tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלה אינם זקוקים לאשרות כניסה ולדרכונים בעת שהם נכנסים לישראל, כי אם להיתרי כניסה ("תסריח", בערבית: تصريح) המונפקים בידי מנהלת התיאום והקישור.
בהיתרים אלה נקבעים לעיתים אזורים מסוימים המותרים לכניסה ולעיתים נקבע בהם היתר לשהייה בכל תחומי המדינה.
כמו כן, מצוינות בהם מטרות השהייה: תעסוקה, צרכים רפואיים, צרכים אישיים ועוד.
בשל הרצף הטריטוריאלי הקיים בין ישראל לבין הגדה המערבית, הסתננות או כניסה בלתי חוקית של פלסטינים לישראל קלה ונפוצה יותר מאשר ממדינות אחרות.
באזורים בהם הוקמה גדר ההפרדה ההסתננות הפכה לקשה יותר.
ישראל מגבילה כניסת פלסטינים לישראל הן בשל הרצון למנוע ביצוע פעולות טרור, הן בשל הרצון למנוע ביצוע עבירות פליליות כגון גנבות כלי רכב והן מנימוקים הקשורים במבנה שוק העבודה בישראל.
לאחר מלחמת המפרץ ב־1991 בוטל היתר הכניסה הכללי שהוענק לתושבי יהודה ושומרון וחבל עזה ונדרש היתרי כניסה פרטניים.
פלסטינים שלא קיבלו היתר פרטני המשיכו לעבור לישראל שלא דרך מעברים מוסדרים.
בדו"ח של ועדת סגן הרמטכ"ל בינואר 1996 הוערך כי מספר הפלסטינים המועסקים בישראל ללא היתר כניסה שווה ואף גדול מ־21,950 בעלי ההיתרים.
ב־2009 הוערך מספר השוהים הלא חוקיים על ידי גורמים שונים במערכת הביטחון כנע בטווח של 20 אלף ל-50 אלף.
בעמותת קו לעובד העריכו בשנת 2010 כי כ-15 אלף פלסטינים שוהים בישראל ללא היתר.
באוגוסט 2016 העריך הרמטכ"ל גדי איזנקוט שמדי יום נכנסים לישראל כ-50–60 אלף שוהים בלתי חוקיים.
בדיון בוועדה לביטחון לאומי במרץ 2024, נמסר על ידי יועמ"ש המשרד לביטחון לאומי, יאיר מתוק, כי כ-80% מתיקי הפשיעה הפלילית בהם מעורבים פלסטינים, מקורה בשב"חים, וכי בשנים 2022–2017 בוצעו 30%–50% מהפיגועים על ידי שב"חים פלסטינים.
במסגרת המאבק בתופעת השהייה הבלתי חוקית, נחקק בשנת 1996 חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה), האוסר על העסקה, הלנה והסעה של שוהים בלתי חוקיים.
החוק נקבע כהוראת שעה, המוארכת מדי שנה או שנתיים, כדי שהכנסת תוכל לבחון את ההסדר לעיתים קרובות ולהכניס בו שינויים.
בית המשפט העליון קבע כי העונש שיש להטיל על מלינים, מעסיקים ומסיעים של שוהים שלא כדין צריך להיות עונש מאסר משמעותי.
אולם מחקר אמפירי שבחן את מדיניות הענישה של בתי משפט השלום הראה כי הוראה זו לא מיושמת, וכי במרבית המקרים מוטלים על המורשעים בעבירה זו עונשים שאינם כוללים מאסר כלל..
עם זאת, במספר מקרים הורשעו מסיעי שב"חים שהסיעו מחבלים מתאבדים לזירת פיגוע, בסיוע לרצח או הריגה ונידונו לעונשי מאסר בפועל שבין 9 ל-30 שנים בכלא.
על השוהים הבלתי חוקיים עצמם הוטלו בעבר עונשי מאסר של כחודש ימים לפחות, גם כאשר מטרת כניסתם לישראל הייתה לפרנסה בלבד, בעקבות פסיקות של בתי משפט מחוזיים שקבעו כי עונש זה משקף את רמת הענישה ההולמת.
על מדיניות זו, שהובילה לאלפי מאסרים של שוהים שלא כדין נמתחה ביקורת חריפה, עד שבסוף 2014 הורה בית המשפט העליון על ביטול מדיניות זו והמרת המאסרים בפועל למאסרים מותנים לתקופות קצרות, במקרים בהם מטרת הכניסה לישראל היא פרנסה בלבד.
שוהרה אע'דאשלו (בפרסית: شهره آغداشلو; נולדה ב-11 במאי 1952) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון איראנית-אמריקאית, זוכת פרס אמי והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 2003 על תפקידה בסרט "בית של חול וערפל" (אנ').
ידועה גם עבור תפקידה בסדרה "המרחב".
נולדה בשם שוהרה ואזירי-תאבאר (شهره وزیریتبار) בטהראן שבאיראן.
שם משפחתה שונה ל"אע'דאשלו" עם נישואיה הראשונים לצייר האיראני איידין אע'דאשלו ב-1972, כשהייתה בת 19 והוא בן 31.
אע'דאשלו החלה לשחק בשנות העשרים לחייה בסרטים איראניים מקומיים, בין היתר בסרט המוערך "הדיווח" (1977) בבימויו של הבמאי עבאס קיארוסטמי.
הופעתה בסרט המקומי "לבבות שבורים" (1978) הפך את אע'דאשלו לאחת מכוכבות הקולנוע הגדולות באיראן.
בעת המהפכה האיראנית ב-1978 עזבה את איראן, התגרשה מבעלה, ועברה לעיירה ווינדרמיר, קאמבריה שבאנגליה, שם השלימה בהצלחה את לימודיה עם תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ברונל שבמערב לונדון.
לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס שבארצות הברית, וזאת כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
בשנת 1989 ביצעה אע'דאשלו את הופעת הבכורה שלה בסרט האמריקאי "Guests of Hotel Astoria", המספר על משפחות איראניות שנמלטות מאיראן לטורקיה ואז לארצות הברית בתחילת שנות ה-80 של המהפכה האיראנית.
בתחילה התמקדה אע'דאשלו בקריירת טלוויזיה כשהשתתפה במספר סדרות מקומיות, בין היתר לצד הקומיקאי מרטין לורנס בסדרתו "מרטין" בשנת 1993. באותה שנה שיחקה אע'דאשלו בסרט הדרמה "20 דולר" לצד לינדה האנט וסטיב בושמי.
לאחר היעדרות של מספר שנים חזרה אע'דאשלו לתחום המשחק.
בשנת 2003 הייתה האיראנית הראשונה בהיסטוריה שהייתה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "בית של חול וערפל", את הפרס הפסידה אע'דאשלו לרנה זלווגר.
בסרט מגלמת אע'דאשלו את דמותה של נאדי באהרני, אשתו של הגנרל האיראני מסעוד אמיר באהרני (בן קינגסלי) שהיגר עם משפחתו לארצות הברית, וזאת כדי לברוח מהמהפכה האיראנית שהשתלטה על המדינה בשנת 1979.
בשנת 2004 שיחקה בסדרה "24" בתור דינה הרז.
בשנת 2005 שיחקה אע'דאשלו במותחן האימה "גירוש השדים של אמילי רוז".
בשנת 2006 השתתפה אע'דאשלו בסרט השלישי בסדרת סרטי "אקס מן", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" בו גילמה את דוקטור ראו.
בנוסף, שיחקה בדרמה הרומנטית "הבית באגם" של הבמאי אלחנדרו אגרסטי בכיכובם של סנדרה בולוק וקיאנו ריבס.
וגילמה את דמותה של אלישבע, אם יוחנן המטביל בדרמה המשפחתית של קתרין הארדוויק, "סיפור הולדת ישו".
באותה שנה גילמה את נאזנין בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד יו גרנט.
בשנת 2009 זכתה אע'דאשלו בפרס אמי על תפקידה במיני-סדרת הדרמה הביוגרפית של HBO "בית סדאם", בה גילמה את דמותה של סג'ידה טאלפח, אשתו הראשונה של העריץ ונשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, המגולם בסדרה על ידי השחקן הישראלי יגאל נאור.
בשנת 2010 גילמה בסדרה "פלאש פורוורד" את דמותה של נהאדרה אודייה.
בשנים 2015–2022 שיחקה בסדרת המדע בדיוני "המרחב" של רשת ולאחר מכן של אמזון פריים וידאו.
בסדרה היא גילמה במשך שש עונתיה את דמותה של כריסג'ן אבסרלה, פוליטיקאית בת כדור הארץ.
בשנים 2022 - 2023 דיבבה אע'דאשלו את דמותה של רושאן באחת המשימות במשחק "Assassin's Creed Valhalla" וכן במשחק "Assassin's Creed Mirage".
בשנת 2024 דיבבה את קולה של הדרקונית בסרט הפנטזיה של רשת נטפליקס,
בשנת 1987, אע'דאשלו נישאה לשחקן והמחזאי האיראני-אמריקאי האושנג טוזי.
יש להם בת, טארה טוזי, ילידת 1989.
מאז היא הופיעה במספר מחזות של טוזי, והעלתה אותם בהצלחה רבה לבמות לאומיות ובינלאומיות, בעיקר בפזורה האיראנית.
למרות שנולדה למשפחה מוסלמית, אע'דאשלו הצהירה שהיא לא דתייה.
שנהסרטתפקידהעערות1976Shatranj-e Baadמשרתת1977Gozāreshעזאם1978Sooteh-Delanאגדס1989Guests of Hotel Astoriaפורי קארמניהסרט אמריקאי ראשון1991Rahaראע1993Twenty Bucksגהאדה הולידיי2000Surviving Paradiseפארי2001America So Beautifulשחקנית מגורשת2002Maryamהומה ארמין2003בית של חול וערפלנאדי באהרניפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר
שנהסדרהתפקידהערות1990מטלוקאשת מכירותפרק: "Nowhere to Turn"1993מרטיןמאליקהפרק: "Jerome's in the House"2001The Honduran Suburbsזרשק2 פרקים200524דינה ארז12 פרקים
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה2006Smithצ'ארליתפקיד ראשי; 7 פרקיםויל וגרייספאםפרק: "Cowboys and Iranians"ג'ורג' הסקרןמוכרת כובעיםדיבוב; פרק: "The Clean, Perfect Yellow Hat"ERריזה קרדאת'יפרק: "Lost in America"2007האנטומיה של גרייד"ר הלן קרופורדפרק: "Scars and Souvenirs"2008בית סדאםמיני-סדרה
גם מפיקה (6 פרקים; 2021–2022)2016Pearlארליןסרט טלוויזיה2017המענישפארה מדאני3 פרקים2019משמר האריותהמלכה ג'אנהדיבוב; 4 פרקיםImpulseפאטימה3 פרקים2021ארקייןגרייסוןדיבוב; 4 פרקים2022הדיילתברנדה5 פרקיםארצ'רמנחת הקלנדסטי-קוןדיבוב; פרק: "Tag, You're Me"2023קונג פו פנדה: אביר הדרקוןפורוזאןדיבוב; 2 פרקיםגברת דייוויסמאריפרק: " Great Gatsby 2001: A Space Odyssey"2024הפינגוויןוונדלה (אנ')דאריוסדיבוב; פרק: "Chapter 4: Ghosts"2025יצורי הקומנדומאדאם גויורובדיבוב; פרק: "Priyatel Skelet"
שנהשם המשחקדמותהערות2022Assassin's Creed Valhallaרושאןמופיעה רק במשימה אחת2023Assassin's Creed Mirageרושאןדמות קבועה במשחק
שוהיי אוקא (ביפנית: 大岡 昇平; 3 במרץ 1909 – 25 בדצמבר 1988) היה סופר יפני, מבקר ספרות ומתרגם ליפנית של ספרות צרפתית.
בשנת 1944 התגייס לצבא הקיסרי היפני.
ב-1945 נשבה על ידי הכוחות האמריקאיים בפיליפינים.
הוא החל לכתוב לאחר חזרתו ליפן.
ספריו הראשונים מדברים על חוויותיו מהמלחמה ומתקופת שביו.
ספרו "אש בעמקים" מספר את סיפורו של חייל יפני בצבא המובס והנסוג בחזית הפיליפינית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
Taken Captive: A Japanese POW's Story, פורסם ב-1948, סיפור קצר אוטוביוגרפי על חייו כאסיר מלחמה
שודדי ים בֶּרְבֶּרִים או קוֹרְסָארִים בֶּרְבֶּרִים היו שודדי־ים, מוסלמים ברובם, שפעלו מהחוף הַבֶּרְבֶּרִי או חוף בֶרְבֶּרְיָה – אזור החוף של צפון אפריקה, ובמיוחד מתוניסיה, טריפוליטניה ואלג'יריה.
המטרה העיקרית של התקפותיהם היה לקיחת שבויים לשם מכירתם בשוקי העבדים באימפריה העות'מאנית ובמדינות ערב.
קורבנותיהם היו בני עמים שונים ודתות שונות, כולל נוצרים, יהודים ומוסלמים.
תחום הפעילות המרכזי שלהם היה מערב הים התיכון, אבל הם ערכו הפלגות שוד גם אל מזרח האוקיינוס האטלנטי.
השודדים הברברים התנפלו על ספינות מסחר או פשטו על כפרים ועיירות חוף, בעיקר באיטליה, צרפת, ספרד ופורטוגל אבל גם באיים הבריטיים, בהולנד ובאיסלנד.
פשיטות של שודדי ים מוסלמים החלו לאחר הכיבוש המוסלמי של חצי האי האיברי בשנת 710, אבל הכינוי "פירטים בֶּרְבֶּרִים" ו"קורסארים בֶּרְבֶּרִים" מתייחס בדרך כלל לשודדי הים שפעלו בו מהמאה ה-16 ואילך, כאשר התקפות השוד הלכו וגברו הן במספרן הן בטווח פעולתן.
בתקופה זו היו אלג'יריה, תוניסיה וטריפוליטניה חלק מן האימפריה העות'מאנית, בין כפרובינציות בניהולו הישיר של מושל ובין כיחידות אוטונומיות המוכרות בשם "המדינות הַבֶּרְבֶּרִיוֹת".
פשיטות פירטיות יצאו גם מסָלֶא, בּוֹ רֶגְרֶג ונמלים נוספים במרוקו, אם כי מרוקו לא הייתה חלק מן האימפריה העות'מאנית.
הקורסארים הברברים פעלו בכל חלקי הים התיכון ואף מעבר לו.
הם יצאו אל האוקיינוס האטלנטי, הגיעו בהפלגותיהם אל חופי מערב אפריקה והרחיקו שוט צפונה עד איסלנד ואפילו לדרום אמריקה.
אלג'יראית נושאת 44 תותחים הרחיקה ב-1720 עד ריו דה לה פלאטה, אך רוב מסעות השוד והחמס נעשו במערב הים התיכון.
בנוסף ללכידת ספינות סוחר תמימות הם פשטו גם על עיירות וכפרים, בעיקר בחופי איטליה, צרפת, ספרד ופורטוגל, אך גם באנגליה, סקוטלנד, ארצות השפלה, אירלנד ואפילו איסלנד.
מטרתם העיקרית הייתה לקחת בשבי את תושבי החוף הנוצרים ולמוכרם לעבדות.
הקורסארים לכדו במהלך תולדותיהם אלפי אוניות.
רצועות־חוף ארוכות בספרד ובאיטליה ננטשו כמעט לחלוטין בשל הפחד מפניהם, וההתיישבות בהן התחדשה רק במאה ה־19. חוקרים מעריכים, כי מהמאה ה־16 ועד המאה ה־19 שבו הקורסארים ומכרו לעבדות בין 800,000 ל־1,250,000 איש.
הקורסארים הידועים ביותר הם האחים ברברוסה, ח'יר א-דין ועַרוּג' , שכבשו את אלג'יריה מידי הספרדים בתחילת המאה ה־16 ומסרוה לימים לידי הסולטאן העות'מאני.
קורסארים אחדים היו פירטים אירופים שקבעו כאן את מושבם, כמו ג'ק ווֹרְד , סִימֶן דָּנְצִיגֶר והנרי מֵיינוֹרִינְג .
הפירטים האירופים הביאו עימם ידע מתקדם בבניית אוניות והשטתן, מה שאפשר לקורסארים להרחיב את פעילותם אל האוקיינוס האטלנטי.
פעילותם של הקורסארים הברברים הגיעה לשיאה בתחילת המאה ה־17. היא הלכה ונחלשה לקראת סוף אותה מאה, כאשר ציים אירופיים חזקים יותר אילצו את המדינות הברבריות לחדול מהתקפותיהם.
ארצות הברית ניהלה בתחילת המאה ה־19 שתי מלחמות נגד שודדי הים של טריפוליטניה ואלג'יריה, הראשונה בין השנים 1801–1805 והשנייה ב-1815. עם סיום המלחמות הנפוליאוניות נפנו גם המעצמות האירופיות לדיכוי הפירטיות, אך היא נעלמה לגמרי רק ב־1830, לאחר כיבוש אלג'יריה על ידי צרפת.
שיר המלחים "Coast of High Barbary" מהמאה ה-18 היה פופולרי בקרב מלחים בריטים ואמריקאים.
השיר מספר על היתקלות עם ספינת שודדי ים ברברים שמציגים עצמם כשוחרי שלום ואז תוקפים במפתיע.
המלחים משיבים מלחמה, שבסופה הפירטים נוחלים תבוסה וטובעים עם אונייתם הבוערת.
שודדי ים יהודים היו יורדי ים ממוצא יהודי אשר עסקו בשוד ימי.
אמנם קיימים אזכורים מסוימים לתופעה זו כבר בעת העתיקה, ובמיוחד בתקופה החשמונאית, אך לפי תיעודים שונים, נראה כי רוב הפיראטים היהודים פעלו בעיקר בשנים שלאחר גירוש ספרד ופורטוגל.
בעקבות הגירוש מחצי האי האיברי, הפיראטים היהודים תקפו ספינות משלוח שהשתייכו לאימפריה הספרדית.
הם ראו בפעולות אלה נקמה על הגירוש והרדיפה הדתית המתמשכת של האינקוויזיציה בעולם הישן והחדש.
הפיראטים היהודים סייעו בכמה אירועים היסטוריים בעלי חשיבות, ובהם הבסת הצי הספרדי-קיסרי בקרב פרבזה (1583), לכידת צי האוצר הספרדי בשנת 1628, כיבוש חלק מברזיל על ידי הולנד מידי פורטוגל, וסיוע לבריטים בכיבוש ג'מייקה הספרדית.
פיראטיות בעולם העתיק: שודדי יפו
בתחילת ההתיישבות של ממלכת ישראל בארץ ישראל התיישבו היהודים בעיקר סביב האזור ההררי של יהודה ושומרון, הממוקם במרחק מה מהים התיכון, ומכאן תחום הימאות והניווט טרם פותח כראוי.
לאחר שנת 142 לפנה"ס, בתקופת החשמונאים נכבשו מספר ערי נמל (ובהם: יפו, אשדוד ועזה) ויהודים נהיו למלחים וליורדי ים.
פיראטים יהודים הוזכרו לראשונה על ידי יוסף בן מתתיהו:
קיים ציור המתאר ספינת פיראטים העוקבת אחר שתי ספינות סוחר בקבר יאסון בירושלים.
הציור מציג שלוש ספינות, האחת ספינת מלחמה שיאסון עומד בה כשבידו חץ וקשת ומתכונן לירות.
הציור מתוארך לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס.
כתוצאה ממרד החשמונאים דעכה הממלכה הסלאוקית, ובעקבותיה גברה תופעת הפיראטיות היהודית, כמו הפיראטיות הערבית שהגיעה מאזור הלבנט.
מסעו של פומפיוס ליהודה עשוי להצביע על קשר בין פיראטים יהודים לסיציליאנים.
למעשה, מאחר שהיו כל כך הרבה יהודים בים, שחלקם היו פיראטים, בתקופתו של פומפיוס הואשם מתתיהו אנטיגונוס השני בשליחתם בכוונת תחילה.
במהלך המרד הגדול, יהודים שגורשו מהגליל בנו מחדש את יפו, שנהרסה קודם לכן על ידי קסטיוס גאלוס.
מוקפים ומנותקים על ידי הרומאים הם בנו מחדש את חומות העיר, והשתמשו בספינות קלות כדי לתקוף ולערער את המסחר ולהפסיק את אספקת התבואה מאלכסנדריה לרומא.
ביולי 67 תקף אספסיאנוס את יפו.
אנשי יפו יצאו לים, אולם סערה שהחלה לפני עלות השחר החריבה את הספינות.
רבים טבעו, אחרים התאבדו, ואשר ניצלו מטביעה נהרגו על ידי הרומאים ויפו נחרבה שוב.
לאחר חורבן יפו בפעם השנייה, אספסיאנוס בנה בה מצודה כדי למנוע מהפיראטים היהודים להשתלט על העיר בפעם השלישית.
הרומאים האדירו את ניצחונם על הפיראטים של יפו והנציחו אותו בהנפקת מספר גדול של מטבעות ובו הכיתוב "navalis Judea" (יהודה הימית).
קיימת גרסה נוספת שבה רואים את ויקטוריה, אלת הניצחון, עם הכיתוב Victoria Navalis ("ניצחון ימי").
בין הגורמים שהובילו להתפתחותה של הפיראטיות היהודית בעידן זה היו: הידע והמיומנויות בניווט ספינות שכבר היו קיימות בקרב יהודים רבים; יחד עם אלמנט הגירוש מחצי האי האיברי והפיכת היהודים שהוגלו לאויבי המדינה.
עידן התגליות התאפשר בחלקו על ידי התקדמות חיונית בניווט שפותחה בבית הספר לקרטוגרפיה מיורקה שהיה בעיקר יהודי, כמו גם בזכות האפמריס של אברהם זכות.
זכות היה אסטרונום מלכותי והיסטוריון של פורטוגל עד שנמלט מהאינקוויזיציה.
ואסקו דה גאמה אפילו השאיל את שמו לנתבו היהודי גשפר דה גמה.
יהודים רבים עבדו גם כנווטי ספינה.
לאחר גירוש היהודים מספרד ופורטוגל, רבים מהם התיישבו באדמות מוסלמיות לחופי הים התיכון, שם זכו ליחס ידידותי יותר.
בדומה למוסלמים, שגורשו גם כן מספרד ופורטוגל.
בשנת 1492, היהודים חיפשו אחר דרך לנקום על אכזריות האינקוויזיציה.
הדרך בה בחרו הייתה לשתף את המוסלמים בטכניקות צבאיות חדישות ובחשיפת סודות שהיו בשימוש ספרד ופורטוגל.
בנוסף, הם הצטרפו לפיראטיות האנטי-נוצרית במימי הים התיכון.
בין הפיראטים נמנו אישים כמו סנאן ראיס ודון שמואל פאלאג'י.
לאחר התקיפות, נהגו היהודים למצוא מקלט במושבות העות'ומאניות, כפי שעשו שודדי הים הברברים.
בנוסף, נהגו הפיראטים היהודים לתקוף פריבטירים שנשאו כתבי הרשאה מיריבים ספרדיים.
בתקופה זו, יהודים רבים היו מעורבים בגיבוי כלכלי של פריבטירים אנטי-ספרדיים.
ניירות ממלכת אנגליה משנת 1521 מפנות עדויות של סנאן ראיס, שהפליג עם ח'יר א-דין פאשה, המכונה "ברברוסה":
כריסטופר קולומבוס בעצמו הבחין בסמליות הרבה בגירוש היהודים מספרד ומסעות הגילוי בים, כאשר הוא התחיל את יומנו עם הצהרה זו:
היום רק כ-200 יהודים מתגוררים בג'מייקה.
עם זאת, בשנת 1720 כ-18% מאוכלוסיית קינגסטון הייתה ממוצא יהודי-ספרדי-פורטוגזי, וספניש טאון אף נוסדה על ידי פליטים יהודים.
היהודים הראשונים נחתו באי בשנת 1530 רק 40 שנה לאחר שהתגלה על ידי כריסטופר קולומבוס.
בתקופת שלטון משפחתו של קולומבוס הורחקה האינקוויזיציה מהאזור.
אולם, כשכוחם נשחק והכנסייה החלה לאיים על האנוסים, הם סייעו לכיבוש האי על ידי בריטניה.
תחת הבריטים, פורט רויאל ג'מייקה הייתה בית לא רק לפריבטירים אשר נשאו כתבי הרשאה לפעולה נגד הספרדים, שחלקם היו יהודים, אלא הייתה גם ביתה של קהילה יהודית גדולה שגיבתה כלכלית את הפשיטות נגד הספרדים.
בשנת 2008 בתי קברות יהודים ישנים התגלו מחוץ לקינגסטון.
בחלק מהמצבות קיימים בנוסף לכיתוב עברי גם סימן הפיראטים - עצמות וגולגולות.
הפיראטים היהודים של ג'מייקה קראו לספינותיהם על שם גיבורים יהודים עתיקים ונביאים כמו שמואל הנביא, אסתר המלכה ומגן אברהם.
הם התמקדו בספינות סוחר ספרדיות ופורטוגזיות.
אחד משודדי הים היהודים המפורסמים ביותר של ג'מייקה היה משה כהן הנריקס, שב-1628 הוביל עם פיט פיטרסזון היין את הלכידה המוצלחת היחידה של צי אוצר הספרדי.
הוא המשיך בסיוע לכיבוש ההולנדי של צפון-מזרח ברזיל מידי פורטוגל.
סנאן ראיס, אשר נקרא "היהודי הגדול" על ידי הספרדים, היה פליט יהודי.
משפחתו היגרה מספרד לאימפריה העות'מאנית.
הוא הפליג כשודד ים ברברי תחת ח'יר א-דין ברברוסה.
מורשתו כוללת את התבוסה של הצי הספרדי-הקיסרי בשנת 1538 בקרב פרבזה.
יעקב קוריאל נולד למשפחה יהודית שהתנצרה לאחר גירוש ספרד, כאשר היה ילד.
כאיש צעיר, יעקב היה לקפטן בצי הספרדי עד אשר נתפס על ידי האינקוויזיציה.
הוא שוחרר על ידי מלחיו, שרובם היו אנוסים בעצמם.
גם לאחר המקרה, במשך שנים רבות, המטרה היחידה שלו הייתה נקמה.
היו לו שלוש ספינות פיראטים תחת פיקודו.
מעט מאוד ידוע על מה שקרה לו מאוחר יותר.
לפי סיפור המיוחס למקובל ר' חיים ויטאל, באחרית ימיו הוא חזר בתשובה, עלה לארץ, למד קבלה בגליל ואף זכה להיקבר ליד האר"י בצפת.
שוהיי אונו (ביפנית: 大野 将平; באנגלית: Shohei Ono; נולד ב-3 בפברואר 1992) הוא ג'ודוקא יפני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, פעמיים אלוף אולימפי מריו 2016 וטוקיו 2020 ושלוש פעמים אלוף עולם בשנים 2013, 2015 ו-2019.
אונו נחשב לאחד מהג'ודוקא הבכירים בענף, מתמחה בתרגיל האוצ'י מטה וידוע בניצחונותיו הרבים באיפון כאשר רוב הניצחונות שלו הושגו באמצעות ניקוד זה.
פרש מג'ודו תחרותי בדצמבר 2022 וצפוי להתמקד באימון.
גילאי נוער ותחילת הקריירה המקצועית
בנובמבר 2011, השתתף אונו באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקייפטאון שבדרום אפריקה וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחונות על שגיא מוקי הישראלי בחצי הגמר ועזיז קלקמנולי הקזחי בגמר.
ב-11 בפברואר 2012, זכה אונו במדליה הראשונה שלו בקריירה הבוגרת כאשר זכה במדליית הזהב בטורניר 'World Cup Oberwart' לאחר שניצח בגמר את ג'ו-ג'ין קים הקוריאני.
ב-27 באפריל 2012, הוא השתתף באליפות אסיה שנערכה בטשקנט וזכה במדליית הכסף.
במאי 2012 אונו השתתף באליפות יפן, הגיע עד לגמר, הפסיד לאלוף העולם המכהן ריקי נקאיה וסיים עם מדליית הכסף.
הפריצה של אונו הגיעה כאשר זכה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי ב-1 בדצמבר 2012 כאשר את כל קרבותיו ניצח באיפון ותפס את מקומו כאחד משחקני האיפון הגדולים ביותר בענף.
בשמינית הגמר ניצח את אטיין בריאן הקנדי, ברבע הגמר את פלורן אורני הצרפתי ובחצי הגמר את חשבטרין טסגנבטאר המונגולי.
בגמר גבר באיפון על בן ארצו ריקי נקאיה עם ביצוע התרגיל אוסוטו-גארי בנוסף לניקוד ווזארי שקיבל לפני כן.
קרב זה הוא נקודת המפנה ביריבות של שני הג'ודוקא כאשר אונו שבר את הדומיננטיות של נקאיה בקטגוריית המשקל הקלה.
אונו המשיך את רצף הניצחונות שלו באיפון בגראנד סלאם פריז 2013, שם ניצח באיפון את שלושת קרבותיו הראשונים.
בקרב הראשון מול לואיס אלברטו אלקארז הספרדי, בשמינית הגמר מול לובישה קובצביץ הסרבי ובקרב רבע הגמר מול דירק ואן טיכלט הבלגי.
ניסיונותיו לנצח גראנד סלאם שני ברציפות הסתיימו בחצי הגמר בהפסד בווזארי לחשבטרין טסגנבטאר המונגולי.
היפני נשר לקרב על מדליית הארד בו הראה שוב את סגנון האיפון שלו כאשר פגש את בנג'מין דרבולה הצרפתי המקומי וניצח באיפון 8 שניות אל תוך הקרב לאחר תרגיל אוצ'י מטה מוצלח.
במאי 2013 השתתף באליפות יפן וזכה במדליית הארד.
באליפות העולם 2013 זכה במדליית הזהב והפך לאלוף העולם השלישי מיפן בקטגוריית המשקל הקלה תוך ארבע שנים לאחר זכיותם של הירויוקי אקימוטו וריקי נקאיה.
בקרב הראשון שלו באליפות הוא פגש את ואנג גי-צ'ון הקוריאני, פעמיים אלוף עולם.
15 שניות לתוך הקרב, וואנג ניסה לבצע הטלת סיאו-נאגי, אך אונו הגיב בג'וג'י גאטמה (נעילת זרוע) ללא הצלחה כאשר וואנג הרים את אונו ויצא בקלות מהנעילה.
בשורה של אירועים וואנג קיבל באופן מעורר מחלוקת 4 שידו (עבירות) על שלוש התקפות שווא ובריחה מאחיזה והודח מהתחרות באופן מפתיע כבר בקרב הראשון.
בקרב השני אונו פגש את ניוקליס סקורומוניס הקפריסאי והשיג ניקוד יוקו מוקדם לאחר תרגיל דה אשי-האראי , הוא חתם את הקרב עם איפון בתרגיל אוצ'י מטה.
בשמינית הגמר הוא פגש את מיקלוש אונגוורי ההונגרי ובדומה לוואנג גם אונגוורי ספג 4 שידו והודח.
ברבע הגמר אונו פגש את דקס אלמונט ההולנדי, אונו תחילה השיג ניקוד יוקו ואלמונט השיב עם יוקו מצדו.
הקרב הסתיים בשוויון ועבר לניקוד זהב בו ניצח אונו באיפון לאחר תרגיל האראי-גושי.
בחצי הגמר פגש אונו את דירק ואן טיכלט הבלגי, שדורג אז במקום השני בעולם, 13 מקומות מעל אונו.
אונו ניצח את הקרב עם אחת מהטכניקות הטובות ביותר שלו, אוסוטו-גארי, וקיבל איפון.
בגמר אונו פגש את אוגו לגראן הצרפתי.
אונו ביצע תרגיל אוצ'י מטה וקיבל ניקוד יוקו, שתיים וחצי דקות לסיום הקרב אונו ביצע תרגיל האנה-גושי שהעניק לו איפון וניצחון.
ב-6 באפריל 2014, אונו התחרה באליפות יפן וזכה לראשונה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את ריקי נקאיה.
ב-27 באוגוסט הוא התחרה באליפות העולם והודח במפתיע בשמינית הגמר אחרי שלושה קרבות כאשר הפסיד ליאנג-ג'אן לי הקוריאני.
ב-6 בדצמבר הוא התחרה בגראנד סלאם טוקיו וזכה במדליית הכסף.
בקרב הראשון הוא ניצח את חוסיין רחימלי האזרי, בקרב השני את דקס אלמונט ההולנדי, בשמינית הגמר את אטיין בריאן הקנדי וברבע הגמר את צ'אן-גרים אן הקוריאני.
בחצי הגמר ניצח את מיקלוש אונגוורי ההונגרי ובגמר הפסיד לבן ארצו הירויוקי אקימוטו.
ב-21 בפברואר 2015, הוא זכה בגראנד פרי דיסלדורף לאחר שניצח את צ'אן-גרים אן הקוריאני בחצי הגמר ואת נוגזרי טאטאלשווילי הגיאורגי בגמר.
ב-5 באפריל הוא השתתף באליפות יפן וזכה במדליית הארד.
באליפות העולם בשנת 2015, אונו זכה בפעם השנייה בתואר העולמי.
בקרב הראשון הוא ניצח את סאי אינג'יריגלה הסיני, בקרב השני את ז'ורז'ה פרננדש הפורטוגלי, בשמינית הגמר את ואדזים שוקה הבלארוסי וברבע הגמר את שגיא מוקי הישראלי.
בחצי הגמר פגש את צ'אן-גרים אן הקוריאני וניצח אותו באיפון כחצי דקה לסוף הקרב.
בגמר הוא פגש את ריקי נקאיה וניצח לאחר שהוביל בניקוד ווזארי.
את שנת 2016 פתח אונו בדומה לשנה שעברה עם זכייה בגראנד פרי דיסלדורף ב-20 בפברואר לאחר שניצח את צ'אן-גרים אן בחצי הגמר ואת רוסטם אורוג'וב האזרי בגמר.
ב-3 באפריל השתתף באליפות יפן וזכה בפעם השנייה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את ריקי נקאיה בשחזור הגמר מ-2014.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 זכה אונו במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, 20 שנים לאחר הזהב האחרון של יפן בקטגוריית משקל זו.
בקרב הראשון ניצח אונו את מיגל מוריו מקוסטה ריקה, בשמינית הגמר את ויקטור סקבורטוב שייצג את איחוד האמירויות וברבע הגמר גבר על לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי.
בחצי הגמר פגש את דירק ואן טיכלט הבלגי והשיג ניקוד ווזארי ויוקו, כדקה לסיום הקרב הצליח להשיג איפון ועלה לגמר שם פגש את רוסטם אורוג'וב האזרי.
דקה וחצי אל תוך הקרב מול אורוג'וב, אונו השיג ניקוד וואזרי ובהמשך השיג איפון וניצח.
באליפות העולם בשנת 2019 שנערכה בטוקיו, זכה אונו בתואר העולמי בפעם השלישית הקריירה כאשר ניצח באיפון את כל 6 קרבותיו.
הוא התחיל בסיבוב השני שם ניצח את מיקלוש אונגוורי ההונגרי בתוך דקה ו-5 שניות בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה.
בסיבוב השלישי הוא ניצח את אייל סלמאן-יוניס הירדני בתוך דקה ו-11 שניות שוב לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
בסיבוב הרביעי הוא ניצח את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי לאחר תרגיל אוסוטו-גרי וברבע הגמר הוא ניצח את בילאל ג'ילוגלו הטורקי 27 שניות לסיום בעזרת בריח בשם ג'וג'י-גטאמה שגרם לטורקי להיכנע.
בחצי הגמר אונו גבר על דניס יארצב הרוסי לאחר 2 ניקודי וואזרי וריתוק.
בגמר אונו התמודד מול רוסטם אורוג'וב האזרי אותו ניצח בתוך דקה ו-15 שניות לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
כמו כן זכה במדליית זהב עם נבחרת יפן.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה אונו בפעם השנייה ברציפות בתואר האולימפי בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג לאחר שניצח את כל חמשת קרבותיו.
אונו החל את דרכו בסיבוב השני וניצח באיפון את אלקסנדרו ראיקו הרומני.
בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את בילאל סילוגלו הטורקי וברבע הגמר ניצח שוב באיפון את רוסטם אורוג'וב האזרי.
בחצי הגמר אונו ניצח בווזארי את צוגבטאר צנד-אוצ'ירין המונגולי בתוך זמן ניקוד זהב.
בגמר אונו התמודד מול לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
לאחר קרוב לתשע וחצי דקות של קרב, אונו השיג ניקוד ווזארי לאחר שהטיל את יריבו על צידו בעזרת תרגיל מוצלח.
בנוסף למדליה בתחרות האישית, אונו זכה במדליית כסף יחד עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2012 גראנד סלאם טוקיו 2015 גראנד פרי דיסלדורף 2016 גראנד פרי דיסלדורף 2018 גראנד סלאם דיסלדורף 2018 גראנד סלאם אוסקה 2019 גראנד סלאם דיסלדורף 2020 גראנד סלאם דיסלדורף
שוהימרדון או שהימרדן או שח'ימרדן (באוזבקית: Шоҳимардон; ברוסית: Шахимардан) היא עיירה קטנה במחוז פרגנה באזור פרגנה במזרח אוזבקיסטן, ולמעשה מובלעת המוקפת כולה בקירגיזסטן, באזור עמק בהרי פמירו-עלי.
זוהי אחת מארבע הטריטוריות של אוזבקיסטן המובלעות בתוך שטח קירגיזסטן (בנוסף למובלעות ג'אני-אייל, סוך וצ'ון-קורה) ואחת משש הטריטוריות המובלעות בתוך שטח קירגיזסטן בסך הכל (שתי המובלעות האחרות הן וורוך וקאירגאץ' השייכות לטג'יקיסטן).
שוהימרדון הוא אתר תיירוותי פופולרי עם מספר בתי הבראה, ומקום בולט המשמש גם עלייה לרגל.
על פי האגדה, הח'ליף עלי נקבר במקום.
שוה קריתים הוא מקום המוזכר בתנ"ך כאתר בו הכו ארבעת המלכים את האימים.
שוה קריתים מוזכר בתנ"ך פעם אחת, בפסוקים:
"ובארבע עשרה שנה בא כדרלעמר והמלכים אשר אתו ויכו את רפאים בעשתרת קרנים ואת הזוזים בהם ואת האימים בשוה קריתים.
ואת החרי בהררם שעיר עד איל פארן אשר על המדבר."
פירוש אחד לשם הוא שמדובר על "שוה" בסמוך ל, או במחוז קרייתיים.
הימצאותו של שוה קריתים בפסוקים בין הם לשעיר, ממקם אותו ככל הנראה בגלעד הדרומי, אזור נחלת שבט ראובן.
הפייטן יוסף ברבי ניסן חתם את שמו "יוסף ברבי ניסן משוה קריתים".
שמואל קליין טען, על פי התרגום הירושלמי, שמדובר על נווה, בדרום סוריה.
היו שדחו זיהוי זה בכך שהניקוד בתרגום ירושלמי הוא אחר ואינו מתייחס לנווה ואחרים כמו יוסף יהלום שחזקו את הזיהוי ודחו את הדחייה.
שוהיי אוטני (נולד ב-5 ביולי 1994) הוא שחקן בייסבול יפני המשחק בקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס מליגת ה-MLB.
אוטני גדל באושו שבמחוז איווטה.
בדצמבר 2017 חתם בלוס אנג'לס איינג'לס מליגת ה-MLB.
בעונתו הראשונה נבחר לרוקי העונה באמריקן ליג, במהלך העונה השיג כחובט 22 הום ראן, ממוצע חבטות של 0.285 ומאזן של 4–2 כמגיש.
בעונת 2021 נבחר ל-MVP של האמריקן ליג, הוא נבחר לנבחרת העונה גם כחובט וגם כמגיש ורשם הופעה ראשונה במשחק האולסטאר.
את העונה סיים במאזן של 9–2 ו- 3.18 ERA כמגיש, והשיג 46 הום ראן וממוצע של 0.257 כחובט.
בעונת 2022 נבחר בפעם השנייה ברציפות למשחק האולסטאר כחובט ומגיש.
כמו כן זכה בפרס ESPY לספורטאי השנה ובפרס ה-MVP השני שלו.
בדצמבר 2023 חתם בלוס אנג'לס דודג'רס ל-10 שנים תמורת 700 מיליון דולר.
בעונת 2024 היה לשחקן הראשון בתולדות הליגה שהשיג 50 חבטות להום ראן ו-50 גניבות בסיס.
יחד עם קבוצתו זכה בוורלד סיריס וכן זכה פה אחד בפעם השלישית בתואר ה-MVP, הפעם של הנשיונל ליג.
בעונת 2025 הוביל את הקבוצה לזכייה שנייה ברציפות בוורלד סיריס וזכה בפעם הרביעית בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
שוהם גת (נולד ב-10 באוגוסט 2002) הוא כדורסלן ישראלי.
המשחק בעמדת הרכז בהפועל חיפה מהליגה הלאומית.
שוהם החל את דרכו במועדון של הפועל עמק חפר.
בין הגילאים 16–19 שיחק כרכז ראשון בקבוצת נוער על וגם בקבוצה הבוגרת בליגה הארצית.
בשנתו האחרונה בעמק חפר שיחק כחריג גיל בליגת נוער על.
בשנה זו זכתה הקבוצה בדאבל כאלופת המדינה ומחזיקת גביע המדינה בליגת נוער על (2020/2021).
בעונה הראשונה בליגה הלאומית שיחק בהפועל חבל מודיעין עם ממוצע של: 27.8 דקות, 7.4 נקודות, 5.2 אסיסטים, 1.5 חטיפות.
הקבוצה סיימה במקום השני בליגה והעפילה לחצי גמר הפלייאוף.
בעונתו השנייה במועדון העמיד ממוצעים של 10.4 נקודות, 7.1 אסיסטים, 4.4 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות ב-31.1 דקות למשחק.
הקבוצה סיימה בעונה זו במקום ה-13 וירדה לליגה הארצית.
ב-23 ביולי 2023 חתם על חוזה ל-3 עונות בקבוצת בני הרצליה.
בינואר 2024 עבר לשחק באליצור נתניה במסגרת הכרטיס הכפול.
בסיום אותה עונה הודיעה על פרישה מכדורסל לטובות לימודים.
באוגוסט 2025 חתם בהפועל חיפה
שוהם שיחק בנבחרות ישראל לנוער בשני ענפים:
נבחרת ישראל 3x3 החל מגיל 17 אשר זכתה בהישגים הבאים:
בשנת 2019 בגיל 17, זכתה הקבוצה במדליית ארד הראשונה בתולדות ישראל בענף 3X3 במסגרת אליפות אירופה עד גיל 18
בשנת 2021 בגיל 19, העפילה הקבוצה לגמר ליגת האומות עד גיל 23
בשנת 2022 בגיל 20, זכתה הקבוצה במקום השני בליגת האומות עד גיל 23
שודדים את הדוצ'ה (באיטלקית: Rapiniamo il duce) הוא סרט קומדיה היסטורית איטלקי משנת 2022. הסרט מספר את סיפורה של כנופיית פורעי חוק, אשר זוממת לשדוד את אוצרו של בניטו מוסוליני בשלהי מלחמת העולם השנייה.
מילאנו, 1945. גרמניה הנאצית שולטת בצפון איטליה באמצעות ממשלת בובות אשר נקראת הרפובליקה של סאלו, ומונהגת בידי הדוצ'ה בניטו מוסוליני.
בעלות הברית מפציצות יומם וליל את ערי איטליה, וברור לכל שהסוף קרוב.
פייטרו למברטי (פייטרו קסטיליאטו) הוא פושע אנוכי אשר מתפרנס בעיקר באמצעות מכירת נשק ומסמכים מזויפים למחתרת.
שותפיו הם הצלף מרצ'לו (תומאסו רג'נו) והזייפן אמדאו (לואיג'י פידל).
באמצעות פענוח שדר סודי, השלישייה מגלה שיד ימינו של מוסוליני אקילה בורסלינו (פיליפו טימי) מתכנן להבריח את האוצר של מוסוליני לשווייץ.
למברטי מחליט לשדוד את האוצר, ולשם כך מרכיב צוות מיוחד אשר כולל את האסה (קוקו אדוג'אמה), כייסת צעירה ונועזת ואהובתו של אמדאו, וכן את ג'ובאני פברי (מאקיו קפטונדה) לשעבר נהג מרוצים ידוע שם, וכיום מכור לסמים, וכן אנרכיסט ופירומן מסתורי אשר ידוע רק בכינוי "מולוטוב" (אלברטו אסטורי).
עד מהרה הם מגלים שהמשימה תהיה קשה משחשבו.
שוהיי טאדה (ביפנית: 多田 修平; נולד ב-24 ביוני 1996) הוא אתלט יפני, פעמיים זוכה מדליית ארד באליפות עולם (לונדון 2017 ודוחה 2019) בריצת שליחים 4x100 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר יחד עם שוטה איאיזוקה, יושיהידה קיריו וקנג'י פוג'ימיטסו בתוצאה של 38.04 שניות, אחרי נבחרות השליחים של הממלכה המאוחדת (37.47 שניות) וארצות הברית (37.52 שניות).
בנוסף, סיים במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.26 שניות.
באוניברסיאדת טאיפיי זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.65 שניות.
במשחקי אסיה שנערכו באוגוסט בג'קרטה שבאינדונזיה זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.16 שניות.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר יחד עם קירארה שירהאישי, יושיהידה קיריו ועבדול אקים סאני בראון בשיא אסיה חדש של 37.43 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום 31 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.22 שניות.
בריצת שליחים 4x100 מטר העפילה נבחרת יפן לגמר, אך לא סיימה את ריצת הגמר.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה נפסל בשלב חצי הגמר של ריצת 60 מטר בשל זינוק לא חוקי.
סגן אלוף אסיה באולם בריצת 60 מטר
באליפות אסיה באולם שנערכה בפברואר בטהראן שבאיראן זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.56 שניות.
בשלב חצי הגמר השווה את שיא יפן עם תוצאה של 6.53 שניות.
שְׁוֶודְיָה או שְׁבֶדְיַה (בשוודית: Sverige – סווריה), הנקראת רשמית: ממלכת שוודיה (בשוודית: Konungariket Sverige – קוניניאריקט סווריה, ), היא מדינה בסקנדינביה אשר בצפון אירופה, הגדולה מבין המדינות הנורדיות והחמישית בגודל שטחה באירופה.
היא גובלת בנורווגיה ממערב, בפינלנד מצפון-מזרח ובים הבלטי ובמפרץ הבוטני ממזרח.
בדרום-מערב מפריד מצר קטגט את המדינה מדנמרק.
בשל צפיפות האוכלוסין הנמוכה במדינה, נשמרו הנופים המייחדים את שוודיה ובהם היערות והשממות ההרריות.
ממצאים ארכאולוגיים מראים שהאזור שמהווה כעת את שוודיה יושב לראשונה עוד בתקופת האבן, כשהקרח שכיסה את פנים היבשת החל לסגת בעידן הקרח האחרון.
המתיישבים הראשונים היו ככל הנראה חברת ציידים-לקטים שהתקיימו בעיקר על אוכל מהים.
הסברה כי בתקופת הברונזה היה האזור מיושב בצפיפות, נתמכת על ידי ממצאים ארכאולוגיים המאששים את קיומן של קהילות סחר גדולות.
במאות ה-9 וה-10 שגשגה התרבות הוויקינגית בשוודיה, זאת באמצעות המסחר והכיבושים הוויקינגיים לכיוון מזרח (רוסיה והים השחור).
במאה ה-11 החלה הנצרות להשתרש באזור.
ב-1389 אוחדו שוודיה, נורווגיה ודנמרק תחת מלך אחד, איחוד זה נודע בשם: איחוד קאלמאר (Kalmar).
איחוד קאלמאר היה איחוד אישי ולא איחוד פוליטי.
במהלך המאה ה-15 התנגדה שוודיה לניסיונות לרכז את השלטון תחת שלטונו של מלך דני, התנגדות שהגיעה עד כדי מרד חמוש.
שוודיה פרשה בסופו של דבר מהאיחוד ב-1521 כשגוסטב אריקסון ואסה מרד במלך הדני, והכתיר עצמו למלך ב-1523, ובכך הפריד מחדש את בית המלוכה השוודי מבית המלוכה הדני.
באותו זמן אף הגיעה הרפורמציה לשוודיה.
הביבליה תורגמה לשוודית בתקופה בעקבות תרגומה לגרמנית.
תרגום זה, הידוע בתור ה"ביביליה של גוסטב ואזה" הפך את השוודית לשפת הכתיבה המקובלת (קודם לכן הייתה זו לטינית) ויצר שפת כתיבה תקנית.
במהלך המאה ה-17 גדלה שוודיה והייתה לאחד הכוחות המשמעותיים ביותר באירופה של התקופה, הודות להשתתפותה במלחמת שלושים השנים, תחת הנהגת המלך גוסטבוס אדולפוס.
היא השתלטה על שטחים רבים שקודם לכן היו בשליטת האיחוד הפולני-ליטאי ובשלב מסוים שלטה על כמחצית מהמדינות שהרכיבו את הקיסרות הרומית הקדושה.
כוחה של שוודיה המשיך להתערער עם כיבוש פינלנד על ידי אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ב-1809 וצירופה לאימפריה הרוסית כדוכסות גדולה.
לחולשה זו נלווה גם מרד אצילים שהתרחש במדינה והוביל לקיצוץ ניכר בסמכויות המלך, כינון חוקה וחלוקת הסמכות לחקיקה בין המלך לבין הפרלמנט, הריקסדאג (Riksdag).
שוודיה היא המדינה הנהנית מתקופת השלום הארוכה בהיסטוריה.
המלחמה האחרונה שבה הייתה שוודיה מעורבת היא המערכה נגד דנמרק (חלק מהמלחמות הנפוליאוניות) ב-1814, שבה שוודיה כבשה את נורווגיה מדנמרק.
נורווגיה הכריזה עצמאות בשנת 1905, בשקט יחסי, פרט לכמה מחלוקות שוליות.
שוודיה נותרה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה (במלחמת החורף שוודיה התירה למתנדבים לעזור לפינלנד, אך שמרה על נייטרליות פורמלית).
גם במהלך המלחמה הקרה התמידה שוודיה במדיניות זו, ואף כיום היא שייכת למעט בריתות או ארגונים צבאיים בינלאומיים.
ב-19 בנובמבר 1946 הצטרפה שוודיה לאו"ם כחברה ה-54. ב-1995 היא הצטרפה לאיחוד האירופי.
שוודיה לא הייתה חברה בנאט"ו, אך ב-2022 החלה בהליך הצטרפות לארגון וזאת לאחר מאות שנים של נייטרליות.
החל ממרץ 2024, שוודיה היא חברה רשמית בנאט"ו.
שוודיה הייתה במשך כמעט אלף שנה מונרכיה, כשתחום האוצר נמצא באופן מסורתי תחת שליטת הפרלמנט.
ב-1866 יישמה שוודיה שיטה פרלמנטרית המורכבת משני בתים.
הבית הראשון קרוי פרשטה קמרן (Första Kammaren) ונציגיו נבחרים על ידי חברי מועצה מקומיים.
הבית השני הוא אנדרה קמרן (Andra Kammaren) ונציגיו נבחרים באופן ישיר.
סמכויות ביצועיות נחלקו בין המלך לבין מועצת היועצים שלו עד לשנת 1680, בה הפך שלטון המלך לאבסולוטי.
כתגובה למלחמה הצפונית הגדולה, הונהגה החל מ-1719 מערכת פרלמנטרית שהתנהלה בשלושה סגנונות שונים של מלוכה חוקתית (1772, 1789 ו-1809).
הפרלמנטריזם הופעל מחדש ב-1917 כשהמלך גוסטב החמישי, לאחר עשורים של מאבק, אישר את זכות המפלגה בעלת המושבים הרבים ביותר בפרלמנט להקים ממשלה.
רפורמה זאת לוותה על ידי חוק ההצבעה הכללית השווה, שהופעל החל מ-1918–1921. הפרלמנטריזם נתמך על ידי יורשו של המלך, גוסטב אדולף השישי, עד שחוקה חדשה בשנת 1975 ביטלה את שארית כוחו הפוליטי של המלך.
באופן רשמי נותר המלך על כסאו, אולם תפקידו הפך סמלי וטקסי בעיקרו.
חוקת שוודיה קובעת לגבי סדר הירושה כי את כס המלך יירש המבוגר שבילדיו, בלי קשר למינו.
שוודיה הייתה המונרכיה הראשונה שחוקקה זאת ב-1980 ובעקבותיה הלכו רוב המונרכיות של צפון מערב אירופה.
כך, נכון ל-2019 יורשת העצר היא הנסיכה ויקטוריה, אף על פי שיש למלך גם בן.
המדיניות הפוליטית-כלכלית-חברתית בשוודיה היא לרוב סוציאל-דמוקרטית, כשהשמאל משחק תפקיד פוליטי דומיננטי החל מ-1917. הסוציאל-דמוקרטיה השפיעה באופן כה נרחב על החברה והשלטון בשוודיה עד כי לרוב מתוארת השפעה זאת כהגמוניה.
"מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה" שלטה בקבינט, במשך 90 שנים, 2022–1932, כמעט ללא הפסקה.
ב-2014 חזרה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לשלטון.
ב-1971 הפכה השיטה הפרלמנטרית בשוודיה למורכבת מפרלמנט אחד בלבד, הריקסדאג (Riksdag).
לפי החוקה השוודית, הריקסדאג, בן 349 החברים, הוא הסמכות העליונה בשוודיה.
בסמכותו אף לשנות את החוקה, וחוקיו אינם כפופים לשום פיקוח.
חקיקה יכולה להיות יזומה הן על ידי חברי הקבינט הממשלתי, והן על ידי חברי הפרלמנט.
אולם לשם שינוי סעיפים בחוקה דרוש לפרלמנט רוב גדול, וכן הצבעה חוזרת על השינוי לאחר הבחירות הבאות.
חברי הריקסדאג נבחרים על פי שיטת בחירה של ייצוג יחסי לכהונה בת 4 שנים.
כיום (נובמבר 2021 – ואילך) הממשלה אינה הרוב בפרלמנט.
ישנם רק 100 מושבים לממשלה של הסוציאל-דמוקרטים, בעוד שלאופוזיציה 173 מושבים.
מערכת המשפט השוודית מחולקת לבתי משפט בעלי סמכות משפטית בנושאים פליליים ואזרחיים, ולבתי משפט מיוחדים בעלי סמכות לטיפול בהתדיינות המשפטית שבין הציבור לבין הממשלה, המדינה או הרשות המוניציפלית.
מערכת בתי המשפט מחולקת לבתי משפט מקומיים, מחוזיים ובית משפט עליון.
שוודיה מחולקת לשתי חלוקות שונות: החלוקה המנהלית הפורמלית למחוזות וקומינר (Kommuner) והחלוקה ההיסטורית-גיאוגרפית הסימבולית לחבלים ו-Landskap.
את שוודיה מרכיבים 21 מחוזות מנהליים (בסוגריים – האות המייצגת את המחוז):
מחוז סקונה (M) מחוז הלנד (N)
כל מחוז (Län) מחולק למספר רשויות מקומיות, או בשמן קומינר (Kommuner).
חלוקה אחרת, נטולת משמעות מנהלית, היא החלוקה הגאוגרפית-היסטורית לארבע "ארצות": נורלנד ("ארץ הצפון"), סביאלנד ("ארץ סביאה" – שוודיה ההיסטורית), יטאלנד ("ארץ הגוטים") וסקונהלנד ("ארץ סקונה").
אלו נחלקות ל-25 פרובינציות, או בתרגום מדויק יותר חבלי-ארץ (Landskap).
חלוקה זו אינה חופפת למחוזות, כך למשל שטחו של מחוז יבלבורג חצוי בין חבל דלארנה שבסביאלנד והחבלים יסטריקלנד והלסינגלנד שבנורלנד.
לחלוקה זו כאמור אין משמעות אדמיניסטרטיבית, כי אם תרבותית, ואף אין הסכמה מלאה על הגבולות בחלוקה זו.
שוודיה, שמרה על נטרליות למשך 200 שנים.
אך לנוכח פלישת רוסיה לאוקראינה, הגישה, יחד עם פינלנד, באפריל 2022, בקשת חברות בנאט"ו.
זאת לאחר היסטוריה ארוכה של יחסים עם הארגון.
היא נרשמה כחברה בברית, במרץ 2024.
בשנים האחרונות, שוודיה נמצאת במרכזה של סערה אלימה, בעקבות מלחמות של כנופיות וחשש מטרור אסלאמי.
הרשויות לא מצליחות לשמור על הביטחון האישי.
הצעות לשנות את חוקי האזרחות ולעצור את זרם ההגירה מעוררות סערה פוליטית.
המועצה הלאומית השוודית למניעת פשע (Brå) מדווחת כי שיעור מקרי המוות הקשורים לנשק הוא יותר מכפול מהממוצע האירופי.
בשנת 2022 שוודיה רשמה 391 מקרי ירי, 62 מהם היו קטלניים.
בין מדינת ישראל ושוודיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
כמו כן, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי תיירות, מסחר ותרבות.
לישראל יש שגרירות רשמית בסטוקהולם, ואילו לשוודיה שגרירות רשמית בתל אביב.
כינון מדיניות כלכלית ליברלית החל משנת 1870 ועד 1930 הפך את שוודיה ממדינה חקלאית ענייה לאחת המדינות העשירות באירופה.
למרות יחסי הקרבה והתלות עם גרמניה, שמרה שוודיה על נייטרליות בשתי מלחמות העולם, והפגיעה שספגה במהלכן הייתה מצומצמת יחסית.
לאחר מלחמת העולם השנייה כוננה שוודיה מדיניות סוציאל-דמוקרטית ומערכת רווחה ענפה במיוחד.
שורת משברים כלכליים, החל בשנות השבעים, דרדרו את שוודיה מן המקום השלישי ברשימת המדינות העשירות בעולם למקום ה-23. כתגובה, שונתה המדיניות הכלכלית, במיוחד במאמץ להגמיש את שוק העבודה, לצמצם את מספר ההטבות לעובדים, ולהגביר את התחרותיות בשוק השוודי.
הכלכלה השוודית מסתמכת רבות על יצוא.
שותפות המסחר המרכזיות שלה הן ארצות הברית ומדינות המרחב הכלכלי האירופי (מדינות האיחוד האירופי ואפט"א) ובעיקר פינלנד, נורווגיה, דנמרק, גרמניה ובריטניה.
שוודיה חברה באיחוד האירופי החל מ-1995, וקודם לכן הייתה חברה באפט"א.
על אף חברותה באיחוד האירופי בחרה שוודיה שלא להחליף את המטבע שלה (קרונה שוודית) באירו.
בעקבות משאל העם השוודי על האירו (2003) המדינה לא עברה לאירו.
מגזר ההנדסה אחראי ל-50 אחוז מהתוצר והיצוא התעשייתי.
מקומה של החקלאות בכלכלת המדינה קטן יחסית, ומהווה רק שני אחוזים מהתמ"ג ומהמועסקים במשק.
כשליש מהעסקים בשוודיה נמצאים בבעלות הממשלה, הביטוח הלאומי השוודי או קרנות הפנסיה הממלכתיות.
המונופול הממשלתי על ממכר משקאות חריפים הוא חריג במיוחד בהשוואה למדינות אחרות.
כח העבודה בשוודיה מאוגד ומאורגן: 80 אחוז מכוח העבודה מאוגד באיגודים מקצועיים.
בכל חברה שבה 25 עובדים או יותר, יש חובה למנות שני נציגי עובדים לדירקטוריון.
בכל חברה בערבון מוגבל המעסיקה למעלה ממאה עובדים ישנה חובה למנות לפחות שליש מהדירקטוריון מבין נציגי האיגוד המקצועי.
שיעור האבטלה הרשמי בשוודיה הוא 6.3% אחוז, נכון לאפריל 2018. שיעור האבטלה של צעירים עד גיל 24 הוא 15.6% ובקרב בני 25 ומעלה – 5.1%.
שוויוניות התחלקות ההכנסות בשוודיה היא מהגבוהות בעולם.
הכלכלה השוודית נשענת בעיקר על משאבי הטבע של שוודיה הם עץ ומחצבי ברזל.
גם מחצבי זהב התגלו בשטח שוודיה.
בתחילת 2023 פורסם על חשיפתו של משאב טבע בצורת מרבץ של למעלה ממיליון טון יסודות נדירים (rare earth elements) בצפון הארקטי.
בשוודיה ישנן תחנות כח הידרואלקטריות.
האוניברסיטאות המובילות והוותיקות הן אוניברסיטת אופסלה ואוניברסיטת לונד.
מכון קרולינסקה הוא ממכוני המחקר הרפואי הידועים באירופה.
ועדה מטעמו בוחרת את הזוכים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
האקלים בשוודיה הוא בעיקר אקלים ממוזג המאופיין בארבע עונות שנה מובחנות, וזאת על אף מיקומה הצפוני, זאת בעיקר עקב השפעת זרם הגולף.
בהרי צפון שוודיה שורר אקלים תת-ארקטי.
בשל מיקומה הצפוני, מספר שעות האור בחורף ובקיץ משתנה באופן משמעותי.
בסטוקהולם הבירה, לדוגמה, השמש זורחת ל-6 שעות בלבד בחורף אך בקיץ השמש זורחת ליותר מ-18 שעות (ואין חושך מוחלט אפילו באמצע הלילה).
בצפון הרחוק של המדינה, מצפון לחוג הארקטי, השמש עשויה לא לשקוע כלל במשך תקופה ארוכה בחודשי הקיץ.
בחורף השמש עשויה לא לזרוח במשך תקופה ארוכה, אך עדיין ישנן מספר שעות דמדומים מדי יום.
ממזרח לשוודיה נמצאים הים הבלטי והמפרץ הבוטני, שמספקים קו חוף נרחב ומסייעים לרכך את האקלים.
בפנים הארץ יש מקורות מים רבים – בשוודיה למעלה מ-100,000 אגמים.
ממערב למדינה משתרעת שרשרת הרי סקאנדרנה, "ההרים הסקנדינביים", שמפרידה בין נורווגיה לשוודיה.
הפסגה הגבוהה ביותר בשוודיה היא קבנקייסה שבצפון הרחוק, גובהה הוא 2,104 מטר מעל פני הים, והיא מכוסה קרח-עד.
החלק הדרומי של שוודיה הוא האזור החקלאי העיקרי של הארץ.
את רובה של הארץ מכסים יערות עצי מחט, ובהם משוטט מספר רב של איילים.
צפיפות האוכלוסין בדרום המדינה גדולה בהרבה מבצפונה.
עיקר ההתיישבות מתרכז באזור ארסונד (Öresund) שלאורך החוף הדרום-מערבי, בין הערים גטבורג ומאלמה; ובעמק אגם מלארן (Mälaren) שבליבו הבירה סטוקהולם.
בלפלנד השוודית חי אחוז אחד מהאוכלוסייה.
גוטלנד (Gotland) הוא האי הגדול ביותר בשוודיה ובים הבלטי, שטחו 3,166 קמ"ר ובו, יותר מבכל מקום אחר, נשתמרו רבות מהעדויות של מורשת הוויקינגים.
האי אֶלנד (Öland) הוא האי השני בשטחו בשוודיה, שטחו 1,342 קמ"ר.
איי אולנד (Åland) השתייכו בעבר לממלכת שוודיה, כעת בפינלנד עם אוטונומיה.
בעלי החיים המצויים בטבע בשוודיה הם: אייל קורא (מוס), בונה, זאב, דוב חום, שועל ארקטי, גרגרן, שונר, חזיר בר, לוטרה.
את היסוד לחקר אודותיהם הניח חוקר הטבע השוודי המפורסם, קארולוס ליניאוס.
אוכלוסיית הממלכה מונה מעל 10 מיליון איש (נכון לאוגוסט 2019) וגידולה עומד על 0.02% לשנה.
מבין מדינות העולם, שוודיה נמנית עם אלו שבהן תוחלת החיים הגבוהה ביותר (דומה לזו של ישראל).
תוחלת החיים עומדת על 82.72. 83 שנים לנשים ו-79 לגברים.
שיעור הילודה הוא 1.67 צאצאים בממוצע לאישה.
הרוב האתני בשוודיה הם השוודים, עם סקנדינבי, אשר מונים 86.7 אחוז מהאוכלוסייה.
המיעוט האתני הגדול ביותר הוא הפיני-שוודי, בני הדור הראשון והשני למהגרים פינים.
מספרם הוא כחצי מיליון ורבים מהם חיים ליד הגבול עם פינלנד או באזורים האורבניים הצפופים של דרום-מרכז המדינה.
בצפון המדינה מתגוררת קהילה של כ-14,600 סאמים.
המהגרים משולבים ברובם היטב בחברה השוודית.
11 מ-349 חברי הפרלמנט השוודי הם ממוצא לא-אירופאי.
מזכ"ל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעבר היה ממוצא טורקי.
לצד שוודים-פינים, שביניהם גם צאצאים לפליטי מלחמת העולם השנייה, את קבוצות המיעוט הגדולות מרכיבים פליטים ממדינות יוגוסלביה השונות, מאיראן, מלבנון ומכורדיסטן.
למעלה מ-100,000 אשורים מתגוררים בשוודיה, קרוב למחציתם במחוז סטוקהולם.
נכון ל-2020, כ-19.7% מהאוכלוסייה השוודית ממוצא לא-שוודי, מתוכם כ-6.5% הם ממוצא לא-אירופי.
נכון ל-2022, קבוצות המהגרים הגדולות בשוודיה הן מהמדינות:
השוודית הוכרה כשפה הרשמית ב'חוק השפה' שנכנס לתוקפו ביולי 2009, עד אז הייתה השוודית השפה הרשמית דה פקטו, אך ללא מעמד חוקי.
בנוסף, עשר שנים קודם לכך הכירה שוודיה בחמש שפות של חמשת המיעוטים הגדולים במדינה כשפות בעלות מעמד רשמי: פינית, סאמי, רומאני (שפת הצוענים), מאנקיאלי (שפתם של הפינים שהתיישבו ברמות הצפוניות) ואף יידיש.
כ-56.4% מתושבי שוודיה חברים בכנסייה השוודית (Svenska Kyrkan), כנסייה נוצרית לותרנית שהופרדה מהמדינה בשנת 2000. כ-1.3% אורתודוקסים ו-1.2% קתולים.
אין עדויות לישיבתם של יהודים בשוודיה בימי הביניים, אך ישנו סיכוי נמוך שאכן התגוררו בה יהודים מעטים.
בשנת 1775, בעקבות רפורמות שאותן ביצע המלך, הורשו היהודים לשבת בסטוקהולם, בגטבורג ובנורשפין.
בשנת 1870 קיבלו יהודי שוודיה זכויות אזרח מלאות, ובאותה שנה נחנך בית הכנסת הראשון בבירה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ולפני תחילת השואה לא גילתה שוודיה אהדה רבה לאלפי הפליטים היהודים שניסו להיכנס אליה, ואף אסרה על רובם לעשות כן, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, במהלכה ולאחריה שינתה את גישתה.
מיהדות גרמניה נקלטו בשוודיה כ-3,000 יהודים ועוד כ-1,000 זכו בה למקלט זמני.
שוודיה קלטה כ-900 מיהודי נורווגיה וכ-8,000 מיהודי דנמרק.
בין הפעילים הידועים להצלת יהודים אשר השתמשו במעמדה הנייטרלי של המדינה היו ראול ולנברג בהונגריה ובמידה מסוימת גם הרוזן פולקה ברנדוט (אם כי פועלו שנוי במחלוקת).
לאחר המלחמה פתחה שוודיה את שעריה במידת-מה וחלק משארית הפליטה מפולין ומגרמניה היגר אליה.
בראשית המאה ה-21 חיו בשוודיה כ-18,000 יהודים, ביניהם חלק שהגיעו מפולין לאחר 1968 ומברית המועצות לאחר פירוקה בסוף המאה ה-20.
היידיש מוכרת כ"שפת מיעוטים היסטורית" בשוודיה, מעמד שמקנה לה זכויות שימור מסוימות.
ההערכה היא כי לשפה יש כ-3,000 דוברים מקרב הקהילה האשכנזית הוותיקה.
ב"עמותת תרבות היידיש בשוודיה" (Sällskapet för Jiddisch och Jiddischkultur i Sverige) מעל 200 חברים, שלוקחים חלק בפעילויות למען השפה.
ביוזמת ממשלת שוודיה הוקמה באוניברסיטת לונד (Lund) תוכנית ללימודי יידיש.
בעיר לונד, נמצאים גם משרדי הוצאת הספרים Olniansky Tekst המוציאה לאור ספרי ילדים בתרגום ליידיש.
בחודש פברואר 2020 יצא לאור תרגום הספר הראשון בסדרה הארי פוטר, ביידיש.
כיתר שכנותיה הנורדיות, ספגה שוודיה את השפעות הנצרות מאוחר יחסית לארצות מערב אירופה, וחלק מכריע בתרבותה, העממית והלאומית כאחת, נשען עד היום על מקורותיה הפגניים, הכוללים מוטיבים של טבע והחיבור האנושי והקהילתי אליו.
החברה השוודית היא חילונית באופייה, אם כי עד המאה העשרים ואחת לותרניזם הייתה הדת הרשמית.
שוודיה ניצבת בראש המדינות השוויוניות ביחסן לנכים, נשים, מיעוטי מגדר ומיעוטים אתניים באירופה ובעולם.
החוק השוודי מאפשר השתתפות שווה בנטל המשפחתי בין הגבר והאישה.
החינוך ניתן בחינם, והוא חובה למשך 9 שנים.
המרחבים הציבוריים הפתוחים וצפיפות האוכלוסייה הנמוכה הביאה להתפתחות של תרבות מחנאות וטיולים המקיפה את כל חלקי הארץ, כאשר בחודשי הקיץ זוהי צורת הבילוי המועדפת.
זכות הגישה הציבורית מאפשרת לכל אדם, בכל מקום במדינה, להקים אוהל בכל שטח ציבורי.
השוודים מקיימים מספר נוהגים מסורתיים, בהם חליצת הנעליים כשהם מגיעים לבית של אחרים, והשארתן בכניסה.
הפולקלור השוודי עדיין תופס מקום בחיים היומיום בשוודיה.
לדוגמה הצבה של מכשפת מטבח במטבחים ודלתות הבית.
כיתר העמים הנורדים רווחת האמונה בקיומם של טרולים, כמביאי מזל טוב או מזל רע, וגם ענידת תליון עם הפטיש מיולניר של תור.
אמונה עממית נוספת גורפת כי אין לאכול ממתקים במהלך השבוע, ולכן יום שבת ידוע כיום אכילת הממתקים.
צורת תיאטרון קומי חובבני שנוצרה בשוודיה היא הספקס.
תאריך שם עברי שם מקומי הערות 1 בינואר סילבסטר Ny år מציין את תחילת השנה בזיקוקי דינור וחגיגות ברחובות ובפאבים.
בימי שלג כבדים שנופלים בחג נוהגים לערוך את החגיגות בבית 6 בינואר חג ההתגלות Trettondedag משתנה פסחא Påsk ביום חמישי הקדוש ילדים שוודים יוצאים מחופשים לקבצנים ועוברים דלת דלת ומבקשים ממתקים.
בחג עצמו נוהגים לצבוע ביצים ולקשט איתם ונוצות את העצים על פי המסורות העממית מכשפת המטבח מחלקת סלסלות ביצים וממתקים לילדים ביום החג.
30 באפריל ליל ולפורגה Valborg חג המדורות השוודי משתנה חג העלייה Kristi himmelsfärdsdag 1 במאי אחד במאי (יום העבודה) Första maj משתנה פנטקוסט Pingst söndagen 6 ביוני יום הדגל Flaggdagen 21 ביוני אמצע הקיץ Midsommar חג תרבותי בשוודיה נוהגים להציב mejsång עמוד מקושט שסביבו רוקדים ריקודי עם.
בנוסף, השוודים נוהגים לערוך ארוחה משפחתית בחיק הטבע.
אוגוסט מסיבת סרטן הנהרות kräftskiva "חגיגות סרטן הנהרות" היא תקופה לאורך חודש אוגוסט הנחגגת בארצות סקנדינביות בסעודה חגיגית עם קישוטי נייר בצורת ירח ואכילת סרטנים .
1 בנובמבר ליל כל הקדושים Alla helgons dag נחגג ב-31 באוקטובר עד ה-2 בנובמבר, בדרך כלל כיום זיכרון למתים, אך עם זאת משנות ה-90 החלו מנהגי ליל כל הקדושים האמריקאים לחדור לתרבות השוודית, וכיום נחגג החג כמעט בצורה זהה למקבילו באמריקה.
13 בדצמבר יום לו'יצה הקדושה Santa lucia dag בלילה של 13 בדצמבר יוצאים ילדים מחופשים לסנטות ונושאי כוכב יחד עם ילדות הלבושות בכתר נרות ושירים לאורך הרחובות בכפריים ובערים את השיר סנטה לוצ'יה לכבוד הקדושה.
25 בדצמבר חג המולד Juldagen נחגג בהצבת עץ חג המולד מקושט ארוחה משפחתית שנקראת סמרגוסבורד ויולתומטה (סנטה קלאוס) מחלק מתנות.
31 בדצמבר ערב הסילבסטר Nyårsafton
פרס נובל לספרות מוענק מדי שנה, החל משנת 1901. האקדמיה השוודית, שהוקמה ב-1786 בידי המלך גוסטב השלישי בהשראת האקדמיה הצרפתית, היא זו הקובעת את זהות מקבל הפרס שנחשב ליוקרתי בעולם הספרות.
שמונה סופרים שוודים קיבלו את הפרס.
בין סופרי הילדים הידועים בעולם נמנים אסטריד לינדגרן שסדרת ספריה על בילבי תורגמה לשפות רבות ועל שמה פרס בינלאומי לספרות ילדים.
סלמה לגרלף הייתה סופרת שוודית והאישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לספרות שכתבה לילדים ומבוגרים.
ספרה הידוע הוא מסע הפלאים של נילס הולגרסון.
במאה העשרים ואחת נודעו סופרי המתח הנינג מנקל וסטיג לרסון.
יוהאן אוגוסט סטרינדברג נחשב לאחד הסופרים השוודים המרכזיים ואחד מאבות התיאטרון המודרני.
אמנים שוודים רבים זכו להצלחה חוצת יבשות, בהם הידועים הם הבמאי אינגמר ברגמן, להקת אבבא, שתקליטיה נמכרו בלמעלה מ-300 מיליון עותקים, ולהקת רוקסט.
בעשור השני של המאה העשרים ואחת שוודים ידועים בתרבות הפופולרית בעולם היו הדיג'יי אביצ'י ואושיית יוטיוב פיודיפאי.
המטבח השוודי עושה שימוש רב בחומרי הגלם הטבעיים הרבים המצויים בארץ, בחופיה ובמקורות המים שלה, והמנות המסורתיות שלו אהובות מאוד בממלכה.
אלה כוללות את דג ההרינג; כדורי בשר ברוטב עם ריבת פירות יער ותפוחי אדמה; נקניקיית פאלון מדלרנה; לחם שיפון וקרקרים – אותם נהוג לאכול עם גבינה קשה, ושימוש רב בשמיר.
בצפון מכינים נקניק מיובש מבשר האייל.
ב-"Fettisdagen", "יום שלישי השמן", היום שלפני יום רביעי של האפר, נהוג לאכול עוגות מתוקות בשם "סמלה" (Semla).
ב־25 במרץ מונהג יום הוופל בשוודיה (בשוודית, våffeldagen) אשר נהוג לאכול ופל.
בעבר היה ידוע בשם חג הבשורה.
עונת ציד סרטן הנהרות נחגגת בסוף הקיץ במסיבת סרטן הנהרות, בה הוא נאכל מורתח במי מלח ומתובל בשמיר טרי.
גולת הכותרת של הקולינריה השוודית היא הסמרגוסבורד, סעודת מזנון עשירה הכוללת שלל מנות חמות וקרות, גבינות, דגים ובשרים סמרגוסבורד מוגש בעיקר בעונת החורף לאורך תקופת עונת חג המולד.
לצד ארוחת הצהריים מקובל לשתות חלב.
השוודים הם צרכנים נלהבים של משקאות כהילים.
משקאות כהילים המכילים יותר מ-3.5% אלכוהול נמכרים בלעדית ברשת מכירת האלכוהול במדינה, סיסטם בולגט (Systembolaget (אנ')) הנמצאת בבעלות הממשלה והצריכה מעוגנת בחוקים נוקשים.
סיסטם בולגט מהווה את אחד המונופולים הבודדים שנשארו בשוודיה לאחר תקופת ההפרטה הגדולה שנעשתה בשנות ה-90. משקאות מסורתיים הם מסוג ברנווין (Brännvin, "יין שרוף"), הקרוב לוודקה, ובאירועי חג נוהגים לשתות אותם כשנאפס (כוס קטנה של משקה מחוזק ולעיתים מתובל).
יין מתובל (Glögg) נפוץ בעיקר סביב חג המולד והשנה החדשה ונהוג להגישו חם.
בחודשי החורף נוהגים השוודים להחליק על האגמים הקפואים או לאורך החוף.
כמו כן פופולריים אתרי הסקי ברמות מערב-המרכז, הקרובות לגבול עם נורווגיה.
כדורגל והוקי קרח הם שני ענפי הספורט הנפוצים ביותר, ויותר ויותר בנות משתתפות בהם כיום.
שווארמה הוא אוכל רחוב בשרי מזרח-תיכוני, העשוי מנתחי בשר מסוגים שונים, שניתן גם לשלב ביניהם, כגון בשר כבש, הודו,
השווארמה נחשבת כיום למאכל רחוב ולמזון מהיר, ומוגשת על פי רוב בדוכני רחוב ובמזללות המיועדות לכך ("שווארמיות" בעגה).
מוצאה של השווארמה הוא מן המטבח הטורקי, שם היא נקראת "דונר קבב" (Döner Kebab - "בשר מסתובב") וביוון "גירוס" (Γύρος - "סיבוב").
גם השם שווארמה מקורו בשפה הטורקית, והוא הצורה הערבית של המילה çevirme (צ'ווירמה - סיבוב או להסתובב).
המילה "שווארמה" בטורקיה משמשת כיום רק עבור בעל חיים שלם משופד וצלוי על אש.
שווארמה/דונר נמכרת בכל מדינה במזרח התיכון ובכל הערים בעולם בהן יש קהילות מהגרים ממדינות מזרח תיכוניות.
ברבות השנים החל המושג "שווארמה" לשמש גם ככינוי לצורת חיתוך של נתחי בשר נא (לרוב בשר בקר או כבש) בה חותכים את הבשר לרצועות דקות וצרות, טרם בישולו, והטבח המבשל אותו יכול לצלותו על-גבי מחבת או בתבנית תנור.
בשיטה זו מתקבלים נתחי בשר צלויים המזכירים במראם שווארמה הנמכרת בדוכנים ובמסעדות.
כך נוצרה, במקביל לשווארמה המסורתית, "שווארמה ביתית", שאינה מצריכה ציוד ייעודי להכנתה.
נועצים את נתחי הבשר בשכבות על גבי שיפוד מתכת ארוך (מכונה גם "סיח", מערבית: سِيخ), ובראש השיפוד נהוג להוסיף כמה נתחי שומן מן החי, כדי שבמהלך הצלייה יוסיפו טעם לבשר וימנעו ממנו להתייבש.
השיפוד, שעליו נעוצות שכבות הבשר והשומן, נתלה בניצב בסמיכות למקור חום ומסתובב לאיטו סביב צירו.
שיטת צלייה זו מבטיחה צלייה איטית ואחידה של הבשר ומאפשרת לנתחי השומן שבראש השיפוד לזלוג במורד שכבות הבשר ולהעשיר את טעמן.
כיום נהוג להשתמש בשני סוגי מבערים, המכונים בשם המקצועי "פיאמה", אחד עשוי עם אבן מוליכת חום והשני עם סלילי מתכת.