tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחוז הוקם בשנת 1991. דרך המחוז עובר כביש ראשי שמחבר את עיר הבירה של אוגנדה, קמפלה עם העיר הוימה, בסיס התעשייה הפטרוכימית של המדינה.
בשנת 2010, הפך החלק המערבי של המחוז, למחוז עצמאי בשם מחוז קיאנקוונצי.
כ-72% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
מחוז קיאנקוונצי (באנגלית, בסוואהילי: Kyankwanzi) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, קיאנקוונצי.
המחוז גובל במחוזות הוימה ומאסינדי מצפון, במחוז נאקאסאקה ממזרח, במחוז קיבוגה מדרום מזרח ובמחוזות מובנדה וקיבאלה מדרום מערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קיאנקוונצי.
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז קיבוגה.
עוד לפני כן היה המחוז נפת הגבול הצפון-מזרחי של ממלכת בוגנדה.
בתחילה, שירותי הנהלת המחוז סופקו לתושבים מעיר הבירה של מחוז קיבוגה, אך בשל המרחק, עברה מועצת המחוז לשבת במרדי הנהלת מחוז מובנדה הסמוך, ולבסוף עברה לשבת בעיר הבירה של המחוז.
סיבה נוספת להקמת המחוז הייתה המרחק הרב אותו נדרשו התושבים לעבור כדי לקבל שירותים מהנהלת המחוז שישבה בעיר קיבוגה.
בתקופת מלחמת האזרחים האוגנדית, הפך המחוז לבסיס עבור כוחות תנועת ההתנגדות הלאומית (NRM), והיה מוקד השליטה החזק שלהם במדינה עד שניצחו במלחמה.
כיום יושב בעיר הבירה של המחוז המכון למנהיגות לאומית, שמספק הדרכה לכוחות הצבאיים ולמשרתי הציבור של אוגנדה.
בבדיקה ממשלתית שנערכה בשנת 2009, נמצא המחוז, שבאותה התקופה היה מוגדר כנפה במחוז קיבוגה, בתחתית רשימת העושר באזור המרכזי של המדינה, כאשר 40% מהאוכלוסייה מתפרנסים בפחות מדולר ליום.
ענפי הכלכלה המרכזיים במחוז הם גידול מקנה, חקלאות וחטיבת עצים לייצור פחם.
ענף החקלאות במחוז משמש הן לייצוא והן לשימוש פרטי.
הגידולים החקלאיים הנפוצים הם: תירס, שעועית, אורז, אננס, טבק, בננה, תפוח אדמה, קסאווה, דוחן ודורה.
קיארה אלגריה הודס היא מחזאית ומשוררת אמריקאית.
קיארה אלגריה הודס נולדה בשנת 1977 לאב ממוצא יהודי ואם מפוארטו ריקו.
כבר בגיל צעיר היא החלה להלחין ולכתוב סיפורים.
היא למדה באוניברסיטת ייל וסיימה עם תואר ראשון בהלחנה.
בהמשך היא למדה כתיבת מחזות באוניברסיטת בראון וסיימה אותו עם תואר נוסף.
את המחזה הראשון של הודס Yemaya's Belly הוצג בשנת 2003 וקיבל מספר פרסים.
המחזה Elliot, a Soldier's Fugue שהיה ראשון בטרילוגיה הוצג לראשונה בשנת 2006. הוא הגיע לגמר של פרס פוליצר.
בשנת 2012 הודס סיימה את המחזה "כף מלאה במים" שהיה שני בטרילוגיה על אליוט.
על מחזה זה הודס זכתה בפרס פוליצר.
הפרמיירה של המחזה השלישי בטרילוגיה The Happiest Song Plays Last הייתה בשנת 2013.
קיארה אלגריה הודס ממשיכה בכתיבת מחזות שמועלות על הבמה של תיאטראות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2021 כתבה את התסריט לסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה" של הבמאי ג'ון מ.
קיאן ג'ונסון הוא שחקן ורקדן אמריקאי.
ג'ונסון נולד בבולדר, קולורדו, בן לאב בריטי ואם אמריקאית.
ג'ונסון למד במסגרת חינוך ביתי.
ג'ונסון שיחק בהפקות רבות בברודוויי.
בשנת 2019 הוא שיחק באחד התפקידים הראשיים בסרט הקולנוע "אליטה: מלאך קרב", ובסרט המלחמה "הקרב על מידוויי" שביים רולנד אמריך.
בטלוויזיה הוא כיכב בתפקיד אדם פרימן בסדרת הטלוויזיה "ספוקסוויל" וקולט וילר בסדרת הטלוויזיה "נאשוויל", וכן שיחק בתפקידים קטנים וחוזרים בטלוויזיה, בין היתר בסדרה "משפחת פוסטר", ובסדרת הדרמה "אופוריה" אשר מבוססת על סדרה ישראלית בעלת שם זהה שיצרו רון לשם, דפנה לוין וטמירה ירדני.
שנה סרט תפקיד הערות 2016 Hertitage Falls מרקי פיצפטריק 2019 אליטה: מלאך קרב הוגו Low Tide אלן אנו מזמנים את החושך מארק הקרב על מידווי ג'יימס מארייהקיסררופוס ליטל 2020 עיר רצחנית ג'וניור2021The Ultimate Playlist of Noiseמרקוס
קיארי פאמיו פאמיו (ביפנית: 竹村 桐子; נולדה ב-29 בינואר 1993) היא זמרת, דוגמנית ואישיות טלוויזיה יפנית.
לאחר תחילת הקריירה היא לקחה לעצמה שם במה קיארי פאמיו פאמיו.
בשנת 2009 היא התחילה לעבוד כדוגמנית.
בהמשך היא התחילה לשיר תחת שם במה הנוכחי.
ביולי 2011 יצאה סינגל ראשון PonPonPon.
הוא זכה להצלחה ונכלל ברשימת Billboard היפנית.
האלבום הראשון Pamyu Pamyu Revolution יצאה במאי 2012. לפי איגוד תעשיית ההקלטות היפני הוא קיבל מעמד של תקליט זהב.
בעקבות ההצלחה היא החליטה לערוך סבב הופעות בארצות הברית, אירופה וארצות אסיה.
סינגל Fashion Monster שיצאה בשנת 2012 טיפס לראש מצעדי הפזמונים ביפן.
אלבום Nanda Collection משנת 2013 נמכר ביותר מ-250 אלף העתקים וקיבל מעמד של תקליט פלטינה.
בהמשך היא הוציאה אלבומים נוספים.
בשנת 2015 היא הוציאה אלבום KPP Best שכלל שירים מאלבומים קודמים ושירים שהוצאו בעבר כסינגלים דוגמת Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushū).
כזמרת קיארי פאמיו פאמיו זכתה במספר פרסים ביפן.
במקביל לקריירה כזמרת, קיארי פאמיו פאמיו הצטלמה במספר תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
קיאנצ'אנו טרמה (באיטלקית: Chianciano Terme) היא קומונה בטוסקנה שבאיטליה, כ-50 ק"מ דרום מזרחה מסיינה.
קיימות עשויות על קיום יישוב כבר מהמאה ה-5 לפנה"ס.
אטרוסקים בנו מקדש בקרוב למעיינות חמים.
מעיינות המרפא של האזור היו ידועים בתקופת רומא העתיקה.
הורטיוס ביקר במקום ב ומספר וילות מפוארות נבנו באזור באותה תקופה.
מעט ידוע על ההתרחשויות במהלך ימי הביניים.
ידוע כי במהלך המאה ה-14 שליטי סיינה שלטו באזור.
בתחילת המאה ה-20 באזור נבנו מספר מלונות.
העיירה ממוקמת בגבעה וחלק מחומות העיר שרדו עד היום.
כיום המקום מהווה מקום ספא ידוע ופופולרי.
בשנת 2009 בעיירה הוקם מוזיאון אמנות על בסיס תרומה פרטית.
המוזיאון כולל כ-1000 פריטים לרבות עבודות של סלבדור דאלי, גוארצ'ינו, ג'ובאני בטיסטה טייפולו, פאולו ורונזה והדפסים של אלברכט דירר, פרנסיסקו גויה ורמברנדט.
פעם בשנתיים נערכת תערוכה של אמנים מכל העולם.
פריטי אמנות מוצגים במוזיאון ובאתרים שונים בעיירה.
בשנת 2011 בפרס התערוכה זכתה ורדה ברגר.
קיאקו סא'אקי (ביפנית: 佐伯 伽椰子) היא דמות האנטגוניסט בסדרת סרטי "ג'ו-און" היפנית וסדרת "הטינה" האמריקאית.
בעברה עקרת בית הנשואה לגבר בשם טאקאו סא'אקי ואם לבן בשם טושיו, קיאקו נרצחה על ידי בעלה הקנאי לאחר שהוא גילה שיש לה רגשות כלפי גבר אחר.
הרצח מוליד קללה בשם "ג'ו-און" בבית המשפחה הגורם לקיאקו להופיע כרוח נקמנית (אונריו בפולקלור היפני) ולהרוג את כל מי שנכנס לבית המשפחה או כאלו שהיו בקרבת אדם ששהה בבית.
בסדרת סרטי "ג'ו-און" ובסרטים "הטינה" ו-"הטינה 2" קיאקו מגולמת על ידי השחקנית
בסרט "הטינה 3" קיאקו מגולמת על ידי השחקנית
בסרט "הטינה" משנת 2020 קיאקו מגולמת על ידי השחקנית יינקו ביילי.
בסרטים "ג'ו-און: תחילתו של הסוף" ו-"ג'ו-און: הקללה האחרונה" שמשמשים כאתחול לסיפורה של משפחת סא'אקי, קיאקו מגולמת על ידי השחקנית מיסאקי סאיסו.
בסרט "סאדאקו נגד קיאקו" המהווה קרוסאובר בין סרטי "ג'ו-און" לסרטי "רינגו", קיאקו מגולמת על ידי השחקנית רונה אנדו.
קיאקו סא'אקי היא עקרת בית החיה בטוקיו שביפן ביחד עם בעלה המאייר טאקאו, בנם הצעיר טושיו וחתול המשפחה מר.
בצעירותה, כאשר למדה במכללה, היא פיתחה רגשות רומנטיים כלפי סטודנט שלמד איתה בשם שינזוקה קוביאשי והחלה לכתוב על רגשותיה כלפיו ביומנה האישי.
שינזוקה לעומת זאת, התחתן עם אישה בשם מנאמי (שגם למדה איתו ועם קיאקו במכללה) והשניים תיארו את קיאקו כמוזרה.
באחד הימים, מוצא בעלה טאקאו את היומן וקורא בו על רגשותיה כלפי שינזוקה (שבזמן הזה עובד בתור המורה של בנם הצעיר בבית הספר).
תחת התקף זעם שנבע מקנאה, רוצח טאקאו את קיאקו על ידי שבירת המפרקת שלה.
לאחר מכן הוא הורג את חתול המשפחה בעזרת כליאתו בתוך מיקרוגל דולק.
לאחר הרצח, טאקאו עוזב את טושיו לבד בבית והורג את אשתו ההריונית של שינזוקה, מנאמי בביתה (ובכך יוצר קללה שנייה על בית משפחת קוביאשי).
בעקבות הרצח, קללה בשם "ג'ו-און" נולדה בבית המשפחה וגורמת לקיאקו להופיע מחדש כרוח נקמנית בשם "אונריו".
לאחר הפיכתה לרוח, קיאקו הורגת את טושיו.
לאחר מכן, שינזוקה מגיע אל בית המשפחה בכדי לבדוק אם טושיו בסדר (לאחר שהאחרון לא הופיע בבית הספר) ונהרג על ידי רוחה של קיאקו.
בהמשך אותו היום, קיאקו הורגת את טאקאו בעלה באמצע הרחוב.
בית המשפחה נמכר למשפחת מורקאמי: אם המשפחה נוריקו ושני ילדיה: קאנה וטסויושי.
הקללה הורגת את כל בני המשפחה.
לאחר מכן, הבית נמכר למשפחת קיטאדה שגם הם נהרגים על ידי הקללה.
בנוסף, סוכן הנדל"ן שמכר להם את הבית ומשפחתו מתים גם הם מקללות משפחת סא'אקי ומשפחת קוביאשי.
בלשי משטרה שחוקרים את הרציחות בבית המקולל גם מוצאים את מותם בעקבות הקללה.
לאחר אירועים אלו, הבית נמכר למשפחת טוקונאגה: הזוג הנשוי קאטסויה וקאזומי, אמו של קאטסויה - סאצ'י.
בנוסף אליהם, היטומי, אחותו של קאטסויה גם נדבקת בקללה לאחר שביקרה בבית, אך בעצמה גרה בדירה אחרת בטוקיו.
לאחר שרוב בני המשפחה מתו, עובדת סיעודית בשם ריקה נישינה מגיעה לבית כדי לטפל בסאצ'י הזקנה.
לאחר מפגש עם הרוחות, ריקה מנסה לחזור ולחיות חיים נורמטיביים, אך נהרגת על ידי רוחו של טאקאו סא'אקי והופכת לאונריו בעצמה.
זמן מה לאחר מותה של ריקה, בלש משטרה בשם טויאמה (שבעצמו מקולל) מנסה לשרוף את הבית, אך נכשל ולאחר מכן מת על ידי הקללה.
שנים לאחר מכן, איזומי, בתו של טויאמה מגיעה לבקר בבית עם חברות, אך הן נהרגות בגלל הקללה ואיזומי נשארת השורדת היחידה.
איזומי מאבדת את שפיותה בהדרגה ולבסוף גם היא נהרגת על ידי הקללה.
בסרט "ג'ו-און: הטינה 2" בית המשפחה משמש כאתר צילום לסרט אימה העוסק בעל טבעי.
השחקנית הראשית, קיוקו היא בהיריון ובמהלך נסיעה שגרתית עם בעלה הם מאבדים שליטה על רכבם ולכאורה היא מאבדת את העובר, אך מתגלה שרוחותיהם של קיאקו וטושיו השתלטו על העובר במטרה להיוולד מחדש.
לאחר שכל שחקני הסדרה נהרגו על ידי הקללה, קיאקו מצליחה להיוולד מחדש כילדה קטנה דרך קיוקו.
לבסוף, קיאקו האנושית הורגת את קיוקו ונעלמת לעתיד לא ידוע.
תחילתו של הסוף והקללה האחרונה
צמד הסרטים משמש מעין אתחול לדמויותיהם של קיאקו, טושיו וטאקאו ומספרים מחדש את היווצרותה של הקללה.
בניגוד לשאר סרטי הסדרה, דמותו של טושיו היא האנטגוניסטית המרכזית בסרט ולא קיאקו.
באתחול זה, קיאקו היא אישה מעורערת בנפשה הנשואה לאיש העסקים טאקאו סא'אקי.
השניים מתגוררים בבית שבו ללא ידיעתם, שנים קודם לכן ילד בשם טושיו יאמאגה נרצח ובכך מוטלת קללה על הבית.
קיאקו הבודדה רוצה להיות אם, אך בעלה נעדר רבות מהבית בעקבות עבודתו והיא כותבת על תסכוליה ביומנה.
באחד הלילות, רוחו של טושיו מבקרת את קיאקו, קורא לה "אמא" ונכנס אל רחמה.
קיאקו נכנסת להיריון ומבטיחה שהיא תשמור על המפגש עם הרוח בסוד מבעלה.
הילד, ששמו הוא טושיו נולד ומראה סימנים של ריחוק מטאקאו.
טאקאו המתוסכל שואל את קיאקו בזעם מי הוא אביו של הילד, אך קיאקו לועגת לו, אומרת לו שהילד הוא רק שלה והוא בתגובה רוצח אותה ואת טושיו, בכך הקללה שכבר התקיימה בבית מתחזקת וקיאקו הופכת לרוח נקמנית יחד עם בנה.
כמה זמן לאחר מכן, מר קונישי, המורה של טושיו מגיע לבקר בבית (טושיו נעדר מבית הספר) ופוגש בקיאקו, שאומרת לו שטושיו לא חש בטוב ונח.
לאחר שקונישי נהרג על ידי הקללה, מורה מחליפה בשם יוי מבקרת גם היא בבית.
קיאקו אומרת לה שאביו של טושיו לקח אותו איתו ויוי חוקרת את הקומה העליונה של הבית, אך מותקפת על ידי קיאקו.
בן זוגה של יוי, נאוטו מגלה את היומן של יוי ואת ציורה של קיאקו, מבין שיוי בסכנה, אך נהרג על ידי קיאקו.
יוי עצמה נהרגת על ידי גופתו של נאוטו ועל ידי רוחו של טושיו.
בסרט השני, מאי, אחותה של יוי מנסה להתעמת עם הקללה שהרגה את אחותה.
יחד עם בן זוגה סוטה, היא מנסה למצוא דרך לעצור את הקללה, אך נכשלת ונהרגת בסוף הסרט על ידי קיאקו.
סרט זה הוא סרט קרוסאובר בין סדרת סרטי "ג'ו-און" לבין סרטי "רינגו".
בסרט זה, קיאקו וטושיו עדיין רודפים את בית משפחתם שבטוקיו (טאקאו לא מופיע או מוזכר בסרט זה).
תלמידת תיכון בשם סוזוקה טאקאגי עוברת לגור עם משפחתה בשכנות לבית משפחת סא'אקי ומקוללת בקללה השוררת בבית.
בעזרת סיוע מאדם בעל כוחות טלקינטיים בשם קאיזו וסטודנטית בשם יורי, היא מנסה לגרום לרוחה של קיאקו להילחם ברוחה של סאדאקו (דמות האנטגוניסט בסרטי "רינגו") במטרה שהם יביסו אחת את השנייה.
התכנית נכשלת והרוחות מתמזגות לרוח עצמתית בשם "סאדאקיה" התוקפת את סוזוקה, אך לא ידוע מה עלה בגורלה.
בילדותה, קיאקו קוואמטה נאלצה לקחת חלק בטקסי גירוש שדים יחד עם אמה שהייתה איטאקו (מגרשת שדים יפנית), מה שתרם בהמשך להיווצרות הקללה.
בבגרותה, קיאקו היא עקרת בית החיה בטוקיו שביפן ביחד עם בעלה המאייר טאקאו סא'אקי, בנם הצעיר טושיו וחתול המשפחה מר.
נרמז בסרטים שבעברה למדה באוניברסיטת טוקיו אצל הפרופסור פיטר קירק, אליו פיתחה רגשות רומנטיים וכתבה על כך ביומנה.
באחד הימים, טאקאו בעלה מוצא את היומן וקורא בו על רגשותיו כלפי פיטר קירק.
תחת התקף זעם שנבע מקנאה, טאקאו רוצח את קיאקו על ידי שבירת המפרקת שלה, ואת טושיו ומר החתול הוא מטביע באמבטיה.
לאחר חזרתה, קיאקו הורגת את טאקאו.
יום לאחר הרצח, פיטר קירק (שקיבל מקיאקו מכתבי אהבה) בא לבקר בבית משפחת סא'אקי ולאחר שהוא מוצא את גופותיהם של קיאקו וטאקאו הוא מתאבד בקפיצה ממרפסת ביתו.
כמה שנים לאחר מכן, בית המשפחה נמכר למשפחת ויליאמס האמריקאית: מת'יו, אשתו ג'ניפר ואמו אמה.
בנוסף, אחותו של מת'יו, סוזן גם נדבקת בקללה לאחר שהיא באה לביקור בבית (אף על פי שהיא גרה בדירה אחרת בטוקיו).
פיונה לנדרס, מטפלת אמריקאית שהגיעה לטוקיו כדי לטפל באמה מתפטרת לאחר ימים ספורים בעקבות הקללה ולוקחת איתה את הקללה לביתה שבפנסילבניה, שם היא רוצחת את בעלה ובתה ובכך יוצרת קללה על בית משפחתה.
לאחר שהקללה הורגת את מת'יו, ג'ניפר, סוזן ומטפלת סיעודית נוספת בשם יוקו, סטודנטית אמריקאית לסיעוד בשם קרן דייוויס נשלחת לטפל באמה.
קרן חוזה בקיאקו הורגת את אמה וחווה טראומה נפשית.
במהלך חקירתה את הקללה, קרן נפגשת עם הבלש נאקאגאווה שבעצמו קולל ואיבד את חבריו הבלשים לקללה.
נאקאגאווה מחליט לשרוף את בית משפחת סא'אקי, אך נהרג על ידי רוחו של טאקאו.
קרן חוזרת לבית בעקבות בן זוגה דאג שהלך לחפש אחריה שם ומנסה לשרוף את הבית בעצמה.
הניסיון נכשל וקרן ניצלת על ידי עיתונאי סיני בשם איסון, שעבר מהונג קונג ליפן במטרה לחקור על המיתות בבית משפחת סא'אקי.
כמה ימים לאחר השריפה, אוברי, אחותה הצעירה של קרן מגיעה לטוקיו בכדי להחזיר את קרן הביתה.
קרן נהרגת על ידי קיאקו בגג בית החולים ואוברי מצתוותת לאיסון במטרה לגלות מה הרג את אחותה.
השניים מגלים שאמה של קיאקו הייתה איטאקו (מגרשת שדים יפנית) ולאחר שאיסון נהרג על ידי הקללה, אוברי הולכת לבקר את אמה של קיאקו לבדה.
במהלך הביקור מבינה אודרי שאין דרך לעצור את הקללה ושהיא נוצרה כיוון שטאקאו רצח את קיאקו.
אוברי מחליטה להתעמת עם קיאקו, אך נהרגת על ידי רוחו של טאקאו והופכת לאונריו בעצמה.
שנתיים לאחר מכן, תלמידת תיכון ביפן בשם אליסון פלמינג מבקרת בבית המקולל יחד עם שתי בנות בשם ונסה ומיוקי.
בתוך הבית, אליסון מותקפת על ידי רוחה של אוברי והיא, ונסה ומיוקי מקוללות בקללה.
בהמשך, ונסה, מיוקי ומנהלת בית הספר שבו הן לומדות מוצאות את מותן בגלל הקללה ואליסון הטראומתית חוזרת לבית הוריה בשיקגו שבארצות הברית.
הקללה עוקבת אחר אליסון מטוקיו שביפן לשיקגו ומשתכנת בבניין הדירות שבו משפחתה של אליסון גרה, שם היא מוצאת קורבנות חדשים בדמות הוריה של אליסון והמשפחה שגרה בשכנות להם: משפחת קימבל.
הקללה "נולדת מחדש" בבניין הדירות בשיקגו והקורבנות הראשונים הם בני משפחת קימבל, מלבד הבן צעיר ג'ייק שמצליח להתנגד לקללה למשך זמן רב ופוגש באליסון, אך קיאקו הורגת את אליסון למול ג'ייק ההמום.
בעקבות האירוע, ג'ייק מתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי (לאחר שסיפר על הקללה ולא האמינו לו), אך קיאקו הורגת אותו שם.
לאחר שרוב דיירי הבניין נהרגו על ידי הקללה או עזבו, אחותה של קיאקו, נאוקו מגיעה לשיקגו במטרה לבצע טקס גירוש שדים ולעצור את הקללה.
במקביל, רוחו של טאקאו משתלטת על מקס, אב הבית בבניין וגורמת לו להפוך לאגרסיבי.
בסיוע שתי אחיות בשם ליסה ורוז הגרות בבניין, נאוקו מתחילה את הטקס, אך הוא נקטע כאשר מקס (תחת שליטתו של טאקאו) הורג את נאוקו ויוצר קללה חדשה על הבניין.
נאוקו חוזרת בתור רוח נקמנית בעצמה והורגת את מקס.
בסוף הטקס, רוחותיהם של קיאקו, טושיו וטאקאו נכלאות בתוך גופה של רוז הצעירה, אחת ממשתתפות הטקס.
נרמז שבעתיד כשרוז תגדל, קיאקו תשתלט על גופה.
קיאקו היא דמות האנטגוניסט הראשית (יחד עם בנה טושיו) במשחק הווידאו "ג'ו-און: הטינה" שפותח עבור קונסולת ה-Wii ומבוסס על סדרת הסרטים.
במשחק, משפחת יאמאדה עוברת לגור בבית משפחת סא'אקי ומקוללת בקללה.
על השחקן לעזור לבני המשפחה לשרוד את הקללה ובכל שלב להתעמת עם קיאקו וטושיו.
בסרט "הטינה" משנת 2020, המתרחש במקביל לאירועי הסרט הראשון והשני בסדרה האמריקאית, דמותה של קיאקו מופיעה בהופעת קמע בתחילת הסרט.
צמד הסרטים "ג'ו-און: רוח שחורה" ו-"ג'ו-און: רוח לבנה" מציגים קללה בעלת מאפיינים דומים לקללת משפחת סא'אקי, אך קיאקו לא מופיעה בסרטים אלו (טושיו עצמו מופיע בשניהם בהופעת קמע).
סדרת הטלוויזיה "הטינה: בראשית" עוקבת אחר קללה בעלת מאפיינים דומים לקללת משפחת סא'אקי, אך קיאקו, טושיו וטאקאו לא מופיעים או מוזכרים בסדרה.
בסרטים היפניים והאמריקאיים מאפייני הדמות זהים: קיאקו היא רוח נקמנית בעלת עור לבן כסיד הלבושה בכותונת לילה לבנה.
מפיה בוקעים חרחורי גסיסה (מכיוון שטאקאו שבר לה את המפרקת) ולרוב היא נראית כשהיא זוחלת על ארבע או משתמשת בשיערה הארוך כדי לתקוף את קורבנותיה.
לבושה של קיאקו מזכיר את האונריו מהפולקלור היפני (שד הדומה לאישה הלבושה בקימונו לבן).
למרות שמפרקתה שבורה, בסרטים היפניים קיאקו מסוגלת לדבר ומתקשרת עם בנה טושיו ועם חלק מקורבנות הקללה (בין אם בדרך ישירה או על ידי השתלטות על אדם אחר).
אך בסרטים האמריקאים קולה נשמע רק בסרט "הטינה" בפלאשבק שבו היא מקריאה מתוך יומנה.
כוחותיה של קיאקו כוללים בין היתר יכולת טלפורטציה, שינוי צורה, הארכת שיערה וחניקת בני אדם בעזרתו, לקיחת בני אדם לעולם הרוחות, שינוי מרחב הזמן (שתי דמויות משני קווי זמן שונים נפגשות אחת עם השנייה בגלל הקללה), יכולת התחזות לאנשים אחרים (היא התחזתה לקאטסויה טוקונאגה ולמת'יו ויליאמס).
דמותה של קיאקו נוצרה בהשראת הדמות "איווה" שלפי הפולקלור היפני נרצחה על ידי בעלה בגלל התקף קנאה.
השחקנית טאקאקו פוג'י היא השחקנית שגילמה את קיאקו ברוב סרטי הסדרה, אולם היא החליטה לפרוש מהתפקיד לאחר "הטינה 2".
כמו כן, השחקנית ציינה בטוויטר מספר פעמים שהיא לא תחזור לגלם את הדמות.
השם שניתן לקללה, "ג'ו-און" הוזכר רק פעמיים בסרטים האמריקאים: בטינה 3 על ידי נאוקו ובטינה משנת 2020 על ידי הבלש וילסון.
בסרט "הטינה" משנת 2004, הבלש נאקאגאווה מסביר לקרן על הקללה, אבל לא מציין את שמה.
למרות שלבושה של קיאקו מאפיין את האונריו מהפולקלור היפני, האונריו של נאוקו (אחותה של קיאקו) הרבה יותר מזכירה אותה.
בסרטי ג'ו-און מוסבר שהקללה נוצרה בגלל טאקאו, בעוד בסרטי "הטינה" הקללה נוצרה בגלל טקסי גירוש שדים שקיאקו הייתה מעורבת בהם בתור ילדה.
השחקנית קריסטן ויג גילמה גרסה פרודית של קיאקו במערכון עבור התכנית "Saturday Night Live".
הסרט "הטינה" היה אחד מהסרטים שזכו לפרודיה בסרט "מת לצעוק 4", אך רק טושיו הופיע בו ולא קיאקו.
כמו כן, באותו הסרט השחקן ביל פולמן (שגילם את פיטר קירק בסרט "הטינה") מגלם גרסה פרודית של פיטר קירק.
קיאן רונאן הוא כדורגלן גיברלטרי-אנגלי המשחק בעמדת המגן בלינקולן רד אימפס ובנבחרת גיברלטר.
בנעוריו שיחק רונאן במועדון איפסוויץ' טאון.
ב-14 בנובמבר 2018, רונאן הצטרף בהשאלה לקבוצת מילדנהול טאון מהליגות החובבניות באנגליה.
בשנת 2019, רונאן הצטרף לקבוצת מנצ'סטר 62 מליגת העל הגיברלטרית.
ב-24 באוגוסט 2019, רשם רונאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לסנט ג'וזף במסגרת הליגה.
ב-7 בדצמבר 2019, כבש רונאן את שערו הראשון במועדון נגד אירופה פוינט במסגרת הליגה, המשחק הסתיים בניצחון 1–3 לטובת מנצ'סטר 62.
ב-8 ביולי 2020, הוא חתם במועדון הפאר הגיברלטרי לינקולן רד אימפס.
ב-17 באפריל 2021, כבש רונאן את שער הבכורה שלו במועדון נגד מונס קאלפה במסגרת הליגה.
ב-6 ביולי 2021, רשם רונאן את הופעת הבכורה שלו במוקדמות ליגת האלופות נגד פולה אש מלוקסמבורג.
ב-16 בספטמבר 2021, רשם רונאן את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של הליגה האזורית בהפסד 0–2 לפאוק סלוניקי היוונית.
רונאן ייצג את גיברלטר בנבחרות הנוער.
ב-5 בספטמבר 2020, ערך רונאן את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת גיברלטר במסגרת ליגת האומות של אופ"א נגד נבחרת סן מרינו.
קיאנו קול באקוס הוא כדורגלן אוסטרלי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי בסנט מירן ובנבחרת אוסטרליה.
באקוס נולד בדרבן, דרום אפריקה, ובטרם מלאה לו שנה עברה משפחתו לאוסטרליה והתגוררה בסידני.
אחיו הגדול, קירין, גם הוא כדורגלן מקצועי.
באקוס גדל במחלקות הנוער של וסטרן סידני וונדררס, ובמאי 2017 חתם על חוזה ראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון.
לאחר מכן חידש את חוזהו במועדון, ובקיץ 2022 הצטרף לסנט מירן מליגת העל הסקוטית.
באקוס שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטרליה, ושיחק עם הנבחרת האולימפית האוסטרלית באולימפיאדת טוקיו (2020).
ב-25 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כשעלה כמחליף במחצית השנייה בניצחון נבחרתו 2–0 על במשחק ידידות.
באקוס נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022 בקטר.
קיאנו הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי משנת 2016 בבימויו של פיטר אטנסיו ונכתב על ידי ג'ורדן פיל ואלכס רובנס.
בסרט מככבים פיל וקיגן-מייקל קי בסרטם הראשון כשחקנים ראשיים לאחר חמש עונות של סדרת הטלוויזיה המערכונית שלהם; הסרט כולל גם את טיפאני האדיש, מת'וד מן, ניה לונג, ויל פורטה וקיאנו ריבס.
העלילה עוקבת אחר שני בני דודים המסתננים לכנופיה במטרה להשיב את החתלתול הגנוב שלהם.
הצילומים החלו בניו אורלינס ביוני 2015. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל South by Southwest ב-13 במרץ 2016 ויצא לאקרנים באמריקה הצפונית ב-29 באפריל 2016. הוא זכה לביקורות חיוביות באופן כללי מהמבקרים והכניס 20 מיליון דולר לעומת תקציב של 15 מיליון.
שני בני דודים וחברים טובים – האחד מתאושש מפרידה כואבת והשני איש משפחה ומעריץ של ג'ורג' מייקל – יוצאים להשיב את החתלתול "קיאנו" האהוב שלהם אשר נחטף בידי חברי כנופיה קשוחים.
לשם כך הם מתחזים לצמד סוחרי סמים ידועים לשמצה ונקלעים לשלל הרפתקאות מסמרות שיער ומסוכנות, בעיקר כאשר הפושעים האמיתיים אליהם הם התחזו, מופיעים ומאיימים על חייהם.
קיגן-מייקל קי – קלרנס דרזדן
ג'ורדן פיל – רל דרזדן
טיפאני האדיש – טרינה "איי-סי" פארקר
ג'מאר מלאכי נייבורס – סטיצ'ס
לואיס גוזמן – בייקון דיאז
איאן קסלברי – קינג דיאז
קיאנו ריבס – קיאנו (דיבוב)
אנה פריס – עצמה (ללא קרדיט)
הסרט הוכרז רשמית על ידי ניו ליין סינמה באוקטובר 2014, כאשר פיטר אטנסיו נשכר לכס הבימוי.
אתרים רבים שדיווחו על הסרט האמינו בתחילה שמדובר בפרודיה על "ג'ון וויק" שיצא אז באותה תקופה, אך לפי אטנסיו שני הסרטים פותחו באופן עצמאי זה מזה, והצוות לא היה מודע בתחילה על "ג'ון וויק" עד שהעבודה על "קיאנו" כבר הייתה בעיצומו.
קיאנו ריבס עצמו, שכיכב בסרט "ג'ון וויק", היה בקשר עם ההפקה, ואף לקח חלק בסצנת החלום שבסרט כשהוא מדבב את החתלתול קיאנו.
בהתחלה ריבס דחה את הצעת הקמאו אך שינה את דעתו לאחר שאחותו הראתה לו את הקדימונים של הסרט.
במאי 2015, מת'וד מן וויל פורטה הצטרפו לצוות השחקנים, כאשר דארל בריט-גיבסון התווסף חודש לאחר מכן.
הצילומים החלו ב-1 ביוני 2015, בניו אורלינס, לואיזיאנה, והסתיימו ב-10 ביולי.
בצילומים נעשה שימוש בשבעה גורי חתלתולים.
הם אומנו במשך שלושה שבועות על ידי שימוש בחטיפים, מזון לתינוקות בטעם בשר וסמני לייזר, וכאשר הם אינם היו תחת מצלמה, לשחקנים והצוות הורשה לשחק איתם במהלך הפסקות.
חטיפים שימשו גם כדי לאמן אותם לאפשר להיות לבושים בתלבושות קלות משקל מבלי לנסות להסיר אותן.
כל השבעה אומצו עד סוף שלב ההפקה, כאשר טיפאני האדיש אימצה אחד מהם וקראה לו 'קטטוני' (Catatonic).
מכיוון שקיגן-מייקל קי אלרגי לחתולים, הוא נאלץ לקחת תרופה כדי ליצור איתם אינטראקציה.
הדפס של עבודה בתהליך הוקרן בפסטיבל South by Southwest באוסטין, טקסס ב-13 במרץ 2016.
האחים וורנר קבעו במקור את יציאתו של הסרט לאקרנים ב-22 באפריל 2016, אך בינואר 2016 הסרט הועבר שבוע קדימה ל-29 באפריל 2016.
בארצות הברית ובקנדה, הסרט נפתח לצד "יום האם" ו"ראצ'ט וקלאנק", והוערך להכניס 10–14 מיליון דולר מ-2,658 בתי קולנוע בסוף שבוע הפתיחה שלו.
הסרט הרוויח 3.5 מיליון דולר ביום הראשון שלו, כולל 560,000 דולר מהצפייה המקדימה ביום חמישי בערב.
הסרט המשיך להכניס 9.5 מיליון דולר בסוף השבוע, וסיים במקום השלישי בקופות, מאחורי "ספר הג'ונגל" (43.7 מיליון) ו"הצייד: מלחמת החורף" (9.6 מיליון).
בסוף השבוע השני שלו, הסרט הכניס 3.3 מיליון דולר (ירידה של 65.2%), וסיים במקום החמישי, אחרי "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" (179.1 מיליון), "ספר הג'ונגל" (24.5 מיליון), "יום האם" (11.1 מיליון) ו"הצייד: מלחמת החורף" (3.9 מיליון).
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג חיובי של 78% על סמך 182 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.40/10. ב-Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 63 מתוך 100, המבוסס על 35 מבקרים, המצביע על "ביקורות חיוביות באופן כללי".
סקר קהל שנערך על ידי CinemaScore העניק לסרט ציון ממוצע של "B" בסולם A+ עד F.
פרסקטגוריהמועמדתוצאההערותפרס טריילר הזהבהקומדיה הטובה ביותר"Take It"פרסי בחירת הנוערשחקן בסרט קומדיהקיגן-מייקל קי ג'ורדן פיל
במרץ 2017, באמצעות רדיט, ג'ורדן פיל הצהיר ש"אם נעשה 'קיאנו 2', אני מבטיח לך שנעשה פי שניים מקרי מוות יותר ממה שיש ב'ג'ון וויק 2'".
קיאנה ג'ייד בלנקרט (בשוודית: Kiana Jade Blanckert; נולדה ב-25 בפברואר 2007 בפרת' שבאוסטרליה) היא זמרת ורקדנית שוודית-אוסטרלית המתגוררת בעיירה טיירסה.
היא סיימה את התחרות במקום השני.
בשנת 2023 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "What Did You Go".
קיאנה התפרסמה דרך השתתפותה ב-Talang Sverige.
מנחת התוכנית, ביאנקה אינגרוסו, הפתיעה את המתמודדת ב"אודישן בהפתעה" בבית ספרה.
במהלכו היא ביצעה את "When We Were Young" של הזמרת הבריטית אדל.
היא עברה לשלב שלה, שלב ההופעות החיות, שהחל ב-12 במרץ 2021. לבסוף, בהתאם להחלטת השופטים העפילה לגמר, שם דורגה במקום השני.
ב-25 בפברואר 2023 התמודדה במקצה הרביעי במאלמה של המלודיפסטיבלן עם השיר "Where Did You Go".
היא עברה לשלב גלגל ההצלה, שם ניצלה מהדחה בזכות המבעות הקהל.
קיארה אילהאן קיטינג היא כדורגלנית אנגלייה המשחקת כיום כשוערת במועדון מנצ'סטר סיטי שמשחק בסופרליג האנגלית לנשים ובנבחרת אנגליה.
היא שיחקה בעבר בהשאלה עבור AFC Fylde וקובנטרי יונייטד.
קיטינג גדלה בארדוויק, מנצ'סטר, שָם אמהּ הקימה לה קבוצה שתשחק בה, בתחילה כחלוצה.
היא עשתה ניסיון במנצ'סטר יונייטד כשוערת בגיל 6. קיטינג שיחקה במנצ'סטר יונייטד עד גיל 11, לפני שעברה ל"אקדמיית הסיטי".
קיטינג ישבה על הספסל כמחליפה עבור מנצ'סטר סיטי, במהלך עונת 2020–21, לפני שהושאלה ל-AFC Fylde של הליגה הלאומית צפון, בתחילת העונה הבאה אחריה.
שם היא הרשימה מאד את הנוגעים בדבר, והעיתון בלקפול גאזט כינה את הופעתה בסיקור המשחק כמרשימה, לשוערת כה צעירה (בת 17 לעת ההיא).
עקב רשימת פצועים ארוכה במנצ'סטר סיטי, קיטינג הוחזרה לאחר תקופה קצרה בת כמה הופעות, כדי לשמש כמחליפה לשוערות הבכירות.
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצת הבוגרות מנצ'סטר סיטי ב-12 בינואר 2022, כשהיא החלה בגביע ליגת הנשים של ה-FA נגד לסטר סיטי.
כמה ימים לאחר מכן ב-16 בינואר 2022, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה עם 90 דקות נגד אסטון וילה.
בינואר 2023, הצטרפה קיטינג לקובנטרי יונייטד בהשאלה עד תום עונת אליפות הנשים 2022–23, וזאת כדי לצבור ניסיון כשוערת בכירה.
היא ערכה ארבע הופעות בסך הכל במועדון.
באוקטובר 2023, קיטינג הייתה מועמדת לשחקנית החודש ב-WSL לעונת 2023–2024. בנובמבר היא חתמה על הארכה של שלוש שנים במנצ'סטר סיטי, לאחר שפתחה בששת המשחקים הראשונים של העונה.
נכון לדצמבר 2023, לקיטינג היה אחוז ההצלה השלישי בגובהו של הליגה לעונה, ולפי האתר Goal.com, היא חלק מדור חדש לגמרי של שוערות.
היא הפכה לשוערת הבחירה הראשונה של סיטי לאחר שהועדפה על אלי רובק .
בסיבוב החמישי בגביע האנגלי 2023–24 נגד ארסנל ב-11 בפברואר 2024, קיטינג סיפקה הופעה "עולמית".
סדרת ההצלות שלה זכתה לשבחי המבקרים, תוארה כגיבורה, ובזכותה נשמר השער נקי להבטחת ניצחון 1-0.
בסוף העונה, קיטינג הפכה להיות השוערת הצעירה ביותר שזכתה בכפפת הזהב של WSL.
היא סיימה את העונה עם הכי הרבה דקות ששיחקו נערות ונערים אנגליים עד גיל 21 בעונה בסופרליג (1,980 דקות), ונקראה לנבחרת הבוגרת.
קיטינג הופיעה פעם אחת בנבחרת אנגליה עד גיל 15. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת עד גיל 19 במוקדמות האליפות הזו ב-2022 מול הרפובליקה של אירלנד ב-20 באוקטובר 2021, תוך שמירה על שער נקי.
האתר "אינגלנד פוטבול" תיאר את הופעתה כ"קולוסאלית".
בקיץ 2022, היא המשיכה להיות שוערת הבחירה הראשונה בשלב הבתים של הטורניר האחרון.
באוקטובר 2022, קיטינג שיחקה במוקדמות אליפות האומות 2023 עד גיל 19, תוך שמירה על שער נקי נגד סלובניה.
ב-25 באוגוסט 2022, נבחרה קיטינג כחלק מסגל אנגליה עד גיל 23 למשחק נגד נורווגיה, שם היא הייתה שוערת מחליפה אך לא שיחקה.
בספטמבר 2023, קיטינג הייתה שוב מחליפה בליגה האירופית U23 נגד נורווגיה ובלגיה, אך לא שיחקה.
קיטינג קיבלה את זימון הבכיר הראשון שלה ב-17 באוקטובר 2023 לצמד משחקי ליגת האומות לנשים של אופ"א נגד בלגיה אך גם בהם לא השתתפה.
מנצ'סטר סיטי - פרס הכוכבת העולה לעונת 2022–2023.
שחקנית החודש של הסופר-ליג, פברואר 2024.
קיילה קליגנסמית' הידועה יותר בשם הבמה שלה, קיאנה ג'יימס היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית הדגל Raw.
ג'יימס זכתה באליפות זוגות הנשים של NXT.
קיילה אינלאי נולדה ב-23 במאי 1997. היא למדה בתיכון המזרחי של סו סיטי ולאחר מכן סיימה את לימודיה באוניברסיטת מורנינגסייד בשנת 2019 עם תואר במדעים.
ב-21 בספטמבר 2021 בפרק של התוכנית AEW Dark, ערכה אינלאי את קרב הבכורה שלה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) תחת שם הבמה צ'טינה קאי, כשבאותו הקרב היא הפסידה לבאני.
אינלאי התאבקה לראשונה בקרב עבור ארגון ההיאבקות ה-WWE תחת שמה במציאות, קיילה אינלאי ב-1 בפברואר 2022 בפרק של התוכנית NXT, כשהפסידה לסראי.
אינלאי יצרה לעצמה דמות של אשת עסקים בעלת אופי שאינו חביב על הקהל, כשהופיעה תחת שם הבמה קיאנה ג'יימס.
הופעת הבכורה שלה בזירה תחת שם במה זה הגיעה ב-17 במאי במסגרת טורניר הפריצה לנשים של NXT, כאשר היא הפסידה לרוקסן פרז כבר בסיבוב הראשון.
ב-19 ביולי בפרק של התוכנית NXT, ג'יימס השתתפה בבאטל רויאל בן עשרים משתתפות אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שבו היא הספיקה להדיח את פלון הנלי לפני שהודחה על ידי ניקיטה ליונס.
לאחר מכן, ג'יימס פתחה בפיוד עם אותה ליונס לאחר שהיא העליבה אותה על הנראות שלה; לעומת זאת, היא הפסידה לה ב-9 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT, ובקרב זוגות ביחד עם אריאנה גרייס לליונס וזואי סטארק ב-13 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT.
ג'יימס נכנסה לפיוד עם הנלי שבו האחרונה הימרה על הבר של ההורים שלה נגד ההצעה שג'יימס הציעה לה.
ב-29 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, ג'יימס גברה על הנלי.
באירוע NXT Deadline, שנערך ב-10 בדצמבר, ג'יימס השתתפה בקרב האיירון סורבייבר אשר את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שבה החזיקה באותה העת מנדי רוז.
מנגד, בקרב זה פרז יצאה עם ידה על העליונה.
ב-27 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, הפיוד בין ג'יימס להנלי הגיע לקיצו לאחר שג'יימס הפסידה לאחרונה בקרב על הבר שברשותה.
בפרק הספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-10 בינואר 2023, ג'יימס לקחה חלק בבאטל רויאל בן עשרים משתתפות אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של רוקסן פרז, שבו היא הודחה על ידי ליירה ואלקיריה.
ב-5 בפברואר במסגרת האירוע NXT Vengeance Day, ג'יימס ופלון הנלי ניצחו בקרב זוגות את קטאנה צ'ייס וקיידן קרטר וכתוצאה מכך זכו באליפות זוגות הנשים של NXT, זכייה שביססה את דמותה של ג'יימס כטובה בפעם הראשונה.
ב-1 באפריל באירוע NXT Stand & Deliver, ג'יימס והנלי הפסידו את חגורות האליפות לאלבה פייר ואיילה דאון.
ב-25 באפריל בפרק של התוכנית NXT, לאחר שג'יימס וברוקס ג'נסן נוצחו על ידי ג'וש בריגס ופלון הנלי, ג'יימס נטשה את ג'נסן, מעשה שהוביל את ג'נסן לשוב אל בריגס והנלי והחזיר בפועל את ג'יימס לבעלת אופי בלתי חביב בפני הצופים.
ב-9 במאי בפרק של התוכנית NXT, במסגרת הסיבוב הראשון של הטורניר על אליפות הנשים הפנויה של NXT, ג'יימס הודחה על ידי ליירה ואלקיריה.
חרף הפסדה, ג'יימס ניצחה בקרב מרובע אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים ב-29 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT.
שבוע לאחר מכן, היא קיבלה את הקרב המיוחל על התואר, שבו היא נחלה הפסד לאלופת הנשים דאז, טיפאני סטרטון.
מעתה ואילך, היא נכנסה לפיוד קצר עם אלופת הנשים של NXT, בקי לינץ' ואף עזרה לטיפאני סטרטון בתקיפות שלה על האלופה.
השתיים הפסידו בקרב זוגות ללינץ' וליירה ואלקירייה ב-19 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT.
לאחר סיום פיוד זה, היא נקלעה ליריבות מול רוקסן פרז, לאחר שהיא תקפה את האחרונה, כשהפסידה לאסקה ב-10 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT.
בלילה הראשון של פרק הספיישל NXT Halloween Havoc, ג'יימס נחלה הפסד לרוקסן פרז.
ב-14 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, ג'יימס הפריעה בקרב העפלה של פרז לאתגר האיירון סורבייבר במסגרת האירוע NXT Deadline ואף הצליחה לעזור ללאש לג'נד להשיג את הניצחון בקרב.
שבועיים לאחר מכן, ג'יימס הפסידה בקרב העפלה שלה לקלאני ג'ורדן, כאשר פרז גרמה להסחת דעתה של ג'יימס.
באירוע Deadline, שנערך ב-9 בדצמבר, ג'יימס ניצחה את פרז בקרב כלוב לאחר עזרה מצידה של איזי דיים.
באירוע NXT Stand & Deliver, שנערך ב-6 באפריל, ג'יימס ודיים הצטוותו לג'ייסי ג'יין לקרב שלוש נגד שלוש מול תיה הייל, פלון הנלי וקלאני ג'ורדן, כשהאחרונות הן אלו שיצאו עם ידן על העליונה.
בפרק העוקב של התוכנית NXT, ג'יימס ודיים ניצחו את הנלי וג'ורדן בקרב זוגות, שהיה הקרב האחרון של ג'יימס עבור NXT.
בלילה הראשון של הדראפט של ה-WWE, שהתקיים ב-26 באפריל 2024 בפרק של התוכנית סמאקדאון, ג'יימס הועברה למותג Raw.
ב-3 ביוני בפרק של התוכנית Raw, ג'יימס ניצחה את נטליה בקרב הבכורה שלה ברוסטר הראשי.
PWI דירג אותה במקום ה-166 מתוך 250 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2023
אליפות זוגות הנשים של NXT (פעם אחת) - עם פלון הנלי
קיאן תומאס בולגר (באירית: Cian Thomas Bolger; נולד ב-12 במרץ 1992) הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת הבלם בלרן.
בולגר התחיל לשחק כדורגל בקבוצת ילדים מקומית ובגיל 16 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של לסטר סיטי האנגלית.
בינואר הושאל לבריסטול רוברס וב-29 לאותו החודש ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 6-1 לוולסול.
ב-8 בפברואר הורחק במשחק נגד רוצ'דייל.
בסיום העונה סוכם על השאלתו לחודש.
ב-24 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה.
ב-31 באוגוסט 2012 הושאל פעם שלישית לבריסטול לחצי עונה.
ב-8 בספטמבר נפצע ונעדר למשך שלושה חודשים.
ב-31 בינואר 2013 חתם בבולטון וונדררס והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון ואף שימש כקפטן הקבוצה.
באוקטובר הושאל לחודש לקולצ'סטר יונייטד, במדיה שיחק 4 משחקי ליגה.
ב-21 בפברואר 2014 הושאל לסאות'אנד יונייטד לארבעה שבועות.
3 ימים לאחר מכן נפצע בקרסול ושוחרר מהמועדון.
ב-5 באוגוסט 2014 חתם לשנתיים בסאות'אנד יונייטד.
ב-14 באפריל 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד ניופורט קאונטי.
ב-23 במאי הבקיע את הפנדל האחרון בדו-קרב בעיטות ההכרעה נגד וויקומב וונדררס ובכך העפיל סאות'אנד לליגה השלישית.
ב-22 במאי 2016 חתם בפליטווד טאון.
ב-17 בינואר 2019 חתם בלינקולן סיטי.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם בנורת'המפטון טאון.
ב-5 ביולי 2021 חתם בלרן מליגת העל הצפון אירית, בה משמש כקפטן.
היה שותף להעפלה של המועדון לשלב הבתים של הקונפרנס ליג בעונת 2024/2025, שהפך למועדון הצפון אירי הראשון שמעפיל לשלב בתים אירופי.
ליגת העל הצפון אירית: ,
מגן מחוז אנטרים: , ,
נבחרת העונה בליגת העל הצפון אירית: ,
שחקן העונה של פליטווד טאון:
קיאן פרנקלין פיץ-ג'ים (בהולנדית: Kian Franklin Fitz-Jim; נולד ב-5 ביולי 2003 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית.
פיץ-ג'ים גדל במחלקות הנוער של בויטנפלדרט, אמסטרדמשה FC וא.ז.
אלקמאר, ובשנת 2019 הצטרף למחלקת הנוער של אייאקס.
ב-8 בינואר 2023 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אן.אה.סיי.
ניימכן במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל ההולנדית לעונת2022/2023. הוא ערך שלוש הופעות נוספות בעונה זו, אחת בליגה ושתיים בגביע ההולנדי.
ב-30 באוגוסט 2023 האריך פיץ-ג'ים את חוזהו באייאקס עד לחודש יוני 2027, והושאל לאקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית למשך עונת 2023/2024. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, וב-11 בינואר 2024 חזר לאייאקס, שהחליטה לסיים את השאלתו מוקדם יותר, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
עונת 2024/2025 הייתה עונת הפריצה של פיץ-ג'ים בקבוצה הראשונה של אייאקס, והוא ערך בה 44 הופעות בכל המסגרות, בהן הבקיע ששה שערים.
פיץ-ג'ים שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
בשל שורשיו הוא זכאי לייצג גם את נבחרות הונג קונג וסורינאם.
פיץ-ג'ים נולד בהולנד לאב יליד הולנד ממוצא סורינאמי וסיני ולאם הונג קונגית שהיגרה להולנד בילדותה.
קיבוץ הוא צורת התיישבות שיתופית שהתפתחה בהדרגה בעשורים הראשונים של המאה העשרים והיא ייחודית לציונות, ליישוב ולמדינת ישראל, המבוססת על שאיפת הציונות להתיישבות מחודשת בארץ ישראל ועל ערכים סוציאליסטיים – שוויון בין בני האדם ושיתוף כלכלי ורעיוני.
התשתית הרעיונית לקיבוץ התפתחה בהדרגה עם התגבשות הקהילות השיתופיות הראשונות שהיו בתחילתן קבוצות עבודה משימתיות, שהציעו תמיכה ושיתוף-חיים לחלוצים שהגיעו לארץ ישראל בעליה השנייה והשלישית והתמודדו עם מציאות חיים קשה ותובענית.
במהלך העשורים הראשונים לקיומם של קיבוצים, התרחשה ההמשגה של צורת החיים הזו ואף התמסדה.
עם הקמת המדינה קיבל הקיבוץ גם הגדרה משפטית מחייבת.
כיום, במאה העשרים ואחת, הקיבוץ הוא בדרך כלל יישוב המונה כמה מאות תושבים, ופרנסתו מחקלאות, מתעשייה ובעשורים האחרונים בעיקר ממלונאות, קניונים ושטחי מסחר המושכרים לחברות מסחריות ובעלי עסקים מחוץ לקיבוץ, אטרקציות תיירותיות רבות, אולמות אירועים ועוד.
כמו חברי תנועות העלייה הראשונה שהגיעו לפניהם ויסדו כפרים חקלאיים, רוב חברי העלייה השנייה גם תכננו להיות חקלאים, כמעט המקצוע היחיד שהיה בכלכלת ארץ ישראל העות'מאנית של אותה תקופה.
בתקופת העלייה השנייה כונתה ההתיישבות השיתופית בשם "קבוצה".
הקבוצה הראשונה הייתה דגניה א' המכונה "אם הקבוצות".
הקיבוץ הראשון בשם זה הוקם בתקופת העלייה השלישית, בעין חרוד 1927, תחת השם "הקיבוץ המאוחד" שלו אמורים להיות משקים רבים הפזורים ברחבי הארץ.
הקיבוץ המאוחד הוגדרה כהתארגנות קיבוצית הכוללת לראשונה את הקיבוצים בארץ המשתייכים לזרם של "הקיבוץ הגדול" כאשר כל קיבוץ הוא בעצם משק בתוך הקיבוץ המאוחד.
לכן עד היום בני קיבוץ מוכרים בשם "בני משק".
נקבע שכל החלטה של האספה הכללית מחייבת את כל הקיבוצים באופן גורף.
גישה זו עמדה בניגוד לרעיון "הקבוצה הקטנה" שקבעה לעצמה את אופן החיים השיתופים באופן עצמאי.
כך למשל, כשבקיבוצים הוחלט על לינה משותפת, בדגניה א' המשיכו בלינה המשפחתית.
לקיבוץ ניתנו הגדרות רעיוניות ומשפטיות שונות.
כך גם הבשיל השינוי בעשורים האחרונים מקיבוץ שיתופי ל"קיבוץ מתחדש" שגם בתוכו יש נוסחי חיים שונים.
חברי הקיבוצים שימשו מכשיר מרכזי למימוש הציונות ונחשבו לאליטה של היישוב ושל המדינה בראשיתה.
הקיבוצים החלו כקהילות שדגלו בשיתוף גדול ברכוש, עיקרון המוצג בחלק מספרות המחקר כאוטופיה, אולם במהרה נתפלגו לתנועות שונות בעלות דגשים רעיוניים שונים והקימו ארגונים קואופרטיביים נוספים, בשל עקרונות פוליטיים הנוגעים לפרשנות השוויוניות ביישוב.
למרות הפרשנות השונה לערך השוויון, התארגנויות אלו לא שינו את הערכים המוצהרים של חיים שיתופיים בקהילה וחינוך משותף בקהילה.
חברי קיבוצים שימשו בתפקידים מרכזיים ביישוב ובהנהגת המדינה ותרמו תרומה מרכזית להגנה ולפלמ"ח.
החל משנת 1942, לאחר שהבריטים הפסיקו את תמיכתם בפלמ"ח, שוכנו חברי הפלמ"ח בקיבוצים והם שילבו עבודה עם אימונים.
כך נפתרה בעיית המימון של הפלמ"ח.
בשנת 1944, כאשר ראשוני הפלמ"חניקים החלו להשתחרר, שוב היה מחסור במתגייסים לפלמ"ח נחלצו החליטו תנועות הנוער החלוציות שכל גרעין היוצא להכשרה בקיבוצים, יתגייס באורח אוטומטי לפלמ"ח, יהפוך, למשך שנתיים, ויהווה מחלקה בפלמ"ח.
חלק מהמתגייסים המשיכו לתפקידים מקצועיים ולתפקידי פיקוד.
בשל התמיכה העקרונית ברעיון הסוציאל-דמוקרטי, הם איישו את עמוד השדרה הכלכלי והחברתי של המדינה בשנותיה הראשונות, ורבים מהם מצאו את דרכם להנהגת היישוב.
לאחר קום המדינה תרמו חברי הקיבוצים לצה"ל במיוחד בעשרות השנים הראשונות לקיומו.
תרומה זו התבטאה במתגייסים הרבים, בפרט ליחידות קרביות, בטייסים ובאחוז מפקדים גבוה יחסית לאחוז חברי ובני הקיבוצים באוכלוסייה (כ 1 - 1.5%) ובהתאם לכך גם באחוז הנופלים הגבוה.
הקיבוץ היה חוד החנית של המאמץ הציוני להקים מדינה יהודית בארץ ישראל.
בתקופת היישוב תרומתו בתחומי ההתיישבות, הביטחון, העלייה, והקליטה הייתה מעל ומעבר למשקלו הדמוגרפי.
עשייתו החלוצית השתלבה באורח חייו השיתופי וזיכתה אותו ביוקרה עצומה.
בזכותה הוא ניצב בראש סולם האתוס היישובי.
משקמה המדינה, היא נטלה על עצמה רבים מתפקידיו של הקיבוץ, יוקרתה של החלוציות התעמעמה ובד בבד חל כרסום במוטיבציה של חברי הקיבוץ להמשיך לשאת בנטל המשימות הלאומיות.
בשלהי המאה העשרים ולאחר שנים רבות שבהן עיקר מאמציהם הופנה כלפי חוץ לטובת הכלל, חברי הקיבוץ ביקשו לשפר את איכות החיים בביתם פנימה.
הלך רוח זה בקרב החברים מן השורה עמד בניגוד לעמדות של מנהיגי התנועות הקיבוציות ושל דרגי הביניים של ההנהגה.
הקיבוצים עברו משבר שהביא לשינוי מהותי באופי של רבים מהם.
לצד מודל "הקיבוץ השיתופי" או "הקיבוץ המסורתי", שבו ניתן שכר שווה לכל החברים, צמחו המודלים "הקיבוץ המתחדש" ו"הקיבוץ המופרט", שבהם ניתן לחברים שכר דיפרנציאלי, כמקובל בשוק העבודה.
בשני המודלים, הבעלות על אמצעי הייצור של הקיבוץ נותרה משותפת.
עם השנים, חלקה של האוכלוסייה הקיבוצית באוכלוסייה הכללית בישראל הלך וירד.
עם קום מדינת ישראל בשנת 1948, חלקה של האוכלוסייה הקיבוצית באוכלוסיית היישוב הגיע לשיאו: 7%.
בשנת 2014 רק 21% מהקיבוצים נותרו במודל השיתופי המסורתי.
בשנת 2023 הקיבוצים עדיין מפגינים רמה גבוהה של ערבות הדדית, חוסן קהילתי, דמוקרטיה ישירה, כלכלה שיתופית וקיימות
העולים שבאו לארץ ישראל במהלך העלייה הראשונה היו ברובם דתיים, כך שעלייתם והתיישבותם בארץ ישראל הייתה גם עניין דתי.
לעומתם, בקרב העולים אשר עלו במהלך תקופת העלייה השנייה היו גם רבים אשר היו חילוניים, אשר הונעו הן על ידי המוסר היהודי, והן על ידי אידאולוגיות קוסמופוליטיות כדוגמת שוויון, הגשמה עצמית והומניזם.
בנוסף לגאולת העם היהודי באמצעות העבודה היה באידאולוגיה הקיבוצית גם יסוד של גאולת ארץ ישראל.
בספרות היידיש האנטי ציונית המודרנית, אשר הופצה ברחבי מזרח אירופה, נכתב בלעג על ארץ ישראל כי היא "דאס געפגרטע לאנד" (dos gepeigerte land, "הארץ אשר נפטרה").
חברי הקיבוץ מצאו ייעוד בהחזרת האדמה לחיים על ידי חקלאות וייעור, ייבוש ביצות, ופעולות נוספות אשר נועדו להפוך את הקרקע לפוריה.
בדומה לשותפים אחרים בתנועה הציונית, חלק מחברי הקיבוצים לא הביאו בחשבון אפשרות לקיום עימות בין האוכלוסייה היהודית לאוכלוסייה הערבית בארץ.
הזרם המרכזי של התנועה הציונית העריך כי האוכלוסייה הערבית תהיה אסירת תודה על היתרונות הכלכליים שהיהודים יביאו עמם.
הפלג של התנועה הקיבוצית אשר דגל בהשקפות שמאל, האמין כי האויבים של האיכרים הערבים היו בעלי הקרקע הערבים (אשר כונו "אפנדים"), ולא החקלאים היהודים.
רבים מחברי הקיבוצים הראשונים קיוו להיות יותר מאשר רק חקלאים פשוטים בארץ ישראל.
הם אפילו קיוו ליותר מהקמת בית לאומי לעם היהודי: הם שאפו להקים חברה חדשה, שבה כולם יהיו שווים וחופשיים מניצול.
חברי הקיבוצים הראשונים רצו להיות חופשיים מלהיות מחויבים לעבוד בשביל אחרים, ומהאשמה של ניצול שכירים לצורך עבודה.
כך נולד הרעיון כי קבוצות יהודיות יתאחדו ויחזיקו את הנכס במשותף.
סיסמת הקיבוץ הקלאסי הייתה: "מכל אחד לפי יכולתו, לכל אחד לפי צרכיו".
רוב חברי הקיבוצים לא היו מרקסיסטיים מסורתיים.
גם קרל מרקס וגם פרידריך אנגלס בזו לניסוחים הרגילים של מדינת לאום, בעוד רוב חברי הקיבוצים היו ציונים שדגלו במרקסיזם, ומיעוט קטן שדגל בשילוב "מרקסיזם-לניניזם" בסגנון המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה.
אף על פי שהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הייתה עוינת לציונות, החל מ-1937 החל יצחק טבנקין, ראש הקיבוץ המאוחד, להביע הערצה בלתי-ביקורתית לברית המועצות וב-1939 החל בכך מאיר יערי, מנהיג הקיבוץ הארצי.
בשתי התנועות היה כעשור של מאבק בין תומכי הערצת המשטר הסטלינסטי למתנגדיהם, שהיה למעשה מאבק על מנהיגות.
עמדתם של התומכים גברה כביכול, כאשר ברית המועצות פנתה ב-1947 להכרה ביישוב ולתמיכה בהקמת המדינה, ושתי התנועות הקימו ב-1948 את מפ"ם שדגלה בהערצת ברית המועצות, אולם זה הוביל במהרה למשברים קשים בשתי התנועות.
מיד לאחר הניצחון במלחמת העצמאות נעשתה ברית המועצות עוינת כלפי ישראל.
קו זה שירת אינטרסים דיפלומטיים וצבאיים בארצות ערב, אבל גם הגיב לפניית ישראל לתמיכה במערב.
כתוצאה מכך פרצו משברים קשים הן בקיבוץ המאוחד שהתפלג והן בקיבוץ הארצי, שסילק מאות חברים שהצדיקו את משפט הרופאים במוסקבה ואת משפטי פראג בשנת 1953. השליטה של טבנקין ויערי נחלשה אך לא נעלמה, ועוד שנים רבות נותרו שניהם דומיננטיים ולא הודו במשגה של הערצת ברית המועצות.
עם זאת, עד היום קיבוצים רבים בישראל נשארו בעלי השקפות פוליטיות המשתייכות אל השמאל הישראלי בפוליטיקה.
אף על פי שהקיבוצניקים עצמם ניהלו אורח חיים קומונאלי, לא כולם האמינו שדרך חיים זו בנויה עבור כולם.
למשל, המפלגות הפוליטיות של הקיבוצים מעולם לא קראו לביטול הרכוש הפרטי ביישוב ובישראל.
הקיבוצניקים השלימו עם היותם איים של שיתוף בחברה קפיטליסטית; הם ראו את ביתם הקיבוצי כמיזם שיתופי בתוך מערכת המבוססת על כלכלת שוק, אולם הם תמכו בעקביות בהרחבת מדינת הרווחה לפי המודלים הסוציאל-דמוקרטיים שפותחו באירופה.
הקיבוצים לא היו הארגונים הקהילתיים היחידים שהוקמו בארץ ישראל בעת המודרנית.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20 הוקמו בישראל גם כפרים שיתופיים אשר נקראו מושבים, כאלטרנטיבה לקיבוץ.
במושבים כל החברים עבדו במשקים משלהם והמסגרת השיתופית באה לידי ביטוי בקנייה משותפת של צורכי המשק ושיווק קואופרטיבי של התוצרת, ציוד משותף שלא כדאי לכל מושבניק להחזיק בנפרד (למשל טרקטורים, קומביינים ומשאיות) וערבות הדדית בצורות שונות.
הפוגרומים פרצו שוב באימפריה הרוסית בשנים הראשונות של המאה ה-20. בשנת 1903 הוסתו האיכרים באזור קישינב נגד האוכלוסייה היהודית בעקבות עלילת דם.
בהמשך פרצו פרעות לאחר תבוסתה של רוסיה במלחמת רוסיה–יפן ופרוץ מהפכת 1905. פרעות חדשות אלה היוו תמריץ לגל נוסף של מהגרים יהודים מרוסיה.
כמו בשנות השמונים של המאה ה-19, רוב המהגרים היגרו לארצות הברית, ורק מיעוט עלה לארץ ישראל.
אך בגל עלייה זה הגיע דור המייסדים של הקיבוצים בארץ ישראל.
בדומה לחברי העלייה הראשונה שהגיעו לפניהם, רוב אנשי העלייה השנייה שאפו להיות חקלאים.
העולים אשר בהמשך ייסדו את הקיבוצים הראשונים הגיעו קודם למושבות שהוקמו על ידי אנשי העלייה הראשונה, על מנת למצוא שם עבודה.
הם זועזעו מבחינה מוסרית מן האופן בו חיו המתיישבים היהודים באותה תקופה – היהודים משגיחים על העבודה, עובדי האדמה עצמם ערבים והשומרים בדואים .
הם ראו את הכפרים החדשים ונזכרו במקומות אותם עזבו במזרח אירופה .
במקום להקים אומה יהודית טהורה, הם הרגישו שהם עדים להיווצרות מחדש של המבנה הסוציו-אקונומי שהתקיים בתחום המושב, בו היהודים עסקו בעבודות "נקיות", בעוד קבוצות אחרות עסקו בעבודה הכפיים .
על אף שרבים ממהגרי גל העלייה השנייה רצו לעבד את הקרקע בעצמם, ולהפוך לחקלאים עצמאיים, זו לא הייתה אפשרות מעשית פשוטה בשנת 1909.
הסביבה הטבעית בארץ ישראל במהלך השלטון העות'מאני הייתה קשה, בניגוד לקרקע הפורייה ברוסיה אליה היו רגילים העולים.
בנוסף למזג האוויר הקשה ולקרקע הדלה יחסית, ארץ ישראל תחת השלטון העות'מאני הייתה במובנים רבים מקום ללא חוקים.
שבטים בדואים נודדים נהגו לשדוד לעיתים קרובות את החוות והאזורים המיושבים.
חבלה בתעלות ההשקיה ושריפת היבולים היו גם כן דבר שבשגרה.
הדרך ההגיונית היחידה לחיות בבטחה הייתה בחיי קהילה משותפים.
מעבר לשיקולי הביטחון, לחיים השיתופיים היו גם שיקולים של הישרדות כלכלית: הקמת חווה חדשה באזור הייתה פרויקט אשר דרש ריכוז משאבים רבים.
באופן משותף היו למייסדי הקיבוצים המשאבים להקים דבר מה יציב, בעוד שכעצמאים הם לא יכלו לעמוד בכך.
שיקולים אלה התקבצו יחד תחת מטריית האידאולוגיה הסוציאליסטית שהביאו איתם החלוצים, והיוו את הבסיס לצורת התיישבות חדשה – הקבוצה השיתופית.
במהלך אותה תקופה נרכשו קרקעות רבות בארץ ישראל על ידי יהדות העולם.
בכל רחבי העולם שלשלו יהודים מטבעות לתוך "הקופסאות הכחולות" של קק"ל עבור רכישת קרקעות בארץ ישראל.
מכיוון שהמאמצים הללו נועדו לשרת את כל האוכלוסייה היהודית שישבה באזורים הללו, לא היה זה מובן מאליו שהאדמות הללו ישמשו יחידים בלבד.
בשנת 1909 הקימו יוסף ברץ, נחום תנפילוב, יוסף וחיותא בוסל, מרים ברץ וחבריהם ישוב בקצה הדרומי של הכנרת, על אדמות כפר ערבי בשם "אום ג'וני".
הצעירים עבדו באותה תקופה בייבוש הביצות, כבנאים, או בעבודות כפיים במושבות העלייה הראשונה ובחוות הכשרה באילניה ובכנרת.
כעת החלום שלהם היה לעבוד עבור עצמם, ולהכשיר את הקרקע.
הם קראו לקהילה שלהם "קבוצת דגניה", על שם חמשת הדגנים אותם גידלו שם.
זו הייתה הקהילה הראשונית שממנה צמחה בסופו של דבר התנועה הקיבוצית כולה.
חלוצי דגניה עמדו בניסיון הרואי של הסתגלות לתנאי הקשים בעמק הירדן ועשו זאת תוך כדי מימוש של אוונגרד חברתי של שיתוף שלא היה עוד כמוהו.
החלוצים נענו לקריאתו של גורדון שביקש לחדש את יסוד העבודה ובאמצעותה לשוב אל האדמה כמרכיב חיוני בזהות האדם.
התלאות הפיזיות והרגשיות שהחלוצים עמדו בהם היו יוצאות דופן ורבים לא עמדו בניסיון ושבו אל ביתם באירופה.
למרות הקשיים, בשנת 1914 נשארו חמישים חברים בדגניה.
קיבוצים אחרים הוקמו סביב הכנרת ובאזור עמק יזרעאל הסמוך.
חלק גדול ממייסדי דגניה עצמם עזבו בהמשך את הקבוצה על מנת לקדם את החקלאות והסוציאליזם בקרב הקיבוצים החדשים שנוצרו בארץ ישראל באותה התקופה.
קבוצה מחברי דגניה, בראשות שמואל דיין עזבו את הקבוצה והצטרפו למייסדי מושב העובדים הראשון, נהלל, ב-1919.
בשנת 1920, עלתה ביקורת בהנהלה הציונית על התמיכה הכספית הרבה שניתנה על ידי ועד הצירים לקיבוצים.
נחמיה דה לימה, שביקש להשתית את הפעילות של ההסתדרות הציונית על יסודות כלכליים איתנים דרש להפוך את כל הקיבוצים למושבי עובדים, ולהפסיק את התמיכה בקיבוצים שאין סיכוי שיהפכו למושבים.
מנחם אוסישקין, מנהל ועד הצירים, הסכים שעל הקיבוצים להפוך למושבים אך דרש שהדבר ייעשה בהדרגה מבלי שיפונה יישוב יהודי כלשהו.
לעומת זאת, יוסף קלוזנר טען:
"הקבוצות ברובן יש להן גירעונות גדולים לערך.
ואולם לבטל את הקבוצות יכול רק מי שהציונות בשבילו לא רעיון ולא תנועה אלא—עסק.
נדבר דברים ברורים: מימי משה הס ועד ויצמן וסוקולוב דרך פינסקר, אחד העם והרצל הטעימו כל הציונים הגדולים כולם השכם והטעים, שהציונות באה לא רק לברוא מדינת יהודים, אלא גם ליצור חברה חדשה ויותר מתוקנת; שהציונית באה להמשיך את האידיאלים של הנביאים.
וכלום אפשר לעשות את כל הדברים האלה פלסתר?
הלא באיזה דבר ריאלי צריכים הם לבוא לידי גילוי בארץ!
והדבר הריאלי היחידי לעת עתה שבו מתגלמים הרעיונות הנעלים של הנביאים וגדולי אירופה כאחד, הן הקבוצות, שיש להן בסיס חברותי אידיאלי ויש בהן רמזים לאיזו יצירה חברותית חדשה, שמצדקת את דבריהם של גדולי הציונות זה חמשים שנה ויותר.
כלום יש לנו רשות, כלום יש לנו אפשרות להסתלק מצדוק ציוניות זה, שאנו קוראים להם "קבוצות"?
— וכלום אפשר לדחות את אלפי הצעירים, שצורה חדשה זו של חיים מושכת אותם לארצנו, הצעירים, שהם גאונה ותקותה של הציוניות?"
"העלייה השלישית" ו"העלייה הרביעית" הביאו לפריחת הקיבוצים.
בקרב העליות האלה בלטו תנועות הנוער הציוניות, במיוחד תנועות הנוער הסוציאליסטיות.
תנועת הנוער המשמעותית ביותר להתפתחותם של הקיבוצים הייתה תנועת השומר הצעיר בעלת האידאולוגיה הסוציאליסטית.
בניגוד לעולים אשר הגיעו לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה, חברי תנועות הנוער הללו עברו הכשרה בענפי החקלאות לפני שהיגרו לארץ ישראל.
הקיבוצים שהוקמו במהלך שנות ה-20 נטו להיות גדולים יותר מאשר קבוצות כגון דגניה שנוסדו לפני מלחמת העולם הראשונה.
דגניה הכילה 12 חברים בעת ייסוד הקיבוץ.
עין חרוד, שנוסדה רק עשור מאוחר יותר, החלה עם 215 חברים.
באופן כללי, התנועה הקיבוצית גדלה ושגשגה בעיקר בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20. בשנת 1922 היו כמעט 700 אנשים אשר התגוררו בקיבוצים בארץ ישראל.
בשנת 1927 אוכלוסיית הקיבוצים התקרבה ל-1,800 נפש ואילו ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה אוכלוסיית הקיבוצים מנתה 25,000 – 5% מכלל אוכלוסיית היישוב.
לשיא הגיעה אוכלוסייתם ב-1949, אז היוו 7.5% באוכלוסייה, כמעט 50,000 נפש.
בדומה לרוב הקהילות החקלאיות היהודיות האחרות, הקיבוצים נוסדו בשלושה אזורים שהיו קטנים יחסית ומישוריים – בעמק הירדן, בעמק יזרעאל ובמישור החוף של חבל השרון.
הקרקע הייתה טובענית ופורייה מאוד, אך עם זאת גם הייתה נתונה למכירה משום שבאותה העת שרצה בה מחלת המלריה (קדחת הביצות) ולכן לא ניתן היה לעבד אותה.
באזורים הגבוהים יותר בהם המים לא עמדו, והיתושים לא יכלו להתרבות בהם (כגון אזור יהודה ושומרון) היו מעט קיבוצים.
בתחילה נקראו יישובים אלו בשם קבוצות, ומשנות ה-20 של המאה ה-20 הוחל לכנות את חלקם בשם קיבוץ.
הסופר יהודה יערי, מאנשי העלייה השלישית, סיפר כי הרעיון לשם זה עלה לאחר שפגש בירושלים חסיד ברסלב שתיאר את הקיבוץ הקדוש באומן – כינוי להתכנסות חסידי ברסלב בימי ראש השנה.
אולם לטענת מוקי צור, היסטוריון של תנועת העבודה, השם עלה כנראה באופן סימולטני בכמה מקומות, הגם שאינו פוסל את האפשרות שהכינוי שאול ממושגי תנועת החסידות.
קיבוצים אחדים שהקימו יוצאי תנועת הנוער השומר הצעיר אוחדו ב-1927 לפדרציה בשם הקיבוץ הארצי, ובשנת 1936 ייסד הקיבוץ הארצי את "מפלגת השומר הצעיר".
בשנת 1948, לאחר הקמת מדינת ישראל, המפלגה התאחדה עם מפלגת "אחדות העבודה – פועלי ציון" שהקים הקיבוץ המאוחד ב-1944 ונקראה בשם "מפ"ם" (מפלגת הפועלים המאוחדת).
בשנת 1923 קבוצת דגניה עם קבוצות נוספות הקימו את ועדת הקבוצות שהפכה בשנת 1925 באופן רשמי ל-"חבר הקבוצות".
הקבוצות של חבר הקבוצות הכילו פחות מ-200 חברים בכל קבוצה.
חבריהן האמינו שעל מנת שהחיים השיתופיים יפעלו, הקבוצות חייבות להיות קטנות ואינטימיות, אחרת האמון ההדדי בין חברי הקיבוץ לא יתקיים.
חברי הקיבוצים התנגדו לאורח החיים היהודי האורתודוקסי אליו השתייכו הוריהם, אף על פי כן, הם רצו שהיישובים החדשים אותם הקימו יחיו בתרבות יהודית, אותה עיצבו לאורך שנים.
בתנועה הקיבוצית, ערבי שבת עדיין נחשבו כ"שבת", השולחנות בחדרי האוכל כוסו במפות לבנות והוגש מזון משובח (ככל הניתן).
החברים נמנעו מלעבוד בימי שבת מלבד בענפי השירות לחברים ולילדים ובענפי בעלי החיים, לפי הצורך בלבד.
לאחר מכן, קיבוצים אחדים אימצו את יום כיפור כמועד בו הם קיימו דיון בסוגיות אידאולוגיות ואקטואליות.
בקיבוצים נערכו גם טקסי בר מצווה משותפים לילדים – בנים ובנות יחד, בכיתה ז'.
אף על פי שאורח החיים בקיבוצים היה חילוני, חברי הקיבוץ נהגו לחגוג את החגים היהודיים השונים כגון שבועות, סוכות ופסח במסיבות גדולות ומשותפות, ארוחה חגיגית וריקודי עם.
החג היהודי, ט"ו בשבט, זכה למשמעות מחודשת בקרב הקיבוצים השונים.
בסיכומו של דבר, החגים היהודיים אשר התלווה אליהם מאפיין כלשהו שקשור לטבע, כמו פסח, סוכות, ט"ו בשבט ושבועות, הפכו למשמעותיים ביותר עבור התנועה הקיבוצית.
בהמשך התפתחה בתוך התנועה הקיבוצית קבוצה נוספת בשם "הקיבוץ הדתי".
הקיבוץ הדתי הראשון היה טירת צבי, שנוסד בשנת 1937. ייחודו של הקיבוץ הדתי הוא בשילוב של ערכי התורה והעבודה.
לפי תפיסתם של חברי הקיבוצים הדתיים, התורה אינה סותרת את ערכי ההתיישבות בארץ ישראל ומסתדרת היטב עם המצוות הקשורות להתיישבות בארץ ועם עבודת האדמה.
אף על פי שבתנועת הקיבוץ הדתי ניהלו אורח חיים דתי, ערכיהם הושתתו על עקרונות שיתופיים לא פחות מאשר אלו שעל פיהם נהגו בקיבוצים החילוניים.
בסוף התקופה העות'מאנית הדאגה העיקרית של הקיבוצים הייתה בעיקר מגילויי אלימות פלילית כלפיהם ולא אלימות פוליטית.
חוסר העוינות מצד האוכלוסייה הערבית הייתה בשל מיעוט האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל באותה התקופה.
ההתנגדות של האוכלוסייה הערבית כלפי האוכלוסייה היהודית גדלה בעקבות הצהרת בלפור וגלי המהגרים היהודים הגדולים שפקדו את ארץ ישראל והחלו להטות את המאזן הדמוגרפי באזור.
המאורעות לאורך שנות ה-20 שהחריפו במיוחד לקראת סוף שנות ה-30, כשפרץ המרד הערבי הגדול התאפיינו בפעולות אלימות כלפי האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל ובכלל זה נגד יושבי הקיבוצים.
במהלך המרד הגדול הקיבוצים החלו לקבל על עצמם תפקיד צבאי בולט יותר מאשר קודם לכן.