tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היחסים בין פורטוגל שתחת שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר היו יחסים מתוחים והשתפרו מיד לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל.
שתי המדינות הן שותפות כלכליות, חברות בברית נאט"ו וב.
פורטוגל מיוצגת בהולנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהאג.
הולנד מיוצגת בפורטוגל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בליסבון, בירת המדינה.
הולנד מיוצגת בפורטוגל גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: פארו, פונשל, ופונטה דלגדה.
יחסי הולנד-יוון הם יחסי החוץ בין הולנד ליוון.
המגעים הראשונים בין שתי המדינות החלו באמצע המאה ה-17. בשנת 1834 נפתחה נציגות של הולנד בממלכת יוון, שהייתה כפופה ישירות לראש המשלחת הדיפלומטית בטורקיה.
בשנת 1894 הועלה מעמדה הדיפלומטי של הקונסוליה, וביוון הופיע ראש המשלחת הדיפלומטית של הולנד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוון על ידי חיילים איטלקים-גרמנים.
ממשלת יוון פונתה ללונדון, והולנד נאלצה לסגור את משלחתה הדיפלומטית ביוון.
ממשלת הולנד הגולה יצרה קשרים עם ממשלת יוון בלונדון, ואחרי תום המלחמה נפתחה באתונה משלחת דיפלומטית.
כיום חיים בהולנד כ-13,000 יוונים.
הולנד מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-12 קונסוליות כבוד בקורפו, הרקליון, קלמטה, קוואלה, פטרס, פיראוס, רודוס, סאמוס, סירוס, סלוניקי, וולוס ויואנינה.
יוון מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, וקונסוליה כללית ברוטרדם.
מכון הולנד באתונה נפתח בשנת 1984, והוא אחד מ-17 מכונים ארכאולוגיים זרים באתונה.
יחסי הונג קונג – הממלכה המאוחדת הם היחסים הבין-לאומיים בין הונג קונג ובריטניה.
הונג קונג הייתה מושבה בריטית משנת 1841 עד 1941, ושוב משנת 1945 עד 1997, כאשר הריבונות הועברה לסין.
המדיניות של בריטניה כלפי הונג קונג נתמכת על ידי האינטרסים המסחריים המהותיים שלה, והתחייבות כמילוי החתום האחר על הצהרה המשותפת סינית-בריטית על עתידה של הונג קונג, בנוסף לתמיכה בחוקת הונג קונג, חוק היסוד, ובהתאם עם מדיניות סין לקיים "מדינה אחת, שתי שיטות".
סעיפים 151, 153 ו-155 של חוק יסוד הונג קונג מתירים להונג קונג לחתום על הסכמים דו צדדיים לא צבאיים עם מדינות זרות, ואילו סעיף 152 מתיר את הצטרפות להונג קונג לארגונים בינלאומיים.
הן הונג קונג והן בריטניה חברות מלאות ב-FATF ובארגון הסחר העולמי, והן משתתפות דו צדדיות בהסכם שירותי אוויר (מאז יולי 1997), בהסכם לקידום והגנה של השקעות (מאז אפריל 1999), הסכם סיוע משפטי הדדי (מאז 2002), העברת הסכמי פסק דין (מאז מרץ 1998), והסכם הימנעות ממיסוי כפול (מאז 2010).
מוסדות הונג קונג עדיין שומרים על חברות מלאות ומשויכות לאיגוד אוניברסיטאות חבר העמים וארגונים מתאימים אחרים תחת מטריית קרן חבר העמים.
סעיפים 82 ו-92 של חוק יסוד הונג קונג מתירים להונג קונג להזמין שופטים מתחומי שיפוט ידועים אחרים להתיישב בבית המשפט לערעורים סופיים.
ממשלת הונג קונג ממשיכה להעסיק, לקדם ולמנות אזרחים בריטים בעלי זכות השהייה בהונג קונג לתפקידים בכירים במשטרת הונג קונג, ומערכת המשפט של הונג קונג.
לורד הופמן, לורד קלארק סטון-קאם-אבוני, לורד פיליפס ראויים למינוי לבית המשפט לערעורים סופיים כשופטים לא-קבועים מתחומי שיפוט אחרים בציבור.
סעיפים 99, 100 ו-101 של חוק יסוד הונג קונג מתירים העסקה מתמדת של אזרחים בריטים לתפקידים בשירות המדינה בהונג קונג, למעט תפקידים בקבלת החלטות מדיניות.
כחתומה על ההצהרה המשותפת עם הרפובליקה העממית של סין, בריטניה שומרת על התחייבות מתמשכת להונג קונג לאחר העברת הריבונות בשנת 1997, כולל דוחות חצי שנתיים קבועים על הונג קונג לפרלמנט הבריטי, ומתן שירות הולם לאומה הבריטית (מעבר לים).
הונג קונג מחזיקה בבריטניה משרד סחר בלבד, ואילו בריטניה מחזיקה בהונג קונג קונסוליה בלבד.
מאות חברות מבריטניה מבוססות בהונג קונג.
הונג קונג נותרה מקפצה לשוק סין הגדולה.
למעלה מ-300 חברות בבריטניה מחזיקות מטה או משרדים אזוריים בהונג קונג, ורבים נוספים צפויים להגיע, כדי לשרת את השוק המקומי של הונג קונג.
כ-4.2% מייצוא בריטניה להונג קונג מיוצאים מחדש לסין היבשתית.
חברות מהונג קונג השקיעו בבריטניה השקעות מצטברות של יותר מ-25 מיליארד ליש"ט בשנת 2011.
במפקד בריטניה ב-2001 נרשמו 96,445 ילידי הונג קונג המתגוררים בבריטניה.
על פי הערכת המשרד לסטטיסטיקה לאומית, אוכלוסיית התושבים ילידי הונג קונג הייתה 78,000 בשנת 2009. נתונים אלה הוציאו מכלל אנשים שנולדו במקום אחר, ובכל זאת גודלו והיגרו לבריטניה מהונג קונג, וצאצאי הונג קונגים שנולדו בבריטניה.
הקונסוליה הכללית הבריטית העריכה טווח בין 25,000 ל-30,000 יוצאי בריטניה שחיו בהונג קונג בשנת 2009. במפקד הונג קונג 2011 נרשם כי למעלה מ-33,000 אזרחים בריטים התגוררו בהונג קונג.
הונג קונג היא אחד משוקי המקור העיקריים בפנימיות ובאוניברסיטאות בבריטניה מבחינת סטודנטים ילידי חו"ל - כאשר יותר ויותר הורים מהונג קונג שולחים את ילדיהם לפנימיות בבריטניה בשלב מוקדם.
מצד שני, רשת של 20 בתי ספר בינלאומיים בהונג קונג המנוהלת על ידי קרן בתי הספר לאנגלית מספקת תוכנית לימודים בבריטניה לתלמידים המחפשים IB.
הונג קונג היא השוק ה-38 החשוב ביותר בבריטניה בהיקף הביקורים, וה-27 בסכום שהוציאו המבקרים החל משנת 2013. שתי חמישיות מהמבקרים בהונג קונג בבריטניה הם אזרחים בריטים והונג קונגים המבקרים חברים וקרובים ובחגים.
יחסי הולנד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת הולנד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
לאחר שזכתה בעצמאות, שווייץ כוננה נציגות דיפלומטית בברן בשנת 1814. הנציגות שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1832. שנה לאחר מכן פתחה שווייץ קונסוליה באמסטרדם וקונסוליה נוספת נפתחה ברוטרדם בשנת 1847. בשנת 1894 פתחה הולנד צירות בברן.
ב-1904 החליטה מועצת הברית של שווייץ להאמין את השגריר שלה ללונדון על הממשלה ההולנדית, ובשנת 1917 הקימה שווייץ צירות בהאג.
בשנת 1957 שידרגו שתי המדינות בהחלטה משותפת את הצירויות שלהן במדינה השנייה למעמד שגרירות.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה שווייץ מעצמה מעניקת חסות עבור הולנד ב, בבולגריה ובצרפת.
בשנת 1993 ביקרה בשווייץ ביאטריס, מלכת הולנד.
בשנת 2004 ביקר בהאג ז'וזף דייס, נשיא הקונפדרציה השווייצרית.
שווייץ מיוצגת בהולנד באמצעות שגרירותה בהאג.
בנוסף היא מחזיקה קונסוליות ברוטרדם ובאמסטרדם.
שווייץ מחזיקה קונסוליות כבוד בארובה ובקוראסאו.
הולנד מחזיקה שגרירות בברן, קונסוליה כללית בז'נבה ואחת נוספת בציריך, וקונסוליות נוספות בבזל ובלוגאנו.
שווייץ מיוצגת בהולנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בעיר האג.
שווייץ מיוצגת בהולנד גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים אמסטרדם (בירת המדינה), ורוטרדם.
הולנד מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
הולנד מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים ז'נבה, לוגאנו, וציריך.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בהולנד שבעת אלפים שמונה מאות ותשעים אזרחים שווייצרים.
יחסי הולנד–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת הולנד לבין ממלכת מרוקו.
החל מסוף המאה השש עשרה, החלה הרפובליקה ההולנדית לכונן יחסים דיפלומטיים ידידותיים עם מדינות מוסלמיות כמו האימפריה העות'מאנית ומרוקו, עקב אינטרסים משותפים ואויבת משותפת - ספרד.
הולנד הייתה במלחמה עם ספרד בין 1568 לבין 1648 על עצמאותה - המרד ההולנדי.
המלחמה תוארה כמלחמה דתית בין הולנד הפרוטסטנטית לבין ספרד הקתולית.
גם מרוקו סבלה מספרד, היא הייתה שכנה שלה וההנהגה המרוקאית סברה כי ספרד חזקה מדי.
נעשו מספר ניסיונות לכונן יחסים ידידותיים בין הולנד למרוקו תחת אחמד אל-מנסור, עד שנפטר בשנת 1603. הנציגות הרשמית הראשונה שהגיע מהולנד למרוקו הייתה פיטר מארטן קוי, הוא הגיע כשליח למרקש בשנת 1605. קוי החזיר 135 אסירים מוסלמים לאספי שבמרוקו.
האסירים היו טורקים ומוסלמים והם נלקחו על ידי ההולנדים מהספרדים בקרב ימי.
אמנת הידידות והסחר החופשי (1610)
החל משנת 1608, הסולטאן המרוקאי החדש מולאי זידאן פיתח מערכת יחסים ענפה עם ארצות השפלה, ושלח מספר שגרירים לשם, כגון אל-חג'ארי והיהודי שמואל פאלאג'י, לו היה אחד החלקים המרכזיים ביותר ביצירת הקשרים שבין מרוקו להולנד.
כתוצאה מחילופי השגרירים הללו, שלחו ההולנדים שלוש ספינות מלחמה שזידאן ביקש מהם.
פליפה השלישי, מלך ספרד, השתמש בסחר כלי המלחמה האלה כהצדקה לגירוש המוריסקוס (המוסלמים שהתנצרו) מספרד בשנת 1609.
בין שתי המדינות נחתמה אמנת הידידות והסחר החופשי בדצמבר 1610, בהצהרה נכתב כי "תהיה הבנה וקבלה ידידותית של המדינה האחרת ושל כל ענייניה באופן מכובד, תהיה הגנה הדדית ותנועה חופשית בעת ביקור מרוקאים את הולנד וביקור הולנדים את מרוקו".
בשנת 1613 ביקר אל-חג'ארי פעם נוספת ברפובליקה ההולנדית, בה הוא היה יכול להישאר באופן חופשי בעקבות החתימה על אמנת הידידות.
אל-חג'ארי נשאר בהולנד לשלושה חודשים.
בזמן שהותו ברפובליקה ההולנדית הוא שוחח עם בכירים מהממשל על אפשרות של ברית בין הרפובליקה ההולנדית, האימפריה העות'מאנית, מרוקו והמוריסקוס מגורשי ספרד, נגד האויב המשותף ספרד.
אל-חג'ארי כתב בספרו על היחסים המיוחדים בין האסלאם לפרוטסטנטים באותה העת.
בשנת 1640 הגיעה למרוקו שגרירות הולנדית והיא ביקרה את הסולטן המרוקאי.
בשנת 1644 התקיים סחר מסיבי בין הולנדי למרוקאים בשטח מרוקו.
לאורך כל השנים התקיימו יחסים רציפים בין הולנד למרוקו והתקיים סחר רציף בין שתיהן.
ב-25 ביוני 2017 זימן שר החוץ המרוקאי את השגריר שלו בהולנד להתייעצויות על רקע מחאה של אזרח מרוקאי היושב בהולנד וקיים נגדו צו מעצר במרוקו.
התגובה ההולנדית הייתה שאף על פי שהייתה מחויבת לשיתוף פעולה עם הממשלה המרוקאית בכבוד קפדני לחוק הבינלאומי, היא ראתה את תגובתה של ממשלת מרוקו "בלתי מובנת וחסרת תוחלת".
מרוקו מיוצגת בהולנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בהאג.
מרוקו מיוצגת בהולנד גם בדרג הקונסולרי באמצעות ארבע קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים רוטרדם, אמסטרדם (בירת המדינה), דן בוס, ואוטרכט.
הולנד מיוצגת במרוקו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה ברבאט, בירת המדינה.
הולנד מיוצגת במרוקו גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בקזבלנקה, ונאדור.
יחסי הולנד–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו להולנד.
הולנד הייתה המדינה האירופית השנייה שהכירה במקסיקו זמן קצר לאחר שקיבלה עצמאות מספרד בשנת 1821. באותה שנה הולנד החלה בהובלת סחורות בין מקסיקו לאירופה שכן הולנד נתפסה כעם "נייטרלי" במהלך סכסוכים בין צרפת לספרד.
בשנת 1825 מינתה מקסיקו את הקונסול הכללי באמסטרדם.
בשנת 1826 מינתה הולנד קונסול כללי במקסיקו סיטי.
יחסים דיפלומטיים כוננו רשמית בין שתי המדינות ב-15 ביוני 1827 עם חתימת חוזה הידידות, הניווט והמסחר.
בשנת 1828 פתחה מקסיקו נציגות דיפלומטית קבועה בהאג.
זמן קצר לאחר מכן נפתח משרד נציג מקסיקני בהאג.
בין 1864–1878 הושעו היחסים הדיפלומטיים על ידי נשיא מקסיקו בניטו חוארס לאחר שהממשלה ההולנדית הכירה בממשלת הקיסר מקסימיליאן הראשון במקסיקו על ידי הכוחות הצרפתיים של הקיסר נפוליאון השלישי.
תקופה זו נודעה בשם האימפריה המקסיקנית השנייה.
בשנת 1940 נסגרה הצירות המקסיקנית בהאג כתוצאה ממלחמת העולם השנייה ונפתחה מחדש בשנת 1946. במאי 1954 שדרגו שתי המדינות את הייצוגים הדיפלומטיים שלהם לשגרירויות, בהתאמה.
בשנת 1963 הפך הנשיא אדולפו לופס מטאוס לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר בהולנד.
בשנת 1964 ביקרה המלכה ההולנדית יוליאנה ביקור רשמי במקסיקו, והפכה למלך ההולנדי הראשון שביקר במדינה.
בנובמבר 2009 ביקרה המלכה ביאטריקס גם היא ביקור רשמי במקסיקו.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 190 שנות חברות.
באותה השנה ערך נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו ביקור רשמי בהולנד כדי לחגוג את יום השנה.
בשנת 2017, משרד התמיכה העסקית בהולנד (NBSO) פתח משרד סחר בקרטרו לקידום יחסי סחר בין מרכז מקסיקו להולנד.
פרומקסיקו גם פתחה משרד בהאג לקידום והגדלת הסחר בין שתי המדינות.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו להולנד
הנשיא אנריקה פניה נייטו (2018)
ביקורים רמי דרג מהולנד למקסיקו
ראש הממשלה יאן פיטר בלקנאנדה (2004)
בשנת 2017 ביקרו במקסיקו 75,000 אזרחים הולנדים לצורך תיירות.
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם חברות התעופה הבאות: אארומקסיקו, KLM ו-TUI fly הולנד.
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את הולנד).
בשנת 2017 הסתכם המסחר הכולל בין שתי המדינות בכ-5 מיליארד דולר.
הייצוא העיקרי של מקסיקו להולנד כולל: מכונות ומכשירים; נפט גולמי; יחידות זיכרון; יחידות בקרה או מתאמים; מנועים למעליות; אבוקדו ומיצי פרי.
הייצוא העיקרי של הולנד למקסיקו כולל: מוצרי דלק, אתר, יציקה; ומוצרי חלב.
הולנד היא המשקיעה הזרה החמישית בגודלה במקסיקו.
בין 1999 ל-2018 השקיעה הולנד 20 מיליארד דולר במקסיקו.
כמה חברות הולנדיות פועלות במקסיקו כמו C&A, הייניקן, פיליפס ורבובנק (בין השאר).
חברת Cemex, רב-לאומית מקסיקנית, פועלת בהולנד.
מקסיקו מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
יחסי הולנד–צ'ילה הם יחסי החוץ בין ממלכת ארצות השפלה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדו צדדיים בין שתי המדינות החלו ב-2 ביוני 1849. כחלק מתהליך הקולוניזציה האירופית של אראקוניה בסוף המאה ה-19, גייסה ממשלת צ'ילה מתיישבים הולנדים במטרה לאכלס עיירות באזור המיושב בדלילות זו בדרום צ'ילה.
המושבה נואבה טרנסוואל, היא עיירה הממוקמת בקומונה של גורביאה, שנוסדה על ידי מתנחלים בורים מהאימפריה ההולנדית, שמצאו מקלט בשטח צ'ילה לאחר המלחמות הבוריות.
בשנת 1910 שדרגה צ'ילה את הנציגות הדיפלומטית שלה בהולנד, וב-26 במאי 1937 נחתם הסכם סחר בין שתי המדינות, שהתיר לצ'ילה לייצא נפט, נחושת, דגני בוקר ודבש, ואילו הולנד ייצאה אורז, קקאו ואמפולות.
היחסים ההדוקים בין שתי המדינות אושרו לרגל הביקור הרשמי שערך הנסיך ברנהרד בצ'ילה, בעלה של המלכה יוליאנה בין 10 ל-20 באפריל 1951, כאשר עוטר על ידי הנשיא גבריאל גונזלס וידלה, בעיטור מסדר הכבוד של צ'ילה, אשר בתורו עוטר על ידי הנסיך בעיטור הצלב הגדול של האריה מהולנד.
בשנת 1955, שתי המדינות החליטו לשדרג שוב את היחסים הבילטרליים שלהן לרמת השגרירות.
בשנת 1961 הקימה ממשלת הולנד מערכת ערבות אשראי שתאפשר ייצוא של מוצרי הון לצ'ילה, שאושרה על ידי הבנקים המרכזיים של שתי המדינות.
בשנה שלאחר מכן שתי המדינות חתמו על הסכם הגירה, שמכוחו הועדפה הגירה הולנדית בצ'ילה, במיוחד של חקלאים, חוואים וטכנאים להתמסר לעסקי החלב בדרום המדינה.
בשנת 1966 הציעה משלחת סחר הולנדית לממן מטעם הולנד הקמת רשת טלקומוניקציה בתדירות גבוהה בצ'ילה, שהופקדה בידי חברת התקשורת הלאומית במשאבים בהיקף של יותר מ-2.5 מיליון פלורינים בארגון בנק ההשקעות ההולנדי.
לאחר ההפיכה בשנת 1973 בצ'ילה, היחסים בין שתי המדינות התדרדרו.
שנה קודם לכן, שר שיתוף הפעולה ההולנדי, יאן פרונק, ייסד תנועת סולידריות עם ממשלת סלבדור איינדה, והייתה אהדה מצד איגודים מקצועיים ועובדים הולנדיים שבהם ראש הממשלה יופ דן אויל ראה "ניסוי סוציאלי דמוקרטי".
ימים לאחר ההפיכה הצבאית צעדו כ-20,000 הולנדים דרך אמסטרדם וערים אחרות נגד הדיקטטורה, כולל פוליטיקאים וחברי ממשלה.
התגובה המיידית של ממשלת הולנד הייתה ההתנגדות המוחלטת ואימוץ הצעדים להקפאת היחסים הפוליטיים והכלכליים עם הממשלה הצ'יליאנית החדשה, כמו גם הגינוי המוחלט של הפרות זכויות אדם ברמה הבינלאומית והדו-צדדית.
הולנד לא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם צ'ילה, מכיוון שרצתה לקיים מגעים למתן סיוע לאסירים פוליטיים ולהציע להם מקלט, כמו גם להגן על אזרחים הולנדים השוהים בצ'ילה ועל מתנגדי המשטר הצבאי האחרים.
עם חזרת הדמוקרטיה לצ'ילה במרץ 1990, היחסים בין שתי המדינות שבו לקדמותם.
ב-4 באוקטובר אותה שנה, שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי, ואילו בינואר 1996 נחתם הסכם על ביטוח לאומי.
בשנת 2009 שתי המדינות חתמו על הסכמי שיתוף פעולה להכשרת הון אנושי מתקדם ובתחום העברת הטכנולוגיה והתנסויות בחקלאות ובמזון.
בשנת 1972 ביקר בצ'ילה, ראש ממשלת הולנד, יופ דן אול, בקשר לוועידת האו"ם לסחר ופיתוח (UNCTAD III) שהתקיימה בסנטיאגו דה צ'ילה בין אפריל למאי אותה שנה.
לאחר חזרת הדמוקרטיה לצ'ילה, ערך נשיא צ'ילה פטריסיו איילווין ביקור רשמי בהולנד באפריל 1991, ובתגובה ערך ראש הממשלה וים קוק ביקור רשמי בצ'ילה בשנת 1998, שהביא לאיחוד של הקשרים בין שני העמים.
ביאטריקס, מלכת הולנד ביקרה בצ'ילה במרץ 2003 והגישה הזמנה לנשיא ריקארדו לאגוס לבקר בהולנד בשנת 2005, אולם הביקור לא יצא לבסוף אל הפועל.
שר החוץ הצ'יליאני איגנסיו ווקר נסע מטעם ראש המדינה הצ'יליאני ביוני 2005, כאשר נפגש עם מקבילו ההולנדי ברנרד בוט וחתם על הסכמים בענייני מכס וביטוח לאומי.
לאחר מכן, הנשיאה מישל בצ'לט וראש הממשלה יאן פיטר בלקננדה נפגשו בכמה הזדמנויות במסגרת גופים רב-צדדיים, כמו הפגישה הדו-צדדית שקיימו בספטמבר 2008 במהלך האספה הכללית ה-63 של האו"ם.
בתחילת 2009 נסיך הכתר וילם אלכסנדר, בליווי הנסיכה מקסימה, ערך ביקור פרטי בצ'ילה, במהלכו סיירו בפטגוניה וביקרו בשטח האנטארקטי הצ'יליאני.
בתאריכים 25–27 במאי אותה שנה, ערכה הנשיאה מישל בצ'לט ביקור ממלכתי בממלכת הולנד, והתקבלה על ידי המלכה ביאטריקס, ראש הממשלה יאן פיטר בלקננדה ונשיאי המדינות הכלליות.
בתחום הכלכלי-מסחרי, היחסים בין שתי המדינות הם חלק מהסכם ההתאגדות בין צ'ילה ל, שנכנס לתוקף מאז 2003. בשנת 2016, חילופי המסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-2.161 מיליארד דולר.
המוצרים העיקריים שייצאה צ'ילה היו קתודות נחושת, עיסת עץ אקליפטוס, אבוקדו ומוליבדן, ואילו הולנד ייצאה לצ'ילה בעיקר ספינות מכולה, בנזין, תכשירי מזון ותפוחי אדמה קפואים.
צ'ילה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג ו-2 קונסוליות באמסטרדם ורוטרדם.
הולנד מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-8 קונסוליות באנטופגסטה, קונספסיון, איקיקה, פוארטו מונט, פונטה ארנס, טמוקו, ולדיביה ווולפראיסו.
יחסי הולנד–ספרד הם היחסים הבילטרליים בין הולנד לספרד.
במאה ה-16 עבר כל שטח ארצות השפלה, באמצעות כיבושים וירושה, לשליטת בית הבסבורג תחת קרל החמישי, שאיחד את הישויות הפוליטיות השונות למדינה אחת.
היחסים הדיפלומטיים בין ספרד להולנד טובים.
לאחר חתימת מזכר ההבנות ב-13 ביולי 2004 בהאג, גברו היחסים והביקורים הבילטרליים.
בשנת 2008 חתם ראש הממשלה יאן פיטר בלקנאנדה על הצהרה משותפת במדריד לפיתוח מזכר ההבנות.
היא חזתה את התעצמות שיתוף הפעולה בהגירה, מו"פ, אנרגיה, שינויי אקלים, טרור, זכויות אדם ודיאלוג בין-תרבותי, ושיתוף פעולה רב-צדדי (נאט"ו ושיתוף פעולה בפיתוח).
שווי הסחורות והשירותים המיובאים מהארץ לספרד בשנת 2013 הסתכם ב-9.853 מיליארד אירו.
יבוא המוצרים ההולנדים לספרד ירד בשנת 2013, ובאותה תקופה שיעור הכיסוי היה 69%.
בהולנד יש עניין רב לשפה ותרבות הספרדית וזה בא לידי ביטוי בביטויים הרבים של התרבות הספרדית במדינה זו.
בשגרירות ספרד פועלת מחלקת תרבות שמבצעת מדי שנה תוכנית תרבות שאושרה בעבר על ידי משרד החוץ.
בתחום החינוך בולטת העלייה בביקוש לספרדית כשפה זרה בכל מדורי החינוך, במיוחד באוניברסיטאות ובהשכלה הגבוהה.
בנוסף, מכון סרוואנטס, הממוקם באוטרכט, מארגן פעילויות רבות לקידום והפצת תרבות בספרדית.
ספרד מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג ו-3 קונסוליות באמסטרדם, מאסטריכט ורוטרדם.
הולנד מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-10 קונסוליות בברצלונה, בנידורם, בילבאו, סאוטה, חיחון, מלאגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, סביליה וולנסיה.
יחסי הולנד–סורינאם הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הולנד לרפובליקת סורינאם.
שתי המדינות חולקות קשרים היסטוריים ושפה משותפת (הולנדית) והן חברות בהתאחדות הלשון ההולנדית.
בפברואר 1667 הפכה סורינאם למושבה הולנדית (שזכתה לכינוי גיאנה ההולנדית) לאחר חתימת חוזה ברדה בין הולנד לבריטניה שהסתיימה במלחמת הולנד-אנגליה השנייה.
בתמורה לסורינאם העשירה בסוכר, נכנעה הולנד לבריטים ולהולנד החדשה שבארצות הברית של ימינו.
חברת הודו המערבית ההולנדית הפכה לשותפה בבעלות על המושבה והחלה לייבא עבדים ממערב אפריקה לעבודה על מטעי הסוכר, הכותנה, הקפה והאינדיגו שבהולנד החדשה.
סורינאם או גיאנה ההולנדית הפכה למושבה החשובה ביותר באמריקה עבור הולנד לאחר אובדן הולנד החדשה בשנת 1654. במאה ה-18, עבדים אפריקאים רבים החלו לברוח לדרום המושבה וליצור שבטים משלהם והחלו התקוממות נגד השלטון ההולנדי.
בשנת 1762 זכו המתקוממים בחירותם וחתמו על חוזה עם הכתר ההולנדי להכיר בזכויותיהם הטריטוריאליות ובזכויות המסחר שלהם.
בין השנים 1799–1816 הפכה גיאנה ההולנדית למושבה בריטית לאחר שהולנד הפכה לחלק מהאימפריה הצרפתית הראשונה בהנהגתו של נפוליאון בונפרטה.
לאחר תום מלחמות נפוליאון, הולנד חזרה לעצמאותה וגיאנה ההולנדית הוחזרה להולנדים.
בשנת 1863, ההולנדים סיימו את סחר העבדים והיו זקוקים לכוח עבודה חדש ולכן החלו לייבא אנשים מאינדונזיה, הודו וסין לעבוד בגיאנה ההולנדית כפועלים.
במקביל, כמה אלפי חקלאים הולנדים עניים עזבו את הולנד לעבוד במושבה.
בתחילת המאה ה-20, הייצור בגיאנה ההולנדית עבר לייצור גומי, כריית זהב ובוקסיט, האחרון הפך לייצוא הגדול ביותר של המושבה ומשמש לייצור אלומיניום.
זמן קצר לאחר שסורינאם קיבלה את עצמאותה, חזרו רוב האירופאים להולנד.
בסביבות 300,000 סורינמים החליטו גם הם לעבור לאירופה ולקבל אזרחות הולנדית.
בפברואר 1980 דסי באוטרסה, ראש צבא סורינאם, ביצע הפיכה אלימה נגד ראש הממשלה הנק ארון ובאוטרסה הפך למעשה למנהיג הצבאי של האומה.
בדצמבר 1982, 15 צעירים בולטים, רובם עיתונאים ועורכי דין, מתחו ביקורת על הדיקטטורה הצבאית של באוטרסה.
15 הגברים הללו נאספו ונלקחו לפורט זילנדיה (המפקדה דאז של בוטרסה) שם הם עונו ונרצחו.
האירוע נודע בשם "רציחות דצמבר".
כתוצאה מהרציחות, הולנד הקפיאה את כל הסיוע לסורינאם.
מ-1986 עד 1992, סורינאם נלחמה במלחמת אזרחים הידועה בשם מלחמת הפנים של סורינאם נגד לוחמי הנק ארון בעיקר.
בשנת 1986, הולנד תכננה פלישה לסורינאם כדי להוריד את באוטרסה מהשלטון, אולם היא בוטלה ברגע האחרון.
בשנת 1999 הורשע באוטרסה שלא בפניו על ידי בית משפט בהולנד ל-11 שנות מאסר בגין סחר בסמים.
ב-2007 הואשם בוטרסה בגין רציחות דצמבר.
בשנת 2010 הפך באוטרסה לנשיא סורינאם ולכן חסין בפני תביעה.
מאז חזרתו לשלטון, להולנד יש קשר מוגבל עם ממשלת סורינאם והצהירה כי באוטרסה אינו רצוי בהולנד.
בשנת 2013, הולנד קראה לעצור את בוטרסה בדרום אפריקה, שם השתתף בהלווייתו של נלסון מנדלה.
לאחר הבחירות הכלליות בסורינאם ב-2020 ומינויו של צ'אן סנטוקי לנשיא, הן סורינאם והן הולנד הביעו את הרצון לשקם את היחסים הדיפלומטיים ולמנות מחדש שגרירים.
סנטוקי הדגיש כי המשבר הפיננסי הנוכחי יוביל להערכה מחדש של הנציגויות הדיפלומטיות הקיימות.
באוגוסט 2020, שר החוץ אלברט רמדין היה החבר הראשון בממשלת סורינאם מזה עשר שנים שערך ביקור רשמי בהולנד.
לסורינאם יש שגרירות בהאג, וקונסוליה כללית באמסטרדם.
יחסי הולנד–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לבין הולנד.
היחסים בין קנדה להולנד התהדקו רק לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הולנדים רבים היגרו לקנדה.
הקשר ההולנדי עם מה שלימים הפך לקנדה החל עם הקמת המושבות ההולנדיות בצפון אמריקה (הולנד החדשה) והסכסוך שלהם עם המושבות הצרפתיות השכנות (צרפת החדשה).
במהלך מלחמת הולנד–צרפת כבשה הולנד שטח שכיום הוא שטח קנדי.
מאוגוסט 1674 עד אמצע 1675 אזור זה נותר ברשות ההולנדים.
בשנת 1675 נכבש האזור על ידי האנגלים.
אוטווה הייתה ביתם של הנסיכה יוליאנה וילדיה במהלך מלחמת העולם השנייה, ולכן לעיר יש עדיין קשר מיוחד עם הולנד.
בשנת 1945 הארמייה הקנדית הראשונה שחררה את שטחי הולנד, ולחמה בקרבות השונים, כולל במהלך קרב שפך הסכלדה וקרב ארנהם.
משלוחי מזון (מבצע מאנה) ניסו להקל על הרעב החמור ביותר שפקד את הולנד.
ב-4 במאי 1945 הגרמנים בהולנד נכנעו ללא תנאי ובעלות הברית הצליחו סוף סוף להיכנס למערב הולנד.
מדי שנה, בחודש מאי, פסטיבל הצבעונים מתקיים באוטווה ומשפחת המלוכה ההולנדית שולחת לעיר 10,000 נורות צבעונים כמחוות תודה על שיכון בני משפחת המלוכה, כמו גם העזרה הקנדית במהלך שחרור הולנד.
קנדה והולנד פועלות בשיתוף פעולה הדוק ברמות זרות רבות.
שתי המדינות הן חברות האו"ם, ארגון הסחר העולמי והאינטרפול, בין היתר.
שתי המדינות הן המייסדות של נאט"ו והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
בקנדה חיו 1,035,965 קנדים ממוצא הולנדי בשנת 2006. יותר מ-400,000 אנשים ממוצא הולנדי הם תושבי קבע וב-1996 נולדו בהולנד 124,545 תושבי קנדה, אשר מהווים 0.4% מהאוכלוסייה הקנדית.
אחרי סינית ואיטלקית, הולנדית היא השפה הלא-רשמית המדוברת ביותר בקנדה.
קנדה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ושלוש קונסוליות בטורונטו, מונטריאול וונקובר.
יחסי הולנד–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לממלכת הולנד.
היחסים בין המדינות החלו רשמית בנובמבר 1954. במאי 1972 שודרגה המשלחת הדיפלומטית לרמת השגרירות.
היחסים בין סין להולנדים החלו לפני הקמתה של הרפובליקה העממית של סין במאה ה-17 וה-18 כאשר סוחרים הולנדים של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) הקימו עמדת מסחר בגואנגג'ואו וגם בחוף המערבי של טאיוואן.
היחסים בין הרפובליקה העממית של סין להולנד החלו בשנת 1954. בשל הסיוע הממשלתי של הולנד שכלל מכירת שתי צוללות לטאיוואן, היחסים הדו-צדדיים הוחלפו במאי 1981 לרמת ממונה על היחסים.
ב-1 בפברואר 1984, סין והולנד חידשו את היחסים הדיפלומטיים המלאים כאשר הולנד הסכימה שלא לנהל סחר של כלי נשק הגנתיים עם טאיוואן.
יצוא הולנד לסין כולל פטרוכימיה, מכונות, ציוד תחבורה, מזון, טכנולוגיה גבוהה ודלקים מאובנים.
הייצוא של סין להולנד כולל מוצרי אלקטרוניקה, מחשבים וצעצועים, צעצועים ובגדים.
במרץ 2014 ערך נשיא סין שי ג'ינפינג את הביקור הממלכתי הראשון של סין בהולנד בהיסטוריה.
הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות גדל עם השנים.
הולנד היא השותפה השלישית בגודלה של סין ב.
היקף המסחר קפץ בשנה שעברה גדל ב-44.3 אחוזים.
מדובר ב-4.6 מיליארד אירו בשנת 2009. סין ייצאה 36.7 מיליארד דולר להולנד בשנת 2009.
ארגונים הולנדים השקיעו 7.48 מיליארד דולר ל-824 פרויקטים בסין.
ביולי 2019 חתמו שגרירי האו"ם מ-22 מדינות, כולל הולנד, על מכתב משותף למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, הכולל גינוי על התנהלותה של סין כלפי האויגורים, כמו גם התייחסות לא נכונה לקבוצות מיעוט אחרות, בקריאה לממשלת סין לסגור את מחנות החינוך מחדש של שינג'יאנג.
יחסי הולנד–פקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים, הכלכליים, התרבותיים וההיסטוריים בין הולנד לפקיסטן.
פקיסטן והולנד כוננו יחסים דו-צדדיים זמן קצר לאחר עצמאות פקיסטן.
שגרירות הולנד נפתחה בקראצ'י בשנת 1955 ועברה לאסלאמאבאד כעבור עשר שנים.
עד מהרה הפכה פקיסטן למדינה שותפה של הולנד, וקיבלה כספים משמעותיים כשיתוף פעולה בפיתוח החל משנות השישים ואילך, במיוחד בתחומי ניהול מים / סביבה, חינוך וממשל.
בשנת 2011 החליטה ממשלת הולנד להפסיק את הפרויקטים של פיתוח מבני ולהתמקד ביחסי סחר.
מאז שנת 2004 אירחה הולנד למעלה ממאה דיפלומטים זוטרים מפקיסטן שהתחנכו וקיבלו תארים מהמכון ההולנדי ליחסים בינלאומיים Clingendael.
היחסים הכלכליים מתוארכים למאה ה-17, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית הקימה עמדת מסחר קטנה בטהאטה שבסינד.
במרץ 1652 הפליג פיטר דה בי עם ספינתו לסינד והקים תחנת מסחר בתחרות עם הפורטוגזים והבריטים.
אולם התחנה התקיימה שמונה שנים בלבד, מכיוון שהיא לא זכתה להצלחה מסחרית.
כמה משלחות מסחר הגיעו, ביניהן אחת מתועדת היטב בשנת 1757, שהונהגה על ידי הסוחרים וולפרט אברהם ברהה וניקולאס מהו.
לאחר מכן נקבעה תקופה ארוכה של ירידה ביחסים הכלכליים.
זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, חברת התעופה המלכותית ההולנדית KLM החלה להפעיל מלון בקראצ'י, שנקרא Midway hotel, מכיוון שהעיר הזאת הייתה באמצע הדרך בין אמסטרדם לג'קרטה שבאינדונזיה (המושבה ההולנדית לשעבר).
המלון עדיין קיים כמלון שדה התעופה רמדה פלאזה קראצ'י.
בשנת 1948 החלה חברת פיליפס את פעילותה בקראצ'י, שהתפתחה לאחר מכן ליחידת ייצור.
בערך באותה תקופה יוניליוור פתחה סניף נציג של חברה בפקיסטן (יוניליוור פקיסטן) ואחריה רויאל שיל פקיסטן.
בשנת 1982 חתמו פקיסטן והולנד על אמנה למניעת כפל מס לקידום הפעילות העסקית בשתי המדינות.
פקיסטן היא השותפה הכלכלית השישית בגודלה של הולנד מחוץ לאירופה ושותפת הסחר הכלכלית ה-13 בגודלה בעולם.
הולנד מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד וקונסוליות כבוד בקראצ'י ולאהור.
פקיסטן מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
יחסי הולנד–שוודיה הם יחסי החוץ בין הולנד לבין שוודיה.
בעקבות מלחמת קלמאר אסרה שוודיה על תנועה הולנדית אליה, ובשל הרצון ההולנדי לכניסה חופשית למי הים הבלטי היא חתמה בשנת 1614 על ברית עם שוודיה.
האימפריה ההולנדית הייתה באותה העת בעלת ברית עם שוודיה.
בעקבות מותו, שוודיה חתמה על הסכם קופנהגן, שבו החזירה רק את טרנדלג לנורווגיה בורנהולם לדנמרק, אך שמרה על בהוסיה וטרה סקאניה, בעיקר בגלל שהולנד מעצמות אירופה אחרות לא רצו שליטה דנית משני צידי מצר סקניה.
המלחמה פרצה בעקבות המעורבות השוודית במלחמת הולנד–צרפת.
כיום שתי המדינות חברות במועצת אירופה ובאו"ם.
הולנד מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג וקונסוליה כללית באמסטרדם.
יחסי הולנד–מצרים הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הולנד למצרים.
חילופי הסחר בין המדינות הסתכמו בשנת 2018 ב-1.7 מיליארד אירו.
ההשקעות ההולנדיות במצרים הסתכמו בסוף 2018 ב-3.2 מיליארד אירו.
שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה בסחר, השקעות, חקלאות, תחבורה ימית, עיבוד מזון, ניהול מים וחינוך מקצועי.
בפברואר 2020 נפגשו נציגים משתי המדינות ודנו על הגברת שיתוף הפעולה ביניהן.
מצרים מהווה באופן מסורתי יעד תיירות עבור ההולנדים, אשר מגיעים אליה בעיקר בעונת החורף.
הולנד מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
מצרים מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
יחסי הולנד–פינלנד הם יחסי החוץ בין הולנד לפינלנד.
הולנד הכירה בעצמאות פינלנד ב-28 בינואר 1918. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-18 באוגוסט 1918. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי.
הולנד מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי וקונסוליות בקואופיו, מרייהאמן, אואולו, רובניימי, טמפרה, טורקו ובוואסה.
פינלנד מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, קונסוליית כבוד באמסטרדם וקונסוליות כבוד אחרות ברוטרדם וטרנאוזן.
יחסי הונג קונג–יוון הם יחסי החוץ בין הונג קונג ויוון.
הייצוג הראשון של יוון בהונג קונג הוקם כקונסוליית כבוד בשנת 1946, עם מינויו של מר סדריק בלייקר לקונסול הכבוד.
בשנת 1960 שודרגה קונסוליית הכבוד לקונסוליית הכבוד הכללית והיא פעלה תחת מעמד זה עד 1996, אז שודרגה המשלחת לקונסוליה מן המניין.
סמכות השיפוט של הקונסוליה הכללית כוללת את האזורים המינהליים המיוחדים של הונג קונג ומקאו.
יחסי הולנד–רומניה הם היחסים הרשמיים בין ממלכת הולנד לרומניה.
שגרירות הולנד ברומניה מוסמכת במקביל למולדובה.
שגרירות רומניה בהאג היא גם הנציגה הקבועה של רומניה בארגון למניעת הפצת נשק כימי וכן ברשות הרומנית המספקת קשר ישיר עם כל מוסדות וארגונים בינלאומיים אחרים שבסיסם בהולנד.
הנציגות הדיפלומטית ההולנדית הראשונה ברומניה הוקמה ב-21 בדצמבר 1841 עם קונסוליה בגאלאץ.
ב-25 באוגוסט 1856 הוקמה משלחת בבוקרשט כקונסוליה כללית עם סמכויות ותפקידים רחבים יותר ובשנת 1857 נוסדו ארבע קונסוליות של כבוד: בבוטושאן, פוקשאן, רומאן וג'יורג'יו.
בינואר 1880 הכירה הולנד בעצמאותה של רומניה והקונסוליה בבוקרשט הועלתה לרמת סוכנות דיפלומטית.
קון הציג את כתב האמנה שלו כממונה על היחסים.
ב-13 בפברואר 1880, רומניה והולנד פתחו רשמית ביחסים הדיפלומטיים ברמת הצירות.
בין השנים 1880–1898 רומניה הייתה מיוצגת בהולנד באמצעות נציגותה בבריסל.
בשנת 1898 הוקמה צירות רומניה בהאג בראשות יון נ' פאפיניו.
בשנת 1900 הוכפפו לצירות רומניה בהאג הקונסוליה הכללית של רוטרדם והקונסוליות באמסטרדם, דורדרכט וסכוונינגן.
ב-25 באוגוסט 1966 היחסים בין רומניה להולנד שודרגו לרמה של השגרירות.
רוטרדם וקונסטנצה ערים תאומות מאז 1968, וסיביו ודוונטר ערים תאומות מאז 2007.
בשנת 2013 נרשמו ערכי שיא במונחי ערך היקף הסחר, היצוא הרומני וההשקעות ההולנדיות ברומניה.
היקף הסחר הסתכם בסך כולל של 3,573.93 מיליון אירו (יצוא: 1,538.06, יבוא: 2,035.87), עלייה של 11.77% לעומת 2012. הולנד שמרה וחיזקה את מעמדה בקרב עשר שותפות הסחר המובילות ברומניה.
הולנד מחזיקה במקום הראשון בדירוג לפי ארץ מגורים של משקיעים בחברות עם הון זר.
יותר מששת אלפים חברות עם הון הולנדי נרשמו.
תחומים עסקיים עיקריים עם פוטנציאל גבוה לשיתוף פעולה דו-צדדי הם אנרגיה וסביבה, פיתוח תשתיות, אדריכלות, קבלנות משנה תעשייתיות, חקלאות, תיירות, טכנולוגיית מידע וטלקומוניקציה.
בין המשקיעים ההולנדים העיקריים ברומניה ניתן למנות את יוניליוור, קבוצת ING, פיליפס, Damen Group, Friesland Campina, Heineken, Nutricia, KPMG, Nuon, Wavin, פוקר ודאף.
משנת 2014 עד 2015, מספר מהגרי העבודה מרומניה בהולנד גדל מ-6,000 ל-13,000. החל משנת 2014, אזרחי רומניה יכולים לעבוד בהולנד ללא מגבלות היתר עבודה.
19 באפריל 1994, בוקרשט: הסכם ממשלתי בנושא קידום הדדי והגנה על השקעות (בתוקף מאז 1 בפברואר 1995).
5 במרץ 1998, האג: אמנה למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה ועושר (בתוקף מאז 29 ביולי 1999).
5 במרץ 1998: מזכר הבנות בנוגע לתוכנית לשיתוף פעולה כלכלי בין שתי הממשלות (בתוקף מאז 11 באוגוסט 1998).
2008: מזכר הבנות בנוגע לניהול מים בין המינהל הלאומי של המים הרומניים לאיגוד מינהלי המים בהולנד.
רומניה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג וקונסוליות כבוד בברקל-אנשוט, הייג, רוטרדם ופנלו.
הולנד מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט, קונסוליות כבוד בקלוז'-נאפוקה, טימישוארה וקונסטנצה, ומאז 2016 משרד בקישינב, מולדובה.
יחסי הולנד–סרביה הם יחסי החוץ בין הולנד וסרביה.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-26 באפריל 1899. כמו כן הולנד היא חברה באיחוד האירופי וסרביה מועמדת לאיחוד האירופי.
הולנד מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד.
סרביה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
יחסי הולנד–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הולנד לבין ממלכת תאילנד.
הרפובליקה ההולנדית כוננה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת סיאם בשנת 1604. בשנת 1608 נשלחה משלחת דיפלומטית הולנדית לסיאם, ובשנת 1617 נחתם הסכם דיפלומטי בין המדינות.
בשנת 1960 ביקרה המלכה סיריקיט קיטיאקון בהולנד.
בשנת 2004 ביקרו ביאטריקס, מלכת הולנד ווילם אלכסנדר, נסיך אורנז' בתאילנד, לרגל 400 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
לפני מגפת הקורונה ביקרו כ-200,000 תיירים הולנדים בתאילנד כל שנה.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, ובכלל זה בחקלאות.
הולנד מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליית כבוד בפוקט.
תאילנד מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
יחסי הולנד–צ'כיה הם יחסי החוץ בין צ'כיה והולנד.
שתי המדינות היו חלק מממלכת הבסבורג במשך כ-300 שנה.
תחייה מסוימת, במיוחד בתחומי התרבות, התרחשה תחת שלטונו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך המאה ה-17, כאשר הולנד חוותה את תור הזהב שלה.
במהלך מלחמת שלושים השנים לחמו ההולנדים לצד הבוהמים במרד נגד השלטון ההבסבורגי הקתולי.
יוחנן עמוס קומניוס היה מורה וסופר צ'כי, הוגה דעות בתחום החינוך, כיהן כבישוף פרוטסטנטי, אשר בסוף ימיו התגורר ב אמסטרדם.
חשיבותו נודעת בעיקר בהיותו המחנך הראשון באירופה של הרנסאנס שזנח מטעמים עקרוניים את השימוש הבלעדי בלטינית בספרי הלימוד המקצועיים וראשית השימוש בלשון המקומית והמדוברת.
היחסים הדיפלומטיים בין הולנד לצ'כוסלובקיה כוננו ב-13 בנובמבר 1919 זמן קצר לאחר לידתה של צ'כוסלובקיה העצמאית.
לפני מלחמת העולם השנייה היחסים בין שתי הדמוקרטיות האירופיות - צ'כוסלובקיה והולנד - היו מעולים, אם כי שונים למדי מבחינת יעדי מדיניות החוץ.
היחסים הדיפלומטיים נותקו במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה, צ'כים וסלובקים רבים שנמלטו ממולדתם הכבושה לבריטניה נלחמו נגד הנאציזם כאנשי צוות של חיל האוויר הבריטי.
רבים הופלו ממש מעל שטח הולנד ו-45 מהם קבורים בבתי קברות מלחמה בהולנד.
זמן קצר לאחר שיקומם בשנת 1948, שתי המדינות עברו לכיוונים שונים לחלוטין.
בעוד הולנד הפכה לחברה מייסדת בנאט"ו והקהילה האירופית, צ'כוסלובקיה, לאחר הפוטש הקומוניסטי בשנת 1948, נהייתה תלויה בברית המועצות והייתה חלק מהגוש המזרחי.
במהלך 41 השנים עד למהפכה הדמוקרטית בשנת 1989, לא פרחו היחסים ההדדיים, כתוצאה מהשפעת המלחמה הקרה ומסך הברזל.
הולנד "גילתה" מחדש את צ'כוסלובקיה בשנת 1990 לאחר מהפכת הקטיפה.
חלק גדול בשינוי זה מילא הנשיא הפוסט-קומוניסטי הראשון של צ'כוסלובקיה ואצלב האוול שעשה עבודה טובה בחיבור צ'כוסלובקיה, ואחר כך גם הרפובליקה הצ'כית, לאירופה ולעולם.
לאחר פירוק צ'כוסלובקיה כוננה צ'כיה יחסים דיפלומטיים עם הולנד ברמת השגרירות.
כיום, הולנד וצ'כיה חברות בנאט"ו וב.
שתי המדינות חולקות את אותם ערכים והן מגינות באופן מסורתי על דמוקרטיה וזכויות אדם.
מרכיב חשוב ביחסים הדו צדדיים הוא כלכלה ומסחר.
הולנד מדורגת במקום הרביעי בהיקף ההשקעות הזרות בצ'כיה.
הייצוא הצ'כי העיקרי הוא מכונות ומכוניות.
פיליפס הייתה בין תאגידי ההון הזרים הראשונים שהגיעו אחרי 1989 לצ'כיה.
קשרי תרבות ותיירות הם חלק חשוב מהיחסים בין המדינות.
כ-185,000 תיירים הולנדים מבקרים בצ'כיה מדי שנה.
בנוסף לקסם של פראג הבירה, הם נמשכים על ידי הרי צ'כיה אך גם על ידי דרום בוהמיה שבה נמצאים אפילו כפרים הולנדים.
התרבות הצ'כית מועברת על ידי המרכז הצ'כי הממוקם ברוטרדם ומארגן תערוכות, קונצרטים, ערבי ספרות וסרטים.
הולנד מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג וקונסוליה באמסטרדם.
יחסי הולנד–פולין הם יחסי החוץ בין ממלכת הולנד לרפובליקת פולין.
שתי המדינות מנהלות מערכת יחסים ארוכת שנים מימי הביניים.
הקשר החזק שלהן החל במאה ה-16 כאשר המנוניטים ההולנדים החלו להתיישב בפולין כדי לברוח מרדיפות ברחבי אירופה.
הם התיישבו בעיקר באזור הדלתא של הוויסלה, ומאוחר יותר גם במזוביה ובברדיצ'ב במחוז ווהלין.
רבים מהטכניקה, התרבויות והתרומות של בני המנונית נותרו בפולין גם כיום, כדוגמה לסובלנות היסטורית של חבר העמים הפולני-ליטאי.
במהלך תור הזהב ההולנדי הועברו סחורות בין הולנד לפולין בחופשיות, כאשר סוחרים הולנדים קיבלו עמדות דומיננטיות בסחר עם הפולנים, להרחבת האמנות והאדריכלות.
אולם כעבור שנים, היחסים בין שתי מדינות נותקו על ידי מחיצות פולין, ובמשך רוב 123 השנים הבאות לא היה קשר רשמי בין המדינות.
עם זאת, מהגרים פולנים שנמלטו מרדיפות ברוסיה, אוסטריה ופרוסיה קיבלו תמיכה בהולנד ולעיתים התיישבו שם.
בסוף המאה ה-18 התיישבו כמה מנוניסטים הולנדים בסמוך לערים לבוב והורודוק בחלק האוסטרי של פולין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמתה מחדש של פולין, שתי המדינות ביססו שוב יחסים.
עם זאת, לא היו קשרים רשמיים עד למלחמת העולם השנייה, כאשר גרמניה הנאצית כבשה את שתי המדינות.
בהיותם קורבנות של אכזריות נאצית, פולנים והולנדים חלקו גבולות משותפים שנלחמו נגד הנאצים.
דיוויזיית השריון הפולנית הראשונה הצטרפה כחלק מבעלות הברית שהונהגה על ידי הממלכה המאוחדת השתתפה במלחמת השחרור ההולנדית נגד הנאצים וזכתה לשבחים על מאמציה הגבורה במאבקה לשחרור פולין והולנד כאחד.
עם זאת, לאחר מלחמת העולם השנייה, הולנד ופולין נותקו לחלוטין בפעם השנייה, כאשר פולין נפלה בידי הקומוניסטים שבשליטת ברית המועצות בגוש המזרחי; ואילו הולנד הייתה חלק מהגוש המערבי של המלחמה הקרה.
עם זאת, הולנדים תמכו בתנועת סולידריות להפיל את הקומוניסטים בפולין, שזכתה להצלחה מוחלטת והפילה את השלטון הקומוניסטי במזרח אירופה.
הולנד היא כיום המשקיעה מספר 1 בפולין בקרב מדינות האיחוד האירופי, בסך הכל 30,3 מיליארד אירו בשנת 2015. בשוק הפולני פועלות כ-2,500 חברות עם אחזקות מניות הולנדיות המעסיקות מעל 120,000 עובדים בפולין.
פזורה פולנית קיימת גם בהולנד, והיא מתקבלת היטב על ידי המקומיים ההולנדים.
מהגרים פולנים מהווים את קבוצת ההגירה השישית בגודלה להולנד.
שתי המדינות שומרות על קשר הדוק בקשרים אחרים, כאשר שתיהן חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסי הולנד–נורווגיה הם יחסי החוץ בין הולנד לנורווגיה.
הקשרים ההיסטוריים בין נורווגיה להולנד מתוארכים עוד לתקופת הוויקינגים, כאשר ויקינגים סקנדינבים הפליגו לאורך הנהרות להולנד למסחר וביזה.
במשך זמן מה, בסביבות שנת 879, 'גודפריד נורמן' אף שלט בעיר אוטרכט.
כמו כן, סחר שגשג בין הולנד ונורווגיה בעידן ברית ערי הנזה, במהלך המאות ה-15 וה-16. נורווגיה ייצאה בעיקר עץ ואבן להולנד; למעשה, חלקים גדולים מאמסטרדם בנויים על מוטות המיוצרים מעץ נורווגי.
במהלך המאה ה-17 קבוצה גדולה של נורווגים היגרה להולנד מכיוון שהיא הציעה הזדמנויות ושכר טובים יותר מנורווגיה.
בשנת 1650 גדלה האוכלוסייה הנורווגית באמסטרדם לכ-13.500 איש ולכן מכונה לעיתים אחת הערים הנורווגיות הגדולות ביותר באותה תקופה.
באותה תקופה ברגן הייתה העיר הגדולה ביותר בנורווגיה והייתה בה כמות תושבים דומה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יחידות צבא נורווגיה וחיל האוויר השתתפו בשחרור הולנד בשנים 1944–1945.
המסחר והספנות היו מרכזיים במערכת היחסים בין שתי המדינות מזה כמה מאות שנים.
בשנת 2016 הייתה הולנד מקור היצוא השלישי בגודלו של נורווגיה.
הייצוא הוא בעיקר נפט גולמי, גז טבעי ויצוא ליבשת כגון מתכות, מוצרים כימיים ופירות ים.
היבוא מהולנד לנורווגיה הוא גם מהותי, והוא מורכב בעיקר ממוצרי הנדסה וכימיקלים, מתכות ומזון.
אנרגיה היא תחום שיתופי פעולה חשוב במיוחד.
כבל החשמל התת-קרקעי הארוך בעולם נפתח בשנת 2008 ונמתח מ-Feda בנורווגיה ועד Eemshaven בהולנד.
הכבל באורך 580 קילומטר, שנקרא NorNed, נמצא 410 מטר מתחת לפני הים.
הוא מעביר חשמל ידידותי לסביבה בין המדינות, עם קיבולת של 700 מגה וואט.
פוליטיקאים ועובדי מדינה משתי המדינות נפגשים לעיתים קרובות, מחליפים דעות וחולקים שיטות עבודה מומלצות.
הגירה, רפורמה חברתית ומוסדית ופתרונות אנרגיה הם דוגמאות לתחומי מדיניות בהם שתי המדינות משתפות פעולה לעיתים קרובות.
בזירה הבינלאומית, נורווגיה והולנד חולקות אינטרסים משותפים רבים, כגון בתחום שיתוף הפעולה בפיתוח, זכויות אדם ותהליכי שלום.
שתי המדינות תומכות חזקות במוסדות רב-צדדיים והיו חברות פעילות באו"ם ובנאט"ו מהקמתם.
הולנד הייתה אחת החברות המייסדות של האיחוד האירופי, אשר נורווגיה אינה חברה בה.
עם זאת, לנורווגיה יש קשרים הדוקים עם האיחוד האירופי, בעיקר דרך האזור הכלכלי האירופי (EEA) והסכם שנגן.
הולנד היא אחת המדינות איתן נורווגיה מקיימת את שיתוף הפעולה הביטחוני הקרוב ביותר.
הצבא ההולנדי והצבא הנורווגי משתפים פעולה לעיתים קרובות יותר ויותר בכוחות התגובה של נאט"ו.
הנחתים ההולנדים עורכים הכשרה ארקטית בנורווגיה מדי שנה.
יתר על כן, הולנד ונורווגיה מקיימות שיתוף פעולה הדוק מאוד בין מטוסי קרב F-16 מאז שנות השבעים.
נורווגיה והולנד קשורים קשר הדוק באמצעות חילופי תרבויות, בין היתר בתחומי המוזיקה, הקולנוע והספרות.
לדוגמה, נורווגים אימצו את הדיג'יי ההולנדי טייסטו כבר בתחילת הקריירה שלו, ואותו דבר התרחש עם התקליטן הנורווגי קיגו בהולנד.
בעולם האמנות, מוזיאון ואן-גוך ומוזיאון מונק משתפים פעולה בפרויקטים, כמו תערוכת מונק / ואן-גוך שהוצגה בשני המוזיאונים בשנת 2015 ובחלקים משנת 2016. יתר על כן, בנורווגיה, אדריכלים הולנדים מילאו תפקיד חשוב בחידוש האזור סביב אוסלופיורד.
תיירים הולנדים מהווים חלק משמעותי מהתיירות לנורווגיה; הם היו קבוצת התיירות הרביעית בגודלה בשנת 2016.
נורווגיה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג ו-2 קונסוליות כבוד באמסטרדם ורוטרדם.
הולנד מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי הונג קונג–טאיוואן הם היחסים בין הונג קונג לבין הרפובליקה הסינית (הידועה בכינוי טאיוואן), הן כאשר ממשלת הרפובליקה הסינית שלטה בסין היבשתית והן לאחר מכן, כאשר נמלטה לטאיוואן.
לפני 1842 היו שני האזורים חלק משושלת צ'ינג.
בשנת 1842, האי הונג קונג נמסר לאימפריה הבריטית כתוצאה ממלחמת האופיום הראשונה, ובשנת 1895 נמסרה טאיוואן לאימפריה היפנית כתוצאה ממלחמת סין–יפן הראשונה.
סון יאט-סן היה סטודנט בהונג קונג בסוף המאה ה-19, סבר כי חוסר היעילות והאובדן של שושלת צ'ינג במלחמת סין-יפן הראשונה מחייב מהפכה להחלפת שושלות סין ברפובליקה מודרנית.
בשנת 1888, הוא נודע בהונג קונג כחבר בקבוצת ארבעת השודדים, קבוצה שנפגשה כדי לדון בהפלת שושלת צ'ינג, ובשנת 1894, החל להקים את הארגון "להחיות סין" על מנת להפיל את שושלת צ'ינג.
ב-21 בפברואר 1895, בעת פגישת חברי הארגון בהונג קונג, הציג לו האודונג את עיצוב "השמיים הכחולים והשמש הלבנה" שלו, שהפכה לסמלה של הרפובליקה הסינית.
מטה הארגון היה ברחוב סטאונטון 13 בהונג קונג, ובשנת 1905 התמזג עם קבוצות אחרות כדי להקים את הטונגמנגהוי.
ארגון זה זכה לתמיכה רחבה בקרב הסינים, ומילא תפקיד מפתח בהתקוממויות שהחלו מהפכנים, כולל מהפכת שינהאי בשנת 1911, שהפילה את שושלת צ'ינג.
לאחר הצלחת מהפכת שינהאי, הכריז סון יאט-סן על הקמת הרפובליקה הסינית ב-1 בינואר 1912 ומונה כנשיא הזמני הראשון.
מאוחר יותר באותה שנה, באוגוסט 1912 התמזגה הטונגמנגהוי עם קבוצות אחרות כדי להקים את קוומינטנג (המפלגה הלאומנית) וסון יאט-סן נבחר למנהיגה.
סון יאט-סן חזר להונג קונג בשנת 1923, לביקור באוניברסיטת הונג קונג, שבה היה בית הספר הסיני לרפואה בהונג קונג, שסון יאט-סן היה בין בוגריו הראשונים.
במהלך ביקורו באוניברסיטת הונג קונג, הוא נשא נאום והכריז על השראתה של הונג קונג במהפכות שיצרו בסופו של דבר את הרפובליקה הסינית: "זו התשובה לשאלה, מאין קיבלתי את הרעיונות המהפכניים שלי: זה לגמרי בהונג קונג".
בנוסף להיותה מקור הרעיונות המהפכניים שלו, הונג קונג הציעה הגנה גם על כמה מבני משפחתו; אמו של סון יאט-סן, ליידי יאנג, התגוררה אצל אחיו הבכור, דז'אנג, בקולון סיטי, לאחר שממשלת צ'ינג הציבה רשימת מבוקשים על סון יאט-סן ומקורביו.
עם מותו של סון יאט-סן בשנת 1925, צ'יאנג קאי-שק הפך למנהיג מפלגת הקוומינטנג וליורשו של סון יאט-סן, ובסופו של דבר איחד את סין תחת השלטון הלאומני בשנת 1928.
מדיניות ארצות הברית ארוכת השנים, דגלה באמונה כי אין ליישב את סין.
ארצות הברית, בשנת 1899 תמכה במדיניות הדלת הפתוחה, כשהודיעה כי אסור לחלק וליישב את סין.
אמנת תשעת הכוחות בשנת 1922, שנחתמה על ידי הבריטים, אישרה את מדיניות הדלת הפתוחה ואת שלמותה הטריטוריאלית של סין.
הרעיון של שלמות טריטוריאלית ודה-קולוניזציה נאסף עוד יותר באמנה האטלנטית באוגוסט 1941, שהונפקה על ידי פרנקלין רוזוולט (אשר התנגד בתוקף לקולוניאליזם) ווינסטון צ'רצ'יל, וקבע כי "ההתאמות הטריטוריאליות חייבות להיות בהתאם לרצונות העמים הנוגעים בדבר".
אף על פי שוינסטון צ'רצ'יל לא רצה שהמושבות הבריטיות יתנקבו(???), הוא הסכים להוראות דה-קולוניזציה של האמנת האטלנטית "להכניס את האמריקנים למלחמה" בסיוע צבאי מצד בעלות הברית.
ב-1 בינואר 1942 נחתמה הצהרת האומות המאוחדות על ידי ארבעת הגדולים (ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות והרפובליקה הסינית), שקבעה כי יש לקיים את התחייבויות האמנת האטלנטית, שהפכו מאוחר יותר לבסיס מגילת האומות המאוחדות בשנת 1945.
הונג קונג במהלך מלחמת העולם השנייה
הממשלה הלאומנית ביקשה מהבריטים כי הטייסים הבריטיים ישמשו כיועצים בחיל האוויר הלאומני, וביקשה גם לאפשר ללאומנים ליצור מפעל סודי למטוסים בהונג קונג; הבריטים דחו את הבקשות האלה.
בינואר 1941כשהצבא היפני התקדם ביבשת סין לעבר הונג קונג, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל נרתע מלהגן על המושבה, ואמר שיש להפחית שם את כוחות ההגנה ל"קנה מידה סמלי".
בקיץ 1941 היה לבריטים וללאומנים, תחת צ'יאנג קאי-שק, הסכם לשיתוף פעולה צבאי, כשהם מסכימים שאם הונג קונג תותקף על ידי היפנים, אז הלאומנים יתקפו את היפנים מאחור ויספקו הקלה לבריטים.
צ'אן צ'אק היה נציג הממשלה הלאומנית בהונג קונג כאשר היפנים תקפו ב-8 בדצמבר 1941. לפני תאריך זה, מלחמת סין–יפן השנייה התנהלה במשך מספר שנים מבלי שהרפובליקה הסינית הכריזה אי פעם מלחמה על יפן.
בעקבות הפלישה היפנית להונג קונג, צ'יאנג קאי-שק הכריז מלחמה על יפן למחרת, ב-9 בדצמבר 1941. בנוסף, ב-9 בדצמבר 1941, הורה צ'יאנג קאי-שק לשלושה חיל לאומנים, בהנחיית הגנרל יו הנמו, לפנות לעבר הונג קונג.
התוכנית הייתה שהצבא הלאומני יילחם ביפנים מאחור ב-1 בינואר 1942, אך היפנים כבר שברו את ההגנה של הונג קונג לפני שהלאומנים יכלו לקבל עמדה לתקוף.
עם ניצחון מהיר של היפנים נגד המושבה המוגנת והחלשה בדצמבר 1941, החל הכיבוש היפני על הונג קונג, מה שהפך הן את הונג קונג והן את טאיוואן יחדיו לנתיני האימפריה היפנית.
באותו החודש, בדצמבר 1941, ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, מספר חודשים לאחר שהצטרפה לאמנה האטלנטית והסכימה לדה-קלוניזציה.
למרות ההגנה החלשה על הונג קונג וההסכמים של הבריטים להסכם תשע הכוח, האמנה האטלנטית והצהרת האו"ם, הבריטים סירבו להתיישב ולהעביר את הונג קונג לידי הרפובליקה הסינית.
בינואר 1942 הפך צ'יאנג קאי-שק למפקד עליון של תיאטרון סין בורמה הודו של מעצמות בעלות הברית, ששקל את הונג קונג תחת פיקודו, ולא תחת הבריטים.
הבריטים הסכימו כי הונג קונג "תהיה בתחום המבצעי של הגנרליסימו צ'יאנג קאי-שק".
צ'יאנג החל לחשוב על ביטול האמנות הבלתי שוויוניות, שכן מיתוס הבלתי מנוצח הבריטי התנפץ, והורה לשגריר ולינגטון קו למצוא מידע נוסף על עמדתם של הבריטים לגבי עתידה של הונג קונג.
משרד המושבות הבריטי אמר כי "ההסדרים הקיימים לפני הכיבוש היפני לא יוחזרו", מה שמסמן פוטנציאל לנסיגה חוזרת של הונג קונג לרפובליקה הסינית.
בסוף 1942 ביטלה הרפובליקה הסינית את האמנות הלא שוויוניות והחלה במשא ומתן עם בריטניה על כינון חוזה חדש והוגן יותר.
צ'יאנג קאי שק ניסה להעלות את נושא הונג קונג לסדר היום של שתי המפלגות, והציע כי יש להחזיר את השטחים החדשים לרפובליקה הסינית יחד עם הוויתורים הזרים האחרים.
ב-13 בנובמבר 1942 נפגש ט.וו.סונג עם הוראס ג'יימס סימור כדי לבקש את הצירוף הרטרוסיבי של השטחים החדשים.
הלאומנים הקפידו לבקש את השטחים החדשים ולא את כל הונג קונג, בידיעה שהשטחים החדשים היו משולבים עמוקות וחיוניים לשאר חלקי הונג קונג, והחזרת השטחים החדשים תהפוך את שאר הונג קונג לחסרת ערך לבריטים.
דבר זה נדחה בחריפות על ידי וינסטון צ'רצ'יל, ובריטניה גם דרשה מהרפובליקה הסינית לתת את הסכמתם בכתב לכך שוויתור השטחים החדשים לא נכלל באמנות הלא שוויוניות, אחרת הם יסרבו לחתום וכך גם הרפובליקה הסינית נאלצה להוריד את הזיכיון של השטחים החדשים מסדר היום.
בשנת 1943 חתמו שני הצדדים על הסכם השוויון הבריטי-סיני החדש, כאשר הרפובליקה הסינית הבטיחה את הזכות להעלות את נושא הונג קונג והשטחים החדשים בהזדמנות מאוחרת יותר.
סונג הודעה להוראס ג'יימס סימור, בה נאמר כי "שממשלת סין שומרת על זכותה להציע [השטחים המושכרים של הונג קונג] לדיון במועד מאוחר יותר".
סונג מסיבת עיתונאים בה הסביר את ההסכם.
הונג קונג לאחר מלחמת העולם השנייה
לפני כניעת יפן בתום מלחמת העולם השנייה, הבטיח נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט לסונג מיילינג, אשתו של צ'יאנג קאי-שיק, כי הונג קונג תוחזר לשליטת הרפובליקה הסינית.
ארצות הברית שלחה את השגריר פטריק הארלי ללונדון באפריל 1945 וביקשה שהבריטים יחזירו את הונג קונג לרפובליקה הסינית, אליה אמר וינסטון צ'רצ'יל שזה יקרה רק "על גופתי המתה".
בעבר הסכימו הבריטים כי הונג קונג תהיה "בתחום המבצעי של הגנרליסימו צ'יאנג קאי-שק", והצו הכללי האמריקני מספר 1 קבע גם כי היפנים ייכנעו לצ'יאנג.
כאשר התפרסמה הידיעה כי היפנים נכנעו, צ'יאנג הורה לחיל השלוש עשרה הלאומני בפיקודו של שי ג'ו, פחות מ-300 מייל מהונג קונג, לשחרר את הונג קונג.
בנוסף, הקורפוס החדש הלאומני החדש תחת סאן לירן היה גם הוא במרחק של פחות מ-300 מייל משם, והוזמן על ידי צ'יאנג לשחרר את גואנגג'ואו; יחד, מנו הכוחות 60,000 חיילים.
עם זאת, בסוף המלחמה עברו הבריטים במהירות להחזיר את השליטה בהונג קונג באוגוסט 1945, ומנעו את הבאת הונג קונג תחת שליטת הרפובליקה הסינית.
לאחר ההפסד במלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949, ממשלת הרפובליקה הסינית, שלטון הקומינטנג, שהוקמה על ידי סון יאט-סן, נסוגה לטאיוואן.
זמן קצר לאחר מכן, ב-6 בינואר 1950, הכירה בריטניה ברפובליקה העממית של סין כממשלתה של סין עקב אינטרסים כלכליים, וחסמה את ממשלת הרפובליקה הסינית מלהשתתף באמנת סן פרנסיסקו בשנת 1951, שהנהיג את נושא שלממשלת טאיוואן הייתה אמורה להיכנע.
בשנת 1957 היה לראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן, הסכם סודי עם ארצות הברית, שם ארצות הברית הסכימה להגן על הונג קונג מול הבריטים כ"בעיית הגנה משותפת" למקרה שתותקף על ידי סין הקומוניסטית.
בתמורה, הבריטים התחייבו שלא לדחוף לחברות סין הקומוניסטית באו"ם, שתשאיר את מושב האו"ם לטאיוואן.
עם זאת, בשנת 1971, החלטת העצרת הכללית של האו"ם 2758 נתמכה על ידי הבריטים והתקבלה, והכירה בממשלת הרפובליקה העממית של סין כממשלה הלגיטימית היחידה של סין ולא בממשלת הרפובליקה הסינית.
לאחר מכן, בריטניה והפובליקה העממית של סין החלו במשא ומתן על מסירת הונג קונג, ובסופו של דבר אטימו את עתידה של הונג קונג עם הרפובליקה העממית של סין ולא עם הרפובליקה הסינית.
במהלך מלחמת האזרחים הסינית וגם אחריה, אנשים רבים מסין היבשתית, כולל פליטים פרו-קוימינטנג וחיילים לשעבר, ברחו להונג קונג ולטאיוואן.
לדוגמה, נשיא הטאיוואן לשעבר מא יינג-ג'יו נולד בהונג קונג בשנת 1950, לאחר שהוריו ברחו מהיבשת.
באמצע 1950 הגיעו להונג קונג כ-10,000 חיילים לאומניים, שהוחזקו זמנית במבצר בהר דייוויס.
ביוני 1950 הותקפו החיילים על ידי פרו-קומוניסטים בעימותים אלימים, מה שהוביל להעברת 6,000 מהחיילים הממוקדים כעבור שבוע לטחנת רני.
10,000-20,000 פליטים לאומניים נוספים התיישבו בטחנת רני, שם הוקמה הוועדה להקלה במחנה הפליטים של רני בהונג קונג בכספים לאומניים מאיגוד הסיוע החופשי בסין שבטאיוואן.
האיגוד החל להקים קהילה פרו-לאומנית קבועה אנטי-קומוניסטית בהונג הונג, וזכתה טחמת רני לכינוי "טאיוואן הקטנה".
כמה אלפים מהפרו-לאומנים הנלהבים ביותר הועברו על ידי האיגוד לטאיוואן.
לאומנים ופליטים התיישבו גם בעיר המגודרת קאולון, ומשכו אליהם 2,000 מתנחלים עד שנת 1947, שהיו משוכנעים שהאזור נמצא תחת שיפוט של הרפובליקה הסינית.
מוקדם יותר בשנת 1933, הממשלה הלאומנית תבעה סמכות שיפוט באזור והחלה ללחוץ על ממשלת בריטניה בנושא.
בסוף 1946, פקידי ממשל לאומניים ביקרו באתר וערכו תוכנית לניהול האזור, ויצרו את "טיוטת תוכנית המתאר להחזרת הממשל".
זמן קצר לאחר בינואר 1948 נכנסו פקידי הקוומינטנג לאזור ועודדו את התושבים להתנגד לפינוי על ידי הממשלה הקולוניאלית, ובסופו של דבר הובילו לפרעות בעיר החומה ולהפגנות סטודנטים בסין היבשתית בשליטת הרפובליקה הסינית, שם נבזזה והוקמה הקונסוליה הבריטית בקנטון שעולה באש.
לאחר מלחמת האזרחים, המחנה הפרו-טאיוואני היה כוח פוליטי מרכזי בהונג קונג.
אף על פי שהנפת דגל הרפובליקה הסינית במהלך היום העשירי הכפול פחתה מאז מסירת הונג קונג לרפובליקה העממית של סין ב-1997, עדיין ניתן לראותו עד היום במקומות כמו האנג לאו שבטואן מון, היכן האובליסק והפסל של סון יאט-סן היו ממוקמים.
מאז 2010, היחסים בין הונג קונג לטאיוואן מנוהלים באמצעות המועצה לשיתוף פעולה ולקידום כלכלי ותרבותי הונג קונג-טאיוואן (ECCPC) והמועצה לשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי של טאיוואן-הונג קונג (THEC).
בעוד "משרד הכלכלה והתרבות של טאיפיי בהונג קונג" (TECO) מהווה הנציגות של טאיוואן בהונג קונג, "משרד הכלכלה, המסחר והתרבות של הונג קונג" (HKETCO) מהווה הנציגות של הונג קונג בטאיוואן.
בנוסף, היחסים עם הונג קונג מנוהלים גם על ידי "המועצה לענייני יבשת", אם כי לא כל התקנות החלות על סין היבשתית מוחלות אוטומטית על אותם שטחים.
בשנת 2018, משרד נציבות משרד החוץ השייכת לרפובליקה העממית של סין, הודיע לקונסוליות הזרות בהונג קונג כי אסור להן להשתתף באירועי היום העשירי הכפול המתרחשות בעיר.
ביולי 2020 לא קיבל הקצין הגבוה ביותר של TECO בהונג קונג, קאו מינג-צון, חידוש אשרת העבודה שלו על ידי ממשלת הונג קונג מכיוון שהוא סירב לחתום על הצהרה התומכת בעקרון "סין אחת".
המועצה לענייני יבשת טאיוואן הזכירה כי נציגי ממשלה אחרים ב-TECO חוו עיכובים גדולים בוויזה גם כן מממשלת הונג קונג.
במאי 2021, המועצה לענייני יבשת טאיוואן הודיעה כי לחץ שלטונות הונג קונג הביא לצמצום עובדי הונג קונג והשאיר 8 עובדים בלבד, לעומת 19 בעבר.
לשאר 8 אנשי הצוות הנותרים יש ויזות שתוקפן יפוג בסוף 2021, והוויזות לא צפויות להיות מחודשות על ידי ממשלת הונג קונג.
ביוני 2021 הודיעה טאיוואן כי 7 מאנשי הצוות עזבו את הונג קונג, והעובד הנותר יחזור לטאיוואן ביולי 2021, כאשר תוקף האשרה שלו יפוג.
צוות TECO המקומי יעבור למרכז המידע והתרבות קוואנג הווה של טאיוואן שבוואן חי.
במרץ 2021, המשרד לענייני טאיוואן בבייג'ינג הזהיר את טאיוואן שלא להתערב בהונג קונג, וקבע כי טאיוואן לא צריכה ללכת "בהמשך הדרך הלא נכונה של מניפולציה פוליטית בנושאי הונג קונג" לאחר שממשלת המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית של טאיוואן הביעה דאגה מהמחוקקים הפרו-דמוקרטיים אשר נעצרו.
באותו חודש דחה מנהיג הקוומינטנג, מנהיג האופוזיציה, ג'וני צ'יאנג, את הצעתה של בייג'ינג לרעיון מדינה אחת, שתי שיטות (המתנהלת בהונג קונג ובמקאו) לטייוואן, וקבע כי "אנו כבר רגילים לסגנון חיים כזה.