tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הממצאים המאובנים של סוג דינוזאור זה ידועים מתצורות קנדלרוס שבארגנטינה והוא ידוע משרידים של פרט בודד של הולוטיפ המכונה "MPCA-PV-630", וכולל שלד חלקי של שרידי אוסטאודרם ושל לסת תחתונה שלמה, אשר התגלו בקרקע בבעלות פרטית של משפחת מרילואן.
משמעות השם היא: "נושא מגן" בשפת בני שבט הפולצ'ה הארגנטינאים שוכני הפמפס, בו הממצאים התגלו.
משמעות שם המין היא: "אבן-ציצה" בשפת המפוצ'ה בהתייחס ללסת הייחודית שלו.
סוג דינוזאור זה היה ייחודי ודמה במראהו לסקוטלוזאורוס מהיורה.
מבנהו היה דומה לשל בעלי אגן דמוי עוף קדמים בהתייחס למבנה עצמותיו, היותו דו-גפי ובעל שכבת אוסטאודרם עליונה ותחתונה, מה שנדיר אצל התיראופורנים המאוחרים.
הוא הגיע לפי הערכות הירכיים לאורך של 1.5 מטר ולמשקל של 4.5 עד 7 ק"ג בקירוב, אם כי מרבית החוקרים סוברים שמדובר בפרט לא בוגר שיכל עוד לגדול.
במבנהו היה דומה יותר לאנקילוזאוריים יותר מאשר לסטגוזאוריים ולפי ההערכות מדובר בדינוזאור שנותר מ"שושלת רפאים", כלומר חסר שושלת מאובחנת ודומה מעט למאובן חי, היכול להיות קרובם של האמאוזאורוס, הסקלידוזאורוס והסקוטלוזאורוס.
ג'קאס 3 הוא סרט קומדיה ריאליטי משנת 2010, בבימויו של ג'ף טרמיין.
הסרט מהווה את החלק השלישי בסדרת סרטי "ג'קאס" ומציג את ג'וני נוקסוויל וחבורתו מבצעים פעלולים מסוכנים ומתיחות פרועות, הפעם בטכנולוגיית תלת-ממד.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית בפורמט תלת-ממד ב-15 באוקטובר 2010, על ידי סרטי פרמאונט.
הוא קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים.
הסרט הכניס 171.7 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 20 מיליון דולר.
הסרט אינו עוקב אחר עלילה מסורתית, אלא מציג רצף של פעלולים, מתיחות ואתגרים פיזיים המבוצעים על ידי צוות "ג'קאס".
בין הקטעים הבולטים ניתן למצוא את ג'וני נוקסוויל גולש על סקייטבורד מול עדר תאו, באם מרג'רה עובר במסדרון מלא במכשירי הלם חשמליים, וסטיב-או מתעופף באוויר בתוך תא שירותים נייד.
ג'וני נוקסוויל – המוביל והיוזם של הפעלולים.
באם מרג'רה – חבר צוות המבצע פעלולים ומתיחות.
ראיין דאן – חבר צוות המשתתף בפעלולים.
סטיב-או – מבצע פעלולים קיצוניים ומסוכנים.
כריס פונטיוס – חבר צוות הידוע בפעלולים הייחודיים שלו.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 67% על סמך 111 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 5.9/10. באתר Metacritic, הציון הממוצע הוא 56 מתוך 100, בהתבסס על 23 ביקורות.
מבקרים שיבחו את השימוש היצירתי בטכנולוגיית התלת-ממד ואת ההומור, אך ציינו כי התוכן אינו מתאים לכל הצופים בשל הפעלולים המסוכנים והגסים.
ג'קי מייסון היה שחקן וסטנדאפיסט יהודי-אמריקאי.
מייסון נולד בשיבויגן שבויסקונסין כיעקב משה הכהן מזא"ה.
למד בסיטי קולג' של ניו יורק ובמתיבתא תפארת ירושלים, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב משה פיינשטיין.
מייסון היה ידוע כאחד שנהנה מיצירת פרובוקציות באמצעות אי-תקינות פוליטית ועל תצפיותיו על החיים האמריקאים והיהודיים.
הוא היה מעורב בסערה תקשורתית לאחר שלכאורה הראה לאד סאליבן "אצבע משולשת".
מייסון הכחיש זאת, והתעקש שמספר אצבעות הופנו לעברו וסאליבן הניח שהוא הראה לו אצבע משולשת.
מייסון לבסוף הגיש תביעה על הוצאת דיבה נגד סאליבן, וזכה במשפט.
בשנת 1991 הותקף על ידי ארגוני אפרו-אמריקאים בארצות הברית לאחר שהתייחס לראש עיריית ניו יורק דייוויד דינקינס האפרו-אמריקאי כ"שוורצע עם שפם".
בסקר שנערך בשנת 2005 על ידי ערוץ 4 הבריטי לבחירת הקומיקאי של הקומיקאים, הוא נמנה בין 50 המקומות הראשונים.
מייסון מדורג במקום ה-63 ברשימת 100 הסטנדאפיסטים הגדולים בכל הזמנים של הקומדי סנטרל.
הוא דיבב בסדרה "משפחת סימפסון" את אביו הרבי של קראסטי הליצן.
נפטר ב-24 ביולי 2021 בבית החולים מאונט סיני שבמנהטן, ניו יורק, בגיל 93.
יעקב (ג'קי) לוי (נולד ב-15 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה, מורה לתיאטרון, אמן סיפור, איש תקשורת ופובליציסט ישראלי.
נולד בבת ים לשמואל (בנו של המקובל הרב יעקב לוי, שהיה דיין בבית דינו של הרב רפאל אנקווה) ואיילה (ג'קלין) לוי.
אביו הוא אחיהם של הרב ציון והרב משה לוי.
גדל בשכונת רמת יוסף בבת ים ולאחר מכן בקריית אונו.
למד בישיבה התיכונית בכפר הרא"ה, שירת בנח"ל ולתקופה מסוימת אף למד בישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים.
במשך שמונה שנים התנדב בקיבוץ בית רימון.
למד פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימד תיאטרון באוניברסיטה.
כיום מורה לתיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
לוי החל את כתיבתו העיתונאית בטור "סולם יעקב" במקומון הירושלמי "כל העיר", בו חיווה את דעתו כמבקר וכמתפלל על בתי הכנסת השונים בירושלים, תוך פירוט חוויית התפילה והיחס לו זכה בכל בית כנסת.
הוא כתב במשך תשע שנים ב"מוסף לשבת" של ידיעות אחרונות טור שבועי על פרשת השבוע, בו קישר בין פרשת השבוע לנושא אקטואלי עם פרשנויות אישיות.
במשך 16 שנה כתב טור שבועי במוסף השבת של ישראל היום בנושאי דיומא.
לוי הגיש בטלוויזיה החינוכית תוכניות נוער שעוסקות בקירוב ופיוס בין דתיים לחילונים, בהן: "צו פיוס", "פיוס בע"מ" ו"מישהו דיבר?".
בעבר הגיש בערוץ היהדות "התכלת" תוכנית טיולים בחו"ל בשם "היהודי הנודד".
כמו כן הוא נמנה עם יוצרי ותסריטאי סדרת הדרמה "מעורב ירושלמי".
ב-2002 החל לוי להגיש בגלי צה"ל את תוכנית הרדיו "המילה האחרונה" יחד עם אברי גלעד.
התוכנית כללה פינה בה המאזינים מחדשים מונחים עבריים למושגים נבחרים, וכן פינה שבה מחדשים המאזינים "הלכות" נבחרות בנושאים שונים.
לוי הגיש בגלי צה"ל גם את התוכנית "ציפורי לילה ירושלמיות".
בין 2015 ליוני 2019 הגיש לוי בגלי צה"ל את התוכנית "משפחה גרעינית "ביחד עם מגישים נוספים.
ב-2019 החל להגיש בגלי צה"ל תוכנית שבועית ביחד עם לוסי אהריש.
ב-2002 לוי הריץ את מופע הבידור "בן אדמה", המופע עלה בתיאטרון הבימה, בית לסין, תיאטרון ירושלים, פסטיבל מספרי סיפורים בחולון וביישובים שונים ברחבי הארץ.
ב-2006 העלה מופע משותף עם אריאל הורוביץ בשם "לכו אתם!", והקליט בדואט עם הורוביץ את השיר "מלאך", שנכלל באלבומו של הורוביץ "זמן אמת".
מאז, הוא מופיע עם הורוביץ בכל רחבי הארץ, בהופעות הכוללות בעיקר שירים משותפים.
החל משנת 2007 הוא הנחה את המופע "קלבת שבת" בימי שישי בבית אבי חי בירושלים, מופע אותו כתב יחד עם חברי תיאטרון האינקובטור.
ב-2008 העלה מופע משותף עם חנן יובל בשם "גשר ההלכה".
לוי הופיע יחד עם מרב סמן טוב במסגרת מופע העוסק בירושלים בשם "חוברה'לה".
ביום העצמאות 2024 הנחה את טקס כיבוי משואות והדלקת תקווה, טקס אלטרנטיבי לטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
משנת 2024 מופיע יחד עם עירן צנחני במופע בשם "בול בפוני" שעוסק בלהיטי שנות ה-70.
ב-2014 פורסם ספר ילדים שכתב בשם "אותיות מתוקות".
בפברואר 2020 יצא לאור ספרו "כאן לא בית קפה" בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר.
בשנת 2000 השיא משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
בשנת 2023 קיבל את פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך בתחום מפעל חיים.
מנישואיו הראשונים יש לו שלושה ילדים.
נשוי בשנית, לנעם דן, ולהם שני ילדים משותפים.
הוא מתגורר בשכונת קטמון בירושלים.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך הטבח בניר עוז, נרצחו קרובות משפחה של אשתו: כרמלה דן בת ה-80 ונויה דן בת ה-13, ונחטפו לרצועת עזה קרובי משפחתו - עופר קלדרון עם ילדיו סהר וארז.
סהר וארז שוחררו בעסקה לאחר 54 ימים, ועופר שוחרר בפברואר 2025 במסגרת עסקת החטופים השנייה.
ג'קי מיטו היה קלידן סקא ורגאיי ג'מייקני.
מיטו התחיל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל ארבע בהדרכת סבתו.
כמו כן, ניגן אצל לויד דאליי.
בסוף שנות השישים היגר מיטו לטורונטו, קנדה, שם הקליט שלושה אלבומים: Wishbone, Reggea Magic, Let's Put It All Together.
האלבום Wishbone הפך ללהיט ב-1971. הוא הופיע במקומות שונים בטורונטו במהלך שנות השבעים, באותן שנים הקליט בעיקר אצל המפיק הג'מייקני באני לי.
מיטו אושפז ב-12 בדצמבר 1990 ומת מסרטן ארבעה ימים לאחר מכן, בסיינט אן שבג'מייקה.
בהלוויה ובקונצרט הזיכרון לכבודו השתתפו גדולי המוזיקאים שעבדו אתו, בהם הורטנס אליס, דלרוי וילסון, קן בוט', וין גורדון, קלמנט "קוקסון" דוד, לירוי ואלאס ואחרים.
הוא נחשב "מלך מוזיקת החאפלה המזרחית הישנה".
זכריה מקייטן נולד כבן הזקונים לשלום ומזל מקייטן, שעלו מתימן.
בהיותו תינוק חלה במחלת הפוליו שגרמה תחילה לצליעה, וכעבור זמן, בעקבות שבירת רגלו, הוא נאלץ להתנייד באמצעות כיסא גלגלים, בו השתמש למשך שנות חייו, בנוסף בשנותיו האחרונות לקה בשיתוק חלקי של הזרועות.
הוא גדל בנתניה בשכונת בן ציון והחל להופיע עוד בהיותו נער.
הראשון שהעניק לו הזדמנות לעלות ולשיר היה גיטריסט להקת "צלילי העוד", יהודה קיסר, שעזב מאוחר יותר את הלהקה, יחד עם מקייטן, והקים את להקת "יוצאי העוד", שלא האריכה ימים.
ב-1979 נתן הזדמנות לזוהר ארגוב, ששימש כנהגו, והעלה אותו לבמה יחד עם יהודה קיסר באחד האירועים בהם הופיע.
באותה הופעה בבאר שבע שר ארגוב את השיר "ברצלונה".
מקייטן כתב גרסה עברית לשיר היווני "אִיפַּרְכוֹ" של סטליוס קזנג'ידיס; התוצאה, השיר "אלינור", הופיעה ב-1980 באלבום "אלינור", אלבומו הראשון של זוהר ארגוב, וזכתה להצלחה עצומה.
ב-1981 הוציא את אלבומו הראשון - "במיטב שירי החפלה עם הלהיט סיגלית", אשר כלל להיטים נוספים כמו "מוכר הגרעינים", שביצע במקור בעז שרעבי, ו"סיגלית", שמקייטן כתב על בסיס לחן יווני.
ב-1982 יצא אלבומו השני של מקייטן - "הקסם השחור", מתוכו בלטו שיר הנושא (שהיה ביצוע מחודש לשיר ספרדי במקור, שהוקלט לראשונה בעברית בשנות ה-50 על ידי ניסו דריה מתיתיה) "בואי נערה" (מילים: ג'קי מקייטן, לחן: הודי), וביצוע לשיר הילדים של מרים ילן שטקליס - "דני גיבור" (אמא אמרה לדני').
"הקסם השחור" ו"בואי נערה" זכו להצלחה ולאינספור גרסאות כיסוי של זמרי המוזיקה המזרחית.
בספטמבר 1984 הוציא מקייטן את אלבומו הרביעי "בלב שמח".
רובו כלל חידושים ללהיטים חדשים וישנים דוגמת: "כמו שיכור" של זוהר ארגוב, "פסוליה" של האסיר המזמר דוד שושי, "הלוואי הלוואי" ו"פרח הלימון" של ג'ו עמר, וביצוע ל"שחרחורת".
עוד באותה שנה הופיע מקייטן עם הלהיט "המענטזת" שחיבר שלמה כישור בסרט "כאסח" שביים חיים גיל.
ב-1985 מקייטן התיידד עם דוד קריבושי, שניהל מוזיקלית את תוכנית האירוח של מני פאר, "ממני", ששודרה בימי שישי בלילה.
מקייטן הוזמן לחבור לחנה לסלאו לביצוע הלהיט "מריומה" (מילים: אלון אבידר; לחן ועיבוד: קריבושי), וערך עמה מסע הופעות.
באותה שנה רשם מקייטן את השתתפותו היחידה בפסטיבל הזמר המזרחי האחרון, שבו ביצע את השיר "סלסולים" שלימים זכה לגרסה הומוריסטית שלו עם טוביה צפיר.
להיטים נוספים שלו היו "לא חשוב לאן אלך" ו"אני מראש העין".
ב-1986 הוציא בחברת התקליטים של "האחים בן-מוש" את האלבום "ג'קי מקייטן לילדים", שכשמו כלל ביצועים לשירי ילדים.
עוזי חיטמן עיבד את שירי האלבום ואף השתתף בו בדואט עם מקייטן.
האלבום נכשל מבחינה מסחרית, נמכר בפחות מ-1,000 עותקים, והפך לנדיר מבין אלבומיו של מקייטן.
ב-1988 הוציא את אלבומו השמיני "התגשמות", בו בלטו השירים: "החיים בזבל" (מילים: ארלט ספדיה), "עוד שנה" (מילים: חיה אבי) וחידוש לשירו של אבנר גדסי - "לוליטה".
ננסי ברנדס הפיק מוזיקלית ועיבד את שירי האלבום, איתו השתתפו בהקלטות גם שמוליק בודגוב, באלדי אולייר ודני רובס בגיטרות.
מנהלו האישי ויד ימינו באותם ימים היה אחיו הבכור, דוד מקייטן.
בסוף שנות ה-80 הקליט את אלבומו התשיעי הנושא את השם "שיר הפטוט" מתוכו בלטו במיוחד השירים: שיר הפטוט, תלתלי זהב ותימני קטן.
הרצועה האחרונה באלבום נקראת "שריתה", שיר שאותו כתב והקדיש מקייטן לביתו שרית.
את האלבום הפיקו יהודה קיסר ורפי טלבי והוא הוקלט באולפני קיסר.
בתחילת שנות ה־90 חזר מקייטן בתשובה ושב להיקרא בשמו המקורי, זכריה.
מאז, סירב להופיע בפני קהל המעורב בנשים וגברים ומיעט להופיע.
הוא הוציא מספר אלבומים עם שירים בעלי אופי דתי, כדוגמת "התעורר בן אדם" "אהבת השם" "עיניים זוהרות" בהפקתו של רפי טלבי, אך אלו לא זכו לאותה ההצלחה לה זכו שיריו המוכרים.
בתחילת שנות ה-2000 נקלע מקייטן לקשיים כלכליים, חווה מספר מערכות יחסים כושלות, מצבו הנפשי והגופני הידרדר והוא התמכר לאלכוהול ולטבק.
בשנת 2005 נפטרה בתו שרית כשהיא בת 15, כתוצאה ממום לב מולד.
בסביבות 2006 ניסה לשוב ולהופיע, ביצע עם סגיב כהן את הדואט "סופרים את הקופה", והפחית את כמות האלכוהול שצרך.
עם זאת, חילופי הדורות לא עשו עמו חסד, והקאמבק המיוחל לא צלח, כשהחובות הכלכליים הוסיפו להיערם.
באותן שנים מקייטן הופיע כזמר רחוב על מנת לצמצם את חובותיו.
בשנת 2008 מקייטן ביצע קליפ לתחרות "פרסומאי נולד" - "ג'קי מקייטן בשיר הדוריטוס" - וזכה בחצי הגמר.
בשנתו האחרונה הקליט ג'קי מקייטן מספר שירים חדשים, ביניהם "לא על הלחם" שכתב והלחין קובי אוז, והשיר "נשמה שלי" שכתב והלחין בעצמו.
מקייטן סבל בשנותיו האחרונות ממחלת כבד עקב אלכוהוליזם וכן מ-COPD כתוצאה מעישון מסיבי, והיא שגרמה למותו.
נטמן בבית העלמין בשכונת שיכון ותיקים בנתניה.
1976 - תקליטון עם השירים "עם חץ בלב" ו"אני זועק"
2000 - "במסורת מתימן ועד ספרד"
2011 - "יושב בבית המדרש", "עיניים זוהרות" "חזרתי בגדול".
אלבומים שיצאו לאור אחרי מותו:
סר ג'קי צ'אן MBE צ'נג לונג (בסינית: 成龍, בפין יין: Chéng Lóng) או בשמו המקורי צ'אן קונג-סאנג (בסינית: 陈港生; נולד ב-7 באפריל 1954) הוא שחקן קולנוע, אמן לחימה, תסריטאי, במאי, מפיק וזמר סיני-אמריקאי.
נחשב לאחד מגדולי שחקני הקונג פו והפעולה בכל הזמנים.
השתתף במהלך חייו במספר שיא של הפקות (קרוב ל-600) הכוללות בעיקר סרטי קולנוע.
זוכה פרס אוסקר לשם כבוד לשנת 2016.
צ'אן נולד בהונג קונג שהייתה אז תחת שלטון בריטי.
הוא החל בלימודי אופרה סינית בגיל 7 ובמקביל למד אמנויות לחימה שונות.
צ'אן החל את הקריירה הקולנועית שלו בתפקידים זוטרים עוד מגיל שמונה משנת 1962 בין היתר כפעלולן וכניצב בסרטיו של ברוס לי: "אגרוף הזעם" ו"הדרקון".
הוא הושפע מאוד מסרטיו של לי, וכן מסרטי באסטר קיטון.
במקביל לקריירה הקולנועית שלו פיתח צ'אן את הקריירה המוזיקלית שלו והוציא לראשונה שני אלבומים מוזיקליים בשנת 1984: "Love Me" ו-"Thank You".
עד שנת 1988 הוציא לפחות אלבום נוסף אחד בשנה.
הוא החל לכתוב תסריטים ולביים סרטים ב-1987 ומאז עסק פחות במוזיקה.
בתחילה התפרסם כשחקן רק באסיה (בעיקר בסין) ובאירופה.
הוא הגיע לתודעה האמריקאית לראשונה בסרטו "אגרופים מצחיקים" בשנת 1980 אך לא הצליח להישאר בתודעה (באוטוביוגרפיה שלו כתב שלא הוא יצר את הכוריאוגרפיה בסרט זה, כך שעדיין לא הביא את סגנונו האישי לקהל האמריקאי).
הצלחתו בשוק האמריקאי החלה בסרטו "רעמים ברובע ברונקס" בשנת 1995. בשנת 1998 ג'קי צ'אן שיחק בסרט המצליח "שעת שיא" שגרף הכנסה של כ-244 מיליון דולר ובעקבות ההצלחה יצאו סרטי ההמשך "שעת שיא 2" ו"שעת שיא 3".
בשנת 2007 שיתף פעולה לראשונה עם השחקן ואומן הלחימה ג'ט לי בסרט הממלכה האסורה, בשנת 2010 שיחק בסרט קארטה קיד בתור מורה לוו-שו.
בשנת 2017 גילם את דמותו של מר פאנג בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע".
ב-2008 עלתה בסין התוכנית "תלמיד הדרקון", תחרות כישרונות משחק ווו-שו.
הזוכה, ג'ק טו, הוכרז כ"יורש" של צ'אן והוא עתיד להשתתף, לצד מתמודדים אחרים בתוכנית, במספר סרטי פעולה סיניים שיפיק ויכתוב צ'אן.
ג'קי צ'אן דובר מספר שפות.
שפת האם שלו היא קנטונזית, אך הוא דובר גם מנדרינית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, קוריאנית ואת שפת הסימנים האמריקאית.
בריאיון לאלן דג'נרס סיפר שלמד אנגלית על ידי שמיעת תוכניות באנגלית בטלוויזיה.
נושא מכשול השפה שימש כבדיחה חוזרת בסרטי "שעת שיא" כאשר כריס טאקר העיר לו על כך שהאנגלית שלו לא מובנת ובסצנת הפספוסים צ'אן עונה לו שהוא מתקשה לומר רק שלוש מילים בסינית.
על סגנונו הייחודי של צ'אן יצאו שני סרטי תעודה: אחד על חייו האישיים והשני על הסגנון בסרטיו.
צ'אן משתמש בצוות אישי של פעלולנים שאיתם הוא עובד באופן קבוע.
השיטה של ג'קי צ'אן לפי הגדרתו היא "מסורתית", המצע עליו נוחתים הפעלולנים מבוסס על ארגזי תפוחים ולא על מזרנים, והפעלולנים מעדיפים להשתמש בציוד ייחודי על פני תיקונים והוספת אפקטים באמצעות מחשב בעבודת עריכה.
סרטים רבים בהם צ'אן הוא שחקן ראשי (וביניהם בין היתר טרילוגיית "שעת שיא") מסתיימים בסצנת פספוסים מהסרט.
אין לצ'אן כפילים - הוא עושה את כל הפעלולים של הדמויות שלו בעצמו.
כתוצאה מכך, לא אחת הוא נפצע במהלך הצילומים של סרטיו.
The Diary (TBA) – גם תסריטאי ומפיק
ג'ק לירוי "ג'קי" וילסון ג'וניור (אנגלי: Jack Leroy "Jackie" Wilson, Jr.; 9 ביוני 1934 - 21 בינואר 1984) היה זמר אפרו-אמריקאי.
היה אחד מחלוצי המעבר ממוזיקת הרית'ם אנד בלוז למוזיקת הנשמה בארצות הברית.
התפרסם בתחילת הקריירה שלו כחבר בלהקת הרית'ם אנד סול - הדומינוז וב-1957 החל בקריירה כסולן.
הקליט מעל ל-50 להיטים במגוון סגנונות שכללו: רית'ם אנד בלוז, פופ, מוזיקת נשמה, דו-וופ ומוזיקה קלה.
בעת קונצרט צדקה שנערך ב-1975, התמוטט והידרדר למצב תרדמת שנמשכה עד מותו ב-1984. בתקופה בה פעל היה אחד מאמני מוזיקת הנשמה המשפיעים ביותר.
וילסון, שטיפח בלורית גבוהה, נהג להתנועע כרקדן בעת הופעותיו.
תנועותיו הקלילות והמהוקצעות וההתרגשות הניכרת שהביע קולו, היקנו לו את הכינוי "Mr.
Excitement" ("מר התרגשות") שדבק בו במשך כל הקריירה שלו.
סגנון הופעתו השפיע על זמרים רבים, ביניהם גם מייקל ג'קסון.
וילסון, בן יחיד להוריו ג'ק ואליזה מיי, גדל בשכונת היילנד פארק שבדטרויט וכבר בנעוריו הסתבך עם החוק.
הוא הצטרף לכנופיית רחוב, ובעת שנשר מבית הספר, בגיל 15, כבר נשלח פעמיים למאסר כעבריין צעיר.
בתקופת מאסרו השנייה גילה את ספורט האגרוף והחל להתמודד בקרבות אגרוף באזור דטרויט וזכה בליגת כפפות הזהב של דטרויט בגיל 16. לאחר שנישא והפך בגיל 17 לאב, המיר את כפפות האגרוף בשירה והקים להקה שכללה את בן דודו, לוי סטאבס (שהפך מאוחר יותר לחבר בארבע הפסגות).
הוא נתגלה על ידי מגלה הכישרונות ג'וני אוטיס, שלקח אותו תחת חסותו, והחתים אותו כחלק מהרכב שנקרא ה-"Thrillers" (אותו הרכב הפך לאחר מכן ל-"Royals" ול-"Midnighters" אולם לווילסון לא היה חלק בהרכבים המצליחים הללו).
לאחר שהקליטו מספר שירים בחברת ההקלטות של דיזי גילספי, עזב וילסון את ה-"Thrillers" והצטרף ללהקת "הדומינוז" שם החליף את קלייד מקפאטר שעבר לדריפטרס.
וילסון היה הזמר המוביל בלהקה במשך כשנה עד אשר החל בקריירה כסולן ב-1957. בתקופה זו הנפיקה הלהקה את להיט הפופ "St.
ב-1957 חתם וילסון על חוזה כסולן ב"תקליטי ברנזוויק", חברת בת של דקה, והוציא את הסינגל הראשון שלו "Reet Petite".
השיר, שנכתב על ידי ברי גורדי ורוקל דייוויס, זכה להצלחה צנועה במצעד ה-R&B.
תוך זמן קצר כתב צמד המחברים שירים נוספים עבור וילסון: "To Be Loved", "That's Why", "I'll Be Satisfied" ואת "Lonely Teardrops" שיצא בסוף 1958. השיר האחרון הגיע למקום הראשון במצעד ה-R&B ולמקום השביעי במצעד הכללי וביסס את וילסון ככוכב R&B הניחן במנעד רחב.
ב-1958 נפרדו דרכיהם של גורדי ודייוויס ושל וילסון לאחר סכסוך תמלוגים בין צמד הכותבים ובין מנהלו של וילסון, נט טרנופול.
פרידה זו הביאה את גורדי להקים את חברת מוטאון בעזרת הכסף שהרוויח משיתוף הפעולה עם וילסון.
טרנופול היה משוכנע כי וילסון יוכל להצליח גם מחוץ לתחום הרית'ם אנד בלוז והרוקנ'רול, וכך החל וילסון להקליט בלדות בסגנון המוזיקה הקלה.
בשנים 1960 ו-1961 הקליט את "Doggin' Around" (הגיע לעשרים הראשונים במצעד הכללי) ואת "Night", "Alone At Last" ו-"My Empty Arms" (שלושתם בעשיריה הראשונה במצעד הכללי).
ב-1963 הוציא להיט גדול נוסף, "Baby Workout", שהגיע למקום הראשון במצעד ה-R&B ולמקום החמישי במצעד הכללי.
לאחר הפוגה בקריירה, בין השנים 1964 ו-1967, הוציא יחד עם מפיק מוזיקת הנשמה של שיקגו, קרל דייוויס, שני להיטים חדשים: "Whispers (Gettin' Louder)" ו-"Your Love Keeps Lifting Me Higher and Higher.
עד 1975 המשיך להקליט ושיריו זכו להצלחה במצעדים בארצות הברית ובבריטניה.
וילסון התחתן ב-1951, בהיותו בן 17, עם פרדה הוד ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
לווילסון יצא שם של "רודף שמלות" ובפברואר 1961 נורה ונפצע על ידי אחת ממאהבותיו, הדוגמנית חואניטה ג'ונס.
נראה שג'ונס ירתה בו בעת מריבת קנאה לאחר ששב לדירתו מלווה בהרלין האריס, חברתו לשעבר של סם קוק.
וילסון נפצע משני כדורים ועבר ניתוח חרום שבו הוסרה אחת מכליותיו שנפגעה.
כדי להגן על שמו, פרסמה ההנהלה של וילסון כי ג'ונס הייתה מעריצה כפייתית שאיימה לירות בעצמה וכי ניסיונו של וילסון למנוע זאת הביא לפציעתו.
סיפור הכיסוי התקבל ולא הוגש כתב אישום כנגד ג'ונס.
ב-1967 נישא להאריס אך נפרד ממנה במהרה (אך לא התגרש) לאחר שעבר לחיות עם לין קרוצ'ט איתה נולדו לו שני ילדים.
בנו הבכור נהרג ב-1970 לאחר קטטה עם שכן בדטרויט.
וילסון נחשב כתמים בכל הנוגע לחוזים ולצד העסקי ונראה שעובדה זו נוצלה על ידי מנהלו טרנופול.
לשיא הגיעו הדברים כשב-1962, בשיא הצלחתו, פונה מביתו בשל חוב ל-IRS (מס ההכנסה האמריקאי) והתברר לו כי הוא בעצם חסר פרוטה.
רק לאחר מאמצים רבים הצליח לרכוש מחדש את ביתו במכירה פומבית.
ב-29 בספטמבר 1975 קבל וילסון התקף לב קשה, בשעה ששר את "Lonely Teardrops", במופע של דיק קלארק בניו ג'רזי.
הוא נפל וראשו פגע בבמה.
המכה שספג בראשו והתקף הלב גרמו לו להיכנס למצב של תרדמת ממנו לא התאושש במשך שמונה שנים, עד מותו ב-1984 בגיל 49. הוא נקבר בויין שבמישיגן.
להקת הקומודורס הקליטה ב-1985 את השיר "Nightshift" לזכרם של וילסון ושל מרווין גיי שמתו שניהם ב-1984. השיר היה להיט גדול בארצות הברית והבולט ביותר ללהקה בעידן שאחרי עזיבת ליונל ריצ'י.
ב-1972, עוד בחייו של וילסון, הקליט ואן מוריסון את השיר "Jackie Wilson Said (I'm In Heaven When You Smile)".
ב-1982 הוציאה להקת הDexys Midnight Runners גרסת כיסוי לשיר שזכתה להצלחה גדולה (מקום חמישי במצעד הבריטי).
מייקל ג'קסון כיבד את וילסון בטקס פרסי גראמי בפברואר 1984 (מיד לאחר מותו של וילסון) כשהקדיש לו את פרס "אלבום השנה" שלו Thriller (האלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים) ואמר: "בעסקי הבידור יש את אלו שמובילים ואת אלו שעוקבים ואני רק רוצה לומר שאני חושב שג'קי וילסון היה בדרן נפלא...
אני אוהב אותך ותודה כה רבה לך."
הראפר טופאק שאקור התייחס אל וילסון, סם קוק ומרווין גיי בשיר "Thugz Mansion" שיצא ב-2002 באלבומו "Better Dayz".
בשנת 1987 הזמרת סינדי לאופר שרה את שירו "Baby Workout" בהופעה שלה בפריז, שגם צולמה לקלטת וידאו.
ב-1986 הגיע השיר "ריט פטיט", בביצועו ישן של וילסון, לראש המצעד הבריטי.
חלק נכבד מהצלחתו המחודשת של השיר מיוחס לסרטון האנימציה ששימש כקליפ לשיר ובו נראתה בובת חימר בדמותו של וילסון בהופעה.
הצלחה זו הביאה להוצאה מחודשת של שיריו "I Get the Sweetest Feeling" שהגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ו-"Higher And Higher" שהגיע למקום ה-11 במצעד הבריטי.
ב-1977 ביצעה ריטה קולידג' גרסת כיסוי ללהיטו "Higher And Higher" שהגיעה למקום השני במצעד האמריקני.
ב-1987 נכנס וילסון להיכל התהילה של הרוקנ'רול.
באותה שנה גולמה דמותו על ידי הווארד הנטסברי בסרט לה במבה שעסק בחייו של הזמר ריצ'י ואלנס.
ב-2004 דרג אותו המגזין רולינג סטון במקום ה-68 ברשימת "100 האומנים הגדולים בכל הזמנים".
ב-2014 הוציא הוזייר שיר בשם "Jackie and Wilson", הכולל את השורה "We'll name our children Jackie and Wilson and raise them on rhythm and blues." (בתרגום חופשי: "נקרא לילדים שלנו ג'קי ו-וילסון ונגדל אותם על רית'ם אנד בלוז.")
ג'קי בראון הוא סרט שוד מסוגת מותחן פשע של הבמאי קוונטין טרנטינו, שיצא לאקרנים בשנת 1997. התסריט לסרט נכתב על ידי טרנטינו לפי ספר מאת אלמור לנארד.
הסרט מהווה מחווה של טרנטינו לסרטי בלקספלויטיישן, ז'אנר משנות השבעים של סרטי פשע בכיכוב שחקנים שחורים לרקע מוזיקת דיסקו-מוטאון.
ג'קי בראון (פאם גריר) היא אישה בשנות הארבעים לחייה, דיילת בחברת תעופה מקסיקנית זולה, ותושבת לוס אנג'לס.
ג'קי משמשת בלדרית כספים בלתי חוקיים עבור פושע בשם אורדל רובי (סמואל ל.
אורדל הוא פושע קטן ומצליח, שמתפרנס ממכירת נשק לפושעים מקומיים.
אורח חייו הנהנתני כולל גם החזקת שלוש פילגשות, בהן צעירה מנוונת ומכורה לסמים בשם מלאני (ברידג'ט פונדה).
בתקופה בה משתחרר מהכלא חברו של אורדל, לואיס גארה (רוברט דה נירו), מגלה אורדל כי עובד שלו בשם בומונט ליווינגסטון נעצר והלשין ל-ATF (רשות האכיפה האמריקנית) על העברת הכספים ממקסיקו.
ואכן, ג'קי נעצרת בשדה התעופה של לוס אנג'לס על ידי שני סוכנים, ריי ניקולט (מייקל קיטון) ומארק דארגוס (מייקל בוואן), ונשלחת לכלא לאחר שנמצאה ברשותה מעטפה עם סכום כסף לא מוצהר וכמות מזערית של קוקאין, שהועברה בלא ידיעתה.
מחשש כי ג'קי תלשין עליו כמו בומונט, שוכר אורדל סוכן שחרור בערבות, מקס צ'רי (רוברט פורסטר), להוציא אותה מהכלא.
בערב בו השניים נפגשים, מתאהב מקס בג'קי.
לאחר מכן הוא מחזיר אותה הביתה, וכאשר מגיע אורדל על מנת להרוג את ג'קי, היא מפתיעה אותו עם אקדח שגנבה מהמכונית של מקס.
לאחר מכן היא מציעה לו תוכנית להעברת כל כספו מקאבו, תחת עינה הפקוחה של ה-ATF, שתאמין שג'קי משתפת פעולה עימה.
שכרה של ג'קי יהיה עשרה אחוז מההון.
המעשה נובע מהפחד של ג'קי לאבד את מקום עבודתה מצד אחד, כעת כשמאסר על תנאי תלוי נגדה, והפחד מאורדל אם תבגוד בו, מהצד השני.
למחרת בבוקר נפגשת ג'קי עם מקס, ומשתפת אותו בתוכניתה, כאשר הוא האדם היחיד איתו היא שומרת על כנות מוחלטת, ובסופו של דבר מבקשת את עזרתו.
תוכנית העברת הכספים של ג'קי מתחלקת לשניים.
בפעם הראשונה היא תעביר 10,000 דולר.
לאחר בדיקה של ריי ומארק בשדה התעופה, היא תגיע אל מרכז קניות שם תעביר את הכסף אל אחת מפילגשיו של אורדל, צעירה דרומית בשם שרונדה.
בפועל, הכל מתרחש כמתוכנן, אך שרונדה מעבירה את הכסף לפילגש אחרת בשם סימון.
באותו זמן, מלאני, הפילגש השלישית, מתוסכלת מכך שאין משתפים אותה בנעשה, ומציעה ללואיס, חברו של אורדל, לגנוב איתה את הכסף לאחר ההעברה ולברוח.
לאחר שהמשטרה לא איתרה את הכסף, מגיעה ג'קי בזעם לדירתו של אורדל, וזה משכנע אותה שהעניין היה להעביר את הכסף אליו בסופו של דבר, ומספר לה על סימון, אך אז מסתבר שסימון ברחה עם הכסף.
לפיכך, מחליט אורדל לערב את מלאני בתוכנית ובהעברה הנוספת היא זו שתאסוף את הכסף.
ג'קי לא מספרת לסוכני ה-ATF דבר על כך, והם מתכוננים להעברת הכספים דרך שרונדה.
בהעברה השנייה חוזרת ג'קי מקאבו עם כל כספו של אורדל, חצי מיליון דולר, כאשר במטוס היא מסתירה בתחתית כפולה בתיק שלה את כולו מלבד 50,000 דולר, הסכום שאמרה לסוכני ה-ATF שתעביר.
בהגיעה לשדה התעופה מסמנים הסוכנים את השטרות ושולחים את ג'קי להעביר את הכסף במרכז הקניות.
בהגעתה לשם, ניגשת ג'קי לחנות בגדים עם שקית המכילה מגבות חוף.
ג'קי נכנסת לתא מדידה כדי למדוד חליפה.
שם היא מכניסה לשקית את 50,000 הדולר המסומנים, וכדי לרמות את אורדל, שמה בנוסף ספרים במקום שאר הכסף.
לאחר המתנה קצרה, מגיעה מלאני ומעבירה לה שקית זהה עם מגבות חוף זהות, וג'קי מעבירה אליה את השקית עם הכסף.
לאחר שמלאני עוזבת מכניסה ג'קי את שאר הכסף אל השקית שקיבלה ומסתירה אותו תחת המגבות.
ג'קי עוזבת את החנות בחופזה ומשאירה מאחוריה שקית עם חצי מיליון דולר.
אז מגיע מקס, שותפה של ג'קי, ואוסף את השקית.
לאחר שג'קי עוזבת את החנות היא נפגשת עם הסוכן ריי ומספרת לו שמלאני התפרצה לתא ההלבשה וגנבה את השקית עם הכסף.
בינתיים, יוצאים מלאני ולואיס ממרכז הקניות, ולאחר שמלאני מקניטה אותו, הוא יורה בה למוות ועוזב את המקום כדי להיפגש עם אורדל.
כאשר השניים נפגשים, מספר לואיס לאורדל שרצח את מלאני, ובנוסף מגלה אורדל שרוב כספו לא נמצא בשקית.
אורדל מתעצבן ויורה למוות בלואיס.
באותו ערב יוצר מקס קשר עם אורדל ומספר לו שג'קי מסתגרת במשרד שלו, מפוחדת, ומוכנה להעביר לו את הכסף בניכוי העמלה שהובטחה לה.
השניים נוסעים אל משרדו של מקס, שם מחכה לו ג'קי באפלה.
כאשר הם נכנסים, יוצא ריי מתא השירותים, ויורה באורדל החמוש למוות.
על אורדל נמצאים השטרות המסומנים, והתיק נסגר.
שלושה ימים לאחר מכן נפגשים מקס וג'קי במשרדו, לאחר שהתחלקו בשלל מתרגיל העוקץ.
ג'קי מתכוננת לנסיעה שלה לספרד, והשניים נפרדים, ומוותרים על מה שיכול היה להתרחש ביניהם.
ג'ון לנווד (ג'קי) מקלין McLean; 1931 - 31 במרץ 2006) היה נגן ג'אז, סקסופון אלט, מלחין ומורה אמריקאי.
את עיקר חינוכו המוזיקלי קיבל מאביו, ג'ון האב, שהיה נגן גיטרה בלהקתו של טייני בראדשו, ועם מות אביו מסנדקו ומאביו החורג.
בנוסף למד מוזיקה מכמה שכנים, ממורים ומנגנים חשובים אחרים כמו ת'לוניוס מונק, באד פאוול וצ'ארלי פארקר.
במהלך קריירה ארוכה ופוריה ניגן והקליט מקלין עם כמה מאמני הג'אז הבולטים בתחום כמו צ'ארלס מינגוס, סאני רולינס, אורנט קולמן ופרדי האברד והיה חבר בהרכב "שליחי הג'אז" של ארט בלייקי.
בתחילת דרכו, סגנון נגינתו הושפע רבות מההארד-בופ, ובהמשך התפתח לסגנונות שונים רבים ואחרים, כמו הג'אז המודאלי, אך בנגינתו תמיד ניתן לשמוע את בסיס ההארד בופ נטוע היטב, בנוסף להשפעת הבלוז החזקה והסאונד הגבוה הייחודי לו.
מקלין לימד באוניברסיטאות ובתי ספר רבים והקים את המחלקה למוזיקה אפריקנית באוניברסיטת הרטפורד.
בנוסף הקים, יחד עם אשתו דולי מקלין, ארגון לשימור ולתיעוד האמנות והתרבות של הפזורה האפריקאית.
מקלין קיבל פרסים רבים על נגינתו ועל תרומתו לעולם המוזיקה.
הוא נפטר לאחר מחלה ארוכה ב-31 במרץ 2006, בהרטפורד, קונטיקט.
ג'קי ג'וינר קרסי היא אתלטית עבר אמריקאית, פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (סיאול 1988 וברצלונה 1992), פעמיים אלופת עולם (רומא 1987 ושטוטגרט 1993) ושיאנית עולם הנוכחית (2023) בקרב שבע.
אלופה אולימפית (סיאול 1988), פעמיים ברציפות אלופת עולם (רומא 1987 וטוקיו 1991) ושיאנית עולם בעבר קפיצה לרוחק.
המגזין ספורטס אילוסטרייטד בחר בג'וינר קרסי כאתלטית הגדולה ביותר של המאה ה-20.
ג'וינר נולדה באיסט סנט לואיס, אילינוי.
היא קרויה על שם ג'קי קנדי.
היא הושפעה רבות לאחר צפייה בתוכנית טלוויזיה בשנת 1975 על האתלטית הנודעת בייב דידריקסון-זהריאס שהתמחתה במספר ענפים באתלטיקה קלה ואחר כך בגולף ובכדורסל.
דידריקסון נחשבה לספורטאית אישה הטובה ביותר בעולם במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ג'וינר למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) בשנים 1980–1985 שם החלה להתאמן גם באתלטיקה קלה וגם בכדורסל.
בכדורסל היא שיחקה בתפקיד פורוורד ובמשך ארבע שנים היא שיחקה 121 משחקים וצברה 1167 נקודות, 752 ריבאונדים ו-239 אסיסטים.
לראשונה השתתפה ג'וינר באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וזכתה במדליית כסף בקרב צמוד בתחרות קרב שבע בניקוד מצטבר של 6385. המנצחת האוסטרלית גליניס נאן צברה 6390, 5 נקודות יותר ממנה ולפני המערב גרמניה סאבין אוורטס (6363).
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, בשנת 1986 קבעה ג'וינר קרסי שיא עולם חדש והייתה לאישה הראשונה שצברה יותר מ-7000 נקודות בקרב שבע, תוצאה של 7148 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכתה ג'וינר קרסי בשתי מדליות זהב.
המדליה הראשונה הייתה בתחרות קרב שבע.
היא צברה 7128 נקודות שהיוו שיא תחרות חדש, וניצחה בפער עצום, כאשר השנייה בתחרות, לריסה ניקיטינה מברית המועצות, צברה רק 6564 נקודות.
המדליה השנייה הייתה בקפיצה לרוחק, שבה קבעה שוב שיא תחרות חדש של 7.36 מטר, לפני ילנה בלבסקאיה מברית המועצות (7.14 מטר) והייקה דרקסלר ממזרח גרמניה (7.13 מטר).
לאולימפיאדת סיאול (1988) הגיעה ג'וינר קרסי כשיאנית עולם, ואלופת העולם בקרב שבע ובקפיצה לרוחק.
במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות זהב.
ג'וינר קבעה שיא עולם חדש של 7291 נקודות (הנוכחי, 2023), לפני שתי אתלטיות ממזרח גרמניה סאבין ג'ון, לשעבר שיאנית העולם (6897 נקודות) ואנקה במר (6858).
המדליה השנייה הייתה בקפיצה לרוחק, ג'וינר קפצה למרחק של 7.40 מטר וקבעה שיא אולימפי חדש לפני הייקה דרקסלר שקפצה 7.22 מטר (שותפתה לשיא העולם) ומחזיקת שיא העולם (7.52 מטר) גלינה צ'יסטיאקובה מברית המועצות שקפצה למרחק של 7.11 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 כולם ציפו שג'וינר קרסי תזכה בשתי מדליות זהב כמו באליפות העולם הקודמת ובאולימפיאדה.
בקפיצה לרוחק זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בתוצאה של 7.32 מטר לפני הייקה דרקסלר שקפצה 7.29 מטר ולריסה ברז'נאיה מברית המועצות (7.11 מטר).
בתחרות קרב שבע, לאחר שלושה מקצועות ריצת 100 מטר משוכות, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל) היא הובילה בביטחה, אך במהלך ריצת 200 מטר שנערכה בסוף היום הראשון היא מתחה שריר ונאלצה לפרוש מהתחרות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה שוב ג'וינר קרסי במדליית זהב במקצוע החזק שלה, קרב שבע בתוצאה של 7044 נקודות לפני אירנה בלובה מחבר המדינות (לשעבר ברית המועצות) בתוצאה של 6845 נקודות והאתלטית הגרמניה סאבין בראון שקבעה תוצאה של 6649 נקודות.
בתחרות הקפיצה לרוחק לא הצליחה ג'ויינר קרסי להגן על תוארה וזכתה במדליית ארד בתוצאה של 7.07 מטר, אחרי המתחרה הגדולה שלה וידידתה הוותיקה שזכתה במדליית זהב הייקה דרקסלר (7.14 מטר) אינסה קרבץ' מחבר המדינות (7.12 מטר) זכתה במדליית כסף.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בקרב שבע, בתוצאה של 6837 נקודות לפני סאבין בראון (6797 נקודות) וסווטלנה בורגה מביילרוסיה (6635 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה ג'וינר קרסי במקום שישי בתוצאה של 6.74 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה ג'וינר קרסי על אף פציעה שלא עברה החלמה מלאה.
מיד לאחר המקצוע הראשון בקרב שבע, ריצת 100 מטר משוכות, היא פרשה בשל כאב בלתי נסבל.
בתחרות הקפיצה לרוחק היא דורגה במקום השישי לפני הקפיצה האחרונה ולבסוף זכתה במדליית ארד בקפיצתה האחרונה, בתוצאה של 7.00 מטר, אחרי המנצחת צ'יומה אג'ונאווה מניגריה (7.12 מטר) ופיונה מיי מאיטליה (7.02 מטר).
בשנת 1996 הצטרפה ג'וינר קרסי לקבוצת הכדורסל של ריצ'מונד רייג' (פילדלפיה רייג') במסגרת הליגה לכדורסל נשים בארצות הברית.
היא הייתה חביבת הקהל אך על המגרש הייתה פחות מוצלחת.
היא השתתפה ב-17 משחקים וקלעה לא יותר מ-4 נקודות למשחק.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיימה ג'וינר קרסי במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.79 מטר.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק בשנת 1998 זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6502 נקודות.
ניסיונה האחרון של ג'וינר קרסי להשתתף באולימפיאדה נוספת נכשל, כשסיימה רק במקום השישי בקפיצה לרוחק במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סידני (2000) וכך הסתיימה לה אחת הקריירות היפות והחשובות בעולם האתלטיקה הקלה.
ג'וינר התחתנה עם מאמנה בוב קרסי בשנת 1986. אחיה של ג'וינר הוא אל ג'וינר, אף הוא אלוף אולימפי בקפיצה משולשת מלוס אנג'לס, שנישא לאלופה האולימפית פלורנס גריפית' ג'וינר, בעלת שלוש מדליות זהב מסיאול.
בשנת 1988 הקימה ג'וינר קרסי קרן תמיכה לאתלטים צעירים ומשפחותיהם בעיר הולדתה, איסט סנט לואיס.
כמו כן היא חברה בקרן שנוסדה בשנת 2007 "אתלטים למען תקווה" לצידם של אנדרה אגאסי, מוחמד עלי, לאנס ארמסטרונג, אלונזו מורנינג, טוני הוק, מיה האם ואחרים.
זהו ארגון צדקה העוזר לספורטאים מקצועיים להיות מעורבים בצדקה ולתמוך בקהילה ולא למען ספורטאים.
ג'וינר קרסי זכתה שלוש פעמים בתואר אתלטית השנה בעולם, בשנים 1986, 1987 ו-1994.
בשנת 1986 קיבלה ג'וינר קרסי את פרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר,.
בשנת 1988 זכתה ג'וינר קרסי בפרס פלו היימן המוענק לנשים ספורטאיות מכל העולם.
ג'וינר קרסי מחזיקה ב-6 התוצאות הטובות ביותר בכל הזמנים בקרב שבע נכון לאוגוסט 2008, וכן בתוצאה השנייה בטיבה אחרי שיא העולם בקפיצה לרוחק (שיאה האישי עומד על 7.49 מטר).
בנוסף היא מדורגת נכון ליוני 2006 ב-60 התוצאות הטובות ביותר בכל הזמנים בריצת 100 מטר משוכות וריצת 200 מטר.
קפיצה לרוחק: 7.49 מטר (פעמיים)
הדיפת כדור ברזל: 16.00 מטר
קרב שבע: 7291 נקודות, שיא עולם
ג'ון גילספי "ג'קי" הנדרסון היה כדורגלן סקוטי.
הנדרסון החל את הקריירה שלו בפורטסמות' כשהיה בן 17. לאחר שהשלים את שירותו הלאומי הוא ערך את הופעת הבכורה בסגל הבכיר של פומפיי במשחק מול סנדרלנד בינואר 1951. בתחילת דרכו הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי, אך בהמשך עבר לעמדת החלוץ השני והקיצוני השמאלי.
הוא היה חסון מבחינה פיזית והתפרסם בקצב המשחק שלו, ובמסירות ובעיטות מהירות.
הוא הבקיע שערים רבים עבור פומפיי במשך שבע שנים, שבמהלכן זכה לתשומת לבם של מאמני נבחרת סקוטלנד.
הוא ערך את הופעת הבכורה הלאומית שלו במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה ב-6 במאי 1953, אך הפסיד עם נבחרתו בתוצאה 1 - 2; היה זה הראשון מבין שבעה משחקים.
במרץ 1958 הוא עבר לוולבס, אך לא הצליח להתאקלם שם.
בתקופה זו זכה המועדון באליפות הליגה הראשונה, אך כיוון שהנדרסון השתתף בתשעה משחקים בלבד הוא לא היה זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון הזוכה.
באוקטובר 1958 הוא הועבר לארסנל תמורת סכום של 30,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בהייבורי בניצחון 4 - 3 על וסט ברומיץ' אלביון ב-4 באוקטובר, ואף הבקיע שני שערים.
עונתו הראשונה בהייבורי נקטעה בעקבות פציעה שלפניה הספיק להבקיע 12 שערים, אך הוא חזר להרכב בעונות 1959/1960 ו-1960/1961. בעונתו הראשונה בארסנל המועדון סיים במקום השלישי בליגה, אך בשתי העונות הבאות הוא סיים רק במרכז הטבלה.
ג'ורג' סווינדין, מאמן ארסנל, הנהיג שיטת משחק שלא התאימה להנדרסון, ובשלהי עונת 1961/1962 הוא הועבר לפולהאם תמורת סכום של 15,000 לירות שטרלינג.
בסך הכל הוא השתתף ב-111 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 29 שערים.
בעונתו הראשונה בפולהאם הוא הוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה-FA, שהסתיים בהפסד לברנלי.
כמו כן, הוא סייע למועדון להישאר בליגה במשך שתי עונות רצופות.
הוא שיחק בהרכב באופן קבוע עד מרץ 1963, אז שבר את רגלו.
ניסיונו לחזור למשחק פעיל הסתיים בכישלון, וב-1964 הוא החליט לפרוש מכדורגל מקצועני.
הוא המשיך לשחק במועדוני החובבים פול טאון ודורצ'סטר טאון עד 1971.
לאחר פרישתו הסופית הוא עזב את תחום הכדורגל ועבר להתגורר בדורסט, שם עבד עבור חברת בנייה מקומית.
ג'קי ירחי (נולד ב-1965) הוא אמן, מאייר, קריקטוריסט, קומיקסאי צרפתי-ישראלי אשר עבד עם מספר עיתונים כגון "ידיעות אחרונות", "נקודה", "אותיות", "כולנו", "יום ליום".
הוא עסק באיור במספר פרויקטים פרסומיים, לרבות עבור HOT, אורנג' וסלקום.
לקהל הרחב בישראל הוא מוכר בעיקר בזכות ה"קוקומן", דמות אותה יצר עבור דגני הבוקר של תלמה, דרכה נכנס כמעט לכל בית ישראלי.
לאורך השנים, הוציא לאור מספר רב של ספרי קומיקס כולם בעלי אוריינטציה תנ"כית/דתית או ציונית בשפות עברית, צרפתית ואנגלית אשר חלקם הפכו לרבי מכר בישראל ובחו"ל.
ג'קי ירחי נולד בתוניס והחל לצייר ולהתפרנס מפרי עטו בגיל צעיר בעודו תלמיד תיכון.
כבר בשנת 1983 בהיותו בן 18, הוציא לאור יחד עם מרק בן שושן את אלבום הקומיקס הראשון שלו "Les aventures de Supermitsva- on a enlevé rabbi Shlomo" אשר רשם מכירות מרשימות.
בראשית דרכו צייר ציורי שמן על בד והציג אותם בתערוכות בגלריות בפריז ובלוס אנג'לס.
במהלך שהותו בארצות הברית, פנו אליו ממארוול קומיקס והציעו לו לעבוד עמם.
ירחי דחה את הצעת העבודה בארצות הברית, בחר ללכת אחרי חזונו הציוני ולעלות לישראל ב-1992.
בנו שניאור ירחי בחר להמשיך את דרכו של אביו בציור
ולהקים אתר - אמנות יהודית.
אלבומי הקומיקס על היהדות לילדים
Kovets hannah (1986), המוציא לאור בית לובביץ
Joseph et ses frères (1995), המוציא לאור L'Arche du livre, נכתב על ידי השלג, איורים: ג'קי ירחי
סדרת קומיקס לצביעה המכילה 3 כרכים כדלקמן על 52 פרשיות התורה:
זו הגרסה בצרפתית לספר "הרפתקה בצל הפירמידות" אשר יצא לאור בעברית ב-2004 אצל המוציא לאור יפה נוף.
נכתבו על ידי חגית גולדברג, איורים: ג'קי ירחי.
נפלאות הבעל שם טוב ותלמידיו (2007), המוציא לאור יפה נוף.
נפלאות רבותינו (2008), המוציא לאור יפה נוף
2 כרכים: משלי שועלים 1 ומשלי שועלים 2. נכתבו על ידי שי מנצר, איורים: ג'קי ירחי.
האיום הספרדי (2008), המוציא לאור דני ספרים
Amichi Corsi (2010), נכתב על ידי דוד סאנדרין, איורים: ג'קי ירחי
בנוסף, אייר עוד כ-200 ספרים עבור סופרים רבים בישראל, כגון סמדר שיר, בינה אופק וסופרים מחו"ל.
באוקטובר 2023 יצא לאור הספר ""מעשה בשני אליהו" - ספר קומיקס היסטורי מאת שלומי שטרן המספר על אליהו חכים ואליהו בית-צורי שיצא לאור בהוצאת בית ספר שדה כפר עציון.
ב-2011 הוציא לאור את "כדור הרעם" המכניס את הקורא אל תוך דרמת מבצע יונתן ורזיו, אלבום קומיקס הראשון מתוך הסדרה השאפתנית והחדשנית בארץ "עבר-הווה-עתיד".
ב-2013 הוציא לאור את "המצוד", ספר הקומיקס השני בסדרה "עבר-הווה-עתיד" המתעד את לכידתו של אדולף אייכמן ומשפטו.
סדרת "עבר-הווה-עתיד" היא יצירה פורצת דרך בזירת הקומיקס הישראלית בכך שלא מגוללות בה פיקציות אשר נועדו לבדר את הילדים, אלא מדובר בספרי קומיקס בעלי חזון דידקטי המתמקדים באירועים של ההיסטוריה היהודית המודרנית וגיבוריה, הפונה בעיקר לקהל בוגר ובני הנוער.
בשנת 2014 זכה ירחי באות הוקרה מאת האוניברסיטה העברית בירושלים אשר בחרה להוסיף את אלבומי הקומיקס מהסדרה "עבר-הווה-עתיד" למדפיה.
בספטמבר 2016, התווספו לסדרת "עבר-הווה-עתיד" 2 ספרי קומיקס חדשים : "מתוך האפלה" החושף את הקורא לסיפור הצלה אמיתי במהלך מלחמת העולם השנייה וכן "מאבק וזיכרון", פיקציה אשר מתרחשת בתקופה שלאחר השואה, בקרב החלוצים.
בשנת 2018 אייר ספר ושמו ''סוביבור'' לסופר אברהם אוחיון.
הספר התפרסם ונחל הצלחה רבה.
ג'קי בן-זקן (נולד ב-23 במרץ 1967) הוא איש עסקים ישראלי הפעיל בתחום הנדל"ן ובעלי מועדון ספורט אשדוד.
יחד עם אברהם נניקשווילי יש לבן-זקן עסקים פרטיים רבים ומגוונים בישראל ומחוץ לה בתחומי התקשורת והאופנה, ובבעלותם הפרטית קרקעות ונכסים רבים.
בעקבות הרשעתו בשמונה עבירות של השפעה בתרמית על ניירות ערך, בקשירת קשר לביצוע פשע ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, נגזרו עליו (לאחר הערעור) 26 חודשי מאסר בפועל, מתוכם ריצה 16 חודשי מאסר עד לשחרורו.
בן-זקן נולד במזכרת בתיה, בן לעולים ממרוקו.
לאחר מספר שנים בהן גר אצל סבתו, עבר עם אמו ובן זוגה להתגורר באשדוד.
לאחר שירותו הצבאי החל בעסקי מסחר מזדמנים.
בהמשך הצטרף לסוכנות הביטוח של חבר הכנסת אפרים גור ואברהם נניקשווילי, שבה עבדה אמו כמזכירה וגם שימש כעוזרו הפרלמנטרי של גור לזמן מה.
בראשית שנות ה-90 רכש בן-זקן את הסוכנות מנניקשווילי ואפרים גור.
באמצע שנות ה-90 הקים יחד עם שותף נוסף את "החברה הכלכלית לאשדוד", שפעלה בתחום הנדל"ן והתיווך.
בגיל 26 התמודד במקום השני ברשימת הצעירים "אשדוד נטו" בראשות אייל בן שמחון.
המפלגה זכתה בשלושה מנדטים, מקום שני אחרי הליכוד, ובן-זקן נבחר לכהן כחבר מועצת העיר.
הוא כיהן במשך שלוש קדנציות עד שפרש מיוזמתו.
בן-זקן התפתח בתחום יזמות נדל"ן, בתחילה בעסקאות קטנות.
בתחילת המאה ה-21 צירף לעסקיו את הכדורגלן חיים רביבו ואת אברהם נניקשווילי.
ב-2005 רכשו בן-זקן ונניקשווילי בחצי מיליון דולר את חברת "מנופים פיננסיים", שנסחרה ב כשלד בורסאי, ותוך זמן קצר החברה טיפסה למדד מאה החברות הגדולות בבורסת תל אביב.
"מנופים פיננסיים" החזיקה ורכשה מספר מרכזי קניות בישראל, בהם "קניון ארנה הרצליה", ה"סטאר סנטר" באשדוד, התחנה המרכזית באילת, פרויקטים באזור צומת ביל"ו, "קניון סטאר נהריה" ופרויקטים נוספים ברחבי הארץ.
כמו כן בבעלותם גורד שחקים בדאלאס, טקסס.
בעקבות משבר הנדל"ן בארצות הברית והמשבר הפיננסי בישראל, נאלצו השותפים למכור חלק נכבד מהשליטה בחברה למשקיעים זרים, ובהמשך מכר בן-זקן את יתרת החזקותיו במנופים פיננסים תמורת כ-90 מיליון שקלים.
עסקיו של בן-זקן כוללים למעלה מ-20 חברות פרטיות.
עיסוקיו האחרים כוללים את רשת מועדוני הכושר "Sweat star", "רדיו הבירה", רשת חנויות האופנה "סקטור" ו-"RG", עיתון "המגזין" באשדוד ושותפויות באתרי אינטרנט מתפתחים.
כמו כן הוא משקיע פסיבי בתחום הביוטכנולוגיה ומחזיק במגוון קרקעות לבנייה ברחבי הארץ.
בן-זקן שימש כספונסר הראשי של קבוצת הכדורגל מ.ס אשדוד.
מאז יזם את הקבוצה המאוחדת של מ.ס.
אשדוד בשנת 1999, הקבוצה משחקת בליגת העל.
ב-2007 נבחר בן-זקן להופיע כאחד ה"כרישים" בתוכנית הטלוויזיה "הכרישים" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2010 החל להשקיע בתחום הנפט כאשר הקים יחד עם חיים לייבוביץ', אברהם ננקשוילי וגבי אשכנזי את חברת "שמן משאבי נפט וגז", במטרה לבצע קידוחים ימיים לחיפושי נפט וגז בשטח רישיון "מד אשדוד".
בשטח הרישיון התגלה כבר בפברואר 1994 נפט על ידי שותפות ישראמקו, אך כמות הנפט לא הצדיקה את פיתוח המאגר.
"שמן משאבי גז ונפט" גייסה כ-200 מיליון דולר בבורסה.
ב-13 באוקטובר 2013 דיווחה החברה כי הקידוח שביצע מול חופי אשדוד התגלה כיבש.
זאת חודש אחד בלבד לאחר פרסום של החברה על אודות "סימני נפט משמעותיים" שהתגלו בקידוח.
בעקבות הדיווח על הקידוח היבש, צנחו מחיר יחידות ההשתתפות של שמן בכמעט 90% ביום אחד.
בעקבות כישלון הקידוח הגישו משקיעים בחברה תובענה ייצוגית נגדה.
נגד בן-זקן הוגש באוקטובר 2013 כתב אישום ממשטרת ישראל בגין הרצת מניות של חברת "מנופים פיננסיים".
בחודש יוני 2014 גם נחקר בפרשת שחיתות בנמל אשדוד (בה נחשד גם יו"ר ועד עובדי הנמל אלון חסן, אשר זוכה במרץ 2018).
בשנת 2015 הוא הורשע בשמונה עבירות של השפעה בתרמית על ניירות ערך, בקשירת קשר לביצוע פשע ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות.
בנובמבר 2015 נגזרו על בן-זקן שלוש שנות מאסר בפועל, 18 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 250,000 ש"ח.
בספטמבר 2016 בית המשפט העליון החליט להפחית את עונשו ל-26 חודשי מאסר בפועל, להותיר 18 חודשי מאסר על תנאי ולהגדיל את הקנס הכספי ל-800,000 ש"ח.
בינואר 2015 המליצה המשטרה להעמיד לדין את בן-זקן בחשד למתן שוחד לשר בנימין בן אליעזר.
בספטמבר 2016 הורשע בהסדר טיעון בסיוע להפרת אמונים, ונדון ל-4 חודשי מאסר שיחפפו את מאסרו בגין פרשת "מנופים פיננסיים".
ב-1 בדצמבר 2016 החל בן-זקן לרצות את עונשו, 26 חודשי מאסר בבית סוהר חרמון.
שוחרר לאחר 16 חודשים ב-1 באפריל 2018, לאחר שקוצר שליש מעונשו.
לאחר השחרור מהכלא חזר בן-זקן לפעול כאיש עסקים.
במאי 2021 רכש 13% ממניות בריל תעשיות נעלים.
בהמשך רכש מניות נוספות במטרה לקבל את השליטה בחברה.
בנוסף מחזיק בן-זקן 13% ממניות חברת "ארי נדל"ן", העוסקת בנדל"ן מניב ומחזיקה בבעלות על מספר קניונים בישראל ובקפריסין.
בספטמבר 2025 זכתה החברה במכרז להקמת תחנת כוח במועצה האזורית מנשה.
בן-זקן נשוי לדורית ואב לחמישה ילדים.
בנו טום, שחקן כדורגל במועדון מ.ס.
ג'קי ארל היילי הוא שחקן קולנוע אמריקאי, שהיה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2006 על משחקו בסרט "ילדים קטנים" וזכה לפרסום רב כשגילם את גיבור-על רורשאך בסרט "השומרים".
היילי נולד ביישוב הקהילתי נורסט'רידג' שבלוס אנג'לס, בנו של אבן ארל "באד" היילי שדרן רדיו מקומי ושחקן.
במהלך חייו התחתן הייל 3 פעמים, נישואיו הראשונים היו עם שרי ווהן ב-1979.
להיילי 2 ילדים, בן כריסטופר (1986) מנישואיו השניים של היילי ואוליביה (1998) ממערכות יחסים אחרות.
היילי התחתן עם אשתו השלישית אמיליה קרוז בשנת 2004 וחי כיום בסן אנטוניו, טקסס.
את הקריירה שלו בתור שחקן החל היילי בשנת 1975 בדרמת המותחן של ג'ון שלזינגר "יומו של הארבה", שהייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר.
שנה לאחר מכן הופיע בקומדיית הספורט "הכי גרועים בליגה", הופעה שרק העלתה את מעמדו של היילי ככוכב קולנוע.
ב-1979 שיחק היילי בדרמת הספורט הקומית זוכת פרס האוסקר "תרגילים בהתבגרות", סרט שנחשב לאחד מסרטי הספורט הטובים בכל הזמנים.
לאחר מכן לא הרבה היילי לשחק בפרויקטים קולנועיים גדולים והסתפק פה ושם בהופעות בסרטים קטנים כגון: "נמסיס", "איש הבובות" ו"שוטר מכני 3".
בשנת 2006 חזר היילי לפעילות קולנועית שוטפת ושיחק לצידן של קייט וינסלט וג'ניפר קונלי בדרמה הרומנטית מועמדת 3 פרסי אוסקר "ילדים קטנים", בסרט גילם היילי את דמותו של רונלד ג'יימס מק'גרובי, עבריין מין שנשלח לכלא בגין התערטלות פומבית מול ילדים.
על תפקיד המשנה שעשה בסרט קיבל היילי מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר אותה הפסיד לאלן ארקין.
ב-2009 כיכב היילי בדרמת המסתורין הבדיונית של זאק סניידר "השומרים" בה גילם את רורשאך, נולד לאם יצאנית שהצהירה בילדותו בפניו כי הייתה צריכה לעבור הפלה, לא מצליח לשלוט בזעמו כשהוא קולט שמשהו ממש לא בסדר עם המין האנושי.
רורשאך הוא אדם אלים ואינו בוחל באמצעים בחקירותיו, מרבית עלילת הסרט מסופרת דרך עיניו באמצעות רישומיו ביומנו.
בשנת 2010 גילם היילי את דמותו הבדיונית של הרוצח הסדרתי פרדי קרוגר בסרט "סיוט ברחוב אלם", שיחזור לסרט משנת 1984.
היילי החליף את רוברט אנגלונד שגילם את דמותו של קרוגר בכל אחד מסרטי "סיוט ברחוב אלם" עד היום.
נוסף על כך, הוא משתתף בסדרת הפעולה "מטרה אנושית" .
בשנת 2016 גילם את דמותו של ריימונד קוב בדרמה ההיסטורית של הבמאי נייט פארקר "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים.
באותה השנה הופיעה דמותו בסדרת האנימציה "המופע של קליבלנד" עונה 2 פרק 16.
בשנת 2015 החל לעבוד על הסרט "הקרימינלים"; מותחן פשע אותו ביים היילי ואף שיחק בתפקיד קטן.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 בנובמבר 2015 ברחבי ארצות הברית וקיבל ביקורות מעורבות, שליליות לרוב.
ג'קי סטיוארט OBE, הידוע בכינוי "הסקוטי המעופף" (The Flying Scot), היה נהג מרוצי מכוניות בולט.
בין השנים 1997–1999 הוא החזיק בשותפות עם בנו, פול, בקבוצת פורמולה 1 בשם סטיוארט גרנד פרי.
משפחתו של סטיוארט הייתה בעלת סוכנות מצליחה לרכב יגואר בכפר מילטון בסקוטלנד.
אביו השתתף כחובב במרוצי אופנועים, ואחיו ג'ימי היה נהג מרוצי מכוניות בקבוצה סקוטית, עד לשנת 1953, אז פרש לאחר תאונה.
בילדותו התקשה סטיוארט בלימודיו בבית הספר, ומאוחר יותר בחייו אובחן כלוקה בדיסלקסיה.
בגיל 13 הוא זכה בתחרות קליעה בצלחות חרס וצורף לנבחרת סקוטלנד בקליעה, במסגרתה התחרה בבריטניה ובמדינות אחרות.
סטיוארט זכה באליפויות בריטניה, ויילס וסקוטלנד בירי לצלחות חרס, וכן באליפות האומות במקצוע זה.
הוא אף ניסה ללא הצלחה להתקבל לנבחרת האולימפית של בריטניה בירי רובה, לאולימפיאדת רומא (1960).
תחילת עיסוקו במכוניות הייתה במסגרת העסק המשפחתי, שם עבד כשוליה למכונאי, ובדומה לאביו ולאחיו נעשה מעורב בספורט המוטורי.
לבקשת לקוח של אביו, בארי פילר, הוא ניסה כוחו במרוץ מספר כלי רכב, במסלול אולטון פארק (Oulton Park Circuit), ובשנת 1961 ניצח בארבעה מרוצי מסלול.
בשנת 1962 החליט להפוך למקצוען בענף המרוצים והתחרה תחילה במכונית יגואר E-Type באולטון פארק, שם הישווה את זמני השיא במסלול.
בשנת 1962 ניצח בשני מרוצים.
בשנת 1963 ניצח ב-14 מרוצים, ופרש רק משישה מרוצים.
בשנת 1964 הוזמן להצטרף לקבוצת מרוצי פורמולה 3 ועד מהרה החל לשבור שיאי מהירות אף בקטגוריית מרוצים זו.
בשנת 1964 התחרה סטיוארט כנהג פורמולה 3. במרוץ הבכורה שלו, ב-15 במרץ, על מסלול רטוב מגשם בשטרטון (Snetterton Motor Racing Circuit).
סטיוארט שלט במרוץ החל מפתיחתו וכבר אחרי שני סיבובים הוא הוביל בהפרש עצום של 25 שניות.
את המרוץ הוא סיים בהפרש של 44 שניות מהמקום השני.
בתוך ימים ספורים הוצעה לו משרת נהג במרוצי פורמולה 1, בקבוצת קופר, אולם הוא סירב והעדיף לצבור ניסיון נוסף במרוצי פורמולה 3. בעונתו הראשונה הוא הפסיד בשני מרוצים בלבד (האחד בגלל תקלה במצמד, השני בגלל החלקה על המסלול), והפך לאלוף פורמולה 3.
בעונתו השנייה נהג במרוצי פורמולה 2, לאחר שסירב פעם נוספת להצעה להצטרף למרוצי פורמולה 1, וכבר במרוץ הבכורה בקטגוריה זו, הגיע למקום השני במסלול קשה בקלרמון-פראן, כשהוא נוהג במכונית לוטוס.
מרוץ הפורמולה 1 הראשון בו השתתף היה כנהג מחליף, בדצמבר 1964. במרוץ הבכורה שלו כנהג פורמולה 1 מן השורה, הוא סיים במקום השישי בגרנד פרי דרום אפריקה.
ניצחונו הראשון במרוץ פורמולה 1 היה במסלול סילברסטון באנגליה, באביב 1965, באותה שנה אף ניצח בגרנד פרי האיטלקי.
את עונתו הראשונה סיים במקום השלישי.
באותה שנה אף השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן.
בשנת 1966 כמעט וניצח בהופעתו הראשונה במרוץ אינדיאנפוליס 500 ונאלץ לפרוש שמונה הקפות לפני הסיום בגלל תקלה במנוע, כשהוא מוביל על פני מתחריו ביותר מהקפה שלמה.
בזכות הופעתו זו הוא זכה בתואר "רוקי השנה".
באותה שנה, היה מעורב בתאונה על המסלול, בעת שהתחרה בגרנד פרי הבלגי, וכתוצאה מהתנגשות בין מספר מכוניות בעקבות גשם פתאומי, הוא מצא עצמו הפוך במכוניתו, כשדלק נוזל על גופו.
רק בעזרת שניים מחבריו, שהתנגשו בסמוך לו, הצליח להיחלץ ממכוניתו.
אירוע זה הניעו להתחיל במאמצים לשפר את בטיחות מרוצי המכוניות, נושא שבו עסק אף לאחר פרישתו מן המסלול.
בין השיפורים העיקריים שהוכנסו במכוניות המרוץ מאז אותו אירוע, היה מתג המנתק את הזרם החשמלי במכונית, וכן הגה שניתן לנתקו, ליציאה נוחה יותר של הנהג מן הרכב.
סטיוארט, שאף ראה בדאגה את זמני הפינוי הארוכים של נהגים פצועים לבית החולים, דאג מאז להביא את רופאו האישי לכל מרוץ שבו השתתף, בעוד שקבוצת המרוצים בה נהג דאגה לרכב פינוי נפרד לנהגי הקבוצה.
סטיוארט זכה באותה שנה לראשונה בגרנד פרי במונקו, ולהצלחה פחותה במרוצים אחרים.
גם עונת 1967 לא האירה פנים לסטיוארט שלא הצליח לנצח באף מרוץ פורמולה 1, אולם הוא שב והתחרה בפורמולה 2, שם ניצח בשלושה מרוצים.
בשנת 1968 עבר סטיוארט להתחרות עבור קבוצת מאטרה.
בעונת 1968 זכה בגרנד פרי ההולנדי, במרוץ שהתנהל בגשם כבד, וכן בגרנד פרי הגרמני, שם ניצח בפער של ארבע דקות, אחד הניצחונות הבולטים ביותר בהיסטוריית הפורמולה 1, למרות גשם וערפל על המסלול.
הוא אף זכה באותה עונה בגרנד פרי האמריקאי.
את הגרנד פרי בספרד ובמרוקו הוא החמיץ בגלל פציעה ואת המרוץ במקסיקו סיטי הוא לא סיים לאחר תקלה במכוניתו, עובדה שהובילה לזכייתו של גרהם היל באליפות הנהגים.
בשנת 1969 ניצח סטיוארט במרוצי הגרנד פרי בדרום אפריקה, ספרד, בריטניה, ואיטליה, והפך לאלוף העולם.
עד עונת 2005, בה זכה פרננדו אלונסו באליפות כשנהג עבור קבוצת רנו, היה סטיוארט הנהג היחיד שזכה באליפות במדי קבוצה צרפתית.
למעשה, רכבו של אלונסו נבנה בבריטניה ולכן סטיוארט עודנו הנהג היחיד שזכה באליפות עם רכב שיוצר בצרפת.
בשנת 1970 הצטרף סטיוארט לקבוצת טירל.
באותה עונה הוא זכה להצלחה מועטה עקב תקלות חוזרות ברכב שבו נהג, אך הצליח לזכות בשני מרוצים.
בשנת 19711 המשיך סטיוארט להתחרות בקבוצת טירל, מדי פעם אף התחרה במרוצי פורמולה 2. בשנת 1971 זכה סטיוארט באליפות העולם בפורמולה 1, לאחר שניצח בספרד, מונקו, צרפת, בריטניה, גרמניה, וקנדה.
הוא אף התחרה באותה שנה (כמו גם בשנת 1973) במרוצי קנדה - ארצות הברית.
בשנת 1972, למרות היעדרות חלקית עקב כיב קיבה, ניצח במרוצי הגרנד פרי בארגנטינה, צרפת, ארצות הברית וקנדה, וסיים במקום השני באליפות הנהגים, לאחר אמרסון פיטיפלדי.
סטיוארט אף התחרה באותה שנה באליפות אירופה למכוניות טיור ברכב פורד קפרי.
בשנת 1972 קיבל תואר אבירות OBE.
בתחילת שנת 1973 החליט סטיוארט לפרוש ממרוצי המכוניות.
למרות זאת זכה במרוצים בדרום אפריקה, בלגיה, הולנד, ואוסטריה.
ניצחונו ה-27 במרוצי פורמולה 1 היה בגרנד פרי הגרמני.
לאחר שחבר קבוצתו, פרנסואה סבר, נהרג בעת אימונים לקראת מרוץ הגרנד פרי בארצות הברית, החליט סטיוארט לפרוש מידית, מרוץ אחד בטרם השלים 100 מרוצי גרנד פרי.
בתקופה שבה סטיוארט היה נהג פעיל במרוצי פורמולה 1, סיכוייו של נהג הפעיל חמש שנים רצופות בקטגוריה זו להיהרג בתאונה היו שנים מתוך שלושה.
בשנת 1966, בעת שהתחרה בגרנד פרי הבלגי, סטה מן המסלול בגשם כבד, במהירות של 266 קמ"ש, והתנגש בעמוד טלפון ובסככה, בטרם נעצר בתוך מבנה חקלאי.
רגלו נתפסה במוט ההגה, בעוד דלק נוזל לתוך תא הנהג מתוך המכל שנוקב.
לא היו באזור צוותי מסלול שיכלו לחלצו, ולא היו בנמצא כלים לצורך החילוץ.
במסלול לא היו נוכחים רופאים ולא היה מתקן רפואי.
הוא פונה מאתר התאונה בתא המטען של טנדר, ושכב שם עד שהגיע אמבולנס לפנותו.
תחילה פונה לנקודת עזרה ראשונה במסלול, שם שכב על אלונקה שהונחה על רצפת חדר מלא בדלי סיגריות ואשפה.
לאחר זמן מה הגיע אמבולנס נוסף לפנותו לבית החולים, אולם הנהג איבד דרכו בעודו נוסע לבית החולים בלייז'.
לבסוף, פונה במטוס פרטי לבריטניה לקבלת טיפול רפואי מתאים.
לאחר התאונה בבלגיה הפך סטיוארט לדובר בולט בעד הגברת הבטיחות במרוצי מכוניות.
מאוחר יותר הסביר: "אם יש לי מורשת כלשהי שאני מבקש להותיר אחרי בספורט, אני מקווה שיהיה זה בשטח הבטיחות, כיוון שכאשר הגעתי למרוצי הגרנד פרי, אמצעי הזהירות והבטיחות היו שטניים."
על הטיפול בו לאחר התאונה בגרנד פרי הבלגי אמר סטיוארט:
"הבנתי שאם אלה היו האמצעים הטובים ביותר בידינו, אזי משהו בהחלט רע: דברים לא תקינים במסלול המרוץ, במכוניות, בסיוע הרפואי, באמצעי כיבוי האש, בצוותי החירום.
למסלול היו גם שוליים מוגבהים מכוסי עשב שהיו במות המראה, עצמים שהתנגשת בהם, עצים לא מוגנים, ועוד.
אנשים צעירים בימינו פשוט לא יבינו זאת.
בתגובה למצב הדברים פתח סטיוארט במסע הסברה בצוותא עם ראש קבוצת BRM, לואיס סטנלי, כדי לשפר את שירותי החירום ולשפר את גדרות הבטיחות סביב המסלולים.
הוא סיפר כי המרוצים התקיימו עד אז במסלולים בהם לא היו גדרות בטיחות ליד אזור השרות, והדלק עמד במשפכים באזור עצירת הרכבים, בעוד מכוניות היו עלולות להתרסק לתוך האזור.
בשלב ראשון שכר סטיוארט את שירותיו של רופא פרטי שיהיה נוכח בכל מרוציו, והדביק מפתח ברגים למוט ההגה במכוניתו, לשימוש בשעת חירום.
סטיוארט דרש להציב חובת חגירת חגורות בטיחות וקסדות שלמות, לכל נהגי המרוץ, דרישות שהיום קשה לתאר מרוץ בלעדיהן.
הוא אף דרש מבעלי מסלולי המרוץ לחדש את המסלולים ולהתקין בהם אמצעי בטיחות, לצורך כך ארגן חרם נהגים על המסלול הבלגי שבו אירעה לו התאונה, ועל המסלול הגרמני.
זאת עד להתקנת גדרות בטיחות, מסלולי מילוט, צוותי כיבוי אש, ומתקנים רפואיים משופרים.