tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמה, חיה אלפרוביץ', שהייתה ציירת ותפאורנית, לימדה ציור בתל יוסף והתגוררה בחיפה, אך העדיפה את בית היולדות במעיין חרוד המודרני, וכשנתקפה צירים עלתה לרכבת – ובמהלך הנסיעה התרחשה הלידה.
צבי הייתה ידידתה של המשוררת זלדה מילדותה ושל המשוררת יונה וולך.
היא זו שקישרה בין זלדה לוולך, וזו עזרה לה להוציא את שיריה לאור.
צבי הצטלמה בסרט "בירושלים" של דוד פרלוב, בשנת 1963 וסייעה להפקתו.
היא עסקה שנים ארוכות בתרגום מחזות, בעיקר מחזותיהם של צ'כוב ולורקה; בכתיבת מסות שראו אור בכתבי העת עיתון 77 וחדרים ובעריכה ספרותית.
בין השאר ערכה את ספריה של ידידתה הסופרת פנינה כספי.
היא התגוררה שנים רבות ברחוב יואל 11 בשכונת כרם אברהם בירושלים.
היא חיה בגפה, מיעטה לצאת מביתה ולא אירחה ידידים.
נפטרה בשנת 2011, ונקברה בבית העלמין בגבעת שאול בירושלים.
העצים מתים זקופים, אלחנדרו קאזונה, מספרדית, הבימה 1959.
שלוש אחיות, אנטון צ'כוב, מרוסית, 1976.
אאורה פלוס, קרלוס פואנטס, מספרדית, 2005.
הנורמנדי: ועוד סיפורים / גי דה מופאסאן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1966.
בשפל / מקסים גורקי, מרכז ישראל לדרמה, 1983.
איבנוב / אנטון צ'כוב, מרכז ישראל לדרמה, 1983.
בית ברנרדה אלבה / פדריקו גארסיה לורקה, מרכז ישראלי לדרמה, 1985.
דוניה רוסיטה הרווקה, או, שפת הפרחים פדריקו גארסיה לורקה, רמת-גן, בית-צבי, 1990.
מריאנה פינדה, (Mariana Pineda), פדריקו גארסיה לורקה, מחזה רדיו.
עזי איזביצקי (נולד בשנת 1937) הוא רואה חשבון וכלכלן ישראלי, היה שותף במשרדי רואי החשבון בבלי מילנר ושות' וליובושיץ קסירר ומורה בכיר לחשבונאות ניהולית בבית הספר למנהל עסקים של המכללה למינהל.
פרסם מספר ספרים בחשבונאות פיננסית ובחשבונאות ניהולית.
כיהן כיו"ר הראשון של ועדת הגמלאים של לשכת רואי חשבון בישראל בין השנים 2013-2021.
עזי איזביצקי נולד בתל אביב.
למד בבית הספר היסודי "מוריה" ותיכון דתי "בילו".
בתפקידו האחרון בצבא היה קצין מקצועי (בתקן סרן) ברמ"ט מת"ב של חיל האוויר.
בשנת 1959 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון במדעי החברה (כלכלה וסטטיסטיקה) ומנהל עסקים (לתעודה).
בשנת 1972 עמד בהצלחה, כאוטודידקט, בבחינות המועצה לראיית חשבון ובשנת 1974 קיבל רישיון לעסוק במקצוע.
בשנת 1960 החל לעבוד ככלכלן בעיריית תל אביב ואחרי כן כמרכז תקציב הפיתוח.
בשנת-1968 מונה למרכז היחידה לתכנון כלכלי של העירייה.
בשנת 1976 לאחר התמחות, הצטרף איזביצקי למשרד רואי החשבון בבלי מילנר ושות'.
בשנת 1984 צורף איזביצקי כשותף למשרד.
איזביצקי ריכז את הביקורת בחברות מקבוצת בנק לאומי ובנוסף לכך הוא ריכז, בתקופות מסוימות, את שירות הייעוץ למנהלים ואת מחלקת המחשוב.
לאחר מיזוג משרד בבלי עם משרד לובושיץ קסירר המשיך איזביצקי, כשותף, לרכז את הביקורת על חברות בת של בנק לאומי לישראל.
בשנים 1973–1994 היה איזביצקי מורה בכיר לחשבונאות ניהולית (תמחיר, תקציב ובקרה) בבית הספר למנהל עסקים של המכללה למינהל.
בשנת 1979 היה איזביצקי ממייסדי איגוד מבקרי ענ"א בישראל ובשנת 1990 שימש כסגן נשיא האגוד.
כמו כן איזביצקי היה חבר במספר ועדות של לשכת רואי החשבון בישראל כגון: הוועדה לנוהלי בקורת במערכות ממוחשבות והוועדה לתקני בקורת ונוהלי בקורת בבנקים.
מתחילת שנות ה-80 ועד למחצית שנת 2013 איזביצקי ריכז את תחום המחשוב בוועדה להסמכת חשבונאים בכירים (הסיווג הגבוה ביותר במקצוע הנהלת החשבונות).
איזביצקי הוא ממייסדי מועדון גמלאי לשכת רואי חשבון בישראל.
מבוא ליסודות התמחיר, הוצאת עיריית תל אביב, 1963
חשבונאות פיננסית (1900 עמודים), הוצאת בורסי, 2002.
הספרים "מבוא לחשבונאות פיננסית" ו"חשבונאות פיננסית" זכו בפרסים של לשכת רואי החשבון.
כל ספריו הוכנסו לתוכניות לימודים של מוסדות להשכלה גבוהה והם סייעו לרואי חשבון בעבודתם השוטפת.
בנוסף, איזביצקי כתב חוברות תרגילים בחשבונאות ניהולית בהוצאת המכללה למינהל ופרסם מאמרים ברואה החשבון ובמע"נא.
עזיז סנג'אר (בטורקית: Aziz Sancar; נולד ב-8 בספטמבר 1946) הוא רופא ביוכימאי וביולוג מולקולרי טורקי-אמריקאי המתמחה בתיקון DNA ובמחזור התא.
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה בשיתוף עם תומאס לינדל ופול מודריץ' על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA.
סנג'אר נולד בעיירה סאבור, במחוז מרדין שבדרום-מזרח טורקיה, הוא היה הילד השביעי מבין שמונה במשפחה דוברת ערבית וטורקית., אביו היה איכר פשוט, ואמו עקרת בית בת של אמאם כפרי, אבל אנלפבתית, אולם שמו דגש על חינוך ילדיהם.
סנג'אר הוא חבר האקדמיה הטורקית למדעים וחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2015, סנג'אר נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים כחבר טורקי-אמריקאי.
הוא פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
הוא נשוי לאסטה גוון (גוונדולין) לבית בולז (Esta Gwen Boles Sancar), אשר גם היא פרופסורית לביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
ביחד הם הקימו את ארגון Carolina Turk Evi, מרכז טורקי קבוע, בסמוך לאוניברסיטה שבה הם מרצים, אשר משמש כמרכז מגורים לסטודנטים וחוקרים טורקים.
סנג'אר עשה MD-PhD באוניברסיטת איסטנבול והמשיך ללמוד באוניברסיטת טקסס בדאלאס.
סנג'אר הוא חבר של כבוד באקדמיה הטורקית למדע ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
עזיז סנקאר זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2015 במשותף עם תומאס לינדל ופול מודריץ' על מחקריהם בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי.
עזון עתמה (מערבית: عزون عتمة) הוא כפר פלסטיני בשומרון, השוכן 8 ק"מ מדרום-מערב לקלקיליה.
בכפר חיים 2,205 תושבים, כולם מוסלמים.
הכפר צמוד להתנחלות שערי תקווה.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב החל מתקופת הברזל II.
הגרעין העתיק של הכפר בנוי על שרידים ארכאולוגים שנסקרו במסגרת "סקר ארץ בנימין" בראשות הארכאולוג ישראל פינקלשטיין, שמצא שרידים החל מתקופת הברזל ועד התקופה העותמאנית.
עיקר הממצאים שנמצאו בסקר היו מהתקופות הרומית והביזנטית.
בגבעה ממזרח לכפר (היום בהתנחלות שערי תקווה) היה ממוקם אזור הקבורה של היישוב בתקופה הרומית, במקום היו מספר מערות קבורה.
שם הכפר ניתן לו כי הוא היה כפר מרכזי של בני שבט אתום מתימן שנדדו לאזור השומרון, הסתבכו במלחמה עם שכניהם ונכחדו, ברחו לירדן, או נטמעו בין כפרי האזור.
לא ידוע על קשר בין הכפר לבין עזון, השוכנת כשמונה ק"מ בקו אווירי, צפון מזרח ליישוב.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב שגרו בו כ-500 תושבים.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, עזון עתמה נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בינואר 1982 נערך טקס עליה לקרקע של ההתנחלות שערי תקווה, שהוקמה ביוזמה עסקית פרטית על ידי חברה בשם "יו"ש השקעות מקרקעין ופיתוח בע"מ", על קרקעות בקצה המזרחי של הכפר, שהחברה רכשה ממוח'תאר הכפר הסמוך בידיא, שהיו בבעלותו שטחים נרחבים באזור.
בזמן האינתיפדה הראשונה אנשי הכפר ידו אבנים אל מכונית יהודית ופצעו ילד, מה שהוביל להפגנה יהודית ממושכת בכפר.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי של עזון עתמה והכפרים הסמוכים אל מורק ובית מקדום כשטח B.
באזור שערי תקווה, מאחר שההתנחלויות והיישובים הפלסטינים קרובים ואין רצף טריטוריאלי לשום צד.
משולש הכפרים עזון עתמה ובית אמין וסניריא היה אמור להישאר בצד הישראלי של הגדר, אך בספטמבר 2004 הוחלט כי יהיה בתוך שטחי הרשות.
משולש הכפרים בותר על ידי הגדר, תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלהם.
הכפר עזון עתמה מנותק משאר הגדה המערבית על ידי גדר ההפרדה תוך השארת שערי תקווה בצידו ה"ישראלי" של המכשול (אך מוקפת בשלושה צדדים על ידי הגדר).
הדרך היחידה המקשרת את תושבי הכפר עם שאר הגדה היא שער בגדר - "מחסום עזון עתמה", שפתוח רק בשעות היום.
עזיז בוחאדוז הוא כדורגלן עבר מרוקאי-גרמני ששיחק כחלוץ.
בוחאדוז נולד במרוקו, וכאשר היה בן שנה, היגרה משפחתו לגרמניה המערבית, והתמקמה בדיצנבך הקרובה לפרנקפורט.
כנער שיחק בוחאדוז בקבוצות אזוריות, ובגיל 17 החל לשחק בבוגרים של פ.ס.וו.
פרנקפורט, ששיחקה אז בליגות האזוריות.
בשנת 2009 הושאל בוחאדוז לעונה וחצי לארצגבירגה אווה, אך נשאר שם רק חצי עונה וחזר לפ.ס.וו.
פרנקפורט, כשהוא משחק במקביל הן בקבוצה הבכירה והן בקבוצת המילואים, בה הבקיע 33 שערים ב-38 הופעות.
בשנת 2011 עבר בוחאדוז למועדון ווין ויסבאדן, ששיחק אז בליגה הגרמנית השלישית.
בוחאדוז שיחק במועדון עונה אחת, והבקיע ארבעה שערי ליגה.
בקיץ 2012 עבר בוחאדוז לוויקטוריה קלן, ששיחקה אז בליגה האזורית המערבית, שהייתה הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
בוחאדוז רשם בוויקטוריה קלן עונה טובה מאוד, בה הבקיע 14 שערי ליגה.
בקיץ 2013 החל בוחאדוז לשחק בקבוצת המילואים של באייר לברקוזן, אף היא מהליגה האזורית המערבית, ורשם עונת שיא בה הבקיע 24 שערים ב-27 הופעות.
יכולת זו הביאה לקפיצת מדרגה עבור בוחאדוז, שחתם בקיץ 2014 בס.ו.
בוחאדוז שיחק שתי עונות בזנדהאוזן, שרשמה איתו עונות בתחתית הטבלה, כשהוא מבקיע 18 שערי ליגה ב-56 הופעות.
בקיץ 2016 חתם בוחאדוז בפ.צ.
סנט פאולי, אף היא מהבונדסליגה השנייה.
בוחאדוז הפך עד מהרה לשחקן התקפה חשוב בסנט פאולי.
בעונת 2016/17 סיים בוחאדוז עם סנט פאולי במקום השביעי בבונדסליגה השנייה, ובעונת 2017/18 סיים במקום ה-12.
באוגוסט 2018 חתם באל-באטין מליגת העל הסעודית, ולאחר עונה אחת שב לקדנציה נוספת בזנדהאוזן.
בוחאדוז היה יכול לבחור אם לייצג את מולדתו מרוקו או את המדינה בה גדל, גרמניה, ובחר לייצג את מרוקו משום שסיכוייו לשחק בנבחרת מרוקו היו טובים הרבה יותר.
מרוקו ובוחאדוז הודחו ברבע הגמר של אליפות זו, לאחר הפסד 0–1 לנבחרת מצרים.
בשנת 2018 זומן בוחאדוז לסגל נבחרת מרוקו למונדיאל 2018. במשחק הראשון של נבחרת מרוקו במונדיאל, מול נבחרת איראן, הבקיע בוחאדוז שער עצמי בדקה ה-94 של המשחק, שהסתיים בתוצאה 0–1 לאיראן.
בהמשך הטורניר נכנס בוחאדוז כמחליף בתיקו 2-2 מול נבחרת ספרד.
מרוקו ובוחאדוז הודחו בתום שלב הבתים של המונדיאל עם נקודה אחת.
עזיז אליהו (תרע"ט, 1919 – ח' באדר תשל"ד, 2 במרץ 1974) היה אסיר ציון בעיראק ואיש חיל המודיעין.
עזיז אליהו נולד בשנת 1919 כבן בכור לחביבה וסלמן בבגדאד שבעיראק.
בנעוריו היה חבר בתנועת "החלוץ".
בשנת 1948 נאסר בעיראק למשך כשנה, באשמת סיוע והעברת מידע לציונים.
לאחר שחרורו מהמאסר עלה לישראל בשנת 1950 יחד עם רעייתו שמחה-מדלן.
הוא גויס למערך הקשר של חיל המודיעין, בו שירת בהצטיינות עד יום מותו.
במסגרת שירותו, השתתף במבצעים ובפעולות תגמול צבאיות רבות בישראל ומחוצה לה, שחלקן עדיין נותרו חסויות ואסורות בפרסום.
בין תפקידיו בחיל המודיעין, שירת כאלחוטן וכמנהל עבודה, מפקח על אלחוטנים.
במסגרת פעילותו במלחמת סיני איתר מטוס מצרי שיורט במבצע תרנגול, ובו היו קצינים מצריים בכירים.
במסגרות שירותו בחיל המודיעין, אליהו קיבל את שידורו האחרון של אלי כהן לארץ ב-7 בינואר 1965, ובכך הבין כי כהן נתפס על ידי השלטון הסורי.
בשנת 1967 נשלח לשליחות חשאית באתיופיה, למשך מספר חודשים, במהלכה הופסק שירותו בקבע והוא הפך לאזרח עובד צה"ל עד יום מותו.
אליהו היה אדם משכיל שידע מספר שפות: עברית, ערבית, צרפתית ואנגלית.
במקביל לפעילותו הביטחונית, סייע להשכלת בני נוער, ובהכנת תלמידים לבחינות הבגרות בלימוד בשפות אלו ובמתמטיקה.
בסוף חייו החל בכתיבת ספר, שלא הספיק לסיימו.
אליהו נפטר לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1974 בגיל 54. לאור שירותו בחיל המודיעין עד לפטירתו, הוא נקבר בטקס צבאי מלא בהרצליה, שבה התגורר.
הוא הותיר אחריו רעיה, שמחה-מדלן, ושמונה ילדים.
זכרו הונצח באתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין באתר גלילות, ובשכונת מגוריו בהרצליה הוקמה גינה לזכרו.
בטקס החניכה הודה ראש עיריית הרצליה, משה פדלון, על "פעילותו הציונית ארוכת השנים למען המדינה וביטחונה", אשר "הייתה כרוכה במחיר אישי ומשפחתי לא קל", ועל הדרך שבה חי ופעל ש"מהווה עבורנו מקור השראה".
עזיז בחיץ' הוא כדורגלן אוסטרלי ממוצא טורקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בא-נסר.
בחיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של גרין גולי.
בשנת בחיץ' הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגת האוסטרלית השנייה.
ב-22 בפברואר 2008, בחיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 מול ריצ'מונד.
בחיץ' רשם בעונתו הראשונה בקבוצה עם 2 שערים ב-11 הופעות.
ב-17 במאי 2008 החיץ' כבש את שני שעריו בניצחון 1–6 נגד פאוקנר בלוז.
ב-1 בדצמבר 2009 בחיץ' חתם במלבורן ויקטורי.
ב-16 בינואר 2010, בחיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו, בניצחון 2–6 נגד פרת' גלורי.
במאי בחיץ' חתם ביום סיטי.
ב-16 במאי 2010 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד נורת'קוט סיטי.
ביולי הצטרף למלבורן הארט, בה חתם עד לאוקטובר .
ב-25 באוקטובר 2010 חתם על חוזה עד לסיום העונה.
בינואר נבחר לכדורגלן הצעיר של החודש בליגה האוסטרלית.
בינואר היה מועמד להצטרף לאקסלסיור רוטרדם ההולנדית ובוכום ואיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
ב-29 בינואר 2013, חתם בבורסאספור מליגת העל הטורקית.
ב-11 במרץ, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד פנרבחצ'ה.
ב-4 במרץ 2016, האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוספות.
איינדהובן מליגת העל ההולנדית, תמורת כ-4.5 מיליון דולר.
ב-24 במאי 2019, חתם לשלוש שנים באיסטנבול בשאקשהיר.
ב-6 באוגוסט 2023 חתם במלבורן סיטי מליגת העל האוסטרלית.
בחיץ' בחר לייצג את אוסטרליה, אם כי ניתנה לו האפשרות לייצג את טורקיה וקפריסין בזכות מוצאו הצפון קפריסאי, החלק הטורקי של האי.
ב-19 ביוני 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה בניצחון 0–3 נגד .
בחיץ' היה שותף לזכייה של הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015. בחיץ', השתתף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2017, מונדיאל 2018 וגביע אסיה בכדורגל 2019.
עֲזוּבָה בַּת-שִׁלְחִי היא דמות מקראית.
אשת אסא מלך יהודה ואם יהושפט מלך יהודה.
יש הסוברים כי מוצא אביה מהעיר שילחים הנזכרת בספר יהושע כאחת מערי הנגב בנחלת שבט יהודה.
ייתכן כי בנישואיו, אסא ביקש ליצור קשרים עם משפחות מאזור הנגב.
יש המפרשים את שמה כפירוש הפסוק "עָזֹב תַּעֲזֹב, עִמּוֹ" שמשמעותו עזרה.
אחרים טוענים כי השם עזובה בלשון הערבית הוא מתוקה או נעימה.
לדעת נחום אברהם השם עזובה שניתן לשתי נשים בתנ"ך מרמז על תופעה של נטישת תינוקות ואימוצם על ידי אחרים במקרא.
השורש ע-ז-ב המקביל לשורש ש-ל-כ מרמזים על תופעה זו של נטישה ואילו השורש א-ס-פ המנוגד להם מרמז על אימוץ ככתוב בתהילים כ"ז :כִּי-אָבִי וְאִמִּי עֲזָבוּנִי: וַה' יַאַסְפֵנִי.
ייתכן אם כן כי עזובה ננטשה בלידתה על ידי אמה ושלחי הוא זה שאספה ואימצה.
מוחמד עַזִיז אַבַּאזַה היה פוליטיקאי ומשורר מצרי, בן למשפחת אבאזה.
כפוליטיקאי כיהן כחבר פרלמנט ומושל מחוזות.
שיריו עסקו בעיקר באחדות הערבית ובפאן-ערביות, ושירתו הייתה להשראה עבור המצדדים בתנועה זו.
אבאזה נולד במניא אל-קמח שבמחוז א-שרקיה במצרים בשנת 1898. הוא סיים לימודי משפטים ב-1923, ועסק בעריכת דין כשנתיים.
היה לעובד ממשל במחוז אל-ע'רביה, ובשנת 1929 נבחר לפרלמנט המצרי לבית הנבחרים.
בסיום כהונתו עבר לכהן כסגן מושל מחוז אל-בחירה.
בהמשך כיהן כמושל של מחוז אל-קליוביה, מחוז אל-פיום והאזור הכלכלי של תעלת סואץ.
בשנת 1947 מונה לחבר הסנאט מצרי.
אבאזה החל לכתוב שירה רק לאחר מותה של רעייתו ב-1941. הוא נחשב לאחד מעמודי התווך של השירה הערבית, ודגל בשירה ערבית קלאסית הכתובה במשקל וחרוזים.
בשנת 1959 נבחר לחברות באקדמיה ללשון הערבית בקהיר ולנשיא ועדת השירה במועצה העליונה לפיקוח על האמנות וספרות.
זכה בפרס המדינה על פועלו בתחום הספרות בשנת 1965.
עזורה היא מסעדה הנמצאת ברחוב האשכול 4 בירושלים, בתוך שוק מחנה יהודה.
המסעדה - שמתמחה בתבשילים כורדיים, עיראקיים וטורקיים, נפתחה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי עזרא שרפלר, ונחשבת עד היום לאחת המסעדות הבולטות בעיר.
למסעדה סניף במתחם גן החשמל בתל אביב.
שרפלר נולד בעיר דיארבקיר שבדרום-מזרח אנטוליה בשנת 1933. לאחר עלייתו ארצה בשנת 1949, וכשהוא בן 17, חבר שרפלר לרחמים בן יוסף, והשניים הקימו את מסעדת "רחמו" בשוק מחנה יהודה.
מספר שנים לאחר מכן, שרפלר החליט לעזוב את המסעדה ועם ברכתו של בן יוסף, פתח את מסעדת עזורה בשכונת ממילא.
בשנות ה-60, ואחרי שנחתם הסכם ג'נטלמני בין שרפלר לבין בן יוסף, הועברה המסעדה מממילא ונפתחה מחדש כדוכן בשוק.
בימיה הראשונים של המסעדה הוגש מספר מנות מצומצם, ובעיקר אורז ושעועית, חומוס ומג'דרה.
היה זה בתקופה ששרפלר עבד לבדו במסעדה, כששימש טבח, מלצר ומנהל בו זמנית.
בהמשך הצטרפו אליו בניו, ותפריט המסעדה התרחב לקובה ותבשילי בשר.
בשנת 1981, לאחר שזזה מספר פעמים, עברה המסעדה למיקומה הנוכחי בשוק העיראקי במחנה יהודה.
באותה תקופה החלו לפקוד את המסעדה פוליטיקאים ואמנים, דוגמת חיים גורי, צחי הנגבי, ישראל כ"ץ, משה נסים, שאנן סטריט וגדעון עזרא.
בשנת 2009, עם עליית הפופולריות של שוק מחנה יהודה, התרחבה גם המסעדה על מספר מבנים קטנים ברחוב.
שעת הסגירה המוקדמת (סביב 14:00 בצהריים), שהייתה מקובלת בעבר, השתנתה, והמסעדה החלה לעבוד עד שעות הערב המוקדמות.
שש שנים לאחר מכן נחנך הסניף הראשון של המסעדה בתל אביב, שמנוהל על ידי בניו של שרפלר.
בספר השירה "כשאמא שלי הייתה מלכה" של יוסי בנאי, שיצא לאור ב-1996, מופיע השיר "במסעדה אצל עזורה", שמתאר את חוויותיו של בנאי כאורח במסעדה.
מילות השיר מופיעות על לוח מתכת ברחבה החיצונית של המסעדה.
עבד אל-עזיז אחמד אל-משעאן אל-ענזי הוא כדורגלן כוויתי המשחק בעמדת הקשר באל-סלמייה.
משעאן התחיל לשחק כדורגל באל-קדסייה כבר כשהיה בן 6. כשהיה בן 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בשנת חתם במוסקרון מהליגה הבלגית השנייה בה שיחק שנה אחת.
בעקבות בעיות כלכליות אליו נקלע המועדון, שוחרר וחזר לאל-קדסייה.
בינואר חתם לשנתיים בפריבראם מליגת העל הצ'כית והפך לכוויתי הראשון שמשחק בליגה.
ב-2 במרץ 2013 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-3 נגד טפליצה.
בסיום העונה דורג במקום הרביעי ברשימת הזרים הטובים של העונה בליגה.
בקיץ חזר לקדנציה שלישית באל-קדסייה, במדיה שיחק עוד 5 עונות.
בהמשך הקריירה שיחק באל-נאצר, אל-ג'אהרה ואל-סלמייה.
ב-26 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כווית בניצחון 1-2 נגד .
ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
משעאן שיחק עם הנבחרת פעמיים בגביע אסיה בכדורגל.
עזורי שרוני (נולד ב-2 באוקטובר 1975) הוא ראש המועצה המקומית אליכין.
בנם של ריקי ושלומי שרוני, למד ביסודי בבית ספר רמב"ם ביישוב ובתיכון אמי"ת כפר בתיה ברעננה.
שירת במשמר הגבול כלוחם במג"ב בגזרת שרון וכמפקד כיתה במג"ב ירושלים.
שרוני הוא בעל תואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט, והיה הבעלים של משרד עורכי הדין עזורי שרוני ושות' משנת 2008 עד 2018.
שרוני נבחר למועצת אליכין בשנת 2013 כשרשימתו "יחד לדרך חדשה" קיבלה שני מושבים.
הוא כיהן כיושב ראש ועדת ביקורת של המועצה עד 2018.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2018, התמודד שרוני מול ראש המועצה המכהן מוטי חי.
וניצח ברוב גדול של 75% מול 25% וסיעתו קיבלה כ-5 מושבים מתוך 9 מושבי המועצה.
בבחירות שהתקיימו בשנת 2024, שרוני שהיה מועמד יחיד לראשות המועצה זכה בתמיכה של 88.3%.
סיעתו קיבלה 57% כ-5 מושבים ממושבי המועצה, אשר מהווים רוב במליאה המונה תשעה חברי מועצה.
בנוסף לתפקידו כראש המועצה המקומית אליכין, משמש שרוני במגוון תפקידים ציבוריים הן במסגרת תנועת הליכוד והן במסגרת המוניציפלית.
בין הבולטים שבהם: חבר מרכז הליכוד, סגן יו"ר איגוד ערים לאיכות הסביבה שרון - כרמל, חבר באיגוד ערים וטרינרי, חבר הנהלת הוועדה לתכנון ובנייה "שרונים", דירקטור בחברה משק וכלכלה, חבר בוועדות השלטון המקומי (ביטחון, חינוך, זכויות ראשי רשויות, תחבורה ועוד) חבר ברשות ניקוז ונחלים שרון.
הוא נשוי להילה, רכזת משאבי אנוש במועצה אזורית עמק חפר, ואב לשלוש בנות.
עזיז נסירזאדה (בפרסית: عزیز نصیرزاده, תעתיק מדויק: עזיז נצירזאדה; נולד ב-1965) הוא איש צבא בדרגת בריגדיר גנרל ופוליטיקאי איראני המשמש כשר ההגנה של איראן החל מאוגוסט 2024.
הוא השתתף במלחמת איראן-עיראק ובעבר שימש כראש מטה חיל האוויר האיראני.
הוא שימש כמפקד חיל האוויר האיראני מאוגוסט 2018 עד ספטמבר 2021, עת מונה לסגן ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של איראן, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2024.
באוגוסט 2024 מונה על ידי נשיא איראן מסעוד פזשכיאן לשר ההגנה של איראן.
נסירזאדה הוא טייס מוסמך על מטוס F-14 טומקט.
עזיז מרקה הוא זמר, מוזיקאי, מלחין ומפיק מוזיקלי תוניסאי-ירדני.
בשיריו, יצר מרקה סגנון מוזיקה בשם ראז המשלב מגוון סגנונות כמו רוק, פופ ומוזיקה ערבית, מה שהפך אותו לאחד מהיוצרים הבולטים במוזיקה המזרח תיכונית המודרנית.
נולד ב-22 ביוני 1983 בתוניסיה לאב ירדני ולאם לבנונית וכבר בשנות נעוריו גילה כישרון בולט בנגינה והלחנת שירים.
החל את הקריירה המוקדמת שלו בגיל 12, כאשר לקח חלק בלהקת בית הספר, זכה בתחרות ארצית להלחנת שירים, עבר לירדן כדי ללמוד בבית ספר למוסיקה בעמאן ובהמשך קיבל מלגה ללימודים במסגרת תוכנית פלוס (Plus) בארצות הברית.
החל את דרכו המקצועית בשנת 2008 והוציא לאור את אלבום הבכורה שלו ואת שירו המפורסם "בינת אל נאס" (Bint El Nas), אלבומו הופץ על ידי חברת התקליטים הלבנונית אקה (Ekaa).
בשנים שלאחר מכן, הוציא מספר שירים מצליחים, בהם "נג'ה" (Najeh) שהושמע לראשונה בשנת 2009 ו"מה בקול אסף" (Ma Baqool Assef) שהושמע בשנת 2010.
עזיז ידוע בסגנון הייחודי שלו, הנקרא "ראז" המשלב בין מוזיקה ערבית מסורתית לבין רוק וג'אז.
בחודש ינואר 2020 הגיע מרקה להופעה מיוחדת בישראל, שהתקיימה בכפר יאסיף ונערכה במסגרת סיבוב ההופעות של האלבום החדש שהוציא בשיתוף פעולה עם הלהקה הלבנונית משרוע ליילה וזכתה להיענות נרחבת בקרב מעריצים מכל רחבי הארץ.
עֻזי והמנגנים הצעירים הוא ספר ילדים ונוער ישראלי משנת 1946, מאת שמואל בן יעקב (1916–2005).
את ספריו הראשונים (המתנדבים הקטנים ועזי והמנגנים הצעירים) כתב בגרמנית.
זה ספר הילדים הראשון שמזכיר את השואה.
ילד יהודי ניצול שואה, מגיע ארצה עם ילדי טהרן ומתקבל באהבה על ידי ילדי השכונה שמגייסים לו כסף כדי לקנות לו כינור שאיבד בשואה עם בני משפחתו.
רכבת דוהרת ממצרים לארץ ישראל ועליה ילדים יהודים שורדי שואה.
כל הארץ מחכה לבואם של ילדי טהרן.
עזי בן 13 אבל רזה וכחוש ונראה כבן 10.
הוא מתקבל על ידי דודו דוד שמשרת כחייל בצבא.
השמועה מתפשטת במהירות בין ילדי השכונה - צבי, דניאל, הדרה ותמר.
הם מקבלים את עזי לחבורתם ומשמיעים לו שירים - צבי במפוחית פה, דניאל בשירה, הדרה בחליל, תמר בפסנתר בשירה.
עזי מספר להם כי פעם היה לו כינור והחבורה מתגייסת לקנות לו כינור על ידי קונצרט שייערכו לו.
ההכנות לקראת הקונצרט נכשלות, האימפרסריו מסרב לעזור להם ומנהלת בית הספר מסרבת לתת להם אולם.
ההצלה מגיעה מסעדיה השחום שפעם היה חבר בלהקה אך עזב אותם בגלל הבדלי מעמדות.
הוא היה צריך לעבוד כדי להתפרנס ממכירת עיתונים ושרוכי נעליים והוריו לא יכלו לתמוך לו.
לבקשתו של עזי מסכים סעדיה לעזור.
הוא מתכנן קונצרט בגן העירוני מגייס את כולם להגיע לבתי התושבים ולתת להם הזמנות לקונצרט אליו מגיעים רבים וביניהם הזמר הידוע גפני.
אנשים רבים מגיעים לקונצרט אל הקבוצה מצטרף עזי בתוף וסעדיה באקורדיון.
בקדמת הבמה הם מציגים לקהל כרזה כי "מטרת הקונצרט היא לקנות כינור לפליט עזי מטהרן".
מוכרי העיתונים, חבריו של סעדיה מסתובבים בין הקהל ואוספים את הכסף בו הם קונים כינור לעזי.
עוזי לומד אצל מורה לכינור וכעבור מספר חדשים מסדר להם הזמר גפני הופעה ברדיו ירושלים.
כולם שמחים וצוהלים ורק עזי חושב על משפחתו וחבריו שנשארו "שם" ואולי ישמעו את נגינתם ברדיו וזה יחזק אתם רוחם.
עזיבת האישה השונמית או אברהם מגרש את הגר וישמעאל הוא ציור שיוחס בעבר לרמברנדט ואן ריין, אך מחקר מאוחר יותר הצביע על כך שהוא ככל הנראה נוצר בסדנתו, ייתכן בידי תלמידו פרדיננד בול.
הוא נמצא כעת במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון.
היצירה מתארת את הגר וישמעאל או את האישה השונמית עליה מסופר בספר מלכים, ב' ד'.
הציור נושא חתימה ותאריך: Rembrandt f.
1640, ולכן נחשב במשך שנים רבות ליצירתו המקורית של רמברנדט.
עם זאת, כבר בשנת 1671 הופיע תיעוד המייחס אותו ל"בן חסותו של רמברנדט".
בשנת 1989, במסגרת כרך 3 של "Corpus of Rembrandt Paintings" מאת "פרויקט המחקר של רמברנדט", נקבע כי מדובר ביצירה שנוצרה ככל הנראה בסדנתו של רמברנדט בשנת 1640, ואולי אף על ידי פרדיננד בול.
במאה ה-18 זוהה הציור כמתאר את גירוש הגר וישמעאל, אך בשנת 1966 הוצע שהוא מציג את סיפור האישה השונמית, המתוארת בספר מלכים ב', פרק ד'.
עם זאת, בחינה מחודשת של היצירה, ההקשר האיקונוגרפי והמסמכים הקשורים אליה מחזקת את הזיהוי המקורי כגירוש הגר וישמעאל.
הקומפוזיציה של הציור דומה מאוד לזו של תחריט רמברנדט משנת 1637 (Bartsch 30), המתאר את אותו נושא.
כמו כן, היא כוללת אלמנטים שמתחברים באופן הדוק לתיאור המקראי בספר בראשית, פרקים ט"ז וכ"א: הגר, שהייתה שפחתה המצרית של שרה, ניתנה לאברהם והביאה לעולם את ישמעאל.
לאחר לידת יצחק, דרשה שרה מאברהם לגרש את הגר ובנה.
הציור משקף סממנים חזותיים התואמים לתיאור המקראי:
דמותו של ישמעאל נראית כמתבגר, בהתאם למסופר בבראשית, בשונה מהנער הצעיר המלווה את האישה השונמית בסיפור המקביל במלכים.
נוכחות חמת המים התואמת את האזכור המקראי של "חמת מים".
אשפת החיצים שעל מותני ישמעאל מתכתבת עם תיאורו בהמשך הסיפור: "וַיְהִי רֹבֶה קַשָּׁת" (בראשית כ"א, כ').
הדמות המרכזית, ככל הנראה אברהם, נראית כמשלחת את הגר בברכת פרידה.
צילום רנטגן של היצירה גילה כי היא עברה שינויים משמעותיים במהלך השנים.
הרקע והנוף נצבעו מחדש באופן נרחב, והוספה קשת ארכיטקטונית שאינה חלק מהתכנון המקורי.
כמו כן, סביר להניח שהציור היה במקורו תיאור של סצנה באור יום, שהוסב לאחר מכן לסצנה לילית.
שינוי זה משפיע על אווירת היצירה, אך אינו תואם לחלוטין את הטקסט המקראי, המציין כי גירוש הגר וישמעאל התרחש בשעות הבוקר.
בהתבסס על ממצאים היסטוריים, טכנולוגיים ואיקונוגרפיים, נראה כי הציור תואם ברוב היבטיו את סיפור גירוש הגר וישמעאל.
אף שהיצירה אינה נחשבת עוד לעבודה מקורית של רמברנדט, היא משקפת היטב את סגנון סדנתו ואת השפעתו על תלמידיו, בהם פרדיננד בול.
מחמד עזיז דוגאז הוא טניסאי תוניסאי מקצועני.
דירוג השיא שלו בדירוג ה-ATP הוא מקום 185 בעולם, אותו השיג ב-14 באפריל 2025, בעוד שדירוג השיא שלו בזוגות הוא מקום 261, אותו השיג ב-2 בדצמבר 2019.
ב-12 ביוני 2023, לאחר שדוגאז זכה בשלושה טורנירים של ה-ITF במונסתיר, תוניסיה, תוך חודש אחד בלבד, בכך הוא הפך לשחקן השני בלבד מיבשת אפריקה שנכנס לטופ 250. מאוחר יותר, ב-21 באוקטובר 2024, הוא התקדם ונכנס גם לטופ 200.
כאשר דורג במקום ה-230 בעולם, דוגאז ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה 2025, זאת לאחר שעבר את שלב המוקדמות.
לעומת זאת, הוא הפסיד כבר בסיבוב הראשון ליושיהיטו נישיוקה.
עָזִיז אָחְ'נוּש הוא פוליטיקאי, איש עסקים ומיליארדר מרוקאי.
מ 7 באוקטובר 2021 הוא מכהן בתפקיד ראש ממשלת מרוקו.
בבעלותו שבה חברות שעוסקות במגוון תחומים.
הונו האישי מוערך ב-1.6 מיליארד דולר.
לאורך הקריירה הפוליטית שלו ליוו את אח'נוש האשמות בשחיתות, זיופים, "קניית קולות", ניגוד עניינים (רווחים אישיים ממהלכים פוליטיים) וכן דיכוי דעות מנוגדות לשלו.
אח'נוש הכחיש ומכחיש את הטענות.
וטוען שהוא פועל באופן חוקי והוגן.
משפחתו שייכת לשבט ברברי מאזור סוס והוא גדל בקזבלנקה.
בשנת 1986, הוא סיים את לימודיו ב-מינהל עסקים ב בקנדה.
ב-1977 אביו הקים וניהל את חברת "Groupe Afriquia" ואח'נוש החל לעבוד לצידו בשנת 2002 הם שינו את אופי הפעילות והחברה הפכה לקונגלומרט (Akwa Group) של חברות בעיקר בתחום הדלק וגז, אך גם בתחומים אחרים מגוונים מאד, כמו מדיה.
אח'נוש ירש את תפקיד המנהל הכללי והמשיך לפתח את העסקים במרוקו ומחוצה לה.
הונו האישי הוערך (ביוני 2025) ב-1.6 מיליארד דולר.
בין השנים 2003 ל-2007, אח'נוש היה נשיא המועצה האזורית Souss-Massa-Drâa (אחד מ-16 האזורים בחלוקה שהייתה נהוגה אז).
הוא היה חבר מפלגת (RNI) עד שנת 2012.
אח'נוש כיהן בתפקיד שר החקלאות והדיג בין השנים 2007 ו-2021. במהלך תקופה זו, הוא יישם בהצלחה את תוכנית "מרוקו הירוקה", אסטרטגיית פיתוח חקלאית שנועדה להגדיל את הייצור החקלאי ואת ההכנסות החקלאות, ולהבטיח פיתוח בר-קיימא של שטחים כפריים.
התוכנית זכתה להכרה בין-לאומית, אך גם לביקורת.
בין 23 באוגוסט ל-9 באוקטובר 2013 שימש אח'מוש בממלא מקום שר האוצר.
ב-29 באוקטובר 2016, חזר אח'נוש והצטרף למפלגת RNI ונבחר לנשיאות המפלגה.
במרץ 2020, באמצעות חברה שבבעלותו, תרם אח'נוש כמיליארד דירהם לקרן לניהול המאבק במגפת הקורונה שנוסדה על ידי המלך מוחמד השישי.
מפלגתו של אח'נוש זכתה במקום הראשון, בבחירות הכלליות של 2021, עם 102 מושבים מתוך 395 והביסה את האסלאמיסטית.
ב-10 בספטמבר 2021, מינה המלך מוחמד השישי את אח'נוש לתפקיד ראש ממשלה, במקומו של סעד א-דין אל-עות'מאני, והטיל עליו להקים ממשלה חדשה.
ב-22 בספטמבר הודיע אח'נוש על הקמת ממשלת קואליציה יחד עם (PAM) ו.
ב-7 באוקטובר 2021 נכנס אח'נוש לתפקידו כראש הממשלה החדש.
מאז שנכנס לתפקידו, ייצג אח'נוש את המלך מוחמד השישי במספר כינוסים וועידות מחוץ למרוקו ובכלל זה בוועידת האומות המאוחדות לשינוי האקלים (2021).
בספטמבר 2022, השתתף אח'נוש במושב ה-77 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק.
ב-11 באוקטובר 2022, נפגש אח'נוש עם הנסיך גיום, מלוקסמבורג, יחד עם שותפיו העסקיים, ברבאט, במטרה לחזק את קשרי המסחר והכלכלה בין מרוקו ללוקסמבורג.
בדצמבר 2022, השתתף אח'נוש בפגישת הפסגה בין מנהיגי אפריקה וארצות הברית, במהלכה נפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
ב-1 בפברואר 2023, נפגש אח'נוש ברבאט, עם ראש ממשלת ספרד פדרו סאנצ'ס במפגש ה-12 בסדרת בפגישות בין הדרגים הבכירים של מרוקו וספרד.
שתי המדינות חתמו על 19 הסכמים לשיתוף פעולה בניהול מים, מגזר האנרגיה המתחדשת ניהול הגירה ועוד.
ביולי 2023 השתתף אח'נוש ב שנערכה בסנקט פטרסבורג ובינואר 2024 הוא השתתף בפסגת מנהיגי איטליה ואפריקה ברומא.
עוד בתקופתו כשר החקלאות, הואשם אח'נוש בשחיתות.
בשנת 2017, האשים אותו המזכיר הכללי של בשחיתות והצביע על כך שהונו, שווה ערך ל"כל מה שיש ל-30 מיליון מרוקאים".
בהמשך, האשים אותו, ישירות, בגניבת 13 מיליארד דירהם מרוקאי.
הבלוגרית מייסה סלאמה אל-נאג'י (Maysa Salama al-Naji) פרסמה ביוני 2021, מכתב פתוח למלך מוחמד השישי ובו ציטוט דו"ח בן 400 עמודים ובו פירטה אישומים בשחיתות, נגד אח'נוש.
האשמה ברווח מהפרת מדיניות ממשלתית
בשנים 2015 ו-2016, לאחר שראש ממשלת מרוקו של עבד אל-אילה בן כיראן החליט להפעיל תוכנית כלכלית ליברלית בנושא מחירי הדלק, החליטו חברות הדלק לשתף פעולה נגד ההחלטה ולא להוריד את מחירי הדלק.
בין החברות הללו הייתה חברת אקווה, בבעלותו של אח'נוש.
הרווחים של חברות אלו הסתכמו בכ-17 מיליארד דירהם והם תוארו על ידי פוליטיקאים ועיתונאים כרווחים לא מוסריים ובלתי חוקיים ואף היו דרישות להשבת הכספים.
בעקבות המקרה, נשיא מועצת התחרות, , הכין דו"ח על הרווחים הבלתי חוקיים של אח'נוש, והגיש אותו למלך מוחמד השישי.
במרץ 2021, פוטר גראווי מתפקידו.
בשנת 2016, הוציא משרד החקלאות מיליוני דירהם, כל שנה, על פרסומים בעיתונות המודפסת במרוקו.
כאשר עיתון מתח ביקורת על שר החקלאות אח'נוש, או על מדיניותו הפסיק המשרד לפרסם באותו עיתון ובמקביל הפסיקו לפרסם בו כל החברות בקבוצת אקווה, שבבעלות אח'נוש.
חרם על חברות בבעלותו של אח'נוש 2018
באביב 2018, קמה תנועה שקראה להחרים את החברות שבבעלותו של אח'נוש שהן המפיצות העיקריות של שלושה מוצרים בסיסיים: מים, חלב ודלק, בשל גביית מחירים גבוהים ועושק האוכלוסייה.
התנועה זכתה לפופולריות רבה ונגרמו הפסדים כבדים לחברות.
מכון המחקר הצרפתי "בית הספר למחשבה על לוחמה כלכלית" (EPGE- Ecole de Pensée sur la Guerre Economique) חקר את תנועת החרם ומצא שזה היה קמפיין של דיסאינפורמציה "מתוזמר על ידי אג'נדה פוליטית מדויקת" של התנועה האסלאמיסטית במטרה לסלק את אח'נוש מהזירה הפוליטית.
בשיחה עם עיתונאים טען אח'נוש שהוא עצמו התעלם מהקמפיין והאשים את מתנגדיו בניצול המרוקאים למטרות פוליטיות.
ב-17 בנובמבר 2018, החליף המלך מוחמד השישי את נשיא מועצת התחרות (Competition Council).
בשנת 2020, המועצה הגיעה לכלל מסקנה ששלוש החברות שבבעלות אח'נוש שהיו נשוא קמפיין החרם ב-2018, אכן תיאמו מחירים.
בדצמבר 2019, במילאנו, במהלך פגישה עם מרוקאים החיים באיטליה, הצהיר אחנוש: "מי שחושב שהוא יכול להעליב את מוסדות המדינה, אין לו מקום במרוקו.
מי שרוצה לחיות במרוקו חייב לכבד את הערכים שלה ואת הדמוקרטיה שלה...
עלינו לחנך מחדש מרוקאים חסרי השכלה".
דבריו עוררו תגובות חזקות מצד פוליטיקאים ואזרחים מרוקאים וחזרה הקריאה להחרים את החברות שבבעלותו, כפי שהיה ב-2018.
במהלך הבחירות הכלליות ב-2021, הואשם אח'נוש על ידי מפלגת האותנטיות והמודרנה, (שהצטרפה מאוחר יותר לקואליציה בראשות אח'נוש) ב"הצפת הזירה הפוליטית בכסף".
מפלגת הצדק והפיתוח האסלאמיסטית, שעמדה בראש הקואליציה היוצאת טענה שנעשה "שימוש מגונה בכסף כדי לפתות מצביעים וכן כמה מפקחי קלפיות".
ראש מתח אף הוא, ביקורת על מפלגתו של אח'נוש, ה-RNI, על כך שפיתתה בכסף מועמדים ממפלגות אחרות "לעיני כול".
דובר מפלגת RNI, הכחיש את הדברים בפני סוכנות הידיעות הצרפתית.
עליית מחירים תוך ניגוד עניינים
לאחר תחילת כהונתו של אח'נוש, עלו מחירי הדלק וכן כמה מוצרי מזון חיוניים, האינפלציה פגעה במשפחות רבות וכ-430,000 מרוקאים איבדו את מקום עבודתם..
אח'נוש הואשם בשחיתות בשל החלטות שקיבלה ממשלתו תוך שהוא בניגוד אינטרסים עם החברות שבבעלותו.
בשנת 2022, לאחר שהאמירו מחירי הדלק הופיע קמפיין ברשתות החברתיות שקרא להורדת המחירים והאשמת אח'נוש והחברה Afriquia שבבעלותו, שהרוויחו מעליית המחירים.
עבד אל-אילה בן כיראן, ראש מפלגת הצדק והפיתוח (PJD) וראש הממשלה לשעבר, הכחיש שתמך בקמפיין המקוון, אך קרא לבחירות לפרלמנט אך הוברר שכמה מחברי מפלגתו השתתפו בקמפיין.
ב-8 בספטמבר 2023, ארעה רעידת אדמה בעוצמה חזקה באזור מרקש-אספי במרוקו.
אח'נוש ספג ביקורת מצד מרוקאים על היעדרותו והיעדר ניהול האירוע וטיפול בנפגעים.
רק יומיים לאחר רעידת האדמה, הוא שלח את תנחומיו למשפחות הנפגעים והתחייב לבנות מחדש את כל התשתיות שנהרסו ברעידת האדמה.
אח'נוש נשוי ל, אשת עסקים מרוקאית, שבין היתר מחזיקה בזכיינות למותגים כמו גאפ וזארה במרוקו.
עזה מאז ולתמיד הוא ספר מאת ההיסטוריון ישראל שפירא בעריכת זאב חנוך ארליך (ז'אבו), העוסק בהיסטוריה היהודית בעזה מתקופת התנ"ך ועד העת החדשה.
מהדורה ראשונה יצאה לאור בשנת 2023 בהוצאת בוקפוד, בשנת 2024 יצאה לאור מהדורה שנייה בהוצאה זו ובשנת 2025 יצאה לאור מהדורה שלישית בהוצאת פלדהיים.
הספר קבל הסכמה מהרבנים הראשיים לישראל, יצחק יוסף דוד לאו, הרב שמואל חיים דומב, והאדמו"ר מסוסנובצא.
הפרק הראשון בספר סוקר בהרחבה את עזה מתקופת התנ"ך ועד סוף תקופת בית שני - החל מכיבוש העיר בידי יהושע בן נון, דרך סיפורו של שמשון הגיבור ועד להתיישבות היהודית בעיר בתקופה הרומית.
הפרק השני סוקר את תקופת התלמוד, תוך סקירת התנאים והאמוראים שהתגוררו בה ושרידי בתי כנסת מתקופה זו.
הפרק השלישי עוסק במאה ה-14 עד המאה ה-17, תוך בחינת האזכורים להתיישבות יהודית בתקופות אלו בכתבי תיירים, בספרות תורנית ובשו"תים.
הפרק הרביעי מתמקד בדמותו של רבי ישראל נג'ארה שכיהן כרב העיר עזה, ובהשפעתו על העיר והקהילה.
הפרק החמישי מתמקד בדמותו של נתן העזתי "נביאו" של שבתאי צבי.
הפרק השישי עוסק במאה ה-17 עד המאה ה-19, תוך סקירת התפתחות ההתיישבות היהודית שכללה מכונת ריחיים שהופעלה בקיטור - המצאה חדשנית באותם ימים.
הפרק השביעי עוסק במאה ה-20, החל משלהי האימפריה העותמאנית דרך תקופת המנדט ועד לתום השלטון הישראלי בעזה.
הפרק השמיני עוסק בדמותה של בת יפתח והקשר שלה לעזה.
הפרק התשיעי מתמקד ברפיח, בה היה יישוב יהודי כבר בתקופת בית שני ובתקופת הגאונים.
הפרק האחרון עוסק בזיהוי מקומה של עזה המקראית, ומעלה השערה שבתקופת התנ"ך היו שני מקומות שונים בשם זה.
נספח לספר מאמר הלכתי של הרב יצחק יוסף, על השאלה האם עזה היא עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון ובאיזה יום יש לקרוא בה את מגילת אסתר.
בספר נחשפות עובדות שלא היו מוכרות קודם לכן, כמו הימצאות "יומן קהילת עזה" הכולל מידע מפורט על מקום קבורתו של רבי ישראל נג'ארה בידי ממשלת ישראל, מאמצי הפיוס בין הראי"ה קוק והרב חיים זוננפלד.
בנוסף הספר מפריך אגדה אורבנית כי ישנה משפחה ערבית עזתית מצאצאי משפחת אבוחצירא היהודית.
תום שגב בחר את הספר כ"מומלץ השנה" שלו, עבור רשימת 45 הספרים המומלצים לשנת 2025 של מוסף הארץ.
בסקירת הספרות של כיכר השבת נכתב, בין היתר:
עזיז וואטרה מוחמד הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל הישראלית.
וואטרה נולד באביג'אן, בירת חוף השנהב.
בגיל שלוש עבר להתגורר בבית סבתו בגאנה השכנה, ובגיל 15 חזר לחוף השנהב והחל לשחק במחלקת הנוער של מימוסאס המקומית.
ב-23 במאי 2019 הושאל למחלקת הנוער של המארבי מליגת העל השוודית, וב-30 בדצמבר 2019 חתם על חוזה מקצועני לארבע שנים במועדון.
בעונת הושאל לקבוצת הבת של המארבי, פריי, וערך 26 הופעות במדי המועדון במסגרת הליגה השוודית השלישית, בהן הבקיע שני שערים.
בתום העונה חזר להמארבי, ובעונת ערך 24 הופעות במדי המועדון במסגרת ליגת העל השוודית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-7 בינואר 2022 חתם על חוזה לארבע שנים וחצי בראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
ב-23 ביולי 2024 הושאל למכלן מליגת העל הבלגית למשך עונת .
הוא ערך 26 הופעות ליגה בעונה זו.
עזי שוורץ (נולד בספטמבר 1981) הוא חזן, זמר ואמן ישראלי-אמריקאי.
משמש חזן בכיר בבית הכנסת פארק אווניו.
שוורץ מופיע בקונצרטים ברחבי העולם והוא מורה לחזנות.
שוורץ נולד ליוכבד וליהודה שוורץ וגדל באלון שבות.
הוא למד בישיבת הר עציון ולאחר מכן סיים את שירותו הצבאי כסולן במקהלת הרבנות הצבאית.
לשוורץ תואר ראשון בהוראת פילוסופיה יהודית ולימודי יהדות במכללה האקדמית הרצוג, לפני שלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
הוא קיבל תואר שני בפיתוח קול וניצוח מבית ספר מאנס למוזיקה ב"ניו סקול".
שוורץ קיבל את הכשרתו כחזנות במכון תל אביב לחזנות, שם למד אצל החזן נפתלי הרשטיק.
שוורץ הופיע במדיסון סקוור גארדן, באו"ם ובגבעת הקפיטול.
הוא הוצג בתוכנית מיוחדת של PBS בשם "חזני ניו-יורק".
שוורץ ביצע תפילה לביקורו של האפיפיור פרנציסקוס בגראונד זירו בשנת 2015. הוא הופיע ב"קרנגי הול" מספר פעמים, כולל דואט עם הטנור לורנס בראונלי.
הוא גילם את תפקיד החזן בסרט נורמן, בהשתתפות ריצ'רד גיר.
הסרטונים שלו פופולריים ביוטיוב ולהם עשרות מיליוני צפיות.
במהלך מגפת הקורונה הוא הוביל את הטקסים בבית הכנסת פארק אווניו בשידור חי באינטרנט.
שוורץ ידוע בפרשנויות הווירטואוזיות שלו לתפילות יהודיות ולשירים עבריים, ובשילוב לחנים יהודיים מסורתיים עם מנגינות עכשוויות, במטרה להפיח חיים מוזיקליים חדשים בליטורגיה היהודית.
בעקבות זאת הוא הפך לויראלי ברשתות החברתיות, בין השאר בזכות ביצוע של אדון עולם ללחנים מתוך המחזמרים המילטון ואוון הנסן היקר, וביצועים של תפילות נוספות בלחנים של קווין, הארי סטיילס, טיילור סוויפט וליידי גאגא ובראדלי קופר.
הוא הופיע עם כוכבי ברודוויי בניו-יורק, כולל ביצוע גרסה של השיר "Tomorrow" מתוך המחזמר אנני עבור תוכנית בברודוויי.
שוורץ גדל בישראל ומתגורר בניו-יורק.
הוא הולך בנתיב החזנות בעקבות סבו, שהיה חזן בהונגריה.
הוא נשוי לנועה שוורץ ואב לארבעה ילדים, ורוכב על אופנועים כתחביב.
אחותו היא תהילה שוורץ אלטשולר.אחיו הוא הרב אודי שוורץ ראש ענף ההלכה ברבנות הצבאית
עזיז אל-אבוב המוכר גם בשם איברהים אל-נאדיר (נולד ככל הנראה ב-1951) היה פסיכיאטר לבנוני ופעיל בארגון הטרור "חזבאללה" וקודמו "ארגון הג'יהאד האסלאמי".
אל-אבוב התמחה בטכניקות חקירה המשלבות מניפולציה פסיכולוגית והתערבות פרמקולוגית, ידע שלפי הדיווחים רכש במהלך לימודיו האקדמיים בברית המועצות.
שמו נקשר באופן בולט לפרשת חטיפתו, עינויו ומותו של ראש תחנת ה-CIA בביירות, ויליאם פרנסיס באקלי, וכן למעורבות בהכשרת מחבלים מתאבדים.
דמותו נותרה סמל לשימוש הציני באתיקה רפואית לצורכי טרור ולוחמה פסיכולוגית.
אל-אבוב נולד ככל הנראה למשפחה שיעית באיראן סביב שנת 1951, אך בדומה ליעדי מודיעים רבים מאותה תקופה, פרטים מדויקים אודות שנותיו המוקדמות ורקעו המשפחתי אינם מתועדים באופן מלא.
במרץ 1982 הגיע לביירות, בעיצומה של מלחמת האזרחים בלבנון, שם נחשף להקצנה הגוברת בקרב הקהילות השיעיות ולפעילותן של רשתות בגיבוי איראני.
עד מחצית השנה, היה אל-אבוב מעורב בהתארגנויות שהובילו לייסוד חזבאללה, מתוך הזדהות אידאולוגית עמוקה עם המהפכה האסלאמית.
במאי 1982 השתתף בפגישת יסוד של הגרעין המבשר את הקמת הארגון, שנקרא אז ארגון הג'יהאד האסלאמי, במסגרתו נשבע אמונים למודל האסלאמי בהשראת האייתוללה ח'ומייני, ופעל לאיחוד מיליטנטים שיעים תחת השפעה איראנית.
פעילות זו התרחשה זמן קצר לפני פלישת ישראל ללבנון ביוני 1982. הכאוס שנוצר בעקבות הפלישה, שכלל עקירה של אוכלוסייה שיעית והפצצות כבדות, סיפק קרקע פורייה לייבוא האידאולוגיה האיראנית וחיזק את מחויבותו של אל-אבוב ליישום אסטרטגיות פסיכולוגיות וכפייתיות, אשר שאבו השראה מחינוכו האיראני והסובייטי כאחד.
את הכשרתו הרפואית רכש אל-אבוב במוסקבה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 באוניברסיטת הידידות בין העמים (לשעבר אוניברסיטת פטריס לומומבה) במוסקבה, ברית המועצות.
המוסד, שנועד להכשיר סטודנטים ממדינות מתפתחות, היווה כר פורה להנחלת מתודולוגיות סובייטיות.
על פי דיווחי מודיעין, אל-אבוב התמחה בפסיכיאטריה בדגש על שינוי התנהגותי, פסיכופרמקולוגיה ושכנוע כפייתי, תחומים שפותחו במכונים סובייטיים לצורכי חקירה ושליטה פוליטית, ובהנחיית מומחים הקשורים לקג"ב.
תוכנית ההכשרה התמקדה בטכניקת הנעה נפשית , המשלבת שימוש בסמים פסיכואקטיביים, וכן בעקרונות פבלוביים לחקירה אשר הותאמו לצורכי שליטה פוליטית.
התוכנית שילה אינדוקטרינציה שמיעתית הכוללת השמעת מסרים חוזרים ונשנים לשבירת התנגדות הנחקר, בדומה לשיטות שיוחסו לפסיכיאטר יואן קמרון ולניסויים מתקופת המלחמה הקרה.
עם השלמת הכשרתו, רכש מיומנות בשימוש בהלוצינוגנים ובכדורי שינה לצורך חילוץ הודאות.
על אף שהתיעוד הקיים דל לנוכח חשאיותן ואטימותן של התוכניות, תחקירים שונים מייחסים את התבססות מומחיותו בתחום לתקופה זו.
בשל האופי החשאי והממודר של התוכניות, התיעוד הקיים בנושא מוגבל, אך תחקירים שונים מייחסים את גיבוש מומחיותו של אל-אבוב לתקופה זו.
הפרטים הידועים נשענים בעיקר על מקורות עיתונאיים ותחקירים, כדוגמת עבודתו של גורדון תומאס, כאשר יכולת האימות מצומצמת לנוכח מעטה הסודיות האופף את חזבאללה.
במסגרת זו, חשיפתו לשיטות עבודה סובייטיות כללה שימוש בחומרים תרופתיים, מניעת גירויים חושיים וחקירות חזרתיות שנועדו להשיג שליטה התנהגותית, תוך התבססות על טכניקות שעברו התאמה ממודלים של פסיכיאטריה עונשית.
עם שובו ללבנון במאי 1982, החל אל-אבוב לפעול כרופא המזוהה עם חזבאללה במערב ביירות.
בתחילה סיפק תמיכה רפואית וביצע שימוש סמוי בתרופות להשראת פסיביות בקרב אנשים תחת השפעת הארגון.
עם הזמן, תחת פיקוחם של ראשי הארגון כמו עימאד מורנייה, השתלב במערך הביטחון של הארגון כמומחה לחקירת בני ערובה מערביים.
עם הזמן הפך אבוב לנכס מקצועי עבור חזבאללה.
מומחיותו בפסיכופרמקולוגיה ובשליטה התנהגותית יוחסה לשימושו בחקירות בני ערובה מערביים, בעיקר כאלה שנחשבו לבעלי ערך מודיעיני גבוה.
הוא פעל, לפי מקורות שונים, בשיתוף עם דמויות מבצעיות כמו עימאד מורנייה ותחת מסגרת הנהגתית־רוחנית של חזבאללה.
אל-אבוב היה מעורב בפיתוח פרוטוקולים כלליים בטיפול בבני ערובה, שהתמקדו בשבירה פסיכולוגית ממושכת ולא באלימות פיזית גלויה בלבד.
זאת במטרה להאריך את תקופת השבי, כדי להפיק מהם כמה שיותר מידע ולייצר תעמולה.
חלק מהדיווחים אף קישרו אותו לשימוש בחומרים פסיכואקטיביים גם בהכשרת פעילים לפעולות התאבדות בתחילת שנות ה-80, אך טענות אלו נשענות בעיקר על תחקירים עיתונאיים ולא על מסמכים רשמיים.
שיטותיו התאפיינו בשילוב של דיוק רפואי עם אכזריות פסיכולוגית, במטרה להביא להתפרקות נפשית ללא סימני אלימות פיזיים בולטים, ובכך לאפשר החזקת שבויים לאורך זמן לצורכי מיקוח.
התערבות תרופתית: הזרקת סמים נרקוטיים, חומרי הרדמה, הלוצינוגנים (סמי הזיה) וממריצים כדי לערפל את צלילות הדעת, ליצור תלות בשוביו ולשבש את תפיסת הזמן והמציאות.
מניפולציה סביבתית: בידוד מוחלט, מניעת גירויים חושיים (כיסוי עיניים וראש), ושימוש בהקלטות חוזרות ונשנות (אינדוקטרינציה) לשחיקת הזהות העצמית.
עינויים פיזיים: שילוב של מכות ועינויים פיזיים מבוקרים לצד הטיפול ה"רפואי", כאשר אל-אבוב נע בין דמות המענה לדמות "המטפל" המספק הקלה רגעית.
ישנן טענות כי אל-אבוב היה מעורב גם בהכנת מחבלים מתאבדים, כגון אלו שביצעו את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-1983, על ידי מתן סמים שהפחיתו את הפחד והגבירו את הנחישות לפני הפעולה.
הפרשה המרכזית והמתועדת ביותר שבה נקשר שמו של עזיז אל-אבוב היא חטיפתו ועינויו של ויליאם פרנסיס באקלי, ראש תחנת ה-CIA בביירות, ב-16 במרץ 1984. על פי דיווחים תחקיריים וניתוחי מודיעין מערביים, אל-אבוב קיבל אחריות ישירה על הטיפול בבאקלי כאסיר בעל ערך מודיעיני גבוה במיוחד.
תחת פיקוחו הופעלו על באקלי שיטות חקירה ששילבו עינויים פיזיים, הזנחה רפואית ומניפולציה פסיכולוגית מתמשכת.
בנוסף נעשו עליו ניסויים בסמים נרקוטיים, חומרי הרדמה וממריצים, שנועדו לערפל את צלילות דעתו, להחליש את מנגנוני ההגנה הנפשיים שלו ולחלץ ממנו מידע על רשתות הריגול האמריקאיות בלבנון.
שיטות אלו תוארו ככאלו שנועדו ליצור תלות מוחלטת בשוביו, כאשר אל-אבוב נע בין תפקיד המענה לתפקיד "המטפל", המספק הקלה זמנית מהכאב אותו עצמו גרם.
במשך 444 ימי השבי, היה באקלי נתון למסכת עינויים סדיסטית תחת פיקוחו של אל-אבוב.
החוקר עשה שימוש בידע הרפואי שלו להזרקת "קוקטיילים" של תרופות (לרבות פנותיאזינים) שגרמו לבאקלי להזיות, חוסר התמצאות ושבירה מנטלית.
סרטוני וידאו שהפיץ הארגון, בהם נראה באקלי כחוש ומבולבל, היו תוצר ישיר של שיטות אלו.
המטרה הייתה כפולה: חילוץ מודיעין איכותי ולוחמה פסיכולוגית נגד ארצות הברית.
סרטוני הווידאו שפורסמו במהלך השבי, שבהם נראה באקלי כחוש, מבולבל ומדקלם הצהרות כפויות, יוחסו בעקיפין למשטר החקירה הזה.
מצבו הבריאותי הידרדר בהדרגה, והוא סבל, על פי עדויות בני ערובה אחרים שהשתחררו מאוחר יותר, הוא סבל מדלקת ריאות, הרעבה, פציעות ומחלות שלא טופלו.
באקלי מת בשבי ב-3 ביוני 1985. בעוד שחזבאללה, שהוצג אז כארגון הג'יהאד האסלאמי, טען כי הוציא אותו להורג באוקטובר, עדויות וניתוחים מאוחרים מפקפקים בכך ומצביעים כי מותו נגרם קודם לכן כתוצאה משילוב של דלקת ריאות חריפה, הזנחה רפואית, והרעלה תרופתית שנבעה מניסויי הסמים שביצע בו אל-אבוב.
לאחר מותו של באקלי וסיום משבר בני הערובה, טושטשו עקבותיו של אל-אבוב.
הוא נותר דמות מבוקשת על ידי סוכנויות הביון האמריקאיות, אך מעולם לא הועמד לדין פומבי ולא נתפס.
על אף חומרת ההאשמות שיוחסו לו, הרשויות בארצות הברית לא הצליחו להגיש נגדו כתב אישום רשמי בשל קשיי ראיות והיעדר גישה, והוא הצליח לחמוק מההליכים המשפטיים שהופעלו נגד דמויות אחרות בטרור הבינלאומי.
המקרה של אל-אבוב נלמד כדוגמה ליכולת של ארגוני טרור לאמץ שיטות שליטה מוחית מתוחכמות ולשלב אנשי רפואה במערך המבצעי שלהם.
כמו דמויות אחרות במערך החטיפות של חזבאללה בשנות ה-80, עקבותיו הציבוריות של אל-אבוב הטשטשו לאחר סיום משבר בני הערובה, עקב המגבלות המודיעיניות והמשפטיות של התקופה.
דמותו של עזיז אל-אבוב נותרה סמל לשימוש הציני בידע רפואי ופסיכיאטרי לצורכי טרור ולוחמה פסיכולוגית.
המקרה של ויליאם באקלי משמש עד היום נקודת ייחוס לדיון באתיקה רפואית, בעינויים "מתוחכמים" וביכולת של ארגונים לא־מדינתיים לשלב מומחיות מדעית בפרקטיקות אלימות.
עזרא – תנועת הנוער התורני לאומי בארץ ישראל היא תנועת נוער דתית לאומית, הראשונה מסוגה בארץ ישראל והשלישית בגודלה מבין תנועות הנוער הדתיות במדינת ישראל.
לתנועה כ-15,000 חניכים הפרוסים בכ-70 סניפים בישראל.
מזכ"ל התנועה הוא לירן גרוס ורב התנועה הוא הרב אורי שרקי.
תנועת עזרא נוסדה בגרמניה בראשית המאה ה־20, על רקע חיפוש של צעירים יהודים־אורתודוקסים אחר מסגרת חינוכית וחברתית המשלבת נאמנות להלכה עם השתלבות בעולם המודרני.
פעילותה הראשונית של התנועה כללה חוגי לימוד, טיולים ופעילות חברתית־תרבותית, שנועדו לחזק את הזהות היהודית של בני הנוער.
בשנת 1919 נערכה ועידה בעיר וירצבורג, שבה קיבלה התנועה את שמה – עזרא – על שמו של עזרא הסופר.
התנועה הושפעה ממשנתו של הרב שמשון רפאל הירש ומעקרון "תורה עם דרך ארץ".
במהלך שנות ה־20 פעלה עזרא בערים שונות בגרמניה, ובהן פרנקפורט, ברלין והמבורג, והוציאה כתבי עת לנוער שעסקו בשאלות של אמונה, מוסר, חברה ותרבות יהודית.
במקביל לפעילותה בגרמניה החלה התנועה לעסוק בהכשרת צעירים לעלייה לארץ ישראל.
בין ההכשרות הבולטות הייתה הכשרת רודגס, שפעלה במתכונת של עבודה חקלאית, לימוד תורה וחיים במסגרת קבוצתית.
בשנת 1925 הוקמה בארץ ישראל חוות ההכשרה "מחנה ישראל", אשר שימשה מסגרת חלוצית־דתית להכשרת צעירים לקראת עבודה חקלאית והתיישבות.
בתקופה זו התקיים בתנועה ויכוח פנימי סביב שאלת מידת הזיקה לארץ ישראל והאם עיקר פעילותה של עזרא נועדה להישאר באירופה או להתמקד במפעל הציוני.
עליית הנאצים והקמת התנועה בארץ ישראל (1936–1948)
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה והחמרת רדיפות היהודים, נסגרו סניפים רבים של התנועה בגרמניה, וחלק מפעילותה נמשכה במחתרת.
חברים ובוגרים רבים של עזרא עלו לארץ ישראל במסגרת העלייה החמישית.
בשנת 1936 נוסדו בארץ ישראל שני הסניפים הראשונים של התנועה – בפתח תקווה ובתל אביב.
ושנה לאחר מכן גם בירושלים וחיפה.
בשנת 1939 התקיימה הוועידה הארצית הראשונה של התנועה בארץ ישראל, שבה הוגדרו מבנים ארגוניים וסדרי פעילות.
במקביל פעלו חברי עזרא בעשייה חינוכית וקהילתית ביישוב היהודי, סייעו בקליטת פליטים, ובשנים שאחרי המלחמה לקחו חלק בעבודה חינוכית במחנות העקורים ובמחנות המעפילים בקפריסין.
מאז קום המדינה חל שינוי רב במבנה החברתי בארץ ובמסגרות החינוכיות השונות.
תמורות אלה נתנו את ביטוין גם בתנועות הנוער וכמובן גם בתנועת הנוער "עזרא".
משך זמן הלימודים גדל ושתים עשרה שנות לימודים הם דבר מובן ורבים מוסיפים עוד עליהם לאחר מכן, בנוסף לחובת הבנים בשרות צבאי.
התנועה ראתה כמגמה חינוכית ויעד לבוגרים את הקיבוץ וכך הצטרפה לתנועות הנוער החלוציות בהקמת החיל המיועד "הנח"ל".
חיל זה הוקם במיוחד על מנת לאפשר לחניכי תנועות הנוער חברי גרעינים התיישבותיים, לצאת למשימה חלוצית, עוד בעת השירות הצבאי, בכדי לאפשר את המשכיות החינוך החלוצי במסגרת תנועות הנוער מאפשר הנח"ל לעשרה אחוז מחברי הגרעין לצאת לעבודה בסניפים – כרכזים (שליחים).
עם התרחבות התנועה, גידול הסניפים בעיירות פיתוח, ועבודה רבה בהנהלה הארצית שריכזה וארגנה את הפעילות הענפה, נהפכה חלק מהעבודה שהייתה עד קום המדינה אך ורק בהתנדבות ואחרי שעות העבודה או הלימוד, למשרה מלאה, דבר שחייב תקציב יותר גדול.
בשנת תש"ח הצטרפה תנועת "עזרא", כארגון נוער, לתנועת פועלי אגודת ישראל והוקם משרד קבוע למזכירות ההנהלה הארצית בתל אביב וחלק מחברי המזכירות עבדו במשרה מלאה או חלקית, כן נתווספו הרכזים לעבודה ריכוזית בסניפים.
פעילות הארגון הפכה לרבגונית ביותר.
מפעלי קיץ כגון מחנות עבודה, סמינריונים לחברי חבריה ג', מחנות קיץ וגורים, ימי הדרכה וכנסי מדריכים, הוצאת חומרי הדרכה ושיעורי דינים, ארגון טיולים ומסעות ארציים וכמובן עבודה שוטפת הכוללת בין היתר חודשי ושבתות ארגון.
כמו כן, במהלך שנים אלו הוקם השירות הלאומי.
עם הקמת המדינה, שלחו חברי התנועה את בוגרות התנועה לשירות בתוך קיבוצי תנועה מתוך תפיסה הרואה באחריות ובשותפות של כלל החברים כלפי המפעל הלאומי ערך, גם אם לא בשירות צבאי אשר לדעת רוב גדולי התורה באותה תקופה היה אסור לבנות.
כך בחרו חברי התנועה לייצר תשתית עצמאית שלימים מוסדה והפכה לפתרון המוכר היום כשירות לאומי.
לאחר השנים הראשונות בהם התבסס היישוב והמדינה הפכה לעובדה מוגמרת, החלו מאמצים רבים לשלב נוסף בהעמקת והתאמת מבנה החיים לעידן ותקופה זו.
המדינה ושואת יהודי אירופה חייבה שידוד מערכות.
ברור היה כי האופן בו ימוסדו מסגרות החיים ביישוב החדש ובמדינה הצעירה יקבעו את מבני החיים.
משכך, החליטו מוסדות התנועה כי הגיעה השעה לייצר מסגרות חינוך שיתנו מקום לרעיון הערכים והתפיסתה התנועתית ברוח "תורה עם דרך ארץ".
בשנים אלו, הקימו בוגרי התנועה וחברי גרעין שלהבת את המסגרות השונות שלימים הפכו לישיבות ההסדר.
תחילה בישיבת באר יעקב, לאחר מכאן בגרעין בישיבת הדרום ברחובות ובעזתה, ובסופו של דבר בקיבוץ שעלבים בשנת תשכ"ב.
יחד עם ישיבת ההסדר המשיכו לחזק את קרן הלימוד ולא איפשרו למדריכים ובוגרים לשמש בתפקידים ללא פרק לימוד במוסדות אלו.
כמו כן, הקימו בתנועה בימים אלו את התשתית הגרעינית למכוני ההלכה והחקר ובבניית התייחסות תורנית – הלכתית לבעיות השעה שהתעוררו.
עם מכונים אלו נמנים המכון להלכה בהתיישבות ומכון התורה והארץ.
בירור זהות והתעצבות תורנית־לאומית (1973–2000)
מלחמת יום הכיפורים והשינויים שהביאה בחברה הישראלית ועד למלחמת לבנון הראשונה שהיוותה נקודת שיא לתהליכים רבים שהתחילו עוד קודם והבשילו בה.
תהליכים אלו נגעו להצלחת המהפכה התנועתית בבניית ישיבות ההסדר ובמיצוב וקיבוע לימוד התורה כחלק הכרחי מההתפתחות האישית והציבורית.
אלא שהצלחה זו הביאה לגסיסתם ובסוף למותם של גרעיני הנח"ל.
גרעינים אלו, שהיוו שנים רבות את חיל החלוץ בחיי העזראים הבוגרים וביישום מעשי ושלם של תהליכי למידה ובירור שהגיעו לידי מעשה בהקמת עשרות יישובי ומפעלי התנועה.
העידן החדש חייב את התאמת המסגרות לעולם המתפתח.
התאמות אלו נעשו הן בהרחבת סניפי התנועה למקומות נוספים, אך בעיקר לציבורים חדשים אליהם עד כה היו תנועות הנוער זרות.
וכך, הוקמו סניפי המח"ר (סניפים שמתקדמים בעיירות פיתוח ואוכלוסיות עולים.
מח"ר - ראשי תיבות של 'מחייב, חברתי, רציני) בתנועה, מה שייצר והוביל למהפכת הגרעינים התורניים שהבשילה כמה שנים לאחר מכן.
בנוסף, החלה מהפכה שקטה ועמוקה שהעבירה את מרכז הכובד מגרעיני עשייה משימתיים אל מסגרות ודגשים חינוכיים השמים במרכז את הדרך והרעיון.
בשנים אלו צמחו וגדלו בסניפי התנועה רבנים ומחנכים רבים.
בשנים אלו גם שונתה שמה של התנועה ואל השם הרשמי – 'עזרא תנועת הנוער החרדי', נתווספה בשנת תשד"מ גם התוספת "לאומי".
הסיבה לכך איננה שינוי אידאולוגי, אלא תהליכים שהבשילו והביאו להקצנה וניתוק מצד פלגים שלמים של הציבור החרדי.
התנועה, שהמשיכה להילחם להוביל את דרכה על פי ההלכה ובהתייעצות עם דעת תורה שתהא מקובלת על כלל הציבור, עשתה זאת מתוך אחריות שלא לייצר פירוד בין החלקים השונים בעם ישראל.
יחד עם זאת, תהליכי ההקצנה שעברו על הציבור החרדי הביאו את חברי התנועה להוסיף את המילה לאומי על מנת להבהיר כי הדבקות והחיבור לחיי מצוות ומחויבות לתורה אינם סותרים את הלאומיות, אלא מחייבים אותה.
צמיחה והתחדשות (משנות ה־2000 ואילך)
מאז תחילת המאה ה־21 חוותה תנועת עזרא התרחבות משמעותית במספר הסניפים והחניכים.
במקביל פותחו מיזמים חינוכיים וקהילתיים חדשים, ובהם תוכנית של"פ – שמינסטים לעיירות פיתוח, מיזם ארזים לשילוב חניכים עם צרכים מיוחדים, ומרכז קד"ם – מרכז לפיתוח תוכן והגות תנועתית.
התנועה ממשיכה לפעול בישראל כתנועת נוער בעלת דגש תורני־חינוכי, פעילות קהילתית ומעורבות חברתית.
התנועה, כתנועה מיישבת של פועלי אגודת ישראל, ייסדה מספר יישובים בארץ ישראל.
הקיבוץ שוכן באזור המועצה האזורית נחל שורק כ־2 ק"מ מדרום מזרח לגדרה.
הקיבוץ הוקם ב-25 באפריל שנת 1944 כאשר חברי הגרעין החלוצי של התנועה ביקשו לקיים את המצוות התלויות בארץ בהתאם להנחיות של החזון איש.
השם "חפץ חיים" ניתן לזכרו של הרב ישראל מאיר הכהן, הידוע בשם "החפץ חיים", שנפטר ביום שגרעין הקיבוץ הוקם בכפר סבא.
מושב עובדים שיתופי הנמצא כ-5 ק"מ ממזרח לגדרה, גם הוא בתחומי מועצה אזורית נחל שורק.
היישוב הוקם בשנת 1946 על ידי פליטי השואה וחברי תנועת פועלי אגודת ישראל כגרעין התיישבותי של עזרא שנקרא קבוצת "נתיבה".
למעשה, עלו חברי קבוצת "נתיבה" לקרקע, רק במהלך מלחמת העצמאות, בשנת 1948, על מנת להוות נקודת שליטה על דרך בורמה והיישוב נקרא על ידי מייסדיו "קיבוץ יסודות שעל ידי קבוצת נתיבה".
בשנים הראשונות להיווסדו, תיפקד יסודות כקיבוץ, אך לאחר שנים ספורות הוא הפך למושב שיתופי.
גַּת רִימּוֹן הוא מושב בבקעת אונו, ששייך למועצה אזורית דרום השרון וממוקם בין שטח המועצה המקומית גני תקווה והעיר פתח תקווה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1950 ושוכן דרומית מזרחית לרמלה כ־3 ק"מ ממזרח למשמר איילון.
מייסדיו של הקיבוץ היו חניכי תנועת עזרא וחברי גרעין הנחל "שלהבת".
הקיבוץ נקרא כך בעקבות שמה של שעלבים שבתנ"ך: "ויואל האמרי לשבת בהר חרס שבאיילון ובשעלבים ותכבד יד בית יוסף ויהיו למס" (שופטים, א' לה).
עד למלחמת ששת הימים היה הקיבוץ ישוב החזית מול מובלעת לטרון.
בתחומו של הקיבוץ נמצאת ישיבת ההסדר והישיבה הגבוהה "שעלבים", ישיבה תיכונית לבנים, אולפנה לבנות, בית ספר יסודי לבנים ובית ספר יסודי לבנות.
מושב עובדים שיתופי זה הוקם בשנת 1964 כ־7 ק"מ ממזרח לעיר לוד, ליד יער בן שמן.
בתחילת דרכו הוקם על ידי חניכי הנח"ל כקיבוץ, חבריו עזבו את המקום ויצאו להקים את היישוב מבוא חורון.
במקומם הגיעו עולים מארצות הברית שהקימו את המושב.
הוקם על ידי גרעין הנח"ל שיצא ממאור מודיעים.
ממוקם כ־10 ק"מ מצפון מערב לירושלים ונקרא על שמה של בית חורון התנ"כית.