tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כלומר תהליך המחקר הרציונלי גורס כי סדר הדברים הם שקודם מעלים בעיה תאורטית אז עורכים מחקר, מנתחים את התוצאות ולבסוף מאוששים/ דוחים את הטענה.
לטענתה של מארטין מדעי החברה הם סוג של אנרכיה מאורגנת ולכן היא משתמשת במודל פח האשפה כדי לתאר כיצד תהליך המחקר באמת מתרחש.
לפיכך מארטין גורסת כי תהליך המחקר הוא למעשה רצף של החלטות על מה ללמוד ובאיזה מתודות להשתמש.
היא לוקחת את ארבעת הזרמים של מודל פח האשפה: בעיות, פתרונות, הזדמנויות בחירה ומשתתפים ומזווגת להם את המקבילה שלהם במחקר הפסיכולוגי.
הבעיות במחקר פסיכולוגי הן תאורטיות, המשתתפים בהחלטה הם המשאבים שיש למחקר, הזדמנויות הבחירה הן המתודות של איסוף הנתונים וניתוחם והפתרונות הם התוצאות האמפיריות והאינטרפטציות התאורטיות.
במחקרה היא מראה כיצד סדר הדרכים לבצע מחקר אינו ליניארי כפי שנהוג ויותר דומה לתהליך האקראי שמתואר במודל פה האשפה.
מודל מתמטי הוא מודל, המשתמש בשפה מתמטית על מנת לתאר מערכת.
מודלים מתמטיים נמצאים בשימוש נרחב לא רק בתחומי מדעי הטבע וההנדסה (כגון פיזיקה, ביולוגיה, כימיה ומדעי כדור הארץ) אלא גם במדעי החברה (כגון כלכלה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדעי המדינה) ולמעשה בכל תחום המשתמש במתמטיקה על מנת לתאר את עולמו.
תהליך הפיתוח של המודל המתמטי נקרא "מידול מתמטי" ועל פי רוב הוא מצריך הבנה מתמטית טובה מספיק המאפשרת למפתח המודל להשתמש בכלים המתמטיים הנדרשים על מנת לתאר את המערכת אותה הוא חוקר.
קיימים סוגים רבים של מודלים מתמטיים, בין היתר כמערכת דינמית, כמודל סטטיסטי, משוואה דיפרנציאלית, תהליך סטוכסטי ואף כמשחק בתורת המשחקים ומודל אחד אף יכול להכיל מרכיבים שונים היוצרים יחד את המודל המתמטי של המערכת הכוללת.
מטרת המודל המתמטי (כמו כל מודל אחר) היא לספק תיאור מופשט של המציאות, שיהיה מספיק ריאלי ומספיק גמיש כדי לבצע ניתוחים, הערכות, חיזוי והסקת מסקנות על המערכת במציאות.
ציטוט ידוע של הסטטיסטיקאי ג'ורג' בוקס בהקשר זה הוא ש"כל המודלים שגויים, אך חלקם מועילים", כלומר אף מודל אינו מדויק לחלוטין והוא בסך הכול פישוט של מציאות מסוימת, אך לעיתים בחינת המודל מעלה תובנות מעניינות וחשובות להבנת המערכת הכללית.
למעשה, השימוש במודל מתמטי מאפשר יישום עקרונות מתחום אחד (מתמטיקה) כדי לפתור בעיות מתחום אחר – למשל, מדעי החברה.
בפיזיקה עוסקים על פי רוב במידול מתמטי של תופעות פיזיקליות.
משוואות המכניקה הקלאסית הם מודל המתאר את התנועה ושינויה כתלות בכוחות, תוך שימוש בחשבון אינפיניטסימלי העוסק בשינויים.
תורת הקוונטים עושה שימוש במשוואות דיפרנציאליות ובסטטיסטיקה.
הרמן אבינגהאוס מידל מתמטית את תהליך השכחה כתהליך דעיכה מעריכית, דהיינו כאשר הוא רמת הזכירה הבסיסית אשר ממנה לא סביר שניתן לסגת עוד, t הוא הזמן שעבר מאז הלמידה ו-λ היא הפרמטר הקובע באיזה קצב הזיכרון ידעך.
מובן לכל בר דעת שמודל זה אינו מתאר במדויק את תהליך השכחה, אך עם זאת המידול המתמטי נותן לחוקר אפשרות לחזות ולנתח אירועים דומים.
גידול אוכלוסין ניתן למדל באמצעות תהליך גידול אקספוננציאלי, דהיינו , כאשר המעריך הוא חיובי הפעם.
מודל מסוג זה מנבא את גודל האוכלוסייה כעבור t יחידות זמן אם קצב גידול האוכלוסייה הוא n אנשים ליחידת זמן ו- הוא גודל האוכלוסייה המקורית.
תורת התורים היא ענף בחקר ביצועים המבצע אופטימיזציה ומחקר למערכות תורים, על פי רוב באמצעות מודל תורים כלשהו שאינו מהווה אלא הפשטה של תור אמיתי באמצעות מערכת משוואות מתמטיות (שרשרת מרקוב במקרה הזה).
על אף ההבדלים המהותיים בין המודל למציאות, התובנות שניתן לקבל ממחקר של מודל כזה מהוות בסיס מתמטי מוצק שעל פי רוב עדיף על מודלים לא-כמותיים אחרים.
מודל שלושת המעגלים הוא מודל רלוונטי לגישות מחקר שונות ולמודלים שונים העוסקים בתרבות ארגונית.
מודל זה מציג את יחסי הגומלין בין התרבות הניהולית, תרבות מקום העבודה והתרבות הסובבת.
תרבות ניהולית היא ערכי ההנהלה, הנורמות והפרקטיקות שנקבעו על ידי ההנהלה והסממנים הארגוניים.
תרבות מקום העבודה היא נורמות ההתנהגות והעבודה מנקודת מבטם של העובדים.
התרבות הסובבת היא הערכים והנורמות המקומיים המאפיינים תרבות לאומית, דתית וכו'.
התרשים מציג חפיפה חלקית בין שלושת המעגלים.
יש לזכור כי מצב זה הוא דינאמי ונקבע מחדש בכל מקרה ומקרה.
המודל אינו מודל שטחים ואיננו מכוון לתאר יחסים מספריים מסוימים.
מטרתו היא להציג את המושגים באופן סכמאטי.
המעגל הראשון מתאר את התרבות הניהולית, שבמקרים רבים נתפשת כתרבות הארגונית.
התחום החופף בין מעגלים 1 ו-2 מציין אזור של "קבלה" ומסירות בעיני ההנהלה.
המעגל השני מאפשר גם את קיומן של תרבויות משנה, הסותרות את התרבות הניהולית.
המעגל השלישי מייצג את התרבות הסובבת.
הערכים, הנורמות ותהליכי החיברות המאפיינים תרבות זו, יכולים להשפיע על קבלה או דחייה של התרבות הניהולית.
מודל שלושת המעגלים מתקשר לכמה תאוריות מוכרות בסוציולוגיה ארגונית:
תאוריית התלות טוענת, כי ארגונים מתפתחים בסביבות מוסדיות ותרבותיות שונות ומושפעים מהן, ולכן ישאפו למקסם את ההתאמה בינם לבין סביבתם כדרך להגברת יעילותם.
תיאורית התלות התרבותית (Lincoln & Kallenberg, 1990), תצפה למצוא כי לאורך זמן תתפתח התאמה בין הנורמות והערכים של הארגון, לנורמות ולערכים של התרבות הסובבת.
מודל קורנו הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את הכמות המיוצרת בצורה סימולטאנית.
כל חברה במודל קובעת את תפוקתה בהתבסס על הנחה מראש לגבי תפוקת שאר החברות.
הוא פותח על ידי הכלכלן אנטואן אוגוסטן קורנו.
בדואופול, קביעת התפוקה של כל חברה תעשה בצורה הבאה:
כל חברה תמקסם את הרווח שלה על סמך הנחתה את הכמות שתייצר החברה השנייה.
תתקבל לכל חברה פונקציית תגובה, כלומר כמה היא מייצרת בהינתן ייצור החברה השנייה.
נקודת החיתוך של שתי פונקציות התגובה היא נקודת הייצור של שתי החברות.
במודל זה ישנה תחרות סימולטנית בין מעט יצרנים אוליגופוליסטים.
מודל קוּבּלֶר-רוֹס (Kübler-Ross), הידוע גם בתור חמשת שלבי האבל, הוא מודל שפיתחה הפסיכיאטרית אליזבת קובלר-רוס.
המודל הופיע לראשונה בדפוס בספרה "על מוות וגסיסה" (1969), והוא מתאר את חמשת השלבים של התהליך שעוברים אנשים לאחר שנודע להם שהם חולים במחלה סופנית.
פרסום ספרה הביא בין השאר למודעות בציבור לטיפול העדין הנדרש עבור אנשים החולים במחלה סופנית, על מנת "להכין" אותם למוות.
בהמשך הוכלל המודל עבור כל תהליך של אובדן קטסטרופלי עבור האדם עצמו (כגון גירושין, התמכרות, גילוי טרגי על עצמו או על יקיריו), או לאחר מותו של אדם קרוב לו.
למרות הפופולריות של המודל, התמיכה המדעית שלו חלשה, ויש ביקורת עליה הן במחקרים שבחנו את אוניברסליות השלבים והן במחקרים שבדקו את סדר השלבים.
הכחשה – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "אני מרגיש בסדר", "זה לא קורה לי", "זה לא יכול להיות".
בשלב זה החולה לא מאמין לידיעה על המחלה ועל הסוף המתקרב, ומשוכנע שמדובר בטעות.
קובלר-רוס מתייחסת לתגובה זו כמנגנון הגנה זמני שהאדם זקוק לו עם קבלת הידיעה הקשה, בשל הקושי הרב לקבל מציאות זו.
ההכחשה מאפשרת לאדם מעין פסק זמן להתארגן ולגייס כוחות, ובהדרגה לעבור למנגנוני הגנה מסתגלים יותר.
כעס – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "למה אני?
זה לא הוגן!", "איך ייתכן שזה קורה לי?".
מרבית האנשים לא יכולים להתכחש לאורך זמן למוות המתקרב או למותו של אדם קרוב, ובמקום ההכחשה באים לידי ביטוי רגשות קשים של כעס, קנאה ושנאה.
זהו שלב קשה להתמודדות גם עבור אנשים בסביבתו של האדם, משום שהכעס מופנה לעיתים קרובות החוצה, כלפי הסביבה, לעיתים בצורה שנראית שרירותית וחסרת הבחנה.
הבנה וקבלה של הזעם מצד הסובבים עשויים לסייע לאדם להתמודדות מסתגלת יותר, בעוד תגובה הפוכה מצד הסביבה עלולה ליצור תחושות של בדידות.
מיקוח – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "אני אעשה הכול, רק תן לי עוד כמה שנים לחיות".
שלב זה מאפיין חולים סופניים, המתמודדים עם בשורת המוות הקרב ועם קבלתו של אובדן שמתרחש בהדרגה, אך נדיר בתהליך של אבל על אובדן שכבר התרחש.
החולה מבטא את רצונו לדחות את הקץ בהתמקחות בניסיון למנוע את הבלתי נמנע.
ההתמקחות כוללת בדרך כלל התחייבות ל"תשלום" כלשהו מצד החולה בתמורה לדחיית גזר הדין, או למילוי משאלות אחרונות.
דיכאון – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "הכול חסר טעם עכשיו, בשביל מה לטרוח?", "הוא מת / אני הולך למות, מה הטעם בכלל לעשות משהו?".
שלב זה מתאפיין בתחושת אובדן חזקה, מחשבות עגומות על העתיד, רגשות אשמה, בושה, כישלון והחמצה.
קובלר-רוס טענה כי בשלב זה קשה לעודד ולהרגיע את המתאבל, וכי תחושת הדיכאון מהווה עיבוד רגשי חשוב של המצב, שתוכל להניע לבסוף לכיוון של קבלה והשלמה של המצב.
היא ממליצה לתמוך במתאבל בשלב זה מתוך הקשבה והבנה.
קבלה – השלב יכול להתבטא באמירות כגון "יהיה בסדר", "אני לא יכול להילחם בזה, לפחות אתכונן לזה".
השלב מופיע אם האדם הצליח לעבור את השלבים הקודמים, בתמיכת הסביבה.
בשלב זה יש ויתור על המאבק נגד הגורל והפסקה של משא ומתן וחשבונות עם העבר ועם הסביבה.
האדם עשוי בהדרגה להתכנס בתוך עצמו, מרוקן מרגשות הכאב ומלהט המאבק נגד המצב, ולפיכך הוא עשוי לחוש תשישות ולהזדקק למנוחה רבה.
קבלה של המצב מאפשרת תהליך של פרידה.
לטענת קובלר-רוס, רוב החולים מגיעים לשלב זה, אך ישנם מעטים הממשיכים במאבק במוות או בהכחשתו.
לטענתה גם חשוב להבחין בשלב זה בין ייאוש וכניעה לבין השלמה וקבלה.
מעבר בין השלבים אצל אנשים שונים
קובלר-רוס כתבה את השלבים הללו עבור אנשים הסובלים ממחלה סופנית או אנשים שאיבדו אדם יקר, ובהמשך הוחל המודל על כל אובדן קשה, כגון פיטורים מהעבודה, גירושים, התמכרות לסמים, או מחלה כרונית.
בניגוד לפרויד, שטען כי בשלבי האבל חובה לעבור שלב מסוים בשביל להתקדם לשלב הבא, קובלר-רוס טענה שהשלבים לא חייבים להתקיים לפי הסדר, וכן לא כל השלבים מתקיימים אצל כולם.
עם זאת, לטענתה לפחות שניים מהשלבים מתקיימים אצל כל אחד במצבי אסון.
במחקרים שערך פרופ' ג'ורג' בוננו מאוניברסיטת קולומביה נמצא כי לא קיימים שלבים של אבל כפי שמתואר בתאוריה של קובלר-רוס.
לטענתו, מה שמתאר את חוויית האבל אצל האדם הוא המונח "כושר התאוששות" (Resilience).
פרופ' שמשון רובין, מאוניברסיטת חיפה הציע מודל אחר, הקרוי המודל הדו-מסלולי של האבל.
לפי מודל זה, יש להקדיש תשומת לב שווה לשני ההיבטים הבאים:
תפקודו של המתאבל בהתמודדות עם החיים ללא הדמות הקרובה – היבטים אלו כוללים סימפטומים שנובעים מקשיי פרידה מהמת, השפעת האובדן על הדימוי העצמי, היחסים בתוך המשפחה ומחוץ לה.
היחס לייצוגיו הפנימיים של הנפטר אצל המתאבל – היבטים אלו קשורים בשימור ובעיצוב של זיכרון דמותו של המת לאורך חיי המתאבל.
לדוגמה, מידת ההתעסקות בדמות הנפטר, מידת האידיאליזציה של הנפטר והקונפליקטים עמו, הדימויים והזיכרונות של הנפטר, השפעת האובדן על תפיסת העצמי, אופי ההנצחה והעיסוק בעיצוב ובשימור הזיכרון.
במחקריו של רובין יש הדגמות אמפיריות, שמוכיחות את נכונות המודל התאורטי שלו ומראות כי המציאות מנוגדת למה שהיה מקובל להניח בעקבות תאוריות השלבים של האבל.
רובין מצא כי המתאבל אינו מגיע לשכחת המת ולחזרה לתפקוד רגיל כעבור תקופה קצרה, אלא שלאורך החיים יש התמודדות מתמדת עם שני הפנים שמייצגים המסלולים השונים שתיאר.
מודל זה נחקר רבות באוכלוסיית המשפחות השכולות בישראל, ונמצא שגם שנים רבות לאחר מות בנם, ההורים משמרים קשר עימו.
מודל עסקי מתאר את האופן בו חברה מסחרית מניבה הכנסות ורווחים ומייצרת ערך לעסק, המודל העסקי מתאר תהליך בו נמכר מוצר או מוענק שירות תמורת תשלום, תהליך זה הוא "מנגנון יצירת ההכנסות" והאסטרטגיה העסקית על פיה פועל העסק, והוא לב ליבו של הרעיון העסקי.
בעוד שמודלים עסקיים כשלעצמם היו חלק מהתנהלות עסקית בעבר, המושג מודל עסקי עלה לכותרות עם התפתחות האינטרנט באמצע שנות ה-90, במיוחד נעשה בו שימוש לתאר התנהלות עסקית של חברות אינטרנט וחברות בתחום האי-ביזנס (e-business, הנקראות כיום גם "נייטיב"), אשר הדרך בה הניבו הכנסות הייתה חדשנית, משבשת או שנויה במחלוקת.
מודלים עסקיים חדשים, ובמיוחד כאלה המתאפשרים באמצעות שינויים טכנולוגיים, מאפשרים יצירת עסקים חדשים ותחרותיים בסביבה עסקית קיימת.
כמודלים עסקיים מסורתיים ניתן לציין את:
"מודל היצרן" - יצרן מייצר מוצר ומשווק אותו ללקוחות בסכום הגבוה מעלות הייצור שלו.
"מודל החנות" - רכישת מוצר במחיר סיטונאי נמוך והצעתו ללקוחות במחיר קמעונאי גבוה.
"מודל הברוקר" - תפקוד כגו"ב (גורם ביניים), שימוש כגורם מתווך בין היצרן לסיטונאי ו/או למוכר הקמעונאי וקבלת עמלת תיווך או הפרש בין קנייה למכירה
החל מהמאה ה-20 התפתחו מודלים עסקיים מורכבים יותר מאלו המסורתיים, הידוע שבהם הוא מודל "סכין הגילוח והתערים" של ג'ילט, על פיו נמכר מוצר (סכין גילוח) במחיר עלות, והרווח נוצר ממכירה של מוצר משלים (תערים).
חברת Priceline מציעה שירותי תיירות – טיסות, מלונות ורכב שכור – במחירים מוזלים במיוחד.
אתר החברה מאפשר ללקוחות להגיש הצעה (מחייבת) לשירותי תיירות על פי תיאור כללי ("טיסה מתל אביב לניו יורק", "מלון שלושה כוכבים בפאריס") מבלי לדעת מראש מהו ספק השירותים אותו יקבלו.
מודל עסקי זה מאפשר לספקי שירותים להציע מחירים זולים במיוחד מבלי לסכן לקוחות קבועים או לקוחות המעוניינים במותג מסוים, שכן לקוחות קבועים אינם יכולים להזמין שירותים של ספק או מותג מסוים.
החברה מציעה מוצרים קיימים (שירותי תיירות) וייחודה הוא במודל העסקי.
חברת Woot (שנרכשה על ידי Amazon) מציעה מוצר אחד ביום למכירה, בהנחה גדולה.
בשל העובדה שהמוצר מוצע למכירה ביום אחד בלבד, מתאפשרת הצעתו בהנחה משמעותית שכן קהל היעד הוא בעיקר לקוחות שמחליטים על קניה באופן ספונטני.
לקוחות המעוניינים לקנות מוצר מסוים אינם יכולים לנצל את השירות שכן רוב הסיכויים שהמוצר הספציפי לא מוצע על ידי החברה ביום נתון.
גם במקרה זה, המוצרים המוצעים הם מוצרים קיימים, וייחודה של החברה הוא במודל העסקי.
חברת גרופון פועלת במודל עסקי של קניה חברתית, בו מוצע שירות מקומי (כגון שובר למסעדה או מסאז') בהנחה גדולה, בתנאי שמספר מינימלי של קונים מצטרף לרכישה.
גם במקרה זה, בשל העובדה שהמוצר מוצע למכירה ביום אחד בלבד, מתאפשרת הצעתו בהנחה משמעותית.
הדרישה למספר מינימלי של קונים לצורך קיום העסקה גורם לקונים פוטנציאליים להפנות את ההצעה לחבריהם, וכן נוצרת מאסה קריטית של קונים.
חברת פייסבוק פועלת במודל עסקי של פרסום ממוקד רישום, בו הגולשים משאירים פרטים אישיים על מנת להגדיל את חוויית השימוש והאינטראקציה החברתית באתר.
פייסבוק מהצד השני, משתמש במידע זה על מנת להגיש פרסומות.
פרסומות אלו יהיו ממוקדות מאוד ויתבססו על פרטיו האישיים של המשתמש.
חברות רבות בתחום האינטרנט והסלולר, כגון דרופבוקס, זינגה, פליקר ועוד, משתמשות במודל ה-Freemium, המבוסס על מתן מוצר בחינם במקביל להתניית שירותים בעלי ערך מוסף ("Premium") בתשלום.
מודל רוגובסקי הוא ניסיון לחזות עימותים פוליטיים מקומיים במדינות עם כמויות שונות של קרקע, עבודה, והון, בהתבסס על מידת חשיפתן לסחר בינלאומי.
המודל מציג שני משתנים סיבתיים, הראשון הוא הפיזור של גורמי היצור בין המדינות השונות ושני הוא השוני במידת החשיפה למסחר בינלאומי.
על ידי גורמי ייצור, רוגובסקי לוקח את המונח אשר הוגדר על ידי כלכלנים קלאסיים כמו אדם סמית ודייוויד ריקארדו כקרקע (משאבי טבע), עבודה (היכולת לעבוד), והון (סחורה שהיא מעשה ידי אדם).
בעוד שהמשתנה הראשון הוא פנימי בעיקרו, השני הוא חיצוני בעיקרו, מה שגורם לכך שהמודל הזה יוצר קישור בין כלכלה מקומית לבין כלכלה בינלאומית.
מודל רוגובסקי הוא היפותזה אשר מנתחת את ההשלכות המדיניות של משפט סטולפר–סמואלסון (Stolper-Samuelson) או של המודל של הקשר–אוהלין–ונק (Heckscher-Ohlin-Vanek) אשר מונח ביסודו.
מודל הקשר–אוהלין–ונק (HOV) תוכנן כדי לחזות את דפוס המסחר בין מדינות בהתבסס על היתרון היחסי של המדינות בגורמי ייצור (כמו רכוש ועבודה).
במילים של אוהלין, ההנחה העיקרית של המודל היא כדלהלן: "אם להגיד בכלליות, משאבים תעשייתיים הנמצאים בשפע הם יחסית זולים, משאבים הנמצאים במחסור הם יחסית יקרים, בכל אזור.
סחורות אשר דורשות שהייצור שלהן יהיה יותר מהראשון ופחות מהאחרון מיוצאות בחילופי סחורה אשר דורשות גורמי ייצור בפרופורציה הפוכה.
לכן, בעקיפין משאבים אשר מצויים בשפע מיוצאים ומשאבים אשר מצויים במחסור מיובאים".
המודל אומר ביסודו שמדינות ייצאו מוצרים אשר מנצלים את השפע שלהן ואת גורמי הייצור הזולים בעוד שייבאו מוצרים אשר מנצלים את הגורמים הנדירים של אותן המדינות.
משפט סטולפר–סמואלסון הוא כלל בסיסי של סוג תאוריית המסחר הקשר–אוהלין–ונק.
וולפגנג סטולפר (Wolfgang Stolper) ופול סמואלסון (Paul Samuelson) הראו ב־1941 שמדיניוּת פרוטקציוניסטית בכל חברה נתונה תועיל לאלו שברשותם גורמי הייצור שבמחסור, ותזיק לאלו שברשותם המקדמים שבשפע ביחס לשוק העולמי.
כך, ליברליזציה (או מסחר חופשי) תתגמל את המגזרים אשר נהנים מיתרון יחסי ביחס לעולם ותעניש את היצרנים אשר משתמשים בגורם ייצור נדיר באינטנסיביות.
רוגובסקי מוסיף לכללים הללו את הגורם הפוליטי, כשהוא טוען ששינויים חיצוניים ישפיעו על החשיפה של מסחר בינלאומי, ולכן יעצבו את העימותים הפוליטיים בתוך המדינה.
כדי לחזות מה תהיינה התוצאות הפוליטיות של השינויים החיצוניים הללו, הוא משתמש בשלוש הנחות פשוטות:
הנהנים מהשינוי הזה ידחפו את הממשלות שלהם ליותר חשיפה למסחר בינלאומי (כדי להגביר את התחרותיות שלהם בשוק העולמי), בעוד המגזרים אשר ניזוקים מהשוק החופשי יהיו בעד מדיניות מגן (פרוטקציוניזם) או אפילו אימפריאליזם (לשם כיבוש המשאבים החסרים).
בעלי גורמי הייצור אשר נהנו מהסרת החסמים (או לחלופין מעמדות פרוטקציוניסטיות) יחוזקו מבחינה פוליטית.
כאשר הנהנים משיגים כוח פוליטי, על הסקטור הפוליטי לסגל את הצרכים והאינטרסים שלהם.
רוגובסקי, לכן, משלב את משפט סטולפר–סמואלסון עם המודל הפשוט הזה כדי לחזות ניגוד אינטרסים בכל חברה נתונה.
התרשים הבא שרוגובסקי משתמש בו מראה את האפשרויות השונות של יחס קרקע–עבודה בין כלכלות מפותחות לבין כלכלות מתפתחות.
לפי המודל הזה, ככלל כלכלה היא מתקדמת אם היא עשירה בהון.
גבוהנמוך כלכלה מתקדמת מצוי בשפע:
השפעות של חשיפה גדולה למסחר
עימות על רקע סקטוריאלי: אדמה ורכוש הם פרו-מסחריים באופן אסרטיבי; עבודה היא אנטי-מסחרית מתוך התגוננות.
השפעות של חשיפה מצומצמת למסחר
התבקעות מעמד: אסרטיביות לגבי עבודה; הגנתיות לגבי אדמה ורכוש.
דוגמה: הניו-דיל של ארצות הברית מצוי בשפע:
עימות על רקע עירוני-כפרי: אסרטיביות לגבי רכוש ועבודה הם פרו-מסחריים; אדמה היא באופן הגנתי אנטי-מסחרית.
התבקעות עירונית-כפרית: אסרטיביות לגבי אדמה; הגנתיות לגבי רכוש ועבודה.
התבקעות עירונית-כפרית: אדמה היא פרו-מסחרית באופן אסרטיבי; הון ועבודה הם מבחינה הגנתית אנטי-מסחריים.
התבקעות עירונית-כפרית: הון ועבודה באסרטיביות; הגנה על אדמה
דוגמה: פופוליזם לטיני אמריקאי מצוי בשפע:
התבקעות מעמד: עבודה היא פרו-מסחרית באופן אסרטיבי; הון ואדמה הם באופן הגנתי אנטי-מסחריים
התבקעות מעמד: אדמה ורכוש אסרטיביים; עבודה הגנתית.
דוגמה: הפשיזם של אסיה ושל מזרח אירופה.
לדוגמה, התא השמאלי העליון של התרשים מראה כלכלה מודרנית אשר יש בה עבודה בשפע אבל אדמה מצומצמת.
במקרה זה הן קפיטליסטים והן עובדים (אשר אחראיים כמעט על כל הסקטור העירוני) יעשו קואליציה למען מסחר חופשי בניגוד לבעלי הקרקעות והחקלאים אשר שוכרים את האדמות הללו.
אם הקואליציה מצליחה בחשיפה גדולה למסחר, אז מצופה מקפיטליסטים ועובדים להשיג השפעה פוליטית בהסתמך על גורמים פוליטיים נתונים.
זה יכול להביא לעלייה באריסטוקרטיה (אצולה) ובבורגנות, או לירידה של הסובסידיות לסקטור החקלאי.
זהו המקרה של בריטניה במאה ה-19 כאשר קפיטליסטים ומעמד הפועלים התאחדו במפלגה הליברלית וכפו זכות בחירה נרחבת וקיצוץ של כוח אריסטוקרטי.
אילו בכלכלה דומה קרה ההפך, כלומר בכלכלה עשירה בעבודה ובמחסור בקרקע, היה מתרחש מיד לאחר מכן קונפליקט עירוני–כפרי.
הון ועבודה היו סובלים ממחסור בחשיפה בינלאומית בעוד החקלאות תרוויח מהעמדות הפרוטקציוניסטיות.
כאן אנו מוצאים את המקרה של הפשיזם הגרמני שבו לבעלי האדמות הייתה השפעה גדולה הרבה יותר מאשר ברפובליקת ויימאר.
מודל הקשר–אוהלין–ונק (HOV) קובע שכל מדינה מייצאת את הסחורה אשר משתמשת בגורם העשיר שלה באופן אינטנסיבי.
תאוריית HOV התקבלה באופן כללי על בסיס אמפירי מקרית, מכיוון שלא הייתה שום טכניקה כדי לבחון אותה עד שהומצא ניתוח הקלט–פלט.
הניסיון הרציני הראשון לבחון את התאוריה נעשה על ידי וסילי לאונטייף (Wassily Leontief) ב־1954.
לאונטייף הגיע למסקנה פרדוקסלית: ארצות הברית – המדינה העשירה ביותר בהון בעולם בכל קנה מידה – ייצאה סחורות עתירות עבודה (המחייבות הרבה כוח אדם) וייבאה סחורות עתירות הון.
תוצאה זו נודעה כפרדוקס לאונטייף.
על מודל רוגובסקי נטען כי הוא יוצר סטיות רציניות בהתייחס לכלכלות מתקדמות.
מודל רוגובסקי חוזה קואליציה של מסחר חופשי של אדמה והון כנגד כוח עבודה פרוטקציוניסטי בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
ועם זאת, חלקים של כוח עבודה באירופה העדיפו עמדות פרוטקציוניסטיות.
המודל לא מבחין בין קטגוריות שבתוך גורמי הייצור מאחר שהוא מתייחס לכל המגזרים כהומוגניים.
הבדל בין עובדים בעלי מומחיות גבוהה או נמוכה יכול להסביר חלק מהבעיות במודל.
לדוגמה, בבריטניה העתירה בכוח עבודה, מפלגת הלייבור תמכה מ-1975 בעמדות פרוטקציוניסטיות נגד הצטרפות לאיחוד האירופי.
כפי שאפילו רוגובסקי מודה, זה לא שכל העובדים היו נגד סחר חופשי אלא רק אלו בעלי הכישורים הנמוכים, מאחר שמגזר הצווארון הלבן היה בעד סחר חופשי.
את אותה ההבחנה ניתן ליישם כשמסבירים את הפרדוקס של לאונטייף לגבי כלכלת ארצות הברית.
המודל לוקח בחשבון רק את שלושת המשאבים הקלאסיים של ייצור, אבל לא מתייחס למקורות הכנסה אחרים איכותיים כמו מימון, כישורים וחינוך.
הון אנושי ממלא תפקיד חשוב בתאוריית כלכלה מודרנית.
ידע וטכנולוגיה הם גורמי מפתח בהסבר גידול כלכלי לטווח ארוך.
כמו כן, לעיתים קרובות רואים בכך כפתרון ל"פרדוקס לאונטייף" בסחר בינלאומי.
חלק מהכלכלנים טוענים שלארצות הברית יש יתרון בכוח עבודה מוכשר יותר מאשר בהון.
במובן זה ל"הון" יש משמעות רחבה יותר, אשר מגיעה להון אנושי.
תוך שימוש בהגדרה הזו, הייצוא של ארצות הברית הוא מאוד עתיר הון (ואנושי), ולא מרוכז במיוחד בכוח עבודה לא מקצועי.
לבסוף, מודל רוגובסקי לא חוזה את התוצאה של הקונפליקט; הוא חוזה רק את הקונפליקטים עצמם.
משפט סטולפר–סמואלסון אומר שמסחר חופשי מועיל לבעלי משאבים הנמצאים בשפע אבל פוגע בבעלי משאבים המצויים במחסור.
רוגובסקי מרחיב את הכלל למסקנה ההגיונית שלו, שלשינויים בחשיפה של מדינה למסחר צריכות להיות השפעות עמוקות על מאבקים פוליטיים מקומיים.
לכן, גורמים בינלאומיים אשר נגרמים מבחינה מבנית (שיפורים טכנולוגיים, מלחמות, שיעורי מכס מגן של מדינה אחרת, שינויים במחירי הובלה ימית) אשר משנים חשיפה של מדינה למסחר יכולים להשפיע על פוליטיקה מקומית.
מודל צבא העם הוא סוג מסוים של גיוס כוח אדם לצבא.
בשיטה זו, נהוג להחיל גיוס חובה על כל האוכלוסייה עם יוצאים מעטים מהכלל.
השיטה הייתה נפוצה בעת העתיקה, בה הצבא הורכב בדרך כלל ממגויסי אד-הוק למשימה מסוימת או למלחמה ספציפית.
עם הזמן, הלך הצבא והתמקצע ובמקומות רבים זנחו את הגיוס ההמוני ופנו לצבא המבוסס על חיילים אשר רואים בשירותם הצבאי קריירה לחיים ולא משימה זמנית.
מודל זה חזר לאופנה באירופה עם המהפכה הצרפתית בשלהי המאה ה-18. הפרלמנט המהפכני הכריז על גיוס חירום לצבא שהוטל על כל הצרפתים כדי להדוף את ההתקפות של שכנותיה אשר ביקשו לחנוק את המהפכה ולהחזיר את בית בורבון לשלטון בצרפת.
לאחר ניצחונות צרפתיים והגידול המשמעותי בכוח האדם המשרת בצבאם אימצו מדינות אירופאיות רבות את המודל גם עבורן.
עם התמעטות סכסוכים מזוינים שכוללים צבאות גדולים בתום מלחמת העולם השנייה, זנחו מדינות רבות את מודל צבא העם ועברו לגיוס על בסיס התנדבותי.
ראשיתו של מודל זה ככל הנראה עוד בטרם הקמת המדינה, בעיקרון "צבא האומה" שקבע יהושע גלוברמן מפקד החי"ש בשנות ה-40, ושנועד להגשים שני יעדים: גיוס מרב המשאבים הלאומיים בעיתות מלחמה ויצירת אינטגרציה חברתית-תרבותית.
ב-1948, לאחר הקמת צה"ל, התווה דוד בן-גוריון, בהתאם לתפיסת הממלכתיות שלו, עקרונות אלה: על העם מגן צבא העם; הגיוס חייב לחול על הכל; לצבא נועדו תפקידים חברתיים וחינוכיים והוא שותף מרכזי בתהליך של בניין האומה.
בישראל ייעדה הממשלה לצבא משימות נוספות, בנוסף למשימתו הצבאית.
כך נדרש הצבא לשמש כלי ליישום מדיניות כור ההיתוך, באמצעות שילובם של כל מגזרי החברה הישראלית ביחידותיו.
ומשימות נוספות כגון חינוך על ידי מורות חיילות, אשר אינן משרתות בבסיס צבאי, אלא עוסקות בחינוך בני נוער ובקליטת עלייה.
פרויקט מקא"ם הוא דוגמה נוספת לשימוש לא צבאי בצה"ל.
במסגרת הפרויקט משולבים בצה"ל נערים מרקע סוציואקונומי קשה, לעיתים תוך השלמת השכלה והכשרה מקצועית.
השירות בצה"ל, וטיבו – הן של פרטים והן של קבוצות אוכלוסייה – הוא חלק מכריע בהגדרת הזהות הישראלית.
ישנה זיקה בין ישראליות לבין שירות בצה"ל, דבר שמתבטא במוטיבציה לשירות ובהשפעה שיש לצה"ל על החברה הישראלית.
תהליך זה נובע במידה רבה ממודל צבא העם.
כמו כן, התהליך מחזק את מודל צבא העם, שכן פרטים וקבוצות מעוניינים לשרת כחלק מגיבוש זהותם.
זאת כחלק ממאפייניה הייחודיים של המשוואה הרפובליקנית בישראל.
לאורך השנים נשחק מודל צבא העם, בשני היבטים.
ראשית, הביאה לכך הירידה בשיעורי הגיוס.
לירידה זו מספר גורמים, ובהם העלייה בשיעור תלמידי הישיבות שתורתם אומנותם (מ-400 בשנה בראשית ימי המדינה לכ-7,000 בשנה בשנת 2010).
העלייה בשיעורם באוכלוסייה של בני המגזר הערבי הפטורים מגיוס וכן מגמה של ניצול גובר של הסעיף בחוק שירות ביטחון המאפשר לבנות לקבל פטור מטעמי הכרה דתית על סמך הצהרתן.
וירידת המוטיבציה להתגייס במגזר הכללי.
הירידה המתמשכת בשיעורי הגיוס הביאה לכך שבשנת 2010, רק כמחצית מבני הנוער מתגייסים לצה"ל.
ראש אכ"א, אבי זמיר, העלה בראשית 2011 חשש שהמשך המגמה יוביל לקריסתו של מודל "צבא העם" עד 2020.
גורם נוסף לשחיקה במודל צבא העם הוא הרחבתם של מסלולי שירות המיועדים למגזרים מסוימים: גדוד חרב, המיועד לחיילים דרוזים הוקם כבר במהלך מלחמת העצמאות.
במהלך אותה מלחמה נענה דוד בן-גוריון לבקשתן של תנועות הנוער, ואפשר את הקמתו של מסלול הנח"ל, שאפשר לגרעיני ההכשרה שלהן לשרת יחדיו כקבוצה, אם כי ברבות השנים הפכו מסלולי השירות בנח"ל להטרוגניים יותר.
מסלול ישיבות ההסדר נפתח במהלך שנות ה-50 והתרחב בהדרגה, גדוד הסיור המדברי המיועד לחיילים בדואים הוקם ב-1987, גדוד נצח יהודה המיועד לחיילים חרדים הוקם ב-2002 ומאז 2007 הוקמו מסלולים ייעודיים נוספים לחרדים, מסלולי שח"ר.
מתוך תפיסת מודל צבא העם צה"ל אינו שׂשׂ לפתיחת מסגרות ייעודיות, אך ההכרה כי אלמלא מסלולים אלה, ייתכן והחיילים המשרתים בהם לא יתגייסו כלל, הביאה גם אותו לפותחם.
הדוגלים בגישה זו טוענים כי לצבא מקצועי יתרונות בולטים ורבים על פני מודל צבא העם.
מודל ניתוח עסקאות, הידוע בעיקר בראשי התיבות באנגלית TA (Transactional analysis), הוא שיטת טיפול פסיכואנליטית.
השיטה משלבת גישה ונאו-פרוידיאנית לגבי אישיות האדם, תקשורת חברתית ויחסים בין אישיים.
המודל נפוץ בתחום הפסיכולוגיה הפופולרית, ומשמש כגישה יישומית בתחומים כגון פסיכותרפיה, הורות, חינוך וניהול.
המודל פותח על ידי אריק ברן, פסיכיאטר אמריקאי ממוצא קנדי, שפרסם אותו בספריו החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. הוא הציג את המודל כתאוריה פנומנולוגית המשלבת מרכיבים מגישותיהם של פסיכואנליטיקאים כגון זיגמונד פרויד ורנה שפיץ, לצד נאו-פסיכואנליטיקאים כגון אריק אריקסון.
ההנחות הבסיסיות של הגישה הן כי לכל בני האדם יש חשיבות, שוויון וכבוד בסיסי; לכולם יש יכולת חשיבה (למעט אנשים עם פגיעת מוח); אנשים קובעים את הסיפור שלהם ואת גורלם, ולפיכך ההחלטות שהם מקבלים ניתנות לשינוי.
המודל המרכזי בגישה זו הוא מודל הורה-בוגר-ילד (Parent-Adult-Child).
על פי המודל, כל אדם מבטא את אישיותו בהתנהלותו היומיומית, התנהגותו, מחשבותיו, רגשותיו ושפת הגוף שלו.
ברן טען כי אנשים מתנהגים על פי שלושה מצבי אגו אפשריים, הקיימים אצל כולם, במינונים שונים:
ההורה - אנשים שמתנהגים באופן הלא-מודע לפי התנהגות הוריהם או דמות טיפולית משמעותית אחרת בילדותם (או הדרך בה הם תופסים התנהגות זו).
למשל, אדם עשוי לצעוק על אחרים מתוך תסכול, משום שלמד מהוריו בילדותו שזוהי הדרך היעילה להשיג את רצונו.
קיימים שני סוגי אגו הורה:
הורה תומך - אנשים שמבטאים גילויי אהדה לאחר, הרגעה, עידוד ומתן עזרה.
הורה סמכותי - אנשים שמבטאים שימוש בכוח ובסמכותיות כלפי האחר, איומים, ענישה, ביקורת ויצירת תחושת אשמה.
בוגר - אנשים שמתנהגים באופן שקול, תוך בחינה ועיבוד של הנתונים והאפשרויות, מבלי לאפשר לרגשות סוערים להשפיע על קבלת ההחלטות.
התנהגות כזו יכולה להוביל לתקשורת אפקטיבית בין אנשים, לכן הגעה למצב של אגו בוגר היא מטרתה של גישת ניתוח העסקאות.
ילד - אנשים שמתנהגים באופן שבו התנהגו כילדים, למשל בכי מר בעת כישלון, או הבעות מוקצנות של שמחה בעת הצלחה.
ההתנהגויות במצב זה מבטאות קושי בדחיית סיפוקים וצורך בסיפוק דחפים "כאן ועכשיו", לצד אמירות טוטאליות ("אף פעם אני לא מצליח"), או ילדותיות ("לא בא לי", "למה דווקא אני?").
מצב של אגו ילדי הוא גם מקורם של הרגשות, היצירתיות, האנרגנטיות, האינטימיות והספונטניות.
קיימים שני סוגי אגו ילד:
ילד חופשי - אנשים שמבטאים התנהגויות ילדיות טבעיות, כגון אימפולסיביות, התמרדות ושובבות לצד סקרנות ויצירתיות.
ילד מסתגל - אנשים שהפנימו את איסורי הסביבה ומגיבים בפאסיביות, רגש אשמה והזדקקות לעזרה.
הם מצייתים לנורמות החברתיות, ולא מגלים יוזמה ותעוזה לפרוץ אותן.
לפי המודל, אנשים יכולים להתנהג בהתאם לאחד ממצבי האגו הללו, על פי האופן בו הם תופסים את המצב בו הם נמצאים כמתאים להתנהגות זו.
למשל, מנהל יכול להחליט להתנהג כ"הורה" כאשר הוא תופס את העובד שלו כ"ילד"; גם ילד שתופס את ההורה שלו כ"ילדי" יכול להחליט להתנהג כלפיו כ"הורה".
על פי המודל, האדם צריך לנתח את "עסקת החליפין" של המסרים ההדדים המתקיימים בתקשורת הבין-אישית בה הוא נמצא ברגע מסוים; לזהות מתוך איזה אגו הוא פועל באותו רגע ומתוך איזה אגו פועל האדם שמולו; ולשנות את האגו שלו למצב אגו מתאים יותר, שיוביל לתקשורת בין-אישית יעילה יותר.
למשל, במסגרת יחסי עובד-מעביד, התקשורת הרצויה לרוב היא תקשורת של "בוגר"-"בוגר".
קיימים שני סוגים של "עסקאות חליפין" של תקשורת בין מצבי אגו:
עסקאות משלימות - מצב בו ההתנהגויות והאמירות הן משלימות זו לזו ומתאימות לציפיות של משתתפי השיחה.
דוגמה לכך היא תקשורת הורה-ילד, או תקשורת בין אותם סוגי אגו (הורה-הורה, בוגר-בוגר, ילד-ילד).
תקשורת משלימה מאפשרת לנהל קשר על מי מנוחות, בהתאם לציפיות המשתתפים.
עם זאת, יש צימודים שלאורך זמן עלולים ליצור תקשורת דלה ומוגבלת יחסית; למשל עסקת תקשורת ילד-ילד, שמתאימה בעיקר למצבים של עיסוק בתחרויות ומשחקים כאשר מדובר בשני מבוגרים (מתבטאת באמירות כמו "אני ראשון!", "אני תפסתי!"), אך לא לשאר מצבי היומיום.
עסקאות מנוגדות - מצב בו ההתנהגות המתקבלת בתגובה לאמירה של אדם עם מצב אגו אחד, לא תואמת למה שהוא ציפה.
למשל, בוגר שמצפה כי האחר יענה לו באופן שקול ורציונלי כבוגר, אך נתקל במפתיע בתגובה ילדית או הורית.
הדבר עלול ליצור קונפליקט ותקשורת לא-אפקטיבית.
עם זאת, כאשר מהלך התקשורת משתנה בעקבות עסקה מנוגדת ועובר למישור חדש ובונה, הדבר עשוי להיות חיובי (למשל הורה שנתקל במפתיע בבוגר ומחליט לשנות את מצב האגו ולעבור להתנהג מולו כבוגר אל בוגר).
על פי גישת TA, המטרה היא להגיע לתקשורת אפקטיבית, ולשם כך רצוי שכל אדם יזהה את מצב האגו בו הוא והאחר נמצאים, ימנע עסקאות מנוגדות שמביאות לקונפליקטים ויעדיף עסקאות משלימות, ובמיוחד ינסה להגיע למצב בוגר-בוגר.
מודל הראשונים , הוא ניסיון להציג תאוריה שלפיה הפרמיונים (קווארקים ולפטונים) אינם חלקיקי יסוד (כלומר בלתי ניתנים לחלוקה), אלא הם מורכבים מחלקיקים קטנים יותר.
חיים הררי שהציע את המודל כינה את התת-חלקיקים האלה בשם העברי ראשונים.
"מודל הראשונים", הנקרא גם מודל הפְּרֶאוֹנִים של הררי ושופ, הוצע לראשונה בשנת 1979, באופן בלתי תלוי, על ידי חיים הררי ומיכאל שופ.
המודל הורחב ב-1981 ידי הררי ומי שהיה אז תלמידו נתן זייברג.
המודל הוצע כמענה לתמיהה על כך שבניסויים התגלו מספר רב של קווארקים ולפטונים מסוגים שונים.
בניסוחו של הררי במאמר: "הגילוי של לפחות 6 סוגים של קווארקים ושל 5 (ואולי 6) סוגי לפטונים מביא להשערה שחלקיקים אלו הם בעלי מבנה פנימי כלשהו.
זה פשוט אינו סביר שקיימים 20 חלקיקי יסוד שונים".
על פי המודל הקווארקים והלפטונים אינם חלקיקים יסודיים אלא יש להם מבנה פנימי המורכב מצרופים שונים של שני חלקיקי יסוד "אמיתיים" בלבד, אותם הררי כינה "ראשונים".
שני ה"ראשונים" הם: חלקיק T שהוא בעל מטען חשמלי חיובי של שליש , וחלקיק V שאין לו מטען חשמלי.
הסימונים T ו V נובעים מהאיות האנגלי של המלים העבריות תוהו ובוהו, מצב היקום עם בריאתו.
לחלקיקים אלה מקבילים שני חלקיקי אנטי חומר.
חלקיק אנטי חומר שהוא בעל מטען חשמלי שלילי של שליש , וחלקיק אנטי חומר שאין לו מטען חשמלי.
כל אחד מסוגי הלפטונים והקווארקים בנוי מצירוף ייחודי של 3 "ראשונים".
לדוגמה קווארק למעלה בנוי משני חלקיקי T וחלקיק V לכן נהוג לסמנו (TTV) .גם הבוזונים (שהם החלקיקים נושאי הכוחות לפי המודל הסטנדרטי) בנויים מצרופים ייחודיים של שישה "ראשונים".
לדוגמה הבוזון W+ בנוי משלושה חלקיקי T ושלושה חלקיקי V לכן נהוג לסמנו (TTTVVV).
תכולת ראשונים של הפרמיונים והבוזוניםהחלקיק תכולת ראשונים פוזיטרוןTTT נייטרינו (של אלקטרון)VVV שלושת הגוונים של קווארק למעלהTTV,TVT,VTT שלושת הגוונים של קווארק למטהTVV,VTV,VVT אלקטרון אנטי-נייטרינו (של אלקטרון) שלושת הגוונים של אנטי-קווארק למעלה,,שלושת הגוונים של אנטי-קווארק למטה,,הבוזון W+ TTTVVVהבוזון W-
T - ראשון בעל מטען חשמלי חיובי של שליש .
V - ראשון חסר מטען חשמלי.
- ראשון אנטי חומר בעל מטען מטען חשמלי שלילי של שליש .
- ראשון אנטי חומר חסר מטען חשמלי.
עד היום אין אימות ניסויי לקיום הפְּרֵאוֹנִים.
מודל ראשון: סיפורי מדע בדיוני הוא קובץ של תשעה סיפורי מדע בדיוני מאת סופרים שונים, שאסף ותרגם עודד פלד בשנת 1981.
אני רובוט (I, Robot) – מאת איאנדו בידנר
זירה (Arena) – מאת פרדריק בראון
טיסתו המוזרה של ריצ'רד קלייטון (The Strange Flight of Richard Clayton) – מאת רוברט בלוך
שיעור בהיסטוריה (History Lesson) – מאת ארתור סי.
הולך רגל (The Pedestrian) – מאת ריי ברדבורי
ארוחת בוקר עם דמדומים (Breakfast at Twilight) – מאת פיליפ ק.
מודל ראשון (Early Model) – מאת רוברט שקלי
שחקן ראשי (Leading Man) – מאת לויד ביגל
ידיד - מאת ג'ון ברונר
מודל מרקוב חבוי (Hidden Markov model; ובקיצור HMM) הוא מודל סטוכסטי המאפשר למדל מערכת כתהליך מרקובי עם מצבים חבויים (כאלו שאינם ידועים לצופה).
הבסיס המתמטי והאלגוריתמים הבסיסיים המשמשים לניתוח מודל זה פותחו על ידי לאונרד באום, לויד וולש ואנדרו ויטרבי, כשפיתוחים דומים נעשו עוד קודם לכן על ידי המדען הרוסי רוסלן סטרטונוביץ'.
במודל מרקובי פשוט (כמו שרשרת מרקוב) המצב ידוע לצופה ולפיכך הפרמטרים היחידים הם הסתברויות המעבר בין מצבים.
במודל מרקוב חבוי לעומת זאת המצב אינו גלוי לצופה בצורה ישירה, אך הפלט, אשר תלוי במצב, ידוע לצופה.
לכל מצב יש התפלגות של הסתברויות המגדירה את האותיות שאותן הוא יכול לפלוט.
רצף אותיות הפלט שאותו מייצר המודל המרקובי החבוי מספק מידע מסוים על רצף המצבים הנסתר.
למודל מרקוב חבוי שימושים בתחומים רבים, בהם למשל זיהוי תבניות בדיבור, כתב יד, חלקי דיבר וביואינפורמטיקה.
ניתן להגדיר מודל מרקוב חבוי באופן הבא:
- קבוצה של N המצבים במודל.
נסמן המצב המתאים לתצפית בזמן t
- קבוצה של M אותיות אלפבית (אותיות הפלט של המצבים)
- מטריצת הסתברויות מעבר בין מצבים, כאשר , כלומר הסתברות מעבר ממצב i למצב j.
המטריצה מגדירה הסתברויות ובהתאם צריך להתקיים ולכל i מתקיים:
- כאשר היא ההסתברות לפלט k כאשר נמצאים במצב , כלומר
- כאשר היא ההסתברות למצב ההתחלתי
בהינתן מודל עם כל הפרמטרים לעיל, ניתן להשתמש בו כדי ליצור רצף תצפיות:
באמצעות מודל מרקוב חבוי ניתן לענות על מספר שאלות בנוגע לרצף תצפיות, וכאשר נעשה שימוש בתכנון דינמי ניתן לחשב להן ביעילות פתרון.
בהינתן רצף תצפיות ובהינתן מודל עם כל הפרמטרים לעיל ניתן לחשב את ההסתברות לרצף התצפיות:
כאשר הסכימה נעשית על כל המצבים החבויים האפשריים:
אלגוריתם Forward הוא אלגוריתם מבוסס תכנון דינמי הפותר בעיה זו.
בהינתן רצף תצפיות ובהינתן מודל עם כל הפרמטרים לעיל אז ניתן לחשב את ההסתברויות למצבים החבויים ולענות על מספר שאלות.
סינון - המטרה בבעיה זו היא לשערך את ההסתברות של המצב החבוי האחרון, .
ניתן למצוא פתרון לבעיה באמצעות אלגוריתם Forward.
החלקה - המטרה בבעיה זו היא לשערך את ההסתברות למצב חבוי באמצע הרצף, כלומר , כאשר .
אלגוריתם המבוסס גם כן על תכנון דינמי הפותר בעיה זו הוא אלגוריתם Forward-backward.
פענוח רצף המצבים הסביר ביותר - בבעיה זו מנסים למצוא מהו רצף המצבים החבויים המסביר בצורה הטובה ביותר את רצף התצפיות לאורך כל הרצף.
בעיה זו נפתרת באמצעות אלגוריתם ויטרבי.
המטרה בבעיה זו היא לבחור פרמטרים למודל שיתאימו בצורה מיטבית לתיאור התצפיות הקיימות, כאשר לרוב מחפשים נראות מקסימלית.
באופן כללי לא קיים פתרון מדויק לבעיה זו, אך קיים פתרון המאפשר מציאת מקסימום לוקלי של נראות, הידוע כאלגוריתם באום-וולש (Baum–Welch), שהוא מקרה פרטי של אלגוריתם מיקסום התוחלת (Expectation–maximization).
נתאר שני חברים, אליס ובוב, החיים רחוק זה מזה ומדברים בטלפון מדי יום על מה עשו באותו היום.
תחומי העניין של בוב הם הליכה בפארק, קניות וניקיון הדירה.
בוב בוחר את תעסוקתו היומית אך ורק על פי מזג האוויר באותו היום.
לאליס אין מידע על מזג האוויר במקום מגוריו של בוב, אך יש לה מושג כללי, ובהסתמך על המידע שבוב משתף אותה בטלפון היא מנסה לנחש מה מזג האוויר.
אליס מאמינה שמזג האוויר פועל כשרשרת מרקוב, שבה יש שני מצבים "גשום" ו"בהיר".
היא לא יודעת במדויק את המצב מדי יום ולכן מידע זה הוא "חבוי", אך היא יודעת איזו משלוש הפעילויות עשה בוב ("התצפיות").
לאליס יש מושג כללי על מזג האוויר והיא יודעת פחות או יותר מה בוב נוהג לעשות, ועל פי המידע הנ"ל ניתן להגדיר את הפרמטרים של מודל מרקוב חבוי כדלקמן (מתואר בתחביר Python):
בדוגמה לעיל הסתברויות התחלה (או ) מייצגים את אמונה של אליס באשר למצב מזג האוויר ביום הראשון שבוב מתקשר אליה (מזג האוויר נוטה יותר לגשום).
הסתברויות מעבר מגדירות את הסתברויות לשינוי מזג האוויר בשרשרת מרקוב.
בדוגמה זו, יש סיכוי של 30% בלבד שיום למחרת יום גשום יהיה בהיר.
הסתברויות פלט מגדירות את נטייתו של בוב להעדיף פעילות מסוימת בהתאם למצב מזג האוויר.
כאשר גשום יש סיכוי של 50% שיעסוק בניקיון; כאשר בהיר, יש סיכוי של 60% שיעשה הליכה בפארק.
מודל ראש עירייה–מועצה הוא אחד מחמשת מודלי הרשות המקומית בארצות הברית, המאופיין בראש עירייה הנבחר בבחירות דמוקרטיות מלאות, בין אם על ידי הציבור או על ידי מועצת העיר מקרב חבריה, וממלא את תפקיד הרשות המבצעת בעירייה.
מועצת העיר מחזיקה בסמכויות החקיקה ומורכבת, לעיתים קרובות, מנציגים הנבחרים ברובעי הבחירה השונים בעיר (Wards).
מודל ראש עירייה–מועצה הוא מודל הרשות המקומית השני הנפוץ ביותר בארצות הברית, אחרי מודל מנהל עירייה–מועצה.
מודל זה משמש בכל הרשויות המקומיות בישראל.
מודל זה נוהג לרוב בערים הגדולות והראשיות וכן בעיירות שאוכלוסייתן קטנה מ-5,000 נפש בארצות הברית, ואילו מודל מנהל עירייה–מועצה נפוץ יותר בערים הקטנות והבינוניות.
מודל ראש עירייה–מועצה נפוץ בעיקר במערב התיכון ובמדינות המרכז האטלנטי בארצות הברית, ו-34% מהערים בארצות הברית משתמשות בו, בהן ניו יורק, שיקגו, יוסטון ופילדלפיה.
הסמכות הביצועית של ראש העירייה במודל ראש עירייה–מועצה יכולה להיות מסווגת כ"חזקה" או "חלשה".
סיווגים אלו מייצגים את מידת הכוח הפוליטי והסמכות האדמיניסטרטיבית הניתנת לראש העירייה על פי החוקים הקובעים את מודל השלטון המקומי בערים השונות.
במודל ראש עירייה חזק-מועצה (Strong-mayor form), לראש העירייה הנבחר ניתנת סמכות אדמיניסטרטיבית כמעט מוחלטת ועצמאות פוליטית רחבה, וכן ניתנת לו זכות הווטו בהצבעות המועצה בחלק מהערים והסמכות למנות או להדיח ראשי אגפים וועדות.
ראש העירייה מכין ומנהל את תקציב העיר, אם כי על התקציב להיות מאושר בידי מועצת העיר.
בחלק מהערים ממנה ראש העירייה מנהל אדמיניסטרטיבי ראשי שתפקידו לפקח על ראשי האגפים השונים בעירייה, להכין את התקציב ולתאם בין האגפים השונים.
ישנם מספר יתרונות במודל ראש עירייה חזק-מועצה; ראשית, מבנה זה של אחריות מרוכזת מאפשר את קיומם של מנהיגים חזקים ומעניק לראש העירייה את מלוא הסמכויות איתן יוכל לנהל את העיר באופן שוטף.
שנית, מבנהו של המודל קובע נטילת אחריות מרוכזת על ידי ראש העירייה (שלא כמו במודל ראש עירייה חלש-מועצה).
בנוסף, מבנהו של המודל מאפשר הזדמנות לראשי ערים איכותיים להגיע לידי הישגים מקצועיים רבים.
אך החסרונות שבמודל ראש עירייה חזק-מועצה הם: סמכויות רבות מדי המרוכזות בידי אדם בודד; אין ודאות שראש העירייה הנבחר יהיה בעל כישורי ניהול, דבר שעלול לפגוע בניהול השוטף של העיר; החלטות שייעשו כתוצאה ממניעים פוליטיים, וכן עידוד ליצירת פטרונים פוליטיים ומינויים/הדחות פוליטיות.
המצדדים במודל מנהל עירייה–מועצה טוענים שתחת המודל של ראש עירייה חזק-מועצה, יכולות קבוצות אינטרסים שונות להשיג את מטרותיהן דרך ראש העירייה בקלות יחסית, ולעומת זאת במודל מנהל עירייה–מועצה עליהן לשכנע לשם כך את רוב חברי המועצה.
תפקיד ראש העירייה במודל ראש עירייה חזק-מועצה הפך לתפקיד נחשק מאוד עבור פוליטיקאים רבים; לדוגמה, רם עמנואל, שכיהן כראש סגל הבית הלבן תחת הנשיא ברק אובמה, עזב את תפקידו ורץ בבחירות לראשות העיר שיקגו, אותן הוא ניצח במאי 2011.
במודל ראש עירייה חלש-מועצה (Weak-mayor form) מתפקד ראש העירייה כיושב ראש מועצת העיר בלבד; אין לו סמכות רשמית מחוץ למועצת העיר, הוא אינו יכול למנות או להדיח פקידים ואין לו זכות וטו בהצבעות המועצה.
לפיכך, מידת השפעתו של ראש העירייה ויכולתו להביא לביצוע המטרות בהן הוא חפץ, תלויה אך ורק באישיותו וביכולת השכנוע שלו את המועצה.
היתרון העיקרי של מודל זה הוא מניעה של שימוש לרעה פוטנציאלי של ראש העירייה בסמכויותיו, וכן מניעת פטרונות פוליטית.
משום כך, מודל זה נפוץ בעיקר בעיירות קטנות בארצות הברית, בהן הניהול השוטף איננו מורכב מדי אך הסיכון בשימוש לרעה בסמכויות הוא רב.
החסרונות במודל זה רבים הם: לראש העירייה אין סמכות ממשית איתה יוכל לנהל את העיר; ישנם ראשי אגפים וועדות רבים לתחומי אחריות שונים, ונוצרות בעיות בתיאום ביניהם; פקידים וחברי ועדות, שרבים מהם מתנדבים, חסרים לעיתים קרובות את הכישורים המתאימים לניהול רשות מקומית.
ולבסוף, אמנם ראש העירייה חסר סמכות ממשית, אך המצביעים עדיין מאשימים אותו בבעיות ובמחדלים שלמעשה אינם תחת שליטתו.
מודל שני הקטבים של סידני בלאט (Two-polarities model) הוא מודל פסיכולוגי לתיאור התפתחות האישיות הבריאה והפרעות פסיכופתולוגיות, בהתאם ליחסי הגומלין בין שני ממדים המרכיבים את העצמי: קִרבה בין-אישית והגדרה עצמית, המובילים לבשלות פסיכולוגית.
על פי המודל, התפתחות האישיות היא תוצר של אינטראקציה דיאלקטית בין שני ממדים פסיכולוגיים:
קרבה בין אישית (התקשרות) – מימד המבוסס על טיב מערכות היחסים עם אחרים, אשר בהדרגה עם ההתפתחות, נהיות בוגרות, אינטימיות, מספקות והדדיות יותר.
הגדרה עצמית (ספרציה – נפרדות) – התפתחות של מושג העצמי, או "זהות" שהופכת בהדרגה ליותר מובחנת מההורים, אינטגרטיבית, מציאותית וחיובית ברובה.
התפתחות האישיות נעשית לאור שתי משימות התפתחותיות נפרדות: הראשונה היא חתירה לקרבה בין-אישית, המתבטאת במערכות יחסים מיטיבות.
המשימה השנייה היא חתירה להגדרה עצמית נפרדת מן האחר, שהיא ברובה חיובית.
על פי המודל, בכל תקופה בחייו של הפרט ובהתאם לאתגרים ההתפתחותיים העומדים בפניו, הפרט עסוק באחת מהמשימות באופן יותר אינטנסיבי.
עם זאת, המשימות מצויות בקשר הדדי ומשפיעות זו על זו בכל שלב.
כך, תחושה חיובית של עצמי נפרד מובילה ליחסים בין-אישיים בריאים ומיטיבים, ומכך לקרבה רבה יותר, בעוד שמערכות יחסים מיטיבות מסייעות להתגבשות של הגדרה עצמית חיובית.
פסיכופתולוגיה, אם כן, היא תוצר של דגש מופרז על אחד הממדים על חשבון השני.
בלאט (Blatt ; 1928–2014) היה פרופסור לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, פסיכואנליטיקאי ופסיכולוג קליני, חוקר אמפירי ותאורטיקן של האישיות.
לאחר השלמת פוסט דוקטורט בשיקגו, עבר בלאט לחוף המזרחי, לניו-הייבן, והצטרף לסגל המחלקה לפסיכולוגיה בייל, שבאותו הזמן קיימה קשרים קרובים עם המכון הפסיכואנליטי בעיר.
ב-1974, בעקבות טיפול בשני מטופלי דיכאון קליני אשר היו שונים מאוד זה מזו, הציע בלאט שדיכאון כמצב רגשי, וכסינדרום קליני, הוא לא תופעה אחת, וישנם שני סוגים שונים של דיכאון.
המטופלים נבדלו זה מזו באופן בו הדיכאון בא לידי ביטוי בהתנהגותם החיצונית ובמניעים בבסיס התנהגויות אלה.
המטופלת הראשונה הייתה עסוקה בנושאים הקשורים לקרבה בין אישית: היא הרגישה לא אהובה, חששה מאוד מנטישה, והייתה בעלת נטייה ניכרת להתנהגות תלותית; המטופל השני לעומת זאת, חש תחושות עמוקות של אשמה וחוסר ערך, אף על פי שהיה בעל הישגים מרשימים בחייו, ונטה לביקורת עצמית.
שני טיפוסי דיכאון אלו הגדירו את החלוקה הבסיסית של בלאט לסוגי הפסיכופתולוגיה.
בהתבסס על עבודתו זו, החל לפתח את מודל שני הקטבים, אשר מאוחר יותר הורחב לתפקוד אישיותי ופסיכופתולוגיה בכלל.
סוגי פסיכופתולוגיה על פי המודל
לפי המודל, פסיכופתולוגיה נגרמת בעקבות דגש התפתחותי מופרז על אחד הממדים, אשר בא על חשבון הממד השני.
סוגי תצורות של פסיכופתולוגיה על פי המודל:
פתולוגיה אנקליטית (Anaclitic) – מבוססת על דגש התפתחותי חד-צדדי ומופרז על קרבה בין אישית.
אנשים הסובלים מפתולוגיה זו מאופיינים ברגשות של בדידות, חוסר אונים וחולשה.
יש להם פחדים עמוקים מפני נטישה, ומפני היותם בלתי-מוגנים.
לאנשים אלו יש צורך נואש להישאר בקרבה פיזית לאחרים המספקים את צורכיהם, משום שהם לא הצליחו להפנים כהלכה את חוויות הסיפוק הינקותיות שלהם.
הם רוצים בכל מאודם להיות נאהבים, שידאגו להם, שיזינו אותם ושיגנו עליהם.
אחרים חשובים להם במיוחד משום שהם דואגים להם ומספקים את צורכיהם, והם קריטיים עבור חוויית החיות שלהם.
על כן, אנשים עם פתולוגיה אנקליטית מתקשים לכעוס על קרוביהם, שמא הם יאבדו להם.
דוגמאות נוספות להפרעות בעלות תצורה זו: סכיזופרניה לא מובחנת, דיכאון בעקבות נטישה, הפרעת אישיות גבולית והפרעת אישיות תלותית.
פתולוגיה אינטרוייקטיבית (Introjective) – מבוססת על דגש התפתחותי חד צדדי ומופרז על הגדרה עצמית.
פתולוגיה זו מאופיינת בביקורת עצמית ובחוויה של חוסר ערך, נחיתות, כישלון ואשמה.
הסופר-אגו של אנשים אלו נוטה להיות ביקורתי ומעניש, והתוצאה היא אישיות שנוטה לבחון את עצמה בצורה נוקשה מאוד.
אנשים אלו סובלים מפחד כרוני מפני ביקורת וחוסר אישור או קבלה.
הם כל הזמן זקוקים לתחושת ערך, נוטים לפרפקציוניזם, ופעמים רבות מגיעים להישגים ניכרים, אך אלה מותירים אותם לא-מסופקים לאורך זמן.
הם עלולים להיות ביקורתיים ותוקפניים כלפי אחרים, בשל נטייתם לתחרותיות.
דוגמאות נוספות להפרעות בעלות תצורה זו: סכיזופרניה פרנואידית, הפרעת אישיות פרנואידית, הפרעת אישיות אובססיבית קומפולסיבית, דיכאון המובנה על ביקורת עצמית, הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
על פי המודל, גיל ההתבגרות הוא זמן קריטי לסינתזה של תהליכים התפתחותיים, שיכולים ליצור אישיות מלוכדת או היווצרות של פסיכופתולוגיה על ידי עיסוק אובססיבי בקוטב אחד בלבד.
מודל שני הקטבים והשפעתו על מבנה האישיות
הקשר בין המודל לבין דיכאון
המודל התפתח על בסיס התבוננות בתצורות השונות של דיכאון.
דיכאון המבוסס על המימד האנקליטי מתמקד בתחושות של בדידות, נטישה והזנחה, ויוצר תלותיות בהתאם; האדם חש חוסר ביטחון בקשריו הבין אישיים והתנהגותו אינה יציבה ומווסתת.
דיכאון המבוסס על המימד האינטרוייקטיבי מתמקד בנושאים של ערך עצמי ותחושות כישלון ואשמה; האדם חש חסר מסוגלות וערך.
הקשר בין המודל לבין מנגנוני הגנה
ישנם סוגים רבים של מנגנוני הגנה, הנבדלים זה מזה ברמת הבשלות הנפשית שהם מייצגים.
סוג מנגנון ההגנה אשר בא לידי ביטוי בהתמודדותו של האדם ישפיע על סוג הפסיכופתולוגיה ממנה הוא עלול לסבול.
תצורות האישיות האנקליטית והאינטרוייקטיבית, נבדלות זו מזו גם במנגנוני ההגנה המאפיינות כל אחת מהן.
הגנות בפתולוגיה האנקליטית קשורות בעיקר להימנעות: הכחשה, הדחקה והתקה; מטרתם של מנגנוני ההגנה הללו היא לשמר מערכות יחסים בין אישיות תוך הזנחה של ההתפתחות של העצמי.
לעומת זאת, הגנות בפתולוגיה האינטרוייקטיבית קשורות בתגובת נגד: השלכה, החצנה, אינטלקטואליזציה והזדהות עם התוקפן; המטרה היא להגן ולשמר על העצמי תוך הזנחה של פיתוח מערכות יחסים בין אישיות מספקות.
הקשר בין המודל לבין התקשרות
תאוריית ההתקשרות עומדת בבסיס השיח הפסיכולוגי העכשווי על התפתחות האישיות הנורמלית והפסיכופתולוגית.
לפי תיאורית ההתקשרות, בשלבים הראשונים של ההתפתחות, התינוק (או הילד הקטן) מפנים את דפוסי ההתקשרות עם הדמויות המשמעותיות בחייו, ואלו הופכים למודלי עבודה פנימיים המלווים אותו לאורך כל חייו, העומדים בבסיס תפיסתו את עצמו ואת האחרים.
לכן ההתקשרות מהווה גם הסבר בסיסי להפרעות נפשיות שונות.
זאת ועוד, תיאורית ההתקשרות גורסת כי דפוסים ינקותיים מופנמים של התקשרות ניתנים לזיהוי בבגרות והם באים לידי ביטוי בקיטוב שבין הנטייה להתקרבות ולהימנעות מקשרים בין-אישיים (קרבה בינאישית וספרציה, לפי מודל שני הקטבים).
מחקרים עדכניים הצליחו לקשר בין שני הקטבים (הנטייה להתקרב ולהתרחק) בבגרות לסגנונות התקשרות שונים של תינוקות, ואף לסגנונות שונים של דפוסי אימהות.
התאוריה של בלאט נוצרה כדי לענות על הצורך בפרספקטיבה התפתחותית על היווצרות האישיות הנורמטיבית והתפתחותן של הפרעות פסיכופתולוגיות.
המטרה הייתה לזהות את המאפיינים הדומיננטיים בהתפתחות הפסיכולוגית הנורמטיבית והאבנורמלית.
מודל שני הקטבים, השם דגש על הדיאלקטיקה בין מימד הקרבה הבין אישית לבין ומימד ההגדרה העצמית, מאפשר להבין את התפתחות האישיות הבריאה, את ההבדלים בין אנשים שונים, וכן את היווצרותן של צורות שונות של פסיכופתולוגיה.
ארגון האישיות המתפקדת מבוסס על אינטגרציה או איזון בהתפתחות של קרבה בין אישית והגדרה עצמית.
כל אדם, גם בטווח הנורמה, שם דגש גדול יותר במידת מה על אחד משני הממדים הללו.
על פי בלאט, אנשים מסוימים, לרוב נשים, נוטים לשים דגש על מימד הקרבה הבין-אישית (ארגון אישיות אנקליטי), בעוד אחרים, לרוב גברים, נוטים לשים את מימד ההגדרה עצמית (ארגון אישיות אינטרוייקטיבי).
בהתאם להבדלים בין סוגי מבני האישיות, מטרות הפסיכותרפיה משתנות בין מטופלים הסובלים מפתולוגיות אנקליטיות ואינטרוייקטיביות, וההפרעות שהן פועל יוצא שלהן.
מטופלים אנקליטיים זקוקים לעזרה בפיתוח של חוויית שליטה על רגשותיהם, במיוחד ביכולת להביע כעס וביכולת להיות מחוברים לעצמם.
כמו כן, הם זקוקים לשיפור בחוויית תפיסת המציאות החיצונית, ביכולת להגיב כאשר הם נפגעים וגיבוש תחושת זהות מובחנת ומופרדת.
לעומתם, מטופלים אינטרוייקטיביים זקוקים לעזרה בפיתוח היכולת לוותר על שליטה, בהפחתה של חרדה וויסות רגשי, ובגיבוש עצמי אותנטי.
כמו כן, הם זקוקים לעזרה בוויתור על מטרות לא-ריאליות, בהגמשה של הביקורת העצמית וביכולת "להיות" עם רגשותיהם ועם האחרים.
מודל שני הקטבים של בלאט נחשב לתקף במידה רבה, ונכתבה עליו ביקורת מועטה בלבד במהלך השנים.
עם זאת, אחד המבקרים של המודל, דייוויד שפירו (Shapiro), מציין מספר בעיות העולות מהמודל.
ראשית, "קרבה בין אישית" ו"הגדרה עצמית" הם מושגים רחבים מאוד ומעורפלים למדי.
מצד אחד, הם מאוד כוללניים, אולם מנגד, קשה להשתמש בהם כדי לאפיין סוגי אישיות שונים.
לדוגמה, אפשר לזהות מרכיב של "הגדרה עצמית" באישיות פרנואידית, אולם קשה לומר שזה הדבר המרכזי המאפיין אותה.
כמו כן, קיימת עדיין שאלה פתוחה למדי של סיבה ותוצאה – האם הקרבה הבינאישית וההגדרה העצמית מייצרים סוגים שונים של אישיויות, או שמא הם בעצמם תוצרים של תהליכי אישיות שונים?
לבסוף, לפי שפירו, המודל של בלאט הוא מבני אך לא דינמי; הוא מתאר מנגנוני פעולה שונים, אך מתעלם מהמורכבות האישית העצומה והדינמיקה הפנימית של הפסיכולוגיה של האדם.
לדוגמה, ניתן לתהות האם מאפיינים שונים של המודל קיימים באדם בפני עצמם, או שמא הם בעצם הגנות מפני תכנים ותכונות אחרות בתכלית.
מודל קורי העכביש או תאוריית קורי העכביש הוא מודל כלכלי המסביר מדוע המחירים עשויים להיות נתונים לתנודות תקופתיות בסוגים מסוימים של שווקים.
הוא מתאר היצע וביקוש מחזוריים בשוק שבו יש לבחור את הכמות המיוצרת לפני שמציינים מחירים.
ההנחה היא שציפיות היצרנים לגבי המחירים מבוססות על תצפיות של מחירים קודמים.
מיקלוש (ניקולס) קלדור ניתח את המודל ב-1934 וטבע את המונח "משפט קורי העכביש" (ראה Kaldor, 1938 ו-Pashigian, 2008), תוך ציטוט של ניתוחים קודמים בגרמנית של הנרי שולץ ממייסדי האקונומטריקה ואומברטו ריצ'י האיטלקי .
מודל קורי העכביש מבוסס בדרך כלל על פער זמן בין החלטות היצע וביקוש.
שווקים חקלאיים הם הקשר שבו מודל קורי העכביש עשוי לחול, מכיוון שיש פיגור בין שתילה לבין האסיף או הקציר (קלדור, 1934. בעמודים 134-133 מביא שתי דוגמאות חקלאיות: גומי ותירס).
נניח למשל שכתוצאה ממזג אוויר גרוע באופן בלתי צפוי, חקלאים יוצאים לשוק עם יבול קטן במיוחד של תותים.
המחסור הזה, שווה ערך לשינוי שמאלה בעקומת ההיצע של השוק, מביא למחירים גבוהים.
אם החקלאים מצפים שתנאי המחיר הגבוהים הללו יימשכו, אז בשנה שלאחר מכן, הם יעלו את ייצור התותים שלהם ביחס לגידולים אחרים.
לכן, כשהם יצאו לשוק ההיצע יהיה גבוה וכתוצאה מכך המחירים ירדו.
אם אז הם מצפים שהמחירים הנמוכים יימשכו, הם יפחיתו את ייצור התותים שלהם לשנה הבאה, מה שיביא שוב למחירים גבוהים.
תהליך זה מומחש על ידי התרשימים הסמוכים.
מחיר שיווי המשקל נמצא בצומת של עקומות ההיצע והביקוש.
יבול גרוע בתקופה 1 אומר שההיצע יורד ל-Q1, כך שהמחירים עולים ל-P1 .
אם המגדלים מתכננים את התקופה 2 שלהם ייצור תחת הציפייה שהמחיר הגבוה הזה יימשך, אז היצע תקופה 2 יהיה גבוה יותר ב-Q2, לכן המחירים ירדו ל-P2 כאשר הם ינסו למכור את כל התפוקה שלהם.
כאשר תהליך זה חוזר על עצמו, נע בין תקופות של היצע נמוך עם מחירים גבוהים ולאחר מכן היצע גבוה עם מחירים נמוכים, המחיר והכמות מתחקים אחר ספירלה.
הם עשויים להסתחרר פנימה, כמו באיור העליון, ובמקרה זה הכלכלה מתכנסת לשיווי המשקל שבו היצע וביקוש מצטלבים; או שהם עשויים להתבדר, כשהתנודות גדלות בגודלן.
למודל קורי העכביש יכולים להיות שני סוגי תוצאות:
אם עקומת ההיצע תלולה יותר מעקומת הביקוש, אזי התנודות יורדות בגודלן עם כל מחזור, כך שחלקה של המחירים והכמויות לאורך זמן תיראה כמו ספירלה פנימה, כפי שמוצג בתרשים הראשון.
זה נקרא המקרה היציב או המתכנס.
אם עקומת הביקוש תלולה יותר מעקומת ההיצע, אז התנודות גדלות בגודלן עם כל מחזור, כך שהמחירים והכמויות מסתחררים החוצה.
זה נקרא המקרה הלא יציב או המתבדר.
תנודות עשויות גם לשמור על סדר גודל קבוע, ולכן התוצאות תיצור מלבן פשוט.
זה קורה במקרה הליניארי אם לעקומות ההיצע והביקוש יש בדיוק אותו שיפוע (בערך מוחלט).
אם עקומת ההיצע פחות תלולה מעקומת הביקוש בסמוך לנקודה שבה שתי העקומות חוצות, אך תלולה יותר כשנתרחק מספיק, אז המחירים והכמויות יתרחקו ממחיר שיווי המשקל אך לא יתפצלו ללא הגבלת זמן; במקום זאת, הם עשויים להתכנס למחזור מוגבל .
בכל אחד משני התרחישים הראשונים, השילוב של הספירלה ועקומי ההיצע והביקוש נראים לעיתים קרובות כמו קורי עכביש, ומכאן שמה של התיאוריה.
כאשר היצע וביקוש הם פונקציות ליניאריות, התוצאות של מודל קורי העכביש מצוינות לעיל במונחים של שיפועים, אך הן מתוארות יותר במונחים של גמישות.
המקרה המתכנס דורש שהשיפוע של עקומת ההיצע (הופכי) יהיה גדול מהערך המוחלט של השיפוע של עקומת הביקוש (הופכי):
בטרמינולוגיה סטנדרטית של מיקרו-כלכלה, הגדירו את גמישות ההיצע כ , וגמישות הביקוש כ .
אם אנו מעריכים את שתי הגמישויות הללו בנקודת שיווי המשקל, כלומר ו , אז אנו רואים שהמקרה המתכנס דורש
במילים, המקרה המתכנס מתרחש כאשר עקומת הביקוש גמישה יותר מעקומת ההיצע, בנקודת שיווי המשקל.
המקרה המתבדר מתרחש כאשר עקומת ההיצע גמישה יותר מעקומת הביקוש, בנקודת שיווי המשקל (ראה קלדור, 1934, עמוד 135, טענות (i) ו-(ii)).
סיבה אחת להיות ספקן לגבי תחזיות המודל הזה היא שהוא מניח שהיצרנים הם קצרי רואי בצורה קיצונית.
ההנחה שחקלאים מסתכלים אחורה על המחירים העדכניים ביותר על מנת לחזות מחירים עתידיים עשויה להיראות סבירה מאוד, אך תחזית זו המביטה לאחור (שנקראת ציפיות מסתגלות ) מתבררת כמכרעת לתנודות המודל.
כשהחקלאים מצפים שהמחירים הגבוהים יימשכו, הם מייצרים יותר מדי ולכן מגיעים למחירים נמוכים, ולהפך.
המושגים הגרמניים שמתורגמים מילולית ובהתאמה "התאמה לנמוך" ו"בורג להנמכה" ידועים מעבודותיהם של הנס-פטר מרטין והארלד שומאן, מחברי "המלכודת העולמית" (1997) (The Global Trap).
מרטין ושומאן רואים בתהליך של הרעה ברמת החיים כצורת בורג.
"משפט קורי העכביש" של מרדכי יחזקאל (1938) ממחיש תהליך מונע ציפיות בצורת בורג.
איינו הייקלה ניתח בין היתר את עבודתו של יחזקאל, והבהיר כי הזמן מהווה את הציר של צורת הבורג.