tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקרה בו אישה הרה פונה לוועדה להפסקת היריון בבקשה להפסיק את הריונה, אין לגבר האחראי להתעברותה כל זכות להשתתף בוועדה להפסקת היריון ולדרוש את הפסקת ההיריון, אף על פי שאם ההיריון ימשיך יהיו לו חובות הוריות.
כמו כן, לא בהכרח יהיה נוכח גבר בוועדה, למרות שבהכרח תהיה נוכחת אישה.
מצד שני, במידה ואישה מעוניינת להפסיק את הריונה ואילו אבי הילד/ה העתיד להיוולד הוא המסרב לכך, אין לגבר שום זכות או יכולת חוקית למנוע זאת מן האישה.
ישנן עבודות הנחשבות עבודות נשיות מובהקות כמו טיפול בתינוקות וילדים, סייעות וגננות בפעוטונים, גני ילדים וכדומה.
לגברים קשה מאוד, הן מבחינה חברתית והן מבחינה מעשית, להתקבל לעבודה בעבודות אלו.
גברים הם הרוב המוחלט של המועסקים בעבודות מסוכנות כמו כיבוי אש וחילוץ נפגעים, מלחמה בטרור ופשיעה קשה, עבודות בניין ועוד.
כתוצאה מכך, גם מספר הגברים הנפצעים או הנהרגים בתאונות עבודה הוא גבוה לאין ערוך מזה של הנשים ובהתאם גם שיעור הגברים הנכים באוכלוסייה.
מילת נשים לרוב נחשבת השחתה של איבר המין ומילת גברים לרוב לא למרות ששניהם כרוכים בשינויים בעלי אופי דומה באיבר.
אֵפָּמִינוֹנְדָאס דְּלִיגֵאוֹרְגִיס היה עורך דין, מוציא לאור, עיתונאי ופוליטיקאי יווני אשר כיהן כראש ממשלת יוון בשש קדנציות שונות במאה ה-19 המאוחרת בתקופת ממלכת יוון.
דליגאורגיס היה בנו של מהפכן יווני שהיה מעורב במלחמת העצמאות היוונית מידי שליטתה של האימפריה העות'מאנית.
דליגאורגיס במקור למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובהמשך נכנס לפוליטיקה ב-1854. בשונה מפוליטיקאים רבים בני התקופה, דליגאורגיס לא תמך ברעיון יוון הגדולה שקרא לכיבוש כלל השטחים אשר בהם התגוררו יוונים בידי ממלכת יוון ואיחוד כלל העם היווני תחת דגל לאומי אחיד.
במקום זאת דליגאורגיס הביע תמיכה בשיפור היחסים הדיפלומטיים עם האימפריה העות'מאנית במטרה לשפר את אורח חייהם של היוונים החיים במקדוניה, אפירוס, תראקיה ואסיה הקטנה דרך הליברליזציה של האימפריה העות'מאנית.
דליגאורגיס היה האדם שהכריז, בשם ההפיכה השלטונית, על הדחתו של אותון, מלך יוון מהכס ב-10 באוקטובר 1862. דליגאורגיס כיהן כראש ממשלה ב-1865 (שתי קדנציות לא רציפות), 1870, 1872 עד 1874, 1876 ו-1877. דליגאורגיס היה ראש הממשלה הצעיר ביותר של יוון, ונכנס לתפקיד בפעם הראשונה בגיל 36.
דליגאורגיס נפטר ב-1879 באתונה, בגיל 50.
"אפליקציה סוף" (בתרגום מילולי מאנגלית: Countdown) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2019 שנכתב ובוים על ידי ג'סטין דק ובו מככבים אליזבת לייל, ג'ורדן קאלאווי, טאליטה בייטמן, טיצ'ינה ארנולד, פי.ג'יי ביירן, פיטר פצ'ינלי, אנה ווינטרס וטום סגורה.
עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצת אנשים שמנסה להילחם אפליקציה (יישומון) שמסוגלת לחזות את תאריך ושעת המוות שלהם.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-25 באוקטובר 2019 בהפצת אולפני STX Entertainment וקיבל ביקורות שליליות ממבקרים, אך הרוויח 48 מיליון דולר ברחבי העולם כנגד 6.5 מיליון דולר שהושקעו ביצירתו, מה שהופך את הסרט לשובר קופות.
במהלך מסיבה, נערה בשם קורטני משוכנעת על ידי חבריה להוריד אפליקציה בשם "ספירה לאחור" (Countdown), אפליקציה שאמורה להציג למשתמש כמה זמן נשאר לו לחיות.
קורטני מבוהלת מכיוון שלפי האפליקציה שנשארו לה רק 3 שעות לחיות.
לאחר שהיא מסרבת להיכנס לרכב עם בן זוגה השיכור אוון, קורטני מקבלת התראה מהאפליקציה לפיה היא הפרה את "תנאי השימוש".
כשהיא חוזרת לביתה, היא מותקפת על ידי ישות בלתי נראית ונהרגת, הטיימר באפליקציה שלה יורד לאפס.
באותו הזמן, אוון מתרסק עם רכבו ועץ משפד את המושב שליד הנהג, בו קורטני הייתה אמורה לשבת.
קווין האריס, אחות העובדת בבית החולים בו אוון מאושפז לאחר התאונה, מסרבת להאמין לסיפורו על האפליקציה, אך מסכימה להוריד אותה לטלפון שלה והאפליקציה מראה לה שנשארו לה רק יומיים לחיות.
אוון מתחמק מניתוח שהיה אמור לעבור ומקבל התראה מהאפליקציה לפיה הוא הפר את תנאי השימוש.
אוון מנסה לברוח מבית החולים, אך חווה הזיה בה קורטני המתה ניגשת אליו ואותה ישות על טבעית הורגת אותו.
כשקווין מגלה שאוון מת, היא בודקת את הטלפון שלו ורואה באפליקציה שהזמן שלו נגמר.
קווין מודאגת שהיא תמות ביום למחרת בזמן בילוי עם משפחתה ומסרבת ללכת אליו.
האפליקציה מתריאה בפניה שהיא הפרה את תנאי השימוש.
זמן קצר לאחר מכן, הרופא האחראי במחלקה, ד"ר סאליבן מטריד אותה מינית ומונע ממנה לדווח עליו.
כשקווין חוקרת אודות האפליקציה ברשת האינטרנט, היא מוצאת מספר אנשים נוספים שכביכול מתו בגללה, אך הציבור לא מאמין לתופעה.
קווין מנסה לקנות טלפון חדש, אך האפליקציה מורידה את עצמה אליו.
לאחר שהיא מותקפת על ידי הישות העל טבעית, קווין פוגשת באדם בשם מאט, שלו האפליקציה מראה שנשארו לו רק 18 שעות לחיות.
השניים לומדים כי תנאי השימוש מופרים במידה והקורבן מנסה לשנות את גורלו: הטיול המשפחתי שבו קווין הייתה אמורה להיות ונסיעת רכבת שמאט היה אמור להיות בה, היו אמורים לגרום למות השניים, אך הם ביטלו אותם וכך ניצלו ממוות.
בבית החולים, קווין מגלה שד"ר סאליבן שיקר לכל העובדים וטוען שקווין היא זאת שהטרידה אותו וגורם להשעייתה.
קווין ומאט מתייעצים עם כומר הבקיא בעל טבעי בשם האב ג'ון, שמסביר להם שהאפליקציה קשורה לשד בשם אוזין שזומן לכדור הארץ על ידי אישה רומאית במטרה שזאת תחזה מול נסיך מתי הוא ימות.
טכנאי טלפונים בשם דרק מצליח להגיע אל הקוד של האפליקציה ומגלה שג'ורדן, אחותה הקטנה של קווין הייתה אמורה למות זמן מה לפני קווין.
דרק מגדיל את הטיימר של קווין, ג'ורדן ומאט ומוסיף להם עוד מספר שנים לחיות.
למרות זאת, בזמן שמאט וקווין שוכבים, הישות לובשת את צורתו של מאט ותוקפת את קווין.
הטיימרים שלהם, ביחד עם זה של ג'ורדן, מתאפס חזרה לזמן המקורי.
ג'ורדן מקבלת התראה מהאפליקציה לפיה הטיימר איפס את עצמו לזמן המקורי והיישות לובשת את צורתה של אמן המנוחה של קווין וג'ורדן ותוקפת את האחרונה.
קווין ומאט מצילים את ג'ורדן ולוקחים אותה אל האב ג'ון, שמשער שהקללה יכולה להסתיים במידה ואדם מת לפני שהזמן שלו נגמר או מצליח לחיות מעבר לו.
בעצת הכומר, השלושה מציירים מעגל הגנה על הרצפה, אך אוזין השד מתמרן אותם לצאת ממנו, הורג את מאט ופוצע את ג'ורדן.
קווין לוקחת את ג'ורדן הפצועה לבית החולים ומבינה שהיא יכולה להרוג את ד"ר סאליבן לפני שהזמן שלו ייגמר (בידיעה שגם הוא הוריד את האפליקציה) ובכך להסיר מעצמה את הקללה.
קווין תוקפת את הד"ר, אך הוא ניצל בידי אוזין, שמתכונן להרוג את ג'ורדן.
בניסיון להציל את אחותה, קווין מכניסה את גופה למנת יתר במטרה להתאבד לפני שזמנה ייגמר.
ג'ורדן בתגובה מחיה את אחותה בעזרת זריקת נלוקסון והטיימר של השתיים עוצר.
זמן מה לאחר מכן, קווין וג'ורדן מבקרות את הקבר של אמן וקווין מקבלת הודעה לפניה ד"ר האריס נעצר לאחר שאחיות נוספות התלוננו נגדו על הטרדות מיניות.
בסצנה האחרונה בסרט, קווין מגלה שאפליקציה בשם "Countdown 2.0" מתקינה את עצמה על הטלפון שלה.
אליזבת לייל – קווין האריס, גיבורת הסרט ואחותה הגדולה של ג'ורדן.
ג'ורדן קלוויי – מאט מונרו., ידידן של קווין וג'ורדן המנסה לסייע להן לעצור את השד.
טאליטה בייטמן – ג'ורדן האריס, אחותה הקטנה של קווין.
טיצ'ינה ארנולד – האחות איימי, אחות בבית החולים בו קווין עובדת.
פי.ג'יי ביירן – האב ג'ון, כומר המתמחה בחקר העל טבעי.
פיטר פצ'ינלי – ד"ר סאליבן, רופא בבית החולים שמטריד מינית אחיות.
אנה ווינטרס – קורטני, בת זוגו של אוון.
מאט לטשר – צ'ארלי האריס, אביהן האלמן של קווין וג'ורדן.
דילון ליין – אוון, בן זוגה של קורטני.
טום סגורה – דרק, טכנאי טלפונים סלולריים שמנסה לסייע לגיבורי הסרט לנצח את האפליקציה.
אליזבת לייל לוהקה לתפקיד הראשי בסרט בחודש מרץ 2019. חודש לאחר מכן הוכרז שהשחקנים טאליטה בייטמן, פיטר פצ'ינלי, ג'ורדן קאלאווי, טום סגורה, פי.ג'יי ביירן, אנה ווינטרס וטיצ'ינה ארנולד הצטרפו גם הם לצוות השחקנים.
דני באנסי וסאונדר ג'וריאנס הלחינו את פסקול הסרט.
פסקול הסרט שוחרר להפצה על ידי חברת התקליטים סוני קלאסיקל רקורדס.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-25 באוקטובר 2019. הטריילר לסרט הופץ ב-13 בספטמבר 2019. אולפני STX Entertainment השקיעו בקידום הסרט מעל ל-15 מיליון דולר.
בנוסף, האולפנים גם חברו לאולפני AMP Studios ששייכים ליוטיובר ברנט ריברה במטרה לקדם את הסרט ברשתות החברתיות.
לאחר צפייה בטריילר, המתכנת ריאן בוילינג יצר אפליקציה הזהה לאפליקציה המוצגת בסרט.
האפליקציה זמינה למערכות ה-IOS והאנדרואיד.
האפליקציה הגיעה לראש טבלת המכירות בחנויות האפליקציות בשנת 2019.
הסרט הופץ בגרסאות DVD, Blu-Ray ו-Digital HD ב-7 בינואר 2020.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 26% טריות על סמך 70 ביקורות וציון משוקלל של 4.3/10.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 31/100 על סמך 16 ביקורות.
אפּלס היה צייר נודע בתקופת יוון העתיקה.
פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה), שחלק ניכר מהידע של החוקרים המודרניים על אמן זה מגיע מכתביו (תולדות הטבע 35.36.79–97 ופאסים), דירג אותו ככזה שעולה על האמנים הקודמים לו ועל אלו שהגיעו אחריו.
הוא תארך את אפלס לאולימפיאדה ה-112 (332–329 לפנה"ס), כנראה מכיוון שיצר דיוקן של אלכסנדר מוקדון.
אפלס ככל הנראה נולד בקולופון באיוניה, הוא למד לראשונה תחת אפורוס מאפסוס, אך לאחר שזכה לפרסום מסוים הוא הפך לתלמיד של הצייר פמפילוס בסיקיון.
כך שילב את היסודיות של הדורים עם החן של האיונים.
הוא נמשך לחצרו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, אשר צייר אותו ואת בנו אלכסנדר מוקדון הצעיר.
הוא צייר אותם בהצלחה כה רבה עד שהפך לצייר החצר המוכר של מוקדון.
הכתבים מתארים שאפלס צייר את ניצחונותיו של אלכסנדר ואת דיוקנו, כמו זאוס אבי-האלים האוחז ברק בידו.
מאות שנים מאוחר יותר, פלוטרכוס היה מאלה שפחות התרשמו מאפלס וציין שהוא לא הצליח לשחזר במדויק את הצבע של אלכסנדר: "הוא גרם לעור הפנים של אלכסנדר להיראות כהה מדי ושחום מדי, בעוד שמספרים לנו שהוא היה בהיר עור, עם גוון אדמדם בולט במיוחד על פניו וחזהו."
חלק ניכר ממה שידוע על אפלס נגזר מפליניוס הזקן (תולדות הטבע, 35 לספירה).
מיומנותו בציור הפנים האנושית היא המוקד של סיפור המקשר אותו למלך תלמי הראשון.
תלמי, שהיה בעבר מצביא של אלכסנדר מוקדון, לא אהב את אפלס עוד מהתקופה ששניהם היו בפמליה של אלכסנדר.
שנים רבות לאחר מכן, תוך כדי נסיעה בים, אילצה סערה את אפלס לעגון בממלכת תלמי המצרית.
ליצן חצר של תלמי שוכנע על ידי יריביו של אפלס להעביר לאמן הזמנה מזויפת לסעוד עם תלמי.
הגעתו הבלתי צפויה של אפלס הכעיסה את המלך.
תלמי דרש לדעת מי נתן לאפלס את ההזמנה.
בעזרת פיסת פחם מהאח צייר אפלס דמות על הקיר, שתלמי זיהה אותו מיד כליצן שלו, כבר עם משיכות הפחם הראשונות.
אפלס היה בן זמנו של הצייר פרוטוגנס , שהיווה עבורו השראה.
פליניוס גם רשם אנקדוטה שעליה סופר בקרב אניני הטעם ההלניסטים של המאה הראשונה לספירה: אפלס נסע לביתו של פרוטוגנס ברודוס כדי להכיר את הצייר ששמע עליו כל כך הרבה.
כשהגיע לסטודיו של פרוטוגנס, הוא נתקל באישה זקנה שסיפרה לו שפרוטוגנס יצא וביקשה מה שמו כדי שתוכל לדווח מי חיפש אותו.
בהתבוננות בסטודיו בפאנל שהכין פרוטוגנס לציור, אפלס ניגש אל כן הציור, והרים מכחול ואמר למשרתת לומר לפרוטוגנס "זה בא ממני", וצייר בצבע קו דק במיוחד על פני הפאנל.
כשחזר פרוטוגנס, והאישה הזקנה הסבירה מה התרחש, הוא בחן את הקו והצהיר שרק אפלס יכול היה לעשות עבודה מושלמת כל כך; לאחר מכן טבל פרוטוגנס מברשת בצבע אחר וצייר קו עדין יותר מעל הקו הראשון, וביקש משרתו להראות זאת למבקר אם יחזור.
כשאפלס חזר, והוצגה לו תגובתו של פרוטוגנס, מתבייש בכך שהוא עשוי להשתפר, הוא שרטט בצבע שלישי קו עדין עוד יותר בין השניים הראשונים, ולא הותיר מקום לעוד מפגן של אומנות.
כשראה זאת, הודה פרוטוגנס בתבוסה, ויצא לחפש את אפלס ולפגוש אותו פנים אל פנים.
פליניוס טען שהציור הזה היה חלק מהאוסף של יוליוס קיסר, אך נהרס כאשר אחוזתו של הקיסר על גבעת הפאלאטיום נשרפה.
אחד מציוריו המפורסמים של אפלס הוא ונוס עולה מהים (ונוס אנדיומדה).
הציור אבד אך תיאור שלו קיים ב"תולדות הטבע" מאת פליניוס הזקן שם מוזכר שהצייר אפלס העסיק את קמפספה, פילגשו של אלכסנדר מוקדון, להיות המודל שלו.
לפי אתנאיוס, הרעיון של ונוס עולה מהים נתן השראה לפרינה, שבתקופת החגים של האלאוסיניה והפוסידוניה, שחתה לעיתים קרובות עירומה בים.
הציור הזה היווה השראה לציירים רבים אחריו בעיקר בתקופת הרנסאנס האיטלקי, ומאוחר יותר בתקופת הבארוק וברוקוקו, וכן בציור האקדמי של סוף המאה ה-19. לפי התיאורים אפלס התאהב בפילגש.
אלכסנדר הסכים להחליף את הציור תמורת הפילגש.
עוד מסופר שאפלס עבד על ציור של אפרודיטה מקוס, שגם היא מבוססת על קמפספה כאשר הוא מת, והציור נותר לא גמור כי לא ניתן היה למצוא איש בעל מיומנות מספיקה כדי להשלים אותו.
אחת הדוגמאות המפורטות ביותר בכתובים מתייחסת לציור בשם קלומי שבו אפלס הנציח אירוע טראומטי בחייו, שתואר על ידי לוקיאנוס, הסיפור שעמד מאחורי הציור היה האשמות שווא של אמן מתחרה כי אפלס לקח חלק בקונספירציה נגד תלמי הרביעי.
בעקבות המשפט, בו אפלס כמעט הוצא להורג, הייתה לו ביקורת נוקבת כלפי מערכת הדין ועשיית הצדק.
הוא צייר את המלך שהושפע מהרכילות ששמע למלך מידאס וכן תיאר את האמת עירומה וכי הצדק בא מידי שמיים.
הציור לא שרד אבל תואר אבל תיאורו של לוקיאנוס היה כל כך מפורט עד שאמנים בתקופת הרנסס ניסו לשחזרו.
אחד המשחזרים היה סנדרו בוטיצ'לי שקרא לציורו "הקלומי של אפלס".
הפילוסוף הפירוניסט סקסטוס אמפיריקוס השתמש באפלס באנלוגיה לאופן שבו מושגת אטרקסיה (כלומר, חופש מהפרעות נפשיות).
הרכישה של אטרקסיה הושוותה לתהליך שבו אפלס ניסה לצייר סוס.
הוא רצה לייצג את הקצף שלו (במיתולוגיה היוונית, פוסידון יצר סוסים מקצף ים).
הוא כל כך לא הצליח, עד שבזעם, הוא ויתר וזרק את הספוג שבו השתמש לניקוי מברשותיו על המדיום, והסימן שלו יצר את השפעת הקצף של הסוס.
הציורים של אפלס (שאף אחד מהם לא שרד) כללו:
אלכסנדר מניף ברק, אחד מרבים שעשה על אלכסנדר ואביו פיליפוס
ונוס עולה מהים, היצירה מציגה את האלה עולה מהים (לא הציור שעליו עבד כשמת, אלא ציור קודם), שעבורו מספר פליניוס הזקן את המסורת שבה השתמש פילגש לשעבר של אלכסנדר, קמפספה, כמודל שלו לאפרודיטה.
לפי אתנאיוס, הרעיון של ונוס עולה מהים נוצר בהשראת פרינה שבתקופת הפסטיבלים של האלאוסיניה והפוסידוניה לא הייתה לה בעיה לשחות בעירום בים.
דיוקן של אנטיגונוס מונופתלמוס רכוב על סוס, במבט של שלושה רבעים שהסתיר באומנות את עינו העיוורת של הנבדק;
דיוקן של ארטמיס מוקפת בקבוצת עלמות המקריבות קורבן, המבוסס על האודיסיאה 6.102ff;
קורבן בקוס, המתואר בפנטומימה (4.59) של הרודס.
דיוקנאותיהם של קלייטוס השחור וארכלאוס הראשון ממוקדון.
תהלוכתו של הכהן הגדול מארטמיס באפסוס.
מספר מציוריו נלקחו לרומא (כולל ונוס עולה מהים) והוצבו שם לתצוגה פומבית; בשתי קומפוזיציות הכוללות דיוקנאות של אלכסנדר (קסטור ופולוקס עם ניצחון ואלכסנדר מוקדון, ודמות המלחמה עם ידיו קשורות מאחוריו בעקבות מרכבת הניצחון של אלכסנדר).
הקיסר קלאודיוס החליף מאוחר יותר את פניו של אלכסנדר בפניו של סבו אוגוסטוס.
אין ספק שאפלס היה אחד האמנים הנועזים והמתקדמים ביותר לתקופתו.
התהילה שלו הייתה כזו שכמה ציירים איטלקיים מתקופת הרנסאנס חזרו על נושאיו, בתקווה שווא לתת מושג כלשהו על המהות שלהם.
ייתכן שרפאל הציג את עצמו כאפלס בבית הספר של אתונה.
סנדרו בוטיצ'לי ביסס שני ציורים - הולדת ונוס וקלומי של אפלס - על יצירותיו.
המתמטיקאי בן המאה ה-15 לוקה פאצ'ולי, כאשר שיבח את עבודתו של לאונרדו דה וינצ'י במילאנו, כולל הסעודה האחרונה שלו, קבע שאפילו אפלס חייב כעת לפנות את מקומו ללאונרדו כאמן הגדול ביותר בהיסטוריה.
בשנת 1819, הציור ג'נרוסיטה ד'אלכסנדר, מאת ז'רום-מרטין לנגלואה, תיאר את סיפורו של אלכסנדר הגדול שהעניק את פילגשו, קמפספה לאפלס.
אפליקציה היא טכניקת תפירה ידנית, אומנותית, שבה פיסות בדים או טלאים בצורות ודוגמאות שונות נתפרים זה לזה או על חתיכת בד גדולה כדי ליצור תמונה או דוגמה.
בדרך כלל נעשה שימוש בטכניקה זו לקישוט, במיוחד של בגדים.
התפירה מבוצעת ביד או בעזרת מכונת תפירה.
טכניקת האפליקציה מיושמת לרוב בבדים, אך נעשה שימוש בהשאלה בשם זה גם לטכניקות דומות בחומרים שונים.
בקרמיקה למשל, אפליקציה היא פיסת קרמיקה נפרדת שמוסיפים אותה לעבודה העיקרית, בדרך כלל למטרת קישוט.
מקורו של המונח מהמילים אפליקו (applicō) "אני מניח על" ואפליקר (appliquer) "מחבר", מלטינית ומאוחר יותר מצרפתית, בהתאמה.
כמו במקרה של אומנות הרקמה, גם הטכניקה הזאת לא התחילה את דרכה כמדיום של אומנות.
במקור השתמשו בה על מנת לחזק אזורים מרופטים בפריטי לבוש או במוצרי טקסטיל, וכדי להטליא חורים שנוצרו בהם במטרה להאריך את חייהם של הפריטים, ורק עם הזמן הפכה גם הטכניקה הזאת לסוג של אומנות שניתן לראות על שמיכות ועבודות טלאים של תרבויות שונות מסביב לעולם.
ארכאולוגים גילו דוגמאות עתיקות של אפליקציות מעור במצרים משנת 980 לפני הספירה, ואפליקציות מעור ומלֶבֶד נמצאו על שטיחים, קישוטי קיר וכיסויים של אוכפים בקברים מהמאה הרביעית לפני הספירה בסיביר ובמונגוליה.
הכנת בדים בטכניקת האפליקציה היא אומנות חשובה בבֶּנין, מערב אפריקה, במיוחד באזורים בסביבת אַבּוֹמֶה, שבהם זו מסורת מאז המאה השמונה עשרה, ובממלכת דַהוֹמֵיי.
בסקנדינביה, רוסיה ומזרח אירופה ישנן מסורות עממיות לקישוט בגדים באפליקציות מעור, וניתן למצא את הטכניקה הזאת גם בגוג'ארט, הודו, פקיסטן ומרוקו, שם מקשטים בגדי גברים ונעלי בית ברקמה ובאפליקציות.
אפליקציות מלבד ניתן לראות כקישוט על סינרי נשים במזרח אירופה וגם בקרב שבטים נודדים במרכז אסיה אשר מקשטים בה יורטים, כיסויים לרצפה, ותיקים.
בדרום אמריקה קיימת טכניקת טלאים אשר נקראת מוֹלָה והיא למעשה טכניקה של "אפליקציה הפוכה".
במקום להצמיד לבד גדול מוטיב קישוטי, תופרים יחד את הבדים שרוצים להצמיד, ואז גוזרים חור בשכבה העליונה בצורת המוטיב הרצוי, ודרכו מתגלית השכבה התחתונה בצורת המוטיב שנגזר החוצה.
את שולי המוטיב מקפלים פנימה ותופרים.
החומרים אשר נחשבים מתאימים לטכניקת האפליקציה צריכים להיות עמידים ולא להיפרם בקלות בקצוות, כגון לבד ועור.
על-פי רוב שוליהן של הפיסות המחוברות מקופלים פנימה, והן נתפרות בדרכים הבאות:
תפר ישר, שנתפר בדרך כלל במרחק 2–3 מילימטרים מהקצה.
תפר סטן, אשר נתפר מסביב לטלאי ומכסה את הקצוות שלו.
ניתן בתחילה להדביק את הטלאי למקומו המיועד או לחבר אותו בתפר ישר (זמני) על מנת שלא יזוז ממקומו בזמן התפירה הסופית למקום המיועד.
גם בעבודות טלאים (טכניקת תפירה אומנותית העומדת בפני עצמה) עושים שימוש נרחב בטכניקת האפליקציה.
"צלחת דרזדן" ו"סן בונה סו" הן שתי דוגמאות לעבודות טלאים אמריקאיות מסורתיות מסוג "בלוק" (עבודות גדולות המורכבות מיחידות) אשר משלבות טלאים עם אפליקציה.
עבודות טלאים מסוג "אלבום" מבולטימור, עבודות טלאים בסגנון רקמה פרסית "ברודרי פרסה", עבודות טלאים מהוואי, עבודות טלאים של האמיש, קיאמיה מצרית ועבודות טלאים בשם ראלי מהודו ופקיסטן עושות גם הן שימוש בטכניקת האפליקציה.
טכניקת האפליקציה התחילה בתפירה ידנית אך כיום ניתן לתפור אפליקציות בעזרת מכונות תפירה ביתיות מודרניות.
למכונות שונות יש מגוון שונה של תפרים בהם ניתן להשתמש כמו: תפר שמיכה, תפר זיגזג ותפר סטן.
משלושת התפרים, תפר הסטן נותן את הכיסוי המרבי לשולי האפליקציה וכך ניתן להימנע מהקיפול המסורתי של שולי הבד פנימה.
אופציה נוספת לעיבוד השוליים אשר מתאפשר בזכות השימוש במכונת תפירה היא טכניקת "היפוך השוליים" בה תופרים את האפליקציה לחומר דקיק דמוי פליזלין (ללא דבק) שמשמש כמו ביטנה, אז פותחים פתח בשכבת הביטנה, דרכו הופכים את המוטיב והשוליים של האפליקציה נשארים מקופלים תחתיה בצורה מיטבית.
אִפְנוּן תֶּדֶר הוא שיטת אפנון שבה מידע מיוצג באמצעות שינויים בתדר של הגל הנושא (בהשוואה ל-AM שבו המשרעת של הגל הנושא משתנה והתדר נשאר קבוע).
בשל שינויי התדר, השימוש ב-FM דורש רוחב סרט גדול יותר לעומת ה-AM.
עם זאת, משום שהרעשים בדרך-כלל פוגעים במשרעת של הגל ולא בתדר שלו, לא חלה פגיעה בייצוג של האות המקורי.
לפיכך מקלטי FM חסינים יותר להפרעות, ולשינויים בעצמת (משרעת) האות הנקלט.
תוצאה נוספת של תכונה זו היא שמקלטי FM מסוגלים לקלוט בבירור את האות החזק מבין שתי תחנות המשדרות באותו תדר (תופעה הנקראת "תופעת הלכידה").
ביישומים אנלוגיים, תדר האות הנושא משתנה בתלות בשינויים בעוצמת אות המידע.
ביישומים דיגיטליים ניתן לקבוע את תדר האות הנושא לכל תדר מקבוצה מסוימת של תדרים בתלות באות המידע (שיטה הידועה כ־Frequency-Shift keying או בקיצור FSK; בעברית: מפתוח זיזת תדר).
אפנון תדר נפוץ בשידורי הרדיו, בעיקר בתחום ה-VHF.
בתרבות הפופולרית דבק הכינוי "FM" לתחום התדרים שבין 88MHz ל-108MHz המשמש לשידורי רדיו (המאופננים באפנון תדר).
החל משנת 1960, קיימים שידורי סטריאו בתחום ה־FM.
אין מניעה טכנית או עקרונית לבצע שידורים אלו גם בתחום ה-AM, אך משום שהסטריאו דורש רוחב סרט גדול יותר, ובגלל הקצאת התדרים הרחבה יותר לתחום ה-FM, היה זה טבעי להשתמש בתחום ה-FM לשידורי הסטריאו.
על-מנת לשדר סטריאו, בשלב הראשון מחשבים את הסכום וההפרש בין שני הערוצים (הימני והשמאלי).
בשלב השני מאפננים את ערוץ ההפרש באפנון משרעת בתדר הנמצא מחוץ לתחום השמיעה של בני האדם.
בשלב השלישי, סכום ערוץ ההפרש (המאופנן) וערוץ הסכום עוברים אפנון תדר כרגיל.
מקלטים ישנים יקלטו את האות ויתעלמו מהמידע הנוסף (ערוץ ההפרש המצוי בתדרים גבוהים ולא מעניינים מבחינת המקלט הפשוט).
מקלטים חדשים יזהו את הימצאותו של ערוץ ההפרש ויפיקו אות סטריאופוני.
גרסה צרת סרט של האפנון משמשת לתקשורת קולית במכשירי קשר רגילים.
מרבית מכשירי הווידאו האנלוגיים משתמשים באפנון תדר כדי לשמור את ערוץ הבהירות של הסרט המוקלט.
ב-6 בנובמבר 1935 הציג אדווין ארמסטרונג את רעיון אפנון התדר בעבודתו "A Method of Reducing Disturbances in Radio Signaling by a System of Frequency Modulation" ("שיטה להקטנת הפרעות באיתותי רדיו בעזרת מערכת אפנון תדר") אותה הגיש למכון למהנדסי רדיו ("Institute of Radio Engineers").
בשנת 1938 מהנדסי ג'נרל אלקטריק חקרו תופעת לכידה, שלא הייתה קיימת באפנון משרעת.
בשנת 1940 הוקצה בארצות הברית תחום התדרים של 50-42MHz (מגה-הרץ) עבור שידורי FM.
כעבור כמה שנים, עלתה ההצעה להקצות תדרים נוספים באזור ה־50MHz.
ההצעה הועלתה על ידי מחלקת ה-FM של הוועדה לתכנון טכני בנושאי רדיו (The Radio Technical Planning Board) אבל לא התקבלה על ידי כלל הוועדה, לצערם של כ־400 אלף בעלים של מקלטי FM.
הסיבה להחלטה זו היא עדותו של קנת נורטון, מהנדס אשר טען שפעילות כתמי שמש, המגיעה לשיא אחת ל־11 שנה, תגרום להפרעות קשות לאות ה-FM.
נורטון מעולם לא הסביר מדוע אותות טלוויזיה, המשודרים באותם תדרים, לא ישובשו על ידי התופעה.
המלצת הוועדה לוועדת התקשורת הפדרלית (Federal Communications Commission), אשר לה ייעצה בעניינים אלה, להעביר את שידורי ה-FM לתחום 100 MHz התקבלה ותדרי ה־FM הועברו לתחום ה־88-106MHz ביוני 1945. שינוי זה הגדיל את מספר "ערוצי" ה־FM מ-40 ל־100 אולם הפך את כל המקלטים הישנים לחסרי תועלת.
אדווין ארמסטרונג החל לנהל את מאבקו נגד ההחלטה עוד ב-1944 בעזרת צעדים משפטים ובפנייה לקונגרס האמריקני, צעדיו המשפטיים נכשלו והקונגרס לא סיפק יותר ממס שפתיים.
בשנת 1960 הופיעה טכנולוגיית ה־FM סטריאו שאפשרה לבעלי מקלטים מתאימים לקלוט סטריאו, ועדיין הייתה תואמת למקלטי המונו הישנים.
שידורי ה-FM בישראל החלו לראשונה בדצמבר 1966.
ברצוננו לשמור מידע מסוים, אשר נקרא אות המידע, בצורה שונה .
בשרטוט, אות המידע הוא האות האדום, גודלו בכל נקודה הוא המידע אותו נרצה לשמור.
האות הנושא (הירוק) הוא אות מחזורי בעל תדר גבוה.
אפנון תדר הוא הוספת גודל אות המידע (מוכפל בקבוע ידוע) לתדר האות הנושא.
כפי שניתן לראות בשרטוט, האות המאופנן (הכחול) אינו מחזורי ומהירות השינוי שלו (קרי התדר הרגעי) משתנה - לפעמים השינויים מהירים ולעיתים איטיים.
ניתן לראות כי האזורים שבהם האות המאופנן בעל תדר גבוה יותר, הם האזורים שבהם אות המידע הוא בעל ערכים גבוהים - ולהפך.
כשנרצה לשחזר את האות המקורי, נמדוד את מהירות השינוי של האות המאופנן ונחסיר ממנה את התדר המקורי (הידוע) של האות הנושא ונקבל את גודל אות המידע.
כל תחנה מקבלת תחום תדרים משלה ובתוך תחום זה היא משנה את התדרים.
תחום התדרים הזה הוא קטן בהרבה מהתדר עצמו ולכן עדיין אפשר לברור בין תחנות.
מלשון Information, האות מוגבל לתחום ±1.
כאשר הוא התדר הנושא (מלשון Carrier) ו היא המשרעת.
כאשר נקרא סטיית התדר, המתאר עד כמה יכול להשתנות התדר הרגעי של האות המאופנן.
נראה לכאורה כי תחום התדרים שאותם תופס שידור המאופנן באפנון תדר הוא אולם אין זה כך.
תחום התדרים הרגעיים של האות שונה ממרכביו הספקטרליים הדומיננטיים, כלומר – תחום התדרים המרכיבים שידור FM הוא אינסופי, אולם עצמת התדרים דועכת (עד כדי הזנחה) בצורה חדה כאשר מתרחקים מהתדר המרכזי.
ניתוח מתמטי של אות מאופנן FM בתחום התדר עבור אות מידע כלשהו הוא מסובך ביותר.
לקבלת דרישת רוחב סרט מקורבת ניתן:
להשתמש בחוק רוחב הסרט של קרסון, האומר כי רוחב הסרט הדרוש שווה ל-, כאשר הוא התדר הגבוה ביותר של אות המידע ו- היא הסטייה המקסימלית של האות המאופנן מהתדר המרכזי.
לפי חוק קרסון, לפחות 98% מהאנרגיה של האות המאופנן תהיה ברוחב סרט זה.
לבצע ניתוח מפושט בעזרת פונקציית בסל מהסוג הראשון, עבור אות כניסה המאופנן על ידי טון בודד (אות סינוסי).
אפנון משרעת או אפנון תנופה (אמפליטודה) הוא שיטת שידור לשם העברת מידע המורכב על גבי גלים אלקטרומגנטיים בתדר רדיו כך שמשרעת (עוצמת) הגל המשודר משתנה בתלות במידע, בעוד תדר הגל נשאר ללא שינוי.
בדרך כלל תדירות הגל הנושא גבוהה יותר מהתדירות של המידע המורכב עליו.
שיטה זו נועדה בעיקר להפצת אותות שמע אלחוטיים, אך ניתן להעביר בה גם צפנים ונתונים.
שיטה זו נפוצה בשידורי הרדיו בתחום הגלים הארוכים, הבינוניים והקצרים.
אפנון משרעת מתבצע על ידי הכפלת האות לשידור באות קוסינוס בתדר מסוים (הגל הנושא).
במישור התדר האות מכיל שתי אונות צד סימטריות (זהו גל המידע), בתדרים שמעל ומתחת לתדר הגל הנושא.
אפנון AM מתבצע במשדר על ידי הכנסת אות השידור והגל הנושא למיקסר RF (מערבל תדר רדיו).
במקלט מתבצעת פעולת הגילוי והפענוח של המידע הנקלט, שהיא הפרדת המידע מהגל הנושא אותו.
פעולה זו מבוצעת לרוב על ידי יישור הגל (קטימת מחצית הגל המיותרת), לרוב על ידי שימוש בדיודה.
פעולת הסינון נעשית לרוב על ידי שימוש בקבל או במערכות מבוססות קבלים.
אפנון AM הוא קל לביצוע, אבל בזבזני ברוחב הסרט מכיוון שנדרש רוחב סרט כפול מרוחב הסרט של האינפורמציה.
בין הפתרונות לבעיה זו נמצאים אפנונים "מבוססי" AM, ביניהם DSB ו-SSB.
כמו כן, אפנון משרעת רגיש יחסית לרעשים ולהפרעות.
בנוסף, אפנון זה בזבזני בהספק, שכן רק חלק קטן מהאנרגיה המשודרת מנוצל להעברת מידע.
תיאור מתמטי של אפנון משרעת
פעולת האפנון מתבצעת, כאמור, עלי ידי שימוש בשני אותות: האות הנושא ואות המידע.
נניח כי משוואת הנושא היא
כאשר c מבטא את תנופת האות הנושא ו- את תדירותו הזוויתית של הגל הנושא (כאשר וכאשר fc היא תדירות הנושא).
היא משוואת גל המידע כאשר M היא תנופת המידע ו- היא תדירותו הזוויתית של גל המידע (כאשר וכאשר fm היא תדירות גל המידע) כך ש-φ הוא הפרש המופע בין המידע לנושא.
פעולת האפנון מתבצעת על ידי הוספת גל המידע לנושא והכפלת הביטוי ב- .
על ידי שימוש בנוסחאות טריגנומטריות ניתן להציג נוסחה זו בדרכים נוספות, ביניהן:
כדי לקבל את האות המקורי יש לבצע פעולת גילוי אשר מסירה את האפנון ומשחזרת האות המקורי.
גלאי נפוץ הוא גלאי מעטפת.
אחד ממאפייניו החשובים של אות המשודר באפנון משרעת הוא עומק האפנון (נקרא גם "מקדם אפנון" או "יחס אפנון").
עומק האפנון מוגדר כיחס שבין תנופתו המקסימלית של גל המידע לבין תנופתו המקסימלית של הגל הנושא, כלומר:
כאשר נוהגים להעביר את הצגתו של עומק האפנון לאחוזים.
בהינתן הגדרה זו, ניתן להציג את נוסחת האפנון גם בדרך הבאה:
ניתן להוכיח כי באופן אידיאלי נצילות שידור AM תלויה בעומק האפנון בלבד ונתונה על ידי הביטוי:
לפיכך, באופן אידיאלי, אם ברצוננו לשמור על נצילות גבוהה, יש להשתמש בעומק אפנון גבוה ככל הניתן.
באופן מעשי, משתמשים בעומק אפנון של כ - 30% עקב מגבלות טכניות בגלאי אפנון משרעת.
אִפְנוּן הוא תהליך שינוי של גל מחזורי, הנקרא גל נושא, שהוא לרוב גל סינוסי בתדר הגבוה מזה של המידע המאופנן, באמצעות אות המייצג את המידע אותו מבקשים להעביר.
הרכיב באמצעותו מתבצעת פעולת האפנון קרוי אַפְנָן (modulator).
אפנון אותות נדרש בתקשורת משלוש סיבות עיקריות:
לא ניתן להעביר כל אות באופן ישיר (דרך מוליך או כקרינה אלקטרומגנטית) משום שמכשירי השידור והקליטה רגישים רק לתחומי תדר מסוימים, וכמו כן התווך בו עובר האות אינו מעביר בצורה טובה את כל התדרים, ובפרט לא את תדר האפס.
בעזרת אפנון ניתן לבצע הזזות בתדר ולעבוד בתדרים השונים מאלה שמכיל האות אותו אנו מעבירים.
לאחר אפנון ניתן לבצע ריבוב תדרים ולהעביר אותות רבים בו זמנית מבלי שהם יפריעו זה לזה.
לדוגמה, שידור תחנות רדיו רבות דרך האוויר או קיום שיחות טלפון רבות דרך אותה תשתית.
בשביל לשדר אות מידע בתדר הדיבור, נצטרך אנטנה גדולה מאוד, מה שיהפוך את מערכת השידור לגדולה.
באפנון אותות אנלוגים, המידע המאפנן, הגל הנישא, הוא רציף.
AM (אפנון משרעת) – האות הנישא מיוצג על ידי שינויים במשרעתו של גל.
FM (אפנון תדר) – האות הנישא מיוצג על ידי שינויים בתדר של גל.
PM (אפנון מופע) – האות הנישא מיוצג על ידי שינויים במופע (פאזה) של גל.
QAM – שני אותות נישאים מיוצגים על ידי שינויים במשרעות של הגל הנושא ושל הגל הנבדל ממנו במופע בן 90°.
שקול לשימוש ב-AM ו-PM יחדיו.
כאשר מדובר באותות אנלוגיים, ישנה שקילות בין FM ו-PM.
אפנון של מידע ספרתי נקרא בדרך כלל מִפתּוּחַ (keying).
באפנון דיגיטלי הגל הנושא האנלוגי מאופנן על ידי רצף של סיביות בשיטות שונות.
השינויים בגל הנושא הם מתוך קבוצה קבועה של 2M אפשרויות (סימבולים) המייצגים צירופים שונים של M סיביות.
ASK היא שיטה המשנה את עוצמת הגל-הנושא על מנת לייצג נתונים דיגיטליים (בדומה ל-AM).
המימוש הפשוט ביותר מעביר את הביט "1" כגל הנושא עצמו, ואת הביט "0" כהפסקה בגל הנושא.
במימוש זה משתמשים חובבי הרדיו לשידור קוד מורס על ידי משדר פשוט ביותר המשדר גל נושא ממותג על ידי מפסק ידני – מפתח מורס.
מימושים מורכבים יותר מייצגים צירופים שונים של ביטים על ידי עוצמות שונות של הגל הנושא (ככל שיש שימוש ביותר רמות-עוצמה של הגל הנושא כך עולה הסיכוי לשגיאה בתקשורת).
FSK היא שיטה המייצגת ביטים באמצעות שינויים בדידים בתדר של הגל הנושא, כאשר כל שינוי בתדר מייצג ביט או צירוף מסוים של ביטים.
PSK היא שיטה המייצגת ביטים באמצעות שינויים בדידים במופע של הגל הנושא, כאשר כל שינוי מייצג ביט או צירוף מסוים של ביטים.
QAM היא שיטה המשתמשת בשני גלים-נושאים, שביניהם יש הפרש פאזה של 90°.
כל אחד מהגלים הנ"ל משנה את משרעתו על מנת לייצג צירופים שונים של ביטים.
צירופי המשרעות האפשריים נקבעים מראש.
על מנת לחלץ את האות המקורי מהגל הנקלט, דרוש תהליך ההפוך לתהליך האפנון הקרוי גילוי או מיצוי (Demodulation).
לכל שיטת אפנון יש שיטת גילוי המתאימה לה.
לדוגמה, שיטת הגילוי הבסיסית לאפנון המשרעת נקראת עקיבת מעטפת.
שיטה זו מתבססת על דיודות המרכיבות מיישר זרם, ומעגל RC הנותן תגובה דועכת מעריכית.
התוצאה היא דעיכה אחרי כל מקסימום של הגל הנושא, הדומה למעטפת הגל המאופנן שהיא האות המקורי.
אפנון דופק מקודד היא שיטה לייצוג דיגיטלי של אותות אנלוגיים.
בשיטה זו, עוצמת האות האנלוגי נדגמת בתדירות קבועה, ואז נשמרת כמילת קוד דיגיטלית, הקרובה ביותר לעוצמה האנלוגית שנדגמה (כימות).
שיטת ה-PCM משמשת כבר שנים להעברה דיגיטלית של שיחות טלפון, כקידוד השמע הנפוץ ביותר בקובצי wav, ובתקליטורים, וגם כקידוד סטנדרטי בפורמטי וידאו (אולם אין זו שיטת קידוד נפוצה, בגלל נפחי המידע הגדולים והרצון לדחוס את המידע - לדוגמה: DVD).
שימוש נוסף הוא להעברת מידע לטווחים קצרים או בתוך מערכות.
בדוגמה אות סינוסי (באדום) שנדגם וכומת (Quantized) עבור PCM.
האות נדגם במחזוריות ועבור כל אחד מהערכים נבחר קוד לפי אלגוריתם מסוים המניב ערכים בדידים כייצוג של האות המקורי אשר ניתן לאחסנו או לעבדו.
ערכים אילו ניתן לעבד על ידי DSP או לשדרם כפולסים (מכאן למעשה השם) ולרבב אותם עם אותות אחרים כמו שנעשה במשך שנים בטלפוניה בשיטה הנקראת TDM.
מימוש PCM הוא פשוט יחסית וניתן לבצוע על ידי שבב פשוט המכיל ממיר אנלוגי לספרתי (ADC).
שחזור או פענוח האות הוא התהליך ההפוך, המרת זרם הפולסים חזרה למילות קוד, המרתן על ידי ממיר ספרתי לאנלוגי ולבסוף שימוש במסנן מעביר נמוכים LPF כדי להחליק את האות או לסנן את התדרים הגבוהים.
קיימות גם שיטות ספרתיות מתקדמות כמו DPCM, ADPCM ואפנון דלתא.
אפס אחד אינסוף הוא כלל אצבע עיצוב תוכנה ומדעי המחשב, המצביע על שימוש בכמויות של אפס, אחד, או אינסוף, כדי לקדם גמישות ופשטות בעיצוב מערכות.
העיקרון אומר שכאשר נתקלים בבחירת כמות למשתנה או לתכונה, יש לבחור אחת משלוש האפשרויות הללו, תוך דחיית השימוש בכמויות ביניים.
העיקרון נועד למנוע הגבלות מיותרות ולשפר את התפתחות ואחזקת תוכנה.
העיקרון "אפס אחד אינסוף" נטבע לראשונה על ידי , מתכנת ומומחה למדעי המחשב במהלך המאה ה-20. הוא פותח כחלק מתהליך עיצוב תוכנה, כדי לעזור למתכנתים להימנע מקביעת הגבלות שרירותיות בקוד שלהם.
עקרון ZOI מצביע על שלוש האפשרויות היחידות למספר פריטים או תכונות שעל מערכת לתמוך בהן:
איסור מוחלט על הקיום של הישות (אפס).
קיום מופע אחד בלבד של הישות (אחד).
אין להגביל את מספר המופעים של הישות, למעט מגבלות פיזיות של המחשב כמו זיכרון (אינסוף).
במשפט אחד הכלל מנוסח כך: "או שאין לאפשר את הקיום של הישות, או שיש לאפשר מופע אחד בלבד של הישות או שיש לאפשר אינסוף מופעים של הישות".
החשיבות של עקרון ZOI נובעת מיכולתו לסייע במניעת בעיות תכנותיות נפוצות, כגון קוד קשה לתחזוקה, באגים והגבלות בלתי צפויות במערכת.
על ידי שימוש בעיקרון זה, מתכנתים יכולים ליצור תוכנות יותר מודולריות ומתאימות לשינויים.
ההיגיון שעומד מאחורי כלל זה הוא שיש סיבות שמצדיקות איסור קיום של ישות מסוימת, למשל כדי להימנע מפעולה מסוימת.
יש סיבות המצדיקות קיום של ישות אחת ויחידה, שכן אם תהיה יותר מישות אחת שתעשה את הפעולה זה יהיה חסר היגיון (כפי שמאפשרת תבנית סינגלטון למשל).
אך מרגע שהישות יכולה להתקיים בשניים או יותר מופעים, בדרך כלל אין שום סיבה לחסום את מספר המופעים שלה על ידי קבוע שרירותי N.
השאלה שבאמצעותה יש לבחון האם N שרירותי היא "האם הגבלה ל-N מופעים טובה במשהו מהגבלה ל-N+1 מופעים?".
אם אין תשובה טובה לשאלה זו - החסם צריך להיות אינסוף, שכן תמיד ניתן לקבוע את החסם בתור N+1 עד לאינסוף.
במדינה שבה אסורה הביגמיה ניתן להגביל במאגר הנתונים של מרשם התושבים את מספר בני הזוג של תושב לאחד.
מאידך, את מספר ילדיו של התושב אין להגביל, משום שכל הגבלה תהיה שרירותית.
מערכות אימות: בחירה בין לא לאפשר אימות (אפס), לאפשר אימות יחיד (אחד), או לאפשר מספר בלתי מוגבל של שיטות אימות (אינסוף).
מנגנוני תוספים בתוכנה: תמיכה באפס תוספים, בתוסף יחיד, או בכמות בלתי מוגבלת של תוספים.
אפס מוביל הוא כל 0 המופיע בתחילת מחרוזת מספרית המייצג ערך שאינו אפס.
לדוגמה, המזהה המפורסם של ג'יימס בונד הוא 007, כלומר מכיל שני אפסים מובילים.
לעיתים קרובות ניתן למצוא אפסים מובילים ברכיבי תצוגה דיגיטלית שונים המכילים מספר קבוע של ספרות לתצוגה, שעון דיגיטלי למשל.
אפסים מובילים נוצרים גם על ידי מערכות ממוחשבות מיושנות המייצרות ערכים לרשומות בעלות מבנה קבוע ובאמצעותם הן מחזירות פלט באורך הנדרש.
בהצגה של סכומים או כמויות נהוג שלא להציג אפסים מובילים.
מחירו של מוצר, למשל, יוצג כ-72 שקלים, ולא כ-0072 שקלים.
כאשר מספר משמש לזיהוי, נדרשת לפעמים הצגה של אפסים מובילים, כדי לוודא שכל הספרות הנדרשות מוצגות.
מספר זהות ישראלי הוא בן 9 ספרות, ומערכות שונות דורשות להקלידו עם אפסים מובילים.
השימוש באפס מוביל למספור הוא שכיח ביותר, שכן לולא השימוש בו הסדר שהיה מתקבל לפי סידור אלפביתי סטנדרטי היה משתבש.
לדוגמה, המספר 11 יופיע לפני המספר 2 בסידור אלפביתי סטנדרטי, אולם אחרי 02 כנדרש, ולכן אם מתכוונים למיין בסדר עולה לפי מספרים, נהוג להוסיף אפסים מובילים לפי אותו סדר הגודל של העצמים הממויינים.
כמובן שהשימוש באפס מוביל לא עוזר כאשר מעוניינים למיין אלפביתית מספרים שליליים, שכן 23- יגיע אחרי 1-, 01- ו- 22-, למרות שהוא קטן מכולם וצריך להופיע ראשון.
קידומת 0 נמצאת בשימוש גם בשפת התכנות C כדי לציין שימוש בבסיס אוקטלי, והקידומת 0x מציינת שימוש בבסיס הקסדצימלי.
אפס סובלנות (מאנגלית: Zero tolerance) הוא מונח בתחום הקרימינולוגיה המתייחס לגישה מחמירה של גורמי אכיפת החוק כלפי עבירות קלות.
המונח החל להתקבע בתודעה הציבורית בשנות התשעים של המאה העשרים, בתקופת כהונתו של רודולף ג'וליאני כראש עיריית ניו יורק בשנים 1994–2001. לג'וליאני יצא שם של מי ש"ניקה" את רחובות העיר והפך אותה ל"עיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית".
למרות ההצלחה קמו מבקרים רבים נגד גישה זו לפשע, וכן גם נגד ייחוס הירידה בפשיעה לג'וליאני.
עם השנים התרחבה משמעות המונח גם לתחומים שאינם קשורים בהכרח בתחום הפשיעה הפלילית.
על רקע עלייה חדה באלימות בעריה הגדולות של ארצות הברית במחצית השנייה של המאה העשרים, החל להתעורר דיון ציבורי בשאלה כיצד למגר את הפשע הגובר ולהפוך את הרחובות לבטוחים יותר לאזרחים שומרי חוק.
ב-1973 חוקק בניו ג'רזי "חוק השכונות הנקיות והבטוחות", שמטרתו הייתה להבטיח את ביטחון האזרחים על ידי נוכחות משטרתית גוברת ברחובות, גם באמצעות סיורים רגליים של שוטרים.
ב-1982 הגו ג'יימס וילסון וג'ורג' קלינג את תאוריית החלונות השבורים.
במאמרם "החלונות השבורים" כתבו השניים כי במקומות מוזנחים שהעליבות שורה בהם תתפתח במוקדם או במאוחר פשיעה, בין היתר כתוצאה מהעובדה ששומרי חוק ידירו רגליהם ממקומות אלה.
לכן, לדעתם, המלחמה בפשע צריכה להתחיל מטיפול בעבירות הקלות ("ניפוץ חלונות") ולהחמיר בעונשים בגין עבירות אלה.
ב-1985 מונה קלינג לייעץ לרשות התחבורה של ניו יורק בדבר הפעולות שיש לנקוט על מנת ליישם את התאוריה הלכה למעשה ברכבת התחתית של ניו יורק.
בשנים 1984–1990 נוקו קווי הרכבת והקרונות מגרפיטי.
ב-1990 מונה ויליאם בראטון למפקד משטרת התחבורה של ניו-יורק.
הוא תיאר את קלינג כמנטור שלו, והנהיג שורה של צעדים ובהם התייחסות בחומרה לנסיעה ללא-כרטיס, והקלת הליכי מעצר.
כאשר התמודד רודולף ג'וליאני על ראשות עיריית ניו יורק, הוא הבטיח להפחית את האלימות ברחובות.
ב-1994, עם היבחרו של ג'וליאני לראש העירייה, מונה בראטון למפקד משטרת ניו-יורק (NYPD).
5,000 שוטרים חדשים גויסו ועידן המדיניות הקשוחה החל.
בראטון הוחלף ב-1996 על ידי ויליאם ספיר, לאחר חילוקי דעות עם ג'וליאני, וב-2002 מונה למפקד משטרת לוס-אנג'לס – LAPD.
גם שם רשם בראטון הישגים בהפחתת הפשיעה, ונבחנת הארכת כהונתו לתקופה נוספת.
רמת הפשיעה בתקופתו של ג'וליאני אכן ירדה באחוזים חדים: מקרי הרצח פחתו ב-65% והפשיעה הכללית ב-57%, והעיר הוכרה על ידי ה-FBI כעיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית.
מדיניות של אפס סובלנות מיושמת גם במקומות עבודה רבים, מוסדות לימוד, ואפילו במסגרת הצבא, במטרה להילחם בתופעות בלתי חוקיות כגון הטרדה ואלימות.
השיטה העיקרית ליישום המדיניות היא באמצעות יצירת מחויבות של מנהלים וממונים לטפל בכל מידע המונח לפניהם הנוגע לנושא.
מבקרים טוענים כי מדיניות כזו עלולה להשיג דווקא את התוצאה ההפוכה כאשר עובדים ימנעו מלהתלונן על חברים לעבודה מחשש שיגרמו לפיטוריהם.
בארצות הברית יושמה מדיניות של אפס סובלנות כחלק מן המאמץ למניעת הברחת סמים.
גורמי אכיפת החוק הפעילו לחץ על צרכני הסמים במקום על הסוחרים והמבריחים במטרה לגרום להקטנת הביקוש לסמים וכפועל יוצא להקטנת ההברחות.
מדינות נוספות ברחבי העולם כגון איטליה, שוודיה, רוסיה, יפן וסין, אימצו ויישמו מדיניות זו גם בתחומן.
משמעותה של מדיניות אפס סובלנות בתחום צריכת הסמים היא כי כל הצורות והסוגים של חומרים אלו יחשב כבלתי חוקיים ומזיקים לחברה ובנוסף לכך תבוטל ההבחנה בין צרכן מזדמן באירועים חברתיים לבין נרקומן כבד וצרכן קבוע של סמים קשים.
מדיניות של אפס סובלנות בתחום אכיפת חוקי התעבורה מקושרת בדרך כלל עם נהיגה תחת השפעת אלכוהול וסמים.
בין המדינות השונות בעולם קיימים הבדלים בהגדרות של רמת שיכרות כלומר כמות האלכוהול בדמו של נהג בהתייחס לגילו.
ישנן מדינות המתירות נהיגה תוך כדי שימוש ברמה מסוימת של סמים אשר ניתנו במרשם רפואי.
מדיניות של אפס סובלנות מיושמת במוסדות חינוך ברחבי העולם בעיקר בהקשר של שימוש בסמים, אלימות, והחזקת נשק.
ענישה מחמירה מיושמת על תלמידים, הורים, מבקרים ואף אנשי צוות אשר מבצעים פעילות אסורה מכל סיבה שהיא.
בדרך כלל העונש המקובל הוא הרחקה מיידית לתקופה ממושכת מן המוסד החינוכי וללא אפשרות ערעור.
מבקרי השיטה טוענים כי הירידה באלימות בניו יורק החלה עוד לפני עידן ג'וליאני, ולכן לא ניתן לייחס את הירידה בפשיעה לג'וליאני או לגישה הבלתי מתפשרת כלפי עבירות קלות.
עוד נשמעות טענות כי ירידה בפשיעה נרשמה בתקופה זו גם בערים גדולות אחרות ברחבי ארצות הברית, ובהן ערים שלא נקטו מהלכים דרסטיים לשמירה על הסדר.
יש הנוהגים לייחס חלק מהשיפור לירידה בשימוש בקראק.
ברנארד הארקורט (Bernard Harcourt), מרצה למשפטים באוניברסיטת שיקגו, טוען כי לא ניתן לייחס את הירידה בפשיעה לדוקטרינת ה"אפס סובלנות", וכי יש להבחין בין פשע לבין "אי-סדר".
את הירידה בפשיעה יש לייחס, לדבריו, לשיפור במאפיינים הכלכליים והדמוגרפיים של העיר, ובין היתר לירידה בשיעורם של צעירים בכלל האוכלוסייה.
ביקורת חריפה נרשמה גם עקב ההתמקדות בבני מיעוטים אתניים, כגון שחורים והיספאנים, שעיקרי המהלכים החדשים כוונו כלפיהם.
המונח "אפס סובלנות" הוזכר בקשר למספר תחומים, ובהם האלימות הגואה בבתי הספר, והאלימות הגואה ברחובות הערים, בפרט מתחילת המאה ה-21. בדצמבר 2003 עלה הנושא לכותרות, כאשר שלושה עוברי אורח תמימים נהרגו ממטען שיועד לחיסול זאב רוזנשטיין, שלא נפגע כלל.
למרות שניסיונות חיסול בעולם הפשע המאורגן נעשו גם קודם לכן, רמת התחכום והתעוזה של העבריינים עלו, והביאו לשורת מקרים בהם נרצחו אזרחים חפים מפשע בניסיונות חיסול של אנשי העולם התחתון.
אירועים אלה, בד בבד עם עלייה בעבירות אלימות חמורות בקרב בני נוער ובפרט ריבוי מעשי דקירה, שחלקם הסתיימו במוות, העלו את רמת המודעות הציבורית לנושא.
בספטמבר 2008 התבטא אופיר פינס, יו"ר ועדת הפנים של הכנסת, כי"אנחנו צריכים כמה רודי ג'וליאנים כדי לנהל את מלחמת החורמה הזאת, שאין לה סוף, באפס סובלנות ובאפס לגיטימציה לאנשים האלה".
באפריל 2009 הודיע השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', על יוזמה להקמת משטרה עירונית שתהייה כפופה לראשי הערים ותטפל בין היתר באלימות הגואה ברחובות.
אפנדקטומיה היא ניתוח חירום לכריתת תוספתן, בעקבות דלקת התוספתן או סרטן התוספתן.
תיעוד האפנדקטומיה הראשון היה על ידי אמייאן, רופא בצבא האנגלי.
הוא הציג את התהליך בשנת 1735 ללא הרדמה.
הראשון שבכלל אבחן אפנדיציטיס ובין הראשונים לבצע ניתוח מסוג זה היה פתולוג בשם רג'ינלד הבר פיץ (Reginald Heber Fitz) בשנת 1886, אך מכיוון שלא היה מנתח מוסמך לא ייחסו לכך חשיבות.
מקרים מוקדמים יותר היו של המנתחים ויליאם גראנט בארצות הברית ב-4 בינואר 1885, אברהם גרובס (Abraham Groves) בקנדה ב-10 במאי 1883 ורוברט לוסון טייט (Robert Lawson Tait) בבריטניה ב-1880.
מאוחר יותר, בסוף המאה ה-19, ביצע בהצלחה H.Hancock ניתוח להסרת תוספתן בחולה עם אפנדיציטיס חריפה.
כמה שנים לאחר הניתוח של Hancock, פרסם C.McBurney שורה של דו"חות על אופן האבחון והניתוח של תוספתן חולה באפנדיציטיס.
אפנדקטומיה, בניתוח לפרוסקופי או בניתוח פתוח, היא דרך הריפוי המקובלת והיעילה ביותר כיום לחולי אפנדיציטיס, עם זאת במקרים מסוימים ייתכן ותטופל הדלקת בדרך שמרנית על ידי אנטיביוטיקה.
בעקבות התקדמות הרפואה ובה שיפור יכולות דרכי האבחון והטיפול, שיעורי התמותה מאפנדיציטיס נמוכים דרמטית מבעבר.
מהלך הניתוח כולל כריתה של התוספתן והוצאתו דרך חתך באורך 2-4 ס"מ בצד הימני התחתון של הבטן.
ניתוח זה נמשך כפחות משעה אם לא הופיעו סיבוכים.
במקרה שפותחים את הבטן ומגלים שהבעיה היא לא בתוספתן, מתחילים בניתוח בטן חוקר ומעמיק.
גם אם הבעיה היא לא בתוספתן בכל זאת חותכים אותו.
הסרת תוספתן היא פעולה פשוטה: מרחיקים את התוספתן מן הרקמה המקיפה אותו וחותכים אותו מצד שמאל, ולבסוף תופרים את הנקב שנוצר במעי.
אם לא מטפלים באפנדיציטיס, התוספתן יכול להיקרע בתוך פחות מ-24 שעות.
כאשר הוא נקרע, תכולתו משתחררת לחלל הבטן ויוצרת דימום וזיהום.
לרוב נוהגים להכניס את החולה לחדר ניתוח ברגע שאפשר, אך מחכים שהחולה יפסיק לאכול ולשתות כדי למנוע סיבוכים של הקאה בזמן ההרדמה.
לאחר כ-24 שעות החולה מתחיל לאכול ולאחר כ-48 שעות הוא מתחיל ללכת ויכול להשתחרר לביתו.
אפנצל היא בירתו של קנטון אפנצל אינר-רודן (Appenzell Innerrhoden), הקנטון הקטן ביותר בשווייץ.
העיירה אפנצל שוכנת מדרום לאגם קונסטנץ וייחודה בבתי העץ המעוטרים בציורי קיר.
בעיירה התגורר הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון בשנותיו האחרונות, עד למותו בשנת 2005.
אפניאה (Apnea) היא דום נשימתי.
באפניאה שרירי הריאות והריאות אינם פועלים בעוד הנשימה התאית מתפקדת כרגיל.
הפרעה נוירולוגית (לדוגמה הפרעת שינה: דום נשימה בשינה)
יזום (לדוגמה "אחזקת אוויר" כמו בשחיה)
באפניאה אספקת החמצן לגוף מופסקת בעקבות חוסר פעילות של שרירי הריאות ושל הריאות.
במקרה זה, לחץ ה-CO2 בדם עולה ורמת החומציות בדם עולה (דרגת ה-Ph יורדת).
בהיעדר חמצן במחזור הדם למשך של בין 3 עד 4 דקות, עשוי להיגרם נזק מוחי בלתי הפיך ולאחר מכן למוות.
באפניאה מתאפשר מעבר חמצן בין הריאות למחזור הדם ולכן, במידה ואין חסם בדרכי הנשימה, מתאפשרת העשרת חמצן מלאכותית.
במקרה זה רמות הCO2 עולות ועשויה להיווצר חמצת נשימתית ולכן, רצוי כי העשרת החמצן תהיה טהורה (100%) וללא גזים נלווים.
אפנון פאזה או אפנון מופע (ראשי תיבות PM, מאנגלית: Phase Modulation) היא שיטה לשידור והעברת אותות חשמליים בתדרים נמוכים (כגון: קול אנושי) על ידי שימוש בגל נושא בעל תדר גבוה, בשינוי הפאזה שלו בזמן.
אפנון פאזה דומה לאפנון תדר בכך שהאות המשודר משנה את התדר הרגעי של הגל הנושא, כי שינוי רגעי של פאזה של גל משנה את תדירותו (ראה איור).
בניתוח מתמטי ניתן להראות כי באפנון פאזה תדירות הגל המתקבל היא נגזרת של האות המשודר, ואילו באפנון תדר התדירות היא המידע בעצמו.
בניגוד לאפנון תדר, אפנון הפאזה לא נפוץ בשל החומרה המורכבת שהוא דורש לקליטה ושידור האותות, כמו גם בעיות נוספות של רעש שיכולות להיווצר בגלל המחזוריות של הפאזה ב-360 מעלות.
אפנון עצבי או נוירומודולציה הוא שינוי מאפיינים עצביים וסינפטיים על ידי תאי עצב, או באמצעות חומרים המופקים על ידי תאי עצב.
מערכת העצבים מורכבת מתאי עצב רבים המקיימים תקשורת רצופה בינם לבין עצמם וגם עם תאים מסוגים אחרים, כאשר הסינפסה היא המבנה באמצעותו מתבצעת התקשורת הזו.
הסינפסה היא אזור המפגש בין תא עצב לתא מטרה, אשר יכול להיות תא עצב אחר, תא שריר או תאי בלוטות.
היא משמשת להעברת מסרים עצביים לתאי המטרה.
תא העצב המשדר מכונה "קדם-סינפטי" (לפני הסינפסה) ותא המטרה הקולט מכונה "בתר-סינפטי" (אחרי הסינפסה).
בסינפסות כימיות העברת המסר מתבצעת על ידי שחרור של מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) אל המרווח הסינפטי וקליטתם בתא המטרה.
המוליכים העצביים מסונתזים ומאוחסנים בשלפוחיות סינפטיות, אשר נמצאות בקצה האקסון של תא העצב הפרה-סינפטי.
סך השינויים הנגרמים על ידי הסינפסות מסוכם על ידי תא המטרה בכל נקודת זמן לשינויים במתח החשמלי על-פני קרום התא, וכאשר מתח זה מגיע לערך סף מסוים יפתחו תעלות נתרן תלויות-מתח בכמות מספיקה ויתפתח פוטנציאל הפעולה.
בכל זמן נתון, מיליוני תאי עצב במערכת העצבים מתקשרים ביניהם כדי לבצע את העבודה החיונית לגוף ולנפש.
כתוצאה מתקשורת מתמדת זו, המוח עצמו משתנה עם הזמן.
במסגרת פעולת האפנון העצבי, נוירומודולטור הוא כל חומר אשר משנה את פעילות תא העצב הבתר-סינפטי או מווסת אותו.
באופן כללי, ויסות הוא פעולה של התאמת קצב הזרימה של חומר או מידע למערכת, בהתאם ליכולתה להתמודד עם הקליטה והעיבוד שלהם.
באופן זה, הוויסות מאפשר למנוע שיבוש בפעולת המערכת.
מערכת העצבים היא רשת תקשורת עצבית מפותחת שבאמצעותה פועל הגוף כיחידה מבוקרת ומתואמת.
מערכת העצבים מקבלת ממערכות החישה מידע על גירויים בסביבה החיצונית.
והפנימית, ומשתמשת במידע זה על מנת לפקח על תהליכי ההתנהגות, המודעת והלא מודעת.
בהתאם לכך, מערכת העצבים של האדם היא בעלת מבנה מורכב, שבו אזורים שונים משתתפים בפעולות שונות.
היא מורכבת ממיליארדי תאי עצב, אשר מתמחים בתפקודים שונים ומרכיבים את המוח ואת סיבי העצבים הנמצאים בכל חלקי הגוף.
תאי העצב משמשים כיחידת התפקוד הבסיסית של המוח והם אחראיים על עיבוד והעברה של מידע.
תהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים מושפע מתהליכים מסוג מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה, כאשר הכיוון "למעלה" מתייחס למוח, שנמצא במערכת העצבים המרכזית, בעוד שהכיוון "למטה" מתייחס למערכת החישה, אשר מחוברת למוח באמצעות מערכת העצבים ההיקפית.
האיזון בין שני תהליכים אלו מאפשר לאדם לתפוס את העולם ולחוות אותו, בדרך שמאפשרת לו להתאים את עצמו בצורה מיטבית לסביבה הפיזית והחברתית שבה הוא חי.
האפנון העצבי עוסק בווייסות של פעולת מערכת העצבים ותהליכי עיבוד המידע שמתרחשים בה.
ההשפעות של האפנון העצבי אינן סטטיות, הן יוצרות ויסות דינמי של מעגלים עצביים.
כל המערכות העצביות נתונות לאפנון עצבי.
האפנון העצבי משנה את אופן פעולתם של תאי עצב במסגרת מעגל עצבי.
בכך הוא מאפשר למעגלים המובחנים מבחינה אנטומית לייצר פלטים מרובים המובילים לשינוי התצורה (reconfiguring) של רשתות עצביות אל עבר מעגלים תפקודיים אחרים.
פעולות של אפנון עצבי מתווכות לרוב על ידי קולטנים המצומדים לחלבון G.
הן משפיעות על תעלות יונים וחלבוני ממברנה אחרים.
על ידי כך הן יוצרות שינויים בדחף העצבי, באקסוציטוזה (פליטה תאית) או תכונות התגובה של תאי עצב.
האנדורפינים הם מוליכים עצביים המסווגים כנוירומודולטורים.
הם מופרשים מבלוטת יותרת המוח ומסייעים לשיכוך כאב ולשיפור מצב הרוח.
יחס אות לרעש והשפעת הדופמין על התפקוד הקוגניטיבי
במערכת העצבים יכול להיווצר רעש ממקורות חיצוניים או פנימיים.
סביבה רועשת יכולה להגביר את רמת הרעש במערכת העצבים, אך היא יכולה לעלות גם בסביבה שקטה.
זאת משום שתאי עצב יכולים ליצור כמות משמעותית של רעש פנימי.
בדרך כלל הרעש נחשב למטרד במערכות דינמיות.
משום שהוא יכול ליצור אפקט ממסך שעלול להפריע ליכולת העיבוד של מידע רלוונטי אודות האות.
עם זאת, ישנם מקרים שבהם לרעש יכולה להיות גם השפעה חיובית על התפקוד של מערכת העצבים.
לאפנון עצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים יש השלכות על הקיבולת והתנודתיות של העיבוד.
סטייה מרמת האפנון העצבי המיטבית מובילה לירידה במובחנות של ייצוגים עצביים ופגיעה ביעילותן של התנהגויות תפקודיות.
כמו כן, היא עלולה להוביל להנמכה בקיבולת של זיכרון העבודה וביכולת העכבה.
הרעש הפנימי של מערכת העצבים מקושר לרמות הרקע (tone) של המוליך העצבי דופמין.
המוליך העצבי דופמין משפיע על יחס האות-רעש של תהליכי עיבוד מידע עצביים וכתוצאה מכך גם על יעילות עיבוד האותות של מערכת העצבים.
בעקבות זאת הדופמין משפיע על רמת התנודתיות והקיבולת של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
הדופמין חיוני לשליטה על הפעילות הקוגניטיבית בקליפת המוח הקדם-מצחית.
הוא מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
בהתאם לזאת, לדופמין יש תפקיד מרכזי בתפקודים קוגניטיביים, בפעילות של זיכרון העבודה ובתפקודים ניהוליים.
בנוסף, האפנון העצבי של המערכת הפרונטו-סטריאטלית , עליו אחראי המוליך העצבי דופמין, מאפשר את הגמישות וההתמדה הדרושות לתהליך היצירתי.
נראה שהתפתחות האדם לאורך החיים מווסתת לפחות באופן חלקי על ידי ההבשלה וההזדקנות של תפקודי האפנון העצבי.
במובן הרחב יותר האפנון העצבי מוגדר כשינוי תפקודו של איבר באמצעות שינוי של הפעילות העצבית.
תאי עצב ושריר ניתנים לשפעול חשמלי ועל כן אפשר להשפיע עליהם באמצעות גירוי חשמלי.
כתוצאה מכך, אלקטרותרפיה (electrotherapy) יכולה לעשות שימוש באפנון העצבי למטרות רפואיות (למשל אלקטרודה לגירוי שדרתי).
אפס ביחסי אנוש הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת קומדיה שחורה משנת 2014 שכתבה וביימה טליה לביא, עם דאנה איבגי, נלי תגר ושני קליין בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על "חיילת בודדה", סרט קצר של לביא מ-2006, גם הוא בכיכובה של איבגי.
הסרט עוסק במערכות היחסים בין חיילות שלישות במחנה שיזפון של צה"ל, השוכן במקום נידח בנגב.
זוהי אחת היצירות הישראליות הראשונות העוסקת בשירות הצבאי כאשר היא מעמידה נשים במרכזה.
לדברי מבקר הקולנוע גידי אורשר: "זהו סיפורן של הרבה אלפי הנשים הקטנות השקופות שממלאות את המשרדים הצבאיים כדי לנסות להיות חלק מקונצנזוס, מדרך חיים, ממחויבות לאומית שהכוונות הטובות שלהן פוגשות לעיתים מציאות שלא מחזירה להן חיוך, או לפחות פיסה זעירה של כבוד אנושי".
הסרט עלה לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ביוני 2014. הוא זכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב"פרס הסרט הטוב ביותר" והבמאית קיבלה את "פרס הבמאית המצטיינת ע"ש נורה אפרון".
ב-21 בספטמבר 2014 זכה ב-6 "פרסי אופיר" מתוך 11 להם היה מועמד: לתסריט ולבימוי (טליה לביא), לשחקנית הראשית (דאנה איבגי), לעריכה (אריק להב ליבוביץ), למוזיקה המקורית (רן בגנו) ולליהוק הטוב ביותר (אורית אזולאי).
ב-13 באוקטובר זכה הסרט ב"פרס תא המבקרים לסרט הישראלי הטוב" של אותה שנה.
דפי (נלי תגר) היא חיילת חסרת מוטיבציה המשרתת כמש"קית נייר וגריסה במשרד השלישות של בסיס השריון הנידח שיזפון שבנגב (בסיסה של חטיבה 460).
עיקר תפקידה הוא גריסת מסמכים שנזרקו.
היא גרה בחיפה אך חולמת להגיע לתל אביב על ידי מעבר לשירות בבסיס הקריה.
היא כותבת מכתבים לגורמי צבא רבים, כולל הרמטכ"ל, ומבקשת העברה.
כאשר יום אחד מגיעה לבסיס תהילה (יונית טובי), שמספרת כי סיימה טירונות ונשלחה לשרת שם, דפי משוכנעת שמכתביה נענו בחיוב, וכי מדובר בחיילת חדשה שנשלחה להחליף אותה.
דפי חופפת אותה ומכניסה אותה לרזי תפקידה, כולל הסבר על חשיבותו של אקדח הסיכות היקר של המשרד.
בערב מתגלה כי תהילה כלל איננה חיילת וכי מדובר במתחזה שהגיעה לבסיס כדי לפגוש את איתן (משה אשכנזי) קצין שניהל איתה קשר רומנטי במשך ימים אחדים.
הוא דוחה אותה והיא פוגשת בחדרו בחברתו החדשה, ענת (דנה מיינרט), קצינת הת"ש של הבסיס.
בעקבות זאת תהילה חותכת את עצמה בשירותים ובבוקר היא נמצאת במיטתה ללא רוח חיים.
לאחר מכן דפי מגלה שמכתביה לא נשלחו מעולם.
דפי יוצאת לקורס קצינות, בתקווה לעבור בסופו לבסיס הקריה.
חיילת נוספת במשרד השלישות היא חברתה של דפי, זוהר (דאנה איבגי) – בת קיבוץ צינית שנוהגת להתחצף למפקדים שמעליה ושאינה מקבלת מרות.
תפקידה הוא מש"קית דואר, אבל אין לה כל עניין לבצע את תפקידה והיא עסוקה בשבירת שיאים במשחק המחשב "שולה המוקשים".
היא ניסתה למנוע מדפי לעזוב בכך שלא שלחה את מכתביה, אולם לאחר שדפי מגלה זאת החברות ביניהן מתפרקת.
כאשר מתגלה לזוהר כי היא החיילת היחידה במשרד השלישות שעדיין בתולה, היא מחליטה לפעול על פי עצתה של אירנה (תמרה קלינגון), עולה חדשה, שנוהגת להעיר לזוהר ולעקוץ אותה על בתוליה, ולהכיר גבר.
היא מזמינה למשימה זו את מאיר (אלעד סממה), חייל קרבי שהגיע לבסיס.
השניים יוצאים לפינה חשוכה בבסיס, מתוך כוונה לקיים יחסי מין, אך עד מהרה המפגש הופך לניסיון אונס.
מעשיו של מאיר מופסקים על ידי אירנה, המאיימת על החייל בנשקו בעוד מכנסיו מופשלים, ודורשת ממנו לקיים יחסי מין עם הפח שלידו, בגלל שלטענתה התייחס אל זוהר כמו אל פח זבל.
קצינת השלישות רמה (שני קליין) היא המפקדת הישירה של דפי וזוהר, אשר מנסה ללא הצלחה להתמודד שוב ושוב עם בעיות המשמעת וחוסר המוטיבציה של השתיים.
רמה מנסה להכין את המשרד לקראת ביקורת שלישות חיצונית, ומתקשה להשיג את שיתוף הפעולה של החיילות.
מפקד הבסיס בועז (יובל סגל) מסביר לה כי הצלחה בביקורת היא נקודת מבחן קריטית על מנת להוכיח את יכולותיה ולקבל המלצה לקראת התפקיד הבא שלה והקריירה הצבאית עליה היא חולמת.
בעקבות עונש שהטילה רמה על זוהר, זוהר גורסת את כל המסמכים שבמשרד השלישות, וגורמת לכישלון בביקורת, שמביא לסיום שירותה של רמה, ושליחתה של זוהר לכלא הצבאי.
דפי מסיימת את קורס הקצינות, אך בסיומו, במקום לעבור לבסיס הקריה כפי שחלמה, היא חוזרת לבסיס שיזפון לתפקיד שמילאה קודם רמה.
התפקיד החדש מעמיד במבחן את החברות בינה לבין זוהר.
בעקבות ריב ביניהן, שבו זוהר תולה בבסיס את המכתבים שדפי שלחה ודפי מנסה למחוק את השיאים של זוהר ב"שולה המוקשים", דפי אכן מועברת לקריה וזוהר מאבדת את בתוליה לצחי, קצין המחשוב של הבסיס: שניהם פונו למרפאה לאחר שדפי מחקה את כל המידע הממוחשב חוץ מהמשחקים.
לבסוף זוהר משתחררת משום שדואר אלקטרוני הפך את תפקידה למיותר, והיא עוזרת לדפי לכתוב מכתב בקשה לעבור למשרד אחר בקריה.
צילום הסרט התבצע במקומות אחדים.
זירת ההתרחשות העיקרית, משרדי השלישות, צולמה בצריפים נטושים של משרד החקלאות ברעננה, ובשבט הצופים "רשפים" בהרצליה.
נופים מדבריים צולמו בנגב, בין השאר במדרשת שדה בוקר.
עלילת הסרט מתרחשת במשך שנה, בין 2003 ל-2004, כלומר כעשר שנים קודם צילומו.