tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנשים אוטיסטים עשויים למצוא את עצמם נסגרים במצבים חברתיים.
הם לא מנווטים בכללי השיחה הבלתי נאמרים בצורה טבעית כמו אנשים נוירוטיפקליים, אז המוח שלהם צריך לעבוד קשה במיוחד.
הסיבה לשאטדאון לא תמיד תהיה ברורה.
לפעמים, מה שקרה עשוי להיראות מינורי.
גם שאטדאון וגם מלטדאון יכולים להתעצם על ידי שחיקה אוטיסטית.
חלק מהילדים מראים סימן ספציפי לפני שאטדאון כמו שפשוף העיניים.
תשישות קיצונית: הילד עלול להיות מאוד רדום, לנסות לשכב, או אפילו להירדם בדיוק היכן שהוא/היא נמצאים
נסיגה למקום אחר: הוא/היא עלולים לנסות לעזוב את האזור כדי ללכת למקום שקט יותר, חשוך יותר, פחות צפוף וכו'.
חוסר יכולת לזוז: לחלופין, הגוף שלו יכול להשתחרר לגמרי.
הוא/היא עשוי להיראות כאילו הוא/היא "מתרחקים"
חוסר תגובה: ייתכן שהילד לא יגיב כאשר אחרים מנסים לתקשר איתו
עצבנות: הוא/היא עלולים להיות במצב רוח גרוע מהרגיל אם הוא/היא מגיבים
אובדן מיומנויות: הילד עלול להתחיל לשכוח משימות פשוטות או התנהגויות שהוא/היא טוב בהן בדרך כלל.
לדוגמה, הכישורים המילוליים של מישהו יכולים לסגת במהלך שאטדאון
שאטל הוא קו אוטובוס, הנוסע במסלול קצר יחסית לקווי אוטובוס אחרים.
כאוטובוסים ורכבות, שאטלים בדרך כלל נוסעים בין שתי נקודות לשני הכיוונים.
שאטלים משמשים להסעה בין נקודות מסוימות, פעמים רבות למטרות קישור פנימי, כגון הסעה בין שער אוניברסיטה מרוחק לכיתות בו, בין טרמינלים בנמל תעופה, או כקו פנימי בתוך ערים.
שאטל לנמל תעופה או אוטובוס לנמל תעופה הוא קו אוטובוס (ובמקרים נדירים סוג של רכבת) הנוסע בין מרכז עיר לנמל התעופה שלה.
מערכת שאטלים לנמלי תעופה תהיה זולה יותר לתפעול מאשר מערכת רכבות לנמל תעופה, אך יעילה פחות ובעלת טווח קטן יותר.
לעיתים שאטלים אלה יעברו באזורי מלונות ותיירות, ויקבלו את הכינויים "שאטל מלונות" או "קו מלונות".
באילת, מופעלים קווים 31, 32 ו-50 של חברת אגד משכונות העיר לנמל התעופה רמון, וקו 30 ממעבר טאבה דרך אזורי התיירות והמלונאות לשדה, ולכיוון השני, גם הוא של אגד.
שאטל נמל תעופה או אוטובוס נמל תעופה הוא קו אוטובוס פנימי בנמל תעופה, המקשר בין חלקיו.
שאטל כזה יכול לקשר בין התחבורה הציבורית המקומית המרכזית (כמו חניונים פנימיים ותחנות רכבת) לטרמינלים השונים בשדה.
שאטלים כאלה מופעלים בעיקר בשדות תעופה גדולים, ובישראל מוכרים במיוחד הקווים הפנימיים בנמל התעופה בן-גוריון, הנוסעים בקו בין החניונים פנימיים - טרמינל 3 ותחנת הרכבת - טרמינל 1.
שאטל למערכת התחבורה מקשר בין יישובים או שכונות לתחבורה הציבורית המרכזית באזורם.
כך, לדוגמה, יישוב הנמצא מרחק קילומטרים אחדים מהכביש הראשי הקרוב לו, יוכל להפעיל שאטל לכביש ראשי על מנת למנוע מתושביו הליכה מרובה.
עיר תוכל להוציא שאטל לתחנת רכבת בין שכונותיה לתחנה הקרובה אליהן.
שיטה זו נפוצה בארץ בפרוורי המרכז, פתח תקווה לדוגמה, כמענה לתושביהן הגרים רחוק יחסית מתחנות הרכבת.
במקרים מסוימים, חברות רכבות יפעילו שאטל כתחליף לרכבת שאינה פועלת.
קווים אלה ישרתו בדרך כלל בין מספר תחנות לאורך תוואי הרכבת המקורי, ויהיו נפוצים יותר כפיצוי לרכבות קלות.
בגוש דן משמש שנים קו 1 של חברת דן על תוואי הקו האדום של הרכבת הקלה כתחליף לה, עד שתפתח.
שאטל ארגון פנימי עובד בין תחנות מסוימות של אזור פרטי גדול, כאשר הסוג הנפוץ בהם הוא שאטל אוניברסיטאי הפועל בין קמפוסים ושערים שונים ב-אוניברסיטאות.
שאטלים כאלה לעיתים רחוקות ישמשו גם כשאטל למערכת התחבורה.
שאטלים פנימיים עשויים להיות מוצא יחיד במקומות שאינם מאפשרים לכלי רכב חיצוניים לנסוע בהם.
שאטלים אוניברסיטאיים משמשים כמעט בכל האוניברסיטאות בישראל, ודוגמה בולטת לשאטל ארגון פנימי באזור פרטי גדול נמצא בפארקי שעשועים גדולים בעולם, ובעבר גם בלונה פארק תל אביב.
שאטל עובדים ואוטובוס תלמידים מקשרים בין בתי עובדים או תלמידים למקום העבודה או הלימודים שלהם.
שאטלים אלה יכולים לעיתים לקשר בין מקומות עבודה או בתי ספר שונים.
סוג זה של שאטלים הוא נדיר ביותר.
שאטל קהילתי העוזר לבעלי מוגבלויות ולמתקשים בתנועה וכולל ציוד מיוחד המותאם להם, כגון כבשים או מעלונים.
מוכרים במיוחד הנכוניות של יד שרה, המסייעות למוגבלי תנועה ושימוש בהם כרוך בהשתתפות סמלית.
"שאי שלום ירושלים", גם "שאלו שלום ירושלם, ישליו אהביך", הוא תבליט של הפסל הישראלי דני קרוון המכסה את הקיר הדרומי של אולם מליאת הכנסת בירושלים.
בשל מיקומה, יצירת אמנות זו זוכה לחשיפה תקשורתית גדולה בישראל, בשל צילומי חדשות מאירועים המתרחשים בכנסת, ובשל שידורי ערוץ הכנסת.
בשנת 1964 נבחר דני קרוון על ידי דורה גד, אדריכלית הפנים של הכנסת, ליצור את התבליט שיהווה את הקיר הדרומי (המרכזי) של אולם המליאה של הכנסת.
בנוסף ליצירה זו יצר קרוון את קיר העץ הקדמי של אודיטוריום הכנסת.
מקור שם הפסל הוא בפסוק מ.
קרוון סיפר כי החליט לקרוא ליצירה בשם זה לאחר שסיים את בנייתה, אולם מאחר שלא הותר לו לחקוק על הפסל את שמות הסתתים החליט שלא לחקוק גם את שם היצירה ואת שמו שלו.
התבליט העשוי אבן מסותתת שהובאה ממחצבת דיר אל אסד שבגליל.
רוחב התבליט 24 מטרים וגובהו שבעה מטרים.
קרוון עיצב את היצירה כך שבמרכזה קומפוזיציה גאומטרית מופשטת הבולטת על רקע הקיר.
במקור תוכננה לצד היצירה גם מרפסת ומקום מושב לנשיא המדינה, אולם קרוון שכנע את ועדת הבניין של הכנסת לוותר על הרעיון.
לאחר 50 שנה נחתמה היצירה ונרשם שמה בעברית וערבית.
הקיר מעוצב בסגנון מופשט גאומטרי ובנוי מאבנים אשר עליהן חקוקות צורות גאומטריות המשולבות זו בזו ויוצרות הרמוניה ויזואלית.
האמן שאף לעצב יצירת אמנות חזותית בעלת משמעות צורנית שתהיה נעימה לעין ולא מסובכת, כיאה לקיר האמור להוות רקע ליושבים על בימת הכנסת.
קרוון ייחס לקיר את נושא הקשר בין ירושלים של מעלה, המסמלת את הרוחניות, לירושלים של מטה, הגשמית.
לפי פרשנויות מאוחרות מסוימות, הקיר מסמל את היות הכנסת מעוז הדמוקרטיה הישראלית, שכן הצורות הגאומטריות מרמזות על קשר ליוון העתיקה, בה התפתחה הגאומטריה ובאה לכדי מיצוי, אך גם מקום היוולדה של הדמוקרטיה.
בצדו השמאלי של הקיר מוצב דיוקנו של בנימין זאב הרצל צרוב בלוח אבץ כהה.
הנצחת היצירה על בול יובל לכנסת
במלאת 50 שנה לכנסת, הנפיק ב- 1 בפברואר 1999 דאר ישראל בול יובל מיוחד לכבוד האירוע ההיסטורי הזה.
על הבול מופיע ציור של קיר האבן באולם המליאה של הכנסת שעיצב דני קרוון.
דניאל גולדברג עיצב את הבול.
דואר ישראל מכר 992,640 בולים של בול זה במשך 8 חודשים עד להפסקת המכירה.
שאטנבורג היא טירה בעיר פלדקירך שבמדינת פורארלברג, אוסטריה.
הטירה נמצאת על הר ממנו ניתן להשקיף על הסביבה.
יש בה מוזיאון היסטורי והיא מהווה מוקד תיירותי חשוב.
הטירה הוקמה במאה ה-12 על ידי הרוזן הוגו פון מונטפורט ושימשה את שושלתו עד שנת 1390.
שאטלה או כיכר שאטלה היא כיכר בפריז, על גדות נהר הסן, מול גשר פונט או שאנז', ובין הרבעים (arrondissements) הראשון והרביעי של העיר.
הכיכר שוכנת במקום בו עמד בעבר "השאטלה הגדול", שנהרס על ידי נפוליון בונפרטה בשנת 1802. על גבי החורבות, וכחלק מתוכנית השיפוצים הגדולה של פריז במחצית המאה ה-19, נבנו הכיכר וכן "תיאטרון שאטלה" (Théâtre du Châtelet) ו"תיאטרון העיר" (Théâtre de la Ville), בתכנונו של האדריכל גבריאל דאוויו (Gabriel Davioud).
שאטלה (Châtelet) הוא שמן של טירות קטנות בימי הביניים שנבנו בראש גשר או באזורי מים רדודים ששמשו לחציית נהרות או על דרכים מחוץ לעיר.
מאז המאה התשיעית, האיל דה לה סיטה בפריז היה מוקף ביצורים ומגדלים ייחודיים, כולם עשויים עץ.
שני גשרים אפשרו גישה אל העיר, האחד מצפון, היכן שכיום מצוי הגשר "פונט או שאנז'", והשני בדרום, היכן שמצוי כיום "הגשר הקטן" (Petit Pont).
בראשי שני הגשרים היו כבר אז, וכנראה אף לפני כן, "שאטלטים"; זה שבצפון נקרא "השאטלה הגדול", והשני, בדרום, כונה "השאטלה הקטן".
השאטלה הגדול היה משלט מבוצר שצורתו כמעט ריבועית ובמרכזו חצר בעלת דלתות מסתובבות.
שני מגדלים באגפים נישאו מעל לפינות המבצר שפנו אל אזור הפרברים.
השאטלה הקטן היה, למעשה, רק שער שעליו בתי מגורים ושני מגדלים באגפיו.
השאטלה הגדול, שנבנה מחדש מאבן בעקבות פלישות של נורמאנים, איבד את שימושו וחשיבותו לאחר הקמת ביצורי פיליפ-אוגוסט.
המבנה סונף, לפיכך, ל"פרֶבוֹטֵה" (prévôté, הערכאה המשפטית הראשונה בתקופת המשטר הישן) של פריז, והופעל על ידי המשטרה ובית המשפט, וכלל תאי-כליאה וחדרי עינויים.
ה"שאטלה של פריז" חולק לשאטלה הקטן והגדול עד שנת 1780.
מעריכים כי בשנת 1783 שכנו בשאטלה 305 אסירים, ובמאי 1790 היו בו 350 אסירים.
אסירי השאטלה נודעו לשמצה כפושעים גדולים ומסוכנים.
ב-13 ביולי 1789 פתחו המתפרעים את דלתות בתי הכלא, אך לא רצו בשום פנים ואופן לתקוף את מצודת השאטלה ולשחרר את אסיריה.
כיכר שאטלה ושני התיאטראות שלה, כולם בתכנונו של האדריכל גבריאל דאוויו, נחנכו בשנת 1862. במרכז הכיכר, מזדקרת מזרקת הדקל (fontaine du Palmier, אשר קרויה גם "מזרקת הניצחון" ו"מזרקת שאטלה"), עמוד שהוקם בשנת 1808 לכבוד ניצחונות נפוליון הראשון במצרים, והוצב על מזרקה מוגבהת בשנת 1858, שקושטה בפסלי ספינקס.
בראש העמוד ניצב פסל מוזהב של מלאך.
במרכז הכיכר מצוי גם דוכן עיתונים.
סביב הכיכר ישנם ארבעה בארים, בהם " Le Vieux Châtelet" (שאטלה הישן) ו"שרה ברנאר".
בכיכר שאטלה נבנו שני תיאטראות זהים למראה בהזמנת מושל הסן, הברון אוסמן, כחלק מתוכנית השיפוצים שערך.
עיצובם החיצוני הוא בסגנון אדריכלות פלדיאנית.
תיאטרון שאטלה משמש כתיאטרון אך בעיקר כבית אופרה.
בעבר שימש לעיתים אף כאולם קולנוע.
במקור היה אמור לאכלס 3,000 מקומות ישיבה, ונקרא "התיאטרון הקיסרי של שאטלה" (Théâtre Impérial du Châtelet), אך עבר שינויים בצורתו ובשמותיו לאורך השנים.
התיאטרון השני, שנקרא בעבר "שרה ברנאר" (על שם השחקנית הצרפתייה המפורסמת), קרוי כיום "תיאטרון העיר", והוא מארח הופעות של טובי הרקדנים בעולם, הצגות צרפתיות חדשניות וקונצרטים של מוזיקת עולם והופעות ג'אז.
תחנת הרכבת שאטלה – לה-אל
באזור שאטלה מצוי צומת תחנות הרכבת הגדול והמרכזי שאטלה לה-אל (Châtelet - Les Halles).
יחד עם תחנות המטרו "שאטלה" ו"לה-אל", שמקושרות כולן זו אל זו במעברים תת-קרקעיים, מהווה "שאטלה - לה-אל" את תחנת הרכבת התחתית הגדולה בעולם, ושנייה בעומס רק לתחנת שינג'וקו בטוקיו.
RER - בתחנה עוברים קווי הרכבת: A, B, D
התחנה נמצאת מתחת למרכז המסחרי לה אל, שהוא המרכז המסחרי התת-קרקעי הגדול ביותר באירופה.
שאיבת שומן (נקראת גם ליפוסקציה) היא הליך כירורגי לצמצום היקפים של הגוף בעיקר באזור הישבן, הבטן והירכיים.
במקרים מסוימים נערכות שאיבות שומן בחלקים נוספים בגוף.
שאיבת שומן אינה באה כתחליף לדיאטה.
היא נועדה לאפשר הסרת שומן אשר לא ניתן להסירו בתהליך הרזיה ופעילות ספורטיבית או כאשר מדובר בצורך רפואי דחוף לצמצום כמות השומן בגוף.
משך הניתוח ותהליך ההחלמה תלוי במספר האזורים בהם מבוצעת שאיבות השומן.
עקרונית מדובר בתהליך החלמה קצר יחסית ואת התוצאות הסופיות ניתן לראות כבר בסיום הניתוח או עד שלושה חודשים מסיומו.
שטפי דם (סימנים כחולים כמו מכה)
זיהום (על מנת למנוע זיהום יש לקחת אנטיביוטיקה לאחר הפעולה למשך 5 ימים)
לעיתים רחוקות יכולה להיווצר כוויה בעור בנקודה מסוימת
חוסר רגישות בעור באזור שנשאב או לחלופין, רגישות מוגברת
הצטברות נוזלים באזור שאיבת השומן
אי התכווצות העור באזור שאיבת השומן
שאיבת שומן כמבוא לניתוחים שונים
בחלק מניתוחי הגינקומסטיה מהווה שאיבת שומן מעין מבוא לניתוח.
ראשית כל נשאב השומן מאזורים פריפריאליים ועיקריים בשד, ורק אחרי כן יבוצע ההליך הכירורגי פר-אקסלנס, הנוגע להסרת רקמת החיבור הבלוטית הנמצאת בקרבת השריר.
שאטר איילנד הוא סרט מתח אמריקאי משנת 2010, שביים מרטין סקורסזה, בכיכובם של לאונרדו דיקפריו ובן קינגסלי.
הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת דניס ליהיין.
הפקת הסרט החלה במרץ 2008. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
בשנת 1954 מגיעים שני המרשלים הפדרליים טדי דניאלס (לאונרדו דיקפריו), גיבור מלחמה עטור צל"שים שהשתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו ובהוצאה להורג של 50 מהשומרים שם (דבר אשר השפיע קשות על מצבו הנפשי), ושותפו צ'אק (מארק רופאלו) לבית החולים הפסיכיאטרי "אשקליף", שבתוך בית כלא אשר נמצא על אי בשם שאטר איילנד.
הם מגיעים על מנת לחקור את היעלמותה של המטופלת רייצ'ל סולנדו, אשר נעלמה מתאה הנעול.
דוקטור ג'ון קולי (בן קינגסלי), הפסיכיאטר הראשי, מספר להם כי רייצ'ל אושפזה לאחר שהטביעה את שלושת ילדיה, וכעת היא איננה שפויה ומאמינה כי היא עדיין בביתה וילדיה עדיין בחיים.
טדי מתשאל את כל צוות העובדים במקום, למעט את דוקטור שיאן, הפסיכיאטר האחראי על רייצ'ל, אשר יצא לחופשה ביום שבו נעלמה.
חיפושיו של טדי ברחבי האי אחר רייצ'ל, ואחר תאוריית קשר שהגה בנוגע למתרחש על האי, מובילים אותו אל מגדלור, בו הוא מגלה להפתעתו את ד"ר קולי.
הרופא מספר לטדי כי רייצ'ל איננה קיימת כלל, וכי הוא (טדי) המציא אותה, מאחר שהוא עצמו כלוא ומטופל במתקן שבאי.
שמו האמיתי הוא אנדרו ליידיס, אדם אשר שנתיים קודם לכן רצח את אשתו לאחר שזו הטביעה את שלושת ילדיהם, ומאז הוא מאושפז בשאטר איילנד.
מאז איבד את שפיותו הוא יצר לעצמו עולם דמיוני בו הוא מגלם את הגיבור, על מנת להתמודד עם הטראומה הנפשית באמצעות הדחקתה.
טדי מגלה עוד כי מי שהוא חשב שהיה שותפו, צ'אק, הוא למעשה ד"ר שיאן, רופאו המטפל.
קולי ושיאן מסבירים לאנדרו כי אם לא יחלים, מנהל בית הכלא יורה כי יעבור לובוטומיה.
זכרונו של אנדרו חוזר אליו ובכך מתאפשר לו להתמודד עם העבר, אולם מאוחר יותר הוא חוזר להתנהג כטדי.
קולי נאלץ לשלוח את אנדרו לטיפול, אך רגע לפני כן אנדרו שואל את שיאן האם היה מעדיף לחיות כמפלצת או למות כאדם טוב.
בכך הוא משאיר את הסוף פתוח, ולא ניתן לדעת האם אנדרו הוא טדי (או מאמין בכך), או מעמיד פנים.
שחקן תפקיד לאונרדו דיקפריו טדי דניאלס / אנדרו ליידיס בן קינגסלי ג'ון קולי מארק רופאלו צ'אק ג'קי ארל היילי ג'ורג' נויסמישל ויליאמסדולורס שאנל
על פי העלילה, גיבור הסרט (טדי דניאלס / אנדרו ליידס) השתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו.
בסרט כמו גם במציאות מוצגים במחנה הריכוז קרונות מלאים בגופות, ומסופר שהשומרים נכנעו ללא קרב, ו-50 מהם הוצאו להורג.
בסרט מוצג שמפקד המחנה ניסה להתאבד, מה שלא קרה במציאות.
בנוסף, בדכאו היה שלט "העבודה משחררת" כמו באושוויץ, אך בניגוד למוצג בסרט, השלט היה על השער של המחנה בכתובת קטנה ולא מעל לשער בכתובת גדולה (בדיוק כמו באושוויץ).
שאטרסטאר הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פורס ואקס פקטור חקירות ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #99 ממרץ 1991, ונוצרה על ידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב לייפלד.
את דמותו של שאטרסטאר בסרט הלייב אקשן "דדפול 2" גילם השחקן לואיס טאן.
מקורו של שאטרסטאר מאה שנים בעתיד של הממד החלופי "עולם מוג'ו".
הוא נועד להיות גלדיאטור בתוכנית ריאליטי כמו לונגשוט שנוצר גם הוא באותו עולם, אך בהווה שלו.
הוא הגיע לעולם של המוטנטים החדשים על מנת לגייס אותם שיעזרו לו ולמורדים נוספים להילחם במוג'ו, השליט של עולמו.
לאחר שהם עזרו לו הוא הצטרף לקבוצה כשהם הפכו לאקס פורס, בהנהגת קייבל.
שאטרסטאר גילה שיש לו זיכרונות של מוטאנט בשם בנג'מין ראסל.
זמן מה אחר כך, לאחר ששאטרסטאר נפצע אנושות בקרב גופו אוחד עם זה של בנג'מין ראסל ששכב בבית חולים בתרדמת שנים רבות.
במהלך השנים נרמז רבות על קשר משפחתי בין לונגשוט ושאטרסטאר, ששאטרסטאר הוא בנו של לונגשוט ואולי אפילו גם בנה של המוטאנטית דאזלר, בת זוגו של לונגשוט.
בעקבות אירועי ההשמדה ביקום המארוול, נאסר על קבוצה גדולה של המוטאנטים שנותרו מיציאה ממתחם בשטחי אחוזת אקסבייר.
במהלך מלחמת האזרחים, שאטרסטאר וחברתו לאקס פורס דומינו עזרו לקבוצה הזאת להימלט לבסיס סודי שיסתיר אותם, זאת בעזרת מידע מקפטן אמריקה וניק פיורי.
לבסוף כשאר כל קבוצת המוטאנטים כמעט מתים, הגיבורים משני הצדדים מתאחדים כדי להציל אותם.
בחוברת 43 של הרצת אקס פקטור משנת 2009, מופיע שאטרסטאר כשהוא תחת שליטת מוח של נבל-על בשם קורטקס, ותוקף את ריקטור וסטרונג גאי.
לאחר שהוא נחלץ מהשליטה המוחית הוא מצטרף לקבוצה ומתחיל במערכת יחסים עם ריקטור.
ריקטור, שהשלים עם השתייכותו המינית, רצה להישאר עם שאטרסטאר במערכת-יחסים קבועה, אך שאטרסטאר דחה אותו כדי לבחון אפשרויות אחרות.
לאחר מכן, מתגלה כי וולפסביין בהריון מהארימארי, "נסיך הזאבים" של אסגארד.
עם זאת, שאטרסטאר האמין כי ריקטור הוא אביו של הילד, מה שפוגע במערכת היחסים של ריקטור ושאטרסטאר.
עם זאת, העניינים הסתדרו כששאטרסטאר נפגש עם הארימארי לשיחה בניפלהיים.
שאטרסטאר הוא יציר הנדסה גנטית וכתוצאה מכך יש לו יכולת ריפוי מוגברת, הוא חזק מאוד, זריז מאוד ובעל יכולות אקרובטיות מיוחדות שנובעות בין היתר מכך שיש לו עצמות חלולות.
יש לו יכולת ללמוד מהר מאוד ויכולת מחשבה אסטרטגית גבוהה.
הוא יכול גם לשחרר גלי הדף דרך הלהבים של החרבות שלו, אך פעולה זאת מותירה אותו עייף ולכן הוא מעדיף לא להשתמש בה.
לאחרונה התגלה שיש ביכולתו, בעזרת החרבות שלו, גם ליצור פורטלים שמאפשרים טלפורטציה.
בין הדברים שנותרו קבועים לגבי אישיותו של שאטרסטאר במהלך כל הופעותיו בקומיקס, היא אהבתו לקרב, והחשיבות שהוא נותן למה שבעיניו נחשב כבוד.
למשל, למרות שהוא מפגין יכולת קליעה גבוהה מאוד עם אקדח הוא מעדיף להשתמש בחרבות.
דבר שהשתנה מאוד הוא היכולת שלו להביע רגשות.
שאטרסטאר הפגין בתחילה מחסור ברגשות והיה אסקסואל מפני שכך הוא גודל ב"עולם מוג'ו".
תחת כתיבתו של ג'ף לואב, שאטרסטאר נעשה רגשי יותר והתחילו להופיע רמזים לקשר גדל בינו ובין ריקטור.
פיטר דייוויד המשיך עם ההתפתחות הזאת של הדמות בכתיבתו את הדמות באקס פקטור.
שאטרסטאר התחיל בקשר רגשי חזק עם ריקטור אך במקביל רצה להמשיך להתנסות מינית עם אנשים נוספים, גברים ונשים.
שאיוסנטפטר (בהונגרית: Sajószentpéter) היא עיר בצפון הונגריה כ-15 ק"מ צפונית למישקולץ.
העיר מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1281 בשם Szentpéter (סנט פטר, פטר הקדוש).
חלקו הראשון של שמה נוסף לה מאוחר יותר, והוא שם הנהר הסמוך, שאיו.
בתקופה זו הייתה העיר בבעלות בית המלוכה ההונגרי.
במהלך קרבות בין ההוסיטים לבין הקתולים נהרסה העיר.
במאות ה-17 וה-18 הייתה העיר בבעלות מספר משפחות אצולה, בהן משפחת ראקוצי (Rákóczi).
במאה ה-19 הפך היישוב, שעד אז הסתמך לכלכלתו על חקלאות, ליישוב תעשייתי.
מכרות פחם נפתחו וכן הוקם מפעל זכוכית.
בהיותו ממוקם באזור תעשייתי, גבר תיעושו של היישוב בתקופת השלטון הקומוניסטי בהונגריה, אך עם התמוטטות השלטון הקומוניסטי בהונגריה נקלעה התעשייה המקומית לקשיים, כפי שקרה ליישובים תעשייתיים אחרים בצפון הונגריה באותה תקופה, והאבטלה גדלה.
בתחילת שנות ה-40 היו בעיר כ-600 יהודים, רובם סוחרים ובעלי מלאכה, שהיו אורתודוקסים בהשתייכותם הקהילתית.
באוגוסט 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות, חלק מתושבי העיר היהודים, שלא הייתה להם אזרחות הונגרית, גורשו לקמניץ-פודולסקי ונרצחו שם.
במאי 1944 הוקם בעיר גטו.
ביוני 1944 גורשו תושבי הגטו למישקולץ, חלקם הועברו לגטו דיושג'ור וכל היהודים, גם משאיוסנטפטר וגם מדיושג'ור, גורשו לאושוויץ.
שאיוגלגוץ (בהונגרית: Sajógalgóc) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
שאיואיוואנקה (בהונגרית: Sajóivánka) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בכפר חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
שאיוקזה (בהונגרית: Sajókaza) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים התיישבו במקום במחצית השנייה של המאה ה-18 ובקהילה פעלו חברה קדישא, אגודת נשים ובית קברות.
בית כנסת נבנה בשנת 1932 והקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי.
בסוף שנת 1941 גויסו 40 גברים מהכפר לעבודות כפייה.
הם נשלחו לחזית אוקראינה שבה לחם הצבא ההונגרי לצד הגרמנים, ושם הועסקו בבניית גשרים ובסלילת דרכים, רובם נספו.
באפריל 1944 רוכזו יהודי המקום ברחבת מכרות הפחם והוחזקו שבועיים תחת כיפת השמיים ואחר כך גורשו לגטו דיושג'ר משם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו 28 יהודים וחידשו את חיי הקהילה ובגלל עוינות התושבים הלא יהודים עזבו בזה אחר זה, ובשנת 1957 כבר לא ישבו יהודים בכפר.
שאיובאבון (בהונגרית: Sajóbábony) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית שאיובאבון קטנה משמעותית מ-3,291 תושבים בשנת 1990 עד 2,625 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 666 תושבים).
שאיואצ'ג (בהונגרית: Sajóecseg) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
שאיוהידווג (בהונגרית: Sajóhídvég) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בשאיוהידווג חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
שאיוקאפולנה (בהונגרית: Sajókápolna) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית שאיוקאפולנה קטנה משמעותית מ-487 תושבים בשנת 1990 עד 369 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 118 תושבים).
שאיוקרסטור (בהונגרית: Sajókeresztúr) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית שאיוקרסטור קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-1,655 תושבים בשנת 1997 עד 1,423 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-14%).
בשאיוקרסטור חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
שאיולאד (בהונגרית: Sajólád) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית שאיולאד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-3,158 תושבים בשנת 2005 עד 2,732 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-13%).
בשאיולאד חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
שאיולאסלופלווה (בהונגרית: Sajólászlófalva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית שאיולאסלופלווה קטנה משמעותית מ-487 תושבים בשנת 1990 עד 418 תושבים בשנת 2021 (ירידה של כ-15%).
שאיופאלפלה (בהונגרית: Sajópálfala) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית שאיופאלפלה קטנה משמעותית מ-822 תושבים בשנת 2007 עד 692 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
בשאיופאלפלה חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
שאיופטרי (בהונגרית: Sajópetri) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בשאיופטרי חיו מעט יהודים ובמקום גם היה בית קברות יהודי שנהרס ובשטחו נבנתה שכונת מגורים..
שאיושניה (בהונגרית: Sajósenye) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
שאיוואמוש (בהונגרית: Sajóvámos) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
שאי (בהונגרית: Sály) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאי קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-2,066 תושבים בשנת 1990 עד 1,633 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-21%).
בשאי חיה קהילה יהודית ובמקום היה בית כנסת ועד היום קיים בית קברות יהודי.
דויד אג'די, במקור קליין, 1885 – 1960) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עור, אורולוג.
שאיוארש (בהונגרית: Sajóörös) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
שאיוסגד (בהונגרית: Sajószöged) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
שאיומרצ'ה (בהונגרית: Sajómercse) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאיומרצ'ה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-310 תושבים בשנת 1990 עד 197 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
שאיונמטי (בהונגרית: Sajónémeti) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאיונמטי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ־666 תושבים בשנת 1990 עד 442 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ־33%).
בשאיונמטי חיו מעט יהודים, ובמקום קיים בית קברות יהודי.
שאיופישפקי (בהונגרית: Sajópüspöki) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאיופישפקי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-561 תושבים בשנת 1990 עד 454 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-19%).
שאיובלזד (בהונגרית: Sajóvelezd) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאיובלזד קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-870 תושבים בשנת 1990 עד 703 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-19%).
שאטרסטוק היא חברת תוכן אמריקאית, ספקית צילומים, תמונות, גרפיקה וקטורית, איורים, קטעי וידאו ומוזיקה, כמו גם כלי עריכה.
היא נסחרת בבורסה של ניו יורק מאז 2012.
החברה נוסדה בשנת 2003 על ידי המתכנת והצלם ג'ון אורינגר והמטה שלה ממוקם בניו יורק.
שאטרסטוק מחזיקה ספרייה של כ-200 מיליון תמונות זמינות לשימוש ללא תמלוגים, וכן כ-10 מילון קטעי וידאו ומוזיקה ברישוי מתאים למשתמשי הקצה (מנויים ורוכשים) של החברה.
שאטרסטוק שהחלה את דרכה כאתר אינטרנט למנויים בלבד, התרחבה ב-2008 והוסיפה את האפשרות לרכישת מוצרים בודדים (א לה קארט).
שאי האטן הוא תסריטאי ומפיק אמריקאי.
הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון במוסקו, איידהו, בשנת 2012 ובבית הספר לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת לויולה מרימאונט בשנת 2016.
לאחר שסיים את לימודיו, האטן החל את הקריירה שלו כמתמחה ולאחר מכן עוזר תסריטאי בחברת ההפקה Team Downey.
בעודו שם, הוא כתב את התסריט הספקולטיבי הראשון שלו בשם "!Maximum King", המתמקד בסטיבן קינג במהלך ההפקה של סרט הבימוי היחיד שלו, "מקסימום אוברדרייב".
בשנת 2016 נבחר התסריט ב, סקר שנתי לתסריטים שטרם הופקו.
הוא המשיך בכתיבת תסריט ספקולטיבי נוסף בשם "Ballerina" (בלרינה), אשר נרכש בשנת 2017 על ידי ליונס גייט כדי שיופק על ידי חברת ההפקה של ג'ון וויק, Thunder Road Films.
האטן ייחס את הטון של "בלרינה" למה שהוביל להבאתו לצוות הכתיבה של "ג'ון וויק 3" ומאוחר יותר "ג'ון וויק 4".
האטן גם כתב מספר תסריטים שזאק סניידר הפיק החל מסרטי נטפליקס משנת 2021 "צבא המתים" והפריקוול שלו "צבא הגנבים", ואחריהם אופרת החלל האפית "ירח המרד".
לסדרות טלוויזיה, הוא כתב פרקי פיילוט ל-"(Future) Cult Classic", סדרת טלוויזיה סאטירית, ו"אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", שעליה גם קיבל קרדיט בתור מפיק בפועל.
+סרטיםשנהכותרתבמאיהערות2019ג'ון וויק 3צ'אד סטהלסקי2021צבא המתיםזאק סניידרצבא הגנביםמתיאס שווייגהופר2022משמרת יוםג'יי ג'יי פרי2023ג'ון וויק 4צ'אד סטהלסקיירח המרדזאק סניידר2024ירח המרד - חלק שני: המצלקתזאק סניידרתסריטאי2025ג'ון וויק מציג: בלרינהלן וייסמןתסריטאי
+טלוויזיהשנהכותרתקרדיט בתורהערותתסריטאימפיק בפועל2019(Future) Cult Classicפיילוט2021אני יודע מה עשית בקיץ האחרוןפרק 1TBAצבא המתים: וגאס האבודהבהפקה
שאטלרו (בצרפתית: Châtellerault היא קומונה במחוז ויין בחבל אקיטן החדשה בצרפת, על נהר ויין.
שאטלרו היה מעוז חשוב בצד הצפוני של פואטו , שהוקם על ידי רוזן פואטייה כדי לאבטח את גבולותיו בתחילת המאה ה-10. בשנת 1793 מנתה הקומונה 7,725 תושבים, ובשנת 2017היו בה 31,840 תושבים.
מימי הביניים נודעה שאטלרו בתעשיית הסכו"ם וייצור החרבות שלה, ובשנת 1816 הפכה הקומונה למרכז לייצור נשק עבור ממשלת צרפת.
Manufacture d'armes de Châtellerault היה אחד מארבעת יצרני הנשק העיקריים של צרפת בבעלות המדינה, וסיפק את רוב כלי הנשק הקלים של חיל הרגלים ששימשו את צבא צרפת ואת הצי הצרפתי.
המפעל נוסד בשנת 1819, ופעל עד לסגירתו כמתקן לייצור נשק בשנת 1968. המפעל ייצר את הרובה לבל 1886, שהיה הנשק בעיקרי של חיל הרגלים הצרפתי העיקרי במלחמת העולם הראשונה.
זה גם היה המקור לייצור של 500,000 רובי מוסין נגאן הראשונים מדגם 1891, מכיוון שתעשיית הנשק הרוסית לא יכלה להתכונן מהר מספיק כדי לייצר אותם עבור חימוש מחדש של צבא האימפריה הרוסית.
המתקן הפך למאגר המרכזי של כל הארכיונים הצבאיים הצרפתיים הקשורים לענייני חימוש.
בקומונה יש כמה כנסיות קתוליות, פרוטסטנטיות ואוונגליסטיות וכן שני מסגדים.
שאילתה (בעבר רווח הכתיב שאילתא) היא שאלה שחבר פרלמנט מציג בפני שר בממשלה.
השאלה חייבת לעסוק בתחום עיסוקו של המשרד שעליו ממונה השר.
המילה שאילתה שבה לשימוש בעקבות הצעתו של זלמן שזר, לימים נשיא ישראל השלישי.
בערך בשנת 1945 חיפש דוד רמז, יו"ר ישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות באותה עת, חלופה עברית למילה אינטרפֵּלציה (interpellation); הוא פנה אל שז"ר, והלה הציע מיד לייחד להוראה זו את המילה הקיימת שאילתא (בעקבות הארמית שְׁאֵלְתָא).
על השאילתה להיות מנוסחת בתמציתיות ובנייטרליות ולעסוק בסוגיה ספציפית וקונקרטית.
יושב ראש הכנסת רשאי לפסול או לנסח מחדש שאילתות פגומות.
לשר הנשאל ניתנים 21 יום להשיב על השאילתה, ויושב ראש הכנסת רשאי להוסיף עליהם עוד 21.
התשובה לשאילתה מוקראת על ידי השר הנשאל - או על ידי שר אחר לאחר אישור יושב ראש הכנסת - במליאת הכנסת, אלא אם כן השואל אינו נוכח, ואז התשובה מועברת לפרוטוקול הישיבה מבלי שתוקרא; רשאי השואל לבקש שהתשובה תישלח אליו בדואר או תפורסם ב"דברי הכנסת" מבלי שתוקרא.
בנוסף לכך, רשאי השר לסרב לענות לשאילתה אם הוא חושב שיש בהקראת התשובה בפומבי משום נזק למדינה.
כלי השאילתה נועד לסייע לחברי הכנסת בפיקוח על עבודת משרדי הממשלה.
שימוש נכון של חבר כנסת בשאילתות עשוי להביא לחשיפת עוולות, להפיכת העשייה המשרדית שקופה לציבור, ואף לשינוי מדיניות נקודתי.
במהלך השנים חלה ירידה עקבית בשימוש של הח"כים בכלי זה.
בידי הכנסת מצויים הכלים לחייב את משרדי הממשלה לענות לשאילתות אך אין להם מוטיבציה לכך בשל השתייכות רובם לקואליציה.
כתוצאה אחוז קטן מאוד מתוך השאילתות המוגשות מקבל מענה.
על פי פקודת העיריות רשאי חבר מועצת עירייה להגיש לראש העירייה שאלה המנוסחת "בקיצור נמרץ" לא יאוחר מ־48 שעות לפני תחילת ישיבת מועצה ועל ראש העיר להשיב בכתב ולהקריא את התשובה באותה ישיבה.
כל חבר מועצה רשאי להגיש עד שתי שאילתות בכל ישיבה.
השואל רשאי להציג, לאחר הקראת התשובה שאלה קצרה נוספת בעל פה שתענה במקום על ידי ראש העירייה או אדם מטעמו.
תשובות לשאילות יינתנו בתחילתה של ישיבה מן המניין, השאילתות והתשובות יירשמו בפרוטוקול הישיבה.
שאיפ אמרלהו (באלבנית: Shaip Emërllahu; נולד ב-13 באפריל 1962) הוא משורר אלבני.
שאיפ אמרלהו נולד בשנת 1962 בכפר טרבוש (Trebosh), שבקרבת העיר טטובה (בצפון-מערב מקדוניה, אז חלק של יוגוסלביה) ולמד שפה וספרות אלבנית באוניברסיטת פרישטינה (קוסובו).
בשנת 2000 ראה אור ספרו "...גם אנחנו מעידים" על מעשי הטבח בקוסובו.
אמרלהו כותב שירה ומסות ועובד כעורך הדפים הספרותיים של אחד העיתונים היוצאים לאור בסקופיה, בירת מקדוניה.
זאת בנוסף לכהונת פרופסור באוניברסיטה בטטובה.
רבים משיריו מתייחסים למצב המיעוט האלבני בבלקן.
שאכטה הוא סרט טלוויזיה ישראלי קצר שנכתב ובוים על ידי יקי יושע.
הסרט הוא דרמה משטרתית קצרה בת 25 דקות.
עלילת הסרט מתרכזת במערכת היחסים הנוצרת בין צעירה שנתפסה מעשנת סיגריית קאנביס, לבין הבלש החוקר אותה.
הסרט הופק על ידי אשתו של יושע, דורית יושע, ומככבים בו עמוס לביא ויעל הדר.
"שאכטה" היה המיזם השלישי ברציפות שבו שיתפו פעולה יושע ולביא, כאשר קדמו לו סרט הטלוויזיה "משחק חייו", שנותר באותה שנה שבה הופק "שאכטה" וסדרת הדרמה "המונה דופק" משנת 1995.
ממסים נדיפים מהווים קבוצה מגוונת של חומרים ממסים אורגניים, חומרים דליקים וגזים הנשאפים באופן מכוון כסמים פסיכואקטיביים.
השפעותיהם של חומרים אלה נעות בין תחושת שכרות, בדומה לשכרות מאלכוהול לבין הזיות.
ממסים נדיפים נמצאים בשימוש בעיקר בקרב ילדים, בני נוער, אסירים ואנשים אחרים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, המשתמשים בחומרים הללו כסם.
הסיבה לכך היא שחומרים אלה, המיועדים לשימושים אחרים, נמכרים באופן חוקי, במחיר זול יחסית או מצויים במוצרים זמינים וחוקיים, כגון: מכלי תרסיס, דבקים, מבשמי אוויר, בנזין לרכב, נוזל למציתים, צבע, טיפקס, מדללי צבע, פריאון (גז קירור למזגנים), חומר לניקוי מקלדות מחשב ועוד.
ממסים נדיפים עלולים להזיק לבריאות המשתמשים כיוון שאינם מיועדים לשימוש אדם בריכוזים שבהם הם משווקים.
חלק מן המשתמשים בממסים נדיפים נפגעים ואף נהרגים כתוצאה מהשפעות החומרים העלולים לגרום להיפוקסיה (חנק כתוצאה ממחסור בחמצן), דלקת ריאות, אוטם שריר לב או דום לב, או חנק כתוצאה משאיפת קיא.
משתמשים אחרים נפגעים כתוצאה מהשפעות חומרים נוספים המעורבים בממס הנדיף, כך למשל, כוויות כתוצאה מהתלקחות אדי דלק, או התנהגות מסוכנת בשעה שהם תחת השפעת הסם, למשל, קפיצה מגג בניין לאחר שאיפת פריאון.
הממסים הנדיפים המשמשים כסמים, לא הוכרו כסמים בפקודת הסמים המסוכנים בישראל.
מצב דומה קיים בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם.
בארצות הברית וקנדה דאגו רשויות הממשל המקומי להגביל את מכירת כמה מן הממסים הנדיפים המשמשים כסמים.
כך למשל, הוגבלה מכירת "דבק מטוסים" לקטינים, כיוון שחומר זה משמש לעיתים קרובות כסם.
השימוש בממסים נדיפים כסם מכונה לעיתים קרובות בשם "הרחת דבק" .
משתמשי ממסים נדיפים שואפים את אדי החומר או תרסיס של החומר, זאת באמצעות הצמדת שקית פלסטיק לפיהם ולאפם, או על ידי שאיפת החומר ישירות מן המכל שבו הוא נמכר, למשל דלק או מדלל צבע.
גז תחמוצת החנקן המשמש כחומר דוחף במכלי קצפת מתוקה מוכנה, תרסיסים לשיער או מכלי תרסיס שמן לטיגון, מוחדר לשקית פלסטיק ונשאף ממנה.
יש משתמשים המסננים את התרסיס באמצעות סמרטוט.
גזים מסוימים, כגון פרופאן ובוטאן נשאפים ישירות ממכל הגז שבו הם נתונים.
מעת שהגז חודר לריאות הוא נספג במהירות למחזור הדם.
לעיתים ההשפעה הפסיכואקטיבית של הממס הנדיף היא כה מהירה עד שהיא דומה להשפעת הזרקה של סם פסיכואקטיבי ישירות לווריד.
השפעת שימוש בממסים נדיפים עשויה להיות מגוונת מאוד בהתאם למינון החומר ולסוג החומר שבו נעשה שימוש.
אדם השואף כמות קטנה של אדי "דבק מטוסים" או מדלל צבע עשוי להיפגע באופן דומה לשכרות מאלכוהול – מצב של עוררות, תחושת עליצות קיצונית (אופוריה) ולאחריה תחושת דיכאון.
אדם השואף כמות גדולה של ממסים או גזים, עשוי לחוש בהשפעות חזקות יותר של הסם, כגון עיוות בתפיסת מקום וזמן, הזיות והפרעות נפשיות.
בטווח הקצר לאחר השימוש משתמשים רבים חווים כאבי ראש, בחילה והקאות, הפרעה בדיבור, אובדן קואורדינציה ונשימה קולנית.
לאחר שימוש ממושך בממסים נדיפים מופיעה פריחה אופיינית על עור הפנים, סביב האף והפה.
בגדיהם, עורם ונשימתם של משתמשים בממסים נדיפים מדיפים ריח חריף של החומר הכימי שבו השתמשו, דבר המשמש אחד הסימנים הבולטים להתמכרות.
לעיתים ניתן לזהות את הממס הנדיף אף בזיעתם של המשתמשים.
השימוש בממסים נדיפים עלול לגרום לנזק למוח, למערכת העצבים, לכבד וכן לאיברים אחרים בגוף.
בטווח הקצר מקרי המוות כתוצאה משימוש בממסים נדיפים נגרמים בעיקר משאיפת קיא בשעה שהמשתמש חסר הכרה, או משילוב של דיכוי מערכת הנשימה והיפוקסיה, סיכון זה גבוה במיוחד בעת שימוש בגזים כבדים מן האוויר כגון בוטאן או אדי בנזין.
הסיכון שבשימוש במנת-יתר קטלנית של הסם, בעת שימוש בממסים נדיפים, גבוה יותר משימוש במנת-יתר בהזרקת אופיאטים כגון הרואין.
ניתן למנוע את רוב מקרי המוות כתוצאה משימוש בממסים נדיפים אם המשתמש מקבל טיפול החייאה באופן מיידי לאחר הפסקת הנשימה.
אולם רוב מקרי המוות מתרחשים בשעה שהמשתמש נמצא לבדו, או בחברת משתמשים אחרים שאף הם תחת השפעת הסם.
ממסים נדיפים מסוימים מסוכנים יותר מאחרים, כך בנזין וגז קירור למזגנים.
היפוקסיה עלולה להתרחש בשעה שהמשתמש שואף את הגז מתוך שקית פלסטיק הצמודה לפניו, דבר המונע ממנו לנשום אוויר צח.
אולם, חלק מן הגזים הנשאפים כבדים מן האוויר ועלולים שלא להינשף מן הריאות אם המשתמש מתחיל לנשום ברדידות.
משתמשים רבים אף סבלו מכוויות קטלניות לאחר שהשתמשו בחומרים דליקים.
נשים הרות המשתמשות בממסים נדיפים עלולות ללדת תינוקות במשקל נמוך יותר ובעל תחלואה גבוהה יותר.
קיימים מחקרים המצביעים על שכיחות גבוהה יותר של מומים מולדים אצל נשים אשר שאפו בנזין בעת ההריון.
שאיפת בוטאן עלולה לגרום לסחרחורות, הרדמות, מחסור בחמצן, חוסר סדירות בקצב הלב וכוויות קור.
בוטאן הוא הגז הנמצא בשימוש רחב ביותר בבריטניה כסם פסיכואקטיבי וגרם ל-52% ממקרי המוות בין משתמשי ממסים נדיפים בשנת 2000. על ידי התזת בוטאן ישירות לגרון, זרם הנוזל עלול עם התפשטותו לרדת לטמפרטורה של מינוס 20 מעלות צלזיוס ולגרום לכיווץ שרירי הגרון.
חלק מן הממסים הנדיפים עלולים לגרום אף לדום לב פתאומי.
חלק מן הגזים הנשאפים גורמים כנראה לרגישות יתר של הגוף לאדרנלין.
במצב זה, עליה פתאומית ברמת האדרנלין בגוף (למשל כתוצאה מפחד פתאומי הנגרם מהזיות), עלולה לגרום לחוסר סדירות קטלנית בקצב הלב.
גז תחמוצת החנקן ("גז צחוק", "גז קצפות") עלול לגרום למוות כתוצאה מחנק אם המשתמש שואף את הגז ישירות ממכל גדול, מסיכה או צינור.
בדרך כלל, משתמשים אקראיים של תחמוצת החנקן ממשיכים לנשום אוויר צח לאחר ששאפו את הגז מתוך בלון או שקית.
אולם, אם המשתמש חובש מסיכה המחוברת למכל הגז הוא נושם גז טהור ללא נשימת חמצן.
אם הגז נשאף ישירות ממכל גז, ההתפשטות המהירה של הגז גורמת לירידה חדה בטמפרטורה ועלולה לגרום לכוויות בשפתיים ובגרון, דבר שאינו מתרחש בעת שאיפה מבלון.
אתר שימש כסם פסיכואקטיבי בתקופת היובש, כאשר מכירת אלכוהול הייתה בלתי חוקית לאורך תקופה של למעלה מ-10 שנים.
את האתר שאפו או שתו ובחלק מן הערים בארצות הברית צריכת האתר החליפה לחלוטין את צריכת האלכוהול.
אולם עם ביטול האיסור על צריכת אלכוהול ירדה הפופולריות של השימוש באתר, זאת לאור הסיכון המוגבר למוות בצריכת סם זה וכן הנזקים שהוא גורם לקיבה ולדרכי העיכול.
השימוש בדבק, צבע ובנזין כסמים פסיכואקטיביים כמעט ולא היה ידוע קודם לשנות החמישים.
במחצית השנייה של המאה ה-20 הפכה הרחת דבק לתופעה עולמית.
הסיבות ל"פריחה" זו של השימוש בדבק כסם נתונות לוויכוח ובין הפעילים בחינוך נגד סמים יש הטוענים כי מסעי הפרסום שנועדו למנוע את השימוש בדבק כסם, דווקא תרמו לעליית השימוש בחומר זה.
העלייה העיקרית בשימוש בגז ממכלי תרסיס הייתה בשנות ה-80 כאשר פחת השימוש בגזי חממה ואלה הוחלפו על ידי גזים המזיקים פחות לסביבה, כגון בוטאן ופרופאן.
השימוש בממסים נדיפים נפוץ בקהילות עניות, במדינות בלתי מפותחות ובמדינות מפותחות (כך למשל, בקרב קהילות ילידים בצפון קנדה או באוסטרליה).
כיוון שניתן לרכוש ממסים נדיפים באופן חוקי ובזול, חומרים אלה זמינים לבני נוער בכל שכבות האוכלוסייה.
אולם, שימוש בממסים נדיפים לאורך זמן, או על ידי מבוגרים, מאפיין שכבות אוכלוסייה עניות מאוד או אלה שבשולי החברה.
ילדי ילידים בקהילה מבודדת בשם דייוויס אינלט באזור צפון לברדור זכו לתשומת לב לאומית כאשר בשנת 1993 נמצא שרובם שואפים בנזין.
שלטונות ניופאונדלנד ולברדור התערבו ושלחו רבים מילדים אלה לטיפול במוסדות מחוץ לקהילה.
אף על פי שהקהילה כולה הועתקה למקום יישוב אחר, עדיין קיימות בה תופעות נרחבות של שימוש בממסים נדיפים.
תופעות דומות דווחו בקהילות ילידים מבודדות אחרות בצפון קנדה.
שאיפת צואה היא תופעה נפוצה בקרב עניים וחסרי בית, במספר ארצות בדרום מזרח אסיה, כגון תאילנד ומלזיה.
על ידי הכנסת צואה של בעלי חיים, או בני אדם, לשקית פלסטיק או לפחית אטומה והותרתה בשמש נוצר תהליך של פירוק כימי הפולט גז מתאן הפועל כסם פסיכואקטיבי.
המשטרות המקומיות מתקשות להגיב לתופעה זו לאור העובדה כי צואה איננה מוכרזת כסם מסוכן והשימוש בה חוקי.
שאיפת צואה היא תופעה מוכרת אף בחלק מארצות אפריקה.
במדינות אלה אף קיימת תופעה של הרחת דבק לאלה היכולים לקנות את החומר.
שאיפת צואה נעשית בדרך כלל על ידי העניים ביותר שאין ידם משגת אף קניית דבק.
שאיפת בנזין הפכה לנפוצה בצי הרוסי לאחר שנעשו ניסיונות להגביל את אספקת האלכוהול לאנשי הצוות בספינות בשנות ה-80. הסרט הדוקומנטרי משנת 2001 "ילדים בתחתית" (Children Underground) תיאר שימוש נרחב בשאיפת חומר בשם אאורולק (Aurolac) אצל ילדי רחוב בבוקרשט, רומניה.
תופעה של שאיפת בנזין אף קיימת בכפרים ועיירות נידחות במזרח אירופה.
שאיפת בנזין באוסטרליה היא תופעה הקיימת בעיקר באזורים מרוחקים בהם קיימות קהילות ילידים אבוריג'ינים.
בקהילות עניות אלה הבנזין הוא החומר הנדיף הזמין ביותר ולכן הפך לסם פסיכואקטיבי נפוץ.
ההשערה היא כי תחילת השימוש בבנזין כסם פסיכואקטיבי בין ילידי אוסטרליה החלה לאחר שחיקו את התנהגותם של חיילים מצבא ארצות הברית אשר הוצבו באזורים נידחים אלה בעת מלחמת העולם השנייה.
בתחילת המאה ה-21 שאיפת בנזין היא תופעה נפוצה בין קהילות אבוריג'ינים בטריטוריה הצפונית, במערב אוסטרליה ובחלקים הצפוניים של דרום אוסטרליה וקווינסלנד.
בין השנים 1981-1991 דווחו 60 מקרי מוות של גברים אבוריג'ינים ושלושה מקרי מוות של נשים אבוריג'יניות, כתוצאה משאיפת בנזין.
גילאי הנפטרים נעו בין 11 עד 32. גורמי המוות כללו דלקת ריאות, אוטם שריר הלב או דום לב, שאיפת קיא וכוויות.
בקהילות אבוריג'ינים רבות ילדים מנסים שאיפת בנזין לפחות פעם או פעמיים במהלך התבגרותם.
לאחרונה היו דיווחים אף על שאיפת בנזין בקרב אבוריג'ינים באזורים עירוניים סביב הערים דרווין ואליס ספרינגס.
בניסיון להילחם בתופעה החלה חברת הדלק האוסטרלית BP Australia לשווק דלק אופל בעל נדיפות נמוכה אשר לא ניתן להשתמש בו לצורך שאיפה.
שינוי זה הביא לירידה בשאיפת דלק בקהילות מסוימות.
שלושת החומרים הנדיפים בעלי השימוש הגבוה ביותר בהודו ובדרום אסיה הם דבק מגע בעיקר מתוצרת "דנדרייט" (Dendrite) המיוצר בכלכתה וכן טולואן (הידרוקרבון ארומטי ליפופילי) המצוי במדללי צבע וכן משחת "לודקס" המשמשת להקלה על כאבי שרירים.
ממסים וגזים המשמשים לשאיפה מצויים במגוון רחב של מוצרים זולים וחוקיים המשמשים באחזקת הבית, או בשימוש משרדי, תעשייתי ובאחזקת הרכב.
מספר מוצרים ביתיים ומשרדיים מכילים ממסים שבהם נעשה שימוש כסמים, כגון טולואן ואצטון.
מוצרים אלה כוללים נוזל טיפקס, מסיר לק ציפורניים (אצטון), טושים צבעוניים לסימון קבוע המכילים את החומר קסילן.
גז למזגנים (פריאון), גזים המשמשים לדחיפת חומר מתוך מכלי תרסיס כגון מטהרי אוויר, ניקוי מקלדת מחשב, שמן לטיגון, קוטלי חרקים ותרסיס לשיער.
כמו כן מכלי קצפת מוכנה לשימוש.
בין המוצרים תעשייתיים המכילים ממסים וגזים שבהם נעשה שימוש כסמים: טרפנטין, בנזין, צבע, תרסיסי צבע ומגוון דבקים לייבוש מהיר (כגון "דבק מטוסים").
בתרסיס המיועד לסייע בפעולת מאייד המנוע בטמפרטורות נמוכות קיים אתר.
מכלים של בוטאן נמכרים לשימוש בכלי ריתוך ביתיים.
שאיין היא עיר הבירה של מדינת ויומינג שבארצות הברית, והגדולה בערי המדינה.
היא ממוקמת במחוז לאראמי בדרום־מזרח המדינה.
ב-4 ביולי 1867, מופה לראשונה האזור בו נמצאת כיום העיר שאיין (אז היה האזור חלק מטריטוריית דקוטה, לימים חלק מטריטוריית ויומינג) על ידי גנרל גרנוויל דודג' (
General Grenville Dodge), במטרה להקים במקום את קו מסילת הברזל יוניון פסיפיק.
ב-8 באוגוסט 1867 התאגדה העיר, וב-10 באוגוסט נבחר ראש העיר הראשון ה.
באותה עת, התגוררו בעיר כ-600 תושבים, מרביתם עובדי מסילות הברזל.
קו הרכבת הגיע למקום בו נמצאת כיום העיר ב-13 בנובמבר באותה שנה, והתיישבו באזור כ-4,000 מתיישבים אשר כללו כורים, בוקרים, גנבים, זונות, והוקמו בעיר בתי עינוגים ("סאלון" -"saloon").
גרנוויל דוג' לא נתן לעיר את שמה, היה זה אחד מאנשי צוותו שהעניק לה את השם "שאיין" על שם השבט האינדיאני "שאיין", שהיה ידוע בתעוזתו, ובתוקפנותו.
שבט זה הקשה מאוד על בוני מסילות הברזל במלאכתם.
בחודש דצמבר באותה שנה אישר בית המחוקקים של טריטוריית דקוטה את הקמת העיר.
העיירה שאיין נבחרה כבירת טריטוריית ויומינג, בהיותה העיר הגדולה והחשובה בטריטוריה, וכן בשל היותה העיר היחידה המחוברת לרשת מסילות הברזל.
עם הפיכת הטריטוריה למדינה, הפכה העיר לבירתה.
דרך העיר עובר כביש בינמדינתי 25, העובר מניו מקסיקו ועד ויומינג, וכביש בינמדינתי 80, המקשר את ניו יורק לקליפורניה.
בעיר פועל שדה התעופה שאיין.
קווי הרכבת של חברת יוניון פסיפיק מקשרים את העיר לערים אחרות במערב ארצות הברית.
בעונה השנייה בסדרה "יריחו" שאיין היא עיר הבירה של המדינה שקמה בעקבות ההפצצות.
דיק, "האיש במצודה הרמה", מתוארת ארצות הברית במציאות חליפית, "הטירה הגבוהה" שממוקמת בעיר שאיין.
בסדרה גיהנום על גלגלים, מתוארת צמיחתה של העיר מתוך בניית היוניון פסיפיק.
המועדון החברתי של שאיין, סרט בכיכובם של ג'יימס סטיוארט והנרי פונדה (1970)
השאילתות הוא ספר הלכתי מאת רב אחא משבחא גאון, מראשית תקופת הגאונים, והוא כנראה הספר הראשון המצוי בידינו שנתחבר אחרי תקופת התלמוד.
הספר, הכתוב בארמית בבלית, הוא אוסף של דרשות מסוג השאילתא, על סדר פרשות השבוע.
לכל פרשה יש שאילתות אחדות, ולעיתים נותן המחבר כמה חלופות עבור הדרשן בתוך אותה דרשה עצמה.
כל שאילתא עוסקת בנושא הלכתי אחד בסדר ובסגנון מיוחדים, בחלוקה לארבעה חלקים: פתיחה במצווה מסוימת, שאלה הלכתית הקשורה אליה, דברי אגדה הקשורים באופן כללי לנושא, ולבסוף תשובה לשאלה ההלכתית.
דברי האגדה, אשר במקור היוו חלק נכבד מגוף הספר, כמעט ואינם נמצאים בנוסחים שלנו, משום שהמעתיקים לא מצאו בהם עניין רב; בתחילה דחקו אותם לסוף השאילתא, ולבסוף השמיטו אותם לחלוטין, ברוב השאילתות.
השאלות הן נדמות לרוב פשוטות, אך המעיין יראה שאינן הצגת רק נושא הלכתי בצורת שאלה ותשובה; אלא הטמעת חידושים וביאורים בין הדברים.
לעיתים מביא המחבר הצעה לנוסח אחר של שאילתא, שבה השאלה והתשובה מתחלפים ביניהן, ומה שמובא כהנחה פשוטה בנוסח אחד מובא כתשובה לשאלה בנוסח השני.
מגמתו של החיבור היא אמנם להסביר בצורה פשוטה נושאים ידועים, וחלק גדול מן הדברים ידועים ליודעי ספר, אך בעיון נמצא שאכן יש בהם גם חידוש הלכתי.
מעטות הן הפסיקות בספר שאינם נמצאים בתלמוד, אלא שבתוך הרצאת הדברים מובלעים חידושים רבים בפרשנות התלמוד ובפסיקת ההלכה.
עוד עניין מחודש בספר שהוא משקף ידע הלכתי כללי שהיה בתקופת חיבור הספר.
אין ידיעה ברורה באשר לתפקידו של רב אחא בחיבור הספר - האם הוא עצמו חיבר את הדרשות, או שמא רק ליקט דרשות ידועות שהיו עד זמנו ואסף אותן לקובץ מסודר לשימוש עבור הדרשנים.
הספר מסתמך בעיקר על התלמוד הבבלי והמקורות התנאיים שלפניו, ואינו מזכיר דברים מן התלמוד הירושלמי או ממקורות ארצישראליים בתר-תלמודיים.
מקור חשוב נוסף לספר הוא מסורות פרשנות ופסיקה אנונימיות שעברו בעל פה בישיבות הגאונים.
רבי שמעון קיירא, מחבר ספר הלכות גדולות הרבה להתבסס על הפסקים המובאים בשאילתות, והוא מצוטט רבות בספרי הפוסקים הראשונים, והאחרונים.
מהדורה ראשונה של הספר נדפסה בוונציה בשנת ה'ש"ו (1546).
מהדורה שנייה נדפסה בדיהרנפורט, עם פירוש קצר של ר' ישעיה פיק ברלין בשנת 1786. הנצי"ב מוולוז'ין, כתב פירוש מקיף על השאילתות, ופירוש זה נדפס בווילנה, בשנים 1861–1867. ספר השאילתות עם פירוש הנצי"ב, חזר ונדפס מספר פעמים על ידי מוסד הרב קוק בירושלים.
בשנים ה'תש"ך-ה'תשל"ז הוציא לאור פרופ' שמואל קלמן מירסקי מהדורה חדשה של השאילתות על-פי כתבי יד בנוסח שונה ובסדר שונה, וצירף למהדורתו פירושים עתיקים והערות משלו.
בשנת תשנ"ב פרסם פרופ' ירחמיאל ברודי מחקר מקיף 'לתולדות נוסח השאילתות', בו הגיע למסקנה כי הספר עבר שינויי צורה רבים עד שהגיע לידינו, וכי מתוך תשעת כתבי היד שבידינו, לשמונה יש אב משותף אחד, ומולם עומד כתב יד ששון של הספר.
בתוך כך מתח ברודי ביקורת על מהדורת מירסקי, על שלא לקחה בחשבון את התפלגות כתבי היד הזו, וכן על ליקויים אחרים שלה, לשיטתו.
בהקדמתו של מירסקי, הוא מפרט ומתאר את כתבי היד שהשתמש בהם למהדורתו;
ס: סינסינטי, נמצא בהיברו יוניון קולג', כבן אלף שנה
פ: פריז, רשימת צוטנברג 308
ר: פריז, רשימת צוטנברג 309
ו: ותיקן, נמצא בספריית הוותיקן Vat.
נ: כת"י הנצי"ב, מונח בספריית בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) בניו יורק
א: כת"י אוקספורד, בספרייה הבודליאנית, MS.
Oppenheim 70 (רשימת נויבאוער 539) - ספרד ה'רנ"ב
כ: כת"י אוקספורד, בספרייה הבודליאנית, MS.
Huntington 343 (רשימת נויבאואר מס' 540) - ספרד (פרובנס?) המאה ה-15
ש: כת"י ששון תואר באהל דוד ח"א עמ' 112
בבלשנות, במילונאות ובאטימולוגיה, שאילת מילים היא הליך בו דוברי שפה אחת מוסיפים מילים ללקסיקון (אוצר מילים) של שפתם מלקסיקון של שפה אחרת.
עקרונית, מילה שמקורה בשפה אחרת מכונה "מילה שאולה".
אולם מכיוון ששאילת מילים היא תופעה נפוצה המתרחשת במגע בין קהילות דוברות (או כותבות) שפות שונות, זיהוי כל המילים השאולות בשפה כלשהי דורש מחקר היסטורי מדוקדק ומעמיק, ובלתי אפשרי לדובר השפה שאינו חוקר או בלשן.
כבר בעברית המקראית ניתן לזהות מילים שאולות, כגון "אחשדרפן" – מילה שאולה מהשפה הפרסית, או "מס" ו"שֹר", השאולות מהמצרית הקדומה.
"מילה שאולה" מכונה לעיתים מילה נודדת, וַנדרווֹרט (מגרמנית: Wanderwort) או מילה תועה.
כמעט כל שפה מכילה בלקסיקון שלה מילים שמקורן בשפה אחרת, אך יש תחומים בלקסיקון בהם נפוץ השימוש במילים שאולות ויש תחומים בהם נדיר למצוא מילים שאולות.
מילים שאולות נפוצות בעיקר בתחומי הרפואה, הטכנולוגיה והמדע, בהם מתקיימת אינטראקציה נרחבת עם שפות דומיננטיות ועם דוברים מארצות אחרות.
לרוב נשאלים מושגי יסוד ומונחים מקצועיים (ז'רגון מקצועי), שמות של טכנולוגיות, שמות של מכשירים מתוחכמים, שמות מכונות ושמות המצאות.
ישנן תופעות דומות לשאילת מילים, המפורטות בהמשך.
חוקרי תרגום ציינו מספר גורמים לשאילת מילים:
קרבה גאוגרפית וקשרים הדוקים בין עמים ותרבויות;
ביטוי מכוון לקרבה תרבותית בין עמים;
שימוש במילים לועזיות הנתפסות כיוקרתית או ייחודיות;
תקשורת המונים (בפרט האינטרנט) – הרבה ידיעות בעיתונות הן ידיעות המתורגמות באופן חפוז.
למתרגם לא תמיד יש זמן לחפש מילה מתאימה בשפתו עבור מושגים המופיעים בכתבה;
קשרים חברתיים בין דוברי שפות שונות, בני אותה ארץ ובני ארצות רחוקות.
שאילת מילים באה לרוב כדי להתגבר על חסר בלקסיקון הקיים.
יש צורך במילה חדשה כדי לציין במדויק מושג או רעיון חדש, המצאה טכנולוגית, תרופה או מכשיר חדש והדרך הנוחה או המהירה ביותר למלא את הצורך היא אימוץ המילה המתייחסת למושג החדש משפה אחרת.
דרכים אחרות להשלמת לקסיקון הם באמצעות תחדיש (נאולוגיזם), כלומר המצאת מילה או צירוף מילים, או באמצעות הרחבת משמעות של מילה קיימת בשפה.
שאילת מילה נוחה יותר מסיבות נוספות: טכנולוגיות או רעיונות חדשים מועברים בדרך כלל בתיווך אנשים השולטים הן בשפה המקומית והן בשפת הקהילה בה הומצאו הטכנולוגיה או הרעיון.
ציבור החשוף לשפה זרה ומכיר מושג או רעיון בשמו הזר, נוח לו להמשיך להשתמש בו גם בדיבור עליו בשפה המקומית.
הרחבת משמעות של מילה קיימת בשפה מקומית מגבירה את עמימות השפה, המכבידה על דובריה.
סיבה אחרת לשאילת מילים או להפסקת שאילת מילים היא תרבותית.
נטייה של עם להידמות לעם אחר מגבירה את שאילת המילים משפתו של השני ואילו נטייה להיבדלות מגבילה אותה.
דוגמה להליך שאילת מילים תרבותי הוא שאילת מילים מצרפתית לערבית בקרב בני המעמד הערבי הגבוה בימי הקולוניאליזם.
אנשי מעמד זה החלו לקרוא לבעלי מקצוע, כמו: סַפָּר, נהג ושֹר, בשמותיהם הצרפתיים במקום בשמותיהם הערביים.
דוגמה הפוכה לנטיית היבדלות שמובילה להפסקת שימוש במילים מושאלות ניתן לראות במהפכת הטורקים הצעירים.
כחלק מהשאיפה להפסיק להידמות לעמי המזרח התיכון אימצו הטורקים את האותיות הלטיניות וזנחו את האותיות הערביות וגם הפסיקו להשתמש במילים שאולות מערבית ומפרסית ואף שינו את שמות עריהם.
סיבה נוספת לשאילת מילים היא ששימוש במילים לועזיות תורם ביצירת אווירה שבאה יחד עם השפה הזרה.
מסתבר, שהקהל נמשך יותר לשחק "באולינג" מאשר "כדורת" או להצביע למועמד עם "אג'נדה" ולא עם "מדיניות".
החיסרון העיקרי בשאילת מילה הוא הקושי להתאים את המילה הזרה לכללי הפונולוגיה והמורפולוגיה של השפה המקומית.
לפעמים, המילה הזרה כוללת הגאים, צירופי הגאים או מבנה הברה שאינו חוקי בשפה המקומית.
לפעמים, המילה תהיה קצרה או ארוכה מהרגיל, תכלול הטעמה או טונים שלא קיימים בשפה המקומית, או שתהא בנויה בצורה שאינה מאפשרת הוספת מוספיות או שינויים מורפולוגיים אחרים, שהם הכרחיים בשפה המקומית.
שאילת מילים גלובלית משפות שולטות, לפי תחומים:
אמנות – רוב המונחים הטכניים במוזיקה קלאסית שאולים מאיטלקית; בתחום הבלט, מצרפתית.
עסקים – האנגלית, שנחשבת לשפת העסקים הבינלאומית, ייצאה לשפות אחרות מונחים רבים מעולם העסקים והטכנולוגיה.
פילוסופיה – מונחים רבים, כולל המילה פילוסופיה עצמה, מקורם ביוונית, ובשליטתה הבלתי-מעורערת של יוון העתיקה בפילוסופיה, כמו גם בתחומי המתמטיקה, הבלשנות, הכלכלה, והפוליטיקה בתקופת האימפריה הרומית.
דת – דתות יצרו אוצר מילים ומונחים קשורים לדת, והושאלו מילולית מהשפה בה נוצרה הדת לשפות אחרות.
ערבית (אסלאם): ח'ליפה, חג', קוראן;
עברית (יהדות): שבת, בתור "יום מנוחה", הושאל מילולית לכמה שפות;
סנסקריט (הינדואיזם): גורו (מורה רוחני);
מדע (לטינית): מדעי הרפואה עושים שימוש בלקסיקון לטיני נרחב, כתוצאה מהתפתחות הרפואה בלטינית בימי הביניים.
ישנן תופעות דומות לשאילת מילים, כגון שאילת משמעות (תרגום שאילה), שאילת שורשים או שאילת מילה תוך שינוי הגייתה ("אצטדיון" היא מילה שהושאלה לעברית תוך שינוי הגייתה).
בשונה מתרגום שאילה, בשאילת מילים המילה עוברת פונטית מהשפה התורמת לשפה המקבלת ללא תרגום המילה.
שאילת מילים מחייבת הבנה בסיסית של משמעות המילה ונטייה לדו-לשוניות.
תופעה דומה לשאילת מילים היא שאילת משמעות: הוספת משמעויות למילה שיותר משמעויות שלה יתאימו לאלו של המילה המקבילה בשפה הזרה.
לדוגמה, המושג "הסלמה" הוא השאלת המשמעות "החמרה" עבור השורש ס.ל.מ.
זאת בדומה למושג "escalation", באנגלית.
את תופעת שאילת המשמעות ניתן לראות גם בביטויים.
הביטוי "לקח חלק" מושאל מאנגלית במשמעות "השתתף".
זוהי משמעות שלא הייתה לצירוף מילים זה בעבר בעברית.
הביטויים "מסביב לשעון" ו"עשרים וארבע על שבע" הושאלו מאנגלית ומשמעותם זהה לביטוי העברי הוותיק "יומם ולילה".
מילה שאולה נכתבת בשפה החדשה לפעמים לפי כללי כתיב השפה המקבלת ולפעמים, בהתאם לכללי הכתיב בשפת המקור.
לדוגמה, המילה השאולה "פנסיה", נכתבת בעברית בסמ"ך, כי בלשון המקור היא נכתבת ב-S.
לעומת זאת, המילה השאולה "פיצה", נכתבת בעברית בהתאם לכללי הכתיב העברי ללא שאילת כתיב המקור.
בחיקוי כתיב המקור היינו מאייתים את המילה בזי"ן כפולה ולא בצד"י.
האנגלית, שאלה מהאיטלקית הן את המילה "פיצה" והן את הכתיב שלה; באנגלית מאייתים "pizza" ב-z כפולה ולא בצירוף האותיות tz (או לחלופין ts), שתואם את כללי הכתיב באנגלית להגיית צליל האות צ.
שאילת מבנים דקדוקיים נדירה יותר משאילת מילים.
לדוגמה, שם סיפורו של חיים נחמן ביאליק, "החצוצרה נתבישה", מכיל פועל בבניין "נתפעל".
בניין זה, שכיום הוא נדיר, הושאל לעברית מהארמית והיה נפוץ בשפת חז"ל.
דוגמה עברית נוספת לשאילת מבנה דקדוקי היא שאילת הקידומת "re", משפות אירופה, שפירושה הוא "מחדש".
וריאציה על השאילה הזו היא חיקוי המשמעות שלה בעזרת אימוץ הבניין "שפעל".
דוגמה קיצונית לשאילת מבנים דקדוקיים, ניתן למצוא בשפה הארמית החדשה הצפון-מזרחית (המכונה גם "כורדית יהודית").
בניבי שפה זו, אבד חלק נכבד ממערכת הטיית הפעלים של השפות השמיות ובמקומו רובו הושאלה דרך ההטייה של השפות ההודו-אירופיות, הנעזרת בפועל הקיום ("להיות", to be) ובפועל השייכות (to have) כפעליי עזר.
שאילת מילים קיימת בשפה העברית לרבדיה השונים, החל מהעברית המקראית ועד ימינו.
מילים שאולות קרויות בדרך כלל מילים לועזיות.
מקור המונח "לועזית" או "לעז" בפסוק: והוא נגזר מהשורש לע"ז, שמשמעותו ככל הנראה: "דבר סתום" או "מילים לא ברורות" (השוו לערבית: لغز לע'ז = חידה).
בתקופה מאוחרת נדרשה המילה לעז כראשי תיבות בדיעבד: "לשון עם זר".
שפות עיקריות מהן ינקה העברית מילים לועזיות (חלק מהמילים הפסיקו להיות בשימוש):
עברית מקראית: אכדית, ארמית, מצרית
עברית משנאית: ארמית בבלית, יוונית קוינה, לטינית, פרסית
עברית של ימי הביניים: ערבית, לטינית
תקופת תחיית הלשון העברית: גרמנית, צרפתית, יידיש, פולנית, רוסית, ערבית
עברית ישראלית: אנגלית, ערבית, יידיש, גרמנית, פולנית, רוסית (יש גם הבדלים בין-דוריים)
מילה לועזית מוגדרת כמילה שמקורה בשפה זרה המתפקדת לצד מילה עברית מקבילה מבחינה סמנטית (לדוגמה: מודל-דגם).
חלק מהמילים הלועזיות נטמעו בעברית בתקופות קדומות שלה, ובפי דובר עברית בת זמננו אינן נחשבות ללועזיות.
מילים לועזיות שהצטרפו לעברית במאה השנים האחרונות מוצגות ב"מילון לועזי-עברי".
גם המילונים העבריים הכלליים כוללים מילים לועזיות רבות, כמו: טלפון, אינדוקטרינציה, ועוד.
האקדמיה ללשון העברית מנסה לתת תחליפים למילים לועזיות.
לעיתים התחליף המוצע נקלט בקרב דוברי העברית, ולעיתים הם מעדיפים להמשיך ולהשתמש במונח הלועזי.
יצחק אבינרי תיאר את הגישות השונות ביחס לשימוש במילים לועזיות:
מעבר מלועזית לעברית מקובל מאוד בישראל בשמות משפחה ושמות פרטיים, תהליך הקרוי עברות (במקור: שיעבור, שהוא חידוש שלא נקלט בשפה).
שאילת מילים מעברית לשפות אחרות
שמות פרטיים רבים, תנכ"יים, הושאלו מעברית לשפות הרבות אליהן תורגם התנ"ך.
לרבים מהשמות האלו יש פירוש רק בעברית.
למשל, השמות באנגלית Jerome או John, הם שאילה של השמות העבריים "יהורם" ו"יהוחנן", שפירושיהם העבריים הם "אלוהים גדול" ו"אלוהים חנן", בהתאמה.
ישנן גם מילים אחרות שהושאלו דרך תרגום התנ"ך לשפות אחרות, וחלקן באמצעות סדר התפילה הנוצרי שעשה שימוש ליטורגי במזמורי תהילים ובביטויי תפילה עבריים, למשל במילים העבריות "הללויה" ו"אמן".
לטענתו של אבשלום קור, המילה האנגלית news, מקורה בפסוק .
זאת, מכיוון שהמורפולוגיה של המילה news זרה לאנגלית, שהרי אין בה מילים דומות כמו olds.
שפת היידיש שאלה מן העברית מילים רבות בתחומים לקסיקליים מגוונים.
בכך השתנתה היידיש מניבים ושפות אחרות שהתפתחו מגרמנית.
חלק מהמילים הללו הושאלו מהיידיש לאנגלית.