tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תיעודי הגירושים הרבים שנמצאו מתקופה זאת מלמדים על כך שהדבר היה נפוץ.
במיוחד אצל האנשים מהמעמדות הגבוהים בחברה.
כך קרה, שהיכולת של כל אחד מבני הזוג לקום ולעזוב את ביתו, גרמה לכך שגברים ונשים רבים אכן עשו זאת.
הנישואים נהפכו לכלי הפכפך להשגת רכוש ושיעור הילודה קטן.
כאשר אוגוסטוס התמנה לקיסר, הוא צפה במצב העגום של מוסד המשפחה הרומית, וחש כי באין יציבות במעמד הנישואים, עלולה המדינה לקרוס.
לפיכך, חוקק אוגוסטוס - בשנת 18 לפנה"ס, חוקים שמטרתם הייתה לשמר את מוסד המשפחה הרומית ולהגדיל את הילודה בקרב האזרחים.
אחד החוקים עסק בתופעת הניאוף, אשר רווחה ברומא באותה התקופה.
החוק הפך את הניאוף לעבירה פלילית שעונשה יכל להגיע עד לידי הגלייתם של הנואפים.
מכורח החוק המחייב כל גבר ואישה להינשא מגיל 25 ו-20 בהתאמה, אישה שהתגרשה חויבה להינשא בשנית בתוך זמן שלא יעלה על שישה חודשים.
הדבר המשמעותי ביותר אותו מיסד אוגוסטוס היה נתינת תוקף לעצם מעמד הגירושים.
לפיו, גבר או אישה הרוצים להתגרש מבן זוגם חויבו להביע רצון זה בפני שבעה עדים, על אף שלמעמד לא הייתה כל נוסחה פורמלית מחייבת.
ההודעה בדבר הגירושים הייתה נשלחת אל בן הזוג השני בידי שליח שהיה עבד משוחרר.
הגירושים התקבלו במקרה כזה, גם כאשר בן הזוג המגורש לא קיבל את מכתב הגירושים ואף אם היה במצב בלתי שפוי שלא אפשר לו להבין את משמעות הדברים.
אחד הנוסחים החוקיים לגירוש אישה היו מילים אלו: "טלי מכאן את מטלטליך – Tuas res tibi agito", ציווי הנאמר מפי הגבר המגרש והאישה המתגרשת עונה לו: "שמור על חפציך לעצמך – Tuas res tibi habeto".
עדות זו מלמדת, על השוויון בין הגבר לאישה, ברכוש שהתחלק עם מעשה הגירושים.
אוגוסטוס אף קיבע את זכותה של האישה לקבל את הנדוניה איתה נכנסה לחיים המשותפים עם הבעל.
זאת, למעט מקרים יוצאי דופן בהם הושאר חלק מן הנדוניה בידי הבעל, בשל התנהגות בלתי ראויה של האישה או משום שנצרך לרכוש, על מנת לגדל את הילדים שנשארו בחזקתו.
החוק נחקק על רקע תאוות הבצע אשר היוותה את הגורם המניע אנשים להינשא.
אוגוסטוס רצה להבטיח שהאישה שזה עתה התגרשה תוכל להינשא בשנית וכך יישמר הסדר במדינה.
על אף שהאישה הייתה בעלת חירות להתגרש, כל עוד היה אביה בחיים הנדוניה הייתה חוזרת לכיסו.
אך הדבר היה מותנה בהסכמה של האישה לכך.
אילולא זה, היו נישואי הבת הופכים לכלי משחק בידי האב כל עת שהיה צריך את כספו בחזרה.
סמכותו של האב (patria potestas) על ביתו נשארה כל עוד היה בחיים.
יוזמתן של הנשים בגירושים הייתה רבה.
כך שהאשמה בדבר הגירושים הייתה נחלתם של שני המינים.
מרטיאליס, משורר רומי בן אותה תקופה אמר על נשות התקופה ההפכפכות: '"זו המרבה להינשא אינה אישה נשואה: נואפת היא בצורה חוקית –"Quae nubit totiens, non nubit adultera lege est".
חוקיו של אוגוסטוס לא הצילו את החברה הרומית מהידרדרותה המוסרית שכללה ניאוף ותאוות בצע.
אוגוסטוס לא יכל באמצעות כלים חיצוניים לתקן עיוותים פנימיים והלכי רוח חברתיים.
לאור חוקיו נשארו בעלים רבים עם נשותיהן אך לא בשל הצלחת המערכת הזוגית, אלא בשל הפחד כי יישארו ללא רכוש בעת החזרת הנדוניה לאישה.
גברים אחרים היו מתארסים לנשים רבות ולמשך תקופות ארוכות ובכך נמנעו מענישה בשל היותם לא נשואים.
גיריות דבש (שם מדעי: Mellivorinae) היא תת-משפחה של טורפים ממשפחת הסמוריים החיים באפריקה ודרום אסיה ובעבר התקיימו גם באירופה.
תת-משפחה זו מכילה סוג אחד – גירית דבש (Mellivora) ובו קיים כיום רק המין גירית הדבש, בעוד שני מינים מהסוג נכחדו.
הסוג קרוב גם לסוגים הנכחדים Promellivora ולבני השבט הנכחד Eomellivorini, בו האאומליבורה והאקורוס.
הגירית מגיעה לאורך ממוצע של 55-77 ס"מ ולמשקל של 6 עד 12 ק"ג.
היא בעלת ראש קשיח ועור עבה המגן עליה.
צבעה שחור-לבן מה שמשמש כצבעי אזהרה לטורפים.
מעט מאוד טורפים מאיימים על הגירית עקב התגוננותה המרשימה ועקב יכולתה להפריש נוזל מצחין מאחוריה.
גירית הדבש היא טורפת נועזת וחסרת פחד החיה במחילות ויכולה לגבור על טרף בגודל דומה לה, כשהיא ניזונה בין השאר מצמחייה, חרקים, זוחלים, עופות ויונקים קטנים והיא חסינה מארס של נחשים ארסיים.
גירית דבש בנפילד (Mellivora benfieldi) - נכחדה
בתלמוד מבואר שגירית הדבש שמה מפגיע ואימתה מוטלת על האריה.
ופירש רבי נתן מרומי בעל הערוך: "בריש גמרא דפרק המוציא יין במסכת שבת אימת מפגיע על ארי - פירוש חיה קטנה שהיא מהלכת בין רגלי הארי וצועקת בקול גדול וכששומע הארי את קולה מתפחד".
ברש"י שם מסביר מדוע האריה פוחד: "מפגיע - חיה קטנה וקולה גדול, ושומע וירא שתהא בריה גדולה, ובורח".
בפירוש רבינו חננאל אנו מוצאים את שם החיה בשפה הערבית: "מפגיע חיה קטנה שהיא מהלכת בין רגלי הארי וצועקת בקול גדול ומבהלת הארי ונקראת אל "פרנאך" בערבית فرانق.
ויש בני אדם שהעידו; שראו בעיניהם מעשיו הנזכר שעשה בארי אצל שר אחד שהביא שניהם לשחק בם.
גירינץ' (בהונגרית: Girincs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובעבר אף היו בכפר קברים יהודיים.
גירושים היא סדרת טלוויזיה מסוג דרמה קומית, שנוצרה על ידי שרון הורגן בכיכובם של שרה ג'סיקה פרקר ותומאס היידן צ'רץ, העוסקת בזוג נשוי בגיל העמידה העומד בפני גירושין.
הסדרה עלתה לראשונה ברשת HBO ב-9 באוקטובר 2016. לסדרה עד כה שלוש עונות.
פרנסס ורוברט דופריין הם זוג החי בפרוור במדינת ניו יורק בארצות הברית ולהם בת ובן.
פרנסס הבוגדת בבעלה מבקשת להתגרש ממנו אך מתחרטת לאחר זמן קצר.
כשלבעלה נודעת הבגידה, הוא מבקש להתגרש ממנה.
פרנסס עושה פעולות רבות כדי למנוע את הגירושין, אך בעלה דבק בהחלטתו.
טיפול זוגי שהזוג מנסה להשתתף בו אינו מצליח, ובני הזוג מחליטים להתגרש באופן סופי.
במקביל דיאן חברתה של פרנסס רבה עם בעלה ניק.
במהלך הריב היא פולטת כדור מאקדח שנורה סמוך אליו.
ניק עובר התקף לב, מתאושש ממנו והיחסים עם אשתו משתפרים מאוד.
פרנסס פותחת גלריה לאמנויות ומכירה בן זוג.
רוברט שעבד ברכישת בתים לצורך שיפוצים ומכירתם מחדש, לא הצליח בזמן נישואיו בעסקים.
לאחר גירושיו הוא מכיר מתווכת נדל"ן בשם ג'קי, ועובר להתגורר איתה.
בפרק האחרון של העונה השנייה מודיע רוברט לפרנסס כי הוא מתכוון להתחתן עם זוגתו ג'קי.
ניק נעצר על ידי המשטרה בחשד למעילה של 12 מיליון דולר ונכלא.
בעונה השלישית רוברט וג'קי מתכוננים לחתונתם וללידה הצפויה.
ג'קי זוגתו של רוברט נאלצת לעבור שמירת הריון.
העסק של פרנסס נשרף והיא נאלצת לחזור לעבוד כשכירה.
היא גם מתחילה בזוגיות חדשה עם אדם בשם הנרי.
דיאן מאבדת את כל רכושה.
היא עוברת להתגורר אצל פרנסס ומוצאת עבודה בחנות בגדים.
ג'קי מודיעה לרוברט שהיא מעוניינת להפרד.
פרנסס ורוברט שהשכירו את ביתם המשותף עד עתה מחליטים למכור את הבית.
דאלאס הולט, חברתה של פרנסס ופסיכולוגית במקצועה, נאשמת על מטופל בכך שעברה על תקנות אתיות בטיפול.
היא מוזמנת לוועדה שעלולה לשלול את רישיונה.
פרנסס דופריין (שרה ג'סיקה פרקר): אישה נשואה שמנהלת רומן המזרז את גירושיה.
רוברט דופריין (תומאס היידן צ'רץ): בעלה חסר האונים של פרנסס שמגלה על הרומן ומתגרש ממנה.
דיאן (מולי שאנון): חברתה מהמעמד הגבוה של פרנסס.
דאלאס הולט (טליה בלסם): חברתה של פרנסס ופסיכולוגית במקצועה.
ניק (טרייסי לטס): בעלה של דיאן.
לילה דופריין (סטרלינג ג'רינס): בתם של רוברט ופרנסס, שחקנית כדורסל בנבחרת בית ספרה.
טום דופריין (צ'רלי קילגור): בנם של רוברט ופרנסס.
ג'קי ג'יאנפוליס (בקי ניוטון): זוגתו של רוברט, ולאחר מכן אשתו.
גירושין נוסח אמריקה הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965, בבימויו של מלוין פרנק, עם רוק הדסון, ג'ינה לולובריג'ידה וגיג יאנג בתפקידים הראשיים.
זה סרטם השני של הדסון ולולובריג'ידה לאחר "בבוא ספטמבר" (1961).
קרטר הריסון (רוק הדסון) הוא מנהל בכיר בתאגיד נפט אמריקאי ענק.
באחד מנסיעותיו ללונדון, הוא נפגש בטוני וינסנט (ג'ינה לולובריג'ידה), ציירת איטלקייה ופעילת ציבור.
הם מתאהבים מיד ונישאים בנישואי בזק.
האופי שלהם שונה, טוני היא אימפולסיבית ונוטה להתלהב וקרטר יותר סולידי ומנומס.
הם רבים כל הזמן וטוני זורקת עליו חפצים עד שהוא נמלט מלונדון וממשיך את עיסוקיו בנפט בעיקר עם ערבים.
כעבור שבע שנים הם נפגשים שוב בלונדון במטרה לממש את הגירושין.
לטוני יש כעת בן זוג, הארי ג'ונס (אדוארד ג'אד).
קרטר מלווה במנהל יחסי הציבור של התאגיד, ריצ'רד ברומוול (גיג יאנג).
בפגישה הראשונה שלהם אצל עורך הדין מתבונן קרטר בטוני ומתאהב בה מחדש ומתחיל לחזר אחריה והיא נענית לו לדאבונו של הארי.
ג'ון) מתקשר לקרטר ומודיע לו על רצונו למנות אותו למנהל קשרי החוץ של התאגיד עם משכורת שמנה ורכב יוקרה.
קרטר מופתע לטובה אבל ברומוול אומר לו כי הבוס לא מעוניין שבתפקיד זה יעמוד גרוש אלא אדם סולידי בעל משפחה וממריץ בו לבטל את תהליך הגירושין.
טוני ממשיכה בפעילות לזכויות האדם ומארגנת הפגנה גדולה בשגרירות ארצות הברית נגד הכוונה לאסור הצגת פסל של פסל איטלקי אינו "צנוע".
טוני מתכוונת להגיע לשגרירות בבגד גוף חושפני על סוס לבן כמו ליידי גודייבה ולמסור שם איגרת תקיפה לשגריר.
הבעיה היא שבאותו הזמן יגיע למקום גם מנהל התאגיד ותפרוץ שערורייה.
קרטר קונה פרחים ורוצה לשלוח לטוני.
הוא נכנס לחנות "משלוחים" אך לא מבין שזה משרד לקברנים והקברן (טרי תומאס) משתתף בצערו ומציע לו ארונות...
קרטר וברומוול מכינים תוכנית בו נוסע קרטר למקום מסוכן ומבקש מטוני שתלווה אותו, כל זה כדי שלא תשתתף בהפגנה.
הארי מטרפד את התכנית ומגלה לטוני את המזימה והיא רוכבת על הסוס לשגרירות ומחוללת מהומה בה היא נעצרת עם קרטר.
הם עומדים למשפט על הפרעה לציבור.
קרטר מודה כי הוא אשם וכי הוא מתפטר מהתאגיד כי הוא אוהב את טוני.
היא מתאהבת בו שוב והם חוזרים ביחד והבוס שהחליט בתחילה לפטר אותו, מקבל אותו שוב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוק הדסוןקרטר הריסוןג'ינה לולובריג'ידהטוני וינסנטגיג יאנגריצ'רד ברומוולאדוארד ג'אדהארי ג'ונסטרי תומאסקברןהווארד סט.
גירושין בנוסח אמריקה הוא סרט קומדיה סאטירית אמריקאי משנת 1967 בימויו של באד יורקין, עם דבי ריינולדס, דיק ואן דייק, ג'ייסון רוברדס, ג'ין סימונס וואן ג'ונסון.
התסריט נכתב בידי נורמן ליר שגם הפיק את הסרט והוא מבוסס על סיפור של רוברט קאופמן.
העלילה היא על הבעיות שבהן נתקלים זוגות גרושים ובעיקר על בעיית המזונות הגבוהים שמשולמים לאישה בקביעת בית המשפט.
נורמן ליר ורוברט קאופמן היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ליר היה מועמד גם לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
ריצ'רד הרמן (דיק ואן דייק) וברברה הרמון (דבי ריינולדס) נשואים כבר 17 שנה ויש להם שני ילדים בגיל ההתבגרות.
מצבם הכלכלי מצוין אך הם רבים כל הזמן ובטונים גבוהים.
הם הולכים ליועץ זוגי שלא מסוגל לעזור להם.
עורכי הדין של שניהם מייעצים בשלב ראשון להוציא את הכסף מהחשבון המשותף.
ריצ'רד מרוקן את הכספת אבל כשהוא רוצה לרוקן את חשבון הבנק מתברר לו שברברה הקדימה אותו ולה מתברר שריצ'רד רוקן את הכספת.
ריצ'רד מפסיד במשפט והשופט קובע שעליו לשלם לברברה סכום גדול כמזונות ולכן תהיה לו הכנסה שבועית רק של 87.30 דולר לשבוע מתוך 25,000 דולר שהוא מרוויח בשנה.
ריצ'רד עוזב את הבית מדוכא חברו.
ליונל (ג'ו פלין) מפגיש אותו עם נערת ליווי (לי גרנט) אך ריצ'רד בורח ממנה.
הוא נפגש בנלסון דוונס (ג'ייסון רוברדס) שמזמין אותו לביתו כדי להכיר את גרושתו ננסי (ג'ין סימונס) לפי החלטת בית המשפט הוא משלם לננסי מזונות עד שתתחתן עם מישהו.
הוא זקוק לזה כי ארוסתו ההריונית יוניס (איילין ברנן) נמצאת בהריון.
ריצ'רד מתחיל לצאת עם ננסי והוא מוצא חן בעיניה.
הבעיה היא שהוא חייב לשלם מזונות לברברה כל עוד לא התחתנה שוב.
נלסון וננסי מנסים למצוא לברברה בן זוג ומוצאים סוחר מכוניות עשיר ומצליח בשם אל ירלינג (ואן ג'ונסון).
היחסים בין ברברה ואל מתהדקים וגם הילדים אוהבים אותו לאחר שקנה להם מכונית.
לבסוף כולם הולכים למועדון לילה בו מופיעה מהפנטת.
היא מזמינה את ברברה לבמה, מהפנטת אותה ואומרת לה שלאחר שתתעורר, תיגש לאדם שהיא אוהבת ביותר.
להפתעת כולם היא ניגשת לריצ'רד והם מתחבקים, חוזרים הביתה שמחים ומרוצים אבל מיד חוזרים להתווכח.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדבי ריינולדסברברה הרמןדיק ואן דייקריצ'רד הרמןג'ייסון רוברדסנלסון דוונסג'ין סימונסננסי דוונסאשתו של נלסוןואן ג'ונסוןאל ירלינגסוחר מכוניותלי גרנטדידי מרפינערת ליוויאיילין ברנןיוניסארוסתו של נלסוןג'ו פליןליונלחבר של ריצ'רד
גירושין נוסח איטליה (באיטלקית: Divorzio all'italiana) הוא סרט קומדיה איטלקי בשחור-לבן משנת 1961 בבימויו של פייטרו גרמי, עם מרצ'לו מסטרויני, דניאלה רוקה וסטפניה סנדרלי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Un delitto d'onore" (רצח של כבוד) שהוא סאטירה קומית על החוק האיטלקי שמקל בענשם של רוצחים בגלל חילול כבוד המשפחה.
מסטרויאני היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הוא זכה בפרס באפט"א ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
אניו דה קונצ'יני, פייטרו גרמי ואלפרדו ג'יאנטי זכו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
פרדיננדו "פפה" צ'פאלו (מרצ'לו מסטרויאני) הוא גבר נאה בן 37 שגר בעיירה ארגמונטה בסיציליה עם אשתו רוסליה (דניאלה רוקה) לה הוא נשוי כבר 12 שנים.
משפחת צ'פאלו הייתה פעם עשירה ושייכת לאצולה אבל האבא דון גטאנו צ'פאלו הפסיד את כספו לאחיו ונאלץ למכור לו כמעט את כל ארמון המשפחתי בעיירה ארגמונטה.
בארגמונטה יש 18,000 תושבים, 4,300 אנאלפביתים, 1,700 מובטלים, 24 כנסיות ומאפיה פעילה.
פפה לא סובל את אשתו ובדמיונו הוא רואה איך היא טובעת בבוץ, נשלחת לחלל בטיל או מתמוססת בתמיסה רותחת להכנת סבון.
הוא מטורף אחרי אחייניתו אנג'לה בת ה-16 (סטפניה סנדרלי) ומדי פעם מציץ לחדרה דרך החלון בשירותים (גם אביו עושה זאת בהיחבא).
הוא נפגש במסתורין עם אנג'לה והיא מחזירה לו אהבה וכותבת ביומנה על כך.
אביה תופס את היומן ורוצה להכות אותה ופפה נזעק להציל אותה.
המשפחה מזמינה מיילדת לבדוק את המקום המוצנע של אנג'לה אם לא נעשה בו שימוש.
פפה נוכח במשפט נגד אישה שרצחה את בעלה כי בגד בה.
עורך הדין דה מרזי נושא נאום נלהב על הזכות לרצוח כדי להגן על כבוד המשפחה.
פפה מגלה כי העונש על דבר כזה הוא 3–7 שנים בכלא בלבד.
הוא מתחיל לתכן את בגידתה של אשתו.
לעירה מגיע הצייר כרמלו (לאופולד טריסטה) הוא מצייר בכנסייה ופפה מזמין אותו לביתו שם הוא מתחיל עם המשררתת סיסטינה ואחר כך עם רוסליה.
פפה עוקב אחריהם, מקליט אותם ורוכש אקדח.
בעיירה מקרינים את הסרט לה דולצ'ה ויטה וכל הגברים המיוחמים מגיעים למרות אזהרותיו של הכומר ומתבוננים בחמוקיה של אניטה אקברג.
פפה מגיע לסרט לבד כי לרוסליה יש "כאב ראש".
באמצע הוא חומק לביתו ומוצא את אשתו חומקת לתחנת הרכבת שיוצאת לפני שהוא מגיע.
כל העיירה גועשת ופפה מקבל את התואר הלא מכובד של בעל מקורנן.
הארוס של אחותו אגנס מנתק את קשריו ואשתו הנבגדת של כרמלו יורקת עליו בפומבי כי לא תפס עדיין את הבוגדים.
כאן מתערב ראש המאפיה ומציע את עזרתו באיתור רוסליה וכרמלו.
הם נמצאים על חוף הים כשכרמלו מצייר את רוסליה.
פפה יורה והורג את רוסליה וכרמלו נרצח על ידי אשתו.
במשפט משתתף שוב עורך הדין דה מרזי שמדבר על רצח על חילול כבוד המשפחה.
פפה נדון ל-18 חודשי מאסר בלבד וחוזר כעת לעיירה כגיבור.
הוא מתחתן עם אנג'לה והם שטים ביאכטה.
פפה הוא כבר גבר בן 40 ואנג'לה היא צעירה מחוטבת ולבושה בביקיני.
היא שוכבת, פפה מנשק אותה ובאומו זמן היא מחככת את רגלה ברגל של הספן הצעיר והיפה, רמז לבאות.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמרצ'לו מסטרויאניפרדיננדו פפה צ'פאלודניאלה רוקהרוסליה צ'פאלואשתו של פפהסטפניה סנדרליאנג'להבת דודה של פפהלאופולד טריסטהכרמלוציירמרגריתה ג'סליסיסינהעוזרת ביתאנג'לה קרדילהאגנסאחותו של פפהאודוארדו ספודרוגטאנו צפאלואבא של פפהלנדו בוזנקהרוסריוארוס של אגנסאוגו טורונטודון קלוגרואבא של אנג'להפייטרו טורדידה מרזיעורך דין
מארי אולבן רינגהיים , המוכרת בשם הבמה גירל אין רד (Girl in Red), היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית נורווגית.
מארי אולבן רינגהיים נולדה ב-1999 בעיירה הורטן שבנורווגיה.
היא גדלה בעיירה עם אחיותיה והוריה הגרושים.
אמה עבדה בטכנולוגיה, בעוד שאביה עבד כשוטר.
בשנת 2012 אולבן קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה כמתנה לחג המולד מסבה, אך היא לא החלה לנגן בה עד לשנה שלאחר מכן.
בהמשך היא לימדה את עצמה לנגן בפסנתר, גיטרה וכמו גם למדה בעצמה הפקה מוזיקלית.
בשנת 2015 אולבן החלה לכתוב ולפרסם שירים בשפה הנורווגית ב-SoundCloud תחת הכינוי "לידיה X".
בהמשך החליטה להתחיל להשתמש במקום זאת בשם "גירל אין רד" ובנובמבר 2016 הוציאה את סינגל הבכורה שלה "I Wanna Be Your Girlfriend" ב-SoundCloud.
השיר צבר כ-5,000 השמעות בתוך חמישה חודשים.
בעקבות ההצלחה הראשונית לה היא זכתה אולבן הוציאה בהמשך את הסינגלים "Summer Depression" ו-"Girls" אשר הפכו פופולריים בפלטפורמות המדיה החברתית.
במרץ 2018 אולבן פרסמה באפל מיוזיק את השיר "I Wanna Be Your Girlfriend".
ב-14 בספטמבר 2018 היא הוציאה לשווקים את מיני אלבום הבכורה שלה, "Chapter 1".
באותה השנה השיר "I Wanna Be Your Girlfriend" הגיע למקום התשיעי ברשימת "68 השירים הטובים ביותר של 2018" של הניו יורק טיימס.
בספטמבר 2018 היא ביצעה את מופע החימום בהופעה של קלייר קוטרל ובנובמבר 2018 היא הוציאה לשווקים את השיר "We Fell in Love in October".
במרץ 2019 החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית אותו היא ביצעה יחד עם הזמר קונאן גריי.
ב-6 בספטמבר 2019 היא הוציאה לשווקים את המיני אלבום השני שלה, "Chapter 2".
באותו היום היא הוציאה לשווקים גם את אלבום האוסף "Beginnings".באוקטובר 2019 החלה את סיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה, "World in Red", במסגרתו היא הופיעה בערים שונות ברחבי העולם כולל דבלין וסן פרנסיסקו.
בעקבות הפופולרית העצומה לה היא זכתה בדצמבר 2019 אולבן חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים AWAL.
במהלך אותה התקופה אולבן הקליטה את הסינגל "Kate's Not Here" עבור הפסקול של סרט האימה "טבעת החנק".
בנובמבר 2019 היא הוציאה לשווקים את הסינגל "Two Queens in a King Sized Bed".
ב-30 באפריל 2021 אולבן הוציאה לשווקים את אלבום האולפן הראשון שלה, "If I Could Make It Go Quiet".
לפני הוצאת האלבום היא הוציאה לשווקים ארבעה סינגלים מתוך האלבום - "Midnight Love" (יצא באפריל 2020), "Rue" (יצא באוגוסט 2020), "Serotonin" (יצא במרץ 2021), ו-"You Stupid Bitch" (יצא באפריל 2021).
עטיפת האלבום היא ציור השמן "The Antizero" מאת הצייר והאמן הנורווגי פרדריק וויג סרן.
לאחר שהוציאה לשווקים את אלבום האולפן הראשון שלה אולבן הופיעה בפסטיבלי מוזיקה גדולים ברחבי העולם, וכמו גם ביצעה את מופע החימום עבור טיילור סוויפט בהופעה שלה שנערכה במיניאפוליס שבמינסוטה ב-24 ביוני 2023.
אולבן ציינה בעבר שטיילור סוויפט הייתה אחת ההשפעות המוזיקליות הגדולות שלה.
אולבן מתגוררת כיום ברובע גרונרלוקה באוסלו.
היא למדה הפקה מוזיקלית וכתיבת שירים בבית הספר לאמנויות, תקשורת וטכנולוגיה ווסטרדאלס אוסלו .
גירל פאוור היא סיסמה המעודדת העצמת נשים.
ב-1990, להקת הפאנק האמריקאית, ביקיני קיל, החלה לייצר פנזין פמיניסטי משלהם.
כותרת המשנה של הגיליון הראשון היה A color and activity book.
שנה לאחר מכן פרסמה הלהקה את הגיליון השני של הפנזין, עם כותרת המשנה Girl Power.
סולנית הלהקה, קתלין האנה, אמרה כי הסיסמה הגיעה בהשראת הסיסמה בלאק פאוור.
המונח צבר תאוצה ונהיה לפופולרי בתרבות הפאנק בתחילת שנות ה-90. באנציקלופדיית הרולינג סטון של הרוק אנד רול נכתב כי: "בפנזין הפמיניסטי של ביקיני קיל, הם ניסחו אג'נדה לנשים צעירות במוזיקה ומחוצה לה; הלהקה מימשה את הרעיונות האלה לפועל.
ביקיני קיל זכתה למוניטין במחתרת הפאנק על עמידה בסטנדרטים מסוימים של הז'אנר הזה; למשל, לבקש מאנשים לטרוק בצד הבמה, כדי שנשים לא יידחקו לחזית, והזמנת נשים לקחת את המיקרופון ולדבר על התעללות מינית".
לעיתים, הביטוי נכתב עם שגיאת כתיב מכוונת כ-"grrrl power", בהתבסס על האיות של "riot grrrl".
בין האמנים המוזיקליים שהשתמשו בסיסמה היו הלהקה הוולשית, הלן לאב (הסיסמה מופיעה בפזמון של השיר "Formula One Racing Girls"), וצמד הפופ-פאנק האנגלי, שמפו (הסיסמה מופיעה באלבום האולפן השלישי של הלקה, Girl Power, ובשיר "Girl Power").
להקת הבנות הבריטית, ספייס גירלז, הביאה את הסיסמה למיינסטרים באמצע שנות ה-90. גרסת הספייס גירלז ל-"גירל פאוור" התמקדה בחשיבות של חברות חזקה ונאמנה בין נשים, עם מסר של העצמה שפונה לנערות צעירות, מתבגרות ונשים בוגרות.
לפי המגזין בילבורד, הלהקה הפגינה ידידות נשית אמיתית, לא תחרותית.
בסך הכל, ההצגה הממוקדת והעקבית של "גירל פאוור" היוותה את מרכז המשיכה שלהם כלהקה.
חלק מהמבקרים טענו כי השימוש בסיסמה על הספייס גירלז חיזקה את הופעת הפמיניזם במיינסטרים בשנות ה-90, כאשר הסיסמה "גירל פאוור" שימשה שער לפמיניזם עבור מעריציהם הצעירים.
מצד שני, חלק מהמבקרים טענו כי השימוש בסיסמה על ידי הלהקה היה לא יותר מאשר טקטיקה שיווקית רדודה.
כמו כן, חלק מהמבקרים הדגישו את המראה הפיזי, ודאגו על ההשפעה הפוטנציאלית על צעירים מודעים לעצמם.
כפי שציינה הפמיניסטית האמריקאית, ג'ניפר פוזנר , זו הייתה "כנראה הנחה הוגנת לומר ש-'זיג-א-זיג-אה' אינו קיצור של ספייס [גירלז] "לחתירת נגד הפרדיגמה השלטת".
ללא קשר למבקרים, הסיסמה נהייתה לתופעה תרבותית, ואומצה כסיסמה למיליוני בנות, ואף הופיעה ב.
לסיכום הרעיון, הסופר ריאן דוסון אמר כי: "הספייס גירלז שינו את התרבות הבריטית מספיק כדי שגירל פאוור תיראה כעת חסרת ערך".
בשנת 2018, המגזין רולינג סטון דירג את המותג של הספייס גירלז כ-"גירל פאוור" במקום השני ב-The Millennial 100, רשימה של 100 אבני בוחן תרבותיות ותנועות שעיצבו את דור ה-Y.
בספרה של סוזן הופקינס מ-2002, Girl Heroes: The New Force in Popular Culture, הציעה המחברת כי ישנו קשר עמוק בין הסיסמה לספייס גירלז.
בספרה של רבקה היינס מ-2019, Growing Up With Girl Power, נכתב כי הקישור בין הסיסמה "גירל פאוור" לספייס גירלז היה יותר שיווקי מאשר קידום העצמת נשים בפועל.
הסיסמה נבדקה גם בהקשר של התחום האקדמי, וכן בלימודי באפי .
פרנסס ארלי וקתלין קנדי, ב-"Athena's Daughters: Television's New Women Warriors", טענו כי יש קשר בין הסיסמה "גירל פאוור" לבין הדימוי של נשים לוחמות בתרבות הפופולרית.
ד"ר דבי ג'ינג, מהאוניברסיטה העירונית של דבלין , מתחה ביקורת על הסיסמה, וקשרה אותו למיניזציה של ילדים צעירים יותר, ובפרט ילדות.
ד"ר איימי מקלור, מאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, טענה כי לסיסמה אינן אלמנט של העצמה.
לדבריה, "אידאולוגיה המבוססת על צרכנות לעולם לא יכולה להיות תנועה חברתית מהפכנית.
העובדה שנראה שמדובר בתנועה מהפכנית היא שקר מסוכן שלא רק משווקים מוכרים לנו אלא שאנו לרוב מוכרים לעצמנו בשמחה".
ד"ר רבקה היינס, מאוניברסיטת סיילם , מתחה ביקורת על תפקידו המסחרי של המונח, וטענה בכתב העת האקדמי הפמיניסטי, Women's Studies in Communication , כי הסיסמה "מערערת את העבודה האמיתית למען שוויון, משרת את האינטרסים הארגוניים על חשבון האינטרסים האישיים של הנשים", וכינתה את הסיסמה כ-"גרסה מעודכת של 'פמניזם מסחרי' ."
חברות מדיה וצעצועים יכולים להציג הגדרה מצומצמת של ילדה, כמו הברבי של מאטל.
ניתן לטעון כי על אף שהברבי מייצגת את ה-"גירל פאוור", הברבי מציגה רק מבחר מצומצם של אפשרויות שבהן בנות יכולות להזדהות, ובכך מגבילה את הפוטנציאל של "גירל פאוור".
בנוסף לחששות מההשלכות של הסיסמה על בנות, חלק מהמבקרים הטילו ספק בשימוש בסיסמה על ידי נשים.
לדוגמה, האנה ג'יין פרקינסון, מהגרדיאן, מתחה ביקורת על הסיסמה "גירל פאוור", באמרה כי: "[רק] נשים צעירות [שהן] מרגישות בטוחות יותר לגבי הפמיניזם שלהן ועל עמידה על עקרונות של שוויון" צריכות להשתמש בסיסמה.
בנוסף, היא גינתה את ההכללה של "גירל" ("ילדה"), בטענה שהסיסמה מעודדת לקרוא לנשים בוגרות "ילדה".
גירית דבש בנפילד (שם מדעי: Mellivora benfieldi) הוא מין של טורף נכחד ממשפחת הסמוריים הקרוב לגירית הדבש, אשר התקיים במשך המיוקן והפליוקן של אפריקה ואולי אירופה שלפני 5.3 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו.
טורף זה היה סמור קדום הקרוב על פי מבנה לסתותיו שהתגלו לגירית הדבש ואולי היה אב קדמון שלה, הקרוב גם לסוג Promellivora מהודו.
מספר חוקרים משייכים אותו לשבט הנכחד Eomellivorini, בו נמצאים גם האאומליבורה והאקורוס.
המאובנים של הגירית התגלו בכף המערבי שבדרום אפריקה וסמוך לנהר אוואש שבאתיופיה, בו היה ערש האנושות והתגלו ממצאים של אוסטרלופיתקוס.
מאובנים נוספים שלה התגלו בדרום אירופה, אליה היגרו מאפריקה לאורך המיוקן מספר בעלי חיים עם האירוע המסיני.
בדומה לגירית הדבש המודרנית גם גירית זו הייתה בעלת לסתות רבות עוצמה עם ניבים וטוחנות גדולות ששימשו כנראה לקריעת טרף ונראה שהייתה קרניבורית ברובה, אך הייתה מעט קטנה יותר.
היו לה גם התאמות לחפירה כמו כפות גדולות ורגליים קצרות יחסית.
גירית קווקזית (שם מדעי: Meles canescens), היא מין נפוץ של יונק בסוג גירית החיה במערב אסיה, לרבות בישראל וקרובה למין גירית מצויה.
חלק מהחוקרים רואים בה תת-מין של הגירית המצויה, אך לפי חוקרים מ-2013 ועוד היא נחשבת למין עצמאי, עקב הבדלים גנטיים שונים.
ככל הנראה שני המינים התפצלו במשך הפליסטוקן שלפני 2.37 מיליון עד 450 אלף שנה מימינו.
גירית זו יותר קטנה מקרובתה האירופאית והיא בעלת גב אפרפר-כהה, הרגליים שחורות והראש בעל פסים כהים-לבנים אופקיים.
היא מזכירה מעט את גירית האסייתית או את היפנית, אך צבעה וצבע פניה דומים לאלה של האירופית.
היא בעלת טפרים ארוכים העוזרים לה לחפור מחילות.
בדומה לקרובתה היא אוכלת כל ופעילה בלילה, לעיתים קרובות בזוגות.
הגירית הקווקזית מצויה בין אנטוליה בצפון עד הרי הקווקז בדרום ובלבנט, דרך מרכז איראן ומזרחה להרי טיין שאן ועד אפגניסטן.
היא נמצאה גם בכרתים ורודוס שבאיי הים התיכון.
מאחר שהמין הוגדר לאחרונה יחסית, לא ברור טווח הגבול שלו עם הגירית האירופאית, אף ששניהם מצוים יחד במספר מקומות כמו הקווקז ולעיתים הם מתרבים רביית כלאיים.
גירית זו מצויה גם בארץ ישראל, לאורך כל החבל הים תיכוני ודרומה עד באר שבע וצפון-מערב הנגב.
גירושים פיקטיביים, הידועים גם כגירושים למראית עין או גירושים מזויפים, מתייחסים להליך פירוק נישואים שמבוצע מתוך כוונה להונות את הרשויות, את מערכת המשפט או גורמים כלכליים שונים.
מקרים כאלה עשויים לכלול שיתוף פעולה במרמה, הצגת ראיות כוזבות כמו בגידה או התעללות, או כל מניפולציה אחרת שנועדה לעמוד בדרישות החוקיות לקבלת גירושים.
בני הזוג אינם מתכוונים באמת לסיים את מערכת היחסים שלהם ולרוב ממשיכים לנהל חיי זוגיות לאחר הגירושים הפורמליים, מתוך מטרה להפיק תועלת כלכלית או משפטית.
כך למשל, גירושים פיקטיביים יכולים לשמש להברחת נכסים מנושים, קבלת פטור ממסים או ניצול זכויות והטבות המוענקות למשפחות חד-הוריות.
הגנה על נכסים: זוגות עשויים להתגרש למראית עין כדי להגן על נכסיהם מפני נושים בעת מצוקה כלכלית או פשיטת רגל, ובכך למנוע את תפיסת רכושם או חסכונותיהם;
התחמקות מתשלומי מס: ישנם מקרים בהם אנשים מתגרשים פיקטיבית כדי לנצל הטבות מס המוענקות לרווקים או כדי להימנע מתשלומי מיסים על העברת נכסים;
הונאת רווחה: במקרים מסוימים, זוגות מתגרשים לכאורה כדי להיות זכאים לתמיכות כלכליות ממשלתיות, המיועדות להורים יחידניים או לבעלי הכנסה נמוכה.
לדוגמה, בעיראק, תופעת ה"גירושים המזויפים" התרחבה במטרה לזכות בקצבאות סוציאליות המיועדות לנשים גרושות.
הטבות הגירה: ניתן לארגן גירושין מדומה כדי להקל על נישואים חוזרים למטרות הגירה, ולאפשר לאחד מבני הזוג להתחתן עם אזרח זר המבקש תושבות או אזרחות.
גירושים פיקטיביים, בהם בני זוג מתגרשים למראית עין כדי להשיג יתרונות כלכליים או להימנע מהתחייבויות, הם תופעה מוכרת בישראל.
להלן שלוש דוגמאות המדגימות את השימוש בפרקטיקה זו:
התחמקות מנושים באמצעות העברת נכסים: בני זוג ערכו הסכם גירושין פיקטיבי, במסגרתו ויתר הבעל על זכויותיו בדירה המשותפת לטובת האישה, במטרה להבריח נכסים מנושיו.
כאשר יחסיהם עלו על שרטון, ביקש הבעל לבטל את ההסכם בטענה שהיה פיקטיבי ונועד להגן על הרכוש מפני נושים.
בית המשפט דחה את בקשתו, קבע שההסכם תקף, והבעל נותר ללא זכויות בדירה.
במסגרתו ויתר הבעל על זכויותיו בדירת המגורים לטובת אשתו ובתו.
בשנת 2017, כשהבעל הוכרז כפושט רגל, טען הנאמן כי ההסכם היה פיקטיבי ונועד להבריח את הנכס מהנושים, במיוחד לאור העובדה שהבעל והאישה המשיכו להתגורר יחד עד 2018. בית המשפט קיבל את טענת הנאמן, ביטל את העברת הזכויות, וקבע שההסכם נועד להברחת נכסים.
קבלת זכאות לדיור ציבורי במרמה: במקרה אחר, בני זוג התגרשו בשנת 1993, לאחר שנולדו להם שני ילדים.
האישה הוכרה כחד-הורית וזכתה לקבל דירת עמידר בשכירות מוזלת.
הבעל טען שהגירושים היו למראית עין בלבד, במטרה להשיג את הדירה, ושבפועל הם המשיכו לחיות יחד במשך 27 שנים, עד לפרידתם הסופית ב-2016. בית המשפט קיבל את טענות הבעל וקבע שהגירושים היו פיקטיביים, ולכן הוא זכאי למחצית משווי הדירה.
השלכות של גירושים פיקטיביים יכולות להיות חמורות:
ביטול הגירושים: אם בית המשפט קובע שהגירושים התקבלו באמצעות קולוזיה או מצגי שווא, הוא עשוי לבטל את הגירושים, כלומר הזוג נשאר נשוי מבחינה חוקית.
עונשים משפטיים: אלה המעורבים במזימות כאלה עשויים להתמודד עם עונשים משפטיים, כולל קנסות או מאסר על שקר או הונאה.
סנקציות פיננסיות: הצדדים עשויים להידרש לשלם את הוצאות המשפט של הצד השני או להתמודד עם סנקציות פיננסיות אחרות.
כדי למנוע גירושים פיקטיביים, בתי משפט ומערכות משפטיות משתמשות במספר אמצעים:
אימות ראיות: בתי משפט עשויים לדרוש אימות של ראיות המוצגות לתמיכה בעילות אשמה מבוססות.
בדיקה קפדנית של שופטים: שופטים מאומנים לזהות סימנים של קולוזיה או זיוף במקרי גירושים, במיוחד במדינות שבהן גירושים מבוססי אשמה עדיין נפוצים.
אפשרויות ללא אשמה: עידוד שימוש באפשרויות גירושים ללא אשמה מפחית את התמריץ של הצדדים לזייף ראיות של אשמה.
עונשים משפטיים: האיום בעונשים משפטיים על שקר והונאה משמש כמניעה להתנהגות קולוסיבית.
ייעוץ וגישור: קידום ייעוץ וגישור יכול לעזור לזוגות לפתור את מחלוקותיהם מבלי ללכת למרמה.,
גירושי הקיסרית ז'וזפין הוא ציור שמן על בד משנת 1846 מאת הצייר הצרפתי אנרי פרדריק שופן.
מידות היצירה הן כ־55.8 ס"מ גובה וכ־80.5 ס"מ רוחב, והיא שמורה באוסף אוסף וולאס בלונדון, בבית הרטפורד שבכיכר מנצ'סטר.
היצירה מתמקדת ברגע האישי והרגשי של פרידת נפוליאון בונפרטה מן הקיסרית ז'וזפין דה בוארנה, ומציגה את האירוע כטרגדיה אנושית ולא כסצנה רשמית של שלטון.
נישואיהם של נפוליאון וז'וזפין בוטלו בדצמבר 1809 לאחר שלוש־עשרה שנות זוגיות, בשל לחצים פוליטיים וציפיות שושלתיות להעמדת יורש.
ההכרזה על הגירושים התקיימה כטקס פומבי בארמון הטווילרי בפריז, והייתה מלווה בנאומים רשמיים של שני הצדדים.
ז'וזפין הפגינה איפוק וחן כלפי חוץ, אך התקשתה לשאת את המעמד מבחינה רגשית, וההליך הושלם רשמית בינואר 1810. האירוע נתפס כבר בזמנו כמעשה בעל מחיר אנושי כבד, הנובע מהתנגשות בין קשר אישי לבין אינטרסים של מדינה ואימפריה.
בהתייחסו לאירוע הגירושים, הציור של שופן משתלב במסורת הציור היסטורי של המאה ה-19, שביקשה להאיר רגעים פוליטיים דרך ממד אנושי ואישי.
האירוע מתואר לא כהליך משפטי גרידא אלא כדרמה אנושית טעונה, המשקפת את המחיר הרגשי של החלטות מדיניות.
עצם הבחירה לעסוק בגירושים הקיסריים מדגישה את העניין הציבורי הרחב שעורר המקרה כבר בתקופתו ואת מקומו כסמל למתח שבין אהבה, חובה ושלטון.
הציור מתאר סצנה שהתרחשה בארמון טווילרי בפריז ב־15 בדצמבר 1809, יום חתימתו של אקט ההפרדה האזרחית שהביא לפירוק נישואיהם של נפוליאון בונפרטה וז'וזפין, אשתו הראשונה.
ז'וזפין מתוארת לאחר שזה עתה חתמה על מסמך ההפרדה, והיא מלווה בבתה הורטנס דה בוארנה.
את האקט עצמו מחזיק ז'אן-ז'אק-רז'יס דה קמבאסרס, הקנצלר העליון של הקיסרות, ומאחוריו ניצב מישל־לואי־אטיין רניו דה סן־ז'אן־ד'אנג'לי, מזכיר המדינה לענייני המשפחה הקיסרית.
מימינו של נפוליאון היושב מופיע אז'ן דה בוארנה, בנה של ז'וזפין והמשנה למלך איטליה, ומאחוריו עומד ז'ואקים מירא, גיסו של נפוליאון ומלך נאפולי.
היצירה הוצגה בסלון של פריז בשנת 1847.
הציור מעניק ביטוי חזותי לזיכרון ההיסטורי של פרידת נפוליאון וז'וזפין כאירוע בעל השלכות אישיות ורגשיות עמוקות, ולא רק כצעד אסטרטגי בשלטון האימפריאלי.
באמצעות עיסוק ברגע זה, מודגשת תפיסת הגירושים כטרגדיה אנושית, המשקפת את פגיעותם של יחידים גם כאשר הם מצויים במרכז הכוח הפוליטי וההיסטורי של אירופה בראשית המאה ה־19.
גישור הוא שיטה אלטרנטיבית ליישוב סכסוכים שבה גורם נייטרלי מסייע לצדדים לסכסוך להגיע להסכמה ביניהם, המבוססת על צרכים ואינטרסים ולא על עמדות.
ההסכמה מנוסחת לכדי הסכם הנותן ביטוי לאינטרס המשותף שיש לצדדים בצד חילוקי הדעות, וכן לצורכי כל אחד מהצדדים.
הגישור מאפשר הגעה לפתרון והסכמה ללא הליך משפטי, אך עם אפשרות למתן תוקף של פסק דין להסכם על ידי בית המשפט.
גישור יכול להיעשות במגוון תחומים, למשל גישור לפני גירושין, גישור עסקי, גישור בין-דורי, סכסוכי שכנים, סכסוך משפחתי ועוד.
גישור הוא הליך ליישוב סכסוכים מחוץ לכותלי בית המשפט בעזרת מגשר (אחד או שניים), בין פרטים בחברה וגם בין פרטים לגופים או בין גופים לגופים, בדרך של הידברות ישירה המובילה להסכמה בין הצדדים המעורבים בסכסוך.
הליך הגישור הוא ההליך המומלץ לאנשים שנמצאים בסכסוך ורוצים להימנע מהביורוקרטיה והעלויות הכבדות של בתי המשפט, או מן העומס הנפשי הכרוך במריבה, סכסוך ועימות משפטי.
זהו הליך רצוני ובחירי - כל אחד מהצדדים שותף לגישור כל עוד רצונו בכך, ובכל שלב ביכולתו לבחור להפסיק את הגישור.
גם ההסכמה שמובילה לחתימה על הסכם מתאפשרת רק באם הצדדים רוצים בכך ובוחרים בכך - למגשר אין סמכות לכפות את דעתו, וכחלק ממהות תפקידו הוא אינו פוסק ואינו מחליט, אלא רק מוביל את התהליך מתוך מחויבות לנייטרליות.
הליך הגישור מוגן בחיסיון - הנאמר בחדר הגישור לא יכול לשמש מי מהצדדים בבית המשפט במידה והגישור יופסק והסכסוך יגיע אליו.
כמו כן לא ניתן יהיה לזמן מי מהמגשרים לעדות.
ההליך מוגן גם בעקרון הסודיות - על המגשרים נאסר להוציא כל מידע שנאמר בחדר הגישור או לעשות שימוש במידע שנחשפו אליו במהלך הגישור.
לעומתם, הצדדים לסכסוך יכולים להתייעץ עם כל מי שירצו.
ניתן לפנות להליך גישור בכל שלב של הסכסוך, כל זמן שלא ניתנה הכרעה על ידי בית המשפט.
צדדים שיש ביניהם סכסוך יכולים לפנות למגשר מיד כשמתגלה הסכסוך (ביחד או לחוד) ואפילו לאחר שהחלו הליכים בבית משפט עם עורכי דין.
מערכת המשפט בישראל עושה גם היא שימוש נרחב בהליכי גישור בתיקים שונים.
בית המשפט מפנה למהו"ת (מפגש מידע, היכרות ותיאום) כל תיק שמגיע ובו סכום התביעה עולה על-40,000 ש"ח ונמצא בסמכות בית המשפט השלום (בבית המשפט המחוזי לא תתקיים פגישת מהו"ת, ולמעט בתביעה שעניינה נזק גוף או פלת"ד).
גם תיקים המופנים לבית המשפט לתביעות קטנות מופנים למרכזי הגישור ברחבי הארץ או ישירות למגשרים אשר נכללים ב"רשימת המגשרים של בית המשפט לתביעות קטנות" לאחר שעברו את דרישות ה"קול קורא" שיוצא מעת לעת על ידי יחידת הגישור במשרד המשפטים.
אנשים שנמצאים בסכסוך כלשהו נוטים שלא לדבר אחד עם השני, או שהדיבור ביניהם טעון או אף צעקני ואינו מאפשר קשב, ומשום כך נמנעים מלנסות להגיע בעצמם לפתרון שיהיה מוסכם על כל המעורבים.
הליך הגישור מאפשר לצדדים המעורבים בסכסוך להיפגש בחדר הגישור יחד עם מגשר שעוזר להם לפתח שיחה ולקדם הקשבה אפקטיבית והבנה על האינטרסים של כל אחד מהצדדים, ולמצוא פתרון מוסכם ביניהם שיענה על האינטרסים והצרכים שלהם.
רבים מן הסכסוכים שבהם אנו נתקלים במהלך החיים, מתחילים כאי הסכמה אשר הופכת לריב קשה ומר, שניתן לפתור בעזרת שיחה פתוחה בין הצדדים המונחית על ידי מגשר מקצועי.
ניתן להשתמש בגישור כמעט בכל תחום שיש בו סכסוך; כמו:
סכסוכי שכנים - בין שכנים בבניין או ברחוב
סכסוכים מוניציפליים - בין אזרח לעירייה או מועצה מקומית
צרכנות - בין נותן שירות ללקוח
סכסוכים עסקיים - בין שותפים או מתחרים
גירושים, פרידה, טיפול בילדים - בין בני זוג במהלך נישואין, לפני או אחרי
בעבודה - בין עובד למעביד או בין העובדים
בבתי ספר - בין תלמידים, בין הורים לבית ספר
סכסוכים מדיניים - בין מדינות, עד לשיחות שלום
גישור בפלילים (ראה בערך "צדק מאחה")
גישור בין-דורי (כאשר בני משפחה רב-דורית חלוקים ביניהם אודות סוגיות שונות כמו למשל בדבר טיפול בהורה מזדקן)
מאפייני הצדדים בטרם הליך הגישור
קיומה של מחלוקת, הנובעת מעמדות מנוגדות בין צדדים שונים.
רצונם החופשי של הצדדים למצוא פתרון מוסכם וחיובי למחלוקת ביניהם, ולצורך זאת - לקיים שיח ישיר, קשוב ומתון.
מוכנות הצדדים להגיע לפתרון בעזרתו של גורם עצמאי ונייטרלי.
כוונת הצדדים להגיע להסכם יציב, עם תוצאות ארוכות טווח.
בהתקיים תנאים אלו ניתן להתחיל בהליך הגישור.
הגישור מתאפיין בפשטות ההליך, ובראייה הרחבה של האינטרסים של הצדדים, במקום ראייה צרה של סכסוך המובא להכרעה בלבד.
המגשר מנסה להביא להסדר בצורה פעילה, בהסכמת הצדדים, ואין לו שאיפה לפסוק או לשפוט ואף לא להביע את דעתו במחלוקת.
למגשר גם אין סמכות לכפות פתרון.
בכך שונה הגישור ממרבית השיטות (האלטרנטיביות והאחרות) לפתרון סכסוכים.
הליך הגישור מתנהל באמצעות שיחות משותפות של הצדדים עם המגשר, ובמידת הצורך גם בשיחות נפרדות של כל אחד מהצדדים עם המגשר בנפרד.
הגישור מתחיל בדרך כלל בשיחה משותפת של הצדדים בה כל אחד מספר מזווית הראייה שלו את סיפור הסכסוך.
לרוב המגשרים שואלים בשלב זה שאלות הבהרה והעמקה, וכן נעזרים בכלי השיקוף כדי לוודא ולחדד הבנה של כל הצדדים.
לאחר השיחה המשותפת, לרוב - אם כי לא בהכרח - עוברים הצדדים לפגישות נפרדות עם המגשר בהן הם חשים בטוחים יותר לומר את הדברים האישיים שלא חשו בנוח לומר ליד הצד האחר.
גם פגישות נפרדות אלו מוגנות בסודיות וחיסיון.
לאחר השיחות הנפרדות מתקיימת בדרך כלל שיחה משותפת נוספת בה מנסה המגשר להוביל משא ומתן מוכוון פתרון כולל, תוך שהוא מגשר בין עמדות הצדדים ומנסה להביא את הצדדים ולראות ולהבין את זווית הראייה של הצד השני.
במהלך שיחה זו מתקיים מעין משא ומתן מונחה שבו הצדדים עצמם הם שמציעים פתרונות יצירתיים הנותנים מענה לאינטרסים החשובים של כל אחד מהצדדים, יחד עם גמישות ומוכנות לבוא לקראת הצד האחר.
לעיתים נדירות, באם המגשר חש כי הצדדים לא יגיעו לבדם להסכמה, יכול המגשר להציע "הצעת מגשרים" לפתרון, אך הצדדים אינם מחויבים לקבלו.
נייטרליות, להבדיל מאובייקטיביות, היא העדר מוחלט של עמדה בקשר לנושא מסוים, ואילו אובייקטיביות היא קבלת עמדה שאינה מושפעת מאחת מעמדות הצדדים.
סודיות המידע המתגלה במהלך הגישור - סודיות זו היא חובה של המגשר או המגשרים כלפי המגושרים, אך אין היא חלה על המגושרים - הם רשאים להתייעץ עם מי שירצו מחוץ לחדר הגישור.
משמעותה של חובת הסודיות כי המגשרים לא יעבירו כל מידע לצד שלישי וגם לא יעשו שימוש במידע שאליו נחשפו במהלך הגישור.
הצדדים משתתפים בהליך מרצונם ומבחירתם החופשית.
הצדדים מוכנים להליך בו נדרשת הקשבה ושיח מכבד.
הצדדים מגיעים בעצמם אל הפתרון, וזה אינו נכפה עליהם על ידי המגשר.
במהלך הגישור ינסה המגשר להביא ל:
הבהרת האינטרסים של הצדדים, אשר נמצאים בבסיס העמדות שאתן הגיעו לגישור.
המרת נקודת הראייה הסובייקטיבית של כל צד בערכים אובייקטיביים.
הנעת הצדדים לחשיבה יצירתית על מגוון פתרונות ודרכי פעולה אפשריות.
הובלת משא-ומתן ישיר בין הצדדים באופן קשוב ומכבד, על הפתרונות האפשריים שעלו, תוך ניהול התנגדויות.
הבהרה של התוצאות האפשריות של כל פתרון מוצע.
עידון והתאמה של כל נושאי המשנה העולים במהלך הגישור.
תרגום וניסוח הפתרון להסכם סופי שמוסכם בין הצדדים, ואשר עליו הם חותמים.
הליך הגישור הוא הליך של דיון פתוח, חופשי וברוח טובה, היכול להימשך אף מספר ישיבות.
בניגוד להליכים כגון בוררות, או הליכים משפטיים, יכול המגשר להיפגש עם צד בנפרד ולשמוע את זווית הראייה שלו לסכסוך, ואת מה שחשש לומר בנוכחות הצד השני לסכסוך.
ישיבה זו נקראת "Caucus", ואף כי אינה מחויבת בכל מקרה, מרבית המגשרים משתמשים בה.
דברים הנאמרים למגשר במהלך פגישה נפרדת נשמרים בחיסיון (בפני בית משפט) ובסודיות מוחלטים, וישיבה במעמד אחד הצדדים היא דרך טובה לרדת לעומקם של הדברים, לחשוף מידע חסוי ועמדות שהיו מוסתרות, מבלי שיהיה חשש כי אלו ישמשו את הצד השני, אלא ישמשו רק את המגשר ככלי לקידום הסכסוך לקראת פתרונו.
תפקידו של המגשר הוא לייצר שיח בין הצדדים שנמצאים בסכסוך.
מכאן שכישוריו של המגשר הם בעיקר ביכולת שלו לייצר תקשורת ולהוביל תהליך, ופחות בהבנה שלו בנושאי הסכסוך.
המגשר בחדר הגישור מוודא שהצדדים מבינים זה את זה ואין לו צורך להבין באופן מקצועי את הנושאים בהם הם עוסקים.
לדוגמה - המגשר אינו צריך להבין בייצור גומי כדי לעזור לבעלי מפעל לייצור גומי בסכסוך על ייצור או שיווק הגומי ברחבי תבל.
המגשר אחראי להעברת מידע נכון לצדדים על הפתרונות המוצעים במהלך הגישור, על מנת לאפשר לצדדים בחינה יעילה של הסיכויים והסיכונים בפתרון המוצע.
על המגשר לנסח את ההסכם הסופי בצורה ברורה ומובנת שאינה משתמעת לשתי פנים, ואשר תביא לכלל יישוב הסכסוך על פי הפתרון אליו הגיעו הצדדים (במידה והגיעו לפתרון).
בישראל אין דרישה כי המגשר יהיה משפטן או עו"ד או בעל תואר כלשהו בהשכלתו, ואכן, מגשרים רבים אינם משפטנים או בעלי תואר אקדמאי.
בארצות הברית לעומת זאת, המצב שונה ומדינות שונות מסמיכות מגשרים על בסיס דרישות מוקדמות (השכלה וכו') והכשרה שהוסמכה על ידי גופים רשמיים (תואר אקדמי כן נדרש על מנת להיכלל ברשימת המגשרים של בית המשפט).
קושי רב יש דווקא למגשרים שמביאים לגישור את ניסיון חייהם, ואת ניסיונם בתחום המקצועי, אם זהו התחום המשפטי, תחום הכלכלה, או אחד מהתחומים הטיפוליים.
עורכי דין ותיקים, אשר בילו את חייהם המקצועיים בשטיחת טענות שולחיהם בבית המשפט, על מנת שאלו יגברו על טענות הצד השני, יתקשו להסתגל לנייטרליות המוחלטת שמחייב הליך הגישור מהמגשר.
מבחינה חוקית אין היום חוק המגדיר מיהו מגשר.
בעבר היו תקנות שניסו להסדיר את אופן העברת התיקים מבית המשפט למגשרים אך לא נעשתה בהם הגדרה למיהו מגשר.
על כן נכון להיום (2013) יכול כל אדם להיות מגשר.
כדי לעצור את המצב הקיים הוגשו בשנת 2009 עתירות לבג"ץ על ידי לשכת המגשרים בישראל ועל ידי המגשר יניב שוורצמן.
בעתירות נדרשו הנהלת בתי המשפט ומשרד המשפטים לעצור את העברת התיקים למגשרים בישראל ללא פיקוח או לחלופין לקבוע קריטריונים ברורים בחוק לשאלה מיהו מגשר ולמי וכיצד ניתן להעביר תיקים מבית המשפט.
בעקבות העתירות הנושא הוסדר בחקיקה בדצמבר 2017. הוכרע כי על מגשר מטעם בית המשפט להיות בעל תואר אקדמי, ומגשר משפחה בעל תואר אקדמי שני.
נקבע כי תהיה ועדת חריגים למקרים מיוחדים, כגון בעל דרגה צבאית גבוהה ורבנים.
כמה ארגוני מגשרים קמו בישראל.
הראשון שבהם היה עמותת מגשרי ישראל.
בטקס הקמתה בשנת 1999 השתתפו נשיא בית המשפט העליון אהרון ברק ושר המשפטים יוסי ביילין.
מאוחר יותר קמו גם לשכת המגשרים בישראל (2010) וארגון המגשרים בישראל (2014), שהתאחדו תחת גג אחד בשם ארגון המגשרים בישראל בשנת 2023.
על פי תקנות בתי המשפט (גישור), התשנ"ג-1993, על המגשר במדינת ישראל חלות החובות הבאות:
לנהוג בהגינות, בתום לב וללא משוא פנים.
לסרב לקבל מינוי לגישור אם יש בינו ובין אחד הצדדים קשר, או חשד לניגוד עניינים.
במידה ויש היכרות מוקדמת אך בעיני המגשר לא משמעותית, על המגשר לשתף את הצדדים במידע ולקבל את הסכמתם.
להעמיד את הצדדים על הצורך להתחשב בעניינו של קטין או פסול דין הקשור בסכסוך.
לא להשתמש בכל מידע המגיע אליו במהלך הגישור לכל צורך שאינו קשור בגישור.
לא לגלות כל מידע שהגיע אליו במהלך הגישור לכל צד שאינו קשור לגישור (וזאת לרבות בית משפט.
רבים הם המפרשים סעיף זה כיוצר חיסיון למגשר, אם זה יוזמן לבית המשפט להעיד על שנתגלה לו במהלך הגישור.
לזאת יש להוסיף כי לפי חוק בתי המשפט דברים שנמסרו במהלך גישור לא ישמשו ראיה בהליך משפטי אזרחי).
לא להעביר מצד אחד לשני מידע שנתגלה לו על ידי אותו צד, אם נדרש לשמור מידע זה בסוד - מחויבות זו נוגעת לפגישות נפרדות המתקיימות לעיתים בתהליך הגישור, ובהן מחויב המגשר לסודיות, ולא יעביר מידע לצד השני אלא אם קיבל אישור לכך.
על כן נהוג כי בתום פגישה נפרדת ישאל המגשר את המגושר בנוגע למידע שיסכים או לא יסכים שישותף עם הצד השני.
לא לייעץ לבעלי הדין בעניין מקצועי שאינו בתחום התמחותו ולא לתת חוות דעת מקצועית על שאלה שבמומחיות אף אם היא בתחום מומחיותו.
לא להיות צד להסכם אליו יגיעו הצדדים ולא לקבל כל זכויות או חובות על פיו.
לא לאפשר הגעה להסכם באם ישנם פערי כוחות ו/או חוסר תום לב וההסכם המסתמן אינו הוגן.
כללים אלו אינם מחייבים כל מגשר באשר הוא אלא רק מגשר הפועל מטעם בית המשפט.
לשכת המגשרים בישראל שפועלת כגוף וולונטרי ושואפת להיות הגוף המייצג את המגשרים בישראל ניסחה כללי אתיקה מפורטים יותר, המתייחסים להיבטים נוספים של פעולת המגשר.
כללי אתיקה אלו מאפשרים הדחה של מגשר שפועל בניגוד לכללי האתיקה המוסכמים, מהלשכה.
מקומו של הגישור במערכת המשפטית בישראל
קובע כי בית המשפט רשאי, בהסכמת בעלי הדין, להעביר תובענה לגישור.
הסעיף מגדיר אף מה רשאי המגשר לעשות במסגרת הליך הגישור, ומה סמכויותיו כלפי בית המשפט.
על פי סעיף זה נחקקו תקנות מפורטות המפרטות מיהם המגשרים אליהם יפנה בית המשפט סכסוך, ומהן סמכויותיהם.
עקב העומס המוטל על מערכת בתי המשפט, רבים הם הסכסוכים המופנים על ידי בית המשפט לגישור.
בבתי משפט רבים פועלת מערכת ניתוב תיקים, המפנה לגישור תיקים הנראים ראויים לכך, עוד בטרם נקבע להם תור לדיון בפני שופט.
ברחבי הארץ הוקמו בשנים האחרונות עשרות מרכזי גישור בקהילה, אשר פועלים בהדרכת משרד הרווחה והביטחון התעסוקתי, ותוכנית "גישורים", ובהם מגשרים מתנדבים, אשר עוסקים בסכסוכים שונים בקהילה, וחלקם מקבלים תיקים מבתי המשפט לתביעות קטנות.
פגישת מידע, היכרות ותיאום, המוכרת יותר בראשי התיבות פגישת מהו"ת, היא הליך משפטי בדיון אזרחי בתביעות מסוימות, שנועד לבחינת האפשרות לפתרון הסכסוך באמצעות גישור.
פגישת מהו"ת היא הליך חובה, שכרוך בתשלום (במידה ונשארים להליך), ומשמש כמעין קדם גישור (על משקל קדם משפט).
ההוראות בעניין פגישת מהו"ת מבוססות על התוכנית הנסיונית שהוצעה במסגרת "דוח הוועדה לבחינת דרכים להגברת השימוש בגישור בבתי המשפט", בראשות השופטת מיכל רובינשטיין.
על פי הוראות התקנות, פגישת מהו"ת תתקיים רק בתביעות כספיות אזרחיות בסכום העולה על 75,000 ש"ח (למעט חריגים מסוימים).
למרות זאת, יישום ההוראות בעניין פגישות מהו"ת נעשה בהדרגה, וכיום נערכות פגישות מהו"ת רק בבתי משפט השלום בתל אביב, ירושלים וראשון-לציון.
בניגוד לשיטות אלטרנטיביות אחרות ליישוב סכסוכים, כגון בוררות, גישור או פסק דין על דרך הפשרה, הסכמת הצדדים לעצם קיום פגישת המהו"ת אינה נדרשת, ובית המשפט לא ידון בתביעה שלא נערכה בה פגישת מהו"ת אלא בנסיבות מיוחדות, כאשר יש לדון בתביעה באופן מיידי.
במקרים אלה עדיין רשאי בית המשפט להורות על קיום פגישת מהו"ת בשלב מאוחר יותר.
התקנות בעניין פגישת מהו"ת נועדו לאפשר דיון לגופו של עניין באפשרות לסיום הסכסוך על ידי גישור או בהסכמה.
כך, לדוגמה, הצדדים חייבים בדרך כלל להתייצב בעצמם (או בלווית עורך דין), כדי שבעלי הסכסוך יוכלו להביע עמדה בלתי אמצעית לגביו.
למגשר בפגישת מהו"ת סמכות להיפגש עם כל מי שקשור לסכסוך, וגם סמכות להיפגש עם בעל דין שהסכים לכך, ללא נוכחות עורך דינו.
כמו בהליך גישור, על דברים שנמסרו בפגישת מהו"ת חל חיסיון והם לא ישמשו כראיה במשפט אזרחי.
לאחר שהתקיימה פגישת מהו"ת על הצדדים להודיע במשותף האם הם מסכימים להעברת התביעה להליך של גישור או מבקשים להמשיך לדון בה בבית המשפט.
גישה ישירה היא שיטת גישה לאמצעי לאחסון מידע, שבה ניתן לגשת למידע המאוחסן מבלי לסרוק או לחלוף על פני המידע המופיע לפניו או אחריו.
לדוגמה, תקליט מתאפיין בגישה ישירה מכיוון שניתן להגיע לכל נקודה על פניו על ידי הזזת המחט.
לעומת זאת, הגישה למידע המאוחסן בקלטת וידאו היא סדרתית ולכן יש להריץ את הסרט שבקלטת קדימה או אחורה כדי להגיע לנקודה מסוימת.
דוגמה נוספת היא מגילה לעומת ספר.
לעיתים קוראים לשיטת גישה זו גם גישה אקראית (בתרגום מאנגלית), בשל שיטת הגישה המאפשרת לגשת לכל מיקום אקראי באמצעי האחסון.
במבני נתונים גישה ישירה היא היכולת לגשת לאיבר ה-N בזמן קבוע.
מבני נתונים מעטים מאפשרים זאת מלבד מערכים ודומיהם, ואלגוריתמים רבים, בהם מיון מהיר וחיפוש בינארי, נסמכים על תכונה זו כדי לבצע את פעולתם באופן יעיל.
מבני נתונים אחרים, דוגמת רשימה מקושרת ומחסנית, מוותרים על גישה ישירה לטובת יעילות בהכנסה, במחיקה ובחיפוש.
גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה (באמהרית: ግርማ ወልደ ጊዮርጊስ; 8 בדצמבר 1924 - 15 בדצמבר 2018) היה פוליטיקאי אתיופי, שכיהן כנשיא אתיופיה בשנים 2001–2013, טייס בהכשרתו.
בימי השלטון הקיסרי עמד למשך שלוש שנים בראש בית הנבחרים.
בחירתו הראשונה לתפקיד הנשיא על ידי הפרלמנט האתיופי, ב-8 באוקטובר 2001 הייתה מפתיעה, שכן הוא היה לא מוכר יחסית.
ב-9 באוקטובר 2007 נבחר בשנית לתפקיד הנשיא.
גירמה נולד בדצמבר 1924 בעיר אדיס אבבה, למשפחה מהקבוצה האתנית אורומו.
גירמה חונך בתחילה בבית הספר של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית ואחר כך הצטרף לבית הספר טפרי מקונן שבאדיס אבבה, שם למד עד לפלישה האיטלקית, אז למד בבה"ס האיטלקי "פרינצ'יפה די פיימונטה" שבעיר הבירה.
בשנים 1950–1952 קיבל אישורי טיסה מטעם הולנד, שוודיה וקנדה במסגרת תוכנית אימונים מטעם הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
ב-1941 שירת כשדר ברדיו התקשורת של צבא אתיופיה.
ב-1944 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי.
ב-1946 הצטרף לחיל האוויר ולקח חלק בפעילויות.
ב-1951 היה ראש שדות התעופה האזרחיים שבאריתריאה.
בהמשך מונה למנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתכנון.
ב-1961 היה חבר הפרלמנט, הפך ליו"ר הפרלמנט של אתיופיה, עזר לאתיופיה לקחת חלק בארגון הפרלמנטרי הבינ"ל והשתתף בוועידות הארגון בשווייץ, בדנמרק וביוגוסלביה וכן היה יו"ר הכנס ה-52 של הארגון.
היה יו"ר לשכת היצוא והיבוא, וסגן מפקח בשיחות השלום מול אריתריאה ב-1977.
כמו כן היה חבר בלשכת המסחר, חבר במשלחת אוסטרליה לאתיופיה, מייסד ונשיא של אגודת החקלאות.
בעת שהותו באריתריאה לפני שנות ה-90, היה יו"ר אגודת הצלב האדום אתיופית ונשיא חברת לפרוסי.
הוא שלט בשפות רבות: אפן-אורומו, אמהרית, תיגרינית, איטלקית, צרפתית ואנגלית.
במרץ 2012 התאשפז בערב הסעודית בגלל מחלה.
בשנת 2013 סיים כהונתו כנשיא.
בשנת 2014 הודיע בתקשורת על יוזמה להשכנת שלום בין אתיופיה לאריטריאה, שראה בה כמשימה מדרגה ראשונה אחרונה בחייו.
נפטר ב-15 בדצמבר 2018. הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים.
גישה – מרכז לשמירה על הזכות לנוע – הוא ארגון זכויות אדם ישראלי שנוסד בשנת 2005, ומגדיר את מטרתו כ"שמירה על חופש התנועה של אנשים וסחורות, בעיקר לרצועת עזה וממנה, על מנת לאפשר לתושבי השטחים לממש זכויות יסוד נוספות שמימושן תלוי באפשרות לנוע".
הארגון דוגל בתפיסה על פיה חופש תנועה הוא זכות יסוד, שמופיעה בהכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם, והמעוגנת במשפט הבינלאומי ובמשפט הישראלי.
בארגון טוענים כי "חופש התנועה הוא תנאי מוקדם למימוש זכויות יסוד נוספות", ולכן לפעילותו יש השפעה רחבה "על הבטחת גישה לחינוך, למקורות פרנסה, לטיפול רפואי ולאיחוד משפחות עבור תושבים פלסטינים".
בנוסף, הארגון פועל לאפשר הכנסת סחורות לרצועת עזה והוצאתן ממנה כמענה לצרכים הומניטריים ולמטרת פיתוח כלכלי.
מטרה נוספת של הארגון היא להביא לשקיפות מרבית במדיניות ישראל בכל הנוגע לאפשרויות התנועה של פלסטינים תושבי השטחים.
הארגון פועל במישור המשפטי והציבורי, לעיתים בשיתוף עם ארגונים ישראליים ופלסטינים, ובהם האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם ועדאלה.
במישור המשפטי מייצג הארגון אנשים וארגונים מהשטחים, בהתבסס על המשפט הישראלי, על המשפט הבינלאומי בדבר זכויות אדם ועל המשפט ההומניטרי.
בנוסף, מגבש הארגון חוות דעת משפטיות על מדיניות ישראל ברצועת עזה, ומעדכן אותן ככל שמדיניות זו משתנה.
הארגון העיד בפני ועדת גולדסטון וועדת טירקל.
במישור הציבורי פועל הארגון להגברת המודעות לזכויות האדם בשטחים ולהרחבתו של שיח ציבורי בנושא.
במסגרת פעילותה, עותרת "גישה" לבית המשפט העליון נגד הגבלות אלה, וזאת בניסיון לבטל איסור על לימודיהם של תושבי עזה ביהודה והשומרון, איסור על לימודיהם של סטודנטים פלסטיניים בישראל והגבלות המונעות מסטודנטים בעזה לצאת לחו"ל ללמוד.
למאבקה של "גישה" לחופש אקדמי של סטודנטים פלסטינים הצטרפו בין היתר: עמוס עוז, דויד גרוסמן וא.ב.
פרופ' קנת מן, היועץ המשפטי של "גישה", יזם מכתב עליו חתמו סופרים ידועים ונשיאי אוניברסיטאות בישראל, בו דרשו משר הביטחון לשנות את מדיניות האיסור הגורף על לימודיהם של תושבי עזה במוסדות פלסטינים ביהודה והשומרון.
כותבי המכתב ציינו כי "חסימת הגישה להשכלה גבוהה של סטודנטים פלסטינים מעזה, הבוחרים ללמוד ביהודה והשומרון, מטילה צל כבד על תדמיתה של ישראל, כמדינה המכבדת ומקיימת את עקרון החופש האקדמי והזכות לחינוך".
קמפיין נוסף של הארגון משנת 2010 קרא לפרסום המסמכים הנוגעים למדיניות הכנסת סחורות לרצועה.
בשנת 2011 הוגשה פניה לבג"ץ משרד הביטחון נ' גישה – מרכז לשמירה על הזכות לנוע שחייבה את המדינה למסור את המידע המבוקש על ידי הארגון.
בשנת 2012 עתר הארגון עם פלסטיני שנולד בשנת 1982 ברצועת עזה בדרישה שרשויות המדינה לא ירחיקוהו לשם.
בדיון התברר כי הוא ריצה שישה מאסרים בבתי כלא בישראל.
העתירה נדחתה והעותרים חויבו בהוצאות משפט בסך 3,000 ש"ח.
ב-2021, לאחר מבצע שומר החומות, התריעה העמותה על כך שלחמישית מאוכלוסיית עזה אין גישה למים זורמים, כי ישראל מונעת כניסה של ציוד לשיקום תשתית המים, ועל כך שאלפי עזתים תקועים ברצועה משום שישראל מונעת משלוח דרכונים מראמאללה.
גישה מוציאה לאור דו"חות המנסחים את מעמדם המשפטי העדכני של אירועים שונים.
בינואר 2007 פרסמה "גישה" נייר עמדה בו נטען כי גם לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות ישראל ממשיכה לשלוט ברצועת עזה באמצעות שליטה על הגבולות, המרחב האווירי, המים הטריטוריאליים, מרשם האוכלוסין, מערכת המיסוי, אספקת טובין וביטויים נוספים של שליטה.
לפיכך, טוענת העמותה כי מכוח שליטה זו חלים על ישראל חובות כלפי האוכלוסייה האזרחית ברצועה.
בנובמבר 2011 פרסם הארגון נייר עמדה נוסף, בו נבחן מה שהארגון מכנה "מדד השליטה" של ישראל ברצועת עזה לאור האירועים שהתרחשו בה בשנים האחרונות.
הארגון פרסם דו"חות גם בנושאים נוספים:
הפגיעה בכלכלת עזה, יולי 2007.
ניטרול מערך ההשכלה בעזה, ספטמבר 2007.
הסגר על עזה מוגדר "ענישה קולקטיבית", דצמבר 2008.
מעבר רפיח - מי מחזיק במפתחות, מרץ 2009 (יחד עם עמותת "רופאים לזכויות אדם").
מסלול מכשולים: הגבלות על יציאת סטודנטים מעזה, יולי 2009.
מתחת לקו האדום: הרס התשתיות ברצועת עזה, נובמבר 2009.
המייסדים השותפים של גישה הם עו"ד שרי בשי, מנכ"לית הארגון לשעבר, ופרופ' קנת מן, שממלא גם את תפקיד יו"ר הוועד המנהל של הארגון.
מנכ"לית הארגון הנוכחית היא תניה הרי.
בוועד המנהל חברים אימאן ג'בור, אייל גרוס ואליאב ליבליך.
בנוסף, הארגון מעסיק גם צוות מקצועי, שכולל גם חוקר שטח ברצועת עזה.
מחזור הפעילות של עמותת גישה עמד בשנת 2008 על כ-1.9 מיליון שקלים, בשנת 2009 על כ-2.6 מיליון שקלים וב-2010 על כ-2.9 מיליון שקלים.
העמותה פועלת במימון של מספר קרנות לא ישראליות וממשלות זרות.
כן הועברה תרומה דרך המרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) של כ-188,000 שקלים.
העמותה נתמכת גם על ידי הקרן החדשה לישראל.
בנוסף, משמשת הקרן להעברת תרומות פטורות ממס לעמותה המגיעות מארצות הברית.
קרן נוספת התומכת בעמותה היא Open Society Institute (OSI) בראשותו של ג'ורג' סורוס שתרמה לעמותה בין השנים 2007–2010 למעלה ממיליון שקלים.
גישוש נסוג או עקיבה לאחור הוא סוג של אלגוריתם חיפוש שחוסך מעבר על מספר רב של מועמדים לפתרון על ידי שימוש בתכונות ספציפיות של הבעיה.
שיטה זו יכולה לשמש לפתרון בעיית סיפוק אילוצים (CSP)
המונח הומצא על ידי המתמטיקאי דריק הנרי להמר בשנות ה-50 של המאה ה-20.
האלגוריתם מיועד למציאת פתרונות לבעיות שמקיימות את התכונה שאפשר לפסול בהן גם פתרונות חלקיים.
דוגמה נפוצה לכך היא בעיה בה יש מספר משתנים, ולכל משתנה יש להתאים ערך מסוים כך שיתקיימו מספר אילוצים.
רבים מהתשבצים הם בעיות כאלה (למשל סודוקו וקאקורו).
נתאר את הבעיה כעץ החלטות, בו השורש הוא הבעיה ההתחלתית והעלים הם פתרונות (אולי לא נכונים).
כל קודקוד יהיה פתרון חלקי, וקשת מקודקוד א' לקודקוד ב' תציין שניתן להגיע מפתרון א' לפתרון ב' בצעד אחד.
כעת האלגוריתם עובד בצורה הבאה: כמו אלגוריתם חיפוש לעומק (DFS), הוא מתחיל מהשורש ובכל פעם מבצע את האלגוריתם על כל אחד מילדיו בזה אחר זה, אלא שאם הוא מגיע לקודקוד שהפתרון שהוא מייצג לא אפשרי, הוא מיד חוזר אחורה ולא ממשיך.
בצורה כזאת ניתן לפסול כמות משמעותית של פתרונות בלי לבדוק אותם.
להלן פסאודו קוד של פתרון רקורסיבי בעיית סיפוק אילוצים:
אתחל את כל המשתנים לריקים.
בחר את אחד המשתנים והפעל את הפונקציה הרקורסיבית.
נסה להציב למשתנה את כל הערכים, בזה אחר זה.
אם הוא לא אפשרי, המשך לפתרון הבא.
אם הוא אפשרי, בחר משתנה אחר והפעל את הפונקציה הרקורסיבית.
אם חזר פתרון, החזר אותו.
אם חזר false, המשך לפתרון הבא.
דוגמה מפורסמת לשימוש בשיטה זו היא פתרון חידת שמונה המלכות בה ניתן לפסול פתרון חלקי ברגע שלא ניתן להציב מלכה בשורה מסוימת (מאחר שכל המשבצות בה מאוימות), מבלי להזדקק להשמת כלל שמונה המלכות על הלוח.