tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המיזם החל לפעול בשנת 1996, ביוזמתם של אנשי עסקים ושל שר הכלכלה והתכנון פרופ' שמעון שטרית, והוא פועל בחסות משרד ראש הממשלה.
המיזם פועל מראשיתו במסגרת עמותת המפעל הלאומי לפיתוח חברתי.
בשנת 2003 הצטרפה למיזם עמותת "חלון לעולם המחר".
בשנים 1996–2020 עמד בראש מיזם "מחשב לכל ילד" פרופ' אריה סקופ.
משנת 2020 עומד בראש המיזם יוסי רוזן.
למיזם מועצה ציבורית, שבראשה עומד נציג משרד ראש הממשלה.
במסגרת המיזם מוענקת למשפחת הילד ערכת מחשוב הכוללת -
הדרכה של 45 שעות לימוד, לילד ולהורה, באמצעות חברת הדרכה.
אחריות ותמיכה טכנית למשך 3 שנים.
תקציב העמותה בשנת 2013 היה כ-21 מיליון ש"ח.
במימון המיזם שותפים הממשלה (שמעניקה לעמותה קרוב ל-40% מתקציבה), העמותה, באמצעות תרומות שגייסה, הרשויות המקומיות ומשפחות הילדים (בשיעור סמלי).
התורמים העיקריים של הפרויקט: מיקרוסופט ישראל, אשר תורמת את כל תוכנות המחשבים לפרויקט משנת 1996, קרן אדמונד ג'יי ספרא, ג'ון גנדל ועוד.
בחודש יוני 2013 הוחל בהסבת המיזם מחלוקת מחשבים שולחניים לחלוקת מחשבי לוח ומחשבי Smart Micro PC.
עד אמצע שנת 2020 הוענקו במסגרת הפרויקט למעלה מ-92,000 ערכות מחשב בכ-213 רשויות מקומיות מכל המגזרים בישראל.
המיזם מקדיש תשומת לב גם לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
להערכת העמותה יש בישראל 168,000 משפחות ללא מחשב שבהן יש ילדים בגיל חינוך, ובשנת 2020 היא מתכננת להעניק מחשבים ל-6,200 משפחות מתוכן.
מחשב זומבי (או בקיצור זומבי) הוא מחשב המחובר לאינטרנט ונפרץ על ידי האקר, וירוס, תולעת מחשב או סוס טרויאני.
בדרך כלל המחשב נפרץ כחלק מפעילות רחבת היקף היוצרת רשת בוטים , המשמשת בבוא העת ככלי להוצאת התקפות רחבות היקף אל הפועל בהנחיה מרחוק של ההאקר השולט בה.
רוב בעלי המחשבים הזומבים אינם מודעים לכך שהמחשב שלהם נמצא בשליטה של גורם נוסף, ובשל חוסר המודעות הזה המחשבים מכונים "זומבים".
זומבים היו בשימוש נרחב בקרב מפיצי דואר זבל אלקטרוני.
בשנת 2005 מוערך כי בין 50 ל-80 אחוזים מדואר הזבל בעולם נשלח על ידי מחשבים אלו.
הסיבה העיקרית לשימוש במחשבי זומבי היא היכולת למנוע זיהוי, לעקוף סינון ברמת הספקית וכמובן - לחסוך רוחב פס למפיץ עצמו ואת העלות הכרוכה בכך.
זומבים גם משמשים פעמים רבות כחלק ממערך התקפת מניעת שירות מבוזרת.
בהתקפות מסוג זה המפעיל של הרשת משתמש בזומבים כדי להוציא לפועל התקפה הדורשת משאבים רבים, בדרך כלל משאבי רוחב פס.
התקפות לדוגמה הן הצפת SYN, התקפת פינג וכיוצא בזה.
בהלכה, למחשבה משמעות רבה, או לחלופין להחלטה של אדם מתבצעת חלות הלכתית.
במסכת ברכות נחלקו אמוראים האם הרהור – מחשבה – נחשבת כדיבור, או לא.
הגר"א חלוק על הדברים, וכותב שגם הרהור בדברי תורה נחשב ללימוד התורה, שכן בפסוק המצווה על לימוד התורה נאמר "והגית בם יומם ולילה", ו"הגיון" היא כינוי למחשבה – "יהיו לרצון אמרי פי והגיון לבי".
עם זאת, מחשבה רעה שהאדם לא עשאה לבסוף וחזר בו ממחשבתו הרעה, אין הוא נענש עליה, מלבד על מחשבת עבודה זרה.
בהלכה, יש חלויות רבות, המתרחשות על ידי מחשבה המייחדת כלי מסוים לתשמיש מסוים.
הכלל אומר כי קטן אין לו מחשבה, כלומר אין בכוח הרוחני לבצע חלות על ידי מחשבה, אבל יש לו מעשה.
1. מחשבה – יחוד כלי לתשמישו.
דוגמה אחת היא באדם המוצא אגוז, ומייחד אותו במחשבתו שיהיה כלי קיבול לאוכל או דבר אחר.
על ידי שהאגוז נהפך לשמש ככלי, הוא נעשה מוכשר לקבל טומאה, כיוון שדיני טומאה וטהרה חלים על כל כלי שהוא, ומכיוון שמעתה והלאה הוא נהפך לכלי, אם נגע בו אדם טמא – הוא נהפך לטמא.
קטן שייחד אגוז כזה במחשבתו, לא עשה כלום.
2. מעשה – דוגמה: יחוד כלי לתשמישו, על ידי מעשה בכלי ממנו נראה כי הכלי מיועד לכך, כמו אדם המוצא אגוז, וחוקק בו כדי להכינו לקבל דבר מסוים.
קטן שחקק אגוז כדי להפוך אותו לכלי, הפך אותו בכך לכלי המקבל טומאה.
3. מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו – מעשה שאינו מוכיח מצד עצמו לחלוטין על ייחוד הכלי או על מטרתו של המעשה, דוגמה כזו היא בקטן השוחט קרבן עולה, ונוטל אותו מצד דרום של המזבח לצד צפון של המזבח, שם מקום ההקרבה של קרבן העולה.
מצד מעשה השחיטה, אין לדעת באופן מוחלט אם הוא התכוון לשחוט לשם קרבן עולה או לשם כוונה אחרת, אם כי ניתן להסיק מהמעשה שטלטל את בעל החיים לצד צפון, שהשחיטה אכן התבצעה מתוך כוונה.
במסכת חולין מסתפק האמורא רבי אמי, האם באופן כזה, שמחשבתו ניכרת מתוך מעשיו, יש משמעות למעשיו, ומסקנת הדיון הוא שלמרות שמהתורה אין משמעות למעשיו, החמירו חז"ל ואמרו שיש משמעות למעשיו באופן כזה.
דוגמה: התורה קובעת, שפירות מוכשרים לקבל טומאה, רק אם נפלו עליהם מים, לרצונו של בעליהם.
באופן רגיל די בכך שאדם שמח במחשבתו שהמים נפלו על הפירות.
מחשבה מוציאה מידי מחשבה – בכלי
אין מחשבה מוציאה מידי מחשבה – בידות אוכלים
לפי זה, כאשר אדם מייחד דבר לאוכל, למשל ידות של אוכלים, שהוא חלק המחובר לאוכל (כמו קליפה) ומשמש אותו כ"יד" לאחיזה או כדי שלא יתפזר, שנחשב לחלק מהאוכל אם הוא רוצה בכך, אבל במחשבה ניתן לעקור אותה, שכן אין הידות נחשבים לכלי ודבר חשוב, ושמם נפקע מעליהם בקלות.
מחשב שקט הוא מחשב אישי שהפעלתו מפיקה, באופן משמעותי, פחות רעש מהמקובל.
הגדרת מחשב כמחשב שקט היא הגדרה סובייקטיבית.
אולם, הוצע להגבילה בתקן הקובע כי מחשב כזה אינו יכול להפיק רעש של יותר מ-30dB.
מחשב שקט טיפוסי מכיל אמצעי קירור שקטים, כגון מאווררים חזקים, חריצי אוורור רחבים המאפשרים למאווררים לפעול במאמץ קטן וגופי קירור גדולים המאפשרים לצמצם בעבודת המאווררים.
הוא מכיל גם מחיצות מידור פנימיות, בתוך מארז המחשב המבודדות אקוסטית חלקים רועשים של המחשב, שאינם דורשים אוורור רב, משאר המחשב, המאוורר היטב.
חלקים כאלה הם הכונן הקשיח וכונן הדיסקים.
מעבר לזאת, רגליות המחשב עשוי להיות מצוידות בבולמי זעזועים או בריפוד המפחית את מעבר גלי הקול ממוצק למוצק.
מחשב שקט עשוי לשמש לפעילויות הדורשות עבודה שקטה, כגון צפייה בקולנוע ביתי או עריכת וידאו, לעבודה במקום בו יש להיות בשקט כגון עבודת שרת ביתי או משרדי, לעבודה במשך הלילה בחדר שינה או לעבודה בספרייה.
מחשב כזה יכול לשמש גם אנשים שרגישים לרעש באופן קיצוני, כמו אנשים עם לקות קשב, ריכוז והיפראקטיביות או אנשים עם ויסות חושי פגום.
מחשב אישי זעיר הוא מחשב נייח קטן ממדים (לרוב קטן מגודל של 15X15X15 ס"מ), המתבסס על חיבור אינטרנט בפס רחב לצורך שימוש בשירותי ענן.
בין יתרונותיו, ניתן למנות את צריכת ההספק הנמוכה (כ-10w בלבד), מחירו הזול (50-100$ בשנת 2013, כתלות במפרט), ואת העובדה שאין בו חלקים נעים.
החיסרון המרכזי שלו הוא העובדה שהוא מחייב חיבור רשת מהיר.
עם התפתחות המכשירים הניידים ומחשבי הלוח, החל בשנת 2013 תהליך של פיתוח מחשבים זעירים, המבוססים ברובם על מעבדי ARM, אשר מריצים מערכת הפעלה לינוקס או אנדרואיד, ומשתמשים בעיקר ביישומי ענן.
לרוב מבוססים המחשבים הללו על ערכות שבבים של טלפונים חכמים או של מחשבי לוח חזקים.
בתחילה היו אלה כרטיסי פיתוח עבור מפתחי אפליקציות או עבור מפתחי מכשירי קצה, אולם לאט לאט החלו לשמש גם חובבי רובוטיקה, ובהמשך גם משתמשים ביתיים המעוניינים במחשב זול, קטן ואמין.
מחשב K הוא מחשב-על המיוצר על ידי חברת פוג'יטסו.
קרוי על שם המילה היפנית קיי (京) אשר פירושה 10 קואדריליון.
כיום הוא שוכן בקריית המוסד המתקדם למדעי המחשב RIKEN, בקובה שביפן.
מחשב ה-K מבוסס על ארכיטקטורת זיכרון מבוזר עם יותר מ-80,000 nodes.
מחשב K משמש ליישומים שונים, בהם מחקר אקלים, מניעת אסונות, ומחקר רפואי.
מערכת ההפעלה של מחשב ה-K מבוססת על ליבת לינוקס, עם מנהלי התקנים מיוחדים התואמים לחומרת המחשב.
ביוני 2011 דירג פרויקט טופ500 את מחשב ה-K כמחשב המהיר בעולם, עם מהירות חישוב של למעלה מ-8 פטה פלופסים.
בנובמבר 2011 היה למחשב הראשון בהיסטוריה בעל יכולת חישוב של למעלה מ-10 פטה פלופסים.
המחשב נועד במקור להגיע לפעילות מקסימלית ביוני 2012, ובאותו תאריך הוחלף על ידי ה-IBM Sequoia האמריקאי כמחשב המהיר בעולם.
נכון ל-2013 זהו המחשב הרביעי במהירותו בעולם.
מחשב הפסיעות היה מכונת חישוב מכנית, שהמציא המתמטיקאי הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ בסביבות 1672, ושבנייתה הושלמה ב-1694. זה היה המחשב המכני הראשון שהיה יכול לבצע את כל ארבע הפעולות האריתמטיות.
על אף ההיתכנות התאורטית ואבות הטיפוס שיוצרו למחשב הפסיעות, הרי מבנה גלגלי השיניים המורכב שבבסיסו היה מעבר לטכנולוגיות הייצור של התקופה; בעיות תכנוניות, כמו גם פגם תכנוני של מנגנון הנשא שלו (carry mechanism) מנעו מהמכונה תפקוד אמין.
על אף הפגמים המכניים של מחשב הפסיעות, הוא הדגים את ההיתכנות של מכונות חישוב עתידיות.
ברכיב הבסיסי של המכונה, שהומצא על ידי לייבניץ, שנקרא התוף המדורג, נעשה שימוש במכונות חישוב מתקדמות יותר במשך 200 השנים הבאות, ואף עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, דרך מחשבון הקורטה הידני.
מחשב הפסיעות התבסס על מנגנון גלגלי שיניים שלייבניץ המציא מוקדם יותר שנקרא התוף המדורג (stepped drum) או גם גלגל לייבניץ.
התוף המדורג הוא גליל שלאורך היקפו בליטות באורכים שונים - שיניים, המסודרות כך שאורכיהן מהווים סדרה חשבונית.
באמצעות הזחה של גלגל השיניים, הנמצא במגע עם שיני התוף המדורגות, לאורך צירו, מושגת שליטה על מספר הסיבובים שגלגל השיניים יסוב, כמומחש באנימציה מימין, ויסובב את משנהו.
לא ברור כמה אבות טיפוס של המכונה נבנו.
התרשימים משמאל מראים גרסה שיכולה לצבור מספרים בני 12 ספרות.
החלק הזה מתאר את אב הטיפוס בן 16 הספרות ששרד בהנובר.
מכונת החישוב היא באורך של 67 סנטימטר ועשויה מפליז ופלדה מלוטשת.
היא מורכבת משני חלקים צמודים מקבילים; אקומולטור בחלק האחורי של המכונה, שיכול להציג עד 16 ספרות עשרוניות, ומנגנון הזנת הקלט שבחזית, אליו ניתן להזין מספרים בני 8 ספרות עשרוניות.
בחלק הקלט ישנן 8 חוגות עם כפתורים המאפשרות להזין את האופרנד, כמו גם חוגה דמוית חוגת-טלפון כדי להזין את ספרת המולטיפליקנד, וכננת בחזית שבעזרתה מבצעים את החישוב.
תוצאת הפעולה המתמטית מופיעה על 16 החלונות בחלק האקומולטור האחורי.
החלק אליו מזינים את הקלט מוצב על מסילה כך שניתן להניע אותו במקביל לאקומולטור בעזרת ידית שבצידי המכונה שמסובבת מעיין בורג שמניע את מנגנון הזנת הקלט, וכך ניתן לבצע גם תהליכי כפל של מספרים דו ספרתיים ויותר.
להוסיף או לחסר מספר בן 8 ספרות ממספר בן 16 ספרות.
להכפיל שני מספרים בני 8 ספרות כדי לקבל תוצאה בת 16 ספרות.
לחלק מספר בן 16 ספרות במחלק בן 8 ספרות.
הוספה או החסרה מבוצעת בצעד יחיד, באמצעות סיבוב של הידית.
כפל וחילוק מבוצעים ספרה ספרה על ספרות המולטיפליקנד או המחלק, בפרוצדורה שמקבילה לתהליכים של כפל ארוך וחילוק ארוך הנלמדים בבית ספר.
אפשרית גם סדרת פעולות על התוצאה שבאקומולטור: למשל ניתן לחשב שורשים של מספרים באמצעות סדרה של פעולות חילוק וחיבור.
המכניזם של המכונה ניתן לחלוקה לשני חלקים.
החלק שמציג את הפלט (על ידי 16 חלונות) נייח ונקרא על ידי לייבניץ Pars immobilis.
החלק בו מזינים את האופרנד נייד ונקרא על ידי לייבניץ Pars mobilis.
כפי שהוסבר מקודם, האופרנד המוזן הוא 8-ספרתי; בחלק הנייד 8 חוגות אשר ניתן לסובב כל אחת מהן כך שתייצג את הספרה המתאימה של האופרנד.
מאחורי כל חוגה בחלק זה נמצא תוף מדורג יחיד S, המצומד לפס שיניים M (איור מופיע במקור שהובא למטה), שזה בתורו מצומד לגלגל שיניים E.
החוגה וגלגל השיניים E הן בעלות ציר משותף.
באמצעות סיבוב החוגה ניתן לשנות את מצבו של התוף המדורג; על ידי סיבוב החוגה עד לספרה מתאימה, גלגל השיניים E מסתובב גזרה זוויתית מסוימת, והצימוד עם פס השיניים יוצר המרה של תנועת הסיבוב של הגלגל E לתנועה קווית של פס השיניים ושל ציר התוף המדורג.
התוף המדורג נושק לגלגל שיניים נוסף F אשר הוא בעל ציר משותף עם חוגת הפלט - כלומר הזנת הקלט ה-8 ספרתי מציבה את 8 התופים המדורגים בפוזיציות שונות, וכך מאפשרת להם להעביר שבר מדוד של סיבוב שלם לגלגלי השיניים של תצוגת הפלט (בכל סיבוב שלם של התופים המדורגים).
לאחר שהוזן הקלט ה-8-ספרתי, נותר להזין את המספר בו רוצים להכפיל.
הזנת המספר בו מכפילים מתבצעת ספרה ספרה, בדומה לכפל ארוך.
אם ברצוננו להכפיל במספר בן ספרה אחת, כל שיש לעשות הוא לסובב את הגלגל הגדול, הנקרא Magna rota, מספר סיבובים הזהה לספרה בה רוצים להכפיל.
כל סיבוב של גלגל זה גורם לתופים המדורגים להשלים סיבוב אחד סביב צירם.
הפלט שיופיע בתצוגה של 16 החלונות ייצג את תוצאת ההכפלה.
לנוחיות התפעול, בצידה של המכונה ישנו מונה של מספר הסיבובים של גלגל ה-Magna rota עד כה (שנקרא Rota magnuscula), כך שהמפעיל לא יאלץ לזכור כמה סיבובים ביצע.
אם ברצוננו לכפול את הקלט במספר רב-ספרתי, אז יש לכפול בספרת היחידות, ולאחר מכן יש לסובב את הידית הצדדית (המחוברת לגלגל הבורגי) כך שהחלק הנייד כולו יזוז ספרה אחת, ורק לאחר מכן לכפול בספרת העשרות, וכך הלאה עבור ספרת המאות וספרות גבוהות יותר.
מנגנון ההוספה של המכונה מחבר את כל תוצאות ההכפלות בכל ספרה לכדי תוצאה אחת המוצגת בחלונות הפלט.
הדגמת ביצוע תהליך ההכפלה מתמצתת במידה מסוימת את יכולות המכונה.
עם זאת יש לציין גם כיצד מתבצעות פעולות מתמטיות אחרות.
חיבור הוא הפעולה הפשוטה ביותר לביצוע, ומתבצע באמצעות צעד חישובי יחיד.
כדי לחבר שני מספרים, יש להזין מחובר אחד לחלונות הפלט (המכונה מכילה מנגנון לסיבוב גלגלי הפלט, כמו גם מנגנון לאיפוס התוצאה), לאחר מכן להזין את המחובר השני לחלונות הקלט, ולבסוף לסובב את גלגל ה-Magna rota פעם אחת (כלומר הוספת המחובר השני היא כמו הוספת כפולה שלו ב-1).
מנגנון ההוספה המובנה של המכונה מחבר את שני המספרים באופן אוטומטי, והמספר המתקבל בתצוגת הפלט הוא הסכום.
חיסור מתבצע באופן דומה, אלא שיש לסובב את גלגל ה-Magna rota בכיוון ההפוך; בדרך זו התופים המדורגים מסתובבים במגמה הפוכה כך שמתקבל למעשה חיסור של מחסר ממחוסר.
קריאת הספרה הראשונה (השמאלית ביותר) אינה מתבצעת דרך תצוגת הפלט אלא דרך קריאת מונה הסיבובים בצידה של התצוגה (ה-Rota magnuscula), והספרה m שמופיעה בו היא הראשונה והשמאלית ביותר במספר בן 1 + n ספרות.
לאחר מכן יש לחזור על התהליך, אלא שהפעם המחלק יהיה המספר Y בתוספת n - 1 אפסים, וכך הלאה.
קריאת מונה הסיבובים בכל שלב בתהליך מייצגת את הספרה המתקבלת החדשה של המספר, באופן אנלוגי לתהליך החילוק הארוך.
לייבניץ הגה את הרעיון של מכונת החישוב שלו ב-1672 בפריז, לאחר שבחן את עקרונות הפעולה של פדומטר שנתקל בו.
מאוחר יותר הוא התוודע למכונת החישוב של בליז פסקל (הפסקלין) כאשר הוא קרא את "הגיגים" של פסקל.
הוא התרכז בהרחבת ישימותו של המכניזם של פסקל כך שיוכל גם להכפיל ולחלק.
הוא הציג מודל מעץ של מכונת החישוב החדשה שלו בפני החברה המלכותית בלונדון ב-1 בפברואר 1673 וזכה להערכה ולעידוד רב.
במכתב מ-26 במרץ 1673 ליוהאן פרידריך, שבו הוא הזכיר את הפרזנטציה שערך בלונדון, לייבניץ תיאר את התכלית של "המכונה האריתמטית" כביצוע חישובים "בקלות, במהירות, ובאופן מדויק".
לייבניץ הוסיף גם שבאופן תאורטי המספרים המחושבים יכולים להיות גדולים ככל האפשר, אם רק מתאימים את הגודל של המכונה - הוא צוטט כאומר: "מספר יכול להכיל סדרה של ספרות, ארוכה ככל שנרצה (בפרופורציה לגודל של המכונה)".
הוא בנה את המכונה המוקדמת שלו העשויה מפליז בין השנים 1674 ו-1685. המכונה שלו שבנה בשנותיו המאוחרות יותר נבנתה בין השנים 1686 ו-1694.
מחשבה חופשית היא תפיסה פילוסופית לפיה צריך כל אדם לבסס עמדה לגבי האמת לפי היגיון, התנסות, חוויה אישית ואימפרסיוניזם (התרשמותיות) בלי להתבסס על תפיסת עולמה של סמכות מסוימת, של מסורת או של דוגמה דתית תוך דחיית האמונה.
היישום הקוגניטיבי של המחשבה החופשית נקרא "חשיבה חופשית" ומבצעיה נקראים "הוגים חופשיים".
המונח נכנס לשימוש במאה ה-17 לתאר את העיסוק החופשי שהתפתח אז במסורות הדתיות ובדוגמה הנוצרית.
המושג מקושר לעיתים קרובות לביקורת על הדת, כפירה, אגנוסטיות, ואתאיזם.
שורשי עקרון המחשבה החופשית נעוצים כבר בעת העתיקה, חשיבה ביקורתית כנגד הדת, הממסד והנורמות שגשגו בתקופה ההלניסטית, בין היתר בזכות משנתו של סוקרטס, שחי כמה עשרות שנים קודם לכן.
רבים מייחסים השפעה גם לרפורמציה הפרוטסטנטית, תקופת הרנסאנס ועידן הנאורות על החשיבה החופשית במערב.
שנת 1600 נחשבת בעיני רבים כציון דרך בהיסטוריה של המחשבה החופשית בשל הוצאתו להורג של ג'ורדנו ברונו, נזיר מהמסדר הדומיניקני, אסטרונום, מדען ופילוסוף איטלקי שהוצא להורג בשל סתירה בין תאוריה אסטרונומית לאמונת הכנסייה הקתולית.
המחשבה החופשית קודמה באירופה בידי פילוסופים בני תקופת ההשכלה כדוגמת ג'ון לוק ווולטר.
בארצות הברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התפתחה תנועה חברתית בעלת שם זהה (Freethought) ובעלת מאפיינים אנרכיסטיים, שדגלה בביקורת על הממסד הדתי ובהפיכת הפרט לחופשי מבחינה פוליטית ורוחנית.
רעיונותיה נתמכו על ידי כתבי עת פילוסופים בתקופה כדוגמת ליברטי ועל ידי הוגי דעות אנרכו-אינדיבידואליסטים שונים.
מחשב שולחני (Desktop computer) הוא מחשב אישי המיועד לשימוש במיקום קבוע אחד, בשל גודלו ובשל היעדרה של סוללה שתאפשר את ניודו ללא כיבוי.
המארז עשוי להיות מונח אופקית, אנכית, ויכול להיות מוצב מתחת, ליד, או על גבי שולחן.
לפני שמיקרו-מעבדים הפכו נפוצים מחשבים שניתן היה לשים על שולחנות היו יוצאי דופן ונחשבו למחשבים קטנים במיוחד ביחס למרבית המחשבים.
באותה העת סוג המחשבים הנפוץ ביותר היו מיני-מחשבים, אשר היו בגודל של כל השולחן.
מחשבים מוקדמים יותר היו בגודל של חדר שלם.
מיני-מחשבים היו בגודל של מקרר אחד או מספר מקררים.
רק בשנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר החלו לצאת לשווקים מחשבים שהיו ניתנים לתכנות, החלו להיות זמינים לרכישה מחשבים שניתן להציב על שולחנות.
ב-1970 יצא לשווקים מחשב המסוף Datapoint 2200, אשר בא עם מקלדת וצג, כאשר הכוונה המקורית הייתה שניתן יהיה להתחבר באמצעותו למחשב מרכזי אך זה לא מנע ממי שרכש אותו להשתמש בו כמחשב שולחני עצמאי.
המחשבים מדגם HP 9800, השתמשו בעיצוב מוקטן יותר של עיצוב המיני-מחשב.
דגם המחשב Wang 2200 שיצא לשווקים ב-1973 הכיל מסך CRT (CRT) וקלטת אחסון.
דגם המחשב IBM 5100 שיצא לשווקים בשנת 1975 הכיל מסך CRT קטן וניתן היה תכנות באמצעות BASIC ו-APL.
אלה היו בדרך כלל מחשבים יקרים במיוחד אשר נמכרו בעיקר לשימוש עסקי או מדעי.
הצמיחה וההתפתחות של שוק המחשבים השולחניים
ה-Apple II, ה-TRS-80 וה-Commodore PET היו הדור הראשון של המחשבים האישיים הביתיים שהושקו ב-1977 אשר נועדו לשוק הצרכני ולא לשימוש עסקי.
המחשבים האישיים המוקדמים, כמו המחשב האישי IBM PC, הכילו מארז אופקי ומסך CRT שהוצב מעל למארז, ובכך חסך מקום על שולחן העבודה של המשתמש, אם כי המארזים היו חייבים להיות חזקים מספיק בשביל לתמוך במשקל של צגי ה-CRT שהיו נפוצים באותה העת.
במהלך שנות ה-90 המארזים השולחניים המקוריים הפכו בהדרגה פחות נפוצים בעוד שמארז ה"Tower" החל להחליף בהדרגה את המארזים הישנים.
הכוונה המקורית הייתה שמארז ה"Tower" יוצב על הרצפה ליד השולחן ולא על שולחן.
לא רק שהמארזים הללו היו גדולים יותר ולכן אפשרו למשתמשים להוסיף להם הרחבות רבות מבעבר, ההצבה שלהם על הרצפה אפשר לפנות שטח רב יותר על השולחן עבור הצגים שהפכו בהדרגה גדולים יותר ויותר מדי שנה.
מארזים שולחניים נשארים פופולריים בעיקר לשימוש עסקי.
משחקים דומיננטיים בשנות ה-90 כגון Doom ו-Quake גרמו לכך שגיימרים רבים שידרגו לעיתים קרובות את המעבדים והכרטיסים הגרפיים ( 3dfx, ATI ו-אנבידיה) במחשבים השולחניים שברשותם על מנת שיוכלו להפעיל יישומים אלה.
בשלב מסוים במהלך שנות ה-90 כרטיס הקול של Creative Technology (אשר כונה "סאונד בלאסטר") היה דה פקטו ההתקן הנפוץ ביותר לכרטיסי קול במחשבים שולחניים, אך בהמשך הפופולריות של המוצר דעכה כאשר מרבית המחשבים השולחניים החלו להגיע עם כרטיס קול משולב ישירות על לוח האם.
הדעיכה בפופולריות של המחשב השולחני
בעוד שהמחשבים השולחניים היו במשך מספר עשורים התצורה הנפוצה ביותר של מחשבים אישיים, באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 חלה צמיחה עצומה בפופולריות של מחשבים ניידים.
ראוי לציין כי בעוד שהמחשבים השולחניים יוצרו בעיקר בארצות הברית, המחשבים הניידים פותחו לאורך השנים בעיקר באסיה.
בעוד שמחשבים ניידים המופעלים באמצעות סוללות כללו רק 2% מסך המחשבים האישים שנמכרו בשנת 1986 בהדרגה המחשבים הניידים הפכו פופולריים יותר ויותר, הן לשימוש עסקי והן לשימוש אישי.
כ-109 מיליון מחשבים ניידים נמכרו ברחבי העולם בשנת 2007 - צמיחה של 33% לעומת כמות המחשבים הניידים שנמכרו ברחבי העולם ב-2006. בשנת 2008 הוערך שנמכרו כ-145.9 מיליון מחשבים ניידים ברחבי העולם.
ברבעון השלישי של 2008 הייתה זו הפעם הראשונה בה נמכרו יותר מחשבים ניידים ברחבי העולם מאשר מחשבים שולחניים.
בעוד שבשנות ה-90 היציאה לשווקים התדירה של גרסאות חדשות למערכות ההפעלה Windows (כגון Windows 95, 98, XP, Vista, 7, 8, 10 וכן הלאה) היו מבין הגורמים שתרמו להחלפה בתדירות גבוה יחסית של מחשבים אישיים, בעשור הראשון של המאה ה-21 מערכות ההפעלה החדשות לא הובילו לשדרוגים רבים יותר של מחשבים אישיים.
ישנם אנליסטים שאף הציעו כי Windows 8 פגע במכירות של מחשבים אישיים בשנת 2012 משום שהיו עסקים שהחליטו להישאר עם Windows 7 במקום לשדרג.
היו שטענו שמיקרוסופט הכירה בגסיסה ההדרגתית של המחשב השולחני משום ש-Windows 8 הכיל מעט פונקציות חדשות בהשוואה ל-Windows 7.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 חלה דעיכה מואצת במכירות של מחשבים שולחניים וניידים.
הירידה במכירות של המחשבים הללו יוחסה בעיקר לעלייה המהותית ביכולות של טלפונים חכמים וטאבלטים.
למרות שרוב האנשים משתמשים בטלפונים חכמים ובטאבלטים למשימות בסיסיות למדיי, כגון מדיה חברתית ומשחקים פשוטים שונים, המכשירים הללו החליפו במקרים רבים מחשב שני או שלישי, אשר היה מבצע את אותן המשימות במקום זאת, למרות שברוב הבתים עדיין יש מחשב אישי למשימות המצריכות כוח מחשוב רב יותר.
באפריל 2017 הכריזה StatCounter על "אבן דרך בתולדות הטכנולוגיה וסופו של עידן" כאשר מערכת ההפעלה אנדרואיד הפכה פופולרית יותר ממערכת ההפעלה Windows (מערכת ההפעלה שגרמה לכך שמחשבים שולחניים היו דומיננטיים יותר ממחשבי mainframe).
מערכת ההפעלה חלונות עדיין נותרה פופולרית במיוחד בקרב מחשבים שולחניים (ומחשבים ניידים), בעוד שטלפונים חכמים וטאבלטים משתמשים במערכות ההפעלה Android, iOS.
למרות הירידה במכירות מחשבים שולחניים לצרכן הפרטי, ב-2018 נרשמה עליה בביקוש למחשבים אלו, שיוחסה למגזר העסקי.
מחשבים שולחניים מסוג All-in-One משלבים את הרכיבים הפנימיים של המערכת יחד עם אותו המוצר בו נמצא הצג, ובשל כך הם תופסים פחות מקום (וישנם פחות כבלים) מאשר מחשבים שולחניים הכוללים מארז מסוג "Tower".
מחשבים שולחניים מסוג All-in-one היו פופולריים במיוחד בתחילת שנות ה-80 עם מחשבים אישיים שהיו מיועדים לשימוש עסקי כגון ה-Kaypro II, ה-Osborne 1, ה-TRS-80 Model II וה- Compaq Portable .
יצרנים רבים של מחשבים ביתיים כמו קומודור ואטארי כללו את לוח האם של המחשב על אותו המארז כמו המקלדת.
מערכות אלה היו מחוברות לרוב למסך טלוויזיה אשר שימשה כמסך התצוגה של המחשב.
אפל ייצרה מספר דגמי מחשב פופולריים מסוג All-in-One, כגון מחשב המקינטוש המקורי שיצא לשווקים באמצע שנות ה-80, מחשב ה-iMac שיצא לשווקים בסוף שנות ה-90 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21. כמה מחשבים שולחניים מסוג All-in-One, כגון iMac G4, השתמשו ברכיבים של מחשבים ניידים על מנת להקטין את גודל מארז המערכת.
עד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 עיצובים רבים של מחשבים אישיים מסוג All-in-One השתמשו בצגים שטוחים, ומודלים שיצאו בשלב מאוחר יותר שילבו אף מסך מגע, אשר אפשרו להשתמש בהם באופן דומה בו משתמשים בטאבלט.
מחשבים שולחניים מסוג זה נפוצים מאוד וזולים יחסית בהשוואה למחשבים אחרים בשוק.
במחשבים מסוג זה רכיבי התצוגה ורכיבי העיבוד נפרדים.
הרכיבים הללו מחוברים לרוב זה לזה באמצעות כבלים או חיבורים אלחוטיים.
במחשבים מסוג זה קל יחסית לבצע התאמה אישית ולשדרג אותם לפי דרישות המשתמש.
מחשבים שולחניים מסוג זה מחוברים למערכות בידור ביתיות ומיועדים בדרך כלל בעיקר למטרות בידור.
הם כוללים צג עם חדות תמונה גבוהה, גרפיקה באיכות גבוהה, קול סראונד, וכרטיס טלוויזיה בנוסף לפיצ'רים הטיפוסיים במחשבים אישיים.
מחשבים שולחניים מסוג זה דומים למחשבים שולחניים מסוג "Full-sized", אך קטנים יותר בממדים הפיזיים.
במקרים רבים קשה יותר לבצע התאמה אישית ו/או שדרוג למחשבים שולחניים קומפקטיים, מחשבים אלו, נקראים גם מחשב מיני או מחשב זעיר.
השוואה בין מחשבים שולחניים למחשבים ניידים
מחשב לכל ילד הוא האלבום השני של צמד ההיפ הופ הישראלי כהן@מושון.
האלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2011 דרך היי פידליטי.
האלבום כולל 12 רצועות ורצועת בונוס שהופקו על ידי כהן, מיכאל מושונוב, יונתן ריקליס, אורי שוחט ועומר קליין.
מְחַשֵּׁב הוא אדם שעסק בביצוע חישובים מתמטיים לפני המצאת המחשבים האלקטרוניים.
המושג נמצא בשימוש מתחילת המאה ה-17 (הפניה הכתובה הידועה הראשונה מתוארכת לשנת 1613).
מסוף המאה התשע עשרה ואילך עבדו צוותי אנשים (לעיתים קרובות נשים) בביצוע חישובים ארוכים ומייגעים; העבודה חולקה בין אנשים אחדים, כך שניתן היה לעשותה במקביל, כאשר אנשים שונים עובדים על שלבים שונים בחישוב וכך מקצרים את הזמן הדרוש לביצוע החישוב כולו.
לעיתים קרובות נמסרו אותם חישובים לצוותים נפרדים, כדי לאמת את נכונות התוצאות.
אסטרונומים בתקופת הרנסאנס התייחסו לעצמם כ"מחשבים" כמו גם "מתמטיקאים" על שום שעיקר עבודתם היה חישובים מתמטיים של מיקומי כוכבי הלכת.
לעיתים קרובות הם שכרו "מחשב" שיסייע להם.
אנשי מקצוע בראשית דרכם עבדו לעיתים קרובות כ"מחשב" אצל מדענים אחרים עד שהצליחו להתקדם.
עבודתם של המחשבים נעשתה מאורגנת יותר כאשר האסטרונום הצרפתי אלכסיס קלוד קלרו (1713–1765) חילק את החישובים שקבעו את זמן חזרתו של שביט האלי עם שניים מעמיתיו, ג'וזף ז'רום לאלנד וניקול-ריין לפו.
בצוות עבדה במשך שנים רבות גם אישה אחת, מרי אדוארדס, שלא יכלה להתקדם שכן תחום מדעים לא היה פתוח בפני נשים.
גם באלמנך הימי של ארצות הברית, שנכתב בסביבות 1840, עבדה אישה אחת – מריה מיטשל, שהייתה אחת מהמחשבים המוכרים ביותר בצוות.
חידושים נוספים בתחום המחשוב האנושי כללו את עבודתם של קבוצת נערים שעבדו בחדר האוקטגון של מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' עבור האסטרונום המלכותי, ג'ורג' איירי בשנת 1835. הצעירים שבמחשבים של איירי היו בני חמש-עשרה והם עבדו על צבר נתונים אסטרונומי.
איירי יצר שיטת עבודה מסודרת שכללה מנהל צוות, טפסים, ושיטות סטנדרטיות לחישוב התוצאות ובדיקתן, ושיטה זו נשארה השיטה המקובלת לפעולות מחשוב בשמונים השנים הבאות.
סביב 1872, חיל האיתות של ארצות הברית יצר דרך חדשה לארגן את המחשוב האנושי כדי לעקוב אחר דפוסי מזג האוויר, וזאת באמצעות צוות מחשוב קטן שעיבד נתונים שאותם היה צריך לאסוף במהירות ולחשב במשמרות אינטנסיביות של שעתיים.
כל מחשב אנושי בודד היה אחראי רק לחלק מהנתונים.
בסוף המאה התשע עשרה ארגן אדוארד צ'ארלס פיקרינג ממצפה הכוכבים של הרווארד את "מחשבות הרווארד".
אנה ווינלוק, הייתה האישה הראשונה שהתקבלה לעבודה בו, בשנת 1875, ובשנת 1880 היה הצוות כולו מורכב מנשים בלבד.
התשלום למחשבת עמד על עשרים וחמישה סנט לשעה, אך הביקוש לעבוד שם הביא נשים רבות להציע לעבוד בחינם.
רבות מהנשים האסטרונומיות בתחילת המאה ה-20, כשהמפורסמות שביניהן הן פלורנס קושמן, הנרייטה סוואן ליוויט, ואנני ג'אמפ קנון, שעבדו עם פיקרינג בשנים 1888, 1893 ו-1896 בהתאמה.
קנון יכלה לסווג כוכבים בקצב של שלושה בדקה.
ויליאמינה פלמינג, אחת ממחשבות הרווארד, פרסמה את קטלוג Draper של הכוכבים בשנת 1890. הקטלוג המשיך להתעדכן על ידי מחשבות הרווארד והוסיף כוכבים חדשים בכרכים עוקבים.
אליזבת ויליאמס הייתה מעורבת בחישובים בחיפוש אחר כוכב לכת חדש, פלוטו, במצפה הכוכבים לוול.
בשנת 1893 הקים פרנסיס גולטון את הוועדה לביצוע חישובים סטטיסטיים שפעלה תחת החברה המלכותית.
הוועדה השתמשה בטכניקות מתקדמות למחקר מדעי ותמכה בעבודתם של מספר מדענים.
רפאל ולדון, המדען הראשון שנתמך על ידי הוועדה עבד עם אשתו, פלורנס טב ולדון, שהייתה המחשבת שלו.
ולדון השתמש בלוגריתמים ובטבלאות מתמטיות שיצר אוגוסט לאופולד קרל ולא הייתה לו מכונת חישוב.
מדען אחר, קארל פירסון, שהייתה לו מעבדה באוניברסיטת לונדון, העסיק בצוות המחשבים שלו גברים ונשים כאחד, שחלקם עבודו בתשלום ואחרים בהתנדבות.
אליס לי הייתה אחת מהמחשבות בשכר שלו שעבדה עם היסטוגרמות והתפלגויות כי בריבוע.
מחשבות אחרות בצוותו של פירסון היו ביאטריס ופרנסס קייב-בראון-קייב.
המעבדה של פירסון, בשנת 1906, שלטה באמנות הכנת לוחות לוגריתמים.
במלחמת העולם הראשונה הפך לראשונה החישוב למקצוע.
מספר רב של מחשבים אנושיים משני צידי המתרס ייצרו טבלאות בליסטיות, עזרי מדידה, טבלאות ניווט ושולחנות ארטילריה.
מאחר שהגברים היו בשדה הקרב, רוב המחשבים היו למעשה מחשבות, נשים שרבות מהן היו בעלות השכלה גבוהה ותארים במתמטיקה.
הדבר חזר על עצמו שוב במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר בארצות הברית.
גם שם מחשבים מילאו תפקידים בלתי נפרדים מהמאמץ המלחמתי, ורבות מהן היו נשים, לעיתים קרובות עם תארים במתמטיקה.
בשנות ה-40, נשכרו נשים לפרויקט מנהטן, והן סייעו למחקרים מספריים של הנוסחאות המורכבות הקשורות לביקוע גרעיני.
אחת מהמחשבות הראשונות, אליזבת ווב וילסון, שהייתה בוגרת אוניברסיטת ג'ורג 'וושינגטון, נשכרה על ידי הצבא בשנת 1918. וילסון "חיפשה משרה שתנצל את כישוריה המתמטיים".
מאוחר יותר סיפרה כי המלחמה חסכה ממנה את הצורך להשתתף באירועים החברתיים הבלתי-נגמרים בוושינגטון שבהם ציפו כולם ש"תשיג לעצמה בעל", ובמקום זאת היא הצליחה ליצור לעצמה קריירה.
לאחר המלחמה הפכה וילסון לאקטוארית, שעסקה בחישוב לוחות תוחלת חיים.
מלחמת העולם הראשונה קידמה את השימוש במחשבים ועם סיומה היה ברור כי ניתן להיעזר בתרומתם גם בתחומים אזרחיים.
אוניברסיטת ייל הכניסה שימוש במחשבים בקרן קאולס לכלכלה; בשנות השלושים הוקמה הלשכה הסטטיסטית של אוניברסיטת קולומביה; מחשבים עבדו גם באוניברסיטת אינדיאנה, מכללת מדינת איווה, ועוד.
משרדי ממשלה אימצו גם הם את השיטה, והעסיקו מחשבים, למשל במשרד החקלאות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוועדה הלאומית הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA, שהפכה לימים לנאס"א) השתמשה במחשבים אנושיים לתעתק נתונים מסרטי צלולויד וניירות אוסצילוגרפיים, וכך לקצר את עיבוד הנתונים שנדרשו המהנדסים לבצע.
ספרה הביוגרפי של מרגוט לי שטרלי "מאחורי המספרים" (שעובד לסרט בשם זהה בשנת 2016), מתאר קבוצה של נשים אפרו-אמריקאיות, בהן קתרין ג'ונסון, דורותי ווהן, ומרי ג'קסון, ששימשו כמחשבות בנאס"א לחישוב מסלולי הטיסה והחירום בחללית ידידות 7, שהייתה המשימה המאוישת הראשונה האמריקאית במסלול כדור הארץ.
החלה לשכור נשים שחורות כמחשבות משנת 1940, והמקצוע נחשב בזמנו לעבודה פשוטה ומייגעת.
מחשבת כזאת הייתה דורותי ווהן שהחלה את עבודתה בשנת 1943 במרכז המחקר לנגלי כשכירה מיוחדת לסיוע במאמץ המלחמתי, ומי שבאה לפקח על West Area Computers, קבוצת נשים אפרו-אמריקניות שעבדו כמחשבות בלנגלי.
הן קבלו אות הערכה על מסירותן רק כשישים שנה מאוחר יותר, ב-8 בנובמבר 2019 כאשר הוענקה להן מדליית הזהב של הקונגרס:"בהוקרה לכל הנשים ששימשו כמחשבות, מתמטיקאיות ומהנדסות בוועדה המייעצת הלאומית לאווירונאוטיקה ומינהל התעופה והאווירונטיקה הלאומית בין 1930 ל-1970".
בישראל עמד צוות של מחשבות לשירותו של פרופ' חיים לייב פקריס במכון ויצמן למדע, לשם חישובים במחקריו בפיזיקה, גאופיזיקה, מטאורולוגיה ועוד.
פקריס לא הסתפק בכך, ולשם חישוביו יזם את בניית המחשב הראשון בישראל - ויצק.
מחשבים אנושיים הם שחישבו וערכו את לוחות הלוגריתמים במערב אירופה במאה ה-18 וה-19, למשל אלה לטריגונומטריה.
אף על פי שלוחות אלה התפרסמו לרוב בשמו של המתמטיקאי הראשי המעורב בפרויקט, הם היו למעשה פרי עבודתם של צבא מחשבים ומחשבות לא ידועים.
ככל שהתחום הלך והתפתח, היה צורך בלוחות מדויקים יותר ויותר לניווט והנדסה.
על מנת להשיג את הדיוק הנדרש, היו מחלקים את הפרויקט למספר רב של חלקים ושלבים.
המחשבים, שהיו לעיתים קרובות מחשבות, נשים משכילות מהמעמד הבינוני, שהצו החברתי גזר עליהן שלא לעבוד ואף להישאר בביתן, קבלו חבילות חישובים בדואר ושלחו אותן חזרה עם סיום החישובים
וילמינה פאטון סטיבנס פלמינג הייתה מחשבת ואסטרונומית סקוטית שהייתה חלק מ"מחשבות הרווארד" במהלך הקריירה שלה, היא סייעה לפתח מערכת משותפת להגדרה של כוכבים, וקטלגה רבבות כוכבים ותופעות אסטרונומיות אחרות.
היא ידועה במיוחד עבור גילוי ערפילית ראש הסוס בשנת 1888.
כתוצאה מפעולות החישוב של "מחשבות הרווארד", פרסם פיקרינג בשנת 1890 את קטלוג הנרי דראפר הראשון (Henry Draper Catalogue), שכלל יותר מ-10,000 כוכבים מסווגים לפי הספקטרום שלהם.
מאוחר יותר הגיעו לסיווג 225,300 כוכבים לפי נתונים ספקטרליים שלהם.
קטלוג זה בגרסתו המורחבת והמשודרגת משמש את האסטרונומיה עד היום.
פיקרינג החל להעסיק את אנטוניה מורי, בוגרת מכללת ואסר, שתסווג מחדש כמה כוכבים.
מורי עשתה עבודה רחבה יותר, ועיצבה מחדש את שיטת הסיווג.
הסיווג החדש פורסם בשנת 1897
הנרייטה ברבור לוויט הבחינה שכל הכוכבים המשתנים בענן מגלן הקטן הם בערך באותו מרחק מכדור הארץ, דבר זה הוביל אותה לגלות ב-1908 כי קיים קשר בין זמן מחזור הבהירות של משתנה קפאידי לבין הבהירות המוחלטת שלו.
גילוי זה הוביל להבנת גודלו של היקום וגילו של היקום, ומשתנים קפאידים הם עדיין כלי חיוני למדידה של מרחקים קוסמולוגיים.
אנני ג'אמפ קאנון, בוגרת וולסלי קולג', עבדה כמחשבת ואחר כאסטרונמית.
עבודתה המרכזית שבזכותה התפרסמה היא סיווג ספקטרלי של כוכבים.
היא זכתה במדליית הנרי דרייפר לשנת 1931. ב-1938 קיבלה משרה קבועה במצפה הכוכבים של הרווארד.
קתרין ג'ונסון שעבדה כמתמטיקאית ומחשבת עבור נאס"א תרמה תרומה מכרעת להצלחתן של הטיסות המאוישות של נאס"א, ובכך לתוכנית החלל האמריקאית בכללותה.
בעבודתה כמחשבת היא הייתה ידועה ביכולתה לבצע חישובים מסובכים במהירות ובדיוק, והיא חישבה רבים ממסלולי הטיסה והחירום של טיסות נאס"א.
ב-1959 חישבה את המסלול של משימת מרקורי-רדסטון 3, משימת החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית במסגרת תוכנית מרקורי, בה שוגר לחלל האסטרונאוט אלן שפרד.
בהמשך עסקה באפיון המחשבים האלקטרוניים הדיגיטליים הראשונים ובהטמעתם בנאס"א.
ככל שהמחשבים האלקטרוניים נהיו זמינים יותר, לא היה צורך עוד במחשבים האנושיים.
ריצ'רד פיינמן, שהיה איש צוות זוטר בלוס אלאמוס ארגן תחרות בין צוות המחשבות למחשב IBM שבמסגרתה היה עליהם לבצע חישוב עבור הפצצה.
במשך יומיים שמרו המחשבות על תיקו עם המכונה עד שהתעייפו, והמחשב ניצח ביום השלישי.
מקצת הנשים שעבדו כמחשבות גויסו לדור הראשון של מתכנתי המחשבים.
כשהותקן לראשונה ENIAC (המחשב הדיגיטלי האלקטרוני הראשון בעולם שנבנה באוניברסיטת פנסילבניה במהלך מלחמת העולם השנייה), גויס לשם הפעלתו צוות מבין המחשבים האנושיים, כך שמתכנתות המחשבים הראשונות בעולם היו נשים: קיי מקנולטי, בטי הולברטון, מרלין מלצר, רות ליכטרמן, בטי ג'ין ג'נינגס ופראן בילאס.
מחשב ההנחיה של החללית אפולו הוא מחשב דיגיטלי שיוצר עבור תוכנית אפולו והותקן בכל תא פיקוד (CM) ובכל רכב נחיתה ירחי (LM).
ה-AGC סיפק מחשוב וממשקים אלקטרוניים עבור הנחיה, ניווט ובקרה של חלליות אלו.
אורך המילה של ה-AGC הוא 16 סיביות – 15 סיביות נתונים וסיבית זוגיות אחת.
רוב התוכנה ב-AGC מאוחסנת בזיכרון מיוחד לקריאה בלבד המכונה זיכרון ליבה שזור , שנוצר על ידי אריגה של חוטים דרך ליבות מגנטיות וסביבן.
ל־AGC יש גם כמות קטנה של זיכרון ליבה מגנטית לקריאה וכתיבה.
אסטרונאוטים תקשרו עם ה-AGC באמצעות צג ומקלדת בשם DSKY.
את ה-AGC ואת ממשק המשתמש שלו, ה־DSKY, פיתחה MIT אינסטרומנטיישן לברטורי בתחילת שנות ה-60 עבור תוכנית אפולו.
הם הוטסו לראשונה בשנת 1966. ה-AGC היה המחשב הראשון המבוסס על מעגלים משולבים מסיליקון.
ביצועי המחשב היו דומים לביצועי הדור הראשון של המחשבים הביתיים מסוף שנות ה-70, כמו אפל II, TRS-80 וקומודור PET.
את משימות תוכנית ג'מיני, הטיסו אסטרונאוטים ידנית באמצעות מוטות בקרה; לעומת זאת, את רוב תוכנית אפולו, למעט זמן קצר במהלך הנחיתות על הירח, הטיסו מחשבים.
בכל טיסה אל הירח היו שני AGC, אחד בתא הפיקוד ואחד ברכב הנחיתה הירחי, למעט משימת אפולו 8 שלא כללה נחיתה על הירח.
ה-AGC היה מרכז מערכת ההנחיה, הניווט והבקרה (GNC) של תא הפיקוד.
ברכב הנחיתה הירחי, הפעיל ה-AGC את ה־PGNCS (מערכת הנחיה, ניווט ובקרה ראשית, קרי: "פינגס").
בכל משימה אל הירח היו שני מחשבים נוספים, מלבד ה־AGC:
המחשב הדיגיטלי של רכב השיגור (LVDC) שהותקן על טבעת המכשור של המשגר סטורן 5.
מערכת הנחיית ביטול הנחיתה (AGS, מבוטא "אגְס") של רכב הנחיתה הירחי, לשימוש במקרה של כשל ב־PGNCS של רכב הנחיתה הירחי.
ה-AGS יכול לשמש להמראה מהירח ולמפגש עם תא הפיקוד, אך לא לנחיתה.
ה-AGC תוכנן במעבדת צ'ארלס סטארק דרייפר על ידי צ'ארלס סטארק דרייפר.
את תכנון החומרה הוביל אלדון סי הול .
את ארכיטקטורת המחשב תכננו בהתחלה ג'יי האלקום לנינג (J.
את חומרת הטיסה ייצרו ריית'יאון.
הרב תלר היה גם הוא בצוות האדריכלים.
בעקבות השימוש בשבבי מעגלים משולבים בפלטפורמת הניטור הבין-פלנטרית (חלק מתוכנית אקספלורר) בשנת 1963, אומצה טכנולוגיית זו מאוחר יותר עבור ה-AGC.
מחשב הטיסה של החללית אפולו היה המחשב הראשון שהשתמש בשבבי מעגלים משולבים העשויים סיליקון.
בגרסת בלוק I היו 4,100 מעגלים משולבים, שכל אחד מהם הכיל שער NOR יחיד בעל שלוש כניסות.
בגרסה המאוחרת יותר, בלוק II (שבה השתמשו בטיסות המאוישות), היו כ-2,800 מעגלים משולבים, בעיקר שערי NOR כפולים עם שלוש כניסות בכל אחד ומספר קטן יותר של מַרחֵבים (expanders) ומגברי חישה.
המעגלים המשולבים, מבית פיירצ'יילד סמיקונדקטור , יושמו בלוגיקת נגד-טרנזיסטור במארז שטוח .
הם חוברו באמצעות עיטוף חוטים.
לאחר מכן, קובע החיווט באמצעות פלסטיק אפוקסי יצוק.
השימוש בסוג יחיד של מעגלים משולבים (שער NOR כפול בעל 3 כניסות) בכל ה-AGC, מנע בעיות בתכנון שנוצרו במחשבים מוקדמים אחרים, כמו מחשב ההנחיה של הטיל הבליסטי מיניטמן II , ששילב לוגיקת דיודה-טרנזיסטור ושערי לוגיקת דיודות .
בניית כל המחשב מסוג מעגל משולב יחיד התאפשר משום ששערי NOR הם שערים לוגיים אוניברסליים שמהם ניתן ליצור כל שער אחר (מערכת פעולות שלמה), אם כי במחיר של שימוש בשערים נוספים.
למחשב היה זיכרון ליבה מגנטי מחיק בגודל של 2,048 מילים וזיכרון ליבה שזור לקריאה בלבד בגודל של 36,864 מילים.
לשניהם היו זמני מחזור של 11.72 מיקרו שניות.
אורך כל מילה בזיכרון היה 16 סיביות: 15 סיביות נתונים וסיבית זוגיות אחת.
חלוקת הסיביות במילים בתוך המעבד הייתה 14 סיביות נתונים, סיבית גלישה אחת וסיבית סימן אחת (בייצוג המשלים ל-1).
ל-AGC היה ממשק משתמש בשם DSKY (ראשי תיבות של display and keyboard – צג ומקלדת, מבוטא "דיסקי").
הוא נבנה ממערך נורות לחיווי, צגים ספרתיים ומקלדת הדומה ללוח מקשים של מחשבון.
הפקודות הוזנו כמספרים דו ספרתיים.
מספרים אלו כונו "פועל" ו"שם עצם".
ה"פועל" תיאר את סוג הפעולה שיש לבצע ו"שם עצם" ציין אלו נתונים יושפעו מהפעולה שצוינה בפקודת ה"פועל".
כל ספרה הוצגה בצבע ירוק (530 ננומטר) בתצוגת שבעה מקטעים של אלקטרולומינסנציה במתח גבוה; אלה הופעלו על ידי ממסרים אלקטרומכניים שהגבילו את קצב עדכון הספרות.
ניתן היה להציג ב-DSKY שלושה מספרים באורך של חמש ספרות, בבסיס אוקטלי או עשרוני, והם הציגו בדרך כלל וקטורים כגון כיוון החללית או שינוי המהירות הנדרש (ΔV).
אף על פי שהנתונים אוחסנו בזיכרון המחשב ביחידות מטריות, הם הוצגו ביחידות המקובלות בארצות הברית.
ממשק זה, הדומה בסגנונו למחשבון, היה הראשון מסוגו.
בתא הפיקוד היו שני ממשקי DSKY המחוברים ל-AGC; אחד בלוח הבקרה הראשי והשני באגף הציוד התחתון, ליד הסקסטנט ששימש לכיול מערכת ההנחיה האינרציאלית.
ברכב הנחיתה הירחי היה DSKY יחיד.
מחוון גישת מנחה טיסה (FDAI), בו שלט ה-AGC, מוקם מעל ה-DSKY בלוח הבקרה של המפקד וברכב הנחיתה הירחי.
התייחסות התזמון של AGC הגיעה משעון קריסטל בתדר של 2.048 מגה-הרץ.
תדר השעון חולק בשניים כדי לייצר אות שעון ארבע פאזי בתדר של 1.024 מגה-הרץ שבו השתמש ה-AGC לביצוע פעולות פנימיות.
גם תדר שעון זה חולק בשניים כדי לייצר אות של 512 קילו-הרץ הנקרא תדר אב; אות זה שימש לסנכרון מערכות חיצוניות של החללית אפולו.
תדר האב חולק עוד יותר באמצעות סקלר (scaler), תחילה בחמישה באמצעות מונה טבעתי להפקת אות של 102.4 קילו-הרץ.
אות זה חולק בשניים עוד 17 פעמים.
שלב F10 (100 הרץ) הוזן בחזרה ל-AGC כדי להגדיל את שעון הזמן האמת ומונים אוטומטיים אחרים באמצעות PINC .
שלב ה-F17 שימש להפעלת ה-AGC לסירוגין כאשר הוא פעל במצב המתנה.
ל-AGC היו ארבעה אוגרים ראשיים, כל אחד מהם בגודל של 16 סיביות, ששימשו לחישובים כלליים:
A – צובר ראשי לחישובים כלליים
Z – מונה התוכנית – כתובת הפקודה הבאה שתתבצע
Q – שומר את כתובת החזרה לאחר פקודות TC
L – המילה מהסדר הנמוך של המכפלה לאחר פקודת כפל (MP)
בנוסף, היו ארבע כתובות בזיכרון הליבה, כתובות 20–23, שכונו מיקומי עריכה משום שכל מידע שהיה מאוחסן בהן היה מוזז או מסובב במיקום סיביות אחד, למעט כתובת 23 שהמידע שנכתב אליה הוזז ימינה בשבע מיקומי סיביות.
דבר זה היה משותף לבלוק I ולבלוק II.
מלבד האוגרים הראשיים, היו ל-AGC אוגרים נוספים:
S – אוגר כתובת זיכרון באורך של 12 סיביות
Bank/Fbank – אוגר 5 סיביות המשמש לבחירת בנק ROM של 1 קילו-מילים בעת פנייה לכתובת בזיכרון הקבוע
Ebank – אוגר 3 סיביות המשמש לבחירת בנק RAM של 256 מילים בעת פנייה לכתובת בזיכרון המחיק
Sbank ("סופר-בנק") – הרחבה של סיבית יחידה ל-Fbank.
סיבית זו נדרשת משום שלא ניתן לגשת ל-4 קילו-מילים האחרונות מתוך ה-36 קילו-מילים של ה-ROM באמצעות Fbank בלבד.
SQ – אוגר פקודה של 4 סיביות.
מכיל את הפקודה הנוכחית שמתבצעת
G – אוגר חוצץ הזיכרון, באורך של 16 סיביות, המשמש לאחסון מילות נתונים המגיעות אל הזיכרון וממנו
X – אחת משתי הכניסות של המחבר הלוגי (המחבר מבצע את כל הפעולות האריתמטיות בשיטת המשלים ל-1) או 1 שמתווסף למונה התוכנה (אוגר Z)
Y – הקלט השני של המחבר הלוגי
U – לא ממש אוגר, אלא הפלט של המחבר הלוגי (סכום תוכן אוגרים X ו-Y בשיטת המשלים ל-1)
B – אוגר חוצץ לשימוש כללי.
משמש גם לקדם-הבאה (pre-fetch) של הפקודה הבאה.
בתחילת הפקודה החדשה, הסיביות העליונות של אוגר B (המכילות את קוד הפעולה הבא) מועתקות לאוגר SQ, והסיביות התחתונות (הכתובת) מועתקות לאוגר S.
C – לא אוגר בפני עצמו, אלא המשלים של אוגר B
סט הפקודות כלל 3 סיביות עבור קוד הפעולה ו-12 סיביות עבור הכתובת.
לפי מבנה זה, יש לכל היותר 8 פקודות, שכל אחת מהן יכולה לפעול על כל מקום בזיכרון (בהנחה שהזיכרון מורכב מ-4,096 מילים).
עם זאת, מכיוון שמספר הפקודות הנדרשות עלה, הוצג קידוד מורכב יותר לפקודות, והוצגו כמה סוגי קידוד חדשים:
פקודות הפועלות רק על זיכרון מחיק (כמו כתיבה לזיכרון או החלפה) יכולות להשתמש במרחב כתובות של 10 סיביות בלבד, לפיכך ניתן לקודד פקודות כאלו ב-5 סיביות.
שתי הסיביות הנוספות כונו "קוד רבעון" או "QC".
חמש עשרה הפקודות הבסיסיות הופעלו ישירות על ידי קוד הפעולה.
תשע עשרה הפקודות המורחבות הופעלו על ידי ביצוע פקודת EXTEND (שקודדה כפקודת TC מיוחדת – TC 6) לפני הפקודה.
הפקודות של בלוק II כללו את הפקודות הבאות:
פקודת הסתעפות ללא תנאי לכתובת המצוינת בפקודה.
כתובת החזרה נשמרת אוטומטית באוגר Q, כך שניתן להשתמש בפקודת TC לקריאה לתת-שגרות.
הערך המוחלט המופחת (DABS) של המספר שאוחזר מכתובת הזיכרון שצוינה בפקודה חושב ואוחסן באוגר A: אם המספר היה גדול מאפס, ה-DABS מקטין את ערכו ב-1. אם המספר היה שלילי, כל הסיביות שלו נהפכות (הפיכת המספר לחיובי) ולאחר מכן ערכו מופחת באחד.
אם המספר היה אפס, ערכו נשמר כפלוס אפס.
השלב האחרון ב-CCS הוא דילוג לאחת מארבע אפשרויות בהתאם למספר שאוחזר מהזיכרון.
אם המספר היה גדול מ-0, CCS מדלג לפקודה שנמצאת בזיכרון מיד לאחר ה-CCS.
אם המספר הוא פלוס אפס, CCS מדלג לפקודה השנייה שאחרי ה-CCS.
מספר קטן מאפס גורם לדילוג לפקודה השלישית שאחרי ה-CCS, ומינוס אפס גורם לדילוג לפקודה הרביעית אחרי CCS.
המטרה העיקרית של הספירה הייתה לאפשר ללולאה רגילה, הנשלטת על ידי מונה חיובי, להתחיל בפקודת TC ולהסתיים בפקודת CCS (מקביל ל-BCT ב-IBM 360).
מוסיף לפקודה הבאה את המספר שאוחזר מהכתובת שצוינה בפקודה.
ניתן להשתמש ב-INDEX כדי להוסיף או להחסיר ערך אינדקס מכתובת בסיס שמציין אופרנד הפקודה שאחרי פקודת ה-INDEX.
שיטה זו משמשת לחיפוש במערכים ובטבלאות.
מכיוון שההוספה חלה על שתי מילים שלמות, פקודה זו שימשה גם לשינוי קוד הפעולה בפקודה הבאה (פקודות מורחבות).
מקרה מיוחד של INDEX (INDEX 17).
פקודה זו מחזירה את המחשב לתוכנית הראשית, מהמקום בו היא הופסקה לאחר פסיקה.
החלפת תוכן הזיכרון עם תוכן אוגר A.
אם דגל הגלישה מונף, אז הגלישה מתוקנת על ידי אחסון הסיבית השמאלית ביותר מבין 16 הסיביות של אוגר A כסיבית סימן בזיכרון.
טוען את אוגר A עם המספר הנגדי (המשלים ל-1) של הנתונים הנמצאים בכתובת הזיכרון שצוינה.
שומר את אוגר A בכתובת הזיכרון שצוינה.
TS גם מזהה ומתקן גלישות.
אם דגל הגלישה מונף, אוגר A מאוחסן בזיכרון וסיבית הסימן בזיכרון מועתקת מהסיבית השמאלית ביותר של אוגר A.
לאחר מכן אוגר A משתנה ל-+1 או -1 בהתאם לסוג הגלישה (גלישה כתוצאה מחיבור או מחיסור, בהתאמה), והתוכנה מדלגת על הפקודה הבאה.
בכל פעם שגלישה היא אירוע אפשרי אך חריג, המתכנת כתב לאחר ה-TS פקודת TC (קריאה לתת-שגרה) לקוד המטפל בנתונים ללא גלישה.
כאשר זוהי אפשרות שכיחה (כמו בחיבור וחיסור בדיוק גבוה), נכתבה לאחר ה-TS פקודת CAF 0 להשלמת היווצרות הנשא (+1, 0 או -1) לתוך המילה הבאה.
זוויות נשמרו בדַיִק יחיד; מרחקים ומהירויות בדיק כפול; וזמן בדיק שָלוּש.
חיבור תוכן כתובת הזיכרון ואוגר A ושמירת התוצאה ב-A.
2 הסיביות השמאליות ביותר של A עשויות להיות שונות לפני או אחרי ה-AD, דבר המורה על גלישה.
שומר באוגר A את תוצאת הפעולה הבוליאנית AND של תוכן הזיכרון בכתובת הנתונה ואוגר A.
העתקת הנתונים מהכתובת שצוינה בפקודה לאוגר A.
TCF (העבר שליטה לזיכרון הקבוע)
הסתעפות ללא תנאי לכתובת המצוינת בפקודה (כתובת הנמצאת בזיכרון הקבוע).
DAS (חיבור כפול ושמירה בזיכרון)
חיבור שני מספרים בדַיק כפול.
כלומר, כל אחד משני המספרים מורכב משתי מילים; המספר הראשון נמצא באוגרים A ו-L והמספר השני בנמצא בזיכרון בכתובת המצוינת בפקודה ובכתובת העוקבת לה.
הסכום נשמר באותו מיקום בזיכרון.
לאחר החיבור, אוגר L משתנה לפלוס אפס.
אם יש גלישה, היא נשמרת באוגר A כ־1 או -1, לפי סוג הגלישה.
אם אין גלישה, אוגר A משתנה גם הוא לפלוס אפס.
LXCH (החלף את אוגר L)
בדיוק כמו XCH רק שמחליפה את תוכן אוגר L עם תוכן כתובת הזיכרון.
מגדיל ב-1 את תוכן הזיכרון בכתובת המצוינת.
חיבור תוכן הזיכרון לאוגר A ושמירת התוצאה בזיכרון.
החלפת שני מספרים בדיק כפול.
המספר הראשון נמצא באוגרים A ו-L והמספר השני בנמצא בזיכרון בכתובת המצוינת ובכתובת העוקבת לה.
הכפלת תוכן אוגר A בתוכן כתובת הזיכרון.
המכפלה היא באורך של שתי מילים; המילה מהסדר הגבוה של המכפלה מאוחסנת באוגר A והמילה מהסדר הנמוך מאוחסנת באוגר L.
לשני חלקי המכפלה יש סימן זהה.
חילוק תוכן המספר המאוחסן באוגרים A ו-L במספר המאוחסן בכתובת הזיכרון הנתונה.
המנה אוחסנה באוגר A והערך המוחלט של השארית אוחסן באוגר L.
חיסור (חיבור המספר הנגדי) של הנתונים בכתובת הזיכרון מתוכן אוגר A.
הפעלת AND על ערוץ קלט/פלט ואוגר A, ושמירת התוצאה באוגר A.
הפעלת AND על ערוץ קלט/פלט ואוגר A, ושמירת התוצאה באוגר A ובערוץ הנתון.
הפעלת OR על ערוץ קלט/פלט ואוגר A, ושמירת התוצאה באוגר A.
הפעלת OR על ערוץ קלט/פלט ואוגר A, ושמירת התוצאה באוגר A ובערוץ הנתון.
הפעלת XOR על ערוץ קלט/פלט ואוגר A, ושמירת התוצאה באוגר A.
פסיקה מלאכותית שניתנת להפעלה דרך התוכנה עצמה, ללא אות פסיקה אמיתי שמגיע אל המעבד.
הפקודה נקראת על שם אד סמלי שביקש שתהיה פקודה כזו.
מעולם לא השתמשו בפקודה זו מלבד פעם אחת בתוכנת הבדיקה של אד.
BZF (אם 0, קפוץ לזיכרון הקבוע)
אם אוגר A שווה ל-0, המעבד קופץ לכתובת הנתונה.
אם לא, התוכנה ממשיכה כרגיל.
מחסרת שני מספרים חיוביים חסרי סימן ומחזירה תוצאה עם סימן בשיטת המשלים ל-1.
בדיוק כמו XCH רק שמחליפה את תוכן אוגר Q עם תוכן כתובת הזיכרון.
מגדיל את הערך המוחלט של תוכן תא הזיכרון הנתון.
כלומר, אם המספר חיובי הוא מוגדל ב-1, ואם הוא שלילי הוא מוקטן ב-1.
מקטין את הערך המוחלט של תוכן תא הזיכרון הנתון.
כלומר, אם המספר חיובי הוא מוקטן ב-1, ואם הוא שלילי הוא מוגדל ב-1. אם הוא שווה ל-+0 או -0, הוא נשאר ללא שינוי.
העתקת מספר בדיק כפול מהזיכרון בכתובת המצוינת ובכתובת העוקבת לה, לאוגרים A ו-L.
העתקת מספר בדיק כפול, הנגדי למספר בכתובת המצוינת ובכתובת העוקבת לה, אל אוגרים A ו-L.
BZMF (קפוץ אם 0 או שלילי לזיכרון הקבוע)
אם אוגר A שווה ל-0 או למספר שלילי, המעבד קופץ לכתובת הנתונה.
הפקודות בוצעו בקבוצות של 12 שלבים, הנקראים פעימות תזמון (TP1 עד TP12).
כל קבוצה של 12 פעימות תזמון נקראה רצף משנה (subsequence) של הפקודה.
פקודות פשוטות, כגון TC, מבוצעות ברצף בודד של 12 פעימות.
פקודות מורכבות יותר דורשות מספר רצפי משנה.
פקודת כפל (MP), לדוגמה, אורכת 3 רצפי משנה: רצף משנה ראשוני שנקרא MP0, ואחריו רצף משנה MP1, ולאחר מכן רצף משנה MP3 שסיים את הפקודה.
בבלוק I פקודה זו ארכה 8 רצפי משנה.
כל פעימת תזמון ברצף המשנה יכולה להפעיל עד 5 פעימות בקרה.
פעימות הבקרה הן האותות שיוצרות את הפקודה בפועל, כגון קריאת תוכן אוגר לתוך אפיק הנתונים או כתיבת נתונים מהאפיק לתוך אוגר.
זיכרון בלוק I היה מאורגן בבנקים של קילו-מילים.
הבנק הנמוך ביותר (בנק 0) היה זיכרון מחיק (RAM).
כל הבנקים הבאים היו בנקי זיכרון קבוע (ROM).
לכל פקודה של ה-AGC היה שדה כתובת באורך של 12 סיביות.
הסיביות התחתונות (1–10) התייחסו לזיכרון שבתוך כל בנק.
בנקים 3 ומעלה נקראו זיכרון קבוע הניתן להחלפה מכיוון שהבנק הנבחר נקבע על ידי תוכן אוגר הבנקים.
בבלוק II הורחב מרחב הכתובות על ידי בחירת בנק באמצעות אוגרים: Fbank (לזיכרון הקבוע) ו-Ebank (לזיכרון המחיק).
הזיכרון היחיד מכל סוג שניתן היה לגישה בכל זמן נתון היה הבנק הנוכחי (על פי תוכן האוגרים), בתוספת זיכרון קבוע וזיכרון מחיק שהיה ניתן לגשת אליהם תמיד, בלי קשר לתוכן האוגרים.
בנוסף, האוגר Fbank היה יכול לגשת ל-32 קילו-מילים לכל היותר, כך שנדרש אוגר נוסף – Sbank ("סופר-בנק") – כדי לגשת ל-4 קילו-מילים האחרונים.
בתחילה היו בבלוק I 12 קילו-מילים של זיכרון קבוע, אך מאוחר יותר הוגדל הזיכרון ל-24 קילו-מילים.
בבלוק II היו 36 קילו-מילים של זיכרון קבוע ו-2 קילו-מילים של זיכרון מחיק.
ה-AGC העביר נתונים אל הזיכרון וממנו דרך אוגר G בתהליך שנקרא מחזור זיכרון.
מחזור הזיכרון ארך 12 פעימות תזמון (11.72 מיקרו-שניות).
המחזור מתחיל בפעימת תזמון 8 של רצף המשנה הקודם, כאשר ה-AGC טוען לאוגר S את כתובת הזיכרון הקבוע שממנה יש להביא את הנתונים.
מחזור הזיכרון של ה-AGC התרחש ברציפות לאורך כל פעילות ה-AGC.
בפקודות הזקוקות לנתונים מהזיכרון, המחשב ניגש לאוגר G במהלך פעימות תזמון 7–10. אם ה-AGC שינה את מילת הזיכרון שבאוגר G, המילה שהשתנתה נכתבה בחזרה לזיכרון לאחר פעימת תזמון 10. בדרך זו, מילות נתונים עברו מהזיכרון לאוגר G ובחזרה לזיכרון.
15 הסיביות התחתונות של כל מילת זיכרון הכילו פקודות או נתונים, כאשר על כל מילה מכילה סיבית נוספת שמוודאת שהמילה נקראה כמו שצריך מהזיכרון – סיבית זוגיות.
ערכה של סיביות זו, 0 או 1, נקבע כך שמספר ה-1 בכל מילת זיכרון יהיה תמיד מספר אי-זוגי (כולל סיבית הזוגיות), כלומר זוהי סיבית זוגיות אי־זוגית.
מעגל בדיקת זוגיות בדק את סיבית הזוגיות במהלך כל מחזור זיכרון; אם הביט לא תאם את הערך הצפוי, המחשב הבין שמילת הזיכרון פגומה ונורית אזעקת זוגיות נדלקה.
ל-AGC היו חמישה סוגי פסיקות:
Dsrupt – הופעלה במרווחי זמן קבועים כדי לעדכן את תצוגת המשתמש, ה־DSKY.
Erupt – נוצרה כתוצאה מכשלי חומרה או מאזעקות שונות.
Keyrupt – הורתה על לחיצה על מקש בלוח המקשים של ה־DSKY.
T3Rrupt – נוצרה במרווחי זמן קבועים על פי טיימר בחומרת המחשב כדי לעדכן את שעון הזמן אמת של ה-AGC.
Uprupt – נוצרה בכל פעם שנטענה מילה של 16 סיביות של נתוני כינוס (uplink data) לתוך ה-AGC.
ה-AGC הגיב לכל פסיקה על ידי הפסקה זמנית של התוכנית הנוכחית, ביצוע שגרת שירות קצרה עבור הפסיקה, וחידוש התוכנית שהופסקה.
ל-AGC היו גם 20 מונים אוטומטיים, כלומר מונים שהוגדלו או הוקטנו, אך לא לפי קוד התוכנה, אלא כתוצאה מאותות חיצוניים למחשב.
מונים אלו היו מיקומי זיכרון שמנו כלפי מעלה או מטה, או אוגרי זיזה.
המונים גדלו, קטנו או הוזזו בתגובה לאותות פנימיים.
פעולות הגדלה (PINC), הפחתה (MINC) או הזזה (SHINC) טופלו על ידי רצף מיקרו־פקודות יחיד שהיה יכול לפעול בין כל שתי פקודות רגילות.
פסיקות עלולות להיות מופעלות כאשר המונים עלו על גדותיהם.
הפסיקות T3rupt ו-Dsrupt נוצרו כאשר המונים שלהם, המופעלים על ידי שעון בתדר של 100 הרץ, גלשו לאחר ביצוע רצפי משנה רבים של PINC.
הפסיקה Uprupt הופעלה לאחר שהמונה שלה, המבצע את הרצף SHINC, העביר 16 סיביות של נתוני כינוס לתוך ה-AGC.
ל-AGC היה מצב חיסכון בחשמל שנשלט על ידי מתג אַפשר המתנה.
מצב זה כיבה את החשמל ל-AGC, למעט שעון ה-2.048 מגה-הרץ והסקלר (scaler).
אות F17 מהסקלר הפעיל את החשמל ל-AGC ואת ה-AGC מחדש במרווחים של 1.28 שניות.
במצב זה, ה-AGC ביצע פונקציות חיוניות, בדק את המתג אפשר המתנה, ואם הוא היה עדיין מופעל, כיבה את החשמל וחזר למצב שינה עד לאות F17 הבא.
במצב המתנה, ה-AGC ישן רוב הזמן; לכן הוא לא היה ער כדי לבצע את פקודת PINC הדרושה כדי לעדכן את שעון הזמן אמת של ה-AGC במרווחים של 10 מילי־שניות.
כדי לפצות, אחת הפונקציות שביצע ה-AGC בכל פעם שהוא התעורר במצב המתנה הייתה לעדכן את שעון הזמן אמת ב-1.28 שניות.
מצב המתנה תוכנן להפחית את ההספק ב-5 עד 10W (מ-70W) במהלך טיסה באמצע המסלול כאשר לא היה צורך ב-AGC.
עם זאת, בפועל, ה-AGC נותר דולק במהלך כל שלבי המשימה והתכונה הזו מעולם לא הייתה בשימוש.
ל-AGC היו אפיקי קריאה וכתיבה של 16 סיביות.
המחשב היה יכול להעביר נתונים מאוגרים מרכזיים (A, Q, Z או L) או מאוגרים פנימיים אחרים לאפיק הקריאה באמצעות אות בקרה.
אפיק הקריאה חובר ישירות לאפיק הכתיבה, כך שכל הנתונים המופיעים באפיק הקריאה הופיעו בו זמנית גם באפיק הכתיבה.
אותות בקרה אחרים יכולים להעתיק נתונים מאפיק הכתיבה בחזרה לאוגרים וכדומה.
העברות נתונים פעלו כך: לדוגמה, כדי להעביר את כתובת הפקודה הבאה מאוגר B לאוגר S, ניתן אות הבקרה RB (קרא את אוגר B); אות זה גרם לכתובת לעבור מאוגר B לאפיק הקריאה, ולאחר מכן לאפיק הכתיבה.
אות בקרה WS (כתוב באוגר S) העתיק את הכתובת מאפיק הכתיבה אל אוגר S.
ניתן היה לקרוא את תוכנם של מספר אוגרים לתוך אפיק הקריאה בו זמנית.
כאשר דבר זה התרחש, בוצעה פעולת OR לוגי על הנתונים מהאוגרים.
תכונת OR זו שימשה ליישום פקודת MASK – פקודת AND לוגי.
ל-AGC אין יכולת מקורית לבצע AND לוגי, אבל הוא יכול לבצע OR לוגי דרך אפיק הכתיבה ולהפוך את הנתונים דרך אוגר C, וכך, על ידי משפט דה מורגן, ניתן לבצע AND לוגי – הופכים את שני האופרנדים, מבצעים עליהם OR לוגי דרך אפיק הנתונים, ולאחר מכן הופכים את התוצאה.
תוכנת ה-AGC נכתבה בשפת האסמבלי של ה-AGC ונשמרה בזיכרון ליבה שזור.
חלק הארי של התוכנה נשמר בזיכרון זה – זיכרון לקריאה בלבד – ולכן לא ניתן היה לשנות אותו בעת פעולת המחשב, אך חלקים מרכזיים של התוכנה אוחסנו בזיכרון הליבה המגנטית, אותם יכלו האסטרונאוטים לשנות אותם באמצעות ממשק ה-DSKY, כפי שנעשה במשימת אפולו 14.
עקרונות התכנון שפותחו עבור ה-AGC ב-MIT אינסטרומנטיישן לברטורי, בהנחייתו של צ'ארלס דרייפר בסוף שנות ה-60, הפכו לבסיס להנדסת תוכנה בימינו, במיוחד בשל תכנון מערכות אמינות המבוססות על תוכנה אסינכרונית, תזמון עדיפות, בדיקות ויכולת החלטה אנושית בלולאה .
כאשר הוגדרו דרישות התכנון של ה-AGC, לא היו קיימות תוכנות וטכניקות תכנות נחוצות ולכן היה צריך לתכנן אותו מאפס.
ל-AGC הייתה מערכת הפעלה בזמן אמת פשוטה פרי תכנונו של ג'.
הלקום ליינינג , הכוללת מנהל עיבוד אצוות ("Exec") בשיטת ריבוי משימות שיתופי וזַמנן (scheduler) מונחה פסיקות הפועל בשיטת ריבוי משימות מוסדר – "רשימת המתנה" (Waitlist).
רשימת ההמתנה יכלה לתזמן מספר משימות (tasks) מונחות טיימר.
ב־AGC, משימות הן תהליכונים קצרים שיכולות לתזמן הפעלה נוספת של עצמם באמצעות רשימת ההמתנה, או להתחיל פעולה ארוכה יותר על ידי התחלת "עבודה" (job) באמצעות המנהל.
מחשב ההנחיה של החללית אפולו כונה "האסטרונאוט הרביעי" בשל תפקידו הקריטי בסיוע לשלושת האסטרונאוטים שסמכו עליו.
ל-AGC היה גם מפרש תוכנה מתוחכם שפותח ב-MIT אינסטרומנטיישן לברטורי.
המפרש מימש מכונה וירטואלית הכוללת פקודות מורכבות ומתקדמות הרבה יותר מפקודות ה-AGC המקוריות.
פקודות אלו פִשטו מאוד את תוכניות הניווט; באמצעות פקודות המפרש היה ניתן לחשב חישובי אריתמטיקה טריגונומטרית, סקלרית ווקטורית בדַיק כפול (מספרים בני 16 ו-24 סיביות), ואפילו פקודת MXV (כפל מטריצה בווקטור), ולשלבן עם קוד AGC מקורי.
זמן הריצה של פקודה מדומה היה כ-24 אלפיות השנייה בממוצע.
האסמבלר, YUL, אכף מעבר תקין בין קוד מקורי לקוד מפורש.
התוכנה הכילה קבוצה של שגרות ממשק משתמש מונחות פסיקות בשם "פינבול" (Pinball), שסיפקה שירותי מקלדת וצג עבור העבודות והמשימות הפועלות ב-AGC.