tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בוריס פרדריק ססיל טיי-נאטי אפוייטי-קודג'ו הוא שחקן אמריקאי ילידי אוסטרי ודוגמן לשעבר.
קודג'ו נולד בווינה, אוסטריה, בנם של אורסולה, פסיכולוגית גרמנייה ממוצא יהודי, ואריק קודג', רופא גנאי משבט הנזמה .
שמו הפרטי הוא על שמו של המשורר והסופר הרוסי בוריס פסטרנק.
סבתו של אמו של קודג'ו הייתה יהודייה אשר נרצחה בשואה; סבתו שלו מפי המצד האם שרדה את המלחמה כאשר הסתתרה.
אף על פי שגדל כיהודי הוא חי כיום כבפטיסט הוריו של קודג'ו התגרשו כשהיה בן שש.
יש לו אח בשם פטריק ושתי אחיות בשם נאדג'ה ולארה.
קודג'ו למד באוניברסיטה הקהילתית בווירג'יניה על מלגת טניס, וסיים את לימודיו עם תואר בשיווק בשנת 1996. הוא היה שחקן טניס ארבע שנים והוא ניצב כיום במקום התשיעי בהיסטוריה של בית הספר עם 75 ניצחונות בקריירה.
פציעה בגב סיימה את שאיפותיו של קודג'ו לטניס, אך הוא עבר במהירות לדגמן ולאחר זמן קצר נכנס למשחק.
בשנת 1995 הוא הופיע בסרט הקולנוע של TLC ל"Red Light Special".
בין השנים 2000 ל-2004 שיחק בסדרה של שואוטיים "Soul Food"
בשנת 2002 קודג'ו נבחר כאחד מ"50 האנשים היפים בעולם" על ידי מגזין פיפל.
הוא הופיע בסרט "סוכר חום" ב-2002 והופיע בעונה השנייה של הסדרה "Second Time Around" .
הוא שיחק את דייוויד טיילור "הנביא" באוקטובר 2005. הוא הופיע במחזה בשם "Whatever She Wants", בכיכובה של ויויקה איי פוקס, והופיע בעונה החמישית של "ניפ/טאק".
ב-2009 שיחק בתפקיד משנה בסרט המדע הבדיוני "המחליפים".
ב-2010 שיחק יחד עם גוגו אמבתה-רו כבעל ואישה סוכנים סודיים בסדרה של ג'יי ג'יי אברהמס "Undercovers" באותה שנה, הוא הופיע גם כלותר בסרט "האויב שבפנים: החיים שאחרי".
ב-2012 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "פרנקלין ובאש".
מ-2013 עד 2016, קודג'ו שיחק בתור גרסה בדיונית של עצמו בסדרת הפרודיה הקומדיה "Real Husbands of "Hollywood .
בשנת 2015, קודג'ו החל לשחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה של פוקס, "האיש האחרון בעולם".
מ-2016 עד 2018 קודג'ו היה חלק מצוות השחקנים של כל שלוש העונות של הדרמה הרפואית של CBS," קוד בלאק" בה שיחק את הרופא ויל קמפבל.
ביולי 2018, קודג'ו קיבל תפקיד חוזר בעונה השנייה של סדרת הבת של "האנטומיה של גריי" "תחנה 19".
קודג'ו התחתן עם מי שכיכבה לצידו ב:"Soul Food" ניקול ארי פרקר ב-21 במאי 2005, בגונדלפינגן, גרמניה.
היא ילדה את בתם הראשונה סופי במרץ 2005 שנולדה עם ספינה ביפידה.
בנם השני של הזוג, נולד באוקטובר 2006. קודג'ו ואשתו הם חברים בכנסייה המתודית המאוחדת של קסקייד באטלנטה, ג'ורג'יה.
המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנהסרטתפקידהערות2000Love & Basketballג'ייסון2002Brown Sugarקלבי דאוסון2004Doing Hard Timeמייקל מיטשלוידאו ישיר2005The Gospelדייוויד טיילור2006Madea's Family Reunionפרנקי הנדרסון2007All About Usאדוארד בראוןAlice Upside Downמר אדג'קומב2008Starship Troopers 3: Marauder'גנרל דיקס האוזרוידאו ישיר2009המחליפיםסוכן מיוחד של האף.בי.איי, אנדי סטון.2010The Confidantניג'ל פטרסוןהאויב שבפנים: החיים שאחרילותר ווסט2012האויב שבפנים: הגמול2013Baggage ClaimגרםNurse 3Dהבלש ג'ון רוגאן2014Addictedג'ייסון ריינרד2017פרדיננדקלאוס (קול)2025The Juiceאו.
33 פרקים2017Talesריי ואנסבפרק: "Fuck the Police"2018–2024תחנה 19רוברט סאליבןתפקיד קבוע, תפקיד ראשי (עונות 2–7) ; 95 פרקים2018בית הקלפיםברט קולתפקיד חוזר; 4 פרקים2019 Lip Sync Battleעצמובפרק: "Boris Kodjoe vs.
בוריס יעקובלביץ' קוגן היה מדען סובייטי-אמריקאי ממוצא יהודי.
בוריס קוגן נולד בשנת 1914 בקישינב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום במולדובה) למשפחה יהודית.
לאחר לימודי בית ספר הוא נסע לחרקיב בו בשנת 1938 סיים לימודי הנדסת חשמל במכון הפוליטכני.
בשנת 1940 קוגן החל לעבוד במכון לבעיות בקרה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1945 הוא סיים עבודת תואר שלישי.
החל משנת 1956 ועד לשנת 1981 הוא ניהל מעבדה למודלים מתמטיים.
בשנת 1962 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1948 קוגן החל ללמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה ומשנת 1964 כהן כפרופסור.
בשנת 1951 קוגן קיבל פרס ברית המועצות (ביחד עם אלכסנדר פלדבאום).
בשנת 1980 קוגן ביקש אישור לצאת מתחומי ברית המועצות.
הוא קיבל סירוב ופוטר מהעבודה.
הוא קיבל אישור רק בשנת 1987 ועבר לארצות הברית.
בארצות הברית קוגן כיהן בתפקיד של פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בהובלה של קוגן נבנתה סדרת מחשבים אנלוגיים ראשונה של ברית המועצות.
בארצות הברית הוא התרכז בפיתוח מודלים של תורת הבקרה בניתוח התנהגות לב.
קוגן היה חבר מערכת של כתבי עת בתחום תורת הבקרה בברית המועצות ובארצות הברית.
בוריס קוגן נפטר בלוס אנג'לס בשנת 2012.
בוריס שיינדלין היה משפטן סובייטי ממוצא יהודי.
אחיו אלכסנדר שיינדלין היה פרופסור לפיזיקה.
בוריס שיינדלין נולד בשנת 1896 בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית.
בשנת 1923 שיינדלין סיים לימודי משפטים באוניברסיטת לנינגרד.
בשנת 1924 שיינדלין התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בהמשך כל חייו הוא היה פעיל במוסדות המפלגה.
בשנת 1934 הוא סיים עבודת תואר שלישי במכון לפרופסורים אדומים.
בשנת 1935 שיינדלין עבר לטשקנט (אז באוזבקיסטן הסובייטית) ומונה למנהל מכון לחקר משפטים.
תוך זמן קצר הוא מונה לתפקיד פרקליט הרפובליקה.
בתפקיד זה הוא היה חבר "טרויקה של נ.ק.ו.ד" בתקופת הטיהורים הגדולים וחתם על החלטת הוצאה להורג של נאשמים רבים שבהמשך שמם טוהר מכל אשמה.
בשנת 1939 שיינדלין עבר לעבודה במטה הפרקליטות של ברית המועצות במוסקבה.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא צורף לצוות פרקליטים של הצבא האדום והיה סגן פרקליט החזית.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 שיינדלין היה מלמד במכון הפוליטכני של לנינגרד ואחר כך באוניברסיטה לנינגרד.
באוניברסיטה הוא מונה לראש קתדרה של תאוריה והיסטוריה של המשפטים ופרופסור.
שיינדלין כתב מספר ספרים בתחום תאוריה של תורת המשפטים הסובייטית.
בוריס ריפטין היה סינולוג סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
בוריס ריפטין נולד בשנת 1932 בלנינגרד למשפחת יהודית.
אביו היה מומחה למכניקה בדרגת פרופסור.
לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד בפקולטה לחקר המזרח (שדודו אלכסנדר ריפטין היה בין מקימיו) של אוניברסיטת לנינגרד תוך התמחות בשפות סיניות.
בשנת 1955 הוא סיים את הלימודים והחל לעבוד במכון לחקר ספרות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1961 סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1970 עבודת פוסט דוקטורט.
בשנים 1965/1966 הוא עבר התמחות באוניברסיטת פקין.
ריפטין היה מומחה לחקר ספרות סינית.
הוא פעל בספריות ברחבי העולם במטרה למצוא יצירות סיניות עתיקות ופעל להוצאה לאור יצירות רבות מהמאה ה-16 והמאה ה-17. הוא קיבל פרסים מטעם מוסדות מדע בטייוואן וב.
בשנת 1990 היה שותף לקבלת פרס ברית המועצות על יצירת אנציקלופדיה "מיפולוגיה של עמי העולם".
כמו כן, תרגם סיפורי עם סינים לרוסית.
משנת 1992 ועד לשנת 1998 פעל בטייוואן וחקר תרבות של אוכלוסייה מקורית של האי שהיא ממוצא אוסטרונזי.
בשנת 1997 התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 2008 קודם למעמד של חבר בפועל.
ריפטין נפטר בשנת 2012 במוסקבה ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה.
בוריס מויסייביץ' קוטליארסקי היה קצין תותחנים יהודי בצבא האדום, אשר הצטיין בקרבות מלחמת העולם השנייה בחזית המזרחית ועל כך עוטר בתואר גיבור ברית המועצות.
נולד בכפר נסטאשקה שבפלך קייב של האימפריה הרוסית.
לאחר שסיים תיכון, עבד כמסגר בבית חרושת בעיר לנינגרד.
ב-1935 גויס לצבא האדום ונשלח ללימודים בבית הספר לקציני תותחנים בעיר קייב.
סיים את הלימודים ב־1938 והוסמך כקצין.
בשנת 1939 השתתף בפלישת ברית המועצות למזרח פולין.
מהימים הראשונים של הפלישה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, לחם בחזית.
תחילה כמפקד סוללת תותחי שדה ובהמשך קודם לתפקידי מפקד גדוד, ראש מטה רגימנט ומפקד רגימנט תותחים.
ביולי 1944, רגימנט תותחים בפיקודו של קוטליארסקי סייע לכוחות חי"ר לצלוח את נהר ויסלה, כ־10 ק"מ דרומית לעיר פולאווי.
במשך יומיים פיקד קוטליארסקי על כוח משולב של כמה יחידות ארטילריה, אשר סייע באש לכוחות שתפסו את ראש הגשר בגדה המערבית של הנהר.
בעזרת האש הארטילרית מנע מהתגבורות הגרמניות להגיע לאזור ולכבוש חזרה את השטח.
בינואר 1945 כוח ארטילרי בפיקודו של קוטליארסקי סייע בצליחת נהרות פיליצה וורטה בפולין.
בפברואר 1945, ניהל אש סיוע ארטילרי בכיבוש קונרסדורף במזרח גרמניה.
על הפעולות הללו קיבל את העיטור גיבור ברית המועצות שהוענק לו ב-27 בפברואר 1945.
בשנת 1952 סיים לימודים באקדמיה הצבאית על שמו של פרונזה במוסקבה.
בשנת 1960 פרש מן השירות בדרגת פולקובניק (אלוף-משנה).
בוריס פאבלוביץ' קולאגין היה שחקן ומאמן הוקי קרח סובייטי ורוסי.
קולאגין היה אחד השחקנים הראשונים בברית המועצות ששיחקו הוקי קרח מאורגן בשנות הארבעים.
לפני כן קולאגין שיחק בנדי, הדומה להוקי קרח.
קולאגין אימן בהמשך קבוצות בברית המועצות, והפך בסופו של דבר למאמן הנבחרת בשנות ה-70.
קולאגין נולד בברנאול שבמחוז בסיביר בברית המועצות.
ב-1930, יחד עם משפחתו, קולאגין עבר למוסקבה, שם הוצב אביו בצבא.
בשנת 1936, קולאגין נרשם לשיעורי הוקי והצטרף לחטיבת ההוקי (בנדי) של אגודת הספורט דינמו במוסקבה.
קולאגין המשיך לשחק בנדי עד שנות ה-40, ואז הורה הוועד המרכזי של ברית המועצות להפוך את המשחק המאורגן להוקי קרח, שנחשב אז ל"הוקי קנדי".
קולאגין לא אהב את המעבר מבנדי אך היה חייב לשנות כדי להישאר במקצוע.
אחרי כמה עונות של הוקי קרח סובייטי שבמהלכן שיחק לפי החוקים הקנדיים, קולאגין סבל מפציעה ברגלו שגרמה לסיום הקריירה שלו והוא עבר לאימון.
במהלך שנות ה-50 ניהל קולאגין תוכניות ספורט באורנבורג.
קולאגין הועבר למוסקבה בשנות ה-60 והפך לעוזר המאמן אנטולי טרסוב בצסק"א מוסקבה, קבוצת הצבא האדום המרכזית.
טרסוב היה גם מאמן הנבחרת וקולאגין הפך לעוזר בנבחרת הלאומית.
לאחר שטרסוב הודח מתפקיד מאמן הנבחרת הלאומית, קולאגין נותר כעוזר המאמן של המאמן וסבולוד בוברוב.
קולאגין שימש כעוזר מאמן ב"סדרת העל" הראשונה בין נבחרת ברית המועצות לנבחרת קנדה שהתבססה ב-NHL ב-1972, סדרה שכונתה "סדרת הפסגה".
במהלך העונה קולאגין שימש בתור מאמן קריליה סובייטוב מוסקבה.
לאחר שקבוצתו זכתה באליפות הליגה הסובייטית ב-1974, קולאגין קודם למאמן הנבחרת במקום בוברוב.
קולאגין שימש אף כמאמן בסדרת העל השנייה, "סדרת הפסגה 1974" נגד נבחרת קנדה שהתבססה הפעם משחקני ה-WHA.
בניגוד לשנת 1972, הסובייטים ניצחו בסדרה והניצחון סימן את תחילת תור הזהב של נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח בזירה הבינלאומית במשך כעשור.
קולאגין נשאר בתפקיד מאמן הנבחרת עד השליש האחרון במשחק במהלך אליפות העולם ב-1977. באותו זמן, שוודיה הייתה ביתרון של 1–2 לאחר שני שלישים במשחק וברית המועצות הזדקקה לניצחון כדי לזכות באליפות ואת קולאגין החליף עוזר המאמן קונסטנטין לוקטב על ידי ראש המשלחת הסובייטית.
קולאגין המשיך לאמן את רדובר מייטי בולס בדנמרק במשך 2 עונות וזכה באליפות דנמרק בעונתו הראשונה.
קולאגין חזר לברית המועצות ב-1980 ואימן את ספרטק מוסקבה עד מותו ב-1988.
מאמן ראוי לברית המועצות, 1969
עיטור הדגל האדום של העמל, 1975
התקבל להיכל התהילה של ההוקי הרוסי, 2004
בוריס ריבצ'ינסקי (נולד ב-25 בינואר 1971) הוא כימאי ומדען חומרים ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע.
מומחה להרכבה עצמית במערכות אורגניות.
מכהן כראש המחלקה לכימיה מולקולרית ומדע החומרים.
בוריס ריבצ'ינסקי נולד וגדל בקייב שבאוקראינה, בנם של ולדימיר ואינה ריבצ'ינסקי.
בהיותו כבן 17 החל את לימודיו לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת קייב, אותם השלים ב-1992 בהצטיינות.
באותה שנה עלה לישראל עם משפחתו.
למד לתואר שני ושלישי בכימיה במכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' דוד מילשטיין.
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-2002, נשאה את הכותרת "שפעול קשרי פחמן-פחמן ופחמן-מימן על ידי מתכות מעבר מאוחרות".
במקביל ללימודיו, שירת בצה"ל בחיל הרפואה ולאחר מכן שירת במילואים בפיקוד העורף.
לאחר סיום הדוקטורט יצא לארצות הברית וביצע השתלמות בתר-דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בהנחיית פרופ' מייק וסילבסקי.
עם שובו לישראל ב-2005 הצטרף לסגל המחלקה לכימיה אורגנית בדרגת מדען בכיר (לימים תתאחד המחלקה עם המחלקה לחומרים ופני שטח).
ב-2013 מונה לפרופסור חבר וב-2020 לפרופסור מן המניין.
ב-2015–2019 כיהן כראש בית הספר סולו ומאוריציו דואק למדעי הכימיה וכראש ועדת ההוראה לכימיה במדרשת פיינברג.
ב-2024 מונה לראש המחלקה לכימיה מולקולרית ומדע החומרים.
חקר מנגנוני התגבשות במיקרוסקופיה אלקטרונית
ריבצ'ינסקי חוקר כיצד נוצר סדר בחומרים אורגניים בתהליכי התגבשות.
מכיוון שתהליכים אלו מורכבים ולעיתים אינם מצייתים לתיאוריות הקלאסיות, קבוצתו מפתחת ומשתמשת בטכניקות מתקדמות של מיקרוסקופיה אלקטרונית (כגון Cryo-STEM ותהליכי שחזור תמונה במינון נמוך) שכן היא מספקת מבט להרכבה עצמית ולתהליכי גיבוש אשר מנחים את עיצובם של חומרים פונקציונליים.
בכך מתאפשר לעקוב אחר המעבר של חומר ממצב של צברים אמורפיים למבנה גבישי מסודר ברזולוציה כמעט אטומית.
ריבצ'ינסקי וקבוצתו חוקרים הרכבה עצמית במערכות של כימיה אורגנית על מנת לעצב ננו-חומרים אדפטיביים שניתן למחזר.
חומרים אלה מכונים בשם "פלסטיק מולקולרי" והם יכולים לשמש כחלופות בנות-קיימא לפולימרים קונבנציונליים.
כך, במעבדתו פותחו "חומרים מבוססי-מים", חומרים שבהם המים הם המרכיב העיקרי, אך הם עדיין מפגינים חוזק רב בדומה לפולימריים מסורתיים.
בין היתר נוצרו במעבדה ממברנות חזקות העמידות ללחץ גבוה ומשמשות לטיהור מים ממתכות כבדות.
ייחודם של חומרים אלו הוא שהם מבוססים על קשרים לא-קוולנטיים, מה שמאפשר לפרק אותם בקלות לצורך ניקוי או מיחזור, ובכך הם תורמים לקיימות.
שליטה בתכונות של פלסטיק בר-קיימא
הקבוצה מפתחת חומרים מרוכבים פולימריים מתכלים באמצעות עיבוד בתמיסה ועיבוד בהיתוך, תוך התמקדות בהבנה ובבקרה של המבנה שלהם.
בעוד שייצור בשלב התמיסה יעיל להפקת פילמים פולימריים, טכניקות עיבוד בהיתוך הניתנות להרחבה (scalable) מאפשרות ייצור המוני של מגוון רחב של מערכות.
המטרה היא הבנה וכוונון של הגבישיות של חומרים מרוכבים פלסטיים מתכלים, המעובדים תרמית ברמת הננו.
המעבדה מתמקדת בחומרים מרוכבים פולימריים עם ננו-גבישים ביו-מולקולריים שטרם נחקרו באופן שיטתי.
במערכת אחת שיוצרה, ננו-גבישי טירוזין הוטמעו בתוך מטריצת הידרוקסי-אתיל-תאית (hydroxy ethylcellulose), מה שהוביל לזיהוי של חוזק וקשיחות גבוהים.
פרס הסטודנט המצטיין מטעם המכון הבינלאומי למתכות נדירות (2000)
פרס יו"ר הכנסת לדוקטורט מצטיין (2002)
פרס קנדי לתלמידי דוקטורט, מכון ויצמן למדע (2002)
פרס צ'ארלס קלור למדען בכיר מצטיין (2005)
פרס המועצה המדעית של מכון ויצמן למדע (2012)
הרצאת ורדלמן באוניברסיטת דיסבורג-אסן, גרמניה (2013)
פרס גוטווירט מטעם הטכניון (2020)
פרס "אדמה" מטעם החברה הישראלית לכימיה (2025)
בורלנד הייתה חברת תוכנה אמריקנית.
מטה החברה היה ממוקם בעיר קופרטינו אשר בקליפורניה.
החברה נוסדה בשנת 1981 באירלנד, על ידי שלושה אזרחים דנים: נילס ינסן, אולה הנריקסן ומורגנס גלד.
בורלנד העולמית הפכה חברה ציבורית פחות משנתיים לאחר מכן, לאחר שנרשמה בקליפורניה ב־2 במאי 1983. פיליפ קאהן שימש כנשיא החברה הראשון ובמשך מרבית שנותיה של החברה לאחר מכן.
כמעט מרגע היווסדה נחשבו מוצרי בורלנד למובילים בתחומם ולפורצי דרך.
בראשית דרכה בלטו תוכנת Sidekick, תוכנית TSR שכללה מחשבון ועזרי ניהול זמן בימים ש־DOS הריץ רק תוכנה אחת בכל זמן, וסביבת הפיתוח והמהדר Turbo Pascal.
החברה הייתה בין המובילות בפיתוח תוכנות לסביבת DOS והחלוצות בפיתוח מחולל יישומים.
בשנות ה־90 מחולל היישומים שלה שנקרא בשם פרדוקס היה דומיננטי בשוק.
היא הייתה גם הראשונה שהשקיעה מאמצים רבים, להגר לסביבת התכנות מונחה העצמים.
לצורך זה שכתבה את גיליון הנתונים האלקטרוני שלה, Quattro Pro.
עיקר התמחותה בשפות תוכנה, במהדרים ובסביבת פיתוח משולבת (IDE).
סדרת המהדרים שלה, שמרכיביה כונו "טורבו", זכתה להצלחה רבה, בזכות נוחות העבודה, איכות המוצר והמחיר הנמוך.
המהדר הראשון בסדרה היה Turbo Prolog, מהדר לשפת Prolog, ואחריו באו Turbo Pascal, מהדר לשפת פסקל ו־Turbo C, מהדר לשפת C.
מהדר נוסף נועד לשפת בייסיק ועוד.
הם היו מוציאים קובצי הרצה בעלי ביצועים עדיפים מאלו שיוצרו על ידי המהדרים של חברת מיקרוסופט, שבתקופת הזוהר של בורלנד הייתה שחקן זניח בשוק המהדרים.
בעקבות הדומיננטיות של מיקרוסופט בשוק מחוללי היישומים החליטה בורלנד להתמקד בתחום התכנות, למכור את מחקות הפיתוח של מוצריה האחרים שלה, ולהתמקד במהדרים ובסביבות פיתוח למתכנתים.
כמענה ל־Visual Basic של מיקרוסופט פיתחה בורלנד מוצר דומה בשם דלפי המבוסס על שפת פסקל שהיה היורש של ה-Turbo Pascal שלה.
בשנת 2003 התאימה סביבת הפיתוח בורלנד דלפי 8 עבור פלטפורמת .NET של מיקרוסופט.
מוצרים נוספים של החברה היו: בסיס נתונים InterBase, סביבת הפיתוח JBuilder ל-Java ו-Turbo Assembler לפיתוח בשפת סף.
בתחילת שנות ה-2000 החלה בורלנד להתמחות בפתרונות לניהול מחזור חיי יישום (ALM).
לשם כך רכשה את חברת TogetherSoft המתמחה בתחום ה-UML, חברת Segue שהתמחתה בתחום הבדיקות, וחברת StarBase שהביאה עימה פתרון לניהול דרישות וניהול תצורה.
במסגרת זו ביקשה בורלנד להציע חלופה לקו מוצרי Rational מבית IBM, בכך שהיא מציעה פתרון כולל, החל משלב ניהול דרישות התוכנה ועד לבדיקת המוצר הסופי, דרך ניהול תקלות, תצורה ותכנון חזותי.
בשנת 2006 העבירה בורלנד את כל סביבות הפיתוח מתוצרתה (Delphi, C++Builder, JBuilder) לחברת-בת חדשה בשם CodeGear, שהתבססה על מחלקת הפיתוח שלה.
ב-2009 נרכשה בורלנד על ידי חברת התוכנה האנגלית מיקרו פוקוס.
בוריסלב פרבץ (; נולד ב-18 בפברואר 1943) היה אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה (2003–2006) ויושב ראש הנשיאות (2003, 2004–2005), כנציג הסרבי של רפובליקה סרפסקה.
פרבץ נולד בעיר קוסטאייניצה ליד העיר דובויי בצפון-מרכז בוסניה.
בשנת 1966 סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת זאגרב.
משנת 1990 עד 2000 כיהן כראש העיר של דובויי והיה חבר הפרלמנט של רפובליקה סרפסקה.
בשנת 2002 נבחר פרבץ לבית הנבחרים של בוסניה והרצגובינה .
בשנת 2003 נבחר כאחד משלושת חברי נשיאות בוסניה והרצגובינה וכיהן בתפקידו עד שנת 2005, אז הוחלף בתפקיד על ידי איבו מירו יוביץ'.
פרבץ נשוי לדרגיצה ואב לשניים.
בורמזי הוא גזע של חתול הבית שמקורו במזרח אסיה.
ישנה סברה כי חתולים אלו שמרו על המקדשים הבודהיסטים בבורמה העתיקה.
הבודהיסטים האמינו כי חתולים אלו משמשים תחנות מעבר לנשמות של מתים ושהם מגנים על בעליהם מפני הרוע.
מאמינים כי הבורמזיים הם צאצאיהם של החתולים החומים שהוחזקו בארמונות ומקדשים בבורמה העתיקה (כיום מיאנמר).
בשנת 1930 רכש ד"ר ג'וזף טומפסון מסן-פרנסיסקו גורת חתולים חומה מבורמה וקרא לה וונג מאו.
כאשר וונג מאו גדלה, מצאו כי היא הכלאה של סיאמי עם גזע חדש, כהה פרווה.
באמצעות תוכנית גידול בררנית שכללה חתולים סיאמיים, הצליחו לבודד את הגזע החדש וניתן לו השם "בורמזי" הודות למוצאה של וונג מאו.
חתול אינטליגנטי מאוד, שופע חיבה, חברותי וקשור מאוד לבני המשפחה.
אנרגטי, אוהב מאוד לשחק וטוב עם ילדים, ובעלי חיים אחרים.
בעל קול עמוק ורועם, ולא מהסס להשמיע אותו.
מבנה גוף שרירי, עם משקל גדול ביחס לממדי גופו.
הפרווה קצרה ודלילה יחסית וצבעה חום, שחור פלטינה ודבש.
הגזע לא סובל ממאגר גנים מצומצם, ולרוב הוא חסון ובריא.
עלולה להופיע בעיה בקרנית - חתיכת עור ושערות שמחוברות לקרנית, בדרך כלל ליד זווית העין - שניתן לטפל בה באמצעות ניתוח.
בורמידה (Bormida) או Bormia בפיימונטזית הוא נהר שנובע בגובה 800 מטר מעל פני הים, ב"רוקה ברבנה" (Rocca Barbena) שבמחוז ליגוריה, בצפון-מערב איטליה.
מקורות המים שלו הם בעיקר מהרי האפנינים ורק מעט מהאלפים הימיים.
הנהר חוצה את מחוז "פיימונטה" לאורך 154 ק"מ ונשפך לטנרו, המהווה את היובל השמאלי של נהר הפו.
אגן ההיקוות שלו משתרע על פני 3,000 מ².
חלקו העליון של הנהר נקרא "ברמידה די מיללסימו" (Bormida di Millesimo).
ליד העיר "ביסטניו" (Bistagno) הוא מתחבר לנהר "בורמידה די ספינו" (Bormida di Spigno) ומשם נשפך בצפון-מזרח אלסנדריה לנהר ה"טנרו".
בוריסלב קוסטיץ' (בסרבית: Бора Костић; 24 בפברואר 1887 – 3 בנובמבר 1963) היה שחמטאי יהודי-סרבי בדרגת רב-אמן.
קוסטיץ' למד את המשחק בגיל 10 והתקדם במהירות בבודפשט.
בחלק מזמנו גם שהה בווינה, בירת השחמט של אותם הימים וכך התאפשר לו להתמודד מול יריבים בדרגה גבוהה ולשפר את איכות משחקו.
ב-1910 עבר לקלן ומשם נסע תכופות, כולל לאמריקה.
שיחק נגד אלופים מקומיים והדגים את יכולותיו הנדירות כשחקן של משחקים סימולטניים עיוורים.
בשנת 1913 בהיותו בארגנטינה הוא ניצח את רולנדו אילה עם התוצאה 6:0. בניו-יורק, בשנת 1916 שיחק באופן זה מול 20 יריבים, עם גבו ללוח, ניצח 19 מהם וסיים את האחרון בתיקו, וזאת במקביל לניהול שיחות מנומסות עם יריביו ועם הצופים במשחק.
קוסטיץ' שיחק בדו-קרבות מול פרנק מרשל, ג'קסון שוואלטר ופול ליאונרט וניצח את כולם.
בהוואנה, בשנת 1919 רצף מרשים זה של ניצחונות נקטע בצורה חדה עם הפסד של 5-0 מול חוסה ראול קפבלנקה.
הוא גם שיחק בתחרויות במהלך שהותו בארצות הברית, בניו-יורק 1916, שיקגו 1918 וניו-יורק 1918 שם הגיע למקום השני אחרי קפבלנקה.
בזירה האירופית ניצח בתחרות סטוקהולם ב-1913, הגיע למקום השני בתחרות הייסטינגס 1919 וניצח בתחרות הייסטינגס ב-1921. בתחרות טרנסיאנסקה טפליצה בשנת 1928 ניצח לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ולאסלו סאבו.
בתחרות בלד בשנת 1931 סיים במקום העשירי, אך עדיין ניצח את גזה מארוצי, אדגר קול ווסיה פירץ.
תחרות זו נחשבה בזמנו כאחת החזקות בהיסטוריה של השחמט.
באליפות יוגוסלביה בשנת 1935 הוא חלק את המקום הראשון עם פירץ ובשנת 1938 הפך לאלוף יוגוסלביה.
הוא גם ניצח בהפרש ניכר את תחרות ליובליאנה באותה שנה.
בין השנים 1923–1926 נסע קוסטיץ' ברחבי העולם, כולל אוסטרליה, המזרח הרחוק, אפריקה, הודו וסיביר, בכל מקום הדגים את כשרונותיו היוצאים מהכלל, יצר עניין בשחמט ועיצב קשרים חדשים עם אנשים בכל העולם.
הוא היה ללא ספק פּוּבְּלִיצִיסְט מבריק ושגריר של המשחק, אם כי ייתכן שבכך מנע מעצמו מימוש של מלוא הפוטנציאל שהיה טמון בו כשחקן.
בשנת ה-20 המאוחרות חזר לאמריקה ושם החל בסדרה של ארבע הופעות בנבחרתה האולימפית של יוגוסלביה, משנת 1927 ועד 1937. ב-1932, בתקופה בה למד בבוקרשט, השתתף באליפות רומניה בשחמט וזכה בה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכלא קוסטיץ' היהודי על ידי הנאצים במחנה ריכוז.
לאחר מכן שיחק שחמט רק בצורה מינורית.
הופעתו האחרונה הייתה בגיל 75 בתחרות ציריך לוותיקים, אותה ניצח.
בשנת 1950 הוענקה לקוסטיץ' דרגת רב-אמן על ידי פיד"ה.
לבן: בוריסלב קוסטיץ' שחור: ארנסט גרינפלד
לאחר המסע ה-37 התמונה מתבהרת – ללבן שני רגלים מבודדים, ב-א2 וב-ה6. שניהם מצריכים תמיכה ובמוקדם או במאוחר אחד מהם יפול, והלבן יפסיד במשחק.
בוריסלב קוסטיץ' השתתף בנבחרתה האולימפית של יוגוסלביה.
בּוּרְלֵסְקָה או גַּחְכִּית (Burlesque) היא סוגה תיאטרונית הומוריסטית העושה שימוש בפרודיה ובהגזמה גרוטסקית.
הבורלסקה מזוהה עם חשפנות, אך קדם לכך זיהויה עם פרודיה מוזיקלית ועם פרשנות לא-הולמת לקטעי אופרה ויצירות קלאסיות שהייתה רחוקה מהמקור.
בנוסף זוהתה הבורלסקה עם היפוך-מינים.
המילה בורלסקה שאולה מספרדית ואיטלקית, שבהן burla פירושו הלצה, מהתלה.
היא הופיעה בצרפת ובאיטליה של המאה ה-17 כביטוי ספרותי המתייחס לחיקוי גרוטסקי של הנשגב או הפאתטי.
הצורה הבימתית הבורלסקית נהייתה פופולרית במאה ה-19, והחלה כהלעגה קומית של נושאים חשובים או אישים ידועים.
משם, היא צמחה לפואטיקה עממית ותיאטרון עממי.
אולם כצורה ספרותית, שורשיה הם כבר במאה ה-14 באנגליה, ביצירתו הסאטירית של ג'פרי צ'וסר, "סיפורי קנטרברי".
בספרד של המאה ה-16 היה זה המשורר והמחזאי מיגל דה סרוואנטס שהלעיג על רומנסות ימי-ביניימיות ברבות מעבודותיו הסאטיריות.
מראשית המאה ה-18 היה המונח בורלסקה בשימוש ברחבי אירופה כבא לתאר יצירות מוזיקליות שבהן יסודות רציניים ומצחיקים הוצבו זה לצד זה ועורבבו לכדי אפקט גרוטסקי.
התיאטרון דובר-הגרמנית בלט בין אמצע המאה ה-19 ושנות ה-20 של המאה ה-20 כשהעלה יצירות בורלסקה שהתאפיינו בפארסה והגזמות.
יוהאן שטראוס הבן ומלחינים אחרים כתבו אופרטות בורלסקיות.
גרטרי, סטרווינסקי, קרנק, רגר ובארטוק יצרו גם הם, בזמנים שונים, סביב תמות בורלסקיות.
בורלסקה תיאטרונית צמחה סביב ראשית התקופה הוויקטוריאנית, כשכללי האריסטוקרטיה פגשו את חברת מעמד הפועלים.
היא לעגה רבות לצורות הבידור שזוהו עם המעמד הגבוה - כאופרה, דרמה שייקספירית ובלט.
בעבודות הבורלסקה המוקדמות שהועלו בלונדון החל מראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 המילים נכתבו למוזיקה פופולרית, באותו האופן שנעשה מוקדם יותר עם "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי.
מאוחר יותר מיזג הז'אנר אופרטות ומופעי רביו (Revue) ומיוזיק הול (Music hall), וכמה ממופעי הבורלסקה הגדולים נודעו כאקסטרווגנזה.
ויליאם שוונק גילברט כתב חמש אופרות-בורלסק בתחילת הקריירה שלו, ובשנות ה-70 של אותה מאה התפרסמה חבורת הבורלסקה של לידיה תומפסון, הן בבריטניה והן בארצות הברית.
תיאטראות לונדוניים מסוימים התמחו בבורלסקה בין שנות ה-60 לשנות ה-90. מופעי בורלסקה היו לרוב בני מערכה אחת ונמשכו פחות משעה, ועשו שימוש בפסטישים ובפרודיות על שירים מוכרים ואריות פופולריות.
החל משנות ה-80 של המאה, מלחינים תרמו מוזיקה מקורית והמופעים התארכו לפורמט של שתיים-שלוש מערכות.
הדיאלוג הבורלסקי נכתב פעמים רבות כצמדים מחורזים והיה גדוש בלשון נופל על לשון.
עד שנות השמונים של המאה ה-19 נוצרו כמה מכללי הז'אנר, ובהם:
תלבושות מינימליות, בדגש על הדמות הנשית
קווי עלילה, דיאלוגים, תנועה ובימוי עמוסי רמיזות מיניות
"פאנצ'ים" הומוריסטיים קלים להבנה (אף ששלובים במשחקי לשון)
מערכונים דלי-לכידות עלילתית על-פני המופע.
הגרסה האמריקנית של הבורלסקה התפתחה ממופעי הבידור של המיוזיק-הול והוודוויל של המאה ה-19, אולם בתחילת המאה ה-20 התגבשה הבורלסקה האמריקנית כשילוב עממי של סאטירה, מיצגים ו"בידור למבוגרים"
שבו נכחו סטריפטיז, פעולות קומיות וגימיקים.
על בימות הבורלסקה נתקיימו ההופעות הראשונות של צ'ארלי צ'אפלין, מיי וסט, אל גולסון, ועוד.
בורמואלוס (לאדינו: Burmuelos ,Bermuelos, Burmuelicos) הן סוג של פריטר ספרדי יהודי, הנפוץ בעיקר בחגים חנוכה ופסח.
המאכל נקרא בישראל בשם שמקורו בלאדינו, והוא דומה בשמו ובמהותו ל-Buñuelo, פריטר ספרדי עממי.
יש המציינים כי המקור לפריטר הוא המטבח היהודי והמוסלמי מתפוצת ספרד, בעת שהייתה תחת השלטון האסלאמי וכונתה אל-אנדלוס.
המאכל השתרש במטבח המקומי וגם לאחר תום הרקונקיסטה נותר חלק מהמטבח הספרדי הנוצרי, ממנו עבר ביחד עם המהגרים לאמריקה הלטינית ודרך מגורשי ספרד הגיע גם למטבח הבלקני והצפון אפריקאי בגרסאות שונות.
הבורמואלוס מוכנים בדרך כלל לחגים, כאשר בחג החנוכה הם עשויים מעיסת בצק המבוססת על קמח ושמרים, מלובבים לצורת לביבה, מטוגנים בשמן עמוק ומומתקים בסירופ מתוק מסוגים שונים.
התצורה הנפוצה ביותר, בעיקר בקרב יוצאי הבלקנים היא בורמואלוס לחג הפסח, אשר מוכנים מתערובת בסיסית של מצות, מים וביצים ממנה מלבבים לביבות בגדלים שונים ומטגנים בשמן עמוק.
המאכל משמש בחלק מהגרסאות לקינוח מתוק, כשבוזקים מעליו אבקת סוכר או מפזרים גרגרי סוכר, או כתוספת לארוחות שונות, כאשר נהוג לגוון את התערובת בהתאם לייעוד, בתבלינים, בצל קצוץ וגבינה בולגרית.
בורית אדומה (שם מדעי: Saponaria mesogitana) היא מין צמח מסוג בורית שבמשפחת הציפורניים.
פריחתה באביב, וצבע עלי כותרתו ורוד.
הבורית האדומה נזכרת במגדירי צמחים כצמח נדיר מאוד, ונראה בארץ ישראל בטבע לעיתים נדירות.
תפוצתה בישראל היא בגליל העליון, בגולן, במישור החוף ובשפלת יהודה.
נראית לעיתים גם בהרי יהודה.
בורית (שם מדעי: Saponaria–מקור המילה 'סבון') הוא סוג של צמחים בעלי פרחים ממשפחת הציפורניים.
רבים ממיני הבורית שימשו (וחלקם עדיין משמשים) כמרכיבים בסבונים וחומרי חיטוי שונים.
הבורית נזכרת במקרא כחומר ניקוי, בפסוק .
מיני הבורית הם עשבוניים, עם עלים מנוגדים ופרחים בעלי חמישה עלי כותרת.
צבעי הפרחים תלויים במין, ולעיתים משתנים בין זנים של אותו מין, כשהצבעים הנפוצים הם ורוד, צהוב וסגול.
הסוג נבדל מסוגי ציפורניים דומים בכל שהוא בעל שני עמודי עלי בלבד בכל פרח.
צמחי הבורית הם מקור מאכל לזחלי מספר מיני פרפראים, כולל מספר מינים של עשים ופרפרים הניזונים בלעדית מעלי צמחים אלו.
תמצית שורש הבורית משמש כתוסף מאכל בייצור חלווה בעזרת כתישה והקצפה במפעלים לייצור מוצרי חלווה.
מספר מיני בורית משמשים כחומרי ניקוי דמויי סבון.
טחינה של עלי ושורשי הצמח יוצרת חומר בעל הקצפה קלה, וקיים תיעוד של הכנת סבון באופן זה מימי הרנסאנס.
גם במאות ה-20 וה-21 מייצרים סבונים מבורית, בין השאר למטרות שחזור וניקוי בדים עתיקים במוזיאונים, או למוצרי קוסמטיקה כגון שמפו.
שְׁמוּרַת בּוּרִיקָה היא שמורת טבע בגוש יישובי אלונה, בגבעות המערביות של רמות מנשה, בין נחל דליה ונחל התנינים.
בקרבת מקום היה כפר ערבי בשם בוריקה (بريكة).
תושבי הכפר ברחו ליישובי ואדי עארה ולמחנות פליטים בשומרון בזמן מלחמת העצמאות.
שטח הכפר מכיל את מתקני הייצור והאחסון של המפעל "תעשיות חרושת חומרי נפץ" שבבעלות קבוצת תעבורה.
על עצי השמורה נמנים אלון התבור, אלון מצוי, אלת המסטיק, חרוב, לבנה רפואי, עוזרר קוצני, וזית אירופי.
כן בשמורה יערה איטלקית, מוצית קוצנית, פרסיון גדול וקידה שעירה.
עצי השמורה והצמחייה אפשרו לתושבי בוריקה בעבר למכור עץ להסקה.
כמו כן ייצרו חפצים מצמחי האזור ובהם מטאטאים.
בשמורת בוריקה גם ניקבה תת-קרקעית עם פירים שהיו חלק ממערכת המים של קיסריה.
מערכת זו מתחילה ככל הנראה באזור עין צברים.
שמורת בוריקה הוכרזה ב-19 במאי 1967. במשך שנים היו תוכניות להרחיב את השמורה ב-6730 דונם נוספים ולכנות את השמורה המורחבת שמורת יער אלונה.
אולם בסופו של דבר הוחלט ששמורת אלונה תהיה שמורה נפרדת משמורת בוריקה.
רוב שטח השמורה, כולל המסלולים המסומנים, נמצא בתחומי שטח אש.
בורלסק הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של סטיב אנטין, אודות נערה צעירה שמגיעה ללוס אנג'לס במטרה להגשים את חלומה כזמרת.
בסרט גם משחקות בתפקיד ראשי כריסטינה אגילרה ושר.
הסרט זכה לביקורות מעורבות והיה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב.
הסרט יצא בארצות הברית ב-24 בנובמבר 2010, וב-17 בדצמבר 2010 ברחבי בריטניה.
בישראל הסרט יצא ב-3 בפברואר 2011.
אלי רוז (כריסטינה אגילרה) היא נערה מעיירה קטנה באיווה.
לאחר שמנהל עבודתה לא משלם לה משכורת כמה חודשים אלי מחליטה לעזוב ללוס אנג'לס ששם בהתחלה היא לא מצליחה למצוא עבודה.
לאחר זמן מה היא מגיעה למועדון בורלסק, בו מופיעות זמרות ורקדניות עם פלייבק.
אלי מתחננת בפני מנהלת המועדון, טס (שר), שתקבל אותה למועדון.
בהתחלה טס מסרבת, אך כשצצות בעיות עם זמרת המועדון, ניקי (קריסטן בל), היא מחליפה אותה באליס.
ניקי מחליטה להתנקם באליס ובאמצע ההופעה היא מנתקת את החשמל.
אך אליס מתחילה לשיר ללא פלייבק והיא מצליחה להפתיע את הקהל.
ובעקבות כך טס מחליטה להקים מופע עם אליס.
בהמשך המועדון נקלע לקשיים כלכליים ואליס עוזרת לטס להתגבר עליהם.
כריסטינה אגילרה - אליס רוז
אריק דיין - מרקוס גרבר
פיטר גלאגר - וינסנט סקאלי
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 37% טריות.
למרות זאת, העיתון "The Hollywood Reporter" נתן לסרט ציון חיובי והחמיא לכריסטינה אגילרה ולשר על הופעתן בסרט.
בשבוע הראשון לצאתו הסרט הכניס כ-17.6 מיליון דולר, מה שדירג אותו כסרט הרביעי המכניס ביותר אחרי "הארי פוטר ואוצרות המוות", "פלונטר" ו"מגה-מוח".
ב-19 בנובמבר 2010, יצא הפסקול הרשמי של הסרט שנקרא "Burlesque: Original Motion Picture Soundtrack", בו השתתפו הזמרות כריסטינה אגילרה ושר.
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
זכייה בפרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר ("You Haven't Seen the Last of Me" בביצועה של שר)
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר ("Bound to You" בביצועה של כריסטינה אגילרה)
מועמדות לפרס ראזי לשחקנית המשנה הגרועה ביותר (שר)
בוריק פונטמיקה זאדאר (בקרואטית: Košarkaški klub Borik) היא קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר זאדאר, המתמודדת בליגה הקרואטית השנייה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1974 בבית ספר לכלכלה בעיר.
השתתפה בליגה רשמית אזורית לאחר שנתיים.
וכבר בעונה הראשונה העפילה לליגה המחוזית של דלמטיה, בה זכתה בגביע ובאליפות בשנת 1984. קבוצת הנוער של המועדון זכתה פעמיים באליפות יוגוסלביה לנוער (1987, 1988).
בתחילת שנות ה-90 הוקם בית ספר לכדורסל במועדון.
ובעונת 1994/95 החלה הקבוצה להשתתף בליגה הקרואטית הבכירה.
בעונת 2004/05 הגיעה עד לחצי גמר הגביע הקרואטי.
בעונת 2010/11 הושג הניצחון הגדול בהיסטוריה של הקבוצה הוא מול ציבונה זאגרב 63-86, והקבוצה סיימה במקום החמישי וקיבלה הזמנה מפיב"א אירופה להשתתף במסגרת היורוצ'לנג', אך סירבה מסיבות תקציביות.
בסיום עונת 2011/12 נשרה לליגה השנייה לאר שסיימה אחרונה בפלייאוף התחתון.
הכינוי של הקבוצה הוא "פונטמיצ'ארי".
מאז עונת 2009/2010, יושב ראש המועדון הוא מירקו יוסיץ'.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט יאזין שנבנה בשנת 1967 ומכיל 3,200 מקומות ישיבה.
ההיכל שימש עד שנת 2008 גם את היריבה העירונית ק.ק.
בוֹרית רפואית (שם מדעי: Saponaria officinalis; שם ערבי: עַ֫רַק אל-חַלַ֫אוַה) הוא צמח חד-שנתי נמוך (עד 60 סנטימטר) בעל עלים דמויי אזמל, שצבעם כצבע שעווה ירקרקה.
הפרחים ארוכים (2 סנטימטרים) ועלי הכותרת, שצבעם ורוד-לילך, עטופים בחמישה עלי גביע ירוקים ומאוחים.
הצמח נפוץ באגן הים התיכון ובחלקים מהאזור האירנו-טורני.
לפי מקורות קדומים, שורשי הצמח, המכילים ספוננים (חומרי הקצפה), שימשו בעבר הן לרפואה והן לניקוי.
בימינו משמש השורש כתרופה לחולי סוכרת ותבלין לבישול ולייצור ממתקים.
בוריסלב (באוקראינית: Борислав, בפולנית: Borysław) היא עיר באזור לבוב ודרוהוביץ שבמערב אוקראינה.
אזור העיר הנוכחי היה מיושב לפחות מאז תקופת הברונזה.
באזור שרידי מקדש אלילי מהאלף הראשון לפני הספירה, ובו מאות ציורי קיר חרוטים בסלע, ציורים המעידים על עבודת אל שמש מהתקופה הקדם-נוצרית.
בין המאות ה-9 וה-13 התקיים במקום מבצר בשם טוסטאן (Tustan), שהיה חלק מחגורת מבצרים שהגנה על נסיכות קייב ממערב ומדרום.
לאחר פירוק נסיכות קייב הועבר האזור לנסיכות גאליץ'-וולין ועם נפילתה של זו במאה ה-14 נכלל האזור בשטח שלטונה של ממלכת פולין שקדמה לאיחוד הפולני-ליטאי.
אזכורה הראשון של בוריסלב הוא במסמך מ-19 במרץ 1387, ובו מפורט רכושה של ידוויגה, מלכת פולין.
בעת חלוקת פולין ב-1772 סופחה בוריסלב לאוסטריה והפכה לחלק מאזור גליציה תחת שלטון אוסטריה.
באזור פותחו מכרות מחצבים, בהם נפט, ובשנת 1863 נוסד במקום אחד מאתרי קידוח הנפט הראשונים בעולם.
בשנת 1909 הופקו באתר קידוחי הנפט באזור למעלה מ-2 מיליון טון נפט - כ-5% מתפוקת הנפט העולמית באותה תקופה.
עקב השגשוג בתחום הנפט גדלה אוכלוסיית היישוב.
כמו כן, במכרות בסביבות העיירה הופק המחצב אוזוקריט (ozokerite), בו נעשה שימוש לשם בידוד הכבל הטלפוני התת-מימי הטרנס אטלנטי הראשון.
ב-1872 נחנך קו הרכבת בין בוריסלב לדרוהוביץ.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת פולין-אוקראינה, סופח האזור לפולין.
במקום הוקם מכון מחקר והכשרה בתחום הפקת הנפט, והאזור היה אחד מאזורי התעשייה החשובים בפולין באותה תקופה.
ב-1933 הוענק ליישוב מעמד של עיר.
בשנת 1939 סיפחה ברית המועצות את בוריסלב.
בשנת 1941 כבשה את העיר גרמניה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה שבה העיר לשליטה סובייטית.
מאז שנת 1991 שייכת העיר לאוקראינה העצמאית.
אף על פי שמחצבי הנפט כמעט מוצו, ענף הפקת הנפט הוא עדיין הענף העיקרי של התעשייה המקומית.
תחילה הייתה כפופה קהילת בוריסלב לקהילת דרוהוביץ, אך בראשית המאה ה-20 נעשתה לקהילה עצמאית.
בשנת 1900 גרו בעיר 5,950 יהודים, ורבים מהם היו קשורים לתעשיית הנפט המקומית.
בשנים אלה פוטרו מאות מיהודי העיר ממשרותיהם בתעשיית הנפט בשל אנטישמיות, והחלה הגירה גדולה של יהודים מהעיר לארצות הברית.
פעילות ציונית החלה בבוריסלב עוד במאה ה-19, עם הקמת אגודה ראשונה של חובבי ציון במקום בשנת 1887, וייסוד ארגון בני ציון בעיר בשנת 1892. בשנת 1902 נפתח בעיר סניף של ההסתדרות הציונית, ובשנת 1911 נוסד בה סניף של תנועת המזרחי.
בית ספר יהודי מרשת כי"ח נוסד בעיר בשנת 1890, ובשנת 1893 הוקם בה בית ספר עברי.
בתקופה זו פעל בעיר המחנך צבי אלעזר טלר.
בין מלחמות העולם פעלו בעיר מספר תנועות נוער ציוניות, ובהן עקיבא, בית"ר, גורדוניה והשומר הצעיר.
היה גם מועדון ספורט יהודי בשם קדימה.
בעיר פעלו מספר חצרות חסידיות, ובין האדמו"רים שכיהנו בה היו רבי אברהם מרדכי ספרין משושלת קומרנה ורבי גדליהו גוטליב משושלת לודמיר-סאמבור.
הרב האחרון של הקהילה היה ד"ר יעקב אביגדור, שכיהן גם כרבה הראשי של דרוהוביץ'.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיר מגילויי אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים והאוקראינים, תוך מעשי אלימות וקריאה לחרמות.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בבוריסלב כ-14,000 יהודים, מתוך כ-41,000 תושבים.
הלנה שרה בלם הצילה מספר יהודים וקיבלה על כך הכרה כחסידת אומות העולם.
בתחילת ספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את בוריסלב, וב-24 בספטמבר הועברה העיר לידי הצבא האדום בהתבסס על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
הגרמנים כבשו בשנית את בוריסלב ב-1 ביולי 1941, ועם כניסתם אליה נרצחו ברחובות העיר מאות יהודים בידי אוקראינים ופולנים, בסיוע הגרמנים.
לאחר הפוגרום, מונה בעיר יודנרט, בראשות מיכאל הרץ, אשר נצטווה לספק יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים תשלומי כופר.
במהלך עבודות הכפייה נהרגו יהודים רבים כתוצאה מהתעללות הגרמנים והאוקראינים.
בנובמבר 1941 רצחו שוטרים גרמנים למעלה מ-1500 יהודי העיר, ובהם נכבדי הקהילה ומשכיליה, ביער סמוך.
בחורף 1942-1941 מתו רבים מיהודי העיר כתוצאה מרעב וממגפות.
באוגוסט 1942 התרחשה האקציה הגדולה השנייה, בה גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ למעלה מ-5,000 מיהודי בוריסלב, ורבים נרצחו במקום.
לאחר הגירוש הוקמו בבוריסלב שני גטאות בחלקה העני של העיר.
באוקטובר 1942 גורשו מבוריסלב לבלז'ץ עוד למעלה מאלף יהודים, ובנובמבר נרצחו וגורשו עוד כ-2,000 יהודים, בעיקר זקנים, נשים וילדים.
כ-1,500 יהודים הועברו למחנה עבודה סמוך, ויתר יהודי הגטו נרצחו בבורות ירי עד יוני 1943.
עד יולי 1944 נרצחו רוב היהודים שהועברו למחנה העבודה הסמוך, ויתר היהודים הועברו למחנה פלאשוב ולאושוויץ.
בד בבד, נערך מצוד של אוקראינים אחר יהודים שהסתתרו בסביבת העיר.
מספר יהודים שניסו להימלט מהעיר לכיוון הונגריה נתפסו, ונרצחו בידי איכרים מקומיים.
פרופ' שבח וייס, היה פרופסור למדע המדינה וכיהן כיו"ר הכנסת, שגריר בפולין ויו"ר מועצת יד ושם.
ד"ר אהרון וייס, היסטוריון וחוקר שואה, אחיו הבכור של פרופ' שבח וייס.
היה העורך הראשי של כתב העת "יד ושם: קובץ מחקרים".
מיכאל ברקוביץ', מחנך וסופר ציוני.
יונס ברננקי, סבו מצד אביו של בן ברננקי, יו"ר הבנק הפדרלי בארצות הברית.
פרופ' מריאן גורצקי, מדען, יזם, ממציא, מאבות הביוטכנולוגיה בישראל
לאון הרטמייר, אביה של הסופרת שלומית הרטמייר.
נפתלי פירר אביו של הרב אלימלך פירר.
האב היה מורה ללימודי קודש ובנו הרב פירר הקים את עמותת עזרה למרפא.
פרופסור יצחק קלינגהופר, משפטן יליד גליציה, לימים חבר כנסת.
בוריספיל (באוקראינית: Бориспіль, ברוסית: Борисполь) היא העיר השלישית בגודלה במחוז קייב שבצפון-מרכז אוקראינה, ומשמשת כמרכז המנהלי של מחוז משנה בוריספיל.
העיר מרוחקת כשלושים קילומטרים מעיר הבירה קייב.
מקור שם העיר הוא משמו היווני של הדנייפר, בוריסטנס (Βορυσθένης).
התיעוד הראשון של העיר הוא משנת 1154, שמה הנוכחי הוא מ-1590. בשנת 1956 שודרגה בוריספיל למעמד של עיר.
נמל התעופה הבינלאומי בוריספיל הסמוך לעיר, הוא נמל התעופה הראשי של אוקראינה, ומשמש את מרבית הטיסות הבינלאומיות במדינה.
לבוריספיל הסכם ערים תאומות עם העיר דומודדובו שבמחוז מוסקבה, רוסיה.
אין מידע מדויק לגבי ראשית התיישבות היהודים בבוריספול.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך באימפריה הרוסית בשנת 1897 התגוררו בבוריסםול 1095 יהודים (כ-12% מכלל האוכלוסייה).
באותה תקופה בעיר פעלו שני בתי כנסת וכמה תלמודי תורה.
זלמן שמעון זליקמן כיהן כרב של הקהילה.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיירה מפרעות של הצבא הלבן ומידי צבאו של סמיון פטליורה.
הפרעות גרמו לעזיבה של חלק מהאוכלוסייה היהודית.
בתום תום המלחמה והתבססות השלטון הקומוניסטי ניסו יהודי העיירה לשמור על אורך חיים דתי.
אך השלטון הקומוניסטי, ניהל מאבק עיקש מול היהודים והצליח - בשנת 1926 נסגרו כל מוסדות הדת בעיר.
במהלך שנות ה-20 וה-30 עזבו מרבית היהודים את בוריספול.
רובם עברו לערים מרכזיות בברית המועצות וחלקם עברו למושבות חקלאיות יהודיות בדרום אוקראינה.
נכון לשנת 1939 התגוררו בבוריספול רק 375 יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה בוריספול על ידי הצבא הגרמני ב-23 בספטמבר 1941. כל היהודים שלא הצליחו להימלט מהעיר או לא גויסו לצבא האדום רוכזו באזור אחד בתוך העיירה.
יהודים הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר בפינוי גופות של חיילים ואזרחים בעיר וסביבותיה, אשר נהרגו במהלך הקרבות.
כעבור כחודש לאחר הכיבוש, הובלו יהודי בוריספול אל שדה התעופה שקרוב לעיירה.
שם הם נרצחו ביריות על ידי גרמנים ושוטרי משטרת העזר האוקראינית.
הנרצחים נקבו בתעלה שליד שדה התעופה.
לאחר המלחמה חזרו חלק מהיהודים שהצליחו לברוח מזרחה וגם הגיעו אליה יהודים שהשתחררו מהשירות בצבא האדום.
אך מספר היהודים שנשארו להתגורר בעיר היה קטן.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1989 התגוררו בבוריספול 68 יהודים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמה בעיר באופן רשמי קהילה יהודית.
נכון לשנת 1999 היו חברים בה כ-40 יהודים.
בוריסלב ביסרוב מיכאילוב (בבולגרית: Борислав Бисеров Михайлов; נולד ב-12 בפברואר 1963 בסופיה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת השוער, וכיום נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית.
מיכאילוב, אחד מגדולי השוערים בבולגריה בכל הזמנים, היה קפטן נבחרת בולגריה במונדיאל 1994, בו רשמה את הישג השיא בהיסטוריה שלה, וביורו 1996. הוא שימש כקפטן ב-60 משחקים, יותר מכל שחקן בולגרי אחר, והוא אחד מתוך שני שחקנים בלבד שרשמו מעל 100 הופעות בנבחרת בולגריה.
בנו של מיכאילוב, ניקולאי, שימש גם הוא כשוער נבחרת בולגריה, והיה בין היתר שוערן של ליברפול וטוונטה.
מיכאילוב החל את קריירת המשחק בקבוצת לבסקי סופיה מעיר מגוריו.
הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת , כשהוא תופס מתחילת דרכו את משבצת השוער הבכיר בקבוצה.
במשך שתי עונות רצופות, סיים מיכאילוב עם קבוצתו במקום השני בליגת העל הבולגרית.
בעונת השלימה לבסקי זכייה בדאבל המקומי, לאחר שהקדימה בליגה את יריבתה העירונית צסק"א סופיה, וניצחה בגמר הגביע הבולגרי 1-0 את בוטב פלובדיב.
עונה אחר כך שמרה לבסקי על כתר האליפות, לאחר ששוב הקדימה את צסק"א, הפעם בארבע נקודות, והעפילה לשמינית גמר גביע אירופה לאלופות, לאחר שהדיחה את שטוטגרט, אך הודחה מהמפעל על ידי דניפרו דניפרופטרובסק.
אמנם, אחד האירועים המשמעותיים באותה התרחשו בגמר הגביע בין לבסקי לצסק"א סופיה.
לאחר מחלוקת לגבי פסיקות השופט, שהוטו לכאורה לטובת צסק"א, התפתחה תגרה בין שחקני הקבוצות.
חמישה שחקנים הורחקו לצמיתות מכדורגל, ביניהם חריסטו סטויצ'קוב מצסק"א ומיכאילוב מלבסקי, יחד עם שלושה שחקני לבסקי נוספים.
לאחר מספר חודשים בוטלה ההשעיה והשחקנים שבו לקבוציתיהם.
בעונת רשמה לבסקי אכזבה בליגה כשסיימה חמישית בלבד, בעונה בה מיכאילוב הספיק לרשום עשר הופעות ליגה בלבד עקב ההשעיה, אך הצליחה לזכות בגביע הבולגרי לאחר ניצחון 2-1 בגמר על צסק"א.
מהמשחק נעדרו שמונה שחקנים, ארבעה מכל קבוצה וביניהם מיכאילוב, מכיוון שבאותו זמן שהו בהכנות עם נבחרת בולגריה לטורניר מונדיאל 1986. בזכות הזכייה, השתתפה הקבוצה בעונה הבאה בגביע אירופה למחזיקות גביע, שם הגיעה עד לרבע הגמר והודחה על ידי ריאל סרגוסה.
על הופעותיו בשנת 1986 זכה מיכאילוב בתואר כדורגלן העונה בבולגריה.
בעונת זכה מיכאילוב בפעם השלישית בתואר האליפות עם לבסקי, שהקדימה בשתי נקודות את צסק"א.
לבסקי סיימה את העונה עם כמות הספיגות הנמוכה בליגה, עם 29 שערי חובה בלבד ב-30 משחקים.
בעונת , לאחר שרשם 180 הופעות במדי לבסקי סופיה, עזב אותה מיכאילוב לראשונה בקריירה, ועבר לשחק במדי בלננסש מליגת העל הפורטוגלית.
המאמן שהחתים אותו בקבוצה היה הבולגרי חריסטו מלאדנוב, מאמנו לשעבר בנבחרת בולגריה, שפוטר כחודשיים לאחר פתיחת העונה.
בעונת הבכורה שלו היה מיכאילוב השוער הבכיר בקבוצה, והחמיץ רק שני משחקי ליגה בדרך למקום השישי בטבלה.
עונה אחר כך סבלה בלננסש מיכולת ירודה וירדה לליגת המשנה מהמקום ה-19 מתוך 20 בטבלה.
מיכאילוב שיחק רק בכמחצית ממשחקי הליגה של קבוצתו.
לאחר שתי עונות בפורטוגל, עבר מיכאילוב לצרפת, שם שיחק במדי מולוז מליגת המשנה.
לאחר שלוש עונות במרכז הטבלה, ולאחר ההצלחה עם נבחרת בולגריה במונדיאל 1994, חזר מיכאילוב לליגה הבולגרית בעונת , כשחתם בקבוצת בוטב פלובדיב, עימה סיים במקום השלישי בטבלה.
לאחר ששיחק שני משחקים בלבד בפתיחת עונת , עבר השוער לרדינג מהפוטבול ליג, אז ליגת המשנה באנגליה.
הוא שיחק במדי הקבוצה במשך שתי עונות בהן נאבקה בתחתית, ובשתיהן שרדה בליגת המשנה.
מיכאילוב לא זכה לדקות משחק רבות, ושותף רק ב-24 במשחקים במהלך שתי העונות שלו בקבוצה.
בעונת חזר השוער פעם נוספת לבולגריה, ושיחק 13 משחקים במדי סלביה סופיה.
ציריך לקראת עונת , אך פרש לאחר משחק ליגה אחד בלבד במדיה בגיל 35.
מיכאילוב החל את דרכו בנבחרת כשהיה רק בן 20. הופעת הבכורה שלו התקיימה ב-4 במאי 1983 בסופיה, במשחק ידידות בו ניצחה בולגריה 5-2 את .
לאחר שכשל להעפיל עם הנבחרת ליורו 1984, שיחק מיכאילוב עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1986. הוא שותף בשישה מתוך שמונה משחקים בטורניר המוקדמות, וספג במהלכם שער אחד בלבד, ובכך סייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל לראשונה מאז 1974.
מיכאילוב זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו.
הוא עמד בשער הנבחרת בכל ארבעת משחקיה בטורניר, שהחל בשתי תוצאות תיקו 1-1, מול ו, והמשיך בהפסד 2-0 ל בסיום שלב הבתים, והפסד בתוצאה זהה ל המארחת בשמינית הגמר.
מיכאילוב ביסס את מעמדו כשוער הבכיר של הנבחרת באותן שנים.
הוא היה שותף לשבעה מתוך שמונה משחקים במוקדמות טורניר יורו 1988, שהסתיים במפח נפש מצד בולגריה לאחר שהפסידה את שני משחקיה האחרונים ל ול וסיימה במקום השני בהפרש נקודה בלבד מאירלנד שעלתה לבסוף.
במוקדמות מונדיאל 1990 שיחק מיכאילוב רק פעם אחת, במשחק הראשון בו הפסידה בולגריה ל 3-1, ובשאר המשחקים לא שותף ובולגריה סיימה במקום האחרון בבית.
ב-1990 התמנה מיכאילוב לתפקיד קפטן הנבחרת.
לאחר הכישלון להעפיל ליורו 1992, החלה בולגריה את דרכה במוקדמות מונדיאל 1994, תחת המאמן דימיטר פנב.
היא הוגרלה לבית קשה שכלל בין היתר את ו, אך העפילה במפתיע מהמקום השני בבית, לאחר ניצחון בצרפת במשחק האחרון 2-1 מצמד של אמיל קוסטדינוב.
מיכאילוב שותף בתשעה מתוך עשרה משחקים בטורניר המוקדמות.
מיכאילוב הוביל את בולגריה כקפטן בטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית.
הוא פתח בהרכב בהופעה החלשה שהסתיימה בתבוסה 3-0 ל בפתיחת הטורניר.
בהמשך שמר על רשת נקייה פעמיים ברציפות, בניצחונות 4-0 על ו-2-0 על , בדרך לשמינית הגמר.
בשלב זה פגשה בולגריה .
מיכאילוב, שעמד בשערה של הנבחרת שהפסידה באותו שלב לאותה נבחרת במונדיאל 1986, כיכב בדו-קרב הפנדלים אליו הגיע המשחק בתום 1-1 בהארכה.
לאחר שהפנדל הראשון לזכות מקסיקו נבעט מעל המשקוף, מיכאילוב זינק לפינה הנכונה בשתי הבעיטות הבאות.
הוא הדף את הפנדל השני וקלט את השלישי, וסייע לבולגריה להעפיל לרבע הגמר.
מיכאילוב רשם הופעה מרשימה במשחק בו הדיחה נבחרתו את האלופה המכהנת .
הוא הוסיף לפתוח גם במשחקים שסיימו את דרכה של בולגריה בטורניר, חצי הגמר בו הפסידה 2-1 ל, והפסד 4-0 לשוודיה במשחק על המקום השלישי.
מיכאילוב סיים טורניר מוצלח מבחינה אישית וקבוצתית, עם שבע הופעות ומקום רביעי, ההישג הטוב ביותר בתולדות בולגריה בטורניר.
במוקדמות יורו 1996 פתח מיכאילוב בשמונה מתוך עשרת משחקיה של בולגריה, שהעפילה לטורניר אליפות אירופה לראשונה בתולדותיה.
בטורניר עצמו זכה מיכאילוב להיות הקפטן הבולגרי הראשון באליפות אירופה, אך נבחרתו הודחה כבר בסיום שלב הבתים.
לאחר הטורניר עבר סרט הקפטן, לאחר שש שנים אצל מיכאילוב, לטריפון איבנוב.
מיכאילוב אמנם פתח בשלושת משחקיה הראשונים של בולגריה במוקדמות מונדיאל 1998, אך מאז איבד את מקומו בהרכב ומיעט להופיע במדי הנבחרת.
לאחר כשנה וחצי ללא פעילות בינלאומית, שיחק מיכאילוב את משחקו האחרון במדי הנבחרת.
היה זה במסגרת ההכנות למונדיאל 1998, במשחק ידידות בו גברה בולגריה 2-0 על .
מיכאילוב זומן לסגל הנבחרת למונדיאל, אך לא זכה לדקות משחק ולמעשה סיים את דרכו בנבחרת.
מיכאילוב רשם 102 הופעות במדי נבחרת בולגריה, והיה שיאן ההופעות עד ל-2011, 13 שנים לאחר פרישתו, אז נשבר שיאו על ידי סטיליאן פטרוב.
מיכאילוב ופטרוב הם שני השחקנים היחידים שרשמו מעל 100 הופעות במדי בולגריה.
מיכאילוב ענד את סרט הקפטן 60 פעמים, יותר מכל שחקן אחר בנבחרת.
עם פרישתו ממשחק פעיל, החל מיכאילוב בקריירה בניהול ספורט.
הוא התמנה לתפקיד סגן נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית בשנת 2001, והחזיק בתפקיד למשך כארבע שנים.
ב-21 באוקטובר 2005, נבחר מיכאילוב לתפקיד נשיא ההתאחדות.
הוא זכה בבחירות לנשיאות פעמיים נוספות, ב-30 בינואר 2009 וב-14 בפברואר 2014, ובכך שמר על תפקידו.
ב-22 במרץ 2011, נבחר מיכאילוב להיות חבר הוועד המנהל של אופ"א, והיה לבולגרי הראשון שנבחר לוועד הבכיר בארגון.
מיכאילוב הוא חלק משושלת של שוערים שהחלו את דרכם בלבסקי סופיה.
אביו ביסר ואחיו רוסלן גם הם שוערי עבר, ובנו ניקולאי אף ייצג את , שימש כשוער בליברפול וטוונטה וזכה בתואר כדורגלן השנה בבולגריה בשנת 2011.
מיכאילוב נישא בשנת 1998 למריה פטרובה, שזכתה בעבר שלוש פעמים בתואר אלופת העולם בהתעמלות אמנותית.
יש לו שלושה ילדים, ביסרה וניקולאי מנישואיו הראשונים, ואלינור מנישואיו למריה פטרובה.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםלבסקי סופיהליגת העל הבולגרית240250300290100260250110בלננסשליגת העל הפורטוגלית320200מולוזליגת המשנה הצרפתית180220250בוטב פלובדיבליגת העל הבולגרית17020רדינגהפוטבול ליג16080סלביה סופיהליגת העל הבולגרית130פ.צ.
ציריךליגת העל השווייצרית10סך הכל קריירה3540
בוריסלאב סטויצ'ב (בבולגרית: Борислав Стойчев Христов; נולד ב-26 בנובמבר 1986 בחאסקובו שבבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הבלם.
סטויצ'ב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבסקי סופיה.
בקיץ הושאל לוידימה-רקובסקי סבליאבו על מנת לצבור דקות משחק.
בתום העונה עזב וחתם בצ'רנומורץ בורגס בה לא מצא את מקומו עד שהושאל לנפטקס בורגס בינואר .
בקיץ חתם בסליבן 2000 בה מיעט לשחק.
בתום העונה חתם בליובימץ 2007 מהליגה השנייה.
בינואר חזר לליגת העל כאשר חתם במיניור פרניק בה שיחק שנתיים.
בינואר חתם בברואה סטארה זגורה בה שיחק במשך עונה וחצי.
עם המועדון הוא זכה בגביע הבולגרי.
בקיץ חתם בלבסקי סופיה בה הפך לבורג מרכזי ואף זכה לזימון לסגל נבחרת בולגריה לקראת משחק הידידות נגד בו אף ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים.
בהמשך השנה הוא הופיע במדי הנבחרת במסגרת במשחקי מוקדמות יורו 2016.
ב-22 באוגוסט 2015 סיכם בהפועל רעננה, אך בסופו של דבר העסקה לא יצאה לפועל והוא חתם באטרומיטוס היוונית.
לאחר שלא מצא את מקומו ביוון, בינואר חזר לבולגריה כאשר חתם בצ'רנו מורה ורנה.
בורמזית (בבורמזית: မြန်မာဘာသာ) היא השפה הרשמית במיאנמר.
לפי ההערכות נכון ל-2007 בעולם היו כ-33 מיליון דוברי בורמזית כשפת אם, ובסביבות 10 מיליון דוברי בורמזית כשפה שנייה.
האלפבית הבורמזי מורכב מ-33 עיצורים ו-12 תנועות, ונכתב משמאל לימין.
על אף שבאופן מסורתי לא נהוג לכתוב את השפה עם רווחים בין המילים, כיום מרבית דוברי השפה נוהגים להוסיף רווח בסוף כל משפט על מנת להקל על קריאת הטקסט.
מרבית תושבי מיאנמר משתמשים בשפה הבורזמית גם לכתיבה וקריאה, בזכות הנזירים ברפובליקה המעניקים לנוער שם השכלה.
לשומע מהצד השפה נשמעת כמתנגדת כהברה אחת, והכתב מורכב מאותיות מיוחדות הדומות לאלו שבתאילנד והודו.
בורכאן 2 , שמכונה לעיתים גם "בורכאן H-2" ו"בורכאן 2H", הוא טיל בליסטי נייד לטווח בינוני, מבוסס דלק נוזלי, המשמש את החות'ים בתימן.
לאחר סיום פיתוח הטיל "בורכאן 1" החלו החות'ים בפיתוח הטיל "בורכאן 2", שהוצג לראשונה ב-2 בספטמבר 2016.
בורכאן 2 מגיע לטווח של מעל 1,000 ק"מ, ויש המעריכים שהוא יכול להגיע לטווח של עד 1,400 ק"מ (870 מייל), ושהוא מבוסס על משפחת טילי הסקאד.
לטענת ערב הסעודית, הטיל פותח בעזרת התעשייה האיראנית.
בורכאן 2 נמצא בשירות מבצעי מפברואר 2017. הוא נחשף בעת שיגור הטיל על ידי הכוחות החות'יים לעבר ערב הסעודית.
שיגור נוסף תועד במאי 2017 לעבר סעודיה, שעות לפני ביקור נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במדינה.
הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט, ובתגובה לירי תקפו מטוסי הקואליציה הערבית, שמובילה סעודיה בתימן, יעדים באזור בירת תימן - צנעא.
ב-22 ביולי 2017 שוגר טיל מאותו הדגם לעבר העיר ינבוע שבערב הסעודית.
ב-5 בנובמבר 2017 שוגר טיל נוסף לעבר ריאד, בירת ערב הסעודית.
הטיל יורט על ידי מערכת פטריוט, ורסיסיו נפלו ליד נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד שבפאתים הצפוניים של העיר ולא גרם לנפגעים.
בתגובה לירי טענה סעודיה כי זו "פעולה מלחמתית והכרזת מלחמה".
בנוסף האשימה ערב הסעודית את איראן בתמיכה בתקיפה, בהעברת הטילים, ושהטיל שוגר על ידי כוחות חזבאללה.
זו הפעם הראשונה שטיל מתימן פגע בבירה הסעודית, אם כי לא הטיל הראשון ששוגר לעבר שטח סעודי.
ב-19 בדצמבר 2017 שוגר טיל נוסף לעבר ריאד.
בוריסלב איבקוב (בסרבית: Борислав Ивков; 12 בנובמבר 1933 – 14 בפברואר 2022) היה שחמטאי סרבי בדרגת רב-אמן.
היה אלוף יוגוסלביה בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט.
בגיל 16 בוריסלב איבקוב השתתף באליפות יוגוסלביה וזכה במקומות 4–7. בשנת 1950 הוא התחרה בתחרות בינלאומית בבלד וזכה במקום 5–6. בשנת 1951 הוא זכה באליפות העולם לנוער.
איבקוב השתתף בתחרויות רשמיות רבות וזכה מספר פעמים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא היה בין השחמטאים החזקים בעולם, והתקדם עד לשלב הפלייאוף באליפות העולם בשחמט 1966.
במהלך הקריירה הוא ניצח מספר אלופי העולם לרבות וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
אף על פי שהפסיק להשתתף בתחרויות באופן סדיר בשנת 1975, המשיך איבקוב להתחרות מפעם לפעם.
בפברואר 2014 הפסיק להיות שחמטאי פעיל.
בוריסלב איבקוב במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1980 השתתף איבקוב ב-12 אולימפיאדות שחמט:
בוריתן שש-פסי (שם מדעי: Grammistes sexlineatus; נקרא גם בוריתן קוקוי) הוא מין דג יחיד בסוגו ממשפחת הדקריים החי באזור האינדו פסיפי ממזרח אפריקה עד להוואי, צפונה עד יפן ודרומה עד ניו זילנד.
הוא מצוי גם במפרץ אילת, במים רדודים עד לעומק 20 מטרים.
דג זה מגיע לאורך 30 סנטימטרים והוא בעל צמד קוצים בסנפיר השת.
בעורו בלוטות רבות המפרישות ארס בשעת סכנה הדוחה טורפים.
כמות הארס שדג אחד מייצר גדולה מאוד, על כן אין זה מומלץ להכניסו לאקווריום צר מידות המכיל דגים אחרים.
על הבוריתן עצמו הארס אינו משפיע.
הוא ניזון בעיקר מדגים וחסרי חוליות שוכני קרקע.
הוא מטיל ביצים שצפות בפלנקטון.
בוריש פלוטאי (במקור פולק, בהונגרית: Palotai Bori; אוראדיה, 23 במאי 1904 – בודפשט, 13 בספטמבר 1983) הייתה סופרת ומשוררת הונגריה-יהודייה ניצולת שואה, זוכת פרס אטילה יוז'ף.
אמו של הבמאי פטר בצ'ו (מקודם בֶּהְם) ואחותה של השחקנית וסופרת ארז'י פלוטאי.
פלוטאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של ארמנד פלוטאי (פולק) ומרגיט פרידמן (1880-1969).
היא חיה בקושיצה בין השנים 1919 - 1940. שם סיימה את לימודיה בתיכון.
בשנת 1926 פורסם בקושיצה כרך השירים הראשון שלה (הצפות אביב).
היא התחתנה עם אלפרד בֶּהְם, פקיד יהודי ובנה פטר בצ'ו נולד בשנת 1928. בשנת 1932 הייתה עורכת מגזין נוער בשפה ההונגרית בקושיצה.
היא זכתה בתחרות של ההוצאה לאור אתנאום ושל כתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
בשנת 1940 עברה עם משפחתה לבודפשט כדי להציל את המשפחה מגירוש יהודי הונגריה מערי השדה.
בשנת 1946, זו השנה השישית שלה בבודפשט, התמנתה לעורכת המגזין "נשים" (Asszonyok).
בין השנים 1947–1953 הייתה ראש המדור הספרותי של היומון נפסבה.
פטר, רומן של סטודנט קטן ומסכן (רומן נעורים, 1934)
בחיקו של אלוהים (סיפור קצר, 1936)
סטודנטים מקושיצה (רומן נוער, הונגריה, ב ', 1940)
הסוד של רחוב סנאי (רומן נוער, Hungaria, Bp., 1941)
מדרגות אחוריות (סיפור קצר, 1941)
יוליקה בת שש עשרה (רומן, 1948)
קריאת התרנגול (סיפור קצר, 1951)
אנשים חדשים במפעלי הברזל דנובה (דוחות, 1951)
מועדון הכדורגל בוריספן (בבלארוסית: Борисфен), המכונה גם בוריספן מוהילב, הוא מועדון כדורסל בלארוסי, המייצג את העיר מוהילב בליגת העל הבלארוסית.
בעבר המועדון היה ידוע בשם "טמפ".
בשנת 2011 שונה שם המועדון לבוריספן.
בעונת 2016/2017, ערכה בוריספן את הופעת הבכורה שלה בליגת הכדורסל הבלטית.
באליפות הלאומית, בשנת 2018 וב-2019, סיימה בוריספן כסגנית האלופה, כשמלפניה רק צמוקי מינסק האלופה.
בעונת 2019/20, בוריספן ערכה את הופעת הבכורה שלה בתחרות אירופית כשהשתתפה במוקדמות גביע אירופה.
עונה תחרות שלב מועדון בית חוץ הערות 2019/2020 יורופקאפ סיבוב מוקדמות דניפרו76–10181–71
בורישל (בבנגלית: বরিশাল) היא עיר במחוז בורישל , בנגלדש.
העיר ממוקמת כ-118 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה.
החודש הכי חם הוא מרץ (26 מעלות צלזיוס).