tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1967 התנה שילטון את חתימתו על חוזה מקצועני בהבטחה שיהיה השוער הראשון.
הנער בן ה-17 קיבל את מבוקשו, ובנקס, אף שהיה עטור תהילת מונדיאל 1966, הוא שעזב את הקבוצה.
ב-1968 שיחק שילטון בן ה-19 עם לסטר בגמר גביע ה-FA, היחיד בקריירה שלו.
לרוע מזלו הם הפסידו במשחק למנצ'סטר סיטי.
גביע ה-FA הוא התואר המשמעותי האחד שחסר בארון הגביעים של שילטון.
חמורה יותר מההפסד בגמר הגביע, הייתה העובדה שלסטר ירדה ליגה באותה עונה.
שילטון שקל לעזוב את המועדון אך לבסוף החליט להישאר ולשחק בליגת המשנה.
אף על פי ששיחק על הבמה המשנית, זימן אותו המנג'ר אלף רמזי לנבחרת והוא רשם הופעה בינלאומית ראשונה ב-1970.
באותה עת עדיין היה גורדון בנקס השוער הבכיר והמועדף בנבחרת.
שילטון צבר לא יותר מכמה הופעות בודדות, פה ושם.
כל זה השתנה מן הקצה אל הקצה ב-1972, כשתאונת דרכים נוראה הותירה את בנקס עיוור בעין אחת וחיסלה את הקריירה שלו בין רגע.
שילטון היה לשוער הנבחרת לאחר מכן, ומי שהתחרה איתו על המקום היה ריי קלמנס מליברפול.
אנגליה כשלה בניסיון להעפיל למונדיאל 1974, לאחר הפסד ותיקו לנבחרת פולין החזקה של לאטו, טומשצ'בסקי ודומרסקי.
במשחק התיקו הביתי שחרץ את גורל המוקדמות, לא הצליח שילטון לעצור בעיטה של דומרסקי, שחלפה בסמוך אליו, ליד הקורה הקרובה.
שילטון תירץ לאחר המשחק שהוא ניסה לבצע את "ההצלה המושלמת", כלומר לוודא שיקלוט את הכדור במקום להרחיק אותו.
השער הובקע ונבחרת פולין היא שהשתתפה במונדיאל, אותו סיימה במקום השלישי.
ב-1974 עזב שילטון את לסטר ועבר לסטוק סיטי, תמורת 325,000 ליש"ט.
בשנים הבאות התחרו הוא וקלמנס על המקום בהרכב הנבחרת.
במוקדמות יורו 1976 שיחק דווקא קלמנס את כל המשחקים פרט לאחד.
אולם אנגליה שוב לא הצליחה להעפיל.
קלמנס המשיך להקדים את שילטון גם במוקדמות מונדיאל 1978, עד כדי כך ששילטון התייאש והכריז על פרישה מהנבחרת (וחזר בו לאחר שלושה חודשים).
כאילו לא די באובדן מקומו בהרכב הנבחרת, ששוב לא העפילה למונדיאל, זכה שילטון פעם נוספת לכבוד המפוקפק שבירידה לליגת המשנה.
לאחר שסטוק סיטי ירדה ב-1977, הוא ביקש לעזוב את הקבוצה.
השנים הקשות של שילטון באו לקיצן, כאשר קשר את גורלו בזה של נוטינגהאם פורסט, העולה החדשה לליגה הראשונה, אליה עבר לקראת עונת 1977–1978, תמורת 250,000 ליש"ט.
באותה עונה הוביל המנג'ר בריאן קלאף את פורסט לזכייה מפתיעה באליפות ובגביע הליגה.
הצלה מרהיבה של שילטון מנגיחה של מיק פרגוסון מטווח קצר, סייעה לפורסט לזכות בנקודה מול קובנטרי סיטי ולהבטיח את האליפות.
בסוף העונה העניק לו איגוד השחקנים את תואר כדורגלן השנה באנגליה.
גם בנבחרת השתנה מזלו: המנג'ר רון גרינווד החזיר אותו לפעולה, אף שקלמנס המשיך לאיים על מקומו.
ב-1979 הגנה פורסט על תוארה כמחזיקת גביע הליגה והוסיפה עליו זכייה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מאלמה.
גם עם הנבחרת זכה שילטון סוף-כל-סוף להצלחה, עם ההעפלה ליורו 1980, הטורניר המשמעותי הראשון שבו השתתפה אנגליה מזה עשור.
ברוב המשחקים היה שילטון זה שעמד בשער הנבחרת.
ב-1980 הגנה פורסט על גביע אירופה בהצלחה, עם ניצחון במשחק הגמר מול המבורג של קווין קיגן.
שילטון עצמו התמכר להימורים והסתבך גם במספר שערוריות אחרות.
ברמת המועדונים מזוהה שילטון יותר מכל עם נוטינגהאם פורסט, המועדון היחיד שעמו זכה בתארים.
הוא שיחק בפורסט במשך חמש עונות.
במידה רבה הייתה זו ההצלחה של פורסט שאפשרה לו לחזור להרכב הנבחרת, לבצר את מעמדו בה, ולשחק איתה בשלושה גביעי עולם.
אנגליה שבה למונדיאל ב-1982, לאחר שנעדרה פעמיים.
לקראת מונדיאל 1982 בספרד קיבע גרינווד סופית את שילטון כשוער הראשון.
בגיל 32 הופיע לראשונה על במת טורניר גמר גביע העולם היוקרתית.
אנגליה לא הצליחה להעפיל לשלבים המתקדמים.
בשובו מספרד עזב שילטון את פורסט, החלטה אותה קיבל עוד בתום העונה הקודמת.
בתקופה זו הציגה נבחרת אנגליה התקדמות עקבית, תחת המנג'ר בובי רובסון.
שילטון הגיע לאבן הדרך של 50 הופעות בינלאומיות ואף לבש את סרט הקפטן במספר משחקים, בהיעדרם של בריאן רובסון וריי וילקינס.
ריי קלמנס פרש ב-1984 והותיר את הבמה כולה לשלטון.
במונדיאל 1986 שנערך במקסיקו היה שילטון שותף, שלא בטובתו, לאחד הרגעים המפורסמים (יש אומרים הידועים לשמצה) בתולדות הכדורגל.
במעמד רבע הגמר הקדים מרדונה את שילטון לכדור גובה ברחבה והבקיע את "שער יד האלוהים"; תמונה מפורסמת הנציחה את מרדונה הנמוך במעשה רמייה, משתמש בידו כדי לגבור על שילטון הגבוה, שכבר כמעט והניח על הכדור את ידו.
לאחר מכן הבקיע מרדונה שער נוסף, חוקי למהדרין ומרהיב, לאחר שעבר לבד את כל ההגנה האנגלית כולל שילטון.
נבחרת ארגנטינה גברה על אנגליה והמשיכה הלאה, לזכות בסופו של דבר בגביע.
לאחר מפח הנפש במקסיקו, נראה היה שילטון בן ה-36 כמי ששיחק את משחקו האחרון בגביע העולם.
אולם לא כך התגלגלו הדברים: ב-1987/1988 הוא עבר לדרבי קאונטי והמשיך להפגין יכולת טובה בשער.
המשחק של אנגליה נגד נבחרת הולנד במסגרת יורו 1988 היה הופעתו ה-100 בנבחרת, אך הוא לא ניצל את ההזדמנות לפרוש יחד עם המספר העגול.
במשחק עצמו הובסה אנגליה על ידי שלושער של מרקו ואן באסטן, מלך השערים של הטורניר.
ביוני 1989 שבר שילטון את שיא ההופעות של בובי מור בנבחרת אנגליה, בהופעתו ה-109 במדי שלושת האריות.
אנגליה עברה בקלות רבה את משוכת מוקדמות מונדיאל 1990 ונראתה כמי שמועמדת לזכות בגביע.
באיטליה היה שילטון מצוין וכך גם שאר הנבחרת.
הם הגיעו לשלב חצי הגמר ופגשו שם את נבחרת מערב גרמניה החזקה.
המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות הכרעה, אותו הפסידה אנגליה.
שילטון לא הצליח לעצור אף אחת מחמש הבעיטות הטובות של הגרמנים.
גורלה של אנגליה, בפעם השנייה ברציפות, היה להפסיד לנבחרת שזכתה לבסוף בגביע.
המשחק על מקומות 3–4 היה הופעתו הבינלאומית ה-125 והאחרונה של שילטון.
לאחר ההפסד לאיטליה המארחת, הודיע על פרישתו מהנבחרת וקבע בכך את שיא ההופעות העומד על כנו עד היום.
ב-1991 ירד שילטון ליגה בפעם השלישית, הפעם עם דרבי קאונטי.
בגיל 41 הוא החליט להתחיל קריירה כמנג'ר ושימש כמאמן-שחקן של פלימות' ארגייל מהליגה השלישית.
ב-1994 הפסיק לשחק והתרכז באימון הקבוצה, שהתמודדה על העלייה לליגה השנייה אך לא הצליחה לעלות.
ב-1995 החליט שילטון שהוא רוצה לשוב ולשחק עוד.
הוא עבר לווימבלדון אך לא שותף באף משחק, המשיך לבולטון וונדררס ושותף במשחק אחד בלבד.
תחנותיו הבאות היו קובנטרי סיטי ווסטהאם יונייטד - בשתי הקבוצות לא שיחק ולו משחק אחד.
בשלב זה עמד מספר ההופעות התחרותיות של שילטון על 998. מטבע הדברים הוא רצה לעבור את סף ה-1,000. כדי לעשות זאת הוא הצטרף לקבוצת לייטון אוריינט מהליגה הרביעית ובדצמבר 1996, בגיל 47, עלה על המגרש בפעם האלף.
לאחר מספר משחקים נוספים, הכריז על פרישה.
שיאו עומד על 1,005 הופעות תחרותיות.
מאז הפרישה הספיק שילטון לשמש מאמן שוערים במידלסברו ולהתאושש מקשיים כלכליים, שנחתו עליו כתוצאה מבעיית ההימורים שלו.
שילטון נחשב לנואם מבוקש באירועים שונים.
שילטון נשוי לסו מאז 1970, ולהם שני בנים: מייקל וסמואל.
סמואל שילטון משחק כדורגל בליגות הנמוכות באנגליה, אך לא בעמדת השוער.
על תרומתו לכדורגל, עוטר שילטון בתואר "קצין" במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
כאשר נחנך היכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2002, היה שילטון בין השחקנים שהובאו בשעריו.
פיטר קרגיל (2 במרץ 1964 - 15 באפריל 2005) היה כדורגלן ג'מייקני ששיחק בעמדת הבלם.
קרגיל החל את קריירת הכדורגל שלו במספר מועדונים בג'מייקה, ביניהם סוולואופילד, פורטמור יונייטד וליונס CC וכן שיחק במועדון הכדורגל מהגדולים בג'מייקה - הרבור ויו.
בעונת 1987/88 הגיע קרגיל לישראל ושיחק כ-7 שנים במדי קבוצת מכבי נתניה.
לאחר שעזב את מכבי נתניה שיחק קרגיל עונה אחת במדי קבוצת הפועל פתח תקווה בעונת 1994/95, ולאחריה חזר לשחק בג'מייקה.
קרגיל גם היה שחקן מעמודי התווך של נבחרת ג'מייקה של אותם זמנים וערך 84 הופעות במדי הנבחרת.
קרגיל היה קפטן הנבחרת במונדיאל 1998 שנערך בצרפת.
לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן הנבחרת.
ב-15 באפריל 2005 נהרג קרגיל בתאונת דרכים כאשר המיני-ואן שבו נהג התהפך במהלך הנסיעה.
פיטר קול (נולד ב-19 באוגוסט 1957) הוא מתרגם ומשורר יהודי-ישראלי הכותב באנגלית.
זוכה "מלגת המצוינות" של עמיתי מקארתור.
פיטר קול נולד בפטרסון, ניו ג'רזי.
קיבל תואר ראשון בהמפשייר קולג' במסצ'וסטס.
עלה לישראל בשנת 1981 עם אשתו הסופרת עדינה הופמן, והוא חי עם משפחתו בשכונת מוסררה שבירושלים.
שמו של קול התפרסם בעולם דובר האנגלית בעיקר בשל תרגומי השירה שלו.
הוא תרגם משירת ימי הביניים היהודית, בין השאר שירי המשוררים שלמה אבן גבירול ושמואל הנגיד, וכן מהשירה הערבית והעברית הישראלית העכשווית כמו המשורר הערבי-ישראלי טהא מוחמד עלי, אהרן שבתאי ויואל הופמן.
תרגומיו יצאו בהוצאות המכובדות בעולם ובהן הוצאת אוניברסיטת פרינסטון ו-New Directions.
ב-1998 הקים קול את הוצאת הספרים Ibis Editions, המוציאה ספרים המתורגמים מצרפתית, גרמנית, לאדינו, עברית וערבית.
בנוסף פרסם קול חמישה ספרי שירה.
פיטר שוֹר הוא פרופסור למתמטיקה שימושית ב-MIT.
הישגו המפורסם ביותר הוא אלגוריתם שור: אלגוריתם למציאת גורמים ראשוניים של מספר גדול באופן מהיר (זמן ריצה פולינומי), על ידי מחשב קוונטי.
שור גדל בקליפורניה, ארצות הברית.
בשנת 1977 זכה במקום השלישי ב"אולימפיאדת המתמטיקה לנוער" בארצות הברית, ולאחר מכן זכה במקום השני באולימפידיה הבינלאומית למתמטיקה שנערכה ביוגוסלביה.
את לימודי התואר הראשון שלו במתמטיקה השלים בשנת 1981 בקלטק, ואת תואר הדוקטור במתמטיקה שימושית בשנת 1985 ב-MIT.
על הישגיו בפיתוח אלגוריתם שור, זכה שור במספר פרסים חשובים, בהם פרס נבנלינה היוקרתי ופרס גדל.
פיטר קייל היה כדורגלן סקוטי.
היה ידוע בכדרוריו הארוכים, שלעיתים קרובות גרמו לחוסר שביעות רצון בקרב חבריו לקבוצה, ובכך ששיחק במועדונים רבים.
קייל נולד בגלאזגו, והחל את הקריירה בעמדת החלוץ המרכזי במועדוני הנוער לארקהיל, רויאל אלברט, פארקהד ופרטיק ת'יסל.
הוא נבחן בקבוצת קלייד, וככל הנראה נדחה על ידה בשל מזגו החם, עבר דרומה לאנגליה, וב-1899 הצטרף לליברפול.
הוא השתתף בארבעת המשחקים הראשונים של עונת 1899/1900, אך איבד את מקומו בהרכב לג'ון ווקר והשתתף במשחק אחד נוסף עד סוף העונה.
קייל לא היה מרוצה מכך ששיחק בעיקר בקבוצת המילואים, עזב את ליברפול בקיץ 1900 ועבר לשחק במספר מועדונים מהליגה הדרומית, בהם לסטר סיטי (1900 - 1901), וסטהאם יונייטד (1901 - 1902, קטרינג טאון (1902 - 1905) וטוטנהאם הוטספר (1905 - 1906).
כששיחק בטוטנהאם נטען כי הוא היה מעורב במריבה עם עמיתו לקבוצה כריס קאריק, והוא הושעה על ידי המועדון.
באפריל 1906 הצטרף קייל לוולוויץ' ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק הפתיחה של עונת 1906/1907, שנערך ב-1 בספטמבר 1906 והסתיים בניצחון על מנצ'סטר סיטי.
באותה עונה הוא הבקיע 13 שערים ב-29 משחקים (אם כי צ'ארלי סאטרתווייט סיים כמלך השערים של המועדון), וסייע לארסנל לסיים במקום השביעי.
את עונת 1907/1908 סיים קייל כמלך השערים עם תשע הבקעות, שמונה בליגה ואחת בגביע ה-FA, אך הפעם סיימה ארסנל במקום ה-14.
באותה תקופה המועדון היה שרוי בקשיים כלכליים כבדים, ולפיכך הוחלט במרץ 1908 להעביר את קייל לאסטון וילה.
בסך הכל הוא הבקיע 23 שערים ב-60 משחקים במדי וולוויץ' ארסנל.
הוא לא זכה להצלחה באסטון וילה, ותוך פחות משנה עבר ביחד עם רוברט אוואנס לשפילד יונייטד, תמורת סכום כולל של 1,100 לירות שטרלינג.
הוא סיים את הקריירה בווטפורד מהליגה הדרומית, אך חזר לעונה נוספת (1910/1911) לרויאל אלברט.
בערך בתקופה שבה שיחק קייל בארסנל הופיע שם שחקן נוסף עם שם זהה, וייתכן כי במשך השנים התערבבו המסמכים השונים הקשורים אליהם.
פיטר ויליאם קראוזה הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומפיק סרטים אמריקאי.
קראוזה זכה בפרס גילדת שחקני המסך, והוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור נייט פישר בסדרת הדרמה המצליחה "עמוק באדמה".
קראוזה נולד במינסוטה לזוג הורים מורים.
אימו לימדה בבית ספר יסודי ואביו לימד אנגלית בבית ספר תיכון.
יש לו אח ואחות: מייקל ואיימי.
בשנת 1987, סיים תואר ראשון בספרות אנגלית.
בנוסף יש לו תואר שני במשחק מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1987 ביצע את תפקיד משחק הראשון שלו בסרט "Blood Harvest" בתפקיד סקוט.
בתחילת שנות ה-90 ביצע קראוזה מספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה מוערכות כמו "סיינפלד", "בברלי הילס 90210", "אלן".
בשנת 1996, נכנס קראוזה כדמות אורחת לסיטקום "סיביל" במשך 4 עונות.
בשנים 1998–2000 השתתף קראוזה בשתי עונות של סדרת הדרמה של ABC כדמות ראשית, "ספורט באוויר" שיצר אהרן סורקין.
קראוזה כיכב כדמות הראשית בסדרת הדרמה של HBO, "עמוק באדמה" במשך 5 עונות (2001–2005).
הוא קיבל 7 מועמדויות שונות (כולל 3 מועמדויות לפרס אמי) בשל גילום התפקיד של נייט פישר.
בשנת 2004 שיחק בתפקיד האנק אוונס בסרט "אהבה במקום אחר" לצד נעמי ווטס.
ב-2006, שיחק בתפקיד ראשי במיני סדרה "החדר האבוד".
בשנת 2008 שיחק בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC את דמותו של ניק ג'ורג', עורך דין אידיאליסט, לצידו דונלד סאת'רלנד.
בין השנים 2010–2015 כיכב בתור אדם בריוורמן בסדרה של NBC, "הורים במשרה מלאה", אשר מבוסס על הסרט משנת 1989 "הורים במשרה חלקית".
בין השנים 2016–2017, שיחק קראוזה בסדרה של שונדה ריימס (האנטומיה של גריי) "תופסת" את דמותו של בנג'מין, הארוס של אליס (מיריי אינוס) אשר מחפשת אחריו לאחר היעלמותו בשל חוב כספי אשר צריך להשלימו עם שותפיו.
משנת 2018 מככב קראוזה בסדרה המשטרה "מוקד 911" בגילום התפקיד בובי נאש.
ב-2018 שיחק בסרט הקולנוע הביוגרפי "ג'ודי הקדושה" בכיכובה של מישל מונאהן.
לקראוזה בן בשם רומן שנולד ב-2001 מחברתו לשעבר כריסטין קינג.
משנת 2010, היה בזוגיות עם השחקנית לורן גרהאם.
פיטר קיפצ'ומבה רונו הוא אתלט עבר קנייתי.
הוא אלוף אולימפי בריצת 1500 מטר.
רונו נולד בכפר קמובו ליד קפסאבט שבמחוז נאנדי שבקניה.
רונו זכה במדליית זהב באליפות אפריקה בריצת שדה שנערכה בניירובי, בשנת 1985.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער הראשונה, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכה רונו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.62 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 קבע רונו בריצת 1500 מטר תוצאה של 3:48.81 דקות ולא עלה לשלב הגמר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.76 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה רונו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.96 דקות, לפני פיטר אליוט מבריטניה (3:36.15 דקות) וינס-פיטר הרולד ממזרח גרמניה (3:36.21 דקות) ובכך היה לאתלט הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים בריצה זו (21 שנים ו-62 ימים).
בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ביולי 1991 קבע רונו בריצת מייל תוצאה של 3:51.41 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 16 בתוצאה של 3:41.76 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים, רונו לא זכה בתואר חשוב כל שהוא.
הוא התמקד בלימודיו וסיים תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת מאונט סנט מארי שבמרילנד שעבורה השתתף בתחרויות ובהמשך גם אימן את ספורטאיה.
כיום, מתגורר רונו בניו ג'רזי עם רעייתו, מרי קירוי, בעלת מדליית ארד בריצת 10000 מטר ממשחקי אפריקה שנערכו בניירובי בשנת 1987 ומועסק על ידי חברת ניו באלאנס.
ילדיו, פטריק ואירן, אף הם אתלטים מצטיינים.
פיטר "פיט" רובינסון היה שחקן אמריקאי ואמן קרקס.
רובינסון נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס, למשפחת מהגרים מנורווגיה.
בילדותו היה בעל מראה ומשקל רגילים, אך בגיל ההתבגרות החל לאבד ממשקלו במהירות.
בזכות כך החל לעבוד בקרקס האחים רינגלינג תחת שם הבמה "השלד האנושי", כשהוא שוקל 26 ק"ג.
ב-1922 נישא לבייבי באני סמית', שהייתה שותפתו למופעי השוליים בתור "האישה השמנה", במשקל 212 ק"ג.
נישואי אמנים רזים לנשים שמנות היו תופעה נפוצה בקרקס, ונועדו למשוך קהל.
למרות שנודע כאמן קרקס, רובינסון הוכשר כשחקן שייקספירי קלאסי וכנגן מפוחית.
הוא זכור בעיקר בזכות תפקידו בסרט הפולחן "פריקס" (1932), בבימוי טוד בראונינג.
פיטר דוגן קפלדי הוא שחקן ובמאי סקוטי.
הוא שיחק מספר תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה והוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמלקולם טאקר בסדרת הקומדיה "בסוד העניינים" של ה-BBC וסרט ההמשך "In the Loop".
בשנת 1995, הוא זכה בפרס אוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר "אלו חיים נפלאים" של פרנץ קפרה, שהוא ביים.
הוא גם זכה בפרס BAFTA.
בין השנים 2013–2017 הוא גילם את הדוקטור השנים עשר בסדרה "דוקטור הו".
קפלדי נולד בגלאזגו שבסקוטלנד לאם אירית ואב איטלקי.
הוא הראה כישרון עוד בגיל צעיר, כשהעלה מופע תיאטרון בובות בבית הספר היסודי.
בבית הספר התיכון היה חלק מלהקת שחקנים שהעלתה יחדיו הצגות.
כסטודנט לאומנות, היה סולן בלהקת פאנק רוק שנקראה "Dreamboys".
קפלדי הופיע בלמעלה מ-40 סרטים וסדרות מאז הופעתו כדני אולדסן ב"גיבור מקומי" בשנת 1983.
בשנת 1995, זכה בפרס אוסקר עבור סרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר, על סרטו "אלו חיים נפלאים של פרנץ קפקא" במשותף עם סרט נוסף בשם "טרבור".
שיחק גרסה בדיונית של קאקיליוס ב"להבות פומפיי", פרק משנת 2008 של סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו".
הוא שב לעולם "דוקטור הו" ב-2009, כשגילם את עובד המדינה, ג'ון פרובישר, ב"טורצ'ווד: ילדי כדור הארץ".
ב-4 באוגוסט 2013, נודע בספיישל מיוחד ששודר בשידור חי כי קפלדי יהיה השחקן השנים עשר לגלם את הדוקטור בסדרה "דוקטור הו", לאחר מאט סמית.
הוא גם שיחק באותה שנה בסרט "מלחמת העולם Z".
בשנת 2015 יצא הסרט "הדוב פדינגטון" לאקרנים, שם הוא שיחק את מר קארי.
בשנת 2017 שב לגלם את אותה דמות בסרט ההמשך, "פדינגטון 2".
ב-2018 דיבב את ארנב בסרט "כריסטופר רובין".
בשנת 2020 שיחק בסרט "ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד" אשר מבוסס על הספר דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס.
בשנת 2021 שיחק בסרט גיבורי- העל "יחידת המתאבדים 2" בתפקיד קליפורד דה-וו, ובהמשך השנה הוא גילם את דמותו של הסופר והמשורר סיגפריד ששון בסרט "Benediction".
בשנת 2022, שיחק בסדרת המותחן הפסיכולוגי "שעת השטן" (אנ') מבית אמזון פריים וידאו לצדה של ג'סיקה ריין.
בשנת 2024 כיכב בסדרת מותחן הפשע "קרימינל רקורד" (אנ') בשירות הסטרימינג "אפל TV פלוס" בתור הבלש דניאל הגרטי.
בספטמבר 2024, פורסם כי קפלדי לוהק לעונה השביעית של הסדרה "מראה שחורה".
קפלדי הוא פטרון של האגודה הבינלאומית לחקר הסרטן וקרן הנאמנות של ילדי ארבלור הסקוטית.
הוא מתגורר בקראוץ' אנד עם אשתו, אליין קולינס, ובתם ססילי.
1995: פרס אוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר
2010: פרס הקומדיה הבריטית לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר, פרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הטובה ביותר
2012: פרס הקומדיה הבריטית לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר
פיטר רוב הוא סופר אוסטרלי.
רוב גדל באוסטרליה ובניו זילנד.
בין השנים 1978 ל-1992 שהה בדרום איטליה, בנאפולי ופאלרמו.
לאחר שהותו בדרום איטליה, פרסם בשנת 1996 את ספרו הראשון, "חצות בסיציליה".
הספר מתאר את התבססותה ועלייתה של המאפיה בסיציליה, ואת מארג הקשרים הסבוך בין מאפיונרים, פוליטיקאים (כגון ג'וליו אנדראוטי, ראש ממשלת איטליה מספר פעמים), אנשי הכנסייה הקתולית ואנשי חוק באיטליה.
הספר כולל גם תיאורי נוף של איטליה, תיאורי אוכל מהמטבח האיטלקי וסיפורם של אנשי רוח ואמנים איטלקים כמו ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, לאונרדו שאשא ורנאטו גוטוזו.
ב-1998 פרסם רוב ביוגרפיה של הצייר האיטלקי קאראווג'ו, שהתמקדה בחייו האישיים של הצייר, ועוררה מחלוקת בקרב מבקרי אמנות באנגליה.
ב-1999 פרסם נובלה של שלושה סיפורי פשע בשם: "Pig's Blood and Other Fluids".
באוקטובר 2003 יצא לאור ספרו הרביעי, "A Death in Brazil", ספר על ההיסטוריה והתרבות של ברזיל.
באוקטובר 2010 פרסם ספר על ההיסטוריה והתרבות של העיר נאפולי, בה התגורר שנים רבות.
רוב עסק בהוראה באוניברסיטת מלבורן, באוניברסיטת אולו בפינלנד כפילולוג ובנאפולי.
גנרל סר פיטר ג'ון קוסגרוב הוא קצין בכיר לשעבר בצבא אוסטרליה, שכיהן ממרץ 2014 ועד יולי 2019 כמושל הכללי ה-26 של אוסטרליה.
קוסגרוב הוא בוגר הקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון.
הוא לחם במלחמת וייטנאם, שם הוענק לו ב-1971 עיטור הצלב הצבאי.
בין השנים 1983–1984 הוא פיקד על הגדוד הראשון של הרגימנט האוסטרלי המלכותי (1 RAR).
בהמשך הוא פיקד על הבריגדה השישית ועל הדיוויזיה הראשונה.
קוסגרוב התבלט ב-1999, כאשר הוא שימש כמפקד הכוח הבינלאומי למזרח טימור (INTERFET), שעסק במשימת שמירת שלום במהלך מעברה של המדינה הצעירה לעצמאות.
ב-28 במרץ 2014 הוא הושבע לתפקידו והוענק לו תואר אביר מסדר אוסטרליה.
קוסגרוב נולד בסידני ולמד שם בבית ספר תיכון.
בסיום לימודיו, הוא הלך בעקבות אביו, שהיה נגד בצבא אוסטרליה וב-1965 הוא נכנס להכשרה בקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון.
ב-11 בדצמבר 1968 הוא הוסמך כקצין בדרגת לוטננט והוצב לחיל הרגלים.
ב-3 באוגוסט 1969 הוא הגיע לווייטנאם והוצב בגדוד התשיעי של הרגימנט האוסטרלי המלכותי.
ב-10 באוקטובר הוא פיקד על מחלקה חמש, פלוגה B של הגדוד.
המחלקה איתרה מערכת בונקרים באזור, שבשל קרבתה לכוחות בעלות הברית, היה קושי לכבשה ללא סיוע של אש בלתי ישירה.
במקום זאת, הוא הוביל את המחלקה למתקפה על הבונקרים בלי סיוע, כבש את מערכת הבונקרים כשהוא הורג או פוצע לפחות ארבעה אנשי אויב, בלי שהוא סופג אבדות כלשהן.
ב-16 באוקטובר אתרה המחלקה מערכת בונקרים נוספת שאוישה על ידי מחלקת אויב.
קוסגרוב הוביל באופן שקט את מחלקתו לתקיפה.
התקיפה הפתיעה באופן מוחלט את האויב וגרמה לאנשיו להימלט על נפשם, כשהם משאירים מאחוריהם, כמויות גדולות של מזון, של אספקה ושל מסמכים.
ביום המחרת, באותה מערכת בונקרים, התקרב כוח של האויב לאגף הימני והתגלה על ידי הזקיף.
ביודעו ששאר הכוח היה עסוק במשימות אחרות, רץ קוסגרוב לאזור ההתקלות ובאופן אישי פתח באש על האויב.
כתוצאה מכך, נהרגו שני לוחמי אויב ונתפשו כלי נשק ואריזות מזון.
על מעשיו אלה עוטר קוסגרוב בעיטור הצלב הצבאי.
ב-1980 הוענקה לו המדליה הלאומית (National Medal) האוסטרלית.
באמצע שנות השמונים הוא פיקד על הגדוד הראשון של הרגימנט האוסטרלי המלכותי.
קוסגרוב זכה לתהילה לאומית ב-1999, כאשר כקצין בדרגת מייג'ור גנרל הוא פיקד על הכוחות הבינלאומיים למשימת שמירת השלום במזרח טימור (INTERFET).
הצלחת המשימה עשתה אותו לאחד המפקדים הצבאיים האהודים והמכובדים ביותר באוסטרליה.
ב-2000 הוא הועלה בדרגה ללוטננט גנרל ומונה להיות מפקד צבא אוסטרליה.
בשנת 2001, זכה בתואר 'איש השנה של אוסטרליה'.
ב-2002 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה להיות ראש כוחות ההגנה של אוסטרליה.
ב-3 ביולי 2005, עם סיום תפקידו כראש כוחות ההגנה, פרש קוסגרוב משירות צבאי.
ב-23 במרץ 2006 נבחר קוסגרוב על ידי ממשלת קווינסלנד לעמוד בראש כוח המשימה לבנייה מחדש של היישובים שניזוקו על ידי סופת הציקלון "לארי", שהייתה בדרגה 5 והחריבה את אזור איניספייל שבצפון המדינה.
"מתוך הכרה בתרומה החשובה של גנרל קוסגרוב לקהילה של צפון קווינסלנד בעקבות הסופה לארי", הודיעה ב-11 באוקטובר 2008 ראש ממשלת קווינסלנד, אנה בליי, שאחד הפרברים החדשים של טאונסוויל, יקרא על שמו של קוסגרוב.
בשנים שלאחר שירותו הצבאי כיהן קוסגרוב גם כחבר במועצות המנהלים של חברות שונות, בין השאר, בין השנים 2005–2014, במועצת המנהלים של חברת התעופה קוואנטס.
בין השנים 2010–2014 הוא שימש כנגיד האוניברסיטה הקתולית של אוסטרליה.
ב-28 בינואר 2014, הודיע ראש ממשלת אוסטרליה, טוני אבוט שהמלכה קיבלה את עצתו למנות את פיטר קוסגרוב לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה לאחר סיום כהונתה של קוונטין ברייס במרץ.
ב-25 במרץ הודיע אבוט שהמלכה אישרה את חידושו של התואר אביר או גבירה של מסדר אוסטרליה (תואר שבוטל ב-1986 על ידי המלכה בעצתו של בוב הוק), ושהמושל הכללי יכהן בתוקף תפקידו כאביר הראשי או הגבירה הראשית של המסדר.
החל מאותו יום החלה ברייס, שכיהנה עדיין כמושלת הכללית, לשמש כגבירה הראשית הראשונה של המסדר.
ב-28 במרץ החליף אותה קוסגרוב בתפקיד זה והושבע כמושל הכללי ה-26 של אוסטרליה.
באותו יום הוא קיבל את התואר סר פיטר קוסגרוב.
ב-30 בספטמבר 2016 ייצג קוסגרוב את אוסטרליה בטקס ההלוויה של שמעון פרס בחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים.
ב-1 ביולי 2019 הוחלף קוסגרוב בתפקידו על ידי דייוויד הארלי.
קוסגרוב נשוי מאז 1976 ללין פיין.
לזוג שלושה בנים ולפני המעבר למעון המושל הכללי בקנברה הם התגוררו בסידני.
קוסגרוב הוא בן הדת הקתולית ומשתתף לעיתים במיסות בקתדרלת סנט כריסטופר בקנברה.
פיטר רוסקאם הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
כיהן כנציג המחוז השישי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2007–2019.
רוסקאם נולד במחוז קוק שבאילינוי.
ב-1983 סיים תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
לאחר הלימודים עבד כמורה, בשנים 1985 עד 1987 עבד במטהו של חבר הקונגרס מטקסס טום דיליי ושל חבר הקונגרס מאילינוי הנרי הייד.
ב-1989 סיים תואר JD במשפטים מהמכון הטכנולוגי של אילינוי ועבד כעורך דין פרטי.
בשנים 1993 עד 1999 כיהן בבית הנבחרים של אילינוי, ובשנים 2000 עד 2006 כיהן בסנאט של מדינת אילינוי.
בנובמבר 2006 נבחר לנציג המחוז השישי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שגבר על יריבתו מהמפלגה הדמוקרטית תמי דקוורת'.
מאז נבחר לחמש כהונות נוספות, האחרונה בהן בנובמבר 2016. בבחירות בנובמבר 2018 הפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית שון קסטן.
בשנים 2011 עד 2014 כיהן כסגן מצליף הסיעה הרפובליקנית.
שימש חבר בוועדת המיסוי והתקציב (Committee on Ways and Means) וכיהן כיו"ר ועדת המשנה שלה לענייני פיקוח.
כמו כן הוא היה חבר בוועדה המיוחדת לחקירת אירועי מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי ב-2012.
רוסקם כיהן כיושב ראש משותף של השדולה הרפובליקנית למען ישראל בבית הנבחרים, יחד עם דאג למבורן, לאונרד לאנס ולי זלדין.
ב-2015 העביר בקונגרס את החוק למאבק ב-BDS ובחרם על ישראל (H.R.
החוק נחתם על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ביוני 2015.
נשוי לאליזבת ואב לארבעה ילדים.
פיטר מוריס רייט היה מדען ומרגל בריטי שעבד ב-MI5. עיקר פרסומו בעקבות הספר שכתב, לוכד המרגלים והסאגה המשפטית שנגרמה בעקבות פרסומו.
רייט נולד בצ'סטרפילד, אנגליה ולמד באוניברסיטת אוקספורד.
במלחמת העולם השנייה עבד רייט במעבדת המחקר של האדמירליות והתמחה בגילוי צוללות.
ב-1946 מונה לקצין המדע הראשי במעבדה למחקר אלקטרוני של הצי המלכותי.
ב-1949 חזר רייט לשרת באדמירליות כמומחה לתקשורת.
ב-1955 הצטרף רייט ל-MI5 כמדען ראשי, ותפקידו היה לפעול לחשיפת מרגלים סובייטים.
בנוסף פעל כקצין קישור ראשי עם גורמים בכירים במודיעין האמריקאי.
ב-1976 פרש רייט מעבודתו ב-MI5 ועבר יחד עם אשתו לגדל כבשים בחווה בטסמניה.
ב-1984 גברה ההתעניינות ציבורית בו לאחר ריאיון שנתן ל-BBC על הקריירה שלו ב-MI5, ועל המפקד שלו, רוג'ר הוליס .
רייט היה שבוי באמונה כפייתית שרוג'ר הוליס ראש ה-MI5 לשעבר היה חפרפרת סובייטית, אולג גורדייבסקי סתם את הגולל על תאוריית הקשר הזאת וטיהר את שמו של הוליס אחת ולתמיד.
ב-1987 פרסם רייט את הספר "לוכד המרגלים" .
פיטר לורנס שטראוס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי- אמריקאי, הידוע מהופעותיו בסדרות טלוויזיה בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים.
שטראוס נולד בקרוטון-און-הדסון שבמדינת ניו יורק למשפחה יהודית.
ב-1965 סיים את לימודי התואר בהאקלי סקול וב-1969 סיים את לימודיו באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
אחד מתפקידיו הבולטים של שטראוס היה אייבל רוזנובסקי במיני-סדרה "קין והבל" עיבוד לספר באותו שם מאת ג'פרי ארצ'ר.
ב-1979 זכה שטראוס בפרס אמי על תפקידו בסרט הטלוויזיה "The Jericho Mile".
ב-1980 כיכב בגרסה מחודשת של הסרט "מלאך על כתפי" משנת 1946. הופעות נוספות בולטות בטלוויזיה היו במיני-סדרה "עני ועשיר" וסדרת ההמשך "עני ועשיר 2", וכן בסדרה "מצדה".
בסרט הטלוויזיה משנת 1977 "Young Joe, the Forgotten Kennedy" גילם שטראוס את דמותו של ג'וזף קנדי ג'וניור.
ב-1970 כיכב שטראוס בסרט "חייל בכחול" וב-1983 שיחק בסרט "צייד החלל".
כמו כן הופיע בסרטי קולנוע נוספים.
ב-1982 דיבב את הדמות של ג'סטין, קפטן המשמר, בסרט האנימציה "על קסמים ועכברים".
בסרט "Men Don't Tell" כיכב שטראוס בדמות בעל שאשתו מתעללת בו, לצדה של ג'ודית לייט.
הוא דיבב את הדמות של משה בסדרת האנימציה לילדים "K10C: Kids' Ten Commandments".
ב-2002 כיכב בסדרה קצרת הימים "גוף ונפש" בתפקיד ד"ר אייזק בראון.
היא דיבב את סטוקר ואן רוטן בשתי הגרסאות של הסדרה "האופנוברים ממאדים" בשנות התשעים ובשנת 2006. בשנת 2007 שיחק שטראוס בקומדיה הרומנטית "רישיון לחתונה" לצד רובין ויליאמס ומנדי מור.
שטראוס גם הופיע בפרסומות עבור חברת Miracle-Gro.
שטראוס מנהל עסק מצליח לייצור הדרים והוא חבר במועצה המייעצת של "הגנים הבוטניים של לוס אנג'לס" .
הוא מכר חווה שלו ל-"Santa Monica Mountains Conservancy", שנרכשה מאוחר יותר על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ונקראת בשם "החווה של פיטר שטראוס" .
שטראוס התחתן עם בוורלי בייקר פאולינג בשנת 1973, והם התגרשו ב-1979. בין השנים 1983 ל-1994 היה נשוי לניקול פונס, ולבני הזוג נולדו שני ילדים.
ב-31 בדצמבר 1998 התחתן עם השחקנית רייצ'ל טיקוטין .
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1969 Hail, Hero!
פרנק דיקסון סרט קולנוע 1970 חייל בכחול Soldier Blue הונוס ג'נט The Young Lawyers סטיוארט בפרק "The Two Dollar Thing" 1971 Sergeant Klems סרג'נט אוטו ג'וזף קלמס סרט קולנוע 1972 Young Dr.
פיטר ריגרט הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, במאי קולנוע ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
נולד ברובע הברונקס בניו יורק שבארצות הברית להורים יהודים.
למד באוניברסיטת באפלו ועבד בחינוך ובעבודה סוציאלית לפני שעבר לעולם המשחק.
הופעתו הראשונה בברודוויי הייתה במחזמר "Dance with Me" ב-1975 ומאז המשיך להופיע גם באוף ברודוויי במחזות כמו "מסיבת יום הולדת" של הרולד פינטר.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "בית החיות" בשנת 1978.
ב-1983 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "גיבור מקומי" לצידו של ברט לנקסטר בתור נציג של טייקון שנשלח לכפר סקוטי כדי לשכנע את תושביו למכור אותו ולהתפנות מהמקום כדי להקים על שטחו בית זיקוק.ב-1988 השתתף בסרט "אהבה ממבט שלישי" לצידה של איימי אירווינג.
ב-1991 השתתף בסרט "אוסקר" לצידו של סילבסטר סטאלון וב-1994 השתתף בסרט הפנטזיה "המסכה".
ב-1993 שיחק בסרט "ג'יפסי" לצידה של בט מידלר.
ב-2000 שיחק בסרט הפשע "טראפיק".
הוא הופיע גם בסדרות טלוויזיה כמו "הסופרנוס", "מ.א.ש" ו-"Damages".
ב-2004 כתב וביים את הסרט "King of the Corner" ואף השתתף בו בתפקיד ראשי לצידה של איזבלה רוסליני.
בשנת 2010 השתתף בסרטו של רוב שניידר "הנבחר".
בשנת 2011 השתתף בסרט "מקום לחלום עליו", של הבמאי קמרון קרואו.
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה "דרוש גיבור" ברשת HBO.
בשנת 2016 גילם את לו לבוב בסרט "פסטורלה אמריקנית".
בשנת 2017 התארח בדמותו של ארטי גודמן בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי ומשודרת בנטפליקס במשך 3 עונות.
בשנת 2023 גילם את דמותו של אלן בוליטר בסדרת המסתורין "מחסה" מבית אמזון פריים וידאו המבוססת על הרומן באותו שם מאת הרלן קובן.
פיטר ראסל (נולד ב-7 במאי 1946) הוא סופר בריטי, חוקר התודעה.
הוא למד פיזיקה תאורטית, פסיכולוגיה ניסויית, ותואר שני במדעי המחשב באוניברסיטת קיימברידג'.
ראסל גם חקר את הפסיכולוגיה של מדיטציה.
בשנות ה-70, ראסל הציג תוכניות פיתוח אישי בתאגידים, ובמשך עשרים השנים הבאות ניהל סמינרים על יצירתיות וטכניקות להפחתת מתח.
חלק מהלקוחות שלו היו אפל, SE בנק, בריטיש טלקום, IBM, נייקי, וולוו ובנק ברקליס.
ראסל הוא מחברם של מספר ספרים, כולל להתעורר בזמן, חור לבן בזמן, המוח הגלובלי, ומהמדע לאלוהים.
בשנת 2012, הוא היה מספר 21 ברשימת 100 האנשים החיים המשפיעים ביותר רוחנית, על ידי מגזין ווטקינס.
בשנת 1983, ראסל טבע את המונח המוח הגלובלי בספרו באותו השם, בו הוא הציג את הרעיון כי כדור הארץ מתפקד כמו אורגניזם חי ומלוכד, עם האינטרנט כמוח.
לדעתו, הדרך היחידה לרפא את הקטסטרופה העולמית שאנו עומדים בפניה, היא שינוי במצב התודעה האנושית.
ראסל משתמש במילה תודעה בהתייחסות ליכולת הטמונה לחוות, בניגוד לחויה עצמה או מצב של חשיבה.
הוא משתמש באנלוגיה של מקרן קולנוע.
המקרן מאיר את האור על מסך, משנה את האור כדי לייצר כל אחד מהמון תמונות.
התמונות האלה הם כמו התפיסות, התחושות, החלומות, הזיכרונות, המחשבות והרגשות שאנו חווים - מה שהוא מכנה "תוכן התודעה".
האור עצמו, שבלעדיו אין דימויים, יהיה תואם את התודעה עצמה.
ראסל טוען שהמדע המערבי מתעלם מתודעה, ומטעמים טובים לכאורה: ראשית, לא ניתן להבחין בתודעה באופן שבו יכולים להבחין בחפצים חומריים מכיוון שזה לא יכול להיות שקיל או מדיד.
שנית, מדענים ביקשו להגיע לאמיתות אובייקטיביות אוניברסליות, ללא תלות בצופה.
ושלישית, אין צורך, כי את התפקוד של היקום ניתן להסביר מבלי לחקור את נושא התודעה.
ההתפתחויות על פני מגוון של דיסציפלינות לא הצליחו להסביר איך יכול משהו לא גשמי כמו התודעה, לנבוע ממשהו לא מודע כמו חומר.
מכיוון שכך, תפיסת העולם המדעית הנוכחית, שקובעת כי העולם החומרי הוא העולם האמיתי, אינה יכולה לפתור את "הבעיה הקשה של התודעה" (כיצד התודעה נובע מחומר), ומכאן מתעלמת מתודעה לגמרי.
התוצאה היא אנומליה, מכיוון שאנו לא מפקפקים בתודעה מחד גיסא, ואנחנו לא יכולים להסביר תודעה מאידך גיסא.
ראסל מאמין שבמקום לנסות להסביר את תודעה במונחים של עולם החומר, עלינו לפתח תפיסת עולם חדשה שבה התודעה היא מרכיב יסודי של המציאות.
מרכיבי המפתח עבור מטאראדיגמה חדשה זו כבר קיימים.
אנחנו לא צריכים לחכות לכל תגליות חדשות.
כל מה שאנחנו צריכים לעשות הוא לשים חלקים שונים של הידע הקיים שלנו יחד, ולחקור את התמונה החדשה של המציאות.
ראסל מציע מטאראדיגמה אלטרנטיבית, שבה התודעה נמצאת בכל דבר (התודעה נוכחת לאורך כל הדרך למטה בסולם האבולוציוני, אולם מה שהאורגניזמים מודעים אליו משתנה), הכל נמצא בתודעה (התודעה מכילה את העולם שלנו, לא מוכלת בתוכו), וכל מה שאנו חווים הוא ביטוי בתוך התודעה
לפי השקפת עולמו של ראסל, מדיטציה אמיתית אינה קשה, אלא שונה, ואף שונה לחלוטין מהתהליכים הנפשיים שאנו רגילים אליהם.
המטרה המשותפת של טכניקות רבות של מדיטציה היא להביא את הפעילות המנטלית לקיצה וכך להגיע למצב של "שקט מוחי".
מוח שקט הוא מוח נטול פחד, חופשי מפנטזיות, חופשי מהרהורים על העבר, חופשי מדאגה לגבי מה שקורה או לא קורה.
המוח כבר לא מוטרד על ידי מחשבות רבות שמקורם להאמין כי הגשמה טמונה במה שיש לנו או מה שאנחנו עושים.
התודעה עצמה נשארת כי אתה עדיין ער, אתה עדיין מודע.
מדיטציה צריכה להיעשות ללא כל מאמץ.
כל מאמץ ייקח את המדיטטור לכיוון הלא נכון, מכיוון שמאמץ יוצר מצב של לחץ על המוח.
הרעיון הוא לא ללכת בעקבות המחשבות על העבר או על העתיד, אלא להתרכז בחוויית הרגע הנוכחי.
פיטר ראביט הוא סרט קומדיה והרפתקאות בריטי, המורכב בחלקו מלייב אקשן ובחלקו מהנפשה ממוחשבת שיצא לאקרנים ב-1 במרץ 2018. הסרט בוים על ידי ויל גלוק, ומככבים בו דונל גליסון, רוז ביירן, ג'יימס קורדן בתפקיד פיטר, דייזי רידלי, מרגו רובי, אליזבת דביקי וסיה.
בעקבות הצלחת הסרט, סרט המשך בשם "פיטר ראביט 2" יצא ב-7 בפברואר 2020.
באזור האגמים חיים פיטר ראביט, שלושת אחיותיו, פלופסי, מופסי וקוטונטייל, ובן דודו, בנג'מין באני.
הם מבלים את רוב זמנם בהצקות למר מקגרגור המבוגר, אחרי שתפס ואכל את אבא שלהם, וכן גונבים ירקות מהגינה שלו.
הם מיודדים עם שכנתו של מקגרגור, בי, אשר דואגת להם באופן אימהי ומשקיעה את זמנה בציור הארנבים והטבע.
יום אחד, פיטר מאבד את הג'קט שלו בגינה של מקגרגור, אשר טומן לו מלכודת ומצליח לתפוס אותו.
הוא מאיים עליו שיאכל גם אותו, אך אז הוא מקבל התקף לב אחרי שחי אורח חיים לא בריא.
בהתלהבות, פיטר מזמין את יתר בעלי החיים להשתלט על הבית והגינה של מר מקגרגור.
בינתיים בלונדון, אחיינו של מר מקגרגור, תומאס, אדם שמכור לעבודה במחלקת הצעצועים של הרודס, מחכה לקידום לתפקיד מנהל כללי שותף.
אחרי שהוא מפסיד את הקידום לאחיינו העצלן של חבר במועצת המנהלים, תומאס מאבד את עשתונותיו ואת עבודתו.
אחרי שהוא מקבל את הידיעה על האחוזה שירש ועל שווייה, הוא מחליט לשדרג אותה ולהכינה למכירה, כדי שיוכל לפתוח כנקמה חנות צעצועים בסמוך להרודס.
הוא מגרש את פיטר ויתר החיות ומשפר את האבטחה, כשפיטר ובנג'מין מצליחים להיכנס לגינה, הוא תופס את שניהם ומאיים לזרוק את בנג'מין לנהר, אולם הארנבים מצליחים להציל אותו ותומאס זורק בטעות את המשקפת שבי העניקה לו.
בזעם, הוא קונה גדר חשמלית ודינמיט כדי להיפטר מהארנבים.
תומאס ובי מפתחים קשרי אהבה, למורת רוחו של פיטר.
הוא פוצח במלחמה נגד תומאס, והשניים טומנים מלכודות זה לזה.
פיטר אף מחשמל את הדלתות באחוזה כך שתומאס מחושמל בכל פעם שהוא נוגע בהן.
תומאס ממלכד בדינמיט את המחילה מתחת לעץ שבו חיים הארנבים.
אחרי שהם פוגעים בתומאס עם אוכמניות, דבר שיוצר אצלו אלרגיה, תומאס מתחיל להשתמש בדינמיט ישירות עליהם.
בי יוצאת החוצה, כשפיטר לוחץ על הכפתור שמפעיל את הדינמיט במחילה הארנבים, מה שגורם לקריסת העץ ולהרס הסטודיו של בי.
היא מתעלמת מההסברים של תומאס ומחליטה להיפרד ממנו, מה שגורם לו לחזור ללונדון.
פיטר מתמלא חרטה ונוסע יחד עם בנג'מין ללונדון כדי להחזיר את תומאס ולמנוע מבי לעזוב.
הוא מדרבן את תומאס ללכת אחרי הלב שלו, והשלושה שבים לפרבר, שם פיטר מוכיח לבי שהוא זה שלחץ על השלט.
היא סולחת לשניהם ומחליטה להישאר.
פיטר והחיות מסלקים זוג שקנה את האחוזה, מה שמאפשר לתומאס להישאר.
הוא מאפשר לחיות לקחת אוכל מהגינה כשיש סיבה לכך.
פיטר ומשפחתו משחזרים את המחילה שלהם בעזרתם של תומאס ובי.
תומאס מקים חנות צעצועים בכפר, שם בי מציגה את היצירות שלה.
שחקן/נית מדבב/ת בעברית שם הדמות אודות הדמות דונל גליסון לירון לב תומאס מקגרגור אחיינו של מר מקגרגור.
סם ניל אלברט כהן מר מקגרגור גנן וחקלאי המחפש דרכים להיפטר מפיטר ראביט וממעשיו המזיקים ללא הרף.
נפטר מהתקף לב בתחילת הסרט.
רוז ביירן ליאת אזר ביאטריקס "בי" פוטר שכנתו חובבת החיות של מר מקגרגור.
דמות זו היא בת דמותה של הסופרת ביאטריקס פוטר.
ג'יימס קורדן ניקי גולדשטיין פיטר ראביט ארנבון שובב, מתבגר ויהיר המחפש דרכים להתנקם ולהתעלל במר מקגרגור ובאחיינו, תומאס.
דייזי רידלי רוני דותן כותנונת אחיותיו של פיטר ראביט מרגו רובי הילה סורג'ון פישר פלופסי אליזבת דביקי שירי גדני מופסי סיה הילה זיתון גברת טיגי-ווינקלי קיפודה ושכנתם של פיטר ראביט ואחיותיו.
הסרט נחשף לראשונה בשנת 2014, במהלך מתקפת ההאקרים על סרטי סוני, שם הסרט אוזכר במהלך התכתבות דרך האימייל.
לאחר מכן, בדצמבר 2014, הוכרז הסרט באופן רשמי.
ב-4 באוגוסט 2016, דווח כי הבמאי ויל גלוק יביים את הסרט וכי התסריט ייכתב על ידו ועל ידי התסריטאי רוב לייבר.
בנוסף, נודע כי ג'יימס קורדן ידבב את דמותו של פיטר ראביט וכי רוז ביירן לוהקה לתפקיד לא ידוע בלייב-אקשן.
יתרה על כן, דווח שגלוק ישתף פעולה עם חברת "Animal Logic", שתספק את האנימציות והאפקטים הוויזואליים עבור דמויות החיות בסרט.
ב-26 בספטמבר 2016, הצטרפו דייזי רידלי ואליזבת דביקי לצוות השחקנים.
ב-18 באוקטובר, לוהק דונל גליסון לדמותו של מר מקגרגור, גנן נרגן וממורמר שמסלק את פיטר ראביט וחבורתו מהגינה שלו ללא הרף, וב-24 באוקטובר, לוהקה מרגו רובי לדיבוב דמותה של ארנבונת.
ב-7 בנובמבר, סיה לוהקה לדיבוב דמותה של גברת טיגי-ווינקלי.
בינואר 2017, החלה הפקת הלייב-אקשן לקרום עור וגידים בסידני שבאוסטרליה.
ב-18 בדצמבר 2016, נחשפה תמונה ראשונה של הפקת הסרט, שחשפה את דמותו של פיטר ראביט וכן את הלוגו הרשמי של הסרט.
ההפקה החלה במהלך דצמבר 2016, וצילומי הלייב-אקשן נערכו בסנטניאל פארק שבסידני.
במרץ 2016, ערכה ההפקה צילומים בתחנת הרכבת המרכזית של סידני.
באפריל 2017, צולמו צילומים נוספים באמבלסייד ובווינדרמייר שבאזור האגמים.
תאריך היציאה לאקרנים המקורי של הסרט נועד ל-23 במרץ 2018, אך מאוחר יותר הוחלט להקדים את יציאתו לאקרנים ל-9 בפברואר 2018. בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-1 במרץ 2018 אך נמצאים הקרנות בכורה ברחבי ישראל שיתקיימו ב-24 בפברואר 2018.
הטיזר טריילר הרשמי של "פיטר ראביט" זכה לביקורות שליליות מצד מבקרים ומעריצים של הדמות, שרבים מהם הגדירו את הסרט כמודרני וכמעליב מדי עבור יצירותיה של ביאטריקס פוטר.
האתר "Collider" הגדיר את הטיזר טריילר כ"זבל" וכ"קומדיה ירודה ונחותה".
וטען כי "אין שום מצב בעולם שהיא [ביאטריקס פוטר] הייתה נותנת אי פעם אור ירוק לתאונת דרכים בהילוך איטי כזו".
ג'יימס בלדוק מהעיתון "Metro", כתב כי הטריילר היה "כל כך רע", וכי "אם הטיזר טריילר שימש כדוגמית לסרט הלייב אקשן באורך מלא - הסרט יהיה התועבה הגדולה ביותר על המסך הגדול מאז 'אמוג'י: הסרט'".
בלדוק סיים את מאמרו באומרו "רק הקשב היטב, ותוכל לשמוע את צליל ההתהפכות של ביאטריקס פוטר בקברה מרוב זעם".
ב-7 בנובמבר, יצא לסרט טריילר חדש, שזכה לקבלה חיובית יותר.
הטיזר טריילר הוצג במהלך ההקרנות של "הכוכב", והטריילר החדש הוצג במהלך ההקרנות של "קוקו".
פיטר קליין (Peter Klein, נולד ב-22 ביולי 1945) הוא מפיק יהודי אמריקאי יליד רומניה.
קליין התחיל את הקריירה שלו בשנת 1970 אצל אמרגן יהודי-אמריקאי סול יורוק.
ב-1972 הקים פיטר קליין חברה משלו בשם Living Arts והיה בין הראשונים אשר הביאו את הריקוד, הבלט ומחזות הזמר האמריקאיים לאירופה ובהמשך לכל העולם.
קליין התפרסם בעולם כמפיק ומארגן סבב הופעות של האופרה המפורסמת פורגי ובס מאת המלחין היהודי-אמריקאי ג'ורג' גרשווין החל מ-1992. באוקטובר 2001 האופרה פורגי ובס עלתה במת המשכן לאומנויות הבמה בתל אביב.
פיטר קליין נולד ב-22 ביולי 1945 בעיר טימישוארה השוכנת במערב רומניה להורים ניצולי שואה אנדריי וארי (וינר) קליין.
כילד הוא למד הונגרית ורומנית, בנוסף קליין דובר רוסית, גרמנית, צרפתית, עברית ואנגלית.
בשנת 1963 משפחתו עלתה לישראל.
קליין למד בבית הספר המרכזי למלונאות תדמור בהרצליה.
בשנת 1967 עזב קליין את ישראל ונסע לאירופה ואחרי זה לארצות הברית, לעיר ניו יורק, שם הוא הכיר את האמרגן המפורסם סול יורוק והתחיל לעבוד בשבילו בשנת 1969.
סול יורוק שכר את קליין כמארגן סבב הופעות בצפון אמריקה למוזיקאים כמו הגיטריסט אנדרס סגוביה והפסנתרן ארתור רובינשטיין.
בשנת 1975 פיטר קליין ארגן את הופעותו של הגיטריסט האגדי מייקל לורימר בישראל, במוזיאון תל אביב.
כמו כן, בשנת 1979, קליין הוציא לראשונה את בוסטון בלט לסבב הופעות באירופה, להשתתף בפתיחת פסטיבל נרבי בג'נובה ושוב ב-1981, לסבב הופעות באיטליה ובלונדון בהפקה באורך מלא של אגם הברבורים עם רודולף נורייב ככוכב אורח.
ב-1981 פיטר קליין ו-Living Arts הביאו את בוסטון בלט למספר הצגות בישראל בבימוי אמנותי של א.
וירג'יניה ויליאמס.ב -1984, קליין הציג לראשונה את המחזמר "שיער" באירופה, בסבב הופעות בצרפת, בשווייץ, בספרד, באוסטריה, בגרמניה ובאיטליה.
ב -2011, הפיק קליין את "Ain't Misbehavin" בבימויו של ריצ'רד מלטבי ובמהלך שנתיים המחזמר עלה לבמות בטורקיה, צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד, ישראל, והונגריה.
קליין שקל להתחיל את ההפקה שלו לאופרה פורגי ובס בשנת 1991, כאשר קיבל הזמנה מעמיתו הארגנטינאי להביא את פורגי בבס לתיאטרו קולון.
בהתחשב באתגרים של יצירת מופת מורכבת שכזאת, קליין החליט ללכת על בטוח ולהציג בבואנוס איירס ב-1992 את ההפקה הקיימת של וירג'יניה אופרה.
בעקבות הצפייה בחזרות ובהופעות אחרות של פורגי ובס, קליין פיתח את רעיון ההפקה שלו בעזרתו של לאופולד גודובסקי השלישי, אחיינו של ג'ורג' גרשווין.
כאשר חקר את אפשרויות סבב ההופעות,, קליין הבין שלמרות תהילתה והפופולריות שלה, הקלאסיקה האמריקאית הזאת לא עשתה סבב הופעות בארצות הברית או בעולם, למעט הסיורים של מחלקת המדינה האמריקנית בשנות החמישים לאירופה וסיורי האופרה של יוסטון גרנד בשנות ה-70.
קליין ניהל משא ומתן עם היורשים של גרשווין כדי לאשר את הפרויקט עם כמה קיצורים מהמקור.
התוצאה הייתה ביצוע מקוצר (מ-4 ל-3 שעות) ומספר מוזיקאים מופחת.
Living Arts של קליין סיירה בארצות הברית במשך 13 שנים, כל שנה החל משנת 1993 עד 2005. מחוץ לארצות הברית המופע הזה הוצג ביותר מ-20 מדינות.
פיטר ראביט 2 הוא סרט קומדיה והרפתקאות אמריקאי-בריטי, המורכב בחלקו מלייב אקשן ובחלקו מהנפשה ממוחשבת שיצא לאקרנים ב-12 בפברואר 2021 בממלכה המאוחדת וב-11 ביוני 2021 בארצות הברית.
הסרט בוים על ידי ויל גלוק, ויככבו בו דונל גליסון, רוז ביירן וג'יימס קורדן בתפקיד פיטר.
זהו סרט המשך לפיטר ראביט משנת 2018.
שחקן/ניתמדבב/ת בעבריתשם הדמותדונל גליסוןלירון לבתומאס מקגרגוררוז ביירןליאת אזרביאטריקס "בי" פוטרג'יימס קורדןניקי גולדשטייןפיטר ראביטדייזי רידלידילן דרורכותנונתמרגו רוביהילה סורג'ון פישרפלופסיאליזבת דביקישירי גדנימופסיסיהדייזי רידליגברת טיגי-ווינקלידייוויד אוילאואדיר אביתרנייג'ל באסיל ג'ונס
ב-4 במאי 2018, סוני חשפה כי היא מתכננת סרט המשך ל"פיטר ראביט".
בפברואר 2019 נחשף כי דייוויד אוילאו ישתתף בסרט ההמשך ודונל גליסון ורוז ביירן יחזרו לגלם את דמותם מהסרט הקודם.
תחילת צילומי הסרט החלו בפברואר 2019.
במקור, הסרט היה צפוי לצאת לאקרנים ב-27 במרץ 2020 בממלכה המאוחדת וב-3 באפריל בארצות הברית, אולם בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן הסרט נדחה ל-7 באוגוסט 2020. לאחר מכן הסרט נדחה ל-15 בינואר 2021. ולאחר מכן הסרט נדחה ל-11 ביוני 2021.
פיטר קולינס היה נהג מרוצים בריטי שהתחרה באליפות הפורמולה 1 ובמרוץ 24 השעות של לה מאן.
נהרג בתאונה במהלך גרנד פרי גרמניה בעונת 1958.
קולינס נולד וגדל בקידרמינסטר, ווסטרשייר, בריטניה.
אביו היה בעלים של מוסך לרכבים ובעל חברת הובלות.
בגיל 16 נשר מלימודיו בבית הספר התיכון והחל לעבוד במוסך של אביו.
במקביל החל להתחרות במרוצים מקומיים.
הוריו רכשו עבורו מכונית מדגם קופר 500 עימה התחרה.
במהלך מסיבה שהתקיימה בביתה של קיי פטר, נהגת המרוצים, הכיר את ג'ון ואויר מנהל קבוצת אסטון מרטין שהזמין אותו לנסיעת מבחן במסלול סילברסטון.
במהלך נסיעת המבחן נכחו במסלול גם נציגי קבוצת HWM, שהתחרתה בפורמולה 2. קולינס חתם על חוזה עם שתי הקבוצות במקביל.
בקבוצת HWM היה חלק מקבוצה בת שלושה נהגים לצידם של לאנס מקליין וסטירלינג מוס.
הקבוצה התחרתה במרוצי פורמולה 2 ברחבי בריטניה ואירופה.
קולינס היה נהג מהיר, אך בעיות אמינות במכונית מנעו ממנו לסיים רבים מהמרוצים.
הישגו הטוב ביותר היה מקום שני בגרנד פרי של לה סאבל ד'אולון.
בשנת 1952 הוחלט כי באליפות ייקחו חלק גם כלי רכב מקטגוריית הפורמולה 2. הדבר אפשר לקולינס לערוך את הבכורה באליפות.
הוא השתתף בחמישה מרוצים, בגרנד פרי צרפת סיים במקום השישי, ההישג הטוב בעונה.
בסיום עונת 1953 עזב את הקבוצה לאחר שלא הצליח לצבור נקודות.
בשנת 1954 עבר להתחרות בקבוצת ונוול בתחרויות הפורמולה ליברה ובחלק השני של עונת הפורמולה 1.
בשנת 1955 הצטרף לקבוצת BRM.
הוא התחרה עם רכב המזארטי 250F שהיה שייך לאלפרד אוון הבעלים של הקבוצה וניצח בגביע מועדון הנהגים הבריטי הבינלאומי (BRDC International Trophy) ובגביע לונדון.
בעקבות ההישגים התאפשר לו להתחרות עם המזארטי גם בראלי איטליה במסגרת הפורמולה 1, אך נאלץ לפרוש לאחר 22 הקפות.
במקביל למרוצי הגרנד פרי קולינס נחל הצלחה גם במרוצי מכוניות ספורט.
בשנת 1952 ניצח את מרוץ 9 השעות של גודווד כשהוא נוהג באסטון מרטין DB3. שנה לאחר מכן ניצח, יחד עם פט גריפית', את מרוץ RAC Tourist Trophy שהתקיים בדאנדורד.
בשנים 1955 ו-1956 השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן וסיים פעמיים במקום השני.
נקודת המפנה בקריירה התרחשה בשנת 1955. ניצחון במרוץ הטארגה פלוריו יחד עם מוס הוביל להחתמה של קולינס בקבוצת פרארי בעונת 1956. בגרנד פרי מונקו הגיע לראשונה לפודיום כשסיים שני אחרי מוס.
חודש לאחר מכן השיג בגרנד פרי בלגיה את הניצחון הראשון.
באותה תקופה קולינס זכה ליחס חם מצידו של אנצו פרארי.
הבעלים של הקבוצה, שהיה באבל על מותו של בנו, דינו, מניוון שרירים התייחס לקולינס כבן משפחה.
במרוץ פתיחת העונה התקלקלה מכוניתו של חואן מנואל פנג'יו, שותפו לקבוצה של קולינס, אך הוא ניצח במרוץ לאחר שהחליף מכונית עם לואיג'י מוסו.
אל מרוץ סיום העונה הגיע פנג'יו עם יתרון של שמונה נקודות על פני קולינס והיה זקוק לנקודה אחת בשביל להבטיח זכייה בתואר.
קולינס, שקיבל הזדמנות לזכות בתואר אם ינצח את המרוץ, החליט לנקוט באקט של ספורטיביות והעביר את מכוניתו לפנג'יו שסיים שני במרוץ וזכה באליפות, בעוד קולינס מסיים את העונה רק במקום השלישי.
המחווה זיכתה את קולינס בכבוד רב מצד פרארי, פנג'יו ומתחרים רבים בענף.
פנג'יו עצמו אמר על כך בראיון: "כמעט ופרצתי בבכי...פיטר הוא אחד האנשים המשובחים והג'נטלמנים הגדולים ביותר שפגשתי במהלך הקריירה".
בשנת 1956 עבר להתגורר במונקו על מנת להתחמק מחובת גיוס לצבא.
שנה לאחר מכן נישא לשחקנית האמריקאית לואיז קינג.
השניים עברו להתגורר על גבי יאכטה בנמל מונקו.
באותה שנה הצטרף לקבוצת פרארי מייק הות'ורן, איתו נרקמה חברות עמוקה.
מספר שנים לאחר מותו נטען כי החברות בין השניים באה על חשבונות של לואיג'י מוסו, הנהג השלישי בקבוצה.
ארוסתו של מוסו אף האשימה את התחרות ביניהם בכך שהיא זאת שגרמה למותו של מוסו.
דגם הפרארי 801 בו עשתה הקבוצה שימוש במהלך העונה היה בעל משקל גבוה ואיטי בחס למתחרים.
למרות זאת הצליח קולינס להשיג ניצחונות בשני מרוצים, שלא נכללו בדירוג האליפות.
במקביל להישגים בפורמולה 1 הגיע להישגים גם במרוצי מכוניות ספורט כשהוא מתחרה במגוון דגמים.
בשנת 1956 הגיע למקום השני במרוץ המילה מילייה עם הפרארי 860 ולמקום השני בגרנד פרי השוודי למכוניות ספורט יחד עם וולפגנג פון טריפס בפרארי 290MM.
שנה לאחר מכן השיג ניצחון, יחד עם פיל היל, בגרנד פרי ונצואלה בפרארי 335S ויחד עם אוליבר גנדביין סיים מקום השני במרוץ 1,000 הקילומטרים של נורבורגרינג.
שנה לאחר מכן ניצח את מרוץ 1,000 הקילומטרים של בואנוס איירס ואת מרוץ 12 השעות של סברינג יחד עם היל.
הפודיום האחרון במרוצי מכוניות הספורט הושג באותה שנה בנורבורגרינג, כשסיים במקום השני יחד עם הות'ורן.
הדברים השתפרו עבור פרארי בעונת 1958 עם השקת דגם הפרארי דינו 246. קולינס השיג כמה תוצאות טובות במחצית הראשונה של העונה ואף השיג ניצחון נוסף בגביע מועדון הנהגים הבריטי הבינלאומי.
למרות זאת אנצו פרארי חש שסגנון החיים הפרוע של קולינס פוגע ביכולת הנהיגה וברצון לפתח מכוניות חדשות.
קולינס פוטר מהקבוצה לאחר שחיבל במכוון במצמד הרכב בו התחרה יחד עם הות'ורן במרוץ 24 השעות של לה מאן.
החבלה נעשתה במטרה להימנע מנהיגה בגשם והוא נראה שותה בפאב עוד לפני תום המרוץ.
בהמשך שינה פרארי במעט את דעתו ואפשרלקולינס להתחרות בקטגוריית הפורמולה 2 עד לסום העונה.
בגרנד פרי צרפת הות'ורן סירב להתחיל להתחרות עד שיתאפשר לקולינס להתחרות לצידו.
קולינס חזר לקבוצה ואף סיים במקום החמישי את המרוץ, אך מיד לאחריו פוטר שוב.
הות'ורן הכועס נסע למשרדי הנהלת הקבוצה במודנה והשתולל תוך כדי שהוא שובר דלתות תוך כדי כך שהוא מכריז שלא יתחרה עבור הקבוצה עד שקולינס יוחזר.
בעקבות כך השתכנע פרארי לתת לקולינס הזדמנות נוספת.
הניצחון השלישי והאחרון בקריירה הושג בגרנד פרי בריטניה.
מוס זינק המפול פוזישן, אך קולינס הצליח לעקוף אותו בשלב מוקדם ולקחת את ההובלה במרוץ.
על פי הטקטיקה של קבוצת פרארי קולינס היה אמור להתיש את מוס ולאחר מכן לאפשר להות'ורן לעקוף אותו על מנת לסיים לו במאבק על האליפות.
בהקפה ה-25 מוס נאלץ לפרוש בשל בעיה במנוע, אך הות'ורן לא הצליח לצמצם את הפער מקולינס.
בהמשך נאלץ להיכנס לפיט בשל בעיית שמן וקולינס המשיך כמוביל עד לסיום המרוץ.
שבועיים לאחר הניצחון בבריטניה התקיים במסלול נורבורגרינג גרנד פרי גרמניה.
קולינס ניהל מאבק צמוד עם טוני ברוקס מקבוצת ונוול.
הוא הגיע במהירות גבוהה לפניית פלאנצגרטן, כתוצאה מכך ביצע הרכב פנייה רחבה והחליק לתעלה.
קולינס איבד שליטה ברכב שהתעופף באוויר ונחת הפוך על המסלול, בעוד הוא נזרק מהרכב ופוגע בעץ שעמד סמוך למסלול.
חבלות הראש היו חמורות, הוא הובהל לבית החולים הסמוך, בו נפטר מאוחר יותר באותו היום.
הות'ורן, חברו הטוב של קולינס, הוטרד מאוד מהמקרה והחליט לפרוש מהמרוצים בסיום העונה, בה זכה באליפות.
פיטר רינדיסבאכר היה אמן שווייצרי, שהתמחה בציור בצבעי מים ובאיורים העוסקים בשבטים הילידים הראשונים של מערב קנדה וארצות הברית, בעיקר תיאורים של סצנות פעולה קבוצתיות או ז'אנריות.
לעיתים רחוקות הוא צייר דיוקנאות של בודדים.
רינדיסבאכר היגר משווייץ למערב קנדה עם משפחתו כשהיה בן חמש עשרה.
המשפחה גויסה על ידי סוכן של המושבה "רד ריבר", שהוקמה על ידי הרוזן מסלקירק, כדי ליישב את האזור שנמצא ליד ויניפג של ימינו, מניטובה.
מענק הקרקע של הרוזן סלקירק, נוהל על ידי מושל ומועצה, אך מכיוון שלכל פקידי המושבה היו קשרים עם חברת מפרץ הדסון, המושבה הייתה למעשה זרוע לפעילות מפרץ הדסון.
המושבה התמודדה עם קשיים עקב שיטפון והרס של הנהר האדום, בגבול המזרחי של צפון דקוטה מה שהוביל לפגיעה בגידולים ולרעב.
משפחת רינדיסבאכר עברה להתגורר בוויסקונסין בשנת 1826, ואחר כך התיישבה לצמיתות בסנט לואיס, מיזורי, בשנת 1829.
מגיל חמש עשרה עד מותו, בגיל 28 היה אמן יוצר.
הוא החל לעבוד עם פחם כילד צעיר, בעידוד אביו, וקיבל הכשרה רשמית של שנה אצל האמן יעקב סמואל וייבל בשווייץ.
הוא ביצע רישומים וצבעי מים של המסע של משפחתו מאירופה למערב קנדה, פקידי המושבה, ואינדיאנים ובעלי חיים במערב קנדה ובמערב ארצות הברית, כולל אנשי צ'יפווה ומטיס שחיו לאורך הנהר האדום.
בגיל עשרים ושלוש, לאחר שעבר לסנט לואיס, הקים רינדיסבאכר סטודיו לאמנים, שם הפיק גם איורים למגזינים וכריכות לספרים, ותרם לאוסף ההיסטוריה של שבטי האינדיאנים בצפון אמריקה.
לאחר שבילה חמש עשרה שנים בציור האינדיאנים בצפון אמריקה, רינדיסבאכר נפטר ב־13 באוגוסט 1834, מספר ימים לאחר שהשתתף בפגישת מיליציה בסנט לואיס.
רינדיסבאכר הפיק במהלך הקריירה שלו יותר מ 124 ציורים.
ארבעים מיצירותיו מוחזקות כיום על ידי הספרייה והארכיונים של קנדה, אוטווה.
ריכוזים גדולים אחרים של ציוריו ממוקמים באוספי מוזיאון ווסט פוינט של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ומוזיאון גילקריס בטלסה, אוקלהומה.
פיטר קורנליס באוטנס (בהולנדית: Pieter Cornelis Boutens; 20 בפברואר 1870 – 14 במרץ 1943) היה משורר הולנדי, קלאסיציסט ומיסטיקן.
באוטנס החל ללמוד שפות קלאסיות ב-1890 באוניברסיטת אוטרכט והשלים את לימודיו ב-1899 במחקר על סופר הקומדיה היווני אריסטופנס.
הוא נחשב לאחד מגדולי משוררי הולנד באמצע המאה ה-20 לצד הנרייטה רולנד הולסט וי.
באוטנס מת בהאג ב-1943 והוא בן 73 שנים.
פטר קרמה (בדנית: Peter Cramer; 24 באוגוסט 1726 – 17 ביולי 1782) היה צייר דני שהתמחה בתפאורות נוף לתיאטרון ובעבודות דקורטיביות.
בשנות ה-40 של המאה ה-18 הוא עשה כמה רישומים לגרסאות מוקדמות של הספר "המסע למצרים ונוביה" מאת פרדריק לואיס נורדן מטעם האקדמיה המלכותית הדנית למדעים.
על בסיס זה, בשנת 1754, הומלץ לו על ידי האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות לקבל מלגת השתלמות שתאפשר לו להיות "צייר היסטורי מוכשר".
אולם האקדמיה התעקשה לפעול על פי ההליך, והוא נדרש להתמודד על מדליית זהב בשנת 1756. הוא לא הצליח להגיע למקום הראשון ותוכניות השתלמות שלו לא מומשו.
הוא החל לעשות תפאורות באמצע שנות ה-50 של המאה ה-18, כאשר יצר סצנות לחבר, נילס קרוג ברדל, מלחין שכתב שתי אופרות.
הם הכירו כי לקרמה היה זמר חובב ולפעמים הופיע במסיבות.
בשנת 1762 הוא הוכר כצייר סצנות מקצועי שעסק בכך עד מותו.
לאחר שנת 1773' הוא יצר ציורים רבים, בעיקר בשל תמיכה שקיבל מהאקדמיה כנגד הצייר האטלקי קרלו גאלי דה ביבינה, בן למשפחת האמנים איטלקית מפורסמת.
בנוסף לעבודות התיאטרון שלו, הוא יצר סצנות ז'אנר שהזכירו את דוד טנירס הבן ואדריאן ברואר והיה בין הראשונים שקבלו השראה מהאיכרים הדנים.
בשנת 1777, הוא הפך למועמד לחברות באקדמיה.
בשנה שלאחר מכן שלח אליהם שתי יצירות שהוצגו בהצלחה, והפך לחבר, ודיוקנו צויר על ידי ויגיליוס אריקסן.
אולם כבוד זה היה קצר מועד.
הוא התמכר לאלכוהול, ומת בשנת 1782, בן חמישים ושש.
רבות מיצירותיו נחקקו מאוחר יותר על ידי יונאס האס ויוהאן פרדריק קלמנס.
פיטר קינג הוא פוליטיקאי אמריקאי שנבחר מספר פעמים לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק וכיהן בו בשנים 1993–2021.
פיטר קינג נולד במנהטן וגדל בקווינס.
אביו היה קצין משטרת העיר ניו יורק.
בשנת 1965 קינג סיים לימודי מדעי המדינה וקיבל תואר ראשון.
בשנת 1968 הוא קיבל תואר במשפטים.
באותה שנה הוא התגייס למשמר הלאומי של ניו יורק.
עד לשנת 1974 הוא עבר במשרד התובע של מחוז נסאו.
בשנת 1977 פיטר קינג השתתף בבחירות לעיריית ניו יורק מטעם המפלגה הרפובליקנית וזכה.
הוא כיהן בתפקידים שונים במועצת העיר עד לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 1992 הוא היה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית וזכה.
קינג נבחר מחדש מספר פעמים, עד שבשנת 2020 החליט לסיים את הכהונה.
בשנת 2000 ו-2003 הוא חשב להתמודד על המשרה בסנאט של ארצות הברית, אך בסוף לא השתתף בבחירות.
במהלך כהונה בקונגרס קינג לא פעם תמך בעמדות של המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית.
בשנת 2010 כאשר צ'ארלז רנגל הואשם בפעילות לא תקינה קינג היה בין הנציגים הרפובליקנים הבודדים שהצביעו נגד.
בשנת 2000 הוא תמך במועמדותו של ג'ון מקיין לנשיא אך בהמשך עבר לתמיכה בג'ורג' ווקר בוש.
בשנת 2016 הוא היה בין תומכיו של דונלד טראמפ.
קינג היה חבר בוועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא חתם על הצהרה שחקירת FBI בנושא התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 קשורה לפוליטיקה.
הוא הצביע פעמיים נגד .
קינג תמך באופן עקבי בחיזוק בקרה על מכירת נשק בארצות הברית.