tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיצוב של רכב SUV כולל תא מנוע גדול יחסית, ובדרך כלל גם מנוע בנפח גדול.
לעיתים קרובות לרכבי SUV יש גרסה ארוכה וגרסה קצרה.
רכבי SUV ספגו ביקורת על צריכת הדלק הגבוהה, זיהום האוויר והסיכון המוגבר שהם גורמים לכלי רכב אחרים בעת תאונת דרכים.
זאת בגלל הגודל, הקשיחות, והפגושים הגבוהים שלהם.
קיימים גם רכבי SUV היברידיים כדוגמת הפורד אסקייפ ההיברידי, אולם מנוע הבעירה הפנימית שלהם גדול יותר מאשר במכונית היברידית, בשל המומנט הרב שצריך בנסיעה בשטח, והם מחייבים הפעלה רציפה שלו, עקב צריכת הסוללה הגבוהה, במיוחד בנסיעה בשטח וכן בגלל המרכב הכבד שלהם, כך שהחיסכון שלהם בדלק מוטל בספק.
ביקורת הוטחה גם נגד רכבי SUV חשמליים, כיוון שייצור רכבי SUV, מזהם יותר את הסביבה מאשר ייצור מכוניות רגילות, כך שהם נראים יותר כמו גרינווש מאשר מאמץ לצמצום פליטת גזי החממה.
בנוסף, הועלתה ביקורת על הפרסום של רכבי SUV בכך שהרכבים מופיעים כאשר הם מוצגים בשטח טבעי ובכך מהווה גרינווש.
לדוגמה בשנת 2023 החליטה הרשות הבריטית האחראית לנוהלי פרסום, ה-ASA (ראשי תיבות של Advertising Standard Authority), לאסור על שידור פרסומות של חברת טויוטה, שלטענתה קידמו את השימוש בכלי הרכב באופן שאינו מתחשב בהשפעה שיש להם על הטבע והסביבה (אף כי הרכב שהופיע בפרסומות, טויוטה היילקס הוא טנדר ולא SUV).
SU-100 הוא משחית טנקים מתוצרת ברית המועצות, שנבנה על בסיס שלדת הטנק T-34/85 בתקופת מלחמת העולם השנייה.
משחיתי SU-100 היו בשימוש הצבא הסובייטי בשלבים האחרונים של המלחמה ונשארו בשירות פעיל עד לסוף שנות ה-80. בנוסף לצבא הסובייטי סופק גם למדינות ברית ורשה ולבעלות ברית של ברית המועצות בכל רחבי העולם.
כלים מסוג זה הופעלו על ידי מצרים וסוריה במהלך מבצע קדש, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
כבר באוגוסט 1943 החלו עבודות לפיתוח משחית טנקים בעל תותח בקליבר גדול יותר להתמודדות עם הטנקים הגרמנים הכבדים.
ההצעות הראשונות למשחית טנקים התבססו על SU-85 הקיים וכללו אך ורק החלפת התותח ללא שינוי בשלדה, מזקו"ם או צריח של הכלי עצמו.
הוגשו שלוש הצעות עיקריות לסוג התותח – תותח שדה 122 מ"מ, תותח הוביצר 152 מ"מ ותותח נ"ט 85 מ"מ בעל קנה ארוך ומהירות לוע גבוהה.
ההצעות להתקנת תותחים כבדים (122 ו-152 מ"מ) נדחו, כיוון שהתקנת תותח כזה בכלי קיים הייתה גורמת לפגיעה בניידות הכלי ובכמות התחמושת שניתן להחזיק בתוכו.
ההצעה להתקנת תותח 85 מ"מ ארוך הקנה נדחו בשל הבעיות שהתגלו בתותח עצמו.
מהירות לוע גבוהה גרמה לשחיקה מהירה של הקנה ובנוסף לכך התברר, כי הפגז של תותח זה מסוגל לחדור דרך השריון הקדמי העבה של טנק טיגר רק מטווח קצר.
לכן התקבלה ההחלטה לפעול בשני מישורים – לפתח גם תותח מתאים וגם גוף מתאים למשחית טנקים החדש.
הקליבר שנבחר לתותח החדש היה 100 מ"מ.
טנק T-34-85 נבחר כבסיס לייצור הגוף של משחית הטנקים החדש.
אבטיפוס הראשון יוצר במפעל Uralmash בעיר סברדלובסק בפברואר 1944. במרץ אותה שנה הוא עבר בהצלחה את סדרת ניסויי שטח ואושר לייצור.
במהלך ניסויי שטח הוכח כי פגז שלו מסוגל לחדור את שריון טנק טיגר ממרחק של כ-1,500 מטר ללא קשר לנקודת הפגיעה.
עם זאת, ממרחק כזה הוא לא היה מסוגל לחדור את השריון הקדמי של משחית הטנקים הכבד "פרדיננד".
הייצור הסדרתי החל במפעל Uralmash בספטמבר 1944. תחילה יוצרו SU-100 במקביל ל-SU-85, עד שייצורו של האחרון הופסק לגמרי בחודש דצמבר.
הכלים הראשונים סופקו לצבא בספטמבר 1944 לצורך ניסויים קרביים.
אך השימוש המאסיבי בהם התחיל רק בדצמבר.
הסיבה העיקרית לכך – קצב ייצור נמוך של פגזים חודרי שריון בקוטר 100 מ"מ עבורם.
במהלך המלחמה נבנה ה-SU-100 אך ורק במפעל Uralmash, וקצב הייצור החודשי שלהם עמד על כ-200 יחידות.
לאחר תום המלחמה הורד קצב הייצור לכ-150 יחידות בחודש.
השימוש הקרבי הראשון (להוציא את הניסויים הקרביים) של SU-100 היה במהלך כיבוש בודפשט.
ה-SU-100 הופעלו באופן מאסיבי במהלך הקרבות באזור אגם בלטון במרץ 1945 להדיפת התקפת הנגד של ארמיית הפאנצר השישית, והוכיחו את יעילות כנגד הטנקים הגרמנים הכבדים טיגר וטיגר II.
הגובה הנמוך של SU-100 איפשר להסוות אותם בקלות יחסית בשטח, כך שהם יכלו לפגוע בטנקים הגרמנים מטווחים של 1,000–1,300 מטרים מבלי להתגלות.
בבחינת הטנקים הגרמנים הפגועים לאחר הקרב, התברר כי די היה בפגיעה בודדת של פגז מ-SU-100 כדי להוציא טנק כבד (טיגר או פנתר) מכלל פעולה.
פגיעת הפגז בטנק בינוני כמו פאנצר סימן 4, גרמה להשמדה מוחלטת של הטנק.
כתוצאה מלקחי הקרב הוחלט להתקין על הצריח של SU-100 מקלע 7.62 מ"מ להגנת הכלי מפני ח"יר.
SU-100 השתתפו גם בכיבוש וינה ובכיבוש ברלין.
במהלך הקרבות הללו הם תפקדו בעיקר כתותחי סער במתן סיוע לח"ר.
לאחר תום המלחמה באירופה הועברו שתי חטיבות SU-100 למזרח הרחוק, שם השתתפו בקרבות מול היפנים במנצ'וריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נשארו SU-100 בשירות פעיל בצבא הסובייטי עד לשנת 1980. הם הופעלו בדיכוי המרד ההונגרי ב-1956 ובפלישה לצ'כוסלובקיה ב-1968.
מבחינה ארגונית, היחידה העיקרית של תותחי SU-100 הייתה רגימנט ארטילרי.
לפי התקן של שנת 1944 כל רגימנט כזה הורכב מארבע סוללות (בנות חמישה כלים כל אחת), פלוגת ח"יר, מחלקת הנדסה ויחידות עורפיות (אספקה, חימוש, תובלה ורפואה).
מרבית רגימנטים הארטילריים של SU-100 הופעלו במסגרת בריגדות של משחיתי טנקים.
כל בריגדה הורכבה מ: שלושה רגימנטים, פלוגת סיור (עם שלושה תומ"תים קלים מסוג SU-76), פלוגת מפקדה (עם שני SU-100), פלוגת נ"מ ויחידות עורפיות.
הצבא הזר הראשון שקיבל מברית המועצות SU-100 היה הצבא הפולני.
במאי 1945 הועברו לו זוג SU-100 לצורך הכשרת אנשי הצוות.
בסה"כ קיבלו הפולנים 25 כלים.
במהלך שנות ה-50 וה-60 סופקו SU-100 לצבאות רומניה, בולגריה, אלבניה, יוגוסלביה ומזרח גרמניה.
כל אחת מהמדינות הללו קיבלה עשרות בודדות של כלים.
הצבא היחיד לו סופקו כמה מאות SU-100 היה צבא צ'כוסלובקיה, הודות לייצור המקומי שלהם.
בכל המדינות הללו הם הוצאו מן השימוש במהלך שנות ה-80, חוץ מאלבניה, בה הוצאו משירות בשנת 1995.
במהלך מלחמת האזרחים ביוגוסלביה הופעלו כמה SU-100, שנלקחו ממחסני החירום של צבא יוגוסלביה, הן על ידי הסרבים והן על ידי הקרואטים.
לראשונה, סופקו SU-100 לצבא מצרים בשנת 1955, במסגרת עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית.
במבצע קדש פעלו כמה עשרות נגד כוחות צה"ל, ללא הצלחה מרובה.
ארבעה SU-100 נוספים השתתפו בהגנת פורט סעיד מפני הכוחות הבריטיים והצרפתים.
צנחנים בריטיים הצליחו להוציא אותם מכלל פעולה בעזרת בזוקות.
SU-100 השתתפו גם במלחמת ששת הימים.
לפי הנתונים הרשמיים, הסתכמו אבדותיהם בכ-50 יחידות.
במלחמת יום הכיפורים כללה כל אחת מחמש דיוויזיות ח"ר מצריות שהשתתפו בצליחת תעלת סואץ גדוד משחיתי טנקים SU-100. מרביתם הושמדו בקרבות.
הכלים הנותרים הוצאו משימוש מיד לאחר המלחמה.
אחד מהם נלקח שלל על ידי צה"ל בחודש יוני 1970 במהלך מבצע קיתון 10. נכון לשנת 1973, לפי התקן הסורי, כללה כל חטיבת שריון או חטיבה ממוכנת בצבא סוריה פלוגת SU-100. בשלב הראשון של מלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן נעו פלוגות אלה בחוד ההתקפה הסורית על קווי ההגנה של צה"ל.
רובם הושמדו כבר ביומה הראשון של המלחמה.
SU-100 סופקו כמעט לכל מדינה שהייתה ידידותית לברית המועצות (בתקופה כלשהי) – סין, קוריאה הצפונית, וייטנאם, קובה, אלג'יריה, אתיופיה, אנגולה ותימן.
SU-100 נטלו חלק בהדיפת הפלישה למפרץ החזירים ובמלחמת האזרחים באנגולה.
SU-100 רבים השתמרו עד היום, בעיקר הודות לכך שיוצרו בכמויות גדולות ונכנסו ללחימה רק בשלב אחרון של מלחמת העולם השנייה, כך שאבדותיהם היו נמוכות ביחסת לכמותם.
כמו כן הם נשארו בשירות פעיל בכמה מדינות עד ימינו אלו.
הצבא הרוסי מחזיק כ-10 SU-100 במצב שמיש (מבחינת יכולת הניוד) לצורך השתתפות במצעדים.
במצעד החגיגי לכבוד 65 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית, שנערך במוסקבה ב-9 במאי 2010, נטלו חלק שמונה SU-100.
ברחבי ברית המועצות לשעבר מוצבים כמה עשרות SU-100 כאנדרטאות לזכר הנופלים במלחמת העולם השנייה.
ניתן גם למצוא אותם במוזיאונים צבאיים בכל רחבי העולם:
מוזיאון הצבאי בבובינגטון, מחוז דורסט, בבריטניה
מוזיאון הצבאי האימפריאלי בדקספורד, בבריטניה
מוזיאון חיל השריון הצרפתי בסומיור, בצרפת
מוזיאון הארטילריה של צבא ארצות הברית באברדין שבמרילנד
המוזיאון הגרמני-רוסי בשכונת קרלסהורסט שברובע ליכטנברג בברלין
מוזיאון להיסטוריה צבאית בווינה, אוסטריה
מוזיאון הארטילריה בסנקט פטרבורג, ברוסיה
מוזיאון מלחמת העולם השנייה בקייב שבאוקראינה
בארץ ניתן לראות SU-100 (שנפלו בידי צה"ל) ב:
מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל (עד שהמוזיאון נסגר בינואר 2019).
כחלק מהפסל "ביג צ'יף", בכניסה הדרומית לקריית שמונה, מעשה ידי הפסל יגאל תומרקין
ה-SU-122 (ר"ת של: Samokhodnaya Ustanovka-122) הוא תותח מתנייע שפותח ושירת בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ה-SU-122 שייך למשפחת ה-SU הסובייטית יחד עם דגמים כמו ה-SU-100 וה-SU-85, ל-SU-122 תותח הוביצר בעל קוטר 122 מ"מ.
ה-SU-122 נפל לקטגוריה השנייה ושירת כתותח ארטילרי מתנייע.
פיתוח הכלי החל באפריל 1942 לאחר בקשה של הדירקטוריון הארטילרי המרכזי (GAU) של צבא ברית המועצות לעצב כלי בעל תותח הוביצר 122 מ"מ לשימוש כתותח מתנייע.
במהלך שירותו של הכלי, פותחו מספר שדרוגים לכלי שלעולם לא צלחו את שלב אב הטיפוס ולא נכנסו ליצור המוני.
אחד השדרוגים שהוצעו היה ה-SU-122P שהיה אמור לשרת בתור משחית טנקים, כמו גם ה-SU-122M שהיה גרסה פשוטה וזולה יותר ליצור של ה-SU-122.
מיקום התותחים המתנייעים בשדה הקרב לפי הדוקטרינה הסובייטית במהלך מלחמת העולם השנייה היה בגדודי תותחי סער מעורבים בתפקיד ארטילרי דינמי, כתמיכה בכוחות תוקפים.
באופן קלאסי, תפקדו התותחים המתנייעים במחלקות של שלושה.
במהלך המלחמה גובשו רגימנטים של תותחי סער שכללו 17 כלים מסוג SU-76 ו-8 כלים מסוג SU-122, כאשר ה-SU-76 תפקד כמשחית טנקים וה-SU-122 כתותח מתנייע ארטילרי.
רגימנט כזה פעל בתפקיד תומך לכוחות חי"ר וכנגד מטרות שריון.
ה-SU-122 שירת בצבא באדום החל מ-1942 ועד סוף המלחמה בקרבות בחזית המזרחית.
SVT-40 (ראשי תיבות של רובה חצי אוטומטי טוקרב מודל 1940, ברוסית: Самозарядная винтовка Токарева) הוא רובה חצי אוטומטי סובייטי שעוצב על ידי פיודור טוקרב.
בסוף שנות ה-30 תכנן הצבא האדום לצייד את כוחות החי"ר ברובה חצי-אוטומטי מודרני.
הרובה נכנס לשימוש מבצעי בשנת 1939. אחרי ניסיון במלחמת החורף (1940) נגד פינלנד הוכנסו שיפורים רבים לתכנון, ורובה מדגם משופר (SVT-40) נכנס לייצור סדרתי.
תחילה הרובה היה מיוצר במפעלי נשק קל בטולה, וזמן קצר לאחר מכך גם באיז'בסק.
היה מתוכנן להגיע לייצור של כמיליון רובים בשנה.
לקראת הפלישה הגרמנית במסגרת מבצע ברברוסה בקיץ 1941 אכן יוצרו כמיליון יחידות.
התבוסות הקשות בתחילת המערכה גרמו לכך שייצור הרובה שכלל מעל 100 חלקים מ-12 סוגי פלדה היה קשה ביותר.
כדי להתגבר על המחסור בחומרים, הוחלט לצמצם את הפרויקט היקר ולהתמקד בפרויקטים זולים יותר.
עד סוף המלחמה יוצרו יחידות נוספות אך בהיקף קטן בהרבה מהמתוכנן בתחילת המלחמה.
בשנת 1945 ייצור הרובה הופסק כליל.
כמויות משמעותיות של הרובה נלקחו כשלל על ידי הגרמנים והיו יחידות של הוורמאכט שצוידו ברובה זה.
בצבא פינלנד הרובה היה בשימוש עד לשנת 1958.
SU-152 הוא תותח מתנייע סובייטי שפותח במלחמת העולם השנייה, ונבנה על בסיס השלדה של טנק ה-KV-1S.
הוא צויד בתותח הוביצר עוצמתי בקוטר 152 מ"מ, ושימש בהצלחה מרובה בתור משחית טנקים וכתותח סער.
ה-SU-152 הוכיח עצמו כאחד מכלי השריון היחידים בארסנל הסובייטי שהיה מסוגל להתמודד עם הטנקים החדשים של גרמניה הנאצית בתנאים שווים, והוא קיבל במהרה את הכינוי Zveroboy – "צייד חיות", בגלל המוניטין שצבר בהשמדת טנקי טיגר, פנתר ואפילו אלפנט.
בשנת 1942, מרבית תותחי ההוביצר של הצבא האדום עוד נגררו על ידי סוסים יחד עם צוותם, מאחר שסוסים היו בנמצא יותר ממשאיות וטרקטורים.
הצורך בתותח מתנייע שיוכל להשמיד ביצורים וישמש גם כתותח נגד טנקים גבר מאוד כשצבא האדום החל לצאת למתקפות נגד בשלהי 1942. התותחים הנגררים על ידי סוסים היו אטיים, במיוחד במזג אוויר קשה עם שלג או בוץ, והיו פגיעים מאוד להתקפות.
צוות פיתוח בראשותו של המהנדס ג'וסף קוטין החל לתכנן תותח מתנייע שישמש גם כמשחית טנקים על השלדה של הטנק הכבד KV-1. צוות הפיתוח השלים שני תכנונים: ה-KV-12, היה אמור להיות מצויד בתותח הוביצר ענק בקוטר 203 מ"מ, וה-KV-14, עם תותח הוביצר 152 מ"מ.
הופעתו של הטנק הגרמני הכבד הטיגר בסביבתה של העיר הנצורה לנינגרד בספטמבר 1942, היווה הפתעה קשה עבור הצבא האדום.
השריון החזיתי העבה שלו היה כמעט בלתי חדיר לתותחי ה-76 מ"מ של טנקי ה-T-34 וה-KV-1 שהיוו את עמוד השדרה של הכוח המשוריין בצבא האדום.
בחודש ינואר 1943, לאחר שאחד מטנקי הטיגר נשבה ליד לנינגרד והובא לבדיקה בקובינקה, ה-GKO (הוועדה לביטחון לאומי בברית המועצות) והפיקוד העליון של הצבא האדום דרשו מצוות הפיתוח בראשותו של קוטין לפתח במהרה טנק שיוכל להתמודד עם הטיגר.
התכנון של ה-KV-12 נדחה ולא עבר את שלב התכנון מאחר שתותח ה-203 מ"מ היה חסר את הטווח להילחם כנגד תותח 88 המ"מ של הטיגר.
ה-KV-14 לעומת זאת, הואץ לפיתוח, ולמרות שנועד למלא תפקיד של תותח סער, הוא נתפס כתשובה אפשרית לטיגר.
דגם אבטיפוס שהשתמש בשלדה של ה-KV-1S וצויד בתותח הוביצר 152 מ"מ ML-20S ארוך הטווח, הושלם בתוך 25 יום בלבד ואושר לייצור ב-14 בפברואר 1943 תחת השם SU-152. ייצורו של ה-SU-152 החל ב-1 במרץ 1943, והוא החליף בהדרגה את ה-KV-1S בפס הייצור במפעל בצ'ליאבינסק.
בסך הכול יוצרו כ-704 SU-152 לפני שהייצור הופסק בסתיו 1943. האגד הארטילרי הממונע הראשון של SU-152 הוקם במאי 1943.
הרתע של תותח ה-152 מ"מ היה חזק מכדי לאפשר את הרכבתו בצריח.
במקום זאת התותח הותקן במבנה עילי משוריין על השלדה של ה-KV-1S, עם אפשרות צידוד של כ-12°.
מהירות הלוע של התותח הגיעה ל-655 מטר לשנייה, והוא יכל לחדור כ-110 מ"מ של פלדה בטווח של עד 2,000 מטרים עם פגז חודר שריון.
בנוסף לכך, הוא יכל לירות פגזים נפיצים עוצמתיים ביותר, שהיו מסוגלים להעיף את הצריח של הטיגר ממקומו.
אולם האפקטיביות של התותח צומצמה בעקבות קצב האש הנמוך (כ-2 פגזים לדקה בגלל משקל הפגזים), ובגלל שהיכולת לפגוע במטרות ממרחק רב הוגבלה בגלל האיכות של הכוונת הטלסקופית ואיכות אנשי הצוות.
הגוף של הטנק חולק לשני תאים – הקדמי שאיכסן את חמשת אנשי הצוות, את התותח ואת 20 הפגזים, והאחורי שבו היה מנוע הדיזל, מכל דלק בקיבולת של 615 ליטר, ותמסורת.
לוחות השריון בחזית המבנה העילי המשוריין ובשלדה הונחו בצורה משפועת להגברת המיגון.
עובי השריון בחזית הגיע ל-75 מ"מ, ו-60 מ"מ בצדדים ומאחור.
בתחילת ייצורו, לא היה ל-SU-152 חימוש משני, אך על חלק מהטנקים שחזרו לתיקון הותקן מקלע DShK נ"מ בקוטר 12.7 מ"מ כדי לאפשר הגנה מפני כלי טיס, רכב קרבי משוריין קל, וחיל רגלים.
בזכות תותח ההוביצר הגדול שלו, ה-SU-152 שימש בהצלחה בשני תפקידים: כארטילריה מתנייעת שסייעה לחיילי הרגלים בזמן מתקפה, וכמשחית טנקים.
רגימנט ארטילרי הממונע הראשון של SU-152 הוקם במאי 1943, אולם הוא הכיל רק כ-12 SU-152 (במקום 21) כשהוא הואץ לקחת חלק בקרב קורסק (4 ביולי – 23 באוגוסט 1943).
הוא תוגבר במהלך הקרב והובא לכוחו המלא של 21 כלים.
בקורסק הוכיח ה-SU-152 את האפקטיביות שלו כמשחית טנקים; בתוך שלושה שבועות של קרבות שריון הרגימנט הארטילרי השמיד 12 טנקי טיגר ו-7 משחתי טנקים כבדים מסוג אלפנט,שערך את הבכורה שלו בקורסק), ובכך קיבל את כינוי Zveroboy – "צייד חיות".
לקראת סוף 1943, מספר ה-SU-152 בצבא האדום החלו לרדת בעקבות אבדות בקרב עד שלבסוף הופסק הייצור לטובת מחליפו, ה-ISU-152. פיתוחו של ה-ISU-152 הגיע בעקבות ההצלחה המרשימה של ה-SU-152, והוא היווה שדרוג כשהשתמש בשלדה של טנק הIS-2 עם תוספת שריון.
בינואר 1943 שבו הסובייטים בשלמותו טנק גרמני חדש באזור לנינגרד, הטיגר.
השריון של הטיגר היה עבה ביותר וחסין מפני תותחי ה-7.62 ס"מ של ה-T-34 וה-KV (הטנקים המתקדמים ביותר של הצבא האדום בתקופה) בטווחי קרב סבירים, מה שהוביל את המהנדסים הסובייטים לנסות ולפתח במהרה משחיתי טנקים עם תותחים חזקים יותר שיוכלו להתמודד עם האיום החדש.
העדיפות הראשונה של המפתחים הייתה לפתח תותח ארוך קנה כמו תותח ה-88 מ"מ הגרמני, שיוכל לחדור את השריון של הטיגר.
במבחני שדה שנעשו על ידי הסובייטים התברר כי גם תותח הנ"מ בקוטר 85 מ"מ וגם תותח השדה מדגם A-19 בקוטר 122 מ"מ מסוגלים לחדור את הטיגר.
צוות הפיתוח בראשותו של פ.
פטרוב (Fyodor Petrov) נתבקש לפתח תותח 85 מ"מ חדש אשר ישתמש באותה התחמושת של תותח הנ"מ 85 מ"מ, ויורכב על כלי משוריין.
לאחר שניסיון להרכיב את תותח ה-122 מ"מ על התותח מתנייע SU-122 בתור ה-SU-122P נכשל בגלל משקלו של התותח, פנו המפתחים להרכבת התותח החדש של פטרוב, ה־D-5 בקוטר 85 מ"מ על ה-SU-122 .
מאחר שה-SU-122 (שנבנה על תובת ה-T-34) תוכנן לשאת תותח הוביצר, לא היה לו את הציוד האופטי הדרוש להרכבת תותח נ"ט.
המפתחים במפעל Uralmash התגברו על הבעיה בעזרת התקנתו של בסיס תותח בצורת כדור, שהוסיף למיגון ושיפר את צידוד התותח.
התקנת התותח דרשה שינויים במבנה העל של הכלי, אולם המתאר הכללי שלו נשאר זהה.
הכלי חולק לשני תאים, כשמאחור יושב המנוע מסוג V-12 דיזל בעל הספק של 500 כ"ס, ומקדימה תא הלחימה בו ישבו ארבעת אנשי הצוות.
ייצורו של ה-SU-85, שדגם האבטיפוס שלו נבנה בזמן קצר, החל באמצע 1943 במפעלי אורלמש.
100 הכלים הראשונים נכנסו לשירות בחודש אוגוסט 1943. ייצורו של ה-SU-85 נפסק בספטמבר 1944 מאחר שה-T-34-85, שהיה בעל תותח 85 מ"מ זהה נכנס לשירות ולא היה טעם בהמשך ייצורו של משחית טנקים ללא כוח אש עדיף.
את מקומו של ה־SU-85 ביחידות השדה תפס ה-SU-100, שהיה בעל כוח אש עדיף ושריון משופר.
ה-SU-85, שנכנס לשירות באוגוסט 1943, הופעל ביחידות של רגימנט ארטילרי עצמאי אשר הורכבו מ-12 כלים כל אחד.
ב-1944 הופעלו ה-SU-85 גם בגדודי משחיתי טנקים.
כל גדוד הורכב תחילה מ-16 SU-85 מחולקים לשלוש סוללות, כלאחר מכן גדל מספר הכלים בכל גדוד ל-21.
ה-SU-85 תוכנן לפעול בקרב מאחורי הכוח העיקרי לו הוא סייע, ולתקוף את הטנקים הכבדים של האויב מטווחים רחוקים.
ה-SU-85 לא התאים לקרבות פנים אל פנים, מאחר שמחסור במקלעים הפך את הכלי לפגיע מאוד לחיילים רגלים.
בסך הכל הוכיח עצמו הכלי כמצליח ויעיל במיוחד כנגד טנקי אויב כמו הטיגר והפנתר הגרמנים.
מלבד הצבא האדום, שירתו SU-85 במהלך המלחמה בצבא הפולני, שם הורכבו מהם שני רגימנטים עצמיים - מס' 13 ומס' 28. כמו כן בחטיבת השריון הצ'כוסלובקית ה-1 היו 2 SU-85 בפלוגת המפקדה..
STS-96 היא משימה ה-26 של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה הביאה אספקה לתחנת החלל הבינלאומית ועשתה היסטוריה כאשר הייתה למעבורת הראשונה אשר עגנה לתחנת החלל.
המעבורת שוגרה במאי 1999, וכללה צוות של שבעה אסטרונאוטים.
המשימה נמשכה כ-9 ימים ו-19 שעות.
מפקד המשימה - קנת רומינג'ר
מומחה משימה 1 - דניאל בארי
מומחה משימה 2 - אלן אוצ'ואה
מומחה משימה 4 - ז'ולי פאייט (סוכנות החלל הקנדית)
מומחה משימה 5 - ולרי טוקארב
שהות בתחנת החלל: 5 ימים, 18 שעות ו-15 דקות
משימת STS-96 נועדה להביא ציוד ואספקה לתחנת החלל הבינלאומית במעבורת החלל דיסקברי.
המעבורת, שכבר ביצעה עגינה בתחנת החלל מיר נועדה להיות המעבורת הראשונה המבצעת עגינה בתחנת החלל הבינלאומית.
במקור, השיגור תוכנן ל-20 במאי אך נדחה עקב נזק מברד שפגע במכל הדלק החיצוני על כן השיגור.
לא היה אפשר לתקן את מכל הדלק החיצוני במיקומו על המשגר ונאלצו להחזיר את המעבורת לבדיקה.
בדיקה העלתה יותר מ-650 סדקים.
נעשה מאמץ כדי לצמצם את הסדקים כדי למנוע הצטברות של קרח על מכל הדלק (וחשש שחלק מהחומר המבודד יתנתק תוך כדי שיגור ויפגע במעבורת).
ניסיון השיגור השני היה מוצלח והמעבורת המריאה ב-27 במאי..
ביום השלישי, המעבורת ביצעה עגינה לתחנת החלל בה שהה משלחת מס' 1 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ג'ולי פאייט הייתה לקנדית הראשונה שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
במהלך הליכת חלל שנמשכה כ-7 שעות ו-55 דקות, התקינו האסטרונאוטים ג'רניגן ובארי שני מעצורי רגל ניידים חדשים שהתאימו גם למגפי החלל האמריקאים וגם למגפי החלל הרוסים.
כמו כן הם התקינו את הזרוע הרובוטית האמריקאית.
כמו כן, התקינו ג'רניגן ובארי מעקי בטיחות ותיקים עם כלים לסיוע הרכבות עתידיות של תחנת החלל.
בין היתר הובא מנוף STRELA הרוסיה להתקנה על מודול פירס בהמשך.
הצוות העביר 1,617 קילו של חומר כולל לבוש, שקי שינה, חלקי חילוף, ציוד רפואי, אספקה, כלי מתכת ו84 גלונים של מים אל החלק הפנימי של תחנת החלל.
בנוסף לכך, האסטרונאוטים התקינו חלקים של מערכת מד מתח אלחוטי שיעזור לטכנאים לעקוב על האפקטים של הוספת מודלים לתחנת החלל במהלך הרכבה עתידית, ניקוי פילטרים ובדיקת גלאי עשן.
המעבורת סחבה עימה גם לווין מחקר של סטודנטים שעוקב אחר האטמוספירה של כדור הארץ בשביל ציוד הרישות הבינלאומי.
בנוסף לכך, היא הביאה עימה עוד ניסוי שבודק את כוחות הרטט של החללית.
ניסוי זה סיפק מידע על מידות טיסה של כוחות הרטט שפועלים בין המטען לחללית
ב-4 ביוני מעבורת התנתקה מתחנת החלל.
לאחר הניתוק שוחרר ממסלול לוויין STARSHINE 1 שנבנה על ידי סטודנטים במימון מעבדת המחקר של צי ארצות הברית.
ST אנג'ינירינג (ST הם ראשי תיבות של Singapore Technologies) היא חברה הנדסית למתן פתרונות ושירותים הנדסיים ואלקטרונים לתחומי החלל, מערכות קרקעיות ומערכות ימיות.
בסיסה בסינגפור, הקבוצה דיווחה על הכנסות של מעל 6 מיליארד דולר בשנת 2015. היא מדורגת בין החברות הגדולות ביותר הרשומות בבורסת Singapore Exchange, ומהווה אחת מחברות ההגנה האסייתיות הגדולות ביותר.
ל-ST אנג'ינירינג כ-23,000 עובדים ברחבי העולם, מעל 100 חברות בנות וחברות קשורות עסקית (כגון התעשייה האווירית לישראל), ב-46 ערים על פני 24 מדינות.
SVT1 הוא ערוץ טלוויזיה שוודי הנמצא בבעלות השידור הציבורי של שוודיה, תאגיד השידור השוודי.
ב-2018 היה לערוץ רייטינג ממוצע של 24.5% ובכך היה לנצפה ביותר במדינה.
שידורי הטלוויזיה בשוודיה הושקו רשמית ב-4 בספטמבר 1956 עם השקת ערוץ Radiotjänst TV, שלאחר שנה שינה את שמו ל-Sveriges Radio TV.
השקתה של רשת הטלוויזיה השנייה, TV2, הובילה את הערוץ לשנות את שמו ל-TV1 ב-1969. הערוץ החל לשדר בצבע בשנת 1970, עוד בטרם שתי הרשתות עברו לניהול המשדר הציבורי ב-1 ביולי 1979.
כדי לעודד את התחרות בין שני הערוצים, הערוץ מיתג את עצמו מחדש כ"Kanal 1" (בתרגום: ערוץ 1) ב-1 ביולי 1987, כשכל תוכניות האולפן של הערוץ, הופקו בסטוקהולם, כולל החדשות והאקטואליה.
התחרות הגוברת עם הערוצים המסחריים, כולל ערוץ TV4, הובילה לשינוי שם הערוץ ל-SVT1, תוך הפקת תוכניות חדשות מכל רחבי המדינה.
ב-2001 הוחלט לנסות להפוך את הערוץ לנצפה ביותר בשוודיה, במקום ערוץ SVT2. במסגרת המהלך, עברה התוכנית הפופולרית, "Report" לערוץ.
בזמן שתוכנית אחרת עברה לרשת השנייה.
בימי חול, יום שידור רגיל מתחיל עם תוכנית הבוקר "בוקר טוב שוודיה" (Gomorron Sverige), ואחריה שידורים חוזרים וסרטים תיעודיים לאורך כל היום, יחד עם ספורט בשידור חי.
לוח השידורים של הערב לרוב משודר בין 5 בערב עד חצות עם מהדורה מרכזית בת 25 דקות ב-7:30 בערב, וזאת לאחר מבזקים ומגזינים קצרים בשעה 6. בלילה משודרות תוכניות בשידור חוזר.
1956-1969 : בתחילה היה ידוע הערוץ כ"Radiotjänst TV", אם כי נהוג היה לקרוא לערוץ "הטלוויזיה", וזאת בשל העובדה כי הוא היה הערוץ השוודי היחיד.
שנה מאוחר יותר החלו השידורים בצבע.
1980-2001 : TV1 ו-TV2, הפכו לחלק מהמשדר הציבורי Sveriges Television בשנת 1980. החברה החדשה החלה להשתמש בסמליל חדש, דומה בחלקו הגדול לשתי הרשתות.
הסמליל של SVT כלל ריבוע כתום עם הספרה "1" לצד הכוכב.
כל שידורי הערוץ עברו למסך רחב בשנת 2007.
SVT2 הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי המשודר בשוודיה, הנמצא בבעלות המשדר הציבורי Sveriges Television.
הערוץ הושק ב-5 בדצמבר 1969 בידי חברת Sveriges Radio, ובמשך שנים רבות היה הערוץ הפופולרי ביותר בשוודיה, אך כיום הוא משמש כערוץ טלוויזיה של SVT, ומשדר תוכניות בעלות מדרוג נמוך לעומת ערוץ SVT1 המרכזי.
נכון ל-2018 ממוצע הרייטינג של הערוץ הוא 6.3%.
לאורך שנות ה-60 התחולל ויכוח בנושא ערוץ טלוויזיה שני, עקב פתיחת ערוץ Radiotjänst TV ב-1956. חלק רצו כי הערוץ החדש יהיה פרטי וימומן מפרסומות, אך הוחלט כי הערוץ יהיה ציבורי, וכי Sveriges Radio, ישדר את הערוץ
TV2 החל לשדר ביום שישי 5 בדצמבר 1969 - אירוע הידוע כמו "פיצול ערוץ" (kanalklyvningen).
בעוד TV1 שודר על תדרים VHF, בערוץ TV2 השתמשו בתדר UHF, כלומר הצופים נאלצו לקנות ממיר מיוחד על מנת לצפות בשידורי הערוץ.
אף על פי ש-TV2 היה חלק מאותה חברה, הם היו בעלי מנהלים עצמאיים ואת שניהם עודדו להתחרות אחד עם השני.
שני הערוצים הסכימו מאוחר יותר שלא להתחרות ישירות זה בזה, לדוגמה תוכניות סוף השבוע שודרו ביום שישי בערב ב-TV2 וב-TV1 במוצאי שבת.
שני הערוצים גם חלקו חברת חדשות ארצית, TV-nytt ששידר מבזקים קצרים ב-7 בערב וב-9 בערב.
הפורמט הראשוני גרם להאשמות של חברת החדשות בהטיה של החדשות לצד שמאל, וערוץ TV2 אף תואר "ערוץ אדום".
השימוש בתדרים UHF העניק לראשונה לערוץ TV2 אפשרות לשדר תוכניות מקומיות.
בנובמבר 1970 הושק מגזין החדשות האזורי הראשון, Sidnytt.
לאחר שהחלו לעלות לשידור בהדרגה מגזיני חדשות אזוריים ברחבי המדינה, TV2 הוגדר מחדש כערוץ כלל-שוודי ביולי 1987.
ההיערכות מחדש סייעה ל-TV2 להפוך לערוץ הנצפה ביותר בשוודיה, אם כי בשנת 1994 הערוץ איבד את ההובלה לרשת הטלוויזיה המסחרית.
התחרות הגוברת הובילה להיערכות מחדש של SVT2 בשנת 1996, במסגרתה הושקו תוכניות חדשות ומגזינים עברו לערוץ SVT1.
תוכניות בערוץ SVT2 הן לרוב תוכניות איכותיות יותר מאשר בערוץ הראשי SVT1. שידורי הערוץ כוללות תוכניות בשפות הסאמיות והפינית, סרטים, אקטואליה וכיסוי פרלמנטרי.
הערוץ אינו משדר 24 שעות ביממה.
נכון ל-2015 SVT2 מסיים את שידורי ב-0:55 בלילה וחוזר לשדר בין 8 ל-9 בבוקר.
בשעה 5:15 בערב, SVT2 מתחיל את לוח הזמנים של הערב עם שלושה מבזקי חדשות בשפות מיעוטים: סאמית צפונית, שפת הסימנים בשוודית ובפינית, ואחריהם תוכנית דוקומנטרית.
תוכנית החדשות המרכזית, Aktuellt, בשעה 09:00 כולל עדכוני ספורט, חדשות תרבותיות ואזוריות ומזג האוויר.
SVT24 הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי המשודר בשוודיה ונמצא בבעלות Sveriges TV.
הערוץ החל לשדר ב-1999 כערוץ חדשות ייעודי.
בשנת 2003 הוא הרחיב את שידוריו וכולל אירועים עכשוויים וספורט בסוף השבוע.
כמו כן הערוץ משדר תוכניות בשידור חוזר מ-SVT1 ו-SVT2. בשנת 2018 עמד אחוז הצפייה הממוצע בערוץ על 0.4% בלבד.
ב -15 במרץ 1999 בשעה 13:15 החל השידור של SVT24. זה התחיל עם סיכום חדשות ואחריו פתיחה רשמית של מנכ"ל SVT.
הערוץ משדר חדשות מדי רבע שעה במשך כל ימי השבוע.
עם זאת, לא היו שידורים בסופי שבוע והשידור הלילי התחיל כמה חודשים מאוחר יותר.
הערוץ משדר גם חדשות כלכליות פעמיים בכל שעה, תחזיות מזג אוויר, דיווחים ממדינות נורדיות וסיפורים נוספים.
החומר נלקח בעיקר מתוכניות חדשות אחרות.
בסוף שנת 2002 הכריזו ב-SVT כי בכוונתם להשיק שני ערוצים חדשים.
פירוש הדבר כי SVT24 עתיד להתמזג עם SVT Extra לערוץ חדש, הנקרא רק 24. 24 יכלול מגוון רחב יותר של תוכניות מאשר SVT24 עשה, כולל גם תכנות רכשה, אירועי ספורט ושידורי סוף השבוע.
הערוץ החדש הושק ב-24 בספטמבר 2003. הוא כלל מבזקים קצרים של 3 דקות מדי חצי שעה.
בין אלו שודרו תוכניות רבות.
ביניהן תוכניות בשידור חוזר מערוצים אחרים, התוכנית "24 דקות" בשעה 8 בערב, מופע יומי בהנחיית קלאס אלפרסברג.
תוכניות אחרות בפריים טיים כללו את "שוודיה עכשיו", "בידור 24", ותוכניות רכש כמו סאטרדיי נייט לייב, סרטים תיעודיים, וחדשות עולמיות מ-BBC.
בסתיו 2003 הוחלט לחסוך בעלויות ועקב כך נפגעו שידורי הערוץ.
מבזקים שודרו אחת לשעה, והופסקו שידורי תוכניות רכש שונות.
הרייטינג של הערוץ היה נמוך מאוד בתחילה, עם זאת ב-2006 הייתה עלייה משמעותית בצפייה.
במשך כל שנת 2005 שוודי צפה בממוצע 0.7 דקות בערוץ מדי יום.
בחודש נובמבר 2006 הנתון הוכפל ל-1.4 דקות.
בדצמבר 2006 הוכפל שוב הממוצע ל-2.8 דקות ביום, ובכך הפך לראשונה הערוץ לאחד מעשרת הערוצים הנצפים ביותר.
שם הערוץ היה בתחילה SVT24, אך שונה ב-2003 ל-24. כשנה לאחר מכן שב להופיע השם SVT24 בערוץ ובלוחות השידורים.
הערוץ משודר חינם ברשת הטלוויזיה הדיגיטלית הארצית של שוודיה ובאולנד.
כמו כן שידורי הערוץ מועברים דרך הלווין ת'ור וסיריוס, אך הם מוצפנים.
על מנת להציג את שידורי הערוץ נדרש כרטיס פענוח של Viasat.
שתי רשתות הכבלים הגדולות (Com Hem ו-UPC) משדרות את הגרסה האנלוגית של הערוץ.
SVT Barnkanalen (נקרא גם SVTB או Barnkanalen) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי המשודר בשוודיה, ומשדר תוכן לילדים.
Barnkanalen החל לשדר ב-23 בדצמבר 2002. בשנה הראשונה שלו הערוץ שידר בין 6:30 בבוקר עד 6:00 בערב בימי חול.
בנוסף הערוץ לקח "חופשת קיץ" בין ה-23 במאי עד ה-18 באוגוסט.
בשאר זמן השידורים שידר הערוץ תוכן שונה, דוגמת טניס.
התוכניות ששודרו בשעות הבוקר כוונו לילדי הגן, ואילו תוכניות אחר הצוהריים היו מיועדות לילדים מבוגרים יותר (לפני גיל העשרה).
מיד לאחר תוכניות הבוקר שודרו שידורים חוזרים וב-13:00 שודרה בערוץ תוכנית אינטראקטיבית בשם Twebby ולאחריה הוצגו תוכניות לילדים גדולים יותר.
באחר הצוהריים שודרו תוכניות אנימציה, תוכניות בשפה האנגלית ודרמות מארכיון SVT.
ב-1 בנובמבר 2003 הערוץ החל לשדר בסופי שבוע, מ-7:00 בבוקר, והחל משנת 2004 החל הערוץ לשדר במשך כל ימות השנה.
ב-27 באוגוסט 2007 הרחיב הערוץ את שידוריו עד 7 בערב.
תוכניות הבוקר, המיועדות לגיל הרך, לא משודרות בשפה השוודית, הן מתורגמות לשוודית או ללא קול, כיוון שדיבוב יקר לביצוע, כמו גם הפקת תוכניות חדשות.
התוכניות המשודרות כוללות סדרות דרמה שונות מאוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, הולנד, יפן וקנדה.
בין השנים 2011 עד 2014 היה אחראי הערוץ על שידור תחרות האירוויזיון לאחר ששודרה ב-SVT1.
בתחילה היה זמין הערוץ בשידורי הלוויין של Canal Digital, והיה משודר באופן חופשי, ובכך היה הערוץ הראשון ששודר ללא הצפנה.
כמו כן הערוץ חתם על הסכם הפצה עם Viasat בשנת 2003.
בשנת 2013 אחוז הצפייה הממוצע של הערוץ היה 3.5%.
SVT World (נקרא בעבר גם SVT Europe) היה ערוץ טלוויזיה ציבורי שוודי ששודר בין השנים 1988-2017. הערוץ שודר באמצעות לוויין באירופה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה, וכן באמצעות IPTV לכל העולם.
הערוץ הוקם בשנת 1988 כדי לשדר תוכניות שוודיות לדוברי שוודית בפינלנד.
ב-1997 החל הערוץ לשדר ברחבי אירופה ושינה את שמו ל-SVT Europe.
מאוחר יותר, הערוץ הפך זמין בכל רחבי העולם, ובסופו של דבר שינה את שמו ל-SVT World.
בשנת 2017 נסגר הערוץ לאחר שהתקבלה מסקנה כי הערוץ לא בר קיימא מבחינה כלכלית כתוצאה מתחרות גוברת.
הערוץ החל לשדר בדרום פינלנד בשנת 1988 ברשת היבשתית האנלוגית.
בתחילה, הערוץ נקרא TV4, כיוון שהוא היה ערוץ הטלוויזיה הרביעי בפינלנד בעת תחילת שידוריו.
שידורי הלוויין לכל אירופה התחילו ב-10 בדצמבר 1997 ולאחר מכן שם הערוץ שונה ל-SVT Europe.
בשנת 2010 שונה שם הערוץ ל- SVT World, עד סגירת הערוץ באמצע 2017.
הערוץ שודר אזורית משנת 1988. בין ספטמבר 2007 לאוגוסט 2011 הערוץ שידר ברשת הארצית הדיגיטלית בכל רחבי פינלנד.
הערוץ גם שודר ברשתות שידור פיניות, וכמו כן בפלטפורמות שונות וב-IPTV ברחבי פינלנד.
בתחילה, מותר היה רק למשקי בית פרטיים לקבל את שידורי הערוץ.
בשנת 1999 נחתם הסכם הפצה ברשתות הכבלים בספרד, ובשנת 2000 הורשו גם בתי מלון מחוץ למדינות הנורדיות לקבל את שידורי הערוץ, שהוצפנו.
בדצמבר 2009 השידורים בצפון אמריקה הושקו באמצעות IPTV.
באביב 2012 הורחבו שידורי הערוץ לכל העולם.
SWM X7 הוא קרוסאובר קומפקטי בעל מספר מאפייני SUV , מתוצרת יצרנית הרכב הסינית SWM (שם רשמי: Speedy Working Motors, שם בסינית: (斯威汽车) אשר מיוצר משנת 2016 ועד היום.
בזמן פיתוח הדגם, הדגם היה קרוי "SWM X5" (בסינית: "华晨鑫源斯威X5").
7 נוסעים בתצורת ישיבה 2+3+2.
נפח תא מטען - 660 ליטר (בקיפול טור שלישי של 2 המושבים האחוריים), 1,920 ליטר (בקיפול 2 טורים של 5 המושבים האחוריים).
SWM G01 הוא קרוסאובר קומפקטי בעל מספר מאפייני SUV , מתוצרת יצרנית הרכב הסינית SWM (שם רשמי: Speedy Working Motors, שם בסינית: (斯威汽车) אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום.
דגם "SWM G01" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בבייג'ינג ב-2018.
באפריל 2018 הוחל בשיווק דגם "SWM G01" באיטליה.
STS-97, היא המשימה ה-101 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ומשימה מס' 15 של מעבורת החלל אנדוור.
המעבורת המריאה לחלל ב-1 בדצמבר 2000 וחזרה לכדור הארץ ב-11 בדצמבר 2000. המטרה של המשימה הייתה להמשיך בבניית תחנת החלל הבין-לאומית והעברת אספקה לצוות קבוע.
טייס: מייקל בלומפילד (Michael J.
מומחה למשימה: קרלוס נורייגה (Carlos I.
השיגור בוצע ב-1 בדצמבר מכן שיגור 39B וב-2 בדצמבר המעבורת התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת קבועה מס' 1 בפיקוד ויליאם שפרד.
בעזרת מערכת קנדארם מארק גרנו שחרר מתא המטען של המעבורת קונסטרוקציית ברזל במשקל של 8 טונות.
על קונסטרוקציה זו בהמשך הותקנו פאנלים סולאריים וציוד נוסף.
פעולות אלו בוצעו במהלך מספר פעילויות חוץ רכביות שנמשכו כ-13 שעות.
כמו כן בוצעו הכנות של מערכת עגינה של תחנת החלל לקליטת מודול DESTINY שהיה מתוכנן להגיע בשנת 2001. ג'וזף טנר וקרלוס נורייגה פתחו פתח למתקן עגינה של תחנת החלל והשאירו בו אספקה וציוד מחשוב.
למחרת, צוות תחנת החלל לראשונה נכנס למודול UNITY ואסף את המצרכים.
ב-8 בדצמבר בוצע השוואת לחצים ואחרי זה צוותים של תחנת החלל ושל המעבורת נפגשו.
במהלך 9 בדצמבר העברת חומר לתחנת החלל הסתיימה ולמעבורת הועברו ציודים ממצאי הניסויים שצריכים להחזיר לכדור הארץ.
ב-9 בדצמבר מעבורת התנתקה מתחנת החלל והחלה בהכנות לנחיתה.
הנחיתה בוצע ב-11 בדצמבר במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
(Submillimeter Wave Astronomy Satellite (SWAS (מוכר גם כ-Explorer 74 ו-SMEX-3) היה טלסקופ חלל שהיה חלק של תוכנית אקספלורר במסגרת מיזם ללוויינים זולים.
הוא פעל כ-6 שנים עם מכשירים בתחום תת אדום עמוק וגלי מיקרו.
המשימה אושרה לתכנון בשנת 1989. תכנון ראשוני בוצע על ידי מדעני מצפה כוכבים של סמית'סוניאן.
בניית הטלסקופ הועברה לBall Aerospace & Technologies ומרכז החלל גודרד היה אחראי על בניית הפרויקט כמכלול.
מדעני אוניברסיטת קלן העבירו ספקטרומטר בשנת 1993 ורגשים נבנו בשנת 1994 על ידי Millitech Corporation.
בדצמבר 1994 טלסקופ ומכשירים נלווים הועברו למרכז החלל גודרד שהיה אחראי על בניית הלוויין.
בנייתו ובדיקות הסתיימו ב־15 בדצמבר 1995.
הדבר אפשר לחקור ספקטרום פליטה של חמצן, פחמן, מים וכו'.
רגישות הייתה כ-3.7 דקות זוויתיות.
SWAS תוכנן לחקר מבנה של עננים בין-גלקטיים במטרה להבין תהליכים ליצירת כוכבי לכת.
שיגור הלוויין נדחה מספר פעמים עקב תקלות במשגרים מדגם פגאסוס שהיו מיעודים למשימה.
השיגור בוצע בהצלחה ב-2 בנובמבר 1998 מבסיס חיל האוויר ונדנברג.
עד ל-18 בדצמבר נמשך תהליך בדיקות וכיול מכשירים.
איכות המכשירים אפשרה להאריך את המשימה עד לכ-5.5 שנים.
במהלך תקופה זו בוצעו תצפיות על 200 מטרות.
ב-21 ביולי 2004 הוחלט להעביר את מכשירי הלוויין למצב שינה.
במטרה לתת תמיכה למשימת גשושית "פגיעה עמוקה" פעילות חודשה ב-1 ביוני 2005. לאחר 3 חודשים של פעילות המכשירי הלוויין הועברו שנית למצב שינה.
נכון לשנת 2024 הלוויין נמצא במסלול.
Space Variable Objects Monitor (SVOM) (מנטר עצמים משתנים בחלל) הוא טלסקופ חלל ששוגר כמשימה משותפת של המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל ומינהל החלל הסיני בשנת 2024. המשימה מתוכננת ל-3 שנים.
המכשירים שמותקנים על החללית מיועדים לחקר התפרצות גמא.
המשימה מבוצעת בשילוב מכשירים המותקנים בחללית ומתקני קרקע.
הכוונה לגלות ולנתח התפרצות גמא.
החללית שוגרה למסלול בגובה 600 ק"מ מעל כדור הארץ ומותקנים בה מכשירים הבאם:
ECLAIR - מיועד לגילוי התפרצויות גמא בתחום האדום.
צפוי גילוי של כ-200 התפרצויות בתקופת פעילות המכשיר.
Gamma-ray Burst Monitor (GRM) - ספקטרומטר שפעיל בתחום kEv 5000 - 5. נבנה בסין.
נבנה בשיתוף פעולה של צרפת, גרמניה ובריטניה.
Visible Telescope (VT) - טלסקופ בתחום אור נראה.
לתמיכה בפעילות מופעלות תחנות קרקע עם טלסקופים המיועדים למשימה.
התחנות פעילות בצרפת, מקסיקו ובסין.
השיגור המוצלח בוצע ב-22 ביוני 2024 ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג בעזרת משגר מדגם צ'אנגג'נג 2C.
באחר תקופת בדיקות וכיול באפריל 2025 החלה פעילות שותפת של המכשירים.
S ארוכה הוא שם האות S בגרסתה העתיקה, המאורכת: ſ.
סימן זה ציין S קטנה בתחילת מילה או באמצעה; האות S הרגילה נקראה S סופית או S עגולה.
ייתכן שהעובדה שלאות היוונית סיגמא קיימת גרסה רגילה וגרסה סופית תרמה לקלות שבה נתקבלו באירופה שתי צורות לאות S.
קל להתבלבל בין האות ſ והאות f, בעיקר משום שבגופנים מסוימים יש ל-ſ קו קטן באמצעה (אם כי רק משמאל לקו האנכי).
מקורו של הקו האמצעי היא בכתב הגותי, שבו נכתבה ה-ſ בשתי תנופות עט-נוצה: קו אנכי יורד, ואחריו קו עולה המתקשת ימינה.
במקום המפגש של הקווים נוצרה בליטה קטנה, שנשארה גם במעבר לכתב לטיני רגיל.
בצורתה הנטויה אין לאות קו אמצעי, והיא יורדת אל מתחת לשורה.
האות ſ יצאה משימוש באלפבית לטיני בתחילת המאה ה-19. הליגטורות הנפוצות שכללו את האות ſ (ביניהן ſi, ſt ו-ſs) נעלמו גם הן (בגרמנית הפכה הליגטורה ſs או ſz לאות ß).
באותיות גותיות נעשה ב-ſ שימוש גם כיום.
ה-S הארוכה, בכתב נטוי, משמשת כיום כסמל האינטגרל (∫) במתמטיקה:
המתמטיקאי לייבניץ יצר את הסימן כקיצור למילה הלטינית summa (סכום), שאותה הוא כתב ſumma.
סימן זה הופיע לראשונה ב-1686, במאמרו De Geometria.
בתחום הבלשנות מסמן סימן דומה, ʃ (המכונה אֶש), את הצליל ש .
Sabotage הוא סינגל שיצא לאור בשנת 1994 על ידי להקת ההיפ הופ האמריקנית "ביסטי בויז".
השיר מופיע באלבומם "Ill Communication".
השיר משלב מגוון סגנונות שהבולטים ביניהם הם ראפ ומטאל, המשולבים עם רוק, סקרצ'ינג וקטעי גיטרה חוזרים.
בשנת 2004 דירג מגזין הרולינג סטון את השיר במקום ה-480 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
ב-2005 מיקם המגזין Q את השיר במקום ה-46 מבין 100 השירים הטובים ביותר המשלבים קטעי גיטרה בולטים.
השיר מזוהה בעיקר עם הווידאו קליפ שלו שבויים על ידי ספייק ג'ונז והוקרן רבות בערוץ ה-MTV.
הקליפ היווה מחווה לסדרות המשטרה שרווחו בשנות ה-70 כגון "הוואי חמש-אפס" ו"סטארסקי והאץ'", וחברי להקת הביסטי בויז הופיעו בו כשחקנים בסדרת טלוויזיה בדיונית בשם "Sabotage" שהקליפ מהווה את הפתיח שלה.
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, ודורג במקום ה-181 במצעד הבילבורד 200, המקום הנמוך ביותר אליו הגיע אלבום של הלהקה מעולם.
קרלוס סנטנה - גיטרות, כלי הקשה, ושירה
חורחה סנטנה - גיטרה, כלי הקשה, ושירה
צ'סטר תומפסון - אורגן, קלידים, ושירה
קארל פראזו - תופי קונגה, טימבלס, ושירה
מיירון דאב - גיטרה בס ושירה
Sabbath Bloody Sabbath הוא אלבומה החמישי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור בדצמבר 1973.
האלבום, שנוצר לאחר קשיים רבים, נחשב לאחד הטובים ביותר של הלהקה, וזכה להערכה רבה בקרב מבקרי מוזיקה.
לאחר מופעי הקידום של אלבומה הקודם והמוצלח של הלהקה Vol.
4, חזרו חברי הלהקה ללוס אנג'לס על מנת לעבוד על האלבום הבא.
חברי הלהקה, שהיו מרוצים מהתוצר הקודם, ביקשו לשחזר את האווירה שהייתה בעת יצירת האלבום, ושכרה את אולפני "Record Plant" ואת שירותיו של מפיק חדש בשם טום אלום.
בקיץ 1973, התמקמה הלהקה בבית נופש בשכונת "בל אייר" היוקרתית שבלוס אנג'לס, והחלה בכתיבת האלבום.
אולם, בין היתר, כתוצאה מעייפות רבה מההופעות האינטנסיביות ושימוש תכוף בסמים, נתקלו חברי הלהקה במחסום כתיבה חמור.
"הרעיונות פשוט לא באו, בדרך שהם היו באים ב'Vol.
4', וזה היה מתסכל", סיפר לימים גיטריסט הלהקה טוני איומי.
"כולם ישבו שם ופשוט המתינו שאני אעלה עם איזה רעיון, אך פשוט לא הצלחתי לחשוב על שום דבר.
ואם אני לא הייתי עולה עם רעיון, אף אחד לא היה עושה זאת".
לאחר שהייה בת חודש בלוס אנג'לס, כשאמתחתה של הלהקה ריקה משירים ורעיונות, שבה הלהקה לאנגליה, ושם שכרה את "טירת קלירוול" ביער דין שבגלוסטרשייר, טירה ענקית הבנויה בסגנון נאו־גותי והייתה ידועה באגדות הרבות אודות רוחות הרפאים שרדפו אותה.
האווירה המיוחדת שבטירה נתנה השראה חיובית ורעיונות החלו לצוץ במוחם של חברי הלהקה.
בעת השהות בטירה, כתב איומי את הריף המפורסם של השיר "Sabbath Bloody Sabbath", שנתן את הטון להמשך האלבום כולו.
הריף של השיר נחשב כ"ריף שהציל את הלהקה", משום שהוא נכתב כאשר הבינו חברי הלהקה שכלו כל הקיצין, ועמדו לפרק את הלהקה.
ההקלטות לאלבום הושלמו באולפני "Morgan Studios" שבלונדון.
קלידן להקת יס ריק וייקמן שנכח באולפן הסמוך יחד עם חברי להקתו שהקליטו את אלבומם המפורסם Tales from Topographic Oceans, הובא לבקשת הלהקה לנגן בשיר "Sabbra Cadabra".
חברי להקת לד זפלין נכחו גם הם במקום, ומתופף הלהקה ג'ון בונהם ניגן ג'אם סשנים יחד עם "בלאק סבאת'", חומרים שהוקלטו אך מעולם לא יצאו לאור.
בהמשך להרחבת הצליל של הלהקה שניצניו כבר נראו באלבומם הקודם, היה אלבום זה הראשון שבו נעשה שימוש בסינתיסייזר.
כלי לא אופייני נוסף שנוגן באלבום היה כלי מיתר.
באולפן התנסה איומי בכלים שונים כגון סיטאר וחמת חלילים, אולם אלתוריו לא הוכנסו לאלבום עקב אי סיפוקו מהמאסטרינג של קטעי הנגינה.
יצירת האלבום התאפיינה בהפקה עשירה ומגוונת הרבה יותר מאלבומיהם הקודמים, וכללה התנסויות במחוזות וז'אנרים שונים ולא מוכרים.
הליריקה באלבום עוסקת באמונה, פילוסופיה, דואליזם, סמים, פנטזיה, פלאי הלידה, DNA, אהבה, ועוד.
השיר נפתח בריף כבד ונמוך כשמיד לאחריו אוסבורן פוצח בשירה.
השיר מאופיין בהפתעות המוזיקליות שהוא טומן בחובו: במספר פעמים בשיר, מסתיים הריף בפתאומיות ואיומי יורד לנגינה אקוסטית כשהשירה של אוסבורן נהפכת למלודית, וחוזר חלילה.
בדקה ה-2:25 נפתח סולו הגיטרה הממושך, שלאחריו משתנה הריף ואוסבורן צועק את מילות השיר.
לאחר מכן, משתנה הריף, וכך גם התיפוף עד לסיום השיר.
השיר נחשב לאחד הטובים של "בלאק סבאת'" והוא מפורסם ביותר.
ריף השיר גם ידוע כ"ריף שהציל את הלהקה", לאחר שאיומי סבל ממחסום כתיבה, וריף זה פתח את מאגר רעיונותיו, שהובילו לבסוף ליצירת אחד האלבומים הטובים של הלהקה אי פעם.
שיר זה, כמו קודמו, נפתח בריף כבד ועצמתי שנמשך כמעט לכל אורכו, כשלקראת סיומו משתנה מעט והופך למלודי יותר.
נושא השיר עוסק בדמיורג - בורא עולם על פי תורת הגנוסיס.
מילות השיר כתובות מנקודת מבטו של האל עצמו.
פרשנים אחרים סבורים, כי השיר מדבר אודות פלאי הלידה.
אחד הקטעים האינסטרומנטליים הטובים ביותר שכתב איומי, שאהב את השילוב של קטעים כבדים לצד קטעים שקטים ואקוסטיים.
השיר הוקדש לשדרן הרדיו הבריטי אלן "Fluff" פרימן, שהיה בזמנו בין הבודדים שהעז להשמיע ברדיו שירים של הלהקה.
שיר לא אופייני ללהקה המכיל סינתיסייזר, וקלידים בהם מנגן קלידן להקת יס ריק וייקמן.
בסוף השיר, מנבל אוסבורן את פיו, וטכנאי הקול "כיסה" את המילים הגסות באפקטים וגיטרה.
השיר הוא אחד מהמפורסמים ביותר של להקת "בלאק סבאת'".
את השיר כתב גיזר באטלר בעת שהיה מאושפז בבית החולים עקב בעיות בכליות שנגרמו כתוצאה משתיית אלכוהול מופרזת.
השיר הוא בסגנון רוק כבד פשוט, והוא עוסק בהתמכרות לסמים ואלכוהול.
השיר נפתח בנגינת סינתיסייזר מתכתית ומיד לאחריה התופים ושירתו של אוסבורן.
השיר הביזארי מדבר אודות מנהל חברת תקליטים אותו תיעבו חברי הלהקה.
השיר מכיל באמצעו קטע בודד של סינתיסייזר.
אחד הקטעים הקלילים והמלודיים ביותר באלבום, שגם מכיל נגינה אקוסטית לצד הריף המרכזי.
במהלך השיר זועק אוסבורן את המילים "Looking for Today" חמש פעמים ברציפות, ובהמשך חוזר על כך.
הקטע האחרון באלבום נפתח בנגינה אקוסטית ומשם עובר לריף גיטרה המנוגנת בשילוב כלי מיתר.
האמן דרו סטרוזן הוזמן לבצע את מלאכת הציור של עטיפת האלבום.
הציור מציג בחזית אדם שוכב על מיטה וגוסס בצורה קשה, וסובל מסיוטים והוזה ששדים בעלי חזות אנושית תוקפים אותו.
בראש העטיפה נראה גולגולת בעלת זרועות ארוכות שמתחתיה מוצג "מספרה של החיה" 666. הציור כולו צבוע בצבעי כתום-אדום עזים ובוערים.
בצד האחורי הדברים הפוכים: הציור מציג אדם גוסס השוכב נינוח על מיטתו ומשפחתו נפרדת ממנו לשלום.
לצד מיטתו רובצים שני אריות נינוחים.
בניגוד לחזית, העטיפה האחורית צבועה בצבעי תכלת שלווים ורגועים.
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה וזינק למקום הרביעי במצעד הבריטי, ובמקום השביעי במצעד האמריקאי.
מיד לאחד הוצאת האלבום בינואר 1974, ערכה הלהקה סיבוב הופעות נרחב.
בקליפורניה הופיעה הלהקה מול קהל של 200,000 מעריצים, והלהקה ניגנה לצד ענקי מוזיקה של אותה התקופה, כגון: אמרסון, לייק ופאלמר, דיפ פרפל, Earth, Wind & Fire והאיגלס.
בתוך פחות משנה, נמכר האלבום ב-500,000 עותקים, ובסך הכל מכר האלבום כמיליון וחצי עותקים בארצות הברית בלבד.
אלבומיה הקודמים של הלהקה זכו לביקורות נלהבות ולהצלחה במכירות, אולם ביקורות חיוביות אלו הגיעו בדיעבד רק לאחר שקיבלה הלהקה הכרה מקצועית.
בתחילה ספגו חברי הלהקה מטח של ביקורות שליליות, ומבקרי מוזיקה בזו ולעגו להם בטוריהם.
אלבום זה נבדל מקודמיו בכך שהיה הראשון שקיבל ביקורות מחמיאות עם יציאתו.
מגזין הרולינג סטון שיבח את האלבום ובין היתר כתב עליו: "עניין מרתק ויוצא דופן".
אדוארדו ריבאדביה מאתר AllMusic כתב בביקורתו על האלבום: "יצירת מופת חיונית לכל חובב הבי מטאל", והוסיף כי האלבום מציג "סימנים של בגרות וכישרון חדשים".
על אף (ואולי בזכות) קשייה של הלהקה ומפח הנפש שהיה מנת חלקה בעת יצירת האלבום, כשחבריה כמעט ואמרו נואש, נחשב האלבום כיום לאחד מהטובים ביותר שהקליטה להקת בלאק סבאת', ונחשב לקלסיקת הבי מטאל בעיני חובבי הז'אנר.
באתר Sputnikmusic נכתב: "כשהיא לא מפחדת מהתנסויות, אלבומה החמישי של הלהקה הוא תוספת למורשת של "בלאק סבאת'".
כל השירים נכתבו על ידי להקת בלאק סבאת'
אוזי אוסבורן - שירה, סינתיסייזר
טוני איומי - גיטרה, פסנתר, אורגן, סינתיסייזר
גיזר באטלר - גיטרה בס, מלוטרון, סינתיסייזר
ביל וורד - תופים, טימפני ותופי בונגו בשיר "Sabbath Bloody Sabbath"
ריק וייקמן - פסנתר בשיר "Sabbra Cadabra"
לשירי האלבום בוצעו גרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, ביניהם: אנתרקס, ברוס דיקינסון, The Cardigans, מטאליקה, Tarot, אפוקליפטיקה, ועוד.
Sabotage הוא אלבומה השישי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור ביולי 1975.
הלהקה החלה בהקלטות לאלבום באולפני "Morgan Studios" שבלונדון.
חברי הלהקה היו באותו הזמן שקועים בבעיות משפטיות רבות עם מנהלם לשעבר.
שם האלבום "Sabotage", שבאנגלית פירושו "לחבל" או "לפגוע", סימל את הקשיים והסיבוכים שהיו מנת חלקה של הלהקה.
כפי שאמר מאוחר יותר טוני איומי: "חשנו כי 'פגעו בנו לאורך כל הדרך, וקיבלנו אגרופים מכל הכיוונים'" ("sabotaged all the way along the line and getting punched from all sides").
איומי אף ייחס את סגנונו הכבד ועצבני של האלבום לבעיות של הלהקה שהשפיעו לדבריו על הסאונד.
"Sabotage" הוא אלבום משופע סגנונות, אך בלתי אופייני ל"בלאק סבאת'" באופן בולט.
שיריו נעים בין יצירות הבי מטאל כבדות במיוחד, כגון "Hole in the Sky" ו-"Symptom of the Universe", לשירים רכים והתנסויות מוזיקליות ופסיכדליות, כגון "Supertzar" ו-"(Am I Going Insane (Radio".
גם אלבום זה, כקודמו, מכיל נגינה בסינתיסייזר.
השיר "Symptom of the Universe" הוא אחד הנודעים של הלהקה, והתפרסם בהשפעתו הרבה על סגנון עתידי שייקרא ת'ראש מטאל, ונחשב כשיר שניבא את הז'אנר והוא הדוגמה הראשונה והמובהקת לסגנון.
בשיר "Supertzar" הובאה "המקהלה הפילהרמונית של לונדון" על מנת לבצע קולות רקע בשיר.
כאשר אוזי אוסבורן הגיע לאולפן וראה את המקהלה, הוא חשב שהגיע לאולפן הלא נכון ועזב את המקום.
השיר "The Writ" שכתב אוזי אוסבורן, מדבר אודות תסכולו של אוסבורן ממנהלם לשעבר פטריק מיהאן, איתו הסתבכו משפטית לאחר שפוטר.
בשיר תוקף אוסבורן בצורה בוטה את מיהאן בפרט ואת תעשיית המוזיקה בכלל.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד הבריטי, ולמקום ה-28 במצעד האמריקאי והצליח היטב במכירות.
מבקר המוזיקה בילי אלטמן ממגזין הרולינג סטון (מגזין שנודע כמבקר חריף ביותר של הלהקה), שיבח את האלבום וכתב בביקורתו: "'Sabotage' הוא לא רק האלבום הטוב ביותר של הלהקה מאז Paranoid, אלא אולי הטוב ביותר שלה אי פעם".
סטיב יואי מאתר Allmusic היה מתון יותר בביקורתו וכתב כי "הכימיה הקסומה, שיצרה אלבומים מיוחדים כל כך כגון "Paranoid" ו-Vol.
עם זאת, העניק לאלבום 4.5 כוכבים מתוך 5. גם הרנן מ.
Campbell) מאתר Sputnikmusic קילס את האלבום וכתב: "'Sabotage' הוא באמת אלבום מהנה, וייזכר כאחד מהטובים של "בלאק סבאת'".
זהו אלבום שחייב להישמע על ידי כל חובב הבי מטאל, וזאת ללא ספק תהיה חוויית שמיעה שתמלא את הזמן באופן ראוי".
כל השירים נכתבו על ידי להקת "בלאק סבאת'"
טוני איומי - גיטרה, סינתיסייזר, אורגן, נבל
SYSTEM.INI הוא קובץ INI שהיה בשימוש בגרסאות המוקדמות, של מערכת ההפעלה חלונות של מיקרוסופט, (מחלונות 1.0 עד Me).
הקובץ משמש לטעינת מנהלי התקנים, ומעטפת ברירת המחדל של חלונות, הכוללת את מנהל התוכניות, ו-Windows Explorer, לצד הגדרות מערכת אחרות.
הרבה מתפקודי קובצי התצורה כ-SYSTEM.INI, המשיכו גם בחלונות 9X (95, 98 ו-Me), שאף הן התבססו על MS-DOS, למרות שהתפקיד על שמירת הגדרות המערכת והתוכנות המותקנות עבר לאט לאט לאחריות ה-Registry המתקדם יותר.
חלונות NT 4.0, 2000, XP, ו-Server 2003, עדיין הכירו בכמה רשומות ב-SYSTEM.INI, כדי לספק תאימות לאחור עם יישומי 16 ביט.
מיד לאחר התקנת המערכות Server 2003 ו-XP, קובץ ה-SYSTEM.INI הכיל את הרשומות האלו בלבד:
בדומה לקובצי תצורת מערכת נוספים, חלונות מספקת מספר דרכים לעריכת הקובץ.
ניתן להוסיף או לבטל התקנים באמצעות הממשק שמספק הכלי MSConfig.
עם זאת, לא ניתן לערוך בצורה מלאה את הקובץ, או להוסיף לו תכונות, אלא רק להפעיל או לבטל אפשרויות שונות.
ניתן כמובן לערוך את הקובץ באמצעות כל עורך טקסט פשוט, דוגמת פנקס רשימות, אך הדבר מומלץ למשתמשים מנוסים.
באמצעות הכלי Sysedit, הזמין לגרסאות חלונות מ-3.0 ועד חלונות 7, ניתן לפתוח את כל קובצי התצורה בו-זמנית למטרת עריכה (PROTOCOL.INI, WIN.INI, SYSTEM.INI, CONFIG.SYS, AUTOEXEC.BAT) ובכך לחסוך מהמשתמש למצוא ולפתוח את כולם בצורה ידנית.
סייקרד רייך היא להקת ת'ראש מטאל שנוסדה בשנת 1985 באריזונה שבארצות הברית.
הלהקה התפרקה רשמית בשנת 2000, על אף שהפסיקה להקליט כבר ארבע שנים קודם לכן.
המתופף דייב מקליין הצטרף ללהקה מאשין הד בשנת 1995. הגיטריסט ווילי ארנט הקים את הלהקה דה יומן קונדישן ביולי של שנת 2000, יחד עם סולן להקת סיינט מאדנס לשעבר.
בשנת 2007 הלהקה התאחדה כדי להופיע באירופה מספר פעמים, אך בסיסט וסולן הלהקה פיל רינד הבהיר כי אין כוונה להקליט אלבום חדש.
S בפרסאוס (S Persei) הוא כוכב על-ענק אדום הממוקם בסמוך לצביר הכוכבים הכפול בקבוצת הכוכבים פרסאוס, צפונית לצביר הכוכבי NGC 869.
S בפרסאוס בעל רדיוס של 1,230-780 רדיוסי שמש וטמפרטורה של 3,500 קלווין.
הכוכב בעל עוצמת הארה הגדולה פי 88,000 - 221,000 מעוצמת הארתה של השמש.
הכוכב בעל בהירות נראית ממוצעת של 9.23 ובהירות מוחלטת של 6.36-.
S בפרסאוס מוקף בעננים המכלים מולקולות מים.
הכוכב ממוקם זרוע פרסאוס של גלקסיית שביל החלב.
ככל הנראה הכוכב הוא כוכב כפול.
S בדג זהב (S Doradus) הוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר בענן מגלן הגדול (גלקסיית לווין של שביל החלב) ובכלל.
הכוכב הוא היפר-ענק עם בהירות מוחלטת של 10- אך בגלל מרחקו הרב מכדור הארץ הוא לא ניתן לראיה ללא טלסקופ.
הכוכב נמצא במרחק של 169,000 שנות אור (51,815 פארסק) מכדור הארץ וממוקם בקבוצת הכוכבים דג זהב.
S בדג זהב הוא הכוכב הבהיר ביותר בצביר הכוכבים NGC 1910 הממוקם בענן המגלני הגדול.
הכוכב מסוג משתנה כחול ובהיר וטמפרטורה של 20,000 קלווין.
עוצמת הארתו של הכוכב גדולה פי מיליון מזו של השמש.
מסתו של S בדג זהב היא 45 מסות שמש, והרדיוס הוא 100–380 רדיוסי שמש.
SXDF-NB1006-2 היא גלקסיה רחוקה שממוקמת בקבוצת הכוכבים לוויתן, עם הסחה לאדום של z=7.213 השקולה להתרחקות במהירות של כ-290,000 ק"מ לשנייה.
הגלקסיה נמצאת במרחק של 12.91 מיליארד שנות אור מכדור הארץ.
הגלקסיה התגלה על ידי טלסקופ "סוברו".
הגלקסיה הוכרזה ביוני 2012 כגלקסיה הכי רחוקה, כאשר לפני כן הגלקסיה הכי רחוקה שהתגלתה הייתה GN-108036, שאף היא התגלתה גם על ידי טלסקופ סוברו.
Sachsenring P240 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית HQM Sachsenring GmbH (החברה הייתה קרויה: VEB Kraftfahrzeugwerk Horch Zwickau) אשר יוצרה בין השנים 1955–1959.
4 דלתות - סלון (5 מושבים)
דגם קבריולה שרד "Sachsenring P240"
4 דגמי שרד, מסוג קבריולה נבנו לרגל חגיגות "20 שנים ל-גרמניה המזרחית GDR" שנערכו ב-7 באוקטובר 1969 בנוכחות צבא העם הלאומי.
Sabıka Kaydı (בעברית: רישום פלילי) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הטורקייה אירם דריג'י.
האלבום יצא לאור ב-10 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
כמו כן, מתוך האלבום יצא הסינגל "Ben Tek Siz Hepiniz".
אלבום זה יצא שנתיים לאחר צאת אלבום הבכורה שלה, Dantel.
ב-20 באפריל 2017, הוציאה דריג'י את "Tektaş" שזכה להצלחה נאה ואף הגיע למקום השמיני במצעד שבטורקיה.
בין היתר, בפברואר 2018 הוציאה את "Hadi Gel", שזכה להצלחה נאה גם כן.
לבסוף, החליטה דריג'י שלא לצרף את כל השירים הללו לאלבום זה.
בנוסף לכך, הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר "Ben Tek Siz Hepiniz" הצליח לצבור 30 מיליון צפיות ובכך הפך לנצפה ביותר מן האלבום.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם10 באוגוסט 2018הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתGNL
Sabe Deus (בעברית: אלוהים יודע) הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי מוביל הפרויקט עידן רייכל בשיתוף הזמרת הפורטוגזית אנה מורה.
השיר יצא לאור ב-29 באפריל 2013, כסינגל השלישי מתוך האלבום "רבע לשש", על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום.
השיר הוא בסגנון מוזיקת עולם ומשלב בתוכו פורטוגזית ועברית.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך שהעניק לו ציון של חמישה כוכבי זהב מתוך חמישה.
מגזין "ג'רוזלם פוסט" תיאר את השיר כ"יהלום הכתר של האלבום".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד הרשמי של גלגלצ.
במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ לשנת 2013 דורג השיר במקום ה-25.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-3.1 מיליון צפיות ביוטיוב..
גם ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי זכה השיר להצלחה תוך שצבר מעל ל-2 מיליון השמעות.
Sabotage (בעברית: חבלה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'וג'ו, ביחד עם הראפרית האמריקאית צ'יקה.
השיר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2019, על ידי חברות התקליטים קלובר רקורדס והאחים וורנר, כסינגל שלא מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-18 במצעד שירי ה-R&B הדיגיטליים.
השיר נכתב על ידי ג'וג'ו, צ'יקה, דן וילסון, דילן וויגינס, מרטין מקיני, מרנה בישוטי ומייקל סוניר יו והופק על ידי דוק מקיני.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ג'וג'ו ב-4 בדצמבר 2019, תוך שצבר למעלה משני מיליון צפיות.
השיר זכה לשבחים ולביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה העכשווית למבוגרים, כאשר רבים מהם היללו את הפרשנות ואת הצלילים שלו.
סאג'ה אלדר ממגזין Fader טענה שהוא מאוד דומה לשירה של ג'וג'ו, "Joanna".
נואה סי מ-HotNewHipHop שיבח את "קו הבס הכהה" שבשיר, תוך שהוא כינה אותו כשיר "מקפיץ".
טיילר שמיט ממגזין Variance טען שהשיר "מבעבע ותוסס".
רניה אניפטוס מבילבורד כינתה את השיר כ-"אכזרי" ו-"חלק".
מדליין רות מ-"MTV News", הפנתה כלפי השיר ביקורת חיובית ובפרט כלפי המנגינה שלו ושיבחה את התוכן הלירי שלו, תוך שכינתה אותו כ-"גולמי לא פחות מהשיר "Joanna", שהוציאה ג'וג'ו בעבר".
ביאנקה בטנקורט מ-Teen Vogue שיבחה את השיר ואמרה כי: "בשיר, מצליחה ג'וג'ו להדגיש את הכיוון הלירי, האינטימי והמרענן שלו.
עם זאת, היא לא הצליחה להדגיש עד הסוף את שירתה המעורפלת והעצומה שהיא הדגישה במהלך הקריירה שלה".
מייק ווס מ-Idolator כינה את ג'וג'ו כ-"מלכה ווקאלית" וקבע ש-"שיקוף עצמי הוא מצרך נדיר במוזיקה הפופולרית" ותיאר את השיר כ-"כנה" ו-"כואב".
ווס הוסיף וטען כי ג'וג'ו היא הטינה מארי הבאה של שנות ה-20. בביקורת פחות חיובית שהופנתה כלפי השיר, כינה אותו תומאס בליץ כ-"שיר R&B ממוצע וזה עוד במקרה הטוב".
הוא הוסיף ואמר כי "השיר כלל לא מצליח לגנוב את תשומת הלב של המאזין".
מדינהתאריך יציאהגרסהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם25 באוקטובר 2019מצונזרתהזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתקלובר • האחים וורנר20 בדצמבר 2019הופעה אקוסטית בשידור חי
S הוא המיני-אלבום השני של הזמרת האמריקאית סיזה.
האלבום יצא לאור ב-10 באפריל 2013 בהוצאה עצמאית.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם10 באפריל 2013הורדה דיגיטליתהוצאה עצמית
S היא שפת תכנות שפותחה כדי להציג, לארגן ולסדר מידע סטטיסטי.
מרבית הפיתוח של שפת S בוצע על ידי הסטטיסטיקאי ג'ון צ'יימברס ובגרסאות מוקדמות גם ריק בקר ואלן וילקס ממעבדות בל תרמו לפיתוחה.
לפי צ'יימברס, מטרת השפה היא להפוך רעיונות לתוכנות מחשב, במהירות ובדייקנות.
שפת התכנות R היא מימוש מודרני של עקרונות שפת S.
שפת S הישנה ("Old S")
S היא אחת משפות התכנות לסטטיסטיקה, אשר פותחו על ידי מעבדות בל, והיא פותחה בשנים 1975–1976. עד לשנים אלו, תכנות סטטיסטי נעשה באמצעות קריאה למתודות של Fortran (שפת תכנות) .