tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסיבה לתפוצתו הרחבה של הכלל הזה במערכות אוטומטיות מוקדמות היא שהוא מצמצם את המדידות הנדרשות ממערכת האיכון הנייחת למדידת הכיוון למטרה בלבד.
עם זאת, כלל זה יעיל רק לטווחים קצרים, ובמרבית המקרים אינו יעיל בשלב הסופי של ההנחיה (לקראת יירוטה) עקב מגבלות הרזולוציה הזוויתית של המכ"ם בתחנת השיגור וריחוקה בדרך כלל של המטרה מהמכ"ם.
זה אפשרי להשתמש בהנחיה דרך קו ראייה כדי להנחות את הטיל עד למרחק מסוים למטרה ולאחר מכן להשתמש בכלל הנחיה אחר כדי להשיג פגיעה במטרה.
הנשק המונחה הראשון שהוצע בהיסטוריה היה אמור להשתמש בכלל הגאומטרי זה, תוך יישום שיטת הנחיה מרחוק, שמאוחר יותר נקראה פקודה.
המערכת הוצעה על ידי ורנר פון סימנס והוגשה למיניסטריון הפרוסי למלחמה באוגוסט 1870. היא הורכבה מטורפדו שממוקם מתחת לספינה שטה, אשר נשלט על ידי פעימות פנאומטיות (פעימות לחץ אוויר) המשודרות דרך צינורות גומי.
הפקודות היו אמורות להיות משודרות מעמדת שליטה על מהיבשה או מכלי שיט, כשהמיקום של הסירה המונחה סומן על ידי מנורה ממוגנת.
כשהגיעה העת שהמערכת פותחה לשימוש מבצעי בידי הצי הגרמני - ב-1916 - הסירות היו ממונעות על ידי מנועי בעירה פנימית מתקדמים, יכלו להשיג מהירויות העולות על 30 קשר (15 m/s) והיו מונחות על ידי פקודות מהאוויר דרך רדיו וכבלים חשמליים באורך 50 ק"מ.
באוקטובר 1917 נרשמה ההצלחה המבצעית הראשונה כשספינה בריטית נפגעה על ידי הטורפדו וטבעה.
מחקר מתמטי על נושא קרוב לנושא התנועה המתרחשת בשיטת הנחיה זו התרחש בשנת 1931 בהקשר של הבעיה - "נניח שמכונית נוסעת בכביש במהירות
קבועה v בזמן שאיש בשדה רץ במהירות קבועה u במסלול כזה שיש תמיד עץ (עץ מסוים) בינו למכונית (כך שהעץ תמיד מסתיר את האדם, והאדם חומק מעיני הנהג).
בתרחיש הזה, M ו-T הם בצדדים ההפוכים של O ׁ(העץ), מאשר באותו צד כמו בהנחיה דרך קו ראייה.
הטכניקה של שליטה ידנית בקו ראייה (MCLOS - Manual Command to Line of Sight) ראתה תכנון במלחמת העולם השנייה, במסגרת תכנון טיל הקרקע - אוויר הגרמני העל קולי Wasserfall שיועד לפעול נגד מטוסים, אך לא ראה שימוש מבצעי במהלך המלחמה, אלא רק מאוחר יותר.
במערכת ה-Wasserfall מפעיל הטיל היה חייב להיות בקשר עין רצוף עם הטיל והמטרה, ולעקוב אחריה ובמקביל לשדר פקודות הנחיה מתאימות לטיל דרך קשר רדיו באמצעות ג'ויסטיק כך שהטיל יסתיר במידת מה את מטוס המטרה.
הטיל היה מצויד בנור מגנזיום בבסיסו שנדלק באופן אוטומטי במהלך השיגור ובכך אפשר למפעיל, שהיה מצויד במשקפת, לעקוב ויזואלית אחרי הטיל המהיר.
טכניקה זו הצריכה אימון רב מהמפעילים והייתה יעילה רק נגד מטרות איטיות.
מאוחר יותר פותחו גם נגזרות של טילים הפועלים בשיטה זו לשימוש נגד טנקים.
שיטה זו מאפשרת למפעיל לא להיות מאולץ גם לעקוב ויזואלית אחרי המטרה וגם לשלוט בטיל ידנית.
עקרון הפעולה של המשקפת האופטית (רכיב העקיבה) במערכת הנחיה חצי אוטומטית כזו דומה במובן מסוים לזה של עכבר אלקטרומכני - המשקפת מצוידת בכדור גלילה פנימי, בשני גלגלי שיניים למדידת האזימוט וההגבהה של המטרה בהתאמה, ובמנגנון אלקטרומכני שממיר את השינויים במנגנון המכני לאותות חשמליים.
עם זאת, ישנו הבדל מהותי אחד בין שני המנגנונים; למשקפת חייב להיות לפחות רכיב אחד מיוצב מבחינת אוריינטציה במרחב - וכך כאשר המשקפת כולה משנה את האוריינטציה שלה התנועה היחסית בין הרכיב המיוצב לרכיבים הלא מיוצבים היא שיוצרת את סיבוב גלגלי השיניים.
כיוון שלרוב ייצוב אחד הרכיבים נעשה באמצעות גירוסקופ קטן המחובר אליו, משקפיים כאלה נקראות gyro-stabilized binoculars.
מקרה 1: מטרה שנעה במעגל מסביב לנקודת הייחוס
בשיטת הנחיה זו קל יותר לנתח את הקינמטיקה של הבעיה במקרה של מטרה שנעה במעגל (מסביב לנקודת הייחוס O) ולא במקרה של מטרה שנעה בקו ישר.
מקרה זה קל לניתוח כי המהירות הזוויתית של קו הראייה אל המטרה קבועה ולכן גם המהירות הזוויתית של קו הראייה אל הטיל קבועה (שכן הטיל והמטרה על אותו קו ראייה).
המהירות הזוויתית של קו הראייה היא: כש-R רדיוס המעגל ו- מהירות המטרה.
הרכיב המשיקי לקו הראייה של וקטור מהירות הטיל הוא: לפיכך מתקיים לפי משפט פיתגורס:
הפתרון למשוואה הדיפרנציאלית הזאת הוא:
והזמן עד לפגיעה במטרה ב-r = R הוא: .
תאוצת הטיל: באופן מפתיע, תנועת הטיל גם היא מעגלית (הטיל מבצע תנודה רדיאלית סינוסואידית ותנועה זוויתית קבועה; הוא מתווה מעגל כזה שקו הראייה שמחבר בין נקודת הייחוס ומיקום הטיל הוא מיתר במעגל הזה, שרדיוסו הוא ושמרכזו ממוקם במרחק R על האנך לקו הראייה ההתחלתי בנקודה O).
לפיכך, תאוצת הטיל קבועה ושווה לתאוצתו בתחילת מסלולו.
נשיב לב כי גודלה של תאוצה זו הוא ; זהו פעמיים התאוצה הנדרשת בנקודה זו בכלל הנחיה אחר - הנחיית מרדף.
ניתן לראות זאת באופן ישיר אם שמים לב שתאוצת הטיל יחסית לקצב שינוי הזווית המרכזית במעגל הנושק למסלול הטיל בראשיתו, בעוד הזווית שקו הראייה יוצר היא זווית היקפית במעגל זה, ולפיכך שווה למחצית הזווית המרכזית.
באופן שקול, ניתן לראות תאוצה זו גם כתאוצת קוריוליס במערכת ייחוס מסתובבת.
מקרה 2: T נעה במעגל, M נע על חרוט
כעת נרחיב את הדיון של מקרה 1 למקרה התלת הממדי של מטרה שנע במעגל שרדיוסו R במישור z = h וטיל שמתחיל את דרכו מנקודת הייחוס 0 בראשית הצירים.
הטיל מתחיל את תנועתו בכיוון המטרה ונאלץ לעקוב אחרי קו הראייה מ-O ל-T, ולכן מסלולו מונח על חרוט במרחב שקו היוצר שלו הוא קו הראייה מ-O למטרה.
זווית ההגבהה של קו הראייה קבועה ושווה ל- (הזווית נמדדת מציר z).
המהירות הזוויתית האזימוטלית של קו הראייה היא .
תנועת המטרה והטיל המתקבלת היא מישורית באופן רגעי, והרכיב המשיקי למעגל הרגעי של הטיל הוא .
בנוסחה הוא הגובה של הטיל.
רכיב מהירות הטיל בכיוון z הוא: .
פתרון המשוואה הדיפרנציאלית נותן: כש- הוא אורך הקו היוצר של החרוט.
מכיוון ש- (האזימוט) נקבל: .
הפתרון הוא מה שמהנדסי מכונות קוראים לו "פתיל בורגי חרוטי בעל שלב משתנה".
מספר השלבים שהטיל מתווה תלוי ביחס .
מקרה 3: מטרה שנעה בקו ישר
כעת נניח סיטואציה מישורית של מטרה שמשוואת התנועה שלה היא: ו-.
משתי המשוואות האחרונות ניתן להסיק את המשוואה הבאה:
נציב את המשוואה הראשונה באחרונה ונקבל:
משוואה זו ניתנת לפתרון במונחים של אינטגרלים אליפטיים.
חוקי הנחיה אופטימליים או חוקי הנחיה מודרניים הוא מונח בטילאות מודרנית המתייחס בדרך כלל לחוקים שמתבססים על תורת הבקרה (control theory) והאמידה (estimation theory) וטכנולוגיה מודרנית.
הדיסצפלינה המדעית הענפה הזאת משלבת מגוון טכנולוגיות הקשורות קשר הדוק זו בזו - הבולטת ביותר שבהם, למטרת הנחית טילים - היא תורת הבקרה האופטימלית.
זה מתבטא בכך שהעיקרון המנחה בבחירת חוקי הנחיה אופטימליים הוא חלוקה מיטבית ויעילה של האנרגיה של הטיל (האנרגיה הנדרשת לביצוע תמרונים), דהיינו בחירת חוקי הנחיה הנגזרים מתורת הבקרה האופטימלית.
תאוריה זו התחילה להתפתח בסביבות השנים 1959 - 1961 ועוררה עניין רב בקרב מהנדסי בקרה ותאורטיקנים, ועניין זה לא פסח על אלו שמתעניינים בהנחיה.
המהות של בקרה אופטימלית היא לנסות ולהביא למינימום את פונקציונל המחיר.
על פניו היעד נראה ברור ופשוט להבנה; יישום של כלל זה, הוא בעיה מורכבת.
הפרסומים הראשונים על יישום תורת הבקרה לבעיות של הנחיה מתוארכים לשנים 1965 ו-1966, ומאז ועד היום פורסמו מאות מאמרים ומחקרים בנושא, שכעת נקרא "הנחיה אופטימלית".
כפי שלעיתים קרובות קורה בהתפתחויות מודרניות, התאוריה הקדימה את האמצעים הטכניים הנחוצים כדי ליישם אותה; בעיקר אלקטרוניקה מיניאטורית וטכניקות נומריות מסוימות.
למעשה, בשנות ה-60 המאוחרות ושנות ה-70 המוקדמות, נתקבלה המסקנה שמיכון חוקי הנחיה מתקדמים המתבססים על תורת הבקרה האופטימלית אינו ישים לכלי נשק טקטיים קטנים.
יתרה מכך, ההצלחה של כלי נשק מסורתיים, מבוססי אלקטרוניקה אנלוגית המיישמים את חוק הניווט היחסי במספר עימותים צבאיים הייתה גורם מעכב בהתפתחות היישום של חוקי הנחיה מתקדמים למערכות חדשות.
שינוי ביחס לנושא אירע בשנות ה-70 המאוחרות, כאשר הוערך שכלי הנשק המונחים שפותחו באותה תקופה עשויים להיות לא אפקטיביים נגד מטרות מוטסות של שנות ה-90 - מטוסים הפכו בהדרגה למהירים יותר ולעתירי כושר תמרון, ומערכות המכ"ם שלהם התפתחו למערכות מתוחכמות ביותר.
בנוסף, על מרבית הקשיים הטכניים שהוזכרו לעיל התגברה הטכנולוגיה; טכניקות נומריות מתוחכמות פותחו כדי לפתור את המשוואות המורכבות המקושרות לתהליך ההנחיה, והמיקרו-מעבד המודרני כבר היה בשימוש.
עם זאת ראוי לסייג את הדברים, החוק הסטנדרטי של ניווט יחסי, עם הפילוסופיה הבסיסית שהטיל צריך "להתאים" את תאוצתו לרוטציית קו הראייה, עדיין נותר בעל מעמד של חוק "מצוין" ואבן פינה בפיתוח חוקי הנחיה מיטביים.
היישום הטבעי לחוקי הנחיה מודרניים הוא, כפי שנראה אז, וכפי שנראה בבירור עוד יותר היום, בטילי אוויר אוויר ובמערכות הגנה אקטיביות מפני טילים.
ההתפתחויות של מערכות טילים נגד טילים בליסטיים הגבירו גם הן את העניין ביישום תאוריות מתורת הבקרה לטילאות מודרנית.
כדי לקבל אינטואיציה מהי בעצם הנחיה אופטימלית יש להתמקד בהבנת מושג מאמץ הבקרה.
כל מנגנון שמפיק כוח, בין אם מכני, הידראולי או חשמלי, מתבסס בסופו של דבר על טעינה ופריקה של רכיבים האוגרים אנרגיה.
אנרגיה זאת יחסית בדרך כלל לכוח בריבוע.
למשל, כדי לגרום לקבל חשמלי להפעיל כוח חשמלי מסוים בתוכו (כלומר ליצור מתח חשמלי מסוים בין לוחותיו) יש לטעון אותו בכמות אנרגיה אלקטרוסטטית שיחסית לכוח בריבוע.
זהו ההיגיון מאחורי הגדרת מאמץ הבקרה כאינטגרל של קבוע כפול הבקרה בריבוע, ובכך הוא ישים גם לאקטואטורים של משטחי הניהוג של טיל.
התאוצות העצומות שטיל מתמרן חווה (בדרך כלל עד 10g) בצירוף מסתו הגבוהה, גורמת למאמץ הבקרה לתפוח לממדים גדולים מאוד (שכן הוא יחסי לריבוע התאוצה).
כאן נכנסת לתמונה ההנחיה האופטימלית.
ההנחיה האופטימלית מנסה למצוא מסלולי יירוט יעילים אנרגטית עבור הטיל, כלומר מסלולים שלא ידרשו תמרונים עודפים או מיותרים.
תוצאות אחדות מתחום ההנחיה האופטימלית
ניווט עם קבוע פרופורציה 3 הוא "מגושם" ולא יעיל במקרה של מטרה מתמרנת בחדות, והמסלולים המתקבלים אינם מיטביים.
כאשר מניחים שגם לרודף ולנרדף מקורות אנרגיה מוגבלים (אם לנרדף מקור אנרגיה אינסופי אזי יירוט לעולם לא יושג), אזי אינדקס הביצועים של המערכת רודף - נרדף הוא:
והבקרות האופטימליות של הרודף והנרדף הן:
כש-m הוא מרחק ההחטאה בקירוב של סמיכות למסלול התנגשות, t הוא הזמן ו- הוא הזמן שנותר עד ליירוט (ששווה למרחק חלקי מהירות הסגירה).
כשמעניקים משקל אינסופי באינדקס הביצועים למרחק ההחטאה (כלומר, דורשים שיתקבל יירוט בכל מחיר),
הבקרה האופטימלית של הרודף לקראת סיום המסלול (תחת הקירוב של סמיכות למסלול התנגשות) היא:
, כאשר היא זווית קו הראייה.
זהו למעשה ניווט יחסי עם קבוע ניווט "אפקטיבי" .
מניסיון נמצא שהערך ה-"טוב ביותר" של N נע בין 3 ל-5. הערך 3 מתאים למקרה בו המטרה אינה בעלת יכולת תמרון ( - הגודל הוא כמות האנרגיה לביצוע תמרונים העומדת העומדת לרשות הנרדף), בעוד הערך 5 מתאים למקרה בו .
הנחיתה בגוודלקנל התרחשה ב-7 באוגוסט 1942 על ידי כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית, והייתה השלב הראשון בקרב גוודלקנל שבמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
נחתים אמריקנים נחתו על האי גוודלקנל, וכבשו את רמת לונגה ואת שדה התעופה שנבנה על ידי חיילי האימפריה היפנית ששהו באי.
במקביל לנחיתה בגוודלקנל, נחתו הנחתים גם באיים טולאגי, בגווטו ובטנמבוגו הסמוכים, במטרה להגן על אגפו של האי המרכזי וכדי לנטרל את בסיסי האוויר שהחזיקו שם היפנים.
בניגוד ללחימה הקשה בה נתקלו הנחתים באיי נגלה, לא נתקלה הנחיתה בגוודלקנל בהתנגדות.
נחיתות אלה, בטולאגי ובגוודלקנל סימנו את פתיחתו של קרב גוודלקנל, שנמשך שישה חודשים וכלל סדרה של קרבות יבשתיים וימיים באזור איי שלמה.
ב-7 בדצמבר 1941 תקפו כוחות יפניים את הצי האמריקאי בפרל הארבור, הוואי.
בהתקפה השמידו היפנים מרבית צי אוניות המערכה האמריקאי ובעקבותיה נכנסו יפן וארצות הברית באופן רשמי למצב של מלחמה.
המטרות הראשוניות של ההנהגה היפנית היו לנטרל את הצי האמריקאי, לכבוש אזורים עשירים במשאבים ולהקים בסיסים אסטרטגיים שנועדו להגן על האימפריה היפנית ברחבי האוקיינוס השקט ובאסיה.
על מנת לקדם מטרות אלה כבשו הצבאות היפנים את הפיליפינים, את תאילנד, את מלאיה, את סינגפור, את איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), את האי וייק, את איי גילברט, את בריטניה החדשה ואת גואם.
לארצות הברית הצטרפו שאר בעלות הברית, שחלקן, כולל הממלכה המאוחדת, אוסטרליה, והולנד, היו מטרה להתקפות היפנים.
בעלות הברית סיכלו שני ניסיונות יפניים לשמר את היוזמה ההתקפית ולהרחיב את גבולות האימפריה במרכז האוקיינוס השקט ובדרומו בקרב מידוויי ובקרב ים האלמוגים.
חשיבותו של קרב מידוויי נעוצה לא רק בעובדה שהיה זה הניצחון המשמעותי הראשון של בעלות הברית על יפן, שעד אז נותרה בלתי מנוצחת, אלא גם בעובדה שקרב זה דלדל בצורה ניכרת את עוצמת נושאות המטוסים של יפן.
עד לנקודה זו היו בעלות הברית בעמדת מגננה באוקיינוס השקט, אך ניצחונות אלה סיפקו להן הזדמנות ליטול את היוזמה האסטרטגית מידי היפנים.
בעלות הברית בחרו באיי שלמה (מדינת חסות של הממלכה המאוחדת) הדרומיים - גוודלקנל, טולאגי ופלורידה - כמטרתם הראשונה.
הצי הקיסרי היפני כבש את טולאגי במאי 1942 ובנה בסיס מטוסים ימיים בסמוך אליו.
חששותיהן של בעלות הברית גברו לאחר שהיפנים החלו לבנות שדה תעופה בחוף הצפוני של גוודלקנל.
עד אוגוסט הציבו היפנים 900 חיילים בטולאגי ובסביבותיו ו-2,800 (מתוכם 2,200 פועלים יפנים וקוריאנים) בגוודלקנל.
תפקידיהם של בסיסים אלה היה לספק הגנה לבסיס היפני המרכזי ברבאול, לאיים על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית ולשמש אזור היערכות לקראת המבצעים המתוכננים כנגד פיג'י, קלדוניה החדשה וסמואה.
אדמירל ארנסט קינג, מפקד הצי האמריקאי הגה את תוכנית הפלישה לאיי שלמה.
המתקפה, כך טען, תמנע מהיפנים שימוש באיים אלה וכתוצאה מכך תסיר את האיום על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית, וגם תספק להן מאחז בדרום מערב האוקיינוס השקט.
אף על פי שהנשיא פרנקלין רוזוולט נתן את הסכמתו לתוכנית, נאלצו מפקדי זירת האוקיינוס השקט להיאבק על קבלת כוח אדם ומשאבים בשל תמיכת ארצות הברית במדיניות "אירופה תחילה" של וינסטון צ'רצ'יל.
לפיכך התנגד גנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, לתוכניתו של קינג והעלה את השאלה מי יפקד על המערכה.
קינג השיב שהצי וחיל הנחתים ינהלו את המערכה בעצמם, והורה לאדמירל צ'סטר נימיץ להתחיל להכין תוכניות לכך.
בסופו של דבר ניצח קינג בוויכוח ותוכנית הפלישה המשיכה בברכת המטות המשולבים.
על פי התוכנית הייתה הפלישה לגוודלקנל אמורה להיערך במקביל לפלישה לגינאה החדשה, תחת פיקודו של גנרל דאגלס מקארתור, ומטרתה העיקרית תהיה כיבוש הבסיס היפני ברבאול, כשהמטרה הסופית היא כיבוש הפיליפינים מחדש.
המטות המשולבים של ארצות הברית יצרו את זירת דרום האוקיינוס השקט, ומינו את תת-אדמירל רוברט גורמלי למפקדה ב-19 ביוני 1942, כדי שיפקד על ההתקפה באיי שלמה.
במקביל התמנה צ'סטר נימיץ למפקד העליון של כוחות בעלות הברית באוקיינוס השקט.
כהכנה למבצעים העתידיים באוקיינוס השקט, קיבל מפקד חיל הנחתים האמריקאי, מייג'ור-גנרל אלכסנדר ונדגריפט, פקודה להעביר את דיוויזיית הנחתים הראשונה מארצות הברית לניו זילנד.
כוחות קרקע, אוויר וים אחרים של בעלות הברית נשלחו להקים בסיסים בפיג'י, בסמואה, בהברידים החדשים ובקלדוניה החדשה.
האי אספיריטו סאנטו בהברידים החדשים נבחר לשמש מקום מושבה של מפקדת בעלות הברית בזירה, ונקודת יציאה למתקפה, שקיבלה את השם "מבצע מגדל שמירה" (Operation Watchtower).
ראשית תכננו בעלות הברית לתקוף רק את טולאגי ואת איי סנטה קרוז, אך לאחר שגילה סיור שהיפנים בונים שדה תעופה בגוודלקנל, נוסף כיבושו של האי למטרות המתקפה, על חשבון כיבוש איי סנטה קרוז.
היפנים, דרך שימוש במודיעין אותות, היו מודעים לפעילות רחבת ההיקף של כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, אך הסיקו שהכוחות נועדו לחיזוק אוסטרליה או לחיזוק פורט מורסבי שבגינאה החדשה.
הכוח ההתקפי, שכלל 82 ספינות מלחמה וכלי תובלה, נאסף סמוך לפיג'י ב-26 ביולי וערך אימון נחיתה אחד בטרם עשה דרכו לגוודלקנל ב-31 ביולי.
מפקד חיל המשלוח היה תת-אדמירל פרנק ג'ק פלטצ'ר, מפקד הכוחות האמפיביים היה אדמירל משנה ריצ'מונד טרנר ומפקד החיילים היה ונדגריפט, שפיקד על 11,300 חיילים, רובם נחתים.
על כוח הנחיתה בטולאגי ובאיי נגלה, שמנה 3,000 נחתים, פיקד בריגדיר גנרל ויליאם רופרטוס.
ונדגריפט הניח שמרבית הכוח היפני בגוודלקנל נמצא באזור שדה התעופה ברמת לונגה, אך ממידע שמסרו תושבי האי לבעלות הברית עלה שחיל מצב קטן יותר שוהה בקולי פוינט, אזור בחוף הצפוני השוכן כעשרה קילומטרים מזרחית ללונגה.
לפיכך בחר ונדגריפט עבור אתר הנחיתה ברצועת חוף חולית באורך 1.5 קילומטרים, הממוקמת בערך בין שתי נקודות אלה, שקיבלה את הכינוי "חוף אדום".
תוכנית הנחיתה הכתיבה שקבוצת הקרב A (רגימנט הנחתים החמישי, ללא גדודו השני) תכבוש ותאבטח את חוף הנחיתה, ולאחר מכן תתקדם קבוצת הקרב B (הרגימנט הראשון) לכיוון דרום מערב ותכבוש גבעה שחלשה על רמת לונגה מכיוון דרום מזרח.
לאחר שקבוצת הקרב B תעזוב את חוף הנחיתה, תתקדם קבוצה A לכיוון לונגה לאורך החוף הצפוני של האי.
בחסות מזג אוויר סוער, התקרבו כוחות הנחיתה של בעלות הברית לטולאגי ולגוודלקנל מכיוון מערב, מבלי להיראות לפנות בוקר 7 באוגוסט.
כוח הנחיתה התחלק לשני חלקים: החלק הראשון נשלח לתקוף את גוודלקנל, והחלק השני נשלח לטולאגי ולאיים הסמוכים.
לאחר הפגזה קצרה של החוף על ידי המשחתות המלוות, וגיחת מטוס סיור שלא העלה כל דיווח, נחת הגדוד הראשון של הרגימנט החמישי בגוודלקנל בשעה 09:10 מבלי שנתקל בהתנגדות.
הגדוד השלישי נחת זמן קצר אחריו, ויחד אבטחו הגדודים רצועת חוף באורך 1.8 קילומטרים ובעומק 550 מטרים.
מיד לאחר מכן נחת הרגימנט הראשון והתחיל להתקדם לכיוון הגבעה, אך תוך זמן קצר התברר למפקד הרגימנט, קולונל קליפטון קייטס שהגבעה היא למעשה הר, ושהמרחק אליה גדול משציפה.
הרגימנט הראשון המשיך בדרכו, ולאחר שחצה את נהר הטנרו נתקל לראשונה בג'ונגל של גוודלקנל, והתקדמותו הואטה במידה ניכרת.
באותה עת, עשה דרכו הגדוד הראשון של הרגימנט החמישי לכיוון לונגה במערב, אך התקדמותו הייתה איטית ביותר בשל בעיות תקשורת רבות.
לרבים מהנחתים הייתה זו טבילת האש הראשונה לאחר תקופת אימון קצרה בלבד, וקצינים רבים חסרו ניסיון בשדה הקרב, דבר שהוביל לחוסר משמעת בקרב הנחתים, ובמקרים מסוימים איבדו מפקדי גדודי קשר עם הפלוגות שלהם.
בזמן הנחיתה בטולאגי, שהחלה מוקדם יותר באותו הבוקר, דיווח חיל המצב היפני באי למפקדה ברבאול אודות הגעת בעלות הברית, ובתגובה המריאו 32 מפציצי מיצובישי G4M ("בטי"), 18 מטוסי קרב A6M זירו ותשעה מפציצי אאיצ'י D3A בדרכם תקוף את שיירות בעלות הברית.
בדרכו, חלף המבנה היפני מעל תחנת צופי חוף אוסטרלים, שדיווח לבעלות הברית בשעה 10:37 על המטוסים היפנים שעושים דרכם לדרום מזרח.
בשעה 13:35 הגיעו מפציצי הבטי לגוודלקנל, אך ראות מוגבלת הביאה לכך שהטייסים הטילו את כל פצצותיהם בים.
18 מטוסי F4F ויילדקט שהמריאו מנושאות המטוסים סרטוגה ואנטרפרייז יצאו ליירט את המפציצים, וקרב אוויר התפתח בינם לבין מטוסי הזירו.
לאחר שמפציצי הבטי עזבו את האזור, הגיעו מפציצי הצלילה ואל, ובשעה 15:00 פגעו במשחתת "מאגפורד" והסבו לה נזק קל.
בקרב האווירי איבדו היפנים חמישה מפציצי בטי, את כל תשעת מפציצי ואל (ארבעה נאלצו לנטוש בדרך חזרה מחמת מחסור בדלק), ושני זירו, בתמורה לנזק קל למשחתת ותשעה ויילדקט.
בשעה 16:00 ירדו ונדגריפט ומטהו לחוף והקימו את מפקדת דיוויזיית הנחתים הראשונה בגוודלקנל.
לקראת רדת החשיכה עצרו כל הכוחות במקומם והתכוננו ללילה.
מבחינת השגת היעדים הטקטיים, היה יום הנחיתה הצלחה, שכן הנחיתות התנהלו בצורה חלקה, והנחתים כבשו את ראש החוף בקלות.
תרמה לכך העובדה שלאורך כל היום הראשון לא נתקלו האמריקנים בכל התנגדות יפנית, שכן כל היפנים ששהו באי ברחו להרים עם הגעת האמריקנים.
לעומת זאת, פריקת הציוד והאספקה בחופים לקתה בחסר.
עם התקדמות קבוצות הקרב הרחק מחוף הנחיתה, החלו אוניות התובלה לפרוק ציוד ואספקה.
אולם, צוות חיילי הנדסה שהיה אמון על פריקת הציוד והעברתו מהחוף קרס תחת העומס, ופקק תנועה של ספינות הממתינות לפרוק את תכולתן נוצר מול החוף.
אפילו לאחר שמפקד צי אוניות התובלה, קפטן לורנס ריפסניידר הורה לכל ספינה להפריש אנשים לחוף לטובת פריקה, לא התגבר קצב פריקת האספקה.
עם רדת החשיכה חנה הרגימנט החמישי כ-3.2 קילומטרים מערבית לחוף הנחיתה, על גדת נחל אליגטור (Alligator Creek), והרגימנט הראשון חנה 1.6 קילומטרים דרום-מערבית לחוף, בתוך הג'ונגל.
בשעה 22:00 שינה ונדגריפט את תוכנית הקרב, והורה לקייטס לנטוש את כיבוש ההר ולנוע למחרת מערבה לכיוון רמת לונגה, במקביל לרגימנט החמישי שינוע לשם לאורך החוף.
בשל בעיות בתקשורת, הצליח קייטס ליצור קשר רק עם הגדוד הראשון שלו, והפנה אותו ללונגה, בעוד שני הגדודים האחרים המשיכו לכיוון ההר.
בשעה 08:00 ב-8 באוגוסט המריאו מרבאול 27 מפציצי בטי חמושים בטורפדו, ו-15 מטוסי זירו במטרה לתקוף את הצי האמריקני מול גוודלקנל.
גם הפעם הזהירו תצפיתני החופים האוסטרלים על הגעת הטייסת, אך היפנים טסו ברום נמוך מצפון לאיי פלורידה, ותקפו את הכוח האמריקני מכיוון מזרח.
מטוסי ויילדקט ואש נ"מ מאוניות התובלה הפילו מספר מפציצים, אך טורפדו אחד פגע במשחתת "ג'רוויס", ומפציץ נוסף התרסק אל תוך הגשר של אוניית התובלה "ג'ורג' אליוט".
חוסר ניסיון של צוותי בקרת הנזקים הביא לנטישת האונייה, ששקעה זמן קצר לאחר מכן.
למרות זאת, רק חמישה מפציצי בטי חזרו בשלום לרבאול, ושני זירו אבדו.
בשעה 09:30 חצה הגדוד הראשון של הרגימנט החמישי את נחל אליגטור, והתקדם בזהירות לכיוון רמת לונגה דרך חורשות עצי קוקוס.
בשעה 15:00 חצה כוח החלוץ של הגדוד את הגשר מעל נהר לונגה, הזורם מערבית לרמה בה שכן שדה התעופה היפני.
בשלב זה נתקלו הנחתים לראשונה באש יפנית, אך הייתה זו אש מבודדים ולא התקפה מאורגנת, ובשעה 16:00 נכנסו הנחתים למחנה היפני הנטוש והשלימו את כיבוש שדה התעופה.
במקביל נע הגדוד הראשון של הרגימנט הראשון במקביל לרגימנט החמישי, אך דרומית לו ובפנים האי.
בניגוד לתנועה לאורך החוף, נאלץ הגדוד הראשון לעבור בתוך הג'ונגל, והתקדמותו הייתה איטית בהרבה מהתקדמות הרגימנט החמישי.
למרות זאת, עד שעות הערב הגיע הגדוד לגדה המזרחית של נהר הלונגה, שהיוותה את גבולו המערבי של שדה התעופה, ואיבטח אותו.
הגדודים השני והשלישי של הרגימנט הראשון לא הצליחו להתקדם כמתוכנן בג'ונגל העבות, ונאלצו לחנות למהלך הלילה דרומית לשדה התעופה.
הנחתים שנכנסו למחנה היפני הנטוש מצאו כלי נ"מ, ציוד תקשורת, מערכת מכ"ם, ציוד מכני כבד, כלי רכב, מצבורי אספקה ואף מסמכים מסווגים.
עם זאת, הכמות הקטנה יחסית של ציוד העידה שבאי שהה חיל מצב קטן בהרבה ממה ששיערו בעלות הברית, והנסיגה החפוזה שלהם, מבלי שהשמידו דבר, הצביעה על מורל נמוך קרב החיילים היפנים באי.
בצד בעלות הברית, העיבו מספר ליקויים על היומיים הראשונים בגוודלקנל.
ראשית, ההפגזה של ספינות המלחמה כמעט ולא הסבה נזק למתקנים היפנים באי, ומפקדי הספינות יידרש עוד זמן רב עד שילטשו יכולת זו.
בנוסף, פריקת הציוד נתקלה בקשיים רבים, שנבעו בעיקר בחוסר תקשורת בין הצי לחיל הנחתים, והביאו לאחר מכן למחסור באספקה.
גם תפקודו של חיל הנחתים לא נעדר ביקורת, והיומיים הראשונים של פעילות בגוודלקנל הראו שהנחתים לוקים בתכנון, בסיור, בתאום בין יחידות, בשליטה ביחידות ובמשמעת אש.
למרות זאת, נתפשה הנחיתה כהצלחה, ולקחים רבים נלמדו לטובת פעולות עתידיות.
לכיבוש רמת לונגה ושדה התעופה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה.
צוותי בינוי שנחתו בגוודלקנל בימים שלאחר כיבוש לונגה המשיכו את עבודתם של צוותי הבינוי היפנים, וסללו מסלול טיסה ומתקני שדה, וב-20 באוגוסט נחתו המטוסים הראשונים בשדה התעופה, שקיבל את השם שדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי.
הכוח האווירי שחנה בגוודלקנל, שקיבל את הכינוי כוח אוויר קקטוס, סיפק סיוע אווירי לכוחות הקרקע, ויצא למשימות יירוט כלי שיט של הצי הקיסרי היפני שהתקרבו לגוודלקנל, והיה לו גורם מכריע במערכה כולה.
שדה הנדרסון הפך לנקודה האסטרטגית עליה נלחמו האמריקנים והיפנים לכל אורך קרב גוודלקנל, אך האמריקנים לא איבדו את השליטה בו לאחר שכבשו אותו ב-8 באוגוסט.
הנזל וגרטל היא אופרה גרמנית משנת 1893 בשלוש מערכות, באורך של כשעתיים, שכתב המלחין הגרמני אנגלברט הומפרדינק.
הלברית נכתבה בידי אחותו, אדלהייד וטה.
העלילה מבוססת על המעשיה "עמי ותמי" של האחים גרים.
הצגת הבכורה נערכה בוויימאר ב-23 בדצמבר, לקראת חג המולד, בשנת 1893. על האופרה ניצח ריכרד שטראוס.
האופרה היא אחת הבולטות בסוגת ה"אופרה לילדים" ופופולרית גם כיום.
באירופה היא מועלית בעיקר בתקופת "הציפייה", שהם ארבעת השבועות שלפני חג המולד.
בביתו הדל של המטאטאן עסוקים ילדיו, הנזל וגרטל בעבודה.
הרעב מייסר את שניהם, משום שבמשך שבועות לא אכלו דבר מלבד לחם יבש.
גרטל מגלה להנזל כי הערב, לשם שינוי, יזכו לאכול דייסת אורז, שכן השכנה נתנה להם סיר מלא חלב במתנה.
בציפייה נלהבת מתחילים הילדים לרקוד ולשחק.
כאשר מגיעה אמם הביתה עייפה ומותשת ומגלה שילדיה לא היו חרוצים מספיק, בכעסה עליהם היא נוטלת מוט ורוצה להכותם.
בשגגה היא דוחפת את סיר החלב מן השולחן.
מתוך זעם על אובדן החלב, שולחת האם את הנזל וגרטל ליער לאסוף תותי בר, כדי שיהיה להם משהו לאכול.
לאחר שהיא מבכה את מר גורלה היא נרדמת.
האב פטר מגיע שתוי הביתה.
הפעם האיר לו המזל פנים, הוא מכר הרבה מטאטאים ובכסף שהרוויח קנה מלוא הסל מצרכי מזון.
לאחר ששאל לשלום הילדים משתנה מצב רוחו והוא חושש לילדיו - הערב מתקרב ואולי יאבדו הילדים את דרכם ביער, יגיעו בטעות לאילזנשטייןויפלו בידיה של המכשפה?
המכשפה עלולה לפתותם, לאפות מהם עוגיות זנגביל ולאכול אותן.
מלאי חשש יוצאים האב והאם ליער בעקבות ילדיהם.
פרלוד: "המכשפה רכובה על המטאטא"
הילדים הצליחו למלא את הסל בפירות יער.
הקוקייה נשמעת ביער והנזל מחקה אותה.
השנים אוכלים במהרה את כל הפירות שבסל.
הלילה כמעט ירד, חשוך מדי לחפש פירות יער נוספים וגם את הדרך חזרה הביתה השניים לא מוצאים.
היער שנראה מוכר ולא הפחיד את הילדים באור היום נראה כעת זר ומפחיד.
אורות מוזרים מנצנצים מסביב ואדי ערפל מתמרים.
איש החול מופיע ומרגיע את השניים.
הילדים מתפללים "תפילת הערב" ואחר כך נרדמים.
ארבעה עשר מלאכים יורדים ממרום כדי לשמור על שנתם.
מערכה שלישית - בית המכשפה
פרלוד: "בוקר של יער בחזית בית הממתקים"
איש הטל מופיע ומעיר את הילדים.
כמו מתוך חלום נוצץ לו בית הממתקים בקרני השמש עולה.
כל קירות הבית מכוסים בעוגות ודברי מתיקה.
כאשר הנזל וגרטל טועמים מן הממתקים יוצאת המכשפה מן הבית ומנסה לפתות אותם להיכנס.
אולם השניים לא מתפתים, אלא דווקא מנסים להימלט.
המכשפה משתמשת במטה הקסמים שלה לעצור את הילדים.
לאחר מכן היא כולאת את הנזל בתוך כלוב ומפילה כישוף על הדלת במטרה לסגרה.
על גרטל היא כופה לערוך את השולחן.
המכשפה רוצה לפטם את הנזל לבשלו בתנור.
לשם כך היא מסיקה את התנור ורוכבת במצב רוח מרומם על המטאטא שלה ברחבי הבית.
גרטל, שהצליחה לשנן את הכישוף עמו נעלה המכשפה את הכלוב של הנזל, חוזרת על הכישוף ומשחררת את אחיה.
המכשפה רוצה לדחוף את גרטל לתנור הלוהט אולם שני הילדים מתגברים עליה ומשליכים אותה לתוכו.
הילדים מתחבקים באושר והתנור, שלתוכו נדחפה המכשפה, קורס ברעש רב ונהרס.
מבין ההריסות מוציאים הנזל וגרטל עוגת זנגביל גדולה בדמותה של המכשפה.
כעת מבחינים השניים שעוגיות הזנגביל הגדולות, ששימשו כגדר סביב הבית, שבות והופכות לילדים.
כאשר גרטל נוגעת בהם, הם פוקחים את עיניהם.
בעזרת מטה הקסמים מצליח הנזל להפיח חיים בילדים.
מרחוק נשמעים קולותיהם של האבא והאמא של הנזל וגרטל, שעדיין מחפשים את השניים ביחד.
כולם יחד שרים את מילותיו של האב: "כשהסבל במאודו, מושיט לנו האל ידו"
האופרה הישראלית העלתה את הנזל וגרטל לראשונה במרץ 1973 ושנית בעונת 1980–1981. בשתי הפעמים הועלתה האופרה בשפה העברית בתרגומו של אפרים דרור.
האופרה הישראלית החדשה העלתה את הנזל וגרטל ללברית שכתב אברהם עוז ב-1990 ובבימויה של רנה ירושלמי.
הנחיית כלי טיס על הקרקע היא פעולה של הכוונת כלי טיס מאויש במהלך תנועה בשדה תעופה, מנחת או על סיפון אוניה על ידי איש צוות קרקע, קשר רדיו או אמצעים אלקטרוניים.
ההנחיה כוללת הכוונה של טייסי מטוסים ומסוקים מסיום נחיתתם אל עמדת החניה שלהם וממנה עד המראתם, וכן במהלך תנועת כלי טיס לצורכי תחזוקה.
טייסי מסוקים מקבלים הכוונה גם בנוגע לנחיתה והמראה.
ההנחיה מיועדת לאפשר לטייסי כלי הטיס להניע אותו באופן בטוח ומדויק במרחב הקרקעי או על סיפון האונייה שבהם הוא נמצא.
הדבר דרוש על מנת שתנועת כלי הטיס באותו מרחב תהיה יעילה, ובעיקר כדי שכלי הטיס לא יפגע במכשולים קרקעיים, כלי טיס וכלי רכב או אנשים, ושלא יחנה בעמדה העלולה לגרום לפגיעה שכזו על ידי כלי טיס אחרים.
פגיעה מעין זו עלולה להביא לגרימת נזקי גוף ורכוש.
היא עלולה גם להביא להאטת תנועת כל כלי הטיס הנעים באותו מרחב או לבלימתה, ואלו יביאו לעיכובים ולנזק כספי.
ההנחיה לכלי טיס על הקרקע נעשית בדרכים שונות - ידנית, באמצעות קשר רדיו או באמצעים אלקטרוניים.
ההנחיה הידנית על הקרקע נעשית על ידי איש צוות קרקע הלובש אפוד זוהר בולט ובאמצעות זוג מקלות הנחיה בצבע אדום בולט שהוא מניע באמצעות שתי ידיו, או כפפות אדומות בולטות.
בלילה נעשה שימוש במקלות הנחיה זוהרים הנראים בחושך (על מנת למנוע פגיעה בשמיעתו נדרש המכוון להשתמש גם במגיני אוזניים).
תנועות מקלות ההנחיה שבידי המכוון הן התקשורת החזותית בינו לבין טייסי כלי הטיס.
קיימות סדרות של תנועות מוסכמות המסמלות פעולות שונות הנדרשות מכלי הטיס (נסיעה קדימה, פנייה ימינה או שמאלה, עצירה, כיבוי מנועים ועוד).
סדרות התנועות נקבעו במסגרת מספר סטנדרטים שפותחו על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, נאט"ו ורשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית.
יש ביניהם הבדלים קלים בין התנועות הנדרשות לסימול חלק מהפעולות.
פעולה נוספת של הנחיה ידנית על הקרקע היא תנועה של רכב עקוב אחרי.
בפעולה זו נוסע על מסלול ההסעה לפני כלי הטיס כלי רכב המצויד בשלט Follow me על גגו.
הוא מנחה את טייסי כלי הטיס מעת סיום הנחיתה אל רחבת החניה המיועדת לו, או מרחבת החנייה ועד לכניסה למסלול הטיסה.
הנחיה לכלי טיס נעשית גם על גבי סיפון נושאות מטוסים או באוניות בעלות מנחת מסוקים על ידי מלחים מצוות הסיפון.
דחיפת מטוס לאחור מעמדת החנייה שלו איננה חלק מהנחיה על הקרקע, שכן במהלכה אין לטייסי המטוס שליטה בתנועתו, אשר מכוונת כולה על ידי מפעילי הרכב הדוחף.
הנחיה רבה לכלי טיס על הקרקע נעשית באמצעות קשר הרדיו בין טייסיהם לבין הפיקוח הקרקעי.
בסמכותו לאשר כל תזוזה במסלולי ההסעה והטיסה והוא המורה לטייסים לאילו מסלולים להיכנס.
בנמלי תעופה מסוימים נעשית חלק מן ההנחיה על הקרקע באמצעים אלקטרוניים, המחליפים את ההנחיה הידנית.
מערכת זו קיימת בדגמים שונים, והיא מנחה טייסי מטוסים לקראת עגינה בעמדות חנייה ליד גשרי עלייה למטוס.
הנחלה היא סדרת קומדיה ישראלית שעלתה לשידור ב-20 בנובמבר 2020, ומשודרת בקשת 12. את הסדרה יצרו וכתבו אסף בייזר, נטלי מרכוס וארז שלם, שגם משתתף בה.
הסדרה עלתה לשידור בקשת 12 ב-20 בנובמבר 2020.
אריק (שלמה בראבא) הוא חקלאי ומושבניק, שהתאלמן ונכנס לחובות בגלל דעיכת ענף החקלאות בארץ.
בנוסף, הוא צריך להתמודד עם שלושת ילדיו, דפנה (שני כהן), שירי (נלי תגר) וגבע (משה אשכנזי), שחוזרים לגור אצלו במושב ונתמכים כלכלית על ידו.
הסדרה עוסקת במשפחתו של אריק, שמנסה בכל דרך לשרוד במציאות הכלכלית והפוליטית של היום.
אריק פיילוט (שלמה בראבא) – חקלאי אלמן שייסד את המושב הפיקטיבי מעלה השלושה בגליל, ולו שלושה ילדים בוגרים שחזרו לגור אצלו.
בהמשך גילה שהוא נכד של רב.
לאשתו הראשונה קראו לילי שממנה התאלמן.
דפנה פיילוט (שני כהן) – בתו הבכורה של אריק.
אם חד-הורית מפונקת, שלא ממש מצליחה להחזיק מעמד בשום עבודה יציבה.
במהלך הסדרה היא מנסה למצוא את מזלה בעבודות שונות.
שירי פיילוט (נלי תגר) – בתו האמצעית של אריק.
חוזרת למשק כדי להציל אותו מקריסה, יחד עם בן זוגה ארז.
נוטה להגות תוכניות (שנכשלות בסופו של דבר) כדי להכניס כסף למשק.
גבע פיילוט (משה אשכנזי) – בנו הצעיר של אריק.
מעולם לא עזב את המושב וגר בתוך קרוואן.
עבר באחד הפרקים לתל אביב בעקבות סכסוך עם אריק.
ארז (ארז שלם) – בן זוגה של שירי.
תושבי המושב רואים בו נטע זר.
מנסה ללא הרף למצוא חן בעיני אריק.
ויקי פיילוט (לוטוס אתרוג) - זוגתו של אריק, בהמשך הופכת לאשתו השנייה.
ממוצא פיליפיני השוהה באופן לא חוקי.
במקור הייתה המטפלת של אשתו הראשונה של אריק, לילי.
נחת פיילוט (פטר קנולר) - בנה של דפנה ונכדו היחיד של אריק.
יגאל גבאי (מנשה נוי) – מזכיר המושב.
הוא ואריק ביריבות רבת שנים.
נוהג לישון בבית העם לאחר שהוא רב עם אשתו.
בלה גבאי (פלורנס בלוך) - נשואה לגבאי.
מונייה (אבי כהן) – אחד החברים של אריק וחבר במושב.
שכנייה אטינגר (צבי שיסל) – אחד החברים של אריק, מתגורר במושב.
גר לבדו מאז מות אשתו.
פאדי ג'אברי (לואי נופי) – חבר של משפחת פיילוט, ערבי-ישראלי.
מאוהב בדפנה, ונשבע להינשא לה טרם ישוב לכפר שלו.
באחד הפרקים ארז שידך לו ידידה ערביה שלו.
מעריץ של הזמר יזהר אשדות.
קאדי ג'אברי (לוטוף נוסייר) – אביו של פאדי, גר בכפר הערבי סומסומיה, הסמוך למעלה השלושה.
שירין (לינא מח'ול) - בת זוגו של פאדי.
בהמשך נפרדת ממנו, אחרי שהוא הבריז לה פעמים רבות בגלל דפנה.
פאלי (אייל רוזלס) – חייב כסף לאריק.
כרמית (נעמה אמית) – אמא של ילד אלים בשם נטע, שמתגלה שהיא בעצמה אלימה.
מוטי (פיני קידרון) - בעלים של חברת שיווק של פירות וירקות שאריק עובד אתו.
אופק (עומר גולדמן) - שותפתו של גבע בדירתו בתל אביב.
נציג הרשות לאתרי מורשת (איציק סיידוף) - נציג שנשלח על מנת לבדוק את המורשת ההיסטורית של בית משפחת פיילוט.
מורדי () - תושב המושב שוויקי הייתה צריכה לסעוד אותו על מנת שלא יגרשוה.
מיכל (נטלי פרץ) - עובדת סוציאלית שנשלחה על מנת לסקור את הנכות של אריק.
איש סודה (אלדד כהן) - מתקין תמי 4 שיש בו סודה.
הנחיות פרקליט המדינה הן הנחיות שמפרסם פרקליט המדינה ומנחות את עובדי פרקליטות המדינה ביישומן של הוראות חוקי מדינת ישראל.
ההנחיות באות להוסיף על הנחיות היועץ המשפטי לממשלה ויש לקראן בכפוף להנחיות אלה.
פרסומן של ההנחיות החל בתחילת המאה ה-21, והן מתעדכנות בהתמדה, בהתאם לשינויי החוק והפסיקה.
כיוון שפרקליטות המדינה משמשת גורם מלווה ומייעץ למשטרת ישראל בפלילים, משפיעות ההנחיות גם על מדיניות המשטרה.
דוגמה לקביעת מדיניות שכזו על ידי פרקליט המדינה היא הנחיה 2.5 של הפרקליטות, הקובעת את "מדיניות התביעה, בהעמדה לדין של עד תביעה או מתלונן שחזר בו במשפט מעדותו במשטרה", ומיושמת על ידי המשטרה לפי ההוראה המעשית שמספרה 30.300.226.
דוגמה נוספת היא הנחיה מס' 14.13 – הקלטת חקירה על ידי נחקר, שניתנה ב-2013 ובוטלה ב-2016. ההנחיה הפכה את ההיתר החוקי של אדם להקליט שיחה בה הוא משתתף, לאיסור כשמדובר בהקלטת חקירתו במשטרה, עקב הגדרת המעשה כמנוגד, לכאורה, לסעיף 3 לחוק האזנת סתר, לפיו .
על פי אתר האינטרנט של פרקליטות המדינה:
בתחום הפלילי, הנחיות פרקליט המדינה נועדו להתוות את מדיניות התביעה הכללית ובפרסומן יש כדי לקדם אחידות, שקיפות, ודאות ותקינות מנהלית.
בתחום האזרחי, הנחיות פרקליט המדינה יסייעו בהתווית מדיניות אחידה בין כלל באי הכוח מטעם המדינה.
דוגמה: ההנחיות בעניין מדיניות העמדה לדין וענישה בעבירה של חדירה לחומר מחשב, מוצגים הנושאים הבאים:
המסגרת החוקית ( לחוק המחשבים).
פרשנות העבירה, כפי שניתנה בפסיקת בית המשפט העליון.
שיקולי העמדה לדין בעבירה זו, ובכלל זה שיקולים לקולא, שבהתקיימם תגבר הנטייה להימנע מהעמדה לדין של חשוד בעבירה.
היחס בין עבירת חדירה לחומר מחשב לעבירות נוספות.
עיון בחומר חקירה, הצגתו לבית המשפט וטיפול בתפוסים.
הנחיתה בברצלונה הייתה ניסיון כושל של בעלות הברית במאי 1704 במהלך מלחמת הירושה הספרדית לכבוש את העיר ברצלונה ממגניה הפרו-בורבוניים הספרדים.
כאשר ספרד צ'ארלס השני מת ללא יורש בנובמבר 1700, ירש אותו במדריד הנסיך הצרפתי פליפה החמישי.
כנגד היורש הזה התמודדו אנגליה, הרפובליקה ההולנדית, האימפריה הרומית הקדושה ופורטוגל שהעדיפו את הנסיך האוסטרי קרלוס השלישי כמלך חדש, מה שהוביל למלחמת הירושה הספרדית.
בתוך ספרד, לא כולם תמכו במלך פליפה החמישי.
במיוחד קטלוניה וולנסיה חששו לאבד את זכויותיהם המקומיות המסורתיות תחת מלך שהעדיף ממשל מרכזי קפדני מהסוג הנהוג בצרפת.
אחת ההחלטות הראשונות של פליפה הייתה להחליף את המשנה למלך קטלוניה גאורג, נסיך הסן-דרמשטאדט, שהיה לא רק גרמני, אלא גם מאוד פופולרי בברצלונה בשל הגנת העיר מול הצרפתים שלוש שנים קודם לכן.
בשנת 1704, ספרד עדיין הייתה איתנה בידיו של מלך בורבון פליפה החמישי.
לאחר קשר של כמה אצילים קטלאנים פרו-הבסבורגיים, הנסיך גאורג מהסן-דרמשטאדט שכנע את בעלות הברית לשלוח צי לברצלונה, בתקווה שכתוצאה מכך, האנשים יתקוממו נגד המשנה למלך הפרו-בורבון החדש פרנסיסקו דה ולסקו.
צי של 30 ספינות אנגליות ו-18 הולנדיות בפיקודו של אדמירל ג'ורג' רוק, עם גאורג מדרמשטאדט על סיפונה, הפליג מליסבון לברצלונה.
כשהצי הופיע לפני העיר, המרד הצפוי לא התרחש.
לאחר מכן הנחית גאורג מדרמשטאדט כ-1,200 נחתים בריטים ו-400 הולנדים בשפך הנהר בזוס, שם הצטרפו אליהם כ-1,000 קטאלונים חמושים.
גם נחיתה זו לא הצליחה לעורר תגובה בתוך העיר.
בשל אזהרות שצי צרפתי גדול יותר מתקרב, לבעלות הברית לא הייתה אפשרות אחרת מלבד לעלות מחדש ולהפליג חזרה לליסבון.
בדרכם חזרה, הם כבשו את גיברלטר ב-3 באוגוסט.
כמה מאות קטאלונים ליוו את הצי דרומה ולחמו עם בעלות הברית בגיברלטר.
כ-350 מהם התיישבו מעט צפונית לגיברלטר במקום שנקרא על שמם מפרץ קטלאן.
ניסיון שני לכבוש את העיר הצליח שנה לאחר מכן, באוקטובר 1705. ברצלונה נשארה נאמנה למלך ההבסבורגי קרל לאורך כל המלחמה, עד שנכבשה ב-1714.
הנחיות להתנהלות הכוחות ברוסיה היו "צו פלילי" שהוציא הוורמאכט בראשות וילהלם קייטל ב-4 ביוני 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה.
ההנחיות פירטו את ההתנהגות הצפויה של החיילים הגרמנים במהלך הפלישה לברית המועצות.
אזרחים נכללו בהגדרה של קבוצות התנגדות.
הצו קבע: "הבולשביזם הוא האויב הקטלני של העם הגרמני הנציונל-סוציאליסטי.
להשקפת העולם המשחיתה הזו – ולאלה התומכים בה – מתנגד המאבק של גרמניה.
מאבק זה מחייב דיכוי חסר רחמים ומאומץ נגד תועמלנים בולשביקים, בלתי סדירים, חבלנים ויהודים, וחיסול מוחלט של התנגדות אקטיבית ופסיבית כאחד.
החיילים האסייתים, בפרט, הם בלתי ניתנים להבחנה, בלתי צפויים, מטופשים וחסרי רגש ותחושה".
עמר ברטוב כתב כי ההנחיות להתנהלות הכוחות ברוסיה פירטו "צעדים חסרי רחמים נגד תועמלנים בולשביקים, גרילה, חבלנים ויהודים, וקראו לחיסול מוחלט של כל התנגדות אקטיבית או פסיבית".
וייד ביורן, בספרו Maring into Darkness, ציין שהצו כוון ליהודים במפורש כ"אויבים גזעיים שיש לחסל על ידי הצבא ללא קשר להתנהגותם".
הנחיית טרומן משנת 1945 הייתה צו נשיאותי של הנשיא טרומן לגבי פליטים שהגיעו לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נזקקו עקורים רבים לסיוע.
במהלך השואה ארצות הברית קיבלה כ-250,000 פליטים, אך בריטניה, הולנד, צרפת ומדינות אחרות קיבלו יותר פליטים.
הנחיה זו, מס' 225, הייתה "הצהרה והנחיה של הנשיא בנושא הגירה לארצות הברית של עקורים ופליטים באירופה".
ב-22 בדצמבר 1945 הוציא טרומן צו נשיאותי לטפל במצב הפליטים באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
צו זה קבע כי מכסות ההגירה לשנת 1946 נותנות עדיפות לקורבנות רדיפות הנאצים שהיו באזורי הכיבוש של ארצות הברית בזמן הצו הנשיאותי.
היו הרבה חברי קונגרס בתקופה זו שהתנגדו אפילו למספר הקטן ביותר של מהגרים יהודים.
האנטישמיות השתוללה באותה תקופה, והצו המבצעי הזה הצליח לעקוף את חוסר שביעות הרצון של הציבור על זרם המהגרים.
הנחיית הנשיא בנושא הגירה לארצות הברית של עקורים ופליטים מסוימים באירופה
תזכיר למזכיר המדינה, מזכיר המלחמה, התובע הכללי, מנהל ספנות המלחמה, ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית, מנכ"ל אונרר"א:
העקירה החמורה של אוכלוסיות באירופה כתוצאה מהמלחמה יצרה סבל אנושי שהעם בארצות הברית לא יכול להתעלם ממנו, ולא יתעלם.
ממשלה זו צריכה לנקוט כל אמצעי אפשרי כדי להקל על הגירה לארצות הברית במסגרת חוקי המכסות הקיימים.
המלחמה שיבשה באופן חמור ביותר את המתקנים הרגילים שלנו לטיפול בענייני הגירה במקומות רבים בעולם.
במקביל, הדרישות מהמתקנים הללו גדלו פי כמה.
יש, אפוא, צורך בכך שהגדלת מסגרת המכסות תחודש בתחילה באזורי הצורך הגדול ביותר.
לפיכך, אני מורה לשר החוץ, לשר המלחמה, ליועץ המשפטי לממשלה, למנתח הכללי של שירות הבריאות הציבורי, למנהל ספנות המלחמה ולגורמים מתאימים אחרים לנקוט את הפעולה הבאה:
מזכיר המדינה מונחה בזאת להקים מתקנים קונסולריים באזורי הכיבוש [בגרמניה] עבור עקורים ופליטים או בסמוך להם באזורי הכיבוש האמריקאיים.
באחריותם של פקידים קונסולריים אלה, בשיתוף עם פקחי הגירה, לקבוע במהירות האפשרית את זכאותם של מבקשי האשרה והכניסה לארצות הברית.
לשם כך המזכיר יסיט, במידת הצורך, את כוח האדם והכספים של מחלקתו מתפקידים אחרים על מנת להבטיח את הטיפול המהיר ביותר במבצע זה.
בשיתוף התובע הכללי, ימנה המזכיר כסגני קונסולים זמניים, המוסמכים להנפיק אשרות, את פקידי שירות ההגירה וההתאזרחות שיוכלו לעמוד לרשות תוכנית זו.
בגבולות שיקול הדעת המנהלי, קציני מחלקת המדינה המוקצים לתוכנית זו יעשו כל מאמץ לפשט ולהאיץ את תהליך הוצאת הוויזות.
במידת הצורך, ניתן להקצות גושי מספרי ויזה לכל אחד ממוסדות החירום הקונסולריים.
כל גוש כזה עשוי לענות על הבקשות המוגשות במוסד הקונסולרי שאליו מוקצה הגוש.
עם זאת, אין בכך כדי לשלול הנפקת אשרות במקומות אחרים בעולם.
אשרות צריכות להיות מחולקות בצורה הוגנת בין אנשים מכל הדתות, הדתות והלאומים.
אני רוצה שתשומת לב מיוחדת תוקדש לילדים יתומים ומקווה שיונפקו להם רוב הוויזות.
[בפועל קיבלו כמה אלפי ילדים ויזות, מתוך מאות אלפי פליטים שהגיעו לארצות הברית בחסות החוק.]
ביחס לדרישת החוק לאסור הנפקת אשרות למבקשים העלולים להפוך לנטל על הציבור לאחר הכניסה לארצות הברית, מזכיר המדינה ישתף פעולה עם שירות ההגירה וההתאזרחות בשכלול הסדרים מתאימים עם ארגוני רווחה בארצות הברית אשר עשויים להבטיח תמיכה כספית לפונים מצליחים [שמתחזקים את עצמם כלכלית].
הדבר עשוי להתבצע באמצעות תצהיר תאגיד או בכל אמצעי שייראה מתאים ומעשי.
שר המלחמה, בכפוף למגבלות שהוטלו על ידי הקונגרס על ההקצבות של מחלקת המלחמה, ייתן עזרה ככל האפשר ב:
(א) מסירת מידע לקצינים קונסולריים מתאימים ולפקחי מהגרים כדי להקל על הליך בחירת מבקשי האשרות; ו-
(ב) סיוע עד שיסופקו מתקנים אחרים, ב (1) הסעת מהגרים לנמל אירופי; (2) האכלה, דיור ומתן טיפול רפואי למהגרים כאמור עד שיעלו למטוס; ו-
(ג) העמדת מתקני משרדים, כרטיסים ותחבורה זמינה עבור אנשי משרד החוץ, משרד המשפטים ואנשי מינהל הסעד והשיקום של האו"ם הקשורים לעבודה זו, כאשר הדבר מעשי ואינו מצריך הוצאה על ידי מחלקת המלחמה וכאשר מתקנים מתאימים אחרים אינם זמינים.
התובע הכללי, באמצעות שירות ההגירה וההתאזרחות, יקצה כוח אדם לתפקיד באזורי הכיבוש האמריקאים כדי לבצע את בדיקות ההגירה, לסייע לקצינים הקונסולריים של מחלקת המדינה בקשר להנפקת אשרות, ולנקוט את הצעדים הדרושים כדי ליישב את המקרים של אותם זרים הכלואים כיום באוסוויגו בהליך מינהלי.
מנהל מינהל ספנות המלחמה יערוך את ההסדרים הנדרשים להובלה מנמל העלייה באירופה לארצות הברית בכפוף להוראה שתנועת המהגרים לא תפריע בשום אופן להחזרה המתוכננת של אנשי השירות [החיילים] ובני זוגם וילדיהם מזירת המלחמה באירופה.
ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית יקצה באזורי הכיבוש האמריקאים [בגרמניה ובאוסטריה] את הצוות הדרוש לביצוע הבדיקות הנפשיות והגופניות של מהגרים פוטנציאליים שנקבעו בחוקי ההגירה.
המנהל הכללי של מינהל הסעד והשיקום של האו"ם יתבקש לספק את כל הסיוע האפשרי לרשויות ארצות הברית בהכנת אנשים אלה להסעה לארצות הברית ולסייע בטיפול בהם, במיוחד במקרים של ילדים ואחרים הזקוקים לתשומת לב מיוחדת.
על מנת להבטיח את ביצועה האפקטיבי של תוכנית זו, ימנו מזכיר המדינה, שר המלחמה, התובע הכללי, מנהל ספנות המלחמה וראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית נציגים בוועדה בין-משרדית בראשות נציב ההגירה וההתאזרחות.
הנחיתה המושלמת שלי היא סדרת טלוויזיה קנדית לילדים ונוער.
הסדרה עוקבת אחרי משפחת קורטז, משפחה של אנשים העוסקים בהתעמלות, שעוברת ממיאמי לטורונטו, שבקנדה.
הסדרה נוצרה על ידי פרנק ואן קיקן, היוצר של "נולדו לרקוד" ושל "אולפני אבדות ומציאות".
הסדרה עלתה בבכורה בערוץ המשפחה ב-8 בינואר 2020, הסדרה כוללת 15 פרקים ששודרו עד 22 באפריל 2020. היא שודרה ב-CBBC בבריטניה, ובנטפליקס ברחבי העולם ב-1 באוגוסט 2020.
הפרק האחרון של העונה הראשונה השאיר סוף לא גמור שהיה אמור להוביל לעונה שנייה שתוכננה כבר.
הסדרה מעולם לא הוחזרה לעונה נוספת מכיוון שהפקות טלוויזיה ברחבי קנדה נסגרו באופן בלתי צפוי עקב מגפת הקורונה.
זה השאיר את הסוף של הסדרה כסוף לא פתור.
מורגן וויגל – ג'ני קורטז
טום חולשהוף – ג'ון קורטז
הלנה מארי – וויטני קורטז
שון תומפסון – גאס מקלרוי
נטשה זבורסקי – אוליביה שו
היילי ויניצ'נקו – שרה קורטז
אג'אנה סטפנסון – קיישה ארמסטרונג
פרנצ'סקה ואן קיקן – רייצ'ל אוסבורן
הולי בלבק – קאסי לווזייר
ליאונידס קסטרוניס – קיקו לאווזייה
קירה סטיל – ג'וזפין "בופס" פרסיבל
לוקה אסד – לנה מונטגומרי
אבי סטרץ' – טורי באניסטר
אוסיאס ריד – דייס דלאון
ג'ורדן קלארק – מיס אליסטר, מורה בבית הספר ומורה להתעמלות
פרנק ואן קיקן – נהג אוטובוס
ניקולס מאיורנו – עובד הילסייד
אנה בושאמפ – רקדנית 1
הנלורה ונצל היא גולשת סקי ממוצא גרמני המתגוררת בנסיכות ליכטנשטיין.
זכתה במדליה הראשונה בתולדות ליכטנשטיין כאשר סיימה שלישית בתחרות הסללום הענק בענף הסקי אלפיני, באולימפיאדת אינסברוק (1976).
ונצל נולדה בגרמניה, בעיר שטראובינג ובגיל צעיר עברה לליכטנשטיין.
לאחר מכן, היא ואחיה אנדריאס הצליחו בענף הסקי, זכתה במדליית זהב בסללום באליפות העולם בשנת 1974, המשפחה קיבלה אזרחות מטעם המדינה, ובשנת 1976 היא העניקה למדינה את המדליה האולימפית הראשונה שלה, כאשר זכתה ב-2 מדליות ארד באותה אולימפיאדה.
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה ונצל בשתי מדליות זהב (הראשונות בתולדות הנסיכות) ובמדליית כסף.
ונצל נישאה לגולש הסקי ואלוף העולם הרטי וייארתר.
בתם היא הגולשת טינה וייארתר.
הנחת אוילר-ברנולי, הנקראת על שם דניאל ברנולי ולאונרד אוילר, היא הנחה פיזיקלית הטוענת כי בכפיפה סימטרית של קורות, חתך מישורי וניצב לציר הקורה לפני הכפיפה יישאר מישורי וניצב לציר הקורה גם בעת הכפיפה.
הנחה זו תקפה אם אורך הקורה גדול משמעותית מרוחבה.
תאונה של מטוס בואינג התרחשה מכיוון שתנאי זה לא התקיים: פין החיזוק של אחד המנועים נסדק וגרם לנפילת המנוע.
חקירה בנושא העלתה כי השימוש בהנחה היה מוטעה מכיוון שיחס ממדי הפין היו 1:1.5.
בתורת הכפיפה של לוחות, הנחה מקבילה לתנאי ברנולי-אוילר היא הנחת קירכהוף-לאב (Love).
להלן פיתוח משוואת אוילר-ברנולי, כמתואר באיור.
העיבור בציר c-c יחסית לציר הנייטרלי הוא:
המאמצים בכיוונים y,z זניחים יחסית למאמץ בכיוון x ולכן:
נגדיר את המומנט ואת כיוונו יחסית לציר הנייטרלי:
אם נציב תוצאה זו בחוק הוק נקבל:
כלומר כאשר הקורה אחידה, המאמץ עקב כפיפה לא תלוי בחומר.
כעת נרצה למצוא את משוואת השקיעה w של הקורה.
נשתמש בקשרים שקיבלנו על מנת לבטא את העקמומיות המקומית של הקורה:
באמצעות גאומטריה דיפרנציאלית ניתן להראות כי מתקיים:
כאשר מדובר בדפורמציות קטנות, ניתן להניח ואז:
הנחשול הוא סרט טלוויזיה אמריקני מ-1981 שביים אלכסנדר גראסהוף, על פי תסריט של ג'וני דוקינס.
הוא מבוסס על הספר "הגל" (אותו שם במקור) מאת מורטון רו.
הסרט מתאר ניסוי אמיתי שערך מורה בבית ספר בפאלו אלטו שבקליפורניה בשנת 1967. באמצעות הניסוי ביקש המורה להוכיח את הקלות הבלתי נסבלת של יצירת חברה מפלה, פשיסטית ואלימה ולהתריע על סכנת הציות העיוור.
הסרט עוסק במורה למדעי החברה שנשאל שאלה איך עם שלם של מיליוני אנשים הלכו בציות עיוור אחר הנאצים, שאלה שעליה אינו מצליח להשיב.
המורה מחליט לערוך ניסוי: הוא מתחיל להחדיר בתלמידים משמעת בצורה קשוחה, מאחד אותם תחת השם "הנחשול", והופך אותם לחיילים צייתנים ומובחרים בארגון מחתרת קיצונית דמיוני שפועל למען מהפכה עתידית.
ארגון "הנחשול" מגייס עוד ועוד אנשים, ונוצר מעין טרור בית ספרי.
הארגון מאיים על כולם ומשתלט על בית הספר.
תלמידה בשם לורי סונדרס שמנסה להתנגד לנחשול, מוחרמת.
בתחילה נראה שהיא אינה פוחדת מהמהפך שחל בכיתה, אבל בהדרגה היא מבינה שמשהו גדול קורה בכיתה ובבית הספר.
היא מנסה בכל כוחה לשכנע את הכיתה ש"הנחשול" מסוכן וקיצוני, וכמוצא אחרון היא פונה אל המורה בבקשה לעצור את "הנחשול".
בסוף הסרט, לאחר בקשתה של לורי, המורה מודיע לתלמידים על מפגש כללי של חברי "הנחשול" שיתקיים אחר הצהריים.
בפגישה הוא מספר להם שהנחשול קיים גם בבתי ספר נוספים רבים ברחבי הארץ, וכי זו איננה קבוצה קטנה ומצומצמת אלא קבוצה אדירת ממדים שהולכת אחרי מנהיג פוליטי.
ואז הוא חושף בפניהם את דמות המנהיג, והוא לא אחר מאשר אדולף היטלר.
הם הלכו שבי אחר אידאולוגיה נאצית ומסוכנת שעיוותה את שיקול דעתם.
סרט הטלוויזיה זכה בפרס אמי לשנת 1982 לתוכנית הילדים המצטיינת, ובפרס פיבודי לשנת 1981 ופרס האמן הצעיר לשנת 1981 לספיישל הטלוויזיה הטוב ביותר - הנאה משפחתית.
התסריטאי ג'וני דוקינס היה מועמד לפרס הומניטאס לשנת 1982 בקטגוריית 60 הדקות, ולפרס של איגוד התסריטאים האמריקאי לשנת 1983 להצגת הילדים הטובה ביותר.
בשנת 2008 יצאה גרסה נוספת לסרט בגרמניה בשם "Die Welle".
הנטרז או הנטר הוא אי קטן בצפון מזרח רובע הברונקס של העיר ניו יורק.
מקור שמו של האי באחד מהבעלים של האי, ג'ון האנטר, חוואי אמיד שרכש את האי.
בתחילת המאה ה-20 נרכש האי על ידי העיר ניו יורק במטרה להקים את פארק מפרץ פלהאם.
האי קושר לאי טווין הסמוך ביוזמת רוברט מוזס באמצעות מילוי הים בערמות עפר ובדוברות שקועות.
הלגונה שסמוכה לאי שימשה ב-1960 לאימוני משלחת השייט האולימפית של ארצות הברית.
באי נמצאים מסלולי הליכה, שאינם פופולריים בשל המספר הרב של היתושים באזור בחודשי הקיץ.
הנטאי (ביפנית: 変態 ; מילולית: "סוטה") היא אנימציה, קומיקס או משחק וידאו יפני הכוללים תוכן מיני.
רובם זכו למיקום גבוה ברשימת החיפושים באתרי פורנו.
סיבות לפופולריות החריגה של תוכני הנטאי
שאלת סיבת הפופולריות של תוכני הנטאי בולטת בהשוואה לתכנים שאינם פורנוגרפיים, בהם יש ייצוג מועט לאנימציה שאיננה מתחזה לאמיתית.
מוּצעות כמה סיבות לכך, כגון:
תוכני הנטאי, ופורנוגרפיה מונפשת באופן כללי, מאפשרים ייצוג של פטישים שאסורים על פי חוק במדיה מצולמת.
לדוגמה, צפייה בתוכן פדופילי מצולם היא עבירה על החוק בארצות רבות, וגם נחשבת לטאבו חברתי.
תוכני הנטאי משוחררים לגמרי מהמגבלה החוקית, ועבור חלק ניכר מהחברה אינם טאבו.
תוכני הנטאי מאפשרים דמויות שלא ייתכנו במציאות.
בדומה לתכני אנימה, המדיום מציג לעיתים קרובות דמויות בעלות פרופורציות בלתי אפשריות בעליל.
תוכני הנטאי מאפשרים סקסואליזציה של תכנים לא פורנוגרפיים.
תת-הז'אנר המכונה "חוק 34", בו דמויות ורקע של תכנים לא פורנוגרפיים הופכים לארוטיים או פורנוגרפיים ממש, כעובדה תת-סוגה זאת זוכה לפופולריות גבוהה.
תוכני הנטאי משחררים את הצופה מרגשות אשם שמקורם באמפתיה כלפי הדמויות.
קיימת הסכמה רחבה למדי שתעשיית הפורנו נצלנית וגורמת לשחקנים ולשחקניות נזק נפשי ניכר.
בפורנוגרפיה מצוירת פטור הצופה מאמפתיה כלפני הדמויות, ויכול להנות מצפייה באקטים מיניים שבמציאות הם טאבו גם עבורו.
משמעות המילה ביפנית היא "שינוי צורה", "יוצא דופן" או "סטייה מינית".
לא ברור כיצד התגלגלה המילה לתוך עולם חובבי האנימה דובר האנגלית, אך עם עליית רשת האינטרנט שימושה לתיאור תוכן פורנוגרפי מצויר הייתה נרחבת.
האות H, האות הראשונה של המילה באנגלית, בין אם כתחילית ובין אם בפני עצמה, משמשת ביפן לתיאור תוכן מיני.
ביפן תוכני ההנטאי אסורים ומצונזרים, למעט תיאורי שדיים או עכוזים ושאר הרמזים מיניים.
סדרות אלו נקראות אצ'י ואין להתבלבל ביניהם לסדרות הנטאי.
בגלל חוק הצנזור ביפן המחייב צנזור אברי מין, הומצא ז'אנר ההנטאי.
ההנטאי התחיל ללא אברי מין, אלא עם זרועות רבות (כמו של תמנון) הבאות במגע עם איברים אינטימיים של אישה.
כיום ישנם כותרי הנטאי שבהם מראים אברי מין באופן מפורש, ביפן סדרות אלה אינן חוקיות ולרוב נמכרות בבזארים ולא ברשתות השכרת וידאו גדולות.
הרוגס [Eroges] - הנטאי המציג יחסי מין בין גבר לאישה (הסוג של הנטאי הנפוץ ביותר).
יורי [Yuri] - הנטאי המציג נשים עם נשים (לסביות).
יאוי [Yaoi] או בארה [Bara] - הנטאי המציג גברים עם גברים (הומואים).
לוליקון [Lolicon] - הנטאי שבו הנקבה היא קטינה.
שוטא [Shota] - הנטאי שבו הזכר הוא קטין (הערה: מקור השם שוטא חבוי בשמה של דמות מסדרת אנימה בשם טטסוג'ין.
שמה של הדמות הייתה שוטארו).
טנטקלס (פירוש: זרועות תמנון) - הנטאי שבו לחודר יש אברי מין רבים.
גורו [Goru] - הנטאי סדיסטי שבו מבצעים יחסים עם נשים מדממות, כרותות איברים ובמקרים הקיצוניים ההחדרה נעשית דרך האיבר הכרות.
פוטאנארי [Futanari] - הנטאי שבו יש אישה שלה איבר מין זכרי.
אינססט [Incest] - הנטאי שבו יש יחסים בין קרובי משפחה (גילוי עריות).
ההנטאי כאנימה מופץ באופן נרחב באתרים פורנוגרפיים, ביניהם אתרים המוקדשים לסוגה זו בלבד, כדוגמת Nutaku.
שידור ההנטאי בטלוויזיה אסורים במדינות רבות עקב התכנים החריגים.
הנטאי כמאנגות נמכר בדוכנים בבזארים ובחנויות מאנגה עצמאיות, אך לרוב מפורסם באינטרנט.
בנוסף, בשנים האחרונות נשמעו תלונות רבות על הנושא מארגוני נשים גם בארץ וגם ביפן על משחקים הקשורים לאונס ובכך הוגבלה הפצת ההנטאי לציבור.
ביהדות, הנחת תפילין היא מצוות עשה מן התורה המחייבת גברים בני-מצווה להניח תפילין על גופם מדי יום, למעט ימים מיוחדים.
התפילין, שמכילות ארבע פרשיות מהתורה, הן מעין תזכורת לתוכנן של ארבעת הפרשיות הללו: ייחוד השם, שכר ועונש ויציאת מצרים.
על פי ההלכה מניחים את התפילין ביום ולא בלילה, בימי חול ולא בימי שבת וחג.
בעבר רווח הנוהג להניח תפילין בכל שעות היום, אך בימינו נהוג להניח תפילין רק במהלך תפילת שחרית.
התפילין מכילות שתי יחידות עצמאיות: "תפילין של יד" ו"תפילין של ראש".
התפילין מכילות תכנים רוחניים ופסוקים שבהם שמותיו של אלוהים, ולכן ההלכה מייחסת להן קדושה ומחייבת לשמור את הגוף בשעת הנחתן מהפחה ולכלוך.
חובה זו הביאה ברוב הקהילות לנוהג לפיו לא מחנכים ילדים להנחת תפילין, אלא מתחילים להניח תפילין בגיל בר מצווה, בניגוד למצוות אחרות שבהן מחנכים ילדים לקיימן מגיל צעיר.
משום כך הפכו התפילין לאחד הסמלים של בר המצווה.
הציווי בתורה למצוות הנחת תפילין מוזכר כמה פעמים, כגון הפסוק: .
במקרא לא מבואר האם הכוונה היא ציווי להנחת אביזר ייחודי כלשהו, או שמא לביטוי מטפורי שמטרתו להורות על זכירת המצוות.
על פי מסורת היהדות האורתודוקסית, כפי שהתקבלה בתורה שבעל פה, הציווי הוא על הנחת אביזר בשם "תפילין", שצורתו כפי שהתקבלה במסורת, על כל פרטיה, היא "הלכה למשה מסיני".
כלומר: איננה כלולה במקרא, אבל צוותה בהר סיני כפירוש המקרא ועברה במסורת תורה שבעל פה.
חז"ל אומרים שכל הקורא קריאת שמע ללא הנחת תפילין, כאילו מעיד עדות שקר בעצמו וכאילו הקריב קורבן ללא מנחה ונסכים.
(בבלי, ברכות י"ד, ב') מפני שבקריאת שמע הוא קורא:"וקשרתם לאות על ידך והיו לטטפות בין עינך", בעוד הוא לא מניח את התפילין.
עוד קשרו חז"ל לתפילין סגולה לאריכות ימים כאשר הם נסמכים על הפסוק "ה' עליהם יחיו" ().
הקראים לא מפרשים את הפסוקים שמהם למדו חז"ל על התפילין באופן מילולי, אלא כמטפורה, ולכן אינם מניחים תפילין כלל.
השומרונים מקבלים את התורה (בנוסח משלהם, שאיננו זהה לחלוטין לנוסח המסורה) וגם הם אינם מניחים תפילין.
קהילת ביתא ישראל פירשה את הפסוקים בכך שיש לכתוב על העור את הדברות, אך משום שמסורת הכנת הדיו וסוגו נעלמו לא קיימו את המצווה.
בהגות היהודית נמצאו התייחסויות רבות ושונות לטעם מצוות הנחת תפילין:
הרמב"ם מייחס להנחת תפילין השפעה רבה על התנהגותו של האדם, וכך הוא כותב: .
לפי ספר החינוך האדם אף שהוא בעל נפש ושכל, בטבעו באשר הוא בעל גוף נמשך אחרי התאוות והיצרים, והוא צריך תזכורת ושומרים שיעזרו לו לזכור שיש לו נשמה וצלם, והתפילין הקשורות ליד ולראש הן חלק מהתזכורות הללו.
תפילין של יד למען נחדל מעושק ידינו, ותפילין של ראש, כדי שלא נתור אחרי עינינו ואחרי יצר מחשבות לבנו.
הכהנים והלויים בשעת עבודתם במקדש היו פטורים מתפילין.
על פי המהר"ל מפראג התפילין הם חפץ קדוש, שמטרתו לגרום לאדם לדבקות עם אלוהים, בזה שהם מונחים כנגד מרכזי החיוניות שלו - המוח והלב, ומזרימים לו אנרגיית חיים, ופועלים על האדם בדומה למקוה טהרה.
עוד הוא קושר בין הקדושה לבין היופי, וסובר שלכן נקראו התפילין 'פאר'.
על פי הרב קוק, התפילין הן כסוללות חשמליות למכון רוח הקודש של עם ישראל והם מפיחים רוחניות באנשים המניחים אותם.
מקור מצוות התפילין מופיע במקרא, אך אין במקרא פרטים לגבי אופן קיום המצווה או אזכור של אנשים שקיימו את המצווה.
האזכור המוקדם ביותר שנמצא לקיום מצוות התפילין הוא מימי הבית השני בחיבור שנקרא איגרת אריסטיאס, שם הוזכרה המצווה ביחד עם מצוות הציצית, ועם מצוות המזוזה: .
החוקרים מתארכים את כתיבת האיגרת למחצית המאה ה-2 לפנה"ס, והיא מתארת את המציאות במצרים התלמיית כמאה שנה קודם לכן.