tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טכניקת לוולואה מבוססת על סיתות מכין מיוחד של ליבת אבן, בדרך כלל מצור, אך לעיתים גם מאובסידיאן וסוגי אבן אחרים.
לאחר הסיתות המכין, הנחתת מכה אחת ממוקדת בבסיס הליבה התיזה ממנה נתז חד מאוד ומעוצב היטב.
טכניקה זו חייבה דרגה גבוהה של מומחיות ומיומנות, וכישלון בהנחתת המכה האחרונה היה עלול להרוס את הכלי ולבזבז את כל המאמץ שהושקע בסיתות המכין.
לא נמצאו אצל הניאנדרטלים מחטי עצם לתפירה, אך נראה שהם השתמשו במרצעי אבן לניקוב עורות ופרוות, על-מנת לחברם יחד בעזרת חוטים לצורך יצירת מלבושים מורכבים.
התרבות האוריניאקית היא תרבות מהתקופה הפלאוליתית העליונה, שהתקיימה באירופה ובדרום מערב אסיה ובכלל זה בארץ ישראל, כ-37,000 - 33,000 שנים לפני זמננו.
התרבות הוגדרה לראשונה בחפירת האתר הארכאולוגי אוריניאק בצרפת, ומכאן שמה.
הגדרת התרבות האוריניאקית מתבססת, כמקובל במחקר התקופה הפלאוליתית, על טיפוסי כלי אבן המיוחדים לה, אך גם על ממצאים ייחודיים שאינם מאבן, כגון כלים מעצם מקרן, חרוזים עשויים משיני בעלי חיים ופריטי אמנות מגולפים.
כלי אבן הצור כוללים להבים ולהבים זעירים העשויים מחתיכות משויפות ולא משבבי האבן.
התקופה הנֶאוֹליתית נחשבת באופן מסורתי לחלקה האחרון של תקופת האבן שבאה לאחר התקופה האפיפלאוליתית או התקופה המזוליתית באירופה, מערב אסיה וצפון אפריקה.
את תחילת התקופה מציינת המצאת החקלאות, ואת סיומה ניתן לראות בהופעת כלי מתכת ב-תקופת הנחושת, תקופת הברונזה או תקופת הברזל, בהתאם לאזור הגאוגרפי.
בהגדרת תקופה זו אין הכוונה בהכרח לרצף בזמן, אלא, למגוון מאפיינים תרבותיים, כגון שימוש ביבולי פרא, תרבות צמחי בר וגידול של יבולי בעל ושימוש בבעלי-חיים מבויתים.
בני האדם המודרניים הופיעו על במת העולם עוד ב והפכו למין האדם הדומיננטי בתקופה הנאוליתית.
הם פיתחו כלים שבעזרתם יכלו לצוד את הטרף ולהרתיע את הטורפים, וגם שיטות יעילות של ארגון ושיתוף פעולה חברתי.
כך עלו לראש פירמידת המזון והפכו לציידים-לקטים מיומנים.
כושר ההסתגלות התרבותית אפשר אכלוס אזורים חדשים במזרח אסיה (לפני כ-45,000 שנה), אירופה (לפני כ-40,000 שנה), אוסטרליה (לפני כ-50,000 שנה), ואמריקה (לפני כ-15,000 שנה).
במשך התקופה הזאת חיו בני האדם בקבוצות קטנות של ציידים-לקטים.
שטח הקיום של קבוצה כזאת נע לפי כמות האוכל של סביבת המחיה, ויכול היה לנוע בין קילומטרים ספורים באזורים עשירים כמו הסהר הפורה לעשרות קילומטרים באזורים מדבריים וכדומה.
לפי ג'ארד דיימונד בספרו רובים חיידקים ופלדה, הסביבה הפרהיסטורית הייתה המקפצה לשינוי בתקופה החקלאית.
לטענתו, בני האדם למדו להכיר את הסביבה, לזהות מה טוב עבורם וגם לביית צמחים ובעלי חיים.
עד אותה תקופה בני האדם חיו כציידים-לקטים ולא התרכזו בעיבוד הסביבה אלא בניצול הסביבה.
תיאורית מודרניות התנהגותית היא תאוריה העוסקת באוסף של יכולות תרבותיות, התנהגותיות ושכליות אשר משותפות לכל החברות.
על פיה קיים הסבר כולל המחבר בין האדם בימינו, לבין השבטים הראשונים של הומו ספיאנס מן התקופה הפלאוליתית העליונה ומבדילות אותם מתרבויות של סוגי אדם שונים, הקודמים להופעת האדם המודרני.
למרות מחלוקות מדעיות על הגדרתו המדויקת של אוסף היכולות המרכיבות מודרניות התנהגותית, מוסכם על מרבית החוקרים בתחום שהיא כוללת חשיבה מופשטת, תכנון לעתיד ושימוש בסמלים ובטקסים, דוגמת אלו שבשפה ובאמנות.
באתרים פרהיסטוריים, מודרניות התנהגותית מתבטאת בעיקר בשרידי אמנות פרהיסטורית מצורות שונות, בתכשיטים ובשימוש של פיגמנטים לקישוט, בקבורה טקסית המלווה במנחות קבורה, ובכלים משוכללים ומקושטים ממגוון חומרים, כמו אבן, עצם ושן.
התרבות הנָאטוּפִית הייתה תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, בסוף התקופה האפיפלאוליתית, כ-15,000 עד 11,700 שנים לפני זמננו.
הממצא הארכאולוגי העשיר מתרבות זו כולל, לראשונה באזור ארץ ישראל והלבנט בהיקף נרחב, את התכונות הבאות: בנייה נרחבת של בתים מאבן, מקדשים, בתי קברות מובחנים, תרבות חומרית עשירה הכוללת חפצי אמנות, וניצול אינטנסיבי של משאבי הסביבה.
עם זאת, לא נמצאו עדויות ברורות לביות חיות משק ותרבות צמחים.
תעשיית הכלים התבססה על סיתות להבים ולהבונים מנתזי צור שמהם יצרו הנאטופים את המיקרוליתים הגאומטריים.
הצורה השכיחה בתעשיית המיקרוליתים היא זאת של הסהרון והשימוש בה התגבר לכל אורך התקופה הנאטופית.
המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים, דוגמת מרצעים ומגרדים שנוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים.
מהלהבים עוצבו סכינים אשר שמשו כלהבי מגל, הסכין הוצמד למגל עץ או עצם בעזרת ביטומן, שרף וחרסית.
מגלים אלו שימושיים יותר מכלי ליקוט קודמים, ומחזקים את דפוס הקצנת ניצול המשאבים בתקופנ הנאטופית.
נוסף למגלים ולהביהם, חוקרים רבים רואים במפסלות, גרזנים עתיקים עשויי צור חידוש נאטופי.
בשעה שרוב התרבויות אשר קדמו כרונולוגית לנאטופים עשו שימוש מועט בכלי אבן שלא סותתו מצור, אנו עדים לשימוש רב בכלים מאבן אצל הנאטופים.
ממצא זה בא להעיד על סחר וקשרים בין הנאטופים לתרבויות שונות, או על נדידה עונתית לאזור הגולן.
כלי אבן נוספים הם "מיישרי חניתות": פיסות אבן, בעיקר חלוקים שחורצו במרכזן, דרכם הועברו חצים וכלים דומים עד ליישורם.
הנאטופים עשו שימוש רחב בהרבה מקודמיהם בעצם.
באתרי הגליל והכרמל אותרה הכמות הגדולה ביותר של כלים עשויים מעצם: מחטים, חודים, מרצעים, צלצלים, חכות, נטיפות, ידיות מגל ומחליקי עורות הם עיקר הטיפוסים של כלי העצם בנאטופית.
חלקם שימשו בציד ובדיג, אולם אחרים בבוּרְסְקָאוּת, קליעה ופעולות יום־יומיות אחרות.
המהפכה הנאוליתית היא תהליך מרכזי באבולוציה האנושית ועיקרו המעבר ההדרגתי של בני אדם מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות, החל מכ־12,000 שנים לפני זמננו.
סימנים ראשונים לתהליך זה נתגלו בחפירות ארכאולוגיות באזור הסהר הפורה ובתקופות שונות ומאוחרות יותר בשאר העולם.
המונח "המהפכה הנאוליתית" הוצע בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הארכאולוג האוסטרלי ויר גורדון צ'יילד, אשר טען כי המורכבות החברתית הצומחת הובילה למהפכה שנייה בשם המהפכה האורבאנית, במהלכה נבנו הערים.
המהפכה הנאוליתית מתבטאת בדרך כלל בהופעת כלי אבן ייעודיים לעבודת אדמה, כגון גרזנים, להבי מגל וכלי כתישה וטחינה, בהופעת עצמות בעלי חיים מבויתים ושרידים של צמחי תרבות, וכן ביישובים כפריים גדולים עם בתים, כלי חרס וחפצי אמנות.
הם ייצרו מגוון של כלים שהיו נחוצים לגידול, קציר ועיבוד של תבואה, כמו להבי מגלים ואבני רחיים וכן כלים ליצור מזון, כמו כלי חרס וכלי עצם.
מיומנותם התבטאה גם בייצור מגוון כלי אבן שונים, כמו קישוטים, חניתות, חרוזים ופסלים.
האנשים הנאוליתיים בלבנט, באנטליה, בסוריה, בצפון מסופוטמיה ובמרכז אסיה, בנו את בתי הכפר שלהם מלבני חמר.
מעניינים במיוחד הבתים בצ'טלהויוק שבטורקיה, אשר טויחו ונצבעו בסצנות מפוארות של אנשים ובעלי חיים.
קברים אלו היו נפוצים במיוחד באירלנד, ואלפי קברים קיימים עד היום.
האנשים הנאוליתיים באיים הבריטיים בנו תילי קברים ארוכים וחדרי קבורה למתיהם, מעברים מעל מקורות מים, סטונהנג' ומכרות צור.
הכביש המתוכנן העתיק ביותר, ה"דרך המתוקה" באנגליה, שנבנתה אף היא בתקופה זו.
בני האדם למדו דרכים לשמר מזון לחודשים הבאים, כמו עיצוב של מכלים אטומים לאוויר, ושימוש במלח לצורך שימור המזון.
עד לבואם של האירופאים היו החברות באמריקה ובאיי האוקיינוס השקט ברמת הטכנולוגיה הנאוליתית עם מעט יוצאים מהכלל - כמה גרזנים וראשי חצים מנחושת באזור גרנד קניון.
ביות בעלי החיים אירע בדרך כלל לפני ביות הצמחים.
המהפכה החקלאית התרחשה במקביל במספר אזורים על פני כדור הארץ, כאשר בכל אזור בייתו מינים שונים של בעלי חיים.
הכלב הוא היוצא דופן מכל בעלי החיים שבויתו, כיוון שהכלב שימש בן לווייתו של האדם עוד משלהי התקופה הפלאוליתית, הכלב שונה גם בכך שלא בוית לצורכי מאכל אלא לצרכים אחרים, כגון, שמירה, הגנה.
מיני הצמחים שתורבתו הם החיטה, האורז, התירס ותפוח האדמה, כמקורות לאנרגיה.
המעבר מצייד-מלקט לחקלאי גרמה לשינויים משמעותיים במבנה השלד, הלסתות, הגולגולת', מבנה הידיים והרגליים, החושים ומידות הגוף.
התרבות הירמוכּית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בערך בין השנים 6400 - 5800 לפנה"ס, לפי תאריכי פחמן 14 מכוילים.
זוהי התרבות הראשונה שעשתה שימוש בכלי חרס בפרה-היסטוריה של ארץ ישראל בפרט, ואחת מהעתיקות שעשו בהם שימוש באזור הלבנט בכלל.
עוד ידועים באתרי תרבות אלה מבני חצר גדולים, באר, חפצי אמנות ועדויות לכלכלה חקלאית הנסמכת על גידול צמחי תרבות וחיות משק.
לפי ירידה בגודל הגוף ודגמי תמותה שונים יחסית לחיות בר, נראה כי גם הבקר והחזירים כבר היו מבויתים.
כלי חרס במגוון צורות וגדלים אשר להם שימושיים ביתיים שונים נמצאו ביישובים רבים בהם זוהתה התיישבות של התרבות הירמוכית.
בשער הגולן נתגלו גם מספר חותמות המגולפות באבן גיר.
מלבד כלי החרס נחשפו באתרים שנחפרו גם עשרות אלפי פריטים מאבני צור, ביניהם ראשי חץ מוארכים, בגודל 5–7 ס"מ, שנמצאו גם באתרים רבים מהתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית.
עם זאת נחשפו גם שלושה סוגים של ראשי חץ קטנים בגודל 2–3 ס"מ, שלא נמצאו באתרים מתקופות קודמות, וככל הנראה שימשו לתהליכים של ליטוש, יצירת כלי אבן, וככלי שחיקה.
כמו כן נחשפו עשרות להבים משוננים בצד אחד וחלקים בצדם השני, ששימשו ככל הנראה לאותה המטרה.
כלי החרס של התקופה הנאוליתית נעשו בעבודת יד על ידי שימוש בתבניות או גלילי חמר, עד להמצאת האבניים.
כלי החרס מסמנים את המעבר מהנאולית הקדם-קרמי לנאולית הקרמי בארץ ישראל.
הופעת האובניים על במת ההיסטוריה התאפשרה לאחר המצאת הגלגל, לפני 4,000 שנים, בשומר שבמסופוטמיה לצורכי קדרות האובניים הקדומות היו עשויות משתי אבנים.
כדי להפעיל את האובניים האלו היה צורך במישהו נוסף שיסובב אותם בזמן שהקדר יצר את הכלי.
טכנולוגיה אחרת שפותחה לצורך ייצור כלי חרס היה פיתוח כבשן שרפה ששינה את תכונות החמר לחומר קשה ועמיד לנוזלים והתאים לשימוש ככלי קיבול ובישול.
הכלים נערמו בבור שנחפר באדמה וכוסו בחומר בעירה שמוצת ובוער עד שהדלק נשרף לחלוטין.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שניתן להשיג בדרך זו היא סביב 1,100 מעלות צלזיוס.
עדות לשימוש בבורות שרפה נמצאו באתרים בני 6,000 שנה במסופוטמיה.
טכנולוגיה זו שימשה גם לצורך תעשיית עיבוד המתכת.
היא גם נחשבת להמצאה פשוטה לכאורה, אך גאוניותה בפשטותה, שכן התנופה שנתנה המצאת הגלגל הייתה משמעותית ביותר מבחינה טכנולוגית והיוותה מפנה גם מבחינה היסטורית, שאיפשר את התכנון והבניה של כלים מורכבים ומכונות פשוטות.
על מנת להקל עוד את המלאכה, בזמנים ומקומות בהם לא נערם שלג על הקרקע ואפשר שימוש במזחלות, אפשר היה להיעזר בבולי עץ בעלי צורה מעוגלת.
ומכאן הדרך לשים את בולי העץ מתחת למשאות לא הייתה ארוכה, וכך הבחינו שבעצם אפשר לפרוס את בולי העץ לפרוסה דקה וכך נוצר הגלגל הראשון.
התקופה הכַלְקוֹליתית היא למעשה תקופת מעבר לעידן של טכנולוגיית הפקה ושימוש במתכות וסגסוגות של מתכות ומובילה אל תקופת הברונזה ותקופת מעבר בין הפרהיסטוריה אל תחילת ההיסטוריה האנושית המתועדת על ידי מקורות כתובים.
התקופה מוגדרת משלהי הפרהיסטוריה של אירופה, מערב ומרכז אסיה.
התקופה הכלקוליתית התקיימה לאחר או בשלהי התקופה הנאוליתית בה כבר החל שימוש במתכות.
מרכז התפוצה של כלי נחושת נמצאת באזור המזרח התיכון ושוליו, במדינות דרום ומרכז אירופה, ואילו במקומות אחרים כלים מנחושת הופיעו אחר כך, יחד עם מתכות אחרות.
למשל, ביבשת אפריקה לא התקיימה תקופה זו והציוויליזציה התפתחה מהתקופה הנאוליתית ישירות לתקופת הברזל.
עידן הנחושת במזרח התיכון החל בסוף האלף ה-5 לפנה"ס ונמשך כאלף שנים, לפני שפינה את מקומו לתחילת עידן הברונזה.
המעבר מנחושת לברונזה באירופה התרחש בערך באותה העת, בין האלף ה-5 לאלף ה-3 לפני הספירה.
תלוליות ע'סול הוא אתר ארכאולוגי בירדן, באזור ערבות מואב, 14 ק"מ צפונית מזרחית לים המלח האתר נחפר ונמצאו בו שרידים מהתקופה הכלקוליתית.
הוא נחשב לאתר הגדול מסוגו ועל שמו מכונה התרבות הכלקוליתית בשם "התרבות הע'סולית", תחילת התקופה הכלקוליתית הוגדרה לפי השכבות התחתונות בתלוליות ע'סול שאותה ניתן לחלק לתרבויות משנה שלהן תפוצה גאוגרפית וזמנים שונים.
בהקשר זה ראויה במיוחד לציון העובדה שבאתרי באר שבע (ביר אבו מטר, ביר א-ספאדי, חורבת בתר, תל שבע) התקיים יישוב בערך בין השנים 4,200–4,000 לפנה"ס.
בחפירות ביר אבו מטר, אתר ארכאולוגי בבקעת באר שבע המתוארך נחשף ישוב המתוארך לתקופה התקופה הכלקוליתית שהתקיים בערך בין השנים 4,200-4,000 לפנה"ס שהיה חלק ממערכת של יישובים אשר היו מיושבים בו זמנית והיו קרובים זה לזה.
באתר התגלו מספר ענפי כלכלה שמעידים על הטכולוגיות של התקופה.
גידול בעלי חיים מבויתים בעיקר ענף הצאן שהיה ענף המחיה הראשי של היישוב.
הפסלונים הקשורים לפולחן הדת המראים בעלי קרניים הנושאים מחבצות וגביעים דמויי קרן מצביעים על חשיבותו של ענף זה לחיי התושבים.
נמצאו שרידים לתעשייה לייצור ושימוש במתכת ובהם כורים וכלי התכה, וכן מוצרים מוגמרים כגון גרזנים, בנוסף, נמצאו ראשי אלות ומגוון תכשיטים שנוצקו בשיטת "השעווה האבודה".
באתר נמצאו ממצאים של עיבוד כלי צור בעיקר מגרדים, כלי חיתוך ומקדחים.
תעשיית החרס בביר אבו מטר הייתה מבוססת על עבודה ידנית.
כלים שנעשו בטורנית (אובניים איטיים).
בתעשייה הסתמנה חלוקה לפי התמחויות בין היישובים השונים של התרבות הע'סולית.
לפי מחקרים, השימוש במתכות כפי שהן במצבן המינרלי הקיים בטבע, החלה כבר לפני יותר מ-12,000 שנים, באלף העשירי לפני הספירה באזור צפון הפרת והחידקל ומעט מאוחר יותר באזור מזרח הים התיכון, באזורים שהם בין ישראל לבין דרום טורקיה.
השימוש היה במתכות שמקורן משרידי מטאור, ונועד לייצור תכשיטים, ולעיתים אף לייצור כלים.
המתכות שבהן השתמשו בזמנים קדומים אלו היו נחושת, זהב וברזל, והעיבוד שלהן כלל ריקוע באמצעות פטיש.
עד שנת 6,000 לפני הספירה התפשטה כריית הנחושת מזרחה עד למקום שבו שוכנת איראן וצפון מערבה לכיוון שבו שוכנות סרביה ורומניה.
לפני כ-7,000 שנים, בסביבות שנת 5,000 לפנה"ס (בתחילת תקופת הנחושת) פיתחו בני אדם שחיו באזור שהוא טורקיה או סוריה, שיטות לצרוף את הנחושת מעפרותיה, ובכך התאפשר שימוש נרחב יותר בנחושת, על ידי כרייה של הנחושת מהאדמה במקומות בהם הנחושת מעוררבת בחומרים אחרים.
עד שנת 4,000 לפני הספירה במזרח התיכון ובאירופה סביב אגן הים התיכון.
עד 3,000 לפני הספירה טכנולוגיה זאת הגיעה לצפון הודו וצפון אירופה.
עד 2,000 לפני הספירה הטכנולוגיה התפשטה גם לספרד, בריטניה וסין.
באותה תקופה החל גם השימוש בכסף טבעי.
בסביבות שנת 3,500 לפנה"ס נצרפו עפרות מעורבות של נחושת ובדיל באזור ארם־נהריים על־מנת לייצר ארד (ברונזה).
כ-500 שנה לאחר מכן, נעשה שימוש בתהליך "יציקת שעווה מתכלה" לביצוע יציקות מורכבות.
מכרות הנחושת הקדומים של תמנע נמצאות בעמק תמנע, בשוליים המערביים של הערבה התיכונה, כ-25 קילומטר מצפון לאילת.
האדם נמשך לבקעת תמנע החל מנתקופה הנאוליתית, בערך מ-10,000 לפנה"ס ואילך, בשל עפרות הנחושת המצויות בה.
בתחילה, כנראה רק ליקטו את תרכיזי העפרות מפני השטח וערכו חפירות שטוחות בצורת בורות, באזורים שנראו בהם תרכיזי עפרות כבדים תקועים בסחף.
שטחים נרחבים באזור המכרות שלרגלי מצוקי תמנע מכוסים בצפיפות ב"צלחות", פירים שנחפרו זה ליד זה דרך שכבת הסחף, בחיפוש אחרי עפרות נחושת, ולאחר סיום הכרייה נסתמו.
כמו כן, נמצאו סימני כרייה שטוחים ועגולים, אופייניים לפטישי אבן, על פני פיסת הסלע הלבנבן נושא עפרות נחושת, שיש לשייכם כנראה לתקופה קדומה זו.
הסיגים שנמצאו באתר זה, שבהם נראו גושי עפרות לא מותכות או מותכות למחצה ופירורי אבן-חול לבנה, לא הגיעו בשעת ההתכה לדרגת חום גבוהה המספיק כדי לעבור למצב צבירה נוזלי.
תקופת הבראשית של הפקת הנחושת מעפרות באזור (תקופת הנחושת סיני-ערבה שלב קדום), נמשכה במשך יותר מאלפיים שנה, מהאלף השישי עד האלף הרביעי לפנה"ס.
טכנופיליה, מונח שטבע ניל פוסטמן, מתאר חברה ותרבות המתמסרות בהתלהבות נטולת ביקורת לטכנולוגיה.
"טכנופולין: כניעתה של התרבות לטכנולוגיה", הוא ספרו של ניל פוסטמן שנכתב בשנת 1992, (באנגלית Technopoly: The Surrender of Culture to Technology).
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2003.
בטכנופיליה, הטכנולוגיה מגדירה מחדש את המוסדות החברתיים ואת מושגי היסוד של התרבות כמו: משפחה, עבודה, חינוך, דת, פוליטיקה, היסטוריה, שפה, אמנות, אמת, תבונה, פרטיות.
הטכנופיליה כמערכת בקרה על הפצת המידע, משתיקה צורות מחשבה ודרכי חיים חלופיות שאינן מרובות טכנולוגיה.
הטכנופיל הוא הדרגה הבאה אחרי הטכנוקרט.
הטכנוקרט הוא אדם בעל מיומנויות רבות שיש להן ביקוש בשוק.
החברה בה חי הטכנוקרט היא הטכנוקרטיה.
הטכנוקרטיה כחברה שאפה לפיתוחים טכנולוגיים וגילויים מדעיים רבים ככל שניתן והיא מזוהה עם התקופה של המהפכה התעשייתית ועד למחצית השנייה של המאה העשרים.
ניל פוסטמן כתב בעיקר על ארצות הברית אבל דבריו תקפים לגבי החברה המערבית ככלל.
אנשים רבים היום הם טכנופולים הרואים בטכנולוגיה ובעיקר במחשבים ובאמצעי התקשורת החדשים את המניע העיקרי שלנו בהווה.
הטכנופיליה, בלשונו של פוסטמן, היא היום מערכת הבקרה על הפצת המידע בחברתנו הפוסט מודרנית.
פוסטמן מעלה את הצורך באימוץ גישה ביקורתית למה שקורה סביבנו בכלל וכלפי הטכנולוגיה בפרט.
אנשים רבים בימינו מקבלים את הטכנולוגיה בזרועות פתוחות ללא ערעור מעוניינים לאמץ אותה ואת היתרונות שהיא מציעה בכלל ואת טכנולוגיית המידע בפרט, אותה טכנולוגיה שנראית כסיפור ההצלחה הגדול ביותר של החברה המערבית.
לדוגמה, הסכסוך הישראלי-ערבי לא יפתר על ידי תוספת מידע.
פוסטמן מבקר גם טכנולוגיות תקשורת קודמות כמו השפה, הכתב והדפוס.
כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להתרחב.
לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא יובל דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה.
טכנולוגיית מידע (ראשי תיבות: טכ"מ; באנגלית: IT, ראשי תיבות של: Information Technology) מתייחסת לשימוש בטכנולוגיות מחשוב ותקשורת לשם ניהול ועיבוד מידע.
השימוש במונח נפוץ בעיקר בהקשרים עסקיים וארגוניים.
טכנולוגיית המידע היא יישום של מחשבים לאחסן, ללמוד, לאחזר, לשדר ולטפל בנתונים, או מידע, לעיתים קרובות בהקשר של עסק או של ארגון אחר.
ה-IT נחשב לקבוצת משנה של טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT).
בשנת 2012 הציעה Zuppo היררכיה של ICT, שבה כל רמת היררכיה "מכילה מידה מסוימת של שותפות בכך שהם קשורים לטכנולוגיות המאפשרות העברת מידע וסוגים שונים של תקשורת מתווכת אלקטרונית".
השימוש הנפוץ במונח מתייחס בעיקר למחשבים ורשתות מחשבים, אך למעשה טכנולוגיית מידע כוללת את כלל האמצעים הטכנולוגיים המטפלים במידע, כולל טלפון וטלוויזיה.
טכנולוגיית המידע עוסקת בשימוש בחומרה, בתוכנה של מחשבים ובתקשורת מחשבים לניהול מידע.
הניהול כולל: אחסון, עיבוד, הגנה והעברה של מידע.
בעקבות זאת למומחי מחשבים קוראים לפעמים בשם מומחי טכנולוגיית המידע.
כל המקצועות הקשורים במערכות מחשבים ותקשורת הם למעשה חלק מענף טכנולוגיית המידע.
לטכנולוגיות המידע יש פוטנציאל אדיר לפיתוח חשיבה מסדר גבוה ומטא-קוגניציה.
בתחום החינוך נעשה שימוש בטכנולוגיית המידע לצורך למידה משולבת מחשב, למידה מקוונת ולמידת חקר מבוססת מחשב, כמו גם לתחום העסקי, בין השאר באמצעות בינה עסקית ויצירת אמצעים מתקדמים לשיווק.
מבחינה מילולית, טכנולוגיית מידע היא כל פתרון מעשי המשמש לצורכי מידע.
המין האנושי החל באחסון המידע והעברתו עוד מתקופת השומרים, שפיתחו את הכתב כחמשת אלפים שנה לפני זמננו.
לפי הגדרה רחבה זו, ניתן לחלק את ההיסטוריה של טכנולוגיית המידע לארבע תקופות:
קדם מכני - החל מ-3000 לפני הספירה לערך ועד שנת 1450 לספירה.
אלקטרומכני - החל מסביבות שנת 1840 עם המצאת הטלגרף, עד 1940.
אלקטרוני - החל משנת 1940 עם המצאת המחשב ועד ימינו.
כיום, מתייחס השימוש במונח לטכנולוגיות אלקטרוניות המטפלות במידע, כלומר טכנולוגיה שראשיתה בהמצאת המחשב.
בשלבים הראשונים מדובר היה במחשבים פשוטים יחסית ובמכונות אחרות בעלות יכולות מינימלית של אחסון ועיבוד מידע.
בשלבים אלו נעשה שימוש במושג עיבוד מידע ולא במושג טכנולוגית מידע.
במשך הזמן התפתחה טכנולוגיה מורכבת של תוכנה, חומרה ותקשורת מחשבים.
טכנולוגיה זו כללה: רשת מקומית, רשת רחבה, אשכול מחשבים, מערכות תוכנה מורכבות ובשלב מאוחר יותר גם אינטרנט.
בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית שונה המונח המתאר את המחשוב מהמונח עיבוד מידע למונח טכנולוגיית המידע.
לקראת העשור השני של המאה ה-21 התמקד השימוש בטכנולוגיית המידע במענה על הצרכים העסקיים של ארגונים ולא בעיבוד מידע העומד בפני עצמו.
כך, למשל, מתמקדים בניהול תהליכים עסקיים ולא רק בביצוע חישובים מסובכים.
בעקבות זאת יש המשתמשים במונח טכנולוגיה עסקית (Business Technology) כמונח המחליף את המונח טכנולוגיית המידע.
מי שטבע מושג זה הוא ג'ורג' קולוני מחברת המחקר פורסטר.
טקנולייז (ביפנית: テクノライズ) היא סדרת אנימה בעלת 22 פרקים ששודרה ביפן ב-2003 מאת הצוות שיצר את סריאל אקספראימנט ליין ולכן נחשבת כ"איחוד חמש השנים של ליין".
צ'יאקי ג'י קונקה (הכוכב שמת ותכשיט של ילדה) הוא התסריטאי, יושיטושי אבה הוא המעצב ויסויוקי הואדה הוא המפיק.
הסדרה חוקרת את ההשלכות של בינה מלאכותית על התודעה, ועל הבעיה הפסיכופיזית.
כמו כן היא חוקרת את היחס בין רודנות הטכנולוגיה לאדם ואת האפשרות של חיים רעים, התנוונות החברה האנושית ואפוקליפסה בעולם טכנולוגי.
היא משתמשת לשם כך בטכניקות אומנותיות וקולנועיות נסיוניות, הטון שלה הוא אפל ואלים, רווי בגוונים של שחור ואפור, ובעל מוזיקה וצלילי רקע תואמים.
הסדרה שודרה גם בארצות הברית בגרמניה, איטליה וקוריאה הדרומית.
לוקס היא שדה קרב של ארבע סיעות: אורגנו, הברית, לקן, והאצולה.
אורגנו היא ארגון דמוי מאפיה והיאקוזה בפרט, המייצר ומוכר איברי טקנולייז.
הברית היא ארגון טרור דמוי ארגוני פועלים למיניהם המתנגד לאורגנו ולרעיון הטקנוליזציה בכלל משום שהם טוענים שטקנוליזציה משחיתה ומסלפת את הנשמה.
הלקן (או רקן) הם קבוצה של נערים שעברו טקנוליזציה המבצעים פעולות אלימות בתקווה לחרחר מלחמה כוללת בין האורגנו לברית.
האצולה היא סיעה רביעית שבקושי מתערבת בנעשה בעיר משום הקשרים שלהם עם העולם שלמעלה.
קיימת גם סיעה חמישית, אך היא לא משתתפת במלחמות.
גבה הוא כפר בו חיים אנשים דתיים המאמינים בנביאה שמופיעה פעם בדור, המאמינים בנביאה זו דוגלים בהשלמה עם הגורל.
הסיפור מתרחש בעיר תת-קרקעית הנקראת לוקס בה התאורה המים ומחזור הימים הם מלאכותיים, באשר לאנשים השוכנים בה, מתרחשים קרבות בין הארגונים שונים של אנשים בעלי מטרות שונות, מה שמזיק לתושבי העיר.
רוב הסדרה עוקבת אחרי קרבות אלה ואחרי גורמים יחידים המנסים להפנות את הסכסוכים ולהשתלט עליהם למען מטרתם.
טקנולייז הוא שם של איברים מלאכותיים תותבים שסביבם סובבת כל הסדרה.
הגיבור של הסדרה הוא איצ'יסה, נער המתאגרף בשביל כסף.
הסדרה מחולקת לשני חלקים, הראשון בו מטייל ללא רקע ברור שהגיע לעיר לוקס מנסה לעשות שם מהפכה אך נכשל.
והשני בו רודן בשם קאנו משתלט על העיר ומממש את גורלה ה"מר" שהמטייל ניסה למנוע.
איצ'יסה: איצ'יסה הוא הגיבור של הסדרה.
הוא משתתף בקרבות אגרוף במועדונים בשביל כסף.
אחרי שכרתו את ידו ורגלו והתקינו לו איברים תותבים הוא מתאמץ להשתנות אבל לא מצליח.
איצ'יסה הוא "כלב בודד" באישיותו והוא מסמל את הצד החייתי, הלא מרוסן והלא מודע של האנושות, אבל גם את המאמץ שלה לתקן את עצמה.
רן: הנביאה של גבה (בתמונה למעלה).
אישיותה היא לא בוגרת מספיק בשביל הכישרון שלה, היא לא יודעת איך לקבל את הגורל אך עדיין רואה כל.
היא מסמלת את ההיבט המיסטי של האנושות ושני פרדוקסים: האחד שהיפה והתמים סובל והשני שידיעת האמת לא מביעה אושר.
אריקו קנדה "הדוקטור": הדוקטור היא החלוצה והממציאה של מדע הטקנוליזציה, היא באה מהאצולה אבל שונאת אותה ומשתמשת בטקנולייז בשביל לקדם את האנושות לשלב הבא של האבולוציה, היא מאמינה שהשלב הבא של האבולוציה הוא שלב הרמוני של אהבה ושלום, בניגוד לקנו.
דוק מייצגת את הרציונליזם של האנושות ואת החיפוש אחר הגאולה באמצעות המדע.
קייגו אונישי: אונישי הוא מנהיג וראש האורגנו, בגלל עלייתו הלא אופיינית והמהירה לכוח חלק מחברי האורגנו בזים לו אך חלקם האחר נאמן לו, יש המתכננים להפיל אותו ולהשתלט על ההנהגה מתחת לגבו (מיזונו).
אונישי טוען שהוא שומע את "קול העיר", מין רצון מודע של העיר שמדבר איתו (לא ברור מה הוא אומר לו).
אונישי יכול לסמן את האגו האנושי ואיזון של אגו זה, במאמץ לא נגמר לשלוט על עולמו.
שינג'י: שינג'י הוא מנהיג הלקן, הוא היחיד שנשאר (שמסופר לנו עליו) מהמעטים שהתחילו את לקן.
הוא עבר טקנוליזציה באצבע האמצעית ולעיתים קרובות הוא משתתף או דוחף את האף שלו לקרבות לא לו.
יכול להיות שהוא נקרא על שם שינג'י מנאון ג'נסיס אבנגליון.
שינג'י מייצג את הרוח ההרפתקנית והפזיזה של המין האנושי, המאפיין האנושי להתלהב מדברים מבלי להחשיב את פוטנציאל ההרס והנזק שהם יכולים לגרום.
קזואו יושי: יושי בא מהעולם הקרקעי כדי לראות את לוקס, למראית עין ללא סיבה מיוחדת.
נראה שהוא מרותק מהרגשות שמציפים את אנשי לוקס ומהחיים הפעלתניים והשוצפים שהעיר מציעה.
הוא מנצח על הבלגן בעיר על ידי כך שהוא מתנקש בארבעה פקידי אורגנו ופקיד ברית אחד, מפוצץ את מקום השהייה של הלקן והורג את אשתו של אונישי מנה, מה שגורם לאונישי לחפש אחריו.
תוכניתו של יושי היא לגרום לקרב גדול שמערב את כל הסיעות בעיר והוא עושה זאת על ידי גרימת נזק כשסיעה אחת מאשימה את השנייה וכך מתפתח קרב.
לפי יושי מטרתו של הקרב הוא הן לגדל מנהיגים אמיתיים מההמון ולהאיר אותם והן לחשוף את רגשותיה של העיר.
יושי מסמל גרסה של רעיון שכנראה לקוח מפרידריך ניטשה והוא שמלחמה מחשלת.
פלאשבקים מאוחר יותר בסדרה אחרי מותו מרמזים שאולי הוא עשה זאת משום שהוא קינא בסגנון החיים המרגש של לוקס והעדיף אותו על פני הסגנון השגרתי וחסר הרגשות שהיה לעולם הקרקעי.
קנו: קנו בא מהאצולה אבל נחשב כופר אפילו בתוכה.
הוא אחיה של הדוקטור, בעל שיער כחול גבוהה ולבן כמו סיד.
כשהוא היה ילד הוא עשה ניתוח להשתלת רגליים חדשות, אלה היו רגליו של אונישי, אבל מכיוון שראה בהם רגליים חלשות הוא נפטר מהם יותר מאוחר והחליף אותם ברגליים של טקנולייז.
הוא משמש בתפקיד דמוי רודן בסדרה משום שהוא פיתח תהליך חדש של טקנוליזציה עשה צבא ממנו והשתלט על העיר בהפיכה צבאית.
במהלך הסדרה הוא נותן רמזים לסיבות למעשה זה אבל הם יותר מידי מבולבלים ומעורפלים, לכן המוטיבים שלו נשארים לא ברורים.
הסדרה נכשלה יחסית לתוצרים קודמים של אבה (סריאל אקספרימנט ליין והאיבנה רנמיי) הן באמריקה והן ביפן.
וזאת אף על פי שהיא מתוארת על ידי רבים כפרויקט הטוב ביותר שלו.
הביקורת של הצופים מעורבת, יש הרואים אותה כסדרה מעולה בגלל הרגשות שהיא מעלה (בדרך כלל עצב) והסימבוליות שמצויים בה ויש הרואים אותה כניסיון משעמם ולא מתגמל.
שיר הפתיחה של הסדרה הוא רמיקס לשיר של ההרכב Juno Reactor, ושיר הסיום הוא שיר של זמר הפופ היפני המפורסם Gackt.
קצת מן העבודות של הצייר האמריקני אדוארד הופר נראות בפרקים תשע עשרה ועשרים שהם הפרקים של העולם הקרקעי.
שישת הפרקים הראשונים הם רק הצגה למה שהולך לקרות אחר כך (משום שלפרק השביעי קוראים "סיפור").
בניין המשרדים בפרק 19 מבוסס על בניין של משרדי ג'ונסון ואקס, ויסקונסין, אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר של האדריכל פרנק לויד רייט.
טכנולוגיית השמה משטחית (ובאנגלית: "Surface-mount technology" או בקיצור SMT) היא טכנולוגיה להרכבת רכיבים חשמליים על גבי מעגלים מודפסים.
במעגלים מודפסים קיימים משטחים מוליכים ("פדים") אשר אליהם מולחמים הרכיבים החשמליים.
הפד מאפשר חיבור פיזי של הרכיב אל המעגל, וחיבור חשמלי של רגלי הרכיב אל המוליכים שבמעגל המודפס.
בשיטת ה-SMT הפדים הם משטחים מתכתיים קטנים, ללא חורים, שעליהם מולחם הרכיב החשמלי, באופן הדומה להדבקה על-גבי משטח.
לפני הרכבת הרכיבים החשמליים אל המעגל המודפס, הפדים נמרחים במשחת הלחמה.
הרכיבים החשמליים מוזנים למכונת ההרכבה באמצעות "מחסניות", כל סוג רכיב במחסנית נפרדת.
מהמחסנית נשלף כל פעם רכיב אחד ומונח במקום המיועד לו במעגל המודפס.
לאחר שכל הרכיבים הושמו במקומם, המעגל כולו מוכנס לתנור בו ניתכת משחת ההלחמה (אם על ידי חימום איטי, שלא פוגע במעגל וברכיבים, או על ידי קרניים אינפרה-אדומות).
ההתכה גורמת להלחמה של הרכיב אל הלוח המודפס, ולאחריה הרכיב מקובע למעגל.
(כל היתרונות הם בהשוואה להלחמה של רכיבי Through-hole)
רכיבים קטנים יותר, ובמשקל פיזי קל יותר
מפחית את הצורך בקדיחת חורים במעגל המודפס
הרכבה אוטומטית פשוטה יותר (כל רכיב נמצא רק בצד אחד של המעגל), המאפשרת קצבי ייצור גבוהים יותר
פחות טעויות, בגלל הנטייה הטבעית של הרכיבים להתקבע מעל הפדים
אפשרות להרכיב רכיבים גם בצד האחורי של המעגל המודפס
שימוש בפחות חומר בנקודות ההלחמה (מפחית את ההתנגדות וההשראות של נקודות החיבור, ומאפשר עבודה בתדרים גבוהים יותר)
הרכיבים בדרך כלל זולים יותר
תהליך ייצור מתוחכם יותר - עובדה המעלה את עלות הייצור הראשונית, ומאריכה את זמני ההכנה לפני הייצור.
קושי לעבודה ידנית עם הרכיבים בגלל הגודל הקטן שלהם, והעובדה שהם מתוכננים מראש להרכבה חד-פעמית על ידי מכונות (מקשה על תיקונים-ידניים של מעגלי SMT)
טכנורטי הוא מנוע חיפוש ייעודי לבלוגים, המתחרה בנישת הבלוגים במנועי החיפוש גוגל ויאהו!.
טכנורטי מנטר עדכונים ותגיות בבלוגים, ומנהל מעקב אחר כמות הקישורים הנכנסים לכל בלוג.
טכנורטי עוקב אחרי מיליוני בלוגים ומדרג אותם על פי קריטריון ה"סמכות" אשר מבוסס על קישורים נכנסים ייחודיים אשר זוהו בפרק זמן קבוע.
הכוונה היא לקישורים אשר מופיעים בתוך פוסטים, ולא לקישורים כלליים כגון אלה הנספרים על ידי גוגל.
בלוגרים מוזמנים להרשם באתר ולקשר למשתמש שלהם את הבלוגים שהם כותבים.
אתר טכנורטי מבוסס על קוד פתוח.
טכנופוביה (מילולית, מיוונית: בעת מפני טכנולוגיה) היא הימנעות קיצונית משימוש מיומן בטכנולוגיה ומפני רכישת מיומנויות טכניות.
מיוחסת לרוב לחרדה מפני עולם ההיי-טק בכלל, ומפני עולם המחשבים והמחשוב בפרט.
טכנופוביה היא תופעה פסיכולוגית הגורמת לתגובת הימנעות מוגזמת שאינה הולמת את המצב, לאובייקטים ומצבים המערבים טכנולוגיה.
כל חרדה עלולה להוביל לתגובה של הימנעות ממצבים יומיומיים מקובלים ושכיחים.
במקרה של טכנופוביה, הסובלים מהתופעה יעדיפו לעיתים קרובות להימנע ממגע עם המחשב או עם גאדג'טים ומכשירים אחרים (דוגמת די.וי.די, טלפון סלולרי וכדומה), גם במחיר של השקעת זמן רב, מאמצים, או אי-נוחות.
לדוגמה, טכנופובים יעדיפו לעמוד בתור לבנק או לדואר על-מנת להימנע משיחה עם מענה קולי ממוחשב.
הטכנופוב מנהל יומנים עבי-כרס ומסורבלים ונושא עמו ספרי טלפונים כבדים, שהחיפוש בהם אורך זמן ממושך, רק כדי שלא יאלץ להתמודד עם הטלפון הסלולרי והיומן הממוחשב.
כיום, כאשר התקשורת מבוססת-המחשב הופכת מקובלת יותר ויותר, עלולה חרדה זו להרחיק את הסובלים ממנה מקשר עם בני משפחה וחברים שאינם טכנופובים.
החרדות הבולטות יותר שיכולות להסתתר מאחורי התסמונת הכוללת טכנופוביה:
חרדת הזר והבלתי צפוי: הלא-מוכר, הבלתי-ניתן לתפיסה מעורר תחושות מעורבות בבני-אדם.
חרדת הזר עומדת בבסיס המכלול העוין של הדעות הקדומות, של הסטריאוטיפים.
חרדת אובדן השליטה: המקרה שבו תוצאות הישג טכנולוגי עוררו חרדה וגיוס המוני של התנגדות היה ביצירת פצצת האטום.
החרדה מתלות, למשל החשש מ"באג 2000".
חרדת היריבות: קיימת ישות שכישוריה עולים על אלו שלנו, ובכך יש איום על הזהות ועל הביטחון העצמי.
החרדה מהתנוונות והתיישנות: העבודה היא ערך עליון בתפיסת העולם של רוב האנשים, הפקדת המטלות בידי מכונות לא "תשחרר את האדם לעשייה אנושית נאורה" אלא תוביל אותו לבטלה ולניוון.
הפחד לדעת יותר מדי: כבר במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס נענש על שהביא את האש.
כיוון שהתגובה הטכנופובית נתפסת כלא-הגיונית גם בעיני הסובל ממנה, מרבית הטכנופובים מאמצים לעצמם תירוצים: מבוגרים רבים טוענים שהם "לא שייכים לדור הזה" או "מבוגרים מכדי ללמוד", וצעירים רבים אומרים כי "מחשבים הם דבר מנוכר", "תמיד הייתי גרוע במחשבים" וכדומה.
ואולם, בניגוד לסברה המקובלת, תופעת הטכנופוביה אינה קשורה לגיל, מעמד, או השכלה.
וויל, זוג חוקרים אמריקניים, פרסמו מאמר בנושא בשנת 1995, במגזין הפסיכולוגי-מדעי Computers in Human Behavior.
המאמר, שכותרתו "תחכום טכנולוגי וטכנופוביה אצל תלמידי אוניברסיטה מ-23 מדינות", הציג ממצאי מחקר בן כשלוש שנים, בהשתתפות 3,392 סטודנטים מ-38 אוניברסיטאות ברחבי העולם.
מהמחקר עולה שאף על פי שהגיל הממוצע של הנחקרים היה 21, מידת ההצלחה של כל אחד מהם להשתמש במחשב הייתה שונה במידה רבה, והייתה קשורה יותר מכל לאופן שבו תפסו הם את הטכנולוגיה.
אלו שחשו מאוימים הצליחו פחות.
מי שהשיג את התוצאות הטובות ביותר היו, הסטודנטים הישראליים.
טכניקום היה סוג של מוסדות להנחלת השכלה על-תיכונית בברית המועצות.
הטכניקום יועד להכשרת כמויות גדולות של עובדים בתעשייה, במקצועות מסובכים הדורשים הכשרה במסגרת גבוהה משל בית ספר תיכון, כמו עובדי אלקטרוניקה, או במקצועות הניהול הזוטר (כמו מנהלי עבודה, מפקחים טכניים וכיוצא בזה).
הטכניקום לא היה מוסד להשכלה גבוהה המעניק תארים אקדמיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות נותרו מוסדות הטכניקום במספר ממדינות ברית המועצות לשעבר, אולם שמם של רוב המוסדות שנותרו הוסב ל"קולג'", כמקביל למוסד הקולג' הדו-שנתי במדינות המערב.
טכנולוגיית חלל היא כל טכנולוגיה הקשורה לכניסה ואחזור כלים, מכשירים, קרינה או צורות חיים מן החלל.
כוללת בתוכה עיסוק ברדיו טלסקופ, משגר, חלליות, לוויינים, מעבורות חלל, תחנת חלל וחליפות חלל.
טכנולוגיית חלל פותחה בסוף שנת ה-50 של המאה 20 בארצות הברית.
טכנולוגיות כגון חיזוי מזג האוויר, שליטה מרחוק, GPS, טלוויזיה בלוויין, וכמה מערכות תקשורת מוכרחות להסתמך על תשתית החלל ועל מדעי האסטרונומיה ומדעי כדור הארץ (באמצעות חישה מרחוק) כדי לקבל רווח מהטכנולוגיה בחלל.
מחשבים וטלמטריה היו בעבר טכנולוגיות מובילות שאולי נחשבו "טכנולוגיית החלל" משום שהן מוכרחות להסתמך על החללית בה הם נמצאים.
הם היו קיימים לפני המירוץ לחלל של המלחמה הקרה (בין ברית המועצות וארצות הברית) אבל הפיתוח שלהם הואץ במידה רבה כדי לענות על הצרכים של תוכניות החלל של שתי מעצמות העל.
אמנם הם עדיין בשימוש היום בחלליות וטילים, יישומים פרוזאיים יותר, כגון ניטור מרחוק (באמצעות טלמטריה) של חולים, מפעלי מים, תנאי הכביש וכדומה, אך השימוש הנרחב במחשבים עולה בהרבה על יישומי חלל מבחינת הכמות והן מבחינת המגוון של היישומים.
החלל היא סביבה זרה מאוד.
בשביל לנסות לעבוד איתה נדרשות טכניקות חדשות וידע.
טכנולוגיות חדשות מואצות על ידי המאמצים הקשורים לחלל והם לעיתים קרובות נוצלו לאחר מכן בפעילויות כלכליות אחרות.
פעולה זו הייתה מועילה כלפי חסידי החלל וחובביו לטובת השקעה של כספי ציבור בפעילויות שטח ותוכניות.
יריביהם הפוליטיים כנגד באו בטענה כי יהיה הרבה יותר זול לפתח טכנולוגיות ספציפיות ישירות אם הם מועילים.
לוויין המבוסס על אנרגיה סולארית
טכניקולור היא שיטת צבע בסרטים שהומצאה לראשונה בשנת 1916 והשתכללה עם השנים.
זו הייתה השיטה הנפוצה בצילום סרטים בצבע בהוליווד מ-1922 עד ל-1952. שיטת הטכניקולור הייתה בשימוש בסרטים רבים כגון: הקוסם מארץ עוץ, שיר אשיר בגשם, וגם בסרטי אנימציה, בהם: הצרצר והנמלה, שלגיה ושבעת הגמדים ופנטזיה.
בכדורגל, טכנולוגיית קו השער היא מנגנון שמטרתו לקבוע באמצעים טכנולוגיים האם הכדור עבר את קו השער במלוא היקפו, על מנת לסייע לשופט להחליט האם הובקע שער, אם לאו.
על רקע החלטות שיפוט שגויות ומעוררות מחלוקת, למשל במשחקי הפרמייר ליג ומונדיאל 2010, הוחלט בארגון הכדורגל העולמי פיפ"א (שהתנגד קודם לכן להחלת הטכנולוגיה) לבחון מנגנונים מוצעים שונים שנועדו למלא מטרה זאת.
תחילה הוצעו תשע מערכות שונות, וב-5 ביולי 2012 אישר ארגון ה-IFAB את השימוש במערכות "עין הנץ" (HawkEye) ו"גולרף" (GoalRef), שתי מערכות שמממשות את טכנולוגיית קו השער, במשחקי הכדורגל.
המערכת נוסתה בהצלחה באליפות העולם לקבוצות 2012, והוכנסה לשימוש גם במונדיאל 2014.
השופט והקוונים לא ראו את הכדור עובר את קו השער במלוא היקפו, ולכן לא נזקף שער לזכותה של טוטנהאם.
בעקבות כך, הוחלט בפיפ"א לבחון מערכת של אדידס שבה כדור הנושא שבב זעיר שולח אות לשופט כאשר הכדור עובר את קו השער, שם מותקן חיישן ייעודי.
נשיא פיפ"א ג'וזף בלאטר אמר: "ערכנו בדיקות שונות באליפות העולם מתחת לגיל 17 שנערכה בפרו [ב-2005], אך התוצאות לא היו חד-משמעיות, ועל כן נמשיך בבדיקות בטורנירים לכדורגלנים צעירים שייערכו ב-2007".
אולם, בדיקות אלו לא נערכו, וב-2008 שלל בלאטר את האפשרות לשלב את המערכת, ותיאר אותה "מדויקת רק ב-95% מהמקרים".
מקרה נוסף שעורר את הדיון בסוגיה זו התרחש באוגוסט 2009, כאשר במשחק בפרמייר ליג בין קריסטל פאלאס לבריסטול סיטי חלוצה של הפאלאס פרדי סירס בעט בעיטה חזקה ומהירה לעבר השער, אז עבר הכדור את השער בכל היקפו, אך פגע בקורה הנמוכה האופקית שבאחורי השער, וקפץ חזרה אל מחוץ לשער.
גם במקרה זה לא נזקף שער לזכותה של הפאלאס, ומאמנה של הפאלאס ניל ורנוק רתח מזעם.
במרץ 2010 הוחלט בהצבעה בתוצאה 2–6 ב-IFAB, הגוף האחראי על חוקת הכדורגל, לזנוח סופית את הטכנולוגיה, כשאת קולות המיעוט מביעות התאחדויות הכדורגל של אנגליה ושל סקוטלנד.
בסקר שנערך ביוני 2010 בקרב 48 קפטנים של קבוצות בליגה האירופית, עלה כי 90% מהם תמכו באימוצה של טכנולוגיית קו השער.
בעקבות כך הכריז בלאטר על פתיחה מחודשת לדיון של נושא טכנולוגיית קו השער.
בחצי הגמר של טורניר גביע ה-FA לשנת 2012 נהנתה צ'לסי, גם הפעם במשחק מול טוטנהאם, מהחלטת שיפוט שגויה נוספת, שקבעה כי הכדור עבר את קו השער של יריבתה, בעוד שלא כך קרה, אירוע שעורר שוב את הקריאות לשימוש בטכנולוגיית קו השער.
ביורו 2012, במשחק בין נבחרת לנבחרת כבש מרקו דביץ' מאוקראינה שער שהיה אמור להשוות את התוצאה ל-1-1. אולם השער לא אושר על ידי צוות השופטים, על אף שילובו של שופט חמישי שעמד לצד השער, והיה אמור למנוע טעויות מסוג זה ולהוות אלטרנטיבה לטכנולוגיית קו השער.
ב-5 ביולי 2012 אושרה הטכנולוגיה על ידי IFAB.
השימוש הראשון בטכנולוגיה נעשה באליפות העולם לקבוצות שנערך ביפן בדצמבר 2012.
ב-11 באוגוסט 2013 נעשה שימוש ראשון בטכנולוגיה בליגה האנגלית, משחק במסגרת "מגן הקהילה" בו שיחקה מנצ'סטר יוניטד נגד וויגן.
ב-15 ביוני 2014 נעשה שימוש ראשון בטכנולוגיה במונדיאל, ובעזרתה אושר שער לטובת צרפת במשחק מול הונדורס.
כמו בכל השינויים בחוקת משחק הכדורגל, כדי שהטכנולוגיה תיושם במפעלי הכדורגל, על ארגון ה-IFAB היה לאשר את השימוש בה.
6 קולות בעד נדרשים על מנת להחיל כל שינוי.
לפיפ"א יש ארבעה קולות בהצבעה ולכל אחת מארבע התאחדויות הכדורגל הראשונות בעולם יש קול אחד.
מדובר בהתאחדויות אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד (שהיא, באופן היסטורי, ההתאחדות של אירלנד).
ביולי 2011 אישרה פיפ"א סדרת בדיקות על תשע מערכות מוצעות למימוש טכנולוגיית קו השער, כאשר הדרישה שהוצבה בפני המערכות הייתה כי הן ישלחו לשופט התראה על ההחלטה האם הכדור עבר את הקו, לכל היותר שנייה לאחר ההתרחשות.
נדרש גם כי אופן העברת ההודעה יהיה באות חזותי וברטט.
בין ספטמבר לדצמבר 2011 נערכו הבדיקות בידי מכון המחקר השווייצרי Empa.
להלן פירוט על כמה מהמערכות שנבדקו במהלך בדיקות אלו:
מערכת Cairos GLT (קיירוס ג'י-אל-טי; "מערכת טכנולוגיית קו השער של קיירוס") פותחה על ידי החברה הגרמנית Carios Technologies AG, יחד עם אדידס.
המערכת משתמשת בשדה מגנטי כדי לעקוב אחרי מסלולו של הכדור בעזרת חיישן שבו.
חוטים דקים שמזרימים זרם חשמלי טמונים באזור הרחבה ומאחורי קו השער, ויוצרים רשת חשמלית.
החיישן מודד את השדה המגנטי ושולח את המידע למחשב שקובע האם הכדור עבר את קו השער או לא.
אם הכדור אכן עבר את קו השער, אות רדיו נשלח לשעון היד של השופט תוך פרק זמן של שנייה.
אדידס תכננה כדור שיוכל לשאת עמו חיישן ולשמור עליו ללא פגע, גם אם הכדור נבעט בעוצמה רבה.
לדברי Cairos, התהליך אורך שבריר שנייה, בתשובה לחששות שהובעו כי צירוף הטכנולוגיה עלול לפגום במשחק ולהאט אותו.
מערכת קודמת שפותחה בידי חברת Cairos נבדקה באליפות העולם לנבחרות מתחת לגיל 17 לשנת 2005, אך היא נמצאה איטית מדי ולא מדויקת מספיק.
מערכת Goalminder (גולמיינדר; "המשגיח על השערים") היא מייסודם של שני שותפים, הארי בארנס ודייב פארדן, שהגו את המערכת לראשונה לאחר שקבוצתם האהודה, בולטון וונדררס, ירדה ליגה בעקבות שגיאת שיפוט שפסלה שער חוקי.
באותה עת לא אומצה המערכת, אך לאחר שערו החוקי של פרנק למפרד שנפסל במונדיאל 2010, עלתה בצורה חדה מידת העניין בטכנולוגיות קו השער, מה שהביא את פיפ"א לשקול מחדש לאשר את השימוש בטכנולוגיה מסוג זה.
המערכת משתמשת במצלמות מהירות במיוחד שמותקנות על הקורות והמשקופים במבנה השער.
הן מצלמות 2,000 פריימים בשנייה, ומעבירות לשופט חומר עדות מצולם, תוך פחות מחמש שניות, כדי להכריע במקרים של שערים ספק-חוקיים.
טכנולוגיה זו אינה מודדת דבר, ואינה קובעת את התוצאה, אלא רק מספקת חומר עזר ויזואלי לשופט.
פתרון זה נחשב גם זול יותר מאחר שהוא יצריך מצלמות זולות יחסית ולא יצריך רפורמה בענף הכדורגל.
GoalRef (גולרף; "שופט השער") היא מערכת שמשתמשת בשבב המותקן בכדור ובגלים אלקטרומגנטיים חלשים שמושרים סביב הכדור.
שינוי בשדה המגנטי על קו השער או מאחוריו מסייע לקביעה האם הובקע שער.
מערכת Hawk-Eye (הוק-איי; "עין נץ") פותחה לראשונה על ידי ד"ר פול הוקינס (Hawkins) ב-1999. לאחר מכן שופרה על ידי מהנדסי חברת המחקר והפיתוח הבריטית Roke Manor Research Limited.
כיום היא נמצאת בשימוש בענפי ספורט כמו קריקט, טניס וסנוקר.
המערכת מבוססת על עקרון הטריאנגולציה ונעזרת במידע בצורת תמונות ונתוני זמנים, שמופק על ידי מצלמות המצלמות במהירות גבוהה ומוצבות במיקומים שונים באזור המגרש.
המערכת נעזרת בנתונים המגיעים משש מצלמות הפזורות במיקומים שונים, ומבצעת טריאנגולציה כדי לעקוב אחר מסלולו של הכדור.
תוכנה מחשבת לאחר מכן את מיקומו של הכדור בכל פריים על ידי זיהוי הפיקסלים, שמתאימים לתיאור הכדור, בשתי מצלמות שונות לפחות.
תחום אזור השגיאה של המערכת הוא 3.6 מילימטרים.
התוכנה יכולה לזהות את מיקום הכדור, ולחזות את מסלולו, גם אם שדה הראייה של חלק מהמצלמות חסום, וכל עוד ניתן לראות בתמונה לפחות 25% מהכדור.
מהירות הצילום הרבה של המצלמות מאפשרת לזהות כי הכדור עבר את קו השער, גם אם היה זה לשבריר שנייה.
על מנת שלא ניתן יהיה להבחין בכדור, יהיה עליו לנוע במהירות בלתי הגיונית של 500 קמ"ש.
המערכת אף מתעדת את מסלולו של הכדור ואוגרת את הנתונים עליו בבסיס נתונים, כדי שניתן יהיה ליצור תיאור גרפי של מסלול הכדור, ולהציגו בפני פרשנים, מאמנים וצופים.
נתונים אלו יכולים לשמש גם לאיסוף נתונים סטטיסטיים על שחקנים ולזיהוין של מגמות שונות.
ההצעה מצריכה את הצבתן של שש מצלמות בעמדות שנמצאות בכל קצה של המגרש, בעלות כוללת של 250,000 לירות שטרלינג.
המערכת אינה מערכת זמן-אמת, ועל כן יהיה צורך לעצור את המשחק, על מנת ששופט או עוזר שיפוט כלשהו יבחן את האירוע שבמחלוקת.
המקטרגים כנגד המערכת טוענים שהיא תאט את קצב המשחק, וכן שתחום השגיאה רחב מדי.
הן רוג'ר פדרר והן רפאל נדאל הפנו ביקורת כלפי הדיוק של המערכת בטניס (אם כי פדרר הביע את תמיכתו ביישומה של המערכת בכדורגל).
ב-3 במרץ 2012 הכריז ארגון IFAB על שתיים מתוך תשע המערכות המוצעות, כמועמדות שעברו לשלב הבדיקות השני.
בשלב הבדיקות השני בחרה הקבוצה שמאחורי כל מערכת, אצטדיון שבו הטכנולוגיה נבחנה במספר תרחישים תאורטיים.
הבדיקות נערכו גם בכמה אימונים ובמעבדות, כדי שניתן יהיה להתחשב בתנאים שונים ובהפרעות שונות לשדה המגנטי.
נערכו אף בדיקות עם השעון שאותו אמורים השופטים לשאת על ידם.
נערכו גם בדיקות בשני משחקים תחרותיים רשמיים.
לאחר שלב הבדיקות השני אושרו שתי המערכות לשימוש.
בעוד שהתומכים ביישום הטכנולוגיה במגרשים סבורים כי היא תפחית במידה ניכרת את טעויות השיפוט במהלך המשחק, ישנם המקטרגים כנגדה.
מרבית הביקורת כלפי הטכנולוגיה הגיעה מפיפ"א עצמה, לרבות נשיא פיפ"א ג'וזף בלאטר.
מלבד הביקורת סביב ההיבט הטכני של המערכות שהוצעו, המקטרגים טוענים שהטכנולוגיה תשפיע על האלמנט האנושי במשחק ותבטל את ההנאה שבוויכוח על טעויות שיפוט.
ג'וזף בלאטר אמר כי "ענפי ספורט אחרים משנים על בסיס קבוע את חוקי המשחק כדי להתאים אותו לטכנולוגיה החדשה ...
אנחנו לא עושים זאת, וזה מה שהופך את הכדורגל למרתק ולפופולרי כל כך".
מחקר שנערך העלה כי בעונת 2010/11 בפרמייר ליג, "התרחשו טעויות שיפוט ב-30% מהמקרים שאותם יכלו הילוכים חוזרים בווידאו למנוע", אך יש הטוענים שהשימוש בהילוכים חוזרים ככלי פורמלי בידי השופט עלול לפגום בשטף של המשחק ולמנוע ביצוע של מהלכים מסוימים.
כיוון ביקורת אחר שהופנה כלפי הטכנולוגיה גרס כי יהיה זה יקר במיוחד ליישם את הטכנולוגיה בכל השכבות בעולם הכדורגל, ובייחוד בהתאחדויות כדורגל קטנות יותר או עניות יותר.
בעלי תפקידים בפיפ"א הביעו בפומבי את העדפתם ל"שיפוט טוב יותר" ולשילובם של חברי סגל שיפוטי נוספים במשחק, על פני יישום הטכנולוגיה.
התומכים בטכנולוגיה מציינים מנגד את הדוגמאות הרבות להחלטות שיפוט שגויות בנוגע לכדורים שעוברים על סף קו השער, כאלה שחורצות את התוצאה במשחקים חשובים, וציינו כי הטכנולוגיה השתפרה באופן ניכר מאז הבדיקות הראשונות שערכה פיפ"א.
התומכים גם מציינים כי יש לתת משקל רב יותר לכל סיוע נוסף שיכול להינתן לשופט, לעומת טיעונים הגורסים כי יישום הטכנולוגיה יביא לחוסר אחידות בכללי המשחק (מאחר שלא כל התאחדויות הכדורגל יוכלו ליישם את הטכנולוגיה).
נשיא פיפ"א ג'וזף בלאטר התנגד לטכנולוגיה עד שערו החוקי של פרנק למפרד שנפסל במונדיאל 2010.
שילובו של "שופט חמישי" שכזה, כלומר עוזר שיפוט נוסף שיעמוד לצד השער, נועד בין היתר להקל על הטיפול במקרים של שערים ספק-חוקיים.
עם זאת, במשחק בין לבין ביורו 2012, שולב שופט חמישי לצד השער, ואף הוא לא הכריז על שער לאחר שכדור שבעט מרקו דוויץ' האוקראיני עבר את קו השער והורחק מתחום השער מיד לאחר מכן על ידי מגנה של אנגליה ג'ון טרי.
טעות זו הביאה להדחתה של אוקראינה מהטורניר.
עם זאת, במהלך שהוביל לשער, הכדור נמסר לחלוץ האוקראיני ארטיום מילבסקי בעת שהיה בעמדת נבדל, נבדל שאותו לא סימן הקוון.
בעקבות המקרה, אמר נשיא פיפ"א בלאטר כי "טכנולוגיית קו השער היא הכרחית".
יום לפני המשחק בין אנגליה לאוקראינה אמר נשיא אופ"א מישל פלטיני כי אם במשחק מול גרמניה לאנגליה במונדיאל 2010 היה שופט נוסף לצד השער, הוא היה רואה שהכדור שבעט למפרד עבר את קו השער במלוא היקפו, "מאחר שזו עבודתו".
טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT – Information and Communications Technology) הן השימושים בטכנולוגיה לשם קליטה, הצגה ושידור של מידע באופן אלקטרוני.
המונח מהווה מקבילה למונח טכנולוגיית מידע, אלא שמונח זה מדגיש את חשיבותם של אמצעי התקשורת בשימושים בטכנולוגיה לצורכי מידע.
הביטוי ICT היה בשימוש חוקרים באקדמיה החל משנות השמונים .
הביטוי נעשה פופולרי משנת 1997 עקב דו"ח שהגיש דניס סטיבנסון לממשלת בריטניה.
תוספת המילה "תקשורת" (Communications) למונח "טכנולוגיות מידע" (IT), נובע מהחשיבות ההולכת וגוברת של אמצעי התקשורת השונים, ובפרט רשת האינטרנט, בטיפול במידע.
בעברית משמש למטרה זו המונח תקשוב – הלחם של תקשורת ומחשוב.
בחקר התקשורת, נהוג לנתח את טכנולוגיות המידע והתקשורת באמצעות שלוש גישות מרכזיות.
הגישות הללו אינן תאוריות "קונבנציונלית" כמו התאוריה המבנית-תפקודית או תאוריות הקונפליקט השונות.
הגישות מהוות דרך הסתכלות לתופעות ולתמורות בעולם הטכנולוגי.
הגישה הטכנולוגית – ענף רחב העוטף בתוכו את גישת הדטרמיניזם הטכנולוגי, אך במקביל מנסה לעקוב ולבחון כיצד שינויים טכנולוגיים מובילים לשינויים חברתיים.
הגישה מסתכלת על ההתפתחות הטכנולוגית בחברה נתונה כמדד מרכזי של חברות המידע.
הגישה החברתית – גישת ניתוח הבודקת כיצד בני-האדם או החברה מעצבים ומייצרים את הטכנולוגיה, וכיצד כל חברה עושה באמצעותה שימושים שונים בהתאם לצרכיה.
בניגוד לגישה הטכנולוגית, הגישה החברתית מכניסה למשוואה את הצרכים החברתיים כעוגן.
אמנם, היא אינה מסתכלת על החברה בלבד ומייחסת משמעות גם לטכנולוגיה.
הגישה הסביבתית (לעיתים גם נקראת הגישה האקולוגית) – מעין שילוב של שתי הגישות אשר נמנות לעיל.
הגישה בוחנת את הצרכים החברתיים, המאפיינים והמגבלות של הטכנולוגיות הזמינות.
הגישה מנסה למצוא איזון בין הגישה הטכנולוגית והחברתית.
הגישה הסביבתית מתבוננת בארבעה מרכיבים: הראשון, האוכלוסייה; השני, הצרכים של האוכלוסייה; השלישי, המשאבים שברשותנו (הטכנולוגיה שברשותנו); הרביעי, הסביבה – המרחב התקשורתי שבה נמצאים האוכלוסייה והמשאבים.
השימוש במערכות ניווט לוויני בעת נסיעה ברכב, ניתן לניתוח באמצעות הגישות השונות:
הגישה הטכנולוגית תבחן כיצד השימוש ההולך וגובר בקרב אנשים פרטיים במערכות ניווט לווייני משפיע על החברה לטווח-הרחוק.
הגישה תטען למשל, כי כושר הניווט העצמאי של הנהגים הולך ופוחת מאחר שהם מסתמכים יותר על מערכות הניווט.
הגישה החברתית תטען, כי בני-האדם המציאו את הטכנולוגיה על-מנת לענות על צרכים שונים: קבלת מידע על תוואי-הדרך, קבלת מידע על זמן ההגעה המשוער אל היעד, הגעה אל היעד במהירות רבה יותר, קבלת מידע על אודות פקקי תנועה ועוד.
דוגמה נוספת היא שהגישה הטכנולוגית תראה בגידול בנגישות לאינטרנט כמדד מרכזי להשגת צמיחה בכלכלה ובחברה.
טכנולוגיות המידע והתקשורת הציפו את העולם בים של מידע.
באמצעות האינטרנט מידע זה נגיש לכול וזמין בכל עת.
הוא פתוח, חשוף אך גם פרוץ ובלתי מבוקר.
במצב של היצף מידע הכמות העודפת של המידע מפריעה לקבלת החלטה וליכולת להתעדכן.
אחד היעדים החשובים של מערכת החינוך הוא להכשיר את התלמידים לחיים בחברה תקשורתית ועתירת מידע, כך שיוכלו להפיק תועלת מן המידע הנגיש להם באופן בטוח.
המיומנויות הנדרשות לבוגר מערכת החינוך להשתלב בשוק העבודה של עידן המידע מכונות מיומנויות המאה ה-21.
מחקרה של הסוציולוגית אסתר הארגיטאי מתמקד בהשלכות החברתיות ובהשלכות של עיצוב מדיניות של טכנולוגיות המידע, בדגש על תרומתן של טכנולוגיות המידע לשוויונות או אי-שוויונות חברתיים.
במחקרה אשר מקובל לשייך אותו לאסכולת פער הידע, העוסק בפער הדיגיטלי, חקרה הארגיטאי את הפערים בכישורי השימוש באינטרנט בין קבוצות דמוגרפיות שונות וקבוצות בעלות מאפיינים שונים אחרים באוכלוסייה.
כמו כן היא חקרה את התפתחותם של מנועי החיפוש ואת השימוש הפוליטי הנעשה בטכנולוגיות מידע.
הסוציולוג פול דימאג'יו ועמיתיו מצאו שפערים בחברה הנמצאים "מחוץ" לגבולות האינטרנט משתקפים גם "בתוכו".
בישראל, מטרתו של המכון לחקר האינטרנט באוניברסיטת תל אביב היא "לחקור את מהפכת המידע בפרט והשלכותיה בכלל, הבנת תהליכיה וצפיית עתידה".
המכון בוחן, בין היתר, את מאפייני השימוש באינטרנט בחברה הישראלית ומקיים שיתופי פעולה עם גורמי מחקר בישראל וברחבי העולם.
טכנולוגיית מידע צללים הן מערכות מידע ופתרונות מידע שנבנו בארגון, או נרכשו ללא אישור הארגון, או שנעשה בהן שימוש במסגרת העבודה בארגון ללא אישור.
במונח זה נעשה שימוש מקביל למושג "Stealth IT", המתאר מערכות מידע מחלקתיות שנבנו על ידי מחלקות עסקיות ללא מעורבות וללא ידיעה של מחלקת מערכות המידע של הארגון.
מערכות אלה יוצרות בעיות של גישה לא עקבית, לא שיטתית ולא מקצועית לטיפול במערכות מידע בארגון.
ברוב המקרים מדובר במערכות מחלקתיות ולא במערכות כלל-ארגוניות.
בתקופה הנוכחית יש לא מעט אנשים בעלי ידע במחשוב, למשל: עובדים צעירים, שלמדו לתכנת בבית הספר.
בנוסף להם יש Power End Users (משתמשי קצה בעלי יכולות חלקיות לתכנת) שהארגון מאפשר להם פיתוח תוכנה עצמאי במגבלות מסוימות.
משתמשים אלה חורגים לפעמים ממגבלות אלה ומפתחים מערכות נוספות שהארגון אינו מודע לקיומן.
בטכנולוגיית מידע צללים מפתחים במקרים רבים תוכנות לדווח בכלים כמו: Microsoft Access, מוצרי דיווח סטטיסטי כמו SaS ו־SPSS ובכלי דווח של מערכות בינה עסקית.
כלי נפוץ במיוחד לפיתוח טכנולוגיית מידע צללים הוא Microsoft Excel באמצעותו מפותחים דוחות ועיבודים סטטיסטיים, אך גם מאוחסנים נתונים, מופקים גרפים ומתבצעים חישובים מורכבים.
מערכות שפותחו מחוץ לארגון והובאו על ידי עובדים
תשתיות קוד פתוח שהוכנסו לארגון ללא תיאום.
דוגמה לכך הוא ארגון שבבחירת בסיס נתונים התחרו אורקל וי.ב.מ.
תהליך הבחירה שארך כמה שנים הפך למיותר, משום שבמהלך אותן שנים הכניסו עובדים בארגון את בסיס הנתונים MySQL לארגון ללא ידיעת הנהלת הארגון או מחלקת טכנולוגיית המידע של הארגון.
חומרה שנרכשה והותקנה ללא אישור
טלפונים חכמים ואביזרים ממוחשבים אחרים שהובאו כחלק מתפיסה המבוססת על BYOD, ללא אישור או הסכמת הארגון או מחלקת מערכות המידע של הארגון.
מערכות חיצוניות המתחברות למחשב באמצעות USB.
מערכות דואר אלקטרוני חיצוניות לארגון דוגמת gmail.
הסיבה העיקרית לשימוש במערכות מידע צללים היא, שאלה המכניסים אותן לשימוש בארגון, מעריכים שללא הכנסתן לארגון לא יוכלו לבצע את עבודתם באופן ראוי או באופן מיטבי.
בין הגורמים הדוחפים הכנסת מערכות כאלה:
חוסר זמישות (זריזות+גמישות) הגורם להמתנה ארוכה לביצוע שינויים נדרשים.
סירוב של יחידת המחשוב לבצע את מה שהמשתמש העסקי חושב שנדרש לעשות.
התנגשות עם דרישות אבטחת מידע שלפעמים הן קשיחות מדי ולפעמים רק נתפסות כך על ידי מי שמכניס מערכות טכנולוגיית מידע צללים.
התנגשות עם מדיניות של החברה או עם רגולציה.
עלות גבוהה של הכנסת מערכות לארגון.
העלות חורגת לפעמים מהתקציב העומד לרשות המשתמש או שהתקציב נדרש למימוש מערכות אחרות שעומדות בסדר עדיפויות גבוה יותר.
מערכות טכנולוגיית מידע צללים קשות לתחזוקה מהסיבות הבאות:
הפיתוח עלול להתבצע בכלים שאינם כלים סטנדרטיים בארגון, ולכן הם אינם נתמכים על ידי מחלקת מערכות המידע ויצרנים וספקים חיצוניים.
לא תמיד ידוע מי פיתח אותם.
כאשר המפתח עוזב את תפקידו או עוזב את הארגון לא מתמנה לו מחליף איתו הוא מבצע חפיפה.
הרמה הטכנית של המערכות עלולה להיות נמוכה יותר ממערכות רשמיות, משום שלא פותחו על ידי אנשי מקצוע, לא נעשה תהליך בדיקות מסודר ולא נבחנה התאמה לסטנדרטי פיתוח מקובלים בארגון.
גישה לא עקבית למערכות מידע בארגון
מערכות טכנולוגיית מידע צללים אינן תואמות את מתודולוגיות הניתוח והפיתוח של הארגון ואינן תואמות סטנדרטים ארגוניים.
סיכוני אבטחת מידע וסיכונים אחרים
בשונה ממערכות רשמיות בארגון, לא מתבצע במערכות כאלה ניהול סיכונים ולכן הן חשופות יותר לסיכונים.
ארגונים מתמודדים עם סיכוני אבטחת מידע באמצעות תאימות לתקנים ובאמצעות הגדרת ואכיפת מדיניות אבטחת מידע ארגונית.
בהיעדר ידע ארגוני על קיומן של מערכות טכנולוגיית מידע צללים, לא ננקטים צעדי אבטחת מידע בנוגע אליהן.
כתוצאה מכך חשופות מערכות אלה לזליגת מידע ולשימוש על ידי אנשים שאינם מורשים להשתמש במערכות.
דוגמה נפוצה לכך היא שימוש במערכות דואר אלקטרוני חיצוניות כמו gmail, על מנת לעקוף מגבלות ובדיקות המתבצעות על הודעות הנשלחות באמצעות מערכת הדואר האלקטרוני הרשמית של הארגון.
אי תאימות לדרישות החוק ולדרישות רגולציה
ארגונים נוקטים בצעדים, שמטרתם לענות על דרישות רגולטוריות ולהימנע מעבירה על החוק.
הצעדים פוסחים על מערכות טכנולוגיית מידע צללים.
דוגמה: אי-תשלום עבור מוצרי תוכנה המשמשים לפיתוח מערכות כאלה.
שימוש בטכנולוגיית מידע צללים עלול לגרום לבזבוז משאבים מכמה זוויות ראייה:
בזבוז זמנם של עובדים במחלקות עסקיות
הזמן שמקדיש עובד במחלקה עסקית על מנת לפתח או לתחזק קוד של תוכניות מחשב הוא לרוב על חשבון זמן שבו היה מבצע מטלות במסגרת תפקידו העסקי
דוגמאות לכך הן כתיבה לא יעילה המבזבזת משאבי מחשב ועלולה לפגוע בביצועים והעמסת יתר של רשת התקשורת.
עלויות תוכנה וחומרה תשתיתית המשמשת את טכנולוגיית מידע צללים
הארגון אינו יכול להפסיק לשלם עבור תוכנות תשתית המשמשות יישומי טכנולוגיית מידע צללים.
הוא חייב לתחזק חומרה המשרתת רק יישומים כאלה.
לפעמים הוא גם נאלץ לתמוך בתשתיות אלה על מנת לפתור בעיות.
משטר טכנולוגיית מידע לא תקין
משטר טכנולוגיית מידע מגדיר גם מי מוסמך לקבל החלטות בנושא שימוש בתכנה וחומרה בארגון בכלל, ובנושא הכנסת תוכנה או חומרה חדשה לשימוש בארגון.
בטכנולוגיית מידע צללים מקבל ההחלטות אינו מי שמוסמך לכך.
זה יכול להיות במקרים רבים מפתח תוכנה ביחידת מערכות מידע או משתמש עסקי.
גידול בלתי נשלט בכמות מוצרי ושירותי טכנולוגיית המידע
כאשר כל אחד בארגון, ולא רק מי שמוסמך לכך, יכול להכניס מוצר או שירות ממוחשב לארגון, גדל מספר השירותים והמוצרים בארגון בקצב אקספוננציאלי .
הדילמה של מנהל מערכות מידע
הדילמה של מנהל מערכות מידע בארגון היא האם להילחם בחדירה הגדלה של והולכת של Shadow IT לארגון?
אם לא יילחם בחדירת Shadow IT לארגון, מחלקת מערכות המידע של הארגון עלולה לאבד שליטה במערכות המידע של הארגון, עם כל הבעיות הנובעות מכך, שצוינו בפסקה הקודמת.
אם יילחם, ייתכן שמדובר במלחמה אבודה מראש.
על פי מחקרים של גרטנר ושל PWC, אחוז גבוה מההוצאות על מחשוב ואחוז גבוה מהמוצרים והשירותים אינם נבחרים וממיושמים על ידי מחלקת המחשוב.
גרטנר, אף חוזה, המשך מגמה של ירידה באחוז מתקציב המחשוב שבשליטת מחלקת מערכות המידע.
חלופה אפשרית היא לנסות לא להילחם בחדירת Shadow IT לארגון ולנסות לשמר שליטה מסוימת במערכות, במוצרים ובשירותים מסוג זה, באמצעות מיפויים, סיווגם ותמיכה בהם.
טכנולוגית להבים בע"מ (בעבר: להבי ישקר) היא חברה לייצור למנועי סילון מיסודו של סטף ורטהיימר וקבוצת השקעות דיסקונט.
החברה נוסדה ב-1968 ונמכרה במאי 2014 לפראט אנד ויטני.
החברה נוסדה ב-1968, לאחר מלחמת ששת הימים, עקב האמברגו הצרפתי על מכירת נשק לישראל.
הבעלות בחברה התחלקה באופן שווה בין סטף ורטהיימר וחברת השקעות דיסקונט.