tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאוחר יותר הייתה ספנברגר עוזרת אישית עבור צ'אק רוב שייצג את וירג'יניה בסנאט של ארצות הברית.
ספנברגר בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת וירג'יניה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת פרדו.
בשנים 2002 ו-2003 לימדה ספנברגר ספרות אנגלית כמורה מחליפה באקדמיה הסעודית-אסלאמית בצפון וירג'יניה, שנוסדה בידי שגרירות ערב הסעודית בוושינגטון הבירה.
בראשית שנות האלפיים עבדה כמפקחת פדרלית בשירות הדואר של ארצות הברית בתיקי הלבנת הון, וכן עסקה ביירוט הברחת סמים לתוך ארצות הברית.
בשנת 2006 הצטרפה ספנברגר לסוכנות הביון המרכזית (CIA) כקצינת מבצעים.
היא עבדה מעבר לים בנושאים מסווגים הנוגעים לביטחון לאומי, שהתבטאו בין היתר באיסוף מודיעין צבאי בנושאי טרור והתפשטות כלי נשק גרעיניים.
כשעזבה את ה-CIA, הצטרפה ספנברגר למגזר הפרטי והתקבלה לעבודה על ידי חברת "Royall & Company", שם עבדה בסיוע למוסדות אקדמיים לגיוון את התאחדות הסטודנטים שלהם.
נוסף על כך, היא הייתה חברה במועצה לדיור בר-השגה של מושל וירג'יניה.
בית הנבחרים של ארצות הברית
ביולי 2017, לקראת בחירות 2018, הכריזה על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השביעי של קהיליית וירג'יניה מול נציג המחוז המכהן דייב בראט, חבר תנועת מסיבת התה.
היא קיבלה את ההחלטה הסופית להתמודד לאחר שבית הנבחרים, בו היה רוב רפובליקני, הצביע בעד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (אם כי ביטול החוק נדחה בסנאט כאשר הסנאטורים הרפובליקנים ג'ון מקיין, סוזן קולינס וליסה מרקאוסקי חברו לדמוקרטים).
ב-12 ביוני 2018 ניצחה ספנברגר את דן וורד בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית עם 73% מהקולות.
בפער קטן של קצת יותר מ-6,600 קולות גברה ספנברגר על בראט ב-6 בנובמבר, ונבחרה אל בית הנבחרים.
ספנברגר הייתה נתונה למסע הכפשות בידי "קרן המנהיגות בקונגרס", ארגון רפובליקני, שניסתה לקשור אותה לפעולות טרור ושפרסמה תצהירים מסווגים שהעניקה למחלקת המשפטים תוך הפרה בוטה של פרטיותה.
במהלך בחירות 2020 ניצבה בפני אתגר עיקש במסע הבחירות לתקופת כהונה שנייה בבית הנבחרים.
היא התמודדה מול חבר בית הנבחרים המדינתי ניק פרייטס, וגברה עליו ברוב זעום של 51% מקולות הבוחרים.
ב-5 בנובמבר, ימים אחדים לאחר ניצחונה הדחוק, מתחה ביקורת על המפלגה הדמוקרטית שאיבדה מושבים רבים בבית הנבחרים האמריקאי לטובת הרפובליקנים, ונימקה בשיחת טלפון שהודלפה את כישלון הדמוקרטים במחוזות המתנדנדים בתעמולה הרפובליקנית שציירה את הדמוקרטים כתומכים בסוציאליזם וברעיון "Defund the police".
לעמיתיה מהמפלגה עמם שוחחה טלפונית אמרה: "יש לאסור את השימוש במלה סוציאליזם, אחרת יקרעו אותנו לגזרים ב–2022".
בשתי תקופות הכהונה הראשונות שלה, ייצגה ספנברגר מחוז בחירה שנפרש מפרוורי ריצ'מונד ועד לשולי עמק שננדואה .
לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס בווירג'יניה בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, גבולות המחוז של ספנברגר השתנו כך שבית מגוריה במחוז הנריקו נשמט ממנו.
למרות זאת היא בחרה להתמודד לתקופת כהונה שלישית.
היא נחשבה לאחת המחוקקות הדמוקרטיות הפגיעות ביותר בבחירות 2022, כאשר סקרים שנערכו בראשית מסע הבחירות חזו התמודדות צמודה בינה לבין יסלי וגה, מועמדת המפלגה הרפובליקנית שנתמכה בידי הנשיא לשעבר דונלד טראמפ והמושל גלן יאנגקין.
ביום הבחירות הכלליות ניצחה ספנברגר את וגה עם 52% מקולות הבוחרים.
ספנברגר הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2019. בבחירות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ביום התכנסות הקונגרס ה-116, ספנברגר מילאה אחת מהבטחות הבחירות שלה והצביעה לשרי בוסטוס, חברת קונגרס דמוקרטית מאילינוי, ובכך הצטרפה ל-11 דמוקרטים שלא תמכו במועמדותה של מנהיגת הדמוקרטים ננסי פלוסי לתפקיד יושב הראש.
במאי 2020 הצביעה נגד חבילת תמריצים למשק האמריקאי בסך 3 טריליון דולר בתגובה למגפת הקורונה בארצות הברית, בנימוק כי הצעת החוק חורגת בהרבה מהאפשרות להקל את המגפה ושאין סיכוי שתעבור בסנאט הרפובליקני.
ב-1 ביוני 2020 צייצה ספנברגר ביקורת על תגובתו של הנשיא טראמפ למחאות ג'ורג' פלויד.
למחרת, ב-2 ביוני, ציטטו ה"וושינגטון פוסט" ו"הניו יורק טיימס" את ספנברגר ואת פרשנותם של כמה אנליסטים בכירים לשעבר ב-CIA, שטענו כי תגובתו של טראמפ מזכירה את זו של רודנים טוטליטריים העומדים על סף איבוד שליטה על משטרם.
ספנברגר מתחה ביקורת על טראמפ לאחר שהמשטרה השתמשה בגז מדמיע ובכדורי גומי נגד מפגינים שלווים וכומר במהלך המחאות, כדי לפנות את הדרך לצילומי יח"צ שלו מול כנסיית סנט ג'ון האפיסקופלית, כיכר לפאייט.
על פי אתר בדיקת העובדות "פוליטיפקט", ספנברגר הביעה בפומבי אי־הסכמה עם חלק ממדיניות ההגירה של ממשל ג'ו ביידן, שלא הובאה להצבעה בקונגרס, אך הצביעה בעד כל 73 הצעות החוק וההחלטות בבית הנבחרים שביידן הביע תמיכה בהן.
בריאיון עיתונאי ל"הניו יורק טיימס" בנובמבר 2021, לאחר הבחירות למושל וירג'יניה, ביקרה ספנברגר את הנשיא ביידן וטענה: "אף אחד לא בחר בו כדי שיהיה פרנקלין דלאנו רוזוולט; בחרו בו כדי שיהיה נורמלי ויסיים את הכאוס".
היא הוסיפה כי המפלגה הדמוקרטית לא הכירה די בכך ש"האינפלציה היא בעיה".
ב-13 בנובמבר 2023 הכריזה ספנברגר שלא תתמודד לקדנציה נוספת כחברת קונגרס על מנת להתמודד לתפקיד מושלת וירג'יניה בבחירות 2025. באפריל 2025 הבטיחה ספנברגר את המועמדות הדמוקרטית לאחר שאף חבר מפלגה אחר לא בחר להתמודד, ובכך נמנעה מקיום בחירות מקדימות שיועדו לחודש יוני.
יריבתה הרפובליקנית בבחירות הייתה וינסום ארל-סירס, סגנית מושל וירג'יניה.
ספנברגר נמנית בין הבודדים שבמועמדים המובילים לתפקיד מושל וירג'יניה לאורך השנים שסירבו לקבל תרומות מתאגיד האנרגיה "דומיניון אנרג'י", ובמקום זאת קיבלה תרומות מארגון הפיקוח המתנגד לתעשיית האנרגיה Clean" Virginia".
בסוגיית ההגירה לארצות הברית, סדרי העדיפויות שלה כוללים ביטול צו ההגירה של המושל יאנגקין, המתיר למשטרות המקומיות בווירג'יניה לסייע בפשיטות של סוכנות אכיפת המכס וההגירה הפדרלית ובמדיניות הגירושים של טראמפ.
בנוסף, היא תומכת בחזרה ל"יוזמה האזורית לגזי חממה" (Regional Greenhouse Gas Initiative), ממנה פרש יאנגקין לאחר שהמושל ראלף נורתם הצטרף אליה.
ב-9 באוקטובר 2025 נועדו ספנברגר וארל-סירס לעימות בחירות באוניברסיטת המדינה נורפוק .
במהלך העימות נדונו נושאים כמו מיסוי הרכב בווירג'יניה; שערוריית המסרונים של ג'יי ג'ונס, המועמד הדמוקרטי לתפקיד התובע הכללי; השבתת הממשל הפדרלי; יוקר המחיה; אנרגיה ומרכזי נתונים; תפקיד ההורים בחינוך; מדיניות כלפי תלמידים טרנסג'נדרים בבתי ספר בכיתות K-12; זכויות רבייה ; ומדיניות בנוגע לקנאביס.
במהלך העימות דרשה ארל-סירס מספנברגר לקרוא לפרישתו של ג'ונס מהמרוץ לתובע הכללי, ושאלה אם היא עדיין תומכת בו.
כשנשאלה האם תדרוש מטראמפ לפתוח מחדש את הממשל, האשימה ארל-סירס את ספנברגר בפוליטיזציה של הפיטורים ההמונים שביצע ממשל טראמפ במגזר הפדרלי על רקע ההשבתה.
ספנברגר הזכירה בתגובה את התנגדותה של ארל-סירס בנוגע לנישואים של זוגות מאותו המין, ואת טענתה כי אין לאפשר זאת מבחינה מוסרית.
ארל-סירס טענה מצדה כי לא מדובר באפליה.
ב-4 בנובמבר 2025 הוכרז ניצחונה של ספנברגר על ארל-סירס.
היא האישה הראשונה שנבחרה למושלת וירג'יניה.
ספנברגר גרפה 57.5% מקולות הבוחרים, וגברה על ארל-סירס בפער של כ-15.2%.
הרב ד"ר אביגדור שנפלד (לעיתים: שיינפלד, בלעז: VIiktor Schönfeld; ה'תרמ"א, א' בטבת ה'תר"ץ; אוקטובר 1880 – 1 בינואר 1930) היה רב אנגלי, איש חינוך ומחבר ספרים, מראשי ומייסדי תנועת המזרחי באנגליה והמנהל הראשון של רשת בתי הספר שלה בארץ ישראל, מייסד ומנהל התאחדות קהלות החרדים בלונדון (ה-UOHC), ועוד.
נולד בשנת ה'תרמ"א (אוקטובר 1880) ב שבהונגריה לאביו ר' יעקב (נפטר בשנת ה'תרפ"א).
משפחתו מיוחסת לרבי עקיבא אייגר וחתנו החתם סופר.
למד אצל הרב יצחק שווייגר בטופולצ'אני ואחר כך אצל הרב שמחה בונם סופר בישיבת פרשבורג, שם גם נסמך לרבנות.
במקביל השלים את בחינות הבגרות בגימנסיה המקומית.
למד חינוך באוניברסיטת גיסן ואוניברסיטת וינה והשלים דוקטורט.
באותה עת היה מראשי ועד הפעולה של האגודה הציונית "אהבת ציון".
שימש שנה כרב בית הכנסת "מונטיפיורי" בווינה.
בשנת ה'תרס"ט (1909), בגיל 29, היגר לאנגליה וכיהן ברבנות בלונדון כרב הראשון ב"נורת' לונדון בית מדרש", קהילה שייסדו משפחות חרדיות מהונגריה וגרמניה (בין המייסדים – מיכאל לוי, חתנו של רש"ר הירש), ואשר נקראה לימים תחת הנהגתו "קהילת עדת ישראל".
הקים מפעלי חינוך לנוער ו"חברת בן זכאי" לצעירים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סייע בהשגת אוכל כשר לשבויי מלחמה וכן ליהודים ששירתו בצבא הבריטי, ביניהם מבני קהילתו.
לאחר פרסום הצהרת בלפור, לצד הרב ד"ר יוסף צבי הרץ, היה ממייסדי תנועת המזרחי באנגליה ושימש כראש הוועד הזמני המרכזי שלה בלונדון.
בינואר 1920 (ה'תר"ף), בוועידה העולמית של המזרחי באמסטרדם, נבחר לשמש חבר המרכז העולמי של התנועה.
באותה שנה השתתף בכנס יסוד של אגודות המזרחי שנערך בקושיצה.
בתחילת שנת ה'תרפ"א (1920), עם העברת המרכז העולמי של המזרחי לירושלים, התפטר מכהונתו במרכז, עלה לארץ ישראל ועמד בראש רשת בתי הספר של התנועה בארץ.
לימד תקופה בבית המדרש למורים של המזרחי.
כעבור כשנה – משלא נתמלאה דרישתו לביטול הסכם שערכה תנועת המזרחי למימון מוסדות החינוך מכספי קרן היסוד, וכן משמאמציו לחיזוק הקשר בין המזרחי ובין אגודת ישראל לא עלו יפה – התפטר מתפקידו ושב ללונדון ל"עדת ישראל".
על השתתפותו של הרב שנפלד בוועידת המזרחי באמסטרדם כתב הרב מאיר בר-אילן, מראשי התנועה:
לאחר סיום תקופתו בתנועת המזרחי פרש שנפלד מן העיסוק הפוליטי והתמקד בעבודת החינוך באנגליה ובלונדון עירו, בין השאר באמצעות הקמת מרכזי חינוך סמוך לבתי הכנסת ברחבי המדינה, על פי גישת תורה עם דרך ארץ.
בשנת ה'תרפ"ו (1926) הקים את התאחדות קהלות החרדים בלונדון (ה-UOHC).
כן ייסד את "איגוד ארגוני הנוער האורתודוקסי" בלונדון ועסק בחיזוק שמירת השבת.
במסגרת איחוד קהילות החרדים תכנן הקמת רשת בתי ספר תיכוניים יהודיים, ובחודשי חייו האחרונים הקים בצפון לונדון את בית הספר הראשון במתכונת זו.
מפעליו החינוכיים השפיעו מאוד והיו חלוציים בזמנם.
הרב בנימין זאב יעקבזון טען כי במבט רחב הרב ד"ר שנפלד .
הוציא לאור ספר ללימוד השפה העברית בשם "שפת משה", שנפוץ מאוד באנגליה ואשר תורגם גם לצרפתית.
כתב גם שירה בעברית ובגרמנית.
הרב ד"ר שנפלד נפטר בדמי ימיו, בא' בטבת ה'תר"ץ (1 בינואר 1930), בהיותו כבן 50. בהלווייתו השתתפו המונים, ביניהם הרב צבי הירש פרבר, צירי הפרלמנט האנגלי, ראשי בתי הכנסת בלונדון ועוד.
נישא לרחל לאה (אלה) לבית שטרנברג.
בנו, הרב ד"ר שלמה שנפלד (ה'תרע"ב-ה'תשמ"ד; 1912–1984), ירש את מקומו בהנהלת התאחדות קהלות החרדים בלונדון (ה-UOHC).
בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה הציל במסירות נפש מאות יהודים.
בלהה אביגייל לוי פרנקס הייתה אנגלייה ממוצא יהודי-אשכנזי, אשר העבירה את רוב חייה בפרובינציית ניו-יורק שבאמריקה הבריטית.
נולדה בלונדון וגדלה בניו-יורק, היא נישאה לסוחר מלונדון וגידלה תשעה ילדים.
על אף שהקפידה לקיים את מצוות היהדות, היא ומשפחתה התערו בחופשיות בקהילה הנוצרית.
משפחתה נחשבה לאחת המשפחות הבולטות במושבות ארצות הברית.
היא ידועה בזכות המכתבים שכתבה לבנה הבכור, נפתלי, לאחר שעבר לאנגליה.
בין השנים 1733–1748, תיארו מכתבים אלו את הרקע החברתי והפוליטי בניו-יורק במאה ה-18 ואת ההתבוללות ונישואי התערובת שהשפיעו על המשפחות היהודיות.
שניים מילדיה של פרנקס נישאו מחוץ לקהילה היהודית וכל נכדיה התבוללו.
בסוף המאה ה-18, לא נותרו לה צאצאים יהודים.
בלהה אביגייל לוי נולדה בלונדון למוזס רפאל לוי, סוחר יהודי-גרמני, ולאשתו רחל אשר.
אביה העביר את המשפחה לניו-יורק בראשית המאה השמונה-עשרה והפך לסוחר עשיר ומכובד בעל עסקים בין-לאומיים.
אביגייל קיבלה "חינוך רשמי וקלאסי".
כשהייתה בת אחת-עשרה, נפטרה אמה ואביה נישא מחדש לגרייס מירס, שעמה הביא לעולם שמונה ילדים נוספים.
בשנת 1716, כשהייתה בת 16, נישאה אביגייל לג'ייקוב פרנקס (1688–1769), איש עסקים מלונדון.
לזוג נולדו תשעה ילדים בין השנים 1715–1742; שניים מהם מתו בינקותם.
נישואיהם נמשכו 44 שנים, עד פטירתה של אביגייל.
באותה התקופה, האוכלוסייה היהודית בפרובינציית ניו-יורק הייתה קטנה, כחמישים משפחות בלבד.
למרות זאת, פרנקס ניהלה בית יהודי מסורתי, הכולל שמירת שבת מחמירה, שמירת חגים, והקפדה על הלכות כשרות.
כל ילדיה קיבלו "שיעורי עברית" והכירו את התפילות.
המשפחה הייתה חלק מקהילת שארית ישראל; ג'ייקוב מילא את תפקיד נשיא בית הכנסת בשנת 1730.
עם זאת, בני משפחת פרנקס היו פעילים גם בקרב הקהילה הנוצרית הרחבה.
ג'ייקוב ביסס את מעמדו בסוגי מסחר שונים, ביניהם ב"סחר עבדים, ספנות פרטית, מסחר כללי ושילוח", והפך עשיר למדי.
משפחת פרנקס נחשבה לאחת המשפחות הבולטות בעידן המושבות בארצות הברית.
ג'ייקוב וחמיו, מוזס לוי, היו חלק מאחד-עשר היהודים היחידים שתרמו לבניית המגדל עבור כנסיית השילוש הקדוש במנהטן, אשר שימש כמגדלור לספינות הנכנסות.
רבים מחבריה של פרנקס היו נוצרים ובילו עמה את חופשות הקיץ.
החל משנת 1732 לערך, החלו אביגייל וג'ייקוב לשלוח את ילדיהם לאנגליה ללמוד את העסק המשפחתי.
בניהם נפתלי ומוזס השתקעו שניהם באנגליה ועזרו לפתח את קשרי המסחר של אביהם; דייוויד נהג כמותם לאחר שעבר לפילדלפיה.
עקב מיעוט המשפחות היהודיות באותה התקופה במושבות אמריקה וכן עקב ההיכרות הקרובה של משפחת פרנקס עם שכניהם הנוצריים, שניים מילדיה של פרנקס התבוללו.
היא ניתקה קשר עם בתה הבכורה פִילה לאחר שזו נישאה בחשאי לאוליבר דה לנסיי, צאצא למשפחת סוחרים נוצרים הוגנוטים מניו-יורק.
פילה התנצרה זמן מה לאחר מכן.
ג'ייקוב, לעומת זאת, קיבל את הנישואים מאחר שאלו "קירבו את שבט פרנקס למשפחת דה לנסיי המקושרת".
דייוויד נישא לאחת מבנות משפחת חבריה הנוצרים של פרנקס.
נפתלי ומוזס נישאו שניהם באנגליה ליהודיות – דודניותיהם מדרגה ראשונה, אך כל צאצאיהם התבוללו.
לא ידוע אם ילדיה האחרים של פרנקס נישאו.
בסוף המאה השמונה-עשרה, לא נותרו לפרנקס צאצאים יהודים.
פרנקס שמרה על התכתבות סדירה עם בנה הבכור, נפתלי, שחי באנגליה.
שלושים וארבעה ממכתביה שרדו, ביניהם מכתב אחד מג'ייקוב ושני מכתבים מדייוויד.
המכתבים עסקו במגוון נושאים, ביניהם רכילות משפחתית וקהילתית ודעותיה של פרנקס על מצבה הנוכחי ועתידה של היהדות במושבות ניו-יורק.
על אף שהיא הקפידה על קיום מצוות היהדות והאמינה כי על ילדיה להינשא בתוך הקהילה היהודית, הייתה לה ביקורת כלפי המסורות היהודיות.
במכתביה הביעה רצון להכניס מעט מודרניות לדת כדי לאזן את "שלל האמונות התפלות", והשמיצה את נשות ניו-יורק היהודיות כ"חבורת נשים טיפשות".
היא תיארה את חייהן של נשים אמריקאיות אחרות באותה התקופה, ביניהן אמה החורגת גרייס מירס לוי, ובתה הבכורה של גרייס, רחל לוי, שנישאה לאייזק מנדס סיישאס, יהודי ממוצא ספרדי.
פרנקס, שמוצאה היה יהודי-אשכנזי, לא התחברה עם יהודים ספרדים, על אף שחלקם היו חברים בבית הכנסת שאליו נהגה ללכת.
היא כתבה לבנה על אודות הצעת הנישואים לרחל: "הקהילה הפורטוגזית הייתה כמרקחה.
הם אינם חושבים עליו טובות."
אביגיל היילברון (נולדה ב-1988) היא מייסדת ארגון "לא תשתוק", ארגון הפועל למאבק באלימות מינית בקרב הקהילה החרדית, לשבירת מעגל ההשתקה ולתמיכה ציבורית וקהילתית בשורדים ומהווה עבורם מרכז סיוע.
מקימה ומנהלת את ארגון "הנני - למען הקהילה" שמטרתו לחזק את התמיכה הקהילתית בנפגעי תקיפה מינית בחברה החרדית.
נבחרה לאחת הנשים המשפיעות לשנת 2022 על ידי גלובס, מנהלת את קבוצת הפייסבוק החרדית The Torah Hub ומייסדת את טקס יום הזיכרון החרדי.
באוקטובר 2015, פרסמה היילברון (קרלינסקי) פוסט בפייסבוק שעסק בתחושת הביטחון של נשים.
בעקבות הפוסט קיבלה פניות רבות קיבלה מנשים מהחברה החרדית שנפגעו בתקיפות מיניות בהשפעתם פתחה עמוד פייסבוק בשם "לא תשתוק".
עמוד הפייסבוק הפך כתובת עבור נפגעי ונפגעות פגיעה מינית בחברה החרדית והוביל לשיח על הנושא.
עד 2018 היה סירוב להתייחס לנושא כאשר פנתה לתקשורת החרדית האינטרנטית והכתובה לכן התמקדה היילברון ברשתות החברתיות ובתקשורת הכללית.
בהדרגה העיתונות החרדית האינטרנטית החלה להתייחס לנושא.
בשנת 2022 הקימו היילברון, קרויזר ופעילים חרדים נוספים את עמותת "הנני – למען הקהילה" שמטרה העצמת תנועת "לא תשתוק" וחיזוק התמיכה הקהילתית בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית מהמגזר החרדי.
פעילות התנועה כללה קמפיינים, ארגון כנסים, לובי פוליטי, הפגנות, גיוס המונים ועבודה עם גורמי סמכות חרדיים.
היילברון מחברת בין נפגעים בחברה החרדית לגורמים שיכולים לסייע להם.
מעורבת במספר פרויקטים של החרדיות המתחדשת, כגון חינוך ממלכתי-חרדי ופועלת להקמת מאגר עדויות לצורך הצלבה וחיבור של נפגעים מאותו פוגע דבר שיסייע ויקל על הנפגעים.
ב-2023 יצא הסרט התיעודי ב-HOT 8 "השמיעי קולך" שהתחקה אחר פועלה.
היילברון היא חרדית מבית ליטאי, גרה בירושלים, גרושה ואם לשניים, בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה ולומדת כיום לתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
זכתה בפרס דיקן הסטודנטים למעורבות חברתית 2019 באוניברסיטה הפתוחה.
אֶבּידוֹס היא אחת הערים העתיקות ביותר במצרים העליונה, הנמצאת כ-11 קילומטרים מהנילוס.
אבידוס הייתה בירתו של הנום השמיני במצרים.
השם המצרי לנום ולבירתו היה אבדג'ו (3bdw, ראה כתב הירוגליפי משמאל), "גבעת הסמל", בה ראשו הקדוש של אוסיריס השתמר.
היוונים קראו למקום אבידוס, כשמה של העיר היוונית הקרויה באותו השם.
שמה הערבי המודרני של העיר הוא אל-ערבה אל מדפונה .
בעיר העתיקה באבידוס שכנו מקדשים עתיקים רבים, ביניהם גם הנקרופוליס המלכותי, בו נקברו המלכים הקדמונים.
קברים אלו הפכו לאתרי קבורה מפורסמים, ובזמנים מאוחרים יותר המקום הפך לאתר קבורה מבוקש, מה שגרם לגדילת חשיבותה של העיר, ולהפיכתה למרכז פולחן.
כיום, אבידוס ידועה בעיקר בזכות מקדש הזיכרון לפרעה סתי הראשון, בה נמצאת הקדשה שנקראת רשימת המלכים מאבידוס, רשימה כרונולוגית המראה כרטושים של רבים ממלכי השושלת הפרעונית, מהראשון שבהם, נערמר/מנס, עד לרעמסס הראשון, אביו של סתי.
המקדש הגדול האמיתי והעיר העתיקה קבורים ברובם תחת העיר החדשה, מצפון למקדשו של סתי.
בחפירות ארכאולוגיות באבידוס נמצאה לראשונה משפחת כלים ייחודית מתקופת השושלת הראשונה שנתנה למשפחה את שמה והנקראים כלי אבידוס.
על קירות מקדש אוסיריס נמצאו כתובות פיניקיות רבות , חרוטות ומשוחות בצבע.
חלקם היו תיירים מערי פיניקיה, כפי שמעיד מוצאם.
טבליות שנהב קטנות ובהן סימנים צרובים המתוארכים לשנת 3320 לפני הספירה, שלוש מאות שנה לפני הופעת השושלת המצרית הראשונה, הנחשבים לשלב הקדום של התפתחות הכתב טרם התבססות הממלכות.
הטבליות מבטאות בעיקר שמות של מקומות, אתרים ואנשים פרטיים.
הרישום הזה אינו מחקה את השפה המדוברת ואינו מנסה לבטא משפטים בנויים אלא מתרכז בביטוי מילים בודדות בשיטת הרבוס.
אבידוס הייתה עיר יוונית, שנוסדה בשנת 477 לפנה"ס על ידי מילטוס, על החוף האסייתי במקום הצר ביותר של הדרדנלים.
עם ייסודה הצטרפה אבידוס לברית האטית-דלית והייתה כפופה לאתונה עד שנת 412 לפנה"ס, אז עברה השליטה עליה לזמן מה לספרטה.
פיליפוס החמישי כבש את אבידוס לאחר קרב עיקש בשנת 200 לפנה"ס, אך הפסיד אותה לרומא בשנת 197 לפנה"ס.
רומא הפקידה את אבידוס בידי אנטיוכוס השלישי, אך הוא התמרד כנגד רומא, ולאחר שזו הביסה אותו, ב-189 לפנה"ס, נראה שאבידוס חזרה להיות עצמאית.
באבידוס הקים קסרקסס מלך פרס גשר סירות, עליו חצה צבאו הענק את המצר בעת מסע המלחמה על יוון ב-480 לפנה"ס (הרודוטוס, ספר ז', 33 ואילך).
אבידוס מפורסמת גם בזכות סיפור האהבה אודות הרו ולאנדרוס.
גילוי חורבותיה של העיר מבחינה ארכאולוגית החל בשנת 1675.
במשך שנים רבות נלקחו מחורבות העיר אבנים וחומרים ששימשו לבניה עד להכרזה על האזור כאתר ארכאולוגי בתחילת המאה ה-20.
אבידֹב ליפסקֶר (נולד ב-13 בספטמבר 1949) הוא חוקר ספרות ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
התחנך בגימנסיה "חוגים" בעיר, ושירת בצה"ל כקצין חובשים.
השלים לימודי דוקטורט בהצטיינות מטעם אוניברסיטת בר-אילן, שם למד אצל פרופ' אברהם שאנן, פרופ' משה שוורץ, פרופ' יהודה רצהבי ופרופ' צבי לוז.
חוקר ספרות העלייה השלישית והרביעית, והפרוזה העברית הקדומה והחדשה.
בין השנים 2007–2013, היה עמית-מחקר במרכז ללימודים מתקדמים במכון שלום הרטמן בירושלים.
משנת 1986 ואילך לימד במכללות להכשרת אקדמאים להוראה: מכללת בית ברל ובמכללה האקדמית לחינוך גורדון, שם שימש כיושב ראש המועצה האקדמית במשך כ-10שנים משנת 2000.
בשנים 2000–2018, שימש כעורך ראשי של כתב העת לחקר הספרות באוניברסיטת בר-אילן - "ביקורת ופרשנות", כתב עת רב-תחומי לספרות ולתרבות.
בשנים 1998–2004 שימש כעורך ראשי של השנתון "צפון" מטעם אגודת הסופרים בחיפה (כרכים ו, ז, ח).
כתב עשרות מאמרים, ערכים אנציקלופדיים ורשימות בעברית ובאנגלית על השירה והפרוזה העברית המודרנית ועל תולדות הסיפור העברי הקדום.
ליפסקר הוא העורך הראשי של סדרת "תימה" הרואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, של סדרת "אופקי מחקר - מחקרים בתאוריה ובפואטיקה של הספרות" וכן של סדרת הפרסומים על שירת אורי צבי גרינברג.
ליפסקר היה חוקר אורח באוניברסיטת גטינגן בגרמניה (1986), חוקר אורח במכון פידיאה בסטוקהולם, שוודיה (2001), פרופסור אורח במכון טאובה באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה (2007), פרופ' אורח באוניברסיטת קנסאי, יפן (2012), פרופ' אורח במכון ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם גרמניה (2012, 2014, 2018) ובבית הספר לתאולוגיה באוניברסיטת דושישה בקיוטו, יפן (2016-2014).
אבידב ליפסקר הוא חתן פרס יזהר לחקר הספרות העברית והוראתה לשנת תשע"ז.
נשוי בשנית לחוקרת הספרות פרופ' רחל אלבק-גדרון ואב ל-2 מנישואיו הראשונים.
בעבודותיו המונוגרפיות עסק ליפסקר במכוון במשוררים 'שוליים' מתוך תפישה היסטוריוגרפית חדשה לפיה 'הטעם הממוצע' ולעיתים אף הכתיבה הגרפומנית, מייצגים את סף-הסגנון והטעם הספרותי שממנו אפשר למדוד ולהעריך סגנונות פואטיים של התקופה.
המונוגרפיות על שירת ש' שלום, יצחק עוגן ואברהם ברוידס מתארות את צורת הייבוא של עמדות אסתטיות ופרקטיקות פואטיות מאירופה לארץ ישראל – בעיקר הסימבוליזם והאקספרסיוניזם.
מחקרים אלה מטפלים גם בשאלות סוציולוגיות של זיקה להקשר חברתי ותרבותי.
מחקר זה נתמך בחקר אגרות ויומנים ובמסגרתו ראו אור אגרות יצחק למדן, וכן יומן למדן שאותו ההדיר בסיועו של ד"ר איתמר דרורי.
החיבור ראה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן בתמיכת הקרן הלאומית למדעים.
סדרת מסות העוסקות בחקר הכרוניקה המיתולוגית שברא עגנון ככתב זיכרון לקהילה היהודית ובעיקר לטקסטים הנעלמים שלה.
בסדרת מחקרים זו אשר שלושת הכרכים שלה מחשבות על עגנון א-ג ראו אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן נפרשת 'מחשבת הקהילה' של עגנון, ובעיקר היסוד הטקסטואלי שלה כמכונן את הממשות ההיסטורית היהודית.
הספר השני מחשבות על עגנון עוסק ב'סובייקט הכותב' של הסופר, התאולוגיה שלו והספר השלישי במחשבת הספר שלו.
הכרך השלישי עוסק רובו ככולו ב'קורות בתינו' מאת ש"י עגנון .
בכרך זה מציג החוקר את השקפתו הביבליופילית של עגנון ('מחשבת הספר שלו) וכן את הגינאלוגיה המומצאת של משפחתו כשסט סופרים ששורשיו נטועים בחסידות אשכנז.
ליפסקר פיתח מודל היסטוריוגרפי שאותו כינה 'אקולוגיה של ספרות'.
מודל זה מטפל בטקסטים ספרותיים כפריטים בתוך מערכת תרבותית רחבה לאו דווקא טקסטואלית, אלא גם חזותית-פלסטית ואקלימית תרבותית.
את המסה הפרוגרמאטית על היסטוריוגרפיה האקולוגית שלו (המתנגדת לטוטליות של השיח על 'הרפובליקה הספרותית') פרסם בספרו על שירת יצחק עגן.
השיח האקולוגי על הספרות מבקש לתאר את המיומנות הספרותית של היוצר כ'גומחה אקולוגית', כלומר כצורה של כשירות המותאמת באופן ייחודי לתנאים התרבותיים שבתוכם הוא יוצר.
זהו שיח המבקש לעסוק בשאלות של שינויי סגנון וטעם במושגים אבולוציוניים תוך פירוק שיטתי של נרטיבים כוללניים על מהפכות ומרידות ספרותיות.
עבודותיו בתחום זה עוסקות בעיקר בקשר שבין עיצובים חזותיים של טקסטים ספרותיים, סגנונות ספרותיים ואמנותיים ותרבות חומרית.
אופיו של מחקר זה בא לידי ביטוי בספר שיר אדום שיר כחול: שבע מסות על שירת אורי צבי גרינברג ושתיים על אלזה לסקר שילר שנושאו העיקרי חקר הסביבה התרבותית שבה עוצבה שירת אורי צבי גרינברג בחיק המודרניזם ביידיש והאקספרסיוניזם בגרמניה.
ספרו המתודולוגי המסכם בנושא זה אקולוגיה של ספרות ראה אור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן, 2019 והמשכו אקולוגיה של סביבות ספרותיות ראה אור בהוצאת כרמל, 2022.
תימטולוגיה של ספרות עם ישראל
בשנת 1985 הצטרף ליפסקר אל ממציא הרעיון של 'האנציקלופדיה של הסיפור היהודי', והעורך המייסד שלה פרופ' יואב אלשטיין.
בקיץ 1986 לעת שהות כאורח באוניברסיטת גטינגן בגרמניה השתתף עם פרופ' אלשטיין בעיצוב הסופי של מתודת המחקר 'תימטולוגיה של ספרות עם ישראל', שאותה הגה פרופ' אלשטיין.
נוסח משותף זה על בסיס המתודה שהגה אלשטיין נדפס 3 פעמים: בכתב העת ביקורת ופרשנות 30, כמבוא לכרך הראשון של האנציקלופדיה של הסיפור היהודי וכמאמר המסכם סמינר בינלאומי בנושא 'תימות ומוטיבים' שנערך באוקטובר 1986 באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית ובו הציגו השניים במשותף לראשונה את המתודה בפורום בינלאומי.
מאז ייסוד האנציקלופדיה אבידב ליפסקר הוא עורך ראשי בה, לצד פרופ' יואב אלשטיין, פרסם מאמרים רבים בתחום זה וכתב למעלה מעשרה ערכים לאנציקלופדיה.
"האנציקלופדיה של הסיפור היהודי: סיפור עוקב סיפור", רואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
האנציקלופדיה ממפה את גרסאות הסיפור היהודי בלשונות: עברית, ארמית, יידיש, לאדינו וערבית יהודית.
במערכת האנציקלופדיה ארכיון של מאות גרסאות סיפורים יהודיים בדפוסים ובכתבי יד.
מערכת האנציקלופדיה מקיימת במה קבועה של פרסומים אקדמיים בסדרה "תימה" הרואה אור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, ושאותה ייסד ליפסקר והוא עורכה מאז היווסדה.
בסדרה זו רואות אור מונוגרפיות על הסיפורת היהודית וכן קובץ מחקרים הרואה אור מדי כמה שנים בשם "מעשה סיפור".
משחקי השח של אבא - שירים, הקיבוץ המאוחד, 1990.
סיפוריו שנדפסו בכתב העת 'קשת החדשה' וכתב העת לשירה 'הו!': 'ממצאים פליליים', 'היביסקוס או רימון', 'המיסה'.
שלום: מאקספרסיוניזם נוסח העלייה השלישית לסימבוליזם, ספריית פועלים, 1990.
לעמל יולד: שירת אברהם ברוידס תרע"ט - תשל"ד, מכון מורשת בן-גוריון – אוניברסיטת חיפה, 2000.
אגרות יצחק למדן, מכון גנזים וקרן מץ, 1998.
שירת יצחק עוגן: אקולוגיה של ספרות בשנות השלושים והארבעים בארץ ישראל, הוצאת מאגנס, 2006.
שיר אדום \ שיר כחול: שבע מסות על שירת אורי צבי גרינברג ושתיים על אלזה לסקר שילר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010.
מחשבות על עגנון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2015.
מחשבות על עגנון, הספר השני, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2018.
אקולוגיה של ספרות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2019.
אקולוגיה של סביבות ספרותיות, הוצאת כרמל, ירושלים, 2022.
מחשבות על עגנון, הספר השלישי, הוצאת אוניברסיטת בר- אילן, 2024.
נילי סדן, סיפורת שנות העשרים בארץ-ישראל, ספרית פועלים, תשנ"א (עריכה ומבוא).
נילי סדן, אהרון ראובני - מונוגרפיה, ספרית פועלים, תשנ"ד (עריכה ומבוא).
גדעון קצנלסון, גולף הכלים של הכוסף - מסות על שירת אורי צבי גרינברג, ירון גולן, 1993 (עריכה ומבוא).
כתב העת ביקורת ופרשנות (עורך ראשי), המחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן (מראשית שנות ה-90 ואילך).
סדרת "אופקי מחקר" - מחקרים בתיאוריה של הספרות ובפואטיקה תיאורית, אוניברסיטת בר-אילן (משנות ה-90 ואילך).
סדרת "תימה" לחקר הסיפורת היהודית, אוניברסיטת בר-אילן (2008 ואילך).
מעשה סיפור א' – מחקרים בסיפורת היהודית (עם רלה קושלבסקי), אוניברסיטת בר-אילן, 2006.
מעשה סיפור ב' – מחקרים בסיפורת היהודית (עם רלה קושלבסקי), אוניברסיטת בר-אילן, 2009.
מעשה סיפור ג' – מחקרים בסיפורת היהודית (עם רלה קושלבסקי), אוניברסיטת בר-אילן, 2013.
מעשה סיפור ד' - מחקרים בסיפורת היהודית, אוניברסיטת בר-אילן, 2018.
סיפור עוקב סיפור – אנציקלופדיה של הסיפור היהודי (כרך א'; עם יואב אלשטיין ועם רלה קושלבסקי), אוניברסיטת בר-אילן, 2005.
סיפור עוקב סיפור – אנציקלופדיה של הסיפור היהודי (כרך ב'; עם יואב אלשטיין ועם רלה קושלבסקי), אוניברסיטת בר-אילן, 2009.
סיפור עוקב סיפור – אנציקלופדיה של הסיפור היהודי (כרך ג'; עם יואב אלשטיין), אוניברסיטת בר-אילן, 2013.
סיפור עוקב סיפור - אנציקלופדיה של הסיפור היהודי (כרך ד') אוניברסיטת בר-אילן, 2018.
המתכונת והדמות: מחקרים ועיונים בשירת אצ"ג (עם הלל ויס), אוניברסיטת בר-אילן, 2000.
רחובות הנהר לאורי צבי גרינברג – מחקרים ותעודות (עם תמר וולף-מונזון) אוניברסיטת בר-אילן, 2007.
24 קריאות באהרון אפלפלד (עם אבי שגיא), אוניברסיטת בר-אילן ומכון שלום הרטמן, 2012.
אורי צבי גרינברג בשנות העשרים - מחקרים ותעודות (עם תמר וולף-מונזון) אוניברסיטת בר-אילן, 2021.
ארצות הצבי: מחקרים על אדם ונוף בספרות העברית מוגשים לצבי לוז (עם זיוה שמיר), כרמל, ירושלים, 2021.
מחשבת הספר: מחקרים בספרויות יהודיות מוגשים לאבידב ליפסקר, עורכים: יגאל שוורץ, לילך נתנאל, קלאודיה רוזנצוייג-קופפר ורונה טאוזינגר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2020.
אבידות ומציאות היא סדרת דרמה ישראלית בת 11 פרקים, ששודרה מפברואר 2008 בערוץ 2, "רשת".
הסדרה הוקרנה קודם (בנובמבר 2007) כסרט קולנוע, שהופק במימון קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
את ההפקה הכפולה יצרו דנה מודן ושבי גביזון, שגם ביים את הסרט והסדרה.
מיה (שרה אדלר) שבה מניו יורק שבארצות הברית לסעוד את אביה החולה ועוברת לגור אצל אחותה, תמרה (מיה דגן), עמה הייתה בנתק לאורך שנים.
מיה מנהלת רומן עם בעלה של תמרה, דודי (אלון אבוטבול), אך בעוד השניים מנסים להרחיק עצמם מהרומן, מתברר כי לתמרה רומן מחוץ לנישואים, עם ברי (ליאור אשכנזי), הנשוי למיכל (לירון וייסמן).
סיפור נוסף בסדרה הוא של אחותן של מיה ותמרה, נוקי (שירי גולן), שחיי הנישואים המתפוררים שלה מקבלים תפנית מפתיעה כאשר אף היא מנהלת רומן מחוץ לנישואין.
אביגיל הררי (נולדה ב-29 במאי 1989) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.
הררי נולדה בתל אביב וגדלה ברמת גן.
אביה, ד"ר חגי הררי, התקבל בצעירותו לבית צבי אך בחר בקריירה רפואית והתקדם לתפקיד מנהל היחידה הפסיכיאטרית, מרכז לטיפול בנפגעי טראומה ומשבר במרכז לבריאות הנפש שלוותה.
אמה דפנה היא רקדנית לשעבר והיום מנהלת אמנותית של קבוצת מחול מודרני.
יש לה אח תאום, סטודנט לרפואה, ושתי אחיות קטנות תאומות.
אחת מהן, נעמי הררי, עושה את צעדיה הראשונים בתחום ושיחקה בעונה השלישית של "המפקדת".
ב-2008 סיימה את לימודיה במגמת תיאטרון בתלמה ילין ושיחקה בקליפ "שני צעדים" כחלק מאלבומה של לירון יואלי ().
החלה את הקריירה שלה בגיל 5 כששיחקה בסרט הדרכה רפואי.
בשנת 1995 הצטלמה לקלטות ילדים "למיכלי כבר לא כואב", "אבא עושה בושות" ו"פרפר נחמד".
מגיל שש התחרתה בתחרויות התעמלות קרקע, אך בגיל 13 החליטה לעזוב את הספורט ולהתמסר למשחק.
בשנת 1997 השתתפה בקלטת הילדים "גומות החן של זוהר" ע"פ מאיר שלו (כשאחיה התאום ניתאי משחק שם לצידה).
בנוסף באותה השנה השתתפה בקלטת הילדים "מועדון גן הרקדנים".
בשנת 1998 השתתפה לצד ליאור כלפון, ציפי שביט, ואורי הוכמן בקלטת הילדים "טמבולינה והפיסטוקים" בתפקיד ילדה.
בשנת 1999 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "מי גנב את ההצגה" לצד יון תומרקין, של הזכיינית רשת.
בשנת 2002, שיחקה בהצגה "" () בתיאטרון הקאמרי.
למדה בתיכון לאמנויות "תלמה ילין" במגמת דרמה, ואמנויות וסיימה אותו בשנת 2008.
בשנת 2006 גילמה לראשונה תפקיד משמעותי בקריירת המשחק שלה, בסרט הקולנוע "למראית עין" עם טלי שרון ואסי דיין, שזכה בשני פרסי אופיר.
הררי עצמה הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר" על גילום תפקיד יערה הצעירה.
כעבור שנה זכתה בפרס "אריה הזהב" בפסטיבל הסרטים של ונציה על משחקה בסרט.
בשנת 2007 שיחקה בסדרה "אולי הפעם" של yes בתפקיד שירי רימון.
בשנים 2007–2010 גילמה את ליבי, אחת הדמויות הראשיות בסדרת המדע הבדיוני לילדים והנוער "האי" של HOT.
בתחילת 2008 התגייסה לצה"ל, בתור מש"קית חינוך במג"ב, ובשל כך קוצץ תפקידה בסדרה באופן משמעותי.
סיימה את השרות בשנת 2010.
בשנת 2011 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין ובשנת 2014 סיימה את לימודיה בהצלחה.
במסגרת הלימודים זכתה בשורה של פרסים: היא זוכת מלגת קרן שרת 2013, זוכת תחרות מונולוגים ישראליים 2013, זוכת תחרות מונולוגים קלאסיים 2013–2014, זוכת תחרות מונולוגים קומיים 2013, זוכת תחרות שירי מחזות זמר 2014 וזוכת תחרות שירי אהוד מנור 2014.
במהלך הלימודים שיחקה בין היתר בתפקיד הראשי את אנה קארנינה בהצגה על פי לב טולסטוי ובהצגות "אמת אלימה" (), "עדי ראייה" (יהושוע סובול) ו"היידי בת ההרים" (יוהנה ספירי).
בשנת 2012 שרון אנגלהרט כתבה וביימה סרט קצר "שחייה לילית" כסרט הגמר שלה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שם שיחקה הררי בתפקיד הראשי.
על משחקה קיבלה פרס השחקנית הטובה על שם מוסקו אלקלעי.
הסרט הוצג בפסטיבל קולנוע לנשים רחובות בשנת 2013.
בשנת 2013 לקחה חלק מטעם בית הספר יורם לוינשטיין בסטודיו למשחק על שם ארנסט בוש בברלין.
שם כיכבה בהצגת יחיד "אנטיגונה", הגרסה העכשווית של המחזה מאת סופוקלס, כאביגיל, שחקנית ישראלית שבאה לברלין לשחק במחזה המקורי ומוצאת קווי דמיון רבים בינו לבין חייה שלה.
כמו כן, שיחקה בתיאטרון הברלינאי "השאובינה".
בשנת 2014 שיחקה בסרט קולנוע על עובדים זרים בשם "מנפאואר" את חגית – חיילת ואחראית משמרת בארומה, המנהלת מערכת יחסים סבוכה עם נער ישראלי-פיליפיני שנאבק להתגייס לצה"ל.
בשנים 2014–2017 השתתפה ב-2 העונות של סדרת הדרמה של HOT "מתים לרגע" גילמה את יעל, אחת הדמויות הראשיות והחשובות בסדרה.
ב-2015 שיחקה בהצגה "עד ראייה" מאת יהושע סובול בתיאטרון הקאמרי.
ב-2017 שיחקה במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר בתיאטרון הקאמרי.
שיחקה בתפקידים הראשיים בהצגות רבות של תיאטרון באר שבע.
ביניהם בשתי הצגות בתפקיד הראשי מול תום אבני כפרטנר: ברומיאו ויוליה (ויליאם שייקספיר) בתפקיד יוליה, בחתונת הדמים (פדריקו גארסיה לורקה) בתפקיד הכלה.
הצגות נוספות באותו תיאטרון הן בית ברנרדה אלבה (אותו לורקה) בתפקיד אדלה, ועפיפונים מאת רומן גארי בתפקיד לילה.
כמו כן, שיחקה בתיאטרון גשר בהצגה המחברת הגדולה (אגוטה קריסטוף) בתפקיד שפת ארנבת ומשנת 2018 בהצגת "ציד המכשפות" של תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2017 השתתפה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בתפקיד ראשי בסרט קצר "אחותך" בנושא אלימות נגד נשים, בהפקת בית הספר סם שפיגל.
כמו כן, התארחה בתפקיד מעיין בסדרה האחיות המוצלחות שלי.
משנת 2018 משחקת בהצגה "אותלו" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד דסדמונה לצד עמוס תמם.
באותה שנה השתתפה גם בסרטו של הבמאי אבי נשר, "סיפור אחר".
בשנת 2019 שיחקה בהצגה "הנכד" בתיאטרון הקאמרי.
בנוסף שיחקה בהצגה "אניהו" בתיאטרון הקאמרי.
באותה שנה החלה לגלם את גלית בסדרת הדרמה "ביום שהאדמה רעדה" של קשת 12.
בשנת 2020 כיכבה בהצגה "גדר חיה" (המבוססת על ספר באותו שם מאת דורית רביניאן) לצד אמיר ח'ורי.
בשנת 2021 יצא הסרט "אחד בלב" בכיכובה, של הבמאית טליה לביא, לצד השחקן רן דנקר.
באותו סרט קיבלה מועמדות לפרס אופיר לתואר השחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2022 החלה לשחק בהצגה "בואו נפתח את זה", לצד השחקן והמחזאי גלעד שמואלי.
בשנת 2023 החלה לשחק בהצגה מלאכים באמריקה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של גלעד קמחי.
באותה שנה החלה לגלם את שירן בסדרה קורדרוי של הוט
בשנת 2024 החלה לשחק בהצגה מי מפחד מווירג'יניה וולף?
ובנוסף החלה לשחק בהצגה בניאדם.
בשנת 2025 החלה לשחק בהצגה הנפש הטובה מסצ'ואן.
ובנוסף החלה לשחק בהצגה מי בעד.
1997 – מועדון גן הרקדנים – ילדה
1998 – טמבולינה והפיסטוקים – ילדה
2016 – האחיות המוצלחות שלי – מעיין
2019 – ביום שהאדמה רעדה – גלית
2006 – למראית עין – יערה הצעירה
אביגיל מייזליק (נולדה ב-1967) היא שפית, מחברת ספרי בישול וסופרת.
נולדה בשם אביגיל ביסר בקיבוץ גזית ליד הר תבור, שם גדלה בבית חילוני עד גיל 18. בת לאב ארגנטינאי - יצחק בייסר ואם צרפתייה - מדלן בייסר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הצטרפו הוריה לפרטיזנים צרפתים בדרום צרפת והסתירו את בתם במנזר.
לאחר המלחמה עברו לארגנטינה, שם נפגשו הוריה של אביגיל, עלו לישראל והתחתנו.
בצבא הייתה כתבת בירחון "במחנה נח"ל" ובמקביל מכרה עוגות שאפתה.
בתום שירותה הצבאי למדה במשך שנה בקורס "אמנות המטבח" במלון דן, ובמקביל עבדה במסעדת "קרן" של חיים כהן.
אחר-כך עבדה במסעדות שונות, בהן מסעדת Lucknam Park השוכנת בטירה עתיקה ליד באת' (1988-9), שם עבדה קרוב לשנה בכל מחלקות המטבח ושם פיתחה רבות את כישוריה.
אחר-כך שבה לישראל ועבדה במסעדת "גרגנטוא" של לאון אלקלעי, שעברה מיפו להרצליה פיתוח, בה עבדה כשפית הראשית.
אביגיל מייזליק כתבה בכתב העת "על השולחן" בשנים 1995–2000. במקביל החלה להתמחות במזון בריאות.
כמו כן פתחה באותה תקופה קייטרינג פרטי שהכין ארוחות עבור אירועים קטנים.
אחר-כך נסעה שוב לאנגליה, בה עבדה בכמה מסעדות בריאות, כששבה לישראל עבדה חודשיים במסעדת "ניצת השקד".
בגיל 27 חזרה בתשובה, הצטרפה לחסידות ברסלב ועברה לירושלים.
היא המשיכה לכתוב ב"על השולחן", ובמקביל החלה לכתוב טור מזון קבוע בעיתון החרדי "משפחה", אותו היא כותבת עד היום, בו היא משלבת מתכונים וסיפורים מהחיים.
כתבה ספרי בישול רבים וכמה ספרי סיפורת, רוב ספריה היו רבי מכר.
היא נישאה ב-1996 לישראל מייזליק, גם הוא חוזר בתשובה, ולזוג חמישה ילדים.
הם מתגוררים בבית שמש והיו בעלים של ההוצאה לאור החרדית "מייזליק ספרים", שהוקמה ב-2006. הוצאת לאור הוציאה ספרים בעיקר של סופרים חרדים ובנושאים בקשורים לדת למשל ספרים של אורי הדסה קלוש.
ב-2013 נמכרה ההוצאה וכיום היא בבעלות של "קולמוס".
במהלך חייה הוציאה אביגיל מייזליק ספרי בישול רבים, ספרי קריאה שחלקם מאגדים בתוכם את הסיפורים המתפרסמים באופן קבוע בעיתון משפחה וחלקם ספרים המיועדים לנוער ומבוגרים.
כמו כן היא עובדת כמורה לקורס פרופשיונאל שף ומלמדת את אמנות הבישול באופן מקצועי.
מייזליק גם מרצה בפני נשים בנושאי בישול, בריאות וחסידות.
אורחת לשבת: מתכונים וסיפורים: כשר, הוצאת מודן, 2005. אסופת מתכונים וסיפורים מהמדור "אורחת לשבת" בעיתון "משפחה",
טעם של פסח: כשר לפסח, הוצאת מודן, 2005. ספר מתכונים לפסח, כל המתכונים נטולי שרויה.
הספר הוכתר על ידי נירה רוסו במדור שלה בתור "ספר השנה".
אפייה בריאה: עוגות, עוגיות, מלוחים, הוצאת מודן, 2007. ספר העוסק באפיה - כל המתכונים נטולי קמח לבן, סוכר ושומן מוקשה.
מתוק בלב: עוגות, קינוחים וגלידות, הוצאת מייזליק ספרים, 2008. ספר מתכונים המיועד לציבור שומרי הכשרות בארץ, כאשר כל המתכונים מובאים גם בגרסה פרווה וגם בגרסה חלבית.
אורחת נוספת לשבת, הוצאת מודן, 2009. בעקבות הצלחת הספר הראשון - אסופה נוספת של מתכונים וסיפורים המתפרסמים במדור הקבוע.
טעם של בית: אסופת מתכונים ביתיים של בשלניות מכל עדות ישראל, הוצאת מייזליק ספרים, 2009.
בריאות בקלילות, מטבח בריא מסביב לשעון: ארוחות בריאות לבוקר, צהריים, ערב, שבת, אירוח ומתכונים מיוחדים לילדים.
פשוט טעים - תבשילים, דני ספרים, תשע"ג 2013.
פשוט טעים - מתוקים, דני ספרים - אסופת מתכוני קינוחים, עוגות ועוגיות
פשוט טעים - מלוחים, דני ספרים - מאפים, סלטים, לחמים וחמוצים
פשוט טעים - לילדים, דני ספרים - ספר המאגד בתוכו מתכונים שילדים אוהבים
פשוט טעים - לחגים, דני ספרים, מתכונים מסביב לעונות השנה המתאימים את עצמם לכל חג ומועד
פשוט טעים - ובריא, דני ספרים, אסופה נוספת של מתכוני בריאות
פשוט טעים - לשבת, דני ספרים, מתכוני השבת של משפחת מייזליק - חלות, סלטים, דגים, בשרים ועופות, עוגות ופינוקים
בריא ומהיר, הוצאה עצמית - ספר המשלב מתכוני בריאות מאוד מושקעים אך מהירי הכנה
טעם חדש לפסח, הוצאה עצמית - אסופת מתכוני פסח חדשים.
מתוק ובריא -ספר של מנות אחרונות בריאות
טעם של פסח 3,4 שני ספרי פסח נוספים
איתך במטבח - ספר מקיף שמכיל בתוכו מידע רב על חווית הבישול במטבח
הבריחה מהודו: סיפורו של רונן ד., הוצאת מייזליק ספרים, 2007.- רונן ד.
הוא בחור ישראלי שנמשך להודו, בשל תחושת החופש שהוא חש שהיא מעניקה לו, אך הסתבך ונכלא בבית סוהר הודי למשך תקופה ארוכה וקשה.
בתוך כלא מוזנח ומטונף שמיועד ל-800 איש נדחסו יחדיו 3500 אסירים, כשהם ממתינים במשך שנים רבות למשפט בלא לדעת מתי הוא יסתיים.
הצפיפות הנוראית, הרעב התמידי, הסמים, ההתעללויות קשות והחברה של אלפי פושעים אלימים גרמה לאסירים רבים לאבד את הצלם האנושי.
הכלא נעדר תנאי היגיינה בסיסיים והטינופת והמחלות היו חלק בלתי נפרד מחייו, פרט לכך חש געגועים עזים לאשתו, בתו ובני משפחתו.
אך דווקא כשהיה בשפל המדרגה, הצליח רונן להתעלות ולהתנשא מעל לחומות הכלא.
בכוח האמונה שלו הוא יצר קשרים אמיצים עם ראשי המאפיות מחד ועם המפקדים והסוהרים מאידך, הקדיש את כל כולו ללימוד ובנייה מחדש של עצמו ולבסוף אף הצליח להימלט.
אורחת לשבת הסיפורים, מבחר סיפורים מהמדור "אורחת לשבת".
פרשת דרכים (ירון ושמיל), הוצאת מייזליק ספרים, 2009. סיפורו של מפגש בין ירון, קיבוצניק, מפקד בסיירת גולני, לבין שמיל, בחור ישיבה חרדי, בן של בעלי תשובה.
הסיפור נע בין מלחמת לבנון השנייה, חדר האוכל של הקיבוץ, מפקדת השב"כ, שכונת מאה שערים וישיבת "אור הקודש".
דרך מסע של השגחה עוברים שני הגיבורים יחד וכל אחד לחוד תהפוכות סוערות, רגעים של פחד ומשבר וגילויים עוצמתיים שמשנים את חייהם.
סיפורים מהדרך, הוצאת מייזליק ספרים 2010 - בספר זה שזורים מאורעות וסיפורי חיים קרובים ומוכרים, המחברים את הקורא אל הטוב, הקדוש והנאצל שבכל אדם.
מלכה'לה - הוצאת מייזליק ספרים 2012 - ספר לילדים ונוער המתאר בשפה עשירה ומלאת חן את סיפור חייה של מלכה'לה - מדלן, אימה של מייזליק.
זהו סיפור אמיתי המתאר את ילדותה של אימה בצל השואה בדרום צרפת, הקמתה של מחתרת יהודית והברחתה למנזר במהלך המלחמה.
מעבר לאופל - הוצאת מייזליק ספרים 2013 - ספר מתח למבוגרים החושף את סיפור של ארגון אנשי צל אפל ומתוחכם ואת המלחמה הסיזיפית של דורון, חגי, יואלי ואורן, מלחמה אליה נקלעו במקרה.
שיר מן הגבעות - הוצאת מייזליק ספרים 2015 - ספר לנוער המתאר סיפור התבגרותה של נערה חילונית בקיבוץ דרך בדידות, חברות ולבסוף חזרה בתשובה, הסיפור הוא חצי אוטוביוגרפי.
לרגע הזה - הוצאת מייזליק ספרים 2016 - אסופה נוספת של סיפורים אישיים המתפרסמים במדור בעיתון משפחה.
(עריכה קולינארית) מרילין איילון, שבוע במטבח של מרילין, הוצאת מייזליק ספרים, 2011.
(תרגום והתאמה לישראל) בישול מקסיקני, הוצאת מודן, 2009.
(עריכה קולינרית והתאמה לבישול בישראל) ג'יימי גלר, ארוחת שתיים, הוצאת פלדהיים, 2010.
אבידין (Avidin) - משפחה של חלבונים מסוג גליקופרוטאינים, הנקשרים לביוטין בחוזקה.
החלבון מהווה אחוז קטן מחלבון הביצה של זוחלים, עופות ודו-חיים וכן קיים בחיידקים וביצורים נוספים.
הקישור הספציפי של האבידין לביוטין אפשר את השימוש באבידין ככלי במחקרים רבים, בשל הקישור החזק בין הביוטין לאבידין, שהוא אחד מהקישורים הלא קוולנטיים החזקים ביותר בטבע.
החלבון פעיל בטווח רחב של טמפרטורות ו-pH.
ב-1916 ויליאם ג'ורג' באטמן (William George Bateman) חקר את ההשפעה של ביצים לא מבושלות על בעלי חיים שונים.
מחקר זה הוביל למסקנה שחלבון הביצה בביצי תרנגולות גורם לפגיעה בבעלי החיים השונים, אפקט שנודע בכינוי "egg white injury".
מאוחר יותר, גילו שלאפרוחים שניזונו מחלבון ביצה בלבד חסר ביוטין זמין, על אף שהדיאטה שלהם כללה את הוויטמין, ובעקבות כך נבדקה ההשערה שאחד מרכיבי החלבון גורם לכך שהביוטין לא יהיה שמיש.
החוקרים מאוניברסיטת טקסס בארצות הברית, אסמונד אמרסון סנל (Esmond Emerson Snell), רוברט אאקין (Robert E.Eakin) ורוג'ר ויליאמס (Roger J.Williams), הוכיחו ב-1940 בניסוי מבחנה (in vitro) על שמרים את ההשערה.
מאוחר יותר, בודדה קבוצה זו את החלבון לראשונה
, והוכיחו יחד עם פאול גירג'י שהחלבון שבודד הוא הגורם לתופעה.
לאחר בידודו של החלבון מחלבון ביצה של תרנגולת, נמצאו ובודדו סטרפטאבידינים (streptavidin) מכמה מינים של Stretomyces.
מאוחר יותר, בודדו חלבוני אבידין מפרוקריוטיים ומאיקריוטיים (פטריות) אחרים.
גרין (Green), את קבוע הדיסוציאציה של החלבון.
ב-1971 ריצפו את החלבון שמקורו בביצי תרנגולת, וב-1987 הפיקו את ה-cDNA של החלבון.
בתחילת שנות ה-70, מאיר וילצ'ק ואדוארד באייר (Edward A.Bayer) ממכון ויצמן הניחו את היסודות לשיטת כרומטוגרפיית הזיקה, שיטת הפרדת חומרים המבוססת על קישור ספציפי של מולקולות ביולוגיות עם סובסטרטים.
השיטה אפשרה לבודד חומרים במהירות מהירה בהרבה מהגישות שקדמו לשיטה, ובכך הביאה לפיתוח כלי מחקר, אשר משתמשים מחקרים רבים.
בשיטה זו לעיתים קרובות משתמשים באבידין בשל זיקתו החזקה לביוטין.
רוב החלבונים שהתגלו ממשפחה זו הם טטראמרים, חלבונים שלהם 4 תת-יחידות זהות, אולם קיימים במשפחת חלבונים זו גם דימרים.
כל אחת מהיחידות הזהות בטטראמר ובדימר, יכולה לקשור מולקולת ביוטין אחת בזיקה גבוהה מאוד, עם קבוע דיסוציאציה שבסביבות ≈10−15. זיקה זו היא אחת הזיקות הלא קוולנטיות החזקות ביותר שקיימות בטבע.
האבידין הוא גליקופרוטאין טעון, ומבנה כל אחת מהיחידות המרכיבות את האבידין הוא של חבית בטא (beta barrel), הבנויה משמונה משטחי בטא אנטי-מקבילים.
האתר הפעיל של החלבון נמצא באזור הנקבובית של חבית הבטא.
החלבון שמקורו בביצי תרנגולות מונה 128 חומצות אמינו, ו-10% ממשקלו מורכב מסוכר, עובדה שהופכת את החלבון למסיס מאוד.
לחלבון זה נקודה איזואלקטרית הנמצאת בין pH 10–10.5.
הסטרפטאבידין גם הוא טטראמר, אולם לא מקושרים אליו שיירי סוכר, ולכן מסיס פחות.
הנקודה האיזואלקטרית שלו היא ב-pH 5. למרות הדמיון הרב בין מבנה החלבון שמקורו בביצי תרנגולת למבנה הסטרפטאבידין (streptavidin), שמקורו בחיידק Streptomyces avidinii, רק כ-30% מרצפיהם זהה ו-40% מרצפיהם דומה מבחינה כימית, ולכן ההשערה הרווחת היא שמקורם בהתפתחות אבולוציונית שונה.
הקישור הספציפי של האבידין לביוטין אפשר את השימוש באבידין ככלי במחקרים רבים.
הזיקה החזקה בין אבידין לביוטין מנוצלת בשיטות ביוכימיות רבות, ובהן תספיג חלבון ו-ELISA.
בשיטות אלה מצמידים לנוגדן ביוטין, אליו נקשר אבידין.
קישור האבידין לביוטין גורם לצביעה, ובכך מסמן את האנטיגן.
שיטה זו מחליפה לעיתים שיטות של סימון רדיואקטיבי.
האבידין משמש גם למחקר של חלבונים בהם הביוטין משמש כקואנזים.
כמו כן, שימוש באבידין מאפשר בידוד של חלבונים וחומצות גרעין מהסביבה באמצעות סימונם באמצעות ביוטין.
עבודות נוספות מראות את השימוש האפשרי לזיהוי יעילות של תרופות לסרטן.
חלבון האבידין שמקורו בביצת תרנגולים הוא חלבון טעון, ולכן נקשר באופן פחות ספציפי לסובסטרט בחלק מהיישומים בהם יש סובסטרטים טעונים.
בעקבות השימוש הנרחב והצורך שעלה לחלבון עם זיקה דומה לביוטין, אך לא טעון וזול להפקה, הונדס חלבון נויטראבידין (Neutravidin), שהוא נגזרת של אבידין.
חלבון זה לא טעון ובד-בבד לא יקר להפקה, בניגוד לסטרפטאבידין.
החלבון החדש הוא אבידין לא מסוכר, עם שינויים בכמה ארגינינים, ולו נקודה איזואלקטרית הקרובה יותר ל-pH הקיים בגופם של בעלי חיים.
החלבון משמש לשימושים דומים לשימושים שאוזכרו קודם לכן, אולם יכול לשמש גם אם יש במצע חומרים טעונים.
בנוסף, עלה צורך במיצוי חלבונים שסומנו על ידי ביוטין.
היות שהקשר של האבידין והביוטין הוא כה חזק, עד שבפועל הוא בלתי הפיך, הונדס לצורך זה חלבון באמצעות ניטרציה או יוניזציה באתר הקישור של טירוזין.
החלבון המהונדס קושר בצורה חזקה ביוטין ב-pH 4, ומשחררו ב-pH גבוה מ-10, וכך ניתן למצות את החלבונים באופן ספציפי.
אביגיל לוריין הנזל ובריטני לי הנזל הן תאומות סיאמיות בעלות שני ראשים וגוף אחד (dicephalic parapagus).
גופן נראה סימטרי ואך במעט חורג מפרופורציות של גוף נורמלי.
למעשה, למרות שנראה שיש להן גוף אחד, חלק מאיבריהן כפולים, כגון הלב, הקיבה, עמוד השדרה וחוט השדרה.
כל אחת מהתאומות שולטת בצד אחד של הגוף, ואחראית על פעולת היד והרגל בצד "שלה".
משום כך כתינוקות הן נדרשו ללמוד לתאם בין פעולותיהן כדי לבצע פעולות כמו זחילה, הליכה או מחיאות כפיים.
בשעה שפעולות כמו אכילה או כתיבה יכולות להתבצע בנפרד ובו זמנית על ידי שתיהן, פעילויות אחרות כמו ריצה, הברשת שיער ונהיגה ברכב דורשות סינכרון בין פעולותיהן של התאומות.
למרות הסקרנות שיצר מצבן, התאומות הצליחו לשמור באופן יחסי על פרטיות חייהן.
בגיל 16 הן התראיינו ב-TLC בה הן סיפרו על חייהן היומיומיים ותוכניותיהן לעתיד.
באוגוסט 2012 החלו שידורי סדרת הטלוויזיה אייבי ובריטני המתארת את חייהן ומשודרת ב-TLC.
אביגיל ובריטני נולדו בקארבר קאנטרי שבמינסוטה, לפאטי, אחות במקצועה ולמייק, נגר וגנן.
יש להן אח ואחות צעירים.
הן גדלו בגרמניה החדשה - מינסוטה, ואת לימודיהן התיכוניים השלימו בתיכון הלותרני במאייר, מינסוטה.
לאחר לידתן דחו הורי התאומות את האופציה של הפרדה בניתוח לאחר ששמעו מהרופאים שככל הנראה שתי התאומות לא ישרדו את הניתוח.
לאחר שגדלו התאומות חזרו ואשרו ההורים את החלטתם בעבר בטענה כי איכות חייהן של התאומות או התאומה שתשרוד תהיה פחותה אם יעברו ניתוח.
התאומות עברו בהצלחה את מבחני הנהיגה שלהם.
הם עשו טסטים פעמיים: אביגיל אחראית על הדוושות, הרדיו, המזגן, והתקנים אחרים הממוקמים בצד הימין של מושב הנהג ובריטני אחראית על איתות ואורות.
הן סיימו את התיכון בשנת 2008 והחלו את לימודי הקולג' שלהן באוניברסיטת בת'ל, סיינט פול, מינסוטה.
החל משנת 2013 הן עובדות כמורות.
התאומות אוהבות ושונאות דברים שונים, יש להן העדפות שונות באוכל, ביגוד וכדומה.
חלק מבגדיהן שונו על ידי התופרת שלהם כך שיש להם שני מחשופים נפרדים מתוך מטרה להדגיש את האינדיבדואליות שלהן.
הן סועדות בדרך כלל ארוחות נפרדות אם כי לעיתים הן יחלקו ארוחה משותפת לשם נוחות.
אביגיל טובה יותר במתמטיקה ובריטני טובה יותר בכתיבה.
עבור משימות כמו השבה למיילים הן משיבות כאדם אחד, כשבדרך כלל הן עונות בגוף ראשון יחיד כשהן מסכימות על אותם דברים, אולם כשתגובותיהן שונות הן משתמשות בשמותיהן, בגוף שלישי יחיד.
יכולתן לשרוד חיים ממושכים באופן בריא מוטלת בספק, משום שישנם רק 4 זוגות של תאומים סיאמיים שחלקו גוף אחד ושהגיעו לבגרות ולרובם היו בעיות לבביות או בעיות באיברים אחרים.
לעת עתה, אף אחד מאלה לא אובחן במקרה של הנזל.
בריאיון לערוץ דיסקברי ב-2006 אמרו הבנות, אז בנות 16, כי הן מקוות לצאת לדייטים, להתחתן וללדת.
במרץ 2024 פורסם שבשנת 2021 התחתנה אביגיל בסתר עם ג'וש באולינג.
לתאומות הנזל גוף אחד בעל שני ראשים, חזה הרחב מעט מהממוצע, שתי ידיים ושתי רגליים.
כאשר הן נולדו הייתה להן זרוע נוספת, שלישית, המחוברת לשכמה בחלק האחורי.
זרוע זו הוסרה בניתוח לאחר לידתן.
ראשה של אביגיל נוטה כ-5 מעלות לצד ימין וראשה של בריטני כ-15 מעלות לצד שמאל, מה שגורם לו להיות קצר יותר.
בגיל 12 הן עברו ניתוח בבית החולים Gillette Children's Specialty Healthcare כדי לטפל בעקמת שלהן ולהרחיב את חלל בית החזה על מנת למנוע קשיים עתידיים בנשימה.
עקב השליטה הפיזית של כל אחת מהן על מחצית הגוף, חוש המישוש של כל אחת מוגבל לצד בו היא שולטת.
ביחס למישור החיצי יש ביניהן חלוקה מוחלטת, להוציא חפיפה חלקית בקו האמצע.
פעולות רבות דורשות את שילוב הפעולה של שתיהן.
יחדיו הן יכולות באופן נורמלי ללכת, לרוץ, לשחות או לרכוב על אופניים - פעולות שהן למדו לבצע במהירות של אדם רגיל.
הן מקלידות יחדיו במחשב ואף נוהגות יחד - כל אחת מהתאומות עברה טסט בנפרד.
לאביגיל ובריטני יש איברים נפרדים בחלק העליון של גופן אשר רובם ממוקמים מעל הטבור המשותף שלהן, למעט חוט השדרה.
2 עמודי שדרה המתמזגים בעצם הזנב המתחברים בבית החזה על ידי חלק מהצלעות.
2 חוטי שדרה נפרדים לחלוטין.
2 זרועות (במקור 3, אולם הזרוע האמצעית הוסרה בניתוח)
1 כלוב צלעות עם 2 עצמות חזה ממוזגות כמעט לחלוטין ועקבות של חיבור בין צלעות.
התאומות עברו ניתוח כדי להרחיב את חלל האדר.
2 לבבות המפעילים מערכת דם אחת (כך שתזונה ונשימה משפיעות על מערכת הדם הכוללת)
4 ריאות, כשהאמצעיות התמזגו באופן חלקי.
1 כבד עם אונה ימנית מוגדלת ומוארכת
1 מעי דק בצורת Y
3 כליות: 2 שמאליות ואחת ימנית
1 אגן הירכיים מעט רחב
אבידוזאורוס (שם מדעי: Abydosaurus; מילולית: "לטאת אבידוס") הוא סוג דינוזאור במשפחת הברכיוזאוריים באינפרא-סדרת הזאורופודה, שהתגלה בשנת 2010 לאחר גילוי שלד וגולגולת שנמצאו בסלעים מתקופת קרטיקון תחתון במונומנט הלאומי דינוזאור בצפון-מזרח יוטה, ארצות הברית.
אורכו של האבידוזאורוס היה 18.3 מטר ומשקלו כ-14 טון.
לסוג זה נודעה חשיבות בשל כך שהוא נמנה עם הדינוזאורים היחידים בסדרת הזאורופודה שנחקרו עצמות גולגולותיהם, והוא הדינוזאור הזאורופודי הראשון שהתגלתה גולגולת שלמה שלו, מתקופת הקרטיקון, בארצות הברית.
כמו כן, הוא ידוע בשל שיניו הצרות, מכיוון שברכיוזאורים מתקופות מוקדמות יותר התאפיינו בשיניים רחבות יותר.
הסוג התגלה עם גילוי הממצא DINO 16488 בשנת 2010, שנמצא במונומנט הלאומי דינוזאור - שכולל גולגולת כמעט שלמה, לסתות תחתונות ואת ארבע חוליות הצוואר הראשונות.
ממצאים נרחבים של גולגולות ועצמות השלד נתגלו באותו אתר, לרבות גולגולות חלקיות של שלושה פרטים נוספים, חלק מהאגן וחוליות הזנב המחוברות אליו, עצם השכם, עצם הזרוע ועצמות המסרק.
מאובנים אלו נמצאו בסלעי אבן חול בפארק בבסיס פרט מוסאנטושט (Mussentuchit Member) שבתצורת ההר סידר (Cedar Mountain Formation), ליד מרכז המבקרים הישן של המונומנט הלאומי דינוזאור.
לפי גבישי זירקון שנמצאו באבני החול ואבני הבוץ שמתחתיהם, הוערך גילם של הממצאים ב-104.46±0.95 מיליון שנה, בגיל האלביאני בקרטיקון תחתון.
על אף שהאבידוזאורוס חי כ-45 מיליון שנה לאחר הג'ירפטיטאן, הגולגולות של שני הסוגים דומות, מלבד השיניים הצרות והחדות יותר והאף הקטן יותר של האבידוזאורוס.
האבידוזאורוס נבדל משאר סוגי הזאורופודים, לרבות הג'ירפטיטאן, בהבדלים קלים במבנה עצם האף והלסת העליונה, בנחיריו הקטנים יחסית, ובמאפיינים מסוימים של שיניו.
את שמו של האבידוזאורוס טבעו בשנת 2010 דניאל צ'ור (Daniel Chure) ועמיתיו למחקר.
שם הסוג מתייחס למיתולוגיה המצרית: אבידוס הוא השם היווני של עיר היושבת על שפת הנילוס, שבה נקברו ראשו וצווארו של אל המוות המצרי אוסיריס.
זאת בעוד שהממצא המקורי שזיהה את הסוג, הנמצא בסלעים המשקיפים על הנהר גרין, יובל של נהר הקולורדו, כלל ממצאי ראש וצוואר.
שם המין המקושר לסוג הוא A.
mcintoshi, לכבודו של ג'ון ס.
"Jack" McIntosh), פרופסור אמריטוס לפיזיקה מאוניברסיטת וסליאן, על שום תרומותיו למונומנט הלאומי דינוזאור והמחקר שהקדיש לדינוזאורים הזאורופודים.
אביגיל שפֶּרבֶּר (נולדה ב-24 באוגוסט 1973) היא צלמת ובמאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
אקטיביסטית חברתית ומייסדת ארגון בת קול - ארגון לסביות דתיות וארגון שב"ל - תמיכה וחינוך לסובלנות בציבור הדתי.
אביגיל שפרבר נולדה וגדלה בשכונת קטמון בירושלים, בתם של חנה והרב פרופ' דניאל שפרבר, חתן פרס ישראל לחקר התלמוד.
עשתה שירות לאומי בפנימיית ילדים.
בשנת 1998 סיימה את לימודיה במעלה – בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות (מחזור ה').
בשנת 1999, שפרבר ביימה את הסרט "אחותי בנצ'יה", סיפורה של בנצ'יה-אריאלה, ילדה ממוצא אתיופי שהכירה בעת השירות הלאומי ומשפחתה אימצה.
הסרט הוקרן במסגרת "תיבת תעודה" בערוץ 2.
שפרבר עבדה בהפקת הסרט מדורת השבט כמלהקת וכעוזרת האישית של הבמאי יוסף סידר, ובמקביל למדה תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי, עבודת הגמר שלה עסקה בלסביות דתיות.
היא שימשה צלמת בסרטים "געוואלד" ו"מתמורפוזה" של הבמאית נטעלי בראון בסרט "בדל" של הבמאית אבתיסאם מראענה, ושל הסדרה התיעודית "אימפריה קטנה שלי" של הבמאית חנה אזולאי-הספרי.
ב-2008 ביימה את הסרט "חָלָאקה" על פי התסריט של הרב מרדכי ורדי, הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובערוץ הראשון.
ב-2010 הפיקה וביימה עם נטעלי בראון את הסרט "התליין", סיפורו של שלום נגר שהיה התליין של אדולף אייכמן.
הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ואחד משלושת הסרטים המצטיינים בפסטיבל אידפא.
ב-2014 ביימה את הסרט "תקופת מבחן", הסרט עקב אחר קשייה בגידול בנה המשותף עם בת זוגה לשעבר והתמודדות משפחתה עם אחותה המאומצת מאתיופיה שהידרדרה לעבריינות.
הסרט זכה בפרס דוקאביב ושפרבר זכתה גם בפרס הצילום הטוב ביותר.
הסרט הוקרן כמיני סדרה ביס דוקו.
בספטמבר 2017 זכתה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בקטגוריית קולנוע.
ב-2023 הפיקה וביימה עם שרון לוזון את הסרט "ענבל פרלמוטר - אם זה נגמר" העוקב אחר סיפורה של המוזיקאית וסולנית להקת "המכשפות", ענבל פרלמוטר.
במרץ 2023 זכה הסרט בפרס הסרט הישראלי הטוב בפסטיבל דוקאביב.
הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הארוך הטוב ביותר באותה שנה.
שפרבר הקימה את ארגון בת קול - ארגון לסביות דתיות, שהיה הארגון הדתי הגאה הראשון בארץ.
במסגרת הארגון, מקיימת שפרבר תמיכה וערבות הדדית ללסביות דתיות.
בנוסף, שפרבר הקימה את ארגון "שב"ל" (שהכול ברא לכבודו), הידברות והסברה הפועל למען קבלתם של להט"בים בחברה הדתית, ומפעיל קו תמיכה וייעוץ.
מאז 2012 חברת ועד מנהל באיגוד הבמאיות והבמאים.
שפרבר היא מבין המייסדים של בית ספר משותף תל אביב - חינוך יהודי ופלורליסטי משותף לתלמידים עם זהויות יהודיות מגוונות (חילונים, דתיים מסורתיים) שהוקם ב-2014.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל הייתה שפרבר אחת מאנשי הציבור שפרסמו מכתב בו הם מצהירים על מחויבותם להילחם בדה־הומניזציה של עזתים, פלסטינים ומוסלמים, ובדה־הומניזציה של ישראלים ויהודים בכלל.
שפרבר יצאה מהארון בגיל 25. הייתה בת זוגה של נטעלי בראון.
אחיה, דוד שפרבר הוא מבקר אמנות.