tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוקר הספרות ההשוואתית, פרופ' עמיאל אלקלעי, מתאר בספרו "מפתחות לגן - כתיבה ישראלית חדשה" את המשוררת שלי אלקיים באופן הבא: "היא פעילה בלתי נלאית בנושאי שלום, נשים, חינוך וחברה.
אלקיים מסמנת את הדרך לקראת מודל חדש של אינטלקטואל ישראלי מגויס [...] היא משקמת ומכשירה תחומים אדירים - קונספטואליים ולינגוויסטיים - להבעה ולביטוי של הנשים."
החל משנת 1984 עסקה אלקיים בישראל ובחו"ל בקידום מעמד האישה ובבניית תרבות של שוויון מגדרי.
באוגוסט 1984 ארגנה, יחד עם פרופ' דיאנה הק מהחוג למדעי הדתות באוניברסיטת הארוורד, את הכינוס הראשון של נשים דתיות.
הכינוס התקיים במסגרת הוועידה העולמית הרביעית לדת לשלום WCRP, במתחם האו"ם בניירובי בירת קניה.
אלקיים נמנית עם מייסדות המועצה למעמד האשה ירושלים, שנרשמה לימים על ידי יו"ר המועצה ענת הופמן ועל ידי השגרירה יהודית היבנר כעמותת קמ"ה, מכהנת בהנהלתה בשנים 1992–2006, עומדת בראש ועדת האמנות, ובשיתוף עם עו"ד פליאה אלבק גם בראש הוועדה המשפטית.
בשנת 1993 (תשנ"ג–תשנ"ד) בהיותה חברת הוועד המרכזי של אגודת הסופרים העבריים, יזמה אלקיים בביתה בכל ראש חודש עברי את מפעל "הבימה למשוררת" של האגודה.
במסגרת זו היא עורכת ומנחה בביתה ערבי שירה למשוררות, שהן חברות אגודת הסופרים, ומוציאות לאור ספר שירה חדש.
בסלון הספרותי בביתה מופיעים המשורר מואיז בן הראש לראשונה בציבור, בשירו "קינת המהגר", אותו היא פרסמה בביטאון אגודת הסופרים בירושלים, שבעריכתה, בערב ראש השנה תשנ"ד, בתפוצה של 250,000 בתי אב בעיר.
בשנת 1999 היא ערכה, עם אגודת הסופרים העבריים, את פסטיבל המשוררות הראשון והוציאה אנתולוגיה בשם "שירה מתוך האשה בתוך ירושלים".
בשיתוף עם יו"ר הוועדה למעמד האישה של הכנסת, ח"כ נעמי בלומנטל, והן יזמו כינוס על מעמד המשוררות בישראל.
הן הוציאו חוברת הכוללת את שירת המשוררות לצד דברים שנושאים בכנסת על מצב המשוררות בישראל, ומזמינות לכינוס, בנוסף למשוררות ולחברות כנסת, גם נציגים של המוסד לביטוח לאומי.
אלקיים כיהנה משנת 1996, במשך חמש שנים, בתפקיד הנשיאה הישראלית של התאחדות הנשים לשלום עולמי WFWP.
היא זוכה לשיתוף פעולה עם נשים מנהיגות בארצות הברית, ניגריה, טנזניה, יפן, קוריאה הדרומית, גרמניה, הולנד, נורווגיה וצרפת, ומקבלת עם חברותיה בארגון הנשים הבינלאומי מעמד יועץ במועצה החברתית-כלכלית של האו"ם ECOSOC, בקטגוריה 1. משתתפת בכנס הבינלאומי הראשון של נשים במזרח התיכון שהתקיים בטורקיה, ובזה שלאחריו, בניקוסיה בירת קפריסין.
מוזמנת כיועצת חינוכית לאתונה בירת יוון להרצות בכנס נשים לשלום במזרח התיכון במסגרת פנל על הפסיכולוגיה של האשה, ומרצה שם על מחקרה ב"חינוך מיני – ההיבט הנשי".
בשובה מאתונה היא מפרסמת את מחקרה בביטאון המורים העל יסודיים המאמר משפיע על השיח המקצועי בתחום החינוך המיני והוא עדיין מהווה המאמר העיקרי בשפה העברית, בנושא של החינוך המיני הנשי.
היא ערכה בשנת 1999 את עיתון הנשים "אחת", שזכה לתפוצה רחבה של 10,000 עותקים למן הגיליון הראשון.
בעקבות ההצלחה היא הוזמנה בינואר 2000 לז'נבה כמשקיפה בכנס ההכנה של הוועידה החמש שנתית של האו"ם על מעמד האישה.
בשנת 2011 אלקיים הרצתה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, בכנס הבינלאומי של החוגים למדעי הדתות, על נשים ומגדר בתנועת האיחוד ודווחה על ממצאיה, במסגרת מחקרה באוניברסיטת גטינגן בתחום הדתות החדשות, המנבאים תופעה של שינוי מגדרי מובהק ועמוק בהנהגה הגלובלית של תנועת האיחוד.
אלקיים היא אמו של הכדורסלן ומדען הנתונים אלקי שנדור.
מתוך שירת הארכיטקט; זמורה ביתן, 1987
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה; צייר יוסי אבולעפיה, כתר ספרים, 1986
ניצת הלימון; הוצאת אדם - סדרת איכות, 1983 (בתוך סדרה של שלושה ספרי שירה, יחד עם הספרים אור פרא ליונה וולך ומוזיקה אחרת לגבריאלה אלישע)
החיות כמשל; (ערכה וכתבה מבואות), צייר יוסי אבולעפיה, תרמיל חדש, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991
תמצית עצמו; (שלי בן צור), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981
השיר החמישי, מתוך התופת מאת דנטה אליגיירי; המחלקה לספרות BBC ו-Poetry International
שיר מאת ג'לאל א-דין רומי, בתוך החיות כמשל, תרמיל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991
תעזיה – מות הייסורים של האימאם חוסיין, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2006, בשיתוף האיראניסט אלדד פרדו
תרמיל חדש - ספרייה לחייל, עורכת ראשית, 1990-1992
המאסף ירושלים תשנ"ד בתוך עיתון ירושלים, מקומון ידיעות תקשורת, 1994
בימה למשוררת, מפגשי שירה בערב ראש-חודש עברי, עורכת ומייסדת, 1993-1995
שירה מתוך האִשה בתוך ירושלים, קלטת, עורכת, פסטיבל המשוררות, ירושלים, 1995.
מעמד המשוררות בישראל, חוברת הכנה למושב הוועדה למעמד האישה בכנסת; תקצירים, בימה למשוררת אגה"ס, 1995.
שלטית מקומטת (השם המדעי: Peltophorum dubium) הוא מין עץ מתת־משפחת הקסאלפיניים, שמוצאו בברזיל.
העץ נפוץ בגינון בישראל בזכות צלו הרחב ומשום שהוא מקנה לגנים ולשדרות צבע צהוב יפה בחודשים יוני־יולי, לאחר שרוב העצים סיימו את פריחתם.
השלטית המקומטת היא עץ גדול המגיע לגובה 14 מטרים, וענפיו המתפרסים לצדדים יוצרים נוף רחב עד לקוטר 12 מטרים.
זהו עץ נשיר־מותנה: במקור הוא ירוק עד, אולם בישראל הוא עומד בשלכת בחורף בשל הקור היחסי לעומת ארץ מוצאו.
באביב הוא מתכסה בעלים מנוצים־פעמיים.
הפריחה בשני גלים: גל ראשון באביב וגל שני בחודשי הקיץ.
הפרחים גדולים, קוטרם עד 3.5 ס"מ וצבעם צהוב עז, והם ערוכים באשכולות גדולים הבולטים מעל נוף העלים.
הפירות הם תרמילים בצבע חום הנשארים על העץ חודשים רבים, בדרך כלל גם במקביל לעונת הפריחה הבאה.
משקלם הרב (יחסית) של הפירות מכביד על הענפים והדבר גורם לא מעט לקריסת ענפים, דבר המצריך גיזום תדיר כדי להקל על משקלו של העץ.
צלקת העלי רחבה ומשוטחת כמו מגן מלחמה.
מכאן נובע שם הסוג Peltophorum, שמשמעותו ביוונית "נושא מגן" (נושא – φόρος –פורוס, מגן – πέλτη – פֶּלְטֶה).
שם הסוג בעברית "שלטית" נגזר משלטי האצולה שמגן הוא המרכיב המרכזי בהם.
תואר שם המין בעברית הוא "מקומטת" בגלל עלי הכותרת המקומטים של הפרחים.
בעבר כונה העץ "שלטית מסופקת", תרגום של שם המין המדעי dubium, שמשמעותו "מוטל בספק".
השלטית נפוצה בגנים בישראל, בעיקר במישור החוף ובשפלה.
קצב הצמיחה שלה מהיר, ושורשיה מתפשטים לרוחב סמוך לפני השטח, לכן יש להימנע משתילתה בקרבת שטחים מרוצפים.
שליו (שם מדעי: Coturnix; בכתיב עם ניקוד: שְׂלָו; בריבוי: שַׂלְוִים) הוא סוג של עוף ממשפחת הפסיוניים.
שלווים הם עופות קטנים יחסית לבני סדרת התרנגולאים עם נוצות מוסוות, בשחור-אפור.
השלווים נחשבים למעופפים חלשים ונפוצים באזורים פתוחים, בעיקר בערבות עשב ואזורים יבשים כולל מדבריות.
השלווים נפוצים באירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה.
בעבר היו גם מינים שחיו באיים הקנריים ובניו זילנד אך הם נכחדו.
מזונם העיקרי הוא זרעים שונים.
השליו מגודל לעיתים כחיית מחמד, או כחיית משק לצורך שחיטה ואכילה.
בישראל מצויים שלווים מקומיים במספר מצומצם המקננים בדרום הארץ, והשליו הנודד ממין אירו אסייתי החולף בנדידת הסתיו אל מדבריות מצרים.
השליו המקראי שניתן לעם ישראל במדבר (; ) מזוהה עם העוף הידוע בשם זה בימינו.
השליו הוא עוף טהור וישנה עליו מסורת כשרות ברבות מקהילות ישראל: יהודי ליבורנו ופירנצה, איטליה, לונדון, פריז, פולין, תוניס, אלג'יריה, ספרד, תימן וארץ ישראל.
שליו האיים הקנריים (Coturnix gomerae) - נכחד
שלמה (שלי) טימן (נולד ב-29 בפברואר 1944) הוא שופט בדימוס ומשפטן ישראלי.
טימן נולד בתל אביב, בן לשחקן יעקב טימן, ממיסדי תיאטרון הקומקום ואיש תיאטרון המטאטא.
למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ובתיכון חדש.
בילדותו השתתף בתסכיתי רדיו ובהצגות תיאטרון, בין היתר בהצגה "זעקי ארץ אהובה" שהועלתה בתיאטרון הבימה.
כשהתגייס הצטרף ללהקת גייסות השריון והופיע בתוכניות "אולי מחר" ו"למה יויו" (יחד עם יוסי אלפי, צבי שיסל ושוקי פורר).
כחלק משירות המילואים, השתתף במלחמת ששת הימים, במלחמת יום כיפור ובמלחמת ההתשה.
לאחר מכן, שירת במילואים בבית הדין הצבאי לערעורים - אותו סיים בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 1970 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית ירושלים, בשלוחה בתל אביב.
בשנת 1969 החל להתמחות במשרד ש.
הורוביץ, ובשנת 1971 הוסמך להיות עורך דין.
פתח משרד עצמאי עם עורך הדין מיבי מוזר, אך דרכם של השניים נפרדה לאחר זמן קצר.
באפריל 1981 מונה להיות שופט בבית משפט השלום בפתח תקווה, ובדצמבר 1984 מונה להיות סגן נשיא בית המשפט.
בתקופתו בפתח תקווה היה השופט שדחה את התביעה לסגור את קולנוע 'היכל' בשבתות.
באוגוסט 1995 מונה להיות שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
טימן שפט כחלק מהרכב פלילי, ונתן החלטותיו בתיקים שזכו לפרסום רב, בהם שפט את טלי פחימה, עופר מקסימוב, פרשת הריגול של נחום מנבר, אונס הדוגמנית לינור אברג'יל, רצח איש העולם התחתון יחזקאל אסלן ואחרים.
במהלך כהונתו נודע כשופט בדרן והיה הכוכב בחגיגות של עורכי דין.
ב-12 במרץ 2008 פרש טימן מכס המשפט, לאחר ששימש כראש הרכב פשעים חמורים, במשך שנים.
כשופט ביקר טימן בחריפות את התנהלות המשטרה.
במקרה אחד הורה לשחרר עציר ממעצר עד תום ההליכים, בגלל שבמשך חודשים לא הובא למשפטו בטענה שהוא "אבד" בבית הסוהר.
במקרה אחר זיכה נאשם מעבירה של החזקת סם בגלל ששוטר שהיה אמור להעיד לא התייצב לדיון.
בהחלטתו כתב: "כבר אין מדובר בחוצפה וזלזול בבית המשפט, אלא בחוסר אכפתיות של המשטרה".
במקרה אחר התלונן שהמשטרה הכשילה אותו בחתימה על צו חיפוש מסוים.
מאז פרישתו מכס השיפוט, טימן משמיע מעת לעת ביקורת חריפה על מערכת המשפט ועל התנהגותם של השופטים.
אחת הטענות החוזרות ונשנות בדבריו היא שבית המשפט נוטה באופן מוגזם לקבל את עמדת התביעה במשפטים פליליים.
בראיון פרישה ב"הארץ" אמר טימן דברים חמורים על התנהלות בתי המשפט, על עומס התיקים המוטל על השופטים, ועל הלחצים של ארגוני הנשים על השופטים.
בין השאר אמר: "פעם אמרתי לשופט בהרכב שאני רואה בעייתיות בראיות בתיק.
אפילו לא דיברתי על זיכוי, והוא אמר לי, 'אתה יודע מה יעשו לנו פה אם נזכה?'".
בהמשך אמר על השופטים: "יש לנו מורא, והמורא הוא גם מדעת הקהל.
כשיש גופים שעושים נפשות יותר מאחרים ומרימים את קולם, מסתבר שזה מצליח.
התוצאה היא שהפמיניסטיות, שעושות עבודה מצוינת מבחינתן, משכנעות בלובי שלהן להחמיר בענישה".
כמו כן הביע ביקורת כלפי הפרקליטות וטען "לא מעמידים לדין את מי שהגישה תלונת כזב, בנימוק שצריך לעודד מתלוננות".
ראיון זה וביקורתו הנוקבת גרמה לפרקליטות ולארגוני הנשים לצאת נגדו בביקורת חריפה באמצעי התקשורת.
טימן גם אמר בראיונות לתקשורת הישראלית שהמשטרה תופרת תיקים.
בראיונות לאמצעי תקשורת שונים אמר כי קיבל מידע מוסמך שגורמים מהפרקליטות ניסו לתפור לו תיק בשל כעס על עמדותיו וכמה פסקי דין שלו ולכן פרש.
טימן מרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב במסלול האקדמי המכללה למינהל ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
היה נשוי לעפרה לבית סלומון עד למותה ב-2024 ואב לשלוש בנות.
בתו של טימן היא האמנית גלי טימן.
רושל "שלי" ברקלי היא פוליטיקאית יהודיה-אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית המכהנת מאז שנת 2024 כראש עיריית לאס וגאס.
בעבר כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-1 של נבדה, המייצג את לאס וגאס, משנת 1999 עד 2013. רצה לסנאט ב-2012, אך הפסידה לדין הלר במרוץ צמוד ובפער של כ-11,000 קולות.
היא האישה היהודיה הראשונה והאדם היהודי השני שנבחר לקונגרס מטעם נבדה, לאחר שיק הכט.
היא גם האישה השנייה מאז ומעולם שנבחרה לקונגרס מטעם נבדה.
ברקלי נולדה כרושל לוין בעיר ניו יורק.
סבה וסבתה היגרו חסרי כל מסלוניקי ומרוסיה לארצות הברית ואיבדו את משפחתם בשואה.
רק חלום של חיים טובים יותר".
היא סיפרה בדינר השנתי של חב"ד וושינגטון והוסיפה כי פעם היה בלאס וגאס בית כנסת יהודי בודד, וכיום פועלים 28 בתי-כנסת.
בבגרותה למדה באוניברסיטת נבדה, לאס וגאס, רכשה שם תואר במדע המדינה וכיהנה כנשיאת אגודת הסטודנטים.
לאחר מכן היא המשיכה ללמוד באוניברסיטת סן דייגו וסיימה עם תואר במשפטים.
ברקלי התמחתה במשפטים כמה שנים, בעיקר כחברה בוועד המשפטי של כמה בתי קזינו בלאס וגאס.
היא כיהנה בבית המחוקקים של נבדה, בין 1982–1984 והייתה מעורבת בנושאים ציבוריים מקומיים.
ברקלי גם מונתה סגנית יושב ראש מועצת האם לפרופסורים בכירים של אוניברסיטת נבדה, כשהיא מכהנת בעמדה זו מ-1990 ועד 1998.
ב-2012 רצה ברקלי לסנאט, אך הפסידה בבחירות הכלליות למועמד הרפובליקני דין הלר, על אף שברק אובמה זכה בנבדה באותן בחירות.
בינואר 2013 סיימה את כהונתה בבית הנבחרים.
בשנת 1998 נבחרה ברקלי לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
היא כיהנה כחברה בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדה לדרכים ואמצעים.
כנבחרת, ברקלי רואה את העדיפויות הראשונות שלה בלחימה על ביטוח בריאות בר מימון לכל האמריקנים, זכויות חיילים משוחררים ואנרגיה חלופית.
היא גם התנגדה מאוד להשלכת פסולת גרעינית ברכס הרי יוקה בנבדה.
היא חברה בקואליציה הדמוקרטית החדשה.
ברקלי ידועה כתומכת נלהבת של הסדרת ההימור המקוון.
היא הייתה מהבודדים בקרב חברי הקונגרס שהתנגדו לתוספת לחוק אכיפת ההימורים הבלתי חוקיים באינטרנט 2006 בנושא אבטחת פורטים, שיזם הסנטור ביל פירסט.
ב-10 באוקטובר 2002, ברקלי נמנתה עם 81 הדמוקרטים בבית הנבחרים אשר הצביעו בעד ההסמכה לנשיא לפלוש ולפתוח במלחמת עיראק.
בנובמבר 2024 נבחרה לתפקיד ראש עיריית לאס וגאס.
ברקלי חברה בוועדות בית הנבחרים של ארצות הברית הבאות:
תת-הוועדה לאבטחת הכנסה ודמי מזונות
תת-הוועדה לנכי צבא ואירועי זיכרון
צוות העבודה הדמוקרטי בנושא ישראל
שייכות לשדולות חברי קונגרס שדולת חברי הקונגרס לעצירת נהיגה תחת השפעה (יושבת ראש משותפת), שדולת חברי הקונגרס למשחקי מזל (יושבת ראש משותפת), שדולת חברי הקונגרס לטאיוון (יושבת ראש משותפת), שדולת חברי הקונגרס למיחזור.
לאחר פרסומים כי ממשלת איראן יצאה עם מדיניות חדשה הדורשת לסמן את בגדיו של כל מי שאינו מוסלמי, הגיבה בחריפות, כבת למשפחה של ניצולי שואה, ואמרה: "להכריח יהודים לסמן את בגדיהם היא חזרה מצמררת לאותן פעולות מפחידות שדחפו את עליית השואה".
במהלך תביעתה של האומנית ממוזיאון אושוויץ, דינה באביט, נערה יהודייה מצ'כיה ששרדה את השואה עם אימה, עקב כך שהנאצי ד"ר יוזף מנגלה בחר בה לצייר דיוקנאות של צוענים שהיו כלואים במחנה ולתעד את תוצאות הניסויים הרפואיים שערך, ברקלי פנתה למשרד החוץ האמריקאי ודרשה לערב בעניין את שלטונות פולין.
ברקלי העבירה פה אחד החלטה המגנה את ניסיונה של איראן ונשיאה מחמוד אחמדינז'אד להכחיש את השואה ואת מיליוני הקורבנות שלה, הן אלו שחיים ואלו שאינם בחיים בוועידה להכחשת השואה שהתקיימה בטהראן.
במרץ 2008, ערכה ברקלי ביקור מיוחד בקהילה היהודית בקזחסטן, כדי לעמוד מקרוב על הליכי המשפט של יהודה זידנפלד, יהודי אזרח ארצות הברית שישב בכלא בקזחסטן.
ברקלי הייתה מעורבת בתיק זה למעלה משנה וחצי.
לברקלי רקורד של תמיכה עזה בישראל במהלך הקריה שלה בבית הנבחרים, והיא ביקרה במדינה במהלך כהונתה.
היא הייתה חברה בצוות העבודה הדמוקרטי בנושא ישראל וביקרה בישראל 15 פעמים, כולל בשדרות ב-2007, במטרה לחוש מקרוב את מצוקת התושבים.
אם השגרירות תישאר בתל אביב, זה יעודד את הפלסטינים להתעקש בציפיות לא ריאליות בנוגע לירושלים".
באוגוסט 2001 היא ביקרה בישראל עם משלחת מחוקקים, כחברת ועדת יחסי החוץ של הבית, על רקע הפיגוע במסעדת סבארו והשמיעה איומים כלפי הסיוע האמריקאי לערפאת.
באפריל 2002, הצביעה ברקלי בעד החלטה המביעה סולידריות עם ישראל במלחמתה בטרור והשוותה במליאה בין פיגועי 11 בספטמבר והמלחמה באפגניסטן לבין מה שעובר על הישראלים.
בינואר 2006, מיד עם עליית החמאס לשלטון, קראה ל"לסיים את הסיוע האמריקני לרשות הפלסטינית עד שחמאס יתפרק מנשקו, יתנער מהטרור ויכיר בזכותה של ישראל להתקיים".
עם נאומו של ראש הממשלה אהוד אולמרט בפני הקונגרס במאי אותה שנה, הייתה ברקלי מבין יוזמיה המקוריים של הצעת "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", המטיל תנאים קשים לקבלת סיוע פלסטיני וחותך כל סיוע ישיר לרשות עקב עליית החמאס לשלטון.
ב-20 ביולי של אותה שנה, אחרי חטיפת חיילי צה"ל בגבול הצפון, בתחילת מלחמת לבנון השנייה, ברקלי הצטרפה לחבריה מבית הנבחרים בתמיכה בחוק בית הנבחרים, המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל, מטיל את האחריות על חמאס וחזבאללה ומדינות החסות שלהן סוריה ואיראן
בינואר 2008, היא הייתה מביון יוזמי הצעת חוק דו מפלגתית של למעלה מחמישים חברי קונגרס החותרת לחסום עסקה לנשק אמריקני מתקדם לערב הסעודית בסך 20,000 מיליארד דולר.
שלי-אן פרייזר-פרייס היא אתלטית ג'מייקנית.
זוכת 8 מדליות אולימפיות: 3 מדליות זהב, 4 כסף ו-1 ארד.
זוכת 17 מדליות באליפויות העולם: 10 מדליות זהב, 6 כסף ו-1 ארד.
היא האישה היחידה בהיסטוריה שהחזיקה בשני תארים (100 מטר ו-200 מטר) במקביל.
בעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים בריצת 100 מטר (10.63 שניות).
פרייזר נולדה וגדלה בקינגסטון, ג'מייקה.
לפני אולימפיאדת בייג'ינג (2008) התאמנה פרייזר עם האצן אסאפה פאוול.
בריצת שליחות 4x100 מטר, הייתה נבחרת הנשים מג'מייקה מועמדת לניצחון, לאחר שבסיבוב הראשון קבעה הנבחרת תוצאה של 42.24 שניות, שהייתה הטובה ביותר מבין כל 16 הנבחרות המשתתפות.
אולם בריצת הגמר פסלה הנבחרת בהעברת המקל וסיימה ללא תוצאה.
בסיום השנה זכתה במדליית זהב גם בגמר האתלטיקה העולמי בתוצאה של 10.94 שניות.
במהלך שנת 2009 המשיכה פרייזר להתאמן עם פאוול לקראת אליפות העולם.
בתחרות הגולדן ליג ברומא סיימה במקום השני בריצת 100 מטר אחרי קרון סטיוארט בתוצאה של 10.91 שניות.
בגמר האתלטיקה העולמי שנערך ב-13 בספטמבר באותה השנה בסלוניקי, יוון, זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.89 שניות.
ב-22 בפברואר מונתה לשגרירה של רצון טוב של ג'מייקה מטעם יוניצ"ף.
ב-23 במאי, לאחר תחרות בגראנד פרי של שאנגחאי מסבב ליגת היהלום, נכשלה בבדיקת סמים לאחר שלטענתה השתמשה בתרופות לכאב שיניים.
באוקטובר 2010 הושעתה לחצי שנה מהמסלול.
באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.70 שניות, אחרי ארצות הברית (41.56 שניות) ולפני אוקראינה (42.51 שניות).
בריצת 100 מטר היא סיימה במקום רביעי בתוצאה של 10.99 שניות.
במבחנים הג'מייקנים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו בקינגסטון ביוני 2012 ניצחה בריצת 100 מטר, בתוצאת השנה בעולם ובשיא אישי חדש של 10.70 שניות.
במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב בריצת 100 מטר, בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 10.75 שניות, לפני כרמליטה ג'טר מארצות הברית (10.78 שניות) ובת ארצה ורוניקה קמפבל-בראון (10.81 שניות).
מדליות כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.09 שניות, אחרי אליסון פליקס מארצות הברית (21.88 שניות) ולפני כרמליטה ג'טר (22.14 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בשיא לאומי חדש של 41.41 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 40.82 שניות ולפני אוקראינה (42.04 שניות).
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה פרייס ב-2 מדליות זהב.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה פרייס בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.36 שניות, אחרי ארצות הברית (41.01 שניות) ולפני בריטניה (41.77 שניות).
מדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.86 שניות, אחרי אליין תומפסון (10.71 שניות) וטורי בואי (10.83 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
4 פעמים אלופת העולם בריצת 100 מטר
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכתה פרייזר-פרייס בפעם הרביעית במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאת השנה בעולם של 10.71 שניות, לפני דינה אשר-סמית' מבריטניה (10.83 שניות) ומארי-ז'וזה טה לו מחוף השנהב (10.90 שניות).
בתחרות שנערכה בקינגסטון, ב-5 ביוני 2021 קבעה בריצת 100 מטר שיא ג'מייקה חדש של 10.63 שניות, ובכך דורגת שנייה בכל הזמנים בריצה זו.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם בריאנה ויליאמס, אליין תומפסון-הרה ושריקה ג'קסון בתוצאה של 41.02 שניות, לפני ארצות הברית (41.45 שניות) והממלכה המאוחדת (41.88 שניות) ומדליית כסף בריצת 100 מטר
בתוצאה של 10.74 שניות, אחרי אליין תומפסון-הרה שקבעה שיא אוליממפי חדש של 10.61 שניות ולפני שריקה ג'קסון (10.76 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.94 שניות.
5 פעמים אלופת העולם בריצת 100 מטר
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון באוגוסט 2023 זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.77 שניות, אחרי שקארי ריצ'רדסון מארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 10.65 שניות ושריקה ג'קסון (10.72 שניות).
בינואר 2011 נישאה לג'ייסון פרייס וב-7 באוגוסט 2017 נולד בנם, ציון פרייס.
שליו-שיחים מיוער (שם מדעי: Perdicula asiatica), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים (סוג: Perdicula) החי בדרום אסיה.
שליו-שיחים מיוער הוא עוף שקט וביישן, הנצפה בדרך כלל בקבוצות משפחה קטנות, של עד ל-12 פרטים.
הוא דומה במיוחד, עד כדי תאימות מוחלטת, למין שליו-שיחים סלעי וכמותו הוא מתפרץ בקבוצה בטיסה מהירה מבין השיחים.
ראשו של הזכר אדום והוא בעל שפם לבן.
הגב חום עדין בחלקו העליון והופך במורד למנומר.
החזה גם הוא מנומר בצבעי שחור לבן, והכנפיים רב-גוניות.
הנקבה דומה לזכר, אך בחזה המנומר ישנה תוספת של צבעי אדום וורוד.
שליו-שיחים מיוער חי בינות לשיחים והוא אוהב לספוג את קרני השמש.
הוא ציפור חברותית, אך בעת החיזור הזכר הופך להיות תוקפני וטריטוריאלי.
הזכר נוהג להגן על הנקבה ועל האפרוחים.
שליו-שיחים מיוער ניזון ממגוון של זרעים, כן הוא אוכל חרקים ורימות.
הנקבה מטילה עד שבע ביצים הבוקעות לאחר כעשרים יום.
שלי איזבל מאן הייתה שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית (מלבורן 1956) ושיאנית עולם.
היא התמחתה בכל סגנונות השחייה והחזיקה בו זמנית בשיאי העולם במשחים ל-100 מטר ול-200 מטר פרפר, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
בגיל 6 היא לקתה בפוליו כשהתגוררה בקיימברידג', מסצ'וסטס.
היא אושפזה במשך שבועות בבית החולים ושוחררה עם שיתוק ברגל ימין.
על מנת להחלים מהשיתוק היא החלה לשחות.
היא למדה ללכת אך סבלה מצליעה משמעותית.
בגיל 12 היא החלה להתאמן בשחייה תחרותית ושנתיים לאחר מכן היא כבר זכתה בתואר הראשון שלה באליפות ארצות הברית בשחייה לבוגרות.
היא התאמנה במועדון השחייה של וולטר ריד כשלמדה באוניברסיטה בוושינגטון די.
בתחרות שנערכה בריצ'מונד וירג'יניה ב-4 בספטמבר 1954 קבעה מאן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 1:14.0 דקות
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1955 זכתה מאן במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:17.7 דקות.
בתחרות שנערכה בטיילר, טקסס ב-7 ביולי קבעה מאן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 1:11.8 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) שנערכו בדטרויט, מישיגן באוגוסט היא השוותה בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי את שיא עולם שקבעה וילי דן אודן בפברואר 1936 (1:04.6 דקות).
בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.6 דקות, ראשונה סיימה דון פרייזר מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 1:02.0 דקות.
מאן קבעה שיאי עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמשחים ל-100 מטר ול-200 מטר פרפר.
מאן זכתה ב-24 תוארי אליפות ארצות הברית בשחיה.
בשנת 1966 זכתה מאן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידה בקומדיית המצבים "חופשי על הבר".
לונג נולדה בעיר פורט ויין שבאינדיאנה לזוג מורים אייבדין ולילאנד לונג.
כתלמידה בתיכון הצטיינה בנאומים ואף השתתפה בתחרויות ארציות.
למדה דרמה באוניברסיטת נורת'ווסטרן אך לא סיימה, לאחר שעזבה באמצע הלימודים כדי להפוך לשחקנית ודוגמנית.
התפרסמה כשחקנית קולנוע לראשונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיות "משמרת לילה" של רון הווארד בתפקיד בלינדה, שכנתו הפרוצה של משקיע וול סטריט צ'אק לאמלי (הנרי וינקלר) והסלפסטיק "איש המערות" לצידם של רינגו סטאר ודניס קווייד.
ב-1984 הייתה לונג מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביות בתפקיד קומי/ מוזיקלי על הופעתה בדרמה הקומית "גירושין נוסח הוליווד" בתור לוסי ברודסקי אמה של קייסי (דרו ברימור) המתגרשת מהעלה אלברט (ראיין אוניל).
לאחר מכן שיחקה לצידו של טום הנקס בקומדיה בהפקת סטיבן ספילברג "זהירות הבית מתפרק" ולצד בט מידלר בקומדיה "נוכל, האוהבת והמאהבת".
לונג שיחקה את אם קרול בריידי בקומדיות "חבורת בריידי" ו"משפחת בריידי חוזרת".
ב-2002 השתתפה בקומדיה של רוברט אלטמן "הנשים של ד"ר טי" בתור קרולין, המזכירה של הגניקולוג העשיר ד"ר סאליבן טרוויס (ריצ'רד גיר).
לונג התפרסמה בקנה מידה עולמי בזכות קומדיית המצבים המצליחה "חופשי על הבר", שנמשכה 11 שנים.
בסדרה הופיעה לונג בתפקיד דיאן צ'יימברס, המלצרית המתנשאת של הבר "צ'ירס", זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס אמי.
לונג עזבה את הסדרה בסוף העונה החמישית ואת מקומה תפסה קירסטי אלי.
שיחקה בתפקיד דיאן צ'יימברס גם בארבעה פרקים בקומדיית המצבים "פרייז'ר".
ללונג בת אחת, השחקנית ג'וליאנה טייסון מנישואיה השניים לברוס טייסון, ממנו התגרשה לאחר 23 שנות נישואין.
כתוצאה מדיכאון ניסתה לונג להתאבד לאחר שנטלה מנת יתר של משככי כאבים.
לאבד את הבתולים בטיחואנה (1983)
שליאק (מערבית الشلياق "שיליאק" – שמה של קבוצת הכוכבים) או β בנבל הוא כוכב משתנה לוקה בקבוצת הכוכבים נבל הנמצא במרחק של כ-950 שנות אור ממערכת השמש ומהווה אב-טיפוס לכוכבים משתנים לוקים, שבהם המרחק בין בני הזוג קטן והבהירות נראית הכוללת משתנה כל הזמן.
בני הזוג מקיפים זה את זה כך שמישור ההקפה מתלכד עם קו הראיה מכדור הארץ ולכן בכל הקפה הם חוסמים זה את אורו של זה.
בשל המרחק הקטן בין השניים, ההשתנות בבהירות נראית הכוללת היא רציפה, שלא כמו במקרה של אלגול בו הבהירות היא קבועה רוב הזמן עם ירידה קצרה בזמן הליקוי.
שליאק נמצא בפינה הדרום-מערבית של המקבילית המהווה את הנבל.
יוהאן באייר נתן לו את ציון באייר β בנבל למרות שהכוכב γ בנבל בהיר ממנו.
ציון פלמסטיד של שליאק הוא 10 בנבל.
היותו של שליאק כוכב משתנה התגלה בשנת 1784 על ידי האסטרונום הבריטי ג'ון גודריק.
ניתן להבחין בהשתנות על ידי השוואה לכוכב γ בנבל הסמוך שלו בהירות מדרגה 3.2.
מערכת שליאק נמצאת במרחק של כ-950 שנות אור ומורכבת מענק כחול ומכוכב הסדרה הראשית כחול המקיפים זה את זה במרחק של מעט יותר מחצי יחידה אסטרונומית (מעט פחות מ-60 רדיוסי שמש) ובזמן מחזור של 12 ימים, 22 שעות וכ-28 דקות.
בהירותם הכוללת משתנה ברציפות בין דרגה 3.4 בשיא לדרגה 4.3 כאשר שליאק A מסתיר לחלוטין את שליאק B.
כאשר שליאק B עובר על פני שליאק A הבהירות יורדת לדרגה 3.8.
באמצעות משקפת ניתן להבחין בכוכב הסדרה הראשית כחול נוסף עם דרגת בהירות 7.1 הנמצא במרחק זוויתי של כ-45 שניות קשת מדרום לשליאק.
כוכב זה הוא גם כן כוכב כפול ספקטרוסקופי אך אינו קשור לשליאק ורק במקרה נמצא באותו הכיוון.
שליאק A היה ככל הנראה הכוכב המסיבי מבין השניים, כך שהוא התפתח במהירות גדולה יותר, יצא מן הסדרה הראשית והפך לענק כחול מסוג ספקטרלי B7II.
רדיוסו מגיע לכ-29 פעמים רדיוס השמש – כמחצית המרחק בינו ובין שליאק B.
כתוצאה מכך חלק גדול ממסתו עבר לשליאק B, כך שהוא הפך להיות הפחות מסיבי מבין השניים ומסתו היא פחות מ-3 מסות שמש.
עוצמת ההארה שלו היא פי 1,400 מהשמש באור נראה ובערך פי 4 בתוספת התחום העל-סגול.
טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-13,000 קלווין.
שליאק B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0Ve עם מסה של כ-13 מסות שמש שחלק ניכר ממנה הגיע משליאק A.
רדיוסו אינו ידוע בוודאות, אך לכוכבים מסוגו יש בדרך כלל רדיוס של 6–8 פעמים רדיוס השמש, שתואם את עוצמת ההארה שלו.
טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-30,000 קלווין ועוצמת ההארה שלו היא בערך פי 1,700 מהשמש בתחום הנראה אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא בערך פי 25,000 מהשמש.
הגז הנפלט משליאק A אינו מגיע ישירות לשליאק B אלא יוצר דיסקת גז המקיפה אותו וכתוצאה מכך ספקטרום האור של שליאק B כולל פסי פליטה אופייני למימן.
הדיסקה גורמת לפיזור והסתרה של חלק מהאור הנפלט משליאק B ולכן סוגו הספקטרלי ורדיוסו אינם ידועים בוודאות.
קצב מעבר החומר בין הכוכבים הוא כ-0.00002 מסת שמש בשנה או כמסת שמש ב-50,000 שנים.
כתוצאה ממעבר המסה יורדת מהירות ההקפה של שליאק A וזמן ההקפה שלו מתארך ב-19 שניות בכל שנה.
שלי גפני (נולדה ב-14 בספטמבר 1971 בתל אביב) היא מאפרת, דוגמנית ואשת עסקים ישראלית.
גפני נולדה וגדלה בשכונת רמת אביב בתל אביב.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שנה וחצי.
אחרי הגירושים אמה טיפלה בה כאם חד הורית, אמה נולדה בגרמניה, קראו לה שׂמירה (בצליל S) על שם שתי אחיותיה שהושמדו בשואה – שרה ומירה.
בגיל שש היא עלתה לארץ.
גפני למדה עיצוב אופנה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב.
היא החלה את קריירת הדוגמנות בגיל 14, לאחר שהשתתפה בתחרות "נערת השנה של מעריב לנוער", וזכתה במקום הראשון.
היא יצאה לפריז לדגמן עבור סוכנות הדוגמנות עלית.
גפני צולמה לקטלוגי וצילומי אופנה, ומגזינים (כגון "ווג" ו"Elle").
כשגפני הייתה בכיתה י"ב אמה חלתה במחלת הסרטן ולבסוף נפטרה ממחלה זו, ובשל מצבה המשפחתי בעקבות כך גפני לא התגייסה לצה"ל.
בתקופה בה דגמנה, נהגו הדוגמניות לאפר את עצמן על סט הצילומים.
במהלך שהות בגרמניה, תוך שהיא מאפרת את עצמה, ביקשו דוגמניות נוספות שתאפר גם אותן.
הכשרה נוספת בתחום רכשה כאסיסטנטית למאפרים בניו יורק.
לאחר שבע שנים בחו"ל, שבה לישראל והפכה לזכיינית של חברת האיפור האיטלקית מאדינה מילאנו, יחד עם בעלה, גיסה וגיסתה.
לאחר מספר שנים הפכה הזכיינית לרשת חנויות בישראל ועד היום משמשת גפני כדוגמנית הבית של החברה ובין השנים 2001–2006 השתתפה כמאפרת בתוכנית "המהפך" עם אורנה דץ, ב-2008 הופיעה בתפקיד עצמה בטלנובלה "בובות", ב-2010 התראיינה לתוכנית התיעודית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ועסקה במאחורי הקלעים של עולם הדוגמנות.
גפני מדגמנת לקמפיינים שונים בארץ עבור חברות כדוגמת: סטיב מאדן ופלאפון.
בשנים 2008–2009 הובילה את הקמפיין של חברת האופנה "גולברי" ובשנים 2011–2012 שימשה פרזנטורית לחברת "דיסקרט".
מאז חורף 2014–2015 משמשת גפני כפרזנטורית של רשת האופנה "אריסטו שמט".
גפני מעבירה הרצאות בתחום האיפור והעצמה נשית.
גפני נישאה בשנת 1996 לאיש העסקים אופק קאירי, ולהם שלושה בנים.
שלי מוריסון (נולדה רחל מִטראני; באנגלית: Shelley Morrison; 26 באוקטובר 1936 – 1 בדצמבר 2019) הייתה שחקנית יהודייה-אמריקאית.
מוריסון הופיעה בתיאטרון ובטלוויזיה מאז ראשית שנות ה-60, בעיקר כשחקנית אופי בתפקידים אתניים.
מוריסון נולדה בשם "רחל מִטראני" בעיר ניו יורק, בתם היחידה של יהודים ספרדים.
היא גדלה בברונקס, ניו יורק, בבית דובר ספרדית.
אביה, מאוריס מוריס, היה יצרן בגדים.
מוריסון עברה לקליפורניה עם הוריה בשנת 1946.
בשנים 1965–1967 היא הופיעה ארבע פעמים כאינדיאנית בשם לינדה עצים-קטנים, בסדרת הטלוויזיה מסוגת מערבון של רשת NBC "Laredo", בפרקים "Yahoo", "Jinx", "No Bugles, One Drum", ו-"Split the Difference".
ב-1967 הופיעה בסרט "גירושין בנוסח אמריקה לצידה של דבי ריינולדס.
ב-1994 גילמה את לופה בדרמת הטלוויזיה של CBS "זעקות מהלב" לצדה של פטי דיוק.
תפקידה המזוהה ביותר של מוריסון הוא כעוזרת בית מאל סלוודור בשם רוזאריו אינז קונסואלו יולנדה סלזר, בסיטקום "ויל וגרייס" של רשת NBC.
היא הופיעה ב-68 פרקים במהלך השנים 1999–2006. התפקיד נוצר במקור לצורך הופעה חד-פעמית קצרה, אבל רוסאריו הייתה כל כך פופולרית בקרב הצופים, ובסופו של דבר הדמות הפכה לקבועה בסדרה.
בנוסף למריבות עם מעסיקתה המופקרת והמפונקת קארן ווקר (מייגן מולאלי), רוסאריו התחתנה עם ידידה ההומו של קארן ג'ק מק'פרלנד (שון הייז) כדי למנוע את גירושה הממשמש ובא.
מתוך כ-25 הופעות בסרטי קולנוע ועוד 200 הופעות בטלוויזיה, מוריסון גילמה דמות של עוזרת בית או מנהלת משק בית ב-32 מקרים נפרדים.
רק לאחר שמוריסון הודיעה לסוכן שלה לא להציע לה עוד תפקידים של עוזרת, הגיעה אליה ההצעה להשתתף ב-"ויל וגרייס".
לאחר שחלתה בסרטן השד ב-1988 היא עברה קטיעה של גוש, וכאשר הסרטן חזר בשנת 1998 היא עברה כריתת שד מלאה.
היה לה סרטן הריאה, והיא עברה ניתוח להסרת השליש העליון של הריאה הימנית שלה.
היא גרה עם בעלה מזה שנים רבות, וולטר דומינגז, אמריקאי ממוצא מקסיקני, בדירת שלוש קומות בלוס אנג'לס - אותה הדירה שבה התיישב אביה עם משפחתו, חמישה עשורים קודם לכן.
היא תמכה במועמדותו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית דניס קוצ'יניץ' בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, הייתה פעילה למען גיוס כספים, תרמה למסע הבחירות שלו, וגייסה קולות בשבילו.
זמן קצר לפני מותה, מוריסון חשפה כי היא אובחנה שוב עם סרטן ריאות, אלא שהיא נמצאת עכשיו במצב של הפוגה.
היא נפטרה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-1 בדצמבר 2019.
שלי טפיירו (נולדה ב-4 בספטמבר 1980) היא עיתונאית ישראלית.
למדה לתואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
עבדה ככתבת לענייני משפט ופלילים במקומונים שונים של ידיעות אחרונות ומעריב בשרון.
ב-2007 החלה לעבוד כתחקירנית בענייני פשיעה בחדשות 10 עבור התוכנית "שישי".
ב-2009 עברה לשמש ככתבת לענייני משפט ופלילים במהדורה המרכזית של חדשות עשר.
בעבודתה סיקרה אירועים בעיקר בתחום הפשיעה החמורה בישראל, חשפה קלטות חקירה שונות, וראיינה מספר דמויות ידועות שנחשדו כחברות בעולם הפשע המאורגן.
ב-2008 חשפה בתקשורת את סיפורו של גואל רצון, ויצרה על כך סרט טלוויזיה, שהוקרן בערוץ 10 וזכה לרייטינג גבוה.
ב-2012 עברה לתפקיד כתבת תחום הפשיעה והמשטרה בעיתון "ישראל היום".
לאחר שנה וחצי, החלה לשמש ככתבת לענייני משפט בתל אביב בערוץ 1. עם הקמת תאגיד השידור הישראלי, עברה לעבוד בו.
ב-2021 ערכה טפיירו עבור "כאן 11" ראיון בלעדי עם החשוד בניסיון הרצח של שירה איסקוב, אביעד משה, מתוך בית כלא.
לאחר שידור הראיון, החלה ביקורת ציבורית חזקה כנגד שידור הכתבה במהדורה וכנגד טפיירו על הצגת הנרטיב של אביעד משה לניסיון הרצח ונתינת הבמה התקשורתית בטרם החל המשפט.
בעקבות הביקורת הציבורית, "כאן 11" התנצלו בפומבי על שידור הראיון והתנערו מהחלטתם לשדרו.
טפיירו עצמה הגיבה על הראיון בתגובה לפוסט בגנות הכתבה של לילי בן עמי, אחותה של הנרצחת מיכל סלה ופעילה בתחום מניעת אלימות נגד נשים.
טפיירו טענה שם שבכתבתה נעשה ניסיון להציג את הכרוניקה של אדם "נורמטיבי" תוך דגש על מעשיו הנתעבים והאכזריים בין קטע ראיון למשנהו.
טפיירו נשואה לפסיכולוג ד"ר דביר קוה, בנו של פרופ' משה קוה.
שלי מור קפיטו היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וירג'יניה המערבית מינואר 2015. קפיטו היא האישה הראשונה המייצגת את וירג'יניה המערבית בסנאט.
מור קפיטו נולדה בווירג'יניה המערבית, בתם של שלי ושל ארץ' מור .
אביה כיהן כמושל מערב וירג'יניה בשנים 1969 עד 1977 ובתקופת כהונה נוספת ב-1985 עד 1989. מור קפיטו בעלת תואר ראשון בזואולוגיה מאוניברסיטת דיוק ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת וירג'יניה.
ב-1996 נבחרה לבית המחוקקים של וירג'יניה המערבית.
בשנת 2000 התמודדה וניצחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של וירג'יניה המערבית.
מאז היא נבחרה לשש כהונות נוספות בתפקיד, במערכת הבחירות של 2012 זכתה לרוב של כ-70%.
ב-2014 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, היא גברה על יריבתה מהמפלגה הדמוקרטית בכל אחד ממחוזות הבחירה וזכתה ברוב של 62.1%.
היא הייתה בכך לאישה הראשונה שנבחרה לסנאט מטעם וירג'יניה המערבית ולרפובליקנית הראשונה המייצגת את המדינה בסנאט מאז 1958. היא מכהנת בסנאט בוועדת ההקצבות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדת המסחר, המדע והתחבורה ובוועדת הכללים והמנהל.
עמדותיה של מור קפיטו הן שמרניות בדרך כלל עם נטייה למרכז.
בעת כהונתה בבית הנבחרים, היא עוררה את כעסם של אנשי תנועת מסיבת התה על סירובה לתמוך בקיצוץ של חלק מהתוכניות הפדרליות.
היא התנגדה לביטול פסק דין רו נגד וייד, הקובע כי כל חוק האוסר על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית, היא תמכה בביצוע ניסויים בתאי גזע של עוברים, אך התנגדה לתמיכה פדרלית בתוכניות בריאות שכללו מימון הפלות ותמכה בהצעה להגבלת אפשרות ההפלה לאחר השבוע ה-20 להריון.
היא תמכה בעידוד תעשיית כריית הפחם והתנגדה לרגולציה בתחום איכות הסביבה על פעילותה.
מור קפיטו נשואה ואם לשלושה.
שלי הררי (1916–2014) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת בולגריה.
שלי הררי למדה פיסול וקרמיקה אצל הדוויג גרוסמן ורודי להמן בירושלים.
יצירותיה המוקדמות הושפעו מחפצי פולחן ומן האמנות הכנענית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצרה עבודות פיסוליות מופשטות ובהן רמזים לטבע ובוטניקה.
ב"עלי טבק" (1977), לדוגמה, יצרה הררי מיצב ובו עמודים של עלי טבק עשויים חומר שרוף ומגוון בטכניקות של עישון.
תערוכת קרמיקה מאת שלי הררי אטליה 97, תל אביב (1962)
פיסול קרמי גלריה יודפת, תל אביב (1974)
גפנים - מיצבים קרמיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1995)
שלי הררי - גבעת בראשית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1999)
שלי הררי, פיסול קרמי הגלריה לאמנות - מגדל שלום, תל אביב (2007)
קרמיקה ישראל 70 מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1970)
פיסול בחומר אמנות לעם, תל אביב (1978)
פיסול בקרמיקה אוניברסיטת חיפה (1979)
תערוכה קבוצתית תערוכה נודדת, גרמניה (1979)
המיתוס של כנען: השפעת תרבות המזרח התיכון הקדום על האמנות הישראלית בת-זמננו אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, הגלריה לאמנות (1980)
13 בחומר תיאטרון ירושלים, ירושלים (1984)
יוצר וחומר, מן הכלי המעוצב ועד לפסל הגלריה העירונית לאמנות, מרכז תרבות ע"ש מ.
ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932 בית האמנים, ירושלים (1991)
קרמיקה בעולם האמנות והעיצוב בית יד לבנים, באר שבע (1993)
אמנים מציגים לרגל פתיחת המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע, חולון (1997)
הביאנלה הישראלית לקרמיקה - חרס אלפיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2000)
הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2002)
שלי גוטמן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים של חיל האוויר הישראלי.
גוטמן סיים את קורס טיס מספר 100 במגמת קרב.
שירת כטייס סקייהוק וטייס פנטום.
שימש ראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר, ב-2004 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה ועד 2007. המשיך לשרת בחיל האוויר במילואים בין השאר במהלך מבצע עמוד ענן.
לאחר שחרורו כיהן כמשנה למנכ"ל וממונה על פיתוח עסקי בחברת "ערבה פאוור".
ב-2014 מונה למנהל הפעילות בישראל של לוקהיד מרטין מערכות מידע.
לאחר מכירת חטיבת מערכות המידע לחברת ליידוס (Leidos) מונה גוטמן למנכ"ל ליידוס ישראל.
גוטמן בעל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני באסטרטגיה וניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון.
שלי קון היא שחקנית אנגלייה.
קון נולדה בבארנט, צפון לונדון, בירת אנגליה להורים ממוצא פורטוגזי-בורמזי-הודי.
היא קרובת משפחה של השחקנית מרל אוברון .
היא למדה בקולג' קווין מרי בבייסינגסטוק ובבית הספר למשחק "Webber Douglas Academy of Dramatic Art".
עוד למדה בברטון הול וב"קרנבורן סקול" שבבייסינגסטוק בהמפשייר.
אחרי סיום לימודיה שיחקה בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע בריטיים.
אחר כך זכתה להכרה כשכיכבה בתפקיד אשיקה צ'נדירמני בסדרה "Party Animals" של ה-BBC.
ב-2001 הופיעה קון בתפקיד השוטרת מרים דה סילבה בסדרה של BBC1 "מרזי ביט".
עוד שיחקה בפרקים אחדים בתפקיד קבוע בסדרה הרפואית "חדר מיון".
ב-2002 שיחקה קון בהופעת הבכורה על הבמה בתיאטרון בווסט אנד בשלושה מחזות, של העונה היעוקובית של הלהקה השייקספירית המלכותית.
המחזות היו "The Island Princess", ו-"The Roman Actor", והם הועלו בתיאטרון גילגוד.
לקון קריירה בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון, והיא שיחקה בתפקידים ראשיים בסרטי קולנוע אירופאים ובריטיים; בדרמות טלוויזיוניות כמו "The Innocence Project" ולעיתים הופיעה בתיאטרון עם הלהקה השייקספירית המלכותית (RSC).
ב-2004 הצטרפה קון לצוות השחקנים של הסדרה הפופולרית "עם הרגליים על הקרקע" של ערוץ BBC One.
בתחילת 2008 כיכבה קון בתפקיד מירנדה היל בסדרת הדרמה "הארמון", בתפקיד ג'סיקה בסדרה "מאהבות" ובתפקיד נילה סהג'אני בפרק בסדרה "משפט ועונש".
ב-2009 הופיעה בתפקיד קלייר בסדרת הדרמה-אימה "למות על הסט".
ב-2010 שיחקה קון בתפקיד דני פרנדיוויל בסדרת הטלוויזיה "מכת מחץ".
סטיבן ספילברג בחר בה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "טרה נובה" ששודרה לראשונה ב-26 בספטמבר 2011.
ב-2014 השתתפה קון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "The Lottery".
ב-2021 גילמה קון את דמותה של מרי שראמה בעונה השנייה של סדרת הדרמה התקופתית ברידג'רטון.
בשנת 2006 השתתפה במרתון לונדון.
ב-2011 התחתנה קון עם השחקן ג'ונתן קריגן אחרי יותר מעשר שנות חברות.
בנם, אוסקר, נולד באפריל 2012.
שלי אלקסיס דובאל הייתה שחקנית, מפיקה, תסריטאית וזמרת אמריקאית.
היא התחילה את הקריירה במספר סרטים של רוברט אלטמן בשנות ה-70, כולל "Brewster McCloud" (1970), "הקלפן והיצאנית" (1971), "Thieves Like Us" (1974), "נאשוויל" (1975), ו-"" (1977), עבורו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, במועמדות לפרסי BAFTA, ובמועמדות לפרס אמי עבור תוכניות ילדים שהפיקה.
דובאל נולדה בפורט וורת' שבטקסס.
כשסיימה את לימודי התיכון, עבדה במכירות קוסמטיקה, ולמדה תזונה במכללת דרום טקסס.
היא פגשה את רוברט אלטמן כשצילם סצנות לסרט "ברוסטר מקלאוד" ביוסטון, והוא הציע לה תפקיד בסרט.
תחילה סירבה, אך אז, לדבריה, "נמאס לי להתווכח, וחשבתי שאולי אני בכל זאת שחקנית.
הם אמרו לי להגיע, אז עליתי על מטוס ובאתי.
דובאל מעולם לא הייתה מחוץ לטקסס קודם לכן, ונדהמה למצוא את עצמה משחקת בהוליווד.
היא שיחקה בסרט את אהובתו חופשיית-הנפש של הדמות הראשית, ברוסטר.
אלטמן המשיך ללהק את דובאל בסרטיו - היא שיחקה כלה-בהזמנה בסרט הקלפן והיצאנית (1971), את בתו של אסיר ומאהבתו של דמותו של קית' קרדין ב-"Thieves Like Us" (1974), גרופית מעופפת ב"נאשוויל" (1975), ואשת המערב הפרוע ב-"Buffalo Bill and the Indians, or Sitting Bull's History Lesson" (1976).
ב-1976 כיכבה בעיבוד לטלוויזיה של הסיפור הקצר של פ.
סקוט פיצג'רלד, "ברניס מסתפרת", וגם אירחה את "סאטרדיי נייט לייב".
ב-1977 גילמה את מילדרד "מילי" לאמורו בסרטו של אלטמן, "".
היא זכתה בפרס פסטיבל קאן לשחקנית הטובה ביותר, ולפרס פסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקנית הטובה ביותר.
באותה שנה, גם שיחקה תפקיד קטן בסרטו של וודי אלן, "הרומן שלי עם אנני".
התפקיד הבא של דובאל היה ונדי טורנס, בסרט "הניצוץ" של סטנלי קובריק.
ג'ק ניקולסון אמר בסרט הדוקומנטרי Stanley" Kubrick: A Life in Pictures" שקובריק היה במאי שנהדר לעבוד איתו, אך משום מה עם דובאל הוא הפך "לבמאי אחר".
בגלל השיטות המתודיות שלו, לקח שנה לצלם את הסרט, וקובריק ודובאל רבו תכופות.
למרות זאת אמרה דובאל לאחר מכן, שהיא למדה יותר מקובריק בסרט הזה מאשר מכל תפקידיה הקודמים.
כדי להעניק לסרט את האימה הפסיכולוגית, יצר קובריק אנטגוניזם עם השחקנים בכוונה, ובגלל השינויים התכופים בתסריט, הפסיק ניקולסון לקרוא את כל הגרסאות.
קובריק בודד את דובאל בכוונה, ודרש ממנה לחזור על סצנת הבייסבול האייקונית 127 פעמים.
דובאל נתנה במתנה לקובריק את קווצות שערה שנשרו מהמתח הנפשי שהייתה שרויה בו במהלך הצילומים.
באותה שנה, ביקש אלטמן מדובאל שתשחק את אוליב אויל בסרט "פופאי" מול רובין ויליאמס.
רוג'ר איברט כתב שהיה זה תפקיד שנולדה לגלם.
ב-1981 השתתפה בסרט של טרי גיליאם "שודדי הזמן" בתפקיד פאנזי, וב-1982 קריינה, אירחה והפיקה את תוכנית הטלוויזיה לילדים "Faerie Tale Theatre".
היא גם שיחקה בשבעה פרקים בסדרה, בדמויות שונות מעולם האגדות, יחד עם שחקנים כמו טרי גאר ורובין ויליאמס.
ב-1985 יצרה את הסדרה "Tall Tales & Legends", גם היא סדרה אנתולוגית, עבור ערוץ Showtime.
דובאל זכתה למועמדות לפרס אמי עבור סדרה זו.
בתקופה זו נודע שדובאל עתידה לככב בסרט "גם לבוקרות יש רגעים קודרים", על פי ספרו של טום רובינס, עם מיק ג'אגר, ג'רי הול, אחותה סינדי, וסיסי ספייסק.
הפרויקט עוכב, וכשיצא ב-1993, כבר היה מלוהק באופן שונה לחלוטין.
היא המשיכה לשחק במגוון תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה, כולל בסרטו הקצר של טים ברטון "פרנקנוויני" (1984), ובסרט "רוקסן" (1987) בתפקיד ידידתו של הדמות של סטיב מרטין.
ב-1988 הקימה דובאל חברת הפקה בשם Think Entertainment כדי לפתח תוכניות לערוצי כבלים.
היא יצרה סדרה נוספת ל-Showtime, Nightmare" Classics" (1989), אנתולוגיית עיבודים לסיפורי אימה של סופרים כגון אדגר אלן פו.
ב-1991 גילמה דובאל את ג'ני וילקוקס, אשתו של צ'ארלי וילקוקס (כריסטופר לויד) בסרט מסדרת הפעולה של האלק הוגאן, "Suburban Commando".
באותה שנה יצאה דובאל בשני דיסקים, הראשון Hello, I'm Shelley Duvall...
Merry Christmas, היה אלבום שירי חג המולד.
ב-1992 הצטרפה חברת ההפקה של דובאל ליוניברסל, והיא פיתחה את הסדרה הרביעית שלה עבור Showtime, "Shelley Duvall's Bedtime Stories", עיבודי הנפשה לסיפורי ילדים מוכרים, שזיכתה אותה במועמדות שנייה לאמי.
סדרה חמישית ל-Showtime הופקה ב-1993, ואז מכרה דובאל את Think Entertainment ליוניברסל, והיא פרשה מהפקה.
עבור עבודתה כמפיקה זכתה דובאל בשישה פרסי CableACE ופרס פיבודי אחד.
ב-1994 שיחקה בתפקיד אורח בפרקליטי אל איי, וב-1996 בסרטה של ג'יין קמפיון, "דיוקנה של גברת", שיחקה בתפקיד הרוזנת ג'מיני לצד ג'ון מלקוביץ'.
במהלך שנות התשעים המשיכה לשחק בסרטי קולנוע וטלוויזיה ולהופיע בסדרות.
בשנות האלפיים המשיכה דובאל לגלם תפקידים קטנים בעיקר.
דובאל הייתה נשואה לאמן ברנרד סמפסון בין 1970 ל-1974, אך השניים התגרשו כשקריירת המשחק של דובאל נסקה.
כששהתה בניו יורק לצילומי "הרומן שלי עם אנני" ב-1977, פגשה את פול סיימון.
הם גרו ביחד שנתיים, ומערכת היחסים הסתיימה כשדובאל הכירה לסיימון את חברתה קארי פישר, ושני אלה החלו מערכת יחסים.
דובאל פרשה ממשחק בשנת 2002. בנובמבר 2016, דיווח העיתון USA Today כי דובאל סובלת מהפרעה נפשית.
זמן קצר לאחר מכן הופיעה דובאל בתוכניתו של ד"ר פיל.
הופעה זו גררה ביקורת תקשורתית עזה נגד ד"ר פיל בטענה שניצל את מצבה הנפשי של דובאל מטעמי רייטינג.
Grover Cleveland Bernice Bobs Her Hair Bernice סרט טלוויזיה 1977 הרומן שלי עם אנני Pam Millie Lammoreaux 1980 הניצוץ Wendy Torrance פופאי אוליב אויל 1981 Time Bandits Pansy 1984 פרנקנוויני סוזן פרנקנשטיין סרט קצר בוקר לאורה סרט טלוויזיה 1986 Popples סרט טלוויזיה
מפיקה בפועל 1987 רוקסן Dixie Frog Annie Anderson סרט טלוויזיה
מפיקה בפועל Backfield in Motion סרט טלוויזיה
שליו-שיחים (שם מדעי: Perdicula) הוא סוג של שלווים ממשפחת הפסיוניים המזכירים את השליו, אך חיים באזורי שיחים ויערות בתת-היבשת ההודית.
בדומה לשליו הם בעלי נוצות מנומרות כהות והם איטיי מעוף ועפים לעיתים רחוקות.
שליה נעוצה (בלועזית: פְּלָצֶנְטָה אָקְרֶטָה, Placenta Accreta) היא תופעה מיילדותית מסוכנת שבה השליה משתרשת באופן לא תקין אל דופן הרחם, ובאופן ספציפי, אל שכבת המיומטריום, שכבת האמצע השרירית של דופן הרחם.
השליה עשויה להינעץ במיומטריום במלואה או בחלקה, מבלי שתהיה חציצה בין השניים על ידי הדצידואה, שהיא שכבה דקה של רירית רחם הריונית (חציצה זו מתקיימת בהשרשה תקינה של השליה).
תופעת השליה הנעוצה מתבטאת בקושי בהינתקות השליה מן הרחם לאחר הלידה, אשר מצריך הפרדה ידנית של השליה, ולעיתים אף ניתוח לכריתת רחם (תלוי בחומרת ההשרשה אל המיומטריום).
הסכנה המרכזית בהתפתחות שליה נעוצה היא דמם שלאחר לידה, אשר עלול להיות מסיבי ואף מסכן חיים עבור האם.
המונח הלועזי "Placenta Accreta" (שליה נעוצה) הוא המונח המקובל לתיאור תופעת הינעצות השליה בדופן הרחם באופן כללי, אם כי באופן מילולי, "Placenta Accreta" היא ההגדרה לדרגה אחת מתוך שלוש דרגות חומרת החיבור של השליה, אשר מדורגות לפי עומק החדירה אל המיומטריום, מהקלה והשכיחה ביותר עד החמורה והנדירה ביותר:
השליה עלולה להינעץ באיברים חוץ-רחמיים סמוכים, כגון: שלפוחית השתן והרקטום
דיווחים משנות ה-80 של המאה ה-20 העלו כי ישנן כ-0.8 לידות הכוללות שליה נעוצה מתוך אלף לידות.
בעשור האחרון שיעור הלידות הכוללות שליה נעוצה עלה לכ-3 לידות כאלה מתוך אלף לידות.
שיעור ההריונות שבהם יש שליה נעוצה עלה במקביל לעליה בביצוע ניתוחים קיסריים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 דווח על ביצוע ניתוח קיסרי אחד לכל 4,027 הריונות, ואילו בין השנים 1982–2002, השיעור עלה לניתוח קיסרי אחד לכל 533 הריונות.
בשנת 2002, איגוד הגינקולוגים האמריקאי (איגוד ה-ACOG) העריך כי שיעור השליות הנעוצות עלה פי עשרות בחמישים השנים האחרונות.
הסבירות להתפתחות שליה נעוצה במהלך הריון שלאחר ביצוע ניתוח קיסרי עומדת על 0.4-0.8%.
מטופלות שהייתה להן שליית פתח ועברו ניתוחים קיסריים קודמים הן בעלות סיכון גבוה יותר להתפתחות שליה נעוצה בהריון הבא, אשר עומד על סבירות של 3%, 11%, 40%, 61% ו-67% כעבור הניתוח הקיסרי הראשון, השני, השלישי, הרביעי והחמישי בהתאמה.
נוסף על כך, הסבירות להימצאות שליה נעוצה אצל נשים הרות מעל גיל 35 שעברו ניתוח קיסרי בהריון קודם ובעלות שליית פתח בהריון הנוכחי, עומד על 40%.
הסיכון להתפתחות שליה נעוצה מתגבר כאשר יש ברחם רקמה צלקתית, אשר עשויה להיווצר כתוצאה מן הגורמים הבאים:
ניתוח קיסרי קודם - גורם הסיכון הידוע המשמעותי ביותר להתפתחות שליה נעוצה.
השליה עלולה להשתרש באזור בדופן הרחם שבו נמצאת צלקת מן הניתוח.
ככל שהאם עוברת ניתוחים קיסריים רבים יותר, כך עולה הסבירות להתפתחות שליה נעוצה בהריון הבא.
שליית פתח בהריון קודם - גורם סיכון מרכזי להשתרשות שליה נעוצה בהריון הבא, שכן דרך הטיפול השכיחה בתרחישי שליית פתח היא באמצעות ניתוח קיסרי, אשר עשוי להותיר רקמה צלקתית בתוך הרחם.
ניתוחים תוך-רחמיים (כגון: ניתוח להסרת מיומה)
גורמי סיכון נוספים להתפתחות שליה נעוצה:
אבלציה (כריתה) של רירית הרחם
ניתן לאבחן את השליה הנעוצה טרם הלידה, לרוב ע"פ ממצאי בדיקת אולטרה-סאונד בשליש השני או השלישי להריון.
אינדיקציות להתפתחות שליה נעוצה שניתן למצוא בבדיקה כוללות:
היעדר אזור היפואקואי בצד האחורי של השליה (אזור בגוף בעל צפיפות נמוכה, אשר מחזיר באופן חלש את גלי הקול של סורק האולטרה-סאונד)
ריבוי כלי דם באופן לא סדיר באזור השליה
כלי דם או רקמת שליה שמתקשרים לשולי הרחם
חיבור בין שכבת המיומטריום של דופן הרחם לבין שלפוחית השתן
שכבת מיומטריום בעובי נמוך מ-1 מ"מ באזור ההשרשה של השליה לדופן הרחם
גילוי ברור של כלי דם בבדיקת אולטרה-סאונד דופלר, גם בסריקה שטחית במהלך בדיקה זו
אף כי דווחו מקרים בהם אובחנה שליה נעוצה כבר בשליש הראשון להריון, יש סבירות גבוהה יותר לאתר את השליה הנעוצה מהשליש השני והלאה.
מומלץ לנשים הרות בעלות שליית פתח או שליה ששוכנת באזור בו קיימת צלקת על דופן הרחם, לעבור סריקות מעקב עם חשד להימצאות שליה נעוצה.
אם עולה חשד להימצאות שליה נעוצה, ולא ניתן לאשש זאת סופית בבדיקת האולטרה-סאונד, מומלץ לפנות לבדיקת MRI.
סיבוכים אפשריים בעקבות שליה נעוצה:
דימום מסיבי וקטלני לאחר הפרדת השליה
נזק לאיברים סמוכים, כגון: המעיים, שלפוחית השתן והשופכנים, וכן נזק לכלי דם ועצבים מאחורי הצפק ובצדי האגן, עקב הינעצות השליה או עקב הפרדתה
תסחיף של קריש דם לאחר ניתוח
תגובות קטלניות של הגוף עקב מתן עירוי דם, אשר נזקק לעיתים קרובות בתרחישי שליה נעוצה בעקבות אובדן דם
הטיפול בשליה נעוצה תלוי בחומרה ובעומק של הינעצות השליה, ביציבות ההמודינמית של המטופלת ובתכנון הפוריות שלה בעתיד.
הדרך הבטוחה ביותר לטיפול בשליה נעוצה היא ביצוע ניתוח קיסרי וניתוח לכריתת רחם מתוכננים מראש.
אם השליה הנעוצה אובחנה מראש, משמע טרם הלידה, נהוג להשתמש בפיטוצין ובתרופות אנטיביוטיות לשם טיפול ושמירה על מצבה היציב של המטופלת לאחר הניתוח הקיסרי, וכן להכין מראש פקטורי קרישה ומנות דם למתן עירוי.
בנוסף, יש להיערך לחסימת כלי דם ולנחיצות בביצוע כריתת רחם וכריתה של איברים סמוכים, במידת הצורך.
במהלך הניתוח הקיסרי, מתבצעת הערכה של חדירות השליה הנעוצה והקשר שלה לאיברים סמוכים.
לאחר הוצאת היילוד, ניתן לבצע כריתת רחם מיידית ללא הפרדת שליה, אם אין אפשרות לשימור פוריותה של המטופלת בעתיד.
כאשר נראה שניתן להימנע מכריתת רחם (לדוגמה, כאשר השליה נעוצה בדופן הרחם באופן חלקי וממוקד), דרך הטיפול העדיפה היא הוצאת השליה ותפירת האזור הפגוע בתוך הרחם.
לעיתים מבצעים ניתוח להסרה חלקית של הרחם, באזור שבו מושרשת השליה הנעוצה, במיוחד כאשר יש חשיבות גבוהה לשמירה על הרחם להריונות נוספים בעתיד.
טיפול שמרני נוסף במקרה של שליה נעוצה הוא ניתוח שאינו מערב את הרחם, אך הוא אינו תמיד מוצלח והוא בעל סבירות גבוהה יותר לסיבוכים.
הטכניקה של טיפול זה כוללת:
השארת השליה בתוך הרחם וגרידתו.
לשם כך משתמשים במתוטרקסט, אך אין בטחה שטיפול מסוג זה הוא יעיל דיו.
אמבוליזציה (תסחוף) של כלי דם באזור האגן
קשירת העורק הרחמי הדו-צדדי (בי-לטרלי)
במקרים שבהם השליה ננעצת גם בשלפוחית השתן, רצוי להימנע מהפרדה ידנית של השליה, שכן מדובר בדרגה החמורה והמסוכנת ביותר של הינעצות השליה.
בתרחישים מסוג זה יש לבצע לעיתים כריתת רחם, ואף כריתה של שלפוחית השתן.
אם המטופלת מחליטה לבצע לידה וגינאלית סטנדרטית במקום ניתוח קיסרי, יש להכין מראש מנות דם למתן עירוי בעת הצורך, ולדאוג לזמינות של רופא מרדים במהלך הלידה.
שלי לנצמן (נולדה בשנת 1970) שמשה כמנכ"לית מיקרוסופט ישראל מיולי 2015 ועד יולי 2019.
שירתה בצה"ל כמ"כית, כמ"מית וכמדריכה בקורס קצינות.
לאחר שעברה למחלקת קשרי החוץ של צה"ל, לתפקיד של תיאום בין צה"ל לצבאות אחרים, סיימה את שירותה בדרגת רב-סרן.
היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה ואסטרטגיה מאוניברסיטת בר-אילן, וסיימה לימודי תעודה בניהול משאבי אנוש בטכניון.
ב-1997 עברה לעבוד בחברת מיקרוסופט בישראל.
תחילה עבדה כעוזרת מנכ"ל החברה ולאחר מכן עברה למחלקת השיווק של החברה, והתקדמה לניהול קבוצת התקשורת השיווקית.
עברה לתחום המכירות וניהלה את תחום הביטחון ולאחר מכן את הקבוצה שהייתה אחראית על תחומי הפיננסים, הבריאות והתעשייה.
ב-2011 מונתה לסמנכ"לית שירותי אנטרפרייז (Enterprise Services) והובילה פרויקטים טכנולוגיים.
בהמשך מונתה לסמנכ"לית לענייני המגזר הציבורי.
ביולי 2015 מונתה למנכ"לית מיקרוסופט בישראל.
בתחילת יולי 2019 פרשה מתפקידה.
שלי לנצמן נשואה ואם לשלושה.
שלי קתרין הניג היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל גילום הדמות מאליה בסדרת הנוער "זאב צעיר", דיינה בסדרה "המעגל הסודי" וסטפני ג'ונסון ב"ימי חיינו".
הניג נולדה במטיירי (אנ'), לואיזיאנה ב-2 בינואר 1987, בתם של קאתי דיסטפנו גוסט וגלן ה.
היא גרה בעיירה סנט רוז (אנ'), לואיזיאנה שעל גדות נהר מיסיסיפי, ולאחר מכן עברה להתגורר בעיירה הסמוכה דסטרהאן (אנ').
שלוש שנים לפני שזכתה בתואר מיס נוער ארצות הברית, אחד מאחיה הגדולים נהרג בתאונת דרכים שנגרמה על ידי נהג שיכור.
בשנת 2004, הניג זכתה בתחרות מיס נוער לואיזיאנה (אנ') בתחרות ממלכתית שהתקיימה בלפאייט, לואיזיאנה.
לאחר סיום שנת כהונתה, השתתפה בתוכנית מציאות בערוץ MTV.
בשנת 2007, היא הצטרפה לצוות השחקנית של אופרת הסבון "ימי חיינו", בתפקיד סטפני, ועל תפקידה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בשעות היום.
בשנת 2011 החלה לשחק בסדרה "המעגל הסודי".
בשנת 2014 גילמה את בלייר לילי בסרט האימה "הסר חבר".
בשנים 2014–2017 שיחקה את מאליה הייל בסדרה העל-טבעית "זאב צעיר".
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "כאשר נפגשנו לראשונה".
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "מתודלקים".
+שנהסרטתפקידהערות2014הסיאנס (אנ') דבי גלארדיהסר חברבלייר לילי2016About Scoutמלינדה רייליSummer of 8לילי האנטר2017רומן ג'יי יזרעאל, עו"ד (אנ') אוליביה ריד2018כאשר נפגשנו לראשונהקארי גרייאַפטֶר פַּרטי (אנ') אלישיה לוין2022Gatloppאליס2023זאב צעיר: הסרטמאליה טייטThe Listסאם2024Cult Killerג'יימי דאגלסFluxxרייבןTBAHunting Seasonג'נוארי
+שנהסדרהתפקידהערות2004תשוקותוונדי2 פרקים2007–2011, 2017ימי חיינוסטפני ג'ונסון470 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בשעות היום לשחקנית צעירה יוצאת מן הכלל בסדרת דרמה (אנ') (2010, 2012)2011–2012המעגל הסודי דיאנה מידתפקיד ראשי; 22 פרקים2013צדק פרטיג'קי נבאדהפרק: "Money Trap"Zach Stone Is Gonna Be Famousקריסטי אקרמן4 פרקים2014שוטרים בדםמיה לאומןפרק: "Insult to Injury"חברים הכי טובים (אנ') מולי ג'יימספרק: "Yummy Mummy"2014–2017זאב צעירמאליה טייטתפקיד חוזר (עונה 3)
תפקיד ראשי (עונות 4–6); 55 פרקים2018Liberty Crossingקרלי אמברוזסדרת רשת; 8 פרקים2019Dollfaceרמונה3 פרקים2021Mythic Questג'יני2 פרקים2022האישה מהבית שממול לבחורה בחלוןליסה מיינס / צ'סטיטי לינקוס6 פרקים2023מתודלקיםאווה וינטרסתפקיד ראשי; 8 פרקים
שלי חושן (14 בפברואר 1931 – 11 בנובמבר 2024) הייתה יועצת חינוכית, מנהלת ונדבנית ישראלית, שהקימה בשנת 1982 את אגודת יד ביד, במטרה לסייע לילדים צעירים משכבות חלשות בחברה הישראלית ולהוריהם.
במהלך הזמן התרחבה פעילות האגודה, והוקמו פרויקטים מגוונים של עזרה ותמיכה לאנשים במצוקה.
משנת 1982 ועד למותה כיהנה חושן כנשיאת העמותה.
שלי רחל חושן נולדה בסופיה, בולגריה, בת בכורה לבלינה ושלמה סולומון, אחות למשה ולאסתר.
היא למדה בבית הספר "דויציסקה" שברחוב דובדוקוב בסופיה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נכלאה במחנה הריכוז בעיר לום בבולגריה במשך כ-14 חודשים.