tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שלושת היישובים קבלו 480 אלף מטר מעוקבים לשנה וקריית שמונה קבלה 400 אלף מטרים מעוקבים לשנה.
1953 - הקו השני לירושלים - לנוכח הביקוש הגובר למים בעיר הבירה המתפתחת, הניחה "מקורות" את הקו השני לירושלים.
הקו, בקוטר 24 אינץ', יצא מאזור רחובות-נען ועבר באזורים הרריים: מחולדה דרך כפר-אוריה ואשתאול, ובהמשך לאורך הכביש החדש שנסלל מרמת רזיאל עד לשכונת עין כרם.
בשנת 1979 הניחה "מקורות" את הקו השלישי לירושלים ובשנת 1994 הניחה את הקו הרביעי, כמענה לגידול באוכלוסייה ולצורך תגבור אספקת המים באזור.
במאה ה-21 מקימה "מקורות" את המערכת החמישית לאספקת מים לירושלים ולסביבתה כדי לתת מענה לצורכי המים העתידיים באזור בעשרות השנים הבאות.
המערכת תספק גם מי ים מותפלים, כחלק מ"המוביל הארצי החדש".
1954 - הקמת מאגרי תקומה - מאגר תקומה בנפח של 200,000 מ"ק, נבנה במסגרת הקמת הקו המזרחי של מפעל "ירקון נגב", שנחנך שנה מאוחר יותר.
בשנת 1989 הוקם מאגר תקומה ב', בנפח של 100,000 מ"ק, כחלק ממפעל "הקו השלישי לנגב" שהוקם באותה שנה.
בעקבות גידול בצריכת מי השפד"ן (שפכי גוש דן) המטוהרים הוחלפו בשנת 1994 השימושים של שני המאגרים: המאגר הראשון, הגדול יותר, הוסב להובלת מי השפד"ן המטוהרים, והמאגר השני, הקטן יותר, הוסב להובלת מים שפירים.
1955 - חנוכת מפעל "ירקון נגב מזרחי" - מפעל "ירקון נגב מזרחי" נחשב לגדול מפעלי המים שבנתה "מקורות" בשנות ה-50. זהו המפעל הראשון שנייד מים מאזור אחד לאזור שני בארץ: ממעיינות הירקון שבראש העין ועד לקיבוץ מגן שבנגב הצפון-מערבי.
המפעל כלל קו מים באורך 108 ק"מ (בקוטר 66 אינץ' לאורך 95 ק"מ ובקוטר 48 אינץ' לאורך 13 ק"מ), 3 תחנות שאיבה תת-קרקעיות, 9 מנועי דיזל ימיים 2,080 כוח סוס כל אחד, מנועי חשמל, מכלי סולר ומזוט, בריכות ויסות בנפח כולל של 350,000 מ"ק ומתקנים נלווים רבים נוספים.
מפעל "ירקון נגב" מפרה את אדמות הנגב ודרום הארץ, ומספק לאזורים אלה מים הן לשתייה והן להשקיה באמצעות מערכת המים הארצית.
1956 - הקמת צמ"כ (ציוד מכני כבד) - בשנת 1948 הקימה "מקורות", בשיתוף עם סולל בונה, מחלקה לציוד הנדסי כבד שעסקה בעבודות עפר ותשתית: "שותפות ציוד מכני".
בשנת 1949 פורקה השותפות והוקמה ב"מקורות" "המחלקה לציוד מכני כבד" (צמ"כ), שעסקה בעיקר במפעלי מים.
בשנת 1956, הפכה המחלקה לחברת בת בשם: "מקורות מים חברה לעבודות פיתוח בע"מ", אשר עסקה בהקמת מפעלי מים, ביצוע חפירות, הנחת קווים, בנייה ושיקום של ברכות, ביצוע קידוחים, הקמת אתרי החדרה למי קולחים ועוד.
בשנת 1973 הוקמה חברת הבת "מקורות בינוי ופיתוח", וצמ"כ שולבה בה.
ובשנת 1984, לאחר ש"בינוי ופיתוח" פורקה, המשיכה צמ"כ לפעול כיחידה ארצית.
בשנת 2007 מוזגה חברת הבת "שח"מ" (שירותים חשמליים מכניים), שהוקמה בשנת 1961, עם צמ"כ ועם יחידות הבינוי של מרחבי החברה לגורם ביצוע מרכזי אחד – "שח"מ מקורות ביצוע בע"מ".
1958 - הקמת חברת הבת "ורד" (Water Resources Development - W.R.D.) – חברת הבת "ורד", ובשמה המשפטי "פ.מ.מ.
- פיתוח מקורות מים (ארצות חוץ בע"מ)", הוקמה על ידי חברת "מקורות" בשותפות עם ממשלת ישראל, במטרה לפתח מפעלי מים בארצות מתפתחות.
בשנת 1972 נרכשה "ורד" על ידי חברת "סולל בונה (ארצות חוץ בע"מ)".
1958 - חיבור מערכת אספקת המים של תל אביב - עם הנחת הקו המזרחי של מפעל "ירקון-נגב" בשנת 1955 החל יישום השלב הבא של המפעל: הנחת הקו המערבי.
הקטע הראשון של הקו המערבייצא מתחנת ראש-העין, המשיך לאורך מסילת הרכבת שעברה במקום, עשה פנייה של 90 מעלות, המשיך לכיוון אוניברסיטת בר-אילן וירד דרומה לאורך תוואי כביש גהה (שהיה בתכנון מתקדם באותם הימים), עד לחולות העיר ראשון-לציון.
מול אוניברסיטת בר-אילן חובר הקו המערבי של מפעל "ירקון-נגב" למערכת אספקת המים של תל אביב.
בשנות ה-60 שודרגה מערכת אספקת המים לתל אביב עם חיבור הקו המערבי של מפעל "ירקון-נגב" לצפון העיר.
המים הוזרמו בכוח הכבידה לבריכות צהלה, דרך צינור בקוטר 40 אינץ' ובאורך של 4.5 ק"מ.
לנוכח הגידול באוכלוסייה בתל אביב ובדרום הארץ תוכנן באותן שנים קו מים נוסף: קו "דן", בקוטר 70 אינץ' ובאורך 11 ק"מ.
הקו, שבנייתו הושלמה באמצע שנות ה-60, תגבר את אספקת המים לתל אביב והגדיל את כמויות המים שזרמו דרומה.
1958 – הקמת המפעל הראשון לתפיסת שיטפונות – מפעל נחל שקמה - אחת הפעולות שמבצעת "מקורות" להגדלת כמויות המים הזמינות ולשיפור מאזן משק המים היא תפיסת שיטפונות.
השיטפונות הם מי גשמים שלא נספגים בקרקע וזורמים במרבית המקרים אל הים או אל אגני ניקוז.ל"מקורות" שני סוגים של מפעלים לתפיסת שיטפונות.
האחד - מפעלים שמטרתם לספק מים שפירים -מפעל נחל שקמה סמוך לקיבוץ זיקים ומפעל נחלי מנשה ("אגני יצחק", על שמו של יצחק וילנצ'וק), אשר תופס מי שיטפונות מנחלים היורדים מרמת מנשה.
במפעלים אלה -מחדירה "מקורות" את המים הנתפסים לקרקע, שם הם עוברים סינון טבעי, מפיקה אותם על ידי קידוחים ומשלבת אותם במערכת אספקת המים הארצית לאספקה לצריכה עירונית בחודשי הביקוש הגבוה.
המפעלים כוללים תעלות בטון, קווי מים, תעלה חפורה, סכרים, מאגר שיקוע ושדות חלחול.
סוג שני של מפעלים לתפיסת שיטפונות כולל מפעלים המייעדים את המים להשקיה.
מי השיטפונות נתפסים ומשולבים במאגרי מי קולחים, ומשמשים להשקיית שטחים חקלאיים על פי הצורך.
מפעלים אלה מבטיחים אספקת מים לחקלאות באופן קבוע,הם נמהלים עם מי הקולחים ומקטינים את רמת המליחות.
בנוסף - הם זולים יותר ועל כן יש לכך גם כדאיות כלכלית לחקלאות.
מפעלים מסוג זה הם מאגר כפר ברוך בעמק יזרעאל, מאגר ברכת רם בגולן, מאגר דלתון בגליל העליון, מאגרי הבשור ליד רחובות, מאגרי עידן, חצבה, נקרות, צוקים, עשת ועין תמרים בדרום הארץ.
1959 - חקיקת חום המים - בשנת 1959 נחקק חוק המים בישראל.
הצורך בחוק נבע מההכרה שהמים הם אמצעי ייצור, ובשל היותם משאב במחסור יש להסדיר את חלוקתם בצורה יעילה והוגנת לצורכי התושבים ולפיתוח המדינה.
חוק המים קובע כבר בראשיתו כי "מקורות המים שבמדינה הם קניין הציבור, ניתנים לשליטתה של המדינה ומיועדים לצורכי תושביה ולפיתוח הארץ..." וכי "כל אדם זכאי לקבל מים ולהשתמש בהם בכפוף להוראות חוק זה".
בהתאם להוראות חוק המים משמשת "מקורות" כספק מים.
שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1961, הכירה כנסת ישראל ב"מקורות" כרשות המים הארצית, בהתאם לחוק המים.
1961 - הקמת חברת הבת שח"מ - שח"מ (שירותים חשמליים מכניים) החלה את דרכה כמחלקה מכנית ב"מקורות", שמטרתה ביצוע תיקונים ועבודות הרכבה בקידוחים ובתחנות שאיבה של "מקורות".
בשלהי שנת 1958 החליטה הנהלת "מקורות" לשנות את המבנה הארגוני של המחלקה ולהפוך אותה לחברה.
בשנת 1961 נרשמה החברה כחוק והחלה בפעילותה העסקית.
במרוצת השנים הרחיבה שח"מ את תחומי פעילותה והחלה לעסוק בתחומים נוספים.
במסגרת השינוי המבני שיושם ב"מקורות" בשנת 2005, מוזגה החברה עם חברת צמ"כ (ציוד מכני כבד) ויחידות הבינוי של מרחבי החברה, לאגף ביצוע מרכזי אחד והפכה ל"שח"מ מקורות ביצוע" - הזרוע הביצועית של הקבוצה.
"שח"מ מקורות ביצוע" מבצעת פרויקטים רחבי היקף ונותנתמענה הנדסי, תכנוני וליווי מלא בכל תהליך הייצור, ההתקנה, ההפעלה וההרצה.
1961 - הקמת הענף להגברת הגשם - כבר בשנת 1949, שנה אחרי קום המדינה, החלה "מקורות" לבצע ניסויים שנועדו לגרום לעננים להורידיותר גשם מעל אגני הניקוז של הכנרת.
12 שנה מאוחר יותר הקימה "מקורות" את "הענף להגברת הגשם" כחלק מחברת הבת "שח"מ" (לימים שח"מ מקורות ביצוע").
הפעילות להגברת הגשם נעשית מדי שנה בחודשים נובמבר – אפריל, אם התנאים המטאורולוגיים מאפשרים זאת (עננים, כיווני רוחות וטמפרטורות ענן מתאימים).
העדיפות הגבוהה ניתנת לזריעת עננים מעל אגן ההיקוות של הכנרת והעדיפות השנייה היא לזריעה מעל אקוויפר ההר.
פעילות הזריעה מתבצעת באמצעות מטוסים ותנורי קרקע.
כאשר צופי מכ"ם הגשם, הממוקם בנמל התעופה בן-גוריון, מבחינים במשקעים בדרכם לאזורי המטרה, הם מזניקים מטוסים בעלי מבערים מיוחדים ומדליקים תנורים קרקעיים הזורעים בעננים חלקיקים של יודיד הכסף.
חלקיקים אלה מהווים גרעיני קיפאון יעילים המזרזים את תהליך יצירת המשקעים.
על פי ניסויים סטטיסטיים מגבירה הזריעה את כמות הגשם בצפון בכ-13% בממוצע רב-שנתי.
מחישובים הידרולוגיים עולה שבעקבות כך מתווספים כל שנה כ-60 מיליון מ"ק למשק המים, בעלות של כ-10 אגורות למ"ק.
עלות זו שוות ערך לכ-5% בלבד מעלות התפלת מי ים.
בעונת הפעילות מאויש מרכז המבצעים של הענף 24 שעות ביממה.
מערכת מכ"ם מטאורולוגית ששוכללה בחברה מאתרת את ענני הגשם המגיעים לאזור, ומציגה מידע בזמן אמת אודות גובה הענן ועוצמת הגשם.
המידע, בשילוב תמונות לוויין ונתונים מטאורולוגיים, מאפשר לקבוע את תזמון ומיקום זריעת הענן באופן המדויק ביותר.
מערכות GPS המותקנות על מטוסי הזריעה מאפשרות הצגת מיקום המטוס בזמן אמת על גבי תמונת המכ"ם, והכְוונה של פעולות הזריעה בהתאם לתנאים השוררים באזור.
המידע מאוחסן ונשמר לצורכי עיבוד ומחקר עתידיים.
לרשות אנשי הענף להגברת הגשם עומד גם מטוס מחקר ייעודי, המצויד במכשור לבדיקת הרכב העננים והתפלגות החלקיקים בתוכם, ולהערכת פוטנציאל הזריעה.
"מקורות" מייצאת את הידע, הטכנולוגיה והטכניקות בתחום הגברת המטר למדינות נוספות, ומתאימה את המתודולוגיה לתנאים המטאורולוגיים, הגאוגרפיים והאקלימיים האופייניים לכל אזור.
1961 - השלמת קו "ירקון-נגב מערבי" - עם הנחת קו "ירקון נגב מערבי" הושלמה בניית מפעל "ירקון נגב".
הקו יצא ממעיינות הירקון והמשיך דרומה לאורך תוואי כביש גהה (שהיה בתכנון מתקדם באותם הימים) עד לאגם זֹהר.
הקו המערבי הוא נבנה בקטרים גדולים יותר (70 אינץ') ומבטון חזק יותר.
1964 - השלמת בנייתו של גדול מפעלי הפיתוח בישראל – "המוביל הארצי" - תוכניות ההקמה של "מפעל הירדן", לימים "המוביל הארצי", אושרו בממשלה בשנת 1956. בשנת 1959 החלה בנייתו, שנמשכה 5 שנים.
עלות הקמתו הייתה כ-420 מיליון ל"י (כ-140 מיליון דולר בתעריפי אותם הימים).
בתהליך הקמתו הושקעו כ-2.5 מיליון ימי עבודה, הועסקו למעלה מ-4,000 עובדים, נחפרו כ-7 מיליון מ"ק עפר, נחצבו כ-1.7 מיליון מ"ק סלע, נוצקו כ-500 אלף מ"ק בטון, הושקעו כ-75 אלף טון פלדה והונחו כ-15 אלף צינורות בטון ופלדה.
אורכו של "המוביל הארצי" כ-130 ק"מ.
"המוביל הארצי" מתחיל בתחנת ספיר שעל שפת הכנרת ומגיע לתחנת מעיינות הירקון בראש העין, שם הוא חובר לשני קווי "ירקון נגב" ובכך מהווה חלק ממערכת המים הארצית.
"המוביל הארצי" מעלה את מי הכנרת מעומק מרבי של 215.50 מתחת לפני הים, עד לגובה של 150 מטר מעל פני הים, כך שכדי להוליך את המים עד לנקודה הגבוהה ביותר היה הכרח להתגבר על הפרש גובה של כ-360 מטר.
עם הפעלת המוביל הוקצו כ-80% מהמים שזרמו בו לחקלאות וכ-20% למי שתייה.
בתחילת שנות ה-90 כבר סיפק "המוביל הארצי" כמחצית ממי השתייה בישראל, מצפון הארץ ועד לפאתי הנגב.
בשנת 2004 נשאבה כמות שיא של מי כנרת אל "המוביל הארצי": כ-527 מיליון מ"ק.
בכך הגשימה "מקורות" את חזון מייסדיה - להעביר מים ממקורות המים הטבעיים בצפון הארץ לדרום הצחיח, ואפשרה להפריח את השממה.
ב-1964 הושלמה בנייתו של המוביל הארצי, שנחנך על ידי יאיר מדוצקי, ובשנים 1964 ו-1965 נבנה -
המוביל המלוח נועד להטות את מי המעיינות המלוחים ולמנוע את זרימתם לכנרת, במטרה להוריד את רמת המליחות של מי הכנרת המסופקים ל"מוביל הארצי".
אורך המפעל להטיית המעיינות המלוחים כ-22 ק"מ, והוא עובר במקביל לחוף המערבי של הכנרת, ממעיינות נור (טבחה) ועד דרומית לשפך הכנרת לירדן.
בתחילה קלט המפעל מעיינות מלוחים בלבד.
בהמשך הוזרמו למפעל זה גם שפכי היישובים הנמצאים לאורכו, כדי למנוע את זיהום מי הכנרת.
פרויקט נוסף נועד להטות את מעיין פוליה ולהטות גם אותו למפעל.
במהלך שנות הפעלתו מנע המפעל את חדירתם של כ-2.5 מיליון טון כלורידים למי הכנרת.
1965 - התפלת מי ים באילת בשיטת האיוד - עד אמצע שנות השישים הייתה אילת עיירה קטנה צמאה למים.
פיתוחה של עיר התיירות המודרנית התאפשר רק לאחר ש"מקורות" פתרה את מצוקת המים בעיר הדרומית והחמה ביותר בישראל, אשר איננה מחוברת למערכת המים הארצית, באמצעות התפלה.
בשנת 1965 הפעילה "מקורות" את המתקנים הראשונים להתפלת מי ים באילת, בשיטת האיוד.
בשל צריכת האנרגיה הגבוהה בשיטה זו חיפשה החברה תהליך אלטרנטיבי, והייתה חלוצה בשימוש בטכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה, החסכונית באנרגיה.
לאחר פיתוח הטכנולוגיה, הקימה "מקורות" מתקני התפלה גדולים בקנה מידה עולמי להתפלת מים מליחים שמקורם בקידוחים באזור, על מנת לספק מי שתייה לאילת וליישובי הערבה.
1969 - קידוחים ראשונים ברמת הגולן - בתום מלחמת ששת הימים החלה "מקורות" בהתארגנות לאספקת מים להתיישבות היהודית החדשה ברמת הגולן.
בשלב הראשון הקימה "מקורות" מפעל ש"דחף" מים מהכנרת לרמה דרך תחנה בצומת קורסי.
בשלב השני ביצעה "מקורות" קידוחים מקומיים ברחבי הרמה.
זאת במטרה למצוא מקורות מים נוספים לצורכי ההתיישבות והחקלאות במקום.
1969 - הקמת מפעל השפד"ן - מפעל השפד"ן (שפכי גוש דן) הוקם על מנת לטפל בשפכי הערים שבאזור גוש דן.
הוא נמצא בבעלות "איגוד ערים דן לביוב ואיכות הסביבה", חברות בו שבע עיריות ומחוברים אליו יישובים נוספים.
חברת "מקורות" אחראית על הפעלת המט"ש (מכון טיהור שפכים).
בראשית דרכו של המפעל התבצע הטיפול בשפכים באגני חמצון.
עם הרחבת המפעל וצירופן של ערים נוספות אומצה שיטת טיפול מתקדמת יותר, הדורשת שטחים מצומצמים בהרבה: בוצה משופעלת (שיטה מכנית-ביולוגית לטיפול בשפכים).
המט"ש נחשב לגדול ולמתקדם מסוגו במזרח התיכון, ומטפל בכ-130 מיליון מ"ק שפכים בשנה.
1970 - טיפול ביולוגי באמצעות דגים - מאז שנות ה-70 פיתחה "מקורות" שיטה ל"טיפול ביולוגי" במטרדים כמו אצות, חלזונות ובעלי חיים זעירים המצויים במים.
יצורים אלו מתרבים בתוך המאגרים, מזהמים ומעכירים), החדרת הקולחים למי תהום באמצעות שדות החדרה לצורך סינון טבעי ולשיפור איכותם.
את המים המושבים מפיקה "מקורות" באמצעות קידוחי שאיבה ומספקת אותם לנגב באיכות המתאימה להשקיית גידולים חקלאיים ללא הגבלה.
ב-1970 נחנכה תחנת "מנשה", תחנת השאיבה הראשונה שנכנסה לפעולה לאורך "המוביל הארצי", במטרה להגביר את כושר הזרימה וההולכה של המים לדרום הארץ.
באותה שנה הושלמה בנייתן של תחנות ראשון לציון וצומת זהר.
יחד איתן נכנסו לפעולה בזו אחר זו תחנות מבטחים וטל-אור.
מאז שנות ה-70 פיתחה "מקורות" שיטה ל"טיפול ביולוגי" באצות, חלזונות ובעלי חיים זעירים המצויים במים.
יצורים אלו מתרבים בתוך המאגרים, מזהמים, מעכירים את המים ומוסיפים להם ריח וטעם לוואי לא רצויים.
הטיפול מתבצע באמצעות דגים הממלאים את תפקיד "הסניטרים", ומבוסס על עקרונות תורת האקולוגיה.
על פי תורה זו המטרדים השונים הקיימים בגופי המים הם חוליות במארג המזון המתפתח במים ומהווים מזון טבעי לדגים השונים, כמו דג הכסיף ודג הקרפיון גדל-הראש.
הדגים "הסניטרים" אוכלים את האצות ואת בעלי החיים מבלי לזהם את המים, ובכך תורמים לשיפור איכות המים של "המוביל הארצי".
כמו כן משמשים דגים ויצורי מים אחרים המצויים במאגרים או במכשירי בקרת מים מתוחכמים שמפעילה "מקורות", למעקב רציף אחר האיכות התברואית של המים המסופקים לשתייה.
1973 – הקמת חברת הבת "מקורות בינוי ופיתוח בע"מ" - ייעודה של חברת "מקורות בינוי ופיתוח" היה אספקת שירותים מקצועיים בתחום התשתית למפעל המים של "מקורות" ולגורמים אזרחיים.
היא הייתה מעורבת בהקמת סכרים וסוללות במפעלי ים המלח, בסלילת כבישים ובהנחת קו צינור הדלק הגדול אילת-אשקלון, בסלילת מסלולי נחיתה ובהכשרת רחבות חניה למטוסים בנמל התעופה לוד.
חברת "מקורות" בינוי ופיתוח קלטה את חברת צמ"כ ושתי יחידות ביצוע אזוריות – דרום וצפון.
בשל קשיים בניהול ובארגון פורקה החברה בשנת 1984.
1973 – שיטת האוסמוזה ההפוכה - בראשית שנות השבעים החל בארצות-הברית יישום של טכנולוגיית האוסמוזה הפוכה בתהליך ההתפלה.
1978 – התפלת מים מליחים באילת –סבחה א' וסבחה ב' - לאחר בדיקת טכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה שפותחה בארצות הברית, פיתוחה והתאמתה לצרכים בארץ, הקימה "מקורות" באילת מתקני התפלה גדולים בקנה-מידה בין-לאומי –סבחה א' וסבחה ב', המשמשים להתפלת מים מליחים שמקורם בקידוחים באזור.
מים אלה, שהם בעלי מליחות גבוהה, מתאימים לשתייה לאחר התפלתם.
1979 - "הקו השלישי לירושלים"
לנוכח התרחבותה של ירושלים והצורך בהגדלת כמויות המים לעיר הבירה הניחה "מקורות" את "הקו השלישי לירושלים" ב-1979. הקו, שיצא מתחנת כסלון שבהרי יהודה, הונח במקביל ל"קו השני".
"הקו השלישי לירושלים" מספק כ-14 מיליון מ"ק בשנה.
1984 - חנוכת מפעל "תשלובת הקישון"- המפעל, שהוקם בבעלות משותפת של "מקורות" וחקלאי עמק יזרעאל, נועד להמיר כ-20 מיליון מ"ק לשנה מים מ"המוביל הארצי" בשפכים מטוהרים (קולחים) שיסופקו להשקיה.
מטרת המפעל להשתית את אספקת המים על מקורות המים שבאזור ולשפר את כושר האספקה שלו בימי שיא.
צריכתו השנתית נאמדת כיום ב-28 מיליון מ"ק.
1986 - הפעלת הטורבינה ההידרואלקטרית הראשונה המייצרת חשמל באנרגיה נקייה - "מקורות" החלה להפעיל טורבינה הידרואלקטרית בתחנת "כפר ברוך".
הטורבינה מנצלת את עודפי לחץ המים של המוביל הארצי ובכך מייצרת חשמל בהיקף של כ-2.5 מיליון קוו"ט שעה/לשנה באנרגיה נקייה.
באותה שנה הופעלה על ידי "מקורות" בקידוח מענית 4 טורבינה המנצלת עודפי לחץ מים בהחדרת המים לקרקע בהספק נמוך יותר.
בשנת 2006 הועברה הטורבינה מתחנת "כפר ברוך" לתחנת "כפר יהושע".
במאגר תבור ובאתר מצר הושלם הביצוע של טורבינות נוספות.
החשמל הירוק המיוצר מסתכם בכ-4.5 מיליון קווט"ש לשנה ומשמש לצריכת החשמל של מתקני שאיבה סמוכים של "מקורות".
בשלבי ביצוע מתקדמים נמצאות טורבינות נוספות שתגדלנה את ייצור החשמל הנקי בכמות של כ-10 עד 13 מיליון קווט"ש לשנה.
ייצור החשמל תורם להקטנה בפליטת גזי חממה ולהקטנת זיהום האוויר.
1989 - היתר לחברת נביעות לשאוב ממעיין עין זהב - חברת נביעות טבע הגליל החלה לשאוב מן המעיין מים מינרליים איכותיים בהיתר חברת מקורות, בהסכמת עיריית קריית שמונה וללא תשלום תמלוגים על שימוש במשאבי טבע.
חציים של מי המעיין שמשו את מקור מים לתושבים וחציים למעל נסיעות.
מי המעיין הוזרמו ישירות למפעל באזור התעשייה הדרומי של קריית שמונה, באמצעות צינור תת-קרקעי לארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים ומשנת 1991 גם בכדים.
תפיסת מי המעיין ייבשה במשך שנים את נחל עין זהב ועד כדי כך שרק ביום כיפור זרם בנחל זרזיף ומצב פארק הזהב הלך והידרדר.
בקיץ 2012 חברת נביעות טבע הגליל עברה לשאוב את מימיה מקידוח של חברת מקורות מקידוח "החולה 7" בשטחי כפר יובל.
המפעל החל לפעול במתכונת מצומצמת כבר בשנת 1977. בנובמבר 1989 הוא הופעל במלואו כמערכת משולבת של קווים (הקו הראשי באורך של כ-90 ק"מ ובקוטר 70 אינץ'), תחנות שאיבה ומאגרים.
חלק מהמאגרים מיועד לאגימת עודפי המים המושבים במהלך החורף, לצורך הגדלת כמויות המים המסופקות להשקיה בחודשי הקיץ.
בשנת ההפעלה ראשונה הוליכה המערכת כ-80 מיליון מ"ק מים מושבים לנגב.
כיום מובילה מערכת "הקו השלישי לנגב" כ-130 מיליון מ"ק מים מושבים ללקוחות, תחת מערך ניטור ובקרה נרחב.
איכות הקולחים הגבוהה מאפשרת השקיית כל היבולים.
את השפכים המטופלים בשפד"ן מחדירה "מקורות" לשדות החדרה בחולות ראשון לציון ויבנה, אל השכבות התת-קרקעיות של אקוויפר החוף לצורך טיפול שלישוני: הקולחים עוברים בקרקע טיפול בתהליכים פיזיקו-כימיים וביולוגיים שמשפרים באופן משמעותי את איכותם.
קטע זה של אקוויפר החוף משמש כמקום אחסון עונתי ורב שנתי לכמויות הגדולות של המים המושבים.
אופן ניהול המערכת להשבת קולחים מאפשר הפרדה מוחלטת בין הקולחים שהוחדרו למי התהום לבין מי התהום הטבעיים.
ההפרדה מושגת על ידי קיום משטר שאיבה באמצעות קידוחים, המבטיחים מפלסים שמונעים מהמים המוחדרים להתערבב עם המים הטבעיים.
מערכת "הקו השלישי לנגב" אפשרה הפרדה בין שתי מערכות אספקה: מערכת לאספקת מי שתייה ומערכת לאספקת מי השקיה.
לצורך זיהוי ולמניעת בלבול בין מערכות המים השפירים והמים המושבים נקבעו צבעים שונים למתקני המערכות.
על ידי השבת הקולחים להשקיית גידולים חקלאיים "מקורות" משפרת את מאזן משק המים ומאפשרת להפנות למגזר העירוני את המים השפירים אשר סופקו קודם לחקלאות, מאפשרת את הפרחת השממה ואת פיתוח האזור ותורמת לשיפור איכות הסביבה.
1994 - "הקו הרביעי לירושלים" - לצורך התחברות למערכת המים הארצית הוקמה מערכת מים נוספת לירושלים כגיבוי למערכות הקיימות - "הקו הרביעי לירושלים".
אורך הקו כ-38 ק"מ, והוא תגבר ושיפר את אמינות אספקת המים לעיר הבירה.
לאורכו הוקמו 4 תחנות שאיבה (דניאל, לטרון, הלר ושואבה) ו-4 בריכות מים בעלות כושר קיבול של כ-5,500 מ"ק כל אחת.
ב"קו הרביעי" נעשה לראשונה שימוש נרחב במערכות ממוחשבות של תפעול, שליטה ובקרה מרכזיים.
1995 - אספקת מים לממלכת ירדן - במסגרת הסכם השלום שנחתם באוקטובר 1994 בין מדינת ישראל לבין ממלכת ירדן, נכלל נספח מיוחד העוסק בקשרי המים שבין שתי המדינות ובסוגיות אספקת המים.
על פי ההסכם סיפקה מדינת ישראל לממלכת ירדן ממעלה סכר דגניה כמות שנתית של 30 מיליון מ"ק, כש-20 מיליון מ"ק נחשבים כ"מים ירדניים": ממלכת ירדן מעבירה אותם לישראל מנהר הירמוך לאיגום בכנרת בחורף, וישראל מחזירה אותם לממלכת הירדנית בקיץ.
בשנת 1997 הסכימה מדינת ישראל להוסיף לכמות השנתית המסופקת עוד 25 מיליון מ"ק מים.
כיום עומדת הכמות השנתית הכוללת המועברת לממלכת ירדן מ"מקורות" על 50 מיליוני מ"ק.
בהתאם להחלטת ממשלה, נערכה "מקורות" להגדלת כמות המים השנתית המסופקת לירדן ב-50%, כלומר ליעד אספקה של 75 מיליון מטר קוב בשנה.
ההיערכות כוללת הנחת קו מים חדש בין תחנת דגניה לברֵכת בית זרע שמדרום לכנרת.
1995 - אספקת מים לרשות הפלסטינית - "מקורות" מספקת מים לרשות הפלסטינית, בהתאם ל"הסכם המים" שנחתם בוושינגטון ב-1995. ישראל התחייבה לכ-30 מיליון מטר קוב מים לשנה.
לאורך השנים גדלו כמויות המים שסיפקה ישראל באמצעות חברת "מקורות", מעבר לכמות שסוכמה.
בשנים האחרונות מספקת "מקורות" למעלה מ-52 מיליון מטר קוב מים בשנה לרשות הפלסטינית (בשטחי יהודה ושומרון) ו-5 מיליון מטר קוב מים נוספים בשנה לרצועת עזה - כמעט פי שניים מהכמות שעליה סוכם.
מים אלו מוזרמים מהמערכת הארצית של ישראל ואיכותם היא מהגבוהות בעולם, בהתאם לסטנדרטים הבין-לאומיים.
1997 - פריצת דרך בהתפלת מי ים אילת
כחלק מרפורמה מבנית בחברה, בשנים 2018 - 2019 אוחדו מרחבים, והניהול הפך להיות ארצי (בהשוואה לניהול מרחבי עד אז).
החברה הנפיקה לראשונה בתולדותיה אג"ח סחיר, ונרשמה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
הפיתוח העסקי גדל מכ-800 מיליון שקל לשנה עד לכ-1.5 מיליארד שקל לשנה, תוך צמצום של כ-10% במצבת העובדים.
הוקמה יחידת חדשנות, שמקדמת הטמעת פתרונות ושירותים של עולם ההיי-טק במקורות, תוך רכישת בעלות בחברות, עד לרף של 20%.
נכון לשנת 2024 מקורות שותפה בתשע חברות הזנק חדשות.
במרץ 2022 חובר אזור הערבה הצפונית למערכת המים הארצית.
עד לחיבור, נשענו התושבים והחקלאות באזור על קידוחים מקומיים ותפיסת שיטפונות.
באוקטובר 2022 החלה לפעול מערכת המים החמישית לירושלים.
זהו אחד ממיזמי הדגש של החברה, שסיכם כשש שנות עבודה והשקעה של קרוב ל-3 מיליארד שקל.
המיזם צפוי לשרת את צורכי משק המים בירושלים ויישובי הסביבה, כמו גם אספקת מים לאזור בית לחם ורמאללה.
במסגרת המיזם נחצבה מנהרה באורך של כ-13 ק"מ בהרי ירושלים, והונחו צנרות הולכה בקוטר של כ-3 מטרים, תוך שימוש בסיבים אופטיים לניטור לחצים במערכת.
ב-2023 הושק "המוביל ההפוך" - המוביל הארצי החדש, מיזם להזרמת עודפי מי ים מותפלים לאגם הכנרת.
המיזם החל לאחר שבין 2013 ל-2018 התרחשה בצורת ומפלס הכנרת הגיע ל"קו השחור" (מינוס 215 מטר מתחת לפני הים), ממנו מופסקת השאיבה.
המטרה הייתה לשקם את הטבע, לשמר יכולות אספקת מים של האוגר הלאומי ולוודא אספקת מים לצורכי המשק וממלכת ירדן.
המיזם ארך 4 שנים בעלות שמתקרבת למיליארד שקל.
לאחר שכלול ופיתוח כלל המערכות אמורה יכולת ההזרמה ההפוכה להגיע ל-120 ממ"ק בשנה.
באוקטובר 2024 סיים יו"ר החברה יצחק אהרונוביץ את תפקידו.
ב-26 במאי 2025 נפסלה מועמדותו של אנדריי אוזן כמחליפו, ועל החברה הוטל עיצום כספי של 1.5 מיליון ש"ח על ידי רשות ניירות ערך בשל הפרה של אי כהונת יו"ר דירקטוריון במשך יותר מ־60 יום.
2021 - הסכמי אברהם - כחלק מהסכמי אברהם, חתמה החברה בתחילת 2021 על בניית תוכנית אב לפיתוח משק המים של ממלכת בחריין.
עוד באותה שנה, הוכפלה אספקת המים לממלכת ירדן להיקף שנתי של כ-100 מיליון קוב.
מאי 2022 - הכרה בינלאומית החברה הוכרה כאחת מ-60 חברות המים הטובות בעולם על ידי ארגון ה-GWI (ארגון הגג העולמי שמאגד פעילות של מאות חברות פרטיות וממשלתיות שפועלות בתחום המים.).
החברה שמרה על דירוג AAAil ולראשונה דורגה בעשירייה הראשונה של מדד BDI(החברות שהכי טוב לעבוד בהן).
2022 - באפריל נחתם חוזה עבודה עם ממשלת אזרבייג'ן.
נבנו תוכניות אב לסקטור החקלאות, עם אופק ארוך טווח של כ-25 שנה.
ביולי נחתם חוזה עבודה שני בהודו, עם הענקת יכולות ניהול, בקרה וייעוץ למדינות שונות שמרכיבות את הודו.
באוגוסט 2022, נחתמו חוזי עבודה בארגנטינה, עם ניסיון להתמודד עם משבר האקלים שם, תוך מתן סיוע בייעוץ ובניית מודלים לסקטור החקלאי, בדגש על גידולי גפנים לתעשיית היין שם,
ובנובמבר 2022, נחתם הסכם הבנות ראשון עם ממשלת מרוקו, במטרה לקדם ייעוץ, בקרה ובניית תוכניות אב למשק המים המקומי שסובל מאתגרי תשתיות ומשבר אקלים.
2023 – פעילות בינלאומית - נחתם הסכם לפיתוח תוכנית אב למשק המים של הרפובליקה הדומיניקנית, על פי תנאי ההסכם, חברת מקורות תספק שירותי תכנון, תמיכה וייעוץ עבור חברת המים של הרפובליקה הדומיניקנית (INAPA).
באותה שנה נחתם מזכר הבנות מול PUB, חברת המים הלאומית של סינגפור.
במסגרת ההסכם, הצדדים יקדמו חדשנות ומו"פ על-ידי פרויקטי מחקר משותפים בנושאי אתגרי מים.
במטרה לייעל את הטיפול במים, כמו גם לשתף פעולה בתחום אבטחת הסייבר שהכרחית כדי לשמור על אספקת מים תקינה גם תחת מתקפות ברשת.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל פסקו רוב שיתופי הפעולה הבין-לאומיים של מקורות.
בספטמבר 2025 החליט תאגיד המים האיטלקי Acea להפסיק את כל שיתופי הפעולה עם מקורות.
בשנת 1997 חנכה "מקורות" את מפעל התפלת מי ים בשיטת "אוסמוזה הפוכה" - סבחה ג'.
על פי גישה זו מתפיל המפעל תמהיל של מי ים ורכז הנפלט ממתקני ההתפלה של המים המליחים, ובכך מבטיח עלות נמוכה של תהליך ההתפלה בהשוואה למתקנים בעלי גודל דומה בעולם.
מתקן סבחה ג' סיפק בשנה הראשונה להפעלתו 8,000 מ"ק מים מותפלים ליממה.
בשנת 1998 הוגדל המתקן לתפוקה של 10,000 מ"ק מים מותפלים ליממה.
טכנולוגיית ההתפלה "האוסמוזה ההפוכה" יושמה לראשונה בארצות הברית בראשית שנות ה-70. בשנת 1978 הופעל מפעל התפלה ראשון בשיטה זו, שהתפיל מים מליחים שמקורם בקידוחים -סבחה א'.
בשנת 1992,נבנה מתקן התפלה נוסף בשיטה זו - סבחה ב'.
יכולת הייצור של שני מתקני הסבחה הגיעה ל-36,000 מ"ק מים ביום.
לנוכח העובדה שתפוקת מי הקידוחים מוגבלת, נוצר צורך בהפקת מים ממקור נוסף שיספק את צריכת המים באזור.
המשאבים הופנו כאמור לעבר התפלת מי ים סוף.
באמצעות שלושת מתקני ההתפלה מספקת כיום "מקורות" את מלוא צריכת המים באילת, באיכות טובה, באמינות מרבית ובזמינות גבוהה, ומאפשרים את קיום התיירות המשגשגת בעיר.
2004– אספקת מים מותפלים ממתקן נווה זוהר לאזור ים המלח - "מקורות" הקימה את המתקן להתפלת מים מליחים בצד הצפון מערבי של אזור התעשייה נווה זוהר, כדי לספק מים מותפלים לתושבים באזור ולבתי המלון שלאורך חוף ים המלח.
אזור נווה זוהר אינו מקבל מים מהמערכת הארצית אלא מקידוחים מליחים באזור.
המים לצורכי שתייה סופקו באמצעות מתקני התפלה קטנים שהותקנו ביישובים ובבתי המלון.
המתקן בנווה זוהר נותן מענה לכל הצרכים - הן לחקלאות והן לתיירות.
מי הגלם למתקן מקורם בקידוחי תמר, הנקנים ממפעלי ים המלח ומסופקים למתקן באמצעות תחנות שאיבה ומים מקידוחי נחל זוהר של חברת "מקורות".
המתקן אוטומטי לחלוטין ומפוקח מחדר הבקרה של חברת "מקורות" בבאר-שבע.
מי הגלם להתפלה הם מים מליחים חמים במיוחד – 42 מעלות - המופקים מקידוחים, הסמוכים למתקן ההתפלה.
המתקן מתפיל את מי הגלם בשיטת האוסמוזה ההפוכה והמים השפירים המתקבלים לאחר תהליך ההתפלה הם באיכות מעולה.
לפני אספקתם עוברים המים תהליך של הכלרה והפלרה.
2004 - הפחתת תכולת בורון במי ים סבחה ג' ורישום פטנט - לצורך שיפור איכות המים המותפלים ולהפחתת תכולת הבורון (יסוד כימי) בהם, שדרגה "מקורות" בשנת 2004 את תהליך ההתפלה במתקן סבחה ג' שבאילת.
התהליך המשודרג כולל הוספת אמצעים לסילוק בורון מהמוצר על ידי מערכות משולבות מתקדמות.
בשנת 2011 רשמה "מקורות" לראשונה פטנט על שמה-פטנט לסילוק הבורון -ובכך הפכה לבעלת הקניין הרוחני על המידע המקצועי הקשור בתהליך.
2004 - הקמת מרכז היזמויות הטכנולוגיות WaTech– לנוכח האתגרים הצפויים במשק המים ייסדה ומפעילה החברה את WaTech® - המרכז ליזמות טכנולוגית ולשיתופי פעולה.
WaTech® מהווה פלטפורמה לשיתופי פעולה בין קבוצת "מקורות" לבין חברות הזנק, יזמים, אקדמיה ומשקיעים בתחום טכנולוגיות המים בישראל ומחוצה לה.
המרכז משמש קרקע לניסויי אלפא ובטא ברמה גלובלית, מספק ניתוח ותמיכה טכנולוגית ומסייע ביצירת שותפויות אסטרטגיות ברחבי העולם.
2006 - הסמכת מעבדות "מקורות" על ידי הרשות הלאומית - מעבדות "מקורות" הוסמכו כ"מעבדות מוכרות" על ידי הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, בהתאם לתקנים בין-לאומיים מוכרים ומקובלים.
את ההכרה העניק משרד הבריאות לאחר בדיקת המעבדות ונוהלי עבודתן.
תהליך הסמכת המעבדות נועד לתת תוקף לאיכות הגבוהה של ביצוע בדיקות המים והשפכים שמבצעת "מקורות" בשש מעבדותיה.
מדי שנה נערכות במעבדות כ-260,000 בדיקות מים וכ-71,000 דגימות מים מהשטח.
2007 - חנוכת "מתקן הסינון הארצי" - במסגרת מחויבותה לאיכות מים מיטבית, מבצעת "מקורות" ב"אתר אשכול" שבבקעת בית נטופה טיפולים לשיפור מי הגלם שנשאבים מהכנרת, לפני הזרמתם במערכת הצינורות הסגורה של "המוביל הארצי" למרכז הארץ ולדרומה.
בעקבות ההחמרה בתקנות איכות המים בישראל הקימה "מקורות" באתר אשכול את "מפעל הסינון המרכזי" - היחיד מסוגו בישראל והרביעי בגודלו בעולם.
"מפעל הסינון המרכזי" מבצע סינון מתקדם המשפר את איכות מי הכנרת המסופקים לתושבי המדינה.
בנוסף מונעת פעילותו של המתקן את הצטברות האצות במאגרים אזוריים ועירוניים, משפרת את האיכות האסתטית של המים שבהם ומפחיתה סתימות במערכות השקיה ובקידוחי החדרה.
רוב מערך הבקרה של המפעל מופעל באופן אוטומטי וכמות כוח האדם הנדרשת לתפעולו קטנה בהשוואה למתקנים בסדר גודל שכזה.
אופן העבודה, האמצעים ומערכות הבקרה ב"מפעל הסינון המרכזי" מבטיחות תפעול יעיל, תוך מזעור הסיכון לעובדים, לתהליך ולסביבה, כמו גם צִמצום משמעותי בכמויות חומרי ההשבחה הנדרשות לתפעול מערכת המים הארצית.
2007 – הקמת חברת הבת "מקורות פיתוח וייזום" - במסגרת תהליך של ייעול ורה-ארגון הפכה "מקורות" לקבוצת חברות.
בראש הקבוצה עומדת חברת "מקורות מים" (שעוסק באספקת מים) ותחתיה פועלות שתי חברות בנות:
"שח"מ מקורות ביצוע"- הזרוע הביצועית של הקבוצה, המאחדת את כל יחידות הביצוע המרחביות, יחידת צמ"כ (ציוד מכני כבד) וחברת הבת "שח"מ" (שירותים חשמליים מכניים), שהוקמה בשנת 1961.
"מקורות פיתוח וייזום" היא הזרוע העסקית הבין-לאומית של הקבוצה, אשר יוזמת ומקדמת פרויקטים בתחום המים בישראל ובעולם.
החברה, הפעילה בעשרות מדינות, מספקת שירותי ייעוץ, תכנון, בדיקות היתכנות, ניהול פרויקטים, בנייה, תפעול ותחזוקה של מתקנים, הטמעת טכנולוגיות לצורך התייעלות תפעולית, ניהול והפעלה של מתקני טיפול בשפכים, הפעלת מתקני טיפול במים, מערכות מים מוניציפליות, ביטחון מים ועוד.
"מקורות פיתוח וייזום" מקדמת פעילות עסקית בקפריסין, אזרבייג'ן, במרכז, מזרח ומערב אירופה, באפריקה, באמריקה הלטינית ובמזרח אסיה.
"מקורות פיתוח וייזום" הייתה אחראית לתכנון, להקמה ולתפעול של מתקן ההתפלה אשדוד, להפקה של 100 מיליון מ"ק בשנה - מהגדולים מסוגו בעולם.
המתקן מעולם לא הצליח לספק את כמות המים המותפלים שנדרשה לפי החוזה, ובעקבות קריסה של המודל הפיננסי של מקורות הכריזה המדינה על מחיקת 400 מיליון ש"ח מהחוב של מקורות.
תביעות החוב והבוררויות נגד מקורות הגיעו לסכום של כ-1.25 מיליארד שקל.
בעקבות ההפסדים הגישה מקורות תביעה של 705 מיליון ש"ח נגד שותפות מנרב-סדיט שהקימה אותו.
ביוני 2019 פרסמה מקורות מכרז למכירת המתקן, אחרי נזק כספי שמוערך בכ-600 מיליון שקלים באוקטובר 2021 התפרסם כי חברות ג'נרישן קפיטל ושפיר תרכושנה את המתקן שהוקם בהשקעה של 1.5 מיליארד ש"ח, תמורת 900 מיליון ש"ח.
2007 – יער "מקורות" -כחלק מחגיגות 70 שנה להיווסדה של חברת המים הלאומית, "מקורות", חנכה החברה יער שיתפרס על שטח של כ-70 דונם בחבל אשכול.
זאת מתוך ראיית החשיבות של סביבה ירוקה בנגב וכל רחבי הארץ.
"מקורות" הפכה את הנטיעות ביער למסורת של עובדי החברה במטרה להפוך את מקום לאתר תיירות הכולל גנים עם עצי פרי, עצי יער ממינים מדבריים, שבילים, דרכים וחניה, ובהמשך - גם מתקני שעשועים לילדים ואזור פיקניק להנאת ציבור המבקרים.
2011 - פרויקט "הנקז מזרחי" - פרויקט "הנקז המזרחי" נועד לשקם את אקוויפר החוף הדרומי, לבלום את תופעת ההמלחה הפוקדת אותו בשנים האחרונות ולהוריד את המליחות של האקוויפר, שהוא מקור המים הטבעי המרכזי של מדינת ישראל.
האקוויפר מספק כ-200 מיליון מ"ק מים בשנה בממוצע, שהם כ-15% מכמות המים הנשאבים מהמאגרים התת-קרקעיים בארץ.
במשך השנים עבר האקוויפר תהליכי המלחה הפוגעים באיכות המים.
שיקום האקוויפר בוצע על ידי הקידוחים, יצירת חיץ הידרולוגי ממזרח לאקוויפר באמצעות שרשרת של 40 קידוחים, אשר מונעים מהמים המליחים - הזורמים ממזרח למערב - להמשיך ולהתפשט באקוויפר.
שאיבת המים המליחים והחזרה של מים שרמת מליחותם נמוכה לאקוויפר, תורמת לבלימת מליחותו מחד ולהורדה הדרגתית של רמת המליחות שבו מאידך.
הפרויקט כולל את ייצוב מפלס מי התהום, בלימת תהליכי ההמלחה ושימור האוגר התפעולי של האקוויפר.
מי הקידוחים המליחים, שנשאבים מזרחית לאקוויפר החוף, מועברים בקווים מאספים לצורך התפלתם במתקנים המיוחדים שהקימה "מקורות" - "מתקן להט" סמוך לאשקלון, ו"מתקן גרנות" ליד קריית מלאכי.
הפרויקט מתבצע בשלבים וייקדחו בו עשרות קידוחים נוספים לאורך השוליים המזרחיים של האקוויפר ומתקני ההתפלה יורחבו ותפוקתם תגדל.
המים המותפלים ב"להט" וב"גרנות" עוברים טיפול בהתאם ל"תקנות בריאות העם" למי שתייה, והאיכות המתקבלת גבוהה ועומדת בדרישות התקן.
המים מופנים למערכת המים הארצית ומשמשים לשתייה ולחקלאות.
באמצעות הפרויקט תורמת "מקורות" הן לשימור האוגר התפעולי ומאגרי המים העתידיים של ישראל והן לקידום פיתוח בר קיימא.
2011 – פלטינה פלוס בדירוג "מעלה" - בשנים 2014 -2011 זכתה "מקורות" בציון "פלטינה פלוס" בדירוג "מעלה" – הציון הגבוה ביותר לחברות בהתאם לביצועים החברתיים-סביבתיים שלהן בתחום האחריות התאגידית.
2013– מערכת המים החמישית לירושלים - המערכת תספק גם מי ים מותפלים, כחלק מ"המוביל הארצי החדש" ותספק עד כ-420 מיליון מ"ק לשנה.
בנוסף זכתה "מקורות פיתוח וייזום" במכרז בין-לאומי לשדרוג ולתפעול מתקן התפלה בלרנקה, להתפלת 60,000 מ"ק מי ים ביום, ויספק אותם לרשות המים בקפריסין למשך 27 שנים.
2013 – הסכם עם רשות המים במקסיקו - בנובמבר 2013 חתמה קבוצת "מקורות" על הסכם עם רשות המים המקסיקנית CONAGUA, לביצוע תוכנית אסטרטגית לשיקום מי התהום, לטיפול במים ולמניעת זיהומי מים במקסיקו.
התוכנית כוללת סקרים והרחבת התכנון והביצוע לפרויקטים בתחום ההתפלה.
2014 – אספקת מעבדות ניידות לאזרבייג'ן - קבוצת "מקורות", באמצעות חברות הבנות "מקורות פיתוח וייזום" ו"שח"מ מקורות ביצוע", סיפקה לאזרבייג'ן מערכת של מעבדות ניידות ורכבי דיגום מצוידים במיטב הציוד המעבדתי הקיים, שבנתה "שח"מ מקורות ביצוע".
הפרויקט כלל תכנון, בקרה, בנייה ואבזור של המעבדות והרכבים, הדרכה והשתלמויות "מקורות" בישראל ובאזרבייג'ן, לצורך הכשרת דוגמים וטכנאי מעבדות מים.
2014 – הגנה קתודית - "מקורות" רשמה פטנט נוסף: שיטה ומערכת להגנה קתודית מבוקרת על גופי מתכת שנמצאים בתווך קורוזיבי.
הקורוזיה אוכלת את המתכת, וההגנה הקתודית מעכבת את תהליך הקורוזיה.
ב"מקורות" משתמשים בשיטה זו כדי להגן על צנרת המים.
המערכת תורמת לפחת המים הנמוך ב"מקורות", שעומד על כ-3% בלבד – דבר הנחשב להישג עולמי.
2015-2004 – "המוביל הארצי החדש" - פרויקט הדגל של "מקורות" במאה ה-21 הוא "המוביל הארצי החדש".
בעקבות החרפת משבר המים והעלייה בצריכה, מובילה "מקורות" מהפכה במשק המים ומקימה פרויקט לאומי, מתוך ראייה כלל ארצית וחשיבה לעתיד, למען הדור הנוכחי והדורות הבאים.
הרעיון העומד מאחורי פרויקט זה הוא ראיית ההתפלה כפתרון מרכזי להגדלת כמות המים השפירים.
"המוביל הארצי החדש" הוא האמצעי ליישום פתרון זה.
במסגרת הפרויקט מחבר "המוביל הארצי החדש" למערכת אספקת המים הארצית את המתקנים להתפלת מי ים: חדרה, פלמחים, שורק, אשקלון והמתקן באשדוד, שמקימה קבוצת "מקורות" באמצעות חברת הבת "מקורות פיתוח וייזום".
הקמת מתקני ההתפלה חייב שינוי של כיוון אספקת המים המסורתי במדינה ואת תוואי עורקי המים הראשיים.
השינוי מתבטא בכל שרשרת אספקת המים וכולל בניית תשתיות מורכבות ושילוב טכנולוגיות חדשניות.
המערכת המהפכנית מאפשרת ניהול אופטימלי משולב של מקורות המים הטבעיים והמים המותפלים, בצד התייעלות בתחום האנרגיה.
עם סיום הפרויקט יהיו 75% מצריכת מי השתייה מים מותפלים ממתקני ההתפלה החדשים שלאורך רצועת החוף במערב המדינה - חדרה, פלמחים, שורק, אשקלון ואשדוד.
את חיבור למערכת המים הארצית ביצעה "מקורות" באמצעות חברת הבת "שח"מ מקורות ביצוע".
במסגרת המיזם ההנדסי המורכב הניחה "מקורות" קווי מים ענקיים בקוטר של כ-2 עד 2.5 מטר, באורך של כ-100 ק"מ, הקימה תחנות, מאגרים תפעוליים מכוסים לצורך הבטחת איכות מים גבוהה לאורך זמן וברֵכות תפעוליות, מהגדולות מסוגן בעולם.
החברה חצתה אזורים עתירי תשתיות בשיטות חדשניות תוך שמירה על ערכי הטבע והסביבה.
2005– חיבור המתקן להתפלת מי ים באשקלון למערכת המים הארצית: קליטת המים המותפלים, אגירתם והזרמתם לאספקה באמצעות המערכת הארצית.
"מקורות" הכינה את המתקן לקליטת המים המותפלים מבעוד מועד כדי לאפשר את הזרמתם למערכת המים מיד עם השלמתו.
2007 – חיבור המתקן להתפלת מי ים בפלמחים למערכת המים הארצית: קליטת המים המותפלים, אגירתם והזרמתם לאספקה באמצעות המערכת הארצית.
2009 - חיבור המתקן להתפלת מי ים בחדרה למערכת המים הארצית: קליטת המים המותפלים, אגירתם והזרמתם לאספקה באמצעות המערכת הארצית.
2013 - חיבור המתקן להתפלת מי ים בשורק למערכת המים הארצית: קליטת המים המותפלים, אגירתם והזרמתם לאספקה באמצעות המערכת הארצית.
2014 - השלמת פרויקט "חפץ חיים", לאספקת מים מותפלים לעיר הבירה ולסביבתה.
כחלק מ"המוביל הארצי החדש" מחבר הפרויקט מערכות לקליטת מים מותפלים למערכת הארצית ול"מערכת החמישית לאספקת מים לירושלים".
את הפרויקט ביצעה "מקורות" באמצעות חברת הבת "שח"מ מקורות ביצוע", והוא התאפיין בהתמודדות עם אתגרים הנדסיים מורכבים, בפעילות בעומקים גדולים חציית תשתיות, פיתוח וייצור משאבות ארוכות במיוחד, ראשונות מסוגן בחברת "מקורות" וייחודיות בעולם ויישום פיתוח ייחודי של "מקורות" - השחלה בצינורות משולבים.
2015 - הקמת המתקן להתפלת מי ים באשדוד על ידי קבוצת "מקורות" (בשיטת B.O.T ל-25 שנה), באמצעות חברת הבת "מקורות פיתוח וייזום".
המתקן, אשר יספק כל שנה 100 מיליון מ"ק מים מותפלים למערכת המים הארצית, פועל בשיטת האוסמוזה ההפוכה וכולל מערכות בקרה ושליטה מתקדמות, אשר תופעלנה מחדר בקרה מרכזי, צנרת תת-ימית ותחנת כוח לייצור עצמי של אנרגיית ההפעלה.
2015 - חיבור המתקן להתפלת מי ים באשדוד למערכת המים הארצית: קליטת המים המותפלים, אגירתם והזרמתם לאספקה באמצעות המערכת הארצית.
פרויקט אשכול-סומך– מערכת המים השנייה לחיפה ולקריות
בעקבות ההתפתחות האורבנית בחיפה ובקריות, מבצעת "מקורות" פרויקט להנחת מערכת מים שנייה לאזור.
המערכת החדשה תחליף את הקו הישן, אשר הונח בין עמק יזרעאל לחיפה, קריות וגליל מערבי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. מטרת הקו הייתה להעביר מים ממעיינות הגליל המערבי (מאזור כברי, געתון והסביבה) לכוון העמקים, כדי לאפשר הקמת התיישבות וחקלאות בעמק ולפיתוח אזורים אלו.
במהלך השנים, ועם פיתוח מקורות מים חדשים באזור העמקים שינה קו הבטון את ייעודו ומשנות ה-60 החל לספק מים מ"המוביל הארצי" לכיוון לכוון חיפה והגליל המערבי.
פרויקט אשכול-סומך כולל הקמת מאגר מי שתייה, מהגדולים בארץ (בנפח 215 אלף מ"ק).
מאחר שתוואי הקו החדש עובר ברובו בשטחים בעלי רגישות נופית גבוהה - לאורך נחל ציפורי, בקרבת מעיינות פעילים ובסמיכות לאתרים ארכאולוגים - פועלת "מקורות" למזעור הפגיעה בערכי טבע אלו.
הפרויקט מתבצע תוך השקעת מחשבה רבה בתכנון ובאופן העבודה, כמו גם מאמצים ומשאבים בשמירה על חפירות ארכאולוגיות ועל הסביבה.
לשם כך כולל הפרויקט מנהרה באורך 450 מטר ושיקום נופי.
המערכת החדשה תגדיל את אמינות אספקת המים, תאפשר פיתוח והרחבת יישובים, ותיתן מענה לצריכת המים באזור לשנים רבות.
בנוסף היא תאפשר בעתיד להעביר את עודפי המים ממתקן התפלה שיוקם בגליל המערבי, לכיוון "המוביל הארצי".
2014 -חיבור הערבה הצפונית והתיכונה למערכת המים הארצית– פרויקט "צפית סדום"
אזור הערבה אינו מחובר למערכת המים הארצית.
אספקת המים לצריכה הביתית ולחקלאות נעשית באמצעות מקור מים אחד - קידוחים מליחים מקומיים, שרמת מליחותם גבוהה.
עד שנת 1990 שימשו מים אלה לכל צורכי הבית והחקלאות, פרט לשתייה ולבישול.
כדי לאפשר אספקת מים באיכות מי שתייה, הקימה "מקורות" בכל אחד מהיישובים מתקן התפלה ששימש לצורכי התפלת מים לשתייה בלבד, וחובר לברז אחד בכלבית.
בשנים האחרונות ביצעה "מקורות" פרויקט לתגבור המים לפריפריה.
במסגרת הפרויקט הקימה החברה מתקני התפלה חדישים להתפלת מים מליחים ליישובים בערבה, לכל צורכי הבית.
המתקנים, שהם מהמתקדמים מסוגם, פועלים באופן אוטומטי, ללא מגע אדם, ומחוברים למרכז הבקרה של החברה באילת.
פרויקט תגבור המים כולל גם הפרדת רשתות לסוגי המים השונים.
לאחרונה מקדמת "מקורות" פרויקט הנדסי מורכב בהיבטי אספקת המים לאזור - חיבור הערבה הצפונית והערבה התיכונה למערכת המים הארצית.
זאת לנוכח הגידול באוכלוסייה ומתן מענה לצורכי המים באזור לעשרות השנים הבאות.
שח"מ מקורות ביצוע היא חברה המתמחה בהקמה ובאספקה של תשתיות, מתקנים ומערכות מים, ביוב וקולחין.
החברה החלה את פעילותה בשנת 1961 בשם שח"מ -"שירותים חשמליים מכניים".
ביולי 2008 עם השלמת שינוי מבני במקורות, שונה שם החברה לשמה הנוכחי.
מקורי וחבורתו היא סדרת אנימציה קנדית בת 65 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנים 1987–1989 בשיתוף-פעולה בלגי-קנדי.
השידור הראשון של הסדרה בישראל היה בערוץ הראשון ב-1992 ולאחר מכן שודר גם בערוץ הילדים ב-1993.
את שיר הפתיחה של הסדרה בגרסה העברית ביצעה לימור שפירא.
הסדרה עוסקת בהרפתקאותיהם של מקורי הברווזן וחבריו אשר גרים באי טרופי מבודד.
יחד הם מתמודדים בכל פרק עם אתגרים שונים ולעיתים רבות צריכים לסכל את מזימותיו של האויב המושבע שלהם חשי הנחש אשר חותר להשתלט על האי.
האי מלא במסכי טלוויזיה בהם צופים החבורה.
הודות לטלוויזיה המקליטה הניידת של מקורי, הוא מסוגל לעקוב אחר הנעשה באי ולדעת מה חשי זומם.
מקורי הוא ברווזן כחול חכם, אחראי וטוב לב, מנהיגה הלא רשמי של החבורה.
בטנון - ברווזן צהוב שהוא בן דודו השמנמן של מקורי.
בטנון הוא הטבח והגנן של החברה.
מגדל תרנגולות לצורך הביצים שלהן.
פולו - לטאה אדומה עם כובע כחול אשר נושא עימו תמיד מטאטא.
טמבה - טוקן לבן שמנמן וידידותי עם מקור ורוד.
בעל חנות שיש בה כל דבר.
חשי - הנבל הראשי בסדרה.
חשי הוא נחש פיתון ערמומי אשר מקנא במיוחד במקורי ומנסה כל העת להיפטר ממקורי ולהשתלט על האי.
לוקי - טוקן שמנמן לבן שהוא העוזר הטיפש של חשי.
נוהג לשאת סוכריה על מקל.
שובר לעיתים את הקיר הרביעי כשהוא מגיע למסקנה כלשהי.
מגישת החדשות - ברווזונת ורודת שיער אשר מספקת כל העת עדכוני חדשות בשידורי הטלוויזיה באי אשר לעיתים רבות מסייעות למקורי לסכל את מזימותיו של חשי.
זחל-עץ - זחל שנראה כמקלון עץ שמנקב חורים.
איי - עצלן שאומר כל הזמן "איי-איי-איי".
דו, רה ומי - שלישיית קואלות שחולקות עץ עם איי.
מעוצבים לפי שלושת הקופים (לדו יש אוזניות, לרה משקפי שמש ומי שם את ידיו על הפה ופולט רק מילה אחת כשהוא מזיז אותן).
מירה - קנגורו ממין נקבה.
הגיעה לאי מאוסטרליה עקב רדיפת ציידים.
משתמשת בבומרנג ובחץ וקשת כנשקיה.
הדיבוב המקורי לעברית הופק בתחילת שנות ה-90 ובוים על ידי שפרירה זכאי.
איציק סיידוף (מקורי,דו ודמויות שונות)
אילן וייל (טמבה, דמויות שונות)
יעקב בוך (בטנון, דמויות שונות)
שרית סרי (מירה, קריינית החדשות, ודמויות שונות)
שפרירה זכאי (רה ודמויות שונות)
מקוריות היא ההיבט של יצירת או המצאת עבודות שהן חדשות או מקוריות, ולכן ניתן להבדיל אותן משכפולים, זיופים והעתקים.
עבודה מקורית היא לא עבודה שמתקבלת מאחרים או עבודה שהועתקה ומבוססת על עבודה של אחר.
הצירוף "מקוריוּת" בדרך כלל ניתן כמחמאה ליצירתיות של אמנים, סופרים, הוגים ועוד.
בדיני זכויות יוצרים, מקוריות היא דרישת-סף להגנת יצירות, אולם משמעות הדרישה שם שונה מהשימוש היום-יומי של הביטוי, והיא שמקור היצירה הוא במי שטוען שחיבר אותה.
למשל, יצירה שמבוססת כל כולה על יצירה של אחר, אינה מקורית.
יצירה שמבוססת באופן מהותי על יצירה אחרת, אבל שיש בה גם מרכיבים מקוריים משל עצמה, תיחשב ל"יצירה נגזרת", והחלקים המקוריים עשויים לזכות בהגנה משפטית.
בדיני הפטנטים יש דרישת סף שונה, של חדשנות או התקדמות המצאתית, ובה נדרשת רמת מקוריות גבוהה מאוד.
בדיני הפטנטים דרישות סף נוספות.
המקוריות יכולה לבוא לידי ביטוי גם בתהליכים קוגניטיביים.
למשל, חשיבה מקורית מאפשרת הפקה של רעיונות חדשים ובלתי שגרתיים.
בהתאם לכך, חשיבה יצירתית מורכבת ממקוריות, גמישות ושימושיות.
מקורות ההשפעה של המדריך כוללים שישה עקרונות בהם משתמש המדריך על מנת ליצור הנעה בקרב חניכיו.
עקרונות אלה באים לידי ביטוי בדרכי השכנוע של המדריך ובהתנהגותו מול הקבוצה והיחידים בה.
בחירה בשימוש במקור השפעה מסוים יצור דיאלוג מתאים בין המדריך והחניכים.
מקורות ההשפעה של המדריך מוכרים גם כ"מקורות הכוח של המדריך", "של המפקד" או "של המנהיג" וכדומה.
מקורות ההשפעה ותאוריית ההתפתחות המוסרית של קולברג
תאוריית ההתפתחות המוסרית של לורנס קולברג מייחסת לשלבי התפתחות שונים סוגים שונים של מוסריות.
מקורות ההשפעה של המדריך מותאמות לרמות המוסריות השונות.
לפיכך, לכאורה, נדרש המדריך להתאים בין מקור ההשפעה לשלב ההתפתחותי בו נמצא החניך, ולחניך יכולת משתנה להיענות למקור השפעה בהתאם לרמת ההתפתחות המוסרית שלו.
עם זאת, כיוון שבמציאות שלבי ההתפתחות אינם חד-משמעיים (אין מעבר חד וברור בין שלב אחד לאחר), ייתכן מצב בו מספר מקורות השפעה יתאימו לחניך מסוים.
מקורות הכוח על פי פרנץ' ורייבן
הפסיכולוגים החברתיים ג'ון פרנץ' וברטרם רייבן הגדירו במחקר שערכו בשנת 1959, חמש צורות נפרדות ומובחנות של השפעה חברתית שמטרתה שינוי באמונה, בגישה או בהתנהגות של אדם אחר.
הם זיהו את חמשת בסיסי הכוח הללו ככוח כפייתי, כוח השכר, כוח העונש, כוח הלגיטימיציה, כוח המומחיות, וכוח היחסים או החברתיות .
לאחר מכן, בשנת 1965, הוסיף רייבן בסיס כוח שישי, נפרד ומובחן: כוח המידע.
מקורות ההשפעה בהם יבחר המדריך להשתמש תלויות לא רק ברמת ההתמחות של החניך, אלא גם בסגנון ההדרכה של המדריך.
ניתן להבחין בסגנונות הדרכה שונים ולאפיין אותם באמצעות מקורות ההשפעה.
הבחירה בין מקורות ההשפעה מושפעת כמובן גם מהמקרה, המטרה, הזמן הנדרש להשגת המטרה והערך של הגשמת המטרה.
באופן זה, מדריך שנדרש לשמור על ביטחון חניכיו במהלך טיול על מצוק מסוכן יבחר בהסבר מפורט על הסכנה (מקור המומחיות) לפני הטיול עצמו, אך במהלכו יבחר בהטלת סנקציה על חניך לא ממושמע (מקור העונש).
לפיכך, אף על פי שיש לכל מדריך סגנון הדרכה אישי, ואף על פי שניתן לאפיין כל חניך בשלב התפתחות מוסרית אחרת, על המדריך לדעת לנתב בין מקורות ההשפעה ולהתאימם למצב.
הרמה הקדם מוסרית מאופיינת בשני סוגי מוסריות: מוסריות הנשענת על עונש וציות לבעלי סמכות, ולצידה מוסריות הדוניסטית, שמטרתה סיפוק צרכיו של היחיד.
משני סוגי המוסריות נובעים שני מקורות השפעה מתאימים: מקור העונש ומקור השכר.
מקור העונש מתבטא ביצירת הנעה לפעולה באמצעות איום בעונש והפעלת העונש במידה שלא נוצרה ההנעה המתאימה.
לדוגמה, "אם הסניף לא יהיה נקי עד 19:00 לא תהיה פעולה הערב." או "בלי תשלום דמי חבר אתה לא תכנס לפעולה הבאה ולזו שאחריה."
מקור העונש מעביר מסר חד משמעי ומביא לתגובה מהירה מצד החניכים.
בנוסף, הוא מקנה למדריך תדמית של בעל כוח.
יתרונו הגדול של מקור העונש הוא עדיפותו במצבי לחץ כשנדרש ביצוע מהיר של הפעולה.
מאידך, מקור העונש יוצר ריחוק ורתיעה מצד החניכים ולכן בטווח הארוך הוא פוגע בהנעה שלהם.
משמעותו הערכית של מקור העונש הוא עשייה מתוך פחד ולא מתוך הבנה והפנמה של ערכים.
אי ביצוע העונש יגרום לרוב לפגיעה בתדמיתו של המדריך.
מקור השכר מתבטא ביצירת הנעה לפעולה באמצעות הבטחת פרס במידה שהחניך יפעל על פי רצון המדריך.
לדוגמה, "אם הסניף יהיה נקי עד 19:00 נאכל בערב אבטיח." או "אם תתנהגו יפה במסע, אתם תהיו הראשונים שיעלו על האבובים."
מקור השכר יוצר גם הוא תגובה מהירה, והוא גם יוצר עשייה מתוך רצון ולא פחד.
הוא יוצר אווירה נעימה לחניכים ולמדריך ומעלה את הפופולריות של המדריך.
עם זאת, העשייה היא מתוך רצון לפרס ולא הבנה והפנמה ערכית.
שני המקורות יוצרים מצב בו ללא שימוש מתמיד וחוזר בפרס ובעונש לא תהיה הנעה כלל.
הרמה הקונבנציונלית-קונפורמית מאופיינת בשני סוגי מוסריות: מוסריות הנובעת מהצורך לספק את ציפיות הזולת (ברצון והצורך להיות 'בסדר' בעיני המדריך או הקבוצה), ומוסריות הנובעת מיחס של כבוד למקור סמכות שאין להמרות את פיה.
מקור החברתיות יוצר מערכת יחסים בה החניך רוצה לענות על ציפיותיו של המדריך לא בשל עונש או פרס אלא על בסיס הידידות ביניהם.
לדוגמה, "אני איעלב מאוד אם בקשתי בעניין תשלום דמי החבר לא תבוצע." או "חבר'ה, אני מקווה שבשבילי תנקו את הסניף עד 19:00."
שימוש במקור החברתיות יוצר מוטיבציה גדולה ומחויבות של החניכים אל המדריך ולכן גם לתוצאות טובות במיוחד.
בנוסף, הוא לא מחייב פיקוח מצד המדריך.
הצורך להשביע את ציפיות המדריך, להבדיל מהפחד מעונש, קיים גם בהיעדר עינו הפקוחה של המדריך.
הבעייתיות יכולה להיווצר כיוון שנוצרת תלות הפוכה, כי המדריך תלוי בחניכיו.
יתרה מזאת, ההנעה של החניכים תלויה במדריך עצמו, אם יתחלף המדריך – יהיה צורך בבניה של מערכת יחסים חדשה על מנת ליצור הנעה.
מקור החברתיות, כמו המקורות הקודמים גורם לעשייה שאינה מונעת מהבנה והפנמה אלא מתוך טובה אישית למדריך.
מקור המומחיות מתבסס על ידיעותיו של המדריך המקנים לו סמכותיות, וכן כל יכולתו לשכנע בטיעונים לוגיים ורציונליים את החניכים לבצע פעולה מסוימת.
לדוגמה, "תראו, מה שקורה זה שמצטבר לכלוך ולא נעים לפעול בסניף." או "אם אוספים כסף עכשיו, אז אפשר לקנות מצרכים בזול.
אפשר לראות מה חסר ולהשלים, אפשר לתכנן יותר טוב ולארוז כמו שצריך."
הפנייה אל ההיגיון מביאה לביצוע יעיל יותר.
אם לשם קבלת הפרס יפעלו החניכים למראית עין של ניקיון, הבנה של חשיבות הניקיון תגרום לחניכים לנקות באמת.
שימוש במקור המומחיות מפתח הבנה והפנמה אצל החניך.
מאידך, שימוש חוזר במקור המומחיות מביא לתחושת נחיתות אצל החניך.
כמו כן, הוא מצריך ידע מהמדריך, לוקח זמן ואינו מתאים למצבי לחץ.
מקור הערכיות ומקור הדוגמה האישית
רמת הקבלה של עקרונות מוסר מבוססת על מוסריות הנובעת מהכרה בקיומם של עקרונות מוסר והפנמתם.
רמה זו דורשת יכולת הפשטה גבוהה.
סוג מוסריות אחד מרמה זו מבוסס על קבלה של חוזה חברתי-ערכי מסוים.
החוזה יכול להיות חוזה קבוצתי או הגדרת ערכים מוסכמת או מוכתבת על ידי התנועה, ובקבוצות מתקדמות יותר ניתן להתייחס גם לחוזה לא כתוב בין בני האדם באשר הם.
הסוג השני מבוסס על פיתוח עקרונות אוניברסליים אצל החניך, היוצרים מצפון ייחודי ומפותח.
להבדיל מהחוזה החברתי המתבסס על הדדיות, זאת אומרת על הסכמה חיצונית, גיבוש העקרונות האוניברסליים הוא דבר שמתגבש מבפנים ואינו תלוי במחויבות האחר לעקרון.
מקור הערכיות מביא להנעה הנוצרת מהפנמה ערכית הנובע מתהליך ארוך בו העביר המדריך מערך פעילות דרכו הנחיל לחניכיו ערכים מסוימים (לרוב, ערכי התנועה או הארגון בו הם פועלים).
לחלופין, קבעה הקבוצה, באמצעות תהליך זה, את רשימת ערכיה ועקרונות הפעולה המקובלים על חברי הקבוצה.
לאחר שנוצרה הפנמה ערכית ניתן להביא את החניכים לכדי הנעה מתוקף אותם ערכים.
לדוגמה, "המעבר למנהיגות העצמית הוא המבחן למימוש ערכי התנועה." או "תתנדבו עם כל הלב.
הנתינה היא דרככם להשיב לחברה ממה שאתם קיבלתם."
מקור הערכיות, אם הוא מופעל על בסיס הפנמה ערכית, מביא לתוצאות טובות, הנעה גבוהה ואינו מצריך את פיקוח המדריך.
עם זאת, התהליך ליצירת בסיס ההפנמה הוא מורכב, מצריך זמן ואינו יכול לפעול במצב של לחץ.
כמו כן, הוא דורש הסכמה ערכית בין החניכים למדריך.
התנגשות ערכית עלולה להקטין את מקור הסמכות של המדריך.
מקור הדוגמה האישית מביא להנעה באמצעות הפגנת התנהגות ערכית של המדריך העולה בקנה אחד עם המסרים הערכיים שהוא מעביר.
התנהגות זו באה לידי ביטוי בכל מעשיו של המדריך ובכל עת: באופן בו הוא מחלק את הזמן שלו, בנושאים אותם הוא מעלה את הדיון מול החניכים ובתגובותיו על אירועים שונים.
לדוגמה, "אני הייתי מהראשונים שתרמו דם במבצע של מד"א היום, מתי אתה תתרום?" או "חבר'ה, נפגש פה שעה לפני הפעולה ואני אנקה יחד איתכם את הסניף." מקור זה אינו מופיע בכל המודלים העוסקים במקורות ההשפעה.
שימוש נכון במקור הדוגמה האישית מעביר מסר חד משמעי, יוצר הנעה משמעותית, מעלה את הפופולריות של המדריך ויוצר מחויבות של החניכים אל המדריך ולכן גם לתוצאות טובות במיוחד.
מאידך, סתירה בין המסר המילולי לבין המעשים יכשילו את המדריך ביכולתו להניע את החניכים.
בנוסף, תהליך זה הוא ארוך וממושך ולכן אינו מתאים למצב לחץ.
אברום רותם ועידית אבני, שלבי התפתחות מוסרית על פי קולברג, באתר "מתקוונים לאתיקה".
מקורמיק נגד הלורד אדבוקט הוא פסק דין שניתן בסקוטלנד בשנת 1953 בו נדונה שאלת זכותה של המלכה אליזבת השנייה להיקרא בשם זה מאחר שלא הייתה מלכה בשם "אליזבת" בסקוטלנד קודם למלכותה של אליזבת השנייה.
התביעה הוגשה על ידי ג'ון מקורמיק, הרקטור של אוניברסיטת גלאזגו, נגד הממשלה הבריטית בטענה כי "אליזבת השנייה" לא יכולה להיקרא בשם זה בסקוטלנד, וכי מעשיה עומדים בניגוד לחוקי האיחוד של 1707, כיוון שאליזבת הראשונה הייתה מלכת אנגליה בלבד ולא מלכת סקוטלנד.
התביעה הוגשה לבית המשפט של קסציות ונדחתה על ידי הערכאה הראשונה.
ערעור לאינר האוס שנדון בפני השופטים הלורד תומאס קופר, הלורד קלרמונט והלורד ראסל מקורמיק השאיר את ההחלטה של הערכאה הראשונה על כנה.
בית המשפט קבע כי מקורמיק לא יכל לתבוע את בית המלוכה הבריטי וכי חוקי האיחוד לא קובעים הנחיות בדבר מספור שמות המלכים.
עוד קבע בית המשפט כי לא הוגשה באף בית משפט אנגלי תביעה הטוענת שחוק התארים המלכותיים משנת 1953 אשר נחקק על ידי הפרלמנט הבריטי סותר את חוקי האיחוד, וכי לתובעים אין זיקה אישית או עניין בתביעה, ומשכך אין להם זכות עמידה בפני בית המשפט.
בית המשפט קבע כי תוארה של אליזבת השנייה נכנס לתוקפו עוד קודם לחקיקת החוק האמור וכך התקבל בסקוטלנד בה אין חוק לעניין זה.
בעוד שבאנגליה קיים העיקרון של ריבונות הפרלמנט - עיקרון שמקורו במשפט המקובל האנגלי, עיקרון זה לא קיים במשפט החוקתי הסקוטי.
בעת איחוד הפרלמנטים בשנת 1707 שאב לתוכו הפרלמנט האנגלי את תכונות הפרלמנט הסקוטי, ומשכך שאב גם את "העדר הסמכות" לקבוע את שמו של המלך המולך בסקוטלנד.
לפסק דין זה הייתה השפעה במהלך הדיונים שנערכו בבית הנבחרים הבריטי בשנת 1999 על הקמת הפרלמנט הסקוטי וסמכויות הפרלמנט הסקוטי.
מקושרים היה אתר אינטרנט חינמי, אשר פעל כרשת חברתית מקוונת ישראלית בין השנים 2004–2014.
האתר היה בשימוש חופשי, ואפשר לכל גולש ליצור עמוד פרופיל משלו, בו יכול היה לספר על עצמו, להעלות תצלומים ולעדכן את חבריו בנעשה בחייו.
לגולש הייתה אפשרות ליצור לעצמו רשימת חברים, המורכבת מקשרים קיימים וחדשים כאחד.
באפריל 2014 הודיע האתר על סגירתו לצמיתות, וב-11 במאי 2014 האתר נסגר.
האתר הוקם על ידי שלושה יזמים, יחצ"ני מסיבות ואירועים, שחר בר-דוד, ויקי גלאם וגיא כהן, מתוך רעיון שמקורו בחו"ל - הקמת רשת חברתית אינטרנטית.
החברה הראשונה שמימשה רעיון זה באינטרנט הייתה חברת Friendster בארצות הברית.
אתר Friendster הושתת על תאוריה שפותחה על ידי סטנלי מילגרם בשנות ה-70 של המאה ה-20, הקרויה "תאוריית העולם הקטן" או שש דרגות של הפרדה.
השלושה השקיעו יחד כ-40 אלף שקל בהקמת האתר, וביולי 2004 הוא עלה לאוויר עם שישה משתמשים רשומים.
במהלך 2005 מספר משתמשי האתר החל לגדול במהירות, ושלושת היזמים החלו לשווק אותו למשרדי הפרסום ולייצור הכנסות.
אך הטכנולוגיה של האתר הייתה בסיסית והם החליטו לגייס כסף ממשקיעים חיצוניים.
ב-2006 רכש אתר המסיבות "לילה", שהקים עמוס מרון, 33% מ"מקושרים" תמורת 1.4 מיליון שקל, ששיקפו לחברה שווי של 4.5 מיליון שקל.
יתר המניות נותרו בידי היזמים.
בדצמבר 2006 רכשה חברת התוכן הסלולרי בי קונטקט 65.9% מהאתר תמורת 3.6 מיליון שקל.
יתר האחזקות בחברה נותרו בידי מרון, שהחזיק 13% וברנהולץ, שהחזיק 21.1%.
במהלך 2007 "מקושרים" הייתה לרשת החברתית השנייה בגודלה בישראל, לאחר אתר "חבר'ה", עם 240 אלף משתמשים ייחודיים בחודש, אולם "פייסבוק" עקפה את שניהן בינואר 2008,
במרץ 2010 דווח כי הגלישה ב"מקושרים" צנחה ב-40% בעקבות עליית הפופולריות של "פייסבוק".
ב-10 במרץ 2013 פסק בית המשפט כי יש להכיר ברן אברהם כאחד מיזמי ומשקיעי האתר.
יזמי מקושרים ביחד ולחוד חויבו בהוצאות של כרבע מיליון ש"ח.