tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על כן, שם החברה שונה ל"SK Hynix".
החברה מייצרת מגוון מוצרים, בעיקר זכרונות.
זיכרון הבזק מסוג NAND Flash.
אס.די.אס (סטאר מערכות ביטחוניות) בע"מ ובעבר מגם (מפעלי גומי מאוחדים) ומגם השקעות בע"מ, הייתה חברה ציבורית ישראלית.
החברה עסקה בפיתוח וייצור מערכות בתחום האלקטרואופטיקה, בתחום מערכות מוטסות ובתחום מוצרי מיגון מגומי.
קודם לכן, הייתה חברת מגם פעילה מרכזית בתחום ייצור הגומי בישראל, אך היא יצאה מהתחום בשנת 2000. באפריל 2014 מונה לחברה מפרק לאחר שנקלעה לחדלות פירעון.
מפעל פרנץ לוי החל את דרכו בשנת 1934 כבית מלאכה לחגורות בחיפה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחל בייצור צינורות כיבוי מבד וגומי וממנו התפתח מפעל לייצור ציוד הצלה.
בהמשך נוספו מוצרים נוספים, כמו בקבוקים וצעצועים מגומי.
בראשית שנות ה-60 הוכפל המפעל והחל לייצר דרך חברת בת, ציוד בטיחותי, כמו מצנחים, חגורות הצלה וסירות הצלה.
בשנת 1968 רכש [קונצרן כלל את מחצית מניות פרנץ לוי.
בשנת 1969 הוקם מפעל נוסף של החברה, לייצור רשתות עצירה למטוסים.
מניות כלל בחברה הועברו לכלל תעשיות ובשנת 1973 רכשה כלל תעשיות את יתרת המניות של פרנץ לוי.
ביוני 1975 הפכה החברה מחברה ציבורית לחברה פרטית.
במהלך שנות ה-90 שולבה פרנץ לוי בתוך קבוצת מפעלי מגם.
חברת גומבלי הוקמה בשנת 1950 כמפעל לייצור רצועות גומי לרדיאטורים של מכוניות.
בשנת 1951 החלה לייצר גם פנימיות לאופניים ובשנת 1952 החלה לייצר ארגזים למצברים.
בשנת 1950–1951 הוקמה ברמת גן חברת אבטיט לייצור מוצרי גומי, בהם סוליות.
בסוף שנת 1954 הצליחו נציגי העובדים לכפות על הנהלת המפעל חתימה על הסכם קיבוצי.
חברת מגם הוקמה בשנת 1955 ממיזוג של יצרניות הגומי גומבלי מנהריה ואבטיט מרמת גן, תוך הקמת מפעל מאוחד בכפר סבא מכספי השילומים.
בשנת 1957 השקיעה מגם בחברת גומאויר לייצור מזרנים בכפר סבא, שזכו לביקוש רב בשנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 1959 רכשה מגם את חברת אמפלקס לייצור גומי מהרצליה.
המפעל התרחב מאוד בשנות ה-60, הודות להשקעות של חברת אלגר, זרוע ההשקעות בתעשייה של אלרן השקעות, שהחזיקה בשליש ממניות החברה.
בשנת 1969 עבדו במפעל בכפר סבא כ-400 עובדים.
בשנת 1983, בעסקה משותפת, הגדילה אלגר את החזקותיה לכ-37% וכלל רכשה 58% מהחברה.
בינואר 1987 רכשה כלל את חלקה של אלגר במגם.
בשנת 1991 שונה שמה ל"קבוצת מפעלי מגם" ובמרץ 1992 הייתה לחברה ציבורית שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1995 הועבר המפעל המרכזי לייצור גומי מכפר סבא לקיסריה.
בשנת 1997, מכרה החברה את עסקי המעליות והמנופים שלה.
בתחילת 2000 הגדילה קבוצת שיפר את החזקותיה בחברה ל-54.8% ברכשה 14% מהחברה מידי כלל.
בנובמבר 2000 רכשו אודי פרומקין ורונן בכור 23% ממניות החברה מידי כלל, ולאחר הרכישה החזיקו כ-70% ממניותיה.
במקביל, מכרה מגם את פעילות הגומי שלה בקיסריה לחברת שיפר-מגם.
בדצמבר 2000 רכשה מגם את תגה רכיבים אלקטרוניים.
ביולי 2001 מכרו בכור ופרומקין את מניותיהם במגם לחברת אלירם השקעות, תמורת 70% ממניות חברת אלירם השקעות.
ביולי 2001 שונה שמה של מגם למגם השקעות.
גבור ספורט החזיקה 16% ממניות החברה.
לתקופה קצרה בשנים 2001–2002 עסקה החברה במיזם משותף עם סהר אינווסטק, אך המיזם פורק.
החברה עסקה בעיקר בייבוא רכיבים אלקטרוניים דרך חברת הבת "תגה מגם" ובייצור מוצרי בטיחות דרך חברת הבת "מגם בטיחות".
בתחילת שנת 2006 רכשה סטאר נייט טכנולוגיות בשליטת מרדכי סולומון את מגם השקעות לפי שווי חברה של כ-20 מיליון ש"ח וחברות הבת של סטאר נייט הועברו לבעלות מגם השקעות.
בדצמבר 2006 שונה שם החברה לאס.די.אס (סטאר מערכות ביטחוניות) בע"מ.
החברה פעלה באמצעות שלוש חברות בת מרכזיות:
חברת ניו נגה לייט, שמכרה אמצעי ראיית לילה, בעיקר למשרד הביטחון ההודי
חברת ראדום מערכות תעופה, שהשביחה מטוסים
חברת מגם בטיחות, שבשנת 2006 ייצרה מצנחים אישיים לצנחנים ולטייסים וקסדות קלות לטייסים.
חברות אלו השיגו רווחים על סמך מספר עסקאות גדולות וחילקו דיווידנדים בשנים 2010–2011. החברה רשמה הכנסות של כ-218 מיליון ש"ח ב-2011.
החברה גייסה סכומים גבוהים בהנפקת איגרות חוב בשנת 2007, במטרה להפוך לשחקן מרכזי בתעשייה הביטחונית הישראלית.
לצורך ההנפקה גייסה החברה את גיורא איילנד כנשיא החברה, ואת דן אבידור למנכ"ל.
לאחר פחות משנה עזב אבידור את החברה על רקע חילוקי דעות עם איילנד וסלומון.
החברה רכשה מספר חברות שהיו בשלבי פיתוח מוצר, בטרם החלו במכירות.
אלו כללו את חברת אוקיאנה, שעסקה בשליטה ובקרה תת-ימיים, שנרכשה בשנת 2010 מכינוס נכסים, את חברת ODF, שפעלה בתחום מצלמות רחבות זווית, חברת MSE, שפתחה כוונות לייזר, וחברת Light And Strong, שפתחה חומרים מרוכבים.
בשנת 2012 הפסידה החברה כ-30 מיליון ש"ח ובתשעת החודשים הראשונים של 2013 הפסידה החברה עוד כ-20 מיליון ש"ח.
בתחילת 2013 מונה אלי ונציה למנהל העסקים של החברה בניסיון להציל את החברה.
החברה מכרה את חברות הבנות אוקיאנה ואת ODF לחברת מיסטרל ממרילנד באמצע 2013, ובסוף ספטמבר 2013 הודיעה דירקטוריון החברה לבורסה על אי יכולת לעמוד בהתחייבויות.
באפריל 2014 מונה לחברה מפרק זמני והמסחר בניירות הערך שלה הושעה.
חברת ניו נגה לייט נמכרה על ידי הכונס במהלך שנת 2014. הליכי הפירוק נמשכו עוד מספר שנים, בהם הואשמו מנהלי החברה בריקון קופצה לפני שנקלעה לחדלות פירעון.
מועדון כדורגל נשים אס"א תל אביב הייתה קבוצת כדורגל נשים של מועדון הספורט אס"א תל אביב (אגודת ספורט אוניברסיטת תל אביב) ששיחקה בליגת העל בכדורגל נשים.
מאז פתיחת הליגה ב-1998 ועד לפירוק המועדון ב-2025, זכתה הקבוצה בשמונה אליפויות (המספר הרב ביותר בליגה) ובחמישה גביעים.
הקבוצה שיחקה במוקדמות גביע אופ"א לנשים שמונה פעמים.
בעונת 2011/2012 הגיעה להישג הגדול שלה במפעל כשעברה את שלב המוקדמות והעפילה לשלב הפלייאוף של הטורניר, אך הפסידה לקבוצת "טורס קלסיו" האיטלקית.
בעונת 2013/2014 היא הוגרלה בשלב המוקדמות לבית 8, אך לא העפילה לאחר ניצחון אחד ושני הפסדים.
בעבר שיחקו בין השאר השחקניות תמרה קוצ'ן, מורן לביא, עדי שטיין, שרית שנער, נעמי בלחסן וסילבי ז'אן.
המועדון כולל גם קבוצת בוגרות נוספת, אס"א תל אביב ב', המשחקת בליגה הארצית וכן קבוצות נערות לארבע קבוצות גיל.
מנהלת הקבוצה היא רותי אלעג'מי ומנהלת מחלקת הנערות היא נעמי שבי.
לקראת סיום עונת 2024/2025 מועדון הכדורגל של מכבי תל אביב רכש את הפעילות של אס"א תל אביב ובכך הביא לסיום פעילותו של המועדון.
אס (בספרדית: As) הוא עיתון ספורט יומי ספרדי.
האס הוא בבעלות PRISA אשר בבעלותה גם העיתונים אל פאיס ו"סינקו דיאס".
העיתון מסקר במיוחד את החדשות על קבוצות הכדורגל ממדריד: ריאל מדריד (בעיקר), אתלטיקו מדריד וראיו ואיקאנו.
אס הוא מתחרו העיקרי של העיתון מארקה.
בנוסף למדריד, לעיתון יש משרדים גם בברצלונה, בילבאו, לה קורוניה, סביליה, ולנסיה וסראגוסה.
בחודש מאי 2012 העיתון השיק אתר משנה בשפה האנגלית, האתר מציע מאמרים מתורגמים מן המקור הספרדי על ידי צוות של עיתונאים דוברי אנגלית כשפת אם.
חברה לבנין בע"מ, המשתמשת במותג SGS, היא חברה פרטית העוסקת בתחומי בנייה והנדסה אזרחית, ייזום, פיתוח, ניהול, השכרה, תחזוקה ותפעול ארוך טווח של נדל"ן מניב לתעשייה עתירת ידע, משרדים ומסחר, מלונות ומגורים.
לחברה פעילות בתחום ההתחדשות העירונית בפרויקטים של פינוי בינוי ותמ"א 38, וכן בפרויקטי PFI ,BOT ו-BOO בתחומי התפלת מים, מט"שים ועוד.
החברה פועלת כקבלן מבצע עבור לקוחות ובפרויקטים שבבעלותה.
החברה נוסדה באפריל 1985, כמיזוג של שתי חברות בנייה שפעילות מתחילת שנות ה-70. החברה בבעלות משפחת שמיע ואהוד סמסונוב, ומדורגת זה שנים רבות בין עשר חברות הבנייה הפרטיות הגדולות בישראל.
לחברה רישיון מסוג ג' 5 לבנייה בהיקף בלתי מוגבל.
החברה ביצעה פרויקטים בהיקף של מעל שני מיליון מ"ר, וכן פרויקטים מורכבים עבור משרד הביטחון וחיל ההנדסה האמריקאי בבסיסי צבא ברחבי ישראל, וכן עבור משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, חברת החשמל, מפעל הפיס, רשות שדות התעופה, רשויות מקומיות ועוד.
חברת SGS היא ממייסדות חברת הנדל"ן המניב ויתניה הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובעלת מניות בוויתניה.
SGS היא החברה המבצעת בכל הפרויקטים של ויתניה.
החברה זכתה בפרסים על מבנים שהוקמו על ידה, כגון פרס המצוינות של התאחדות הקבלנים והקרן לעידוד ענף הבנייה על שם אורי דורי, על הקמת פרויקט ויתניה תל אביב ופרויקט בית ויתניה פדקו בהרצליה פיתוח, בקטגוריית מבנה שלא למגורים.
אהוד סמסונוב הוא יושב ראש, מייסד ובעלים של אס.
כמו כן, מכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של ויתניה בע"מ, כמנכ"ל K-10 (חברה הרשומה בארצות הברית) וכדירקטור בחברות קשורות בקבוצת ויתניה ואס.ג'י.אס.
סמסונוב הוא מהנדס אזרחי בוגר הטכניון.
ירון שמיע מכהן כמנכ"ל אס.
מכהן כיושב ראש רונימור ניהול נכסים, דירקטור בוויתניה ובחברות קשורות נוספות ב-SGS, ויתניה ורונימור ניהול נכסים, בעל תואר ראשון במנהל עסקים.
SGS LIVING - עוסקת ביזמות של פרויקטים למגורים ולהתחדשות עירונית והיא מהווה את זרוע היזמות של SGS.
רונימור ניהול נכסים בע"מ - חברה לניהול ותחזוקת נכסים בבעלות מלאה של חברת SGS, רונימור מנהלת ומתחזקת מספר רב של מבני משרדים בהיקף כולל של מעל 700,000 מ"ר.
ייזום, פיתוח, בנייה והשכרה למשרדים, מסחר ומגורים
SGS יוזמת, מפתחת, בונה, מנהלת ומחזיקה במישרין ובאמצעות חברות בנות וקשורות מבני משרדים ומסחר ופרויקטים למגורים.
את מבני המשרדים והמסחר מנהלת SGS לאחר השלמתם ושיווקם על ידיה כנכסים מניבים.
מגדל ויתניה ברמת החייל – קומפלקס המשלב מבנה לדיור מוגן מרשת עד 120, קומת קרקע מסחרית ומגדל משרדים בהיקף כולל של כ-60 אלף מ"ר מעל שלושה מרתפי חניה בהיקף של כ-45 אלף מ"ר.
מתחם מגדלי ויתניה תל אביב, קומפלקס משרדים, מגורים, מלונאות ומסחר, הנבנה בשותפות עם חברת נכסי ד.מ.ר (1995) בע"מ, וכולל שלושה מגדלי משרדים בצומת הרחובות לה גוארדיה והחרש בדרום תל אביב, בהיקף בנייה כולל של כ-540 אלף מ"ר.
המגדל הראשון כולל אולמות תצוגה של חברת הרכב דלק מוטורס ומעליהם משרדים.
שני מגדלים נוספים נמצאים בשלבי הקמה, ואחד מהם נמכר לבנק הפועלים.
ויתניה-קרסו פתח תקווה – פארק עסקים בהיקף כולל של כ-120 אלף מ"ר על-קרקעי מעל כ-80 אלף מ"ר מרתפי חניה, בקריית אריה בפתח תקווה.
מגורים והתחדשות עירונית - SGS LIVING
SGS פעילה בתחום ההתחדשות העירונית ועוסקת בפינוי בינוי ותמ"א 38. SGS יזמה והיא שותפה בפרויקט פינוי בינוי גדול בתל אביב: שכונת גרין פארק בנווה שרת בצפון תל אביב.
SGS הובילה את תהליך ייזום והקמת הפרויקט.
הפרויקט כולל פינוי 154 דירות והריסתם, והקמת שישה מגדלי מגורים חדשים בני 10–27 קומות, הכוללים 447 יח"ד בשטח כולל של כ-81,000 מ"ר.
ההיקף הכספי של הפרויקט הוא כמיליארד שקל.
SGS באמצעות SGS LIVING, חטיבת המגורים של החברה, מובילה ומקדמת כמה פרויקטים להתחדשות עירונית על דרך של פינוי בינוי ותמ"א 38, בהיקף כולל של כ-2,000 יח"ד בכמה ערים בארץ, לרבות תל אביב, גבעתיים, רמת גן ונתניה.
SGS ביצעה פרויקטים עבור חיל ההנדסה האמריקאי במתקנים צבאיים וביטחוניים בארץ, כגון מבני סימולטורים לטיסה ומבנים טכניים ועוד בהיקפים של עשרות אלפי מ"ר.
SGS ביצעה עשרות פרויקטים עבור משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד הביטחון, רשויות מקומיות, מפעל הפיס, חברת החשמל ואחרים.
פרויקטים של BOT ,BOO ו-PFI
SGS פעילה בפרויקטים בשיטות BOT ,PFI ו-BOO עבור ממשלת ישראל, עיריות וגופים ציבוריים שונים, לרבות מתחם התחנה (מתחם תחנת הרכבת ההיסטורית של תל אביב-יפו) – הכולל 22 מבנים אשר עברו תהליכי שימור ושחזור על שטח של כ-25 דונם בצמוד לנווה צדק מול חוף הים.
המבנים מושכרים לשוכרים שונים, כגון מסעדות, בתי קפה, ברים, חנויות מעצבי אופנה ותכשיטים וחנויות קונספט.
טיפול במים ובשפכים ומפעלי התפלה
SGS פעילה מזה שנים בפרויקטים בתחום טיפול במים, מי שפכים ומתקני התפלת מים.
הייתה חלק משותפות אשר הקימה את המתקן הלאומי לסינון מים בנטופה – אשכול.
SGS שותפה וביצעה שני פרויקטים למגורים ולמשרדים בעיר גדנסק שבפולין.
הפרויקטים בהיקף כולל של כ-30 אלף מ"ר.
SGS שותפה בייזום ובנייה של מבני משרדים ומרכזים מסחרים בניו ג'רזי וניו יורק בארצות הברית.
חיות (גם S.O.S חיות) היא העמותה הגדולה ביותר בישראל להצלת כלבים וחתולים חסרי בית.
העמותה פועלת משנת 1978 לשיפור מצבם ולשיפור איכות חייהם של בעלי החיים בישראל.
העמותה מצילה מדי שנה אלפי כלבים וחתולים.
אס.או.אס חיות הוקמה על ידי ריקי בצרי שחיפשה מסגרת התנדבותית להצלת בעלי חיים.
באותם ימים, בשנת 1975, הייתה קיימת עמותה אחת בלבד המוקדשת למטרה זו – צער בעלי חיים תל אביב.
לאחר שהתבהר לה כי העמותה ממיתה בעלי חיים שלא נמצא עבורם אימוץ, החליטה ריקי להקים עמותה לטיפול ולהצלת בעלי חיים ללא המתה כלל.
ברוח הדברים הללו, הוקמה העמותה הראשונה בישראל שהטמיעה את המושג משפחות אומנה לבעלי חיים.
סידור זמני זה היווה מענה ביניים ואפשר למשפחות רבות להתנסות בטיפול בכלבים ובחתולים.
במקביל, אפשרה יוזמה זו לבעלי חיים רבים להיחלץ מהרחוב וממכלאות עד שימצא להם בית קבוע.
במסגרת תקופת האומנה, מטפלת העמותה בכלל צורכי בעלי החיים, ממזון וטיפולים רפואיים ועד לליווי וייעוץ למשפחות.
בשנת 1979, החלה העמותה לקיים ימי אימוץ מול מרפאתו של ד"ר זאב שיינר ובמספרת "דוג סטופ" בתל אביב.
בשנת 1981, קיימה אס.או.אס חיות לראשונה בישראל, אירוע לגיוס תרומות למען בעלי חיים.
מיטב אמני ישראל הופיעו בקולנוע דקל שבשיכון בבלי וכל ההכנסות הוקדשו לפעילות העמותה.
בשנת 1995 נפתח מתחם האימוץ הגדול של אס.
אס חיות בהרצליה ומאז ועד היום מתקיים שם בכל שבת יום האימוץ הגדול במדינה.
לימי אימוץ אלה מגיעים מדי שבוע מעל ל-120 כלבים וחתולים לאימוץ.
פעילות העמותה להצלת כלבים ולרווחתם
יחידת הכלבים של עמותת S.O.S חיות היא מהוותיקות בארץ ובאמצעותה מצילה העמותה מדי שבוע עשרות כלבים מהסגרים עירוניים, מסבל וממוות.
חלק ניכר מפעילות העמותה נעשה בדרום הארץ ובצפונה, בבסיסי צה"ל, ביישובים בדואים, בכפרים ערביים ובפריפריות, כחלק מהמאבק בתופעת הכלבים המשוטטים.
היחידה מתנהלת מול מספר בתי חולים ומרפאות וטרינריות פרטיות במטרה לספק טיפולים רפואיים לרבות טיפולים מציל חיים.
בנוסף, מפעילה היחידה את "סיירת המאושפזים" – מתנדבים המגיעים מדי יום אל המאושפזים בבתי החולים ובמרפאות, להעניק להם תחושת שייכות חום ואהבה, כמו גם מזון מפנק, צעצועים וכיוצא בזה.
בשנת 2006 הקימה העמותה מרכז קליטה ואשפוזיה ראשון מטעם העמותה לחתולים חסרי בית, חתולים פצועים, נכים וחולים.
בשנת 2010 הוקמה יחידת החתולים של העמותה שהרחיבה את פעילותה ומאז מבצעת באופן קבוע עיקורים לחתולי רחוב, מקימה עמדות האכלה במרחב הציבורי ונותנת מענה וסיוע לטיפול בחתולים.
כמו כן, מפעילה העמותה מתקן שיקום לחתולי רחוב פצועים וחולים בפיקוח וטרינרי ומוצאת בתים מאמצים למאות רבות של חתולים מדי שנה.
פעילות יחידת החינוך של העמותה
חיות היא העמותה הראשונה בישראל שפיתחה תוכניות לימודים וחומרים הנלמדים בבתי ספר ובתנועות נוער בכל רחבי הארץ.
חלקם בשיתוף משרד החינוך והמשרד להגנת הסביבה.
תוכניות חינוכיות אלו נועדו להעלות את המודעות למצוקת בעלי החיים בישראל ולפתח חמלה וליחס הוגן כלפיהם.
יחידת החינוך של העמותה הוקמה בשנת 1992 והתוכניות החינוכיות נכתבו על ידי ריקי בצרי וישראלה פוקס ונכנסו לבתי הספר בשיתוף משרד החינוך והמשרד להגנת הסביבה.
אלימות ילדים בבעלי חיים (1996)
כישורי חיים וטיפוח היחס לבעלי חיים באמצעות סיפורי ילדים (2002)
בעלי חיים בגן הילדים (2014)
אהבה בין שתיים לארבע (2015)
התוכניות החינוכיות מועברות כיום בבתי ספר גם באמצעות מדריכים מטעם השירות הפסיכולוגי ייעוצי (שפ"י) של משרד החינוך.
ריקי בצרי שכיהנה כיועצת בכירה ומפקחת על יועצים חינוכיים במשרד החינוך, הקימה ביחידה לפיתוח אקלים חינוכי מיטבי של משרד החינוך את היחידה שעוסקת בתחום בעלי החיים.
פעילויות העמותה מנוהלות ומתבצעות בעזרת מאות מתנדבים פעילים, לרבות סטודנטים, בני נוער וילדים.
המתנדבים מסייעים בעריכת בימי האימוץ ותפעולם, עומדים בקשר עם משפחות האומנה והמאמצים, משמשים בעצמם כמשפחת אומנה לכלבים ולחתולים, מסייעים בהסעות בעלי החיים של העמותה באמצעות פרויקט Get Rexy ומשתתפים ב"סיירת המאושפזים" שמבקרים את בעלי החיים המאושפזים בבתי חולים ובמרפאות וטרינריות.
כמו כן, קבוצת מתנדבים אחראית על צילום, עריכת סרטונים ותמונות וניהול עמודי הרשתות החברתיות של העמותה במטרה לסייע באיתור בתים עבור בעלי החיים.
במהלך השנים נרשמו בעמותה עשרות אלפי מתנדבים וכל פעילויות העמותה ממומנת בעיקר מתרומות ומפעילויות התנדבותיות.
תעודת הוקרה והערכה מהתנועה למען ארץ ישראל טובה
תעודת הוקרה מטעם המשרד להגנת הסביבה
תעודת הוקרה מטעם השדולה למען בעלי החיים בכנסת
תעודת הוקרה מטעם נשיא המדינה יצחק הרצוג
תעודת הוקרה מטעם עיריית תל אביב
אָסָא היה על פי המקרא מלך יהודה בין השנים 908 לפנה"ס עד 867 לפנה"ס, בנו של אביה.
ספר דברי הימים ב' מרחיב את הדיבור על ימי אסא (פרקים -), בניגוד לגרסה המקוצרת בת 16 הפסוקים בספר מלכים א' ().
לפי המסופר במקרא הוא הדף התקפה של זרח הכושי, וכרת ברית עם ארם דמשק כנגד ממלכת ישראל, ברית שבזכותה נבלמה התקפתו של בעשא מלך ישראל על ממלכת יהודה.
אסא עלה לשלטון בגיל צעיר.
הוא לא המשיך בדרך אביו ולא לחם בפועל נגד ממלכת ישראל אלא רק שלח את ארם להילחם בישראל ().
לפי המסופר בדברי הימים, אסא היה הראשון שטיהר את הפולחן האלילי בימי מלכותו הראשונים:
המלחמה נגד זרח הכושי מתוארת רק בספר דברי הימים.
יש חוקרים המפקפקים בעצם קיומה, אך המחקר נוטה לקבל את קיומה, למרות שהכול מסכימים כי הסיפור נכתב בידי מחבר דברי הימים, ואינו ציטוט של מקור קדום יותר.
היו הצעות כי זרח הוא פרעה אוסורכון הראשון מהשושלת העשרים ושתיים של מצרים, יורשו של פרעה שישק, או נציבו בגרר; אולם מרבית החוקרים מניחים כי מדובר במנהיג שבטי ממדבריות הדרום, שתיאור כוחו הובא בסיפור בצורה מוגזמת מאד.
לפי הסיפור בדברי הימים, בתקופת השלום שלפני מלחמה זו נבנו ערים למצור ביהודה (), לפני המלחמה עם זרח חוזק הציוד הצבאי לחיל הרגלי הכבד ("נושאי צינה ורומח") וגם נעשה חידוש במערך הצבאי, על ידי הקמת חיל רגלי מקרב בני בנימין, שנאמנותם לבית דוד הוכחה והיו קלעים מיומנים.
ההכנות הללו עזרו לאסא כאשר זרח הכושי עלה על יהודה, לפי הסיפור עם חיל רב וכן רכב ויחידות נוביות ולוביות (; : "הלא הכושים והלובים היו לחיל לרב ולרכב ולפרשים להרבה מאוד").
לפי הסיפור זרח הגיע למרשה, לא נאמר מאין, והקרב התרחש בגיא צפונה למרשה.
אסא הביס את הכושים, רדף אחריהם עד גרר, ואף הרס את הערים סביב גרר ומאהלי מקנה סביבה, וחזר עם שלל רב.
יוחנן אהרוני מתאר את מהלך הקרב לפי התיאור המקראי, בצירוף מפה.
מלחמת האחים הארוכה בין ממלכות ישראל ויהודה, שבאה בעקבות הפילוג ונמשכה כל ימי בית ירבעם ובית בעשא (928 - 883), החלישה את שתי הממלכות מבחינה צבאית וגרמה בעקיפין להתעצמותה של דמשק.
לאחר פילוג הממלכה, הגיעה ממלכת ישראל בצפון עד צפון הבשן, אולם במרוצת השנים הארמים החלו מספחים אט אט שטחים לממלכתם.
על היחסים בין יהודה לישראל בימי בית ירבעם בן נבט לא נמסר בפירוש, אך רמז לכך נמצא בספר מלכים א':
מסתבר שכבר בימי רחבעם נקשרה ברית בין יהודה לבין דמשק.
ברית זו הייתה, כנראה, מחויבת על רקע האינטרסים המסחריים המשותפים של שתי המדינות, ובמיוחד כל עוד המשיכה יהודה לשלוט על אדום, אך אין זה מן הנמנע שמניע נוסף של רחבעם בברית זו היה הרצון למנוע התארגנות חזית ארמית-ישראלית נגדו.
מצד שני, מפסוקים אלו ניתן ללמוד כי גם לישראל הייתה ברית בעבר עם דמשק, לפחות בימי בעשא.
הברית שחידש אסא עם בן הדד הראשון מלך ארם דמשק הוכיחה את עצמה, לפי המקרא: בן הדד תקף את ממלכת ישראל ולמעשה השתלט על כל חלקה הצפוני, ובעשא נאלץ לסגת מיהודה, הביצורים שבנה כנגדה ברמה פורקו, ושימשו לביצור גבע בנימין והמצפה כגבולה הצפוני של ממלכת יהודה.
בשנה ה-38 לאסא, עלה למלוכה בישראל אחאב ושנה אחר כך חלה אסא ברגליו (כנראה במחלת השיגדון).
אז החל ככל הנראה יהושפט בנו לכהן כעוצר המלוכה.
לאחר 41 שנים של מלוכה מת אסא ובמקומו עלה בנו יהושפט למלוכה ביהודה.
בספר דברי הימים ב' מסופר שחנני הרואה הזהיר את אסא, שלא יכרות ברית עם מלך ארם.
דבר זה הכעיס את המלך וזה העניש את חנני
אסא משליך את הנביא לבית המהפכת.
יש הסוברים כי הנביא מילא תפקיד של דובר רצון העם ובהמרצתו.
התנהגותו של אסא אל חנני היא אחד הגורמים למחלתו.
חנני בנאומו נוזף באסא על מעשיו.
הוא טוען כי הוא נכשל במלחמתו.
דבריו כוללים הסבר לשתי המלחמות וזאת לפי הכתוב:
קבורתו של אסא מוזכרת ומפורטת בדברי הימים (): הניחו את גופתו בקבר שכרה לעצמו לפני מותו בעיר דוד.
שמו בקברו (יש משערים שתוספת הבשמים נדרשה עקב מחלתו), ואף שרפו לכבודו, , כמקובל.
האֶס אֶס (SS), קיצור המילה הגרמנית - שׁוּצְשְׁטָאפֶל (חיל ההגנה, או פלוגות המגן), הוא הכינוי שבו מוכר ארגון ההגנה והמודיעין של המפלגה הנאצית, "חיל ההגנה", על פי ראשי התיבות בגרמנית.
האס אס הוקם כיחידת שומרי ראש של אדולף היטלר בשם "לייבשטנדרטה אדולף היטלר" (Leibstandarte Adolf Hitler).
בהמשך, יחידה זו התפתחה לדיוויזיה שלמה בשם זה שתפקידה היה שמירת האנשים נושאי המשרות הנאצים.
תחת הנהגתו של היינריך הימלר, בשנים 1929 עד 1945 (מועד פירוקו לאחר תבוסת גרמניה הנאצית) גדל הארגון, שהחל כגוף קטן, צבאי למחצה, והפך לאחד מהארגונים הגדולים והחזקים ברייך השלישי.
הנאצים ראו באס אס יחידת עילית, מעין המשמר הפרטוריאני של המפלגה.
אנשי האס אס נבחרו על פי העקרונות של טוהר הגזע ועל פי נאמנות ללא תנאי לפיהרר ולמפלגה הנאצית.
עד 1944 הייתה ההצטרפות לאס אס על בסיס התנדבותי, אך עם היחלשות כוחה הצבאי של גרמניה הוחל בגיוס אקראי מבין כלל האוכלוסייה, לעיתים מבני 18 ומטה.
כמו כן צורפו ליחידות החמושות של הארגון מתנדבים מארצות אירופה הכבושות.
הזרוע הצבאית של האס אס, ואפן אס אס, התפתחה להיות צבא גרמני שני, בנוסף לוורמאכט, הצבא הגרמני.
לוואפן אס אס יצאו מוניטין של לוחמים פנאטיים ואכזריים מאוד; יחידות ואפן אס אס סייעו בחיסול ההתנגדות היהודית במרד גטו ורשה באפריל 1943 ורצחו שבויי מלחמה אמריקניים במחנה ליד העיר מלמדי (Malmedy) במהלך קרב הארדנים ב-1944.
האס אס נבדל מהצבא הגרמני, מהמפלגה הנאצית וממנגנון הפקידות הרשמי על ידי דרגות, תגים ומדים ייחודיים לארגון.
במקביל להשתלטותה הבלעדית של המפלגה הנאצית על הכוח הפוליטי בגרמניה, "נשאבו" יותר ויותר תפקידי מפתח בממשל הגרמני – כמו מערכת אכיפת החוק – לשליטת האס אס והפכו לחלק מהארגון; במקביל, הפכו חלקים מתוך האס אס לגופים ממשלתיים דה פקטו.
כדי לשמור על כוחה הפוליטי של המפלגה הנאצית ניתנה לאס אס הסמכות להקים ולהפעיל גופים של משטרה חשאית, הגסטפו והסיפ"ו; משמעותה של סמכות זו הייתה למעשה העמדת האס אס מעל החוק.
האס אס היה גם מכשיר להטלת פחד ואימה במהלך השואה.
מנהיג האס אס, היינריך הימלר, היה אחד מיוזמי הפתרון הסופי.
בסיוע גדודים מהצבא הסדיר, יחידות האיינזצגרופן (עוצבות המבצע) של האס אס רצחו יותר ממיליון אזרחים, רובם יהודים, באזורים של ברית המועצות שנכבשו על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
האס אס היה אחראי להקמתם ולהפעלתם של מחנות ריכוז ומחנות השמדה, שבהם הומתו מיליוני כלואים כתוצאה מהשמדה מכוונת, מהרעבה, מהתעללות ומניסויים רפואיים וכחלק ממדיניות מכוונת של טיהור אתני.
אחרי מלחמת העולם השנייה הכריזו השופטים במשפטי נירנברג על האס אס כארגון פשע, אחראי על יישום וביצוע מדיניות גזענית של רצח עם וביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
את ארגון האס אס הקים ב-1923 יוליוס שרק, ידיד קרוב של אדולף היטלר, כמחלקה של ארגון האס אה (SA), פלוגות הסער של המפלגה הנאצית, שהיו מורכבות בעיקר מבריונים ומובטלים.
מטרת המחלקה החדשה הייתה להיות משמר אישי של היטלר ושל בכירי המפלגה בהפגנות, עצרות, ואירועים ציבוריים אחרים, וכן כדי לשמור על פגישות המפלגה.
לאחר כישלון הפוטש של המפלגה הנאצית במרתף הבירה במינכן בנובמבר 1923 הוצאו ה-Stabswache והאס אה מחוץ לחוק.
הדבר לא הפריע להמשך פעילותו, אך ללא התרחבות ניכרת.
ב-1925 הוקם ה-Stabswache מחדש כ-Stosstrupp Adolf Hitler (פלוגות סער, יחידות מחץ) - המשמר האישי של היטלר בפעילויות של המפלגה הנאצית.
מפקדו החדש של האס אס היה יוזף ברכטולד, שטבע את סיסמת הנאמנות להיטלר: "נאמנות עד מוות", סיסמה שהפכה לעקרון יסוד באס אס.
עוד באותה שנה הורחבה היחידה שוב לרמה ארצית, והוענק לה השם Schutzstaffel.
משימתו של האס אס החדש נקבעה כהגנה על קבוצת בכירים במפלגה הנאצית בכל רחבי גרמניה.
ההתפתחות תחת פיקודו של היינריך הימלר
ב-6 בינואר 1929 מינה היטלר את היינריך הימלר למפקד האס אס והעניק לו את התואר "רייכספיהרר-ס"ס" (Reichsführer-SS, מפקד האס אס בכל הרייך).
בהסכמתו של היטלר, הרחיב הימלר, יחד עם יד ימינו ריינהרד היידריך, את כוחו, גודלו וסמכותו של הארגון.
ב-1931 הורה הימלר להיידריך לבנות שירות מודיעין בתוך הארגון, שירות הביטחון (Sicherheitsdienst או SD, אס דה).
תפקיד ה-SD הוגדר כאיתור אויבי המפלגה ומעקב אחריהם.
כמו כן הוקמו משרדים נוספים באס אס: משרד האחראי על טוהר הגזע של חברי האס אס, ומשרד האחראי על התיישבות - (SS - Rasse und Siedlungshauptamt - RUSHA).
משרד זה נועד לעסוק בטוהר הגזע של אנשי האס אס ובהטמעת הנושא, וכן בהכנת התיישבותם של אנשי האס אס באזורים חקלאיים.
האס אס נועד להיות שכבת האצולה החדשה של גרמניה הנאצית.
תוכניתו של הימלר להרחבת הארגון התבססה על חיקוי ארגונים היסטוריים שונים, כגון מסדר הישועים, הטמפלרים, ו"שחורי החולצות" - קבוצה פשיסטית איטלקית.
חברי הארגון עברו סינון קפדני, וחיו במערכת ייחודית של טקסים, סמלים ועקרונות שיצרו תחושה של ארגון נבחרים מעם.
על מנת לבסס את מעמדו והכשרתו של האס אס הקים אדולף הימלר מתקני הכשרה שנקראו "בתי ספר ליונקרי אס אס", שאימנו קציני אס אס.
הימלר יצר לארגון מערכת מדים ייחודית, מערכת דרגות משלו, ושיטת ארגון ייחודית.
האס אס יצר מבנה ארגוני שהיה, למעשה, מעין מדינה בתוך מדינה, ונועד ליצור שליטה מוחלטת של המפלגה על גרמניה ועל כל הרייך השלישי המתהווה.
לפני 1932 לבשו חברי האס אס את מדי האס אה החומים, בתוספת עניבה שחורה וכובע מצחייה שחור, ועליו סמל ה-Totenkopf, גולגולת המת.
ב-1932 הוחלפו גם המדים לצבע שחור, ומאוחר יותר, לפני מלחמת העולם השנייה, נוספו מדים בצבע אפור-שדה (feldgrau) בעיצוב של הוגו בוס.
מכאן היו ידועים אנשי האס אס כ"חולצות השחורות", לעומת אנשי האס-אה "החולצות החומות".
בנוסף, הם גם ענדו את סמל העיט הנאצי ואת סמל האס־אס – זוג "ברקים" מאונכים מקבילים, ᛋᛋ.
לא רק ההופעה החיצונית ייחדה את אנשי האס אס.
חבריו היו טיפוסים שונים לגמרי מאספסוף האס אה.
התגייסו וגויסו אליו אנשים בעלי כישורים ואינטליגנציה מקרב שכבות וזרמים שונים בעם הגרמני, שהתאימו לאידיאל "הגזע הארי" הנאצי וסלדו מרפובליקת ויימאר וממה שהיא מייצגת.
חברי האס אס היו צריכים להוכיח "טוהר גזע" (קציני האס אס היו צריכים להוכיח את מוצאם הארי לפחות עד שנת 1700), והיו צריכים לעמוד במבחנים לא רק לגבי מוצאם אלא גם לעמוד בסטנדרטים של הופעה, אופי ונאמנות פוליטית.
אנשי האס אס התקבלו לארגון בטקס מעין דתי, ששולבו בו סמלים גרמניים עתיקים, מיתוסים פגניים ואלמנטים מיליטריסטיים; המיסטיקה שיצרו סמלים אלו הייתה דומיננטית באתוס של הארגון, וכך למשל נהגו טקסי עלייה לרגל לאתרים הקשורים למסדר הטבטוני.
אנשי האס אס הוכשרו באימון צבאי למחצה תחת משטר מיוחד של משמעת קשה, והקפידו על סדר, הופעה והתנהגות; המוטו של הארגון היה "נאמנות היא כבודי" , סיסמה שהייתה חרוטה על הפגיון שניתן לקצינים.
אנשי הארגון היו כפופים למשטר מעין מונרכי, שהכתיב הוראות בשאלות של כבוד, נאמנות וכללי התנהגות.
העיקרון השולט בארגון היה ה-Führerprinzip, עקרון המנהיגות, שמשמעו הייתה אחריות כלפי מעלה בשרשרת ההיררכית של הארגון, וקבלת הסמכות של האחראים כלפי מטה באותו מבנה.
עיקרון זה היה נכון בכל המפלגה הנאצית, וזכה להעצמה רבה באס אס.
כך הפכו אנשי האס אס ל"יחידה המובחרת" של המפלגה הנאצית.
הציבור הגרמני העריץ את המשמעת של האס-אס, במיוחד לאחר השוואה לאנשי האס-אה, שביצעו מעשי אלימות אקראיים.
עם התרחבותו של האס אס היה צורך לארגנו במבנה היררכי.
בבסיס הארגון עמדה כיתה (Schartrupp), מעליה מחלקה (Sturm), פלוגה (Sturmbann), וגדוד (Standarte).
בסוף 1932 אוחדו הגדודים לשלוחות (Abschnitte).
מאוחר יותר נוצרו גם מסגרות של חטיבה (בריגדה) ויחידות נוספות לפי הצורך, עד לרמה של דיוויזיות שריון.
באותה חלוקה השתמשו גם לדרגות - בתוספת הסיומת "פיהרר" ולפי הצורך קידומת כמו אונטר (תת-) או אובר (רב-), למשל, אוברשטורמבאנפיהרר.
במקביל, השתמשו באס-אס גם בדרגות צבאיות - גנרל, קולונל, מאיור (רב-סרן) ועוד.
עלייה לשלטון וביסוס מעמד האס אס
עם עליית הנאצים לשלטון, בראשית 1933, הציב לעצמו הימלר שתי מטרות עיקריות: חיסול כל התנגדות למשטר החדש, והשתלטות על המשטרה בגרמניה, מהלך שנועד לתת לאס אס שליטה מלאה על הנעשה במדינה.
כחלק ממהלך זה תכנן הימלר גם הקמת מחנות ריכוז, שבהם ירוכזו מתנגדי המשטר.
עליית האס אס החלה ב-30 ביוני 1934, ב"ליל הסכינים הארוכות", שבו חוסלה מנהיגות האס אה ובראשה מנהיג האס אה, ארנסט רהם.
אירוע זה חיסל, למעשה, את האס אה, והפך את האס אס מזרוע של האס אה לגוף עצמאי ולזרוע הקרבית היחידה של המפלגה הנאצית; העומד בראש האס אס, הימלר, הפך כנראה לאדם החזק בגרמניה, מלבד היטלר עצמו.
בגרמניה של רפובליקת ויימאר הוקמה משטרה פוליטית, שתפקידה היה להגן על החוקה מפני התקפות שמקורן במניעים פוליטיים.
למשטרה זו היו מחלקות במדינות השונות.
המחלקה בפרוסיה הפכה להיות הגסטפו (GESTAPO - GEheime StaatsPOlizei - משטרת המדינה החשאית), החל מ-1933, ביוזמתו של הרמן גרינג, שהיה שר הפנים במדינה.
הימלר התמנה כמפקד משטרת מינכן במרץ 1933, ובאותו חודש הקים את מחנה הריכוז הראשון, דכאו.
עד אמצע 1934 השתלט האס אס על כל גופי המשטרה הפוליטית בגרמניה; הימלר מינה את מפקדו הראשון של מחנה דכאו, תיאודור אייקה, כמפקד כל מחנות הריכוז ומשמרות האס אס.
עד 1936 השתלט הימלר על כל גופי המשטרה בגרמניה, והחל בתהליך של מיזוג כל הגופים הללו לגוף ענק יחיד, חיל הגנת המדינה (Staatsschutzkorps) - תהליך שלא הושלם מעולם.
ב-17 ביוני 1936 הוענק להימלר התואר "רייכספיהרר סס וראש המשטרה הגרמנית", כמבטא מהלך זה.
כל גופי המשטרה הפוליטית אוחדו לתוך הגסטפו, והאס אס השתלט על גופי המשטרה האחרים בגרמניה: משטרת הפלילים, קריפ"ו (KRIPO), משטרת הסדר, אורפ"ו (ORPO) (שנוצרה ממיזוג הז'נדרמריה ומשטרת המגן), ומשטרת הביטחון, סיפ"ו (SIPO).
הגסטפו והקריפו אוחדו במשטרת הביטחון תחת פיקוד היידריך (שהפך בכך למספר שניים באס אס, מכיוון שפיקד גם על האס דה).
משטרת המגן והז'נדרמריה אוחדו במשטרת הסדר בפיקוד קורט דליגה.
רשמית נותרו שני ארגונים אלה תחת משרד הפנים, אך למעשה נשלטו על ידי האס אס והימלר בראשו (שבכל מקרה היה גם שר הפנים).
איחוד המשטרה הפך אותה מגוף של שירות המדינה וסיוע לאזרח לגוף שהיה למעשה זרוע של המשטר הנאצי, הפועלת על פי רצונו של המנהיג הנאצי.
הרחבת מנגנון המודיעין ויצירת מחנות הריכוז
כבר ב-1931 הקים ריינהרד היידריך את האס דה, כמנגנון מודיעין פנימי.
עד 1934 השתלט האס דה על כל פעילות המודיעין בתוך המפלגה הנאצית; ב-1938 הפך האס דה באופן רשמי לגוף במשרד הפנים הגרמני.
ב-1939 מוזגו האס דה ומשטרת הביטחון, סיפ"ו, לגוף חדש, המשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt, RSHA).
האס אס הקים מחנות ריכוז לכליאת מי שהוגדרו "מתנגדי משטר".
מחנות הריכוז היו באחריות "המשרד למשק ומנהל", שהיה אחראי גם על ענייני מנהלה, כלכלה ותחזוקה באס אס.
שמירת המחנות הופקדה בידי יחידת גולגולת המת (טוטנקופפ-פרבנדה, SS-Totenkopfverbände), שהיו בפיקודו של תיאודור אייקה.
לוחמי יחידות אלו היו האכזריים והקשוחים שבאנשי האס אס; הם אומנו במשמעת ובאכזריות וקיבלו הכשרה קרבית.
לימים הפכו אנשי יחידות אלו לחלק מהיחידות הצבאיות של האס אס, ה"ואפן אס אס" (Waffen-SS, האס אס החמוש), ויצרו את ההדיוויזיה ה-3 של האס אס, דיוויזיית גולגולת המת (SS-Panzerdivision Totenkopf).
השליטה על המשטרה, גופי המודיעין ומחנות ריכוז אפשרו לאס אס שליטה מלאה על ביטחון הפנים של גרמניה, שליטה שממנה נהנה הארגון עד סוף המלחמה.
האס אס לא רק שלט ארגונית ומבצעית בגופים השונים שחלשו על תחום זה; הארגון לא היה כפוף לשום ביקורת מכל סוג - משפטית, מינהלית, חוקתית או אחרת.
האס אס יצר למעשה גוף שלטוני מלא, שהתחרה באופן מלא בגוף השלטוני הרשמי.
ב-1939 אף הוקמה רשת בתי-משפט של האס אס שנתנה סמכות חוקית לפעילותו, ולמעשה השלימה את עקיפת החוק הקיים.
האס אס השקיע רבות באינדוקטרינציה ובתעמולה, כדי לקדם רעיונות נאציים; הימלר ראה בכך מטרה עיקרית של האס אס, ואחד מהמשרדים הראשיים של הארגון, לשכתו של ס"ס אוברגרופנפיהרר ד"ר אוגוסט הייסמאייר (August Heissmeier) היה ממונה על קידום מטרה זו.
משרד זה קידם פעילויות תרבות ומדע בנושא, בקרב תלמידים וסטודנטים, ואף השקיע במחקר היסטורי וארכאולוגי כדי לחשוף את התרבות הגרמנית הפרה-נוצרית.
האס אס הקים בתי ספר לקצונה, שבהם הוכשרו נערים לשירות כקציני אס אס; חלק גדול מהצוערים היו חניכי תנועת הנוער ההיטלראי (היטלר יוגנד).
דוגמה קיצונית להיותו של האס אס מעין אצולה מתהווה, בעיניו של הימלר, הייתה בפרויקט הלבנסבורן (Lebensborn), מילולית - "מעין החיים".
פרויקט זה נועד לעודד ילודה של ילדים "טהורי גזע", שאבותיהם היו אנשי אס אס, ואמותיהם בדרך כלל נערות ונשים צעירות, בנות האגף הנשי בהיטלר יוגנד.
הימלר גרס, שיש לעשות הכול כדי לעודד ילודה: גורמים והסברה למניעת הריון הופסקו, ונעשה מאמץ רב למנוע הפלות; האס אס עודד נשים אלו להיכנס להריון מאנשי אס אס, בתוך או מחוץ למסגרת הנישואין.
האבות שוחררו מכל אחריות מוסרית או אחרת להריון, ואילו אגודת לבנסבורן סייעה לנשים אלו, תמכה בהן ועודדה אותן ללדת את ילדיהן.
עם פרוץ המלחמה, התרחב המושג עד כדי חטיפת ילדים מהאזורים שנכבשו על ידי גרמניה ומסירתם לאימוץ כפוי בגרמניה; כך אירע לילדי הכפר לידיצה, שנמחק מעל פני האדמה כתגובה להריגת היידריך בידי פרטיזנים צ'כיים.
כ-80% מאותם ילדים מעולם לא הוחזרו לבתיהם.
האס אס הגיע לשיאו בזמן מלחמת העולם השנייה.
די היה בשמו ובמוניטין המאיים שיצא לארגון, מוניטין של אלימות קרה, יעילה ומאיימת, כדי להכות בפחד לב כל אדם.
היטלר נתן לאס אס סמכות שיפוטית על כל מחנות הריכוז בארצות הכבושות ואיפשר להם להשגיח על השליטה היומיומית במדינות, שנכבשו על ידי גרמניה בזמן המלחמה.
כך השלים האס אס את הפיכתו מגוף מפלגתי קטן לארגון מסועף ששולח זרועות לכל תחום ואזור בו גרמניה נמצאת, ולמרות קשיי המלחמה, מהווה מכשיר רב עוצמה בשמירה על הדיקטטורה ויישום הנאציזם.
עוצבות המבצע, האיינזצגרופן (Einsatzgruppen), הוקמו ב-1939 לקראת המלחמה הממשמשת ובאה.
יחידות אלו היו תחת אחריות משטרת הביטחון (סיפ"ו) ושירות הביטחון (ס"ד).
יחידות אלו נועדו לנוע בעקבות הצבא הגרמני, ולטפל במי שהוגדרו "אויבי הרייך" באזורים שייכבשו.
יחידות אלו הופעלו על פי הנחיותיו של היידריך באיגרת הבזק: הן סייעו באכיפת הטלאי הצהוב, בהקמת מועצות היהודים, היודנראט, ביצירת הגטאות, ועוד.
האס אס האזורי אורגן מחדש, והועמד בפיקוד מנהיגים בכירים של אס אס ומשטרה (Höherer SS und Polizeiführer), שהיו נציגיו של הימלר בכל מחוז.
המשרד לגזע והתיישבות הורחב, כדי לפעול לאריזציה ונאציפיקציה של השטחים שייכבשו.
משטרת הביטחון ושירות הביטחון אוחדו לגוף ענק יחיד שריכז את כל הפעילות הפוליטית של האס אס, "המשרד הראשי לביטחון הרייך" (נודע בראשי התיבות RSHA) בפיקודו של היידריך.
עם תחילת המלחמה גדל האס אס מאוד, והגיע עד כדי 250,000 איש.
האס אס שאף לתפוס מקום מרכזי ברייך השלישי המתהווה.
השטחים הנרחבים שנכבשו בתחילת המלחמה סיפקו לארגון הזדמנות פז להגשים את שאיפות הארגון: הימלר מינה את מפקדי האס אס האזוריים (ה-Höherer SS und Polizeiführer), כדי שיעשו הכול כדי להגשים את המטרות הגזעניות, הצבאיות, הכלכליות והמינהליות של הארגון.
תוך תחרות עזה מול השלטונות האזרחיים והצבאיים במקום, עשו מנהיגי האס אס הכול כדי להגשים מטרות אלו, ואכן הצליחו בכך מאוד, במיוחד במזרח אירופה.
על פי סיכום עם הפיקוד העליון של הורמאכט, ה-OKW, היה האס אס אחראי על "השקטת" השטחים שנכבשו, מאחורי הקו הראשון.
הכוונה הייתה לא רק למלחמה בפרטיזנים ותנועות התנגדות, אלא גם להשלטת משטר של אימה, ולניצול כלכלי של הארצות הכבושות, תוך שעבוד התושבים הסלאביים והתייחסות אליהם כעבדים, והשמדת אויבים אמיתיים או מדומים בממדים חסרי תקדים.
ב-1939 הוענק להימלר התואר "נציב הרייך לחיזוק הגרמניות" (Reichskomissar für die Festigung deutschen volkstums), זאת מעבר לתוארו כרייכספיהרר אס אס.
במסגרת תפקידו זה הגה הימלר תוכניות ענק ליישוב השטחים העצומים שכבשה גרמניה, תוכניות שהאס אס אמור היה ליישם.
במסגרת תוכניות אלו התכוונו הגרמנים להגלות מיליונים מהתושבים הסלאבים לסיביר, ואילו מיעוט מהם אמור היה לעבור "גרמניזציה".
כל שטחן של פולין ושל אוקראינה אמור היה להיות מיושב על ידי גרמנים ופולקסדויטשה - פולנים ממוצא גרמני.
האס אס התכוון להקים רשת של יישובים במזרח אירופה, שבהם יישבו איכרים גרמניים, יחד עם פולקסדויטשה ומתנדבים בני הארצות השכנות, שיעברו גרמניזציה.
משימה זו הוטלה על אחד ממשרדיו הראשיים של האס אס - המשרד הראשי למרכזי הפולקסדויטשה, בראשות ס"ס אובר-גרופנפיהרר ורנר לורנץ (Werner Lorenz).
האס אס כלל בתוכניתו גם את מערב אירופה: נורווגיה, דנמרק, הולנד ובלגיה נחשבו לארצות שיהוו חלק בלתי נפרד מהרייך העתידי, וכמאגר כוח אדם נוסף ליישוב מרחב המחיה במזרח, הלבנסראום (Lebensraum).
בארצות הללו הרחיב האס אס את תפקידו מעבר לסיוע לשלטונות הכיבוש: המשרד הראשי של האס אס, בראשות גוטלוב ברגר, ניסה לבנות בסיס פוליטי לתמיכה ושיתוף פעולה עם גרמניה, וזאת בשיתוף עם תנועות אוהדות מקומיות.
ארגון פנימי - משרדים ראשיים ושליטה בשטח
הימלר ניהל את האס אס כאחוזה פיאודלית; הבסיס היה נאמנות קציניו אליו ואל היטלר, על פי "עקרון הפיהרר" (שהוזכר לעיל).
ואולם, בין גופי האס אס שררה לא אחת תחרות קשה.
ב-1942 הושלם ארגון האס אס ב-12 "משרדים ראשיים" (Ämter או Amtsgruppe).
בראש כל משרד עמד קצין בדרגה הבכירה ביותר, אס אס אוברגרופנפיהרר (המקבילה לדרגת גנרל.
אלו היו משרדי האס אס הראשיים (חלקם הוזכרו לעיל):
המשרד הראשי של נציב הרייך לחיזוק הלאום הגרמני; בראשות אולריך גריפלט
משרד הרווחה הראשי לגרמנים אתניים; בראשות ורנר לורנץ.
לשכות אוברגרופנפיהרר היסמייר; בראשות ד"ר אוגוסט הייסמאייר.
המשרד הראשי למשק ומנהל; בראשות אוסוולד פוהל.
משרד זה היה אחראי על מינהל חיילי האס אס ועל כלכלתם.
בנוסף, גילם בתוכו את אחת הסתירות הפנימיות הקשות של האס אס: משרד זה היה אחראי על מחנות הריכוז, בהם נרצחו המוני יהודים, אך גם על ניצולם הכלכלי, כלומר על שמירתם בחיים כעובדי כפייה.
סתירה זו התגברה לקראת שנת 1944, עם החרפת מצבה של גרמניה במלחמה, כאשר גבר הצורך בניצולם של העובדים לצורכי המאמץ המלחמתי המוגבר.
המשרד הראשי למשטרת הסדר (המשטרה במדים); בראשות קורט דליגה.
המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA); בתחילה היה בראשות ריינהרד היידריך, עד שנהרג על ידי פרטיזנים צ'כיים ב-27 במאי 1942. לאחר מכן נוהל על ידי ארנסט קלטנברונר
המשרד הראשי לסגל האס אס; בראשות מקסימיליין פון-הרף
המשרד הראשי לשיפוט של האס אס; בראשות פרנץ ברייטהאופט
המשרד הראשי להנהגת האס אס; בראשות הנס יוטנר.
בתוך משרד זה פעל משרד הקומנדו של הוואפן אס-אס שהיה ממונה על "יחידות גולגולת המת", ועם התקדמות המלחמה גם על הוואפן אס אס, שהתפתח מיחידות אלה .
המשרד הראשי לגזע והתיישבות; בראשות ריכרד הילדברנט
המשרד הראשי של האס אס; בראשות גוטלוב ברגר
המטה האישי של הרייכספיהרר אס אס, הימלר; בראשות קרל וולף
במהלך המלחמה התמוטט הארגון האזורי של האס אס, שהיה בידי מפקדי אס אס אזוריים.
השליטה בשטח הייתה בידי המפקדים המקומיים, ללא שליטה מלאה של המטה הראשי, או עם מידת שליטה מוגבלת.
המפקדים האזוריים פעלו תוך תחרות עזה מול שלטונות הכיבוש האזרחיים והצבאיים, והגשימו באכזריות את המדיניות הנאצית, כיוזמה אישית וכחלק מהמדיניות הכללית של גרמניה הנאצית, בתמיכת זרועותיו השונות של האס אס.
יש הטוענים, כי מצב זה של ריבוי זרועות ומפקדים, הפועלים בתחרות זה מול זה תוך נאמנות פיאודלית עיוורת לגורמים שמעליהם, הם אלה שהולידו את הפתרון הסופי, ולאו דווקא המדיניות המכוונת של הימלר (שאלה הפונקציונליזם ואינטנציונליזם בתחום שנויה במחלוקת).
ב-17 במרץ 1933 הקים יוזף (זף) דיטריך, בהוראתו הישירה של היטלר, יחידה בשם "משמר הראש – אדולף היטלר" (Leibstandarte – Adolf Hitler), שנועדה לשמש כמשמר ראש, ומשמר טקסי לפני בנייני המפלגה.
יחידה זו, יחד עם יחידות נוספות בשם "יחידות הכוננות הפוליטית" (Politische Bereitschaft) השתתפו בליל הסכינים הארוכות; היכולת המרשימה שהפגינו יחידות אלו עוררה את הימלר לתכנן כוח צבאי משלו, שכונה "כוח הכוננות" (Verfügungstruppe).
יחידה זו כללה שלוש חטיבות, שהיו אמורות להיות כפופות לצבא הגרמני, הרייכסווהר, שהפך להיות הורמאכט בהמשך.
יחידות אלו אמורות היו להיות יחידות עילית: היו בהם מתנדבים בלבד, שלהם הועיד הימלר אימון טוב יותר מהאימון הצבאי הרגיל וציוד משובח יותר, ובמקביל הם היו אמורים להיות בעלי נאמנות גבוהה יותר, ונעדרי הטקסיות המיושנת שאפיינה אז את הצבא הגרמני.
ראשי הצבא הגרמני חשו מיד כי קיומו של כוח צבאי נפרד מהצבא הוא איום על הצבא.
הם דרשו פיקוח מלא על הכוח החדש המתהווה, והדבר הוביל למאבקי כוח בלתי פוסקים בין האס אס לצבא.
דיוויזיות הוואפן אס האס שובצו בחזיתות השונות על פי החלטת הצבא, אך היו כפופות בכל עניין אחר (כוח אדם, ציוד, שיפוט, וכדומה) לפיקוד העליון של האס אס.
דבר זה יצר חיכוך בלתי פוסק מול הצבא, וגם תחרות בין המשרדים השונים של האס אס על השליטה בוואפן אס אס.
בשיא כוחו מנה הוואפן אס אס למעלה מ-40 דיוויזיות, ואולם אותן יחידות שגויסו מעמים לא גרמניים נחשבו נחותות יותר; לעומתן, דיוויזיות האס אס המובחרות (אותן שהוזכרו לעיל, וכן דיוויזיית האס אס החמישית, ויקינג) הוסבו לדיוויזיות שריון מעולות, PanzerDivision, ונלחמו במקומות הקשים ביותר כמעין "כיבוי שריפות" בעת משבר בחזית.
במהלך כל המלחמה ביצעו חיילי הואפן אס אס פשעי מלחמה הן כנגד אזרחים והן כנגד חילי בעלות הברית, בין פשעי המלחמה שזכו ל"פרסום" היו הטבח במלמדי, הטבח באורדור-סור גלן, הטבח בפוסה ארדיאטינה, טבח דיסטמו, טבח וויניצה, טבח וולה, הטבח במהלך מבצע קוטובוס, טבח מרזבוטו ועוד.
האס אס הוסיף להיות המכשיר המרכזי בידיו של המשטר הנאצי לקיום שלטונו.
באורח פרדוקסלי, ככל ששקע הרייך השלישי יותר ויותר, התהדקה והלכה אחיזת הברזל של האס אס בכל רחבי גרמניה ושטחי הכיבוש שלה.
דיוויזיות הוואפן אס אס תפסו מקום גדל והולך במערכה הצבאית, ורדיפת מתנגדי השלטון הלכה וגברה.
לקראת סוף המלחמה, כאשר מפלת גרמניה הייתה ברורה, ביטל הימלר את ביצוע הפתרון הסופי בתקווה להשתמש בכך כקלף מיקוח עם בעלות הברית, ואף האמין שיתנו לו לעמוד בראש גרמניה החדשה ולא יוציאוהו להורג.
הוא אכן לא הוצא להורג - זמן קצר אחרי שנתפס, הצליח להתאבד באמצעות כמוסת ציאניד שהחביא בפיו, בעוד שוביו מנסים להחיותו ללא הצלחה.
עוד בטרם תמה מלחמת העולם השנייה ברחה קבוצה של קציני אס אס לארגנטינה והקימה שם רשת פליטים נאצים בשם ODESSA (קיצור של Organisation der ehemaligen SS-Angehörigen) שזרועותיה הגיעו לגרמניה, לשווייץ, לאיטליה ולוותיקן.
הרשת פעלה מתוך בואנוס איירס ועזרה לאדולף אייכמן, ליוזף מנגלה, לאריך פריבקה ולפושעי מלחמה נאצים רבים אחרים למצוא מפלט באמריקה הלטינית.
ב-30 בספטמבר 1946 הכריזו השופטים במשפטי נירנברג על ארגון האס אס כארגון פשע.
השופטים חיזקו הכרזה זו בהצהרה: "האס אס שימש למטרות נפשעות, הכוללות את רדיפתם והוצאתם להורג של יהודים, ברוטליות ורצח במחנות הריכוז...
המשפט המשיך בהכרזה שהחשד בפשע דבק בכל מי "שהתקבל רשמית כחבר באס אס...
ושנשאר כחבר בארגון גם כאשר ידע שהארגון משמש לביצוע מעשים שהוכרזו כנפשעים בסעיף 6 של אמנת לונדון לפשעי מלחמה".
אֵס דֵה (SD) הם ראשי תיבות שמה של סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית, "שירות הביטחון" .
האס דה נוסד ב-1932 במסגרת האס אס, על ידי היינריך הימלר ובפיקודו של ריינהרד היידריך, יד ימינו.
תפקידו העיקרי היה איסוף מודיעין ופיקוח על כל גורם העלול לסכן את המפלגה.
במשך זמן מה, הייתה מין תחרות בין האס דה לבין ארגון נאצי מרכזי אחר - האס אה, שלבסוף הסתיימה אחרי ליל הסכינים הארוכות.
תחילה התמקד האס דה בסוכנויות ממשלתיות כגון משטרת רפובליקת ויימאר וכן בפיקוח פנימי בתוך המפלגה הנאצית עצמה.
כאשר עלו הנאצים לשלטון, הם הרחיבו את פעילותם כלפי כל מי שנחשב כאויב הרייך ברחבי גרמניה – שהרי המדינה והמפלגה היינו הך הן.
האס דה הפעיל רשת ביון שהורכבה בעיקר ממלשינים, ובשיאה מנתה 100,000 איש.
כמו כן השתמש באמצעי האזנה משוכללים לתקופתו.
דוגמה למעשיו הייתה בדיקת העונים "לא" במשאלי העם של היטלר.
בתקופה זו, עסק הארגון ברדיפה ומעצר של מתנגדי משטר, סוציאליסטים, קומוניסטים, עיתונאים ויהודים.
הארגון תרם רבות לתהליך של סיפוח אוסטריה בידי גרמניה בשנת 1938, בעיקר באמצעות תעמולה המונית, ארגון של הפגנות המוניות, וטיפול בהתנגדויות פוליטיות, אשר לעיתים רבות הסתיימו בשליחה למחנה הריכוז מאוטהאוזן.
בזמן הסיפוח, הארגון גם פעל בסתר ואסף מודיעין צבאי ברחבי צ'כוסלובקיה, ובמיוחד בחבל הסודטים, אשר אכלס 3 מיליון אזרחים ממוצא אתני גרמני- דבר שעזר מאוד לפלישה הגרמנית לחבל זה בספטמבר 1938. לאחר הסיפוח, הארגון נשאר פעיל מאוד בתחום איסוף המודיעין, דבר שהפריע לשר החוץ הנאצי יואכים פון ריבנטרופ.
הוא התלונן על כך להיטלר, דבר שבפגע באמון בין הפיהרר לארגון.
ב-31 באוגוסט 1939 הארגון השתתף בתקרית גלייביץ - תקרית שבה רשויות הביטחון הגרמניות ביימו השתלטות פולנית על תחנת רדיו גרמנית.
דבר שהיווה תירוץ לפלישה הגרמנית לפולין ביום שלאחר מכן - ולמעשה לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
הארגון התפתח רבות עם השנים, והרחיב את פעילותו כלפי חוץ – ריגול וריגול נגדי – ועם פירוק המודיעין הצבאי של הוורמאכט (האבווהר) ב-1944 עקב השתתפותו בקשר נגד היטלר, היה לגוף היחיד בתחום זה.
תחרות עזה בפעילות הביון בתוך גרמניה הנאצית שררה בין האס דה לגסטפו עקב חפיפת תחומי האחריות ביניהם, ועל אף ששניהם היו בפיקוד היידריך.
התחרות לא פסקה גם בשנת 1939, עת אוחד האס דה עם משטרת הביטחון לארגון רב עוצמה בפיקודו של היידריך: "המשרד הראשי לביטחון הרייך" (RSHA).
שירות הביטחון פוצל לשניים במסגרת זו – משרד III למודיעין פנים בפיקוד אוטו אולנדורף, ומשרד VI למודיעין חוץ בפיקוד היינץ יוסט.
האס דה היה אחראי בשיתוף עם משטרת הביטחון על האיינזצגרופן שפעלו בשטחים הכבושים במזרח אירופה במלחמת העולם השנייה.
ב-30 בינואר 1943 מונה ארנסט קלטנברונר למפקד המשרד הראשי לביטחון הרייך, אשר כלל את "משטרת הביטחון" (SIPO) ואת "שירות הביטחון", האס דה.
הוא מונה במקומו של היידריך, אשר נהרג בידי פרטיזנים פטריוטים צ'כים ביוני 1942. קלטנברונר החזיק במשרה זו עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה הארגון הוצא אל מחוץ לחוק ואנשיו נשפטו כפושעי מלחמה.
אסא כשר (נולד ב-6 ביוני 1940) הוא פרופסור אמריטוס לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב העוסק בפרגמטיקה של השפה ובאתיקה מקצועית.
הוא זכה בפרס ישראל לפילוסופיה והיה ממחברי "רוח צה"ל".
אסא כשר נולד בירושלים לסופר שמעון כשר, בנו של הרב מנחם מנדל כשר, ולצפורה, בתו של הרב יעקב רבינוביץ', רבה של רוגולי, בנו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים.
אחיו הוא פרופסור רימון כשר.
בצעירותו היה מקורב במיוחד לסבו, הרב מנחם מנדל כשר, ועזר בעריכת כתביו.
כשר למד בתיכון עירוני א' תל אביב, ואת שירותו הצבאי עשה ביחידה של אגף המודיעין שהייתה מסונפת לממר"ם.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1963 סיים תואר שני במתמטיקה, מתמטיקה שימושית, והיסטוריה ופילוסופיה של המדעים.
את עבודת הגמר עשה בהנחיית פרופסור מיכאל רבין.
בשנת 1964 החל לעבוד כמדריך במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1971 סיים את עבודת הדוקטורט, שעסקה בפילוסופיה של השפה, בהנחייתו של פרופסור יהושע בר-הלל.
באותה שנה יצא לארצות הברית לשנת מחקר והוראה באוניברסיטת טקסס באוסטין כמלגאי פולברייט.
בשנת 1975 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1979 מונה לפרופסור מן המניין.
כשר חיבר כמאה וחמישים פרסומים מדעיים.
בשנת 1971 ייסד עם אלכס בלום את הרבעון הישראלי "Philosophia", שאותו ערך עד 1975 לצד בלום, ומאז ועד 2022 שימש כעורכו הראשי.
בשנת 2022 הופסקה כהונתו כעורך כתב העת לאחר שפורסמו בו מאמרים בעלי תוכן אנטישמי, והופסק הזיהוי של כתב העת עם ישראל.
הוא מכהן כעורך מדעי הרוח של המהדורה השנייה של "האנציקלופדיה העברית" וכחבר מערכת בכתב העת הבין-לאומי "Journal of Military Ethics".
הוא זוכה פרס יצחק שדה לספרות צבאית על ספרו "אתיקה צבאית".
כמו כן, היה בעל טורים קבועים בעיתונים "מעריב" ו"תל אביב".
בשנת תש"ס (2000) הוענק לו פרס ישראל לחקר הפילוסופיה הכללית, פרס בו זכה גם סבו ארבעים שנה קודם לכן.
כיום הוא מופקד על הקתדרה לאתיקה מקצועית ולפילוסופיה של הפרקטיקה, וקודם לכן כיהן כראש הקתדרה לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
משמש כסגן יו"ר המרכז לאתיקה בירושלים.
בשנות ה-90 היה כשר שותף לחיבור "רוח צה"ל", הקוד האתי של צבא ההגנה לישראל.
הקוד יונק את ערכיו ממורשת ישראל, ערכי המוסר של היהדות, ערכי הדמוקרטיה וכללי המשפט הבין-לאומי.
בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה חיברה ועדה, ביחד עם כשר, מסמך העוסק בסוגיות מוסריות הייחודיות למצב של עימות מוגבל המתנהל בשטחים מאוכלסים.
ביחד עם האלוף עמוס ידלין חיבר כשר מאמר המציג נימוקים מוסריים לסיכולים הממוקדים נגד פעילי טרור.
בית המשפט העליון התייחס, בין היתר, למסמך זה בפסק הדין שעסק בחוקיות השימוש באמצעי זה בשטחים.
כשר היה חבר בוועדות ציבוריות שונות, והיה יו"ר של אחדות מהן.
בשנת 2005 הגישה את המלצותיה ועדה בראשותו הוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות האינטרנט.
בין השנים 2000–2005 שימש כיו"ר ועדת המשנה הפילוסופית/ערכית בוועדה לענייני החולה הנוטה למות.
בנובמבר 2006 הוזמן כשר להופיע בפני ועדת וינוגרד לחקירת אירועי מלחמת לבנון השנייה, כעד מומחה בנושאי אתיקה צבאית.
כשר נשאל על סוגיות מוסריות שונות, כגון הלגיטימציה של היציאה למלחמה בנסיבות הקיימות, חוקיות הירי על מחסני תחמושת המוסתרים בתוך בניינים רבי-קומות, ושאלות שונות הנוגעות למידת הטמעת ערכי צה"ל בצבא.
בין 2003 ל-2006 היה חבר ב"וועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת", בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס יצחק זמיר.
ההמלצות הוגשו לכנסת בדצמבר 2006.
בתחילת ינואר 2007 הגישה את המלצותיה ועדה בראשותו שמונתה על ידי מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לשם בדיקת הופעתה של פרסומת סמויה בתוכניות טלוויזיה.
בין השנים 2008–2012 היה חבר בוועדת שמגר שעסקה בקביעת עקרונות לניהול משא ומתן לפדיון שבויים ונעדרים.
ביוני 2017 פורסם מסמך שחיבר לבקשת שר החינוך נפתלי בנט, המסדיר ומגביל פעילות פוליטית והתבטאויות פוליטיות של מרצים.
תוך יום מפרסום המסמך, חתמו כאלף מרצים על עצומה בה הם מתחייבים להתעלם מן המסמך, בטענה שאין לשלטון זכות להתערב בהתבטאויות באקדמיה.
בשנות ה-70 הוריד כשר את הכיפה כדי לבדל את עצמו מאנשי גוש אמונים.
ב-1992 הוצב במקום ה-110 ברשימת מרצ לבחירות לכנסת השלוש עשרה, בבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996 הוצב במקום ה-105. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע בשנת 2021 הצטרף למפלגת ותיקי ישראל בראשותו של דני יתום.
עיסוקו של כשר באתיקה צבאית משך ביקורת ציבורית.
בעקבות כתבה שפורסמה ב-1997 ב"ידיעות אחרונות", בה נטען כי הוא מגן באופן בלתי ביקורתי על ה"ממסד הצבאי" ומציג עצמו כדובר של ההורים השכולים, כשר הגיש תביעת דיבה נגד מי שצוטטו בכתבה כמי שאמרו את הדברים.
הנתבעים טענו בבית המשפט שדבריהם המהותיים הוצאו מהקשרם וסולפו על ידי העיתונאי, ולחלופין שאמרו את הדברים במסגרת ויכוח אקדמי לגיטימי.
שופטת בית משפט השלום דחתה את התביעה.
כשר הגיש ערעור לבית המשפט המחוזי, ומשך אותו כשהנתבעים הסכימו להתנצל על הדברים שאמרו, ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ".
יש שטענו כי כתיבתו פועלת במסגרת מסורת פילוסופיית השפה הרגילה, המצמצמת את עיסוקה להנהרת מושגים המשמשים בשפה מבלי לבחון את הקשרם הממסדי והחברתי ואת תוקפם המוסרי, ובכך גם היא משוללת תוקף מוסרי.
ביוני 2014 מחה כשר על מדיניות היד הקפוצה של צה"ל בכל הנוגע לחלוקת אותות לחימה, ובמפגש עם חברי פורום "רצועת הביטחון מלחמה ללא שם" הסכים שיש להעניק אות לחימה לחיילים שלחמו בלבנון מיוני 1982 עד מאי 2000.
לאחר פרשת אלאור אזריה גיבה את תגובת פיקוד צה"ל וסבר כי השסע בעם מדומה וגינה את אלה שתקפו את בית הדין הצבאי.
בעקבות מתן פסק הדין בערעורו של אזריה אמר כשר שהעונש שנגזר על אזריה מקל מדי, ומשקף "פגיעה בקוד האתי ובערכים של חיי אדם וטוהר הנשק".
באפריל 2020 מתח כשר ביקורת על התנהלות משרד הבריאות והממשלה במהלך משבר הקורונה.
בריאיון שנערך עמו התייחס כשר לסוגיות מוסריות, אתיות וערכיות שהתעוררו במהלך המשבר.
ב-2020 הצטרף למועצת החרום הציבורית למשבר הקורונה ומתח ביקורת על חיסון ילדים נגד קוביד-19 שמטרתו להגן על מבוגרים.
ב-2022, לאחר פרסום תוצאות הבחירות לכנסת ה-25 בהן ניצח גוש הימין ומפלגות המגזר החרדי והדתי לאומי זכו בכמחצית המנדטים של גוש הימין, פרסם כשר פוסט בפייסבוק ובו מתח ביקורת קשה על המגזר החרדי ועל המגזר הדתי לאומי לפיה חלו שני שינויים מהותיים בעם היהודי בישראל, שתי "מוטציות".
האחת של חיי טפילות על חשבון אחרים, והשנייה שמקדשת את הקרקע ללא חמלה ומוסר.
הפוסט הוסר מפייסבוק באותו יום בעקבות תלונות משתמשים.
בקיץ 2023 ניסח כשר את מסמך "ט"ו העיקרים של היהדות הליברלית", שבו הוא מאמץ ערכים ועקרונות כמו "חירות", "שוויון" ו"דמוקרטיה", שלדבריו הם מהותיים להגדרתו של האדם היהודי כמוסרי וחופשי על פי התפישה הליברלית.
ב-6 באוקטובר 2023 אמר בהפגנה נגד הממשלה: "אנחנו לא מחפשים את האחדות עם האויב, בתקופת מלחמה אנחנו נלחמים נגדו".
במהלך מלחמת חרבות ברזל, התבטא כשר כנגד ציבור המתנחלים על רקע אחוז הנפילות הגבוה בקרבם, כינה אותם "טבעת עכורה" ועורר סערה.
רעייתו, נעמי כשר, היא דוקטור המלמדת פילוסופיה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובאוניברסיטת חיפה, ומתמחה בהגותו של פרופ' ישעיהו ליבוביץ.
לאסא ונעמי כשר נולדו שלושה ילדים והם מתגוררים ברמת גן.
בכורם יהורז, שהיה מפקד פלוגה בדרגת רב-סרן בחיל השריון, נהרג בתאונה בעת טיול בסיני ב-5 באוקטובר 1991. כשר הקים את "עמותת יהורז" להנצחת זכר בנו, במסגרתה תרמה משפחתו מועדון סגל וספריות לגדוד שבו שירת בנו, וכן קרן פרסים וקורס על "מדע, טכנולוגיה ומוסר" בטכניון.
לזכרו נבנה פסל, נכתבו שתי יצירות מוזיקליות, יצאו לאור ספרים אחדים, בהם על "מידות ורגשות" ועל "אתיקה צבאית", ונערכו הרצאות וקונצרטים.
בתו, שירית כשר, פעילה חברתית וציבורית, משנה למנכ"ל מטה משפחות החטופים והנעדרים, מנהלת בכירה, דירקטורית ויועצת אסטרטגית־פיננסית ישראלית, ובנו, אבשלום כשר, מנהל השקעות.
רוח איש – עם עובד
ספר קטן על משמעות החיים – הוצאת הקיבוץ המאוחד ועמותת יהורז
אתיקה צבאית – הוצאת משרד הביטחון
יהדות ואלילות – הוצאת משרד הביטחון
אתיקה ישראלית – בביטחון, בפוליטיקה, באקדמיה ועוד, כתר ספרים, 2022
עוד על אתיקה ישראלית – ברפואה, בחינוך, בעסקים ובתחומים נוספים, כתר ספרים, 2023
ספר הנוכחות: על המקום האמיתי של המתים בתוך חיינו, כתר ספרים, 2025
מידות ורגשות – הוצאת עמותת יהורז
משמעות החיים – הוצאת הקיבוץ המאוחד ועמותת יהורז
פרגמטיקה – שישה כרכים (אנגלית)
המפנה החומסקיאני לכבוד נועם חומסקי (אנגלית)
מבואות לאתיקה א המרכז לאתיקה ירושלים והוצאת מאגנס
עיונים באתיקה 1 המרכז לאתיקה ירושלים והוצאת מאגנס
אסאדו (בספרדית: Asado, צלוי) הוא שמה של שיטת צליית בשר על גריל או ישירות מעל אש המקובלת באמריקה הדרומית.
בישראל משתמשים בשם זה ככינוי לנתח בשר בקר ששמו הרשמי הוא קשתית או "שפונדרה" או "נתח מס' 9" בחיתוך בניצב לצלעות, שניתן להכינו בשיטה דומה.
שם זה (ובמיוחד השימוש בו עבור הנתח המוכן בשיטות שונות לחלוטין) הוא שיבוש שהשתרש בישראל.
במדינות אמריקה הדרומית "אסאדו" אינו מתייחס לנתח בשר מסוים (ואפילו לא בהכרח לבשר בקר) אלא לשיטת הצלייה האיטית, וכן בהרחבה, לארוחה ארוכה שבה מוכן ומוגש בשר בשיטה זו, לרוב עם מנות בשריות נוספות (בדומה ל"מנגל" בישראל).
אסאדו נפוץ באזור פמפס בדרום אמריקה והוא מאכל מסורתי בארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, צ'ילה והמדינות הדרומיות של ברזיל.
בשיטת האסאדו הבשר, בדרך כלל בקר, נצלה באיטיות על גריל או על אש גלויה, בגובה רב יחסית מעל מקור החום.
הבשר אינו "נח" במשרה לפני הצלייה - ההכנה היחידה שנעשית לפני הצלייה היא רק המלחה, ואף זאת לא תמיד.
המרחק ממקור החום חשוב כדי שהבשר יעבור צלייה איטית.
בדרך כלל לוקח לפחות שעתיים להכין אסאדו.
אסאדו ניתן לחלוקה לסגנונות משנה - סגנון "אַל אסאדור" וסגנון "אַ לה פריז'ה".
בסגנון "אַל אסאדור" מבעירים אש על הקרקע או בבור ומבשלים את הבשר על צלבי מתכת הנקראים "אסאדורס" כאשר שלד החיה פרוס על הצלב כדי שחום האש יגיע לכל החלקים.
ב"פַּריז'ה" מבעירים פחמים ומפזרים אותם מתחת לבשר הנח על גריל.
צורה מסורתית נוספת לצליית הבשר, בה נעשה שימוש בפטגוניה הארגנטינאית והצ'יליאנית, היא גריל פחמים על הקרקע, כאשר הבשר משופד על מוט עץ תקוע בקרע.