tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר בוגוטה המודרנית החלה להיבנות על ידי האירופאים ב-6 באוגוסט 1538. מייסד העיר הוא גונסאלו חימנס דה קסאדה שקרא לה "סנטה פה דה בוקטה" על שם עיר הולדתו סנטה פה והעיר של המואיסקנים "בוקטה".
השם שונה לבוגוטה במאה ה-16, כאשר העיר הייתה בירתה של הממלכה החדשה של גרנדה, אשר הייתה חלק ממלכות המשנה של פרו ולאחר מכן מלכות המשנה של גרנדה החדשה.
תוך זמן קצר הפכה בוגוטה לאחת הערים המרכזיות של הקולוניאלים הספרדים בדרום אמריקה.
בשנים 1810–1811 נערך מרד בעיר נגד ממשלת ספרד והוקמה ממשלה עצמאית.
אולם ויכוחים ופילוג העם גרמו לספרדים להשתלט על העיר ב-1816.
בשנת 1819 כבש סימון בוליבר את בוגוטה, שהפכה לעיר הבירה של רפובליקת קולומביה הגדולה.
בשנת 1830, לאחר שהתפרקה רפובליקת קולומביה הגדולה, נשארה בוגוטה להיות עיר הבירה של "הממלכה החדשה של גרדנה" ולאחר שזו התפרקה - נעשתה לעיר הבירה של קולומביה.
בוגוטה ממוקמת במרכז המדינה, בגובה 2,640 מטר מעל פני הים.
העיר גובלת בהרי האנדים במזרח העיר, מה שמונע ממנה להתרחב בכיוון זה.
גבולה המערבי של העיר הוא נהר בוגוטה.
מצפון ומדרום לה ממוקמים פרברים.
טווח הטמפרטורה נע בין C° 8 לבין C° 28, כאשר הטמפרטורה הממוצעת היא C° 14.
החודשים היבשים הם מדצמבר עד מרץ, והחודשים הגשומים הם אפריל ומאי וגם ספטמבר, אוקטובר ונובמבר.
יוני ויולי הם חודשים המתאפיינים בכמות גשם קטנה אך מזג אוויר קר.
חודש אוגוסט מתאפיין במזג אוויר שמשי, אך מזג האוויר קר.
בתקופות של כפור הטמפרטורה מגיעה ל-C° 4− בלילה.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה הייתה C° 8−.
הטמפרטורה הגבוהה שתועדה הייתה C° 28.
בשנות התשעים נחשבה בוגוטה לאחת הערים המסוכנות בעולם עם כמות מקרי רצח הנאמדת ב-81 מקרי רצח ל-100,000 אנשים ותאונות דרכים רבות.
חלקים לא מבוטלים של העיר לא היו מחוברים לביוב ולמים, השחיתות גאתה במוסדות הציבוריים, וקרטלי סמים אלימים שלטו בכל.
בשנת 1995, נבחר לראשות העיר ברוב גדול אנטנס מוקוס, בעל תואר דוקטור בסוציולוגיה ופילוסופיה.
בדחיפתו, יצאו הממשלה, העירייה והמשטרה בקמפיין "מדיניות ביטחון" אשר זכה להצלחה.
כדי להפחית את מקרי האלימות, ולמגר את תופעת הנהגים השתויים, הורה מוקוס לסגור את מקומות הבילוי באחת בלילה.
הוא עורר את זעמם של הבליינים, אך גם הוריד בכך, באופן דרסטי, את כמות הקטטות ותאונות הדרכים.
פעולות נוספות, כגון: תגבור כוח שיטור עירוני, התקנת קו חירום לילדים לצורך דיווח על אלימות במשפחה, ומלחמה בסוחרי סמים, הביאו לירידה משמעותית של מקרי האלימות הקשים, ושל מקרי הרצח בבוגוטה.
אחרי מוקוס, אנריקה פנלוסה נבחר לראשות העיר, והוא השלים את המהפכה של קודמו, ושיפר ללא הכר את פני העיר.
הוא חרת על דגלו יצירת שוויון ואחריות חברתית, באמצעות עידוד מעורבות חברתית, תחושת קהילה, סובלנות ואדיבות, ובניית סביבה לאנשים מאושרים, בעיקר באמצעות פתיחת המרחב הציבורי לכל, פיתוח תחבורה שוויונית ודאגה לילדי העיר.
הוא הרס שכונות פשע ומילא את העיר בפארקים ירוקים, הקים ספריות, תחבורה ציבורית מפוארת ושבילי אופניים, וחיבר את כלל התושבים לחשמל ולמים.
בוגוטה היא בירת קולומביה, ובה שוכנים כל המשרדים הממשלתיים של המדינה.
בנוסף שוכנים בה בית המחוקקים, בית המשפט העליון ומרכז הרשות המבצעת.
העיר מחולקת ל-20 רשויות מקומיות.
לכל רשות מקומית יש מנהל אדמיניסטרטיבי המייצג את הרשות בעירייה.
בוגוטה היא המרכז הכלכלי הגדול ביותר בקולומביה.
רוב חברות התעשייה והמסחר המקומיות ממקמות את משרדיהן הראשיים בעיר וכך גם רוב החברות הזרות.
כמו כן, בוגוטה היא גם מרכז המסחר הגדול בקולומביה.
בעיר ממוקמת הבורסה לניירות ערך של קולומביה, שנחשבת לאחת החשובות בדרום אמריקה.
העיר היא גם מרכז טלקומוניקציה ובה ממוקמים אזורי התעשייה החשובים והגדולים בכל קולומביה.
כ-15 ק"מ ממרכז העיר פועל נמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו, שהוא הגדול ביותר בדרום אמריקה.
אוניברסיטת סנטו טומאס היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בעיר ופועלת עד היום.
היא נבנתה ב-1580 על ידי המסדר הדתי של סנטו דומניגו.
בשנת 1623 נבנתה אוניברסיטה נוספת בעיר - Pontificia Universidad Javeriana, על ידי הישועים, והיא מתמקדת בהנדסה, כימיה, רפואה, משפטים, ארכיטקטורה ואמנות.
האוניברסיטה הגדולה ביותר היא האוניברסיטה הלאומית של קולומביה אשר הוקמה ב-1867. בנוסף לאלו הוקמה ב-1886 אוניברסיטה פרטית, בה רוב הסטודנטים מגיעים ממשפחות מבוססות.
הספורט העיקרי בקולומביה, כמו בשאר דרום אמריקה, הוא כדורגל.
נכון לעונת 2016, ארבע קבוצות מבוגוטה משחקות בליגת העל הקולומביאנית (Categoria Primera A), והן:
הקבוצה הוקמה בשנת 1941. אצטדיונה הביתי הוא אצטדיון אל קמפין, ומדי הקבוצה הם בצבעי אדום-לבן.
הוקמה בשנת 1937 בשם "יובנטוס בוגוטה", אך בשנת 1946 שונה שמה לדפורטיבו מיונאריוס.
אצטדיונה הביתי הוא אצטדיון אל קמפין, ומדי הקבוצה הם בצבעי כחול-לבן.
נכון לעונת 2016, סך הזכיות של הקבוצה באליפות קולומביה (14 במספר) הוא השני הגבוה ביותר, כאשר האליפות האחרונה שלה הייתה ב-Finalización של עונת 2014.
הוקמה בשנת 1982. אצטדיונה הביתי הוא Estadio Metropolitano de Techo, ומדי הקבוצה הם בצבעי ירוק-לבן.
הוקמה בשנת 2010. אצטדיונה הביתי הוא Estadio Metropolitano de Techo, ומדי הקבוצה הם בצבע כחול (התלבושת החלופית היא בצבע לבן).
כיום, תחת הנהגתו של ראש העיר פניאלוסה, נערכת העיר לקראת השגשוג הצפוי של כלכלת המדינה לאחר החתימה על הסכם פירוק מחתרת ה-FARC, ובעקבות כך צפויה אוכלוסיית העיר להכפיל את עצמה בעשרות השנים הקרובות והמדינה צפויה לפגוש עליה מסיבית במספר התיירים המגיע.
כחלק מההיערכות לכך הושקו הפרויקטים הבאים:
בניית שכונות רבות נוספות המיועדות לאכלס מיליונים נוספים של תושבים, בעיקר שכונות של מגורים ברמת חיים גבוהה.
הרחבת היקף מסלולי האופניים על מנת שיקיף ויחצה את כל העיר
בניית מסלולי טיול, ריצה ואופניים סביב העיר, כולל על רכס ההרים שמעליה
בניית מתחם תיירותי בראש רכס ההרים שלצד העיר
טיהור הנהר והבאת מימיו לאיכות של שימוש חקלאי ותעשייתי
בניית מרחבים ירוקים וטיילת לאורך הנהר המטוהר
הבאת תעשיות עתירות ידע לאזורי התעשייה של העיר
בוגי-ווגי הוא סגנון של בלוז המבוסס על תפקידים לפסנתר ומקורו בשיקגו שבארצות הברית.
הסגנון היה פופולרי מאוד בשנות השלושים ותחילת שנות הארבעים.
בניגוד לבלוז, שלרוב מטרתו היא להביע רגשות או לספר סיפור, הבוגי ווגי משמש בעיקר כמוזיקת ריקודים, ואפילו מילות השירים בסגנון לרוב יעסקו בהוראות לרוקדים.
המבנה ההרמוני של הבוגי ווגי לרוב דומה עד מאוד לזה של הבלוז.
מנוגן בסולם פנטטוני, ומבוסס על הטוניקה הסובדומיננטה והדומיננטה, כשלעיתים משתמשים גם בדומיננטות שניוניות.
כמעט תמיד הקצב הוא ארבעה רבעים, כל "סבב" של המהלך ההרמוני (בית של שיר) אורך 12 תיבות, והטמפו מהיר.
בסגנון מורגשת מאוד היד השמאלית של הפסנתרן, המנגן על פי רוב בס מהלך המדגיש את הדרגות של הסולם.
יד ימין בעיקר מקשטת ומלווה.
הסגנון התפתח כך שלעיתים יכולים לנגן בו גם שלושה פסנתרים, וגם כלים אחרים מצטרפים.
יש מי שמנגן בוגי ווגי בביג בנד.
אפשר לקטלג כמעט כל בלוז בטמפו מהיר ובלי סינקופות רבות לבוגי ווגי.
במידה רבה הסגנון הוא אחד מאבותיו של הרית'ם אנד בלוז, והוא בהחלט מדגיש את הקצב ואת המבנה ההרמוני הפשוט (כמו הרית'ם אנד בלוז אחריו).
לסגנון הייתה חשיבות רבה ברבע השני של המאה העשרים, והוא השפיע רבות על עיצוב המוזיקה שבאה אחריו.
בין הנגנים הבולטים של הסגנון הם:
בוגנור בירדמן (Bognor Birdman) היא תחרות שנתית בינלאומית הדומה לפלוגטאג.
הבוגנור בירדמן החל בשנת 1971 כ"מפגן האיש-ציפור הבינלאומי" ליד העיר סלסי, במערב סאסקס, אנגליה.
מטרת התחרות היא לקפוץ מהמזח המקומי ולדאות למרחק הרב ביותר מעבר לים.
המנצח מקבל את פרס "בוגנור בירדמן" - פרס כספי.
הפרס הראשון שחולק בתחרות היה בסך של 1,000 לירה שטרלינג ולאחר מכן הוא הוגדל ל-3,000 לירה שטרלינג.
התחרות הועברה לבוגנור רגיס בשנת 1978, שם יש מזח גבוה יותר.
משנת 1983, תחרות הבוגנור בירדמן משכה קבוצות אירופאיות שונות, וגם את תשומת הלב של הערוץ הטלוויזיה הבריטי, ה-BBC.
בשנת 1984 נשבר שיא כאשר הרולד זימר הגרמני דאה למרחק של 57.8 מטרים.
הוא זכה בפרס הראשון באותה תחרות - 10,000 לירה שטרלינג.
בשנת 1990 מרחק השיא כבר הגיע ל-71 מטרים.
מתחרות זו ואילך החלו חוקים חדשים: כדי לקבל את הפרס הכספי, המתחרים היו צריכים לעבור לפחות מאה מטר, וגובה הפרס עלה לסכום של 25,000 לירה שטרלינג.
"בוגר" הוא תואר אקדמי שניתן לאדם שסיים לימודים המובילים לתואר זה במוסד אקדמי מוכר.
תואר זה קרוי גם "תואר ראשון", משום שהוא הראשון בסדר התארים האקדמיים שאדם יכול לרכוש.
לרוב, הלימודים לתואר הראשון נמשכים 3 שנים, אך ישנם מספר תארים ראשונים שלימודיהם נמשכים 3.5 שנים (כמו משפטים ורוקחות), 4 שנים (כמו הנדסה, סיעוד ועיצוב), או 5 שנים (כמו אדריכלות).
שמות התארים הראשונים מתחילים ב-"...Bachelor of".
התרגום המקובל לעברית למונח זה הוא "בוגר ב..." אף על פי שזה אינו תרגומו המילולי של המונח.
מקור השם הוא בשיטת השוליות באירופה של ימי הביניים.
המילה Bachelor, שבמקור שימשה במשמעות "גבר צעיר", קיבלה עם הזמן משמעות של "שוליה" או "מתלמד".
כך למשל שוליה של קצב שהיה חבר בגילדת הקצבים כונה "bachelor of butchery".
עם התפתחות האוניברסיטאות בימי הביניים, אומצה המילה לתיאור תלמיד שסיים את לימודי הטריוויום.
הטריוויום (בלטינית – "שלוש הדרכים") הוא כינוי לשלוש האמנויות דקדוק, רטוריקה ולוגיקה, שנחשבו הבסיסיות ביותר מבין שבע האמנויות החופשיות.
לאחר לימודים של שלוש עד ארבע שנים במקצועות אלו ומעבר מבחן מסכם, התלמיד קיבל תואר Bachelor of Arts ("מתלמד באומנויות [החופשיות]").
הטריוויום נחשב כהכנה ללימודים יותר מתקדמים – הקואדריוויום (בלטינית – "ארבע הדרכים") – אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה.
במהלך לימודי הקואדריוויום היה התלמיד מעביר הרצאות לתלמידים אחרים בתחומי הטריוויום, ובסופם קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה – "Master of Arts" – ויכל להמשיך ללימודים מתקדמים בתחומי משפטים, רפואה או תאולוגיה.
עם השנים השתנה אופן הלימוד באוניברסיטאות, וכיום מקובלת תוכנית לימודים ייחודית לכל תואר, שלא כוללת קורסים מקדימים במקצועות החופשיים.
בחלק מהאוניברסיטאות שינו בהתאם את התואר המוענק לבוגרים.
כך למשל אוניברסיטאות רבות מעניקות לבוגרי תארים במדעים את התואר "Bachelor of Science", כפי שמפורט בהמשך.
בתחילת הלימודים לתואר ראשון על הסטודנט לבחור את מסלול הלימודים שבו ילמד.
מסלול חד-חוגי: מסלול שבו הסטודנט לומד קורסים בתחום יחיד, למשל מתמטיקה או ספרות אנגלית.
בחלק מהחוגים לאחר סיום השנה הראשונה או השנייה הסטודנט יכול לבחור תת-חוג.
דוגמה: סטודנט שהתחיל בלימודי מתמטיקה ממשיך במסלול של מתמטיקה עיונית או מתמטיקה שימושית.
מסלול דו-חוגי: מסלול שבו הסטודנט לומד קורסים בשני תחומים, בהתאם לצירופים שמציע המוסד שבו הוא לומד.
בדרך כלל קיימת זיקה הדוקה בין שני התחומים, למשל מסלול דו-חוגי במתמטיקה ומדעי המחשב.
בעבר לימודים במסלול דו-חוגי היו נפוצים, אך לקראת סוף המאה העשרים גברה המגמה של לימודים במסלול חד-חוגי.
מסלול תלת-חוגי: מסלול נחשב שבו הסטודנט לומד בשלושה תחומים.
התואר המפורסם ביותר לכך הוא פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ).
חוג ראשי בצירוף עם חוג משני : במסלול זה הסטודנט לומד קורסים בשני תחומים, אך עיקר לימודיו הם באחד מתחומים אלה (החוג הראשי), וחלק קטן מלימודיו הוא בחוג המשני.
מסלולים מיוחדים: מוסדות שונים מציעים מסלולים מיוחדים, החורגים מהמסגרת שתוארה לעיל.
BA כללי: מסלול המאפשר לסטודנט לבחור שלל קורסים במדעי הרוח או במדעי הרוח ומדעי החברה, מתוך כלל הקורסים הניתנים בפקולטות אלה.
בשנת 2014/15 סיימו את לימודי התואר הראשון בישראל כ-49,700 סטודנטים: ישנו מספר רב של תארים המוכרים בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
אלה הם שמות התארים הנפוצים ביותר בישראל בעשור השני של המאה ה-21:
בוגר באמנות – זהו התואר הנפוץ ביותר.
לימודי התואר "בוגר באמנות" מקנים לסטודנטים השכלה כללית רחבה בתחומי מדעי הרוח, האמנויות והחברה.
בוגר במדעים – התואר ניתן בשני תחומים: בהנדסה ובמדעים מדויקים.
כשהתואר ניתן בהנדסה הוא ארבע-שנתי וכשהתואר ניתן במדעים מדויקים הוא בדרך כלל תלת שנתי.
עם זאת, ישנם מוסדות בישראל בהם ניתן התואר .B.A במדעים מדויקים, ולא .B.Sc.
בוגר בחינוך – ניתן לרוב על ידי מכללה אקדמית, לבוגרים בתחום ההוראה ומסיימו מחזיק בדרך כלל גם בתעודת הוראה.
תואר זה נמשך כ-4 שנים.
בוגר בעבודה סוציאלית – ניתן על ידי מוסדות להשכלה גבוהה, לבוגרים בתחום העבודה הסוציאלית.
בוגר ברפואת חרום – נלמד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומשולב תעודת פרמדיק של משרד הבריאות.
תארים של שלוש שנים וחצי
בוגר במשפטים – התואר ניתן בתחום המשפטים.
קבלת תואר זה היא אחד מתנאי הסף לקבלת הסמכה לעריכת דין מטעם לשכת עורכי הדין.
משך הלימודים לתואר .LL.B הוא 3.5 שנים.
כשהתואר ניתן בהנדסה הוא ארבע שנתי וכשהתואר ניתן במדעים מדויקים הוא בדרך כלל תלת שנתי.
בעבר, רק האוניברסיטאות בישראל הוסמכו להעניק תואר B.Sc, אולם בעשור השני של המאה ה-21, מספר מכללות מוסמכות גם כן להעניק תואר מסוג זה.
Bachelor of Science in Nursing, בקיצור B.S.N – תואר ראשון בסיעוד הנדרש למבחן הסמכה ממשלתי
Bachelor of Physical Therapy, בקיצור B.P.T – בוגר תואר ראשון 4 שנתי בפיזיותרפיה, הכולל בתוכו קרוב ל-1,000 שעות סטאז', מעבר ללימודים באקדמיה.
זהו התואר הנדרש בישראל על מנת לגשת למבחן הסמכה הממשלתי של משרד הבריאות על מנת להיקרא פיזיותרפיסט.
בוגר בעיצוב – התואר ניתן בתחומי העיצוב השונים, כגון תקשורת חזותית, צילום, קולנוע, עיצוב תעשייתי, עיצוב פנים, עיצוב אופנה, עיצוב טקסטיל וצורפות.
בוגר בטכנולוגיה – זהו תואר בהנדסה הניתן על ידי מכללות אקדמיות שאינן מוסמכות להעניק תואר B.Sc.
בישראל אין הבדל רשמי בין תואר B.Sc.
וגם בוגר תואר זה יכול להירשם בפנקס המהנדסים כמהנדס.
בוגר במוזיקה – תואר בוגר במוזיקה – ביצועי או תאורטי, הניתן על ידי אקדמיה למוזיקה.
בוגר במחול – הניתן על ידי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים או מכללות אחרות למחול.
בוגר באדריכלות – התואר ניתן באדריכלות והמחזיק בו הוא אדריכל.
בוגנוויליה (שם מדעי: Bougainvillea, בּוּגֶנְוִילֵיאָה), הוא סוג במשפחת הלילניים הנקרא על שמו של לואי אנטואן דה בוגנוויל, אדמירל ומגלה ארצות צרפתי.
הבוגנוויליה הוא צמח קוצני בעל פרחים שמוצאו בדרום אמריקה.
ייחודו של הצמח הוא בשלל הגוונים בהם הוא מופיע: לבן, גוונים שונים של אדום וורוד, וכן סגול וכחול, אך למעשה צבע הפריחה של הבוגנוויליה הוא צהבהב בלבד.
"הסוד" טמון בכך שהתפרחת עצמה קטנה למדי, והיא מגיעה לקוטר ממוצע של חצי סנטימטר.
בשל גודלה הזעיר של התפרחת, "גייסה" הבוגנוויליה את העלים הסמוכים לה לעזרה ב"פיתוי" מאביקים על ידי צבעים עזים, וכך מצטיירים העלים כתפרחת עצמה.
שתילי הבוגנוויליה זקוקים לאספקת מים סדירה, אך לא מוגזמת, שכן שורשי הצמח רגישים מאוד ועלולים להרקב.
צמח הבוגנוויליה רגיש מאוד לקרה, ואם הוא ניטע במקומות מוּעדים יש לטעת אותו מוקף בצמחים אחרים או סמוך לקיר שממנו מוקרן חום.
זבובון החול הוא הגורם המעביר את מחלת שושנת יריחו.
מחקרים שנעשו בתחילת המאה ה-21 מראים כי צמח הבוגנוויליה מזן בוגנוויליה חלקה עשוי להגן מפני זבובון החול.
במהלך מעקב אחרי הרגלי תזונתו של זבובון החול, נתגלה כי הצמח רעיל לזבובונים וכי תוחלת החיים של זבובונים שאכלו מצמח זה נתקצרה באופן ניכר ולעיתים הוביל למותם בטרם עת ובטרם יוכלו להפיץ את המחלה.
בּוגַנדַה (Buganda) היא הגדולה מבין הממלכות המסורתיות באוגנדה.
הממלכה מאחדת 52 שבטים של בני בַּגנדה, קבוצה אתנית המונה כ-3 מיליון נפש.
בגנדה היא הגדולה שבין הקבוצות האתניות הרבות במדינה, אף שהיא רחוקה מלהיות רוב ומהווה רק 17 אחוזים מאוכלוסיית המדינה.
השם אוגנדה היה שמה של הממלכה בפי חלק מדוברי הסוואהילית, והוא השם שאומץ על ידי הבריטים לפרוטקטורט שהקימו ב-1894, שמרכזו היה בבוגנדה.
בוגנדה נמצאת בחלק המרכזי של דרום אוגנדה, וגובלת באגם ויקטוריה בדרום, בנילוס הלבן במזרח ובאגם קיוגה בצפון.
בירת אוגנדה והעיר הגדולה בה, קַמפַּאלַה, שוכנת בבוגנדה.
בני הבגנדה, תושבי בוגנדה, דוברים בשפת לוגנדה, שפת בנטו, שעוד 100,000 אוגנדים מקבוצות אתניות אחרות דוברים בה כשפה שנייה.
כ-85 אחוזים מהתושבים הם נוצרים, הנחלקים שווה בשווה בין קתולים ופרוטסטנטים, ו-15 אחוזים הם מוסלמים.
דתם המסורתית של הבגנדה כללה אמונה באלים רבים ובכוחות על-טבעיים, בפרט כוחותיהם של האבות הקדומים ושל מכשפים.
הנצרות חדרה לבוגנדה במאה ה-19, אך התושבים משלבים עד היום חלק מאמונותיהם ומנהגיהם הדתיים העתיקים לצד הנצרות והאסלאם, וכוח המשיכה של המסורות העתיקות אף עלה בדור האחרון.
כלכלת בוגנדה מתבססת באופן מסורתי על חקלאות, ובפרט בננות.
בניגוד לרוב האזור, גידול בקר אינו מרכיב חשוב בכלכלה.
הכפרים ממוקמים לרוב במורד גבעות, כשראשי הגבעות והמישורים מנוצלים לחקלאות.
בראשיתה הייתה בוגנדה מדינת חסות של ממלכת בוּניוֹרוֹ שמרכזה שכן צפונית-מערבית לה.
במאות ה-18 וה-19 עלתה לגדולה, ונעשתה לכוח הדומיננטי באזור.
הממלכה לא נכבשה מעולם על ידי כוח קולוניאלי; תחת זאת, חתם המלך (שתארו בבוגנדה הוא קַבּקַה) מ'ואנגה על הסכם עם בריטניה, שהפך את בוגנדה לשטח חסות בריטי, והבריטים סייעו לקידום שאיפות ההתפשטות של בוגנדה.
לאורך קיומו של הפרוטקטורט הבריטי באוגנדה שימשו בני בגנדה גובי מיסים ברחבי הפרוטקטורט, וערי בוגנדה נעשו מרכזי סחר בעלי חשיבות אזורית.
עם קבלת העצמאות ב-1962 הייתה איפה בוגנדה האזור המתקדם ביותר במדינה מבחינת רמת החיים וההשכלה.
בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה התפרקה האימפריה הבריטית ממושבותיה, בתהליך של דה-קולוניזציה, אשר לא פסח גם על אוגנדה.
הקמתן של מפלגות ברמה הלאומית בשנות החמישים עוררה התנגדות מצד המלכים וראשי השבטים בממלכות הישנות, אשר חששו מאובדן כוחם לטובת ישות לאומית כלל-אוגנדית.
עוד סיבה להתנגדות סיפקה הכוונה הבריטית להקים במזרח אפריקה פדרציה, שתכלול את אוגנדה, קניה וטנגניקה.
אוגנדים רבים חששו שפדרציה כזו תישלט למעשה על ידי המתיישבים הלבנים בקניה.
הקבקה אדוארד מוטֶסָה השני, הידוע גם כקבקה פרדי, שיצא נגד התוכנית ותבע לנתק את בוגנדה מיתר הפרוטקטורט של אוגנדה, נשלח על ידי המושל לגלות בלונדון ב-1953. המהלך עורר זעם בקרב הבגנדה, ורק חיזק את רגשותיהם הבדלניים והאנטי-קולוניאליים.
תחת לחצם הוחזר הקבקה לארצו ולתפקידו כעבור שנתיים, ולא זו בלבד אלא שמעמדו התחזק מאוד.
ניתנה בידיו לראשונה הסמכות להדיח את ראשי השבטים, והתגבשה סביבו קבוצה בשם "ידידי המלך" שפעלה נמרצות למען המונרכיה.
ברחבי אוגנדה עוררה עליית כוחו הפוליטי של המלך חששות, וקבוצות אתניות ופוליטיות יריבות התגבשו סביב מטרה משותפת: לסכל את האפשרות שהבגנדה ישלטו בהם.
עסקן פוליטי בשם מילטון אובוטה השכיל לגבש קואליציה שנקראה UPC וכללה את כל המפלגות המשמעותיות במדינה, פרט למפלגה אחת, ה-DP, שמעוזה היה האוכלוסייה הקתולית.
הבריטים, שלא הצליחו לגבש הסכם שישביע הן את רצונם של האוגנדים במדינה אחת מאוחדת והן את רצונם של הבגנדה בשמירת מעמדה של הממלכה, הכריזו על בחירות אזוריות לאספה לאומית ושלטון עצמי, כצעד מכין לקראת עצמאות.
"ידידי המלך" ותומכיהם החרימו את הבחירות, אך הקתולים בבוגנדה הצביעו בכל זאת, וכך קיבלה ה-DP כמעט את כל המושבים בבוגנדה, וזכתה לרוב באספה הלאומית על אף שמספר הקולות שקיבלה היה קטן יותר משל ה-UPC.
מצב זה עורר שיתוף פעולה בין תומכי המלך, שהתנגדו לעצם קיומו של ממשל מרכזי, ובין מתנגדיו מן ה-UPC, שרצו למנוע מן ה-DP לתפוס עמדות בשלטון לקראת העצמאות.
הושגה הסכמה על מעמד פדרלי מיוחד שיינתן לבוגנדה באוגנדה, ואף הוסכם שהקבקה עצמו יכהן כראש המדינה באוגנדה, בתפקיד סמלי מעיקרו אך בעל משמעות עבור הבגנדה.
שיתוף הפעולה גרר את תבוסתם הבלתי נמנעת של ה-DP בבחירות האחרונות לפני העצמאות באפריל 1962. עם קבלת העצמאות באוקטובר היה אובוטה לראש ממשלתה הראשון של אוגנדה העצמאית, והקבקה אדוארד מוטסה לראש המדינה.
שאלת מעמדן של ממלכות אוגנדה, ובמיוחד של בוגנדה כגדולה, המגובשת והחשובה שבהן, המשיכה לטלטל את אוגנדה גם לאחר העצמאות.
המתח בין אובוטה למוטסה החריף, ואובוטה החל לנקוט בצעדי דיכוי חריפים בבוגנדה.
ב-24 במאי 1966 הותקף ארמונו של הקבקה על ידי כוחות צבא אוגנדה בפיקוד אידי אמין.
מוטסה נמלט מן הארמון ומן המדינה ללונדון, שם מת בנסיבות לא ברורות כעבור שלוש שנים.
ב-1967 קבע אובוטה חוקה חדשה, שבה הפכה המדינה לרפובליקה וכל הממלכות בטלו.
עלייתו לשלטון של אידי אמין בהפיכה בשנת 1972 לא שינתה מצב זה, וגם לא חזרתו של אובוטה בשנות השמונים.
ב-1986 השתלטה על אוגנדה חזית ההתנגדות הלאומית, ה-NRM, בהנהגת יוורי מוסווני.
עמדת ה-NRM בשאלת קיום המלוכה הייתה מעורבת - מחד התנהלה עיקר מלחמת הגרילה של החזית כנגד שלטון אובוטה משטח בוגונדה, ורבים מפעיליה היו בגנדה.
מאידך, כבעבר, קיומה של ממלכה אזורית אתנית התנגש עם השאיפה לאוגנדה מאוחדת, ועורר התנגדות ברחבי אוגנדה.
באמצע אוגוסט 1986 התיר מוסבני לבנו של מוטסה, המלך המיועד רונלד מוּאֶנדָה מוּטֶבִּי, לשוב לאוגנדה, וב-1993 הוחלט להחזירו לכס המלוכה.
מאז 1993 מהווה בוגנדה ממלכה חוקתית.
הקבקה (המלך) הנוכחי הוא מוונדה מוטבי השני מבוגנדה (Ronald Muwenda Mutebi II), שנחשב למלך ה-36 על-פי ההיסטוריה שבעל פה של הממלכה.
חוקת אוגנדה מ-1995 מגבילה את המנהיגים המסורתיים (בכלל זה מלכים של ממלכות שבטיות) לתפקידים מסורתיים ותרבותיים בלבד ואוסרת עליהם מעורבות בפוליטיקה.
נוסף על המלך, לבוגנדה יש כעין פרלמנט משלה, הקרוי לוקיאיקו (Lukiiko).
בוגנדה, כמו שאר הממלכות באוגנדה, אינה מהווה רכיב פדרטיבי באוגנדה.
השלטון המרכזי חותר לתחום את קיומה של הממלכה לתחומים המסורתיים והטקסיים, שאליהם מוגבלות סמכויותיה כיום, ואילו בקרב הבגנדה תומכים רבים במעבר לשיטת ממשל פדרטיבית שבה יוענקו לממלכה סמכויות של ממש.
בוגוד , מלך מאוריטניה מטעמה של הרפובליקה הרומית.
לעיתים נקרא גם בוגוס (Bogus).
בוגוד היה בנו של בוקכוס (Bocchus), מלך מאוריטניה ששלט בחסות הרומאים.
לאחר מות אביו הוא עלה למלוכה בשותפות עם אחיו בוקכוס השני, כשבפועל הממלכה הייתה מחולקת לשני חלקים שבכל אחד מהם אחד האחים שלט.
עם פרוץ מלחמת האזרחים ברומא בין יוליוס קיסר לפומפיוס צידדו בוגוד ואחיו בקיסר.
בשעה שקיסר נלחם כנגד פומפיוס ביוון בשנת 48 לפנה"ס הגיש בוגוד סיוע למושלה של היספניה בייטיקה קווינטוס קסיוס לונגינוס בדיכוי מרד שבפרץ בחיל המצב הרומאי שהיה מוצב בפרובינקיה.
בוגוד המשיך בתמיכתו בקיסר לאורך מלחמת האזרחים.
הוא הדף ניסיון של גנאיוס פומפיוס ויובה הראשון מלך נומידיה לפלוש לממלכתו, ולאחר תבוסת כוחות פומפיוס באפריקה הוא הצטרף לקיסר בהיספניה ונלחם כנגד בניו של פומפיוס בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס, שבמהלכו הצטיין בשדה והיה מהגורמים שהטו את כף המאזניים לטובתו של קיסר.
לאחר רצח קיסר באידו של מרץ 44 לפנה"ס צידד בוגוד במרקוס אנטוניוס, דבר שהביא לקרע עם אחיו שהפך לחסידו של אוקטביוס.
בשעה שבוגוד שהה בהיספניה בשנת 38 לפנה"ס פרץ נגדו מרד ביוזמת אחיו והוא איבד את חלקו בממלכה לבוקכוס, שהפך למלך על כל מאוריטניה לאחר שאוקטביוס נתן את אישורו להפיכת החצר.
בוגוד הצטרף לאנטוניוס במלחמתו באוקטביוס ביוון, הוא הגן על העיר מטוני שבפלופונסוס, אולם הובס על ידי כוחותיו של אוקטביוס בפיקודו של מרקוס ויפסניוס אגריפס.
בוגוד נפטר בשנת 31 לפנה"ס.
בוגדנובקה (ברומנית: Bogdanovca) היה מחנה ריכוז שהקימו שלטונות הכיבוש הרומניים בכפר בוגדנובקה, על נהר בוג, במחוז גולטה (Golta) שבטרנסניסטריה.
מחנה בוגדנובקה הוקם באוקטובר 1941 בפקודת הממונה על המחוז אלוף-משנה מודסט איסופסקו.
רוב המגורשים לבוגדנובקה, כ-48,000 איש, הובאו מאודסה, וכ-7,000 יהודים היו ממגורשי בסרביה.
השיירה האחרונה הובאה לבוגדנובקה ב-18 בדצמבר 1941.
באמצע דצמבר 1941 נתגלו במחנה כמה מקרים של טיפוס הבהרות.
בעצה אחת עם פליישר, היועץ הגרמני שהיה מוצב במינהל הרומני של המחוז, החליט איסופסקו לרצוח את כול העצירים במחנה.
ההוראה הועברה למנסקו וסילה, הממונה על המחוז מטעם הממשל הצבאי.
ברציחת העצירים השתתפו אנשי צבא וז'נדרמריה רומנים, שוטרים ואזרחים אוקראינים מהעיר גולטה שהובאו למקום, וכן גרמנים מקומיים (פולקסדויטשה), כולם בפיקודו של מפקד המשטרה האוקראינית האזרחית קאזאקייוויץ'.
ב-21 בדצמבר 1941 החלו הרציחות.
החולים והנכים, כ-5,000 במספר, רוכזו בשתי רפתות, על גגות הרפתות פרשו שכבות קש, שפכו עליהן נפט, הציתון, והכלואים ברפתות נשרפו כולם בעודם בחיים.
שאר היהודים סודרו בשורות של 300–400 איש, הובלו ליער שבקרבת המחנה, נדחפו לשפת הואדי שמפקדי המחנה הרומנים כינוהו ה'ואדי הגדול' (Garla Mare), נצטוו להתפשט, לכרוע ברך ולהרכין ראשיהם לעבר הואדי, נורו בעורפיהם בכדורי דום דום והוטלו עליהם רימונים.
הרציחות ארכו ארבעה ימים ו-30,000 יהודים נרצחו.
הנותרים המתינו על שפת הנהר בקור עז לתורם למות, ובינתיים חפרו בידיהם בורות באדמה, וכיסום בגוויות הקפואות של ההרוגים כמסתור מהקור.
ערב חג המולד הופסקו הרציחות והן חודשו ב-28 בדצמבר.
איסופסקו ציווה לטשטש את עקבות הפשע ופקד לשרוף את הגופות.
בינואר ובפברואר 1942, עסקו 200 היהודים, שנבחרו לשם כך, בשריפת הגופות במוקדים.
150 מבין 200 היהודים שעבדו בשריפת הגופות מתו בקור וברעב, או שנורו בידי השומרים האוקראינים.
בעקבות סגירת המחנה בקרבתו הוקם מחנה הריכוז אקמצ'טקה.
סך הכול נהרגו במחנה הריכוז 41,000 יהודים
בראשית 1945 הובאו איסופסקו, מאנסקו ומפקדי המחנה למשפט על פשעם, שהיה המשפט הראשון נגד פושעי המלחמה הרומנים שנערך בבוקרשט.
האחראים לרצח ההמונים נשפטו למוות אך עונשם הומתק למאסר עולם, ולשאר הנאשמים נפסקו תקופות מאסר ארוכות.
בשנת 1996 במקום הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים.
בוגימן הוא סרט אימה משנת 2005, אשר בוים על ידי סטיבן קיי.
מעל פני השטח, טים ג'נסן נראה בן אדם נורמלי: בעל עבודה קבועה ויציבה, ובקשר טוב עם חברתו, ג'סיקה.
אך אירוע טראגי שהוא היה עד אליו כשהיה בן שמונה, השאיר אותו בטראומה: אביו נלקח על ידי הבוגימן שחי בארון חדר השינה שלו.
מאז אותו יום, טים נוקט אמצעי זהירות כדי שהבוגימן לא יוכל להתקרב אליו.
אחרי שבילה עם ג'סיקה והוריה בחג ההודיה, טים מגלה שאמו המתנכרת, מרי, מתה.
לאחר לווייתה, טים מבקר במחלקה הפסיכיאטרית, שם הוא חי לאחר מותו של אביו.
יועצו לשעבר של טים, מייעץ לו לבלות את הלילה בבית ילדותו, כדי להתמודד עם פחדיו.
באי רצון, טים חוזר לבית ילדותו, כדי להתמודד עם שדיו.
בארי ווטסון – טים ג'נסן
סקיי מקול בארטוסיאק – פראני
לוסי לולס – מרי ג'נסן
הבוגימן הוא יצור מיתולוגי המשמש בדרך כלל להפחדת ילדים במטרה לעודד התנהגות טובה.
לבוגימן אין מראה קבוע, והדימוי שלו משתנה במידה רבה בין משקי בית ותרבויות שונות, אך לרוב הוא מתואר כמפלצת בעלת מאפיינים גבריים, אנדרוגיניים או אף נשיים, אשר מענישה ילדים על התנהגות רעה.
הבוגימן, וכן יצורים דומים מבחינה רעיונית, מופיעים בתרבויות רבות ברחבי העולם.
לעיתים הבוגימן מאיים בעונש על מעשה מסוים, ולעיתים על התנהגות פסולה כללית, בהתאם למטרה שלשמה נעשה שימוש בדמות, לרוב במסגרת אזהרה של בוגר לילד.
המונח משמש לעיתים גם כהאנשה כללית או ככינוי להרגשת פחד, ולעיתים אף לשטן עצמו.
המילה בוגימן, המשמשת באנגלית לתיאור מפלצת, עשויה להיגזר מן האנגלית התיכונה bugge או bogge, שפירושן רוח רפאים, אימה או דחליל.
היא קשורה למונחים boggart ו-bugbear במשמעות שדון או דחליל, בהלחם לשוני עם המילה דוב, דמות דמונית מדומיינת בדמות דוב האוכל ילדים קטנים.
המילה שימשה גם לציון מושא כללי של פחד.
המונח "בוגבו" , הנושא זוג משמעויות דומות, ייתכן שהתפתח כשיבוש של bugbear.
המונח בוגימן עצמו מוכר כבר מן המאה ה-15, אף שסיפורי הבוגימן הם ככל הנראה קדומים בהרבה.
לעיתים קרובות הבוגימן מתואר כיצור אפל וחסר צורה קבועה, בעל יכולת לשנות את צורתו.
הבוגימן נודע כמי שמשביע את תאבונו באמצעות חטיפת ילדים ואכילתם.
תיאורי הבוגימן משתנים מתרבות לתרבות, אך לעיתים קרובות קיימים ביניהם מאפיינים משותפים, כגון טפרים או ציפורניים חדות, או שיניים חדות.
גם טבעו של היצור משתנה בין תרבויות שונות, אף שעל פי רוב הוא מתואר כסוג של רוח, בעוד שדמונים, מכשפות ויצורים אגדיים אחרים מהווים גרסאות נפוצות פחות.
חלק מן התיאורים מייחסים לו מאפיינים חייתיים, כגון קרניים, פרסות או מראה דמוי חרק.
בשל תפוצתו העולמית של המיתוס, קשה לאתר מקור ראשוני אחד לאגדות.
הבוגימן הוזכר לראשונה בהקשר של הובגובלינים באנגליה של המאה ה-16. רבים האמינו כי יצורים אלה נועדו להתעלל בבני אדם, בעוד שחלקם הסתפקו במעשי קונדס פשוטים, אחרים נחשבו לאכזריים ומרושעים יותר באופיים.
בתרבויות גרמאניות שונות מופיעות דמויות קרובות לבוגימן, כגון הבוגארט או הבוגבר, שלעיתים מתוארים כיצורים שובבים ולעיתים כאכזריים.
חלק מהאגדות מציגות אותם כישויות שגורמות לפחד באמצעות רעשים, הזזת חפצים או הפחדות ליליות, בעוד שאחרות מתארות פגיעה ממשית בבני אדם, בעיקר בילדים.
הבוגבר, לדוגמה, מתואר לעיתים כיצור דמוי דוב או חיה גדולה אחרת, והשם עצמו משקף שילוב בין שדון לפחד חייתי מוחשי.
בסקנדינביה ובמרחב הצפון־אירופי ניתן למצוא גרסאות שבהן הבוגימן קרוב יותר לרוח טבע או שד מקומי, הקשור ליערות, להרים או למזג האוויר.
באגדות אלו הוא אינו תמיד ממוקד בילדים בלבד, אלא עשוי לאיים גם על מבוגרים החורגים מהנורמות החברתיות או פוגעים בסדר הקיים.
לעיתים הוא פועל כשומר גבולות, המעניש מי שמעז להיכנס לשטחים אסורים או להפר כללים בלתי כתובים.
בתרבויות אחרות מופיעות דמויות מקבילות לבוגימן, אף שאינן נושאות תמיד את אותו השם.
באמריקה הלטינית, למשל, קיימות דמויות מיתיות המשמשות להפחדת ילדים ולהרתעתם מהתנהגות מסוכנת, כמו יציאה בלילה או שיטוט לבד.
באסיה ובאפריקה ניתן למצוא ישויות עממיות המתפקדות באופן דומה, לעיתים כישויות רוחניות ולעיתים כיצורים פיזיים למחצה, הקשורים לאמונות מקומיות בדבר רוחות, אבות קדמונים או שדים.
מאפיין משותף לרוב הגרסאות של הבוגימן הוא הקשר ההדוק בין פחד לחינוך.
הבוגימן אינו רק סמל לאימה, אלא כלי נרטיבי שנועד להמחיש גבולות, כללים והשלכות.
לעיתים הוא מתואר כמי שחוטף ילדים, אוכל אותם או מעניש אותם בדרך אחרת, אך במקרים רבים עצם האיום מספיק, ואין צורך בסיפור מפורט על מימוש העונש.
בכך מתפקד הבוגימן כהאנשה של פחד קמאי, המופעל בצורה מבוקרת בתוך מסגרת חברתית.
בעת המודרנית עבר הבוגימן גלגול נוסף, והוא מופיע בספרות, בקולנוע ובתרבות הפופולרית כדמות אימה כללית, שאינה מוגבלת עוד להקשר חינוכי.
לעיתים הוא מוצג כמפלצת שמסמלת את הפן הנפשי, סמל לטראומה נפשית או לפחדים פנימיים, ולעיתים כהתגלמות של רוע בלתי מוסבר.
אף על פי כן, גם בגרסאות אלו נשמרת העמימות הבסיסית של הדמות, שהיא אולי המאפיין המרכזי והעמיד ביותר של הבוגימן לאורך הדורות.
בוגנוויל הוא האי הראשי ב בפפואה גינאה החדשה.
אזור זה ידוע גם בשם "מחוז בוגנוויל" או "איי שלמה הצפוניים".
אוכלוסיית האזור מונה 234,280 תושבים (נכון לשנת 2011), והיא כוללת את אוכלוסיית האי הסמוך בוקה (Buka) ואיים סמוכים נוספים.
אף על פי שמבחינה גאוגרפית שייך האי בוגנוויל לארכיפלג איי שלמה, האי אינו משתייך למדינת איי שלמה.
ב-2027 צפויה בוגנוויל להתנתק מפפואה גינאה החדשה ולהפוך למדינה עצמאית.
ההתיישבות האנושית הראשונה בבוגנוויל התרחשה לפני 28,000 שנים.
לפני 3000 או ארבעת אלפים שנים הגיעו לאי אנשים אוסטרונזים, והביאו עימם בעלי חיים מבויתים כגון חזירים, תרנגולות, כלבים וגם כלי אובסידיאן.
החוקר האירופאי הראשון שהגיע לבוגנוויל היה הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל, שנחת באי ב-1768 ונתן לו את שמו.
גרמניה טענה לריבונות על האי ב-1899 וסיפחה אותו למדינת החסות שלה בגינאה החדשה הגרמנית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה את גינאה החדשה הגרמנית, כולל את האי בוגנוויל, וסיפחה אותה במסגרת מנדט חבר הלאומים.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, כבשה האימפריה היפנית את האי, אך הוא שב לשליטה אוסטרלית ב-1946. בוגנוויל הפך לחלק ממדינת פפואה גינאה החדשה ב-1975. מלחמות אזרחים שפרצו באי הובילו לשתי הכרזות עצמאות של בוגנוויל, הראשונה ב-1975 והשנייה ב-1990. שיחות שלום בתיווך ניו זילנד נפתחו ב-1997, והסתיימו במתן אוטונומיה לבוגנוויל.
בנובמבר-דצמבר 2019 נערך בבוגנוויל משאל העם על עצמאות בוגנוויל.
התוצאות שהוכרזו בדצמבר 2019 הכריעו לטובת עצמאות, אולם משאל העם לא היה מחייב, ולצורך התקדמות בתהליך העצמאות נדרש אישור מהפרלמנט של פפואה גינאה החדשה.
בנובמבר 2021 התקבל אישור מהפרלמנט והוכרז כי ב-2027 בוגנוויל תהפוך למדינה עצמאית.
הגאוגרפיה הפיזית של בוגנוויל והמערכת האקולוגית שלו הן זהות.
הוא מהווה חלק מהאזור האקולוגי של יערות הגשם של איי שלמה.
בוגנוויל והאי הסמוך לו, בוקה, הם שני שטחי יבשה נפרדים שביניהם מפריד מצר ים רדוד ברוחב 800 מטרים.
שטחו של האי הוא 9,000 קמ"ר, ופזורים בו מספר הרי געש, חלקם פעילים, חלקם רדומים וחלקם כבויים.
הר בגאנה (Bagana), שבצפון החלק המרכזי של האי, פעיל בצורה ניכרת, ולעיתים נפלט ממנו עשן הנראה למרחק קילומטרים.
רעידות אדמה מתרחשות בתכיפות אך לרוב הן לא מסבות נזק רב.
האקלים באי הוא טרופי, עם טמפרטורה ממוצעת של 26.7 מעלות צלזיוס בגובה פני הים.
רוב האוכלוסייה באי בוגנוויל משתייכת לנצרות.
כיום חיים באי מספר מועט של לא-ילידים, שכן רובם פונו בזמן מלחמות האזרחים.
בוגדת הוא סרט קולנוע משנת 2002 מסוגת מותחן ארוטי שבויים והופק על ידי אדריאן לין ובו מככבים ריצ'רד גיר, דיאן ליין ואוליבייה מרטינז.
זוהי גרסה מחודשת לסרט הצרפתי "האישה הבוגדנית" משנת 1969 שבוים על ידי קלוד שברול.
הסרט מספר על זוג עם בעיות בחיי הנישואין המתגוררים בניו יורק, כשהאישה מוצאת נחמה בסטוץ עם גבר זר, שהיא פוגשת במקרה ברחוב.
קונסטנס "קוני" ואדוארד "אד" סאמנר הם זוג המתגוררים בפרברי ניו יורק.
חיי הנישואין שלהם סבירים אבל נטולי תשוקה.
יום אחד, נתקלת קוני בזר, ברחוב בעת סופת גשם חזקה ושניהם נופלים עם ערימת ספרים שהיא עוזרת לו לאסוף.
הגבר מציע לה לעלות אליו הביתה כדי לטפל ברגלה שנפגעה והיא נענית.
הזר מציג את עצמו כפול מרטל, צרפתי אשר קונה ומוכר ספרים משומשים.
במהלך שהותם בדירתו קוני מרגישה לא בנוח עם גילויי החיבה של מרטל ועוזבת.
לפני שהיא יוצאת נותן לה מרטל ספר שירים.
באותו לילה קוני מתקשה להירדם וחושבת על מרטל.
למחרת היא מופיעה בדירתו והשניים מדברים, מפלרטטים ומקיימים יחסי מין.
הרומן מלא התשוקה והחושניות מתהווה, ואדוארד מתחיל לחשוד באשתו שמרבה לבקר במנהטן.
הוא שוכר בלש פרטי ועד מהרה מקבל תמונות מפלילות של אשתו והחבר החדש שלה.
אדוארד מחליט להגיע לדירתו של פול ולהתעמת עמו.
במהלך העימות מכה אדוארד את פול בראשו והורג אותו.
הוא מנקה את טביעות האצבעות ושאריות הדם, עוטף את פול בשטיח ומתכוון לקחת אותו החוצה.
רגע לפני שהוא יוצא מצלצל הטלפון והוא שומע את קוני משאירה הודעה במשיבון של פול בה היא מבקשת להפסיק את המפגשים איתו.
אדוארד מוחק את ההודעה ולוקח את השטיח המגולגל כדי לזרוק אותו במזבלה העירונית.
שני חוקרי המשטרה מגיעים לבית סאמנר, אך הזוג מכחיש קשר לאירועים.
קוני כבר מבינה שבעלה מודע לכל הרומן שהיה לה, מספר לה מה קרה ומציע להסגיר את עצמו.
היא מסרבת והשניים מחליטים להתמודד עם מכלול הבעיות לבד.
בטיוטה הראשונית של התסריט המקורי נכתב כי אדוארד סובל מתפקוד לקוי בחיי המין וזאת כדי לתת הצדקה לבגידה של קוני.
גם ריצ'רד גיר וגם דיאן ליין התנגדו לרעיון וביקשו לשנות התסריט וליצור מצב שרומן מזדמן יכול להיווצר גם בלי סיבה מיוחדת וסתם כתוצאה מריגוש ריגעי.
הסרט לא הצליח להרשים את המבקרים וזכה לציון של 49% מתוך 160 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
המגזין האמריקאי אנטרטיינמנט ויקלי דירג את הסרט במקום ה-27 ברשימת 50 הסרטים הארוטיים שנעשו אי פעם.
אוון גלייברמן, המבקר של אנטרטיינמנט ויקלי, זיכה את הסרט בציון A- וכתב על ליין כי זה היה משחקה הטוב ביותר בקריירה.
רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע של שיקגו סאן טיימס, כתב: "במקום לקבל עלילה עם ריגושים ממוחזרים, קיבלתי סיפור על הירהורם של שני מבוגרים שפויים שמתקשים להתמודד עם הדילמה בה הם נמצאים".
במגזין הלוס אנג'לס טיימס, כתב המבקר קנת טוראן: "ליין בתפקיד אופי אמיתי.
היא נכנסה לתפקיד בצורה שאף אחד אחר לא יכול היה וגרמה לכולנו להתחבר אליה".
למרות ביקורות שליליות בסך הכל לגבי הסרט, דווקא דיאן ליין זכתה לשבחים על הופעתה.
היא זכתה בפרס בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר של האגודה הלאומית של מבקרי הסרטים בניו יורק והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב וגם בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בוגוריה (בפולנית: Bogoria) הוא כפר בדרום פולין, כ-53 ק"מ מדרום-מזרח לבירת המחוז, קילצה, באזור ההיסטורי של פולין קטן.
בכפר ניצבת כנסיית השילוש הקדוש בסגנון הבארוק מהמאה ה-18, כנסייה שהחליפה כנסיית עץ שעמדה במקום משנת 1620.
במאה ה-16 השתייך הכפר למשפחת האצולה בוגוריוב (Bogoriów).
הכפר זכה לזכויות עיר בשנת 1616 מידי המלך זיגיסמונד השלישי ואזה בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי, והמסחר והאומנויות ביישוב התפתחו בתקופה זו.
בעת פלישת השוודים באמצע המאה ה-17 נשרף הכפר ואוכלוסייתו הצטמקה בשני שלישים.
באמצע המאה ה-18 נשרף שוב הכפר, שבתיו היו עשויים מעץ.
בשנת 1869, אחרי המרד הפולני של 1863 ופירוק פולין הקונגרסאית על ידי האימפריה הרוסית, הופקעו מהכפר זכויות העיר.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את בוגוריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה בוגוריה מרכז של צבא ההתנגדות הפולני, ארמייה קריובה.
בתקופה זו הרסו הגרמנים כ-80% מבתי הכפר.
בשנת 1789 נמנו בכפר 125 יהודים, שהתפרנסו מרוכלות.
באותה תקופה נבנה ביישוב בית כנסת מעץ, שנודע בקישוטיו המפוארים.
בין מלחמות העולם פעלה בכפר ספרייה יהודית, ששימשה כבית תרבות, ופעלו בו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, לצד סניף של אגודת ישראל.
טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר כ-400 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נהרסו רבים מבתי היישוב כתוצאה מהפצצות הגרמנים, וצעירים יהודים רבים נמלטו מהיישוב מזרחה.
עם הכיבוש הגרמני הוקם בכפר יודנרט, והועברו אליו 123 יהודים שגורשו מווינה.
בשנת 1942 הוקם בכפר גטו, אליו הועברו עוד כ-200 יהודים מכפרי הסביבה.
באוקטובר אותה השנה רוכזו כ-600 היהודים שבגטו, ונרצחו.
בּוּגוֹיְנוֹ (בבוסנית: Bugojno) היא עיר ורשות מקומית בבוסניה והרצגובינה השוכנת במחוז מרכז בוסניה אשר בפדרציה של בוסניה והרצגובינה, השוכנת 130 קילומטרים צפונית מערבית לבירה סרייבו.
היישוב נוסד ככל הנראה במהלך המאה ה-13 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
ב-1463 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו בשטח עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בוגוינו בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
העיר הועברה לחזקת שלטון הבובות של המדינה העצמאית של קרואטיה שנשלטה על ידי האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה בוגוינו בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
קהילה יהודית קטנה נוסדה בבוגוינו בשלהי המאה ה-19 על ידי מהגרים מסרייבו וטראווניק.
ב-1908 הוקם בית עלמין במקום אשר שירת גם יישובים סמוכים: בטוֹמִיסְלָאבְגְרָאד (לשעבר דוּבְנוֹ), בקוּפְּרֶס ובדוֹנִי וָאקוּפ.
המצבה המוקדמת ביותר בבית העלמין מתוארכת ל-1918 והקבורה האחרונה הייתה ב-1940.
לפי חלק מהמקורות בעיר לא היה בית כנסת ולפי מקורות אחרים הוקם כזה.
המשפחות הגדולות בקהילה היו: שָֹלוֹם (salom), עטיאש, אלטרץ, גרוף ושפרונג.
ב-1931 נמנו בבוגוינו 46 יהודים.
אזור בוגוינו נכלל בשטח המדינה העצמאית של קרואטיה בשלטון האוסטאשה.
בעידודו של ראש הכנסייה הקתולית המקומית, נעצרו בני הקהילה היהודית ביחד עם תושבים סרבים, הובלו על ידי אנשי האוסטאשה לכפר גְרָאצָ'אנִיצָה ונטבחו שם.
ב-1947 התגוררו בבוגוינו 7 יהודים.
במהלך מלחמת בוסניה ניזוק קשות בית העלמין ומאז לא שוקם.
נכון ל-2009 היה במצב תחזוקתי ירוד.
הכיתוב על המצבות היה בעברית, בגרמנית ובסרבו-קרואטית.
בוגלרקה (בוגלרקה = נורית) קפאש נולדה בדברצן.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה קפש במקום 29 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:16.22 דקות.
באולימפיאדת הנוער הראשונה שנערכה בסינגפור בשנת 2010 זכתה קפש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיינדהובן, הולנד, בנובמבר אותה שנה, זכתה קפש במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:18.56 דקות, אחרי פדריקה פלגריני מאיטליה (8:15.20 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.42 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר (2:09.91 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה קפש במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא הונגריה חדש של 8:24.79 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.15 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכתה קפש במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.49 דקות, לפני קורלי בלמי מצרפת (8:27.79 דקות) ואווה ריסטוב מהונגריה (8:27.87 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קפש במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:23.89 דקות ובמקום 17 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.0 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא הונגריה חדש של 16:02.58 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכתה קפש בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 16:03.04 דקות, אחרי מיריה בלמונטה מספרד שקבעה שיא אליפות חדש של 15:57.29 דקות ולפני מרטינה קרמיונולי מאיטליה (16:05.98 דקות).
מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:22.06 דקות, אחרי ג'סמין קרלין מבריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 8:15.54 דקות ומיריה בלמונטה (8:21.22 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.61 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכתה קפש במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא הונגריה חדש של 15:47.09 דקות (הנוכחי, 2016), אחרי קייטי לדקי מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 15:25.48 דקות ולוריין בויל מניו זילנד שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 15:40.14 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:22.93 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:08.22 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה, בדצמבר אותה שנה, זכתה קפש בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:11.43 דקות, אחרי ג'סמין קרלין (8:11.01 דקות) ולפני שרון ון רוונדאל מהולנד (8:15.84 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.02 דקות, אחרי ג'סמין קרלין (3:58.81 דקות) ובת ארצה כוכבת האליפות קטינקה הוסו (3:58.84 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 זכתה קפש ב-4 מדליות זהב, והייתה לכוכבת האליפות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קפש במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 8:16.37 דקות, אחרי קייטי לדקי שקבעה שיא עולם חדש של 8:04.79 דקות וג'סמין קרלין (8:16.17 דקות).
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 8:19.43 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 4:02.37 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.03 דקות.
כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:57.65 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 סיימה קפש במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.27 דקות ופעמיים במקום חמישי, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.77 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.41 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו בריטניה באוגוסט 2018 זכתה קפש במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:07.13 דקות, לפני סבטלנה צ'ימרובה מרוסיה (2:07.33 דקות) ואליס תומאס מבריטניה (2:07.42 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.42 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.23 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה קפש במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:06.78 דקות, לפני האלי פליקינר (2:06.95 דקות) וקייטי דרבוט (2:07.04 דקות), שתיהן מארצות הברית.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.36 דקות ובמקום 27 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:50.13 דקות.
האי בוגוסלוף או אגאסגוק (באלאוטית: Aĝasaaĝux̂) הוא פסגת הר געש שכבתי תת-ימי בקצה הדרומי של ים ברינג, 56 קילומטרים צפונית-מערבית לאי אנאלסקה (אנ'|en) בשרשרת האיים האלאוטיים.
שטח האי 0.98 קילומטרים רבועים והוא אינו מאוכלס.
גובה הפסגה של האי הוא 150 מטרים, אורכו 1,512 מטרים ורוחבו 1,040 מטרים.
הר הגעש מתנשא לגובה של 1,800 מטרים מקרקעית הים, אבל הפסגה היא החלק היחיד הבולט מעל פני הים.
עליית ההר מעל פני הים תועדה לראשונה במהלך התפרצות געשית תת-ימית ב-1796. מאז היו רצף של אירועים שבהם נוספו לאי שטחים חדשים ושטחים קיימים נשחקו.
ב-1883 צצה מעל פני המים כיפה געשית קטנה השייכת לאותו הר געש שכבתי.
שן סלע זו קיבלה את השם האי פייר (Fire Island).
כיפה געשית נוספת נוצרה בהתפרצות של 1796 והיא קרויה "סלע קסל" (Castle Rock).
על פי ההערכה מקננים באי כ-90,000 עופות כמו תוכי ים פסיפי, אוריה, ריסה אדומת-רגל ועוד שחפים.
ב-1909 קבע נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט את איים בוגוסלוף ופייר כשמורת טבע להגנה על אריות הים והעופות הימיים המקננים בהם.
תחת השם אזור הטבע הבראשיתי בוגוסלוף (Bogoslof Wilderness) הם חלק מיחידת האיים האלאוטיים של שמורת חיות הבר הימית הלאומית של אלסקה (Alaska Maritime National Wildlife Refuge).
בנובמבר 1967 הוכרז האי בוגוסלוף אתר טבע לאומי (National Natural Landmark) על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
האי בוגוסלוף נוסף להמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי ב-1970.
סדרה של התפרצויות געשיות כמעט על בסיס יומי התרחשו החל מ-20 בדצמבר 2016, תוך יצירת עננה של אפר געשי וברקים געשיים, תוך שינוי של הטופוגרפיה של האי.
כיוון שאין על האי מצלמות או תחנות ניטור והאזור מכוסה בדרך כלל על ידי עננים, אין ודאות לגבי הפרטים.
עם זאת, כשמזג האוויר השתפר נראה שלוע קטן בסמוך לחוף הצפון-מזרחי של בוגוסלוף התפרץ תוך התפוצצות וקרע את האי המקורי לשניים ויצר אי חדש קטן מצפון-מזרח לאי הקיים.
תצלומי לוויין של האי מ-25 בדצמבר 2016 הראו שהאי נשבר לשלושה איים קטנים יותר המרוכזים על מה שנראה כלוע הפעיל של ההתפרצות, ושטחו גדל ב-5 דונמים בהשוואה לשטחו הקודם שהיה 288 דונם.
שטחו גדל בשבועות שבאו אחר-כך וב-11 בינואר 2017 הוא הגיע לשטח של 437 דונם, והתמזג שוב לאי אחד.
נכון ל-11 במרץ 2017 היה שטח האי 980 דונם, יותר מפי שלושה משטחו קודם להתפרצות, והאי המוארך המקורי הפך לאי מעגלי גדול שבמרכזו לוע ההתפרצות, שכנראה עתיד לגדול עוד.
התפרצות מתפוצצת משמעותית החלה בהר הגעש בוגוסלוף ב-20 בפברואר.
תצלומי לוויין הראו ענן אפר שהגיע לגובה של 7.5 קילומטר.
ב-17 במאי ההתפרצות העיפה אפר לגובה של 10.3 קילומטרים.
ב-28 במאי 2017 שלחה התפרצות נוספת את האפר לגובה 10 קילומטרים וגרמה להתרעת צבע אדום אווירית, הרמה הגבוהה ביותר.
אפר המתרומם מעל 6 קילומטרים מהווה איום למטוסים באזור.
ב-6 ביוני 2017 הופיעה כיפת לבה חדשה שקוטרה המוערך 110 מטרים והיא גדלה לקוטר של 160 מטרים ב-9 ביוני.
התפרצות מתפוצצת החלה לפנות בוקר ב-10 ביוני שממנה התמר עמוד התפרצות שהגיע לגובה של 10.4 קילומטרים שנסחף לצפון-מערב.
התפרצות גררה שוב התרעת צבע אדום אווירית.
ההתפרצות נרגעה וההתרעה האווירית הורדה לכתום.
צילומי לוויין שנעשו ב-10 ביוני הראו שכיפת הלבה החדשה נעלמה, וככל הנראה נהרסה בהתפרצות של ה-10 ביוני.
התפרצות נוספת ב-12 ביוני ועמוד התפרצות הגיע לגובה של 7.6 קילומטרים גררה שוב התרעת צבע אדום אווירית שהונמכה לכתום למחרת.
בוגיסלב פרידריך עמנואל גראף טוינצין פון ויטנברג היה גנרל פרוסי בתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
טוינצין נולד ב-15 בספטמבר 1760 בפוטסדאם, מרקיזות ברנדנבורג, כבנו של פרידריך בוגיסלב פון טוינצין.
הוא התחתן עם אליזבת פון אמשטדט, ממנה נולדו לו בן ובת אחת.
ענף משפחת פון טוינצין עם התואר רוזן הסתיים במותו של בנו של טוינצין, היינריך בוגיסלב, בשנת 1854.
טוינצין ארגן כביכול את הנסיגה למיטל-פולניץ כדי שכוחותיו יוכלו להצטרף לצבא הפרוסי הראשי.
בקרב ינה הוביל טוינצין את חיל החלוץ של צבא ההוהלוהה.
עשרות גנרלים פרוסים הודחו לאחר התבוסה של פרוסיה ב-1807–1806, אולם טוינצין לא הודח כך.
כגנרל-לויטננט, הוא פיקד על חטיבת ברנדנבורג לאחר חוזה טילזיט, והשתתף בארגון מחדש של הצבא הפרוסי המובס.
בשנת 1813 נקרא טוינצין לכהן כמושל צבאי בין נהרות אודר לוויסלה, והוא הצליח במצור על שטטין.
כגנרל חיל הרגלים, הוא פיקד על הקורפוס ה-4, שהורכב ברובו מכוחות לנדווהר, והשתתף בקרבות גרוסברן ב-23 באוגוסט ודנביץ ב-6 בספטמבר.
באוקטובר עזבו כוחותיו את האזור הרגוע היחסי של דסאו וחצו את האלבה.
לאחר קרב לייפציג, טוינצין קיבל את כניעת טורגאו ב-26 בדצמבר 1813. הגנרל לוטננט לאופולד וילהלם פון דובשיץ הוביל את לכידת ויטנברג בלילה של ה-13–14 בינואר 1814, אך ההצלחה יוחסה לטוינצין, אשר זכה בתואר הכבוד "פון ויטנברג", שלט אצולה, וב-26 בינואר קיבל את עיטור הצלב הגדול של צלב הברזל.
רחוב בוויטנברג נקרא טוינצינשטראסה, אך ידוע כיום בשם דויטשיצשטראסה.
ב-24 במאי, טוינצין כבש מחדש את מגדבורג.
טוינצין פיקד על הקורפוס ה-4 במהלך מאה הימים של נפוליאון בונפרטה.
קרב ווטרלו אירע כבר כשכוחותיו הגיעו לצרפת.
לאחר תום המלחמה הוא פיקד על הקורפוס ה-3.
טוינצין מת כמפקד ברלין ב-20 בפברואר 1824. טאואנצינשטראסה בברלין נקרא לכבודו.
בוגיוסלו (בהונגרית: Bogyoszló) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בבוגיוסלו מספר התושבים נמצא בירידה.
בבוגיוסלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
נפת בוגורודסקויה היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
2 קופות חולים (לילדים ומבוגרים), מרכז ייעוץ ואבחון רפואי.
7 מוסדות להשכלה גבוה פרטיים, 13 בתי ספר מקיפים, 19 גני ילדים.
חלק מהפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב, תופס 65% משטח הנפה.
אצטדיון "ספרטקובץ" , שם שיחקו עד 2011 את משחקי הבית שלהם ספרטק במוסקבה.
תחנות מטרו "פראוברז'נסקאיה פלושאד" ו"בולוואר רוקוסובסקוגו"
השוער הסובייטי הגדול לב יאשין נולד וגדל בבוגורודסקויה (ברחוב מיליונאיה 15, בניין 1).
על הבניין מותקן לוח זיכרון.
במהלך שנות הנא"פ היה בוגורודסקויה אחד המרכזים העיקריים של סקופצים.
הרב בוגיד חנינא סעדון (י"ג באב ה'תרע"ו, אוגוסט 1916 – כ' בניסן ה'תשס"ו, 18 באפריל 2006) היה הרב הראשי של האי ג'רבה, אב בית הדין וראש ישיבה בג'רבה, רב העדה התוניסאית בפריז וראש ישיבת "תורה ורחמים" בעיר.
נולד בג'רבה באוגוסט 1916, י"ג באב ה'תרע"ו לוורדאנה ורבי מרדכי (מכני) סעדון.
למד בצעירותו אצל הרב שאול מקיקץ שלי והרב דוד דידו הכהן, החל משנת ה'תרפ"ח למד בישיבתו של הרב רחמים חי חויתה הכהן עד שהיה בן עשרים.
שנה אחת למד גם אצל הרב רפאל כדיר צבאן.
לימד תלמידים בישיבת "עליית רבי יעקב" בג'רבה, אך כדי לא להתפרנס מלימוד התורה עסק בממכר תפוחי אדמה בשוק של ג'רבה ובהמשך פתח חנות מכולת קטנה.
כמו כן, היה בעל בית דפוס, שבו הדפיס מספרי חכמי ג'רבה .
בגיל 22 ערך את הירחון הרבני "כתר כהונה".
באמצע שנות ה-50 הוציא את הירחון "השושנה" שנועד להרגיל את תלמידיו לכתיבה תורנית, ובתחילת שנות ה-60 הוציא את הירחון "הלקט".
בשנת 1965 נבחר למלא את תפקיד רבה של ג'רבה.
אחת הפעולות הראשונות שעשה כרב ראשי הייתה איחוד כל הישיבות והכותאבים הקטנים למקום אחד, בבית הכנסת "רבי שלום חדאד".
כמו כן, הקים שם מאפיית מצות ויקב לייצור יין כשר.
כיהן כאב בית הדין של ג'רבה עד שנת 1991. גם בשבתו כרב ודיין סירב לקבל שכר על עבודתו, והמשיך להתפרנס מחנותו.
ב-1991 עבר לפריז, שם כיהן כרב עדת יוצאי תוניסיה ברובע ה-19. בפריז הקים את ישיבת "תורה ורחמים" על שם רבו.
גם בהיותו בפריז סירב להתפרנס מהרבנות ועסק במכירת תשמישי קדושה.
נפטר ב-18 באפריל 2006 (כ' בניסן ה'תשס"ו), ונקבר (לפי בקשתו) בהר המנוחות בירושלים, ליד קברו של הרב כלפון משה הכהן, שהועבר לקבורה שם מספר חודשים קודם לכן.
בין תלמידיו, הרב חיים ביתאן, רבה הראשי של תוניסיה והרב ישראל כהן, בעל "בך יברך".
אחיו הבכור, רבי מקיקץ-דוד היה מחבר הספרים "חגי דוד", "אור הלבנה" ו"שירי קודש".
אחותו הגדולה רחל הייתה אמו של הרב מצליח מאזוז.
אחותו טיטה הייתה אמו של הרב חיים מאדאר.
גיסו היה הרב ציון סופר בעל "נוה ציון".
היה נשוי לבתו של הרב מעתוק מאזוז, מחבר הספר "מתוק מדבש".
בתו חותה נשיאה לאחיינו הרב חיים מאדאר.
מגיד תשובה - שו"ת (8 כרכים).
מגיד חדשות - על הש"ס, 11 כרכים.
דרישת הרחמים - דרשות שנשא באזכרה השנתית לרבו הרב רחמים חי חויתה הכהן.
הגיד לעמו - הגדה של פסח עם תרגום לערבית, פירושים, והוספות שונות.
הגיד מרדכי - התכתבויות שלו עם הרב מרדכי אמייס הכהן.
מדות הרחמים - ביוגרפיה של רבו הרב רחמים חי חויתה הכהן.
ספר הסתום - הערות של התורה.
קדושת משה - ביוגרפיה על הרב משה כלפון הכהן.
רבות בנות - ספר משלי עם קיצור מנחת שי והוספות רבות.
פרחי כהונה - שלושה כרכים על הש"ס מאת הרב רחמים חי חויתה הכהן.
הרב סעדון הוציא את כרכים א-ב ואת כרך ו.
שיירי מנחה - על התורה מאת הרב רחמים חי חויתה הכהן.
בוגומיל דויזון (בפולנית וגרמנית:Bogumil Dawison, 15 במאי 1818 – 1 בפברואר 1872)
היה שחקן תיאטרון יהודי-פולני שהפך לאחד מכוכבי התיאטרון בשפה הגרמנית.
דויזון נולד בשנת 1818 ברובע יהודי בוורשה כבנם של איגנאצי ורוזליה דוידסון, יהודים מתבוללים ועניים.
בנעוריו ידע חיי מחסור והתפרנס למחייתו ככתבן ומעתיק מסמכים, צייר שלטים, ומחבר מאמרי רוויו, למשל ב"גזטה ורשבסקה".
אחרי שהתנצר לפי הנצרות הרומית-קתולית שינה את שם המשפחה ל"דויזון".
בעידוד חברים מן הסביבה היהודית המודרנית, למד למשך שנה (1837-1836) בבית ספר לתיאטרון בעיר הולדתו.
בשנת 1837 הופיע לראשונה על במת התיאטרון הפולני "ויילקי" בעיר הולדתו במחזה הצרפתי "שני אסירי הגלרות" מאת בוארי, קרמוש ופוז'ול.
גילם בהתחלה תפקידי מאהב והמנטורית שלו באותה תקופה הייתה השחקנית לאונטינה הלפרטובה.
בשנים 1838–1840 שיחק בתיאטרון בווילנה אולם נאלץ לעזוב אחרי שנתקל בבקורות עוינות והערות אנטישמיות.
ב -1840 בעזרתו של יאן נפומוקן קמינסקי מצא עבודה בלבוב שהייתה תחת שלטון אוסטרי.
כשהוא מוקסם מכישרונו של דויזון, המצנט ומייסד התיאטרון הפולני בלבוב, סטניסלב סקארבק, שלח אותו לווינה.
שם בסיועם של יולי רטיך ולודוויג לווה התחיל להופיע גם על במות גרמניות.
אחרי שובו ללבוב ב-9 באוגוסט 1841 שיחק דויזון בו זמנית בתיאטראות בפולנית ובגרמנית.
הוא עורר איבה בקרב פולנים בעיר שהאשימו אותו ב"גרמנופיליה" והוכה קשות על ידי עמית פולני בשם מ.
אף-על-פי-כן דויזון ואשפרגרובה נחשבו לעמודי התווך של זירת התיאטרון בלבוב.
התחיל באותה תקופה גם לביים ולתרגם מחזות מגרמנית וצרפתית לפולנית.
ב-1846 בעת הגברת התסיסה המהפכנית בגליציה (ימי "הטבח בגליציה"), מתוך חשש לפרעות נגד יהודים, עזב האמן את לבוב והתחיל להופיע על במות גרמניות- בשלזיה - בברסלאו, בריג, אוהלאו (אולאבה) וכמו כן בשטטין.
הודות לחסותו של לואיס שניידר עבר לשחק בברלין ובתיאטרון תאליה בהמבורג, שבו ריתק את הקהל.
ב-1848 חזר ללבוב, בה נשא לאישה שחקנית ואצילה פולנייה קתולית, ואנדה אוסטויה סטאז'בסקה.
בשנת 1849 הוא השיג את החוזה המיוחל עם הבורגתיאטר בווינה, בו עבד עד שנת 1853. מנהל התיאטרון, היינריך לאובה עודד אותו לגלם תפקידי אופי.
אולם התנהגותו האגוצנטרית של דויזון הכשילה את היחסים בין השניים.
בעת פעילותו בווינה עזר דויזון לקדם את השחקן הצעיר זיגווארט פרידמן.
אחר כך בשנים 1854–1864 שיחק בתיאטרון המלכותי הסקסוני בדרזדן, בו הצטיין בסגנון משחק תקיף, ריאליסטי, לפי מבקרים אחדים - אף תוקפני ותכופות לא מלוטש
דויזון הצטיין בתפקידי אופי כמו שיילוק בהסוחר מוונציה מאת שייקספיר, מפיסטו בפאוסט מאת גתה ופרנץ מור בהשודדים מאת שילר.
עם התפקידים ששיחק נמנו גם המלך ליר, ריצ'רד השלישי, המלט, מרקוס אנטוניוס, קרל החמישי (במחזה דוקטור פאוסטוס מאת כריסטופר מרלו) וכו'.
בשנות ה-50-ה60 יצא דוויזון לסיורי הופעות בלייפציג, ברלין, ויימאר, ברסלאו, פראג, מינכן, אוגסוברג, סנקט פטרבורג, פשט, מגדבורג, שוורין, נירנברג, קניגסברג, ריגה וורשה.
בשנת 1855 אחרי הגעתו לברלין ב-17 ביוני הופיע בארמון המלכותי בפוטסדם בחגיגה של גדוד חיל המשמר וכהוקרה לכישרונו זכה במתנה - קופסת טבק יקרה מזהב - מידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי
בסנקט פטרבורג זכה להצלחה אדירה.
בשנת 1859 בפריז התבלט בחגיגות המאה להולדתו של שילר על ידי דיקלומיו מכתבי ההמשורר, אותם הילל אלפרד דה ויניי.
הם היו ביוטי לניצחון הדיקלום הריאליסטי בניגוד למסורת התיאטרונית הגרמנית הישנה.
ב-1859 נפטרה אשתו, ואנדה, וב-1861 התחתן דויזון בדרזדן עם זמרת האופרטה והפסנתרנית קונסטנצה יאקובי, בתו של כומר לותרני.
אז עבר דויזון לדת הלותרנית
אשתו השנייה התלוותה אליו לסיורים רבים.
ב-1864 עזב דויזון את תיאטרון החצר בדרזדן בעקבות ריב עם המנהל הסקסוני קרל אוגוסט לודוויג קוואנטר.
כפי שדווח במגזין אמנויות מקומי דויזון שיחק על במת תיאטרון זה 597 פעמים ב-566 ערבים.