tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1711 פרסם מחדש את האפוס מהגרסה שהודפסה בליבק מ-1498 בוולפנביטל עם הכותרת Reineke de Vos mit den Koker מתוך כוונה לעמת את הטון הבארוקי של העיבודים מהמאה ה-17 עם הגרסה המקורית; תחריט הנחושת בשער הראה שועל עם אשפת חיצים וחץ מול המלך נובל.
הקמן כבר נתן הרצאות על Reineke Vosz כפרופסור בהלמשטדט בשנת 1709, לפיהן הוא הרשה לעצמו להשמיע הצהרות מרדניות נגד אנשים בעלי מעמד והוא לעג לדת, מה שהביא לכך שנאסר עליו להרצות ול-Consilium abeundi ("העצה לעזוב", למעשה פיטורים) הוא גורש מהעיר.
ארבעים שנה מאוחר יותר, המהדורה של הקמן הפכה לתבנית לתרגום הפרוזה של יוהאן כריסטוף גוטשד.
יוהאן כריסטוף גוטשד (1700–1766), חוקר ואחת הדמויות המשפיעות ביותר על חיי הספרות במאה ה-18, היה גם מומחה לספרות גרמנית עתיקה.
בשנת 1752 הוא פרסם גרסת פרוזה של אפוס החיות תחת הכותרת Reineke der Fuchs ("ריינקה השועל") עם בלייפציג ובאמסטרדם.
בנוסף למהדורה של הקמן, הוא השתמש גם בתרגום חרוזי פרנקפורט לגרמנית עילית מ-1544 כמודל.
גוטשד שמר על החלוקה לארבעה ספרים, הדגיש בצורה בולטת את "היינריך פון אלקמר" בכותרת וכלל את הנוסח בגרמנית תחתית מ-1498 בנספח, אך ללא הערותיו.
לפני גרסת הפרוזה שלו הקדומות מאת הינרק ואן אלקמר מ-1498 ואלו של ניקולאוס באומן ממהדורת רוסטוק מ-1549; לפרקים הבודדים מצורפים הערותיהם של אלקמר ושל באומן.
בהקדמה שלו, גוטשד גם סיפק "השקפה היסטורית-ביקורתית" שבה דיווח על "הגיל האמיתי של הפואמה הזו" (קטע שני) בהתבסס על אוסף מקורות וכן תיעד ביבליוגרפית את "המהדורות והתרגומים" הקודמים (קטע ארבע).
בניגוד לגרסאות הפרוזה שכבר זמינות, שלדעתו אינן נאמנות לטקסט או "כיום […] ניתנות לקריאה בשום מקום ללא סלידה וחוסר רצון", בקשתו הייתה לקרוע את ריינקה "מידי האספסוף".
לשים ידיים על העולם האצילי, החכם והשנון".
המהדורה אוירה ב-57 תצריבים של הצייר והגרפיקאי ההולנדי .
הם מראים בעלי החיים בסביבתם הטבעית של הנוף ואת בתי המגורים האנושיים הנלווים, אך מבלי להצמיד להם סמל אנושי; מיקומם במבנה הכוח של הסיפור המסופר מובהר אך ורק באמצעות הבעות הפנים והתנועה של החיות.
בדומה לסדרת חיתוכי העץ של המאות ה-15 וה-16, השועל לובש גלימה רק כאשר הוא מופיע כנזיר.
בינואר 1793, יוהאן וולפגנג פון גתה (1749–1832) החל ב בחריזה, אותו השלים באפריל.
בסוף אותה שנה יצאה היצירה לדפוס והופיעה באביב 1794 ככרך השני של הכתבים החדשים מאת המו"ל בברלין.
הוא מורכב מ-4,312 חרוזים בהקסמטרים, מחולקים לשנים עשר קנטות, ואינו מכיל פרשנות.
התבנית לאפוס החיות הייתה גרסת הפרוזה של גוטשד מ-1752, אותה הכיר גתה מאז ילדותו.
מלבד הצורה הלשונית והסיווג החדש, גתה דבק מאוד במקור.
כפי שהוא עצמו אמר, הוא כתב את ההקסמטרים "לפי האוזן".
הצורה העתיקה של החרוז הארוך של אפוסי הגבורה של הומרוס זכתה לתשומת לב בשפה הגרמנית, במיוחד באמצעות "משיח" של פרידריך גוטליב קלופשטוק (מאז 1748), אך גם באמצעות תרגומי הומרוס של תקופתו מאת שטולברג (1778) ופוס (1781), אבל נחשב לצורת ביטוי רצינית יותר או לנושאים חגיגיים יותר.
עם זאת, לשימוש של גתה היה אופי שובב, שכן הוא לא מנה את החרוזים ועיצב באופן חופשי את הפסק לטובת דיוק הביטוי.
אגביותו של סגנון זה שוללת מהסיפור, שגתה תיאר כ"תנ"ך עולם לא קדוש", כל דבר דידקטי ואלגורי.
מחזור ריינקה של וילהלם פון קולבאך
המוציא לאור יוהאן גאורג פרייהר קוטה פון קוטנדורף (1796–1863), שבית הדפוס שלו בשטוטגרט (Cotta'sche Verlagsbuchhandlung), הפך למוציא לאור החשוב ביותר של הקלאסיקות ופרסם את יצירותיו של גתה מאז 1806, החל להפיק סדרה של ספרים בפורמט גדול.
לפרסום מהדורות בודדות שעליהן עבד האמן ממינכן וילהלם פון קולבאך (1804–1874).
בשנת 1840 חתם קוטה על חוזה עם האמן לעיצוב האיורים למהדורה חדשה של "ריינקה שועל" של גתה.
קולבאך, שהיה עסוק ביצירת ציורים מונומנטליים משלו בסטודיו שלו במשך תקופה ארוכה, עבד בערבים במשך שלוש שנים על העמלה המשתלמת יחסית, ומסר 36 תמונות עיקריות ומספר רב של עיטורים.
הרישומים נחרטו בנחושת על ידי הנס רודולף ראן בציריך ואדריאן שליך ממינכן; בשנת 1846 יצא הספר לאור בפורמט פוליו, כרוך בעור אדום או כחול עם עיטורים שקועים בעור בצבע זהב.
זנבו של המלך נובל נמשך דרך חור כפתור בסצנת חדר שינה ביתית.
עבור וילהלם פון קולבאך, המהדורה של קוטה הייתה הצלחה מתמשכת; הספר חזר לשוק בשנת 1865. עבור המוציא לאור, לעומת זאת, מהדורה קטנה יותר שפורסמה בשנת 1857 הוכיחה את עצמה כמכרה זהב; היא הודפסה בכמה מהדורות, אם כי כבר לא מתוארכות.
רישומיו של קולבאך הופיעו בתהליך חיתוך עץ שפותח לייצור המוני במאה ה-19; הם הגבירו את הפופולריות של ריינקה וגם הביאו תשומת לב מתמשכת לאפוס, שהמבקרים של גתה ראו בו את עבודתו העצמאית של המאסטר ולכן זכה להערכה פחותה.
קוטה לא היה רגוע לחלוטין עם עבודתו של קולבאך, בהתחשב מדי פעם בתובנה לגבי התקדמותה; הוא גם היה המוציא לאור של "Allgemeine Zeitung" בתפוצה רחבה וחשש לאיסור על ידי השר הבווארי .
האמן הודה בדאגה זו עם וינייטה אחרונה המראה את הגריפון של בית ההוצאה כמו אומנת מוקפת עש.
בדיעבד, חששותיו של קוטה לא נראים בלתי מוצדקים.
באותה שנה של ריינקה עם האיורים של קולבאך, יצא לאור ב-1846 הספר Neuer Reineke Fuchs ("ריינקה השועל החדש") מאת הסופר הברלינאי ; היצירה חמקה בקושי מצנזורה ונחשבת כיום לסאטירה חברתית חשובה של תקופת .
עקבותיו של ריינקה כברון רבולטה ("הברון המורד"), האציל הסורר שגולם פעם על ידי רנאר הצרפתי העתיק, כבר נקלט על ידי סופרים דוברי גרמנית בעיבודים חופשיים משלהם בסוף המאה ה-18, בהשראת המהפכה הצרפתית ולפי תמלול החריזה של גתה.
"ריינקה שועל בסוף המאה הפילוסופית" נכתב על ידי מחבר אנונימי ופורסם לכאורה באיצהו ב-1797. למעשה, יצירה זו הייתה מאלטונה ותיארה את כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק כאידיוט שותה קקאו.
במאה ה-20, ריינקה לא רק מצא שוב אמנים, כמו פאול ובר ו, שאיירו את סיפורו, אלא גם מצא את דרכו אל הבמה הבינלאומית.
האופרה לה רנאר (Le Renard) מאת איגור סטרווינסקי מתאורכת לשנת 1915 .
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 כבש ריינקה את בימת התיאטרון, בעיקר בעיבודים לגרסה של גתה.
כתוצאה מכך, ריינקה לא רק שימש לחינוך, אלא שימש גם למטרות תעמולה עבור הילדים; בין השנים 1937 ל-1941 יצאה בהולנד מהדורת Van de vos Reynaerde מאת , ספר ילדים אנטישמי, והפך לסרט ב-1943 בכסף מהנאצים.
בשנת 1961 כתב ספר "ריינקה שועל" לקוראים צעירים בפרוזה המבוסס על מהדורה של התרגום מגרמנית תחתית מאת קרל זימרוק (1852) וגרסה בגרמנית תחתית.
בפרשנות שפורסמה 20 שנה מאוחר יותר, "דברים אכזריים של ריינקה שועל", הוא התלונן על כך שהוא זייף את המקור בכמה מקומות מתוך "צניעות מוגזמת".
מהדורה נוספת של הסיפור לילדים, בעריכה ואיור של , פופולרית בקהל המיועד מאז 1962.
מהדורה לטינית לכיתות תיכון כבר יצאה לאור בשנת 1890. בצורת ספר ילדים הופיע ריינארד גם בספרי קריאה, אם כי בדרך כלל רק בקטעים מהסיפור הישן.
ספרים גרמניים מהמאה ה-21 הגבילו לעיתים קרובות את ריינארד למוטיבים בודדים תחת הכותרת של משלים, כמו מה שנקרא "הרפתקת הבאר" שכבר סופרה ברומן של רנאר: השועל משחרר את עצמו מבאר על ידי פיתוי הזאב לתוכה משאיר אותו תלוי בדלי.
מאז המאה ה-19, שני היבטים של המחקר הפילולוגי על ריינקה שועל היו חשובים במיוחד לפרשנות היצירה: בעיית המודלים המתאימים ושאלת המחבר.
בשנת 1752, בהקדמה למהדורת הפרוזה שלו "ריינקה השועל", גוטשד כבר הראה את העקבות המהותיים של הגרסאות שקדמו לו במסורת כתבי היד וההדפסים.
בשנת 1834 פרסם יעקוב גרים מהדורה של "ריינהארט השועל" מאת (המכונה der Gleißner – "הצבוע") מאלזס יחד עם סיפורי בעלי חיים גרמנית עילית תיכונה ולטינית, כולל קטע של כתב היד של Reynaert II בהאג, שנכתב על ידי ההולנדי ה.
ואן ויין (1740–1831), ארכיונאי אימפריאלי, התגלה בכריכה האחורית בשנת 1780. גרים הניח שהינרק ואן אלקמר, המוזכר ב-Reynke de Vos, הוא האדם שהכין את התבנית ההולנדית.
השקפתו נתמכה בתגלית של (1811–1886), סנטור לחינוך בהנובר, אספן ביבליופיל ומתווך מפראג לגאורג החמישי, מלך הנובר ב-1861. קולמן רכש שבעה גיליונות של הדפס שהכיל גרסה הולנדית תיכונה של ריינארט; הם עכשיו בקיימברידג'.
ניתן לזהות את הקטעים עם המדפיס של גרסת הפרוזה של אנטוורפן, חרארד לאו, והיוו את קטע הביניים החסר לאינקונבלה של ליבק מ-1498. בשנת 1862 פרסם אוגוסט היינריך הופמן פון פאלרסלבן מחדש את הקטעים של קולמן, שהיו כמעט לא ידועים עד אז.
אולם מחקרים משנות ה-80 של המאה ה-20 העלו ספקות לגבי זהות הקטעים עם עבודתו של הינרק פון אלקמר, כפי שתואר בהדפסה של ריינקה מליבק.
מחקר על הקשר בין "ריינקה שועל" של ליבק לבין המקורות ההולנדים נקבע בתחילה על ידי התקדמות הידע של הטקסט.
כבר ב-1783, פרסם , ספרן העיר של ליבק ותת-רקטור בית הספר התיכון המקומי, את הפרוזה של דלפט מ-1485, שנכחה כנראה לצד גרסת הפרוזה של גוטשד כאשר גתה ערך את "ריינקה שועל" שלו.
סיכום ראשון של מצב הידע נעשה ב-1880.
במאה ה-20, שאלות סוציולוגיות ותולדות ההשפעה של הסיפור הפכו חשובים הן לשאלת המחבר והן למחקר על התבניות; שני ההיבטים נתפסים כיום כבסיסיים לנושאים פילולוגיים, כמו הסבר של הקטעים, שמות הדמויות או האיקונוגרפיה והבעיות המשפטיות-היסטוריות בסיפורו של ריינקה.
ביבליוגרפיה של הפרסומים של ריינקה עד 1800 זמינה מאז 1992, בעריכת .
על בסיס ההיסטוריה של המקור, היסטוריית ההפצה באירופה של החומר נחקרה יותר ויותר מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, במיוחד על ידי .
רייס ויליאם מינס היה חייל, עורך דין ומנהיג של קבוצת הקו קלוקס קלאן בארצות הברית.
במשך שלוש שנים כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית וייצג את מדינת קולורדו, כאשר השלים את תקופת כהונתו של קודמו.
בבחירות המקדימות של הרפובליקנים ב-1928 הפסיד לצ'ארלס ווטרמן, על רקע גל של עוינות כלפי הקלאן במדינה.
מינס נולד בסנט ג'וזף שבמיזורי, וב-1887 עבר עם הוריו למחוז יומה שבקולורדו.
ב-1889 התיישב בדנוור ולמד בבתי ספר ציבוריים וב־Sacred Heart College של דנוור (כיום אוניברסיטת ריג'יס).
במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד פיקד על פלוגה במהלך המערכה בפיליפינים בשנת 1899, ובעקבות זאת הוענק לו עיטור צלב השירות המצוין.
במהלך המשימה התבלט בכך ששחה בנהר סינגלון כדי לערוך סיור ולהימנע מלכידה.
לאחר חזרתו מהמלחמה הביע מינס רצון שהפיליפינים יהיו חלק מארצות הברית באופן קבוע, וחזה שמנילה תעלה על הונג קונג כמרכז מסחר.
ב-1901 השלים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מישיגן והחל לעסוק בעריכת דין בדנוור.
בין 1902 ל־1904 כיהן כשופט במחוז אדמס, וב-1908 כשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר ההפסד מונה לסגן תובע מחוזי במחוז אדמס.
ב-1913 נבחר למפקד צבא הפיליפינים, וב-1914 למפקד ארגון "ותיקי המלחמות מעבר לים".
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כלוטננט קולונל ומפקד בית הספר לירי של הדיוויזיה ה-40, והוביל את רגימנט הרגלים הרביעי במתקפת מז–ארגון.
ב-1920 התמודד על מושב בסנאט אך הפסיד בבחירות המקדימות על המועמדות הרפובליקנית לסמואל ניקולסון.
ב-1923–1924 כיהן כיועץ המשפטי של עיריית דנוור.
ב־4 בנובמבר 1924 נבחר כסנאטור רפובליקני בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות מותו של ניקולסון.
במהלך כהונתו (1 בדצמבר 1924–3 במרץ 1927) כיהן כיו"ר ועדת התביעות (הקונגרס ה־69) ויזם חקיקה שהפכה את יום שביתת הנשק (מאוחר יותר יום הווטרנים) לחג לאומי.
במקביל, היה מנהיג הקו קלוקס קלאן בקולורדו.
ב-1926 רצה להיבחר מחדש אך הפסיד שוב בבחירות המקדימות על המועמדות הרפובליקנית לצ'ארלס ווטרמן, שניצח על רקע גל התנגדות לקלאן.
בין 1926–1927 כיהן כראש ארגון ותיקי מלחמת ארצות הברית – ספרד, ובשנים הבאות ניהל את ה־National Tribune Corporation והוציא לאור את העיתונים National Tribune וכוכבים ופסים בוושינגטון די.
ב-1933 מתח ביקורת חריפה על מדיניות הניו דיל של ממשל רוזוולט, כינה אותה "תעמולה אכזרית ואכזרית" ו"כתם על כבוד ארצות הברית".
מינס פרש מעבודתו ב-1937 ונפטר בדנוור ב־30 בינואר 1949 לאחר מחלת לב שנמשכה שישה חודשים.
הוא נקבר בבית הקברות פיירמאונט בדנוור.
רייצ'ל קארן גרין היא דמות בדיונית בקומדיית המצבים האמריקאית חברים (1994–2004).
הדמות מגולמת על ידי ג'ניפר אניסטון, אשר קיבלה פרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה.
רייצ'ל גרין מופיעה לראשונה בסדרה בפרק הפיילוט, כשהיא רצה אל תוך בית הקפה "סנטרל פרק" בשמלת כלה ספוגת מי גשם לאחר שברחה מחתונתה עם בארי פרבר, אורתודנט עשיר, משום שהבינה שהיא לא באמת אהבה אותו.
היא מוצאת את מוניקה גלר, האדם היחיד שהיא מכירה בניו יורק, ומוניקה מאפשרת לרייצ'ל לגור איתה.
רייצ'ל מתיידדת עם ידידיה של מוניקה - פיבי בופה, צ'נדלר בינג וג'ואי טריביאני, ועם אחיה של מוניקה - רוס גלר, שנשא רגשות אהבה נכזבת כלפי רייצ'ל מאז לימודיהם המשותפים בתיכון.
רייצ'ל מתחילה לבסס את חייה העצמאיים ולעבוד כמלצרית בבית הקפה.
על אף שהיא רשלנית בעבודתה, גאנת'ר, מנהל בית הקפה, ממשיך להעסיק אותה משום שהוא מאוהב בה.
בסוף העונה הראשונה מגלה רייצ'ל שרוס אוהב אותה ושהיא אוהבת אותו, אך רוס פותח במערכת יחסים עם אישה בשם ג'ולי.
עם זאת, לבסוף הוא בוחר ברייצ'ל על פני ג'ולי והם מתחילים לצאת.
באמצע העונה השלישית היחסים ביניהם מתחילים להתדרדר משום שרייצ'ל מוצאת עבודה ברשת החנויות בלומינגדיילס ומשקיעה זמן רב בעבודתה.
היא מחליטה שהיא ורוס צריכים "לקחת הפסקה" מהיחסים ביניהם.
רוס מפרש זאת כפרידה ושוכב עם אישה אחרת, מה שגורם לרייצ'ל להצהיר שהיא נפרדת ממנו סופית.
עם זאת, השניים ממשיכים להחזיק ברגשות אחד כלפי השני.
בעונה הרביעית מתארס רוס עם אישה בריטית בשם אמילי, אך בחתונתם הוא מחליף את שמה של אמילי בשמה של רייצ'ל במהלך אמירת נדרי הנישואים.
הוא מתגרש לבסוף מאמילי משום שהיא מוכנה לשמור על מערכת היחסים ביניהם רק אם יסיים את ידידותו עם רייצ'ל.
בעונה החמישית מתחילה רייצ'ל לעבוד בחברת פולו ראלף לורן.
היא ורוס מתחתנים בלאס וגאס מתוך שכרות בסוף העונה, ומתגרשים בעונה השישית.
בעונה השביעית רייצ'ל שוכבת עם רוס פעם אחת ונכנסת להריון.
בעונה השמינית נולדת בתם, אמה, אותה הם מחליטים לגדל במגורים משותפים.
בעונה התשיעית פותחת רייצ'ל ברומן עם ג'ואי, אך השניים נפרדים בתוך זמן קצר.
בסוף העונה העשירית מקבלת רייצ'ל הזדמנות לעבוד בחברת לואי ויטון בפריז, אך מוותרת עליה לטובת חידוש מערכת היחסים עם רוס.
בסדרת הבת של "חברים", "ג'ואי", נרמז שרייצ'ל ורוס התחתנו שוב.
רייצ'ל היא הצעירה מבין שש הדמויות הראשיות ב"חברים".
היא גדלה כבת מפונקת למשפחה יהודית עשירה בלונג איילנד, ניו יורק.
אביה, לאונרד גרין, הוא רופא, ואמה, סנדרה, היא עקרת בית.
למרות שחיי הנישואין של הוריה לא היו מאושרים, הם לא התגרשו עד העונה השנייה משום שהדבר לא היה מקובל בחברה.
לרייצ'ל יש שתי אחיות: ג'יל, המפונקת יותר, ואיימי, שנוטה להיות ממורמרת וחסרת רגישות.
כותבי הסדרה, מרתה קאופמן ודייוויד קריין, תכננו בתחילה שהזוג המרכזי בסדרה יהיה ג'ואי ומוניקה.
לאחר הצלחת הפיילוט, שבו נרמז לראשונה על היחסים הרומנטיים בין רייצ'ל לרוס, ולאחר שהבחינו בכימיה בין אניסטון לשווימר, החליטו קאופמן וקריין שהסדרה כולה תהיה תלויה במערכת היחסים ביניהם.
קריין הודה כי שמירת העניין של הצופים במערכת היחסים הזו הייתה מאתגרת.
מערכת היחסים בין רייצ'ל לג'ואי נוצרה משום שהכותבים רצו לעכב את חידוש יחסיה של רייצ'ל עם רוס.
צוות השחקנים מחה בתחילה על הרעיון, מחשש שריצ'ל, ג'ואי ורוס יהפכו לדמויות בלתי אהודות.
בכתיבת פרק הסיום של הסדרה, סיפרו הכותבים, הדבר היחיד שהם ידעו בוודאות היה שעליהם לאחד את רוס ורייצ'ל.
הם שקלו לתת לסדרה סוף פתוח שרק ירמוז לאפשרות של חידוש מערכת היחסים, אך לבסוף החליטו "לתת לקהל את מבוקשו".
בריאיון לשבועון הבריטי "Jewish Telegraph", הצהירה מרתה קאופמן כי רייצ'ל היא יהודיה.
היא סיפרה שהכותבים ראו ברייצ'ל דמות יהודיה מההתחלה, משום ש"אי אפשר ליצור דמות עם השם 'רייצ'ל גרין' בלי לעשות כבר מההתחלה כמה בחירות לגבי הדמות".
דמותה של רייצ'ל הייתה האחרונה שלוהקה.
התפקיד הוצע לטיאה ליאוני, אך היא סירבה לשחק בסדרה.
קורטני קוקס נבחרה בתחילה לגלם את דמותה של רייצ'ל, אך העדיפה לגלם את מוניקה.
ג'ניפר אניסטון לוהקה לתפקיד לבסוף, אך היא הייתה עסוקה בצילומי סדרת טלוויזיה נוספת, "Muddling Through" , מה שגרם למפיקי "חברים" לשקול ללהק את הדמות מחדש.
לבסוף בוטלה "Muddling Through" לאחר שלושה חודשים בלבד, ואניסטון נשארה בתפקיד.
קריין שיבח את משחקה של אניסטון באומרו שהיא "הפיחה חיים בדמות קשה", משום ש"בידיים הלא נכונות רייצ'ל קצת מעצבנת ומפונקת ולא נעימה".
רייצ'ל היא אחת הבולטות והידועות שהוצגו בסדרות שנעשו בשנים האחרונות בבחינת קו עלילתי של התקדמות בחיים תוך השגת עצמאות.
כבר בתחילת הסדרה מוצגת דמותה במצב של בריחה מחיים קודמים מבית הוריה ומנישואים עם גבר מבוסס שעמד לממן אותה, כשהיא משיגה עבודה כמלצרית ועוברת לגור בדירה עם שותפה, אולם עדיין אינה יודעת לעשות דברים בסיסיים כמו כביסה.
בעונה השלישית נוצר מפנה שני גדול בחיי הדמות במעבר לעבודה בתחום האופנה, ובעונות שלאחר מכן מתרחשים קידומים נוספים לתפקידים בכירים יותר יחד עם מעבר לחברות אופנה גדולות יותר.
בסוף העונה השמינית חל המפנה הגדול בחיי הדמות כשהיא הופכת לאימא, אולם עדיין מלאה בחששות ולומדת כיצד לטפל בצרכים הבסיסיים של תינוק.
לקראת סוף הסדרה היא כבר אם אחראית ובפרקים האחרונים אף מתכננת לעבור לגור לבד עם ביתה הרחק, על רקע הצעת עבודה אטרקטיבית של חברת אופנה גדולה בפריז, מה שמציג אותה בשיא הקריירה שלה.
עוד השפעה שנקשרת בדמות היא תספורת חדשנית שהייתה לשחקנית בעונות הראשונה והשנייה של הסדרה, אשר הפכה למודל לחיקוי בקרב נשים רבות ברחבי ארצות הברית ובמקומות נוספים ונחשבת לתספורת המבוקשת ביותר בהיסטוריה; דווח כי קרוב ל-11 מיליון נשים הסתפרו באותו סגנון.
לתספורת יש גם אזכורים בסדרות טלוויזיה אחרות.
למשל, באחד מפרקי הסדרה "אבא חורג אמא חורגת", שהופק בתקופה זו, אמרה דמות של ספר כי כל הנשים שבאות למספרה מבקשות להסתפר כמו רייצ'ל.
באחד מפרקי העונה השנייה מקטרת רייצ'ל לבן זוגה רוס על כך שאימה מנסה לחקות את עצמאותה כאשר עזבה את אביה במטרה לחיות לבד, וכך היא מתייחסת לכברת הדרך שעשתה דמותה שלה מאז תחילת עלילת הסדרה.
בנוסף היא ממשיכה ואומרת לרוס באותו הקשר לגבי אימה: "היא לא יכלה פשוט להסתפק בהעתקת התספורת שלי?" ברמיזה לכך שהתספורת כבר הייתה ידועה כמודל לחיקוי עבור נשים רבות באמצע הפקת העונה השנייה.
רייצ'ל אן גריפית'ס AM היא שחקנית ובמאית קולנוע אוסטרלית.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בתפקיד משנה בקומדיה האוסטרלית המצליחה "חתונתה של מיוריאל" (1994).
היה לה תפקיד לצד ג'וליה רוברטס בקומדיה הרומנטית האמריקאית "החתונה של החבר שלי" (1997), ואחריה גילמה את הילרי די פרה בסרט "הילרי וג'קי" (1998), שעליו קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מ-2001 עד 2005, גריפית'ס גילמה את ברנדה צ'נווית' בסדרה "עמוק באדמה" של HBO, עליה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2001 ובשתי מועמדויות לפרס אמי.
לאחר מכן, משנת 2006 עד 2011, היא כיכבה בתור שרה ווקר בסדרת הדרמה של ABC "אחים ואחיות", עליה הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אמי נוספים.
היו לה גם תפקידים בסרטים "שאיפות" (2001), בתפקיד אמו של ג'ורג' יאנג; בדרמה ההיסטורית "כנופיית נד קלי" (2003); בדרמת הריקודים "סטפ אפ" (2006) ובדרמת המלחמה הביוגרפית של מל גיבסון "הסרבן" (2016).
גריפית'ס נולדה ב-18 בדצמבר 1968 במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה, ובילתה את ילדותה המוקדמת בעיר גולד קוסט, קווינסלנד.
היא בתם של אנה ואדוארד מרטין גריפית'ס.
יש לה שני אחים גדולים, בן וסמואל.
גריפית'ס למד בבית ספר Star of the Sea , בית ספר תיכון קתולי לבנות בפרוור ברייטון , מלבורן.
לאחר מכן, היא קיבלה תואר ראשון בדרמה וריקוד במכללת ויקטוריה לאחר שלא התקבלה למכון הלאומי לאמנויות ודרמה גריפית'ס הצטרפה ל-Woolly Jumpers, קבוצת תיאטרון קהילתית בעיר ג'ילונג.
ב-1991 היא כתבה וכיכבה במופע יחיד "Barbie Gets Hip", שהוצג בפסטיבל פרינג' של מלבורן .
סיפרה שאת ההשראה להיות שחקנית, קיבלה לאחר שצפתה בילדותה במיני-סדרה האמריקאית "שורשים".
הייתה שחקנית מתחילה כשלוהקה לסרט "חתונתה של מיוריאל" (1994) כרונדה, חברתה הנאמנה של מיוריאל.
הצלחתו של הסרט קידמה מאוד את הקריירות שלה ושל טוני קולט ששיחקה בו לצידה.
בשנת 1998 היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "הילרי וג'קי".
משנת 2006 עד לשנת 2011 שיחקה גריפית'ס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אחים ואחיות" את שרה ווידון (ווקר) במשך 5 עונות ברשת ABC.
על תפקידה אף הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב ופעמיים לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה.
בשנת 2014 הצטרפה לצוות השחקנית בעונה השלישית של סדרת הדרמה-קומית האוסטרלית "House Husbands" בדמותה של בלה קראב.
בשנת 2015, היא עשתה את הופעת הבכורה שלה כבמאית טלוויזיה, כשביימה שלושה פרקים מתוך העונה השנייה של דרמת הנעורים האוסטרלית "Nowhere Boys".
בשנת 2016 שיחקה במיני-סדרת הדרמה "ברקודה" ברשת ABC TV האוסטרלית, את דמותה של סמנת'ה טיילור.
באותה שנה הופיעה בתפקיד משני בדרמת המלחמה "הסרבן" בבימויו של מל גיבסון, אשר זיכתה אותה במועמדות לפרס AACTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2017 שיחקה גריפית'ס לצידם של גאי פירס ומרי-לואיז פארקר במיני-סדרה האמריקאית "When We Rise", דוקו-דרמה המתמקדת בזכויות להט"ב, שבה היא מגלמת אחות במהלך מגפת ה-HIV/איידס בארצות הברית.
בשנת 2019 יצאה סרטה הראשון כבמאית "Ride Like a Girl", בו כיכבו טרסה פאלמר וסם ניל.
בשנת 2020 החלה גריפית'ס לככב בסדרה "הפראיות" של אמזון פריים וידאו; בדמותה של גרטשן קליין.
בשנת 2023 הצטלמה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הדרמה-קומית הניו זילנדית "מאדאם"; אשר זו תעלה לשידור במהלך שנת 2024.
ב-31 בדצמבר 2002 גריפית'ס נישאה לאמן האוסטרלי אנדרו טיילור בקפלה של בית הספר התיכון הקתולי שלה לבנות-בלבד, שבמלבורן.
בשנת 2003, לה ולטיילור נולד בן, בנג'ו, ואחריו בת, אדלייד, בשנת 2005. בשנת 2009, היא ילדה את בנה השלישי, קאלם, בלוס אנג'לס; גריפית'ס סבלה מקרע רחמי כאשר ילדה את בנה השלישי.
היא בילתה בסך הכול שלושה ימים בניתוח ולאחריו זמן קצר בהתאוששות.
בשנת 2002, גריפית'ס הצהירה שהיא אתאיסטית.
יחד עם זאת, בריאיון ב-2015, גריפית'ס סיפרה שהיא חזרה להיות קתולית, לדת שעל ברכיה גדלה.
ב-2017 היא התבטאה בעד נישואים חד מיניים באוסטרליה.
היא גם תמכה בקמפיין הגלובלי של אמנת הזכויות הבסיסיות של אוקספם אוסטרליה.
לאחר שהתגוררה ועבדה בארצות הברית במשך כעשור בעת שהופיעה בסדרות "עמוק באדמה" ו"אחים ואחיות", חזרה גריפית'ס לגור במולדתה האוסטרלית ב-2012. גריפית'ס זכתה בפרס לשם כבוד, ביום אוסטרליה בשנת 2020.
במהלך הקריירה שלה גילמה דמויות עם מבטאים שונים.
כדי לגלם דמויות אלה גריפית'ס למדה לדבר במבטאים בריטי, אמריקני ואף ולשי.
גם יוצרת, תסריטאית ומפיקה בפועל2020–הווההפראיותגרטשן קלייןתפקיד ראשי (2 עונות); 18 פרקים2021–2022Aftertasteמרגותפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים
גם מפיקה בפועל2022Bali 2002פיונה ווד פרק: "From the Ashes"Great Southern Landscapeמנחה6 פרקים; סדרת דוקו של תאגיד השידור האוסטרלי
גם מפיקה בפועל2024מאדאםמקנזי ליסדרת טלוויזיה עתידית של Three
רֵייף נת'ניאל טוויסלטון-ויקהאם-פַֿיינְס הוא שחקן קולנוע ובמאי קולנוע אנגלי.
ידוע בשל תפקידו כלורד וולדמורט, בסדרת הסרטים "הארי פוטר".
על תפקידיו ב"רשימת שינדלר" וב"פצוע האנגלי" היה מועמד לפרס אוסקר.
פיינס ביים שלושה סרטים שבהם גם שיחק בתפקיד הראשי: "קוריולנוס" (2011), "האישה הנעלמת" (2013) ו"העורב הלבן" (2018).
אמו, ג'ניפר לאש הייתה סופרת, ואביו מארק פיינס, היה צלם.
רייף הוא הבכור במשפחה של שישה ילדים וחונך כנוצרי קתולי.
אחיו ג'וזף פיינס אף הוא שחקן קולנוע שכיכב בסרט "שייקספיר מאוהב" ובסדרה "סיפורה של שפחה".
אחותו מרתה היא במאית קולנוע שביימה את הסרט "אונייגין" בו השתתף פיינס בתפקיד הראשי.
בשנת 1973 עברה משפחתו לאירלנד לשנים אחדות, וילדי המשפחה למדו בחינוך ביתי.
כשחזרו לאנגליה גרו בעיר סולסברי בה השלים פיינס את לימודיו, ולאחריהם נרשם ללימודי ציור בקולג' צ'לסי לאמנות.
פיינס ויתר על לימודי האמנות ונרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ללימודי משחק.
עם סיום לימודיו ב-1988 הצטרף לרויאל שייקספיר קומפני.
פיינס הוא השחקן היחיד שזכה בפרס הטוני על גילום המלט בתיאטרון ברודוויי.
בשנת 2001 קיבל את פרס ויליאם שייקספיר מטעם תיאטרון שייקספיר בוושינגטון.
ב-1990 גילם את דמותו של תומאס אדוארד לורנס בסרט טלוויזיה על חייו.
ב-1991 השתתף בסדרת הטלוויזיה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1992 בתפקיד היתקליף בסרט "אנקת גבהים", על פי ספרה של אמילי ברונטה.
אחרי שנה זכה להכרה בינלאומית כשגילם את אמון גת, קצין האס אס האכזר, בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר".
על תפקידו זה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית שחקן המשנה.
הוא לא זכה באוסקר, אך זכה בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1994 גילם את דמותו של צ'ארלס ון-דורן, אקדמאי אמריקאי, בסרט "חידון האשליות", וב-1995 שיחק ב"ימים משונים".
ב-1996 היה שוב מועמד לאוסקר, הפעם בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "הפצוע האנגלי", סרטו זוכה האוסקר של אנתוני מינגלה.
פיינס מופיע במגוון גדול של ז'אנרים קולנועיים, החל מסרטי מתח כמו "דרקון אדום", עבור בסרט מצויר תנ"כי כ"נסיך מצרים" וסרט נוסטלגי כגון "הנוקמים", וכלה בקומדיה רומנטית כגון "יפה במנהטן".
בשנת 2002 זכו פיינס ומירנדה ריצ'רדסון בשבחים על הופעתם ב"ספיידר", סרטו עטור הפרסים של דייוויד קרוננברג.
ב-2004 לוהק פיינס לתפקיד הלורד וולדמורט בסרט הרביעי מסדרת סרטי הארי פוטר, "הארי פוטר וגביע האש" שיצא לאקרנים ב-2005 ובסרטי ההמשך "הארי פוטר ומסדר עוף החול" (2007) הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (2009) הארי פוטר ואוצרות המוות
עוד בשנת 2005 שיחק פיינס בתפקיד הראשי בסרט "הגנן המסור".
הסרט המתרחש בשכונת העוני קיברה שבניירובי, קניה.
הרקע בו צולם הסרט עורר את רחמי צוות ההפקה והשחקנים והם ייסדו קרן למען מתן חינוך בסיסי לתושבי המקום, שפיינס עומד בראשה.
ב-1993 התחתן פיינס עם השחקנית אלכס קינגסטון ובשנת 1997 הם התגרשו.
מ-1995 היה בן זוגה של השחקנית הבריטית פרנצ'סקה אניס המבוגרת ממנו ב-18 שנים, ששיחקה לצידו ב"המלט", הם נפרדו ב-2006. ב-2007 הוא יצא עם הרקדנית מיכל סייפן.
ב-2008 שיחק פיינס בסרט "הדוכסית" עם קירה נייטלי, בו הוא מגלם את הדוכס מדבונשייר.
ב-2011 ביים פיינס לראשונה סרט, "קוריולנוס", עיבוד מודרני למחזה של שייקספיר, ובו גילם את הדמות הראשית.
ב-2012 הוא הצטרף לסדרת סרטי ג'יימס בונד בתפקיד M, בסרט "סקייפול".
הוא שב למלא את אותו התפקיד גם בסרטים "ספקטר" ו"לא זמן למות".
ב-2014 כיכוב בסרטו של וס אנדרסון, מלון גרנד בודפשט בתפקיד גוסטב ה.
ב-2021 שיחק את התפקיד הראשי, דוכס אוקספורד, בסרט קינגס מן: ההתחלה.
ב-2025 דווח שישחק את תפקיד האנטגוניסט הראשי, הנשיא קוריוליאנוס סנואו, בסרט משחקי הרעב: זריחה על האסיף, שעתיד לצאת בנובמבר 2026, המבוסס על רומן בעל שם זהה שנכתב על ידי סוזן קולינס ופורסם באפריל 2025.
פיינס פגש את השחקנית הבריטית אלכס קינגסטון בזמן שלמדו יחד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
לאחר עשר שנות זוגיות, השניים נישאו בשנת 1993 והתגרשו בשנת 1997 בעקבות רומן שניהל פיינס עם השחקנית פרנצ'סקה אניס.
פיינס ואניס חיו יחד במשך 11 שנים, עד שנפרדו ב-7 בפברואר 2006, בפרידה שתוארה כ"טעונה", לאחר שמועות על רומן נוסף שניהל עם הזמרת הרומנייה קורנליה קרישאן.
ב-2007, פיינס קיים יחסי מין עם דיילת קוואנטס בטיסה מדרווין למומבאי.
לאחר הכחשות ראשוניות, התברר כי הם קיימו יחסי מין בשירותים של המטוס, והעסקתה של הדיילת הופסקה על ידי קוואנטס.
התקרית הוזכרה בתוכנית המערכונים האוסטרלית Comedy Inc.
ב-7 בספטמבר 2017 קיבל פיינס אזרחות סרבית, שנחתמה על ידי ראשת ממשלת סרביה, אנה ברנאביץ'.
פיינס שיתף פעולה בעבר עם יוניסף-בריטניה, ולקח חלק בפעילויות הומניטריות בהודו, קירגיזסטן, אוגנדה ורומניה.
בנוסף, הוא חבר בארגון הקנדי Artists Against Racism.
פיינס הביע התנגדות ליציאת בריטניה מהאיחוד האירופי (ברקזיט).
לאחר משאל העם בנושא ב-2016, אמר: "אני תומך נלהב בהישארות.
הקשר שלנו עם אירופה, גם אם יש בו פגמים...
בעיניי, המטרה של האיחוד האירופי הייתה להסיר מחסומים למסחר, לתרבות, בין תרבויות ולאומים".
בראיון לעיתון דיילי טלגרף במרץ 2021, הביע פיינס תמיכה בסופרת ג'יי.
רולינג בעקבות הביקורת שספגה בשל עמדותיה כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית.
הוא אמר: "אני לא מצליח להבין את השנאה שהיא סופגת.
אני מבין את הלהט שבו מתקיים ויכוח, אבל אני מוצא את רוח התקופה הזו — של האשמות בלתי פוסקות והצורך לגנות — כבלתי רציונלית.
רמת השנאה והאלימות המילולית כלפי דעות שונות היא מטרידה".
רקיטין 2015גלים גבוהים הארי הוקס ספקטר M / גארת' מאלורי 2016 יחי הקיסר!
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מחזמר (2022)המחילהדייוויד הנינגר2023הסיפור המופלא של הנרי שוגררואלד דאלסרט קצר של נטפליקסהברבורלוכד העכברושיםרעל2024עד שיצא עשן לבןקרדינל תומאס לורנס מועמד פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן האירופאי הטוב ביותר
מקום שלישי בפרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקן הטוב ביותר
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע - דרמה202528 שנים אחריד"ר איאן קלסון202628 שנה אחרי - חלק 2: מקדש העצמותד"ר איאן קלסוןמשחקי הרעב: זריחה על האסיףקוריולאנוס סנואוFarnsworth Houseלודוויג מיס ון דר רוהה
לורנס 1991 החשוד העיקרי Prime Suspect מייקל 2008 ברנרד ודוריס Bernard and Doris ברנרד לפרטי 2011–2014 כבוד הכומר Rev.
הבישוף של לונדון סדרת טלוויזיה (2 פרקים) 2014 Turks & Caicos אלכ ביזלי סרט טלוויזיה Salting the Battlefield אלק ביזלי TBA Bridesheads Revisited לורד מרצ'מיין מיני-סדרה עתידית של BBC
רייף וון ויליאמס היה מלחין ומנצח בריטי.
ויליאמס היה תלמיד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון ובטריניטי קולג' בקיימברידג', ושירת כסגן במלחמת העולם הראשונה.
הוא כתב תשע סימפוניות בין 1910 ל-1958 ועוד כמות ניכרת של יצירות אחרות - מוזיקה קאמרית, אופרה, מוזיקה כוראלית ומוזיקה לסרטים.
כמו כן היה אספן של מוזיקה עממית בריטית וכיהן כנשיא האגודה למחולות ושירי עם אנגליים (EFDSS).
ספריית האגודה קרויה על שמו, ספריית יד וון ויליאמס.
רייף וון ויליאמס נולד במשפחה אנגלית בדון אמפני, גלוסטרשייר, שם שימש אביו, כהן הדת ארתור וון ויליאמס, כרקטור.
מצד האב היו למלחין גם אבות ממוצא וולשי.
לאחר מות אביו בשנת 1875 לקחה אותו אמו, מרגרט סוזאן וג'ווד, נינתו של הקדר האמן ג'וזאיה וג'ווד, לחיות עם משפחתה.
גם צ'ארלס דרווין היה קרוב משפחה של ויליאמס, דודו-זקנו, אך המעמד הגבוה האינטלקטואלי ועתיר הזכויות שאליו נולד לא עיצב את דרך מחשבתו.
הוא עמל כל חייו ללא ליאות להגשמת הרעיונות הדמוקרטיים והשוויוניים, שבהם האמין.
וון ויליאמס למד בקולג' המלכותי למוזיקה, אצל צ'ארלס ויליירס סטנפורד.
הוא המשיך בלימודי היסטוריה ומוזיקה בקיימברידג', שם נמנו עם חבריו הפילוסופים ג.
לאחר סיום לימודיו שם חזר לקולג' המלכותי ולמד קומפוזיציה אצל הוברט ספארי, שהיה לידידו הקרוב.
יצירתו התקדמה באיטיות ורק כשהגיע לגיל 30 התפרסם שירו "לינדן לי", היצירה הראשונה שהוציא לאור.
הוא שילב הלחנה עם ניצוח, הרצאות ועיבודי יצירות של אחרים, בייחוד מוזיקה של הנרי פרסל וספר המזמורים האנגלי.
הוא הוסיף ולמד אצל מקס ברוך בברלין, בשנת 1897 וצעד גדול קדימה חל בסגנונו התזמורתי כאשר למד בפריז אצל מוריס ראוול.
בשנת 1904 גילה את שירי העם האנגליים, שהלכו ונעלמו במהירות במקביל לעלייה ברמת ההשכלה והפצת המוזיקה המודפסת באזורי הכפר.
הוא אסף רבים מהם בעצמו וערך אותם.
אחדים מהם גם שילב במוזיקה שלו, כיוון שהוקסם מיופייה של המוזיקה ומתולדותיה עלומות השם בחיי העמל של האדם הפשוט.
בשנת 1905 ניצח וון ויליאמס על הקונצרט הראשון של פסטיבל המוזיקה המחודש ליית' היל בדורקינג.
מאז ואילך התמיד בתפקידו זה כמנצח עד 1953, כאשר העביר את השרביט לממשיכו.
בשנת 1909 חיבר מוזיקה נלווית להפקת "הצרעות" של אריסטופאנס באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנה שלאחריה קצר לראשונה הצלחות פומביות גדולות כשניצח על ביצועי הבכורה של "פנטזיה על נושא של תומאס טאליס (בפסטיבל שלוש המקהלות בקתדרלת גלוסטר) ו"סימפוניית הים" (סימפוניה מס' 1) להצלחה גדולה עוד יותר זכתה "סימפוניית לונדון" (סימפוניה מס' 2) בשנת 1914, בניצוח ג'פרי טוי.
בשנת 1914 כתב אחת מיצירותיו המוכרות והאהובות על הקהל הבריטי, The Lark Ascending (העפרוני נוסק), על פי פואמה של ג'ורג' מרדית'.
בהשראת הכנרת מרי הול, שלה הקדיש את היצירה, הלחין תחילה את היצירה לכינור ופסנתר ובהמשך לכינור ותזמורת.
מרי הול הייתה הסולנית הן בביצוע הבכורה הראשון ב-1914 והן בבכורה התזמורתית ב-1920. אם כי בגיל 40 יכול היה להימנע ללא קושי משירות צבאי במלחמה, או להתגייס כקצין (לאור מעמדו החברתי), התגייס כטוראי לחיל הרפואה בצבא המלכותי והתנסה בעמל מפרך כנושא אלונקה, לפני שהוצב למשמר התותחנים המלכותי.
החשיפה הממושכת לשאון התותחים החלה תהליך של איבוד שמיעה, שהביא בסופו של דבר לחירשות בזקנתו.
בשנת 1918 התמנה למנהל מוזיקלי צבאי, עמדה שסייעה לו להסתגל מחדש לחיי המוזיקה.
אחרי המלחמה אימץ לזמן מה סגנון מיסטי מעמיק ב"סימפוניה הפסטורלית" (סימפוניה מס' 3) ו"פלוס קאמפי", יצירה לויולה סולו, תזמורת קטנה ומקהלה בשירה ללא מילים.
משנת 1924 החלה תקופה חדשה במוזיקה שלו, שהתאפיינה במעברי מקצבים מלאי חיים ובהרמוניות מתנגשות.
יצירות חשובות מתקופה זו הן "טוקטה מרציאלה", הבלט "קינג קול הזקן", הקונצ'רטו לפסנתר, האורטוריה "סנקטה ציוויטאס" (האהובה עליו ביותר מיצירותיו הכוראליות) והבלט "איוב", (שתואר כ"נשף ריקודים במסיכות"), שמקורו אינו בתנ"ך אלא ב"אילוסטרציות" של ויליאם בלייק לספר איוב.
שיאה של תקופה זו ביצירתו היה בסימפוניה ה-4 בפה מינור, שנוגנה לראשונה בתזמורת ה-BBC בשנת 1935. שנתיים אחר כך ערך וון ויליאמס הקלטה היסטורית של יצירה זו עם אותה תזמורת, אחת מהקלטותיו המסחריות הנדירות מאוד.
במהלך תקופה זו הרצה בארצות הברית ובאנגליה וניצח על מקהלת באך.
לפני מותו, בשנת 1958, השלים עוד ארבע סימפוניות, בהן "סינפוניה אנטארקטיקה" מס' 7, המבוססת על המוזיקה שלו משנת 1948 לסרט "סקוט מאנטארקטיקה".
עוד השלים שורה של יצירות אינסטרומנטליות וכוראליות, בהן קונצ'רטו לטובה, "אלגיית אוקספורד" לטקסטים של מתיו ארנולד והקנטטה Hodie לחג המולד.
במותו הותיר לא גמורים קונצ'רטו לצ'לו, אופרה "תומאס החרזן" ומוזיקה לחזיון חג המולד, "המולד הראשון", שהשלים מזכירו, רוי דאגלס.
הוא כתב גם מוזיקה למזמור תהילים ק' להכתרת המלכה אליזבת השנייה.
וון ויליאמס הוא דמות מרכזית במוזיקה הבריטית בזכות הקריירה הארוכה שלו כמורה, מרצה וידיד למספר רב כל כך של מלחינים ומנצחים צעירים.
כתביו בתחום המוזיקה עודם מעוררי מחשבה, בייחוד קריאתו החוזרת ונשנית לכל אדם ליצור מוזיקה משלו, פשוטה ככל שתהיה, ובלבד שתהיה שלו באמת.
אשתו הראשונה, אדלין פישר, מתה בשנת 1951 אחרי שנים רבות של סבל משיגרון קשה עד כדי נכות.
בשנת 1953 נשא לאישה את המשוררת אורסולה ווד (ילידת 1911), שאותה הכיר מסוף שנות ה-30 ועמה שיתף פעולה ביצירות ווקאליות רבות.
בהמשך כתבה אורסולה ווד את הביוגרפיה של וון ויליאמס: RVW: A Biography of Ralph Vaughan Williams, הנחשבת עד היום ליצירה המקובלת על חייו.
רייספדר (מגרמנית: Reissfeder) הוא כלי לשרטוט בדיו או בצבע.
עשוי מידית שאוחזת ב"מלקחיים" ממתכת, אשר הרווחים בין חלקיו ניתנים לכיוון בעזרת גלגל שיניים.
בעבר שימש שרטטים לשרטוט קווים ישרים, זאת לפני המצאת הרפידוגרף ועטי שרטוט.
כן שימש גרפיקאים לתיחום משטחי צבע לפני צביעה ידנית בצבע גואש של עיצובים, לפני המצאת המחשב.
קיים עד היום בערכות שרטוט משוכללות לצד המחוגה.
רייצ'ל שרה בילסון היא שחקנית אמריקאית, אשר התפרסמה תודות לתפקידה בתור סאמר רוברטס (אנ') בסדרת הנעורים "The O.C."(2003–2007).
בילסון נולדה ב-25 באוגוסט 1981 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתם של ג'ניס סטנגו, מטפלת, ודני בילסון (אנ'), תסריטאי ובמאי קולנוע.
הוריה של רייצל התגרשו בשנת 1997, כשהייתה בת 16; יש לה שתי אחיות למחצה צעירות, האטי ורוזמרי, מנישואיו השניים של אביה לשחקנית הת'ר מדווי.
יש לה גם אח למחצה גדול ממנה, מנישואיה הראשונים של אימה.
אמה היא איטלקייה-אמריקאית שחונכה כקתולית, ואביה יהודי; היא אמרה שהיא גדלה בבית בו חוגגים חנוכריסמס.
אביה של בילסון מגיע ממשפחת שואו ביזנס; הוא בנם של מונה (וייכמן) (2023-1933) ושל המפיק-במאי ברוס בילסון (אנ') (נ' 1928).
סבא רבא שלה, ג'ורג' בילסון (1902–1981), שנולד למשפחת מהגרים יהודים אשכנזים בלידס, אנגליה, עבד עבור החברה RKO לאחר שהיגר לארצות הברית, בראש מחלקת קדימונים לסרטים, וסבתא רבתא שלה, האטי בילסון (1907–2004), הייתה תסריטאית שכתבה בעיקר לסרטים קצרים.
בנעוריה הייתה ידועה בילסון כמרדנית ובעלת הרס עצמי.
כשהייתה בת 16, היא וחברים של אחיה היו מעורבים בתאונת דרכים שכתוצאה ממנה בילסון הייתה חסרת הכרה מספר ימים.
היא טוענת שהתאונה "שינתה" אותה, עודדה אותה "להפסיק..
להיכנס לצרות" וזה עצר אותה מ"ללכת בדרך הרעה".
בילסון למדה בבית ספר קתולי, ושתיים מחברותיה לכיתה היו קירסטן דנסט וקתרין מקפי.
לאחר לימודי התיכון, בילסון למדה בגרוסמונט קולג' (אנ'), מכללה קהילתית בעיר אל קאחון (אנ') במחוז סן דייגו, קליפורניה ונעזרה בעצתו של אביה להמשיך בקריירת משחק מקצועית.
לאחר מכן הופיעה במספר בפרסומות, בין היתר עבור רשת המסעדות סאבוויי, למותג דגני הבוקר רייזין ברן (אנ') ולתרופה פפטו ביסמול.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 2003 כשהתארחה בסדרות "באפי ציידת הערפדים", ו"8 כללים פשוטים" ובסרט קצר בשם "לא שבורה".
בילסון לוהקה בשנת 2003 לסדרת הנעורים האמריקאית ".The O.C".
דמותה, סאמר רוברטס הייתה אמורה להופיע רק במספר פרקים, אך הפכה לדמות קבועה בעקבות ההצלחה של הסדרה והרומן של סאמר עם סת' כהן, אותו גילם אדם ברודי.
כתוצאה מההצלחה של הסדרה The O.C.
בילסון התפרסמה בקרב בני הנוער.
בטקס פרסי הנוער בשנת 2005, זכתה בילסון בשלושה פרסים.
בינואר 2008, הווארד סטרן מנה אותה בין "הבחורות השוות ביותר בהוליווד".
בשנת 2008 המגזין האנגלי של FHM בחר בבילסון במקום 16 ברשימת הנשים הסקסיות בעולם, ובמגזין האמריקאי היא מוקמה במקום ה-30.
תפקידה הראשון של בילסון בקולנוע היה בסרט הרומנטי-קומי "נשיקה אחרונה", שמככבים בה בנוסף ג'סינדה בארט וזאק בראף.
בסרט משחקת בילסון תלמידת קולג'.
בילסון רצתה זמן רב לעבוד עם בראף, היא נורא מעריצה אותו על סרטו "גארדן סטייט" שביים וכיכב בו.
בסצנת הסקס של בילסון עם בראף החליפה את בילסון כפילה, בילסון ציינה על כך שהיא מרגישה נורא חזקה על כך שהיא לא הופיעה בסצנת עירום.
בסקירות על הסרט, צוין שבילסון משחקת תפקיד עם "עומק מפתיע", אילו מבקר אחר תיאר את תפקידה כ"גלן קלוז ב"חיזור גורלי", ילדת עמק אידיוטית עם גוף שווה".
ב-2006 לוהקה בילסון לתפקיד של מיילי, במותחנו של דאג לימן, "ג'אמפר" כמחליפה של השחקנית טרסה פאלמר.
היא התחילה את הצילומים לתפקיד באוקטובר והסרט פורסם ב-14 בפברואר 2008. בילסון הופיעה בנוסף ב-2 פרקים בסדרה קומית של ג'וש שוורץ (ממפיקי The O.C) "צ'אק".
רייצ'ל הופיעה בקטע בסרט "אוהב אותך, ניו יורק" לצד נטלי פורטמן, רובין רייט, בלייק ליבלי ושיה לה-באף.
השתתפה בסרט הקומדיה "מחכים לנצח", שיצא לאקרנים ב-2011.
בין 2011 ל-2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "חשיפה לדרום", בתפקיד ד"ר זואי הארט.
בשנת 2012 בילסון הייתה שחקנית אורחת בסדרה "אחת שיודעת" עונה 6 פרק 10, הפרק האחרון בעונה.
בשנת 2013 שיחקה בסרט קומדיית הנעורים "התנסות חובה" בכיכובה של אוברי פלזה.
בשנת 2017 היא שיחקה בחמישה פרקים של הסדרה המוזיקלית "נאשוויל" בתור אליסה גרין.
בשנים 2003–2006 היא הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי-יהודי אדם ברודי (עמיתה ל"האו.סי"), וב-2004 הם אף התארסו.
לקראת סוף 2006 בילסון וברודי נפרדו.
מאז 2007, הייתה בזוגיות עם השחקן הקנדי היידן כריסטנסן, הם התארסו ב-2008, נפרדו וחזרו לאחר מספר חודשים.
ב-29 באוקטובר 2014, נולדה בתם הבכורה, בריאר רוז.
בילסון הצהירה כי היא מסרבת להצעות להופיע בעירום או בעירום חלקי במגזיני גברים, בעיקר כי היא מרגישה שגופה "קדוש" ולא כל העולם אמור לראותו.
היא הופיעה בתמונה מצוירת במגזיני הגברים GQ וסטאף כשהיא לובשת הלבשה תחתונה צבעונית.
בילסון מוכרת בהיותה מכורה לאופנה.
היא מתארת את עצמה כבעלת טעם "וינטאג'" בבגדים וציינה כי דיאן קיטון וקייט מוס הן ההשראה שלה.
לקראת סוף 2007 שיתפה פעולה עם מותג האופנה DKNY והם יצרו יחד קולקציה בשם Edie Rose שלה דגמנה בילסון.
הקולקציה יצאה בספטמבר 2008. המעצבים האהובים עלייה הם זאק פוזן, מארק ג'ייקובס, סטלה מקרטני ושאנל.
בילסון אוהדת את לוס אנג'לס קליפרס בכדורסל, ואף יש לה מנוי עונתי למשחקים של הקבוצה.
היא טענה בעבר כי אם היא לא הייתה שחקנית, היא הייתה רוצה לעבוד כגננת בגן חובה.
+שנהסרטתפקידהערות2006נשיקה אחרונהקים2008ג'אמפרמילי האריס2009אוהב אותך, ניו יורקמולי2010מחכים לנצחאמה טוויסט2011מה שקורה בחיים (אנ')לורה2013התנסות חובה (אנ')אמבר קלארק2014שוד אמריקאי (אנ')עדת ראייה
גם מפיקה2023נאשמים (אנ')אליסוןפרק: "Danny's Story"
רייצ'ל האנה וייס היא שחקנית קולנוע ותיאטרון בריטית-יהודייה.
זוכת פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב לשנת 2005 עבור תפקידה בסרט "הגנן המסור".
וייס נולדה בשכונת וסטמינסטר שבמרכז לונדון, אנגליה, וגדלה בפרוור גארדן המפסטד שבצפון המפסטד.
אמהּ אדית רות' (לבית טייך) היא מורה לפסיכולוגיה יהודיה ילידת וינה.
אביה ג'ורג' וייס הוא יהודי-הונגרי.
שני הוריה ברחו לממלכה המאוחדת כדי להימלט מהמשטר הנאצי.
סבה מצד אמה אלכסנדר טייך היה מזכיר ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים.
לה אחות צעירה, מיני וייס, אמנית ויזואלית.
וייס למדה בקולג' פרטי בצפון לונדון, בבית ספר בננדן ובבית הספר לבנות "סנט פול".
למדה במכללת טריניטי האל קיימבריג' וסיימה בהצלחה את לימודיה.
בעת לימודיה הופיעה וייס במספר פרויקטים קולנועיים של סטודנטים במכללה ואף זכתה בפרס הגרדיאן על משחקה הדרמטי.
בשנותיה הראשונות על המסך הופיעה בסדרות טלוויזיה, שהבולטת בהן היא "המפקח מורס" ב-1993.
את קריירת הקולנוע שלה החלה ב-1996 כאשר הופיעה בסרטו של ברנרדו ברטולוצ'י "לגעת ביופי" ובמותחן "תגובת שרשרת" .
בשנת 1997 השתתפה בסרט "עקומים".
פריצתה החלה בשנת 1999 בסרט שובר הקופות של סטיבן סומרס, "המומיה", בו גילמה את דמותה של אוולין קארנהאן.
באותה שנה שיחקה וייס בסרט סאנשיין.
ב-2001 הופיעה בסרט המלחמה "אויב בשער" לצד ג'וד לאו, ובסרט ההמשך לסרט "המומיה", "המומיה חוזרת".
ב-2002 שיחקה בקומדיה "רווק פלוס ילד".
ב-2003 הופיעה בסרט הפשע, "ביטחון" ובסרט "משחק המושבעים" על פי ספרו של ג'ון גרישם.
ב-2004 כיכבה בקומדיה של בארי לוינסון "קנאה" לצד בן סטילר.
ב-2005 וייס חגגה עם זכיות בפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב, על משחקה בסרט "הגנן המסור" בו גילמה וייס את דמותה של טסה, בחורה בריטית אינטלקטואלית שנישאת לאיש שגרירות בריטי בשם ג'סטין (רייף פיינס), ונרצחת באופן אלים ומסתורי באזור מבודד בקניה.
כמו כן הופיעה בשובר הקופות "קונסטנטין".
ב-2006 דיבבה בסרט אראגון ושיחקה בדרמה של דארן ארונופסקי "המעיין".
ב-2007 שיחקה בקומדיה "פרד קלאוס" ובסרט "לילות בלוברי".
ב-2008 שיחקה בקומדיה "בטוח, אולי" וב-2009 בסרט "אגורא" בו גילמה את דמותה של הפילוסופית היווניה היפאטיה.
בשנת 2010 היא הצטלמה בתפקיד ראשי בסרט The Whistleblower על חייה של קתרין בולקובאץ'.
בשנת 2015 שיחקה בדרמה הקומית "הלובסטר".
בדצמבר 2015 שיחקה בדרמה זוכת הפרסים "נעורים" של הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו.
ב-2017 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "שאהבה נפשי" לצד רייצ'ל מקאדמס, העוסק ביחסי טאבו בין נשים במהלך שהותן בשכונה חרדית בלונדון.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "האלמנה השחורה" של אולפני מארוול בתור מלינה ווסטוקוף, אמם החורגת של נטשה רומנוף וילנה בלובה שהיא בעצם מרגלת ואלמנה שחורה רוסית.
בשנים 2001–2010 הייתה בזוגיות עם במאי הסרטים האמריקאי-יהודי דארן ארונופסקי, ולהם בן משותף.
ביוני 2011 נישאה לשחקן האנגלי דניאל קרייג, ובספטמבר 2018 נולדה להם בת משותפת.
וייס אזרחית בריטית מלידה, והחל מ-2011 יש לה גם אזרחות אמריקאית.
זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע
זוכת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר
זוכת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2005)
מועמדת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר (אנ') (2018)האוקיינוס שבינינוקלייר קראוהרסט2018המועדפתשרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורוזוכת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
זוכת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר2021האלמנה השחורהמלינה ווסטוקוף2025ת'אנדרבולטס*מלינה ווסטוקוףTBALove ChildSeance on a Wet Afternoonמירה סאבאג'
+שנהסדרהתפקידהערות1992Advocates IIשרה תומפסון3 פרקים1993המפקח מורסארבלה ביידוןפרק: "Twilight of the Gods"Tropical Heatג'ואיפרק: "His Pal Joey"Scarlet and Blackמטילדהמיני-סדרה1994Screen Twoבקהפרק: "Dirtysomething"1998My Summer with Desרוזיסרט טלוויזיה של BBC One2010משפחת סימפסוןד"ר ת'ורסטוןדיבוב; פרק: "How Munched Is That Birdie in the Window?"2011Page Eightננסיסרט טלוויזיה של BBC Two2023תאומות המריבהאליוט / בוורלימיני-סדרה; גם מפיקה בפועל
זוכת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה, סדרה מוגבלת או סרט טלוויזיה (2024)
רייצ'ל האנטר היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ניו זילנדית.
נולדה בגלנפילד, אוקלנד, ניו זילנד.
האנטר החלה לדגמן בהיותה בת 17, הקריירה שלה נסקה אחרי שדגמנה ב-1989 בספורטס אילוסטרייטד.
היא הופיעה בשערי מגזינים שונים כמו קוסמופוליטן ובשער "נבחרת החלומות" של 1994 בגיליון השנתי של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, היא הנחתה מספר פעמים את תחרות דוגמנית העל העולמית.
היא דגמנה בעירום לתצלום שער בפלייבוי ב-2004. היא גם החליפה את פני לנקסטר, אשתו של בעלה לשעבר של האנטר, רוד סטיוארט, כדוגמנית הפנים והגוף של אולטימו, בית אופנה סקוטי ללבני נשים.
בשנת 2005 התחרתה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
ב-2006, החליפה את האנטר הלנה כריסטנסן.
האנטר הופיעה בפרק בתוכנית המופע של דרו קארי בתפקיד עצמה, כדוברת מותג הבירה הבדוי המופע של דרו קארי.
בנסותה לפתח קריירת משחק, היא לקחה סדרת שיעורי משחק והופיעה במספר סרטים עצמאיים, בכללם A Walk in the Park משנת 1999 וב-Two Shades of Blue משנת 2000, מותחן ארוטי ביחד עם מרלי מטלין.
היא כיכבה כטבחית לסבית המנדבת עצות בנוגע למערכות יחסים בסרט האינדי עטור הפרסים La Cucina.
היא הופיעה בתפקיד קטן ככדורגלנית סקסית בסרט "חמים על הספסל" של דניס דוגן (2006) וגם שיחקה אם לבושה בביקיני בוידאו קליפ עבור הקליפ "Stacy's Mom" של Fountains of Wayne.
האנטר הופיעה בפרק ידוענים של Lingo בשנת 2005, שם חילקו היא ובת זוגה, טריסטה רן (Trista Rehn), ($30,000) לצדקה.
האנטר גם הופיעה בתפקיד עצמה בתוכנית מיוחדת לחג המולד של "הכומר מדיבלי" בשנת 2004. ב-2007 שיחקה בסרט "המטבח" לצד כריסטינה הנדריקס.
האנטר משתייכת לסוכנות הדוגמנות סלקט בלונדון ולסוכנות צ'דוויק בסידני, אוסטרליה.
היא הייתה שופטת בתוכנית המציאות התחרותית Are You Hot?
ה-ABC ביחד עם לורנצו לאמאס, התוכנית התבטלה לאחר עונה אחת.
היא הופיעה בתוכנית המציאות המדע בדיוני Celebrity Paranormal Project של הידוענים ברשת VH1. היא הופיעה כאורחת ידוענית בשבוע הראשון של תחרות המציאות Phenomenon של רשת NBC.
היא הופיעה בתוכנית התיעודית "Bra Wars" על ההיסטוריה של החזייה והעיצוב בדיסקאברי צ'אנל.
היא הנחתה ב-2005 את סדרת הטלוויזיה Make Me A Supermodel, תוכנית מציאות עבור ערוץ 5 הבריטי בבריטניה.
הסדרה התאפיינה בריב מתמשך בין האנטר למתמודדת ג'זמין לנארד.
ב-2006 היא הנחתה את תוכנית המציאות Style Me With Rachel Hunter ברשת הכבלים האמריקנית WE.
המתחרים בתוכנית השתתפו בסדרת אתגרי אופנה כדי להוכיח שהם מסוגלים להיות המעצבים של האנטר.
האנטר, פיליפ בלוק, ומיליקה קסטנר היו השופטים לזוכה, ביואיק אודרה, ניתנה ההזדמנות לעצב את בגדיה של האנטר עבור People's Choice Awards ופרס כספי.
היא התחרתה בתוכנית קרקס הידוענים Celebrity Circus של רשת ה-NBC ששודרה ב-11 ביוני 2008.
בשלהי שנות השמונים חיה האנטר עם המוזיקאי קיפ וינגר
וינגר כתב כמה משיריו עליה.
בהיותה בת 21 פגשה האנטר את כוכב הרוק רוד סטיוארט, שהיה מבוגר ממנה ב-24 שנה, והם נישאו ב-15 בדצמבר 1990.
נולדו להם שני ילדים, רנה וליאם, אבל בינואר 1999 הם נפרדו.
סטיוארט הגיש תביעה לגירושים ב-2005. הגירושים באו לתומם ונהפכו לרשמיים ב-2 בנובמבר 2006. היות שהם חתמו על הסכם טרום נישואים, תבעה האנטר סכום כולל לתמיכה ברנה וליאם, בתנאי שהם יישארו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
האנטר התארסה לשחקן ההוקי קרח ג'ארט סטול, שהוא צעיר ממנה ב-13 שנים, אולם, האירוסים הסתיימו כשסטול שלח אימיילים לאורחי החתונה ב-23 ביוני, חודשיים לפני תאריך החתונה, שהחתונה מבוטלת.
לזוג יש בית משותף בהרמוסה ביץ', ארצות הברית.
בעת טיול לאוקלנד היא צולמה עונדת טבעת אירוסים על אצבעה.
השניים תכננו להתחתן באוגוסט, אולם נציגיה אישרו ב-25 ביוני 2009 שהחתונה בוטלה ושהזוג החליט להיפרד.
ב-2004, מצאה האנטר לחרדתה גוש בחזה.
מתברר שהיה זה צינור דם חסום, האנטר נזקקה לניתוח כשהתגלה שהבעיה נגרמה מהרעלת דם.
רייף ג'וזף ספול הוא שחקן קולנוע אנגלי, הנודע בזכות הופעותיו בסרטים "חיי פיי", "פרומתאוס", "שוטרים לוהטים" ו"עולם היורה: נפילת הממלכה".
ספול נולד במזרח דולוויץ' שבמערב לונדון, אביו הוא השחקן המוערך טימותי ספול, ואימו היא שיין (לבית בייקר) ספול.
הוא הילד האמצעי משלושה ילדים, שתי אחיות הלך בדרכו המקצועית של אביו בתקווה להפוך לשחקן.
למד ב"מכללת האברדשרס אסקס האטצ'אם" וב"תיאטרון הנוער" שבלונדון.
ב-2004 התפרסם ספול לראשונה בקומדיית האגרוף "חברים לזירה" ובקומדיית האימה "מת על המתים".
ב-2005 שיחק ספול בדרמת הספורט האלימה "בלי חוקים" בתפקיד סוויל מחוג אוהדי "ווסט האם יונייטד"
ב-2006 הופיע בקומדיה הרומנטית של רידלי סקוט "שנה מופלאה".
ב-2007 שיחק ספול בקומדיית הפעולה "שוטרים לוהטים" בתפקיד שוטר משטרת סטנפורד קארטוורייט.
ב-2011 שיחק ספול בתפקיד המחזאי ויליאם שייקספיר במותחן הפוליטי התקופתי של רולנד אמריך "אנונימי" ובדרמה "יום אחד" בתפקיד הקומיקאי איאן.
ב-2012 התפרסם ספול בזכות תפקידיו בסרט ההרפתקאות של אנג לי "חיי פיי", בתור הכתב המראיין את פיי פאטל המבוגר (אירפאן קאן) ובסרטו של רידלי סקוט "פרומתאוס", בו שיחק בתור הביולוג המומחה לבוטניקה מילבורן.
ב-2018 שיחק בעולם היורה: נפילת הממלכה בתפקיד: אלי מילס, הנבל הראשי המנסה לגרוף רווחים ממכירת דינוזאורים.
זהו תפקידו הראשון בתפקיד נבל.
ב-2019 שיחק בסרט "צדק ורחמים" בתפקיד תובע פלילי.
מאז 2010 נשוי לשחקנית ילידת-דרום אפריקה, אליז דו טויט.
ים סרגסו הרחב (2006) - סרט טלוויזיה של BBC Four
רייפר לואיס ג'ונסון (בשמו המלא באנגלית: Rafer Lewis Johnson; 18 באוגוסט 1935 – 2 בדצמבר 2020) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (רומא 1960), שיאן עולם בקרב עשר ושחקן קולנוע.
ג'ונסון זכה לכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת רומא (1960) וכן להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ושיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן ג'ון וודן.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1955 זכה ג'ונסון במדליית זהב בקרב עשר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ג'ונסון במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 7,587 נקודות (7,422 נקודות), אחרי בן ארצו מילט קמפבל שקבע שיא אולימפי חדש של 7937 נקודות (7565 נקודות) ולפני וסילי קוזנצוב מברית המועצות שקבע תוצאה של 7,465 נקודות (7,330 נקודות).
באולימפיאדת רומא (1960) זכה ג'ונסון לכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 8,392 נקודות (7,901 נקודות), לפני יאנג צ'ואן-קואנג מהרפובליקה הסינית שקבע תוצאה של 8,334 נקודות (7,820 נקודות) ווסילי קוזנצוב שקבע תוצאה של 7,809 נקודות (7,527 נקודות).
לאחר האולימפיאדה החל ג'ונסון לשחק והופיע במספר סרטי קולנוע, בעיקר בשנות ה-60, וכן לעבוד כשדר ספורט.
בין השאר הופיע ב-1989 בסרט "רישיון להרוג" מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בתפקיד של סוכן ה-DEA.
ב-1968 עבד בקמפיין הבחירות של הסנטור רוברט קנדי, והיה בין האנשים שהיו בקרבתו של קנדי והשתלטו על סירחאן סירחאן לאחר שהתנקש בקנדי.
ג'ונסון כיהן בוועדה המארגנת לתחרות הספיישל אולימפיקס הראשונה שנערכה בשיקגו ביולי 1968, בהנחיית מייסדת הספיישל אולימפיקס, יוניס קנדי שריבר, ובשנה שלאחר מכן הוא הוביל את ייסוד פיישל אולימפיקס בקליפורניה.
ג'ונסון, יחד עם קבוצה קטנה של מתנדבים, הקימו את ארגון "קליפורניה ספיישל אולימפיקס" בשנת 1969 וערכו תחרות עבור 900 אנשים עם מוגבלות שכלית בלוס אנג'לס.
לאחר מכן ג'ונסון הפך לאחד החברים המייסדים במועצת המנהלים של ארגון הספיישל אולימפיקס.
ב-1984 זכה בכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לוס אנג'לס.
בשנת 1958 נבחר ג'ונסון בידי כתב העת ספורטס אילוסטרייטד ל"ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד".
רייצ'ל ברי היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Glee" בגילומה של השחקנית ליאה מישל.
רייצ'ל אחת מדמויות הראשיות ב-"Glee" ומחברי המקהלה המקוריים, ולמעשה, אחד מקווי העלילה הראשיים של הסדרה מתאר את המסע שלה מתלמידת תיכון נוירטית לשחקנית ברודוויי מצליחה.
דמותה של רייצ'ל זכתה לביקורות חיוביות בעיקר.
מישל הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית המצטיינת בסדרת קומדיה ב-2010, ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בקטגוריית סדרת הטלוויזיה המוזיקלית או הקומית ביותר ב-2011 על משחקה כרייצ'ל.
רייצ'ל מופיעה בכל פרקי הסדרה למעט שלושה פרקים בעונה 4.
רייצ'ל, בתם של זוג הומוסקסואליים, מצטרפת למקהלה "כיוונים חדשים" בתקווה שעל ידי כך הפופולריות שלה תגבר והיא תוכל למצוא חבר.
רייצ'ל עוברת התעללויות על ידי המעודדות וקבוצת הפוטבול, ואף על פי כך, היא עדיין שמחה כשפין הדסון, הקוורטרבק שבו היא מאוהבת בסתר, מצטרף למקהלה.
בשלב מתקדם, רייצ'ל ופין חולקים נשיקה, אם כי הוא אומר לה שלא היה לזה משמעות בשבילו.
רייצ'ל עוזבת את "כיוונים חדשים" כאשר היא לא מקבלת את הסולו שרצתה, אך מתחרטת וחוזרת כאשר היא מבינה שהיא מעדיפה להיות בקבוצה שבה יש לה חברים.
מאוחר יותר, רייצ'ל יוצאת לתקופה קצרה עם נוח פאקרמן, שחקן פוטבול יהודי שגם הצטרף למקהלה, אבל נפרדת ממנו מפני שהיא מבינה שהיא עדיין מאוהבת בפין.
לאחר מכן, רייצ'ל מגלה בטעות לפין שנוח הוא אביה האמיתי של התינוק שקווין נושאת ברחמה, מה שגורם לפין לעזוב את "כיוונים חדשים" בהתקף זעם, אך הוא חוזר לתחרות המקומית, בו רייצ'ל פותחת בשיר " Don't Rain on My Parade", ו"כיוונים חדשים" זוכים.
לזמן קצר, רייצ'ל מאמינה שהיא יוצאת עם פין, אך כשהיא מבינה שטעתה, היא מתחילה לצאת עם ג'סי סנט ג'יימס, הסולן של המקהלה היריבה, "אדרלנין ווקאלי".
שאר המקהלה לוחץ על רייצ'ל לנתק את הקשר עם ג'סי, אבל כשהוא עובר לתיכון מקינלי ומצטרף ל"כיוונים חדשים", חששותיהם מתבטלים.
רייצ'ל בוגדת בגסי פין ופאק כאשר השפילה אותם מול הלהקה בשיר "רוץ גואי רוץ" ולאחר מכן כאשר היא מתחרטת על כך היא שרה את השיר "הפנה את מבטך" יחד עם גסי המלך אך הוא לא סולח לה והם נפרדים.
הרייצ'ל מספרת לג'סי שחלומה הוא למצוא את אימה הביולוגית, והוא מציע לה עזרה.
לפני שפין ורייצ'ל עומדים לעלות לבמה בתחרות האזורית, הוא מתוודה בפניה שהוא מאוהב בה, ואף על פי שהם מפסידים ל"אדרנלין ווקאלי", הם הופכים לזוג.
כאשר "כיוונים חדשים" צריכים לגייס חברים חדשים כדי להשתתף בתחרות, רייצ'ל בהתחלה מעודדת את התלמידה החדשה, סאנשיין קוראיזון, לנסות, אבל כאשר היא מגלה כמה סאנשיין טובה, היא מחבלת באודישן שלה, מה שגורם לסאנשיין לעבור לתיכון כרמל ול"אדרנלין ווקאלי".
רייצ'ל מגלה שפין שכב עם סנטנה לופז בשנה הקודמת, בזמן שהייתה עם ג'סי, ושיקר לה על זה.
במטרה לפגוע בפין, רייצ'ל מפלרטטת עם נוח פאקרמן; מה שגורם לפין להיפרד ממנה.
רייצ'ל מנסה להשיג אותו בחזרה, אבל הוא יוצא פעם נוספת עם קווין.
פגועה וכואבת, רייצ'ל כותבת שיר מקורי לתחרות המקומית, "Get It Right", ו"כיוונים חדשים" זוכים בה.
רגע לפני הנשף, ג'סי חוזר, ורייצ'ל מזמינה אותו לנשף יחד איתה, סאם ומרסדס.
במהלך הנשף, ג'סי ופין מועפים מהנשף כאשר פין נלחם עם ג'סי על תשומת לבה של רייצ'ל על רחבת הריקודים, ובכך פין פוסל את עצמו ואת וקווין מהבחירות למלך ומלכת הנשף.
לאחר מכן, פין נפרד מקווין כשהוא מבין שהוא עדיין מאוהב ברייצ'ל, אף על פי שנראה שהיא וג'סי חזרו להיות זוג.
בתחרות האזורית בניו יורק, כש"כיוונים חדשים" עומדים לעלות על במה, פין מתחנן בפני רייצ'ל שתחזור אליו, אך היא מסרבת מפני שהיא קרועה בין אהבתה לניו יורק וברודוויי לאהבתה אליו.