tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט יצא לחנויות ב-27 בספטמבר 2005.
משחק וידאו המבוסס על הסדרה יצא ב-1 באוקטובר 2006. המשחק פותח על ידי High Voltage Software והופץ על ידי Take-Two Interactive.
במשחק אפשר לשחק כפיטר, בריאן וסטואי.
המשחק יצא לקונסולות גיים בוי אדוונס, Xbox, PSP, פלייסטיישן 2 ונינטנדו גיימקיוב.
ב-10 באוגוסט 2018, הודיעה חברת פוקס המאה ה-20 על פיתוח של סרט קולנוע המבוסס על "איש משפחה", הסרט ישלב אנימציה ולייב-אקשן.
אף על פי שזכתה לאחוזי צפייה יחסית גבוהים, היא קיבלה תלונות נזעמות מצופים רבים.
כבר מתחילת שידוריה היא עוררה זעם אצל מבקרי טלוויזיה והורים רבים בארצות הברית, על כך שהיא מציגה את עצמה בתור חיקוי של הסדרה "משפחת סימפסון" (שגם משודרת באותו ערוץ), אך אלימה וגסה יותר, תוך שימוש רב באלימות גרפית, בהומור שירותים ובהומור שחור על רקע מיני כולל אונס ופדופיליה.
לפי מבקרים היא נחשבת לאחת "הסדרות הגרועות ביותר" של רשת פוקס.
במרץ 2007, הגישה הקומיקאית קרול ברנט תביעה על סך שישה מיליון דולר נגד אולפני פוקס.
בתביעתה, טענה כי האולפנים השתמשו בדמות עוזרת הבית ללא הסכמתה ובכך הפרו את החוק.
ביוני של אותה שנה, דחה השופט המחוזי דין פרגרסון את התביעה וציין כי פארודיה מוגנת בתיקון הראשון לחוקה.
ב-3 באוקטובר של אותה שנה, הגיש תאגיד בורן למוזיקה תביעה על הפרת זכויות של השיר "When You Wish upon a Star" (מתוך הסרט פינוקיו).
בפרק המדובר, בוצעה פרודיה על השיר שנקרא "אני זקוק ליהודי" (שם הפרק עצמו נקרא "When You Wish upon a Weinstein").
תאגיד בורן הוא בעל הזכויות לשיר המקורי, והם טענו לקישור של הפרודיה לסממנים אנטישמיים.
הם תבעו את אולפני פוקס, רשת פוקס, ערוץ Cartoon Network, סת' מקפרלן וראיין מרפי.
גם תביעה זו נדחתה על ידי השופטת המחוזית דבורה באטס.
בשנת 2010 תקפה שרה פיילין בחריפות את התוכנית, לאחר שהציגה דמות של נערה בעלת תסמונת דאון כמוקד משיכתו של כריס, ודמות זו התוודתה בפניו כי אמה היא מושלת אלסקה לשעבר.
הבדיחה לכאורה התייחסה לבנה הצעיר של המושלת לשעבר פיילין, טריג, שסובל אף הוא מהתסמונת.
בתגובה לביקורת זו, השחקנית שדיבבה את הדמות (אנדריאה פיי פרידמן, אף היא סובלת מהתסמונת) טענה כי במשפחתה צחוק הוא דבר טוב, ושהוריה חינכו אותה כי חוש הומור הוא חלק מחיים נורמליים.
היא הוסיפה כי מעולם לא סחבו אותה ממקום למקום מתחת לזרוע כמו בגט, כפי שלטענתה המושלת פיילין עושה עם בנה טריג על מנת להשיג קולות.
ביקורת על הסדרה הוטחה גם מכיוונם של יוצרי "סאות' פארק", טריי פארקר ומאט סטון, שבה שודר פרק פרודי בשם "מלחמת הדמויות המצוירות" הצוחק על מה שמוצג כהומור רדוד ונמוך של "איש משפחה".
אף על פי שהיוצרים הבהירו שלדעתם אין סיבה לבטל את התוכנית הם הודו שהם לא מתחברים למערכונים שלא קשורים לעלילה.
השניים הוסיפו שזה מעצבן אותם לשמוע השוואות בין איש משפחה לתוכנית שלהם.
באפריל 2013 הורידה רשת FOX מהרשת ומהאוויר פרק של "איש משפחה" לאחר שקטעים ממנו נערכו והוצגו בקליפ ויראלי כאילו חזו שם את הפיגוע במרתון בוסטון.
הסדרה נעה סביב משפחתו של פיטר גריפין, עובד צווארון כחול וראש משפחת גריפין.
פיטר גריפין: אמריקאי בן למשפחה אירית-קתולית בעל מבטא של תושבי רוד איילנד ומזרח מסצ'וסטס.
הוא נהנה למתוח את אשתו לויס ובמהלך הסדרה גורם לה לעבור תאונות דרכים, מטביע אותה באגם, שופך עליה חומרים רעילים ועוד.
במהלך הסדרה, הוא מגלה שהוא ממוצא אפרו-אמריקני ובעונה השישית הוא מגלה שהוא בעצם מהגר מקסיקני, למרות שמראהו החיצוני לא מצביע על כך.
השיר האהוב עליו ביותר הוא "ציפור זו המילה (bird is the word)" מאת להקת "טראשמן".
לאורך הסדרה מוצגים פלאשבקים רבים המציגים את פיטר כאדם שעסק בעבודות רבות ומטופשות מכל מיני תחומים למטרות הומוריסטיות, שלוש העבודות המרכזיות בעלילת הסדרה הן: עובד בפס הייצור של מפעל הצעצועים, דייג ועובד משרד במבשלה.
כשהוא לא עובד או צופה בטלוויזיה בביתו הוא נוהג לשתות עם חבריו ג'ו, קווגמייר וקליבלנד (שבשלב מסוים בסדרה נפרד מהם לטובת סדרת הספין-אוף שקיבל) בבר "הצדפה השיכורה".
לוֹיִס גריפין: אשתו של פיטר, עקרת בית העוסקת בהוראת נגינה בפסנתר.
היא בעלת מבטא של ניו אינגלנד.
היא נצר למשפחת פיוטרשמידט, אנשי החברה הגבוהה, ואביה הוא מולטי-מיליונר.
במהלך הסדרה לויס מגלה שיש לה אח שנמצא במוסד לחולי נפש.
בעונה השמינית מגלה שהיא יהודייה וכתוצאה מכך גם ילדיה.
באחד הפרקים בסדרה מתגלה שלויס שיחקה בסרט פורנו בצעירותה על מנת לממן צריכת קוקאין.
בנוסף, היא מתאגרפת מצליחה לשעבר.
מג גריפין: הבת הבכורה, נלעגת רבות בסדרה על כיעורה ועל חוסר הצלחתה החברתית.
באחד הפרקים הפכה לנערה קשוחה בעקבות שהותה בכלא.
בפרק אחר התמזמזה עם אחיה כריס במסיבה תחפושות (השניים לא זיהו זה את זה כיוון שהיו מחופשים).
היא בעלת נטיות אובדניות בעקבות ההתעללות הבלתי פוסקת שהיא סובלת מן הסביבה.
כריס גריפין: נער מתבגר בעל עודף-משקל ויכולות אקדמיות נמוכות ביותר, אשר בהרבה המובנים, הוא גרסה צעירה של אביו.
בעונות הראשונות כריס נהג לצייר הרבה בתור תחביב, אך נראה שעם הזמן הדבר נעלם מן הסדרה.
בפרק אחד כריס מתואר כבעל פין גדול במיוחד כאשר אביו רואה אותו בסאונה ובפרק אחר כאשר בריאן מציין זאת בפני סטואי.
סטואי גריפין: התינוק הגאון אך המרושע והשטני אשר מתנהג בצורה זדונית, בעל נטיות הומוסקסואליות לעיתים.
בניגוד למשפחתו, סטואי מדבר עם מבטא בריטי.
מטרתו היא להשתלט על העולם ולהרוג את אמו, לויס.
ראשו היה פעם רגיל בצורתו וקיבל מבנה של כדור פוטבול לאחר שסטואי התנגש בתקרה בטעות.
אך לפעמים יש פלאשבק ללידתו ושם צורת ראשו ככדור פוטבול.
המעריצים של הסדרה תמיד מנסים להבין האם שאר המשפחה יכולה להבין את מה שסטואי אומר מלבד בריאן.
בכמה פרקים נראה כי כריס מבין אותו ואף מנהל איתו דיאלוג קצר, בעיקר בפרק שבו הם נאבדים יחד ביער.
ככל הנראה, היחידים שמבינים אותו הוא אביו, פיטר, אחיו, כריס ומג, וכלב המשפחה, בריאן.
בריאן גריפין: הכלב האינטלקטואלי המדבר של המשפחה, אלכוהוליסט, אתאיסט המאוהב בלויס.
כותב כושל של שני ספרים, סדרה ומחזה.
הוא גם עבד בתור כותב לסדרה בערוץ דיסני.
למרות שבריאן הואנש (הוא הולך על שתי רגליים, שותה מרטיני, נוהג במכונית ומדבר ומקיים יחסי מין עם בני אדם), המשפחה מתייחסת אליו כאל חיית מחמד במובנים רבים.
לעיתים מתנהג בריאן ככלב לכל דבר, לרוב למען האפקט הקומי (למשל: הטלת מימיו על הרצפה מדי פעם בפעם, רדיפה אחרי כדורי טניס, תולעים, פחד משואבי אבק ועוד) - אך הוא מסרב לקבל פקודות שתלטניות מדי.
מכיוון שהם שני האינטלקטואלים היחידים במשפחה, בין סטואי ובריאן נוצרת מערכת-יחסים של שנאה-חיבה.
אהבת חייו של בריאן היא ג'יליאן, חברתו לשעבר, אך הוא מבין זאת מאוחר מדי והיא נפרדת ממנו.
במהלך הסדרה מגלים שלבריאן יש בן שלא פגש במשך 13 שנה מחברתו לשעבר טרייסי, בשם דילן, שגם הופך אחר כך לכוכב מצליח בסדרה בערוץ דיסני ועוזר לאביו לקבל בה עבודה ככותב.
בריאן וקווגמייר, חברו של פיטר, שונאים זה את זה וקווגמייר אף הרביץ באכזריות לבריאן לאחר שגילה שהוא שכב עם אמו.
סת' מקפרלן נותן את קולו לארבע הדמויות הראשיות של הסדרה: פיטר גריפין, בריאן גריפין, סטואי גריפין וגלן קוואגמייר.
מקפרלן בחר לדבב דמויות אלו בעצמו בהאמינו כי דבר זה יקל להציג את הקולות שהוא האמין שצריכים להיות לדמויות אותן הגה, מאשר שמישהו אחר ינסה זאת.
מקפרלן קיבל השראה לקולו של פיטר מאיש אבטחה אותו שמע במקרה מדבר כאשר ניגש לבית הספר לעיצוב ברוד איילנד.
קולו של סטואי מבוסס על קולו של השחקן האנגלי רקס הריסון, ובמיוחד על הופעתו בסרט המחזמר "גבירתי הנאווה" משנת 1964. קולו של גלן קוואגמייר מבוסס על קרייני פרסומות ישנות.
מקפרלן משתמש בקולו הרגיל כאשר הוא מדבב את בריאן.
מקפרלן מדבב דמויות חוזרות וחד-פעמיות נוספות, ובהן מגיש החדשות טום טאקר ואביה של לויס, קרטר פיודרשמידט.
אלכס בורסטיין מדבבת את לויס גריפין, כתבת השטח האסיאתית טרישה טאקאנאווה, לורטה בראון, ואת אמה של לויס, ברברה פיודרשמידט.
בורסטיין נתבקשה לתרום את קולה כאשר עבדה בתוכנית MadTV.
באותו הזמן, גם שיחקה במופע בימתי בלוס אנג'לס, בו שיחקה אמא ג'ינג'ית שאת קולה ביססה על אחד מדודניותיה.
סת' גרין מדבב בעיקר את כריס גריפין ואת ניל גולדמן, בנו של הרוקח הלומד באותה כיתה של מג.
גרין ציין שניסה לחקות את דמותו של "באפלו ביל" מהמותחן שתיקת הכבשים בזמן האודישן שלו.
את קולה של מג דיבבה תחילה לייסי שאבר (במספר פרקים מצומצם בתחילת הסדרה) ולאחר מכן מילה קוניס.
לייסי עזבה עקב התנגשות עם תפקידה בסדרה "שולחן לחמישה" ועם חובותיה ללימודים.
קוניס נתנה אודישן, ולאחר כמה ליטושים, מקפרלן שכר אותה לתפקיד.
מייק הנרי מדבב את קליבלנד בראון, את הרברט הזקן הפדופיל ואת קונסואלה עוזרת הבית ההיספנית וגם דמויות משניות נוספות כמו ברוס, והאיש החירש-המשומן.
הנרי פגש את מקפרלן בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד ונשאר עמו בקשר לאחר שסיימו את לימודיהם.
לאחר מספר שנים, ביקש ממנו מקפרלן להיות חלק מהסדרה; הנרי הסכים והצטרף ככותב וכמדבב.
תחילה ניתן לו קרדיט כאורח בסדרה, אך בעונה החמישית ניתן לו קרדיט כחלק מהצוות המשתתפים הראשי.
מדבבים אשר מופיעים בצורה סדירה בפרקים כוללים את פטריק וורבורטון (ג'ו סוונסון), אדם וסט (ראש העירייה אדם וסט); ג'ניפר טילי (בוני סוונסון), ג'ון ג.
ברנאן (מורט גולדמן הרוקח והוראס הברמן), קרלוס אלאזראקי (ג'ונתן וויד, הבוס הראשון של פיטר), אדם קרולה (מלאך המוות, למעט הפרק הראשון בו הופיעה דמות זו, ואז דיבב אותה נורם מקדונלד), לורי אלאן (דיאן סימונס השדרית) ופיל לה-מאר (אולי ויליאמס והשופט).
מדבבים נוספים אשר הופיעו בפרקים רבים הם בוץ' הרטמן ודני סמית' (התרנגול הענקי).
בפרקים רבים מופיעות דמויות באופן חד-פעמי (לעיתים מעט יותר), רובן מוכרות שמדבבים אותם אותן אנשים במציאות.
מנעד המדבבים הללו נע בין שחקנים, ספורטאים, סופרים, זמרים ולהקות, מוזיקאים ומדענים.
הראשונה שעשתה זאת בפרק הרביעי הייתה לזלי אוגאמז.
כל צוות "מסע בין כוכבים: הדור הבא" הופיע בפרק בעונה השביעית שכלל את פטריק סטיוארט, ג'ונתן פרייקס, ברנט ספיינר, לוואר ברטון, גייטס מק'פאדן, מייקל דורן, ויל ויטון, מרינה סירטיס, ואפילו דניז קרוסבי (טאשה יאר מהעונה הראשונה).
סטיוארט נתן את קולו בעוד מספר פרקים כבן דמותו בסדרה "אבא אמריקאי", ראש המדור בולוקס, וכן גם כקול מחשבתה של סוזי סוונסון, בתו הפעוטה של ג'ו, ועוד מספר דמויות חד פעמיות במספר פרקים.
ביוני 2020, בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד שפרצו בארצות הברית שהובילה להפגנת מחאה כלל-ארצית בנוגע לגזענות לבנים נגד שחורים – נודע כי מייק הנרי נאלץ לפרוש מדיבוב דמותו העיקרית קליבלנד בראון לאחר 19 עונותיה הראשונות של הסדרה – וכי עריף זאהיר יחליפו בדיבוב הדמות מעונתה ה-20 והלאה.
רוב העלילה של "איש משפחה" מתרחשת בעיירה הבדיונית, קוהוג (באנגלית Quahog), רוד איילנד.
קוהוג הוא סוג של צדפה בעלת קליפה קשיחה וגם מילה נרדפת בסלנג האמריקני לאיבר המין הנקבי.
מקפרלן שהה בפרובידנס בזמן לימודיו כסטודנט בבית-הספר לעיצוב רוד איילנד, ועל כן בסדרה נמצאים מאפייני בנייה וציוני דרך הדומים למיקומים אמיתיים באזור.
מקפרלן שואל שמות ידועים מרוד איילנד כמו פוטאקט ובאדי ציאנצי.
הדמויות סובבות סביב רעיונות ופריטים מהתרבות הפופולרית שמשתלבים בשיחות ובאירועים.
בכל פרק מופיע לפחות שם אחד של סלבריטאי והתייחסות לפרט מהתרבות הפופולרית.
בנוסף 2 פרקי ספיישל התקיימו בעיקר בעיר ספרינגפילד, לצד משפחת סימפסון.
הסדרה ידועה בפלשבקים שלה, בהם העלילה מופרעת על ידי סאגות ואנקדוטות באורך משתנה מעברן של הדמויות.
הפלשבקים מופיעים בעיקר כשהדמויות מתייחסות לאירוע שקרה בעבר (לדוגמה: "לא הרגשתי כך מאז...", או "כמו הפעם ההיא בה...").
נושאי הפלשבקים מגוונים ונעים מסצנות מסרטים קלאסיים, דרך אירועים הזויים ודמיוניים ועד לאירועים היסטוריים שקרו במציאות.
הפלשבקים מכילים לעיתים גם חלקים הומוריסטיים ומעוותים, לפעמים שטותיים לחלוטין – כמו הפיכתו של פיטר למראת קסמים עבור הזמר קווין פדרליין או שימוש בהיקפו וכרסו של פיטר לחימום שחקנית הקולנוע לארה פלין בויל.
פרקי "איש משפחה" והאירועים המתרחשים בהם לא בהכרח ישמרו על עקביות בזמן.
פיטר מבצע פשעים ועבירות שונות ולעיתים נענש עליהן בבית דין, אך אין התייחסות לעונש או לעבירות בפרקים העוקבים; בפרקים אחרים פיטר (או בריאן) עוזב את הבית לתקופות של חודשים, ולאחר חזרתו הזמן אינו מתקדם כלל.
לגבי דמויות מסוימות הזמן מתקדם, אך באיטיות רבה: כך למשל סטואי חוגג בעונה הראשונה את יום הולדתו הראשון, אבל במהלך 7 עונות עוקבות אינו מתבגר.
בפרק "Road to Rupert" שואל אותו בריאן אם אינו קצת מבוגר מכדי לשחק בדובי שלו, וסטואי מגיב שהוא בן שנה בסך הכול ובריאן שואל שנית "עדיין?".
באופן דומה כריס מתבגר רק בשנה אחת ועולה מחטיבת הביניים לתיכון, ומג מתבגרת בשנה אחת מ-16 ל-17 ובמהלך העונה ה-10 חוגגת את יום הולדתה ה-18. בוני סוואנסון נראית בהיריון מתקדם בעונה הראשונה, אך יולדת רק בעונה השביעית ופיטר אף מתבדח על משך הזמן שהיא בהריון.
כדי לשמור על ההומור בסדרה, חלק מהפרקים הם פרודיות על סרטים ותוכניות טלוויזיה.
עד מחצית העונה הראשונה (למשך 4 פרקים), הכותבים ניסו לכתוב את המילים "רצח", "מת" או "מוות" בשם של כל פרק, אך הפסיקו עם מנהג זה כדי שלא יתבלבלו.
במהלך הסדרה שודרו מספר פרקים בהם בריאן וסטואי יצאו לטייל בעולם בגלל סיבה שטותית, לרוב עם שילוב שירי מחזות זמר, ושם כל פרק מתחיל ב-"Road To".
בפרקים אלו נוסעים בריאן וסטואי לרוד איילנד, לגרמניה, ליקומים מקבילים ולעבר, בין השאר (למשל כשמורט בטעות נוסע במכונת הזמן של סטואי לפולין בשנת 1939, ביום הפלישה הנאצית לפולין, ובריאן וסטואי יוצאים להצילו).
ספיישל פתיחת העונה השישית, סיום העונות השמינית והתשיעית של הסדרה (ששודרו בתאריכים 23 בספטמבר 2007, 23 במרץ 2010 ו-22 במאי 2011 בהתאמה) הם בעצם מחווה\פרודיה על "מלחמת הכוכבים".
לסדרה 22 עונות, וסרט אחד, "סטואי גריפין - הסיפור שלא סופר", שבו לקחו את שלושת הפרקים האחרונים מהעונה הרביעית וחיברו אותם ביחד לסרט רצוף של 50 דקות.
ספיישל נוסף שהיה בעונה התשיעית נקרא "Road to the North Pole", בפרק זה בריאן וסטואי נוסעים לקוטב הצפוני כדי להרוג את סנטה קלאוס, אך במקום להרוג אותו, הם עוזרים לו להציל את חג המולד.
שיר הפתיחה של התוכנית הולחן על ידי וולטר מרפי.
השיר מתחיל כמחווה לשיר הפתיחה של הסדרה "הכל נשאר במשפחה", כשפיטר ולויס יושבים ליד הפסנתר המשפחתי ושרים בסגנון אדית' וארצ'י בנקר.
בשלב זה התמונה עוברת לשורת מקהלה ענקית הכוללת רקדני רוקט ואת שאר המשפחה הקרובה.
זוהי רשימת הדמויות בסדרת הטלוויזיה "איש משפחה".
פיטר גריפין (סת' מקפרלן) – אב המשפחה.
עובד כושל ממעמד הצווארון הכחול, מצליח למרות כישלונותיו ושתיינותו להיות "איש משפחה" מסור.
פיטר הוא אירי-אמריקני אך גם צאצא ישיר למשפחת עבדים אפרו-אמריקנית שהייתה בבעלות משפחת חותנו.
למעשה פיטר הוא מהגר לא חוקי, מכיוון שלא נולד באמריקה אלא במקסיקו.
לבושו של פיטר מתאפיין בחולצה לבנה, מכנסיים בצבע ירוק ונעליים חומות.
בעל משקפיים עגולים, שמן ושיערו חום.
כמו כן, הוא סובל מפיגור שכלי.
לויס גריפין (אלכס בורסטיין) – אם המשפחה.
הייתה מיס רוד איילנד בגיל 16. לויס היא בת למשפחת פיוטרשמידט – משפחה עשירה ומיוחסת.
בתקופת העבדות החזיקה משפחת פיוטרשמידט בבעלותה עבדים אפרו אמריקנים שאחד מהם, נייט גריפין, הוא אחד מאבות משפחת גריפין.
לבושה מתאפיין בחולצה מכופתרת ירוקה ומכנסיים בצבע שמנת.
בעונה השמינית לויס מגלה שהיא יהודייה.
מג גריפין (לייסי שאבר בעונה הראשונה, מילה קוניס מהעונה השנייה ואילך) – בתם הבכורה של לויס ופיטר.
מאותגרת זהות שכיעורה מביא אנשים שרואים אותה בפעם הראשונה עד לכדי התאבדות.
היא לבושה לרוב בכובע ורוד על ראשה, גופיית טי ומעליה חולצה ורודה.
היא ממושקפת, מלאה ושיערה חום.
על-פי הסרט של איש משפחה, מג תעבור בעתיד ניתוח להתאמה מגדרית ותשנה את שמה לרון.
נחשבת ל"כבשה השחורה" של משפחת גריפין ולרוב זוכה ליחס מזלזל מצד כל בני המשפחה: מספר פעמים במהלך הסדרה אמר פיטר שמג היא הבת הפחות מועדפת עליו וכי אם היה עליו לוותר על אחד מהילדים, אז הוא היה בוחר בה.
במקרים רבים בהם מג מנסה לדבר בנוכחות בני המשפחה פיטר מהסה אותה באומרו "תשתקי, מג".
בעונה 22 ילדה את בתם של ברוס וג'פרי.
כריס גריפין (סת' גרין) – בנם של לויס ופיטר.
שמן, קשה קליטה אך מוכשר מבחינה אמנותית.
שיערו בלונדיני ועליו כובע שחור-כתום.
במספר פרקים מאופיין כבעל איבר מין ענק.
משמש כמושא אהבתו של מר הרברט.
סטיוארט "סטואי" גיליגן גריפין (סת' מקפרלן) – התינוק החכם והשטני של פיטר ולויס.
היה מעריץ גדול של מיילי סיירוס לפני שגילה שהיא אנדרואיד ומתואר לעיתים קרובות כהומוסקסואל.
הוא נראה כמו פעוט, אך למעשה הוא גאון הלוקה בשגעון גדלות.
לבושו חולצה צהובה, מעליה סרבל אדום.
צבע שיערו הוא חום (לפי הפרק של "ההרפתקה המצוינת של סטו וסטואי", בו סטואי פוגש את דמותו מהעתיד, ושיערה חום), אך על ראשו מונחות כ-9 שערות קצרות.
ראשו של סטואי הוא בצורה הלא טבעית של פוטבול אמריקאי.
זאת, כתוצאה מקפיצה על מיטת השינה של הוריו, כאשר באחת הקפיצות הוא קפץ גבוה מידי ונפגע בראשו בתקרה, וזה התאחה לצורת פוטבול אמריקאי.
סטואי, להבדיל משאר בני משפחת גריפין, מדבר במבטא בריטי.
שתי מטרות חייו העיקריות של סטואי הן להרוג את אמו ולהשתלט על העולם.
מעולם לא הובהר בבירור אם מבוגרים יכולים להבין את סטואי, וישנו ויכוח על כך בין מעריצי הסדרה.
כלב המשפחה, בריאן, תמיד מבין את מה שסטואי אומר.
שאר בני הבית מבינים את סטואי לעיתים נדירות, בעיקר כאשר זה מקדם את הקומדיה או את העלילה (וישנן דוגמאות בפרקים רבים למקרים כאלה), אך לרוב הם אדישים לדבריו או מתעלמים ממנו.
ייתכן שהדבר נובע מסלחנות המבוגרים כלפי ילדים, שמתייחסים לדיבוריו על שליטה עולמית והרג אמו כשטויות של ילד.
ברוב המקרים, אנשים זרים (קרי, לא ממשפחתו הקרובה) מבינים את סטואי.
באחת העונות בריאן העלה את הרעיון שרק מי שמחוץ למשפחת גריפין יכול להבין את סטואי.לרוב נראה עם דב הצעצוע שלו רופרט.
בריאן גריפין (סת' מקפרלן) – כלבם המדבר, החכם, הציני, האתאיסט, המעשן והאלכוהוליסט של בני משפחת גריפין.
אפו גדול מאוד ביחס לעיניו, צבע פרוותו לבן וקולרו אדום.
אף על פי שבני משפחת גריפין מייחסים לו תכונות אנושיות, הם עדיין מתייחסים אליו כחיית מחמד.
בפרק התשעה-עשר בעונה הרביעית ניתן לראותו מאושפז בבית חולים המיועד לבני אדם (לאחר שפיטר דרס אותו בטעות עם רכבו).
בריאן מאוהב בלויס, הוא מחזר אחריה במהלך רוב הסדרה והיא דוחה אותו פעם אחר פעם.
באחד הפרקים בריאן ולויס מתחתנים לאחר שפיטר נעלם (אך הסידור הזה לא החזיק מעמד עד לסוף אותו פרק).
כיוון שסטואי ובריאן הם האינטלקטואלים היחידים במשפחת גריפין, מתפתחת ביניהם מערכת יחסים של שנאה-חיבה.
פעמים רבות הם יוצאים להרפתקאות משותפות.
בעונה השישית בריאן גילה שיש לו בן בשם דילן שחברתו הראשונה ילדה.
כתב רומן במשך שלוש שנים בשם "מהיר יותר ממהירות האהבה" שיצא לאור בעונה השביעית בעזרתו של קרטר פיוטרשמיט, הספר נחל כישלון חרוץ ולא מכר אף לא עותק אחד.
לאחר מכן, כתב גם את "תקווה, תרצה, תעשה" שמכר עותקים רבים, אך לא לזמן רב, לאחר שבריאן מופיע בתוכנית אירוח.
בעונה ה-12, נהרג בהתנגשות מכונית אולם סטואי חזר בזמן כדי להצילו ובריאן חזר.
פרנסיס גריפין (צ'ארלס דרנינג) – אביו החורג והמנוח של פיטר.
פרנסיס היה ממוצא אירי-אמריקאי והיה קתולי בעל זיקה חזקה לדת.
שנא את לויס משום שהיא אינה קתולית ומסרבת להטביל את ילדיה.
מת בעונה החמישית של הסדרה במהלך יום הולדתה ה-17 של מג, לאחר שפיטר בהיותו שיכור מתרסק עליו ושובר את צלעותיו.
תלמה גריפין (פיליס דילר) – אשתו לשעבר של פרנסיס ואימו של פיטר, מכורה לסיגריות.
מיקי מק'פיניגן (סת' מקפרלן) – אביו הביולוגי של פיטר.
מתגורר בעיירה באירלנד והוא מפורסם כשיכור העיירה, בתחילה מתכחש לרעיון שפיטר הוא בנו אף על פי שהוא דומה לו במדויק ומגדל כבש מחמד הדומה לבריאן.
קארן גריפין (קייט מקינון) – אחותו של פיטר, מתאבקת מקצועית.
קרטר פיודרשמיט (סת' מקפרלן) – אביה של לויס.
חולה סוכרת ומולטי-מיליונר, שונא את פיטר ומנצל כל הזדמנות כדי להכאיב לו (כשמבקשים ממנו טובה הוא מבקש בתמורה שפיטר יעשה דבר משפיל/מסוכן/מכאיב).
ברברה פיודרשמיט (אלכס בורסטיין) – אשתו של קרטר.
אמם של לויס, קרול ופטריק.
יהודייה (באחד הפרקים מסופר שהיא ניצולת שואה).
לא מביעה את דעתה על שום דבר ולא מונעת מקרטר להתעלל בפיטר.
פטריק פיודרשמיט (רוברט דאוני ג'וניור) – אחיה האבוד (והבוגר) של לויס.
לויס מגלה עליו כשהיא רואה אותו בתמונה ישנה מחג המולד.
קרטר וברברה כלאו אותו בבית משוגעים בגיל צעיר כיוון שצפה באמו מקיימת יחסי מין עם כוכב טלוויזיה, נעצר מספר פעמים משום שנוהג לחנוק אנשים שמנים.
קרול פיודרשמיט (קרול קיין/ג'ולי האגרטי) – בתם של קרטר וברברה.
חיה בטקסס, התגרשה 9 פעמים וכעת נשואה לאדם וסט – ראש העיר.
דילן פלניגן (סת' גרין) – בנו של בריאן.
הוא נראה לראשונה בעונה השישית כשבריאן נסע לבקר את חברתו הראשונה.
ג'ספר (סת' מקפרלן) – בן דודו ההומוסקסואל המוחצן של בריאן.
גר בלוס אנג'לס יחד עם בעלו הפיליפיני ריקרדו.
קליבלנד בראון (עריף זאהיר; עד לשנת 2020 – מייק הנרי) – אפרו אמריקאי, שכן של משפחת גריפין.
היה בעברו כרוז מכירות פומביות בבית המכירות הפומביות סות'ביס, אך לאחר שקיבל מכה מעמוד טוטם הפך דיבורו לאיטי והוא עצמו עייף ואיטי, לרוב.
לקליבלנד מעדנייה בשם "המעדן של קליבלנד".
קליבלנד התגרש מאשתו לאחר שניהלה רומן עם גלן קוואגמייר, לטענתה מפני שאין לו תשוקה אליה.
למרות הבגידה, גלן וקליבלנד נשארו חברים.
בעונה ה-7 עזב קליבלנד את קוהוג ועבר לסטולבנד- עיר הולדתו ושם התחתן עם מושא האהבה שלו בתיכון – דונה ונהפך לאב חורג לשני ילדיה – רוברטה וראולו.
את חייו החדשים אפשר לראות בסדרת הבת של איש משפחה – "קליבלנד" (תרגומו הנכון של שם הסדרה הוא "המופע של קליבלנד").
במהלך השגעונות שלו, פיטר נוהג להרוס את ביתו של קליבלנד כאשר הוא מתרחץ ומתרסק עם האמבטיה אל החצר הקדמית שלו (באחת הפעמים קליבלנד אמר "אני חייב להפסיק להתרחץ כשפיטר עסוק בשגעונות שלו").
לורטה בראון (אלכס בורסטיין) – אשתו לשעבר של קליבלנד.
התגרשה ממנו לאחר שניהלה רומן עם גלן קוואגמייר, וטענה שאין לקליבלנד תשוקה אליה.
הייתה בעברה שחקנית קריקט טובה מאוד.
מתה בעונה הראשונה של סדרת הבת "קליבלנד" והורישה את כל כספה לקליבלנד ג'וניור.
אף על פי שקליבלנד הודיע ששנא את לורטה אחרי שהתגרשה ממנו, עדיין התאבל עליה לאחר מותה.
קליבלנד בראון הבן (Cleveland Brown Junior)- בנם של קליבלנד ולורטה, סובל מהפרעת קשב וריכוז והיפראקטיביות.
ב"מופע של קליבלנד",סדרה נוספת מאת היוצרים של "איש משפחה", קליבלנד ג'וניור שהשמין כבר אינו לוקה בהפרעות קשב והיפראקטיביות, אלא להפך, נעשה רגיש, רכרוכי וקצת אדיש.
גלן קוואגמייר (סת' מקפרלן) – שכן של משפחת גריפין, רווק חרמן, סוטה ורודף שמלות שלא בוחל בשום אמצעי (כולל מוסר, חוק ונישואים) על מנת להשיג סקס.
כולם שונאים לשחק איתו במשחקי ספורט משום שיש לו בעיות זעם חמורות, גם כשהוא מפסיד וגם כשהוא מנצח ומשוויץ בפני אחרים.
הוא הרבה יותר מבוגר משהוא נראה.
בעונה השביעית מגלה החבורה שגלן בן 61 והסוד שלו למראה צעיר הוא צריכה מוגברת של גזר.
נראה שהוא נמשך אל לויס, אולם מעולם לא מימש את החיבה אליה (מלבד פעם אחת שלפיטר נעלם הזיכרון).
קוואגמייר עובד בתור טייס מסחרי.
אף על פי שבריאן מנסה להתחבר אליו, גלן שונא אותו על היותו אתאיסט ובגלל היחס של בריאן לפיטר ולויס (פעם אחת אמר לו "פיטר הוא הבעלים והחבר הכי טוב שלך ואתה מנסה תמיד לדפוק את אשתו!").
ג'ואן קוואגמייר – הייתה משרתת של פיטר למשך שבוע, וביום האחרון הפכה למושא אהבתו של גלן.
אופייה אובדני, והיא אף איימה שתהרוג את גלן ואת עצמה אם יעזוב אותה.
דן קוואגמייר/איידה דייוויס (סת' מקפרלן) – אבא של גלן, גיבור מלחמה, יוצא חיל הים האמריקאי.
הוצג תחילה כרודף שמלות על ידי גלן, אך לבסוף התברר שהוא טרנסקסואל ואף שינה את מינו בעונה השמינית.
לאחר שינוי המין שמו היה "איידה".
ברנדה קוואגמייר – אחותו של גלן.
אישה מוכה, מוכה בקביעות על ידי חבר שלה ג'ף עד שנרצח על ידי גלן ופיטר.
קורטני קוואגמייר – בתו של גלן.
מופיעה לראשונה בעונה 17 פרק 15. כאשר לא ידוע מי האמא האמיתית שלה.
אנה לי – בתו התינוקת של גלן.
נשלחת לאימוץ לאחר שגלן לא הצליח להתמודד איתה.
ג'ו סוואנסון (פטריק וורברטון) – שוטר משותק רגליים, שכן של משפחת גריפין.
בוני סוואנסון (ג'ניפר טילי) – אשתו של ג'ו, נמצאת בהיריון כמעט נצחי.
בעונה השביעית היא יולדת לבסוף בת ושמה סוזי, תודות לעזרתו של פיטר, בוגדת בו ג'ו כל הזמן.
קווין סוואנסון (סת' מקפרלן/סקוט גריימס) – בנם המתבגר של ג'ו ובוני.
בעונה ה-7 פרק 13 ג'ו טוען שקווין נהרג בעיראק אך בעונה ה-10 פרק 6 מגלים שהוא חי, וכי ביים את מותו משום שהתנגד למלחמה.
סוזי סוואנסון (פטריק סטיוארט) – בתם הקטנה של ג'ו ובוני סוואנסון ואחותו של קווין סוואנסון.
נולדה לאחר 7 עונות שבהן אמה הייתה בהריון כאשר פיטר הביא ללידתה בכך שנתן לבוני לראות שני גברים וחצי (פיטר אמר שאם אין לתינוק מוות מוחי הוא יצא ויכבה את הטלוויזיה).
סטואי גילה בה אהבה עזה אך בסוף ויתר על אהבה זו.
כאשר היא חושבת, היא מדובבת על ידי פטריק סטיוארט.
ברנאן) – רוקח יהודי, אחד מחבריו של פיטר.
נשוי למיוריאל גולדמן ואב לניל גולדמן.
פגש את מיוריאל דרך שירות הכרויות בוידאו.
מורט קמצן, נוירוטי והיפוכונדר וסובל משלפוחית ביישנית.
למורט שיער אדום ומתולתל ושלוש שיניים בולטות, בעברו היה מנהל מוזיקלי מפורסם.
מיוריאל גולדמן (ניקול סאליבן) – אשתו של מורט ואמו של ניל.
פגשה את מורט דרך שירות הכרויות בווידאו.
היא מוצאת אותו מושך ומקסים.
נרצחת בפרק הראשון בעונה התשיעית על ידי דיאן סימונס.
ניל גולדמן (סת' גרין) – בנם החנון של מורט ומיוריאל גולדמן.
בשונה מאביו, הוא בעל ביטחון עצמי מופרז (אפילו מופרז מדי).
מאוהב במג, ומבקש ממנה להיות חברה שלו לעיתים קרובות.
טום טאקר (סת' מקפרלן) – קריין חדשות ערוץ 5. סדיסט באופיו.
בן זוגה של סטייסי טאקר ואב לג'ייק טאקר.
דמותו היא ככל הנראה פארודיה על דמותו של קריין החדשות טום ברוקו.
סטייסי טאקר – אשתו הנוכחית של טום ואמו החורגת של ג'ייק.
ג'ייק טאקר (סת' מקפרלן) – בנם של טום וסטייסי טאקר.
פניו חזרו לצורת פנים רגילה לאחר ששחה באגם קוהוג המזוהם.
אדם וסט (אדם וסט) – ראש העיר של קוהוג.
מלבד היותו פרנואיד ומוזר באופיו, הוא מציג מאפיינים של אדם הלוקה בהזיות שווא ותסמינים פסיכוטיים אחרים.
נשוי לאחותה של לויס, קרול.
אולי ויליאמס (פיל לאמאר) – קריין מזג האוויר השחור, השמן והקירח של חדשות קוהוג.
עונה רק באמצעות משפטים קצרים וצעקניים (בעונה 9 מתברר שהוא מדבר כך עקב התמכרות לאלכוהול).
איש הקול-אייד (Kool-Aid) (סת' מקפרלן) – קנקן משקה אדום שמדי פעם מגיע, לרוב דרך קירות (תוך כדי שבירתם) וצועק "או כן!" ("Oh yeah!"), מופיע לאחר שדמויות אומרות מספר פעמים "או לא!" ("Oh no!").
במקור, קמע של משקה ילדים בשם Kool-Aid.
קריאת ה"או, יה!" היא סמלו המסחרי.
אנג'לה (קארי פישר) – הבוסית של פיטר במבשלת הבירה של פוטאקט.
היא בדרך כלל נרגנת, וכועסת על פיטר באופן תדיר (בדרך כלל בצדק).
ד"ר אלמר הרטמן (סת' מקפרלן) – הרופא היחיד בקוהוג.
מופיע בכל פעם שאחד מבני משפחת גריפין נמצא בבית חולים.
ברבים מהקטעים בהם מופיע ד"ר הרטמן, הוא אומר משהו שמלחיץ את המטופל אך מתברר שזהו כפל משמעות.
לדוגמה, כאשר בדק ד"ר הרטמן את פיטר הוא אמר, "הכבד התייבש!", לבהלתו של פיטר, אך התברר שמדובר בכבד למאכל שהד"ר חימם ושכח במיקרוגל יותר מדי זמן.
לבושו מתאפיין בחלוק רופאים ומכנסיים אפורות.
קולו זהה לקולו של קרטר פיוטרשמידט, ואף שתי הדמויות מתייחסות לכך באחד מן הפרקים.
באחד מן הפרקים תרם לפיטר את הכליה שלו.
ארני, התרנגול הענק (דני סמית') – תרנגול ענק ואויבו המושבע של פיטר.
בפרקים מסוימים נלחמים השניים עד כדי הרס עצום ממדים.
לראשונה נלחם בפיטר לאחר שנתן לו קופונים שפג תוקפם, מה שהרגיז את פיטר.
עם זאת, ייתכן ושורש המריבה ביניהם הוא אגרוף שהכניס פיטר לארני 20 שנה לפני כן, בעת נשף סיום התיכון שבו נכחו השניים.
קטעי הריב בין פיטר לתרנגול הענק הפכו למזוהים מאוד עם הסדרה עד שבאחד מהפרקים הם משלימים וארני מזמין את פיטר לארוחה במסעדה עם אשתו של ארני, ניקול אבל אז הם מתחילים לריב שוב אחרי שהם רבים מי ישלם על הארוחה.
באחד הפרקים נאמר שהוא נוצר כחלק מניסוי כושל של ד"ר הרטמן לשבט תרנגולת
ברוס סטרייט (מייק הנרי) – הומוסקסואל נשוי הנמשך לפיטר.
מופיע בסדרה לרוב בכול מיני מקצועות שונים (מדיום, עורך-דין, שרת וכו').
לבושו האופייני הוא ג'ינס וחולצה כחולים ווסט חום, כאשר מודיעים לו על משהו רע הוא מודיע על כך לבן זוגו ג'פרי, ג'פרי אומר "oh no" וברוס עונה "I know".
ג'פרי (מייק הנרי) - בעלו של ברוס.
ג'יימס וודס (ג'יימס וודס) – בתפקיד עצמו, אך בצורה שחצנית ופסיכוטית.
מתחבר עם פיטר, אולם הוא הופך אובססיבי לחברות זו.
על כן, פיטר דואג שיינעל בארגז עץ (הומאז' לסוף הסרט שודדי התיבה האבודה).
בעונה השישית, חוזר לנקום בפיטר לאחר שהוא מבצע גנבת זהות עמו.
פיטר ובריאן מצליחים לסכל מזימה זו בכך שפיטר גונב את זהותו של ג'יימס וודס ומכפיש את שמו ודואגים שוב לנעילתו בארגז (ופיטר אומר לבריאן "זאת כבר הפעם השנייה שזה עובד, בפעם הבאה נעשה את זה על ההתחלה").
בעונה השמינית חוזר כדי להפריע בעבודת הבימוי של בריאן.
בפרק הפתיחה של העונה התשיעית נהרג על ידי דיאן סימונס, אולם בעונה העשירית מתגלה כי הפרמדיקים הצליחו להחיותו על ידי העברת חיים מנערה צעירה לגופו (פארודיה על ההחייאה באמצעות הברקים ב-"פרנקנשטיין"), טיפול מיוחד הניתן רק לסלבריטאים.
ג'יליאן ראסל (דרו ברימור) – האקסית הסקסית, הבולמית והטיפשה של בריאן.
מוצגת כבלונדינית סטריאוטיפית, מתיידדת במהירות עם פיטר מפני ששניהם לא חכמים.
ג'רום (קווין מייקל ריצ'רדסון) – היה החבר של לויס ובאחד מן הפרקים נראה ג'רום כחבר של פיטר עד שגילה שיצא עם לויס ופיטר התרגז על ג'רום כי חשב שהוא מתחיל איתה.
לאחר מותו של בעל הפאב, הוראס, ג'רום מרגיש אשמה (מותו נגרם מכדור בייסבול אותו חבט ג'רום בעוצמה) ומפצה את כולם בקניית הפאב ומניעת סגירתו.
לאחר מכן ג'רום הוא הברמן בפאב, חבר טוב של קליבלנד ויש בדיחות רבות שרק שניהם מבינים משום ששניהם אפרו-אמריקאים.
דיאן סימונס (לורי אלאן) – קריינית החדשות לצדו של טום טאקר.
במהלך הסדרה היא וטום מחליפים ביניהם עקיצות מרושעות, בהן הוא רומז בין השאר שהיא משלמת לגברים כדי שישכבו איתה, והיא טוענת שהוא הומוסקסואל בארון.
דמותה היא ככל הנראה פארודיה על דמותה של העיתונאית החוקרת דיאן סוייר.
בעונה התשיעית מגלים שיצאה עם ג'יימס וודס, והוא זרק אותה, ולכן מתכננת נקמה ומתכננת לרצוח אותו ולהפליל את שותפה, טום.
לאחר שביצעה מספר רציחות סטואי יורה בה למוות, כאשר היא עמדה לרצוח את לויס שגילתה כי היא זו שעמדה מאחורי כל הרציחות.
האיש החירש והמשומן (מייק הנרי) – ככל הנראה, היה פעם עורך דין מצליח, שעזב את תפקידו עקב התמכרות לקוקאין.
באחד הפרקים הוא נראה יוצא בריצה מתוך התרסקות מטוס כאשר הוא מכוסה שמן, בוער וצועק כי אינו יכול לשמוע דבר וכך מבינים מדוע הוא חירש ומכוסה בשמן.
בתוכנית הבת "המופע של קליבלנד", נאמר ששמו הוא גאי.
ברנאן) – הבעלים והברמן בפאב "The Drunken Clam", ועובד בפאב מאז נהיו פיטר וחבריו לקוחות קבועים לפחות.
הוא מכר את הבר שלו לנייג'ל פינצ'לי לאחר שנחרב בהוריקן, אבל לאחר שנייג'ל גורש בחזרה לבריטניה עקב הונאת ביטוח, חזר להיות הבעלים של הפאב.
מת בפרק 20 בעונה ה-11 מפגיעת כדור בייסבול.
הקוף המרושע (דני סמית') – חי בתוך ארונו של כריס לאחר שאשתו בגדה בו.
נראה לרוב בעמידתו האופיינית של חיוך זועף חושף שיני ניבים ואצבעו מורמת על כריס.
הוריו של כריס חושבים שאלו סתם חלומות של ילד אך בעונה השמינית תפס אותו כריס וגילה שהוא מדבר ואפילו ידידותי במיוחד.
לאחר מכן עזב הקוף המרושע את ארונו של כריס ועבר לגור בארונו של ג'ייק טאקר.
הרברט (מייק הנרי) – זקן פדופיל הנוהג לעקוב אחר כריס.
טרישה טאקאנאווה (אלכס בורסטיין) – כתבת השטח היפנית של חדשות קוהוג.
לרוב כשהיא מדברת עם מישהו היא פונה אליו בשמו, ומוסיפה "אני עומדת כאן" ולאחר מכן אומרת מה שהיא רצתה, כחלק מקפדנותה בנוגע לעבודתה (לדוגמה: "טום, אני עומדת כאן ומדווחת מהשטח").
במהלך תחקיר שהיא ניהלה יצאה עם קרטר והפכה ל"אם החורגת" של פיטר (כיוון שבעוד שלויס סירבה להכיר בה כאמה החדשה פיטר התלהב מהרעיון, עד שגילה שהיא מאוד נוקשה כלפיו).
באותו פרק נראה כי אמה (אם יפנית קשוחה סטריאוטיפית) נוקשה מאוד כלפיה ובגלל זה הייתה נוקשה כלפי פיטר.
מלאך המוות (בפרק הראשון בו מופיע, נורם מקדונלד, שלא קיבל קרדיט.
לאחר מכן, אדם קרולה) – שלד הלובש גלימה שחורה.
נוהג להסיר רק לעיתים רחוקות את המצנפת של הגלימה.
מופיע במספר פרקים, בחלק מהמקרים מגיע כדי לקחת את חייו של פיטר ונכשל במשימה.
מביא למותו של כל הנוגע בו.
קונסואלה (מייק הנרי) – עוזרת בית מקסיקנית, זקנה, עקשנית ומכעיסה במיוחד.
הופיעה לעיתים רחוקות מאוד ושמה לא נזכר בסדרה עד העונה השמינית.
ידועה בסירובה העקשני לבקשות מעסיקיה השונים.
במהלך הסדרה עבדה כמנקה אצל משפחת גריפין, סופרמן, ג'יימס וודס וכן בכוכב המוות באחד מפרקי הפארודיה על מלחמת הכוכבים.
בעונה העשירית אימצה את סטואי לאחר שברח מהבית.
רופרט – דובי הצעצוע של סטואי.
נראה כמעט תמיד בידיו של סטואי.
לסטואי יש קשר חזק במיוחד לרופרט.
לרוב סטואי מדבר לרופרט כבן אדם ואפילו נותן לו תכונות של הומוסקסואל.
בחלומותיו של סטואי מופיע רופרט מדי פעם כגבר שרירי וגבוה בעל ראש הדובי שלו.
שיימוס (סת' מקפרלן) – שודד ים לשעבר שכל גופו עשוי עץ ועינו הימנית חסרה.
מופיע לרוב ברגעים דרמטיים מתוך החשכה.
באחד הפרקים מסופר ששיימוס היה בעבר בובת עץ של שודד ים שנבנתה על ידי ג'יימס וודס והתעורר לחיים לאחר שג'יימס ביקש משאלה.
שיימוס טען שמפני שג'יימס לא האמין מספיק במשאלה רק ראשו הפך לראש אמיתי.
ויני גריפין (טוני סיריקו) – כלב המשפחה שהחליף את בריאן לאחר מותו, מדבר במבטא איטלקי, מופיע לשלושה פרקים בלבד עד הפרק של החג המולד בו נפרד מסטואי שהלך להציל את בריאן בעזרת מכונת הזמן שגנב מסטואי האחר.
"איש חסיד היה" הוא מופע ישראלי המבוסס על שירים, סיפורים וניגונים חסידיים שהועלה לראשונה ב-16 באוקטובר 1968.
שם ההצגה הושאל מפיוט ידוע למוצאי שבת () המספר על מצוקתו של יהודי נזקק הזוכה לישועה מאליהו הנביא.
החומר ל"איש חסיד היה" נכתב ונערך בידי דן אלמגור, שליקט שירים, סיפורים וניגונים חסידיים שמקורם בפולקלור העיירה היהודית של מזרח אירופה במאות ה־19 וה־20. סייעו לו בהכנת החומר הרב שמואל אבידור הכהן ושלמה ניצן, ושחקני המופע הציגו אותם בתפאורה פשוטה, בליווי גיטרות וללא תזמורת.
מאיר נוי הלחין ועיבד שירים למופע (וביניהם "מכתב לרבי" ו"אברמל'ה מלמד").
מהשירים והסיפורים עלו מצוקותיו הקיומיות של היהודי הפשוט, יחסיו עם אלוהים, הקשר אל הרבי, צער הגלות – והכל נשזר במלנכוליות המלווה גם באופטימיות ואמונה באלוהים.
בין שירי ההצגה שהתפרסמו היו "אברמל'ה מלמד", "מכתב לרבי", "זמר ליין", "העצבות רק לטפשים היא", "מעין עולם הבא".
ייחודה של ההצגה היה בהיותה ציון דרך בטיפול במורשת היהודית מעל במת התיאטרון והבידור הקל, שזכה לכינוי "חסידות בג'ינס".
ההצגה, שהופקה על ידי תיאטרון בימות, נחשבה להצלחה בידורית שהצליחה למשוך קהל צעיר ומבוגר, חילונים ודתיים.
בסך הכל הוצג המופע למעלה מ־600 פעם בארץ, ובסיבוב הופעות ברחבי העולם.
ההצגה זכתה בפרס "המחזה המקורי של השנה" לשנת תשכ"ט מטעם המועצה הציבורית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך ובפרס "תוכנית התיאטרון והסאטירה של השנה" לשנת תשכ"ט במסגרת פרס כינור דוד.
יוסף דן הצביע על המחזה כמייצג חשוב לגישה שכינה "חסידות פרומקיניאנית", ראייה רומנטית וא־היסטורית של התנועה שראשיתה בקובצי הסיפורים החסידיים שערך מיכאל פרומקין וטופחה על ידי כותבים כמרטין בובר.
גישה זו זכתה לפופולריות בקרב צאצאי יהודי מזרח אירופה בישראל ובמערב אחרי השואה, אך הלכה ונגוזה ככל שהחסידות חזרה והתאוששה, והפכה מדימוי נוסטלגי לכח קונקרטי בזירה הציבורית.
לאור הצלחת המופע בישראל, הוא הועלה ב־1971 בברודוויי, בתיאטרון אדיסון (Edison Theatre) שבמידטאון מנהטן.
הוא תורגם לאנגלית על ידי שמעון וינקלברג וולרי ארנון, ומילות השירים בתרגום רוברט פרינד.
נוספו למופע שירים וניגונים ונעשו עיבודים קוליים מיוחדים לקולות השחקנים ולנגני הגיטרה.
משתתפי הפקה זו היו: שלמה ניצן, דני ליטני, דני מסנג, גליה ישי ואביבה שוורץ.
גם בגרסה זו זכה המופע להצלחה, והמופע הוצג 144 פעמים, מ־22 בנובמבר 1971 ועד 26 במאי 1972. מאז הועלה ברחבי העולם פעמים רבות ביידיש, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
במרץ 1990, עלה שוב המופע בישראל, כשרק דני ליטני מהצוות המקורי משתתף שוב.
דן אלמגור שילב קטעים חדשים במופע זה.
שאר המשתתפים היו: דן תורן, דפנה ארמוני, דני בסן, עדי בנטוב וזהר זמיר.
את המופע ביימה אלה אלתרמן והמנהל המוזיקלי היה ישראל בורוכוב.
בשנת 2005, הוצג המופע בתיאטרון הממלכתי של בלארוס במינסק, בבימויו של ולרי דנילוביץ' אניסנקו, המכהן גם כמנהל הכללי והאמנותי של התיאטרון.
בשנת 2011 הועלתה ההפקה מחדש במסגרת בית הספר למשחק בית צבי בבימוי דניאל אפרת, ניהול מוזיקלי של אפי שושני וכוריאוגרפיה של גלעד קמחי.
בנובמבר 2012 הועלה המופע מחדש כקופרודוקציה של תיאטרון חיפה והבימה.
המופע כלל חלק מהשירים והסיפורים שהיו במופע המקורי בעיבוד חדש, ונוספו לו סיפורים ושירים חדשים גם הם בכתיבתו של דן אלמגור.
המופע החדש בוים בידי איציק ויינגרטן והולחן בידי אורי וידיסלבסקי.
השתתפו עשרה שחקנים: עדי ארד, יגאל שדה, גיל קפטן, נדיה קוצ'ר, רונה פרומצ'נקו, נצנת מקונן, יגאל מזרחי, אתי וקנין, צחי הלוי ודויד בילנקה.
המופע מסתיים בשיר מחאה, התוהה מה אירע לחסידים של פעם לכאורה, כפי שנתפשו בדמיון הפופולרי: צנועים, אוהבי תורה ועבודה, מקפידים על כבודם של נשים ומתרחקים מכבוד ועושר.
בחודש פברואר 2018 עלה המופע שוב לבמות התיאטרון בתיאטרון היידישפיל.
שחקנים: שלמה ניצן, חנה רוט, לוליק, דני ליטני, דבורה דותן, בתיה ברק
מערכת מייעצת: שמואל אבידור הכהן, יואב אלשטיין, שלמה ניצן
מפיק: יעקב אגמון, תיאטרון בימות
איש למנשה הוא מחזמר על פי ספרו של מיגל דה סרוואנטס "דון קישוט" עם תמליל מאת דייל וסרמן, שירים מאת ג'ו דריון ומוזיקה מאת מיץ' לי.
המחזמר מבוסס על מחזהו הלא-מוזיקלי של וסרמן "אני, דון קישוט" מ-1959, המציג את סיפורו של האביר דון קישוט כ"מחזה בתוך מחזה" אותו מספרת דמותו של סרוונטס, שעה שזה ממתין להוצאתו להורג על ידי האינקוויזיציה הספרדית.
היה זה אחד הלהיטים הגדולים של ברודוויי בשנות השישים.
הפקת המחזמר המקורית בברודוויי עלתה ב-22 בנובמבר 1965 וזכתה ל-2,328 הופעות וחמישה פרסי טוני (למחזמר, לשחקן הראשי (ריצ'רד קיילי), לבימוי הקטעים המוזיקליים, לפסקול ולעיצוב האמנותי).
מאז הועלה המחזמר בברודוויי ב-1972, 1977, 1992 ו-2002-2003. כמו כן הועלה המחזמר במדינות רבות, בהן ישראל, בהפקת גיורא גודיק, ב-1967, בתרגומו של יורם קניוק עם גדעון זינגר כדון קישוט ושמואל רודנסקי כסנצ'ו פנסה.
ב-1972 הופק עיבוד קולנועי לפי המחזה בהשתתפות פיטר או'טול כדון קישוט/סרוונטס וסופיה לורן כדולצינאה.
איש השעה הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס חברת הצדק של אמריקה ביקום DC קומיקס.
איש השעה המקורי (רקס טיילר) הופיע לראשונה בחוברת Adventure Comics #48 ממרץ 1940, ונוצר על ידי הכותב קן פיץ' והמאייר ברנרד ביילי.
איש השעה הוא האלטר אגו אותו חולקים שלוש דמויות - רקס טיילר (איש השעה מתור הזהב של הקומיקס), ריצ'רד "ריק" טיילר (איש השעה מהעידן המודרני של הקומיקס) ומת'יו טיילר (איש השעה אנדרואיד מהמאה ה-853).
את דמותו של איש השעה רקס טיילר מגלם בסדרת הלייב אקשן "אגדות המחר" השחקן פטריק ג'יי אדמס.
רקס טיילר היה מדען שגדל באפסטייט ניו יורק ופיתח חיבה לכימיה בכלל וביוכימיה בפרט.
בימי לימודיו במכללה, הוא מצא עבודה בחקר ויטמינים ותוספי הורמונים.
סדרת תגליות ותאונות הובילה אותו לגילוי ויטמין פלא בשם "מיראקלו", שמנה מרוכזת שלו הגדילה את כוחו הפיזי ואת מהירותו לאין שיעור, אם כי לתקופה מוגבלת של כשעה.
הוא בוחר להשתמש ביכולות אלו למטרה טובה, והופך לגיבור-על הפועל בעיר אפלטון סיטי.
הפך לחבר מייסד של חברת הצדק של אמריקה, ובהמשך לאחד מחברי "לוחמי החופש" ו"יחידת אול-סטאר" המלחמתיות.
שלא כמו גיבורי-על אחרים מתור הזהב, דמותו של רקס טיילר הפכה לדמות מורכבת כאשר הוא התמכר למיראקלו, ממנו שאב את כוחותיו וכן הפך לאובססיבי בלחימתו בפשע.
הוא נהג להילחם ללא הרף בהתמכרויותיו, ונהרג לאחר שהוא וחבריו לקבוצה לחמו בנבל נוסע בזמן בשם אקסטנט באירועי שעת אפס: משבר בזמן של שנת 1994.
עקב טיבו הממכר של מיראקלו, רקס טיילר מצא מספר דרכים שונות להפעיל את כוחותיו.
בין היתר, הוא השתמש בסוללת כוח בעלת אור שחור (בדומה לזו של גרין לנטרן) אשר תפעיל את שיירי מיראקלו בדמו.
ריצ'רד "ריק" טיילר, בנו של רקס, נטל את זהותו של איש השעה בזמן המשבר בעולמות האינסופיים.
ריק בלע מספר כדורים המכילים מיראקלו כדי לעזור לו להציל אנשים לכודים בבית חולים בוער.
לאחר מספר שנים בהן חבר לקבוצת "אינסופיות בע"מ" – קבוצה בה חברים בניהם של גיבורים מתור הזהב – ריק התמכר אף הוא למיראקלו וחלה, אך נרפא מההתמכרות בידי אמאזו, אנדרואיד המתחזה לאיש השעה השלישי.
הוא הצליח להתגבר על השדים הפנימיים שבו והשיב לעצמו את בריאותו הרופפת.
הוא הצטרף לקבוצת לוחמי חופש בזמן קשת הסיפור "רעם מתגנב".
בנוסף, האנדרואיד נתן לו שעון חול מלא טכיונים שהעניקו לריק חזיונות למשך שעה אחת לתוך העתיד.
יכולת נוספת אותה קיבל היא האפשרות לבקר את אביו רגע לפני מותו וקפוא בזמן בממד חוץ שנקרא "נקודת זמן".
לאחרונה, ריק נפצע בקרב, והחליף מקומות עם אביו כדי להציל את חייו.
מת'יו טיילר, איש השעה השלישי מהעתיד, לקח את רקס וכמה מחברי חברת הצדק לנקודת הזמן כדי להציל את חייו של ריק.
פרק הזמן של שעה שניתן לרקס פג, בדיוק כשדוקטור מידנייט ומת'יו ריפאו את ריק מפציעותיו.
האב ובנו נלחמו אחד בשני על מקומם בקרב עם אסטנט.
בסופו של דבר, מת'יו טיילר לקח את מקומו של רקס והושמד.
רקס וריק חזרו לכדור הארץ, וריק מתפקד כאיש השעה הנוכחי.
הוא בעלה של ג'סי צ'יימברס.
איש שעה שלישי, אנדרואיד מהמאה ה-853, פותח לפי DNA של רקס טיילר.
הוא היה חבר גם בחברת הצדק וגם בליגת הצדק למשך זמן מה.
מחזיק בממצא קוסמי שמתמרן את הזמן והקדיש את שנות קיומו כדי ללמוד כיצד להיות אנושי.
לאחר שנכשל לעצור את אקסטנט, מת'יו פרש מחברת הצדק של זמנו והחל לערוך מסעות בזמן.
הוא ענה לקריאת מצוקה של חברת הצדק מתקופת "משבר בזמן".
לפני שהושמד בידי אקסטנט, הוא נתן לריק טיילר את שעון החול שלו מתוך תקווה שזה האחרון יבנה אותו מחדש ביום מן הימים.
מכנה את עצמו בשם "מת'יו טיילר", או פשוט "טיילר".
גם לרקס ולריק אין כל יכולת מולדת, אם כי ג'וני קוויק העלה סברה כי כוחותיהם נובעים ממוטגן, כמו כל שאר גיבורי-העל של DC.
כל כוח-על אותו הם מציגים הוא תוצר השימוש במיראקלו.
לקיחת הוויטמין מעניקה למשתמש מספר יכולות לזמן מוגבל של שעה, לרבות כוח פיזי מוגבר, סיבולת, חסינות לנזק פיזי הכולל יריות אקדח ומספר שדרוגי מהירות.
כמה מהכוחות הפחות ידועים הם ראיית לילה והיכולת לשרוד מתחת לפני הים.
גם רקס וריק לקחו את מיראקלו בצורת כדורים, אך ריק משתמש נכון להיום באגד מדבק.
באופן רגיל, ניתן לקחתה פעם ביום, אך רקס נראה כשהוא לוקח את הכדור הבא מיד עם תומה של השעה.
מיראקלו עובד במיוחד על משפחת טיילר, ונראה כי הנוסחה לא תעבוד על אחרים.
אולם, היא עבדה על הינשוף של דוקטור מידנייט ועל ביין, יריבו של באטמן.
רקס וריק עונדים שניהם שעון חול סביב צווארם, שניתן להם בידי איש השעה האנדרואיד.
הוא ממולא בטכיונים מוטענים שמייצגים את הזמן בצורתו הבסיסית ביותר.
הדבר מעניק לריק "חזיון זמן", רצף אירועים שיתרחשו לאחר שעה אחת בעתיד, ובנוסף לגעת באלה אשר אינם מסונכרנים עם קו הזמן.
הדבר הובא לידי ביטוי כאשר ריק היה מסוגל לפגוש באביו רגע לפני מותו.
"טיילר" נקרא לעיתים אנדרואיד, אך למעשה הוא קולוניה של מכונות אינטליגנטיות (כנראה סוג של ננוטכנולוגיה) שנוצר בעתיד הרחוק.
אם הקולוניה ניזוקה, היא מסוגלת להתרבות ולתקן את עצמה.
התוכנה שלו מקודדת עם המרכיבים הגנטיים של רקס טיילר, שמעניקים לו את זכרונותיו.
למרות שלא היה בשיא כוחו, טיילר עדיין החזיק ביכולות אותם הציג אדם שנמצא תחת השפעת מיראקלו.
הוא היה מסוגל להפעיל את "שעת הכוח" - שישים דקות שבהם היה לו כוח על קו הזמן.
בין יכולותיו במשך זמן זה היו האפשרות לנוע בין אלפית של מיליארדית השנייה, לערוך מסעות בזמן, להשתמש בראיית הזמן שלו (המאפשרת ראיית העבר והעתיד של האדם), להצעיר אנשים - להאט אדם במידה כזו שלמעשה הוא קפוא בזמן, ליצור מנהרות המחברות בין קווי הזמן, ולחלוק את כוחו עם אחרים.
טיילר מפעיל את שעת הכוח לפי רצונו.
לטיילר יש ספינת זמן, לה הוא מסוגל לקרוא מזרם הזמן.
היא מקושרת אליו ומגיבה למחשבותיו.
היא נראית לרוב כמו אוניית מפרשים ויקינגית המעוטרת בשעונים, אך יכולה לשנות את צורתה כדי להיטמע בסביבתה הקרובה.
היא מסוגלת לנוע בזמן, או בקוי זמן חלופיים, דרך "היפר-זמן".
איש חשוב מאוד היא סדרת דרמה ישראלית של חברת התקשורת HOT, המבוססת בחלקה על חייו של השחקן יהודה לוי.
הסדרה החלה את שידורה ב-4 בספטמבר 2014, ומשודרת בערוץ HOT3.
הסדרה זכתה בארבעה פרסים בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2014, "מיני סדרה הטובה ביותר", "השחקן הטוב ביותר", "השחקנית הטובה ביותר" ו"התסריט הטוב ביותר".
העונה השנייה של הסדרה עלתה לשידור ב-27 בדצמבר 2018 והסתיימה ב-14 במרץ 2019.
הסדרה מתבססת בצורה פיקטיבית על חייו של יהודה לוי, שחקן נערץ אשר נמצא אחרי פרידה מחברתו ובתחילת הסדרה פוגש את רונה, שיהודה מנסה לשתף אותה במה שעובר עליו, וכמה קשה להיות נערץ ומפחד מהיום שבו יפסיק להיות רלוונטי.
הסדרה מגוללת על הצורך של יהודה לוי להתחיל חיים נורמליים בעזרתה של רונה שעוזרת לו לצאת למסע הזה.
יהודה לוי (עצמו): כוכב נערץ, בן 34, שמחפש תדמית שונה לחייו הנערצים.
מפחד להתבגר, ופוחד מהיום שבו הקריירה שלו תדעך.
ניהל זוגיות עם רונה במשך חודש וחצי.
זכה בתואר השחקן הטוב של השנה בטקס פרסי האקדמיה.
רונה זלצר (אלמה דישי): סטודנטית ומלצרית בת 30, גרושה טרייה.
יצאה עם יהודה חודש וחצי ונפרדו ואז התפטרה מעבודתה.
רומי (רומי אבולעפיה): ידידה של יהודה.
אוסנת מיכאלי (מיקה אלמוג): הסוכנת של יהודה.
מאוהבת בו והקשר שלו עם רונה מפריע לה.
אלי (אלינור) שיין (נטע ריסקין) (עונה 2): מפיקה מצליחה באמריקה, ישראלית לשעבר המתכחשת לישראליות שלה, יהודה נוחת באמריקה עבור אודישן שסידרה לו שם.
בוריס (סלבה ביברגל): השומר בבניין של יהודה לוי.
ליה (ליהי קורנובסקי) (עונה 1): בחורה שמשתתפת בפסטיבל יחד עם יהודה לוי.
תומר (תומר אופנר) (עונה 1)
מאור שוויצר (עצמו) (עונה 1)
דודו באוכנר (עצמו) (עונה 1): ידיד של יהודה.
מנהל את בית הקפה הקבוע בו יהודה לוי מבלה.
אבישי (קובי דורון) (עונה 1): היה נשוי לרונה.
בפרק לפני האחרון עוזר לה לחפש את הכלבה, ומתקרבים.
מיקה (מורן רוזנבלט) (עונה 1): ידידה של יהודה אשר בפרק האחרון הופכת לבת זוגו.
מיכל (רונית סטרשנוב) (עונה 2): שחקנית, מכרה של יהודה מישראל, מזמינה את יהודה לסדנת משחק קשוחה באמריקה עם המורה שלה למשחק סוזן.
כריס נות' (עצמו) (עונה 2): שחקן מפורסם המתיידד עם יהודה בפרק האחרון.
רוני קובן (עצמו) (עונה 2): עיתונאי שעורך כתבה ומראיין את יהודה על חייו בלוס אנג'לס.
את הסדרה יצרה שירלי מושיוף יחד עם תומר שני.
מושיוף החלה לכתוב את התסריט בשנת 2009 כשהכירה את לוי במהלך העבודה על העונה השלישית של "האלופה".
מושיוף הגתה תחילה את הרעיון לכתוב סדרה על שחקן מפורסם שמתאהב באשה אנונימית לאחר שנפרד מבת זוגו המפורסמת, והמפגש שלה עם לוי הוביל לכך שהסדרה התגבשה סביב דמותו.
הצילומים החלו באמצע שנת 2013, זמן קצר בטרם הודיע לוי עצמו על פרידתו מבת זוגו בחיים, נינט טייב.
הסדרה צולמה בדירה במגדל W בתל אביב-יפו, וכן בבית קפה "שניאור" ברחוב פינסקר בתל אביב, ובדירת מגוריה של מושיוף שמוצגת בסדרה כדירת אמו של לוי.
בינואר 2015 פורסם כי אושרה לסדרה עונה שנייה, והיא עלתה לשידור ב-27 בדצמבר 2018 והסתיימה ב-14 במרץ 2019.
בהשראת התסריט לסדרה זו, הופק הסרט הצרפתי French Lover בשנת 2025.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות והוגדרה על ידי מבקרים אחדים כסדרה פורצת דרך המציבה רף גבוה לטלוויזיה הישראלית.
מבקר הטלוויזיה של עיתון "מעריב השבוע" התרשם כי "בבניית הדמויות והעלילה ובשפה המדוברת, "איש חשוב מאוד" מציבה סטנדרטים שלא ניתן יהיה להתעלם מהם בעתיד".
איש נובמבר הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן מרגלים משנת 2014 שבויים על ידי רוג'ר דונלדסון בכיכובם של פירס ברוסנן ואולגה קורילנקו.
הסרט מבוסס על הספר There Are No Spies מאת הסופר ביל גרנג'ר.
במהרה הוא מגלה שהמשימה הזו הופכת אותו למטרה של חברו לשעבר ובן חסותו מה-CIA דייוויד מייסון (השחקן לוק ברייסי).
כשהחשדות לגבי חפרפרת בארגון גוברות, דברו לא יכול לסמוך על אף אחד וכל הכללים משתנים.
האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 35%, המבוססת על ידי 94 מבקרים.
המבקר איתמר נמרוד כתב על הסרט, בין היתר: "כאשר ראיתי את הטריילר הייתה לי תחושה ש"איש נובמבר" נראה כמו שאריות מחוממות של סרטי ג'יימס בונד.
אבל, אחרי שצופים בו מגלים מותחן אקשן-ריגול לא רע שיכול להעביר לכם שעה וחצי גם בקולנוע וגם בבית.
יש לאורך הסרט כולו לא מעט סצנות אקשן מאוד מושקעות ומאוד ויפהפיות."
איש לחם זנגביל הוא שמה של עוגייה או ביסקוויט העשויה מלחם זנגביל, ובדרך כלל מיוצר בצורת אדם, למרות שלעיתים מגיע גם בצורות אחרות, בדרך כלל בתקופות החגים בארצות הברית ואנגליה (חג המולד, האלווין, חג הפסחא ועוד).
לחם זנגביל הומצא לראשונה במהלך המאה ה-15, ויצירת צורות מן הבצק התחילה לראשונה במאה ה-16. התיעוד הראשון ללחם זנגביל מעוצב היה בבית המשפט של המלכה אליזבת הראשונה.
צורות לחם הזנגביל אשר הביאה המלכה אליזבת היו בדמות האורחים החשובים.
על פי ספר השיאים של גינס, איש לחם זנגביל הגדול ביותר בעולם יוצרה על ידי צוות סניף איקאה באוסלו, נורווגיה, בתאריך ה-9 בנובמבר 2009. איש לחם הזנגביל שקל 651 קילוגרמים.
בסרטי שרק (זיכיון) ישנה דמות של איש לחם זנגביל שהוא מחבורתו של שרק.
איש לחם הג'ינג'ר (מבוסס על מעשיית הילדים "איש לחם הג'ינג'ר", Gingerbread Man), המכונה עקב כך "ג'ינג'י", הוא איש-עוגייה אמיץ, אשר לא מוותר לאף אויב.
בסרט הראשון הוא נראה לראשונה כלוא בטירתו של הלורד פארקוואד כשהוא סובל עינויים אך לא מוכן לגלות פרטים סודיים.
בסרט השני הוא משתלט על ביתו של שרק ביחד עם חבריו פינוקיו, 3 החזירונים והעכברים.
בנוסף הוא אופה ביחד עם "איש המאפינס" (דמות משיר ילדים אנגלי) עוגייה גדולה שמסייעת לשרק להיכנס לארמון של פיונה ולהביס את הפיה הסנדקית.
בסרט השלישי הוא מחפה על שרק כדי שהנסיך מקסים לא ידע שהוא הלך למצוא את היורש הבא.
איש ללא היגיון הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2015 בכתיבתו ובבימויו של וודי אלן ובכיכובם של חואקין פיניקס ואמה סטון.
פרופ' אייב לוקאס (חואקין פיניקס) מגיע לניופורט כדי ללמד פילוסופיה במכללת בריילין.
ללוקאס מוניטין כחוקר רדיקלי וככובש נשים, אך עם הגיעו הוא מתגלה כאדם מריר שאינו מוצא טעם לחייו, המתמכר לשתיית ויסקי.
הוא קושר קשרי ידידות עם אחת מתלמידותיו, ג'יל (אמה סטון).
אחת מחברות הסגל, פרופ' ריטה ריצ'רדס, מגלה בו עניין מיוחד, ובליל חורף מגיעה לביתו ומפתה אותו לשכב אתה, אך מגלה שהוא סובל מאין-אונות.
בעת פגישה של לוקאס עם ג'יל בבית קפה השניים מצותתים לשיחה בשולחן סמוך, שבה מספרת אישה הנתונה במשפט גירושין שהיא עומדת להפסיד את המשמורת על ילדיה משום שהשופט בבית המשפט למשפחה מוטה בעליל לטובת בעלה לשעבר.
לוקאס מחליט לסייע לאישה באמצעות רציחתו של השופט.
התוכנית מחזירה טעם לחייו, והוא מגיע ליחסי מין מהנים עם פרופ' ריצ'רדס.
חרף התנגדותו, גם ג'יל מצליחה להגיע למיטתו, ונפרדת מחברהּ רוי (ג'יימי בלקלי).
לוקאס בוחן תוכניות שונות לביצוע הרצח כפשע מושלם.
הוא עוקב אחר סדר היום של השופט, ומגלה שמדי שבת הוא נוהג לרוץ בפארק, ולנוח בקריאת עיתון ושתיית מיץ תפוזים שהוא קונה בקיוסק בפארק.
בהתאם לכך, לוקאס מחליט להשתמש בציאניד לשם הרעלת השופט.
הוא מגיע למעבדת הכימיה במכללה, ולוקח שם מעט ציאניד.
לסטודנטית שמגיעה באקראי למעבדה הוא מסביר שהוא אוסף מידע לספר שהוא כותב.
את הציאניד הוא שם בכוס זהה לזו שמקבל השופט, ובעת שהשופט נח בפארק הוא מחליף את הכוס שלו בכוס המורעל ומסתלק.
בחדשות הוא שומע שהשופט בן ה-61 מת מהתקף לב.
לוקאס ממשיך בחייו, וכלל אינו חשוד, שהרי לא היה כל קשר בינו ובין השופט.
ריצ'רדס מעלה השערה פרועה שלוקאס הוא הרוצח, אך אינה מייחסת לה חשיבות.
ההשערה מגיעה לידיעת ג'יל, והיא אוספת פרט לפרט ומשתכנעת שלוקאס הוא הרוצח.
היא מתעמתת איתו בנושא, ומוציאה ממנו הודאה.
ג'יל אינה מסגירה את לוקאס, אך כאשר המשטרה עוצרת חשוד ברצח, ג'יל מציבה ללוקאס אולטימטום להסגיר עצמו עד יום שני, כדי לחלץ את החשוד החף מפשע.
לוקאס, המעוניין לשמור על חירותו, זומם רצח נוסף.
הוא ניגש לבניין שבו ג'יל מקבלת שיעורי נגינה בפסנתר, מוריד את המעלית לתחתית פיר המעלית ומשתק אותה, וכאשר ג'יל יוצאת אל המעלית בסוף השיעור, הוא פותח את דלת הפיר ומנסה לדחוף את ג'יל לתוך הפיר.
ג'יל נאבקת בו, ותוך כדי כך תכולת התיק שלה נופלת לרצפה, ולוקאס מחליק על פנס שנפל מהתיק ונופל אל מותו בפיר המעלית.
ב-2 במאי 2014 פורסם שאלן יכתוב ויביים סרט חדש, שבו יככב חואקין פיניקס.
כעבור ארבעה ימים הצטרפה אמה סטון לצוות השחקנים.
זהו סרט שני של אלן שבו היא מככבת, לאחר סרטו הקודם, "קסם לאור ירח".
ב-24 ביולי הצטרפו פארקר פוזי וג'יימי בלקלי לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-7 ביולי בניופורט שברוד איילנד, והם נמשכו עד סוף אוגוסט.
ב-29 בינואר 2015 פורסם שחטיבה של סרטי סוני רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, שייקרא "איש ללא היגיון".
זהו סרט שמיני של אלן שמופץ על ידי חטיבה זו.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-16 במאי 2015 בפסטיבל קאן, והפצתו בארצות הברית החלה ב-17 ביולי 2015.
מבקר הקולנוע יאיר רוה ציין:
בתוך גוף העבודות של וודי אלן יש תת-סקציית של סרטי רצח, דרמות מוסר אפלות: "פשעים ועבירות קלות", "נקודת מפגש", "תעלומת רצח במנהטן", "צללים וערפל" ועכשיו "איש ללא היגיון".
מבקר הקולנוע גידי אורשר חיבר את הסרט לקבוצה שונה מעט של סרטי אלן:
זהו אחד הסרטים שנעשה בכוונה ברורה לטור של הסרטים הרציניים של אלן.
סרט המתייצב ליד "חנה ואחיותיה", "האשה האחרת", "צללים וערפל", "בעלים ונשים", "יסמין הכחולה" ובייחוד "פשעים ועבירות קלות", "נקודת מפגש" ו"חלומה של קסנדרה" (אני יודע שיש עוד...).
סרטים שמנסים לברור במוסריות, במקריות, בקלות של הפשע המושלם כשרוחו של "החטא ועונשו" של דוסטויבסקי מרחפת מעל.
איש מת הוא סרט מערבון אמריקאי משנת 1995 שנכתב ובוים על ידי ג'ים ג'ארמוש.
בסרט מככבים ג'וני דפ, גארי פארמר, בילי בוב תורנטון, איגי פופ, קריספין גלובר, ג'ון הרט, מייקל ווינקוט, לאנס הנריקסון, גבריאל ביירן ורוברט מיצ'ם (בתפקידו הקולנועי האחרון).
הסרט, שלו נדבק השם "מערבון פסיכדלי" על ידי הבמאי, כולל מרכיבים מעוותים וסוריאליסטים של ז'אנר המערבון.
הסרט צולם כולו בשחור לבן.
את הפסקול כתב ניל יאנג והוא כולל קטעי גיטרה שאותם אילתר כשצפה בסרט.
הסרט נחשב על ידי רבים כסרט מערבון פוסט מודרניסטי, וקשור לספרות פוסטמודרניסטית כגון מרידיאן הדם של קורמק מקארתי.
כמו רוב עבודותיו של הבמאי, ג'ארמוש, הסרט זכה למעמד של סרט קאלט.
ויליאם בלייק (ג'וני דפ), רואה חשבון מקליבלנד, אוהיו, נוסע ברכבת לעיירת הפיתוח "משין" שבאזור הספר שם הוא אמור לקבל על עצמו תפקיד חדש כרואה חשבון במפעל המתכת המקומי.
במהלך הנסיעה, מזהיר אותו עובד הרכבת מפני הדרך שבה בחר ללכת בזמן שנוסעי הרכבת האחרים מתחילים לירות ברוביהם על עדר של באפלו מבעד לחלונות הרכבת.
לאחר שמגיע לעיירה, מגלה בלייק שאת תפקידו המיועד מולא כבר והוא מגורש ממקום העבודה באיומי אקדח על ידי ג'ון דיקינסון, בעליו האימתני של המפעל.
כשהוא חסר עבודה וחסר כסף, פוגש בלייק את ת'ל ראסל (מילי אביטל), זונה לשעבר המוכרת פרחים עשויים נייר.
הוא מאפשר לה לקחת אותו הביתה.
חברהּ לשעבר של ת'ל, צ'ארלי, מפתיעַ אותם כאשר הם במיטה, יורה בבלייק ובטעות הורג את ת'ל כאשר זו מגנה על בלייק עם גופה.
כשהוא פצוע יורה בלייק בצ'ארלי והורג אותו עם האקדח של ת'ל.
בלייק בורח מהחלון ורוכב מהעיירה על סוס שהוא גנב.
בעל המפעל, דיקינסון, הוא במקרה אביו של צ'ארלי והוא שוכר שלושה רוצחים אגדיים, קול וילסון, קונוויי טוויל וג'וני "הילד" פיקט כדי למצוא ולהחזיר את בלייק "חי או מת".
בלייק מתעורר ומוצא אינדיאני גדול המנסה להוציא מחזהו את הכדור.
האינדיאני הקורה לעצמו נובדי (אף אחד), מגלה שהכדור נמצא יותר מידי קרוב לליבו של בלייק מכדי להוציאו ומצהיר שבלייק הוא רשמית "מת מהלך".
כשלומד האינדיאני את שמו המלא של בלייק, הוא מחליט שבלייק הוא גלגול של ויליאם בלייק המשורר שאותו הוא מעריץ אך בלייק, רואה החשבון, אינו מכיר אותו.
נובדי מחליט ללוות את בלייק לאוקיינוס השקט כדי להחזירו למקומו הטבעי בעולם הרוחות.
בלייק ונובדי נודדים מערבה כשהם משאירים אחריהם שובל של מתים ונתקלים בכרזות מבוקשים המצהירות על פרס כספי יותר ויותר גבוה עבור מותו או לכידתו של בלייק.