tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סאפונין (Saponin) הוא גליקוזיד צמחי אמפיפילי פעיל שטח המקציף בבחישה במים.
הוא משמש בתעשייה וכמו כן נחשב לתוסף מזון (999 E).
סאפונין נמצא בחלקים שונים של הצמח סבונית.
כמו כן בזרעי קטניות ובקינואה.
לשימוש תעשייתי הוא מופק בעיקר מהקליפה הפנימית של הצמח Quillaia.
משתמשים בסאפונינים בחומרי ניקוי, כמעכבי בעירה במטפים, במוצרי מזון שונים, מוצרי קוסמטיקה ותרופות, וכמו כן כאדג'וונט.
לסאפונינים יש שימוש ברפואה העממית והם גם נמכרים כתוספי תזונה.
במינונים גבוהים הם עלולים להיות רעילים.
קיימים דיווחים על פעילותם כנגד נגיפים, חיידקים, פטריות, תולעים וסרטן, אך גם על התנגשותם עם תרופות מסוימות.
סאסקס הוא גזע תרנגול שמוצאו בבריטניה, ונקרא על שם מחוז סאסקס בדרום אנגליה.
תרנגולי הסאסקס פותחו כבר לפני כאלפיים שנה בעת כיבוש בריטניה על ידי האימפריה הרומית.
משמעות הדבר היא שהסאסקס הוא אחד מגזעי התרנגולים המבויתים העתיקים בעולם.
הגזע פותח הן למטרת בשר והן למטרת הפקת ביצים, ובשל כך הוא נפוץ במדינות רבות בעולם בקרב מגדלים פרטיים, בעיקר באזורים כפריים.
בנוסף, עוף זה נפוץ בעולם כעוף נוי - המשמש כחיית מחמד נאה המספקת גם ביצים.
בישראל לא נהוג לגדל גזע זה בתעשיות הבשר והביצים, ועיקר שימושו בארץ הוא כעוף נוי במשקים פרטיים.
משקלו של זכר בוגר הוא כ-4.1 קילוגרם, ומשקל נקבה כ-3.2 קילוגרם (פירוט בטבלה מטה).
נקבה צפויה להטיל בין 240 ל-260 ביצים בשנה.
תרנגולים אלה נפוצים במופע בהיר (Light), מנוקד (Speckled), חום-צהבהב (Buff) ועוד.
להבדיל מגזעי תרנגולים אחרים, שצבע רגליהם צהבהב - לתרנגולי סאסקס רגליים בגוון ורוד.
זוהי תכונה ייחודית לגזע זה, המהווה קריטריון חשוב בשיפוט מראה העוף בתערוכות עופות.
לעוף זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיהם כרבע מממדי הגזע המקורי.
סאפ הוא גלשן חתירה בעמידה (מאנגלית: Stand Up Paddleboard (SUP)).
גלישת סאפ היא ספורט ימי אשר מקורו בגלישת גלים, ובו עומד הגולש על גלשן וחותר באמצעות משוט.
גלשן חתירה בעמידה טיפוסי דומה לגלשן גלים, אולם בעל אורך רוחב ונפח גדולים יותר, המאפשרים עמידה ביציבות יחסית.
גלשן חתירה בעמידה משמש לגלישת גלים, תחרויות חתירה למרחק, וכן חתירה לאורך חופים, אגמים, ונהרות.
יש דוגמאות מוקדמות רבות לחותר העומד על גוף צף ומשתמש במשוט.
כבר לפני אלפי שנים ידוע על תרבויות שעשו שימוש בכלי שיט דמויי לוח או קאנו, תוך שימוש במוט או במשוט להנעה.
עם זאת, גלישת הגלים המודרנית מקורה ללא ספק בפולינזיה, שם נצפו הילידים כבר ב-1778 גולשים בגלים על לוחות עץ, לעיתים בעמידה תוך שימוש במשוט.
בשנות השישים גולשים בהוואי השתמשו בגלשני גלים ארוכים (Longboard) ומשוט של קאנו על מנת לצאת אל הים ולצלם את הגולשים.
בארץ ידועה החסקה, סירת ההצלה בעלת הסיפון השטוח בה חותר המציל באמצעות משוט בעל שתי כפות.
אולם, הספורט בצורתו הנוכחית תפס תאוצה בתחילת שנות האלפיים.
גולשי גלים בהוואי, ביניהם דייב קאלאמה () וליירד המילטון (), חתרו על גלשן עמידה כדרך לשמור על כושר ולתפוש גלים כאשר הגלים נמוכים.
החל משנת 2003 החלו בהוואי לארגן תחרויות גלישת גלים לגלשני חתירה בעמידה.
ההענות הייתה רבה, ובתחרויות השתתפו מספר כוכבי גלישה מקומיים, אשר ריכזו תשומת לב תקשורתית.
בשנת 2005 הגיע הספורט אל קליפורניה, ומשם לשאר העולם.
כיום רוב יצרני גלשני הרוח וגלשני הגלים מייצרים גם גלשני חתירה בעמידה.
בגלישה על גלשן חתירה בעמידה התפתחו שני סיגנונות עיקריים: גלישה בגלים וחתירה למרחק.
על פי דוח שנערך בארצות הברית בשנת 2013, גלישה על גלשן חתירה בעמידה הייתה הספורט בעל מספר הרב ביותר של מצטרפים חדשים בשנת 2012.
הצמיחה המרשימה בהשתתפות בספורט נובעת ממספר גורמים.
ראשית, קל מאוד לכל אדם בעל כושר גופני סביר להתחיל לחתור וליהנות, כל עוד תנאי הים נוחים והגלשן מתאים למתחילים.
שנית, גודלם של גלשני הסאפ והשימוש במשוט מאפשר לתפוש גלים קטנים, אשר אינם ניתנים לגלישה בגלשני גלים רגילים.
עובדה זו מרחיבה מאוד את מספר הימים בהם ניתן לגלוש גלים.
בניגוד לגלשן גלים, בסאפ ניתן לחתור בים ללא גלים בכלל, באגמים ונהרות, על מנת ליהנות מפעילות גופנית בחיק הטבע.
בנוסף, גלשנים המיועדים לגלישה בגלים גבוהים מצד אחד, וכאלה המיועדים לתחרויות חתירה למרחק מצד שני, מושכים אליהם את חובבי הספורט האתגרי.
גלשן טיפוסי בנוי מליבה עשויה חומר מוקצף (פוליאוריטן או פוליסטירן מוקצף), העטופה בדופן דקה מחומר פלסטי (פוליאסטר או אפוקסי) המחוזק בסיבי זכוכית ("פיברגלס").
על מנת להשיג משקל נמוך וקשיחות גבוהה, נעשה לעיתים שימוש בסיבי פחמן או בשכבות עץ דקות לחיזוק הדופן.
גלשנים בעלי נפח גבוה המשמשים לתחרות חתירה למרחק נבנים לעיתים עם גוף חלול.
על מנת לשמור על כיוון התנועה יש לגלשן בין אחד לארבעה סנפירים בחלק האחורי, בדומה לגלשני גלים.
בגלשנים רבים מצופה חלק ניכר מהמשטח העליון בחומר ספוגי רך, המשפר את אחיזת כפות הרגליים בגלשן, את נוחות החתירה על הבירכיים, ומונע פציעות במקרה נפילה.
גלשן חתירה בעמידה גדול יותר מגלשן גלים.
הרצון לתייר ולטוס עם גלשן זה הביא לפיתוח גלשן מתנפח, אשר נארז עם משאבה מיוחדת לתוך תיק גב.
החומר ממנו עשויה הליבה נקרא "Drop-stitch".
אלפי מיתרים מניילון מחברים בין המשטח העליון והתחתון ומקבעים את עובי הגלשן.
משאבה מיוחדת מנפחת את הגלשן ללחץ העולה על 30 PSI.
צורת בניה זו יוצרת גלשן קשיח כמעט כמו גלשן רגיל.
יתרונות הגלשן המתנפח הם עמידותו והיכולת לשנע אותו בקלות.
המשוט המשמש בגלישת סאפ בנוי מכף אחת, מוט, וידית בצורת T.
כלל אצבע אומר שאורכו של המשוט מהידית ועד קצה הכף צריך להיות בין 10 ל-25 ס"מ יותר מגובהו של החותר.
גלישת SUP הגיעה לישראל בסביבות שנת 2010. בישראל, ספורט זה אינו נחשב כספורט מאוגד אך קיימות בו תחרויות רבות.
גלישת SUP מוכרת ברוב מועדוני הגלישה בישראל, בהם מתקיימת פעילות ענפה הכוללת קבוצות חתירה, תחרויות גלישה בגלים, ותחרויות גלישה למרחק.
יצחק חורש היה אלוף ישראל בשנים 2018-2013.
סאפט סושיץ' (בבוסנית: Safet Sušić; נולד ב-13 באפריל 1955 בזאבידוביצ'י) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, ומאמן כדורגל בהווה.
כשחקן, תקופת השיא שלו הייתה בקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית.
הוא נבחר על ידי המגזין פראנס פוטבול לגדול כדורגלני פריז סן-ז'רמן בכל הזמנים, ולכדורגלן הזר הטוב ביותר בהיסטוריה של הליגה הצרפתית.
סושיץ' ייצג את נבחרת 54 פעמים, בהן כבש 21 שערים.
במסגרת פרסי היובל של אופ"א, הוא נבחר לגדול כדורגלני בוסניה בכל הזמנים.
כמאמן, הוביל בעיקר קבוצות מטורקיה, אך אימן גם בצרפת ובערב הסעודית.
בשנת 2009 מונה למאמן הנבחרת הבוסנית, והצעיד אותה לטורניר המשמעותי הראשון בתולדותיה, מונדיאל 2014.
סושיץ' החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של קריאבה בעיר הולדתו, משם עבר לקבוצת הנוער של סרייבו, והמשיך לייצג גם את הקבוצה הבוגרת של המועדון.
עונת השיא שלו בקבוצה הייתה , בה כבש 17 שערי ליגה שהקנו לו את תואר מלך שערי הליגה היוגוסלבית, ועזרו לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה.
הופעותיו באותה עונה נתנו לו את תואר הכדורגלן היוגוסלבי של השנה לשנת 1979. בתשע שנותיו במועדון סיים סושיץ' 5 פעמים כמלך שערי הקבוצה.
הוא כבש במדיה 85 שערי ליגה, ו-96 שערים בסך הכל, שהקנו לו את המקום התשיעי בטבלת הכובשים המצטיינים בכל הזמנים של המועדון.
לקראת עונת עבר השחקן לפריז סן-ז'רמן הצרפתית.
למרות שהיה בן 27 בזמן המעבר, הוא הוסיף לייצג את הקבוצה ברמות הגבוהות ביותר, כמעט ללא פציעות וללא הרחקות כלל, עד לגיל 36, אז עבר לעונת פרישה בקבוצת הכוכב האדום סנט-אוון הצרפתית.
תקופת הזוהר של השחקן הייתה במדי פריז.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות אחת, בעונת , ובגביע אחד בעונתו הראשונה בקבוצה.
בעונת תפקד סושיץ' כקפטן הקבוצה.
הוא לבש את מדי המועדון 343 פעמים, מה שממקם אותו במקום השלישי בכל הזמנים במספר ההופעות בקבוצה, ובמקום הראשון בטבלת ההופעות לכדורגלן זר בקבוצה.
הוא כבש במדי הקבוצה 85 שערים, שהציבו אותו במקום החמישי בטבלת גדולי הכובשים של המועדון.
הוא נבחר על ידי המגזין ככדורגלן הזר הטוב ביותר בכל הזמנים בליגה הצרפתית.
בשנת 2004, כ-12 שנים לאחר פרישתו, זכה סושיץ' בתואר הכדורגלן הבוסני הטוב ביותר בכל הזמנים, במסגרת פרסי היובל של אופ"א, בהם נבחר הכדורגלן הטוב ביותר בהיסטוריה של כל חברה בארגון.
סושיץ' לבש את מדי לראשונה בשנת 1977, כשהיה בן 22. בטורנירי מונדיאל 1982 ויורו 1984 סושיץ' שיחק בהרכב הפותח בכל משחקי הנבחרת (שלושה בכל טורניר).
הוא זכה להצלחה גדולה יותר עם הנבחרת בטורניר מונדיאל 1990, אליו הגיע בגיל 35, המבוגר יחסית לכדורגלן.
יוגוסלביה הגיעה עד לרבע גמר המפעל, כשהיא מדיחה את בשמינית הגמר.
סושיץ' פתח בהרכב הנבחרת בכל חמשת משחקיה בטורניר, ואף כבש במהלכו את שערו היחיד במסגרת המונדיאלים, בניצחון נבחרתו 1–4 על .
בסך הכל ערך סושיץ' 54 הופעות במדי הנבחרת, ועל אף עמדתו כקשר כבש כמות גבוהה יחסית של 21 שערים, כשהוא מצליח לכבוש שלושער בשלושה משחקים שונים, בהם ניצחה הנבחרת את , ו.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, סושיץ' התחיל את קריירת האימון שלו בקבוצת קאן הצרפתית.
בין השנים 1996 ל-2009 סושיץ' אימן באל-הילאל הסעודית ובחמישה מועדונים שונים בטורקיה – איסטנבולספור, קוניאספור, אנקרגוצ'ו, ריזספור ואנקרספור.
הוא לא הגיע להישגים משמעותיים בקבוצות שאימן, ומעולם לא זכה בתואר כמאמן.
למרות זאת, ב-28 בדצמבר 2009 מונה סושיץ' לתפקיד מאמן נבחרת , מולדתו.
הוא הגיע כמחליפו של המאמן המתפטר מירוסלב בלאזביץ' שהוביל את הנבחרת לשלב הפלייאוף במוקדמות מונדיאל 2010, שם הודחה על ידי .
במשחק הבכורה שלו כמאמן ניצחה בוסניה את 1-2, אך למרות זאת תחילת דרכו של סושיץ' בנבחרת הייתה חלשה.
לאחר שהשיג שני ניצחונות בלבד בששת משחקיו הראשונים כמאמן, ביניהם הפסד ל במוקדמות יורו 2012, היה סושיץ' מועמד לפיטורין, אך הצליח לשקם את מעמדו.
לאחר תוצאת תיקו 1-1 במשחק השני מול צרפת, סיימה בוסניה שנייה בבית, בהפרש נקודה בלבד מהצרפתים, מה שהקנה להם הופעה שנייה ברציפות בפלייאוף העפלה.
כמו במוקדמות מונדיאל 2010, גם הפעם הוגרלה בוסניה לשחק מול פורטוגל.
לאחר 0-0 במשחק הראשון בבוסניה, הובסה נבחרתו של סושיץ' 2–6 במשחק הגומלין, ושוב כשלה בניסיון ההעפלה שלה.
למרות זאת, סושיץ' נשאר בתפקידו, ובין החודשים אוגוסט 2012 ואוגוסט 2013, במהלכם שיחקה בין היתר במוקדמות מונדיאל 2014, רשמה נבחרתו רצף של תשעה משחקים ללא הפסד.
ב-8 באוגוסט 2013 השיגה בוסניה של סושיץ' את המיקום הגבוה ביותר בתולדותיה במסגרת הדירוג העולמי של פיפ"א, כשדורגה במקום ה-13. בטורניר המוקדמות השיגה בוסניה תוצאות מצוינות.
היא פתחה בניצחון 1–8 בחוץ מול , שהיה הגבוה בתולדותיה, ובסך הכל בעשרת משחקיה במוקדמות צברה שמונה ניצחונות, תיקו והפסד, כשהיא כובשת 30 שערים.
בסיומו של דבר, סיימה הנבחרת ראשונה בבית, מעל נבחרות כמו , ממשתתפות מונדיאל 2010, ו שנותרה שנייה בבית בזכות פער שערים נחות, והעפילה לטורניר מונדיאל 2014 בברזיל.
הייתה זו ההעפלה הראשונה בתולדותיה של הנבחרת לטורניר גדול, מאז היווסדה כנבחרת עצמאית ב-1992.
במשחק הפתיחה של בוסניה במונדיאל, היא רשמה הפסד 1–2 ל, שסיימה בסופו של דבר כסגנית אלופת העולם, אך למרות ההפסד זכתה לביקורות חיוביות על הופעתה.
במשחק השני שלה בטורניר הפסידה ל באופן מעורר מחלוקת, לאחר ששער שוויון של אדין דז'קו, כוכב הנבחרת, נפסל כתוצאה משריקה לנבדל שלא היה.
מקרה זה הגביר את הקולות הקוראים לפיפ"א להתיר שימוש באמצעים טכנולוגיים במקרים מסוג זה.
האכזבה הייתה עמוקה עוד יותר, לאחר שנבחרתו של סושיץ' ניצחה במשחק השלישי את בתוצאה 1–3, והתברר כי שוויון במשחק מול ניגריה היה מספיק לבוסניה כדי להעפיל לשמינית הגמר.
בחודש יוני 2014, לאחר הדחת הנבחרת, הציע סושיץ' את התפטרותו, אך בסופו של דבר השתכנע למשוך את ההתפטרות ולהאריך את חוזהו לקראת מוקדמות יורו 2016. ב-17 בנובמבר 2014 סושיץ' פוטר מתפקידו, יממה לאחר ההפסד 0–3 לנבחרת ישראל.
ב-11 ביולי 2015 מונה סושיץ' לתפקיד המאמן באביאן מליגת המשנה הצרפתית, אך פוטר ב-11 בינואר 2016, לאחר כחצי עונה, בעקבות סדרת תוצאות חלשות של קבוצתו שהותירו אותה במקום ה-13 בטבלה.
בינואר 2017 מונה למאמנה של אלניהספור הטורקית.
מלך שערי ליגת העל היוגוסלבית: (17 שערים)
אחיו הבכור של סושיץ', סיאד, היה אף הוא כדורגלן, ששיחק בין היתר בסטנדרד לייז' הבלגית ואף ערך הופעה אחת במדי .
בנו של סיאד ואחיינו של סאפט, טינו-סוון סושיץ', גם הוא כדורגלן, המשחק עבור אנטוורפן, שגדל בבלגיה וייצג את נבחרת הנוער שלה, אך בגיל בוגרים בחר לייצג את בוסניה אותה אימן דודו סאפט, ואף זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014, במהלך שעורר ביקורת רבה בבוסניה.
סאפיר סליתי תאידר הוא כדורגלן אלג'יראי יליד צרפת המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גולף יונייטד.
תאידר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גרנובל, וב-15 במאי 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד מרסיי.
ב-5 ביולי 2010 הוא חתם לשלוש שנים במועדון.
בשנת גרנובל נקלעה לבעיות כלכליות ותאידר נמכר לבולוניה.
ב-16 בינואר 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבולוניה בתיקו 1–1 נגד נאפולי.
ב-19 באוגוסט 2013, חתם לארבע וחצי שנים בבולוניה תמורת 5.5 מיליון אירו והשאלתו של דייגו לקסאט לבולוניה.
ב-26 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באינטר בניצחון 0–2 נגד גנואה.
ב-6 באוגוסט 2014, הושאל לסאות'המפטון בעקבות עסקת העברתו של דני אוסבלדו שעשה את הדרך ההפוכה.
ב-1 בספטמבר 2014 שוחרר מסאות'המפטון לאחר שלא הצליח להשתלב במועדון והושאל לססואולו.
ב-14 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–7 לאינטר.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לבולוניה לשנתיים.
ב-14 בספטמבר 2015 ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 0–2 לסמפדוריה.
בסיום שתי העונות מימשה בולוניה את אופציית הרכישה וחתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-19 בינואר 2018 חתם במונטריאול אימפקט מ-MLS.
ב-14 באוקטובר 2020, חתם תאידר עם אל-עין מליגת העל הסעודית.
בצעירותו, תאידר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, אך בשנת החליט לייצג את .
ב-26 במרץ 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד בה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
תאידר שותף במונדיאל 2014 והיה שותף להעפלה של הנבחרת לשמינית הגמר של הטורניר.
סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן היא חברת תוכנה ישראלית רב לאומית, אשר נמצאת בשליטתה של חברת .
החברה רשומה באיים האנטילים ההולנדיים לצורכי מס, מעסיקה מעל 5,000 עובדים, ומשרתת יותר מ-600 חברות ביטוח בינלאומיות, ארגונים פיננסיים ובנקים ב-38 מדינות בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובישראל.
החברה הוקמה על בסיס מחולל יישומים למחשבים מרכזיים שפיתחו צבי מסיני ושי סולה, יחד עם שמואל טימור ואלי רבן, בזמן שעבדו ביחידת המחשב של מכון ויצמן.
הפתרון אפשר פיתוח תוכנה ויישומי מחשב בצורה מהירה וקלה יותר.
בשנת 1982 הקימו את חברת "אומני תוכנה", שעסקה בפיתוח ושיווק המוצר, שנקרא תחילה DB1, לחברות שהשתמשו במחשבים מרכזיים תוצרת IBM, עם מערכת ההפעלה OS/360. החברה הצליחה לשווק את המוצר בישראל לחיל האוויר, לבנקים, חברות ביטוח ומשרדי ממשלה והחלה לייצא אותו.
אך פרץ סכסוך משפטי בין השותפים השונים, חברת ידע של מכון ויצמן וחברה נוספת שקיבלה את זכויות השיווק, שלאחריו הגיעו להסכם לבעלות משותפת ב"אומני תוכנה" ששמה שונה לחברת "סאפיינס טכנולוגיות" ב-1986. בשנת 1988 הגיעו מכירות החברה ל-10 מיליון דולר, מתוכם 2 מיליון דולר ליצוא.
בשלב זה הוחלט להקים חברת אם זרה בשם "סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן" שתאגד את כל פעילות החברה בישראל ובעולם.
"סאפיינס אינטרנשיונל" הוקמה ב-1990 ונרשמה במקלט מס, האיים האנטילים ההולנדיים.
צבי מסיני מונה לנשיא החברה, ושי סולה למנהל טכנולוגיות ראשי.
לחברה גויסו משקיעים נוספים, ביניהם איש העסקים שאול שני, שמונה ליושב ראש החברה.
"סאפיינס אינטרנשיונל" גדלה במהירות ומכרה בהצלחה את התוכנה שלה ברחבי אירופה וארצות הברית.
בשנת 1992 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת הנאסד"ק בניו יורק.
זו הייתה ההנפקה השנייה עד אז של חברת תוכנה ישראלית בארצות הברית (קדמה לסאפיינס רק חברת מג'יק תעשיות תוכנה שהונפקה שנה קודם).
בשנת 1993 הגיע מחיר המניה של סאפיינס לשיא ששיקף שווי שוק של 340 מיליון דולר.
אולם בעקבות פשיטת רגל של מפיץ של מוצרי החברה בארצות הברית הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) בחנה את מדיניות רישום ההכנסות של החברה.
הממצאים הראו שהדיווח על חלק מן ההכנסות והרווחים היה מוטעה ולאחר הצגת דו"חות כספיים מעודכנים קוצץ הרווח של 1992 בחצי והרווח של 1993 הפך להפסד.
צבי מסיני נאלץ לעזוב את החברה בשנת 1994 לאחר לחץ מצד שותפיו.
באותן השנים פיתחה החברה מוצר חדש, בשם "פאלקון", מוצר שאיפשר להמיר קובצי אסמבלר שנכתבו בקובול לשפת התכנות C.
בשנת 1997 רשמה הכנסות של 44 מיליון דולר ובשנת 1999 הגיעו הכנסות החברה ל-91 מיליון דולר.
בשנת 2000, לאחר ירידה בהכנסות ומעבר להפסד, הייתה סאפיינס על סף מיזוג עם חברת נס טכנולוגיות, שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל בגלל אי־הסכמה על שווי החברה.
בנובמבר 2000 החליף איציק שריר את דני פאלק כמנכ"ל ונשיא החברה.
בשנת 2001, פורמולה מערכות, עד אז בעלת מניות מיעוט, רכשה את השליטה בחברה.
דן גולדשטיין, יו"ר קבוצת פורמולה, מונה ליו"ר סאפיינס, ופיקח על ההתאוששות החברה.
החברה החליטה להתמקד אך ורק בפיתוח תוכנה לתעשיית הביטוח.
בשנת 2010 רכשה סאפיינס את חברת התוכנה Harcase מקנדה, המפתחת תוכנה לניהול ביטוח רכוש.
בשנת 2011 בוצע מיזוג עם שתי חברות תוכנה העוסקות בפעילות דומה לשל סאפיינס, שתי חברות בת של פורמולה ויז'ן טכנולוגיות, FIS (פורמולה פתרונות ביטוח) ועידית.
המיזוג של שלוש החברות יצר מובילה עולמית בתוכנות למגזר הביטוח.
בשנת 2013 העבירה סאפיינס את כל משרדיה בישראל לאתר אחד במרכז עזריאלי בחולון.
בשנת 2015 רכשה סאפיינס שתי חברות, חברת אינסקו (Insseco) הפולנית תמורת כ-9.1 מיליון דולר וחברת IBEXI ההודית בסכום מוערך של 4–6 מיליון דולר.
בפברואר 2017 רכשה סאפיינס את חברת StoneRiver מארצות הברית תמורת כ-102 מיליון דולר, החברה המפתחת מערכות ניהול פוליסות, חיתום, דירוג, ניהול ביטוחי משנה ופתרונות לניהול מערכות כספים עבור חברת ביטוח בצפון אמריקה.
בספטמבר 2017, הנפקה איגרות חוב בסך של כ-230 מיליון שקל ובריבית של כ-3.37%, במטרה לממן רכישות נוספות.
בינואר 2020 רכשה סאפיינס את חברת sum.cumo הגרמנית תמורת 28 מיליון יורו.
באוגוסט 2025 נחתם הסכם לפיו קרן הפרייבט אקוויטי אדוונט תרכוש את סאפיינס תמורת 2.5 מיליארד דולר, ועם השלמת העסקה סאפיינס נמחקה מהמסחר בבורסות והפכה לחברה פרטית.
סאפא היא כפר פלסטיני בדרום השומרון, בנפת רמאללה ואל-בירה, הממוקם מזרחית למודיעין ו-18 ק"מ מערבית לרמאללה, בגובה של כ־530 מ' מעל פני הים.
בתי הכפר נושקים בבתי הכפר שממזרח לו - בית עור א-תחתא.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה אוכלוסיית העיירה כ-4,865 תושבים.
לפי מקורות ערבים השם הגיע משפתם של בני שבט ע'סאן: צָפוּ (صفو)
יש חוקרים שזיהו את הכפר עם מצודה צלבנית בשם סָפֶת (Saphet).
על פי וילנאי, הכפר נזכר במסעו של וארוס - הקצין הרומי, בזמן מרד היהודים ברומאים: .
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בסאפא בשנת 1870, וכתב: .
במפקד 1922 של פלשתינה, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה האוכלוסייה המוסלמית בכפר 495 נפשות, ובמפקד של 1931 גדל המספר ל-644 מוסלמים, אשר חיו ב-143 בתים.
ב-1945 מנתה האוכלוסייה המוסלמית 790 נפשות, ושטח הקרקע הכולל של אדמות הכפר היה 9,602 דונם.
מתוך קרקע זו 2,536 דונמים שימשו למטעים וכאדמות השקיה, 2,975 לגידולי דגנים, ואילו 99 דונם סווגו כשטחים בנויים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, הייתה סאפא תחת שלטון ירדני.
החל ממלחמת ששת הימים ב-1967 נמצאת סאפא תחת שלטון ישראלי.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, סווגו 12.9% מאדמות הכפר כשטח B, ו-87.1% מהאדמות סווגו כשטח C.
מתוך אדמות הכפר (9,602 דונם) ישראל הפקיעה 3,194 דונם (כשליש מהאדמות) כדי להקים שישה יישובים ישראליים:
ח'רבת אל-לוז (خربة اللوز): כחצי ק"מ צפונית לסאפא ובה שרידי מצודה קדומה.
ח'רבת כפר לוט (خربة كفر لوط): נקראת בעברית חורבת כפר רות: כקילומטר מערבית לכפר, חורבה מרשימה בגודלה ובממצאים שבה.
חצויה על ידי גדר ההפרדה.
ח'רבת אבן עוואד (خربة ابن عواد): מדרום לכפר, מכונה גם "ח'רבת אל-רג'ום", ובה שרידי חומות שנהרסו.
ח'רבת פוש (خربة فعوش): ידועה גם בשם "ח'רבת נג'מת אל-חודלי" (خربة نجمات الحودلي), כקילומטר וחצי מדרום מערב לכפר, ויש בה "חורבות מבנים מרובעים הפונים מזרחה, חורבות חומות, ושרידים אחרים."
בשנת 2016, אושרה בוועדת המשנה להתיישבות במועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי, תוכנית להקמת אזור תעשייה בשטח 310 דונם בסמוך לכפר על יד מעבר מכבים על כביש 443
סָאעֶקֶה או סָאאֶגֶה (פרסית: صاعقه; בתעתיק מדויק: "צאעקה"; בעברית: חזיז ורעם) הוא כלי טיס בלתי מאויש איראני המבוסס על כטב"ם חמקן אמריקאי מדגם RQ-170 סנטינל.
בדצמבר 2011 נפל בשטחה של איראן כטב"ם RQ-170 כשהוא שלם.
ארצות הברית אישרה שאכן איבדה כטב"ם מעל איראן וביקשה מאיראן להחזירו.
באפריל 2012, חיל האוויר של משמרות המהפכה האסלאמית טען כי הצליח לחלץ את מכלול הנתונים שנאספו על ידי המל"ט והחל בתהליך של בניית העתק שלו.
איראן טענה שמדינות, ביניהן סין ורוסיה, פנו אליה בחיפוש אחר מידע על המל"ט.
למרות שגורמים רשמיים בארצות הברית הביעו דאגה מהאפשרות שסין או רוסיה יקבלו את הטכנולוגיה של המל"ט, הם הטילו ספק אם איראן תוכל לשכפל את הטכנולוגיה של המטוס, כמו גם את כמות הנתונים המודיעיניים הזמינים, בשל אמצעי הזהירות שהותקנו עבור מל"טים לא תקינים.
באוקטובר 2014 דיווח אמיר עלי חאג'יזאדה, ראש חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית, כי הכוחות האיראניים סיימו לבצע הנדוס לאחור לכטב"ם וקראו לזה מתוצרת איראן בשם חדש.
במקביל פורסם סרטון של הכטב"ם בזמן טיסה.
ב-2016 דווח כי איראן מייצרת שני דגמים של הכטב"ם.
כלומר שתוך שבע שנים הצליחה איראן להנדס לאחור את טכנולוגיית החמקנות העילאית של ארצות הברית, להפוך אותה לכלי טיס שמבוסס על הסנטינל.
כשלפני אותו מבצע ב-2011 לא ידעה איראן דבר וחצי דבר על חמקנות.
לצד הסאיקה, פותח עוד כלי חמקן בעיצוב דומה.
ככה"נ מבוססים עליו הכטב"מים שאהד 141, שאהד 171, שאהד 191 ושאהד 197 המיוצרים בשאהד תעשיות תעופתיות.
הכטב"ם בנוי בתצורת "כנף מעופפת" (ללא זנב מטוס) ומסוגל לשאת חימוש של 4 פצצות מונחות.
שימוש מתועד ראשון בכטב"ם שייתכן מבוסס על הסאעקה מדגם שאהד 141 נעשה בעימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן (פברואר 2018): ב-10 בפברואר 2018 חדר המל"ט לשטח ישראל באזור בקעת הירדן והופל על ידי מסוק קרב AH-64D אפאצ'י לונגבו "שרף" של טייסת 113. שבריו נאספו על ידי צה"ל לצורך ניתוח טכנולוגי.
הכלי מתואר כבעל "חתימה נמוכה", ועם זאת חיל האוויר הישראלי הצליח לגלותו ולעקוב אחריו כל הדרך לתוך ישראל.
חודשיים לאחר ההפלה פורסם שהכטב"ם נשא עליו חומר נפץ וכי מטרתו הייתה לבצע פעולת חבלה בשטח ישראל.
המל"טים שיורטו היו מסוג "שאהד 197" בדרך להעברת אמל"ח לארגון הטרור חמאס.
סאפיה בוכרי ; 1950-24 באוגוסט 2003) הייתה אסירה פוליטית אפרו-אמריקאית וחברת מפלגת הפנתרים השחורים.
היא גם מייסדת שותפה של הקואליציה לשחרור מומיא אבו ג'אמאל בניו יורק, של תנועת יריחו למען אסירים פוליטיים ושבויי מלחמה בארצות הברית, והייתה סגנית הנשיא של רפובליקת אפריקה החדשה.
בוכרי נולדה בברונקס, ניו יורק, בשנת 1950, אחת מתוך עשרה ילדים במשפחה נוצרית אדוקה ממעמד הביניים.
היא תכננה להיות רופאה, ולמדה קדם-רפואה בניו יורק סיטי קולג' הקהילתי, והצטרפה לאחוות הנשים המשולבת גזעית היחידה במכללה, המילטון האוס.
ההתעוררות הפוליטית שלה קרתה במהלך לימודיה.
הפרויקט הקהילתי של האחווה באותה שנה היה סיוע לילדים רעבים.
רבות מן האחיות לא האמינו שיש ילדים רעבים בארצות הברית, אז הן יצאו להארלם כדי לנסות ולבדוק את הנושא.
שם, היא נתקלה בפנתר שחור מוכר עיתונים שהציע לצעירות לבוא ולהתנדב בתוכנית ארוחות הבוקר לתלמידי בית ספר של הפנתרים.
בהארלם, הצעירות ראו אנשים אוכלים מתוך פחים, ועוני שלא הכירו.
מפלגת הפנתרים השחורים וצבא השחרור השחור
יחד עם כמה מאחיותיה, בוכרי החלה להתנדב בחלוקת אוכל חינם לילדים.
היא גילתה שהמשטרה מפיצה שמועות שהפנתרים מאכילים את הילדים מזון מורעל.
בוכרי הגיבה לכך: "לא הייתה ל[שוטרים] תוכנית ארוחת בוקר בבתי הספר משלהם, הם לא היו עושים מאמץ כדי להאכיל את הילדים, אבל הם לא רצו שאנחנו נאכיל את הילדים.
ב-1969, היא ראתה קצין מטריד פנתר שמכר עיתונים בטיימס סקוור.
כשהיא אמרה לשוטר שלפנתר הייתה הזכות להפיץ ספרות פוליטית, היא נעצרה.
האירועים האלה הובילו אותה להצטרף באופן רשמי למפלגת הפנתרים השחורים.
היא עבדה במשרד המפלגה בהארלם, ולאחר הפיצול הייתה אחראית על מידע ותקשורת עבור הפנתרים בכל החוף המזרחי.
בוכרי הייתה ביקורתית כלפי ההתייחסות של המפלגה כלפי נשים בארגון הפנתרים.
ב-1969, היא ילדה בת, וונדה, שאביה, רוברט ווב, נהרג במהלך האלימות שליוותה את ההתפצלות של המפלגה בשנת 1971. באותה השנה, היא המירה דתה לאסלאם.
לבוכרי היה פרופיל תקשורתי גבוה בשל העבודה שעשתה, והייתה תחת מעקב תמידי של המשטרה והבולשת, בין היתר כי כמעט תמיד ניצלה את זכותה לשאת נשק, בתור אזרחית שמעולם לא הורשעה בפשע.
העיתונים הרבו לפרסם תמונות שלה בכותרות שהדגישו "פנתרים חמושים", על אף שהיא הייתה היחידה שהסתובבה חמושה, לפחות באופן גלוי.
גם עבודתה הפוליטית הייתה בעין הציבור, במיוחד הוועדה להגנת אסירים פוליטיים, שהיא הייתה בין מייסדיה.
כשזומנה להעיד בבית משפט לגבי הקבוצה החדשה, הפלג המהפכני יותר, שנקראה צבא השחרור השחור (BLA) באפריל 1974, היא ירדה למחתרת עם חברי BLA כדי להימנע ממתן העדות.
ב-25 בינואר 1975, בוכרי נלכדה על ידי המשטרה לאחר חילופי ירי בין השוטרים לפעילי BLA בנורפוק, וירג'יניה.
אחד מחברי BLA נהרג, ואחר נורה בפניו.
על אף שהיה לבוכרי רישיון פדרלי לשאת נשק, היא הואשמה על ידי מדינת וירג'יניה באחזקת נשק בלתי חוקית, וביקשו להעמיד אותה למשפט על האשמות שנשאו עונש של 900 שנה, וכן בניסיון לשוד וברצח, על סמך היותה במקום התקרית, האשמה שנושאת עונש מוות.
במשך 30 יום, חברי BLA העצורים חיו תחת איום ההוצאה להורג, אך אז בית המשפט העליון קבע שעונש המוות אינו חוקתי, והעונש המרבי שעמדו בפניו היה מאסר עולם.
***בחירת המושבעים, המשפט והטלת גזר הדין התבצעו תוך יום אחד בלבד, ובמהלך המשפט עצמו, בוכרי לא הורשתה להיות נוכחת בבית המשפט.
היא נשפטה ל-40 שנות מאסר, על אף שהמושבעים ביקשו להטיל עליה את העונש המינימלי.
בוכרי נשלחה לכלא הנשים של וירג'יניה, שם סומנה על ידי שירות בתי הסוהר כ"אסירה מסוכנת ביותר", והתחילה את ריצוי עונשה ב-21 ימים בבידוד, דבר שהיה נגד חוקי המוסד עצמו.
בוכרי נזקקה לניתוח בשל גידולים ברחם - למעשה, טיפול רפואי היה הסיבה שהייתה בדרכה דרומה כשנלכדה - אבל הסגל הרפואי של הכלא דחה אותה למשך שנתיים.
היא הגישה תביעה, ונאמר לה שהיא יכולה לקבל טיפול רפואי אם תשלם בעצמה עבור טיפול פרטי.
לאחר חודש בו סבלה מדימום כבד תכוף, ובו נמנע ממנה כל טיפול רפואי, בערב ראש השנה 1976, בוכרי נמלטה מן הכלא.
היא נתפסה לאחר חודשיים והוחזרה לווירג'יניה.
כשהועמדה למשפט על הבריחה, נחשף כל הסיפור הרפואי.
חבר המושבעים גילה כלפיה סימפתיה, והשופט איים עליהם שהם חייבים להרשיע, וכך היה.
לפני כן, העונש המקסימלי על בריחה היה 6 חודשים בהפרדה באגף ביטחון מקסימלי, אך היא נשלחה לשם בתנאי בידוד ליותר משלוש וחצי שנים, והשתחררה רק בעקבות תביעה נוספת.
הייתה זו התקופה הארוכה ביותר שאסיר ישב באגף בשל בריחה בווירג'יניה.
עם זאת, כתוצאה מן ההליכים, בוכרי קיבלה את הטיפול הרפואי הנדרש.
הגידולים שלה החמירו כל כך במהלך השנתיים, שאי אפשר היה להציל את רחמה, והיא עברה כריתת רחם מלאה.
בזמן שהייתה בכלא, בוכרי ומספר אסירות נוספות יסדו תוכנית בשם "אמהות בפנים אוהבות ילדים (MILK) במטרה למנוע הפרדה של ילדים מאמותיהם הכלואות.
בוכרי גם הגישה תביעה נגד מערכת בתי הכלא של מדינת וירג'יניה בסך $1.45 מיליון ב-1979, בטענה כי הפרדה בתנאי בידוד בכלא היא בלתי חוקתית, ונחשבת כעונש אכזרי ובלתי רגיל, כמו גם שלילת הגנה שווה והליך משפטי הוגן.
לאחר תחילת בדיקה על ידי בית המשפט לתנאים בכלא הנשים, ההליכים נדחו לטובת חקירה כדי לגלות עם יש קשר בין בוכרי לבין אסאטה שאקור, שברחה מן הכלא בניו ג'רזי באותה העת.
באוגוסט 1983 היא שוחררה על תנאי, עם איסור על חיבור לחברי BLA או הפנתרים.
בשנת 1984, בוכרי נישאה לאנרכיסט אשנטי אלסטון.
היא עבדה כעובדת סוציאלית באגודה לסיוע משפטי.
בוכרי המשיכה להיות פעילה פוליטית אחרי שסיימה את תקופת השחרור על תנאי.
ב-1992, היא עזרה להקים את התא בניו יורק של הקואליציה למען שחרורו של מומיא אבו ג'אמאל.
ב-1998, היא עזרה לארגן את מצעד ועצרת יריחו למען אסירים פוליטיים ואסירי מלחמה בוושינגטון די סי.
פרויקט יריחו הפך, כפי שהיא תיארה את זה, ל"תנועה עם המטרה המוגדרת של קבלת הכרה כי אסירים פוליטיים קיימים בתוך בתי הכלא של ארצות הברית, למרות הכחשת הממשלה." בוכרי הייתה מעורבת גם בתנועה העממית על שם מלקולם X.
היא אירחה את תוכנית הרדיו "איפה אנחנו חיים" יחד עם סאלי אובריאן ברשת WBAI, תוך התמקדות בסוגיות הקשורות לבתי כלא.
בוכרי הייתה סגנית הנשיא של רפובליקת אפריקה החדשה, ממשלה זמנית שפעלה להקמת אומה שחורה בשטחי מדינות דרום קרוליינה, ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ולואיזיאנה, "מדינות שנבנו על גבם של אפריקאים משועבדים".
ב-24 באוגוסט 2003, בוכרי נפטרה מהתקף לב בקווינס, ניו יורק.
לאחר מותה, אבו ג'מאל הצהיר מהכלא ש"היא הייתה מהפכנית אמיתית.
סבלנית, מתמידה, ממושמעת, נחושה ...
[אשר, כמו צ'ה] גווארה, הייתה מונעת על ידי תחושה חזקה של אהבה."
המסמכים שלה פורסמו לאחר מותה, לאחר שנאספו ונערכו על ידי בתה וונדה ג'ונס בעזרת לורה וייטהורן.
סאפי פיי הייתה במאית קולנוע, שחקנית ואתנולוגית סנגלית.
היא הייתה הבמאית הראשונה מאפריקה שמדרום לסהרה אשר ביימה את הסרט המסחרי Kaddu Beykat, אשר יצא לאור בשנת 1975 וכן מספר סרטים דוקומנטריים וסרטי מדע בדיוני אשר התמקדו בחיי הכפר בסנגל.
תחילת דרכה בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה
סאפי פיי נולדה בשנת 1943 בדקר, סנגל, למשפחה אריסטוקרטית.
הוריה מגיעים מפאדג'אל, כפר בדרום דקר.
היא התחנכה בבית הספר Rufisque בדרום דקר וקיבלה תעודת הוראה בשנת 1962 ובעקבות זאת החלה ללמד במספר בתי ספר בדקר.
ב-1966 השתתפה פיי בפסטיבל דקר לאמנויות, שם פגשה לראשונה את הבמאי הצרפתי והאתנולוג ג'ין רואץ'.
רואץ' עודד אותה להשתמש בבימוי סרטים ככלי אתנוגרפי.
בתקופה זו החל לבצע את תפקידה הראשון כשחקנית בשנת 1971 כאשר שיחקה בסרט Petit a petit.
פיי טענה כי לא התרשמה מסרטו של הבמאי הצרפתי רואץ', אולם לדבריה העבודה עמו אפשרה לה להתמקצע כבמאית קולנוע.
בשנת 1970 החלה פיי ללמוד אתנולוגיה במכללת École pratique des hautes études ולאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר לקולנוע Lumière Film School.
בתקופה זו התפרנסה בעיקר מעבודתה כדוגמנית, שחקנית קולנוע ודיבוב אפקטים קוליים.
ב-1979, קיבלה את הדוקטורט באתנולוגיה מאוניברסיטת סורבון שבפריז.
מ-1979עד 1980, למדה פיי הפקת קולנוע בברלין ואף שימשה כמרצה אורח באוניברסיטה החופשית של ברלין.
לאחר מכן, היא קיבלה תואר נוסף באתנולוגיה מסורבון ב-1988.
סרטה הראשון של פיי (La Passante (The Passerby, בו גם תפקדה כשחקנית, ראה אור לראשונה ב-1972 ועסק בחייה של אישה זרה בפריז.
פיי שיחקה בתפקיד הדמות המרכזית והסרט נפתח בסצנה שבה היא צועדת ברחובות פריז ומתמודדת עם התגובות התמוהות של התושבים המקומיים סביבה עקב היותה אישה זרה מאפריקה ומהגרת במדינה האירופאית.
סרט נוסף של פיי הוא Kaddu Beykat, שפירושו משפת הוולוף הוא 'קול האיכר' הסרט היה ידוע בקולנוע הבינלאומי בשם Letter from My Village or News from My Villag.
הסרט פורסם ב-1975, ולמעשה היה הסרט העלילתי הראשון אשר התבצע על ידי במאית אישה מאפריקה שמדרום לסהרה וזכה להכרה בינלאומית.
אולם צונזר ונאסר לצפייה בסנגל.
ב-1976 זכה הסרט בפרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע FIPRESCI.
סרטה הדוקומנטרי של פיי Selbé: One Among Many פורסם לראשונה בשנת 1983. הסרט עסק באישה בת 39 ששמה הוא Sélbe אשר תומכת בשמונה ילדים מאז שבעלה עזב את הכפר כדי לחפש עבודה.
במהלך הסרט סלבה משוחחת באופן קבוע משוחח פיי שמקריינת חלק מהדו-שיח, ונשארת מחוץ למסך, ולמעשה מתארת את מערכת היחסים של סלבה עם בעלה ואת חיי היום-יום בכפר.
סרטיה של פיי ידועים בעיקר באירופה מאשר באפריקה שבה הם מוצגים רק לעיתים רחוקות.
פיי חיה בפריז, היא גרושה ויש לה בת אחת מנישואיה הקודמים.
1975: Kaddu Beykat (מכתב מהכפר שלי)
1983: 3 ans 5 mois (שלוש שנים חמישה חודשים)
סאספה (בהונגרית: Szászfa) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סאספה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-224 תושבים בשנת 1990 עד 108 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-51%).
בסאספה חיו מעט יהודים ובמקום קיימות מצבות יהודיות.
סאפאר (בהונגרית: Szápár) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסאפאר מספר התושבים נמצא בירידה.
שמו של הכפר נגזר משמם של משפחת אצולה הונגרית ספארי ממנה גם יצא ראש הממשלה ההונגרי התשיעי גיולה ספארי
בסאפאר חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
סאפיוסקסואליות או סאפיופיליה היא משיכה מינית, רומנטית או רגשית לאינטליגנטים, משכילים או כריזמטיים.
אף על פי שאנשים רבים מעדיפים מערכות יחסים עם אנשים משכילים, סאפיוסקסואליות מתמקדת באינטליגנציה במידה הרבה יותר חזקה.
גם להט"בים וגם הטרוסקסואלים עשויים להזדהות כסאפיוסקסואלים.
המונח הוא תחדיש שנוצר מהלחם של המילה ספיאנס, "אינטליגנציה" בלטינית ו-Sexuality, "מיניות" באנגלית.
המונח כנראה הומצא ב-1998 והוכנס ל-Urban Dictionary ב-5 בדצמבר 2002.
סאפיוסקסואליות הוא מונח המתאר העדפה מינית לאינטליגנציה; סאפיוסקסואלים נמשכים לאינטליגנציה, מה שגורם להם עוררות מינית.
לדברי הסקסולוגית שנטל בכלט-פראונו, האינטלקט יכול להיות גם ארוטי, באותה מידה כמו פיזי.
צוות חוקרים אוסטרלי פיתח את השאלון הסאפיוסקסואלי (SapioQ) במטרה לבדוק האם אנשים נמשכים מינית לאינטליגנציה (אותה הגדירו עם ציון מנת משכל) והאם הם רוצים אדם אינטליגנטי כשותף רומנטי או מיני.
הם גילו כי נראה שהמשתתפים נמשכים מינית ורומנטית לאנשים עם אינטליגנציה מעל הממוצע, עד מנת משכל של כ-120. מעל מנת משכל של 120, גם העניין המיני וגם העניין בבן/בת הזוג ירד.
מנת משכל גבוהה מאוד לא נתפסה כמושכת במיוחד מבחינה מינית, או כאיכות הרצויה ביותר אצל בן/בת הזוג.
הפסיכולוג האבולוציוני ג'פרי מילר הדגים במחקר שנערך על 400 יוצאי וייטנאם כי מנת המשכל ואיכות הזרע מתואמים, והציע כי רמת אינטליגנציה גבוהה אצל גברים עשויה לאותת על גנים טובים לנשים ולכן יכולה להוות כגירוי מיני.
ה-Online Lexikon für Psychologie und Pädagogik (הלקסיקון המקוון לפסיכולוגיה וחינוך) הגרמני מכנה את הסאפיוסקסואליות "חידוש שמוטל בספק".
הסקסולוג אולריך קלמנט טוען כי אינטליגנציה היא מושכת ללא קשר להעדפות מיניות משום שהיא מבטיחה משאבים ארוכי טווח ובכך מאפשרת תכנון ארוך טווח של החיים המשותפים של זוג.
המקור נובע מתנועה שהחלה בשנות ה-90, ועסקה סביב התאוריה הקווירית.
בעולם דובר האנגלית, בנוסף להד הכללי ברשת, יש כמה ביקורות על המונח בבלוגים מדעיים.
ההגדרה נכנסה למיינסטרים ב-2014, כשאתר ההיכרויות האמריקאי OkCupid הפך את המשיכה לאפשרות בחירה כאשר שואלים לגבי המשיכה המינית.
לפי ראיון של האתר ל-npr.com, סאפיוסקסואליות הוא אחד מהטרנדים הלוהטים שלו, ושרבים מהמשתמשים באתר בוחרים להגדיר את עצמם ככאלה.
כ-0.5% ממשתמשי האתר מזדהים כסאפיוסקסואלים, וההגדרה נפוצה ביותר בגילאי 31–40. OkCupid הסירה את ההגדרה ב-11 בפברואר 2019 בעקבות משוב שלילי ניכר, במיוחד בגלל מאמר במגזין Vice.
לנשים יש סיכוי גדול יותר להזדהות כסאפיוסקסואליות מאשר גברים.
בשנת 2019 הכריזה מזכירת המדינה הצרפתית מרלן שיאפה כי היא סאפיוסקסואלית.
למראה הגופני, לגילו, למין או לסטטוס החברתי של האדם אין השפעה על המשיכה; יתר על כן, רבים מהסאפיוסקסואלים מסרבים להזדהות עם אף נטייה מינית.
לטענת פליקס דוסו, ניתן לראות את הופעתם של זהויות מיניות חדשות, למשל סאפיוסקסואליות כאלטרנטיבות מעניינות הנועדות לאתגר תפיסות מונוגמוצנטריות.
סאפיוסקסואלים יכולים להשתמש בשיחה כמשחק מיני.
משיכה מינית זו יכולה להוות סכנה לאנשים עם הערכה עצמית נמוכה או חוסר ביטחון.
ישנו ויכוח על האופי המדויק של סאפיוסקסואליות.
יש הטוענים כי זו נטייה מינית, ויישומוני ואתרי היכרויות מסוימים אף מאפשרים למשתמשים להזדהות כסאפיוסקסואלים.
אחרים אומרים שזהו ניסיון לא הולם לקוויריות מקהילה שאינה שולית כמו נטיות מיניות אחרות.
אחרים רואים בסאפיוסקסואליות כפטיש, במיוחד לכיוון אינטליגנציה.
לרוב, אנשים חושבים שסאפיוסקסואליות משתרעת על אחת משתי הקטגוריות: אוריינטציה או פטיש.
יש אנשים שמאמינים כי סאפיוסקסואליות מפחיתה בערכם של אנשים עם יכולות נפשיות, מצבים טבעיים ומעמדים חברתיים שונים.
אלה שמכנים את המשיכה כאליטיסטית, יכולתנית או אירוצנטרית טוענים שהיא מעריכה יתר על המידה את החינוך המערבי ואת מנת המשכל תוך התעלמות מצורות אחרות של אינטליגנציה.
נואטיסקסואל (Noetisexual) נטבע כחלופה לטרמינולוגיה.
כמה פרשנים אף הצהירו כי סאפיוסקסואליות היא "אליטיסטית", "מפלה" ו"יומרנית".
מגיני המשיכה טוענים כי היא מבוססת על תאימות של מערכות יחסים ולא על סמך פסיקה של ערך מוחלט.
סאפ לאבס ישראל בע"מ היא חברה בת של חברת התוכנה הגרמנית SAP, שלה מרכזי פיתוח בכעשרים מדינות.
מרכז הפיתוח בישראל אחראי על פיתוח כמה ממוצרי הליבה של החברה.
SAP Labs Israel מעסיקה (נכון לשנת 2020) יותר מ-700 עובדים במרכזים ברעננה ובת"א.
מנכ"לית מרכז הפיתוח של SAP היא אורנה קליינמן, אשר מונתה לתפקיד באוקטובר 2013.
מאז הקמת מרכז הפיתוח ברעננה, SAP רכשה ומיזגה 10 חברות הזנק אל תוך המרכז הישראלי, בין היתר חברת טופטיר, שייסדו ראובן ושי אגסי ונרכשה ב-2001 ב-440 מיליון דולר, וחברת גיגיה (Gigya) שמנתחת התנהגות גולשים ונרכשה ב-2017 תמורת כ-350 מיליון דולר.
בפברואר 2002 צורף הישראלי שי אגסי כאחד משבעת חברי הנהלת SAP העולמית, היה לחבר הדירקטוריון הראשון שאינו גרמני, ושימש כטכנולוג הראשי של החברה.
במשך שנה זו עמד בראש פרויקט הפיתוח של תוכנת ומתודולוגיית NetWeaver של SAP, עד שעזב בשנת 2007 לטובת הקמת מיזם בטר פלייס.
חברת נס טכנולוגיות יצגה את פעילות SAP עד יולי 2008. החל מיולי 2008 נרכשה פעילות מכירת הרישיונות של NESS על ידי SAP העולמית והועברה לאחריות SAP תחת חברת SAP Israel שקמה כחברת בת ל-SAP Labs Israel.
בשנת 2017 עברה חברת SAP לבניין משרדים חדשים ברעננה, בעלות מוערכת של כ-250 מיליון ש"ח.
הבניין הוא בן 6 קומות בנויות ומשתרע על שטח של כ-2,900 מ"ר על קרקע שנרכשה על ידי SAP העולמית.
הבניין תוכנן לעמוד בדרישות הבנייה הירוקה באופן שיחסוך באנרגיה של חשמל ומים ויוריד את כמות פליטות גזי החממה.
מרכז הפיתוח בישראל מוגדר כיום כאחד ממרכזי החברה לפיתוח פלטפורמת הענן, זהויות משתמש ו-Machine Learning.
דוגמאות למוצרים המפותחים בו: ליבת הפלטפורמה (PaaS) למדידה וניטור, ממשק המשתמש (user interface) של הפלטפורמה, כלים לפיתוח אפליקציות ופתרונות ללקוחות - מעל הפלטפורמה, פתרונות Machine learning ו-computer vision.
בנוסף, מרכז הפיתוח של SAP-Gigya בתל אביב עוסק גם בתחומי הביג-דאטא וניהול זהויות.
בכך חברת Gigya בעצם הפכה את חברת SAP לארגון הראשון שמציע ללקוחות פלטפורמות נתונים מבוססות ענן.
בשנת 2019, Alibaba ו-SAP איחדו כוחות כדי לספק פתרונות ענן ארגוניים בסין דרך Alibaba Cloud, זרוע מחשוב הענן של Alibaba Group, כדי לסייע ללקוחות להתאים את עצמם לדרישות השוק המשתנות במהירות.
בשנת 2017, הודיעה SAP על רכישת חברת התוכנה הישראלית גיגיה (Gigya) אשר מנהלת עבור ארגונים גדולים את פרופיל הגולשים שלהם, תמורת 350 מיליון דולר.
גיגיה הביאה מנעד רחב של יכולות ומומחיות, שבשילוב עם פתרונות חוויית המשתמש וניהול הגולשים SAP יוצרות הובלה בשוק ניהול הזהויות והגישה.
באמצעות הרכישה, הפכה SAP לארגון הראשון שמציע פלטפורמת נתונים מבוססת ענן.
פלטפורמה זו, מאפשרת לחברות לחלץ מסקנות מדויקות מנקודות ממשק שונות עם הצרכן ולאסוף נתונים ליצירת אפשרויות בחירה משופרות ללקוח, תוך עמידה בדרישות הרגולציה, לנוכח כללי ה-GDRP המגנים על נושאי המידע.
חברת גיגיה מנהלת כיום מעל למיליארד זהויות.
במרץ 2019 הכריזה זרוע ההשקעות וחדשנות של חברת SAP, SAP.iO, על השקת חממת הסטארטאפים הגלובלית שלה בתל אביב.
בסבב בראשון של ה-SAP.iO Foundry TLV לקחו חלק שש חברות סטארטאפ ישראליות.
התוכנית המהווה חלק מאסטרטגית החדשנות של SAP, נועדה לספק סיוע ותמיכה לחברות סטארטאפ צעירות (early stage) מתחום ה-B2B בבניית תוכנות אשר יספקו ערך משמעותי עבור לקוחותיה של SAP.
לחברות הסטארטאפ תהיה גישה לייעוץ ייעודי, חשיפה לממשקי התכנות של SAP בתחומי התוכנה והטכנולוגיה והזדמנות לשיתופי פעולה עם לקוחות החברה.
סאפה אינקה (בקצ'ואה: Sapa Inka, מילולית "האינקה היחידי") היה תוארו של קיסר אימפריית האינקה, כמו גם של שליט ממלכת קוסקו שקדמה לאימפריה ושליטה של ממלכת הנאו-האינקה שאחריה.
מקורות התפקיד הם מיתיים ומקורם באגדה על יסודה של העיר קוסקו, אך נראה כי מבחינה היסטורית הוא נוצר סביב שנת 1100 לספירה.
האינקה האמינו שהסאפה הוא בנו של אינטי (אל השמש של האינקה), והתייחסו אליו לעיתים קרובות כאינטיפ צ'ורין (Intip Churin), או 'בן השמש'.
התפקיד עבר בירושה, כאשר הבן יורש את אביו.
אשתו העיקרית של הסאפה אינקה הייתה ידועה בשם קויה (Qoya).
הסאפה אינקה עמד בראש ההיררכיה החברתית, ומילא תפקיד דומיננטי בתחום הפוליטי והרוחני, והוא נהנה מהערצה פולחנית כקיסר-אל על טבעי.
את תפקיד הסאפה אינקה מילאו שליטים שהגיעו מקרב שתי שושלות, שמקורן בשני הקלאנים, אורין (Hurin, "קוסקו התחתונה"), ואנאן (Hanan, "קוסקו העליונה").
שושלת אנאן הייתה בשלטון בזמן הכיבוש הספרדי.
הסאפה האינקה האחרון של אימפריית האינקה היה אטוואלפה, אשר הוצא להורג על ידי פרנסיסקו פיזארו והקונקיסטאדורים שלו בשנת 1533, אך כמה יורשים טענו לתואר לאחר מכן.
מונחים אחרים עבור סאפה אינקה, המתועתק גם כסאפן אינקה, הם אפו ("אלוהות"), אינקה קאפק ("אינקה אדיר"), או פשוט סאפה ("היחידי").
הכרוניקות מזהות את הסאפה אינקה כשליט מהמעמד הגבוה ביותר, שהיה שווה ערך למעמדם של מלכי אירופה בימי הביניים.
עם זאת, ההגעה במקור למעמד זה לא הייתה קשורה לתפקיד העובר בירושה לבן הבכור, כמו תפקיד המלוכה, אלא לבחירה כביכול של האלים במועמד לתפקיד, באמצעות הצגת אתגרים קשים, שדרכם היו נבחנות יכולותיו הפיזיות והמוסריות.
אתגרים אלה לוו בטקס רוחני מורכב, שבאמצעותו מינה אל השמש אינטי את מי שצריך לקבל את מעמד הסאפה אינקה.
בסופו של דבר, עם חלוף הזמן, מינו הסאפה אינקה את בנם המועדף כמושל משותף מתוך כוונה להבטיח את ירושתו.
למשל, אינקה ויראקוצ'ה מינה את אינקה אורקו לכס המלוכה.
ל"קויה", אשתו העיקרית של סאפה אינקה, הייתה השפעה משמעותית על קבלת ההחלטה איזה בן הוא המתאים ביותר לרשת את אביו.
הסאפה אינקה היה השליט הבלעדי של האימפריה ובכוחו קבע את הכיוון הפוליטי, החברתי, הצבאי והכלכלי של המדינה.
הוא הורה על בניית עבודות הנדסה גדולות, כדוגמת סקסייוומאן, מבצר שבנייתו ארכה 50 שנה, או התוכנית העירונית של הערים.
עם זאת, בין העבודות הבולטות ביותר הייתה רשת הדרכים שחצתה את האימפריה כולה ואפשרה מסע מהיר למנהלים, לשליחים ולצבאות שנתמכה בגשרים תלויים ובמבני הטמפו.
הם דאגו שבמבנים תמיד תהיה אספקה ושהדרכים והמבנים תמיד יתוחזקו, כפי שבא לידי ביטוי בבניית מחסנים הפזורים ברחבי האימפריה ומערכות חלוקת מזון ומשאבים עצומות.
המפקד וראש הצבא במקום ייסד מושבות צבאיות להנחלת התרבות והבטחת השליטה, ובמקביל להבטיח את שימור רשת הדרכים.
ברמה הדתית, הם היו סמל לשמש וקידמו את הפולחן לאינטי, הנחשב לאביהם, וארגנו את לוח השנה.
ברמה הפוליטית, הם שלחו מפקחים לפקח על נאמנותם ויעילותם של עובדי המדינה ולגבות מיסים מהעמים הכפופים.
הקיסרים קידמו ממשלה מאוחדת ומבוזרת שבה קוסקו שימשה כציר של האזורים השונים (הסויו).
הם מינו מושלים מהימנים ביותר.
ברמה הכלכלית, הם החליטו כמה מס צריך כל מחוז להעלות בהתאם למשאביו.
הם ידעו כיצד לשכנע את הקוראקים כדי להבטיח שליטה בקהילות.
הם היו המתווכים שדרכם גבו את המיסים.
באופן מסורתי, בכל פעם שקיסר מת או התפטר, נשללה זכות הירושה מיורשת אביו ויצר שבט מלכותי משלו או פנאקה, אדמותיו, בתיו ומשרתיו של אביו הועברו לשאר ילדיו שנותרו בפנאקה הקודמת.
הסאפה אינקה החדש נאלץ להשיג אדמות ושלל להוריש לצאצאיו שלו.
בכל פעם שהם הכניעו עם, הם דרשו מהמנהיג המובס להעביר חלק מארצו כדי להמשיך לשלוט, ושאנשיו ישלמו מס עובד (מיט'ה).
הסאפה אינקה מילא תפקיד מרכזי בטיפול בעניים ורעבים, ומכאן תואר אחר שלו ואצ'ה קהויאק (Huaccha Khoyaq) או "אוהב ומיטיב לעניים".
הסאפה אינקה היה אחראי על ארגון חלוקת המזון בעת אסון סביבתי, הקצה עבודה באמצעות פרויקטים בחסות המדינה, ובראשן קידם חגיגות דתיות גדולות בחסות המדינה אחרי כל עונת קציר מוצלחת.
הסאפה אינקה היה במעמד של אל, הן במעשיו והן בסמליו.
בפומבי הוא נשא את הטופאיאורי (topayauri, השרביט), האשונו (ushno, כס הזהב), סונטאר פאוקר (suntur páucar, רומח שבראשו נוצה) ואת המסקייפצ'ה (mascaipacha, סמלים מלכותיים): יאוטו (llauto, סרט ראש), אחרת ניתן היה לשאת את המסקייפצ'ה גם על אמאצ'נה צ'וקו (amachana chuku, קסדה צבאית).
בטקסים דתיים ליוותה אותו הלהבה הלבנה הקדושה, הנאפה (napa), שכוסתה בשמיכה אדומה ומעוטרת בעגילי זהב.
מכיוון שוודים ייצגו סוג של מעמד ועושר, הועלו השערות כי הסאפה אינקה מעולם לא לבש את אותם הבגדים פעמיים.
הקהילה אף העריצה את הסאפה לאחר מותו, חנטה אותו וביקרה לעיתים קרובות בקברו כדי 'להתייעץ' איתו בעניינים דחופים.
מעט ידוע על שליטי השושלת הראשונה של הסאפה אינקה.
מן הסתם, הם היו מזוהים עם קלאן וארין ושלטונם לא חרג מעבר לממלכת קוסקו.
מוצאם קשור לייסוד המיתולוגי של קוסקו.
השושלת נוסדה כביכול על ידי מאנקו קאפאק, הנחשב בנו של אל השמש אינטי.
כמדריך למוניטין המאוחר יותר של בני הסאפה אינקה הראשונים, בשנים מאוחרות יותר, "קאפאק" פירושה מצביא ו"סינצ'י" פירושו מנהיג.
השושלת השנייה הייתה מזוהה עם קלאן אנאן והוקמה תחת אינקה רוקה, בנו של הסאפה אינקה האחרון של וארין, קאפאק יופאנקי.
לאחר מותו של קאפאק יופאנקי, נועד אחד מבניו, אחיו למחצה של אינקה רוקה קיספה יופאנקי לרשת אותו.
עם זאת, קלאן אנאן התקומם והעלה את אינקה רוקה על כס השלטון במקומו.
שהיה סאפה אינקה רק כמה ימים בשנת 1527, לפעמים נותר מחוץ לרשימת הסאפה אינקה כי הידיעות על מותו מאבעבועות שחורות הגיעו לקוסקו זמן קצר מאוד לאחר שהוכרז כסאפה אינקה.
הוא היה עם ואיינה קאפאק כאשר הוא מת.
מותו של נינאן, היורש המשוער, הוביל למלחמת האזרחים של האינקה בין ואסקאר לאטוואלפה, חולשה שהספרדים ניצלו היטב כאשר הם כבשו את אימפריית האינקה.
תואר סאפה אינקה תמונה נולד מת הערות אינקה של עם האינקה טופאר ואלאפהשלט 1533 בנו של ואיינה קאפאק 1533 הוכתר על ידי פרנסיסקו פיסארו מאנקו אינקה יופאנקישלט 1533–1544 בנו של ואיינה קאפאק 1544 הוכתר על ידי פרנסיסקו פיסארו.
הוביל מרד נגד הספרדים בשנת 1536; לאחר תבוסתו, הקים את מדינת נאו-אינקה שבירתה בווילקבמבה.
פאויו אינקהשלט 1536–1549 בנו של ואיינה קאפאק 1549 הוכתר על ידי הספרדים לאחר שמאנקו אינקה מרד; שלט בקוסקו.
אינקה של וילקבמבה סאיירי טופאקשלט 1544–1560 בנו של מאנקו אינקה יופאנקי 1560 שלט בווילקבמבה.
טיטו קוסישלט 1563–1571 בנו של מאנקו אינקה יופאנקי 1571 שלט בווילקבמבה.
טופאק אמארושלט 1571–1572 בנו של מאנקו אינקה יופאנקי 24 בספטמבר 1572נרצח על ידי הספרדים שלט בווילקבמבה.
אין לטעות בין הסאפה אינקה האחרון של סאפה לבין טופאק אמארו השני, שהיה מנהיג מרד בפרו במאה ה-18.
סאפו היא זמרת וסופרת צרפתייה-מרוקאית ממוצא יהודי.
שמה האמיתי הוא דניאל (דונה) איבגי..
סאפו נולדה במרקש, מרוקו, ליצחק וזארי איבגי.
אמה עבדה כרואת חשבון בצבא הצרפתי ואביה היה שמאי מקרקעין במרוקו ואחר כך מורה למתמטיקה בצרפת.
המשפחה היגרה לצרפת כשהייתה בת 16, וגרה בליון, אך שמרה על האזרחות המרוקאית.
החל מגיל 18 היא גרה לבדה בפריז, למדה משחק, ניגנה בגיטרה ושרה ברחובות.
זמן קצר לאחר מכן, חבר מוזיקאי שכנע אותה לגשת לאודישן בבית הספר המפורסם למוזיקה, Le Petit Conservatoire de Mireille.
עד מהרה נטשה סאפו את לימודי המשחק לטובת המוזיקה.
האלבום הראשון שלה, Le Balayeur du Rex, יצא ב-1977 בחברת התקליטים RCA.
את שם הבמה, על שם המשוררת היוניה סאפפו, שכתבה שירי אהבה לנשים, היא קיבלה מחברים בנים, שטענו שהיא מרחיקה בנות אחרות מקרבתם, לכן הייתה ניגשת לבנות ומתחילה איתם בשמם.
לאחר שבילתה שנה בניו יורק, שם עבדה ככתבת עבור עיתון צרפתי, והופיעה במועדונים שונים, היא נסעה ב-1980 ללונדון כדי להקליט את האלבום השני שלה, Janis.
סאפו הוציא שלושה אלבומים נוספים, בשלוש השנים הבאות, לפני שלקחה הפסקה קצרה כדי להתרכז בכתיבת ספר שכולל קריקטורות מה"בראסרי לה קופול" בפריז.
סאפו חזרה למוזיקה ב-1985 עם האלבום Passons, שראה אותה עוזבת את צליל הרוק של אלבומיה הקודמים, כדי לאמץ את הצלילים של המוזיקה הערבית והים תיכונית עליהם גדלה, מה שהוביל לסדרת קונצרטים בתיאטרון בטאקלאן.
שם החלה לבצע את העיבודים שלה לשירים של הזמרת המצרית אום כולתום.
בשנים הבאות גרה זמן מה במקסיקו, שם היא הוציאה את El Sol y la luna, הכולל דואט עם הזמר הארגנטינאי, Jairo.
היא פרסמה שני רומנים, הייתה מעורבת ביצירת סרט על ילדי האינתיפאדה, והופיעה בהפקה של המחזה "אופרה בגרוש", כל הזמן עדיין הופיעה והקליטה את המוזיקה שלה.
החל משנת 1992, היא התמקדה במוזיקה של אום כולתום, הוציאה אלבום מלא של שיריה והופיעה ברחבי בעולם.
אלבומה הבא מ-1996, Jardin Andalou, היה שילב של מוזיקת רוק עם אלמנטים ערביים ואנדלוסיים.
שנה אחריו הוציא את Digital Sheikha, אלבום בסגנון אלקטרוני עם פט ג'באר וביל לאסוול, עבור הלייבל השווייצרי Barraka el Farnatshi.
בשנת 1999 הוציא את האלבום La Route nue des hirondelles, יחד עם הרומן השלישי שכתבה.
היא הפכה את La Route nue des hirondelles למופע במה, שאיתו הופיעה במשך השנים הבאות, תוך שהיא ממשיכה להפיעה גם עם השירים של אום כולתום.
בתחילת שנות ה-2000 היא חזרה להלחין והופיעה בבגדד, ירושלים, נצרת ועזה, לפני הקלטת האלבום "Orients" ב-2003, עם תזמורת קלאסית המורכבת מנגנים יהודים, מוסלמים ונוצרים.
ב-2005, מלווה על הבמה בגיטריסט פלמנקו, היא התמקדה בחומרים של הפזמונאי והמלחין הצרפתי המפורסם ליאו פרה .
ב-2006 יצא בעקבותיו האלבום "Sapho chante Léo Ferré – Ferré Flamenco", ובו שיר שתורגם לדאריג'ה (ערבית מרוקאית).
אלבומה משנת 2008, "Universelle", הכולל שירים בצרפתית, אנגלית ודאריג'ה, הוא סוג של מסע דרך כל ההשפעות שלה, מבלוז ועד צלילים מסורתיים.
סאפו הופיעה לראשונה בישראל בנובמבר 1988, במסגרת סיבוב הופעות שארגן המכון הצרפתי והמפיק אלי גרינפלד, ושכלל את קפריסין, טורקיה, יוון ועמאן בירדן.
הסיבוב היה אמור לכלול גם את מצרים וסוריה אך הדבר לא התאפשר.
סאפו הופיעה בישראל לאחר שהופיע ברבת עמון, אך לא הותר לא לעבור ישירות בין המדינות, והיא טסה לישראל דרך קפריסין.
היא הופיעה בתיאטרון ירושלים ובהיכל התרבות בתל אביב.
בדצמבר 1991, הופיעה שוב בישראל, במסגרת פסטיבל "לילות יפו".
במופע ארחה את הזמרת חיה סמיר.
בקיץ 1994 הופיעה בפסטיבל ישראל, הפעם הראשונה בתולדות הפסטיבל שהוא כלל מופע של מוזיקה ערבית ואנדלוסית
ביוני 2000 השתתפה במופע מחווה לזמרת אום כולתם, שנערך בבנייני האומה, במסגרת פסטיבל ישראל.
במאי 2002 הגיעה דרך עמאן, לאחר שבוע הופעות בבגדאד.
היא ערכה "קונצרט לשלום" באולם אל-מידאן בנצרת וערכה שני ערבי קריאה, בירושלים ובתל אביב, של ספרה "Un Tres Proche Orient: Paroles DE Paix" ("מזרח מאוד קרוב: מילים של שלום"), אסופה של מכתבים שנכתבו לה ונאספו באמצעותה.
רשימת המכתבים, עליהם חתומים עשרות אנשי רוח יהודים, נוצרים ומוסלמים מכל העולם, יוצרת פסיפס תרבותי המתייחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני ומנסה להציע אלטרנטיבה תרבותית לפוליטיקאים.
ביוני 2007 הופיעה במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, בערב שירי אום כולתום, בליווי תזמורת נצרת.
במאי 2008, אורחת הכבוד של פסטיבל תרבות של שלום, וערכה מופע משיריו של השאנסונר הצרפתי ליאו פרה (Léo Ferré), בעקבות אלבום של שיריו שהוציא לאור שנה קודם.
ביוני 2019 הופיעה בפסטיבל "מדיטרנה" באשדוד, במופע משירי הזמרת ברברה.
עם זאת קבוצה של תושבים קראה לביטול המופע, בטענה שהיא "פרו פלסטינית".
בתגובה אמרה בריאיון לעיתון "הארץ" שהיא "תוהה למה רק בישראל דיבור על שלום הופך אותך לאויב".
סאסי אוקטבה אמילה ד'אלמיידה הוא כדורגלן בניני המשחק בעמדת הקשר בנפטצ'י באקו.
ד'אלמיידה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בעיר הולדתו בורדו עד שהגיע בגיל 10 לזו של ז'ירונדן דה בורדו.
ב-12 בדצמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 למכבי תל אביב במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית בניצחון 1-3 נגד ניס.
בקיץ הצטרף לקבוצת המילואים של פריז סן-ז'רמן.
בקיץ חתם ד'אלמיידה לשנתיים בבארנסלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בבארנסלי, מיעט לשחק וכעבור שנה חתם בבלקפול מהפוטבול ליג הראשונה.
כעבור שנה חתם ביאוביל טאון מהפוטבול ליג השנייה.
בקיץ הצטרף לוואלנסיין מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לטונדלה מליגת העל הפורטוגלית.
בשנת החליט לייצג את נבחרת בנין, אותה היה זכאי לייצג בזכות שורשי הוריו.
ב-14 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
ב-16 באוקטובר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
ד'אלמיידה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
מבשלות הבירה סאפורו (ביפנית: サッポロビール株式会社), היא חברת מבשלת בירה יפנית שנוסדה בשנת 1876. סאפורו (Sapporo) הוא מותג הבירה הוותיק ביותר ביפן.
הוא נרקח לראשונה בסאפורו, הוקאידו, יפן, בשנת 1876 על ידי מבשל הבירה Seibei Nakagawa.
המטה העולמי של מבשלות סאפורו נמצא באביסו, שיבויה, טוקיו (Ebisu, Shibuya).
החברה רכשה את חברת Sleeman Breweries הקנדית ב-2006.
לסאפורו חמש מבשלות בירה ביפן, מבשלת סלימן בקנדה ו-Sapporo Brewing Company בלה קרוס (ויסקונסין), ארצות הברית.
המותגים העיקריים הם Sapporo Draft ("פרימיום" בצפון אמריקה); יביסו (Yebisu); וסלימן קרם אייל.
Sapporo Premium הייתה הבירה האסיאתית המוכרת מס' 1 בארצות הברית מאז ש-Sapporo USA, Inc.
מקורותיה של חברה זו הם בסאפורו, הוקאידו בתקופת מייג'י, שם הקימה ועדת הפיתוח של הוקאידו (Kaitakushi) עסקים רבים.
Seibei Nakagawa, מבשל בירה שעבר הכשרה בגרמניה, הפך למבשל הבירה הראשון של מבשלת Kaitakushi ביוני 1876, וה-Sapporo Lager הראשון הופק באותה תקופה לאחר השלמת המפעל בספטמבר של אותה שנה.
מבשלת הבירה סאפורו, שהופרטה ב-1886, הפכה למרכז של חברת הבירה סאפורו.
בשנת 1887, חברה נוספת, חברת מבשלות הבירה Nippon, הוקמה במיטה, מגורו, טוקיו (Mita, Meguro, Tokyo), והחלה לייצר בירה בשם יביסו.
התחרות בין סאפורו לבירה ניפון, כמו גם התחרות עם מבשלות הבירה אוסקה (כיום אסהי) ועם קירין הביאו למיזוג ב-1906 של מבשלות סאפורו, ניפון ואוסקה לתוך חברת ) Dai-Nippon Ltd) שיצרה מונופול כמעט מלא בשוק היפני עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר 1949, דאי-ניפון חולקה למבשלות ניפון ואסהי, כאשר מבשלות הבירה ניפון חידשו את הייצור של בירה סאפורו ב-1956 ושינו את שמה לשם הנוכחי, מבשלות סאפורו ב-1964. בירה יביסו הושקה מחדש כמותג נפרד בשנת 1971, שווקה כבירה שעורה בסגנון גרמני.
בשנת 2006 הודיעה סאפורו כי תרכוש את מבשלת הבירה הקנדית סלימן בעסקה של 400 מיליון דולר במזומן.
ב-3 באוגוסט 2017, הוכרז שחברת הבירה Sapporo תרכוש את Anchor Brewing בסן פרנסיסקו.
למרות שמה, בירה סאפורו אינה מבושלת אך ורק בסאפורו.
סאפורו מבושלת גם בסנדאי, צ'יבה, שיזואוקה וקיושו.
רוב הבירה של סאפורו שנמכרת בצפון אמריקה נרקחת במבשלת סלימן בגואלף, אונטריו, קנדה.
רוב הבירה סאפורו שנמכרת בארצות הברית נרקחת כעת על ידי Sapporo Brewing Company בלה קרוס, ויסקונסין, ארצות הברית
לסאפורו יש חמש מבשלות בירה ביפן.
הראשונה, מבשלת סנדאי, נפתחה ב-1971 בנטורי, מיאגי, והייתה בין הראשונות שהשתמשו במערכת בירה ממוחשבת.
מבשלת Shizuoka ב-Yaizu נפתחה בשנת 1980, מבשלת צ'יבה בצ'יבה נפתחה בשנת 1988, מבשלת הוקאידו באניווה, הוקאידו נבנתה בשנת 1989, ומבשלת Kyushu Hita נפתחה בהיטה, Ōita ב-2000.
מבשלת סאפורו וייטנאם ממוקמת ב-דצ'ה, לונג אן.
מוצריה כוללים פחיות של 650 מ"ל של בירה פרימיום לשוק האוסטרלי והמקסיקני.
החברה מייצרת מגוון של לאגרים בהירים וכהים, כולל Sapporo Draft (פרימיום בצפון אמריקה) ויביסו.
במבשלת סלימן בקנדה מבשלים בירות ממותגות סלימן כמו סלימן קרם אייל, וכן סאפורו פרימיום.
החברה מייצרת גם משקה קל מבוסס מאלט, Super Clear, אשר הושק בשנת 2002 כבירה דלת אלכוהול, ולאחר מכן שונה בספטמבר 2009 למשקה מאלט ללא אלכוהול כלל.
יביסו (ヱビス, Ebisu) הוא אחד המותגים הוותיקים ביותר ביפן, שנרקח לראשונה בטוקיו בשנת 1890 על ידי חברת מבשלת הבירה Nippon.