tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעלת תואר שני בבקרה ביולוגית בתחום חקר הסרטן מהמחלקה לבקרה ביולוגית במכון ויצמן למדע, ותואר שלישי במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע.
יקיר נמנתה על חבר המומחים בעונה הראשונה של תוכנית המציאות חתונה ממבט ראשון יחד עם יעל דורון, פסיכולוגית שיקומית ואנליטיקאית קבוצתית, ודני פרידלנדר, פסיכולוג קליני מומחה.
בשנת 2000 החלה יקיר לעבוד כחוקרת במכון ויצמן למדע.
במהלך לימודיה לתואר השני בתחום חקר הסרטן עבדה על הבנת המנגנונים של גידולים סרטניים.
מחקר זה הוביל לגילויים של מסלולים חדשים בתחום.
בשנת 2010 לאחר סיום לימודי הפוסט דוקטורט, עברה לעסוק בתחום המחקר המדעי במכון דווידסון לחינוך מדעי (הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע).
יקיר חוקרת בתחומי הגנטיקה, ביוכימיה ואבולוציה ועוסקת בחינוך מדעי ותקשורת המדע, ובהנגשת מדע לקהלים שונים.
תחום המחקר התאורטי שבו היא מתמקדת הוא הביולוגיה של האהבה.
יקיר עוסקת במחקר הקשור לנושאי ביולוגיה והשפעה על מערכות יחסים רומנטיות.
לטענתה, בהבנה של תהליכים המתרחשים במוח כאשר עולים רגשות של אהבה ומשיכה רומנטית, יש להבין את הכימיה שמאחורי התהליכים המתרחשים במוח האדם.
יקיר טוענת שישנו קונפליקט בין הצרכים האנושיים של בני האדם לאהוב, לשתף ולהזדקן ביחד, לבין העובדה שמחקרים מוכיחים כי מבחינה אבולוציונית בני אדם הם כמו רוב המינים בטבע ומחפשים להפיץ את הגנים שלהם באמצעות כמה שיותר פרטנרים.
במאי 2022 ראה אור ספרה הראשון "קיצור תולדות האהבה", בהוצאת כתר.
הספר מציע עיון בתולדות האהבה הרומנטית הזוגית וסוקר מחקרים בנוגע לתפקידם של ההורמונים, הנוירונים והגֶנים המכתיבים במי נתאהב, מי יעורר בנו דחייה ועוד.
יקיר היא ממייסדי ארגון כוח לעובדים.
את פועלה בתחום זכויות העובדים החלה בעקבות סיפורה האישי, וליוותה במהלך השנים עובדים רבים במאבקים שונים.
נוסף על כך, פועלת לקידום מעמד האישה.במרץ 2018 הקימה את מטה הנשים במפלגת גשר והובילה את כתיבת המצע לשוויון מגדרי של גשר.
ב-2020 שימשה בתפקיד של יועצת מקצועית עבור השרה לחיזוק וקידום קהילתי ח"כ אורלי לוי-אבקסיס.
יקיר היא אם לבת ובן.
ליאת רון טרייביטש (נולדה ב-25 במאי 1968) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, העוסקת בנושאים כלכליים וחברתיים.
רון כותבת לעיתון מעריב השבוע ובאתר וואלה!, ובעבר כתבה בעיתונים גלובס ומעריב, פרשנית בתוכניות אקטואליה, ומגישה תוכניות ברדיו האזורי.
בעבר לימדה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ליאת רון נולדה בבאר שבע וגדלה ביישוב אבשלום, שבחבל ימית, לאב אזרח עובד צה"ל ולאם מורה בבית ספר יסודי.
לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים ופינוי חבל ימית, עברה משפחתה ליישוב עומר.
כשבגרה ועברה לתל אביב החלה לדגמן, ופרשה מדוגמנות בגיל 24. לרון תואר ראשון כללי ובספרות, ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1992–2003 הייתה כתבת מגזין בעיתון מעריב.
בשנת 2004 הצטרפה לעיתון גלובס ככתבת ב"מגזין G" ובמגזין "פירמה".
עורכת את המדור פורטפוליו וכותבת טורי דעה.
משנת 2011 הגישה תוכנית אינטרנטית בשם "סאבטקסט", בערוץ גלובס TV, יחד עם עיתונאי "גלובס" ניר קיפניס.
בשנת 2018 החלה להגיש את "גלובסטוק", פודקאסט האקטואליה של העיתון, המציג את מאחורי הקלעים של כותרות היום.
באוגוסט 2021 סיימה את תפקידה בגלובס ועברה לאתר וואלה!
בנוסף כותבת במוסף "עסקים" של מעריב השבוע.
בשנת 1996 הגישה כשנה את תוכנית הבוקר "בוקר טוב ישראל" ששודרה בערוץ הראשון, והייתה כתבת תרבות בערוץ עד שנת 1998.
בשנת 2011 החלה רון לשמש כפרשנית בתוכנית לילה כלכלי בערוץ 10, בהנחיית שרון גל, ולאחר מכן בהנחיית גדי סוקניק, עד לירידת התוכנית מן המסך.
בתוכנית זו התעמתה רון עם ענבל אור באולפן, והביעה כנגדה ביקורת חריפה על אופן התנהלותה.
במהלך העימות קראה רון שלא לקנות דירות מענבל אור, והזהירה כי היא תפשוט את הרגל.
עימות זכור נוסף בתוכנית פרץ בין רון לרמי לוי על רקע ביקורת כנגד לוי שכתב עובד החברה לשעבר.
במהלך העימות טענה רון כי לוי "מצטייר כשובניסט שונא נשים", ובתגובה השיב לוי כי רון מונעת מאינטרסים אישיים לאור היותה רעייתו של קובי טרייביש המחזיק במניות של טיב טעם, מתחרה בשוק המזון מול רשת השיווק של לוי.
בשנת 2012 שימשה כפרשנית בתוכנית "המגרש הכלכלי" בערוץ הספורט, שעסקה בחיבור בין עולם הספורט לכלכלה.
משנת 2013 משמשת רון בתפקיד חברת פאנל בתוכנית "המטה המרכזי" בערוץ 10.
רון השתתפה מספר פעמים בפאנל התוכנית הפטריוטים ששודרה בערוץ 20.
בנוסף, רון שימשה כחברת פאנל אורחת בתוכנית תיק תקשורת בתחנת חינוכית 23.
בשנת 2013 החלה להגיש ברדיו תל אביב את התוכנית "אי זוגי", יחד עם עמיתה לעיתון גלובס ניר קיפניס, שכללה את סיכום השבוע החולף.
בשנים 2014 - 2015 השתתפה כפרשנית בתוכנית "חשבון פשוט" ששודרה ברדיו תל אביב ובתחנת גלי ישראל.
בשנת 2016 החלה להשתתף לעיתים בתוכנית גלי צה"ל המילה האחרונה, לצדה של עירית לינור.
משנת 2017 משדרת רון ברדיו צפון 104.5FM את תוכנית הבוקר היומית ליאת רון - לא דופקת חשבון העוסקת בנושאים המעסיקים את תושבי הצפון.
נכון לשנת 2017 רון מגישה גם תוכנית בשם "עצמאי בשטח" המשודרת ברדיו תל אביב ופונה לעצמאים ועסקים קטנים, יחד עם רועי כהן נשיא להב - לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
בכתבה שהתפרסמה באתר וואלה, טענה ליאת רון ששכרה של יפה בן דוד, מזכ"לית הסתדרות המורים עומד על כ-90,000 שקלים בחודש.
יפה בן דוד תבעה את אתר וואלה ואת ליאת רון, בגין פרסום כוזב.
ב-24 בינואר 2023 פרסם אתר וואלה התנצלות ומחק את הכתבה מהאתר.
רון נשואה לאיש העסקים קובי טרייביטש (מייסד טיב טעם) ואם לשלושה.
ליאת שביט (נולדה ב־27 ביוני 1971) היא תסריטאית טלוויזיה ויוצרת ישראלית.
זוכת פרס אמי לשנת 2018 על הסדרה נבסו, ופרס "ורד הזהב" (Rose d'or) לשנת 2014 על הסדרה "חברות".
שביט נולדה, גדלה ומתגוררת בתל אביב.
למדה בבית הספר התיכון עירוני י"ד.
במהלך השירות הצבאי בצה"ל שירתה שביט כגרפיקאית אנימטורית.
לשביט תואר ראשון מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום לימודיה החלה לעסוק באופן מקצועי בכתיבה וביצירה לעיתונות ולטלוויזיה.
שביט נשואה, ולה שלושה ילדים.
מתגוררת בשיכון דן שבתל אביב.
בשנת 2012 החלה שביט לכתוב את "באנה באנה", מדור סאטירי בעיתון הארץ (יחד עם שחר סגל, מיקה אלמוג, לילך לשם־ברנע ועוד) שהתפרסם על כפולת עמודים בעיתון בכל יום שישי, תחת הכותרת "נשים מתפרעות על עמוד", והיה פרי עטן של כותבות וקומיקאיות.
החל משנת 2007 כתבה שביט את מדור הסאטירה של העיתון ידיעות אחרונות: "מבקרי המדינה", במסגרת "המוסף לשבת".
שביט היא מיוצרי תוכניות הטלוויזיה מלחמת המינים, חברות ונבסו.
על המועמדות לפרס אמי לסדרה "נבסו" ועבודת הכתיבה המשותפת ("חברות" ו"נבסו") במהלך 9 השנים האחרונות (החל משנת 2010 בערך) עם התסריטאי שי בן עטר: (…) "קיבלנו את זה בהפתעה, גם לא ידענו אם זה על "חברות" או "נבסו".
אנחנו 8–9 שנים כותבים כל יום ביחד (…) בצורה מסודרת.
גילינו שעד היום בכל הסיטקומים האמריקאים מעולם לא הופקה סדרה שיש בה זוג של שחור ולבנה.
זה מסובך כנראה יותר ממה שחשבנו.
במשך שנים אנחנו צוחקים מסדרות אמריקאיות, הגיע הזמן שיצחקו מסדרות שלנו".
בשנת 2018 הסדרה "נבסו" זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפרס אמי הבינלאומי.
התוכנית שודרה בערוץ "רשת 13" והיא עוסקת במשפחה מעורבת המורכבת מאב אתיופי, אם אשכנזייה, ביתם והמשפחה המורחבת.
בשנת 2017 הוענק "פרס עושות שינוי" של מגזין און לייף לסדרה "חברות".
הפרס, בשיתוף עיריית רמת גן והמשרד לשוויון חברתי, מוענק לנשים יוצרות בתחומים שונים.
בשנת 2014 זכתה הסדרה "חברות" בפרס "ורד הזהב" (Rose d'Or).
הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר וגברה בהתמודדות מול סדרות מאנגליה ובלגיה.
זו הזכייה הראשונה לסדרה ישראלית בפרס זה.
ביולי 2021 נרכשה הסדרה חברות לערוץ 4, ערוץ טלוויזיה בריטי, שם תעובד לסדרה דוברת אנגלית.
בנוסף שביט לקחה חלק בכתיבה / פיתוח / יצירה, בפרויקטים רבים.
ליאת בנאי (נולדה בשם ליאת בן-עמו ב-10 בספטמבר 1975) היא זמרת ישראלית.
בשנת 1991 בגיל 16 שרה בנאי לראשונה בפני קהל, במסיבת פורים של בית הספר במועדון הטרויה בראשון לציון, שם היא ביצעה את השיר "טיפת מזל" של זהבה בן.
בשנת 1994 הוציאה את אלבומה הראשון "אבא סליחה טעיתי", מתוכו יצאו הלהיטים "הפרידה" הדואט הראשון עם אבי ביטר, "מחפשת את הדרך" ושיר הנושא.
כעבור שנה בשנת 1995 יצא אלבומה השני "נשיקה אחרונה", שיר הנושא הוא הדואט השני שביצעה עם אבי ביטר, שירים מוכרים מתוך האלבום הם "אין לך מילה" ו"מתחרטת על טעויות".
באותה שנה יצא הדואט "אהבה שלא נגמרת" בשיתוף עם הזמר ליאור נרקיס, איתו הייתה במערכת יחסים באותן שנים.
בשנת 1996 יצא אלבומה השלישי "לאהוב בלי הפסקה", ובו שני דואטים נוספים עם אבי ביטר, שירים מוכרים מתוך האלבום הם "טעות מרה" ו"ייסורי אהבה".
באותה שנה יצא הדואט המוכר "משחקי מילים" בשיתוף עם הזמר תמיר גל, אשר נכלל כשיר נושא באלבומו השלישי של גל.
בשנת 1997 הוציאה את אלבומה הרביעי "בא לי עליך", ובו דואט נוסף עם אבי ביטר.
באותה שנה יצא אלבומה המשותף עם אבי ביטר "אהבת נעורים" ובו 8 דואטים של שניהם שבוצעו לאורך השנים, כמו כן יצא האלבום "שלושת הגדולים 1" ביחד עם אבי ביטר ומשה כהן, שיר מוכר מתוך האלבום הוא "למה אין אהבה", גרסת כיסוי לשיר של הזמרת נטלי אשר יצא במקור בשנת 1994.
כמו כן, הוקלטה במסגרת האלבום מחרוזת שכללה את "בן לוקח בת" (עממי), "שיר הפרחה" (עפרה חזה), "טופזיו" (משה כהן), "ישנן בנות" ו"אני לא יכולה בלעדיך" (דנה אינטרנשיונל), "בגללך" (אריק איינשטיין) ו"לא נפסיק לשיר" (יהורם גאון).
בשנת 1998 יצא האלבום "בוא ונרקוד", והאלבום "שלושת הגדולים 2" ביחד עם אבי ביטר ומשה כהן.
בשנת 1999 הוציאה את האלבום "שלגיה".
שהורכב רובו ממחרוזות בניחוח ים תיכוני.
בשנת 2000 הוציאה את אלבומה "רוקדת על הבר", מתוכו יצאו הלהיטים "אהבה עיוורת" (אני בוכה), ו"שקרן".
בשנת 2001 יצא אלבומה השני ביחד עם אבי ביטר "נפרדים באהבה".
כעבור שנתיים ב-2003 הוציאה את האלבום "רק לחיות".
בשנת 2006 יצא האלבום "ליאת בנאי המיטב" אשר כלל את הלהיטים השקטים הגדולים לאורך הקריירה.
באותה שנה הוציאה את הדואט "נשברים לרסיסים" יחד עם הזמר אלון חסון, השיר נכלל באלבומו של חסון "היא רק ילדה".
ב-2012 השתתפה בעונה השנייה של חי ב-LA LA לנד.
ב-2016 השתפתה בעונה השלישית של 6 אימהות ששודרה במסגרת שידורי רשת בערוץ 2.
ב-2018 השתתפה בעונה החמישית של הכוכב הבא לאירוויזיון.
כשבוע לאחר שידור האודישן הראשון בטלוויזיה, הודיעה בנאי על פרישתה מהתחרות.
ב-2025 הופיעה בנאי לראשונה בתיאטרון קיסריה לרגל 30 שנות קריירה.
במופע התארחו אמנים איתם ביצעה בנאי דואטים בעבר: אבי ביטר, תמיר גל וניסים עוז.
שם משפחתה המקורי הוא "בן-עמו".
בראיון עמה אשר פורסם ב-ynet סיפרה כי שינתה את שם משפחתה בעצת מנהל מועדון בטענה כי שמה המקורי "אינו מסחרי", חרף כעסם של הוריה, בטענה כי שמה "ישנה את מזלה".
בשנת 1999 נישאה ליאת למשה אוחיון, השניים עברו להתגורר במושב מצליח ולהם שני ילדים משותפים.
בהמשך התגרשו, נישאו בשנית אך הנישואים לא שרדו.
כיום בנאי נשואה לניסים עוז ולהם חמישה ילדים.
ליאת חנינוביץ (נולדה ב-2 בינואר 1966) היא מתעמלת אומנותית ישראלית אשר הייתה אלופת ישראל וייצגה את ישראל באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
חנינוביץ השתייכה למועדון הפועל חולון והתאמנה תחת הדרכתן של רחל שוגר ואילנית לזר.
חנינוביץ הייתה המתעמלת האומנותית הראשונה שייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים כאשר השתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984 בגיל 18. היא סיימה במקום ה-27 הכללי בקרב-רב לאחר שסיימה במקום ה-17 בתרגיל החישוק, במקום ה-20 בתרגיל הכדור, במקום ה-27 בתרגיל האלות ובמקום ה-31 בתרגיל הסרט.
בשנת 1984 היא גם זכתה באליפות ישראל בהתעמלות אומנותית לאחר שזכתה במדליית הזהב בקרב-רב.
ליאת איילון (נולדה בשנת 1973) היא סגנית ראש בית הספר לעבודה סוציאלית וראש התוכניות להשלמה לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
פרופ' איילון היא חברה באקדמיה הצעירה הישראלית וחוקרת בולטת בתחום הגרונטולוגיה.
תחומי מחקריה הם גילנות, מטפלים זרים, דיכאון בקרב קשישים, דמנציה ודיור מוגן.
איילון למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
למדה לתואר שני בפסיכולוגיה ולתואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית במכון הטכנולוגי של אילינוי.
לאחר סיום הדוקטורט המשיכה להתמחות ולפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן-פרנסיסקו בתחום רפואה גריאטרית.
פרופ' איילון פרסמה מאמרים רבים שהופיעו בכתבי עת מובילים בתחום הזקנה וזכו להכרה בינלאומית.
מחקריה עוסקים בגילנות, שילוב שירותי בריאות הנפש במרפאות קופות החולים ושילוב בין הטיפול הפורמלי בזקנים עם הטיפול הבלתי פורמלי בהם.
בין השנים 2014–2018 הייתה יושבת ראש בקבוצת מחקר בינלאומית שעסקה בגילנות; בין השנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הבינלאומית למדעים.
בנוסף, היא משמשת באופן קבוע כשופטת של כתבי עת בינלאומיים ושל קרנות מחקר.
היא שימשה כיושב ראש המדעי של הכנס של האגודה הישראלית לגרונטולוגיה שהתקיים ב-2013 ושימשה בתור חברת הוועדה המדעית של כינוס האגודה האירופית לטיפול התנהגותי קוגניטיבי ב-2015. היא גם שימשה בתור יועצת לתוכנית הלאומית למניעת אובדנות.
כמו כן, היא מרצה בהתנדבות בתחום מחקרה במסגרות בלתי פורמליות שונות.
איילון שימשה כחברה בקבוצת המחקר SAPEA, שהוזמנה על ידי הנציבות האירופית להכין דו"ח בנושא "שינוי עתיד ההזדקנות".
היא משמשת גם כחברה בארגון הבריאות העולמי בקבוצה לפיתוח קמפיין עולמי למאבק בגילנות.
בנוסף, היא מייעצת בביטוח הלאומי בפרויקטים חדשניים שונים בתחום הגילנות.
פרופ' איילון מרכזת את תוכנית הדוקטורנטים הבינלאומית בנושא גילנות במימון האיחוד האירופי.
היא גם נציגת ישראל של תוכנית MascAge במימון האיחוד האירופי לחקר גברויות מזדקנות בספרות ובקולנוע.
מחקריה נתמכים על ידי הקרן הישראלית למדע, קרן גרמניה-ישראל, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, והמכון הישראלי למחקר מדיניות בריאות.
בשנת 2009 קיבלה פרס חוקרת צעירה מצטיינת מאיגוד הגריאטרים של ארצות הברית ובשנת 2010 קיבלה פרס מהקולג' הבינלאומי לפסיכו-נוירופרמקולוגיה.
איילון קיבלה מענק מאוניברסיטת מישיגן ושימשה כפרופ' אורחת באוניברסיטה בשנת 2013.
סקס, תרופות ורוקנ'רול: מי אמר שהעולם שייך רק לצעירים, תל אביב: מטר, 2018.
זקנים במרחב הציבורי הפתוח: בידול של גיל ומגדר (עם רינת בן-נון), גרונטולוגיה וגריאטריה: כתב-עת בנושאי הזיקנה, מ"ה 2 2018, 114-97.
תחושת נטל ומציאת משמעות בטיפול בקרב מטפלים עיקריים בבן משפחה זקן שנעזרים במטפלת פורמלית זרה או ישראלית (עם עוזיאל נבו), גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה מג (2) 2016
מנבאים של ירידה קוגניטיבית בקרב ילידי הארץ, עולים מברית המועצות לשעבר וערבים ישראלים בני 50 ומעלה (עם עדי מאיר), בתוך: תמורות במחצית השנייה של החיים, 2013, 238-219.
שנת החיים האחרונה: ממצאים ראשוניים, בתוך: תמורות במחצית השנייה של החיים, 2013, 316-303.
פחדים והתממשותם: חוויותיהם של קשישים ובני משפחותיהם מהחיים עם עובדים זרים המטפלים בקשישים, גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה לו(4), 2009, 110-99.
תפקוד קוגניטיבי של ישראלים בני 50 ומעלה, ביטחון סוציאלי: כתב עת לדיון בנושאי רווחה וביטחון סוציאלי, 76, 2008, 246-225.
ליאת בן-ארי שווקי (נולדה ב-1966) היא עורכת דין ישראלית, לשעבר המשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית.
בן-ארי שווקי נולדה בישראל להורים ניצולי השואה שעלו לישראל מהונגריה.
הוריה הכירו במחנה המעצר בקפריסין והתגוררו בנתניה.
אביה עבד כמנהל חשבונות ואמה כסייעת לרופא שיניים.
הייתה מדריכה ורכזת בתנועת הצופים.
בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן בהצטיינות.
במקביל ללימודיה עבדה בטיפול בעבריינים בבתי סוהר.
למדה משפטים במכללת רמות משפט והשלימה את התואר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
היא בעלת תואר שני במינהל ציבורי מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1992, בשנה השנייה ללימודיה, החלה לעבוד כטרום-מתמחה במשרד עורכי דין של פנינה דבורין, בשנת 1994 התמחתה בעריכת דין במשרד ולאחר מכן עבדה כעורכת דין במשרד.
בין היתר, ייצגה לצד דבורין את עופר נמרודי והאחים משה ואריה ויינברג, שהואשמו בפרשת השוחד של אריה דרעי, וכן בפרשת החשבוניות הפיקטיביות בליכוד.
בשנת 1997 החלה בן-ארי לעבוד ברשות המיסים.
יחד עם עו"ד מירי כספי, היועצת המשפטית של הרשות, הקימה את המחלקה לתיקים מיוחדים, שמטפלת בתיקי עברייני מס.
החל מאוגוסט 1998, לבקשתו של יעקב כהן, פרקליט מחוז מיסוי וכלכלה בפרקליטות המדינה, החלה בן-ארי לעבוד בפרקליטות.
באפריל 2012 מונתה לפרקליטת מחוז תל אביב (מיסוי וכלכלה).
בשנת 2015 שיבחה נציבת הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות הילה גרסטל את מאמצי בן-ארי להשביח את הפיקוח הניהולי, לאכוף נוהלי דיווח ולקצר זמני טיפול.
בספטמבר 2019, לאחר עיכובים מצד נציב שירות המדינה דניאל הרשקוביץ, והקמת צוות מיוחד בנציבות לבחינת המכרז שבו זכתה בן-ארי, מונתה לתפקיד המשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית.
בדצמבר 2019 הציג היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, את בן-ארי שווקי כאחת ממועמדיו לתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה במקום שי ניצן.
שר המשפטים אמיר אוחנה בחר בדן אלדד לממלא מקום הזמני של פרקליט המדינה.
בן ארי הייתה בין בכירי הפרקליטות אשר מתחו ביקורת חריפה כנגד ממלא המקום, בטענה שבדיקה שפתח בפרשיית מסמך הרפז משמשת "קרדום לחפור בו לצורך הדיפת הביקורת המוצדקת של היועמ"ש" נגד אלדד.
בן-ארי שווקי חברה בצוות לבחינת דרכים לחיזוק שלטון החוק ברשויות המקומיות.
בשנת 2018 נבחרה במקום ה-14 ברשימת הנשים החזקות בישראל מטעם מגזין פורבס ישראל, וברשימת 100 המשפיעים של TheMarker.
בשנת 2019 נבחרה במקום ה-14 ברשימת 100 המשפיעים של כלכליסט.
בשלהי אותה שנה נבחרה לאחת מאנשי העשור של גלובס, ואחת מ-50 הנשים המשפיעות בעמדות המפתח של ליידי גלובס.
בתחילת ינואר 2025 הודיעה כי תסיים את תפקידה ב-31 בינואר.
קיבלה את אות אבירי ואבירות איכות השלטון לשנת 2024 מטעם התנועה לאיכות השלטון על מקצועיות ונחישות בלתי מתפשרת ועל עמידה על טוהר מידות במוקד הכוח של הרשות המבצעת.
נשואה לאביב שווקי, טייס בחיל האוויר ואיש עסקים בתחום התיירות, ואם לבת ולשני בנים.
בפרקליטות המדינה שימשה בן-ארי בשורה של תפקידים ניהוליים, וכן ניהלה תיקים רבים במהלך השנים.
בין הפרשות שבהן טיפלה תיק המרמה כנגד עודד גולד ושלמה וחניש; תיק השוחד כנגד דוד אפל; ופרשת הולילנד בה שימשה כתובעת הראשית כנגד אהוד אולמרט, אורי לופוליאנסקי ואחרים.
ביחס לשלושת התיקים התבטאה בשנת 2015: "החיים שלי מחולקים ל-3 תקופות - תיק גולד-וחניש, תיק אפל ותיק הולילנד.
כל החיים שלי התנהלו סביב התיקים האלה".
החל מאפריל 2017, בהנחיית פרקליט המדינה שי ניצן, החלה ללוות את תיקי ראש הממשלה בנימין נתניהו, והיא התובעת במשפטו.
בן-ארי נעדרה מחלק מהליך השימוע של נתניהו, בנימוק שהיא בחופשה משפחתית שנקבעה מראש, ועל כך מתח עליה פרקליט המדינה שי ניצן ביקורת.
נגד בן-ארי הוגשו מספר תלונות שווא לנציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות.
לאחר בדיקה הודיע הנציב כי הן אינן נשענות על בסיס עובדתי, וכי אין להן תימוכים כלשהם.
בשנת 2020 החלה בן-ארי לקבל איומים על חייה ועל משפחתה.
בעקבות מקרים אלו הוגדרה כאישיות מאובטחת בדרגה גבוהה.
במשך מספר שבועות התקיימו הפגנות של פעילי ליכוד מול ביתה.
בהמשך נודע כי סביבת הנאשם נתניהו הייתה מעורבת בארגון הפגנות נגדה.
בפברואר 2021 הורשע אדם באיומים על בנה של בן-ארי שווקי, ונגזרו עליו מאסר על תנאי וקנס.
בדצמבר 2022 הוצא צו מניעה נגד פעילת ליכוד שהטרידה את בן ארי ובני משפחתה.
באוקטובר 2023 נמחק האישום נגד הפעיל שהואשם בהטרדה.
ליאת שטייר-לבני (נולדה ב-1973) היא פרופסור מן המניין במחלקה לתרבות במכללת ספיר.
היא מלמדת ומרכזת קורסים במחלקה לספרות, לשון ואמנויות, ובתוכנית ללימודי תרבות לתואר שני באוניברסיטה הפתוחה.
תחומי המחקר שלה הם: לימודי השואה, לימודי קולנוע, לימודי תרבות, לימודי ישראל, לימודי יהדות, לימודי טראומה, לימודי הומור, זיכרון קולקטיבי החל משנות הארבעים של המאה ה-20 ועד ימינו, ותרבות פופולרית בישראל.
פרסמה עשרות מאמרים וששה ספרים בנושא.
ליאת שטייר-לבני נולדה בבת-ים לאברהם ותחיה שטייר.
בגיל 4 עברה המשפחה לרמת גן ושטייר-לבני למדה בתיכון בליך.
כדוקטורנטית החלה להנחות קורסים באוניברסיטה הפתוחה ולאחר מכן החלה לרכז קורסים בקולנוע ובתרבות.
בשנת 2007 עשתה את הפוסט-דוקטורט בבית ספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב.
היא הצטרפה לסגל המחלקה לתרבות במכללה האקדמית ספיר ב-2009, וב-2014 מונתה בה למרצה בכירה.
בשנת 2025 אישרה המועצה להשכלה גבוהה את העלאתה של שטייר-לבני לדרגת פרופסור מן המניין.
שניים מספריה עוסקים בחקר ההומור בשואה ובשימור החרדה והפחד בתרבות הישראלית המודרנית.
1996 - מפיקה ותסריטאית בסרט 'ירושלים בדקה'.
הסרט זכה בפרס ראשון בתחרות שנערכה בסינמטק ירושלים.
הוקרן בערוץ 2. השתתף בפסטיבל סולט לייק סיטי.
2001 - מפיקת הסרט 'תל אביב - ברסלב אקספרס'.
הוקרן בערוץ 2. השתתף בפסטיבל Angel City בלוס-אנג'לס.
2005 - מבקרת קולנוע ב-nrg מעריב.
2016 - חברת צוות השופטים הבינלאומי - המיטב של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה – 25 שנה לייסודו.
2017 - מפיקת הקליפ "ספינות שטות", להקת אל המשורר.
שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009.
הַר הַזִכָּרוֹן יִזְכּור בִּמְקוֹמִי: הזיכרון החדש של השואה בתרבות הפופולרית בישראל, תל אביב: רסלינג, 2014.
טראומה אחת, שתי פרספקטיבות, שלוש שנים: היבטים של שואה ותקומה בתעמולה הארץ-ישראלית והיהודית-אמריקנית 1945–1948, מוסד הרצל לחקר הציונות, אוניברסיטת חיפה, 2018.
"הגלות המשולשת – דימוייה של ניצולת השואה בקולנוע הישראלי 2008-1947", בתוך מרגלית שילה וגדעון כ"ץ (עורכים) מגדר בישראל: עיונים בתקומת ישראל, מחקרים חדשים על מגדר ביישוב ובמדינה, 2011, עמ' 497 – 520
"היברידיות בטלוויזיה הישראלית – עבודה ערבית, הסיטקום הערבי-ישראלי הראשון", מסגרות מדיה, 6, 2011, עמ' 31–59 (יחד עם עדיה מנדלסון-מעוז).
"תם הטקס: טקסים אלטרנטיביים ביום הזיכרון לשואה ולגבורה", דפים לחקר השואה, 28, 2016, עמ' 131–150.
2006 - מלגת דן דוד לחוקרים צעירים – פוסט-דוקטורט.
2016 - פרס התאחדות הסטודנטים הארצית - מרצה מעוררת השראה.
2018 - פרס הכט לכתב יד, מוסד הרצל לחקר הציונות, אוניברסיטת חיפה.
שטייר-לבני היא אם לשתי בנות.
ליאת סגל (נולדה ב-9 בינואר 1979) היא אמנית ניו מדיה ישראלית, המשלבת אמנות וטכנולוגיה.
סגל נולדה לחיים, מהנדס תעשייה וניהול, יליד ישראל; וליפה סגל, רוקחת, ילידת רומניה.
סגל היא השנייה מבין שלושה האחים.
הבכור, ד"ר דדי סגל, הוא יזם בתחום התרופות והצעיר, אור סגל, עוסק במחקר ביואינפורמטיקה .
סגל נולדה וגדלה בחולון, והיא בוגרת תיכון קוגל בעיר.
היא בוגרת תוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן (סיימה ב-2005) ובעלת תואר שני בביואינפורמטיקה מאוניברסיטת תל אביב (2007) התזה שלה, בהנחיית פרופסור דוד הורן ופרופסור איתן רופין, עסקה בשימוש בכלים של למידה חישובית, להסקת הבנות ביולוגיות מרצפי DNA.
בעלת תואר שני נוסף בניתוח החלטות מאוניברסיטת מינרווה בסן פרנסיסקו, בו התמחתה בשיטות לניתוח מידע, בינה מלאכותית ומערכות מורכבות (2017).
עבדה במספר חברות הזנק והתמחתה בביואינפורמטיקה ובלמידת מכונה.
בשנים 2008–2010 עבדה במעבדות החדשנות של מיקרוסופט כחוקרת.
נכון ל-2020, מתגוררת בתל אביב-יפו.
ב-2009 החליטה סגל לעשות הסבה לתחום האמנות תוך שילוב אלקטרוניקה, מכניקה ותוכנה ביצירתה.
הציגה, בין היתר, במוזיאון ישראל, מוזיאון הרצליה, מוזיאון פתח תקווה, Bonn ,Bundeskunsthalle, Museum für Angewandte Kunst, Frankfurt, ועוד.
סגל רותמת בעבודותיה טכנולוגיות ומידע כחומרי גלם ומשתמשת בהם לבניית מכונות ומייצבים הקושרים בין העולם הפיזי ועולמות וירטואליים.
היא יוצרת ומתבוננת בסיטואציות של חוסר הלימה העולות מחיי היום-יום האישיים בתוך סביבות טכנולוגיות ושואלת שאלות העוסקות באינטימיות מול ניכור, פרטיות מול חשיפת יתר, זהות, זיכרון ומקוריות.
Recorder Plate, אוסף מרכז רוטקו, דאוגוופילס, לטביה
Recorder Plate, אוסף מוזיאון ,JAHM מלבורן, אוסטרליה
מכונת הווידויים, אוסף רן רהב
2014 - "People You May Know", בית הנסן, ירושלים, אוצרת קרני ברזילי
2015 - "Light Scattered", מוזיאון ההיסטוריה היהודית האמריקאית בפילדלפיה, אוצר ד"ר ג'ושוע פרלמן
2019 - "הילוך מקרי", משכן האמנים הרצליה, אוצר רן קסמי אילן
2019 - "פלט", גלריה שארלוט, יפו העתיקה, אוצרת וואלרי חסון אלאלוש
2019 - Art ex Machina - מכון ויצמן למדע, אוצר יבשם עזגד
2004 - 2001 - מלגת לימודים מלאה על בסיס הצטיינות למשך ארבע שנים, התוכנית הבין תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן, אוניברסיטת תל אביב
2007 - 2005 - מלגת לימודים מלאה על בסיס הצטיינות, בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
2016 - פרס בלום, יריד האמנות קלן, תערוכת עשרת האמנים הנבחרים
2019 - פרס שרת התרבות לאמנות פלסטית.
ליאת לוי-קופלמן (נולדה ב-7 ביוני 1976) היא סופרת ועיתונאית ישראלית והעורכת הראשית לשעבר של שבועון הבידור "פנאי פלוס" ושל מגזין האופנה והלייף סטייל "Go Style".
מחברת רב המכר "את הבוס" - מדריך ליזמות עסקית שנכתב במיוחד עבור נשים.
היא סיימה את לימודיה בתיכון החקלאי בפרדס חנה, התגייסה לצה"ל כמדריכת שריון בחטיבה 188 ולאחר מכן כקצינת הדרכה של בסיס האימונים באלי"ש.
לאחר הצבא הדריכה קייטנה של הסוכנות היהודית בבורסוויל, טקסס וכשחזרה השתלבה בעולם העיתונות.
היא אמא לשלושה ונשואה לגלעד לוי-קופלמן עורך ובמאי עריכות בטלוויזיה ומרצה על צפייה ביקורתית בריאליטי.
בשנת 1999 היא יזמה, הקימה וערכה את מגזין האופנה והלייף סטייל מבית "ידיעות אחרונות" "Go Style", תפקיד אותו היא מבצעת עד היום.
בשנת 1999 החלה לעבוד כעורכת, כתבת ומאיירת בשבועון "פנאי פלוס".
בשנת 2001 מונתה לסגנית עורכת שבועון הנוער "ראש אחד".
בשנת 2006 כתבה טור הורות ב-ynet שנקרא "בייבי דול".
בשנת 2008 מונתה לעורכת הראשית של "ראש אחד" במקביל לעריכת "Go Style", והייתה אחראית על פרמוטו מחדש של העיתון.
בשנת 2013 מונתה לעורכת הראשית של שבועון הבידור "פנאי פלוס".
כתיבת סיפור מתח בהמשכים, "מבצע מסטיק", שהתפרסם במגזין לילדים, "דיסני" ישראל.
כתבה ספרים כגון "OMG אני בהריון", "את הבוס" ו-"אני הבוסית".
יועצת לסדרת האופנה "אופנה אורבנית" ב, מפתחת סדרת הנוער "יומני החופש הגדול" עבור ערוץ דיסני ישראל, כותבת ומגישת סדרת האינטרנט להורים ולילדים "הורים בחיתולים" לאתר ynet.
בנוסף, מרצה ראשית ומפתחת הקורס "עיתונות ויזמות אופנה" – לימודי תעודה במסלול ללימודי חוץ בבית הספר "שנקר" ומרצה בנושאי הצלחה מקצועית, "את הבוס!".
ליאת אשורי (נולדה בשנת 1974) היא סטייליסטית ישראלית.
אשורי גדלה בראשון לציון, בת לאב מתעשיית האלומיניום ואם עקרת בית.
לאחר שירותה הצבאי, עברה לגור בתל אביב.
ב-2004 השתתפה בהפקת הקליפ לשיר "שירת הסטיקר" של הדג נחש ובהמשך עבדה עם חברת "טדי יזמות והפקות", חברת החדשות וחברות אופנה.
בתל אביב, היא עבדה שבע שנים אצל מעצב התלבושות דני בר-שי.
בסטודיו הכירה את הסטייליסט גל אפל שהיה לשותפה ובן זוגה.
אשורי הקימה עם אפל את המותג המשותף "גא.לא" שנקרא על ראשי התיבות של שניהם ותחתיו עבדו והפיקו תלבושות לתוכניות טלוויזיה רבות בערוץ 2 וערוץ 10. היא הייתה הסטייליסטית והמלבישה הראשית בכל עשר העונות של "כוכב נולד", ארבע עונות של "מה נסגר?" עם רועי בר-נתן, "גב האומה", "משחק מכור" ו"נולד לרקוד".
היא הובילה גם את צוות ההלבשה בתוכניות של "מה קשור" ובהן "עם סגולה", "הישראלים", והתכנית שלהם ב-HOT3. בנוסף, עיצבה קולקציית תכשיטים לחברת שורוס תכשיטנים וקולקציית נעליים לרשת סקופ.
בנוסף על עבודתה בתוכניות טלוויזיה, היא מרצה באקדמיה לעיצוב fa29 בראשון לציון.
אשורי הייתה בזוגיות בת 8 שנים עם גל אפל מתוכה היו נשואים במשך 7 חודשים.
ב-2013 הכירה את אסי נקדאי, בעליו של הבר "סליפרס" ונישאה לו אחרי שנתיים של היכרות.
אשורי פרסמה כי עברה טיפולי פוריות במשך 4 שנים עד לכניסתה להיריון וב-2019, נולדה בתה.
ליאת אלבלינג (נולדה ב-1980) היא אמנית וצלמת ישראלית.
זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לשנת 2011 (יחד עם האמנית עילית אזולאי).
היא חיה ויוצרת בתל אביב.
ביצירתה היא עוסקת בבניית מרחבים ארכיטקטוניים וצילומם, כחלק מחקירת החלל הביתי והתווך שבינו לבין התהוות הדימוי הדיגיטלי.
אלבלינג נולדה ב-1980 ברמת גן.
ב-2004 היא החלה ללמוד במכללה האקדמית בית ברל, ולאחר שנה עברה לבית הספר מנשר לאמנות אותו סיימה ב-2009 בהצטיינות.
לאחר מכן השתתפה בתוכנית עמיתים בעלמא בית לתרבות עברית, בתל אביב-יפו.
משנת 2011 אלבלינג מרצה לצילום ולאמנות במדרשה לאמנות, מכללת בית ברל.
היא לימדה במוסדות אקדמיים שונים, בהם המחלקה לאמנות רב–תחומית, מכללת שנקר, רמת גן; בית הספר לצילום מוסררה, ירושלים ומכללת מנשר לאמנות תל אביב.
ב-2018, אלבלינג הוציאה לאור את הספר "As Good As Real".
עבודותיה מוצגות באוספים מוזיאליים, כגון מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, קנזס סיטי; מוזיאון לאמנות רות ואלמר ולין, ניו יורק; אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; אוסף START - סרג' תירוש; וכן באוספים פרטיים.
חברי ועדת פרס קונסטנטינר בו זכתה ב-2011 כתבו כי היא מייצרת בעבודותיה שיבוש מרחבי שמדגיש את המתח שבין צילום לזיכרון.
לדבריהם, היא מצלמת מבנים אדריכליים, נופים או מצבים בין־אישיים ומוסיפה ומשנה בהם פרטים משמעותיים, כך שהאשליה הצילומית שנוצרת שומרת לכאורה על העקרונות של חומר הגלם המקורי, אך מטילה ספק בתכניו הבסיסיים ובפונקציונליות שלו.
2009 כל המקומות הנפלאים ההם, הגלריה לאמנות ישראלית בקריית טבעון
2011 חלקים, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2011 I'm coming home, גלריה אינדי, תל אביב
2011 תערוכת פרס קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2012 אפור בטון, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2013 התקפות על צילום, גלריית האוניברסיטה הפתוחה, רעננה.
2015 דברים כשלעצמם, גלריה ג'ולי מ, תל אביב
2016 קרוב מתמיד, גלריה Artelli, אנטוורפן, בלגיה
2017 הצעות לאי סדר, גלריה קת'רין אדלמן, שיקגו, ארה"ב
2019 פנימה, גלריה רוזנפלד, תל אביב.
2022 עַד דָּק, הגלריה לאמנות עכשווית, רמת השרון אוצרת: רוית הררי
2011 פרס ליאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לאמנות
2013 פרס בחירת הפטיש של סות'ביס, יריד צבע טרי, תל אביב
2022 - פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
ליאת אלקיים (נולדה ב-22 ביוני 1975) היא סופרת, עיתונאית, מבקרת תרבות ומרצה ישראלית לכתיבה וביקורת.
ספרה הראשון "אבל הלילה עוד צעיר" (כנרת זמורה-ביתן, 2019) היה רב מכר וזכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים, וראה אור בהוצאת "קונצמן" בגרמנית.
אלקיים מבקרת בעיתון "הארץ" ומרצה במחלקה ללימודי תרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר.
אלקיים שירותה בצה"ל ככתבת ומפיקה בעיתון "במחנה".
למדה אמנות פלסטית לתואר ראשון בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק .
בוגרת תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
באותן שנים הייתה חברת מערכת עיתון הפקולטה למשפטים "פלילים".
לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בביקורת התרבות באוניברסיטת תל אביב ותסריטאות בבית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים.
אלקיים הייתה חברה ותלמידה בתוכנית "בית מדרש יוצרים" של "עלמא" – המרכז לתרבות עברית.
אלקיים כתבה, ערכה ועבדה כמבקרת תרבות בעיתונים רבים.
ב-1996 כתבה את מדור התרבות "מה קורה?" במקומון "זמן תל אביב".
כתבה פינה בתוכנית הבוקר של מרב מיכאלי ברדיו תל אביב.
לאחר מכן שימשה כמבקרת טלוויזיה בטור שבועי במקומוני "ידיעות תקשורת", מבית "ידיעות אחרונות" בשם "משמר המרקע".
בין היתר שימשה כעורכת כתבות המגזין של עיתון "תל אביב".
משנת 2008 אלקיים מבקרת טלוויזיה וספרות במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ".
בשנים 2008–2012 שימשה סגנית עורך מוסף ספרים של העיתון, והייתה מבקרת תרבות במוסף.
בשנת 2012, ייסדה את הטור השבועי "טיסות נכנסות / טיסות יוצאות" במוסף יום שישי של עיתון "הארץ", אותו כתבה כעשור.
במקביל, כתבה טור שבועי בשם "קופסה שחורה" שעסק בביקורת טלוויזיה במוסף יום שישי של "גלריה" בעיתון "הארץ".
בשנים 2014–2016 הייתה יושבת ראש ועדת ספרות לילדים בסל תרבות ארצי.
משנת 2010 מרצה במכללת ספיר במחלקה לתרבות, יצירה והפקה ובמחלקה לקולנוע.
אלקיים היא ילידת תל אביב ומתגוררת בה עם בן זוגה הבמאי גד (גודיס) שניידר ושתי בנותיה.
עם גודיס שניידר היא השתתפה בכתיבת התסריט לסרטו "החבר השמן שלי".
"אבל הלילה עוד צעיר" - רומן בהוצאת כנרת זמורה ביתן, עורכת: נועה מנהיים, (2019).
"רמץ" - סיפור קצר שפורסם בירחון "אתה נמצא כאן 2" (2016-2017) ובתרגום לגרמנית "Neue Rundschau" הרבעון הספרותי של ההוצאה S.Fischer Verlag.
"Furry Love" - סיפור קצר שפורסם באנגלית באנתולוגיה "Bad Mothers" בהוצאת Demeter Press.
פרסום סיפורים קצרים בעיתון הגרמני "דה וולט", אתר "אלכסון", עיתון "הארץ", אתר "מעבורת" פרויקט הסיפור הקצר, הוצאה הדיגיטלית "בוקסילה" בעריכת אלכס אפשטיין ועמיחי שלו (2012–2016).
פרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם (2019) על ספרה "אבל הלילה עוד צעיר", בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
פרס קק"ל (2019) על ספרה "אבל הלילה עוד צעיר", בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
זוכת מלגת ברלינר, האקדמיה לאומנות ADK, ברלין (2015-2016).
זוכת מלגת טלנט קמפוס, פסטיבל ברלין.
ליאת שבו (נולדה ב-1979) היא קצינה בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשמשת ראש חטיבת הסגל ומפקדת החיל הכללי.
קודם שימשה קצינת משאבי האנוש של פיקוד הדרום וראש מחלקת משאבי אנוש באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
שבו נולדה וגדלה בקריית שמונה.
את רוב שירותה הצבאי עשתה במערך משאבי אנוש בחטיבת הצנחנים.
שימשה קצינת משאבי אנוש של פיקוד הדרום ובנובמבר 2022 הודיע הרמטכ"ל אביב כוכבי שתמונה לראש חטיבת הסגל באגף כוח האדם ותועלה לדרגת תת-אלוף ובאוגוסט 2023 נכנסה לתפקידה.
שבו נשואה ליקי ואם לשלושה, מתגוררת בגדרה.
ליאת ברטוב-שדה (נולדה ב-28 באוגוסט 1974) היא מגישת טלוויזיה, שדרנית רדיו, קריינית, מנחת טקסים וכנסים ושחקנית ישראלית.
ליאת ברטוב-שדה נולדה בראשון לציון שם התגוררה עד גיל 9, אז עברה עם משפחתה לשכונה הצבאית ביבנה.
בין השנים 1978–1980 התגוררה בקליפורניה, ארצות הברית, בעקבות שליחות של אביה מטעם חיל האוויר.
את עיסוקה בתקשורת החלה בגיל 15 כשהייתה כתבת נוער בשבועון "מעריב לנוער".
את לימודיה סיימה במגמה ריאלית-פיזיקלית + קולנוע בתיכון גינסבורג ביבנה.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר, כפקידת מבצעים בבסיס חצרים.
לאחר שירותה הצבאי עבדה כדיילת אוויר באל-על במשך כ-5 שנים.
ברטוב-שדה היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למינהל.
כמו כן למדה לאורך השנים משחק, תסריטאות והגשה מול מצלמה במסגרות שונות.
עבדה כשדרנית ברדיו תל אביב וכעורכת ומגישת מבזקים בחדשות 13. כמו כן הגישה פינות והשתתפה בפאנלים בתוכניות שונות בערוץ בהן "סוגר עניין עם שי גולדן" ו"פותחים יום".
ברטוב-שדה מגישה חדשות ותוכניות אקטואליה בערוץ כנסת, בהן "מושג באזרחות", "קפיצה בזמן", "קולות של שינוי", "החדשות הטובות" ו"פלאשבק פוליטי".
בנוסף עובדת כקריינית פרסומות – בטלוויזיה וברדיו, מקריינת לסרטי תדמית, מענים קוליים, פרומואים ועוד, בעברית ובאנגלית.
כמו כן מנחה טקסים, אירועים וכנסים.
בין השנים 2010–2018 הייתה ברטוב-שדה בצוות כותבי השאלות של שעשועוני טריוויה טלוויזיוניים, בהם "המרדף", "לעוף על המיליון", "אחד נגד 100".
כמו כן פרסמה טורים בעיתון "העיר" ובאתר onlife.
ברטוב-שדה מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשניים.
ליאת בלו (נולדה ב-24 בפברואר 1984 בשם ליאת בללו) היא מתעמלת קרקע לשעבר, שחקנית ודוגמנית ישראלית.
היא הייתה אלופת הארץ שלוש פעמים ברציפות, והתפרסמה לאחר השתתפותה תוכנית הריאליטי "הדוגמניות" בשנת 2005, שם הגיעה למקום השני.
גילמה את דמותה של זואי בסדרת הנוער "האי".
בלו נולדה בברזיל בשנת 1984, ואומצה על ידי מזל ויהודה, עובדת לשעבר במשרד הביטחון וקניין.
היא גדלה בהרצליה ולמדה בבית הספר לאמנויות, והצטרפה לנבחרת ישראל בהתעמלות קרקע ומכשירים.
היא הייתה אלופת הארץ בתחום למשך שלוש שנים רצופות.
בגיל 15 הצטרפה ללהקת השכנים של צ'יץ' למשך שנתיים.
בשנת 2005 השתתפה בלו בעונה הראשונה של ריאליטי "הדוגמניות", שהתבסס על הפורמט האמריקאי של "הטופ מודל הבאה".
היא הייתה המתמודדת היחידה מהרצליה, ובערב הגמר סיימה את התחרות במקום השני מאחורי ויקטוריה קצמן.
לאחר מכן השתתפה במספר קמפייני אופנה, ובד בבד ניגשה לאודישנים עבור תפקידי משחק בטלוויזיה.
בשנת 2006 מונתה לכתבת ב-Y בערב.
בשנת 2007 התקבלה לגלם את דמותה "זואי", ילדה עבריינית שהצטרפה לבית המחסה, בסדרת הנוער "האי".
היא הייתה בקאסט הקבוע של הסדרה עד לעונתה השלישית והאחרונה ב-2010. בשנה שלאחר מכן שיחקה באירוע הפסטיגל השנתי והייתה כתבת WNN בסרט "עץ לימון".
על הופעתה ב"האי" קיבלה בשנת 2009 את פרס "שחקנית השנה" בטקס נבחרי הילדים.
באותה שנה השתתפה בעונה החמישית של "רוקדים עם כוכבים" ודורגה במקום השמיני.
כמו כן באותה השנה גם התארחה בסדרת הדרמה של HOT "חשופים", שיחקה בתפקיד עצמה.
בנוסף באותה השנה גם התארחה בתוכנית "יום בחיי" ששודרה ב-HOT.
בין השנים 2011–2021 לקחה הפסקה מקריירת המשחק, אולם המשיכה לדגמן עבור מותגי אופנה והלבשה תחתונה.
בשנת 2022 השתתפה בתפקיד אורח בשנות ה-90. בשנת 2023 התארחה בתוכנית הרדיו "קול האוניברסיטה" שהנחה צח שמעון.
ביוני 2009 נישאה לארז דן.
השניים התגרשו כשנה לאחר מכן.
בספטמבר 2014 התחתנה בשנית עם נדב פתאל, הבן של דוד פתאל, ובדצמבר נולדה לזוג ילדה.
לבסוף השניים התגרשו ב-2018. כיום היא מתגוררת בתל אביב-יפו יחד עם בתה ובן-זוגה, אבישי צקלג.
בשנה שלאחר הגירושין מדן שקעה בדיכאון, דבר שהוביל להפסקה שלקחה מקריירת המשחק.
כמו כן, היא הייתה מעורבת בתאונת דרכים, שלטענתה, גבתה ממנה מחיר נפשי כבד.
ליאת וקסלמן (נולדה ב-26 בפברואר 1979) היא דיפלומטית ישראלית המכהנת כמנהלת חטיבת אירואסיה במשרד החוץ.
לשעבר שגרירת ישראל בקזחסטן ושגרירה לא תושבת בקירגיזסטן.
וקסלמן סיימה תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה ותואר שני בלימודי דיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב.
וקסלמן הייתה שגרירת ישראל באסטנה, קזחסטן ובקירגיזסטן ללא מגורים, בין השנים 2018 ל־2022.
במאי 2018 מונתה לשגרירת ישראל בקזחסטן, וביוני 2018 מונתה לשגרירה לא תושבת בקיריגיזסטן.
שימשה בעבר כמנהלת מחלקת צפון אירופה במשרד החוץ.
ב-2024 מונתה להיות ראשת חטיבת אירואסיה.
ליאת פלדמן (נולדה ב-2 במרץ 1972) היא אשת תקשורת וניהול ישראלית, מרצה ועורכת תוכן.
בעלת דוקטורט בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה.
שימשה כסמנכ"ל התוכן של ערוץ עשר.
בשנת 1986 נסעה עם משפחתה לשנת שבתון בפאלו אלטו, וחזרה לחיפה מקץ שנה.
למדה במגמה הריאלית בבית הספר "חוגים" בחיפה, והשלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ובתוכנית המיוחדת למצטיינים באוניברסיטת חיפה בשנת 1992. בזמן לימודי התואר השני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב עברה להתגורר בתל אביב.
השלימה את לימודי התואר השני בהצטיינות יתרה ופנתה לעבוד בטלוויזיה.
פלדמן החלה לעבוד בערוץ הראשון כתחקירנית בתוכנית התרבות "אופרה אחרת" עם דוד ויצטום.
לאחר מכן עבדה עם אמנון לוי בתוכנית "סוגרים שבוע".
בשנת 2000 שימשה עורכת משנה בתוכנית הלילה החקרנית "ינשופים" בהגשת ירון לונדון, ("קשת", ערוץ 2) ולאחר מכן כעורכת תוכנית הלילה "חלומות בהקיציס" עם איל קיציס וטל פרידמן, בעונות שלוש וארבע.
ערכה את השעשועון הקומי "החטא ועונשו" אשר שודר בערוץ ביפ, עם איל קיציס וטל פרידמן, אשר גילם את אלוהים, המעניש את המשתתפים על חטאיהם.
שימשה כעורכת המשנה בעונה הראשונה של "ארץ נהדרת", שידורי קשת, ערוץ 2.
בשנת 2004 מונתה למנהלת הפיתוח בזכיינית ערוץ 2 טלעד.
פיתחה והייתה אחראית על תוכניות כמו תוכניות המערכונים "קצרים" והריאליטי "רצים לדירה".
עם סגירתה של טלעד בשנת 2005 מונתה לסמנכ"ל התוכן של ערוץ עשר.
יחד עם מודי פרידמן, מנכ"ל הערוץ באותה תקופה, הביאה את הריאליטי לישראל עם ההפקה של "הישרדות" והתאמתה לשידור בערוץ עשר – שני שידורים ארוכים בשבוע, פיתוח מנגנונים פורמטיים בתוך הפרקים, כמו אתגר הכוח הכפול ואי המתים.
תוכניות המערכונים "לא לפני הילדים", "מקום לדאגה" "גם להם מגיע" ותחרות הבישול "קרב סכינים".
הוציאה לדרך והובילה את הפיתוח של השעשועון המצליח "לעוף על המיליון", ופרויקטים דוקומנטריים כגון 100 שנה לתל אביב עם מודי בר און וענת זלצר, 50 שנה למלחמת ששת הימים בהפקת אריק ברנשטיין, השפה העברית עם ירון לונדון, "אללא אסלאם" עם צבי יחזקאלי ועוד.
בתקופת עבודתה הצליח ערוץ עשר לראשונה לעבור את ערוץ 2 בטבלאות הרייטינג.
בשנת 2010 עזבה את ערוץ עשר והחלה לעבוד ב"קופרמן הפקות" כמנהלת התוכן, שם ליוותה בין השאר פורמטים מקוריים, כמו "חי ב-LA LA לנד".
ב-2012 הצטרפה לגיל הפקות כמנהלת התוכן, ושם פיתחה וליוותה פרויקטים מקוריים כמו התחרות "הכלב של המדינה".
הקימה יחד עם ליה לחמי את האקדמיה לפורמטים, שבה לימדו מרצים מתעשיית הטלוויזיה כיצד להפוך רעיון לתוכנית טלוויזיה, ויצרה את התכנית "מבשלים אהבה", אשר שודרה בערוץ עשר.
בשנת 2014 החלה לעבוד בלה-מארק ויז'ן כסמנכ"לית תוכן, מוצר ואסטרטגיה.
החברה עסקה בפיתוח אפליקציות ללימוד שפות ברחבי ללימוד שפות ברחבי העולם.
ליאת הובילה פיתוח מוצרים חדשים, ומהלך שותפות אסטרטגית עם דיסני לפיתוח אפליקציות המבוססות על סרטי דיסני ודמויותיה.
ב 2015 פרסמה את עבודת הדוקטור בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה, שעסק בהיבטים רגשיים של שימוש בפייסבוק.
לצד עבודתה בלה -מארק, כתבה והגישה בין השנים 2017–2019 פינת חידושים טכנולוגיים בתוכנית "היום שהיה עם גיא זהר" אשר שודרה בערוץ עשר.
כיום עובדת כמנהלת התוכן בחברת ההפקות של דנה עדן ושולה שפיגל, המפיקה בין השאר את הסדרה "טהרן", אשר משודרת בתאגיד השידור הישראלי ובאפל.
בנוסף ליאת מרצה בנושאי פסיכולוגיה של שינויים טכנולוגיים, סקרנות ורשתות חברתיות.
לליאת זוג תאומים, בן ובת, אשר נולדו בשנת 2010. היא רווקה ומתגוררת בתל אביב.
ליאת יריב (נולדה ב-23 בספטמבר 1973) היא פרופסורית לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון.
מייסדת ומנהלת מעבדת הניסויים של פרינסטון למדעי החברה (PexL).
תחומי העניין שלה הם בתורת המשחקים, כלכלה פוליטית, פסיכולוגיה וכלכלה.
עבודתה ראויה לציון במיוחד בשל השילוב שלה של תיאוריה כלכלית זהירה ומודלים בתכנון ניסיוני.
יריב סיימה תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1992. שירתה בצה"ל בשנים 1992–1994 ביחידת מחקר העוסקת בחקר ביצועים וניתוח מערכות.
בשנת 1995 סיימה תואר שני במתמטיקה טהורה מאוניברסיטת תל אביב.
היא סיימה תואר שני ותואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 2001.
בשנים 2001–2002 הייתה כעוזרת אורחת ועמיתת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל במחלקה לכלכלה וקרן קאולס.
מ-2004 עד 2005, היא המשיכה כמרצה בכירה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, בחטיבה למדעי הרוח והחברה.
בסתיו 2008 הייתה חוקרת אורחת במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת ניו יורק.
ב-2014 מונתה למנהלת המעבדה למדעי החברה (SSEL) של המכון הטכנולוגי של קליפורניה עד 2017. מ-2015 עד 2016 חזרה לאוניברסיטת ייל, שם הייתה פרופסורית אורחת בקרן קאולס.
מסתיו 2016 עד 2017 החלה את הקריירה שלה באוניברסיטת פרינסטון כפרופסורית אורחת במחלקה לכלכלה.
בשנת 2018 המשיכה באוניברסיטת פרינסטון כמייסדת ומנהלת מעבדת הניסויים של פרינסטון למדעי החברה (PexL) בה היא עובדת כיום.
יריב היא עמיתת החברה האקונומטרית והחברה לקידום התיאוריה הכלכלית, ונבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ב-2020
1994 - פרס ההוראה של בית הספר למתמטיקה, אוניברסיטת תל אביב.
1995 - פרס יעקב בלכר, אוניברסיטת תל אביב.
2001-2002 - מלגת פוסט-דוקטורט של קרן Cowles, אוניברסיטת ייל.
2002-2005 - פרסי הסנאט האקדמי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
2007 - מלגת Ente Luigi Einaudi לפעילויות מחקר.
2015 - עמיתת החברה לקידום התיאוריה הכלכלית.
2016-2019 - מענק IFREE, "מחקר ניסיוני של התאמת שווקים עם מידע לא שלם" (בשיתוף עם מרינה אגרנוב, אהרש דיאנט ולארי סמואלסון).
2016-2020 - מענק NSF SES 1629613, "קשרים חברתיים, התנהגותיים ואקדמיים לאורך החוויה של התואר הראשון."
2017 - עמיתת החברה הכלכלית.
2019 - מועדון בוגרי כלכלה: פרס היועץ הטוב ביותר, אוניברסיטת פרינסטון.
2019-2020 - מרכז גריסוולד לחקר מדיניות כלכלית, עמית ניקולס ג'יי ניקולס.
2020 - חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
2021 - עמיתת באגודת תורת המשחקים.
ליאת קוליק (נולדה ב-11 בספטמבר 1954) היא חוקרת יחסי עבודה-משפחה, מערכות נישואים והתנדבות, ובתחומי מחקריה השונים היא בוחנת הבדלים מגדריים; פרופסור אמריטה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, כיהנה כיועצת הנשיא להוגנות מגדרית וראש התוכנית לתואר שני בהתנהגות ארגונית, בית הספר למדעי ההתנהגות במכללה האקדמית נתניה.
מאז ינואר 2026 משמשת כדיקנית בית הספר למדעי ההתנהגות במכללה האקדמית נתניה.
ליאת נולדה לחיים ושיינה קספו וגדלה ברומניה.
עלתה לישראל עם הוריה ב-1965, בהיותה בת אחת עשרה.
קוליק למדה לתואר הראשון במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, סיימה את התואר השני בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון, במגמת מדעי ההתנהגות והניהול.
עבודת המאסטר שלה: "משתנים אישיים ומצביים המסבירים לחץ אקדמי בקרב סטודנטים", נכתבה בהנחיית פרופ' מרים ארז.
סיימה את הדוקטורט במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה בבר-אילן.
נושא עבודת הדוקטורט: "שינויים במאזן הכוח הזוגי לפני ואחרי הפרישה מהעבודה", והיא נכתבה בהנחיית ד"ר חיה בראלי וד"ר מיכאל כץ.
בשנים 1980–1994 עבדה כחוקרת במרכז לייעוץ ולמידע תעסוקתי, המדור למחקר ופיתוח, שירות התעסוקה.
ב-1992 התחילה ללמד כמדריכה באוניברסיטת בר-אילן, ב-1996 התמנתה למרצה, ב-1999 למרצה בכירה עם קביעות, ב-2003 לפרופ' חבר ובשנת 2016 התמנתה לפרופ' מן המניין באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2019–2021 שימשה כנציבה למניעת הטרדה מינית באוניברסיטת בר-אילן.
לימדה שנים רבות בפרויקטים של זרועות הביטחון באוניברסיטת בר-אילן: "צבר", "מורשה" ו"ניצבים".
בשנת 1987 לימדה במכללת צפת, ובשנים 1995–1996 במכללת אשקלון.
ב-2022 יצאה לגמלאות מאוניברסיטת בר-אילן והחלה ללמד במכללת נתניה, בה התמנתה ב-2023 לראש התוכנית לתואר שני בהתנהגות ארגונית וב-2024 ליועצת נשיא המכללה להוגנות מגדרית.
בשנים 2000–2005 הייתה יועצת לעמותת "חמישים פלוס מינוס".
בשנים 2013–2018 הייתה חברה בוועד המנהל של "מיזם ההתנדבות הישראלי" מיסודם של ממשלת ישראל וג'וינט ישראל, בו שימשה כיו"ר הפורום לקידום מחקר הערכה ומדידה ונציגת האקדמיה במיזם.
(כתיבה) לבלוב בעת שלכת: הפרישה מהעבודה בעידן של שינויים, רסלינג, 2022. בספר המבוסס על מחקריה ועל מחקרים שבוצעו בארץ ובעולם, קוליק דנה בפרישה מהעבודה בתקופתנו, מעבר חיים השונה מזה שבעבר לאור העלייה בתוחלת החיים, ההתפתחויות הטכנולוגיות, השיפור במצב הבריאות והיצע הפנאי הגדול.
לספר חמישה שערים: הראשון, תהליכים פנים אישיים של הפורשים.
השני, יחסי הזוגיות, הקונפליקטים בעקבות הפרישה וההתמודדות עימם.
השלישי, יחסים במשפחה בין הפורשים לילדיהם, לנכדיהם ולהוריהם המזדקנים.
הרביעי, אלטרנטיבות לעבודה, התנדבות ופעילות פנאי.
החמישי, ההסתגלות הטובה לפרישה המתבטאת במציאת משמעות בחיים, זאת לאור מחקרה בנושא.
עיקר תרומתה המדעית של קוליק היא בחקר חוויותיהם של עובדים בממשק שבין המשפחה לעבודה בהקשרים שונים, ומחקריה בנושא מתייחסים לחוויית המתח בין העבודה למשפחה.
בנוסף התמקדה בתרומת המתח בין המשפחה לעבודה להסבר יחסים בין בני זוג, ובכלל זה יחסי אלימות.
מחקריה השונים מבליטים את תרומת ההקשר להסבר חוויותיהם של אנשים עובדים ובעלי משפחות בממשק בין המשפחה לעבודה, ומתארים את דרכי ההתמודדות עם המתח בממשק זה שהם תלויי תרבות.
במחקריה על אבטלה, קוליק מצאה הבדלים משמעותיים בין גברים לנשים בחוויית האבטלה ובדרכי ההתמודדות איתה.
גברים השקיעו יותר זמן מנשים בחיפוש עבודה, ונשים סירבו יותר מגברים להשתלב בעבודות המתנגשות עם מחויבויותיהן למשפחה.
קוליק מצאה שההשקעה בחיפוש העבודה והלחץ הנפשי הנלווה לכך, היו הגבוהים ביותר אצל מובטלים בתקופה של חודשיים-שלושה, ופחתו עם התארכות תקופת האבטלה.
משתתפים בגיל המעבר השקיעו יותר בחיפוש עבודה ודיווחו על יתרונות מועטים יותר של אבטלה לעומת צעירים.
נשים דיווחו על הרעה בבריאותן יותר מגברים בעקבות האבטלה והעבודה הייתה מרכזית פחות בחייהן.
עיקר מחקריה בתחום ההתנדבות עוסקים בהסבר מקורות השחיקה הנפשית ובפיתוח מודלים המסבירים מחויבות ארוכת טווח להתנדבות במצבי חירום.
קוליק יישמה את סוגיית השחיקה הנפשית, שנבחנה בעיקר בתחום העבודה וחיי המשפחה, לתחום ההתנדבות והצביעה על הבדלים מגדריים.
בקרב גברים עיקר התרומה להסבר השחיקה הנפשית בהתנדבות הייתה ליחסים עם המוטבים, ובקרב נשים נמצאה תרומה משמעותית ליחסים עם הארגון המפעיל.
בנושא התנדבות בעת חירום קוליק הובילה מחקר בשיתוף פיקוד העורף וארגון הג'וינט בנושא חוויית ההתנדבות בעת מבצע צוק איתן, ומחקר נוסף בשיתוף הג'וינט בנושא הסבר המחויבות להתנדבות בעת מגפת הקורונה.
במחקריה אלו מצאה תרומה משמעותית להסבר הנטייה להמשכיות בהתנדבות למניעי ההתנדבות כגון סולידריות חברתית ולשביעות רצון מתגמולי ההתנדבות.
קוליק בחנה את ההבדלים המגדריים בבריאות הנפשית בעקבות לחצי היום-יום בקרב אוכלוסייה ערבית לעומת אוכלוסייה יהודית, תוך הדגשת ההדרה הכפולה של נשים ערביות מול יהודיות וכנשים מול גברים.
במאמר אחר התמקדה בנשים חרדיות ובחוסנן התעסוקתי כפי שהשתקף בתחושת המסוגלות העצמית שלהן בעבודה, במחויבות לעבודה ובפתיחות לבצע שינוים נדרשים בעבודה על מנת להסתגל לדרישותיה.
ובמחקר נוסף מצאה בקרב נשים חד-הוריות תרומה של תושייה עצמית להסבר רווחתן הנפשית.
מאז עבודת הדוקטורט שלה שעסקה ביחסי זוגיות לאחר הפרישה מהעבודה, קוליק חקרה את סוגיית יחסי הזוגיות בתקופה המאוחרת בחיי הנישואין.
במחקרים אלו לצד הדמיון שנמצא לפעילות גומלין בזוגיות לתקופות מוקדמות יותר בחיי הנישואין, נמצאו גם היבטים ייחודיים המאפיינים תקופת חיים זו.
באחד ממחקריה מצאה שמציאת משמעות בחיים אחרי הפרישה מהעבודה מסבירה את ההסתגלות לפרישה, וממזערת את הנזקים של אובדן משאבים לבריאות הנפשית, הן בקרב פורשים והן בקרב פורשות.
עוד חקרה קוליק אסטרטגיות שמאמצים בני זוג בבגרות המאוחרת לפתרון העימותים ביניהם, ומצאה הבדלים ניכרים בין גברים לנשים, לפיהם גברים נוטים להשתמש בשיטות רכות יותר מנשים בעת הניסיון ליישב עימותים ביחסי הזוגיות.
באמצעות מחקר (במימון ביטוח לאומי), פיתחה קוליק כלי הבוחן חוסן תעסוקתי בקרב נשים חרדיות המצויות בשוק העבודה.
במחקר אחר שעסק בצעירים עד גיל 30 (במימון קרן גנדיר), פיתחה (בשיתוף ד"ר בני בנימין) כלי הבוחן "מיומנויות רכות" בקרב צעירים.
אלו הן מיומנויות אישיות ובין-אישיות הניתנות להעברה מתפקיד לתפקיד במסגרת מחקריה בנושא שוויון מגדרי, פיתחה כלי הבוחן עמדות לגבי שוויון מגדרי בין גברים לנשים בתחומי חיים שונים.
ליאת לב רן (נולדה ב-12 בנובמבר 1975) היא סופרת, מו"ל משנה בעברית ועורכת ישראלית.
לב רן נולדה וגדלה בראשון לציון.
למדה בבית הספר התיכון קריית חינוך "העמית" מקיף ג' (לשעבר "עמית עמל").
ב-4 בנובמבר 1987 כשהייתה בת 12 נהרג אביה בתאונת דרכים, מה שמאוחר יותר יהווה בסיס לעלילת ספרה הראשון של לב רן.
לב רן היא בוגרת תואר שני בכתיבה יצירתית במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון, מנחה ומלווה כותבים, מפיקה ויזמית אירועי תרבות וספרות.
ליאת לב רן וגל ליבר הן הצמד הספרותי "העבריות מארחות", מפיקות ומנחות ערבי ספרות ושירה.
מיוני 2025 ליאת משמשת כמו"ל משנה של עברית בסדרת "קולות"
בנוסף לרומנים כתבה לב רן גם סיפור ילדים, ערכה ספר שירה ולקחה חלק ככותבת באנתלוגיה בנושא חטאים.
על גג העולם - כותבת שותפה: גל ליבר, עורכת: תרצה פלור, יצירה עברית מבית עברית, 2025, 243 עמודים.
קומדיה רומנטית אירוטית בשני קולות, על סקס ושקרים, תל אביב וברלין, נדל"ן וקורונה, חלב שיבולת והבלגן הזה, שקוראים לו אהבה.
לילי מור נלחמת על הבית, וזה לא הולך להיות קל.
כשבעל הדירה הנדירה שלה נפטר מקורונה ובנו עורך הדין השאפתן, אדם, מגיע לארץ כדי להרוס את הבניין המתפורר ולבנות על חורבותיו עוד מגדל תל אביבי, לילי, שמתפרנסת מהנחיית סדנאות למיניות בריאה על גג הבניין, מגייסת את כל היכולות שלה כדי לעצור אותו.
הוא, מצידו, מת להיפטר מהנכס ולהסתלק בחזרה לברלין אבל מסתבך ברומן לא צפוי עם אישה מסתורית.
האם יש סיכוי לאהבה שמתחילה בשקר?
האם אדם יצליח להתפייס עם עברו?
האם תמצא לילי דירת גג חלופית או לפחות את הכפכפים שלה?
ומה בכלל לומדים בסדנה למיניות בריאה?
מורשית חתימה - עורכת: מאיה גז, עברית הוצאה לאור, 2020, 151 עמודים.
רגע לפני יום הולדתה השלושים מתחילה נטע, תל אביבית שבורת לב עם שאיפות אקדמיות וטראומת ילדות שממאנת להרפות, לעבוד כמזכירתו של איש עסקים כריזמטי.
נטע היא חלומו של כל בוס: מאורגנת, מתקתקת, חרוצה, לא יודעת לשתות אלכוהול, תמיד יש לה אדוויל בתיק, והכי חשוב: אין לה חיים.
היא קובעת פגישות, מתייקת מסמכים, משמיעה שקרים משכנעים בטלפון ופותרת משברים אישיים בחיי בנו ובתו המפונקים של הבוס.
מה הפלא שעד מהרה היא הופכת למורשית חתימה?
חמושה בבגדי מעצבים במימונו של הבוס ובשלל עצות מועילות מחברתה ריקי המהממת, נטע נשלחת לקפריסין ולפריז כדי לחתום על מסמכים ולדאוג להעברות כספים.
בתוך כך נקרות על דרכה שלל ראיות לכך שמשהו מפוקפק קורה מאחורי גבו של הבוס האלגנטי.
כשגבר חדש נכנס לחייה, היא מאמצת לעצמה זהות חדשה: נינה הנועזת.
האם היא תפענח את המזימה שנרקחת סביבה?
והאם גם תזכה סוף סוף באהבה שלה היא משתוקקת?
בלי כיסוי - עורכת:דפנה ברעם, עברית הוצאה לאור, 2022, 174 עמודים.
הכל מסתבך בחופשת הלידה של שירלי, מנהלת קשרי לקוחות בחברת אשראי.
יש לה תינוקת ראשונה ותובענית, בעל הייטקיסט שמכור לקובצי אקסל, כלב שמן ומפונק, חמות שמשגרת אותה לקורסים באימהות משופרת, וחברה רווקה הוללת.
לתוך החיים השגרתיים שהולכים וסוגרים עליה נכנסים איבון, יפהפייה מסתורית ושובת לב, בעלת חברה להלבשה תחתונה לאלפיון העליון, ור', שומר ברים שרירי ועגמומי, שהופך אט אט לגיבור-העל של חייה.
כשאיבון נעלמת - ועמה כל חסכונותיהם של שירלי ובעלה, וכספים של מעסיקיה ועמיתיה - שירלי מוצאת עצמה על פי תהום.
היא חייבת להחזיר את הכסף הגנוב כדי להציל את נישואיה ואת הקריירה שלה.
העקבות מובילים לברלין, ור' מצטרף אליה במסעה לשם.
יחד, השניים הופכים את טראומות עברם לכוח שמניע אותם במשימה.
המתח הרומנטי ביניהם הולך וגובר – כמו גם הסכנות שאורבות להם.
האם הם יצליחו להגיע אל מטילי הזהב שהחביאה איבון בכספת?
האם המסע המשותף יפתח להם אופק לעתיד אחר?
- מאת ליאת לב רן הוא הספר הפותח של סדרת קולות של אימהות ואבות לילדים מיוחדים, יצירה עברית מבית עברית.
"שאני יהיה אהוב על ידי כולם", זה מה שטל איחל לעצמו כשהתבקש לצייר את המטרה, השאיפה והתקווה שלו לקראת השנה הראשונה בחטיבת הביניים.
טל הוא ילד עם הפרעת קשב קשה, ילד שכל הזמן מסתבך ומסבך, ילד שלא מבין סיטואציות חברתיות, או יותר נכון- מבין אותן בדרכו הייחודית.
למה אף אחד במשך שנים לא מצליח להגדיר את הילד הזה ומה המשמעות של להיות אמא לילד מיוחד, לא שייך, אחר.
ליאת בקולה כאמא לילד אחר משתפת במסע שמתחיל בחינוך הרגיל ומגיע לחינוך מיוחד, בקשיים ובהתמודדויות היומיומיות ובחיפוש אחר תשובות והגדרות.
להיות אישה - אסופת שירה מדוברת - (עורכת, עם גל ליבר) בהוצאת יצירה עברית, 2024. ספוקן וורד היא צורת ביטוי אמנותי, מעין התרסה אל העולם.
באסופה קובצו יצירות של יוצרות בולטות בתחום.
דילמות - אסופת שירה מדוברת (עורכת, עם גל ליבר) בהוצאת יצירה עברית, ינואר 2025.
תפילה - ילדה סוגרת עסקה עם אלוהים, היא רק לא יודעת שכשתפילה אחת מתממשת, תפילה אחרת לא תתגשם לעולם.
הדבר הנכון - דרמה רומנטית מאת הסופרת גל ליבר.
ביטבוקס בסדרת "קולות" מבית עברית:
ארבע שלושים ושתיים - מאת ד"ר טל פרידמן
אני גרסת הבמאי - מאת יואב אבני.
לילה טוב נמשיך מחר - מאת יונתן פיין.
Stage4 - מאת אורי גולדברג.
ילד אסור - מאת רון בן אשר (שם עט).
עלול להכיל - מאת אולגה פרישמן.
אמא של ליאו - מאת אפי (שם עט)
"שיהיה במזל טוב!" - מאת נועה גייר.
אף אחד עוד לא מת מבטלה - מאת ענת ברונר.
אמא לשניים (בת ובן) ולכלב טוני.
ליאת קוזמא היא פרופסור להיסטוריה בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריה עוסקים בהיסטוריה חברתית ותרבותית של המזרח התיכון בעת החדשה, ובייחוד בנושאים של מגדר, רפואה, בריאות הציבור ותנועת אנשים ונשים במרחב הים-תיכוני.
קוזמא השלימה את לימודיה לתואר שלישי במסגרת תוכנית משותפת להיסטוריה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ניו יורק (New York University).
לאחר השלמת הדוקטורט הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית.
היא עומדת בראש הקתדרה על שם הארי פרידנוואלד לחקר ההיסטוריה של הרפואה.
באוניברסיטה העברית קוזמא מלמדת קורסים בתחומים של היסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, מגדר בחברות מוסלמיות, ותולדות הרפואה והבריאות במרחב המזרח תיכוני.
היא כיהנה בתפקידים שונים במסגרת הפקולטה למדעי הרוח ובגופי מחקר בין-לאומיים.
כמו כן הייתה מעורבת בפעילות ציבורית אקדמית, ובהם עריכת תכנים במסגרת בלוגים ואתרי מחקר היסטוריים.
מחקריה עוסקים בהיסטוריה חברתית של נשים וגברים במזרח התיכון ובצפון אפריקה, ובהשפעות של מערכות שלטון קולוניאליות על חיי יומיום, בריאות ומגדר כולל:
היסטוריה של נשים בקצוות החברה במצרים ובמזרח הקרוב.
סחר בנשים ותנועתן בנמלים ובערי חוף בין שתי מלחמות העולם.