tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסופו של דבר אף אחד לא נשא באחריות לאירוע.
במשך השנים הועלו מספר תאוריות שהפיצוץ נגרם בגלל חבלה באונייה אולם אף אחת מטענות אלו לא הוכחה.
במספר ערים לאורך נהר המיסיסיפי הוצבו אנדרטאות לזכר הרוגי הספינה.
ב-1885, במלאת 20 שנה לאירוע החלו הניצולים מבין חיילי הצפון להיפגש אחת לשנה בעיר טולדו, אוהיו לאזכרה לחבריהם המתים.
ב-1938 הלך לעולמו הניצול האחרון מצבא הצפון (טוראי ג'ורדן בר (Jordan Barr)) והמסורת נפסקה.
במקביל קיימו ניצולי צבא הדרום כנסי אזכרה משלהם שנערכו בעיר נוקסוויל, טנסי ונמשכו עד פטירתו של אחרון החיילים ב-1941 (טוראי צ'ארלס אלדריג' (Charles M.
ב-1892, במלאת 27 שנה לטביעת האונייה, נערך כנס משותף של הניצולים.
ב-1982 חקרה משלחת מדעית את השינויים שאירעו בערוץ המיסיסיפי לאחר טביעת האונייה והגיע למסקנה שמיקומם הנוכחי של שברי האונייה הוא בשדה סויה כ-3 ק"מ מערבית לערוצו הנוכחי של הנהר.
בחפירות שנערכו בעומק 10 מטר התגלו שרידי עץ מפוייחים שמעריכים שהיו שייכים לאונייה.
ב-2015, במלאת 150 שנה שטביעת סולטנה, נחנך, במריון, ארקנסו, מוזיאון לזכר האונייה.
המוזיאון מציג ממצאים שונים מהאונייה ומחפצי האנשים שניצלו וכן מונה את שמות כל האנשים שהיו על האונייה ביום טביעתה.
ב-2005 נחנך בעיר ויקסבורג ציור קיר של האמן רוברט דפורד ושמו "סולטנה מפליגה מויקסבורג".
הציור נתרם על ידי עמותת "בני ובנות יורדי הנהר" ועמותת "צאצאי סולטנה"
ב-2018 יצא לאקרנים בארצות הברית הסרט "לזכור את סולטנה" (בבימויים של מרק ומייק מרשל) שמגולל את סיפור האסון.
טביעת ספינת המהגרים במיסיניאה התרחשה ב-14 ביוני 2023 בים היוני, מול חופי פילוס, מסיניאה, יוון.
ספינת דיג עמוסה במהגרים טבעה לאחר שהתגלו בה תקלות טכניות.
על פי הערכות היו על הספינה בין 400 ל-750 מהגרים.
במאמצי החיפוש וההצלה של יוון חולצו 104 ניצולים שניסו להגר ממצרים, סוריה, פקיסטן, אפגניסטן והרשות הפלסטינית, וכן נמצאו 82 גופות.
לאחר שפרצה מלחמת האזרחים בלוב (2011) החל משבר ההגירה באירופה וגברה פעילות ההסתננות מלוב לאירופה דרך הים התיכון, בספינות מהגרים צפופות ורעועות.
נתיב הים מצפון אפריקה לאיטליה הוכרז כקטלני ביותר בעולם על ידי ארגון ההגירה הבין-לאומי.
בנתיב זה תועדו 21,000 מקרי מוות משנת 2014, מהם 3,800 בשנת 2022. ב-26 בפברואר 2023 מתו לפחות 94 בני אדם מתו בטביעת סירת עץ שהפליגה מאיזמיר, טורקיה, לקרוטונה שבדרום איטליה.
ספינת הדיג "אדריאנה" הפליגה ב-10 ביוני 2023 מטוברוק, עיירה בקירנאיקה, לוב, דרומית לאי היווני כרתים, לכיוון איטליה.
על פי הערכת ארגון ההגירה הבין-לאומי היו על הספינה כ-400 איש, ועל פי הערכות אחרות, בהן של אנשי האו"ם, היא נשאה כ-750 בני אדם.
ב-13 ביוני שידרה הספינה אות מצוקה למשמר החופים האיטלקי, וזו הודיעה לרשויות היווניות ולסוכנות להגנת הגבולות של האיחוד האירופי Frontex.
מטוסים של Frontex דיווחו שהספינה נעה במהירות גבוהה צפונה.
ספינות סחר שעברו בסמוך ל"אדריאנה" הציעו שהספינה תעגון ביוון ותקבל סיוע, ואלה סירבו לקבלו בטענה שפניהם מועדות לאיטליה.
ב-14 ביוני, בסביבות השעה 1:40 בבוקר (לפי שעון יוון) דווח למשמר החופים היווני שהמנוע של הספינה התקלקל.
לאחר שקיבלו בקשה לסיוע, קציני משמר החופים התקרבו אל הספינה, ואלה דיווחו שהם ראו אותה פונה בחדות ימינה, לאחר מכן פונה בחדות שמאלה, ואז שוב פנייה חדה ימינה שגרמה לספינה להתהפך.
כעבור כ-10 עד 15 דקות נוספות הספינה טבעה, במרחק של 80 ק"מ מפילוס, מסיניאה, פלופונסוס, יוון.
לפי עדות אנשי משמר החופים היווני, לאף אחד מהנוסעים לא הייתה חגורת הצלה.
מיד לאחר הטביעה החל מבצע חיפוש והצלה.
אותרו 104 ניצולים, רובם גברים, והם הועברו לקלמטה.
כמו כן חולצו 82 גופות, ומעריכים שיש כ-500 נעדרים.
לדברי הניצולים, המבריחים החזיקו את הנשים והילדים בתאים סגורים בספינה.
בהתבסס על דיווחי ניצולים, מעריכים שהיו על הספינה כ-100 ילדים בזמן שטבעה.
ב-16 ביוני עצרה משטרת יוון תשעה בני אדם ממוצא מצרי החשודים בהברחת מהגרים, והחל תהליך משפטי נגדם.
משמר החופים היווני פרסם תצלומי אוויר של הספינה שצולמו ב-13 ביוני אחר הצהריים, בהם רואים בבירור שהסיפון העליון והתחתון עמוסים בבני אדם.
סוכונות הפליטים באתונה הכריזה על שלושה ימי אבל לאומי, ונשיאת יוון קתרינה סקלארופולו ביקרה כמה מהניצולים והביעה את תנחומיה.
מנהיג האופוזיציה ביוון אלכסיס ציפראס ביקר בנמל קלמטה ושוחח עם ניצולים, ותקף את מדיניות ההגירה האירופית.
ב-15 ביוני השתתפו אלפי בני אדם בהפגנות באתונה, סלוניקי וקלמטה נגד מדיניות ההגירה של יוון שיזמו ארגוני שמאל, איגודים מקצועיים, המפלגה הקומוניסטית של יוון וארגוני זכויות אדם.
טבלאות המקומות הקדושים (מכונות גם צורת הארץ הקדושה או מפות המקומות הקדושים) הן סדרה של ציורים קרטוגרפיים מן המאה ה-19, חלקן בכתב יד וחלקן בדפוס, שהציגו את הגאוגרפיה והטופוגרפיה של ארץ ישראל, כולל ערים והרים, נהרות וימים, מתוך התמקדות מיוחדת במקומות הקדושים ובקברי צדיקים.
הטבלאות עשויות בצורה סכמטית וציורית, אך מוגדרות כמפות משום שיש בהן ביטוי גרפי של המרחב עם אוריינטציה מוגדרת, והמרכיבים השונים מוצבים במיקומים וכיוונים יחסיים בהתאם לגיאורפיה של הארץ, גם אם הם רחוקים מלהיות מדויקים.
האוריינטציה של המפות היא מזרחית (כלומר בכולן המזרח פונה כלפי מעלה), אם כי יש קצת נטייה דרומית-מזרחית.
הים התיכון מצויר בחלקה התחתון של המפה, ואילו הירדן וים המלח בחלק העליון.
בחלקו השמאלי, הצפוני, מופיעים אתרים בגליל ובלבנון ובחלקו הימני, הדרומי, ירושלים, חברון וסדום.
האתרים מסודרים באופן כללי בארבע או חמש שורות שביניהן נמצאים לפעמים חלקי שורות.
האמן ניסה לעדן את החלוקה בהתאם לגאוגרפיה הממשית, אך חלוקת השורות המשיכה לשבש את היחס המרחבי ויחסי המרחק במפות.
כך למשל טבריה נמצאת מעל ירושלים במקום משמאלה.
הדמיון בין הטבלאות רב וניכר שהן מושפעות זו מזו או ממקור משותף, גם אם קשה לבסס את סדר הופעת הטבלאות משום שלא כולן מתוארכות בוודאות.
לפי ריכב רובין, שורשיהן של הטבלאות נעוצים בתיאורים הכתובים של המקומות הקדושים בארץ ישראל מצד אחד, ובסגנון האמנותי של התקופה, בתיאורי ערים ומקומות בציורי קיר ערביים ובציורים על בד עבור עולי רגל נוצריים.
במיוחד התפתח הסגנון מתוך החיבור "ייחוס האבות", שהפך בהדרגה במאות הקודמות מתיאור מילולי ליצירה שעיקרה דימויים ויזואליים של המקומות הקדושים.
ניתן לחלק את המפות שידוע עליהן היום לשתי קבוצות: המפות המוקדמות שנעשו ביד, והמפות המאוחרות שהודפסו.
הטבלה המוקדמת ביותר בקבוצה הזאת היא הטבלה שצייר חיים שלמה לוריא מטבריה, ומצוין בה שהיא צוירה לאחר רעש אדמה שפגע קשה בטבריה ובצפת בשנת 1837. שנתיים אחר כך צוירה טבלת משה גאנבאש.
הטבלאות המאוחרות הודפסו לאחר פער זמן ניכר, בעשורים האחרונים של המאה ה-19. בטבלה האחרונה הסירו חלק מהמקומות הקדושים, והוספו ציורים של המושבות הציוניות החדשות בארץ.
הטבלה המאוחרת ביותר הודפסה על גיליון רחב ללא ציון תאריך.
בשוליה מופיע שמו של המדפיס, שוטלנדר, אבל לא ברור מי היה מחבר המפה ולמה יזם את הדפסתה.
בטבלה הזאת מצוירות ומצוינות בכתוביות מושבות רבות מתקופת העלייה הראשונה.
על פי רשימת המושבות שמופיעה בטבלה והשוואתה לזמני הקמת המושבות, ניתן לשער כי הטבלה הודפסה כנראה סביב שנת 1900.
הטבלה הזאת, שצייר חיים שלמה לוריא, היא הטבלה המוקדמת ביותר בקבוצה הזו, ומצוין בה שהיא צוירה אחרי רעש אדמה שפגע קשה בטבריה ובצפת בשנת 1837. מיקומה הנוכחי של הטבלה לא ידוע אך יש צילום שלה (באיכות לא גבוהה).
בחלקה התחתון של הטבלה יש טקסט ארוך שמתאר את רעש האדמה, נפגעיו והתלאות שגרם למחבר.
בשורה התחתונה הוא מציין את שמו ואת ייחוסו כצאצא של האר"י.
מסביב לטבלה משאר צדדיה, נכתב באותיות גדולות: "צורת הארץ לגבולותיה; עם כל שפני טמוניה; נביאיה וחסידיה; תנאיה ואמוראיה; צדיקיה וקדושיה; גאוניה ורבניה; חכמיה ורבנן סבוראיה; שים לבך קורא נעים הבט וראה איך הצגתי לפניך וציינתי דבר דבור על אופניו וראה דרכיה וחכם".
בשונה מהמפות האחרות, במפה זו מסומנת גם העיר עזה.
ככל הנראה צייר לוריא טבלה נוספת, ממנה צילם מאיר בניהו את הקטע שמציג את צפת.
טבלה שנייה בכתב יד, דומה מאוד בצורתה לזו של לוריא, שמורה במוזיאון היהודי בניו יורק.
הטבלה מצוירת בגואש ובדיו על גיליון נייר גדול (1041x864 מ"מ) ומשולבות בה מגזרות נייר.
"שים לבך קורא נעים איך ציינתי לעיניך הכל באר היטב בכתב מפורש בסימניו וב(...) דבר דבור על אופניו ותן לחכם ויחכם (...) החכמה".מסביב למפה ולטקסט יש מסגרת מעוטרת בסגנון "שיוויתי", כולל שם הויה בראש המפה.
בשתי הפינות התחתונות נכתב כי היא צוירה בידי "הצעיר משה גאנבאש" בעיר קושטא בשנת ה'תקצ"ט, ובשתי הפינות העליונות קמעות לשמירת הבית.
הטבלה מתארת בצורה דומה אתרים מסוגים שונים מאוד: אתרים מקראיים שאינם מוכרים למחבר כאתרים של ממש, אתרים שאינם מוכרים למחבר אבל יש לו מושג גאוגרפי כלפיהם, אתרים השייכים לעליה לרגל ואתרים הרלוונטיים לחיי היומיום של תקופת המחבר.
מפה זו, ככל הנראה המוקדמת ביותר מבין הטבלאות המודפסות הידועות, שמורה במוזיאון הימי הלאומי בחיפה.
היא הודפסה בטורק (אז תחת האימפריה הרוסית) על גבי נייר ובפינה הימנית התחתונה נכתב שמות המבאים לדפוס: "מו"ה יהושע אלטער ברב"י והב' משה בן פנחס פיינקינד מטורעק"
שנת ההדפסה אינה ידועה בוודאות.
ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה".לטבלה הזו יש קשרים חזקים עם טבלת גאנבאש אבל יש גם הבדלים שמעלים את האפשרות שהטבלה המודפסת התבססה על כתב יד אחר.
טבלה זו הודפסה בבית הליתוגרפיה של מונק בווינה, ללא ציון שמותם של מדפיסיה או יוצריה.
תאריך ההדפסה לא ידוע אבל כנראה מעט אחרי טבלת טורק.
בטבלה הזו לצד הכתובת בעברית מופיעה כתובת בגרמנית.
הכתובת בעברית זהה כמעט לכתובת בטבלת טורק.
הכתובת בגרמנית כוללת שלושה חלקים.
במפה זו יש כמה תוספות שמעידות על מודרניזציה - מלבד הכתובות שנוספו בגרמנית, המונחים "פנורמה" ו"תיאור גאוגרפי טופוגרפי" מעידים על מודעות לחידושי המדע העדכניים, וכמה תיאורים שהוספו מלמדים על התעניינות במציאות הלא יהודית בארץ וסביבתה.
מפה כמעט זהה, למעט היעדר הכותרת בגרמנית בראש המפה, הועמדה למכירה בבית המכירות מורשת.
טבלה מודפסת דומה מאוד לטבלה שהודפסה בווינה, גם בתיאור הוויזואלי וגם בטקסט, עם שינויים קטנים בלבד.
טבלה זו הודפסה על יריעת בד, דבר שעשוי אולי להעיד על שימושה כמפת שולחן, כיסוי לחלה וכדומה.
מהטבלה הזאת ידועים שלושה עותקים: אחד שמור בספרייה הלאומית, שני במוזיאון ישראל ועותק נוסף במוזיאון היהודי בקופנהגן.
טבלה זו הודפסה (ביותר ממהדורה אחת) על על גיליון רחב ללא ציון תאריך.
עותק שלה מצוי בספריה הלאומית, ושנים נוספים באוספים פרטיים.
בשוליה מופיע שמו של המדפיס, שוטלנדר, אבל אין כל מידע על המחבר ומניעיו.
מפה זו צבעונית ומרשימה יותר באיכותה מן הטבלאות שקדמו לה, ובשונה מכולן, היא מציגה גם את המושבות הציוניות הראשונות של סוף המאה ה-19.
בתחתית הטבלה מופיעה כתובת גרמנית דומה בתוכנה לכתובת בטבלאות הקודמות אבל לא זהה.
מימין ומשמאל מופיעה כתובת שונה מקודמותיה:"צורת הארץ הקדושה לגבולותיה הריה ועמקיה עריה וכפריה עם כל האחוזות והקולוניות אשר התיישבו בהן היהודים השבים מכל ארצות גלויותיהם לעבוד את אדמת ארץ אבותיהם כימי קדם.
ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה"מפה זו דומה לקודמותיה אך מכילה שינויים רבים בפרטים במראה הכללי.
הטבלה מוסיפה את המושבות החדשות של העלייה הראשונה, כאמור, ומנגד רבים מאתרי העלייה לרגל, ובמיוחד קברות צדיקים, נמחקו מהטבלה.
הצגת המושבות נותנת כלי לתיארוך המידע בטבלה, והוא יכול לרמוז לזמן הדפסת הטבלה שהיה כנראה בשנת 1900 בערך.
טביעת חותם שר העיר היא טביעת חותם מלפני 2,700 שנה, תקופת בית ראשון, הראשונה שמתגלה באתרה.
התגלית נחשפה בחפירות הכותל בירושלים שנערכו בין השנים 2005–2009. על טביעת החותם נכתב בכתב עברי קדום "לשר העיר", דבר המעיד שהחותם היה שייך לנושא המשרה העירונית הבכירה ביותר בירושלים של אותה תקופה.
בין השנים 2005–2009 התנהלו חפירות על המדרונות הצפון מזרחיים של הגבעה המערבית של ירושלים הקדומה.
באזור נתגלה אזור ששימש כמחצבה של העיר.
כאשר הסתיימה פעולת החציבה מהאתר, נבנה עליו מבנה בית ארבעת המרחבים ובצמוד אליו מבנה נוסף.
בין שני המבנים כנראה הייתה סמטה.
בחפירות שנערכו בעבר במבנה זה, נתגלה בעבר מקבץ חותמות, כך שפיסת הטין שנתגלתה ועליה הטבעת החותם מהווה חיזוק להשערה שהיה זה אזור מגורים של נושאי משרות בכירות בעיר ירושלים בתקופת בית ראשון.
לאחר סינון רטוב של ממצאים שנחפרות באזור בית ארבעת המרחבים, נתגלתה טביעת החותם.
הטביעה היא קעורה בגודל של 13 על 15 מ"מ, דבר המעיד שהחותם עצמו היה קמור במקצת.
מבחינה גרפית על הטביעה (כמו על החותם) רואים שני גברים עומדים זה מול זה, במה שתואר כתמונת ראי.
כל דמות לבושה כותונת, הימנית עם פסים מאוזנים והשמאלית אולי עם פסים מאוזנים ואלכסוניים.
היד הפנימית יותר של כל דמות מורמת למעלה, כאשר שתי הידיים נוגעות או מחזיקות מה שנראה כסהר.
הידיים החיצוניות שמוטות כלפי מטה.
שתי הדמויות עומדות על סוג של קו מפריד כפול אשר תחתיו מופיע הכיתוב באותיות עבריות קדומות: "לשרער"
בשל מיקום התגלית וקרבתו לממצאים קודמים שנתגלו באתר, לחוקרים אין ספק שזהו כתב עברי קדום.
המילה "לשרער" נכתבה בסמיכות, ללא הא הידיעה, אותה ניתן למצוא בדוגמאות אחרות של בולות או כתב עברי קדום.
עם זאת החוקרים מציינים שישנם גם מספר דוגמאות בעברית מאוחרת יותר בהן הא הידיעה נעלמת במילים מסוימות.
התואר עצמו של "שר העיר" מוכר הן מהמקרא עצמו והן מתעודות חוץ מקראיות.
"שרי העיר" בירושלים נזכרו בזיקה לחידוש עבודת הקורבנות בימי צדקיהו בדה"ב כט: כ"
הגילוי של טביעת חותם נדירה זו מחזקת את עובדת הנוכחות היהודית בירושלים בימי בית ראשון, כפי שכתוב בסיפורי המקרא.
זאת גם בזכות השם שנתגלה כמו שמות אחרים, להם יש עדויות ואזכורים במקרא.
על אף ההשפעה האשורית באזור, נראה שלטביעת חותם זו, השפיעה דווקא של ממלכות דרום הלבנט.
טביתא הייתה דמות מהביבליה הנוצרית שחיה בעיר יפו במאה הראשונה לספירה.
היא הייתה תלמידתו של ישו.
טביתא הוגדרה כקדושה בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית.
יום חגה הוא 25 באוקטובר.
שמה הוא ממקור ארמי, תרגום שמה לעברית הוא צביה.
מסופר עליה בספר מעשי השליחים פרק ט'.
לפי מסורת נוצרית עמד ביתה במקום בו ניצב בימינו סביל אבו נבוט.
טביתא הייתה אלמנה ולא היו לה ילדים.
היא נודעה במעשי הצדקה שלה, כמו הכנת בגדים לעניים ועזרה לנזקקים.
טביתא חלתה, נפטרה וגופתה טוהרה.
חברותיה הנשים נחפזו להזעיק את פטרוס, ששהה באותה עת בלוד הסמוכה.
תלמידיו של ישו הפצירו בו שיגיע ליפו.
כשהגיע פנו אליו חברותיה והראו לו את הבגדים שתפרה כצדקה.
פטרוס הרחיק את האבלות ונותר לבדו עם טביתא.
לאחר שהתפלל בעבורה הוא הצליח להחיותה והיא התיישבה במיטתה.
על כך שנגע בה נחשב לטמא למשך שבוע ימים.
היא קבורה ביפו, סמוך לכנסיית פטרוס האורתודוקסית, גבעת בית העלמין העתיק של יהודי יפו מתקופת המשנה והתלמוד.
בית הספר טביתא ביפו נקרא על שמה, ומנוהל בידי הכנסייה הסקוטית.
לפי המסורת הפרבוסלאבית נקברה טביתא בבית הקברות סמוך לכנסיית פטרוס האורתודוקסית.
מעל המערה הוקם מבנה, ובכניסה אליו קבוע פסיפס המתאר את האירוע.
מדרגות יורדות משם לתוך מערת הקברים שם נוהגים המאמינים להדליק נרות.
על הגג ניצב מבנה בצורת כנסייה פרבוסלבית.
ב־3 באוקטובר 2013 טבעה ספינה שנשאה מהגרים מלוב לאיטליה מול חופי האי למפדוזה שבאיטליה.
דווח כי הספינה הפליגה ממיסראתה שבלוב, אך מרבית הנוסעים שעליה היו במקור מאריתריאה, סומליה וגאנה.
מבצע חירום בהובלת משמר החופים האיטלקי הביא לחילוץ של 155 ניצולים.
ב־12 באוקטובר דווח כי מניין ההרוגים שאושר לאחר חיפוש הספינה עמד על 359, אך גופות נוספות טרם נמצאו; מאוחר יותר דווח על מניין כולל של "למעלה מ־360" הרוגים.
ב־11 באוקטובר 2013 התרחש אסון שני באותו חודש, במרחק של כ־120 קילומטרים מלמפדוזה, בתחום אזור החיפוש וההצלה של מלטה, אך קרוב יותר ללמפדוזה.
לפי הדיווחים, הספינה נשאה מהגרים מסוריה, ולפחות 34 בני אדם אושרו מאוחר יותר כהרוגים.
על פי הדיווחים הראשונים, על סיפון ספינת הדיג שאורכה כ־20 מטרים היו למעלה מ־500 בני אדם, כאשר המנוע החל לקרטע במרחק פחות מ-500 מטרים מהאי למפדוזה – מה שגרם לספינה להתחיל לשקוע.
במטרה למשוך את תשומת לבן של ספינות סמוכות, הציתו הנוסעים שמיכה, אך האש התפשטה במהירות לאחר שבאה במגע עם דלק ונפט, והספינה עלתה באש לפני ששקעה.
כדי להימלט מן הלהבות קפצו נוסעים רבים למים, ואחרים נדחקו לחלקה האחורי של הספינה, שכתוצאה מכך היא התהפכה.
בשלב הראשוני דווח כי לפחות 350 בני אדם נעדרים.
ב־7 באוקטובר דווח כי חולצו 194 גופות, וכי מניין ההרוגים הסופי עשוי להגיע ל־325 עד 363 בני אדם.
בסך הכול חולצו 155 ניצולים.
עד 9 באוקטובר נמצאו 108 גופות נוספות לאחר שהושגה גישה לחלל הפנימי של גוף הספינה, שנחה בעומק של כ־47 מטרים מתחת לפני המים.
ב־11 באוקטובר דווח כי כל הגופות חולצו מהספינה, ומניין ההרוגים המאומת הגיע ל־339. ההערכה הייתה כי כ־50 בני אדם עדיין נעדרים, והחיפושים אחר גופות נוספות באזור נמשכו באמצעות כלי טיס וכלים רובוטיים.
ב־12 באוקטובר נמצאו 20 גופות נוספות, ובכך עלה מניין ההרוגים ל־359. בהמשך דווח כי מספר ההרוגים הכולל עמד על "מעל ל־360".
ב־8 בנובמבר דווח כי המהגרים שילמו כל אחד לפחות 3,000 דולר לקבוצת מבריחי המהגרים מלוב, סומליה וסודאן, בטרם יצאו לחציית הים מלוב.
על פי הדיווחים, נשים שלא יכלו לשלם נאנסו, וגברים שהתנגדו נקשרו ועונו.
הקברניט החשוד של הספינה, תוניסאי בן 35 בשם חאלד בנסלאם (Khaled Bensalam), שגורש מאיטליה באפריל 2013, נעצר בחשד לאחריותו לטביעת הספינה.
דווח כי ייתכן שיואשם בהריגה.
באותו יום נעצרו גם סומלי בן 34 בשם מוחמוד אלמי מוהידין (Mouhamud Elmi Muhidin) וגבר פלסטיני בשם עטור עבדאלמונם (Attour Abdalmenem), בחשד שהיו בין המבריחים שארגנו את המסע.
המשטרה האיטלקית ציינה כי מוהידין חשוד במספר עבירות, בהן סחר בבני אדם, חטיפה, תקיפה מינית ושותפות פלילית שמטרתה סיוע להגירה בלתי חוקית.
השניים נעצרו לאחר שמספר ניצולים מהספינה זיהו אותם והחלו לתקוף אותם.
אפיפיור הכנסייה הקתולית, פרנציסקוס, צייץ בטוויטר: "התפללו לאלוהים למען קורבנות טביעת הספינה מול חופי למפדוזה", בעוד ראש ממשלת איטליה אנריקו לטה כתב כי מדובר ב"אסון עצום".
אנטוניו גוטרש, נציב האו"ם לענייני פליטים, שיבח את משמר החופים האיטלקי על תגובתו המהירה לאסון.
ממשלת איטליה השיקה בעקבות האירוע את מבצע „מארה נוסטרום" במטרה למנוע אסונות דומים נוספים.
סגן ראש ממשלת איטליה אנג'לינו אלפאנו הצהיר כי האירוע ממחיש את הצורך בסיוע אירופי לטיפול בזרם המתמשך של פליטים, וכינה את טביעת הספינה "טרגדיה אירופית, לא רק איטלקית [...] המספרים, למרבה הצער, טרגיים".
כמו כן, הוכרז באיטליה יום אבל לאומי.
בתגובה למותם של המהגרים, נציבת הפנים של האיחוד האירופי, ססיליה מלמטרום, קראה להגברת סיורי החיפוש וההצלה ברחבי הים התיכון כדי ליירט ספינות מהגרים, באמצעות סוכנות גבולות החוץ של האיחוד האירופי, פרונטקס.
היא אמרה: "עלינו לוודא שהאירוע בלמפדוזה היה קריאת השכמה להגברת הסולידריות והסיוע ההדדי, ולמניעת טרגדיות דומות בעתיד".
נשיא נציבות האיחוד האירופי, ז'וזה מנואל ברוזו, וראש ממשלת איטליה אנריקו לטה ביקרו בלמפדוזה ב־9 באוקטובר.
לטה הודיע כי ייערך טקס הלוויה ממלכתי למהגרים שנהרגו, וברוזו הצהיר כי סכום של 30 מיליון אירו יוקצה לסיוע לפליטים באיטליה.
טביעת ספינה נוספת ב-11 באוקטובר
אסון שני התרחש ב־11 באוקטובר, כ־113 קילומטרים מדרום ללמפדוזה ו־218 קילומטרים ממלטה, בתוך המים הטריטוריאליים של מלטה.
דיווחים שפורסמו ביום שלאחר מכן ציינו כי 34 בני אדם דווחו כהרוגים; הדיווחים הראשוניים על לפחות 50 גופות התבררו כמוגזמים.
הספינה נשאה כ־250 מהגרים, שלפי הדיווחים הגיעו מסוריה ומהרשות הפלסטינית, והתהפכה כאשר הנוסעים נעו לצד אחד של כלי השיט בניסיון למשוך את תשומת לבו של מטוס חולף.
מבצע ההצלה תואם על ידי הרשויות במלטה, בסיוע מספר כלי שיט איטלקיים שהיו מעורבים גם באירוע הטביעה הקודם ב־3 באוקטובר סמוך ללמפדוזה.
כ־147 ניצולים הועברו למלטה, ו־56 נוספים לאיטליה.
על פי חלק מהמהגרים הסורים, הספינה נורתה על ידי (שודדי ים בינלאומיים) מיליציות לוביות במהלך סכסוך בין כנופיות ההברחה.
ב־8 בנובמבר עצרה המשטרה האיטלקית גבר פלסטיני בן 47 בשם עטור עבדאלמנעם, בחשד כי היה בין המבריחים שארגנו את המסע.
שני קצינים איטלקים הואשמו בהריגה בעקבות העיכוב ביציאה למבצע החילוץ של הספינה.
משפטם נפתח ביולי 2019, ואף שהם נמצאו אשמים, לא הורשעו משום שהמשפט חרג מתקופת ההתיישנות עקב מגפת הקורונה.
טבלניים (שם מדעי: Podicipedidae) היא משפחת עופות מים מסדרת הטבלנאים.
הטבלנים בעלי דמיון לברווזים אך אין ביניהם כל קשר.
הם צפים כמותם על המים וצוללים בחיפוש מזונם הכולל בעיקר דגים וחרקי מים.
הקטן בטבלניים הוא טבלן גמד (Tachybaptus dominicus) ששוקל עד 120 גרם.
הגדול ביותר הוא טבלן גדול (Podiceps major) ששוקל 1.7 ק"ג.
סוג בעל מין יחיד טבלן עקוד-מקור Podilymbus podiceps
טבלן דרום אמריקאי מצויץ Rollandia rolland
שלושה מינים במשפחה זו נכחדו במהלך המאה ה-20:
טבלן ענק Podilymbus gigas, נכחד מהבר בשנת 1989.
טבלן קולומביאני Podiceps andinus, נכחד מהבר בשנת 1994.
טבלן אלאוטרה Tachybaptus rufolavatus, נצפה לאחרונה בשנת 1988, והוכרז רשמית שנכחד מהבר בשנת 2010.
טבלת אמת היא טבלה שמשמשת בלוגיקה בוליאנית ובתחשיב הפסוקים כדי להציג את כל הערכים האפשריים שביטוי מסוים יכול לקבל, בהתאם לערכים האפשריים של מרכיבי הביטוי, והיא מאפשרת לדעת מתי טיעון הוא תקף.
טבלאות אמת מראות את הערכים שמתקבלים כאשר מבצעים פעולות בוליאניות על ביטויים לוגיים, כלומר כאשר הקשרים הלוגיים נתפסים כפונקציות של ערכי האמת של הפסוקים שהם מקשרים.
הפעולות הלוגיות הנחשבות סטנדרטיות הן השלילה, הקוניונקציה "וגם", הדיסיונקציה "או", פעולת התנאי או הגרירה ("אם-אז"), ופעולת התנאי הכפול ("אם ורק אם").
טבלאות האמת הופיעו לראשונה בעבודותיהם של גוטלוב פרגה, צ'ארלס פרס ואחרים משנות ה-80 של המאה ה-19. הן הגיעו לצורתן הנוכחית ב-1922 בעבודתם של אמיל פוסט ולודוויג ויטגנשטיין.
הן שימושיות במיוחד הן לשם חישוב תוצאותיהם של ביטויים בוליאניים, הן ככלי סמנטי עבור תחשיב הפסוקים, הן ככלי להוכחת תקפותם של טיעונים בתחשיב זה.
טבלאות אמת בסמנטיקה של תחשיב הפסוקים
במסגרת הסמנטיקה של תחשיב הפסוקים, כל פסוק יסודי יכול לקבל אחד משני ערכי אמת: "אמת" או "שקר", ובלבד שהוא מקבל את אותו ערך בכל הופעה שלו באותו טיעון.
כל קשר לוגי מובן כפונקציית-אמת, דהיינו עבור כל צירוף של ערכי אמת, מחזיר הקשר ערך אמת אחד ויחיד.
לדוגמה, השלילה מחזירה פסוק שקרי עבור כל פסוק אמיתי אליו היא מקושרת, ומחזירה פסוק אמיתי עבור כל פסוק שקרי.
נוח לייצג פונקציות אמת באמצעות טבלת אמת, בהן T ו-F מייצגים את הערכים אמת ושקר, בהתאמה.
בטורים הימניים של הטבלה אנו ממצים את כלל הצירופים האפשריים של ערכי האמת הניתנים לפסוקים היסודיים, ובטורים השמאליים אנו מציגים את ערך האמת המתקבל עבור הפסוק המורכב:
T F F T טבלת האמת של הקוניונקציה
T T T F F T F T F F F F טבלת האמת של הדיסיונקציה
T T T T F T T T F F F F טבלת האמת של התנאי
T T T F F T T T F T F Fטבלת האמת של התנאי הכפול
כל שיוך של ערכי אמת לפסוקים יסודיים נקרא פירוש ("אינטרפרטציה") או הצבה.
בטבלאות האמת, כל שורה היא פירוש.
פסוק מורכב המקבל את הערך "אמת" בכל פירוש של הפסוקים היסודיים (כלומר כזה שבטבלת האמת שלו הוא מקבל T בכל השורות, נקרא טאוטולוגיה.
משמעות הדבר היא שפסוק זה הוא אמיתי בזכות הקשרים הלוגיים שבין רכיביו, ללא תלות באמיתותם של הפסוקים האטומיים עצמם.
פסוק המקבל את הערך "שקר" בכל פירוש נקרא סתירה.
פסוק הוא קונטינגנטי אם ורק אם אינו סתירה ואינו טאוטולוגיה.
קבוצה של פסוקים נקראת עקבית (קונסיסטנטית) אם קיים פירוש עבורו כל הפסוקים בקבוצה מקבלות ערך "אמת".
טבלאות אמת ככלי לבדיקת תקפות טיעונים
טבלאות האמת הן כלי נוח לשם בדיקת תקפותם של טיעונים (היסקים) בתחשיב הפסוקים.
הטכניקה של טבלאות אמת מאפשרת לבטא את ערכי האמת של כל פסוק מורכב במונחי ערכי האמת של הפסוקים המרכיבים אותו, וכאשר הטבלה גמורה, ניתן לבדוק האם ישנם מצבים בהם ההנחות של הטיעון אמיתיות אבל המסקנה שקרית.
אם יש שורה כזו בטבלה, הרי שהטיעון אינו תקף, שהרי זו דוגמה נגדית.
אולם אם אין שורה כזו, הראנו שהטיעון תקף.
לדוגמה, ננסה לבדוק האם הטיעון הבא הוא תקף:
השמש זורחת וגם אם האגם קפוא הברווזים עפים
אם השמש זורחת האגם אינו קפוא
תחילה יוצרנו הפסוקים האטומים על פי הלקסיקון הבא:
על פי ההצבה של שורה 3 בטבלה, ברור ששתי ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית.
זו מהווה דוגמה נגדית, ועל כן הטיעון אינו תקף.
טבלאות אמת לחישוב תוצאותיהם של ביטויים בוליאניים
לשם חישוב תוצאותיהם של ביטויים באלגברה בוליאנית, ניתן להשתמש בטבלאות אמת בהן הערכים מיוצגים על ידי 0 ו-1. לדוגמה:
והרי דוגמה לטבלת אמת המראה תוצאה של ביטויים מורכב יותר:
טבלת האמת של (Not(A And B
במדעי המחשב, טבלת גִּבּוּב או טבלת ערבול , היא מבנה נתונים מילוני, אשר נותן גישה לרשומה באמצעות המפתח המתאים לה.
המבנה הזה עובד באמצעות הפיכת המפתח על ידי פונקציית הגיבוב, למספר המייצג מיקום במערך שמפנה אל הרשומה המבוקשת.
הפעולה העיקרית שבה היא תומכת ביעילות היא אחזור המידע מתוך מבנה הנתונים: בהינתן מפתח נתון (למשל שם של אדם), מצא את הרשומה המתאימה (למשל מספר הטלפון של אותו אדם).
הרעיון לטבלת הגיבוב הופיע כבר ב-1953 במזכר פנימי בחברת IBM שפורסם על ידי ה.פ.
Luhn) ובמקביל פותחה על ידי ג'ין אמדל , ה.מ בוהם (E.
Boehme), נתניאל רוצ'סטר (Nathaniel Rochester) וארתור סמואל (Arthur Samuel) תוכנית שמשתמשת בגיבוב.
כאשר למדען המחשב הרוסי אנדריי ארשוב (Andrey Ershov), היה את אותו רעיון כמו לאמדל.
טבלת הגיבוב מורכבת ממערך, והתאים שבו מפנים לרשומה הרצויה.
כדי להגיע אל התא הרצוי נעשה שימוש בפונקציה שנקראת פונקציית גיבוב או פונקציית ערבול.
הפונקציה מקבלת את המפתח של הרשומה ומחזירה את מספר התא שמפנה אל הרשומה אם היא קיימת.
הפונקציה משמשת לחיפוש רשומה רצויה, מציאת מקום מתאים עבור הכנסה של רשומה חדשה, ומציאת המקום של רשומה שצריך למחוק.
כדוגמה לטבלת גיבוב פשוטה נוכל לקחת מפעל קטן בעל 1000 עובדים שבו רוצים לשמור רשומות המכילות את פרטי העובדים והגישה לרשומות תהיה לפי מספר עובד בן 3 ספרות (000-999).
כדי לבנות טבלת גיבוב מתאימה, נוכל להשתמש במערך בעל אלף תאים ונבחר פונקציית גיבוב פשוטה שעבור כל מספר עובד, מחזירה את המספר עצמו (פונקציית הזהות) ולמעשה מצביעה על כך שאת המידע על העובד שמספרו X נוכל להשיג בתא מספר X.
בדוגמה הזאת ביצענו מיעון ישיר - השתמשנו ב"פונקציה חד-חד-ערכית", כלומר, לא קיים יותר ממספר עובד אחד שיופנה לתא מסוים.
פעמים רבות לא ניתן להשתמש ב"פונקציה חד-חד-ערכית", למשל, אם היינו רוצים לגשת לרשומות עובדים בעזרת מספר תעודת הזהות שלהם ושימוש בפונקציית הזהות, אז היינו צריכים להקצות מערך של מיליארד(!) תאים כדי שיתאים לטווח של הפונקציה.
הבעיה נוצרת כאשר מספר המפתחות האפשריים, גדול בהרבה מאשר מספר הרשומות שיהיו בטבלת הגיבוב.
כדי להתמודד עם הבעיה משתמשים גם בפונקציות שאינן חד-חד-ערכיות, מה שיאפשר שימוש במערך קטן יותר אך יגרור בעיה נוספת של התנגשויות, כלומר, הפונקציה מחזירה עבור הרשומה, מספר תא שמתאים גם לרשומה אחרת.
עבור טבלת גיבוב המכילה מערך עם B תאים.
קיימים שני סוגים עיקריים לפתרון בעיית ההתנגשות שנקראים טבלה פתוחה וטבלה סגורה:
טבלה פתוחה או "מיעון פתוח", פותרת את בעיית ההתנגשות על ידי הקביעה שיש יותר מתא אחד במערך שיכול להפנות לרשומה.
למשל, ניתן להשתמש בפונקציית גיבוב שמקבלת בנוסף למפתח, את מספר הניסיונות הכושלים למצוא תא מתאים בטבלה, כך שעבור מספר ניסיון שונה, הפונקציה תחזיר מיקום שונה במערך.
טבלת הגיבוב תשתמש בפונקציה כאשר עבור כל ניסיון כושל היא תחשב את הפונקציה מחדש עם הנתון המעודכן עד שימצא מקום פנוי בטבלה.
היתרון בשיטה הוא בניצול מקסימלי של המקום, כאשר מספר האיברים המקסימלי הוא B.
טבלה סגורה פותרת את בעיית ההתנגשות על ידי הפניה מכל תא במערך אל מבנה נתונים שמספק את אותן תכונות כמו טבלת הגיבוב (חיפוש, מחיקה, הוספה וכו').
טבלת הגיבוב משתמשת בפונקציה כדי למצוא את התא המתאים במערך והוא מפנה אל מבנה הנתונים שנותן גישה אל כל הרשומות שנשלחו לתא על ידי הפונקציה.
השימוש במבני הנתונים הנוספים, משפיע על מאפייני הטבלה כמו למשל על סיבוכיות הזמן של פעולות הטבלה, המקום בזיכרון שהטבלה תצרוך ומספר הרשומות שיהיה ניתן להכניס לטבלה.
דוגמה לכך היא שימוש ברשימות מקושרות שכל תא במערך מפנה לאחת מהן.
השימוש ברשימה מקושרת, מאפשר להכניס אל טבלת הגיבוב מספר רשומות גדול מ-B אבל אם מספר הרשומות (n) יהיה גדול משמעותית מ-B, אז לפי עקרון שובך היונים הרשימות המקושרות תהיינה יותר ארוכות וסיבוכיות הזמן של פעולות על הטבלה תושפע מהרשימות ותהיה .
השימוש במבנה הנתונים הנוסף גם יצרוך יותר מקום בזיכרון בגלל דרישות מבנה הנתונים ובגלל המערך שסביר ויהיו בו יותר תאים ריקים בניגוד לטבלה הפתוחה.
קיימת שיטה נוספת לפתרון התנגשויות הנקראת גיבוב קוקייה.
כאשר הרשומות שיהיו בטבלה, ידועות מראש, ניתן להשתמש בגיבוב מושלם, כלומר, שימוש בפונקציה שידוע מראש שהיא מתאימה עבור כל מפתח את האינדקס המתאים לו בלי שום התנגשות.
ולכן מאפשרת השגת נתון ב-(O(1 גם במקרה הגרוע ביותר.
טבלה זו קלה לתחזוק, אך נדרש זמן גדול לבנייתה הראשונית והיא דורשת מקום מורחב יחסית לטבלת גיבוב רגילה.
פונקציית הגיבוב מתאימה עבור כל מפתח, אינדקס במערך שיוכל להתאים עבורו.
כדי שפעולות הטבלה יהיו מהירות, הפונקציה צריכה להתבצע בסיבוכיות נמוכה ביותר ביחס לערכו של המפתח עד כדי שלא יהיו תלויות בו.
דרישה נוספת היא שהפונקציה תחזיר ערכים באופן קרוב עד כמה שאפשר להתפלגות אחידה בדידה.
אם הפונקציה תחזיר ערכים מסוימים בתדירות גבוהה, זמן ביצוע פעולות הטבלה יגדל ואף יכול להגיע לסיבוכיות שתלויה במספר הרשומות בטבלה.
החזרת ערכים זהים במערך, יכולה להוביל להעמסה על מבנה הנתונים אליו מפנה המערך בטבלה סגורה מה שיכול להוביל לסיבוכיות גבוהה בהתאם למבנה הנתונים.
בטבלה פתוחה כדאי להימנע ממצב בו יצטברו רשומות בגושים.
כלומר, בגלל שיטת הגיבוב, מספר ההתנגשויות עבור שימוש בפונקציה יהיה גבוה.
למשל, אם פונקציית הגיבוב מטפלת בהתנגשות על ידי בחירה של התא הבא במערך, אז עבור רצף של תאים, ניתקל בהתנגשות נוספת עבור כל תא בהמשך הרצף שלא מוביל לרשומה הרצויה.
אם מדובר בפעולת הכנסה לטבלה אז הרשומה תוכנס לתא הבא אחרי הרצף והיא תגדיל את הרצף באחד.
כדי לחפש ערך בטבלה משתמשים בפונקציית הגיבוב שמקבלת כמשתנה את המפתח של הרשומה המבוקשת כאשר המטרה היא שהערך שהפונקציה מחזירה יוביל אותנו אל הרשומה.
כאשר מדובר על טבלה פתוחה, פעולת החיפוש צריכה לטפל בבעיית ההתנגשות.
כלומר, המפתח הוביל אותנו אל רשומה שלא מתאימה אליו.
בעיה זו נפתרת לרוב על ידי משתנה נוסף שהפונקציה מקבלת והוא מקבל ערך חדש עבור כל התנגשות נוספת בחיפוש הנוכחי.
פונקציית הגיבוב מתייחסת אל המשתנה הזה כאשר היא מחזירה את הערך ותחזיר ערך חדש אחרי כל התנגשות.
החיפוש נגמר כאשר מצאנו את הרשומה המתאימה או כשמגיעים לתא שלא הפנה לשום ערך.
בשימוש בשיטה הזאת יכולה להתקיים בעיה כאשר מוחקים מהטבלה את אחת הרשומות שהיא גם אחת מההתנגשויות בחיפוש אחר רשומה נוספת.
בפעולת החיפוש נקבל את הרושם שהגענו לתא שלא הפנה לשום רשומה ולכן נפסיק את החיפוש.
הפתרון לבעיה הוא באמצעות משתנה שישמור עבור כל תא בטבלה אם הוא הפנה אל רשומה ובזמן החיפוש נבדוק באמצעות המשתנה אם התא "אוכלס" בעבר.
עבור פונקציית גיבוב טובה, סיבוכיות הזמן תהיה תלויה במספר ההתנגשויות בזמן חיפוש ערך ותהיה גבוהה יותר ככל שמספר הרשומות בטבלה, מתקרב לגודל המערך (מסומן "B<<n" כאשר B - גודל המערך, n - מספר הרשומות בפועל במערך).
הסיבוכיות תהיה תלויה גם בכמות הרשומות שהוכנסו לטבלה אפילו אם הן כבר לא נמצאות בה כיוון שהרבה תאים יסומנו כתאים ש"אוכלסו".
כאשר כמות הרשומות אינה גבוהה, מספר ההתנגשויות צפוי להיות בודד ולכן סיבוכיות החיפוש תהיה במקרה הממוצע .
במקרה הגרוע של הרבה התנגשויות הסיבוכיות תהיה .
בטבלה סגורה בעיית ההתנגשות נפתרת על ידי מבנה נתונים נוסף שאליו התא בטבלה מפנה.
החיפוש נעשה על ידי שימוש בפונקציית הגיבוב שמחזירה אינדקס במערך ולאחר מכן בפונקציית החיפוש של מבנה הנתונים שאליו מפנה האינדקס.
עבור פונקציית גיבוב טובה, כאשר כמות הרשומות באותו סדר גודל של מספר התאים במערך (מסומן "B~n"), סיבוכיות החיפוש תהיה במקרה הממוצע כיוון שבכל מבנה נתונים יהיה בממוצע מספר בודד של רשומות.
במקרה הגרוע, הסיבוכיות תהיה כמו הסיבוכיות במקרה הגרוע של מבנה הנתונים בו משתמשים.
הכנסת רשומה לטבלה מתבצעת בעזרת מציאת מקום מתאים לרשומה באופן דומה לחיפוש רגיל בטבלה והכנסת הרשומה במקום שנמצא.
עבור הכנסה בטבלה פתוחה, גם כאשר מוצאים תא שהיה בעבר מאוכלס, מכניסים לתוכו את הרשומה.
סיבוכיות ההכנסה עבור פונקציה טובה וטבלה שמספר הרשומות בה קטן באופן משמעותי ממספר התאים, תהיה במקרה הממוצע .
בטבלה סגורה ההכנסה מתבצעת באמצעות מציאת המקום המתאים בטבלה על ידי פונקציית הגיבוב ואז שימוש בפונקציית ההכנסה של מבנה הנתונים הנוסף איתו עובדים.
סיבוכיות ההכנסה תהיה כמו בחיפוש.
גם הוצאת רשומה מטבלת הגיבוב דומה לחיפוש.
בטבלה פתוחה, מבצעים חיפוש של הרשומה וכאשר מוצאים אותה, מוחקים אותה ומסמנים את התא כתא ש"אוכלס".
סיבוכיות המחיקה תהיה כמו סיבוכיות החיפוש.
בטבלה סגורה המחיקה מתבצעת באמצעות מציאת המקום המתאים בטבלה על ידי פונקציית הגיבוב ואז שימוש בפונקציית ההוצאה של מבנה הנתונים הנוסף איתו עובדים.
עבור טבלה סגורה, ניתן להשתמש במבנה הנתונים רשימה מקושרת ואף על פי שבמקרה הגרוע, היעילות תהיה עבור כל אחת משלוש הפעולות, קלות התפיסה של פעולת הרשימות המקושרות והתכנות שלהם, יכולים לפצות על כך.
ניתן להשתמש גם בעץ חיפוש מאוזן כמו עץ AVL ועץ B+ שיקטינו את החיפוש במקרה הגרוע ל .
במערכות זמן אמת בהם זמן ביצוע פעולה הוא קריטי גם במקרה הגרוע, בחירה במבני נתונים אלו יכולה לשפר את ביצועי המערכת.
בטבלה הפתוחה קיימות מספר שיטות לפתירת בעיית ההתנגשות:
בדיקה ליניארית - עבור כל התנגשות נבדוק סדרתית האם האינדקס הבא במערך פנוי.
שיטה זו קלה לחישוב ולהבנה ושומרת על מקומיות בזיכרון דבר שחוסך גישה לדיסק הקשיח אך יכולה ליצור בעיה של הצטברות רשומות בסדרת אינדקסים ובעקבות כך יהיה מספר גדול של התנגשויות עבור הרשומות באותם באינדקסים.
ההצטברות תתהווה משום שעבור כל ניסיון הכנסה של רשומה לצביר רשומות, ההצטברות תגדל בעוד אחד וכך גם מספר האינדקסים שיגדילו את הצביר יגדל באחד.
בדיקה ריבועית - עבור כל התנגשות נבדק מקום מתאים אחר תוך שימוש בהעלאה בריבוע של מספר ההתנגשויות שהיו עד כה עבור אותו מפתח.
הפונקציה עבור הבדיקה הריבועית היא: כאשר: - פונקציית הגיבוב, - המפתח המבוקש, - מספר ההתנגשויות, - מספר התאים בטבלה ו- - מספרים קבועים.
בשיטה זו אמנם תיתכן הצטברות שתבוא לידי ביטוי בסדרות של תאים מאוכלסים שמתחילות מ- וממשיכות בתאים שבאופן רצוף האינדקס עבורם הוא והם מאוכלסים.
ההצטברות מתהווה משום שכל המפתחות שמחזירים תמיד ינותבו אל אותה סדרת תאים.
ההצטברות עבור הבדיקה הריבועית פחות משמעותית מההצטברות המתרחשת עבור הבדיקה הליניארית, אך הבדיקה הריבועית שומרת על מקומיות בזיכרון ברמה פחותה.
גיבוב כפול - בגיבוב כפול משתמשים בפונקציית גיבוב נוספת כדי לטפל במקרה של התנגשות.
הנוסחה עבור גיבוב כפול היא: כאשר - המפתח המבוקש, - פונקציות גיבוב, - מספר ההתנגשויות ו- - מספר התאים בטבלה.
ההצטברות בגיבוב כפול מתרחשת רק עבור מפתחות שבאופן נדיר שתי הפונקציות מחזירות עבורם את אותו הערך, ובכך עדיפה על הבדיקה הריבועית אבל לא נשמרת המקומיות בכלל.
טבלאות גיבוב מועילות כאשר יש לאחסן מספר גדול של רשומות ובמיוחד כאשר גודל קבוצת הנתונים ניתן לחיזוי.
טבלאות גיבוב משמשות לעיתים למימוש מערכים אסוציאטיביים, קבוצות, ומטמון (אזור אחסון של נתונים שלהם יזדקק המחשב בתדירות גבוהה).
בשחמט ממוחשב, טבלת גיבוב משמשת בדרך כלל למימוש טבלת מעברים, ובמסדי נתונים שונים ניתן להשתמש בטבלת גיבוב להחזקת טבלאות תוכן.
טבסקו הוא מותג רטבים חריפים המיוצרים על-ידי חברת מק'ילני, מפלפלים חריפים מסוג טבסקו.
החברה מייצרת מספר רטבים הנושאים את שם זה, כשהרוטב הקלאסי מיוצר מפלפלים חריפים, מלח וחומץ ומיושן כשלוש שנים בחביות עץ ששימשו ליישון ויסקי לפני בקבוקו.
הרוטב נמכר בכל העולם בבקבוקון זהה.
הבקבוקון שקוף ועליו מדבקות, המכסה אדום ובעל שמונה צלעות.
הרוטב נחשב פופולרי באזורים רבים בעולם.
חברת מק'ילֶני ("McIlhenny Company"), החברה המייצרת את הרוטב, נמצאת בבעלות משפחתית זה הדור החמישי.
כל 166 מחזיקי המניות של החברה ירשו אותן או קיבלו אותן כמתנה מחבר במשפחת מקילני.
זרעי הפלפל המשמשים לרוטב נאספים מגידולי טבסקו באי אייברי שבלואיזיאנה.
הזרעים נשלחים לגידול באמריקה המרכזית ובדרום אמריקה.
כחלק מהמסורת המשפחתית, הפלפלים נקטפים ידנית ולא על ידי מכונות.
כל עובד נושא עמו מקל מיוחד ועליו סקאלה של צבעים.
את הצבעים שעל המקל משווים לצבע הפלפלים.
פלפל שצבעו לא מתאים, כלומר אינו בשל מספיק או בשל מדי, לא נקטף.
מאזורי הגידול השונים נשלחות מחיות הפלפלים למפעל באי אייברי, שם הם נטחנים למחית ומעורבבים עם מלח וחומץ.
תחילה, נותנים לתערובת לתסוס במשך זמן קצר, ולאחר מכן המחית מוכנסת לתוך חביות מעץ אורן לבן שבהם היא עוברת תהליך ארוך של תסיסה ויישון במשך שלוש שנים.
בגלל החומציות של הרוטב, התערובת מאכלת את המלגזות במפעל אותן יש להחליף כל שש שנים.
שישה מכלי-אחסון ענקיים מחזיקים את הרוטב המוגמר, והוא מעורבב תדירות.
כל מכל מחזיק בתוכו 1,660 קילו של מחית-פלפלים ו-5,300 ליטר חומץ.
כל מכל כזה מפיק כ-6,166 ליטר רוטב המוגמר בכל מחזור.
בשנת 2005 נפגע האי אייברי קשות על ידי סופות טרופיות, והידועה שבהן היא סופת ההוריקן ריטה.
המפעל ניצל בקושי מנזק גדול מאוד.
כתוצאה מכך החליטו בעלי המפעל להשקיע סכום של חמישה מיליון דולר בהקמת סכר לוויסות המים והתקנת גנרטור לגיבוי.
בנוסף לרוטב הקלאסי, החברה מייצרת מספר רב של רטבים נוספים.
רוטב מפלפלי צ'יפוטלה, טעמו מעושן
רוטב מפלפל הבנרו ופירות, חריף במיוחד
טבסקו סקורפיון, עשוי מפלפלי סקורפיון המסווגים כ"סופר חריפים"
בנוסף משווקת החברה מוצרים שונים, בטעם טבסקו או בתוספת טבסקו, בין המוצרים:
רוטב לכנפיים חריפות בסגנון באפלו
משפחת הטַּבָּנִיִּים (שם מדעי: Tabanidae) או בשמם העממי זבובי הסוס וזבובי הצבי, היא משפחה של זבובים מוצצי דם השייכים לתת־סדרת הזבובים בסדרת הזבובאים שבמחלקת החרקים.
לבני משפחה זו ממדי גוף גדולים יחסית וזריזים במעוף, וחלקם נחשבים כמזיקים משום שעקיצתם כואבת ועלולה להעביר מחלות.
המשפחה מונה בערך 3,000 מינים.
הם נמצאים בכל רחבי העולם למעט כמה איים ואזורי הקוטב, הוואי, גרינלנד, איסלנד.
זבובי הסוס פעילים לרוב בימים חמים ואינם פעילים בלילה, ולכן ניתן למצוא אותם בקיץ ובסתיו.
הנקבה זקוקה לדם כדי להתרבות, היא מאתרת את הקורבן בעזרת חוש הראיה, נוהגת לחוג סביבו ואז לנחות ולעקוץ.
לאחר שחדרה את העור היא נוהגת לשאוב את הדם במשך כמה רגעים ולעוף.
מינים שונים נוהגים לתקוף חיות שונות כגון סוסים, צבאים, פרות וכדומה.
מינים מסוימים אף עוקצים לעיתים בני אדם עקב טעות בזיהוי ולרוב לא נשארים למצוץ את דמו.
אף על פי כן, עקיצתם כואבת מפאת גודלם ועלולה להעביר מחלות וטפילים כגון גחלת.
לאחר שהנקבה מלאה בדם, היא מטילה את ביציה לרוב באזורים לחים.
הזחלים מתגוררים באדמה וטורפים חיות קטנות כגון תולעים, חרקים קטנים ואף חלזונות.
הבוגרים ניזונים מצוף לצורך אנרגיה לתעופה.
זבובי סוסים בוגרים ניזונים מצוף ומהפרשות של צמחים.
לזכרים יש חלקי פה חלשים ורק הנקבות נושכות חיות כדי להשיג מספיק חלבון מהדם הנדרש לייצור ביצים.
חלקי הפה של הנקבות יוצרים איבר דקירה חזק עם שני זוגות של להבי חיתוך חדים, וחלק דמוי ספוג המשמש לאיסוף הדם הזורם מהפצע.
הזחלים הם טורפים וגדלים בבתי גידול למחצה.
Tabanidae ידועים במספר רב של שמות.
תת־משפחת ה־Chrysopsinae ידועה כזבובי צבאים, אולי בגלל השפע שלהם על שטחים בהם נפוצים צבאים, וזבובי תאו, זבובי איילים וזבובי פיל הנפוצים במקומות שונים בעולם בהם מצויים בעלי חיים אלו.
זבוב הסוס מתייחס בעיקר ל־Tabaninae שהם בדרך כלל גדולים יותר, חסונים יותר וחסרים את הכנפיים הרצועות שיש לזבובי הצבי.
שמות נפוצים אחרים כוללים: טבאנידים, זבובים, זבובים ירוקי ראש וזבובים ירוקים.
טבאנידים בוגרים הם זבובים גדולים עם עיניים מורכבות בולטות, מיחושים קצרים המורכבים משלושה מקטעים וגוף רחב.
אצל נקבות, העיניים מופרדות מאוד, אבל אצל זכרים הן כמעט נוגעות זו בזו.
לעיתים קרובות הם בעלי צבעים עזים בטבע, אך נראים עמומים בתנאי מעבדה.
המקטע הקיצוני של המיחוש מחודד ומורכב ממספר טבעות מתחדדות.
גם הראש וגם בית החזה מכוסים בשערות קצרות, אך אין זיפים על הגוף.
הכנפיים הקדמיות הקרומיות ברורות, בגוון אחיד אפור או חום, או מעוצבות במינים מסוימים.
בעלי אונה בסיסית המכסה את הכנפיים האחוריות.
לקצות הרגליים יש שתי אונות בצדדים ואונה מרכזית בנוסף לשני טפרים המאפשרים להם אחיזה במשטחים.
זיהוי המינים מתבסס על פרטים של מבני ראש (אנטנות ולסתות), יציאת הכנפיים ועיצוב הגוף.
שינויים מזעריים של מבנה פני השטח גורמים לשינויים עדינים של השערות שמשנות את מראה הגוף.
מיני טבאנידים נעים בין חרקים בינוניים לחרקים גדולים וחסונים.
לרובם גוף שאורכו 5–25 מילימטרים.
לגדולים יש מוטת כנפיים של 60 מילימטרים.
זבובי הצבאים בעלי אורך של עד 10 מילימטרים, בעלי גוף צהוב עד שחור ובטן מפוספסת וכנפיים קרומיות עם כתמים כהים.
זבובי סוסים (סוג Tabanus) גדולים יותר, עד 25 מילימטרים אורכם, וצבעם בעיקר חום כהה או שחור, עם עיניים כהות, לרוב עם ברק מתכתי.
זבובים צהובים (סוג Diachlorus) דומים בצורתם לזבובי צבי, אך בעלי גוף צהבהב ועיניים שחורות־סגולות עם ברק ירוק.
לכמה מינים בתת־משפחת Pangoniinae יש חדק ארוך במיוחד (חלק פה צינורי).
זיהוי טבאניד מבוסס בעיקר על תווים מורפולוגיים בוגרים של הראש, הורדת הכנפיים ולעיתים מקטע הבטן האחרון.
איברי המין פשוטים מאוד ואינם מספקים הבחנה ברורה בין מינים כמו בקבוצות חרקים רבות אחרות.
חלק מהטקסונים חלקו את המשפחה לחמש תת־משפחות, והוסיפו את תת־משפחת ה־Adersiinae, עם הסוג הבודד Adersia, ואת תת־המשפחה Scepcidinae, עם שני הסוגים Braunsiomyia ו־Scepsis.
מחקר משנת 2015 של Morita et al.
באמצעות נתוני רצף נוקטלאוטידים, במטרה להבהיר את הפילוגנטיקה של ה־Tanidae תומך בקיומן של שלוש תת־משפחות.
התת־משפחות Pangoniinae ו־Tabaninae הוכחו כמונופילטיות.
הזחלים ארוכים וגליליים או בצורת צינורית עם ראשים קטנים ו־12 מקטעי גוף.
יש להם טבעות של גבשושיות הידועות כפסאודופודים מסביב למקטעים, וגם רצועות של זיפים קצרים.
בקצה האחורי של כל זחל יש צינורית לנשימה ואזור בולבוסי המכונה איבר גראבר.
קווי המתאר של ראשו וכנפיו של החרק הבוגר נראים מבעד לגולם, שיש לו שבעה מקטעי בטן ניתנים להזזה, כולם מלבד האחד הקדמי שנושא רצועה של מקטעים (סגמנטים).
הקצה האחורי של הגולם נושא קבוצה של פקעות דמויות עמוד שדרה.
זכרים ונקבות כאחד ניזונים מצוף, אך הנקבות מרוב המינים הן אנאטוגניות, כלומר, הן זקוקות לארוחת דם לפני שהן מסוגלות להתרבות ביעילות.
כדי להשיג את הדם, הנקבות, אך לא הזכרים, נושכות חיות, כולל בני אדם.
הנקבה זקוקה לשישה ימים כדי לעכל במלואה את ארוחת הדם שלה ולאחר מכן, היא צריכה למצוא מאחסן אחר.
נראה שהזבובים נמשכים לקורבן פוטנציאלי על ידי תנועתו, חמימותו ומרקם פני השטח שלו, ועל ידי הפחמן הדו-חמצני שהוא פולט החוצה.
הזבובים בוחרים בעיקר ביונקים גדולים כמו בקר, סוסים, גמלים וצבאים, אך מעטים הם ספציפיים למין.
הם נצפו ניזונים גם מיונקים קטנים יותר, ציפורים, לטאות וצבים, ואפילו מבעלי חיים שמתו לאחרונה.
שלא כמו חרקים נושכים רבים כמו יתושים, שמנגנון העקיצה והרוק שלהם מאפשרים עקיצה שהמארח אינו מבחין בה בעת ההתרחשות, עקיצות של טבאנידים מרגיזים את הקורבן באופן מידי, כך שלעיתים קרובות הם מורחקים, וייתכן שייאלצו לבקר במספר מארחים על מנת להשיג מנת דם מספקת.
התנהגות זו מזמנת העברת אורגניזמים גורמי מחלות ממארח אחד למשנהו.
בעלי חיים גדולים ובעלי חיים מבויתים הם חסרי יכולת לעקור את הזבוב בעת עקיצתו, כך שאין יתרון סלקטיבי לזבובים לפתח נשיכה פחות מכאיבה.
ההזדווגות מתרחשת לעיתים קרובות בנחילים, בדרך כלל בנקודות ציון כמו פסגות גבוהות.
העונה, השעה ביום וסוג ציון הדרך המשמש להזדווגות נחילים הם ספציפיים למין מסוים.
הנקבות מטילות ביצים על אבנים או צמחייה ליד מים, במקבצים של עד 1,000 יחידות, במיוחד על צמחי מים מתעוררים.
הביצים לבנות בהתחלה אך מתכהות עם הגיל.
הבקיעה לאחר כשישה ימים, כאשר הזחלים המתעוררים משתמשים בחוד בקוע מיוחד כדי לפתוח את מארז הביצים.
הזחלים נופלים למים או על הקרקע הלחה.
יש המעדיפים מקומות רטובים במיוחד, בעוד שמיני טבאנוס אחרים מעדיפים מקומות יבשים יותר.
הזחלים חסרי רגליים ומתחדדים בשני הקצוות.
בעלי ראשים קטנים ו־11 או 13 מקטעים והם משילים את עורם 6 עד 13 פעמים במהלך שנה או יותר.
במינים הגדלים באזורים ממוזגים תקופת מנוחה במהלך החורף הקרואה דיאפוזה, בעוד מינים טרופיים מתרבים מספר פעמים בשנה.
ברוב המינים הם לבנים, אך בחלקם הם ירקרקים או חומים, ולעיתים קרובות יש להם פסים כהים על כל סגמנט.
סיפון נשימתי בקצה האחורי מאפשר לזחלים לקבל אוויר כשהם שקועים במים.
הזחלים של כמעט כל המינים הם טורפים, לעיתים קרובות קניבליסטים בשבי, וצורכים תולעים, זחלי חרקים ופרוקי רגליים.
הזחלים עשויים להיות טפילים של נמטודות, זבובים מהמשפחות Bombyliidae ו־Tachinidae, ו־Hymenoptera במשפחת Pteromalidae.
כשהם מתפתחים במלואם, הזחלים עוברים לאדמה יבשה יותר ליד פני הקרקע כדי לבקוע.
במקומות יבשים התגלתה התפתחות אבולוציונית בשנות העשרים על ידי Lamborn במלאווי (אז ניאסלנד ).
הזחלים התגלו נוהרים בתנועת ספירלה כשהבוץ עדיין רטוב ופלסטיק, ויצרו גליל מחולק שבמרכזו התיישב הזחל להתקלמות לאחר סגירת פתח הכניסה.
התאמה זו מגינה על הגלמים מפני סדקים בבוץ כאשר הוא מתייבש, שכן סדק מתפשט ישנה כיוון כאשר הוא פוגע בדופן הגליל.
הגלמים חומים ומבריקים, מעוגלים בקצה הראש ומתחדדים בקצה השני.
ניתן לראות ניצני כנפיים וגפיים וכל קטע בטן מצופה בקוצים קצרים.
לאחר כשבועיים, גלגול הושלם, סגמנט הבטן של הגולם מתפצל לאורך בית החזה, והזבוב הבוגר מגיח.
הזכרים בדרך כלל מופיעים ראשונים, אך כאשר שני המינים צצים מתרחשת הזדווגות.
החיזור מתחיל באוויר ומסתיים על הקרקע.
הנקבה צריכה למצוץ את מנת הדם שלה, לפני הטלת הביצים.
ביצים מותקפות לעיתים קרובות על ידי צרעות זעירות, והזחלים ניטרפים על ידי ציפורים, כמו גם נצרכים על ידי זבובים, פטריות תולעים נימיות.
מבוגרים נאכלים על ידי ציפורים, וכמה טורפים אחרים כמו, צרעות המתקיפות בעדיפות זבובי סוסים.
טבנידים נפוצים ברחבי העולם, למעט אזורי הקוטב וכמה איים כמו גרינלנד, איסלנד, והוואי.
הזנים Tabanus, Chrysops ו־Haematopota מופיעים כולם במקומות ממוזגים, סובטרופיים וטרופיים, אך Haematopota נעדר מאוסטרליה ודרום אמריקה.
הם חיים בעיקר באזורים חמים עם ולחים המתאימים לרבייה, אך תופסים גם מגוון רחב של בתי גידול ממדבריות ועד כרי דשא אלפיניים.
הם נמצאים מגובה פני הים עד לפחות.
העברת מחלות על ידי הנקבה
נקבות זבובי סוסים יכולות לשמש כווקטור להעברת מחלות המועברות על ידי דם, מחיה אחת לאחרת באמצעות הרגלי ההאכלה שלהן.
באזורים שבהם מתרחשות מחלות, ידוע שהם נושאים את הנגיף לאנמיה של סוסים , גורם חד תאי הגורם למחלת השינה טריפנוזומים, תולעת פילארית לואה לואה , חיידק הגחלת – האנתרקס בקרב בקר וצאן, וחיידק הגורם למחלת הטולרמיה.
מחלות אל מפחיתות את שיעורי הגדילה של בקר ומורידים את תפוקת החלב של פרות, ולכן יש לספק לבקר אזורי מחיה מוגנים מזבובים.
איבוד דם הוא בעיה שכיחה בבעלי חיים מסוימים כאשר זבובים גדולים מתמקמים עליהם בשפע.
ידוע שחלק מהחיות מאבדות עד 300 מיליליטרים של דם ביום אחד, אובדן שיכול להחליש או אפילו לגרום למותם.
קיימים דיווחים על עקיצות שהובילו לאנפילקסיס קטלני בבני אדם, אם כי אלה נחשבים לאירועים נדירים ביותר.
עקיצת הטבן עשויות להיות כואבת לבני אדם.
בדרך כלל כתוצאה מהעקיצה נוצר אזור מוגבה של העור.
תסמינים אחרים עשויים לכלול אורטיקריה (סוג של פריחה), סחרחורת, חולשה, צפצופים ואנגיואדמה (נפיחות זמנית מגרדת, ורודה או אדומה המתרחשת סביב העיניים או השפתיים).
כמה אנשים חווים תגובה אלרגית.
שירות הבריאות הלאומי של בריטניה ממליץ לשטוף את מקום הנשיכה ולחבוש חבישה קרה.
יש להימנע כל הזמן משריטת הפצע ולהשתמש בתכשיר אנטיהיסטמין.
ברוב המקרים התסמינים חולפים תוך מספר שעות, אך אם הפצע מזדהם יש לפנות לייעוץ רפואי.
השליטה בזבובי הטבאנידים היא קשה.
לרוב משתמשים במלכודות חולות ללכידתם בעזרת פיתיונות וחומרי משיכה הכוללים פחמן דו-חמצני או אוקטנול .
כדור מבריק כהה התלוי מתחתיהם שנע ברוח יכול גם למשוך אותם ומהווה חלק מרכזי ב"מלכודת מניטובה" שונה המשמשת לרוב ללכידת ודגימת הטבאנידה.
ניתן לטפל בבקר בפירטרואידים לזרוק שעלולים להדוף את הזבובים, והתאמתם עם תגי אוזניים או קולרים ספוגים בקוטלי חרקים הצליחה במידה מסוימת להרוג את החרקים.
רשימת המינים בישראל (רשימה חלקית)
טבלת גידוד היא משטח סלעי, באזור הכרית שגלי הים כרסמו בו עד לגובה פני הים הממוצע.
טבלאות שטוחות אלה נוצרו בתהליך גידוד, ובו נשחק הסלע על ידי תהליכים פיזיקליים שונים, הכוללים בליה פיזית, על ידי פירורי סלעים קשים המוסעים על ידי גלי ים, והמסה כימית בזמן השפל.
במקומות אחדים הגידוד נעצר בגובה פני הים בזכות הגנתם של חלזונות קבועי מקום הגרים בצברים.
קונכייתם הדבוקה לסלע קשה ממנו ולכן עוצרת את הכרסום, כך שמהסלע נותרה טבלה שטוחה.
קו חוף שעוצב משמעותית על ידי גידוד קרוי "חוף מגודד".
"חוף מגודד" הוא תופעה נדירה בעולם, אך בארץ, לאורך חופי הים התיכון של הכרמל והגליל יש טבלאות גידוד רבות.
טבלאות הגידוד עשירות במערכות צומח ימיות, אצות, רכיכות, סרטנים ודגים.
בין מיני הדגים זוהה דקר הסלעים, מין טורף אופייני לחוף הסלעי.
על פני טבלאות הגידוד ישנה פעילות רבה של עופות ים.
בעבר הניחו שטבלאות הגידוד בחופי ישראל הן תוצאה של תהליך בלייה בו גלים שהתנפצו אל בסיס המצוק העשוי סלע כורכר הביאו לשחיקתו ובסופו תהליך להתמוטטותו ול"נסיגה" של קו המצוק.
העובדה שטבלאות סלע מצויות בצד מזרח בו עוצמת מפץ הגלים נמוכה, והחוזק המכני הגבוה יחסית של סלעי הכורכר, מעידים שעיצוב החוף הסלעי מושפע ברובו מתהליכי בלייה מכניים פיזיקליים בהשפעת גידול גבישי מלח.
הערכת קצב הבליה שנעשתה במתקנים שנחצבו בתקופות שונות נמצא שקצב היווצרות הצנירים עומד על כ־10 ס"מ לאלף שנים.
קצב זה אינו מספק על מנת להסביר את התפתחות טבלאות הסלע המגיעות לעשרות מטרים.
חתכים טופוגרפיים בטבלאות הסלע מראים שקיימים לרוחבן הבדלי גובה, מעין מדרגות שגובהן מגיע ל-10 ס"מ.
במקומות אחרים נראים סימני חציבה ברורים.
המסקנה היא, שהטבלאות עשויות להיות תוצר של חציבות סלעי הכורכר ששימשו לצורך בניה של אתרים לאורך מישור החוף.
הקדמונים חצבו את הסלעים עד למפלס פני הים, העמיסו אותם קרוב לוודאי על סירות או רפסודות, והובילו אותם לאתרי בניה.
לאחר שהסתיימה החציבה, ונותרה טבלת סלע, מתפתחת במקום אוכלוסייה מגוונת של אצות ובעלי חיים.
זמן קצר לאחר שנוצרת הטבלה מתפתחת מושבה של צינורן בונה (Dendropoma petraeum) ממשפחת הוורמטידים.
הצינורנים יוצרים כרכוב בחזית הפונה לים.
כתוצאה מכך, נוצרת על פני משטח הטבלה מעין בריכה המכוסה במים.
כיסוי זה קיים גם בים שקט וגם בשעת שפל.
ניתן לשער ששמירת הטבלה במצב של הצפה מדכאת אפשרות בלייה כתוצאה מהתייבשות וגידול גבישי מלח.
הכוונה בישראל היא להכריז על טבלאות הגידוד אל מול חופי הים התיכון כשמורות טבע ימיות.
טַבַּסַארַאנִים הם קבוצה אתנית החיה ברובה ברפובליקת דאגסטן, שהיא חלק מן הפדרציה הרוסית.
על פי סקר האוכלוסין שנערך בפדרציה הרוסית בשנת 2002, מנו הטבסאראנים 131,785 נפש, מתוכם כ-40% גרו בערים, ואילו 60% גרו בכפרים.
ריכוזם הגדול הוא באזור ההרים שבדרום-מערב דאגסטן.
רבים מהם גרים בבירה מחצ'קלה.
הטבסאראנים שייכים למשפחת העמים הצפון-קווקזיים, והם קרובים מבחינה אתנית ללזגינים.
הם דוברים את השפה הטבסאראנית, השייכת למשפחת השפות הצפון-מזרח קווקזיות.
עם הטבסארנים המפורסמים נמנית הקופצת במוט הרוסייה ילנה איסינבייבה.
בתקשורת מחשבים, טבלת ניתוב היא טבלה המוחזקת במסד נתונים או בקובץ על גבי רכיב כלשהו ברשת תקשורת (נתב), ומשמשת לאחסון המידע הנדרש לניתוב חבילות ברשת.
המידע בטבלה כולל את הניתובים האפשריים ברשת לפי כתובת היעד של החבילה, ולעיתים גם את הציון הרלוונטי לכל אחד מהנתיבים כך שבמידה ויש מספר נתיבים לאותו היעד ניתן יהיה לבחור את הטוב מביניהם.
הציון נקבע לפי מטריקה הנקבעת בנתב או בפרוטוקול הניתוב.
ברוב המוחלט של רשתות התקשורת הניתובים מתייחסים לסביבה המיידית של הרכיב, ומציינים את הרכיב הבא אליו יש להעביר את החבילה על מנת שזו תגיע בסופו של דבר ליעדה.
בנייתה של טבלת הניתוב נעשית באופן דינמי תוך שימוש בנתונים העוברים באמצעות פרוטוקולי הניתוב השונים וכן באופן סטטי על ידי הגדרות מקומיות של ניתובים סטטיים.
טבלת הניתוב מכילה עבור כל ניתוב לפחות שלושה נתוני חובה:
כתובת היעד ברשת - הכתובת אליה אמורה להגיע החבילה בסופו של דבר.
בדרך כלל מיוצג באמצעות כתובת ומסיכת רשת.
מחיר - המחיר המשויך לשורת הניתוב
כתובת ההופ הקרוב - כתובת הרכיב הבא ברשת אליו יש להעביר את החבילה, בדרכו אל היעד הסופי.
במחשבי קצה ברשת, ההופ הקרוב נקרא שער (Gateway), היות שהוא משמש אותם לכניסה לרשת התקשורת.
בנוסף לנתוני חובה אלו, על בסיס מימושים שונים של טבלת הניתוב, היא יכולה להכיל גם את הנתונים הבאים:
איכות השירות (Quality of Service) המשויכת לנתיב
קישורים לרשימות סינון המשויכות לנתיב, וקובעות אילו חבילות יכולות לעבור דרכו
כתובת היעד מחיר כתובת ההופ הקרוב ........
דוגמה לטבלת ניתוב במערכת ההפעלה חלונות
במערכת ההפעלה חלונות ניתן להדפיס את טבלת הניתוב הנוכחית על ידי שימוש בפקודה route PRINT.
תוצאה לדוגמה של הקשת פקודה זו:
במחשבים, טבלת פסיקות היא מקטע זיכרון המכיל שגרות לטיפול בפסיקות או רשימה של הפניות למקומות בהן נמצאות השגרות המטפלות בפסיקות.
בעת התעוררות פסיקה, פונה מערכת ההפעלה לטבלת הפסיקות ומריצה את השגרות אליהן מפנה הטבלה.
כתובות 0-31 שמורות לפסיקות הנוצרות על ידי המעבד לדיווח על שגיאות (חריגות) והיתר פנויות עבור התקנים לשימושם.
במעבד 8086 מאוחסנת טבלת הפסיקות ב-1024 הבתים הראשונים של הזיכרון.
במחשבים מתקדמים יותר מארכיטקטורת x86 טבלת הפסיקות היא מערך של מצביעים לשגרות טיפול באורך של 8 בתים, המאוחסנים ברציפות בזיכרון.
גודל המערך איננו קבוע והוא עשוי להימצא בכל מקום בזיכרון.
המעבד מכיל אוגר מיוחד המכיל את כתובת הטבלה.
טבלת שטח מסוכם (הידועה גם בכינוי Integral Image), היא אלגוריתם לחישוב מהיר ויעיל של סכומי תתי-קבוצות מלבניות ברשת קואורדינטות דיסקרטית.
אלגוריתם זה הוצג לראשונה לעולם הגרפיקה הממוחשבת ב - 1984 עבור שימוש ב - Mipmaps, ותפס תאוצה בקרב חברי קהילת הראייה הממוחשבת בראשית שנות ה - 2000, עת הציגו אותו ויולה וג'ונס במסגרת העבודה לזיהוי אובייקטים בתמונה שאותה הציעו.
כפי שניתן לנחש משמו של האלגוריתם, הערך בכל נקודה (x, y) בטבלת שטח מסוכם הוא בפשטות סכום כל הפיקסלים מעל ומשמאל לנקודה (x, y), כולל:
יש לציין כי טבלת שטח מסוכם עשויה להיות מחושבת באופן יעיל על ידי מעבר יחיד על התמונה, תוך שימוש בעובדה שהערך בטבלה בנקודה (x, y) הוא למעשה:
לאחר שטבלת השטח המסוכם חושבה, משימת חישוב סכומי מלבנים בתמונה יכולה להתבצע בזמן קבוע, תוך דגימת ארבעה ערכים בלבד מהטבלה.
ליתר פירוט, סכום הערכים במלבן הוא:
תמונה אינטגרלית (חצי ימני) של גרפיקת פיקסלים בגווני אפור של 2 סיביות (חצי שמאל), מנורמלת ומוגדלת לצורך נראות.
משפט גרין דיסקרטי הוא משפט שמכליל את האלגוריתם טבלת שטח מסוכם במובן שהוא מתייחס לתחום רציף, במובן שהתחום שהוא מתייחס אליו הוא איחוד של מלבנים (ולא מלבן יחיד כמו באלגוריתם טבלת שטח מסוכם), ובמובן שניתן להשתמש בנוסחה שמציע האלגוריתם כדי להוכיח את המשפט.
טבלת מתודות וירטואלית (virtual method table, virtual function table, virtual call table או vtable) היא מנגנון הממומש בשפות תכנות רבות שמאפשר הקצאה דינמית של שגרות (מתודות) בזמן הריצה, ולא בשלב ההידור.
הודות לכך ניתן לקרוא למתודה של מחלקת האם, כשבפועל אין יודעים את המופע המדויק של האובייקט אלא בזמן הריצה, ורק בזמן הריצה ניתן לקבוע את המתודה המדויקת שתופעל.
לכל אובייקט יש מצביע לטבלת הצבעות וירטואלית בה נשמרות כתובות של מתודות דינמיות.
קריאה למתודות מתבצעת על ידי קריאת הכתובת של המתודה מתוך הטבלה והרצתה.
עבור אובייקטים מאותה המחלקה יהיה מימוש אחד של הטבלה והם יחלקו בה.
לאובייקטים היורשים מאותה מחלקה תהיה טבלה דומה, הכתובת של מתודות דומות יהיו במיקום זהה בטבלה, אך הכתובות יכולות להיות שונות (עבור מימושים שונים של המתודות).
בדרך כלל, המהדר יוצר טבלה זמנית מופרדת עבור כל מחלקה, כאשר נוצר אובייקט, מצביע לטבלה הווירטואלית (שנקרא VPTR או VPointer) נוצר ומתוסף לחבר נסתר במחלקה.