tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־18 במרץ 1926 התקיימה צעדת מחאה נגד המשך הפגיעה הזרה בריבונות הסינית, וכן התרחשה באותה העת תקרית בטיאנג'ין בהשתתפות ספינת מלחמה יפנית.
דוואן שיגר צבא כדי לפזר את המפגינים, וכתוצאה מכך נהרגו 47 מפגינים והיו מעל 200 פצועים, כולל מייסד המפלגה הקומוניסטית הסינית.
האירוע קיבל את השם הטבח של 18 במרץ.
חודש מאוחר יותר פנג יושיאנג שוב מרד הפעם נגד חבורת פניטאן.
דוואן הודח ונאלץ לברוח לג'אנג להגנה.
ג'אנג, שהתעייף מהפוליטיקה הכפולה של דוואן, סירב להחזיר אותו לשלטון לאחר שכבש מחדש את בייג'ינג.
רוב המצביאים של אנחווי כבר עמדו לצד ג'אנג.
דוואן צ'יז'ווי הגלה את עצמו לטיאנג'ין ולאחר מכן עבר לשאנגחאי ושם נפטר ב-2 בנובמבר 1936.
דוואן זכה למוניטין כאישיות קשוחה וסמכותית, אך ללא אהבה גדולה למשרות ציבוריות.
הוא הראה שיש לו "נטייה בודהיסטית", ונהנה מבדידות.
הוא האציל סמכויות רבות על פקודיו, ותמך בדרך כלל בהחלטותיהם.
התעניינותו המקצועית העיקרית הייתה אימון חיילים.
בממשלה הוא העדיף מערכת של קבינט, שבה התקבלו החלטות בקרב קבוצה קטנה של אנשים רבי עוצמה, ולא כמו דיקטטורה של אדם אחד, של יואן שיקאי או את צורת הממשל הפתוח שהוצעה על ידי סון יאט-סן.
דוואן היה ידוע גם בתור שחקן מעולה של משחק סיני הנקרא גו.
בדרך כלל הוא ניצח כי יריביו חששו להביס אותו, למעט חתנו, שהיה גם הוא פטרון של המשחק הזה, ולא חשש להביס את חותנו.
לאחר פרישתו של דוואן מהפוליטיקה הוא הפך לבודהיסט מסור, בנה בית תפילה בביתו והתפלל בכל בוקר.
רבים מפקודיו לשעבר באו לעיתים קרובות להתפלל אתו.
ביום הראשון וביום ה-15 של כל חודש (לוח שנה ירחי), דוואן הלך למקדשים כדי להשתתף באירועים בודהיסטיים שונים.
הוא הפך צמחוני לאחר הטבח של 18 במרץ כמעשה של חרטה וחזרה בתשובה על מעשיו בטבח.
"דודנים מדרגה ראשונה" – בני משפחה שהקשר ביניהם הוא סבא וסבתא משותפים.
קרבה משפחתית בין ילד של אח אחד לילד של אח אחר.
"דודנים מדרגה שנייה" – בני משפחה שהקשר ביניהם הוא סבא רבא וסבתא רבתא משותפים.
"דודן / דודנית מדרגה ראשונה מוזח פעם אחת" מתייחס לאחד משני מצבים:
בן או בת של דודן או דודנית מדרגה ראשונה.
דודן או דודנית מדרגה ראשונה של האם או האב.
"דודן / דודנית מדרגה שנייה מוזח פעם אחת" מתייחס לאחד משני מצבים:
בן או בת של דודן או דודנית מדרגה שנייה.
דודן או דודנית מדרגה שנייה של האם או האב.
כפי שניתן לראות מההגדרות, כל המונחים מתארים קרבת משפחה הדדית בין דודנים מאותו סוג.
לעיתים קרובות נהוג לומר "קרובי משפחה" במקום לציין את הקרבה המשפחתית המדויקת לדודנים במובן הרחב.
הערה - הדודנים מסומנים בוורוד
דווארס דור פלנדרן (בהולנדית: Dwars door Vlaanderen) הוא מרוץ אופניים חד יומי שנערך בחודש אפריל/מרץ מאז 1945. המרוץ מתחיל ברוזלייר ומסתיים בווארגם .
משנת 2012, מתקיים גם מרוץ נשים.
המרוץ החל בשנת 1945 מסינט טראודן והסתיים בווארגם, ריק ואן סטינברגן הבלגי ניצח אותו.
המרוץ נקרא "דווארס דור בלחייה" (België), שם שנשמר עד 1999. מ-1946–1964 (לא כולל 1948), המרוץ נערך כמרוץ קטעים של יומיים.
מ-1965, המרוץ הוא מרוץ חד יומי.
מ-2017, המרוץ הוא חלק מסבב מרוצי הוורלד טור ונחשב לאחת מקלאסיקות האביב כאשר הוא מתקיים בשיא העונה של המרוצים הבלגיים, לפני הרונדה ון פלנדרן, למרות כך, הוא נחשב לאחד מהמרוצים השוליים מהקלאסיקות ולרוב היצע הרוכבים שמשתתפים בו הוא פחות איכותי משאר הקלאסיקות.
שנהרוכבתקבוצה2012מוניק ואן דה ריסקיל2013קריסטן ווילדארגוס - שימאנו2014איימי פיטרסג'איינט - שימאנו2015איימי פיטרסקבוצת ליב פלנטור2016איימי פיטרסוויגל2017לוטה לפיסטוסרבלו - ביגלה2018אלן ואן דייקסאנווב2019אלן ואן דייקטרק סגפרדו2020המרוץ בוטל בשל מגפת הקורונה בבלגיה2021אנמיק ואן פלוטןמוביסטאר2022קיארה קונסוניואלקאר2023דמי וולרינגSD Works2024מריאנה ווסויסמה ליס א בייק2025אליסה לונגו בורגינייו.
דודקארכיה (מיוונית: δωδεκαρχία, שלטונם של שנים-עשר) – על פי הרודוטוס, וכנראה, על סמך דיודורוס מסיציליה שהתבסס על יצירתו, זמן תקופת מלכותם בו זמנית של שנים עשר המלכים במצרים בתקופה מגירוש השושלת הנובית עד להמלכותו של פסמתיך הראשון (בערך שנות 671–656 לפני הספירה).
האורקל חזה למלכים כי מי שיבצע משתה מקערת נחושת במקדש הפייסטוס ישלוט על מצרים כולה.
פסמתיך מסאיס בטעות במקום ספל הזהב ששימש לטקס, השתמש בקסדת הנחושת שלו.
הוא לא הוצא להורג, אך נשלל ממנו מרבית אדמותיו והוא עצמו גורש לאזורי החוף, ואסרו עליו לחזור.
עם זאת, בסמוך לגירוש באו הכובשים האיונים וקאריים אותם הוא שכר לשירותו ותפס איתם את השלטון על כל המדינה.
כך התקיימה גם הנבואה של אורקל אחר שהבטיח עזרה מהים.
אף על פי שמוזכרים אירועי אמת שהתקיימו בסיפור זה, המידע שמביא הרודוטוס, הוא יותר סיפור.
למעשה, בתקופה אותה הוא כינה את דודקארכיה, שטח מצרים היה שייך לאשורים.
במהלך המרד כנגדם של נציג השושלת הנובית פרעה תהרקה, פסמתיך עם אביו יצא איתו כנגד אשור.
בהמשך כשעלה לשלטון פרעה תנות אמון נלחם כבר בצדה של אשור.
הועלה על ידם לשלטון בשנת 664 לפני הספירה והשתלט בהדרגה על הדלתא ובשנת 656 לפני הספירה.
הוריד מכס את תנות אמון, כבש את תבאי והפסיק לשלם דמי חסות לאשור ובכך הפך לשליט עצמאי.
מה שהרודוטוס מחשיב למקדש הפייסטוס הוא המקדש המרכזי לפתח בממפיס, המבוך הבנוי כביכול על ידי אותם שנים עשר השליטים (הוזכר גם על ידי פליניוס הזקן ומתואר בפירוט על ידי סטראבון) – הוא מקדש הקבורה ליד פירמידת לבנים של אמנמחת השלישי בחווארה.
דוּוָאפָארוּ (בדיבהי: ދުވާފަރު) הוא אי, שמשמש גם כעיר, שנמצא ב.
האי נמצא כ-169 ק"מ מבירת האיים המלדיביים, מאלה.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,944 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (322 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (40 מ"מ גשם).
דוואוואניה (בהונגרית: Dévaványa) היא עיירה בצפון מחוז בקש, בנפת גיומנדרד, באזור המישור הגדול הדרומי בהונגריה.
שם העיירה נובע מכינוי של השם הפרטי הסלאבי "איוון" (וניה) והמילה "לחלק" (שמשמעותה היום "להתייעץ").
דוואוואניה שוכנת בחלק הצפוני של המחוז, בקצה הדרומי של מישור דוואוואניה.
היא מקושרת לגיומנדרד ו-וסטה באמצעות רשת רכבת (קו הרכבת לקישאויסאלאש נסגר בראשית שנות השבעים).
דרכים מדוואוואניה מובילות אל גיומנדרד וקרשלדאן (Körösladány).
האקלים של אזור דוואוואניה חם ויבש.
מספר שעות השמש בשנה הוא כ-2,000. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בדוואוואניה היא 10.3-10.4 מעלות צלזיוס, הממוצע השנתי של נתוני הטמפרטורות הגבוהות הוא 34.1-34.4 מעלות צלזיוס.
הממוצע של טמפרטורות המינימום הוא -16.7 °C.
דוואוואניה מאופיינת בתנודות קיצוניות בטמפרטורה.
התפלגות כמות המשקעים של 540–570 מילימטרים בשנה אינה אחידה.
בדוואוואניה כיוון הרוח השכיח הוא צפון, צפון מזרח ודרום.
לפי הידוע, אזכורו המוקדם ביותר של היישוב במסמכים היסטוריים הוא משנת 1334. באותה תקופה השתייכה דוואוואניה למחוז בקש.
בשנת 1422 סיפח זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, את דוואוואניה למחוז הווש (Heves).
בעדות שפרסם המלך לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה, בשנת 1523 הוזכרה דוואוואניה כעיר שוק (opidum Wanya).
ניתן למצוא את דוואוואניה גם במפת הונגריה משנת 1528 בשם Wama.
משנת 1621 ישנם נתונים על האצולה של היישוב.
בשנת 1647, במפקד מס של מחוזות הווש וקולש-סולנוק, נמצא כי 14 מ-67 האצילים של המחוז התגוררו ביישוב.
הם היוו את הגוש האריסטוקרטי המאוכלס ביותר בשני המחוזות.
חותם היישוב משנת 1659 הוא DEVA VANIA PEOCETI.
בשנת 1693 כבש צבא טטרי את הכפר באופן זמני.
במפקד במחוז הווש בשנת 1711 נזכר היישוב בשם "Oppidum Ványa", כלומר "עיר השוק של ואניה" (דוואוואניה).
על אף שנקראה oppidum ("עיר שוק") כבר במאה ה-17, לא קיבלה דוואוואניה רשמית מעמד של עיר שוק עד שנת 1774. מעמדה זה נשמר עד 1872. משנת 1793, עם הקמת הקהילה המקומית של הכנסייה הקתולית, חדלה בלעדיותה של הכנסייה הרפורמית הקלוויניסטית ביישוב.
במהלך המהפכה ומלחמת העצמאות בשנים 1848–1849, הפכה דוואוואניה לבירת מחוז הווש למספר שבועות, מכיוון שממשלת המחוז הנמלטת מצאה מקלט ביישוב.
בשנת 1854, על פי מפקד האוכלוסין המחוזי, היו בדוואוואניה 8,165 תושבים.
באפריל 1872 בוטל מעמד עיר השוק של היישוב, והגדרתה השתנתה לכפר גדול.
בשנת 2000 קיבלה דוואוואניה תואר עיר במעמד טקסי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בדוואוואניה כ-150 יהודים מבין כ-15,000 תושבים.
במאי 1944 רוכזו יהודי היישוב בגטו.
צעירים יהודים הורשו לצאת מהגטו לעבודה.
ביוני 1944 נשלחו יהודי הגטו לריכוז בבית חרושת לסוכר בסולנוק ומשם גורשו לאושוויץ.
בדוואווניה יש כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1908 בסגנון הבארוק, וכנסייה קלוויניסטית שנבנתה ב-1887. גובה צריחה הוא 63 מטר והיא הכנסייה הגבוהה ביותר באזור טיסאנטול .
בכפר מבני ציבור רבים, ספריה, פארק לאומי ואתר דיג.
לדוואוואניה ברית ערים תאומות עם:
דודנים מתנשקים הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'ין נלסון, עם אלביס פרסלי בתפקיד כפול של שני דודנים מדרגה שלישית הדומים זה לזה אך שונים באופיים.
צבא ארצות הברית דורש להקים בסיס טילים בליסטים בין-יבשתיים בשמורה הטבע Great Smoky Mountains בטנסי.
בשטח הזה נמצאת חווה פרטית של משפחת טאטום שמסרבת להתפנות.
גנרל אלווין דונפורט (דונלד וודס) פוקד על קפטן רוברט סלבו (ג'ק אלברטסון) לדאוג לפינוי תוך שבעה ימים אחרת יוצב בגרינלנד.
סלבו מחפש קרוב משפחה של המשפחה שמשרת בצבא ומוצא את לוטננט ג'וש מורגן (אלביס פרסלי).
הוא מזמן אותו ומטיל עליו את המשימה ומזהיר שאם לא יעמוד בה, שניהם יוצבו בגרנלנד...
הם נסעים למקום בשיירה צבאית כשג'ון (בבגדים אזרחיים) וסלבו בג'יפ הראשון וג'ון שר "Smokey Mountain Boy".
בהגיעם למקום הם מותקפים ביריות.
גון עולה לגבעה עם מכשיר קשר עליו עליה גרב ניילון במקום דגל לבן.
על הגבעה הוא מוצא את סלינה (איבון קרייג) ואזליה (איבון קרייג ) ביחד עם אחיהם ג'ודי (אלביס פרסלי) שהוא ואחיותיו הם בני דודים שלו מדרגה שלישית.
שתי האחיות מתחילות לחזר אחרי ג'ון אך הוא בוחר בזליה וסלינה בוחרת בעוזר שלו, רס"ר ביילי (טומי וודס).
ג'וש וסלבו נפגשים עם אבי המשפחה, פאפי טאטום (ארתור או'קונל) ואשתו (גלנדה פארל).
פאפי מסרב להשכיר את השטח.
לחיילים מצטרפת טוראי מידג' ביילי (סינטיה פפר) בתור מדפיסה וג'וש מתאהב בה.
13 נערות מהאזור מתאספות כדי להתחיל עם החיילים, המשא ומתן נתקע והגנרל עומד לבקר במקום.
לבסוף מצליח ג'וש לשכנע את פאפי להשכיר את השטח תמורת 1,000 דולר לחודש והבטחה כי ייסלל כביש מיוחד לבסיס שלא יעבור בשטח החווה ולא יפריע לו לזקק אלכוהול מתירס.
הגנרל מגיע וכולם שמחים ורוקדים ריקודי קאנטרי.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאלביס פרסליג'וש מורגן/ג'ודי טאטוםארתור או'קונלפאפי טאטוםג'ק אלברטסוןרוברט סלבוקפטןאיבון קרייגאזליה טאטוםפמלה אוסטיןסלינה טאטוםגלנדה פארלאמא טאטוםסינתיה פפרמידג' רייליחיילת מדפיסהטומי פארלויליאם בייליחיילדונלד וודסאלווין דונפורדגנרל
דודר (בהונגרית: Dudar) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדודר מספר התושבים נמצא בירידה.
בדודר חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי.
דודרשטאדט היא עיר בת כ-20 אלף תושבים בגרמניה.
היא מהווה מרכז של החלק הצפוני של אייכספלד.
בעיר ממוקם מטה ומפעל ראשי של חברת אוטו בוק, שנמנה עם מרכזי תעסוקה עיקריים של העיר.
העיר הייתה ממוקמת קרוב לגבול עם גרמניה המזרחית ובאזור הגבול לשעבר הוקם מוזיאון המתאר את התקופה וסידורי הביטחון בגבול.
דוהרת הוא סרט דרמה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2020 שבוים על ידי ג'ף באנה.
התסריט נכתב על ידי באנה עצמו עם אליסון ברי.
מככבים בו ברי, דבי ראיין, ג'ון ריינולדס, מולי שאנון, ג'ון אורטיז ופול רייזר.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-27 בינואר 2020. הסרט שוחרר לצפייה ב-7 בפברואר 2020 בשירות הסטרימינג נטפליקס.
שרה היא בחורה מופנמת וביישנית שחיה חיים שלווים ועובדת בחנות למלאכת יד.
לעיתים קרובות היא עולה לקבר של אמה, שהתאבדה שנה קודם.
בנוסף, היא נוהגת לבקר בחוות הסוסים בה נהגה לרכוב בילדותה, והיכן שנמצאת הסוסה שלה לשעבר, וילו.
הביקורים התדירים של שרה מעצבנים את בעל החווה.
ביום הולדתה, שרה ניסתה להציע למדריכה בשיעור הזומבה אליו היא הולכת, לצאת אחרי השיעור, אבל הניסיון נכשל לאחר ששרה לא הצליחה להסביר את עצמה בפני המדריכה.
כששותפתה של שרה לדירה, ניקי, מבחינה בשרה לבדה ביום הולדתה, היא מזמינה את דארן, השותף של בן הזוג שלה, לדאבל דייט.
שרה מאזינה בקפידה כשדארן חושף פרטים על עצמו ועל מערכת היחסים הקודמת שלו, אבל הדייט נקטע כששרה מתחילה לדמם מהאף.
כשדארן עוזב, לשרה יש חלום מוזר בו היא שוכבת בחדר לבן יחד עם גבר ואישה נוספים במרחק קצר ממנה מנותקים מסביבתם.
בבוקר שלמחרת ניקי מתעוררת ומוצאת את שרה ישנה על ריצפת הסלון וסימני שריטה ארוכים על הקיר.
דארן חוזר לדירה כדי לאסוף את רכבו ומזמין את שרה לדייט.
בעבודה שרה מדממת מהאף שוב.
בעודה מחלימה, היא מזהה את האדם מהחלום שלה מתהלך בחוץ.
מאוחר יותר, שרה מעבירה את אחר הצהריים שלה עם חברת הילדות שלה הת'ר שסובלת מחבלה במוח שקרתה לה בזמן רכיבה על סוס, חבלה שגורמת לה להתקפים חוזרים ואובדן זיכרון לטווח קצר.
סדרה של צירופי מקרים מוזרים פוגשים את שרה.
בזמן הנסיעה הביתה, שרה עוצרת באור אדום ליד אתר עם מתקני מים ולאחר מכן מוצאת עצמה במטבח עם הברז מטפטף, לא מצליחה לספור את הזמן שעבר.
היא שומעת אישה מדברת באופן מעומעם בחדר הסמוך, כשאין אף אחד בבית, והיא מגלה שהרכב שלה נגנב מחניון הבניין.
גארי, אביה החורג והעשיר של שרה, מתריע לה שהרכב נמצא בחניון גרירה (הרכב רשום על שמו).
הוא מביא את שרה לקחת את הרכב, ונהג הגרר מיידע אותם שהרכב ננטש באמצע הכביש בסמוך אתר מתקני המים.
מאוחר יותר, שרה ככל הנראה הולכת מתוך שינה אל מחוץ לדירתה ומתעוררת כשהיא עומדת על מדרכה ועם איבוד זמן לא מוסבר.
הבוס שלה, ג'ואן, מציעה ששרה תלך לראות רופא, בהתחשב בהיסטוריה הרפואית של משפחתה של שרה, הכוללת לקות בבריאות הנפש.
שרה משוכנעת, בעקבות עלילת משנה בסדרת הפנטזיה "כור המצרף" בה היא צופה לעיתים קרובות, שהיא נחטפה על ידי חייזרים וייתכן ששובטה.
בעקבות הדמיון היוצא דופן לסבתה שנפטרה, שרה חוששת שהיא שיבוט של סבתה.
בינתיים, היא עוקבת אחר האיש מהחלום, רון, לחנות אינסטלציה בבעלותו.
בזמן דייט עם דארן, שרה באופן חולני מציגה את אמונתה על היותה משובטת וגורמת לו להסיע אותה לקבר אמה כדי לחפור לקחת דגימת DNA.
כשדארן מרגיש אי נוחות, שרה מאשימה אותו שהעליל עליה ומאיימת עליו עם מספריים כשיעזוב את המקום וישאיר אותה שם.
לאחר ששרה מתפשטת בעבודתה תוך כדי שהיא הוזה שהיא במקלחת, היא מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי.
שם, היא מזהה מטופלת כאישה מהחלום שלה.
כששרה מתארת את החלום בפני האישה, האישה מגלה וחושפת שהן חולקות אלמנטים דומים בחלומן, למשל רמפה של חייזרים באמצע האוקיינוס.
שרה לוקחת את זה כאימות לאמונתה שהן שתיהן נחטפו על ידי חייזרים וממהרת בשמחה לספר לעובד הסוציאלי שלה, שהיא לא הוזה.
למרות הזמנת העובד הסוציאלי להמשיך את האשפוז, שרה משתחררת לאחר 72 שעות בבית החולים.
בביתה, שרה מתלבשת בשמלת סבתה.
היא גונבת את וילו מחוות הסוסים והולכת איתה לתוך היער.
בקרחת היער, שרה עוצרת ונשכבת על הארץ.
מיד לאחר מכן מופיעה ספינת חלל.
שרנהיא מרחפת אל עבר השמיים ונעלמת.
ויקטוריה קלייר בתפקיד שרה בצעירותה
דבי ראיין בתפקיד ניקי, שותפתה של שרה לדירה
ג'ון ריינולדס בתפקיד דארן, מושא אהבתה של שרה
מולי שאנון שתפקיד ג'ואן, העמיתה של שרה לעבודה
ג'ון אורטיז בתפקיד בעל חנות האינסטלציה
ג'יי דופלאס בתפקיד איתן, עובד סוציאלי
רובין טאני בתפקיד אגתה קיין, דמות ב"כור המצרף"
פול רייזר בתפקיד גארי, אביה החורג של שרה
מתיו גריי גובלר בתפקיד דארן קולט, דמות ב"כור המצרף"
מרדית' האנגר בתפקיד הת'ר, חברתה בעלת המוגבלות של שרה
זואי סולטס בתפקיד הת'ר הצעירה
ג'ק פיקינג בתפקיד בראיין, בן הזוג של ניקי
דילן גלולה בתפקיד ג'ייון דואו
טובי האס בתפקיד ג'ו, מאמן סוסים
ארון סטנפורד בתפקיד האדס, דמות ב"כור המצרף"
דנדרי טיילור בתפקיד אמא של הת'ר
לואיס פרננדז-גיל בתפקיד איש הגרר
ביוני 2019 הוכרז שאליסון ברי תככב בסרט בבימוי של ג'ף באנה על סמך תסריט שהוא כתב יחד עם ברי.
שימשו כמפיקים בפועל תחת "האחים דופלאס הפקות", כאשר נטפליקס המפיצה.
הבכורה העולמית הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-27 בינואר 2020. שוחרר לצפייה ב-7 בפברואר 2020 בנטפליקס.
דוהרת קיבל 71% תמיכה בביקורות באתר Rotten Tomatoes על סמך 58 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.3 מתוך 10. כסיכום ביקורות נכתב "דוהרת מראה חוסר רצון או חוסר יכולת לחקור את הנושאים העמוקים בהם היא נוגעת, אך הדרמה יוצאת הדופן הזו נשענת על ביצועיה המסורים של אליסון ברי".
לפי Metacritic, שדגמו 17 ביקורות וחישבו ציון ממוצע של 61 מתוך 100, הסרט קיבל "באופן כללי ביקורות אוהדות".
ניק אלן ב-"RogerEbert.com" סקר את הסרט בזמן הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל סאנדנס ונתן לו 3 כוכבים: "הכנות שברי מביאה להגלמותה המלאה של מחלת נפש היא גדולה, ועוזרת ל"דוהרת" להתגבר על הסיפור המסובך שלה".
דודתי המגניבה היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת למבוגרים, שנוצרה כריס וויטאסקה, ג'ון בארינהולץ וקייטי ריץ' עבור נטפליקס, בהשראת חשבון הטוויטר של וויטאסקה.
שמונת הפרקים הראשונים שודרו בבכורה ב-17 בספטמבר 2021. החלק השני שודר בבכורה ב-30 בדצמבר 2022.
הסדרה עוקבת אחר דיאן דנברובסקי שהיא תמיד "הרוח החיה במסיבה", ומוכרת גם כ"דודת מסיבות שיקגו".
לורן אש - דיאן דנברובסקי, הידועה גם בתור דודת המפלגה של שיקגו, חיי המסיבה שנמנעת מלהתבגר ומספרת ב-Chi City Sports Cuts and Clips לשעבר, שנקרא כיום בורו
רורי אומאלי - דניאל, האחיין ההומו של דיאן שהחליט לגור איתה ולקחת שנה הפסקה במקום ללכת לאוניברסיטת סטנפורד
רופול צ'ארלס - גדעון, המנהל של בורו (המספרה)
ג'יל טלי - בוני, אחותה של דיאן ואמו של דניאל
אייק בארינהולץ - מארק, בעלה של בוני
ג'ון בארינהולץ - מייקי, בנם של דיאן וקורט שעובד בנמל התעופה הבינלאומי מידוויי כמטפל בכבודה
דאווין ג'וי רנדולף - טינה
כריס וויטאסקה - קורט, בעלה לשעבר של דיאן בפעם השנייה וסוכן TSA בנמל התעופה הבינלאומי מידוויי
מספר פרק מספר פרק בעונה שם הפרק בעברית שם הפרק באנגלית בימוי כתיבה תאריך שידור מקורי91הכפילה הזועמתDoppel Ängerאנדי תוםתרזה מאליגן רוזנטל30 בדצמבר 2022102יום פטריק הקדושSt.
Patrick's Dayג'ואי אדמסג'ון בארינהולץ113תתגרד לי מהעינייםGo Scratchאנדי תוםכריס וויטאסקה124גבירתי הבודדה.Swing and a Msאנה הולינגסוורתמייק קוסינסקי ואמילי ווקר135תמיד יהיה לנו אמפיירEmpire State of Mindג'ואי אדמסג'סיקה לאמור146ציצים החוצהTits Up, Tits Outאנה הולינגסוורתקייט ריץ'157שובר משחותBreaking Balmאנדי תוםאיימי שוורץ168מכירה מזהירהLotion Commotionג'ואי אדמסכריס וויטאסקה וג'ון בארינהולץ וקייטי ריץ'
שמות הפרקים בעברית כפי שמוצגים בנטפליקס.
ב-27 ביולי 2021, נטפליקס נתנה סדרה בת 16 פרקים לדודתי המגניבה.
הסדרה נוצרה על ידי כריס וויטאסקה, ג'ון בארינהולץ וקייטי ריץ' בהשראת חשבון הטוויטר בעל השם של וויטאסק.
וויטאסקה, בארינהולץ וריץ' היו צפויים להפיק בפועל לצד אייק בארינהולץ, דייוויד סטסן, וויל גלוק, ריצ'רד שוורץ, כריס פרינוסקי, אנטוניו קנוביו ובן קלינה.
עם הודעת הזמנת הסדרה, דווח כי צוות הדיבוב כולל את לורן אש, רורי או'מאלי, רופול צ'ארלס, ג'יל טאלי, אייק בארינהולץ, ג'ון בארינהולץ, דא'ויין ג'וי רנדולף, ריץ' וויטאסק.
יין דוהאט , הוא יין פירות פיליפיני העשוי מפירות שזיף שחור (Duhat).
יש לו צבע סגול-אדום עז.
הוא מיוצר בעיקר בדרום לוזון.
דוהורי (בנפאלית: दोहोरी; באופן מילולי: "הלוך ושוב") הוא ז'אנר מוזיקלי נפאלי המושרה בדרך כלל על ידי שתי קבוצות, קבוצה גברית וקבוצה נשית, אם כי צורות אחרות של קבוצות קיימות (כמו שתי קבוצות גבריות, שתי קבוצות נשיות ושתי קבוצות מעורבות).
השירים, שבנויים במבנה דומה לקריאה ותגובה, עם משפט שחוזר על עצמו, מופקים באופן שיתופי, ומערבים אנשים רבים בהפקתם.
השירים מהז'אנר מתעסקים בדרך כלל באהבה, טרגדיה, חברה, פוליטיקה והתפתחות.
כמו כל שירי העם הנפאליים, מקורו של הז'אנר הוא מהאזורים הכפריים של נפאל.
ז'אנר זה פופולרי בקרב האוכלוסייה הנפאלית בממלכה המאוחדת, ארצות הברית ובחריין.
שתי הקבוצות שרות זו מול זו, והן מאלתרות מוזיקלית עד שלאחת מהקבוצות יימאס.
יש הטוענים כי היו שירים שנמשכו מעבר לשבוע.
דווה יורן אמלס (בהולנדית: Douwe Jorn Amels; נולד ב-16 בספטמבר 1991) הוא אתלט הולנדי, אלוף אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקפיצה לגובה.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטמפרה שבפינלנד ביולי זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.28 מטר.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט סיים במקום 25 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.17 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט סיים במקום שמיני בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.17 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיים במקום 19 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט לא הצליח לקבוע תוצאה בגמר קפיצה לגובה.
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה כשהוא משווה את שיא הולנד של 2.31 מטר, לפני אנדריי פרוצנקו מאוקראינה (2.29 מטר) ותומא קרמואה מבלגיה (2.29 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 20 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיים במקום 11 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.17 מטר.
דוואס תייסיר רשיד דוואס הוא פוליטיקאי, דיפלומט ושגריר פלסטיני, שמונה ב-28 במרץ 2024 לתפקיד המזכיר הכללי של מועצת השרים הפלסטינית בממשלת מוסטפא.
ב-1995 קיבל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בגדאד, ב-2002 קיבל תואר שני בלימודים ערביים עכשוויים מאוניברסיטת ביר זית, וב-2009 קיבל תואר דוקטור במדעי המדינה מ בקהיר.
בין השנים 1996 ל-2019 כיהן במספר תפקידים במועצה המחוקקת הפלסטינית, ביניהם יו"ר נשיאות המועצה ומנכ"ל המזכירות הכללית של המועצה.
הוא עבד כמרצה במשרה חלקית למדע המדינה באוניברסיטת ביר זית ונבחר למזכיר חבר הנאמנים של האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין.
במאי 2023 מונה לשגריר במשרד החוץ של הרשות הפלסטינית והושאל לתפקיד מזכ"ל הוועדה הלאומית הפלסטינית לחינוך, תרבות ומדע.
ב-28 במרץ 2024 מונה למזכ"ל מועצת השרים הפלסטינית בממשלה בראשותו מוחמד מוסטפא.
ב-26 במרץ 2025 הוארך המנדט שלו ממשרד החוץ הפלסטיני לכהן במועצת השרים בשנה אחת החל מ-28 במרץ 2025.
דוויד' אפ ל'ואלין (בוולשית: Dafydd ap Llywelyn; אפריל 1212 - 25 בפברואר 1246) היה מלך וולשי ונסיך ויילס.
הוא מלך על ממלכת גוויניד' בשנים 1246–1240 אותה ירש מאביו ל'ואלין הגדול והיה הראשון לקבל את הכינוי הרשמי נסיך ויילס.
דוויד' נולד באפריל 1212, כבנו היחיד של ליוולין אפ יוורת' מאשתו ג'ואן, בתו של המלך ג'ון.
משום כך נחשב מלידה כיורש טבעי של נסיכות ויילס שהקים אביו.
למרות התמיכה שנבנתה לירושתו של דוויד' מאנשי דת בוויילס ואף מהכתר האנגלי, הוא לא היה היחיד לטעון לכתר הוולשי.
גריפיד' היה בנו הבכור של ל'ואלין, ולמרות שנולד מחוץ לנישואין, לא נאסר עליו מסיבה זו על ידי החוק הוולשי לרשת את המלוכה.
ב-19 באוקטובר 1238 נשבעו כל הנסיכים הזוטרים של ויילס אמונים בסטרטה פלורידה ליורש המיועד, אשר מיד שלל מגריפיד' את אחזקותיו הנרחבות בדרום פוויס.
בשנה שלאחר מכן התקיים עימות בין תומכי שני האחים; דווייד' ניצל את ההזדמנות בצורה בוגדנית כדי לתפוס את גריפיד' ואת בנו אווין, וכלא אותם בטירת קריקית'.
לפיכך, כאשר ליוולין נפטר ב-11 באפריל 1240, לא היה כל מכשול לירשתו של דוויד' את כלל הנסיכות.
הוא זכה לתמיכת יועציו של הנסיך המנוח ושל בישוף סנט אסאף.
ב-15 במאי, באספה גדולה בגלוסטר, פגש המלך את אחיינו, העניק לו תואר אבירות, קיבל את כבודו על גוויניד', והניח על ראשו את ה'טלית', או הדיאדמה, שהייתה סמל לכבוד הנסיך.
דוויד', שסירב לאבד אדמות נוספות, נקט בטקטיקות עיכוב, עד שבקיץ 1241, הנרי הוביל משלחת לצפון ויילס.
דוויד' נאלץ להסכים ב-29 באוגוסט לשלום שחייב אותו לוותר על כל תביעה לשטחים השנויים במחלוקת, למסור את אסיריו, גריפיד' ואווין, וגם לוותר על אלסמיר, טגיינגל, ועל המעוז בדגאנווי.
השלום בין הנסיכות הוולשית לממלכת אנגליה נשמר כך עד שתקרית לא צפויה ב-1 במרץ 1244 שינתה את המצב באופן קיצוני.
גריפיד' שבר את מפרקתו בניסיון להימלט ממצודת לונדון, מה שהצית מחדש את הסכסוך על כס הנסיכות.
הוא זכה בתמיכתם של כמעט כל הנסיכים הוולשים (פווויס, כרגיל, עומד מרוחקים), וקיבל עידוד להגיש את טענתו לכתר.
הנרי מלך אנגליה התמהמה בתגובתו, אך ככל שהתברר שהוולשים מתקדמים ולאחר שכבשו מחדש את מולד, באביב 1245, הוא הוזנק לפעולה והופיע בדגנווי עם כוח גדול מספר חודשים לאחר מכן.
דוויד' ואנשיו בלמו את האנגלים, כך שבתוך חודשיים הצבא המלכותי נאלץ לסגת.
הסוגיה נותרה לא פטורה כאשר, ב-25 בפברואר 1246, היא הוכרעה לפתע על ידי מותו של הנסיך דוויד' באחוזתו באבר.
הוא נקבר עם אביו ואחיו במנזר אברקונווי, וכיוון שלא הותיר אחריו ילדים, המערך הפוליטי-שלטוני שהקים אביו קרס וניצחון הכתר הושלם.
ל'ואלין אפ גריפיד', בנו של אחיו החורג גריפיד', ירש את כס גוויניד' ונסיכות ויילס.
אלמנתו, איזבלה דה בראוז, חזרה לאנגליה וירשה את אחוזת הוורפורד (כנכדתו של ויליאם מרשל, רוזן פמברוק הראשון) ומתה שם בפברואר 1248.
דוַוייט דייוויד אַייזֶנהַאוּאֶר , הידוע גם בכינוי אייק, היה פוליטיקאי וגנרל צבא אמריקאי שכיהן כנשיאה ה-34 של ארצות הברית בשנים 1953–1961. הוא שימש כקצין בדרגת גנרל הצבא הבכירה במהלך מלחמת העולם השנייה ושירת כמפקד העליון של כוחות בעלות הברית באירופה.
היה אחראי על תכנונם והוצאתם לפועל של מבצע לפיד ושל הפלישה לצרפת ולגרמניה בשנים 1945–1944 בחזית המערבית.
אייזנהאואר נולד בטקסס וגדל בקנזס במשפחה גדולה בעלת רקע דתי.
אייזנהאואר לא השתייך לכנסייה מאורגנת עד 1952. הוא טען שהסיבה לכך הייתה השינויים התכופים במקום מגוריו עקב הקריירה הצבאית שלו.
ב-1915 הוא סיים את לימודיו בווסט פוינט ונישא למיימי דאוד, ממנה נולדו לו שני בנים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נדחתה בקשתו לשרת באירופה, ותחת זאת הוא פיקד על יחידה לאימון צוותי שריון.
לאחר המלחמה, שירת תחת כמה גנרלים וקודם ב-1941 לדרגת בריגדיר גנרל.
לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, פיקד אייזנהאואר על הפלישות המוצלחות לצפון אפריקה ולסיציליה לפני שפיקד על הפלישות לצרפת ולגרמניה.
לאחר המלחמה שירת כראש מטה צבא ארצות הברית ולאחר מכן גם כנשיא אוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1951 מונה למפקד העליון הראשון של נאט"ו.
אייזנהאואר נכנס אל המירוץ הנשיאותי של 1952 כחבר המפלגה הרפובליקנית בניסיון לחסום את האגף השמרני בהנהגת רוברט טאפט.
הוא נבחר פעמיים בשני ניצחונות סוחפים, והיה לנשיא הרפובליקני שהצליח להביס את הדמוקרטים לאחר 20 שנים של שלטון הדמוקרטים מאז 1932. מטרותיו המרכזיות בתפקידו היו לבלום את התפשטות ברית המועצות והקומוניזם ולהקטין את הגירעון הממשלתי.
ב-1953 איים בשימוש בנשק גרעיני במטרה לאלץ את סין להגיע להסכמה בנוגע להסכם השבויים במלחמת קוריאה.
לבסוף הסתיים העימות בשביתת נשק.
מדיניותו כללה הרתעה גרעינית שהעדיפה מימון נשק גרעיני זול והקטנת המימון ליחידות צבאיות יקרות.
הוא המשיך במדיניותו של הנשיא טרומן בכל הנוגע להכרה בטאיוואן כחלק מסין הלגיטימית, והצליח לזכות לתמיכה בקונגרס בדבר הגנה ביטחונית על האזור.
הוא סיפק סיוע רב לצרפתים במלחמה מול הקומוניסטים הווייטנאמים במלחמת הודו-סין הראשונה.
לאחר שצרפת נטשה את האזור, הוא תמך כספית במדינת דרום וייטנאם החדשה.
הוא תמך בהפיכות צבאיות מקומיות מול ממשלות עוינות באיראן ובגואטמלה.
במהלך מלחמת סיני ב-1956, לחץ אייזנהאואר על הכוחות הצרפתיים, הבריטיים והישראלים לסגת מסיני.
בנוסף גינה את ברית המועצות, על כך שפלשה להונגריה במטרה לעצור את המרד ההונגרי, אולם בפועל הוא לא פעל בנושא.
לאחר שברית המועצות שיגרה את ספוטניק 1 ב-1957, חתם אייזנהאואר על חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי שהביא לייסוד נאס"א, ובסופו למרוץ לחלל.
לקראת סוף כהונתו נכשל ניסיונו לארגן ועידה עם הסובייטים כשמטוס ריגול הופל מעל רוסיה.
בנושאי פנים היה אייזנהאואר שמרן מתון שהמשיך במדיניות הניו דיל והרחיב את הביטוח הלאומי.
הוא התנגד בחשאי לפעולותיו של הסנאטור ג'וזף מקארתי ותרם לסיום המקארתיזם כשעצר את חקירותיו.
אייזנהאואר חתם על חוק זכויות האזרח של 1957 ושלח חיילים לאכוף את פקודת בית המשפט לביטול ההפרדה הגזעית במהלך משבר ליטל רוק.
תוכניתו הגדולה ביותר הייתה מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
הוא קידם את החינוך למדע בעזרת חוק ההגנה על החינוך הלאומי.
במהלך שתי כהונותיו הייתה צמיחה כלכלית גבוהה, פרט למיתון קצר ב-1958. בנאום סיום כהונתו, הביע אייזנהאואר את דאגתו בנושא ההשקעה הצבאית הרחבה, בעיקר במימון גירעוני וחוזים ממשלתיים עם תעשיות צבאיות פרטיות.
אייזנהאואר היה נערץ גם בתפקידו וגם לאחר מכן.
מאז סוף המאה העשרים, נחשב אייזנהאואר לאחד מגדולי הנשיאים בארצות הברית.
משפחת אייזנהאואר (משמעות השם בגרמנית: חוצב/כורה ברזל) היגרה מקרלסברון שבגרמניה לצפון אמריקה.
הם התיישבו בעיר יורק שבפנסילבניה בשנת 1741 ובשנות ה-80 של המאה ה-19 עברו לקנזס.
המשפחה שינתה את שמה מ-"Eisenhauer" הגרמני לשם בעל כתיב אנגלי יותר - "Eisenhower".
אבותיו הגרמנים של דווייט אייזנהאואר שהתיישבו בפנסילבניה היו ברובם חקלאים, ביניהם האנס ניקולאוס אייזנהאואר מקרלסברון, שהיגרו לעיר לנקסטר שבפנסילבניה בשנת 1741.
נכד נכדו של האנס אייזנהאואר היה דייוויד ג'ייקוב אייזנהאואר (David Jacob Eisenhower; חי בין השנים 1863-1942) - אביו של דווייט אייזנהאואר.
דייוויד למד בקולג' והוסמך למהנדס, זאת למרות הפצרותיו של אביו להישאר בחווה המשפחתית.
אמו של דווייט אייזנהאואר, אידה אליזבת (סטובר) אייזנהאואר, נולדה בווירג'יניה למשפחה גרמנית לותרנית שהיגרה מקנזס לווירג'יניה.
אידה נישאה לג'ייקוב ב-23 בספטמבר 1885 בעיר לקומפטון שבקנזס, בקמפוס של אוניברסיטת ליין בו למדו.
דייוויד ניהל חנות בעיר הופ שבקנזס, אך החנות כשלה והמשפחה התרוששה.
האייזנהאוארים עברו לטקסס וחיו שם בין השנים 1889–1892, ולאחר מכן חזרו חזרה לקנזס; דייוויד עבד כמכונאי רכבת ולאחר מכן במחלבה.
בשנת 1898 כבר הייתה המשפחה במצב כלכלי תקין, והתגוררה במגורים שהתאימו למשפחה מרובת הילדים.
דווייט אייזנהאואר נולד ב-14 באוקטובר 1890 בעיר דניסון שבטקסס, השלישי מבין שבעה בנים.
אמו קראה לו במקור "דייוויד דווייט" (David Dwight) אך הפכה לאחר מכן את סדר השמות, כדי למנוע את הבלבול שהיה יכול להיווצר משני "דייוויד" שונים במשפחה.
כל הבנים במשפחה נקראו "אייק" (Ike), למשל "אייק הגדול" (לאח הבכור אדגר), ו"אייק הקטן" (לדווייט); כינויים אלו באו כקיצור לשם המשפחה שלהם.
עד למלחמת העולם השנייה רק דווייט נותר עם הכינוי "אייק".
בשנת 1892 עברה המשפחה לעיר אבילן שבקנזס.
כילד היה מעורב בתאונה שבעקבותיה איבד אחיו הצעיר עין, חוויה שטען שלימדה אותו אחריות לאנשים שמשרתים מתחתיו.
כנער, גילה דווייט עניין בחקר העולם הרחב, בציד, בדיג וגם בבישול.
תחומי לימוד נוספים שהיו אהובים עליו בילדותו היו אריתמטיקה ואיות.
על אף שאמו התנגדה למלחמות, היה זה אוסף ספרי ההיסטוריה שלה שהצית לראשונה את התלהבותו להיסטוריה צבאית, התלהבות שנותרה עד לערוב ימיו.
הוא התמיד בקריאת הספרים שבאוסף שלה ולא ידע שובעה מהנושא.
הוריו הקפידו על זמנים קבועים בארוחת הבוקר וארוחת הערב לקריאה משפחתית יומית של פרקי התנ"ך.
מטלות הבית הוטלו בצורה שווה על כל הבנים והתנהגות לא ראויה נתקלה במשמעת התקיפה שהנהיג דייוויד.
אמו, חברה לשעבר (יחד עם דייוויד) בקבוצת "River Brethren" המנוניטית, הצטרפה להתאחדות לומדי התנ"ך הבינלאומית (International Bible Students Association), שלאחר מכן נודעו בשם "עדי יהוה".
בית משפחת אייזנהאואר שימש כמקום הכינוס המקומי ללימוד תנ"ך משנת 1896 ל-1915, אך דווייט עצמו מעולם לא הצטרף לארגון זה.
החלטתו בהמשך ללכת לוסט פוינט הפתיעה את אמו, שחשבה שמלחמה היא "אכזרית למדי", אבל היא לא ערערה על החלטתו.
בהתייחסות לעצמו, בשנת 1948 אמר אייזנהאואר שהוא "אחד מהאנשים הדתיים ביותר שהוא מכיר", אף על פי שבחר לא להצטרף לאף "פלג או ארגון".
הוא הוטבל בכנסייה הפרסביטריאנית בשנת 1953.
אייזנהאואר למד בתיכון של אבילן וסיים את לימודיו בשנת 1909. כשהיה תלמיד השנה הראשונה נפצע אייזהאואר בברכו והתפתח אצלו זיהום שהתפשט עד למפשעתו; הרופא קבע כי הזיהום מהווה סכנה לחייו וכי יש לקטוע את הרגל, אך דווייט סירב.
בדרך נס הוא התרפא אך נאלץ לחזור בשנית על שנת הלימודים הראשונה.
הן דווייט והן אחיו הגדול אדגר רצו בלימודים אקדמיים אך לא היו להם האמצעים הכלכליים לכך.
הם עשו הסכם ביניהם, לפיו הם ילמדו לסירוגין בקולג' בשעה שהשני יעבוד למימון שכר הלימוד.
אדגר נכנס ראשון ללימודים בקולג' ודווייט שמר בלילות על מחלבה מקומית.
אדגר רצה להמשיך גם לשנה השנייה ודווייט הסכים לכך.
חבר של דווייט שהצטרף לאקדמיה הימית של ארצות הברית שכנע אותו להצטרף גם הוא לאקדמיה הימית, מאחר שלא נדרש שכר לימוד.
אייזנהאואר שקל אם ללכת לאנאפוליס או לוסט פוינט; על אף שעמד בבחינות הכניסה לאקדמיה, לא יכול היה אייזנאואר להתקבל כיוון שהיה מתחת להגבלת הגיל, וביוני 1911, הוא התקבל לוסט פוינט.
בוסט פוינט, אהב אייזנהאואר את העיסוק בספורט ובמסורת, אולם פחות התלהב מהיחס לחניכים החדשים, אם כי מילא אחר ההוראות.
הוא הפר הוראות באופן קבוע וסיים את לימודיו עם נקודות משמעת מועטות.
הוא הצטיין באנגלית, אולם בשאר התחומים היה ממוצע, אם כי נהנה מהנדסה, מדע ומתמטיקה.
אייזנהאואר טען שהתאכזב מכך שלא התקבל לנבחרת הבייסבול בוסט פוינט, אולם הוא כן התקבל לנבחרת הפוטבול.
אייזנהאואר נפצע בברכו במהלך משחק, ולאחר שנפצע שוב ברכיבה על סוסים ובאגרוף, החליט לפנות לסייף ולהתעמלות אומנותית.
אייזנהאואר היה גם מאמן נבחרת הפוטבול של וסט פוינט.
הוא סיים את לימודיו ב-1915 כתלמיד בינוני.
הוא למד במחזור עם גנרלים גדולים כעומר בראדלי, ג'יימס ואן פליט, סטפורד לירוי אירווין וג'ון לאונרד.
אייזנהאואר פגש במיימי ג'נווה דאוד מהעיר בון שבאיווה, הצעירה ממנו ב-6 שנים, בזמן שהיה מוצב בטקסס.
השניים התאהבו וגם החיבור בינו לבין משפחתה היה מיידי, וביום ולנטיין של 1916 הוא הציע לה נישואין.
תאריך חתונתם נקבע לנובמבר של אותה שנה בעיר דנוור, אך הועבר ל-1 ביולי בגלל כניסתה העומדת ותלויה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
במהלך 35 השנים הראשונות לנישואיהם עברו בני הזוג אייזנהאואר פעמים רבות ממקום למקום ברחבי העולם.
דייוויד, שעל שמו נקרא קמפ דייוויד, נישא לבתו של ריצ'רד ניקסון, ג'ולי, ב-1968.
אייזנהאואר היה חובב נלהב של גולף, ובשנת 1948 הוא הצטרף למועדון הגולף הלאומי של אוגוסטה.
הוא שיחק גולף לעיתים קרובות במהלך ולאחר תקופת נשיאותו, ובהתלהבותו שיחק גולף גם בחורף ואף הורה לצבוע את כדורי הגולף שלו בצבע שחור, כך שיוכל לזהות אותם בקלות על רקע השלג.
בנוסף, מגרש גולף קטן הותקן למענו בקמפ דייוויד.
קליפורד רוברטס, טיפל עבור המשפחה בהשקעותיה וייעץ לאייזנהאואר בנושאי מס של פרסום זכרונותיו.
תחביב נוסף של אייזנהאואר היה ציור בצבעי שמן.
כשהיה באוניברסיטת קולומביה הוא החל לראשונה לעסוק באומנות זו לאחר שראה את הצייר תומאס א.
סטיבן מצייר דיוקן של מיימי אשתו.
אייזנהאואר צייר למעלה מ-260 ציורי שמן ב-20 השנים האחרונות של חייו, רובם ציורי נוף אך גם ציורי דיוקן של אנשים שונים, בהם אשתו מיימי, גנרל מונטגומרי, ג'ורג' וושינגטון ואברהם לינקולן.
אייזנהאואר היה שמרן גם בנושאי אומנות, וביקר ב-1962 את האומנות המודרנית.
אייזנהאואר היה מוכשר במשחקי קלפים, ואהב פוקר.
הוא שיחק ברידג' במהלך הקריירה הצבאית שלו, ובתקופה שהוצב בפיליפינים שיחק עם הנשיא.
במלחמת העולם השנייה תנאי לא רשמי לקבלה למטה של אייזנהאואר היה יכולת לשחק ברידג'.
גם לקראת הפלישה לנורמנדי שיחק.
בבית הלבן שיחק ברידג' בימי שבת.
לאחר שסיים את הכשרתו בוסט פוינט בשנת 1915 שירת לויטננט אייזנהאואר בחיל הרגלים, תחילה בתפקידי אספקה, עד לשנת 1918, והוצב בבסיסי צבא שונים בטקסס ובג'ורג'יה.
בשנת 1916, בזמן שהיה מוצב בפורט סאם האוסטון, שימש אייזנהאואר כמאמן הפוטבול במכללת סנט לואיס (בשנות האלפיים, אוניברסיטת סנט מרי שבטקסס).
בסוף שנת 1917, כשהיה אחראי על האימונים בפורט אוגלתורפ (Oglethorpe) שבג'ורג'יה ילדה מיימי אשתו את בנם הבכור.
כשארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה ביקש אייזנהאואר הצבה מיידית מעבר לים, אך בקשתו נדחתה והוא הוצב בפורט לבנוורת' (Leavenworth) שבקנזס.
בפברואר 1918 הועבר אייזנהאואר לקמפ מיד (Camp Meade) שבמרילנד יחד עם בריגדת ההנדסה ה-65. מאוחר יותר קיבלה יחידתו פקודה להגיע לצרפת, אך לאכזבתו קיבל אייזנהאואר פקודות שונות - לאמן צוותי טנקים בקמפ קולט שבפנסילבניה במסגרת גיס הטנקים של הצבא הלאומי.
היה זה תפקידו הפיקודי הראשון ובמהלכו הוא קיבל דרגת ייצוג זמנית של לויטננט קולונל בצבא הלאומי.
על אף שאייק וצוותי הטנקים שלו לא השתתפו מעולם במערכה כלשהי, הוא הפגין כישרון ארגוני מצוין, כמו גם יכולת לאמוד במדויק את יכולתם של קציניו הצעירים ולשבצם בסגל בצורה אופטימלית.
פעם נוספת קיווה אייזנהאואר להשתתף במלחמה כאשר קיבלה היחידה שתחת פיקודו פקודות להפליג לצרפת, אך גם תקוות אלו נגוזו כאשר נחתמה שביתת הנשק, שבוע בלבד לפני היציאה המתוכננת.
אייזנהאואר פספס לחלוטין את החזית ועל כך היה ממורמר ומדוכא לתקופה מסוימת על אף שקיבל את מדליית השירות המצוין על שירותו במולדת.
במלחמת העולם השנייה, קצינים יריבים שהשתתפו בקרבות של המלחמה הגדולה הראשונה (ובראשם הגנרל מונטגומרי) ניסו להשמיץ את אייזנהאואר על חוסר ניסיונו הקרבי, למרות ניסיונו בארגון החיילים.
עם סיום המלחמה, חזר אייזנהאואר לדרגתו הקודמת כקפטן ומספר ימים לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור, דרגה בה החזיק במשך 16 שנים.
בשנת 1919 נשלח מייג'ור אייזנהאואר להשתתף בשיירת הרכבים הטרנסקונטיננטלית שיועדה לבדוק את כלי הרכב הצבאיים ולבחון את הצורך בשיפור הכבישים בארצות הברית; בעתיד, יטביע הנשיא אייזנהאואר את חותמו בנושא שיפור הכבישים המהירים בארצות הברית.
לאחר מכן שב אייזנהאואר לקמפ מיד שבמרילנד, שם פיקד על גדוד טנקים עד לשנת 1922. אייזנהאואר לימד את פקודיו את טבעה של המלחמה הבאה והתפקיד שעתיד הטנק למלא במלחמה זו.
מומחיותו בלוחמת שריון התפתחה על ידי שיתוף פעולה הדוק עם ג'ורג' ס.
ברט ומפקדי שריון בולטים אחרים; הרעיונות שלהם בדבר מתקפות שריון מהירות הרתיעו גנרלים רבים, שסברו כי גישה זו היא קיצונית מדי והעדיפו את התבנית הנהוגה לפיה הטנקים מהווים אך ורק כוחות עזר לרגלים.
אייזנהאואר אף קיבל איומים במשפט צבאי במקרה שימשיך בפרסום תורות לחימה אלה, והוא חדל מכך.
משנת 1920 שירת אייזנהאואר תחת רצף חסר תקדים של גנרלים - פוקס קונר, ג'ון פרשינג, דאגלס מקארתור וג'ורג' מרשל.
קונר מצידו אמר על אייזנהאואר ש"[הוא] אחד מהקצינים המוכשרים, היעילים והנאמנים שהכרתי מעודי".
בהמלצתו של קונר נכנס אייזנהאואר לבית הספר לפיקוד ולמטה של צבא ארצות הברית שבפורט לוונוורת', קנזס, וסיים במקום הראשון מבין 245 קצינים.
לאחר מכן היה למפקד גדוד בפורט בנינג, ג'ורג'יה, עד לשנת 1927.
בשנות העשרים והשלושים נעצרה הקריירה הצבאית של אייזנהאואר בשל ירידת חשיבות הצבא.
רוב חבריו עברו לעבודות עסקיות.
לאחר מכן מונה אייזנהאואר לצוות של הוועדה האמריקנית למצבות קרב אותה ניהל פרשינג, ובעזרת אחיו, מילטון אייזנהאואר, הוציא מדריך לשדות הקרב האמריקניים באירופה.
לאחר מכן הוא נשלח ללימודים במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית וסיים בשנת 1928. לאחר שהוצב למשך שנה בצרפת, מונה אייזנהאואר לסגנו של הגנרל ג'ורג' ו.
מוזלי, עוזר מזכיר המלחמה, משנת 1929 ועד פברואר 1933. ב-1933 סיים את לימודיו במכללה הצבאית והתעשייתית שכיום נקראת על שמו.
רוב סמכויותיו היו להתכונן למלחמה הבאה, מטרה שהייתה קשה בשנות השפל הגדול.
לאחר מכן מונה אייזנהאואר לשלישו הראשי של הגנרל דאגלס מקארתור, ראש מטה צבא ארצות הברית.
בשנת 1932 השתתף אייזנהאואר בפינוי המחנה של "צבא הבונוס", ותיקי מלחמת העולם הראשונה שמחו על הכוונה לפגוע בתשלום המענקים המגיעים להם על פי חוק משנת 1924, בוושינגטון די.
סי.; על אף שהתנגד לפעולות שננקטו כנגד ותיקי הקרבות וכן ייעץ למקארתור שלא לקחת חלק פומבי בזה, בכל זאת בדו"ח הצבאי הרשמי שכתב לאחר מכן אישר אייזנהאואר את התנהלותו של מקארתור.
בשנת 1935 התלווה איזנהאואר למקארתור ונסע איתו לפיליפינים, שם הוא שירת בתפקיד עוזר היועץ הצבאי לממשלה הפיליפינית בפיתוח צבאם.
בין אייזנהאואר ומקארתור נתגלעו חילוקי דעות עמוקים בנוגע לתפקידו של הצבא הפיליפיני ולערכיו, ומחלוקת זו הולידה סלידה הדדית בין השניים שנותרה עד לסוף ימיהם.
יש מההיסטוריונים הטוענים שההצבה הזו בפיליפינים והסכסוך עם מקארתור היוו הכנה בעלת ערך רב להתמודדות העתידית שלו עם אישים שונים במהלך מלחמת העולם השנייה, למשל וינסטון צ'רצ'יל, ג'ורג' פטון, ג'ורג' מרשל וגנרל מונטגומרי.
אייזנהאואר עצמו אמר מאוחר יותר שאי ההסכמה שלו עם מקארתור נופחה וכי יחסים חיוביים שוררים ביניהם.
בהיותו במנילה סבל אייזנהאואר ממחלה בקיבה שסיכנה את חייו, אך הוא נרפא ממנה לחלוטין.
בשנת 1936 קודם אייזנהאואר לדרגת לויטננט קולונל.
בנוסף הוא למד לטוס, אף כי מעולם לא הוכרז כטייס צבאי.
הוא ביצע טיסת סולו מעל הפיליפינים בשנת 1937, ואת רישיונו כטייס השיג ב-1939. בנוסף, הציעו לו הפיליפינים להפוך לאחראי על המשטרה בעיר הבירה החדשה אולם הוא סירב.
אייזנהאואר חזר לארצות הברית בשנת 1939 וביצע מספר תפקידי מטה בוושינגטון די.
ביוני 1941 מונה לראש המטה של הגנרל וולטר קרוגר, מפקד הארמייה השלישית, בפורט סאם יוסטון שבסן אנטוניו, טקסס.
ב-3 באוקטובר 1941, לאחר השתתפות מוצלחת בתמרוני לואיזיאנה, קודם אייזנהאואר לדרגת בריגדיר גנרל.
על אף שנודע ביכולותיו הארגוניות, בערב מלחמת העולם השנייה היה אייזנהאואר ללא ניסיון בפיקוד קרבי על גדוד, והיה רחוק מלהישקל על ידי רבים כמפקד פוטנציאלי על מבצעים גדולים.
לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור, צורף אייזנהאואר למטה הכללי בוושינגטון עד ליוני 1942, והיה אחראי לתכנון תוכניות המלחמה העיקריות כנגד האימפריה היפנית וגרמניה הנאצית.
בנובמבר 1942 הצטרף אייזנהאואר למפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית של זירת צפון אפריקה (NATOUSA), והיה אחראי על מפקדת בעלות הברית (AFHQ), שהוקמה במטרה לשלוט על כלל הכוחות המשתתפים במבצע לפיד.
התוכניות של מבצע לפיד, מבצע שנועד להשתלט על המושבות שהיו תחת שליטת צרפת של וישי בצפון אפריקה, תוכננו במנהרת האדמירליות התת-קרקעית שבצוק גיברלטר.
אייזנהאואר היה הגנרל הראשון שאיננו בריטי שפיקד על גיברלטר זה 200 שנה.
עם סיום הקרבות ולאחר כיבוש מרוקו ואלג'יריה בידי כוחות הברית ב-11 בנובמבר, נשאלה השאלה מי יקבל את הפיקוד על הכוחות הצרפתיים בצפון אפריקה.
דה גול שהה מבודד בלונדון, והמועמד עליו הטילו בעלות הברית את יהבן, אנרי ז'ירו, לא היה מקובל על אנשי וישי בצפון אפריקה ועל אנשי צבא צרפת החופשית שסירבו לקבל את מרותו.
שיתוף הפעולה עם צרפת היה מרכזי, ולכן החליט אייזנהאואר להעניק את תמיכתו לז'אן פרנסואה דרלאן, מפקד הצי הצרפתי של וישי, ולמנותו לראש ההנהגה האזרחית של מושבות צרפת בצפון אפריקה, וזאת על אף עברו הפרו נאצי ולחימתו בבעלות הברית בתחילת המבצע.
מנהיגי בעלות הברית היו "מזועזעים" לנוכח הסכם זה מנקודת מבט פוליטית, אף על פי שאף לא אחד מהם הציע את הדרכתו במהלך תכנון המבצע, וביקורת חריפה מאוד נמתחה על אייזנהאואר בגלל הצעד הזה.
דארלן נרצח על ידי פרננד בונייר דה לה שאפל כשנה לאחר מכן, ולה שאפל עצמו נעצר והוצא להורג לאחר מכן על ידי חבריו של דארלן.
אייזנהאואר לא ניסה למנוע את המעצר ואת ההוצאה להורג של לה שאפל, באומרו כי העניין הוא פלילי ולא צבאי.
לאחר מכן מינה אייזנהאואר את הגנרל ז'ירו כנציב העליון.
מבצע לפיד היווה אימון רב ערך לכשרונותיו הפיקודיים הקרביים של אייזנהאואר; בשלב הראשוני בתנועתו של הגנרל-פלדמרשל רומל למעבר קסרין, גרם אייזנהאואר לבלבול מסוים בגלל התערבות בביצוע תוכניות הקרב על ידי כמה מפקודיו.
כן היה הססני בנוגע להחלפתו של הלוטננט גנרל לויד פרדנדאל בלוטננט גנרל ג'ורג' פטון.
אייזנהאואר למד את הלקח, ובמבצעים עתידיים נהג בפיקחות בסוגיות דומות.
בפברואר 1943 הורחבה גזרת הפיקוד שלו, ונוספה לה זירת הים התיכון והארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של הגנרל ברנרד לו מונטגומרי.
הארמייה השמינית של הצבא הבריטי התקדמה דרך המדבר המערבי ממזרח והייתה מוכנה להתחיל במערכה בתוניסיה; אייזנהאואר קיבל את הכוכב הרביעי שלו והפך למפקד הגזרה הים תיכונית.
לאחר כניעתן של מדינות הציר בצפון אפריקה, פיקח אייזנהאואר על הפלישה לסיציליה, שהייתה מוצלחת מאוד.
באותו היום שבניטו מוסוליני הודח על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה והוחלף במרשל פייטרו באדוליו, ב-3 בספטמבר 1943, החלה פלישת בעלות הברית לאיטליה.
באדוליו החל במגעים עם בעלות הברית במטרה להגיע להסכם שלום, אך ניסה להשיג תנאים טובים תוך התמקחות על כניעתה של איטליה.
בשעה שאייזנהאואר התווכח עם רוזוולט ועם צ'רצ'יל שדרשו שניהם כניעה ללא תנאים בתמורה לעזרה לאיטלקים, החלו הגרמנים בהעברת כוחות רבים לתוך איטליה והוסיפו 19 דיוויזיות.
בתחילה היו כוחותיהם של הגרמנים גדולים פי שניים מכוחות בעלות הברית, אך למרות זאת הפלישה לאיטליה הייתה מוצלחת מאוד.
בדצמבר 1943 החליט הנשיא רוזוולט למנות את אייזנהאואר, עדיין לא בדרגת גנרל הצבא, למפקד העליון של כוחות בעלות הברית באירופה.
בינואר 1944 המשיך אייזנהאואר לפקד על ETOUSA, אגף המבצעים של הזירה האירופית של צבא ארצות הברית, ובחודש שלאחר מכן מונה באופן רשמי למפקד מפקד העליון של חיל המשלוח של בעלות הברית (SHAEF).
הוא שימש בשני התפקידים עד לסיום המלחמה באירופה בשנת 1945. מאז הקמתה בפברואר 1944, הייתה SHAEF אמונה על הפיקוד המבצעי, ואילו ETOUSA הייתה אמונה על הפיקוד המנהלי.
בתפקידים אלו היה אייזנהאואר אחראי על תכנונן והוצאתן לפועל של מבצע הפלישה לנורמנדי, שידוע בשם הקוד שלו "מבצע אוברלורד", של שחרור מערב אירופה ושל הפלישה לגרמניה.
אייזנהאואר, כמו גם קציניו וחייליו, הפיק לקחים רבי ערך ממבצעים קודמים, ואימץ את כל כישרונותיו ויכולותיו כדי להכין את המבצע המורכב כנגד הגרמנים - מתקפה תוך נחיתה מהים.
המאבקים הראשונים שלו היו דווקא עם מנהיגים וקצינים של בעלות הברית, בנושאים החיוניים להצלחת המבצע.
הוא התווכח עם רוזוולט בנוגע להסכמה עם דה גול ושימוש בכוחות התנגדות צרפתיים לצורך מבצעי חבלה כנגד הגרמנים לפני המבצע.
האדמירל ארנסט קינג סירב להקצות עוד אסדות נחיתה למבצע.
בנוסף התעקש אייזנהאואר שיקבל פיקוד מוחלט על כל כוחות האוויר הבריטיים, ואיים להתפטר אלמלא יסכים צ'רצ'יל.
בנוסף תכנן להפציץ את צרפת לפני המבצע והתווכח עם צ'רצ'יל בנוגע לדאגתו של האחרון בנושאי קרבנות אזרחיים.
דה גול טען שהקרבנות היו הכרחיים כדי לשבור את כוחות גרמניה.
בנוסף הצליח לשמור על ג'ורג' פטון בפיקוד לאחר שזה סטר לחיילים שלו, ונזף בו קשות כשזה נאם נאום בנוגע למדיניות לאחר המלחמה.
הפלישה לנורמנדי החלה ב-6 ביוני 1944, והצליחה במחיר כבד.
כעבור חודשיים, ב-15 באוגוסט, פלשו בעלות הברית לדרום צרפת.
רבים חשבו שניצחון באירופה יושג עד סוף הקיץ, אולם הגרמנים לא נכנעו במשך כמעט שנה.
עד סיום המלחמה באירופה, ב-8 במאי 1945, פיקד אייזנהאואר על כל כוחות בעלות הברית בחזית המערבית.
הוא דאג לכל אובדן של חייל וביקר כל מחלקה אפשרית.
במקרה בו הפלישה הייתה נכשלת, התכוון אייזנהאואר לקחת אשמה על עצמו.
לאחר ההתקדמות המהירה של בעלות הברית לאחר הפריצה מראש הגשר בנורמנדי והתמוטטות ההתנגדות של הצבא הנאצי בשטח צרפת באוגוסט-ספטמבר 1944, נוצר משבר לוגיסטי עצום ומשבר בהעברת האספקה לצבאות הברית, בייחוד של דלק.
הלוטננט גנרל ג'ון ק"ה לי שהיה ממונה על שירותי האספקה של צבא ארצות הברית (SOS) ספג ביקורת רבה על התנהלות מושחתת, בין היתר על כך שמיד לאחר כיבוש פריז תפס לא פחות מ-167 בתי מלון ושיכן בהם את מטהו.
הגנרל אורט יוז, ראש מטה זירת המבצעים האירופית (ETOUSA) תמה על הוויתורים המפליגים של אייזנהאואר ללי, ורשם ביומנו: "אלכסנדר הגדול אהב חנפים".
אייזנהאואר התעקש על פתיחת נמל אנטוורפן ב-1944.
בתחילת ספטמבר הציע הגנרל מונטגומרי הבריטי לאמץ אסטרטגיה נועזת לפיה צבאות בעלות הברית יתקדמו אל תוך גרמניה בחזית צרה במטרה להשתלט על חבל הרוהר המתועש, למוטט את הצבא הגרמני ולהביא להכרעה מהירה של המלחמה.
לשם כך הוא דרש מפיקוד בעלות הברית להעניק עדיפות לקבוצת הארמיות שבפיקודו, אשר נועדה להוביל את המתקפה על גרמניה, בקבלת אספקה ותגבורות.
על אף התנגדות נחרצת של הגנרלים שלו, ובראשם בראדלי ופטון שביקשו לרכז את המאמצים בכיבוש נמל אנטוורפן ופריצת קו החזית של פון רונדשטט, החליט אייזנהאואר לקבל את תוכניתו של מונטגומרי ולפתוח במבצע מארקט גארדן.
המבצע נכשל ובעלות הברית לא הצליחו לחצות את הריין; מבצע זה סתם את הגולל להביא את המלחמה לסיום בשנת 1944. על אף שהאחראיות המבצעית והליקויים בתכנון הוטלו על מונטגומרי, ספג גם אייזנהאואר ביקורת רבה על כך שאישר את המבצע.
ב-20 בדצמבר 1944, קודם לדרגת גנרל הצבא.
אייזנהאואר עצמו לא לחם אולם זכה לכבוד מצד חייליו.
הוא ניהל משא ומתן עם צ'רצ'יל, מונטגומרי ודה גול.
הוא לא הסכים עם צ'רצ'יל ומונטגומרי בנוגע לאסטרטגיה.
הוא התחבר עם מקבילו הסובייטי, גאורגי ז'וקוב.
הגרמנים הפתיעו רבים כשתקפו והחלו את הקרב על הבליטה בדצמבר 1944, כשבעלות הברית מצליחות לנצח בתחילת 1945 לאחר שמזג האוויר השתפר ואפשר לחיל האוויר לתקוף.
קווי ההגנה הגרמניים החלו להתמוטט בחזית המזרחית מול הסובייטים ובחזית המערבית מול בעלות הברית.
הבריטים רצו את ברלין, אולם אייזנהאואר טען שתהיה זאת טעות צבאית לתקוף אותה.
הבריטים ויתרו, אולם דרשו מאייזנהאואר להזיז את כוחותיו אל צ'כוסלובקיה.
האמריקנים סירבו לניסיון ללחוץ פוליטית על מוסקבה בשדה הקרב.
הצבא האדום לכד את ברלין לאחר קרב קשה מאוד, והגרמנים נכנעו ב-7 במאי 1945.
ב-1945, חזה אייזנהאואר שבעתיד ינסו לטעון שפשעי המלחמה של הנאצים היו תעמולה של בעלות הברית (הכחשת השואה) וציווה על תיעוד בתמונות ובסרטונים של מחנות המוות.
מושל צבאי בגרמניה וראש מטה צבא ארצות הברית
לאחר כניעתה ללא תנאים של גרמניה הנאצית, מונה אייזנהאואר למושל הצבאי באזור הכיבוש האמריקני.
הוא הקים את מפקדתו בבניין אי גה פארבן שבפרנקפורט, והיה אחראי רק על האזור האמריקני; שאר האזורים נשלטו על ידי צרפת, בריטניה וברית המועצות, מלבד העיר ברלין שנשלטה על ידי ארבע המעצמות יחד.
עם גילויים של מחנות ההשמדה הנאציים הורה אייזנואואר על הקמת צוותי צילום שיתעדו את הזוועות שהתחוללו במחנות, על מנת שישמשו כראיות במשפטי נירנברג.
בנוסף, הוא סיווג מחדש את רבים משבויי המלחמה (POW) ככוחות אויב שפורקו מנשקם (DEF).
הסיבה לכך היא שצבא ארצות הברית נאלץ, על פי אמנת ז'נבה השלישית, לספק מזון ליותר מ-7.5 מיליון שבויי מלחמה.
במענה להרס הרב ששרר בגרמניה, המחסור במזון וזרם הפליטים הגובר, הוא ארגן חלוקת מזון וציוד רפואי אמריקני.
מעשיו אלו של אייזנהאואר שיקפו את הגישות האמריקניות החדשות שתפסו את העם הגרמני כקרבנות של הנאצים ולא כפושעים, אך לעומת זאת רדפו באגרסיביות את הנאצים לשעבר.
בנובמבר 1945 חזר אייזנהאואר לוושינגטון והחליף את מרשל בתפקיד ראש מטה צבא ארצות הברית.
תפקידו העיקרי היה שחרורם המהיר של מיליוני החיילים, משימה איטית שהתעכבה עוד יותר בגלל מחסור בספינות.
בשנת 1946 שוכנע אייזנהאואר שפניה של ברית המועצות אינן למלחמה וכי יש אפשרות ליחסים ידידותיים בין שתי המעצמות; הוא תמך באומות המאוחדות וביכר את התערבותו של הארגון בפיקוח על פצצות האטום.
בפועל, הושפע הנשיא הארי טרומן ממחלקת המדינה של ארצות הברית בניסוח המדיניות הנוגעת להפצצות אטום וליחסים עם ברית המועצות, והתעלם מאייזנהאואר ומהפנטגון.
אייזנהאואר התנגד להטלת פצצת האטום על יפן, בטענה שהיפנים היו מוכנים להיכנע, ובגלל סלידתו מכך שארצות הברית תהיה הראשונה להשתמש בנשק.
אייזנהאואר תמך בשיתוף פעולה עם ברית המועצות, ואף ביקר בוורשה ב-1945, בהזמנתו של בולסלאב ביירוט.
הוא נדהם לגלות את ההרס בעיר.
באמצע 1947, כאשר המתיחות בין ארצות הברית לברית המועצות בנוגע לשיקום הכלכלי של גרמניה ומלחמת האזרחים ביוון החריפה, ויתר אייזנהאואר על התקווה לשיתוף פעולה עם ברית המועצות והסכים למדיניות הבלימה במטרה לעצור את ההתפשטות הסובייטית.
ביוני 1943 הציע פוליטיקאי לאייזנהאואר כי אולי הוא יהפוך לנשיא ארצות הברית לאחר המלחמה, דבר שסירב לו בתוקף כל עוד היה גנרל.
אי לכך, דעותיו הפוליטיות לא היו ידועות בתקופה זו והן המפלגה הדמוקרטית והן המפלגה הרפובליקנית חיזרו אחריו.
במהלך ועידת פוטסדאם ב-1945 אמר טרומן הדמוקרטי לאייזנהאואר שבמקרה שיחפוץ בכך, יוכל הנשיא לעזור לגנרל לזכות בבחירות לנשיאות ב-1948, וב-1947 הוצע כי טרומן יהיה המועמד לסגנות הנשיאות לצד אייזנהאואר במקרה שהגנרל מקארתור היה זוכה במועמדות הרפובליקנית.
בהתקרב מועד הבחירות דחקו באייזנהאואר פוליטיקאים ואזרחים רבים, משתי המפלגות, לרוץ לנשיאות.
בינואר 1948, לאחר ששמע על תוכניות בניו המפשייר לבחור נציגים התומכים בו לוועידה הרפובליקנית הלאומית הממשמשת ובאה, הצהיר אייזנהאואר שהוא לא יוכל להציג מועמדות למשרה פוליטית בכירה, בטענה שהוא חייל ולא יכול להתמודד לתפקיד פוליטי.
אייזנהאואר אמנם לא הצטרף לאף אחת מהמפלגות בתקופה הזו, אך היה מפורש באי רצונו לחבור לדמוקרטים.
רבים האמינו שבזאת הוא ויתר על ההזדמנות היחידה בשבילו להיות נשיא, וביססו זאת על ההנחה כי תומאס דיואי הרפובליקני שנחשב לבעל הסיכויים הגבוהים לנצח בבחירות, יכהן שתי קדנציות, ואייזנהאואר יהיה אז בגיל 66 (בשנת 1956) ומבוגר מדי כדי להיות נשיא.
נשיא אוניברסיטת קולומביה והמפקד העליון של נאט"ו
בשנת 1948 נבחר אייזנהאואר לנשיא אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטה פרטית בניו יורק.
תקופת נשיאותו של אייזנהאואר באוניברסיטה תוארה כבלתי מתאימה לאף אחד מן הצדדים.
במהלך השנה הוציא אייזנהאואר לאור ספר זיכרונות בשם "מסע לשחרור אירופה".
הביקורות שנכתבו על הספר החשיבו אותו כאחד מספרי הזיכרונות הצבאיים המשובחים ביותר, והוא זכה להצלחה כלכלית גדולה.
רווחיו של אייזנהאואר על הספר גדלו באופן ניכר לאחר החלטה חסרת תקדים של מחלקת האוצר של ארצות הברית כי הוא איננו סופר מקצועי ולפיכך הוא נדרש לשלם שיעורי מס נמוכים יחסית; החלטה זו חסכה לו כ-400 אלף דולר.
אחד מכותבי הביוגרפיה עליו, בלנץ' קוק, הציע שתקופה זו היוותה את "החינוך הפוליטי של הגנרל אייזנהאואר".
בנוסף, בתקופה זו נחשף אייזנהאואר לניתוחים כלכליים שונים שהיוו את היסוד להבנותיו במדיניות הכלכלית לאחר מכן.
אייזנהאואר הסכים לכהן כנשיא האוניברסיטה כדי לקדם את הדמוקרטיה בעזרת החינוך.
בתוך כמה חודשים, התבקש לייעץ למזכיר ההגנה של ארצות הברית, ג'יימס פורסטל, בנוגע לאיחוד הזרועות הצבאיות.
ביולי 1949 לקח חופש מהמשרה.
אייזנהאואר, כאיש צבא, לא נחשב לאדם שמתאים לאקדמיה.
המרצים לא ממש חיבבו אותו.
הקשרים שהשיג במהלך כהונתו כנשיא האקדמיה סייעו לו בהשגת המועמדות הרפובליקנית לנשיאות.
חברי הפקולטה הליברליים פחות חיבבו את קשריו עם אנשי עסקים.
כנשיא קולומביה, הביע את תמיכתו בדמוקרטיה האמריקנית.
בדצמבר 1950 סירבו לקבל את התפטרותו כשהחליט לעזוב ולכהן כמפקד העליון של נאט"ו וניתן לו פיקוד על הכוחות באירופה.
ב-31 במאי 1952, פרש משירות פעיל וחזר לקולומביה.
הוא נשאר בתפקיד עד 20 בינואר 1953, כשהחל לכהן כנשיא.
נאט"ו לא זכתה לתמיכה בין מפלגתית גדולה בקונגרס בתקופתו של אייזנהאואר.
הוא ייעץ למדינות האירופאיות להפגין את מחויבותן לנאט"ו ולהקצות חיילים וציוד במקום ארצות הברית.
אייזנהאואר היה התומך הראשי בנאט"ו בפני הקונגרס, יותר מממשל טרומן.
באמצע 1951, התמיכה באירופה ובארצות הברית הייתה גבוהה מספיק כדי להעניק לנאט"ו כוח צבאי.
אייזנהאואר חשב שנאט"ו תהפוך לברית אירופאית בלבד לאחר שקנדה וארצות הברית יפרשו ממנה כעבור עשור.
המרוץ לנשיאות ארצות הברית 1952
התקופה שבין 1951 ל-1952 כונתה בפי האמריקנים - "Winter of Discontent" (בתרגום חופשי: החורף העגום).
זאת בגלל נקודת הקיפאון אליה הגיעה מלחמת קוריאה, ללא סיום מסתמן בעתיד הקרוב, זאת בנוסף לשחיתות שפשתה בממסד ולבהלה מפני הקומוניזם שזרע ג'וזף מקארתי.
היה ברור שהנשיא הארי טרומן, שלא היה פופולרי בעת סיום כהונתו, לא ינסה להיבחר לכהונה נוספת.
ב-1951 הופיעו מחדש תנועות אלה, הן במפלגה הדמוקרטית והן במפלגה הרפובליקנית, שכן אייזנהאואר לא הודיע עד אותה עת על שיוכו הפוליטי.
הדמוקרטים ראו בו מועמד שיוכל לסייע להם להמשיך להחזיק בבית הלבן אחרי טרומן; בקוותו כי אייזנהאואר יחליט לרוץ לנשיאות מטעם הדמוקרטים, כתב טרומן לאייזנהאואר בדצמבר 1951: "אני מבקש כי תודיע לי את אשר בכוונתך לעשות", ואייזנהאואר השיב לו: "אינני חש כל חובה לבקש אחר מועמדות פוליטית".
באותה התקופה הצהיר אייזנהאואר על היותו רפובליקני.
מושל מדינת ניו יורק תומאס דיואי והסנאטור הנרי קבוט לודג' הבן ממסצ'וסטס ניסו בינתיים לשכנע אותו לרוץ לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית.
לודג' החל בכך למעלה משנתיים קודם לכינוסה של הוועידה הרפובליקנית הלאומית ביולי 1952, ודיואי הצהיר גם הוא כבר ב-15 באוקטובר 1950 על תמיכתו בגנרל אייזנהאואר.
ב-1947 אמר אייזנהאואר לעורך ה"קנזס סיטי סטאר", רוי א.