tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד ל-29.12.43 שולחו אסירים יהודים ממחנה המעצר גירס למחנה דראנסי ומשם לאושוויץ-בירקנאו ולסוביבור.
שיגור מברק ריגנר מז'נבה לסטפן וייז בניו יורק.
רציחתם של 2,500 יהודים בנובוגרודוק.
9 באוגוסט - בריחת 180 יהודים מגטו מיר ליערות.
התקפתה של פלוגת הפרטיזנים של יחזקאל אטלס על הגרמנים בדרצ'ין.
עד ה-23 בחודש נשלחו 50,000 יהודים מלבוב לבלז'ץ.
רציחתם של 2,000 יהודים מרוסטוב על דון.
כיבוש קרסנודר ומייקופ בידי הגרמנים.
12 באוגוסט - במשך שישה ימים שולחו 5,000 יהודים מבנדין ו-8,000 מסוסנוביץ לאושוויץ-בירקנאו.
מצוד על יהודים באנטוורפן שאינם אזרחי בלגיה ושילוחם למחנה מכלן.
עד ה-20 בחודש שולחו 5,500 יהודים מקרואטיה לאושוויץ-בירקנאו.
15 באוגוסט - שילוח יהודים מאנטוורפן לעבודות כפייה בצפון צרפת (ארגון טוט).
17 באוגוסט - חיסול הגטו הגדול בראדום - כ-20,000 יהודים נשלחו ממנו לטרבלינקה, 1,500 שהתנגדו לשילוח או הסתתרו נורו במקום ו-4,000 נותרו ב-2 מחנות עבודה קטנים בראדום.
20 באוגוסט - במשך ארבעה ימים שולחו 18,000 יהודים מקילצה לטרבלינקה.
25 באוגוסט - בלימת הגרמנים במוזדוק, בדרך לקווקז.
27 באוגוסט - שילוחם של 3,000 יהודים מטרנופול לבלז'ץ במשך שלושה ימים.
31 באוגוסט - מתקפת רומל בקרב עלם חלפה.
ניסיונו להבקיע את מערך הבריטים נכשל.
2 בספטמבר - התקוממות בגטו לחווא ביום חיסולו.
רובם נתפסו ונהרגו ומיעוטם היו לפרטיזנים.
3 בספטמבר - בואם של המשלוחים האחרונים של יהודים מאנטוורפן שאינם אזרחי בלגיה למחנה מכלן.
4 בספטמבר - גזירת אות קלון בצבע צהוב על יהודי מקדוניה.
7 בספטמבר - שילוח 7,000 יהודים מקולומיאה לבלז'ץ ורציחת עד 1,000 בגטו עצמו.
8 בספטמבר - שילוח 8,000 יהודים מטרנוב לבלז'ץ.
כעבור כשישה שבועות שולחו עוד 2,500.
9 בספטמבר - שילוח 2,000 יהודים מלובלין למיידנק.
13 בספטמבר - הסתערות כללית של הגרמנים על סטלינגרד.
כיבוש רוב מרכזה של סטלינגרד בידי הגרמנים.
במשך יומיים נערכה התקוממות בגטו טוצ'ין בעת חיסולו.
רוב היהודים נמלטו מהגטו, אך כעבור זמן מה נהרגו כולם ורק מעטים הצטרפו לפרטיזנים.
20 בספטמבר - היודנרט בטרנופול סירב למסור לגרמנים 1,000 יהודים כפי שנצטווה.
מצוד של גרמנים ומסייעיהם אחר יהודים ושילוח 800 מהם לבלז'ץ.
9 באוקטובר - החלת חוקי הגזע האיטלקיים בחו"ל.
13 באוקטובר - עד ה-21 בחודש נשלחו 20,000 יהודים מגטו פיוטרקוב טריבונלסקי לטרבלינקה ובריחת 500 יהודים ליער.
ביולי 44' חוסל הגטו ואחרוני היהודים שם שולחו למחנות עבודה ולאושוויץ.
23 באוקטובר - מתקפת הבריטים בפיקודו של ברנרד לו מונטגומרי על רומל בקרב אל-עלמיין השני.
24 באוקטובר - 252 קרובי משפחה וידידים של תושבי הכפר הצ'כי לידיצה נרצחו במאוטהאוזן.
24 באוקטובר - שילוח היהודים הבלגיים שנשארו בחיים ממחנות העבודה של ארגון טוט בצפון מזרח צרפת למאלין (Malines) ומשם לאושוויץ במשלוחים ה-14 עד ה-17
25 באוקטובר - שילוח 1,800 יהודים מלובלין למיידנק.
27 באוקטובר - שילוח 7,000 יהודים מקרקוב לבלז'ץ ורציחת 600 בקרקוב.
29 באוקטובר - רציחת כמעט כל יהודי פינסק.
1 בנובמבר - תחילת שילוחם של יהודים ממחוז ביאליסטוק לטרבלינקה.
2 בנובמבר - ניצחונם המלא של הבריטים באל-עלמיין ותחילת נסיגתם של כוחות 'מדינות הציר' מצפון אפריקה.
8 בנובמבר - נחיתת כוחות אמריקאים ובריטיים בצפון אפריקה שבשלטון וישי.
9 בנובמבר - השתלטותם של כוחות גרמנים ואיטלקים על תוניס.
כיבוש דרום צרפת בידי כוחות גרמנים ואיטלקים.
אדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן הסדיר הפסקת הלחימה נגד כוחות בעלות הברית שפלשו לצפון אפריקה.
שילוח 4,000 יהודים מקולומיאה לבלז'ץ.
שילוח 4,000 יהודים מפשמישל לבלז'ץ.
בינואר 43' נהיה גטו לבוב ליולאג (מחנה ליהודים).
19 בנובמבר - תחילת מתקפת הנגד של הסובייטים בסטלינגרד.
20 בנובמבר - גירוש 980 יהודים ממינכן לריגה.
23 בנובמבר - השלמת כיתורה של הארמייה הגרמנית השישית בסטלינגרד.
24 בנובמבר - פרסום המידע שנכלל במברק ריגנר בעיתונות.
27 בנובמבר - טיבוע צי צרפת בנמל טולון בידי הצרפתים לבל ייפול בידי הגרמנים.
4 בדצמבר - ייסודה של המועצה לעזרה ליהודים (ז'גוטה) בפולין.
6 בדצמבר - פקודת הגרמנים למנהיגי היהודים בתוניס לגייס 2,000 יהודים לעבודות כפייה.
לבסוף נכלאו 5,000 יהודים במחנות עבודה.
10 בדצמבר - פניית ממשלת פולין הגולה לבעלות הברית לבצע פעולות תגמול על רצח אזרחים בידי הגרמנים, בייחוד רצח יהודים.
17 בדצמבר - פרסום הצהרת בעלות הברית המוקיעה את "המדיניות החייתית של החיסול בדם קר" של הגרמנים.
21 בדצמבר - שחרור בנגאזי בשלישית בידי הבריטים.
רציחתם של אחרוני היהודים בפינסק.
כישלון ניסיונו של פלדמרשל אריך פון מאנשטיין לחלץ את הארמייה השישית המכותרת בסטלינגרד.
24 בדצמבר - הריגת אדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן בידי מתנקש צרפתי באלג'יר.
גנרל ז'ירו תפס את מקומו.
1 בינואר - איסור על יהודי הולנד להחזיק חשבונות פרטיים בבנקים וריכוז כל כספיהם בחשבון מרכזי אחד.
2 בינואר - תחילת נסיגתם של הגרמנים מן הקווקז.
13 בינואר - שילוח 1,500 יהודים מראדום לטרבלינקה.
17 בינואר - עד ה-24 בחודש נערכה ועידת קזבלנקה - רוזוולט וצ'רצ'יל החליטו להמשיך במלחמה עד לכניעת גרמניה בלי תנאי.
18 בינואר - התנגדות חמושה של "ארגון יהודי לוחם" לאקציה מחודשת בגטו ורשה.
באקציה, שארכה עד 22 בחודש, שולחו 5,000-6,000 יהודים לטרבלינקה והדבר נחשב לכישלון לגרמנים.
23 בינואר - שחרור טריפולי בידי הבריטים.
26 בינואר - שחרור וורונז' בידי הסובייטים.
כניעת 91,000 שרידי הארמייה השישית בפיקודו של פלדמרשל פרידריך פאולוס וסיום מערכת סטלינגרד.
חיסול גטו קולומיאה ורציחת 2,000 יושביו.
5 בפברואר - עד ה-12 בחודש נשלחו 10,000 יהודים מביאליסטוק לטרבלינקה ונרצחו 2,000 בגטו עצמו.
8 בפברואר - שחרור קורסק בידי הסובייטים.
13 בפברואר - תשלום קנס של עשרה מיליוני פרנקים עבור הגרמנים הוטל על יהודי ג'רבה שבתוניס.
14 בפברואר - שחרור רוסטוב על הדון בשנית בידי הסובייטים.
16 בפברואר - שחרור חרקוב בידי הסובייטים.
24 בפברואר - הקמת גטו בסלוניקי.
26 בפברואר - משלוח ראשון של צוענים לאושוויץ; הם הושמו בחלק מיוחד של המחנה שכונה 'מחנה הצוענים'.
4 במרץ - עד ה-9 בחודש נעצרו כמעט כל 4,000 יהודי תרקיה שבשלטון בולגריה ונשלחו לטרבלינקה.
ייסודה של חברת אוסטאינדוסטרי לניצול כוח העבודה של היהודים בגנרלגוברנמן בידי הס"ס.
13 במרץ - הודעה על דבר חיסול גטו קרקוב.
אלפי יהודים גורשו למחנה הכפייה פלאשוב, בעוד אלפים אחרים שהיו בלתי כשירים לעבודה, הוצאו להורג.
14 במרץ - שילוחם של 2,300 יהודים מקרקוב לאושוויץ-בירקנאו ורציחת 700 יהודים בקרקוב.
15 במרץ - כיבושה של חרקוב מחדש בידי הגרמנים.
17 במרץ - רציחת 1,500 יהודים בלבוב ושילוח 800 יהודים לאושוויץ-בירקנאו.
20 במרץ - עד ה-18.8.43 הגיעו 19–20 משלוחים של יהודים מסלוניקי לאושוויץ-בירקנאו ובהם לפחות 43,850 יהודים.
29 במרץ - הבקעת "קו מארת" של הגרמנים והאיטלקים בידי הארמייה השמינית שבפיקודו של מונטגומרי ופריצת הדרך לתוניס.
8 באפריל - רציחת 1,000 יהודים ליד טרנופול.
13 באפריל - הודעת הגרמנים על גילוי קבר ההמונים של קצינים פולנים בקטין.
19 באפריל - המתקפה על טרנספורט ה-20 ממחנה האיסוף מכלן (בלגיה) לכיוון אושוויץ
עד ה-30 בחודש נערכה "ועידת ברמודה" בשאלת הפליטים - שיאם של מאמצי הפקידים הבכירים בבריטניה ובארצות הברית לסכל פעולות להצלת יהודים.
ביום זה החל מרד גטו ורשה.
בסופו של דבר המרד הוכרע והגטו נהרס.
26 באפריל - ניתוק יחסי ברית המועצות עם ממשלת פולין בגולה.
5 במאי - עד ה-10 בחודש שוגרו שני המשלוחים האחרונים של יהודים מקרואטיה לאושוויץ-בירקנאו.
7 במאי - אקציה בנובוגרודוק.
בסיומה שרדו 233 מכלל 7,000 היהודים שבעיר.
כעבור שלושה שבועות נמלטו 100 מהם והצטרפו לפרטיזנים.
8 במאי - מות מרדכי אנילביץ' ומפקדים אחרים עם נפילת בונקר המפקדה של "הארגון היהודי הלוחם" ברחוב מילה 18 בגטו ורשה.
12 במאי - התאבדותו של שמואל זיגלבוים, נציג "הבונד" במועצה הלאומית הפולנית בלונדון, לאחר הגעת הידיעות על חיסול אחרוני היהודים בורשה.
הוא התאבד במחאה על שתיקת העולם נוכח השמדת יהודי אירופה.
13 במאי - כניעת כל הכוחות הגרמנים והאיטלקים בצפון אפריקה.
1 ביוני - תחילת חיסולו הסופי של גטו לבוב.
נוכח התנגדות היהודים נרצחו 3,000 מהם ו-7,000 שולחו למחנה ינובסקה.
20 ביוני - חיסול גטו טרנופול עם רציחת כל יושביו פרט לקומץ עובדים.
25 ביוני - ניסיון התנגדות של "הארגון היהודי הלוחם" בצ'נסטוחובה בעת חיסול הגטו הקטן בעיר.
הוראת הימלר להפוך את מחנה ההשמדה סוביבור למחנה ריכוז.
9 ביולי - פלישת האמריקאים והבריטים לסיציליה.
12 ביולי - כישלון מתקפת הגרמנים בקורסק ותחילת מתקפת הסובייטים.
21 ביולי - הוראת הימלר לחסל את כל הגטאות בנציבות הרייך אוסטלנד על ידי שילוח הכשירים לעבודה למחנות עבודה ורציחת כל הבלתי כשירים לעבודה.
22 ביולי - עד תחילת חודש אוגוסט נרצחו העובדים היהודים ששרדו מטרנופול.
25 ביולי - הדחת מוסוליני מהשלטון באיטליה ומעצרו.
המרשל פייטרו באדוליו נהיה לראש ממשלה תחתיו.
1 באוגוסט - תחילת חיסולם של הגטאות בנדין וסוסנוביץ ושילוח רוב יושביהם לאושוויץ-בירקנאו.
2 באוגוסט - מרידת האסירים בטרבלינקה ובריחתם.
4 באוגוסט - במשך חודש שולחו 7,000 יהודים מווילנה לעבודות כפייה באסטוניה.
5 באוגוסט - שחרור אוריול ובלגורוד בידי הסובייטים.
16 באוגוסט - מרד גטו ביאליסטוק עם תחילת אקציית חיסולו.
המרד דוכא, רוב 30,000 היהודים שבגטו שולחו למיידנק, לטרבלינקה ולסוביבור, וכעבור שלושה שבועות שולחו למיידנק 2,000 אחרוני היהודים.
23 באוגוסט - שחרורה הסופי של חרקוב בידי הסובייטים.
1 בספטמבר - אקציית גירושם של המוני יהודים מווילנה למחנות עבודה באסטוניה.
ניסיון נפל של "פפא"ו" לחולל מרד בגטו.
בתום האקציה נותרו בגטו וילנה רק 12,000 יהודים.
2 בספטמבר - תחילת חיסולו הסופי של גטו טרנוב.
7,000 יהודים שולחו לאושוויץ-בירקנאו ו-3,000 למחנה פלאשוב.
בסוף השנה שולחו לפלאשוב 300 העובדים שהושארו בטרנוב.
3 בספטמבר - נחיתת כוחות הבריטיים והאמריקאיים באיטליה.
חתימת הסכם שביתת נשק עם האיטלקים.
8 בספטמבר - פרסום הידיעה בדבר כניעתה של איטליה.
בתגובה פלשו הגרמנים לאיטליה מצפון וכן השתלטו על שטחי הכיבוש האיטלקיים בצרפת, ביוגוסלביה, ביוון ובאיֶיהָ.
רציחתם של כ-1000 יהודים מפשמישל שהסתתרו ונתגלו.
במשך ארבעה ימים חוסל גטו מינסק ונרצחו כמעט כל תושביו.
15 בספטמבר - כינון ממשלת בובות פשיסטית בחסות הנאמנים בצפון איטליה, בראשותו של מוסוליני, ששלושה ימים לפני־כן שוחרר ממעצרו על ידי הגרמנים.
16 בספטמבר - שחרור נובורוסיסק בידי הסובייטים.
20 בספטמבר - הקמת יודנרט באתונה בראשותו של משה שאקי.
23 בספטמבר - חיסולו של גטו וילנה.
חלק מתושביו היהודים שולח לסוביבור וחלקם למחנות עבודה באסטוניה.
25 בספטמבר - שחרור סמולנסק בידי הסובייטים.
28 בספטמבר - קנס של 50 ק"ג זהב שילמו יהודי רומא לגסטפו בתוך היממה שניתנה להם לאיסוף הזהב.
29 בספטמבר - שילוח 2,000 יהודים מאמסטרדם למחנה וסטרבורק במצוד האחרון על יהודי אמסטרדם.
חיסול ה"יוּדְסֶה רַאט פור אמסטרדם"
30 בספטמבר - שחרור נאפולי בידי בעלות הברית.
1 באוקטובר - מאסרים ראשונים של יהודים בדנמרק לקראת גירושם.
רוב היהודים הסתתרו ובתוך שלושה שבועות הבריחו אותם הדנים בסירות לשוודיה.
בסה"כ הוברחו 7,200 יהודים ו-700 קרובי משפחה לא יהודים.
מרד האסירים היהודים בסוביבור ובריחתם.
רובם נהרגו ורק 50 שרדו.
בעקבות המרד חוסל מחנה סוביבור.
16 באוקטובר - מאסרם של 1,035 יהודים ברומא.
18 באוקטובר - שילוח העצורים היהודים ברומא לאושוויץ-בירקנאו.
21 באוקטובר - רציחת 2,000 יהודים במאלי טרוסטינץ באקציה האחרונה במינסק.
25 באוקטובר - שחרור דניפרופטרובסק בידי הסובייטים.
26 באוקטובר - שילוח 2,800 יהודים מקובנה למחנות עבודה בגרמניה.
רציחתם של 42,000-43,000 יהודים ב"אקציית ארנטפסט" במחנות טרווניקי, פוניאטובה ומיידנק.
מאסרים בקרב יהודי ג'נובה שבאיטליה.
שחרור קייב בידי הצבא האדום.
במשך שלושה ימים נאסרו רבים מיהודי פירנצה, ונציה ומילנו.
9 בנובמבר - ייסוד סוכנות הסיוע והשיקום של האומות המאוחדות (אונרר"א).
12 בנובמבר - שחרור ז'יטומיר בידי הצבא האדום.
14 בנובמבר - מאסרי יהודים בפרארה שבאיטליה.
רוב הנמלטים נהרגו ורק כמה עשרות שרדו'''.
כיבוש ז'יטומיר שנית על ידי הגרמנים.
28 בנובמבר - ועידת טהראן בהשתתפות סטלין, צ'רצ'יל ורוזוולט.
30 בנובמבר - מתן הוראה לכלוא את כל יהודי איטליה במחנות ריכוז.
15 בינואר – שחרור ברדיצ'ב בידי הצבא האדום.
27 בינואר – הסרת המצור על לנינגרד אחרי כשנתיים וחצי.
22 בינואר – שחרור קריבוי בידי הצבא האדום.
25 בינואר – נזק רב לתעשייה הצבאית הגרמנית בעקבות הפצצת המפעל למסבים שוויינפורט.
12 במרץ – שחרור אומן בידי הצבא האדום.
15 במרץ – תחילת שחרור של טרנסניסטריה בידי הצבא האדום.
17 במרץ – בריחת אסירים ממחנה קולדיצ'בו.
75 מתוך 99 הבורחים הגיעו ליחידות פרטיזנים בייחוד ליחידת פרטיזני ביילסקי.
19 במרץ – כיבוש הונגריה בידי הגרמנים בעקבות ניסיונם של ההונגרים לפרוש מן המלחמה.
27 במרץ – רציחת 1,800 יהודים בקובנה, בעיקר זקנים וילדים.
5 באפריל – הנהגת אות קלון בצבע צהוב ליהודי הונגריה.
15 אסירים מפונאר שהועסקו בשריפת גוויות הנרצחים הצליחו לברוח ולהגיע את הפרטיזנים.
65 אחרים נהרגו בניסיון הבריחה.
שחרור טרנופול בידי הצבא האדום.
16 באפריל – תחילת ריכוזם של יהודי קרפטורוס לקראת שילוחם לאושוויץ-בירקנאו.
2 במאי – בואו של משלוח ראשון של יהודים מהונגריה לאושוויץ.
9 במאי – שחרור סבסטופול בידי הצבא האדום.
13 במאי – השלמת שחרור של קרים בידי הצבא האדום.
15 במאי – במשך כמעט חודשיים מגורשים 437,000 יהודים מהונגריה.
רובם שולחו לאושוויץ ונרצחו מיד עם הגעתם.
4 ביוני – שחרור רומא בידי בעלות הברית.
נחיתת בעלות הברית בנורמנדי שבצפון צרפת.
מאסרם של 1,800 יהודים בקורפו ושילוחם לאושוויץ.
10 ביוני – טבח ביושבי הכפר אורדור-סור-גלאן שבצרפת בידי הגרמנים.
17 ביוני – ריכוז יהודי בודפשט ב"בתים יהודיים" מסומנים במגן דוד.
23 ביוני – עד ל-14 ביולי שולחו היהודים מלודז' למחנה ההשמדה חלמנו.
3 ביולי – שחרור מינסק בידי הצבא האדום.
7 ביולי – הוראת מיקלוש הורטי, עוצר הונגריה, להפסיק את גירוש היהודים מהונגריה.
8 ביולי – חיסול גטו קובנה.
2,000 יהודים נרצחו ו-4,000 הוצעדו למחנות בגרמניה.
10 ביולי – בואם של 222 בעלי רישיונות עלייה מברגן-בלזן לחיפה.
13 ביולי – שחרור וילנה בידי הצבא האדום.
20 ביולי – ניסיון התנקשות בהיטלר.
21 ביולי – פשיטות על בתי מחסה לילדים בצרפת.
300 ילדים וכן צוות העובדים נלקחו למחנה דרנסי ומשם לאושוויץ.
23 ביולי – ביקור משלחת הצלב האדום בטרזיינשטט.
שחרור לובלין בידי הצבא האדום ושחרור מיידנק.
"הוועד לשחרור לאומי" עבר ללובלין והפך לממשלה זמנית פולנית.
26 ביולי – שילוח אחרוני היהודים בראדום לאושוויץ.
27 ביולי – שחרור דוינסק בידי הצבא האדום.
מצעד המוות הגדול הראשון עם פינוי מחנה גנשה בוורשה והעברת אסיריו לקונטו – 1,000 מתוך 3,600 האסירים שהוצעדו נרצחו בדרך.
שחרור ברסט-ליטובסק בידי הצבא האדום.
31 ביולי – התקדמות הצבא האדום עד למבואות פרגה שממול לוורשה.
שחרור קובנה בידי הצבא האדום.
7 באוגוסט – עד סוף החודש המשיכו שילוחיי יהודים מלודז' לאושוויץ.
12 באוגוסט – שחרור פירנצה בידי בעלות הברית.
15 באוגוסט – נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת.
17 באוגוסט – בואם של 1,700 יהודים מרודוס לאושוויץ.
כניעת הצבא הגרמני המכותר בפליז שבצרפת.
25 באוגוסט – שחרור פריז.
28 באוגוסט – פרוץ המרד הלאומי בסלובקיה.
משלוח אחרון של יהודים ממחנה וסטרבורק לאושוויץ.
משלוח אחרון של יהודים מבלגיה ב"מבצע אילטיס".
שחרור אנטוורפן בידי בעלות הברית.
9 בספטמבר – כניעת בולגריה לסובייטים.
17 בספטמבר – הקרב על ארנהם נכשל.
18 בספטמבר – רציחתם של 2,900 יהודים ו-100 שבויי מלחמה סובייטים שהיו כלואים מחנה הריכוז קלוגה.
28 בספטמבר – שחרור מחנה הריכוז קלוגה בידי הצבא האדום.
נמצאו בו 85 יהודים שהסתתרו.
2 באוקטובר – כניעת המורדים הפולנים בורשה.
6 באוקטובר – כניסת הצבא האדום להונגריה.
7 באוקטובר – מרד הזונדרקומנדו באושוויץ.
המורדים פוצצו את אחד מתאי הגזים.
13 באוקטובר – שחרור ריגה בידי הצבא האדום.
15 באוקטובר – כינון ממשלה של מפלגת "צלב החץ" הפרו־נאצית בהונגריה בראשותו של פרנץ סלשי.
20 באוקטובר – שחרור בלגרד בידי הצבא האדום והפרטיזנים היוגוסלבים.
8 בנובמבר – חידוש הגירושים של יהודי הונגריה – יותר מ-70,000 יהודים הוצעדו במצעד רגלי לעבר גבול אוסטריה.
13 בנובמבר – הקמת גטו בודפשט ליהודים מחוסרי תעודות חסות של מדינות זרות.
24 בנובמבר – שחרור סטרזבור (שטרסבורג) בידי הצרפתים.
16 בדצמבר – 'הקרב על הבליטה' בארדנים – מתקפתם הגדולה האחרונה של הגרמנים – תחילה זכו בהישגים גדולים, אך כעבור שבוע נבלמו ונותרו מדולדלים לחלוטין.
26 בדצמבר – השלמת כיתורה של בודפשט בידי הסובייטים.
3 בינואר – מתקפת נגד של האמריקאים בקרב הארדנים.
פתיחת מתקפה מחודשת של הצבא האדום בפולין.
47 עובדי הכפייה היהודים האחרונים בחלמנו התקוממו.
15 בינואר - תחילת צעדות מוות ממחנות משנה באזור קניגסברג (Königsberg) ובהן 7,000-5,000 אסירים יהודים, רובם נשים.
שחרור קילצה בידי הצבא האדום.
רק 25 יהודים מסתתרים נותרו בעיר.
השלמת שחרור של כל בליטת הארדנים.
פשט (Pest), חצי מהעיר בודפשט, שוחררה בידי הצבא האדום ובה כ-70,000 יהודים.
כ-25,000 שרדו בחסות דיפלומטית ו-25,000 נוספים חיו במסתור, חלקם עם תעודות מזויפות.
שחרור ורשה בידי הצבא האדום.
הגרמנים מפנים בצעדות מוות אסירים ממחנות משנה של אושוויץ: מחנה הריכוז נוי-דאקס שביאבוז'נו ובו כ-3,500 אסירים, ומחנה הריכוז סוסנוביץ 2.
18 בינואר – תחילת פינויו של אושוויץ-בירקנאו.
58,000 אסירים, רובם יהודים, נשלחו בצעדות המוות למחנות אחרים וכ-15,000 מהם נספו בדרך.
19 בינואר – שחרור לודז' וקרקוב בידי הצבא האדום.
הוצאת 4,000 יהודים ממחנה בלכהמר עם פינויו והצעדתם במצעד מוות לגרוס-רוזן.
136 יהודים בעלי דרכונים דרום אמריקאיים הגיעו מברגן-בלזן לשווייץ.
עד 25 באפריל הוצאו 50,000 יהודים ממחנה הריכוז שטוטהוף וממחנות המשנה שלו והוצעדו בצעדות המוות.
26 בינואר - תחילת צעדת המוות מקניגסברג לפלמניקן.
27 בינואר – שחרור אושוויץ בידי הצבא האדום.
31 בינואר - תחילת הטבח של כ-3,000 ניצולי צעדת המוות מקניגסברג לפלמניקן (Palmnicken) על חוף הים בעיירה.
הטבח נמשך עד 5 בפברואר.
2 בפברואר - רצח 1,200 אסירים יהודים במחנה ליברוזה (Lieberose), מחנה משנה של זקסנהאוזן.
הרצח נמשך עד 4 בפברואר.
4 בפברואר – עד 12 בחודש נערכה ועידת יאלטה, בהשתתפות סטלין, רוזוולט וצ'רצ'יל.
העברתם של 1,200 יהודים מבוהמיה ומוראביה לשווייץ בסיוע הצלב האדום הבינלאומי.
השלמת השחרור של בודפשט בידי הצבא האדום עם שחרור בודה.
מחנה הריכוז גרוס-רוזן שוחרר על ידי הצבא האדום
19 בפברואר – נחיתת האמריקאים באיוו ג'ימה.
7 במרץ – שחרור קלן בידי האמריקאים.
29 במרץ – חדירת הצבא האדום לאוסטריה.
30 במרץ – שחרור דנציג בידי הצבא האדום.
1 באפריל – נחיתת האמריקאים באוקינווה.
לפני הוצאת הצועדים לבוכנוואלד נרצחו במחנה יותר מ-1,500 אסירים.
עוד כ-500 נספו בצעדה עצמה.
4 באפריל – השלמת השחרור של הונגריה בידי הצבא האדום.
5 באפריל – הוצאה של יותר מ-28,250 אסירים מבוכנוואלד וממחנות המשנה שלו.
7 באפריל - יציאת 28,000 מבין 48,000 אסירי בוכנוואלד בצעדות מוות.
בין 13,000 ל-15,000 מתוך אסירי בוכנוואלד נרצחו ונספו בעת פינוי בוכנוואלד.
8 באפריל - טבח 3,000 אסירים במחנה הריכוז צלה (Celle) בהנובר.
תחילת פינויו של מחנה מאוטהאוזן.
הצבא האמריקאי שחרר את מחנה הריכוז והעבודה דורה-מיטלבאו ובו כ-2,000 גוויות של אסירים ומאות אסירים חיים.
ב-25 במרס היו בו כ-34,500 אסירים ורובם הוצאו לצעדות מוות לפני השחרור.
תחילת המתקפה האחרונה של בעלות הברית באיטליה.
הצבא האדום שחרר את מחנה הריכוז שטרסהוף.
11 באפריל – שחרור מחנה בוכנוואלד בידי האמריקאים.
שחרור וינה בידי הצבא האדום.
כ-5,400 אסירים פונו ממחנה הרסברוק (Hersbruck), מחנה משנה של פלוסנבירג, לדכאו, רובם בצעדת מוות ומיעוטם ברכבת.
כעשירית מהם נרצחו או נספו בעת הצעדה.
העברתם של 413 יהודים דנים מהפרוטקטורט לשוודיה, בסיוע הצלב האדום הבינלאומי.
הצבא האמריקאי משחרר את מחנה הריכוז נורדהאוזן ובו מאות עובדי כפייה.
17,000 נשים הוצעדו מראוונסבריק ו-40,000 גברים הוצעדו מזקסנהאוזן בצעדות מוות.
הצועדים שוחררו על ידי הצבא האדום.
19 באפריל – שחרור לייפציג בידי האמריקאים.
20 באפריל - כ-2,800 אסירים יהודים הוצאו לצעדת מוות ממחנה הריכוז רמסדורף.
פחות משש מאות הגיעו לגטו טרזין, כשבועיים לאחר מכן.
כמעט כולם נרצחו עם הגעתם.
21 באפריל – השלמת פינויו של מחנה רוונסבריק.
כוחות הצבא האדום משחררים את מחנה הריכוז זקסנהאוזן
תחילת רציחתם של מאות אסירים בתא גז במאוטהאוזן.
עד סוף אפריל נרצחו במאוטהאוזן 1,200-1,400 אסירים ואסירות.
אסירי מחנות המשנה בלנדסברג, מילדורף וקאופרינג פונו לדכאו.
מבין כ-5,200 אסירי קאופרינג נספו ונרצחו כמעט אלף בצעדות המוות.
הצבא האדום הגיע עד ברלין
מחנה פלוסנבירג שוחרר על ידי הצבא האמריקאי.
26 באפריל - פינוי כ-14,000 אסירות המחנה הראשי של ראוונסבריק בצעדות מוות.
ביתר מחנות ראוונסבריק היו כ-17,000 אסירים שלא פונו.
במחנה הראשי הושארו 2,000-3,000 אסירות ואסירים חולים.
1,000 אסירים נרצחו בצעדת מוות שיצאה ב-20 באפריל עם כ-2,800 עובדי כפייה יהודים מרמרסדורף
צעדת מוות שיצאה מבוכנוואלד ב-7 באפריל ובה 5,000-6,000 אסירים הגיעה לדכאו.
יותר ממחצית האסירים נרצחו או נספו בירי ובהרעבה.
הצלב האדום מגיע להסדר עם הגסטפו בדבר העברת 150 יהודיות מראוונסבריק לשוודיה.
זו הקבוצה הראשונה מבין 3,500 נשים יהודיות ו-3,500 נשים לא יהודיות שנשלחו לשוודיה בעשרת הימים האחרונים של המלחמה.
שחרור מחנה הריכוז דכאו בידי האמריקאיים.
עד 29 באפריל רוכזו ביער בלו ליד ויטשטוק כ-40,000 אסירים ששרדו את צעדות המוות מראוונסבריק ומזקסנהאוזן.
800-700 מתוכם נרצחו ביער לפני השחרור.
הצבא האדום משחרר את מחנה הריכוז ראוונסבריק.
כ-5,000 אסירים שפונו בצעדת המוות מדכאו שוחררו על ידי הצבא האמריקאי, רובם בבוירברג
כניעת הצבא הגרמני בצפון איטליה.
שחרור ברלין בידי הצבא האדום.
הצבא האמריקאי שחרר את העיר הגרמנית שוורין.
במקום נמצאו כ-20,000 אסירים שפונו ממחנות הריכוז זקסנהאוזן וראוונסבריק.
מסירת טרזיינשטט על 17,247 הכלואים בה, לידי הצלב האדום הבינלאומי.
יותר מ-7,000 מבין כ-10,000 מאסירי נוינגמה נהרגו בהפצצת חיל האוויר הבריטי ובירי הגרמנים.
על אוניות בנמל נוישטט אין הולשטיין.
4 במאי – יציאת האס אס ממחנה מאוטהאוזן
הצבא האמריקאי משחרר את מחנה גונסקירכן.
מבין 20,000 האסירים שהובאו אליו עם הקמתו, כחודש וחצי לפני כן, שרדו בו עם השחרור מעט יותר מ-5,400 אסירים.
ביום זה גם הגיעה לגונסקירכן צעדת המוות האחרונה.
זו יצאה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן ב-1 במאי.
הצבא האמריקאי משחרר את מחנה הריכוז מאוטהאוזן.
7 במאי – כניעת הצבא הגרמני לבעלות הברית.
שחרור גטו טרזין על ידי הצבא האדום.
הצבא האדום משחרר את מחנה גרוס-רוזן
9 במאי – כניעת הגרמנים לסובייטים.
סוף מאי - הקמת קיבוץ בוכנוואלד
שליחי ועדים יהודיים משש ערים בשלזיה התחתית הקימו ועדה מחוזית של יהודי פולין כדי לתאם פעילות יהודית בפולין אחרי השואה.
הקמת מחנה העקורים פרנוואלד, ממחנות העקורים הגדולים ביותר, באזור הכיבוש האמריקני של גרמניה, מדרום מערב למינכן.
בתוך שלושה חודשים גדל מספר היהודים במחנה מ-3,000 ל-5,300. פרנוואלד היה מחנה העקורים האחרון שפעל באירופה.
22 ביוני - טרומן ממנה את ארל הריסון לראשות ועדה לשם בחינת מצבם של היהודים העקורים באירופה.
1 ביולי - 41 נציגים של שארית הפליטה מרחבי בווריה התכנסו במחנה העקורים פלדאפינג והקימו גוף מייצג של שארית הפליטה.
16 ביולי - ועידת פוטסדם: לפולין הוקצו שטחים גרמניים ממזרח לנהר אודר (Oder).
ברית המועצות קיבלה חלקים מגרמניה, אוסטריה, בולגריה, הונגריה, רומניה ופינלנד.
גרמניה חולקה לארבעה אזורי השפעה: אזור סובייטי במזרח; אזור בריטי בצפון מערב; אזור צרפתי, בדרום מערב; ואזור אמריקני, בדרום.
ברלין חולקה לארבעה אזורי שליטה תחת ארבע בעלות הברית הכובשות, לפי הדגם שבו נעשה שימוש לגבי כל גרמניה.
25 ביולי - ועידת נציגי הניצולים היהודים בגרמניה התכנסה בסן אוטיליין בהשתתפות 94 צירים שייצגו 40,000 יהודים בגרמניה ואוסטריה.
6 באוגוסט – הטלת פצצת האטום על הירושימה
9 באוגוסט – הטלת פצצת האטום על נגסאקי
24 באוגוסט - פרסום דו"ח הוועדה בראשה עמד ארל האריסון על מצב היהודים במחנות העקורים באירופה המשוחררת.
בעקבות הדו"ח הועברו העקורים היהודים למחנות נפרדים ותנאי חייהם שופרו.
בעקבות הדו"ח ביקש טרומן מבריטניה לתת 100,000 אשרות הגירה לארץ ישראל עבור יהודים ניצולי שואה באירופה.
סוף אוגוסט - עלייתה ארצה של הקבוצה הראשונה מבין חברי קיבוץ בוכנוואלד
2 בספטמבר – כניעת האימפריה היפנית וסיום מלחמת העולם השנייה.
ספטמבר - ביזמתה של הנהגת היהודים במחנה העקורים ברגן-בלזן התקיים קונגרס שארית הפלטה באזור הכיבוש הבריטי בססמה "פתחו את שערי ארץ-ישראל", בהשתתפות נציגים יהודים מכל המחנות והקהילות באזור הבריטי ונציגי ארגונים יהודיים בעולם ובעיקר מאנגליה.
בקונגרס נבחר הוועד המרכזי לאזור הבריטי.
17 בספטמבר - תחילת משפטם של 48 אנשי סגל מחנה ברגן-בלזן, ביניהם 16 נשים, בלינבורג (Lüneburg), בבית משפט צבאי בריטי.
11 נדונו למוות, ביניהם מפקד המחנה יוזף קרמר.
אוקטובר - מחנה העקורים פרנוואלד מתחיל לשמש עקורים יהודים בלבד.
12 באוקטובר - הופעת הגיליון הראשון של עיתון שארית הפליטה, "אונדזער וועג" (דרכנו).
העיתון הופץ ב-20,000 עותקים וסייע באיחוד שארית הפליטה ובהצגתה בפני העולם היהודי.
18 באוקטובר - תחילת משפטי נירנברג.
בית משפט בינלאומי ובו שופטים מארצות הברית, בריטניה, ברית המועצות וצרפת שפט 22 מנהיגים נאציים.
הפסיקה בנוגע לפשעי מלחמה ולפשעים נגד האנושות נקשרה לרדיפת היהודים ולרציחתם.
פסק הדין ניתן ב-30 בספטמבר וב-1 באוקטובר 1946. 12 מהנאשמים נדונו למוות.
סוף אוקטובר - ביקור בן-גוריון בגרמניה כאורחו של אייזנהאואר.
בן-גוריון ביקש לשקם את העקורים היהודים, להכשירם לחקלאות ולעיסוק מקצועי ולשלוח מורים מא"י כדי לעזור בהכשרה.
תחילת משפטי דכאו – משפטיהם של פושעי מלחמה שניהלו את מחנה הריכוז דכאו ושיטרו בו.
השדרה החמישית היא ציר תנועה ראשי ברובע מנהטן, בעיר ניו יורק.
השדרה חוצה את הרובע לאורכו מדרום לצפון.
היא הפכה לאחד מסמליה המובהקים של ניו יורק, בשל מרכזיותה וריכוז האתרים שלאורכה.
השדרה מתחילה בוושינגטון סקוור פארק בדרום, ועולה צפונה בקו ישר כסרגל (כיתר השדרות במנהטן) דרך גריניץ' וילג' ומידטאון עד רחוב 143 מערב בשכונת הארלם בצפון מנהטן.
בנוסף, תוחמת השדרה את גבולו המזרחי של הסנטרל פארק.
בגלל מרכזיותה, השדרה נחשבת גם "עמוד השדרה" של מנהטן: היא מהווה את נקודת האפס שבה מתחיל מספור הבתים בכל הרחובות החוצים אותה.
חלק הרובע שממזרחה נקרא "איסט סייד" (East Side) וחלק הרובע שממערבה נקרא "וסט סייד" (West Side).
חלקה של השדרה העובר במידטאון הוא מסחרי ברובו (למשל אזור היהלומים).
לאורכו בנייני משרדים (חלקם אתרים בולטים כגון בניין אמפייר סטייט, קתדרלת פטריק הקדוש ומרכז רוקפלר), וכן עסקים וחנויות יוקרה, ספריית העיר ניו יורק ומלון פלאזה המפורסם.
צפונה יותר, בין הרחובות 60 ל-90, בחלקה הגובל בסנטרל פארק, נמצאים המוזיאונים העיקריים של ניו יורק, ביניהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות ומוזיאון גוגנהיים, עובדה שזיכתה חלק זה של השדרה בכינוי "מייל המוזיאונים".
חלק זה של השדרה מציין גם את גבולו המערבי של האפר איסט סייד – רובע המגורים היוקרתי של צפון-מזרח העיר, שבתי המידות שבנו עשירי ניו יורק בתחילת המאה ה-20 בחלק זה של השדרה, כשפניהם לפארק, זיכו אותו בכינוי "שורת המיליונרים".
השדרה החמישית נסגרת לתנועה בחלק גדול מימי הראשון בשבוע, שבהם היא הופכת מסלול למצעדים שונים.
כמה מהבולטים בהם – מצעד יום פטריק הקדוש של הקהילה האירית, מצעד הגאווה של הקהילה ההומוסקסואלית, והמצעד השנתי של תמיכה בישראל.
בשנת 2017, הוכרז כי גורד שחקים חדש יעלה בשדרה החמישית.
השדרה השישית , הקרויה באופן רשמי שדרת האמריקות , היא שדרה מרכזית במנהטן אשר כיוון התנועה בה נע מדרום לצפון.
השדרה השישית מתחילה בדרום מנהטן במפגש עם רחוב צ'רץ', דרומית לרחוב קאנאל ומסתיימת ברחוב 59 במרכז מנהטן עם הכניסה לסנטרל פארק.
מעבר לרחוב 110 בו הסנטרל פארק מסתיים, היא נקראת שדרת לנוקס.
השימוש בשם שדרת האמריקות שגור בדרך כלל אצל תיירים ואילו תושבי ניו יורק אינם משתמשים בשם שדרת האמריקות בחיי היום-יום אלא בשם לפי מיקומה במערך השדרות של מנהטן, השדרה השישית.
השדה המגנטי של כדור-הארץ, על פי התיאוריה, הוא אחת התכונות הפיזיקליות המאפיינות את כוכב הלכת ארץ.
לשדה המגנטי יש השפעה על מגוון תופעות על פני כדור הארץ, באטמוספירה שלו ובחלל הקרוב אליו.
על פי ההשערה המקובלת, השדה המגנטי נוצר בגלעין החיצוני של כדור הארץ, ורק חלק קטן ממנו נמדד על פני השטח שלו או בחלל.
השדה המגנטי של כדור הארץ דומה לשדה של מגנט דו-קוטבי, שקוטב אחד שלו (שמבחינה פיזיקלית הוא דווקא קוטב דרום) נמצא באוקיינוס הקרח הצפוני, והשני (קוטב צפון) ליד אנטארקטיקה.
קטבים אלו נעים כל העת ממקומם, וקיימות אף עדויות להיפוכי כיוון של השדה המגנטי בתקופות גאולוגיות מסוימות של כדור הארץ.
השפעת השדה המגנטי של כדור הארץ מורגשת עד מרחק גדול בחלל, והשפעתו על חלקיקים המגיעים מרוח השמש מגדירה אזור הקרוי מגנטוספירה.
לרוח השמש יש גם השפעה קטנה על מיקום הקטבים המגנטיים של כדור הארץ.
קיום המגנטוספירה מגן על כדור הארץ מפני רוח השמש ומאפשר את קיום החיים על כדור הארץ.
מעריכים שהשדה המגנטי מסייע לבעלי חיים מסוימים, כמו עופות נודדים, לנווט את דרכם בעת הנדידה השנתית.
השימוש העיקרי של האדם בשדה המגנטי של כדור הארץ הוא לצורכי ניווט באמצעות מצפן.
היסטוריה של הידע והמחקר בנושא
תכונות המגנט היו מוכרות כבר בעת העתיקה, לפחות מהמאה ה-4 לפנה"ס בסין.
קיימות עדויות לבניית מכשיר הדומה למצפן בסין של המאה ה-1, וייתכן שאף מוקדם יותר אצל האולמקים באמריקה המרכזית.
עדות חד משמעית לשימוש במצפן לאיתור כיוון הצפון מופיעה לראשונה בסין בשנת 1044. באירופה החלו להשתמש במצפן לצורכי ניווט במאה ה-13.
בתחילת המאה ה-20 התגלה שגם לשמש שדה מגנטי.
הפיזיקאי והמתמטיקאי ג'וזף לרמור העלה בשנת 1919 את הרעיון שכתמי השמש הם עדות לפעילות דמוית דינמו על פני השמש, עקב תנועת נוזל בעל מוליכות חשמלית.
לימים התברר שמדובר בתנועה של פלזמה, כלומר גזים מיוננים.
במהלך המאה ה-20 התפתחו רעיונותיו של לרמור לתאוריה מקיפה, המסבירה את היווצרותו של שדה מגנטי בתוך כדור הארץ כתוצאה מזרימת נוזל מתכתי עשיר בברזל בתוך הגלעין החיצוני.
תאוריית הדינמו משמשת כיום באסטרופיזיקה על מנת להסביר היווצרות שדה מגנטי לא רק בכדור הארץ, אלא גם בשמש ובגרמי שמים נוספים.
מדענים שיערו מזה זמן רב את קיומה של מגנטוספירה סביב כדור הארץ, עקב קיומן של סערות גאומגנטיות.
בשנת 1958 בוצעו מדידות באמצעות לוויין המחקר אקספלורר 1, שהוכיחו את קיומה של המגנטוספירה והביאו לגילוי חגורות ואן אלן.
תרשים סכמטי של כדור הארץ
A = ציר הסיבוב של כדור הארץ (מסומן בקו ירוק)
A1 A2 = הקטבים הגאוגרפיים - הנקודות שבהן "חותך" ציר הסיבוב את פני כדור הארץ.
הגלעין החיצוני (נוזלי) (מסומן בצבע אפור) - שכבה בכדור הארץ שבה נוצר השדה המגנטי, על פי תאוריית הדינמו.
B = ציר הדו-קוטביות (מסומן בקו כחול) - הציר המגנטי הדו-קוטבי, המדמה מעין מוט מגנטי, שחלקו הצפוני הוא מגנט שמבחינה פיזיקלית נחשב ל"דרומי" (מסומן ב-S = South = דרום), ואילו חלקו הדרומי נחשב ל"צפוני" (N = North = צפון) מבחינה פיזיקלית.
כיום, הזווית בין ציר זה לבין ציר הסיבוב של כדור הארץ היא 11.3°.
B1 B2 = הקטבים הגאומגנטיים - הנקודות שבהן "חותך" ציר הדו-קוטביות את פני כדור הארץ.
קווי השדה המגנטי (קווים שחורים דקים) - מתארים את כיוון השדה המגנטי מחוץ לגלעין.
C1 C2 = הקטבים המגנטיים - הנקודות שבהן קווי השדה המגנטי (מסומנים בקווים שחורים) מאונכים לפני כדור הארץ (זווית של 90° בדיוק בגובה פני הקרקע).
הקטבים המגנטיים אינם חופפים לקטבים הגאומגנטיים.זהו תרשים אינטראקטיבי.
העבירו את העכבר מעל רכיבי התרשים, או לחצו על כפתור העכבר להפניה.לצפייה בתרשים ברזולוציה גבוהה לחצו כאןהתרשים איננו בקנה מידה
תכונות השדה המגנטי של כדור הארץ
הקטבים המגנטיים הם שתי נקודות על פני כדור הארץ, שבהן השדה המגנטי בגובה פני הקרקע מאונך לפני כדור הארץ.
מצפן המוצב במאוזן בנקודות אלו, יצביע על כיוון אקראי.
מבחינה פיזיקלית, הנקודה הקרויה קוטב מגנטי צפוני היא בעצם קוטב דרומי של מגנט, ועל כן מחט המצפן המהווה קוטב צפוני של מגנט נמשכת לכיוון צפון.
הקטבים הגאומגנטיים הם שתי נקודות נגדיות על פני כדור הארץ, שבהן הציר של הדיפול המגנטי של כדור הארץ, המהווה קירוב לשדה האמיתי, "חותך" את פני השטח.
הקו המחבר את שני הקטבים הגאומגנטיים עובר דרך מרכז כדור הארץ.
אילו היה כדור הארץ מגנט דו-קוטבי מושלם, היו הקטבים המגנטיים והקטבים הגאומגנטיים מתאחדים.
כיום, ערכה של הזווית בין ציר הדו-קוטביות, המחבר את הקטבים הגאומגנטיים, ובין ציר הסיבוב של כדור הארץ, המחבר את הקטבים הגאוגרפיים, היא 11.3°.
את השדה המגנטי בכל נקודה על פני כדור הארץ ניתן להפריד לרכיב אופקי ולרכיב אנכי.
מחט המצפן תצביע בכיוון הרכיב האופקי.
הזווית בין הרכיב האופקי של השדה המגנטי ובין הקוטב הצפוני הגאוגרפי נקראת נטייה מגנטית (Declination).
הזווית בין כיוון השדה המגנטי המוחלט ובין הרכיב האופקי נקראת זווית הרכנה (Inclination).
כך למשל, הנטייה המגנטית בישראל משתנה בין 3 ל-4 מעלות, בהתאם למיקום המדויק, לכן כיוון הצפון הגאוגרפי הוא בין 3 ל-4 מעלות מערבית (נגד כיוון השעון) ביחס לכיוון מחט המצפן.
עוצמת השדה המגנטי בגובה פני הקרקע משתנה מאזור לאזור, החל מאזורים על פני כדור הארץ שהעוצמה בהם קטנה מ-30 מיקרוטסלה, ועד לאזורים שבהם גודלה מגיע עד 60 מיקרוטסלה.
בדרך כלל באזורים הקרובים לקטבים עוצמת השדה גדולה יותר.
בנוסף, ככל שמתקרבים לקטבים המגנטיים, הרכיב האנכי הולך וגדל, ואילו הרכיב האופקי הולך וקטן.
בקטבים המגנטיים עצמם, השדה המגנטי הוא אנכי לפני כדור הארץ, על פי הגדרתם.
באזורים שונים על פני כדור הארץ, עוצמת השדה המגנטי המקומי וכיוונו מושפעים גם מגורמים סביבתיים סמוכים למקום המדידה, כגון משקעי ברזל או משקעי בזלת המכילים ברזל, למשל בקרקעית האוקיינוס.
תופעה זו הייתה מוכרת בניווט הימי כבר במאה ה-18. גופי מתכת גדולים מעשה ידי אדם, כמו מכונות וכלי רכב, יכולים גם הם להשפיע, אם הם קרובים אל מקום המדידה.
בישראל, עוצמת השדה המגנטי היא כ-32 מיקרוטסלה בירושלים.
הזווית בה נכנסים קווי השדה המגנטי אל פני כדור הארץ היא כ-46 מעלות בממוצע.
מדידת עוצמת השדה המגנטי וכיוונו מבוצעות באמצעות מגנטומטר, מכשיר שמודד ורושם את עוצמת השדה המגנטי המקומי ואת כיוונו לאורך הזמן.
המדידה מבוצעת באמצעות כ-200 תחנות מדידה קרקעיות קבועות בכל העולם ועוד כמה ניידות, וכן באמצעות לוויינים.
בעבר הייתה תחנה נוספת, באמציה, אולם היא נסגרה.
שימוש במצפן לאיתור כיוון הצפון
מחט המצפן היא מגנט דו-קוטבי בעל מומנט מגנטי.
כאשר המצפן מוצב במצב מאוזן והמחט אינה מכוונת בדיוק בכיוון הרכיב האופקי של השדה המגנטי המקומי, יפעל על המחט מומנט כוח והיא תסתובב לכיוון הרכיב האופקי.
המחט תתחיל לבצע תנודות (בדומה למטוטלת) סביב כיוון הרכיב האופקי, תנודות שידעכו עם הזמן.
מהירות שיכוך התנודות תלויה בחומר שממלא את גוף המצפן ועליו צפה המחט.
מאחר שהקוטב הגאוגרפי הצפוני אינו קשור לשדה המגנטי, המחט במצפן אינה מצביעה אליו.
היא גם אינה מצביעה לקוטב הגאומגנטי הצפוני מאחר שהוא רק קֵרוב ומודל מדעי.
במקום זאת היא מצביעה בקרוב לעבר הקוטב המגנטי הצפוני (קוטב דרומי של מגנט, בעידן הנוכחי).
אולם, מאחר שהשדה המגנטי אינו אחיד על פני כדור הארץ וגם לא בתוכו, ייתכנו שנויים מקומיים בני מעלות בודדות.
כדי לאתר את הצפון הגאוגרפי, נדרש לדעת את הנטייה המגנטית באותו מקום, ולבצע תיקון בהתאם.
קיימות מפות מיוחדות המציגות את הנטייה המגנטית בכל מקום על פני כדור הארץ.
מפות אלה מתעדכנות משנה לשנה, עקב שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ בעקבותיו נע הקוטב המגנטי לכיוון סיביר במהירות 40 ק"מ/שנה.
מדענים משערים כבר זמן רב, שבעלי חיים מסוימים, בהם עופות, צבי ים, לווייתנים ודולפינים יכולים לחוש בשדה המגנטי של כדור הארץ, ושתחושה זו מסייעת להם בעת הנדידה השנתית.
שמו לב, שעופות נודדים הנמצאים בכלוב גדול בגן חיות בגרמניה, עפים בעונת הסתיו בקוצר רוח לכיוון החלק הדרומי של הכלוב.
אותה תופעה קיימת גם בחדר סגור, כשאין לציפורים יכולת לקבוע את הכיוון לפי ראייה.
הוכחה נוספת לכך שבעלי חיים חשים בשדה מגנטי ניתנה בניסוי שנעשה באוניברסיטת תל אביב, בו נצפה שעכברים במבוך לא מורכב מעדיפים לשכון בעיקר בחלק הדרומי של המבוך, ואילו עכברים במבוך דומה שמופעל עליו שדה מגנטי הפוך מכיוון השדה של כדור הארץ - מעדיפים לשכון דווקא בחלק הצפוני של המבוך.
בניסוי אחר השתמשו בחולדות עיוורות, שלמדו וידעו את הדרך במבוך מורכב יותר.
מצאו ששינוי כיוון המבוך ביחס לשדה המגנטי של כדור הארץ הקשה עליהן במציאת הדרך.
בניסוי עם צבי ים הנודדים באוקיינוס האטלנטי הפעילו שדה מגנטי מקומי באזורים בהם שחו, והצבים שינו את כיוון תנועתם בהתאם לשדה המגנטי המקומי.
בניסוי זה הוכח שצבי הים חשים לא רק בעוצמת השדה המגנטי ובכיוונו האנכי, אלא אף בזווית ההרכנה (inclination) שעוזרת להם בניווט.
במחקר אחר חקרו את מסלול תנועתם של לווייתנים, ומצאו קשר בין המסלול המדויק לבין שדות מגנטיים מקומיים הקיימים בקרקעית האוקיינוס.
המגנטוספירה של כדור הארץ היא אזור נרחב בחלל סביב כדור הארץ, המושפע מהשדה המגנטי של כדור הארץ, מרוח השמש, המורכבת מחלקיקים טעונים ומהשדה המגנטי הבין-פלנטרי.
למרות שמה (ספירה = כדור), צורת המגנטוספירה איננה כדורית: בצד הפונה אל השמש ("יום") המרחק מפני כדור הארץ לגבול המגנטוספירה הוא כ-70,000 ק"מ (10 - 12 פעמים רדיוס כדור הארץ), ואילו בצד הנגדי ("לילה") נמתח שובל המגנטוספירה למרחק גדול פי אלף לערך מרדיוס כדור הארץ.
המגנטוספירה מגנה על פני כדור הארץ מפגיעת החלקיקים שמכילה רוח השמש, והיא מונעת מהם לחדור לאטמוספירה.
פגיעת רוח השמש במגנטוספירה גורמת לניתוב חלקיקים טעונים, כמו אלקטרונים, לאורך קווי השדה המגנטי.
חלקיקים אלו מעוררים אטומים באטמוספירה, וכאשר האלקטרונים שלהם חוזרים וממלאים את הקליפות באטום, הם פולטים פוטונים.
מסלול האלקטרונים המהירים מגיע לגובה נמוך סמוך לאזורי הקטבים, ולכן זוהר הקוטב נראה בדרך כלל רק באזורים אלו.
צבע זוהר הקוטב תלוי בגזים המעוררים, ולכל גז באוויר יש צבעים אופייניים.
לווייני המחקר הראשונים ששוגרו לחלל, גילו בשנת 1958 חגורות המכילות חלקיקים טעונים אנרגטיים סביב כדור הארץ, שלא היו ידועות עד אז.
אזורים אלה קרויים חגורות ואן אלן.
תחילה, התגלו החגורות הפנימיות בגובה של 700 - 10,000 ק"מ מעל פני כדור הארץ, המכילות בעיקר פרוטונים, ולאחר מכן התגלו החגורות החיצוניות, בגובה של 13,000 - 65,000 ק"מ מפני כדור הארץ, המכילות בעיקר אלקטרונים.
היווצרותן של החגורות מוסברת בזכות קיום השדה המגנטי של כדור הארץ והמגנטוספירה.
בעת פעילות מוגברת של השמש נוצרים שינויים מהירים בשדה המגנטי של המגנטוספירה שגורמים לתופעה הקרויה סערה גאומגנטית.
הדבר עלול להשפיע על השדה המגנטי במקומות רבים, ובמקרים קיצוניים אף לגרום הפרעות ללוויינים, לשידורי רדיו, לקווי מתח גבוה ולמכשירים רגישים.
בנוסף, תופעת זוהר הקוטב מתגברת בעת סערות מגנטיות.
בשעת סערה, אסטרונאוטים בחלל ללא מיגון מתאים עלולים להיחשף לקרינה בכמות קטלנית.
תאוריית הדינמו מסבירה כיצד נוצר השדה המגנטי בתוך הגלעין החיצוני, העשיר בנוזלים מתכתיים.
שלושה גורמים מאפשרים את פעולתו של הדינמו בכדור הארץ.
הגורם הראשון הוא כמות גדולה של ברזל בגלעין החיצוני, שיכול להוליך זרם חשמלי.
הנוזל המתכתי המותך יכול לאפשר את קיומם של מסלולי הולכה חשמלית שדרכם יזרום זרם, אם יהיה מקור שייצר אותו.
הגורם השני הוא אנרגיה שמקורה בגלעין הפנימי החם, המניעה את הנוזל בכיוון אנכי.
הנוזל עולה מעלה ויורד חזרה לאחר שהוא מתקרר.
מקור האנרגיה הזה הוא שמאפשר פעולה יציבה של הדינמו, ובלעדיו לא ייתכן דינמו שיוצר שדה מגנטי לאורך מיליארדי שנה.
הגורם השלישי הוא סיבוב כדור הארץ.
כוח קוריוליס מעניק לנוזל רכיב תנועה אופקי וגורם ליצירת דיסקות ענקיות מסתובבות של נוזל מתכתי.
לדיסקות יש תנועה סיבובית יחסית לגלעין, ושדות מגנטיים שנמצאים בגלעין עצמו יוצרים בהן זרם חשמלי באמצעות כוח לורנץ, בדומה לזרם שנוצר בדינמו.
הזרם החשמלי, בהתאם לצורתו המרחבית, יכול ליצור שדה מגנטי חזק יותר, כלומר להגביר את עוצמת השדה.
חוק שימור האנרגיה נשמר משום שמקור האנרגיה המגנטית הוא באנרגיית החום של הגלעין הפנימי המוצק ובאנרגיה הסיבובית של כדור הארץ.
דינמו יציב הוא כזה שמתקיים בו היזון חוזר.
כלומר, השדה המגנטי יוצר זרם בדיסקות המסתובבות, והן מייצרות שדה מגנטי בעצמן.
אולם, ללא הספקת אנרגיה מהגלעין הפנימי היה הדינמו דועך תוך כמאה אלף שנה, כתוצאה מהפכת אנרגיה חשמלית לחום בדיסקות עצמן.
בעזרת חקר של מינרלים הניתנים למגנוט ונמצאים בשכבות הסלע על פני כדור הארץ, הגיעו חוקרים למסקנה שלכדור הארץ יש שדה מגנטי משלו מזה שלושה מיליארד שנים לפחות.
ידוע שהשדה מתחדש באופן קבוע, משום שלולא כן הוא היה דועך.
השדה שנוצר על פני הצד החיצוני של הגלעין חזק באופן משמעותי מהשדה הנמדד על פני שטח כדור הארץ.
עוצמתו של זה כאחוז בלבד מעוצמת השדה בגבול בין הגלעין למעטפת כדור הארץ.
כאמור, על פני השטח ובחלל, השדה קרוב בצורתו לשדה דו-קוטבי, אולם בתוך כדור הארץ צורתו הרבה יותר מורכבת, ולא ניתן לתאר אותו כמגנט בעל מספר קטן של קטבים.
הקושי לחקור ישירות את גלעין כדור הארץ מונע אישוש חד-משמעי של תאוריית הדינמו.
החוקרים מקבלים את תאוריית הדינמו כהסבר לשדה המגנטי של כדור הארץ, כי הממצאים הגאולוגיים מתאימים לתאוריה, ואין תאוריה מתחרה.
הדמיות ממוחשבות ויצירת דגמים של גלעין כדור הארץ במעבדה מסייעים אף הם להבין את תאוריית הדינמו ולחקור את השלכותיה.
הקטבים המגנטיים אינם קבועים, אלא נעים ללא הפסק ממקום למקום.
בין תנועת הקוטב המגנטי הדרומי ובין תנועת הקוטב המגנטי הצפוני לא נמצאה התאמה.
בשנים האחרונות, הקוטב המגנטי הצפוני נע לכיוון צפון-מערב בקצב של כ-40 ק"מ בשנה.
שני הקטבים המגנטיים אינם נמצאים בנקודות גאוגרפיות מנוגדות זו לזו, וכיום המרחק בין הקוטב המגנטי ובין הקוטב הגאוגרפי גדול יותר בדרום מאשר בצפון.
שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ חלים אף בתדירות יומיומית:
קיימת תנועתיות מחזורית יומית, שבאה לידי ביטוי בתנועת הקטבים המגנטיים לאורך עשרות קילומטרים ביממה אחת.
כך למשל, נמדדה בקוטב המגנטי הצפוני תנועה של כ-85 ק"מ צפונה ודרומה במהלך יממה אחת עקב השפעת המגנטוספירה.
הגורם לכך הם זרמים חשמליים בצד ה"יום" של המגנטוספירה שנוצרים בעקבות פגיעת רוח השמש בצד זה.
הזרמים יוצרים שדות מגנטיים שמשפיעים מעט על השדה המגנטי של כדור הארץ.
שינויים במחזוריות לא קבועה עקב סערות גאומגנטיות, שרובן נגרמות מפליטה מסיבית של חלקיקים טעונים ברוח השמש עקב התפרצויות בשמש.
קרל פרידריך גאוס מדד לראשונה את עוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ בשנת 1835. מאז, בכ-150 השנים האחרונות נמדדה ירידה בעוצמה בשיעור של כ-10%, תהליך הירידה בעוצמת השדה המגנטי מואץ בשנים האחרונות.
חקר השדה המגנטי של כדור הארץ בתקופות קדומות נקרא פליאומגנטיזם.
מינרלים מסוימים ממוגנטים בשעת התמצקותם, וכך הם משמרים בתוכם מידע אודות כיוון השדה המגנטי ששרר אז, ואת עוצמתו.
מגנטיט שמצוי בבזלת (ובסלעים אחרים) הוא דוגמה למינרל כזה, ועל כן שכבות של זרמי לבה קדומים הם מקום מועדף לחקר הפלאומגנטיזם.
המדידות מראות שעוצמת השדה המגנטי משתנה לאורך השנים, וכיוון השדה המגנטי של כדור הארץ מתהפך מפעם לפעם: היו תקופות גאולוגיות שבהן הייתה מחט המצפן מצביעה לכיוון דרום.
בין היפוך להיפוך חולפת תקופה שאורכה בין עשרות אלפים ועד למיליוני שנים (בממוצע כ-250 אלף שנה בין כל היפוך).
ההיפוך האחרון התרחש לפני כ-780 אלף שנים, אירוע המכונה היפוך ברונהס-מטויאמה (Brunhes-Matuyama reversal).
המדענים תיעדו אירועים רבים נוספים של היפוך שדה מגנטי בתקופות קדומות יותר.
ברמת הגולן קיימים מספר מקומות שבהם השתמרה בזלת שהתמצקה בתקופה של שדה הפוך וסמוך לצומת וסט הוסדר אתר המציג את התופעה.
היפוך כיוון שדה מגנטי אורך בין מאות לאלפי שנים, והוא מלווה בדרך כלל בירידת עוצמתו של השדה המגנטי, עד להיפוך כיוון צפון מגנטי - דרום מגנטי, ולאחר מכן עלייה מהירה בעוצמת השדה המגנטי.
אין עדויות להשפעה של אירועי היפוך השדה על החי והצומח על פני כדור הארץ בצורת הכחדה או בצורות אחרות.
כך למשל, מינים קדומים של האדם, כגון ההומו ארקטוס ואבותיו הקדמונים, שרדו מספר היפוכי כיוון של השדה המגנטי.
המגנטוספירה אומנם מגנה על פני כדור הארץ מפני חלקיקים טעונים המגיעים מרוח השמש, אך מניחים שגם במצב של העדר שדה מגנטי בכדור הארץ, רוח השמש גורמת להשראה וליצירת שדה מגנטי ביונוספירה, ושדה מגנטי זה מגן על צורות החיים מפני אותם חלקיקים.
המחקר הפליאומגנטי בישראל צעיר יחסית, והחל למעשה באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 במחקרו של חגי רון שנחשב לפורץ דרך גם במושגים עדכניים.
המחקר עסק בשחזור רוטציות טקטוניות של בלוקים בין העתקי הגליל.
בעקבות מחקריו בארץ ובאונ' סטנפורד, קליפורניה, קיבל אמצעים להקמת המעבדה הפליאומגנטית הראשונה בארץ, ואשר הוקמה במכון הגיאופיזי לישראל.
במעבדה זו הוצב אחד מהמגנטומטרים הקריוגנים הראשונים בעולם, שהיוו את המילה האחרונה של המחקר הפליאומגנטי.
בשנת 2001 עבר רון עם המעבדה למכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
הסיבות להיפוכי הכיוון של השדה המגנטי
מדידות פלאומגנטיות מראות שהיפוכי השדה המגנטי מתרחשים במהירות רבה יחסית, כהרף עין.
תוך מספר אלפי שנה, לכל היותר, מחליף השדה המגנטי את כיוונו.
אין הסכמה בקרב החוקרים לגבי הסיבות להיפוכי השדה.
יש הסבורים שהיפוכי הכיוון הם פועל יוצא של תאוריית הדינמו.
לטענתם, קווי השדה המגנטי עלולים להסתבך עקב התנועה הכאוטית של הנוזל בגלעין כדור הארץ.
הדבר יכול לגרום לחוסר יציבות ולהיפוך כיווני השדה המגנטי.
הרעיון הומחש באמצעות הדמיה ממוחשבת.
ההדמיה נועדה להראות שהיפוך כיוון ספונטני הוא אפשרי, והיא הצליחה להדגים שרשרת אירועים בגלעין שהביאה להיפוך כיוון מהיר.
אולם, אין ודאות שאירועים אלו אכן מתרחשים בעת היפוכי כיוון.
השדה המגנטי של השמש מתהפך כל 7 - 15 שנים באופן ספונטני, ועובדה זו תומכת באפשרות של היפוך ספונטני במסגרת תאוריית הדינמו.
מדענים אחרים טוענים שההיפוכים אינם ספונטניים, אלא נגרמים עקב אירועים מחוץ לגלעין המשבשים את הזרימה.
אירועים אלו יכולים להיות גושי סלע גדולים במיוחד ששוקעים למעטפת כדור הארץ בעקבות תנועת הלוחות הטקטוניים, או כוחות חזקים המופעלים על המעטפת כתוצאה מהתנגשויות של אסטרואידים או שביטים בכדור הארץ.
הדמיה ממוחשבת של היפוך כיוון השדה המגנטיההדמיה בוצעה בעזרת מחשב-על על ידי גארי גלאצמייר (Gary Glatzmaier) מהמעבדה הלאומית לוס אלמוס.הקווים הכחולים/כתומים מציינים קווי שדה שיוצאים/נכנסים לגלעין
שימושים מעשיים בשדה המגנטי של כדור הארץ
השימוש השכיח ביותר שעושה האדם בשדה המגנטי של כדור הארץ הוא השימוש במצפן לאיתור כיוון הצפון.
להלן שימושים נוספים, חלקם עדיין בשלבי מחקר:
במדינות שונות (ארצות הברית, יפן, רוסיה, סין וטורקיה) נבדק השימוש במדידת השדה המגנטי כשיטה אפשרית לחיזוי רעידות אדמה.
ברעידות אדמה יש שחרור לחצים במקום מסוים בקרום כדור הארץ, דבר שיכול להשפיע בין היתר על השדה המגנטי המקומי.
היו מספר פרסומים שטענו להצלחה לזהות שינויים קטנים אך עקביים בשדה המגנטי בגודל של כמה עשיריות ננוטסלה, לפני רעידת האדמה.
בעיה אחת היא ששינויים אלה הם קטנים מדי ביחס לשינויים אחרים בשדה המגנטי שנוצרים במהלך היממה ממגוון סיבות.
לשם כך פותחו מגנטומטרים חדשים שאמורים להתגבר על הקשיים האלה.
חמורה יותר מבעיית הגודל היא העובדה שאין עדיין היסטוריית רישום מספקת כדי להפריך או להוכיח את הטענה בדבר הקשר בין עוצמת השדה לרעידות אדמה.
רבים חיפשו דרך לנצל את השדה המגנטי של כדור הארץ כדי להפיק אנרגיה, ביניהם בנג'מין פרנקלין במאה ה-18 וקרומוול וארלי (מהנדס טלגרף בריטי) במאה ה-19, אולם עד היום לא נמצאה דרך מעשית לנצל את השדה המגנטי לשם כך.
שימושים אפשריים בחלל יכולים לכלול הפקת זרם חשמלי על ידי תנועה של רכיבים אלקטרומגנטיים דרך שדה מגנטי במגנטוספירה.
כך ניתן יהיה להמיר אנרגיה קינטית לאנרגיה חשמלית או להפך.
חקר הפלאומגנטיזם סייע במדידת טקטוניקת הלוחות בתקופות קדומות.
בהנחה שהקטבים המגנטיים הקדומים היו סמוכים לקטבים הגאוגרפיים, ניתן לשחזר את סידור היבשות בתקופות אלו על סמך מדידת סידור המגנטיט בסלעים, דוגמת בזלת, בשעת התמצקותם.
בדרך זו נמצאו אישושים לתאוריית נדידת היבשות, וניתן היה לשחזר את סידור היבשות בתקופות קדומות.
בנוסף, פענוח כיוון השדה המגנטי שנרשם במגנטיט שבבזלת בקרקעית האוקיינוס האטלנטי סייע במדידת קצב התרחבות האוקיינוס.
התרחבות זו מלווה בזרימת לבה מתוך הרכס המרכז אוקייני ודחיפת שני הלוחות הנושקים לרכס מזרחה לכיוון אפריקה-אירופה ומערבה לכיוון אמריקה.
כן נמצא שסלעים בעלי מגנוט הפוך נמצאים במרחקים שווים ממרכז הרכס, והדבר מצביע על כך שהאוקיינוס מתרחב באופן שווה לשני הכיוונים.
השדרה השמינית היא שדרה מצפון לדרום באזור הוסט סייד (הצד המערבי) של האי מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
התנועה בשדרה חד סיטרית לכיוון צפון, והיא הדרך הישירה הארוכה ביותר באי.
השדרה מתחילה בדרום באזור הצד המערבי (הווסט ווילג') של שכונת גריניץ' וילג', בכיכר אבינגדון (במפגש הרחובות האדסון ובליקר).
השדרה עוברת דרך השכונות צ'לסי, אזור הבגדים, מטבח הגיהנום, המיד טאון (מרכז מנהטן), אזור התיאטראות, וכיכר קולומבוס (במפגש עם רחוב 58).
צפונית לכיכר קולומבוס משנה השדרה את שמה ונקראת סנטרל פארק וסט, וברחוב 110, הצפוני לסנטרל פארק נקראת השדרה "שדרת פרדריק דאגלס" (Frederick Douglass Boulevard), הנחשבת שוב לחלק מהשדרה השמינית.
השדרה מסתיימת ברחוב 159, בסמוך לנהר הארלם.
מתחת לשדרה עובר קו השדרה השמינית של הרכבת התחתית של ניו יורק.
מאז שנות ה-90, אזור גריניץ' וילג' בו חולפת השדרה השמינית מהווה מרכז הקהילה ההומוסקסואלית של העיר ניו יורק, ולאורך השדרה באזור זה מקומות מפגש רבים לקהילה.
מדי שנה מצעד הגאווה של העיר ניו יורק עובר לאורך חלק זה של השדרה.
לאורך השדרה נמצאים תחנת פן, בניין הניו יורק טיימס, תחנת האוטובוסים של רשות הנמל ומגדל הרסט.
בעבר היה ממוקם המדיסון סקוור גארדן לצד השדרה.
השדרה הראשונה היא שדרה המשתרעת מדרום לצפון בצידו המזרחי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק.
השדרה משתרעת בין רחוב האוסטון שבדרום, לבין גשר שדרת ויליס המקשר בין רובע מנהטן לרובע הברונקס מעל נהר הארלם, בסמוך לרחוב 127. השדרה משתרעת על פני 125 גושי בניינים.
התנועה בשדרה היא חד סטרית, לכיוון צפון בלבד.
התנועה עוברת בעיקר בשכונות מגורים, אולם בין רחוב 42 ורחוב 45, מצידה המזרחי של השדרה נמצא מטה האומות המאוחדות, וחלק מהשדרה עובר מתחת לקרקע באזור זה, מתחת לרחבת הבניין.
השדרה הוקמה כחלק מתוכנית חברי הוועדה (1811).
חלקה הדרומי של השדרה נבנה זמן קצר לאחר קבלת התוכנית, והמשך השדרה נבנה בהדרגה במהלך המאה ה-19.
מעל חלק מהשדרה, בין הרחובות האוסטון ו-23 עבר "קו השדרה השנייה" (Second Avenue Line) של רכבת עילית.
רכבת זו הוסרה בשנת 1942.
השדרה עוברת מתחת לגשר קווינסבורו וממשיכה לעבר צידה המזרחי של שכונת האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון של מנהטן), ובהמשך דרך שכונת יורקוויל שהייתה בעבר מאופיינת באוכלוסייה ממוצא גרמני.
צפונית לרחוב 96 עוברת השדרה דרך הארלם הספרדית (ספאניש הארלם - Spanish Harlem) - עד שנות ה-50 של המאה ה-20 היה האזור מיושב בעיקר על ידי איטלקים וכונה "הארלם האיטלקית", והחל משנות ה-50 התיישבו בו בעיקר פורטוריקנים.
בראשית המאה ה-20 הייתה השדרה אזור השוק העיקרי של הארלם האיטלקית.
השדרה השנייה היא שדרה בצידו המזרחי של רובע מנהטן של העיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק.
השדרה משתרעת בין רחוב האוסטון שבדרום לבין דרך נהר הארלם ורחוב 128 שבצפון.
השדרה חד סטרית, ומאפשרת תנועה בכיוון דרום בלבד.
בין הרחובות 34 ו-55 השדרה כוללת נתיב אופניים.
השדרה הוקמה על פי תוכנית המפקח של 1812. חלקה הדרומי של השדרה החל להיבנות זמן קצר לאחר שהתוכנית התקבלה.
אזור זה, בשכונת הלוור איסט סייד (הצד המזרחי התחתון של מנהטן) הייתה, בראשית המאה ה-20, שכונת מגורים יהודית אורתודוקסית, ובשדרה התמקמו תיאטראות רבים ביידיש.
בשל מספר התיאטראות הרב כונתה השדרה "ברודוויי היידי" ('Yiddish Broadway').
אף שכיום מרבית תושבי השכונה אינם יהודים, נותרו בשכונה מאפיינים רבים של שכונה יהודית - ובעיקר מאפיות ומסעדות כשרות רבות.
השדרה נודעה במעדניות (ה"דלי" - Deli) שבה, שהגישו אוכל יהודי מזרח אירופאי, ושהידועה בהם הייתה "מעדניית השדרה השנייה" (Second Avenue Deli).
בין השנים 1880 ו-1942 עברה לכל אורך השדרה, החל מרחוב 23 וצפונה קו הרכבת העילית של השדרה השנייה (דרומית לרחוב 23 עבר הקו בשדרה הראשונה.
קו הרכבת הוסר הן על מנת להקל על עומסי התנועה בשדרה ולאפשר בניית נתיבים נוספים, והן בשל זיהום האוויר שיצר קו זה (שהונע על ידי רכבות קיטור שהרעישו והפיצו פיח רב).
זיהום אוויר זה גרם לכך שלאורך השדרה נבנו בעיקר בתי דירות צפופים (tenements) עבור בני מעמדות נמוכים.
בשנת 1919 תוכנן הקמת קו הרכבת התחתית של השדרה השנייה, על ידי רשות התחבורה המטרופולינית של ניו יורק, על מנת להקל על העומס בקו שדרת לקסינגטון של הרכבת התחתית של ניו יורק - הקו היחיד בצידו המזרחי של רובע מנהטן.
במהלך השנים נבנו מספר תחנות וחלק ממסילת הרכבת, והקו נפתח לציבור הרחב בינואר 2017.
השדרה עוברת דרך השכונות (מדרום לצפון): הלוור איסט סייד (הצד המזרחי הדרומי של האי מנהטן), האיסט וילג', גראמרסי, מוריי היל, האפר איסט סייד (הצד המזרחי הצפוני של האי מנהטן), יורקוויל והארלם הספרדית.
השדרה השלישית היא שדרה מצפון לדרום, בצידו המזרחי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק.
השדרה מתחילה בכיכר קופר שבדרום האי מנהטן, ומשתרעת צפונה למשך 120 גושי בניינים, חוצה את נהר הארלם מעל גשר השדרה השלישית וממשיכה ברובע הברונקס, דרך ההאב (The Hub) - מרכז העסקים של רובע הברונקס.
השדרה דו סיטרית דרומית לרחוב 24 במנהטן, וחד סטרית (לכיוון צפון) צפונית לרחוב זה.
ברובע הברונקס השדרה ממשיכה להיות חד סטרית לכיוון צפון, אולם בגשר השדרה השלישית התנועה היא לכיוון דרום בלבד, ולכן תנועה רציפה לאורך השדירה מרובע מנהטן לרובע הברונקס אינה אפשרית.
במנהטן מכונה השדרה בשלטים "3 Ave" בעוד שבברונקס היא מכונה "Third Ave".
השדרה נבנתה במהלך המאה ה-19 בעקבות אישור תוכנית חברי הוועדה (1811).
בראשית המאה ה-20 עברה בחלקה הדרומי של השדרה רכבת עילית, אולם זו הוסרה בשנות ה-40 של המאה ה-20.
השדרה הרביעית היא שדרה רחבה דו-סטרית ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
השדרה משתרעת בין שדרת לקסינגטון (שממזרח לה) לשדרת מדיסון (שממערב לה).
השדרה ידועה ביוקרת הנכסים שבה, בייחוד באזור האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון - הצפוני של האי מנהטן).
במרכז השדרה נמצא פס ירק ופרחי בגוניה המתוחזק על ידי קרן שדרת פארק, ובחודש דצמבר מדי שנה, לקראת חג המולד ממוקמים לאור השדרה עצי חג המולד מוארים.
בחלקה הדרומי של השדרה נמצא רחוב הבאורי, אחד מהרחובות הראשונים של מנהטן.
בהמשך התפתחה השדרה צפונה בהתאם לתוכנית חברי הוועדה (1811).
בין הרחובות 8 ו-14 מכונה השדרה בשם "השדרה הרביעית".
צפונית לרחוב 14 היא עוברת ממזרח לכיכר יוניון ונקראת "כיכר יוניון מזרח".
בין הרחובות 17 ו-32 מכונה השדרה "שדרת פארק דרום", וצפונית לרחוב 32 היא מכונה "שדרת פארק".
בין הרחובות 33 ו-40 שניים מנתיבי התנועה עוברים במנהרת גבעת מוריי במרכז הכביש (על מנת לאפשר נסיעה מהירה).
ברחוב 40 עולה השדרה על כביש מוגבה המקיף את תחנת גרנד סנטרל ואת בניין מט לייף (בעבר - בניין פאן אם) ובניין הלמסלי.
בפינה עם רח' 61 נמצא בניין מלון Loews Regency.
בין גרנד סנטרל לרחוב 97 עוברות מתחת לרחוב מסילות הברזל של רכבת מטרו-נורת'.
ברחוב 97 עולים קווי מסילת הברזל אל מעל הקרקע ועוברים על גשר המכונה "ויאדוקט שדרת פארק" (Park Avenue Viaduct) המוביל את מסילות הברזל אל מעבר לנהר הארלם.
מעברו השני של נהר הארלם ממשיכה השדרה ונקראת באותו שם.
לצידי השדרה נמצאים הנהלות החברות או סניפים ראשיים של החברות: בלומברג (שדרת פארק 120), סיטיגרופ (שדרת פארק 299), קולגייט-פלמוליב ומט לייף (בניין מט לייף), KPMG (שדרת פארק 345), סוסייטה ז'נרל (שדרת פארק 245), ג'יי פי מורגן צ'ייס (שדרת פארק 270 (2021–הווה)) ו-UBS (שדרת פארק 299) וכן מלון וולדורף-אסטוריה ובניין סיגראם.
בעת הקמתה נקראה השדרה בשם "השדרה הרביעית" ועברו בה פסי הרכבת של חברת רכבת ניו יורק והארלם.
מסילות הרכבת עברו דרך מנהרה שנחפרה בגבעת מוריי, וזו כוסתה והונחו עליה משטחי דשא, אשר בשנת 1860 כונו "פארק".
בשנת 1967 החלו לכנות בשם שדרת פארק את השדרה בין רחוב 42 ותחנת גרנד סנטרל, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 הורדו מסילות הברזל בין רחובות 56 ו-96 אל מתחת לאדמה.
בשנת 1888 הגיעה השדרה צפונה עד לנהר הארלם.