tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סונאק הגן על התקיפות האוויריות בטענה שמדובר בפעולה של הגנה עצמית מול תוקפנות מצד החות'ים.
עם זאת, המפלגה הליברל-דמוקרטית והמפלגה הירוקה ביקרו את סונאק על כך שהורה על פעולה צבאית חד-צדדית ללא התייעצות עם הפרלמנט.
ב־22 בינואר 2024 אישר סונאק תקיפה צבאית משולבת של חיל האוויר המלכותי יחד עם צבא ארצות הברית כנגד ארגון החות'ים בתימן שאיים ופגע בחופש השייט הבינלאומי.
סונאק וביידן פתחו בסבב שני של תקיפות נגד יעדים של החות'ים.
למחרת, בהצהרה לבית הנבחרים, הצהיר סונאק כי התקיפות נועדו להזהיר את החות'ים להפסיק את התקפותיהם על ספינות סוחר בים האדום, והזהיר כי בריטניה לא תהסס להכות שוב כהגנה עצמית.
בהמשך, בריטניה קיימה שני סבבים נוספים של תקיפות בשיתוף פעולה עם ארצות הברית, ב־3 בפברואר וב־24 בפברואר.
הבחירות הכלליות של 2024 ותבוסת המפלגה השמרנית
ב-22 במאי 2024 הכריז סונאק על הקדמת הבחירות הכלליות ל-4 ביולי 2024, מועד מוקדם יחסית שהפתיע גם את חברי מפלגתו.
אף שעמדו לרשותו חודשים נוספים עד לתום הקדנציה, טען סונאק כי ההתאוששות הכלכלית, הירידה באינפלציה וצמצום ההגירה נטו תומכים במסר המרכזי של קמפיין הבחירות שלו: "להיצמד לתוכנית".
בנאומו בעת ההכרזה, שנישא מחוץ לדאונינג 10 בגשם שוטף, שאל את הציבור: "במי תבחרו להבטיח את עתידכם – בנו או בחזרה לנקודת ההתחלה?"
קמפיין הבחירות של סונאק התמקד ביציבות כלכלית, המשך יישום מדיניות ההגירה לרואנדה, חיזוק קצבת הפנסיה הלאומית והחזרת שירות לאומי.
הוא פרסם את מצע המפלגה תחת הסיסמה: "תוכנית ברורה.
על אף מאמציו, הבחירות הסתיימו בתבוסה ההיסטורית החמורה ביותר של המפלגה השמרנית, שצנחה ל-121 מושבים בלבד עם 23.7% מקולות הבוחרים.
המפלגה איבדה 244 מושבים, בהם של 12 משרי הקבינט ושל ראשת הממשלה לשעבר ליז טראס.
לראשונה, איבדה גם את כל מושביה בוויילס.
עם היוודע תוצאות הבחירות ב-5 ביולי 2024, הודיע סונאק על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה.
בדבריו בפני מעונו בדאונינג 10, התנצל בפני מצביעי ומועמדי המפלגה השמרנית, והביע הערכה ליריבו הפוליטי קיר סטארמר, שאותו כינה "אדם הגון ורוחש טובת הכלל".
בהמשך מונה סונאק לראש האופוזיציה, והודיע כי ימשיך לכהן כיו"ר זמני של המפלגה עד שייבחר לו מחליף, ובהמשך כיו"ר ספסלי האחוריים בפרלמנט.
לאחר מינויו של קיר סטארמר לראש ממשלת בריטניה, הפך רישי סונאק באופן מיידי לראש האופוזיציה.
ב־8 ביולי 2024 מינה את ממשלת הצללים שלו, אשר כללה את רוב שרי ממשלתו ערב הבחירות.
ג'רמי האנט, שהיה שר האוצר, מונה לשר האוצר בממשלת הצללים, וג'יימס קלברלי, לשעבר שר הפנים, מונה לשר הפנים בממשלת הצללים.
דייוויד קמרון, שכיהן כשר החוץ, פרש מהחיים הפוליטיים, ואת מקומו תפס סגנו לשעבר, אנדרו מיטשל.
ריצ'רד הולדן, יושב ראש המפלגה השמרנית, התפטר, ובמקומו מונה ריצ'רד פולר באופן זמני.
סונאק מינה גם מחליפים לתיקים של 11 שרים שאיבדו את מושבם בפרלמנט, בהם אדוארד ארגר שמונה לשר המשפטים בממשלת הצללים והלן וויטלי שמונתה לשרת התחבורה במקומו של מארק הארפר.
כמו כן, קמי באדנוך מונתה לשרת הצללים לשיכון, קהילות ושלטון מקומי, ואוליבר דאודן, סגנו לשעבר של סונאק, מונה לסגן יו"ר האופוזיציה.
סונאק כיהן כיו"ר האופוזיציה עד לבחירתה של קמי באדנוך למנהיגת המפלגה השמרנית בבחירות הפנימיות בנובמבר 2024, אז שב אל ספסלי האחוריים בפרלמנט.
בתגובה לנאום פתיחת מושב הפרלמנט אמר סונאק כי מפלגתו לא תתנגד לממשלה "רק לשם ההתנגדות", אך תדרוש ממנה לעמוד בהתחייבויותיה.
על הרפורמות המתוכננות לחוקי התכנון העירוני אמר כי אף שיש בהן צורך, "מערכת שמדירה את הציבור המקומי עלולה לערער את התמיכה הציבורית בהרחבת הדיור".
על ביטול מדיניות ההגירה לרואנדה אמר כי הוא מכבד את ההחלטה, אך הזהיר כי "בהיעדר חלופה מרתיעה – מספר גדול של מהגרים שיחצו את התעלה שלא כחוק יישארו בסופו של דבר בבריטניה".
בינואר 2025 מונה סונאק לעמית מחקר אורח במכון הובר של אוניברסיטת סטנפורד ולעמית בכיר בבית הספר בלווטניק לממשל של אוניברסיטת אוקספורד.
במקביל חתם על חוזה בלעדי עם סוכנות ההרצאות האמריקאית Washington Speakers Bureau.
במרץ 2025 הקים יחד עם רעייתו, אקשאטה מרטי, קרן צדקה בשם "The Richmond Project", שמטרתה לקדם כישורי חשבון בקרב ילדים ומבוגרים.
הוא נישא ב-2009 לאקשתה מורטי , אותה הכיר כאשר היו שניהם סטודנטים באוניברסיטת סטנפורד.
מורטי היא בתם של מייסד חברת אינפוסיס, נראינה מורטי והסופרת סודה מורטי, והונם המשותף של מורטי וסונאק מוערך במעל 700 מיליון פאונד.
למשפחה אחוזה בקנזינגטון שבלונדון ואחוזה בצפון יורקשייר.
נהגים המשתתפים באימונים החופשיים, המקדימים את המרוצים (בדרך כלל נערכים בימי שישי), נדרשים להחזיק ברישיון-על מיוחד לצורך האימונים.
הקריטריונים לקבלת רישיון על מופיעים בנספח L.
על מנת לקבל רישיון-על על המבקש להחזיק ברישיון בדירוג A ולצבור לפחות 40 נקודות בשלוש העונות שקדמו לבקשה, בהתאם למפורט בטבלה
החל מעונת 2016 נוספה מגבלת גיל מינימום לתנאי הרישיון.
על הנהג המבקש להיות בן 18, לפחות, בזמן המרוץ הראשון בו הוא צפוי להשתתף.
ביוני 2024 הוכנס תיקון המאפשר לנהגים ש"הראו יכולת מיוחדת ויציבה לאורך זמן" להגיש בקשה לרישיון החל מגיל 17.
רישיון על דורש תשלום אגרה שנתית המתבססת על מחיר בסיס בתוספת תשלום הנגזר מסך הנקודות שצבר הנהג.
בשנת 2009 עלה מחיר הרישיון מתשלום בסיס של 1,725 אירו בצירוף 456 אירו לכל נקודה לסכום של 10,000 אירו בתוספת 2,000 אירו לכל נקודה.
מקס מוסלי, שכיהן באותו הזמן כנשיא FIA, נפגש עם איגוד נהגי הגרנד פרי (GPDAׂ).
בעקבות הפגישה החליטה FIA על הפחתת עלות הרישיון החל משנת 2010. בנובמבר 2012 הכריזה FIA על העלאה מחדש של התשלום.
החל מעונת 2019 נוספה דרישה מנהגים המעוניינים לקחת חלק באימונים החופשיים במהלך המרוצים בעונה להחזיק ברישיון-על מיוחד לאימונים.
רישיון תחרויות בינלאומי ברמה A בתוקף
התחרה לפחות בשישה מרוצים בפורמולה 2 או מחזיק בלפחות 25 נקודות לרישיון-על, שנצברו במהלך שלוש השנים האחרונות.
הלאום המופיע על רישיון העל זהה ללאום המופיע בדרכונו של הנהג.
נהג בעל אזרחות כפולה יכול לבחור איזה לאום יופיע ברישיונו.
רישרליסון דה אנדרה (בפורטוגזית: Richarlison de Andrade; נולד ב-10 במאי 1997), הידוע בכינויו רישרליסון, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת ברזיל.
יליד נובה ונסיה, אספיריטו סאנטו, החל רישרליסון לשחק בקבוצת הנוער של ריאל נורואסטש קפיסבה (Real Noroeste Capixaba) המקומית.
בדצמבר 2014 הצטרף למחלקת הנוער של אמריקה מיניירו.
ביוני 2015 קודם לקבוצת הבוגרים.
קודם לכן היה קרוב לותר על קריירה ככדורגלן מקצועי, לאחר שנדחה על ידי מספר קבוצות.
הוא הוציא את שארית כספו על כרטיס לכיוון אחד לבלו הוריזונטה, בה נמצאת קבוצת אמריקה מיניירו, בה לבסוף התקבל.
רישרליסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-4 ביולי 2015, בניצחון הביתי 1–3 על מוז'י מירים, וכבש את השער האחרון במשחק, לאחר שנכנס כמחליף בדקות הסיום.
בהמשך החודש חתם על חוזה מקצועני בקבוצה, עד ל-2018.
ב-21 בנובמבר 2015, כאשר השלימה אמריקה העפלה לליגת העל הברזילאית, במשחק השוויון 1-1 מול סיארה, הורחק רישרליסון לאחר שביצע עבירה על שחקן היריבה.
ב-29 בדצמבר 2015 חתם על חוזה לחמש עונות בקבוצה מליגת העל הברזילאית, פלומיננסה.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-13 במאי 2016, בתיקו 3-3, במסגרת הגביע הברזילאי, והיה מעורב בכל השערים של קבוצתו.
יומיים לאחר מכן שיחק לראשונה בליגה, כאשר פתח בהרכב בניצחון החוץ 0–1 על קבוצתו הקודמת, אמריקה.
שערו הראשון במדי פלומיננסה הגיע ב-26 ביוני, כאשר כבש את שער הניצחון ב 1–2 על פלמנגו.
במשחק זה נכנס כמחליף בדקות הסיום של המשחק, אך הוחלף בעצמו עקב פציעה.
באליפות ריו דה ז'ניירו של שנת 2017 כבש שמונה שערים ב-12 משחקים, נבחר לקבוצת הטורניר, וקבוצתו סיימה כסגנית, לאחר פלמנגו.
הוא כבש בחצי גמר הטורניר, במשחק שנערך במרקנה, בו ניצחה פלומיננסה 0–3 את ואסקו דה גאמה.
באותה שנה הוא לקח חלק במפעל היבשתי הראשון שלו, גביע סודאמריקנה 2017. הוא שותף בארבעה משחקים, סייע לקבוצתו להגיע לרבע גמר הטורניר, וכבש בניצחונות על ליברפול ועל אוניברסידד קאתוליקה דל אקוודור.
באוגוסט 2017 השלים רישרליסון מעבר לקבוצת ווטפורד, מהפרמייר ליג, תמורת 11.2 מיליון פאונד, וחתם על חוזה לחמש שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כאשר נכנס כמחליף בתיקו 3-3 עם ליברפול, במשחק הפתיחה של עונת 2017/2018 בפרמייר ליג.
במחזור הבא, ב-19 באוגוסט, כבש את שער הבכורה שלו באנגליה, בניצחון 0–2 על בורנמות'.
הוא היה שחקנה היחיד של ווטפורד אשר הופיע בכל משחקי הליגה של הקבוצה באותה עונה, תוך כיבוש חמישה שערים.
ביולי 2018 עבר רישרליסון לאברטון תמורת סכום העברה שהחל ב-35 מיליון פאונד, ויכול להגיע עד ל-50 מיליון.
בכך התאחד עם מאמנו בווטפורד, מרקו סילבה.
בהופעת הבכורה שלו באברטון, ב-11 באוגוסט, במסגרת הפרמייר ליג, כבש צמד, בתיקו 2-2 עם וולבס.
שבועיים מאוחר יותר הורחק במשחק מול בורנמות', לאחר שנגח בראשו של שחקן היריבה, אדם סמית'.
ב-1 ביולי 2022 חתם בטוטנהאם הוטספר תמורת 58 מיליון אירו.
ב-14 באוגוסט הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 2-2 נגד צ'לסי.
ב-7 בספטמבר כבש את שעריו הראשונים בקבוצה והראשונים בקריירה בליגת האלופות, כשכבש צמד בניצחון 0–2 על אולימפיק מרסיי.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג במדי הקבוצה בהפסד 3–4 לליברפול ב-30 באפריל 2023. זהו השער היחיד שלו במהלך העונה במסגרת הפרמייר ליג.
רישרליסון נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20, לשנת 2017. בטורניר ערך שמונה הופעות, וכבש שני שערים.
באוגוסט 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל הבוגרת, על ידי המאמן צ'יצ'ה, לקראת צמד משחקי הידידות מול ו.
ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו, נגד ארצות הברית, באצטדיון מטלייף שבניו ג'רזי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-75, במקום רוברטו פירמינו.
ארבעה ימים לאחר מכן כבש לראשונה במדים הלאומיים, כאשר הבקיע צמד בניצחון נבחרתו 0–5 על אל סלבדור.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022. במשחק הבכורה בטורניר כבש צמד והוביל את ברזיל ליתרון 0–2 על סרביה.
בשמינית הגמר נגד קוריאה הדרומית כבש שער במסגרת ניצחון 1–4.
ב-9 באוגוסט 2015 חתם רישרליסון על חוזה חסות לשלוש שנים עם חברת נייקי.
קבוצת השנה באליפות ריו דה ז'ניירו - 2017
רישיון עריכת דין הוא היתר שנותנת מדינה לאדם לעסוק במקצוע עריכת דין.
הרישיון מוענק לבעלי תואר אקדמי במשפטים, לאחר שעברו תקופת התמחות ועברו בהצלחה את בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין.
בישראל מוסדר העיסוק בעריכת דין באמצעות חוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961. סעיף 24 לחוק זה מציב שלושה תנאים מצטברים לכשירותו של אדם להיות עורך-דין:
עבר תקופת התמחות: בתקופת ההתמחות, הנמשכת שנה (החל מאוקטובר 2016, תחול תקופת התמחות של שנה וחצי על תלמידים חדשים) ונערכת לקראת סיום לימודי משפטים, עובד המתמחה בהנחייתו של עורך-דין ותיק או שופט.
עמד בבחינות של לשכת עורכי הדין - מבחן זה מחולק לשלושה חלקים: כתיבה משפטית, הדין הפרוצדורלי (מבחן עם שאלות רב ברירה) והדין המהותי בשאלות רב ברירה.
עורכי דין בוגרי לימודים בחו"ל
משפטנים שסיימו את לימודיהם בחו"ל והוכשרו כעורכי דין במדינה זו נדרשים לעבור סדרת בחינות להסמכה מחדש על מנת לקבל רישיון לעסוק בעריכת דין בארץ.
בחינה בדיני מסחר ב' + דיני מיסים.
במסגרת ההכנה לבחינות, נערכים שני קורסים - מדרשה לעולים (בת"א - אחת לשנה) וקורס הסמכה מחדש בלשכת עורכי הדין בירושלים (אחת לחצי שנה).
רישיון רפואה הוא היתר שנותנת המדינה לאדם כלשהו לעסוק ברפואה.
לאחר סיום שש שנות לימוד בבית ספר לרפואה, עמידה בבחינות הרישוי ברפואה של משרד הבריאות, מוענק רישיון זמני (לשנה) ועם סיום שנת סטאז' בהצלחה, מוענק רישיון קבוע.
התואר האקדמי של הרופאים, דוקטור לרפואה (Medical Doctor, MD), מתקבל לאחר סיום הלימודים ותקופת התנסות מעשית - סטאז'.
לאחר שהסטודנט עומד בכל הדרישות ומקבל את התואר האקדמי MD, עליו לפנות למשרד הבריאות בבקשה לקבל רישיון לעסוק ברפואה.
סמכויותיו וחובותיו של רופא בעל רישיון מוגדרות בחוק פקודת הרופאים.
רופא בשלב זה מכונה רופא כללי, והוא יכול להמשיך את הכשרתו כרופא מתמחה באחד המסלולים המוגדרים בישראל על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
אם הרופא מעוניין לצאת לעבוד באירופה או בארצות-הברית חלה עליו החובה לעבור בחינות הסמכה מחדש, במקום העבודה החדש.
רופאים בוגרי לימודי רפואה בחו"ל
רופא שסיים לימודי רפואה מחוץ למדינת ישראל, בעל דיפלומה מוכרת, ואשר לא סיים סטאז' (שנת עבודה מעשית בסבבים) בארץ בה למד, יאלץ לעבור בחינת רישוי ברפואה כחלק מההליך לקבלת רישיון לעסוק ברפואה במדינת ישראל יחד עם שנת סטאז' במוסד מוכר.
הבחינה נערכת אחת לחצי שנה, (מועד פברואר-מרץ ומועד ספטמבר-אוקטובר).
בדרך כלל ניגשים לבחינה בערך 600–800 רופאים בוגרי אוניברסיטאות בחו"ל.
הבחינה מורכבת מ-220 שאלות רבות-ברירה (אמריקאי) ב-5 נושאים: רפואה פנימית, רפואת ילדים, כירורגיה, רפואת נשים ומיילדות ופסיכיאטריה.
פטור היסטורי, שנקבע ברובו עקב לחץ של מדינות מהם התבצעה עלייה אנגלו-סקסית, או עלייה צרפתית, מוכר לבוגרי לימודי רפואה בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, צרפת, בריטניה ודרום-אפריקה.
על פי פקודת הרופאים רשאי שר הבריאות להתלות את רישיונם של בעלי מקצועות רפואיים מורשים באופן זמני או קבוע בשל מספר סיבות:
מחלה גופנית או נפשית שיש בה כדי לסכן החולה המטופל על ידו
הרשעה בפלילים שיש בהם כדי להשליך על עיסוקו ברפואה
רישיון רכב הוא פנקס כלי הרכב, בצירוף אישור על תשלום אגרת רישיון כלי הרכב וכשירותו לתנועה, ואישור על שינוי רישום הבעלות על כלי הרכב.
הרישיון תקף רק לאחר ששולמה אגרת הרישיון, וכלי הרכב עבר בהצלחה מבחן רישוי שנתי לרכב (טסט).
רישיון הרכב מוסדר בפקודת התעבורה ובתקנות התעבורה.
רישיון הרכב כולל נתונים רבים המספקים מידע מהימן ומפורט על כלי הרכב: רמת הגימור, סוג תיבת ההילוכים ומנגנונים שונים בכלי הרכב - מזגן, מנגנון ABS וכריות אוויר.
תקנות התעבורה מגדירות את סיווג כלי הרכב לפי הנהוג באירופה, והוא נקבע לפי ייעוד הרכב - כמות הסעת נוסעים או הסעת מטען - לפי משקלו ולפי מספר המושבים המיועדים לנוסעים בו.
בסיווג זה הנהג אינו נוסע, ומושבו אינו נספר.
ברישיון הרכב מצוינת גם דרגת רישיון הנהיגה המתאימה לנהיגה ברכב מסוג זה.
בשלהי 2018 חתם שר התחבורה והבטיחות בדרכים על ביטול התקנה המחייבת אחזקת רישיון רכב ורישיון נהיגה פיזיים בעת נסיעה ברכב פרטי.
בעקבות כך, אזרח הנוהג ברכב פרטי (רכב מדרגה B), אינו חייב לשאת עימו בזמן הנסיעה ברכב את רישיון הנהיגה או רישיון הרכב.
עם זאת, חלה חובה לשאת תעודה מזהה רשמית של מדינת ישראל (תעודת זהות/דרכון), תעודת ביטוח ונספחים לרישיון הנהיגה, אם קיימים.
נהיגה ללא רישיון רכב בתוקף היא אחת מעבירות התנועה הנפוצות ביותר.
במקרים מסוימים יכול בית המשפט גם לפסול את רישיון הנהיגה לתקופה של 3 חודשים או יותר.
שימוש מסורתי בזכויות יוצרים ; אין צורך להעניק זכויות שום מידע לא פורסם תוכנה PD, CC0 MIT, אפאצ'י, MPL GPL, AGPL JRL, AFPL תוכנה קניינית, ללא רישיון ציבורי תוכנה פרטית ופנימית עבודות יצירה אחרות PD, CC0 CC-BY CC-BY-SA CC-BY-NC זכויות יוצרים, ללא רישיון ציבורי לא פורסם
רישיון תוכנה הוא כלי משפטי (בדרך כלל על פי דיני חוזים, עם או בלי חומר מודפס), המסדיר את השימוש בתוכנה או בהפצה מחודשת.
על פי חוק זכויות היוצרים של ארצות הברית, כל התוכנות מוגנות בזכויות יוצרים, הן בקוד המקור והן בצורות קוד האובייקט, אלא אם כן תוכנה זו פותחה על ידי ממשלת ארצות הברית, ובמקרה זה אין לה זכויות יוצרים.
מחברים של תוכנה המוגנת בזכויות יוצרים יכולים לתרום את התוכנה שלהם לרשות הציבור, ובמקרה זה היא גם אינה מוגנת בזכויות יוצרים וכתוצאה מכך לא ניתן לקבל רישיון לה.
רישיון תוכנה טיפוסי מעניק לבעל הרישיון, בדרך כלל משתמש קצה, הרשאה להשתמש בעותק אחד או יותר של תוכנה בדרכים שבהן אחרת שימוש כזה עלול להוות הפרה של זכויות יוצרים בזכויות הבלעדיות של בעל התוכנה במסגרת זכויות היוצרים.
רישיונות תוכנה וחוקי זכויות יוצרים
ניתן לסווג את רוב התוכנות המופצות לפי סוג הרישיון שלה (ראה טבלה).
שתי קטגוריות נפוצות לתוכנה על פי חוק זכויות היוצרים, ולכן עם רישיונות המעניקים למורשה זכויות ספציפיות, הן תוכנה קניינית ותוכנת קוד פתוח וחינמי (FOSS).
בנוסף למתן זכויות והטלת מגבלות על השימוש בתוכנות המוגנות בזכויות יוצרים, רישיונות תוכנה מכילים בדרך כלל הוראות המקצות אחריות ואחריות בין הצדדים המתקשרים בהסכם הרישיון.
בעסקאות תוכנה ארגוניות ומסחריות, תנאים אלה כוללים לעיתים קרובות מגבלות אחריות, אחריות ויתור על אחריות, ושיפוי אם התוכנה מפרה זכויות קניין רוחני של מישהו.
תוכנות ללא רישיון מחוץ לתחום ההגנה על זכויות יוצרים הן תוכנת נחלת הכלל (PD) או תוכנה שאינה מופצת, אינה מורשית ומטופלת כסוד מסחרי עסקי פנימי.
בניגוד לדעה הרווחת, תוכנות ללא רישיון מופץ (לא ברשות הציבור) מוגנות במלוא זכויות היוצרים, ולכן אינן ניתנות לשימוש באופן חוקי (מכיוון שלא ניתנות זכויות שימוש כלל על ידי רישיון) עד שהיא עוברת לרשות הציבור לאחר תום תקופת זכויות היוצרים.
דוגמאות לכך הן דליפות תוכנה לא מורשות או פרויקטים של תוכנה המוצבים במאגרי תוכנה ציבוריים כמו GitHub ללא רישיון מוגדר.
מכיוון שמסירת תוכנות באופן וולונטרי לרשות הרבים (לפני שמגיעים למונח זכויות היוצרים) היא בעייתית בתחומי שיפוט מסוימים (למשל החוק הגרמני), ישנם גם רישיונות המעניקים זכויות דמויי PD, למשל CC0 או WTFPL.
הרבה בתי תוכנה קנייניים או קוד פתוח מוכרים את עותק התוכנה עם רישיון לשימוש בו.
אין העברת בעלות על הטובין למשתמש, אשר אין אחריות לזמינות התוכנה לכל החיים, ואינה זכאית למכור, לשכור, למסור אותה למישהו, להעתיק או להפיץ אותה מחדש הרשת.
מונחי ותנאי רישיון יכולים לציין עוד סעיפים משפטיים שמשתמש לא יכול לנהל משא ומתן בנפרד או בדרך של ארגון צרכנים, והוא יכול לקבל או לדחות באופן ייחודי, החזרת המוצר אל הספק.
ניתן ליישם זכות זו ביעילות כאשר סמכות השיפוט מספקת זמן חובה לגריעת טובין מיד לאחר הרכישה (כמו בחוק האיחוד האירופי), או פרסום ציבורי חובה של תנאי הרישיון, כדי להפוך אותה לקריאה על ידי המשתמשים לפני שהם רוכשים.
בארצות הברית, סעיף 117 לחוק זכויות היוצרים מעניק לבעלים של עותק מסוים של תוכנה את הזכות המפורשת להשתמש בתוכנה עם מחשב, גם אם השימוש בתוכנה עם מחשב מחייב יצירת עותקים או התאמות אגביים (מעשים שעלול להוות אחרת הפרת זכויות יוצרים).
לפיכך, בעל עותק של תוכנת מחשב רשאי כחוק להשתמש באותו עותק של תוכנה.
מכאן שאם משתמש הקצה של התוכנה הוא הבעלים של העותק המתאים, אזי משתמש הקצה רשאי להשתמש בתוכנה באופן חוקי ללא רישיון ממפרסם התוכנה.
מכיוון שרבים מהרישיונות הקנייניים רק מונים את הזכויות שיש למשתמש תחת הוראה 17 USC § 117, ובכל זאת מכריזים על נטילת זכויות מהמשתמש, ייתכן שחוזים אלה חסרים התחשבות.
רישיונות תוכנה קנייניים לרוב מכריזים כי הם מעניקים למפרסמי תוכנה שליטה רבה יותר על אופן השימוש בתוכנה שלהם על ידי שמירת בעלות על כל עותק של תוכנה אצל מפרסם התוכנה.
על ידי כך, סעיף 117 אינו חל על משתמש הקצה, ומפרסם התוכנה רשאי לחייב את משתמש הקצה לקבל את כל תנאי הסכם הרישיון, שרבים מהם עשויים להיות מגבילים יותר מאשר חוק זכויות היוצרים בלבד.
צורת הקשר קובעת אם מדובר בשכירות או ברכישה.
הבעלות על מוצרים דיגיטליים, כמו יישומי תוכנה ומשחקי וידאו, מאותגרת על ידי הסכמי ה-EULA "מורשה, לא נמכר" של מפיצים דיגיטליים כמו סטים.
באיחוד האירופי, בית הדין האירופי לצדק קבע כי בעל זכויות יוצרים אינו יכול להתנגד למכירה חוזרת של תוכנה שנמכרה דיגיטלית, בהתאם לכלל מיצוי זכויות היוצרים במכירה ראשונה כאשר מועברת הבעלות, ושאלות לפיכך "מורשה, לא נמכר "EULA.
חברת UsedSoft השווייצרית חידשה את מכירת התוכנה העסקית מחדש ונלחמה על זכות זו בבית המשפט.
באירופה, הוראת האיחוד האירופי 2009/24/EC מתירה במפורש לסחור בתוכנות מחשב משומשות.
סימן ההיכר של רישיונות תוכנה קנייניים הוא שמפרסם התוכנה מעניק שימוש בעותק אחד או יותר של תוכנה במסגרת הסכם הרישיון למשתמש קצה (EULA), אך הבעלות על אותם עותקים נותרה בידי מפרסם התוכנה (ומכאן השימוש במונח "קנייני").
משמעות תכונה זו של רישיונות תוכנה קניינית היא כי זכויות מסוימות לגבי התוכנה שמורות על ידי מפרסם התוכנה.
לכן, אופייני לתנאי הסכם EULA לכלול מונחים המגדירים את השימושים בתוכנה, כגון מספר ההתקנות המותרות או תנאי ההפצה.
ההשפעה המשמעותית ביותר של צורה זו של רישוי היא, אם בעלות על התוכנה נשארת אצל מו"ל התוכנה, ואז משתמש הקצה חייב לקבל את רישיון התוכנה.
במילים אחרות, ללא קבלת הרישיון, משתמש הקצה אינו רשאי להשתמש בתוכנה כלל.
אחת הדוגמאות לרישיון תוכנה כזה היא הרישיון ל-Microsoft Windows.
כפי שקורה בדרך כלל עם רישיונות תוכנה קנייניים, רישיון זה מכיל רשימה נרחבת של פעילויות המוגבלות, כגון: הנדוס לאחור, שימוש בו זמנית בתוכנה על ידי מספר משתמשים ופרסום מדדי ביצוע או מבחני ביצועים.
רישיונות תוכנת קוד פתוח בחינם
ישנם מספר ארגונים בתחום ה-FOSS שנותנים הנחיות והגדרות לגבי רישיונות תוכנה.
קרן התוכנה החופשית מנהלת רשימות שאינן ממצות של רישיונות תוכנה בעקבות הגדרת התוכנה החופשית שלהן ורישיונות אשר ה-FSF מחשיב כלא חופשיים מסיבות שונות.
FSF מבדיל בנוסף בין רישיונות תוכנה חופשיים התואמים או שאינם תואמים לרישיון FSF שנבחר, רישיון הציבורי הכללי של גנו שהוא Copyleft.
יוזמת הקוד הפתוח מגדירה רשימה של רישיונות קוד פתוח מאושרים בעקבות הגדרת הקוד הפתוח שלהם.
כמו כן, בפרויקט דביאן יש רשימה של רישיונות העוקבים אחר הנחיות התוכנה החופשית של דביאן.
רישיונות קוד פתוח וחינמיים מסווגים בדרך כלל לשתי קטגוריות: אלו שמטרתן להיות עם דרישות מינימליות לגבי אופן הפצת התוכנה מחדש (רישיונות מתירניים), וחלק המגינות של "שיתוף-זהה" (רישיונות copyleft).
דוגמה לרישיון תוכנה חופשי של copyleft הוא הרישיון הציבורי הכללי של GNU, שהוא גם רישיון ה-copyleft הראשון.
רישיון זה נועד לתת ולהגן על כל המשתמשים חופש בלתי מוגבל לשימוש, לימוד ושינוי פרטי של התוכנה, ואם המשתמש מקפיד על תנאי ה-GPL, חופש להפיץ מחדש את התוכנה או כל שינוי בה.
לדוגמה, כל שינוי שנעשה והופץ מחדש על ידי משתמש הקצה חייב לכלול את קוד המקור עבור אלה, ואסור לרישיון של עבודות נגזרות להגביל שום הגבלה נוספת מעבר למה ש- GPL מאפשר.
דוגמאות לרישיונות תוכנה חופשיים מתירניים הם רישיון BSD ורישיון MIT, המעניקים הרשאה בלתי מוגבלת לשימוש, לימוד ושינוי פרטי של התוכנה, וכוללים רק דרישות מינימליות להפצה מחדש.
זה נותן למשתמש הרשאה לקחת את הקוד ולהשתמש בו כחלק מתוכנת קוד סגור או תוכנה שיצאה ברישיון תוכנה קנייני.
רישיון Creative Commons (קריאייטיב קומונס), או בקיצור CC, הוא שם כולל למספר רישיונות זכויות יוצרים ציבוריים, המאפשרים הפצה ושיתוף של יצירות המוגנות בזכויות יוצרים באופן חופשי יותר מרישיונות מסורתיים.
הרישיונות משמשים יוצרים המעוניינים להעניק לציבור זכויות שימוש ביצירותיהם, כגון הזכות לשתף, להעתיק ואף ליצור יצירות נגזרות, תחת תנאים מוגדרים.
ארגון Creative Commons יצר רישיונות אלו כדי לגשר על הפער בין ההגנה המלאה של "כל הזכויות שמורות" לבין שחרור מוחלט לרשות הציבור.
השימוש ברישיונות מעניק גמישות ליוצר (למשל, האפשרות להתיר שימוש לא-מסחרי בלבד) ומגן משפטית על המשתמשים ביצירה, כל עוד הם עומדים בתנאי הרישיון.
קיימים מספר סוגים של רישיונות CC.
כל רישיון מורכב משילוב שונה של תנאים המגדירים את היקף השימוש המותר.
באוקטובר 2014 הכירה "הקרן לידע פתוח" (OKF) ברישיונות CC BY, CC BY-SA ו־CC0 כרישיונות התואמים את "ההגדרה הפתוחה" (The Open Definition) לתוכן ונתונים.
נכון לשנת 2018, היו קיימות למעלה מ-1.5 מיליארד יצירות המופצות תחת רישיון CC ברחבי העולם.
רישיונות Creative Commons פותחו על ידי אריק אלדרד ולורנס לסיג בשנת 2001, לאחר שזיהו צורך ברישיון ביניים שיגשר על הפער שבין יצירות הנמצאות ברשות הציבור, לבין יצירות המוגנות במלואן תחת "כל הזכויות שמורות".
גרסה 1.0 של הרישיונות שוחררה רשמית ב-16 בדצמבר 2002.
היוזמה לפיתוח הרישיונות נולדה כתגובה להחלטת בית המשפט בתיק "אלדרד נגד אשקרופט" .
בתיק זה, אישר בית המשפט העליון של ארצות הברית את החוקתיות של "חוק הארכת טווח זכויות היוצרים" (Copyright Term Extension Act), אשר האריך את תקופת ההגנה על זכויות יוצרים למשך חיי המחבר ועוד 70 שנה נוספות.
פסיקה זו צמצמה משמעותית את כמות היצירות העוברות לרשות הציבור, והרישיונות נועדו לאזן מצב זה על ידי מתן אפשרות ליוצרים לוותר מרצונם על חלק מהזכויות.
הגרסאות הראשונות של הרישיונות נכתבו בהתאמה לחוק האמריקאי.
כדי למנוע חוסר תאימות עם מערכות משפט אחרות, יזם הארגון תהליך "Porting" (התאמה), בו תורגמו הרישיונות והותאמו לדין המקומי במדינות שונות.
הרישיונות הותאמו ליותר מ-55 תחומי שיפוט.
בישראל, פרויקט ההתאמה בוצע על ידי המרכז למשפט וטכנולוגיה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
גרסה 1.0 הותאמה לדין הישראלי בנובמבר 2005, וגרסה 2.5 הותאמה בפברואר 2007.
בעקבות משוב מהקהילה הבינלאומית, הוחלט להפסיק את מיזם ההתאמות המקומיות ולהתמקד ביצירת נוסח בינלאומי אחיד וחזק משפטית שיחול בכל העולם.
גרסה 4.0 היא הראשונה שפותחה תחת תפיסה זו, והיא אינה דורשת התאמות מקומיות.
יצירות המופצות ברישיון Creative Commons כפופות לדיני זכויות יוצרים.
עובדה זו מאפשרת להחיל את הרישיונות על כל יצירה המוגנת בזכויות יוצרים, לרבות ספרים, מחזות, סרטים, מוזיקה, מאמרים, צילומים, בלוגים ואתרי אינטרנט.
אף על פי שתוכנה מוגנת גם היא בזכויות יוצרים, ארגון Creative Commons ממליץ שלא להשתמש ברישיונות אלו עבור קוד תוכנה.
הסיבה לכך היא בעיות תאימות לאחור עם רישיונות קוד פתוח נפוצים.
במקום זאת, מומלץ למפתחים להשתמש ברישיונות ייעודיים לתוכנה חופשית וקוד פתוח (FOSS) כגון GPL או רישיון אפאצ'י.
עם זאת, ישנם מקרים בהם נעשה שימוש ברישיונות CC עבור תוכנה, בעיקר במשחקים או תוכנה חינמית (Freeware), דוגמת המשחק AssaultCube.
שמירה על זכויות קיימות: הרישיון אינו גורע מזכויות המוקנות למשתמשים על פי חוק, כגון שימוש הוגן (Fair Use).
בלתי-הדיר (Irrevocable): הרישיונות הם בלתי-בלעדיים ואינם ניתנים לביטול.
אם יוצר החליט להפסיק להפיץ יצירה תחת רישיון CC, עותקים שכבר הופצו כדין ימשיכו להיות כפופים לרישיון המקורי, ולא ניתן לשלול מהמשתמשים את הזכויות שקיבלו בעבר.
בעלות על הזכויות: כדי להחיל את הרישיון, על המפרסם להחזיק בזכויות הבלעדיות על היצירה.
במידה ויצירה מכילה תוכן של צד שלישי, יש לסמן זאת כראוי.
הפרת הרישיון: אי-עמידה בתנאי הרישיון (למשל, אי-מתן קרדיט או שימוש מסחרי בניגוד להיתר) מבטלת אוטומטית את זכויות המשתמש וחושפת אותו לתביעה בגין הפרת זכויות יוצרים.
כל רישיונות CC בנויים משילוב של ארבעה תנאי יסוד.
היוצר בוחר אילו מהתנאים יחולו על היצירה שלו:
אייקון סימול שם הרכיב תיאור BYייחוס (Attribution) חובה לתת קרדיט (ייחוס) ליוצר המקורי בכל שימוש ביצירה.
מותר להעתיק, להפיץ, להציג, לבצע ולעבד את היצירה, כל עוד ניתן קרדיט באופן שצוין על ידי היוצר.
מאז גרסה 2.0, רכיב זה הוא חובה בכל הרישיונות (למעט CC0).
SA שיתוף זהה (Share-alike) אם נוצרה יצירה נגזרת (עיבוד, רמיקס או שינוי של המקור), יש להפיץ אותה תחת אותו רישיון בדיוק שבו הופצה היצירה המקורית.
תנאי זה מבטיח שהיצירה ונגזרותיה יישארו חופשיות ("Copyleft").
NC שימוש לא מסחרי (Non-commercial) מותר להשתמש ביצירה, להעתיקה וליצור נגזרות, אך ורק למטרות שאינן מסחריות.
אסור להפיק רווח כספי ישיר מהשימוש ביצירה.
ND איסור יצירות נגזרות (No-derivatives) מותר להעתיק ולהפיץ את היצירה כפי שהיא בלבד (Verbatim).
חל איסור לשנות, לערוך, לעבד או ליצור יצירה נגזרת מהמקור.
(בגרסה 4.0 הובהר כי מותר ליצור נגזרת לשימוש פרטי, אך אסור לשתף אותה).
שילוב של תנאים אלו יוצר שישה רישיונות אפשריים (בנוסף ל-CC0).
רישיונות המכילים את הרכיבים NC (לא מסחרי) או ND (איסור נגזרות) נחשבים למגבילים יותר ואינם עומדים בהגדרת "תוכן חופשי" של ארגונים כמו המוסד לתוכנה חופשית או ויקיפדיה, הדורשים חופש שימוש מלא (כולל מסחרי ושינוי).
הטבלה הבאה מציגה את שבע האפשרויות, מהחופשית ביותר (למעלה) למגבילה ביותר (למטה):
שם הרישיון סימול אייקון נדרש ייחוס מאפשר יצירות נגזרות (רמיקס) מאפשר שימוש מסחרי נחשב תוכן תרבותי חופשי נחלת הכלל (אין זכויות שמורות)Public Domain CC0 ייחוסAttribution CC BY
הערה: הרישיונות המקובלים במיזמי קרן ויקימדיה (כולל ויקיפדיה) הם CC0, CC BY ו-CC BY-SA.
הגרסה העדכנית כיום, 4.0, שפורסמה ב-25 בנובמבר 2013, מהווה צעד משמעותי באחדות הרישיונות.
רישיונות אלו מנוסחים באופן גנרי ומקיף, כך שיחולו על רוב תחומי השיפוט בעולם ללא צורך בגרסאות מקומיות נפרדות.
הגרסה כוללת רישיון גלובלי אחיד ומייתרת את הצורך בפרויקטי ה"Porting" (התאמה למדינות ספציפיות) שאפיינו את הגרסאות הקודמות.
בכל הרישיונות (למעט CC0), מתן קרדיט ליוצר הוא חובה.
ארגון Creative Commons ממליץ על שיטת "TASL" לביצוע ייחוס נכון ואפקטיבי:
Title (כותרת היצירה) - מומלץ לקשר למקור.
Author (שם היוצר) - מומלץ לקשר לפרופיל היוצר.
Source (מקור) - קישור למקום בו היצירה נמצאת.
License (רישיון) - ציון סוג הרישיון וקישור לתקנון שלו.
בנוסף, אם בוצע שינוי ביצירה (ביצירות נגזרות), חובה לציין זאת במפורש (למשל: "תרגום של [שם היצירה]" או "עיבוד המבוסס על...").
ההגבלה ל"שימוש לא-מסחרי" (NC) לעיתים שנויה במחלוקת בשל עמימות ההגדרה "מסחרי".
חוסר הבהירות לגבי מה נחשב מסחרי (למשל: בלוג עם פרסומות, שימוש בארגון ללא כוונת רווח שגובה דמי כניסה) עשוי ליצור אי-ודאות משפטית.
רישיונות הכוללים סעיף זה אינם נחשבים ל"תוכן חופשי" על פי הגדרות מקובלות, שכן הם מגבילים את חופש השימוש.
מלבד הרישיונות הסטנדרטיים, Creative Commons מציעה שני כלים לסימון יצירות בנחלת הכלל:
CC0 (No Rights Reserved): כלי משפטי המאפשר ליוצרים לוותר באופן יזום ומלא על כל זכויות היוצרים שלהם (ככל שהחוק מאפשר זאת) ולשחרר את היצירה לרשות הציבור באופן מיידי.
Public Domain Mark (סימן נחלת הכלל): כלי שנועד לסמן יצירות שזכויות היוצרים עליהן כבר פגו (למשל, יצירות היסטוריות עתיקות), כדי להקל על הציבור לזהותן.
שאלת התאימות עולה כאשר יוצרים יצירה חדשה המבוססת על מספר מקורות ברישיונות שונים (Remix).
לא כל הרישיונות תואמים זה לזה.
לדוגמה, לא ניתן לשלב יצירה ברישיון "איסור נגזרות" (ND) ביצירה חדשה, ולא ניתן לשלב יצירה ברישיון "שימוש לא מסחרי" (NC) בתוך יצירה המיועדת למכירה, או בתוך יצירה ברישיון SA הדורש שיתוף ברישיון חופשי יותר.
הטבלה הבאה מציגה את אפשרויות השילוב:
+טבלת תאימות לשילוב יצירות ברישיונות CC שונים
בשנת 2020, בעקבות הצעה של הארגון, נוספו סמלי הרישיונות לתקן Unicode בגרסה 13.0. הדבר מאפשר להציג את סימני הרישיונות כטקסט במערכות מחשב התומכות בכך.
בדצמבר 2020, השיק הארגון מסד נתונים מקוון המרכז פסיקה משפטית ומחקרים אקדמיים הקשורים לרישיונות CC מרחבי העולם, במטרה להנגיש את המידע המשפטי לציבור ולעורכי דין.
רישיון או היתר הוא הרשאה שרשות שלטונית נותנת לאדם, או לאישיות משפטית אחרת, לעסוק בפעילות שהחוק אוסר על מי שאינו מחזיק בו (לדוגמה: רישיון לחפור באתר עתיקות), וכן רישיון הניתן לכלי המתיר את השימוש בו ומעיד על היותו מפוקח ורשום על ידי הרשות השלטונית המוסמכת (לדוגמה: רישיון כלי-טיס).
רישיון מוענק על ידי צד (מעניק הרישיון) לגורם אחר (בעל הרישיון) כחלק מהסכם בין אותם צדדים.
במקרה של רישיון שניתן על ידי ממשלה, הרישיון מתקבל באמצעות הגשת בקשה אליו.
במקרה של צד פרטי, מדובר בהסכם ספציפי, לרוב בכתב (כגון חוזה שכירות או חוזה אחר).
בפרט, רשויות שלטון יכולות לתת רישיון על מנת לאפשר פעילות שבלעדיה הייתה אסורה.
ייתכן ורשויות השלטון עשויות לדרוש תשלום אגרה או הוכחת יכולת.
דרישות אלו עשויות ולתת לרשויות השלטון אפשרות לקבוע תנאים ומגבלות.
נותן רישיון רשאי להעניק רישיון על פי חוקי הקניין הרוחני לאשר שימוש (כגון העתקת תוכנה או שימוש בהמצאה מוגנת בפטנט) לבעל רישיון, תוך מניעה מתביעת הפרת קניין רוחני על ידי נותן הרישיון.
בדרך כלל, רישיון לפי קניין רוחני כולל מספר מרכיבים מעבר להענקה עצמה, כולל תנאי השימוש ברישיון, הוראות חידוש הרישיון ומגבלות אחרות הנחשבות חיוניות לנותן הרישיון.
רישיון לשידור הוא אישור סטטוטורי הניתן בישראל על ידי מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
הרישיון מעניק את הזכות לשדר ברדיו או בטלוויזיה בהתאם לתנאים הקבועים בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ובתנאי המכרז אליו ניגש מבקש הרישיון.
רישיון לשידור הוא תנאי הנדרש מכוח החוק להפעלת תחנות רדיו וטלוויזיה.
תחום השידורים מהווה נקודת מפגש בין אינטרסים ציבוריים, לבין אינטרסים כלכליים רבי משקל ואינטרסים פוליטיים, הנובעים מהיות התקשורת גורם משפיע על השיח הציבורי ועל עיצוב דעת הקהל, בעיקר בכל הנוגע לדיווחי חדשות ולתוכני אקטואליה, שבאמצעותם מונגש לציבור הרחב מידע על תהליכים ועל קבלת החלטות בנושאים מדיניים וכלכליים.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה רשות השידור הגוף היחיד בישראל שהפעיל ערוץ טלוויזיה בהיקף נרחב והגוף העיקרי ששידר שידורי רדיו.
עם פתיחת שוק התקשורת לגורמים ציבוריים ומסחריים, הוקמו מספר גופים שתפקידם לבצע אסדרה בתחום השידורים: השידור הציבורי מפוקח על ידי רשות השידור, השידור המסחרי נמצא בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והשידורים באמצעות כבלים ולוויינים נמצאים באחריותה של המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.
גופים אלה אחראים על קביעתם של תנאי הרישיונות ועל הכללים בדבר תוכן השידורים ובדבר הפיקוח השוטף על הערוצים.
עם הכנסת הטלוויזיה בכבלים התנהלו דיונים רבים בנושא תוכני הערוצים הזרים שאת שידוריהם מותר להביא לישראל ולאופי הפרסומות שמותר לפרסם בהם, וזאת על מנת לא לפגוע בכלכלה הישראלית ובאופי המיוחד של התרבות הישראלית.
כמוכן, תנאי המכרזים נוסחו בצורה שתעודד תחרות בין ספקי השירותים אך בו בזמן תמנע יצירת מונופול.
על כל ערוצי הרדיו והטלוויזיה מוטלים חובות רבים המשקפים את מדיניות הממשלה.
חובות אלה מפורטים בסעיפי החוקים המתאימים, בדרישות לקבלת רישיון ובמפרטי המכרזים.
רישיון לשידור בטלוויזיה נועד להבטיח כי שידורי הטלוויזיה יהיו באיכות גבוהה ובתדירות רציפה, וישמשו לטובת הציבור.
הרישיון מספק מסגרת חוקתית וכן תקנות שעל פיהם חייבים בעלי הרישיון לפעול, וכך הוא מבטיח כי תהיה שמירה על סטנדרטים מקצועיים ואתיים.
אחת המטרות המרכזיות של רישיון לשידור בטלוויזיה היא להבטיח כי התוכן המועבר ישרת את האינטרסים של הציבור ויתרום לרווחתו.
במסגרת זו, על בעל הרישיון לפעול לפי הנחיות המועצה ולהקפיד על כללי אתיקה מקצועיים, כולל איזון, הוגנות ואמינות בשידור התכנים (פרק ג', סעיף 12.1).
בנוסף, הרישיון מחייב את בעלי השליטה בערוץ השידור לפעול מתוך אחריות חברתית ולהתאים את השידורים לצרכים והעדפות של קהלים מגוונים (פרק ג', סעיף 12.3).
בנוסף, על בעל הרישיון לוודא כי השידורים עומדים בתקנים הטכניים המצוינים בחוק, וכי הם מועברים לציבור בצורה תקינה וללא הפרעות (פרק ב', סעיף 7.1, פרק ה', סעיף 21.1).
במקרה של תקלה טכנית, בעל הרישיון מחויב לתקן אותה במהירות האפשרית כדי להבטיח את רציפות ואיכות השידור (פרק ה', סעיף 21.5).
כדי להבטיח שתכני השידור ישמשו את טובת הציבור, בתנאי הרישיון נכללת הזכות של הרשות לפיקוח על בעלי השליטה בערוץ.
על פי תנאי הרישיון, כל שינוי בזהות בעלי השליטה בערוץ חייב להיות מדווח ומאושר מראש על ידי המועצה, וזאת כדי למנוע השפעה לא ראויה על התכנים המשודרים וכדי לשמור על התחרותיות בשוק התקשורת בישראל (פרק ב', סעיף 9.3 ו-9.5).
כמו כן, הרישיון קובע הגבלות על סוגי התכנים אותם ניתן לשדר.
שידורים אסורים כוללים תכנים שעוברים על החוק או על כללי האתיקה שנקבעו על ידי המועצה (פרק ג', סעיף 16.1).
בעלי הרישיון מחויבים לוודא שתכני השידור עומדים בדרישות אלה, וכך להבטיח שהתכנים המשודרים יהיו הולמים ואיכותיים (פרק ג', סעיף 16.2).
רישיונות הטלוויזיה הרב-ערוצית ניתנים לחברות הכבלים (HOT) והלוויין (YES) על ידי המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, גוף ציבורי שהוקם במטרה לפקח ולהסדיר את השידורים המסחריים של החברות הללו בישראל.
תחום זה הוסדר לראשונה בתחילת שנות ה-90, כאשר HOT החלה לשדר בערוצי הכבלים, ואילו YES, שהוקמה ב-1998, החלה לספק שירותי שידור באמצעות לוויין.
רישיונות אלו מאפשרים לחברות לספק שירותי טלוויזיה בתשלום, תוך עמידה בתנאים רגולטוריים מחמירים הנוגעים לאיכות השידור, לתוכן המשודר ולחובות הפקות מקור.
הרישיונות הותאמו לאורך השנים כדי להתמודד עם שינויים טכנולוגיים ולשמור על תחרות הוגנת בשוק.
לדוגמה, שידורי טלוויזיה דרך האינטרנט ושירותים כמו VOD הובילו לשינויים והתאמות רגולטוריות כדי להבטיח שמירה על רמת השירות והגיוון בתכנים.
התהליך לקבלת הרישיונות כולל מכרז ועמידה בדרישות כפי שנקבעו על ידי מועצת הכבלים והלוויין, תוך שימת דגש על שמירת האינטרס הציבורי והבטחת תחרות בשוק התקשורת.
בעלות על רישיון לשידור ברדיו מעניקה לבעליו אישור להשתמש בתדרים מסוימים אשר הוקצו לו במסגרת תהליך המכרז וקבלת הרישיון, כאשר אלה גם מוגבלים מבחינה גאוגרפית בהתאם לחלוקה אותה ביצעה המועצה.
כמו הרישיון לשידור בטלוויזיה, גם רישיון השידור ברדיו כולל תנאים טכניים ותוכניים, שמטרתם להבטיח את איכות השידור, למוע הפרעות לתחנות אחרות ולהבטיח שהשידורים יעמדו בסטנדרטים מקצועיים ואתיים.
הרשות השנייה יכולה לקבוע תקנים, מפרטים טכניים ולוחות זמנים להקמת ותפעול תחנות השידור, כולל דרישות להפקת תכנים מקוריים והשקעה ביצירה מקומית (פרק ה', סימן א', סעיף 72 ד').
כמו כן, בעלי הרישיון נדרשים להמציא ערבויות לרשות לשם הבטחת מילוי תנאי הזיכיון או הרישיון.
ערבויות אלו מבטיחות שהתחנה תפעל בהתאם לתנאים שהוגדרו ותשמור על איכות ורמת השירות לציבור.
במקרה של הפרת תנאי הרישיון, הרשות מוסמכת להטיל קנסות ואף לשלול את הרישיון במקרה של עבירות חמורות (פרק ז').
הרישיון לשידורי רדיו וטלוויזיה נועד להבטיח תחרות הוגנת בשוק השידורים, ולמנוע ריכוזיות ובעלות צולבת בתאגידי המדיה.
כך, החוק קובע כי לא יינתן זיכיון לשידורי טלוויזיה או רדיו למי שכבר מחזיק בזיכיון אחר או בעל שליטה בתאגיד המפעיל זיכיון אחר.
רישיון חובב רדיו הוא רישיון אשר מעניק אישור רשמי וחוקי לבעליו להפעיל תחנת רדיו חובבים.
משרד התקשורת בישראל הוא האמון על הקצאת האישורים, אשר מתחלקים לשלוש רמות על פי תוצאות המבחנים שעל המבקשים לעבור.
רישיון לגנוב הוא סרט פעולה-קומדיה אמריקאי משנת 2004 בבימויו של ברט רטנר ובכיכובם של פירס ברוסנן, סלמה הייק, וודי הרלסון ודון צ'ידל.
הסרט עוקב אחרי שני גנבי תכשיטים מקצועיים שמנסים לפרוש לאחר השוד האחרון שלהם, אך מוצאים את עצמם שוב נגררים לעולם הפשע כאשר סוכן FBI מתקרב לעקבותיהם.
תקציב הסרט היה 60 מיליון דולר וההכנסות היו 62.7 מיליון דולר מה שגרם להפסדים לאולפנים.
מקס ברדן (פירס ברוסנן) ולולה סריס (סלמה הייק) הם זוג גנבי תכשיטים מקצועיים שחיים חיים מפוארים לאחר שגנבו בהצלחה יהלום גדול ויקר.
השניים מחליטים לפרוש מהחיים הפליליים ולעבור לחיות באי טרופי בבהאמה.
אך התוכניות שלהם מתערערות כאשר סטן לויד (וודי הרלסון), סוכן FBI שמצוי בעקבותיהם, מופיע באי ומנסה להוכיח שמקס ולולה לא באמת פרשו מעולם הגניבה.
במקביל, הם נגררים לעסקה מסוכנת עם גנגסטר מקומי בשם הנרי מור (דון צ'ידל) שמעוניין ביהלום נוסף שנמצא באי.
פירס ברוסנן בתפקיד מקס ברדן - גנב תכשיטים מקצועי שמתכנן לפרוש לאחר השוד האחרון.
סלמה הייק בתפקיד לולה סריס - בת זוגו ושותפתו של מקס בפשע, שמנסה גם היא לפרוש מהחיים הפליליים.
וודי הרלסון בתפקיד סטן לויד - סוכן FBI שמנסה להפליל את מקס ולולה.
דון צ'ידל בתפקיד הנרי מור - גנגסטר מקומי שמעוניין לגנוב יהלום נוסף.
הסרט "רישיון לגנוב" קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מהמבקרים.
בעוד שהמבקרים שיבחו את הכימיה בין השחקנים הראשיים ואת הנופים המרהיבים של האי, העלילה של הסרט נחשבה לרדודה ולחסרת מתח.
הסרט קיבל ציון של 18% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 130 ביקורות, וציון של 38 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות שליליות ברובן.
בדתות הודיות, רישי (בסנסקריט: ऋषि, בתעתיק : ṛṣi) הוא אדם הישגי ונאור.
מאמינים כי רישי חיברו מזמורים של ודות.
המסורת הפוסט-וודית של הינדואיזם מתייחסת לרישים כ"" גדולים או "חכמים" אשר לאחר מדיטציה אינטנסיבית () הבינו את האמת העליונה והידע הנצחי, אותם חיברו לפיוטים.
המונח מופיע בספרות פאלי כ"אישי"; בבודהיזם הם יכולים להיות או בודהות, , או נזירים בדרגה גבוהה.
על פי המסורת ההודית, המילה עשויה להיגזר משתי משמעויות שונות של השורש 'רש' (ṛṣ).
מדקדקים של סנסקריט גוזרים מילה זו מהמשמעות השנייה: "ללכת, לזוז".
אפטה כתב במילון שהכין לסנסקריט את המשמעות והגזירה המסוימת הזו, וגם המלומד ומומחה הסנסקריט הבריטי נותן את אותו הפירוש, עם סייג מסוים.
צורה אחרת של שורש זה פירושה "לזרום, להתקרב על ידי זרימה".
(כל המשמעויות והגזירות שצוטטו לעיל מבוססות על מילון סנסקריט אנגלי של מונייר-ויליאמס).
מונייר-ויליאמס גם מצטט את טראנאטה שחיבר את המילון הגדול (סנסקריט לסנסקריט) בשם "ṛṣati jñānena saṃsāra-pāram" (כלומר, "מי שמגיע אל מעבר לעולם הארצי הזה באמצעות ידע רוחני").
לפני פרסום עבודתו של מונייר-ויליאמס, הציע הבלשן והמדקדק ההודי בן המאה השישית לפנה"ס שמקור המילה מ"דריש" ומצטט את אופמניאווה כדי לתמוך בדעה שלו.
הסברים אטימולוגיים מודרניים כמו של הבלשן האוסטרי במילון האטימולוגי שלו משאירים את הנושא פתוח, ואינם מעדיפים חיבור ל-ṛṣ "לשפוך, לזרום", אלא כזה עם המילה rasen בגרמנית "להיות אקסטטי, להיות במצב נפשי אחר" (ואולי aršus בליטאית).
בוודות, המילה מציינת משורר המקבל השראה ממזמורים ודיים.
בפרט, Ṛṣi מתייחס למחברי המזמורים של הריג ודה.
המסורת הפוסט-ודית מתייחסת לרישים כאל "חכמים" או קדושים, המהווים מעמד מיוחד של בני אדם אלוהיים במערכת המיתולוגית המוקדמת, הנבדלים מ, ואנשים בני תמותה.
סוואמי ויווקאננדה תיאר את "רישי" כמנטרה-דרשטה או "נביא המחשבה".
הוא אמר - "האמת הגיעה לרישים של הודו - המנטרה-דראשטים, נביאי המחשבה - ותגיע לכל הרישים בעתיד, לא לדברנים, לא לבולעי ספרים, לא לחוקרים, לא לפילולוגים, אלא לנביאי המחשבה".
המונח רישי מוזכר בכל .
בפאלי הם ידועים בתור "אייסיס".
רישי יכול להיקרא גם בודהה, פאקאבודהה, ארהאט או נזיר בדרגה גבוהה.
בקאנון הפאלי, קרוי גאוטמה הבודהה פעמים רבות "מהארישי" (בסנסקריט: Maharṣi; כלומר "החכם הגדול ביותר").
ה"איסיגילי סוטה" בקאנון הפאלי, מזכיר את השם של חמש מאות רישים.
הטקסט הבודהיסטי, , שנכתב במהלך המאות ה-1–3 לספירה, מזכיר רישים ברחבי (בימינו הודו, פקיסטן, אפגניסטן, בנגלדש, נפאל) וקורא לעזרתם להגנת הבודהדהרמה.
רבים מסיפורי הג'טאקה מזכירים רישים שונים.
הנליניקה ג'טאקה (Jā 526) מציג את "החיים קודמים של הבודהה", רישי (Isi), החי לבד בהרי ההימליה.
בנו, שהיה גם רישי, נקרא (בסנסקריט: Ṛṣyaśṛṅga).
הסיפור של אגאסטייה ג'טאקה, מזכיר בודהיסטווה, בשם אגאסטייה בתור רישי.
רוב מתקופת ימי הביניים באינדונזיה מציגים פסלים או תבליטים של הרישי , בדרך כלל שומר על הצד הדרומי של מקדשים שיוויים.
כמה דוגמאות כוללות את מקדש ואת מקדש פראמבאנאן ליד יוגיאקרטה.
רואסי בקמבודיה, תאילנד, מיאנמר ולאוס
רואסי (בסנסקריט: ṛṣi, בקמרית:តាឥសី, בתאית:ฤๅษี, בלאית: ລືສີ) הוא חכם מתבודד, המקביל לרישי בהודו.
במיאנמר, יש כאלה הידועים בשם "ראסה" (ရေသ့).
רישי אקהטה (פאלי; סנסקריט: אגאסטייה), הידוע בשם פארה ראוסי אקהוט בתאילנד, הוא רואסי חשוב בדרום-מזרח אסיה, כמו בכתבי הג'טאקה הבודהיסטים, רואסי זה מוזכר כבודהיסטווה ותרגל את הסגפנות שלו בסרי לנקה ודרום מזרח אסיה.
חלוקת כבוד לרואסים היא מנהג דתי בולט בבודהיזם של דרום-מזרח אסיה.
השם "רישי" (מבוטא רואסי) הוא גם הבסיס לאחת האותיות של .
רישי הוא גם שם פרטי לזכר (כמו למשל רישי סונאק), ולעיתים נדירות שם משפחה של ברהמין.
ב, "רישי" היא הצ'אקרה (הקבוצה) השביעית של הראגות של .
שמות הצ'אקרות מבוססים על המספרים הקשורים לכל שם.
במקרה זה, ישנם ומכאן שהצ'אקרה השביעית היא "רישי".
משפחות הצאצאים של רישים, מתייחסות לשושלת אבותיהם דרך ה"" זהו נוהג נפוץ בקרב כתות הברהמינים של החברה ההינדית הנוכחית.
רישרד קרייצ'ק (בהולנדית: Richard Peter Stanislav Krajicek; נולד ב-6 בדצמבר 1971) הוא טניסאי עבר הולנדי.
הוא טניסאי הולנדי היחיד שזכה בתחרות גראנד סלאם בתחרות היחידים.
רישרד קרייצ'ק נולד בשנת 1971 ברוטרדם למשפחה מהגרים מצ'כוסלובקיה.
הוא התחיל לשחק טניס בגיל ארבע.
בצעירותו הוא ניצח באליפות הולנד לצעירים עד גיל 12 ועד גיל 14.
בשנת 1989 קרייצ'ק עבר לטניס מקצועי ובשנת 1991 זכה בפעם הראשונה בתחרות כאשר ניצח בהונג קונג.
בשנת 1992 הוא הגיע לראשונה לחצי גמר של תחרות גראנד סלאם, אך לא היה יכול להמשיך עקב פציעה.
בשנת 1993 הוא הגיע לחצי גמר של אליפות צרפת הפתוחה והפסיד לג'ים קורייר.
בשנת 1996 קרייצ'ק הגיע לאליפות וימבלדון והיה מדורג.
בסיבוב הרביעי הוא ניצח אלוף 1995 מיכאל שטיך.
ברבע הגמר הוא ניצח את פיט סמפרס (זה היה ההפסד היחיד של ספמפרס בווימבלדון בשנים 1993/2001).
בהמשך הוא ניצח בתחרות כולה וזכה בתואר.
בשנת 1998 קרייצ'ק הגיע לחצי גמר של התחרות בווימבלדון.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 1999 קרייצ'ק הגיע לרבע הגמר בו הפסיד ליבגני קפלניקוב.
קרייצ'ק היה חבר נבחרת גביע דייוויס של הולנד והגיע עם הנבחרת לרבע הגמר בשנים 1993, 1994 ו-1995.
קרייצ'ק פרש בשנת 2003 לאחר זכייה ב-17 תחרויות יחידים.
לאחר הפרישה קרייצ'ק ניהל קרן Richard Krajicek Foundation שבונה מתקני ספורט לילדים והיה מנהל תחרות טניס בעירו רוטרדם.
בשנת 2005 הוא פרסם ספר Fast Balls
ריתוך הוא תהליך ייצור לחיבור חומרים, בדרך כלל מתכות או תרמופלסטיים, בעיקר על ידי שימוש בטמפרטורה גבוהה כדי להתיך את חלקיהם ולאפשר להם להתקרר יחד.
שיטות חלופיות נפוצות כוללות ריתוך מֵמֵס (של תרמופלסטיים) תוך שימוש בכימיקלים להתכת חומרים המתלכדים ללא חום, ותהליכי ריתוך במצב מוצק המתחברים ללא התכה, כגון לחץ, ריתוך קר וריתוך בדיפוזיה.
ריתוך מתכת נבדל מטכניקות התקשרות בטמפרטורה נמוכה יותר כמו הלחמה קשה והלחמה רכה, שאינן מתיכות את המתכת הבסיסית (מתכת אב) ובמקום זאת דורשות הזנת חומר מילוי מתכתי כדי לגבש את קשריהם הכימיים.
בנוסף להתכת המתכת הבסיסית בריתוך שיוצרת גומה של חומר מותך (אמבט ריתוך) מוסיפים בדרך כלל לאזור המחבר חומר מילוי שמתקרר לכדי יצירת מחבר שיכול להיות חזק יותר מחומר הבסיס.
הריתוך דורש גם סוג של מגן מבודד כדי להגן על מתכות המילוי או המתכות המותכות מפני זיהום או חמצון מהאוויר.
ניתן להשתמש במקורות אנרגיה רבים ושונים לריתוך, כולל להבה גזית (כימי), קשת חשמלית (חשמלי), לייזר, אלומת אלקטרונים, חיכוך ואולטרה סאונד.
אומנם הריתוך לעיתים קרובות הוא תהליך תעשייתי, אך עשוי להתבצע בסביבות רבות ושונות, כולל באוויר הפתוח, מתחת למים ובחלל החיצון.
ריתוך הוא משימה מסוכנת ונדרשים אמצעי זהירות כדי למנוע כוויות, התחשמלות, נזקי ראייה, שאיפת גזים ואדים רעילים וחשיפה לקרינה אולטרה סגולה עזה.
עד סוף המאה ה-19 היה ריתוך בחישול תהליך הריתוך היחיד, שבו השתמשו נפחים במשך אלפי שנים כדי לחבר ברזל ופלדה על ידי חימום ומכות פטיש.
ריתוך בקשת וריתוך בחמצן וגז בעירה היו בין התהליכים הראשונים שהתפתחו בסוף המאה ה-19, וריתוך בהתנגדות חשמלית הגיע זמן קצר לאחר מכן.
טכנולוגיית הריתוך התקדמה במהירות בתחילת המאה ה-20, כאשר מלחמות העולם הניעו את הדרישה לשיטות חיבור אמינות וזולות.
בעקבות המלחמות פותחו מספר טכניקות ריתוך מודרניות, כולל שיטות ידניות כמו ריתוך באלקטרודה מצופה, כיום אחת משיטות הריתוך הפופולריות ביותר, וכן תהליכים חצי-אוטומטיים ואוטומטיים כגון ריתוך בקשת מתכת מוגנת בגז, ריתוך בקשת חסויה, ריתוך בקשת מתכת באלקטרודה לבובה וריתוך באמבט סיגים מוליך זרם.
במחצית השנייה של המאה ה-20 המשיכו הפיתוחים עם המצאת ריתוך בקרן לייזר, ריתוך באלומת אלקטרונים, ריתוך בפעימה מגנטית וריתוך בחיכוך וערבוב.
כיום, כשהמדע ממשיך להתקדם, ריתוך רובוטי הוא דבר נפוץ במסגרות תעשייתיות, וחוקרים ממשיכים לפתח שיטות ריתוך חדשות ולהשיג הבנה טובה יותר של איכות הריתוך.
ראשית ההיסטוריה של חיבור מתכות החלה לפני אלפי שנים.
תהליכי ריתוך התכה המחברים מתכות על ידי התכתן לא היו בשימוש נרחב בריתוך טרום תעשייתי.
טכניקות ריתוך מוקדמות השתמשו בלחץ כדי לחבר מתכות, לעיתים קרובות עם חום שאינו מספיק להתכה מלאה של מתכות הבסיס.
יוצאת דופן בולטת אחת הייתה טכניקה לחיבור קטעים של פסלים גדולים.
בשיטת השעווה האבודה היוונית והרומית, נוצקו הפסלים למרכיביו הקטנים וברונזה מותכת נוצקה לתוך החיבורים בטמפרטורות גבוהות דיין ליצירת ריתוך היתוך.
הריתוך המוקדם ביותר הידוע מתוארך לתקופת הברונזה.
זהב רך מספיק כדי להיות מרותך בלחץ עם מעט או ללא חום, וארכאולוגים מצאו קופסאות קטנות שנוצרו על ידי ריתוך בלחץ יריעות זהב חופפות.
בתקופת הברזל, פיתחו החברות באזור הים התיכון ריתוך בחישול.
בריתוך בחישול, המתכת מחוממת עד כדי כך שהיא הופכת רכה מספיק כדי שנפח יחבר חלקים נפרדים יחדיו.
דוגמאות בולטות מוקדמות מאוד הן חפצי הברזל שנמצאו עם תות ענח' אמון כולל משענת ראש ופגיון.
הפגיון חושל מברזל מטאורי בטמפרטורות מתחת ל-950 מעלות צלזיוס.
בדרך כלל, ברזל מחושל בסביבות 1,350 מעלות צלזיוס.
ההיסטוריון היווני הקדום הרודוטוס מזכה את גלאוקוס מכיוס בגילוי "ריתוך ברזל".
גלאוקוס ידוע בכַּן ברזל מרותך המחזיק קרטר (קערה רחבה לערבוב יין ומים) מכסף בדלפי.
בימי הביניים חלה התקדמות בשיטת הריתוך בחישול, שבה נפחים הכו במתכת מחוממת שוב ושוב עד שהחיבור התבצע.
באירופה ובאפריקה, החישול עבר משריפות פחם פתוחות לכבשנים .
סין פיתחה תנור רם בסוף האלף הראשון.
ריתוך בחישול שימש בבניית עמוד הברזל של דלהי, שהוקם בעיר דלהי, הודו בערך בשנת 310 לספירה ומשקלו 5.4 טונה.
בשנת 1540 פרסם ואנוצ'יו בירינגוצ'יו את "על פירוטכניקה", הכולל תיאורים של פעולת החישול.
בעלי מלאכה מתקופת הרנסאנס היו מיומנים בתהליך, והתעשייה המשיכה לצמוח במהלך המאות הבאות.
בשנת 1808, דייווי, שלא היה מודע לעבודתו של פטרוב, גילה מחדש את הקשת החשמלית המתמשכת.
בשנים 1881–1882 יצרו הממציאים ניקולאי בנרדוס (רוסי) וסטניסלב אולשבסקי (פולני) את שיטת ריתוך הקשת החשמלית הראשונה הידועה בשם ריתוך בקשת פחם באמצעות אלקטרודות פחמן.
ההתקדמות בריתוך קשת נמשכה עם המצאת אלקטרודות מתכת בסוף המאה ה-19 על ידי ניקולאי סלביאנוב (1888), וצ'ארלס קופין (1890).
בסביבות שנת 1900, החל ארתור פרסי סטרומנגר בהפצת אלקטרודת מתכת מצופה בבריטניה, אשר יצרה קשת יציבה יותר.
בשנת 1905, המדען הרוסי ולדימיר מיטקביץ' הציע להשתמש בקשת חשמלית תלת פאזית לריתוך.
בשנת 1919 הומצא הריתוך בזרם חילופין על ידי קורנליס יוהנס הולסלג (Cornelis Johannes Holslag), אך הפך פופולרי רק עשור לאחר מכן.
במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-19 פותח גם ריתוך בהתנגדות חשמלית, כאשר בשנת 1885 אושרו הפטנטים הראשונים של אליהו תומסון , אשר הביא להתקדמות נוספת במהלך 15 השנים הבאות.
בשנת 1893 הומצא ריתוך תרמיט , ובאותה תקופה התבסס תהליך נוסף, ריתוך בחמצן וגז בעירה.
האצטילן התגלה על ידי אדמונד דייווי בשנת 1836, אך השימוש בו לא היה מעשי בריתוך עד לשנת 1900 לערך, אז פותח מבער מתאים.
בתחילה, ריתוך בחמצן וגז בעירה היה אחת משיטות הריתוך הפופולריות יותר בשל הניידות והעלות הנמוכה יחסית.
עם זאת, ההתקדמות הטכנולוגית במאה ה-20 גרמה להזנחת השיטה מכל שימוש ביישומים תעשייתיים.
השיטה הוחלפה ברובה בשיטת הריתוך בקשת, שכן נעשו התקדמויות בתחום כיסויי המתכות (הידועים כתלחימים).
תלחים המכסה את האלקטרודה מגן בעיקר על חומר הבסיס מפני זיהומים, אך גם מייצב את הקשת ויכול להוסיף רכיבי סגסוג למתכת הריתוך.
מלחמת העולם הראשונה גרמה לעלייה גדולה בשימוש בריתוך, כאשר המעצמות הצבאיות השונות ניסו לקבוע איזה מבין מספר תהליכי הריתוך החדשים יהיה הטוב ביותר.
הבריטים השתמשו בעיקר בריתוך בקשת חשמלית.
דוגמה לכך היא בניית גוף ספינת ה"פולגר" (Fullagar) שהייתה מרותכת כולה.
במהלך המלחמה הוחל ריתוך בקשת חשמלית לראשונה גם על מטוסים, שכן חלק מחלקי המטוסים הגרמניים נבנו תוך שימוש בתהליך.
במהלך המאה העשרים הומצאו שיטות ריתוך חדשות רבות, כולל כניסת הריתוך האוטומטי בשנת 1920, שבו תיל האלקטרודה הוזן באופן רציף.
גז המגן זכה לתשומת לב רבה, שכן מדענים ניסו להגן על ריתוכים מפני השפעות החמצן והחנקן באטמוספירה.
נקבוביות ושבריריות היו הבעיות העיקריות, והפתרונות שהתפתחו כללו שימוש במימן, ארגון והליום כגזי מגן לריתוך.
הוכנסו שיטות בדיקה לשלמות הריתוך.
בדיקת רטט ראשונה נעשתה באמצעות פטיש ומסכת; מאוחר יותר פותחו בדיקות קרני רנטגן כדי לראות את תוך הריתוך.
במהלך שנות השלושים של המאה העשרים, התקדמות טכנולוגית נוספת אפשרה ריתוך של מתכות תגובתיות כמו אלומיניום ומגנזיום.
זאת בשילוב עם התפתחויות בריתוך אוטומטי, זרם חילופין ותלחימים יצרו התפתחות רבה בשיטת הריתוך בקשת חשמלית במהלך שנות השלושים של המאה העשרים.
הממציא הרוסי קונסטנטין חרנוב יישם את ריתוך הקשת החשמלית התת-מימי הראשון.
בשנת 1930, קייל טיילור היה אחראי לפיתוח של ריתוך חף, שהפך במהרה לפופולרי בבניית ספינות ובבניה בכלל.
באותה שנה הומצא גם ריתוך בקשת חסויה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היה ריתוך בקשת חסויה בשימוש נרחב לבניית ספינות מכיוון שאיפשר לבצע סוגים מסוימים של ריתוכים עד פי עשרים מהר יותר בהשוואה לטכניקות קודמות.
שיפורים בתהליכי ריתוך פתחו אפשרויות חדשות בתחום הבנייה.
בעבר, מבני מתכת גדולים יוצרו ממתכות המחוברות מכנית באמצעות מסמרות וברגים.
למבני המתכת המחוברים אך לא מרותכים הללו היו חולשות טבועות.
טביעת אוניית הקיטור סולטנה גרמה למותם של יותר מאלף נוסעים באסון בו הדוד הממוסמר שלה כשל בלחץ.
הטיטניק ה"בלתי ניתנת לטביעה" טבעה בין השאר עקב כשלים בגוף המסמרות שלה.
בשנת 1930 הושקה ספינת הסוחר שהייתה מרותכת כולה.
החוזק של הפלדה המרותכת איפשר גם יצירת סוגים חדשים לחלוטין של ספינות, בעיקר מכלית הגז הטבעי הנוזלי (LNG).
תקן הדוודים ומכלי הלחץ של האגודה האמריקאית למהנדסי מכונות, שנוצר בתגובה לכשלים קטלניים בדוודים שימש לפיתוח המכלים הכדוריים במכליות הגז הטבעי הנוזלי במהלך ההובלה הימית.
ראוי לציין גם את גשר הכביש המרותך הראשון בעולם, גשר מאורזיצה בפולין (1928).
גורדי שחקים מוקדמים וגשרי מסבכי פלדה נבנו מקורות פלדה ממוסמרות.
ריתוך מאפשר בניית מבנים חזקים וקלים יותר ויצירת מגוון גדול יותר של צורות.
הצורה האייקונית של בית האופרה של סידני בנויה כמבנה מסגרות מרותכות באמצעות מיתדים.
לאחר עשרות שנים של פיתוח, שוכללו לכדי כדאיות יישום שיטת ריתוך בקשת טונגסטן מוגנת בגז (1941) ושיטת ריתוך בקשת מתכת מוגנת בגז (1948), ואיפשרו ריתוך מהיר של חומרים אל-ברזליים אך דרשו שימוש בגזי מגן יקרים.
ריתוך באלקטרודה מצופה פותח במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, באמצעות אלקטרודה מתכלה מצופה בתלחים, והפך במהרה לתהליך ריתוך בקשת מתכת הפופולרי ביותר.
בשנת 1957, הופיע לראשונה תהליך ריתוך בקשת מתכת באלקטרודה לבובה, שבו ניתן היה להשתמש באלקטרודת התיל המוגנת עצמית עם ציוד אוטומטי, וכתוצאה מכך מהירויות הריתוך הוגברו מאוד.
באותה שנה, הומצא תהליך הריתוך בקשת פלזמה על ידי רוברט גייג'.
ב-1958 הוצג ריתוך באמבט סיגים מוליך זרם, וב-1961 הגיע "בן-דודו", ריתוך אלקטרו גזי.
בשנת 1953, הציע המדען הסובייטי ניקולאי פדורוביץ' קזאקוב (Nikolai Fedorovich Kazakov) את שיטת הריתוך בדיפוזיה.
פיתוחים אחרים בריתוך כוללים את פריצת הדרך של ריתוך באלומת אלקטרונים ב-1958, המאפשר ריתוך עמוק וצר דרך מקור החום המרוכז.
בעקבות המצאת הלייזר בשנת 1960 הופיע ריתוך בקרן לייזר לראשונה מספר עשורים מאוחר יותר והוכח כיעיל במיוחד בריתוך אוטומטי במהירות גבוהה.
ריתוך בפעימה מגנטית (MPW) נמצא בשימוש תעשייתי מאז 1967. בשנת 1991 הומצאה שיטת ריתוך בחיכוך וערבוב על ידי וויין תומאס במכון הריתוך (TWI, בריטניה) והוא משמש ליישומים באיכות גבוהה בכל רחבי העולם.
כל ארבעת התהליכים החדשים הללו יקרים מאוד בשל העלות הגבוהה של הציוד הדרוש לביצועם, עובדה המגבילה את היישומים שלהם.
תהליך הריתוך מחבר שני חלקי מתכת באמצעות חום, לחץ או שילוב של שניהם.
שיטות הריתוך המודרניות הנפוצות ביותר משתמשות בחום גבוה דיו כדי להתיך את מתכות הבסיס שיש לחבר ואת חומר המילוי המתכתי.
זה כולל ריתוך בחמצן וגז בעירה וכל צורות ריתוך בקשת.
האזור שבו מתכות הבסיס והמילוי מותכים נקרא אמבט הריתוך או גומת הריתוך.
יש להגן על אמבט הריתוך מפני חמצן וגזים אחרים שבאוויר, פן יחל תהליך חימצון עם המתכת המותכת, שעלול לזהם ולהחליש את הריתוך.
רוב שיטות הריתוך כוללות דחיפת הגומה לאורך המחבר כדי ליצור את זחל הריתוך.
ניתן לחבר פיסות מתכת חופפות על ידי יצירת אמבט ריתוך בתוך חור שנוצר בחתיכת המתכת העליונה ביותר ליצירת ריתוך מְגוּפָה (Plug weld).
תהליכי ריתוך במצב מוצק מחברים שתי חתיכות מתכת באמצעות לחץ בלבד.
ריתוך בהתנגדות חשמלית הוא תהליך תעשייתי נפוץ המשלב חום ולחץ כדי לחבר מתכות בסיס חופפות ללא כל חומר מילוי.