית, משכה את תשומת לבן של מועדונים רבים באירופה וב-25 במאי 2013 חתם בפורטונה דיסלדורף הגרמנית.
ב-22 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בדיסלדורף בניצחון 0-1 נגד אנרג'י קוטבוס.
בתום העונה הושאל לנירנברג לחצי עונה.
בתום תקופת ההשאלה הושאל לפרנצווארוש ההונגרית.
ב-4 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-5 נגד צקבאר במסגרת הגביע ההונגרי.
בתום העונה רכש המועדון את כרטיס השחקן שלו.
בדצמבר 2016 רמירס חתם בקרסנודאר הרוסית.
ב-14 ביולי 2023 חזר רמירס לאחר שש וחצי שנים לפרנצווארוש.
בצעירותו רמירס שיחק בנבחרת הנוער של אקוודור ואף השתתף עימה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בשנת .
ב-20 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד .
כּריסטיאן קרן הוא יזם ופוליטיקאי סוציאל-דמוקרט אוסטרי, שכיהן כקנצלר אוסטריה החל מ-17 במאי 2016 ועד 18 בדצמבר 2017. בהכשרתו קרן הוא עיתונאי-פרשן בתחום הכלכלי.
באמצע שנות ה-90 הוא היה דובר הסייעה הפרלמנטרית הסוציאל-דמוקרטית.
אחר כך התמנה כחבר במועצת המנהלים של חברת החשמל המובילה באוסטריה (Verbund AG).
בשנת 2010 עבר להיות מנכ"ל החברה הפדרלית לרכבות של אוסטריה (ÖBB).
אחרי 2014 עמד בראש קהילת חברות הרכבות והתשתית האירופית.
כריסטיאן קרן נולד ברובע זימרינג בווינה בשנת 1966 כבנו של שרברב-חשמלאי ושל מזכירה.
הוא סיים בגרות בגימנסיה הפדרלית הריאלית בזימרינג.
קרן למד עיתונאות ומדעי התקשורת באוניברסיטת וינה.
וסיים בתחום זה עבודת תואר מאסטר בנושא "ניטור התקשורת: כיסוי מדיניות הפנים ביומונים ובשבועונים האוסטרים ב-1993".
בעת לימודיו הצטרף קרן לברית הסטודנטים הסוציאליסטים באוסטריה והיה עורך ראשי של "רוטפרס – כתב עת סוציאליסטי ללימודים, פוליטיקה ותרבות".
הוא עשה מאוחר יותר השתלמות במרכז למנהל של אוניברסיטת סנט גאלן בשווייץ.
בשנת 1989 התחיל קרן לעבוד ככתב ופרשן כלכלי בעיתונות, בין השאר ב"שירות העיתונאי הכלכלי" ובמגזין הכלכלי "אופציון" ("הברירה"), ביטאון חברה התקשורת Wirtschafts-Printmedien GmbH.
בשנת 1991 כיהן בעת ממשלת פרנץ ורניצקי השלישית כעוזר של מזכיר המדינה פטר קוסטלקה במשרד הקנצלר.
ב-1994 התמנה לראש לשכה ודובר של הסיעה הפרלמנטרית הסוציאל-דמוקרטית במועצה הלאומית האוסטרית.
בשנת 1997 עבר לעבוד בחברת החשמל המובילה באוסטריה, Verbund AG, החל משנת 1999 כאחראי על השיווק והמכירות.
בשנת 2007 התמנה כמנהל בכיר אחראי על הפיקוח על מיזוגים ורכישות, השקעות, ועל רשת ההולכה במתח גבוה.
החל מ-7 ביוני 2010 התמנה מנכ"ל של חברת הרכבות הפדרלית האוסטרית.
ב-2014 נבחר כיושב ראש קהיליית חברות הרכבות וחברות התשתית האירופיות.
בעת כהונתו הוא החזיר את היציבות הפיננסית לחברה, עצר את מגמת הפרישות המוקדמות ההמוניות של עובדיה, סיים בזמן את הפעלת תחנת רכבות חכמה חדשה בווינה ללא הוצאות חריגות וניהל ללא זעזועים את היחסים עם ועד העובדים.
יו"ר ועד העובדים של חברת ÖBB שיבח את קרן כמנהל הראשון בחברה שעמד באמת לצדם של העובדים.
בשנת 2012 חגגה חברת ÖBB 175 שנות פעילות הרכבות באוסטריה (באמצעות חברת "נורדבאהן" – "רכבות הצפון").
קרן חנך תערוכה על שיתוף הפעולה בין חברת הרכבות עם הרייך השלישי, תחת הכותרת "השנים המודחקות – רכבות ונאציונל-סוציאליזם באוסטריה 1938–1945".
הוא התייחס לאותה תקופה כ"החשוכה שבהיסטוריה של חברת הרכבות שלנו" והוסיף כי "אנו חייבים להיזכר ודרך התיעוד הזה רצוננו לתרום להתמודדות העם העבר.
ככל שלא ייאמנו אותם האירועים בעיינינו כיום, אנחנו חייבים באופן ברור לראות בהם חלק מההיסטוריה של מפעלנו".
אותה תערוכה הוצגה בסיור, כולל בבניין הפרלמנט האירופי בבריסל
על מחויבותו לגבי הדין והחשבון של חברת הרכבות לגבי עברה, קיבל קרן מהקהילה היהודית בווינה את האות על שם מרייטה ופרידריך תורברג.
עם זאת מתח העיתון הישראלי "הארץ" (ב-9 בנובמבר 2014) ביקורת עליו משום הצהרתו כי "אנו צריכים שהמותג שלנו יהיה נקי.
והצגת מה שהתרחש בימי השואה הכרחית לשם מטרה זו".
במהלך משבר הפליטים בשנת 2015 ארגן קרן הסעת מאה אלף פליטים שבאו ב"מסלול הבלקן" וחצו את אוסטריה.
הוא נחשב בזמנו לתומך בגישת קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בסוגיית קליטת הפליטים.
אחרי שנת 2014 שמו הוזכר כיורש אפשרי של הקנצלר הסוציאל-דמוקרט ורנר פיימן.
בשנת 2015 המגזין "פרופיל" כינה אותו "קנצלר הלבבות" ("Kanzler der Herzen") וציין כי חברת הרכבות בראשותו היה המוסד הממלכתי היחיד שפעל ללא רבב בעת משבר הפליטים".
ב-9 במאי 2016 כשהתפטר הקנצלר פיימן נמנה קרן לאחד המועמדים לרשת את התפקיד, לצד גרהרד ציילר ומנהלת סימנס לשעבר, בריגיטה אדרר.
ב-17 במאי סוכם כי קרן יהיה הקנצלר הבא ושבקונגרס המפלגה ב-25 ביוני ייבחר ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-17 במאי הושבע בתור קנצלר אוסטריה בפני הנשיא היינץ פישר.
במסיבת העיתונאים הראשונה קרא קרן לשינוי בסגנון שיתוף הפעולה בין מפלגות הקואליציה הממשלתית, תוך אזהרה כי שתי המפלגות צריכות להסתכן אחרת תיעלמנה מהמפה הפוליטית.
קרן הדגיש מחדש את עמדת אוסטריה בהנהגתו לעניין משבר הפליטים והמחויבות האוסטרית לשמור על הסדר והביטחון.
כריסטיאן קרן הוא אב לשלושה בנים ולבת אחת משתי מערכות נישואים.
בשנים 1985–2001 היה נשוי לקארין וסלי (Wessely), פוליטיקאית מקומית במדלינג.
יש לו בת מנישואיו השניים עם אוולינה שטיינברגר-קרן.
כריסטיאן ראן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי.
לזכותו של ראן חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
ראן נולד בהמבורג שבגרמניה המערבית, וכילד שיחק במועדון המקומי אלטונה 93. בגיל 15 החל לשחק בקבוצת הנוער של פ.צ.
סנט פאולי המקומית, ובעונת 1996/97 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בבונדסליגה.
הופעת הבכורה של ראן בקבוצה הבוגרת של סנט פאולי הייתה במחזור ה-33 של העונה, כאשר נכנס כמחליף בהפסד 0–6 לבוכום.
ראן נכנס כמחליף גם במחזור האחרון בו הפסידה סנט פאולי 0–2 לדיסבורג, וסנט פאולי נשרה בסיום העונה לבונדסליגה השנייה.
בשתי העונות הבאות שיחק ראן בעיקר בקבוצת המשנה של סנט פאולי, ובעונת 1999/00 קודם לקבוצה הבכירה שעדיין שיחקה בבונדסליגה השנייה.
ראן ערך 18 הופעות בקבוצה הבכירה באותה עונה, וסיים עמה במקום ה-14, מרחק ארבע נקודות מהקו האדום.
בעונת 2000/01 ראן ערך 28 הופעות, והבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, בניצחון 0–5 על וולדהוף מנהיים.
סנט פאולי וראן חזרו לבונדסליגה בתום אותה עונה, לאחר שסיימו במקום השלישי בבונדסליגה השנייה.
בעונת 2001/02 ראן היה שחקן חשוב בהרכב של סנט פאולי, ונחשב לאחת מתגליות העונה.
ראן הבקיע שלושה שערי ליגה בבונדסליגה, אך הקבוצה נשרה בתום העונה בחזרה לבונדסליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום האחרון.
לאחר ירידת הליגה עם סנט פאולי, חתם ראן בקיץ 2002 בשורות היריבה העירונית המבורג.
בעונת הבכורה שלו בהמבורג, 2002/03 ערך ראן תשע הופעות ליגה בלבד, והבקיע את שערו הראשון בקבוצה והיחיד בעונה זו, בתיקו 1-1 מול בוכום.
בעונת 2003/04 היה ראן שחקן משמעותי הרבה יותר בהרכב המבורג, כאשר ערך 22 הופעות בהן הבקיע שבעה שערי ליגה, ושיתף פעולה בקישור עם דוד יארולים, רפאל ויקי, קולין בנג'מין ושטפן ביינליך.
את העונה הזו סיימה המבורג במקום השמיני.
ראן החל את עונת 2004/05 בהמבורג ושיחק בהרכב באופן קבוע, אך בפגרת החורף עבר במפתיע לפ.צ.