tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף 2017 היה שותף להקמת שדולת נפגעי הלם קרב בכנסת, שהייתה פרי יוזמה של ח"כ שרן השכל, וח"כ אכרם חסון.
בשנת 2018 הקים את עמותת Trauma4good שמסייעת באיתור, בטיפול ובליווי של הלומי קרב החל משחרורם מהשירות ועד לשיקומם המלא.
האלוף במיל' דני יתום הוא נשיא העמותה ובוועדה המייעצת חברים בכירים ביטחוניים נוספים, ובהם דן חלוץ, עמוס גלעד, עוזי דיין, תמיר פרדו, ואביגדור קהלני.
מאז ועד היום סייעה העמותה לעשרות לוחמים בהשגת הכרה בהלם קרב ממשרד הביטחון.
אורן היה שותף גם להשקתה מחדש של השדולה בשנת 2020, יחד עם חה"כ אופיר סופר, שכיהן כיו"ר ועדת המשנה של ועדת העבודה והרווחה של הכנסת לעניין הלומי הקרב, וחה"כ האלוף במיל' עוזי דיין.
בקיץ 2021 השתתף ביטון במחאה הארצית של נכי צה"ל בעקבות פרשת איציק סעידיאן, שהצית את עצמו במחאה על הטיפול הלקוי שקיבל מאגף השיקום במשרד הביטחון, והופיע בפני פורום הוועדה לגיבוש המלצות רפורמת "נפש אחת".
בנוסף להובלת עמותת Trauma4good, ביטון מתנדב בשורה ארוכה של פעילויות, ובהן פרויקט "ניצוצות" בבתי ספר, פרויקט גיבורות וגיבורי היופי להעצמת ניצולי וניצולות שואה, פרויקטור של יחידות מיוחדות כגון "טריגון" של מילואי מג"ב.
במקביל, ביטון מרצה כל העת בהתנדבות בארץ ובחו"ל - מול נוער לפני גיוס, מכינות קדם צבאיות, בפורומים שונים של כוחות הביטחון וההצלה (צה"ל, משטרה, מג"ב, כב"א ועוד), וכן מול קהילות יהודיות בחו"ל.
אורן השתתף בסרטים דוקומנטריים על פוסט טראומה להעלאת המודעות לנושא, והוא מתראיין כל העת בנושא זה וגם כפרשן ביטחוני במדיות השונות, ובמיוחד בערוץ הצרפתי הבינלאומי המשדר מישראל, i24news.
לאחר שנחשף לפעילות הפרלמנטרית בשדולה למען הלומי הקרב בכנסת, ולקראת הבחירות לכנסת ה-21, הצטרף למפלגת תל"ם בראשות משה "בוגי" יעלון, והשתייך במשך שלוש מערכות בחירות לרשימה לכנסת כחול לבן.
לאחר הבחירות לכנסת ה-23 פרש ממפלגת תל"ם ומרשימת כחול לבן בשל התנגדותו לדרכו הפוליטית של יעלון שחתר להקמת ממשלת מיעוט בתמיכת הסיעות הערביות בכנסת.
ביטון מתגורר ביישוב קדימה שבשרון, נשוי לשרון ואב ל-4. בחייו המקצועיים, ביטון הוא מעצב שיער, יזם, איש עסקים ובעלים של מספרה ומשרד תיווך ויועץ נדל"ן.
בחייו האישיים, ביטון הוא חובב ספורט אקסטרים, לרבות צלילה, צניחה חופשית וטיסה בטרקטורון מעופף.
אורלץ הייתה סדרת לווייני ריגול שפותחה בברית המועצות ושיגוריה נמשכו ברוסיה.
פיתוח לוויין ריגול מדגם חדש החל במרכז הטילים והחלל פרוגרס בשנת 1979. מטרת הפיתוח הייתה לשפר ולהרחיב מידע שניתן היה לקבל מלוויין מדגם יאנטר 2K.
רק בשנת 1989 בוצע שיגור ראשון שעבר בהצלחה.
הלוויין היה מצויד ב-8 יחידות נחיתה שהחזירו את הצילומים לכדור הארץ.
רגישות הצילום הייתה 0.95 מ'.
הלוויין היה מצויד במצלמה פנורמית.
בשנים 1989–1993 בוצעו שיגורים בתדירות שנתית והלוויין היה פעיל כ-60 ימים.
בהמשך התדירות ירדה אך משך פעילות הלוויינים גדל לכ-120 ימים.
כל השיגרוים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם סויוז U.
השיגור האחרון בוצע בשנת 2006.
בשנת 1994 בוצע שיגור ראשון של לוויין מדגם "דון" שהיה דגם משופר של לוויין מהדור הראשון.
הוא כלל 22 יחידות נחיתה והיה מתוכנן ל-180 ימי עבודה.
לכן הוא היה ניתן לשיגור על ידי משגר חזק יותר ונבחר דגם זניט 2 שהיה מיוצר באוקראינה.
שיגור נוסף בוצע בשנת 2000 ולאחר מכך הופסקו השיגורים בעקבות חוסר רצון לנצל משגר אוקראיני לטובת שיגור לווייני ריגול.
בשנת 2001 חברת Land Info International LLC מארצות הברית החלה לספק צילומים שבוצעו בעזרת לווייני "דון".
בעקבות כך הוסרה סודיות ממבנה החללית.
כל הלוויינים קיבלו את השם "קוסמוס".
אורמיר ציוד למוליכים למחצה בע"מ הייתה חברה ישראלית שפתחה טכנולוגיות ניקוי מתקדמות בלייזר לייצור מוליכים למחצה.
אורמיר הייתה ממוקמת ביקנעם עילית, נרכשה על ידי חברת אפלייד מטיריאלס במאי 2001 ושולבה בפעילות שלה בישראל.
חברת אורמיר נוסדה בשנת 1992 על בסיס טכנולוגיות שפותחו ברפא"ל - הרשות לפיתוח אמצעי לחימה, על ידי חברת RDC (Rafael Development Corporation) - חברת השקעות המשותפת לרפא"ל, אלרון וחברת דסק"ש, בשיתוף קרן הון הסיכון תעוזה.
החברה פיתחה טכנולוגיה מבוססת לייזר לניקוי פרוסות סיליקון מחומרים כימיים, שהוא חלק מתהליך ייצור השבבים.
אורמיר נקרא על שמו של שנהרג בעת שירותו ביחידה מיוחדת של צה"ל ביולי 1984, במהלך מלחמת לבנון .
דן סיני, אביו של אמיר, היה ממייסדי אורמיר.
אורמיר פיתחה תהליך לניקוי המצע הרגיש לאור (פוטורזיסט) המשמש להדפסת שכבות מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים על פיסות סיליקון בתהליך ייצור השבבים.
טכנולוגיה נעזרה בלייזר לסילוק פסולת הפוטורזיסט מעל פיסת הסיליקון, בניגוד לתהליכי ניקוי קיימים הנסמכים על נוזלים בלחץ גבוה או גזים.
המטרה הייתה לאפשר לחברות ייצור השבבים להפיק מספר גדול יותר של שבבים מכל פיסת סיליקון, כלומר להקטין את גודלו של השבב הנגזר ממנו.
תהליך הניקיון שעוברת פיסת סיליקון בתהליך הייצור גם אמור למנוע פגמים בשבבים המיוצרים ממנה.
בשנת 1997, החלה החברה במכירות ראשונות של המוצר שלה לפיליפס סמיקונדקטור, סימנס ואלקטל.
בסוף אותה שנה השלימה את גיוס ההון החיצוני הראשון שלה מקרנות ההון סיכון ורטקס ישראל, יוזמה, תעוזה, מופת, ג'מיני ואוורגרין, בהיקף של 6.2 מיליון דולר, לפי שווי שוק של 16 מיליון דולר.
לאחר מכן ביצעו המשקיעים כמה השקעות גישור בהיקף של כ-3 מיליון דולר כדי לתמוך בחברה, שנקלעה לקשיים ועמדה על סף סגירה.
אחת הסיבות לקשיים הייתה התחרות העזה עם שתי מתחרות גדולות בשוק, חברת אפלייד מטיריאלס וחברת KLA, המפעילות מרכזי פיתוח וייצור בישראל.
בפברואר 2000, השקיעה אפלייד מטיריאלס מיליון דולר באורמיר, ונכנסה אליה כשותפה אסטרטגית.
בנובמבר 2000 השקיעה בה אפלייד מטיריאלס 2 מיליון דולר נוספים, ובמאי 2001 רכשה את מלוא הבעלות.
אפלייד מטיריאלס שילבה את היישום של הטכנולוגיה של אורמיר במוצריה, לצורך זיהוי נקודתי של פגמים ולכלוך בתהליך ייצור פרוסות הסיליקון.
זמן קצר לאחר מכירת "אורמיר", אחד ממייסדי, ד"ר מנחם גנוט, הקים את חברת הננוטכנולוגיה "אפלייד ננומטריאלס", במטרה למסחר תגלית מדעית של ננו-חלקיקים דמויי כדורים וצנורות דקים, מחומרים אנאורגניים, שהתגלו במכון ויצמן.
החברה פיתחה חומר סיכה המבוסס על חלקיקים אלו ליישומים שונים.
אורן שלמה אהרוני (נולד ב-22 באפריל 1981) הוא כתב ספורט וצלם ישראלי ב"ישראל היום".
אהרוני נולד בתל השומר ברמת גן וגדל בפתח תקווה.
בן ליעקב ואראלה, הוא הנדסאי אלקטרוניקה ואת שירותו הצבאי עשה כטכנאי לוחמה אלקטרונית בבסיס חיל האוויר בחצור.
בין 2005 ל-2008, שימש כעורך הראשי באתר הוועד האולימפי בישראל.
ב-2008 מונה לכתב הספורט האולימפי ב-ynet וצלם ספורט.
בדצמבר 2017, זכה במקום השני בקטגוריית הספורט במסגרת תערוכת "עדות מקומית".
ובינואר 2020, הוענק לו אות הוקרה מיוחד מהוועד הפראלימפי בישראל, על כיסוי הוגן, בקיאות בתחום וחשיפת הספורט הפראלימפי בקרב קהלים רבים.
החל מינואר 2022 הוא משמש ככתב הספורט האולימפי וצלם ב"ישראל היום".
היה שליח המערכת למשחקים האולימפיים בפריז 2024, המשחקים הפאראלימפיים פריז 2024, ומשחקי העולם בצ'ינגדו 2025.
באוגוסט 2015, חשף כי המדליסט האולימפי מסידני 2000, חותר הקיאקים מיכאל קלגנוב, החליט לעזוב את ישראל ולעבור לאמן בגרמניה.
ביולי 2017 פרסם כי האלוף האולימפי בגלישה גל פרידמן מצא מקור פרנסה חדש והפך לצלם אירועים.
בנובמבר אותה שנה, קיים ראיון בלעדי עם הג'ודוקא הטוב בעולם טדי רינר.
ב-2019 פרסם לראשונה, כי שלטונות מלזיה לא מאפשרים לנבחרת השחייה הפראלימפית הישראלית להיכנס למדינה כדי להשתתף באליפות העולם, בעקבות כך, הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי החליט לבטל את האליפות ולהעבירה לבריטניה.
ב-6 באפריל 2020, יזם ביחד עם אלוף העולם בג'ודו שגיא מוקי, פרויקט מיוחד בזמן הקורונה, לגייס כסף לקניית מכונות הנשמה וציוד קריטי עבור בית החולים לניאדו בנתניה.
הפרויקט גייס רבע מיליון שקל.
בינואר 2021, טס לקטר לאליפות העולם בג'ודו, להתלוות באופן בלעדי לסעיד מולאי, שנאלץ להימלט מאיראן לאחר שלא הורשה להתחרות מול ישראלי.
אורלנדו שוורדט הוא שחקן אוסטרלי.
בשנת 2018 שיחק בסרט הקצר "אינקובטור".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האוסטרלי "ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי".
בסרט גילם שוורדט את נד קלי שודד הדרכים האוסטרלי בצעירותו.
בשנת 2020 שיחק בסרט האוסטרלי "ילדי התירס" המבוסס על ספר באותו שם מאת סטיבן קינג.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "ציפור לבנה: סיפור פלא" לצד הלן מירן וברייס גייזר.
בסרט מגלם שוורדט ילד צולע בשם ז'וליין, שנעזר בקב לאחר שלקה בפוליו.
כשנכנסו הגרמנים לכפר הם עצרו את הוריה של שרה, ילדה יהודיה בשם שרה.
אביה (ישי גולן) הצליח להימלט ואימה נשלחה לאושוויץ ונספתה שם.
שרה הצליחה להימלט ברגע האחרון וניצלה בעזרת ז'וליין ומשפחתו שהחביאו אותה אצלם במשך כל המלחמה.
+שנהסרטתפקידהערות2019ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלינד קלי בצעירותו2020ילדי התירס (אנ')קאל קולווינגטון2023ציפור לבנה: סיפור פלאז'וליין בומייה
"אורן" הוא שיר שכתבה המשוררת לאה גולדברג בשנת 1954, כחלק ממחזור השירים "אילנות".
הוא נכלל בקובץ שיריה "ברק בבוקר", שיצא לאור בשנת 1955, וגם בקובץ שיריה "מוקדם ומאוחר", שיצא לאור בשנת 1959. השיר מבטא את חוויית המהגר, הנע ונד בין שתי מולדות שונות.
האורן, שמופיע בשני הנופים, משמש סמל לכאב שבמעבר אך גם לצמיחה הנובעת מכפילות השורשים.
השיר מסתיים בנימה של השלמה, המדגישה את העושר שבזהות מורכבת ורב-ממדית.
שירה של לאה גולדברג "אורן" עושה שימוש במטפורה של עץ האורן כדי לבטא את תחושת השייכות המפוצלת של המשוררת לשתי מולדות שונות, שביניהן היא נקרעת.
השיר עוסק בקשייו של המהגר, הנע ונד בין שני עולמות – נוף ילדותו והמולדת החדשה.
גולדברג, שעלתה לישראל מליטא, מתארת בשיר את תחושת ההתנתקות מנופי ילדותה בליטא ואת המעבר לנופים שהפכו למולדתה השנייה, ישראל.
המכנה המשותף בין שתי המולדות הוא עץ האורן, אשר מופיע הן בנוף האירופי הקפוא והן בארץ ישראל, ומשמש גשר רגשי וסמלי המחבר בין שני המקומות.
הבית הראשון מתאר את המולדת החדשה – ישראל, דרך ניגוד למה שהמשוררת הכירה במולדת הראשונה.
האורן הישראלי, בשונה מהאורן האירופי, אינו עוטה מצנפת שלג ואינו מהדהד את קול הקוקייה.
האורן בארץ מזכיר לגולדברג את העבר, אך אינו יכול להחזיר את תחושת השייכות אליו.
בבית השני חוזרת גולדברג לתיאור נוף מולדתה הראשונה, ליטא.
האורן האירופי מתואר כמלא מחטים ועטוף בשלג, על רקע הקרח הקפוא של החורף בצפון אירופה.
תיאור זה מדגיש את השוני המובהק בין שני הנופים, ומעמיק את תחושת הגעגוע והניכור במולדת החדשה.
הבית השלישי פונה לציפורים הנודדות, המסמלות את התנועה בין מקומות שונים.
גולדברג מזדהה עם תחושת התלישות של הציפורים, "התלויות בין ארץ ושמיים".
הביטוי הזה משקף את תחושת חוסר השייכות שלה ואת הכאב שבמעבר בין שתי מולדות שונות, בין זיכרון העבר לבין מציאות ההווה.
בבית האחרון מופיעה נימה של השלמה.
גולדברג מתארת כיצד שורשיה נטועים בשני נופים שונים, ומטפורת האורן ממשיכה לשמש דימוי לכאב אך גם לצמיחה.
המעבר בין המולדות הוא כמו "השתלה" מחדש, אשר מביאה לצמיחה מחודשת.
תחושת השייכות המפוצלת מקבלת ממד חיובי של עושר וזהות מגובשת הנובעת מכפילות השורשים.
האורן כמטפורה מרכזית האורן בשיר מסמל גם יציבות וגם תלישות.
מצד אחד, הוא מחבר בין שתי המולדות, אך מצד שני, הוא מדגיש את השוני ביניהן ואת תחושת הזרות של המשוררת.
האורן מייצג את הכאב שבמעבר, אך גם את היכולת לצמוח מתוך השורשים הנטועים בשני עולמות שונים.
הציפורים הנודדות הציפורים הנודדות מסמלות את תחושת המעבר התמידית, את התלישות ואת הכאב שבנדודים.
הזדהותה של המשוררת עם הציפורים מבטאת את חוויית המהגר הנקרע בין עבר להווה.
השיר בנוי כסונטה בת 14 שורות, המחולקות לארבעה בתים במבנה: 4, 4, 3, 3. המבנה הקלאסי תורם לאיזון הפנימי של השיר, אך גם מדגיש את המעבר בין תחושת הכאב להשלמה.
בשיר מופיעות חזרות לשם הדגשת רגשות מרכזיים: "כאן לא...
כאן לא" – להדגשת הפער בין מה שיש בארץ למה שהיה ב.
אתכם" – להבעת תחושת ההשלמה עם המולדת החדשה.
השיר מבוסס על ניגודים מרכזיים בין "כאן" ל"שם", בין המולדת החדשה למולדת הישנה, בין נוף קר וחורפי לנוף חם ומזרחי.
הניגודים מעמיקים את תחושת הכאב ואת ההתמודדות עם כפילות השייכות.
האורן הוא מטפורה לקיום המפוצל של המשוררת בין שתי המולדות.
השימוש במטפורות נוספות, כמו "מצנפת שלג" ו"כובש הפלג", מחזק את הדימויים של נוף הילדות.
המשוררת מייחסת תכונות אנושיות לעצים ולציפורים: "יחבוש העץ", "ציפורי מסע יודעות".
ההאנשה מאפשרת להעמיק את תחושת ההזדהות עם המהות הכואבת של הנדודים.
השיר כולל חריזה מגוונת ומעורבת: בבתים הראשונים – חריזה מסורתית א-ד, ב-ג.
בבתים המאוחרים – חריזה חופשית המדגישה את המעבר לסגנון דיבורי יותר.
אורמל הינקלי סימפסון היה פוליטיקאי אמריקאי מלואיזיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסגן מושל מדינתו בשנים 1924–1926, ומתוקף תפקידו זה, כאשר נפטר המושל הנרי פוקואה, הושבע סימפסון כמושל לואיזיאנה ה-39, וכיהן בתפקיד עד לתום תקופת כהונתו המתוכננת של פוקואה במאי 1928.
אורמל סימפסון נולד בוושינגטון שבלואיזיאנה, כבנם של סמואל פ.
סימפסון ושל מרי אסתר (לבית בירס) סימפסון.
הוא למד בסנטנרי קולג' שבשריבפורט ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טוליין.
ב-1899 הוא נשא לאישה את לואיז ארנסטין פיצ'ט.
ב-1924 נבחר סימפסון כסגן מושל לואיזיאנה תחת המושל הנרי פוקואה.
ב-11 באוקטובר 1926, עם מותו של פוקואה בעת כהונתו, הושבע סימפסון כמושל לואיזיאנה ה-39.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, התנגד סימפסון להקמת גשר אגרה על החלק המזרחי של אגם פונטצ'רטריין שנבנה כדי לקשר בין ניו אורלינס לבין סלידל.
הוא הציע בניית גשר פטור מאגרה משף מנטור , אך כמה אנשי מפתח בניו אורלינס הצליחו להוביל לבנייתו של גשר האגרה על אף התנגדויותיו.
בהמשך הוא פתח שירות מעבורות כחלופה פטורה מתשלום.
בתקופה זו הפך הקו קלוקס קלאן לבעיה בלואיזיאנה.
הועברה חקיקה שאסרה על עטיית ברדסים, מסכות וגלימות, למעט אלו שלבשו אותם במהלך מרדי גרא וחבישת מסכות בנשפים ומסיבות.
שיטפון גדול שהתחולל ב-1927 אילץ את סימפסון להורות על ביצוע שינויים במבנה הסכרים במורד נהר המיסיסיפי כדי להגן על ניו אורלינס.
לאחר מכן, המדינות שהושפעו מהשיטפון, לואיזיאנה, ארקנסו ומיסיסיפי, פעלו יחדיו להבטחת קבלת סיוע מהממשלה הפדרלית למניעת שיטפונות.
בעליהם של נכסים שניזוקו כתוצאה מהשינויים בסכרים פוצו על ידי המדינה.
לאחר תום כהונתו כמושל, היה סימפסון למזכיר הסנאט של לואיזיאנה.
אורמל סימפסון נפטר בניו אורלינס ב-17 בנובמבר 1932, כתוצאה מהתקף לב.
הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבעיר.
אוֹרֶם היא עיר במחוז יוטה, יוטה, ארצות הברית, בחלק הצפון-מרכזי של המדינה.
היא גובלת בפרובו, ו ונמצאת במרחק של כ-72 קילומטרים דרומית לסולט לייק סיטי.
אורם היא אחת הערים העיקריות ב, הכולל את כל מחוזות יוטה ו הסמוך.
בשנת 2020 מנתה אוכלוסיית העיר 98,129 נפש, מה שהפך אותה לעיר החמישית בגודלה ביוטה.
אוניברסיטת יוטה ואלי ממוקמת בעיר.
באורם נמצא בית החולים האזורי טימפאנוגוס.
באורם יש יותר מ-20 פארקים עירוניים.
ההתיישבות באזור החלה לראשונה ב-1877.
בעבר היה האזור ידוע בשם "שרון", על שם חבל השרון המקראי במדינת ישראל, ועל שם עיר הולדתו של ג'וזף סמית' הבן, מייסד תנועת קדושי אחרית הימים, בוורמונט.
שם קודם נוסף היה "פרובו בנץ'".
בניסיון לכאורה למשוך השקעות לעיירה ולספק לאוכלוסייתה החקלאית הגדולה דרך קלה לייצא את תוצרתם, שמה שונה בשנת 1914 לשמה הנוכחי "אורם", על שמו של וולטר סי.
אורם, נשיא בתחילת המאה ה-20. אורם נוסדה רשמית ב-5 במאי 1919.
בשנת 2025 בוצעה בעיר ההתנקשות בצ'ארלי קירק, במסגרתה רצח מתנקש את הפעיל הפוליטי צ'ארלי קירק.
אורם יושבת במדבר ובאזור גבוה, שגובהו הממוצע כ-1,452 מטרים מעל גובה פני הים.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר הוא 48 קילומטר רבוע.
אורם יושבת סמוך לחוף המזרחי של אגם יוטה, גובלת בפרובו במזרח ובדרום, ב במערב, וב בצפון.
אורם נמצאת ב ונמצאים בה שלושה בתי ספר תיכוניים, שלושה חטיבות ביניים ו-14 בתי ספר יסודיים.
קיים בעיר גם מרכז חינוכי של אוניברסיטת המדינה של יוטה.
בעיר פועלת אוניברסיטת יוטה ואלי, אוניברסיטה ציבורית המופעלת על ידי מדינת יוטה.
היא אחת האוניברסיטאות הפתוחות היחידות בארצות הברית, ומקבלת את כל המועמדים אליה.
היא מציעה מגוון רחב של תארים ראשונים ושניים.
זוהי האוניברסיטה הציבורית הגדולה והצומחת ביותר במדינתה, ולה למעלה מ-43,000 סטודנטים לתואר ראשון.
ראש העיר וששת חברי המועצה נבחרים ומכהנים במשרה חלקית, בעוד שמנהל העיר ממונה ומכהן במשרה מלאה.
ראש העיר ומועצת העיר נבחרים לתקופות של ארבע שנים בכל פעם.
מבנה העירייה הקודם שכן ברחוב סטייט ובו משנת 1969 ועד 2025, אז נבנה בניין עירייה חדש.
בניין העירייה הישן נהרס, לאחר שנסרק בטכנולוגיית תלת-ממד על מנת לשמר את זכרו.
באורם יש מגוון רחב של חנויות ועסקים.
היא גם ביתו של , הקניון הוותיק ביותר במחוז יוטה, שנפתח במרץ 1973.
על פי הדו"ח הפיננסי השנתי המקיף של העיר לשנת 2023, המעסיקים המובילים בה הם:
מס' מעסיק עובדים אחוז מסך
מספר חברות בולטות הוקמו באורם:
נובל (כיום בבעלות מיקרו פוקוס)
להלן גודל אוכלוסיית העיר לפי שנים:
לאורם יש עיר תאומה אחת:
אורן ירושלים (שם מדעי: Pinus halepensis) הוא עץ מחטני, ירוק עד, ממשפחת האורניים.
זהו המין הנפוץ ביותר של הסוג אורן, באזור אגן הים התיכון.
יש המזהים את עץ השמן המקראי עם אורן ירושלם.
על פי הפסוק הזה, לפי התלמוד, עץ השמן נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק מחטניים שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
תפוצתו הטבעית של המין היא בעיקר בחלקו המערבי של אגן הים התיכון.
בישראל קיימות מספר אוכלוסיות טבעיות קטנות של המין, המבודדות גאוגרפית מאזור התפוצה העיקרי שלו, ולהן פרופיל גנטי ייחודי.
מסיבות אלו, אוכלוסיות אלה בעלות חשיבות רבה לשימור.
נטיעתם המסיבית של יערות אורן ירושלים בידי הקרן הקיימת לישראל, תוך שימוש בזרעים שמקורם אינו בישראל, מהווה איום ממשי על עתיד קיומן של האוכלוסיות הטבעיות בישראל, כאוכלוסיות בעלות מטען גנטי ייחודי.
אוכלוסיות טבעיות של המין קיימות במספר מקומות בארץ.
הריכוז הגדול ביותר של אוכלוסיות אלו נמצא בכרמל.
אוכלוסיות אחרות קיימות גם באזור ראש הנקרה, שמורת המסרק בהרי ירושלים, ומספר מקומות נוספים.
בישראל, למעט עצים שנטעו בידי אדם, המין מוגן על פי החוק.
שימוש בעץ לנטיעת יערות בישראל
ב-1926 נחקקה "פקודת היערות" האוסרת כריתת עצים ומגדירה שמורות יער.
נטיעת האורנים בכמויות גדולות החלה על ידי הייעור הבריטי.
התצפיות והניסיון שנרכשו אז בגידול עצי יער וקליטתם הביאו למסקנה שיש לתת עדיפות לאורן ירושלים בשל שתי סיבות עיקריות: הצלחה גדולה בריבוי השתילים במשתלות וקליטה מהירה בשטח.
אורן ירושלים החל להנטע בממדים נרחבים ביערות בארץ ישראל על ידי הקק"ל החל משנות ה־20 של המאה ה־20. בשל כך היה אורן ירושלים העץ הדומיננטי ביערות הארץ במשך עשרות שנים.
אוכלוסיות המקור של העצים שנשתלו היו ממערב אגן הים התיכון ולא מישראל.
הרבה יותר מאוחר התגלו כמה מיתרונותיו הבולטים של האורן הקפריסאי על פני אורן ירושלים, על כן
החלו לטעת מינים נוספים של האורן, כדוגמת אורן קפריסאי, אורן קנרי, ואורן הצנובר.
אורן ירושלים נפגע קשות מהמזיק מצוקוקוס ארץ ישראלי, בנוסף, האורן דליק מאוד בשל היותו מכיל טרפנים ושרף דליקים.
האורן משמש בית גידול לתהלוכן האורן, עש הגורם לצריבה בעת מגע.
העץ בימי הביניים במרחב הארץ ישראלי
מקורות מימי הביניים מעידים כי האורן גדל באזור ירושלים, עין כרם, נבי ע'ית, ראס כרכר וחברון.
נעשה בו שימוש לבנייה, הסקה, חרושת עץ ולמאכל (צנוברים).
אוכלוסיות רבות של עצי אורן נכרתו על ידי הצלבנים לצורכי מצור.
בניגוד לרוב צמחי הבר באזור ארץ ישראל ואגן הים התיכון, אורן ירושלים אינו מתחדש אחרי שרפה מניצנים רדומים בקרקע, אלא מנביטת זרעים.
בכל עץ ישנו אחוז מסוים של אצטרובלים, המכונים אצטרובלים סרוטוניים (serotinous), שנשארים סגורים על העץ במשך שנים רבות, עד שפורצת שרפה.
החום הרב של השרפה מתיך את השרף שבין קשקשי האצטרובל, ואחרי השרפה ישנו שחרור מאסיבי של זרעים אל הקרקע.
הזרעים נובטים בבת אחת עם רדת הגשמים הראשונים לאחר השרפה.
יער טבעי של אורן ירושלים מתחדש במלוא גובהו תוך כ-40 שנה.
תדירות גבוהה מדי של שריפות גורמת לכילוי בנק הזרעים של האורן, ולהתחדשות חלקית בלבד של היער.
אורן ברזילי (נולד ב-12 ביוני 1973) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי.
סולן להקת הרוק "מופע הארנבות של ד"ר קספר".
ברזילי גדל בחולון, קיבל שיעורי גיטרה אצל אמנים כמו ארז נץ ודודי לוי ובמקביל אף החל לכתוב שירים וניגן בלהקות שונות בחולון שהמפורסמת ביותר הייתה להקת "Rust".
בשנת 1991 ענה למודעה שפרסם שי להב שחיפש מוזיקאים לחבור אליו.
המפגש הביא את השניים להקים את ההרכב "מופע הארנבות של ד"ר קספר".
הלהקה פעלה 5 שנים, תקליטה הראשון הגיע לאלבום זהב, ואילו שני האלבומים הבאים נכשלו יחסית והיא התפרקה בשנת 1996.
לאחר פירוקה של הלהקה, ברזילי הקים להקה חדשה בשם "נורמה ג'יין", שערכה חזרות במרכז הקהילתי של חולון ותכננה לנסוע ללונדון כדי לכבוש את בריטניה אך ברגע האחרון שניים מחברי הלהקה חזרו בהם.
חודש לאחר מכן נסע ברזילי לניו יורק ולאחר 4 חודשים הקים להקה בשם "the sugar lights" שלא החזיקה מעמד זמן רב.
ברזילי החליט להתמחות במוזיקת ראפ ואף למד הנדסת סאונד.
לאחר מכן עבד שנה וחצי בחברת הסטארטאפ של אחיו, חזר לניו יורק הקים לייבל משלו, צבר ניסיון במוזיקת היפ הופ והחל להפיק אלבומי היפ הופ.
בשנת 2004 חזר ברזילי לארץ והתארח במופע של שי להב, השניים ראו כי להקתם זוכה להכרה גדולה יותר מאשר ימי השיא שלה והחליטו להתאחד לסיבוב הופעות קצר שהניב אלבום הופעה וסיבוב הופעות נוסף ב-2005.
במחצית השנייה של שנת 2005 הקים ברזילי את להקת בין לבין ("BenLaVain") הניו יורקית עם הישראלים אביטל אורי (תופים) וקרן בר-ניר (באס, קולות רקע).
אלבומה הראשון של הלהקה, come on people, שיצא בספטמבר 2005 מדבר על הפרספקטיבה של תושב ניו יורק שלא נולד בה ועל החיים בה.
בשנת 2008 יצא ההרכב החדש ללהקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר" לסיבוב הופעות לציון 15 שנה לאלבום הבכורה וכחימום לקראת האלבום החדש.
ביולי 2008 אובחן אורן ברזילי כסובל מתסמונת גייאן-בארה.
כל גופו שותק מלבד מהנשימה.
לאחר שיקום ממושך חזר להופיע באפריל 2009.
בשנת 2010 הוציא את הסינגל "Dark Blue" ואלבום סולו שכולו באנגלית, המרבה לשוחח על הזמן בו היה משותק בשם "שדים של עצב סופות של אושר".
וגם יצא באותה תקופה, סיבוב הופעות בסלון ביתו שבו הוא שר שירים מהאלבום שלו.
בשנת 2016 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי המצליחה "מחוברים+" (עונה 7) והוציא 3 סינגלים חדשים.
ב 12 בינואר 2017 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו בעברית "שומר הלב" ובו 9 שירים פרי עטו, אשר זכה לביקורות טובות.
להיטי האלבום הם: "כל מה שאני רוצה" ו"שומר הלב".
זמן קצר לאחר מכן, התחיל לקדם את האלבום שלו בהופעות עם להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר.
ביוני 2017 התחיל להופיע לבדו ברחבי הארץ.
ביוני 2017 הוציא גרסת קאבר ללהיט האייטיז "מאמי" של מיכאל מחפוד פטישי.
בשנת 2019 יצא אלבום הסולו השני שלו בעברית, "בתפילות שלי".
להיטי האלבום הם: "אומר דברים בשקט" ו"בתפילות שלי".
ב-2022 עלה המופע "הזוג המוזר" המשותף לאורן ברזילי ולשף ישראל אהרוני, בו הם מספרים סיפורים אישיים ושרים ביחד.
אורן זיתוני (נולד ב-18 בפברואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
זיתוני החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל צפרירים חולון, במדיה עלה לבוגרים בעונת תחת שרביטו של המאמן אלי גוטמן.
עונה אחר כך, תחילה תחת שרביטו של המאמן רמי לוי ולאחר מכן תחת מרדכי שפיגלר, הפך זיתוני לשחקן דומיננטי יותר בקבוצה.
הוא שותף ב-23 משחקים, מתוכם 19 בהרכב הפותח, ועזר לקבוצה להתברג במקום השביעי בליגה הבכירה באותה עונה.
בעונת זיתוני שוב רשם 23 הופעות במדי הקבוצה, רק אחת מהן כשחקן מחליף.
הקבוצה נאבקה כנגד הירידה, ובמהלכה החליפה את מאמנה שפיגלר באלישע לוי, ושרדה עונה נוספת בליגה.
בעונת כבש זיתוני את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסדה הביתי 1–3 למכבי תל אביב.
את העונה סיים זיתוני עם שני שערים ב-25 משחקים, אך הקבוצה כולה הפגינה יכולת ירודה וסיימה במקום ה-15, ובעקבות כך ירדה לליגת המשנה.
בקיץ 1997 עבר זיתוני לקבוצת הפועל חיפה, בניהולו של רובי שפירא.
הקבוצה שאפה להתברג בחלקה העליון של הטבלה, וזיתוני הוחתם על ידי מאמן הקבוצה דאז, אלי גוטמן, שהעלה אותו לסגל הקבוצה הבוגרת בחולון.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הפך זיתוני לשחקן מפתח.
הוא ערך 28 הופעות וכבש שער אחד במדי הקבוצה, שהציגה יכולת טובה וסיימה את העונה במקום השלישי.
בעונה שלאחר מכן, עונת , היה זיתוני שותף להישג השיא של המועדון, כשהיווה בורג מרכזי בקבוצה שזכתה באליפות המדינה הראשונה בתולדותיה.
זיתוני, שפתח ב-27 משחקים במהלך העונה, כבש את שני שעריו היחידים במשחק ההכתרה של הקבוצה ב-8 במאי 1999, שהסתיים בניצחונה 3–2 על מכבי תל אביב באצטדיון קריית אליעזר.
לאחר זכייתה ההיסטורית באליפות לא הצליחה הפועל חיפה לשחזר את יכולתה, וסיימה את עונת במקום השביעי בלבד.
זיתוני רשם בעונה זו 36 משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד בלבד.
בעונת מונה גיא לוי לתפקיד המאמן בחיפה, וזיתוני הוסיף להיות דומיננטי בהרכב הקבוצה.
הוא רשם 37 הופעות בהן כבש שני שערים, והקבוצה סיימה רביעית בטבלה ואף השלימה זכייה בגביע הטוטו, לאחר ניצחון 1–0 על בית"ר ירושלים במשחק הגמר.
בסיום העונה חתם זיתוני על הארכת חוזהו לארבע עונות נוספות בקבוצה.
למרות החתימה על החוזה החדש, הפועל חיפה סבלה ממשבר כלכלי לקראת עונת , ומכרה את זיתוני למכבי תל אביב, אותה אימן אז ניר לוין.
זיתוני נאלץ לעבור ניתוח בברכו כבר בשלבים מוקדמים של העונה, מה שגרם לו להפסיד מספר חודשים, והוא רשם 14 הופעות ליגה בלבד בעונת הבכורה שלו במכבי תל אביב, בה סיימה הקבוצה במקום השלישי בטבלה.
באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע המדינה, וזיתוני שותף במשחק אחד, בניצחון בבעיטות הכרעה על קבוצת נעוריו, צפרירים חולון.
במשחק אימון שקיימה מכבי תל אביב לקראת עונת , זיתוני נפצע שוב בברכו ונאלץ לעבור ניתוח להשתלת סחוס, מה שגרם לו לסיים את העונה עוד בטרם התחילה.
מכבי תל אביב זכתה בתואר האליפות באותה עונה, אך לזיתוני לא היה בה חלק.
הוא חזר לכושר משחק לקראת עונת , בה רשם 23 הופעות ליגה במדי הקבוצה תחת המאמן ניר קלינגר, והקבוצה סיימה במקום השני בטבלה.
זיתוני המשיך בקבוצה לעונה אחת נוספת, בה רשם 25 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני בטבלה, וזכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי הרצליה בבעיטות הכרעה.
זיתוני פתח בהרכב באותו משחק.
בסיום העונה שוחרר זיתוני לאחר ארבע שנים בקבוצה.
מספר חודשים לאחר פתיחת עונת , חתם זיתוני בקבוצת הפועל נצרת עילית, אותה אימן אז מוטי איווניר.
זיתוני רשם 14 משחקי ליגה במדי הקבוצה, אשר נשרה בסיום העונה לליגה הלאומית.
בתום העונה הוחתם זיתוני במכבי נתניה על ידי הבעלים דניאל יאמר, והתאחד שוב עם מאמנו בחולון ובחיפה, אלי גוטמן.
זיתוני נפצע כבר במחזור הפתיחה, וב-19 בדצמבר 2006 פרש ממשחק פעיל עקב הפציעות החוזרות ונשנות.
זיתוני ערך עשר הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
הוא זומן לסגל נבחרת נבחרת ישראל הבוגרת על ידי המאמן שלמה שרף וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות מול , ב-23 בדצמבר 1998 באצטדיון רמת גן.
זיתוני נטל חלק במוקדמות מונדיאל 2002 ומוקדמות יורו 2004, ובסך הכל שיחק בנבחרת עד לשנת 2003 ורשם במדיה 15 הופעות.
זיתוני הוא בנו של קובי זיתוני, כדורגלן ומאמן עבר ששיחק בין היתר בהפועל צפרירים חולון, הפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
אחיו יניב, כדורגלן אף הוא, נפטר מדום לב כשהיה בן 30.
אורן ירוק הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array , בעברית: מערך תר אלקטרונית פעיל) מדגם EL/M-2080, המשמש כמכ"ם בקרת האש של מערכת ההגנה נגד טילים "חץ".
המכ"ם פותח ויוצר בישראל על ידי התעשייה האווירית, במפעל "אלתא מערכות".
המכ"ם משדר ב-L band (תחום L) של תדרי הרדיו.
המכ"ם פועל בטכנולוגיית מערך מופע המאפשרת לאתר מטרות בדיוק רב, בטווחים של מאות קילומטרים ובמהירות רבה כדי להנחות את טילי החץ לעבר מטרתם.
עקרון הסריקה מבוסס על יצירת אלומות אנרגטיות, הסורקות את המרחב בו-זמנית ובמהירות.
לוח המכ"ם מורכב מאלפי מקרנים קטנים, המייצרים תמונה אווירית ויכולים להעסיק בו-זמנית מטרות רבות.
באלתא נבנה מטווח מכ"ם מיוחד כדי לבחון את פעולתו של אורן ירוק.
המטווח, שגודלו כשל אולם גדול, חוסך את הצורך בניסויים בשטח בעזרת משולשי ספוג מיוחדים המפוזרים על קירות האולם, מחזירים את קרינת המכ"ם, ומדמים את פעולת המכ"ם בשטח פתוח.
לפי דיווחים באמצעי התקשורת, המכ"ם הוא בעל טווח גילוי מקסימלי של 500 קילומטרים.
הודות לתכונותיהם הייחודיות של מכ"מי AESA, בהן העובדה שההגבר שלהם גבוה ביותר ועשוי לאפשר יצירת אונות ראשיות בעלות הספק אפקטיבי מוקרן (ERP) חסר תקדים לקורנים בגודל נתון, הועלתה האפשרות להשתמש ב-EL/M-2080 כנשק אנרגיה.
עקב עוצמת הקרינה ממערכת מכ"ם זו התעוררה בשנת 2000 התנגדות בקרב תושבי עין שמר לתוכניות צה"ל להציב את המכ"ם בשדה התעופה עין שמר הסמוך ליישוב, אך למרות התנגדותם הסוללה הוצבה שם.
דגם נוסף ומשוכלל יותר בסדרת אורן הוא אורן אדיר, שהחל לפעול ב-2012.
: על פי מכון המחקר העולמי לחקר השלום בסטוקהולם, ב-2011 נרקמה עסקה בין ישראל לאזרבייג'ן למכירת מכ"ם "אורן ירוק" אחד לאזרבייג'ן.
: בספטמבר 2009 קוריאה הדרומית רכשה שני מכ"מים מסוג "אורן ירוק", שהפכו למבצעיים בשנת 2012 במערכת ההגנה האווירית של קוריאה הדרומית המבוססת על טיל הפטריוט.
בשנת 2018 נרכשו עוד שני מכ"מים מדגם "אורן ירוק בלוק C".
: בשנת 2000 נמכרה מערכת מכ"ם אורן ירוק להודו, והיא מפעילה באופן מבצעי 2 מכ"מי "אורן ירוק" החל מ-2002, ורכשה והתחילה להפעיל עוד אחד באוגוסט 2005.
אורן יפתחאל (נולד ב-3 בספטמבר 1956) הוא פרופסור מן המניין לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי.
אורן יפתחאל נולד בחיפה וגדל בקיבוץ מצובה שבגליל.
בוגר תיכון אזורי סולם צור.
לאחר שירות בגולני סיים את לימודיו לתואר ראשון בשנת 1983 בלימודים עירוניים בטכניון של מערב אוסטרליה בפרת', קיבל בשנת 1986 את התואר השני בתכנון ערים ואזורים באוניברסיטת קרטין באוסטרליה והשלים ב-1990 את הדוקטורט בפיתוח אזורי באוניברסיטת מערב אוסטרליה ובטכניון בחיפה.
בשנים 1991–1992 עשה פוסט-דוקטורט בטכניון.
עבד כמתכנן עירוני באוסטרליה ובישראל.
בשנות השמונים כיהן כמתכנן במספר חברות ייעוץ ובמחלקת התכנון של העיר פרת' ועסק בתכנון עירוני ואזורי.
בשנים 1991 עד 1993 היה שותף בפרויקט התכנון הלאומי "ישראל 2020", ובאמצע שנות התשעים היה שותף להכנת תוכנית פיתוח לבאר שבע.
בסוף שנות התשעים החל לעבוד עם קהילות בנגב, ובעיקר עם תושבי ערי הפיתוח ושכונות באר שבע, ולאחרונה כמתכנן ראשי במועצה האזורית לכפרים הבדווים הלא מוכרים.
לאחרונה הוביל צוות משולב של המועצה הבדווית וארגון "במקום" להכנת תוכנית הכרה ופיתוח ליישובים הבדואים כחלופה לתוכניות הממשלה.
משנת 1993 הוא מרצה ופרופסור במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כיהן כראש המחלקה בשנים 1999–2003, והקים עם אלי שטרן ונורית אלפסי את תוכנית המ.א.
לתכנון עיר ואזור ולאחרונה את המעבדה העירונית.
ייסד עם עמיתיו במכון האמפרי את כתב העת הבינלאומי "הגר" וערך אותו בתקופה 1999 - 2004. נמנה עם עורכי כתב וחברי מערכת של כתבי עת בינלאומיים מובילים בתחומי גאוגרפיה, לימודים עירוניים ממשל ומזרח תיכון.
בשנים 18–2014 כיהן כראש המחלקה ללימודים רב-תחומיים, ומונה כמחזיק הקתדרה ללימודים עירוניים.
הרצה וחקר לתקופות משמעותיות באוניברסיטאות רבות בעולם ובהן באוניברסיטאות קרטין ו-RMIT שבאוסטרליה, באיטליה.
כיהן כחבר בוועד הארצי של ארגון המתכננים הישראלי וכחבר הנהלת האגודה הגאוגרפית הישראלית.
עבודותיו עוסקות בתאוריות ביקורתיות של תכנון ואורבניזם, ומחקר בינלאומי משווה של יחסי מיעוט-רוב, בעיקר בחברות אתנוקרטיות וקולוניאליות, במשטרי מקרקעין, וגאוגרפיה פוליטית של משטרים.
יפתחאל פרסם עם עמיתיו סדרה של מחקרים ראשוניים אשר בחנו את המניעים וההשלכות של המדיניות המרחבית הישראלית לדורותיה.
הגישה המובילה בעבודותיו היא ביקורתית, השוואתית ומבנית, השואבת ממסורות גראמשיאניות, מרקסיאניות ופוסט-קולוניאליות, אם כי ייחודו הוא בגיבוש תאוריות ומושגים חדשניים והכנסתם לשיח המחקרי והציבורי, כגון "אזורים שבורים", "מיעוט לכוד", '"ספריפריה" ו"הפרמה".
יפתחאל טוען שיש להבין את ישראל כמדינה "אתנוקרטית" המקדמת פרויקט אתני מרחבי, דמוגרפי ופוליטי, תוך התפשטות קולוניאלית (חיצונית ופנימית).
עם זאת, הוא מזהה סוג מובחן בקשר לציונות - "קולוניאליזם של פליטים", השואב חלק מכוחו וצדקתו מעברם הטראגי של היהודים ומזכות היהודים להגדרה עצמית שהוכרה במשפט העמים.
יפתחאל משווה את ישראל למדינות כגון אוסטרליה וקנדה של המאה ה-19, סרביה, צפון אירלנד (עד הסכם השלום), מלזיה, סרי לנקה, קפריסין, אסטוניה ולטביה.
על בסיס מחקרים אלה פיתח את המושג 'אתנוקרטיה' תוך גיבוש תאוריה חדשנית, כדי לתאר את אופיו של המשטר הישראלי ומשטרים דומים במדינות בעלות שליטה אתנו-לאומית חזקה.
משטרים אלה, כך הוא טוען, משלבים פתיחות מסוימת ומסגרת מעין ליברלית עם דפוסים מבניים של שליטה ודיכוי אתניים, והם מהווים בסיס לריבוד אתנו-מעמדי ולאי-יציבות משטרית.
בסדרת מחקריו האחרונים התמקד בפיתוח תאוריות חדשות כגון "המרחב האפור", מצב "העקירות העירונית" המאפיין את העידן האורבני הנוכחי, ותופעת ה"הפרמה", המציינת שילוב של הפרטה והלאמה, דרכו מתקיים הפרויקט הקפיטליסטי בעידן הנאו-לאומי הנוכחי ברחבי העולם.
יפתחאל היה מהראשונים שקשרו את הסכסוך הישראלי-פלסטיני ואת מאפייניה של האתנוקרטיה הישראלית כמדינת מתיישבים, עם הריבוד החברתי-עדתי בישראל, ובמיוחד עם שוליותם ההיסטורית של המזרחים ועם היחסים המורכבים בין אורתודוקסים, מסורתיים וחילונים.
הוא ניתח גם במחקריו לעומק את התמורות בגיוס הפוליטי הפלסטיני, ואת הרדיקליזציה, ההדתה, הטרור והפיצול בתנועה הלאומית הפלסטינית.
לאחרונה תיאר את המצב הישראלי-פלסטיני כנתון בתהליך של "אפרטהייד זוחל", בו הסדרי השלטון הנפרדים ולא שווים הנהוגים ביהודה ושומרון, ממוסדים לאיטם, מתקבעים, ומקרינים את השפעתם על המרחב הישראלי/פלסטיני כולו.
מול מגמה זו, יפתחאל הציע להקים קונפדרציה של ישראל ומדינה פלסטינית עם ירושלים כמחוז אוטונומי, כתשתית הטובה ביותר לדעתו למימוש ארוך טווח של זכות ההגדרה העצמית של היהודים והפלסטינים, וכמתווה לשלום מדיני.
מסגרת זו תאפשר לדידו פיתוח נורמות של דו-לאומיות ורב-תרבותיות ברמות מדיניות, אזוריות ועירוניות, כמסגרת לפיוס ארוך טווח בין העמים והקהילות במרחב.
יפתחאל הוא אף פעיל חברתי ופוליטי.
הוא מכהן כחבר הנהלת מרכז אדווה לשוויון והוא חבר הנהלה מקים של ארגון השלום הישראלי-פלסטיני הבינלאומי FFIPP, ויועץ לארגונים חברתיים בהם הקשת הדמוקרטית המזרחית, פורום ערי הפיתוח, קואליציית הדיור, והמועצה האזורית לכפרים הבדווים הלא מוכרים; היה יו"ר הנהלת ארגון "בצלם" וחבר הנהלה במשך שבע שנים.
בשנים האחרונות הקים עם עמיתים פלסטינים ויהודים את תנועת השלום "ארץ לכולם – שתי מדינות, מולדת אחת", המבקשת לפתור את הסכסוך בארץ תוך אימוץ מודלים קונפידרטיביים.
מפרסם מאמרי דעות בעיתונות היומית, ונטל חלק במאבקים רבים בנושאי כלכלה ושלום.
היה מעורב במספר ארגונים לקידום השוויון בין יהודים וערבים וסיום הכיבוש, כמו גם קידום "צדק חלוקתי" בחברה היהודית.
יפתחאל היה עד מומחה בעתירות מרכזיות לבג"ץ של האגודה לזכויות האזרח וארגוני זכויות נוספים בין השאר בבג"ץ קעדאן, בבג"ץ הקשת הדמוקרטית המזרחית נגד הפרטת הקרקעות, עתירת הכפרים הבדווים הלא מוכרים (האגודה לזכויות האזרח ואח' נגד מינהל התכנון) ועתירות כנגד חוק הנכבה וחוק ועדות הקבלה.
בקיץ 2011 לקח חלק פעיל בסיוע למחאת האוהלים, במיוחד במאהל באר שבע והדרום, ועמד בראש צוות הקרקעות והצדק המרחבי, בוועדת המומחים "ספיבק-יונה" 2013. במשבר הקורונה פעל עם צוות המומחים לעיצוב מדיניות "ליום שאחרי" בתחום המרחב והתכנון.
בשנת 2010 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
יפתחאל חתום על מספר עצומות בתחום הפוליטי, בהן עצומה להחרים את אוניברסיטת אריאל בשומרון ולא לקבלה למל"ג, וכן עצומה התומכת במרצים וסטודנטים המסרבים לשרת בצה"ל.
עבודותיו המדעיות של יפתחאל פורסמו במספר ספרים, חמישה גיליונות מיוחדים ולמעלה מ-130 מאמרים בשש שפות.
חלק גדול של פרסומיו עוסק ביחסי ישראל והפלסטינים, וחלקים אחרים בתאוריות חברתיות-מרחביות, ומחקר משווה בתכנון עירוני וגאוגרפיה פוליטית.
(עם אחמד אמארה) אדמה מרוקנת: גאוגרפיה משפטית של הבדווים בנגב הוצאת פרדס, 2025
עוצמה ואדמה: מאתנוקרטיה לאפרטהייד זוחל בישראל/פלסטין, הוצאת רסלינג, 2021
קולוניאליות והעיר (עורך משותף עם ליבי פורטר), גיליון מיוחד של כתב העת "מחקרי קולוניאליזם מיישב", 2019
אדמה מרוקנת – הגאוגרפיה המשפטית של הבדווים בנגב, עם ס.
אמארה, הוצאת סטנפורד (אנגלית), 2018
העיר דורשת צדק מרחבי, גיליון מיוחד של כתב העת 'תכנון' (עורך שותף עם רני מנדלבאום), 2015
(אי)צדק ילידי – זכויות אזרח ומשפט בקרב הבדווים בנגב, עורך שותף עם א.
אבו סעד, הוצאת הרווארד (אנגלית), 2013
מסמכי החזון – סדר חדש לישראל?
ג'אנם) גיליון מיוחד של חברה ומדינה, אונ' חיפה, 2010
אתנוקרטיה: קרקע ופוליטיקת זהות בישראל/פלסטין, פילדלפיה, אונ' פנסילבניה (אנגלית), 2006
ישראלים בעימות: הגמוניה ואתגריה (עורך-שותף) אונ' סאסקס, אנגליה (אנגלית), 2004
כוחו של תכנון: מרחבי שליטה ותמורה (עורך-ראשי) קלוור (אנגלית), 2001
אתנוקרטיה ועולמקומיות: גישות חדשות לחברה הישראלית (עם א.
רם, מרכז הנגב לפיתוח אזורי), 1999
ספר ופריפריה אתנית (עורך, עם א.
תכנון כשליטה: מדיניות והתנגדות בחברות מפוצלות, אוקספורד, פרגמון (אנגלית), 1996
מדיניות וזהות בערי הפיתוח: תכנון, מזרחים ו'רוסים' (עם ארז צפדיה).
באר שבע, מרכז הנגב לפיתוח אזורי, 1999
שומרים על הכרם: מג'ד אל-כרום כמשל.
המרכז לחקר החברה הערבית בישראל, ון-ליר, 1997.
תכנונו של אזור מעורב: גאוגרפיה פוליטית של הגליל.
תכנון עיר ואזור במערב אוסטרליה (עורך שותף עם ד.
אורן וייגנפלד (נולד ב-19 באוקטובר 1971) הוא עיתונאי, עורך וידאו ומגיש טלוויזיה ישראלי.
הגיש את מהדורה ראשונה בחדשות 12 (בעבר שודרה גם בערוץ 2) ובעבר גם הגיש את המהדורה המוקדמת ומהדורת סוף שבוע בi24news.
למד לימודי קולנוע וטלוויזיה במכללת הדסה בירושלים והתמחה בעריכת וידאו.
במקביל, שימש לתקופה קצרה קריין במחלקת הפרומו של הערוץ הראשון.
כאשר סיים את לימודיו, הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2 בתור ארכיונאי, ולאחר מכן בתור עורך וידאו.
וייגנפלד הגיש במשך כארבע שנים מבזקי חדשות קצרים - בעיקר בבקרים ובחצות.
לעיתים שימש מנחה מחליף ב"תוכנית הבוקר", לצד סיון רהב-מאיר וכמו כן, מספטמבר ועד לנובמבר 2007, החליף את קרן מרציאנו בתוכנית החדשות היומית "המוסף הכלכלי".
משנת 2007 ועד שנת 2023 הגיש את התוכנית מהדורה ראשונה של ערוץ 12.
בין השנים 2013–2015 הופיע וייגנפלד בתפקידי אורח כמגיש מהדורות חדשות בתוכניות של זכייניות ערוץ 2 – "רמזור" (קשת), להיות איתה (קשת) ו"המדרשה" (רשת).
ב-28 באפריל 2023 הודיע על פרישתו מחברת החדשות של קשת 12 וב-29 בפברואר 2024 פורסם כי הוא מצטרף לערוץ i24NEWS.
באוקטובר 2024, פורסם כי וייגנפלד צפוי לעזוב את i24NEWS לאחר כחצי שנה בלבד מאז הצטרפותו.
עזיבתו הצפויה מגיעה בעקבות הפרת הסכם מצד הערוץ לכאורה, לאחר שהוחלט כי מירי מיכאלי תגיש את מהדורת החדשות המרכזית במקום וייגנפלד, ביום חיסול מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה.
בפברואר 2025 פורסם באתר news1 כי ויגנפלד תובע את חברת "חדשות מזרח תיכון", מפעילת ערוץ i24NEWS, בסכום של 426,000 ש"ח.
וייגנפלד היה נשוי לטל בתם של ליאורה ודוד חשין.
אורן זריף (נולד ב-9 בינואר 1975, כ"ו בטבת ה'תשל"ה) הוא מיסטיקן ישראלי הטוען כי הוא מרפא אלטרנטיבי בעל כוחות על-טבעיים.
זריף נולד למשפחה יהודית בוכרית, לאם עקרת בית ולאב שעסק בתחום היהלומים.
זריף מחזיק מספר קליניקות בבני-ברק, בירושלים, בנתניה, באשדוד ובבאר שבע, ומפרסמן במודעות ענק ברוב העיתונים הגדולים בישראל בעברית, ברוסית ובאנגלית, בטענה שהוא מסוגל לרפא מחלות "בעזרת יכולותיו העל-טבעיות".
הפרסום הביא אליו חולים רבים, שחלקם טוענים שזכו למזור הודות לפעולותיו.
זריף טוען כי הוא משתמש בשיטת פסיכוקינזיס, על פי שיטתו של ג'וזף מרפי, מחבר הספר "כוחו של התת-מודע".
בנוסף למפגשי "העברת אנרגיות" עם מטופליו ושירותי ייעוץ, מוכר זריף גם קרמים הנושאים את שמו ובושם.
ישנם אנשים, חלקם מטופליו בעבר, המאמינים ביכולותיו העל-טבעיות, וחלקם אף מכנים עצמם חסידים של אורן זריף ושל שיטות הטיפול האלטרנטיביות שלו.
מנגד, יש רבים הרואים בו שרלטן המנצל את מטופליו בטענות שווא שהוא ניחן בכוחות על-טבעיים.
זריף תבע בתביעת דיבה את אודטה שוורץ על שכינתה אותו שרלטן בעת שאירחה אותו בתוכניתה.
בית המשפט דחה את התביעה וקבע ביחס לדבריה של שוורץ כי "כל צופה יכול היה להסיק ממראה עיניים את המסקנות שהן כמעט מתבקשות".
גם ירון לונדון, אשר אירח את זריף בתוכניתו לונדון את קירשנבאום, טען כי זריף הוא "שוטה העושה כסף מטיפשותן של הבריות" וכינה אותו "נוכל".
ב-2019 משרד הבריאות פרסם באופן חריג אזהרה חריפה באשר ל"טיפוליו" של זריף, בה נאמר כי זריף אינו מוסמך לעסוק ברפואה או במקצוע בריאות כלשהו, ואין להסתמך על המידע שנותן או מפרסם לכל צורך רפואי.
זריף גם זכה לפרסום בשל הצהרותיו התקשורתיות יוצאות הדופן.
בין היתר טען שביכולתו לנצח את מייק טייסון בקרב אגרוף; שיש להסיר מהמדפים נייר טואלט אורן, על מנת למנוע תהודה כללית שלילית ביקום; וכן איים "לנטרל את תדר הצחוק" של התוכנית "צחוק מעבודה" אם לא יפסיקו ללעוג לו.
כמו כן פנה לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב והציע "לפזר 165 טון אנרגיה ברחבת השער של הקבוצה" וכך למנוע ספיגת שערים, בתמורה לתשלום של 800,000 ש"ח.
עוד טען זריף כי הוא גרם לניצחון שאול מופז בפריימריז, ודרש להתמנות למקום השני ברשימת קדימה.
בתקופת מחאת הקוטג' בשנת 2011 דרש זריף מראשי תנובה כי יוזילו את מחירי הקוטג', אחרת יביא לכך שעטיני הפרות יתייבשו מחלב.
בניגוד לסברה נפוצה, זריף אינו אורן מיילי שהתפרסם כ"אורן הקטן" במופעי טלפתיה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
זריף שימש גם כפרזנטור של רשת "מחסני תאורה".
בשנת 2009 הוצע לזריף להשתתף בתוכנית הריאליטי "האח הגדול".
זריף הציב תנאים מרחיקי לכת בתמורה להשתתפותו ודרש סכומי עתק.
בשנת 2012 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר".
בשנת 2015 כיכב בתוכנית "הקודחים" שבה גייס חמישה מחבריו כדי לחפש נפט בעזרת "כוחותיו".
זריף דרש מעובדיו להוסיף לשמותיהם את השם "זריף" בתעודת הזהות שלהם, בטענה כי שם זה הוא בעל רמה אנרגטית גבוהה שתשודר באופן תת-הכרתי למטופליו.
זריף הודיע כי עובד אשר לא יסכים לדרישה זו, שאושרה על ידי עורך דינו כחוקית, יפוטר לאלתר.
בשנת 2010 פרסם זריף פנייה לשופט הכדורסל ירון זריף כי יחליף את שמו באופן בהול לשם אחר, בנימוק שהחשדות שהועלו נגד ירון בנוגע להעלמת כספים פוגעות באורן זריף, ושהשם "זריף" מתייחס רק לאנשים בעלי רמה אנרגטית גבוהה.
אורן הצנובר (שם מדעי: Pinus pinea) הוא מין ממשפחת האורניים, אשר גדל באופן טבעי בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון.
בעבר נקרא המין אורן הגלעין ואורן הסלע (תרגום של השם הלועזי של העץ), עד שהאקדמיה ללשון העברית קבעה את השם אורן הצנובר.
האורן יכול להתנשא לגובה של יותר 25 מטרים, אך הגובה הממוצע נמוך יותר וגובהו בדרך כלל בין 12 ל-20 מטר.
צורתו האופיינית היא צורת מטרייה, עם גזע יחסית קצר וחופה רחבה, כמעט שטוחה.
העלים דמויי מחטים, באורך של 10–20 סנטימטרים, צבעם ירוק והם באים בזוגות.
כאשר העץ צעיר (5–10 שנים) העלים שונים והם קצרים (2–4 ס"מ) וצבעם ירוק-כחול.
ההחלפה בין סוגי העלים מתרחשת באופן הדרגתי בין השנה החמישית לעשירית.
האצטרובלים גדולים ומכילים זרעים, שהם הצנוברים.
זמן ההבשלה של האצטרובל הוא כ-36 חודשים – יותר מכל אורן אחר – ויש להמתין כ-15 שנה לקבלת יבול של אצטרובלים.
הפצת הזרעים נעשתה בעבר בעיקר על ידי ציפורים, וכיום נעשית בעיקר על ידי פעילות אנושית.
קיימת מחלוקת במחקר מהו מוצאו המקורי של העץ לאור העובדה שהעץ הוא אחד הראשונים שתורבת ונסחר.
מחקרים הראו שמוצאו של הצנובר באירופה ולא באסיה, שכן הפעילות הקמביאלית (ע"ש שכבת קמביום, היוצרת תאים בגזע) התגלתה כתואמת אקלים אירופי לח ולא אסיאתי.
העץ גדל בר בסביבות אגן הים התיכון באזורי החוף באדמות חוליות ולדעת החוקרים אורן הצנובר גדל בארץ ישראל רק באופן תרבותי.
מוסכם בין החוקרים שהאזכורים של האורן בדברי חז"ל, באמצעות הביטויים 'אצטרובלין' ו'בנות שוח' מתייחסים אל אורן הצנובר ולכן סבורים שכבר בתקופה הרומית, מהמאה הראשונה לסה"נ, גידלו את עצי אורן הצנובר בארץ ישראל.
לדעת חוקר המקרא יהודה פליקס זוהי ה"תרזה" הנזכרת בתנ"ך (ישעיהו מ"ד י"ד).
בלבנון ניתן למצוא חורשות רבות של מין זה.
כיום לא ניתן למצוא בארץ פרטים עתיקים יותר מעבר למאה ה-19, הפרט הגדול ביותר מצוי בגנים הבהאיים בעכו, ונראה שהטמפלרים הם שחידשו את גידולו בארץ.
העץ גדל בצורה מתורבתת מזה כ-6,000 שנה, בשל זרעיו האכילים.
העץ שימש בעת העתיקה כגידול חקלאי וגם השתמשו בפרותיו בקטיף מן הבר.
זרעיו, הצנוברים, שימשו למאכל כבר במצרים העתיקה כתבלין לבישול ושימשו למאכל גם ביוון וברומי בשל תכולת השמן הגבוהה שלהם.
ישנן עדויות למסחר בו מזה זמן רב; שמו בתקופה הרומאית – "פינוס דומסטיקוס" – מעיד על כך.
כיום נפוץ העץ במדינות רבות שיש בהן אקלים ים-תיכוני, והוא מגודל באמריקה הצפונית, בדרום אפריקה ובאזורים באירופה.
רק מעט עיטורים של אורן הצנובר עוצבו בתקופת בית שני בירושלים ובעיקר על מונומטים גדולים ומושקעים שהיו שייכים לאצולת ירושלים ועשיריה, לכן נראה שהעיטור באצטרובלי האורן וענפיו סימל סטטוס גבוה ועושר.
מקורו האמנותי של המוטיב בתיאורים מהאמנות של הנבטים והאמנות הרומית.
גם במהלך התקופה הביזנטית הופעותיו של האורן אינן מרובות.
אך בכל ההופעות מתואר דווקא אורן הצנובר התרבותי ולא אורן ירושלים הגדל בר בארץ ישראל.
תיאורים אלו של אורן הצנובר על הפסיפסים ביחד עם הידיעות מהספרות היוונית והרומית הקדומות מאששים את הכתובים בעניין גידול מלאכותי של אורן הצנובר בחקלאות של העת העתיקה בארץ ישראל, לפחות החל מהמאה הראשונה.
אורן הצנובר עוצב רק בפסיפסים אחדים מהתקופה הרומית והביזנטית מארץ ישראל: הווילה בעין יעל, הווילה בשכם, בקרן השפע של טיכה בפסיפס מבית שאן, בבית הכנסת השומרוני בסמארה ובכנסיית המולד בבית לחם.
ההופעה הייחודית של האצטרובלים בפסיפסים יוקרתיים מרמזת על נדירותם ויוקרם של זרעי אורן הצנובר בדיאטה של אנשי התקופה.
במצרים ובמסופוטמיה (אשור ובבל) שימש שרף האורנים מרכיב בתרופות למחלות עיניים, אוזניים, כליות, שרירים ומין וכן למחלות בדרכי הנשימה.
דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לסה"נ, תיאר שימוש באצטרובלי אורן לטיפול בכליות ובשלפוחית השתן.
זרעי האורן שימשו לטיפול בשיעול ולריפוי מחלות ריאה.
חלקי הצמח האחרים שימשו לטיפול בכאבי שיניים, עפעפיים, פצעים וכבד.
בימי הביניים שימשו הזרעים, בין היתר, לריפוי קצרת, שיתוק, עיוותים ורעידות, צהבת, עור בקוע, מחלות כליות וריאה, דלקות בדרכי השתן וטחורים, וכן שימשו מעוררי תאווה.
הזרע מכיל שמן רב וחומרי מזון ומשמש בימינו כחומר מרפא עממי, בעיקר לחיזוק הגוף.
אורן גזל־אייל (נולד ב-24 במאי 1970) מכהן כסגן הנשיא וכדיקן למחקר ופיתוח באוניברסיטת חיפה.
בנוסף, כיהן כדקאן הפקולטה למשפטים בשנים 2022-2017.
הוא סיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים ובכלכלה באוניברסיטת חיפה.
התמחה אצל שופטת בית המשפט העליון דורית ביניש ולאחר מכן שימש כעוזר משפטי של פרקליטת המדינה, עדנה ארבל (החליף בתפקידו את גדעון סער).
הוא סיים תואר שני בהצטיינות במשפטים במסגרת התוכנית האירופית ארסמוס למשפט ולכלכלה ותואר שלישי במשפטים, בהנחיית פרופ' אריאל בנדור והשופטת דורית ביניש, באוניברסיטת חיפה.
היה הבוגר הראשון של תוכנית הדוקטורט של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
גזל-אייל כיהן כסגן דקאן הפקולטה מ-2012 ועד 2017, ומפברואר 2017 עד ספטמבר 2022 כיהן כדקאן.
בשנת 2023 היה עמית מחקר באול סולס קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
במקביל, גזל-אייל מכהן כראש משותף של המרכז לחקר משפט, פשיעה וחברה באוניברסיטת חיפה.
מאוקטובר 2024 הוא מכהן כסגן נשיא האוניברסיטה והדיקן למחקר ופיתוח.
הוא היה חבר האקדמיה העולמית הצעירה, כמו גם האקדמיה הצעירה הישראלית.
הוא יזם וניסח את הטיוטה הראשונית של החוק המאפשר עריכת הסדר מותנה כחלופה להעמדה לדין, והוביל מספר רפורמות אחרות במערכת המשפט הפלילית.
גזל אייל הוא חוקר המשפט היחיד בישראל שזכה בכל שלושת פרסי המחקר השנתיים המרכזיים לחוקרי משפט: פרס חשין לחוקר בכיר, פרס צלטנר לחוקר בכיר ופרס פתאל.
מחקריו של גזל-אייל עוסקים במערכת המשפט הפלילית בישראל, ומתמקדים בעיקר בשאלות של סמכויות התביעה, הסדרי טיעון וענישה.
כמו כן, הוא עוסק בבחינה אמפירית של הטיות קוגניטיביות בהליכים משפטיים.
מרבית מחקריו הם בינתחומיים ונערכים בשיתוף פעולה עם כלכלנים, סוציולוגים, פסיכולוגים וחוקרי אחרים במדעי החברה.
במחקריו על הסדרי טיעון התמקד גזל-אייל בחשש שנאשמים חפים מפשע יודו בהסדר טיעון.
הוא הראה כי החשש גדול במיוחד דווקא בתיקים בהם הראיות חלשות וכאשר הצדדים מגיעים להסדרי טיעון על סעיפי אישום המקילים מאוד בהשוואה לאישומים המקוריים, וכן במקרים בהם ההליך עצמו יקר לנאשם, כמו למשל כאשר הנאשם עצור והעונש הצפוי לו אינו גדול משמעותית מתקופת מעצרו.
בהסתמך על מחקרים אמפיריים שלו ושל אחרים הוא הראה כי במקרים אחרים החשש להרשעת חפים מפשע בהסדרי טיעון קטן יחסית, שכן מרבית הנאשמים החפים מפשע יטו להעדיף משפט גם כשהדבר אינו כדאי להם מבחינת הסיכונים.
גזל-אייל ערך גם את המחקר הראשון בישראל שהציג נתונים על שיעור הסדרי הטיעון בתיקים השונים, וסוגי הסדרי הטיעון שנערכים בבתי המשפט השונים.
סדרת מחקרים אחרת שלו עסקה בהטיות פסיכולוגיות בהחלטות שופטים.
כך, במספר מחקרים אמפיריים הוא הראה כי בשל הטיית קבוצת פנים תוצאת ההליכים מושפעת מאוד מהזהות האתנית של השופט הדן בהליך.
מתדיינים ערבים זוכים לתוצאות טובות בהרבה כשהשופט הדן בעניינם ערבי, בעוד שבעלי דין יהודים זוכים לתוצאות טובות יותר כשהשופט יהודי.
באחד המחקרים הוא הראה גם שנוכחות שופט ערבי במותב של שופטים מנטרלת את ההטיה כנגד ערבים שקיימת במותבים של שלושה שופטים יהודים.
במחקר אחר הוא בחן גם את ההשפעה של התמקצעות שופטים על החלטותיהם, כמו גם השפעות של ותק שיפוטי ושל תפקידו הקודם של השופט בטרם התמנה לשיפוט.
קבוצת מחקרים אחרת של גזל-אייל עוסקת במדיניות הענישה וגזירת הדין.
הוא ביקר את היקף השימוש בשיקולי הרתעה לביסוס הצדקה להחמרה בענישה, ומנגד טען כי נעשה שימוש חסר בשיקולים של שיקום והגנה על הציבור במדיניות הענישה.
הוא השתתף באופן פעיל בניסוח תיקון 113 לחוק העונשין, שהבנה את שיקול הדעת השיפוטי בענישה.
לאחר שהתיקון לחוק עבר, הוא ביקר לא אחת את אופן יישומו.
כך מחקרו בעניין ענישת שוהים שלא כדין הראה כי מדיניות הענישה שקבעו בתי המשפט ביחס לשבחים, ועל פיה עונשם המקובל כולל בדרך כלל מאסר של כחודש ימים, מחמירה הרבה יותר מהנדרש על פי החוק.
עמדתו זו אומצה על ידי בית המשפט העליון, ומדיניות הענישה של השב"חים שונתה.
גם עמדתו בעניין היחס בין הסדרי טיעון למדיניות הענישה אומצה בפסיקה.
מחקרים אחרים שלו עסקו באופן בו בית המשפט שוקל את שיקולי הענישה השונים בישראל על פי החוק.
הוא גם ערך מחקר אמפירי מקיף על עונש המאסר על תנאי ומצא שהעונש פועל בניגוד לתכלית לשמה הוא נחקק, ופוגע בהרתעת נאשמים.
במחקר אחר הוא ביקר בחריפות את ההסתמכות על שחרורים מנהליים לצורך צמצום היקפי הכליאה.
בתחום המעצרים הוא הראה כי פעמים רבות מעצרים עד תום ההליכים, שנועדו לצמצם מסוכנות ולמנוע עבריינות, רק מגדילים את היקף העבריינות ואת הסיכון שנשקף מהנאשמים.
בתחום המשפט החוקתי עסק גזל-אייל בזכויות החוקתיות והיקף ההגנה הנתון להם.
במאמריו בתחום זה הוא התמקד בהבחנה בין זכות חוקתית לבין אינטרס ציבורי שאינו זכות כזו, ובדרישת החוקיות לפגיעה בזכויות יסוד חוקתיות.
גזל-אייל היה חבר בפורום הצעירים במדעי הרוח והחברה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ולאחר מכן נבחר כחבר האקדמיה העולמית לצעירים, הפועלת תחת ארגון הגג העולמי של האקדמיות הלאומיות למדעים, ה-IAP.
בשנת 2014 נבחר גם כחבר האקדמיה הצעירה הישראלית.
גזל-אייל היה חוקר ומרצה אורח באוניברסיטת אוקספורד (בווסטר קולג' ובאול סולס קולג'), באוניברסיטת ניו יורק (NYU), באוניברסיטת מישיגן, באוניברסיטת קונטיקט ובאוניברסיטת אקס-מרסיי.
הוא עומד בראש המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה, של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2009–2010 כיהן גזל-אייל כנשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה.
ב-2010 נבחר גזל-אייל על ידי הפאנל הבינלאומי של האקדמיות הלאומיות למדעים (ה-Interacademies Pannel) להשתתף עם קבוצה של 55 מדענים צעירים מובילים מהעולם, בכנס הקיץ של הפורום הכלכלי העולמי (פורום דאבוס) בטיינג'ין, סין.
גזל-אייל היה מעורב בשורה ארוכה של רפורמות במערכת המשפט הפלילית האזרחית והצבאית.
הוא שימש מספר פעמים כיועץ למשרד המשפטים בנושאים שונים לרבות הבניית שיקול הדעת בענישה וחלופות להליכים פליליים.
הוא יזם את החוק להסדר מותנה (חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 66), התשע"ב–2012) אשר מקנה לתובע סמכות להגיע עם חשוד להסדר במסגרתו התיק ייסגר בתמורה לתשלום כסף למדינה, פיצוי לנפגע, שירות למען הציבור או בתנאים אחרים.
גזל-אייל כיהן כחבר הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים בראשות השופטת (בדימוס) דליה דורנר וכמרכז הוועדה, ואחר כך כחבר הצוות הבין-משרדי לבחינת חלופות לעונש המאסר בראשון המשנה ליועץ המשפטי לממשלה עמית מררי.
כיום הוא מכהן כחבר הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות, חבר הפורום האקדמי המייעץ למפכ"ל המשטרה וכחבר (נציג אקדמיה) בוועדה לבחינת חלופות ענישה במשרד המשפטים.
הוא היה גם חבר הפורום האקדמי המייעץ למפכ"ל המשטרה (משנת 2017), כמו גם בפורום האקדמי המייעץ לנציבת שירות בתי הסוהר (משנת 2018), כשפורומים אלו פעלו.
גזל אייל כיהן כיו"ר (במשותף עם פרופ' יורם רבין) של הוועדה לבחינת אפשרות החלת הסדרים מותנים במערכת השיפוט הצבאית ובחינת מדיניות העמדה לדין בעבירות הסמים בצה"ל, 2015, ועדה שבעקבות המלצותיה שונתה מדיניות הטיפול בעברייני סמים בצה"ל.
בהמשך מונה על ידי הפצ"ר שרון אפק לעמוד בראש ועדה נוספת שבחנה את הטיפול המשפטי בעריקים ומשתמטים בצה"ל.
גם ההמלצות של ועדה זו התקבלו ואיפשרו חזרה לשירות של רבים מהחיילים שנפקדים בשל קשיים כלכליים.
בשנת 2018 מונה על ידי שרת המשפטים איילת שקד כסגן יו"ר הוועדה למניעת הרשעות שווא ותיקונן, בראשות השופט יורם דנציגר.
בשנת 2020 מונה כנציג האקדמיה בוועדת האיתור לפרקליט המדינה (לאחר ששי ניצן סיים את כהונתו כפרקליט מדינה בסוף השנה האזרחית הקודמת).
גזל אייל זכה במספר רב של פרסים על הצטיינות מחקרית.
בשנת 2024 הוא זכה בפרס גורני למשפט ציבורי על פעילות יוצאת דופן בתחום המשפט הציבורי.
בשנת 2023 הוא זכה בפרס צלטנר לחוקר בכיר לשנת 2023 מטעם אוניברסיטת תל אביב, ובאותה שנה הוא זכה גם בפרס חשין לחוקר בכיר מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בסוף 2022 הוא זכה בפרס החוקר המצטיין בשדה המשפט הפלילי, מטעם המכון למשפט פלילי יישומי, ובאותה שנה, יחד עם שירה גור-אריה (עפרון) הוא זכה גם בפרס למאמר המצטיין של האגודה הישראלית למשפט פלילי, על מאמרם בנושא מניעת מסוכנות באמצעות שחרור בערובה.
בשנת 2016 הוא זכה בפרס למצוינות בחקר המשפט ע"ש עו"ד דוד פתאל.
לפני כן הוא זכה פעמיים בפרס השר לביטחון פנים למחקר ופיתוח.
בנוסף הוא זכה בפרס דסטי ואתי מילר לחוקר צעיר מצטיין, ופרס צגלה למאמר המצטיין בעברית לחברי סגל צעירים 2008.
גזל אייל זכה גם במענקי מחקר שונים למימון מחקריו האקדמיים מקרנות בישראל ובעולם, ובכלל זה בארבעה מענקי מחקר אישיים של הקרן הלאומית למדע (ISF), במענק של קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי GIF, ובמספר מענקי מחקר של משרד המשפטים, משטרת ישראל, וגופים נוספים.
אורן הלמן (נולד ב-3 בנובמבר 1968) הוא מנהל ישראלי, אשר כיהן כסמנכ"ל שירות, שיווק ורגולציה של חברת החשמל.
כן כיהן, כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית למשך כשנה, ויועצו של בנימין נתניהו, בעת כהונתו כשר האוצר.
כן היה הלמן איש תקשורת ויחסי ציבור.
פעיל לשילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה.
כיום פעיל כיועץ ויזם בתחום האנרגיה והוא פאנליסט קבוע בערוץ 12.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במנהל ציבורי, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
הלמן מתגורר בתל אביב עם אשתו מירב ושתי בנותיהם.
הוא כיהן בשורה של תפקידים בתחום הדוברות והייעוץ התקשורתי במגזר הציבורי ובפוליטיקה הישראלית.
בין תפקידיו, היה יועצו של בנימין נתניהו בעת שכיהן כשר האוצר ולאחר מכן כיו"ר האופוזיציה, יועצו של סילבן שלום בעת שכיהן כסגן שר הביטחון, יועצו של ח"כ עמנואל זיסמן בעת שכיהן כיו"ר ועדת החינוך והתרבות של הכנסת ודוברו של יוסי אחימאיר בעת שכיהן כחבר הכנסת.
כמו כן, כיהן כדובר רשות השידור ומוסדותיה וכיועץ ליו"ר רשות השידור.