tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לגבי משמעות הביטוי חלוקות הדעות, כפי שאפשר לראות במחקר המעמיק בספרו של פרדריק ניומן משנת 1978 אחד הפתרונות המוצעים בדיון, ששותפים לו מלחיני בארוק כגספאריני, ג'מיניאני וקארל פיליפ עמנואל באך, בין השאר, הוא "לייתר", במובן של הוספת צליל "מיותר" לארפג'ו או אקורד.
אפשרויות אחרות הן "למחוץ" או "לחבול" בשלמות ההרמונית של הארפג'ו או האקורד בהוספת דיסוננס חולף, וכן "להימחץ" במובן של "התנגשות" חטופה בצליל העיקרי, בלי לגזול מן המשך שנקבע לו.
אחת הדרכים להתייחס אל הסמיך הקצר היא כאל גרסה קצרה יותר, פחות חשובה מבחינה מלודית, של האפוג'אטורה, או הסמיך הארוך, שבה השהיית התו הראשי כמעט שאינה מורגשת - להלכה, איננה מחסירה כהוא זה מן הזמן המוקצב לתו הראשי.
הסמיך נכתב כתו קישוט (grace note), לעיתים קרובות כרבע או שמינית, עם אלכסון שחוצה את קו התו.
הפרשנות המדויקת של הסמיך הקצר משתנה בהתאם לטמפו של היצירה, אבל הדוגמה הבאה אפשרית:
השאלה, אם לנגן את התו לפני הפעמה או עליה תלויה במידה רבה בטעם ובנוהל הביצוע.
כחריג, אפשר לרשום את הסמיך הקצר בתיבה הקודמת לתו שאליו מצורף הסמיך, אות לכך שיש לנגן אותו לפני הפעמה.
(הקו המנחה הזה איננו ניתן למימוש אם התו הראשי איננו מופיע בפתח התיבה.)
הכוונה משתנה עם בהתאם למלחין ולתקופה.
לדוגמה, אפוג'אטורות ארוכות של היידן ומוצרט אינן נבדלות - למראית עין - מאצ'אקאטורות שלפני הפעמה אצל מוסורגסקי או פרוקופייב.
במקרים מסוימים, בכלים המאפשרים זאת, כמו פסנתר, מושמעת האצ'אקאטורה בו בזמן עם הצליל הראשי, ומושתקת מיד.
גליסנדו היא גלישה מתו אחד לאחר, שסימונה הוא קו גלי המגשר בין שני התווים.
כל הצלילים שביניהם, אם דיאטוניים ואם כרומטיים (תלוי בכלי ובהקשר) נשמעים, אם כי בקיצור נמרץ.
בכך נבדל הגליסנדו מן הפורטמנטו.
במוזיקה קלאסית עכשווית (בייחוד ביצירות אוונגרד, הגליסנדו נוטה לסגל לו את מלוא הערך של התו הראשוני.
במוזיקה של תקופת הבארוק יש לקישוטים משמעות שונה.
רוב הקישוטים באים על הפעמה והשימוש בהם מוגבל למרווחים דיאטוניים יותר משהנו בתקופות מאוחרות יותר.
אף כי כל טבלת קישוטים מחויבת להצגה מדויקת וקפדנית, יש לתת את הדעת על הקצב ועל אורך הצליל, שכן בקצבים מהירים יהיה קשה או בלתי אפשרי לנגן את כל הצלילים הנדרשים בדרך כלל.
המחשה לכמה קישוטי בארוק נפוצים מובאת בטבלה שלהלן, מתוך "ספרון מקלדת לווילהלם פרידמן באך שחיבר יוהאן סבסטיאן באך:
לפי מילון הרווארד למוזיקה, קישוט הוא "שינוי במוזיקה, על פי רוב, אך לא תמיד, באמצעות הוספת צלילים, לייפוי או שכלול של המוזיקה, או לצורך הצגת יכולותיו של הפרשן."
מדוע נעשה שימוש בקישוטים באריות אופראיות?
יש סיבות רבות לכך, שזמרים משתמשים בקישוטים.
במאה ה-18 היה הקישוט שכיח במוזיקה ווקאלית, בייחוד באופרה.
ציפו מן הזמרים לעטר את שירתם.
צורת האריה דה קאפו דורשת קישוטים בחזרה של קטע A (הידועה גם כ-'A או A "פרימה").
כדי שיוכלו לעטר אריה במסורת ובטונאליות המקובלות, נדרשו רוב זמרי התקופה, אם לא כולם, ללמוד הלחנה לצד לימודי השירה.
טווח אפשרויות הבחירה נע משינוי פשוט בארטיקולציה, למשל, שירת המלודיה בלגאטו בקטע A ובפיציקטו בקטע 'A ועד לשכתוב פסוקי שירה שלמים לטסיטורה מתאימה יותר לזמר/ת.
דוגמה לצורך של אריות דה קאפו בקישוטים היא "Agitata da due venti" של ויוואלדי מתוך האופרה "גריזלדה".
בסרטון הבא שרה צ'צ'יליה ברטולי עם אנסמבל סונאטורי דה לה ג'ויוזה מארקה : Video מ-0:35 עד 1:14 נשמע החלק הראשון של קטע A של אריית דה קאפו זו.
הצלילים המושרים הם בדיוק אלה הכתובים בפרטיטורה ("קומה סקריטו").
בתקופת הבארוק הייתה אריה דה קאפו, במבנה A-B-'A, צורת האריה המקובלת ביותר.
הציפייה הייתה, שקטעי A ו-B יעוטרו קלות, בטריל או בכפלפל פה ושם.
העיטורים הווירטואוזיים יותר נכללו בקטע החוזר.
בהאזנה לקטע החוזר, 'A, מ-4:14 עד 4:52, שומעים את הקישוטים שהכניסה צ'צ'יליה ברטולי: Video אף כי ברטולי מוסיפה לא מעט קישוטים, מבנה המלודיה המקורית של ויוואלדי (זה שבקטע מ-0:35 עד 1:14) נשמר.
קישוט ביצים הוא עיסוק אמנותי שבו מעטרים ביצים.
צורת הביצה החלקה והעגולה הופכת אותה לחומר גלם פופולרי לקישוט.
כל ביצת ציפור יכולה להתאים לעיטור, אבל לרוב יעדיפו האמנים להשתמש בקליפה גדולה וקשיחה.
ביצי אווז, ברווז ותרנגול לרוב מרוקנים מתכולתם על ידי יצירת חור בתחתיתן.
לאחר מכן מקשטים את הביצה, צובעים ומעצבים אותה בצורות שונות באמצעות טכניקות מיוחדות.
בדרך כלל מורחים את הביצה המקושטת בלכה או בחלמון עם סיום העבודה.
קישוט ביצים נפוץ במיוחד במדינות מזרח אירופה ומאפיין את חג הפסחא.
סוגים מסוימים של ביצים, כמו ביצי יען או אמו, הן גדולות וקשיחות מספיק, כך שניתן לגלף אותן בלי שהן ישברו.
עיצובים בביצי אמו מנצלים את הניגודיות בין הירוק הכהה המנומר שבחוץ לבין הלבן שבתוכה.
האמן והתכשיטן הרוסי הנודע פטר קארל פברז'ה יצר ביצים העשויות מאבני חן ומתכות יקרות עבור הצארים של רוסיה, אלכסנדר השלישי וניקולאי השני ועוד אישים שונים ברוסיה.
ביצי פברז'ה הללו מדמים סגנון של קישוט ביצים, אך למעשה הן עשויות מזהב ואבנים יקרות.
גם בתרבות הפרסית יש מסורת של קישוט ביצים אשר מתקיימת בזמן נקודת השוויון באביב.
זמן זה מציין את ראש השנה הפרסי.
בני המשפחה מקשטים יחד ביצים ומניחים אותן בקערה.
יש האומרים כי מקור המסורת התרבותית הזו הוא בנצרות.
אמנים מודרניים רבים מעצבים ביצים באמצעות גילף או חריטה.
יש כאלה המעצבים את הביצים בעזרת קישוט וצבעים או כיסוי הביצים באמצעות חומרים שונים החל מדף או בד וכלה בחומר פולימרי.
אמני הביצים מאוגדים בגילדה משלהם, "גילדת אמני הביצים הבינלאומית" אשר מקדמת מדיום אמנותי זה.
בארצות הברית ישנן תצוגות רבות בהן אמנים שונים מציגים את הביצים שלהם.
בכל שנה בוחר הבית הלבן, בחג הפסחא, ביצה אחת מכל מדינה בארצות הברית.
קישוא ממולא , הוא מאכל של קישואים ממולאים שמקורו בארצות במזרח התיכון.
את המאכל מכינים בעיקר בישראל, מצרים, סוריה, לבנון, מרוקו, ירדן, טורקיה, עיראק וקפריסין.
המלית עשויה מתערובת של בשר בקר או בשר כבש ואורז.
את הקישואים הממולאים בדרך כלל מבשלים ברוטב חמוץ, למשל מיץ לימון או עגבניות.
למאכל כמה וכמה גרסאות שונות ומגוונות הכוללות כאלה עם שורשים במטבח הסורי, הלבנוני, הטורקי והקפריסאי.
את הגרסה הסורית, לדוגמה, מכינים עם לימון, נענע ושום, ואילו בגרסה הקפריסאית נהוג גם למלא את פרחי הקישואים.
במטבח הסורי מכינים גם כוסא מחשי חלבי הנקרא "מחשי לאבן" במילוי אורז, חומוס וחמאה, ומתבלים אותו עם לבן ונענע, ואוכלים אותו בעיקר בחג השבועות בבוקר.
ישנן גם גרסאות צמחוניות למאכל זה, שאינן מכילות בשר כלל.
ישנו סוג נוסף של כּוּסָה מַחְשִׁי הנקרא מדיאס שהוא חצי קישוא הממולא בבשר.
קישווארדה (בהונגרית: Kisvárda, בגרמנית: Kleinwardein, ביידיש: קליינווארדיין) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, בצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול עם אוקראינה וסלובקיה, כ-300 ק"מ מבודפשט הבירה וכ-45 ק"מ צפונית מזרחית לנירג'האזה.
קישווארדה היא העיר השלישית בגודלה במחוז ושוכנת על עורקי התחבורה הראשיים בין הונגריה לאוקראינה.
משמעות השם קישווארדה היא "מצודה (vár) קטנה (kis)".
השם ניתן לה על ידי הכובשים המדיארים בשלהי המאה ה-9, בעקבות מבצר גבעה שמצאו במקום.
במסמכים מתקופת ימי הביניים מוזכר היישוב בשמות Warda ו-Warada.
הקידומת kis (קטן) נתווספה לשם כדי להבדילו מהיישוב Nagyvárad (כיום אורדיאה, רומניה) שקיבל את הקידומת nagy (גדול).
בשנת 895 השתלטו המדיארים הפולשים על השטח, ששימש לאחר מכן כמרכז למערכת ההגנה שהוקמה על מבצר הגבעה שנמצא במקום.
ב-1085 הדף לאסלו הראשון, מלך הונגריה, את התקפתו של הנסיך הקומני קוטסק (Kutesk) בקרב גדול והכניעו.
לכבוד הניצחון בנה המלך כנסייה שהוקדשה לזכרם של פטרוס ופאולוס.
במאה ה-12, עם ירידת חשיבותו של היישוב כמבצר הגנה, הוא עבר לרשותה של משפחת גוטקלד (Gutkeled).
אחד מענפי המשפחה, משפחת וארדאי (Várday), אימצה לה את שמו ופעלה רבות לפיתוח היישוב.
הם השיגו הגנה מלכותית לבאים ליריד השבועי שהתקיים בו וב-1421 אף זיכו את היישוב במעמד של עיר.
ב-1415 קיבל פלברט וארדאי אישור לבניית טירה במקום, ובאמצע המאה ה-15 הוחל בבניית טירת קישווארדה ששרידיה משמשים עד היום כמרכז לפעילות תרבותית.
אישטוואן וארדאי, הארכיבישוף של קלוצ'ה והקנצלר של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, הרחיב ב-1468 את האוטונומיה של העיר.
מספר התושבים לקראת סוף המאה ה-15 עבר את האלף, וקישווארדה הפכה ליישוב המרכזי של מחוז סבולץ'.
ב-1591 נוסדה הגילדה הראשונה ביישוב.
בתקופת הכיבוש העות'מאני, שנמשכה קרוב למאתיים שנה, התפתחות המקום נעצרה.
המהפכה החברתית בהונגריה ב הביאה להתפתחות מואצת של היישוב ואוכלוסייתה גדלה פי חמישה.
רוב המסחר והתעשייה התבססו על מוצרי החקלאות מיישובי הסביבה.
הוקמו טחנות קמח, מזקקות ומפעלים נוספים לייצור חומץ ועמילן.
גורם נוסף שתרם להתפתחות המסחר הוא מסילת הברזל הצפון-מזרחית של הונגריה שנסללה בשנים 73–1870 ועברה דרך היישוב.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעידודו של המשטר הקומוניסטי, הוחל בפיתוח מואץ של היישוב.
אוכלוסייתה גדלה לכ-18,000 תושבים וב-1970 הוכרזה כעיר.
יהודי קישווארדה נזכרים לראשונה בתעודה רשמית משנת 1730 ולאחר מכן במפקד אוכלוסין משנת 1747. הם התיישבו במקום על פי היתר מיוחד של הרוזן אסטרהאזי בעל האחוזה במקום.
הקהילה התארגנה ב-1796 עם הקמתה של החברה קדישא.
בשנת 1801 נבנה בית הכנסת הראשון של הקהילה ובאותה תקופה הוקם גם בית ספר יהודי ברמה גבוהה.
הקהילה הקימה שורה של מוסדות צדקה: "אגודת נשים", "עושה חסד", "גמילות חסדים", "מלביש ערומים" ועוד.
בשנותיה הראשונות הייתה כפופה לקהילת קאליב, אך החל מ-1844 הפכה לקהילה עצמאית.
ומשנת 1885 היו כפופים אליה יהודי כפרי האזור: איאק, אנרץ', דומבראד, דגה, פניישליטקה, גיולהאזה, יקה, קקצ'ה, נירקאראס, פפ, פאטרוהה, רטקזברנץ' וסבולצ'באקה
היהודים מילאו תפקיד מרכזי בהתפתחותו הכלכלית של היישוב ורוב המסחר הקמעונאי היה בידם.
היו ביניהם מנהלי וחוכרי אחוזות גדולות, בעלי מחסנים עבור התוצרת החקלאית שהובאה מיישובי הסביבה, וגם היזמים והבעלים של רוב מפעלי תעשיית המזון במקום.
הבנקים הראשונים שנפתחו ביישוב היו בבעלות יהודית.
בשנת 1900 מנה בית הספר היהודי כ-370 תלמידים ופעלו במסגרת הקהילה ישיבה גדולה ותלמודי תורה אחדים.
ב-1901 נבנה בית כנסת חדש גדול ומפואר.
המצב הכלכלי של חלק מהיהודים הידרדר בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-1930, אך לאחר מכן הייתה התאוששות כלכלית שנבעה מההתחמשות המוגברת של הצבאות באירופה.
חוקי ההפליה, שנחקקו ופורסמו בשנת 1938 בעקבות התקרבות הממשל ההונגרי לגרמניה הנאצית, ערערו את חיי היהודים ביישוב.
הבנקים הופקעו מבעליהם היהודים, פקידים יהודים במשרות ציבוריות פוטרו ופעילות הסוחרים היהודים הוגבלה.
ב-1942 גויסו הצעירים היהודים לשירות העבודה במסגרת הצבא ההונגרי.
רובם נשלחו לאוקראינה, ורבים מהם נספו שם.
ב-8 באפריל 1944 הוחל בריכוז היהודים מישובי הסביבה לגטו שהוכן בקישווארדה.
שבוע לאחר מכן, ב-15 באפריל, הוחל גם בריכוז יהודי קישווארדה לתוך הגטו.
בסך הכל רוכזו בגטו קרוב כ-7000 יהודים ששהו שם בתנאי צפיפות קשים.
ב-29 וב-31 במאי אותה שנה גורשו יהודי הגטו ב-2 משלוחים למחנה ההשמדה אושוויץ.
עם סיום מלחמת העולם השנייה חזרו ליישוב כ-800 ניצולים והקימו מחדש את הקהילה.
לאחר המרד ההונגרי בשנת 1956, רוב יהודי הקהילה עלו לישראל או היגרו לארצות הברית.
ב-1975 נמכר מבנה בית הכנסת הגדול למועצת העיר ומ-1983 הוא משמש כמוזיאון.
יוז'ף פרידיישי, במקור פרידנשטיין (1875 – 1967) היה רופא יהודי-הונגרי, מיילד-רופא נשים, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
שַאנְדוֹר רַאדוֹ (במקור רוטמן; 1890–1972) היה פסיכואנליטיקאי הונגרי-יהודי, מחלוצי הפסיכואנליזה, עמיתו לעבודה של זיגמונד פרויד.
ליפוט ודאס, (במקור ויינברגר 1861 – 1924) היה עורך דין, יהודי-הונגרי פוליטיקאי, חבר באספה הלאומית ההונגרית (1910-1918).
גזה וצ'אי (במקור וייסברגר 1902 – 1960) היה מהנדס חשמל, יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט.
אישטוואן ראדו (במקור יחזקאל זיסה רוזנבליט 1891 – 1972) היה מפיק, עיתונאי קולנוע יהודי-הונגרי, דרמטורג; אחד מחלוצי עיתונות הקולנוע ההונגרית.
בלה האלאשי (1887 – 1965) היה עורך דין, כלכלן, פוליטיקאי כלכלי יהודי-הונגרי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטה.
ויקטור וארקוני, (במקור מיקשה וייס, 1891 – סנטה ברברה, קליפורניה, 1976) היה שחקן יהודי-הונגרי-אמריקאי, אחד מכוכבי הראינוע ההונגריים והאמריקאים.
הקישוט המרכזי הוא פריט דקורטיבי, בדרך-כלל פונקציונלי בלבד ואינו מהווה חלק מן הארוחה, המונח במרכז שולחן הסעודה, כחלק מעריכת השולחן, ומטרתו להוסיף אווירה, עניין, הדר ונוי לסעודה.
לא תמיד מדובר בפריט אחד ויחיד.
בפרט בשולחנות ארוכים, ייתכנו מספר קישוטים מרכזיים, שיהיו פזורים לאורכו.
הקישוט המרכזי על השולחן הוא פריט, המשמש למטרות דקורציה (קישוט ועיצוב).
יחד עם זאת, לעיתים קרובות, הקישוטים המרכזיים לא גדולים במיוחד, כדי למנוע מהם לחסום את שדה הראייה בין משתתפי הסעודה וכדי להשאיר מספיק מקום להגשת המנות והאוכל.
קישוטים מרכזיים אחרים עשויים, לעיתים קרובות, מפרחים, נרות, פירות או מגדים (ממתקים).
קישוטים מרכזיים מהווים חלק גדול ומשמעותי מעיצוב וקישוט שולחנות בחתונות ושמחות אחרות, כגון: בר/בת מצוות, ימי הולדת ומסיבות אירוסין.
במפגשים ואירועים רשמיים באירופה יש לעיתים קישוטים מרכזיים מושקעים ומורכבים במיוחד, בפרט על גבי שולחנות ארוכים, העשויים להתפרש לכל אורכם.
בחגים, בפרט ראש השנה, פסח וגם פורים, מקובל גם בבתים הפרטיים להשקיע בשדרוג שולחן הסעודה בקישוט מרכזי.
קישוור נאהיד (באורדו: کشور ناہید; נולדה ב-1940) היא משוררת אורדו פמיניסטית ופעילה חברתית מפקיסטן.
היא כתבה ספרי שירה רבים, תרגמה טקסטים פמיניסטיים ורדיקליים משפות אחרות, וכן פרסמה ספרי ושירי ילדים.
בין הפרסים בהם זכתה הם פרס סיטארה א-אימטיאז על תרומתה לספרות אורדו, הפרס האזרחי השלישי בחשיבותו מטעם ממשלת פקיסטן, וכן בפרס אונסק"ו לספרות ילדים.
נאהיד נולדה בשנת 1940 למשפחה סיידית בבולנדשאהר, באוטר פרדש שבהודו.
היא עברה עם משפחתה ללאהור, פקיסטן, לאחר החלוקה של הודו ב-1949. אביה חילק ממתקים לכבוד החלוקה, ונעצר.
נאהיד הייתה עדה לאלימות רבה בהקשר של החלוקה, כולל אונס וחטיפה של נשים.
שפיכת הדמים של התקופה השאירה עליה את חותמה.
היא נאלצה ללבוש בורקה החל מגיל שבע.
כנערה, נאהיד שאבה השראה מהנערות שהחלו ללמוד באוניברסיטה המוסלמית אליגרה.
היא התרשמה מהקורטה או הגהררה הלבנה (בגדים מסורתיים לנשים מוסלמיות באזור) שלבשו מתחת לבורקה השחורה, והיא החליטה שברצונה ללמוד באוניברסיטה.
היא סיימה את לימודיה באדיב (כמו תיכון) באורדו ולמדה פרסית.
היא החלה לקרוא במרץ כל מה שהצליחה להשיג ידה—החל מיצירות של דוסטויבסקי ועד למילון.
היא נאבקה לקבל חינוך כאשר רוב הנשים לא הורשו ללמוד בבתי הספר.
את רוב לימודיה למדה בבית, וקיבלה תעודת בגרות באמצעות קורסים בהתכתבות.
הייתה התנגדות רבה במשפחתה בנוגע להמשך לימודיה באוניברסיטה, אך אחיה סייד אפתחאר זאידי שילם את שכר לימודיה, וסייע לה להמשיך בהשכלתה הפורמלית.
היא סיימה תואר ראשון ב-1959 ותואר שני בכלכלה בשנת 1961 באוניברסיטת פנג'ב בלאהור.
היא נישאה למי שהיה חבר ועמית, המשורר יוסוף קמראן ונולדו לזוג שני בנים.
לאחר מותו של קמראן, היא עבדה קשה כדי לגדל את ילדיה ולפרנס את המשפחה.
נאהיד פרסמה 12 ספרי שירה בפקיסטן ובהודו.
שירת האורדו שלה פורסמה גם בשפות זרות ברחבי העולם.
השיר המפורסם שלה, "אנו הנשים החוטאות" (באורדו: ہم گنہگار عورتیں), הפך להמנון נשים בקרב הפמיניסטיות הפקיסטניות, נתן את שמו לכותרת האנתולוגיה פורצת הדרך של שירת אורדו עכשווית פמיניסטית, אשר תורגם ונערך על ידי רוקסנה אחמד ופורסם בלונדון על ידי The Women's Press ב-1991.
נאהיד כתבה גם שמונה ספרים לילדים וזכתה בפרס אונסק"ו לספרות ילדים.
היא פעילה למען זכויות ילדים באותה מידה שהיא פעילה למען זכויות נשים.
גישתה מבוטאת בשיר "אסין בוריאן ווה לוקו", אשר נוגע למצוקתן של נשים בחברה תחת שליטה גברית.
נאהיד מונה משוררות אורדו אחרות, דוגמ, אדא ג'עפרי, כסוללות הדרך שלה, על אף ההבדלים הגדולים בגישתן ובשירתן.
היא מעידה שעדיין קשה לנשים להתבטא באופן חופשי בחברה הפקיסטנית, על אף התקדמות מסוימת.
היא סיפרה שאפילו בעלה, שהיה מגדולי תומכיה, היה מנסה להניא אותה מכתיבת נאזמים (סוג שירה פילוסופית) ולהסתפק בכתיבת גאזאלים (סוג שירה מסורתית).
נאהיד שמשה בתפקידים שונים במוסדות לאומיים.
היא הייתה מנכ"לית המועצה הלאומית לאמנויות של פקיסטן, והייתה עורכת של כתב העת הספרותי מאהה נאו.
היא גם הקימה את ארגון "חווא" (חוה) שמטרתו לעזור לנשים ללא הכנסה עצמאית להגיע לעצמאות כלכלית דרך תעשיות ביתיות ומכירה של עבודות יד.
נאהיד הייתה במהלך חייה והקריירה שלה עדה למאבקים ולשאיפות של פקיסטן כאומה.
בכתביה, המשתרעים על פני יותר מארבעה עשורים, היא מתעדת את חוויותיה כסופרת-אישה העוסקת בזירות היצירתיות והאזרחיות, כשהיא גם מתמודדת עם התנגדות ואלימות בפן האישי, החברתי, והרשמי-ממסדי.
מספר חודשים לאחר חלוקת הודו – קצת לפני שמשפחתה עברה ללאהור – נאהיד ראתה מעשה אשר השאיר את חותמו והשפיע על המשך פעילותה במהלך חייה.
מספר נערות מוסלמיות מעירה נחטפו במהלך המהומות בעקבות החלוקה.
הן הצליחו להימלט, או שניצלו, והגיעו חזרה לביתן.
משפחתה הכירה חלק מן הנערות, והיא ליוותה את אמה ואחיותיה בביקור אצל משפחותיהן של הנערות.
היא ראתה אותן שבורות, פצועות ומותשות, מוקפות קרובות משפחה המנסות לנחמן, כשהן שכובות על הרצפה, או נשענות על הקיר.
היא זוכרת בפרט את רגליהן החבולות והמדממות של הנערות.
נאהיד מספרת שברגע זה היא הפכה, בעל כורחה, לילדה-אישה.
היא הבינה את הסכנה הייחודית לנשים וילדות, וכתבה על כך: "רגליהן של נשים ונערות בכל מקום ספוגות בדם.
מעט מאוד השתנה במהלך השנים.
בתחילת דרכה, נאהיד הושפעה מתנועת הסופרים הפרוגרסיביים של דרום אסיה, ומהאידיאלים של הסוציאליזם; היא מונה שתי השפעות גדולות של התקופה: פקיסטן הייתה אז תחת משטר צבאי ורעיונות חדשים וסגנונות ספרותיים חדשים הוצגו בספרות האורדו, בעיקר דרך התרגומים הרבים של הספרות הרוסית והסובייטית אשר נהיו אז זמינים.
נאהיד וחבריה רוא את עצמם כחלק מכל החידושים של התקופה.
יום אחד הם היו משתתפים בצעדה בתמיכה בנאצר והשליטה המצרית על תעלת סואץ, ולמחרת הם היו מארגנים בעצרת בעד וייטנאם או פלסטין או אמריקה הלטינית.
נאהיד פעילה גם למען שלום בדרום אסיה, ושיחקה תפקיד משמעותי בקידום פורום עמי פקיסטן הודו, ופורום הסופרים של אגודת דרום אסיה לשיתוף פעולה אזורי (SAARC).
היא השתתפה בתנועות ספרותיות ותרבותיות בינלאומית לקירוב סופרים ואמנים, המאמינים בסדר פוליטי עולמי צודק ושוויוני.
שיריה העוצמתיים נגד קיצוניות דתית, אלימות, טרור, והסבל המוגבר של נשים ונערות בשל הקצנה דתית ופוליטית מוכרים הן מקומית והן במרחב הבינלאומי.
בתחילת שנות ה-1960, הייתה לנאהיד תקופה קצרה של כתיבת שירה מסורתית.
אך לאחר מכן, היא ועמיתה המשורר אפתחאר ג'ליב התחילו לכתוב ולהתנסות בצורות חדשות, ביניהן שירה חופשית ושירת פרוזה.
בנוסף לשמונה כרכי שירה, נאהיד פרסמה גם ספר זיכרונות, דיוקנאות של סופרות ואמניות, ותרגומים של טקסטים פמיניסטיים לאורדו.
היא גם כותבת טור שבועי בעיתון היומי "ג'אנג".
טוריה בנושאים פוליטיים, חברתיים וספרותיים לוקטו ויצאו לאור כספר בשם "וארק וארק אעינה" (עלי התבוננות).
שישה מספרי שירתה יצאו לאור בין 1969 ל-1990, אז הקול שלה "התעצם, נהיה חזק יותר, דורש יותר, ואיכשהו יותר אינטימי".
אוסף השירים הראשון שלה היה לאב-י גויה (שפתיים שמדברות), אשר יצא ב-1968, וזכה בפרס עדמג'י לספרות.
בנוסף לגוף עבודתה הגדול, מעמדה כאם שירת האורדו העכשווית נטוע בחידושים שלה לשירה הלירית (הגאזאל) וכן תרגומיה הרבים של משוררים רדיקליים משפות אחרות.
ספר הזיכרונות הראשון שלה, "בורי עוורת קי קאת'ה", תורגם על ידי דורדנה סומרו לאנגלית בכותרת "A Bad Woman's Story" (סיפורה של אישה רעה).
שנהפרסמטעםעבור1968פרס עמדג'י לספרותאוסף השירים הראשון שלה, לאב-י גויה (1968)פרס אונסק"ו לספרות ילדיםאונסק"ודאיס דאיס קי קהניאןפרס התרגום הטוב ביותראוניברסיטת קולומביה1997פרס מנדלה2000סיטרה א-אימטיאזממשלת פקיסטןמפעל חיים
קִישּוֹמָארוּ אוּאֶשִיבָּה (ביפנית: בקאנג'י 植芝 吉祥丸 ובהיראגאנה うえしば きっしょうまる; נהגה אואשיבה קישומארו) היה אמן לחימה יפני.
הוא היה בנו של מוריהי אואשיבה מייסד אמנות הלחימה אייקידו.
הוא סייע בפיתוח השיטה, ולאחר מות אביו, הוא מונה לדושו (כינוי לעומד בראש השיטה) שלה.
אואשיבה נולד ב-27 ביוני 1921 בעיר איאבה שבמחוז קיוטו שביפן, לאביו מוריהי אואשיבה ולאמו אַצוּ אואשיבה, כילד הרביעי מבין שני אחיו (שמתו בילדותם) ואחותו.
בשנת 1927, עבר יחד עם משפחתו למגורים בעיר טוקיו.
הוא החל להתאמן באמנויות לחימה בעקבות אביו, בשנת 1937 לערך.
בשנת 1942, כשהוא עדיין היה סטודנט באוניברסיטת ואסדה, מונה על ידי אביו (שפרש באותה עת לעיר איואמה) לראש ההומבו דוג'ו בטוקיו.
בנו מוריטרו אואשיבה סיפר, כי בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, לא הייתה פעילות רבה בהומבו דוג'ו, היות שקישומארו היה רוב הזמן באיואמה, זאת מאחר שהוא לא היה יכול להתפרנס מהדוג'ו, והוא הוצרך לעבוד לפרנסתו בחברה בשם אוסקה שוג'י בעיר.
למעשה, עיקר הפעילות שלו בתחום האייקידו, הייתה אחרי המלחמה.
בשנת 1946 הוא קיבל תואר ראשון בכלכלה, מאוניברסיטת ואסדה.
בתחילת שנת 1948 הוא החל לפקח על הקמת ארגון שיטת האייקיקאי (הזרם המרכזי באייקידו, לאחר השינויים שהכניס המייסד בהשפעת הדת אומוטו).
לאחר מות אביו ב-1969, תפס קישומארו את מקומו כראש שיטת האייקידו (דושו).
בשנת 1995, קיבל אואשיבה מהממשלה היפנית, את המדליה הממשלתית צואי.
הוא המשיך את האימונים בדוג'ו גם בשנות חייו האחרונות.
על אף שנזקק לסיוע בדרך אל הדוג'ו, באימון עצמו, הניע את גופו ללא כל קושי ובכוחות עצמו.
בשנת 1998, חלה הידרדרות במצב בריאותו והוא אושפז בבית חולים בטוקיו, וב-4 בינואר 1999, הוא מת כתוצאה מכשל נשימתי.
לאחר מותו המשיך בנו מוֹרִיטֶרוּ אואשיבה את דרכו כראש האייקידו (דושו), והוא עדיין מכהן בתפקידו.
אואשיבה חיבר במהלך חייו כמה ספרים בנושא אייקידו, והמפורסם שבהם הספר אייקידו העוסק בטכניקות אייקידו, תורגם לשפות רבות כולל עברית.
קישגייר (בהונגרית: Kisgyőr) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בקישגייר חיו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי שנחרש והפך למגרש כדורגל.
קישהוטה (בהונגרית: Kishuta) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-413 תושבים בשנת 1990 עד ל-271 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-34%).
קישבאיץ' (בהונגרית: Kisbajcs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בקישבאיץ' חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות.
קישבודק (בהונגרית: Kisbodak) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישבודק מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישבודק חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קישוא פטיסון () הוא סוג של קישוא, ירק ממשפחת הדלועיים, מסוג דלעת או קישוא קיץ (Cucurbita pepo).
צבעו צהוב בוהק או ירוק וצורתו עיגול קטן פחוס ומכוכב.
בישראל הוא גדל בדרום הארץ.
קישוא זה בולט מאחר שביחס לקישואים אחרים גודלו קטן, צורתו עגולה ורדודה, והקצוות המסולסלים, הדומים במידה מסוימת לסביבון צעצוע קטן או לצלוחית מעופפת.
משמעות השם "פטיסון" בצרפתית הוא "מחבת לאפיית קציצות".
מקור השם הוא ממילה פרובנסלית המתארת עוגה שעשויה בתבנית מסולסלת.
הפטיסון ידוע גם בשמות נוספים המכילים צירופים של המילה דלעת (squash), כמו דלעת סקאלופ, דלעת פיטר פן, דלעת פרץ שמש, דלעת סבתא, דלעת רפרפת, דלעת לבנה, דלעת כפתורים, סקאלופיני, סיבְּלֶם (ciblème) בצרפתית קייג'ונית, דלעת שווקסי (schwoughksie) באזור פוקיפסי שבניו יורק או פשוט "דלעת" (squash) באנגלית אוסטרלית.
קישוא הפטיסון קיים בזנים שונים בצבעי צהוב, ירוק ולבן.
הקישואים רכים ביותר כאשר הם טרם הגיעו להבשלה מלאה; בדרך כלל הוא מוגש כאשר הקוטר שלו אינו עולה על 8 סנטימטרים.
מבחינת טעם טעמו של הפטיסון מזכיר את זה של הקישוא, אך הוא עמוק יותר ומרקמו השונה הופך אותו לנוח במיוחד למילוי.
בשנת 2005 הודיע משרד החקלאות ופיתוח הכפר כי מרכז וולקני (מנהל המחקר במשרד החקלאות) פיתח זנים חדשים של קישואים ייחודיים שישווקו בישראל: קישוא פטיסון דו-צבעוני: צורתו פחוסה ומתאים במיוחד למילוי של דברי חלב, וקישוא פטיסון ירוק: צורתו פחוסה בעל מוצקות ומתאים למילוי במתכונים בשריים ואחרים.
זני קישואים אלו פותחו על ידי דוקטור הרי פריס, חוקר במחלקה לדלועיים במרכז הוולקני.
שותפים לפיתוח הזנים הם מנהל שרות ההדרכה והמקצוע במשרד החקלאות ומועצת הצמחים.
במטבח העילי (fine cuisine) בשרו הרך נמעך לעיתים ומעורבב עם תבלינים וירקות נוספים כמו שום לפני המשך שלבי ההכנה; קליפתו המחוספסת והמיוחדת של הפטיסון משמשת לעיתים גם כמכל דקורטיבי למאכלים אחרים.
פטיסון הוא מקור טוב למגנזיום, ניאצין (ויטמין B3) וויטמיני A ו-C.
כוס אחת שלו מכילה בערך 20 עד 30 קלוריות וללא שומן.
לרוב הוא פרוס, אפוי מצופה ומטוגן עד שהוא מזהיב, או פשוט מבושל.
במטבח הפולני נהוג לאכול אותם מוחמצים בחומץ מתוק.
בישראל פטיסון הוא מאכל נפוץ יחסית בקרב עולים מרוסיה, שעד שנת 2013 בערך, יכלו לקנות אותו רק בגרסתו המוחמצת במרכולים מיוחדים.
קישבבוט (בהונגרית: Kisbabot) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישבבוט מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישבבוט חיו יהודים בתקופות זמן שונות
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה188010309191011
קישברז'ן (בהונגרית: Kisberzseny) הוא כפר זעיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישברז'ן מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישברז'ן חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
הקישאר הוא רכס הרים בגובה 6,769 מ' באזור ח'ומבו בנפאל, ממזרח לנמצ'ה באזאר.
הוא ממוקם בתוך הפארק הלאומי מקאלו-בארון.
הרשויות בנפאל שינו שמות של הרים ומיקומים גאוגרפיים אחרים, כדי "למחוק" מספר רב של שמות מערביים מהמפה.
משנת 1983 שם ההר הוא קישאר.
להר יש גם שם שלישי, Thangnaktse.
ברמה המקומית מופיע גם השם Charpate, שפירושו "ריבוע", שהוא תיאור של צורת פסגת ההר.
ב־18 באוקטובר 2003 ברוס נורמנד, אנדראס פרנק וסם ברודריק טיפסו לראשונה על ההר.
מסלול העלייה הוביל מעל הרכס המערבי והקיר המערבי.
ב־11 בנובמבר 2012, יאסוהירו הינטאני היפני, הירויושי מנום וטטסויה אאוקי עלו לראשונה על ההר.
קישוטים לחג המולד הם קישוטים (שעשויים במרבית המקרים מפלסטיק, זכוכית מנופחת, פוליסטירן או קרמיקה) שנתלים בדרך כלל על עץ חג המולד.
קישוטי חג המולד מיוצרים בצורות שונות, החל מכדור זכוכית פשוט עד עיצובים אמנותיים מיוחדים.
קישוטים פופולרים לחג המולד הם בובות סנטה קלאוס, ישו התינוק וישו הילד, מלאכים, מקלות סבא ואנשי שלג.
עצי חג המולד המעוטרים הראשונים עוטרו בתפוחים, מקלות סבא לבנים וכדורי זכוכית בצורות כוכבים, לבבות ופרחים.
כדורי הזכוכית הראשונים ששימשו כקישוט לחג המולד יוצרו במאה ה-17 על ידי גרמני בשם הנס גריינר, אשר ייצר שרשראות של חרוזי זכוכית ודמויות מבדיל, אותן היה ניתן לתלות על עצי חג המולד.
בערב חג המולד של 1832, המלכה ויקטוריה כתבה ביומנה על שמחתה מכך שיש למשפחתה עץ חג המולד עם קישוטים שהונחו סביבו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הלאימה ממשלת מזרח גרמניה את מרבית מפעלי הזכוכית של חברת קישוטי חג המולד ששכנה בעיר "לושה" , והופסק ייצור כדורי הזכוכית.
רק לאחר נפילת חומת ברלין, הוקמו מרבית החברות מחדש כחברות פרטיות.
בשנת 1996 פורסם כי ענף קישוטי המולד מגלגל סכומי עתק והרוויח כ-2.4 מיליארד דולר במכירות שנתיות, גידול של 25% לעומת השנה הקודמת.
מומחים בתעשיית הקישוטים העריכו כי יותר מ-22 מיליון ממשקי הבית בארצות הברית אספו וקנו קישוטי חג המולד.
קישוורשאן (בהונגרית: Kisvarsány) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישוורשאן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,011 תושבים בשנת 1990 עד 988 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בקישוורשאן והחל משנת 1867 קיבלו שירותי דת מקהילת מאנדוק.
בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואה.
קישהודוש (בהונגרית: Kishódos) הוא כפר זעיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישהודוש קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-87 תושבים בשנת 1990 עד 78 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בקישהודוש בתקופות זמן שונות.
בשנת 1944 נרצחו מבני הקהילה בשואה.
קישדומבג'האז (בהונגרית: Kisdombegyház) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
זהו היישוב השני בגודלו במחוז.
הכפר הוקם בשנת 1946 לאחר שבמשך שנים היה השכונה הצפונית של דומבג'האז.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקספר נמצא בירידה.
קישאויסאלאש (בהונגרית: Kisújszállás) היא עיירה בהונגריה במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת קרצג.
מבחינה מנהלית, העיירה שייכת לנפת קרצג, ומבחינת נוף ותרבות היא שייכת לנאג'קונשאג (Nagykunság) שקיבל את שמו מהקומנים שחיו שם בעבר על בסיס אתני, ולאחר מכן יותר ויותר על בסיס טריטוריאלי.
שכנים: קרצג מצפון מזרח, Bucsa ממזרח, Ecsegfalva מדרום מזרח, טורקווה מדרום, Kuncsorba מדרום מערב, Örménies.
הגבול המנהלי שלה נוגע גם בגבול הדרום-מזרחי של פג'וורנק במערב ובגבול הדרום-מזרחי של Kunhegyes בצפון.
כביש ראשי מספר 4 עובר בעיר, כך שהוא נתיב הגישה החשוב ביותר לכביש מבודפשט-סולנוק ממערב ומנירג'האזה-דברצן ממזרח.
הכביש הראשי הוביל בעבר דרך מרכז העיר, אך כיום הוא עובר צפונית ממנו; המסלול הישן דרך העיירה ממוספר כיום כביש מספר 4201.
קישאויסאלאש הוא אחד מיישובי ה"סאלאש" של הנאג'קון, יישוב קומני עתיק.
בחפירות ארכאולוגיות נחשפו בגבולות העיר שברי כלים סרמטיים, המתוארכים למאות 1–3 לספירה.
יש במקום יישובי קבע מאז ימי הביניים, בחמישים השנים האחרונות נחפרו עשרים ושניים יישובים מתקופת ארפאד.
חלק קטן יותר מהיישובים הללו היו מקומות לינה חורפית.
רשת זו של התיישבות צפופה נהרסה במהלך פלישת המונגולים בשנים 1241–1242. גלי המונגולים הרסו את הכפרים יחד עם הכנסייה מתקופת ארפאד.
בין השנים 1243–1246, בני הקומנים התיישבו באזור שוב, בפעם השנייה, והם אבותיהם של תושבי היום שבנו את מגוריהם במקומות אלה.
בשנת 1246, בלה הרביעי, מלך הונגריה שוב הזמין ויישב את הקומנים האלה, שהיו כוח צבאי משמעותי להגנת המדינה.
זהו היישוב הראשון בנאג'קונשאג שבו זכו היהודים בזכות להתיישבות.
בשנת 1850 כבר נרשמו שישה תושבים יהודים.
עם זאת, הקהילה החלה לצמוח רק במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-19. הקהילה הדתית הצטרפה לזרם הניאולוגי, נפרדה מרבנות קרצג והפכה לעצמאית (1867), וכעבור שנתיים בנתה את בית התפילה הראשון שלה.
בית הכנסת החדש של הציבור היהודי (525 איש, 4 אחוז בשנת 1900), שהיה בשיא פריחתו בתחילת המאה ה-20, נבנה בשנת 1902. מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 חלה דעיכה מהירה, בזמן הכיבוש הגרמני התגוררו במקום פחות ממאתיים איש.
ב-12 במאי 1944, ראש העיר יאנוש גאל וקפטן המשטרה דיולה ברנה קבעו באופן אישי את הגטו בחלק הפנימי של העיר שהיה מאוכלס ברובו על ידי יהודים, Mózes utca 1–12. ומס' 14 בבתיו, מתחת לרחוב קיראי 21, וכן בבית הכנסת.
ראש העיר הפקיד בידי יועץ המינהל הציבורי פרנץ צ'יקי את הניהול הישיר של תיקי המשפחות היהודיות.
ב-16 במאי הועברו למקום 13 תושבים יהודים מהכפר השכן קנדרש וארבעה פועלים יהודים שעבדו כפועלים עונתיים בכפר אחר.
אוכלוסיית הגטו הכוללת הייתה 208 נפשות.
את תפקידה של מועצת היהודים מילאו שני נציגים רשמיים, הסוחרים בלה שוורץ ושאנדור שטרסר.
תושבי הגטו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ זמן מה לאחר מכן.
העיירה קישבר (בהונגרית: Kisbér) במחוז קומארום-אסטרגום בהונגריה היא מקום מושבו של נפת קישבר.
קישבר נמצאת בין הרי הבאקון (Bakony) לבין הרי הוורטש (Vértes), בקצה הצפוני של עמק תעלת מורי בבקע הנמתח לאורך כ-50 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, ברוחב של מספר קילומטרים; הוא נקרא גם "השער של הבאקון".
היישוב ממוקם באזור מפתח מנקודת מבט גאוגרפית-תחבורתית.
שם נפגשים הכביש הראשי 81 המחבר את סקשפהרוואר עם גיור, כביש 13 המחבר את קומארום עם קישבר והמסלול בין טטבאניה לפאפה, שהוא כביש 8135 מטטבאניה ליישוב, וכן כביש 8218 מהיישוב לוספרמוורשאן, ומשם לפאפה (ככביש ראשי).
כך, העיר נגישה בקלות בכבישים מכל הכיוונים.
קישבר נמצאת במרחק של 50 ק"מ משקספהרוואר, 36 ק"מ מגיור, 35 ק"מ מטטבאניה, 26 ק"מ מקומארום ו-50 ק"מ מפאפה.
וניתן להגיע אליה לכביש המהיר M1 בין בודפשט לבין וינה לאחר נסיעה של 18 קילומטרים על כביש מהיר 13, לכיוון קומארום.
קווי הרכבת קומארום-סקשפהרוואר ופאפה-טטבאניה חוצים זה את זה בעיר - עם זאת, על הקו האחרון לא נוסעות רכבות מאז 2007.
הסערות ההיסטוריה במהלך אלפי השנים האחרונות לא נחסכו מיישובי האזור.
תעלת מורי, כמסלול המחבר והמגדיר את הכיוון מזרח-מערב, מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של האזור ולכן ניתן למצוא באזור זה עקבות כמעט לכל תרבות אנושית מאז התקופה הפרהיסטורית המאוחרת ואילך.
בשל מיקומה הגאוגרפי הנוח, לקישבר עבר היסטורי עשיר.
המתיישבים הקבועים הראשונים הופיעו במקום בין השנים 1000–1200. הרשומות הכתובות הראשונות ידועות משנת 1277, והן מזכירות את היישוב בשם ביר (Beyr) (לימים Beer).
קישבר נהרס מספר פעמים על ידי הטורקים במאה ה-16. במאה ה-18, הוא הגיע לידי משפחת בתיאני (Batthyány).
הרוזן קזמר בתיאני, שהיה שר החוץ של ממשלת הונגריה בשנת 1849, ואשר בשנת 1838 ירש את יחד עם אחיו גוסטב את ספריית רוהונץ (כיום רכניץ) בת 30,000 הכרכים, תרם את הספרייה המשפחתית, כולל קודקס רוהונץ, לאקדמיה ההונגרית למדעים.
במהלך הגירתו לחו"ל, הוחרמה אחוזתו בקישבר (כולל עדר סוסי ההרבעה שלו).
בשנת 1853, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ייסד שם את גידול הסוסים המקומי, ובאמצעות המומחיות הקשורה - את עדר הרבעת הסוסים המלכותית בקישבר.
העדות הכתובה הראשונה להקמת עדר קישבר היא מסמך מ-9 ביולי 1852. בסביבות 1850 (?) הועבר כל מלאי הסוסי המילואים ואלה הצבאיים מפיבר לקישבר, ופיבר הוסב לגידול סוסי ליפיצה.
שם פותח זן הסוסים ליפיצן.
קישבר היה מהעשור הראשון של המאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה מעוז גידול הסוסים ההונגריים.
בקישבר נולדה וגודלה ב-17 במרץ 1874 "סוסת הנס הבלתי מנוצחת", קינצ'ם וב-14 בפברואר, אימפריאל , סוס המירוץ ההונגרי הגזעי הטוב ביותר של המאה ה-20. גם סוס המירוץ הגזעי האנגלי Kisbér נולד במקום ב-1873. הוא זכה ב-3 מהתחרויות היוקרתיות ביותר באותה תקופה.
חוות ההרבעה, המשמרת את זכר גידול הסוסים, מורכבת מכמה מבנים: טירת באתיאני (בית החולים המאוחר יותר), אורוות המלך ומערכת האורוות הנלווית, וקזינו הקצינים (היום: לשכת ראש העיר).
היא נבנתה בשנת 1770 בסגנון הבארוק, ולאחר מכן בשנת 1840 בנה מחדש בסגנון קלאסיסטי על ידי גוסטב בתיאני.
בבניין שכן במשך תקופה ארוכה בית חולים.
הוא תפקד בעיקר כבית חולים צבאי, אך גם חולים אזרחיים טופלו בו.
לאחר המלחמה שימש כבית ספר יסודי, כעת עובר שיפוץ ותוספת משמעותית.
לאחר השיפוץ הוא יהיה שוב בית חולים.
בית הספר לרכיבה והאורוות של חיל הפרשים המלכותי ההונגרי נבנה בשנת 1858 על ידי הרוזן קזמר באתיאני מול טירת באתיאני.
עד היום היא נחשבת לאורוות הרכיבה המקורה, ללא תמיכה, הגדולה ביותר במרכז אירופה.
הבניין הוסב לתיכון לאחר המלחמה, וכיום שוכן בו לשכת ראש העיר .
הפסל של בלה ונקהיים, שנוצר על ידי יאנוש פאדרוס, ניצב מול האורווה המלכותית.
הוא עמד במקור על "גבעת הגיהנום".
(בלה ונקהיים זכה בהישגים בקשר לגידול גזע הסוסים האנגלי.
ללא ספק, הוא הפרט הגדול ביותר באדריכלות בתי הכנסת ההונגריים.
בפתרון בסגנון אר-נובו של החללים הגדולים (הכיפתיים), הוא פעל בצורה ייחודית וכמעט בית ספרית.
דז'ה קורדה (1864 – 1919) היה מהנדס, מעצב המכונית החשמלית הראשונה.
קירשנמיכל הוא קינוח נפוץ מהמטבח הגרמני.
הקינוח מורכב מלחם בן כמה ימים שלשים לבצק עם חמאה, חלב, ביצה וסוכר.
דובדבנים חמוצים או דובדבנים מתוקים מקופלים לתוך הבצק ואת התערובת אופים בתבנית קדירה.
לפני ההגשה מצפים את הקינוח עם וניל, קינמון, שקדים וציפורן ולאחר מכן מוגש חם עם חביצה רוטב וניל.
למרות שבאופן מסורתי הוא קינוח, ניתן למצוא אותו במסעדות גם כמנה עיקרית לאחר מרק כמתאבן.
מנה דומה ופופולרית בדרום גרמניה היא אופנשלופפר המורכב משכבות של לחם ישן ופרוסות תפוחים (במקום דובדבנים) אשר לאחר מכן מושרים בתערובת של חמאה, סוכר וביצה.
לחלקם מוסיפים גם צימוקים ומגישים אותו עם רוטב וניל חם.
קישה קול היא זמרת, משוררת, אשת טלוויזיה ושחקנית אמריקאית.
היא נולדה וגדלה באוקלנד, קליפורניה.
קישה החלה את הקריירה שלה כזמרת ליווי של אם סי האמר.
ב-2005 היא חתמה על חוזה עם חברת התקליטים A&M רקורדס להפקת אלבום האולפן הראשון שלה, The Way It Is (2005).
היא קיבלה בעבורו תעודת פלטינה על המכירות, מטעם איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה (RIAA).
היא נכנסה למצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100, לרשימת הטופ 20 עם הסינגל " Love ", וזכתה לשתי מועמדויות והוקרה ב-2006 Soul Train Music Awards.
לאור הצלחת האלבום, קול השתתפה בסדרת ריאליטי בערוץ הכבלים BET שתיעדה את הקריירה, המשפחה והחיים האישיים שלה בשם, Keyshia Cole: The Way It Is; הסדרה שודרה במשך שלוש עונות, והפכה לאחת התוכניות הנצפות ביותר בתולדות הערוץ.
אלבומה השני של קול, Just Like You (2007) נתמך על ידי סינגל בילבורד הוט 100 שהתברג בין עשרת הגדולים בשם " Let It Go " (בהשתתפות מיסי אליוט וליל קים), כמו גם 40 הסינגלים שהמובילים ביניהם "I Remember" ו" Heaven Sent".
האלבום קיבל ארבע מועמדויות לפרס גראמי, הגיע למקום השני ב-Billboard 200, וקיבל תעודת פלטינה על המכירות על ידי ה-RIAA.
אלבומה השלישי, A Different Me (2008), זכה להצלחה מתמשכת, גם הוא הגיע למקום השני ב־Billboard 200 וקיבל תעודת פלטינה על המכירות.
קול, כונתה על ידי מבקרי המוזיקה בשם "נסיכת הנשמה של ההיפ-הופ", בעיקר בזכות קול הנשמה שלה.
עבודתה זיכתה אותה במספר פרסים ותשבחות, כולל פרס האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור ASCAP ופרס המוזיקה של בילבורד.
לאחר יציאת אלבומה "אישה לאישה (Wman to Woman)", היא השתתפה בסדרת הריאליטי Keyshia & Daniel: Family First בתקופה שבין שנת 2019 ועד 2020. בנוסף היא הנחתה את תוכנית הטלוויזיה ב־Fox Soul שנקראה, One on One with Keyshia Cole.
קישה נולדה בשם Keyshia Myeshia Johnson, באוקלנד, קליפורניה ב-15 באוקטובר 1981. היא בתם של פרנסין "פרנקי" לונס (1960–2021) ושל מאמן האגרוף וירג'יל האנטר.
אמה הייתה מכורה לאלכוהול ולקראק קוקאין.
קישה אומצה בגיל שנתיים על ידי חברי המשפחה ליאון ואיבון קול, ושינתה את שם משפחתה לקול.
קול גדלה במשפחה בת 5 ילדים, שני אחים שון וסם, אחות צעירה ממנה, עלית נואל ואחות גדולה ממנה, נפטריה פו.
בגיל 12, אחיה שון (הידוע גם בשם Nutt-So) הפגיש אותה עם הזמר MC Hammer והם הקליטו ביחד.
מאוחר יותר היא התיידדה עם טופאק שאקור, שהבטיח לעזור לה להתחיל את קריירת השירה שלה, אך באותו הלילה הוא נורה מרכב חולף באופן בלתי צפוי, שגרם למות שאקור שישה ימים מאוחר יותר.
בגיל 16 היא השתתפה בפרויקט מטעם המרכז לפיתוח הנוער של מזרח אוקלנד (EOYDC), שהיה ארגון נוער מקומי.
קול למדה בתיכון פרמונט באוקלנד וסיימה את לימודיה בתיכון טרייסי בעיר טרייסי, קליפורניה.
בגיל 18 קול עברה ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירה מוזיקלית.
במהלך התקופה, היא שיתפה פעולה עם אמנים מאזור מפרץ סן פרננסיסקו שהיה אזור הולדתה.
בין האמנים שהיא שתפה אתם פעולה היה ד'וויין וויגינס מלהקת טוני טוני טון ומסי מרב.
בשנת 2002, היא הוצגה בפני מחברת הוצאת התקליטים A&M Records, שהחתים אותה על חוזה עם החברה והחל להדריך אותה לאחר שהאזין לגרסה לא גמורה של אחד משיריה, השיר Love.
במרץ 2004, קול הוציאה את סינגל הבכורה שלה, בשם " Never ", תוך שיתוף פעולה עם הראפרית איב.
הוא יצא לאור כסינגל שני מהפסקול לסרט הקומדיה של Barbershop 2: Back in Business (2004).
בפברואר 2005 לקראת אלבומה הבא, קול ודי ג'יי גרין לנטרן, הוציאו אוסף אישי של שירים (מיקסטייפ-mixtape) בשם, Team Invasion Presents Keyshia Cole, הכולל רמיקסים של היפ הופ אינסטרומנטלי וקטעים מהאלבום בלונד רדהד .
קול הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, The Way It Is , ב-21 ביוני 2005, באמצעות חברת התקליטים A&M Records, האלבום הופיע לראשונה במקום השישי בבילבורד 200 ונמכר בכמות של 89,000 עותקים בשבוע הראשון שלו.
האלבום כולל הופעות אורח של ג'יידאקיס, Chink Santana, Metro City ו-Eve; האלבום הופק על ידי קול, רון פייר, שון גארט, האחים קרי ג'וניור, ג'ון לג'נד, צ'ינק סנטנה וקניה וסט.
כולם הופיעו במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ החמים והמגזין בילבורד.
כאשר "I Should Have Cheated " ו-"Love " הגיעו לעשירייה הראשונה.
עם שחרורו האלבום, The Way It Is קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, ששיבחו את השירה והנושאים המוזיקליים של קול.
ביוני 2006, קול הופיעה עם השיר " (When You Gonna) Give It Up to Me " בפסקול הסרט מאת שון פול שהיה סרט הריקוד הרומנטי שנקרא Step Up (2006).
השיר Give It Up to Me בביצועה של קול הגיע למקום השלישי ב־Billboard Hot 100 והפך ללהיט מבין 20 המובילים גם במספר מדינות, כולל קנדה, שווייץ ופינלנד.
ב-9 ביולי 2006, דווח שקול חתמה על חוזה בערוץ הטלוויזיה BET להופעה בסדרת ריאליטי בשם, Keyshia Cole: The Way It Is.
בסדרה היא מתארת את חייה האישיים, הדינמיקה המשפחתית והקריירה המקצועית שלה.
לאחר ש-A&M רקורדס התמזגה עם Octone Records בתחילת 2007, קול גויסה על ידי קבוצת יוניברסל מיוזיק והבוס של חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, ג'ימי איובין, לחברת הבת של אינטרסקופ רקורדס בשם, גפן רקורדס.
במרץ 2007, קול הופיעה בסינגל של שון קומבס בשם "Last Night ", שהיה באלבומו הרביעי Press Play (2006).
השיר זכה להצלחה בינלאומית, והגיע לעשירייה הראשונה בפינלנד, אירלנד וארצות הברית.
ב-25 בספטמבר 2007, הפיקה קול את אלבומה השני Just like You , שזכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
להפקת האלבום היא עבדה עם מפיקים שונים, ביניהם סקוט סטורץ', רודני ג'רקינס, בריאן-מייקל קוקס, קאינון לאמב והראנרס.
האלבום זכה להצלחה מסחרית, הוא הגיע למקום השני במצעד בילבורד 200 האמריקאי ובמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ המובילים בארצות הברית, נמכרו ממנו 281,000 עותקים בשבוע הראשון והוא קבל גם תעודת פלטינה בארצות הברית ממכירות של מיליון עותקים.
הסינגל המוביל באלבום היה, " Let It Go " (בהשתתפות הראפרית מיסי אליוט והשחקנית ליל קים), הוא היה הלהיט הראשון של קול ב־Billboard Hot 100 בארצות הברית וסימן אותה כאמנית מובילה.
כמוכן הוא היה הלהיט הראשון שלה ב־Billboard Hot R&B/ שירי היפ הופ.
בהמשך הסינגל קיבל תעודת פלטינה על מכירות בארצות הברית.
שיר נוסף מהאלבום " Shoulda Let You Go " (בהשתתפות Amina Harris), הגיע לעשירייה הראשונה של מצעד שירי ה-R&B/Hip-Hop החמים ובשיא הגיע למקום השישי.
הסינגלים השלישי והרביעי, " I Remember " ו-" Heaven Sent ", הגיעו שניהם למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ החמים, ונשארו שבעה ותשעה שבועות רצופים בפסגה, בהתאמה.
קול קיבלה שבחים על האלבום, כולל ארבע מועמדויות לפרס גראמי ושלוש מועמדויות לפרס BET.
מלבד הופעותיה בשירה, קול התנסתה במשחק.
הופעת הבכורה שלה הייתה בהופעת קמע, בסרט בבימויו של איאן איקבל ראשיד בשם, How She Move , שיצא למסכים בינואר 2008 והכניס כ-8.6 מיליון דולר ברחבי העולם.
באמצע 2008, ערכה קול מספר הופעות אורח עם השירים, " I Got a Thang for You " (עם הראפרית טרינה), " Boyfriend/Girlfriend " (עם רביעיית ההיפ הופ C-Side), ו-" Games Pain " (עם הראפר דה גיים).
בנוסף, קול הייתה אמורה להופיעה בהופעת קמע באלבומה של מיסי אליוט בשם, Block Party, שהיה מיועד במקור לצאת באותה שנה.
באוגוסט 2008, קול ועוד שורה של זמרות הקליטו את סינגל הצדקה " Just Stand Up!
", שיר הנושא לקמפיין נגד הסרטן בשם Stand Up to Cancer.
העונה השלישית של Keyshia Cole: The Way It Is הוקרנה באמצעות BET ב-11 בנובמבר 2008, וסימנה שהסדרה תכבוש את הבכורה של העונה עם הדירוג הגבוה ביותר ברשת, שעמד על סך של 1.94 מיליון צופים.
אלבומה השלישי של קול , A Different Me יצא ב-16 בדצמבר 2008. האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, עם 322,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון למכירות שלו, וקיבל תעודת פלטינה מטעם RIAA על מכירת למעלה ממיליון עותקים.
הסינגלים, " Playa Cardz Right " (בהשתתפות טופאק שאקור), " You Complete Me " ו-" Trust " (עם מוניקה), הגיעו כולם למחצי התחתונה של בילבורד הוט 100 ולעשירייה הראשונה של ה-R&B/Hip.
ב-27 ביוני 2010, שלושה חודשים לאחר לידת בנה הבכור, חזרה קול להופיע ומילאה את מקומה של היילי ויליאמס בפזמון ל-" Airplanes (Part II) " של B.o.B בהשתתפות הראפר אמינם במהלך טקס פרסי BET לשנת 2010. ב-16 באוקטובר 2010, הופיעה קול בטקס השנתי החמישי של Black Girls Rock!.
הטקס, נערך בתיאטרון פרדייז בברונקס, ניו יורק.
ב-21 בדצמבר 2010, קול הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Calling All Hearts , ובו הופעות אורח של ניקי מינאז', טנק, פיית' אוונס, טימבלנד ואמה המאמצת איבון קול.
לאחר יציאת האלבום, בינואר 2011, הודיעה קול באמצעות טוויטר כי פיטרה את המנהל שלה מני האלי ונפרדה מחברת הפרסום והבידור שלו בשם, Imani Entertainment.
בספטמבר 2011, החלה קול לעבוד על אלבומה החמישי, שבמקור היה צפוי לצאת חמישה חודשים לאחר מכן.
אלבומה החמישי, Woman to Woman , הושק ב-19 בנובמבר 2012, שהפך לפרויקט הראשון שלה, שלא הפך ללהיט ב־A&R.
האלבום הופיע לראשונה במקום ה-10 ב־Billboard 200 ונמכר ב-96,000 עותקים בשבוע הראשון שלו בארצות הברית.
בשבוע השני עלה האלבום למקום השלישי, באותו שבוע מכר 37,100 עותקים.
בשבוע השלישי, האלבום ירד שני מקומות למקום החמישי, ומכר 28,600 עותקים.
האלבום מכר למעלה מ-246,300 עותקים נכון לינואר 2013.
הסינגל המוביל באלבום מאישה לאישה, בשם " Enough of No Love ", בהשתתפות ליל וויין נשלח לרדיו ושוחרר להורדה דיגיטלית ב-3 ביולי 2012. השיר נכתב על ידי Redd Stylez וקול, הוא הופק על ידי Harmony בסוגת R&B עכשווי.
הוא הגיע למקום השביעי במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ של בילבורד.
ב-9 באוגוסט, הסינגל הופיע לראשונה במקום ה-94 ב־Billboard Hot 100, שם הגיע בסופו של דבר לשיא במקום ה-84.
בספטמבר 2013, לאחר שחברת התקליטים גפן נסגרה, קול חתמה חוזה, עם חברת האם של גפן, אינטרסקופ רקורדס ובהמשך קול החלה להקליט את האלבום השישי שלה.
ב-2 באוקטובר 2013, לאחר שנפתרו המחלוקות של קול עם חברת הניהול והשיווק שלה היא חתמה על חוזה חדש עם מני האלי.
במרץ 2014, קול חשפה את הכותרת של אלבום האולפן השישי שלה היא קראה לו להיות Point of No Return (אלבום באותו שם הוציא פרנק סינטרה בחודש ספטמבר 1961).
בפברואר 2015, קול גילתה למגזין Rap-Up TV כי בעקבות הפקתו הכושלת של האלבום Point of No Return, שנמכר בצורה גרועה, היא הייתה חופשית חוזית מחברת התקליטים אינטרסקופ ועל כן היא התכוונה להתקדם כאמנית הקלטות עצמאית.
באותה הזדמנות, קול גם אישרה שהיא עובדת על אלבום האולפן השביעי שלה.
בדצמבר 2016, הוכרז שקול חתמה על חוזה תקליטים חדש עם חברת התקליטים אפיק רקורדס של סוני.
ב-27 בינואר 2017, הוציאה קול את הסינגל המוביל " You " (בהשתתפות רמי מא ופרנץ' מונטנה) מתוך אלבום האולפן השביעי שלה.
בראיון למגזין Rap-Up, היא הכריזה על שם האלבום, 11:11 Reset .
ב-25 באוגוסט 2017, היא הוציאה את הסינגל השני " Incapable ".
האלבום יצא ב-20 באוקטובר 2017. הוא מכר 15,000 עותקים במהלך השבוע הראשון, מה שסימן את השבוע הראשון הנמוך ביותר של הזמרת אי פעם.
בהמשך, האלבום נמכר בכ-100,000 עותקים.
2024-2018: אלבום האולפן השמיני והפקה טלוויזיונית
בשנת 2019, קול הופיעה עם הסינגל " All Me " מאת קלאני.
הסינגל הושק ב-23 דצמבר 2019 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
בחודש מאי 2024 הוא הועלה לערוץ היוטיוב של קול וזכה במהלך אותו חודש ל-14 מיליון צפיות.
במקביל, בספוטיפיי הוא הושמע 90.7 מיליון פעמים.
בנוסף, בשנת 2019 קול החלה להנחות תוכנית אירוח משלה בשם, One on One with Keyshia Cole, ששודרה בערוץ Fox Soul .
ביוני 2020, דווח שקישה קול חתמה על הסכם ניהול עם חברת ניהול הכישרונות Primary Wave.
במהלך מגפת הקורונה, קול הוציאה סינגל ללא אלבום בשם " I Don't Wanna Be in Love ", באמצעות חברת התקליטים העצמאית שלה ואת הסינגל, Hearts and Stars, היא הפיקה בתמיכת חברת התקליטים ברטלסמן מיוזיק גרופ.
ב-23 ביוני 2023, הוציאה קול את הסינגל הראשון שלה מאז "I Don't Wanna Be in Love", בשם "Forever is a Thing", כדי לתמוך בסרט הטלוויזיה הביוגרפי שלה שנקרא, Keyshia Cole: This Is My Story.
הסרט הוצג לראשונה ב-24 ביוני.
הסינגל והסרט נוצרו על רקע מות אמה של קול ובנוסף הוא מתייחס לאירועים מרכזיים אחרים בחייה ובקריירה שלה.
הסרט זכה לשלושה מיליון צופים במהלך סוף שבוע הבכורה שלו והיה השידור מספר 1 בטלוויזיה בכבלים בערב הבכורה שלו.
בדצמבר 2023 הופיע קול בסינגל " Love Me Enough " לצד ניקי מינאז' ומוניקה בגרסת הדלוקס "Gag City" של האלבום Pink Friday 2 של Minaj.
במאי 2009, קול החלה להיפגש עם שחקן ה-NBA לשעבר דניאל גיבסון.
באוקטובר 2012 כל סוף השבוע של החתונה שצולם, שודר בסדרת ריאליטי בערוץ BET.
ב-21 במרץ 2014, קול הודיעה במהלך ראיון שהיא וגיבסון עומדים להתגרש, אך הם עדיין לא הגישו את הבקשה לגירושין.
במאי 2016, היא הכירה את אביה הביולוגי, וירג'יל האנטר, לאחר שבדיקת אבהות אישרה את הקשר ביניהם.
ב-3 במאי 2019, קול הודיעה שהיא מצפה ללדת את בנה השני.
הוא נולד ב-1 באוגוסט 2019, לקול והחבר שלה ניקו קייל.
ב-3 בספטמבר 2020, קול הודיעה באינסטגרם שהיא וגיבסון התגרשו רשמית וכעבור חודש, באוקטובר 2020, קול וקייל אבי בנה השני, סיימו את מערכת היחסים שלהם.
אמה של קול, פרנקי לונס נפטרה ב-18 ביולי 2021. סיבת המוות התגלתה כמנת יתר של סמים.
זו רשימה חלקית הרשימה המלאה נמצאת כאן .
סבבי הופעות לפרסום האלבומים שבדרך
סבבי הופעות לתמיכה בזמרים, חברים שלה
I Am Music Tour (תומכת בליל וויין) (2008)
שנה כותרת תפקיד הערות 2007 איך היא זזה
How She Move עצמה 2008 שושנה בגטו
A Ghetto Rose עצמה סרט דוקומנטרי 2018 מקסים Charming סינדרלה # 2 מדבבת ושרה, קישה קול 2023 קישה קול: זה הסיפור שלי
Keyshia Cole: This is My Story עצמה סרט טלוויזיה ביוגרפי על חיי מפיקה בפועל
שנה כותרת תפקיד הערות 2005 כולנו
All of Us עצמה פרק: "Hollywood Swinging" 2006–2008 קישה קול: זה הסיפור שלי
Keyshia Cole: The Way It Is 33 פרקים 2007 הוד האבא של סנופ דוג
What Perez Sez פרק: "אודות דיוות" 2012 קישה ודניאל: המשפחה תחילה
Ridiculousness פרק: "קיישיה קול" 2018 הפסיד
Tanked פרק: "טנק החלומות של Keyshia Cole" 2019 קישה קול: החיים החדשים שלי
Keyshia Cole: My New Life סרט תיעודי ביוגרפי על BET 2019–2020 אחד על אחד עם קישה קול
בדמות קנדלברה (פמוט ל-3 נרות) מתמודדת בעונה 10
בין השנים 2005–2017 לקישה קול היו 32 מועמדויות לפרסים על הביצועים והמכירות שלה, מתוכם היא זכתה ב-6 פרסים.
+רשימת הפרסים בהן זכתה קישה קול בין השנים 2005–2017שנהמעניק הפרסקטגוריהסינגל/טלוויזיה2005Vibe Awardקול השנה
R&B Voice of the YearBillboard Music Awardsאלבום הרגאיי הנמכר ביותר של השנה (אמנית בולטת)
קישוטי מזון הם קישוטים המיוצרים מחומרי גלם אכילים, שמטרתם לשוות למנה או לשולחן הגשה מראה מרשים, חגיגי או יצירתי.
קישוטים אלו יכולים לכלול גילופים, פיסול, יציקות, סידור צורני מורכב או בנייה של מיצגי מזון שלמים.
הם נפוצים במיוחד באירועים טקסיים, בתצוגות קולינריות ובענפי המגדנאות והקולינריה האמנותית.
הקישוטים עשויים ממגוון רחב של חומרים – ירקות, פירות, בצק, שוקולד, מרציפן, סוכר מבושל ועוד.
בחלק מהמקרים מיועדים הקישוטים גם לאכילה, אך לרוב מטרתם העיקרית היא אסתטית.
ברוב המקרים, קישוטי מזון הם יצירות קצרות מועד.
אמנות קישוט המזון התפתחה בתרבויות שונות – תאילנד, יפן, אירופה הקלאסית (ובפרט צרפת) ועוד, כאשר מטבחים מקומיים פיתחו טכניקות, סוגים וצורות שונות של קישוטים.
גילוף ירקות ופירות הן טכניקות בהן נעשה שימוש בירקות, פירות ולעיתים גם בגבעולים ובקליפות, כחומר גלם ליצירת עיטורים ולפיסול.
האמנות נחשבת למסורת עתיקה, ובייחוד רווחת בתרבויות מזרח אסיה.
בתאילנד, לדוגמה, נחשב גילוף פירות חלק מהמורשת הלאומית, והיה מקובל בארמונות המלוכה כבר במאה ה־14. גם ביפן קיימת מסורת דומה בשם מוקימונו , שבה נוהגים לגלף פירות וירקות כקישוטים לצלחות סושי ולמנות אחרות.
טכניקות הגילוף מגוונות, ומתבצעות לרוב באמצעות סכינים קטנים וכלים ייעודיים.
לעיתים מדובר בצורות פשוטות, כמו פרחים או עלים, ולעיתים ביצירות מורכבות וגדולות־ממדים, כגון דיוקנאות או אלמנטים ארכיטקטוניים.
הבחירה בפרי או ירק נעשית לפי תכונותיו – צנוניות למשל מתאימות לגילוף עדין בשל צבע הקליפה והמרקם הקשיח, בעוד אבטיחים משמשים כבסיס לגילוף תלת־ממדי.
העניין התחום הגילוף התפשט זה מכבר גם לעולם המערבי, וקורסים לגילוף מוצעים בבתי ספר לבישול ובסדנאות פרטיות.
אמנים בתחום מציגים את עבודותיהם בתחרויות ובכנסים בינלאומיים.
שוקולד משמש כחומר גלם ליצירת פסלים, אלמנטים קישוטיים או מבנים מורכבים המיועדים לתצוגה או לקישוט מנות.
עבודות אלו מבוצעות לרוב מסוגי שוקולד שונים – שוקולד מריר, חלב או לבן – ולעיתים גם משוקולד צבעוני שעבר חימום, טמפרור (תהליך ייצוב גבישי השומן) ויציקה לתבניות או גילוף ידני.
פיסול בשוקולד מצריך ידע טכני לצד כישרון אמנותי, שכן העבודה נעשית עם חומר עדין הרגיש לחום וללחות.
התוצאה יכולה להיות קישוט פשוט לעוגה, כמו עלים או פרחים, או לחלופין יצירה בגובה מטרים הכוללת דמויות, כלי תחבורה, בניינים, ואפילו סצנות שלמות.
לעיתים מוצגות עבודות אלו בתחרויות יוקרתיות או באירועים מקצועיים, כגון גביע העולם למגדנאות בצרפת.
מרציפן הוא חומר נוח לעבודה: הוא גמיש, ניתן ללישה ולעיצוב ידני, נשמר היטב ומתקבל בצבע שנהב טבעי שניתן לצביעה.
קישוטי מרציפן מסורתיים כוללים פרחים, פירות מיניאטוריים, בעלי חיים, דמויות אדם או חפצים.
במקרים רבים משמש המרציפן לעיטור עוגות אירועים – כגון עוגות חתונה, ימי הולדת או חגים – ולעיתים משמש ליצירת פסלים קטנים לקינוחים אישיים.
יצירות מרציפן מוצגות גם בתחרויות קונדיטוריה.
הפיסול נעשה לרוב בעבודה ידנית עדינה, ולעיתים בעזרת תבניות, חותכנים וכלי חריטה זעירים.
מרקמו היציב של המרציפן מאפשר דיוק יחסי בפרטים, והחומר שומר על צורתו גם בטמפרטורת החדר, מה שהופך אותו לחומר מועדף בפרויקטים דקורטיביים.
פיסול במרציפן מוכר במיוחד באירופה – ובמיוחד בגרמניה, באיטליה ובאוסטריה – אך נפוץ גם במדינות אחרות, ונחשב חלק מהמסורת של הקונדיטוריה הקלאסית.
בצק סוכר הוא חומר רך, גמיש וניתן לעיבוד, המשמש לקישוט עוגות וקינוחים.
הבצק עשוי מתערובת של סוכר, מים, גלוקוז ולעיתים גם ג'לטין או גליצרין, וניתן לצביעה, רידוד, גילוף ופיסול.
פיסול בבצק סוכר מאפשר יצירת דמויות תלת־ממדיות, פרחים, חיות, קישוטים גאומטריים ועוד.
הוא נפוץ במיוחד בקישוט עוגות חגיגיות.
חלק מהיצירות מיועדות לאכילה, ואחרות נשמרות כתצוגה זמנית.
הבצק נוח לעבודה גם לחובבים, ולפיכך תרם רבות להתפשטות של התחום בעידן הרשתות החברתיות, דרך סרטונים, סדנאות ותחרויות עיצוב.
אמנות הסוכר היא תחום בקונדיטוריה העוסק בעיבוד סוכר מזוקק ליצירת אלמנטים דקורטיביים, לרוב בעבודת יד.
הסוכר עובר חימום עד להמסה והגעה לטמפרטורות שבין 140–160 מעלות צלזיוס, ואז מפוסל במגוון שיטות – ניפוח, משיכה, יציקה לתבניות וגילוף, ציור בסוכר , או שילוב של כמה שיטות.
האמנות התפתחה בעיקר באירופה בתקופת הרנסאנס, אז שימשו פסלי סוכר כיצירות ראווה בשולחנות אירוח בבתי אצולה.
כיום היא נפוצה בעיקר בקונדיטוריות מקצועיות, בעיקר לקישוט עוגות בטקסים, לתצוגות קולינריות ולאירועים מיוחדים.
בין האלמנטים המקובלים ניתן למנות פרחים, סרטים, דמויות, מבנים גאומטריים ושילובים צבעוניים.
עבודות מסוכר נחשבות למורכבות מאוד לביצוע, ודורשות מיומנות גבוהה, עקב הרגישות הרבה של החומר לשבירה, לחות ושינויים בטמפרטורה.
בשימוש בזילוף, התזה או משיכה של רטבים ובצקים באמצעות שינוי בצורת הפיה, במרקם החומר ובאופן הלחיצה, יוצרים מגוון עשיר של קישוטים: קווים גליים, תלתלים, נקודות, עלים, פרחים, כוכבים, סרטים וגם כיתוב.
אלמנטים אלו משמשים לעיטור השוליים והפינות של עוגות, ליצירת דגמים סימטריים או פרחוניים, ולשילוב תלת־ממדי בקישוט הצלחת או המאפה.
במקרים מתקדמים יותר, ניתן באמצעות זילוף לבנות קומפוזיציות מורכבות דמויות זרי פרחים, דמויות, מסגרות תחרה או דוגמאות גאומטריות.
עבודות כאלו דורשות לרוב רמות דיוק ושליטה גבוהות, ונחשבות לצורת ביטוי אמנותית בעולם הקונדיטוריה.
לצד שימושים מתוקים, יש המיישמים את טכניקת הזילוף גם במנות מלוחות – למשל בזילוף מחית תפוחי אדמה, ממרחים או קציפות, לצורך הגשה מעוטרת באירועים חגיגיים.
גילוף ירקות ופירות דורש דיוק רב, ולכן מתבצע באמצעות כלים ייעודיים – לרוב חדים מאוד, בעלי להב דק ומעוצב, המאפשר חיתוך נקי ושליטה גבוהה.
סכין גילוף תאילנדית – סכין קטנה מאוד, חדת קצה ובעלת להב דק וארוך.