tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לראש הרשות החדשה מונה איתן רוב, שהיה קודם לכן מנהל אגף המכס והמע"מ.
ב-2 בינואר 2007 עצרה המשטרה את מצא, את קודמו בתפקיד, איתן רוב, ובכירים נוספים ברשות, בחשד של קבלת שוחד, במה שנודע כ"פרשת רשות המיסים".
כממלא מקומו הזמני מונה ד"ר יוסי בכר.
בעקבות המעצר פרש מצא מתפקידו, ומאוחר יותר הורשע ונדון לשנת מאסר.
בשנת 2011 הורשע דוד ואנונו בלקיחת שוחד, קשירת קשר לביצוע פשע, שיבוש מהלכי משפט ועבירות נוספות שעשה בעת שהיה מנהל אגף חקירות ומודיעין ברשות המיסים, ונידון לשש שנות מאסר בפועל.
תקציב רשות המיסים לשנת 2016 הוא 2.15 מיליארד ש"ח, לא כולל תקציבי מענקים, פיצויים והקלות שהרשות מתפעלת שעמדו על 2.46 מיליארד ש"ח בשנת 2015.
בחודש אוגוסט 2021 יצאה רשות המיסים בתוכנית למלחמה במעלימי מס, על פי התוכנית לרשות תהיה גישה כמעט אוטומטית לחשבונות הבנק של חשודים בהעלמות מס.
נציבי מס הכנסה וראשי רשות המיסים
תפקידה העיקרי של הרשות הוא לעסוק בגבייתם של המיסים הבאים:
מס הכנסה (כולל מס רווח הון)
מס שכר ומס שכר ורווח
לרשות המיסים ישנה יחידה לחקירת העלמות מס, הלבנת הון וכו' שפועלת בשיתוף משטרת ישראל וגופי אכיפת חוק נוספים.
תשלום הישבון - השבת מיסי יבוא (מכס ומס קנייה) ליצרנים יצואנים ישראליים.
תשלום פיצויים בגין נזקי מלחמה, בהתאם לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961. תפקיד זה בא לידי ביטוי נרחב בעקבות מלחמת לבנון השנייה, שבמהלכה נגרם נזק רב לרכוש ושובשה העבודה באזור הצפון, וכן בעקבות ירי רקטות מרצועת עזה ומעשי איבה נוספים.
בנוסף, חוק זה משמש למתן פיצויים בגין נזקי בצורת.
תשלום מענק מס הכנסה שלילי.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, שפגעה בפעילותם של עסקים רבים, עסקה רשות המיסים בהעברת מענקים ממשלתיים לעסקים שנפגעו.
מס בולים בוטל החל מתחילת 2006
מס מכירה בוטל רטרואקטיבית החל מ-1 באוגוסט 2007
מס מעסיקים בוטל החל מתחילת 2008
בהלכות שבת, רשות הרבים היא אחת מארבע רשויות השבת.
מדין התורה אסור להכניס ולהוציא חפצים מרשות הרבים לרשות היחיד בשבת, וכן אסור לטלטל חפץ ארבע אמות ברשות הרבים.
רשות הרבים היא שטח ציבורי פתוח, שרבים מהלכים בו.
אולם לא כל שטח ציבורי נחשב לרשות הרבים, כך למשל שטח ציבורי סגור המוקף במחיצות מכל צדדיו, (כגון אצטדיון) אינו רשות הרבים, אלא רשות היחיד.
שטחים פתוחים שאינם בשימוש הציבור כגון שדות, מדבריות וימים, נחשבים לכרמלית ולא לרשות הרבים.
תנאי נוסף לרשות הרבים הוא, מקום שאינו גבוה מהקרקע יותר משלושה טפחים, למעט יוצא דופן אחד של עמוד גבוה תשעה טפחים ורבים מכתפים (נעזרים בסידור המשא שהם נושאים) עליו.
הגמרא במסכת שבת מביאה דוגמאות למקומות שהם רשות הרבים:
לפי פירוש רש"י, "סרטיא" היא רחוב ראשי שבו הולכים מעיר לעיר (דרך בין עירונית), 'פלטיא' היא רחובה של עיר (שטח פתוח במרכז העיר) שבו מתקבצים למסחר, ו"מבואות המפולשים" הם רחובות בתוך העיר הרחבים לפחות 16 אמות (כ-7 מטרים) ופתוחים משני צידיהם ל"סרטיא", היינו לדרך בין עירונית.
כדי ששטח ייחשב כרשות הרבים, עליו להיות שטח פתוח תחת כיפת השמים ולא מקורה בגג.
גם עמק או הר תלול המקיף את העיר מכל כיווניה ('תל המתלקט') נחשב כמחיצה, ומונע מהמקום להיחשב לרשות הרבים.
ישנה שיטה הלכתית הסוברת, שגם רחובות הרחבים פחות מ-16 אמות, ופתוחים משני צידיהם לרחובות שהם רשות הרבים בעצמם, נחשבים כרשות הרבים גם כן, כיוון שהם משמשים רשות הרבים גמורה.
האם רשות הרבים צריכה שיעברו בה שישים ריבוא איש
המצריכים שישים ריבוא כתנאי לרשות הרבים
ישנה שיטה הלכתית, שאין מקום נחשב כרשות הרבים עד שיהיו מצויים בו שישים ריבוא אנשים.
וכל זמן שאין עוברים בו מספר כזה של אנשים, אין הוא רשות הרבים אלא כרמלית.
דעה זו מובאת בשולחן ערוך:
מבין הנוקטים בשיטה זו נמנים רבי יעקב בן אשר מחבר ארבעה טורים, רבנו ברוך מחבר ספר התרומה, ובעל ספר הרוקח.
לפי שיטה זו, רוב מוחלט של המקומות כיום אינם רשות הרבים אלא כרמלית ולכן אפשר להקיף אותם בעירוב המורכב מצורת הפתח ולהוציא חפצים מרשות היחיד אליהם, להכניס מהם לרשות היחיד, ולטלטל בהם בצורה חפשית.
אמנם, בשו"ת משאת בנימין כתב שאף הראשונים הסבורים כשיטה זו לא הקלו על פיה בעניין איסורי דאורייתא.
לפי שיטה זו יוצא שיש שעל מקום לקיים שלושה תנאים כדי שייחשב כרשות הרבים:
מקום רחב 16 אמות (כ-7 מטרים, אולם המקום יחשב רשות הרבים גם אם בחלקים ממנו הוא צר יותר).
מקום פתוח משני צדדיו לדרך בין עירונית ("מפולש").
ראשונים רבים חולקים על שיטה זו, היות שאין התנאי של 600,000 איש נזכר במפורש בתלמוד הבבלי או בירושלמי, וכן אין הוא נזכר ברי"ף וברמב"ם.
מבין הראשונים הללו נמנים רבי אליעזר ממיץ הרמב"ן, הרשב"א, הריטב"א, הר"ן, והריב"ש.
לבד זה יש מחלוקת, האם צריך שיהיו 600,000 איש העוברים במקום בכל יום, או די שבעיר יגורו 600,000 איש, והאם 600,000 איש הם גברים בלבד או כלל הציבור.
בשולחן ערוך הובאה דעת החולקים בסתם, ושיש אומרים שנצרך התנאי של 600,000 איש.
ונחלקו אחרונים בדעת המחבר: רבי אברהם גומבינר מחבר ספר מגן אברהם כתב שפסק כדברי המצריכים את התנאי.
לעומתו רבי חיים בנבנישתי ביאר שפסק כחולקים, וכן ביאר רבי ישראל מאיר הכהן, בספרו משנה ברורה.
רבי אפרים זלמן מרגליות כתב שהשולחן ערוך לא הכריע במחלוקת זו.
בדעת הרמ"א כתב רבי דוד סגל בספרו טורי זהב שפסק כדברי המצריכים 600,000 איש, אך רבי מאיר פוזנר כתב שאין ראייה לכך מדברי רמ"א.
במשנה ברורה נכתב שכל בעל נפש יש לו להחמיר כשיטה שיש רשות הרבים מהתורה גם ללא 600,000 איש, אך הוסיף שאין למחות ביד המקילים כשיטה השנייה.
וכך כתבו רבי שניאור זלמן מלאדי בשולחן ערוך הרב, רבי אברהם דנציג בחיי אדם, והרב משה לוי בספרו מנוחת אהבה.
אנשים הנוהגים להחמיר כשיטה זו, אינם מטלטלים בשבת במקומות ציבוריים, אף במקומות שיש בהם עירוב, היות שעירוב של צורת הפתח אינו מועיל במקום שנחשב רשות הרבים מן-התורה, כפי שיתבאר לקמן.
דיני טלטול והוצאה מרשות לרשות ברשות הרבים
מותר להעביר חפץ או משא ברשות הרבים פחות מארבע אמות.
אסור מדין התורה להוליך חפץ או משא יותר מארבע אמות בתוך רשות הרבים.
אסור מדין התורה להוציא ולהכניס חפץ או משא מרשות הרבים לרשות היחיד.
אסור מדרבנן להוציא ולהכניס חפץ או משא מרשות הרבים לכרמלית
מותר להכניס ולהוציא חפץ או משא מרשות הרבים למקום פטור (ובלבד שלא יוליכו ארבע אמות ברשות הרבים תוך כדי).
ארבע אמות לאדם ברשות הרבים
לכל אדם יש ארבע אמות ממקומו ברשות הרבים, שבהן מותר לו לטלטל (כ־180 ס"מ).
ארבע אמות אלו הן מכל נקודה שבה עומד אדם ברשות הרבים.
ארבע אמות אלו נמדדות כבינוניות – היינו כאמות רגילות וממוצעות, למעט לאדם שגופו גדול מהממוצע (כגון עוג מלך הבשן), שמודדים את ארבע האמות באמה שלו, לקולא.
מדרבנן, אסור לאדם להוליך חפץ ברשות הרבים על ידי הליכה של פחות מארבע אמות ועצירה, משום חשש שלא ישים לב וילך יותר מארבע אמות, ונמצא עובר על איסור מהתורה.
אולם בשעת הדחק מותר לקבוצת בני האדם לעמוד בשרשרת זה ליד זה, ולהעביר חפץ ברשות הרבים, כאשר כל אחד מעביר את החפץ פחות מארבע אמות.
היות שרבים עומדים בשרשרת, לא חוששים שאחד יטעה ויוליך יותר מארבע אמות, היות שהרבים יזכירו אחד לשני את האיסור.
ארבע אמות אלו נמדדות כעיגול, ואסור להעביר מעבר להם.
אולם כדי להתחייב משום מלאכת הוצאה מרשות לרשות הם נמדדות כריבוע.
היות שאלכסון של ריבוע שצלעו ארבע אמות הוא כ־5.6 אמות, לא יתחייב אדם משום מלאכת הוצאה, עד שיעביר יותר מ-5.6 אמות (כ־250 ס"מ).
לדעת הרמב"ם, המעביר חפץ למרחק שבין 4 ל-5.6 אמות 'פטור אבל אסור'.
כרמלית ומקום פטור בתוך רשות הרבים
כל דבר ברשות הרבים הנמוך מגובה שלושה טפחים (24 ס"מ), כגון שיח נמוך, בטל לרשות הרבים ונחשב כמותה.
אולם דברים שגובהם או עומקם הוא בין 3 ל-9 טפחים (24–79 ס"מ) ושטחם לפחות ארבעה על ארבעה טפחים (1,024 סמ"ר), כגון סלעים ובורות קטנים, נחשבים לכרמלית, ואסור מדרבנן לטלטל מרשות הרבים אליהם.
אם שטח המקום קטן מארבעה על ארבעה טפחים, וגובהו או עומקו הוא לפחות שלושה טפחים, השטח נחשב למקום פטור ומותר לטלטל בינו לבין רשות הרבים.
דוגמאות לדין זה הם ברז כיבוי ומדחן.
כרמלית בתוך רשות הרבים יכולה להיות רק בדברים המחוברים לקרקע כגון סלע או עמוד נמוך, אולם כלים במידות כרמלית בתוך רשות הרבים אינם כרמלית, שאין כרמלית ברשות הרבים אלא בדברים המחוברים לקרקע ולא בכלים.
וכן אין כרמלית בדבר שבני רשות הרבים משתמשים בו בקביעות, כגון עמוד המשמש סבלים לסדר את משאם, שבמקרה כזה, בטל העמוד לרשות הרבים ודינו כרשות הרבים.
אם השטח או הכלי המוצב ברשות הרבים גבוה או עמוק מעשרה טפחים (80 ס"מ), ויש בו 4 על 4 טפחים, הוא נחשב לרשות היחיד ואסור מדין התורה לטלטל ממנו לרשות הרבים.
דוגמאות לדין זה הן מכונית העומדת ברשות הרבים ובאר מים עמוקה, אף אם היא מלאה במים עד שפתה, שהמים בטלים וכאילו אינם (אולם אם היא מלאה בפירות עד שפתה, הפירות מבטלים את הבאר מלהיות רשות היחיד והופכים אותה לחלק מרשות הרבים).
עירוב של צורת הפתח אינו מועיל במקום שנחשב רשות הרבים מן-התורה.
לדעת רוב הראשונים, בכללם הרי"ף, הרשב"א, הרא"ש, והמאירי, דין זה שעירוב של צורת הפתח אינו מועיל להתיר רשות הרבים בטלטול הוא מדאורייתא.
בדעת הרמב"ם נחלקו אחרונים, רבי מאיר פוזנר ורבי ישראל מאיר הכהן כתבו שמועיל העירוב מדאורייתא, אך מכל מקום נותר האיסור מדרבנן.
לעומתם כתבו הרב אברהם ישעיהו קרליץ, הרב בן ציון אבא שאול, והרב משה לוי, שאף לפי הרמב"ם אין עירוב של צורת הפתח מועיל כלל להתיר רשות הרבים, אפילו לא מדאורייתא.
ודעת הרב יוסף קאפח שאף לפי הרמב"ם מועיל עירוב בצורת פתח להתיר רשות הרבים דאורייתא (ביאורו על רמב"ם שבת פרק טז אות כט).
על מנת להפוך שטח שהוא רשות הרבים לרשות היחיד, יש להקיף את רשות הרבים במחיצה גמורה, כגון חומות עם שערים הננעלים בלילות.
לדעת ראשונים רבים, השערים צריכים להינעל בפועל בלילות על מנת להפקיע דין רשות הרבים מהמקום המוקף ולהגדירו כרשות היחיד.
ובדעת הרמב"ם נחלקו ראשונים ואחרונים: לפי ביאור בעל מגיד משנה, כל זמן שיש אפשרות טכנית לנעול את השערים – השטח המוקף נחשב לרשות היחיד, אף שאין השערים ננעלים בפועל.
אך לפי הבנת המאירי, אף הרמב"ם מסכים עם רוב הראשונים שעל מנת להפוך עיר המוגדרת כרשות הרבים לרשות היחיד יש צורך בדלתות הננעלות בלילה בפועל.
אמנם רשות הרבים שאיננה עיר - די להקיפה במחיצות ושערים הראויים להינעל בלילה לצורך הפיכתה לרשות היחיד.
לדעת החזון איש בימינו שהרחובות בנויים בשיטת שתי וערב כל רחוב נחשב מדאורייתא כמוקף מחיצות בשל הבניינים הנמצאים מכלל הצדדים, אלא שיש בעיה בכך שקיימות בין הבניינים פרצות הרחבות יותר מעשר אמות, אכן עיכוב זה לדעתו הוא מדרבנן בלבד, ולכן ניתן באמצעות צורת הפתח לערב כמעט את כל הרחובות.
עמדה זו של החזון איש היא בהתאם למה שפסק להבנתו הרמב"ם כדעת חכמים הסבורים שאין בקיעת רבים מבטלת מחיצות של רשות היחיד, אולם לדעת רבי יהודה שבקיעת רבים מבטלת מחיצות של רשות היחיד - אין תוקף להיתר זה.
אמנם רבים מהראשונים פסקו כרבי יהודה, מהם הרמב"ן, הרשב"א, הריטב"א, והמאירי.
אכן, הרב משה לוי פסק להלכה כדעת רבי יהודה מכח דעת הראשונים הנ"ל וסתימת השולחן ערוך, ומכח זאת דחה את חידושו של החזון איש.
גם הרב משה פיינשטיין חלק על פסק זה של החזון איש וכתב שאין רחובות כאלו נחשבים כמוקפים בארבע מחיצות.
שלולית מים ברשות הרבים שאין עומקה גדול מעשרה טפחים (כ-76 ס"מ) בטלה לרשות הרבים, אף שההילוך בה אינו נוח.
אולם אם היא עמוקה יותר, או שכל האנשים עוקפים אותה, היא נחשבת לכרמלית.
אוויר רשות הרבים מעל גובה 10 טפחים (כ-76 ס"מ) נחשב למקום פטור ולא לרשות הרבים.
דין זה הוא הלכה למשה מסיני.
עם זאת, אדם שמוציא חפץ מרשות היחיד לרשות הרבים או להפך, וכן המעביר ארבע אמות ברשות הרבים - חייב, על אף שהוא נושא את החפץ בגובה מעל 10 טפחים מהקרקע.
חורי רשות הרבים – חורים שבכתלים הסמוכים לרשות הרבים, אם אין שטחם גדול משלושה טפחים הרי הם בטלים לרשות הרבים.
אולם שטחם גדול משלושה טפחים הרי הם מקום פטור, ואם שטחם גדול מ-4 על 4 טפחים – הרי הם כרמלית.
אדם או בהמה העומדים ברשות הרבים, נחשב גופם כרשות הרבים, אף שהחלק העליון של הגוף נמצא במקום פטור – אוויר רשות הרבים מעל עשרה טפחים.
רשות החברות הממשלתיות היא יחידה במשרד לשיתוף פעולה אזורי הפועלת כגוף מאסדר מטעם מדינת ישראל, בחברות הממשלתיות.
הרשות פועלת על פי חוק החברות הממשלתיות, תשל"ה–1975. בעבר היחידה הייתה במשרד האוצר.
הרשות, השוכנת בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים, אחראית על פיקוח ובקרה על פעילותן של חברות ממשלתיות ופועלת כפונקציית הבעלות על חברות ממשלתיות מטעם מדינת ישראל.
הרשות עוסקת בקידום תהליכי הפרטת חברות ממשלתיות, הקמת חברות והלאמת חברות.
נכון לשנת 2020 הרשות אמונה על 70 חברות, עסקיות ולא עסקיות.
חברות ממשלתיות, חברות בנות ממשלתיות וחברות בשליטה מעורבת של הממשלה וגופים אחרים.
בין החברות נכללות חברות גדולות כמו חברת החשמל, נמל אשדוד ונמל חיפה, התעשייה האווירית, מקורות ועוד.
הקמת הרשות החלה בהתרעה של מבקר המדינה בשנת 1958 על כך שבמדינת ישראל לא היה רישום מרכזי של המניות המצויות בידי המדינה.
הטיפול בנושא הוטל על המפקח הכללי במשרד האוצר שריכז ואסף את הפיקוח הכספי על החברות והמניות שמוחזקות בידי המדינה.
בהמשך, על פי החלטת ממשלה בה' באייר תשי"ח קמה "לשכת חברות" במשרד האוצר שתפקידה היה לפקח על החברות הממשלתיות.
באותה עת חברות ממשלתיות הוגדרו ככאלו אם למדינה היו מניות בהן, לכן הדו"חות הראשוניים של הלשכה נתנו פרטים על השקעות הממשלה בחברות ולא על החברות הממשלתיות עצמן.
הממשלה הטילה על הלשכה שורה ארוכה של תפקידים שגרמה למספר שרים להתלונן בטענה כי אלו סמכויות שאמורות להיות בהחזקתם.
חוסר נוחות זה רק הגביר את חוסר התיאום בין פעולות הלשכה לבין פעולות משרדי הממשלה השונים, כולל משרד האוצר, ורק החל מאמצע שנות השישים נוצרה חלוקת אחריות מסוימת בין הלשכה לבין משרד הפיתוח ועיקר ניסיונות הפעולה של הלשכה היו בתיאום פעולות בין החברות הממשלתיות השונות.
בשנת 1971 הגדירה רשות החברות הממשלתיות, בחוזר שהוציאה לדירקטורים בחברות, את תפקידיה כדלהלן: "רשות החברות משמשת כיחידה מקצועית ליד הממשלה בכל הנוגע להקמת החברות הממשלתיות ולניהולן וכן לעסקות, הקשורות בזכויות הממשלה עליהן".
רשות החברות הממשלתיות במבנה ובתואר המוכרים כיום עוגנה בחוק החברות הממשלתיות שנכנס לתוקפו בסוף שנת 1975. החוק הסדיר לראשונה את המבנה ואת הפיקוח על חברות ואגודות עות'מאניות בבעלות המדינה והבדיל בין חברות ממשלתיות לבין חברות פרטיות ומעורבות, הגדיר קריטריונים לדירקטורים הממונים מטעם המדינה.
במשך מרבית שנותיה פעלה הרשות תחת משרד האוצר, אך בממשלת ישראל השלושים וחמש הפעלה הרשות תחת משרד הדיגיטל הלאומי עד החזרתה למשרד האוצר עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש.
בשנת 2023 ניהל השר אמסלם מאבק מתמשך בראשת הרשות, מיכל רוזנבוים, על רקע התנגדותה למינויים שיזם, והוא אף ביקש להדיחה, והורה להקפיא את כל מכרזי כוח האדם וההתקשרויות ברשות.
מאבקו בה נמשך גם בזמן מלחמת חרבות ברזל.
בראש הרשות עומד מנהל רשות החברות הממשלתיות אשר אחת לשנה מגיש לשר האוצר דו"ח על כלל פעילות הרשות.
הנהלת הרשות ובכיריה כוללות את מנהלי יחידות הקו (מטה), יועץ משפטי, מנהל יחידת כספים ובקרה ומנהל יחידת שכר וכוח אדם.
העובדים מתחלקים בין ארבע יחידות קו האמונות על פעולות החברות הממשלתיות בתחומים שונים:
יחידת ביטחון, נמלים ותיירות - היחידה מטפלת בכל החברות שבאחריות המשרדים הממשלתיים הבאים: ביטחון, תחבורה ימית ותיירות.
נוסף על כך יחידה זו ממונה על חברות שנמצאות בתחום אחריות משרד ראש הממשלה.
יחידת תשתיות ובינוי – יחידה זו מטפלת על החברות הממשלתיות שבאחריות המשרדים הממשלתיים הבאים: תשתיות (ללא חברת החשמל), אוצר, רווחה, שיכון, חוץ, חקלאות, משפטים, תרבות, המשרד לשירותי דת, הגנת הסביבה והמשרד לירושלים והתפוצות.
יחידת חשמל ותחבורה - מטפלת בחברת החשמל ובחברות הממשלתיות שבאחריות המשרדים הממשלתיים הבאים: חינוך, כלכלה ותחבורה יבשתית.
יחידת אנרגיה ותקשורת - מטפלת בחברות הממשלתיות שבאחריות משרד האנרגיה ומשרד התקשורת.
וארבע יחידות מטה שפועלות כשירותי מעטפת ליחידות הקו המקצועיות ולכלל החברות הממשלתיות שבאחריות הרשות:
יחידת הדירקטורים - אמונה על כל הקשור בדירקטורים, הליכי מינוי דירקטורים בחברות ממשלתיות ובהרכב הדירקטוריונים בחברות הממשלתיות.
הלשכה המשפטית - אמונה על כל ההיבטים המשפטיים בתחומי פעילותה ואחריותה של רשות החברות הממשלתיות.
יחידת כספים ובקרה - אמונה על הפיקוח והבקרה בכל הנושאים הפיננסיים והחשבונאיים ברשות החברות ובחברות הממשלתיות עצמן.
יחידת שכר, כלכלה וכוח אדם - אמונה על קביעת מדיניות השכר, יחסי העבודה וכוח האדם בחברות הממשלתיות.
החלטת הממשלה בשנת 1958, שעל פיה הוקמה לשכת החברות הממשלתיות הטילה על הלשכה תפקידים רבים שבהמשך נוסחו בסעיף 54 לחוק החברות הממשלתיות והם קובעים שתפקידי הרשות:
"(1) תייעץ לממשלה באמצעות שר האוצר ותייעץ לשרים בעניינים הנוגעים לחברות הממשלתיות;
(2) תטפל לפי הנחיות הממשלה בעניינים המשותפים לכלל החברות הממשלתיות או לסוגי חברות;
(3) תעקוב אחרי מילוי המלצותיו של מבקר המדינה הנוגעות לחברות הממשלתיות ותסייע למילוין;
(4) תייעץ ותסייע לחברות ממשלתיות בניהול עסקיהן;
(5) תעקוב ברציפות אחרי הפעילות של כל אחת מן החברות הממשלתיות, הגשמת מטרותיה, מהלך עסקיה, מצבה הכספי ומדיניות השכר שלה, ותודיע על ממצאיה לשרים;
(6) תבדוק את הדו"חות המוגשים לה מאת חברה ממשלתית ואת החומר שעליו הם מבוססים, ותעיר הערותיה עליהם לחברה ולשרים;
(7) תטפל ותסייע בהקמה ובביצוע של פירוק, מיזוג, פשרה, סידור, חידוש, ארגון ומכירת מניות של חברות ממשלתיות;
(7א) תייעץ לוועדת השרים בעניינים הנוגעים להפרטה ותטפל בביצוע החלטות הפרטה;
(7ב) תפעל לקידום ולהשגת ייצוג הולם, כמשמעותו בסעיף 50א;
(8) תמלא לגבי חברה ממשלתית כל תפקיד שיטילו עליה הממשלה או השרים;
(9) תמלא כל תפקיד אחר המיועד לה לפי חוק זה."
נוסף על כך, הרשות היא הגורם המוסמך להנפקת תעודות המוכיחות אם חברה פסקה מלהיות חברה ממשלתית, אם הפכה לחברה ממשלתית ואם בהחלטת ממשלה שונה הרכב מניות חברה בדרך כלשהי.
בכל פירוק או מיזוג של חברה ממשלתית הממשלה רשאית לעשות כן רק לאחר התייעצות עם רשות החברות הממשלתיות.
מינוי של רואה חשבון ויועץ משפטי לחברה ממשלתית מחייב את אישור הרשות.
תפקיד נוסף של הרשות הוא מיקוד אחזקות המדינה בחברות הללו.
לאורך השנים, עלה תפקידה של הרשות והשתנה המיקוד שלה בהתאם למנהלי הרשות בין מיקוד בהפרטות ובניהול פורטפוליו החברות הממשלתיות, מיקוד כגוף מאסדר ומיקוד בפיתוח העסקי ובייעול העסקי של החברות כפונקציית בעלות אקטיבית.
הרשות מחויבת להגיש אחת לשנה דו"ח בכל הנוגע לייצוג הולם של מגזרים שונים בקרב החברות הממשלתיות השונות לממשלה, לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה ולוועדת הקליטה וועדת החוקה, חוק ומשפט.
נוסף על דו"ח זה, מפרסמת הרשות בכל שנה שני דו"חות: דו"ח פעילות הרשות ודו"ח על החברות הממשלתיות עצמן:
בדו"ח השנתי על החברות הממשלתיות מרוכזים הפעילות הכלכלית השוטפת של החברות הממשלתיות לאותה שנה לרבות: הדוחות הכספיים של החברות, הפרטות, שינויים מבניים ומצבת זכויות המדינה בכל אותן חברות.
בדו"ח השנתי של פעילות הרשות מרוכזים כל הפרויקטים שביצעו כלל יחידות הרשות עצמה בשנה החולפת.
הרשות משתפת פעולה עם ה-OECD באופן מתמשך ורציף.
עיקר שיתוף הפעולה מתבטא כיום בהעברות של מידע וידע שנצבר מהנסיון הרב של ה-OECD באופן דו כיווני.
רשות הפטנטים היא רשות ממשלתית ישראלית שאמונה על הגנה משפטית על קניין רוחני ותעשייתי בישראל באמצעות רישום פטנטים, מדגמים, סימני מסחר וכינויי מקור.
החל משנת 2009 ממוקמת רשות הפטנטים בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
מתן הזכות מותנה בבחינה של הבקשה לרישום, כדי לוודא שהבקשה עומדת בדרישות הדין הישראלי, ואינה פוגעת בזכויות החוקיות של אחרים.
הדינים העיקריים שרשות הפטנטים פועלת לפיהם הם: חוק הפטנטים, תשכ"ז-1967 ותקנות שהותקנו מכוחו, פקודת הפטנטים והמדגמים 1924, פקודת סימני מסחר [נוסח חדש], תשל"ב-1972 ולתקנות סימני המסחר, 1940, חוק העיצובים, תשע"ז-2017, חוזרי רשם הפטנטים והחלטות הרשם ופסקי דין בתחום הקניין הרוחני בישראל.
רשות הפטנטים מורכבת מ-5 מחלקות עיקריות:
מחלקת מזכירות - בה מטופלים כל הנושאים של בקשות חדשות לפטנט, סימן מסחר ועיצוב שמוגשות לרשות תוך הגשה מקוונת, מתן הודעות והתרעות על פתיחה וסגירה של בקשות, תשלומים ואישורים שונים, והבחינה הפורמלית.
למזכירות מגיעות בקשות לפטנט ממבקשים ישראליים ובקשות בינלאומיות בשלב לאומי של מבקשים מכל העולם.
מחלקת הפטנטים - בה בוחנים כלל בקשות לפטנט בחינה מהותית, הן המגיעות דרך מחלקת PCT והן דרך המזכירות.
מחלקת סימני מסחר - בה בוחנים בקשות לסימן מסחר בחינה מהותית.
מחלקת העיצובים - בה בוחנים בקשות לעיצוב בחינה מהותית.
בנוסף לטיפול בבקשות ישראליות, הרשות מטפלת בבקשות בינלאומיות לרישום סימני מסחר תחת פרוטוקול מדריד.
מחלקת PCT - המחלקה מקבלת ומטפלת בבקשות פטנט בינלאומיות המוגשות אליה תוך הגשה מקוונת, שולחת דו"חות בחינה למבקשים ולארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO).
בספטמבר 2009, הארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO) קיבל את ישראל כמרכז חיפוש ובחינה בינלאומי.
החל מיוני 2012, רשות הפטנטים בישראל פועלת כרשות חיפוש ובחינה בינלאומית מקדימה עבור בקשות (PCT (Patent Cooperation Treaty, ולשם כך הוקם בה מרכז בחינה וחיפוש בינלאומי .
מחלקה משפטית - המחלקה מהווה חלק מלשכת הרשם וכוללת את הרשם, סגנו, הפוסקים בקניין רוחני, העוזרים המשפטיים ומזכירות בית הדין.
הנהלה - המורכבת מלשכת הרשם, ואמרכלות, אחראית על כלל הנושאים של משאבי אנוש.
ברשות מתקיימים ערעורים על החלטות בוחנים, התנגדויות לרישום ובקשות לביטול זכויות.
הרשות מפרסמת מדי חודש את יומן הפטנטים והמדגמים ואת יומן סימני המסחר.
במסגרת תפקידי רשות הפטנטים מתנהלת בה ערכאה שיפוטית שלה הסמכות להכריע במחלוקות הנוגעות לרישום פטנטים, מדגמים וסימני מסחר.
רשם הפטנטים הוא בעל סמכויות שיפוטיות המקבילות לאלו של שופט מחוזי, והוא מנהל משפטים ודן במחלוקות השונות הנוגעות לרישום קניין רוחני.
בהתאם לחוקי הקניין הרוחני, מוענקות הסמכויות השיפוטיות גם לסגן רשם הפטנטים, ולפוסק בקניין רוחני.
ההליכים העיקריים המתבררים בבית הדין של רשות הפטנטים נחלקים לשני סוגים - התנגדויות ובקשות ביטול.
התנגדות היא הליך שמתקיים לפני שניתן פטנט או נרשם סימן מסחר, ואילו בקשה לביטול היא הליך שמתקיים כנגד פטנט או סימן מסחר רשומים.
כחלק ממגמה לשיפור השירות לאזרח, ניהול הרשות שונה למודל עצמאי שנקרא סוכנות ביצוע.
הרשות הייתה הגוף הציבורי הראשון בישראל שמנוהל כסוכנות ביצוע.
היום הגשת בקשת פטנט נעשית באופן אלקטרוני באתר מקוון הדורש הזדהות באמצעות כרטיס חכם.
את אגרות ההגשה ניתן לשלם דרך חשבון הפקדות.
בדרך כלל בעל ההמצאה מתקשר עם רשות הפטנטים דרך משרד עורכי הפטנטים, ועורך פטנטים מגיש עבורו את כל החומר הנדרש ברשות.
מבקש כזה נקרא מבקש מיוצג.
מבקש לא מיוצג - מבקש שאין לו עורך פטנטים שעוזר לו - יכול להיעזר בנוהל מיחד שפותח עבורו .
פרס לעבודה סטודנטיאלית מצטיינת בתחום הפטנטים
מאז שנת 2008 מעניקה רשות הפטנטים פרס לעבודה סטודנטיאלית מצטיינת בתחום הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר.
הפרס מוענק לאחר תחרות הנערכת בין סטודנטים של המוסדות האקדמיים בישראל בכתיבת עבודות מחקריות בתחום הקניין הרוחני התעשייתי, והסטודנט/ית הזוכה נבחר/ת על ידי ועדה המורכבת מנציגי מוסדות אקדמיים.
רשם הפטנטים עומד בראש משרד הפטנטים הישראלי, ומאז הפיכת המשרד לסוכנות ביצוע, הוא גם ראש רשות הפטנטים.
עד לשנת 1969, היה תפקידי רשם הפטנטים, רושם המדגמים, ורשם סימני המסחר, חלק מתפקיד 'הרשם הכללי' במשרד המשפטים, מינוי שכלל גם את רשם החברות ותפקידים נוספים.
לאחר חקיקת חוק הפטנטים בשנת 1967, הופרד התפקיד ובעקבותיו מונה ב-1969 רשם פטנטים במינוי ייחודי לתפקיד.
להלן רשימת הרשמים ותקופות כהונתם:
שםתפקידתחילת כהונהסיום כהונהיצחק קיסטררשם פטנטים, סימני אמצאה וסימני מסחר15 במאי 19481948ארנו א.
בזמן האימפריה העות'מאנית שיטת הפטנטים (גדיקים) הוכנסה לראשונה על ידי הממשלה בשנות ה-20 של המאה ה-18 כאמצעי וויסות עיסוק במלאכות שונות ומסחר.
ללא גדיק אסור היה לעבוד עם סירה, לסחור ואף לשיר ברחובות.
מלווים בריבית היו מלווים כספים לבעלי מקצוע העובדים בבתי מלאכה (אסנפים) לקבלת גדיק ובכך היו שולטים בהם.
שיטת פטנטים זאת שרדה עד אמצע המאה ה-19, בה שליטים עות'מאניים אימצו שורה של ספרי חוקים (קודים) שהיו מבוססים על המשפט המערבי (בעיקר המשפט הצרפתי) וביטלו חלקים נרחבים מהדין הקודם, המוסלמי בעיקרו, שנהג באימפריה עד כו.
האזכור להחלתם של חוקי קניין רוחני הוא בתקופת התנזימת (1839 - 1876), בזמן זה נעשו רפורמות חוקתיות שונות כדי לשלב את טורקיה והאימפריה העות'מאנית בחבר המדינות המודרניות.
ב-1847 התקבל הטלגרף כפטנט והוא נבחן אישית על ידי הסולטן עבדול חמיד הראשון.
שינוי חוקתי מעמיק בתחום החל בשנת 1879 כאשר האימפריה אימצה את חוק הפטנטים הצרפתי (משנת 1844), לפי החוק לא צריכה להיערך בחינה מהותית לצורך קבלת פטנט "berat".
בחוק ישנם סעיפים רלוונטיים לפרובינציות העות'מאניות:
סעיף 9 – הבקשה בשלב ראשוני מופקדת ברשויות החוק של הפרובינציה לפני שליחתה לקונסטנטינופול.
סעיף 10 – בקשות שנשלחות מהפרובינציות יעברו ישירות למשרד המסחר והחקלאות.
פרק 4 – העברת זכויות בפטנט צריכה להירשם גם במשרד המקומי של רשויות החוק בפרובינציות.
ניתן לראות אף שהעיתונות העברית ב-1909 אף עסקה בפרשנות עברית למילה "פטנט" כחלק מתחייתה של השפה העברית בארץ ישראל.
ההצעה הייתה לקרוא לפטנט אהגמ"ה (איסור השגת גבול מאת הממשלה).
ב-1888 יצא חוק סימני מסחר שהחליף את אקט של סימני זיהוי (Distinctive Marks Act) מאת 1871. ב-1910 יצא חוק זכויות יוצרים.
בספטמבר 1918 נכבשה ארץ ישראל על ידי הבריטים שהפעילו משפט מנדטורי לפי המדיניות במושבות כבושות.
בקשת פטנט ראשונה הוגשה בשנת 1917 בתקופת המנדט בריטי ושמה "שיפורים בקשר לרכבת קלה".
הפטנט ניתן לבקשה זאת בשנת 1920. ב-1924 החילו הבריטים בארץ ישראל את פקודת הפטנטים וסימני ההמצאה מס' 33. לפי סעיף 4 (1) ו- (2) המצאה צריכה שתהא חדשה ומועילה ואין צורך בבחינה, האחריות לחידוש או לתועלת על אחריותו של מקבל הפטנט ונתונה להצהרה בשבועה.
כמו כן, פנקס הפטנטים וסימני המסחר צריכים להיות שמורים בבתי המשפט בירושלים.
ב-1935 פרסם הארגון בעיתון פלסטיין פוסט (לימים: The Jerusalem Post) דרישות שונות אותן הציג לממשל הבריטי, לדוגמה:
דרישה להגנת הממציאים בפני רישום פירטי;
דרישה להקמת מוזיאון וספרייה לאומית לפטנטים;
הגנה על הצגת פטנט בתערוכות;
דרישה לרישום בעברית בגלל שרוב הממציאים יהודים, תעודות הפטנטים היו בעבר מודפסים בעברית ואנגלית ונוהג זה בוטל ותעודות הודפסו באנגלית בלבד, הבקשה היא להחזיר את הנוהג ולהוסיף את העברית בתור שפה רשמית;
תשובת הממשל הייתה "נשקול בעניין" את הבקשות.
ב-1935 פורסמה בגרמניה המצאה מטרידה אשר מאפיינת את רוח התקופה הנאצית בגרמניה, הדבר הטריד כבר אז את היהודים בארץ ישראל כיוון שהעיתון דואר היום דיווח על המצאה זו, מדובר בהמצאה שמטרתה לבדוק מיהו יהודי על ידי בחינת הדם.
תיעוד ראשון לדו"ח רישום פטנטים אנו מוצאים בשנת 1936, "סימני מסחר ומדגמים לשנת 1935".
דו"ח זה הופק על ידי רשם סימני המסחר הפטנטים והעיצוב שמקום מושבו בחיפה.
העיתון פלסטיין פוסט הודיע שבמהלך שנת 1939 הוגשו במשרד הפטנטים 64 פטנטים ממבקשים מקומיים.
עם קום המדינה ב-1948 נסגר משרד הפטנטים הבריטי ויצאה הודעה בעיתון פלסטיין פוסט על הקמת משרד חדש בו ניתן לרשום פטנטים וסימני ההמצאה.
המשרד הוקם על ידי הממשלה הזמנית בשיתוף עם ארגון פלסטיני ליהודים עורכי דין וועדת סוכני פטנטים.
מלון יוז בירושלים שימש משכן ועד הצירים וההנהלה הציונית בטרם הוקם בעיר בניין המוסדות הלאומיים.
בעיתון רשמי יצאה הודעה על מינויו של ד"ר יצחק קיסטר לרשם פטנטים וסימני ההמצאה.
ב-28 במאי 1948 נפתח משרד האפוטרופוס הכללי בתל אביב, ברחוב רוטשילד 43, ותחילת קבלת קהל בנושאים הקשורים לרישום פטנטים, סימני המצאה וסימני מסחר.
בלום אשר החליף את ד"ר צחק קיסטר, והוקצה מקום של משרד הפטנטים ומדגמים ברחוב יפו 19, בקומה ג', בשנת 1950 ועד 1974.
מחלקת סימני מסחר התמקמה בין השנים 1970 - 1982 ברחוב עוזי חסון 4 (ידידיה לשעבר) בקומה ב'.
בין השנים 1992 - 2001 היה אגף הפטנטים ממוקם ברחוב בית הדפוס 11, בבניין "לב הגבעה", בקומות ב' וג'.
בין השנים 2001 - 2009 היה אגף הפטנטים ממוקם ברחוב הסדנא 4, תלפיות בקומות א' וב'.
בשנת 2009 עברה רשות הפטנטים לגן הטכנולוגי, מלחה, בניין 5 שם נמצאת כיום.
קניין רוחני הוא שם כולל לסוגי זכויות בנכסים הלא מוחשיים שהם פרי יצירתו של אדם, כגון יצירות, המצאות, עיצובים, מוניטין ועוד.
ההגנה באמצעות זכויות הקניין הרוחני מתייחסת ליצירה האינטלקטואלית כשלעצמה ולא לאובייקט הפיזי (לדוגמה: לא למכונה אשר יוצרה לפי ההמצאה, אלא להמצאה כשלעצמה, שהיא פרי המאמץ החשיבתי של הממציא ואשר על פיה נבנתה אותה מכונה).
לא כל הנכסים הבלתי מוחשיים שייכים בהכרח למישהו.
רוב המידע, הרעיונות והתגליות בעולם אינם שייכים לאיש והם ניתנים לניצול חופשי על ידי כל החפץ לעשות בהם שימוש.
רק אותם נכסים, אשר הדין רואה אותם כראויים להגנה באמצעות זכויות הקניין הרוחני, יהיו בבעלות הבלעדית של יוצריהם, או מי שהזכויות בהם הועברו אליו, ויהיו מוגנים לתקופה מוגבלת בדרך כלל.
דיני הקניין הרוחני נועדו לתמרץ יצירה, מחקר והעשרת החברה, תוך שמירה על האיזון שבין הענקת זכויות בלעדיות ליוצרים ולממציאים, לבין אינטרסים משפטיים, חברתיים, וכלכליים שונים.
זכויות הקניין הרוחני כוללות בעיקר את הזכויות הבאות:
פטנטים – הגנה על המצאות של מוצרים ותהליכים טכנולוגיים;
סימני מסחר – הגנה על מילים, דמויות, סימנים או צלילים (ובמדינות מסוימות גם ריחות) המצביעים על מקור של טובין או של שירותים;
מדגמים – הגנה על העיצוב תעשייתי של המוצר (קווי דמות, צורה, דוגמה או קישוט);
זכויות יוצרים – הגנה על יצירות ספרותיות, דרמטיות, מוזיקליות ואומנותיות;
הגנה מסוימת מפני תחרות בלתי הוגנת;
כמו כן, קיימות זכויות נוספות, כגון זכויות מבצעים ומשדרים, זכויות מטפחים, כינויי מקור ועוד.
חלק מזכויות הקניין הרוחני, והן: פטנטים, מדגמים, סימני מסחר וכינויי מקור, טעונות רישום, אשר מתבצע בארץ על ידי רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר.
בארצות אחרות, דוגמת ארצות הברית, ניתן לרשום זכויות נוספות, כגון זכויות יוצרים.
כל בקשה לרישום עוברת בחינה פורמלית ומהותית, שנועדו לבדוק, האם נשוא הבקשה עומד בתנאים ספציפיים הקבועים בחקיקה ובאמנות בינלאומיות שישראל חתומה עליהן.
לבעל הקניין הרוחני ניתנת הזכות לעשות שימוש בלעדי בפרי עמלו, וכן הוא זוכה להגנה חוקית כנגד ניצול או העתקה של המצאתו או יצירתו על ידי אחרים.
מאידך, כלל הציבור זוכה לחשיפה ליצירות חדשות ולמוצרים חדשניים.
יתר על כן, רוב זכויות הקניין הרוחני כאמור מוגבלות בזמן, ובבוא העת המידע הופך לנחלת הכלל, וכל אדם רשאי לעשות שימוש בו כרצונו.
בראש הרשות יעמוד רשם הפטנטים שיתמנה על ידי שר המשפטים.
הרשם יהיה אדם הכשיר להיות שופט של בית משפט מחוזי.
במילוי תפקידיו השיפוטיים לפי חוק זה לא יהא הרשם נתון לכל מרות זולת מרות החוק.
(סעיף 157 חוק הפטנטים) לצדם פועלת המחלקה המשפטית המשותפת לכל הרשות.
על פי הצעת החוק המקורית, רשות הפיתוח הייתה אמורה להיות מנוהלת על ידי אדם אחד, נציג משרד האוצר.
אולם במהלך הדיון בכנסת שונה החוק והוא התייחס לחבר בני אדם.
חבר זה כלל נציגים של משרד האוצר, משרד החקלאות, משרד התעשייה ומשרד העבודה, ונציגים של הסוכנות היהודית והקרן הקיימת לישראל.
החוק אישר לרשות הפיתוח פעילות רחבה ביותר בנכסים שהופקדו בידיו.
לראשונה נדונה אפשרות מכירת קרקעות לגורמים פרטיים.
לאחר פולמוס נרחב בנושא, הוחלט שהמכירה לפרטיים תוגבל לקרקע עירונית בלבד, בגבול של עד 100,000 דונם.
קרקעות לא עירוניות הותר לרשות הפיתוח למכור למוסדות ממשלתיים, לקרן הקיימת, לרשויות מקומיות או למוסדות מוכרים ליישוב ערבים מחוסרי קרקע.
רשות הפיתוח בחרה למכור את הקרקעות במחירים מסובסדים למוסדות ציבוריים ועל כך ניטש בציבור ויכוח.
היו שטענו שהיה על רשות הפיתוח למכור את הקרקעות במחירי השוק כדי לגייס כסף למדינה.
אחרים התלוננו על אפליה במכירת הקרקעות המסובסדים.
מכירת הנכסים התנהלה בעצלתיים וההכנסות היו נמוכות בהרבה מהציפיות.
בתחילת 1954 שונתה המדיניות והוחלט להוציא למכירה מספר גדול של נכסים, בין השאר כדי לממן פיצויים לנפקדים נוכחים.
אחת הפעילויות המרכזיות של רשות הפיתוח הייתה השכרת מבנים לדיירים.
עם הזמן הועבר הטיפול במבנים מושכרים ברחבי הארץ לידי חברת עמידר ורשות הפיתוח ניהלה את הדירות בשלוש הערים הגדולות.
לאחר הקמת מינהל מקרקעי ישראל, בקש יוסף ויץ שהועמד בראש המנהל שכל הטיפול במבנים המושכרים יעשה על ידי עמידר והמנהל יטפל רק בקרקעות.
ב, נחשבות האדמות בבעלות הרשות לפיתוח כחלק מהאדמות בבעלות המדינה והן מנוהלות על ידי רשות מקרקעי ישראל.
שיעור נכסי רשות הפיתוח מכלל מקרקעי ישראל נכון לסוף 2011 הם כ-10%, ומכלל נכסי המינהל הם כ-12%.
רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי היא רשות ציבורית המנהלת את נמלי הים והתעופה של מדינות ניו יורק וניו ג'רזי שבארצות הברית ושל דרכי הגישה אליהם ומהם.
היקף התעבורה המנוהלת על ידי הרשות היא השלישית בגודלה בחוף המזרחי של ארצות הברית.
מהפרויקטים הגדולים שניהלה הרשות היו הקמת וניהול מרכז הסחר העולמי, ויורשו מרכז הסחר העולמי החדש, במנהטן.
תחת ניהול הרשות נמצאים שישה נמלי תעופה גדולים:
נמל התעופה הבינלאומי אטלנטיק סיטי
נמל התעופה לה גוארדיה (קווינס, ניו יורק)
נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי (ניוארק, ניו ג'רזי)
נמל התעופה הבינלאומי סטיוארט (ניובורו, ניו יורק)
נמל התעופה טטרבורו (טטרבורו, ניו ג'רזי)
הרשות מנהלת מספר רב של גשרים ומנהרות, ביניהם ניתן למנות את מנהרת לינקולן, מנהרת הולנד וגשר ג'ורג' וושינגטון המחברים את מנהטן לניו ג'רזי, ועוד רבים.
הרשות מנהלת את הרכבת הפנימית בתוך נמל התעופה קנדי, המקשרת את הנמל עם רשת הסאבוויי המרכזית.
כמו כן הרשות היא המנהלת ובעליה של תחנת האוטובוסים המרכזית שברחוב 42 שבמנהטן, כמו גם תחנות מרכזיות נוספות באזור.
בנוסף לזאת מחזיקה הרשות את מערכת הרכבת התחתית PATH - Port Authority Trans-Hudson, המקשרת בין ניוארק, הובוקן ומקומות נוספים בניו ג'רזי לדרום מנהטן.
תחנת הקצה של המערכת היא תחנת מרכז הסחר העולמי, הצמודה למרכז הסחר העולמי החדש.
רשות החדשנות היא רשות ממשלתית הפועלת לקדם יזמות וחדשנות טכנולוגית, בדגש על תעשיית ההייטק הישראלית, המהווה מנוע צמיחה עיקרי של כלכלת ישראל.
הרשות הוקמה בשנת 2016, והחליפה את היחידה שנקראה קודם "לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה" (בקצרה "המדען הראשי") ואת העמותה הממשלתית מתימו"פ.
מתוקף תפקידיה מפעילה רשות החדשנות תוכניות מגוונות לתמיכה בחדשנות טכנולוגית ולשימור היתרון היחסי של ישראל.
בין היתר, משקיעה הרשות מאות מיליוני שקלים בכל שנה כמימון לא-מדלל בחברות הזנק בעלות עומק טכנולוגי, תוך השתתפות בסיכונים הכרוכים במחקר ופיתוח (מו"פ) בשלבי החברה המוקדמים ותומכת בזכיינים שונים המקימים חברות חדשות ומסייעים לחברות בתחילת דרכן, כגון חממות טכנולוגיות, מרכזי חדשנות אזוריים ומועדוני אנג'לים.
כמו כן תומכת הרשות בשיתופי פעולה בין התעשייה לאקדמיה, במטרה שיניבו טכנולוגיות מתקדמות ותוצרים חדשניים, מקימה תשתיות לאומיות הנדרשות בתחומים טכנולוגיים פורצים, פועלת ליצירת שיתופי פעולה בין-לאומיים, תומכת בפיילוטים משותפים שמטרתן אימוץ טכנולוגיות לשימוש בישראל, ומקדמת חדשנות טכנולוגית בתעשייה המסורתית.
בנוסף מפעילה הרשות תוכניות להתמודדות עם אתגרי הצמיחה של ענף ההייטק, כגון הכשרת הון אנושי לעיסוק בטכנולוגיות מתקדמות והגדלת חלקן של אוכלוסיות בתת-ייצוג
משרדי רשות החדשנות ממוקמים בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
הרשות היא גוף עצמאי שמרכז את התמיכה של הממשלה בתעשייה עתירת ידע, באמצעות מענקים, הלוואות, פטורים, הנחות, הקלות וערבויות שלא לפי חוק ערבויות מטעם המדינה, ועוד.
תמורת המימון שמעניקה הרשות, היא אינה לוקחת אחוזים מהמיזם ואינה מתערבת בניהול או בקבלת החלטות.
ההחזר הכספי מתבצע, במידת הצלחה בלבד, על ידי החזר תמלוגים מהכנסות עתידיות של החברה מהידע הנתמך, עד, לכל היותר להחזרת המענק בתוספת ריבית.
הכספים שנגבים מוחזרים לתקציב הרשות ובכך מגדילים את תקציב המענקים לחברות נוספות.
התיקון בחוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה (חוק המו"פ) איפשר לרשות לקבוע את תנאי המענקים, באמצעות יצירת מסלולי הטבות שונים וקביעת תנאיהם.
שינוי זה מאפשר גמישות רבה יותר בתנאי המענקים בהתאם לצורך, ביחס ליחידות ממשלתיות אחרות.
על בסיס גיבוש הצעה של הממשלה ה-33 להקמת רשות החדשנות, אושר בכנסת ב-29 ביולי 2015 תיקון מספר 7 לחוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה שיזמו שר הכלכלה אריה דרעי ושר האוצר משה כחלון.
במסגרת תיקון החוק הוכרז על הקמת רשות סטטוטורית חדשה "רשות החדשנות".
הרשות הוקמה בשנת 2016, והחליפה את היחידה שנקראה קודם "לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה" ואת העמותה הממשלתית מתימו"פ (מרכז התעשייה הישראלית למחקר ופיתוח).
עד להקמת הרשות, המענקים למחקר ופיתוח הוענקו על ידי המדען הראשי במשרד הכלכלה, כאשר תנאי המענקים, כגון חובת תשלום תמלוגים, שיעורם, המגבלות על העברת הידע או העברת הייצור לחו"ל וכדומה, נקבעו בחוק או בתקנות.
כפועל יוצא, כל שינוי בתנאי המענקים חייב תיקוני חקיקה.
כך, למשל, כאשר המדען הראשי רצה לאפשר הוצאת ידע לחו"ל בתמורה לידע חליפי שיועבר לישראל, חייב הדבר תיקון לחוק שנעשה בשנת 2005. הניסיון מלמד כי חברות רבות נרתעו בעבר מקבלת תמיכת המדען והעדיפו חלופות אחרות, בשל מנגנון מסורבל שהיה כרוך בניהול המענקים, היעדר גמישות בתנאי המענקים ועוד.
מדינת ישראל הכירה בקשיים ומגבלות אלה וניסתה לפתור אותן באמצעות הקמת הרשות לחדשנות.
אחד היעדים המרכזיים מאחורי התיקון לחוק הוא העברת הסמכות לקביעת תנאי המענקים למועצת הרשות, באמצעות יצירת מסלולי הטבות שונים וקביעת תנאיהם.
שינוי זה נועד לאפשר לרשות לפעול בגמישות רבה יותר ולבצע שינויים והתאמות בתנאי המענקים בהתאם לצורך.
ביוני 2016 מונתה מועצת המנהלים של הרשות לחדשנות, המורכבת מתשעה חברים, כאשר המדען הראשי, משמש כיו"ר הרשות.
שינוי משמעותי הוא שילובם של שלושה נציגים מהתעשייה כנציגי ציבור במועצה.
בדצמבר 2016 מונה המנכ"ל הראשון של רשות החדשנות, אהרון אהרון (מנכ"ל אפל ישראל לשעבר).
מאז 2021 מכהן בתפקיד מנכ"ל רשות החדשנות דרור בין.
בספטמבר 2017 מונה ד"ר עמי אפלבום ליו"ר רשות החדשנות, והמדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה.
בשנת 2024 החליף אותו בתפקיד אלון סטופל, שכיהן קודם לכן כסמנכ"ל וכמדען הראשי של אלביט.
ביולי 2021, עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, עברה רשות החדשנות ממשרד הכלכלה לפיקוחו של משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה.
בינואר 2024, כשלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל אישרה רשות החדשנות חבילת תוכניות שמטרתן האצה ולחיזוק ההייטק הישראלי.
הרפורמה המרכזית בתוכנית כללה את השקת קרן ההזנק המשקיעה במודל של קרן הון סיכון (אך ללא לקיחת מניות או זכויות בחברות) לצד משקיעים פרטיים בסבבי הפרה סיד, הסיד וה- A תוך התמקדות בסטארטאפים המוגדרים "דיפ-טק" בעלי עומק טכנולוגי וחדשנות גבוהה.
הקרן משקיעה כ-200 מיליון דולר בשנה, ומחליפה את המודל הוותיק של התמיכה של הרשות בחברות הזנק- קרן המו"פ.
הרשות עובדת במתכונת של חטיבות שכל אחת מהן מתמחה בקהל יעד מסוים ובשלבים שונים בפיתוח ומספקת מענים ייעודיים לאתגריו באמצעות מסלולים שונים.
בנוסף לחטיבות מוטות הלקוח, ברשות חטיבות רוחביות נוספות, כגון חטיבת תפעול, אסטרטגיה, חטיבה טכנולוגית (המפעילה כ-200 בודקים מקצועיים האחראים על בחינת הבקשות המוגשות לרשות והגשת המלצה לוועדות ההשקעה של הרשות), חטיבת שיווק ולקוחות, חטיבת פיתוח ארגוני, חטיבת כספים, וחטיבה משפטית.
חטיבת הזנק מציעה כלים לתמיכה בשלבי ההתפתחות הראשונים של חברות הזנק (סטרטאפים) וליזמים בתחילת דרכם לפתח את הרעיון הטכנולוגי החדשני שלהם, כבר בשלב הרעיון ושלב המו"פ הראשוני (Pre-Seed ו-Seed), להפוך אותו למציאות ולסייע לו להגיע לאבן דרך מימונית משמעותית (גיוס הון).
כמו כן פועלת החטיבה לקידום הגיוון התמטי, הדמוגרפי והגאוגרפי של ההון האנושי בתעשיית ההייטק והיזמות בישראל.
מנהל החטיבה, נכון ל-2024 הוא חנן ברנד.
בין המסלולים העיקריים בחטיבת הזנק:
מסלול תנופה (Ideation): מיועד ליזמים ויזמיות בשלבים הראשונים ביותר של המיזם, לעיתים עוד בטרם הקמת חברה, הזקוקים למענק כדי להגיע להוכחת היתכנות ראשונית לטכנולוגיה אותה הם מפתחים.
קרן ההזנק – מסלול פרה-סיד (Pre-Seed): מסלול זה נועד לסייע לחברות הזנק בשלבי הפרה-סיד, תוך עידוד משקיעי הון סיכון לבצע השקעות בחברות בעלות עומק טכנולוגי ("דיפ-טק") בתחומים עתירי סיכון שבהם יש חוסר במשקיעים מנוסים.
עידוד זה נעשה על ידי מצ'ינג של הרשות להשקעות המשקיעים בסדר גודל של בין 60% ל-66% מהתקציב המבוקש, עד למענק מקסימלי של 1.5 מיליון ש"ח.
חממות טכנולוגיות (Venture Incubators): מבוססות על זכיינים שנבחרים בהליך תחרותי, ובעלי המניות שלהם הם קרנות הון סיכון מנוסות ותאגידים בין-לאומיים וישראליים.
החממות פועלות להקים חברות הזנק בעלות עומק טכנולוגי ("דיפ-טק") תוך מתן מעטפת מקצועית, עסקית וטכנולוגית, במטרה להגיע למוצר ולגיוסים מתקדמים.
החממות הטכנולוגיות נותנות דגש גם על חברות שנבנות על בסיס מסחור ידע שנוצר במוסדות אקדמיים.
כל חברה שמאושרת על ידי החממה ומקבלת אישור מועדת ההשקעות של רשות החדשנות, מקבלת השקעה משותפת של עד 5 מיליון ש"ח במימון משותף של החממה והרשות.
נכון ל-2025, פועלות בישראל בתמיכת רשות החדשנות בזיכיון פעיל, 12 חממות טכנולוגיות.
מרכזי חדשנות אזוריים (Regional Innovation Centers): מרכזים שמטרתם קידום יזמות טכנולוגית ותעסוקה בהייטק, המתמחות באזור גאוגרפי מסוים בישראל (ובפרט בפריפריה) או בקידום שילובם של אוכלוסיות בתת-ייצוג בהייטק.
בדצמבר 2023 נבחרו 9 מרכזי חדשנות חדשים ברחבי הארץ והתחילו פעילות בשנת 2024. בסה"כ נכון ל-2023, פועלים 14 מרכזי חדשנות אזוריים.
מועדוני אנג'לים: (Angel Clubs): החטיבה תומכת בהקמה והפעלה של מועדוני אנג'לים המאגדים משקיעים פרטיים להשקעה משותפת בחברות הזנק, ומימוש של ההטבות בחוק לעידוד תעשייה עתירת ידע ("חוק האנג'לים")
קרן הון אנושי להייטק (Human Capital for High Tech Fund): הוקמה בשנת 2020, ופועלת להרחבת היצע ההון האנושי המיומן בענף ההייטק, תוך יצירה ותמיכה בהכשרות, הסבות והשמות הממוקדות בתחומים מתקדמים, שנדרשים בתעשיית ההייטק.
הקרן שמה דגש על שילוב בוגרים ("ג'וניורים") ללא ניסיון, וכן על הרחבה של שיעור האוכלוסיות בתת-ייצוג המועסקות בתעשיית ההייטק.
חטיבה זו מפעילה מגוון מסלולים המקדמים חדשנות טכנולוגית של חברות הזנק בשלבים מוקדמים, שלבי הצמיחה המוקדמת וחברות בוגרות.
המסלולים בחטיבת צמיחה מותאמים לחברות היי-טק בשלבים מוקדמים אך גם לחברות היי-טק בוגרות הפונות לאפיקי צמיחה מוטת חדשנות טכנולוגית או מבקשות השתתפות במימון מחקר ופיתוח חדשניים.
בנוסף מפעילה החטיבה מסלולי ייצור מתקדם המתמקדים ביישום הליכי מו"פ וחדשנות בחברות התעשייה היצרנית, במטרה לחזק את כושר התחרות שלהן בזירה הגלובלית ולשפר את הפריון בענפי תעשיות טכנולוגיות, וטכנולוגיות-מסורתיות.
מטרת המסלולים להזניק קדימה את התעשיות מוטות הייצור ולעודד את בעלי המפעלים, בעיקר קטנים ובינוניים, לפתח מוצרים, טכנולוגיות ותהליכי ייצור חדשניים.
מנהלת החטיבה, נכון ל-2024 היא כרם נבו.
קרן ההזנק – מסלול סיד (Seed) ומסלול Round A : מסלולים אלו נועדו לסייע לחברות הזנק בשלבי הסיד ו-Round A, תוך עידוד משקיעי הון סיכון לבצע השקעות בחברות בעלות עומק טכנולוגי בתחומים עתירי סיכון שבהם יש חוסר במשקיעים מנוסים.
עידוד זה נעשה על ידי מצ'ינג של הרשות להשקעות המשקיעים בסדר גודל של בין 50% ל-55% מהתקציב המבוקש במסלול הסיד, ובין 30% ל-33% במסלול ROUND A, עד למענק מקסימלי של 5 מיליון ש"ח בשלב הסיד, ו-15 מיליון ש"ח בשלב Round A.
מסלול קרן המו"פ: מסלול ותיק זה היה אחד המסלולים העיקריים ברשות החדשנות, התומך בטווח רחב של חברות טכנולוגיה, בשלבי התפתחות שונים.
במסלול זה ישנן מספר תתי-קטגוריות, בהתאם לשלב ההתפתחות של החברה ובהתאם לתקציב אותו היא מבקשת.
באופן כללי ניתן לקבל במסלול באופן שוטף בין 20%–50% החל מתקציב של 2.5 מיליון ש"ח ועד לתקציב של 15 מיליון ש"ח.
עם השקת קרן ההזנק, המסלול נסגר להגשות חדשות ופתוח להגשות המשך בלבד, למעט קולות קוראים ייעודיים.
קרן הפיילוטים: המסלול תומך במימוש של תוכניות הרצה ("פיילוטים") של חברות הזנק בישראל, בשיתוף עם גורמי ממשל שונים.
זהו מסלול משותף לרשות החדשנות ולמשרדים ממשלתיים נוספים, כגון משרד התחבורה, משרד הגנת הסביבה, משרד התחבורה ועוד.
על מוצרים המוגשים במסגרת התוכניות במסלול זה להיות בשלים להרצה.
מסלול מעבר מפיתוח לייצור: המסלול מעניק תמיכה עבור פיתוח תהליכי ייצור למוצרים חדשניים.
במסגרת מסלול זה מתקבלות בקשות שלפחות שני שלישים מתקציבן עוסק בתהליכי ייצור חדשניים.
המסלול נועד לסייע לחברות ומפעלים לצלוח את שלב המעבר מפיתוח לייצור, במטרה לקדם בישראל הקמה של מפעלים וקווי ייצור למוצרים חדשניים ברמה העולמית.
קרן יוזמה: המסלול, שנפתח ב-2024, נועד לעודד השקעות של גופים פיננסיים מוסדיים ישראליים בתעשייה עתירת הידע באמצעות קרנות הון סיכון ישראליות, תוך השתתפות המדינה בסיכון.
חטיבה זו מתמקדת בשיתופי פעולה בין התעשייה לאקדמיה, במטרה שיניבו טכנולוגיות מתקדמות ותוצרים חדשניים.
המסלולים בחטיבה זו מקדמים שיתופי פעולה וניסיון ופיתוח על ידי קבוצה משולבת של חוקרים מהאקדמיה ומהתעשייה.
מסלולים בזירה זו – מסלול מחקר יישומי בתעשייה, מסלול מחקר יישומי באקדמיה, מסלול מאגדי מגנ"ט, מסלול מסחור ידע, מסלול תשתיות מו"פ לתעשייה ומסלול מימ"ד.
מנהל החטיבה, נכון ל-2024, הוא ד"ר אביב זאבי.
לדוגמה, בשנת 2020 הודיעה החטיבה כי אושרו שלושה מאגדי מחקר ופיתוח בתחומי התחבורה בערים חכמות – רכבים אוטונומיים, תקשורת קוונטית ועיבוד של חומרים בלייזר.
בנוסף פועלת החטיבה להקמת תשתיות לאומיות בתחומים טכנולוגיים פורצים.
בין היתר מרכז המחשוב הקוואנטי הישראלי, תשתית מחקר וייצור ניסויי לחברות פודטק בתחום הפרמנטציה – אחת מהטכנולוגיות המובילות ליצירת חלבון אלטרנטיבי, חברת התשתית הראשונה לביולוגיה סינתטית, ועוד.
החטיבה הבין-לאומית אמונה על יצירת גשרים לשווקים בין-לאומיים חדשים, בניית פלטפורמות לשיתופי פעולה במו"פ חדשני ומשיכת תאגידים רב-לאומיים ומשקיעי הון סיכון לשיתוף פעולה עם ישראל, תוך יצירת יתרונות תחרותיים לתעשייה הישראלית בשוק הגלובלי.
יוזמות אלה מתאפשרות באמצעות מערך הסכמים לשיתופי פעולה וקרנות דו-לאומיות עם מגוון מדינות ברחבי העולם.
בנוסף מפעילה החטיבה את הפעילות הישראלית של תוכנית הורייזן של האיחוד האירופי, המסייעים בקידום יוזמות חדשנות עם שותפים בין-לאומיים ובתמיכה בפרויקטים משותפים.
קהלי היעד משאר חטיבות הרשות יכולים ליהנות מרשת ההסכמים, התוכניות והקשרים הבין-לאומיים שהמערך הבין-לאומי יוצר ומתחזק עבור תעשיית ההייטק.
מנהל החטיבה הבין-לאומית, נכון ל-2024, הוא שלומי קופמן.
מחקר בנוגע להשפעה על המשק הישראלי
בשנת 2008 בוצע מחקר לבחינת השפעת פעילות המדען הראשי על הצמיחה במשק הישראלי.
זאת לאור השקעות של 13 מיליארד ש"ח בתמיכה ועידוד המחקר והפיתוח האזרחי בסקטור הפרטי, שבוצעו בין השנים 1991 ל-2007. המחקר מצא כי התמיכה הממשלתית יצרה מו"פ חדש שלא היה מתבצע במשק בלי התמיכה הממשלתית, בהיקף של בין פי 2 לפי 3 מסכום המענק הממשלתי.
מעבר לכך, השקעות הרשות אינן באות במקום השקעות של כסף פרטי, אלא מממנות מו"פ שלא היה זוכה למימון דרך השקעה פרטית ובכך מגדילה ומעודדת את כלל המו"פ במשק.
כך לדוגמה, השקעה ממשלתית של 1 מיליון ש"ח במו"פ יוצרת תוספת של השקעה פרטית במו"פ בגובה 1.28 מיליון ש"ח ובסך הכול השקעה של 2.28 מיליון ש"ח תוספת השקעה במו"פ למשק.
תוצאות המחקר הראו כי ההשקעה הממשלתית מתורגמת לתוצר במכפיל מינימלי של פי 5–6 פעמים מגובה ההשקעה הממשלתית עבור מענק בגובה 5 מיליון ש"ח לפירמה במחזור מכירות של 50–300 מיליון ש"ח ומכפיל מינימלי פי 1.5 עד 2 עבור מענק של 5 מיליון ש"ח לפירמה במחזור מכירות של 300 מיליון ש"ח ומעלה.
יו"ר רשות החדשנות לאורך השנים
מנכ"לי רשות החדשנות לאורך השנים
הרשות לשירותים ציבוריים-חשמל (בקיצור – רשות החשמל) היא רשות ממשלתית האחראית לקביעת תעריפים, הסדרה ופיקוח במשק החשמל בישראל.
הרשות הוקמה ב־1996, במקביל לפקיעת זיכיון 70 השנים של חברת החשמל לישראל, ובמסגרת חוק משק החשמל (1996).
קודם לייסודה של רשות החשמל, פעלה חברת החשמל עצמה מול ממשלת ישראל בתחומים שונים הקשורים לרגולציה במערכת החשמל בישראל, כדוגמת ייזום הקמת תחנות ייצור חשמל חדשות.
סמכויותיה ותפקידיה של הרשות, כמו גם הרכב חברי הרשות ואופן פעילותה מוגדרים ומתבססים על חוק משק החשמל.
רשות החשמל משמשת כרגולטור מקצועי בתחום משק החשמל במדינת ישראל, ואחראית להסדיר ולפקח על מתן שירותים ציבוריים בתחום החשמל בישראל.
הרשות מחויבת לשמירה על איזון האינטרסים בין הצרכנים, חברת החשמל, יצרני חשמל והמדינה.
חלק מתפקידה של רשות החשמל הוא קביעת תעריף החשמל בישראל, ויישום החלטות ממשלת ישראל שקבעו רף נדרש לייצור חשמל על ידי יצרנים פרטיים, ובאנרגיות מתחדשות, באמצעות עידוד והסדרת יצרני חשמל פרטיים ויצרני חשמל מאנרגיות מתחדשות, במקביל לחברת החשמל המחזיקה ברוב יכולת ייצור החשמל בישראל.
הרקע לאיחוד היה חילוקי דעות רבים בין הגופים והרצון להפחית את גופי הרגולציה במשק החשמל.
עוד במסגרת החוק, הוכפפה הרשות החדשה לשר האנרגיה, וזאת לעומת המצב הקודם שבו הרשות הייתה רשות עצמאית חיצונית.
עיקרי תחומי האחריות של הרשות
קביעת תעריפי החשמל ודרכי עדכונם.
קביעת אמות מידה נדרשות לרמה, לטיב ולאיכות השירות שנותנים הגופים השונים הפועלים במשק החשמל לצרכנים, ופיקוח על מילוי חובות אלו על פי אמות המידה שקבעה הרשות.
ביצוע בקרת עלויות לחברת החשמל, לצורך קביעת מרכיבי התעריף.
מתן רישיונות לפעילות במשק החשמל, ופיקוח על מילוי התנאים שנקבעו ברישיונות.
קביעת הסדרים כלכליים לבעלי רישיונות ויזמות פרטית במשק החשמל אל מול חברת החשמל.
קביעת הסדרים כלכליים (תעריפים) לקידום ופעילות יצרני חשמל מאנרגיות מתחדשות.
קידום הסדרים לניהול צריכה וייעולה.
בדיקת תלונות צרכנים על ספק השירות והכרעה בעניין.
דאגה למזעור עלויות במשק החשמל.
יצירת תנאים לתחרות במשק החשמל.
יושב ראש הרשות ממונה על ידי הממשלה ותקופת כהונתו תהיה לחמש שנים, עם אפשרות להארכה של ארבע שנים נוספות.
+יושבי ראש הרשות לדורותיהםשםתחילת כהונהסיום כהונההערותחיים אילתה1 ביולי 199531 באוקטובר 2001דוד אסוס19 באוגוסט 200131 בדצמבר 2006אמנון שפירה11 בספטמבר 200610 באפריל 2012אורית פרקש-הכהן26 בספטמבר 201131 בדצמבר 2015אסף אילת8 במאי 20162 ביולי 2020יואב קצבוי3 ביולי 20204 בספטמבר 2022ממלא מקוםאמיר שביט4 בספטמבר 2022
אגפי הרשות – סמכויות, תפקידים ומטרות
אגף זה אמון על יצירת אמות המידה והתעריפים לספקי השירות השונים במשק החשמל.
פעילות האגף מתמקדת בקידום מתקנים באנרגיות מתחדשות מחד, ובבחינת ההשפעות והעלות הכספית העקיפה של פליטות מזהמים מתחנות הכוח המייצרות חשמל מדלקים, לצורך סבסוד יצרנים מאנרגיות מתחדשות באמצעות קביעת פרמיות לאי-זיהום בשיתוף עם המשרד להגנת הסביבה, מאידך.
אגף זה פועל לצורך הבטחת איתנות פיננסית של יצרני החשמל בישראל, באמצעות גיבוש מודלים ופרמטרים לקביעה ולעדכון של עלויות המימון והתשואה הראויה על ההון העצמי של יצרני החשמל, שבאה לידי ביטוי בתעריפי החשמל השונים, בהתבסס על מודלים פיננסיים ועל תרחישים עתידיים.
האגף בוחן את השפעתם של תרחישי קיצון על הרווחיות והאיתנות הפיננסית של ספק השירות החיוני ושל יצרני חשמל הפרטיים ומבקר את עלויות המימון והסיכונים הפיננסים שלהם.
האגף פועל גם לגיבוש הסדרות ואמות מידה תומכות מימון ולטיפול בחסמי מימון קיימים, ומלווה תהליכי סגירות פיננסיות מטעם הרשות.
האגף אמון על ניתוח הדוחות הכספיים של יצרני החשמל באמצעות התאמת הרישומים למבנה התעריפים אותו קבעה הרשות, לרבות יישום מקדמי התייעלות.
אגף זה יוזם דרישות לדיווחים ייחודיים לרשות אשר ישמשו לצורך ביצוע בקרת עלויות.
האגף אמון על מתן רישיונות לפעילות יצרני חשמל, עומד בקשר רציף עם מבקשי רישיונות בתחומי היצור, ההולכה והחלוקה, ממליץ בפני מליאת הרשות על הענקת רישיונות כאמור, ומפקח על קיום תנאיהם על פי דין.
פעילות האגף מתמקדת בבקרה ובחינת פעילותם הפיננסית של ספקי החשמל.
האגף אמון על קביעת מבנה ורמת התעריף ודרכי עדכונו.
האגף מבצע תמחור של שירותים נוספים הניתנים על ידי ספקי השירות החיוני בהתאם להחלטות הרשות, ומבצע מעקב ובקרה על תוכניות ההשקעה והפיתוח של ספקי השירות החיוני ומידת השפעתן על התעריף.
אגף הכלכלה בוחן בשיתוף עם אגפים השונים ברשות עלויות נורמטיביות של השירותים הנקבעים במסגרת הסדרות שונות הנקבעים על ידי האגפים במסגרת פעילותם השוטפת.
האגף אמון על אמינות ואיכות אספקת החשמל, ומרכז את מכלול ההיבטים השירותיים הקשורים באמינות אספקה ובאיכות של החשמל, בכלל זאת תחום החיבורים, מדיניות מחסור, מדיניות פיתוח ברמת הביצוע, עבודות יזומות, סוגיית מחלקים היסטוריים, מניה חכמה ורשת חכמה.
האגף אחראי גם על בחינתם של סקרי היתכנות וסיקרי חיבור של יצרנים פרטיים לרשת החלוקה וההולכה.
האגף אמון על קביעת אמות מידה בנושא צרכנות ומבצע בקרה ופיקוח אחר מילוי הוראות אמות המידה באמצעות דיווחים ובקרות שטח.
האגף ממונה על יישום הוראות חוק חופש המידע.
מחלקת פניות הציבור פועלת מול ציבור הצרכנים וארגוני הצרכנים השונים וכן מול גופים פנים ממשלתיים וחיצוניים אחרים בנושאי צרכנות שונים.
המחלקה בודקת תלונות צרכנים כנגד ספקי החשמל, ומכריעה בהן.
החלטותיה בתיקים מחייבות את ספקי החשמל.
אגף אסטרטגיה ובקרת מדיניות אמון על ייצוג הרשות ותיאום פעולותיה בפני גורמי חוץ בכירים בממשל, במגזר העסקי ובאקדמיה.
פיתוח והעמקת שיתוף הפעולה המקצועי של הרשות עם רגולטורים מקבילים בארץ ובעולם, פיתוח וגיבוש המדיניות הציבורית, מיצוב ומיתוג רשות החשמל וקביעת אסטרטגיה ליחסי הציבור של הרשות.
בנוסף האגף אמון על מערך הדוברות של הרשות.
פעילות האגף מתמקדת בהשלכות של איכות הסביבה על הפעילות במשק החשמל, קידום מדיניות אנרגיות מתחדשות, ניתוח עלויות כלכליות ואופן הטמעתם.
במסגרת עבודתו מופקד האגף על הקשר עם גורמים שונים במשק בנושאים הרלוונטיים לאיכות הסביבה ומלווה את האגפים המקצועיים ברשות בתחום זה.
רשות ההשקעות של קטר או QIA (ראשי תיבות של: Qatar Investment Authority, בערבית: جهاز قطر للاستثمار) היא קרן עושר ריבונית השייכת לקטר.
היא הוקמה בשנת 2005 כדי לחזק את כלכלת המדינה על ידי התרחבות לתחומי השקעות חדשים, כולל השקעה בנכסים וחברות במדינות זרות וגם בקטר עצמה.
אחד היעדים המועדפים על ידי הקרן הוא הממלכה המאוחדת.
בשנת 2017, ל-QIA היו נכסים מוערכים ב-335 מיליארד דולר.
המבנה הארגוני ונוהלי קבלת ההחלטות של הרשות הגדרו כלא שקופים.
החלטות לגבי השקעות נקשרות ישירות לאמיר קטר ולראש הממשלה.
רשות ההשקעות של קטר נוסדה ב-2005 על ידי האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, כדי לנהל את עודפי הכנסות הנפט והגז הטבעי של ממשלת קטר.
כתוצאה מהאסטרטגיה המוצהרת שלה למזער את הסיכון מהתלות של קטר במחירי האנרגיה בשוק העולמי, הקרן משקיעה בעיקר בשווקים בין-לאומיים (ארצות הברית, אירופה ואסיה-פסיפיק) ובתוך קטר מחוץ למגזר האנרגיה.
לפני הקמת הרשות ב-2005, למשרד האוצר של קטר היה צוות פנימי קטן להשקעות מעודפי התקציב.
החזון הלאומי של קטר 2030 חוזה את המעבר מהכנסות מבוססות גז טבעי להכנסות מהשקעות.
רשות ההשקעות של קטר שולטת ב-Qatari Diar, חברת השקעות בנדל"ן.
ביוני 2013, לאחר עלייתו של האמיר החדש לשלטון, מונה אחמד א-סייד ליו"ר ומנכ"ל הרשות, במקום חמד בן ג'אסם אאל ת'אני.
הוא כיהן בתפקיד במשך 16 חודשים.
בינואר 2015, מונה שייח' עבדאללה בן מוחמד בן סעוד אאל ת'אני, יו"ר חברת התקשורת הקטרית Ooredoo, למנכ"ל והוא כיהן עד 2018. החל משנת 2019, מנסור בן אבראהים אל-מחמוד הוא מנכ"ל הרשות.
הקרן חברה בפורום הבין-לאומי של קרנות העשור הריבוניות.
נכון לשנת 2021, יותר ממחצית מנכסיה של הרשות מושקעים בקרנות השקעות פרטיות ובמניות של חברות ציבוריות.
הרשות אינה מפרסמת בפומבי את רשימת החזקותיה.
באפריל 2007 רכשה הרשות 14% מניות רשת המרכולים הבריטית "סיינסבורי'ס", ולאחר מכן הגדילה את אחזקתה ל-25%.
ביולי 2007, הגישה הצעת רכש, שלא ממושה, לשאר המניות.
בספטמבר 2007 רכשה נתח מהבורסה לניירות ערך בלונדון.
בינואר 2008 נכנסה הרשות, יחד עם חברות אחרות מקטר, להשקעה בפרויקט הקמת "מגדל השארד" בלונדון, הבניין הגבוה ביותר באירופה.
בפברואר 2008 רכשה 5% ממניות הבנק השווייצרי קרדיט סוויס, שנקלע לקשיים.
כמה חודשים אחר כך השתתפה בגיוס הון של כ-10 מיליארד פרנק לבנק, במקביל לאיש העסקים הישראלי נוחי דנקנר (שביצע את ההשקעה באמצעות חברת "כור תעשיות" שהייתה אז בשליטתו).
ביולי 2008, בשיאו של המשבר הכלכלי העולמי, השתתפה הרשות בגיוס הון של בנק ברקליס הבריטי בסך 4.5 מיליארד ליש"ט.
בנובמבר 2008 הגדילה את החזקותיה בבנק ל-12.7%.
כעבור שנה מכרה חלק מהמניות ברווח של כמעט פי 4, לאחר שמחיר המניה התאושש מהמשבר.
במקביל באותה עת ניהלה הרשות מגעים להשקעה "רויאל בנק אוף סקוטלנד", אך ויתרה על ההזדמנות והבנק קרס והולאם.