tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך למשל, ב-7 ביולי 2011 אירעה סדרת פיצוצים בעיר אבדאן (אחת הערים הגדולות במדינה, השוכנת כ-20 ק"מ מאשגבאט).
תחילה דיווחו השלטונות, כי בעיר התפוצץ מחסן זיקוקים ואיש לא נפגע.
המשרד לאיכות הסביבה (ביפנית: 環境省, תעתיק: קָנְקיוֹ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן, והוא נוסד כחלק מתהליך הרפורמות לייעול הממשלה שנערכו ב-2001. המשרד אמון על שמירה על הסביבה הטבעית ביפן, ותפקידו הוא קביעה ויישום מדיניות בנושאי פסולת ומיחזור, זיהום אוויר, איכות המים והקרקעות במדינה ושמירה על הטבע ועל הפארקים הלאומיים.
השר לאיכות הסביבה הוא חבר בדיאט של יפן.
החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא קיצ'ירו אסאו תפקיד זה.
המשרד להגנת העורף היה משרד ממשלתי שפעל בשנים 2011–2014. מיום הקמתו ועד פירוקו, התקיים ויכוח על סמכויותיו, תחומי פעילותו ונחיצותו כמשרד ממשלתי עצמאי.
ב-17 בינואר 2011 התפלגו 5 חברי הכנסת מסיעת העבודה, אהוד ברק, שלום שמחון, מתן וילנאי, אורית נוקד ועינת וילף והקימו סיעה עצמאית: סיעת העצמאות.
עם הקמת הסיעה ופרישת שרי סיעת העבודה מהממשלה, נערך משא-ומתן בין הסיעה לבין מפלגת השלטון, הליכוד, והוסכם על הקמת מינסטריון עצמאי לתחום היערכות העורף, בראשו יעמוד השר מתן וילנאי.
תחילה, הוצע למנות "שר להגנת העורף במשרד הביטחון", אולם לאחר שהוברר כי ישנה מניעה משפטית לעשות כן, הוחלט לקבוע את המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי, הנסמך לוגיסטית על משרד הביטחון.
בחודש אוגוסט 2012, מונה מתן וילנאי לשגריר בסין והוחלף על ידי חבר הכנסת מקדימה, אבי דיכטר, שהתפטר מחברותו בכנסת לצורך כך (הסיעה הייתה באופוזיציה).
לאחר מינויו של דיכטר מונה למנכ"ל המשרד האלוף (במיל') גבי אופיר, לאחר שאלון רוזן שימש כמנכ"ל הראשון של המשרד ומקימו.
לאחר הבחירות לכנסת ה-19, הוחלף דיכטר בשר ארדן, אשר כיהן במקביל גם כשר התקשורת.
בחודש יוני 2013, עזב אלוף (במיל') אופיר את תפקיד מנכ"ל המשרד באקורד צורם, ובמקומו מונה ניצב (בדימוס) דן רונן.
לאחר מינויו של רונן, התברר כי הוא קרא לסגירת המשרד כשנה לפני כן, ובהמשך התפטר מתפקידו.
ביוני 2014 נסגר המשרד להגנת העורף בהחלטת הממשלה, וכל סמכויותיו הועברו למשרד הביטחון.
למשרד היו שני אגפים: היערכות ותיאום לחירום ותכנון ומדיניות.
במשרד להגנת העורף הוטמעו שני גופים שהיו קיימים עוד קודם להקמתו: רשות החירום הלאומית (רח"ל) ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח).
הדיון על תחומי פעילותו של המשרד להגנת העורף
כאמור, לאחר הקמתו, הוטמעו רח"ל ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח) במשרד להגנת העורף.
הוויכוח הציבורי על סמכויות המשרד להגנת העורף התעצם עם מינויו של השר ארדן לשר להגנת העורף, נוכח התנגדותו של שר הביטחון, משה יעלון, להעברת סמכויות נוספות לידי המשרד להגנת העורף, בעיקר סמכויות מתחום ההתגוננות האזרחית.
בעוד שהשר ארדן טען כי משרד הביטחון הזניח במשך שנים את תחום היערכות העורף לחירום, טען שר הביטחון כי המשרד להגנת העורף מיותר וזאת בין השאר על רקע סופת השלגים הגדולה שאירעה בחודש דצמבר 2013.
גופים הפועלים בתחום החירום פיקוד העורף
מערך המשק לשעת חירום (מל"ח)
השר להגנת העורף תמונה תחילת הכהונה סיום הכהונה סיעה מתן וילנאי 19 בינואר 2011 16 באוגוסט 2012 העצמאות אבי דיכטר 16 באוגוסט 2012 18 במרץ 2013 הליכוד
מנכ"ל המשרד להגנת העורף תחילת הכהונה סיום הכהונה אלון רוזן (מ"מ) 3 באפריל 2012 1 בספטמבר 2012 גבי אופיר 2 בספטמבר 2012 30 ביוני 2013 דן רונן יולי 2013 אפריל 2014
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות היה המשרד הממשלתי בברית המועצות שהיה אחראי לאיחוד ותיאום בין כל ארגוני המדע והמפעלים והחברות הממלכתיות שעסקו בפיתוח טילים ומערכות עבור תוכנית החלל הסובייטית.
למעשה תפקד המשרד כסוכנות החלל הסובייטית ומתוכה למעשה הוקמה בשנת 1992 סוכנות החלל הרוסית.
המשרד הוקם לראשונה ב-2 באפריל 1955 כמשרד לבניית מכונות כלליות, שהתקיים עד 14 בנובמבר 1991 עת פורק והוחלף לאחר מכן על ידי סוכנות החלל הרוסית.
שורשי המשרד נובעים מהקמת גופים קודמים לתיאום בתעשיית הטילים, כאשר בשנת 1921 הוקמה המעבדה לגז דינמי שעסקה בפיתוח מנועי טילים.
ב-31 באוקטובר 1933 נוסד המכון הריאקטיבי שעסק בפיתוח טילים ארוכי טווח שהיוו למעשה את הגרעין למשרד שעתיד היה לתאם בין כל מפעלי פיתוח הטילים.
המשרד שיתף פעולה באופן הדוק עם האקדמיה הסובייטית למדעים ופעל למעשה בתור סוכנות החלל הסובייטית.
השר הראשון היה פיוטר ניקולאייביץ' גורמיקין.
במאי 1957 המשרד אוחד עם המשרד לתעשייה צבאית ובשנת 1959 מונה ולדימיר צ'לומיי למהנדס הראשי של המשרד לבניית מכונות כלליות בתחום תעשיית החלל, הטילים והתעופה.
ב-2 במרץ 1965 הסובייט העליון הורה להקים את המשרד מחדש ולשר מונה סרגיי אפאנסייב שכיהן כשר לבניית מכונות כלליות עד שנת 1983.
באותה תקופה כיהן קרים קרימוב כראש המחלקה הראשית השלישית במשרד (כשב-1966 היה למנהל הוועדה הממלכתית לטיסות מאוישות, תפקיד שמילא עד שנת 1991).
ב-1983 מונה אולג בקלאנוב לשר.
ב-1988 הוא הוחלף על ידי ויטאלי דוגוז'ייב שאף הוא לא החזיק מעמד זמן רב וב-1989 הוחלף על ידי אולג שישקין שהיה השר האחרון לענייני בניית מכונות כלליות.
ב-14 בנובמבר 1991 המשרד לבניית מכונות כלליות פורק וב-25 בפברואר 1992 נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להקמת סוכנות החלל הרוסית (Российское космическое агентство).
המשרד היה מעורב במיזמי החלל השונים של ברית המועצות, ובהם פיתוח תחנות החלל מסדרת תוכנית סאליוט ומיר, פרויקט בניית מעבורת החלל הרוסית בוראן, פיתוח משגר הלוויינים הכבד אנרגיה, וכמו כן היה שותף יחד עם משרד ההגנה של ברית המועצות באחזקת ותפעול קוסמודרום בייקונור.
המשרד להגנת חוקה (בהונגרית: Alkotmányvédelmi Hivatal, בראשי תיבות AH) הוא השירות הלאומי לביטחון פנים של הונגריה וסוכנות המודיעין, המוכר בשמו ההונגרי הקודם Nemzetbiztonsági Hivatal (בעברית המשרד לביטחון לאומי, שהיה שם הארגון בשנים 1990–2010).
תפקידיו העיקריים הם מודיעין, מלחמה בשחיתות, ביטחון כלכלי, מאבק בפשע המאורגן וטיפול באיומים פנימיים.
הארגון הוקם כיורש המשרד לביטחון לאומי שהוקם בשנת 1990 כיורש למחלקה השנייה (סיכול ריגול) ולמחלקה השלישית (ביון) של משרד הפנים ההונגרי, שפעלו כשירות הביטחון הפנימי משנת 1962 ועד 1990, כיורשי המשטרה החשאית ההונגרית.
משנת 2010 הארגון אורגן מחדש ושינה את שמו והוא פועל מאז כגוף עצמאי לענייני ביטחון פנים.
המשרד להגנת המדינה (בפולנית: Urząd Ochrony Państwa) הייתה סוכנות הביון של פולין בשנים 1990–2002, כאשר היא פוצלה לבסוף לשתי סוכנויות חדשות.
ה-UOP נוסד ב-6 באפריל 1990, כמחלקה של משרד הפנים.
קשישטוף קוזלובסקי שימש כראש הראשון של ה-UOP בשנים 1990-1992.
בשנת 1996 הפך UOP לסוכנות ממשלתית נפרדת בפיקוח ראש הממשלה, האחראית על הערכת מודיעין, מודיעין נגדי וביטחון אלקטרוני ממשלתי, כולל ציתות לטלפונים.
ה-UOP החליף את שירות הביטחון (Służba Bezpieczeństwa ,SB), שבתקופה הקומוניסטית היה חלק ממשרד הפנים של הרפובליקה העממית של פולין והיה אחראי למודיעין נגדי, שתפקידו כלל גם את דיכוי האופוזיציה לממשלה לפני 1989.
ביוני 2002 פוצלה הסוכנות לשתי ישויות נפרדות: הסוכנות לביטחון פנים, העוסקת בביטחון הפנים של המדינה, וסוכנות הביון, העוסקת במודיעין זר.
המשרד לחיזוק וקידום קהילתי היה משרד ממשלתי, שאליו הועברו תחומי עיסוק שהיו במסגרת המשרד לביטחון הפנים.
המשרד הציג עצמו כ"עוסק בבינוי קהילה וכפועל בשתי זרועות מרכזיות.
האחת זרוע המניעה בטיפול בתופעות קצה כדוגמת נפגעי סמים ואלכוהול, תוכניות לאומיות למניעת אלימות, מניעת אלימות נגד נשים בהיבט הקהילתי ואוכלוסיות קצה.
בזרוע העצמה עוסק המשרד לפרויקטים לקידום ההתנדבות, ליוזמות בונות קהילה ולקשר שבבניית קהילה בין שלטון מקומי, שלטון מרכזי, מגזר שלישי ומגזר עסקי."
המשרד הוקם במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש, כחלק ממהלך של הקמת שישה משרדי ממשלה חדשים, וניתן לאורלי לוי-אבקסיס.
תקציב המשרד נאמד בסך של כ-785 מיליון שקל.
ב-14 ביוני אושר מינויו של חגי רזניק למנהל הכללי של המשרד.
בנובמבר 2020 השיק המשרד ביחד עם הרשת החברתית "טיקטוק" קמפיין להעלאת המודעות הציבורית לסכנות באינטרנט.
הקמת המשרד דרשה שינוי חקיקה והליכי תכנון.
במהלך ימי המשרד נמתחה לא פעם ביקורת על עצם היותו, בטענה כי הוא חסר סמכויות ומהווה בזבוז כספי ציבור, וכי הוא נוסד כגחמה אישית עבור אורלי לוי-אבקסיס.
יתרה מכך, משרד האוצר אף הרכיב רשימה ובה עשרה ממשרדי הממשלה שלטענתו יש לסגור לצמיתות, ובהם נכלל המשרד לחיזוק וקידום קהילתי.
לקראת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, נקבע בהסכם הקואליציוני בין יש עתיד לימינה כי המשרד לחיזוק וקידום קהילתי ייסגר וסמכויותיו ישובו אל המשרד לביטחון הפנים; בהחלטת הממשלה ב-19 ביולי 2021 נקבע שהמשרד ייסגר אחרי שיושלמו תיקוני החקיקה הדרושים לשם כך.
המשרד נסגר רשמית ב-6 בנובמבר 2023 עם השלמת תיקוני החקיקה הנדרשים לסגירתו.
להלן תחומי אחריות וסוכנויות ביצוע הכפופות למשרד:
הרשות הלאומית לביטחון קהילתי (בעבר: הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול)
+השרים לחיזוק וקידום קהילתי בממשלות ישראלמס'דיוקןשם
מספרתמונה שם תחילת כהונה סיום כהונה1 חגי רזניק 14 ביוני 2020 13 ביוני 2021
המשרד לאושר עילאי הוא הרומן השני של הסופרת ההודית ארונדהטי רוי, שראה אור בשנת 2017, עשרים שנה לאחר ספר הביכורים שלה, אלוהי הדברים הקטנים.
הספר תורגם ל־50 שפות, כולל אורדו והינדי.
הספר תורגם לעברית על ידי צילה אלעזר לידיעות ספרים בשנת 2020.
הרומן שוזר יחד את סיפוריהם של אנשים שמנווטים כמה מהפרקים האפלים והאלימים ביותר בהיסטוריה ההודית המודרנית, החל מרפורמת קרקעות שהדיחה חקלאים עניים ועד שריפת הרכבות של גודרה בשנת 2002 והתקוממות קשמיר.
הדמויות בספר מייצגות את מכלול החברה ההודית וכוללות את אַנג'וּם, אישה אינטרסקסית (מקאסטת ההיג'רה) שמתגוררת בבית קברות.
טילו, אדריכלית מרדנית והגברים שאהבו אותה, בהם מוסא, אהוב ואהוב־לשעבר, מאהב ומאהב־לשעבר ובעל הבית של טילו, מחזר לשעבר וסוכן ריגול בקאבול כיום.
הסיפור משתרע על פני עשרות שנים ומיקומים, אך בעיקר מתרחש בדלהי ובקשמיר.
2017 - מועמד ברשימה הארוכה של פרס מאן בוקר
2017 - מועמד סופי בפרס מעגל מבקרי הספרות הלאומי
המשרד השני של המטה הכללי הצרפתי היה שמה של סוכנות הביון הצבאית של צרפת בשנים 1871–1940. המשרד פורק יחד עם הרפובליקה השלישית עם שביתת הנשק עם גרמניה.
עם זאת המונח "המשרד השני" (Deuxième Bureau), כמו "MI5" או "סמרש", המשיך לשמש כשמו הכללי של שירות הביון הצרפתי.
המודיעין הצבאי הצרפתי הורכב משתי לשכות נפרדות לפני מלחמת העולם השנייה.
הלשכה הראשית שהייתה אחראית ליידע את הפיקוד הגבוה על מצבת הכוחות הלוחמים של בעלות הברית והידידות לצרפת, ואילו הלשכה השנייה פיתחה מודיעין בנוגע לכוחות האויב.
המשרד השני נודע בזכות עבודתו בתחום הקריפטואנליטי, אך נמתחה עליו ביקורת על מעורבותו בפרשת דרייפוס והערכת יתר עקבית של יחידות צבאיות גרמניות לפני מלחמת העולם השנייה.
כיום סוכנות הביון הצבאית של צרפת מאז 1992 היא מינהל הביון הצבאי.
ב-8 ביוני 1871 אישר משרד המלחמה הצרפתי הקמת שירות המופקד על ביצוע "מחקר על תוכניות ומבצעי אויב".
בשנת 1872 אישר המשרד הקמת שירות ריגול נגדי צבאי.
בשנת 1886 נחקק לראשונה חוק ענישה נגד פעילות ריגול (חוק אחר יועבר בשנת 1934).
באוקטובר 1894 פרצה פרשת דרייפוס שהייתה מונעת פוליטית והביאה לכך במאי 1899 הממשלה הצרפתית נטלה מידי המשרד את סמכויות סיכול הריגול והעבירה אותן לידי משרד הפנים הצרפתי.
מחלקה קטנה למודיעין נותרה במטה הכללי, אך השירות לפיקוח טריטוריאלי (Territorial Surveillance Service, SST) של המשטרה הלאומית של צרפת הפך לגוף העיקרי למניעת ריגול זר על אדמת צרפת.
המדור הסטטיסטי של המשרד השני פעל עד 1 בספטמבר 1899 ואז פורק.
השם (תרתי משמע, המשרד השני) מתייחס לארגון המטה הכללי הצרפתי בארבעה משרדים: ראשון לאנשי צוות המטה הכללי, שני למודיעין, שלישי למבצעים, רביעי ללוגיסטיקה.
ייעוד מספרי זה נשאר בארבעת המספרים הראשונים של מערכת הצוות היבשתית הנהוגה במרבית צבאות נאט"ו: S1 לאנשי מטה, S2 למודיעין, S3 למבצעים, S4 ללוגיסטיקה.
בשנת 1906 ז'ורז' קלמנסו הפך לראש הממשלה.
עם שליטה מלאה במימון משרד הפנים, הוא יצר יחידות ריגול נגדי מיוחדות, שנודעו בתור "החטיבות של טיגרה", תוך התייחסות לכינויו של קלמנסו.
בפיקודו של מפכ"ל המשטרה קלסטין הניון, החטיבות היו אמורות לטפל במבצעים מיוחדים של המשטרה המשפטית הקשורים לריגול נגדי.
בפברואר 1907 הופעלה הלשכה השנייה מחדש והוקצתה מחדש לתפקידי ריגול נגדי, כפי שהיה לה לפני פרשת דרייפוס.
בפיקודו של הגנרל שארל-ג'וזף דופון, עבדה הלשכה עם משרד הפנים ובמיוחד חטיבות הריגול הנגדי, שעבדו בצמוד עם משמרות הגבול של צרפת.
באוגוסט 1911 הוקצתה הפיקוח על פעילויות הריגול הנגדי למשטרת הרשות השופטת שפיקחה על חטיבות הנייד.
בשנת 1913 הקצתה הממשלה רשמית פעולות ריגול נגדי על אדמת חוץ למשרד המלחמה, כאשר משרד הפנים היה אחראי על ביטחון גבול ותביעה.
בחודש מאי 1915 נוצר מדור המודיעין המרכזי ("Section de Centralisation du Renseignement", SCR) ולראשה מונה המפקד לאדו (Ladoux).
מדור זה צורף למשרד השני, שניהל גם את פעולות הלשכה המרכזית למודיעין (Bureaux centraux de renseignement ,BCR).
בסך הכל נודע הארגון בשם "לשכה 5" ומדור המודיעין המרכזי צורף לאגף המודיעין (Section de renseignements) באפריל 1917.
בפברואר 1917 הנחה ראש הממשלה את נציב המשטרה הלאומית (Sûreté Nationale) לפקח על המשטרה הפלילית, המודיעין הכללי וריגול נגדי.
תחת פיקודו פעל מדור תיוק וארכיב, מדור המוקדש לתעמולה (propaganda revolutionnaire, PR) ושירותי הביון.
אגף המודיעין סיפק מערך לאיסוף מודיעין ריכוזי בזמן שהמדור המודיעיו המרכזי מורכב מצוות קטן של קציני מודיעין שדיווחו למשרד המלחמה, בעוד צוות של שוטרים היה אחראי על מעצרם של חשודים וניהול חקירות.
באפריל 1934 שמו של המינהל הכללי לביטחון כללי (Direction Générale de la Sûreté Générale) שונה למינהל הכללי לביטחון לאומי (Direction Générale de la Sûreté nationaleW), תוך סמכות על מודיעין נגדי.
במרץ 1935 הועברה אחריות זו לידי המשטרה הטריטוריאלית, משטרת האוויר (Police de l'Air) ושירות היונים המשטרתי.
ביוני 1936, הקולונל לואי ריבה (Louis Rivet) החליף את קולונל רו (Roux) כראש שירות המודיעין ועמד גם בראש הארגון החדש "שירות הביון המרכזי" (Service de centralization des renseignements, SCR).
ה-SCR, שבסיסו נמצא בשדרת טורוויל 2, בפריז, נוהל על ידי המפקד גיא שלסר (Guy Schlesser).
במארס 1937, הממשלה קבעה כי פיקוח טריטוריאלי הוא באחריות המשטרה בלבד, לביצוע באמצעים חוקיים לחלוטין.
באותו חודש הוקם ארגון חדש, "לשכת המודיעין המרכזית" (Bureau central de Renseignements, BCR), כשבמסגרתה הוקם מדור מיוחד המוקדש ל"הגנה מונעת" ולסיכול ריגול זר.
ביולי 1939, עם העלייה בחשיבות המודיעין הצבאי, הוקמה האמנה למודיעין נגדי והמועצה הלאומית תיקנה את חוק העונשין (סעיף 75 להלן) כדי לשלב את כל חוקי המודיעין הנגדי משנת 1810, 1886 ו-1934 לכדי חוק ענישה מרכזי.
המשרד השני פיתח מוניטין כשירות מודיעין מוביל באירופה בראשית המאה העשרים.
הוא זכה להצלחה בולטת עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כאשר פיצח את המערכת הקריפטוגרפית הדיפלומטית הגרמנית.
הקריפטואנליטיקאים הצרפתים הצליחו לפענח את המברק הארוך שהכיל את הכרזת המלחמה הגרמנית לפני ששגריר גרמניה בפריז יכול היה לפענח אותה.
בחודש יוני 1918, קפטן ג'ורג פיינווין, מנתח מודיעין צרפתי, הצליח לפצח חלק מצופן ADFGVX הגרמני.
יירוטים אלה אפשרו תגובה אפקטיבית להתקדמות הצבא הגרמני תחת פיקודו של לודנדורף במונדידייה וקומפן, כ-50 מיילים צפונית לפריז.
לפני מלחמת העולם השנייה, סוכן של המשרד השני תחת שם הצופן 'Rex' יצר קשר עם הנס-תילו שמידט, פקיד צפנים גרמני, במלון גרנד בעיר הבלגית ורבייר.
שמידט, שעבד במשרד ההצפנה של משרד ההגנה בברלין, מכר לצרפתים את המדריכים המסבירים כיצד להפעיל את מכונת הצופן הגרמנית אניגמה.
שמידט סיפק בסופו של דבר את כל המידע הדרוש לפיצוח הצפנים המורכבים, שישמשו תפקיד מפתח בניצחון בעלות הברית.
בספטמבר 1939, כאשר צרפת הכריזה מלחמה על גרמניה בתגובה לפלישת גרמניה לפולין, גויסה ג'וזפין בייקר על ידי המשרד כדי לספק להם מידע כ"כתבת מכובדת".
ריימונד ארתור שול (Raymond Arthur Schuhl), תועמלן צרפתי ששירת במדור 6 של המשרד השני עד נפילת צרפת, הפך לראש מבצע מוראל של OSS בשווייץ והיה הזייפן העיקרי שלה דרך המלחמה.
שול פעל בשירות OSS תחת הכיסוי רוברט סלמביאר (שם הצופן "Mutt").
הוא פיקח על בית דפוס פורה בז'נבה שהפיק מיליוני עלונים לבנים ושחורים, קלפים, חותמות דואר וצורות אחרות של תעמולה מודפסת.
ארגון מחדש במלחמת העולם השנייה ואחריה
לאחר הבוסת צרפת בשנת 1940, אורגן שירות המודיעין של משטר וישי בצרפת בשם "מידע מרכזי ממשלתי" (Centre d'information gouvernemental ,CIG), בניהולו של האדמירל פרנסואה דרלאן.
בפיקודו של לואי ריבה, ראש המשרד השני מאז 1936, הוקמה "הלשכה לפעילות אנטי-לאומית" (Bureau des Menées Antinationales), רשמית הארגון התנגד לפעילות קומוניסטית ומאמצי ההתנגדות והתקבל על ידי הגרמנים בתנאי שביתת הנשק.
בתוך כך, ב-1 ביולי 1940, הממשלה הגולה של צרפת החופשית הקימה בלונדון שירות מודיעין משלה.
תחת הנהגתו של הגנרל שארל דה גול הוטל על רס"ן אנדרה דווארין לפקד על הארגון.
תחילה כונה בשם "שירות הביון" (Service de Renseignements ,SR), לאחר מכן הסוכנות שינתה את שמה לשם "הלשכה המרכזית למודיעין ופעילות צבאית (Bureau Central de Renseignements et d'Action Militaire ,BCRAM) באפריל 1941 ובינואר 1942 שינתה את שמה שוב לשם "הלשכה המרכזית למודיעין ופעולה (Bureau Central de Renseignements et d'Action ,BCRA).
בתום המלחמה, בשנת 1945, שירות זה הפך לשירות סיכול הריגול הראשון של צרפת בשם "השירות לתיעוד זר וסיכול ריגול" (Service de documentation extérieure et de contre-espionnage ,SDECE), ששימש כשירות הביון של הרפובליקה עד אפריל 1982, עת הוחלף על ידי "המנהל הכללי לביטחון חוץ" (DGSE).
משרד העצמת נשים והגנת ילדים (MoWECP) של רפובליקת אינדונזיה, לשעבר משרד העצמת הנשים, הוא המשרד הממשלתי האחראי על זכויתהן ורווחתן של נשים וילדים של אינדונזיה.
המשרד נוסד בשנת 1978 בשם משרד האישה.
בשנת 1998 שונה שמו למשרד לענייני נשים.
בשנת 1999 שוב שונה שמו למשרד להעצמת נשים.
בשנת 2009, השם שונה שוב לשמו הנוכחי.
השר הנוכחי, יוחנה ימביסף מכהן מאז 26 באוקטובר 2014.
המשרד הסובייטי לביטחון המדינה שהוקם במקור כקומיסריון עממי לביטחון המדינה היה הגוף המרכזי של ממשלת ברית המועצות המופקד על נושא ביטחון המדינה בפברואר–יולי 1941 ובשנים 1943–1953. יחד עם משרד הפנים של ברית המועצות, משרד ביטחון המדינה היה משרד בעל תחום שיפוט לאומי ופעל בכל הרפובליקות הסובייטיות.
לראשונה הוקם הקומיסריון העממי לביטחון המדינה ב-3 בפברואר 1941 על ידי פיצולו של הנ.ק.ו.ד.
לשני קומיסריונים עממיים: הנ.ק.ג.ב., שלאחריותה הועברו יחידות המעורבות ישירות בנושאי ביטחון המדינה (מודיעין, סיכול איגול, אבטחת הממשלה ועוד) ונ.ק.ו.ד.
שהמדינה לטפל בעניינים מבצעיים (פנימיים), יחידות אבטחה, משמר גבולות, יחידות ומחלקוץ משנה לאבטחת בתי הכלא והמחנות (GULIMZ), משטרה, יחידות הגנה אווירית מקומית, שירותי כיבוי אש, כמו גם מספר אחרים.
ב-1 במרץ נערך שינוי מקביל בחוקת ברית המועצות.
כמעט חודש לאחר תחילת החזית המזרחית במלחמה (20 ביולי 1941) הנ.ק.ג.ב.
שוב אוחדו כשהמנגנון של הנ.ק.ג.ב.
אורגן מחדש בשם מנהל הראשי לביטחון המדינה של הנ.ק.ו.ד.
הקומיסר העממי לביטחון המדינה של ברית המועצות בפברואר - יולי 1941 היה וסבולוד מרקולוב, לפניו ואחריו שימש כסגנו של קומיסר הפנים העממי, לברנטי בריה.
של ברית המועצות התרחשה ב-14 באפריל 1943 על פי החלטת הלשכה הפוליטית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית על בסיס המנהלות והמחלקות של הנ.ק.ו.ד.
פעילותה הוסדרה על ידי "התקנות לקומיסריון העממי לביטחון המדינה של ברית המועצות", שאושרו בהחלטת הסובנארקום מ-2 ביוני 1943. באפריל 1943 הוקם הנ.ק.ג.ב.
של ברית המועצות על ידי הפרדת אותן יחידות ביטחון פנים קודמות מתוך הנ.ק.ו.ד.
כמו בפברואר 1941. לקומיסר העממי לביטחון המדינה של ברית המועצות מונה שוב וסבולוד מרקולוב.
היה מחלקה אזרחית, הדרגות המיוחדות של עובדיה הוחלפו בדרגות צבאיות.
הקומיסר העממי וסבולוד מרקולוב, שהיה בדרגת קומיסר ביטחון המדינה מדרגה ראשונה קיבל דרגת גנרל הצבא.
ב-15 במרץ 1946, נערכה ברפורמה המשמעותית הראשונה לאחר המלחמה וכל הקומיסריונים העממיים הפכו למשרדים (מיניסטריונים).
הקומיסריון העממי הפך למשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות (מ.ג.ב.), בהוראה מספר 00107 מיום 22 במרץ 1946.
ב-4 במאי 1946 מונה ויקטור אבאקומוב, ראש סמרש, לשר לביטחון המדינה.
עם הגעתו, הועברו מספר תפקידים ממשרד הפנים של ברית המועצות לתחום השיפוט של המשרד החדש.
בשנים 1947–1952 הועברו כוחות הפנים, שירות המיליציה, משמרות הגבול ויחידות אחרות ממשרד הפנים למשרד לביטחון המדינה (המשרד לענייני פנים שמר על מחלקות אחזקת בתי הכלא, כיבוי אש, כוחות אבטחה ותקשורת ממשלתית).
מצד שני, תחום ביון החוץ הוסר מתחום השיפוט של המשרד.
ב-30 במאי 1947 הוחלט להקים את ועדת המודיעין תחת מועצת השרים של ברית המועצות, בראשות ויאצ'סלב מולוטוב, שאיגדה את המודיעין הפוליטי והצבאי תחת גוף מאוחד לענייני ביון.
בפברואר 1949, הוועדה הועברה לידי משרד החוץ של ברית המועצות, כאשר תחום סיכול ריגול במשימות הדיפלומטיות הוחזרה לסמכותו של המשרד לביטחון המדינה.
בנובמבר 1951 כל תחומי הביון הוחזרן במלואן לידי המ.ג.ב.
ב-31 בדצמבר 1950 הוקמה מחלקת מטה של 19 איש המורכבת מהשר, סגניו וראשי המחלקות הראשיות.
ב-4 ביולי 1951 הודח השר אבאקומוב וב-12 ביולי נעצר במסגרת טיהורים בממשל.
בסתיו 1951 אירעו מעצרים המוניים של בכירי המשרד (כולל סגני השרים פיטוברנוב, סליבנובסקי וקורוליוב).
ב-2 בדצמבר 1951, במסגרת העברת תפקידי מודיעין מוועדת המידע של משרד החוץ של ברית המועצות למשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות, בהוראת המ.ג.ב.
מספר 00796, הוקם המנהל הראשי הראשון (Первое главное управление, ПГУ) כסוכנות הביון הסובייטית.
ב-21 באוגוסט 1952 בוטלו דרגות הצבא של קציני המשרד ובמקומם הונהגו דרגות מיוחדות של ביטחון המדינה.
ביום מותו של סטלין, 5 במרץ 1953, בישיבה משותפת של הוועד המרכזי של המפלגה, מועצת השרים של ברית המועצות והנשיאות של הסובייט העליון של ברית המועצות, התקבלה החלטה לאחד את המשרד לביטחון המדינה ומשרד הפנים בהנהגת בריה.
לאחר עשרה ימים אומצו פעולות החקיקה הרלוונטיות.
לאחר מכן, באביב 1954 הופרדו גופי ביטחון המדינה ממשרד הפנים של ברית המועצות הוקמה הוועדה לביטחון המדינה שתחת מועצת השרים.
על פי המילון האנציקלופדי הצבאי, בעריכת מרשל ברית המועצות סרגיי אכרומייב, המשרד הופקד על המשימה להגן על ביטחון המדינה הסובייטית מפני תככים של שירותי הביון של המדינות האימפריאליסטיות, כהגדרתו.
ויקטור אבאקומוב (4 במאי–4 ביולי 1951)
סרגיי אוגולצוב (ממלא מקום, 4 ביולי–9 באוגוסט 1951)
המשרד לאיכות הסביבה, שמירת הטבע ובטיחות גרעינית , הוא משרד פדרלי בגרמניה.
המטה המרכזי של המשרד ממוקם בבון, עם מטה משני בברלין.
במשרד עובדים כ־800 איש, ותקציבו בשנת 2020 היה כ־3 מיליארד אירו.
המשרד הוקם ב־6 ביוני 1986 בתגובה לאסון צ'רנוביל.
בנוסף על כך, הקבינט הגרמני החליט לאגד את כלל הנושאים הנוגעים לאיכות הסביבה תחת משרד אחד.
עד אז, הנושא היה מפוזר בין משרדי הפנים, החקלאות והבריאות.
המשרד הפדרלי כולל ארבעה משרדים פדרליים:
הסוכנות הפדרלית לאיכות הסביבה (UBA) (1974)
הסוכנות הפדרלית לשימור הטבע (BfN) (1993)
המשרד הפדרלי להגנה מפני קרינה (BfS) (1989)
המשרד הפדרלי לבטיחות סילוק גרעיני (BASE) (2014)
מחלקה Z - מחלקה מרכזית האחראית על: מינהל, תקציב, מחקר, דיגיטציה
מחלקה P - אחראית על: תכנון, אסטרטגיה, עיתונות, תקשורת
מחלקה G - מחלקה מרכזית האחראית על: סוגיות בסיסיות ועיליות של מדיניות סביבתית, קיימות, נושאים חברתיים פוליטיים בסיסיים, מתאם מחלקות לפיתוח בר־קיימא
מחלקה KI - אחראית על: הגנה על האקלים ושיתוף פעולה בין־לאומי
מחלקה WR - אחראית על: ניהול מים, הגנה על משאבים
מחלקה IG - אחראית על: הגנה מפני זיהום אוויר, בטיחות צמחים, תחבורה, בטיחות כימית, סביבה ובריאות
מחלקה N - אחראית על: שימור טבע ושימוש בר־קיימא
המשרד מקבל ייעוץ מועדות מומחים שונות:
הוועדה המיעצת לנושאים סביבתיים – SRU (1971) ברלין
הוועדה המייעצת הגרמנית לשינוי גלובלי – WBGU (1992) ברלין
הנציבות לבטיחות גרעינית – RSK (1958) בון
הוועדה להגנה מפני קרינה – SSK (1974) בון
הנציבות לבטיחות הצמח – KAS (1999) בון
הוועדה לייעוץ סביבתי – UGA (1995) ברלין
תפקידיו העיקריים של המשרד כוללים:
הסברה וחינוך הציבור בנושאי סביבה
הגנה על האקלים ואנרגיה במדינה
שימור מי תהום, נהרות, אגמים וים
שימור קרקעות ותיקונם של אתרים מזוהמים
יצירת אמצעי זהירות כנגד מצבי חירום במפעלי תעשייה
הגנה, תחזוקה וניצול בר-קיימא של המגוון הביולוגי
המשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות הוא משרד בממשלת צרפת המפקח על חינוך ומחקר ברמה האוניברסיטאית אשר הוקם ביוני 1974. מטה המשרד נמצא ברובע החמישי של פריז.
שרת ההשכלה הגבוהה הנוכחית היא סילבי רטיו המכהנת מאז מאי 2022.
המשרד לבקרה על נכסים זרים הוא סוכנות מודיעין ואכיפה פיננסית של מחלקת האוצר של ארצות הברית, הפועלת תחת המשרד לטרור ומודיעין פיננסי.
תפקידה העיקרי של הסוכנות הוא לנהל ולהפעיל סנקציות כלכליות ומסחריות כנגד מדינות, ישויות או אנשים שהממשלה האמריקאית מגדירה כמעורבים בפעילויות המאיימות על הביטחון הלאומי, הכלכלה או מדיניות החוץ של ארצות הברית.
הסוכנות פועלת מתוקף סמכויות הנשיא בחוק הסמכויות הכלכליות לשעת חירום בינלאומית.
מעורבות משרד האוצר האמריקני בסנקציות כלכליות נגד מדינות זרות התקיימה עוד במלחמת 1812, כאשר המזכיר אלברט גלטין ניהל סנקציות נגד בריטניה כנקמה על גיוס כפוי לצי של מלחים אמריקאים.
בדצמבר 1950 הוקמה החטיבה לבקרת נכסים זרים, קודמה של OFAC.
קודם לכן התקיימו מספר סוכנויות שונות: בקרת קרנות חוץ, שהתקיימה בין השנים 1940 ל-1947, משרד הפיננסים הבינלאומי (1947–1950).
בין שאר הפעולות, ניהלה בקרת קרנות חוץ פיקוח על נכסי אויב, יבוא בזמן מלחמה והגבלות על סחר עם מדינות אויב.
היא גם השתתפה בניהול הרשימה המוצהרת של אישים חסומים מסוימים, או "הרשימה השחורה", וערכה מפקדים של נכסים בבעלות זרה בארצות הברית ונכסים בבעלות אמריקאית בחו"ל.
בקרת קרנות חוץ בוטלה ב-1947, כאשר תפקידיה הועברו למשרד חדש שהוקם, המשרד לפיננסים בינלאומיים (OIF).
בשנת 1948, פעילויות OIF הקשורות לכספים זרים חסומים הועברו למשרד לנכסים זרים, סוכנות בתוך משרד המשפטים.
החטיבה לבקרת נכסים זרים הוקמה במשרד האוצר הבינלאומי בצו של משרד האוצר בשנת 1950, בעקבות כניסתה של הרפובליקה העממית של סין למלחמת קוריאה.
ב-15 באוקטובר 1962, בהוראת משרד האוצר, הפכה החטיבה לבקרת נכסים זרים למשרד לבקרה על נכסים זרים.
בין 1994 ל-2003, OFAC גבו יותר מ-8 מיליון דולר בגין הפרות של האמברגו על קובה, לעומת קצת פחות מ-10,000 דולר בגין הפרות מימון טרור.
ניהול סנקציות כלכליות: OFAC מנהל ומבצע תוכניות סנקציות כלכליות נגד מדינות, ארגונים, עסקים, ויחידים, תוך שימוש בחסימת נכסים והגבלות סחר כדי להשיג את יעדי מדיניות החוץ והביטחון הלאומי של ארצות הברית.
אכיפת חוקים פדרליים: המשרד אוכף חוקים ותקנות הקשורים לסנקציות כלכליות, כולל הטלת קנסות ועיצומים על הפרות.
לדוגמה, בשנת 2014, OFAC הגיע להסדר בסכום שיא של 963 מיליון דולר עם הבנק הצרפתי BNP Paribas, שהיה חלק מקנס כולל של 8.9 מיליארד דולר שהוטל ביחס למקרה כולו.
פיקוח על נכסים מוקפאים: OFAC מנהל נכסים שהוקפאו השייכים ליחידים, ארגונים וממשלות הנתונים לסנקציות, ומוודא שהנכסים אינם נגישים לגורמים המיועדים.
OFAC, הפועל במסגרת מחלקת האוצר האמריקאית, מורכב בעיקר ממומחי מודיעין ועורכי דין.
בעוד שהיעדים האסטרטגיים של OFAC נקבעים באופן רחב על ידי הבית הלבן, מרבית המקרים הנוגעים ליחידים או ישויות ספציפיות מתפתחים כתוצאה מחקירות פנימיות של המשרד.מינוי מנהל הסוכנות אינו דורש את אישור הסנאט.
בנוסף ל-IEEPA, OFAC פועל מתוקף סמכויות החירום הלאומיות של הנשיא, המאפשרות לו להכריז על מצבי חירום לאומיים ולהפעיל סנקציות כלכליות בהתאם.
סמכויות אלו מאפשרות ל-OFAC להגיב במהירות וביעילות לאיומים מתפתחים על ארצות הברית, באמצעות הטלת סנקציות על מדינות, ארגונים ויחידים המעורבים בפעילויות המאיימות על הביטחון הלאומי או מדיניות החוץ של המדינה.
לדוגמה, בשנת 1950, בעקבות הצטרפותה של סין למלחמת קוריאה והתייצבותה לצד צפון קוריאה, הוקם OFAC כדי להתמודד עם האתגרים הכלכליים והפיננסיים שנוצרו בעקבות המלחמה.
מאז, הסוכנות ממשיכה לשמש כלי מרכזי במדיניות החוץ והביטחון של ארצות הברית, באמצעות ניהול ואכיפת סנקציות כלכליות על גורמים המאיימים על האינטרסים הלאומיים שלה.
הרשימה היא כלי מרכזי בניהול הסנקציות הכלכליות של OFAC.
רשימה זו כוללת אנשים, ארגונים, וכלי שיט שהוגדרו כמעורבים בפעילויות המאיימות על הביטחון הלאומי, מדיניות החוץ או הכלכלה של ארצות הברית, כגון טרור, סחר בסמים, והפצת נשק להשמדה המונית.
נכסי הגורמים המופיעים ברשימה מוקפאים, ואזרחי ארצות הברית מנועים מלקיים עמם עסקאות.
הרשימה מתעדכנת באופן שוטף על ידי OFAC, ומהווה אמצעי חשוב באכיפת הסנקציות הכלכליות של ארצות הברית.
הסוכנות נחשבת לאחת מהסוכנויות הממשלתיות החזקות אך הפחות מוכרות, ולה הסמכות להטיל עונשים משמעותיים על גופים המפרים את הנחיותיה, כולל קנסות, הקפאת נכסים ואיסור פעילות בתחומי ארצות הברית.
הסוכנות מתוארת לפעמים כאחת מהסוכנויות הממשלתיות ה"חזקות אך הלא ידועות" ביותר, OFAC נוסדה בשנת 1950 ויש לה את הסמכות להטיל עונשים משמעותיים נגד גופים לא מבצעים את הנחיותיה, לרבות הטלת קנסות, הקפאת נכסים וחסימה מפעילות בארצות הברית.
בשנת 2014, OFAC הגיעה להסדר בסכום שיא של 963 מיליון דולר עם הבנק הצרפתי BNP פריבה, שהיה חלק מהקנס של 8.9 מיליארד דולר שהוטל בעקבות הפרת סנקציות אמריקאיות.
המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס ) הוא משרד ממשלתי בקבינט של ממשלת בריטניה האחראי על אבטחת אספקת האנרגיה של בריטניה לטווח ארוך, שיפור היעילות האנרגטית.
מזכיר המדינה לענייני ביטחון אנרגטי ונטו אפס הנוכחית הוא אד מיליבנד.
עם כניסתו לתפקיד ראש ממשלת בריטניה, רישי סונאק סימן את מחויבותו לספק נטו אפס של פליטת גזי החממה, ולקיים את ההתחייבות שהתחייבה בריטניה בוועידת האקלים בגלאזגו שנה קודם לכן.
ב-7 בפברואר הודיע סונאק על הקמת המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס אשר סמכויותיו נלקחו מהמשרד לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית; גרנט שאפס מונה למזכיר המדינה לענייני ביטחון אנרגטי ונטו אפס הראשון.
תפקידי המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס:
אבטחת אספקת אנרגיה של בריטניה.
ניצול ההזדמנויות של נטו אפס להוביל את העולם בתעשיות ירוקות חדשות.
להבטיח שבריטניה תעמוד בכמויות פליטת זי החממה המחייבים מבחינה משפטית ובמחויבויות נטו אפס.
ונטו אפסאד מיליבנדעומד בראש המשרד וחבר בקבינט שר המדינה
למדע,חדשנות מחקר וגרעיןפטריק וולנסאחראי על גיבוש והובלת מדיניות בתחומי
המדע, החדשנות, המחקר והגרעין.שר המדינה
לענייני אנרגיהמייקל שאנקסאחראי על תחומים כמו: קידום אנרגיות מתחדשות,
הובלת יוזמת Great British Energy, מערכות אנרגיה
ותשתיות רשת החשמל – פיתוח, תחזוקה ושדרוג רשתות,
רפורמות בשוק האנרגיה, ניהול המעבר מנפט וגז
לאנרגיה נקייה באזור הים הצפוני,
והיערכות למצבי חירום בתחום האנרגיה.תת־שר המדינה
לענייני אקלים קטי וויטמופקד על תחומי מדיניות האקלים והאנרגיה הבינלאומית,
ניהול מימון האקלים הבינלאומי, גיבוש ויישום תקציבי
הפחמן והובלת אסטרטגיית ה־Net Zero של הממשלה.
בנוסף, הוא אחראי על קידום מסחר והשקעות הקשורים
לאפס פליטות ושרשראות אספקה ירוקות, ועל שילוב
המדע והחדשנות במדיניות אקלים ואנרגיה.
תחום אחריותו כולל גם את פיתוח היתוך גרעיני
כאנרגיה עתידית בת קיימא, וכן חיזוק מעורבות הציבור
במעבר לכלכלה דלת פחמן.תת־שר המדינה
אנרגיהמרטין מקלאסקימופקד על תוכנית "בתים חמים" (Warm Homes Plan),
טיפול בבעיות של עוני אנרגיה ומתן מענה לבעיות של
צרכני אנרגיה, לרבות סוגיות הקשורות למד־חיוב
מראש (pre-payment meters), מרכיבי הצרכנים
בפעילות Ofgem (רשות האנרגיה), הפיקוח על תקרת
מחירי האנרגיה והטמעת מונה חכם.
בנוסף, התפקיד כולל אחריות על יעילות אנרגטית בבתים
וצמצום ביקוש לאנרגיה, דה-קרבוניזציה במגזר הציבורי,
וכן קידום חימום נקי באמצעות תוכניות כמו
חימום מרכזיות (heat networks).תת־שר המדינה
לענייני תעשייהכריס מק'דונלד אחראי על המשרד למשרות באנרגיה נקייה, על פיתוח
משרות ירוקות ומיומנויות ירוקות, על קידום ענפי צמיחה
ירוקים, על שרשראות אספקה במגזר האנרגיה ועל
דה־קרבוניזציה תעשייתית ומסחר בפליטות, לרבות
החלפת מקורות דלק, טיפול בתופעת דליפת הפחמן,
ועל מדיניות הנוגעת לחשבונות אנרגיה תעשייתיים.
למשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס סוכנויות בת הכפופות לו ביניהם:
רשות המשטרה הגרעינית האזרחית – מפקחת על המשטרה הגרעינית האזרחית (CNC) ומוודאת שהשיטור שלה עונה על הצורך של החברות המפעילות גרעין.
רשות הפחם – אחראית על רישוי כריית פחם בבריטניה, ניהול בעיות הבטיחות, התמודדות עם זיהום מים שנגרם מכריית פחם.
הוועדה לשינויי אקלים – מייעצת לממשלה לגבי יעדי פליטות ומדווחת לפרלמנט על ההתקדמות בהפחתת פליטת גזי חממה.
הגרעין הבריטי הגדול – תומכת בתעשיית הגרעין של בריטניה על ידי מתן הזדמנויות טובות יותר להשקעות.
רשות המעבר בים הצפוני – מעניקה רישיון, מווסתת ומשפיעה על תעשיות הנפט והגז, מימן מהחוף ואחסון פחמן בבריטניה.
הרשות לפירוק גרעיני – אמונה על ניקוי אתרי גרעין שיצאו משימוש בצורה בטוחה, ומאובטחת.
סליקס פיננסים בע"מ – מספקת מימון ממשלתי למגזר הציבורי, כולל הממשלה המרכזית, לשיפור יעילות האנרגיה, הפחתת פליטת פחמן והורדת חשבונות האנרגיה.
המשרד לגרפיקה וקליגרפיה הוא יחידה הפועלת במסגרת המשרד החברתי של הבית הלבן, משכנו הרשמי של נשיא ארצות הברית.
המשרד שוכן באגף המזרחי של הבית הלבן, ואחראי על תכנון, עיצוב והפקה של מסמכים רשמיים ולא-פוליטיים, לרבות הזמנות לאירועים חברתיים רשמיים, כרטיסי הושבה, מינויי קצונה בצבא, איגרות נשיאותיות, מכתבי חנינה והצהרות נשיאותיות.
המשרד פועל תחת פיקוחו המנהלי של ראש המשרתים של הבית הלבן (Chief Usher), אך נמצא בקשר מקצועי ותפעולי הדוק עם המשרד החברתי של הבית הלבן, שבראשו עומד המזכיר החברתי.
המזכיר החברתי מופקד על תכנון ותיאום כל אירועי האירוח הרשמיים של הנשיא בבית הלבן.
בראש המשרד לגרפיקה וקליגרפיה עומד קליגרף הבית הלבן הראשי (Chief Calligrapher), האחראי על איכות העבודה האמנותית והטקסית של המשרד.
הזמנות לאירועים רשמיים בבית הלבן עוצבו בצורות שונות לאורך הדורות, תוך שמירה על סגנון טקסי ייחודי.
כבר בתקופת כהונתו של ג'ון אדמס, הנשיא הראשון שגר בבית הלבן, נעשה שימוש בהזמנות מודפסות עם מקום ייעודי להוספה ידנית של שמות האורחים ותאריך האירוע.
החל מהמאה ה-19 נוספה להזמנות דמותו של העיט – סמל ארצות הברית – המחזיק ענף זית וצרור חצים, ובהמשך גם חותם ארצות הברית.
מאז כהונתו של תאודור רוזוולט בשנת 1902, החותם הרשמי של נשיא ארצות הברית החל להופיע על ההזמנות, במקומו של החותם הכללי של המדינה.
תבנית ההזמנות נותרה במידה רבה קבועה מאז.
בנוסף לעבודות הקליגרפיה החברתיות, המשרד אמון על הכנתם הידנית של מסמכים רשמיים בעלי תוקף משפטי וטקסי, כגון כתבי מינוי לקצינים בצבא, פרסים נשיאותיים, צווים, והכרזות רשמיות של נשיא ארצות הברית.
המשרד לביטחון הציבור (בפולנית: Ministerstwo Bezpieczeństwa Publicznego) היה סוכנות המשטרה החשאית, המודיעין והריגול הנגדי שפעל ברפובליקה העממית הפולנית.
בין השנים 1945 ל-1954 הוא נודע בשם משרד הביטחון (Urząd Bezpieczeństwa, UB) ובין השנים 1956 ל-1990 בשם שירות הביטחון (Służba Bezpieczeństwa, SB).
בראש המשרד לביטחון הציבור עמד בתחילה הגנרל סטניסלב רדקייביץ', ופיקח עליו יאקוב ברמן מהפוליטביורו הפולני.
המטרה העיקרית של משרד הביטחון הייתה חיסול מהיר של מבנים אנטי-קומוניסטיים ובסיס חברתי-פוליטי של מדינת המחתרת הפולנית, כמו גם רדיפת חיילי מחתרת לשעבר של צבא המולדת (Armia Krajowa) ומאוחר יותר ארגונים אנטי-קומוניסטיים כמו "חופש ועצמאות" (WiN).
המשרד לביטחון הציבור הוקם ב-1 בינואר 1945 וחדל לפעול ב-7 בדצמבר 1954. זה היה השירות החשאי הראשי בפולין הקומוניסטית בתקופת הסטליניזם.
לאורך קיומו, המשרד היה אחראי על הכאה, מעצר, כליאה, עינויים ורצח באכזריות של לפחות עשרות אלפי יריבים פוליטיים וחשודים, וכן על השתתפות בפעולות כמו מבצע ויסלה ב-1947. המטה שכן ברחוב קושיקובה במרכז ורשה, אך סניפיו ומתקני המעצר שלו היו פזורים ברחבי המדינה כולה, הידוע לשמצה ביותר הוא כלא מוקוטוב.
המשרד לביטחון הציבור הוחלף על ידי הוועדה לביטחון הציבור קצרת המועד (1954–1956).
אם כי השינויים היו למעשה קוסמטיים.
הוועדה שמרה על יכולות מעקב ודיכוי מלאות.
מספר אנשים הודחו מתפקידים בולטים, אך ההמשכיות האישית של הנהלת המשרד נשמרה.
בשנת 1956, שירות הביטחון (SB), שהיה מעט פחות מדכא, החליף את הוועדה.
המשרד פורק סופית ב-1990 והוחלף ב.
המשרד לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול תוצאות אסונות טבע של רוסיה הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על מבצעי חילוץ ברוסיה ומחוצה לה.
המשרד מופקד גם על יחידות כיבוי האש של רוסיה, המקבילות לשירותי הכבאות וההצלה בישראל והוא הגוף הממשלתי העיקרי בתחום הכבאות וההצלה.
המשרד הוקם ב־27 בדצמבר 1990 בשם "חיל החילוץ הרוסי" (Российский корпус спасателей) והוא הארגון הראשון במדינה מסוג זה.
בתקופה הסובייטית, הטיפול בענייני מצבי חירום הוטל על סגן שר ההגנה שהטיל זאת על הצבא.
הרקע להקמת המשרד למצבי חירום הרוסי הוא המחדל הסובייטי בחילוץ ופינוי הנפגעים באסון רעידת האדמה האדירה שהכתה את ארמניה ב-7 בדצמבר 1988 והותירה עשרות אלפי הרוגים ופצועים, ואזרחים בלא קורת גג.
הצורך בסיוע חיצוני נתפס כמחדל והשלטונות החליטו להקים את חיל החילוץ הרוסי, אחר כך הפך החיל לוועד הממלכתי למצבי חירום.
ב-19 בנובמבר 1991, על בסיס הוועד ועל בסיס מטה ההגנה האזרחית הוקם הוועד הממלכתי לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול השלכות אסונות טבע.
הוועד הוכפף לנשיא רוסיה וב-10 בינואר 1994, הוועד הפך למשרד ממשלתי והשר למצבי חירום הפך לשותף קבוע במועצת הביטחון של רוסיה.
בינואר 2002 שירותי כיבוי האש הפכו למחלקה במשרד החירום.
בקיץ 2010 פקד את רוסיה גל חום כבד מאוד, שהוגדר ככבד ביותר בתולדות המדינה, הביא לשריפות יער אדירות שהעסיקו מאוד את עובדי המשרד ועשרות אלפי כבאים התפרסו ברחבי המדינה, תוך מאבק ממושך בשריפות היער הענקיות.
בדצמבר 2010 נדרשו הכוחות לרתום את ניסיונם שוב, הפעם כדי לסייע לישראל במאבקה בשרפות היער באזור הכרמל.
במסגרת זאת, נשלח מטוס הכיבוי האמפיבי מדגם Beriev Be-200 ושני מטוסי כיבוי נוספים מדגם איליושין Il-76. נוסף לכך, המרכז לסיוע פסיכולוגי של המשרד שלח כמה מומחים לצד מומחים נוספים לכיבוי שריפות.
כנוהל קבוע באסונות בקנה מידה ענק, נשלחים צוותי חילוץ והצלה למספר מוקדי אסון, בין השאר המשרד ארגן משלחת של 100 אנשי צוות ומומחים שנשלחו לאסון רעידת האדמה בנפאל באפריל 2015.
הפיקוח הראשי על סירות קטנות (Государственной инспекции по маломерным судам) - אחראית להנפקת רישיונות בעלות לסירות קטנות ברוסיה.
הוקמה בשנות ה-80 והפכה לחלק מהמשרד בשנת 2003.
המינהל לטיפול בתוצאות אסונות ותקריות רדיואקטיביות.
להק התעופה (ובו מעל 50 מטוסים ומסוקים מדגמים שונים).
המחלקה לביטחון מידע ואבטחת מבצעי חילוץ.
האקדמיה להגנה אזרחית, הוקמה ב-1992 ושוכנת בנובוגורסק, חימקי, מחוז מוסקבה.
אקדמיית שירותי כיבוי האש, הוקמה ב-1933.
צוות חילוץ אוויר מרכזי הוא יחידה מצוידת היטב במסוקים ומטוסי תובלה כאנטונוב ואיליושין.
היחידה נטלה חלק במבצעים הומניטריים של האו"ם.
יחידת "צנטרוספאס" («Центроспас») - זהו מרכז החילוץ הארצי המבצע את כל מבצעי החילוץ הרוסיים.
המרכז הלאומי לטיפול במשברים (Национальный центр управления в кризисных ситуациях), הוקם ב־1994 אורגן מחדש באוקטובר 2008, כדי לפתח את המערכת הפדרלית למניעת וטיפול במצבי חירום במדינה.
פורק בספטמבר 2020 לאחר שתפקיד זה החל לבצע המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית.
בנוסף לכך קיימים משרדים אזוריים של המשרד.
המשרד למצבי חירום פועל בשיתוף פעולה עם יחידות משרד הפנים הרוסי ומשרד ההגנה הרוסי.
המשרד למצבי חירום ביצע מבצעי חילוץ כמעט בכל נקודה על פני כדור הארץ ושלח סיוע הומניטרי או יחידות חילוץ לאסונות רבים כמו רעידת האדמה שהכתה בצפון מערב סין ב-2008, רעידת האדמה האדירה שפגעה בהאיטי בסוף 2009 תחילת 2010 ועוד רבים אחרים.
דיוקן שם תקופת כהונה הערות סרגיי שוייגו 1990—2012 מקים המשרד ולדימיר פוצ'קוב 2012—2018 יבגני זיניצ'ב 2018—2021 נהרג בעת מילוי תפקידו אלכסנדר צ'ופריאן 2021—2022 ממלא מקום אלכסנדר קורנקוב 2022—
שםדגםמדינה מייצרתתצלום קאמוב Ka-226 מסוק קאמוב Ka-32 מסוק תובלה מיל Mi-26 מסוק תובלה כבדה מיל Mi-8 מסוק תובלה Il-76TD מטוס תובלה An-3 מטוס רב תכליתי An-74P תובלה Be-200 מטוס אמפיבי רב תכליתי An-148 מטוס נוסעים Il-62 מטוס נוסעים Yak-42D מטוס נוסעים
שם דגם מדינה מייצרת תצלום GAZelle GAZ-2705 PPU48-03 (קאמאז-43118) נקודת פיקוד ניידת ASM-41-022 (על בסיס דגם UAZ-3909) רכב חילוץ ASM-48-031 (קאמאז-43118) רכב חילוץ רכב להובלת יחידת חילוץ הררית (על בסיס קאמאז-4308) פטרוביץ'-60–204 רכב רב-תכליתי ZiL-49061 רכב אמפיבי
שם דגם מדינה מייצרת תצלום Mars-700 רחפת Mars-2000 רחפת Khivus-6 רחפת Mongoose (פרויקט 12150M)
תיאור דרגות הסגל הזוטרדרגה שםהדרגה קורסנטשירותיהפנים טוראישירותיהפנים סרג'נט זוטרבשירותיהפנים סרג'נטשירותיהפנים סרג'נט בכירבשירותיהפנים סטרשינהשירותיהפנים פראפורשצ'יקשירותיהפנים פראפורשצ'יק בכירבשירותיהפנים
תיאור דרגות הסגל הבכירתמונתהדרגה שםהדרגה לויטננט זוטרבשירותיהפנים לויטננטשירותיהפנים לויטננט בכירבשירותיהפנים קפטןשירותיהפנים מייג'ורשירותיהפנים פודפולקובניקשירותיהפנים פולקובניקשירותיהפנים מייג'ור גנרלשירותיהפנים גנרל לויטננטשירותיהפנים גנרל פולקובניקשירותיהפנים
כארגון החירום ומרכז החילוץ הלאומי של רוסיה, הארגון זכה לסיקור והנצחה במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע:
חמש דקות של שקט, אודות יחידת חילוץ מספר 21–42 של המשרד למצבי חירום ברפובליקת קרליה.
מצב חירום, מלודרמה אודות עבודתם של מחלצים רוסים.
בקו האש, סדרת טלוויזיה אודות כבאים רוסיים.
(פרק הבכורה בערוץ היוטיוב של רשת NTV)
בין שתי מדורות, סדרת טלוויזיה אודות עובדי המשרד בתחום כיבוי האש.
אש, סרט קולנוע אודות אנשי חילוץ וכבאים בעת היאבקותם בשריפות יער.
המשרד לחקר וניתוח לביטחון התעופה האזרחית של צרפת הוא זרוע במשרד התחבורה הצרפתי שאחראית להנפקת המלצות תעופה, בהתאם למסקנות חקירת תאונות אוויריות, על מנת לשפר את בטיחות הטיסה.
BEA אחראי לחקירת תאונות אוויריות בלבד.
בצרפת קיימים עוד שני גופי חקירת תאונות נפרדים, כמו BEAmer - המשרד לחקירת תאונות ימיות וBEA-TT - המשרד לחקירת תאונות קרקעיות.
כל הארגונים המוזכרים לעיל כפופים למשרד התחבורה הצרפתי.
המשרד למשאבי טבע, רשמית המשרד למשאבי טבע ואיכות הסביבה של רוסיה הוא משרד ממשלתי פדרלי האחראי להגנת הסביבה ולהגנה על משאבי הטבע ברוסיה (לרבות ניהול הפארקים הלאומיים ושמורות הטבע), פיקוח על שמירת הסביבה ויישום מדיניות הממשלה בתחום האקולוגיה.
המשרד הוא גם הגוף העיקרי המפקח על אספקת מים ברוסיה.
המשרד הוקם לראשונה בתור המשרד למשאבי טבע ואקולוגיה בשנת 1991, ב-1996 המשרד להגנת הסביבה פורק.
באותה שנה הוקם המשרד למשאבי טבע שקיבל על עצמו תפקידי הגנה על הסביבה במאי 2000.
ב-12 במאי 2008, בתקופת ממשלת פוטין השנייה המשרד שינה את שמו למשרד למשאבי טבע ואיכות הסביבה.
המשרד לענייני הודו היה משרד ממשלתי בריטי שפעל בין השנים 1858 ל-1947 לניהול ענייני הודו הבריטית (הראג' הבריטי) והפרובינציות שלה, שטח שכלל את המדינות המודרניות הודו, בנגלדש, פקיסטן, סרי לנקה, בורמה ושטחים אחרים בשליטה בריטית סביב האוקיינוס ההודי והשטחים השולטים על נתיבי הים אליה.
בראש המשרד ניצב מזכיר המדינה לענייני הודו, שהיה חבר קבינט ממשלת בריטניה ולידו פעלה כגוף מייעץ המועצה לענייני הודו.
החל מאוגוסט 1858 אם כן, כוחות צבא הודו הבריטית וגופי הניהול והאדמיניסטרציה עברו לידי השלטון הבריטי.
לשם כך הוקם המשרד לענייני הודו בממשלה הבריטית שהיה אחראי לניהול הודו בפיקוח הפרלמנט.
השר הממונה היה מינוי פוליטי של ראש ממשלת בריטניה ולצידו תפקדה מועצה מייעצת של פקידים, אנשי מסחר ואנשי צבא שטוו את המדיניות והאסטרטגיה הבריטית לשלטון בהודו גופא ובטריטוריות המאבטחות את הנתיב הימי אליה.
המוציא לפועל של המדיניות היה מושל הודו (שנקרא Viceroy of India) והמערכת האדמיניסטרטיבית עליה הופקד, כולל צבא הודו הבריטית.
מכוח המנדט "לפקח ולהכווין" את כל הפעילות ההודית פעל המשרד גם בתחום הטלגרף בדרום-מזרח אסיה, ניהול תעלת סואץ.
רק לאחר מלחמת העולם הראשונה, במסגרת החוקים India Acts of 1919 ו-1935 India Acts of הועברו פונקציות ניהוליות ושלטוניות מפיקוח ישיר של המשרד לגורמים בהודו, באוקיינוס ההודי ובדרום מזרח אסיה.
בשנת 1937 הופרדו בורמה ודרום מזרח אסיה ממשרד הודו, תוך הקמתו של "המשרד לענייני בורמה", שנשלט על ידי אותו שר (שכינויו הורחב למזכיר המדינה לענייני הודו ובורמה) ושכן באותו בניין בוייטהול.
עם הצעדים לקראת קבלת העצמאות של הודו, פקיסטן ובורמה ב-1947 נסגר המשרד.
אזורים נוספים בניהול המשרד לענייני הודו
לפי ההגדרה שלט המשרד על כל השטחים השולטים על נתיבי הסחר (בעיקר הסחר הימי) להודו ודרכי התקשורת עם תת-היבשת ההודית שהיו בשליטה בריטית או בהשפעה בריטית.
איי האוקיינוס ההודי: סרי לנקה, איי אנדמן וניקובר, סנט הלנה
מזרח אפריקה: זנזיבר, סומלילנד הבריטית
חצי האי ערב: עדן, חוף שביתת הנשק
אפגניסטן, טיבט, נפאל, סיקים, בהוטן ואזורים בסין וברוסיה
מאלאיה (עד סוף המאה ה-19)
המשרד למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן (בקרואטית: Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta) הוא גוף של מערכת המשפט הקרואטית ומערכת המשפט הפלילי שמתמחה בחקירות הקשורות לשחיתות ולפשע המאורגן.
המשרד הוקם בדצמבר 2001 והמטה ממוקם בעיר זאגרב.
שם הקיצור של הלשכה USKOK נובע מראשי התיבות בדיעבד "uskok", מונח המשמש עבור סוג של אנשי המיליציה הקרואטים, שלחמו נגד האימפריה העות'מאנית בין תחילת המאה ה-16 והמאה ה-17.
בדצמבר 2008 החוק הפלילי וחוק ההליך הפלילי עודכנו כדי לחזק את מעמדה של USKOK.
התיקונים הוסיפו למשרד כלים טובים יותר שיאפשרו להילחם בשחיתות, במיוחד ההרשאה להחרים את נכסי הנחקרים בחשד למעורבות במתן שוחד ושחיתות.
בתיקונים לחוק שנוספו לאחר מכן אפשרו להליך ההחרמה להתבצע באופן חלק ומהיר.
מאז 2009, ל-USKOK יש מקבילה במינהל משטרת הפלילים (המנהלת את משטרת קרואטיה), אשר גם לה (בכוונה) ראשי תיבות דומים מאוד - המשטרה הלאומית של USKOK (בקרואטית: Policijski nacionalni USKOK).
הגוף מתואר כ"אחד מגופי המאבק בשחיתות האימתניים בעולם".
הסוכנות הרשיעה 2,000 איש והשיגה שיעור הרשעה של 95% (נכון ל-2012), כולל ראש הממשלה לשעבר, איבו סאנאדר.
בדוח המלחמה בשחיתות של האיחוד האירופי משנת 2014, הנציבות האירופית ציינה לשבח את USKOK ויכולתה "לבצע חקירות לטענות על שחיתות ללא קשר להשתייכות פוליטית או קשר למעורבים".
אבל בדו"ח מאוחר יותר, משנת 2017, האיחוד האירופי ציין כי ישנן בעיות מתמשכות הנוגעות לתיאום בין-מוסדי וקרא להתייעלות בתיאום בין גופי הממשל בתחום המלחמה בשחיתות.
המשרד למלחמה בשחיתות (בספרדית: Oficina Anticorrupción) הוא גוף ממשלתי בארגנטינה שאמון על חקירת שחיתות שלטונית בממשלה הפדרלית.
הגוף נוצר באופן רשמי ב-10 בדצמבר 1999 ופועל כיחידת סמך של משרד המשפטים וזכויות אדם.
המשרד למחקר ופיתוח מדעי , היה משרד פדרלי של ממשל ארצות הברית, שנוצר כדי לתאם את המחקר המדעי למטרות צבאיות במהלך מלחמת העולם השנייה.
מהלכים ראשונים להקמתו של המשרד נעשו במאי 1941, והוא הוקם פורמלית על ידי הצו הנשיאותי מס' 8807 ב-28 ביוני 1941. למשרד ניתנה גישה כמעט בלתי מוגבלת למימון ולמשאבים, ובראשו עמד וניבר בוש שדיווח ישירות לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
מאוקטובר 1943 עד אוקטובר 1946, OSRD השתמש בסרבני מצפון מהשירות האזרחי האמריקאי לצורך מחקר של מלריה, לחץ גבהים, השפעות גובה רב, כוויות קור, השפעת רעש חזק, גזים רעילים, בליעה וחשיפה למי ים, טמפרטורות קיצוניות, אקלים, השפעות של היגיינה לקויה, מחסור בתיאמין, השפעת חוסר שינה, היבטים רפואיים של שהות באוויר, ועוד.
האנשים שעליהם נערכו הניסויים התבטאו בהמשך בחריפות נגד מה שנעשה בהם, ואמרו שהם לא היו מתנדבים מרצונם לפרויקט זה לו ידעו עד כמה קשוחים וקפדניים יהיו ניסויים אלה.
המשרד למצבי החירום של בלארוס (בבלארוסית: Міністэрства па надзвычайных сітуацыях) היא סוכנות ממשלתית המפקחת על שירותי חירום ומבצעי חיפוש והצלה בבלארוס.
זהו המשרד העיקרי האחראי על הגנת העם הבלארוסי במהלך אסונות טבע.
מבנה במשרד ממוקם ברחוב המהפכה במינסק.
המשרד למצבי חירום הוקם על פי צו של הנשיא אלכסנדר לוקשנקו ב-23 בספטמבר 1994, בהשראת המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה.
המשרד מבצע את התפקידים הבאים:
בקרה וניהול תחום המניעה והחיסול של מצבי חירום, אסונות מעשה ידי אדם והגנה אזרחית
בטיחות אש, פיקוח על בטיחות התעשייה, בטיחות גרעינית וקרינה
התמודדות עם השלכות אסון צ'רנוביל
יצירה ושימור כח אדם בעל ניסיון
רגולציה בתחום בטיחות הניווט של כלי שיט קטנים על נתיבי מים בתוככי בלארוס
בראש המשרד עומד שר ממשלתי הממונה על ידי הנשיא בהמלצת ראש הממשלה ובהסכמת הממשלה.
דיוקן שם שם בשפת המקור תקופת כהונה הערות איוואן קניק Іван Кенік 1994—1999 קודם לכן שימש במשך 4 שנים כראש הוועדה הממלכתית לטיפול באסון צ'רנוביל ואלרי אסטפאו Валерый Астапаў 1999—2004 אנוור ברייאו Энвер Барыеў 2005—2010 אולדזימיר ואשצ'אנקה Уладзімір Вашчанка 2010—ואילך
המשרד לענייני נשים הוא תפקיד שר בממשלת גמביה, בדרך כלל מוחזק על ידי סגן הנשיא.
המשרד הוקם על ידי יחיא ג'אמה, הנשיא השני של גמביה, לאחר ההפיכה הצבאית ביולי 1996. הוא מינה לשרה את סגנית הנשיא, איזאטו נג'י-סיידי .
בתקופת שלטון הנשיא הנוכחי אדאמה בארו: סגנית הנשיא, השרה פאטומטה טמבג'אנג מפברואר 2017 עד יוני 2018.
ביוני 2018 מונה לסגן הנשיא והשר לענייני נשיאות אוזאינאו דרבוי עד יוני הוא כיהן כשר החוץ.
במרץ 2019 הוא פרש לטובת ההתמודדות לנשיאות בבחירות 2021.
הסוכנות מפקחת על מספר יחידות ביניהם:
הרשות לאכיפת פשעים פיננסיים (FinCEN) -אחראית לביצוע חוק סודיות הבנקים (BSA), שמטיל חובות ציות על מוסדות פיננסיים בתחום הלבנת הון, מימון טרור ופשעים פיננסיים נוספים; אוספת ומנתחת מידע על עסקאות פיננסיות במטרה להילחם בהלבנת הון מקומית ובינלאומית, במימון טרור ופשעים פיננסיים אחרים.
המשרד לבקרת נכסים זרים (OFAC) - מנהלת ואוכפת סנקציות פיננסיות לתמיכה במטרות הביטחון הלאומי ומדיניות החוץ של ארצות הברית.
משרד המודיעין והאנליזה (OIA) נחשב לאחד משבעה-עשר סוכנויות קהילת המודיעין האמריקאית.
אחראי על קבלת, ניתוח, ארגון והפצת מידע מודיעיני וסיכול ריגול זר הנוגע לפעולה ולתחומי האחריות של מחלקת האוצר.
מאמציו תומכים ומסייעים ביכולת של מחלקת האוצר להתמודד עם מימון בלתי חוקי ואיומי ביטחון לאומי על ארצות הברית, כגון טרור, הפצת נשק, משטרים מסוכנים ושחקנים פליליים.
המשרד למימון טרור ופשעי פיננסים (TFFC) - אחראי לגיבוש ולתיאום מדיניות למאבק בהלבנת הון ובמימון טרור (AML/CFT), בנוסף לפיתוח אסטרטגיות לניצול מלא של הסמכויות הפיננסיות כדי להיאבק באיומי ביטחון לאומי;
המשרד לביצוע חילוט נכסים (TEOAF) - אחראי לניהול קרן החילוט של מחלקת האוצר, ומשתף פעולה ותומך במשרדי אכיפת החוק הפדרליים של משרד האוצר ומשרד הביטחון הפנימי (DHS).
המשרד למודיעין ויחסי חוץ (בצ'כית: Úřad pro zahraniční styky a informace, בראשי תיבות: ÚZSI) הוא שירות המודיעין העיקרי של צ'כיה האחראי על איסוף, ניתוח והפצת מודיעין והוא סוכנות הריגול המרכזית ועליה לספק מודיעין מדויק לממשלת צ'כיה לתמיכה ולהגנה על אינטרסים של מדיניות חוץ וכלכלה.
השירות גם מגן על המדינה מפני אירועי טרור, נשק להשמדה המונית, פשעים כלכליים ועוד.
ה-ÚZSI היה חלק ממשרד הפנים הצ'כי עד 1994, עת שירותי המודיעין של צ'כיה הפכו למוסד עצמאי.
קודם לכן הסוכנות נקראה בשם המשרד למודיעין ויחסי חוץ של משרד הפנים הפדרלי.
לאחר הכרזת העצמאות הצ'כית, עמד ÚZSI בפני אתגרים רבים הנוגעים לפיתוח השירותים החשאיים כמו פיתוח מסגרת חדשה של פעילויותיהם, תוך שימוש בטכנולוגיות חדשות ושיתוף פעולה עם שירותי מודיעין זרים.
קצב תפוקת המודיעין גדל משמעותית לאחר שבוצעו שיפורים בדרכי הפעולה וכיום סוכנות הביון היא שחקן מרכזי בקהילת הביון הבינלאומית ומייצגת את קהילת המודיעין הצ'כית בכל רחבי העולם.
בראש ÚZSI עומד מנכ"ל, שממונה ומפוטר על ידי שר הפנים, בהסכמת הממשלה.
שר הפנים של צ'כיה אחראי מטעם הממשלה על ÚZSI.
לשכת המנכ"ל - האחראי על ביטחון והגנה, מזכירות לענייני ציבור ומחלקת פיקוח ובקרה.
כפופים ישירות למנהל הם יועצים הכוללים את דובר המשרד ואת האחראים על תחומי הביטחון וההגנה, הפיקוח והבקרה.
סגן מנהל מודיעין ומבצעים - האחראי על מספר מחלקות מבצעיות הכוללות את מחלקת הניתוח, מחלקת מודיעין אותות ומחלקת החוץ.
מנהל זה אחראי גם על תקשורת והחלפת מודיעין עם שותפים זרים;
סגן מנהל לוגיסטיקה - האחראי על האוצר והלוגיסטיקה, טכנולוגיית מידע, התקשורת וטכנולוגיית המידע, ארכיונים ומינהל, עניינים משפטיים, כוח אדם והדרכה.
המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת של הפדרציה הרוסית היה משרד פדרלי שביצע פעולות לפיתוח מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום טכנולוגיות המידע, טלקומוניקציה ושירותי דואר, כולל בשימוש בטכנולוגיות מידע בגיבוש משאבי מידע ממלכתיים והבטחת גישה אליהם, פיתוח מערכות שידורי טלוויזיה ורדיו.
המשרד הוקם בשנת 1999 מתוך ועדת התקשורת הממלכתית שהתקיימה מ־1997. בראשה עמד ליאוניד ריימן.
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 12 במאי 2008 הפך המשרד למשרד התקשורת של הפדרציה הרוסית.
תפקידי המשרד השתנו וכללו פיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום התקשורת ותקשורת ההמונים (כולל אלקטרונית).
המשרד לסחר חוץ היה משרד ממשלתי בברית המועצות והמונופול הסובייטי לענייני סחר בינלאומי.
סחר החוץ של ברית המועצות היה מונופול ממשלתי והתנהל על ידי המשרד לסחר חוץ.
משרד זה שמר על השליטה בתכנון והפעלה של סחר חוץ באמצעות מינהלים עיקריים לייבוא ויצוא ובאזורים גאוגרפיים גדולים מסוימים, וכן באמצעות תאגידי סחר חוץ המחזיקים במונופולים עבור סחורות או שירותים ספציפיים.
התיעוש לאחר מלחמת העולם השנייה והרחבת סחר החוץ הביאו להתפשטותם של ארגוני סחר חוץ של החברות הממשלתיות, הגדילו את סמכותו וחשיבות המשרד.
משרד זה חלק את מטהו עם משרד החוץ.
בשנת 1946 הקומיסריון העממי לסחר חוץ אורגן מחדש למשרד לסחר חוץ.
המשרד שמר על הזכות הבלעדית לנהל משא ומתן ולחתום על חוזים עם זרים ולנסח תוכניות לסחר חוץ.
המשרד מוזג עם המשרד לסחר פנים ב-15 במרץ 1953, והוחזר למעמד נפרד כעבור חצי שנה, ב-15 בספטמבר.
הוועדה הממלכתית ליחסי כלכלה זרים, שהוקמה בשנת 1955, ניהלה את כל תוכניות הסיוע הזר וייצוא מפעלים שלמים באמצעות החברות הכפופות לה.
עם זאת, למשרדים מסוימים הייתה הזכות להתמודד ישירות במכרזים עם שותפים זרים באמצעות החברות שלהם.
ב-17 בינואר 1988 דיווחה איזווסטיה על ביטול המשרד לסחר חוץ והוועדה הממלכתית ליחסי כלכלה זרים.
שני הארגונים הללו אוחדו למשרד החדש ליחסי כלכלה זרים, שהיה אחראי על ניהול מדיניות סחר חוץ והסכמי סיוע חוץ.
חקיקה אחרת נקבעה להקמת מפעלים משותפים.
הממשלה שמרה על המונופול שלה על סחר חוץ באמצעות גרסה יעילה של התנהלות בירוקרטית בתחום סחר חוץ סובייטי כפי שהייתה קיימת לפני כן.
עם זאת, בשנת 1992 משרד זה פורק והפך למשרד הרוסי ליחסי חוץ כלכליים.
המשרד למשפחות, האזרחים הוותיקים, הנשים והנוער הוא משרד פדרלי בגרמניה.
מטה המשרד ממוקם בברלין עם מטה משני בבון.
השרה הנוכחית היא ליזה פאוס ממפלגת הירוקים.
תקציב המשרד בשנת 2020 היה כ-13.6 מיליארד אירו.
המשרד נוסד במתכונתו הנוכחית בשנת 1953 כ"משרד המשפחה".
מאז שונו תחומי סמכותו מספר פעמים.
המשרד למושבות שמעבר לים הוא משרד של ממשלת צרפת, האחראי על הפיקוח על שטחי צרפת שמעבר לים.
במשרד עובדים כ-5,500 איש ותקציבו עומד על כ-2.6 מיליארד אירו.
מטה המשרד ממוקם ברובע השביעי של פריז.
במקור המשרד היה חלק ממשרד חיל הים כמזכירות ייחודית.
המחלקה הפכה למשרד רשמי ב-20 במרץ 1894 כמשרד המושבות , על פי נוהלי ממשלתו של ז'אן קזימיר-פרייה.
על פי צו מ-26 בינואר 1946, עודכן שמו לשם הנוכחי.
המשרד למעמד וזכויות האישה הוא משרד ממשלתי בהאיטי שנוסד ב-8 בנובמבר 1994 במטרה לפעול למען שוויון בין גברים ונשים.
שרת המשרד הנוכחית היא אוולין סנוויל.
המשרד נוסד כתוצאה מדרישות של נשים האיטי, ונוצר כחלק מעבודת ההכנה לוועידת הנשים העולמית של 1995. הוא הוקם על ידי צו ב-8 בנובמבר 1994 ואחראי על שני דברים: הגנת וקידום זכויות נשים וקידום ניתוחים מגדריים.
ליז-מארי דז'אן נבחרה לשרה הראשונה של המשרד.
השרה הנוכחית היא אוולין סנוויל.