tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בילדותו נכווה באורח קשה ביד ימין, ונותר עם נכות קשה שאִפשרה לו להזיז את אצבעותיו בקושי.
חרף מגבלה זו, הוא התאמן כצייר זכוכית אצל אביו, יאן השני חולץ.
בשנת 1574, לאחר שנים ספורות של לימודים, התקבל לעבוד בסדנתו של החרט וההומניסט דירק וולקרטסון קורנהרט, שפעל באקסאנטן.
שלוש שנים לאחר מכן עברו השניים להארלם.
ב־1579 נשא חולציוס לאישה את מרגרטה יאנסדר, אלמנה כבת שלושים ואם לבן בשם יאקוב מרהאם, שלימים הפך לאחד מתלמידיו המרכזיים.
בשנות ה־1580 המאוחרות התרחבה סדנתו, אך הוא סבל מבעיות בריאותיות, כולל הקאת דם.
מתוך תחושת קץ קרב, נסע לאיטליה ב־1590 וראה לראשונה את יצירות המופת של האמנות האיטלקית הקלאסית.
חולציוס השתקע בהארלם עם קורנרט, שם חבר לקארל ואן מאנדר ולקורנליס קורנליסזון מהארלם.
יחדיו ייסדו "אקדמיה הארלמית" באמצע שנות השמונים של המאה ה־16, שדגלה בלימוד מעמיק של גוף הגבר העירום כאידיאל אמנותי.
הם פעלו להפצת סגנונו של בארתולומהוס שפרנגר, צייר החצר של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמעשה הביאו את סגנון המנייריזם הצפון־אירופי להולנד.
חולציוס נודע בכישרונו הטכני יוצא הדופן ובשליטתו בבורין.
אף שסבל ממום בידו הימנית, הוא הצליח להפיק עבודות תחריט עוצרות נשימה בדיוקן ובעושר פרטים.
הוא עבד בחשאי ולא חלק את תהליך העבודה עם אחרים.
ציורו "ידו של האמן" מ־1588, שבו תיאר את כף ידו המעוותת, נתפס כחתימת זהותו האמנותית.
בין תחריטיו הידועים סדרת "האלים" בצבעי חום־ירוק מודפסים בטכניקת קיארוסקורה, אותה ככל הנראה גילף בעצמו.
חולציוס נחשב לאחד מחוללי השינוי באמנות ההולנדית סביב 1600. מסע לאיטליה ב־1590–1591 השפיע עמוקות על סגנונו.
לאחר ששב, הוא זנח את המנייריזם לטובת סגנון קלאסי יותר, שהתבסס על פרופורציות קלאסיות.
בתחריטים ובציוריו הושפעה הקומפוזיציה מצורות עגולות ואובליות, ששימשו אותו הן בדיוקנאות והן בתיאורי עירום מיתולוגיים.
צורת העיגול שימשה לאיזון והרמוניה בדיוקן, ואילו הצורה האובלית התאימה במיוחד לתיאורי הגוף האנושי.
בסביבות שנת 1600 עבר חולציוס מן התחריט לציור שמן, בין היתר בשל היחלשות ראייתו.
המעבר נתפס כהתקדמות מעמדית, בהתאם להשקפת זמנו של ואן מנדֶר, ולצידו המשיך ליצור ציורים מיתולוגיים, דיוקנאות וקומפוזיציות דתיות.
סדרת "חיי הבתולה", שהוקדשה לוילהלם החמישי, דוכס בוואריה, נועדה לפנות הן לקתולים והן לפרוטסטנטים: הסצנות נשענות על כתבי הקודש, וכוללות סמלים של טוהר, אמהות וצניעות.
חולציוס נפטר בערב 1 בינואר 1617 ונקבר בכנסיית סיינט־באבו (Grote Kerk) בהארלם.
בין תיאורי הסיום של חייו מצוי גם ציור המאוחר מ־1614, "נער עם גולגולת", שמעיד על שימור כוח עינו וידו עד הסוף.
רעייתו תיארה אחד מדיוקנאותיו העצמיים כבעל חזות בורגנית.
על בסיסו יצר תלמידו וחתנו יעקוב מתהאם תחריט בעל אופי קבורה, שצורף אליו ייצוג של ההשראה הרוחנית (Spirito) והעיצוב (Disegno) – שני עקרונות שהובילו את יצירתו.
חולציוס נחשב לדמות מרכזית במהפכת הדימוי החזותי של ראשית תור הזהב ההולנדי.
הוא נודע כאמן בעל גישה תאורטית, וכאיש רנסאנס שיכול היה לעצב דמויות בכל סגנון.
תחריטיו וציוריו שיקפו את המעבר ההיסטורי מן המנייריזם אל סגנון ריאליסטי־קלאסי, והיוו השראה לדור האמנים הבא, ובכללם רמברנדט ואחרים.
הנדסת רוח היא תת-תחום של הנדסת מכונות, הנדסת מבנים, מטאורולוגיה ופיזיקה יישומית המנתחת את השפעות הרוח בסביבה הטבעית והבנויה וחוקרת את הנזק, אי הנוחות או התועלת האפשריים שעשויים לנבוע מרוח.
בתחומי ההנדסה השונים זה כולל רוחות חזקות, אשר עלולות לגרום לאי נוחות, כמו גם רוחות קיצוניות, כמו טורנדו, הוריקן או סופה הרסנית , אשר עלולות לגרום להרס נרחב.
בתחומי אנרגיית הרוח וזיהום האוויר זה כולל גם רוחות נמוכות ומתונות מכיוון שאלו רלוונטיות לייצור חשמל ולפיזור מזהמים.
הנדסת רוח נשענת על מטאורולוגיה, הידרודינמיקה, מכניקה, מערכות מידע גאוגרפיות ומספר דיסציפלינות הנדסיות מיוחדות, כולל אווירודינמיקה ודינמיקת מבנים .
הכלים המשמשים כוללים מודלים אטמוספיריים , מנהרות רוח בשכבת הגבול האטמוספירית ומודלים חישוביים של דינמיקת נוזלים .
הנדסת רוח כוללת, בין היתר:
השפעת הרוח על מבנים (בניינים, גשרים, מגדלים)
השפעות הרוח על מערכת מיזוג אוויר בבניין
מהנדסי מבנים עשויים לראות בהנדסת רוח קשורה קשר הדוק להנדסת רעידות אדמה והגנה מפני פיצוץ .
מספר אצטדיוני ספורט כמו קנדלסטיק פארק ואצטדיון ארתור אש ידועים ברוחות חזקות, לעיתים סוערות, המשפיעות על תנאי המשחק.
את פיצול הנדסת רוח לדיסציפלינה נפרדת ניתן לייחס לבריטניה בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר נערכו פגישות בלתי פורמליות ב (NPL), ב (BRE) ובמקומות אחרים.
המונח "הנדסת רוח" נטבע לראשונה בשנת 1970. אלן גארנט דבנפורט היה אחד התורמים הבולטים ביותר לפיתוח תחום הנדסת הרוח.
הוא ידוע בפיתוח שרשרת העמסת הרוח של אלן דבנפורט או בקיצור "שרשרת העמסת הרוח" המתארת כיצד רכיבים שונים תורמים לעומס הסופי המחושב על המבנה.
הידע בהנדסת רוח משמש לניתוח ותכנון של כל הבניינים רבי הקומות, גשרים תלויים מעוגני כבלים וגשרים מעוגני כבלים, ומגדלי תקשורת וכל סוגי המגדלים והארובות האחרים.
עומס הרוח הוא העומס הדומיננטי בניתוח של בניינים גבוהים רבים, ולכן הנדסת רוח חיונית לניתוחם ותכנונם.
שוב, עומס הרוח הוא עומס דומיננטי בניתוח ותכנון של כל גשרי הכבלים ארוכי המִפְתָּח.
הנדריק פאו (בהולנדית: Hendrik Pouw; 17 באוקטובר 1887 – 10 באפריל 1975) ומרגרטה פאולינה ברטה אליזבת פאו (ניומן) (בהולנדית: Margarete Pouw; 28 בפברואר 1901 – 13 באפריל 1989), היו זוג חקלאים הולנדים מהכפר פורטהאוזן (Voorthuizen), אשר הוכרו כחסידי אומות העולם על הצלת יהודים וסיוע למחתרת ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הנדריק ומרגרטה פאו התגוררו בחווה בשם "Enny's Hoeve" (החווה של אני), במחוז חלדרלנד בהולנד.
בחווה היו אדמות חקלאיות, בוסתן, רפת ולול תרנגולות.
לצד המשק החקלאי, הקימו בני הזוג את אחד מבתי הגידול המקצועיים והידועים באירופה לגידול כלבי דאכסהונד ("van de Zeven Bergjes").
בני הזוג היו בעלי השכלה על יסודית, ומרגרטה פאו אף הייתה מומחית בתחומה ופרסמה מאמרים רבים, כמו גם כתבה ערך באנציקלופדיה בנושא הגנטיקה של הכלבים.
מרגרטה הקפידה על כללים נוקשים של טוהר הגזע בגידול הכלבים שהשתתפו בתערוכות, והמקום הפך לחוות גידול כלבים בלבד.
עם תחילת הכיבוש הנאצי של הולנד, היו לבני הזוג שבעה ילדים.
בתם הרביעית, אנני, על שמה נקראה החווה, נפטרה כשנתיים לפני פרוץ המלחמה בהולנד עקב מום בלב.
שאר ילדי המשפחה, שהיו בגילאי 8-20 עם פרוץ המלחמה ולקחו חלק פעיל בחיים בחווה ובפעולות ההצלה, היו מרגרט פרדריקה (פרידל), יקובה הנדריקה (קוב), אליסבת (ליס), קרולינה יוהנה (קוקו), יוהנס גרהרדוס (יאן) ונלי הלנה קורי (נל).
הקשר של הנדריק ומרגרטה פאו לפעילות הצלת היהודים החל דרך חברותה של הבת ליס עם נערה יהודייה בשם מרגוט הרץ (שוורץ).
כבר ביולי 1942 נסע הנדריק פאו לאמסטרדם והציע למשפחת הרץ להסתתר בחווה, אך הם סירבו תחילה.
במעמד זה סיכמו הנדריק ומרגוט על "משפט קוד": אם המצב באמסטרדם יורע ומרגוט תאלץ לברוח, עליה להתקשר אליו בטענה כי יש לה "גור כלבים" שהיא מעוניינת להביא לחווה.
רק ביולי 1943, לאחר שהוריה ואחותה של מרגוט גורשו למחנות השמדה, השמיעה מרגוט את משפט הקוד.
הנדריק נסע מיד ברכבת לאמסטדרם והביא אותה לחווה.
עם הגעתה של מרגוט, שהייתה היהודייה הראשונה שהסתתרה אצלם, החלה המשפחה להציע מסתור ליהודים נוספים.
במהלך תקופת המלחמה, הפכה החווה למקום מסתור ומקלט עבור יהודים רבים ששהו בה לתקופות משתנות.
ביניהם שני ילדים בשם אנס ומקס, אייזק ורוזה נח מדבנטר, מר ה.נ.ו.
הורסלנד מהאג, ברנרד אק בן השש, וילדה שווייצרית בת 8 (לימים גברת א.
בני הזוג פאו התייחסו למרגוט כאל אחת מבנותיהם והיא שהתה במקום ללא תמורה, תוך סיוע בעבודות הבית כמידת יכולתה.
יתר המסתתרים הסתייעו בתלושי מזון מהמחתרת או שילמו עבור שהותם.
באוקטובר 1944 החלו פעילי מחתרת להשתמש בגורן החווה כבסיס לפעולותיהם, ובין ערמות השחת הוסתר גם טקס בנוול (Tex Banwell), חייל בריטי שברח מהשבי הנאצי.
החווה הפכה לבסיס פעולה ממנו אף נתפסו שבויים גרמנים.
כשהגרמנים גילו את המסתור, קיבלו יושבי החווה אזהרה מוקדמת שהצליחה להצילם.
בעוד שכל בני המשפחה והמסתתרים נמלטו למקומות מסתור אחרים, נשארה קוב, אחת מבנותיהם של הנדריק ומרגרטה, בחווה כדי לטפל בבעלי החיים.
ב-17 באוקטובר 1944 פשטו הגרמנים על המקום, עצרו אותה, פינו את חיות המשק והעלו באש את החווה והמלונה.
במהלך האירוע חלק מכלבי הדאכסהונד שהיו במקום נשרפו חיים בתוך המבנה, בעוד שחלקם הצליחו להימלט.
בתם קוב שוחררה כעבור חודש לאחר שהעמידה פנים שאינה יודעת דבר.
לאחר השחרור שבו בני משפחת פאו לוורטהאוזן.
הם פעלו בקושי רב לשקם את חייהם, לאחר אובדן מוחלט של ביתם ורכושם.
רק באמצע שנות ה-50 עלה בידם לבנות מחדש את ביתם.
מרגוט, שנשארה בקשר הדוק וקבוע עם בני המשפחה וצאצאיהם כל חייה, העידה כי משפחת פאו מעולם לא התלוננה על גורל ביתם או על המחיר הכבד ששילמו.
ב-22 במרץ 1977, יד ושם הכיר בהנדריק פאו ובאשתו, מרגרטה פאולינה ברטה אליזבת פאו-נוימן, כחסידי אומות העולם.
ביום שלישי, 2 במאי 1978, התקיים ביד ושם טקס נטיעת עץ על שמם בגן חסידי אומות העולם, והוענקה למרגרטה מדליה.
"הנה אני מתחילה" הוא הרומן השני של הסופרת הישראלית יהודית קציר.
הרומן ראה אור בסדרת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
גיבורת הרומן היא ריבי שנהר (שהיא גם גיבורת הרומן הקודם של קציר, "למאטיס יש את השמש בבטן").
הסיפור מתחיל בזמן הלווייתה של מיכאלה ברג, מורתה האהובה לספרות וחיבור של ריבי מימי החטיבה.
ארבע המחברות שמרכיבות את יומנה של ריבי כתובות בגוף שני והנמענת היא אנה פרנק, אודותיה למדה בבית הספר.
ריבי חותמת על הרשומות ביומן בשם "קיטי", כשם ידידתה הדמיונית של אנה פרנק, לה כתבה ביומנה.
ביומניה ובשיחות עם מיכאלה, ריבי עוסקת בשאלה מי גרמה לתחילת פרשיית האהבים האסורה שנמשכה שנתיים, עד שהתפוצצה: היא עצמה או מיכאלה.
דמותה של מיכאלה עשויה להיתפס כבוגרת וחכמה, אך גם כפתיינית ונצלנית.
ריבי מציינת מספר פעמים שהיא התאהבה במורתה חודשים רבים לפני שהחל הרומן ביניהן, אך דמויות אחרות רואות ברומן ניצול של תמימותה ורגישותה של ריבי.
"הנה האיש" (מלטינית: Ecce Homo) הוא ספרו האחרון של הפילולוג והפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה.
הספר עצמו נכתב בגרמנית, למרות השם הלטיני.
יעודו של הספר, כפי שהוא מתואר על ידי המחבר בהקדמה לו, הוא הצגת דמותו לפני שיציב בפני העולם תביעה קשה שכמותה לא הוצבה מעולם בפניו.
שמו של הספר נגזר מ"הנה האיש", אמירתו של הנציב הרומאי פונטיוס פילאטוס בהציגו את ישו בפני היהודים לאחר ששפט אותו.
הספר מכיל פרקי אוטוביוגרפיה על תולדות חייו ואורחות חייו, ובנוסף יש בו סקירה תמציתית על כתביו.
הספר נכתב בשנת 1888 אך פרסומו עוכב על ידי אחותו של ניטשה, אליזבת פורסטר, עד לשנת 1895.
במבוא לספרו זה ניטשה מציג את השקפתו הפילוסופית במונחים המצביעים על הינתקותו המוחלטת מן ההומניזם המודרני.
ההומניזם לא חדל מלדגול בקדמה ובהפצת המדע והטכנולוגיה שיובילו אותנו לקראת ימים טובים יותר, ולצדד ברעיון כי על האידיאל להנחות את ההיסטוריה ואת הפוליטיקה - וזו, לפי ניטשה, היא סוג של אמונה, של דת ללא אלוהים שניטשה מגדיר כאלילים שאותם הוא מציע לנתץ בפטישו באמצעות הפילוסופיה:
הנה הדבר האחרון שאוכל להבטיח.
להשליך את האלילים - כך אני מכנה את כל האידיאלים - הנה מה שמהווה את אמנותי.
בה במידה שהמצאנו את השקר של עולם אידיאלי, רוקנו את המציאות מתוכנה, ממשמעותה וממהימנותה...
השקר שאנו מכנים אידיאל היה עד כה קללה המעיקה על המציאות.
האנושות עצמה הפכה שקרית ומזויפת מיסודה עד כדי אמונה בערכים המנוגדים לאלה שבכוחם בלבד להבטיח את חוסנה ואת עתידה..."
הנהג של מיס דייזי הוא סרט דרמה קומי אמריקאי משנת 1989 המבוסס על מחזה באותו השם, בבימוי ברוס ברספורד, ובכיכובם של מורגן פרימן, ג'סיקה טנדי ודן אקרויד.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, ובשלושה פרסי גלובוס הזהב.
הסרט מבוסס על מחזה משנת 1987 מאת אלפרד אהרי, שזכה בפרס פוליצר לדרמה.
הסרט הופק על ידי לילי וריצ'רד זאנוק וצולם באטלנטה.
העלילה מתרחשת באטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית, משנת 1948 ועד לשנות ה-70. העלילה מתארת את מערכת היחסים בין דייזי ורת'ן (ג'סיקה טנדי), גברת יהודייה אמידה וקשוחה, לבין נהגה האפרו-אמריקני הוק קולברן (מורגן פרימן).
שחקןתפקיד ג'סיקה טנדי מיס דייזי ורת'ן מורגן פרימן הוק קולברן דן אקרויד בולי ורת'ן פטי לופון פלורין ורת'ן אסתר רול אידלה קייטי בל
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'סיקה טנדי
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר- אלפרד אהרי
פרס גלובוס הזהב לסרט הקומי הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לשחקן ראשי בסרט קומי - מורגן פרימן
פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית בסרט קומי - ג'סיקה טנדי
הסרט הוקרן לראשונה ב-13 בדצמבר 1989, והכנסותיו בכל העולם עד פברואר 2007 הן מעל 146 מיליון דולר.
כאשר תקציב הסרט היה 7.5 מיליון דולר.
בשנת 2007, הועלה המחזה לראשונה בישראל בתיאטרון הבימה בכיכובם של השחקנים ליא קניג ויעקב כהן.
בשנת 2023, הועלה המחזה בתיאטרון העברי בכיכובם של סנדרה שדה, סלים דאו ויניב פולישוק.
האי הנדרסון הוא אי גבוה בדרום האוקיינוס השקט הממוקם על לוח טקטוני מורם.
הנדרסון סופח לאיי פיטקרן בשנת 1902, וזכה למעמד של אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1988, הודות לחיי הציפורים ומאגרי הזרחה הבתוליים באי.
אורכו של הנדרסון כ-10.7 קילומטרים ורוחבו כ-5.8 קילומטרים.
לאי שטח של 45.4 קמ"ר ונמצא במרחק של 193 קילומטרים צפון-מזרחית לאיי פיטקרן.
האי תלול וקטן מדי כדי לשמש לצורכי חקלאות וגם אין בו מים מתוקים.
עשרות טונות של פסולת פלסטיק נסחפים לחופי האי מדי שנה בזרמי האוקיינוסים.
חלק מהפריטים שנמצאו באי מקורם מאירופה, המזרח התיכון, ארצות הברית ורוסיה.
הנדרסון אינו מיושב בימינו, אך עדויות ארכאולוגיות מראות כי האי אויש על ידי מושבה פולינזית קבועה בין המאה ה-12 למאה ה-15, אך לאחר מכן שוב אין עדות להמשך ההתיישבות.
הסיבה להיעלמות ההתיישבות איננה ידועה, אך סביר להניח שהסיבה קשורה להיעלמות הפולינזים מאיי פיטקרן, כאשר ככל הנראה תושבי הנדרסון הסתמכו עליהם בכל הקשור למצרכים בני-קיימא.
ב-29 בינואר 1606 התגלה האי הנדרסון על ידי המלח הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קאירוש, אשר כינה את האי "סאן ז'ואו באפטיסטה".
ב-17 ביוני 1819 התגלה האי בשנית על ידי החובל הנדרסון מחברת הודו המזרחית הבריטית אשר העניק לאי את השם "הנדרסון".
צוות ספינת ציד הלווייתנים "אסקס" ירד לחופי הנדרסון לתקופה קצרה ונשאר באי מה-20 בדצמבר 1820, עד ל-27 בדצמבר 1820. שלושה מאנשי הצוות נותרו ושרדו באי עד לחילוצם ב-9 באפריל 1821, בעוד שחבריהם למסע המשיכו לדרום-אמריקה.
אנשי האסקס האמינו כי הגיעו לאי דוסי (Ducie).
בשנת 1957 חי אדם חיי בדידות באי למשך כחודשיים, מלווה בשימפנזה, ככל הנראה עבור גימיק פרסומי.
הוא חולץ לבסוף על ידי תושבים מאיי פיטקרן.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הביע איש העסקים האמריקאי ארתור ראטליף עניין ברכישת והשכרת האי הנדרסון לאחר פיתוחו באמצעות מסלול נחיתה, חוות בקר ואחוזה.
מועצת האי פיטקרן נתנה הסכמתה לתוכניותיו באפריל 1981 אך משרד החוץ הבריטי הטיל וטו על ההחלטה ועל תוכניות הפיתוח, לאחר שקבוצות הפועלות להגנת איכות הסביבה ביקשו לשמור על האקולוגיה הטבעית של האי.
הנהלת הקואליציה (ישראל) היא הגוף המנהל את הקואליציה ב.
הנהלת הקואליציה מורכבת מיושבי ראש הסיעות השותפות לקואליציה, ובראשה עומד יו"ר הקואליציה (מכונה לעיתים בשגגה "ראש הקואליציה").
תפקיד הנהלת הקואליציה הוא לדון ולהחליט בענייניה השוטפים של הקואליציה.
הנהלת הקואליציה קובעת את עמדות הקואליציה בכנסת, בוועדות הכנסת ובמוסדותיה, קובעת את אופן הצבעתם של כל חברי סיעות הקואליציה במליאת הכנסת והוועדות, ומטילה עליהם משמעת קואליציונית, כל זאת בהתאם לעמדת הממשלה ועל דעת ראש הממשלה.
כמו כן, ההנהלה רשאית להתיר לחבר קואליציה לקדם הצעת חוק פרטית לדיון ולהצבעה.
הנהלת הקואליציה אחראית להודיע לחבר הכנסת מהקואליציה על התנגדות הממשלה להצעת חוק פרטית שברצונו לקדם, על מנת שימשוך את הצעתו.
במקרה בו לא נעתר חבר הכנסת לבקשת הנהלת הקואליציה, ההנהלה רשאית לפנות לסיעה אליה שייך חבר הכנסת בבקשה לנקוט באמצעים כנגד חבר הכנסת שהפר את המשמעת הקואליציונית.
תפקידים נוספים וקווים מנחים של הנהלת הקואליציה נקבעים בהסכמים הקואליציוניים עם כינון הממשלה.
תפקיד ראש הקואליציה הוא משרת אמון, שאינה מעוגנת בחוק, ומוסדרת בחלקה בהחלטת שכר חברי הכנסת (הענקות ותשלומים).
תפקידי ראש הקואליציה נקבעים לרוב בהסכמים הקואליציוניים, אך רובם לא משתנים מהסכם להסכם.
ראש הקואליציה הוא, לרוב, חבר מסיעתו של ראש הממשלה, וראש הנהלת הקואליציה.
תפקידו הוא לקבוע את סדר יומה של ישיבת ההנהלה של הקואליציה, לנהל את ענייני הקואליציה והנהלתה, והוא מוסמך לפעול מטעמה ובשמה.
ראש הקואליציה רשאי להתיר לחבר קואליציה או לסיעה שותפה בקואליציה חופש הצבעה, לסטות מדרך ההצבעה כפי שנקבעה בהנהלת הקואליציה, להימנע בהצבעה או להיעדר מהצבעה, וזאת לאחר התייעצות עם הנהלת הקואליציה.
כן רשאי ראש הקואליציה לזמן ישיבת הנהלה מיוחדת שלא נקבעה מראש.
אם הדעות בהנהלה חלוקות ולא הושגה הכרעה בהצבעה, עמדתו של ראש הקואליציה היא המכריעה.
כמו כן, ראש הקואליציה רשאי להגיש ליו"ר ועדת השרים לענייני חקיקה ערעור על עמדת הממשלה לגבי הצעת חוק פרטית, ולחייב את הוועדה לדון בשנית בעמדתה לגבי הצעת חוק.
ישיבות הנהלת הקואליציה מתקיימות לפחות אחת לשבוע, ויכולות להיות מזומנות על ידי ראש הקואליציה במקרים מיוחדים.
כוחו של נציג סיעה בהצבעה המתקיימת בהנהלת הקואליציה שווה למספר חברי סיעתו.
בחישוב התוצאות הסופיות מתייחסים לקול חבר בהנהלה כמספר חברי סיעתו בכנסת.
במקרה שהדעות בהנהלה חלוקות ולא הושגה הכרעה בהצבעה, עמדתו של ראש הקואליציה היא המכריעה.
שם תמונה מפלגה כנסות יעקב שמשון שפירא מפא"י הכנסת השנייה עקיבא גוברין הכנסת השנייה-החמישית ישראל קרגמן הכנסת החמישית משה ברעם המערך הראשון, העבודה, המערך הכנסת השישית משה ורטמן המערך הכנסת השמינית חיים קורפו הליכוד הכנסת התשיעית
החל מהכנסת העשירית הפך תפקיד ראש הקואליציה לרשמי:
הנהלת חשבונות היא שפה לרישום פעולות עסקיות (טרנזקציות).
הרישום נעשה באמצעות פקודות יומן ונרשמות בכרטסות.
בעבר התבצע באופן ידני, בכרטסת T, מתחילת המאה ה-20 ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20 שימשו למטרה זו מכונות להנהלת חשבונות, ועם תחילת השימוש במחשבים החלה הנהלת החשבונות להתבצע בתוכנה להנהלת חשבונות.
בין סוגי הפעילויות הנרשמות ישנן תנועות כספיות כגון כסף נכנס על מכירות וכסף יוצא על רכישות וכן תנועות לא כספיות כגון תנועות מלאי.
הנהלת החשבונות מבוצעת לרוב על ידי מנהל חשבונות, שמשתמש בתוכנה להנהלת חשבונות.
רישום של עסקאות פיננסיות מהווה ניהול חשבונות, אך ישנן שתי שיטות לניהול חשבונות: הנהלת חשבונות חד-צדית והנהלת חשבונות כפולה.
בהנהלת חשבונות חד צדדית רושמים תקבולים תשלומים בלבד, כלומר בסופו של דבר נקבל דוח רווח והפסד, בהנהלת חשבונות כפולה ישנו רישום כפול של כל תנועה, ולכן נקבל דוח רווח והפסד וגם מאזן.
עסקים קטנים מנהלים הנהלת חשבונות חד צדדית, חברות ועסקים גדולים מנהלים הנהלת חשבונות כפולה.
בתום כל תקופה חשבונאית רבעונית או שנתית עורך רואה החשבון המבקר מהמאזן בוחן דוח על המצב הכספי (נקרא בעבר מאזן), דוח רווח והפסד, ואם נדרש דוח שינויים על ההון העצמי ודוח תזרים מזומנים.
בדוח ההתאמה למס נקודת המוצא היא הרווח או ההפסד החשבונאי, בתוספת התאמות הדרושות בהתאם לפקודת מס הכנסה.
מאחר שמאזן הבוחן מכיל רק יתרות של כרטיסי החשבון, בנוסף למאזן בוחן מקבל רואה החשבון פירוט שבו כל התנועות המרכיבות את היתרות במאזן בוחן לצורך חוות דעתו על הדוחות הכספיים של החברה המבוקרת.
תפקידו של רואה החשבון לבצע ביקורת על הדוחות הכספיים, ולחוות עליהם את דעתו.בחברות ציבוריות לרואה חשבון המבקר אסור לעסוק בעיסוקים נלווים עבור הגוף המבוקר, בחברות פרטיות הדבר מותר בהתאם להגבלות וסייגים שנקבעו בחוק.
עיסוקים נלווים יכולים להיות הנהלת חשבונות, חוות דעת על הדוחות התאמה למס, הערכת שווי וכן כל ייעוץ אחר.
להנהלת חשבונות מספר עקרונות חשובים כדלהלן:
סכום החובה חייב להיות שווה לסכום הזכות, הדבר נכון הן בפקדות יומן והן במאזן בוחן.
לא ניתן למחוק פקודה קבועה, לאחר קליטת פקודה לא ניתן למחוק אלא רק באמצעות פקודה נגדית, משום כך בהתאם לתקנות מס הכנסה, ניהול פנקסי חשבונות, אסור לנהל ספרי הנהלת חשבונות בגיליון אלקטרוני (אקסל), מאחר שניתן למחוק פקודות ולשנות סכום וכן חשבון.
היא סדרת סרטונים בפלאש שנוצרה על ידי שלושה אנשים ומתפרסמת באתר הקוריאני "SamBakZa".
הסדרה מספרת על מערכת יחסים שאינה מקובלת.
סגנון הסרטונים המשותף לכל הסדרה הוא סיפור ללא מילים, רק תמונות מונפשות ושיר רקע שמנגן לכל אורך הסרטון אשר מעבירים את כל הסיפור.
הסדרה כוללת 5 סרטונים שכולם נוצרו בשנת 2004. כבר באותה שנה הסדרה זכה בפרס ראשון בפסטיבל לסרטי אנימציה בברזיל.
הסרטון הראשון בסדרה מספר על חברה המאוכלסת על ידי חתולים וארנבים מואנשים כשיש טאבו חברתי על יחסים בין ארנבים לחתולים.
עד שדוקי (ארנבת), מתאהבת בנאבי (חתול).
עד מהרה הסרטון הופך למרדף של דוקי אחרי נאבי, שלא מעוניין ביחסים עם דוקי ובמיוחד לא מעוניין בהפרת הטאבו החברתי.
נאבי מנסה לשכנע את דוקי שהיחסים ביניהם אינם אפשריים אך דוקי לא מוותרת עד שנאבי נכנע לזוגיות.
הסרט מעביר מסר שלכל אהבה יש הזדמנות.
הנה היא 2: ריקוד העוגה
שמו "ריקוד העוגה" (cake dance) מספר את תוכן הסרט בקצרה- לדוקי יש יום הולדת בבית הקפה השכונתי ונאבי אמור להביא לה את עוגת היום הולדת.
בדרכו נאבי נכלא למכשולים בניסיונותיו לשמור על העוגה שלמה.
בסוף הדרך הוא פוגש ב"ג'ינטה סט"- כנופיה שנטפלת על נאבי בגלל היתקלות של נאבי באחד מחבריהם, אך בעיקר משום שמנהיגם לא מרוצה בגלל היחסים של נאבי ודוקי.
בסוף הסרט העוגה נופלת אך דוקי עדיין נהנית מהעוגה בעיקר בגלל העובדה שנאבי הביא אותה, אך בעל בית הקפה אינו מרוצה מהיחסים בין דוקי ונאבי (הטאבו החברתי) וזורק אותם מחוץ לבית הקפה.(הסוף מרמז על הסרט הרביעי.)
בסרט זה מוצגים רוב הדמויות, כולל הלהקה: האנה (הבוסית של הלהקה), פיצה (שומר הראש של האנה) וארנב אפור (וחסר שם, שמאוהב בהאנה).
הנה היא 3: נאבי ודוקי
הסרטון השלישי בסדרה מספר על הדייט הראשון של נאבי ודוקי.
דוקי מאוד מתלהבת אך נאבי מאוד אדיש.
בהתחלה הוא אינו מתלהב מהדייט, אך בהמשך הוא מבין כמה הוא אוהב את דוקי, ואפילו מציע לה דייט שני.
מהסרט הזה נאבי ודוקי הם חברים רשמית.
הסרט מסתיים כשאבן נזרקת ומנפצת את חלון ביתו של נאבי.
הנה היא 4: גן עדן
בגלל היחסים בין נאבי לדוקי מתחוללות מהומות בכל העיר: יש שמפגינים נגד היחסים ויש המפגינים בעד.
זה הולך ומדרדר לפגיעה בדוקי ובקיפוד המחמד שלה.
נאבי מיואש מהעובדה שדוקי נפגעה בגלל היחסים ביניהם ומחליט להיפרד ממנה.
כשדוקי מטפלת בקיפודה, איל-הו מנהיג הג'ינטה סט צופה בה בחשאי ומחליט לגרום לנאבי לחזור אל דוקי, באלימות.
קבוצה של מפגיני בעד רואה אותו מרביץ לנאבי וחושבת שזה היה כדי לפגוע בנאבי.
איל-הו מתכנן לעזוב אבל אז קבוצה של מפגיני נגד מגיעה.
איל-הו נותן אגרוף עיוור ומגלה שהוא פגע בחברו, יי-הו, ומתחילה קטטה המונית.
דוקי מנסה ליצור קשר עם נאבי, שלא יכול לענות כי הוא במעצר.
היא חושבת שהוא לא רוצה שום קשר איתה יותר ומחליטה לטוס למקום שנקרא "פאראדייס", גן עדן.
הסרטון הזה הוא האפל ביותר מכל הסדרה כמעט כולו בשחור לבן, צבעים אשר משדרים אופל, דיכאון ואיבוד תקווה.
הדברים הצבועים היחידים הם הצעיף של נאבי, העיטור של השמלה של דוקי, גומות החן של דוקי ושלטי ההפגנה.
הכל למעט שלטי ההפגנה דוהה והופך לשחור בהמשך הסרט, סמליות לאיבוד התקווה.
טיסה לגן עדן מתאימה מאוד לתבנית של התאבדות, גם כתוצאה מאיבוד התקווה.
הסרט מתחיל כשדוקי עוזבת את ביתה לפאראדייס.
נאבי משתחרר מהמעצר והולך למכונת המשקאות.
מקום המפגש שלו ושל דוקי בפעם הראשונה.
הוא מגיע לעץ שאל ענפיו נקשרו סרטים ירוקים, סימן שדוקי הייתה שם (פרטים בהמשך הערך).
נאבי מבין שהוא רוצה אותה בחזרה ומתחיל לרוץ לביתה.
בדרכו הוא פוגש מכשולים רבים אך בעזרת חברים, ביניהם ג'ינטה סט, האנה, פיצה והארנב האפור הוא מצליח להשיג את דוקי, ולגרום לה להתחרט על הטיסה בעוד הם בורחים משדה התעופה ומשלל דברים שנזרקים מצד המפגינים, חבריהם ממשיכים לעזור להם.
בזכותם הטאבו החברתי הוסר ומערכות יחסים בין ארנבים וחתולים נפתחות, כמו האנה והארנב האפור, יי-הו והפסנתרנית של הלהקה, ועוד.
הסרט מסתיים כשנאבי ודוקי מנקים מגרפיטי את מכונות השתייה.
המקום בו כל העלילה התחילה.
הסרטון מתחיל בשחור לבן, כמו הסרטון הרביעי.
אך מהרגע בו נאבי מחליט להשיב את דוקי הצבעים שוב ממלאים את המסך.
לפי התבנית המוצגת קודם לכן נאבי "מציל" את דוקי מהתאבדות, ומוותר על האפשרות הפשוטה, להתאבד בעצמו.
בסצנה בה נאבי ודוקי בורחים משדה התעופה התנועות הן כמו תנועות ריקוד מהחלומות של דוקי בסרטון הראשון, כך שהחלום של דוקי התגשם.
דוקי: ארנבת אשר מתאהבת בנאבי למרות הטאבו החברתי.
ידידותית עד מאוד ומחשיבה הרבה את כל הדמויות לחבריה, אך נוטה להגזמה.
בעלת תחביב לקשור סרט ירוק לחיות אשר היא מתיידדת איתן.
נאבי: חתול אשר דוקי מתאהבת בו.
בהתחלה הוא לא רוצה להיכנס ליחסים ובמיוחד לא להפר את הטאבו החברתי.
אך בהמשך הוא מתאהב בדוקי ואפילו יוצא להחזיר אותה אליו בפרק החמישי.
ג'ינטה סט: (באנגלית Jjintta Set ובקוראנית 찐따 세트.
בתרגום חופשי חבורת טיפשים.) שלישיית ארנבים קשוחים ופרועים.
מורכבים מאיל-הו, המנהיג של החבורה אשר יכול להיות שמאוהב בדוקי, יי-הו, אשר תמיד עם טלאי על העין ומאוהב בקלידנית של הלהקה, וסאם-הו, אשר תמיד עם מסכת חולים וכנראה הכי פחות חכם בחבורה.
מעריצים של הזמר של הלהקה ולא אוהבים את נאבי, בעיקר בגלל איל-הו.
הלהקה: הופיעו במסיבה של דוקי.
מורכבים מארנב שמתפקד בתור הסולן, חתולה שמתפקדת בתור הקלידנית וארנב נוסף שתפקידו אינו ברור.
הקלידנית היא היחידה שהופיעה בעוד פרק חוץ מפרק 2.
עשירה ואדיבה, במיוחד עבור דוקי ונאבי שהרי רק רוצים להיות יחד.
הארנב האפור: ארנב חסר שם שמאוהב בהאנה.
חבר של דוקי ועוזר לה ולנאבי.
פיצה: שומר הראש של האנה.
הנהלת בתי המשפט היא רשות ציבורית, המופקדת על הניהול והארגון המנהליים של עבודת בתי המשפט בישראל.
תחום פעולתה מתייחס לבית המשפט העליון, בתי המשפט המחוזיים, בתי משפט השלום ובתי הדין לעבודה.
בראש ההנהלה עומד מנהל בתי המשפט.
החל מינואר 2024 מכהן בתפקיד השופט צחי עוזיאל.
הנהלת בתי המשפט מהווה גוף עצמאי בחלקו, באופן הנותן ביטוי לעיקרון של עצמאות הרשות השופטת ואי תלותה ברשות המבצעת.
היא איננה כפופה למשרד המשפטים.
עם זאת, על פי החוק קובע שר המשפטים את סדרי המנהל של בתי המשפט, ומנהל בתי המשפט אחראי בפניו על ביצועם של סדרים אלו.
בעבר הביע נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק את דעתו כי על הרשות השופטת להיות עצמאית לחלוטין, באופן שינותק הקשר בינה לבין שר המשפטים, אך רעיון זה לא מומש עד כה.
תפקידי הנהלת בתי המשפט כוללים את הנושאים הבאים:
איוש וניהול משרות כוח האדם המנהלי של בתי המשפט (פקידים, מזכירים, קלדניות, מתורגמנים ועוד), לרבות עוזרים משפטיים לשופטים.
הנהלת בתי המשפט מנהלת גם את תנאי העבודה של השופטים, אך מינוי לכהונת שופט אינו מסמכותה ונתון בידי הוועדה לבחירת שופטים.
פיתוח וניהול מערך המבנים של בתי המשפט, לרבות הקמת מבנים חדשים.
ניהול לוגיסטי כללי של בתי המשפט.
פיתוח וניהול מערך המחשוב של בתי המשפט.
קיום פעילות דוברות עבור בתי המשפט, הנהלתם ושופטיהם.
שמירת הביטחון והסדר הציבורי בבתי המשפט והגנה על שלום השופטים.
הנהלת בתי המשפט מפעילה את סמכויותיה בסיוע מזכירויות בתי המשפט השונים, שבראש כל אחת מהן עומד מזכיר ראשי.
הנהלת בתי המשפט פעלה בין היתר להקים את היכלות המשפט בבאר שבע, בנצרת, בחיפה ועוד, וכן יזמה את פיתוח מערכת המחשוב "נט המשפט" והטמעתה בכל בתי המשפט.
הנהלת בתי המשפט מפעילה "צוות למניעת הכפשות נגד שופטים ברשת", המאתר אנשים המכפישים שופטים או מסיתים נגדם ברשתות החברתיות ופועל נגד אותם אנשים.
ב-2020 נחשף בעיתון "הארץ" שהצוות פנה לכלי תקשורת בבקשה להסיר כתובת שנכלל בהן מידע בלתי מחמיא ביחס לשופטים, כגון חשדות פליליים.
NEWS ו-Nrg הסירו כתבות, וגלובס סירב לעשות זאת.
הצוות פנה בבקשה דומה גם לגוגל ישראל כי תסיר מתוצאות מנוע החיפוש שלה את הכתבות.
הצוות מפעיל מאגר ובו נתונים אישיים של אזרחים הכותבים ברשתות החברתיות נגד שופטים.
התנועה למשילות ודמוקרטיה פנתה בעניין למשנה ליועץ המשפטי לממשלה, רז נזרי, וטענה בין היתר שהמאגר פעל בניגוד לחוק הגנת הפרטיות.
נזרי הסכים כי המאגר בעייתי ובעקבות התערבותו לא פנתה עוד הנהלת בתי המשפט להסרת פרסומים הפוגעים בשופטים.
באפריל 2024 זוהתה מתקפת סייבר רחבת היקף לשרתי הנהלת בתי המשפט.
קבוצת אנונימוס הודיעה כי היא עומדת מאחורי המתקפה ומסרה כי השיגה מידע בהיקף של כמעט 300GB.
בהתאם לחוק בתי המשפט מתמנה מנהל בתי המשפט לתפקידו על ידי שר המשפטים, בהסכמת נשיא בית המשפט העליון.
הליך מינוי זה מבטא גם הוא את העיקרון של עצמאות הרשות השופטת, והוא נועד להבטיח ששר המשפטים לא יוכל לכפות על נשיא בית המשפט העליון מינוי מנהל לבתי המשפט שאיננו מקובל עליו.
קביעת זהות מנהל בתי המשפט הייתה לא פעם מקור למחלוקת ולחיכוכים בין שרי המשפטים לבין נשיאי בית המשפט העליון.
מנהל בתי המשפט יכול שלא להיות שופט, אך בפועל מתמנים כמנהלים רק שופטים מכהנים.
תוארו הסמלי של מנהל בתי המשפט הוא "שופט בית משפט מחוזי", על אף שאיננו חייב להיות כזה בעבודתו היומיומית.
מנהל בתי המשפט משמש כמזכיר הוועדה לבחירת שופטים.
רשימת המנהלים הכלליים של הנהלת בתי המשפט
משמר בתי המשפט הוא גוף האבטחה הממלכתי של הרשות השופטת במדינת ישראל.
המשמר הוקם בשנת 1995 כדי לאפשר את קיומם התקין של סדרי המשפט במדינה ולשמש כגוף האבטחה הממלכתי של בתי המשפט בישראל.
הנה מוטלות גופותינו הוא שיר שכתב המשורר הישראלי חיים גורי למחרת נפילת חבריו ממחלקת הל"ה בינואר 1948. השיר, המעלה על נס את התפיסה המקדשת את הקרבת החיים למען הכלל, היה גורם מרכזי שתרם להפיכת הל"ה לאחד המיתוסים המכוננים של מלחמת העצמאות, והיה לאחד מנכסי צאן הברזל של תרבות השכול הישראלית.
מחלקת הל"ה או "מחלקת ההר", הייתה מחלקה של 35 לוחמים, מהם 20 מהפלמ"ח ו-15 מהחי"ש, בפיקודו של דני מס.
רוב לוחמי המחלקה משתי היחידות היו סטודנטים של האוניברסיטה העברית והאחרים סיירים ותיקים.
המחלקה נשלחה מירושלים כדי לתגבר ולהביא אספקה ותחמושת לגוש עציון הנצור.
אור ליום שישי ה' בשבט תש"ח, 16 בינואר 1948, התגלתה המחלקה בדרכה לגוש עציון, סמוך לכפר צוריף.
הלוחמים נסוגו לגבעה 573, המכונה כיום "גבעת הקרב", שם כותרה על ידי אלפי לוחמים ערבים מהסביבה.
לאחר קרב שנמשך כמה שעות נהרגו כל לוחמי המחלקה בידי התוקפים.
חיים גורי נשלח ב-1947, בהיותו בן 23, במשלחת ארגון "ההגנה" לאירופה, על מנת להחליף את אנשי הבריגדה בצבא הבריטי שסיימו את שירותם, ביצירת קשרים עם שרידי העם היהודי ביבשת.
בינואר הוא העביר קבוצה של אנשי "הגנה" מבודפשט לווינה ואז ראה בעיתון בריטי ידיעה על יחידה של 35 לוחמים בארץ ישראל, שנהרגה בקרב בהרי חברון.
הכתבה כללה גם צילום מטושטש של הגוויות.
הוא מיהר למרכז "הבריחה" בווינה, שם כבר ידעו על האסון ועדכנו אותו שעם הנופלים נמנה חברו לקורס הקצינים בג'וערה, דני מס.
לאחר מכן נודע לו שבין הנופלים גם כמה מחניכיו.
באותו זמן ובמשך שנים אחר כך לא היה ברור היכן בדיוק התחולל הקרב, איך נלכדו כל הלוחמים, וכיצד לא נותר מהם איש.
גורי כתב את השיר כשהוא כואב ונסער על מות הלוחמים, ולבסוף התחרט וזרק את הנייר המקומט לכיוון האח שניצב בחדרו, אך הנייר לא נכנס לאח הבוערת.
האלמנה שאצלה גר, שהייתה עדה לסערת הרוחות שהובילה אותו בעת הכתיבה, יישרה את הדף, שמה אותו למחרת על שולחנו, ואמרה לו שיש משהו בכתיבה מתוך סערה, ושכך נהגה לעשות גם עם ניירותיו הזרוקים של בעלה.
כשקרא גורי שוב את הכתוב, הוא התחרט והבין שכנראה גורלו של השיר לצאת לאור.
הוא שיפץ מעט ומסר אותו לאברהם שלונסקי כשהוא חותם "מג'ורי, בנכר".
שלונסקי פרסם את השיר בעמוד הראשון של כתב העת "עיתים" שערך, וכך הוא הפך לידוע ומוכר.
גורי כלל את השיר בספרו "פרחי אש" בשנת 1949, שהתקבל בהתלהבות הן בקרב קהל הקוראים והן בקרב הממסד הספרותי, והפך אותו לאחד ממייצגיה הבולטים של הלוחמים ממלחמת העצמאות.
השיר העצים את המיתוס של הל"ה ואת תפיסת ההקרבה למען הכלל.
לדברי ההיסטוריונית אניטה שפירא, "דווקא משום שחובר ללא ידיעה מובהקת של מה שאירע, הוא יכול היה להתאים לתיאור כישלונות מפוארים אחרים, ולכן נכונו לו חיים ארוכים בממלכת האבל והשכול של מדינת ישראל".
השיר נכתב בגוף ראשון, כאילו המתים מדברים מפי המשורר.
הוא מתחיל בכך כבר מהבית הראשון:
השיר מדבר מפי הנופלים כבר מהשורה הראשונה "הנה מוטלות גופותינו שורה ארוכה, ארוכה".
צורת הפנייה בגוף ראשון, מפי המתים, יונקת ממסורות ספרותיות אירופיות של דורות, אך לדברי אניטה שפירא, ספק אם יש לה מקורות יהודיים.
יש המציינים שפנייה זו נועדה ליצור מעין אשליה כאילו הנופלים הם קבוצה שעדיין חיה בתוך החברה וממשיכה להשתייך למסדר הלוחמים גם אחרי נפילתם.
לדברי ההיסטוריון מרדכי בר-און, הלוחמים נהרגו כקולקטיב, ומקומם חי ונושם בתוך הקולקטיב הכללי: "הם מוסיפים להופיע יחד עם הנותרים כאילו עודם בחיים, משום שהם ממשיכים להגדיר את הקהילה כולה, ואף מעצימים את זהותה הייחודית.
בהמשך מתעצמת החוויה הזו בביטוי ישיר: 'הן נקום, והגחנו שנית כמו אז / ושבנו שנית לתחיה.."
חיים גורי עצמו התייחס לכך באומרו: "השיר הזה עוסק בלוחמים שנהרגו.
הם אינם כאן בגדר 'המת-החי'.
בבית השלישי של השיר ניבא גורי כיצד התנהל קרב הל"ה:
במילים אלו העלה גורי תיאור מדויק ששיקף את מה שקרה באמת בשדה הקרב, למרות שלא היה לו שום ידיעה כיצד הקרב התנהל והיכן התרחש (רק לאחר שנים רבות הצליחו חוקרים והיסטוריונים לחשוף את המהלך המדויק של הקרב).
לדברי גורי, זו לא הייתה נבואה: מעצם היכרותו הטובה עם האנשים ואת הלך הרוח שפיעמה בקרב לוחמי תש"ח, לא היה לו ספק שהם ילחמו עד הסוף, עד הרגע האחרון ועד הכדור האחרון ("עד נפל האחרון ולא קם"), שכן כך בדיוק אף הוא חונך לעשות.
בבית הרביעי של השיר מודגשת עובדת הקרבת החיים למען הכלל, כשהתביעה היחידה של הלוחמים מאלה החיים היא לזכור ולא לשכוח אותם: "יום חדש, אל תשכח!
אל תשכח!/ כי נשאנו שמך, עד המוות עצם את עינינו".
השיר מסתיים בסוף הבית החמישי בתיאור הבא:
בשורות אלה מובע צער על הרוגי המלחמה ועם רגשות האשם של הנותרים בחיים.
הפרח הנובט ממקום מותו של ההרוג הוא אחד הסמלים העיקריים בתפיסת המוות במלחמה בשירתו של גורי (בשיר "באב אל וואד" למשל, הוא מציין את פריחת הרקפות ואודם הכלנית במקום נפילת החללים).
זוהי גם אחת מצורותיה המפורסמות של המטמורפוזה במיתולוגיה היוונית (כמו פרח הנרקיס ופרח היקינתון העולה מדמו של הנסיך יקינתון).
יש הרואים תיאור זה בשיר כאילו הנופלים לא חדלו להתקיים, אלא המשיכו לחיות באיזשהו דרך: בדמותם של פרחים אדומים.
דמות המת לא ממש מסתלקת מארץ החיים אלא שב לפקוד אותה, או כמעין הבהוב של חיי נצח שהמוות לא יכול לכבותו, אולי כדי לעקוף את ההכרה בסופיות המוות.
אולם גורי טען כי "אין כאן אי-הכרה ב'סופיותו של המוות'.
השורה 'נחזור כפרחים אדומים' היא זיכרון אגדת-ילדות על הפרח דם המכבים, הפורח באביב בשדות הקרב בארצנו.
זה מוטיב ידוע בשירת העולם".
לדברי חוקר הספרות אריאל הירשפלד, תיאור הפרחים האדומים "בא להשגיב (לרומם) את המתואר באמצעות התפיסה העתיקה, ובא לעדן ולהשגיב את המוות ולכסות עליו באיזו תמורה טבעית, יפה.
הוא בא להשקיט את תמונת הקרב ולחבר בינה לבין עולם החולין החי.
ומעבר לכך: הוא מביא מעין רקע סיפורי לטקס הנחת הפרחים על מצבות המתים, והופך את הפרחים למוליך רוחני כלשהו אל דמויות המתים".
לדברי החוקר אדמיאל קוסמן, ניתן לראות בשורות אלה שני צדדים במשורר: זה הדתי וזה החילוני.
אצל גורי הדתי, הדימוי הוא של פרחי אש החיים לעולם בקדושתם ואינם מתכלים, כמו הסנה הבוער.
אצל גורי החילוני, לאותו דימוי יש משמעות נוספת: "'אז נפרח': נפרח באוויר ונעלם, ושוב לא נחיה, הואיל וכל היופי הזה נגמר בטרגדיה ועולה באש, והפרחים שפרחו - הנה פרחו".
למרות שהפרחים האדומים הנזכרים בשיר אינם מצוינים בשמם, ייתכן שמקור השראתם הוא בפרגים הנזכרים בשיר בשדות פלנדריה, שבעקבותיו היה מקובל לענוד פרגים על דש החולצה ביום הזיכרון למלחמת העולם הראשונה ב-11 בנובמבר - גם בבריטניה, אך גם בארץ בתקופת המנדט הבריטי
מספר ציטוטים ב"שיר החבלנים" של חיים חפר מתייחסים כנראה ל"הנה מוטלות גופותינו":
כבר הלילה יורד ועוטף את ההר (חפר) - כבים נגוהות אחרונים והערב צונח בהר (גורי)
והיה אם נשוב ונחזור לבסיס והרוח תרעש בגנים (חפר) - לא נשאג בגנים את הרוח עוברת ביער (גורי)
השיר הולחן בידי נחום הימן ובוצע בידי גילה אלמגור ודני גולן.
בשנת 2014 הלחין אורי מרק את השיר מחדש ופרסם ביצוע ראשון שלו במהלך מבצע צוק איתן.
אולם, שני הלחנים לא זכו לפופולריות בקהל הרחב והשיר נודע בעיקר בצורתו הטקסטואלית.
הנדרסון , רשמית העיר הנדרסון, היא עיר במחוז קלארק, במדינת נבדה בארצות הברית.
בשנת 2011, המגזין פורבס דירג את הנדרסון כעיר השנייה הכי בטוחה בארצות הברית, וכן העיר תוארה כ"אחת מן הערים הטובות ביותר לגור בהן באמריקה", על ידי הביזנסוויק.
הנהגת הלירה הישראלית, הוא אירוע מוניטרי בו הוחלפה הלירה הארץ ישראלית שהייתה הילך חוקי מאז קום המדינה, בלירה ישראלית.
האירוע שהחל בחקיקה משנית, במסגרת תקנות שעת חירום, לווה במלווה חובה בשיעור 10%, וקיבל תוקף חוקי במסגרת חקיקה עיקרית ב-20 באוגוסט 1952.
החל משנת 1927 היוותה הלא"י את ההילך החוקי בשטחי ארץ ישראל המנדטורית.
בימים שלפני סיום המנדט, כשהתנהלו דיונים על תוכנית החלוקה והקמתה של מדינת ישראל, עלה לדיון גם נושא המטבע של המדינה העתידית, וזאת משיקולים של המחשת ריבונות ישראלית.
בסמוך ככל שניתן להקמת המדינה.
היה צריך למצוא גוף שיסכים להדפיס שטרות של מדינה, שטרם הוקמה, ללא ידיעת הרשויות הבריטיות.
בעקבות הפסקת פעולתה של מועצת המטבע, היה על המתכננים למצוא גורם שייקח על עצמו מעין תפקידיו של הבנק המרכזי במדינה החדשה.
ראשי הסוכנות היהודית, דוד בן-גוריון ואליעזר קפלן, הטילו את המטלה על כתפיהם של ראשי בנק אפ"ק אליעזר הופיין, ד"ר אהרן ברט וד"ר ארנסט להמן, שהמוסד בראשו עמדו, היה קשור בטבורו להסתדרות הציונית, ובבעלותו היו הניסיון והידע לצורך הנפקת השטרות, כישורים שלא היו בידיהם של מנהיגי המדינה שבדרך.
מנהלי הבנק פעלו בידיעת ראשי הסוכנות היהודית ועל דעתם, אך קיבלו את כל ההחלטות באופן עצמאי.
בבנק הוקמה "מחלקת הוצאת המטבע", אשר מכאן ועד להקמת בנק ישראל תיפקדה כבנק מרכזי.
בראש המחלקה עמד ד"ר ארנסט להמן.
מבצע הנפקת השטרות החל ללא כל ביטחון שהממשלה העתידית אכן תסכים בבוא היום להכריז עליהם כעל המטבע שישמש את אזרחיה, וכאשר עצם דבר הכרזת המדינה היה נתון בספק, עקב שינויים במדיניותה של ארצות הברית.
יו"ר הבנק, הופיין, ששהה בארצות הברית, הצליח לקבל את הסכמתו של בית דפוס אמריקאי (חברת 'אמריקן בנקנוט קו') להדפסת השטרות.
אך עדיין היו כמה מכשולים שעמדו בדרך.
הצורך באישור מחלקת המדינה של ארצות הברית להדפסת שטרות של מדינה זרה.
סירובה של החברה המדפיסה לציין את שמה על השטרות.
טרם הכרזת המדינה, לא היה ברור באופן סופי מה יהיה שמה של המדינה.
היה מחסור בזמן כדי להכין עיצוב מקורי לשטרות החדשים.
על מנת להתגבר על קשיים אלו, הודפסו השטרות ללא ציון כי מדובר בהילך חוקי (המילים "מטבע חוקית לתשלום כל סכום שהוא" הוספו מאוחר יותר בבית דפוס ישראלי).
מזמיני השטרות ויתרו על הדפסת שם החברה המדפיסה, ועיצוב השטרות התבסס על גלופות שהיו בנמצא בחברה בהן כאלה ששימשו להדפסת שטרות סיניים.
מבלי שהיה ידוע שם המדינה העתידית, השם שהודפס על השטרות היה "לירה ארץ ישראלית", כשם המטבע המנדטורי.
ב-17 באוגוסט 1948, לאחר שהשטרות הגיעו ארצה בחשאי, הכריזה הממשלה הזמנית על השטרות כהילך חוקי, ויום לאחר מכן הם הוכנסו למחזור.
הלירה הארץ ישראלית של בנק אנגלו-פלשתינה שימשה את תושבי ישראל כשלוש שנים, עד יוני 1952.
מלירה ארץ ישראלית ללירה ישראלית
ב-1 במאי 1951 הועברו כל הנכסים וההתחייבויות של "בנק אנגלו-פלשתינה" לחברה חדשה בשם "בנק לאומי לישראל בע"מ", ונוצר צורך להנפיק סדרת שטרות חדשה.
אשר תישא את שמו החדש של הבנק.
הימים היו ימי משטר הצנע, ומשרד האוצר בראשותו של השר אליעזר קפלן, החליט לנצל את הצורך שנוצר, לשם ספיגת כספים מהציבור באמצעות מלווה חובה, ובראשית שנת 1952 הוטלה המשימה על מחלקת הוצאת המטבע (הפעם של בנק לאומי), וגם הפעם היא פעלה תחת מסווה של חשאיות.
השטרות עוצבו תוך דמיון רב לשטרות של סדרת אנגלו-פלשתינה, והפעם נשאו את שם בנק לאומי, ואת שם המטבע החדש - "לירה ישראלית".
בניגוד לפעם הקודמת, בה הודפסו השטרות בארצות הברית, בפעם זו הם הודפסו בלונדון בחברת דה לה רו.
התוכנית קיבלה משנה דחיפות, והשטרות הוטסו ארצה בטיסת אל על.
לצורך הטיסה פורקו מושבי המטוס ממקומותיהם, ותיירים שהיו אמורים לטוס בה, נדחו.
כדי למנוע בהלה מהציבור, הטסת השטרות בוצעה תחת מעטה של סודיות, ואף התקשורת הונחתה להימנע מלפרסם את הדברים, אך בעקבות תוכנית כלכלית חדשה, נדחה ביצוע החלפת השטרות ומלווה החובה למועד מאוחר יותר.
ב-8 ביוני 1952 הודיע שר האוצר קפלן על מלווה החובה החדש, שאושר במסגרת הפעלת התקנות לשעת חירום.
טרם הודעה זאת, רק בכירי המשרד היו בסוד העניינים.
מבצע החלפת הכסף החל למחרת בשעה 12:00 בצהרים.
תמורת כל לירה של בנק אנגלו-פלשתינה, שמסרו האזרחים בבנק, הם קיבלו לירה ישראלית אחת חדשה.
10% מכל סכום שהוחלף בבנק הועבר למשרד האוצר כמלווה חובה.
חובת המלווה חלה רק על השטרות הגדולים, ולא על שטרות בני 500 פרוטה ולא"י אחת.
ב-10 ביוני נשלח "בנק נייד" לפרוזדור ירושלים, כדי להחליף את השטרות שבידי אנשי המעברות שבפרוזדור.
ב-19 ביוני, כשהתברר שהבנקים אינם עומדים בקצב ההחלפה, הוחלט להקים תחנות החלפה נוספות בערים הגדולות.
על פי הודעת שר האוצר בכנסת, בסך הכל הוחלפו במבצע 115 מיליון לירות.
עיריות ומועצות מקומיות הודיעו שיקבלו שטרות ישנים כתשלום ארנונה, בערכם המלא.
עם סיום המבצע הודיעה מחלקת ההוצאה כי בעלי שטרות אשר לא הספיקו להחליפם במועד, יוכלו להגיש בקשה מנומקת בכתב, ולהחליף את השטרות בהתאם לקריטריונים שייקבעו על ידי משרד האוצר.
מבצע החלפת השטרות נמשך שבועיים, במהלכם גויסו 1,200 שוטרים.
שוטרים חמושים הוצבו סביב בניין בנק לאומי בתל אביב, ובמעברי הגבול בוצעו חיפושים קפדניים, כדי למנוע הברחת כספים בחזרה לארץ.
עם תום מבצע החלפת השטרות, החל מבצע חשוב לא פחות - השמדת השטרות הישנים.
השטרות רוכזו, מוינו ונספרו, במחלקת ההוצאה בבנק לאומי.
כל שטר נוקב כדי לבטלו, וכל פעולה נרשמה בפרוטוקול.
מבצע זה ארך כשלושה חודשים.
למבצע ההחלפה היו שתי מטרות, האחת ישירה, המתבססת על כללים מוניטריים, והיא התגברות על בעיות הנזילות בקופת המדינה.
השנייה, עקיפה, והיא מלחמה בהברחת כספים לחו"ל.
עד למבצע החלפת הכספים רווחה הדעה בין אנשי האוצר כי כספים רבים הוברחו על ידי גורמים שונים לחו"ל.
על סמך הנחה זאת ביססו הנחות נוספות, ואת כל חוליי המשק תלו ב"מיליוני הלירות המסתובבות בחו"ל".
אנשי האוצר האמינו כי ההפרש בין יתרת הכספים שבמחזור, לבין היתרה שתוחזר לבנקים, שזאת בפועל יתרת הכסף שהוברחה לחו"ל, יהיה גבוה ביותר.
על פי תוכנית האוצר, אנשים שישאירו את כספם בחו"ל יאבדו אותו, ואלו שינסו להבריחו בחזרה לגבולות ישראל, כדי להחליפו, יתפסו על ידי צוותי המיסים שהוצבו לשם כך במעברי הגבול.
תוך שיתוף פעולה עם המשטרה פנו המפקחים לחשודים, פתחו את מזוודותיהם וביצעו בדיקות קפדניות.
כל המטוסים שהגיעו לשדה התעופה לוד נבדקו, ובאחד המטוסים אף פורקו קירות פנימיים, לבדוק אם לא הוטמן שם דבר.
צוותי ביקורת הגיעו אף ליישובים שונים וביצעו בדיקות בבתי התושבים.
בתום המבצע התברר כי ההפרש בין יתרת הכספים שהוחלפו, לבין יתרת המזומנים הידועה, היה כמיליון לירות בלבד, עובדה שהזימה את החשדות בדבר סכומים גדולים שהוברחו לחו"ל.
לא כל האנשים שעברו את הבדיקות, קיבלו אותן בהבנה.
ביום שישי, 13 ביוני בשעה 2:30 לפנות בוקר, בוצעו חיפושים מדוקדקים במזוודותיהם של מספר אנשי ציבור שחזרו מחו"ל ארצה.
סגן שר החינוך הרב קלמן כהנא שחזר מוועידת אגודת ישראל שהתקיימה בפריז, אמר: .
סגן יו"ר הכנסת בנימין מינץ, סירב בתחילה לאפשר את הבדיקה, אך כאשר הוסבר לו שעקב מבצע החלפת השטרות הוחמרו הבדיקות הוא התרצה ואפשר את קיומן.
ההבדלים בעיצוב בין השטר החדש לישן
מחלקת ההוצאה של הבנק, הודיעה על פרטי ההבדלים בין השטרות שזה עתה נכנסו למחזור.
הצד הפנימי - המסגרת בצבע ירוק-כחול במקום אפור.
השטח הפנימי בצבע תכלת במקום חום בהיר.
במקום בנק אנגלו-פלשתינה, נכתב בנק לאומי.
ערך השטר במקום 500 מיל, 500 פרוטה, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - השינויים בגוונים כמו בצד הפנימי.
שם הבנק בערבית ובאנגלית משתנה לבנק לאומי כמו בצד הפנימי, והמילה "תל אביב", בערבית ובאנגלית הוסרה.
הצד הפנימי - המסגרת בצבע ירוק-זית במקום כחול.
ערך השטר במקום 1 לא"י, 1 ל"י, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - אותם שינויים בצבעים ובכיתוב, כמו בשטר של 500 פרוטה.
אין כל שינוי בצבעי השטר.
השינויים בכיתוב כמו בשטרות בני 500 פרוטה, ו-1 ל"י, וערך השטר בהתאם.
הצד הפנימי - המסגרת בצבע שחור במקום אדום.
השטח הפנימי בצבע כתום במקום צהוב.
ערך השטר במקום 10 לא"י, 10 ל"י, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - אותם שינויים בצבעים ובכיתוב, כמו בשטרות של 500 פרוטה, 1 ל"י, ו-5 ל"י.
הצד הפנימי - המסגרת בצבע חום כהה במקום סגול.
השטח הפנימי בצבע כחול-ירוק במקום כחול.
ערך השטר במקום 50 לא"י, 50 ל"י, המילה "תל אביב" הוסרה.
גב השטר - אותם שינויים בצבעים ובכיתוב, כמו בשטרות של 500 פרוטה, 1 ל"י, 5 ל"י ו-10 ל"י.
החתימות שנשאו השטרות החדשים, הן אותן חתימות שהוטבעו על השטרות הישנים, של א.
הופיין (יו"ר הבנק), ושל א.
הנדריקוס "הנדריק" קוליין (בהולנדית: Hendrikus "Hendrik" Colijn; 22 ביוני 1869 – 18 בספטמבר 1944) היה חייל, איש עסקים ופוליטיקאי הולנדי, שכיהן כראש ממשלת הולנד בשנים 1925–1926 ובשנים 1933–1939.
קוליין נולד ב-22 ביוני 1869 לזוג מהגרים אשר היגרו להולנד מסיבות דתיות.
קוליין היה הבכור מבין שישה ילדים.
בגיל 16 עזב את הבית על מנת ללמוד באקדמיה צבאית בקמפן.
בשנת 1892 הוא סיים את לימודיו כקצין בדרגת לוטננט שני (סגן).
בשנת 1893 התחתן ונשלח לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם עבד כקצין בצבא הקולוניאלי במשך 16 שנים.
בתקופה זו, העיד על עצמו קוליין כי השתתף במעשים אכזריים כנגד האוכלוסייה המקומית.
הוא כתב ביומנו כי הרג אישה שהחזיקה את תינוקה, ולאחר מכן הרג עוד כ-9 נשים ו-3 ילדים אשר התחננו על חייהם.
הוא העיד כי "העבודה לא הייתה נעימה, אך לא היה פתרון אחר".
עם שובו להולנד בשנת 1909, נבחר קוליין לפרלמנט מטעם המפלגה האנטי-מהפכנית.
בשנת 1911 התמנה לשר המלחמה וביצע רפורמות באופי השירות הצבאי.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, במאי 1918 פעל קוליין כמתווך בין הממלכה המאוחדת לבין וילהלם השני, קיסר גרמניה על מנת לארגן שביתת נשק ולסיים את המלחמה.
כתוצאה מהמשא ומתן, וילהלם יצא לגלות בהולנד.
בשנים שלאחר מכן פעל קוליין גם בתחום העסקים ואף היה המנכ"ל של חברת של.
בשנת 1922 התמנה קוליין למנהיג המפלגה ולשר האוצר.
בשנת 1925 נבחר קוליין לראש הממשלה, אך נאלץ להתפטר כשנה לאחר מכן כתוצאה ממשבר פוליטי הנוגע ליצירת יחסים דיפלומטיים עם קריית הוותיקן.
לאחר ההתפטרות, חזר קוליין לכהן בפרלמנט, ושימש כראש המשלחת ההולנדית לחבר הלאומים בשנים 1927–1929. בשנת 1933 חזר קוליין לראשות הממשלה.
ממשלתו התמודדו עם השלכות השפל הגדול, אשר גרם נזק רב למדינה.
קוליין דבק בתקן הזהב, אשר בסופו של דבר גרם נזק לכלכלה ולקריסת הממשלה.
לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה הנאצית קרא קוליין לקבל את שלטון הנאצים באירופה.
השקפתו הושפעה מהפגנת הכוח האדירה שהפגין הבליץ הגרמני וחולשתם היחסית של כוחות בעלות-הברית.
זמן קצר לאחר מכן הוא ניסה לארגן התנגדות פוליטית, אך נעצר ביוני 1941 והועבר לחקירה בברלין.
בשנת 1943 הועבר קוליין למעצר במלון הררי נידח בתורינגיה.
לפי נכדו של קוליין, הוא יועד על ידי היינריך הימלר לשמש בשלהי המלחמה כמתווך בין גרמניה הנאצית לממלכה המאוחדת, כפי שעשה בסוף מלחמת העולם הראשונה.
קוליין נפטר במעצר בשנת 1944.
הנה בא הגראמפ הוא סרט אנימציה קומי מסוג CGI, המבוסס על סדרת ההנפשה "הזעפן" ששודרה במקור בין השנים 1969-1970. הסרט הופץ ב-22 במרץ 2018.
בממלכה הקסומה גרובינגהם, קוסם צעיר בשם "הגיחוך" מטיל כישוף שגורם לכולם להיות שמחים אך בטעות מסיר מהם את המוסריות, וגורם לכאוס.
המלך מצווה על מעצרו, אך הגיחוך בורח עם ארוסתו, מרי, בכלי רכב דמוי בלון פורח.
הם מאמצים דרקון תינוק בשם דינגו.
עם זאת, הרשויות לוכדות את מרי ומגרשות אותה לכדור הארץ, שם היא מקימה פארק שעשועים הדומה לגרובינגהם.
שנים לאחר מכן, נכדה טרי מגלה חלק מידית של הבלון ונשלח לגרובינגהם.
שם, הגיחוך, שכעת נקרא הגרינץ', הפך למריר ומטיל כישוף דיכאון על הממלכה בזמן הכתרת הנסיכה דון, מה שגורם לדיכאון כללי.
הנסיכה דון נמלטת ומבקשת את עזרתו של טרי להציל את ממלכתה.
הם לומדים מהאורקל שהם זקוקים למפתח קסום ממערת המטעים הלוחשים כדי להחזיר את השמחה.
הגרינץ' מנסה לעצור אותם אך נכשל.
המסע של דון וטרי כולל מאבק בגרינץ', התמודדות עם יצורים קסומים ותיקון הבלון שלהם.
למרות ההתנגדות הראשונית, טרי מתחיל לחבב את דון ואת גרובינגהם.
בקרב הסופי, הם משתמשים במפתח כדי לבטל את הכישוף של הגרינץ'.
טרי מחליט להישאר בגרובינגהם עם דון, ובאמצעות אמונתם הם משיבים את כוחות המפתח.
הגרינץ', שמתחרט ומתגלה כסבו של טרי, חוזר עם טרי לכדור הארץ.
יחד, הם פותחים מחדש את פארק השעשועים וחיים בשמחה, תוך העסקת הדמויות מגרובינגהם כאטרקציות.
הגראמפ – הגראמפ הוא קוסם רע מזג, חצי משוגע, קצת דביל שנחוש בדעתו לנקום בממלכת גרוביניהם.
לא תהיה יותר אהבה ושלווה במקום הזה, הגראמפ רוצה להפוך את החיוך של כולם לעצב.
לגראמפ יש כוחות קסם, הוא יכול להרוס את היום לכולם, להוריד גשם על התהלוכה ולגרום לפרחים היפים ביותר לנבול.
עצבני וחסר סבלנות, הוא בוס נוראי לעובדיו ובעלים נורא הרבה יותר לדרקון המחמד שלו דינגו.
אבל אפילו אם הוא יודע את זה או לא, עמוק בפנים יש לב קטן, טוב ואדיב שרק משתוקק לאהוב שנית.
טרי – חברותי ומקסים, ישר כמו סרגל.
יש לו לב זהב, אבל האופי האמיתי שלו מעולם לא בא לידי ביטוי, עד עכשיו.
הנסיכה דון – דון היא הנסיכה המושלמת של גרוביניהם – והיא יודעת זאת.
דינגו – דינגו הוא דרקון די עצלן, מלא אהבה יותר מדי נאיבי מכדי להאמין שבעלים שלו הוא הגראמפ הנורא.
כשהגראמפ היה עדיין הגרין, הוא מצא את דינגו נטוש בקן ואימץ אותו.
לעולם אסיר תודה, דינגו נשאר עם הקוסם, גם כשהוא הפך ללא כול כך נחמד.
לאורך השנים, דינגו גדל והפך מגושם, ענקי ואלרגי כמעט להכול.
כשדינגו מתעטש הוא מפזר כדורי אש לכול עבר – לרוב פוגע בבעלים שלו ובדרך פלא גם בזנב שלו.
ביפ – ביפ הוא חיית המחמד הקסומה והמלווה הקבוע של הנסיכה דון.
כדור האנרגיה הצבעוני הזה הוא נאמן, חברותי וחכם.
כשהוא מריח צרות, הוא מכניס את האף שלו באופן מעשי לעבודה...
מרשה לו לקפוץ מפרצוף החמוד שלו ולרחרח ממש לבדו - תוכנית הימלטות.
בימוי דיבוב: עמיחי בר טובהפקת דיבוב: ראיה מנור
"הנה הנה" הוא שיר שנכתב על ידי אהוד מנור, הולחן על ידי מתי כספי ובוצע על ידו.
השיר נכלל באלבום הסולו השני של כספי ("אלבום הפעמון"), שיצא לאור בשנת 1976. בהקלטת השיר שנכנסה לאלבום נשמע בתחילת השיר דו-שיח בין טכנאי ההקלטות לכספי.
להקת "הכל עובר חביבי" ביצעה אף היא גרסה לשיר שנכללה בתקליט "שירים שמחוץ להצגה" שיצא לאור בשנת 1977.
השיר נכתב בשנת 1975 בהזמנת גלי צה"ל, לאחר שמנור וכספי זכו בתואר פזמונאי ומלחין השנה.
באותן שנים הרבו מנור וכספי לעבוד יחד, מנור בכתיבה וכספי בהלחנה.
הלחן נכתב לפני המילים של השיר.
לימים סיפר מתי כספי כיצד בא אל אהוד מנור עם המנגינה ועם התחלה ראשונית של מילות השיר, העוקבות אחר המהלך המלודי של הלחן:
בספרו "אין לי ארץ אחרת" סיפר מנור על יצירת השיר: "כתבנו את השיר יחד, מילים ומנגינה בחדר אחד...
ההתעניינות שלי באקורדים מסוימים שמתי השמיע בגיטרה הכתיבה בעצם את נושא השיר: היחסים שבין השיר למחבריו".
בשיר נעשה שימוש בטכניקת ציור מילים.
הנה ה' עובר הוא ספר שנכתב על ידי שוגי אפנדי בשנת 1944. שוגי אפנדי היה נכדו של עבד אל-בהאא' והנהיג את הדת הבהאית בין השנים 1921–1957. בפעילותו למען הדת הבהאית, שוגי התמקד בקידום הדת הבהאית ובהפצתה.
במהלך חייו, שוגי אפנדי פרסם מספר רב של תרגומים ומכתבים.
עם זאת, "הנה ה' עובר" הוא הספר היחיד שחיבר באופן עצמאי.
תוכנו של ספר זה הוא סיכום היסטורי למאה הראשונה של הדת הבהאית בשנים 1844–1944. מעבר לסקירה היסטורית, שוגי נותן את המשמעות אותה הוא רואה לאירועים ההיסטוריים ומציג פרשנות מסוימת לכתבי הדת הבהאית.
בחלק זה מתוארים חייו של הבאב, מפורטים כתביו הדתיים המשמעותיים של הבאב, מתוארת העלייה וההתפתחות של האמונה הבאבית, ומצוינים הקשיים שחוו חסידי האמונה.
חלק זה מחולק לחמישה פרקים הכוללים את האירועים הבאים:
התגלות הבאב; הצהרת השליחות של הבאב; אותיות הח"י; עלייתו לרגל של הבאב למכה; מעצרו של הבאב ועזיבתו לאיספהאן; ביקורו של הבאב באיספהאן.
מאסרו של הבאב באזירבאייג'ן; מאסרו במאכּו (MaKu) ובצ'הריק (Chihriq); חקירתו בתבריז (Tabriz); כתביו; אמונתו; הכנס בבדשת.
ההתנגשויות במאזנדראן, נייריז וזנג'אן; שבעת הקדושים של טהראן.
הוצאתו להורג של הבאב; אירועים שקדמו למותו, נסיבות מותם של קדושיו, צדקות ששולמו למען זכרו; הקבלה בין שליחותו לשליחותו של ישו; משמעות שליחותו של הבאב.
ניסיון ההתנקשות בנאסר א-דין שאה קאג'אר והשלכותיו; טבח הבאבים בטהראן; תפקידו של בהאא אללה בשליחות הבאב; מעצרו ומאסרו בסיאה צ'אל; מעצרה והוצאתה להורג של טאהרה; ההוצאה להורג של החסידים הבולטים בבאב; המחוות שנעשו למענם; גורלו של הבאב ושל מאמיניו.
בחלק זה מתוארים עיקרי חייו של בהאא אללה, מפורטים הכתבים הדתיים המשמעותיים שלו, מתוארת הרדיפה החיצונית של הבהאים על ידי הממשלות העות'מאנית והפרסית והמשבר הפנימי בקהילת הבהאים בעקבות מרד מירזא יחיא כלפי סמכותו של בהאא אללה עד למותו של בהאא אללה בעכו.
חלק זה מחולק לשמונה פרקים הכוללים את האירועים הבאים:
ההתגלות של בהאא' אללה, משמעותה, והנסיבות שהובילו אליה.
גלות בהאא' אללה לעיראק; שחרורו מסיאה צ'אל ועזיבתו לבגדאד; משמעות ההגליה שלו; מקום מגוריו בבגדאד לפני עזיבתו לכורדיסטן; שהותו במשך שנתיים בכורדיסטן.
הצהרת בהאא' אללה על שליחותו ומסעו לקונסטנטינופול (Constantinople); המשמעות של הצהרת השליחות שלו; אירועים הקשורים במסעו.
המרד של מירזא יחיא וההכרזה על שליחותו של בהאא' אללה באדירנה; סירובו של מירזא יחיא לקבל את שליחותו של בהאא' אללה; הכרזתו של בהאא' אללה וגירושו לעכו.
מאסרו של בהאא' אללה בעכו; משמעות גירושו לארץ ישראל; סבלו בשנים הראשונות של מאסרו; ההסרה ההדרגתית של המגבלות המוטלת עליו.
המשך מאסרו של בהאא' אללה בעכו; רדיפות הבהאים בפרס; התהוות החוקים של הדת הבהאית; התייחסות לעקרונות היסוד העומדים בבסיסה של האמונה הבהאית.
מותו של בהאא' אללה; מאורעות הקשורים למותו; גורלם של מתנגדי האמונה הבהאית בתקופה זו.
חלק זה של הספר מתאר את עיקרי חייו של עבד אל-בהאא.
בנוסף, מפרט את בריתו של עבד אל-בהאא עם המאמינים לגבי המשך רצף המנהיגות של הקהילה הבהאית.
כמו כן, מפורטות בו רדיפות הבהאים ברחבי העולם.
לאחר מכן, מתוארים מסעותיו של עבד אל-בהאא במערב.
הפרק מסתיים במותו של עבד אל-בהאא.
חלקזה מחולק לשמונה פרקים הכוללים את האירועים הבאים:
הברית של בהאא' אללה; משמעותה והמאפיינים הבולטים שלה; תפקידו של עבד אל-בהאא בתקופת בהאא אללה.
המרד של מירזא מוחמד עלי; ההאשמות כלפי עבד אל-בהאא; התנהגותו של מירזא מוחמד עלי ועמיתיו; הניסיון של עבד אל-בהאא ובהאא' אללה לפשרה.
עליית האמונה במערב; ההתייחסות של כתבי הקודש הבהאים למערב וחשיבותו העתידית; הגעתם של עולי הרגל המערביים לעכו; תחילת האמונה הבהאית בצפון אמריקה.
מעצרו מחדש של עבד אל-בהאא; מאפייני התנהגותם של מתנגדיו; מינוי ועדת חקירה על ידי סולטאן עבדול חמיד השני; פעילותו של עבד אל-בהאא במהלך מאסרו; הפיכת הטורקים הצעירים ושחרור עבד אל-בהאא.
קבורת שרידי הבאב על הר הכרמל; הסתרת השרידים והעברתם הסופית לעכו.
מסעותיו של עבד אל-בהאא באמריקה, באירופה ובמצרים.
הרחבתה של האמונה הבהאית למזרח ולמערב; התחדשות הרדיפות בפרס; ביסוס האמונה הבהאית במזרח, באירופה ובצפון אמריקה; מלחמת העולם הראשונה והשפעתה על הדת.
מותו של עבד אל-בהאא; אירועים שקדמו לפטירתו; הלווייתו; משמעות שליחותו; גורלם של מתנגדיו.
חלק רביעי: תחילת העידן המעצב את התנועה הבהאית לאחר מותו של עבד אל בהאא' (1921–1944)
חלק זה סוקר את 23 השנים לאחר מותר של עבד אל-בהאא, עם דגש על צוואתו האחרונה.
כמו כן, מפורט מנגנון המנהל הבהאי והקהילותהבהאיות ברחבי העולם.
חלק זה מחולק לשלושה פרקים הכוללים את האירועים הבאים:
הקמת מנגנון המנהל הבהאי; אספות מקומיות; אספות לאומיות; ועדות לאומיות; מוסדות ובתי ספר בהאים; פעילויות נוער ונושאים אחרים; יצירת קשר עם ארגונים הומניטארים ורשויות ממשלתיות; איחוד המוסדות הבהאים בארץ ישראל.