tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמוראי צָ'מְפְּלוּ (ביפנית: サムライチャンプル) היא סדרת אנימה בת 26 פרקים, אשר שודרה לראשונה ביפן החל מ-10 במאי 2004. במאי הסדרה, שינקירו וואטנאבי, הוא גם במאי הסדרה קאובוי ביבופ שהיא מהמצליחות בענף.
עלילת הסדרה מתרחשת ביפן של סוף תקופת אדו, שנת 1850 בקירוב, אך משלבת דרך קבע אנאכרוניזם של טכנולוגיה, אביזרי לבוש, דיבור, ואירועים היסטוריים אמיתיים או מומצאים.
פסקול הסדרה כולל מוזיקת היפ-הופ יפני ואמריקאי, פופ יפני ומוזיקה יפנית מסורתית.
סגנון הפסקול תואם את סגנון הלחימה בקרבות הרבים שבסדרה.
סיפור המסגרת הוא מסעם של מוגן, עבריין נמלט, ג'ין, רונין, ופו, נערה יתומה, בחיפוש אחרי 'הסמוראי שמריח כפרחי חמנייה'.
רק שלוש דמויות אלה מופיעות בתפקיד מרכזי בכל הפרקים.
מרבית הפרקים הם בעלי עלילה מרכזית בלתי תלויה, מספר אפיזודות הן כפולות פרק, ואפיזודת הסיום נפרשת על כשלושה פרקים.
בהקדמה המופיעה בתחילת הפרק הראשון מודיעים יוצרי הסדרה כי הדיוק ההיסטורי אינו נר לרגליהן ומציעים לצופים 'לשתוק ולצפות'.
בשפה המדוברת ניכרים שימוש והשפעה של סלנג אמריקאי.
כמו כן מופיעות במהלך העלילה תופעות תרבותיות כגראפיטי וכדור בסיס, ומחוות לקולנוע היפני והאמריקאי, לרבות פרק מחווה לסרטי הזומבים.
מוּגֵן: בן 20. גדל במושבת עונשין באיי ריו-קיו אשר בתקופת העלילה הייתה ממלכה שחסתה בצלה של קיסרות יפן.
הוא התייתם או ננטש בגיל מוקדם, ורכש את כישוריו ופיקחותו בדרך הקשה.
בהליכותיו הוא נמהר, חסר נימוסין, ואלימות היא תמיד הדרך המועדפת עליו לפתרון בעיות.
סגנון הלחימה שלו, בהתאם לבית גידולו, בלתי מסורתי.
הוא משתמש בחרב ישרה, להבדיל מהחרב היפנית המקובלת בתקופה, קטאנה.
בשעת קרב, הוא מעדיף להיות יוזם, ונוטה לנוע בזריזות ובצורה בלתי צפויה.
מהלכי הקרב שלו כוללים גם עמידת ראש ובלימת להבים בעזרת קבקבי הגיטה שלו אשר סולייתם מצופה מתכת.
ג'ין: כמעט השתקפותו ההפוכה של מוגן.
ג'ין הוא בן למעמד האצולה הסמוראי.
הוא התייתם בילדותו ומאז גדל והתחנך בדוג'ו מסורתי, ממנו הוא נמלט מסיבות אשר מתבררות עם התפתחות העלילה.
ג'ין לעולם שומר על ריסון עצמי, ומקמץ בדיבור.
וכשהוא פוצה פיו, הוא משתמש על פי רוב בלשון פילוסופית.
כיאה לסמוראי הוא חי ולוחם בהתאם לקוד הבושידו.
סגנון הלחימה המסורתי שלו מבוסס על איאייג'וטסו וקנג'וטסו כשהוא אוחז בקטאנה, וג'ו ג'וטסו בלעדיה.
פוּ: נערה יתומה כבת 15, הגרה בבית דודיה.
היא איבדה את אמה כשנה לפני תחילת העלילה, ואביה הוא רק זיכרון מעורפל.
למרות שגדלה בתנאי מחסור, מוצאה ממעמד האצולה.
הקימונו שהיא לובשת הוא גם ביתו של סנאי מעופף אשר נוהג לסייע לה להיחלץ מצרה.
היא החוליה שמאחדת את החבורה, וגם מונעת ממוגן וג'ין להרוג אחד את השני.
בניגוד לשני הבחורים בשלשה, היא נוטה להביע רגשות.
גם בהליכותיה היא מגשרת בין הגסות והנמהרות של מוגן, לבין העדינות והריסון של ג'ין.
מוגן נראה לרוב גבוה מג'ין, אך ג'ין נועל סנדלי אצבע שטוחים (זוֹרִי) ומוגן סנדלים מוגבהים (גִיטָה).
באוקינאווית צ'מפוּרוּ (צ'מפולו) פירושו לערבב.
על פי האיות הרשמי פירוש שמו של מוגן 'חסר אשליות' אך פוֹנֵטִית פירושו גם 'אין סוף', ובאחד הפרקים הוא חתם את שמו בעזרת סימן האין-סוף (∞).
סמורים (שם מדעי: Mustelinae) היא תת-משפחה של משפחת הסמוריים מסדרת טורפים.
היא כוללת את הסוג סמור ושני מינים יחידים בסוגם - חורפן אמריקאי וסמור פטגוני.
מין סמור הבר האירופי (Mustela putorius) ותת-המין חמוס מבאיש
מין חורפן אמריקאי (Neovison vison).
סמוש הוא ערוץ ביוטיוב המעלה סרטונים ומערכונים באופן קבוע.
הערוץ מורכב מצמד הקומיקאים איאן הקוקס (Ian Hecox, נולד ב-30 בנובמבר 1987) ואנתוני פאדייה (Anthony Padilla, נולד ב-16 בספטמבר 1987) שעזב את הערוץ ביוני 2017 וחזר ביוני 2023. בתחילת דרכו של הצמד פאדייה החל להעלות סרטוני פלאש לאתר "Newgrounds", תחת השם סמוש, לאחר מכן הצטרף אליו חברו איאן.
זמן קצר לאחר מכן, מעט לאחר סתיו 2005, החלו שניהם להעלות סרטונים ליוטיוב.
תוך זמן קצר ערוצם הפך לאחד מערוצי היוטיוב המפורסמים ביותר.
ב-6 בנובמבר 2018 סמוש וכל ערוציו השונים הפסיקו להעלות סרטונים לאחר שחברת האם שלהם, Defy Media, נסגרה בפתאומיות.
ב-12 בנובמבר 2018 הוציא הצוות של סמוש סרטון ובו הודיעו כי עבודתם תימשך בצורה עצמאית.
ב-22 בפברואר 2019 סמוש הוציאו סרטון בו הם מודיעים שהם מצאו חברה חדשה שקנתה אותם, חברת Mythical Entertainment שמנהלים אותה צמד היוטיוברים ראט ולינק (Rhett and Link).
ב-20 ביוני 2023 איאן הקוקס הכריז ביחד עם אנתוני פאדייה (שחזר לערוץ לאחר שש שנים של היעדרות) כי הם רכשו את הערוץ בחזרה מ-Mythical Entertainment ושמעתה פעילות הערוץ תהיה "חופשייה ועצמאית" וכמו כן שיחזירו את התוכן הישן.
במספר תקופות הערוץ היווה את מספר הרשומים (Subscribers) הגבוה ביוטיוב, ונכון ליולי 2023 יש להם כ-26 מיליון רשומים ומעל ל-10 מיליארד צפיות בערוץ הראשי שלהם.
תחילת הדרך וסרטון לשיר הפתיחה של פוקימון 2002–2006
תחילת דרכם של הצמד הייתה כאשר אנתוני ואיאן נפגשו בכיתה ו', ובמהרה גילו את אהבתם לקומדיה.
ב-2002, החליט אנתוני לבנות אתר, smosh.com, והם יצרו כמה סרטוני פלאש.
פאדייה סיפר שמקור השם סמוש בא מתקרית, כשהסביר לחברו "A mosh pit" ובטעות יצא לו "Smosh pit".
הסרטונים הראשונים שעשו, היו ליפ סינק לשירי הפתיחה של סדרות טלוויזיה האהובות עליהם (צבי הנינג'ה, פוקימון ופאוור ריינג'רס).
בהתחלה, לא הייתה להם כוונה להעלות את הסרטונים לאינטרנט, אך לאחר ששלחו אותם לכמה חברים, החליטו להעלות אותם לאתר יוטיוב.
הסרטון הראשון שלהם, ליפ סינק לשיר הפתיחה של הסדרה פוקימון, זכה להצלחה רבה.
בספירה כוללת, הסרטון זכה לכ-24.7 מיליון צפיות, והפך לסרטון היוטיוב הפופולרי ביותר באותו הזמן.
הסרטון החזיק בשיא הזה במשך שישה חודשים, עד שהוסר על ידי יוטיוב.
במרץ 2007 משתמש ביוטיוב בשם Ahmed Yahya העלה מחדש את הסרטון, שזכה לכ־15.9 מיליון צפיות, נכון לאפריל 2018. בזכות ההצלחה של סמוש, וההסכם שלהם עם יוטיוב, יצרו השניים סרטון 'פוקימון' חדש, עם שינוי מילים קריטי, כדי שחברת הפוקימון לא יוכלו להסיר את הסרטון.
עם השנים, סמוש החלו לגוון.
הם החלו להכין סרטוני מערכונים ביוטיוב, כמו ה-Food Battle וה-That Damn Neighbor המסורתיים.
סמוש המשיכו לצבור פופולריות בקרב הגולשים והפכו לערוץ עם הכי הרבה רשומים באותה התקופה.
בשנת 2009, סמוש החליטו לעצב מחדש את האתר שלהם, והוסיפו אזור משחקים ותכנים נוספים שלא נכללו בסרטונים עצמם שעלו ליוטיוב.
כמה מ"הסדרות" של סמוש הן "כל ____ אי פעם" (Every blank Ever) ו"אם ____ היה אמיתי" (If blank Was Real).
בנוסף, בתחילת 2010, סמוש יצרו את אפליקציית "iShut Up App" לטלפונים ניידים עם אנדרואיד כחלק מההסכם שלהם עם גוגל, ולבסוף הגיע גם ל-App Store של אפל.
ב-2011 סמוש נרכש על ידי החברה Alloy Digital.
בינואר 2013 עקפו סמוש את היוטיובר ריי ויליאם ג'ונסון בכמות הרשומים ביוטיוב.
בספטמבר 2014 הכריזו הצמד על סרט הקולנוע "סמוש: הסרט" (Smosh: The Movie).
הטריילר יצא ביוני 2015 והסרט עצמו יצא ב-24 ביולי 2015.
ביוני 2017 אנתוני פאדייה הכריז על עזיבתו מהערוץ עקב מסחור המותג "סמוש" ומגבלות חופש הביטוי הכרוכות בכך.
ב-6 בנובמבר 2018 הכריזו איאן הקוקס ושאר צוות סמוש כי חברת האם של סמוש, Defy Media, חדלה לפעול, ובכך סמוש נשאר לפי מילותיו של הקוקס "מחוסר בית".
מספר שעות אחרי ש-Defy Media נסגרה, פאדייה העלה סרטון שבו הסביר שעזב את סמוש בגלל יחס גרוע ונצלני מצד Defy.
כשלושה חודשים לאחר מכן, ב-22 בפברואר 2019, פורסם בערוץ כי סמוש נרכש על ידי צמד היוטיוברים ראט ולינק (Rhett and Link) וכעת הוא חלק מחברת Mythical Entertainment.
ב-20 ביוני 2023 איאן הקוקס הכריז ביחד עם אנתוני פאדייה (שחזר לערוץ לאחר שש שנים של היעדרות) כי הם רכשו את הערוץ בחזרה מ-Mythical Entertainment ושמעתה פעילות הערוץ תהיה "חופשית ועצמאית" וכמו כן שיחזירו את התוכן הישן.
לאחר ההצלחה של סמוש, הצמד החליטו לעשות אודישנים ב-2015 וכיום ישנם מספר שחקנים המופיעים בסרטוני ומערכוני הערוץ באופן קבוע.
כמו כן בחלק מהסרטונים משתתפת גם שרון היקוקס-אמו של איאן
שחקנים קבועים בערוצי הבת (סמוש גיימס וסמוש פיט):
אמנדה ליהאן קאנטו (2022 - כעת)
(Smosh) הערוץ הראשי של סמוש
(Smosh Pit) הערוץ השני של סמוש
סמוראי ג'ק הייתה סדרת קומיקס אמריקאית של חברת ההוצאה לאור IDW Publishing, והיא נמשכה לאורך 20 חוברות בין אוקטובר 2013 למאי 2015. ג'ים זוב כתב את הסדרה, בעוד אנדי סוריאנו אייר אותה.
עם זאת, היוצר של סדרת הטלוויזיה, גנאדי טרטקובסקי, טען כי סדרת הקומיקס איננה חלק מהקאנון של הדמות.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מן מבקרים, אם כי מכירותיה בשווקים היו בינוניות.
בפברואר 2013, חברת ההוצאה לאור "IDW Publishing" וערוץ הטלוויזיה "Cartoon Network" הכריזו על שיתוף פעולה, במסגרתו כמה מסדרות הטלוויזיה של הערוץ יעובדו לסדרות קומיקס.
בהמשך השנה, כחלק מכנס "WonderCon", פורסם כי ג'ים זוב יכתוב סדרה בהתבסס על "סמוראי ג'ק", אותה יאייר אנדי סוריאנו, וכי זו תחל את פרסומה עוד באוקטובר של אותה השנה.
החוברת הראשונה יצאה לשווקים ב-23 באוקטובר, ופרסום הסדרה נעשה באופן חודשי.
קשת הסיפור הראשונה, "Threads of Time", נמשכה לאורך חמש חוברות, ויצאה כאוגדן ביוני 2014. גם קשתות הסיפור שיצאו אחריה נמשכו חמש חוברות, וגם הן יצאו כאוגדנים.
בינואר 2015, זוב הודיע כי הסדרה תסתיים במאי של אותה השנה עם פרסומה של החוברת העשרים.
יותר משנה לאחר מכן, באוקטובר 2016, "IDW Publishing" הוציאה מהדורה בכריכה קשה שהכילה בה את כל חוברות הסדרה, בשם "Samurai Jack: Tales of the Wandering Warrior".
במאי 2019, ארבע שנים לאחר סוף הסדרה, "IDW Publishing" החלה בפרסומה של מיני-סדרה בשם "Samurai Jack: Lost Worlds", והיא היוותה אפילוג לעלילה.
המיני-סדרה, אותה כתב פול אלור ואייר אדם ברייס תומאס, נמשכה לאורך ארבע חוברות, והסתיימה בספטמבר.
זמן לא רב לאחר מאורעות הפרק האחרון של "סמוראי ג'ק", הסמוראי ג'ק יוצא למדבר בחיפוש אחר מערה בה מתבודד נזיר זקן שביכולתו לסייע לו במסע בזמן.
ג'ק נחוש לשוב להווה שלו, לאחר שהשד רב העצמה אקו שלח אותו לעתיד והשתלט על עולמו.
הנזיר מגלה לג'ק כי הדרך היחידה לנוע אחורה וקדימה בזמן היא באמצעות חבל עתיק, אותו אקו קרע ופיזר את סיביו.
ג'ק יוצא למסע בעקבות הסיבים, על מנת לטוות אותם בחזרה לחבל ולשוב לזמנו כדי להתעמת עם אקו.
שם חוברות תאריך יציאה ISBN 25 באוקטובר 2016
סמורה (בספרדית: Zamora) היא עיר ובירת מחוז סמורה שבקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון בספרד.
העיר נמצאת בסמוך לגבול עם פורטוגל ונהר הדורו חוצה את העיר.
בעיר 24 כנסיות בסגנון רומנסקי מהמאות ה־12 וה־13, שהקנו לעיר את פרסומה כ"מוזיאון לאומנות רומנסקית".
לאחר ניצחון האימפריה הרומית על הלוסטינים וכיבוש חצי האי האיברי, ניתן לעיר השם "אוקלומדורי" ("Ocellodurum", מילולית: העין של הדורו) והייתה חלק מהיספניה טארקוננסיס, והדרך הרומית בין מרידה ואסטורגה עברה בעיר.
תחת שלטון המורים כונתה העיר "סימורה" ו"אזמור", ועם הקמת ממלכת אסטוריאס הפכה העיר לנקודה אסטרטגית חשובה, כשהעיר נכבשת פעמים רבות על ידי שני הצדדים הלוחמים במהלך המאות ה-7 עד ה-11, כאשר כל כובש בתורו חיזק את ביצורי העיר.
אחד המאורעות החשובים הקשורים לעיר, הוא הירצחו של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה ולאון מחוץ לחומות העיר ב-7 באוקטובר 1072. אביו, פרדיננד הראשון, מלך קסטיליה ולאון חילק לפני מותו את ארצו לשלשת בניו, ואת העיר סמורה המבוצרת לביתו.
לאחר מות האב, החלו האחים בקרבות על הירושה, כאשר לבסוף סנצ'ו הצליח לנצח את כל אחיו בעזרת אל סיד, למעט את אחותו שהתבצרה מאחורי חומות עירה.
כאשר הטיל סנצ'ו מצור על העיר, הצליח אחד מאצילי העיר לרצוח את המלך, לאחר ששכנע אותו להיפגש איתו ביחידות.
לאחר מותו עברה הממלכה לידי אחיו אלפונסו השישי, מלך קסטיליה ולאון, נגדו נלחם.
קרב נוסף חשוב התחולל סביב חומותיה של העיר, בין תומכיה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, וחואנה, מלכת קסטיליה, אלמנתו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
הקרב הארוך שהתחולל על העיר, טבע את הפתגם הספרדי: "No se ganó Zamora en una hora" ("סמורה לא נכבשה בשעה אחת", כלומר: מאורעות גדולים דורשים זמן, בדומה לביטוי "רומא לא נבנתה ביום אחד").
במאה ה-12 העיר הפכה לחשובה במיוחד לממלכת לאון כנגד המוראביטון והאל-מוואחידון, ובשל כך מבנים רבים מן התקופה נבנו בעיר, רבים מהם שרדו עד היום.
לאחר מכן ירדה קרנה של העיר.
המאה ה-18 הביאה שגשוג מחודש לעיר, שנהנתה מהגנת הכתר הספרדי.
שגשוג זה הסתיים עם השתלטות צרפת על ספרד ב-1807. במהלך מלחמת חצי האי הצטרפה העיר לכוחות המורדים בתחילת שנת 1809 ובקרב שהתחולל עם הצבא הצרפתי על גשר החוצה את אחד מיובליו של הדורה ב-6 בינואר 1809, נהרגו למעלה מ-130 תושבי העיר ועוד ככפליים פצועים ושבויים.
הכיבוש הצרפתי הסתיים ב-1812, אולם השגשוג לעיר לא חזר.
פיתוח ותיעוש ספרד, בניית מסילות רכבת וכבישים סייעו לעיר לחזור ולגדול.
מסילת רכבת לעיר נבנתה ב-1864, והעיר חוברה לזרם החשמל, והחקלאות שבה לשגשג.
משנת 1900 עד שנת 1991 גדלה אוכלוסיית העיר בקביעות, לעומת אוכלוסיית המחוז שהלכה וקטנה מאז שנת 1900. כך שבעוד שבשנת 1900 תושבי העיר היו רק כ-6 אחוזים מכלל תושבי המחוז, הרי שבשנת 2009 היו תושבי העיר 33.9% מכלל תושבי המחוז.
למרות שלעיר אין אוניברסיטה משלה, קמפוס של אוניברסיטת סלמנקה נמצא בעיר, כאשר כ-2,600 תלמידים ב-12 פקולטות לומדים בעיר (נכון לשנת הלימודים 2009-10).
בנוסף בעיר קמפוס של UNED (האוניברסיטה הלאומית ללמידה מרחוק).
העיר מחוברת באמצעות שני כבישים מהירים, רכבת רגילה ורכבת מהירה למדריד (תחת בנייה, עתידה להתחיל לעבוד ב-2015).
בנוסף בעיר מיזם להשכרת אופניים המנוהל בידי העירייה.
בסמורה התקיימה בימי הביניים קהילה יהודית ואף הייתה בה ישיבה גדולה בראשות רבי יצחק קנפנטון.
בעיר נולד המומר היהודי והמטיף הנוצרי אלפונסו דה סמורה.
לאחר גזירות הגירוש של 1492 יהודים רבים היגרו ממנה.
באותה תקופה הייתה העיר אחד המעברים המרכזיים לפורטוגל; כ-30,000 יהודים עברו דרך סמורה לכיוון מירנדה דו דואר.
בין המגורשים יוצאי העיר היו הרב יעקב בן חביב, שהיגר לסלוניקי והקים בה קהילה ספרדית גדולה, וחכמים נוספים בהם משה אלשקר, רבי יצחק עראמה ורבי אברהם סבע.
ידוע כי חלק מהמגורשים חזרו לעיר והפכו ל"נוצרים חדשים".
זמן קצר לאחר הגירוש העניק הכתר את בית הכנסת הגדול לעירייה, וזה הפך ל"כנסיית סן סבסטיאן".
ב-1493 אושרה תרומתו לאגודת החסד המקומית לשימוש כמוסד רפואי ומקלט לעניים.
הרשומות מצביעות על כך שבית הכנסת פורק בסופו של דבר והחומרים ששימשו לבנייתו עברו שימוש מחדש.
בשל מיקומה בגבול, הפכה סמורה גם למרכז הברחות, מה שהוביל את הכתר לערוך חקירות בנוגע לנכסים, חובות ומעשי הברחה שנעשו או נותרו על ידי המגורשים בשנים 1493 עד 1495.
לסמורה ברית ערים תאומות עם:
סמור פטגוני (שם מדעי: Lyncodon patagonicus) הוא מין יחיד בסוגו סמור קטן דרום אמריקאי ממשפחת הסמוריים.
חי בערבות ואזורי סלעים בפמפס שבצ'ילה ובדרום ארגנטינה וכן בפטגוניה.
פרוותו לבנה עם אזורים חומים או שחורים לאורכה.
יש לו אוזניים קטנות אך רגליים וזנב ארוכים.
לא ידוע הרבה על הסמור.
מצב שימורו הוא ללא חשש.
סמור קולומביאני (שם מדעי: Mustela felipei) הוא מין של סמור מוארך החי באמריקה הדרומית באזורים קטנים במדינת קולומביה (וגם מעט באקוודור) ומכאן שמו.
לא ברור להיכן תפוצתו מגיעה אבל היא יותר רחבה ממה שנראה היה לחוקרים בהתחלה.
הוא חי ביערות עננים בגובה 1,100 - 2,700 מ' לאורך הגבול עם האנדים.
עם זאת כריתת היערות פוגעת בו וכיום מצב השימור שלו הוא "פגיע".
באזורים נמוכים יותר הוא מעדיף אזורי מים, נהרות, אגמים ובריכות שונות שם הוא מחפש טרף קטן.
הוא אחד מהמינים הקטנים ביותר במשפחתו והוא דומה מאוד להרמין, אך שונה ממנו בזנבו היותר ארוך והשחור בקצה וכן בחזהו הצהוב.
הוא בעל שיניים חדות ורגליים דקות וקצרות והוא מומחה בריצה וטיפוס.
הוא גם בעל פרווה עבה שמשכה בעבר ציידים, אך כיום הוא איננו בסכנת ציד גדולה.
עם זאת, כפות הרגליים שלו חסרות שיער, מה שמסייע לו בשחייה.
הוא צייד הטורף בעיקר דגים וחיות מימיות אחרות וגם צד יונקים יבשתיים על הגדה.
הוא שוחה במים על ידי נפנוף של הגפיים.
סמור האמזונאס (שם מדעי: Mustela africana) הוא מין של סמור החי אך ורק ביערות האמזונאס.
שמו המדעי מטעה כיוון שאיננו חי באפריקה כלל.
זהו סמור חום בעל בטן לבנה ופס חום לאורך החזה.
הסמור נחבא מאוד אל הכלים ולא ידוע עליו הרבה.
הוא צייד שטורף יונקים קטנים כמו עכברים או עופות ביערות וחי כנראה בין העצים ולא על קרקע היער.
לסמור מצב שימור טוב ואיננו בסכנת הכחדה כרגע.
סמור צהוב-בטן (שם מדעי: Mustela kathiah) הוא מין טורף בסוג סמור, שכשמו הוא בעל פרווה צהובה על בטנו והוא חי בטבע בדרום-מזרח אסיה ביערות אורנים בסין, בהוטן, הודו, לאוס, מיאנמר, נפאל, תאילנד ווייאטנאם.
זהו סמור נפוץ בעל פרווה חומה בהירה עם בטן צהובה ורגליים קצרות.
הוא מזכיר מאוד את ההרמין, וייתכן שיש קרבה ביניהם.
הסמור נפוץ ביערות ומחפש בהם טרף קטן כמו עכברים, עופות, חרקים וזוחלים קטנים.
הוא מסתתר ביום במאורה ויוצא בעיקר בלילות לציד שאותו הוא מנהל בין ענפי העצים ולעיתים גם על האדמה.
כמו רוב בני המשפחה הוא אומנם קטן אך טורף נועז ואמיץ מאוד.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי עופות דורסים, נמרים, זאבים וטיגריסים.
סמור יפני (שם מדעי: Mustela itatsi) הוא מין סמור החי בכמה אזורים ביפן בהונשו, קיושו ושיקוקו.
הוא הופץ להוקאידו, איי ריוקיו וייתכן שגם לאי סחלין שברוסיה.
זהו סמור קטן שייתכן שהוא תת-מין של החמוס הסיבירי והוא אכן דומה לו במראו, צבעו והתנהגותו.
אורכו הממוצע 35 ס"מ והזנב ארוך ומגיע לאורך 17 ס"מ ומשמש לאיזון.
הפרווה חומה-כתומה אך הפנים שחורות עם אזורים לבנים.
מין זה חי ליד הנהרות של אזורים הרריים ביפן והוא ניזון מחיות מים כמו צפרדעים, סרטני נהרות, דגים, זוחלים ויונקי מים קטנים.
סמור הררי (שם מדעי: Mustela altaica) הוא מין של סמור החי בטבע בצפון ומזרח אסיה ומגיע בתפוצתו עד הרי ההימלאיה.
הוא נפוץ בטבע בסביבות רבות מהטונדרה עד ליערות גשם, אך הוא מצוי בסכנה עקב פגיעה באזור חיותו ועקב ציד לפרוותו.
הסמור ההררי חי בטבע מקזחסטן וערבות דרום רוסיה בצפון עד להרי ההימלאיה בטיבט, נפאל וחבל לדאק שבהודו, בדרום.
במזרח הוא נפוץ עד לסין וחצי האי הקוריאני.
הסמור בעל פרווה חומה כהה עם גוף מוארך וזנב ארוך.
בעונת הקיץ הסמור משיל את פרוותו ולפרווה מעט יותר בהירה אך עדיין חומה.
הסמור הוא מין קטן ועדין אך הוא בעל ניבים חדים ומשחר לטרף.
הסמורים חיים בקבוצות קטנות והם מחפשים טרף בעיקר מכרסמים כמו עכברים, עופות וביציהם, זוחלים, צפרדעים וחרקים.
באזורי מים הם צדים גם דגים וסרטנים קטנים.
הם רודפים אחרי טרפם גם בין הענפים והסלעים והורגים אותו בנשיכה קטלנית.
הם עצמם נטרפים על ידי עופות דורסים ולעיתים נדירות גם זאבים ושועלים שלא מוצאים טרף אחר.
תוחלת חייהם בשבי מגיעה ל-10 שנים.
הסמור עלול להיות בסכנה בעתיד הקרוב עקב פגיעה באזורי חיותו המיוערים.
הסמורים גם ניצודים לפרוותם, אף שהדבר אינו חוקי.
סמור מפוספס-גב (שם מדעי: Mustela strigidorsa) הוא מין סמור המצוי בדרום-מזרח אסיה בטבע.
כמו ששמו מרמז הוא בעל פרווה מפוספסת.
פרוותו חומה עם פס לבן מזנבו לאורך גבו עד לראש.
החזה, הגרון ורוב הפנים צהבהבים והזנב והרגליים כהים כמו הגב שיכול להיות בהיר עד צבע "חום שוקולד".
הזנב די עבה ומגיע לאורך של 18–20 ס"מ.
אורכו של הסמור 30–36 ס"מ, והזכרים גדולים מהנקבות.
הסמורים חיים ביערות גשם וגם באזורים הרריים בצפון מזרח הודו, צפון ומרכז מינמאר, דרום סין, צפון תאילנד, צפון ומרכז לאוס ובווייטנאם בדרך כלל עד לגובה 2,500 מ'.
הם נמצאו בטבע בפארק הלאומי Namdapha, שבצפון הודו.
הם נפוצים בעיקר ביערות שונים, מיערות גשם עד ליערות ירוקי עד, בדרך כלל באזורים גבוהים.
הסמורים הם ציידים של חיות קטנות ויכולים לתקוף חיות שגדולות מהם בהרבה.
באירוע מתועד צולם פרט של סמור מפוספס-גב צד חולדת בנדיקוט (Bandicota) ענקית.
סמור מצרי (שם מדעי: Mustela subpalmata) הוא מין סמור החי בטבע רק באזור של צפון מצרים.
לסמור זה רגליים קצרות, גוף מוארך וראש ואוזניים קטנות.
הפרווה חומה והבטן בצבע קרם.
בדמיונם הכללי הם מזכירים את המין חמוס גמדי, אך גדולים ממנו.
הסמור חי בצפון מצריים ויוצא בלילות לחפש מזון.
הוא חי באזורים יבשים ומצוי הרבה ליד מגורים אנושיים.
כמו רוב הסמורים הוא צייד הניזון מטרף קטן כמו עכברים, חולדות, זוחלים ועופות וכשהוא לא מוצא הוא יאכל חרקים.
הסמור לא מצוי בסכנת הכחדה כלשהי.
סמור הרים אינדונזי (שם מדעי: Mustela lutreolina) הוא מין של סמור האנדמי בטבע לאיים ג'אווה וסומטרה שבאינדונזיה.
סמור זה מאוד ביישן והוא נראה לעיתים נדירות ולא ברור מה מצב שימורו.
אלו סמורים חומים מוארכים ובעלי זנבות גדולים.
אורכם הממוצע 30–32 סנטימטרים, אורך הזנב 14–17 סנטימטרים ומשקלם 295–340 גרם.
הם חיים בטבע בהרים גבוהים מעל 1,000 מטרים וביערות הגשם שבמורדותיהם.
הם ניזונים מטרף חיות קטנות כמו מכרסמים, עופות וזוחלים, אך גם מנבלות.
הם נדירים בטבע ופגיעים עקב סחר בפרוותם ומהרס היערות בהם הם חיים.
סמור מלאי (שם מדעי: Mustela nudipes) הוא טורף קטן מהסוג סמור והוא חי ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה בברוניי, אינדונזיה, מלזיה ותאילנד.
הסמור חום-אדמדם לאורך רוב הגוף.
הראש בדרך כלל לבן ובעל אוזניים בולטות אבל לסת קטנה וקצות הגפיים לבנות.
הזנב שעיר וגדול והשערות שלו הם לבנות.
הרגליים קצרות והגוף וארך ורזה.
הסמורים חיים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה, יוצאים בלילה לצוד ומחפשים יצורים קטנים כמו עכברים, חרקים, עופות וזוחלים ויאכלו גם פירות וגם פגרים.
הם יכולים לטפס בקלילות ולהתחבא בין סלעים ונקיקים.
הם אינם בסכנה בטבע אך עלולים להיות מאוימים מכריתת היערות.
סמורה מקל (בפורטוגזית: Samora Moisés Machel, סמורה מאשל [maʃel]; 29 בספטמבר 1933 - 19 באוקטובר 1986) היה איש צבא, מדינאי וגיבור לאומי במוזמביק.
כמנהיג סוציאליסטי מהפכני מרקסיסט-לניניסט, הוביל את המדינה לקבלת עצמאותה והיה נשיאה הראשון של מוזמביק.
הוא עמד בראש המדינה עד מותו המסתורי בהתרסקות מטוסו הנשיאותי בשטח ההררי שבגבול מוזמביק-דרום אפריקה.
סמות'י קינג סנטר, המכונה גם ניו אורלינס ארנה הוא אולם ספורט הממוקם בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית.
מספר המקומות באולם עומד על 18,500, והוא משמש בעיקר למשחקי הבית של קבוצת ה-NBA ניו אורלינס פליקנס.
ב- אירח לראשונה את סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, ושימש כאולם המארח של האירוע גם ב-.
ב- יארח שוב את משחק וסוף-שבוע האולסטאר.
המשחק, שייערך ב-19 בפברואר 2017, היה אמור להתקיים באולמה הביתי של קבוצת שארלוט הורנטס, הספקטרום סנטר, אך הועבר מקרוליינה הצפונית עקב חקיקה מדינתית נגד הקהילה הגאה.
להלן רשימה של אירועי ספורט בולטים נוספים שאירח לאורך השנים:
גמר אליפות ה-NCAA בכדורסל נשים בשנים 2004 ו-2013
סמושקר (בהונגרית: Szamoskér) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסמושקר מספר התושבים נמצא בירידה.
בסמושקר חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובקצה בית העלמין הציבורי ניתן למצוא שתי מצבות של יהודי המקום.
סמושסג (בהונגרית: Szamosszeg) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסמושסג מספר התושבים נמצא בירידה.
יהודים ראשונים החלו להתיישב בסמושסג בסוף המאה ה-18. רוב היהודים היו סוחרים, היה אחד בעל אחוזה אחד וחקלאים.
היחסים בין התושבים הנוצרים והיהודים היו בדרך כלל טובים.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס היהודי בשנת 1869, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי שסירבה לקבל את החלטות הקונגרס.
בקהילה היו בית הכנסת, בית ספר, "חדר" ומקווה.
במלחמת העולם הראשונה נהרגו כמה יהודים מהכפר.
בשנת 1942 גויסו עשרה יהודים לעבודות כפייה ורק חמישה מהם שרדו.
בשנת 1944, רוכזו יהודי הכפר ונשלחו לגטו במאטסלקה, ובסוף מאי הועברו יחד עם שאר יהודי המחוז למחנה ההשמדה באושוויץ.
לאחר המלחמה שני גברים וחמש נשים חזרו לכפר.
הם לא חידשו את חיי הקהילה ועד מהרה התפזרו.
בשנות השבעים לא היו יהודים בכפר.
סמושאיי (בהונגרית: Szamossályi) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סמושאיי קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-903 תושבים בשנת 1990 עד 718 תושבים בשנת 2020.
יהודים ראשונים התיישבו בסמושאיי במחצית השנייה של המאה ה-19 לאחר שבעלי האחוזות בסביבה הסירו את התנגדותם להתיישבות זרים על אדמותיהם.
לאחר שהקהילה התפתחה וגדלה והגיעה ל-144 נפשות, החלו צעירי הקהילה לעזוב אותה לטובת יישובים גדולים יותר בהם היו יותר סיכויים למצוא פרנסה.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, גויסו יהודים מהכפר לפלוגות עבודה בשרות הצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרחית.
ואחרי חג הפסח, נצטוו היהודים בכפר להישאר בבתיהם.
לאחר חצות פרצו כוחות משטרה לבתי היהודים, הוציאו אותם בכוח והעמיסו אותם על עגלות.
הם לא הורשו לקחת עמם דבר, גם לא מזון.
היהודים נלקחו לגטו מאטסלקה ובסוף חודש מאי 1944 שולחו משם למחנה ההשמדה אושוויץ.
בקרחת יער קטנה בכפר עדיין קיים בית קברות יהודי ישן ובו כ-11 מצבות של יהודים חלקן שבורות.
סמושאוילק (בהונגרית: Szamosújlak) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית סמושאוילק קטנה מ-500 תושבים בשנת 1990 עד 339 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בסמושאוילק בתקופות זמן שונות.
משנת 1885 היו יהודי המקום תחת חסות רבנות פהרגיארמט ובשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
סמושאנגיאלוש (בהונגרית: Szamosangyalos) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים חיו בסמושאנגיאלוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לרבנות צ'נגר בשנת 1944 הושמדה הקהילה ונרצחו רוב תושביה בשואת יהודי הונגריה.
סמושבץ' (בהונגרית: Szamosbecs) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
תושבי הכפר חיים בעיקר מחקלאות ושיווק הפירות, בדגש על תפוחים.
יהודים חיו בסמושבץ' במאה ה-18 ובמאה ה-19. משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לרבנות צ'נגר ובכפר היה בית קברות יהודי.
בשנת 1944 הושמדה הקהילה ונרצחו רוב תושביה בשואת יהודי הונגריה.
סמושטטארפלווה (בהונגרית: Szamostatárfalva) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסמושטטארפלווה מספר התושבים נמצא בירידה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז התקופה הנאוליתית ושמו מוזכר לראשונה מתעודות משנת 1181.
יהודים בודדים חיו בסמושטטארפלווה במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו חלק מתושביה בשואת יהודי הונגריה.
סמוראי על ארבע הוא סרט קומדיית אמנויות לחימה בהנפשה ממוחשבת משנת 2022 בבימויו של רוב מינקוף, מארק קוטסייר וכריס ביילי (בבכורת הבימוי של קוטסייר וביילי).
הסרט מבוסס במידת מה על הסרט משנת 1974 "אוכפים לוהטים".
בסרט מדבבים מייקל סרה, ריקי ג'רווייס, מל ברוקס, ג'ורג' טאקיי, אאסיף מנדווי, גבריאל איגלסיאס, דג'ימון הונסו, מישל יאו וסמואל ל.
הסרט מתרחש בעולם של חיות מואנשות, שבו כלב בשם האנק לומד להפוך לסמוראי כדי להציל כפר חתולים ממלחיץ מלחמה רב עוצמה.
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-2017, אך התעכב מספר פעמים, בעיקר עקב שינויים במפיצים ומגפת הקורונה.
בסופו של דבר הוא הוקרן בבכורה ב-10 ביולי 2022 בלוס אנג'לס והועלה לאקרנים בארצות הברית ב-15 ביולי 2022, על ידי סרטי פרמאונט תחת הטבעה של ניקלודיאון.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והופיע פחות בקופות, שכן הוא הכניס למעלה מ-21 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 45 מיליון דולר.
בארץ בהשראת יפן הפיאודלית ומאוכלסת כולה על ידי חתולים, איקה צ'ו, פקיד בכיר בשוגון של הארץ, רוצה להרחיב את ארמון הענק שלו.
עם זאת, הוא שוכן ממש ליד הכפר העני קאקאמוצ'ו.
בתקווה להיפטר מזה, איקה צ'ו מתכנן לאלץ את תושביו של קאקמצ'ו לנטוש את עיירתם על ידי שליחת כנופיית בריונים בראשות אוגה השני שלו לזרוק את העיירה.
תושבי העיר דורשים מהשוגון למנות סמוראי חדש שיגן עליהם לאחר שהקודם בורח.
איקה צ'ו, בתקווה להעליב את תושבי העיר, מחליטה למנות את האנק, כלב אסיר שעומד לצאת להורג, לסמוראי של קאקאמצ'ו.
לאחר קבלת פנים עוינת ראשונית, האנק מסתמך על סיועו של ג'ימבו, סמוראי חתול סמוראי מבולבל שמסכים באי רצון לאמן אותו, על מנת להתגבר על העוינות של תושבי העיר.
תוך כדי אימון עם ג'ימבו, האנק מצליח להכניע את סומו, מטפל חזק מאוד, אפלולי אך פילוסופי, שאיקה צ'ו שלח לגרש מהר יותר את תושבי העיר.
תושבי העיר רואים בהאנק גיבור, אבל הפופולריות החדשה שלו מסתיימת ועולה לראשו של האנק, והוא מזניח את האימונים שלו, מה שגורם לנפילה בינו לבין ג'ימבו.
איקה צ'ו לוקחת את האנק למועדון לילה פרטי, על מנת להסיח את דעתו כשהבריונים שלו זורקים את קאקאמוצ'ו.
האנק חוזר לעיירה הרוסה ולאחר ויכוח סוער עם ג'ימבו, הוא מחליט ללכת הביתה, אבל דמות אוריגמי שלו מזכירה לו את שבועת הסמוראים שלו.
ג'ימבו, בינתיים, מנסה להסתער על ארמונו של איקה צ'ו בתקווה לשחרר את סומו, שנלכד על ידי הבריונים של איקה צ'ו.
האנק חוזר כדי לעזור לו.
לאחר ששמע על בריחתו של סומו, איקה צ'ו מגייס צבא של בריונים כדי להיפטר מקאקאמוצ'ו לתמיד.
האנק חוזר לקאקאמצ'ו, ומסביר את תוכניתו להביס את צבאו של איקה צ'ו.
תושבי העיר בונים לאחר מכן עותק נייר מושלם של העיר ושל עצמם כהסחה.
כאשר הפושטים תוקפים את העיירה המזויפת ואת אוכלוסיית הבובות שלה, שנלכדו בדינמיט, האנק מצית את הפצצות ותושבי העיר תוקפים את הבריונים.
השוגון מגיע, שמטיל ספק בלחימה.
אוגה חושף בפניו בטעות את התוכנית של איקה צ'ו, מה שגורם לאיקה צ'ו לברוח.
האנק רודף אחרי איקה צ'ו לארמון שלו, שם הוא נלחם בו על אסלת הירקן הענקית שלו, שעולה על גדותיה ומאיימת להציף את העיר.
האנק מזהיר את תושבי העיר קאקאמוצ'ו מהשיטפון הנכנס, ומוביל אותם בחפירת ערוץ כדי להסיט בבטחה את המים מסביב לעיר.
כשקאקאמוצ'ו ניצל, השוגון המתרשם מחליט למנות את ג'ימבו לסמוראי החדש, אבל הוא נותן את התפקיד להאנק.
עם זאת, האנק מרגיש שהוא לא לגמרי מוכן, אז הוא בסופו של דבר נותן את התפקיד לאמיקו, חתלתולה שרוצה גם להיות סמוראי.
האנק וג'ימבו ממשיכים להתאמן בזמנם, כשהיחסים ביניהם מתוקנים.
בסצנת פוסט קרדיטים, איקה צ'ו הכלוא והזועק כעת מנחם את עצמו שלפחות יהיה לו חלק בסרט המשך.
מייקל סרה בתפקיד האנק, ביגל מבולבל השואף להיות סמוראי, מבוסס על דמותו של השריף בארט מאוכפים לוהטים.
ג'קסון בתור ג'ימבו, סנסאי חתול טוקסידו בעל כורחו של האנק שמאמן אותו להפוך לסמוראי, מבוסס על דמותו של ג'ים, הנער מווייקו, מאוכפים לוהטים.
ריקי ג'רווייס בתפקיד איקה צ'ו, חתול סומלי מתלהם מלחמות, מבוסס על דמותו של הדלי למאר מאוכפים לוהטים.
מל ברוקס בתור טושי, חתול בריטי קצר-שיער אמפתי שהוא השוגון של קאקאמוצ'ו.
מבוסס על דמותו של המושל ויליאם ג'יי לה פטומן מאוכפים לוהטים, שגם אותו שיחק ברוקס.
ג'ורג' טאקיי בתפקיד אוגה, חתול מנקס שרירי שהוא מנהיג הצבא של איקה צ'ו, המבוסס על דמותו של טגארט מאוכפים לוהטים.
אסיף מנדווי בתפקיד איצ'ירו, חתול טוקסידו רזה.
גבריאל איגלסיאס בתפקיד צ'אק, חתול קליקו מגושם.
דג'ימון הונסו בתור סומו, חתול טאבי ענק, מעורפל, אך פילוסופי, מבוסס על דמותו של מונגו מאוכפים לוהטים.
מישל יאו בתפקיד יוקי, חתולה פרסית אופטימית שהיא אמו של אמיקו.
קיילי קויוקה בתפקיד אמיקו, חתולה פרסית צעירה ונמרצת שרוצה גם להפוך לסמוראי.
קאת'י שים בתפקיד ליטל מאמא, הגדולה של קאקאמוצ'ו.
צביקה פורמן - איקה צ'ו
נעמי שמלא זרח - אמיקו
גדי לוי - איצ'ירו / דמויות שונות
דן שצברג - צ'אק / דמויות שונות
אמנון וולף - סומו / דמויות שונות
אורנה כץ - יוקי (שורות ראשונות בלבד)
טליה ברקאי - יוקי / דמויות שונות
נורית בנאי קורן - ליטל מאמא
עמי מנדלמן - דוקטור קאטס
סמות' ג'אז הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של ג'אז ומוזיקת קרוסאובר.
אף על פי שמתואר לעיתים קרובות כ"ז'אנר", זהו נושא שנוי במחלוקת בחוגי מוזיקת ג'אז.
עם זאת, סמות' ג'אז היה פורמט רדיו פופולרי באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
ניתן להתייחס לסמות' ג'אז כג'אז מוצלב בעל אוריינטציה מסחרית שהגיע לשיאו בשנות ה-80 של המאה ה-20. הפופולריות של סמות' ג'אז כפורמט רדיו ירדה בהדרגה בתחילת המאה ה-21.
סמחה הוא אחד מאיי סוקוטרה השייכים לתימן.
האי מונה 100 תושבים המתגוררים בכפר במערב האי.
האי סמחה והאי השכן דרסה מוכרים בכינוי "שני האחים" (الأخوين).
האי מוכר כאזור ציפורים בעל חשיבות על ידי BirdLife International הודות לאוכלוסיית יסעורי ג'ואנין (מין מסוג יסעור בולוור) השוכנת בו.
סמטת פודינג היא סמטה בסיטי של לונדון שבאנגליה, שבה פרצה השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. השריפה פרצה בשעות הלילה המאוחרות במאפייה של תומאס פארינור, האופה המלכותי, שהייתה ממוקמת בקצה סמטת פודינג.
הסמטה נמצאת בקרבת גשר לונדון, אשר בעת השריפה טרם שוקם קצהו הצפוני, ועל כן לא ניזוק בה.
משום שהשריפה החלה בסמטת פודינג, הסתמכו הכמרים באותה תקופה על שמה (פודינג) וטענו כי השריפה הייתה עונשם של אנשי לונדון על חטא הזללנות.
סמטה פלונית וסמטה אלמונית הן שתי סמטאות קטנות, המקבילות זו לזו, ויוצאות מרחוב המלך ג'ורג' במרכז העיר תל אביב-יפו.
הסמטאות, אשר מחוברות זו לזו בצידן המזרחי, נבנו בשנת 1922 בסגנון האקלקטי.
הסמטאות הפכו עם השנים למרכז תרבותי והן מהוות את מקום משכנם של בוטיקים אופנתיים, גלריית פלונית לאומנות ומרכז אינדימדיה הישראלי.
שמן של הסמטאות כרוך זה בזה ומסורת של אגדות אורבניות ניסו לבאר את שם הסמטאות.
לפי אחת המעשיות מאיר גצל שפירא, בונה הבתים בסמטאות, ביקש לקרוא לאחת הסמטאות על שמו (ולפי גרסה אחרת, על שם רעייתו, סוניה) אך ראש העירייה, מאיר דיזנגוף לא ראה זאת בעין יפה.
בסופו של דבר, החליט דיזנגוף לשנות את שמותיהן של הסמטאות כך שיהוו אי-הנצחה מושלמת לשמו של שפירא: האחת תקרא סמטה אלמונית, והשנייה סמטה פלונית.
חלק מהסיפורים גורסים כי המחלוקת יושבה במחלקת שמות הרחובות, שם הוצע השם כשם זמני אשר הפך לקבוע.
בקצה סמטה פלונית ניצב פסל אריה מבטון, אשר שוררת מחלוקת סביב זהות יוצרו.
קרוב לוודאי שהפַסָל היה יעקב דב גורדון והוא נעזר בפסל חיים כץ.
טוען נוסף הוא הפסל משה נימובסקי.
הפסל הוזמן על ידי מייסד הרחובות מאיר גצל שפירא כמחווה לאשתו.
הפסל היה מוזנח, לסת האריה נשברה והוא נצבע על ידי חברת פרסומת בצבע ברונזה.
בשנת 2012, עיריית תל אביב יזמה את שיקום הפסל שכלל תיקון הלסת, הזנב, השבת הצבע מקורי בשיטת התזה וקביעת שלט הנצחה לפסלים גורדון וכץ.
בתחילת רחוב סמטה פלונית ישנם שני עמודי בטון אפורים בצורת אובליסקים, שהיו בעבר עמודיו של שער הרחוב.
פסל האריה וסמטה פלונית מופיעים על עטיפת האלבום "הייתי פעם ילד" של אריק איינשטיין ויוני רכטר.
בה מצולם איינשטיין, ובנו רוכב על האריה.
הסמטאות ופסל האריה מוזכרים בסיפור "השיעור לפסנתר" בספרו של שבתי טבת, "יומנים מאתמול".
הסמטאות ופסל האריה מוזכרים בספר השני בסדרת הספרים שכתב גיורא חמיצר, "רוני ותום".
לאחר מכן, כשצולמה סדרת הטלוויזיה, רוב העונה התרחשה בסמטה פלונית מול פסל האריה.
סמואל "סמי" אג'יי , הוא כדורגלן עבר גנאי המשחק בעמדת השוער.
בעבר היה שוערה של נבחרת גאנה ומועדון ספורט אשדוד.
אג'יי גדל בקבוצת הארטס אוף אוק מהעיר אקרה הגנאית, ובשנת 2005 הגיע לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד.
בעונת אשדוד שקלה לשחרר את אג'יי מהקבוצה עקב יכולת חלשה, אך לבסוף החליט המאמן אלון חזן להשאירו בסגל הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן שוחרר וחזר לקבוצת הארטס אוף אוק.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה ערך אג'יי בשנת 2001. אג'יי העפיל עם נבחרת גאנה למונדיאל 2006, אך עקב סכסוך עם המאמן, צפה בכל המונדיאל מן הצד ולא שותף באף משחק.
סָמטרֶדיָה (בגאורגית: სამტრედია) היא עיר במישור קולכתי אשר בנפת סמטרדיה שבמחוז אימרתי גאורגיה, כ-27 ק"מ מערבית לכותאיסי, ו-65 ק"מ מעיר הנמל פותי.
העיר מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה, אוכלוסייתה מנתה, נכון ל-2014, 25,318 תושבים.
10 ק"מ מהעיר נמצא נמל התעופה קופיטנארי.
העיר ממוקמת סמוך למפגש הנהרות צחניסצקאלי וריוני שבכפר סג'ווחו (בנפת סמטרדיה); האקלים בעיר סובטרופי מתון ולח.
העיר הוקמה במחצית השנייה של המאה ה-19, בשנת 1874, סביב צומת חשוב של מסילות ברזל במערב גאורגיה, והתפתחה במהירות לעיר תעשייתית חשובה.
בתקופת מלחמת האזרחים בגאורגיה, בשנת 1993, נכבשה העיר בידי מצדדי זוויאד גמסחורדיה, הנשיא הראשון של גאורגיה, שהודח בהפיכת דמים והוכרח להימלט קודם לכן לצ'צ'ניה.
פשיטות של צבא גאורגיה תחת שלטונו של אדוארד שוורדנדזה הרסו את העיר, והתשתיות הכלכליות בעיר נחרבו ברובן.
העיר התפתחה כמרכז תעשייתי גדול בטבורן של מסילות ברזל טביליסי-כותאיסי-בתומי-סוחומי.
העיר הייתה מפותחת גם מבחינה חקלאית, אולם כיום, במיוחד לאחר מאורעות הדמים של מלחמת האזרחים בגאורגיה, היא אחת מהערים העניות ביותר בגאורגיה.
בעיר נמצאות מספר חברות גדולות, בהן: מפעל קרח, מפעל מלט, ומפעל אספלט.
יש בה גם חברות קטנות יותר, בהן: מפעל משי, מפעל אריזה, מפעל כותנה, מפעל מכונות לבתי זיקוק, מפעל לעבודות עץ (מהגדולים).
בעיר ישנם תיאטרון, 11 בתי ספר ציבוריים, שני בתי ספר פרטיים, ובית ספר טכני לחקלאות.
את העיר מייצגת קבוצת הכדורגל סמטרדיה, שזכתה באליפות גאורגיה בשנת 2016.
קאחה קאלדזה - כדורגלן לשעבר, שיחק במילאן האיטלקית.
כיום משמש כראש העיר של טביליסי.
סמטקס (Semtex) הוא שמו המסחרי של חומר נפץ פלסטי לשימוש כללי שיוצר לראשונה על ידי "תעשיות זכוכית סמטין" (VCHZ Synthesia, לימים הפכה החברה ל-Explosia) מפרבר סמטין שבפרדוביצה, מזרח בוהמיה, צ'כוסלובקיה דאז.
החומר משמש לפיצוצים בהנדסה אזרחית, לעבודות חציבה בסלע ולכמה שימושים צבאיים.
חומר נפץ זה היה לפופולרי בקרב טרוריסטים בשל היותו קשה יחסית לגילוי ונוח להשגה.
הסמטקס יעיל במיוחד לפיגועים במטוסים: כמות של 450 גרם יכולה להרוס מטוס שלם כפי שאירע במקרה של טיסת פאן אם 103.
הסמטקס נחשף לראשונה במערב בעת חטיפת טיסת "סבנה" מבריסל ללוד.
כאות לרצינות כוונותיהם, העבירו המחבלים שקית עם גוש חומר אדום-כתום בידי קברניט המטוס למשה דיין.
זיהוי החומר כסמטקס אישש את יכולת המחבלים לפוצץ את המטוס על נוסעיו והביא להחשת מבצע החילוץ.
גם בניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון נעשה שימוש בסמטקס.
ישנם שני סוגים עיקריים של סמטקס: A המשמש לפיצוץ סלעים ו־H (גם SE) המשמש לקישוי מתכות בהלם.
סמטקס H סמטקס A PETN (פנטאריתריטול טטרניטרט) 49.8% 94.3% RDX (ציקלוטרימתילן טריניטריטאמין) 50.2% 5.7% צבע סודאן 1 (אדום-כתום) סודאן 4 (חום אדמדם) נוגד חמצון N-פניל-2-נפתילאמין זהה מרכך ומגמיש די-N-אוקטיל-פתלאט, טרי-N-בוטיל ציטראט זהה חומר אוגד SBR (גומי סטיארן-בוטאדין) זהה
הסמטקס הומצא ב-1966 על ידי הכימאי סטניסלב ברברה שעבד ב VCHZ Synthesia.
החומר דומה לחומרי נפץ פלסטיים אחרים כמו C-4 שכך שניתן לעבדו בקלות לכל צורה, אך יתרונו הגדול הוא בהיותו פעיל בטווח טמפרטורות רחב מיתר חומרי הנפץ הפלסטיים ובעוצמתו.
חומר הנפץ החדש יוצא בכמויות גדולות, במיוחד לממשלת צפון וייטנאם שהזמינה מעל 12 טון סמטקס.
לקוח גדול אחר היה המשטר הלובי שקנה מעל 700 טונות סמטקס בין השנים 1975 ו-1981 באמצעות חברת "אומניפול" הצ'כית.
חומר הנפץ הגיע גם לידיהן של קבוצות טרוריסטיות במזרח התיכון ול-IRA ו-INLA בצפון אירלנד.
הייצוא נחלש לאחר שהחומר קנה לעצמו מוניטין מפוקפק כנשק טרור.
בשנת 2001 יוצרו כבר רק 10 טונות לשנה, כמעט כולן לשימוש מקומי בלבד.
החל משנת 2002 מפקחת ממשלת צ'כיה באופן הדוק על כל מכירותיה של חברת Explosia.
בתגובה ללחץ בינלאומי שהופעל על היצרנית, היא החלה להוסיף אתילן גליקול דיניטרט כחומר מזהה לסמטקס, שיקל על איתורו במכשירים שמנתחים את הרכב האוויר לגילוי חומרי נפץ.
היצרנית גם התאמצה להוריד את משך חיי המדף של הסמטקס ממשך של כעשרים שנה לכמה שנים בודדות, אך ללא הצלחה יתרה.
ב-25 במאי 1997 התאבד בוהומיל סול, מדען שהיה מעורב בפיתוח הסמטקס, על ידי הצמדת מטען סמטקס לגופו ופיצוצו.
הוא התאבד בגיל 63 במרכז מרפא בו טופל בשל בעיות דיכאון בעיר יסניק.
20 איש נפגעו בפיצוץ זה, מהם שישה באופן חמור.
חומר הנפץ סמטקס זכה לאזכורים רבים בספרות, בקולנוע ובמשחקי המחשב בשל ה"הילה" שנקשרה לו כהרסני במיוחד וקשה לגילוי.
נכון ל-2007 הסמטקס מיוצר בברנו, צ'כיה.
סמטת מחבתות הפח הוא כינוי לקטע של רחוב 28 מערב בין השדרה השישית לשדרה החמישית במנהטן, ניו יורק, המצטלב במרכזו עם ברודוויי.
במפנה המאה העשרים (בין 1885 לערך ועד השפל הגדול בארצות הברית ב-1929), רחוב זה אכלס את רוב המשרדים של הוצאות לאור של מוזיקה אשר השכירו חדרים לפזמונאים ומלחינים עבור מחזות הזמר שהועלו בברודוויי ועבור המוזיקה הפופולרית באופן כללי.
עקב כך הפך השם כשם כולל לכל תעשיית המוזיקה הפופולרית בארצות הברית של אותן שנים, התקופה שעיצבה את "ספר השירים האמריקאי הגדול" (Great American Songbook), אותם שירים קליטים שזכו לעשרות ביצועים ועיבודים במהלך השנים ושרובם היו לסטנדרטים של ג'אז.
קולם המתמיד של עשרות פסנתרים המנגנים בו-זמנית צלילים שונים הקנה לסמטה את השם "סמטת קשקוש הפחים".
מחזות הזמר ומופעי הוודוויל היו צורת הבידור העיקרית של התקופה ונזקקו באופן מתמיד לשירים חדשים.
ריכוז כותבי השירים ברחוב משך אליו מבצעים, מפיקים מוזיקליים סוכנים ואמרגנים בחיפוש אחר הלהיט הבא וכן מוזיקאים צעירים ומוכשרים מכל רחבי ארצות הברית.
דפי התווים שיצאו לאור בסמטת מחבתות הפח נמכרו במאות אלפי עותקים ברחבי ארצות הברית והיו דרך ההפצה העיקרית של המוזיקה.
הופקו גם סרטים מנוקבים (Piano Rolls), עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט.
המוזיקה הייתה שילוב אמריקאי מקורי בין ג'אז מוקדם, בלוז, רגטיים, השפעות אירופאיות של אופרטות, בעיקר אלה של גילברט וסאליבן ופרנץ להר והשפעות של מוזיקה ממקורות ההגירה העיקריים של המלחינים כמו אירלנד, איטליה ומוזיקה יהודית.
עלילת חלק מהמחזות המוזיקליים התרחשה באתרים "אקזוטיים" (כגון ספרד, סין או ארצות ערב) ודרשו לפיכך שילוב קטעי מוזיקה "אותנטיים", דבר שהעשיר עוד את ההשפעות והאלמנטים בשירים, שכאשר זכו לפופולריות הפכו לאופנות.
באותה התקופה חוקי זכויות יוצרים לא היו מפותחים ולא הייתה אכיפה שלהם.
מו"לים וכותבים מאנשי מחבתות הפח התאגדו ויצרו ב-1914 גוף בשם (American Society of Composers, Authors, and Publishers (ASCAP, לשמירת זכויות הקניין הרוחני של היוצרים והמו"לים.
"שליטי" הסמטה היו בדרך כלל זוגות קבועים של פזמונאי ומלחין מהירי-הפקה (כתיבת שיר טין פאן הייתה צריכה להיות זריזה ביותר עקב התחרות הגבוהה, ההיצע המתמיד והכישרון של אנשים צעירים ונחושים להצליח שזרם באופן בלתי פוסק לאזור).
בין הזוגות בלטו רוג'רס והארט (לאחר מכן רוג'רס והמרשטיין) והאחים איירה וג'ורג' גרשווין.
עוד בלטו פזמונאים שהיו גם מלחינים כאירווינג ברלין וקול פורטר.
רבים מ"אנשי התעשייה" הן כותבים, הן סוכנים ומו"לים היו יהודים.
למרות ההשפעה הגדולה של אפרו-אמריקאים על המוזיקה האמריקאית של התקופה לא הייתה להם נציגות בולטת בסמטה, עקב מדיניות ההפרדה.
על רקע היעדרות זו בולטת דמותו של המלחין סקוט ג'ופלין, שהיה המלחין האפרו-אמריקאי החשוב היחיד בסמטת מחבתות הפח.
בין האישים החשובים הנוספים שפעלו בתעשיית השירים של טין פאן ניתן למנות את ג'ורג' מ.
קוהאן, רוברט ראסל בנט, ג'רום קרן, אלפרד ניומן, פאטס וולר, דורותי פילדס ואחרים.
שקיעת טין פאן הייתה ארוכה ונמשכה מ-1930 ועד אמצע שנות החמישים.
לשקיעה גרמו מספר גורמים ובהם המשבר הכלכלי, העברת מרכז פעילות הבידור להוליווד עקב עליית הקולנוע כצורת הבידור המרכזית ועליית סגנונות מוזיקה המדגישים ביטוי אינדיבידואלי של היוצר-המבצע מהבי בופ ועד הרוקנרול שייתרו את הצורך ב"צבא" של כותבים.
גורם נוסף לשקיעה היה כאשר החל מסוף שנות ה-20 תעשיית התקליטים והרדיו תפסו את מקום דפי התווים המודפסים ככח המניע של המוזיקה הפופולרית.
חברות הכתיבה וההפקה עברו לבניין בריל, הממוקם במנהטן מעט צפונה מהסמטה.
באוקטובר 2008 נודע כי האזור מועמד למכירה וקיימת סבירות גבוהה לכך שהמבנים ההיסטוריים בני ארבע הקומות ייהרסו לטובת פיתוח סביבתי מודרני והקמת גורדי שחקים.
במקביל החלה להתגבש קבוצה להצלת האזור כאזור מורשת לאומית.
סמואל אדריאן באו היה שחקן ומאמן פוטבול אמריקני.
באו שיחק פוטבול ובייסבול באוניברסיטת TCU.
לאחר לימודיו נבחר בדראפט ה-NFL על ידי וושינגטון רדסקינס, שם שיחק משנת 1937 עד 1952. באו נודע בכך שהפך את המסירה הקדמית לחלק אינטגרלי ממהלכי ההתקפה ב-NFL.
בשנת 1963 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL וב-1951 להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
באו נבחר בסיבוב הראשון (בחירה שישית בסך הכל) בדראפט של שנת 1937 על ידי וושינגטון רדסקינס, באותה שנה בה עברו לוושינגטון.
באו חתם על חוזה לשנה אחת בסך 8,000 דולר והפך לשחקן בעל השכר בגבוה בקבוצה.
כבר בעונתו הראשונה כקוורטרבק, פאנטר וסייפטי, הוביל באו את הרדסקינס לזכייה באליפות ה-NFL לאחר ניצחון על שיקגו ברס.
במשחק הגמר באו היה אחראי לשלושה טאצ'דאונים.
ב-1940 העפיל באו שוב למשחק גמר ה-NFL אך הפסידו בו לשיקגו ברס.
באו הוביל את הקבוצה לאליפות נוספת ב-1942 בה ניצח יחד עם הרדסקינס את שיקגו ברס.
הרדסקינס העפילו שוב לגמר ה-NFL בשנת 1945. את המשחק הרדסקינס הפסידו בתוצאה 15-14 לקליבלנד ראמס.
במהלך המשחק מסר באו את הכדור לאחד השחקנים אבל הכדור פגע בעמוד השער ונזרק אל מחוץ למגרש.
בעקבות המקרה פנה ג'ורג' מרשל, הבעלים של הרדסקינס באותה עת להנהלת הליגה שתשנה את החוק.
החוק שונה ומעונת 1946 כדור שפגע בעמוד השער נחשב כמסירה שלא הושלמה ולא כסייפטי.
באו שפרש מהרדסקינס ב-1952 החליט לא לחזור לאמן את וושינגטון.
באו אימן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת הארדין-סימונס בשנים 1955 עד 1959. ב-1960 באו הפך למאמן הראשון של ניו יורק טייטאנס מליגת ה-AFL, אותה אימן עד 1961. לאחר מכן, ב-1963 עבר להיות עוזר מאמן באוניברסיטת טלסה.
ב-1964 אימן את יוסטון אוילרס מה-AFL.
סמי אלמגריבי (בערבית سامي المغربي, שמו בלידה: סלומון שלמה אמזלג, בצרפתית: Samy Al Maghribi או Elmaghribi; 1922 - 9 במרץ 2008) היה זמר, חזן ומלחין יהודי מרוקאי.
במחצית השנייה של חייו התיישב בקנדה, אך פעל גם בצרפת, במרוקו ובישראל.
היה אחד ממבצעיה הנערצים ביותר של המוזיקה המסורתית הפופולרית המרוקנית ושל החזנות של יהודי מרוקו באמצע ובמחצית השנייה של המאה ה-20. הצטיין במיוחד בסוגות "גארנטי" ו"האוופי" של המוזיקה האנדלוסית.
מצעירותו שר על אהבות, געגועים ופרידות וקיבל את הכינוי "זמר הרגשות" בשל הכנות והיופי שבהם התאפיינה שירתו.
רקע משפחתי ושנות צעירותו במרוקו
סמי אלמגריבי נולד בעיר הנמל אספי במרוקו, כבן הצעיר מבין שלושה בנים של החייט עמרם אמזלג ואשתו פרחה.
אלמגריבי נולד, לדבריו, בסימן השירה: לפי המסורת, ביום השביעי של פסח, משה רבנו שר אחרי קריעת ים סוף את שירת הים.
ביום שנערכה ברית המילה שלו, אביו הזמין לפי המנהג זמרות הקרויות שילהאט, על מנת שתשירנה על יד עריסתו
בגיל 4 עבר סמי עם משפחתו לעיר הבירה, רבאט.
מגיל 7 הראה כישורים מוזיקליים בולטים ובנה לעצמו מנדולינה.
עוד בימי בית הספר היסודי הצטרף בנגינה ושירה לקבוצת מוזיקאים במלאח היהודי ברבאט.
למד לנגן בעוד באופן עצמאי והתוודע למוזיקת "אל אלה" ולסגנונות השירה הערבית-האנדלוסית והמרוקנית.
הוא קיבל שיעורי מוזיקה ממספר אמנים, בניהם מעלם בן עיסא אל אופיר, פקיד בנק שהיה גם נגן מנדולינה בתזמורת אנדלוסית אלג'יראית של רדיו מרוקו, מוחמד בנגאבריט, מומחה במוזיקה הקלאסית האנדלוסית, פירו, ומקי אל הג'אם.
אלמגריבי הושפע בזמרתו מהזמר הנערץ עליו, סלים הללי, יהודי מאלג'יריה.
אחרי מות אמו, בגיל 14, אביו עבר עם הילדים לעיר סאלה, שם נישא בשנית לאישה אלמנה שהיו לה שלושה ילדים.
בסאלה למד סמי אלמג'ריבי בבית הספר "אליאנס".
בין היתר, הצטיין בלימודי השפה הערבית, דבר שהיה ניכר בדיקציה חסרת הדופי שבפיו.
בהמשך שר וניגן בחתונות, השתלם בקונסרבטוריון בקזבלנקה ובגיל 20 ויתר על קריירה בתחום המסחר כדי להקדיש את עצמו למוזיקה.
בגיל 21 התחתן עם מסודי לבית כהן מן העיר סאלה ועבר לגור איתה ברבאט.
פעילותו המוזיקלית בתחום המוזיקה האנדלוסית והפופולרית המרוקנית
החל משנת 1949, אחרי שנולדו שתי בנותיו, עבר אלמגריבי עם משפחתו לפריז שם הקליט בעזרת מוזיקאי בשם מדרומי את תקליטו הראשון.
בחזרתו למרוקו, התגורר בקזבלנקה ושר וניגן במועדון של שייח רדואן בנסארי.
משייח רדואן למד דוגמאות רבות של מוזיקת האוזי, מיאזן (מקצבים) והאופי.
אז אימץ את השם המסחרי "סמי אלמג'ריבי" ויחד עם שייח רדואן התחיל להקליט ולמכור אלפי תקליטים.
בשנות ה-50 הכיר אמנים של המוזיקה האנדלוסית מאלג'יר ומתלמסאן למשל את שיח לארבי בן סארי (מת ב-1964) ואת עבד-אל-כרים דאלי, שהרחיבו את אופקיו והשפיעו מאוד על אמנותו.
הרפרטואר של אלמגריבי נעשה עשיר מאוד: החל מסוגות שונות של המוזיקה המרוקנית המסורתית, למשל קאסידות מאת סידי קאדור של עלאמי, של בנמסאיב, שייח בועזה, בנסלימן ושל זמרי מלהון אחרים, שאלמג'ריבי העניק להם ביצוע ייחודי ועד לשירים קליטים של מוזיקה קלה.
אחרי מות אביו לקח לחסותו בקזבלנקה את אחיו הקטנים ודאג להם.
בקזבלנקה נולדו לו עוד ארבעה ילדים.
בשנת 1955 התגורר שוב עם המשפחה בפריז וחזר אחרי שמרוקו הייתה לעצמאית בשנת 1956. עם תזמורתו למוזיקה קלה, בת עשרת הנגנים "סמי בויס", הפך יחד עם סלים הילאלי לאחד מכוכבי חיי הבידור בקזבלנקה.
בין השנים 1950–1965 הלחין בעצמו מוזיקה עירונית פופולרית מושפעת מסויטות ה"נוּבּה של מוזיקת גארנטי הערבית-אנדלוסית, מהמאוואל, המלהון וההאוזי.
ידועה מאוד גם שירתו את הקסידה "בן סוסן" שכתב המשורר בנישו.
אלמגריבי עזב את מרוקו סופית לפריז בשנת 1959. בנוסף לכישרונו המוזיקלי, אלמגריבי היה גבר נאה מאוד וכבש את לבן של הנשים.
נפוצו שמועות על רומן בין המוזיקאי ובין אישה ממשפחת המלך.
לפי שמועות אלה, זאת הייתה הסיבה העיקרית לעזיבתו את מרוקו.
האמן עצמו סיפר למקורביו שלמעשה הנסיכה בה דובר אכן חיזרה אחריו אך הוא לא נענה.
הוא זכה לפופולריות גדולה במרוקו.
פליקס אל מגריבי לקח את שם הבמה שלו לכבוד האליל שהוא העריץ.
בשנת 1967 היגר לקנדה והתיישב בקוויבק בעיר מונטריאול.
שם פתח בקריירה של חזן ופייטן במשך שש-עשרה שנה בית הכנסת הספרדי-פורטוגזי במונטריאול, מבלי להזניח לחלוטין את זמירת המוזיקה הפופולרית לרגל קונצרטים בפני הקהל הרחב בקנדה, במרוקו, בצרפת ובישראל.
הזמר הרגיש קשור מאוד לישראל, שבה התגוררו גם חלק ממשפחתו הקרובה.
בשנת 1962 הופיע בה לראשונה, בבנייני האומה בירושלים ובאולמות אחרים.
בין השנים 1984–1996 התגורר ופעל בישראל.
בשנות ה-90 היה אלמגריבי במשך כמה שנים המנהל הפדגוגי של המרכז "פיוט תקוותנו" באשדוד וניצח על תזמורת המרכז.
הוא תמך במפעל הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית (1994) ויש אומרים כי התאכזב כשלא התמנה כמנהלה.
בשנת 1996 חזר לגור בקנדה.
באמריקה פעל לתקופת-מה כחזן בית הכנסת הספרדי "בית יוסף" בניו ג'רזי.
בישראל נתן באותה הזדמנות כעשרים רסיטלים בערים רבות.
שירתו שזכתה להערכה בציבור גדול של מוסלמים ויהודים כאחד בצפון אפריקה, הושמעה בערוצי טלוויזיה ורדיו במרוקו ובאלג'יריה.
בשנת 2005 הוזמן למרוקו כדי להשתתף בתוכנית "שאדה אל אלחאן" בערוץ הטלוויזיה 2M לצידם של סי אחמד פירו וחייאת בוכריס.
בשנת 2006 שודרה תוכנית עליו בערוץ הרדיו "אלג'יר 3".
עדיין בגיל 80 ארגן לעצמו במונטריאול תזמורת אנדלוסית קטנה שליווה אותו בזמרה.
סמי אלמגריבי הלך לעולמו במרץ 2008 ונקבר בהתחלה במונטריאול בטקס שבו נכח גם הקונסול של מרוקו בעיר.
מאוחר יותר הובא למנוחות בעיר אשדוד בישראל.
השאיר אישה, מסודי, ושישה ילדים - בן וחמש בנות.
אחת מבנותיו, יולאנד אל-מגריבי, המשיכה לשיר מהרפרטואר של אביה המנוח.
סמי אלמגריבי הלחין וכתב כמאה שירים והקליט כמה עשרות תקליטים ודיסקים.
אנא אל קאווי - אראעד
מוזיקה יהודית מרוקנית Jewish Moroccan Music 1957-1958, 1969
מוזיקה מצרית כולל אנת עמרי - Égyptien - incl Inta omri - הוצאת רנן Rannen, מונטריאול 2006
הצלחותיו של סמי אלמגריבי - Les Succès de Samy Elmaghribi, הוצאת רנן
האוזי אלג'יראי Hawzi algérien, הוצאת רנן
קאסידות מלהון מרוקניות Qassidas melhoun marocain, הוצאת רנן
קלאסיקה אנדלוסית מרוקנית Classique andalou marocain, הוצאת רנן
סמי אלמגריבי וילדיו: הגדה של פסח בנוסח מרוקו
שיר השירים - קבלת שבת - א, ב
ראש השנה ויום כיפור CD 2005
אנדלוס: בשירה ובפיוט CD 2005
לעיתים סמטאות מובילות מרחוב אחד למשנהו, בין הבתים, ולעיתים הן מסתיימות במבוי סתום.
סמטה יכולה לעבור גם מאחורי בניין.
בערים אירופאיות רבות, הסמטאות הן מה שנשאר ממתווה דרכים עירוני שנוצר בימי הביניים.
בהתפתחות האורבנית של הערים העתיקות, סמטאות אפשרו העברה ומסירה של סחורות אל אחורי הבתים.
במקרים אחדים, הן היו בסך הכל רווח שהושאר במכוון בין בניינים בעת בנייתם, למשל כדי למנוע התפשטות אש בעת שרפות.
סמטאות יכולות להיות מרוצפות, סלולות או לא יותר מנתיב עפר.
בתכנון העירוני המודרני לא נוהגים לתכנן סמטאות (מתוך שיקולים כאור וזרימת אוויר), אולם פעמים רבות משמרים את אלו הקיימות.
ישנם אדריכלים ומתכננים שמצדדים בניצול מעברי סמטאות לשיפור האינטגרציה בין תנועת מכוניות ותנועה רגלית בשכונה.
פִתחה של הסמטה אל הרחוב הממונע הוא מקום חשוב עבור דיירי הסמטה, שכן בו ניתן לחנות כלי רכב, ובו מוצב לרוב פח האשפה המשרת את הסמטה שכן רק כאן יכול רכב איסוף פסולת לפנותו וכן מתאפשרת גישה של שירותי חירום ככבאיות.
מנגד, סמטאות שפתוחות בשני קצותיהן משמשות לא אחת מעבר של אנשים שאינם מדיירי המקום, מעבר שלעיתים מפר את השלווה האופיינית לסמטה.
בערים בארצות הברית סמטאות שירות (לרוב רחבות יחסית) קיימות באזורים ישנים של מסחר או של מגורים, בתוך בלוק או באחורי בניינים, ומשמשות לגישה לרכבים, חנייה, פחי זבל וכו'.
ערים אירופאיות ותיקות כאמסטרדם, פריז, פראג וסטוקהולם ידועות במספר הרב של סמטאות במרכזיהן, שעוברות בין הרחובות הראשיים בזוויות שונות ומזמנות מפגשים אדריכליים שמקנים אווירה רומנטית.
בערי ארץ ישראל העתיקות, הסמטאות עברו בין בתים צפופים בבנייה מזרחית או אקלקטית ושימשו לשוק, לאינטראקציות חברתיות וכמובן למגורים.
במקרים רבים הן לא נשאו שמות.
אלו מהן שהשתמרו משקפות את מראה העיר כפי שנראתה בתקופות קודמות, ובמקומות מסוימים הן משכּנוֹת בימינו אמנים וגלריות.
בשל המבנה הצר והנסתר-מעין שלהן, סמטאות, במיוחד במקומות שבהם הן מוזנחות (למשל אינן מוארות מספיק), מקושרות עם פשיעה מצורות שונות.
לצד זאת, הִדַּרדרות מצבה הפיזי של סמטה יכולה להיות תוצאה ישירה של הפחתת השימוש בה.
ומנגד, במקומות רבים בעולם סמטאות הן מוקד בילוי שופע-ברים ובתי קפה בליבן של הערים, ומרקם חיוני, הן בלימוד ההיסטוריה והן בהתרחשות עירונית בהווה.
בעיר רויטלינגן שבגרמניה נמצאת סמטה בשם רחוב שפרוירהוף, שמתהדרת בתואר "הרחוב הצר בעולם", עם רוחב של 31 ס"מ.
סמי אליקים (נולד ב-30 במרץ 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
אליקים התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא.
ב-19 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה בליגת העל.
בינואר הושאל לבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית, ובתום העונה היה שותף להישג השיא של הקבוצה, עת העפילה לחצי גמר גביע המדינה.
אליקים שיחק במדי בית"ר שמשון גם בעונה שלאחר מכן, וב-17 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–6 נגד הפועל בני-ג'דידה.
בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן חזר להפועל כפר סבא, בה הפך לשחקן הרכב וסיים את העונה עם 32 הופעות בליגה הלאומית.
ב-31 במאי 2011 חתם אליקים בהפועל ניר רמת השרון, העולה החדשה לליגת העל.
אליקים לא מצא את מקומו בקבוצה ובינואר חזר להפועל כפר סבא.
בקיץ חתם בקוקאלי בירליק ספור מהליגה השנייה בטורקיה, ובאמצע העונה חזר לישראל וחתם בהפועל רעננה, במדיה מיעט לשחק ועמה עלה בסיום העונה לליגת העל.
בקיץ חזר לקדנציה רביעית בהפועל כפר סבא, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה א'.
אליקים היה שותף למסע העלייה של המועדון אשר חזר תוך שנתיים לליגת העל, והיה מהשחקנים הבודדים שהיו שותפים לעליות ונשארו במועדון גם לאחר שעלה לליגת העל.
ב-17 במאי 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.
מועדון הכדורגל סמטרדיה (בגאורגית: სკ სამტრედია) הוא מועדון כדורגל גאורגי מהעיר סמטרדיה.
המועדון נוסד ב-1936, והוא משחק בליגת המשנה הגאורגית.
המועדון זכה באליפות אחת, בשנת 2016.
לאחר שהוקם השתתף במועדון בעיקר בליגה הסובייטית השנייה.
בשנת 2016 זכה המועדון באליפות ראשונה, לאחר שהקבוצה ניצחה 4–2 בשני משחקי פלייאוף האליפות את צ'יחורה סצ'חרה.
בתום עונת 2018 ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
סמטת סטולשניקוב הוא רחוב קצר עם בוטיקים וחנויות עם מוצרי יוקרה רבים הנמצאים בתוך טבעת השדרות במרכז מוסקבה ונודע כאחד מאזורי הקניות היקרים בעולם.
הרחוב מתחיל מרחוב טברסקיה במערב, ונמשך עד לרחוב פטרובקה במזרח.
סמטת הטורנדו הם אזורים בארצות הברית, הנמצאים בעיקר באזור המישורי שבין הרי הרוקי להרי האפלצ'ים, בהם יש את השכיחות הגדולה ביותר להיווצרות של סופות טורנדו.
השימוש הראשון במונח היה בשנת 1952 בכותרת של פרויקט מחקר לחקר תנאי מזג אוויר קשים באזורים של טקסס, לואיזיאנה, אוקלהומה, קנזס, דקוטה הדרומית, איווה ונברסקה.