tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר קיסר ג'ואו הצפונית חלה במפתיע ומת בגיל 35 ושפיותו של יורשו ניתנה לפקפוק, בחרו מנהיגים בחצר המלוכה ביאנג, אשתו וילדיהם לרשת את הכס.
קיץ 580 היה מכריע על הירושה שכן נגד עלייתו של יאנג התרוממו מרידות רבות של נאמנים לשלטון ג'ואו הצפונית.
עם מזל, אכזריות, כוח צבאי עליון וחילוקי דעות בקרב יריביו, יאנג גבר על המרידות וסבסד את שלטונו.
הוא קיבל את התואר קיסר סין, בטקס רשמי ב-4 במרץ 581, ושושלת סווי נוסדה.
קיסר ון כפי שנודע בשמו המלכותי, הקיף את עצמו ביועצים רבי יכולת, בעיקר ממוצא מעורב ובעיקר מרקע דומה לזה שלו.
מהלך מוקדם שלו היה בניית בירה חדשה באתר חדש דרום- מזרחית לבירה הקודמת צ'אנג-אן (כיום העיר שיאן); העיר החדשה נבנתה על גבי עיר עתיקה במהירות ובקנה מידה חסר תקדים בהיסטוריה הסינית.
שושלת סווי החדשה החלה במהרה להשליט את השפעתה מעבר לשטחי ג'ואו ופעלה לאחד את כל סין תחת שלטונו של ון.
הבירה החדשה שבנה ון נבנתה דרומה לצ'אנג-אן, בקירוב למרכז סין ונודעה כנאנג'ינג (הבירה הדרומית).
הקיסר עבר לבירתו הבנויה למחצה בשנת 583, והוא מיד הניע את מרכזי הממשל אליה.
הריכוזיות הצריכה רפורמות דרסטיות ברמות רבות - למשל, את המשפחות השושלתיות באזור היה להחליף באריסטוקרטיה השלטת מצ'אנג-אן.
ון תכנן את כיבוש דרום סין בזהירותו הרגילה ובתשומת לב לפרטים הקטנים.
בהמשך שלטונו החל בפלישה עיקרית לדרום סין בת שנתיים אשר איחדה מזה 300 שנים את כל סין תחת הממשל הקיסרי של ון.
העמים הטורקיים אשר שלטו על כל הערבה האסייתית בתור הגקטורקים החלו במאבקים פנימיים בתקופת שלטונו המאוחרת של ון.
האחרון השתמש במאבק פנימי זה בשביל לכבוש שטחים צפוניים במונגוליה החיצונית וטורקסטן, בכך מנע פשיטות של נוודים טורקים ומונגולים אל מרכזי האוכלוסין של צפון סין.
ון ספג כישלון צבאי בניסיונו לספח את וייטנאם לתוך סין, לאורך כל שלטונו היו הוייטנאמים במרידות לא פוסקות והממשל הסיני לא הוסדר באזור כלל וכלל.
בשנת 601, כשהקיסר ון היה בן 60, היו לו יסודות מוצקים לממשל: האימפריה אוחדה וסודרה תחת ממשל יציב; החקלאים ייצרו תבואה מספקת, והפקידים - שנבחרו בקפידה, הסתובבו לעיתים קרובות ובבדיקות מתמידות - גבו מיסים, ראו שהבתים מלאים וביצעו פקודות קיסריות ברמה המקומית כמו גם מחוזית.
עם הזמן נאנג'ינג גדלה וגדלה וארמונותיה ושווקיה הפכו מפוארים יותר ויותר.
עם זאת, עם כל הישגיו, קיסר ון היה די אומלל.
הוא נודע ביחסים רעים עם בניו ועם אשתו המזדקנת ועם הזמן סבל מסיוטים בשנתו.
ון לקראת סוף חייו נטש את הקונפוציאניזם לטובת הבודהיזם.
ביום הולדתו בשנת 601, הוא החל בהאדרת דת הבודהיזם ברחבי האימפריה.
מקדשים נבנו בערי מפתח; ואז הסדיר קשרים עם נזירים גדולים.
ון חיקה במסגרת שלטונו הדתי את אשוקה הגדול, קיסר האימפריה המאורית מהמאה ה-3 לפנה"ס.
שלוש שנים אחר כך - בתום אחת תקופות השלטון הארוכות ביותר בהיסטוריה הסינית - ון חלה ומת.
יש טענות שהוא נהרג על ידי בנו יאנג גואנג, שהחליף אותו בתור יאנג, קיסר סין, אך מותו של ון אופף מסתורין.
ון-צ'ינג (ויני) לי (בסינית: 李文卿, באנגלית: Wen-Ch'ing (Winnie) Li; נולדה ב-25 בדצמבר 1948) היא מתמטיקאית טאיוואנית-אמריקנית, פרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת פנסילבניה.
לי ניהלה את המרכז הלאומי למדעים תאורטיים בטאיוואן.
מחקרה של לי עוסק בתורת המספרים, ובפרט, בתבניות אוטומורפיות, בתבניות מודולריות, בתורת הקודים ובתורת הגרפים הספקטרלית.
היא השתמשה בתוצאות מחקרה בתורת המספרים ובתבניות אוטומורפיות ליצירת רשתות תקשורת יעילות הנקראות "גרפי רמנוג'אן" (גרף מרחיב אופטימלי) ו-"קומפלקסי רמנוג'אן".
לי נולדה בטאיוואן, וגדלה בעיר בינונית בגודלה.
כבר בילדותה, הייתה לה חיבה עזה למתמטיקה.
לי למדה תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת טאיוואן הלאומית והשלימה אותו בשנת 1970. בכיתתה למדו מתמטיקאיות חשובות נוספות - פאן צ'ונג, וסון-צ'ונג אליס צ'אנג.
ב-1971 עברה להתגורר בארצות הברית, שם למדה והשלימה את הדוקטורט שלה במתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והשלימה אותו ב-1974.
בין השנים 1974 ו-1977 לי עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד כאישה הראשונה שהחזיקה בתואר של עוזרת פרופסור למתמטיקה על שם בנג'מין פירס.
על פי לי, שנותיה בהרווארד היו חשובות מאוד לקריירה שלה.
בהרווארד היא הרחיבה את תחום מחקרה מתבניות מודולריות קלאסיות לתבניות מודולריות על שדות פונקציות ולתבניות אוטומורפיות בהקשר אדלי.
ב-1978 למדה לי במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון.
מאותה השנה ועד 1979, עבדה כעוזרת פרופסור באוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
משנת 1979, עבדה לי באוניברסיטת פנסילבניה, כפרופסורית חברה, עד שקיבלה פרופסורה מלאה ב-1984. בשנת 2012, אף קיבלה את התואר של פרופסורית נכבדת באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת הלימודים 1985–1986 לי גרה בצרפת ועבדה כמרצה באוניברסיטה של פריז.
בתה הבכורה של לי נולדה מעט לפני הנסיעה, ולכן היה לה קשה לחלק את זמנה בין בתה ולימוד באוניברסיטה.
בנוסף, לי התקשתה בהוראת התלמידים הצרפתים, מפאת הצרפתית המוגבלת שלה.
למרות הקשיים שחוותה, לי לימדה בצרפת את שנת הלימודים במלואה.
בין השנים 2009 ו-2014 מונתה לי למנהלת המרכז הלאומי למדעים תאורטיים בטאיוואן.
כאשר הגיעה לטאיוואן ב־2009, הופתעה לטובה מאיכות המרכז.
בשנות ניהולה עמלה לי לשפר את המוניטין של המרכז.
היא הזמינה מתמטיקאים חשובים כדי להעביר בו קורסים, וארגנה כנסים ברמה גבוהה שהתקיימו בו.
מאז, המרכז עובד עם פרופסורים ותלמידים מאוניברסיטאות ברחבי העולם.
בשנת 2014, לכבוד מפעל חייה ויום הולדתה של לי, אירחה אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה כנס בנושא תורת המספרים ותבניות אוטומורפיות.
בכנס הרצו מתמטיקאים חשובים כגון ז'אן-פייר סר וג'ון טייט.
מחקרה של לי מתרכז בתורת המספרים.
במחקריה היא מתמקדת בתורת התבניות האוטומורפיות והיישומים של תורת המספרים בתורת הקודים ובתורת הגרפים הספקטרלית.
בפרט, היא יישמה את תוצאות המחקר שלה בתבניות אוטומורפיות ובתורת המספרים כדי לבנות רשתות תקשורת יעילות הנקראות גרפי רמנוג'אן וקומפלקס רמנוג'אן.
עבודת התזה שלה על תורת התבניות המודולריות צוטטה במאמר של אנדרו ויילס, שבו הוכח "המשפט האחרון של פרמה", בעיה שנותרה בלתי פתורה במשך מאות שנים.
לי החייתה מחדש את המחקר באריתמטיקה של תבניות מודולריות עבור תת חבורות לא קונגרואנטיות.
זכתה בפרס צ'רן במתמטיקה (2010)
העבירה את הרצאת נתר 2015
ונאטיקוסוכוס (שם מדעי: Venaticosuchus; מלטינית: "תנין צייד") הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת הארכוזאורים, שהיה קרוב רחוק של התנינאים המודרניים אך היה בעל אורח חיים יבשתי.
הוא התקיים במשך הטריאס העליון שלפני 231 עד 225 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית.
המאובנים שלו נחפרו בתצורות איסצ'יגואלסטו בלה ריוחה שבארגנטינה, והוא תואר בידי החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה ב-1971.
זוחל זה היה בינוני בגודלו, הגיע לאורך שני מטרים, והיה קרוב של האורניתוסוכוס והריוג'סוכוס .
הוא ידוע משרידים של לסתות שאורכם הגיע ל-26 ס"מ והיו שטוחות אך בעלות בליטה משונה באמצעם בדומה ללסתות הספינוזאורוס.
הלסתות נראו חלשות מכדי לצוד טרף חי (למעט חרקים), כך שניזון כנראה מנבלות (למרות שמו המדעי).
עם זאת, מבנה השיניים מרמז שהוא לא ניזון מצמחים.
הזוחל היה בעל רגליים קצרות וגוף שהיה מכוסה באוסטאודרם להגנה מטורפים כגון הזאורוסוכוס.
ומתוק האור היא סדרת ספרי דרוש על פרשות השבוע, מועדי השנה, גדולי ישראל ועוד, מדרשותיו של הרב שלמה לוונשטיין ונערכו על ידי תלמידו הרב יעקב ישראל פוזן.
הסדרה יצאה לאור בהוצאת יפה נוף.
הספרים מכילים משלים, סיפורים, הנהגות ופנינים אודות גדולי הדור.
בשער הספר מופיעים הסכמות מחשובי הרבנים בציבור החרדי הרב חיים קניבסקי הרב יוסף שלום אלישיב וכדומה.
התוכן בספרים לוקט מדרשותיו במשך השנים במקומות שונים כגון בית כנסת קצמן בתל אביב הדרשות לרוב נמצאות ביוטיוב בערוץ קול הלשון והידברות.
הספרים על פרשות השבוע בנויים בצורה שכל פרשה מחולקת לשני חלקים: החלק הראשון הוא מספר דרשות ארוכות (בדרך כלל על נושא מהפרשה או מדרש חז"ל על הפרשה) והחלק השני הוא ליקוט של הרבה רעיונות קצרים (יותר על הפסוקים עצמם).
החלק הראשון הוא בדרך כלל מספר רב של עמודים בעוד החלק השני הוא בדרך כלל חצי עמוד עד שני עמודים.
הספרים על המועדים בדרך כלל בנויים מהרבה רעיונות קצרים ומחולקים לפי נושאים הקשורים לאותו מועד, לעיתים חלק מהנושאים מחולקים לשני חלקים בדומה לחלוקה בפרשות השבוע.
בשנת תש"פ החל בהוצאת תת-סדרה על דמויות תנ"כיות תחת השם "אבות העולם".
הרב לוונשטיין מחשיב עצמו כתלמידו של הדרשן הרב ראובן קרלנשטיין, ההולך בסגנונו של הרב שלום שבדרון, והרב יוחנן דוד סלומון (נכדו של יואל משה סלומון) מחבר ספרי עין יהודית.
הרב לוונשטיין מעביר את המסרים באמצעות סיפורים ומשלים.
הרב לוונשטיין היה מקורב, לרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, לרב נסים קרליץ, ולרב חיים קניבסקי, והוא משלב בדרשותיו סיפורים מחצרותיהם.
ולאחר פטירתם הוציא עליהם (הרב שטיינמן והרב קניבסקי) ספרי סיפורים והנהגות.
בשונה מדרשנים ומרצים בעלי סגנון המותאם לקהל יעד מסוים, דרשותיו והרצאותיו של הרב לוונשטיין נאמרות בשפה פשוטה ומותאמות לקהלים רחבים יותר.
בשנת 2012 החל לשדר ברדיו קול חי תוכנית שבועית בשם "ומתוק האור" על פרשת השבוע, ב-2015 עבר לשדר את תוכניתו ברדיו קול ברמה.
סדרת ומתוק האור (הוצאת "יפה נוף", בעריכת יעקב ישראל פוזן) ביאורים ופנינים על:
"ומתוק האור בעיניים" הוא שיר עברי שכתבה רחל שפירא והלחין מוני אמריליו.
את השיר ביצע הזמר ששי קשת בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1971, וזכה במקום השני.
מוני אמריליו הוא הבולט שבמלחיני שירי פסטיבל הזמר והפזמון, אחד המפעלים החשובים בתולדות הזמר העברי.
במשך כמעט שני עשורים התחרו שיריו של המלחין בפסטיבלים.
הוא השתתף בעשרה פסטיבלים בין השנים 1961 ו-1977, יותר מכל מלחין אחר.
עם אחד עשר שירים מתחרים אמריליו הוא המלחין היחיד לו מספר דו ספרתי של שירים.
כמו כן הוא המלחין שזכה יותר מכל מלחין אחר באחד משלושת המקומות הראשונים.
בסך הכל זכו חמישה משיריו באחד משלושת המקומות הראשונים: פעם אחת, עם שירו האחד עשר והאחרון שהתחרה בפסטיבלים, "רקפת" זכה במקום הראשון.
פעם אחת במקום השלישי, עם "רכבת העמק", ושלוש פעמים בשלוש שנים עוקבות במקום השני: "עץ האלון", "רבי עקיבא" ו"ומתוק האור בעיניים" בביצוע של ששי קשת.
בניגוד לאמריליו, לרחל שפירא הייתה זאת הפעם הראשונה, מבין שתיים בלבד, בהן השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון.
שנה מאוחר יותר, בשנת 1972, השתתפה שפירא בפעם השנייה והאחרונה בפסטיבל, עם שירה, "השיר על ארץ סיני", בביצוע של שלמה ארצי, גם כאן, ללחן של מוני אמריליו.
רחל שפירא כתבה את השיר "ומתוק האור בעיניים" בעקבות הפסוק במגילת "קהלת", פרק י"א, "וּמָתוֹק הָאוֹר וְטוֹב לַעֵינַיִם לִרְאוֹת אֶת הַשָּׁמֶשׁ".
בעקבות זכייתו במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון, הגיע השיר למקום הרביעי במצעד הפזמונים השנתי תשל"א של "קול ישראל", וששי קשת זכה באותו מצעד בתואר "זמר השנה".
ונגה בויז (Vengaboys) (נהגה כ/ˈbɛŋɡəbɔɪz/ BENG-gə-boyz) היא להקת יורודאנס הולנדית שנוסדה ברוטרדם.
הלהקה מורכבת מהסולנית קים ססאבון, הסולנית דניס ואן רייזוויק והסולנים רובין פורס ודוני לטופירהיסה.
הונגה בויז זכו ב2 פרסי המוזיקה העולמית ברציפות עבור הלהקה שמכרה הכי הרבה בבנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג;Benelux) לשנת 2000 ו-2001. בשנת 2019, עיתון האונליין ההולנדי Nu.nl כינה את הונגה בויז כלהקת הפופ ההולנדית המצליחה ביותר בהיסטוריה.
1996–1998 התהוות, השיר Up and Down והאלבום The Party
השם "Vengaboys" היה במקור שם הפרויקט המוזיקלי האלקטרוני של המפיקים ההולנדים דנסקי ודלמונדו כתקליטנים בתחילת שנות ה-90. בשנת 1997 הם החליטו להשתמש בשם כדי להפיק להקת פופ, ובחרו בזמרת המולוקנית-הולנדית קים ססאבון כסולנית הראשית.
לאחר מספר אודישנים, נוספו דניס פוסט-ואן רייזוויק, רוי דן בורגר ורובין פורס כדי להשלים את הלהקה.
באוגוסט 1997, הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה "Parada de Tettas", ואחריו את "To Brazil!" בדצמבר 1997 ואת "Up and Down" בפברואר 1998. באפריל 1998, הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה "Up & Down – The Party Album" בהולנד ובבלגיה.
האלבום זכה למעמד של אלבום זהב בהולנד, ואחריו יצא "We Like to Party!" במאי, שהגיע למקום השני במצעד ההולנדי ולמקום הראשון בבלגיה ביוני 1998.
באוקטובר הלהקה שחררה את הסינגל "Boom, Boom, Boom, Boom!!" ואת האלבום The Party Album.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד ההולנדי.
בנובמבר 1998, הונגה בויז נכנסו למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי עם השיר Up and Down.
השיר "We Like to Party!" יצא לאור ברחבי העולם בשנת 1999 והיה להיט בעשרת הגדולים במדינות אירופאיות רבות, קנדה, אוסטרליה, וניו זילנד.
ביוני 1999, הונגה בויז הוציאה לאור את "Greatest Hits!
Part 1" בתור The Party Album; אלבום האולפן הראשון שלהם.
הסינגל "Boom Boom Boom Boom" הגיע לראש מצעדי הפזמונים בבריטניה, ניו זילנד ובהולנד.
בנובמבר 1999, "Boom, Boom, Boom, Boom!!" שימש גם כסרטון פרסומת ביפן עבור ניסאן למכונית הווינגוראד (Wingroad) שלהם (מכונית סטיישן).
האלבום "The Remix Album" הוצא לאור בינואר 2000, והוא כלל בתוכו רמיקסים חדשים לריקודים של שירי אלבום הבכורה של הלהקה.
2000–2002: עזיבתו של פורס, האלבום The Platinum Album ופסק זמן
זמן קצר לפני יציאת אלבום האולפן הבא שלהם, פורס עזב את הלהקה כדי לפתח קריירת סולו והוחלף על ידי מאמן הדולפינים יוריק באקר.
האלבום "The Platinum Album" יצא בתחילת שנת 2000, וזכה להצלחה מתמשכת עבור הלהקה, כאשר שלושת הסינגלים הראשונים שלה "Kiss (When the Sun Don't Shine)", "Sha-La-La-La-La ו"Uncle John from Jamaica" הגיעו כולם למצעדים באירופה, אוסטרליה וניו זילנד, וקנדה, כאשר שני הראשונים הגיעו לראש המצעדי הניו זילנדים.
עבור הסינגל הרביעי של האלבום, "Cheekah Bow Bow (That Computer Song)" הלהקה השיגה חברה וירטואלית, הצ'יקה המונפשת (the animated Cheekah).
בשנת 2002 עזבו פוסט ואן רייזוויק ובייקר את הלהקה, שהפסיקה את פעילותה בעקבות כך.
בשנת 2007, הלהקה חזרה לסצנת המועדונים עם החבר החדש דוני לטופירהיסה, המכונה מא'דוני, שהחליף את דן בורגר בתור קאובוי.
לאחר מכן, ואן רייסוויק ובייקר הצטרפו שוב ללהקה באותו שלב.
בשנת 2009, גם פורס הצטרף שוב ללהקה בעוד שבייקר עזב שוב.
בשנת 2010 הוציאה הלהקה סינגל חדש, "Rocket To Uranus", בשיתוף פעולה עם הזמר פיט ברנס והסלבריטאי האמריקאי פרז הילטון.
הקליפ הוקרן בבכורה ב-6 ביוני בתחנת הטלוויזיה ההולנדית TMF, ובפורמטים דו-ממדיים ותלת-ממדיים באתר האינטרנט ובערוץ היוטיוב שלהם.
בדצמבר 2011, הוציאה הלהקה את The Best of Vengaboys באוסטרליה.
הם הופיעו בנשף הטריניטי מיי (Trinity May Ball) ביוני 2012.
בינואר 2013, ביצעה הלהקה לראשונה גרסת כיסוי לשיר "Hot Hot Hot" של המוזיקאי ארואו (Arrow) במהלך סיבוב ההופעות הארצי שלהם באוסטרליה.
השיר יצא ביולי 2013 כסינגל.
בערך באותו זמן, קים ססאבון נכנסה להריון.
2014–2015: האלבום Party Album של חג המולד
בינואר 2014, אמר רובין פורס בראיון בדובאי כי הלהקה מתכוונת להמשיך להופיע באירופה ושהם עובדים על הופעות עתידיות במזרח התיכון ובהודו, יחד עם ביצוע להיטיה הגדולים ביותר, הסינגל האחרון שלהם, "Hot, Hot, Hot", ושירים חדשים שטרם פורסמו, על פי הדיווחים.
הוא גם הצהיר כי הוצאת חומרים חדשים מתוכננת לשנת 2014. במאי 2014 יצא רמיקס חדש מהסינגל שלהם "To Brazil" ששמו שונה ל-"2 Brazil".
בנובמבר 2014 יצא אלבום חדש בשם The X-mas Party Album הכולל את כל הלהיטים של Vengaboys עם צלילי חג המולד.
כמו כן, יצא הסינגל "Where Did My X-mas Tree Go" יחד עם קליפ חדש.
סיבוב הופעות בדרום אפריקה תוכנן לדצמבר.
2015–2017: סיבוב הופעות בניו זילנד ואוסטרליה
בסוף פברואר 2015, דניס פוסט-ואן רייסוויק אמרה שהיא בהריון עם ילדה השני.
בשנת 2016 ערכה הלהקה סיבוב הופעות באוסטרליה וניו זילנד.
בנובמבר ודצמבר 2017, הלהקה סייעה ללהקת הפופ Steps במהלך סיבוב ההופעות שלהם "Party on the Dancefloor".
2019: חגיגות ה־20 שנים והאלבום Unplugged
בשנת 2019, חגגה הלהקה את יום השנה ה-20 להיווסדה והוציאו גרסאות אנפלאגד לשירים "Boom, Boom, Boom, Boom" ו-"We're Going to Ibiza!" והוציאו מיני-אלבום בשם Unplugged #1's.
בקיץ 2020, הוציאה הלהקה גרסת פסטיבל ללהיטם העולמי "Up & Down" עם הדי ג'יי והמפיק האוסטרלי טימי טראמפט, כאשר הגרסה החדשה נזקפה לזכותם של טימי טראמפט x הונגה בויז.
בספטמבר 2021, הלהקה לקחה חלק בסיבוב ההופעות "'s90 Nostalgia: Electric Circus" בקנדה, שאופיין במוזיקת יורודאנס.
בדצמבר 2024, קים ססאבון הודיעה שהיא לוקחת הפסקה למנוחה ושהיא תוחלף בהמשך סיבוב ההופעות שלהם על ידי סילה ניקופ מלהקת הפופ ההולנדית Ch!pz.
ב-23 ביולי 2025, הונגה בויז חיממו את הסיזור סיסטרז ואת קשה (זמרת) בסיבוב ההופעות The Tits Out בניו יורק במדיסון סקוור גארדן.
סילה ניקופ (2024-הווה, החליפה את קים ססאבון).
וַנַדִּיּוּם (Vanadium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי V ומספרו האטומי 23.
ונדיום הוא מתכת בצבע לבן בהיר, רך וגמיש.
לוונדיום עמידות נגד קורוזיה ונגד חומצות כמו חומצת מימן כלורי (HCl) וחומצה גופרתית (H2SO4).
ונדיום מתחמצן בטמפרטורה של 663 מעלות צלזיוס.
דרגת חמצון 1+ קיימת, אבל היא מאוד נדירה.
80% מהוונדיום שמופק מגיע לסגסוגות ברזל או תוסף לפלדה, שימושים נוספים:
פלדת אל חלד, למשל בכלי ניתוח ברפואה.
מנועי סילון בנויים לעיתים מסגסוגת של ונדיום, טיטניום ואלומיניום.
צירים, מערכת הילוכים במכונית ושאר רכיבים עם חשיבות קריטית עשויים מסגסוגת שמכילה ונדיום.
בייצור פלדה, לוונדיום שימוש בתור מייצב קרביד (תרכובת הפחמן שמחזקת את הפלדה), כגון פלדת כרום-ונדיום.
ונדיום אינו מתבקע בקלות מפגיעת נייטרונים ולכן הוא יעיל ביישומים בכורים גרעיניים.
מוונדיום-גליום מייצרים מגנטים חזקים (175,000 גאוס).
V2O5 משמש כזרז בייצור חומצה גופרתית.
זכוכית שמצופה בVO2 יכולה לחסום קרינה תת אדומה ולא אור נראה בטמפרטורות מסוימות.
ונדיום מוסף לאלומיניום חמצני גבישי על מנת ליצור את אבן החן אלכסנדריט בצורה מלאכותית.
ונדיום (מקור השם באלה ונאדיס מהמיתולוגיה הנורדית) זוהה על ידי אנדרס מנואל דל ריו (מינרלוג ספרדי) במקסיקו סיטי ב-1801 שכינה אותו "עופרת חומה".
אנדרס הבחין בצבעים של ונדיום שהזכירו לו את היסוד כרום וקרא לו "פאן-כרום" (Panchromium).
מאוחר יותר הוא שינה את השם ל"אריתוריום" (Erythorium) מכיוון שרוב המלחים שלו שינו את צבעם לאדום בחימום.
אנדרס השתכנע לבסוף שממצאו הוא לא יסוד חדש, מכיוון שכימאי צרפתי טען שה"יסוד" שמצא הוא לא יותר מכרום לא טהור.
ב-1831 זיהה נילס גבריאל ספסטרום ונדיום חמצני בזמן שעבד במכרות ברזל.
מאוחר יותר באותה שנה אישר פרידריך ולר את ממצאיו של אנדרס מ-1801.
ונדיום מתכתי הופק על ידי הנרי אנפילד רוסקו ב-1867 כשהפריד את הכלור מוונדיום כלורי (VCl3) בעזרת מימן.
בביולוגיה, אטום ונדיום הכרחי לאנזימים מסוימים, למשל המובנדין, אך הוא מצוי מעט מאוד בחלבונים.
האנזים בחיידקים מסוימים שהופך חנקן אטמוספירי (N2) לתרכובות חנקן מכיל ונדיום.
חולדות ותרנגולים צריכים ונדיום בכמויות קטנות ומחסור עלול לגרום לקשיים בגדילה ולפגמים ברבייה.
תרכובות ונדיום מסוימות יכולות להקל על סימפטומים של מחלת הסוכרת בחיות ובני אדם; המנגנון עדיין לא ידוע במלואו.
ונדיום לא מופיע בטבע בצורתו החופשית, אבל הוא נמצא ב-65 מינרלים שונים שביניהם פטרוניט (VS4), ונאדיניט [Pb5(VO4)3Cl] וקרנוטיט [K2(UO2)2(VO4)2.3H2O].
ונדיום נמצא גם במינרל בוקסיט ובמרבצים שמכילים פחמן כמו נפט גולמי, פחם.
ונדיום מופיע בדמו של היצור "Pyura chilensis" , שחי על סלעי החוף של דרום אמריקה, בריכוז של פי 10 מיליון מאשר במי הים.
היצור נחשב למעדן ומשמש למאכל הן בדרום אמריקה והן במדינות אחרות שאליהן הוא מיוצא, כגון שוודיה ויפן, והדבר מעורר חששות בריאותיים.
אבקת ונדיום מתכתי מתלקחת בקלות, ואלא אם כן צוין אחרת, כל תרכובות הוונדיום נחשבות רעילות.
באופן כללי, ככל שדרגת החמצון של ונדיום היא גבוהה יותר - כך התרכובת יותר מסוכנת ורעילה.
הרעילה ביותר היא V2O5. תרכובות ונדיום יכולות לגרום לסרטן הריאות אם הן נשאפות.
ונדיקט ואסילייביץ' ירופייב היה סופר, מחזאי ומסאי רוסי בתקופת ברית המועצות.
בשנת 1969 כתב את ספרו הנודע ביותר "מוסקבה פטושקי".
הספר נאסר לפרסום בברית המועצות אך הופץ בעשרות אלפי עותקי "סאמיזדאט" והפך לספר פולחן.
הספר הודפס לראשונה ב-1973 בישראל.
ירופייב כתב גם מסות ואת המחזה "ליל ואלפורגיס".
ירופייב נולד בעיירה הקטנה קנדלאקשה במחוז מורמנסק.
אביו נכלא בטיהורים הגדולים אך שרד 16 שנים בגולאג.
רוב ילדותו עברה עליו בבית יתומים בקירובסק שבקרליה.
הוא התקבל ללימודי בלשנות באוניברסיטת מוסקבה אך סולק לאחר שנה וחצי משום שסירב להשתתף באימוני החובה הצבאיים.
הוא המשיך ללמוד במספר מוסדות בערים קולומנה וולדימיר, אך לא סיים תואר שכן לרוב סולק בשל "בעיות התנהגות" והתבטאויות שלא עלו בקנה אחד עם הדעות השליטות בברית המועצות.
בשנים 1958–1975 התגורר ללא רישום רשמי ("פרופיסקה") באוקראינה, בלארוס, ליטא, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן תוך שהוא עובד בעבודות דחק שונות.
כתביו, אותם החל לכתוב מגיל 17, לא נתקבלו אפילו בספריות ציבוריות.
ירופייב מת מסרטן הגרון בשנת 1990.
ונדה (באנגלית ובאפריקאנס: Venda) או בשמה הרשמי רפובליקת ונדה (בשפת הונדה: Riphabuliki ya Venda) הייתה בנטוסטן בצפון מזרחה של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
ממשל עצמי נוסד בונדה בשנת 1973, ובשנת 1979 העניקה לה דרום אפריקה עצמאות.
היא השתרעה באזורי הגבול עם זימבבואה ומוזמביק, על שטחה של הפרובינציה טרנסוואל.
ונדה גבלה מדרום עם הבנטוסטנים גאזאנקולו ולבווה.
האוכלוסייה השלטת בונדה היו בני הונדה.
ונדה הגיעה לקיצה בשנת 1994, אז עם נפילת האפרטהייד היא אוחדה מחדש עם דרום אפריקה.
כיום שטחה מהווה חלק מפרובינציית לימפופו.
מנהיג שם כהונה סוג פורסטר 1 פטריק ראמאנו מבולאהני מפהפהוPatrick Ramaano Mbulaheni Mphephu 1973–1979 ראש השרים בותה (1) פטריק ראמאנו מבולאהני מפהפהו (כהונה שנייה)Patrick Ramaano Mbulaheni Mphephu 1979–1988 נשיא 2 פרנק נזוואקהולו ראבהלהFrank Nndwakhulu Ravhele 1988–1990 נשיא השתייכות מפלגתית:
מערכות הבחירות לפרלמנט בונדה מפלגה מושבים בחירות 1973 (1) מפלגת העצמאות העממית (VIPP) 13 המפלגה הלאומית (VNP) 5 סה"כ 18 בחירות 1978 (2) מפלגת העצמאות העממית (VIPP) 31 המפלגה הלאומית (VNP) 11 סה"כ 42 בחירות 1984 (3) המפלגה הלאומית (VNP) 41 מפלגת העצמאות העממית (VIPP) 4 סה"כ 45
וַנדָה לַנדוֹבסקָה (בפולנית: Wanda Landowska; 5 ביולי 1879 – 16 באוגוסט 1959) הייתה צ'מבליסטית פולנייה יהודייה, מחלוצי החייאתו של הצ'מבלו בתחילת המאה ה-20 בנגינתה (הן בהופעות פומביות והן בהקלטות), בהוראת הנגינה בכלי, בפרשנותה ובמחקריה.
ונדה לנדובסקה נולדה בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בת לאב עורך דין ולאם בלשנית, שתרגמה את מארק טוויין לפולנית.
היא החלה לנגן פסנתר בגיל ארבע ולמדה בקונסרבטוריון של ורשה אצל יאן קלֶצ'ינסקי ואלכסנדר מיכלובסקי .
בנוסף, למדה קומפוזיציה אצל היינריך אוּרבַּן בברלין.
לאחר נישואיה לחוקר הפולקלור הפולני הנרי לב בשנת 1900 בפריז, לימדה פסנתר בסקולה קאנטורום שם (1900–1912).
מורה הראשון עודד אותה לנגן את המוזיקה שאהבה וללכת בדרכה, אך מוריה הבאים עשו כמיטב יכולתם להטותה בכיוונים שלא נראו לה, ושנות ההוראה הכפויה הביאו אותה להחלטה להתמסר למוזיקה שאהבה, בעיקר מתקופת הבארוק, ולוותר על הפסנתר למען הצ'מבלו.
החלטתה זו הקימה עליה מתנגדים, שראו בצ'מבלו כלי נשכח שאבד עליו הכלח בשנים ההן, אך גם תומכים, בהם גבריאל פורה ומנואל דה פאיה.
ונדה לנדובסקה לימדה צ'מבלו בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (1912–1919).
יצירות חדשות רבות נכתבו למענה: "אל רטאבלו דה מאסה פדרו" (El retablo de maese Pedro) של מנואל דה פאיה ציין את שיבת הצ'מבלו לתזמורת המודרנית.
בהמשך כתב פאיה קונצ'רטו לצ'מבלו למענה, ופרנסיס פולנק חיבר בשבילה את "Concert champêtre" שלו.
משנת 1927 היה ביתה בסַן-לה למרכז ביצוע וחקר מוזיקה עתיקה.
כשכבשה גרמניה הנאצית את צרפת, לנדובסקה, שהייתה לאזרחית צרפת ממוצא יהודי, נמלטה מפריז עם עוזרתה ושותפתה לחיים, המוזיקאית דניז רֶסטוּ .
היא עזבה את סן-לו בשנת 1940, ולאחר תקופת נדודים בדרום צרפת הפליגה מליסבון לארצות הברית וב-7 בדצמבר 1941 הגיעה לניו יורק.
ביתה בסן-לו נבזז, הכלים וכתבי היד נגנבו, ולארצות הברית הגיעה למעשה ללא נכסים של ממש.
בשנת 1949 התיישבה בלייקוויל שבקונטיקט, והשיבה לעצמה את מעמדה כמבצעת ומורה בארצות הברית, שבה הרבתה לסייר במסעות קונצרטים.
כתביה על מוזיקה, "מוזיקה עתיקה" ו"לנדובסקה על מוזיקה", תורגמו ונערכו על ידי דניז רסטו.
וריאציות גולדברג של יוהאן סבסטיאן באך, 1933 – זו הייתה ההקלטה הראשונה של יצירה זו.
היצירה בוצעה והוקלטה על ידה שוב בשנת 1945.
הסונאטות של דומניקו סקרלטי, הוקלטו בחלקן עד שנת 1940.
הפסנתר המושווה של באך, 1949–1954 – ההקלטה הוגדרה על ידי לנדובסקה כ"צוואה שלה לעולם".
ונדטה הוא מותחן פוליטי-דיסטופי שבוים על ידי ג'יימס מקטיג ונכתב על ידי האחיות וצ'אוסקי.
הסרט מבוסס על הרומן גרפי וי פור ונדטה שנכתב על ידי אלן מור ואויר על ידי דייוויד לויד.
עלילת הסרט מתרחשת בעולם עתידני, בו כונן בממלכה המאוחדת שלטון נאו-פשיסטי שתומך בעליונות הנורדית.
הוגו ויבינג, המשחק בתפקיד "V", הוא טרוריסט-אנרכיסט מסתורי המנסה להפיל המשטר תוך כדי ביצוע הפיכה ונקמת דם.
נטלי פורטמן, המשחקת בתפקיד איווי המונד, היא צעירה ממעמד הביניים שנקלעה לפעילותו של "V", וסטיבן ריאה משחק בתפקיד הבלש שיוצא למסע חיפושים במטרה לעצור את "V".
קבוצות פוליטיות רבות ראו בסרט אלגוריה לדיכוי הממשלתי שהן חוות – ליברטריאנים ואנרכיסטים לדוגמה, השתמשו בו על מנת לקדם את אמונותיהם.
על כך טען דייוויד לויד כי: "מסכת גאי פוקס הפכה לסימן מזהה נפוץ ולכרזה פוליטית נוחה לשימוש במחאה כנגד הרודנות – אני שמח שאנשים משתמשים בה, היא מיוחדת".
ב-2032 העולם שרוי בתוהו ובוהו – ארצות הברית שסועה ושקועה במלחמת אזרחים שנייה ובהתמודדות עם מגפת "סנט מרי", אשר פגעה בממלכה המאוחדת ובאירופה 14 שנים קודם לכן.
בממלכה המאוחדת שולטת המפלגה האולטרה-שמרנית והפשיסטית "נורספייר" בראשותו של ה"קנצלר העליון", אדם סאטלר.
בלילה שלפני ליל גאי פוקס, איווי האמונד, עובדת ברשת הטלוויזיה הבריטית, משוטטת מחוץ לביתה לאחר כניסת העוצר.
חברים בשירות החשאי ה"אצבע" תופסים אותה והיא בורחת על מנת להתחמק ממעצר.
המורד "V", החבוש תמידית במסיכת גאי פוקס ונוטה לקחת את החוק לידיו, מציל את איווי מידי השירות החשאי ולאחר מכן מפוצץ את בית המשפט הפלילי הראשי בלונדון, האולד ביילי, כשברקע זיקוקים והיצירה המוזיקלית הפתיחה 1812. המפקח המשטרתי פינץ' מהסקוטלנד יארד מתבקש לקחת אחריות על חקירת פעילותו של "V".
הטלוויזיה הבריטית מכריזה על השמדת האולד ביילי כ"הריסת חירום" לביטחון הציבור, אך "V" מפריע לשידור ולוקח אחריות על הפיצוץ, בעודו מעודד את תושבי בריטניה להתנגד לממשל ומבקש מהם לפגוש אותו בליל גאי פוקס של השנה שלאחר מכן מחוץ לארמון וסטמינסטר.
המשטרה מנסה לעלות על שידורו של "V" ולתפוס אותו, אך איווי עוזרת לו להימלט ומאבדת הכרה תוך כדי המנוסה.
"V" לוקח את איווי לביתו, ואומר לה שתצטרך להישאר בו במשך השנה הקרובה.
לאחר מכן, הוא מתכונן לצאת להרוג את התועמלן הראשי של השלטון, לואיס פרוטרו, ואת הבישוף של לונדון, אנתוני לילימן.
איווי מציעה לעזור לו, אך מנצלת את ההזדמנות על מנת לברוח לבית המנהל שלה ברשת הטלוויזיה, קומיקאי ובעל תוכנית אירוח, גורדון דיטריך.
בתמורה לאמונה של איווי בו ועל כך שסמכה עליו, דיטריך חושף בפניה שהוא מחזיק בחומרים אסורים, כולל ציורים חתרניים, קוראן עתיק ותמונות הומו-ארוטיות.
באותו הזמן, "V" מתעמת עם דוקטור דליה סארידג', שביצעה ניסויים בו וב"בלתי רצויים" נוספים במחנה הריכוז בלארקהיל שבמחוז וילטשייר.
לאחר שהיא מבטאת חרטה על מעשיה, "V" הורג אותה ומשאיר אותה שם.
לאחר שדיטריך משדר פרודיה על הממשלה בתוכנית האירוח שלו, המשטרה החשאית פושטת על ביתו ואיווי נתפסת.
היא נכלאת ומעונה על מנת שתמסור מידע אודות "V" ונחמתה היחידה היא פתק שהיא מוצאת בתא המאסר שלה, שנכתב על ידי השחקנית ולרי פייג', אסירה לשעבר באותו התא שעונתה ונרצחה בשל היותה לסבית.
לאיווי ניתנות שתי ברירות – או שתספק מידע על מיקומו של "V" או שתוצא להורג.
כשהיא אומרת שתעדיף למות, משחררים אותה לפתע וללא הסבר והיא יוצאת מהכלא אל תוך ביתו של "V".
מסתבר ש-"V" היה זה ש"עצר" אותה והוא ביים את המעצר ואת העינויים על מנת לשחרר אותה מפחדיה.
הפתק שקראה היה אמיתי, והוא הועבר ל-"V" מוולרי בתקופת מאסרם המשותפת.
הוא מספר לה שדיטריך הוצא להורג לאחר שנמצאו הפריטים האסורים בביתו.
תחילה, איווי כועסת מאוד על "V" בגלל מה שעולל לה, אך לאחר מכן היא מבינה שהוא עשה זאת על מנת להופכה לאדם חזק יותר.
היא עוזבת אותו, אך מבטיחה לשוב לפני ליל גאי פוקס.
לאחר שהוא קורא את יומנה של דוקטור סארידג' שנרצחה, המפקח פינץ' מגלה שב-"V" בוצעו ניסויים ושהוא רודף את כל האנשים שאחראיים לכך.
אף על פי שהממשלה מנסה להאט במכוון את קצב עבודתו, פינץ' מחפש את זהותו האמיתית של "V" והוא מוצא שהוא היה חלק מתוכנית לוחמה ביולוגית סודית בלארקהיל.
פינץ' נפגש עם אדם בשם ויליאם רוקווד שמגלה לו עוד אודות התוכנית ומקורותיה – 14 שנים קודם לעלילת הסרט, ארצות הברית הייתה מעורבת במלחמה רצחנית במזרח התיכון ובריטניה סבלה מטרוריזם כתוצאה מהשתתפותה במלחמה.
סאטלר, שהיה שר ההגנה של בריטניה באותה התקופה, השתמש במלחמה כתירוץ להשיק מיזם סודי למטרות ביטחון לאומי בלארקהיל.
במיזם נוצר נגיף "סנט מרי" ואחד ממנהיגי מפלגת "נורספייר" הציע לשחרר אותו בתוך שטחי הממלכה המאוחדת.
לאחר ששתלו את הנגיף בבית הספר "סנט מרי", בתחנת טיוב ובמתקן לטיהור מים – הוא הרג כ-100,000 אזרחים בריטים, ובהפצתו הואשמו ארגוני טרור שהיו מעורבים במלחמה.
חברת תרופות השייכת למפלגה "גילתה" תרופה לנגיף, הצילה אזרחים רבים ממוות, והרוויחה כסף רב עבור מוסדות המפלגה.
כתוצאה מהכאוס ומהפחד ששררו במדינה לאחר ההתקפה והבטחותיה של מפלגת "נורספייר" להשבת הביטחון הלאומי, היא הצליחה להשתיק את מתנגדיה הפוליטיים, לנצח בבחירות באותה השנה, לזכות ברוב משמעותי בפרלמנט ולהעלות את סאטלר לכס "הקנצלר העליון".
פינץ' מבין כי המתקפה בוצעה במכוון על ידי "נורספייר" על מנת לשלוט במדינה.
הווירוס ותרופתו הומצאו באמצעות ניסויים באנשים שהוגדרו "סוטים חברתית" ובמתנגדים פוליטיים ובהם האיש שהפך ל-"V".
אף על פי ששאר נשואי המחקר מתו כתוצאה מהניסויים במתקן, יכולותיו הפיזיות והמנטליות של "V" דווקא הועצמו, אך במחיר השחתת פניו ונפשו.
יכולות אלו הן שאפשרו ל-V להרוס את מחנה הריכוז ולהימלט.
מאוחר יותר מגלה פינץ' שרוקווד היה בעצם "V" בתחפושת, אך בניגוד לציפייה, הוא ממשיך להאמין לסיפורו של "V" ואמונו במשטר נפגע קשות בשל כך.
בעוד ליל גאי פוקס מתקרב, "V" מפיץ אלפי מסכות גאי פוקס והציבור מתחיל לפקפק במשילותו של השלטון.
הממלכה המאוחדת אט אט מתדרדרת לאנרכיה, כשהאירוע המכונן הוא הריגתה של נערה חבושת מסיכת גאי פוקס שציירה גרפיטי בידי חבר ה"אצבע", שהוביל לרציחתו בידי אספסוף זועם.
בליל גאי פוקס איווי מגיעה לבקר את "V", שמראה לה קרונות עמוסים חומרי נפץ בתחנה נטושה של הרכבת התחתית של לונדון, שיעדם הוא ארמון וסטמינסטר.
הוא מותיר לאיווי את הברירה האם לשלוח את הקרונות או לא.
משם, "V" יוצא להפגש עם מנהיג מפלגת "נורספייר", פיטר קרידי, לו הוא מסכים להיכנע בתמורה להוצאתו להורג של סאטלר.
קרידי מכניס את סאטלר לחדר והורג אותו, אך "V" חוזר בו לפתע מההסכמות והורג את קרידי ואנשיו, תוך כדי שהם יורים בו.
אולם, חסינותו הפיזית של "V" משאירה אותו בחיים למרות הפציעות הקשות.
כשהוא פצוע אנושות, הוא חוזר לאיווי ואומר לה שהוא מאוהב בה לפני שמת.
איווי מניחה את גופתו על קרונות חומרי הנפץ כשפינץ' מגיע למקום.
מפוכח ונבגד ממעשי המשטר, פינץ' מרשה לאיווי לשלוח את הקרונות.
מעל לפני השטח אלפי תושבים בריטיים עם מסיכות גאי פוקס צועדים אל עבר ארמון וסטמינסטר.
מאחר שגם סאטלר וגם קרידי נרצחו, הצבא לא מקבל הוראות ומתיר לאזרחים לעבור.
בעוד איווי ופינץ' עולים לצפות בפיצוץ של ארמון וסטמינסטר על אחד מגגות העיר, פינץ' שואל את איווי אודות זהותו של "V", והיא משיבה לו: "הוא היה כולנו".
הוגו וויבינג בתפקיד "V" – אנרכיסט כריזמטי ומוכשר שהיה קורבן לניסויים בבני אדם שביצעה מפלגת "נורספייר".
השחקן ג'יימס פיורפוי לוהק תחילה לתפקיד, אך התפטר שישה שבועות לאחר תחילת הצילומים.
תחילה דווח שהתפטר בשל קשיים ללבוש את המסכה למשך כל הסרט, אך הוא הצהיר בהמשך שלא זו הסיבה.
הוא הוחלף בידי וויבינג שעבר קודם לכן עם המפיק ג'ואל סילבר ועם האחיות וצ'אוסקי בסדרת סרטי מטריקס, שם שיחק את האנטגוניסט הראשי.
נטלי פורטמן בתפקיד איווי המונד – אזרחית פשוטה, בת מעמד הביניים שעובדת ברשת הטלוויזיה הבריטית.
במהלך הסרט היא נקלעת למוקד פעילותו של "V" ומפתחת איתו ועם משימותיו מערכת יחסים מורכבת.
הבמאי ג'יימס מקטיג פגש את פורטמן לראשונה על סט הצילום של מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים, בו הוא עבד כעוזר במאי.
במסגרת הכנותיה לתפקיד, פורטמן עבדה עם הדיאלקטולוגית ברברה ברקרי על מנת לסגל מבטא בריטי.
בנוסף, היא צפתה בסרט תיעודי על מחתרת מזג האוויר וקראה את הביוגרפיה של מנחם בגין, שהיה מנהיג מחתרת האצ"ל.
לדמותה של פורטמן יש קווים אישיותיים מקבילים עם דמותה בסרט לאון, ולדבריה של פורטמן: "מערכת היחסים שבין "V" ואיווי היא מורכבת כמו מערכת היחסים בסרט ההוא".
ראשה של פורטמן גולח במהלך סצנה שבה איווי עוברת עינויים ב"שבי".
סטיבן ריאה בתפקיד המפקח אריק פינץ' – מפקדה החדש של הסקוטלנד יארד ושר החקירות בממשלת בריטניה (כונה "האף"), החוקר הראשי של פעולותיו של "V".
במהלך חקירותיו הוא נחשף לפשע ממשלתי חסר תקדים.
כשריאה נשאל אם הפוליטיקה בסרט היא שמשכה אותו, הוא השיב: "אני לא חושב שהסרט היה כל כך מעניין אם הוא היה מתעסק רק בקומיקס.
הפוליטיקה היא מה שנותנת לסרט את הממדים הרבים שלו ואת התנופה שלו, אז ברור שאהיה מעוניין בפוליטיקה."
ג'ון הרט בתפקיד "הקנצלר העליון" אדם סאטלר – חבר פרלמנט לשעבר מטעם המפלגה השמרנית ושר ההגנה הבריטי.
מקימה של מפלגת "נורספייר" ומנהיגה האוטוריטרי הנבחר.
הרט שיחק בתפקיד ההפוך לתפקידו זה בסרט דיסטופי אחר – וינסטון סמית', קורבן של שלטון טוטליטרי בסרט 1984.
סטיבן פריי בתפקיד גורדון דיטריך – הומוסקסואל בארון ומנחה תוכנית אירוח יומית, מנהלה את איווי ברשת הטלוויזיה הבריטית.
טים פיגוט-סמית בתפקיד פיטר קרידי – מנהיג מפלגת "נורספייר" וראש המשטרה החשאית, ה"אצבע".
רופרט גרייבס בתפקיד דומיניק סטון – עוזרו של המפקח פינץ'.
רוג'ר אלאם בתפקיד לואיס פרותרו – "קולה של לונדון", התועמלן הראשי של מפלגת "נורספייר" ומפקדו לשעבר של מחנה הריכוז לארקהיל.
ג'ון סטנדינג בתפקיד אנתוני לילימן – הבישוף המושחת של מנזר וסטמינסטר.
אדי מארסן בתפקיד בריאן אטרידג' – ראש מערך מודיעין-השמע הממשלתי, ה"אוזן".
בן מיילס בתפקיד רוג'ר דסקומב – ראש מערך התעמולה הממשלתי, ה"פה", והמפיק הראשי של רשת הטלוויזיה הבריטית.
גאי הנרי בתפקיד קונרד הייר – ראש מערך המודיעין הוויזואלי הממשלתי, ה"עין".
שינייד קיוזאק בתפקיד דליה סארידג' – הרופאה הראשית במחנה הריכוז לארקהיל, בתקופת עלילת הסרט משמשת כחוקרת מקרי מוות.
נטשה וויטמן בתפקיד ולרי פייג' – שחקנית לסבית שנכלאה במחנה הריכוז לארקהיל בשל נטיותיה המיניות.
אימוג'ן פוטס בתפקיד ולרי פייג' – בימי ילדותה.
מזימת אבק השרפה וגאי פוקס מהווים את ההשראה ההיסטורית העיקרית לפעולותיו של "V" והם תרמו רבות לבחירת תזמוניו, שפתו ומראהו.
לדוגמה, השמות רוקווד, פרסי וקיז, בהם השתמש "V" כשמות בדויים במהלך הסרט, הם שמות שלושה מקושרי אבק השריפה.
בנוסף, לדמותו של "V" ולמעלליו קווים מקבילים רבים לדמותו של אדמונד דנטס, גיבור הספר הרוזן ממונטה כריסטו של אלכסנדר דיומא – בשני הסיפורים, הגיבור הראשי נמלט מכליאה טראומטית ולא צודקת ומבלה עשרות שנים בהכנות לנקמה במדכאיו בדמות אחרת שהמציא.
כמו כן, הסרט מנסה באופן ברור לתאר את "V" כהתגלמותו של רעיון יותר מאשר כבן-אדם – וזאת באמצעות הדיאלוגים בהם הוא משתתף וההצגה שלו כאדם ללא עבר, זהות או פנים.
לפי האתר הרשמי: "השימוש של "V" במסיכת גאי פוקס הוא שימוש תכליתי וכיוצא ממנו גם סמלי.
הוא חובש את המסיכה על מנת להסתיר את הצלקות שעל פניו, ובעצם טשטוש זהותו – הוא הופך לרעיון עצמו".
כפי שצוין בידי מספר מבקרים ופרשנים, סיפורו וסגנונו של הסרט משקפים אלמנטים דומים מהספר פנטום האופרה של גסטון לרו.
גם "V" וגם הפנטום חובשים מסכות על מנת להסתיר את פניהם המושחתות, שולטים באחרים על ידי מינוף דמיונם, בעלי עבר טראגי וחדורי תחושת נקם.
גם מערכת היחסים של "V" עם איווי היא בעלת מאפיינים משותפים עם מערכת היחסים שמתוארת בפנטום האופרה בין הפנטום לכריסטין דאי, אותה הוא לוקח למערה התת-קרקעית שלו, כמו ש-"V" חוטף את איווי לביתו, שם הם מנסים ללמד אותן על עצמן ולחנכן מחדש.
שני הגיבורים-נבלים מנהלים עימן יחסי אהבה-שנאה המוכתבים על ידי שני כוחות מנוגדים – הכמיהה שלהם לקרבה וההכרח שלהם בריחוק.
כסרט המתאר את המאבק בין החופש לבין משטר מדינתי, הוא שואב השראה מדמויות וממשטרים טוטליטריים אייקוניים כמו גרמניה הנאצית והספר 1984 של ג'ורג' אורוול.
לדוגמה, הקנצלר העליון, אדם סאטלר, מופיע בסרט בעיקר על גבי מסכי קולנוע גדולים ועל גבי ציורים בבתים, והמדינה משתמשת באופן המוני במודיעין על מנת לרגל אחר אזרחיה, בעוצר, במשטרה חשאית ובתחנת רדיו לאומית שמשדרת שידורי תעמולה – מאפיינים נפוצים של האח הגדול בספר 1984. הסלוגן "עוצמה דרך אחדות.
אחדות דרך אמונה" מופיע בסרט ברחבי העיר לונדון והוא מזכיר במקצבו את הסלוגן "מלחמה היא שלום.
בורות היא עוצמה" מהספר 1984. השם אדם סאטלר מזכיר בכוונה את שמו של אדולף היטלר – כמו היטלר, גם סאטלר מתבטא בהיסטריה מוחלטת לעיתים וגם הוא טהרן גזעי וחברתי, אך במקום יהודים, בסרט רודפים יותר ערבים ומוסלמים.
הסיבה בהחלפתם של היהודים במוסלמים בתעמולה האתנו-דתית של מפלגת "נורספייר", היא בגלל סיפור הרקע של המלחמה במזרח התיכון כנגד המוסלמים ובשל העובדה שבבריטניה בתקופת צאת הסרט, היו הרבה יותר מוסלמים מאשר יהודים.
אולם, מצוין שהמפלגה רדפה גם יהודים בשל היותה ארית ונוצרית-פשיסטית.
ולרי נשלחה למחנה הריכוז בשל היותה לסבית ובוצעו בה ניסויים שונים, מה שמזכיר את רדיפת ההומוסקסואלים בגרמניה הנאצית ואת הניסויים בבני אדם שבוצעו על ידם.
יוצרי הסרט הוסיפו התייחסויות שונות לאירועים אקטואליים, הרלוונטיים לקהל של שנת 2006, עת יצא הסרט.
לפי הלוס אנג'לס טיימס: "עם שפע של אירועים חדשותיים ואמיתיים לשאוב מהם בתחומי הריגול הממשלתי, עינויים, הפצת פחד ועיוותים תקשורתיים, שלא להזכיר שחיתות תאגידית וצביעות דתית, אי אפשר להאשים את יוצרי הסרט בתצוגת הראווה של ההתייחסויות לאירועים אקטואליים".
בסרט יש גם התייחסויות למגפה שתעבור בדרך האוויר ושימוש נרחב בזיהוי ביומטרי ובריגול ממשלתי.
מבקרי הסרט, פרשנים פוליטיים ואנשי תקשורת נוספים ציינו כי הסרט שואב התייחסויות רבות מאירועי תקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש בארצות הברית, וביניהן – כיסויי העיניים, הברדסים והשקים שהולבשו על ראשי האסירים בלארקהיל בדומה לממצאים בכלא אבו גרייב שבעיראק ושיטות הלוחמה בטרור השונות שהופעלו תחת שלטון בוש.
אחד החפצים האסורים שנתפסו במרתף ביתו של גורדון היה כרזת מחאה שנשאה דגל מעורב של ארצות הברית ובריטניה כשבמרכזו צלב קרס והכיתוב "קואליציית המסכימים, לעוצמה".
"קואליציית המסכימים" היא הכינוי לקואליציה בראשות ארצות הברית שיצאה למלחמת עיראק והביטוי "הרצון לעוצמה" של הפילוסוף פרידריך ניטשה.
על אף התייחסויות ספציפיות לארצות הברית, יוצריו תמיד התייחסו אליו כמייצר דיאלוג במגוון נושאים, הרבה יותר רחבים מהממשל האמריקאי.
ביצירת הסרט השתתפו רבים מיוצרי סדרת סרטי מטריקס.
ב-1988 המפיק ג'ואל סילבר רכש את הזכויות לשתיים מיצירותיו של אלן מור – וי פור ונדטה וWatchmen.
הילרי הנקין, שכתבה את התסריט לסרט שומר הברים אותו הפיק סילבר, התבקשה על ידו ללטש את הטיוטה הראשונית שכתב לפרויקט – הוא ביקש ממנה להוסיף לו אלמנטים סוריאליסטיים וסאטיריים שלא היו קיימים ברומן המקורי, ולהסיר ממנו אי בהירויות רבות, בעיקר באשר לזהותו של "V".
בסופו של דבר התסריט נגנז.
האחיות וצ'אוסקי אהבו מאוד את הרומן המקורי של אלן מור, ובאמצע שנות ה-90, טרם העבודה על המטריקס, הן כתבו תסריט ראשוני שהתבסס עליו.
במהלך הפוסט פרודקשן של הסרטים מטריקס Reloaded ומטריקס רבולושנס הן בחנו מחדש את התסריט שכתבו והציעו במשותף עם ג'ואל סילבר את תפקיד הבמאי לג'יימס מקטיג.
ארבעתם מצאו עניין רב ברומן המקורי ומצאו אותו רלוונטי לשיח הפוליטי של אותה התקופה.
התסריט שופץ ועודכן, תוך כדי ניסיון לשמר את השלמות העלילתית שלו.
מקטיג ציין כי הסרט הקרב על אלג'יר היווה את מקור ההשראה העיקרי שלו בעת ההכנות לצילום הסרט.
הסופר אלן מור, מחבר הרומן המקורי, החליט להתנער לחלוטין מהסרט בשל חוסר מעורבותו בכתיבת התסריט או בעבודת הבימוי וכן בשל חוסר הסכמות מהותי לגבי עיבוד ספריו לסרטים בעבר.
הוא החליט לסיים את שיתוף הפעולה שלו עם DC קומיקס, המוציאה לאור של ספריו, לאחר שבעלי הזכויות התאגידיות שלה, האחים וורנר, ניסו לקבל ממנו הצהרת תמיכה בסרט.
מור טען שהתסריט מכיל חורים עלילתיים קשים ושהעלילה מנוגדת לעבודתו המקורית, שמטרתה הייתה להניח זה מול זה שני קצוות של הקשת הפוליטית – פשיזם ואנרכיזם.
הוא טוען שהסרט הפך את עבודתו לסיפור על הניגודיות בין נאו-קונסרבטיזם אמריקאי לליברליזם אמריקאי.
לבקשתו, שמו לא מופיע בכתוביות הסיום.
השותף של מור ביצירת הרומן, המאייר דייוויד לויד, דווקא תמך באדפטציה הקולנועית, באומרו שהתסריט טוב מאוד ושאלן מור יהיה מרוצה רק מעיבוד שיהיה נאמן לחלוטין לספר שכתב.
רובן של הסצנות בסרט צולמו בבמות אקוסטיות ובאתרי צילום מקורים.
הסרט צולם ברחבי לונדון ובאולפני באבלסברג שבפוטסדאם וכן שלוש סצנות שצולמו בברלין – עצרת מפלגת "נורספייר", מחנה הריכוז לארקהיל וחדר השינה של הבישוף לילימן.
הסצנות שהתרחשה בתחנת הרכבת התחתית הנטושה צולמו בתחנת אלוויץ' שאינה בשימוש משנת 1994. הצילומים החלו בתחילת שנת 2005 והסתיימו באופן רשמי ביוני אותה השנה.
צילומי הסרט היו האחרונים של צלם הקולנוע אדריאן בידל, שנפטר בדצמבר 2005.
על מנת לצלם את סצנת הסיום בארמון וסטמינסטר, הפקת הסרט סגרה לתנועה את האזור שבין כיכר טרפלגר וווייטהול לביג בן וווסטמינסטר למשך שלושה לילות בין חצות ל-5 לפנות בוקר.
זו הייתה הפעם הראשונה שהאזור הרגיש מבחינה ביטחונית נסגר לטובת צילומים – באזור נמצאים דאונינג 10 ומשרד ההגנה הבריטי.
יואן, בנו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, עבד בהפקת הסרט ונטען בריאיון תקשורתי כי עזר להשיג את אישור הצילום המיוחד הזה.
הדבר הוביל לביקורת על בלייר מצד חבר הפרלמנט הבריטי דייוויד דייוויס, בעיקר בשל תכניו הפוליטיים של הסרט.
אולם, יוצרי הסרט הכחישו את מעורבותו של יואן בלייר בקבלת האישור והצהירו כי ההסכמה לחסימת האזור ניתנה לאחר תשעה חודשי משא ומתן עם ארבעה-עשר משרדי ממשלה שונים.
הסרט עוצב כך שהעולם המתואר בו ישקף סביבה רטרו-עתידנית.
היה בו שימוש נרחב בגוונים רבים של אפור, שנתנו לעיר לונדון נופך קודר, רודני וחסר חופש ביטוי.
הסט הגדול ביותר שנוצר לטובת הסרט הוא ביתו של "V", גלריית הצללים, שעוצב כשילוב בין קריפטה למרתף בעל קמרונים.
בגלריה מוצגות יצירות אמנות רבות שנאסרו על ידי המשטר, ובהן נישואי הזוג ארנולפיני של יאן ואן אייק, בכחוס ואריאדנה של טיציאן, כרזה של הסרט מילדרד פירס, ציורים של אנדראה מנטניה וג'ון ויליאם ווטרהאוס ופסל של אלברטו ג'קומטי.
אחד האתגרים המרכזיים בהפקת הסרט היה היותו של "V" חבוש מסכה לכל אורכו.
לכן, הושקעו מאמצים רבים בתאורה, במשחק, בתנועות הגוף והידיים ובקולו של וויבינג על מנת שהדמות תוכל לשדר את המסרים שיועדו לה גם ללא הבעות פנים.
מאחר שהמסכה עימעמה את קולו של וויבינג, כלל הדיאלוגים שלו הוקלטו מחדש בפוסט-פרודקשן והודבקו על הצילומים.
צוות השחקנים ויוצרי הסרט השתתפו במספר מסיבות עיתונאים קודם ליציאתו, והתייחסו למספר סוגיות בנוגע אליו וביניהן – האותנטיות שלו, יחסו של אלן מור אליו והמסר הפוליטי שלו.
פעמים רבות טענו המשתתפים כי הסרט לא יהיה נאמן לחלוטין למקור של מור, ובמילותיו של וויבינג: "אלן מור כתב על משהו שקרה מזמן.
הוא כתב בתגובה לחיים תחת משטר תאצ'ר...
הסרט הזה הוא תגובה לעולם שבו אנו חיים כיום.
אז אני חושב שהסרט והרומן הם שתי ישויות נפרדות".
בהתייחס לתוכנו הפוליטי מעורר המחלוקת של הסרט, היוצרים טענו כי מטרת הסרט היא להעלות שאלות ולעורר דיאלוג שכבר קיים בחברה ולא לספק תשובות לצופים או להורות להם על מה לחשוב.
יוצרי הסרט תכננו במקור שתאריך צאתו יהיה בסוף השבוע של ה-5 בנובמבר 2005, יום השנה ה-400 למזימת אבק השרפה, ממנה הסרט שואב השראה רבה.
אחד הקדימונים לסרט אף היה "זכור, זכור את ה-5 בנובמבר", אשר נלקח משיר עם אנגלי שמזכיר את האירוע.
אולם, קו פרסומי זה איבד את האפקטיביות שלו לאחר שצאת הסרט נדחתה ל-17 במרץ 2006. רבים העלו השערות כי העיכוב נוצר בעקבות הפיגועים בלונדון ופיגועים כושלים נוספים שהתרחשו באותו החודש.
יוצרי הסרט הכחישו כי זו הסיבה וטענו כי העיכוב נוצר בעקבות צורך בעוד זמן ליצירת אפקטים חזותיים בהפקה.
הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה ב-11 בדצמבר 2005 בפסטיבל סרטים באוסטין, טקסס.
הצגתו השנייה נערכה ב-13 בפברואר 2006 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
צאתו הכללית התרחשה כאמור ב-17 במרץ 2006 ב-3,365 בתי קולנוע בארצות הברית, הממלכה המאוחדת ושש מדינות נוספות.
עד דצמבר 2006, הכנסות הסרט הגיעו ל-133 מיליון דולר, מתוכם כ-71 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
הסרט היה הנצפה ביותר ביום צאתו והניב הכנסות של 9 מיליון דולר.
הוא נשאר במקום הראשון בכל אותו סוף השבוע, עם הכנסות של 26 מיליון דולר.
המתחרה העיקרי שלו היה אין כמו בבית שהכניס באותו סוף השבוע כ-16 מיליון דולר.
הסרט היה במקום ראשון גם בבתי הקולנוע בסינגפור, הפיליפינים, דרום קוריאה, שוודיה וטאיוואן.
הסרט שודר גם ב-56 אולמות IMAX בצפון אמריקה, בהם הכניס כ-1.36 מיליון דולר בשלושת הימים הראשונים לצאתו.
מכירות ה-DVD היו מוצלחות והסרט נמכר בכ-1,412,865 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו בפורמט DVD, עם הכנסות של 28 מיליון דולר.
נכון לספטמבר 2018 הסרט הניב יותר מ-62 מיליון דולר מרווחי DVD ו-Blu-ray.
הסרט גם הניב רווחים גדולים מסחורה נלווית – נמכרו מאות אלפי מסיכות גאי פוקס מדי שנה מאז צאת הסרט.
חברת וורנר מדיה מקבלת תמלוגים על כל קנייה של מסיכת גאי פוקס רשמית.
הביקורות על הסרט היו ברובן מעורבות.
לדוגמה, מבקר הקולנוע רוג'ר איברט שיבח את הסרט וטען כי "בסרט תמיד קורה משהו מעניין, המזמין אותנו לפענח את הדמויות והעלילה".
אך ג'ונתן רוס מה-BBC ביקר אותו באופן קשה וטען כי הוא "כישלון עגמומי ומדכא.
התסריט המדכדך של האחיות וצ'אוסקי ובייחוד הדיאלוגים העלובים, לא מותירים לצוות השחקנים הכישרוניים שום סיכוי".
טענות נוספות שנשמעו לטובת הסרט היו כי המשחק היה טוב והעלילה מעניינת ורלוונטית וכי הוא מציג נושאים פוליטיים חשובים שאנשים רבים לא היו נחשפים אליהם בדרך אחרת.
כמו כן, טענו מבקרים מרשת RTÉ האירית כי הסרט יהפוך בעתיד לסרט קאלט ושהמוניטין שלו יתפתח עם השנים.
מצד שני, טענות שנשמעו לרעתו היו כי ההתמודדות עם הסיטואציה הפוליטית בסרט הייתה ילדותית, שהסטים שבהם צולם הסרט היו זולים ולא מספיקים וכי משחקה של נטלי פורטמן לא היה מספיק טוב.
כמו כן, היו ביקורות לגבי חוסר התפתחות עלילתית.
הסרט זכה במעט פרסים, וביניהם זכייתה של נטלי פורטמן בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי סאטורן.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט 73% תמיכה וזאת לפי 244 ביקורות.
באתר Metacritic קיבל הסרט 62% תמיכה וזאת לפי 39 מבקרים.
הסרט היה מועמד לפרס הוגו בקטגוריית הסרט הדרמטי הטוב ביותר לשנת 2007. המגזין אמפייר דירג את הסרט במקום ה-418 במצעד הסרטים הטובים ביותר אי פעם.
בסרט מוצגים נושאים מעוררי מחלקות רבים, וביניהם – הומוסקסואליות, הומופוביה, ביקורת על הדת, טוטליטריזם, אסלאמופוביה וטרור.
ההתעסקות בנושאים אלו הייתה מוקד הביקורות והשבח עליו מצד קבוצות סוציופוליטיות שונות.
עם צאת הסרט, קבוצות אנרכיסטיות שונות ואקדמאים אנרכיסטיים ביקרו אותו על דילול העלילה האנרכיסטית המקורית לטובת אפקטים חזותיים ואלימות רבה.
מצד שני, היו מהם שטענו שהמסר האנרכיסטי הועבר, על אף העיבוד ההוליוודי.
קבוצות ימין נוצרי טענו שהצגתו של "V" כטרוריסט היא רומנטיזציה של המעשים שהוא ביצע והצדקה שלהם.
ממול להם היו שטענו כי תגית הטרוריסט הוצמדה ל-"V" על ידי דיקטטור שדומה במאפייניו להיטלר, ועל כן אינו באמת טרוריסט.
פרשנים מקהילת הלהט"ב שיבחו את הסרט על תיאורו החיובי והמבין את הסיטואציות ההומו-לסביות שהתרחשו במהלכו, בייחוד את זו של ולרי.
היו שביקרו את הסרט על היעדר אנרכיה אמיתית בו, מאחר שהעם לא באמת היה מעורב בהפיכה, אלא הובל בעצם על ידי רודן אחר, שהוא "V".
באופן מפתיע, הסרט הוקרן באופן לא מצונזר ומלא ברשת הטלוויזיה המרכזית של סין ב-16 בדצמבר 2012. גורמים ברשת הצנזורה הסינית אף טענו שהסרט מעולם לא צונזר על ידם.
מומחים לנושא טענו שייתכן ששידורו של הסרט בטלוויזיה המרכזית מעיד על הרפיה מסוימת של מגבלות הצנזורה.
הבדלים בין הסרט לרומן הגרפי
עלילת הסרט מתבססת על הרומן הגרפי שכתב אלן מור ואייר דייוויד לויד בשם זהה.
סיפורי הקומיקס יצאו לאור לראשונה בין השנים 1982 ו-1985 באנתולוגיית הקומיקס "Warrior" ולאחר מכן הודפסו ונערכו מחדש על ידי חברת DC קומיקס.
סיפוריו של מור אוגדו לאחר מכן ליצירת רומן גרפי שפורסם מחדש בארצות הברית תחת חברת הבת של DC, ורטיגו ובממלכה המאוחדת תחת הוצאת "Titan".
ישנם מספר הבדלים מהותיים בין הסרט לבין המקור עליו הוא מבוסס.
הבדל נוסף הוא שדמויות הממשל הפשיסטיות ברומן היו דמויות עגולות ומלאות יותר ולא מתוארות באופן קריקטוריאלי ואילו בסרט, בשל חוסר בזמן, לא התעמקו מספיק בדמויות האלו והן היו יותר דמויות רקע מאשר דמויות מלאות שמניעות את עלילת הסרט.
רבות מהדמויות ברומן עברו שינויים מהותיים עם התפתחות העלילה, אך בסרט הדבר לא מורגש כמעט כלל.
בסרט, "V" מתואר כלוחם חופש רומנטי שמביע חשש מאבדן חיי חפים מפשע, אך ברומן לוקח זמן עד שהוא מגיע למקום הזה ותחילה הוא מוצג כחסר רחמים המוכן להרוג כל אחד שיעמוד בדרכו.
גם השינוי שעברה איווי האמונד תחת חניכתו של "V" הוא משמעותי הרבה יותר ברומן מאשר בסרט.
בתחילת הסרט היא כבר מוצגת כאישה עם ביטחון עצמי רב ושמץ של מרדנות אך בתחילת הרומן היא מוצגת כנערה צעירה ונואשת, חסרת ביטחון, הנגררת לזנות.
מערכת היחסים בין השניים ברורה ומוצהרת יחסית בסרט לעומת הרומן ובסופו היא אף נגמרת בהצהרות על אהבה.
ברומן הדבר אינו מתרחש ואיווי אף לוקחת לעצמה את זהותו של "V" לאחר מותו.
בסרט, המפקח פינץ' מתחיל להזדהות עם מזימותיו של "V" ואף מנסה לעזור לו, אך ברומן הוא נחוש מאוד לעצור אותו עד לרגע האחרון והוא אף לוקח LSD על מנת לנסות להיכנס לראשו של "V" כפושע משוגע.
עוד דמות שיש בקו העלילה שלה הבדל מהותי היא גורדון דיטריך.
ברומן, גורדון הוא פושע שלוקח את איווי לביתו לאחר ש-"V" נוטש אותה ברחוב והשניים חולקים רומן קצר עד שהוא נרצח על ידי כנופיה סקוטית.
אולם, בסרט גורדון הוא מנהלה את איווי ברשת הטלוויזיה ואיש מבוסס מאוד שמתברר כהומוסקסואל.
כמו כן, בסרט הושמט קיומה של מלכה באנגליה, אשר קיימת ברומן.
שמו של הקאנצלר העליון ברומן הוא "סוסאן" ואילו בסרט הוא "סאטלר", שהוא הלחם בסיסים של השם המקורי והשם "היטלר".
ונדטה יצא בגרסת DVD בארצות הברית ב-1 באוגוסט 2006 בשלושה פורמטים – מהדורה למסך רחב, מהדורה למסך מלא ומהדורה מיוחדת וכפולה.
המהדורות הרגילות מכילות קטע קצר (15:56 דקות) של צילומים מאחורי הקלעים שנקרא "Freedom!
המהדורה הכפולה מכילה בנוסף שלושה סרטי תעודה ועוד מספר קטעים לאספנים.
בחלק השני של המהדורה הכפולה יש ביצת פסחא קצרה של השחקנית נטלי פורטמן בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
הסרט יצא גם במהדורת HD DVD, בפורמט Blu-ray ומאוחר יותר גם בפורמט UMD.
פסקול הסרט יצא לאור דרך חברת התקליטים אסטרלוורקס ב-21 במרץ 2006. רוב המוזיקה בפסקול נכתבה על ידי המלחין דריו מריאנלי, מלבד שלושה שירים – "Cry Me a River" של ג'ולי לונדון, "I Found a Reason" של הוולווט אנדרגראונד ו-"Bird Gerhl" של אנתוני והג'ונסונס.
כפי שמוזכר בסרט, שלושת השירים הללו הם חלק מ-872 השירים שהוצאו מחוץ לחוק ומופיעים בג'וקבוקס שנמצא בגלריית הצללים של "V".
היצירה התזמורתית "הפתיחה 1812" של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי מופיעה שלוש פעמים במהלך הסרט – בתחילתו ובסופו מופיע סופה של היצירה, ושיא היצירה מופיע כחלק מהשיר "Knives and Bullets (and Cannons too)".
כמו כן, נעשה שימוש ביצירה בשיר "Remember, Remember".
שלושה שירים שהופיעו במהלך כתוביות הסיום של הסרט לא נכנסו לפסקול – "Street Fighting Man" של הרולינג סטונז, "BKAB" של איתן סטולר (אליו הוכנסו קטעים מנאומים של פעילי הלאומיות השחורה מלקולם אקס וגלוריה סטיינם וכן קטעים משני שירי בוליווד שכתב אנו מאליק) ו-"Out of Sight" של ספיריטיואלייזד.
כמו כן, ב"סצנות ארוחת הבוקר" בהן מופיעים גורדון דיטריך ו-"V", מופיעים שני קטעי בוסה נובה של המלחין אנטוניו קרלוס ז'ובים – הנערה מאיפנמה ו-Corcovado.
גם הסימפוניה החמישית של בטהובן, היצירה יאקטי סאקס של בוטס רנדולף והשיר "Long Black Train" של ריצ'רד הולי מופיעים במהלך עלילת הסרט.
השיר "Evey Reborn" מופיע בקדימון לסרט בין כוכבים.
הרומן הגרפי המקורי של אלן מור יצא לאור מחדש בכריכה קשה באוקטובר 2005, על מנת לצאת בהתאמה עם צאת הסרט שתוכנן ל-5 בנובמבר.
אולם, צאת הסרט התעכבה למרץ 2006. מכירות הרומן לאחר צאת הסרט עלו באופן דרמטי בארצות הברית.
עיבוד של הסרט לרומן נכתב על ידי סטיב מור על בסיס התסריט שנכתב על ידי האחיות וצ'אוסקי ויצא לאור ב-31 בינואר 2006. ספנסר לאם, שעבד עם המפיקים במהלך ההכנות לסרט, כתב עליו ספר המתאר את ההתרחשויות מאחורי הקלעים בשם "V for Vendetta: From Script to Film".
באוקטובר 2017, הכריז ערוץ 4 הבריטי על פיתוח סדרת טלוויזיה על בסיס הרומן הגרפי והסרט.
ונדי ריצ'רד הייתה שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בשל תפקידה כמיס בראהמס בסדרה הקומית "מישהו מטפל בך?".
ונדי ריצ'רד נולדה בשם ונדי אמרטון במידלסברו שבצפון-מזרח אנגליה.
היא למדה בפנימייה הפרטית Royal Masonic School שבפאתי לונדון, ומאוחר יותר למדה משחק באקדמיית איטליה קונטי שבלונדון.
ריצ'רד קיבלה תפקיד טלוויזיוני ראשון ב-1961, וב-1962 ליוותה את מייק סארני בשירו "Come Outside", שהגיע למקום הראשון בטבלת המכירות של הסינגלים בבריטניה.
פרסומה הגיע שנים ספורות מאוחר יותר, לאחר שהחלה לגלם את ג'ויס הארקר בסדרת הטלוויזיה "The Newcomers" בהפקת ה-BBC.
במקביל, השתתפה בסדרות טלוויזיה ובסרטים, בעיקר בתפקידים משניים או בתפקידי אורח.
החל מ-1972 השתתפה בסדרה הקומית "מישהו מטפל בך?".
ריצ'רד גילמה את דמותה של מיס בראהמס, צעירה בעלת מבטא קוקני כבד, ששימשה כעוזרתה של גב' סלוקומב במחלקת בגדי נשים.
במקביל לירידתה של הסדרה מהמרקעים בראשית 1985, החלה לשחק בהפקה נוספת של ה-BBC, אופרת הסבון "איסטאנדרס".
ריצ'רד גילמה את אחת הדמויות הבולטות בסדרה זו, פולין פאולר, במשך למעלה מעשרים שנה, עד למותה הטלוויזיוני של הדמות בשנת 2006. בתקופה הממושכת שבה השתתפה בשתי סדרות אלה, כמעט שלא השתתפה בסדרות טלוויזיה ובסרטים אחרים.
בשנת 2000 קיבלה ריצ'רד מהמלכה אליזבת השנייה תואר אבירות (MBE) בשל פועלה רב השנים בתחום הדרמה.
בשנת 2007 הוענק לה פרס אופרות הסבון הבריטי על מפעל חיים.
במהלך שנות התשעים התמודדה עם מחלת סרטן השד.
ב-2005 התבשרה שהבריאה מהמחלה לגמרי, אך המחלה שבה ותקפה אותה ב-2008. ב-2009 נפטרה.
ונדים הוא המונח הגרמאני לסלאבים שהתגוררו בתוך או בסמוך לאזורים שיושבו בידי השבטים הגרמאניים (ובהמשך הגרמנים) לאחר נדידת העמים.
על כן, המונח איננו מתאר קבוצה אתנית הומוגנית, כי אם מספר עמים, קבוצות או שבטים שונים, בהתאם למקום שבו נעשה שימוש במונח.
כיום משמש המונח "ונדים" בעיקר בהקשר היסטורי, אך מתייחס לעיתים גם לקאשובים, לסורבים ולאנשים ממוצא סורבי.
עמים שכונו ונדים לאורך ההיסטוריה
סבורים כי השבטים הגרמאניים לקחו במקור את השם "ונדים" משמם של הוונטים הבלטים – עם הודו-אירופי קדום שישב באזור פולין של היום – ולאחר נדידת העמים העתיקו את השם לשכניהם המזרחיים החדשים, הסלאבים.
עבור הסקנדינבים של ימי הביניים, "וֶנְדֶר" (Vender) היה אדם סלאבי שמוצאו מן החוף הדרומי של הים הבלטי - "ארץ הוונדים" (Vendland) – ואם כן, המונח התייחס לסלאבים פולאבים כגון אובודריטים, רנים, ולטים ופומורנים.
עבור תושבי האימפריה הרומית הקדושה וקודמותיה, ובייחוד עבור הסקסונים, "וֶנְדֶה" (Wende) היה סלאבי המתגורר ממערב לאזור נהר האודר – באזור שכונה לימים "גרמניה סלאביקה" (Germania Slavica), ואשר יושב בצפונו בידי השבטים הפולאביים, ובדרומו בידי אחרים כדוגמת הסורבים והמִילְצֶנִים.
הגרמנים שישבו בדרום השתמשו במונח "וִינְדֶה" במקום "וֶנְדֶה", והחילו אותו, בדיוק כמו הגרמנים שבצפון, על הסלאבים שהיה להם מגע איתם, כלומר: העמים הפולאביים מבוואריה סלאביקה (Bavaria Slavica) או הסלובנים.
כתום המאה ה-8, כמעט כל ארצות הוונדים סודרו וחולקו למארקים בידי המלכים הפרנקים ויורשיהם.