tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר תבוסת אתונה במלחמה הפלופונסית, כוירילוס התיישב בחצרו של ארכלאוס, מלך מוקדון, שם שימש כעמיתם של אגאתון , מלניפידס , ואפלטון המשורר הקומי.
היצירה היחידה שניתן לייחס לו בוודאות היא ה"פרסאיס" (Περσηίς) או "פרסיקה" (Περσικά), היסטוריה של המלחמה של היוונים נגד פרס, שהנקודה המרכזית בה הייתה קרב סלמיס.
חשיבותו של כוירילוס מבוססת על כך שהוא לקח כנושא אירועים לאומיים ואירועים של זמנו במקום את מעשיהם של גיבורים קדומים.
על חריגה חדשה זו הוא מתנצל בשורות ההקדמה (נשמרו בסכוליה לאריסטו), שם הוא אומר שמכיוון שנושאי השירה האפית כולם מוצו, היה צורך לפנות לדרך חדשה.
סיפור היכרותו הקרובה עם הרודוטוס נובע ככל הנראה מכיוון שהוא חיקה אותו ופנה להיסטוריה שלו עבור האירועים בשירו.
ה"פרסאיס" היה בהתחלה מצליח ביותר ונאמר שהוא נקרא, יחד עם השירים ההומריים, בפנאתניאה, אולם מבקרים מאוחרים יותר הפכו את שיקול הדעת החיובי הזה.
אריסטו מתייחס אל ההשוואות של כוירילוס כמופרכות ומעורפלות, והאלכסנדרונים החליפו אותו באנטימכוס בקאנון המשוררים האפיים.
יוסף בן מתתיהו מצטט בספרו "נגד אפיון" קטע משירו של כוירילוס המתאר את העמים שהשתתפו במסע המלחמה של כסרכסס נגד יוון.
יוסף מזהה אחד מהם עם העם היהודי, מכיוון שהוא דובר פיניקית (עברית עתיקה) ויושב ב"הרים הסולימיים" (הרי ירושלים) שעל שפת אגם גדול (ים המלח), אולם לדברי מנחם שטרן, אין זה סביר שהמשורר בן המאה ה-5 לפנה"ס זיהה את "ההרים הסולימיים" הנזכרים אצל הומרוס, עם הרי יהודה.
כוחך הרם הוא שיר של אהובה עוזרי, שנכלל באלבום הבכורה שלה, "היכן החייל", שיצא לאור ב־1975. בדצמבר 2020 חידשה יובל דיין את השיר, שיצא לאור כשיר הנושא של הסרט התיעודי על חייה של עוזרי "צלצולי פעמונים".
השיר הוא שיר הנושא של סרטו של הבמאי עופר פנחסוב "אהובה עוזרי: צלצולי פעמונים", המתאר את חייה של עוזרי.
הסרט זכה בפרס המוזיקה בפסטיבל הקולנוע ה־37 ירושלים.
השיר נכלל במקור באלבום הבכורה של עוזרי, "היכן החייל" שיצא ב־1975 (כמה משירי האלבום נכתבו כבר שמונה שנים קודם לכן, כתוצאה מרשמיה של עוזרי בת ה־17 ממלחמת ששת הימים, שחברים שגדלה איתם נפגעו בה.
שירים אחרים בו נכתבו על רקע מלחמת יום הכיפורים).
פנחסוב תיאר את השיר במילים: .
בשנותיה האחרונות עוזרי שיתפה פעולה עם כמה מוזיקאים ישראלים, בהם יובל דיין.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של 3.5 מתוך 5. הוא כתב שדיין התאימה בו את עצמה למנעד וההבעה של "נוסח התפילה" של "הזמרת-יוצרת המופלאה" עוזרי, אך לדבריו סגנון זה אינו מתאים לדיין, ו.
אוראל סבג מעכשיו 14 תיאר את החידוש במילים ו לשירה "המרגש" של עוזרי, וייחל לכך ש.
במעריב אונליין תואר השיר כ לעוזרי.
כן נכתב שהביצוע הוא .
יובל דיין – זמרה וקולות
משה דעבול – סאזבוש, גיטרה
תמיר מוסקט – תופים, קלידים, דגימה
תמיר מוסקט – הפקה, עיבוד, מיקס
עמרי עמדו – טכנאי הקלטות
הוקלט באולפני Vibromonk East בתל אביב
ארן לביא – מאסטרינג באולפני טן טן מיוזיק
באסטרונומיה, כוכב ברזל הוא סוג היפותטי של כוכב קומפקטי.
ללא קשר, המונח "כוכב ברזל" משמש גם עבור על-ענקים כחולים שיש להם יער של קווי FeII בהילה שלהם.
הם עשויים להיות משתנים כחולים ובהירים.
אטא קארינה תואר כדוגמה היפותטית.
כוכב ברזל יכול, באופן היפותטי, להתקיים רק בעתיד הרחוק ביותר של היקום, לאחר אולי 101500 שנים.
הנחת היסוד מאחורי היווצרות כוכבי ברזל קובעת כי היתוך קר המתרחש באמצעות מנהור קוונטי יגרום לגרעיני האור בחומר רגיל להתמזג לגרעיני ברזל-56. ביקוע ודעיכת אלפא יגרמו לגרעין כבד להתפרק לברזל, והפיכת עצמים בעלי מסה כוכבית לכדורים קרים של ברזל.
היווצרותם של כוכבים אלו היא אפשרית רק אם הפרוטונים אינם דועכים.
אף על פי שפני השטח של כוכב נייטרונים עשויים להיות ברזל לפי תחזיות מסוימות, הוא נבדל מכוכב ברזל.
עוד 101025 שנים ועד 101076 שנים, כוכבי ברזל יקרסו לכדי כוכבי נייטרונים וחורים שחורים.
כוכב אלקיים-לוי (נולדה ב-1984) היא עורכת דין, חוקרת ודוקטור למשפט בין-לאומי, מגדר וזכויות אדם.
מרצה בחטיבה לביטחון ומשפט באוניברסיטת רייכמן ובמכון ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית, מייסדת מכון דבורה ללימודי מגדר וקיימות, ומייסדת הנציבות האזרחית לעניין פשעי חמאס נגד נשים וילדים במהלך מתקפת הפתע בשבעה באוקטובר 2023. כלת פרס ישראל לשנת ה'תשפ"ד (2024).
אלקיים-לוי גדלה בלוד להורים שעסקו בחינוך.
היא האחות האמצעית מבין חמישה ילדים.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידת דובר צה"ל.
לאחר שירותה הצבאי למדה לתואר במשפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
את ההתמחות לעריכת דין עשתה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה.
לאחר מכן עברה למחלקת הדין הבינלאומי, תחת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
בין השאר עסקה בתיקים משפטיים ובאמנות שקשורים בסחר בבני אדם, זכויות ילדים וזכויות אסירים.
ב-2014 עברה להתגורר בארצות הברית ולמדה לתואר שני ושלישי במשפטים באוניברסיטת פנסילבניה.
במהלך לימודיה השתתפה במספר תוכניות עמיתים מטעם האוניברסיטה.
היא קיבלה מלגה ותקן של חוקרת זכויות אדם שאפשרו לה ללוות תוכניות של סיוע משפטי פרו בונו לחסרי מעמד, לרבות למבקשי מקלט ולילדים מקסיקניים שחצו את הגבול לארצות הברית.
על עבודה זו זכתה במספר פרסים.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בזכותן של נשים לחופש דת ואמונה, והסדרה של זכויות אלו תחת מטריית המשפט הבינלאומי.
פרסמה מאמרים בכתבי עת משפטיים.
ב-2019 שבה עם משפחתה לישראל והחלה ללמד באוניברסיטת רייכמן קורס שעוסק בתיאוריות פמיניסטיות בדין הבינלאומי.
ב-2020 ייסדה את מכון דבורה, מכון מחקרי יישומי שפועל להגנה על זכויות נשים בישראל ולצמצום פערים מגדריים בראייה אסטרטגית.
בשנה זו החלה ללמד קורס חוץ אוניברסיטאי "התנועה הפמיניסטית: עבר, הווה ועתיד".
בשנים 2020–2021 הייתה עמיתת פוסט דוקטורט ומרצה אורחת במרכז רקמן לקידום שוויון לנשים, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
הייתה עמיתת מחקר גם במרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטת תל אביב.
בשנים אלו שימשה גם כיועצת מומחית מטעם ישראל בפרויקט מאגר הנתונים לשוויון מגדרי לנשים של האו"ם.
בשנים 2019–2021 שימשה גם כחוקרת בכירה מטעם מיזם המחקר של האיחוד האירופאי Horizon2020 Gender-Net-Plus במחקר על "אלימות כנגד נשים מהגרות ופליטות: גורמים ומדיניות תגובה אפקטיבית".
ב-2022 הצטרפה לפורום סופי דייוויס לחקר מגדר, סכסוכים ויישובם באוניברסיטה העברית, כעמיתת פוסט דוקטורט.
במסגרת זו ביצעה מחקר העוסק בצדק טרנספורמטיבי בחוק הבינלאומי.
אלקיים-לוי עמדה בראש צוות מטעם המטה לביטחון לאומי, שבחן את ההשלכות של משברים ואירועי קיצון לאומיים על נשים.
מסקנות הדו"ח שהגיש הצוות הניחו את היסודות לגיבוש מדיניות לאומית שתצמצם פגיעה אפשרית בנשים ותבטיח ייצוג של נשים בגופים שבהם מגובשת מדיניות הביטחון של ישראל, לרבות ייצוג של 33% בקבינט המדיני-ביטחוני.
הדוח אומץ בהחלטת ממשלה ב-2022. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 גיבשה אלקיים רשימה של כ-50 נשים מתחומים שונים, הנכונות לקבל על עצמן תפקיד בגופי החירום והשיקום, והגישה אותה לראש המל"ל.
משמשת כיועצת אקדמית בוועדה לשוויון וגיוון באוניברסיטת תל אביב ובטכניון.
כמו כן משמשת כיועצת אקדמית בקואליציית 2030 לפרויקט קידום יעדי פיתוח בר קיימא של האו"ם מטעם האיחוד האירופי.
עמיתת מחקר במכון הרטמן במסגרתו מבצעת מחקר אודות ההגנה הגלובלית על תנועות דתיות פמיניסטיות בעולם ותרומתן להבנת שינויים חברתיים.
חברה בפורום דבורה ובפורום האקלים הישראלי של נשיא המדינה, יצחק הרצוג.
החל משנת 2023 פעילה מרכזית בתנועת "בונות אלטרנטיבה" הפועלת לקידום שוויון חברתי, העצמת נשים והעלאת המודעות לאלימות נגד נשים.
הייתה שותפה לכתיבת ניתוח של השלכות הרפורמה המשפטית על חייהן של נשים בישראל, שהוצג לנשיא המדינה, יצחק הרצוג.
הנציבות האזרחית לעניין פשעי חמאס נגד נשים וילדים
ב-2023, כשבוע לאחר טבח שבעה באוקטובר, ייסדה אלקיים-לוי את הנציבות האזרחית לעניין האלימות מינית שביצע החמאס בנשים ובילדים.
הנציבות היא ארגון עצמאי שמטרתו לקדם חקירת פשעי מלחמה שבוצעו על ידי חמאס כנגד נשים וילדים במהלך הטבח ופשעי המלחמה נמשכים כנגד נשים וילדים שנחטפו במהלכו.
צוות הנציבות כולל משפטניות, קרימינולוגיות, חוקרות ופעילות מתחומים שונים.
אלקיים-לוי מרבה להתראיין ולהעביר סקירות בנושא זה לגורמים ישראליים ובינלאומיים.
היא העבירה סקירה לראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ולראש ממשלת בלגיה אלכסנדר דה קרו, בעת ביקורם בישראל.
כמו כן נפגשה בנושא עם בכירי המועצה הלאומית למגדר של הבית הלבן והמועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית ועם עוזרת נשיא ארצות הברית לענייני מגדר, ג'ניפר קליין.
אחייניתו של הפרשן יעקב ברדוגו.
2024: אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות
2024: פרס ישראל בתחום הערבות הדדית
כוכב אניס הוא עץ ירוק-עד בגודל בינוני שמקורו בצפון מזרח וייטנאם ודרום סין.
זהו תבלין הדומה מאוד לאניס בטעמו ומתקבל מהפרי דמויי הכוכב אשר נקטף ממש לפני ההבשלה.
שמן כוכב אניס הוא שמן ריחני מאוד המשמש לבישול, בישום, סבונים, משחות שיניים, מי פה וקרמים לעור.
עד 2012, כאשר עברו להשתמש במקור חיידקי, חברת הופמן לה רוש השתמשה בעד 90% מיבול כוכב אניס השנתי בעולם לייצור חומצה שיקימית, תוצר ביניים כימי המשמש בסינתזה של אוסלטאמיביר (בשם המסחרי: טמיפלו).
Illicium מקורו במילה הלטינית כלומר "לפתות" או "לשדל".
Verum פירושו "אמיתי" או "טבעי".
נראה שהשם "באדיאן" נובע מ- הצרפתית, מהשם הסיני התיאורי לכאורה בפין - יין: "bājiǎo - שמונה קרניים".
המילון האנגלי של אוקספורד מציין שמקורו לפני כן אינו ידוע.
העלים ארומטיים, פשוטים ואזמליים, אובציתיים-אליפטיים או אליפטיים, גודל 5–15 ס"מ × 2-5 ס"מ.
הפרחים הם בודדים, דו מיניים, ורודים עד אדומים כהים, ביתיים או תת-טרמינליים.
הפרי הוא זקיק דמוי קפסולה, בצורת כוכב, חום-אדמדם, המורכב משישה עד שמונה זקיקים המסודרים בסחרור.
כל זקיק בצורת סירה, 2-1 ס"מ אורך, מחוספס ונוקשה, צבעו חום-אדמדם, עם זרע אחד, נפתח לאורך קצה הגחון בהבשלה.
כוכב אניס מכיל אנתול הידוע כקמפור אניס, אותה תרכובת שנותנת לאניס את הטעם שלו.
כוכב אניס נכנס לשימוש במערב כתחליף פחות יקר לאניס באפייה, כמו גם בייצור משקאות חריפים, בעיקר בייצור הליקר גליאנו.
כוכב אניס משפר את טעם הבשר.
כוכב אניס הוא המקור העיקרי של התרכובת הכימית חומצה שיקימית , קודמן ראשוני בסינתזה הפרמצבטית של התרופה נגד שפעת אסלטאמיביר (Tamiflu).
שיטה תעשייתית לייצור חומצה שיקימית באמצעות תסיסה של חיידקי E.
coli התגלתה בשנת 2005, ויושמה במגפת השפעת (2009) כדי לטפל במחסור בטמיפלו, מה שגרם גם לעליית מחירים של כוכב אניס כחומר גלם של החומצה השיקימית.
נכון לשנת 2018, התסיסה של E.
coli הייתה תהליך הייצור הנבחר לייצור חומצה שיקימית לסינתזה של טמיפלו.
עם זאת, מינים קשורים אחרים הם רעילים.
כוחות צבא ארצות הברית של פיקוד האוקיינוס השקט הוא פיקוד של צבא ארצות הברית, המשמש כזרוע היבשתית של פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
הפיקוד אחראי על כוחות הצבא המוצבים באזור אסיה והאוקיינוס השקט, כולל הוואי, אלסקה, יפן, קוריאה הדרומית ואזורים נוספים ממזרח הפיליפינים ועד הודו.
מטה הפיקוד ממוקם בפורט שפטר שבהוואי.
הוא הפיקוד הזירתי הגדול בצבא וכולל 107,000 חיילים ואזרחים.
שורשי הפיקוד נעוצים בסוף המאה ה-19, כאשר ארצות הברית הפכה למעצמה משמעותית באזור האוקיינוס השקט לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898. בשנת 1921 הוקם מטה הפיקוד בפורט שפטר תחת השם "המחלקה ההוואית" (Hawaiian Department).
במהלך מלחמת העולם השנייה, המחלקה הפכה לכפופה לפיקוד האזורי של האוקיינוס השקט.
לאחר המלחמה, הפיקוד עבר שינויים מבניים והפך ב-1979 לפיקוד המערבי של צבא ארצות הברית (WESTCOM) ב-1979, לפני שחזר לשם United States Army Pacific ב-1990.
במהלך מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם, הפיקוד סיפק תמיכה בדמות כוחות קרביים, אימונים ולוגיסטיקה.
לאחר מלחמת וייטנאם, הופחתה נוכחות הצבא באזור, והפיקוד עבר ארגון מחדש.
לאורך השנים תמך הפיקוד במשימות הומניטריות ברחבי העולם, לעיתים גם סיוע באסונות טבע מחוץ לאזור האחריות, כגון באזור הים הקריבי.
כוח האדם של הפיקוד כולל 107,000 חיילים ואזרחים.
הארמייה השמינית המוצבת בקוריאה הדרומית
פיקוד ההגנה האווירית והטילים ה-94
חטיבת המודיעין הצבאי ה-500 בהוואי
בריגדת החי"ר ה-196 (חטיבת מילואים)
בנוסף, הפיקוד כולל יחידות תמיכה כמו בהם של חיל הרפואה של הצבא, יחידות לוחמה אלקטרונית ועוד.
כוכב הצפון, הקרוי גם פולאריס, הוא כוכב משתנה קפאידי בולט המצביע בקירוב לכיוון הקוטב השמיימי הצפוני.
כוכב זה, הנראה רק בשמי חצי הכדור הצפוני, היה, עד המצאת המצפן ומערכת ניווט לוויינית, נקודת עזר עיקרית להתמצאות בים בלילה.
בעולם העתיק, כל ספן נזקק להכירו, וגם כיום מציאת כוכב הצפון נלמדת בשיעורי תורת הניווט הימי.
הכוכב נבחר לנקודת עזר משום שהוא נמצא קרוב לכיוון צפון (כלומר – הקו המקשר בינו ובין כדור הארץ יוצר זווית קטנה יחסית עם ציר הסיבוב של כדור הארץ), ומשום שהוא כוכב בהיר יחסית בסביבה חשוכה יחסית.
שיא הקרבה הזוויתית של הכוכב לציר צפוי להיות בשנת 2100. הראשון שהבין כי כוכב הצפון לא מצביע בדיוק לכיוון צפון היה מגלה הארצות היווני פִּיתֶאַס, שחקר את צפון אירופה במאה ה-4 לפנה"ס.
בשל נקיפת ציר כדור הארץ (פרצסיה), שזמן המחזור שלה קרוב ל-26 אלף שנה, פולאריס לא תמיד הצביע לכיוון צפון ולא תמיד יהיה הכוכב שמול הציר הצפוני.
פולאריס הוא כוכב משולש, כלומר מערכת של שלושה כוכבים, אשר נמצאים בסמיכות זה לזה, ונתונים תחת שדה כבידה משותף.
גודל המערכת כ-30 רדיוסי שמש ומרחקה ממערכת השמש כ-390 שנות אור.
מערכת השמש נעה לעבר פולאריס בקצב של 16 קילומטר בשנייה.
פולאריס איננו הכוכב הבהיר ביותר בשמיים, והוא ממוקם רק במקום ה-46 בבהירותו (ערך הבהירות נראית שלו היא 1.97), אך בסביבתו הקרובה הוא הכוכב הבהיר ביותר.
כוכב הצפון עצמו שייך לדובה הקטנה ("העגלה הקטנה") ונמצא בקצה ה"זנב" שלה.
כדי לאתרו בשמי הלילה, יש תחילה למצוא את הדובה הגדולה ("העגלה הגדולה"), קבוצת כוכבים קלה לזיהוי, הנראית כמו סיר עם ידית מעוקמת.
אם מתבוננים בהמשכו של הקו הנוצר בין שני הכוכבים הרחוקים ביותר מן הידית בכיוון מעלה (כיוון הידית), אפשר למצוא את כוכב הצפון.
את המרחק בין שני הכוכבים מכפילים בארבע מהכוכב הקיצון ואז מגיעים לכוכב הצפון.
ניתן גם למתוח קו בין שני הכוכבים הקיצונים בקסיופאה, וממנו למתוח קו ב-90 מעלות בקירוב (מהצלע השמאלית העליונה ב-W או מהצלע הימנית התחתונה ב-M) עד שמגיעים לכוכב הצפון.
תולדות כוכב הציר הצפוני בהיסטוריה
בתפקיד כוכב הציר הצפוני היו במהלך ההיסטוריה מספר כוכבים, ואף הכוכב הנוכחי צפוי להתחלף בעתיד:
עד 1900 לפנה"ס ובמשך כ-2,000 שנה תובאן, אלפא בדרקון
משנת 3000 לערך - אראי, גמא בקפאוס
משנת 7500 לערך - אלדראמין, אלפא בקפאוס
כוכב המטמון הוא סרט הנפשה שהופק על ידי חברת וולט דיסני בשנת 2002 מסוג מדע בדיוני, המבוסס על ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "אי המטמון".
עלילת הסרט לא מתרחשת בכדור הארץ.
למעשה, עושה רושם שכדור הארץ נזנח ונשכח לגמרי וכך גם המין האנושי, שכמעט ולא נראה.
יצורים שונים ומשונים חיים יחד בהרמוניה בכוכבים שונים והטכנולוגיה מפותחת מאוד.
הסרט מספר על נער צעיר בשם ג'ים הוקינס, בן אדם שחי על הכוכב מונטרסור.
ג'ים נולד למשפחה ענייה, אימו שרה, מנהלת מסעדה בביתם לפרנסתה ואביו עזב את הבית.
ג'ים התעניין בספרים ובאגדות על אוצרות והחל לבנות מכונות מורכבות מאוד בגיל צעיר מאוד, אך כישוריו גרמו לו להסתבך עם החוק פעם אחר פעם.
בתחילת הסרט, מתרסקת ליד ביתם של ג'ים ושרה ספינת חלל.
ג'ים ניסה להציל את היצור שניצל מההתרסקות אך לשווא, והוא מת, אך לא לפני שהספיק לתת לג'ים חבילה מסתורית ולהזהיר אותו שהסייבורג מגיע ועליו להיזהר ממנו.
הוא אומר שאסור שהחבילה תגיע לידיו.
דקות ספורות אחר כך, מתפרצים לבית יצורים מאיימים והורסים את הבית בחיפוש אחר החבילה.
ד"ר דופלר, יצור דמוי כלב, חבר של משפחה ואסטרו-פיזיקאי ידוע, עוזר להם לברוח ברגע האחרון לפני שהבית נשרף ונהרס לגמרי.
בדרך למשרדו של ד"ר דולפר, פותח ג'ים את החבילה - היה זה כדור זהוב עם חריצים וסימנים מוזרים.
במשרד, משחק ג'ים עם הכדור ומגלה שזוהי מפה המובילה לכוכב המטמון.
בילדותו, קרא ג'ים אגדה על כוכב המטמון, בה נמצא האוצר של קפטן השודדים הידוע לשמצה - קפטן פלינט - השלל של אלף העולמות.
כל זה במרחק שיט קצר מהם.
ג'ים וד"ר דופלר מארגנים ספינה סולארית שתביא אותם לכוכב המטמון, בפיקודה של אמיליה, יצורה דמוית חתול, והקצין הראשון שלה, מיסטר הארו, יצור דמוי סלע.
יחד הם מפליגים עם צוות סיפון מפוקפק והטבח של הצוות - סייבורג ג'ון סילבר, שמקבל את ג'ים לפיקודו.
העלילה מסתבכת כאשר הספינה נקלעת לחור שחור, סקרופ, פיראט דמוי עקרב, חותך את החבל המחבר את מיסטר הארו לסיפון וג'ים הוקינס מואשם מתוך הנחה שהוא לא הידק מספיק טוב את החבל (זה היה התפקיד שלו).
בלילה ג'ים פגש את סילבר וסילבר לימד את ג'ים שהוא יכול לנווט במסלול משלו.
למחרת ג'ים ומורף (יצור קטן שמשנה צורה), הסתתרו בחבית ושמעו את ג'ון סילבר והפיראטים מדברים על תוכניתם לגנוב את המטמון.
כשג'ים גילה זאת הוא רץ לאמיליה ולדופלר והזהיר אותם מפני הפיראטים.
בינתיים, הפיראטים (שהבינו שעלו עליהם ואין טעם להמשיך בהעמדת הפנים) פרצו למפקדה וניסו לגנוב את המפה, ג'ים אמיליה וד"ר דופלר ברחו מהם ולקחו את המפה מהפיראטים.
לפתע הספינה הסולארית איבדה כיוון וג'ים, אמיליה וד"ר דופלר קפצו לסירת הצלה שהתנגשה בכוכב יוצא דופן.
אמיליה בקשה מג'ים את המפה אבל כאשר ג'ים הוציא אותה, זה היה מורף, והמפה האמיתית אצל הפיראטים.
כאשר ג'ים הלך לחפש מקום מחבוא הוא פגש את הרובוט חסר המוח בן (BEN, Biologic Eelectronic Niutronic).
בן הסביר לג'ים שהוא איבד את הזיכרון אבל הוא לא זוכר איפה.
כאשר ג'ים, אמיליה, וד"ר דופלר הגיעו לביתו של בן כדי להתחבא מהפיראטים, ד"ר דופלר ריפא את אמיליה הפצועה ובן הזמין בטעות את הפיראטים, ג'ים ירד למטה וכשראה את סילבר הוא כעס מאוד מפני שסילבר גנב ממנו את המפה, וסילבר כעס גם הוא כי הוא (סילבר) רצה את המטמון לו ולפיראטים.
בלילה ג'ים הוקינס, יחד עם בן ומורף, יצאו לסירה הסולארית ולקחו את המפה, לפתע מגיע סקרופ ומנסה להרוג את ג'ים, אבל ג'ים גבר עליו בעזרת ניתוק כוח המשיכה המלאכותי על ידי בן.
כשג'ים הוקינס וחבריו הגיעו לביתו של בן, הם מצאו את סייבורג ג'ון סילבר שחוטף מהם את המפה, ומנסה לפתוח אותה, אולם כשהוא לא מצליח הוא מצווה על ג'ים לפתוח את המפה, כשג'ים פותח את המפה, היא הובילה את הדרך אל המטמון, סילבר לקח את ג'ים וחבריו השבויים אל המקום.
כאשר כולם הגיעו לסוף הדרך הפיראטים רצו להרוג את ג'ים מפני שהם חשבו שהוא בגד בהם, אבל כאשר ג'ים שם את המפה אל הקרקע, נפתח מעין חור תולעת, דרכו ניתן לעבור בין מיקומים שונים בגלקסיה.
ג'ים משער כי כך אפוא הצליח קפטן פלינט לשים ידו על שלל כה רב, ולהיעלם מבלי להשאיר עקבות.
בשלב כלשהו, ג'ים מבין כי המטמון מצוי בתוככי כוכב הלכת, ועל-כן לוחץ על הסמל של כוכב המטמון.
ג'ים והפיראטים נכנסו דרך חור התולעת מבלי שאלה יודעים שהאתר ממולכד, והמטמון נתגלה לעיניהם.
המלכודת הופעלה ותהומות לוהטות נפערו ברצפה.
כאשר החבורה יצאה בשלום כולם הריעו לג'ים והצדיעו עליו כגיבור, לפתע ג'ים רואה את ג'ון סילבר למטה יחד עם מורף, סילבר סיפר לג'ים שהוא נוסע לדרך חדשה וביקש ממורף שישמור על ג'ים.
ג'ים וסילבר נפרדו לשלום וסילבר נותן לג'ים זהב כדי להציל את הפונדק של אמו.
ג'ים הוקינס - ג'וזף גורדון-לוויט / עידו מוסרי
ג'ים הוקינס הצעיר - אוסטין מייג'ורס / אלון ברנד
דוקטור דלברט דופלר - דייוויד הייד פירס / אוהד שחר
קפטן אמיליה - אמה תומפסון / ליליאן ברטו
בן - מרטין שורט / תומר שרון
ג'ון סילבר - בריאן מורי / אריאל פורמן
מיסטר ארו - רוסקו לי בראון / אלי גורנשטיין
שרה הוקינס - לאורי מטקאלף / אורנה כץ
מיכה מורים - סקרופ / קריין
יורם יוספסברג - בילי בונס / פיראט
שפרירה זכאי - גברת דנהודי
עומר ברנד - ילד צפרדע
דור צויגנבום - שוטר רובוט 2
שמעון כהן - שוטר רובוט 1 / פיראט
גיל זמק - פיראט / קולות רקע
מיכל צפיר - פיראטית / קולות רקע
הסרט כשל בקופות עם תקציב שלו היה 140 מיליון דולר והכנסות של 109,578,115$,
הסרט זכה לשבחים מהביקורות ולתגובות טובות, אתר עגבניות רקובות נתן לסרט דירוג של 69% המבוסס על 149 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 6.51/10. אתר Metacritic נתן לסרט דירוג של 60 מתוך 100 המבוסס על 30 ביקורות, המכנות "ביקורות ממוצעות או מעורבות".
סטפן האנטר, מעיתון וושינגטון פוסט נתן לסרט ציון 4 מתוך 5, וציטט "התרברבות מוחלטת בהתלהבות של דיסני: זה מאחד את הדורות, במקום להפריד אותם".
ליאה רוזן ממגזין פיפל ציטטה "לסרט יש דמיון, הומור בשפע וזז באופן מהיר" וגם "האנימציה, גם המונפשת וגם הטכניקה הממוחשבת, היא מדהימה".
קלאודיה פוג מעיתון USA Today אמרה שתשומת הלב של הסרט היא "מלאכותית אשר משלבת פוּטוּרִיסְטִי ורטרו", ובנוסף היא אמרה שלסרט אין את "הקסם של "לילו וסטיץ'" או "ההדהמה של "המסע המופלא", אבל ציינה ש"כוכב המטמון" הוא "הרפתקת חג כשירה ומשעשעת לקהל המשפחתי.""
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר אבל הפסיד לסרט "המסע המופלא".
כוכב הגאולה הוא חיבורו המשמעותי ביותר של הפילוסוף פרנץ רוזנצווייג שנכתב ב־1919.
החיבור מתבסס על שלושה יסודות מרכזיים בהשקפת עולמו הפילוסופית-דתית.
האלוהים, האדם והעולם, ועל יחסי גומלין המתהווים בין יסודות אלו.
בריאה בין האלוהים אל העולם, התגלות בין האלוהים אל האדם, וגאולה בין האדם אל העולם.
בספר הוא דן על היחסים שבין היהדות לדתות אחרות ובמיוחד לנצרות.
את כוכב הגאולה כתב רוזנצווייג על גבי גלויות מן החזית המזרחית, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הרקע לכתיבת הכוכב אינו רק פרט ביוגרפי בחייו של רוזנצווייג, אלא מהווה רקע חשוב להבנת רעיונותיו ותפיסותיו.
פרנץ רוזנצווייג החל לכתוב את הכוכב תוך כדי שירותו כקצין בצבא גרמניה של מלחמת העולם הראשונה, בחזית המזרחית.
בכתביו מתאר פרנץ רוזנצווייג את ההתגלות, את הזיקה אל האל כאיזו תוצאה של אירוע התעוררות פנימי.
כאיזו תוצאה של טלטלה עמוקה, הגורמת לאדם 'להפעיל' את מנגנוני הזיקה שלו עם האל.
רוזנצווייג חווה גם חווה התעוררות מסוג זה בחייו שלו, ומשום כך הרקע לכתיבת הכוכב מקבל משנה תוקף.
האירוע הראשון, מורכב משיחה לילית על יסודות האמונה, בשנת 1913, עם ידידו אויגן רוזנשטוק, ומחוויה מקרית של תפילת יום הכיפורים בבית הכנסת החסידי בברלין.
האירוע השני התרחש במהלך שירותו הצבאי במזרח, בו נפגש לראשונה עם יהדות מזרח אירופה ועם התנועה החסידית.
מפגש זה הותיר בו רישומים עמוקים, שכן יהדות מזרח אירופה הייתה שונה מכל מבנה אחר של יהדות אותו הכיר רוזנצווייג ובמפגש זה נחשף רוזנצווייג לקיומם של עם יהודי ושל תרבות יהודית שונים כל כך מאלו שהיו מוכרים לו בגרמניה.
הפילוסופיה של פרנץ רוזנצווייג יכולה להיות מסווגת כאקזיסטנציאליזם דתי.
כמו הוגים אקזיסטנציאליסטים רבים אחרים, יצא רוזנצווייג כנגד האידיאליזם הפילוסופי הגרמני, שבא לידי ביטוי מובהק בפילוסופיה של הגל.
הניסיון של האידיאליסטים להכיל את הכול באמצעות הפילוסופיה נראה לרוזנצווייג כניסיון שגוי החוטא למהות האנושית.
תחת זאת הוא ראה בחיים מציאות ההולכת ומתהווה.
המהויות השונות שקיימות בעולם, מקבלות את ביטויין דווקא במפגש שלהן עם האחר.
ייחודו של 'כוכב הגאולה' הוא בשיטה השלמה והקוהרנטית שרוזנצווייג מציג בו.
השיטה, או 'המחשָׁב החדש' (Das neue Denken) כפי שמכנה אותה רוזנצווייג, מעמידה את היות האדם בעולם כעובדה, יחד עם היות העולם וכמובן את היות האל.
'המחשב החדש' מתבסס על הנחת זהות מוחלטת בין המחשבה ובין המציאות.
הכלים למחשב החדש הם השפה, הניסיון והשכל הישר.
רוזנצווייג מאמין כי הוא יכול בשיטתו לתת דין וחשבון תאולוגי מלא על התנהלות העולם, וודאי על האמונה ועל הקשר שבין האל לאדם.
להגותו של הגל ישנה השפעה עמוקה על 'כוכב הגאולה'.
בין השאר בא הדבר לידי ביטוי במתודה הדיאלקטית ובמוטיב השילוש.
פרנץ רוזנצווייג בונה את הכוכב בצורה של שלושה יסודות – אל, עולם, אדם – ושלוש מסילות: בריאה, התגלות, גאולה.
ששת הקודקודים יחד מסודרים אצל רוזנצווייג במתכונת של מגן דוד.
הגותו של רוזנצווייג היא למעשה עקרונות האקזיסטנציאליזם בלבוש של היסודות, המסילות והמחשָׁב החדש.
משולש היסודות (אל, עולם ואדם) נוסח כבר על ידי היוונים, אלפי שנים לפני רוזנצווייג, אולם רוזנצוויג היה הראשון שאיחד וקשר את שלושת היסודות הללו תחת האמונה המונותיאיסטית.
רוזנצוויג מצליח לאחד את כל שלושת היסודות תחת האחד, תחת יסוד אלוהי אחד המאחד את כל חלקי המשוואה.
המשולש השני, משולש המסילות (בריאה, התגלות וגאולה), הוא אולי המיוחד בהגותו של פרנץ רוזנצווייג, והוא המקשר את שלושת היסודות לעולם האמוני והמונותיאיסטי.
היסודות התקיימו גם בהגות היוונית, אך כל אחד מהם היה קיים בה כשלעצמו, ללא קשר בין האחד לשני.
האלים חיו באולימפוס, מבודדים ונבדלים מחייהם של בני האדם.
לעיתים הם יורדים לעולם האדם, אך בסך הכל הם חיים במישור נפרד ממישור חייהם של בני האדם, והזיקה בין שני העולמות כמעט ואינה קיימת.
רוזנצווייג טוען כי אצל הפוליתאיסטים, משולש המסילות כלוא בתוך משולש היסודות, כשאין קשר בין כל היסודות, כביכול עזב האלוהים את הארץ.
בעוד קאנט רואה בחוסר הקשר בין היסודות את העולם האובייקטיבי, רואה בכך רוזנצווייג את העולם האלילי.
הכוכב מציג את עקרונות 'אל אמת' ו'אל חיים': לפי משולש המסילות, האל בורא את העולם, מתגלה אל האדם, והאדם גואל את העולם.
המסילות יכולות לנוע לשני הכיוונים, לא באופן סימטרי, אך ישנו גם קשר של גאולה בין העולם לאדם.
ההתגלות בנויה גם מנוכחותו של האדם אל מול האל, וכך גם יחס הבריאה.
הקשר בכוכב הוא קשר מעגלי של אלוהים–עולם–אדם, כאשר בין כל צמד ישנו סוג מיוחד של אינטראקציה:
רוזנצווייג שואל כיצד אנו יודעים שיש אל, עולם או אדם, ועונה כי אין לנו כל ידע מוקדם אודות העולם, ומקור המידע שלנו הוא התבונה, הניסיון והשפה.
כל הידע נרכש דרך הדיאלוג, כאשר כל מחשבה היא תקשורת.
רוזנצווייג רואה בשפה כלי עיקרי ומרכזי ביותר לגיבוש התודעה: היא זו המשקפת את המציאות, את המחשבות ואת גבולות התודעה.
השפה מוטמעת בחשיבה שלנו, ולפיכך, כדי להבין את העולם יש להבין את השפה.
לפיכך, אם נשתמש בשפה אובייקטיבית, נוכל להגיע להכרה אחידה בדבר העולם, אך דבר זה כמובן שאינו אפשרי ומשום כך התודעות הן שונות.
אולם תודעות של אנשים שונים שונות זו מזו גם מכיוון שהאדם הוא אחד מה"יסודות" שבעולם, וצורת תודעתו מתקבעת בהתאם לקיומו ולפועלו, בהתאם למימושו את יחסי הזיקה השונים.
הדבר תלוי בדיאלוג ההתגלותי עם האל, ביחסי הזיקה של האדם, בקיומו האותנטי.
הספר "כוכב הגאולה" נכתב במקור בגרמנית, ויצא לאור בעברית בשנת 1970, במלאת ארבעים שנה לפטירתו של פרנץ רוזנצווייג, על ידי מוסד ביאליק ומכון ליאו בק, בתרגומו של פרופ' יהושע עמיר ובצירוף הערות מאת פרופ' משה שוורץ ומאת המתרגם.
למהדורה צורף פתח דבר מאת פרופ' משה שוורץ.
על מקור התרגום: דוקטור רחל פרוינד, [נולדה ב-1898 בפרוסיה] בוגרת אוניברסיטת בדרנגפורט ואוניברסיטת " פרידריך וילהלם" שבברסלאו, הגישה בשנת 1932 עבודה על הפילוסופיה הקיומית של פרנץ רוזנצוויג וקבלה בעקבות זאת תואר דוקטור בפילוסופיה ובשנת 1933 יצאה עבודתה על "כוכב הגאולה" כספר בדפוס פליקס מיינר בלייפציג.
את הספר אסרו הנאצים להפצה בגלל יהדותה.
התזה המקורית מצויה בארכיון לאו בק בירושלים.
פרופ' פול מנדס פלור באוניברסיטת שיקגו תרגם ב-1973 את ספרה של רחל פרוינד לאנגלית.
התרגום לעברית נעשה מגרמנית על ידי יהושע עמיר ויצא לאור תחת הכותרת: הפילוסופיה הקיומית של פראנץ רוזנצוייג : לנתוחו של "כוכב הגאולה" כולל עבודת המחקר של רחל פרוינד.
בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים, כוכב המוות הוא תחנת חלל משוריינת ענקית, אשר משמשת כנשק האולטימטיבי של האימפריה הגלקטית כנגד מתנגדיה.
במהלך סאגת הסרטים, האימפריה בנתה שני כוכבי מוות, ושניהם הושמדו על ידי ברית המורדים.
בנייתו של כוכב המוות מופיעה לראשונה בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית', בסצנה אחת, שבה רואים את דארת' ויידר ואת פלפטין, או בשמו הסית', דארת' סידיוס, מפקחים על בנייתו.
למעשה, הכוכב שנבנה שם הוא אב טיפוס לכוכב מוות ג'נוסיסיאני, תחנת חלל קטנה יותר ואינה כוללת משגר לייזר להשמדת כוכבי לכת.
בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים רואים את הרוזן דוקו מחזיק את התוכניות לכוכב המוות.
האחראי על בניית הכוכב היה המנהל אורסון קרניק והמהנדס הראשי שלו היה גיילן ארסו.
למרות קשיים בבנייתן, רק בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" השלימה האימפריה את בנייתו של כוכב המוות הקיסרי, המצויד בתותח טורבו-לייזר אימתני, המסוגל להשמיד כוכב לכת שלם בירייה אחת.
אולם האימפריה השתמשה בו בפעם הראשונה כדי להשמיד את העיר "ג'דה סיטי".
לאחר שגיילן גילה לביתו כי הכניס בחשאי דרך להשמיד את כוכב המוות, ג'ין ארסו וצוות "רוג אחת" שלה הסתננו לכוכב סקאריף, שם נמצאו תוכניות כוכב המוות.
כל אנשי הצוות נהרגו במהלך המשימה, אך התוכניות של הכוכב נשלחו בהצלחה אל הנסיכה ליאה.
רק בסרט הרביעי, "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה", הוכח לראשונה כוחו האמיתי של כוכב המוות, כאשר גראנד מוף טארקין, מפקד התחנה, משמיד את כוכב אולדריאן, ביתה של ליאה, באמצעות תותח הלייזר.
ברית המורדים הצליחה לגנוב את תוכניות כוכב המוות, ולאתר בו את נקודת התורפה.
מתקפת חלליות קרב קטנות מדגם X-Wing של המורדים, ובראשה לוק סקייווקר, השמידה את הכוכב ואת כל יושביו, חוץ מדארת' ויידר, אשר הצליח להימלט בחללית ה-TIE Fighter הניסיונית שלו.
בנייתו מחדש של כוכב המוות
בסרט השישי, "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", נבנה כוכב המוות השני, בעל עוצמה גבוהה יותר מכוכב המוות הראשון (להקיסר פלפטין מנצל את הכוכב הבלתי גמור כדי לטמון מלכודת לברית המורדים, השוהים ליד כוכב סולוסט, ומתחילים את המתקפה באנדור, וכמעט מצליח להשמידם באמצעות תותח הלייזר המחודש.
למזלם של המורדים, ברגע האחרון הם מצליחים לפוצץ את שדה הכוח המגן על הכוכב, ולשלוח חוליית תקיפה בראשות הספינה מילניום פלקון, אשר חדרה ללב הכוכב, פוצצה את ליבתו, ובכך הביאה להשמדתו.
בקרב שהתרחש על הכוכב, בין לוק לאביו, דארת' ויידר, ניצח לוק, אך חושמל על ידי פלפטין, בעזרת ברקי הסית' שלו.
ויידר, אשר לא היה יכול לחזות בעינוי בנו, לקח את פלפטין בידיו, והשליך אותו לליבת כוכב המוות.
מהלך זה היה אחד מהגורמים להשמדת הכוכב.
ה"מילניום פלקון" על צוותה, וכן לוק סקייווקר יחד עם אביו המת, הצליחו להימלט מכוכב המוות ממש לפני שהתפוצץ.
שני כוכבי המוות היוו השראה לבסיס "משמיד הכוכבים" של המסדר הראשון, בעל היכולת להשמיד מערכות כוכבים שלמות.
משמיד הכוכבים היה נשק עצום שנבנה על גבי כוכב קרח.
המשמיד השמיד את מערכת הכוכבים הוסניאן, בירת הרפובליקה החדשה, והרג בכך מיליארדי אנשים.
לאחר מכן, התכונן המשמיד להרוס את בסיס המורדים של הנסיכה ליאה בכוכב ד'קאר, את המורדים שיגרו צוות של 24 חלליות X-WING, בראשות המפקד פו דמרון, כדי להרוס אותו.
למרות שאיבדו 17 חלליות, הצליח בסוף פו לירות שמונה צמדים של טורפדו פרוטונים על המחולל המפעיל את המשמיד, ובכך הביא לקריסתו של הכוכב ולהשמדת משמיד הכוכבים.
בזוויות צילום מסוימות, לכוכב המוות הראשון יש דמיון קל למימס (ירח של שבתאי) בשל מכתש הרשל שעליו.
זהו צירוף מקרים כי הצילום הראשון של המכתש התקבל שלוש שנים לאחר צאת הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" לאקרנים.
כוכב הודו היא אבן החן מסוג ספיר שנחשבה לגדולה ביותר בעולם, עד לגילוי "הכוכב השחור של קווינסלנד" ב-1938. משקלה 563.35 קרט (112.67 גרם).
אבן זו היא בעלת איכות גבוהה ובלא פגמים.
האבן יוצאת דופן בשל צורת הכוכב הנמצאת על שתי פניה.
אבן זו מכונה בשם "כוכב אדם" והיא נחשבת כאבן הספיר הגדולה ביותר בעולם.
בשנת 1900 תרם המילארדר ג'יי.
מורגן את האבן למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע במנהטן שבעיר ניו יורק.
ב-29 באוקטובר 1964 השאירו פורצים למוזיאון את החלון באחד מחדרי השירותים פתוח, ובחסות החשיכה פרצו למוזיאון וגנבו את כוכב הודו וכן את יהלום העיט ואת אודם דה לונג.
מתוך אוסף היהלומים ואבני החן של המוזיאון רק כוכב הודו היה מוגן באמצעות אזעקה אולם גם זו לא פעלה מכיוון שהסוללה החשמלית המפעילה את האזעקה נגמרה.
שווי האבנים שנגנבו עלה על 400,000 דולרים.
לאחר יומיים תפסה המשטרה את הגנב - ג'ק מרפי הידוע בכינוי "מרף ד'ה סרף" יחד עם שני שותפיו לעבירה.
הספיר נמצא בלוקר בתחנת אוטובוסים במיאמי, אך יהלום העיט מעולם לא נמצא.
כוכב הירדן (בעברית ידוע גם בשמות יפה נוף וכוכב הרוחות, בערבית: كوكب الهوا (כַוכב אל-הוַא), ובצרפתית: Belvoir (בלווַּאר), או Coquet (קוקט) במקורות הצלבניים) הוא גן לאומי ואתר ארכאולוגי השוכן בקצהּ המזרחי של רמת יששכר (רמת כוכב), בשולי הגליל התחתון, בין הכנרת לבית שאן.
במקום נמצאים שרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות, בהם חורבות יישוב עברי קדום, בית הכנסת בכוכב הירדן, שרידים של מבצר צלבני מפואר ושרידי יישוב ערבי.
האתר שוכן על פסגה שגובהה 312 מטרים מעל פני הים, ושיפוליה המצוקיים מתנשאים לגובה של 550 מטר מעל בקעת הירדן, שפרושה לרגליה ממזרח.
המבצר הוא אחד מתוך שני מבצרים כפולים (השני הוא קראק דה שבלייה שבמערב סוריה; לעיתים הם נקראים "מבצר בתוך מבצר" או מבצרים קונצנטריים), שנחשפו בממלכת ירושלים הצלבנית ובלבנט.
חוקרים וארכאולוגים של ממלכת ירושלים תיארו את המבצר בהרחבה.
בספרו "ארכאולוגיה של הצלבנים" מציין החוקר אדריאן בועז מהפקולטה לארכאולוגיה של אוניברסיטת חיפה, שהמבצר מהווה את הדוגמה המושלמת לסוג זה של מבצרים.
הוא שימש נקודת מפנה בבנייה ובתכנון של מבצרים, והיה אבטיפוס "לכמה מהטירות המעולות שנבנו במערב".
חוקר תולדות הצלבנים יהושע פראוור מכנה את המבצר "אחד מגדולי ההישגים האדריכליים של הצלבנים", ומציין שמדובר במבצר מפואר ויחיד במינו.
ההיסטוריון המוסלמי בן המאה ה-13 אבו שאמה תיאר בכתביו את המבצר הצלבני ששכן במקום: "קבוע בינות לכוכבים, כקן נשרים ומקום משכן הלבנה".
מבצר כוכב הירדן נבנה מאבני בזלת שנחצבו מהחפיר המקיף את המבצר משלושה עברים ומאבנים לבנות שהובאו לאתר ממחצבות מרוחקות יותר.
הקצה המזרחי של רמת כוכב היה מיושב ככל הנראה כבר בתקופת ההתנחלות המקראית.
בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטים העבריים היה המקום חלק מנחלתו של שבט יששכר, השבט שנתן לרמה עליה נמצא האתר את שמה.
במקום נמצאה גם מצבת אבן, שריד מהתקופה שבה ישבו המצרים במקום.
שרידי יישוב יהודי עתיק מתקופת התלמוד (המאה ה-3) שהתגלו במקום, זוהו כיישוב "כוכב".
בחפירות שנערכו במקום התגלו שרידים של בתי מגורים וכן שרידיו של בניין ציבורי חשוב, ככל הנראה בית כנסת.
אבנים מעוטרות בסמלים יהודיים, דוגמת מנורת שבעה קנים, נמצאו בין אבני הבניין של המבצר הצלבני, והן נלקחו מהכפר היהודי החרב ששכן במקום בתקופה הצלבנית.
היו שזיהו את המקום עם גרופינא המוזכרת במסכת ראש השנה כמקום בו השיאו משואות להודיע על קידוש החודש.
במאה ה-12, עם כיבושה של ארץ ישראל בידי צבאות הנוצרים, הוקמה נסיכות הגליל, שבירתה הייתה העיר טבריה ואשר הייתה כפופה מנהלית לממלכת ירושלים.
הנסיכות השתרעה בשיאה מביירות בצפון ועד רכס הכרמל והגלבוע בדרום, וכללה את המקום בו הוקם מאוחר יותר מבצר כוכב הירדן.
בעקבות סכסוכים פנימיים בממלכת הצלבנים בין בלדווין הראשון, מלך ירושלים, לטנקרד, נסיך הגליל, קוצץ שטחה של הנסיכות על ידי מסירת שטחים ממנה לידי אצילים שונים שקיבלו עצמאות על נחלותיהם החדשות.
אחוזת כוכב הירדן נמסרה לידיה של משפחת אצילים טבריאנים ממוצא צרפתי בשם ולוס (Velos).
לאחר שזכו בנחלה החלו בני משפחת ולוס לבנות במקום חווה מבוצרת, צורת בנייה נפוצה באותו הזמן, אשר שמשה כמרכז אדמיניסטרטיבי ממנו יכלו האצילים לנהל את המתרחש באחוזה, להיות קרובים לחקלאים הצמיתים שעיבדו את אדמותיה וגם להסתתר בין כתליה המגנים בשעת צרה.
לא ידוע מתי בדיוק נבנתה החווה המבוצרת, אולם יש להניח כי היא נבנתה בין השנים 1138–1140, בתקופת מלכותו של המלך פולק ואולי אף בפקודתו.
ההנחה לפיה בניית החווה המבוצרת הייתה בתקופה זו, מבוססת על המגמה אותה הנהיג המלך של מפעלי בנייה וביצור לאורך גבולות ממלכתו.
לא בכדי בחרו מקימי החווה את הנקודה בה היא נמצאת.
ממקום זה ניתן להשקיף ולשלוט על שתיים מהחשובות שבכניסות המזרחיות אל ממלכת הצלבנים: גשר ז'ודיר בקרבת נהריים, שעליו עברה הדרך העתיקה שקישרה את דמשק ובית שאן דרך העיר אירביד וגשר שייח' חוסיין, הנקודה בה חוצה את הירדן דרך המלך שחיברה בין עג'לון לבית שאן.
יחד עם השליטה שהעניק המבצר לצלבנים על דרכי הגישה בין בקעת הירדן ומערב הממלכה הסתכמו כל הגורמים לכדי הפיכתו של המקום לאחת מנקודות המפתח החשובות ביותר במערכת ההגנה על גבולות הממלכה.
בשנת 1168 מכר איבו ולוס (Ivo Velos) את החווה ואדמותיה לידי אבירי המסדר ההוספיטלרי תמורת 1,400 ביזאנטים של זהב.
האבירים פירקו את המבנים שנמצאו במקום עד ליסוד, ובנו במקומם את המבצר אותו ניתן לראות עד היום.
לאחר בניית המבצר החלו האבירים להגדיל את נחלתם החדשה, אם בתשלום ואם תמורת תשורות שונות, וזמן קצר לאחר מכן כבר השתרעה הנחלה על פני 200 קמ"ר, כשבתוכה עשרות כפרים מקומיים.
שנות השמונים של המאה ה-12 הביאו איתן תקופה של עימותים צבאיים רבים בין כוחות הצלבנים לבין הצבאות המוסלמים בהנהגתו של צלאח א-דין.
בשנת 1182 התנגשו הצבאות במרומי רמת יששכר, קילומטרים ספורים מערבית לכוכב הירדן.
המוסלמים ספגו מפלה, אולם שנה לאחר מכן חזרו לאזור ותפסו את מצודת פורבלה (Forbelet) הסמוכה.
בשנת 1187 הכניע צלאח א-דין את עיקר הכח הצלבני של ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין והחל לשעוט אל פנים הממלכה כשהוא כובש ומכניע כל עיר וכל מבצר שעמדו בדרכו.
רק שלושה מבצרים עמדו בפרץ, וכוכב הירדן, שהיה מאויש באותה התקופה בכוחות מתוגברים, היה אחד מהם (האחרים היו מבצרה של צפת והעיר צור).
המצור הקשה נמשך כשנה וחצי עד 5 בינואר 1189 עם הפוגה קצרה והסתיים בכניעת המגינים וכיבוש המבצר על ידי התוקפים המוסלמים.
לאחר מותו של צלאח א-דין בשנת 1193 עבר המבצר, יחד עם כל חלקה הצפוני של ארץ ישראל לידי סולטאן דמשק אלמלכּ אלמועט'ם אחד מיורשיו של צלאח א-דין.
באותו הזמן הגיע יורש אחר של צלאח א-דין, הסולטאן אל-כמאל שליט מצרים, לכדי הסכם מול פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפיו יקבלו הנוצרים שליטה מחודשת על ירושלים, תמורת עזרה לאל-כמאל בהכנעת אחיו שליט דמשק.
כתוצאה מברית זו הנהיג אלמועט'ם, שבירתו דמשק הייתה חשובה לו יותר מאשר יתר הטריטוריות שבידיו, שיטת הגנה חדשה בממלכתו.
הוא החליט לחזק ולבצר את קו ההגנה הראשון של דמשק (ומסיבה זו הקים את מבצר נמרוד) בעוד שאר המבצרים שמעבר לקו ההגנה החדש נהרסו עד ליסוד, כדי למנוע מכוחותיו של פרידריך השני לשוב ולתפסם בעתיד.
בשנת 1219 ננטש מבצר כוכב הירדן על ידי מגיניו והושאר שומם ומוכן למלאכת ההריסה, מלאכה שנשלמה בשנת 1228. אולם הורסיו של המבצר לא פירקוהו עד ליסוד אלא מוטטו את קומת המבנים העליונה על זו שמתחתיה וסתמו את החפיר.
במצב זה התגלה המבצר לאחר כ-750 שנים על ידי הארכאולוגים הישראלים.
בשנת 1241, בעקבות הסכם שחתם ריצ'רד מקורנוול עם מושל מצרים הוחזר המבצר לידיים נוצריות והושב לידי מסדר ההוספיטלרים יחד עם כל הנחלה שהייתה נחלתם.
לאחר שובם לגליל החלו ההוספיטלרים להרחיב את נחלותיהם ושלטו לבסוף על האזור שבין העיר נצרת לימת הכנרת.
על אף התחזקותם והרחבת שליטתם של ההוספיטלרים באזור, הם מעולם לא שיקמו את מבצר כוכב הירדן ההרוס, וכאמור הוא נשאר בעזבונו עד לשנות השישים של המאה ה-20.
ב, לאחר חמש מאות שנות עזובה, הוקם על חורבות המבצר כפר בשם "כַוכב אל-הוַא" ("כוכב הרוחות").
מקימיו של הכפר היו בני שבט בדואי שמאסו בחיי הנדודים והחליטו להקים לעצמם מושב קבע.
בתקופת המנדט הבריטי נודעו תושבי כַוכב אל-הוַא ביחסם העוין ליהודי האזור ועקב כך נערכו בשנת 1938 מספר פשיטות במקום על ידי פלגות הלילה המיוחדות בהנהגתו של אורד צ'ארלס וינגייט.
ב-16 במאי 1948 כבש כוח מגדוד 13 של חטיבת גולני את הכפר כַוכב אל-הוַא.
ההתקפה החלה בהפגזת מרגמות על הכפר.
עם תחילת ההפגזה נסו תושבי הכפר והוא נתפס ללא קרב.
המקום חלש על כל גזרת הקרב עם העיראקים ולכן הם ניסו לכבשו.
כבר ב-17 במאי 1948 בשעות אחר הצהריים הבחינו חיילי גולני בפלוגה עיראקית עולה דרך נחל תבור במגמה לנסות ולכבוש בחזרה את הכפר והמבצר.
ב-18 במאי 1948 עם שחר ישבו החיילים העיראקים לסעוד ארוחת בוקר ולהחליף כוח לקראת המשך העלייה למבצר.
חיילי גולני התגנבו בין גדרות האבן ושיחי הצבר והפתיעו את העיראקים במכת אש מטווח של 50 מטר בלבד.
צוות מכונת היריה של העיראקים שהופנה כלפי הפורצים חוסל ברימון יד.
תדהמת העיראקים הייתה שלמה והם החלו לסגת בחיפזון וללא סדר כשחיילי גולני מזנבים בהם.
נספרו 30 הרוגים ושלל רב.
לחיילי גולני היו רק שלושה פצועים קל.
לאחר מפלה זו לא ניסו העיראקים לשוב ולתקוף את המקום והסתפקו בהפגזות.
ב-22 במאי 1948 נטשו העיראקים את האזור ועברו לצפון המשולש.
בשנת 1959 הקים מאיר הר-ציון בקרבת המצודה את אחוזת שושנה, לזכר אחותו שנרצחה על ידי בדואים במדבר יהודה.
באמצע שנת 1963 תוקנה דרך העפר שהובילה למקום מאזור חמדיה ובית יוסף, והמחלקה לשיפור פני הנוף החלה בחשיפת המצודה כדי להכינה לביקורי תיירים.
על העבודות פיקח איש רשות העתיקות נחמיה צורי בשנת 1966 חידשה קבוצת ארכאולוגים בראשותו של מאיר בן דב את העבודות במקום, שחזרה את המבצר והוא נפתח לקהל הרחב על ידי רשות הטבע והגנים (אז "רשות הגנים הלאומיים") במרץ 1969. לקראת פתיחתו נסלל אליו כביש ממולדת.
בקיץ 1970 נסלל כביש אל המצודה מעמק בית שאן, והוא נקרא "מעלה אלישע" ע"ש אלישע סולץ שהיה ראש המועצה האזורית בקעת בית שאן.
(חלקו המזרחי של כביש 717)
בשנת 1994 הוקם מדרום למבצר הצלבני גן פסלים בו מוצגים פסליו של האמן הישראלי חתן פרס ישראל יגאל תומרקין.
מצפון למבצר הצלבני הוקמה תחנת האכלה לנשרים שמשמשת מוקד רבייה ואישוש אוכלוסייה לעופות הדורסים בצפון הארץ.
בשנת 2011 הוקמה תצפית על שם הרמטכ"ל לשעבר דן שומרון.
התצפית נמצאת למרגלות הכניסה הראשית של המבצר, בפינה הדרום מזרחית.
את שמו העברי קיבל המקום עוד בתקופת התלמוד עם הקמתו של היישוב "כוכב" במקום.
השם כוכב הירדן ניתן למקום בעת החדשה וציין את הנוף הנשקף ממנו אל עמק הירדן.
שמו הערבי של המקום "כַוכב אל-הוַא" (ﮐﻮﮐﺏ ﺍﻟﻫﻮﺍ) נגזר בראש ובראשונה מהשם העברי "כוכב".
כבר בעת קיומו של המבצר הצלבני במקום בימי הביניים כינו המוסלמים את המבצר בשם זה, הנגזר משמו הקדום של המקום ומהעובדה כי מיקומו החשוף בראש המצוקים גורם לו להיות שטוף רוחות לאורך כל ימות השנה.
האגדה מספרת שכאשר נאלץ צלאח א-דין לתרץ את כישלונו בכיבוש המבצר, הוא תלה את האשמה ברוחות העזות שנושבות במקום ומקשות את קיום החיים מחוץ לחומות המבוצרות.
האבירים הצלבנים, מקימיו של המבצר, כינו אותו בשם בלוואר (Belvoir) שמשמעו "יפה נוף", בגלל המראה המרהיב הנשקף ממנה.
השם השני לו זכה המבצר בתקופה הצלבנית היה "קוקט" (Coquet, "חינני" בצרפתית), שם המרמז כנראה על יופיו של המבצר בעיני תושביו.
דרך מעוקלת המחברת בין שער הכניסה החיצוני לפנימי
שער פנימי עם מערכת סורג
מערכת שער הכניסה למצודה הפנימית.
מטבח, ממנו יוצאות ארובות עשן של שלושת תנורי המטבח.
סמוך למטבח היה חדר מזווה
מעברי סתרים בין המגדלים לחפיר ("פוטרנה")
המגדל החיצון ("ברביקן"), נועד לפקח על שטחים הסמוכים לחומת המבצר.
מבצר כוכב הירדן בנוי אבני בזלת והוא מדגם "מבצר בתוך מבצר".
המכלול מורכב מחומה חיצונית מרובעת שמחוץ לה נחפר חפיר ובתוכה נבנתה חומה נוספת, מעין מבצר קטן (דונז'ון), אשר היה מרכז החיים של המצודה ושימש כמבצר משני לאבירים במקרה של פריצת החומה החיצונית.
בפינות המצודה הפנימית נבנו מגדלים בולטים אשר שלטו על חומותיה.
מגדלים דומים נבנו בפינות ובאמצע כל צלע של החומה החיצונית.
היקפן של החומות החיצוניות 480 מטרים ועוביין 3 מטרים.
בעת בניית החומות השתמשו הצלבנים בעופרת וברזל כדי לחזק היטב את החיבורים בין אבני הבנייה.
חומות המצודה הפנימית בנויות מקמרונות חביתיים ובשתי קומות.
בין הקמרונות הייתה חצר פנימית.
מבנה זה מאופיין כמצודת קסטרום עם מגדל עוז.
בעת בניית המבצר חפרו בוניו חפיר מלאכותי, 10 מטרים עומקו ו-20 מטר רוחבו.
בימי שלום מי השתייה הובאו ממעיין "עין הידיד" הנמצא כמה מאות מטרים מדרום למבצר.
החפיר משתרע לאורך החומות הצפונית, המערבית והדרומית של המבצר.
בפאה המזרחית לא היה צורך בחפיר, הודות למדרון התלול שהשתרע למרגלות החומה, ומנע התקרבות של כלי הפריצה העיקרי של התקופה – מגדל המצור.
החומה המזרחית, שלא הייתה מוגנת על ידי החפיר, חוזקה על ידי חומה נטויה ("חלקלקה") ומגדל חיצוני ("ברביקן") ששלט על השטח המת שלמרגלותיה המזרחיים של המצודה.
חומותיו החיצוניות של המבצר נבנו על בסיס קשתות מקומרות שרוחבן כשבעה מטרים.
השימוש בקשתות יצר חומות חלולות בעלות שתי קומות, והחללים נועדו לשימושים שונים, ביניהם אחסנת מזון ותחמושת ומקום מחיה לבהמות וסוסים.
גג האולמות שבתוך החומות שימש כשביל תצפית לשומרי המבצר.
מבנה זה הוא למעשה מצודת קסטרום עם חצר פנימית המקיפה את המצודה הפנימית.
בכל חומה היו שתי מערכות של עמדות ירי המחולקות לשני מפלסים: המפלס העליון הוא מפלס שביל התצפית, בו עמדות הירי היו בחלק העליון והמשונן של החומה, והמפלס התחתון, שהיה בתוך האולם שבקומה השנייה של החומות ואשר ממנו נורתה אש חיצים דרך חרכי ירי שהיו מותקנים בקירות.
המגדלים שנבנו בחומה התנשאו לגובה של כ-7 מטרים, ובליטתם מקו החומה אפשרה להם לצפות ולהמטיר אש על כל המתקרב אל החומה כדי למוטטה.
בתחתית המגדלים הייתה מעין חלקלקה שנבנתה מאדמה מהודקת היטב.
בארבעה מתוך שבעת המגדלים הותקנו מעברי סתר ("פוטרנה") שאפשרו גישה מהירה מתוך המגדל אל תחתית החפיר.
מעברים אלו שימשו את הצלבנים בפשיטות הליליות שערכו על מחנות המוסלמים.
המגדל המזרחי היה מבנה גדול ומבוצר שנבנה בפינה המזרחית הקיצונית של המבצר ונהרס כמעט לחלוטין.
המבנה, המהווה ביצור נפרד בצורת מגדל, הוקם בנקודה החזקה ביותר של המבצר ויכול היה לעמוד במצור ממושך גם לאחר נפילת המבצר הראשי, ועל פי השערתו של יהושע פראוור נועד לשמש מקום מפלט אחרון למגיני המבצר.
הכניסה הראשית למבצר הייתה בפינתו הדרום מזרחית.
שער הכניסה נבנה מאבן גיר בהירה והוביל לדרך רחבה שנתחמה בחומה החיצונית והמגדל הראשי ממזרח, ומהחומה העיקרית ממערב.
דרך זו מתעקלת בחדות וממשיכה לעלות לעבר שער הכניסה הפנימי.
עיקול זה נועד למנוע הסתערות מהירה של תוקפים שהצליחו לחדור את השער החיצוני.
על דרך הכניסה צפו שבעה חרכי ירי שנועדו גם הם לבלום התקפה אפשרית דרכה.
שלושה מבין שבעת החרכים הללו עודם נמצאים במקום.
השער הפנימי היה בעל מערכת סורג מכנית ומצויד בשבכה (ככל הנראה עשויה ברזל) שהייתה ניתנת להורדה והרמה בשעת הצורך.
שער נוסף נבנה בחומה המערבית של המבצר, וממנו נמתח גשר שחציו אבן וחציו עץ אל צידו המערבי של החפיר.
חלקו עשוי העץ של הגשר היה ניתן להרמה במקרה של התקפה ממערב.
שער זה נסתם על ידי יושבי המבצר בעת המצור המוסלמי בשנת 1188.
המצודה הפנימית היא מבנה מרובע שהיקף חומותיו 160 מטרים והמצויד במגדל בכל אחת מפינותיו.
המצודה הפנימית הייתה גבוהה בכשני מטרים מהחומות החיצוניות, ואפשרה קשר עין בין המגינים הצלבנים לבין אויב אפשרי הנמצא מחוץ לחומות.
הכניסה למצודה הפנימית נבנתה בחומתה המערבית והיא מסוג "גישה עקיפה", כלומר מערכת של שני שערים שביניהם זווית של 90 מעלות.
במקרה של פריצה מהירה למצודה יהיו הפורצים חייבים להאט את התקפתם בגלל מבנה השער הכפול, וכך יפגע מעט המומנטום שבהתקפה שכזו.
חומות המצודה הפנימית בנויות גם הן מקמרונות חביתיים ובשתי קומות.
הקומה התחתונה בקמרון הדרומי שימשה כחדר האוכל של האבירים בעוד הקמרון המזרחי שימש כמטבח.
בקמרון זה נמצאו שרידיהם של שלושה תנורים גדולים.
הקומה השנייה של הקמרונות שימשה כמקום מגוריהם של האבירים.
קומתו השנייה של מגדל השער שימשה כקפלה של המבצר.
בפינה הצפון מזרחית של החצר החיצונית נתגלו שרידיו של בית מרחץ שפעל בשיטת פעולתו של החמאם הטורקי.
הן בחצר הפנימית והן בחצר החיצונית נכרו בורות מים מטוייחים שאליהם נאספו מי הגשמים בעזרת מערכת של תעלות מטוייחות וצינורות חרס.
בבורות אלו נאגרו מים ששימשו את המצודה בשעת מצור.
כוכב הסדרה הראשית מסוג G, או ננס צהוב, הוא כוכב המשתייך לסדרה הראשית ובעל סיווג ספקטרלי G.
מסתו של כוכב כזה נמצאת בתחום של 0.9 עד 1.44 מסת שמש, והוא מייצר קרינה באמצעות היתוך גרעיני של מימן להליום.
מבחינת גודלו, ננס צהוב גדול עשרות מונים מננס לבן או מננס חום.
השמש שלנו היא כוכב סדרה ראשית מסוג G.
אורך חיים טיפוסי של כוכב הסדרה הראשית מסוג G הוא כ-10 מיליארד שנים, וכוכב כזה מתקיים עד שמלאי המימן בליבה שלו מתכלה.
בזמן זה נמצא הכוכב על הסדרה הראשית.
לאחר שהמימן בליבת הכוכב מתכלה, עוזב הכוכב את הסדרה הראשית.
כתוצאה מהטמפרטורות הגבוהות ניצת המימן שבמעטפת הכוכב, קוטר הכוכב גדל עשרות מונים והוא הופך להיות ענק אדום.
צבעו אדום משום שטמפרטורת פני השטח שלו נמוכה יותר.
לאחר שלב הענק האדום, כשמתכלה גם המימן במעטפת הכוכב, הוא מתחיל לקרוס לתוך עצמו, עד שהתנאים בליבה יהיו מתאימים להיתוך הליום לפחמן.
הכוכב מתחמם יותר ויותר, מתנפח למה שקרוי הבזק ההליום (Helium Flash), ובסיום תהליך היתוך ההליום משיל את שכבותיו החיצוניות, שהופכות לערפילית פלנטרית.
הליבה הפחמנית של הכוכב קורסת והכוכב הופך לננס לבן דחוס.
טמפרטורת פני השטח של ננס צהוב כמו השמש היא 5,200 עד 6,100 קלווין.
השמש הופכת בכל שנייה 500 מיליון טונות של מימן להליום, מהם 5 מיליון טונות הופכים לאנרגיה.
כוכב הצוענים הוא ספר מדע בדיוני שנכתב על ידי הסופר האמריקאי רוברט סילברברג בשנת 1986. הספר ראה אור בעברית ב-1989 בהוצאת עם עובד בתרגומו של ד"ר עמנואל לוטם.
הספר מתאר את סיפורו של יקוב, מלך הצוענים המתאר בגוף ראשון את קורותיהם של עם הצוענים ועל יכולתם הייחודית לנוע במרחב ובזמן וללבוש צורות חדשות לאורך השנים.
הסיפור מתרחש בשנת 3159 ומתאר את ההיסטוריה של הצוענים לאורך התקופות השונות - בפלנטות שונות ובכדור הארץ ועל הדרך בה תמרנו הצוענים את הקורה סביבם לתועלתם האישית לאורך השנים.
על פי הספר, מקורם של הצוענים הוא בכוכב רומאני ואף על פי כן, לא ברור אם הצוענים הם חייזרים או בני אדם.
כוכב הצפון היא שכונה הממוקמת בצפון-מערב תל אביב.
זוהי שכונת עבר הירקון הקרובה ביותר וצמודה לצפון החדש ולנמל תל אביב.
גבולות השכונה הם רחוב אבן גבירול ממערב, האזור בו שכן שדה התעופה דב הוז מצפון, דרך נמיר ממזרח, ושדרות רוקח מדרום.
בשכונה מתגוררים כ-5,000 תושבים בכ-2,000 דירות, חלקה החיצוני של השכונה מאופיין בעיקר בבניינים גבוהים בני 8–12 קומות וחלקה הפנימי במספר מועט של בתים צמודי קרקע ובניינים נמוכים בני 6–8 קומות.
מזרח השכונה, בין דרך נמיר לרחוב לוי אשכול, כולל את פרויקט "סביוני רמת אביב" שנבנה על שטחו של מלון רמת אביב.
השכונה נחצית ממזרח למערב על ידי פארק בגודל 9 דונם, עם מדשאות, מתקני פעילות לילדים ולפעוטות, בריכת דגים אקולוגית, מקומות ישיבה ומרחב ציבור.
בשכונה קיים מעון יום של ויצו, וכן בית ספר יסודי ממלכתי ובצמוד אליו אשכול גנים, ברחוב אבא קובנר.
בשכונה קיימים שני מרכזים מסחרים בהם פועלות חנויות, בתי קפה ומסעדות.
בניית שכונת הצפון החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1989 היו בבנייה תשעה בניינים של שמונה קומות, שבכל אחת מהן ארבעים דירות.
בקומות התחתונות נבנו דירות של 4-5 חדרים ובקומות העליונות דירות דופלקס.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 נבנתה שכונת סביוני רמת אביב במזרח השכונה, על השטח של מלון רמת אביב.
בשנת 2009 כבר היו בשכונה כ-1000 יחידות דיור.
פַּארק "גַן כוֹכַב הַצַפוֹן" - פארק פנימי בגודל של 9 דונם.
בגן נמצאים מִתקני ספורט, מתקני משחק לילדים ופעוטות.
בגן נמצאים מדשאות, בּריכת נוי ובה מזרקה
בית ספר יסודי "כוכב הצפון" - בספטמבר 2015 נפתח בית הספר השכונתי.
בית הספר תוכנן כמבנה אקולוגי וירוק– כולל מעטפת של קירות וחלונות מבודדת תרמית.
בית הספר משתרע על מבנה בגודל 2,000 מ"ר ושטח של 8.5 דונם כולל אולם ספורט מקורה.
לאחר שעות הלימוד פועלים בבית הספר חוגי העשרה לילדי השכונה.
גני ויצו - בשכונה פועל מעון יום של ויצו.
גני ילדים - שישה הממוקמים בצמדים, (חירות וחופש, תות ובננה, אדרים ושקמים,דובשנייה וגן אחד דתי) גני ילדים עירוניים לגיל הרך הממוקמים ברחוב אבא קובנר.
מרכז מסחרי בוני העיר - מרכז מסחרי קטן ובו נמצאים מספר בתי עסק כגון שופרסל, מסעדה ועוד.
גינת כלבים - בשנת 2016 הוקמה גינת כלבים, בחורשה ברחוב אבן גבירול פינת רוקח.
מרכז מסחרי ובית רופאים - בחלקה המזרחי של השכונה, הוקם מרכז מסחרי גדול ובו עשרות חניות, מסעדות ובתי קפה ובצמוד אליו בית רופאים.
המתחם כולל חניון תת-קרקעי אשר ישמש את המרכז המסחרי ואת בית הרופאים.
בית כנסת - בשלבי תכנון מיועד להיבנות בשטח הסמוך לבית הרופאים בבילויה מעוז.
גשר הולכי רגל לפארק הירקון - אושר לביצוע גשר מעל שדרות רוקח שיחבר את כוכב הצפון (אזור המרכז המסחרי) לפארק הירקון ללא מעבר כבישים.
השכונה לפי נתוני הלמ"ס ואתר מדלן בעלת מדד חברתי-כלכלי גבוה (דורגה 10 מתוך 10).
בשנת 2019 הלמ"ס פרסם דירוג ובו שכונת כוכב הצפון ממוקמת במקום הרביעי כאחת השכונות המבוססות כלכלית בערי ישראל.
תושבי השכונה רובם אקדמאים העוסקים במקצועות חופשיים.
מפלגה מובילה בבחירות: המחנה הציוני, 44%
התפלגות רמת השכלה (למ"ס 2012):
מסוף רדינג - מסוף תחבורה ציבורית ממערב לשכונה.
ממזרח לשכונה נמצאת דרך נמיר ובה תחנות אוטובוס המשמשות עשרות קווים.
שבילי אופניים - השכונה מוקפת שבילי אופניים - לוי אשכול ממזרח, ש"י עגנון מצפון, אבן גבירול ממערב.
נתיבים אלו מאפשרים גישה קלה עם אופניים מהשכונה, ללא ירידה לכביש, לאזור כולו.
קו רכבת קלה עתידי - הקו הירוק, צפוי להיות השני שנחנך מבין קווי המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב.
הקו הירוק יעבור באבן גבירול בקצה המערבי של שכונת כוכב הצפון.
קו זה מחבר את החלקים הדרומיים של המטרופולין (חולון ושולי העיר ראשון לציון) והצפוניים (הרצליה) עם העיר תל אביב.
כוכב הקופים הוא רומן מאת פייר בול שיצא לאור ב-20 בדצמבר 1963.
במהלך שיט תענוגות בספינת חלל מגלים הזוג ג'ין ופיליס הודעה מוצפנת בבקבוק שמרחף בחלל החיצון.
ההודעה מכילה את קורותיו של אדם בשם אוּליס מֵרוּ.
אוּליס מספר שחברו פרופסור אנטל, מדען גאון בכדור הארץ, בנה ספינת חלל המסוגלת לנוע במהירות האור.
אוּליס, הפרופסור, ופיזיקאי בשם לֵוֵון יוצאים לחקור את החלל החיצון בספינה.
הם מחליטים לטוס למערכת הכוכבים הקרובה ביותר, בה, לפי הערכותיו של הפרופסור, עשויים להתקיים חיים תבוניים.
הטיסה אורכת 350 שנים, אך בשל תופעה הידועה בשם התארכות זמן (Time dilation) המסע אורך רק שנתיים בזמנם הסובייקטיבי של הנוסעים.
כשהם מגיעים למערכת השמש המרוחקת הם מוצאים כי היא מכילה כוכב לכת דומה לכדור הארץ.
בשל הדמיון הם מחליטים לקרוא לכוכב "סורור" ("אחות" בלטינית).
הם נוחתים על הכוכב ומגלים שהם יכולים לנשום את האוויר, לשתות מן המים ולאכול מהצמחייה המקומית.
לאחר זמן מה, הם נתקלים בבני אדם מקומיים, שמתנהגים בדומה לשימפנזים בכדור הארץ.
המקומיים לוכדים אותם והורסים את בגדיהם.
לאחר מספר שעות, מתברר שביער מתנהל מסע ציד על ידי גורילות, אורנגאוטנים ושימפנזים שמשתמשים ברובים ובמכונות.
הקופים לובשים בגדים דומים ללבוש שהיה נהוג במאה ה-20 בכדור הארץ, פרט לכך שהקופים לובשים כפפות אך לא נעליים, ומשתמשים באצבעות הרגליים לאחיזה.
במהלך הציד נורים למוות מספר בני אדם, וגם לֵוֵון נהרג.
בני אדם רבים, בהם אוּליס נלכדים.
אוּליס נלקח לעיר הקופים, שנראית בדיוק כמו עיר רגילה במאה ה-20. רוב בני האדם שנלכדו נמכרים לקופים בעיר לשם עבודת כפים, אך אוּליס נשלח למעבדת מחקר, שם הקופים מבצעים ניסויים בבני האדם.
ניסויים אלו דומים לניסויי ההתניה של איוואן פבלוב.
אוּליס מדהים את הקופים ביכולתו לדבר ולצייר צורות גאומטריות.
אוּליס מאומץ על ידי אחת החוקרות - זירָה, שימפנזה ממין נקבה שמתחילה ללמד אותו את שפת הקופים.
הוא לומד ממנה רבות על כוכב הקופים.
בסופו של דבר, לאחר שהוכיח לזירה את כישוריו הוא משוחרר מן הכלוב בו הוא כלוא, ופוגש בקורנליוס, בן זוגה של זירָה, מדען צעיר ומכובד.
בעזרתו של קורנליוס אוּליס נושא נאום במהלך כנס מדעי מול בכירי מדעני הקופים לאחר שהובא לשם תחילה בתור מוצג בלבד.
לאחר הנאום משתכנעים הקופים בתבונתו ומשיבים לו את חירותו.
הוא מסייר בעיר ולומד על התרבות וההיסטוריה של הקופים.
הוא מגלה כי לקופים תרבות עתיקת יומין, אף על פי כך, מקורותיה של תרבות הקופים לא ידועים לקופים עצמם.
הטכנולוגיה והתרבות שלהם התפתחה באופן איטי לאורך מאות השנים, משום שבכל דור, רוב האוכלוסייה מחקה את ההתנהגות של האוכלוסייה שחיה בכוכב בעבר.
החברה מחולקת בין הגורילות האלימות, האורנגאוטנים השמרנים והשימפנזים האינטלקטואלים.
אף על פי שקורנליוס וזירָה מאמינים לאוּליס, המדענים המובילים של חברת הקופים מסרבים לקבל את העובדה שאוּליס מצויד בכישורי שפה, משום שהשקפת עולמם שוללת את האפשרות שבני אדם יכולים להיות אינטליגנטיים.
אוּליס מתאהב בבת אדם מקומית בשם נובה, אותה פגש ביער.
נובה מתעברת - מה שמוכיח שהוא אכן שייך לאותו המין כמו בני האדם המקומיים, דבר שמוריד מערכו בעיני קופים רבים.
אף על פי כן, הלעג של הקופים הופך בהמשך לפחד בעקבות תגליות ארכאולוגיות ובעקבות מחקרים שנועדו לבדוק את יכולת הזיכרון של המוח האנושי.
הראיות שנאספות, ממלאות את המידע החסר לגבי ההיסטוריה של הקופים - מתברר שבעבר הרחוק, נשלט הכוכב על ידי בני אדם עם טכנולוגיה מתקדמת, ששעבדו את הקופים על מנת שיבצעו עבורם עבודות כפים.