tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שטחה של אוקראינה הוא 603.7 אלף קמ"ר, והיא המדינה ה-44 בגודלה בעולם, והמדינה השנייה בגודלה באירופה, אוקראינה קטנה יותר מחלקה האירופי של רוסיה וגדולה יותר מצרפת.
אוקראינה קטנה אך במעט מטקסס.
רוב שטחה של אוקראינה הוא מישורי, ורק כ-5% הם הרים במערב ודרום המדינה.
הצפון עשיר בביצות, והמדינה כולה עשירה בקרקע שחורה ופורייה (צ'רנוזיום).
כ-15% משטחה של אוקראינה מיוער, בעיקר במערב ובצפון.
במערב המדינה מתנשאים הרי הקרפטים, אזור שבו שוכן ההר הגבוה במדינה, הר הוברלה, שגובהו 2061 מטר.
בדרומה גובלת המדינה בים השחור ובים אזוב, כאשר בינם מפריד חצי אי קרים (krim) והרי קרים.
אוקראינה עשירה בנהרות גדולים וידועים: הדניפר, הבוג הדרומי, הבוג המערבי, הדניסטר והדנובה, הנהר הגדול באירופה.
אקלימה של אוקראינה ממוזג, בדומה לרוב מדינות אירופה.
רוב הגשמים יורדים בצפון ובמערב, ופחות במזרח ובדרום.
האקלים החמים ביותר בחורף הוא על שפת הים השחור, ואילו האקלים הקריר ביותר נמצא בצפון ובמערב.
משנת 1991 ועד 2007 קטנה האוכלוסייה האוקראינית בכ-8 מיליון תושבים (מ-52 מיליון ל-44).
בשנת 1991 היוותה האוכלוסייה ממוצא רוסי כ-23% מכלל התושבים וכיום מתקרב חלקה לכ-15%.
האזורים המזרחיים והדרומיים של אוקראינה איבדו כ-30% מסך תושביהם מאז 1991 בעיקר בשל הגירה לרוסיה.
לעומת זאת, אוכלוסיית מערב אוקראינה כמעט ולא השתנתה ובאזורים מסוימים אפילו גדלה מעט.
במטרה להגדיל את שיעור הילודה יצרה הממשלה תוכנית כלכלית המטיבה עם משפחות מרובות ילדים ומציעה מענקי לידה נכבדים ליולדות.
אוכלוסיית אוקראינה מונה כ-36.7 מיליון בני אדם (ללא הרפובליקה האוטונומית של קרים).
אוכלוסיית המדינה נמצאת במגמה מתמדת של ירידה מאז התפרקות ברית המועצות ובעקבות משבר כלכלי והמלחמה עם רוסיה.
בשנת 1992 חיו באוקראינה כ-52 מיליון בני אדם ובשנת 2006, חיו כ-46 מיליון בני אדם.
תוחלת החיים עומדת על כ-71.7 שנים בממוצע.
שיעור הפריון עומד על 1.16 ילדים לאישה.
על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה שנערך ב-2001, מתוך האוכלוסייה 78% אוקראינים, 17.3% רוסים, ולצידם מיעוטים כגון בלרוסים (0.6%), מולדובנים (0.5%), טטרים (0.5%) ויהודים (0.3%).
לפני מלחמת העולם השנייה כ-5% מאוכלוסיית אוקראינה היו יהודים.
במערב המדינה, שלא היה תחת שלטון ברית המועצות עד מלחמת העולם השנייה, חזק היסוד האוקראיני הלאומי, ואילו במזרח יש מיעוט רוסי גדול.
רוב האוכלוסייה נמנית עם הכנסייה האורתודוקסית.
ישנה קהילה קתולית קטנה במערב המדינה.
בשלוש הערים הגדולות ביותר מתגוררים יותר ממיליון תושבים (קייב, חרקוב ואודסה).
בתחילת שנות ה-2000 גם בדונצק היו יותר ממיליון תושבים, אך בעקבות ההגירה השלילית מספר תושבי העיר ירד.
השפה האוקראינית היא שפה רשמית באוקראינה, אף על פי שקיים שימוש נרחב ברוסית בעיקר בדרום ובמזרח.
על פי מפקד 2001 יותר מ-67% מאזרחי המדינה הכריזו על אוקראינית כשפת אם אל מול כ-30% שהכריזו על רוסית.
מרבית האוקראינים יודעים רוסית והיא מדוברת בעיקר בערים: קייב, אודסה, חרקיב, דונצק ודניפרו.
באזורי הכפר השפה האוקראינית היא הדומיננטית.
חרקוב, עדיין נחשבת לבירה הרוסית של אוקראינה ונדיר למצוא שם שימוש בשפה האוקראינית בחיי היום יום.
השפה באוקראינה מהווה מוקד לסכסוך פוליטי ואתני, משום שבתקופת ברית המועצות מרבית מוסדות הציבור התנהלו ברוסית ורוסית הייתה דה-פאקטו השפה הרשמית, בעוד השפה האוקראינית נדחקה אל מחוץ לחיים הציבוריים.
רוסים, יהודים ועמים אחרים באוקראינה אשר דיברו ברוסית אפשרו למדינה לעבור רוסיפיקציה ובכך פגעו בשאיפות התנועות הלאומיות באוקראינה לחזק את הזהות האוקראינית.
באוקראינה ריכוז האוכלוסייה הנוצרית מזרחית אורתודוקסית השנייה בגודלה בעולם, אחרי רוסיה.
סקר משנת 2021 שנערך על ידי המכון הבינלאומי לסוציולוגיה של קייב (KIIS) מצא כי 82% מהאוקראינים הצהירו על עצמם כדתיים, בעוד 7% היו אתאיסטים, ו-11% נוספים התקשו לענות על השאלה.
דווח כי רמת הדתיות באוקראינה הייתה הגבוהה ביותר במערב אוקראינה (91%), והנמוכה ביותר בדונבאס (57%) ובמזרח אוקראינה (56%).
ב-2019, 82% מהאוקראינים היו נוצרים; מתוכם 72.7% הצהירו על עצמם כאורתודוקסים, 8.8% יוונים קתולים, 2.3% פרוטסטנטים ו-0.9% קתולים לטינים.
נוצרים אחרים היוו עוד 2.3%.
יהדות, אסלאם והינדואיזם היו הדתות של 0.2% מהאוכלוסייה.
על פי מחקר KIIS, בערך 58% מהאוכלוסייה האורתודוקסית השתייכה לכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה, ו-25.4% היו חברים בכנסייה האורתודוקסית הכפופה למוסקבה.
על פי סקר מ-2018 של מרכז רזומקוב, 9.4% מהאוקראינים היו יוונים קתולים ו-0.8% היו קתולים לטינים.
פרוטסטנטים הם קהילה צומחת באוקראינה, שהיוותה 1.9% מהאוכלוסייה ב-2016, ועלתה ל-2.2% מהאוכלוסייה ב-2018.
מרבית הנוצרים באוקראינה הם פרבוסלבים.
הכנסייה בקייב הייתה כפופה ישירות לקונסטנטינופול עד נובמבר 1686, ואז הוכפפה לפטריארך של מוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמו כמה כנסיות נפרדות, אך לכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית שכפופה לפטריארך של מוסקבה, יש מעמד מיוחד.
בשל התדרדרות היחסים בין אוקראינה לרוסיה, הרשויות באוקראינה שואפות לנתק את הכנסייה האוקראינית מהכנסייה הרוסית.
בשנת 2018 הם פנו לפטריארך קונסטנטינופול שיכיר בעצמאות של הכנסייה האוקראינית מהפטריארך של מוסקבה.
הכנסיות העיקריות באוקראינה עד 2019:
הכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית של הפטריארך של מוסקבה – כפופה לכנסייה הפרבוסלבית הרוסית.
הכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית של הפטריארך של קייב (UOC-KP; Украї́нська Правосла́вна Це́рква – Ки́ївський Патріарха́т (УПЦ-КП) – נכון ל-2015 כללה 4,900 קהילות.
אדוקי האמונה הישנה – נכון ל-2015 הם כללו 70 קהילות.
מאז הכרזת העצמאות, וביתר שאת מאז התגברות המתיחות עם רוסיה ב-2014, השלטונות עודדו הקמת כנסייה לאומית, נפרדת ממוסקבה.
ב-5 בינואר 2019 אשרר פטריארך קונסטנטינופול ברתולומיאוס את הקמת הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית האוטוקפאלית.
בכך אוחדו "הכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית תחת פטריארך קייב" ו"הכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית העצמאית" בראשות המטרופוליט אפיפניוס הראשון, שמונה למטרופוליט של קייב וכל אוקראינה.
מלבד האורתודוקסים, נוכחים זרמים אחרים.
מספר המאמינים הקתולים באוקראינה, על פי נתוני Annuario Pontificio (שבועון האפיפיור) נכון לשנת 2009 עמד על 4,801,879 איש ב-4,293 קהילות.
הכנסייה הקתולית-יוונית האוקראינית – היא הכנסייה העיקרית השלטת בשטחי גליציה (מחוז לבוב, מחוז טרנופול, מחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה).
הכנסייה הקתולית-רומית – נכון ל-2015 עמדה על 1,100 קהילות.
נכון לשנת 2013 באוקראינה היו 10,613 כנסיות פרוטסטנטיות, שמהווה 28.7% מכלל הקהילות הדתיות במדינה.
הכנסייה המשפיעה ביותר היא "האיחוד הכל-אוקראיני של הכנסיות האוונגליסטיות-בפטיסטיות נוצריות".
במאה השש-עשרה קיבלו ערים במזרח אירופה פריווילגיה לא לסבול יהודים (Privilegium de non tolerandis Judaeis).
באוקראינה הלא-מפותחת נזקקו לשירותיהם כחוכרים ומנהלנים והעניקו להם זכויות רבות.
אוקראינה הייתה מקום מושבם העיקרי של יהדות תחום המושב, אך מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, עקב חוקי מאי והפוגרומים שבוצעו בהוראתו של אלכסנדר השלישי צאר רוסיה, היגרו מאוקראינה יהודים רבים עד שבסוף שנות ה-30 הם היוו רוב בקהילות ארצות הברית, בריטניה וארגנטינה.
חלק הארי של העולים בעליות הראשונות לארץ ישראל הגיע מחבל ארץ זה של מזרח אירופה.
בהם חובבי ציון, ארגוני הפועלים והחלוצים הראשונים אשר הקימו את הקיבוצים, מערך הבריאות, המשפט ואת צורת הממשל.
היסודות עליהם נבנתה תדמיתה הסוציאליסטית והלאומית של מדינת ישראל היו גם על פי חזונם של ילידי אוקראינה.
אוקראינה ידועה כמולדתם של אדמו"רים מפורסמים רבים, בהם רבי שניאור זלמן מלאדי המכונה "האדמו"ר הזקן", רבי מנחם מנדל שניאורסון המכונה "הרבי מלובביץ'", רבי נחמן מברסלב ועוד.
לפני התפרקות ברית המועצות מנתה אוכלוסיית היהודים באוקראינה כחצי מיליון איש.
מאז, כתוצאה מהגירה שלילית, ירד המספר לכ-200 אלף.
רוב יהדות אוקראינה הגיעה בשנות ה-90 של המאה ה-20 לישראל אך קהילות גדולות קיימות גם בארצות הברית, רוסיה, קנדה וגרמניה.
מספר היהודים באוקראינה גדל באופן קבוע ומשמעותי, לאו דווקא בגלל ילודה גבוהה, אלא מפני שיהודים שהסתירו בעבר את מוצאם, נחשפים הודות לפעילות אינטנסיבית של הקהילות היהודיות במדינה.
למרות מספרם הנמוך יחסית באוכלוסייה, היהודים מהווים גורם משמעותי כיום בפוליטיקה ובכלכלה האוקראינית.
בשנת 2020, נשיא אוקראינה, יושב ראש האופוזיציה באוקראינה וכן בעל הבנק הגדול ביותר באוקראינה, היו יהודים.
אוקראינה הייתה המדינה היחידה בעולם (חוץ מישראל) שבה היו בשלטון בו זמנית גם נשיא יהודי וגם ראש ממשלה יהודי.
האסלאם נפוץ בעיקר בקרב הטטרים של קרים, אשר מנו 220 ארגונים מוסלמיים נכון לשנת 2015.
בנוסף פעילים באוקראינה ארגונים כמו המחלקה הרוחנית של המוסלמים האוקראיניים, ארגון "אומה", המרכז הרוחני של המוסלמים של קרים והמופתיאת של קייב.
אוקראינית (Українська мова) היא שפה סלאבית מזרחית מתוך קבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו־אירופיות וככזו דומה במידה רבה לבלארוסית ובמידה פחותה יותר לרוסית.
היא מדוברת בפי 51 מיליון איש, מהם 41 מיליון באוקראינה המהווים 83% מהאוכלוסייה.
האוקראינית נכתבת באמצעות האלפבית הקירילי.
+פונמות באוקראינית סדקי וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיnʲm סותםgkdʲtʲbp מחוכךʤʧʣʲʦʲ חוכךɦ xʒʃzʲsʲ f מקורב(צדי)jβ̞lʲ רוטטrʲ * תוספת פונמה בהתאמה
Ьь – סימן רך, מרכך את העיצור המופיע לפניו.
בניגוד לדעה הרווחת, האוקראינית רחוקה מאוד מרוסית, ודוברי רוסית ואוקראינית יתקשו להבין זה את זה, בין השאר כי בשפה האוקראינית מילים רבות ממקור פולני.
מילים אלה נהגות ללא ה"שריקות" האופייניות לפולנית, כלומר ללא התנועות המאנפפות ą ו-ę, שייחודיות לשפה הפולנית ונפוצות בה מאוד.
היא מכילה גם מספר מילים השאולות מטורקית.
אוקרינה (Ocarina) היא כלי נגינה עתיק הדומה לחליל.
צורתה עגולה ובה נקובים בצידה העליון מספר חורים רגילים, חור להוצאת הצליל, בחלקון התחתון מספר חורים נוספים, ובצידו חור לנשיפה (מספר החורים תלוי באוקרינה).
הכלי עשוי לרוב קרמיקה, אך קיימים גם דגמים עשויים מפלסטיק, עץ, זכוכית ומתכת.
כלי עתיק זה קיים כבר כמעט 12,000 שנים.
כלים הדומים לאוקרינה קיימים בעיקר בתרבויות הסינית והמסו-אמריקנית (שבהן הוא לרוב מעוצב לצורת בעל-חיים, לרוב ציפורים שונות).
הכלי מוזכר גם במקומות שונים בתרבות הפופ המערבית, כמו במשחקי וידאו, במשחק The Legend of Zelda: Ocarina of Time.
הוא מוזכר גם בסרט "השכן הקסום שלי טוטורו" – טוטורו, מיי וסצוקי נושפים בכלי זה על העץ.
ניתן לדמות את צליל האוקרינה על ידי שילוב ידיים בצורה מסוימת כאשר שתי הידיים משתלבות האחת בשנייה והפייה היא שני האגודלים.
אוקרוג סוחומי אחד ממחוזות האימפריה הרוסית תחת מלכות המשנה של הקווקז, שהשתרע באזור אבחזיה, בין קווי הרוחב '3042° - 44°, ובין קווי האורך 39° - 41°.
המחוז גבל מצפון וממערב ברכס הרי הקווקז הגדול, שהפרידו אותה מצ'רקסיה; ממזרח הוא גבל בסמגרלו ומדרום בים השחור.
ב-17 באוגוסט 1866 נוסד האגף או הגזרה הצבאית של סוחומי (Сухумский военный отдел), שבירתה סוחומי.
בשנת 1883, נוסד אוקורג סוחומי שהיה כפוף מנהלית לפלך כותאיסי.
שטח המחוז היה 7,575 ורסטה ריבועית (верста), ואוכלוסייתה מנתה בשנת 1897 100,498 איש.
האימפריה הרוסית ניצלה את ההזדמנות של חוסר שקט יחסי באימפריה העות'מאנית, ובשנת 1810 כבשה את סוחומי.
בשנת 1832 הפכה סוחומי לאזור בו הוצבו עמדות מכס ונמלה הימי שודרג בשנת 1866. בשנת 1864 אולץ הנסיך האבחזי מיכאיל (חמוד-ביי) לוותר על כס השלטון בנסיכות אבחזיה, ושטח הנסיכות אוחד עם האימפריה הרוסית.
שנתיים לאחר מכן נוסד האוקרוג הצבאי של סוחומי.
ב-25 בדצמבר 1904, הופרד חלק מהאזור בין גגרה לסוצ'י, שהיה מאוכלס בעבר בזיגים, בצו של הצאר, מידי אוקרוג סוחומי שהיה חלק מפלך כותאיסי לטובת פלך הים השחור (גוברניית הים השחור).
המדיניות הרוסית באזור, שהביאה לגל של מוג'הירים גרמה להתדלדלות האוכלוסייה.
מצד שני אוכלס האזור בידי מספר רב של גאורגים וארמנים.
למרות זאת, התעקשו הגנרל דניקין ועמיתיו כי הגבול בין גאורגיה (שלא הייתה מוכרת עדיין על ידי שתי ההנהגות הלבנה והסובייטית) והרפובליקה הקובנית, שנשלטה על ידי הצבא הלבן, צריך להיות הגבול שעבר בין פלכי האימפריה הרוסית - פלך כותאיסי ופלך הים השחור.
כלומר, מעט צפונית לנהר הבזיב.
כדי לפצות על איבוד התושבים עודדו השלטונות הגירה של גאורגים, רוסים וארמנים לאזור.
כ-40,000 איש היגרו לאבחזיה ושינו את המאזן הדמוגרפי לרעת האבחזים.
אזורים רבים במחוז היו לא מיושבים והרוסים החלו במדיניות ליישוב נוצרים באזורים אלה.
אוקראינה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996).
עד אז, התחרו הספורטאים האוקראינים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת.
הספורטאים האוקראינים זכו ב-160 מדליות, מהן 41 מדליות זהב.
הענפים הבולטים בהם זכו הספורטאים במדליות הם אגרוף (16 מדליון מהן 5 מדליות זהב), התעמלות מכישירים (13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב), ואתלטיקה (21 מדליות, מהן 3 מדליות זהב).
מתוך 160 המדליות במשחקי החורף זכתה המשלחת האוקראינית ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
אוקראינה לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים.
לבוב הייתה בין חמש המועמדות הסופיות לארח את משחקי החורף של 2022, אך נאלצה להסיר את מועמדותה בעקבות מלחמת האזרחים והמשבר עם רוסיה.
הופעת הבכורה של אוקראינה כמדינה עצמאית הייתה באולימפיאדת אטלנטה.
נושא הדגל בטקס הפתיחה היה סרגיי בובקה, גדול הקופצים במוט בכל הזמנים.
מהמשחקים עצמם נאלץ בובקה לפרוש, לאחר שסבל מפציעה, ואת ההישגים סיפקו ספורטאים אחרים.
המשלחת האוקראינית כללה 231 ספורטאים שזכו ב-23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, ובסיום המשחקים דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
להישגים הגבוהים ביותר הגיעו המתעמלים, שזכו ב-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
ליליה פודקופייבה זכתה בשתי מדליות זהב (בקרב-רב ובתרגיל הקרקע) ובמדליית כסף אחת (בתרגיל הקורה, וכן סיימה במקום החמישי בתרגיל המקבילים המדורגים).
בקרב-רב לנבחרות, דורגו המתעמלות האוקראיניות במקום החמישי.
בקרב הגברים, זכה רוסטם שריפוב במדליית זהב בתרגיל המקבילים ובמדליית ארד עם נבחרת המתעמלים בקרב-רב לנבחרות, וכן דורג במקום השמיני בקרב-רב.
גרגורי מיסוטין סיים במקום החמישי בתרגיל הקרקע ואיגור קורובצ'ינסקי סיים חמישי בתרגיל הקפיצות.
בהתעמלות אומנותית, זכתה קטרינה סרבריאנסקה במדליית זהב ואולנה ויטריצ'נקו במדליית ארד.
האתלטים האוקראינים זכו בארבע מדליות.
אינסה קראבץ קבעה שיא אולימפי חדש בקפיצה משולשת (15.33 מטר), ושלושה אתלטים נוספים זכו במדליות ארד: אינגה בבקובה בקפיצה לגובה, אולכסנדר בגאץ' בהדיפת כדור ברזל ואולכסנדר קריקון ביידוי פטיש.
אתלטים אוקראינים בולטים נוספים כללו את אנדריי סקוורוק (מקום רביעי ביידוי פטיש), ויטה פבליש (מקום רביעי בהדיפת כדור ברזל), נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים (מקום רביעי), אולנה שחובצובה (מקום חמישי בקפיצה לרוחק), רומן וירסטיוק (מקום שישי בהדיפת כדור ברזל) וויטלי סידורוב (מקום שביעי בזריקת דיסקוס).
המתאבק ויאצ'סלב אוליניק זכה במדליית זהב, ושלושה מתאבקים נוספים זכו במדליות ארד: זאזה זזירוב, אלברוס טדייב ואנדריי קלשניקוב.
המתאגרף ולדימיר קליצ'קו זכה במדליית זהב ואולג קיריוחין זכה במדליית ארד.
שייטי ה-470 יבגן ברסלבץ ואיגור מטביינקו זכו אף הם במדליית זהב, ושייטות ה-470 רוסלנה טאראן ואולנה פחולצ'יק זכו במדליית ארד.
בהרמת משקולות, זכה טימור טיימזוב במדליית זהב, ודניס גוטפריד זכה במדליית ארד.
רביעיית החותרת האוקראינית זכתה במדליית כסף, והקשתית אולנה סדובניצ'ה זכתה במדליית ארד.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום הרביעי לאחר הפסד לנבחרת ברזיל בחצי הגמר ולאוסטרליה במשחק על מדליית הארד.
לאולימפיאדת סידני (2000) שלחה אוקראינה 230 ספורטאים.
גם במשחקים אלה זכו האוקראינים ב-23 מדליות, אך רק 3 מהן היו מדליות זהב.
הספורטאית האוקראינית המעוטרת ביותר בסידני הייתה השחיינית יאנה קלוצ'קובה, שזכתה בשתי מדליות זהב, במשחים ל-200 ול-400 מטרים בסגנון מעורב.
במשחה הראשון קבעה קלוצ'קובה שיא אולימפי (2:10.68 דקות) ובשני שיא עולם (4:33.59 דקות).
בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטרים חופשי.
שחיין נוסף, דניס סלינטייב, זכה במדליית כסף ב-200 מטר פרפר.
במדליית הזהב השלישית זכה הקלע מיקולה מילצ'ב.
חמישה מתאגרפים אוקראינים זכו במדליות: סרגיי דוצנקו ואנדראס קוטלניק במדליות כסף וסרגיי דנילצ'נקו, וודימיר סידורנקו ואנדריי פדצ'וק זכו במדליות ארד.
נבחרת הגברים בהתעמלות זכתה במדליית כסף, ואחד מחבריה, אולכסנדר ברש, זכה במדליית ארד בקרב-רב.
ברש גם סיים במקום החמישי במתח ובמקום השביעי בסוס הסמוכות.
בהתעמלות אומנותית, זכתה אוקסנה צוחילבה במדליית כסף.
שני מתאבקים זכו במדליות כסף, יבגן בוסלוביץ' ודוד סלדדזה.
נבחרת רוכבי האופניים האוקראינית זכתה במדליית כסף במרוץ מרדף, ואירנה ינוביץ' זכתה במדליית ארד במרוץ נגד השעון.
נבחרת הנשים בקשתות זכתה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו הג'ודוקא רוסלן משורנקו, הקופצות למים אולנה ז'ופינה וגאנה סורוקינה בקפיצה סינכרונית מ-3 מטרים, ושייטות ה-470 רוסלנה טאראן ואולנה פחולצ'יק, בפעם השנייה ברציפות.
שני אתלטים אוקראינים זכו במדליות ארד, קופצת המשולשת אולנה חובורובה והקופץ לרוחק רומן שצ'ורנקו.
בובקה שוב אכזב, לאחר שהגיע להישגים נמוכים וכלל לא העפיל לשלב הגמר.
239 ספורטאים אוקראינים נטלו חלק באולימפיאדת אתונה (2004), וגם הם זכו ב-22 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, ב-13 ענפים שונים.
קלוצ'קובה שמרה על תואריה בשני המשחים בסגנון מעורב.
אנדריי סרדינוב זכה במדליית ארד ב-100 מטר פרפר, וסיים במקום השישי עם נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב.
שחיינים אוקראינים נוספים שבלטו באתונה: סבטלנה בונדרנקו (מקום שביעי ב-100 מטר חזה, אולכסנדר וולינץ (מקום שביעי ב-50 מטר חופשי) ואולג ליסוגור (מקום שמיני ב-100 מטר חזה).
המתעמל ואלרי גונצ'רוב זכה במדליית זהב בתרגיל המקבילים, וסיים במקום השמיני במתח.
נבחרת הנשים בהתעמלות סיימה במקום הרביעי ונבחרת הגברים במקום השישי.
בטרמפולינה זכה יורי גיניקין במדליית הזהב, ואולנה מובצ'אן סיימה במקום החמישי.
בהתעמלות אומנותית זכתה אנה בסונובה במדליית ארד ונטליה גודונקו דורגה במקום החמישי.
שני מתאבקים אוקראינים זכו במדליות זהב - אלברוס טדייב ואירינה מרלני.
מרימת המשקולות נטליה סקקון זכתה במדליית זהב ואיגור רזורונוב זכה במדליית כסף.
במדליית הזהב השמינית זכתה הקלעית אולנה קוסטביץ', בירי באקדח אוויר מ-10 מטר.
צוות שייטות היינגלינג ושייטי ה-49er גאורגי לאונצ'וק ורודיון לוקה זכו במדליות כסף.
מספר ספורטאים נוספים זכו במדליות ארד: הסייף ולדיסלב טרטיאק, נבחרת הגברים בקשתות, רביעיית החותרים ורביעיית חותרות הקיאק.
באתלטיקה, היה הספורטאי הבולט יורי בילונוג, שזכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל.
ואולם, בשנת 2012 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לבדוק מחדש בדיקות סמים שנערכו במהלך אולימפיאדת אתונה, ובבדיקה החדשה נמצא כי בילונוג נטל חומרים אסורים.
משכך, שמונה שנים לאחר המשחקים, ניטלה ממנו המדליה.
שלוש אתלטיות אוקראיניות אחרות זכו במדליות: אולנה קרסובסקה זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות, ויטה סטיופינה זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה וטטיאנה טרשצ'וק-אנטיפובה זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות.
נבחרת הנשים בכדוריד הייתה לנבחרת האוקראינית הראשונה (והיחידה עד כה) שזוכה במדליה בענפי הכדור הקבוצתיים, לאחר שהפסידה לנבחרת דנמרק בחצי הגמר, וגברה על נבחרת צרפת במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתפו 243 ספורטאים אוקראינים, שזכו ב-22 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, שהקנו לאוקראינה את המקום ה-11 בטבלת המדליות.
המדליות הושגו ב-12 ענפים שונים, הבולטים שבהם קליעה (3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב) ואתלטיקה (4 מדליות, בהן מדליית זהב אחת).
הקלע ארתור אייווזיאן זכה במדליית זהב בירי מ-50 מטר בשכיבה, אולכסנדר פטריב זכה במדליית זהב בירי מ-25 מטר באקדח אש מהירה ויורי סוחורוקוב זכה במדליית כסף בירי מ-50 מטר משלושה מצבים.
קלע נוסף, אולג אומלצ'וק, סיים במקום הרביעי בירי באקדח מ-50 מטר.
נטליה דוברינסקה וליולדמילה בלונסקה זכו בשני המקומות הראשונים בקרב שבע, ואולם בלונסקה נפסלה מאוחר יותר, לאחר שהתברר כי נטלה חומרים אסורים.
גם בריצת 1500 מטר עמדו שתי אוקראיניות על הפודיום - אירינה לישצ'ינסקה זכתה במדליית כסף ונטליה טוביאס זכתה במדליית ארד.
במדליית ארד נוספת זכתה זורקת הדיסקוס אולנה אנטונובה.
הקופץ במוט דניס יורצ'נקו זכה במדליית ארד אך היא נשללה ממנו ב-2016 לאחר הרשעה באימרוץ.
הקיאקיסטית אינה אוסיפנקו-רדומסקה זכתה במדליית זהב במקצה ל-500 מטר, וחותר הקאנו יורי צ'באן זכה במדליית ארד במקצה ל-500 מטר.
המתאגרף ואסיל לומצ'נקו זכה במדליית זהב, ועמיתו לנבחרת ויאצ'יסלב גלזקוב זכה במדליית ארד.
הקשת ויקטור רובאן זכה במדליית זהב, וסיים במקום הרביעי עם הנבחרת האוקראינית.
במדליית הזהב השביעית זכתה נבחרת הסייפות בחרב.
המתאבקים האוקראינים זכו בארבע מדליות: אנדריי סטדניק זכה במדליות כסף וטאראס דנקו, ארמן ורדריאן ואירנה מרלני זכו במדליות ארד.
ואסיל פדורישין זכה במדליית כסף אך זו נשללה ממנו ב-2017 לאחר הרשעה באימרוץ.
מרימת המשקולות אולגה קורובקה זכתה במדליית כסף ונטליה דוידובה זכתה במדליית ארד אך מדליות אלו נשללו מהן ב-2016 לאחר הרשעה באימרוץ.
ויקטוריה טרשצ'וק זכתה במדליית ארד בקרב חמש מודרני, והייתה לאוקראינית הראשונה שזוכה במדליה בענף זה, מדליה זו נשללה ממנה ב-2017 לאחר הרשעה באימרוץ.
במדליות ארד נוספות זכו רוכבת האופניים לסיה קליטובסקה (במרוץ מרדף), הקופצים למים אולכסי פריחוקוב ואיליה קוואשה (בקפיצה סינכרונית מ-3 מטר) והג'ודוקא רומן הונטיוק.
שני מתעמלים אוקראינים זכו במדליות ארד: אולכסנדר וורוביוב בתרגיל הטבעות והמתעמלת האומנותית אנה בסונובה.
מתעמלת אומנותית נוספת, נטליה גודונקו, סיימה במקום השביעי ונבחרת אוקראינה בהתעמלות אומנותית סיימה במקום השמיני.
מתעמלת הטרמפולינה אולנה מובצ'אן סיימה במקום הרביעי, ויורי ניקיטין איבד את תוארו וסיים במקום החמישי.
האחיות אליונה וקטרינה בונדרנקו סיימו במקום הרביעי בטורניר הזוגות בטניס, לאחר שהפסידו בחצי הגמר לאחיות ונוס וסרינה ויליאמס, ובמשחק על מדליית הארד לצמד הסיני ג'נג ג'יה ויאן זי.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו האוקראינים ב-20 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
המדליות הושגו בתשעה ענפים שונים, הפורה שבהם האגרוף, עם חמש מדליות: ואסיל לומצ'נקו זכה במדליית זהב שנייה ברציפות, אלכסנדר אוסיק זכה אף הוא במדליית זהב, דניס ברינצ'יק זכה במדליית כסף, וטאראס שלסטיוק ואלכסנדר גווזדיק זכו במדליות ארד.
חותר הקאנו יורי צ'באן זכה במדליית זהב במקצה ל-200 מטר וחותרת הקיאק אינה אוסיפנקו זכתה בשתי מדליות כסף, במקצים ל-200 ול-500 מטר.
הסייפת יאנה שמיאקינה זכתה במדליית זהב, ואולגה חרלאן זכתה במדליית ארד.
בהרמת משקולות זכה אלכסיי טורוחטי במדליית זהב ויוליה קאלינה זכתה במדליית ארד.
מרימת משקולות נוספת, יוליה פרטובה, סיימה במקום החמישי, ואיגור שימצ'נקו סיים במקום השישי.
במדליית הזהב השישית זכתה רביעיית החותרות.
באתלטיקה זכו האוקראינים בשתי מדליות.
נבחרת השליחות ל-100X4 מטר קבעה שיא לאומי חדש (42.04 שניות) וזכתה במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכתה אולגה סלדוחה, בקפיצה משולשת.
במקום הרביעי בתחרות זו סיימה אוקראינית נוספת, חנה קנייזבה-מיננקו.
אתלטים אוקראינים נוספים שבלטו בלונדון כללו את רביעיית השליחות ל-400X4 מטרים (מקום רביעי), ליודמילה יוסיפנקו (מקום רביעי בקרב שבע), טטיאנה גמארה-שמירקו (מקום חמישי במרתון), אלכסיי קסיאנוב (מקום שביעי בקרב עשר) ובוגדן בונדרנקו ואנדריי פרוטסנקו (מקומות שביעי ותשיעי בקפיצה לגובה).
אלכסנדר פיאטניציה שזכה במדליית כסף בהטלת כידון נפסל ב-2016 בשל הרשעה באימרוץ.
המתאבק ואלרי אנדריאיצב זכה במדליית כסף ושתי מתאבקות נוספות, אירינה מרלני וטטיאנה לזרבה, סיימו במקום החמישי.
הקלעית אלנה קוסטייביץ', האלופה האולימפית מאתונה בירי באקדח אוויר מ-10 מטר, זכתה הפעם בשתי מדליות ארד, הן במקצה זה והן בירי מ-25 מטר.
אולג אומלצ'וק סיים במקום החמישי בירי מ-10 מטר.
במדליה הרביעית זכה המתעמל איגור רדיבילוב, שסיים שלישי בתרגיל הקפיצות.
מיקולה קוקסנקוב סיים במקום הרביעי בקרב-רב וויטאלי נאקונצ'ני סיים במקום השישי בתרגיל על סוס הסמוכות.
נבחרת המתעמלים האוקראינים הוכרזה כזוכה במדליית הארד, אך ערעור שהגישה הנבחרת היפנית על ציון שקיבל מתעמל יפני העלה את יפן למקום השני, והוריד את אוקראינה למקום הרביעי.
הקשת ויקטור רובאן ונבחרת הקשתים הודחו ברבע הגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) חלה ירידה ניכרת בהישגי המשלחת האוקראינית, שהסתפקה ב-11 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
המתעמל אולג ורניאייב היה הספורטאי הבולט במשלחת.
הוא זכה במדליית הזהב בתרגיל המקבילים ובמדליית הכסף בקרב-רב, וכן סיים במקום החמישי בקפיצות ובמקום השמיני בסוס הסמוכות ובמתח.
עמיתו, איגור רדיבילוב, סיים במקום החמישי בטבעות ובמקום השמיני בקפיצות.
שניהם סיימו גם במקום השמיני עם הנבחרת האוקראינית.
בהתעמלות אמנותית זכתה גנה ריזטדינובה במדליית ארד, והנבחרת האוקראינית סיימה במקום השביעי.
במדליית הזהב השנייה זכה חותר הקאנו יורי צ'באן, ששמר על תוארו במקצה ל-200 מטר.
דמיטרו יאנצ'וק וטרס מישצ'וק זכו במדליית הארד במקצה הזוגות ל-1000 מטר, ופבלו אלטוחוב סיים במקום הרביעי במקצה היחידים למרחק זה.
הקיאקיסטיות אינה הירשצ'ון ואנסטסיה טודורובה סיימו אף הן במקום הרביעי, הן במקצה הזוגות ל-500 מטר, והן במקצה הרביעיות למרחק זה.
בסיף, זכתה נבחרת הנשים בחרב במדליית כסף, ואולגה חרלן זכתה גם במדליית ארד בתחרות היחידות.
בכך, הגיעה למאזן של ארבע מדליות אולימפיות.
נבחרת הגברים בדקר סיימה במקום הרביעי ונבחרת הנשים בדקר סיימה במקום השמיני.
פבלו טימושצ'נקו זכה במדליית כסף בקרב חמש מודרני, והישג דומה רשם המתאבק ז'אן בלניוק.
במדליית כסף נוספת זכה הקלע סרגיי קוליש, בירי ברובה אוויר.
אולג צרקוב סיים במקום השמיני בתחרות זו, וקלע נוסף, מיקולה מילצ'ב, סיים במקום הרביעי בסקיט.
האתלט האוקראיני היחיד שזכה במדליה אולימפית בריו היה הקופץ לגובה בודן בונדרנקו שזכה במדליית ארד.
אנדריי פרוצנקו סיים אחריו, במקום הרביעי.
אתלטים אוקראינים נוספים שבלטו בריו כללו את דמיטרו קוסינסקי (מקום חמישי בהטלת כידון), נבחרת השליחות ב-400X4 מטר (מקום חמישי), נבחרת השליחות ב-100X4 מטר (מקום שישי) ואולגה זמליאק (מקום שביעי בריצת 400 מטר).
ביתר הענפים בלטו ספורטאים אלו: השחייניות הצורניות לוליטה אננסובה ואנה וולושינה (מקום רביעי בדואט ומקום רביעי עם נבחרת השחייה הצורנית), רביעיית החותרות (מקום רביעי), הג'ודוקא ארטם בלושנקו (מקום חמישי),
באולימפיאדות החורף הגיעה אוקראינה להישגים פחותים מאשר במשחקי הקיץ: 7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, בשני ענפים בלבד: ביאתלון והחלקה אומנותית.
אולימפיאדת לילהאמר (1994) הייתה הראשונה בה השתתפה אוקראינה כמדינה עצמאית והיא שלחה משלחת בת 37 ספורטאים.
המחליקה האומנותית אוקסנה באיול זכתה בה במדליית זהב והביאתלטית ולנטינה צרבה-נסינה זכתה במדליית ארד במקצה ל-7.5 ק"מ.
באולימפיאדת נאגנו (1998) גדלה המשלחת ל-56 ספורטאים, אך רק אחת מהם זכתה במדליה - הביאתלטית אולנה פטרובה, שזכתה במדליית כסף במקצה ל-15 ק"מ.
פטרובה גם סיימה במקום החמישי עם הנבחרת האוקראינית במקצה השליחות ל-7.5X4 ק"מ.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) גדל מספר המשתתפים עוד יותר, ל-68, אך אף אחד מהם לא זכה במדליה.
את ההישגים הגבוהים ביותר רשמו המחליקה המהירה ולנטינה שבצ'נקו, שסיימה במקום החמישי במקצה ל-30 ק"מ, וסטניסלב קרבצ'וק, שרשם הישג דומה בסקי חופשי.
באולימפיאדת טורינו (2006) השתתפו 52 ספורטאים אוקראינים, והישגיהם הסתכמו בשתי מדליות כשהביאתלטית ליליה יפרמובה זכתה במדליית ארד במקצה הספרינט ל-7.5 ק"מ, וכך גם צמד המחליקים האומנותיים רוסלן גונצ'רוב וילנה גרושינה.
גונצ'רוב היה לגבר הראשון שזוכה במדליה אולימפית עבור אוקראינה במשחקי החורף.
גם באולימפיאדת ונקובר (2010) השתתפו 52 ספורטאים אוקראינים, אך איש מהם לא זכה במדליה.
ההישג הגבוה ביותר נזקף לזכותו של הביאתלט אנדריי דריזמליה, שסיים במקום החמישי במרוץ הספרינט ל-10 ק"מ.
נבחרת השליחות האוקראינית דורגה במקום השישי.
לאולימפיאדת סוצ'י (2014) שלחה אוקראינה את אחת המשלחות הקטנות ביותר מזה 20 שנה, והיא כללה 45 ספורטאים.
נבחרת הנשים בביאתלון זכתה במדליית זהב, הראשונה בה זכתה אוקראינה מזה 20 שנה.
ויטה סרמנקו, שהייתה חברה בנבחרת, זכתה גם במדליית ארד במקצה הספרינט.
לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) שלחה אוקראינה את המשלחת הקטנה ביותר בתולדותיה והיא כללה 33 ספורטאים, עם זאת זכתה במדליית זהב בתחרות הסגנון החופשי בקפיצת סקי, בזכות אלכסנדר אברמנקו שסיים במקום הראשון.
אוקראינה השתתפה בתחרות הזמר של האירוויזיון 20 פעמים, החל מהצטרפותה בשנת 2003, כששלחה את אלכסנדר פונומריוב עם השיר "Hasta la Vista".
באותה מהדורה, הגיעה אוקראינה למקום ה-14 עם 30 נקודות.
אוקראינה זכתה בתחרות האירוויזיון שלוש פעמים; באירוויזיון 2004 עם "Wild Dances" של רוסלנה, באירוויזיון 2016 עם "1944" של ג'מאלה, ובאירוויזיון 2022 עם "Stefania" של קאלוש.
לאחר הניצחונות, אירחה אוקראינה בשטחה את אירוויזיון 2005 ואת אירוויזיון 2017 בהתאמה.
אוקראינה היא המדינה היחידה ממזרח אירופה שזכתה בתחרות יותר מפעם אחת.
פרט לחמש המדינות הגדולות של האירוויזיון (ספרד, איטליה, גרמניה, צרפת והממלכה המאוחדת), אוקראינה היא המדינה היחידה שתמיד הצליחה להעפיל לגמר במרוצת השנים, מאז החלה שיטת חצאי הגמר והגמר.
אוקראינה הגיעה שבע פעמים לחמישייה
בשנת 2003, הצטרפה אוקראינה תחרות האירוויזיון.
בשנה שלאחר מכן, ניצחה אוקראינה בתחרות, עם 280 נקודות, כששלחה את הזמרת רוסלנה עם השיר "Wild Dances".
ב-19 בספטמבר 2014, הודיעה רשות השידור האוקראינית על פרישתה מאירוויזיון 2015 בשל משבריה הפוליטיים.
עם זאת, שידרה אוקראינה את התחרות.
ב-23 במאי 2015, הביעה אוקראינה התעניינות בחזרה עתידית לאירוויזיון 2016, וב-16 בספטמבר, נמנתה ברשימת המדינות המשתתפות בתחרות.
לאחר שזכתה בתחרות עם השיר "1944" משל ג'מאלה, הפכה אוקראינה למדינה היחידה ממזרח אירופה שזכה בתחרות יותר מפעם אחת.
על אף שזכתה בתחרות עם 534 נקודות, אוקראינה לא הגיעה למקום הראשון הן בהצבעת השופטים והן בהצבעת הקהל.
בשנת 2017, כשאירחה את התחרות, העפילה אוקראינה לגמר אוטומטית.
עם זאת, עם תום ספירת הקולות, הגיעה המדינה למקום ה-24 עם 36 נקודות, המיקום הנמוך ביותר בתולדותיה בתחרות.
ב-23 בפברואר 2019, נערך גמר הקדם האוקראיני לאירוויזיון 2019, בו זכתה מארוב עם השיר "Siren Song".
בשל המתיחות בין אוקראינה לרוסיה, מחייבת רשות השידור האוקראינית את נציגיה לחתום על חוזה ויתור על הופעתם ברוסיה.
מאחר שמרבית הקריירה של מאורב מנוהלת ברוסיה, היא ויתרה על הזכות לייצוג המדינה.
רשות השידור האוקראינית הציעה את ללהקת "Freedom Jazz" וללהקת קזקה, שזכו המקום השני והשלישי בהתאמה, אך אלו דחו אותה, וסירבו לחתום על החוזה.
ב-27 בפברואר 2019, הודיעה רשות השידור האוקראינית על פרישתה מן התחרות.
בשנת 2020, זכתה להקת גו איי בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2020, עם השיר "Solovey", אולם התחרות בוטלה עקב מגפת הקורונה.
לאחר ההכרזה על ביטול התחרות, אשררה אוקראינה את השתתפותה של הלהקה באירוויזיון 2021 עם השיר "Shum".
רוסיה הצטרפה לתחרות בשנת 1994, כשנתיים לאחר פירוק ברית המועצות.
תחילה, שתי המדינות נהגו להעניק את מרבית נקודותיהן זו לזו.
עם העצמת הסכסוך האוקראיני–רוסי על חצי האי קרים ב-2014, החלו שתי המדינות להתעמת ולהעביר מסרים פוליטיים אחת נגד השנייה בשירם.
באירוויזיון 2007, הוכרה ורקה סרדוצ'קה כנציגת אוקראינה לאירוויזיון על ידי רשות השידור האוקראינית, עם השיר "Dancing Lasha Tumbai".
לאחר יציאתו, טענו רבים כי השיר מכיל סאבטקסט פוליטי, דבר אסור על פי חוקי האירוויזיון.
הם טענו כי השיר מכיל התייחסות לכיכר בעיר קייב, "מאידאן נזאלז'נוסטי", שידועה בהפגנותיה במהלך המהפכה הכתומה, וכי הביטוי "Lasha Tumbai" נשמע כמו "Russia Goodbye" (בעברית: "להתראות רוסיה").
טענות אלו הוכחשו על ידי סרדוצ'קה ורשות השידור האוקראינית, שטענה כי "Lasha Tumbai" הוא ביטוי במונגולית, שפירושו "חמאה מחובצת".
במהלך ריאיון בערוץ הראשון, הסביר דובר משרד החוץ המונגולי כי הביטוי לא קיים בשפה המונגולית, וככל הנראה, מדובר בג'יבריש.
לאחר שידור הריאיון, אמרה סרדוצ'קה כי הביטוי הוא חסר משמעות, ונועד לשמש כחריזה למילות השיר.
בשנת 2016, ניצחה אוקראינה בתחרות עם השיר "1944", משל ג'מאלה.
במרכז מילות השיר עומד גירוש הטטרים מקרים שאירע בשנות ה-40. הגירוש בוצע כחלק מכניסתה של ברית המועצות לטובתה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.
בריאיון לדוברות האירוויזיון סיפרה ג'מאלה כי השיר נכתב בהשראת סיפורה ש סבתא רבתא שלה, שהייתה בשנות ה-20 לחייה כשגורשה יחד עם חמשת ילדיה למרכז אסיה.
פוליטיקאים רוסים מן הפרלמנט הרוסי דוגמת מריה זכארובה, זעמו על זכיית השיר, וטענו כי איגוד השידור האירופי היה צריך לפסול את השיר כשיצא.
"השיר הוא הכרזה פוליטית מובהקת, הרומזת על סיפוח חצי האי קרים לרוסיה.
על פי חוקי התחרות, אסורה ההשתתפות לשירים בעלי אופי פוליטי", משרד החוץ של רוסיה הצהיר.
סרגיי לזרב, נציג רוסיה לאותה תחרות, בירך את ג'מאלה על ניצחונה חרף חילופי האשמות בין שתי המדינות.
השירים שייצגו את אוקראינה באירוויזיון
שנה מבצע שיר תרגום לעברית גמר ניקוד חצי גמר ניקוד2003אלכסנדר פונומריוב"Hasta la Vista""להתראות"1430לא התקיים חצי-גמר2004רוסלנה"Wild Dances""ריקוד פראי"128022562005גרין ג'ולי"Razom nas bahato""יחד אנחנו הרבה"1930המדינה המארחת2006טינה קרול"Show Me Your Love""הראה לי את אהבתך"714571462007ורקה סרדוצ'קה"Dancing Lasha Tumbai""לרקוד לָאשָׁה טוּמְבָּאי"2235XX2008אני לוראק"Shady Lady""גברת מפוקפקת"223011522009סבטלנה לובודה"Be My Valentine!
היסטוריית ההצבעות של אוקראינה נכון ל-2021:
+ מספר הנקודות הגבוה ביותר שהעניקה המדינה בגמר (נכון ל-2021)מקוםמדינהנקודות1 רוסיה1202 אזרבייג'ן943 מולדובה714 צרפת535 שוודיה52
+מספר הנקודות הגבוה ביותר שקיבלה המדינה בגמר (נכון ל-2021)מקוםמדינהנקודות1 פולין1332 מולדובה1273 בלארוס1264 אזרבייג'ן1225 ישראל115
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים תמונה 2005 קייב ארמון הספורטחצאי גמר וגמר: מאשה (מריה אפרוסינינה) ופאשה (פאבלו שילקו) 2017 קייב מרכז התערוכות הבינלאומי חצאי גמר וגמר: אולכסנדר סקיצ'קו, וולודימיר אוסטפצ'וק וטימור מירושניצ'נקו
בשנת 2022 אוקראינה גם זכו, אך בעקבות המלחמה של רוסיה נגד אוקראינה והפלישה הרוסית לאוקראינה, אירוויזיון 2023 התקיים באוקראינה, אלא לפי השמועות הנכונות בממלכה המאוחדת.
באירוויזיון 2024 זכו אוקראינה במקום השלישי.
אוֹר, או אור בתחום הנראה לעין האנושית הוא למעשה קרינה אלקטרומגנטית בעלת אורך גל הניתן לקליטה במנגנון העין האנושית (400–750 ננומטר).
במובן רחב יותר, הגדרת האור הוא כקרינה אלקטרומגנטית המתפרס בטווח שבין תת-אדום לעל-סגול, או לשיטות רבות – כל סוג של קרינה אלקטרומגנטית בספקטרום.
התחום בפיזיקה העוסק באור ובתופעות הקשורות אליו נקרא אופטיקה.
האופטיקה חוקרת כיצד האור מתמקד, נשבר, מתפרק לצבעים, כיצד יוצרים אור בעל תכונות רצויות, איך מוליכים את האור ואיך מודדים אותו.
האופטיקה היא הבסיס להמצאה של מכשירים חדשים מבוססי אור כמו מעבד אופטי או הצפנה קוונטית.
מקור האור העיקרי על פני כדור הארץ הוא השמש.
אור השמש מספק את האנרגיה הדרושה לצמחים לייצר בתהליך הפוטוסינתזה פחמימות שמהן ניזונים בעלי החיים, כך שאור השמש הוא מקור האנרגיה לרוב המזון על פני כדור הארץ.
האור כצורה של אנרגיה משמש לחישה (ראייה), להפקת אנרגיה בטבע (פוטוסינתזה) ובאופן מלאכותי (תא פוטו-וולטאי), כמו גם לתקשורת, אומנות, רפואה, תעשייה ועוד.
תכונות האור ניתנות למדידה: צבע האור נמדד באורך גל או תדירות, ועוצמת האור נמדדת ביחידות אנרגיה.
קיימים בטבע בעלי חיים וצמחים שמייצרים אור בתהליך ביולומינסנציה.
האדם יצר מקורות אור מלאכותיים רבים ומגוונים, החל מאש וכלה בלייזרים רבי-עוצמה.
העין היא איבר מורכב שתפקידו לקלוט אור ולייצר במוח תמונה של העולם.
בתהליך הראייה, האור נכנס לעין דרך האישון, מתמקד באמצעות הקרנית והעדשה, נקלט לאותות ברשתית תוך הפרדה לצבעים בתאים השונים, ולבסוף האותות עוברים בעצב הראייה למוח ומעובדים שם.
מהירות האור בריק היא קבוע יסודי בפיזיקה, השווה לכ-300 אלף קילומטר בשנייה, כאשר בתווך חומרי המהירות קטנה יותר בהתאם למקדם השבירה של התווך.
מהירות האור בריק היא הגבול העליון למהירות שניתן להגיע אליה או להעביר מידע.
חקר תכונותיה המיוחדות של מהירות האור בתחילת המאה ה-20 יצר מהפכה בתורת התנועה הניוטונית, ופתח את הדרך לתורת היחסות.
האור החל להיחקר באופן מדעי בימי הביניים, מחקר שתרם בעיקר לעדשות של משקפות, טלסקופים ומיקרוסקופים.
בתחילת המאה ה-20 התגלה שהאור מתנהג כגל אך גם כחלקיק – תופעה שנקראת דואליות גל-חלקיק.
חלקיק האור הוא חסר מסה ונקרא פוטון.
הבנת טבעו של האור פתחה פתח אל תורת הקוונטים, שהיא אחד מעמודי התווך של הטכנולוגיה והפיזיקה המודרנית.
האור (וקרינה אלקטרומגנטית בכלל) מתואר באופן הבסיסי והמדויק ביותר בתורת האלקטרודינמיקה הקוונטית (QED).
תיאור זה של האור מאפשר מדידות מדויקות עד כדי 10−9 (אחד חלקי מיליארד) של הגדלים הנמדדים בניסויים.
האור ב-QED הוא חלקיק יסודי חסר מסה הנקרא פוטון.
תיאורים אחרים של האור גם הם מדויקים בקירוב, כאשר עוסקים במערכות גדולות בהרבה מגודל של אטום או בעלות אנרגיה נמוכה יותר, או אם מבצעים חישובים בדרגות דיוק שונות.
לדוגמה, אופטיקה גאומטרית וחוק סנל מדויקים מספיק לכל צורך מעשי בתכנון עדשות.
לתכנון אנטנות של תקשורת סלולרית, תיאור האור כגל אלקטרומגנטי המקיים את משוואות מקסוול בלבד הוא מדויק.
לתצפיות אסטרונומיות, משתמשים במשוואות מקסוול בצורה יחסותית.
לתופעות שזירה קוונטית או חקר מולקולות, משתמשים בתיאור האור כחלקיק/גל על פי תורת הקוונטים.
קיימים ניסויים פשוטים אשר ממחישים את האופי החלקיקי והגלי של האור:
האור כגל – בניסוי עקיפה, אור שעובר בחריר קטן או בסדק צר מתפזר לכל הכוונים כמו גל ים בסדק בין שוברי גלים סמוכים.
האור כחלקיק – בגלאי דיגיטלי המצלם תמונה קבועה, ערכי התמונה שונים במקצת מפריים לפריים.
ההפרש הזה נקרא רעש שוט והוא מתכונתי לשורש עוצמת האור.
התלות בשורש עוצמת האור נובעת מהתפלגות פואסון של חלקיקים בדידים, והייתה שונה אם האור היה בעל אופי גלי.
דואליות גל-חלקיק – ניתן בניסוי יחיד לראות את התנהגות האור כגל וכחלקיק: בניסוי שני הסדקים, אור מונוכרומטי (בעל תדר יחיד) עובר דרך שני סדקים צרים וקרובים זה לזה.
מאחורי הסדקים מונח סרט צילום.
על סרט הצילום מופיעה תבנית התאבכות, שהיא ביטוי לתכונות הגליות של האור.
אולם כאשר מפחיתים את עוצמת האור תוך שמירה על התדר, מגיעים למצב בו נפלטים פוטונים בודדים, ונקלטים על הגלאי עם אותה התבנית, תבנית התאבכות, כלומר חלקיק בודד מפגין תכונות של גל.
אופטיקה גאומטרית היא התורה הפשוטה ביותר לאור שנמצאת בשימוש מדעי כיום.
אופטיקה גאומטרית משמשת בין היתר לתכנון עדשות, חישובים רדיומטריים, וניתוב קרניים בגרפיקה ממוחשבת.
באופטיקה גאומטרית מניחים שגודל העצמים והמרחקים ביניהם גדולים בהרבה מאורך הגל.
בתווך אחיד האור נע בקו ישר, ובמעבר של תווכים האור עובר שבירה, כלומר זווית הקרן משתנה, לפי חוק סנל.
משוואות מקסוול מתארות את האור כגל אלקטרומגנטי, כלומר גל חשמלי וגם מגנטי.
לשדות יש גודל וכיוון במרחב, שיכולים להשתנות בזמן ובמרחב.
לאור יש קיטוב, שהוא הכיוון של השדה החשמלי.
מבחינה מתמטית, האור מתואר כצירוף של פונקציות וקטורית לשדה החשמלי ולשדה המגנטי.
משוואות מקסוול הן מערכת של ארבע משוואות דיפרנציאליות המתארות גל אלקטרומגנטי.
פתרונות של המשוואות הם השדה החשמלי והמגנטי הווקטוריים כפונקציה של המיקום והזמן.
בריק, פתרון המשוואות בקואורדינטות קרטזיות הוא גל מישורי, או סכום גלים מישוריים שונים, כתלות בתנאי השפה.
בקואורדינטות פולריות בריק, פתרון המשוואות הוא פונקציות הרמוניות ספריות.
בתורת הקוואנטים, חלקיקי חומר (למשל אלקטרונים) מקיימים את משוואת דיראק, ויכולים להימצא רק במצבים בדידים.
אור נפלט ונבלע כאשר החלקיקים עוברים בין מצבים קוונטיים, לפי הפרש האנרגיה בין המצבים.
כיוון שהמצבים בדידים, גם האנרגיות האפשריות של האור מגיעות בכפולות של יחידה בסיסית – קוונטה.
תורת הקוונטים (מתארת מוליכים למחצה, שמהם עשוי טרנזיסטור במחשב, ונורת לד.
תורת הקוונטים גם מתארת בדיוק גבוה מצבים אלקטרוניים באטום.
בקוונטיזציה שנייה האור מתואר כמצב פוק, שהוא תיאור של שדה קוונטי עם מספר חלקיקים משתנה.
התורה מאפשרת תיאור של תגובות מורכבות בין אור לחומר, כגון פלזמון.
אלקטרודינמיקה קוונטית, או QED, היא תורת השדות הקוונטית שמתארת את הכוח האלקטרומגנטי.
QED היא אחד החלקים של המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
חלקיק יסודי ב-QED נקרא שדה.
כמו בתורת הקוונטים כל חלקיק הוא גם גל, בהתאם לסוג הניסוי שמבצעים.
הפוטון (חלקיק האור) הוא חלקיק יסודי מסוג בוזון כיול, הוא נושא את הכוח האלקטרומגנטי, אך המטען החשמלי שלו שווה אפס.
האלקטרודינמיקה הקוונטית מתארת את הקשרים בין הפוטון לחלקיקים יסודיים טעונים (לדוגמה אלקטרונים) בעיקר באמצעות חישובים של דיאגרמות פיינמן.
פוטון ב-QED הוא בוזון כיול שמייצג סימטריית כיול U(1) שנותרת מדויקת לאחר שבירת סימטריה ספונטנית במנגנון היגס, ומכיוון שהסימטריה שלמה הפוטון הוא חסר מסה.
בוזוני הכיול המתארים את הסימטריות השבורות במנגנון היגס (W,Z) אחראים על הכוח הגרעיני החלש, והם בעלי מסה גדולה.
אורך גל בפיזיקה הוא המרחק בין שני שיאים סמוכים של הגל.
אורכי הגל השונים באור נקלטים בחיישנים שונים בעין ומתפרשים על ידי המוח האנושי כצבעים שונים, מאדום באורכי הגל הגדולים ביותר ועד סגול באורכי הגל הקצרים ביותר.
ניתן לראות את קשת הצבעים ואורך הגל שלהם באיור.
אורך הגל קשור ביחס הפוך לתדירות הגל, באמצעות הנוסחה:
, שבה היא התדירות, הוא אורך הגל ו- היא מהירות האור.
התדירויות בספקטרום הנמצאות מיד מחוץ לטווח הראייה של העין האנושית נקראות על סגול (UV - UltraViolet) בתדירות הגבוהה ותת אדום (IR - InfraRed) בתדירות הנמוכה.
ישנם בעלי חיים המסוגלים לראות על סגול (דבורים למשל), או תת-אדום (נחשים למשל).
על אף שבני אדם לא יכולים לראות את סוגי האור הללו, ניתן לחוש בהשפעתם: תת-אדום בעוצמה מסוימת יכול לחמם את העור באופן מורגש, בעוד על סגול גורם לעור לאחר זמן מסוים לשיזוף.
קיימות מצלמות היכולות לקלוט תת-אדום ולהמיר אותו לאות חשמלי ולתמונה.
באופן דומה ניתן "לראות" אור על סגול על ידי המרתו לאור נראה באמצעות פלואורסצנציה.
אור מונוכרומטי הוא בעל אורך גל אחד, וצבעו יכול להיות אחד מצבעי הקשת בענן.
מקורות תאורה שאינם חד-צבעיים פולטים אור שמורכב מכמה צבעים כאלו בו-זמנית ויוצרים צבעים אשר אינם בקשת הצבעים, למשל לבן, חום או ורוד.
אוסף כל הצבעים, כולל המורכבים, ניתן להצגה על משטח, כמו באיור משמאל.
רכיבי הצבעים השונים באור ניתנים למדידה בספקטרומטר, שהוא מכשיר המפרק את האור לרכיבים מונוכרומטיים ומודד את עוצמתם בנפרד.
שיטות הפירוק למרכיבים שונות ממכשיר למכשיר, ויכולות להיות מנסרה, סריג עקיפה או פילטר צר-סרט.
בעין, תאים הנקראים מדוכים, או תאי חרוט, אחראים על הפרדה לצבעים השונים .
ישנם שלושה סוגי תאי צבע, שביחד מכסים את כל התחום הנראה.
סוג S אחראי בעיקר על אור כחול, M על ירוק ו-L על אדום.
ספקטרומים שונים מאוד יכולים לתת את אותה תחושת צבע בעין.
לדוגמה, אור סגול יכול להיות "סגול אמיתי" – כלומר אור באורך גל 400 ננומטר, אך גם הרכבה של כחול ואדום, שביחד נראים בצבע סגול.
זאת כיוון שלחרוטים האדומים יש רגישות גם לאור כחול, כך שסגול אמיתי מפעיל גם תאים אדומים וגם כחולים ביחס מסוים, ולכן המוח מפרש שילוב של תאים אדומים וכחולים כסגול.
עוד דוגמה היא אור לבן, אשר יכול להגיע מהשמש כספקטרום רציף בכל האור הנראה, אך גם כשילוב של אור כחול עם ירוק ואדום, כמו בתאורת לד.
השמש היא מקור האור העיקרי על פני כדור הארץ.
קרינת השמש נובעת מהטמפרטורה הגבוהה שלה, כ-5,500 מעלות צלזיוס, בהתאם לחוק קרינת גוף שחור.
עוצמת השמש המגיעה אלינו עצומה: כ-1,000 ואט לכל מטר רבוע.
בלילה התאורה הטבעית מגיעה אלינו מהירח, אשר מחזיר את קרינת השמש הפוגעת בו לכוון כדור הארץ.
הכוכבים (שמשות רחוקות מהשמש שלנו), וכוכבי-הלכת (הסובבים את השמש שלנו ומחזירים את אורה אלינו), יחד עם קרינת האטמוספירה (Air-glow), תורמים יחד אור שעוצמתו כאחוז אחד מעוצמת הירח המלא.
בטבע קיימים מקורות תאורה אחרים כגון ברקים, שריפות, הרי געש, וכן תאורת בעלי חיים (גחליליות למשל) הנקראת ביולומינסנציה.
מקור התאורה המלאכותי הראשוני היה אש, עם עצים בוערים או גללים של בעלי חיים.
עם התקדמות הטכנולוגיה התפתחו מקורות אש נוחים ונקיים יותר כגון נרות ופנסי גז.
כיום מרבית התאורה המלאכותית היא חשמלית.
נורת להט (נורת ליבון) קורנת קרינת גוף שחור, אך הטמפרטורה שלה נמוכה יותר מהשמש – כ-2,600 מעלות צלזיוס, ולכן אורה נוטה להיות צהוב יותר.
אור הנפלט כתוצאה מקרינת גוף שחור הוא בעל ספקטרום רציף, כלומר מכיל את כל הצבעים בתחום רחב.
נורת להט מפיצה אור רב גם בתחום התת-אדום שאינו נראה לעין ואינו תורם לתאורה, ולכן יעילותה נמוכה כמקור אור.
קיימות נורות להט יעילות יותר מהנורה הרגילה: נורת הלוגן מגיעה לטמפרטורה גבוהה יותר, בזכות תוספים לגז הנמצא בתוך הנורה.
נורת להט מצופה בציפוי המחזיר תת-אדום, קורנת אחוז גדול יותר של האנרגיה בתחום הנראה.
השוואה מספרית של יעילות מקורות אור שונים מוצגת בפרק עוצמת אור ויחידות מדידה.
תאורה יעילה יותר משתמשת באור הנפלט כתוצאה ממעברי אנרגיה בדידים של אלקטרונים.
כאשר אלקטרון חוזר מרמת אנרגיה גבוהה אל רמה נמוכה יותר, הוא פולט פוטון בעל אנרגיה ששווה להפרש האנרגיה בין הרמות, ולכן גם בעל צבע מתאים.
רמת אנרגיה יכולה להיות שייכת לאטום בודד או למולקולה.
אור שנפלט עקב מעברי אנרגיה בדידים הוא בעל ספקטרום בדיד, ומכיל רק צבעים מסוימים.
מקורות תאורה בדידים הם למשל נורות פריקה, כמו נורת כספית או נורה פלואורסצנטית, אשר אינן מחוממות לטמפרטורה גבוהה כמו נורת להט, אלא מופעלות באמצעות יינון הגז במתח חשמלי גבוה, אשר מקפיץ את האלקטרונים לרמה גבוהה.
חזרה של האלקטרונים לרמה הנמוכה פולטת אור בצבעים בדידים.
נורה פלואורסצנטית קומפקטית היא חלופה יעילה לנורת להט.
נורת לד אף היא משתמשת באור הנפלט מרמות אנרגיה בדידות של מוליך למחצה, ויעילותה גבוהה יותר מנורה פלואורסצנטית.
לייזר הוא אור הנפלט כאשר מעבר אנרגיה מאולץ באמצעות פוטון אחר.
במקרה זה הפוטונים הם בעלי אותו אורך גל במדויק (אותו צבע), ואותו המופע (נקודה במחזור הגל), והקרינה נקראת קוהרנטית.
קרינה קוהרנטית יכולה להתמקד ביעילות גבוהה יותר עקב התאבכות בונה (שיאי הגל מופיעים יחד), ולכן היא מסוכנת יותר לעין.
קרינה זרחנית היא פליטה של אור בתגובה מושהה לבליעה של אור, והיא יכולה להיות טבעית או מלאכותית, כאשר האור הנפלט יכול להיות בצבע שונה מהאור הנבלע.
עכביש הטרנטולה מצופה חומר זרחני שפולט אור כתוצאה מקרינה על-סגולה.
גופים זרחניים יכולים להאיר גם שעות רבות ומשתמשים בהם למשל לציפוי מחוגי שעונים.
קרינה זרחנית נובעת מכך שהקרינה הנבלעת העלתה אלקטרונים בחומר לרמת אנרגיה יציבה למחצה, שבה מעברי אנרגיה "אסורים" – הסיכוי של אלקטרון לבצע את המעבר נמוך מאוד, כך שלוקח לאלקטרון זמן רב לרדת לרמת היסוד ולפלוט פוטון.
מסיבה זו לוקח לחומר זרחני זמן רב לפלוט את האנרגיה שנבלעה.
מהירות האור בריק היא בדיוק 299,792,458 מטרים לשנייה, על פי הגדרת המטר.
את מהירות האור בריק מקובל לסמן באות c.
מהירות האור בריק נשארת קבועה, ללא תלות במהירות הצופה או מקור האור, כפי שהוכח בניסוי מייקלסון-מורלי בשנת 1887. תוצאה זו מנוגדת לחוקי התנועה הקלאסיים שאנו חווים ביום-יום.
על מנת ליישב תוצאה זו עם חוקי הפיזיקה, פיתח אלברט איינשטיין את תורת היחסות הפרטית אשר גרמה לשינוי מהותי בתפישת המרחב והזמן, והחליפה באופן סופי את תורת האתר.
לא רק האור כפוף לחוקים אלו, אלא כל חלקיק חסר מסה ינוע במהירות האור בריק, למשל גלואון וגרוויטון, אם כי רק מהירות הפוטון ניתנת למדידה כיום.
אחת התוצאות הנובעות מתורת היחסות היא שאינפורמציה אינה יכולה לעבור את מהירות האור, וכל גוף מסיבי לא יכול להאיץ למהירות האור, אלא רק להתקרב אליה.
קיימים ניסויים למדידת המהירות של חלקיקים אחרים בעלי מסה קטנה, כמו ניוטרינו, אשר עד כה הראו שהמהירות תמיד קטנה ממהירות האור.
בתווך שקוף מהירות התקדמות האור () נמוכה יותר ושווה למהירות האור בריק חלקי מקדם השבירה () של החומר:
ברוב המקרים מהירות האור בחומר קטנה או שווה למהירותו בריק, ולכן לרוב ערכו של מקדם השבירה הוא גדול או שווה 1.
מקדם השבירה היחסי יכול להיות קטן מ-1, ובמקרה זה מהירות הפאזה בחומר גדולה מ-, דבר שלא סותר את תורת היחסות.
קיימים מטא-חומרים שמנצלים את התכונה הזו לבניית מכשירים בעלי תכונות מעניינות.
היסטוריה של חקר מהות האור
ביוון הקדומה אמפדוקלס ניסה להסביר את האור במסגרת תורת ארבעת היסודות שאותה הגה.
הוא שיער שהאור והראייה קשורים לאינטראקציה בין אש השמש לאש שנמצאת בעין.
אחריו אוקלידס כתב בספרו "אופטיקה" את תצפיותיו על מהות האור, ביניהן שהאור נע בקו ישר, חוקי החזרת אור, ופקפוק בהשערה שהאור נובע מהעין.
בהינדואיזם אש היא אחד מחמשת היסודות, והאור נחשב לחלקיקי אש מהירים.
בימי הביניים, בתקופה שכונתה תור הזהב של האסלאם ושל המדע הערבי, חלה התקדמות גדולה בחקר האור ובמדע האופטיקה.
איבן סהל (Ibn Sahl) חקר עדשות ומראות בעלות עקמומיות, וגילה את חוק סנל, שהוא חוק השבירה של אור בחומר שקוף.
איבן אל-היית'ם (965–1040), אשר נחשב לאבי האופטיקה ולחלוץ השיטה המדעית, שיער שהאור הוא חלקיקים הנעים במהירות סופית.
משטח מואר מאיר לכל הכוונים, ואת תופעת הראייה הסביר כפגיעה של קרן אור בניצב לעין.
הוא ניסח את חוקי השבירה וההחזרה, גם מעדשות ומראות קעורות וקמורות, תוך שימוש במחקריו של איבן סהל, וחקר את תופעות הנפיצה, אור וצל, צבע האור בשקיעה, אשליית ההגדלה של השמש והירח הסמוכים לאופק, וליקוי חמה.
מאוחר יותר קוטב אל-דין שירזי (Qotb al-Din Shirazi) עם תלמידיו המשיכו את מחקריו, והיו הראשונים לתת את ההסבר המדויק לתופעת הקשת בענן.
במאה ה-17 התגלו תופעות העקיפה וההתאבכות של האור בניסויים שערכו פרנצ'סקו מריה גרימלדי (Grimaldi) וג'יימס גרגורי.
הסברים לא מספקים ניתנו באותה תקופה בידי אייזק ניוטון באמצעות התורה החלקיקית, ובידי כריסטיאן הויגנס באמצעות התורה הגלית של האור.
הבדל בולט בין שתי התורות הוא שהתורה החלקיקית גרסה שהאור נע מהר יותר בחומר דחוס, ואילו התורה הגלית טענה שהאור נע לאט יותר בחומר דחוס (שהתברר כנכון).
במאה ה-18 הראה לאונרד אוילר שתופעות העקיפה וההתאבכות מוסברות באופן פשוט יותר באמצעות התורה הגלית.
רק בתחילת המאה ה-19 זכו התופעות להסבר מספק בתורה הגלית של האור, אשר דחקה רגליה של התורה החלקיקית.
התורמים העיקריים היו אוגוסטן ז'אן פרנל, תומאס יאנג וסימאון דני פואסון (Poisson), אשר ערכו חישובים בתורה הגלית שהוכחו בניסויים נוספים, לדוגמה הסבירו באמצעות התורה הגלית את תכונת קיטוב האור.
בולט ניסוי שני הסדקים של יאנג אשר שימש להוכחת התורה הגלית באותה עת, ומאוחר יותר שימש להוכחת דואליות גל-חלקיק גם של חלקיקי חומר כמו האלקטרון במסגרת תורת הקוונטים.
התורה האלקטרומגנטית – באמצע המאה ה-19 זיהה מייקל פאראדיי את הקשר בין אור לשדות חשמליים ומגנטיים, בניסוי שנקרא כיום אפקט פאראדיי.
בניסוי עובר אור מקוטב דרך חומר דיאלקטרי שבו פועל שדה מגנטי, וכתוצאה מכך כיוון הקיטוב מסתובב.
פאראדיי שיער שהאור הוא סוג של קרינה אלקטרומגנטית ושהוא יכול להתפשט גם בהיעדר כל חומר.
השערה זו מבטלת את הצורך בקיום האתר.
ממצאיו הובילו את ג'יימס קלרק מקסוול לחקור אור וקרינה אלקטרומגנטית.
הוא מצא שמהירות ההתקדמות של קרינה אלקטרומגנטית שווה למהירות האור, ובכך חיזק את השערתו של פאראדיי.
מקסוול תיאר מתמטית את תכונות הקרינה בתוך קבוצה של ארבע משוואות הנקראות משוואות מקסוול.
בעקבות מקסוול יצר היינריך רודולף הרץ במעבדתו גלי רדיו, שהם סוג של קרינה אלקטרומגנטית, והראה שתכונותיהם זהות לאור, ושהם גורמים לתופעות האופייניות לאור כמו החזרה, שבירה, עקיפה והתאבכות.
ממצאיו אישרו שאכן אור הוא סוג של קרינה אלקטרומגנטית.
תורת היחסות הפרטית – בסוף המאה ה-19 הוכיח ניסוי מייקלסון-מורלי שהאור נע במהירות קבועה, ללא קשר למהירותו של הצופה.
עובדה זו סתרה את הפיזיקה המוכרת באותה תקופה, ושימשה את אלברט איינשטיין כאחת מהנחות היסוד של תורת היחסות, בה הגדיר מחדש את המרחב והזמן.
לאחר פיתוח תורת היחסות, התבררו משוואות מקסוול כלא מספיק כלליות, ונדרש ניסוח מחדש של משוואות מקסוול בצורה יחסותית.
תורת הקוונטים – בתחילת המאה ה-20, שתי תופעות שלא הוסברו בתורת האלקטרומגנטיות גרמו לפיתוח תורת הקוונטים:
האפקט הפוטואלקטרי – פליטה של אלקטרונים ממתכת כאשר זו מוקרנת באור.
לאלקטרונים הנפלטים אנרגיה קינטית שיחסית לתדירות הקרינה, ולא לעוצמתה כפי שציפו מהתורה האלקטרומגנטית.
ההסבר שנתן אלברט איינשטיין לתופעה זו הוא שהאור מורכב מחלקיקים שהאנרגיה שלהם יחסית לתדירותם.
בעקבות הסבר זה זכה איינשטיין בפרס נובל.
קרינת גוף שחור – האור שפולטים גופים חמים, שבו התדירות העיקרית (בעלת העוצמה הגבהה ביותר) יחסית לטמפרטורת הגוף, וגם תופעה זו לא הוסברה בתורה הגלית.
מקס פלאנק הסביר את האור כחבילות גלים, שלהם מידה לא רציפה אלא בדידה של אנרגיה, הקוונטה (בלטינית quanta, "מידות").
פלאנק זכה אף הוא בפרס נובל, על גילוי והבנת הקוונטה.
איינשטיין ופלאנק הסבירו את האור באמצעות דואליות גל-חלקיק כגל וגם כחלקיק, כאשר החלקיק נקרא פוטון, הוא חסר מסה והאנרגיה שלו שווה לתדירות כפול קבוע פלאנק :
מאוחר יותר הרחיב לואי דה ברויי את הדואליות גם לחלקיקים אחרים, בעלי מסה, כדוגמת האלקטרון, וקישר את אורך הגל למסה ולתנע של החלקיק .
אלקטרודינמיקה קוונטית – נחשבת לתורה הפיזיקלית המדויקת ביותר.
תורה זו מתארת את האור כשדה בתורת השדות הקוונטית.
התורה התפתחה במחצית הראשונה של המאה ה-20. בתורה זו הפוטון הוא עירור (מצב בעל אנרגיה גבוהה) של שדה כיול (שדה שמוגדר כדי לשמור על המטען החשמלי).
בתורה זו הפוטון מגיב עם חלקיקים טעונים חשמלית בלבד, באמצעות חוקי פיינמן.
תורה זו נבדקה בניסויים בדיוקים גבוהים, לדוגמה ספקטרום פליטה של אטומים, כלומר אורכי הגל שאטום פולט כאשר מוסיפים לו אנרגיה.
האור יוצר מגוון עצום של תופעות שאותן חוקרת ומסבירה האופטיקה, וכאן נציג אך כמה מהחשובות שבהן.
התופעות הפשוטות ביותר ניתנות להסבר באופטיקה גאומטרית:
שבירה – במעבר בין תווכים (חומרים) שקופים שונים, האור נשבר, כלומר כיוון ההתקדמות שלו משתנה, על פי חוק סנל.
חוק סנל נובע גם מתוך עקרון הדרך האופטית המינימלית שקובע שהאור ינוע בין שתי נקודות תמיד בדרך האופטית הקצרה ביותר.
חוק סנל מגדיר את פעולתן של עדשות.
חוק סנל קובע את מעבר האור באטמוספירה ובכל תווך שקוף, ואחראי גם על תופעת הפאטה מורגנה שבה נראה כאילו ישנם מים על הכביש ביום חם.
החזרה – החזר מראה יכול להתרחש מכל משטח מבריק.
במעבר בין תווכים, חלק מהאור עובר ונשבר, וחלק מוחזר בזווית השווה לזווית הפגיעה, ביחס לניצב למשטח.
אם המשטח עשוי מתכת ומבריק (כמו במראה), ההחזרה תהיה כמעט מלאה.
במעבר מתווך בעל מקדם שבירה גבוה לנמוך, בזוויות הקהות מתקיימת החזרה פנימית מלאה, וכל האור מוחזר כמו ממראה.
בליעה – מתרחשת כאשר אור חודר לתווך שאינו שקוף.
חלק מעוצמת האור נבלע בחומר והופך לחום.
חומרים בצבע לא לבן בולעים חלק מהאור; חומרים בצבע שחור בולעים את כל האור הנראה.
אם נניח משטחים בגוונים שונים תחת השמש, ככל שצבעם כהה יותר הם יתחממו יותר, בגלל מנגנון הבליעה שהופך אור לחום.
נפיצה (דיספרסיה) – תופעה שבה אור לבן (וכל אור בעל ספקטרום רחב) נפרד לצבעים השונים שמרכיבים אותו על פי אורך הגל, כלומר כל אורך גל נע בכיוון שונה.
קשת בענן היא דוגמה מרהיבה של נפיצה.
הנפיצה נגרמת כתוצאה ממעבר האור דרך חומר שקוף בעל מקדם שבירה שאינו קבוע לכל אורכי הגל .
מכיוון שמקדם השבירה לא שווה, זווית השבירה שונה עבור כל אורך גל, והצבעים השונים באור נפרדים.
תופעות גליות מוסברות בעזרת משוואות מקסוול, או באופן פשוט יותר לפי עקרון הויגנס הקובע שניתן לתאר התפשטות של גל מורכב כהתפשטות של גל כדורי מכל נקודה במשטח.
תופעות אלו ניכרות עבור אור קוהרנטי, שהוא בעל אורך גל מסוים ומגיע ממקור יחיד.
עקיפה מתרחשת באופן הבולט ביותר כאשר האור עובר דרך סדק צר, בעובי הקרוב לאורך הגל.
האור במקרה זה "עוקף" את הסדק ומתפזר לכל הכוונים, ויכול ליצור תבניות מורכבות בהתאם לעובי הסדק.
דרך סדק צר יותר מאורך הגל, חזית הגל מתפשטת כגל כדורי יחיד, באופן שווה לכל הכוונים.
התאבכות היא תופעה של התחברות גלים נפרדים וקוהרנטיים, למשל אחרי מעבר בשני סדקים.
השדות החשמליים והמגנטיים מתחברים ויוצרים תבניות אור וחושך מורכבות, שנקראות תבניות התאבכות.