tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלכסנדר עזבה את CSI: מיאמי זמן קצר לפני סוף עונת 2007-2008. היא חזרה לסדרה כשחקנית אורחת מספר פעמים בין השנים 2008–2009.
בסתיו 2008 לוהקה בתור הדמות הראשית בסדרת הדרמה Treme שעלתה לשידור בשנת 2010. היא שיחקה את לדונה בטיסט-ויליאמס, בעלת פאב בשכונה בניו אורלינס שנפגעה על ידי הוריקן "קתרינה".
היא זכתה לשבחי המבקרים על ההופעה שלה בתוכנית.
הסדרה הסתיימה אחרי ארבע עונות.
מאוחר יותר היא לוהקה בסדרה של שונדה ריימס, סקנדל, בתפקיד מאיה לואיס, אמה של אוליביה פופ (קרי וושינגטון).
ב-2015, היא הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים עבור תפקיד זה.
ב-2014 שיחקה את ויולה, אחותה הגדולה של בסי סמית (קווין לטיפה), בסרט סיפורה של בסי סמית, סרט ביוגרפי על אלילת הבלוז.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לשחקנית המשנה הטובה ביותר של פרס מבקרי הטלוויזיה.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "יום הפטריוט" לצידם של מארק וולברג, מליסה בנויסט, מישל מונאהן, קווין בייקון וג'יי.
Middlestatכחול מושחת (אנ')ג'אנל הולנד2004Perfect Strangersקריסטי קפלן2006Rainלטישה ארנולד2007First BornDierdre2016אישה, חלקלסליPushing Deadדוטהגיבורים של בוסטון
רוברט קנדי נונס נסימנטו (בפורטוגזית: Robert Kenedy Nunes Nascimento; נולד ב-8 בפברואר 1996) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הכנף והקשר בפצ'וקה, בהשאלה מריאל ואיאדוליד.
קנדי החל את הקריירה במחלקת הנוער של פלומיננסה הברזילאית בגיל 8. לאחר שבע שנים עבר לקבוצה הבוגרת, בה שיחק כשנתיים ורשם 30 הופעות ליגה ושני שערים.
ב-25 ביוני 2015 נמכר למועדון האנגלי צ'לסי תמורת 6.3 מיליון פאונד.
שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף במקומו של סזאר אזפיליקווטה בהפסד 1–2 לקריסטל פאלאס.
ב-1 במרץ 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי צ'לסי בליגה בניצחון 1–2 על נוריץ' סיטי, שער זה נקבע לאחר 39 שניות והיה לשער המהיר ביותר בעונה.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל לווטפורד לעונה אחת.
ב-23 בינואר 2018 הושאל קנדי לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה.
ב -2 בספטמבר 2019, הושאל לחטאפה מלה ליגה בה כבש שער אחד.
ב-18 באוגוסט 2021 הושאל קנדי לפלמנגו.
בשנת 2013 זומן קנדי לנבחרת ברזיל הצעירה עד גיל 17, בה כבש 6 שערים בשמונה משחקים בקופה אמריקה עד גיל 17, שלושה מתוכם נגד נבחרת ארגנטינה הצעירה.
לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 זומן קנדי ביחד עם חברו לקבוצה ז'רסון לנבחרת ברזיל הצעירה עד גיל 20, אך לא השתתף בתחרות בגלל מחלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה קנדה לצד בעלות הברית החל מ-9 בספטמבר 1939, לאחר שהפרלמנט והסנאט אישרו את הכרזת המלחמה.
למחרת, הביא וינסנט מאסי, הנציב העליון של קנדה בממלכה המאוחדת למלך ג'ורג' השישי את המסמך בו הכריזה קנדה מלחמה על גרמניה הנאצית.
בזמן המלחמה היה הצבא הקנדי פעיל כמעט בכל המערכות, אם כי רוב הקרבות שלו התרחשו באיטליה וצפון מערב אירופה, כמו גם בצפון האוקיינוס האטלנטי.
במהלך המלחמה למעלה מ-1.1 מיליון קנדים שירתו בצבא הקנדי, הצי המלכותי הקנדי, חיל האוויר המלכותי הקנדי, וכוחות השייכים לחבר העמים הבריטי.
העלות הכספית של המלחמה בין השנים 1939 עד 1950 הייתה 21.8 מיליארד דולר.
בסוף המלחמה חיל האוויר הקנדי היה הרביעי בגודלו בעולם, והצי הקנדי היה החמישי בגודלו בעולם.
במהלך המלחמה צי הסוחר הקנדי ביצע 25,000 מסעות ברחבי האוקיינוס האטלנטי, ו-130,000 טייסים של בעלות הברית הוכשרו בקנדה במסגרת תוכנית האימונים האווירית של חבר העמים הבריטי.
ב-6 ביוני 1944 חטיבת החי"ר הקנדית השלישית נחתה על חוף "ג'ונו" שבנורמנדי בשיתוף פעולה עם כוחות בעלות הברית.
למלחמת העולם השנייה היו השפעות תרבותיות, פוליטיות וכלכליות משמעותיות על קנדה, כולל משבר הגיוס ב-1944, אשר השפיע על האחדות בין הפרנקופילים לבין האנגלופילים.
המלחמה גם חיזקה את הכלכלה הקנדית עקב המאמץ המלחמתי, והשפיעו על מעמדה הגלובלי של קנדה.
הרוב הגורף של כוחות אלה התמקם בולדיווסטוק והשתתף במעט מאוד קרבות לפני שנסוג משם יחד עם כוחות זרים אחרים.
מבין כל 1546 הקנדים שידוע שהשתתפו במלחמה, נהרגו בקרבות 721 איש.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קנדה הייתה דומיניון עצמאי חלקית של האימפריה הבריטית, ויצאה אוטומטית למלחמה לצד בריטניה, אם כי נשמרה זכותה להחליט על צורתה ומידת מעורבותה במלחמה.
עם זאת, חוק וסטמינסטר הפך את קנדה למדינה ריבונית באופן מלא, תאורטית שווה לבריטניה ושאר הדומיניונים של חבר העמים הבריטי.
למרות זאת, פרשנים אחדים ציינו שקנדה עדיין מחויבת להכרזת המלחמה של בריטניה משום שהיא נעשתה בשם בית המלוכה שסמכותו גם על קנדה, אך ראש ממשלת קנדה, ויליאם ליון מקנזי, הצהיר שוב ושוב כי "הפרלמנט יחליט".
בסוף 1936 אמר קינג לפרלמנט: "המדינה שלנו נגררת לסיטואציות בינלאומיות עד כדי כך שאני חושב שהדבר מדאיג".
באוגוסט 1939 התאחדה ממשלתו, כולל הקנדים והצרפתים, למלחמה באופן שכנראה לא היה קורה בתקופת משבר מינכן, אם כי גם חברי הקבינט וגם המדינה התבססו חלקית על ציפייה שההשתתפות בקנדה תהיה "מוגבלת".
שלא כמו בשנת 1914, כשהמלחמה באה כהפתעה, הממשלה הכינה אמצעים שונים לבקרת מחירים, קיצוב וצנזורה, והוחל מחדש חוק אמצעי המלחמה משנת 1914. לאחר יומיים של דיונים, אישר בית-הנבחרים ונתן סמכות להכריז מלחמה על ממשלת גרמניה הנאצית.
קבוצה קטנה של מחוקקים בקוויבק ניסתה לתקן את הצעת החוק, ומפלגת המפלגה הקומוניסטית, ג'יי ס.
וודסוורת', הצהירה כי חלק ממפלגתו התנגדה לכך.
וודסוורת' היה היחיד מבין חברי הפרלמנט שהצביע נגד הצעת החוק.
הסנאט גם העביר את הצעת החוק באותו יום.
הקבינט הכין באותו לילה כרוז של מלחמה, שאותו חתם המושל הכללי לורד טווידסמיר ב-10 בספטמבר.
המלך ג'ורג' השישי אישר את הצהרת המלחמה של קנדה על גרמניה ב-10 בספטמבר.
מאוחר יותר הכריזה קנדה מלחמה על איטליה (11 ביוני 1940), יפן (7 בדצמבר 1941) ומעצמות אחרות של הציר, המעוגנת בעיקרון שחוקת וסטמינסטר העניקה את הסמכות הריבונית לקנדה.
עם פרוץ המלחמה, מעורבותה של קנדה במלחמה באירופה הוגבלה לדיוויזיה אחת, ודיוויזיה נוספת שהגנה על קנדה גופא.
אף על פי כן, גודל הכוחות הקנדיים חרג במידה ניכרת מהתוכניות שפורסמו לפני המלחמה.
במהלכה גייס הצבא 730 אלף איש, חיל האוויר 260 אלף וחיל הים 115 אלף, לצד התחמשות ועלייה ליותר מ-400 ספינות, כולל 3 נושאות מטוסים ו-2 סיירות.
בנוסף, אלפי קנדים שירתו בחיל האוויר המלכותי הבריטי.
כמחצית מצבא קנדה, ו-75% מאנשי חיל האוויר שלה, לא עזבו את המדינה, בהשוואה לאוסטרליה וארצות הברית בה 75% מהכוחות נפרסו מחוץ למדינה.
בסך הכול בסוף המלחמה שירתו 1.1 מיליון גברים ונשים.
המאמץ הימי הקנדי סייע לשמור על הנתיבים הימיים באוקיינוס האטלנטי פתוחים לאורך כל המלחמה.
קנדה הייתה המדינה היחידה בצפון אמריקה שהייתה מעורבת באופן פעיל במלחמה לפני ההתקפה על פרל הארבור.
חלק מכך שיקף את מדיניות "האחריות המוגבלת" של מקנזי קינג, ראש ממשלת בריטניה, ואת דרישות העבודה במאמץ המלחמתי של קנדה.
נוסף על כך, הנסיבות במלחמה לא אילצו את קנדה לשלוח כוחות רבים, לאחר נפילת צרפת ב-1940 והיעדר חזית מערבית, יחד עם דרישות לחיילים שהיו יחסית מצומצמות בחזיתות אחרות.
מלבד ניסיון הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942, קנדה לא לחמה בשום קרב משמעותי בחזית האירופית עד לפלישה לסיציליה ב-1943. מאוחר יותר היו החיילים הקנדים בין הראשונים שנכנסו בשערי רומא.
אף על פי שהתייעצה עם קנדה בקביעות, בריטניה הייתה האחראית למעשה על הכנת תוכניות המלחמה של שתי המדינות בתשעת החודשים הראשונים במלחמה.
הדבר תאם את הבטחתו של מקנזי קינג, כי לא ישלח חיילים בניגוד לרצונם להילחם מחוץ לקנדה.
המדינה הייתה המקום העיקרי בו התנהלה תוכנית האימונים האווירית של האימפריה הבריטית.
131,553 אנשי חיל אוויר הוכשרו, כולל 49,808 טייסים, הוכשרו בקנדה בין אוקטובר 1940 עד מרץ 1945. יותר ממחצית מבוגרי התוכנית המשיכו לשרת בחילות האוויר הקנדי והבריטי.
כך כוח שהכשיר עד פרוץ המלחמה 125 טייסים בשנה, הכשיר 1,460 מדי ארבעה שבועות.
יש המשערים שבריטניה לא הייתה מעוניינת במשלוח חיילים קנדים מחוץ למדינה.
ב-1937 הסכימו קנדה ובריטניה כי כל הציוד הצבאי הקנדי שייוצר במדינה, ישתמש בעיצוב בריטי.
אמנם סביר להניח כי הכוחות תמיד לחמו זה לצד זה ולכן שניהם צריכים לשתף פעולה, אבל הדבר אילץ את קנדה להיות תלויה ברכיבים שיוצרו מצדו השני של האוקיינוס האטלנטי.
בתקופה שבין כניעת צרפת וכיבושה על ידי גרמניה ביוני 1940, ועד פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941, סיפקה קנדה לבריטניה מזון ואמצעי לחימה בשיירות ימיות ואוויריות, וכמו כן העבירה טייסים ומטוסים ללחימה נגד הלופטוואפה בקרב על בריטניה.
במהלכו, בין 88 ל-112 טייסים קנדים שירתו בחיל האוויר המלכותי, רובם הגיעו לבריטניה בהתנדבות.
עד סוף הקרב על בריטניה עמד מניין הטייסים הקנדים ההרוגים על 23. במהלך הקרב, הצטרפו טייסות של חיל האוויר המלכותי הקנדי וטייסים בודדים לחיל האוויר המלכותי, והשתמשו בסופרמרין ספיטפייר ובהוקר הוריקן במהלכו.
ב-1 בינואר 1943 היו בבריטניה די מפציצים וצוותי אוויר קנדים כדי לייסד את להק מספר 6 בחיל האוויר הקנדי, אחד מ-8 להקים תחת פיקוד המפציצים הקנדי.
על הקרקע, נפרסו יחידות קנדיות למקרה של פלישה גרמנית.
לאחר כניעת צרפת מסרו הבריטים לקנדים כי תיתכן פלישה גרמנית לצפון אמריקה, וכי על קנדה להיערך בהתאם.
בעקבות מסר זה, החלה קנדה להתמגן.
חיילים קנדים נשלחו אל ניופאונדלנד, בחופה המזרחי של קנדה והנקודה הקרובה ביותר לאירופה.
מחשש לניתוק הקשר בינה לבין בריטניה, כבשה קנדה את איסלנד באביב 1941, לאחר פלישה בריטית מקדימה.
ב-24 ביוני הציגה ממשלת קנדה את התקציב הראשון שחצה את רף המיליארד דולר, מתוכו 700 מיליון הוקצו להוצאות המלחמה לעומת 126 מיליון דולר בשנים 1939–1940. עם זאת, לא היווה התקציב מעמסה על הכלכלה הקנדית, שהגיעה לשיא מאז הקמת קנדה.
בנוסף, החלה ממשלת קנדה בגיוס חיילים לצבא, אך על מנת להימנע ממשבר הגיוס של 1917, הוחלט שרק חיילים שיתנדבו יישלחו אל מעבר לגבולות קנדה.
ממשלת ארצות הברית חששה מפני אפשרות של ניצחון גרמני באירופה.
בנקודה זו נעשה שימוש בדוקטרינת מונרו, לפיה כל התקפה על קנדה נחשבה להתקפה על ארצות הברית.
הבדלנים האמריקאים שהתנגדו לסיוע האמריקאי לבריטניה לא יכלו למתוח ביקורת על סיוע לקנדה, שעל פי סקר זכה לאחוזי תמיכה של 81%.
העיתון הבדלני שיקגו טריביון, הפתיע ותמך בסיוע הצבאי לקנדה ב-19 ביוני.
דרך מקנזי קינג, ביקשה ארצות הברית מבריטניה לפזר את הצי המלכותי שלה ברחבי האימפריה כך שהגרמנים לא יוכלו להשתלט עליו.
ב-16 באוגוסט 1940 נפגש קינג עם רוזוולט בעיירת הגבול אוגדנסבורג, פגישה שהביאה להסכם אוגדנסבורג, לפיו שתי המדינות הסכימו להקים את ועד ההגנה המשותף, ארגון שהמשיך להתקיים גם אחרי המלחמה.
בסתיו 1940 נראה המצב כה מתוח שהוועד המשותף הסכים שבמקרה של תבוסה בריטית תקבל ארצות הברית את השליטה על הצבא הקנדי.
באביב 1941, כשהמצב הצבאי השתפר, סירבה קנדה לקבל את ההסכמה הזו.
בסתיו 1941 קיבלה ממשלת בריטניה את הצעתה של ממשלת קנדה לשלוח שני גדודי חי"ר ומפקדת חטיבה (1,975 חיילים) כדי לחזק את כוחם של הבריטים, ההודים והחיילים המקומיים בהונג קונג.
כוח זה היה ידוע בשם "כוח C", והגיע להונג קונג באמצע נובמבר 1941, אך ללא כל הציוד שלו.
הכוח התמקם בתחילה בצידו הדרומי של האי, על מנת שיוכל להתמודד עם נחיתה אמפיבית.
ב-8 בדצמבר, בעקבות המתקפה על פרל הארבור, החלו היפנים בהתקפה גם על הונג קונג עם כוח הגדול פי ארבעה מחיל המצב של בעלות הברית.
חיילים קנדים הוזעקו למתקפת נגד והשתתפו בקרב הראשון שלהם ב-11 בדצמבר.
לאחר קרב מר נכנעו המגנים ב-25 בדצמבר.
כוח C איבד 290 חיילים במהלך הקרב ועוד 267 נספו במחנות השבויים היפנים.
עם הכרזת המלחמה, ציפתה בריטניה שקנדה תישא באחריות להגנה על מושבותיה באמריקה הצפונית.
אמרסון מפקח ההגנה על ניופאונדלנד, ווינסטון צ'רצ'יל הורה לו לשתף פעולה עם קנדה ולעמוד ב"פלישה ידידותית", כפי שהוא עודד את מקנזי קינג לתמוך בפלישה קנדית לניופאונדלנד.
במרץ 1942 ארגן המפקח אמרסון ארגונים רשמיים, כמו חיל האוויר של ניופאונדלנד, ושילב אותם ביחידות הקנדיות.
כמה גדודים קנדים הוקמו בניופאונדלנד במהלך מלחמת העולם השנייה; החטיבה המפורסמת ביותר הייתה יחידת הרובאים המלכותיים של קנדה, שהוצבה בקייפ ספיר לפני שנשלחה להונג קונג.
בחודש יולי 1941 הגיעו חיילים מאי הנסיך אדוארד כדי להחליף אותם.
ב-1941 ו-1942 הועברה חטיבת לינקולן וולאנד לנמל התעופה גנדר, ואחר כך לסנט ג'ונס.
בהמשך, בנה הצבא הקנדי מבצר בקייפ ספיר ובו מספר תותחים גדולים על מנת להרתיע את הגרמנים שביצעו פשיטות ימיות באזור.
נבנו מבנים נוספים שהשקיפו על נמל סנט ג'ונס.
מחסנים ובונקרים הוקמו בגבעות הסאות'סייד ורשתות טורפדו נפרסו לאורך מפרץ הארבור.
תותחים הוקמו באי בל כדי להגן על צי הסוחר מפני התקפת צוללות.
הצבא הבריטי גייס שתי יחידות מניופאונדלנד לשירות מחוץ לקנדה: יחידת ארטילריית השדה ה-59 ויחידת ארטילריית השדה ה-166. היחידה ה-59 שירתה בצפון אירופה, ואילו 166 שירתה באיטליה וצפון אפריקה.
הגדוד המלכותי של ניופאונדלנד גויס גם הוא, אך הוא לא יצא את גבולות ניופאונדלנד.
מספר 125, טייסת מניופאונדלנד, שירתה באיטליה ובוויילס וסיפקה תמיכה במהלך D Day.
הטייסת פורקה ב-20 בנובמבר 1945.
כל החיילים הקנדים שהוקצו לניופאונדלנד בין השנים 1939–1945 זכו במדליית שירות המתנדבים הקנדי על שירותם.
מכיוון שבקנדה, בדרום אפריקה, ובאוסטרליה הוצאו מדליות מתנדבים משלהן, ממשלת ניופאונדלנד הכינה גם כאלו מטעמה בשנת 1978. מדליית שירות ההתנדבות המלחמתית הוענקה רק לחיילי ניופאונדלנד ששירתו מחוץ לקנדה אך לא קיבלו מדליה.
זמן קצר אחרי המתקפה על פרל הארבור וכניסת ארצות הברית למלחמה, תקפו כוחות יפנים את האיים האלאוטיים.
במהלך הקרב על האיים, קיימו מטוסים קנדים טיסות סיור לאיתור צוללות יפניות, בזמן שעל הקרקע התפרסו לצד הכוחות האמריקאים כוחות קנדים.
מכורח הנסיבות, השתתפו הקנדים בקרב אחד בלבד, במבצע קוטג' באי קיסקה, אך בשלב זה כבר נמצאו הכוחות היפנים בנסיגה.
ממשלת קנדה לחצה לצירוף כוחותיה ללחימה.
אי לכך, ב-19 באוגוסט 1942, 5,000 חיילים מהדיוויזיה הקנדית השנייה ו-1,000 חיילי קומנדו בריטים נחתו בעיר דייפ שבצפון צרפת בהתקפת הכוחות המשולבים הגדולה היחידה בצרפת טרם הפלישה לנורמנדי.
שעה שמספר גדול של מטוסי קרב טסו בשמי העיר, חיל הים הפגיז את העיר במידה מוגבלת, על מנת למנוע נזק לעיר ולאזרחים בה.
כתוצאה מכך, הכוחות הנוחתים נאלצו לתקוף חוף מוגן בכבדות ללא הפצצה מסייעת.
חיל האוויר המלכותי נכשל בניסיונו לגרור את הלופטוואפה לקרב אווירי, ואיבד 106 מטוסי קרב (מתוכם לפחות 32 מאש נ"מ או תאונות), בהשוואה ל-48 בלבד עבור הלופטוואפה.
הצי המלכותי איבד 33 נחתות ומשחתת אחת.
שני חיילים קנדים עוטרו בצלב ויקטוריה על פעולתם בדייפ.
הלקחים שנלמדו מהקרב בדייפ שימשו מאוחר יותר את בעלות הברית בבואן לתכנן את מבצע לפיד לכיבוש צפון אפריקה והפלישה בנורמנדי.
יש צורך בתמיכת ארטילריה, לרבות תקיפות אוויריות;
יש להימנע מהתקפה חזיתית על עיר נמל מוגנת;
בעוד הקנדים שירתו באוויר, בים וביבשה ביחידות קטנות שסופחו לבעלות הברית האחרות, המערכה באיטליה הייתה הראשונה מאז מלחמת העולם הראשונה שבה הפעילה קנדה דיוויזיות שלמות.
חיילים קנדים השתתפו בפלישה לסיציליה ולאיטליה.
למעלה מ-25 אלף חיילים קנדים נפגעו במהלך המערכה באיטליה.
הדיוויזיה הקנדית הראשונה והבריגדה הקנדית המשוריינת הראשונה לקחו חלק בפלישת בעלות הברית לסיציליה, שכונתה מבצע האסקי ב-10 ביולי 1943, ולאחר מכן גם בפלישה לאיטליה גופא, ב-3 בספטמבר אותה שנה.
השתתפות קנדה בפלישות לסיציליה ואיטליה התאפשרו לאחר החלטת ממשלת קנדה לפצל את הארמייה הראשונה שהייתה קודם לכן בבריטניה נטולת מעש.
לחץ ציבורי על הכוחות הקנדים אילץ את הכוחות הקנדים לבצע מהלך צבאי עוד בטרם הפלישה לצפון-מערב אירופה.
הכוחות נלחמו בחזית האיטלקית עד פברואר-מרץ 1945, עת התרחש מבצע גולדפליק.
בשעה שהכוחות הקנדים בחזית האיטלקית הגיעו לשיא גודלם, הם כללו את הקורפוס הקנדי הראשון, הדיוויזיה הראשונה, הדיוויזיה המשוריינת החמישית, ובריגדה משוריינת עצמאית.
קרבות בולטים באיטליה הם קרב מורו ריבר, קרב אורטונה, והקרבות לפריצת קו היטלר והקו הגותי.
שלושה צלבי ויקטוריה הוענקו לחיילי הצבא הקנדי באיטליה.
ב-6 ביוני 1944, בעת הפלישה לנורמנדי, נחתה הדיוויזיה הקנדית השלישית בחוף ג'ונו בנורמנדי, וסבל מאבדות כבדות בשעה הראשונה לנחיתה.
בסוף ה-D-Day הצליחו הקנדים לחדור לעומק צרפת, והקדימו את הבריטים והאמריקאים באתרי הנחיתה שלהם, והצליחו לנצח בחוף אומהה.
בחודש הראשון של המערכה בנורמנדי, הכוחות הקנדים, הבריטים והפולנים נתקלו בכמה מההגנות החזקות ביותר של הגרמנים, כולל דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה, דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12 ודיוויזיית הפאנצר להר.
כמה פעולות שבוצעו על ידי הקנדים היו לפרוץ נתיב לעיר קן ולאחר מכן דרומה לכיוון פאלז, כחלק מניסיון בעלות הברית לשחרור פריז, כשבאותה עת הצבא הקנדי היה מתואם עם הצבא האמריקאי.
הכוחות, שסגרו על כיס פאלז, הצליחו כמעט לחלוטין להשמיד את הצבא הגרמני במקום.
50 אלף קנדים נלחמו ב-D-Day.
אחת התרומות החשובות ביותר של קנדה למאמץ המלחמתי הייתה קרב שפך הסכלדה שניהל הקורפוס הקנדי השני, תחת פיקודו של לוטננט גנרל גאי סיימונס, שהיה כפוף למרות הארמייה הקנדית הראשונה, בפיקוד גנרל הארי קריראר.
הקורפוס כלל את הדיוויזיות הקנדיות השנייה והשלישית ואת הדיוויזיה הקנדית המשוריינת הרביעית.
הדיוויזיה ה-51 הבריטית צורפה לכוחות קנדה.
הבריטים שחררו את אנטוורפן, אך לא ניתן היה להשתמש בנמל העיר עד שהגרמנים לא יורחקו משפך הסכלדה שהיה מבוצר היטב.
בתוך כמה שבועות של לחימה קשה בסתיו 1944 הצליחו הקנדים לנצח את הגרמנים באזור זה.
הכוחות פנו מזרחה ושיחקו תפקיד מרכזי בשחרור הולנד, כשבשנים 1944–1945 היה הצבא הקנדי אחראי על שחרור חלק ניכר מהולנד.
קנדה איבדה 7,600 חיילים בפעולות אלה.
הגעת החיילים הקנדים הייתה בזמן משבר בהולנד שכונה "חורף הרעב".
חיילי צבא קנדה בהגיעם נתנו את מנות הקרב שלהם לילדים וחילקו שמיכות.
מפציצים שימשו להפלת מנות מזון לאזרחים ברוטרדם, אמסטרדם ובהאג בהסכמת גרמניה שהותנתה בכך שהמפציצים לא יטוסו בגובה של מעל 200 רגל.
נוסף על כך, משפחת המלוכה של הולנד עברה להתגורר באוטווה עד לשחרור הולנד, ומרגריט, נסיכת הולנד אף נולדה במהלך הגלות בקנדה.
הנסיכה יוליאנה, ביתה של המלכה וילהלמינה, זכתה למקלט בקנדה יחד עם שתי בנותיה, ביאטריס ואיירין.
במהלך מגוריה במדינה היא נערכה להולדת ביתה השלישית, היא הנסיכה מרגריט.
כדי להבטיח כי הנסיכה תזכה באזרחות הולנדית, העביר הפרלמנט הקנדי חוק מיוחד שהכריז על הסוויטה של הנסיכה יוליאנה בבית החולים כ"אקס-טריטוריאלית.
ב-19 בינואר 1943 נולדה הנסיכה.
למחרת לידתה הונף דגל הולנד מעל מגדל השלום.
זו הפעם היחידה בה דגל זר הונף מעל בנייני הפרלמנט של קנדה.
בשנת 1945, אזרחי הולנד שלחו 10,000 נורות צבעוניות שנבחרו ידנית כמתנת-אחרי-מלחמה לחיילים הקנדים שהשתתפו בשחרור הולנד.
נורות אלו נתלו לאורך גבעת הפרלמנט ודרך המלכה אליזבת'.
הנסיכה יוליאנה הייתה כה מרוצה מהבולטות שניתנה למתנה עד שב-1946 שלחה 20 אלף נורות צבעוניות כאות תודה על קבלתה בקנדה במהלך ימי המלחמה.
מאז, התפשטו הנורות הצבעוניות ברחבי אוטווה כאות לשלום, חופש ולידידות הבינלאומית.
מדי שנה, מקבלת בירת קנדה 10,000 נורות מהמשפחה המלכותית ההולנדית, איתן חוגגים בפסטיבל טוליפ הקנדי.
ב-1995 במלאת יובל לסיום המלחמה, תרמה הולנד 5,000 נורות נוספות לגבעת הפרלמנט, 1,000 לכל בירה פרובינציאלית וטריטוריאלית ו-1,000 לבית החולים בסנט אן-דה-בולון (בית החולים הפדרלי היחיד שנותר בקנדה המנוהל על פי ענייני הווטרנים הקנדים).
נראה כי החיבה שרחשו הולנד וההולנדים כלפי קנדה והקנדים נותרה זמן רב אחרי המלחמה, עד עצם היום הזה.
המערכה באוקיינוס האטלנטי הייתה הממושכת ביותר במלחמת העולם השנייה.
לאחר שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, קנדה נכנסה גם היא למלחמה ב-10 בספטמבר 1939, משום הקשר החזק שלה עם בריטניה.
קרב האוקיינוס האטלנטי היה הקרב המתמשך ביותר במלחמת העולם השנייה.
לאחר שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, קנדה נכנסה מיד, נכנסה למלחמה ב־10 בספטמבר 1939, משום שהייתה להם אינטרס לקיום בריטניה.
תפיסת הביטחון הקנדית נבנתה על בסיס ניצחון בריטי במלחמה זו, יחד עם שמירה על הביטחון הלאומי של קנדה, מבחינה פוליטית היו שחשו כי חובתה של קנדה לצאת לעזרת בנות בריתה.
לדוגמה, ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג היה משוכנע לחלוטין כי זו "החובה הלאומית הברורה" של קנדה "להשיב לבריטניה".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, היה לקנדה צי קטן, שבו שבע ספינות מלחמה.
עם כניסתה למלחמה, נזקקה קנדה לרפורמה בצי כדי לסייע לבריטניה.
כך, עם פרוץ המלחמה היו 3,500 חיילים ששירתו בחיל הים המלכותי הקנדי, ובספטמבר 1940 גדל המספר ל-10,000.
גם סוכנויות ממשלת קנדה שיחקו תפקיד מרכזי בדפוס הלחימה באוקיינוס האטלנטי.
חטיבת הציים הקנדית הפעילה רשת של סוכנים בארצות הברית הנייטרלית עד 1941. סוכנים אלה ניהלו את המשלוחים לבריטניה ואף ניהלו את המערכות ההולכות וגדלות של הצי האמריקאי.
פרסומים מיוחדים בענייני סחר סופקו לחיל הים האמריקאי מאוטווה ב-1941, ועד ההתקפה על פרל הארבור מנהלי הנמלים בארצות הברית עבדו יחד עם קנדה כצוותים.
קנדה גם קיבלה את האחריות לשמור על שתי נקודות מרכזיות ואסטרטגיות באוקיינוס האטלנטי.
הראשונה הייתה ידועה בשם "אמצע האוקיינוס האטלנטי", שמוקמה מחוץ לחופי גרינלנד.
זו הייתה נקודה עוינת בנתיב האספקה שהיה קשה מאוד להשתלט עליה.
עם השימוש באיסלנד כנקודת תדלוק, הצטמצם האזור בו לא היה ניתן לתדלק ל-560 ק"מ.
המשימה השנייה שהוטלה על קנדה הייתה לשלוט בתעלת למאנש במהלך הפלישה לנורמנדי.
"ב-6 ביוני, 50 כלי שיט של חיל הים המלכותי הקנדי פוזרו מחדש עבור אילוצי הפלישה".
משימתם הייתה לשלוט על אזורי הפלישה, לספק סיורים מרוחקים ולמנוע מצוללות גרמניות בתעלה לקבל תגבורת.
קנדה זכתה לצמיחה ניכרת במהלך מלחמת העולם השנייה, כשהפכה ממדינה עם מעט מאוד ספינות מלחמה למדינה בעלת חיל הים השלישי בגודלו בעולם ללא חישוב מדינות הציר.
תפקידה העיקרי היה בהגנה על ספינות הסוחר ששטו מצפון אמריקה לבריטניה וקנדה מילאה את המשימה בהצלחה יחסית.
במהלך המלחמה ארגנה קנדה 25,343 שיירות מוצלחות שסיפקו 164,783,921 טונות מטען.
בסוף המלחמה, נודע ממסמכים גרמניים כי קנדה הייתה אחראית לאובדן 52 צוללות באוקיינוס האטלנטי.
מהצד הקנדי הוטבעו 59 אניות סוחר קנדיות ו-24 ספינות מלחמה.
תקיפות במים הטריטוריאליים והיבשה של קנדה
צוללות U-boat של מדינות הציר פעלו במימי קנדה וניופאונדלנד לאורך כל המלחמה, והטביעו ספינות חיל ים וצי סוחר רבות.
שתי התקיפות הבולטות התרחשו ב-1942, כאשר צוללות גרמניות תקפו ארבע אניות של בעלות הברית שנשאו עפרה בבל איילנד שבניופאונדלנד.
שתיים מהן הוטבעו על ידי U-513 ושתיים אחרות על ידי U-518. התקיפה הביאה למותם של 69 מלחים.
כשהצוללת שיגרה טיל טורפדו לעבר מזח ההעמסה, הפכה בל איילנד למקום היחיד באמריקה הצפונית שהיה נתון להתקפה ישירה של כוחות גרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה.
צוללות גרמניות נמצאו גם בנהר סנט לורנס; במהלך ליל ה-14 באוקטובר 1942, מעבורת ששטה בנהר הוטבעה בפגיעת טורפדו של הצוללות U-69 הגרמנית וטבעה במצר קאבוט עם טביעתם של 137 בני אדם.
שני הצדדים המשיכו להילחם זה בזה וניסו להערים האחד על השני.
מספר תאונות של צוללות גרמניות התרחשו במי קנדה, כמה מהם גם בנהר לברדור.
היבשה הקנדית נפגעה גם כאשר הצוללת היפנית I-26 הפגיזה את מגדלור הנקודה באי ונקובר ב-20 ביוני 1942. גם בלוני תבערה יפנים שוגרו לעבר קנדה, חלקם הגיעו לקולומביה הבריטית ולשאר המחוזות המערביים בקנדה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, לא הייתה קיימת בקנדה תעשייה גדולה מלבד ייצור מכוניות.
עם זאת, עד סוף המלחמה, היווה ייצור הרכבים בקנדה 20% בלבד מהייצור הכולל בקנדה, ארצות הברית ובריטניה.
בשנת 1938 דורגה תעשיית הרכבים של קנדה במקום הרביעי בעולם בייצור מכוניות נוסעים ומשאיות, אף על פי שחלק גדול מיכולת הייצור נותר ללא שימוש אחרי השפל הגדול.
במהלך המלחמה, שימשה תעשייה זו לבניית כל סוג של אמצעי לחימה, ובמיוחד כלי רכב גלגליים, וקנדה הגיעה למקום השני (לצד ארצות הברית).
התפוקה הקנדית של 800 אלף משאיות וכלי רכב עלתה על הייצור הכולל של גרמניה, איטליה ויפן.
בנוסף, קנדה פיתחה טנק בינוני עצמאי בשם רם.
אף על פי שהוא לא התאים ללוחמה, הטנק היה שימושי בעת האימונים, והגדוד המשוריין הקנדי הראשון השתמש בטנקים משודרגים מדגם זה כנגמ"שים בצפון מערב אירופה.
קנדה גם ייצרה והעבירה לברית המועצות 1,390 טנקי ולנטיין.
בתחום התעופה, בקנדה נבנו כ-14 אלף מטוסים מדגמי לנקסטר ומוסקיטו; עד סוף 1944 הוציאו המספנות הקנדיות אניות מלחמה דוגמת קורבטות, משחתות ופריגטות וכ-345 ספינות סוחר.
ייתכן שלא היה מדובר בתרומה חיונית למאמץ המלחמתי של בעלות הברית, אך לא כך בתעשיית המתכות: מחצית מהאלומיניום של בעלות הברית ו-90% מהניקל סופק על ידי מקורות קנדיים במלחמה.
החברה הקנדית Eldorado Mining and Refining שהפיקה אורניום כתוצר לוואי מייצור הזהב והרדיום, נקראה לסייע לפרויקט מנהטן.
בפרט, נעשה שימוש במשאבים שהפיקה החברה לייצור הפצצה ילד קטן שהוטלה על הירושימה.
בדומה למשמר המולדת הבריטי, משמר הווטרנים של קנדה הוקם בראשית ימי מלחמת העולם השנייה ככוח הגנה במקרה של תקיפה על אדמת קנדה.
הוא כלל בעיקר את ותיקי מלחמת העולם הראשונה, ובשיא הגיע ל-37 פלוגות פעילות שבמסגרתן שירתו 451 קצינים ו-9,806 בדרגות אחרות.
למעלה מ-17,000 ותיקי מלחמת העולם הראשונה שירתו במשמר הווטרנים בין השנים 1939–1945; חלק מהפלוגות הפעילות אף שירתו מחוץ לקנדה, כולל פלוגת דיוטי פרי שצורפה למטה הצבאי הקנדי בלונדון, פלוגה מספר 33 באיי בהאמה, פלוגה 34 בגיאנה הבריטית ובניופאונדלנד, וקבוצה קטנה יותר שנשלחה להודו.
משמר הווטרנים של קנדה היה מעורב במרד השבויים הגרמנים בבאומנוויל, שארך שלושה ימים, בשנת 1942. המשמר פורק בשנת 1947.
הפיקחות הפוליטית של מקנזי קינג, בשילוב ההבנה וההכלה כלפי מחוז קוויבק, גרמו למשבר גיוס קטן בהשוואה לקודם שהתרחש ב-1917. במהלך המלחמה שירתו מתנדבים צרפתים-קנדים ביחידות עצמאיות בחזית ובמרכז.
התקפת מדינות הציר על אדמת קנדה
ההתקפות היחידות של מדינות ציר על אדמת קנדה היו פצצות כדור פורח בחורף 1944–1945. עם זאת, לא היו נפגעים בנפש מהפצצות.
הצבא היפני קיווה כי מלבד ההפצצות הישירות, יגרמו הפצצות לשריפות.
אולם, מאחר שהכדורים הפורחים שוגרו בחורף, הקרקע המכוסה בשלג מנעה מהשריפות להתפשט.
57 פצצות כאלו נמצאו ממזרח למחוז מניטובה.
פצצות רבות נוספות התגלו בסוף 2014.
קנדה השקיעה תשומת לב רבה בזמן אמת לתיעוד המלחמה, ופרסה היסטוריונים במפקדה הצבאית הקנדית בבריטניה.
היסטוריונים אלו כללו לא רק היסטוריונים מטעם הצבא, אלא גם אמנים וציירים.
ההיסטוריה הרשמית של צבא קנדה נערכה רק לאחר המלחמה, כשטיוטת הביניים נכתבה ב-1948, ושלושת הכרכים פורסמו במהלך שנות ה-50. זאת בהשוואה למלחמת העולם הראשונה, כשרק כרך אחד פורסם עד 1939, והסיכום המלא פורסם 40 שנה אחרי המלחמה.
ההיסטוריה הרשמית של חילות האוויר והים של קנדה פורסמו גם הם באיחור, במהלך שנות ה-80. ההצגה של הכוחות הקנדים בקרבות מסוימים, כמו קרב הונג קונג והפשיטה על דייפ, נותרה שנויה במחלוקת, ומספר רב של ספרים נכתבו על אירועים אלו מנקודות מבט שונות.
חוקרים ידועים כמו טרי קופ (מומחה) ודני ויטאקר (חייל לשעבר), התפרסמו בזכות כתיבתם אחרי המלחמה.
ליחידות הצבא צורפה מרי ריטר המילטון שציירה מאות ציורים המתארים את המתרחש בחזית הלחימה.
קנדידה רויאל הייתה מפיקה ובמאית של פורנוגרפיה באוריינטציה זוגית, מחנכת מינית, פמיניסטית סקס-פוזיטיב, ושחקנית פורנו.
היא הייתה חברה ב-XRCO (ארגון מבקרי הקולנוע X-רייטד), וחברה בהיכל התהילה AVN למקצוענים בבידור למבוגרים.
רויאל נולדה ב-15 באוקטובר 1950, בניו יורק, בשם קנדיס מריון ודאלה.
היא קיבלה הכשרה במוזיקה, ריקוד, ואמנות, ולמדה בבית ספר תיכון לאמנות ועיצוב, ולאחר מכן בבית ספר פרסונס לעיצוב, ובאוניברסיטת העיר ניו יורק.
בשנת 1975 היא החלה את הקריירה שלה בתור שחקנית פורנו והופיעה בכ-25 סרטים לפני שפרשה ב-1980. סרטה האחרון היה עם Blue Magic (קסם כחול), אשר היא גם כתבה.
בשנת 1984, רויאל הקימה את Femme Productions, במטרה להפיק אירוטיקה המבוססת על התשוקה הנשית, כמו גם סרטים פורנוגרפיים שמטרתם לסייע בטיפול זוגי.
בניגוד למיינסטרים הפורנוגרפי, סרטיה אינם פונים למבט הגברי, וזכו לשבחים מצד יועצים ומטפלים בשל תיאורם של פעילות מינית מציאותית ובריאה.
רויאל אמרה שהיא מנסה להימנע מ"הצפוי המיזוגיני" בעבודתה, ומתיאורי סקס שהם "גרוטסקיים גרפיים ככל האפשר".
היא גם מתחה ביקורת על ההתמקדות בגבר בפורנו של המיינסטרים, כאשר הסצנה נגמרת עם שפיכתו.
סרטיה של רויאל אינם "מונחים מטרה" לקראת שוט הגמירה; במקום זאת, סרטיה מראים פעילות מינית בתוך ההקשר הרחב יותר של חייהן הרגשיים והחברתיים של נשים.
ב-1989, היא חתמה על מניפסט הפוסט פורנו המודרניסטי, שכתבה ורוניקה ורה, ועליו חתומה גם אנני ספרינקל, אשר ביקש לייסד תנועה אמנותית הרואה בסקס "כוח מזין ומחייה", ומונה ערכי בסיס של סקס-פוזיטיביזם.
רויאל גם הייתה נואמת ומרצה, כולל במכון הסמית'סוניאן, בקונגרס העולמי לסקסולוגיה ובאוניברסיטאות רבות ובכנסים מקצועיים.
בשנת 2014, היא החלה הפקת סרט דוקומנטרי שנקרא While You Were Gone: The Untold Story of Candida Royalle על החיים שלה, ועל החיפוש אחר אימה הביולוגית, שאותה היא לא ראתה מאז שהיא ננטשה על ידה בגיל 18 חודשים.
הפרויקט היה עדיין בהפקה בעת מותה של רויאל, אבל כמעט כל הקטעים כבר צולמו, ועדיין ייתכן שהסרט ייצא בעתיד.
אלבום EP בשם Candida Cosmica יצא ב-2015, שיתוף פעולה בין רויאל ופטריק קאולי מאמצע שנות ה-70.
רויאל הייתה חברה באגודה האמריקנית למחנכי, יועצי ומטפלי מין, ומייסדת וחברת דירקטוריון של פמיניסטיות למען חופש הביטוי.
בשנות ה-1980 היא הייתה נשואה למפיק פר סיוסדט.
במאי 2006, רויאל הודיעה כי היא מאורסת.
היא נפטרה במאטיטוק שבניו יורק.
קנדה השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הקנדים 57 מדליות, מהן 12 מדליות זהב.
במשחקי הקיץ קנדה מדורגת במקום ה-45 עם 28 מדליות מתוכן 3 מדליות זהב.
הענף בו השיגו ספורטאי הנוער הקנדיים את מרב המדליות הוא שחייה (10 מדליות, מהן 2 מדליות זהב).
קנדה אינה מוליכה את טבלאות המדליות של כל הזמנים בשום ענף.
אולם קנדה מדורגת במקום השלישי בריקוד יחד עם .
קנדה מדורגת במקום הרביעי הכדורעף חופים ובמקום החמישי ברוגבי.
שמונת ענפי הקיץ בהם לא התחרה נציג מטעם קנדה במשחקים האולימפיים לנוער הם החלקה מהירה על גלגיליות להב, התעמלות אקרובטית, כדורגל, כדוריד, כדוריד חופים, כדורעף, קטרגל וקראטה
במשחקי החורף מדורגת קנדה במקום ה-13 עם 29 מדליות מתוכן תשע מדליות זהב.
קנדה מדורגת במקום השלישי בענף הקרלינג לאחר שזכתה במדליית זהב ומדליית ארד.
היא מדורגת במקום הרביעי בענף הגלישת שלג לאחר שזכתה בשמונה מדליות, מהן שלוש מדליות זהב.
בנוסף, היא מדורגת במקום החמישי בענפים סקי בסגנון חופשי והחלקה אמנותית, ובמקום השישי בענף הלוז'.
ענף החורף בהם לא התחרה נציג מטעם קנדה במשחקים האולימפיים לנוער הוא החלקה מהירה.
המשלחת הראשונה של קנדה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 60 ספורטאים שהתחרו ב-18 ענפי ספורט.
המשלחת זכתה ב-12 מדליות, מתוכן 3 מדליות זהב.
המשלחת גם דורגה במקום הרביעי ב-100 מטר מרוץ שליחים מעורב בסגנון שחייה חופשי ובמקום החמישי ב-100 מטר מירות שליחים מעורב בסגנון שחייה מעורב והעפילה למספר גמרים נוספים.
ספורטאי המשלחת קצרו הישגים גם בענפים היאבקות עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 70 ק"ג נערות בסגנון היאבקות חופשי, טאקוונדו עם זכייה בשתי מדליות ארד בקטגוריות משקל מעל 73 ק"ג נערים ועד 49 ק"ג נערות, סיף עם זכייה במדליית ארד בטורניר הדקר נערים ובמקום הרביעי בטורניר רומח נערות.
בענף ההתעמלות המשלחת זכתה במדליית ארד בטורניר הנבחרות בהתעמלות אמנותית.
במקצוע הטרמפולינה ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בטורניר הנערות ובמקום השביעי בטורניר הנערים.
במקצוע ההתעמלות מכשירים הם דורגו במקום החמישי בתרגיל הקפיצות נערות, ובמקום השמיני בתרגיל מקבילים מדורגים, במקום ה-13 בקרב רב לנערות ובמקום ה-17 בקרב רב לנערים.
ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בטורניר הנערות בירי ל-10 מטרים באקדח אוויר בענף הקליעה.
נבחרת הנערות בכדורסל גם דורגה במקום הרביעי בטורניר.
בענף האתלטיקה המשלחת דורגה במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות נערות, במקום החמישי בריצת 400 מטר נערות ובמקום השישי בריצת 200 מטר נערות.
בענף הקאנו/קיאק המשלחת סיימה במקום הרביעי בתחרות הסלאלום לקאנו מושב אחד נערים.
בענף הקפיצה למים המשלחת דורגה במקום הרביעי בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר בטורניר הנערות, בעוד הנערים דורגו במקום העשירי.
בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר הן הנערים והן הנערות דורגו במקום השמיני.
ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים משמעותיים בענפים אופניים, בדמינטון, ג'ודו, הרמת משקולות, טניס, טריאתלון, קשתות ורכיבה ושיט.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שקנדה שלחה עד כה.
המשלחת מנתה 75 ספורטאים שהתחרו ב-19 ענפים.
המשלחת זכתה בשבעה מדליות, מתוכן אפס מדליות זהב.
המשלחת רשמה הישגים נאים וזכתה במדליות כסף בענפים כדורעף חופים בטורניר הנערות, הוקי שדה בטורניר הנערים ורוגבי בטורניר הנערות.
המשלחת בלטה גם בענפים קפיצה למים עם זכייה במדליית כסף בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר ומדליית ארד בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר בטורנירי הנערים, ובחתירה עם זכייה במדליות ארד בטורניר היחידים לנערים והזוגות לנערות.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא זכתה במדליות בענף השחייה והעפילה לתשעה גמרים.
המשלחת דורגה במקום החמישי בטורניר הנבחרות בהתעמלות אמנותית.
ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בתחרות הספרינט בקאנו לנערות והעפילו לרבע גמר בתחרות הספרינט בקיאק לנערים בענף הקאנו/קיאק.
בענף הג'ודו המשלחת דורגה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערות.
בענף הטריאתלון ספורטאי המשלחת דורגו במקום התשיעי בטורניר הנערים.
ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים משמעותיים בענפים גולף, היאבקות, טאקוונדו, טניס שולחן, סיף, קליעה, קרב חמש מודרני, קשתות ושיט.
קנדה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת כללה 52 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי ספורט.
המשלחת הייתה עתידה להתחרות גם בענף החלקה אמנותית.
אולם, לאור התנגשות זמנים של המשחקים עם האליפות הקנדית - קנדה לא שלחה אף נציג שיתחרה בענף.
המשלחת זכתה בתשעה מדליות, מתוכן 2 מדליות זהב.
המשלחת הגיעה להישגים נאים מאוד בענפים גלישת שלג עם זכייה בשתי מדליות זהב בגלישה סגנון מדרון לנערים ולנערות.
כמו כן, המשלחת דורגה בגלישה בחצי צינור במקום הרביעי בתחרות הנערים ובמקום החמישי בתחרות הנערות.
בסקי אלפיני המשלחת זכתה במדליית כסף במסלול סלאלום לנערות, בעוד הנערים דורגו במקום ה-10. במסלול הסופר סלאלום ענק הנערות דורגו במקום האחת עשרה, במסלול הסלאלום הענק הנערים דורגו במקום ה-16. במסלול המשולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום) הנערות דורגו במקום התשיעי.
המשלחת זכתה במדליות ארד בענפים קרלינג בטורניר לנבחרת מעורבת, הוקי קרח בטורניר הנערים ובסקלטון בטורניר הנערים ובטורניר הנערות.
ספורטאי המשלחת רשמו הישגים גם בענף הסקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית ארד בסקי קרוס לנערים, דירוג במקום הרביעי בסקי קרוס לנערות, ובחצי צינור לנערות ובמקום השישי בחצי צינור לנערים.
בענף הביאתלון הנערים דורגו במקום הרביעי בספרינט נגד השעון ובמקום השביעי במרדף.
בלוז' המשלחת דורגה במקום החמישי והשביעי בטורניר הנערים בתחרות היחידים.
המשלחת הגיעה למקום החמישי בטורניר הנערות ולמקום השמיני בטורניר הנערים בענף הקפיצות סקי, ולמקום השביעי בטורניר הנערות בתחרות שני מושבים ולמקום התשיעי בטורניר הנערים בתחרות שני מושבים בענף הבובסלי.
המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים סקי למרחקים וסקי נורדי משולב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 54 ספורטאים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט.
המשלחת דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות עם 6 מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב.
המשלחת רשמה הישגים נאים בענפים קרלינג עם זכייה במדליית זהב בטורניר לנבחרת מעורבת, לוז' עם זכייה במדליית זהב בתחרות היחידים נערות ומדליית ארד בתחרות היחידים נערים.
בענף סקי בסגנון חופשי המשחת זכתה במדליית זהב בסקי קרוס לנערים, בעוד בבסקי קרוס לנערות היא סיימה במקום השישי, ובחצי צינור לנערות המשלחת דורגה במקום החמישי, בעוד בנערים היא דורגה במקום השביעי.
נבחרת הנערים בהוקי קרח זכתה במדליית כסף.
ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים גם בענפים סקי אלפיני עם זכייה במדליית כסף במסלול סלאלום לנערות, ודירוג במקום החמישי בסלאלום ענק לנערות, במקום השביעי במסלול סופר סלאלום ענק, ובמקום השמיני במסלול המשולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום), בהחלקה אמנותית המשלחת דורגה במקום הרביעי בתחרויות נערים, זוגות וריקוד אמנותי.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, המשלחת לא זכתה במדליות בענף הגלישת שלג ודורגה במקום הרביעי בגלישה בסגנון בורדקורס נערים, ובמקום השישי בגלישה סגנון מדרון לנערות ובגלישה בחצי צינור נערות.
המשלחת דורגה במקום התשיעי בטורניר הנערות בענף הבובסלי.
המשלחת לא רשמה הישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, סקי למרחקים וסקלטון.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 78 ספורטאים שהתחרו ב-14 ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שקנדה שלחה למשחקי החורף האולימפיים לנוער.
המשלחת זכתה בשמונה מדליות, מתוכן מדליית זהב.
קנדה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעמיים בלבד, ב-1987 וב-1989.
הרקדנים והריקודים שייצגו את קנדה באירוויזיון לרוקדים צעירים
שנהאמןריקודכוריאגרףמקום בחצי גמרמקום בגמר 1987 סטפן לגאטה Variation from "La Bayadère" מ.
מקרובה לא התקיים חצי גמר - 1989 צ'רי ברטון לא ידוע לא ידוע - לא העפיל לגמר
קנדז'ז'ין-קוז'לה (בפולנית: Kędzierzyn-Koźle, ; שמה לשעבר בגרמנית: קנדרזין-קוזל, Kandrzin-Cosel) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר אודר.
אוכלוסיית העיר נכון לשנת 2018 מונה 56,478 תושבים.
במלחמת העולם השנייה הנצים הקימו רשת של למעלה מ־40 מחנות עבודה בכפייה באזור קנדז'ז'ין.
יהודי קנדז'ז'ין-קוז'לה מיוצגים על ידי רבנות קהילת יהודי ורוצלב, שבראשה נכון לשנת 2019 עומד הרב דוד בסוק .
קנדוק בע"מ היא חברה ישראלית לגידול ואספקת קנאביס למטרות רפואיות ברישיון ובפיקוח משרד הבריאות הפועלת מאז שנת 2008.
החברה החלה את דרכה כגוף ללא מטרות רווח, ולאחר הסדרת התחום הפכה במרץ 2010 לחברה בע"מ.
מאז עוסקת החברה בריבוי ובגידול זנים של קנאביס למטרות רפואיות (Pharma Grade) ואספקתם למטופלים על בסיס חודשי באופן ישיר ודרך בתי מרקחת.
כמו כן, עוסקת החברה במחקר ובפיתוח של מוצרים חדשים מבוססי קנאביס רפואי.
חברת קנדוק החלה את דרכה בשנת 2008 לאחר שהיחידה לקנאביס רפואי (היק"ר) במשרד הבריאות העניקה לה את אחד משלושת הרישיונות הראשונים בישראל לגידול ואספקת קנאביס רפואי למטופלים ברישיון.
במשך כשנתיים גידלה החברה קנאביס למטרות רפואיות וסיפקה אותו למטופלים ללא עלות.
בשנת 2010 החיל משרד הבריאות אסדרה בנושא הקנאביס רפואי בישראל, ואפשר לחברה לספק מוצרי קנאביס רפואי למטופלים בתשלום חודשי קבוע של 360 ש"ח לחודש בעבור השירות, ללא תלות בסוג המוצר או בכמות המסופקת.
בשנת 2018 הודיעה החברה על קבלת אישור כי היא מגדלת את זניה בסטנדרטים הגבוהים ביותר וביכולתה לייצרם תחת תקן (IMC-GMP (Good Manufacturing Practice ולהכניסם לבתי מרקחת, שם ימכרו למטופלים תחת מרשם רופא, כמו כל תרופה אחרת, זאת במסגרת האסדרה החדשה שהחיל משרד הבריאות על התחום.
ביוני 2018 הפכה קנדוק לחברה בת של אינטרקיור, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסות נוספות.
בעקבות זאת מינתה אינטרקיור את ראש ממשלת ישראל לשעבר, אהוד ברק, ליושב-ראש החברה.
באפריל 2019 הודיעה קנדוק על הקמת מתקן גידול שני בדרום הארץ, בנוסף לזה אותו היא מפעילה בצפון הארץ, שיאפשר לה להגיע לקיבולת ייצור מקסימלית של עד 100 טון קנאביס רפואי בשנה.
מנכ"ל החברה היה רואי זרחיה.
בפברואר 2019 מונה אלוף (מיל') ניצן אלון למנכ"ל החברה, וזרחיה מונה למשנה למנכ"ל.
באפריל 2019 מונה אהוד ברק, יו"ר החברה האם אינטרקיור, גם ליו"ר קנדוק, ואלון גרנות מונה לסגן היו"ר.
באוגוסט 2019 פרש ניצן אלון מניהול החברה, ואלון גרנות מונה למנכ"ל במקומו.
בדצמבר 2020 פרש גרנות מתפקיד המנכ"ל והמשיך לכהן כדירקטור האחראי על מיזוגים ורכישות.
מנכ"ל החברה האם אינטרקיור, אלכסנדר רבינוביץ, מונה גם למנכ"ל קנדוק.
במאי 2019 דיווחה החברה על שותפות אסטרטגית עם חברה קנדית בעלת מתקן Indoor לגידול ולייצור קנאביס רפואי בקנדה.
במסגרת השותפות, תייצר החברה מוצרים תחת מותג קנדוק שיופצו למטופלים ברחבי קנדה.
ביוני 2019 דיווחה החברה על שותפות אסטרטגית עם חברה דנית בעלת רישיון לגידול קנאביס רפואי בדנמרק.
בבעלות השותף הדני מתקן Indoor לגידול ולייצור קנאביס רפואי הכולל מעבדות, חדרי ניסוי ומתקן מיצוי.
במסגרת השותפות, תייצר החברה מוצרים תחת מותג קנדוק ותפיץ אותם לבתי מרקחת במדינות שונות באיחוד האירופי.
בספטמבר 2019 דיווחה החברה על שותפות אסטרטגית עם חברת ס.ל.א (מקבוצת טבע) לפיו ס.ל.א תפיץ את מוצרי קנדוק לבתי מרקחת הפרוסים בכל רחבי ישראל.
שירותי ההפצה יתנהלו מהמרכז הלוגיסטי של ס.ל.א בשוהם, שהוא מהגדולים ומהתקדמים בעולם בתעשיית התרופות.
בינואר 2020 דיווחה החברה על שיתוף פעולה אסטרטגי עם חברת טילריי הקנדית (Tilray) הנסחרת בנאסד"ק () שבמסגרתו תייבא החברה מוצרי קנאביס רפואי בתקן GMP ממתקנה של טילריי בפורטוגל, בהיקף של עד 2.5 טונות ותשווק אותם בבתי מרקחת בישראל.
בנוסף, תייצא החברה לטילריי עד 5 טון קנאביס רפואי בתקן GMP שישווקו תחת המותג Tilray, זאת על בסיס קבלת היתר ייצוא מישראל.
כמו כן, ניתנה לחברה בלעדיות למשך 7.5 שנים למכירת מוצרי הקנאביס של טילריי בישראל.
בנובמבר 2019 דיווחה החברה שהחלה בניסוי קליני לטיפול בקנאביס בילדים על הספקטרום האוטיסטי.
בניסוי ישתתפו 100 מטופלים, והוא יימשך 24 חודשים במרכז הרפואי שמיר (בית החולים אסף הרופא).
ניר דוד קדמי (נולד ב-1981), לשעבר ידוע בשם הבמה קנדוג (ובתחילת דרכו קנדוג קדס) הוא ראפר ישראלי.
קדמי החל את הקריירה המוזיקלית שלו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, תחת שם הבמה "קנדוג קדס", לאחר שבשלהי שנות ה-90 החל לכתוב ראפ בעברית כתלמיד תיכון ולהופיע במועדוני היפ הופ.
בתקופתו כחייל בצה"ל, הקליט קדמי את שירו הראשון בפברואר 2000, "תנו לי ראפ כבד" (שהתבסס על השיר "תנו לי רוקנרול" של להקת תיסלם) שנוגן במשך תקופה ארוכה בתוכנית הרדיו "עסק שחור" בגלגלצ.
בהמשך השנה הופיע בערבי היפ הופ ישראלי וזכה בפרס הראשון (6000 ש"ח) בתחרות "מלך הראפ" בתוכנית "בי קרייזי" של יורם וזאנה בתחנת הרדיו 99FM.
בשנת 2002, הוציא באופן עצמאי את הסינגל הראשון שלו, "השמירה אינה עוברת", על חווית השמירות בצה"ל.
קדמי הדפיס עותקים מהסינגל והעביר אותם בין חיילים קרביים, שהפכו אותו ל"להיט שמירות" בבסיסיהם.
במהלך אותה התקופה ולאחר שחרורו, הקליט קדמי שני אלבומים, אך שניהם נגנזו, וליווה בהופעות רבות אמנים כמו רועי קאשי ומומי לוי.
ב-2006 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד".
באודישן לתוכנית, ביצע פריסטייל ראפ על התוכנית, והוכתר למנצח במסלול "השיר המקורי", מה שהוביל להזמנתו לרבע הגמר.
שם ביצע גרסת היפ-הופ לשירו של צביקה פיק, "לפעמים חלומות מתגשמים", שזכתה לשבחים מהשופטים והחדירה את קנדוג לתודעה מעבר לסצנת הראפ הישראלי.
בהמשך השנה ולאורך שנת 2007 שחרר את הסינגלים "הערוץ שלי", "לא מספיק לאהוב" (שכלל קליפ שנוגן רבות בערוץ 24) ו"תן לי להשתגע".
בנובמבר 2007 חבר לראפר ליאוריקל (ליאור צ'רניקוב) בשיר ההומוריסטי "בא לי מקופלת", שהפך ללהיט מועדונים.
השיר התבסס והשתלב עם שירו של האמן פיטבול, "Ay Chico", כחלק מפרויקט "השת"פ הדמיוני" בתוכנית "base - מוזיקה שחורה היום" עם מומי לוי.
ב-2008, בהפצת חברת "פליי רקורדס", הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מילה עברית יפה", מרביתו בהפקת רון דבני.
את הוצאת האלבום ליווה הסינגל "עניין של זמן", גרסת כיסוי לשירו של גידי גוב, בפרשנות חדשה שכתב קדמי לאביו, שנפטר בהיותו בכיתה א'.
האלבום כולל הופעות אורח של מומי לוי, רועי קאשי ובייבי ג'י מהרכב ההיפ הופ "כלא שש", בין היתר.
האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה וקדמי השיק אותו בהופעות עם להקה מלאה.
בהמשך דרכו עבר לעסוק במוזיקה בעיקר במסגרת עבודתו ככותב ומגיש תוכן מוזיקלי לאירועים, בהופעות עם הרכב הברייקדאנס "אריות ציון" ובסדנאות לכתיבה יוצרת, כולל העברת סדנאות כתיבת ראפ לאסירים בבתי כלא.
בשנת 2019 החליט לחזור ולהוציא שירים מקוריים תחת שמו האמיתי, ניר קדמי, ואף שחרר קליפ לרשתות החברתיות לשיר "לא מתערבב איתם" עם טדרוס מההרכב "אקסום", אולם הפרויקט נבלם בצל מגפת הקורונה.
במהלך תקופת הסגרים, שחרר קדמי את השיר "פתיחת שערים", בפרויקט משותף עם מיזם "לא לבד", שסייע נפשית וכלכלית לאמנים שנפגעו בתקופת המגפה.
השיר והקליפ הביעו את הגעגוע של האמן לבמה ולקהל.
לאחר מכן שוחרר השיר "נטפליקס" בהפקת הצמד אמיר ובן, וב-2023 שחרר צמד שירים שהולחן על ידי אבנר גבריאלי - "לא הולך לשום מקום" ו"רגע להגשים" בהפקת אלמוג טבקה.
כיום מתגורר ברעננה, נשוי ואב לשלושה ילדים.
הוא עוסק בכתיבת תוכן מוזיקלי לאירועים, מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת, קריין וסופר ילדים.
2024: לא הולך לשום מקום (תחת שמו ניר קדמי)
קנדידו פורטינרי (בפורטוגזית: Candido Portinari; 29 בדצמבר 1903 – 6 בפברואר 1962) היה צייר ברזילאי.
הוא נחשב לאחד הציירים הברזילאים החשובים ביותר, כמו גם לבולט והמשפיע ביותר על סגנון הנאו-ריאליזם בציור.
פורטינרי צייר יותר מחמשת אלפים ציורי קנבאס, משרטוטים קטנים ועד עבודות מונומנטליות כמו לוחות "מלחמה ושלום", שנתרמו למטה האו"ם בשנת 1956. פורטינרי פיתח מודעות חברתית לאורך כל ימי יצירתו ושמר על חיים פעילים בעולמות התרבות והפוליטיקה הברזילאית.
הוא נולד לז'יובאן בטיסטה פורטינרי ודומניקה טורקאטו, מהגרים איטלקים מצ'יאימפו ויצ'נצה, וונטו, במטע קפה ליד ברודובסקי בסאו פאולו.
תוך שגדל במטע קפה עם אדמה כהה ושמיים כחולים, פורטנרי צבר את השראתו מהמולדת שאהב.
ברוב הציורים המאוחרים שלו, ציורי קיר ופרסקו, הוא השתמש בצבע כחול והרבה חומים ואדומים מכיוון שזה היה צבע ביתו.
אחת העבודות הראשונות של פורטינרי הייתה לצלם צילומים שבהם תפס מקרוב את התמונה המדויקת ואת צבעיה ואז להגדיל אותה.
הן נמכרו בהצלחה מכיוון שהדמיון למציאות היה מדהים.
לאחר מכן למד פורטינרי בבית הספר הלאומי לאמנויות יפות בריו דה ז'ניירו אצל רודולפו אמאדו.
בשנים 1923, 1925 ו-1927 זכה פורטינרי בפרסים בסלון האמנות של בית הספר ובשנת 1928 קיבל מלגה מטעם ממשלת ברזיל ללימודים באירופה במשך שלוש שנים.
שהות זו השפיעה באופן משמעותי על פורטינרי.
הוא חקר יצירות אמנות אירופאיות שונות, ביקר במוזיאונים ובמהלך מסעותיו פגש את אשתו לעתיד, מריה מרטינלי.
לאורך כל נסיעותיו הוא לא צייר הרבה אלא למד והתבונן על החיים מנקודה אחרת, בתקווה לתרום כך גם לשיפור מולדתו.
הוא חזר לברזיל והתמסר באופן מלא למתן ביטוי אורח החיים הברזילאי האמיתי ולכידה מדויקת של הכאב והמאבקים של העם באמצעות האמנות שלו.
לאחר שובו החל פורטינרי להציג באמנותו את המציאות של ברזיל, החל מיופייה הטבעי וכלה בחייהם הקשים של האוכלוסיות העניות במדינה, תוך כדי מיזוג של הכשרתו האקדמית עם האוונגרדים המודרניסטיים.
פורטינרי נשאר נאמן לעצמו ולא התיר לחוויותיו החדשות ולהשקפותיו העדכניות לשנות אותו.
שורשיו נותרו חשובים לו והוא שאף להציג בציוריו את הרוח הברזילאית האמיתית.
הוא רצה שהעולם יראה את המציאות הקשה של תנאי החיים בברזיל ואת מאבק ההישרדות.
כוח, עבודה קשה, עצמאות ואותנטיות מופיעים כמעט בכל אחת מיצירותיו.
בשנת 1939 הציג פורטינרי בתערוכה העולמית של ניו יורק.
בשנה שלאחר מכן הציג פורטינרי לראשונה ציור קנבס במוזיאון לאמנות מודרנית.
עליית הפשיזם באירופה, המלחמות והמגע ההדוק עם החברה הבעייתית הברזילאית, אישרו מחדש את אופייה החברתי של עבודתו, שגם הובילה אותו למעורבות פוליטית.
הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הברזילאית ונבחר לחבר קונגרס בשנת 1945 ולסנטור בשנת 1947, אך ברח לאורוגוואי בגלל רדיפת הקומוניסטים במהלך ממשלת גספאר דוטרה.
בשנת 1951 הקדישה הביאנלה האמנותית הראשונה בסאו פאולו חדר מיוחד ליצירותיו.
הוא שב לברזיל בשנה שלאחר מכן, לאחר הצהרת הממשלה על חנינה כללית.
בשנת 1956, לאחר שהאו"ם פנה למדינות החברות בבקשה לתרום יצירת אמנות למטה החדש של הארגון.
ברזיל בחרה בפורטינרי למשימה, שנמשכה ארבע שנים וכללה כ־180 טיוטות עד השלמת הציור.
דאג המרשלד, מזכ"ל האו"ם, כינה את היצירה "יצירת האמנות המונומנטלית החשובה ביותר שנתרמה לאו"ם".
גם לאחר שהוזהר על ידי הרופא מהסיכונים שברעלנים, הוא לא ויתר והמשיך לצייר.
פורטינרי סבל מבריאות לקויה בעשור האחרון לחייו.
הוא נפטר בריו דה ז'ניירו בשנת 1962 כתוצאה מהרעלת עופרת מצבעיו.
ב-20 בדצמבר 2007, ציורו "שוטף הקפה" "O lavrador de café" נגנב ממוזיאון האמנות של סאו פאולו יחד עם ציורו של פבלו פיקאסו "פורטרט של סוזן בלוך".
הציורים לא אותרו עד 8 בינואר 2008, עת נמצאו בעיירה פראז דה וסקונצ'לוס על ידי משטרת סאו פאולו והוחזרו ללא פגם, למוזיאון האמנות של סאו פאולו.
בשנת 2003 התקיימו מספר אירועי זיכרון במהלך שנת המאה להולדתו, כולל תערוכה של עבודותיו בלונדון.
בעבודותיו של פורטינרי יש רצון עז לייצג את האנשים הברזילאים ואת תכונותיהם המאפיינות.
פורטינרי עצמו אמר שהוא "יצייר את האנשים האלה עם הבגדים והצבע הזה".
על פי דברי העיתונאי אנטוניו קלאדו, יצירותיו של פורטינרי מדגימות "ספר אמנות מונומנטלי המלמד את הברזילאים לאהוב יותר את מולדתם".
פורטינרי היה מסוגל להתעלות מעל הכשרתו האקדמית המקורית על ידי התנסות וקליטת טכניקות וסגנונות מודרניסטיים, מה שיצר באופן בסיסי את סגנון הציור שלו.
טווח התפוקה והיקף יצירתו כוללים ציורים המתארים עבודה כפרית ועירונית, פליטים שנמלטים מתלאות צפון מזרח ברזיל.
למרות זאת, ההיבטים העיקריים והמוכרים יותר של עבודתו, עוסקים באירועי מפתח בתולדות ברזיל מאז בואם של הפורטוגלים בשנת 1500, תמונות ילדות, דיוקנאות של בני משפחתו ואנשי רוח ברזילאים מובילים, איורים לספרים ואריחים לקישוט כנסיית סאו פרנסיסקו בפמפוליה, בלו הוריזונטה.
הקריירה שלו הקבילה לזו של אוסקר נימאייר וכללה בין היתר גם שיתוף פעולה ביניהם.
ניתן למצוא את עבודותיו של פורטינרי בגלריות ובמוסדות בברזיל ומחוצה לה, החל מקפלה משפחתית בבית ילדותו בברודובסקי וכלה בלוחות הקיר שלו "מלחמה ושלום" בבניין האו"ם בניו יורק וארבעה ציורי קיר באולם הקריאה ההיספני של ספריית הקונגרס בוושינגטון די.
קנדידו פורטינרי הגיע ממשפחת מהגרים עניים, ולכן הייתה לו נקודת מבט ייחודית על התרבות הברזילאית.
פורטינרי היה אמן בולט בעידן המודרניזם הברזילאי.
ככזה, נקודת ראותו הביטה בגאווה ובכבוד על הפועלים הברזילאים באותה תקופה.
בעוד אמנים אחרים כמו לזאר סגל, "בננאל" וטרסילה דו אמארל סיפקו תמונה של הפועלים שהסירה את אישיותם והפכה כל פרט אינדיבידואלי לאנונימי, פורטינרי עשה את ההפך.
לדוגמה, בציור שלו, "המסטיסו", הוא מצייר דמות שנראית חזקה, מוכשרת ואצילית ומדגים בכך שהעובדים לא נשברו.
תחת זאת, הם נותרו גאים ועצמאיים.
פורטינרי השתמש בתרבותו ובניסיון חייו כדי להוסיף את ההסבר על מהי ברזיל בסגנון ייחודי.
ביצירתו "קקאו (1938)" פורטינרי מתאר עובדים במטעי הקפה.
אישה נראית מאחור מאזנת ארגז על ראשה וכן יש דמות ילד בציור.
זה נועד לסמן שילדים לקחו אף הם חלק בעבודה קשה זו, ועודדו לעזור להוריהם.
אדמות ניתנו למשפחות תמורת עבודתן במטעים שבהם דאגו לחלקן.
גם כאן ניכר השימוש בכחולים ובכתומים שנועד לתפיסתו, לתפוס באמת את משמעותה של ברזיל, כפי שאכן שאף.
יצירה זו תוארה באמירה "ברזיל נחלצת מהאפלה באמצעות 'הקפה של פורטינרי'."
היצירה "קפה (המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, 1935)" מציגה עובדים חזקים ובעלי תושייה.
הידיים והרגליים הגדולות שלהם מראות שהם היו חזקים ולא חששו מעבודה קשה.
האנשים עבדו יחד כדי לשמור על אדמותיהם ולשרוד.
ציור זה הוא גם תיאור נהדר של "ריאליזם" בשל האופן שבו הוא לוכד את האנשים בעלי גופות קצרים, ראשים עגולים וגווני החום והאדום של הארץ.
ב"המסטיסו" (1934) הוא מנסה להציג לא רק דיוקן אלא סוג אדם אינדיוידואל.
פורטינרי מראה כי עובדים ברזילאים היו קשוחים וגאים בעבודתם מכיוון שברקע "המסטיסו" נראים השדות והעבודה הקשה; עמדתו הגאה מבטאת ביטחון וכוח.
היצירה "מלחמה ושלום" ("Guerra and Paz"; ארמון גוסטבו קפנמה בריו דה ז'ניירו; 1952–1956) היה ציור קיר שנוצר כאשר האו"ם ביקש מברזיל לתרום יצירת אמנות.
פורטינרי יצר שני ציורי קיר כדי להראות מלחמה, ייסורים, פחד וכאב שהראו כיצד האנשים סבלו והושפעו במהלך המלחמה.
השימוש שלו בגוונים כחולים ב"מלחמה" יצר ניגוד בין הצהובים הבהירים יותר ב"שלום".
חלקה השני של היצירה – "שלום" נועד להביע שלווה ואושר.
בנטו אנטוניו בספרו "פורטינרי" ("Portinari"), מתאר יצירה זו כ"מעין חזון תמים של גן עדן." עם ציור קיר זה, הוא התכוון גם לחבר בין קבוצות גזע שונות ולהראות שלום בין מגוון האנשים.
על בסיס המגוון הגדול של אתניות שחיו בברזיל בתקופה זו.
עבודותיו נועדו ליצור גשר בין הרב-תרבויות האנושית.
עבודה זו ממוקמת בבניין האספה הכללית של האו"ם בניו יורק, שהוקם לזכר מלחמת העולם השנייה ואימתה.
זה נועד להידמות למשהו שלעולם לא אמור להתרחש שוב.
לכאן באים מבקרים כדי לחוות את תמצית המלחמה ועוזבים בהבינם שאכן ניתן להשיג שלום.
"מלחמה ושלום הם הסינתזה של חיים שלמים המחויבים לבני אדם.
הציור שלו, כמו השקפותיו הפוליטיות המיליטנטיות, התבטא נגד עוול, אלימות וסבל בעולם" כך על פי בנו, ז'ואאו קנדידו פורטינרי.
בקרן ההיספנית של ספריית הקונגרס, וושינגטון די.סי., ממוקמים ארבעה ציורי קיר שיצר פורטינרי בשנת 1941 המתארים את מאבקי האמריקנים ההיספנים.
"גילוי הארץ, כניסה ליער, חינוך האינדיאנים וגילוי הזהב" נועדו לייצג את בואם של הספרדים והפורטוגלים לאמריקה ולקח לו חודשיים להשלימם בעזרת אחיו לואיז.
"גילוי הארץ" נועד להראות מלחים פשוטים שהפליגו בסירות.
"הכניסה ליער" היא "תזכורת לציורי קיר", שם הוא מצליח לתת ביטוי לסגנון הידיים והרגליים הרחבות של הדמויות כדי להראות את כוחן.
"בחינוך האינדיאנים", פורטינרי מנסה ליצור סצנה של כומר או "אב ישועי" ספרדי עם אינדיאנים באחדות גלויה.
בציור הקיר האחרון, "גילוי הזהב" האמן בוחר לצייר רק סירה אחת ואנשים ספציפיים שמראים שהם מצאו זהב.
ממשלת ברזיל שילמה לפורטינרי כדי שיסע לוושינגטון על מנת ליצור את ציורי הקיר ולייצג את מדינתם.
פורטינרי אמר פעם, "אני בנה של האדמה האדומה.
החלטתי לצייר את המציאות הברזילאית, עירומה וגסה כמו שהיא." החיים בברזיל לא היו קלים עבור פורטינרי, במיוחד בהתחשב בכך שהוא מעולם לא היה עשיר, אך הרצון שלו להוכיח מציאות זו ניכר בכל יצירות האמנות שלו.
דיור לקוי, תזונה לא מספקת, ללא השכלה, העדר נגישות או נגישות נמועה לשירותי בריאות ומחלות שונות יצרו מצבים נואשים עבור העם הברזילאי שנאבק לשרוד.
זה הוביל את רצונו של פורטינרי להעלות את המודעות הגלובלית לכאב האנושי אותו ניסה לתאר כמעט בכל ציור.
פורטינרי השפיע רבות גם על דור האמנים הברזילאי העתידי, מוזיקאים, משוררים ומלחינים.
לאחר שנסע רבות באירופה, למד את האמנות שלהם, את הטכניקה והסגנונות שלהם, הוא שב לברזיל בתקווה ליצור את השיטה האישית שלו ולפרש את הסגנון שלו.
במקום להמשיך לחקות את המראה האירופי, פורטינרי צייר את מה שחווה ואת חייו.
עבודותיו של פורטינרי דחקו באמנים המתעוררים להמשיך בסגנון ייחודי משלהם, המיוחד לחייהם, לחוויותיהם ולמציאות ארצם.
זו גם סיבה נוספת לכך שהצבעים הכחולים, אדומים וכתומים – צבעי מולדתו – היו כה נפוצים באמנותו.
פרויקט פורטינרי (Projeto Portinari) שהחל בשנת 1979, מוקדש לקנדידו פורטינרי על ידי בנו ז'ואאו קנדידו המבקש באמצעותו להחיות את יצירותיו של אביו, להפוך אותן למוכרות יותר ולשמר את ההיסטוריה.
לא זו בלבד שבנו הצליח לאתר יותר מ-5,000 ציורים, הוא מצא גם אלפי רישומים, סקיצות ומסמכים הקשורים לחייו של פורטינרי, למסעותיו ולאינטראקציות שקיים.
הקטלוג המלא של יצירותיו של פורטינרי פורסם בשנת 2004. זה היה הקטלוג הראשון שכיסה את סך יצירותיו של צייר לטינו אמריקאי.
פרויקט זה גם אצר את התערוכה הרטרוספקטיבית הראשונה של יצירתו של פורטינרי, במוזיאון האמנות של סאו פאולו (MASP), בשנת 1997.
השיר "צליל אחד לפורטינרי" ("Un son para Portinari") פרי עטם של ניקולאס גילן והוראסיו סלינאס, בביצועה של מרסדס סוסה, מוקדש לאמן.
שמו של פורטינרי ממשיך להיראות גם היום.
הכביש הארצי המהיר קנדידו פורטינרי הממוקם בברזיל בסאו פאולו, נקרא על שמו.
קנדהאר (בפשטו: کندهار, בדארי: قندهار) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן.
בירת המחוז, העיר קנדהאר היא מבין הגדולות בערי אפגניסטן ודרכה עובר כביש 1, אשר עובר מסביב למדינה בין הערים הגדולות הבאות הראת והבירה קאבול.
למחוז גבול בין־לאומי עם בלוצ'יסטן, פקיסטן והוא מבין המחוזות הגדולים והמאוכלסים ביותר במדינה עם אוכלוסייה של 1,368,100 איש.