tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באולימפיאדה עצמה זכה גם כן במדליית הזהב.
זוכה מדליית הכסף היה הסלובקי מיכל מרטיקן, האלוף האולימפי היוצא, והמשחקים סימנו את ראשית היריבות בין השניים על הבכורה העולמית, יריבות שנמשכה לאורך העשור הראשון של המאה ה-21.
לאחר שאליפות העולם שתוכנה להיערך בארצות הברית ב-2001 בוטלה בשל פיגועי 11 בספטמבר, קיווה אסטאנגה לזכות לראשונה גם בתואר בשנת 2002, באליפות שנערכה בבור-סן-מוריס שבצרפת.
עם זאת, מספר ימים לפני התחרות נפל מאופניו ונחבל בשורש כף היד.
הפציעה הקשתה עליו, והוא הודח בשלב חצי הגמר.
באליפות שנערכה באאוגסבורג ב-2003 זכה במדליית הכסף, לאחר שסיים כסגנו של מרטיקן.
באולימפיאדת אתונה (2004) שמר אסטאנגה על תוארו, וזכה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב.
זכייתו הגיעה לאחר החלטה שנויה במחלוקת של השופטים להעניש את מרטיקן בשתי שניות, החלטה שבזכותה ניצח אסטאנגה, בהפרש של 12 מאיות השנייה.
ב-2006 גבר שוב על מרטיקן, באליפות העולם שנערכה בפראג, והוכתר לראשונה אלוף העולם.
באותה שנה זכה גם באליפות אירופה שנערכה בל'ארז'נטייר-לה-בסה.
באליפות העולם שנערכה בפוז דו איגואסו ב-2007 גבר עליו מרטיקן, והוא הסתפק במדליית הכסף.
באולימפיאדת בייג'ינג נבחר אסטאנגה לשאת את דגל צרפת בטקס הפתיחה של המשחקים.
חרף הציפיות הגבוהות, אכזב אסטאנגה, סיים רק במקום התשיעי בחצי הגמר וכלל לא העפיל למקצה הגמר.
לאחר המשחקים התלבט במשך מספר חודשים האם להמשיך להתחרות או לפרוש, ובסופו של דבר החליט לחזור לסבב התחרויות.
באליפות העולם הראשונה שנערכה לאחר מכן, בלה סאו ד'אורז'יי ב-2009, זכה בפעם השנייה באליפות העולם.
ב-2010 זכה בתואר פעם נוספת, באליפות העולם שנערכה בליובליאנה.
ב-2011 זכה בפעם השלישית גם באליפות אירופה, לאחר שניצח באליפות שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי.
ב-2012 איבד את תוארו לגרמני סידריס טסיאדיס באליפות אירופה שנערכה באאוגסבורג, אך זכה במדליית הכסף.
באולימפיאדת לונדון (2012) השיב לעצמו אסטאנגה את התואר האולימפי, וזכה במדליית זהב אולימפית שלישית.
אסטאנגה הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, הוא הוביל את ההצעה של צרפת לאירוח המשחקים ב-2024, ומשמש כראש הוועדה המארגנת של משחקים אלו.
אנתוני ג'ון "טוני" אבוט הוא פוליטיקאי אוסטרלי מהמפלגה הליברלית, שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה בשנים 2013–2015. משנת 1994 הוא חבר בית הנבחרים של הפרלמנט האוסטרלי מטעם מחוז וורינגה.
טרם כניסתו לפרלמנט הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת סידני והתחנך גם באוקספורד ובסמינר הקתולי.
עבד כעיתונאי, מנהל עסקים ויועץ פוליטי.
ב-1992 היה מנהל התנועה האוסטרלית למען מונרכיה חוקתית, עד לשנת בחירתו לפרלמנט ב-1994.
ב-1998 היה שר התעסוקה, העסקים הקטנים ויחסי העבודה בממשלתו של ג'ון הווארד ובשנים 2003–2007 כיהן כשר הבריאות.
ב-2009 זכה בבחירות לראשות המפלגה הליברלית והפך למנהיג האופוזיציה.
בבחירות הפדרליות ב-2010 מפלגתו הצליחה לנגוס במרכזי הכוח של מפלגת השלטון וראש הממשלה דאז הצליחה להקים ממשלת מיעוט שהחזיקה מעמד שלוש שנים בלבד, לאחר שראש הממשלה עצמה, ג'וליה גילארד, הודחה מראשות מפלגתה.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2013, הוביל אבוט את מפלגתו לניצחון סוחף בבחירות, ובכך הדיח את מפלגת הלייבור לאחר 6 שנים בשלטון.
עם זאת, בספטמבר 2015 הודח בהצבעת אי-אמון על ידי מפלגתו, והוחלף על ידי מלקולם טרנבול.
אבוט נולד בלונדון, אנגליה בנובמבר 1957, לאם אוסטרלית, פיי אבוט (פיטרס טרם נישואיה), שנולדה בסידני, ולאב אנגלי, ריצ'רד הנרי אבוט, שנולד בניוקאסל על נהר הטיין.
ריצ'רד היגר לאוסטרליה בתקופת מלחמת העולם השנייה עם הוריו.
בספטמבר 1960 אבוט ומשפחתו עברו לאוסטרליה.
הוא התחנך בבית הספר לכלכלה ובבית הספר למשפט של אוניברסיטת סידני, ולאחר מכן נסע לבריטניה ללמוד בקווינז' קולג' באוקספורד והשתלם בתחום הפילוסופיה ומדע המדינה.
בעת לימודיו באוקספורד, השתעשע באגרוף.
אבוט הושפע מהמסדר הישועי ולמד בסמינר קתולי ומשהפך לפעיל פוליטי שנאבק נגד הקומוניסטים ומפלגת הלייבור הפסיק את לימודיו בסמינר.
הוא פגש את מרגרט "מרג'י" אייטקן, אזרחית מניו זילנד שעבדה בסידני והפכה אחר כך לרעייתו.
לשניים יש שלוש בנות: לואיז, ברידג'ט ופרנסס.
טרם כניסתו לפוליטיקה עבד כעיתונאי.
אבוט נבחר לחבר בית הנבחרים האוסטרלי מטעם מחוז וורינגה בבחירות 1994. כיהן כמזכירו הפרלמנטרי של שר התעסוקה בשנים 1996–1998 ואחר כך היה לשר התעסוקה בשנים 1998–2003 ושר הבריאות מ-2003 עד 2007.
ב-2005 יצא עם משפחתו לבאלי, אינדונזיה כאשר התרחשו הפיגועים שם.
הוא ביקר את הקורבנות בבתי החולים ומתוקף סמכותו כשר הבריאות פעל לארגן סיוע חירום לאזרחים אוסטרלים שנפגעו בפיצוצים והעברתם לאשפוז בסינגפור.
ב-1 בדצמבר 2009 נבחר לתפקיד יושב ראש המפלגה הליברלית האוסטרלית במקומו של מלקולם טרנבול.
מאז מונה לתפקיד ביקר בכל עת את התנהלותה של ממשלת אוסטרליה תחת רה"מ קווין ראד.
בבחירות המקדימות שנערכו ביוני 2010 נבחרה ג'וליה גילארד לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה במקומו של קווין ראד, כשהחלפתו של ראד היוותה טלטלה פוליטית של ממש ופגעה רבות בדומיננטיות של ממשלתה של גיאלרד ובדומיננטיות של מפלגת הלייבור.
בבחירות הפדרליות שנערכו ב-2010 ספגה מפלגת הלייבור נגיסה של ממש בכוחה אם כי חרף זאת הצליחה גילארד להקים ממשלת מיעוט, זאת כאשר מתחזק מעמדה של מפלגת האופוזיציה (המפלגה הליברלית) בראשותו של טוני אבוט.
טוני אבוט המשיך לבקר את ממשלת הלייבור ולתקוף את צעדיה בכל הזדמנות, כאשר הוא מתמקד בביקורת נגד ההאטה הכלכלית וההתנהלות הקלוקלת במשק הכרייה במדינה.
ב-14 בספטמבר 2015 הודח אבוט בהצבעה פנימית של מפלגתו.
את אבוט החליף מלקולם טרנבול, שהיה שר התקשורת בממשלתו ובעבר ראש המפלגה הליברלית באוסטרליה.
אבוט תומך בישראל והכריז ש"אוסטרליה תפגין את תמיכתה הבלתי מתפשרת בירושלים כמדינה הליברלית, הדמוקרטית והפלורליסטית היחידה במזרח התיכון" וראוי ש"תצטרף לצעד של ממשל טראמפ להעביר את שגרירותה לירושלים", וטען ש"אוסטרליה צריכה לקצץ בסיוע שהיא מעבירה לרשות הפלסטינית בכל שנה בשל תמיכתה שלה במחבלים".
אנטוני פרנק "טוני" איומי הוא גיטריסט, מלחין וכותב שירים בריטי.
הוא ידוע בעיקר כגיטריסט והחבר המייסד של להקת ההבי מטאל בלאק סבאת', והחבר היחיד שהשתתף בכל אלבומי הלהקה לדורותיה.
בנוסף לחברותו העיקרית בבלאק סבאת', היה איומי חבר בתקופות שונות בלהקות ג'ת'רו טאל ו-Heaven & Hell.
איומי קנה את תהילתו כאחד מאבותיו של ז'אנר ההבי מטאל וכאמן שהשפיע רבות על הסגנון, ונחשב לאחד מהגיטריסטים המשפיעים ביותר בכל הזמנים.
ברשימת "10 הגיטריסטים במטאל של כל הזמנים" של גיבסון מדורג איומי במקום הראשון.
מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-25 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים".
אנטוני פרנק איומי נולד בברמינגהאם, אנגליה כבן יחיד להוריו שהיו בעלי כרמים באיטליה.
משפחתו הייתה קתולית לא אדוקה.
את לימודיו בילדותו עשה בבית הספר "Birchfield Road" שם פגש את אוזי אוסבורן, שאיתו עתיד היה לחבור ללהקת בלאק סבאת'.
בגיל 10 החל ללמוד אמנויות לחימה שונות כגון ג'ודו, קראטה ואגרוף על מנת להגן על עצמו מהכנופיות הרבות שהסתובבו בשכונתו המפוקפקת.
בתחילה נמשך איומי לתופים, אך עקב הרעש הרב שיצר התיפוף, פנה לגיטרה כשהוא מושפע מאמנים כגון האנק מרווין והצלליות.
בגיל 17, ביומו האחרון בעבודתו במפעל מתכות, נפצע איומי בידו ואיבד חלק מאמתו ומקמיצתו.
כגיטריסט, פציעתו השפיע עליו באופן קשה והוא שקל לעזוב את הגיטרה לחלוטין, אך מנהל העבודה שלו, שהיה גם ידידו, השמיע לו, כאקט של עידוד, שירים של אמן הג'אז המפורסם ג'אנגו ריינהארדט ושכנע אותו להמשיך לנגן.
כפי שכתב איומי מאוחר יותר, "חבר שלי השמיע לי אותו ואמר לי 'הקשב איך הבחור הזה מנגן', ואני אמרתי 'בשום פנים ואופן לא!
להאזין למישהו מנגן בגיטרה זה הדבר האחרון שאני רוצה לעשות עכשיו.' אבל הוא התעקש, ונאלצתי להאזין לתקליט עד סופו.
אמרתי שהבחור בתקליט ניגן מצוין והוא ענה לי, 'אתה יודע, הגיטריסט בתקליט מנגן רק עם שתי אצבעות עקב פציעה שנגרמה לו בשרפה בה היה מעורב'.
הייתי המום מהעובדה הזו והתרשמתי לחלוטין עד שהחלטתי לחזור ולנגן בגיטרה".
איומי היה חבר במספר להקות שניגנו בלוז רוק, ביניהם "Rockin' Chevrolets" בה היה חבר בין השנים 1964 ל-1965. בעת שהיה חבר בלהקת "The Rest", פגש את מי שהיה עתיד להיות מתופפה של בלאק סבאת', ביל וורד.
החל מינואר 1968, היה חבר בלהקת "Mythology" עד יולי באותה שנה.
חודש לאחר שהצטרף ללהקה, חבר אליה וורד.
במהלך חזרות שערכו חברי הלהקה, פשטה המשטרה על המקום ותפסה אותם משתמשים בקנאביס.
חברי הלהקה נקנסו, והמקרה השפיע בצורה קשה על עתידה של הלהקה.
באוגוסט 1968, בנוסף להתפרקותה של "Mythology", התפרקה להקה נוספת בשם "Rare Breed".
סולנה של הלהקה היה אוזי אוסבורן.
אוסבורן תר אחר מסגרת מוזיקלית חדשה, ובהמלצת חברים פנה לחבורתו של איומי, שזה קיבל אותו למרות דעתו השלילית על אוסבורן.
כשחיפשו בסיסט, הציע אוסבורן את גיזר באטלר, איתו ניגן ב-"Rare Breed".
איומי, אוסבורן, וורד ובאטלר כינו את להקתם "Earth".
תחת שם זה הם החזיקו עד דצמבר 1968, כשאיומי הצטרף לתקופה קצרה לג'ת'רו טאל, שם הופיע בהופעה חיה פעם אחת בלבד בקרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז.
איומי העיד כי שהותו הקצרה בלהקה לימדה אותו הרבה וכי הם "ידעו איך לעבוד".
לאחר מספר שבועות חזר ל-"Earth".
באוגוסט 1969, לאחר שלהקה נוספת כינתה עצמם "Earth", דבר שיצר בלבול, שינתה הלהקה את שמה ל-"Black Sabbath".
התאונה במפעל ואצבעותיו הפגומות השפיעו על צליל נגינתו, והאקורדים הנמוכים שיצאו מהגיטרה שלו הפכו לסימן ההיכר של הלהקה.
הסאונד הנמוך נשמע בעיקר באלבום "Master of Reality", שבו באטלר התאים את נגינתו לזו של איומי.
במהלך שהותו בלהקה, הוציאה הלהקה אלבומים רבים שחלקם נחשבים עד היום כאלבומי מופת, בעיקר האלבום "Paranoid", שנחשב עד היום לאלבום משפיע וחשוב בהבי מטאל.
איומי הוא הכותב הראשי, והוא כתב את רוב שירי הלהקה.
איומי הוא החבר היחיד בלהקה שחבר בה מיום הקמתה ועד היום.
הלהקה עדיין פעילה ואף עורכת מסעי הופעות.
האלבום "13", שיצא בשנת 2013, הוא אלבומם האחרון.
באוקטובר 2005 חשף הזמר רוני ג'יימס דיו במהלך תוכנית הרדיו "Masters of Rock" כי הוא עומד לשתף פעולה עם הגיטריסט של בלאק סבאת' על מנת להקליט שני שירים לאלבום חדש של בלאק סבאת' בשם "Black Sabbath - The Dio Years".
לאיומי הצטרף גיזר באטלר כדי להקליט את השירים.
הפרויקט נקרא Heaven & Hell על מנת להפרידו מבלאק סבאת' שאותה הוביל אוסבורן.
ביל וורד היה גם הוא אמור להצטרף, אך לבסוף סירב עקב חילוקי דעות מוזיקליים.
הלהקה התפרקה ב-2009 עקב מותו של דיו.
בשנת 2000 הוציא איומי את אלבום הסולו הראשון שלו "Iommi".
באלבום השתתפו מספר אמנים אורחים, ביניהם סקין, הנרי רולינס, סרג' טנקיאן, דייב גרוהל, בילי קורגן, פיליפ אנסלמו, אוזי אוסבורן ועוד.
האלבום עצמו הוקלט ב-1996, אך מעולם לא שוחרר.
בשנת 2005 יצא אלבומו השלישי "Fused".
האלבום זכה לביקורת חיוביות ביותר.
בשנת 1992 הופיע איומי בקונצרט מחווה לסולנה האגדי של להקת קווין פרדי מרקיורי, וניגן ארבעה שירים יחד עם החברים הנותרים של קווין ואמנים נוספים.
בשנים שלאחר מכן, התחבר ללהקת דיאמונד הד והשתתף בכתיבת שירם "(Starcrossed (Lovers in the Night)", אך מלבד זאת, לא לקח חלק פעיל כחבר בלהקה.
בשנת 2013 כתב את השיר "Lonely Planet" עבור ארמניה לתחרות האירוויזיון.
מאז 1989 היה איומי מעורב בפרויקט "Rock Aid Armenia".
ב-2009 קיבל יחד עם ידידו איאן גילן, סולן להקת דיפ פרפל, אות הוקרה מאת ממשלת ארמניה, "Orders Of Honor" - מסדר הכבוד הגבוה ביותר, שהוענק להם על ידי ראש ממשלת ארמניה עבור עזרתם לאחר רעידת האדמה בספיטק.
ב-2009 תבע חברו ללהקה אוזי אוסבורן את איומי בטענה כי זה הפר זכויות יוצרים והשתמש במותג הלהקה להפקת רווחים כספיים.
ב-2010 דווח כי השניים השלימו ואסובורן ביטל את כל ההליכים המשפטיים כנגד איומי.
איומי היה נשוי ארבע פעמים.
ב-2005 נישא למריה שוהולם (Maria Sjöholm), לשעבר סולנית להקת "Drain STH".
בתחילת 2012 אובחן איומי כסובל משלבים מוקדמים של סרטן הלימפומה.
ב-11 באוגוסט 2016 איומי מסר כי החלים מהסרטן והוא כעת בשלב של נסיגה.
איומי נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים.
הצלילים הייחודים שהפיק מהגיטרה שלו, הריפים האימתניים, הסולואים בעלי הסאונד הנמוך ונגינתו הייחודית השפיעו על דורות של מוזיקאים.
ב-2005 דירג אותו מגזין "Metal Hammer" במקום הראשון בסקר "מלכי הריפים".
ב-2007 דירג אותו מגזין "Classic Rock" במקום ה-6 ברשימת "100 גיבורי הגיטרה הפרועים ביותר".
מגזין המוזיקה "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה-25 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים".
בשנת 2012 הוא דורג במקום ה-7 ברשימת "נגני הגיטרה הטובים בכל הזמנים" של מגזין "Guitar World".
ברשימה אחרת באותו מגזין הוא דורג במקום הראשון ברשימת "100 הגיטריסטים של ההבי מטאל הטובים בכל הזמנים".
מנהיג להקת ג'ת'רו טאל איאן אנדרסון אמר על איומי: "טוני הצליח להפוך פגם פיזי בגופו למשהו שעשה אותו לאגדת גיטרה".
בהתייחסו לאיומי אמר ג'ין סימונס: "האיש שהמציא את הריפים שהקימו צבא של נגני גיטרה".
רוני ג'יימס דיו הגדיר את איומי כ"מאסטר הריפים האולטימטיבי".
רבים רואים באיומי כאמן שיצר את ההבי מטאל במו ידיו.
גיטריסט להקת קווין בריאן מיי החשיב את איומי כ"אב האמיתי של ההבי מטאל".
אדי ואן היילן טען כי "ללא טוני, ההבי מטאל כלל לא היה קיים".
ג'יימס הטפילד מלהקת מטאליקה, שהושפע ישירות מאיומי, כינה אותו "המלך של הריף הכבד".
בראד טולינסקי ממגזין "Guitar World" הצהיר כי "לא גראנג', ת'ראש מטאל, דת' מטאל, דום מטאל ומה לא, היו קיימים לולא טוני איומי".
באתר חברת גיבסון דורג איומי במקום הראשון ברשימת "10 הגיטריסטים של המטאל בכל הזמנים", ושם נכתב: "איומי יכול להתפאר בכך שכתב כמה מהריפים הזכורים בכל הזמנים...
נגינתו לחלוטין הנציחה דורות של להקות הבי מטאל שבאו בעקבותיו".
באתר Ultimate Guitar Archive דורג במקום העשירי ברשימת "10 נגני הגיטרה הגדולים אי פעם".
מוזיקאים רבים ציינו את השפעתו הישירה של איומי על יצירותיהם, ביניהם ניתן למנות את ג'ף הנמן, דיימבאג דארל, סלאש, טום מורלו, בילי קורגן, קים ת'איל, ג'יימס הטפילד, ג'רי קאנטרל ועוד רבים אחרים.
ב-19 בנובמבר 2013, קיבל איומי את תואר הכבוד "דוקטור לשם כבוד" מאוניברסיטת קובנטרי.
לדברי האוניברסיטה, הענקת התואר נעשתה מתוך רצון לתת כבוד והערכה ל"תרומתו לעולם במוזיקה הפופולרית" והוקרה על "תפקידו כאחד מאבות המייסדים של הרוק הכבד ומעמדו כאחד מהדמויות המשפיעות ביותר בתעשיית המוזיקה".
באתר "השרת העיוור" נכתב עליו:
למעשה, הסאונד הכבד והנמוך שיצר איומי, שהפך עם השנים לסימן הכר ולז'אנר בפני עצמו, נולד מתוך כורח המציאות, שכן עקב פציעתו נאלץ לשחרר את המיתרים של הגיטרה, ובכך יצר את הצליל המוכר.
בהשראת ריינהארדט, בנה לעצמו שני אצבעונים מפלסטיק על מנת שישלימו את אצבעותיו הקטועות.
איומי מוכר בחזותו החיצונית המיוחדת: מעיל עור שחור וארוך, משקפי מתכת בעלי עדשות בצבע סגול בהיר, שפם דק וזקן תיש, שיער ארוך וצלב גדול מעטר את חזהו.
בישראל, ידוע איומי בכינויו "איש הברזל".
ראו: דיסקוגרפיה של בלאק סבאת'
ראו: דיסקוגרפיה של Heaven & Hell
טונה זהובה או טונה זהובת סנפיר (שם מדעי: Thunnus albacares) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים הנפוץ ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים.
טונה זו היא דג גדול מאוד ומגיעה לאורך מרבי של 2.2–2.4 מטר.
הדג הגדול ביותר שנתפס היה בחצי האי באחה קליפורניה והגיע למשקל 184 ק"ג.
זוהי אחת מהגדולות שבטונות אך קטנה יותר ממיני הטונה כחולת סנפיר.
הטונה בעלת סנפירים בולטים וצהובים כשמה, עם סנפיר גב ישר, 2 סנפירים ארוכים המתעקלים כסהר בתחילת הזנב מלמעלה ומלמטה ועל הגב יש שורה של קוצים צהובים.
הזנב גדול ומחודד והוא עוזר לטונה להאיץ לעבר טרפה במהירות עצומה.
הראש קטן ואפור-כחול והעיניים יכולים לנוע אחורה בעת הצורך.
הטונה שוחה ברחבי האוקיינוסים הפתוחים באזור הטרופי.
רוב הטונות שוחות בתחום של ה-100 מטר העליונים.
תיעוד של טונה מהאוקיינוס ההודי גילה כי 85% מזמנה במים העליונים, אך היא צוללת בשאר הזמן עד לעומק 1,160 מטר.
להקות של טונות שוחות ומחפשות אתרי הזנה טובים, כמו בסמוך לאיים ולמדף היבשתי.
הטונה בעלת דם חם, מה שעוזר לה לשחות במים קרים יותר משאר הדגים.
הטונה היא טורפת שבשל גודלה יכולה לצוד את מרבית הדגים הקטנים ממנה.
לעיתים ללהקות הטונות מתלווים אוכלי דגים נוספים כמו דולפינים, פוקנות, אריות ים, כרישים ואף כריש לווייתני.
הטונה מעדיפה בעיקר דגים קטנים המצויים בלהקות עצומות באוקיינוס כמו סרדין, מקרל, אנשובי, דגים מעופפים ודגים נוספים מסדרת החניתאים, פנסאים ואף מיני טונות קטנות מהסוג Auxis.
הטונה נעה במהירות לעבר טרפה ובולעת אותו בשלמותו.
טונה כחולת-סנפיר דרומית (שם מדעי: Thunnus maccoyii) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים השייך לסוג טונה והוא אחד מהמינים הגדולים במשפחה.
הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
דג הטונה יכול להגיע לאורך 2.6 מטר ומשקלו יכול להגיע ל-260 ק"ג.
הטונה בעלת שרירים גדולים ודמה חם יותר מטמפרטורת המים בכמה מעלות, מה שמסייע לה לשחות בימים קרים יותר משאר הדגים.
היא בעלת סנפירים גדולים, גוף גדול דמוי דמעה שמכוסה סביב הזנב בסנפירים משוננים, הזנב עבה ושרירי והראש גדול ובעל לסת גדולה.
דגים אלה מזנקים במהירות על טרפם הכולל להקות דגים באוקיינוס וגם דיונונים, סרטנים ויצורים דומים והם אינם בוחלים בקניבליות.
הטונות מצויות באוקיינוס הפתוח בחצי הכדור הדרומי בטמפרטורות נמוכות עד ל-10 מעלות והם יכולות לצלול מתחת ל-2.5 ק"מ.
הם נפוצות בלהקות היכן שמצוי טרף ונפוצות בכל האוקיינוסים.
הם בסכנת הכחדה עקב דיג אינטנסיבי.
בשרו של דג זה נחשב כמאכל גורמה והוא משמש להכנת סושי וסשימי ולכן הוא מבוקש ביותר.
טונה כחולת-סנפיר אטלנטית (שם מדעי: Thunnus thynnus; על פי האקדמיה: טונה כחולה) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים השייך לסוג טונה.
זהו מין הדג הגדול ביותר במשפחת הקולייסיים ואחד מהגדולים שבבני סדרת הדקראים, והוא מגיע למשקל מקסימלי של 670 ק"ג ולאורך 3.5 מטר.
דגים אלה הם בעלי סנפירים גדולים בצבע כחול, ראשים גדולים וזנבות מפוצלים המעניקים להם תנופה איתה הם יכולים לשחות במהירות.
בניגוד לרוב הדגים, דגי הטונה הם בעלי דם חם, ובמיוחד מיני הטונה הכחולה, ויכולים לשחות במים קרים.
יכולים להאריך ימים עד לגיל 50 שנה ואף יותר.
דגים אלה יכולים לשחות במהירות של 40 קמ"ש במים בעקבות טרפם הכולל דגי מקרל, סרדינים ועפיאן וגם מיני סרטנים, חסילונים וסילוניות.
הם אף יטרפו טונות קטנות יותר.
הם נפוצים במערב ובמזרח האוקיינוס האטלנטי, בימים טרופיים וגם ממוזגים וקרירים ומצויים גם בים התיכון, אך נכחדו בים השחור.
טונות רבות באות להתרבות במערב הים התיכון ליד האיים הבלאריים ואחרות מתרבות במפרץ מקסיקו.
הטונות מתקבצות יחדיו לרבייה ומשריצות אלפי ביצים צפות למים.
בשרם משובח ונחשב למעדן ממנו עושים סושי וסשימי.
טונה כחולת-סנפיר פסיפית (שם מדעי: Thunnus orientalis) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים השייך לסוג טונה.
אורכה של טונה זו מגיע לשלושה מטרים ומשקלה ל-450 ק"ג.
היא בעלת גוף בצורת דמעה לו סנפירים ישרים וחזקים מעל ומתחת לגוף המעניקים לו מהירות והזנב ישר ומפוצל ועוזר להניע את הטונה במהירות של 48 קמ"ש.
טונה זו כמו קרובותיה יכולה לחיות במים קרים הודות לדמה המחומם יותר מהמים סביבה.
הטונות נודדות סביב האוקיינוסים בחיפוש אחר טרף הכולל מינים רבים של דגים קטנים כמו סרדינים, עפיאניים ומקרלים וכן דיונונים וחסילונים וגם מסרטן אוקיינוס אדום.
בתנאים טובים הטונות מתקהלות יחדיו ולפעמים הם ניזונים עם דגים טורפים אחרים, כרישים, עופות ים או דולפינים.
הטונה נפוצה ברחבי צפון האוקיינוס השקט ממזרח אסיה לחופי מערב אמריקה הצפונית אך נודדת גם לדרום האוקיינוס השקט.
הם מתרבים בעיקר במזרח אסיה סביב ים הפיליפינים וים יפן אך חלק נודדים לעוד אזורים.
הם נודדים גם לדרום האוקיינוס השקט סביב לאוסטרליה, ניו זילנד ופולינזיה הצרפתית.
טונה זו מצויה בסכנת עקב דיג מופרז בשביל בשרה המשובח.
טונה כחולת-סנפיר צפונית או טוּנָה הָדִּית (שם מדעי: Thunnus tonggol) הוא מין של דג ממשפחת הקולייסיים השייך לסוג טונה.
הטונה מצויה בימי האזור האינדו-פסיפיים.
היא דומה במראה לטונה כחולת-סנפיר דרומית אך קטנה יותר.
טונה זו יכולה להגיע לאורך 145 ס"מ ולמשקל 35.9 ק"ג.
טונה זו כחולת גוף וסנפירים אך קצרה יותר, קטנה יותר ובעלת סנפירי חזה קצרים.
הטונה מגיעה לבגרות איטית יחסית לשאר הטונות אך חיה יותר זמן.
כמו שאר דגי הטונה דג זה הוא טורף גדול הניזון ממיני מקרל, סרדין ואנשובי ודגים מתקהלים נוספים.
הטונה היא דג מאוד מהיר היכול להוריד את סנפירו הגדול בצלילה ישירה אחרי הטרף.
לא ידוע מה מצב שימורה אך ייתכן כי היא תהיה בסכנה בעתיד.
טונה עיננית (שם מדעי: Thunnus obesus) הוא מין של דג גרם ימי ממשפחת הקולייסיים.
טונה זו חיה באוקיינוסים הטרופיים והממוזגים בכל האוקיינוסים, אך לא בים התיכון.
אורכה המרבי של הטונה 250 ס"מ ומשקלה הממוצע עד 178 ק"ג אך כי משערים שישנם פרטים שמשקלם מעל 200 ק"ג.
היא דומה למין טונה כחולת סנפיר אטלנטית אך קטנה בהרבה.
צבעה אפור-כסוף עם גב כחול כהה וסנפירים זהובים.
הטונה בעלת זנב גדול וחזק שנותן לה תנופה במים.
כמו מינים נוספים מסוגה גם טונה זו בעלת דם חם יותר מטמפרטורת המים והיא יכולה לשחות באזורים ממוזגים וקרירים.
הטונה היא ציידת מהירה, שניזונה מנחילי דגים קטנים, סרטנים ורכיכות.
היא חיה ומתרבה בכל האוקיינוסים אך עקב דיג יתר היא מצויה בסכנה.
אנתוני סטיבן אוורס הוא איש חינוך ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שמכהן כמושל ויסקונסין ה-46 מאז 2019. לפני כן הוא כיהן כמפקח הראשי על החינוך הציבורי של ויסקונסין מ-2009 ועד בחירתו כמושל.
אוורס נולד בפליימות' שבוויסקונסין, למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ובסופו של דבר קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
לאחר שעבד כמורה במשך כמה שנים, הוא עבר לניהול בית ספר, עד שמונה כמפקח חינוך מחוזי.
ב-1993 התמודד אוורס לראשונה על תפקיד המפקח החינוך הציבורי של ויסקונסין, ושוב ב-2001, ובשתי הפעמים נוצח בבחירות.
תחת זאת הוא מונה כסגן המפקח, תפקיד בו הוא שימש בשנים 2001–2009. ב-2009 הוא התמודד שוב על תפקיד המפקח על החינוך הציבורי, והפעם ניצח, ובשנים 2013 ו-2017 נבחר לתקופות כהונה נוספות בתפקיד.
באוגוסט 2017 הכריז אוורס על מועמדותו לתפקיד מושל ויסקונסין, זאת כדי לקרוא תיגר על המושל שכיהן אז במשך שתי תקופות כהונה, הרפובליקני סקוט ווקר.
ווקר נראה אז כמושל מכהן פגיע, ונמתחה עליו ביקורת בשל מדיניות החינוך שלו.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימו באוגוסט 2018 ניצח אוורס.
בבחירות המקדימות למשרת סגן המושל ניצח חבר האספה המדינתית לשעבר מנדלה ברנס, והיה לשותפו למרוץ של אוורס.
השניים הביסו את יריביהם, סקוט ווקר ורבקה קליפיש, בהפרש של 1.1 אחוז בבחירות הכלליות.
בבחירות של 2022 נבחר אוורס לתקופת כהונה נוספת, הפעם בהפרש גדול יותר של 3.4 אחוזים.
אוורס ידוע כמושל שעושה שימוש תכוף בסמכות הווטו שלו, שהיא רחבה יותר עבור מושלי ויסקונסין בהשוואה למושלי מדינות אחרות, זאת בשל התנגדותו לרוב הנושאים שעל סדר היום של בית המחוקקים המדינתי שנשלט על ידי רוב של הרפובליקנים.
הוא עשה שימוש בסמכותו זו יותר פעמים בהשוואה לכל מושלי המדינה לדורותיהם, וכן עשה שימוש בסמכות הווטו שלו על סעיפים ספציפיים כדי לשכתב הצעות חוק של הרפובליקנים.
טוני אוורס נולד בעיר פליימות' שבוויסקונסין כבנם של ג'ין (לבית גורו) ושל ריימונד אוורס, רופא במקצועו.
עבודתו הראשונה הייתה "כילד, גירוד עובש מגבינה".
כבחור צעיר, עבד אוורס כמטפל במעון לזקנים.
הוא למד בבית הספר התיכון של פליימות', ב-1973 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה, ב-1976 תואר מוסמך אוניברסיטה, וב-1986 תואר דוקטור לפילוסופיה במנהיגות חינוכית, כולם מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
את הקריירה המקצועית שלו הוא החל כמורה וכמתאם תקשורת במחוז החינוכי של העיר טומה.
בשנים 1979–1980 שימש אוורס כמנהל בית הספר היסודי בטומה, ולאחר מכן ועד 1984 כמנהל בית הספר התיכון.
לאחר תום עבודתו כמנהל שימש אוורס כמפקח הראשי על המחוז החינוכי של אוקפילד, ובשנים 1988–1992 הוא היה המפקח על המחוז החינוכי של העיר ורונה.
לאחר מכן ועד 2001 הוא היה מנהל סוכנות השירות החינוכית הקואופרטיבית באושקוש.
מחלקת החינוך הציבורי של ויסקונסין
אוורס התמודד לראשונה בבחירות למשרת המפקח הראשי על החינוך הציבורי בוויסקונסין (מקביל לשר החינוך), משרה בלתי-מפלגתית, ב-1993, ונוצח על ידי ג'ון בנסון.
ב-2001 הוא התמודד שנית על התפקיד וסיים במקום השלישי בבחירות המקדימות אחרי אליזבת ברמסטר.
לאחר הבחירות מינתה אותו ברמסטר כסגנה, תפקיד בו הוא שימש עד שברמסטר מונתה כנשיאת ניקולט קולג'.
כאשר שימש כסגנה של ברמסטר, היה אוורס גם נשיא מועצת מנהלי בית הספר הראשיים של המדינה.
ב-2009 התמודד אוורס שוב על תפקיד המפקח על החינוך הציבורי, והפעם ניצח, לאחר שהביס את רוז פרננדז בבחירות הכלליות.
באפריל 2013 הוא ניצח את דון פירדמור ונבחר לתקופת כהונה שנייה בתפקיד.
ב-2017 הביס אוורס את מועמד המפלגה הרפובליקנית לואל הולץ, לאחר שזכה ב-70 אחוזים מהקולות.
ב-2009 עשה אוורס שימוש בחשבונות דואר אלקטרוני ממשלתיים לגיוס תרומות.
יחד עם עובד ממשלה נוסף הוא נקנס בסכום של 250 דולר על ניהול תרומות למסע בחירות במהלך שעות העבודה.
במרץ 2016 הודיעה מחלקת החינוך של ארצות הברית שאוורס נבחר לשמש כחבר בוועדת המשא ומתן לקביעת תקנות עבור סעיף 1 חלק A של החוק להצלחת התלמידים .
על הוועד הוטל לנסח הצעת לתקנות עבור שניים מסעיפי החוק.
ב-2017 דאג אוורס להשקעה מוגברת של המדינה בהגדלת מספר בעלי המקצוע המוסמכים בבתי הספר ולמימון מוגבר לבריאות הנפש ושיתוף פעולה בין-מגזרי.
באוקטובר 2018 פסק בית משפט פדרלי לעתירות, שהיה חלוק בדעתו, שאוורס לא הפר את סעיף חופש הדת ולא את חופש ההתארגנות על פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית כאשר הוא סירב לספק הסעת תלמידים לבית ספר קתולי עצמאי בשל העובדה שהיה בסמיכות לבית ספר של הדיוקסיה.
אוורס הציע את תוכנית הרפורמה הפיננסית לחינוך "מימון הוגן למען עתידנו".
התוכנית שאפה לפנות לכמה מהאתגרים של מערכת מימון החינוך של ויסקונסין והציע שינויים להבטחת השוויון והשקיפות באיכות של בתי הספר.
מושל ויסקונסין, סקוט ווקר לא כלל אף פעם את תוכניתו של אוורס בהצעות התקציב המדינתיות, מסיבה של עלויות.
כמפקח על מערכת החינוך, פעל אוורס יחד עם המועצה הבין-שבטית של הימות הגדולות ועם אומות של האינדיאנים שמוכרות על ידי הממשל הפדרלי בוויסקונסין כדי להתחיל בתהליך של הסכם הבנות עם כל אומה שבטית כדי להתוות את שותפות העבודה שהמדינה ביקשה למסד עם כל אחת מהאומות השבטיות.
הסיוע למחוזות דלילים הופעל בוויסקונסין בהתבסס על המלצות המועצה לבתי ספר כפריים של אוורס.
המועצה ציינה שירידה ברישום לבתי הספר והגדלת העלויות גרמו ללחץ נוסף על מחוזות קטנים המיושבים בדלילות.
מאז הפעלת סיוע זה נהנו ממנו מאות מחוזות חינוכיים.
ב-23 באוגוסט 2017 הכריז אוורס על כוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל ויסקונסין ב-2018. הוא ציין את בחירתו לתקופת כהונה נוספת כמפקח על החינוך ב-70 אחוזים מהקולות באותה שנה, ואת הביקורת שלו כלפי המושל ווקר, כסיבות המרכזיות להחלטתו להתמודד.
אוורס פרסם את מודעת הבחירות הראשונה שלו נגד ווקר ב-28 באוגוסט.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, שבהן התמודדו שמונה מעומדים, והתקיימו ב-14 באוגוסט 2018, ניצח אוורס.
בבחירות הכלליות, שהתקיימו ב-8 בנובמבר, ניצח אוורס את ווקר בהפרש של קצת יותר מאחוז אחד מהקולות ונבחר כמושל ויסקונסין.
ניסיונות הרפובליקנים להגביל את סמכויות המושל
מיד עם בחירתו של אוורס כמושל, ניסו חברי בית המחוקקים ושופטי בית המשפט העליון של ויסקונסין חברי המפלגה הרפובליקנית לחמוס ממנו וממחלקות הממשל את סמכויותיהם.
מהלך זה החל שבועיים בלבד לאחר הבחירות ועד השבעתו של אוורס, כאשר בית המחוקקים שהיה בשליטה רפובליקנית התכנס במושב של תקופת הברווז הצולע והעביר חקיקה לצמצום סמכויות המושל הנכנס וסמכויות התובע הכללי.
החוקים כוונו לסמכויות של אוורס בנוגע לסוגיות הפיתוח הכלכלי, הצריכו את ממשלו לשכתב אלפי מסמכים ממשלתיים, ודרשו מהתובע הכללי לקבל את אישור בית המחוקקים על כל החלטה על יישוב תביעות.
בית המחוקקים חוקק גם חוק שהגביל את זכויות ההצבעה, כולל מגבלות על הצבעה מוקדמת ומגבלות על השימוש בתעודות סטודנט כאמצעי זיהוי מקובל בהצבעה.
המושל היוצא סקוט ווקר חתם על כל פריטי החקיקה על אף התנגדותו של אוורס.
על המהלך נמתחה ביקורת כמשחק כוחות ובארבע עתירות משפטיות שהוגשו על ידי אוורס, דמוקרטים אחרים בוויסקונסין וארגוני העובדים, נקרא עליו תיגר כנוגד את החוקה השינויים בחוקי ההצבעה נפסלו על ידי בית המשפט הפדרלי המחוזי, אך מאוחר יותר הושבו על כנם על ידי בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים.
בנוסף, החליט ווקר על 82 מינויים לממשל המדינתי שבית המחוקקים הזדרז לאשר.
במרץ 2019, זמן קצר לאחר תחילת כהונתו הראשונה של אוורס, פסק שופט שהליך זה הפר את החוקה.
באותה עת, מינה אוורס מחדש 67 מתוך 82 המינויים, אך החליף 15 מבין אלו שמינה ווקר.
המינויים של אוורס אושרו באפריל בהחלטה של בית המשפט לעתירות של ויסקונסין, אך מאוחר יותר באותו חודש ביטל בית המשפט העליון של ויסקונסין את 15 המינויים, ובסופו של דבר פסק שהחלטות בית המחוקקים במהלך תקופת הברווז הצולע לא נגדו את החוקה.
בית המשפט העליון של ויסקונסין אישר גם את רוב החוקים שעברו בבית המחוקקים, ודחה את העתירות שהוגשו על ידי "ליגת הנשים המצביעות" ועל ידי "האיגוד הבינלאומי של עובדי השירות" .
העתירות התבססו בעיקר על שאלת ההתאמה לחוקה של החלטות בית המחוקקים ונטען שהצבעה כזו במושבים מיוחדים שלא זומנו על ידי המושל.
כינוס מושבים כאלו לא מותר במפורש על ידי החוקה או חוקי המדינה, כך שהעותרים טענו שחוקים שנחקקו במושבים כאלו נוגדים את החוקה.
בית המשפט העליון של ויסקונסין דחה את הטענות הללו.
לקראת תום תקופת כהונתו הראשונה של אוורס, סירבו רבים מאלו שמונו על ידי ווקר לסיים את תפקידיהם כאשר פג תוקף המינוי שלהם.
אוורס מינה להם מחליפים, אך הרפובליקנים בסנאט המדינתי לא אישרו אותם.
אוורס עתר נגדם במערכת המשפט המדינתית, ובית המשפט העליון של ויסקונסין פסק שהמינויים שפג תוקפם יכלו להישאר במשרותיהם ללא הגבלת זמן כל עוד הסנאט לא יאשר את המחליפים.
הסנאט גם עשה שימוש בסמכותו כדי להעניש את אלו שמונו על ידי אוורס.
עד כה דחה הסנאט 21 מינויים מאז כניסתו של אוורס לתפקיד, בהשוואה לארבעה מקרים בלבד של דחיית מינוי ב-40 השנים לפני כניסתו של אוורס לתפקיד.
במהלך תקופת כהונתו השנייה של אוורס, שאפו הרפובליקנים להעביר תיקון לחוקת המדינה כדי שיגביל עוד יותר את סמכויות המושל.
ב-2024 התבקש ציבור הבוחרים בוויסקונסין להצביע על שני תיקונים שיגבילו את שליטת המושל על הוצאות המדינה.
אחד מהם אמור להוציא מתוקף כל החלטה על הוצאה שתתקבל על ידי המושל או על ידי כל סוכנות ממשלתית שלא הוגדרה במפורש בחקיקה.
השני דרש אישור של בית המחוקקים על שימוש בכל כספי מימון פדרלי שיועברו למדינה.
בבחירות של 2024 דחה ציבור הבוחרים את התיקונים הללו.
בפברואר 2019 החזיר אוורס את כוחות המשמר הלאומי של ויסקונסין שהיו מוצבים על גבול ארצות הברית – מקסיקו בעקבות מצב החירום שהוכרז על ידי הנשיא דונלד טראמפ.
אוורס אמר, "פשוט אין מספיק עדויות שיבססו את טענתו של הנשיא למשבר ביטחון לאומי בגבול הדרום-מערבי שלנו.
לפיכך, אין שום הצדקה להמשך נוכחות אנשי המשמר הלאומי של ויסקונסין על גבול זה.
באותו חודש הכין ממשל אוורס הצעת תקציב שכללה הצעות לחוקיות השימוש בקנאביס רפואי למטופלים בתנאים מסוימים, על פי המלצת רופא.
הוא גם הציע אי-הפללה על החזקת או הפצה של 25 גרם או פחות של קנאביס בוויסקונסין ואת ביטול הדרישה ממשתמשים אלו בקנאבידיול לקבל אישור רופא מדי שנה.
ההצעות הללו של אוורס זכו להתנגדות מנהיגי הרפובליקנים בבית המחוקקים.
ב-30 באפריל 2021 ביקש אוורס 1.6 מיליארד דולר בכספים פדרליים לצורך הרחבת הנגישות לתוכנית המדיקאייד.
הוא גם הציע החלטה על חוקיות השימוש במריחואנה לצורכי רפואה ופנאי, וכן העלאת שכר המינימום והשבת זכות ניהול המשא והמתן הקיבוצי לעובדי הציבור.
הצעות אלו נדחו על ידי הרוב הרפובליקני בבית המחוקקים המדינתי.
ב-20 במרץ 2020, עקב מגפת הקורונה, הכריז אוורס על מצב חירום רפואי במדינה.
ביום המחרת, הוא הורה על סגירת כל בתי הספר בוויסקונסין החל מ-18 במרץ ללא אפשרות לפתיחה מחדש שלהם עד 6 באפריל לכל המוקדם.
ב-17 במרץ, הורה אוורס על איסור כלל מדינתי על התכנסויות ציבוריות של יותר מעשרה אנשים, זאת בעקבות ייעוץ שקיבל מהממשלה הפדרלית.
צו זה הורחב להוראה מדינתית "בטוח יותר בבית" שפורסמה ב-25 במרץ, ובמקור אמור היה תוקפה לפוג ב-25 באפריל, כשלאנשים יותר לעזוב את בתיהם לצרכים חיוניים ולצורכי עבודה בלבד.
משאל דעת קהל שנערך החל מ-24 במרץ ועד 29 במרץ, נתן לאוורס אישור של 65 אחוזים מדעות הנסקרים, עליה של 14 אחוזים בחודש אחד, וכן הראה ש-76 אחוזים מהציבור תמך בטיפול של אוורס במגפה.
ב-6 באפריל הוציא אוורס צו מושל להשעיית הבחירות המקדימות לנשיאות שהיו אמורות להתקיים למחרת, בנוסף לפעילויות בחירות נוספות.
הצעד ננקט בתגובה לאי-נקיטת הפעולה של הרפובליקנים בבית המחוקקים להשעייה או להתאמת הבחירות על אף הסיכון הנרחב של החמרת התפשטות הנגיף אם הבחירות יימשכו כמתוכנן.
ב-2 באפריל אמר אוורס שאין לו שום סמכות חוקית להוציא צו שכזה, ושמנהיגי הרפובליקנים בבית המחוקקים השתמשו במילותיו שלו כנגדו כאשר קראו תיגר על הצו בבית המשפט.
הרוב השמרני בבית המשפט העליון של ויסקונסין ביטל את צו המושל שעות ספורות לאחר שהוא הוצא, והבחירות התקיימו למחרת כמתוכנן.
ב-16 באפריל הורה אוורס על הארכת הסגר המדינתי עד ל-26 במאי, ואישר את המשך סגירת כל בתי הספר במדינה עד לסוף שנת הלימודים.
בית המחוקקים הגיש מיד עתירה לביטול הצו, והרוב השמרני בבית המשפט העליון של ויסקונסין פסל אותו ב-13 במאי, ולאחר מכן פג תוקף הצו הראשוני של אוורס.
אוורס הגיב לעתירה בהאשימו את המחוקקים הרפובליקנים ב"חטיפת סמכות", ואמר שהכוח הפוליטי חשוב להם יותר מחיי האנשים.
הרפובליקנים מצידם כינו את צו ההארכה "שימוש לרעה בסמכות".
ב-20 באפריל הכריז אוורס על תוכנית שיקום, שכללה מתווה לפתיחה הדרגתית מחודשת של כלכלת המדינה עם שוך המגפה.
התוכנית קבעה תנאי של ירידה של שיעור התמותה היומי במשך 14 ימים רצופים לפני שניתן יהיה ליישם את השלב הראשון שלה.
ב-30 ביולי פרסם אוורס צו מושל על חובת חבישת מסכה רפואית בניסיון חדש לרסן את התפשטות המגפה, בהכריזו על מצב חירום מדינתי חדש כדי שיוכל לעשות כן.
כמו בצווים קודמים שהוציא אוורס במסגרת טיפולו במגפה, הגישו הרפובליקנים עתירה מידית בטענה שהוא חרג מסמכותו.
היה זה על אף העובדה שלרפובליקנים בבית המחוקקים הייתה היכולת לבטל בהצבעה את מצב החירום.
עד פברואר 2021 לא נעשה שום ניסיון כזה, ואז הגיב אוורס בהוצאת צו חירום נגדי חדש.
ב-31 במרץ 2021 פסל בית המשפט העליון של ויסקונסין את הצו של אוורס על חבישת מסיכות ברוב של 4 תומכים מול 3 מתנגדים, זאת על פי התפלגות השופטים לליברלים ושמרנים, ודחה את הטיעון של אוורס שאופייה המשתנה של המגפה מצדיק הכרזה על מצב חירום יותר מפעם אחת.
לאחר פרשת הירי בג'ייקוב בלייק בקנושה, פרסם אוורס הצהרה שגינתה את השימוש המפורז בכוח על ידי המשטרה, ונקב בשמות האפרו-אמריקאים שנהרגו על ידי השוטרים.
הוא אמר, "בעוד שלא כל הפרטים מצויים בידינו, מה שאנו יודעים בביטחה הוא שהוא לא האדם השחור הראשון שנורה או נפצע או נהרג ללא רחמים בידיהם של אנשי אכיפת החוק במדינתנו או בארצנו".
בעקבות אי-השקט בקנושה, שיגר אוורס את אנשי המשמר הלאומי לעיר.
מעשי ביזה וגרימת נזק לכלי רכב, בתי עסק, ומבני ציבור כמו בתי ספר, מוזיאון הדינוזאורים המקומי והספרייה הציבורית, התרחשו במהלך המהומות.
אוורס גם הגיב למצב בקריאה למחוקקי ויסקונסין לכנס מושב מיוחד ולהעביר חקיקה שתתייחס לאלימות המשטרתית.
ב-2022 ביקש אוורס להיבחר לתקופת כהונה שנייה.
שותפו למרוץ ארבע שנים קודם לכן, סגן המושל מנדלה ברנס, בחר להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים שהתקיימו באוגוסט אותה שנה, נבחר אוורס כמועמד המפלגה ללא יריבים שניצבו מולו, וחברת אספ המדינה שרה רודריגז, נבחרה כעמיתתו למרוץ.
בבחירות הכלליות ניצחו אוורס ורודריגז, לאחר שהביסו את צמד המועמדים הרפובליקנים, טים מישלס ורוג'ר רות'
לאחר בחירתו של אוורס לתקופת כהונה שנייה, היה על בית המחוקקים לשתף פעולה עמו בסוגיית הכנסות גופי הממשל המקומיים.
הבעיה נוצרה עקב שני סעיפים ברפורמת התקציב של ווקר מ-2011. הבעיה הראשונה נוצרה עקב העובדה שחלוקת הכנסות המדינה לגופי הממשל המקומיים הייתה צריכה להתאים לעודף או הגרעון התקציבי של הרשויות המקומיות.
הבעיה השנייה הייתה שהרשויות המקומיות היו מנוע מלגייס הכנסות באמצעות מיסי מכירות חדשים.
לאחר עשור של ממשל ווקר, סוגיית הכנסות הרשויות המקומיות הפכה למשבר מדינתי, שכן שיעור חלוקת ההכנסות לרשויות המקומיות ירד באופן משמעותי.
רשויות מקומיות גדולות וקטנות נאבקו לאזן את תקציביהן, כשרבות מהן עמדו בפני איום של קיצוץ עמוק בשירותי אכיפת החוק ובשירותים חיוניים אחרים.
אוורס ובית המחוקקים הצליחו להגיע לידי פשרה על חלוקת ההכנסות בחוק שנחקק ב-2023 ושביצע שינויים שהעניקו תוספת של כ-36 אחוזים בחלוקת ההכנסות לכל אחת מהרשויות המקומיות.
לרשויות המקומיות ניתנה גם אפשרות לגמישות נוספת בגיוס הכנסות חדשות ממיסי המכירות.
אוורס גם הבטיח הצלחה נוספת לרשויות המקומיות בתקציב ב-2023 תוך שהוא עשה שימוש בהטלת וטו על סעיפים מסוימים בחוק התקציב.
ויסקונסין היא אחת המדינות שסמכות מתן וטו על סעיפי חוקים היא הנרחבת ביותר בארצות הברית, ולרשות המושלים עומדת אפשרות לתקן הצעות חוק ממחיקת מילים מסוימות כדי לשנות את משמעות המשפטים ועד מחיקת פסקאות שלמות.
באמצעות מחיקת כמה מילים, הצליח אוורס להרחיב את המגבלה לבקשת מחוזות החינוך להכנסות נוספות.
בתקציב זה, הטיל אוורס גם וטו על קיצוץ במס ההכנסה עבור שתי דרגות ההכנסה הגבוהות, וכן הטיל וטו על ניסיון לרכז את ארבע דרגות ההכנסה בוויסקונסין לשלוש.
מאוחר יותר באותה שנה, הגיעו אוורס ובית המחוקקים לפשרה בסוגיית חבילת המימון לאצטדיון American Family Field, לאחר שמילווקי ברוארס וליגת הבייסבול הבכירה איימו שמילווקי עלולה לאבד את הקבוצה אם לא יבוצעו שיפורים באצטדיון.
אוורס נשוי לחברתו מימי בית הספר התיכון, קאתי.
לשניים שלושה ילדים ותשעה נכדים.
עד שעבר ניתוח אינטנסיבי ב-2008, סבל אוורס מסרטן הוושט.
טונהפארק הוא אלבום הסולו השני של הראפר הישראלי טונה.
האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2017, דרך חברת התקליטים עננה.
מהאלבום יצאו הסינגלים "י"א 2", "סחרחורת" ו-"אבודים בחלל" שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים.
כל שירי האלבום הופקו על ידי ניר דנן ויקיר בן טוב, המפיקים המוזיקליים הקבועים של טונה שהפיקו גם את אלבומו הקודם.
באלבום מתארחים בין היתר מיקי גבריאלוב, איתי לוקץ' ואורטגה שהיה בסופרגרופ "שאטגאנז" לצד טונה ושי 360.
"אבודים בחלל", השיר הראשון באלבום, מכיל אלמנטים ערביים ובית בשפה הערבית שבוצע על ידי להקת A-WA.
"גלגל ענק", השיר השני באלבום, כולל סימפול מתוך שיר הנושא את אותו שם בביצוע חלב ודבש וגלי עטרי.
הבלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב ואף העניק לו 4.5 כוכבי זהב מתוך חמישה.
"י"א 2" - יצא לאור ב-2 באפריל 2017 כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס אל המקום ה-7 במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-3 במצעד השבועי של גלגלצ.
כמו כן, זכה במקום ה-14 במצעד העברי השנתי של גלגלצ ובמקום ה-22 במצעד העברי השנתי של רשת ג'.
"סחרחורת" - יצא לאור ב-3 ביולי 2017 כסינגל השני מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס אל המקום ה-3 במצעד השבועי של גלגלצ.
"אבודים בחלל" - יצא לאור ב-27 באוגוסט 2017 כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס אל המקום ה-5 במצעד השבועי של גלגלצ.
דמיטריוס אנטוניו "טוני" באטי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו ב-NBA הם 6.1 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק.
באטי נולד וגדל בדאלאס שבטקסס, ובין השנים 1994–1997 למד באוניברסיטת טקסס טק אשר בעיר לאבק.
בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפילו ה"רד ריידרס" לשמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) לראשונה מזה 20 עונות, בטרם הודחו על ידי אוניברסיטת ג'ורג'טאון, בהובלתו של אלן אייברסון.
בעונתו השלישית והאחרונה בטקסס טק היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד קורי קאר, כשרשם ממוצעים של 18.8 נקודות, 11.8 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק.
בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Big-12.
באטי נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA 1997, על ידי דנוור נאגטס.
לאורך עונת הרוקי שלו קלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק – נתון אשר בדיעבד נותר כשיא הקריירה שלו.
הנאגטס סיימו את אותה עונה עם מאזן הניצחונות הגרוע בתולדות המועדון, 11–71.
בפגרת המשחקים שלקראת עונת המקוצרת הועבר יחד עם טיירון לו ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לניק ואן אקסל, ולאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לבוסטון סלטיקס בתמורה לטראוויס נייט.
בעונת שימש כסנטר הפותח של הסלטיקס, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי לראשונה מזה 14 שנים.
בסדרת גמר המזרח הפסידה בוסטון מול ניו ג'רזי נטס בתוצאה 2–4. ב-5 וחצי עונותיו עם הסלטיקס פתח בכמחצית מהמשחקים, ורשם ממוצעים של 6.8 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
בדצמבר 2003 הועבר יחד עם אריק ויליאמס וקנדריק בראון בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לריקי דייוויס, כריס מיהם ומייקל סטיוארט.
לקראת עונת נשלח בטרייד לאורלנדו מג'יק, לצד שתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לדרו גודן, אנדרסון ורז'או וסטיבן האנטר.
בשלוש עונותיו הראשונות באורלנדו שימש כשחקן חמישייה קבוע לצד דווייט הווארד הצעיר, והעמיד ממוצעים של 6.3 נקודות ו-5.5 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 2007 נפצע בכתפו השמאלית ונאלץ להחמיץ את כל עונת .
בעונה העוקבת חזר באטי לכשירות מלאה, וסייע למג'יק להעפיל לגמר ה-NBA בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון, ולראשונה מאז עונת .
בסדרת הגמר עצמה הפסידה אורלנדו מול הלייקרס בתוצאה 1–4.
ביוני 2009, לאחר 5 עונות באורלנדו, הועבר יחד עם קורטני לי ורייפר אלסטון בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה לווינס קרטר וראיין אנדרסון.
בעונתו היחידה בניו ג'רזי שותף ב-15 משחקים בלבד.
בקיץ 2010 חתם על חוזה בפילדלפיה 76', ובסיום חוזהו כשנתיים לאחר מכן פרש ממשחק.
טוּנוּזָ'אן (בספרדית: Tunuyán) היא עיר בפרובינציית מנדוסה בארגנטינה.
העיר שוכנת מדרום לבירת הפרובינציה מנדוסה ומזרחה לגבול צ'ילה.
יש בה 49,132 תושבים, והיא העיר הראשית של מחלקת טונוז'אן.
השקעות מאז תחילת האלף השלישי, שנמשכו על ידי שילוב האקלים, האדמה והגובה, שינו את האזור, והפכו אותו לאחד מהאזורים החשובים ביותר של ארגנטינה בכל הנוגע לייצור יין באיכות גבוהה.
טונטין היא קצבה לכל החיים (פנסיה) המשולמת מתוך קרן משותפת לאנשים שהפקידו אל הקרן מראש לפי השווי היחסי של ההפקדות שלהם.
בניגוד לסוגי קצבה אחרים ההפקדות של אנשים שנפטרו נשארות בקרן ומשמשות להגדלת קצבאות החברים האחרים בקרן.
תוכניות כאלה נוצרו כתוכניות של ממשלות לגייס הון במאה ה-17 והפכו נפוצות יחסית במאות ה-18 וה-19.
פרקטיקות מפוקפקות של מבטחי חיים בארצות הברית ב-1906 הובילו לחקירת ארמסטרונג בארצות הברית להגביל צורות מסוימות של טונטינים.
עם זאת, במרץ 2017, ה"ניו יורק טיימס" דיווח כי הטונטינים קיבלו שיקול חדש כדרך לאנשים לקבל הכנסה קבועה מפנסיה.
הטונטינים מאפשרים למנויים לחלוק את הסיכון של חיים ארוכים על ידי שילוב של תכונות של קצבה קבוצתית עם סוג של הגרלת תמותה.
כל מנוי משלם סכום לנאמנות ולאחר מכן מקבל תשלום תקופתי.
כאשר חברים מתים, זכאויות התשלום שלהם עוברות לשאר המשתתפים, וכך הערך של כל תשלום מתמשך עולה.
עם מותו של החבר הסופי, תוכנית הנאמנות נפסקת בדרך כלל.
קרנות טונטין עדיין נפוצות בצרפת .
דירקטיבה 2002/83/EC של הפרלמנט האירופי מאפשרת לחברות ביטוח באיחוד האירופי הקים קרנות טונטין.
תקנת הפנסיה הפאן-אירופית שעברה על ידי הנציבות האירופית ב-2019 מכילה גם הוראות המתירות ספציפית למוצרי פנסיה מהדור הבא העומדים ב"עקרון הטונטין" להיות מוצעים במדינות האיחוד האירופי.
טונחה (בספרדית: Tunja) היא עיר ברכסים המזרחיים של האנדים הקולומביאנים, כ-130 קילומטרים צפון-מזרחית לבירת קולומביה בוגוטה.
בשנת 2018 התגוררו בה כ-172,548 תושבים, והיא משמשת כבירת מחוז בויאקה.
טונחה היא מרכז חינוכי חשוב של אוניברסיטאות ידועות.
טונחה נחשבת לאתר תיירותי בולט במיוחד, לאור האתרים הדתיים וההיסטוריים והפסטיבלים הרבים שבה.
העיר ממוקמת על הכביש הפאן-אמריקאי המחבר אותה לבוגוטה וסנטה מרתה ולמעשה לכל דרום אמריקה.
העיר ממוקמת במרכז קולומביה, בגובה שבין ל-.
מרכז העיר נמצא בגובה של מעל פני הים.
ישנן עדויות ארכאולוגיות לקיומה של פעילות אנשוית באזור טונחה עוד מהאלף ה-10 לפנה"ס.
בתקופה שלפני הכיבוש הספרדי התקיים בטונחה יישוב ילידי, שנקרא הונזה.
אזור טונחה נכבש על ידי האימפריה הספרדית ב-20 באוגוסט 1537. העיר הספרדית נוסדה על ידי גונזלו סוארז רנדון ב-6 באוגוסט 1539, שנה בדיוק לאחר הבירה בוגוטה.
טונה סקיליוס (בשוודית: Tone Sekelius; נולדה ב-16 ביולי 1997) היא זמרת שוודית.
בפברואר 2017 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Awakening", שהגיע למקום ה-89 במצעד הסוורייטופליסטן.
בשנת 2021, במהלך ריאיון ל-Aftonbladet, יצאה מהארון כטרנסג'נדרית, וחשפה את שמה החדש, טונה.
בשנת 2022 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2022, עם השיר "My Way".
הייתה זו הפעם הראשונה בה טרנסג'נדר מוצהר משתתף באירוע.
היא הגיעה למקום החמישי עם 84 נקודות.
בשנה שלאחר מכן שבה לאירוע, עם השיר "Rhythm of My Show", ודורגה במקום ה-12 והאחרון עם 20 נקודות.
טוני'ס שוקולונלי (בהולנדית: Tony's Chocolonely) היא חברת ממתקים הולנדית שנוסדה בשנת 2005, ששואפת למכור שוקולד המיוצר ללא עבדות.
בשנת 2021, נתח השוק של החברה בהולנד היה 21 אחוז, והיא אחת מיצרניות השוקולד הגדולות במדינה.
במהלך הפקת תוכנית הצרכנות ההולנדית "Keuringsdienst van Waarde" נוכח העיתונאי טֶאוּן ון דה קוֹאוּקֶן לגלות כי עבדות מודרנית ועבודת ילדים בלתי חוקית הן תופעות נפוצות במטעי קקאו במערב אפריקה, וזאת על אף שכמה ממותגי השוקולד המובילים בעולם חתמו על פרוטוקול הארקין-אנגל המתחייב למיגור העבדות ועבודת הילדים משרשרת האספקה שלהם.
במסגרת התכנית הגיש ון דר קואוקן תלונה נגד עצמו וביקש להעמידו לדין ולהרשיעו בגין רכישת מוצר שיוצר באופן לא חוקי ביודעין תוך סיוע לעבדות, אך התובעים סירבו לעשות זאת.
בשנת 2005, לאחר שלוש שנים של ניסיונות שלא צלחו לשנות את התעשייה באמצעות עיתונאות חוקרת, החליט ואן דה קואוקן לייצר כגימיק פרסומי טבלאות שוקולד תוך הקפדה על שרשרת אספקה נטולת עבדות.
שם המותג שבחר מורכב משמו הפרטי (בגרסתו האנגלית - Tony), והלחם של המילים Chocolate ו-Lonely המתייחס לתחושתו של ון דר קואוקן שהוא האדם היחיד בתעשייה שמעוניין במיגור העבדות.
היעד הראשוני היה למכור 5,000 טבלאות שוקולד לקראת חג המולד, אך המוצר הפך במהירות להצלחה ו-20,000 טבלאות שוקולד נמכרו תוך יומיים.
בשנת 2010, רכש איש העסקים הנק יאן בלטמן מניות רוב בחברה, והעביר את משרדיה מהמערכת של תוכנית הטלוויזיה למרכז באמסטרדם.
בשנה זו נתח השוק של המותג עמד על 4.5 אחוזים בהולנד.
כשהייצור גדל בהתמדה, החליטה החברה בשנת 2015 להרחיב את עסקיה לארצות הברית, ופתחה את המשרד הבינלאומי הראשון שלה בפורטלנד, אורגון .
עד סוף 2018, בנוסף להולנד, נמכר המותג בבלגיה, דנמרק, פינלנד, גרמניה, שוודיה וארצות הברית.
בהולנד נתח השוק שלה היה 19% ב-2018, ובכך היא עברה את התאגידים Verkade, Mars ונסטלה.
בדרך אל שוקולד ללא עבדות
ההבטחה המקורית של מותג השוקולד הייתה "100 אחוז נטול עבדות".
עם זאת, במהלך השנים התברר שאי אפשר להבטיח זאת בביטחון מוחלט, ולכן הסיסמה שונתה ל"בדרך אל שוקולד ללא עבדות".
הסיבה לכך הייתה שתעשיית הקקאו התבררה קשת עורף בצורה יוצאת דופן.
במלאת עשור למותג הצהיר המייסד שלו בסרט תיעודי על המותג: "עשינו מעט מדי.
שום דבר לא יצא ממיגור העבדות.
זה החמיר עוד יותר בעשור האחרון".
מחקר בשנת 2015 בגאנה ובחוף השנהב הראה שיותר משני מיליון ילדים משתתפים בייצור קקאו, רובם בכפייה.
ב-2007, החברה נתבעה על ידי יבואן הולנדי של שוקולדים שווייצרים שטען כי המותג של טוני'ס מציג את השוקולד שהוא מייבא באור שלילי.
בית משפט באמסטרדם קבע כי קיימות ראיות מספקות לכך שמוצרי החברה יוצרו ללא עזרת עבדים.
כאשר נוספה חפיסת שוקולד חלב אגוזי לוז להרכב בשנת 2010, דיווחה תוכנית הטלוויזיה ההולנדית "Een Vandaag" שילדים בני 9 השתתפו בקטיף אגוזי הלוז בטורקיה.
החברה הגיבה במעבר מיידי לספק אגוזי לוז מקומי מהולנד.
ניתן לעקוב אחר מקורות עיסת הקקאו של טוני'ס מאז 2013, וחמאת הקקאו משנת 2016.
בשנת 2021, הסיר הארגון האמריקאי "Slave Free Chocolate" את החברה מרשימת חברות השוקולד הפועלות בצורה אתית בגלל שיתוף הפעולה שלהם עם יצרן השוקולד, בארי קאליבו.
טבליות השוקולד של טוני'ס שוקולונלי מיוצרות במפעל של בארי קאליבו.
היות שיצרן זה אינו מבטיח כי בשרשרת האספקה שלו אין עבודת ילדים הוסר המותג מהרשימה של שוקולד המיוצר ללא עבדות.
למותג מספר הטעמים הזמינים באופן שונה לפי מדינה וערוץ הפצה.
לדוגמה, יותר מתריסר טעמים זמינים בהולנד.
הקוביות בחפיסת השוקולד הן בגדלים שונים, המסמלים את חלוקת ההכנסות הלא שוויונית בתעשיית השוקולד.
הטעמים הנפוצים הם: שוקולד חלב 32%, שוקולד מריר 70%, שוקולד חלב עם קרמל ומלח ים, שוקולד כהה (51%) עם שקדים ומלח ים, שוקולד חלב עם אגוזי לוז, ושוקולד חלב עם נוגט, שקדים ודבש.
מדי שנה מציגה החברה מציגה שלושה טעמי שוקולד חדשים במהדורה מוגבלת בין אוקטובר לדצמבר.
הטעם הפופולרי ביותר עשוי להתווסף לאוסף הקבוע.
בשנת 2020, זכתה החברה זכתה בתואר המותג הבר-קיימא ביותר בהולנד בפעם השלישית על ידי מדד המותגים בר-קיימא.
עם זאת, פרס זה אינו מודד את קיימות המותגים בפועל, אלא הוא מבוסס על תפיסות הצרכנים לגביו.
בשנת 2022, העניקה קרן תומסון רויטרס לטוני'ס שוקולונלי את הפרס למיגור העבדות (Stop Slavery Award) בקטגוריה "חברות סחורות ושירותים".
פרס זה מכיר בחברות וארגונים שהציבו רף גבוה למיגור עבדות, עבודת ילדים בלתי חוקית וסחר בבני אדם משרשרת האספקה שלהם.
בשנת 2022, שיתפה החל שיתוף פעולה בין טוני'ס שוקולונלי ובן אנד ג'ריס.
בפברואר 2023 פרסם הניו יורק טיימס תחקיר שהעלה כי בשרשרת האספקה של בן אנד ג'ריס מועסקים ילדי מהגרים.
טוני'ס שוקולונלי דורג במקום השלישי במדרג Chocolate Scorecard לשנת 2022, המדרג חברות שוקולד על פי זכויות האדם והסביבתנות שלהן: מעקב ושקיפות, שכר הוגן למגדלי קקאו, היעדר עבודת ילדים, מדיניות לגבי כריתת יערות ואקלים, וניהול אגרוכימי.
טוני בורבקוביץ' (בקרואטית: Toni Borevković; נולד ב-18 ביוני 1997 בסלבונסקי ברוד שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סמסונספור.
בורבקוביץ' גדל במחלקות הנוער של מרסוניה, MV קרואטיה, מרסוניה 1909 ודינמו זאגרב.
הוא הושאל מדינמו זאגרב לנ.ק.
רודש מליגת המשנה הקרואטית, ובהמשך חתם על חוזה קבוע במועדון ושיחק עמו גם בליגת העל הקרואטית.
ב-8 ביוני 2018 חתם בורבקוביץ' על חוזה לחמש שנים בריו אבה מליגת העל הפורטוגלית.
הוא ערך 83 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-8 ביולי 2021 חתם על חוזה לחמש שנים בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
ב-20 ביוני 2022 הושאל לעונה אחת להיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובתום העונה, בה ערך 15 הופעות ליגה, חזר לוויטוריה דה גימארייש.
אנתוני סקאלי ארל היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין מ-1969 ועד ינואר 1975, לאחר מכן ועד סוף אותה שנה כמזכיר מחלקת המנהל של ממשלת המדינה, לאחר מכן ועד 1980 כמזכיר המחלקה למשאבי טבע של ויסקונסין, ולבסוף, כמושל ויסקונסין ה-41 בשנים 1983–1987.
טוני ארל נולד בעיר סנט איגנס שבמישיגן, כבנם של אתלין ג'וליה (לבית סקאלי) וראסל ק.
ב-1958 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של מישיגן, ולאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת שיקגו.
לאח שירות של ארבע שנים בצי ארצות הברית, מתוכן שנתיים כקצין משפטי, עבר ארל ב-1965 לוויסקונסין.
הוא היה התובע של מחוז מרתון עד 1966, ולאחר מכן ועד 1969 התובע העירוני של ווסאו.
באותה שנה הוא נבחר לאספת המדינה של ויסקונסין, כאשר אייש מושב שהתפנה על ידי דייב אוביי, שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1974 פרש ארל מהאספה המדינתית כדי להתמודד על משרת התובע הכללי של ויסקונסין, אך הובס בבחירות המקדימות על ידי ברונסון לה פולט.
לאחר מכן, מינה אותו המושל פטריק לוסי כמזכיר מחלקת המנהל של ויסקונסין.
בהמשך היה ארל למזכיר המחלקה למשאבי טבע של ויסקונסין, שם רשימת הישגיו כללה טיפול בזיהום מי הנגר בשטחי המדינה.
ב-1982 לאחר שהמושל המכהן לי דרייפוס החליט באופן בלתי צפוי שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת, התמודד ארל על התפקיד, ועד מהרה הפכו התקוות של המפלגה הדמוקרטית בוויסקונסין לשוב ולאייש את מעון המושל למציאותיות.
כראש מחלקת משאבי הטבע, התקבל ארל כמגן אדוק של הסביבה וכפותר בעיות.
הוא עשה שימוש במוניטין זה כדי להביס את המושל לשעבר מרטין שרייבר בבחירות המקדימות של הדמוקרטים למשרת המושל, והמשיך וניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית, טוני קולר.
תקופת כהונתו של ארל הייתה עבורו אתגר מתחילתה.
כאשר הוא הושבע לתפקידו, עמד תקציב המדינה של ויסקונסין על גירעון של כמעט מיליארד דולר ושיעור האבטלה עמד על 12 אחוזים.
ארל חתם על חוק שקבע את מס המכירות של 5 אחוזים כקבוע, וכן הוסיף מס יסף בשיעור של 10 אחוזים שבהמשך הופחת.
משעה שהמדינה שבה להיות במצב פיסקלי יציב, העביר ארל יוזמות לשיפור הסביבה, החינוך וההזדמנויות השוות.
הוא מינה את דוריס הנסון כאישה הראשונה בתפקיד מזכירת מחלקת המנהל של המדינה, ואת האוורד פולר כאפרו-אמריקאי הראשון שהיה חבר הקבינט המדינתי שעמד בראש המחלקה ליחסי עבודה.
בשל אי-הסכמות על הרפורמה בבריאות, איוש בעל תפקידים בבתי הכלא, הקפאות שכר ובעיות נוספות, יחסיו של ארל עם ארגוני העובדים הפכו למרים, ותקופת כהונתו כמושל הייתה למורכבת יותר.
לאחר השיקום של מצבה הכלכלי של ויסקונסין מאחת התקופות הקשות בתולדותיה, סיים ארל את תפקידו כמושל לאחר תקופת כהונה אחת.
מנהיג סיעת המיעוט באספת המדינה, הרפובליקני טומי תומפסון, התנגד בתקיפות למדיניותו של ארל, וב-1986 נבחר לראשונה מבין ארבע תקופות הכהונה שלו.
ארל בריקר כתב במאמר, "היה שלום מושל ויסקונסין טוני ארל" מתוך קינה על התבוסה שהוא נחל מתומפסון בבחירות, ושעמדתו ה"פרו-משפחתית" עשויה הייתה לתת לו גישה דמוגרפית רחבה יותר מאשר צעדי ההגנה שנקט ארל כלפי זכויות הלהט"בים.
בשנים 1995–2005 שימש ארל כחבר במועצת המנהלים של "מטרה משותפת ויסקונסין" (Common Cause Wisconsin), לובי אזרחי בלתי-מפלגתי ללא כוונות רווח בעל זיקה לארגון "מטרה משותפת" הלאומי.
ב-1990 נבחר ארל למועצת המנהלים של הארגון הארצי ושימש בתפקיד עד 1996. הארגון של ויסקונסין מקדם את חוקי מימון המפלגות, אתיקה ורפורמה בשדלנות, חוקי אסיפות פתוחות, זכויות הצבעה, חלוקה מחדש בלתי מפלגתית של מחוזות הצבעה, וסוגיות נוספות הקשורות לקידום ושמירה על ממשלה אחראית.
ארל גם היה חבר במועצת המנהלים של מוסד ג'ויס במשך שנים רבות עד 2013.
ביולי 2004 זכה ארל להכרה בטקס הפרסים השנתי ה-12 על הכרתו בצרכים של קהילת הלהט"ב במהלך תקופת כהונתו כמושל.
הוא קיבל את פרס האומץ הפוליטי של הארגון.
הוא שימש כחבר במועצת המנהלים של חברת חלוקת החשמל האמריקאית שמחזיקה בבעלותה ומפעילה, מתכננת, מתחזקת ומפקחת על כל מתקני החלוקה שבעבר היו בבעלות של מספר חברות תשתית, קואופרטיבים וגופי תשתית עירוניים בוויסקונסין.
הוא היה שותף לשעבר באחד ממשרדי עורכי הדין הגדולים ביותר (יותר מ-400 עורכי דין) בוויסקונסין, "קוורלס ובריידי" .
בקיץ 1962 נשא ארל לאישה את שילה רוז קויל משיקגו.
השנים הכירו כאשר למדו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו.
נולדו להם ארבע בנות, והם היו נשואים במשך 30 שנה לפני פרידתם ב-1995. הם התגרשו ב-2003 וארל נישא בשנית ב-2011 לג'יין נמקה.
טוני ארל נפטר בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת ויסקונסין במדיסון ב-23 בפברואר 2023, לאחר שארבעה ימים קודם לכן לקה בשבץ מוחי.
הוא נפטר יומיים לפני יום הולדתו ה-87.
טוני איבל הייתה ציירת גרמנייה, עובדת משק בית במכון לסקסולוגיה, ואחת הנשים הטרנסיות הראשונות שעברו ניתוח להתאמה מגדרית.
טוני אבל נולדה למשפחה אוונגליסטית והייתה הבכורה מבין אחד-עשר ילדים.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, החלה התמחות כמעצבת פנים וכאשת עסקים.
ממשכורתה הראשונה רכשה פאה ושמלה, אך הוריה גילו זאת והשמידו את הפריטים.
סביב שנת 1901 התאהבה בגבר, דבר שהוביל לסכסוכים עם משפחתה, ולכן עזבה את ביתה ועברה למינכן ללמוד ציור.
בהמשך נדדה בגרמניה, אוסטריה ואיטליה.
בוונציה פגשה גבר אמריקאי מבוגר שהפך לפטרונה ולבן זוגה למשך מספר שנים.
בשנת 1908 חזרה לברלין, שם חיה כ"גבר", נישאה לאישה בשם אולגה ונולד להם בן.
אך תפקידה כבעל וכאב לא תאם את תחושותיה, והיא ניסתה להתאבד ארבע פעמים.
בתקופה זו רכשה מוניטין כאמנית בחוגים המקיפים את קתה קולוויץ, תוך שימוש בשמה הקודם.
בשנת 1916 גויסה לצבא ולחמה במתקפת מז-ארגון שבשמפאן.
לאחר שהתמוטטה נפשית, שוחררה מהצבא ועברה לכוחות המילואים.