tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למעשה הדו-משמעות אינה גורם מפריע להבנה אלא במקרים נדירים, בעיקר בטקסטים עתיקים כמו המקרא, בטקסטים הכתובים בלשון ספרותית ופיוטית או בטקסטים מקוטעים ותלושים מהקשרם (כגון כתובות ארכאולוגיות או דפים עתיקים וקרועים).
דוגמה לקושי זה מופיעה בספר הזוהר לפרשת ויחי, שבו מופיעה המילה "חמרא", שלה שתי משמעויות בארמית.
פרשנים אחדים הבינו שמשמעות המילה בהקשר זה היא "חמור", ואילו מתרגם ספר הזוהר לאנגלית, דניאל מט פירש אותה כ"יין".
בדרך כלל התפתחות הלשון מונעת בדרכים שונות את הריבוי של מילים דו-משמעיות העשויות לערפל את ההבנה.
גזירת שורשים הומונימיים במשקלים ובבניינים שונים.
כך לדוגמה בשלושת השורשים ההומונימיים בר"א: מן בר"א שפירושו יצירה נוצרו 12 לקסמות; מן בר"א שעניינו כריתת עצים נוצרו 5 לקסמות ומן בר"א שמשמעו בריאות (לעומת חולי) נוצרו 16 לקסמות.
בכל 33 הלקסמות הגזורות אין זוג מילים הומונימי אחד.
כך לדוגמה בשורש חפ"ר שהוזכר לעיל.
'חפר' שפירושו 'התבייש' אינו בלשון חז"ל ובלשון ימינו כנראה בגלל כניסתה של 'חפר' – 'כרה'.
שינוי כתיב מכוון, רק לשם הפיכת ההומונימים להומופונים.
נביט לדוגמה במשפט הצרפתי, Là ba, à la maison, il a des chocolat, שפירושו, שם, בבית יש לו שוקולד.
בדוגמת משפט זה נראה כי הפסיק העליון, שמבדיל בין הכתיב של המילים là (שם) ו-la (ה' הידיעה) כמו גם בין à (מילת יחס) ו-a (הטיית פועל השייכות), הוסף לשפה אך ורק כדי ליצור הבדל כתיב בין מילים נפוצות אלו.
לפסיק העליון הזה אין שום השפעה על ההגייה ושום ייחוס היסטורי.
שינוי מכוון הן בהגייה והן בכתיב.
למשל, המילה מתומן נכתבת ונהגית בעברית באופן בו היא אמורה להיכתב ולהיאמר בארמית.
בשאר המילים העבריות מהשורש שלה (שמונה, שמינית, שמיניות...), מופיעה ש' ימנית ולא ת'.
השינוי המכוון הזה נועד להבדיל את המילה הזו מהמילה "משומן" – מרוח בשמן.
הבדלה בין הומונימים אפשרית גם לפי הקשר המשמעות.
דהיינו, לפי ההקשר של המילים בתוך המשפט, לפי ההקשר של המשפט למשפטים סמוכים לו ולפי ההקשר המקובל בחברה למשפטים, בהם מופיע אחד ההומונימים.
לדוגמה, את המשפט "אתמול קדחתי", רוב דוברי העברית בני תקופתנו יפרשו כ"אתמול השתמשתי במקדחה" ולא כ"אתמול היה לי חם", על פי השימוש הנפוץ יותר במילה "קדחתי".
לעומת זאת, אם המילה "קדחתי" תופיע בהקשר "אתמול קדחתי מחום" או בהקשר "אתמול היה לי חם עד שקדחתי", היא תפורש אחרת.
למשל: I lead the lead miners, פירושו "אני מוביל (lead) את כורי העופרת (lead)" ולא "אני עופרת את כורי המוביל".
זאת משום, שהאופציה השנייה אינה אפשרית מבחינה תחבירית.
דהיינו, מבנה המשפט צריך להיות: נושא (אני), פועל (מוביל), את (מילה זו לא קיימת באנגלית) ורק אחר כך הנשוא והמושא (כורי העופרת).
דוגמה בולטת לחריגות מכללי השפה היא הרשימה הארוכה של הפעלים האנגליים, שהטייתם יוצאת מן הכלל.
בשפה מסדר ראשון בלוגיקה מתמטית, הומומורפיזם היא העתקה בין מבנים לוגיים ששומרת על סימני היחס ועל סימני הפעולה.
לרוב משמשות העתקות הומומורפיות לזהות בין מבנים לוגיים שונים.
העתקה שהיא הומומורפיזם וגם חח"ע נקראת שיכון.
העתקה שהיא הומומורפיזם וגם חח"ע ועל נקראת איזומורפיזם.
בהינתן שפה , ומבנים לוגיים , ההעתקה מ- על היא הומומורפיזם אם:
לכל סימן פעולה -מקומי ולכל מתקיים:
לכל סימן יחס -מקומי ולכל מתקיים:
הומונקולוס (מלטינית: הומונקולוס - איש קטן) הוא ייצוג מעוות של גוף האדם, שמטרתו להמחיש כיצד איברי הגוף השונים משתקפים בעיבוד המידע העצבי בקליפת המוח.
בקליפת המוח קיימים מספר אזורי עיבוד ראשוניים שמשמשים לקליטה ולעיבוד מידע תחושתי ממערכות החישה או לשליחת פקודות מוטוריות לשרירים.
הארגון של תאי העצב באזורי העיבוד הללו אינו אקראי, והוא מבטא מעין מיפוי של התפקוד הנשלט על פני קליפת המוח.
ההומונקולוס נועד להראות באופן ציורי סוג מסוים של מיפוי תפקודי במוח, שמכונה מיפוי סומטוטופי (soma = גוף, topos = מיקום).
בצורת ארגון שכזו, סמיכות פיזית בין תאים ואיברים ברחבי הגוף משתקפת גם בסמיכות פיזית על פני קליפת המוח בין תאי עצב שתפקידם לעבד מידע שקשור לאותם תאים ואיברים.
כך, מתקבלת על פני קליפת המוח מעין מפה של הגוף כולו, מהרגליים לראש.
קיימים שני אזורים בקליפת המוח שנהוג לייצג בעזרת הומונקולוס, שכן הם מאורגנים בצורה סומטוטופית:
הומונקולוס מוטורי מתאר את המיפוי הסומטוטופי באזור המוטורי הראשוני.
אזור זה ממוקם על פני הפיתול הקדם-מרכזי בקליפת המוח, ומעורב בשליטה על ביצוע תנועות בעזרת השרירים.
הומונקולוס תחושתי מתאר לרוב את המיפוי באזור הסומטו-סנסורי הראשוני .
אזור זה ממוקם על פני הפיתול הבתר-מרכזי, ומעבד מידע מקולטני חישה בעור וכן באיברי גוף נוספים.
עם זאת מחקרים מודרניים מצאו כי קיימים הומונקולוסים תחושתיים שונים באזורים שונים של הקורטקס.
למעשה, כל מיפוי שכזה מתפצל לשני חצאים: חציו של האזור שממוקם בהמיספרה השמאלית של קליפת המוח ממופה לשרירים או קולטני חישה שממוקמים בצידו הימני של הגוף, ולהפך.
איבריו של ההומונקולוס נראים חסרי פרופורציה, דבר המשקף את אופן עיבוד המידע התחושתי והמוטורי - השטח במוח שמוקדש לעיבוד מידע מאזור מסוים בגוף הוא פרופורציונלי למורכבות של הקישורים העצביים עם אזור זה.
כך למשל, הידיים, השפתיים והלשון של ההומונקולוס הן ענקיות ביחס לשאר הגוף.
הסיבה לכך היא שיכולות התנועה והתחושה העדינות במיוחד שקיימות בידיים ובפנים תופסות מקום יחסי רב יותר בקליפת המוח.
במחקרים חדשים מתגלה שבניגוד לתפיסה בשנות ה-30 ישנם אזורי ביניים בין האזורים האפקטורים שבהם לא ממופה איבר ספציפי אלה אזורי ביניים אינטר-אפקטוריים.
בבדיקות FMRI התגלה שאזורים אלו מופעלים במשימות הקשורות לאזורים שונים בגוף ולאו דווקא לאזור הסמוך אליהן.
ההלכה היהודית אוסרת על יחסי מין בין שני גברים, אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וכן אוסרת על יחסי מין בין שתי נשים, אם כי ברמה פחותה.
ההלכה אינה עוסקת בנטייה המינית עצמה או בזהות ההומוסקסואלית.
יחסי מין בין שני גברים
העונש בידי אדם לעוברים על איסור זה במזיד, בפני שני עדים ולאחר שהתרו בהם, הוא מיתת בית דין בסקילה, עונש אשר מעולם לא בוצע, ועקב ביטול ביצוע עונש מוות ביהדות, גם לא יכול להיות מבוצע.
העונש בידי שמיים הוא כרת.
העונשים חלים באופן שווה הן על מבצע המעשה המיני, והן על הגבר אשר המעשה מבוצע בו בהסכמה.
האיסור המפורש בתורה הוא על יחסי מין אנאליים בלבד, כפי שמפרש רש"י: "מכניס כמכחול בשפופרת".
חז"ל הוסיפו סייגים לאיסור זה, ואסרו על גבר להעמיד עצמו במצב שעלול להביאו לעבור עבירה.
יחסי מין ללא חדירה בין שני גברים בהם הגיע אחד הגברים לשפיכת זרע, הם בגדר הוצאת זרע לבטלה, ולפיכך אסורים אף הם.
בפניני הלכה פוסק הרב אליעזר מלמד כי איסור משכב זכור בהלכה היהודית אינו נחשב חמור יותר מחילול שבת בפרהסיה.
על כן לדעתו, בדורנו אין להרחיק את החוטאים בזה, אלא לקרבם ליהדות, כפי שעושים עם מחללי שבת.
יחסי מין בין שתי נשים
יחסי מין בין שתי נשים אינם מוזכרים כלל בתורה, וייתכן שזה נובע מהעובדה שיחסי מין לסביים אינם נחשבים על פי ההלכה כביאה.
בתלמוד הבבלי יחסי מין אלו מכונים "נשים המסוללות זו בזו", והם מוגדרים על ידי רב הונא כ"זנות", ועל ידי רבא כ"פריצותא בעלמא" (סתם פריצות), אך למרות זאת גם שם הם לא נאסרים במפורש.
ההלכה לא מכירה במונח נישואים כאשר מדובר בבני זוג מאותו המין.
במדרש ההלכה ספרא (תורת כוהנים לויקרא יח ג) נקבע כי זה כלול באיסור "מעשה מצריים":
"כמעשה ארץ מצרים אשר ישבתם בה לא תעשו, מה היו עושים איש נושא איש ואשה נושאה אשה…"
במסכת חולין (צב ב) מובא שאף בני נח נצטוו על כך, והם מצוינים לשבח על כך "שאין כותבין כתובה לזכרים".
יחס שלילי נוסף לנישואים חד-מיניים מובא בויקרא רבה (כג ט): "רב הונא בשם רבי יוסי אמר: דור המבול לא נמחו מן העולם אלא על ידי שכתבו גומסיות (שטרות נישואין) לזכר ולנקבה", דהיינו שדור המבול נענש משום שסידרו נישואין בין שני זכרים ובין שתי נקבות.
על פי החוק המקראי, קיים איסור לפיו .
כתוצאה מפסוק זה נקבע בהלכה איסור על קרוס-דרסר - לבישת בגדי המין השני - במסגרת איסור זה אסור לאישה ללבוש מכנסיים.
חלק מהטרנסג'נדרים עוברים הליכים שונים על מנת להתאים את גופם לזהותם המגדרית.
ניתוחים לשינוי מין המשנים את איברי ההולדה אסורים בהלכה משום איסור סירוס.
איסור סירוס זכרים הוא איסור דאורייתא, הנלמד מהכתוב .
איסור סירוס נקבות הוא מדרבנן.
היחס למינו ההלכתי של טרנסג'נדר מורכב, רוב הפוסקים לא מחשיבים את שינוי המין, ובשל כך, הם מתייחסים לאדם שעבר ניתוח שכזה, על פי מינו לפני הניתוח.
באלגברה מופשטת, ובתורת גלואה הומומורפיזם פרובניוס (Frobenius endomorphism) הוא הומומורפיזם של חוגים חילופיים ממאפיין ראשוני, המעלה כל איבר בחזקת .
יש לו שימוש מיוחד בתורת גלואה - במקרה זה הוא אוטומורפיזם, ומהווה יוצר של חבורת הגלואה של הרחבת שדות לכל שדה סופי ממאפיין .
יהי חוג חילופי עם יחידה ממאפיין ראשוני .
הומומורפיזם פרובניוס מוגדר על ידי לכל .
זהו הומומורפיזם, משום ש- (כי החוג חילופי), ו- לפי הבינום של ניוטון.
כאשר תחום שלמות (או תחום ללא נילפוטנטים) הוא גם חד-חד-ערכי, משום ש- גורר ש-.
לכן, כאשר מדברים על שדות סופיים ממאפיין ראשוני, זהו בהכרח אוטומורפיזם, משום שזו העתקה חח"ע בין קבוצות שוות עוצמה.
באופן כללי, שדה ממאפיין חיובי הוא מושלם אם ורק אם הומומורפיזם פרובניוס שלו הוא אוטומורפיזם.
כאמור, כל שדה סופי הוא מושלם, ומאידך שדה הפונקציות במשתנה אחד איננו מושלם - הומומורפיזם פרובניוס איננו על.
נסתכל בשדה הבסיסי עם פעולות חיבור וכפל מודולו p, באשר p מספר ראשוני.
נניח ש- הרחבת שדות מממד סופי .
במקרה זה הומומורפיזם פרובניוס הוא אוטומורפיזם, השומר על איברי , לפי המשפט הקטן של פרמה.
לכן, הוא שייך לחבורת גלואה .
משפט: הסדר של אוטומורפיזם פרובניוס הוא .
לכן, מכך שמדובר בהרחבת גלואה וממד ההרחבה הוא , גם גודל החבורה הוא , ויחד עם המשפט נקבל שהיא ציקלית: .
בפרט, לפי המשפט היסודי של תורת גלואה נובע ששדה השבת שלו הוא בדיוק .
כאשר ההרחבה היא מממד סופי, אוטומורפיזם פרובניוס גם הוא בעל סדר אינסופי.
בכל זאת, למשל במקרה של חבורת גלואה האבסולוטית , הוא איננו יוצר את החבורה - החבורה ודאי לא ציקלית; היא יותר מסובכת.
לפי תכונות של גבול הפוך, היות שהוא יוצר כל הרחבה סופית, הוא יוצר כל מנה מאינדקס סופי שלה.
יחסה של הדת להומוסקסואליות ולביסקסואליות עבר שינויים רבים לאורך ההיסטוריה.
היחס הדתי להומוסקסואליות מגוון - דתות מסוימות מתאפיינות בקבלה של נטיות מיניות שונות (כמו ההינדואיזם), ומנגד יש המגלות יחס של אי-קבלה - כמו למשל בזרמים מסוימים של הדתות המונותאיסטיות.
במניין המצוות ביהדות, מסווג איסור זה כמצוות לא תעשה.
מניינו בתרי"ג המצוות הוא מצווה ר"ט לפי מניין ספר החינוך, והלאו ה-ש"נ למניין הרמב"ם.
על פי ההלכה בתורה שבעל פה, העונש לעובר על איסור זה במזיד בפני שני עדים ולאחר שהתרו בו הוא מיתת בית דין בסקילה, והעונש בידי האלהים - כרת.
משכב זכר נחשב בהלכה כגילוי עריות, שהיא אחד משלושת האיסורים עליהם אדם צריך ליהרג ולא לעבור.
חל גם על אנשים שאינם יהודים (בני נח).
יחסי מין ללא חדירה בין שני גברים בהם הגיע אחד הגברים לשפיכת זרע לשווא, אסורים לפחות מאותה סיבה שאוננות אסורה, משום שפיכת זרע לבטלה.
איסור משכב זכר חל גם על אנשים שאינם יהודים (בני נח).
במקרא נקבע שקיום יחסים בין גברים הוא עוון חמור, אך מקור האיסור על יחסי מין בין נשים הוא בדרשה של הספרא על הפסוק "כמעשה ארץ מצרים לא תעשו".
התלמוד אמנם מזכיר לגנאי "נשים המסוללות זו בזו", אך דוחה את דברי רב הונא שלפיו הן פסולות לכהונה.
הרמב"ם הגדיר את המעשה כאסור אך שאין בו לאו מיוחד ולכן אין לוקין עליו מהתורה אך "ראוי להכותן מכת מרדות".
רבים בחברה הדתית תופסים את מימוש הנטייה המינית הלסבית כסותר את אורח החיים הדתי.
היהדות האורתודוקסית רואה במעשים הומוסקסואלים חטא.
בשנים האחרונות, גישות מסוימות מצדדות בטענה כי רק האקט האנאלי עצמו אסור, ורק הוא נחשב לתועבה על פי התורה, בעוד שהנטייה המינית ואפילו פעילויות מיניות אחרות אינן נחשבות לחטא.
היהדות הקונסרבטיבית עוסקת במחקר מעמיק של הומוסקסואליות מאז שנות ה-90, ויש בה דעות הלכתיות שונות ומגוונות.
העמדה הרשמית של התנועה היא שיש לקבל הומוסקסואלים לבתי הכנסת שלהם, תוך תמיכה בשוויון אזרחי, מבלי להסיר את האיסור על משכב זכר.
היהדות הרפורמית מקבלת בברכה ובשוויון מלא את ההומוסקסואלים.
בשנים האחרונות יש שיח רחב מאוד במורכבות שבין האיסור התנ"כי למודרנה.
כיום פועלים מספר רב של ארגונים של הומואים ולסביות דתיים שהגדולים שבהם - כמוך - הומואים דתיים אורתודוקסים, הו"ד, בת קול - ארגון לסביות דתיות וחברותא - הומואים דתיים.
ארגונים אלו חלוקים בדעתם על מספר נושאים כגון נישואים חד מיניים והשתתפות במצעדי גאווה.
כתבי הקודש הנוצריים מתייחסים לפרקטיקות מיניות שהיום אפשר לקרוא להם "הומוסקסואליות", אבל בטקסטים המקוריים של כתבי הקודש אין התייחסות מפורשות להומוסקסואליות כנטייה מינית או כזהות מינית-חברתית.
לדוגמה, הפסוקים בספר ויקרא בתנ"ך אוסרים על משכב זכר והסיפור על מהפכת סדום ועמורה פורש על ידי מספר פרשנים כגינוי של פרקטיקות הומוסקסואליות.
הסיפור על סדום ועמורה לא מזהה באופן מפורש את ההומוסקסואליות כחטא שבגללו נהרסו הערים.
רוב הפרשנים לסיפור זה מצאו שהחטא של תושבי הערים הללו היה דווקא אונס אלים, אולם באופן היסטורי הנצרות ראתה בסיפור זה עונש על הומוסקסואליות, שכן אנשי סדום ביקשו לשכב עם המלאכים שבאו להציל את לוט.
הברית החדשה מתייחסת ל"חוסר מוסריות מיני" במספר מקרים, דוגמת מתי ט"ו:19, מרקוס ז:21, מעשי השליחים ט"ו:20, 29 ועוד.
ההגדרה של "חוסר מוסריות מיני" נתון למחלקות בין החוקרים, אך לרוב הוא כלול ברשימה שבה נמצא גם החטא "ניאוף", מה שמצביע שמדובר ביותר מסתם ניאוף.
חוקרים רבים מאמינים שאזכורים בספר ויקרא של "יחסי מין" בלתי מוסרים, מתייחסים לחוסר המוסריות הנידונה בברית החדשה.
כיוון שכך, ההומוסקסואליות כלולה בכל הפסוקים המגנים חוסר מוסריות מיני.
אולם פרשנים אחרים סוברים שכתבי הקודש לא מגנים הומוסקסואליות.
הם טוענים כי לפסוקים משמעויות שונות אם ממקמים אותם בהקשר ההיסטורי, וכי עולות שאלות הקשורות לתרגום של מילים נדירות או בלתי רגילות בפסוקים שלאו דווקא מתייחסות להומוסקסואליות.
כמו כן נטען שהן בברית הישנה והן בברית החדשה ישנם פסוקים המתארים מערכות יחסים חד מיניות, וכי מערכות יחסים אלו שבני הזוג היו אוהבים ובעלי מחויבות לא זכו לגינוי בתיאור של כתבי הקודש.
ישנה מחלוקת במחקר על כל הטענות הללו.
הזרמים הרבים של הדת הנוצרית חלוקים על היחס להומוסקסואלים – מגינוי ועד לקבלה.
רוב הזרמים הנוצריים מקבלים אנשים הנמשכים לאותו המין, אבל מתנגדים למעשים הומוסקסואליים.
זרמים אלה כוללים את הכנסייה הקתולית, הכנסייה האורתודוקסית המזרחית וכן האוונגליזם (שבתוכו ישנו הזרם של הפנטקוסטליזם).
זרמים נוספים הם עדי יהוה והמורמונים.
ישנן כתות וגורמים נוצריים ליברליים שאינם רואים בהומוסקסואליות דבר רע.
זרמים אלה כוללים את הכנסיות הרשמיות של קנדה, שוודיה, דנמרק, איסלנד, נורווגיה והכנסייה האפיסקופלית.
הזרמים השמרנים מתנגדים בדרך כלל ליחסי מין הומוסקסואליים על בסיס טקסטים מהתנ"ך ומהברית החדשה המתארים הטרוסקסואליות כרצון אלוהים.
הכנסייה הקתולית רואה את היחסים בין גבר לאישה כדבר שלם אשר ממלא את ייעוד הנישואין.
השריעה, החוק האסלאמי המסורתי, מבוסס על הקוראן, ההתגלות של אללה לאנושות, ועל החדית', אמירות המיוחסות לנביא מוחמד, על פי המסורת.
גם הקוראן וגם החדית' פורשו כמגנים יחסים מיניים בין אנשים בני אותו המין.
השמדתם בידי אללה מיוחסת באופן גלוי למנהגיהם המיניים.
החטאים של אנשי לוט הפכו למושג, והמילה הערבית להתנהגות הומוסקסואלית ("ליוואט", لواط) ולאדם הומוסקסואל ("לוטי", لوطي) נגזרים משמו של לוט.
עם זאת, ישנו קטע בקוראן שיכול להתפרש כחוק במקרה של התנהגות הומוסקסואלית:
מצב ההומואים בארצות מוסלמיות כיום
כיום, במדינות מוסלמיות רבות (לדוגמה: איראן, ערב הסעודית, פאקיסטן, סודאן, תימן, אפגאניסטאן, עיראק ומלזיה) ישנו איסור על הומוסקסואליות.
כתוצאה מכך הומוסקסואלים רבים נרדפים ונענשים, העונשים יכולים לבוא לידי ביטוי כקנס ואפילו כהוצאה להורג.
ישנה הערכה כי איראן היא שיאנית ההוצאות להורג בין השאר בגלל האיסור על הומוסקסואליות.
בניגוד להוקעתם ורדיפתם המתמדת של הומוסקסואלים באיראן, שונה יחס השלטון האיראני לטרנסקסואלים.
ניתוחים לשינוי מין הם חוקיים בעקבות פסק הלכה של רוחאללה ח'ומייני, שאושרר על ידי המנהיג העליון הנוכחי של איראן, עלי ח'אמנאי, ונתמך על ידי אנשי דת רבים באיראן.
בדו"ח שפורסם בשנת 2001 טענה נציבות האו"ם לפליטים כי ניתוחים לשינוי מין מבוצעים בצורה גלויה ושכיחה באיראן וכי הומוסקסואלים וקרוס דרסרים יהיו בטוחים כל עוד ישמרו על פרופיל נמוך.
עם זאת, על פי ארגון בשם פרויקט סאפרה (ארגון של להט"בים מוסלמים), מופעל לחץ על טרנסג'נדרים לעבור את הניתוח ומי שבוחרים להימנע מכך או רואים עצמם "ג'נדר-קוויר", נתפסים כהומוסקסואלים וצפויים להטרדות ועונשים בשל החוק נגד הומוסקסואליות.
הומונקולוס במדעים הקדם-מודרניים הוא אדם זעיר-ממדים.
המונח "הומונקולוס" שימש במובנים שונים במדע האלכימיה ובתאוריות הרבייה הקדומות.
אלכימאים במאה ה-16 הציעו טכניקות ליצירת אדם בממדים זעירים ישירות מזרע האדם ללא צורך בהיריון.
אדם זעיר זה כונה מאוחר יותר "הומונקולוס", כלומר "איש קטן".
עד המאה ה-19 הייתה נפוצה תאוריה של הרבייה והתפתחות העובר המכונה .
על פי תאוריה זו, הצאצאים הפוטנציאליים של האדם או של בעלי החיים מצויים בתוך נוזל זרע של הזכר כגרסה מיניאטורית ובלתי נראית לעין של האורגניזם הבוגר, וההיריון אינו אלא תהליך גדילה, שבו גדלים אנשים זעירים אלה.
יצור זעיר זה כונה הומונקולוס באדם, ובבעלי החיים אנימקולום.
יצורים מיניאטוריים אלה הסעירו את הדמיון, והופיעו מאז בפולקלור ובספרות.
בפילוסופיה של ההכרה נעשה במונח שימוש מושאל, המתאר את הרכיב המצוי בתוך תודעת האדם וצופה ממנה על העולם.
בפסיכולוגיה ובמדעי המוח המודרניים הוסב המונח "הומונקולוס" לייצוג של גוף האדם בתפיסה או בקליפת המוח.
הרעיון ליצירה מלאכותית של אדם מופיע במקורות שונים בעת העתיקה.
מאז המשיכו ההומונקולי להופיע בספרות האלכימיה ואף היו אלכימאים שהצהירו שהצליחו לייצר הומונקולוס בפועל.
באחד המקרים המפורסמים ביותר, נטען שבשנת 1775 ייצרו הרוזן הווינאי יוהאן פרדיננד פון קופשטיין והכומר האיטלקי אבה גלוני, עשרה הומונקולי בעלי יכולת לחיזוי עתידות שנשמרו במים במכלי זכוכית בעיר כדי שלא ימותו כתוצאה מחשיפת יתר לאוויר.
על פי המסופר, שניים מתוכם נותרו ללא גוף, אך שמונת האחרים הגיעו, לאחר טיפול מתאים, למידת רגל אחת.
שמונת ההומונקולי בעלי הגוף קיימו חברה בעלת מעמדות ותפקידים הכוללת אף מלך ומלכה.
אנשים רבים ומכובדים העידו, על פי המסופר, שצפו במו עיניהם בהומונקולי אלה.
על פי תאוריית הפרפורמציה בנוזל הזרע של הגבר יש הומונקולי זעירים המתפתחים עד לגודל של תינוק בעת ההיריון.
בזרע של כל הומונקולוס כזה יש גם כן הומונקולי זעירים עוד יותר שגם בזרעם יש הומונקולי ברגרסיה הנמשכת עד האדם הראשון שבזרעו היו מצויים בשרשרת כל ההומונקולי של האנושות עד סוף כל הדורות.
במאה ה-17 העלו אנשי מדע כמו אנטוני ואן לוונהוק ו את הטענה שנוזל הזרע מכיל הומונקולי.
האחרון אף הכין רישומים מפורסמים הממחישים את השערתו, אחרים, אף דימו למצוא את ההומונקולוס הזעיר בבדיקת מיקרוסקופ של נוזל הזרע.
על מנת להסביר כיצד אותו הומנקולוס המצוי בתאי הזרע של הזכר מתפתח לוולד הנושא תכונות תורשתיות מאמו, העלה ז'אן אסטרוק את ההשערה שההומונקולוס מקבל צורה וסופח תכונות בזמן מעברו בביצית.
תאוריה זו השתלבה היטב בתפיסות נוצריות בדבר החטא הקדמון והשוואת האוננות הגברית למעשה רצח, שכן היא מביא למותו של ההומונקולוס שבנוזל הזרע.
מנגד, היו שהסתייגו מתאוריה זו בגלל המוות המאסיבי וההיקף הרחב של אובדן חיי אדם הגלום בה.
על מנת להתמודד עם בעיית המוות והבזבוז המאסיבי, העלה הארטסוקר השערה, שההומונקולוס שאינו נקלט מתנדף ועובר מִחזור.
לייבניץ תמך אף הוא בהשערה זו.
בעוד שהתאוריה הבסיסית על ההומנקולוס המצוי בזרע סיפקה הסבר פשוט לשאלת מנגנון הרבייה, תוספת רכיב ההתנדפות והמחזור, עוררה קשיים תאורטיים, והפכה הסבר פשוט ואינטואיטיבי, למורכב וספקולטיבי.
ההומונקולוס, הן כראשית החיים הגלומה בזרע והן כתוצר אלכימי, בא לידי ביטוי בספרות התקופה.
בטריסטרם שנדי מאת הסופר האנגלי, לורנס סטרן, מתואר העיוות שעבר על ההומנקולוס של טריסטרם בגלל הסחת דעת של אמו בעת עיבורו.
במערכה השנייה בחלק השני של פאוסט מאת גתה, מייצר ואגנר הומונקלוס במעבדה.
לאחר ערבוב של מאות חומרים, המאסה מתבהרת, ודמות פלאים מתגבשת.
בחליפת המכתבים בין גתה ואקרמן מתברר שלמעשה השטן מפיסטופלס, היה מעורב ביצירת המונקולוס זה.
בספרו של פרימו לוי "מקצועות של אחרים" הוא מתייחס למושג הומונקולוס כשהוא דן בסוגיה של הגיית דמויות בספר.
במיפוי מודרני של המוח, משמש ההומונקולוס כאילוסטרציה של גוף האדם במוח, ואת איברי הגוף השונים כפי שמשתקפים בעיבוד המידע העצבי בקליפת המוח.
ההומונקולוס התחושתי מייצג את איברי הגוף המשתתפים בעיבוד הקלט התחושתי, ואילו ההומנקולוס המוטורי משקף את אזורי השליטה על תנועות הגוף.
ההתייחסות המפורשת והמובהקת ביותר בתנ"ך להומוסקסואליות היא באיסור משכב זכר המופיע בספר ויקרא.
מספר פרשנים וחוקרים, בעיקר מביקורת המקרא ומן הזרם המודרני הלא שמרני, ניסו לתאר סיפורים מן המקרא כבעלי אופי הומוסקסואלי.
כך, מתייחסים למעשה לוט והמלאכים, אהבת דוד ויהונתן וסיפורן של רות ונעמי.
פרשנות זו זכתה להתייחסות ולשלילה מוחלטת בקרב רוב חוקרי ופרשני המקרא.
עיקר איסורי עריות מובאים בספר ויקרא.
בתוך רשימת האיסורים הנכללת בעריות האסורות מופיע איסור משכב זכר פעמיים, בפרק י"ח:
דעה רווחת (בעולם היהודי-נוצרי) היא כי המעשים המתוארים בפרקים אלו "נחשבים כפסולים לא רק משום שכנענים פגאניים נהגו לבצעם, אלא משום שאלוהים דוחה אותם וקבע שהם פסולים".
זוהי גם הפרשנות היהודית-דתית המקובלת המופיעה במשנה ובתלמוד, שאף הרחיבה לכלול גם איסור על יחסים חד-מיניים בין נשים, שנלמד מן הפסוק "כְּמַעֲשֵׂה אֶרֶץ מִצְרַיִם וכו' לֹא תַעֲשׂוּ וּכְמַעֲשֵׂה אֶרֶץ כְּנַעַן וכו' לֹא תֵלֵכוּ" (ויקרא יח ג).
גם הפרשנות הנוצרית המקובלת טוענת שיחסים הומוסקסואלים אסורים כי אלוהים אינו רוצה בהם.
כנגד פרשנויות אלו הועלו בשנים האחרונות טענות שונות: התאולוג ד"ר לורן ל.
ג'ונס כותב כי טקסטים אלו היו קודי התנהגות המקובלים באותה התקופה, שנועדו להבדיל בין הישראלים לבין הכנענים וכן טען שישו עצמו דחה את קודי התנהגות אלו, ועל כן הם כבר לא רלוונטיים.
הכָּמְרָה ד"ר מונה ווסט, תאולוגית פמיניסטית אמריקאית, טוענת כי "הפסוקים הללו בשום אופן לא אוסרים ואף לא מדברים על מערכות יחסים סקסואליות של אהבה ואכפתיות בין בני-אדם מאותו המגדר", ומשערת כי חוקים אלה נועדו רק למנוע התעללות מינית.
בספר בראשית פרקים י"ח וי"ט מתואר הסיפור המקדים למהפכת סדום ועמורה.
בטרם ההפיכה נשלחו מלאכים להוציא את לוט ולהציל אותו ואת משפחתו, במהלך שהותם של המלאכים אצל לוט מתאסף המון זועם מסביב לביתו של לוט ומבקש להוציא את המלאכים אליהם החוצה במטרה "לדעת" אותם:
בחלק מתרגומי התנ"ך לשפות זרות, וכן על פי כמה מפרשני המקרא, השורש "י.ד.ע" משמש כאן (וכן במופעים אחרים בתנ"ך) כלשון נקייה לקיום יחסי מין (לדוגמה: ()).
בתגובה לדרישתם של תושבי סדום "לדעת" את אורחיו, לוט מציע להם במקום את בנותיו, ועל פי רבים מהפרשנים - עשה זאת על מנת לספק את היצר המיני של הקהל ובכך להגן על אורחיו מפני התעללות מינית.
יש הרואים בכך התייחסות להומוסקסואליות של האנשים בקהל, שהעדיפו לקיים יחסי מין עם המלאכים, אותם חשבו לגברים, על פני בנותיו של לוט.
חלק מפרשנויות אלו מתבססות על השוואה מקבילה לסיפור פילגש בגבעה שבספר שופטים.
עם זאת, אחרים רואים זאת כהתנגדות מוחלטת להכנסת אורחים של תושבי סדום ורצונם לחקור את הזרים, ללא מאפיינים הומוסקסואליים מובהקים (או אפילו מיניים).
בספר שמואל, דוד המלך ויהונתן בן שאול מוצגים כידידי נפש בכמה וכמה מקומות, החל בחיסולו של גלית על ידי דוד, דרך סיפור בריחתו של דוד מפני שאול והעזרותו ביהונתן, וכלה בקינת דוד על מותם של שאול ויהונתן בקרב.
מרבית הפרשנים והחוקרים מפרשים את חברותם כאהבה אפלטונית.
לעומתם יש הטוענים שמערכת היחסים ביניהם סבבה סביב אהבה רומנטית או אהבה מינית.
אלו מתבססים בעיקר על הפסוקים הבאים:
בספר דברים נאסר על כל אחד מבני ישראל להיות קדש, וכן על כל בת ישראל להיות קדשה, על פי הקבלה עם הפסוק הבא, העוסק באתנן זונה ומחיר כלב ומכנה אותם "תועבה", חלק מן הפרשנים וחלק מן התרגומים המודרניים מסבירים שה"קדש" היה משמש לזנות גברית (בפרט פולחנית).
הקדשים היו קשורים בדרך כלשהי עם טקסי הדת הכנענית.
בספר מלכים ישנן מספר התייחסויות לקדשים שהתבססו בארץ ישראל, ובהמשך מוגרו על ידי יהושפט ויאשיהו.
מגילת רות מספרת את סיפור משפחתה של נעמי שנודדת למואב שם הבנים מחלון וכליון נושאים לנשים את ערפה ורות.
תוך זמן קצר מתים בעלה ובניה של נעמי והיא חוזרת חזרה לארץ ישראל, למסעה חזרה מתלוות כלותיה ערפה ורות.
נעמי מציעה להן להישאר במולדתן במואב ורק ערפה נענית אך כולן פורצות בבכי:
את מערכת היחסים הקרובה של אהבה וחברות הכוללת הקרבה של ממש מסבירים מספר חוקרים כקשר מיני בין שתי הנשים.
טיעונו של הורנר מבוסס ברובו על המילה "דָּבְקָה", שמשמש בספר בראשית פעמיים בהקשרים של משיכה רומנטית או מינית, בתיאור קשרי גבר-אישה ובסיפור דינה .
בטקסט מתוך מגילת רות, ובפרט בקטע , נעשה שימוש בדרך כלל בחתונות יהודיות הטרוסקסואליות.
חוקרי המקרא שדוחים את הפרשנות הלהט"בית של מגילת רות עושים זאת על בסיס שזה מנוגד לראיות ספרותיות סמנטיות, תחביריות ואינטרטקסטואליות.
הומוסוציאליזציה או סוציאליזציה להט"בית הוא התהליך בו להט"בים נפגשים, מתייחסים ומשתלבים בקהילה הלהט"בית, במיוחד עם אנשים בעלי אותה נטייה מינית וזהות מגדרית.
בנוסף, תהליך זה עוזר לבניית הזהות האישית של כל אדם ואדם.
מרחבי ההומוסוציאליזציה הם אותם מרחבים פיזיים או וירטואליים בהם באים להט"בים כדי לפגוש אנשים אחרים מהקהילה או כדי למצוא בני זוג מיניים ואוהבים.
תהליך זה נותן לבטא בחופשיות את זהותם המינית.
לפני שמרחבי ההומוסוציאליזציה מוגדרים ספציפית לקהילת הלהט"ב, המנהג הקבוע ביותר הוא קיום יחסי ציבור בקהילה הגאה כמו למשל מפגשים מיניים במקומות חיצוניים מסוימים, כגון פארקים או מרחצאות ציבוריים.
אף על פי שמנהגים אלו פחות שכיחים, קרוזינג הוא עדיין מנהג נפוץ כיום, במיוחד בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים אחרים.
ישנם עסקים ועמותות רבים הממקדים את הנושא של מגוון מגדרי ומיני המאפשר מפגש וסוציאליזציה של להט"בים.
במקרים רבים, הקבוצות מרוכזות בכפרים גאים.
עם זאת, מקומות רבים סובלים מתחרות של רשתות חברתיות ואינטרנט שרוצים למשוך להט"בים למקומות אלו.
בריתות גאות-סטרייטיות (GSA's) החלו להופיע בשנות ה-80 של המאה ה-20. בריתות אלו היוו דרך לבני הנוער של הקהילה להתגבר על הסתגרות וסטיגמה ברחבי בית הספר.
כיום נמצאים יותר מ-3,000 מועדונים ברחבי ארצות הברית.
ישנו קשר ישיר בין האקלים של בית ספר לבריאותו הפיזית והנפשית של התלמיד.
סקר שנערך בקרב תלמידים גילה כי כ-57% מהאנשים הקשיבו להערות, כ-60% הרגישו לא בטוחים וכ-31% החמיצו לפחות יום לימודים אחד בחודש האחרון.
השכלה גבוהה היא מערכת חזקה של ארגונים המאכלסים להט"בים או קווירים.
אי קיומו של המחקר הקווירי מקפח את חייהם של התלמידים.
מוסד אינו מסוגל לוודא שהוא מעודכן בנושאים.
המשך מכוני המחקר יכול לתרום לשיפור חייהם והצלחתם של תלמידים.
בשלושת העשורים האחרונים, נרשמה עלייה במרכזים הקווירים בקמפוסים של המכללות.
מרכזים אלו בדרך כלל נותנים מענה ועזרה לסטודנטים שרוצים לפתח את זהותם בקמפוס ומחוצה לו.
המטרה הכללית של חללים מסוג זה היא שהקהילה שנמצאת בקמפוס תעזור לשאר הקמפוסים להיות יותר מקבלים ומושכלים.
במרכזים אלו מועסקים לעיתים קרובות אנשי מקצוע הפועלים לשיפור חיי הקמפוס.
בתורת השפות הפורמליות, הומומורפיזם הוא פונקציה המעבירה אותיות מא"ב אחד למילים מעל א"ב אחר.
באופן פורמלי, בהינתן שני א"ב, הומומורפיזם הוא פונקציה .
נוכל להרחיב את מושג ההומומורפיזם למילים ואף לשפות.
יהיו שני א"ב ויהי הומומורפיזם .
ההרחבה למילים של היא פונקציה (כלומר, מעבירה מילים מעל למילים מעל ) המוגדרת באופן הבא: נשים לב שנובע שאם אז מההגדרה , כלומר זהו שרשור המילים אליהן הועתקו אותיות המילה על ידי (וכן נובעת הטענה השימושית כי לכל מתקיים ).
אם לכל (כאשר המילה הריקה) מתקיים אז נאמר ש- היא -חופשית.
ההרחבה לשפות של היא פונקציה (כלומר, מעבירה שפות מעל לשפות מעל ) המוגדרת: לכל שפה .
נעיר שפעמים רבות, כשההקשר ברור משמיטים את סימני הכובעים.
סגירות משפחות של שפות תחת הומומורפיזם
משפחת השפות הרגולריות סגורה תחת הומומורפיזם.
כלומר, בהינתן רגולריות ו- הומומורפיזם, השפה גם רגולרית.
למעשה ניתן להראות משפט חזק יותר, והוא סגירות שפות רגולריות תחת הצבה רגולרית.
באופן דומה, גם משפחת השפות החסרות-הקשר סגורה תחת הומומורפיזם, וניתן להראות שהיא אף סגורה תחת הצבה חסרת-הקשר.
ההגדרה תהיה בהתאם להגדרת מקור תחת פונקציה.
בהינתן הומומורפיזם , ההומומורפיזם ההפוך שלו יוגדר להיות:
אם כן, מעבירה כל מילה מעל לשפה מעל .
ניתן לבצע הרחבה לשפות (כלומר ונשתמש באותו הסימון למען הנוחות) על ידי ההגדרה:
כלומר כעת, מעבירה כל שפה מעל לשפה מעל .
נעיר שבאופן שקול יכולנו גם להגדיר .
משפחת השפות הרגולריות סגורה תחת הומומורפיזם הפוך, וכן משפחת השפות החסרות-הקשר סגורה תחת הומומורפיזם הפוך.
סגירות משפחת השפות הרגולריות תחת הומומורפיזם הפוך
משפט: יהיו הומומורפיזם ו- שפה רגולרית.
הוכחה: מכיוון ש- רגולרית, לפי ההגדרה קיים אוטומט סופי דטרמיניסטי שמקבל אותה (משמע ).
נבנה אוטומט סופי שמקבל את , ומכאן שהיא רגולרית.
רעיון הבניה הוא כדלהלן: בהינתן , על מנת לקבוע את שייכותה ל-, נרצה להפעיל סימולציה של על כדי לקבוע את שייכותה ל- (וזה יהיה אופן פעילות ).
אז אם , נרצה לבדוק האם .
נרצה אם כן, שכאשר האוטומט נמצא במצב ומקבל אות קלט , הוא "יפעיל" סימולציה של מהמצב עם מילת הקלט .
מהמוטיבציה לעיל, נגדיר את האוטומט הסופי דטרמיניסטי עם פונקציית המעברים לכל ו-.
כרגיל במשפטים כאלו, יהיה נוח להוכיח טענת עזר:
טענת עזר: מתקיים לכל .
הוכחת טענת העזר: באינדוקציה על מבנה .
מהגדרת פונקציית המעברים המורחבת וכן מהגדרת ההומומורפיזם.
למילים באורך הטענה מתקיימת ישירות מהגדרתנו ל-.
צעד: נניח נכונות למילים באורך ונראה נכונות למילים באורך .
(הסבר למעברים: מעבר (2) הוא מהגדרת פונקציית המעברים המורחבת; מעבר (3) הוא מהנחת האינדוקציה על ; מעבר (4) הוא מהגדרת ; מעבר (5) הוא מהטענה ; מעבר (6) הוא מהגדרת ההומומורפיזם).
כנדרש (הסבר למעברים: (1) הגדרת קבלה על ידי אוטומט סופי דטרמיניסטי; (2) טענת העזר; (3) כמו (1); (4) הגדרת הומומורפיזם הפוך).
סגירות משפחת השפות החסרות-הקשר תחת הומומורפיזם הפוך
משפט: יהיו הומומורפיזם ו- שפה חסרת-הקשר.
רעיון ההוכחה: לא ניתן את ההוכחה המלאה, אך ניתן את הרעיון הכללי ובנייה.
אז קיים אוטומט מחסנית שמקבל אותה באמצעות מצבים מקבלים (כלומר ).
נבנה אוטומט מחסנית שמקבל את , ולכן היא חסרת-הקשר.
חשוב לשים לב שהאוטומט לא יכול לרוקן יותר מאות אחת מראש המחסנית בצעד אחד.
לכן, בהינתן אות קלט , לא תמיד יוכל לסמלץ את עבור מילת הקלט בצעד אחד.
ואמנם, השימוש במסעי- יבוא לעזרנו.
כלומר, האוטומט יקרא אות קלט , יסמלץ את עם מילת הקלט בעזרת מסעי-, ואז יקרא עוד אות קלט ויפעל באופן זהה, עד אשר יסיים את קריאת המילה, ואז יגיע למצב מקבל.
נגדיר את מצבי להיות כאשר הוא אוסף כל המילים מעל באורך לכל היותר , כלומר האורך המקסימלי שייתכן לתת מילת קלט כלשהו ש- יצטרך לסמלץ.
כלומר, זוג מייצג מצב בו נמצא, ויתרת מילה שעליו לקרוא.
המצב ההתחלתי יהיה (כי תחילה אין מילת קלט שעל לקרוא).
המצבים המקבלים יהיו כי על להגיע למצב מקבל, ואין עוד יתרת מילה שעליו לקרוא.
נגדיר אותה בהתאם למוטיבציה שלעיל:
1. קריאת אות קלט על ידי :
לכל (אם מסמלצים מעבר "רגיל" של , ואם מסמלצים מסע- של ).
זו בדיוק הבנייה שעונה לתיאור שנתנו.
להמשך ההוכחה הפורמלית, כדאי להוכיח את טענת העזר הבאה, שמשקפת את אופן פעולת כפי שתיארנו:
טענת עזר: לכל , אם אז .
כעת, כל שנותר להראות הוא ש-.
הומונורמטיביות היא פריווילגיה חברתית של אידיאלים הטרונורמטיביים ונבנית על תרבות וזהות להט"ב.
הפריווילגיה מבוססת על ההנחה כי הנורמות וערכים של ההטרוסקסואליות צריכות להיות גם בקרב ההומואים.
באופן סלקטיבי, הפריווילגיה נותנת חסינות לאנשים סיסג'נדרים הומוסקסואליים ואומרת כי הם ראויים להתקבל חברתית.
השימוש הראשון במונח 'הומונורטיביות' הייתה על ידי ליסה דוגן כאשר ביקרה ב-2003 על הדמוקרטיה העכשווית, השוויון והשיח הלהט"בי.
הביטוי הגיע מתוך המילה הטרונורמטיביות, שהופץ על ידי מייקל וורנר ב-1991, ומושגים המושרשים בתפיסתה של גייל רובין, "מערכת מין / מגדר", ותפיסתה של אדריאן ריץ' על הטרוסקסואליות כפייתית.
דוגן כתבה כי קתרין קונל אמרה כי: .
הלפרין אמר כי העיור, הג'נטריפיקציה וההשקעה מחדש של אזורים מסוימים ברים והקמת כפרים גאים תרמו לשכיחותם ולפריווילגיות של נורמות הטרוסקסואליות מבוססות.
הלפרין קישר בין משבר האיידס בארצות הברית לבין הופעתה של אתרי היכרויות מקוונים כתורמות לעקירת אנשים להט"בים.
הוא מייחס את השינוי ברטוריקה הפוליטית, השיח והיחס משחרור להתבוללות כחיזוק נוסף של הומונורמטיביות בינארית.
תפיסתה של גייל רובין הייתה - הרואה בחברה ההטרונורמטיבית המערבית מסיימת פרקטיקות מיניות מ-"מין טוב" מבחינה מוסרית ל-"מין רע" - מתארת את צורות ההתנהגות ההומוסקסואלית המולדות קבלה מותנית.
בנוסף, היא כתבה כי: "זוגות הומוסקסואליים ולסביות יציבים, ארוכי-טווח מסתמכים על מכובדות [...] אם היא צמודה ומונוגמית, החברה מתחילה להכיר בכך שהיא כוללת את מכלול האינטראקציה האנושית.
רובין כתבה גם שדרך קטבי הקבילות והסטייה האלו, ניתן לראות זכות הומונורמטיבית של זוגות הומואים ארוכי טווח על גופם של חבריהם הטרנסג'נדרים, הלא-בינאריים והמופקרים בקבוצות אלו, וכי:
אפליה הומונורמטיבית מתקיימת בדומה להטרונורמטיביות.
מוסדות חברתיים ומדיניות חברתיות מחזקים את ההנחה שאנשים הם הטרוסקסואלים וכי מגדרם הוא בינאריות טבעית.
עם זאת, רובין כתבה כי הומונורמטיביות מתפקדת כדי לעקור את האחיזה הבלעדית של ההטרוסקסואליות על התנהגות נורמטיבית, במקום להעדיף באופן סלקטיבי סיסג'נדר הומוסקסואל כמישהו שראוי להתקבל חברתית.
בין האנשים הלא-סיסג'נדרים, גרדס טוען כי הפונקציות ההומונורמטיביות מחליפות באופן סלקטיבי זהויות והתנהגויות למעשים ולאידיאלים בעלי תוקף.
רובין קובע כי שכפול הנורמות ההטרוסקסואליות - מונוגמיה, פריווילגיה לבנה, בינאריה מגדרית - תורמת לסטיגמה ולהדרה חברתית של צורות מיניות ומגדריות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, ראו טרנסג'נדרים את המונח "הומונורמטיבי" בהתייחס לאפליה בין קהילות שראו הטלת נורמות הומוסקסואליות ולסביות בדאגה לטרנסג'נדרים.
במהלך משבר האיידס בארצות הברית, אנשים טרנסג'נדרים לעיתים קרובות הוצאו מהצעדה לאומית לזכויות להט"ב , שהתקיימו בבירת ארצות הברית, וושינגטון די.
סי., ונמנעו מגישה ליוזמות הבריאות ולתוכניות שהוקמו כדי להילחם במשבר.
הולי לואיס מצהירה כי לחץ מתמשך על אנשים שאינם נורמטיביים בשביל "להתאים להבנות מיניות מסורתיות ואופוזיציוניות של מגדר" הביא לכך שההומונורמטיביות מחלחלת להתנהגויותיה וזהותה של הקהילה הגאה, תוך שהיא מחליפה את פוליטיקת העבר הרדיקלית של התנועה לשחרור הגייז עם מטרות של שוויון בנישואים ואימוץ.
אלו נתפסים כשמרניים כאשר הם ממוסגרים נגד אקטיביזם להט"בי של סוף המאה ה-20. ההומונורמטיביות נתפסת כמגבילה את הגיוון ואת האותנטיות, כאשר תת-תרבויות קוויריות נהיות למסחריות ולמיינסטרים ולשיחות פוליטיות מובנות סביב ההתבוללות והנורמליזציה.
המרצה לפוליטיקה ליחסים בין-לאומיים, פני גריפין, אמרה כי מבחינה פוליטית, ולא בביקורת הנאו-ליברלית, ערכים של מונוגמיה, רבייה לבין תפקידי מגדר ובינאריה מגדרית, ההומונורמטיביות כבר תומכת בערכים שנחשבים הטרוסקסיסטיים וגזעני מטבעה.
גריפין רואה בהומונורמטיבית שזורה במערכות עולם קפיטליסטיות, כאשר תרבות הצריכה והמטריאליזם מתפקדות בבסיסה.
דוגן טוענת כי ההומונורמטיביות משבצת את הקהילה הגאה להיררכיות של כשירות, וכי להט"בים המגיעים הכי קרוב לחיקוי סטנדרטים של זהות מגדרית נחשבים ראויים ביותר לקבל זכויות.
בנוסף, היא גם כותבת שלהט"בים שנמצאים בתחתית ההיררכיה הזו (למשל ביסקסואלים, טרנסים, ג'נדרקווירים ואינטרסקס) נתפסים כמניעה למעמד זה של אנשים הומונורמטיביים לממש את זכויותיהם.
אנדרה קוולקנטה אומר שככל שההומוסקסואליות נסבלת מבחינה חברתית, ייצוגים של דמויות להט"ביות בקולנוע ובטלוויזיה באו לחזק את הביקורת על הסמכות הסיסג'נדרית, הלבנה והבינארית.
מפיק הקולנוע, התסריטאי והבמאי האמריקאי, ראיין מרפי, שיצר את הסדרה "הנורמלים החדשים" , ספג ביקורת על תיאורו ההומונורמטיבי של התרבות הקווירית ונחשבו .
ייצוגי תקשורת הומונורמטיביים נתפסים רק כמחקים את ההטרונורמטיביות, המחזקים קריקטורות הומוסקסואליות ו-"חסידים חביבים לנורמות חברתיות יקרות ואידאולוגיות דומיננטיות".
ייצוגים כאלה, כך נטען, משמיטים את המציאות הקווירית של להט"בים שאינם לבנים או סיסג'נדרים, ומתארים את חוויותיהם של זהויות משתנות ואוכפים
בעוד שמחקרים מראים כי דמויות להט"ביות שמופיעות בתקשורת מקטינות את הדעות הקדומות בקרב הצופים, בשירותי רשת, כבלים וסטרימינג רבים עדיין חסר מגוון או ייצוג חוצה "קהילה" בעת הצגת דמויות קוויריות.
דו"ח GLAAD מ-2015, המתאר את ייצוג התקשורת הלהט"בית, מצא כי גברים הומוסקסואליים (41%) עדיין מוצגים, באופן גורף, כדמויות קוויריות ראשוניות, למרות עלייה בייצוג במגוון זהויות מיניות ומגדריות.
תוכן נוסף של להט"ב הופק במדיה ב-2018. על פי דו"ח הטלוויזיה השנתי של GLAAD, בו מתעד ייצוג להט"בי בטלוויזיה, מספר הדמויות הקוויריות בתוכניות הטלוויזיה עלה ב-8.8%.
אנשים בעלי צבע קווירים ראו גם עלייה בזמן המסך; הם עלו על מספרם של אנשים קווירים לבנים בטלוויזיה בפעם הראשונה בתולדות הדו"ח.
כ-1% מהאוכלוסייה היא אינטרסקס, ולכן הם מושמטים כמעט לחלוטין במדיה, כאשר שיחות על זהות מגדרית בינארית מוציאים ומעקירים בעיקר את מי שלא נמצא באחד מצדדי המגדר הבינארי.
מספר עדויות להומוסקסואליות בפרו בתקופה הפרה-קולומביאנית שרדו מאז הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה, בצורת כלי חרס המעוטרים באיורים אירוטיים (בספרדית: huacos eróticos; ראו: ).
כלי חרס כאלה מקורם בכמה תרבויות עתיקות בפרו, המפורסמות שבהן הן תרבות מוצ'ה ותרבות צ'ימו.
הגעת הספרדים והאיסור על הומוסקסואליות
הספרדים, אשר הגיעו לפרו במאה ה-16, נדהמו מהמנהגים של הילידים.
המשנה למלך פרנסיסקו דה טולדו ואנשי הדת היו מזועזעים לגלות שהומוסקסואליות היא מקובלת, וכן מכך שהאוכלוסייה המקומית אינה אוסרת על קיום יחסי מין לפני נישואין או שאיננה מייחסת חשיבות לצניעות הנשים.
ההיסטוריון מקסימו טרזוס מתאר כיצד הספרדים הכריעו את המיניות של התרבות המקומית, שלא התאימה לאמות המידה של הכנסייה הקתולית:
עם זאת, בשנת 1837 בוטל האיסור הפלילי על הומוסקסואליות.
במשך 800 שנים יצרו תרבויות האנדים המרכזיות של התקופה הפרה-קולומביאנית, ובמיוחד המוצ'ה, לפחות עשרות אלפי כלי חרס (בספרדית: huacos; ראו ).
מספר כלי חרס מציגים שלדים המקיימים יחסי מין הומוסקסואליים; ארבעה מציגים יחסי מין אנאליים בין גברים, אחד מציג חדירה לסבית עם הדגדגן.
כלי חרס רבים אחרים מציגים יחסי מין בין שתי דמויות, כאשר לפחות אחת מהן היא ממין שאינו מוגדר.
עבודות אלו, ככל הנראה בשל הטיה הטרוסקסיסטית, פורשו לא פעם כמציגות זוג הטרוסקסואלי.
כלי חרס רבים, עליהם סמלים של הילידים, נופצו והושמדו.
בשנות ה-70 של המאה ה-16 התארגנו טולדו ויועציו הדתיים על מנת להביא סוף למעשי סדום, אוננות ולמנהג חברתי נפוץ שבתרגום חופשי משפת קצ'ואה פירושו "נישואי ניסיון".
כפי שמתאר טרזוס, "לא ניתן לדבר על כך כי הדברים נחשבים פורנוגרפיים".
הם נאסרו בשל "טאבו שהטילה הדת הנוצרית [על פיו] הגברים מקיימים יחסי מין רק ל[מטרת] רבייה וכי נשים אינן חוות הנאה מינית".
למרות המאמץ המאורגן הזה להשמיד חפצים אלו, רבים שרדו עד היום.
במשך עשרות שנים, כלי החרס האירוטיים נשמרו מפני הציבור, והיו נגישים רק לקבוצה מובחרת של מדענים פרואנים.
מדי פעם, ובחוסר רצון, הם היו זמינים גם למספר חוקרים זרים, מארצות הברית ומאירופה.
בלימה שבפרו ידוע בשל גלריה של כלי חרס אירוטיים מההתקופה הפרה-קולומביאנית המוצגת בו.
הומוסקסואליות במצרים העתיקה הוא נושא שנוי במחלוקת באגיפטולוגיה.
תיאורים אפשריים של הומוסקסואליות במצרים העתיקה
המקרה הידוע ביותר של הומוסקסואליות במצרים העתיקה הוא מקרה של שני הפקידים הבכירים חנומחוטפ וני ענח' חנום.
שני הגברים חיו ושירתו תחת פרעה נ-אוסר במהלך השושלת החמישית (2494 – 2345 לפני הספירה).
לחנומחוטפ וני ענח' חנום היו משפחות משלהם עם ילדים ונשים, אך כשנפטרו, משפחותיהם כנראה החליטו לקבור אותם יחד באותה מסטבה.
במסטבה נמצאו מספר ציורים שמתארים את שני הגברים מתחבקים ומצמידים את אפיהם.
תיאורים אלו משאירים הרבה מקום להשערות, מאחר שבמצרים העתיקה ההשקת האף, בדרך כלל, ייצגה נשיקה.
האגיפטולוגים וההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם כיצד לפרש את ציוריהם של חנומחוטפ וני ענח' חנום.
ישנם חוקרים שסבורים כי הציורים משקפים דוגמה להומוסקסואליות בין שני גברים נשואים ומוכיחים כי המצרים הקדמונים קיבלו מערכות יחסים של זוגות מאותו המין.
לעומתם, חוקרים אחרים מפרשים את הציור כהיותם תאומים, או אפילו תאומים סיאמיים.
למרות המחלוקת הקיימת, הציורים מראים, לכל הפחות, כי חנומחוטפ וני ענח' חנום היו בוודאי קרובים מאוד זה לזה בחייהם ובמותם.
המלך פפי השני וקצינו הכללי סאסנט
סיפור ידוע, המתוארך לממלכה התיכונה של מצרים, מספר על אזרח אנונימי, שמגיע לאולם הקהל של המלך פפי השני.
האזרח רוצה לקונן על משהו לא ידוע, אך המלך אינו מוכן להקשיב לקינותיו של האזרח, ולכן הוא מצווה על נגניו המלכותיים לנגן ברקע, בזמן קינותיו של האזרח.
הזר עוזב את הארמון כשהוא מאוכזב מהתנהגות המלך.
לאחר מספר ניסיונות כושלים לקונן ליד המלך, הוא מבקש מחברו, הפקיד הגבוה ג'ג'טי, ללכת בעקבות המלך.
במהלך המארב של ג'ג'טי, הוא מצא כי המלך עוזב לעיתים קרובות את הארמון במהלך הלילה לביקורים אצל קצינו הכללי הנאמן סאסנט למשך מספר שעות, ואז חוזר הביתה.
הנושא של ביקורי המלך פפי השני לקצינו הכללי סאסנט נמצא במחלוקת, במיוחד בביטוי אחד: "הוד מלכותו נכנס לביתו של סאסנט ועשה את מה שרצונו מבקש".
מספר פרשנים טוענים כי הביטוי "לעשות את מה שרצונו מבקש" מתאר, בדרך כלל, יחסי מין.
מסיבה זו, הם משוכנעים כי המידע חושף את האינטרסים ההומוסקסואליים של המלך פפי השני ואת יחסיו החד-מיניים עם הקצין הכללי שלו.
עם זאת, פרשנים אחרים טוענים כי הקטע הוא רק משחק מילים אלגורי לטקסטים דתיים, בהם אל השמש רע מבקר את אל המוות אוסיריס במהלך ארבע שעות הלילה האמצעיות.
לפיכך, המלך פפי השני לקח את תפקידו של רע וסאסנט לקח את תפקיד אוסיריס, ולכן הביטוי "לעשות את מה שרצונו מבקש" מפורש בצורה לא נכונה.
סיפור מפורסם נוסף על יחסי מין הומוסקסואליים ניתן למצוא בקהון פפרי , המתוארך לממלכה התיכונה.
הוא מכיל את הסיפור השמור כמעט לחלוטין על מיתוס אוסיריס והמאבק האגדי על כס המלוכה של מצרים בין הורוס לסת.
בסיפור מדווח כי סת, שהיה מפונק, קנא באופן בלתי נתפס באחיינו הצעיר הורוס, כי הורוס היה צעיר ופופולרי מאוד.
לסת היו מעט מאוד חברים והוא לא היה פופולרי יחסית בשל התנהגותו השתלטנית והנקמנית.
כתוצאה מכך, סת ניסה לברוח או אפילו להרוג את הורוס.
כאשר סת נכשל כל הזמן, הוא תכנן להשפיל את הורוס עד כדי כך שרצה שהורוס יוגלה ממצרים לנצח.
סת הזמין את הורוס למסיבה ושכנע אותו לשתות יותר ממה שהוא מסוגל.
כשהורוס שיכור, סת מפתה אותו לישון איתו למשך כל הלילה במיטה אחת.
כששכבו יחד במיטה אחת, סת תפס את הורוס ואנס אותו.
עם זאת, הורוס רימה את סת, על ידי כך שהוא ביים את שיכרותו.
הוא תפס את הזרע של סת בידיו וזרק אותו אל הנהר.
למחרת בבוקר, הורוס סיפר לאמו, איזיס, את האונס שעבר.
בהתחלה, איזיס לא יכלה לדבר מרוב זעם וחוסר אמון.
בהמשך, היא אמרה להורוס לאונן ולהשתמש בזרעו כשמן על חסה מצרית (האוכל האהוב על סת).
לפני שפנה לאלים, סת אכל את החסה המצרית, מבלי לדעת על החלפת השמן בזרע.
בהתחלה, האלים האמינו בסת, אך דעתם השתנה לאחר שתחות, כותב בית המשפט, לא מצא זרע של סת בגופו של הורוס, אך מצא זרע של הורוס בגופו של סת.
סת מסמיק במבוכה ובהלם, ובורח.
האונס המפורסם של הורוס על ידי דודו הקנאי נמצא במחלוקת.
בעוד שרוב החוקרים מסכימים שהפפירוס מתאר בבירור אונס, אין זה חד משמעי.
רקע המחלוקת הם המניעים של סת: הוא לא אוהב את הורוס, אך הוא מקיים את האונס בכדי להשפיל את הורוס.
המשותף היחיד בין האונס להומוסקסואליות הוא שהמעשה היה בעל אופי חד-מיני.
ייתכן וראמוס וופימוזה (או וופווטרנוזה), שני אנשי צבא, היו זוג.
סוטי והור, שנחשבו לעיתים קרובות כתאומים, יכלו להיות זוג גברים.
באל-שייח' פאדל נמצא קבר, המתוארך ל או המאה ה-5 לפנה"ס, שעליו כתובת בארמית שככל הנראה נכתבה על ידי אחד מבני הזוג לנקבר, ובו הדובר אומר: "אני לא יכול לנטוש אותו, אני אשכב איתו; אני אוהב מאוד את לקיי."
לא ידוע מה הייתה ההתייחסות להומואים במצרים העתיקה.
כל סיפור שעוסק במעשה מיני במצרים העתיקה מרמזת בצורה חופשית ואופטימיסטית את אופי המעשים.
בעוד שהסיפורים על סת והתנהגותו המינית עשויים לחשוף מחשבות ודעות שליליות למדי, כתובת הקבר של חנומחוטפ וני ענח' חנום עשויה להצביע על כך שהומוסקסואליות התקבלה באופן דומה.
אף מסמך מצרי קדום לא כתב על כך שמערכות יחסים חד-מיניים נתפסו כבזויים, או שעל העוסקים בה נענשו.
לפיכך, ההערכה על קבלת ההומוסקסואליות במצרים העתיקה נותרה במחלוקת.
בתלמוד, המצרים הקדמונים היו ידועים באורח חייהם המיניים, והם משמשים לעיתים קרובות כדוגמה לתשוקה מינית בעת העתיקה.
רש"י תיאר פוליאנדריה כמנהג מצרי של ריבוי גברים הנשואים לאישה אחת.
הרמב"ם התייחס ללסביות כ"כמעשה ארץ מצרים אשר ישבתם בה לא תעשו".
בעוד שפוליאנדריה ולסביות היו קיימים במצרים העתיקה, על פי השיח היהודי הדתי, הומוסקסואליות יוחסה בדרך כלל לסדום, לעמורה ולעמלק.
הדיכוטומיה העיקרית של המיניות ברומא העתיקה הייתה אקטיבית/דומיננטית/גברית ופסיבית/כנועה/נשית.
החברה ברומא העתיקה הייתה פטריארכלית, והאזרח החופשי היה בעל חירות פוליטית, בין היתר בעל הזכות לשלוט הן בעצמו והן במשק ביתו.
מנטליות הכיבוש ו"פולחן הגבריות" עיצבו את היחסים בין בני אותו המין.
גברים רומאים היו חופשיים ליהנות ממין עם גברים אחרים ללא אובדן נתפס של גבריות או מעמד חברתי, כל עוד הם נטלו את התפקיד הדומיננטי או החודר.
הגברים שנטלו את התפקיד הפסיבי או הנחדר היו עבדים ועבדים לשעבר, זונות ובדרנים, בעלי מעמד חברתי נמוך.
אף על פי שנראה שגברים רומאים באופן כללי העדיפו צעירים בין הגילאים 12 עד 20 כשותפים מיניים, היה איסור על קטינים חופשיים בתקופות מסוימות ברומא, אם כי זונות ובדרנים מקצועיים יכלו להיות גם קטינים.
יחסים חד-מיניים בין נשים מתועדים הרבה פחות, ואם אפשר לסמוך על סופרים רומאים, ייתכן שהומוארוטיות נשית הייתה נדירה מאוד, עד כדי כך שאובידיוס תיאר אותה כ"בלתי נשמעת".
עם זאת, ישנן עדויות מפוזרות - למשל, כמה לחשים בפפירוסי הכישוף היווניים - המעידות על קיומן של נשים בודדות במחוזות הנשלטים של האימפריה הרומית, שהתאהבו בנשים.
בתקופת הרפובליקה הרומית, לאזרח רומי היה הזכות להישמר מפני כפייה פיזית, לרבות הן ענישה גופנית והן התעללות מינית.
החברה הרומית הייתה פטריארכלית, והגבריות התבססה על היכולת לשלוט בעצמו ובאחרים ממעמד נמוך יותר.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, חוקרים שיערו כי הגברים הרומאים נהגו לקיים יחסי מין הומוסקסואליים, כך שהנחדר היה מסכן את מעמדו החברתי.
בתרבות הרומואית העתיקה, גבר רומאי יכול לקיים יחסי מין הן עם גברים והן עם נשים, ככל שהיה לוקח את התפקיד האקטיבי.
בנוסף, כאשר גבר נישא, הוא היה יכול לקיים יחסי מין רק עם עבדים וזונות.
מעבר לכך, קיום יחסי מין עם גבר נשוי, אשתו, בתו הנשואה או בנו הקטין לא היה מקובל.
כמו כן, שימוש מיני בעבד של גבר אחר היה כפוף לאישור הבעלים.
חוסר שליטה עצמית, כולל בניהול חיי המין של האדם, הצביע על כך שגבר אינו מסוגל לשלוט באחרים.
נושאים הומוארוטיים בספרות הלטינית פותחה בתרבות הרומית, במהלך תקופת ההתייוונות ברומא העתיקה במאה ה-2 לפנה"ס.
הגישות התרבותיות היווניות על הומוסקסואליות היו שונות מאלו של הרומאים בעיקר באידיאליזציה של הארוטיקה בין אזרחים גברים חופשיים במעמד שווה, אם כי בדרך כלל עם הבדלי גיל.
התקשרות עם זכר מחוץ למשפחה, שנתפסה כהשפעה חיובית בקרב היוונים, נתפסה בתוך החברה הרומית כאיום.
כמו כן, ההומוסוציאליות ביוון הקלאסית הייתה יותר נפוצה מאשר ברומא.
בעידן קיסרי רומא, גברים רומאים חופשיים שנתפסו לוקחים את התפקיד הפסיבי, היו נענשים בענישה גופנית, ולעיתים אפילו בהוצאות להורג.
אהבה או תשוקה בין גברים הוא נושא שכיח מאוד בספרות הרומית.
מבין יצירות הספרות הרומית שניתן לקרוא כיום, המחזות של טיטוס מאקיוס פלאוטוס הם המחזות הראשונים שהזכירו הומוסקסואליות.
ויליאמס מציין כי הניצול ההומו-הטרוסקסואלי של עבדים, שאליו יש כל כך הרבה התייחסויות ביצירותיו של פלאוטוס, מוזכר רק לעיתים נדירות בקומדיה היוונית החדשה.
הקונסול קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס נמנה עם חוג משוררים שהפכו שירים הלניסטים קצרים וקלים לאופנתיים.
אחד מהקטעים הבודדים שלו ששרדו הוא שיר תשוקה המופנה לזכר בעל שם יווני.
על פי החוקר האמריקאי, רמזי מקמולן, לפני שהרומאים הושפעו מהיוונים, הרומאים היו נגד העיסוק בהומוסקסואליות, העלאת הספרות והאמנות היוונית כמודלי ביטוי קידמה להומואירוטיות.
החוקר קרייג ויליאמס, טוען אחרת.
הוא טוען כי עצם העובדה שכותבי שירי אהבה ברומא העניקו לאהוביהם כינויים בדויים יוונים ללא קשר למינם, ולפיכך, לא ניתן להסיק שהרומאים ייחסו את ההומוסקסואליות כמנהג יווני או כמנהג רומאי בהשפעת היוונים.
הפניות לתשוקה הומוסקסואלית או לקיום יחסי מין הומוסקסואליים, למעשה, מופיעות גם אצל סופרים רומיים, שלא הושפעו מהיוונים.
באטלן שחיבר קווינטוס נוביוס , נאמר על ידי אחת הדמויות כי "כולם יודעים שנער עדיף על אישה" עם פירוט של תכונות פיזיות, שרובן מציינות את תחילת ההתבגרות, המסמנות את הבנים כשהם הכי מושכים בעיני הדמות.
בהמשך האטלן, הדמות ציינה כי השימוש המיני בבנים נפסק לאחר ש"הישבן שלהם נעשה שעיר".
העדפה של גופים זכריים חלקים על פני שעירים ידועה גם במקומות אחרים בספרות הרומית, וכנראה הייתה שותפה לרוב הגברים הרומאים באותה תקופה.
הסאטיריקן הרומאי, גאיוס לוקיליוס, השווה בין מין אנאלי עם גברים לבין מין נרתיקי עם נשים.
יש המשערים כי הוא כתב פרק שלם של השוואות בין מאהבים למאהבות באחד מספריו.
בסאטירות אחרת, כמו אלו של מרטיאליס, מציינים לפעמים את עליונותם של גברים על נשים.
יצירות אחרות בז'אנר עשויות להביא את הרושם שהומוסקסואליות פסיבית הייתה מקובלת יותר בקרב גברים רומאים מהמאה הראשונה.
עם זאת, ייתכן שהתרגול היה מקובל עוד קודם לכן, בין היתר בשל המחזה שכתב המחזאי לוציוס פומפוניוס , שבו הדמות הראשית, זונה ממין זכר, מכריז שהוא מקיים יחסי מין עם לקוחות גברים גם בתפקיד האקטיבי.
בין "המשוררים החדשים" שהופיעו בסוף המאה ה-2 לפנה"ס, היה המשורר הרומאי, גאיוס ולריוס קאטולוס, שאחת מיצירתיו כללה הבעת תשוקה בנער חופשי.
נושאים הומוארוטיים נכתבו ביצירותיהם של משוררים שנכתבו בתקופת שלטונו של אוגוסטוס קיסר.
אינאיס, שנכתב על ידי ורגיליוס (שלפי ביוגרפיה שכתב סווטוניוס הייתה לורגיליוס העדפה מינית בולטת לבנים) מתבסס על המסורת היוונית של פדרסטיה במסגרת צבאית על ידי הצגת האהבה בין ניסוס ואוריאלוס .
בסוף התקופה האוגוסטנית, המשורר אובידיוס, טען כי יש לפתח לחלוטין סדר יום חדש המתמקד דווקא באהבה בין גברים לנשים, ולא באהבה בין גברים, על אף שאובידיוס עצמו לא היה הטרוסקסואל, בין היתר בשל ההומוארוטיקה שמופיעה ב"מטמורפוזות" שכתב.
עם זאת, מספר סופרים רומיים אחרים הביעו הטיה לטובת גברים כאשר הם הושוו בין גברים לנשים במיניותם, בין היתר יובנאליס, לוקיאנוס מסאמוסאטה, סטרטון , והמשורר מרטיאליס, שלעיתים קרובות לעג לנשים כשותפות מיניות.
בספרות של התקופה הקיסרית, בסטיריקון של פטרוניוס מוזכר התרבות המינית בין גברים, עד כדי כך שבחוגים הספרותיים האירופיים של המאה ה-18, כינו את הספר כ-"פתגם להומוסקסואליות".
יחסי מין, אמנות וחפצים יומיומיים
הומוסקסואליות הופיעה בהרבה פחות תדירות באמנות החזותית של רומא מאשר בספרות הרומית.
מתוך כמה מאות חפצים המתארים דימויים של מגע מיני (ציורי קיר ומנורות שמן וכלים מסוגים שונים של חומר), רק מיעוט קטן מציג יחסי מין בין גברים, ועוד פחות מציג יחסי מין בין נשים.
הומוסקסואליות הופיעה מדי פעם על כלים מסוגים רבים, מכוסות ובקבוקים העשויים מכסף ומזכוכית ועד לקערות בייצור המוני ובעלות נמוכה עשויות חרס.
הופעת יצירות הומוארוטיות על כלים עשויה להוות עדות לכך שליחסים מיניים בין גברים הייתה מקובלת ברומא בכל המעמדות החברתיים.
לעיתים, כאשר נמצאים חפצים שלמים שקשורים לתקופה הרומית, ניתן למצוא עליהם סצנות הומוארוטיות יחד עם תמונות של זוגות ממין השני.
גביע וורן הוא חריג בין האובייקטים שנמצאו: הוא מציג רק זוגות גברים.
הטיפול שניתן לנבדק בכלים כאלה הוא אידיאלי ורומנטי, בדומה לזה שניתן להטרוסקסואליות.
הדגש של האמן, ללא קשר למינם של הזוג המתואר, טמון בחיבה ההדדית בין בני הזוג וביופי גופם.
מגמה כזו מבדילה את האמנות ההומאירוטית הרומית מזו של היוונים.
למעט כמה יוצאים מן הכלל, ציור אגרטלים יווני מייחס תשוקה והנאה רק לבן הזוג האקטיבי, בעוד שהפסיבי נראה בלתי מעורער פיזית ולעיתים, מרוחק רגשית.
כיום, יש המאמינים כי זו עשויה להיות מוסכמה אמנותית שעוררה חוסר רצון מצד היוונים להכיר בגלוי בכך שגברים יוונים יכולים ליהנות מלקבל תפקיד "נשי" במערכת יחסים אירוטית.
למוניטין של תפקיד כזה יכלו להפריע למעמדו ולהפריע ליכולתו להשתתף בחיים הפוליטיים-חברתיים של הפוליס כאזרח מכובד.
מאחר שבקרב הרומאים התקיימה הומוסקסואליות נורמטיבית, לא בין גברים חופשיים או שווים חברתיים כמו אצל היוונים, אלא בין אדון לעבדים, בין לקוחות וזונות, או בכל מקרה, בין עליונה חברתית לנחותה חברתית.
ייתכן שבאופן פרדוקסאלי, אמנים רומאים הרגישו בנוח יותר מעמיתיהם היוונים לתאר יחסי מין אנאליים, חיבה ותשוקה הדדית בין זוגות גברים.
שפע של ציורי קיר בעלי אופי מיני נצפו בחורבות של מספר ערים רומיות, כאשר רובן נמצאו בפומפיי.
אפריז בבית בושת שסופח למרחצאות הפרברים בפומפיי, מציג סדרה של 16 סצנות מין, כאשר שלוש מהן מציגות מעשים הומוארוטיים: שלישייה של שני גברים ואישה, יחסי מין של זוג נשים בשימוש עם סטראפ-און , ורביעייה של שני גברים ושתי נשים.
בניגוד לאמנות הכלים שנדונו לעיל, כל 16 הסצנות מציגות מעשים מיניים הנחשבים חריגים או מושפלים על פי המנהגים הרומיים: למשל, שליטה מינית של נשים בגברים, מין אוראלי הטרוסקסואלי, התנהגות פסיבית של גבר מבוגר, לסביות ומין קבוצתי.
לכן, ייתכן שהצגתם נועדה לספק מקור להומור רצוף ולא לגירוי מיני למבקרים בבניין.
לעומת ציור הקיר במרחצאות הפרברים בפומפיי, שלישיות באמנות הרומית מציגות שני גברים חודרים לאישה אחת.
תרחיש זה מתואר גם על ידי המשורר גאיוס ולריוס קאטולוס, בקטע Carmen 56, שראה את ציור הקיר כהומוריסטי.
רביעיות מופיעות גם באמנות הרומית, בדרך כלל עם שני גברים ושתי נשים, לפעמים כזוגות חד-מיניים.
היחס הרומאי כלפי עירום גברי שונה מהיחס של היוונים הקדמונים, שהתייחסו לתיאורים אידיאלים של הזכר העירום.
לבישת הטוגה סימנה אדם רומי כאזרח חופשי.
קונוטציות שליליות של עירום כללו הפסד במלחמה, שכן שבויים הופשטו, ונהיו לעבדים, שכן עבדים למכירה הוצגו לעיתים קרובות כעירומים.
במקביל, הפאלוס הוצג בקמעות מזל, שנועדו להרחיק כוחות זדוניים.
קמעות אלו נמצאו רבות בהריסות פומפיי, במיוחד בצורת פעמוני רוח.
עם זאת, ההתייוונות השפיעה על תיאור העירום הגברי באמנות הרומית, והובילה למשמעות מורכבת יותר של הגוף הגברי המוצג כעירום, כעירום חלקית או ככזה שלבוש עם קיראס.
גביע וורן הוא גביע עשוי כסף, המתוארך לתקופת השושלת היוליו-קלאודית (המאה הראשונה לספירה), המתארת 2 סצנות של יחסי מין הומוסקסואליים.
יש הטוענים כי שני הצדדים של הספל הזה מייצגים את הדואליות של המסורת הפדרסטית הרומאית והיוונית.
בצד ה-"יווני" של הגביע, גבר מזוקן ובוגר חודר לזכר צעיר בן 17 או 18. ילד עבד צופה בסצנה מבעד לדלת פתוחה.
בצד ה-"רומאי" של הגביע, מראה זכר צעיר בן 12 או 13, שמקיים יחסי מין עם זכר מבוגר, מגולח למשעי ובכושר.
הגבר המזוקן עשוי להיות יווני, עם בן זוג שמשתתף בצורה חופשית יותר.
מקבילו, בעל תספורת חמורה יותר, נראה רומאי, ולכן משתמש בעבד.
זר ההדס שהוא עונד מסמל את תפקידו כ-"כובש ארוטי".
ייתכן שהגביע תוכנן לעורר את סוג הדיאלוג על האידיאלים של אהבה ומין שהתקיים בסימפוזיון ביוון העתיקה.
האקדמית מריה תרזה מראביני מואבס הטילה ספק באותנטיות של הגביע, וטענה כי הגביע נוצר כנראה בתחילת המאה ה-19 או ה-20, וכי הוא מייצג כביכול תפיסות של הומוסקסואליות יוונית-רומית מאותה תקופה.