tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החל משלהי 2023 פועלת בספרייה תוכנית בשם "עמיתי ועמיתות הספרייה", המאפשרת ליוצרים גישה לחללי עבודה ולמשאבי הספרייה השונים.
בסמוך לספרייה קיים מרחב עבודה להשכרה, המופעל על ידי יחידת הצעירים של עיריית ת"א-יפו ומאפשר ליזמים לקדם את המיזמים שלהם.
החל מ-2012, ספריית מגדל שלום מפעילה את תוכנית "חדר משלך".
התכנית מאפשרת לסופרים לשהות למשך תקופה מסוימת בחדרי כתיבה אישיים על שמו של המשורר יעקב כהן, שכתב בעצמו באחד מהם.
ההגשה לתוכנית נעשית באמצעות קול קורא המתפרסם אחת לתקופה.
ספריית מורגן היא ספריה ומוזיאון בשדרות מדיסון 225 פינת רחוב 36 בשכונת מורי היל ברובע מנהטן בניו יורק, ארצות הברית.
המקום נפתח בשנת 1906 בתור ספריתו הפרטית של הבנקאי והמיליארדר אמריקאי ג'יי.
מורגן ובשנת 1924 פתח אותה בנו של מורגן, ג'ון פיירפונט מורגן ג'וניור, לשירות הציבור בהתאם לצוואת אביו.
האמן הארי סידונס מובריי עיצב את התקרות בספרייה.
בשנת 2006 עבר הבניין שיפוץ שהוסיף חלל גלריה, אולם הופעות וארכיון.
הספרייה והמוזיאון של מורגן מכילה כתבי יד מאויירים, כתבי יד מקוריים של מחברים, ספרים, תווי מוזיקה, אוספים של רישומים, תצלומים, ציורים, מפות וחפצים אחרים.
בין היתר נמצאים באוסף כתב היד של היצירה והחתימה המקוריים של סימפוניה מס' 35 של מוצרט, תנ"ך מורגן וכתבי יד של אדגר אלן פו, פרנסיס בייקון, אלכסנדר פופ, צ'ארלס דיקנס, אמיל זולה, ויקטור הוגו ואחד מההדפסים המקוריים של הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
כיום מוסד זה מחזיק ביותר מ-350,000 פריטים.
בשנת 2024 נתגלה בספרייה ואלס קצר בלה מינור לפסנתר מאת המלחין שופן.
ספריית שְׂטרָאשוּן הייתה ספרייה בעיר וילנה, מרכז התרבות היהודית של צפון-מערב רוסיה, שהייתה ידועה בכל רחבי העולם היהודי.
נוסדה מאוסף הספרים של מתתיהו שטראשון, חוקר ומשכיל עברי שהיה ביבליופיל, שהקדיש לספרייתו את מיטב כספו וכוחותיו.
הוא הצליח לרכוש עבור ספרייתו עותקים נדירים של ספרים תורניים מימי ראשית הדפוס, ואף כמה אינקונבולות, ובהם "מבחר הפנינים" של שלמה אבן-גבירול, אחד הספרים העבריים הראשונים שנדפסו עם המצאת הדפוס.
מתתיהו שטראשון (בנו של שמואל שטראשון בעל הגהות הרש"ש על הש"ס), שנפטר בשנת 1885, הוריש את ספרייתו, ובה 5,739 כרכים (מספר עצום לגבי אמצע המאה התשע עשרה), לקהילת וילנה.
בשנת 1889 יצא בברלין לאור הספר "ליקוטי שושנים", שהוא קטלוג המפרט את כל הספרים שבאוסף.
בשנת 1892 נפתחה הספרייה לציבור, בבית שבו התגורר מתתיהו שטראשון, על ידי המשכיל הלל נח מגיד שטיינשניידר.
בשנת 1901 עברה למבנה חדש בחצר בית הכנסת הגדול של וילנה.
מנהל הספרייה היה שמואל שטראשון, ולאחריו יצחק שטראשון.
הספרן הראשי היה חייקל לונסקי, שנשא במשרה זו עד לחיסול הספרייה בידי הנאצים.
אחד מאוצרותיה של "ספריית שטראשון" היה "ספר המבקרים" הייחודי שלה, שבו רשמו את רשמיהם גדולי הספרות היהודית והעברית, ובהם ח"נ ביאליק, שלום עליכם, דוד ברגלסון, תיאודור הרצל, ברל כצנלסון, מארק שאגאל, ורבים אחרים.
ספריית שטראשון וספרניה עמדו בקשר רצוף עם בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, שהוקם בירושלים.
בשנות השלושים היו בספרייה כ-35,000 כרכים.
לאחר כיבוש וילנה בידי הנאצים, פעלה הספרייה בגטו וילנה.
היא זכתה לפריחה עם מנויים רבים, למרות שרבים נשלחו באקציות למחנות ההשמדה.
בנובמבר 1942 ערכה הספרייה אירוע חגיגי לכבוד השאלת הספר המאה אלף.
קבוצת יהודים מהגטו, שכונתה "בריגדת הנייר", החלה במבצע להצלת הספרים והמסמכים היהודיים החשובים מהספרייה ומהארכיון בווילנה, בהסתירה אותם בסביבת הגטו.
לקראת חיסול הגטו, חמסו הנאצים את האינקונבולות ושלחו את הספרנים, כמו את יתר תושבי הגטו, למוות בפונאר.
אוצרות הספרייה הועברו בארגזים למחסן בפרנקפורט.
עם כיבוש גרמניה בשנת 1945, מצא הצבא האמריקאי את מחסן הספרים בפרנקפורט, ובו שלושה מיליון ספרים שנגזלו מיהודים, ובהם 25,000 ספרים שמקורם בספריית שטראשון.
חלקם הועברו לייווא (YIVO) בניו יורק, וחלקם לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים.
את הספרים התורניים הכפולים שהגיעו לייווא, חלקם כאמור מספריית שטראשון, מסר המכון לספרייה התורנית המרכזית שבהיכל שלמה, בהנהלת צבי הרכבי, מצאצאי שטראשון.
חודשים לאחר מכן עלתה בישראל דרישה להעברת יתר שרידי הספרייה להיכל שלמה.
בשנת 1961 ניהל צבי הרכבי מאבק משפטי לקבלת פיצויים בסך מיליון ל"י מגרמניה, בעבור הספרים של ספריית שטראשון שהושמדו על ידי הנאצים.
במהלך השנים נעלמו מהיכל שלמה ספרים יקרי-ערך, ואחרים נמכרו על ידי הנהלת הספרייה לגורמים שונים.
ספרינג רול (מאנגלית Spring Roll, כינוי שהוא תרגום של השם בסינית מנדרינית: 春卷; בתעתיק פין-יין: chūn juǎn, פירוש מילולי: גליל אביב) הוא שמם של מספר מתאבנים מהמטבח הסיני, המטבח הווייטנאמי ומטבחים מזרח אסייתים נוספים.
קיימות וריאציות רבות לספרינג רול, ומליתו ועטיפתו משתנים מאזור לאזור.
בגרסתו הנפוצה ביותר הספרינג רול עשוי מנייר אורז מגולגל וממולא במילוים שונים שעשויים להכיל ירקות, בשר ואטריות, שלאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק, אך נהוג גם להגישו לא מבושל ובמילוי ירקות טריים.
הספרינג רול נחשב מנת דים סאם.
הספרינג רול מוגש לצד מטבלים שונים, לדוגמה רוטב חמוץ-מתוק, סיראצ'ה, ומטבלים על בסיס רוטב דגים.
בציבור הרחב, ולעיתים אף במסעדות ואצל יצרנים ומשווקים של המוצר, קיים בלבול מסוים בין ה"ספרינג-רול" לבין ה"אגרול" הדומה לו.
ההבדל המרכזי ביניהם הוא שאגרול יגולגל תמיד בבצק חיטה, ולרוב הבצק יהיה עבה יותר מהנייר בו משתמשים לגלגול הספרינג רול.
בנוסף הרטבים והמילויים המוגשים עם האגרול האמריקאי ינטו לרצות את החיך המערבי.
בעוד הספרינג רול בגרסאותיו השונות נפוץ במדינות רבות במזרח אסיה, האגרול האמריקאי כמעט ולא ימצא שם.
מאכל זה הוא המאכל המסורתי המוגש בפסטיבל האביב שמתקיים בסין, ומכאן שמו שבתרגום מילולי מסינית משמעותו "גליל האביב".
גרסה וייטנאמית של מאכל זה נקראת "צ'ה זו", ובפיליפינים נקרא המאכל "לומפיה".
ספריית שוקן היא ספריית מחקר במדעי היהדות השוכנת במבנה ברחוב בלפור 6 בירושלים, בין השכונות רחביה וטלביה.
הספרייה תוכננה על ידי האדריכל אריך מנדלסון בשנת 1935 במטרה לשמש משכן לספריו של זלמן שוקן, וכמכון מחקר לחקר היהדות.
בשנת 1933 לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החליט שוקן למלט את ספריו ולהעביר את מקום משכנם מברלין לירושלים.
בין השנים 1939-1934, הצליח שוקן להעביר את ספרייתו כמעט בשלמותה לירושלים.
שוקן ביקש שהספרייה תתפוס את מקומה "בחיים הנושמים של ירושלים".
היסטוריונים ופילוסופים צעירים קיבלו מלגות כדי לעיין בטקסטים העתיקים.
עקיבא ארנסט סימון, שמואל הוגו ברגמן, גרשם שלום ושוקן עצמו נשאו הרצאות בפני הציבור.
שלום נהג לבקר בספרייה באופן קבוע כדי ללמוד מכתבי היד הנדירים בנושאי הקבלה.
בשל הכוונה שמכון המחקר יהיה פתוח לציבור הופרד בניין הספרייה מבית זלמן שוקן הסמוך.
מנדלסון תכנן את מבנה הספרייה בסגנון הבינלאומי.
המבנה כולל שני גושים בצורת T.
יש בו מרפסת מעוגלת האופיינית לסגנון הבינלאומי בכלל ולמבנים שתכנן מנדלסון בפרט (מוטיב ה"אונייה").
מנדלסון גם בחר ועיצב כל אחד ואחד מרהיטי המכון.
השולחנות, הכיסאות וארונות הספרים עשויים עץ לימון מארץ ישראל.
לאחר מותו של שוקן בשנת 1959 מכרו ילדיו חלק ניכר מאוצרות ספרייתו, ואת יתרת הספרייה והבניין שבו שכנה העניקו לבית המדרש לרבנים באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית, המנהל מאז את המבנה.
המבנה מתוחזק בהתאם לתוכנית שימור המבנים בירושלים.
אוסף שוקן הוא אוסף הספרים היהודי הפרטי החשוב ביותר ששרד את מלחמת העולם השנייה בשלמות.
בין התחומים הנמצאים באוסף: שירה עברית, קבלה וחסידות, ספרות המוסר, ספרי תפילה, דקדוק ולשון, ספרות יידיש הקדומה, כתבי עת עבריים, תלמוד, הלכה ושו"ת, פרשנות המקרא והמדרש.
האוסף הכיל כתבי יד רבים בתחומי שונים של יהדות, אלפי ספרים נדירים וישנים (ביניהם אינקונבולים) וספרי מחקר שונים.
אוסף שוקן כולל גם כתבי יד ברסלביים רבים וזאת בשל זיקתו המיוחדת של שוקן לתורתו של רבי נחמן מברסלב ולאנשי חסידות זו.
שוקן שאף ליצור מפעל תרבותי שנועד לשמש למחקר ולהתחדשות במדעי היהדות.
הוא רכש אלפי פריטים שהיו חלק מהגניזה שנתגלתה בבית הכנסת בן עזרא בקהיר.
האוסף עשה את דרכו מבגדד ומומביי לשטוטגרט, ושוקן שילם עבורו סכום עתק בלי להתמקח.
חוקרים שבדקו עבורו את האוסף, בהם מתנדבים כביאליק ועגנון, גילו כי הוא מכיל יצירות בלתי ידועות של אבן עזרא, יהודה הלוי ואת הדיוואן היחיד השלם של אבן גבירול.
אוסף הגניזה, שקיבל את השם 'שוקן 37', עורר התרגשות רבה.
אוסף זה הלך וגדל עם השנים והיה לאוסף הספרים הפרטי החשוב ביותר במדעי היהדות" .
ספריית צֶ'סטר בּיטי היא מוזיאון בדבלין שבאירלנד, שהוקם בשנת 1950 כדי להכיל את אוספיו של סר אלפרד צ'סטר ביטי .
מבנה הספרייה הנוכחי ממוקם בטירת דבלין.
המבנה נפתח ב-7 בפברואר 2000 - יום השנה ה-125 להולדתו של צ'סטר ביטי.
בשנת 2002 זכה המוזיאון בפרס מוזיאון השנה האירופי.
אוספי המוזיאון מחולקים לשתי תצוגות: "מסורות קדושות" ו"מסורות אמנותיות".
האוספים כוללים כתבי יד קדושים, ציורים מיניאטוריים ופפירוסים.
בין היתר מוצגים במוזיאון פפירוסים עתיקים של הברית החדשה (בהם פפירוסי צ'סטר ביטי) כתבי דת אסלאמיים וחפצי דת מהמזרח הרחוק.
כמו כן מוצג בספריה השריד היחיד של הבשורה על פי מאני (כתב הקודש של דת המניכאיזם).
האוסף האסלאמי כולל קוראן מהמאה ה-11 עם איורים של הקליגרף הפרסי אבן אל-בוואב.
ספריית קוטון או הספרייה הקוטוניאנית היא אוסף הספרים (הספרייה) שנאספו על ידי סר (1571/0–1631).
ספריית קוטון כללה אוסף של ספרים, כתבי יד, מדליות ומטבעות שנאספו על ידי קוטון.
רבים מספרים אלה היו ספרים שנכגנבו או נמכרו לאחר פיזור המנזרים על ידי הנרי השמיני.
הספרייה היוותה את האוסף הגדול ביותר של ספרות אנגלית עתיקה וספרות אנגלית אמצעית - והייתה המקור באמצעותו שרדו עד ימינו יצירות מופת ידועות כמו "ביאוולף", השיר "פנינה" וכן בשורות לינדיספארן.
הספרייה שימשה כמקור לימוד ומחקר למלומדי תקופתו של קוטון ובהם פרנסיס בייקון, וולטר ראלי וג'יימס אשר.
ריצ'רד ג'יימס שימש כספרן בספרייה זו.
עם הקמת הספרייה הבודליאנית חלק מהאוסף הועבר לספרייה זו.
נכדו של קוטון, סר ג'ון קוטון, תרם את האוסף לעם הבריטי, והספרייה עברה לבית אסקס שברחוב הסטרנד ומאוחר יותר הועברה לבית אשבורנהאם.
ב-23 באוקטובר 1731 פרצה במבנה שרפה וספרים רבים שהיו בספרייה אבדו (אף שחלק מהם הועתק קודם לכן, ולכן חלק מהיצירות שרדו).
כיום האוסף שמור בספרייה הבריטית.
רוברט קוטון סידר וקיטלג את ספריו בהתאם לארון בו ניצב הספר - כאשר כל ארון נקרא על שם הפרוטומה של הקיסר הרומי שניצבה בפינת הקיר שלצידו היה הארון.
כיום הספרייה הבריטית ממשיכה להשתמש בשיטת המיון של קוטון לספריו.
ספריית פרנקל הייתה ספרייה עשירה וידועה בעולם של יודאיקה, כתבי יד יהודיים וספרים מראשית ימי הדפוס בווינה שבאוסטריה.
הספרייה, שהייתה שייכת לרב דוד פרנקל ונוהלה על ידו, הוחרמה על ידי הנאצים ב-1938 ומאז לא נודעו עקבותיה.
במשך תקופה של כ-40 שנה, מתחילת המאה ה-20, תרו דוד פרנקל ובני משפחתו אחרי ספרים יהודיים עתיקים.
הם נסעו לאיטליה, רוסיה, מצרים, סוריה, ארץ ישראל, אפגניסטן, עיראק, ותוניסיה וקנו ספרים נדירים, כתבי יד וטקסטים שונים ומכרו אותם לספריות ידועות כגון הספריות של אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל.
חלק מהספרים, בהם ספרים מהמאה ה-15 נותרו בספרייה בווינה, לרבות כתב יד, יחיד במינו, של הרמב"ם.
ב-2 במאי 1938 הגיע אדולף אייכמן לספרייה והודיע למשפחה כי כל הספרייה מוחרמת.
הגסטפו הכניס את תוכן הספרייה ל-56 ארגזי ענק והעביר אותם למקום בלתי ידוע.
למרות חיפושים אינטנסיביים מאז תום מלחמת העולם השנייה לא נודע מה עלה בגורל הספרים.
נכדתו של דוד פרנקל, פולה פרנקל, לימים הרבנית פולה ריבקין אשתו של הרב הראשי של סנט לואיס שלום ריבקין, ניצלה מהשואה כשהועברה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט.
היא התמידה בחיפושים ולפני כמה שנים הצביעו החיפושים על הארכיון הלאומי במוסקבה כיעד אפשרי אליו הועברו הספרים.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הבטיח בביקורו באוסטריה כי רוסיה תחזיר לאוסטריה כל רכוש אוסטרי הנמצא ברשותה.
צוות אוסטרי נשלח למוזיאון במוסקבה, אך העלה חרס בחיפושיו אחר הספרים.
ואולם, הצוות מצא בארכיון קטלוגים שנתיים והתכתבויות על הספרים בספרייה, מהם ניתן ללמוד על תכולתה העשירה.
ספריית פיפס היא ספרייה הממוקמת במכללת מודלין באוניברסיטת קיימברידג' בעיר קיימברידג' שבאנגליה.
הספרייה ממוקמת בקומה הראשונה של בניין ייעודי הנקרא על שמה "בניין פיפס".
מקורה של הספרייה באוספיו של סמיואל פיפס, אשר הוריש אותם למכללה בצוואתו משנת 1703.
בצוואתו הורה פיפס כי אוספו בן 3,000 הספרים ישמר בארונות שהוכנו עבורו (ואשר פיפס הוריש למכללה), וכי לא יוספו ספרים לאוסף ולא יגרעו ממנו.
עוד הורה פיפס בצוואתו כיצד יסודרו הספרים בספרייה.
האוספים כוללים את יומניו של פיפס המפרטים את חוויותיו מהמגפה הגדולה ומהשרפה הגדולה של לונדון, וכן תרשימי ספינות הצי המלכותי שנאספו על ידו בעת שהיה שר הימיה, ועותק מקורי של ספרו של אייזק ניוטון - "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע" אשר יצא לאור בעת שפיפס היה נשיא החברה המלכותית.
מבנה הספרייה תוכנן ככל הנראה לפני שנת 1640 אולם הושלם בשנת 1700. תוכנית המבנה המקורית הייתה צנועה יותר, אולם עברה שינויים על ידי האדריכל רוברט הוק בשנת 1677. המבנה הוקם בסיוע תרומות של פרופסור ג'ייס דופורט, אשר הוריש את ספריו במותו בשנת 1679 למכללה.
ספרים אלה הוחזקו במבנה עד שנת 1834.
פיפס תרם מספר פעמים למימון הבנייה, אולם באותה עת טרם הביע את תוכניתו לתרום את ספרייתו למכללה.
רק בצוואתו משנת 1703, אשר הוקראה לאחר מותו, התגלה רצונו לתרום את הספרים.
שינוי התוכנית בא לידי ביטוי בהבדל בין חזית המבנה לחלקו האחורי.
בעוד שחלקו האחורי של המבנה בנוי בסגנון יעקבני כפרי, חזית המבנה בנויה בסגנון נאו קלאסי.
על חזית המבנה כתובת משנת 1724: 'Bibliotheca Pepysiana 1724' המציינת את מועד הגעת ספרייתו של פיפס למבנה.
מעל הכתובת שלט האצולה של פיפס והמוטו שלו: Mens cujusque is est quisque.
משני צידי הכתובת שני שלטי אבירים של תורמים אחרים של המכללה (אשר לא תרמו לבניית המבנה): סר כריסטופר רן (משמאל הכתובת) ופיטר פקארד (מימין).
ספריית תרמיל הייתה סדרת ספרי כיס בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור ו"פרסומי קצין חינוך ראשי - ענף השכלה".
הסדרה העמידה כמטרה להוציא ספרונים ממיטב הקלאסיקה העולמית והעברית, בפורמט קטן (שיכול להיכנס בקלות לכיסו של החייל) ובמחיר זול.
קהל היעד של הסדרה היה חיילים, בדומה לסדרות דומות בארצות הברית ובבריטניה, שמטרתן הקניית תרבות ללא זיקה צבאית או ביטחונית.
כל כותר הודפס במהדורה גדולה בת 10,000 עותקים.
הספרים שווקו במחירי עלות לחיילים במסגרת השק"ם וכן לשוטרים ולמוסדות כגון בתי סוהר, בתי חולים ממשלתיים, פנימיות וספריות ציבוריות.
עם השקת הסדרה נמכר ספרון בחצי לירה לחייל ובלירה לאזרח (כוח הקנייה של לירה אחת באותה עת היה חפיסת סיגריות "טיים" בשק"ם).
הכריכה הקדמית עטרה בציור, לרוב מאת הציירת אודרי ברגנר.
בן זוגה, האמן יוסל ברגנר, הוא שהציע את השם "תרמיל".
על כל כריכה אחורית הודפסה, בגודל אות זעיר, ביוגרפיה של הסופר וסקירה של הסיפור מאת ישראל הר.
בחלק העליון של הכריכה הודפסה הססמה:
ארבעת הספרים הראשונים שהופיעו בספריית תרמיל היו מהדורות שניות.
בהמשך ראו אור תרגומים נוספים מן הספרות הכללית (ספרות מופת וספרות קלה) והספרות היהודית, לרבות ספרות יידיש, וכן כותרים מן הספרות העברית.
בשנת תשל"ט 1978 הופיע הקובץ "מאה שירים לחיל" שבחרו מנחם ברינקר, חיים גורי ועזרא פליישר.
בשנת 1970 יצא עיתון "דבר" במבצע להחתמת אזרחים על מנוי עבור חיילים לגיליון יום שישי של העיתון ולספר של "תרמיל" מדי חודש, והחתים אלפי מנויים.
לאחר שנות שיא בשנות השישים והשבעים, חוסר התאמה לטעם הקהל המשתנה, שינוי מבנה שוק הספרים בישראל ועיצובם המיושן של הספרונים הביאו לירידה ניכרת במכירות.
בין השנים 1982 ל-1984 יצאה סדרה של שישה קובצי סיפורים תחת השם "תרמיל קלסיקה".
ב-1991 הפסיקה ההוצאה להוציא ספרים בעצמה.
ב-1993 נעשה ניסיון אחרון להתמקד ברכישת זכויות הפצה של ספרות קלאסית, שכבר יצאה לאור בהוצאות ספרים אחרות.
במסגרת זו יצאו שבעה ספרים, בהם "כרוניקה של מוות ידוע מראש" לגבריאל גרסיה מרקס, "מיכאל שלי" לעמוס עוז, "תעתועון" ליצחק בן נר ו"הזהו אדם" לפרימו לוי, בפורמט זול לחיילים בסיסמה "מיטב הספרות העכשווית במחיר שווה לכל חייל וחיילת".
לאחר כישלון סדרה זו, הופסקה פעילות הספרייה.
בשנת 2002 חדשה הוצאת בבל את הוצאת הספרונים (חלקם מקטלוג "תרמיל" הוותיק וחלקם יוזמות חדשות), בעריכת חיים פסח,: בסדרה המחודשת הופיעו כ-30 ספרונים, מקור ותרגום, חלקם חידושים של ספרונים קודמים בתרגום מחודש.
למשל, "סבסטופול" של לב טולסטוי בתרגומו הקלאסי של יעקב שטיינברג; תרגומים יזומים חדשים, למשל, "הפרקליט זכוכית" מאת מיגל דה סרוואנטס בתרגומה של פביאנה חפץ; קלסיקה עברית שלא ראתה אור בתרמיל הישנה, למשל "עד מוות" של עמוס עוז או ספרי מקור חדשים, למשל, "חיבוק דב" של שולמית לפיד.
אולם ההוצאה לא הצליחה לתמחר את הספרונים במחיר שיהיה נמוך מספיק על מנת להצדיק רכישת ספרון דקיק על ידי הציבור, והסדרה לא האריכה ימים.
ספריית פֶרגָמון הייתה ספרייה גדולה וחשובה בעולם ההלניסטי, אשר נבנתה באקרופוליס של העיר פרגמון, עיר הבירה של ממלכת פרגמון.
הספרייה נבנתה במהלך המאה הראשונה לפנה"ס, תחת שלטון השושלת האטלידית.
לפי מקורות שונים, הספרייה הכילה כ-200,000 ספרים, מה שהפך אותה לאחת הספריות הגדולות בתקופתה; היא אף התחרתה בספריה הגדולה של אלכסנדריה על גודלו ואיכותו של מאגר הספרים.
לספריה זו הועברה מסקפסיס ספריתו של אריסטו.
הספרייה שכנה לצד מקדש אתנה בחלק הצפוני של האקרופוליס.
ספריית פרגמון גם נחשבת למקום תחילת השימוש הסדיר בקלף (ומכאן קלף בלטינית: pegamenum), כאשר מצרים התלמיית הפסיקה את יצוא הפפירוס שלה לממלכת פרגמון, אנשי העיר השתמשו בעור מתוח ומיובש של חיות כדפים למגילות ולספרים שלהם.
ספרינג ברייקרס הוא סרט קולנוע קומי-מתח ואקשן, בבימוי הרמוני קורין ובכיכובo של סלינה גומז, ג'יימס פרנקו, ונסה הדג'נס, רייצ'ל קורין ואשלי בנסון.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה בספטמבר 2012 וזכה לביקורות חיוביות, אך שהוצג על כלל מסכי הקולנוע בתחילת 2013 נקטל על ידי המבקרים אף על פי שזכה להצלחה קופתית ביחס לתקציבו.
ארבע נערות קולג' (סלינה גומז, ונסה הדג'נס, אשלי בנסון, רייצ'ל קורין) מפרבר מנומנם בארצות הברית מממנות את חופשת האביב שלהן בעיר החוף הגדולה בעזרת שוד סניף רשת מזון.
לאחר לילה פרוע, הן נתפסות על ידי המשטרה באשמת שימוש בסמים.
עבריין קשוח (ג'יימס פרנקו) משחררן בערבות, ומציע להן להצטרף אליו.
אחת הבנות נבהלת וחוזרת הביתה אך השאר מצטרפות.
אחת מהן חוטפת כדור בזרוע ממנהיג כנופיה יריבה וחוזרת גם היא.
השתיים הנותרות יוצאות יחד עם מאהבן החדש לחסל את יריבו.
במהלך הקרב הוא נורה למוות אך הן ממשיכות את המשימה ומחסלות בבת אחת את כל חברי הכנופיה היריבה.
ג'יימס פרנקו - קרטל הסמים "חייזר"
ספריית קוֹקרֵן היא מאגר מידע בנושאי רפואה.
בבסיסו נמצאות סקירות קוקרן, אוסף של סקירות שיטתיות ושל מטא-אנליזות שמסכמים ומפרשים את התוצאות של מחקר רפואי.
ספריית קוקרן נועדה להנגיש את התוצאות של מחקרים עשויים היטב עם ניסויים קליניים שעשויים היטב ומהווה מקור חשוב לרפואה מבוססת ראיות.
הספרייה נקראת על שם הרופא הסקוטי ארצ'י קוקרן.
הגישה לספרייה מוגבלת למנויים בתשלום.
ספרינגדייל היא העיר הרביעית בגודלה במדינת ארקנסו שבארצות הברית.
היא שוכנת על שטחם של מחוזות וושינגטון ובנטון שבצפון-מערב ארקנסו, על מישור ספרינגפילד בלב הרי אוזרקס.
העיר מונה כ-84,161 תושבים בשנת 2020 לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
ספרינגדייל מהווה כבר שנים רבות מרכז תעשייתי חשוב לאזור.
בנוסף לכמה חברות הובלה, שוכן בה המטה העולמי של טייסון פודס (Tyson Foods), חברת ייצור הבשר הגדולה בעולם.
ספרינגדייל נוסדה ב-1838 ובמקור נקראה "שילה" (Shiloh).
ב-1840 נוסדה בה כנסייה בפטיסטית.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית עלתה הכנסייה באש, אך ב-1868 היא נבנתה מחדש.
ב-1878 התאגדה העיר תחת השם ספרינגדייל.
השם שונה כבר ב-1872 כאשר הגישה העיר בקשה להקמת סניף דואר.
בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 חוותה ספרינגדייל צמיחה מהירה ובין מפקד האוכלוסין של 1990 לבין זה של 2010 נרשם גידול של 133% באוכלוסייתה.
במהלך תקופה זו, הוקמו בעיר מוזיאון שילה להיסטוריה של אוזרק, הקמפוס המקומי של הקולג' הקהילתי של צפון-מערב ארקנסו וקבוצת הבייסבול, צפון-מערב ארקנסו נטורלס, מהליגה הזוטרה, עברה במגרש ארבסט שבספרינגדייל.
חברת טייסון ממשיכה להיות המעסיק הגדול ביותר בספרינגדייל וחותמה ניכר בכל רחבי העיר.
מוסדות ציבוריים רבים בה נקראים על שם החברה, כולל מרכז פנאי, פארקים ובתי ספר.
ב-2013 חתם מושל ארקנסו, מייק ביבי, על חוק המכיר בספרינגדייל כ"בירת בשר העוף של העולם".
ספרינגבוק היא עיר באזור נמקוואלנד שבצפון-מערב פרובינציית הכף הצפוני בדרום אפריקה.
עד 1852 שכנה במקום בו נמצאת כיום ספרינגבוק חוות מלקבושקויל (Melkboschkuil).
באותה שנה נקנה שטח החווה תמורת 750 ליש"ט (כ-573 אלף ליש"ט בערכי 2010), במטרה להקים במקום מכרה נחושת.
ב-1862 הוקמה העיר, בשם ספרינבוקפונטיין (Springbokfontein, מילולית: "מעיין הדלגנים".
עם השנים התקצר שמה לספרינגבוק.
במהלך מלחמת הבורים הוקמה בעיר מצודה ששימשה את מאני מאריץ ואנשיו.
מרבצי הנחושת סביב העיר הידלדלו עם השנים, אך היא נותרה המרכז העירוני החשוב בנמקוואלנד.
כיום מתפרנסים תושביה בעיקר מתיירות, מסחר וחקלאות.
העיר שוכנת בגובה של 1,007 מטר מעל פני הים, בעמק בין שתי כיפות הגרניט של הרי הנחושת הקטנים (Klein Koperberge).
היא שוכנת במפגש בין שני כבישים ארציים חשובים: N7, המוביל מקייפטאון לנמיביה ו-N14, המוביל ממנה לאפינגטון, קרוגרסדורפ ופרטוריה.
העיר שוכנת באזור מדברי, המפורסם בכך שבעונת האביב משנה את פניו ומתכסה בפריחה ססגונית.
ספריית רוזנטליאנה (Bibliotheca Rosenthaliana) היא אוסף ספרי היהדות בספריית אוניברסיטת אמסטרדם.
הספרייה נוסדה ב-1880 על בסיס אוספו האישי של אליעזר (לייזר) רוזנטל (1868–1794), שנתרמה לאחר פטירתו לעיר אמסטרדם.
הספרייה כוללת אוסף כתבי יד עבריים, פריטי אינקונבולה עבריים ויהודיים ("דפוסי ערש", ספרים שנדפסו סמוך להמצאת הדפוס), אפמרה, כתבי עת, ארכיונים, ספרי יעץ ועיון ועוד.
הספרייה כוללת 120,000 פריטים, בהם 1,000 כתבי יד ו-80 ארכיונים והיא הגדולה מסוגה באירופה (למעט בריטניה).
רוזנטל נולד ב-1794 בנאשיילסק שבפולין למשפחת למדנים.
בגיל צעיר עבר לגרמניה שם שימש כמורה בברלין, פוטסדאם והשתקע בהנובר, שם נשא לאישה את סופיה (ציפורה) בלומנטל.
רוזנטל החל לאסוף ספרי יהדות וכתבים עבריים.
עם מותו, בשנת 1868 הייתה ספרייתו ככל הנראה האוסף הפרטי היהודי הגדול בגרמניה, אשר כלל כ-5,200 ספרים, 32 כתבי-יד, 12 פריטי אינקונבולה עבריים ועוד.
לקטלוג האוסף שערך בעצמו קרא רוזנטל "יודע ספר".
את הספרייה ירש בנו הבכור גאורג ((George (1828-1909), שהיה בנקאי באמסטרדם.
הוא שכר את הביבליוגרף מאייר רסט (Meijer Roest) על מנת שיקטלג את האוסף.
גאורג ואחיותיו נאני ומתילדה, ביקשו שהאוסף יישמר באופן נאות ושיהפוך לספרייה חיה לשימוש ציבורי.
לפיכך פנו לאוטו פון ביסמרק, קנצלר גרמניה, על מנת שהאוסף יירכש על ידי הספרייה הקיסרית והמלכותית של ברלין, אך הושבו ריקם.
ב-1880 העניקו בני משפחת רוזנטל את האוסף לעיריית אמסטרדם.
אולם, כיוון שמ-1877 הייתה ספריית העיר לספריית האוניברסיטה, זכתה האוניברסיטה בתרומה.
ב-1940, לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית, נסגרה הספרייה.
בקיץ 1941 נאטם חדר העיון בספרייה.
רוב הספרים היו מאוחסנים אמנם במחסן, אך כמות נכבדת של ספרים, חלקם בעלי חשיבות, אכלסו את מדפי חדר העיון.
צוות הספרייה הצליח להיכנס לחדר ולהבריח מספר ספרים בעלי חשיבות לצפון הולנד, לפני שהספרייה נשלחה ביוני 1944 ל"מכון לחקר השאלה היהודית" בפקודת אלפרד רוזנברג.
לאחר המלחמה הוחזרו רוב ארגזי הספרים חזרה לאמסטרדם והספרייה שוקמה, השיקום נעשה במידה רבה בזכות הספרן לייב פוקס, שכיהן כספרן הראשי של הספרייה מ-1949 ועד 1973 וערך יחד עם רעייתו, רנה פוקס-מנספלד את הקטלוג המקיף ביותר של כתבים יהודיים באמסטרדם ("קטלוג פוקס").
מחזור אסלינגן - מחזור אשכנזי לראש השנה ויום כיפור מאת קלונימוס בן יהודה (לא קלונימוס בן יהודה בן המאה ה-11), אסלינגן אם נקר, 1290
אחד משני כתבי יד מלאים של ספר אור זרוע לר' יצחק בן משה מווינה שנכתב במאה ה-13 (השני מצוי בספרייה הבריטית
ספר מצוות קטן לר' יצחק מקורביל, 1386, הועתק על ידי חנה בת מנחם ציון, מקרה נדיר ביותר של כתיבה עברית על ידי אישה באותה עת
הגדה מאוירת מאת יוסף בן דוד מליפניק, אלטונה 1738, מבוססת על שתי מהדורות של הגדת אמסטרדם, מ-1695 ומ-1712
אוסף ספרות ואפמרה לכל אורך ההיסטוריה של יהדות הולנד
אוסף אלפונסו קאסוטו - ספרות יהודית ספרדית ופורטוגלית
ארכיון ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם
ארכיון יעקב ישראל דה האן
ספריית פיג'מה נוסדה על ידי קרן גרינספון ישראל (KGI), והיא פועלת בשיתוף פעולה עם משרד החינוך בגנים (החל מ-2009) ובבתי הספר (החל מ-2016).
התוכנית פועלת בחינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, ובחינוך המיוחד והספרים המשתתפים בתוכנית מאושרים על ידי הפיקוח הממלכתי והממלכתי דתי במשרד החינוך.
בתוכניות ספריית פיג'מה משתתפים עשרות אלפי מוסדות חינוך, ויותר מחצי מיליון ילדים וילדות.
ספריית פיג'מה לקטנטנים נוסדה בשנת תשע"ו (2015) על ידי קרן גרינספון ישראל עבור ילדי מעונות היום בכיתת הבוגרים, בגילי שנתיים עד שלוש.
הקרן מפעילה את התוכנית בשיתוף ארגונים המפעילים מעונות יום ברחבי הארץ.
בספריית פיג'מה לקטנטנים משתתפים מעל אלף מעונות יום.
בשנת תשפ"ג (2023) הורחבה התוכנית לילדי כיתת הפעוטות במעונות, בגילי 15 עד 24 חודשים.
בכל אחד מספרי התוכניות תמצאו הצעות לפעילות ושיחה שמעמיקות את הבנת הערכים הטמונים בספר ומספקות הזדמנות ייחודית לשיח משמעותי, מגבש ומהנה.
ספריית פיג'מה פועלת בכל רחבי ישראל ומשתתפות בה בממוצע כ-160 קהילות.
85% מהילדים משתתפים בתוכנית ללא תשלום, ו-15% הנותרים (למ"ס 7 ומעלה), מקבלים את הספרים במחיר עלות.
גנים – לגנים הצעירים והבוגרים מחולקים כשבעה ספרים במהלך השנה.
האגף לחינוך קדם-יסודי במשרד החינוך תומך בגני הילדים הממלכתיים ביישובים שמדורגים באשכולות 7-1 לפי דירוג הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס).
ביישובים אלה משתתפים בתוכנית ללא תשלום.
בתי ספר – לכיתות א וכיתות ב' מחולקים 4 ספרים בשנה.
האגף לחינוך יסודי במשרד החינוך תומך בבתי ספר ממלכתיים ביישובים המדורגים באשכולות 6-1 לפי דירוג הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס).
מעונות – לכיתת הפעוטות במעון מחולקים שישה ספרים ולכיתת הבוגרים במעון מחולקים שבעה ספרים בשנה.
מעונות יום ברחבי הארץ הפועלים במסגרת ארגונים או רשויות.
מעונות פרטיים יכולים להצטרף בתשלום מראש.
ספריית פיג'מה החלה כתוכנית ניסיונית בישראל, ובשנה הראשונה השתתפו בתוכנית כ-3,500 ילדי גן.
פעילות התוכנית הוגדרה על ידי הקרן כמוצלחת ובעקבות כך, הוחלט להרחיבה.
בספטמבר 2016 התרחבה התוכנית גם לכיתות א'-ב', ב-2023 גם למעונות ומאז, משתתפים בה מאות אלפי ילדים וילדות ברחבי ישראל.
מטרותיה של התוכנית בישראל הן הנחלת אהבת הקריאה והספר ועידוד שיח בנושא ערכים ומורשת יהודית-ישראלית והיא פועלת בשיתוף פעולה בין קרן גרינספון ישראל ובין משרד החינוך ומעניקה למאות אלפי ילדים מגיל הגן עד כיתה ב' ספרים בעלי זיקה לערכים ולמורשת יהודית וישראלית.
בישראל, התוכנית פועלת בשונה מהתוכנית המתקיימת בשאר העולם ובמודל אחר: הספרים מחולקים דרך המעונות, הגנים ובתי הספר ולא נשלחים ישירות לבתים.
התוכנית פועלת בחינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, ובחינוך המיוחד והספרים שנכללים בתוכנית נבחרים על ידי ועדה מקצועית לפי קריטריונים של איכות ספרותית ואמנותית והתאמה לגיל וכן על פי התאמתם למטרות התכנית: אהבת הקריאה, טיפוח תרבות יהודית -ישראלית ועידוד שיח בין הורה לילד.
לכל שכבת גיל רשימת ספרים נפרדת ומועדי הפצה שונים, הספרים מפיג'מה מגיעים בארגזים עם שליח למעונות, לגנים ולבתי הספר.
לאחר קריאה משותפת מתקיימת פעילות יצירתית וחוויתית סביבו.
כל ילדה וילד מקבלים ספר הביתה – שי לספריית המשפחה.
חלוקת הספרים באמצעות המסגרת החינוכית מאפשרת לצוות לחבר בין הפעילות במסגרת החינוכית לבין הקריאה בבית, ובכך תורמת לחיזוק האוריינות ולהעמקת החינוך לערכים.
המסגרות המשתתפות בתוכנית מקבלות בנוסף שני עותקים מכל ספר, להעשרת הספרייה.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, ספריית פיג'מה פועלת בלמעלה מ-8,000 גני ילדים ברחבי המדינה.
ילדי גן מקבלים שמונה ספרים במשך שנת הלימודים ותלמידי כיתות א'-ב' מקבלים ארבעה ספרים במשך השנה.
בשנת 2016 חגגה ספריית פיג'מה את חלוקת הספר ה-10 מיליון בישראל.
הספרים כוללים בכפולה האחרונה שלהם מעטפת של הצעות לפעילויות משותפות של הילדים עם ההורים, המיועדות להעמקת ההבנה של הספר והעצמת החוויה של הקריאה.
ב-2015 פרסמה הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך דוח ובו ממצאי בחינה של פעילות "ספריית פיג'מה", כחלק ממחקר אשר בדק את התוכניות לעידוד הקריאה במוסדות החינוך, והתבסס על ראיונות עם הורים וצוותים חינוכיים.
בדוח הוצגה ההצלחה של התוכנית.
הוא בה לאחר מסמך אחר שפרסמה אותה רשות ב-2012, בו שולבה המלצה להמשיך את התוכנית ולהרחיבה, כולל שילוב שלה במערכת החינוך במגזר הערבי.
בשנת 2016 פרסמו הרב שלמה אבינר והרב צבי טאו מכתב בו רמזו כי מאחורי המיזם עומדים אנשי התנועה הרפורמית, קראו להימנע מהכנסת הספרים לבתים וביקרו את העומדים מאחורי המיזם.
בין היתר כתבו במכתב: "הרוצה לעמוד על טיבם יעיין באתרים ויגלה קונסרבטיביים, רפורמים, דוגלים בפלורליזם, ואף גורמים הקשורים לקרן החדשה לישראל".
עוד טענו, כי "אין זה החינוך הישראלי הטהור, זו יהדות אחרת".
הרב שמואל אליהו תקף בתחילה את התוכנית, אולם לאחר מכן חזר בו.
בשנת 2017 חילקה ספריית פיג'מה לילדי הגנים הממלכתיים והדתיים את הספר "מישו" אותו כתבה ואיירה רינת הופר, שבו מאויר סוכך בצבעי הלהט"ב, הספר מחנך על מה שבחוץ ומה שבפנים והמהות הפנימית ולכך שאפשר להחליף זהויות.
חלוקת הספר בגני הילדים עוררה כעס רב של הורים בחינוך הדתי, שכעסו על הכפייה של תכנים המנוגדים לדעתם.
הרב חיים נבון אף פרסם ב"מקור ראשון" מאמר המבקר בחריפות את הספר.
ספריית קרן ולמדונה (באנגלית, The Valmadonna Trust Library) הייתה אוסף של 13,000 ספרים מודפסים וכתבי יד בעברית ובאלפבית עברי.
אשר הוקמה בשנות ה-50 בידי יעקב לונצר, היא נמכרה ברובה על ידי הנאמנים בינואר 2017 לספרייה הלאומית של ישראל.
היא קרויה על שם ולמדונה , עיירה קטנה ליד אלסנדריה בצפון מערב איטליה שיש לה קשרים ארוכי טווח עם משפחת לונצר.
האוסף מכיל חיבורים מכל העולם, במיוחד מאיטליה, "ערש הדפוס העברי".
פריטים רבים באוסף הם נדירים או ייחודיים ורבים מהם מתוארכים לראשית הדפוס העברי.
סט שמור היטב של התלמוד הבבלי (ר"פ-רפ"ג) שהודפס על ידי המדפיס דניאל בומברג.
שעוצב על ידי חבר למדנים.
במהדורה זו עוצבה צורתו של דף התלמוד כפי שהוא מקובל עד היום.
לונצר רכש את הסט ממנזר וסטמינסטר בתמורה לעותק בן 900 שנה של כתב הזכויות המקורי של המנזר ותמך בהם בתרומות.
ברכישה זו הוא הגשים חלום בן 25 שנה.פריט זה נמכר ב־2015, ראה לעיל.
תנ"ך מאנגליה (הידוע כקודקס ולמדונה I), נכתב ב־1189 ונשדד שנה לאחר מכן בזמן חורבן הקהילה היהודית ביורק.
זהו כתב היד העברי היחיד ששרד מאנגליה מהתקופה לפני גירוש היהודים ב־1290 בזמן שלטונו של המלך אדוארד הראשון.
חומש צרפתי-אשכנזי, שנכתב כנראה במאה ה-10 או ה-11.
מגילה מהמאה ה-12 הכוללת את החומש של השומרונים.
ההגדה של פסח המאוירת הקדומה ביותר שידועה לנו, נדפסה בפראג בשנת רפ"ז 1526
נדפס בשנת ש"ז 1547. כולל תרגומים לספרדית ויוונית.
אחד מן הספרים העבריים המאוירים הראשונים בדפוס: משנה משנת רנ"ב עם פירוש הרמב"ם.
הספר הראשון שנדפס בליסבון בשנת רמ"ט 1489 - פירושו של הרמב"ן לחומש.
עותק מן המאה ה-19 של אלף לילה ולילה מכלכותה בערבית באותיות עבריות.
מדריך מאויר לשחיטה מראשית המאה ה-20 בעברית ומראטהית בעמודים זה מול זה.
עותק של כל ספר עברי שנדפס בקרמונה במשך העשור שבו הרשו להדפיס ספרים בעברית.
הספר הראשון שנדפס בטורקיה, עותק מרנ"ג 1493 של ארבעה טורים.
הספר הראשון שנדפס, אי פעם, באפריקה, אבודרהם שנדפס בפאס ברע"ו 1516.
החיבור המדעי הראשון שנדפס בפורטוגל על ידי ר' אברהם זכות - אלמנך פרפטום (Almanach Perpetuum) שנדפס בלייריא ברנ"ו 1496.
עותק מ־1848 של המניפסט הקומוניסטי בגרמנית, אחד מהעותקים ששרדו מן המהדורה שנדפסה בלונדון בפברואר 1848.
ספר תהילים עם חלק מפירוש רד"ק עליו שנמחק על ידי הצנזור הנוצרי.
עיתון הולנדי מ־1666 עם הכותרת הראשית בדף הראשון ומאמר המתאר את שבתי צבי.
קישוט לסוכה מוונציה משנת תקמ"ג 1783.
בתחילת 2009 הועמד האוסף שערכו הוערך ב־40 מיליון דולר למכירה על ידי סות'ביס בתנאי שהוא יימכר כאוסף שלם ולא יפוצל וכן יישאר נגיש לחוקרים.
האפוטרופוס ג'ק לונצר שלא הרוויח מתהליכי המכירה הצהיר: "הייתי רוצה שהספרייה תירכש על ידי ספריית הקונגרס.
זה יהיה אושרי הגדול ביותר".
האוסף גם עמד שם לתצוגה וביקרו בו למעלה מ-10,000 איש.
במאי 2011 דיווח הג'ואיש כרוניקל בלונדון שהאוסף עדיין עומד למכירה, במחיר של כ־25 מיליון דולר.
לאחר שלא הצליחו למכור את האוסף השלם, החליטו להפריד את הספרייה ולמכור את הפרטים היקרים בנפרד, בדצמבר 2015 ניהל סות'ביס ניו יורק מכירה של 12 הפרטים היקרים ביותר, בין השאר נמכר התלמוד הבבלי שהדפיס דניאל בומברג בשנים 1519-1523 מאוסף ולמדונה בסכום של 9.3 מיליון דולר.
זה העותק שלונצר השיג ממנזר וסטמינסטר ב־1980. המכירה התקיימה תחת ביקורת של חוקרים, שטענו שלונצר הסכים למכור את הספרייה רק בשלמותה ולא כפרטים נפרדים.
מאתיים פרטים נוספים נמכרו בנובמבר 2017 בבית המכירות "קסטנבאום אנד קומפני" (Kestenbaum & Company) בניהם התהלים עם פירוש הרד"ק.
בינואר 2017 נמכר האוסף לספרייה הלאומית של ישראל במכירה פרטית שאורגנה על ידי סות'ביס בשיתוף עם אספני הארכאולוגיה, הספרים והיודאיקה ד"ר דוד וימימה יסלזון, בתרומה של קרן חיים וחנה סלומון.
דוד בלומברג, יושב הראש של חבר המנהלים של הספרייה לאומית אמר: "ספריית קרן ולמדונה מייצגת תוספת היסטורית לאוסף המוביל שלנו הכולל כתבי יד, דפוסים וספרים יהודיים המשקף ומגלם את התרבויות של העם היהודי סביב העולם ועל פני הדורות".
ספריית קרן ולמדונה שוכנת בבנין החדש של הספרייה הלאומית של ישראל בירושלים שנפתחה לקהל הרחב באוקטובר 2023. בבניין החדש מוצג האוסף במדפי אולם קריאה - מיוחדים.
אחרי שביקר בתצוגה של האוסף בסות'ביס כתב חוקר ממכון דרישה על הישגו של לונצר: "בבוקר ביקורי למדתי את פירושו של ר' דוד קמחי הידוע כרד"ק על מאבקו של יוסף עם אחיו.
באותו רגע הזמן והחלל קרסו ומצאתי עצמי קשור לכל יהודי שלמד את חיבורו של קמחי מאז שנכתב בסוף המאה ה-12 וראשית המאה ה-13. רגע זה הבהיר לי שאני לא סתם יהודי מודרני הלומד בישיבה מודרנית ליד מרכז לינקולן.
ארתור קירון (Arthur Kiron) אוצר אוספי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה אומר: "אני לא מכיר אף אוסף אחר הנמצא בידיים פרטיות הדומה לו.
הוא מתחרה, אפילו באוספים של המוסדות הגדולים בעולם."
ספריית קוג'אס היא ספרייה ברובע הלטיני של פריז.
ספריית קוג'אס המקורית הייתה ספריית בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פריז, אוספי הספרייה פוזרו במהלך המהפכה הצרפתית, כתוצאה מכך אוספי הספרייה הנוכחיים הורכבו מ-1829.
בשנים 1876–1914 השקיעה הנהלת הספרייה מאמצים רבים על מנת לפתח את אוספי הספרייה, וב-1958 נבנה בניין הספרייה החדש.
ב-1970 פוצלה האוניברסיטה של פריז למספר אוניברסיטאות שונות, וכתוצאה מכך הפכה ספריית בית הספר למשפטים לספרייה בין-אוניברסיטאית, שנקראה החל מ-1978 בשם ספריית קוג'אס.
מ-1979 מנוהלת הספרייה בפיקוחן של אוניברסיטת פנתאון-סורבון ואוניברסיטת פנתאון-אסאס.
הספרייה מכילה 750,000 פריטים, ומהווה את הספרייה המשפטית הגדולה באירופה.
בספרייה ישנו גם ארכיון המכיל בין היתר מסמכים של האומות המאוחדות, וכמו כן ישנו אוסף של כתבים נדירים וחדר קריאה.
הספרייה שותפה, יחד עם הספרייה הלאומית של צרפת, במספר פרויקטים של שימור ודיגיטציה.
ספרינגס היא עיר עצמאית לשעבר במזרח ראנד, כיום חלק מעיריית המטרופולין אקורולני במחוז חאוטנג, דרום אפריקה.
היא נמצאת 50 ק"מ מזרחית ליוהנסבורג ו-72 ק"מ דרום-מזרחית מפרטוריה.
שמה של העיר מגיע ממספר רב של מעיינות באזור.
מתגוררים בה למעלה מ-121,000 תושבים.
השם ספרינגס ניתן לאזור עוד לפני הקמת העיר בסוף המאה ה-19 על ידי מודד הקרקעות ג'יימס ברוקס.
הוא כנראה נתן את השם ספרינגס (מעיינות באנגלית) בגלל ריבוי המעיינות באזור.
אבל לפי סיפור אחר הוא רצה לקרוא למקום על שמו, אך מכיוון ששמו ברוקס דמה כל כך למילה "broek" (מכנסיים) באפריקאנס, הוא חשש שהחקלאים האפריקאנרים באזור ילעגו לו.
ב־16 בספטמבר 1884 פורסמה המפה הרשמית של ספרינגס בפרטוריה.
בתחילה, ערך הקרקע היה שווה ל־200 ראנד.
אך גילוי הפחם והזהב וכרייתו שלאחר מכן הגדיל את הערך האדמה במידה ניכרת.
הפחם שהתגלה בספרינגס היה באיכות טובה ובשנת 1888 נחתם החוזה הראשון לכריית פחם באזור.
בתחילה הכרייה הייתה בקנה מידה קטן, אך עלתה כשהוקם המכרה המזרחי הגדול.
מסביב למכרה היו מספר בתי ברזל גלי, ואף על פי שהיו מספר מלונות קטנים וסוחרים כלליים, ספרינגס עדיין לא הייתה עיר.
היישוב גדל ובשנת 1902 מונתה ועדת בריאות שתשמור על בנייתם ומיקומם של מבנים וגם על ההיגיינה בעיירה הגדלה.
בשנת 1899 התגלה זהב בחווה גדולד ומספר מכרות זהב נפתחו בספרינגס.
באפריל 1904 הוכרזה האזור כעיירה שקיבל את השם המקום ספרינגס, ועדת הבריאות הוחלפה על ידי מועצת עיר, והיא פרחה כעיירת כורים.
בשנת 1962 ייצר ספרינגס 10% מזהב המדינה ו-9% מהאורניום שלה.
עם זאת, בסוף שנות ה-60 של המאה העשרים רוקנו המכרה האחרון בעיר, מכרה דחהפונטיין (מילולית: Daggafonteinmyn).
העיירה לא מתה, אלא התפתחה למרכז תעשייתי.
ספרינגס הוא כיום אחד ממרכזי התעשייה של ויטווטרסראנד וגם השער המזרחי של חאוטנג לכיוון מפומלנגה וצפון קוואזולו-נטאל.
הכרייה הוחלפה בתעשיות ייצור והנדסה בעלות חשיבות כלכלית; מוצרי האזור כוללים מתכות מעובדות, כימיקלים, נייר ומוצרי מזון.
עד לסוף שנות התשעים של המאה העשרים הייתה קהילה יהודית גדולה בספרינגס.
היו שם שני בתי כנסת, עם בסך הכל 300 משפחות.
היום (2021) רוב הקהילה עזבה ליוהנסבורג, קייפטאון, או היגרה לישראל, אוסטרליה, ארצות הברית, ובריטניה.
ספרינג ואלי הוא יישוב בתחומן של שתי עיירות, ראמאפו וקלארקסטאון, במחוז רוקלנד, ניו יורק, ארצות הברית.
הוא ממוקם צפונית ליישוב צ'סטנאט רידג', מזרחית ליישובים איירמונט ומונסי, ודרומית ליישוב הילקרסט, צפונית למנהטן ו- צפונית לגבול עם ניו ג'רזי.
אוכלוסיית ספרינג ואלי מנתה 33,066 איש במפקד האוכלוסין של 2020, מה שהופך אותה לקהילה השנייה באוכלוסייתה במחוז רוקלנד, אחרי ניו סיטי.
את היישוב משרת הכביש המהיר "Interstate 87" ותחנת הרכבת "New Jersey Transit".
עד להקמת מסילת הברזל "New York & Erie Railroad" היה העמק בו ממוקם היישוב שומם לחלוטין.
בעקבות הקמת המסילה החלו להבנות בתים בודדים בעמק, ובשנת 1842 כבר הופיע העמק ברישומי חברת הרכבת כמקום מיושב, אותו כינתה החברה "פאסקאק" על שמו של נחל הזורם באזור.
בפי התושבים כונה העמק סקוטלנד, על שם מולדתם של המתיישבים המקומיים.
בתקופה מאוחרת יותר החליטו תושבי האזור לקרוא למקום Spring Valley, 'עמק המעיין', על שמו של מעיין גדול הנובע בעמק.
בשנת 1914, ביקר הנשיא תאודור רוזוולט בספרינג וואלי ונאם נאום פוליטי בבית ספר תיכון מקומי.
ב-21 ביולי 1919 נפתח התיאטרון המקומי, "the Valley Theatre".
בשנת 1929, המושל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, היה הנואם הראשי בחגיגת ארבע ביולי.
בשנת 1948, במסגרת קמפיין הבחירות שלו, עצר הנשיא הארי טרומן בתחנת הרכבת ספרינג ואלי, נאם נאום בחירות קצר מתוך הרכבת והמשיך בנסיעה.
בשנת 2007 נבחר ראש עיריית ספרינג ואלי, ג'ורג' דרדן, לסגן נשיא ועידת ראשי הערים העולמית במהלך ועידת ראשי הערים השנתית ה-23 של הארגון שהתקיימה בפורט-או-פרנס, האיטי.
הארגון כולל ראשי ערים מהוועידה הלאומית של ראשי ערים שחורים ומאיחוד הכפרים האפריקאים, ומטרתו לטפח מערכות יחסים בונות בין ראשי ערים ברחבי העולם.
בתקופה הנוכחית נערכים צעדי התחדשות עירונית באזור מרכז העיר, הכוללים בין היתר הרס מבנים נטושים ברחוב הראשי והקמת בנייני מסחר ומגורים חדשים.
במאה ה-20 הוקם באזור התעשייה של מרכז העיר ספרינג ואלי מרכז תעשייה והפצה של חברת "Sarafan Auto Supply"', שסיפק חלקי חילוף ומערכות צבאיות בכל רחבי העולם.
שלושה דורות ממשפחת סרפן המקומית ניהלו את העסק, והוא שכן במקום למעלה מ-50 שנה.
בהמשך עזב המפעל את ספרינג ואלי, אך במגרש בו הוא עמד עדיין קיימים רבים מהמבנים המקוריים שבנה ג'יקוב סרפן, מקים המפעל.
ב-4 באוגוסט 2014, ראש העיר דמזה דלהום נכלא בכלא המחוזי לאחר שבית המשפט העליון במדינה הרשיע אותו בזלזול בצו בית המשפט שאסר עליו לפתוח את המרכז האזרחי של הכפר לאירוח מחנה הקיץ שבבעלותו.
בשנת 2015, ראש העיר לשעבר של ספרינג ואלי, נורמי ג'סמין, הורשעה בבית המשפט הפדרלי במחוז הדרומי של ניו יורק בקבלת תרומות כשוחד בעד קידום של מרכז קהילתי ואולם הסעדה מקומי.
היא הורשעה גם בסחיטה והונאת בחירות וריצתה תקופת מאסר של ארבע שנים.
ביוני 2015, סגן ראש עיריית ספרינג ואלי לשעבר, ג'וזף דסמארט, נידון לשלוש שנות מאסר פדרלי בגין חלקו בפרשיית שחיתות.
בנובמבר 2017, בכיר בעיריית ספרינג ואלי, Vilair Fonvil, הורשע בגניבת 11,000 דולר מתוכנית מחנה קיץ עירונית.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לכפר שטח כולל של , מתוכם (0.10%) מים.
נכון למפקד האוכלוסין האמריקאי לשנת 2010, התגוררו בכפר 31,347 אנשים.
30.6% היו היספנים או לטינים.
היספנים או לטינים היו 15.40% מהאוכלוסייה.
42.2% מתוך משקי הבית כללו ילדים מתחת לגיל 18, 44.4% היו זוגות נשואים, 21.4% אמהות חד הוריות, ו-27.0% משקי בית לא משפחתיים.
ב-20.6% מכלל משקי הבית התגוררו בודדים, ו5.9% היו בודדים בני 65 ומעלה.
הגיל החציוני היה 29 שנים.
ההכנסה החציונית למשק בית בכפר הייתה 41,311 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 42,097 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של 31,182 דולר לעומת 26,350 דולר לנשים.
ההכנסה לנפש בכפר הייתה 14,861 דולר.
בספרינג ואלי מתגוררת האוכלוסייה האפרו-אמריקאית והקריבית הגבוהה ביותר במחוז רוקלנד.
היישוב כולל גם אוכלוסייה גדולה של ילידי האיטי וג'מייקה, יחד עם אוכלוסייה היספאנית גדולה.
ספריית פינקלשטיין – Chestnut Street 24 – נבנתה ב-1940. מציעה ספרים, מפות וקבצים על ההיסטוריה של מחוז רוקלנד ואירועים חדשותיים מקומיים.
מוזיאון ומרכז למידה על השואה – 17 South Madison Avenue – תערוכת קבע המשלבת גרפיקה, מונטאז'ים, חפצים ותצוגות אורקוליות לפי סדר האירועים של מלחמת העולם השנייה והשואה.
מוצגות בו גם תערוכות אמנות מתחלפות.
הכנסייה האפיסקופלית של סנט פול – 26 South Madison Ave – הכנסייה נוספה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-2008.
Spring Valley (תחנת מטרו-צפון) – הכיכר העירונית, רחוב ראשי צפון 1.
תיכון ספרינג ואלי – כביש 59.
Spring Valley Memorial Park – Memorial Park Dr – פארק גדול במרכז ספרינג ואלי המכיל בין היתר בריכת שחייה, מגרשי טניס, כדורגל וכדורסל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בילו יהודים רבים מהעיר ניו יורק את חופשת הקיץ בספרינג ואלי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו אתרי הנופש גדולים בהרי הקטסקיל ובאזורים אחרים ב"חגורת הבורשט" לפופולריים יותר בקרב הנופשים היהודים, זאת על חשבון מלונות ספרינג ואלי שנותרו ריקים.
בתקופה זו החלו מחירי הנדל"ן המקומי לרדת וקבוצות חסידיות רבות החלו להתיישב באזור.
ספריות צללים הן מסדי נתונים מקוונים של חומרי קריאה מונגשים, שבדך כלל אינם נגישים אחרת לציבור, או שתהליך השגתם מורכב, חלק מהחומרים עשויים להיות לא זמינים מכיוון שהם מאחורי חומת תשלום, או תחת ניהול זכויות דיגיטלי וחלקם בשל חסמים אחרים כמו מחסור בסריקות איכותיות או התנגדות הבעלים המקוריים.
לרוב, ספריית צללים תכלול חומרי קריאה, כמאמרים, מגזינים או ספרים אלקטרונים, אך ייתכן שיכללו בה גם סוגים נוספים של חומרים דיגיטליים, כסדרות טלוויזיה, מוזיקה, סרטים או תכנה.
דוגמאות לספריות צללים הן Sci-Hub, ספריית ג'נסיס, Z-Library, והארכיון של אנה, חלק מהספריות מכילות ספרות פופולרית וספרות מדעית, כמו הארכיון של אנה ו-Z-Library, וחלקן מתמחות באחד מהתחומים כמו אתר Sci-Hub, המיועד למאמרים אקדמיים.
מניע נוסף לפתיחת ספריות הצללים הוא מחירי הספרים המאמירים.
לספריות הצללים תמיכה רבה בקרב אקדמאים, אשר רואים ביוזמות אלו עשיית צדק בעקבות התגמולים המועטים לאקדמאים על פרסומים מדעיים.
על פי מחקר שבוצע ב-2022 באוניברסיטת קורנל האמריקאית, מאמרים שהופיעו בספריית Sci-Hub מצוטטים פי 1.72 ממאמרים באיכות דומה שאינם בספרייה.
מחקר זה מאשש מחקרים קודמים שהראו תוצאות דומות.
ספריות צללים ומסד הנתונים שלהן עושים שימוש בביטורנט, IPFS ולעיתים גם ברשת האפלה כדי להגביר את עמידותן בפני מתקפות גורמים שונים, בעיקר של מערכות אכיפת החוק או ארגוני זכויות יוצרים.
במקרה של הספרייה 'הארכיון של אנה', למשל, התכנה פותחה ונגישה בקוד פתוח, המאפשר לכל אדם שכפול והעתקה של החומרים, מה שמוביל את מפעילי האתר לטעון כי גם אם יסגר, ייפתח מיד מחדש בכתובות אחרות.
החומר המאוחסן בספריות צללים עשוי להיות שם ללא הסכמה מפורשת של הבעלים המקוריים, מה שהופך חלק מספריות הצללים ללא חוקיות בחלק מהמדינות.
יחד עם זאת, חוקרים לא מחויבים לחשוף את האמצעים בהם השתמשו כדי להגיע לחומר אקדמי, מה שמקשה על הניטור של השימוש בספריות על ידי אקדמאים.
זאת ועוד, חלק מהמחברים תומכים בהשארת המאמרים או הספרים שלהם בספריות הצללים, מסיבות שונות.
בארצות הברית החוקיות של שימוש או הפצת קישורים מספריות הצללים נתון במחלוקת, וטרם הוכרע בפסקי דין.
בישראל, אין איסור חוקי בשימוש ביצירה ללא כוונה של הפצה בהיקף מסחרי או החזקה למטרה עסקית, מכירה או השכרה, ולכן אין איסור להשתמש בספריות הצללים בצריכה עצמית.
בנובמבר 2022 סגר ה-FBI את z-library ועצר את מפעיליו באשמת תמיכה בפיראטיות דיגיטלית
ספרים חיצונים הם ספרים שההלכה אסרה על קריאתם.
במשנה נאמר שהקורא בספרים החיצונים אין לו חלק לעולם הבא.
בשאלת הגדרת הספרים האסורים וטעם האיסור נאמרו דעות שונות.
יש הסבורים שמדובר דווקא בספרים שיש בהם כפירה או שכתבו אותם מינים, ואחרים מוסיפים לכך גם ספרים שתוכנם אינו כפירה אך אינם מוסיפים ידע חשוב לקורא.
במשנה במסכת סנהדרין מבואר שלכל ישראל יש חלק לעולם הבא, אך המשנה מסייגת כדלקמן:
התלמוד הבבלי מסביר שספרים החיצונים הכוונה לספרי הצדוקים שכופרים באל ופירשו את התורה לפי דעתם בלי לסמוך על דברי חכמים ויש בהם דברי מינות.
התלמוד מביא שרב יוסף הוסיף שאסור לקרוא גם בספר בן סירא משום שיש בו דברי הבל וזה גורם לביטול תורה.
לעומת זאת, התלמוד הירושלמי מביא את דברי רב יוסף כהסבר של המושג ספרים החיצונים, והוא מסביר שהכוונה רק לספרים שיש בהם דברי הבל כגון ספרי בן סירא ובן לענא, אבל שאר הספרים כגון ספרי הומרוס או ספרי חכמה יוונית שנועדו רק להוספת ידע מותר לקרוא בהם בדרך עראי בלא יגיעה.
יש שגורסים בירושלמי שבספרי הומורוס ובן לענא אסור לקרוא בכלל משום שזה ספרי מינים אבל בספרי בן סירא וכדומה מותר לקרוא רק דברים שמוסיפים ידע.
בכלל האיסור נכללים הספרים שכתבו אותם מינים (נוצרים) או ספרים של עבודה זרה וכן ספרי מדע כגון ספריו של אריסטו או ספרי היסטוריה וספרי ניגונים וספרים המעוררים לחשק.
בכל הספרים מותר לקרוא בדרך עראי או במקום שאסור להרהר בדברי תורה כגון בבית הכסא ובבית המרחץ, חוץ מספרים המעוררים לחשק אותם אסור לקרוא.
ויש מי שכתב שרק בספרי מינות וחשק הקורא אותם אין לו חלק לעולם הבא, אבל שאר הספרים אסורים רק מצד שיחת חולין ומותרים בקריאה דרך עראי.
ויש מי שכתב שאסור לקרוא בספרי מינות אפילו להתלמד, אבל מותר לקרוא בספרי טבע ופילוסופיה בכדי ללמוד אמנות ואין בזה משום ביטול תורה.
וגם למי שסובר שבמצוות אמונה נכלל חקירת האמונה ולא מספיקה קבלה מאבותיו, זה רק במי שלמד את כל התורה ויראתו קודמת לחכמתו ואין כאלה אנשים בזמנינו.
בספרי מינות אסור לקרוא אפילו דברים שאין בהם בעיה, ואילו בשאר ספרים מותר לקרוא דברים תורניים.
ולדעת חלק מהראשונים כל האיסור בספרי מינות זה לימוד בשביל להאמין בזה אבל מותר ללמוד כדי להבין ולהורות ולדעת מה להשיב להם.
הן בתלמוד הבבלי והן בתלמוד הירושלמי מצוטט מתוך ספריו של בן סירא, ובמסכת עירובין רש"י כותב על אחד הפסוקים שהגמרא מביאה שהוא לא מצא אותו בכל הכתובים ואולי זה מופיע בספרו של בן סירא.
יש מי שטוען שהיו שני ספרים בשם בן סירא וחז"ל צטטו מספר אחד, ובספר השני הנקרא אלפא ביתא דבן סירא באמת יש דברי הבל ושירי עגבים.
הרשב"ם התייחס בשלילה לספרים החיצונים, וכתב "אין לחוש לספרים חיצונים", אך מאידך גיסא, הביע הרמב"ן דווקא יחס חיובי אליהם, ובהקדמתו לפירוש התורה הוא מביא קטעים מספר חכמת שלמה, שהיה מצוי אצלו ככל הנראה בתרגומו הסורי; גם מעשה שושנה, מהתוספות לספר דניאל, היה מוכר לרמב"ן במקורו הסורי.
בדורות הבאים אבדו המקורות העבריים של הספרים החיצונים, וחכמי ישראל היו משתמשים בתרגומים ולא במקור.
בספרים כגון ספר יוסיפון, ספר ירחמאל וספר יוחסין השלם, נעשה שימוש בסיפורים מתוך הספרים החיצונים.
בתלמוד הבבלי מובא שאלישע בן אבויה לפני שהתפקר, בשעה שיצא מבית המדרש הרבה ספרי מינים נשרו מחיקו.
הרמב"ם עצמו קרא בספרים של עובדי עבודה זרה והסביר זאת בכך שלמד את זה כדי שיוכל לכתוב את ספרו להראות את חכמת התורה.
האחרונים מסבירים שזה היה בדרך ארעי או שלהתלמד מותר בתנאי שלמד את כל התורה.
הסבר נוסף הוא שהרמב"ם סמך על כך ששלוחי מצווה אינם ניזוקים, וכיוון שלמד לצורך כתיבת ספרו היה מותר לו וזה לא נקרא מקום ששכיח היזק משום שהוא למד את כל התורה, והרמב"ם לשיטתו שמוטל על האדם ללמוד בכדי שיוכל לקיים את דברי המשנה 'דע מה שתשיב לאפיקורס'.
בשנת ה'ס"ה (1305) הוציא בית דינו של הרשב"א חרם חמור על כל המפיצים דעות פילוסופיות ה"מגלות פנים בתורה שלא כהלכה", ונגזר חרם למשך 50 שנה על המלמדים פילוסופיה לבחורים למטה מגיל 25 או שלא מילאו כריסם בתורה, כמו כן נגזרה שריפה על הספרים המוציאים את דברי התורה מפשטה.
בהמשך הורחב החרם ללא הגבלת זמן.
במשך אותה תקופה התקיים פולמוס בין גדולי הדור.
הרמ"א כתב על עצמו שכל מה שקרא מחכמת הטבע זה רק מספרי הרמב"ם שבהם הדברים מובאים בצורה שאינה נוגדת את השקפת התורה, וגם את זה היה קורא רק בשבתות וימים טובים ובחול המועד שבזמנים האלו בני אדם יוצאים לטייל.
ברמב"ם לא הוזכר האיסור לקרוא בספרים חיצונים ושלמי שקורא אין חלק לעולם הבא, עם זאת הוא מזכיר שישנו איסור לקרוא בספרי עבודה זרה, וכן שישנו איסור להרהר בכל דבר שגורם לסתור את אחד מעיקרי התורה.
ברמ"א מובא שמותר ללמוד באקראי בשאר חכמות בתנאי שלא יהיו ספרי מינים.
בדברי הרמב"ם והרמ"א מבואר שחכמת הטבע נקראת טיול בפרדס, ואין לו לאדם להתעסק בזה עד שימלא כרסו בבשר ויין (שילמד הרבה תורה).
לעומת זאת הגר"א כותב שלא זו הכוונה במושג פרדס, ובאמת בדרשות הר"ן הסביר שכוונת הרמב"ם לחכמה הנסתרת שבטבע.
בבאר שבע הקשה על הרמב"ם שלא הזכיר בהלכות תשובה שאין לקורא בספרים חיצונים חלק לעולם הבא.
הרב אלחנן וסרמן מסביר שהרמב"ם לא הזכיר שלקורא בספרים החיצוניים אין חלק לעולם הבא משום שרק מי שקורא ועל ידי זה כופר בתורה אין לו חלק לעולם הבא.
חברי הלהקה היו נורברט ניידרמאייר, ולטר מרקל וגרהארד מרקל.
ספרינגטיים הוקמה בשנת 1977, וב-1978 נבחרה על ידי תאגיד השידור האוסטרי לייצג את המדינה באירוויזיון 1978, שהתקיים בפריז שבצרפת.
Caroline Robinson" יצא לאור בהמשך השנה.
לבסוף, היא דורגה במקום ה-15 עם 14 נקודות בלבד.
ניידרמאייר ייצג את אוסטריה גם באירוויזיון 1972, כשהיה חבר בלהקת מיילסטונס.
ספרינגבוק רדיו הייתה תחנת רדיו ארצית דרום אפריקאית שפעלה בין 1 במאי 1950 ל-31 בדצמבר 1985. תחנת הרדיו הייתה אחראית על פרסום מצעדי המוזיקה בדרום אפריקה.
תאגיד השידור הדרום אפריקני החליט בדצמבר 1945 לפתח שירות רדיו מסחרי באופן מוגבל בגלל מגבלות כספיות.
בסופו של דבר, תחנה זו עלתה לשידור ב-1 במאי 1950, תחת השם ספרינגבוק רדיו.
עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, ההכנסות של תחנת הרדיו הייתה 205,439 פאונד דרום אפריקאי .
ב-1961 ההכנסות צמחו ליותר משני מיליון ראנד דרום-אפריקאי.
ב-1970, ההכנסות הגיעו כבר ל-6.5 מיליון ראנד דרום-אפריקאי.
תחנת הרדיו הפסיקה לשדר ב-31 בדצמבר 1985, לאחר שפעלה בהפסד כבד כתוצאה מתחרות עזה מצד שירותי הטלוויזיה, וכן מאיבוד מאזינים באזורים הכפריים עם מסירת תדרי הגלים הקצרים של התחנה לתחנת הרדיו 5FM .
ספרים בעלמא היא הוצאת ספרים ישראלית.
ההוצאה לאור שמתמקדת בספרי פנטזיה, רומנטיקה ושילובים של שתי הסוגות, הוקמה בשנת 2020 על ידי דורית תמיר, עורכת דין, מו"לית תמיר הוצאה לאור, מייסדת ומנהלת מיזם מועדון קוראות.
באוגוסט 2020 יצאו לאור שני הספרים הראשונים של ההוצאה, "אש לוהטת" ו"אש קרה" מאת אילונה אנדרוז.
הספרים שייכים לסוגת הפנטזיה אורבנית-רומנטית ויצאו בשיתוף עם הוצאת "אהבות".
בהמשך יצאו שאר ספרי סדרת "המורשת הנסתרת" וסדרה נוספת של הזוג אנדרוז.
מאז יצאו בהוצאה סדרות וספרים רבים, בגרסה מודפסת ומקוונת.
חלק מהספרים שיצאו בתמיר הוצאה לאור אשר נסגרה בסוף 2024 עברו לספרים בעלמא, ונמכרים באתר שלה.
בין הספרים הללו ניתן למנות את ספרי ג'יין אוסטן, ספר מאת נעמי נוביק ועוד רבים.
מספר ספרים שיצאו בהוצאה זכו בפרס גפן בקטגוריית ספר הפנטזיה המתורגם הטוב של השנה: "חוט של כסף" מאת נעמי נוביק, 2020; "עשרת אלפי הדלתות של ג'נוארי" מאת אליקס הארו, 2021; "מכשפות מאז ולעולם" מאת אליקס הארו, 2022; "מדריך העצלה לקסם" מאת הלן הרפר, 2023; ו"המורשת הנסתרת" מאת אילונה אנדרוז, 2024.
סדרת המורשת הנסתרת, מאת אילונה אנדרוז, בתרגומה של יעל אכמון.
סדרת השוליים, מאת אילונה אנדרוז, בתרגומה של יעל אכמון.
סדרת דרקונים בשמי סיאטל, מאת לינדזי ברוקר בתרגומה של אדוה לנציאנו.
סדרת נערה פוגשת דוכס, מאת טסה דר, בתרגומה של ענבל שגיב-נקדימון.
סדרת מדריך העצלה לקסם, מאת הלן הרפר בתרגומה של ענבל שגיב-נקדימון.
ספרינגסטין: הדרך משום מקום הוא סרט דרמה מוזיקלי ביוגרפי אמריקאי שעוסקת בזמר הפולק רוק, הפזמונאי והגיטריסט האמריקאי, ברוס ספרינגסטין, עם התמקדות בשלבי הפקת אלבומו השישי, Nebraska.
את הסרט כתב וביים סקוט קופר, על בסיס הספר הביוגרפי "Deliver Me from Nowhere: The Making of Nebraska" מאת ורן זאנס שיצא לאור בשנת 2023, ובו מככבים ג'רמי אלן וייט, ג'רמי סטרונג, פול וולטר האוזר, אודסה יאנג, סטיבן גראהם, גבי הופמן ודייוויד קרומהולץ.
הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-23 באוקטובר 2025; ובארצות הברית, ב-24 באוקטובר 2025 בהפצת אולפני המאה ה-20.
עלילת הסרט עוקבת אחר ברוס ספרינגסטין במסעו להפקת אלבומו השישי, Nebraska, שהיה שונה מעבודותיו הקודמות ואחד האלבומים שייצגו אותו בצורה הכי אישית.
ספרינגסטין הקליט את Nebraska בצורה הכי פשוטה שאפשר – על קלטת ארבע-רצועות בחדר השינה שלו בניו ג'רזי.
ג'רמי אלן וייט – ברוס ספרינגסטין
מתיו אנתוני פליקאנו – ברוס ספרינגסטין, בצעירותו.
ג'רמי סטרונג – , האמרגן והמפיק של ספרינגסטין.
פול וולטר האוזר – מייק בטלן, מהנדס ההקלטות של ספרינגסטין.
אודסה יאנג – פיי, מושא אהבתו של ברוס.
סטיבן גראהם – דאגלס ספרינגסטין, אביו של ספרינגסטין עמו הייתה לו מערכת יחסים מסובכת.
גבי הופמן – אדל ספרינגסטין, אמו של ספרינגסטין.
דייוויד קרומהולץ – אל טלר, מנהל "קולומביה רקורדס".
מארק מרון – צ'אק פלוטקין, המפיק של ספרינגסטין.
ג'וני קאניזרו – סטיבן ואן זאנדט
הריסון גילברטסון – מאט דיליה, חברו הקרוב של ספרינגסטין.
כריס ג'יימס – דניס קינג
דבר פיתוחו של הסרט הוכרז לראשונה במרץ 2024, כשבמעמד ההכרזה הצהירו ברוס ספרינגסטין והאמרגן שלו, , שהם מעורבים בפיתוח הסרט באופן פעיל.
על הפקת הסרט הופקדו המפיקים סקוט סטובר, אלן גולדסמית-ויין, סקוט קופר, ורן זאנס ואריק רובינסון, ונמסר כי את הסרט יכתוב ויביים קופר על פי ספר העיון של זאנס, "Deliver Me from Nowhere: The Making of Bruce Springsteen's Nebraska".
עוד דווח כי לגילום דמותו של ספרינגסטין נשקל השחקן ג'רמי אלן וייט וכי חברת ההפקות "A24" צפויה לרכוש את זכויות ההפצה.
עם זאת, "אולפני המאה ה-20" רכשו את הזכויות וניצחו את "A24" במכרז שהתנהל עליהן.
במאי 2024, דווח כי ג'רמי סטרונג מנהל משא ומתן על גילום דמותו של ג'ון לנדאו, ובאוקטובר 2024 אושר דבר ליהוקו.
ביוני 2024, נמסר על ליהוקם של פול וולטר האוזר ואודסה יאנג לצוות השחקנים.
בספטמבר 2024, נמסר על ליהוקו של סטיבן גראהם לגילום דמות אביו של ספרינגסטין, דאגלס ספרינגסטין, בעוד שבאוקטובר 2024 נמסר על ליהוקם של הריסון גילברטסון וג'וני קאניזרו לצוות השחקנים.
בנובמבר 2024, נמסר על ליהוקם של מארק מרון, גבי הופמן ודייוויד קרומהולץ לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-28 באוקטובר 2024. הצילומים התקיימו בעיקר בניו יורק ובניו ג'רזי, וצילומים נוספים התקיימו גם בלוס אנג'לס.
בנובמבר 2024, ערך ספרינגסטין ביקורים מיוחדים בסט הצילומים ברוקאווי ובבאיון, ניו ג'רזי, שם נפגש עם וייט.
ספרינגסטין ביקר גם בסט הצילומים באסברי פארק בדצמבר 2024, במידולנדס ובפריהולד בורו בינואר 2025. הצילומים הסתיימו ב-11 בינואר 2025 באסברי פארק.