tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברת אלון התולע, אלה אטלנטית, ער אציל, קטלב ואחרים.
מאופיינת בעמידות רבה יותר לקור ואף לשלג.
נפוצה בגליל העליון, מרגלות החרמון וצפון הגולן.
השונות בזני האלון מאפיינת את האבולוציה של הסתגלות מינים לתנאי הסביבה.
אלון מצוי הוא ירוק עד, בדרך כלל נמוך כשיח צפוף עלווה, בעל עלים קטנים וקוצניים.
אלון התבור הוא נשיר, בעל עלים גדולים ויוצר נוף רחב.
אלון התולע גם הוא נשיר ומאופיין בעלים גזורים ושעירים המקנים עמידות לתנאי קור.
חורש הוא צמחייה צפופה של עצים נמוכים, שיחים וצמחייה עשבונית: בדרך כלל חברת האלון המצוי.
בישראל, כמו בשאר האזור הים-תיכוני, נפוץ חורש ים-תיכוני, במיוחד בכרמל, בהרי יהודה ובשיפולי הגליל התחתון.
חורש החרוב ואלת המסטיק: נפוץ באזור סלעי כורכר וחוליות השרון יחד עם שיחים נמוכים המסתגלים לרוח, חול ומליחות גבוהה כמו לענה חד-זרעית.
בשנים האחרונות נפגע החרוב ממחלה, ולכן נמצא החורש בשלב סוקסציה.
יער פתוח או "יער פארק" הוא אזור שבו שטחים פתוחים משולבים ביער אלון התבור, אלה ארץ ישראלית וקידה שעירה ולכן משמש תדיר לרעיה.
בדרך כלל מרובים בו גאופיטים כמו חצב, עירית גדולה ונפוצים הנרקיס והכלנית וצמחייה עשבונית.(שעורת התבור, אם החיטה וקטניות).
גָּרִיגָה (בעברית: שִׂיחִיָּה) היא ביוטופ של עצים נמוכים ושיחים גבוהים לעיתים צפופים, המתאימים לאזור פיטוגאוגרפי סהרו - ערבי וגם אירנו - טורני.
בישראל בעיקר נוף של חורש ים תיכוני שנשרף או ניזוק מרעיית יתר ופעילות אחרת של האדם, ולכן איננו בשלב ההתפתחות הסופית (קלימקס).
אופייני: קידה שעירה, בר-זית, לוטם שעיר מרווה לסוגיה ועוד.
בָּתָה היא חברת צמחים של שיחים נמוכים, לפעמים גם עצים שמתפתחים לגובה נמוך (עד מטר) בלבד, אופייניים לאזורים ערבתיים (בתה ים תיכונית) או ביוטופים שלא הגיעו לקלימקס בגלל רעיית יתר או שריפות.
מבחינים בין בתה ים-תיכונית ובתת ספר (בתה הצומחת באזור - מדברי למחצה).
בישראל קיימת בתה בגבעות שולי הנגב, הרי יהודה, בקעת הירדן, ומאופיינת בסירה קוצנית, חרחבינה מכחילה, לוענית מצויה, שיחים ובני שיח בינוניים וקטנים כמו קידה שעירה, גלונית, אחירותם החורש, צלף, צמחייה חד-שנתית וגאופיטים.
לעיתים הבתה היא תוצר של השמדת החורש הטבעי על-ידי כריתה, רעיית - יתר או שריפה ולכן עדיין לא בשלב הקלימקס של הביוטופ.
בנוסף לעיל קיימים בישראל ביוטופים נוספים וייחודיים לחולות הנגב, שפת נחלים, מעזבות, ביצות ושמורות טבע ועוד הכוללים גם צמחים ובעלי חיים אנדמיים.
בעשורים האחרונים נפוצים בארץ צמחים ובעלי חיים פולשים מרחבי העולם, חלקם גורמים לנזק לטבע המקורי כמו שיטה כחלחלה ויקינתון המים בצומח, הדררה והמיינה בעופות.
הביוטופים הם לעיתים דינמיים והרכב חברות הצמחים משתנה.
פיט סמפראס הוא טניסאי עבר אמריקאי, הנחשב לאחד מהטניסאים המצליחים בכל הזמנים.
בשנת 2002 פרש מטניס מקצועני.
במשך 14 שנות קריירה מקצוענית סיים סמפראס שש שנים רצופות בראש הדירוג העולמי, שני בכל הזמנים לאחר נובאק ג'וקוביץ' מסרביה (8), ובסך הכל דורג במשך 286 שבועות בקריירה בראש הדירוג העולמי, שלישי בכל הזמנים אחרי נובאק ג'וקוביץ' עם 428 שבועות ורוג'ר פדרר עם 310 שבועות (נכון לאוגוסט 2024).
סמפראס זכה ב-14 טורנירי גראנד סלאם ושבר את שיאו של רוי אמרסון מאוסטרליה (12), כולל שבע זכיות באליפות וימבלדון, וחמש זכיות באליפות ארצות הברית, שיא הזכיות בעידן הפתוח יחד עם ג'ימי קונורס מארצות הברית ורוג'ר פדרר.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו הרוויח סמפראס 43,280,489 דולר מפרסים רשמיים בלבד, חמישי בכל הזמנים.
מאזן המשחקים שלו ביחידים עומד על 762 ניצחונות מול 222 הפסדים.
סמפראס נולד בוושינגטון, בירת ארצות הברית, למשפחת מהגרים מיוון.
סבתו מצד אביו, שרה שטיינברג, הייתה יהודיה.
מאז היותו ילד הראה יכולות אתלטיות גבוהות.
יום אחד מצא במרתף ביתו מחבט טניס ובילה שעות במשחק מול הקיר; אז החלה אהבתו למשחק הטניס.
כשהיה בן 7 משפחתו עברה להתגורר במדינת קליפורניה החמה, וסמפראס בילה יותר ויותר על מגרש הטניס.
הוריו רכשו מנוי למועדון טניס מקומי, ובני המשפחה נהגו לשחק זה עם זה.
במועדון זה החל סמפראס להתבלט ביכולותיו הגבוהות כשחקן טניס.
סמפראס החל בקריירה מקצועית בשנת 1988, עת היה נער בן 16. בתואר הגראנד סלאם הראשון שלו זכה בשנת 1990 כאשר ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה כשהוא גובר בדרך על יריבים קשים כמו אנדרה אגאסי וג'ון מקנרו.
כשזכה בתואר בגיל 19 היה לטניסאי הצעיר ביותר שזכה בתחרות זו אי פעם.
במהלך כל שנות ה-90 המשיכה היריבות המקצועית בין סמפראס לאנדרה אגאסי כשידו של סמפראס הייתה לרוב על העליונה.
סמפראס נחל הצלחה רבה בעיקר בטורניר וימבלדון בו זכה 7 פעמים בשל התאמת משחקו למשטח הדשא (הנחשב למהיר).
חולשתו של סמפראס הייתה בעיקר במגרשי החימר האיטיים שאינם מתאימים לסגנון המשחק שלו, הוא מעולם לא התקדם מעבר לחצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה, דבר שמנע ממנו אפשרות זכייה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם.
לסמפראס יש 14 זכיות בטורנירי הגראנד סלאם ו-5 זכיות באליפות המאסטרס או "אליפות העולם", שמשתתפים בה 8 המדורגים ראשונים בסבב העולמי והיא התחרות האחרונה של עונת הטניס, והחשובה ביותר לאחר הגראנד סלאם.
באוגוסט 2002 הוא שיחק את משחקו האחרון בסבב.
הוא פרש ממשחק הטניס ב-25 באוגוסט 2002.
סמפראס זכה באליפות וימבלדון שבע פעמים בסך הכל עם רצפים של שלוש וארבע.
בשנת 1996, שזו השנה שמפרידה בין הרצפים, סמפראס הפסיד ברבע הגמר לטניסאי ההולנדי ריצ'רד קרייצ'ק.
מי שסיים את ניצחונותיו של סמפראס בווימבלדון היה רוג'ר פדרר שניצח את סמפראס ב-2001 כשהיה בתחילת דרכו.
בספטמבר 2001 נישא סמפראס לשחקנית ברידג'ט וילסון.
פִּיטָאיָה הוא שם כולל לסוגים ומינים שונים של צמחים ממשפחת הצבריים (קקטוסים), אשר יחודם בגבעוליהם העמודיים, בניגוד לקקטוסים בעלי גבעולים שטוחים, כמו הצבר.
מקור הפיטאיות בדרום אמריקה, בעיקר באזור הטרופי של מקסיקו ומקור השם אצל התושבים המקומיים של אמריקה הלטינית, בהם צמחים אלה הם צמחי בר.
הפיטאיה (נקרא גם פרי הדרקון), על זניה השונים, היא צמח בעל גבעולים אשר יכולים להגיע לאורך של שישה מטרים.
בבית הגידול המקורי שלהם, צמחים אלה הם צמחי צל, מטפסים.
לסוג Hylocereus יש גבעולים בעלי 3 צלעות ופירות בעלי קשקשים, נטולי קוצים.
לסוג Selenicereus יש גבעולים בעלי יותר מ-3 צלעות ולפירות קוצים גדולים, הנושרים עם ההבשלה.
כל צמח נושא פרחים רבים, צהובים או לבנים, הפורחים בלילה, כאשר זמן פריחתו של כל אחד מהם הוא לילה אחד בלבד.
אופן האבקתם בבית גידולם הטבעי הוא על ידי עטלפים גדולים.
קליפת הפרי אדומה, ורודה-סגולה או צהובה, וממנה מסתעפים קשקשים.
תוכן הפרי עסיסי, בצבע לבן או סגלגל, והוא משופע בזרעים קטנים ושחורים.
בדרך כלל אי אפשר להבדיל על פי קליפת הפרי אם תוכנו הוא לבן או סגלגל, לפעמים לתוכן הסגלגל ישנה קליפה כהה יותר, אך לא בהכרח.
הפרי מכיל ויטמין C, סיבים תזונתיים ונוגדי-חימצון רבים.
הוא הובא לווייטנאם על ידי השליטים הצרפתים בתחילת המאה ה-20, ושם הפכו אותו לגידול חקלאי זול, אך תפל.
פירותיה של הפיטאיה הצהובה Selenicereus megalanthus, אשר בטעות שויכה לסוג Hylocereus, שווקו לראשונה על ידי חקלאים מקולומביה.
צמח זה עמיד לטמפרטורות גבוהות, פירותיו קטנים משל פיטאיות אחרות, אך טעימים יותר.
בסופו של דבר, המגדלים בקולומביה נאלצו לעקור את המטעים, בגלל תקיפה של פטריה.
בישראל התברר שגידול פיטאיות צהובות באקלים מדברי עדיף מבחינת שמירה על בריאות הצמחים.
בסביבה זו ניתן לשלוט בתפוקת הפירות על ידי השקיה מבוקרת, דישון ורמות הצללה כנדרש.
הפיטאיה האדומה Hylocereus undatus, ידועה כפיטאיה באמריקה הלטינית, אך באסיה נקראת "פרי הדרקון".
הפיטאיות השונות הובאו לישראל על ידי פרופסור יוסף מזרחי, אשר ליקט אותן מהטבע, מגנים בוטניים ומגינות פרטיות.
הכוונה הייתה לאקלם צמח חדש, אשר יהווה גידול חקלאי שיתאים ליצוא ויפרנס בכבוד את העוסקים בו.
יתרון חשוב של צמחים אלה - היותם חסכוניים בצריכת המים שלהם.
הדרישות היו: התאמה לאקלים באזורים שונים בארץ, פרי איכותי מבחינת גודל וטעם ופוטנציאל יבול.
בעיה בגידולו הייתה העדר מאביק טבעי ומכאן הצורך בהאבקה ידנית של כל פרח.
זו עבודה שדורשת ידיים עובדות ומעלה את מחיר הפרי בשוק.
לכן הייתה דרישה לצמחים בעלי הפריה עצמית, אך כל זני הפיטאיות האדומות אשר ניטעו בארץ היו בעלות אי התאם עצמי, המחייב הפריה זרה.
דרישה נוספת הייתה שלפרי יהיו חיי מדף של 3 שבועות לפחות, כדי לאפשר הובלה ימית, המוזילה את עלויות היצוא.
כדי להתאים את הצמחים לדרישות אלו, נוצלה העובדה שאין מחסום גנטי בין המינים השונים ואפילו בין הסוגים השונים, ופותחו זני כלאיים משופרים, בעלי התאמה אקלימית לאזורים שונים בארץ, טעם משופר וחיי מדף ארוכים.
בנוסף, פותחו זני קיץ וזני חורף, הנותנים מענה לשוק כמעט על פני כל השנה.
בתחילת שיווקה היא שימשה רק לצרכים דקורטיביים, בגלל טעמה המקורי התפל.
מגדלים כיום פיטאיות בתנאי בית רשת בהצללה של 30-60%, במישור החוף, בנגב ובערבה.
בסיוע יוסי צפריר פותח זן ביל"ו.
שני זנים אחרים, הוונוס והגולדן פותחו באוניברסיטת בן-גוריון בנגב על ידי פרופסור יוסף מזרחי וצוותו, והם פטנט רשום של האוניברסיטה.
בעקבות עבודתו של צוות זה, קיים היום, בקמפוס ברגמן של אוניברסיטת בן-גוריון, בנק גנים של פיטאיה הגדול ביותר בעולם.
פיטר "פיט" סיגר היה זמר עם אמריקאי ופעיל פוליטי.
כחבר בלהקת הוויברז, לסיגר הייתה שרשרת של להיטים, לרבות הקלטה משנת 1949 של השיר "לילה טוב איירין" (Goodnight, Irene), אשר צעד בראש מצעד הפזמונים משך 13 שבועות בשנת 1950. סיגר תרם רבות למוזיקה העממית והיה חלוץ בתחום שירי המחאה בשנות החמישים והשישים.
הוא ידוע עד היום כמחברם של השירים "איפה הפרחים כולם?" (Where Have All the Flowers Gone) (שתרגומו בוצע בעברית על ידי שלישיית גשר הירקון), "If I Had a Hammer", וכן "Turn!
שירים אלה הוקלטו על ידי אמנים רבים בתנועת שירי העם ומחוצה לה ועדיין שרים אותם ברחבי תבל.
"פרחים" (Flowers) היה להיט של להקת ה"קינגסטון טריו" (Kingston Trio) בשנת 1962, אותו הקליטה גם מרלן דיטריך באנגלית, בגרמנית ובצרפתית (1962), וגם ג'וני ריברס (1965).
"If I Had a Hammer" הוקלט על ידי פיטר, פול ומרי (1962) וכן על ידי טריני לופז (1963), בעוד שלהקת הבירדס (Byrds) הפכה את "Turn, Turn, Turn" ללהיט באמצע שנות השישים.
סיגר נולד בעיר ניו יורק.
אביו צ'ארלס סיגר היה מוזיקולוג, מלחין, מורה וחוקר בתחום האתנומוזיקולוגיה.
אחיו למחצה, מייק סיגר ופגי סיגר, פיתחו קריירות מוזיקליות משלהם.
מייק סיגר הקים את להקת New Lost City Ramblers, אשר השפיעה על בוב דילן.
דודו, אלן סיגר, היה משורר ידוע אשר נהרג במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1936 סיגר שמע לראשונה נגינה בבנג'ו בן חמישה מיתרים בפסטיבל ריקודים ומוזיקת פולק באשוויל, צפון קרוליינה וחייו השתנו מאותה עת לעד.
כנער, התחנך סיגר בפנימיה ידועה לבנים בקונטיקט ואחר כך למד עיתונות באוניברסיטת הרווארד, אך לא סיים את התואר ועזב, בשנת 1938, בשנתו השנייה.
בשני המוסדות זכה למלגות לימוד.
בשנת 1943 התחתן עם טושי-אלין אוהטה, אשר לדבריו, בזכות תמיכתה הוא היה מסוגל להתוות את חייו כפי שהיתווה.
לבני הזוג נולדו שלושה ילדים ושישה נכדים.
אחד מנכדיו (Tao) הוא מוזיקאי פולק בזכות עצמו.
סיגר התגורר בעיירה פישקיל, במדינת ניו יורק והיה פעיל מאוד בפוליטיקה של מחוז מגוריו.
הוא ורעייתו רכשו את אדמתם בשנת 1949 ותחילה התגוררו עליה בקרוון, אחר כך עברו לבקתת עץ שבנו במו ידיהם ולבסוף בנו בית גדול.
בסוף שנות השלושים ותחילת שנות הארבעים, לאחר שסיגר עזב את אוניברסיטת הרווארד, החל לעבוד בניו יורק בארכיון של המוזיקה העממית האמריקאית.
בתקופת עבודתו שם פגש והושפע מרבים מזמרי העם הבולטים, כגון, וודי גאת'רי ולדבלי.
הוא פגש בגאת'רי בהופעת "ענבי הזעם", קונצרט לעובדים עונתיים, ב-3 במרץ 1940, והשניים החלו מאותה עת שיתוף פעולה מוזיקלי.
בשנת 1948, סיגר כתב את גרסתו הראשונה לספרו "כיצד לנגן בבנג'ו בן חמישה מיתרים".
ספר שרבים מנגני הבנג'ו קראו כספר ראשון ללימוד הכלי.
הוא המציא את ה"בנג'ו ארך-צוואר" או "בנג'ו סיגר", כפי שהוא מכונה.
לכלי זה שלוש מחיצות מתכת יותר על צווארו מאשר לבנג'ו הטיפוסי והוא ארוך קצת יותר מגיטרת בס עם 25 מחיצות.
אף מכוונים אותו בשליש טון נמוך יותר מאשר בנג'ו בן חמישה מיתרים.
סיגר תיאר את קולו כ"טנור חצוי" (בין אלטו לטנור).
הוא היה מייסדן של שתי להקות מוזיקת פולק, "זמרי לוח השנה" (The Almanac Singers) עם וודי גאת'רי, ו"הוויברז" עם לי הייס ורוני גילברט.
לאורגים היו מספר להיטים בתחילת שנות החמישים, לפני שנכנסו ל"רשימה השחורה" של ג'וזף מקארתי.
ב-18 באוגוסט 1955, סיגר הוזמן בצו להעיד בפני "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית", שם הוא סירב לנקוב בשמות עמיתים ושותפים פוליטיים בטענה שבכך יש משום הפרה של זכויותיו על פי התיקון הראשון לחוקה האמריקאית.
..."אינני עומד לענות על כל שאלה באשר לעמיתי, לאמונותי הפילוסופיות או הדתיות, או לדרך הצבעתי בבחירות, או לכל דבר פרטי.
אני חושב שאלה שאלות לא נאותות לכל אמריקאי להישאל עליהן, במיוחד תחת נסיבות כופות מעין אלה." סירובו של סיגר להשיב הוביל להגשת כתב אישום נגדו, ביום 26 במרץ 1957, על בזיון הקונגרס.
כתוצאה מכך, במשך זמן מה, היה עליו להודיע לשלטונות כל אימת שעזב את מחוז מגוריו בדרום מדינת ניו יורק.
בחודש מרץ, 1961, הוא הורשע בידי חבר מושבעים ונידון לשנת מאסר, אבל בחודש מאי, 1962, בית משפט לערעורים פסק כי העמדתו לדין הייתה פגומה והרשעתו בוטלה.
בשנת 1958 סיגר החל בקריירה של זמר סולו ונודע בזכות שיריו "איפה הפרחים כולם?", "נשיקות מתוקות מיין" If I Had a Hammer (נכתב יחד עם לי הייס) וכן Turn, Turn, Turn השואב השראתו מספר קהלת, וכן We Shall Overcome (המבוסס על שיר דתי).
סיגר הפך לדמות רבת השפעה בשנות השישים עם תחיית מוזיקת העם, שהתמקדה בעיקר בגריניץ' וילג'.
הוא עזר ביסודו של הירחון Broadside Magazine והרבעון Sing Out!
באמצע שנות השישים הוא הנחה תוכנית טלוויזיה אזורית על מוזיקה עממית בשם "חיפוש הקשת בענן".
הוא הקליט 38 תוכניות בהן התארחו זמרי עם רבים.
למרות שתמך בבוב דילן בתחילת דרכו, סיגר הסתייג והתרגז בשל הצליל החשמלי המעוות שדילן הביא לפסטיבל הפולק של ניופורט בשנת 1965 ובמיוחד מחוסר היכולת להבין בבירור את מילות השירים.
קיימות גרסאות סותרות באשר למה שהתרחש בהמשך, יש הטוענים כי סיגר ניסה לנתק את החשמל לכלי הנגינה של דילן.
גרסתו של סיגר היא כי כאשר איש הסאונד סירב להפחית את עיוות הצליל כדי שהמילים תהיינה ברורות יותר, סיגר צעק: "לכל הרוחות, אם היה לי גרזן, הייתי חותך את הכבל."
ב-1969 הופיע בקטע שירה בסרט "המסעדה של אליס".
סיגר היה ידוע באמונותיו הפוליטיות העזות ובמעורבותו בארגונים פוליטיים שמאלניים, ובהם המפלגה הקומוניסטית.
יריביו הפוליטיים כינוהו בשמות מזלזלים כגון "ציפור השיר של סטלין".
בעוד חסידיו כינו אותו בשם "קדוש עלי אדמות" ו"הקלשון של אמריקה".
תקליטו האנטי-מלחמתי של סיגר "שירים לג'ון דו", פורסם בשנת 1941 ותמך בקו המתבדל של המפלגה הקומוניסטית (על רקע הסכם אי-התקפה בין אדולף היטלר ליוסיף סטלין משנת 1939).
באותה תקופה סיגר גם התנגד לפרנקלין דלאנו רוזוולט, בגלל שלדעתו הנשיא לא תמך די בזכויות העובדים.
מיד לאחר שגרמניה הפרה את ההסכם ופלשה לברית המועצות, הפך התקליט הפציפיסטי של סיגר חסר רלוונטיות, נעלם מן החנויות והמלאי הושמד.
רק עותקים ספורים מן התקליט נותרו עד היום.
לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות, שינה סיגר את טעמו והחל תומך במלחמה נגד גרמניה.
סיגר גויס לצבא ארצות הברית ושירת כמוזיקאי במלחמת העולם השנייה בחזית האוקיינוס השקט.
הוא לא השתתף בקרבות ותפקידו היה לבדר את הכוחות הלוחמים.
כאשר שאלו אותו, לאחר שהשתחרר, מה עשה במלחמה, הוא ענה: "פרטתי על בנג'ו." סיגר עזב את המפלגה הקומוניסטית בשנת 1950, חמש שנים בטרם התפרסם הנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב אשר חשף את פשעיו של סטלין והוביל לעזיבה המונית של המפלגה.
הוא אמר: "הבנתי כי אוכל להמשיך ולשיר את אותם שירים ששרתי, בין אם אשתייך למפלגה הקומוניסטית ובין אם לאו, ומעולם לא אהבתי את הרעיון של השתייכות לארגון סודי." הוא הפך אנטי-סטליניסטי בדעותיו, אולם המשיך להאמין בסוציאליזם.
סיגר לקח חלק בתנועת ההתנגדות למלחמת וייטנאם.
בהפגנת הענק שהתקיימה ב-15 בנובמבר 1969, בה השתתפו כ־500,000 מפגינים סיגר שר את שירו של ג'ון לנון Give Peace a Chance תוך שהוא משלב בשיר קריאה לראשי הממשל: האם אתה מקשיב ניקסון?
האם אתה מקשיב ספירו אגניו?
כל מה שאנחנו רוצים זה שלום.
בשנת 1978 הוא השתתף בהופעה לטובת שביתת פועלי המכרות בניו יורק ביחד עם זמרים נוספים כמו ברברה דיין.
בשנת 2008 נערך ניסיון להריץ אותו לקבלת פרס נובל לשלום על פעולותיו הפוליטיות, ללא הצלחה.
שיריו של פיט סיגר בביצועו ובביצוע להקת הוויברז היו אהובים למדי בישראל, בעיקר בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, בייחוד בקרב חניכי תנועות הנוער.
כמו כן ביצע בהופעות את השיר של חיים חפר "היי דרומה לאילת", אותו שר בעברית בליווי בנג'ו.
הוא ביקר בישראל פעמיים, בינואר 1964 ובמאי 1967.
בשנת 2009 סיגר הורה לתרום 45% מתמלוגי השיר Turn!
עבור הוועד הישראלי נגד הריסת בתים כי לשיטתו מן הראוי שהתמלוגים על הטקסט התנכ"י יגיעו לארץ.
לדבריו, החליט לתרום לוועד "בגלל שהם, נגד כל הסיכויים, מנסים לשכנע את הפלסטינים להכיר בכך שלא כל הישראלים-יהודים הם רעים".
סיגר קיבל במהלך השנים פרסים ואותות הכרה רבים:
המדליה הלאומית לאומנות מן הקרן הלאומית לאומנויות (1994)
אות הכרה על הישגי חיים ממרכז קנדי (1994)
מדליית האומנויות של הרווארד (1996)
הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול (1996)
פרס גראמי על אלבום הפולק המסורתי הטוב ביותר לשנת 1996, על התקליט "פיט" (1997)
מדליית פליקס ורלה, עיטור הכבוד הגבוה ביותר של קובה (1999)
פיטר ויליאם "פיט" פוסלתווייט היה שחקן קולנוע אנגלי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1993 על תפקידו בסרט "בשם האב".
פוסלתווייט נולד בעיירה וורנינגטון, לנקשייר שבצפון אנגליה למרי ג'רלאדין ולוויליאם פוסלתווייט.
הוא הצעיר מבין 3 בנים.
פוסלתווייט למד הוראה בקולג' סט.
מרי, ולאחר מכן לימד שם דרמה.
בהמשך עבר ללמוד משחק ב"בית ספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק".
הוא חבר ותיק בקבוצת "הלהקה השייקספירית המלכותית".
פוסלתווייט החל את דרכו המקצועית בעולם המשחק בתיאטרון "Everyman" שבליברפול, שם הופיע לצד שחקנים כגון ביל ניי, ג'ונתן פרייס וג'ולי וולטרס, שהייתה בת-זוגו בסוף שנות ה-70. הוא התפרסם לראשונה כשהופיע בתפקיד משני בסרט השלישי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", בו גילם איש מודיעין בשם דייוויד.
בשנת 1993 היה פוסלתווייט מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "בשם האב" כשגילם את דמותו של ג'וזפה קונלון, אביו של גארי קונלון, צעיר מבלפסט (דניאל דיי לואיס) הנעצר ונכלא על לא עוול בכפו באשמת פיגוע של המחתרת האירית.
לאחר מכן השתתף בסרט הפשע "החשוד המיידי", בו גילם את מר קובאיאשי, עורך דינו ויד ימינו של הפושע האגדי קייזר סוזה.
ב-1996 שיחק פוסלתווייט בסרט ההרפתקאות "לב הדרקון", בו הופיע בתור נזיר בשם גילברט.
באותה שנה שיחק בגרסה ההוליוודית למחזהו של ויליאם שייקספיר "רומיאו ויוליה", בה גילם את דמותו הספרותית של האב לאורנס, עוזרו ויועצו של רומיאו (לאונרדו די קפריו).
באותה שנה שיחק בסרט התזמורת (Brassed Off), כמנצח על תזמורת כורי פחם.
הסרט מתאר עיירת כורים כ-10 שנים אחרי שביתת כורי הפחם באנגליה, כאשר הכורים איבדו כבר את רוח הלחימה שאפיינה אותם בזמן השביתה ומחכים, ללא התנגדות, לסגירת המכרה האחרון בעיירה.
ב-1997 הופיע פוסלתווייט ב"פארק היורה: העולם האבוד", סרט ההמשך של סטיבן ספילברג לסרט ההרפתקאות "פארק היורה".
באותה שנה שיחק בסרט נוסף של ספילברג, הדרמה ההיסטורית "אמיסטאד", בה גילם את דמותו של מושל מדינת קונטיקט ויליאם הולבירד.
ב-1999 הופיע בסרט הדרמה "Lost for Words".
בשנה שלאחר מכן השתתף בתפקיד ראשי בסדרת הפשע "The Sins", והשתתף בדרמת הפשע "שמיים אדומים" שביים ג'ון מקנזי ומדבר על העיתונאית ורוניקה גרין.
ב-2006 השתתף פוסלתווייט בשחזור לסרט האימה "אות משמיים".
ב-2010 שיחק בסרטו של כריסטופר נולאן "ההתחלה" בתור מוריס אביו הגוסס של רוברט פישר, היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור בוס הפשע פרג'י בסרטו של בן אפלק "גנב עירוני".
פוסלתווייט היה בזוגיות עם ז'קלין "ז'קי" מוריש, מפיקה לשעבר בערוץ ה-BBC משנת 1987 ובשנת 2003 השניים נישאו.
"הוא נפטר ב-3 בינואר 2011 בגיל 64 ממחלת סרטן האשכים בה נאבק מספר שנים.
ארמנדו כריסטיאן פרז , הידוע בשם הבמה פיטבול הוא מפיק מוזיקלי, DJ, ראפר, זמר פופ וכותב שירים אמריקאי ממוצא קובני.
פרז נולד להורים מהגרים מקובה, בגיל 3 כבר ידע לדקלם את כל יצירותיו של חוסה מארטי, גיבור לאומי ואבי האומה בקובה.
בתחילת הקריירה שלו בתור ראפר הוא נתקל בבעיות בשל גוון עורו הלבן.
הוריו נפרדו בילדותו והוא גדל אצל אמו.
לאחר מכן גדל במשך תקופה אצל משפחה אומנת בג'ורג'יה.
כשהגיע לתיכון החל לעסוק בראפ.
בגיל 16 משפחת האמנה סילקה אותו מהבית לאחר שגילתה כי הפך לסוחר סמים.
לאחר מכן הוא פגש את לותר קמפבל ששכנע אותו לבצע קטעי ראפ ברדיו, מה שעזר להצלחתו בהמשך חייו.
ב-2001 הוחתם פרז בחברת ההקלטות לוק רקורדס.
מאוחר יותר באותה שנה הוא פגש את רוברט פרננדז אשר היה בעל חברת תקליטים משלו בבעלותם של האחים דיאז.
עם סיום החוזה שלו עם לוק רקורדס עבר לחברה של פרננדז.
יחד השניים עבדו על חומרים לאלבום הבכורה של פרז ובמטרה לדחוף אותו קדימה הכיר פרננדז בין פרז לראפר ליל ג'ון.
ב-24 באוגוסט 2004 הוציא לאור את אלבומו הראשון שנקרא "M.I.A.M.I." (ראשי תיבות של: Money Is a Major Issue).
האלבום הופק על ידי ליל ג'ון והאחים דיאז.
הסינגל הראשון מהאלבום היה "Culo".
הסינגל השני היה "That's Nasty" וב-3 באוגוסט 2004 יצא הסינגל השלישי שהיה "Back Up".
האלבום הגיע למקום ה-32 במצעד הבילבורד.
הסינגל הרביעי היה "Toma" והסינגל החמישי והאחרון היה "Dammit Man" אשר יצא ב-9 במאי 2005. באותה שנה יצא פרז לסיבוב הופעות יחד עם אומנים כמו אמינם ו-50 Cent.
לאחר מכן השתתף בשירים "Shake" ו-"Hit the Floor" אשר יצאו בקיץ 2005. ב-15 בנובמבר הופץ האלבום בגרסת רמיקס שנקרא "Money Is Still a Major Issue" שכלל רצועה בשם ""Everybody Get Up".
בפברואר 2006 יצא שיתוף פעולה של פרז עם מספר אומנים בשיר "Holla at Me" ובשיר "Born-N-Raised".
ב-31 באוקטובר 2006 יצא לחנויות אלבומו השני של פרז "El Mariel", פירוש השם הוא על שם הספינה שהעבירה פליטים קובנים לפלורידה בסרט פני צלקת.
פרז הקדיש את האלבום לאביו שמת חמישה חודשים קודם לכן, האלבום הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד.
הסינגל הראשון מהאלבום היה "Bojangles".
לאחר מכן יצא "Ay Chico" והסינגל השלישי מהאלבום יצא ב-30 באוקטובר והיה "Dime/Tell Me".
הסינגל הרביעי והאחרון היה "Be Quiet".
אלבומו השלישי של פרז נקרא "The Boatlift" ויצא לאור ב-27 בנובמבר 2007. הסינגל הראשון מהאלבום היה "Go Girl" ואחריו יצא "The Anthem" ב-4 במאי 2007. הסינגל השלישי היה "Sticky Icky" והסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "Secret Admirer".
לאחר מכן יצא השיר "Move Shake Drop" יחד גם דיג'יי לאז.
אלבומו הרביעי יצא ב-28 באוגוסט 2009 ונקרא "Rebelution".
הסינגל הראשון שראה אור מהאלבום היה "Krazy".
ב-10 בפברואר יצא השיר "Feel It" שיתוף פעולה עם דיג'יי פלי ואחריו יצא השיר "Shooting Star" שהיה שיתוף פעולה עם דייוויד ראש.
הסינגל השני מהאלבום היה "(I Know You Want Me (Calle Ocho" שזכה להצלחה גדולה בעולם, והגיע למקום השני במצעד הבילבורד.
לאחר מכן ראה אור השיר "Blanco" שהיה חלק מהפסקול של הסרט "מהיר ועצבני".
הסינגל השלישי מהאלבום היה "Hotel Room Service" שיצא ב-16 ביוני.
ב-19 ביוני יצא השיר "Now I'm That Bitch" בביצוע משותף עם ליבי פרנק.
לאחר מכן יצא השיר "Outta Control" דואט עם הראפר בייבי באש.
הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "Shut It Down".
לאחר מכן יצא הסינגל "Future Love" יחד עם כריסטיה דבארג.
ב-17 באוגוסט יצא דואט של פרז עם פאולינה רוביו בשיר "Ni Rosas Ni Juguetes".
ב-23 בפברואר 2010 יצא דואט עם הזמרת בלינדה פרגרין סצ'ואל בשיר "Egoísta".
ואחריו יצא שיתוף פעולה בין פרז, סייפרס היל והזמר מארק אנתוני בשיר "Armada Latina" אשר יצא ב-2 במרץ 2010.
ב-2 בנובמבר 2010 יצא לחנויות אלבום חדש שכולו בספרדית ונקרא "Armando".
הסינגל הראשון מבאלבום היה "Watagatapitusberry".
הסינגל השני היה "Maldito Alcohol" וב-3 במאי יצא לאור השיר של הזמרת אלכסנדרה בורק עם פרז "All Night Long".
פרז גם מופיע בשיר "I Like It" יחד עם הזמר אנריקה איגלסיאס שראה אור ב-3 במאי 2010 והגיע לראש המצעדים.
לשיר יצאה גם גרסת רמיקס וגם גרסה שיצאה ב-15 ביוני וכללה את כוכבי הסדרה חוף ג'רזי אשר שודרה בערוץ MTV.
ב-25 ביוני 2010 הופץ דואט של פרז יחד עם אשר בשם "DJ Got Us Fallin' in Love" אשר זכה להצלחה גדולה במצעדים.
הסינגל השלישי מאלבומו של פרז היה "Bon, Bon" והרביעי והאחרון היה "Tu Cuerpo".
הסינגל זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון ב-18 מדינות.
הסינגל השני מהאלבום היה "Give Me Everything" שהופץ ב-22 במרץ 2011 והיה במשך שבועיים במקום ראשון במצעד הבילבורד; השיר נכנס לאלבום הלהיטים הכללי של שנת 2011 הנקרא "NOW THAT'S WHAT I CALL MUSIC 17", מחברת התקליטים הליקון ו-MTV.
אחריו הופץ דואט עם שאקירה בשם "Rabiosa" ב-8 באפריל 2011, הסינגל הופץ בגרסה אנגלית וספרדית.
לאחר מכן יצא השיר "Boomerang" וגרסת הרמיקס לשיר "We Run The Night" של הזמרת הוואנה בראון אשר כללה את פרז.
ב-10 ביוני 2011 ראה אור הסינגל השלישי מהאלבום "Rain Over Me" יחד עם הזמר הלטיני מארק אנתוני.
ב-2 באוגוסט הופץ דואט של פרז יחד עם הזמרת נאייר תחת השם "".
ב-13 בספטמבר הופץ שיתוף של פרז עם טימבלנד בשיר "Pass at Me".
ב-4 באוקטובר הופץ שיר של הזמר אנריקה איגלסיאס יחד עם פרז הנקרא "I Like How It Feels" השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד.
לאחר מכן יצא לאור השיר "Bailando Por El Mundo".
ב-1 בנובמבר הופץ שיתוף פעולה של פרז יחד עם כריס בראון בשיר "International Love" השיר הגיע לראש המצעדים ונמכר בלמעלה מ-250 אלף עותקים.
לאחר מכן הופץ השיר "U Know It Ain't Love" עם הראפר RJ.
ב-19 בדצמבר הופץ שיתוף פעולה של פרז יחד עם בוב סינקלר בשיר "Rock the Boat".
לאחר מכן שיתף פרז פעולה שם עם הזמרת נאייר בשיר "Name of Love".
בינואר 2012 יצא הרמיקס לשיר של פרז ואיגלסיאס ונקרא "I Like: The Remix".
ב-26 במרץ 2012 יצא השיר "Back in Time" ששימש כחלק מהפסקול של הסרט גברים בשחור 3 והיווה הסינגל הראשון מאלבומו של פרז שנקרא "Global Warming".
ב-2 באפריל הופץ שיתוף פעולה נוסף של פרז עם הזמרת ג'ניפר לופז תחת השם "Dance Again".
השיר הגיע לראשי המצעדים ואף הוביל במקום הראשון בחמש מדינות.
במאי 2012 שיתף פעולה פרז עם הזמר ג'יי שון בשיר "I'm All Yours".
לאחר מכן הופץ גם השיר "There She Goes" יחד עם טאיו קרוז.
באותו חודש שיתף פרז פעולה עם ה-DJ האיטלקי גבריאל פונטי בשיר "Beat on My Drum".
ב-8 במאי יצא אלבום אוסף אשר הכיל 18 רצועות מאלבומיו הקודמים של פרז תחת השם "Original Hits".
ב-25 ביוני הופץ הסינגל השני מהאלבום שהיה דואט עם הזמרת שאקירה ונקרא "Get It Started".
ביולי 2012 הופץ שיתוף פעולה של פרז עם הזמרת פרגי בשיר "Feel Alive" שנכנס לפסקול הסרט "סטפ אפ 4".
ב-14 באוגוסט הופץ רמיקס של פרז יחד עם ה-DJ ההולנדי אפרוג'ק לשיר "Bad" של מייקל ג'קסון, השיר הופץ ישירות ל-iTunes.
ב-25 בספטמבר הופץ הסינגל השלישי מהאלבום של פרז ונקרא "Don't Stop the Party".
השיר לא זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד.
ב-16 בנובמבר 2012 יצא אלבומו השביעי של פרז אשר הגיע למקום ה-14 במצעד הבילבורד.
ב-18 בינואר 2013 הופץ דואט של פרז עם הזמרת כריסטינה אגילרה שנקרא "Feel This Moment".
ב-1 בפברואר יצא שיתוף פעולה של פרז עם הזמרת אריאנה בשיר "Sexy People (The Fiat Song)".
ב-8 במאי יצא שיתוף הפעולה השלישי במספר של פרז עם הזמרת ג'ניפר לופז בשיר "Live It Up".
הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Outta Nowhere" יחד עם הזמר דני מרסר אשר יצא ב-28 במאי.
ב-9 ביולי יצא שיתוף פעולה של פרז יחד עם הזמרת ההודית פריאנקה צ'ופרה בשיר "Exotic".
לאחר מכן יצא שיתוף פעולה של פרז עם פלו ריידה בשיר "Can't Believe It".
ב-30 ביולי יצא השיר "Sopa de Caracol".
ב-22 בנובמבר 2013 יצא מיני אלבום של פרז הכולל חמש רצועות תחת השם "Meltdown".
הסינגל היחיד שיצא ממנו היה שיתוף פעולה עם הזמרת קשה בשיר "Timber", השיר זכה להצלחה רבה והגיע לראשי המצעדים.
ב-14 בינואר 2014 יצא דואט של פרז עם הזמר אנריקה איגלסיאס בשיר "I'm a Freak".
ב-22 בינואר יצא שיתוף פעולה שני עם הזמרת בלינדה בשיר "I Love You...
לאחר מכן שיתף פעולה פרז עם הזמר אוסטין מאהון בשיר "Mmm Yeah".ב- 12 בפברואר פרז התארח בשירו של אנריקה איגלסיאס, "Let Me Be Your Lover".
ב-25 בפברואר אירח פרז את להקת הבנות G.R.L.
בשיר "Wild Wild Love" אשר היה הסינגל הראשון מאלבומו השמיני.
ב-8 באפריל יצא השיר "We Are One (Ole Ola)" שהיווה חלק מהאלבום הרשמי אשר ליווה את מונדיאל 2014, בשיר הוא משתף פעולה עם הזמרת ג'ניפר לופז והזמרת "Claudia Leitte".
ב-15 ביולי התארח פרז בשירה של הזמרת אינה, אשר נקרא "Good Time".
ב-23 ביולי יצא הסינגל השני מהאלבום אשר היה "Fireball".
ב-23 בספטמבר יצאה גרסה לשיר "Booty" של הזמרת ג'ניפר לופז אשר כללה את פרז.
ב-6 באוקטובר יצא שיתוף פעולה של פרז והזמר "Wisin" בשיר "Control".
ב-18 באוקטובר יצא השיר "Celebrate" אשר היווה חלק מהפסקול של הסרט "הפינגווינים ממדגסקר".
ב-17 בנובמבר פרז שיתף פעולה בפעם השנייה עם ני-יו בשיר "Time of Our Lives".
ב-11 במרץ 2015 יצא שיתוף פעולה של פרז עם הזמר ריקי מרטין בשיר "Mr.
ב-21 באפריל יצא השיר "Fun" שהיה שיתוף פעולה נוסף בין פרז לזמר כריס בראון.
ב-4 במאי התארחו פרז וג'ניפר לופז בשיר "Back lt UP" של הזמר פרינס רויס.
ב-17 ביולי 2015 יצא אלבום הסטודיו התשיעי של פרז אשר נשא את השם "Dale".
סינגלים מהאלבום יצאו במקביל לסינגלים מהאלבום השמיני הסינגל הראשון היה "Como Yo Le Doy" אשר יצא ב-8 ביולי 2014. הסינגל השני יצא ב-20 בנובמבר והיה שיתוף פעולה עם "Gente De Zona" ונקרא "Piensas (Dile la Verdad)".
הסינגל השלישי והאחרון שיצא מהאלבום היה "Baddest Girl in Town" אשר יצא ב-8 ביוני 2015.
ב-17 ביולי יצא שיתוף פעולה של פרז עם הזמרת סמנתה ג'ייד בשיר "Shake That".
ב-21 באוגוסט יצא הסינגל "Drive You Crazy" אשר היה הסינגל האחרון מאלבומו השמיני של פרז והיה שיתוף פעולה עם הזמרים "Juicy J" וג'ייסון דירולו.
ב-26 באוקטובר 2015 יצא השיר "FREE.K" כסינגל קידום לאלבומו העשירי של פרז.
ב-7 בינואר 2016 יצאה רצועה נוספת מהאלבום אשר נקראה "Freedom".
ב-14 בפברואר העלה פרז לחשבון היוטיוב שלו את השיר "Bad Man", השיר הוא שיתוף פעולה יחד עם ג'ו פרי, טראוויס בארקר ורובין ת'יק.
אף אחת מהרצועות שיצאו לא נבחרה להיות הסינגל הראשון מהאלבום.
הסינגל הראשון מהאלבום הוא שיתוף פעולה נוסף של פרז עם הזמר אנריקה איגלסיאס, הפעם בשיר "Messin' Around" אשר יצא ב-8 באפריל.
הסינגל השני היה "Greenlight" אשר יצא ב-22 ביולי.
ב-21 בנובמבר יצא הסינגל השלישי שהיה "Can't Have".
ב-30 בדצמבר יצא השיר "Lady" של הזמר אוסטין מהון אשר בו מתארח פרז.
ב-17 בפברואר 2017 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שהיה "Options", שיתוף פעולה עם הזמר סטיבן מארלי.
אלבום הסטודיו העשירי של פרז נקרא "Climate Change" והוא יצא ב-17 במרץ 2017. ב-10 במרץ יצא שיתוף פעולה של פרז עם קמילה קביו וג'יי בלבין בשיר "Hey Ma" שהיווה חלק מהפסקול של שובר הקופות מהיר ועצבני 8.
ב-3 במאי 2018 יצא שיתוף עולה של פרז עם אנריקה איגלסיאס בשיר "Move to Miami".
ב-10 בינואר 2020 יצא השיר "" של הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי בהשתתפותו של פיטבול.
פיטר "פיסטול פיט" פרס מרוויץ' היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הגארד בליגת ה-NBA.
מרוויץ' שיחק באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ולאחר מכן נבחר במקום השלישי של דראפט ה-NBA ב-1970. בסך הכל שיחק מרוויץ' בשלוש קבוצות; אטלנטה הוקס, יוטה ג'אז (גם כשזו שיחקה בניו אורלינס) ובבוסטון סלטיקס.
מרוויץ' פרש ב-1980 בעקבות פציעה.
מרוויץ' נפטר בגיל 40 בלבד בעקבות בעיות לב.
הוא זכור כאחד מהשחקנים הגדולים ביותר של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, ואחד השחקנים הכישרוניים ביותר בצד ההתקפי בהיסטוריה של משחק הכדורסל, וכאחד המוסרים האינטליגנטיים ביותר שהמשחק ידע.
פיט מרוויץ' נולד באליקוויפה, פנסילבניה.
למרוויץ' היו יכולות כדורסל גבוהות כבר מגיל צעיר.
אביו פרס מרוויץ' היה כדורסלן ומאמן עבר.
מרוויץ' הבן התאמן עם אביו על יכולות המשחק כבר מגיל 7. כבר בתיכון התגבש כינויו של מרוויץ', "פיסטול (אקדח) פיט", בעקבות זריקתו הדומה ליריית אקדח תופי.
אף על פי שבתחילה רצה מרוויץ' ללמוד באוניברסיטת מערב וירג'יניה, בחר לשחק באוניברסיטת לואיזיאנה סטייט בעיקר כיוון שאביו אימן את נבחרת הכדורסל שלה.
כבר במשחקו הראשון הצטיין מרוויץ', כשקלע 50 נקודות הוריד 14 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים.
מרוויץ' החל לשחק עוד לפני שהומצא קו השלוש, ובכל זאת הוא פיתח קליעה ממרחק גדול.
בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו, כשהומצא קו השלוש, הוא היה אחד השחקנים היחידים שהתמחו בה.
מרוויץ' נחשב לאחד השחקנים הגדולים ביותר במכללתו, ורוב שיאיו עוד לא נשברו.
בכל ארבע שנותיו במכללה הוא קלע לפחות 40 נקודות בממוצע למשחק.
מרוויץ' נבחר בבחירה ה-3 בדראפט 1970 של ה-NBA על ידי אטלנטה הוקס.
בהוקס התקשה להשתלב עקב נוכחותו של הגארד המוביל לו הדסון.
למרות "קשיי הקליטה" נתן מרוויץ' עונת בכורה טובה ב-NBA.
הוא קלע בעונה זו 23.2 נקודות בממוצע למשחק, מספיק כדי להעניק לו בחירה לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
ההוקס הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף בעונה זו לניו יורק ניקס.
בעונתו השנייה בהוקס ירד ממוצע הנקודות שלו, ועמד על 19.3 למשחק.
ההוקס השיגו מאזן שווה למאזן בעונה שקדמה לה ועלו לפלייאוף.
אך הם שוב הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הפעם לבוסטון סלטיקס, אף על פי שמרוויץ' השתפר וקלע 27.7 נקודות בממוצע בסדרה זו.
בעונתו השלישית השתפר מרוויץ' כשקלע 26.1 נקודות עם 6.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונה זו שיחק מרוויץ' לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA, ונבחר לחמישיית העונה השנייה.
למרות הצלחתו האישית, ההוקס הודחו שוב בסיבוב הראשון.
עונת , עונתו הרביעית, הייתה העונה הטובה ביותר שלו עד אז.
מרוויץ' קלע 27.7 נקודות בממוצע למשחק, שני בליגה רק לבוב מקאדו, והגיע בפעם השנייה בקריירה למשחק האולסטאר.
למרות זאת, ההוקס השיגו מאזן מאכזב והחמיצו את הפלייאוף.
בקיץ 1974 נשלח מרוויץ' בטרייד לניו אורלינס ג'אז בתמורה לשני שחקנים ובחירת דראפט.
בכך חזר מרוויץ' לשחק בלואיזיאנה.
מרוויץ' אומנם קלע 21.5 נקודות בממוצע למשחק, אך אחוזי השדה שלו היו הגרועים ביותר בקריירה.
הג'אז, להם זו הייתה העונה הראשונה בליגה, "השיגו" את המאזן הגרוע ביותר בעונה זו.
בעונתו השנייה בג'אז סבל מרוויץ' ממספר פציעות שמנעו ממנו לשחק ב-20 משחקים.
בעונה זו השתפרה ניו אורלינס והשיגה מאזן טוב יותר, שעדיין לא הספיק לה להגיע לפלייאוף.
הוא קלע 25.9 נקודות בממוצע למשחק ונבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ב-NBA.
עונת הייתה עונתו הטובה ביותר של מרוויץ' בקריירה.
הוא הוביל את הליגה בנקודות בממוצע למשחק כשקלע 31.1. הוא קלע 40 נקודות או יותר ב-13 משחקים, כולל הופעת ענק של 68 נקודות נגד ניו יורק ניקס.
בזמנו, זה היה שיא הנקודות למשחק אחד שנקלע על ידי גארד.
למעשה, רק שני שחקנים אחרים קלעו יותר: וילט צ'מברלין ואלג'ין ביילור.
כיום הוא מדורג במקום ה-12 ברשימה הזו.
באותה עונה נבחר מרוויץ' גם למשחק האולסטאר וגם לחמישיית העונה.
נראה היה באותו הזמן שהוא אחד הכדורסלנים הטובים ביותר בעולם, אך זה השתנה בעונה הבאה.
כאשר פציעות בשתי ברכיו אילצו אותו להחמיץ 32 משחקים מעונת .
אף על פי שהפציעות גזלו ממנו מן המהירות והאתלטיות הוא הצליח בכל זאת לקלוע 27.0 נקודות בממוצע למשחק.
תקופת הזוהר בקריירה שלו הסתיימה במהירות.
הפציעות בברכיו גזלו ממנו 33 משחקים בעונת 1978/1979. הוא הצליח להתגבר עליהן ולקלוע בכל זאת 22.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה זו הוא שיחק במשחק האולסטאר בפעם החמישית והאחרונה בקריירה.
בעקבות חולשת הקבוצה והתמעטות האוהדים בניו אורלינס עבר המועדון ליוטה, ונקרא מעתה יוטה ג'אז.
מרוויץ' החל לשחק בסולט לייק סיטי, אך הבעיות בברכיים הקשו עליו יותר מתמיד.
מרוויץ' התקשה לשחזר את יכולתו הרגילה והחמיץ את רוב המשחקים באותה העונה.
הוא שוחרר בינואר 1980, והוחתם על ידי בוסטון סלטיקס.
הסלטיקס הובלו על ידי הרוקי החדש לארי בירד.
בעונה זו עלה מרוויץ' מהספסל.
לראשונה מאז ימיו באטלנטה הגיע מרוויץ' לפלייאוף, אך עדיין לא הצליח לזכות באליפות כשהפסיד בגמר המזרח ביחד עם הסלטיקס לפילדלפיה 76' של ג'וליוס ארווינג.
אחרי שהבין שבעיות הברך לא יעזבו אותו, החליט מרוויץ' לפרוש בסיום העונה.
במהלך עשר שנות הקריירה שלו השיג מרוויץ' ממוצעים של 24.2 נקודות עם 5.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
ב-1985 מספרו 7# הופרש ואף שחקן במועדון הזה לא ישתמש בו עוד.
שנתיים לאחר מכן נבחר מרוויץ' להיכל התהילה של הכדורסל.
אחרי שפרש ב-1980 הפך מרוויץ' למתבודד.
הוא ניסה ללמוד יוגה והינדואיזם, ואף הפך לנזיר מתבודד.
לאחר מכן הוא חקר את הצמחונות והמקרוביוטיקה.
לבסוף הוא אימץ את זרם האוונגליזם בנצרות.
מספר שנים לפני מותו אמר מרוויץ': .
ב-5 בינואר 1988 התמוטט מרוויץ' ונפטר בעקבות התקף לב, בגיל 40 בלבד.
מרוויץ' נקבר בבאטון רוז' שבלואיזיאנה.
פיטה מלארק הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת הספרים משחקי הרעב מאת סוזן קולינס.
בסדרת הסרטים דמותו מגולמת על ידי השחקן ג'וש האצ'רסון.
פיטה מלארק הוא בן להורים אופים ועובד במאפייה של הוריו.
שמו מקושר הן לשם "פטר", המבוסס על פטרוס הקדוש במסורת הנוצרית, שבתורו ידוע כ"סלע" שעליו נבנתה הכנסייה הנוצרית, והן לפיתה המזרח-תיכונית, הקשורה ככל הנראה למקצועו המשפחתי, אופה.
התרגום לעברית כ"פיטה" משמר שתי משמעויות אלו.
פיטה מתואר בספר כנער נאה, בעל שיער בלונדיני ועיניים כחולות.
פיטה הוא אדם חברותי ביותר, רוכש חברים במהירות, תמים ומתוחכם בעת ובעונה אחת, בעל ביטחון רב ויכולת להגיד את הדבר הנכון בזמן הנכון, סגנון ציור שחביב בעיני קטניס, הוא גם טוב מול מצלמות.
על פי הספר, פיטה התאהב בקטניס אוורדין כאשר הם היו בגן, מהרגע שבו היא עמדה על כיסא ושרה.
בספר הראשון, פיטה וקטניס נבחרו כמיועדים למשחקי הרעב בפעם הראשונה.
המדריך שלהם, היימיטץ', הציע להם לדבוק באסטרטגיה בה, כביכול, הם מאוהבים אחד בשני.
בריאיון שלפני המשחקים, פיטה הצהיר על אהבתו לקטניס מול כל פאנם ומאז הודבק להם הכינוי "הנאהבים חסרי המזל".
קטניס הייתה נסערת מהעובדה שלא הודיעו לה על מעשה משמעותי כמו זה, ולא הבינה שפיטה באמת אוהב אותה, ובשבילו זו לא הייתה רק אסטרטגיה.
לפני תחילת המשחקים, הורה להם היימיטץ' לא להיכנס בשום אופן למרחץ הדמים המתרחש בתחילת המשחק בקרן השפע.
פיטה שמר על קטניס בכך שסימן לה לא להשתתף במרחץ הדמים, ובכך הגן על חייה.
בתחילת משחקי הרעב פיטה העמיד פנים שהוא כורת ברית עם חבורת הקרייריסטים וקטניס נפגעה קשות ולא האמינה שפיטה יכול להרוג אדם אך לאחר כמה זמן מגלה שהוא עשה מעשה זה כדי להציל אותה.
לאחר כמה זמן מודיעים קברניטי המשחק שיכולים להיות שני מנצחים כל עוד הם מאותו מחוז.
קטניס ממהרת למצוא את פיטה.
לאחר זמן מה היא מוצאת את פיטה פצוע תחת הסוואה מושלמת.
קטניס מטפלת בפציעותיו של פיטה בעזרת תרופה מיוחדת שהיא מקבלת במשתה, ולאחר כמה זמן גם מנשקת אותו, אל המשתה קטניס הגיעה בזכות שסיממה את פיטה בסם שינה כדי שתוכל ללכת.
(אחרי הנשיקה ביניהם פיטה התחנן שלא תעזוב אותו).
בין פיטה לקטניס נרקמת אהבה: בעיני קטניס האהבה היא רק בשביל המצלמות, ובעיני פיטה האהבה היא אמיתית.
כעבור כמה זמן, קטניס ופיטה מגיעים לקרן השפע, שם הם פוגשים את קייטו, המיועד האחרון שנשאר.
הם רואים אותו בורח ממוטציות של זאבים.
במהלך הקרב במוטציות, פיטה נפצע ברגלו.
לאחר שקייטו מת מכריזים קברניטי המשחק שהחוק החדש מבוטל, מה שאומר שאחד מהם- קטניס או פיטה, יהיה חייב למות.
קטניס מוציאה את גרגרי היער הקטלניים, מציעה לו להתאבד איתה - והוא מסכים.
רגע לפני שהוא אוכל את הגרגרים, קברניטי המשחק מכריזים שיכולים להיות שני מנצחים.
לבסוף פיטה מנצח במשחקי הרעב 1 ביחד עם קטניס.
לאחר שפיטה מגלה כי הרומן שקטניס ניהלה איתו בזמן הזירה היה מזויף, הוא נפגע ממנה והם מתרחקים.
פיטה במשחקי הרעב - התלקחות
הספר השני, "התלקחות", מתחיל כחצי שנה לאחר ניצחונם של קטניס ופיטה במשחקים, בעת יציאתם לסבב הניצחון - שבו המנצח מבקר בכל אחד ממחוזות פאנם ובקפיטול.
לאחר ביקורם במחוז 11, קטניס והיימיטץ' מספרים לפיטה על אזהרתו של הנשיא סנואו כלפי קטניס: אם היא ופיטה לא יסלקו כל צל של ספק שהם מאוהבים באמת, ובכך יתנו הצדקה למעשה המרדני של קטניס שאיפשר את ניצחונם במשחקי הרעב, יהיו לדבר השלכות חמורות.
פיטה כועס על הסתרת המידע החשוב ממנו, אך לבסוף מסייע לקטניס - בכך שהוא מציע לה נישואין בשידור חי מול כל פאנם.
אומנם השניים מעמידים פנים (לפחות מהצד של קטניס), אך מתפתחת ביניהם מערכת יחסים מיוחדת.
לקראת אמצע הספר, מוכרז הגמול הרבעוני ה-75 שבו המיועדים ייבחרו ממאגר המנצחים הקיים.
עבור קטניס, פיטה והיימיטץ' הדבר אומר שקטניס ואחד מהבנים יחזרו לזירה.
ביום האסיף, היימיטץ' נבחר ופיטה מתנדב להחליף אותו לצד קטניס, והם נבחרים כמיועדים שוב.
הוא מספר בראיון שהם התחתנו בסתר, והיא גם בהיריון ממנו.
בזירה, מטרותיהם של קטניס ופיטה מנוגדות: כל אחד רוצה שהשני יחיה.
אך הדבר אינו מתרחש לפי התוכניות שלהם; בסוף הספר מתגלה שמחוז 13, שעד עתה נחשב הרוס, מתפקד ובעיצומו של מרד נגד הקפיטול.
קטניס, פיניק וביטי נלקחים מהזירה על ידי רחפת של מחוז 13 בעוד שפיטה, ג'והאנה ואנובאריה (מנצחת ממחוז 2) נלקחים בשבי על ידי הקפיטול.
פיטה במשחקי הרעב - עורבני חקיין
פיטה נתפס על ידי הקפיטול, ועונה פיזית, ונפשית.
התחושות והזכרונות שלו עוותו בעזרת "צרעות ציד", שגרמו לו לחוות "ציד", במטרה להסית אותו נגד קטניס, מה שגורם לו להאמין שהיא אחראית על מותם של בני משפחתו, חבריו, והרס מחוז 12. הוא מאמין שאף ניסתה להרוג אותו פעמים רבות וכי היא אפילו לא אדם, אלא מוטציה.
דבר זה מוביל אותו לנסות להרוג את קטניס.
אנשי מחוז 13 והפליטים מהמחוזות חוטפים אותו בחזרה.
הרופאים של מחוז 13 מנסים לבטל את ה"ציד" שנעשה עליו, אבל התהליך הוא איטי וגורם לפיטה להרגיש בלבול עז, שבו הוא אינו מסוגל להבחין מה אמיתי ומה לא, במיוחד בכל הנוגע ליחסיו עם קטניס.
כאשר המנצחים באים להילחם נגד הקפיטול, פיטה בא להילחם עמם.
למרות העובדה כי חברי הקבוצה לא סמכו עליו, הם עזרו לו להחלים על ידי יצירת משחק שנקרא "אמיתי או דמיוני", שבו פיטה שאל אותם על משהו שהוא מאמין שהוא נכון, והחברים יגיד לו אם הם הזיכרון אמיתי או מוטעה.
חברי הקבוצה הגיעו בסופו של דבר למסקנה שקוין שלחה בכוונה את פיטה לקבוצה בה נמצאת קטניס בתקווה שהוא יהרוג אותה מהשפעת ה"ציד", זאת עקב כך שקוין חושבת שקטניס תהיה מתחרה פוליטית נגדה לאחר הניצחון על הקפיטול, אם ינצחו המורדים.
במהלך התקפת פתע, פיטה איבד את שפיותו באופן זמני וניסה להרוג את קטניס שוב, אף על פי שיחסיהם החלו להתקרב שנית.
בהמשך פיטה היה אחראי למותו של אחד מחברי הצוות שלהם, מיטצ'ל, שאותו זרק בטעות למלכודת במהלך ההתקפה.
חברי הקבוצה התווכחו אם הם צריכים להרוג את פיטה, ואפילו פיטה עצמו רצה להתאבד כדי להפסיק לסכן אותם, אבל קטניס לא יכלה לעשות זאת.
שהם מגיעים לקפיטול, פיטה עזר לקטניס ולגייל לבצע את נסיונותיהם להיכנס לאחוזה הנשיאותית של הנשיא סנואו.
בסוף הספר, שמתרחש שנים מספר לאחר המרד, מוזכרים פיטה וקטניס כזוג נשואים החיים חיים משותפים במחוז 12 שהוקם מחדש.
הם גרים יחד עם שני ילדיהם.
פיטה עדיין סובל מפלאשבקים, אבל הם חלשים.
לקטניס עדיין יש סיוטים ודאגות לספר לילדיהם על מעורבותם של פיטה וקטניס במשחקים ובמרד, אבל פיטה מרגיע אותה.
פיטאקוס איש מיטילנה (יוונית: Πιττακός) בנו של הירדיוס (כ 640-568 לפנה"ס), היה אחד משבעת חכמי יוון.
פיטאקוס נולד במיטילנה, ושם בתור גנרל בצבא הוביל חייליו לניצחון על צבא אתונה ומפקדם פרינון.
עקב ניצחונו על האתונאים, נתנו תושבי מיטילנה בידיו את כוח השלטון.
לאחר עשר שנים של שלטון התפטר פיטאקוס מתפקידו, ולעיר הוכנסה חוקה למען הסדר הטוב.
בזמן שהאתונאים תקפו את העיר מיטילנה, פיטאקוס אתגר את גנרל הצבא האתונאי לקרב יחידים (אחד על אחד) מתוך הבנה כי התוצאות יקבעו את המלחמה וימנעו שפיכות דמים מיותרת.
ולאחר שזכה בקרב, נבחר להיות שליט במיטילנה.
סופרים מסוימים מתארים את פיטאקוס כאב לבן ושמו טירהאאוס.
פיטואלקסינים (Phytoaleixns) הם מטבוליטים משניים שצמחים מייצרים כחומרי הגנה בתגובה להתקפה או לנזק שנגרם על ידי חרקים, חיידקים, פטריות, קרינה אולטרה-סגוליות חזקה ומצבי עקה שונים.
חומרי הגנה אלו, נעדרים בדרך כלל או שהם מצויים ברמות נמוכות בצמחים שלא עברו פגיעה או נזק.
במקרה ההפוך, תגובת ההתגוננות של הצמח היא על ידי הפעלת מסלולים מטבוליטים משניים שמביאים לייצורו של הפיטואלקסין.
בתגובה זו מעורבים לעיתים גורמים רבים, לרבות ההורמונים (ססטמי) הצמחיים חומצה יסמונית (Jasmonic acid) ומתיל יסמונט.
כמו כן, העלות האנרגטית של יצורם של מטבוליטיים משניים בכלל ופיטואלקסינים בפרט לעיתים יקרה מאוד עבור הצמח ויכולה לגרום במקרים מסוימים לפחיתה ביבול בגידולים חקלאים.
סמוט היו צמד היפ הופ אמריקני מניו יורק.
כמפיק מוזיקלי פיט רוק נהג להישתמש בסימפולים משירי ג'אז ושירי נשמה לא ידועים ופזמונים מלווים בכלי נשיפה למיניהם.
סמוט היה לרוב ידוע בסטייל הפילוסופי שלו ונהג להימנע מלקלל בניגוד לראפרים אחרים באותה התקופה.
השניים ידועים בעיקר בזכות הסינגל המצליח שלהם שהוקדש לחברם טראבל טי רוי (חבר בהרכב הבי די ודה בויז) שנהרג בשנת 1990.
בשנת 1994 הוציא לאור הצמד את אלבום האולפן השלישי והאחרון שלהם, "The Main Ingredient".
חוץ משלושת האלבומים הללו, הצמד ביצע מספר שירים יחד עם אמנים אחרים בתור אמנים אורחים, בהם אמנים בולטים כגון פאבליק אנמי, EPMD והבי די.
בנוסף, לטענתם של הצמד, הם הפיקו וכתבו את הסינגל "Down with the King" של ראן די אם סי.
הצמד התפרק בשנת 1995. אף על פי כן הם עבדו עדיין ביחד עם מספר אלבומי הסולו של פיט רוק ("PeteStrumentals", "Soul Survivor" ו-"Soul Survivor II"), ואף יצאו בהמשך לסבב הופעות איחוד קצר.
אף על פי כן, למרות שיתופי הפעולה הללו, בראיונות נפרדים פן ופיליפס הביעו זילזול איש ברעהו וציינו שלא יחזרו לעבוד ביחד.
ב-2003 אלבום האוסף של הלהקה "Good Life" יצא לאור בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס.
לאחר הפירוק של הצמד כל אחד מחברי הצמד פיתח קריירה בנפרד כאמן סולו – פיט רוק הפך למפיק מאוד מבוקש, ושחרר לאורך השנים 4 אלבומי סולו ולקח חלק במספר פרויקטים נוספים.
סמוט החל לעבוד על קריירת הסולו שלו במהלך שנת 2006 ושחרר מאז שני אלבומי סולו.
פיטאטוס הוא מכתש פגיעה הממוקם בצד הקרוב של הירח, בקצהו הדרומי של ים העננים.
המכתש ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 29.8° דרום 13.5° מערב.
מצפון מערב למכתש מצוי מכתש הסודיוס המחובר אל מכתש פיטאטיוס.
מדרום למכתש פיטאטיוס מצויים המכתשים וורצלבאוור וגאריוס.
קוטרו של המכתש 97 ק"מ ועומקו 900 מטרים.
בתוך המכתש (בכיוון צפון מערב ממרכזו) גבעה בגובה 500 מטרים.
המכתש קרוי על שם האסטרונום פייטרו פיטאטי
המכתשים הסובבים את מכתש פיטאטוס נקראים על שמו, ומסומנים באותיות:
פיט מוריץ רטיף (בהולנדית: Pieter Mauritz Retief; 12 בנובמבר 1780 – 6 בפברואר 1838) היה מנהיג בורי דרום אפריקאי, ממתנגדי ביטול עבדות השחורים במחצית הראשונה של המאה ה-18 וממובילי שיירת הבורים "הטרק הגדול".
רטיף התיישב ב-1814 בגבולה של מושבת הכף, ולקח פיקוד על קבוצות הלחימה הפרטיות של הבורים שפעלו נגד פשיטות מצד בני שבט הקוסה הסמוכים.
הוא הפך לדובר בולט של חוואי הגבולות, שהביעו את אי שביעות רצונם מההתערבות הבריטית בענייניהם, וכתב את הצהרת הפורטרקרים בזמן עזיבתם את הקולוניה, שנודעה מאוחר יותר בשם "הטרק הגדול".
רטיף היה דמות בולטת במהלך הטרק הגדול, ובשלב מסוים אף שימש כמושל הנבחר של הפורטרקרים.
הוא הציע את אזור נטאל שהיה עשיר במשאבים, ובו שהו גם אנשי שבט הזולו, כיעד הסופי של מסעם, ובחר את מיקומה של בירתם העתידית, שלימים נקראה פיטרמריצבורג.
רטיף החל במשא ומתן עם מלך הזולו דינגאנה ואנשיו, אך לאחר חתימתם על אמנה משותפת, נרצחו רטיף וכמאה איש מהמשלחת שלו על ידי אנשי הזולו.
לאחר מותו נותרה הרפובליקה השברירית של נטאל הבורית ללא הנהגה, סבלה ממשטר לא יעיל, ולבסוף נכנעה לסיפוח בריטי.
רטיף נולד במושבת הכף, ליאקובוס ודבורה רטיף, והיה בנם החמישי מתוך עשרה.
משפחתו הייתה משפחת מתיישבים בורים ממוצא צרפתי הוגנוטי.
רטיף עבד מגיל צעיר ביקב המשפחתי "ולפנפאס" (Welvanpas), עד גיל 27, בו החליט לצאת מחסות הוריו.
הוא עבר לאזור המזרחי של מושבת הכף ועסק במגוון עבודות מזדמנות למחייתו, בהן פקיד בחנות, מוכר אלכוהול, ספקולנט אדמות ובנאי.
לרטיף הייתה היסטוריה של קשיים פיננסיים; יותר מפעם אחת הוא הפסיד את כל כספו ורכושו, ככל הנראה בשל הימורים וקניית אדמות ספקולטיביות.
ישנם דיווחים שרטיף פשט רגל רשמית פעמיים בזמן שהותו במושבה המזרחית.
לצד זאת, הוא נחשב לאדם שקול ישר ומוסרי.
רטיף התחתן עם האלמנה מגדלנה יוהנה חריילינג, ואימץ רשמית את חמשת ילדיה.
נישואיו למגדלנה, יחד עם תכונות האופי שלו, הפכו אותו למועמד טבעי להנהגת הפורטקרס.
לאחר שעבר לעיר גרהמסטאון במזרח המושבה, רטיף הצליח להשיג עושר כלכלי בדומה לבורים אחרים, באמצעות מסחר בבהמות משק, אותן גידל בחווה אליה עבר עם מגדלנה וילדיה.
אולם בחירות עסקיות לא מוצלחות הורידו אותו מנכסיו, והוא נאלץ לחזור לאזור מושבת הכף ולעסוק בחקלאות.
עם חזרתו החלה הנוכחות הבריטית להיות מורגשת, בעיקר בתחום העבדות, אותה הוציאו הבריטים מחוץ לחוק על פי צו מ-1833. כלכלת החוות של רוב החקלאים הבורים נסמכה על העבדים השחורים, דבר שיצר תרעומת גדולה כנגד הבריטים והיווה זרז לתחילת ההגירה מחוץ למושבה.
רטיף, שכחוואים אחרים נפגע גם הוא מההיבטים הכלכליים של החוק נגד העבדות, היה אחת הדמויות המתווכות בין רצון הבורים להשאיר את מצב העניינים כמות שהוא, לנציגי השלטון הבריטי במושבת הכף שפעלו לביטול העבדות בהתאם לחוק החדש.
רטיף עזב את המושבה עם שתי עגלות-קרון מחוותו במחוז ווינטרברג בתחילת חודש פברואר 1837, והצטרף לקבוצה של כ-30 קרונות נוספים.
משלחת זו חצתה את נהר האורנג' לעבר הטריטוריות העצמאיות.
במהלך המסע נתקלו רטיף וחברי משלחתו בחקלאים נוספים שעזבו את המושבה, ואיחדו כוחות יחד איתם.
במהלך האיחוד, נבחר רטיף לתפקיד "מושל מבצר העגלות" וראש "הפרובינציה החופשית של הולנד החדשה בדרום אפריקה", שנקראה לימים רפובליקת נטאליה ("רפובליקת נטאל הבורית").
קואליציה זו לא החזיקה מעמד ימים רבים, ורטיף הפך למנהיג היחיד שלה.
ב-5 באוקטובר 1837 הוא קבע את מקום המחנה של החבורה בסמוך לרכס הרי דראקנסברג.
ביום למחרת, המשיך רטיף על גבי סוסו יחד עם עוד 15 רוכבים ו-4 עגלות לחקור את האזור שבין רכס הרי דראקנסברג לנמל נטאל, שהיום ידוע כפרובינציית קוואזולו-נטאל.
רטיף חזר למחנה העגלות ב-2 בנובמבר, בהודיעו לפורטרקרס שהם יכולים להיכנס לשטח נטאל, מאחר שלהערכתו האזור מתאים להתיישבות.
הוא יזם משא ומתן עם מלך שבט הזולו, דינגאנה (אחיו למחצה של שאקה זולו), ובאותו החודש אף הגיע לביקור אצל דינגאנה.
בהתאם להסכם, הבורים אכן השיבו את הבקר לזולו (כ-7,000 ראשי בקר).
בהתאם לבקשתו של רטיף, כתב ג'יי.
בנטאייס את האמנה שנחתמה בין רטיף למלך הזולו, שהבטיחה את אישורם של הזולו לבורים להתיישב בשטח נטאל והגדירה את השטח הספציפי עליו הייתה הסכמה.
למרות אזהרות, עזב רטיף את אזור נהר הטוגאלה (שממוקם באמצע חבל נטאל) ב-28 בינואר 1838, בתקווה שיוכל לשאת ולתת עם דינגאנה על גבולות קבע להתיישבות הבורים בנטאל.
למראית עין, המשא ומתן היה מקובל על דינגאנה, אשר חתם על כתב ויתור בעקבות הדיונים עם רטיף, כאשר כל צד הביא 3 עדים במעמד החתימה.
לאחר החתימה הזמין דינגאנה את רטיף ואנשיו לחזות במסיבה והצגה מיוחדת של אנשי שבטו.
עם כניסתם לאזור, התבקשו הבורים להשאיר את נשקם מחוץ למתחם ההופעה כדי לכבד את המנהגים של הזולו, ואנשיו של רטיף כיבדו את הבקשה.
באמצע ההופעה, התנפלו אנשיו של דינגאנה על הבורים ושבו אותם ואת בני לוויתם השחורים.
אנשי הזולו הרגו את כולם במכות אלה, והשאירו את רטיף אחרון, כדי שיוכל לחזות במות אנשיו לפני מותו.
גופות רטיף ואנשיו הושארו כמות שהן כדי שייאכלו על ידי חיות הבר.
לאחר מכן הוביל דינגאנה את אנשיו לתקוף את מחנה העגלות של הפורטרקרים.
534 גברים נשים וילדים נהרגו בהתקפה זו, שהשאירה את ההתיישבות מבולבלת וחסרת ארגון לזמן מה.
בדצמבר של אותה השנה ניצחו הפורטרקרים את שבט הזולו בקרב נהר הדם; לאחר ניצחון זה השיב מנהיג הפורטרקרים, אנדראס פרטוריוס, יחד עם "קבוצת קומנדו" מהניצחון על הזולו, את שרידי הגופות של אנשי משלחת רטיף מגבעת קוואמטיוואנה, והביא אותם לקבורה ב-21 בדצמבר 1838.
אנשי כוח הקומנדו מצאו בגבעת קוואמטיוואנה עותק של האמנה שנחתמה בין רטיף לדינגאנה; היא נמצאה באוכפו של רטיף.
עותק מדויק של אמנה זו שרד, אך המקור אבד במעבר להולנד במהלך מלחמת הבורים הראשונה.
אתר הקבר של רטיף ומשלחתו כמעט נשכח לחלוטין, עד לזיהויו מחדש על ידי אחד מאנשי כוח הקומנדו של פרטוריוס, ג'יי.
אנדרטה שמציינת את שמות אנשי המשלחת של רטיף הוקמה בסמוך לקבר ב-1922.
פיטר פיליפס , הידוע גם תחת שם הבמה פיט רוק (Pete Rock), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי ודי ג'יי אמריקאי.
פיליפס היה חבר בצמד הראפ פיט רוק וסי.אל.
סמוט, שהוקם בתחילת שנות ה-90. לצד הרכבים, כמו: סטטססוניק, א טרייב קולד קווסט, דה רוטס וגאנג סטאר, היווה פיליפס גורם מרכזי בשילוב אלמנטים מהג'אז אל תוך ההיפ הופ (ידוע גם כג'אז ראפ).
פיליפס נולד ברובע ברונקס בניו יורק.
הוא היה הבן השישי מבין שיבעה ילדים להורים מהגרים מג'מייקה.
אחיו הקטן הוא הראפר גראפ לובה ובן דוודו הוא הראפר הבי די.
כשפיליפס היה בן שבע המשפחה שלו עברה לגור במאונט ורנון, ניו יורק.
כשלמד בתיכון פגש פיליפס את שותפו לעתיד סי.אל.
על פי פיליפס, אבא שלו היה עובד במשרה חלקית כדי ג'יי והחזיק באוסף תקליטים מרשים.
פיטר היה מתלווה לאביו למועדון קריקט, שנקרא ומבלי בברונקס, שם אביו היה מתקלט לאורחים.
העבודה הראשונה של פיליפס הייתה חלוקת עיתונים בשכונה שלו.
החשיפה העיקרית הראשונה שלו לקהל ההיפ הופ הייתה בשנת 1987 עם מארלי מארל, כדי ג'יי בתוכנית הרדיו "In Control With Marley Marl" ששודרה בתחנת הרדיו WBLS.
בתחילת שנות ה-90 החל פיליפס להפיק שירים.
ב-1991 החל פיליפס לשתף פעולה עם סי.אל.
סמוט, ושניהם הוציאו יחד באותה השנה את המיני אלבום "All Souled Out".
שנה לאחר מכן הם הוציאו יחד לאור את אלבום הבכורה שלהם, שנקרא "Mecca and the Soul Brother".
באותה התקופה החל פיליפס להפיק שירים לאמנים אחרים, כמו: "Down With the King" של ראן די אם סי ו-"The World Is Yours" של נאז, כמו כן הוא הכין רמיקסים לסינגלים: "You Can't Stop the Prophet" של ג'רו דה דמג'ה, "Shut 'em Down" של פאבליק אנימי ו-"Juicy" של הנוטוריוס בי.איי.ג'י.
למרות שהאלבום זכה לביקורות טובות כמו האלבום הקודם, הצמד החליט להתפצל וללכת לדרכים נפרדות, כשפיליפס בחר להתמקד בהפקת שירים עבור אמנים אחרים.
ב-1995 פיטר הקים את ההרכב איי.אן.
איי יחד עם גראפ לובה, רוב-או ו-I Love
ב-1996 ההרכב הוציא לאור את הסיגל "Fakin' Jax".
ההרכב גם הקליט את האלבום "Center of Attention" שנשאר בוטלג עד שיצא לאור ב-2003, כשבי.בי.אי רקורדס הפיצה אותו יחד עם האלבום "The Original Baby Pa" של DeDa, שהופק באמצע שנות ה-90 על ידי פיליפס.
ב-1996 התארח פיליפס באלבום האוסף "America is Dying Slowly" של הארגון Red Hot Organization, יחד עם ספייס 1, אנט בנקס, פרינס פול, ביז מארקי, וו טאנג קלאן, קומון, דה לה סול ואומנים נוספים.
מטרת האלבום הייתה להעלות את המודעות לאיידס בקרב גברים אפרו אמריקאים.
בקיץ 1998 הוציא פיליפס לאור את אלבום הבכורה שלו, שנקרא "Soul Survivor", שבו אירח אומנים רבים, כמו: לארג' פרופסור, גוסטפייס קילה, קול ג'י ראפ, מת'וד מן, אינספקטה דק, קורופט ועוד.
במאי 2001 הוציא פיליפס לאור את אלבומו השני, "PeteStrumentals".
רוב האלבום כלל קטעים כליים שפיטר הקליט בין השנים 1990 ל-1995. מלבד הקטעים הכליים היו באלבום עוד שני שירים שהוקלטו בשנת 2001, שבהם התארח הראפר דה יו.אן.
קצת פחות משנה לאחר צאת האלבום יצאה גרסה מורחבת ומעודכנת שלו, שבה הוחלפו שלושה קטעים כליים בשלושה שירים שבהם הופיעו האומנים: סי.אל.
ב-11 במאי 2004 הוציא פיליפס לאור את אלבומו השלישי, "Soul Survivor II", שבו התארחו האומנים: פרעה מונץ', ליטל ברדר, מאד סקילז, ריזה, ג'יזה, טאליב קוולי, דד פרז, סלאם וילג', סי.אל.
באותה השנה פיט רוק הפיק את רוב האלבום "My Own Worst Enemy" של אדו ג'יי.
ב-2006 הפיק פיליפס שלושה שירים מהאלבום "Fishscale" של גוסטפייס קילה והפיק גם את השיר "Older Gods Part 2" של מאסטה קילה.
באותה השנה הוא הקליט את השיר "The PJs" (יחד עם רייקוון ומאסטה קילה), שיצא לאור באלבום האוסף "Natural Selection".
בפברואר 2008 הוציא פיליפס לאור את האלבום "NY's Finest", שבו התארחו האומנים: פאפוס, די-בלוק, רדמן, ג'ים ג'ונס ועוד.