tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לוי מוסיף להשתתף בהפקות דיבוב רבות כזמר וכשחקן עד היום.
בשנים 1999–2001 השתתף לוי בכתיבה, הפקה ושירה בשני אלבומיהם של סאבלימינל והצל, "האור מציון" ו"האור והצל".
לוי היה אחראי ללהיט הראשון של הצמד, "חי מיום ליום", כמי שהפיק והלחין את השיר ואף השתתף בו כזמר.
הוא גם כתב והפיק שירים לאלבומיהם של להקת הראפ כלא 6 ושל קוואמי דה לה פוקס (איל פרידמן).
לוי החל לגבש חומרים סופיים לקראת אלבום סולו בעברית.
לצורך זה, בנה הרכב חי והחל להופיע עם חומרים מקוריים.
בהופעות התארחו רבים מהעוסקים בהיפ הופ ובסול בארץ, לרבות סאבלימינל והצל, קוואמי, כלא 6, קוטג', תום רהב, כברה קסאי ועוד.
במהלך ההופעות פגש מנהל חברת התקליטים התל אביבית "תטה עושים מוזיקה" את לוי, והחתים אותו על חוזה אמן לשלושה אלבומים.
בשנת 2003 סיים לוי את ההקלטות לאלבום הבכורה שלו "היפסול", בו התארחו מוקי, סאבלימינל ואחרים.
הסינגל הראשון מן האלבום היה "גם אם לפעמים", בלדה שזכתה לחשיפה בינונית.
אחריו באו הלהיטים "שטח ההפקר", חידוש של לוי וסאבלימינל ללהיט של גידי גוב, ו"שמש אדומה", חידוש של לוי ודודתו גלי עטרי, ללהיט שלה מאלבומה הראשון.
את צאת האלבום ביוני 2004, ליווה הסינגל "זוז מצד לצד" בו שיתף לוי פעולה עם שלישיית הראפרים "שלוש לראש", שכתבו את השיר יחד עם ניר ממון, ללחן של לוי.
השיר זכה להצלחה רבה ונחשב לאחד מחלוצי ז'אנר ה"היפהופ-מזרחי".
עוד שוחרר מהאלבום הסינגל "צלול".
האלבום "היפסול" תוייג כאלבום ההיפהופ-אר'אנ'בי הראשון בעברית ונחשב כפורץ דרך בתחום המוזיקה השחורה המקומית.
האלבום יצא כדיסק כפול והכיל כשלושים קטעים הנעים בין סול, פופ, ראפ, פ'אנק ודאנס.
"היפסול" שווק על יד חברת "פונוקול" וזכה לביקורות חיוביות ולהצלחה יחסית במכירות.
לוי הוכתר בטקס פרסי אקו"ם כ"תגלית השנה".
כמו כן זכה להישגים נוספים כגון "רינגטון הזהב" על הורדות סלולריות של השיר "זוז מצד לצד".
לאור הצלחת האלבום "היפסול" הודפס האלבום במהדורה נוספת בקיץ 2004, לה צורף סינגל בשם "יו-יה" - גרסת כיסוי ללהיט של להקת כוורת.
לוי ביצע את השיר עם השחקן האמריקאי מייקל ווינסלואו ("תרגיל לשוטרים מתחילים") אשר ביקר באותה עת בארץ כחלק מקמפיין של אחת מחברות הסלולר.
הסינגל זכה להשמעות מרובות ברדיו.
במרץ 2005 השתתף לוי בתחרות הקדם אירוויזיון עם שיר הפופ הקצבי "יש לי את הלילה".
לוי תלה תקוות רבות בתחרות אך נאלץ להופיע צרוד בעיצומה של התקפת אלרגיה קשה.
שירי מימון, אשר זכתה בתחרות, יצרה קשר עם לוי ושכרה את שירותיו לצורך הפקת השירים "כמה פעמים" ו"כבר לא שלך" לאלבום הסולו שלה.
את השנה הבאה ניצל לוי לעבודה עם אמנים כמימון, זמר הפופ דניאל זילברשטיין, הראפר קוואמי דה לה פוקס, ורבים אחרים.
בשנת 2006 החל לוי לעבוד במרץ על אלבום חדש.
לוי אסף כשלושים שירים שכתב והפיק במרוצת 2005–2006.
הסינגל הראשון מהאלבום, "זאת לא אהבה", יצא לרדיו בפברואר 2007, מלווה בקליפ.
לשיר, בלדה גרובית מתקתקה, הופצה גם גרסת רמיקס למועדונים עם הראפר יפתי.
אחר כך יצאו הסינגלים "לא ולנטינו", "באנו להעיר ת'עיר" ו"תהיי קרוב".
מבין כל אלו רק "באנו להעיר ת'עיר" זכה להצלחה משמעותית והושמע רבות ברדיו.
ב-22 בנובמבר 2007 יצא האלבום השני, "יבוא אישי".
באלבום התארחו הראפר שי 360 והזמרות נועה פארן, שירלי צפרי ואיילה אינגדשט.
האלבום כלל שיר שכתב והלחין ארקדי דוכין, שיר בהלחנתו של רמי קלינשטיין, וכן גרסת כיסוי יחד עם איילה אינגדשט לשיר "נוצה ברוח" של קלינשטיין ויעקב גלעד, אותו ביצעה במקור ריטה.
כמו "היפ סול", גם ל"יבוא אישי" נוסף דיסק בונוס, בו התארחו הראפרים יפתי, איזי וקוואמי דה לה פוקס.
דיסק הבונוס כלל שתי גרסאות עיבוד מחודש ל"באנו להעיר ת'עיר", עיבוד חדש ל"לא ולנטינו", גרסת כיסוי לשירה של להקת "ברלין" "Take My Breath Away" וגרסה אנגלית לשיר "עוד יום".
ב-1 באפריל 2008, יום לאחר עליית מופע הבכורה של האלבום "יבוא אישי" במסיבה מתוקשרת במועדון "זאפה תל אביב", הלכה לעולמה דודתו של לוי שוש עטרי, אשר נכחה במסיבה.
לוי והמשפחה האבלה הפסיקו לתקופת מה כל פעילות בתחום הבידור.
לאחר מספר חודשים בהם לא הופיע, לוהק לוי לתפקיד הראשי בהפקה בימתית בשם Love of My Life - מופע מחווה ללהקת קווין הכולל עשרות משתתפים לרבות תזמורת קאמרית, להקת רוק ועשרים זמרים.
המופע הועלה כעשר פעמים במהלך אביב וקיץ 2008. בספטמבר 2008 היה אמור המופע לעלות באמפי "קיסריה".
כאלפיים כרטיסים נמכרו למופע, אך סכסוך כספי בין הנהלת המופע לחלק מהמופיעים הביא לביטולו ולירידתו מהבמות.
טענות על תקיפות והטרדות מיניות
בדצמבר 2020 פורסם תחקיר באתר "המקום הכי חם בגיהנום" ובו הובאו עדויות של שישה גברים שטענו כי לוי הטריד אותם מינית או ביצע בהם תקיפה מינית, חלקם בעת שהיו קטינים.
לוי הכחיש את הטענות באמצעות באת כוחו, עורכת הדין טלי גוטליב.
בעקבות פרסום התחקיר ירדה התכנית של לוי מהשידור בתחנת הרדיו "רדיוס 100FM".
לאחר פרסום התחקיר, גברים נוספים סיפרו על תקיפות שעברו על ידי לוי ועל הטרדות דרך הטלפון, בעת שהיו קטינים.
לוי הכחיש גם את הטענות האלה.
לא הוגשו תלונות במשטרה ולא נפתחו נגדו הליכים משפטיים.
מומחה זר הוא עובד זר המועסק בסטטוס מועדף מזה של מרבית העובדים הזרים, בזכות מאפיינים מיוחדים שלו.
רוב המאפיינים עבור מומחה זר דומים בעולם.
בדרך כלל מתייחסים המאפיינים להשכלה מדעית או הנדסית, ידע ייחודי, כישורים מיוחדים, ניסיון והישגים מוכחים ודרישה לסף שכר המשקף את היות העובד הזר מומחה בתחומו.
המעמד "מומחה זר" נקבע על ידי ועדת בוכריס - ועדה מקצועית שהוקמה במרץ 2001 על ידי שר העבודה והרווחה, שלמה בניזרי, ובראשה עמד יעקב בוכריס.
הוועדה הוקמה כדי לבחון את סוגיית העסקת עובדים זרים בישראל, והיא קבעה כי האינטרס של מדינת ישראל הוא להתייחס לקטגוריה של מומחה זר באופן שונה מאשר ליתר העובדים הזרים.
ביולי 2001 פרסמה הוועדה את המלצותיה, ובהן קבעה מאפיינים אחדים לזיהויו של מומחה זר:
שכר השווה לפחות לכפל השכר הממוצע במשק, כ-21,102 ש"ח.
בעל איכויות ומיומנויות מיוחדות, והובא על-מנת להעביר את הידע שברשותו לעובד ישראלי שיחליפו בבוא העת.
יוצר מקומות עבודה חדשים במשק הישראלי ביחס של 1:10 לפחות;
מעביר לישראל ידע וניסיון שאינם קיימים בשוק המקומי;
נהנה מרמות השכלה והתמקצעות גבוהות מאוד;
המלצות הוועדה יושמו באופן מעשי בנוהלי משרד העבודה והרווחה ועל ידי יחידת הסמך במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, והן מהוות עד היום את הבסיס להכרה במומחיות של מומחה זר.
על פי חוקים אלו ותקנותיהם, נדרש המעסיק להחזיק בהיתר העסקה בישראל מאת יחידת הסמך לעובדים זרים במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, וכניסתו של מומחה זר לישראל דורשת אשרת עבודה מסוג ב-1, המשמשת לכניסת כל עובד זר לישראל.
בחוק עובדים זרים מוגדר "עובד זר מומחה" כמי שמועסק באחד מהתפקידים הבאים:
(1) מרצה או חוקר במוסד להשכלה גבוהה;
(2) רופא או אחות המועסקים בבית חולים במסגרת השתלמות לימודית, או רופא מומחה המועסק בבית חולים, והכל בהמלצת משרד הבריאות;
(3) מנהל, נציג בכיר או עובד בכיר במשרה הדורשת מידה רבה של אמון אישי בתאגיד זר או בינלאומי, בהמלצת מנהל מינהל סחר חוץ במשרד התעשייה המסחר והתעסוקה (להלן-המשרד);
(4) צלם או כתב שנשלח על ידי גורם תקשורת מחוץ לישראל למילוי תפקיד בעבור אותו גורם בתוך ישראל, בהמלצת לשכת העיתונות הממשלתית;
(5) יהלומן, בהמלצת המפקח על היהלומים במשרד;
(6) בן זוג, ילד או בן משפחה נתמך של איש סגל דיפלומטי או קונסולרי של מדינת חוץ, בהתאם למחויבות בינלאומית של מדינת ישראל, בהמלצת נציג משרד החוץ.
אחדות מההגבלות שמטיל חוק עובדים זרים על העסקתו של עובד זר אינן חלות על העסקתו של עובד זר מומחה.
כללי מיסוי מיוחדים למומחה זר
בתקנות מס הכנסה (ניכוי הוצאות שהייה לתושב חוץ), התשל"ט-1979 מוגדר "מומחה חוץ", שהוא עובד זר שמתקיימים בו כל אלה:
(1) הוא שוהה בישראל או באזור כדין;
(2) הוא הוזמן מחוץ לישראל בידי תושב ישראל שאינו קבלן כוח אדם או מתווך כוח אדם, כדי לתת שירות לאותו תושב ישראל בתחום שבו יש לתושב החוץ מומחיות ייחודית;
(3) בכל תקופת שהייתו בישראל או באזור הוא הועסק או נתן שירות בתחום מומחיותו הייחודית;
(4) בעד שירותו כאמור שולמה לו הכנסה בסכום העולה על 10,000 שקלים חדשים, כשהוא מוכפל במספר חודשי שהייתו בישראל, שנוכה ממנה במקור מס כדין.
מומחה חוץ זכאי לנכות מהכנסתו, בשל תקופת שהותו בישראל אך לא יותר מ-12 חודשים, הוצאות אש"ל.
הוא אינו זכאי בתקופה זו לנקודות זיכוי שלהן זכאי עובד זר.
מעסיקו של עובד זר חייב בהיטל על העסקת עובדים זרים, בשיעור של עד 20% מהמשכורת המשולמת לעובד הזר.
היטל זה אינו חל על העסקתו של עובד זר ששכרו לפחות כפול מהשכר הממוצע במשק (בלי תלות בשאלה האם הוא מומחה זר).
חוזה העבודה עבור עובד זר
בהיותו עובד זר חלים על מומחה זר כל הכללים החלים על עובד זר.
בהיותו עובד חלים על מומחה זר כל דיני העבודה הישראלים.
על מעסיק של עובד זר מוטלת חובה חוקית מכוח חוק עובדים זרים לערוך חוזה עבודה בכתב, בשפה השגורה בפיו של העובד הזר.
בחוזה יש לפרט את תנאי העבודה שסוכמו בין המעסיק לבין העובד הזר, ובלבד שתנאים אלה אינם נופלים מהוראות יחידת הסמך לעובדים זרים במשרד התעשייה והמסחר, כתנאי לקבלת אשרת עבודה בישראל.
בנוסף לכך, חייב חוזה העבודה לכלול את הפרטים הבאים:
זהות המעסיק וזהות המומחה הזר;
תיאור התפקיד שיבצע המומחה הזר;
תשלומים של המעסיק ושל המומחה הזר עבור תנאים סוציאליים של המומחה הזר;
אורך יום העבודה של המומחה הזר, כולל יום המנוחה השבועי; תנאים הנוגעים להיעדרות מהעבודה בתשלום (חופשות, ימי חג, ימי מחלה וכו').
על חוזה העבודה לפרט גם את חובותיו של המעסיק להסדרת ביטוח רפואי למומחה הזר, להעמיד לרשותו מגורים הולמים, להפקיד כספים לזכותו ולהבטחת יציאתו מישראל.
עריכת חוזה עבודה כחוק ומסירת העתק ממנו לעובד הזר, היא תנאי להעסקה חוקית של עובד זר בישראל.
הפרת הוראה זו על ידי המעסיק היא עבירה על החוק, והמעסיק צפוי לקנס.
מומי (מימון) דהן (נולד ב-5 בנובמבר 1961) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית בירושלים, ומנהלו בין השנים 2014-2011.
דהן נולד בעיר בני מלאל שבמרוקו.
אביו נפטר כשהיה כבן שנה.
במאי 1963 עלה לישראל עם משפחתו והם התיישבו במגדל העמק.
אמו התחתנה מחדש ונולדו לו אחים ואחיות.
את השכלתו האקדמית, רכש דהן באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1987 קיבל בהצטיינות תואר בוגר בכלכלה ובמנהל עסקים, בשנת 1989 קיבל תואר מוסמך, גם כן בהצטיינות, ובשנת 1996 הוסמך כדוקטור לכלכלה.
עבודת הדוקטורט של דהן עסקה בקשרי הגומלין בין צמיחה כלכלית לאי-שוויון.
באותה שנה זכה בפרס געתון לחוקרים צעירים מטעם המכון למחקר כלכלי בישראל (מכון פאלק).
רשימת פרסומיו כוללת ספרים ומאמרים על אי שוויון ומדיניות תקציבית שהתפרסמו בכתבי עת בישראל ובעולם.
בשנת 2008 דורג במקום הראשון בדירוג החוקרים וכותבי המאמרים בכתב העת המדעי "רבעון לכלכלה", דירוג שגיבשו ד"ר שילה ליפשיץ ושלומית פלדשטיין.
בין השנים 1989–1999 היה כלכלן במחלקת המחקר של בנק ישראל, לקראת סיום עבודתו כיהן כראש תחום מקרו-כלכלה במחלקת המחקר והיה אחד מהכלכלנים הראשיים במחלקה.
בין השנים 1999–2001 שימש כיועץ כלכלי בכיר למנכ"ל משרד האוצר.
בשנים 1989–1997 ובשנים 2001–2002 שימש כמרצה מן החוץ בחוג לכלכלה של האוניברסיטה העברית.
משנת 2002 דהן הוא חבר סגל בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנות הלימודים 1993, 2007, 2010 ו-2012 נבחר על ידי הסטודנטים כמרצה מצטיין בפקולטה למדעי החברה.
בשנים 2006–2003 היה יושב ראש ועדת ההשקעות של קרן הפנסיה של פועלי הבניין ובין השנים 2015–2002 היה עמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בפברואר 2011 מונה לראש בית הספר למדיניות ציבורית של האוניברסיטה העברית, תפקיד בו כיהן עד אוקטובר 2014.
ב-2003–2001 כתב טור במדור המאמרים של עיתון "הארץ" ובין השנים 2004–2012 הגיש טור שבועי בתוכנית הכלכלית של גלי צה"ל.
באוגוסט 2014, פרסם דהן ספר במהדורה דיגיטלית פנקס הכתובות של קהילת בני מלאל.
הספר עושה שימוש בכתובות של זוגות שנישאו בעיר בני מלאל בין השנים 1955 עד 1962 מהאוסף של הרב פרופ' משה עמאר, כדי ללמוד על חיי קהילת יהודי בני מלאל במרוקו.
דהן מתגורר במזכרת בתיה, נשוי למזל ואב לשלושה ילדים.
בשנת 1997 היה חבר ועדת טל, הוועדה לגיבוש קריטריונים לקביעת אמות מידה להטבות מס ליישובים.
בין השנים 2000-1999 היה מרכז המחקר של ועדת בן בסט, הוועדה הציבורית לרפורמה במס הכנסה.
בשנת 2000 היה גם חבר ועדת ורניה, ועדה בין-משרדית לניסוח חוק המחקר והפיתוח.
בשנת 2003 היה חבר ועדת קמא, הוועדה לסיוע חד פעמי בהסתגלות לשינוי מבנה הגמלאות.
בין השנים 2006–2008 היה חבר ועדת גרונאו לתחרות בתקשורת.
בשנת 2009 היה חבר הפורום המייעץ למנכ"לית הביטוח הלאומי.
בין השנים 2006–2011 היה חבר הוועדה לפטורים ולמיזוגים של רשות ההגבלים העסקיים ובין השנים 2009–2011 היה חבר הפורום המייעץ לשר האוצר.
בין השנים 2016–2017 היה יושב ראש הוועדה לפיתוח מדד יכולת מוניציפלית של משרד הפנים וכן כיהן כנציג ציבור בוועדה לאיתור-קרן העושר (לפי חוק קרן לאזרחי ישראל).
החל משנת 2013 דהן חבר בוועדה הציבורית לבחירת חברי הדירקטוריון של קופת חולים מאוחדת.
משנת 2015 הוא יושב ראש ועדת ההיגוי למדדים שוטפים לאפיון הרשויות המקומיות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
החל מאותה שנה הוא גם חבר בפורום "צבא-חברה" בראשות הרמטכ"ל.
משנת 2020 ובמשך 4 שנים היה חבר במועצה של הביטוח הלאומי.
דהן שימש גם יועץ וחוקר במוסדות כלכליים בינלאומיים.
בשנת 1993 היה אורח מחלקת הכלכלה של אוניברסיטת MIT.
בשנת 1997 יעץ דהן לקרן המטבע הבינלאומית.
בשנים 1998–1999 יעץ בענייני עוני ואי שוויון ל-Inter-American Development Bank.
בין השנים 2000–2001 היה מרצה מן החוץ בחוג לכלכלה שבאוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1999–2003 חבר הפורום לצדק חברתי במכון ון ליר בירושלים.
באפריל 2006 היה אורח במכון המחקר CES שבמינכן, גרמניה, ובשנת 2011 היה חבר הוועדה המדעית של המכון למחקר כלכלי בישראל (מכון פאלק).
בשנת 2013 היה חבר הוועדה המדעית של פורום ספיר.
משנת 2006 דהן עמית במכון המחקר הגרמני CESifo.
מומי דהן, 2018, אי השוויון בהכנסות בישראל: התפתחות ייחודית, בתוך אורות וצללים בכלכלת ישראל-1995-2015 בעריכת אבי בן-בסט, אסף זוסמן וראובן גרונאו, הוצאת עם עובד.
מירי אנדבלד ומומי דהן, 2019, חידת העלייה בשיעור העוני של משפחות ערביות, ביטחון סוציאלי, גיליון 107.
מומי דהן, 2018, מדיניות המיקום הממוקד של מפעל הפיס והטוטו, הרבעון לכלכלה 2018.
מומי דהן, אוגוסט 2014. פנקס הכתובות של קהילת בני מלאל.
מומי דהן, האם כור ההיתוך הצליח בשדה הכלכלי?, הרבעון לכלכלה 2013.
וסלי קוק המוכר בשם מומיא אבו ג'מאל הוא פעיל פוליטי ועיתונאי אמריקני שהורשע ברצח ונידון למוות ב-1982 על רצח השוטר דניאל פוקנר ב-9 בדצמבר 1981 בזמן ששהה באגף הנידונים למוות, הוא כתב וביקר את מערכת המשפט הפלילית בארצות הברית.
לאחר ערעורים רבים, עונש המוות שלו בוטל על ידי בית משפט פדרלי.
ב-2011, התביעה הסכימה למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם.
הוא נכנס לאזור אוכלוסיית הכלא הכללי בתחילת השנה שלאחר מכן.
ב-1968, בגיל 14, אבו ג'מאל הפך למעורב בפנתרים השחורים והיה חבר במפלגה עד אוקטובר 1970, כאשר עזב אותה בגיל 16. לאחר עזיבתו, הוא סיים את התיכון ומאוחר יותר הפך לשדרן רדיו.
הוא שימש כנשיא "אגודת העיתונאים השחורים בפילדלפיה" (1978-1980).
הוא תמך בארגון המבוסס בפילדלפיה "MOVE" והיה מעורב בעימות ב-1978 שבו שוטר נהרג.
תשעה מחברי הארגון, ה-"MOVE Nine" הואשמו ברצח.
מאז 1982, משפט הרצח של אבו ג'מאל זכה לביקורות רבות על פגמים חוקתיים.
יש אנשים שטענו שהוא חף מפשע, ואנשים רבים התנגדו לגזר דין המוות שלו.
משפחת פוקנר, פוליטיקאים וקבוצות אחרות המעורבות באכיפת החוק וברשויות מדינתיות ומקומיות טוענים שמשפטו של אבו ג'מאל היה הוגן, שהוא אשם ושגזר דין המוות שלו מוצדק.
במהלך מאסרו, אבו ג'מאל פרסם ספרים ופרשנויות על נושאים חברתיים ופוליטיים.
אבו ג'מאל נולד בשם ווסלי קוק בפילדלפיה, פנסילבניה.
יש לו אח צעיר בשם ויליאם.
הם למדו בבתי ספר ציבוריים מקומיים.
ב-1968, מורה בתיכון, אדם קנייתי שלימד שיעור על תרבויות אפריקאיות, עודד את התלמידים לאמץ שם אפריקאי או ערבי בשביל שימוש בכיתה.
הוא נתן לקוק את השם "מומיא".
על פי אבו ג'מאל, המשמעות של השם "מומיא" הוא "נסיך" וזה השם של כמה לאומנים אפריקניים אנטי-קולינאליים קנייתים שלחמו בתנועת המאו מאו לפני שקניה קיבלה עצמאות.
אבו ג'מאל טען שהצטרף לפנתרים השחורים ב-1968, בגיל 14, לאחר שניסה להפריע לעצרת של המועמד העצמאי ג'ורג' וואלס, מושל אלבמה לשעבר, וחטף מכות מלבנים ושוטרים.
מאז, הוא עזר להקים את סניף פילדלפיה של הפנתרים השחורים עם רג'י של ופנתרים אחרים.
הוא מונה ל"סגן המידע" והיה אחראי לכתיבת מידע וחדשות.
ב-1969 הוא פרש מתיכון בנג'מין פרנקלין בפילדלפיה ועבר לגור במטה של סניף הפנתרים השחורים בפילדלפיה.
הוא בילה את סוף שנת 1969 בניו יורק ואת תחילת 1970 באוקלנד.
הוא חי ועבד עם חברים בפנתרים השחורים בערים האלה.
הוא היה חבר במפלגה ממאי 1969 ועד אוקטובר 1970. במהלך התקופה הזו, הוא היה במעקב בלתי חוקי כחלק מתוכנית COINTELPRO של ה-FBI, אשר משטרת פילדלפיה שיתפה איתה פעולה.
ה-FBI עבד על הסתננות לקבוצות שחורות רדיקליות ושיבושן על ידי יצירת מחלוקות פנימיות.
לאחר שעזב את הפנתרים השחורים, אבו ג'מאל חזר לתיכון בו למד כתלמיד.
הוא הושעה בגלל שהפיץ ספרות שקראה ל"כוח מהפכני של תלמידים שחורים.
הוא הוביל מחאות כושלות לשינוי שם בית הספר לתיכון מלקולם אקס.
לאחר שקיבל את תעודת הבגרות שלו, אבו ג'מאל למד לתקופה קצרה בקולג' גודארד באזור הכפרי של ורמונט.
קוק אימץ את שם המשפחה אבו ג'מאל ("בנו של ג'מאל" בערבית) לאחר לידת בנו הראשון, ג'אמל, ב-18 ביולי 1971. הוא התחתן עם אמו של ג'אמל, ביבה, ב-1973. הבת שלהם, לטיפה, נולדה זמן קצר לאחר שהתחתנו.
ב-1977, אבו ג'מאל התחתן שוב, עם מרלין.
הבן שלהם, מאזי, נולד בתחילת 1978. עד 1981, אבו ג'מאל התגרש ממרלין והתחתן בפעם השלישית עם וואדייה, שנפטרה ב-27 בדצמבר 2022.
ב-1975, אבו ג'מאל עבד כשדרן רדיו, קודם כול בתחנת "WRTI" של אוניברסיטת טמפל ואז בתחנות מסחריות.
באותה השנה הוא הועסק בתחנת "WHAT" והפך לשדרן של תוכנית שבועית בתחנת "WCAU-FM" ב-1978. בשנת 1978 הוא עבד לתקופות קצרות ב-"WPEN", והפך לפעיל ב"אגודת משתמשי המריחואנה באמריקה".
משנת 1979 עד 1981 עבד בתחנת הרדיו "WUHY" מטעם NPR.
ההנהלה ביקשה ממנו להתפטר מכיוון שלטענתה הוא לא שמר גישה אובייקטיבית בשידור החדשות.
כשדרן רדיו כונה בשם "הקול של חסרי הקולות" ונודע בהזדהותו והחשיפה שנתן לקבוצת האנרכו-פרימיטיביזם "MOVE".
הוא דיווח על המשפט חברי "MOVE Nine" ב-80–1979 שהואשמו ברצח השוטר ג'יימס ראמפ.
במהלך קריירת השידור שלו, הראיונות המתקשרים שלו כללו את ג'וליוס ארווינג, בוב מארלי ואלכס היילי.
אבו ג'מאל היה נשיא "אגודת העיתונאים השחורים בפילדלפיה" (PABJ).
בזמן הרצח של דניאל פוקנר, אבו ג'מאל עבד כנהג מונית בפילדלפיה וככתב במשרה חלקית ב-"WDAS".
ב-3:55 בבוקר ב-9 בדצמבר 1981, בפילדלפיה, קרוב לצומת של רחוב 13 ורחוב לוקסט, שוטר משטרת פילדלפיה דניאל פוקנר עצר את הרכב שבו נהג ויליאם קוק, אחיו הצעיר של אבו ג'מאל.
פוקנר וקוק היו מעורבים בעימות פיזי.
אבו ג'מאל, שנהג במונית שלו באזור, ראה את העימות הפיזי, חנה ורץ לכיוון מכוניתו של קוק.
הוא ירה באבו ג'מאל בבטן.
פוקנר מת בזירה מהירייה לראשו.
שוטרים שהגיעו לזירה עצרו את אבו ג'מאל, שנשא נרתיק כתף.
האקדח שלו, שבו היו חמישה תרמילים ריקים, היה לידו.
הוא נלקח ישירות מזירת הירי לבית החולים.
לאחר מכן הוא נלקח לתחנת המשטרה והואשם ברצח מדרגה ראשונה של דניאל פוקנר.
בהתחלה שכר את שירותיו של עורך הדין הפלילי אנתוני ג'קסון.
המקרה הגיע לבית המשפט ביוני 1982. השופט אלברט פ.
סאבו הסכים לבקשה של אבו ג'מאל לייצג את עצמו, עם ג'קסון כיועץ המשפטי שלו.
במהלך היום הראשון של המשפט החלטה זו שונתה וג'קסון מונה להיות הפרקליט היחיד של אבו ג'מאל כי השופט האמין שאבו ג'מאל מנסה להפריע.
בסך הכול, הוצא אבו ג'מאל מהאולם לפחות 13 פעמים על הפרעה במהלך ההליכים המשפטיים ובמשפט.
במהלך מעצר המכונית קוק תקף את פוקנר, אשר ניסה להכניע את קוק
אבו ג'מאל הגיח מנחניון הסמוך, חצה את הרחוב וירה בפוקנר מאחורה
פוקנר הצליח להשיב אש, ופצע את אבו ג'מאל
אבו ג'מאל ירה על פוקנר יריות נוספות מטווח קצר, אחת מהן פגעה בפניו וגרמה למותו
אבו ג'מאל לא היה מסוגל להימלט בשל פצע הירי שלו, התמוטט על המדרכה הסמוכה ונלקח למאסר על ידי שוטרים אחרים, אשר הוזעקו על ידי פוקנר בזמן מעצר המכונית
ארבעת עדי הראייה בשביל התביעה היו:
רוברט צ'וברט אמר שהוא היה במונית שלו, חונה ממש מאחורי מכונית המשטרה של פוקנר.
הוא זיהה את אבו ג'מאל כיורה, והעיד: "שמעתי ירייה.
הסתכלתי למעלה, ראיתי את השוטר נופל על הרצפה, ואז ראיתי את אבו ג'מאל ניצב מעליו [פוקנר] ויורה בו כמה פעמים...
אז ראיתי אותו [אבו ג'מאל] הולך אחורה בערך 10 רגל והוא פשוט נפל על המדרכה." במהלך החקירה הנגדית הוא הודה שהוא אמר לשוטרים שהיורה זז 30 ולא 10 רגל מפוקנר והוא היה 30–50 פאונד שמן יותר מאבו ג'מאל.
הוא הסביר: "אני לא טוב במשקל, אתם חושבים שאני הולך לעמוד שם לכמה דקות ואשאל אותו כמה הוא שוקל?" צ'וברט היה נהג מונית ללא רישיון ומשוחרר על תנאי על הצתה.
היו לו שני מאסרים על נהיגה בשכרות, בשנת 1995 הודה שביקש את עצתו של התובע במשפט, כיצד הוא יוכל לקבל בחזרה את זכות הנהיגה שלו.
עשרים שנה לאחר הירי אמר החוקר הפרטי ג'ורג' ניומן, כי בשיחת טלפון, צ'וברט שינה את עדותו.
סינתיה וייט העידה לירי מזווית סמוכה.
תיארה פעולות של אבו ג'מאל, היא אמרה: "הוא רץ מתוך מגרש החניה...
הוא ירה פעמיים לעבר הקצין משטרה...
הוא בא מעל לשוטר וירה כמה פעמיים נוספות.
אחרי זה הוא הלך בכתפיים שמוטות וישב על המדרכה." דסי הייטאואר ציין שהבחין בה מחצי בלוק רחוק יותר.
הזונה ורוניקה ג'ונס אמרה מאוחר יותר כי הוצע לה טיפול מועדף על ידי המשטרה בתנאי שהיא תאמת את סינתיה וייט.
איווט ויליאמס טענה מאוחר יותר כי בעת שנכלאה עם וייט בדצמבר 1981 היא סיפרה לה כי היא לא ראתה מי ירה בפוקנר ושהיא שיקרה מתוך פחד מהמשטרה של פילדלפיה.
מודיעת משטרה פמלה ג'נקינס העידה בשימוע בשנת 1997, שמשטרת פילדלפיה לחצה עליה לשקר שהיא הייתה עדה לרצח של פוקנר ולזהות את אבו ג'מאל כיורה.
היא גם העידה כי היא חשבה שווייט חששה לחייה מהמשטרה לאחר הירי של פוקנר, וכי היא ראתה את וייט בחברה של משטרת פילדלפיה במרס 1997. עם זאת, התביעה הביאה את תעודת הפטירה של סינתיה וייט והוא מראה כי היא מתה בשנת 1992.
מייקל סקאנלן העיד כי ראה את פוקנר מותקף מול המכונית זמן קצר לפני שאיש אחר חצה את הכביש בריצה ממגרש החניה וירה בפוקנר.
סקאנלן לא היה מסוגל או לתאר את היורה.
בחקירה הנגדית אשר נקטעה על ידי אבו ג'מאל שסולק מהאולם על ההפרעה, הודה סקאנלן שהיה תחת השפעת אלכוהול.
אלברט מגילטון העיד כי ראה את פוקנר עוצר את המכונית של קוק, אבל, בנקודה בה התחיל אבו ג'מאל לרוץ לעבר הרחוב ממגרש החניה, מגילטון הסתובב ואיבד ראייה עד ששמע את היריות.
הוא לא ראה יורה, או את הרכב של צ'וברט חונה מאחורי פוקנר.
שני עדים, קצינת הביטחון פריסילה דורהאם וקצין המשטרה גארי בל, העידו כי בזמן שאבו ג'מאל היה בבית החולים הוא הודה כי הוא ירה בפוקנר "יריתי בבן זונה, ואני מקווה שהבן זונה מת!" הרופאים בבית החולים טענו כי אבו ג'מאל לא היה מסוגל לעשות הצהרה כזאת במהלך אותו הזמן.
הדו"ח המקורי של גארי ווקשול, קצין משטרה אשר ליווה את אבו ג'מאל אל בית החולים, מספר כי "הכושי לא אמר שום דבר" חודשיים לאחר מכן, כאשר התראיין על ידי שוטרים, ווקשול נזכר ששמע את ההודאה של אבו ג'מאל.
הוא האשים "טראומה נפשית" על העיכוב.
כאשר ההגנה ניסתה להתקשר לווקשול לחקירה נגדית, נמסר כי הוא היה בחופשה זמנית.
ווקשול אף פעם לא העיד בבית המשפט את ההצהרה המקורית שלו ש"הכושי לא אמר שום דבר" אז זה לא התקבל כראייה.
אקדח בקוטר .38 קליבר, רשום על שם אבו ג'מאל נמצא בזירת הפשע ולידו 5 תרמילים.
בדיקות שבוצעו עם ראיות פיזיות אישרו שפוקנר מת מכדור .38. אנתוני ל.
פול, המפקח על יחידת זיהוי נשק, העיד כי סוג הקליע היה נדיר באותה תקופה, עם יצרן אחד בלבד, אף על פי שהוא היה יכול לומר שם של לפחות עוד שני יצרים אחרים, אשר יצרו נשק הנושא את אותו המאפיינים.
מומחים העידו כי הכדור הנלקח מאבו ג'מאל נורה מהנשק של פוקנר.
מומחה לבליסטיקה העיד בשביל ההגנה אך לא דיבר על הממצאים של המומחים.
אמנסטי אינטרנשיונל, תוך התייחסות לראיות פיזיות, הביעו את הדעה כי "...
המשטרה לא הצליחו לבצע בדיקות כדי לברר אם הנשק ירה בעבר...
מכתב שנכתב על ידי החוקר ד"ר פאול הויר, אשר ניתח את גופו של דניאל פוקנר, אמר כי הוציא כדור בקוטר .44 מפוקנר.
זה הוביל לטענה שפוקנר נורה על ידי קליבר .44 ולא קליבר .38. הויר הודה בשנת 1995 כי הפתק שלו היה "ניחוש" מבוסס על התצפיות שלו, כי הוא לא היה מומחה לנשק ושהוא לא קיבל כל הכשרה בנשק.
אחד מעדי ההגנה, דסי הייטאואר, תיאר אדם רץ ברחוב זמן קצר לאחר הירי.
זה נודע בשם "תאוריית האדם הרץ", מבוסס על האפשרות כי "האיש הרץ" אולי היה היורה בפועל.
עדה נוספת, ורוניקה ג'ונס, אמרה כי "כל מה שאני ראיתי היה שני גברים ושוטר על הקרקע.
מה עוד אני יכולה לומר?
הייתי קצת שיכורה." בתשובה לשאלה, "האם ראית מישהו בורח מזירת האירוע?" היא ענתה "אני לא ראיתי אף אחד עושה משהו.
אף אחד לא זז." ההגנה טענה כי יש עדה שלישית, דבורה קורדנסקי אך היא סירבה להופיע בבית המשפט.
אבו ג'מאל לא העיד להגנתו.
"במשפט שלי לא הייתה לי אפשר להגן על עצמי.
לא היה לי שום אמון בעורך דין שלי שמינה לי בית המשפט, שאפילו לא שאל אותי מה קרה בלילה בו אני נוריתי והשוטר נהרג.
ואני גורשתי לפחות מחצי מהמשפט...
כיוון שכל הזכויות שלי נשללו במשפט שלי.
לא ישמשו בי כדי שזה ייראה כאילו זכיתי למשפט הוגן."
אבו ג'מאל לא נתן את גרסתו לאירועים לא לחקירה במשטרה ולא מאוחר יותר, כמעט 20 שנים לאחר מכן, ארנולד בוורלי טען כי הוא "לבש ז'קט ירוק צבאי (הסוואה)", ושהוא רץ בצד השני של הרחוב וירה בדניאל פוקנר במסגרת חוזה להרוגו מכיוון שפוקנר משתיל ראיות ומשחד שוטרים מושחתים.
אבו ג'מאל טען בהצהרתו כי הוא ישב במונית שלו בצד השני של הרחוב, ואז הוא שמע צעקות וראה את רכב המשטרה, ואז שמע קול יריות.
כאשר ראה את פניו המבולבלים של אחיו, רץ אבו ג'מאל אל אחיו ונורה על ידי קצין המשטרה.
אבו ג'מאל טען כי לא זכר את האירועים בין הרגע שירו בו וברגע שהשוטרים באו למקום והתעללו בו בזמן שעדיין היה זקוק לסיוע רפואי בגלל הפציעה שלו.
הוא מסכם: "מעולם לא אמרתי שאני יריתי בשוטר.
מעולם לא אמרתי שאני מקווה שהוא מת.
גופתו הערומה והאזוקה של פרימן נמצאה בצפון פילדלפיה בליל הפיגוע של המשטרה בבניין המגורים המשותף של MOVE, וגם לא שמו ולא את נוכחותו בזירת הפשע הועלה בשום שלב במהלך המשפט או בגזר הדין בשנת 1982. רישיון הנהיגה הזמני של ארנולד הווארד נמצא אצל גופתו של דניאל פוקנר.
אנשים אחרים עשו הצהרות תמיכה באבו ג'מאל.
בדיון בשנת 1995, ויליאם "דאלס" סינגלטרי העיד כי היה עד לירי, וכי היורה נסע במכונית לבוש במעיל צבאי.
סינגלטרי אמר כי המשטרה קרע את ההצהרות בכתב שלו אבל הוא השתכנע לחתום על ההצהרה שהם הכתיבו.
וויליאם הרמון, שהיה מורשע על זיוף, הונאה, וגנבה, העיד כי ראה אדם אחר מאבו ג'מאל יורה בפוקנר ונמלט במכונית שנעצרה בזירת הפשע.
קצרנית בית המשפט טרי מאורר-קרטר, מסרה תצהיר בשנת 2001 כי שופט בית המשפט אמר "כן, אני הולך לעזור להם לטגן את הכושי!" במהלך שיחה לגבי אבו ג'מאל.
השופט סאבו הכחיש אמירת משפט זה.
באימות של ארבעת עדיי הראייה של התביעה, העיד רוברט הרקינס בשנת 1995, שהוא היה עד לאיש שעמד מעל פוקנר פצוע על הקרקע, שירה בו מטווח קצר בפנים ואחרי זה "הלך וישב על המדרכה".
בסיקור התקשורתי, מתנדב פיליפ בלוך טען כי הוא ביקר את אבו ג'מאל בכלא בשנת 1992, ושאל אותו אם הוא מתחרט על הריגת פוקנר, ואבו ג'מאל השיב לו "כן".
בלון, תומך במקרה של אבו ג'מאל, הצהיר כי הוא מודאג מההשמצה של דניאל פוקנר.
בתגובה, אבו ג'מאל דיווח כי אמר "שקר הוא שקר, אם משקרים היום או עשר שנים מאוחר יותר" והודה לתקשורת "...לא על עבודתם אלא על 'הוספת הדלק' למחלוקת, כי המחלוקת מובילה לחקירה, ורק אחד יכול להודות מאוחר."
פסק דין, גזר דין מוות, ותגובות
לאחר שלוש שעות של דיונים, המושבעים מסרו הרשעה בפה אחד.
בשלב גזר הדין של המשפט, קרא אבו ג'מאל אל המושבעים מהצהרה מוכנת מראש.
בהצהרה שלו אבו ג'מאל ביקר את התובע כעורך דין "מיומן משפטית", אשר נכפה עליו להשתתף במשפט בניגוד לרצונו וכי הוא "ידע שהוא לא מתאים למשימה ובחר לבצע הוראות של קושר קשרים בגלימה שחורה, [השופט] אלברט סאבו, גם אם פירוש הדבר התעלמות מהדברים שלי".
הוא טען שזכויותיו "נגנבו במרמה" ממנו על ידי סאבו.
הוא ציטט את דבריו של ג'ון אפריקה והכריז על עצמו כ-"חף מפשע מהאשמות אלה".
אבו ג'מאל נידון למוות לאחר מכן על ידי החלטה בפה אחד של חבר המושבעים.
התאריך של ההוצאה להורג הוא 25 במאי 1983. ביצוע ההוצאה למוות יהיה באמצעות זריקת רעל בבית כלא Rockview.
משרד התובע המחוזי של הפילדלפיה, המשפחה של דניאל פוקנר, כולל אשתו מורין, מסדר האחווה של המשטרה, ועוד ארגוני אכיפת החוק הקשורים, הביעו דעה חיובית על ההרשעה ועל העונש - בהסכמה שאבו ג'מאל רצח את פוקנר בזמן שהוא מבצע מעצר חוקי במילוי תפקידו במשטרה, ושאבו ג'מאל קיבל משפט הוגן.
התובעת המחוזי, לין אברהם, שלעיתים פיקחה על היבטים במשפט של אבו ג'מאל, ושאבו ג'מאל:
פנייה ישירה של הרשעתו נדחתה על ידי בית המשפט העליון של פנסילבניה ב-6 במרץ 1989, לאחר מכן דחו גם שימוע.
ב-1 באוקטובר 1990, דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית עצומה שלו בשביל צו עיון מחדש, וגם עצומה לשימוע חוזר עד 10 ביוני 1991.
ב-1 ביוני 1995, גזר דין המוות שלו היה חתום על ידי מושל פנסילבניה, טום רידג'.
בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את העצומה על צו עיון מחדש נגד ההחלטה ב-4 באוקטובר 1999, המושל טום רידג' חתם על גזר דין מוות שני ב-13 באוקטובר 1999. גזר דין המוות שלו עוכב בגלל שאבו ג'מאל החל במרדף שלו אחרי ההביאס קורפוס.
פסק גזר הדין הפדרלי 2001
יוהאן ג'וניור, של בית המשפט המחוזי של ארצות הברית של המחוז המזרחי של פנסילבניה אישר את ההרשעה אך ביטל את עונש המוות ב-18 בדצמבר 2001. בטענה לאי סדר בהליך המקורי של גזר הדין.
"הוראות המושבעים וגיליון פסק הדין במקרה הזה כרוך יישום לא סביר של החוק הפדרלי.
האישום ופסק הדין יצר סיכוי סביר כי המושבעים האמינו כי בהתחשב בכל הנסיבות המקילות, כי לא נמצא פה כדי להתקיים"
הוא ציווה למדינת פנסילבניה להתחיל בהליכי מתן גזר הדין החדש תוך 180 ימים וקבע כי זה יהיה בלתי חוקתי לדרוש חבר מושבעים חדש בשל נסיבות מקלות נגד קביעת עונש המוות בפה אחד.
אליוט גרוסמן ומרלן קמיש, עורכי דין עבור אבו ג'מאל מתחו ביקורת על פסק הדין בטענה שזה שולל את האפשרות של משפט דה נובו שבו הם יכולים להציג ראיות שהלקוח שלהם הופלל.
התובעים גם מתחו ביקורת על פסק הדין; אלמנתו של דניאל פוקנר, מורין פוקנר, תיארה את אבו ג'מאל כ-"אכזרי ובנאדם מלא בשנאה" על בסיס פסק הדין.
ב-6 בדצמבר 2005, הודה בית המשפט לערעורים השלישי, שישנן ארבע בעיות עבור ערעור על פסק הדין של בית המשפט המחוזי:
ביחס לעונש, אם בצורת פסק חבר המושבעים היה פגום והוראות השופט למושבעים היו מבלבלות.
ביחס להרשעתו ועל גזר הדין, אם הטעיה גזעית בבחירת המושבעים היה קיים במידה מסוימת כדי לייצר הטעיה מיסודו ולכן המשפט לא הוגן.
ביחס להרשעה, אם התובע ניסה להפחית את תחושת האחריות על המושבעים בכך שסיפר להם שיהיה בדיקה נוספת.
ביחס לדיונים שלאחר הרשעתו בשנת 6–1995, אם השופט, אשר גם ניהל את המשפט, הפגין דעה מוקדמת בהתנהלות שלו.
בית המשפט השלישי שמע טיעונים בעל פה בערעור ב-17 במאי 2007, בבית המשפט בפילדלפיה בארצות הברית.
לוח הערעורים כלל את: השופט הראשי אנתוני ג'וזף סכיריכה (Anthony Joseph Scirica), השופט תומאס אמברו (Thomas Ambro) והשופט רוברט כוואן (Robert Cowen).
הקהילייה של פנסילבניה ביקשו להחזיר את עונש המוות, על בסיס פסק הדין של יוהאן היה לקוי.
כפי שהיה צריך להידחות על ידי בית המשפט העליון של פנסילבניה, אשר כבר פסקה על העניין של העונש, וש- טענת Batson לא חוקית כי אבו ג'מאל לא עשה שום תלונות במהלך בחירת המושבעים המקורי.
יועצו של אבו ג'מאל סיפר לבית המשפט לערעורים השלישי שאבו ג'מאל לא קיבל משפט הוגן, כי השופט היה גזען וגם כי המושבעים היו בעלי דעות מוקדמות ומידה מוטעה.
ב-27 במרץ 2008, הרכב השלוש שופטים הוציאו את דעתם על קיום משפט של אבו ג'מאל בעת ההזמנה לשמוע גזר דין חדש.
אם הקהילייה של פנסילבניה תבחר לא לקיים דיון חדש, אבו ג'מאל יהיה נידון למאסר עולם אוטומטית.
ב-7 ביולי 2008, עורך דין לערעורים הגיש עצומה לבית המשפט בשביל שימוע חוזר, המבקשים בדיקה מחודשת של ההחלטה על ידי ההרכב המלא של בית המשפט השלישי של 12 שופטים.
העצומה נדחתה ב-22 ביולי 2008, וב-6 באפריל 2009, בית המשפט העליון בארצות הברית גם סירב לדון בערעורו של אבו ג'מאל.
ב-19 בינואר 2010, בית המשפט העליון הורה לבית המשפט לערעורים לשקול מחדש את ההחלטה לבטל את עונש גזר דין המוות.
במאי 1994, אבו ג'מאל' שהועסק על ידי הרדיו הציבורי "של כל הדברים הנחשבים", תוכנית שמספקת סדרה חודשית של פירושים באורך שלוש דקות על החטא ועונשו.
השידור והפרסומות המתוכננות בוטלו בעקבות גינויים, בין השאר מסדר האחווה של משטרת ארצות הברית והסנאטור בוב דול.
הפירושים מאוחר יותר הופיעו בדפוס מאי 1995, כחלק מהספר "חיים מן הנידונים למוות".
בשנת 1999, הוא הוזמן להקליט נאום מרכזי למסיימים את Evergreen State College.
עם הפסקות מדי פעם בשל פעולות המשמעת בכלא, אבו ג'מאל כבר במשך שנים רבות היה פרשן קבוע בשידור באינטרנט, בחסות רדיו בתי הסוהר, כמו גם טור קבוע בעיתון "Junge Welt", עיתון מרקסיסטי בגרמניה.
בשנת 1995, הוא היה נענש בבידוד עבור התעסקות בעשיית דברים בניגוד לתקנות הכלא.
לאחר שידור של 1996 סרט תיעודי "מומיא אבו ג'מאל: תיק בשביל ספק סביר?" שכלל קטעי ראיונות מן הביקור שנערך עמו, מחלקת פנסילבניה פעל לאסור לזרים להשתמש בכל ציוד הקלטה בבתי הכלא במדינה.
בתביעה המשפטית בפני בית המשפט לערעורים בארצות הברית בשנת 1998 הוא הצליח להקים בהצלחה את זכותו לכתוב למטרות רווח כספי בכלא.
כאשר, באוגוסט 1999, כשהוא החל לספק פרשנויות ברדיו "Pacifica Network's Democracy Now!", צוות בית הסוהר ניתק את חוטי החיבור של הטלפון שלו.
All Things Censored, ביקורת פוליטית בנושא החטא ועונשו.
תומכיו של אבו ג'מאל מוחאים על העוול או מגנים את עונש המוות שלו ועל מקרים אחרים.
האיגודים המקצועיים, ארצות הברית וממשלות זרות בעיר, פוליטיקאים, עורכי דין, אנשי חינוך, ה-NAACP Legal Defense and Educational Fund, ארגוני זכויות האדם כגון משמר זכויות האדם, אמנסטי אינטרנשיונל הביעו את דאגתם לגבי המקרה שלו.
להם מתנגדים, משפחתו של דניאל פוקנר, קהילייה של פנסילבניה ומסדר האחווה של המשטרה.
באוגוסט 1999, קרא מסדר האחווה של המשטרה על חרם כלכלי נגד כל יחידים וארגונים התומכים באבו ג'מאל.
אבו ג'מאל נעשה אזרח כבוד של כ-25 ערים ברחבי העולם, כולל פריז, מונטריאול, פלרמו וקופנהגן.
בשנת 2001, היה הבנאדם השישי שקיבל את פרס Erich Mühsam, אשר מזהה פעילות יוצאת דופן מטעם חזון משחרר של החברה האנושית בקנה אחד עם זו של שמו האנרכיסטי שלה; בפרט, רוב הזוכים שלה היו פעילים למען צדק חברתי עבור מיעוטים נרדפים.
באוקטובר 2002, הוענק לו חברות כבוד של האגודה ברלין על אלו שנרדפו על ידי המשטר הנאצי - הפדרציה של אנטיפשיסט וקבוצות האנטי (VVN-BdA).
ב-29 באפריל 2006, כביש חדש נסלל בפרוור הפריזאי של סנט דניס (St.
Denis) הנקרא מומיא אבו ג'מאל לכבודו.
במחאה על שם הרחוב, הציג חבר הקונגרס האמריקני מייקל פיצפטריק והסנאטור ריק סנטרום, לערוך הצבעה בין שני בתי הקונגרס.
בית הנבחרים הצביע 31–368 בעד ההחלטה.
"מוות הניצנים: הרהורים מתוך מצפון של אסיר", 2003. .
"האמונה של האבות שלנו: בחינה של החיים הרוחניים של אפריקה ואנשים אמריקאים-אפריקנים", 2003. .
"אנחנו רוצים חופש: חיים בתוך הפנתרים השחורים", 2004. .
מומי אלפין (אלפסי) (נולד ב-1953) הוא זמר ומלחין ישראלי במוזיקה המזרחית.
נולד במרוקו ובגיל 7 עלה לישראל.
ב-1970 הקים את להקת "היורשים", בה שימש כסולן וכגיטריסט מוביל.
היה הסולן בצוות הווי חיל החימוש.
לאחר שחרורו קיבל הצעה לחוזה עבור שנה להופיע בבלגיה.
מומי הופיע בין היתר במועדון "תל אביב" בבריסל ומועדון "סברה", ולאחר מכן הופיע באמסטרדם במועדון "ירושלים של זהב", ולאחר מכן חצי שנה בטורונטו שבקנדה, ושם הופיע בין היתר בתוכניות טלוויזיה והפקות שונות.
ב-1980 הקים אלפין את להקת "חצות" שהופיעו באירועים בכל הארץ.
לאחר מכן הרבה אלפין להופיע במועדונים, ביניהם מועדון "אריאנה", שם הופיע כל ערב במשך שלוש שנים.
בתחילת 1983 יצא אלפין למסע הופעות בן שלושה חודשים בארצות הברית עם זוהר ארגוב, שם הופיע בין היתר בלוס אנג'לס וניו יורק.
בשנת 1986 הוציא אלפין את אלבומו היחיד "חפלה בלילות אתונה", אשר זכה להצלחה מבחינה אומנותית אך נכשל מסחרית.
בשנות התשעים צמצם אלפין את עבודתו כזמר והפסיק להופיע בשבת ועבר להופיע באירועים שונים, שם התחיל גם להיות DJ.
מוּמוֹק (MUMOK – ראשי תיבות בגרמנית: Museum Moderner Kunst, מוזיאון לאמנות מודרנית) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית ברובע המוזיאונים בווינה שבאוסטריה.
במוזיאון אוסף של כ-7,000 יצירות אמנות מודרנית, ואמנות עכשווית, בהן יצירות של רוי ליכטנשטיין, ג'ספר ג'ונס, יוזף בויס, פבלו פיקאסו, ואנדי וורהול.
בשנת 1981 נתרמו למוזיאון 230 יצירות על ידי התעשיין הגרמני פטר לודוויג.
במוזיאון מוצגות תדיר תערוכות מיוחדות בסגנון ה-Viennese Actionism.
מומואירו קלובר Z (ביפנית: ももいろクローバーZ, מילולית "תלתן ורוד", באנגלית: Momoiro Clover Z) היא להקת בנות יפנית.
שם תאריך לידה צבע הערות אקארי האיאמי (ביפנית: 早見 あかり Hayami Akari) 17 במרץ 1995 כחול כִּנוּי חִיבָּה: אקארין מומוקה אריאסו (ביפנית: 有安 杏果 Ariyasu Momoka) 15 במרץ 1995 ירוק
רונה יומיקאווה (ביפנית: 弓川 留奈 Yumikawa Runa; נולדה ב-4 בפברואר 1994)
טצוקינה טאקאי (ביפנית: 高井 つき奈 Takai Tsukina; נולדה ב-6 ביולי 1995)
מיו וואגאווה (ביפנית: 和川 未優 Wagawa Miyū; נולדה ב-19 בדצמבר 1993)
מאנאמי איקורה (ביפנית: 伊倉 愛美 Ikura Manami; נולדה ב-4 בפברואר 1994)
שומירה פוג'ישירו (ביפנית: 藤白 すみれ Fujishiro Sumire; נולדה ב-8 במאי 1994)
יוקינה קאשיווה (ביפנית: 柏 幸奈 Kashiwa Yukina; נולדה ב-12 באוגוסט 1994)
סינגל# כותרת תאריך יציאה מדרגים תואר(RIAJ) אלבום OriconWeeklySinglesChart בילבורדג'פאןהוט100 הוצאה עצמית (חברת תקליטים עצמאית) 1 „Momoiro Punch" (ביפנית: ももいろパンチ) 5 באוגוסט 2009 23 — Iriguchino NaiDeguchi 2 „Mirai e Susume!" (ביפנית: 未来へススメ！) 11 בנובמבר 2009 11 — חברת תקליטים גדולים 1 „Ikuze!
יצא לאור מחדש ב-26 בספטמבר 2012תחת השם „Ikuze!
חברת תקליטים: סטארצ'יילד / קינג רקורדס 1 פלטינה – Iriguchi no Nai Deguchi (ביפנית: 入口のない出口)
חברת תקליטים: SDR (סטארדאסט רקורדס) 2
סינגל# כותרת וידאו קליפ(באתר YouTube) חברת תקליטים עצמאית 1 „Momoiro Punch" לחץ כדי לראות 2 „Mirai e Susume!" לחץ כדי לראות חברת תקליטים גדולים 1 „Ikuze!
שנה פרס קטגוריה העבודה המועמדת תוצאה 2012 4th CD Shop Awards Battle and Romance זכייה 2013 פרסי הווידאו-קליפים של MTV יפנית כוריאוגרפיית השנה בקליפ „Saraba, Itoshiki Kanashimitachi yo" זכייה
מומי שוורץ (בהולנדית: Mommie Schwarz; שם עט של סמואל לסר שוורץ (Samuel Leser Schwarz) ; 28 ביולי 1876 – 19 בנובמבר 1942) היה צייר ומעצב גרפי יהודי-הולנדי.
יצר רבות בצמד עם רעייתו אלזה ברג.
שוורץ נולד בעיירה זוטפן (Zutphen) במחוז חלדרלנד, בן למשפחה בת 11 ילדים.
בין השנים 1895-1897 למד אמנות באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן.
לאחר שסיים את לימודיו נסע לניו יורק למספר שנים.
ב-1903 ביקר במדריד וב-1905 עבר לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, שם גם פגש באשתו לעתיד, אלזה ברג (השניים נישאו רק ב-1920).
ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לנסוע למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה.
כחבר באסכולת ברגן שילב שוורץ ביצירתו אקספרסיוניזם וקוביזם ובציוריו שלטו צללים כהים.
בין נושאיו נוף (בעיקר נופי ים ונמל), טבע דומם ודיוקנאות.
בנוסף לציורים עבד שוורץ גם כמעצב גרפי ואייר עטיפות ספרים, כרזות ואיורים למגזים האמנות ההולנדי Wendingen.
מומודו סיסאי (נולד ב-24 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת החלוץ.
סיסאי התחיל את הקריירה שלו במועדון מקומי בגמביה.
בגיל 20 חתם בוסטרלו הבלגית בה לא הצליח להטביע את חותמו, וב-31 ביולי 2010 חתם במ.ש.ק.
סיסאי היה שותף להעפלה ההיסטורית של המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות.
עונה לאחר מכן זכה עם המועדון בדאבל.
בינואר הצטרף לקאיראט אלמטי הקזחית עימה זכה בגביע הקזחי בתום עונת .
ב-7 ביולי 2015 עזב את המועדון.
אולם שוחרר כעבור מספר חודשים בעקבות קשי הסתגלות.
בצעירותו זכה סיסאי עם נבחרת הנוער של גמביה באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 17 בשנת .
ב-30 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
ב-4 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד .
מומוטיים (שם מדעי: Momotidae) היא משפחה של עופות יער מסדרת הכחלאים החיים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
המומוטיים הם קרוביהם הרחוקים של הכחלים והשלדגים והם בינוניים בגודלם - עד 50 ס"מ אורך, בעלי נוצות מקושטות וזנב גדול המסתיים בשתי נוצות גדולות דמויות טיפה.
מקורם חזק, גדול ומעוקל מעט ומסיכה שחורה צובעת את פניהם.
המוטמוטיים מעופפים בין הענפים וצדים חרקים וזוחלים קטנים וכן מלקטים פירות.
ביערות קוסטה ריקה הם אף נצפו צדות צפרדעים ארסיות.
במשפחה שישה סוגים וארבעה עשר מינים:
סוג ומין יחיד מוטמוט טודי (Hylomanes momotula)
סוג ומין יחיד מוטמוט כחול גרון (Aspatha gularis)
סוג ומין יחיד מוטמוט גבת טורקיז (Eumomota superciliosa)
מומחה הוא אדם אשר קנה ידע רב בתחום ספציפי, המקנה לו יכולת הסקת מסקנות ופתרון בעיות מורכבות בתחום התמחותו.
מומחים אינם בהכרח טובים מן הממוצע בתכונות מולדות כלליות כמו זיכרון, או IQ.
חקר המומחיות הוא שדה מחקר בתחום של פסיכולוגיה קוגניטיבית, החוקר את התהליכים ההופכים אדם למומחה.
מחוץ למחקר הפסיכולוגי, המונח לרוב מציין אדם אשר רכש מספיק ידע (ולעיתים יש צורך שיעמוד בדרישות נוספות) כדי לעבור רף מסוים, אשר מספק לו הכרה על ידי החברה במומחיותו.
המומחיות מציינת כי הוא מקור אמין להיסמך עליו וללמוד ממנו.
כמו כן, לרוב בשל ההכרה יזכה המומחה להרשאות אשר אינן ניתנות לאנשים ללא מומחיות בתחום.
המומחה יוכל להתמנות לתפקידים המצריכים מיומנות גבוהה וניסיון רב
אחת השאלות הבסיסיות העומדות בשדה המחקר של מומחיות היא מה שונה בדרך החשיבה של מומחים אשר מקנה להם את יכולות ההסקה ופתרון הבעיות המאפיינות אותם.
לרוב שאלה זו מחולקת לתתי תחומים לפי סוג החשיבה הנדרש בהם.
אך ללא קשר לתוכן ישנם כמה מאפיינים כללים שנמצאו במגוון רחב של מחקרים על מומחיות: פתרון המומחה נסמך על הגדרת הבעיה מחדש לפי עקרונות כלליים, על מידע רב וזמין לשליפה ועל תבניות פעולה אוטומטיות הממרכזות את המומחה למידע הרלוונטי הנקראות סכמות פעולה.
כמו כן מומחים לא רק יודעים איך לפתור בעיות ולהשתמש בעקרונות אלא הם גם מבינים מדוע פותרים בעזרת העקרונות הללו, והבנה זו נותנת להם יכולת גמישות גבוהה, והחלה של סט העקרונות על בעיות מסוג שמעולם לא ראו.
זאת בניגוד למתמחים אשר כאשר הם נתקלים בשאלה מסוג שונה מהשאלות שהם היו רגילים להיתקל בעבר הם מתקשים נורא בפתרון.
תחומים רבים מערבבים שימוש נרחב בזיכרון לטווח קצר, אך ישנם תחומים אשר רוב ההתעסקות בהם מתבצע בעזרת זיכרון זה.
בתחומים אלו רוב החשיבה מתבצעת ללא כלי עזר חיצוניים.
תחומי התמחות המשתייכים לקטגוריה זאת הם שחמט, חישובים מתמטיים ללא דף, פוקר וכדו.
ממחקרים שנעשו בתחום נראה כי הדפוסים הבסיסים המאפשרים זאת בנויים על ידע טכני רב, וגיבוש תבניות פעולה ספציפיות אשר מיושמות באופן אוטומטי על הבעיה הנידונה.
לדוגמה ממחקר שנעשה על המתמטיקאי איי.
איטקין, אשר הפגין יכולות נרחבות בחישוב שורשים, מכפלות וחלוקות של מספרים ראשוניים התגלה כי היכולות המתמטיות שלו מושתתות על זכירת כל גורמי המכפלה עד 1500. כמו כן לאיטקין היה ידע של סט פעולות אשר באמצעות גורמי המכפלה יכל להחיל על ביצוע החישובים המורכבים.
ממחקרים על מומחים לשחמט התגלה כי אין המומחים בתחום בעלי זיכרון קצר טווח פנומנלי, ואף לא זיכרון ויזואלי טוב יותר מהאוכלוסייה.
החוקר הרברט סיימון הראה כי יכולתם של השחמטאים לזכור מהלכים קדימה מתאפשרת באמצעות דחיסת מהלכים רבים לכדי תבנית קוגניטיבית אחת, בתהליך המכונה CHUNKING.
באמצעות הליך זה הזיכרון האנושי לטווח קצר, אשר יכול להחזיק לרוב בין 5 ל-9 פריטים יחדיו, מסוגל להכיל מהלכים רבים הדחוסים לכדי תבניות.
מחקרים נוספים על מומחי ספורט הראו כי דחיסת מידע לתבניות משתנה בין תחומי מומחיות, לדוג' בעוד מומחים להוקי זוכרים את מיקומם של השחקנים על המגרש בתבניות, מומחים לכדורעף אינם מראים יכולת זאת, אלא מראים יכולת זכירה של מיקום הכדור בסצנה נתונה.
יתר על כן ברגע שמתבצעת דחיסה מראש למהלכים רלוונטיים בלבד, מרחב האפשרויות לבחירה של מהלכים מצטמצם ונהיה יעיל יותר.
כמו כן הוצעו מודלים של שימוש בדחיסות תוך כדי עירוב של זיכרון לטווח ארוך אשר מגביר את מרחב המדגם והאיכות של האפשרויות הנשלפות.
בתחומים רבים הבעיה אשר ניצבת מול המומחה היא אינה מוגדרת היטיב, בתחומים אלו חלק ניכר מהליך הפתרון הוא הגדרת הבעיה מחדש בצורה נכונה, ובכך מתאפשר מנגנון לחיפוש תשובה יעיל.
בין התחומים המשתייכים לקטגוריה זו נמצאים: פיזיקה, מתמטיקה, פסיכולוגיה וכדו.
המחקרים אשר התבצעו בתחום התבססו בעיקר על הבדלים בייצוג הבעיה, והראו הבדלים מהותיים בתהליכי העיבוד בין טירונים למומחים.
הטירונים נשענים רבות על הניסוח המילולי של הבעיה הספציפית, קוראים בקפידה ומדגישים נקודות חשובות, ומבססים את מרחב הבעיה שלהם על הנתונים.
הארגון של העקרונות היסודיים העומדים מאחורי הבעיה אינם מסודרים אצלם מספיק ועל כן על מנת להתמודד עם החוסר בנתונים, מנסים הטירונים למצוא את אחת המשוואות אשר ישנה להם, אשר מכילה את הנתונים הספציפיים.
בנוסף לעבודה אחורנית ניתן לראות דפוסים של ניסוי וטעיה בדרך הפתרון.
לעומתם מומחים, אשר אצלם העקרונות מאורגנים ברשת חזקה ומחודדת, ראשית מסווגים את הבעיה לפי עקרונות היסוד שלה.
לאחר מכן המומחה לרוב מייצג את משוואת היסוד אשר מתאימה לבעיה, המשוואה מוחלפת למשוואה אחרת באמצעות תוכנית פעולה מוגדרת מראש וכך עד שהבעיה נפתרת.
תחומים הדורשים יכולת זיהוי ואבחון
בתחומים רבים מול המומחה ניצבת בעיות אשר זיהוי מתקדם יכול לעזור לפתרונן, אך ישנם תחומים בהם הזיהוי הוא הבעיה עצמה.
דוגמה לתחומים שכאלה הם רפואה רדיולוגית, פסיכיאטריה, ארכאולוגיה וכדו.
בתחומים אלו המחקר התמקד בדרכי הסריקה של הקלט על מנת לאבחן מקור לבעיה רפואית, לשחזר כלים עתיקים או לתת אבחנה דיאגנוסטית.
בדומה למחקרים כללים על מומחיות, ניסויים על רדיולוגים הראו כי מומחים בתחומים אלו משתמשים בידע רב על מנת להגדיר את מרחב הבעיה באופן חד ומדויק, למשל באמצעות מפרט אנטומי בבדיקה רדיולוגית, המאפשר להם להתעלם מחלקים אשר לא רלוונטיים לבעיה.
כמו כן למומחים תבניות פעולה ספציפיות המיושמות באופן אוטומטי, למשל המומחים פחות מתמקדים בסריקה גלובלית של האובייקט הנמצא מולם אלא ישנה התרכזות באזורים ספציפיים, אשר לרוב הפתרון לבעיה ימצא בהם.
כמו כן הסקת המסקנות מתבצעת מן האובייקט הנסקר, ולא על סמך היפותזה מכווינה.
לעומתם טירונים לרוב משערים היפותזה מסוימת ובודקים אותה, מה שגורם להם להתעלם פעמים רבות מפיסות מידע חשובות.
כמו כן לעיתים רבות הטירונים מתמקדים בחלקים לא רלוונטיים התופסים את העין.
אחד המאפיינים של מומחיות הוא שהיא אינה מולדת, אלא נרכשת עם הזמן באמצעות תרגול וצבירת ידע.
בעקבות כך עם השנים התבסס תת-תחום החוקר כיצד אנשים הופכים להיות מומחים.
מרכיבי התרגול המאפשרים פיתוח מומחיות
ידוע כי רכישת ידע דורשת שעות רבות של אימון, ואין זה מפתיע שחלק גדול מהמחקר מוקדש לסוגי התרגולים אשר על האדם לבצע על מנת להפוך למומחה.
הדרישה לאימון נובעת מכך שיכולת הלימוד מעקרונות אבסטרקטיים היא מוגבלת.
המאפיין החשוב ביותר שנחוץ לתרגול יעיל הוא להכיל את הידע הטכני הנדרש לתחום המומחיות.
לדוגמה על מנת להפוך למומחה בתחום השחמט על המתלמד להכיר קרוב ל־50,000 מצבים כך שהוא יוכל להתמודד עם כל דפוס מורכב במשחק.
מחקרים מצאו כי נחוצות לפחות 10,000 שעות של אימון על מנת להגיע לרמות הביצוע הגבוהות ביותר.
מטרת התרגול מלבד למידה סט הכלים לפתרון בעיות היא להפוך את השימוש בכלים לאוטומטי.
דבר זה יקל על שימוש הכלים במשימה במהירות, יפחית את השימוש במשאבים קוגניטיביים בהפעלת הסט וימקד את המתלמד במצבים הרלוונטיים לתשומת לב.
כפי שהציגו מחקרים, אחד ההבדלים המשמעותיים בין מומחים לטירונים הוא היכולת לפתור את הבעיה המוצגת לפניהם באמצעות עקרונות כללים.
לכן על התרגול לכלול התנסויות מכמה שיותר סוגים, אשר מצד אחד מייצגים את אותו העיקרון, אך מצד שני מאפשרים למתנסה ללמוד איך להתנתק מההקשר הספציפי שאליו הבעיה שייכת על מנת לפתח סכמות פעולה.
בהתאם לכך שימוש בשיטות המוכוונות לבעיה ספציפית כמו ניתוח אמצעים מטרות, בה מנותח שדה האפשרויות שניתן לבצע על מנת להקטין את הפער בין המטרה הסופית לבין המצב הנוכחי, תהיה פחות אפקטיבית כיוון שהיא מלמדת את הקורא להישען על הנתונים הפרטיים.
ואכן ישנם בספרות כמה וכמה מחקרים המראים ששיטות למידה כגון זאת מפריעות לתהליך ההתמחות.
לפיכך החוקרים יוהאן סוולר (John Sweller)) ואליזבת' אוון (Elizabeth Owen) מציעים כי על מנת להגביר את האפקטיביות של האימון יש צורך בשאלות אשר מערבות שימוש בסכמות פעולה כלליות ולא מוכוונות נתונים.
התוצאות שוחזרו בצורות למידה יותר מורכבות של תחומים דינמיים.
מודל שלושת השלבים של אנדרסון לרכישת מיומנות
אחד המודלים היסודיים המסביר כיצד אימון פועל בכלל הוא המודל של ג'ון אנדרסון לרכישת מיומנויות.
לפי אנדרסון רכישת מיומנות מתבצעת בשלושה שלבים מרכזיים.
ראשית האדם מפתח ידע דקלרטיבי מודע על פתרון בעיה מסוימת.
למשל כאשר הוא בא לנגן בטכניקה חדשה על כלי, הוא יודע באופן מודע ודקלרטיבי כי צריך להזיז את היד בצורה כזאת או אחרת, לשמור על מרווח מהסנטר, ללחוץ על הכלי באזורים האלו והאלו וכדומה.
בשלב השני האדם הופך את הידע הדקלרטיבי לידע פרוצדורלי הפועל באופן אוטומטי.
שלב זה מתבסס על מודל לשמירת זיכרון הנקרא ACT-R.
לפי מודל זה הזיכרון מסודר כך שבין כל שני קונספטים ישנו יחס אחד לפחות הניתן להחיל עליו פונקציה בינארית של "נכון-לא נכון" לדוגמה המושג "אני" והמושג "תיבה 7 ביצירה" מחוברים ביחס של "הגעתי במהלך הנגינה ל-" אשר יכול להיות נכון ויכול להיות שגוי.
בהתאם למודל זה אנדרסון טוען שהידע הדקלרטיבי מקודד בשלב השני של תהליך פיתוח מיומנויות לידע שרירי באמצעות ביטוי שיכול לקבל ערכים אמות או שקר.
כך שאם הביטוי (A) נכון יש ליצור את הפעולה הפיזיולוגית (B).
כך לדוגמה כאשר מגיע הנגן לתיבה 7 ביצירה, הביטוי "אני הגעתי במהלך הנגינה לתיבה מס' 7" (A) מקבל ערך של "אמת" ומכאן המערכת מזהה באופן אוטומטי את הקיום של (A) כאמת ומפעילה את השרירים האמונים על הנגינה (B), ללא התערבות מודעת.
בשלב השלישי לפי הטכניקה הפרוצדורלית מתחדדת ומתרחבת, כך שהיא נהיית יותר כללית, ומכילה יותר תוכן.
לפי הדוגמה דלעיל הנגד כבר מקודד מוטיבים שלמים בנגינה לעבר ידע פרוצדורלי.
המודל הוא אבן דרך יסודית בחקר פיתוח מומחיות והשפיע רבות על התפתחות התחום, אך חלקים ממנו שנויים במחלוקת עקב מחקרים מאוחרים יותר.
לימוד היוריסטיקות מומחים כדרך לימוד מהירה
כפי שראינו המומחים מסתמכים רבות על סכמות פעולה, והגדרה מחדש של הבעיה לפי העקרונות היסודיים המרכיבים אותה.
מכאן אך טבעית היא ההשערה כי מתמחים אשר ילמדו את סכמות הפעולה ואת הסיווג לפי עקרונות יפגינו יכולות הדומות למומחים.
השערה זו נבחנה על ידי החוקר אלן סכואנפלד (Alan Schoenfeld) והתגלתה כשגויה.
ההסבר אותו מספק החוקר הוא שלימוד העקרונות לא יכול להיות מיושם על ידי התלמידים כיוון שהחוקר בעת שהוא משתמש ביוריסטיקה נסמך על ידע קדום אשר אין לתלמיד.
היוריסטיקה היא לא מספיק ממוקדת למקרים ספציפיים אלא נסמכת על הבנת תהליכים וקישור בין הנתונים לעקרונות.
כמו כן הרבה פעמים על מנת להבין את היוריסטיקה יש צורך בתרגול רב.
עם זאת ישנה אפשרות שהלימוד של יוריסטיקות מקדם יותר מהר למידה בעזרת תרגול על אף שכאשר הוא נלמד לבדו הוא כמעט ואינו יעיל.
וכן שלימוד יוריסטיקות בצורה נרחבת הנותנת לתלמיד מספיק רקע על מנת ליישם את היוריסטיקה כן תעזור לו בפתרון הבעיות.
על מנת להקנות יכולות של למידה עצמאית וחשיבה מסדר גבוה על מנת לפתור בעיות מורכבות, לא די בשיטות הוראה פרונטליות רגילות.
לעומת זאת מקובל על חוקרים רבים כי לימוד מבוסס פרויקטים יכול להקנות מיומנויות אלו בקנה מידה רחב.
הפרויקטים הם משימות מורכבות המבוססות על שאלות מאתגרות המערבות את הסטודנטים בעיצוב, פתרון בעיות, קבלת החלטות וחקירה.
השימוש בפרויקטים מקנה לסטודנטים את האפשרות לעבוד באוטונומיות יחסית לאורך זמן, תוך הגעה לכדי תוצר ממשי מוגמר - ממשי או מופשט.
לפי החוקרים משה ברק ואהרון שחר האפקטיביות של לימוד מונחה פרויקטים נובעת מכך שהוא עונה על התכונות המרכזיות בהקניית טכניקות חשיבה מסדר גבוה.
החוקרים עקבו אחר תלמידי תיכון במגמת אלקטרוניקה אשר ביצעו פרויקט גמר כחלק מתעודת הבגרות שלהם במגמה.
נמצא כי הפרויקטים מספקים קישור של החומר הנלמד לחיים האמיתיים באופן שמעניין את התלמידים ומשפיע על חיי היומיום שלהם.
יתר על כן הגמישות שבפרויקטים מאפשרת התאמה אישית ליכולות הקוגניטיביות של התלמיד, ולידע אותו רכש במהלך לימודיו.
נוסף לכך התלמידים היו אחראים לתהליך הלמידה בעצמם, ושלטו בצורת הלימוד.
התלמידים נדרשו לאורך העבודה לעשות אבחון עצמי לבעיות שהתגלו בפרויקט, למצוא דרכים למנוע אותם בעתיד, תוך הבנה של המִשְגֶה בצורת העבודה שגרם לתקלה, ובכך רכשו מיומנויות מטא-קוגניטיביות.
בניסוי אחד נמצא כי כשמנתחים מומחים ביצעו סימולציה של ניתוח, ראו בבדיקת EEG מצב של זרימה וריכוז ללא מעמסה מנטלית קיצונית.
וזאת בשונה מהמצב בזמן התמודדות עם אתגר חדש בתחום אחר.
ניקולס (ניק) קארי (נולד ב-11 בפברואר 1960), הידוע בציבור הרחב בשם הבמה שלו מומוס (על שם אל הלעג ההיתול, הלגלוג והביקורת היווני), הוא אמן רב תחומי, זמר-יוצר, רב-נגן, מפיק מוזיקלי, סופר, בלוגר סקוטי ולשעבר עיתונאי במגזין Wired.
במשך יותר משלושים שנה הוא מוציא לאור אלבומי מוזיקה בפלטפורמות שונות, כשעיקר פעילותו כיום במדיה הדיגיטלית, באתרים כמו Youtube ו-Tumblr.
יצירתו מתאפיינת בטקסטים דמויי-שירה, עשירים ברפרנסים תרבותיים והומור ופרובוקטיביים בחלקם, ובמוזיקה הניחנת בעושר מלודי והרמוני.
ההפקה המוזיקלית בשיריו נוטה להיות דלילה, תוך שימוש בדגימת צלילים ובסאונד לו-פיי כחלק מהאמירה האמנותית, ולהימנע על פי רוב מצלילים בעלי קונוטוציה של עוצמה, כמו גיטרה בדיסטורשן.
מומוס נולד ב-11 בפברואר 1960 בפייזלי שבסקוטלנד כבן למשפחה בת שלושה אחים, להורים אקדמאים.
במהלך ילדותו התגורר גם ביוון ובקנדה, ככל שלאביו הייתה עבודה שם.
בשנת 1986 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Circus Maximus" , שלא היה הצלחה מסחרית בעת השקתו, אך הפגיש את הקהל לראשונה עם מוטיבים שיופיעו ביצירתו בהמשך הדרך.
בשנים אלו הושפע בעיקר מסרז' גינזבורג וז'אק ברל, מבחינת כתיבה והגשה, וכן מבחינה נושאית.
הצלחתו המסחרית הראשונה התרחשה בשנת 1989, כאשר הוציא את האלבום "Don't Stop The Night" אשר כלל את הלהיט "The Hairstyle of the Devil", שהגיע למקום 94 במצעד הסינגלים הבריטי במאי 1989, ולמקום 32 ברשימת סוף השנה של תחנת הרדיו KITS Live 105 .
מאז הוציא עוד עשרות אלבומים, כשהוא מוסיף לשכלל את האלמנטים המאפיינים את יצירתו.
כמו כן, פרסם מספר ספרים, שזכו לביקורות משבחות ב-LA Times ובהגרדיאן, והוא עתיד לפרסם נובלה אוטוביוגרפית שתצא לאור ביולי 2020 - "Niche" (נישה).
מומוס ידוע כמעריץ של דייוויד בואי ורואה בו מקור השראה.
לאורך הקריירה שלו ביצע מומוס לא מעט גרסאות כיסוי לשיריו של בואי ומחוות ליצירתו.
בואי התייחס לכך פעמים אחדות, כאשר פרסם את מומוס באתר האינטרנט שלו, וכן קידם בעמוד הפייסבוק שלו מופע בשם "Dybbuk", בו הגיש מומוס משירי בואי.
בשני העשורים האחרונים, התגורר מומוס בלונדון, פריז, טוקיו, ניו יורק וברלין.
בין השנים 2010–2018 התגורר באוסקה שביפן, ונכון ל-2019, הוא מחלק את זמנו בין ברלין לפריז.
הוא לקה בדצמבר 1997 בזיהום בעינו הימנית עקב שימוש בעדשת מגע שנשטפה במים מלוכלכים.
הדבר גרם לו לאבד את הראייה בעין זו.
מאז הוא עושה שימוש תדיר ברטייה כחלק מהמראה שלו, או לחלופין במשקפי שמש.
בן דודו הוא המוזיקאי ג'סטין קארי , הסולן של להקת "דל אמיטרי" .
מומו היראי (יפנית: 平井 もも), ידועה בפשטות כמומו היא רקדנית, ראפרית וזמרת יפנית המבוססת בקוריאה הדרומית.
היא חלק מלהקת הבנות טווייס תחת החברה JYP Entertainment.
מומו היא הרקדנית הראשית של הקבוצה.
היא אחת משלוש חברות יפניות בקבוצה, היא הכי גדולה מביניהן.
מומו נולדה בקיוטונאבה שבמחוז קיוטו, יפן.
היא החלה לרקוד בגיל שלוש, יחד עם אחותה הגדולה.
למומו הייתה חשיפה מוקדמת לתעשיית המוזיקה בדרום קוריאה.