tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על צד הגב - בתוך זר, הכתובת כמו בעריך הגבוה ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΑΝΤΙΓΟΝΟΥ (המלך אנטיגונוס).
3. עריך הפרוטה, זה נטבע בשלוש וריאציות: הכיתוב: "מתתיה" או "מתתיה הכהן" או "מתתיה הכהן גדול", ועל טיפוס עם מנורת שבעת הקנים הכתובת ביוונית ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΑΝΤΙΓΟΝΟΥ.
הדגמים הם: א) כתובת בתוך זר וקרני שפע וביניהן רימון.
ב) כמו הקודם אך בין קרני השפע שיבולת וכתובת הפנים בכתב ראי.
(זהו המטבע הקטן ביותר מבין הפרוטות).
נמצאו עד כה רק כ-40 עותקים מן המטבע הנדיר הזה, שבצדו הקדמי הוטבעה דמותו של שולחן לחם הפנים ובצדו האחורי הוטבעה דמות המנורה.
דגם זה הוא ייחודי למטבעות מתתיהו אנטיגונוס, ואפילו בתקופת מלחמת בר כוכבא, בה הרבו להציג את דמות המקדש וכלי הקודש, לא העזו להציג את דמות המנורה.
מטבע מיוחד ונדיר, עם תיאור מנורה ושולחן לחם הפנים שהם מן המקודשים שבכלי בית המקדש השני.
מאז התגלה לראשונה בשנת 1865 ידועים מטיפוס זה רק כ-40 מטבעות, זהו המטבע היהודי היחיד מן העת העתיקה עם תיאור מנורת בית המקדש, וזהו התיאור הקדום ביותר הידוע לנו.
השימוש בדגמים מקודשים אלה נועד להיות מסר תעמולתי לעם, או מעין כרוז או קול קורא, להגן בחירוף נפש על קודשי האומה ולהזכיר שמטרת המלחמה היא להגן על בית המקדש ועל הכהן הגדול (מתתיה) מפני הרומאים והורדוס עושה דברם, לבל יפלו בידי איש אדום (הורדוס) שצר על ירושלים.
ייתכן מאד שנטבעו ממש בזמן המצור בשנת 37 לפנה"ס.
טיפוס זה נדיר מאד וזאת כנראה שנטבע בפרק זמן קצר.
במיוחד נדירות הדוגמאות שבהן תואר לחם הפנים על גבי השולחן.
מדברי המשנה (מנחות יא:ה) למדים שאורכו של הלחם עשה טפחים (כ-105 ס"מ) ורוחבו חמישה טפחים (כ-52.5 ס"מ), ועל כן היו כופלים את הלחם כדי שיוכלו לשים את שתי המערכות ע"ג השולחן.
"השולחן אורכו עשרה ורוחבו חמישה לחם הפנים אורכו עשרה ורוחבו חמישה – נותן אורכו כנגד רוחבו של שולחן וכופל טפחיים ומחצה מכאן וטפחיים ומחצה מכאן, נמצא אורכו ממלא כל רוחבו של שולחן".
בתוספתא נשתמרה מסורת מעניינת על צורת הלחם (מנחות יא:6) "ארבעה סניפין של זהב דומין לדוקרנין היו שם שבהן היו סומכין את החלה מפני שדומות לספינה כדי שלא תהא רוקדת".
אכן המטבעות מראים שצורת הלחם הייתה קעורה, כצורת החלק התחתון של ספינה.איסור על יצירת דמות המקדש וכליו מופיעה בתקופה מאוחרת יותר בתלמוד הבבלי: "לא יעשה אדם בית - תבנית היכל, אכסדרה - תבנית אולם, חצר - תבנית עזרה, שולחן - תבנית שולחן, מנורה - תבנית מנורה.
אבל הוא עושה של ה' [חמישה קנים] ושל ו' [שישה קנים] ושל ח' [שמונה קנים], ושל ז' [שבעה קנים] לא יעשה".
ייתכן וניתן ללמוד מאיסור מאוחר זה גם על תקופות קדומות יותר ולהסביר בכך את נדירות הופעתו של סמל המנורה במטבעות היהודים.
למן המטבע הראשון שהונפק במדינה הוחלט לעטר את המטבעות בדגמים הלקוחים ממטבעות יהודיים עתיקים.
בכך יצרה המדינה קשר לתקופות בהן הייתה עצמאות יהודית בארץ ישראל.
בסדרת הפרוטות של ראשית המדינה הופיע מטבע 1 פרוטה עם דגם העוגן ממטבע של אלכסנדר ינאי.
בסדרת השקלים הישנים הונפק מטבע 5 שקלים עליו תוארו צמד קרני שפע הדומים לקרני השפע המופיעים במספר מטבעות של מלכי בית חשמונאי.
באותה הסדרה הונפק מטבע של 100 שקלים אשר עליו תואר מטבע של מתתיהו אנטיגונוס השני עם דגם המנורה.
דגם של מטבע זה חזר להופיע בסדרה הבאה במטבע של 10 אגורות.
בסדרת השקל החדש הונפק מטבע של 2 שקלים חדשים, ועליו תיאור צמד קרני שפע וביניהם רימון אשר מקורו במטבע של יוחנן הורקנוס הראשון.
בשנת 2018 הנפיק השירות הבולאי גיליונית זיכרון שהוקדשה לנושא סמל המנורה, תחת הכותרת "מן המקדש לסמל מדינת ישראל".
בגיליונית שולבו ייצוגים שונים של המנורה, החל מימי בית שני וכלה בתקופת מדינת ישראל.
המוצג הקדום ביותר ששולב על ידי המעצבת מירי ניסטור היה צד הגב של המטבע מימי מתתיהו אנטיגונוס, אחרון המלכים החשמונאים.
בסמל בנק ישראל מופיע המטבע של מתתיהו אנטיגונוס השני עם דגם המנורה.
מטבעת סנקט פטרבורג היא מטבעה ברוסיה, הנחשבת לאחת המטבעות הגדולות בעולם.
נוסדה על ידי פיוטר הגדול בשנת 1724 בשטח המבצר הפטרופאבלי והוא אחד ממפעלי התעשייה הוותיקים בסנקט פטרבורג.
מאז הקמתה היא עוסקת בייצור מטבע עבור המדינה, מה שמאפשר לה לקיים מסחר ולנהל כלכלה.
נחשבת למטבעה הוותיקה ברוסיה ואחת הוותיקות בעולם.
מהווה חלק מתאגיד Goznak שבבעלות המדינה.
מטבעת מוסקבה היא מטבעה ברוסיה העוסקת בייצור של מטבעות, מדליות ועיטורים ומבצעת גם הזמנות לייצור מטבעות עבור מדינות זרות.
לדוגמה, המטבעה הפיקה את מטבעות הכסף של אבחזיה ושל הודו.
המטבעה ממלאת הוראות פרטניות לייצור תגים, מדליות, מטבעות ועיטורים ממשלתיים.
ממוקמת בנפת דנילובסקי בדרום מוסקבה.
ההיסטוריה של המטבעות במוסקבה הולכת אחורה כמה מאות שנים עד לתקופת רוסיה הצארית ומתחילה עוד בשנת 1380, אבל במתכונתה המודרנית המטבעה נוסדה ב-25 באפריל 1942 (ואין לה כל קשר ישיר למטבעות ההיסטוריות) ולכן תאריך לידת המטבעה מיוחס לשנת 1942 כאשר משרד האוצר הסובייטי הורה על הקמת הסניף המוסקבאי של גוזנאק.
תחילה הוטל על המטבעה לייצר מדליות ועיטורים שונים.
ב-1968 הוחלט על הוספת מבנה חדש למטבעה שבנייתו החלה ב-1974 והושלמה ב-1984.
ב-1975 החלה בייצור מטילי זהב וב-1977 ייצרה סדרה של מטבעות זיכרון לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980).
באוקטובר 1991 החלה לייצר את העיטורים של ממשלת רוסיה והיא מהווה חלק מהתאגיד הפדרלי הממשלתי Goznak.
ב-16 במאי 1948, יומיים לאחר הכרזת העצמאות, הונפקו בישראל בולי הדואר הראשונים, הידועים בשם בולי דואר עברי.
בעיצוב בולים אלו שולבו מטבעות עתיקים, שהוטבעו במהלך המרד הגדול ובמהלך מרד בר כוכבא.
מוטיב המטבעות העתיקים המשיך להופיע כמרכיב משמעותי בבולי ישראל שהונפקו עד מחצית שנות החמישים, ומאז הונפקו מעת לעת בולים נוספים, כמו גם חותמות דואר ודברי בולים, בהם שולבו מטבעות עתיקים כמרכיב משני.
בבולי השנים הראשונות הוצגו בעיקר מטבעות שהוטבעו על ידי השליטים היהודים בארץ ישראל כחלק ממלחמתם בשלטון הרומאי.
בבולים, ובפריטים בולאיים אחרים, שהונפקו בשנים מאוחרות יותר ניתן ייצוג גם למטבעות שהוטבעו בתקופות אחרות או על ידי השלטון הזר בארץ ישראל.
בחירת המטבעות כנושא לבולי ישראל הראשונים והנדירים
בחודש דצמבר 1947 פנתה מנהלת העם לשלושה מעצבים וביקשה מהם להגיש הצעות לעיצוב בולי הדואר הראשונים של ישראל.
המעצב אוטה וליש, שהצעתו להכין בולים המבוססים על איורים של מטבעות עתיקים נבחרה כהצעה הזוכה, הסביר את השיקולים שהנחו אותו בבחירתו זו:
בחירה זו לא הייתה מובנת מאליה, ורבים הסתייגו ממנה והביעו פליאה על ההתמקדות במטבעות העתיקים כנושא המייצג את בוליה הראשונים של מדינת היהודים.
"היו גם רבים מבין הגויים שפירשו את בחירת בולי המטבע כדבר המאפיין, כביכול, את עמנו, כלומר 'המשיכה לכסף'.".
ליאו קדמן, שהיה חבר בצוות שעסק בהכנת בולי סדרת דואר עברי, תיאר במאמר שפרסם בעיתון ביום הכרזת המדינה את השיקולים שהובילו לבחירת המטבעות כנושא הבולים:
בריאיון עיתונאי שהתפרסם בשנת 1955 הוסיף אוטה וליש נימוקים נוספים לבחירה במטבעות העתיקים:
העיצוב המקורי שהגיש אוטה וליש שימש להנפקת תשעת הבולים של סדרת דואר עברי ושל חמשת הבולים של סדרת דמי דואר.
בבולים אלו לא נרשם שם המדינה "ישראל" (שלא היה ידוע בזמן עיצוב הבולים) אלא הנוסח "דואר עברי".
הם הוחלפו בשנת 1949 בבולים מן המניין מסדרת המטבע, ומכירתם לציבור הופסקה ב-30 באפריל 1950.
המטבעות כנושא הסדרה הראשונה של בולים מן המניין בישראל
בולי סדרת "דואר עברי" תוכננו מראש לשמש כבולים זמניים, במיוחד לאור העובדה שלא הודפס עליהם שם המדינה.
ב-18 בדצמבר 1949 הונפקה הסדרה הראשונה של בולים מן המניין בישראל, והיא כללה שישה בולים שהוקדשו לנושא המטבעות העתיקים.
על חמישה מבין ששת הבולים הודפסו מטבעות זהים לאלו שנכללו בסדרת בולי "דואר עברי", ורק באחד מבולי הסדרה (30 פרוטות) הודפס מטבע חדש שלא הופיע קודם לכן.
סדרה זו הודפסה במכונת דפוס חדשה מסוג פוטוליטו שהגיעה לישראל בחודש יוני 1948, ואשר ציפו כי תפיק בולים מוצלחים יותר מבחינה טכנית מאשר שיטת הבלט ששימשה להדפסת בולי "דואר עברי".
תקווה זו לא התגשמה במלואה, והבולים הודפסו בצבע כהה מידי.
טענות הועלו גם כלפי הכיתוב שעל הבולים, אשר סיווג את המטבעות כשייכות לתקופת "מרד ראשון" או לתקופת "מרד שני".
הטענה הייתה כי התואר "מרד" מייצג את ההשקפה של השלטון הרומאי וכי היהודים מצידם ניהלו "מלחמה" כנגד השלטון הזר.
דואר ישראל לקח לתשומת לבו את ההערות והנפיק במהלך החודשים ספטמבר-דצמבר 1950 מהדורה מתוקנת של ששת בולי סדרת המטבע.
הכיתוב "מרד ראשון" הוחלף בכיתוב "מלחמת הבית השני" והכיתוב "מרד שני" הוחלף בכיתוב "מלחמת בר כוכבא".
ב-1 בפברואר 1951 הונפקו ארבעה מבולי הסדרה בתוספת הדפס רכב "בול שרות", ובהדפסה זו הוחלפו הצבעים הכהים בצבעים בהירים יותר.
ב-30 במרץ 1952 הונפקו שישה ערכים נוספים לסדרת בולי המטבע, תוך שימוש באותם מטבעות עתיקים בעיצוב הבולים.
ב-5 בינואר 1954 הונפקו ארבעה ערכים נוספים לסדרת בולי המטבע, והפעם נעשה שימוש בארבעה מטבעות עתיקים "חדשים", כאלו שלא שולבו קודם לכן בבולי הסדרה.
זו הייתה התוספת האחרונה לסדרת בולי המטבע, ובסוף שנת 1955 החלה הנפקת סדרה חדשה של בולים מן המניין שהתמקדה בסמלים של שבטי ישראל.
ב-6 בינואר 1960 חזרו המטבעות העתיקים בעיצובו של אוטה וליש להופיע בבולי ישראל, כאשר שימשו להנפקה של סדרת בולי מעבר.
הייתה זו ההנפקה המשמעותית האחרונה של בולי ישראל שהתמקדה במטבעות עתיקים, ומכאן ואילך שובצו מטבעות בבולי ישראל רק לעיתים נדירות, לרוב כאיור משני ולא כנושא הראשי של ההנפקה.
מדינת ישראל הייתה חריגה בבחירה של מטבעות עתיקים כנושא לבולי הדואר הראשונים שלה, אולם ידוע לפחות על תקדים אחד לביצוע בחירה דומה.
חודשים מספר לאחר שחרור האי כרתים משלטון האימפריה העות'מאנית, הונפקה בו ב-1 במרץ 1900 סדרת הבולים הראשונה.
באחד מבולי הסדרה (ערך נקוב 1 דרכמה) שובץ מטבע עתיק, שהונפק במאה החמישית לפני הספירה בעיר פאיסטוס שבכרתים והוצגה בו דמותו של , שומר האי כרתים.
על פי המיתולוגיה היוונית בנה דדלוס מעין רובוט ענק עשוי נחושת, שתפקידו היה לפטרל לאורך חופי כרתים ולהשליך אבנים כבדות על כל ספינה זרה שהתקרבה לאי.
מעצבי הבולים הראשונים של כרתים בחרו באופן סמלי לשבץ בהם את דמותו של השומר האגדי של האי.
במחצית המאה הרביעית לפני הספירה, עם ירידת כוחה של האימפריה הפרסית והחלשות השלטון המרכזי בפרס, זכו הפחוות המרוחקות מן המרכז במידה גדולה יותר של עצמאות.
אחד מגילויי השלטון העצמי בא לידי ביטוי במתן היתר למושלי הפחוות, דוגמת הערים צור, צידון ועזה, לטבוע מטבעות משלהם.
בתקופה זו הוטבעו בירושלים, בירת פחוות יהודה, המטבעות הנושאים עליהם את שם הפחווה, "יהד".
מטבעות "יהד" הם מטבעות זעירים שהוטבעו בכסף.
בין הדגמים שהוטבעו בפני מטבעות אלו ניתן למנות את הינשוף, דמות פנים של אדם (אולי פני הנציב הפרסי), והדגם הבולט ביותר הוא פרח השושן.
מטבעות מטיפוס זה הוטבעו ככל הנראה גם לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי אלכסנדר מוקדון, בראשית תקופת שלטון בית תלמי.
מטבע זה, משני צדדיו, הופיע בשובל הבול שהונפק בשנת 2015 והוקדש להצהרת כורש.
שילוב המטבע בעיצוב הבול נועד להמחיש את הקמתה של מדינת החסות "יהוד מדינתא" בעקבות הצהרתו של מלך פרס.
מטבע שזוהה בטעות כשייך לתקופת שמעון החשמונאי
בשנת 138 לפני הספירה פרסם המלך הסלאוקי אנטיוכוס השביעי פקודה שהופנתה אל שמעון החשמונאי:
אנטיוכוס השביעי, שביקש את עזרתו של שמעון החשמונאי במלחמות שניהל כנגד אויבים מבית, העניק לשליט החשמונאי הטבות מפליגות, כולל הזכות לטבוע מטבעות משלו.
ציטוט זה הוביל את מרבית החוקרים שפעלו במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 להאמין כי שמעון החשמונאי אכן ניצל את הזכות שהוענקה לו, וטבע מטבעות עבור הממלכה החשמונאית.
מטבעות שונים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות יוחסו לתקופתו של שמעון החשמונאי, וביניהם המטבע המופיע בבול בעל הערך הנקוב של 3 מיל מסדרת דואר עברי (בו מוצג עץ תמר בעל שבע כפות ושני אשכולות פרי שמתחתיו שני סלים קלועים עמוסי פרי).
עם השנים גדל מאוד מספר המטבעות שהתגלו בחפירות הארכאולוגיות הרבות שנערכו ברחבי ארץ ישראל, והידע שנלמד הוכיח כי כל המטבעות שיוחסו בעבר לשמעון החשמונאי הוטבעו בתקופת המלחמה נגד השלטון הרומאי.
כיום לא ידוע ולו מטבע אחד המיוחס לשמעון החשמונאי.
אברהם רייפנברג, מבכירי הנומיסמטים של ארץ ישראל אשר פרסם את ספרו החשוב "מטבעות היהודים" בסוף שנת 1947, תמך בזיהוי החשמונאי אף על פי שהיה מודע לבעייתיות הכרוכה בשיוך המטבע לשמעון החשמונאי.
"ישנם טעמים אחרים הנותנים מקום ליחס מטבעות אלה לתקופת המרד הגדול...
אף על פי כן אנו מבכרים ליחס מטבעות אלה לשמעון, עד שלא תמצא עדות נומיסמטית נוספת".
בדעה זו החזיק גם מרדכי נרקיס, אשר פרסם בשנת 1936 את ספרו "מטבעות ארץ ישראל - ספר ראשון: מטבעות היהודים".
ליאו קדמן, חוקר המטבעות אשר היה שותף לפיקוח המדעי הנומיסמטי על בחירת המטבעות שהופיעו בבולי סדרת דואר עברי, לא היה שותף לדעה זו.
"את המטבע הזאת יחסו מקודם לשמעון המכבי, אולם יש לקבל כדבר שהוכח שהוא נטבע בשנה הרביעית של מלחמת היהודים הראשונה כשירושלים הייתה כבר במצור".
למרות דעתו זו הוחלט לפרט בשובל הבול את שתי הדעות שהיו קיימות במחקר באותם ימים, ולרשום "מטבע ברונזה מתקופת המכבים או המרד הראשון".
כעבור שנה, כשהוכנו בולי סדרת המטבע שהחליפו את בולי דואר עברי תוקן הנוסח, ובשובל הבול נרשם חד משמעית "מרד ראשון".
אלכסנדר ינאי היה השליט הראשון משושלת החשמונאים אשר הטביע מטבעות משלו.
לצד השימוש בדגמים מסורתיים דוגמת פרח השושן פיתחו אלכסנדר ינאי ויורשיו דגמים נוספים כגון העוגן או קרני שפע.
הנתוןהמידע סוג המטבע פרוטה המתכת ברונזה משקל 1.5 - 2.5 גרם מועד ההטבעה תקופת המלך אלכסנדר ינאי, 76-103 לפני הספירה.
גב המטבע - הדגם פרח שושן עם שלושה עלי כותרת.
מתחת לעלי הכותרת יש שני עלים קטנים.
גב המטבע - הכתובת "יהונתן המלך" בכתב עברי קדום.
ב-5 בינואר 1954 הונפקו ארבעה בולים כתוספת לסדרת בולי מטבע.
בבול שערכו הנקוב 80 פרוטות הוצג צד הגב של המטבע.
מטבע המנורה של מתתיהו אנטיגונוס
המטבעות שטבע המלך החשמונאי מתתיהו אנטיגונוס השני שונים במידה רבה מאלו שטבעו קודמיו.
בתקופתו הוטבעו בנוסף לפרוטות וחצאי הפרוטות שטבעו אלכסנדר ינאי ויוחנן הורקנוס טבע אנטיגונוס גם מטבעות גדולים במשקל ממוצע של 15 גרם ומטבעות בינוניים במשקל ממוצע של 7 גרם.
בתקופתו שונתה הטכנולוגיה של הכנת האסימונים לטביעת המטבעות, והם נוצקו בדפוס דו צדדי, אשר אפשר הטבעת מטבעות גדולים ומרשימים.
מרבית הדגמים שהוטבעו על מטבעותיו של מתתיהו אנטיגונוס שימשו גם את קודמיו, ועל רקע זה מודגשת חריגותו של "מטבע המנורה".
מאז התגלה לראשונה בשנת 1865 נמצאו עד כה רק כ-40 עותקים מן המטבע הנדיר הזה, שבצדו הקדמי הוטבעה דמותו של שולחן לחם הפנים ובצדו האחורי הוטבעה דמות המנורה.
איסור על יצירת דמות המקדש וכליו מופיעה בתקופה מאוחרת יותר בתלמוד הבבלי: "לא יעשה אדם בית - תבנית היכל, אכסדרה - תבנית אולם, חצר - תבנית עזרה, שולחן - תבנית שולחן, מנורה - תבנית מנורה.
הנתוןהמידע סוג המטבע פרוטה המתכת ברונזה משקל 1.5 - 2.0 גרם מועד ההטבעה בתקופת המלך מתתיהו אנטיגונוס השני, 37-40 לפני הספירה.
גב המטבע - הדגם מנורת המקדש בעלת שבעה קנים.
גב המטבע - הכתובת ΒΑΣΛΕΩΣ ΑΝΤΙ (של המלך אנטי[גונוס]) ביוונית.
זיהוי המטבע מטבע מספר 41
המוצג הקדום ביותר ששולב על ידי המעצבת מירי ניסטור היה צד הגב של המטבע מימי מתתיהו אנטיגונוס, אחרון המלכים החשמונאיים.
בשנת 2006 החל ארגון האומות המאוחדות להנפיק סדרת בולים במסגרתה הוקדש לכל חברה באו"ם בול ועליו דגל המדינה ואחד ממטבעותיה.
בבול שהוקדש למדינת ישראל הוצג מטבע של 10 אגורות הכולל העתק של המטבע עם דמות המנורה
המלך הורדוס ויורשיו הרבו לטבוע מטבעות ועליהם מגוון של דגמים המיוחדים להם.
מבין כל המטבעות האלו רק מטבע אחד, מימיו של המלך אגריפס הראשון, הופיע על בולי מדינת ישראל.
מטבע קיסריה של אגריפס הראשון
הנתוןהמידע המתכת ברונזה משקל 7.53 גרם מועד ההטבעה השנה השמינית (האחרונה) לשלטונו של אגריפס הראשון, סתיו 43 - סוף 43 מקום ההטבעה מטבעת קיסריה גב המטבע - הדגם האלה טיכי, אלת גורל העיר קיסריה, ניצבת כשהיא פונה לצד שמאל.
בידה הימנית היא תומכת במשוט הגה של ספינה, ובידה השמאלית היא מחזיקה כף תמר.
גב המטבע - הכתובת "קיסריה הסמוכה לנמל על שם סבסטוס" ביוונית.
"סבסטוס" הוא התואר ביוונית של הקיסר אוגוסטוס, ובשם זה קרא המלך הורדוס לנמל העיר קיסריה.מימין לדמות רשומות האותיות LH, שפירושן: "שנת 8".
זיהוי המטבע מטבע מספר 126
מטבע בדגם דומה לזה הוטבע שנה קודם לכן, בשנת 7 (LZ) למלכותו של אגריפס הראשון.
זה היה המטבע הקדום ביותר הנושא את שמה של העיר קיסריה.
המטבע משנת 8 שימש כמודל למדליה שהונפקה על ידי החברה הממשלתית למדליות ומטבעות בשנת 1965
ב-22 במרץ 1967 הונפקה סדרה בת שלושה בולים שהוקדשה לנמלים עתיקים בארץ ישראל.
מעצב הסדרה, אוסוואלד אדלר, בחר לשבץ בשובל הבול שהוקדש לנמל קיסריה את המטבע העתיק שהטביע אגריפס הראשון.
בשנת 66 לספירה, עם פרוץ המרד הגדול של היהודים כנגד השלטון הרומאי, החלה ההנהגה היהודית של המרד לטבוע מטבעות הן כצורך מעשי של חיי הכלכלה היום יומית והן כאקט של עצמאות.
במטבעות שולבו סמלים וכתובות שנועדו להעצים את המסר של עצמאות וחיים לאומיים יהודיים.
מסרים אלו הם שמשכו את תשומת ליבם של מעצבי הבולים הראשונים של מדינת ישראל.
פרוטה מן השנה השנייה למלחמה
הנתוןהמידע סוג המטבע פרוטה המתכת ברונזה משקל 2.89 גרם מועד ההטבעה ניסן 67 - ניסן 68 גב המטבע - הדגם עלה גפן עם זמורה וקנוקנות.
גב המטבע - הכתובת "חרות ציון" בכתב עברי קדום.
זיהוי המטבע מטבע מספר 197
ב-16 במאי 1948, היום הראשון להפעלת דואר ישראל, הונפקה סדרת בולי דואר עברי.
בבול שערכו הנקוב 5 מיל הוצג צד הגב של המטבע.
הבול (והמטבע שעליו) הודפס על בול יום הבולאות שהונפק בשנת 1991.
שקל מן השנה השנייה למלחמה
בשנת 1267 עלה הרמב"ן (רבי משה בן נחמן) לארץ ישראל.
כאשר שהה בעיר עכו, הראו לו המקומיים מטבע עתיק ועליו אותיות בכתב לא ברור.
השומרונים תושבי עכו (אותם הוא מכנה "כותיים") פירשו עבורם את הכתוב על המטבע, כפי שתיאר הרמב"ן:.
חוקרים שונים התלבטו לגבי הסיבה שגרמה לשומרונים לטעות בפיענוח הכתובת שבפני המטבע, ולקרוא "שקל השקלים" במקום "שקל ישראל".
רבי עזריה מן האדומים, שהיה הראשון שהבחין בהבדל שבין תיאורו של הרמב"ן ובין הכתובת שעל המטבע, כתב: "לבי אומר לי כי הרב נחמני ז"ל שכח וכתב "שקל השקלים" תחת "שקל ישראל".
יעקב משורר טען כי "האות יו"ד העברית קרובה מאוד בצורתה לה"א השומרונית, והאות רי"ש העברית דומה לקו"ף השומרונית.
השומרונים החלו לקרא את המילה השנייה שבכתובת: "השק" ואז השלימו את שתי האותיות האחרונות וקראו "השקלם" (בכתיב חסר)".
יוסף עופר קיבל את תחילת הסברו של יעקב משורר, אולם הציע כי השומרונים קראו במקום "ישראל" את המילה "השקאל".
הוא טען כי בהשפעת השפה הערבית הבינו השומרונים את המילה הזו כריבוי של המילה "שקל", ולמעשה תרגמו את הכתוב על המטבע במקום לקרוא את הדברים כפשוטם.
כחמישים שנים לאחר מכן, בתחילת המאה ה-14, הגיע מטבע של שקל לידיו של אשתורי הפרחי.
בספרו כפתור ופרח הוא תיאר את המטבע במילים הבאות:.
לא ברור אם האישים השונים שהתייחסו לתיאור המטבע החזיקו בידם שקל מן השנה השנייה למלחמה, ובהחלט ייתכן כי ראו שקל מן השנה השלישית למלחמה או שקל מן השנה הרביעית למלחמה, הזהים בצורתם (כמפורט בהמשך הערך) למעט שנת ההטבעה.
שני צדי המטבע הופיעו על בולים בהזדמנויות שונות.
בבול שערכו הנקוב 20 מיל הוצג צד הפנים של המטבע.
הבול (והמטבע שעליו) הודפס על בול יום הבולאות שהונפק בשנת 1990 ועל גיליונית המזכרת שהוקדשה למוזיאון לתולדות הדואר והבולאות.
דגם זה הופיע גם בבול שערכו הנקוב 20 מיל מסדרת בולי דמי דואר שהונפקה ב-28 במאי 1948.
שני צדדיו של המטבע שובצו בבול שערכו הנקוב 250 מיל מסדרת בולי דואר עברי.
הבול (והמטבע שעליו) הודפס על גיליונית זיכרון שהונפקה בשנת 1974 לרגל תערוכת הבולים "ירושלים 73".
צד הגב של המטבע הופיע בחותמת שהוטבעה בעיר חיפה ב-30 במרץ 1951 לרגל הכינוס הנומיסמטי שנערך בעיר.
פרוטה מן השנה השלישית למלחמה
הנתוןהמידע סוג המטבע פרוטה המתכת ברונזה משקל 2.54 גרם מועד ההטבעה ניסן 68 - ניסן 69 פני המטבע - הדגם אמפורה מצולעת ניצבת על רגל דקה ובסיס רחב ולה צוואר צר ושפה רחבה עם מכסה משולש ושתי ידיות פני המטבע - הכתובת שנת שלוש זיהוי המטבע מטבע מספר 204
בבול שערכו הנקוב 10 מיל הוצג צד הפנים של המטבע.
שקל מן השנה השלישית למלחמה
התייחסות לדרך בה פרשו חוקרים שונים במהלך ההיסטוריה את הדגמים המופיעים במטבע מפורטת לעיל תחת הכותרת שקל מן השנה השנייה למלחמה.
שני צדדיו של המטבע שובצו בבול שערכו הנקוב 500 מיל מסדרת בולי דואר עברי אשר הונפקה ב-16 במאי 1948, היום הראשון להפעלת דואר ישראל.
רבע שקל מן השנה הרביעית למלחמה
הנתוןהמידע סוג המטבע רבע שקל המתכת כסף משקל 3.33 גרם מועד ההטבעה ניסן 69 - ניסן 70 פני המטבע - הדגם שלוש כפות תמר פני המטבע - הכתובת רבע הש[קל] לפי משורר – רבע השקל זיהוי המטבע מטבע מספר 210
בבול שערכו הנקוב 95 פרוטות הוצג צד הפנים של המטבע.
דגם זה (בתוספת הדפס רכב עם הערך הנקוב) שימש גם לעיצוב סדרת בולי המעבר בשנת 1960, והופיע בעשרת הבולים שהונפקו ב-6 בינואר 1960 ובבול הנוסף שהונפק ב-6 ביולי 1960.
חצי שקל מן השנה הרביעית למלחמה
הנתוןהמידע סוג המטבע חצי שקל המתכת ברונזה משקל 14.26 גרם מועד ההטבעה ניסן 69 - ניסן 70 פני המטבע - הדגם עץ תמר בעל שבע כפות ושני אשכולות פרי מתחתיו שני סלים קלועים עמוסי פרי פני המטבע - הכתובת גאלת ציון זיהוי המטבע מטבע מספר 211
בבול שערכו הנקוב 3 מיל הוצג צד הפנים של המטבע.
שקל מן השנה הרביעית למלחמה
אחד ממטבעות השקל שהוטבעו בשנה הרביעית למלחמה התגלגל במאה ה-16 לידיה של "אלמנת החסיד יצחק האגיו ספרדי ז"ל אשר היה מתושבי פררה".
רבי עזריה מן האדומים, אשר ראה את המטבע שברשותה, תיאר אותו בספר "מאור עיניים" שפרסם בשנת 1574. בנוסף לתיאור המילולי שילב רבי עזריה בספרו גם איור של המטבע.
הוא לא הצליח להבין את משמעות האותיות "שד" (שנת ד') המוטבעות בפני המטבע מעל הגביע, ופירש אותן כראשי תיבות של המילים "שקל דוד".
שני צדדיו של המטבע שובצו בבול שערכו הנקוב 1000 מיל מסדרת בולי דואר עברי אשר הונפקה ב-16 במאי 1948, היום הראשון להפעלת דואר ישראל.
עם הכנעת המרד היהודי, שכללה את כיבוש ירושלים ושריפת בית המקדש, התפנו הרומאים לחגוג את ניצחונם הגדול.
לצד תהלוכות ניצחון והקמת מבני ציבור מפוארים לציון הכנעת היהודים (דוגמת הקולוסיאום ושער טיטוס ברומא) טבעו הרומאים שורה ארוכה של מטבעות ניצחון.
מטבעות ניצחון אלו הוטבעו בשלל דגמים הן ברומא והן במטבעות אחרות ברחבי העולם הרומי, דוגמת ספרד, מצרים וקיסריה שבארץ ישראל.
מספר דגמי המטבעות שהוטבעו לרגל הניצחון על היהודים עלה משמעותית על אלו שטבעו הרומאים בעקבות ניצחונות חשובים קודמים, דוגמת הניצחונות על המצרים, הדאקים, הגרמנים והספרדים.
מבין הדגמים השונים של מטבעות הניצחון הרומאיים בולטים במיוחד אלו בהם נרשמה במפורש הכתובת "יהודה השבויה" (IVDEA CAPTA).
במטבעות יהודה השבויה מופיעים דימויים שונים של יהודה הכנועה, בדמות אישה אבלה או בדמות של שבוי כפות, הנתונה למרותה של רומא המנצחת, בדמות חייל חמוש.
הנתוןהמידע סוג המטבע ססטרץ (מעה) המתכת ברונזה מועד ההטבעה 71 גב המטבע - הדגם במרכז - עץ תמר, משמאל - הקיסר המנצח בדמות חייל רומי, מימין - יהודייה יושבת אבלה גב המטבע - הכתובת IVDAEA CAPTA יהודה השבויה, SC החלטת הסנט זיהוי המטבע מטבע י'
ב-4 במרץ 1949 הנפיק דואר ישראל מעטפה מקושטת לקראת יום העצמאות הראשון של מדינת ישראל.
על המעטפה הודפס בול שערכו הנקוב 30 פרוטות ולצדו איור שנועד לסמל את תקומת עם ישראל בארצו.
מתחת לסמל המדינה שובץ המטבע הרומאי המסמל את הכניעה ומימינו סמל צה"ל, המייצג את הניצחון בשנת 1948.
עם פרוץ מרד בר כוכבא החלה הנהגת המרד להנפיק מטבעות לשימוש האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל.
כל המטבעות שטבע בר כוכבא, בלי יוצא מן הכלל, הוטבעו על גבי מטבעות רומיים, תוך שהם מוחים באופן סמלי את צלם הקיסר והתיאורים האליליים שהיו על המטבעות הרומיים.
ידועים מקרים אחרים בהיסטוריה בהם נעשה שימוש חוזר במטבעות ישנים לצורך טביעה של מטבעות חדשים, אולם לא באופן גורף ומוחלט כפי שנעשה במטבעות תקופת בר כוכבא.
ייתכן ויש לפרש זאת כאקט מכוון שנועד להמחיש את גירוש הנוכחות הרומאים בארץ ישראל.
הסמלים ששובצו במטבעות בר כוכבא הציגו באופן חד וברור את מטרת המלחמה ברומאים תוך הדגשת הקשר אל ירושלים ובית המקדש.
דגמים אלו כללו בין היתר את חזית בית המקדש, את כלי הקודש ששימשו את הכוהנים (כגון החצוצרות והנבל), ואת ארבעת המינים שהמחישו את מצוות העלייה לרגל.
דגמים לאומיים אלו הם שמשכו את תשומת ליבם של מעצבי הבולים הראשונים של מדינת ישראל.
איסר מן השנה הראשונה למלחמה
הנתוןהמידע סוג המטבע איסר המתכת ברונזה משקל 6.10 גרם מועד ההטבעה 133-132 פני המטבע - הדגם עץ תמר בעל שבע כפות ושני אשכולות פרי.
פני המטבע - הכתובת ירו-שלם בכתב עברי קדוםהאותיות מחולקות לשתי שורות.
זיהוי המטבע מטבע מספר 227
בעקבות חנוכת מוזיאון קדמן למטבעות בשנת 1962, הצליח מייסד המוזיאון ליאו קדמן לארגן בסוף שנת 1963 כינוס נומיסמטי בין-לאומי ראשון בישראל.
ביום פתיחת הכינוס בירושלים הוטבעה חותמת דואר מיוחדת.
כחלק מעיצוב החותמת שולב המטבע מימי מלחמת בר כוכבא, הכולל את שמה של העיר ירושלים.
ליאו קדמן, שעמל רבות לארגן את הכנס והצליח לשכנע את בכירי החוקרים בעולם להגיע לישראל ולהשתתף בכנס, התרגש מאוד באירוע הפתיחה שהתקיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
כאשר צעד קדמן לעבר דוכן הנואמים באירוע השיא של חייו המקצועיים כחוקר מטבעות, הוא לקה בהתקף לב, צנח ומת לעיני כל משתתפי הכינוס.
האירוע החגיגי הפך לאירוע אבל, במסגרתו ספדו לליאו קדמן בכירי הנומיסמטים בעולם.
סלע מן השנה הראשונה למלחמה
מראה חזית המבנה שעל פני המטבע הקנה לו את הכינוי בָּאוּאָבֶּה (דלתות) בקרב סוחרי המטבעות הערבים.
הנתוןהמידע סוג המטבע סלע המתכת כסף משקל 14.35 גרם מועד ההטבעה 133-132 פני המטבע - הדגם חזית מקדש עם ארבעה עמודים ניצב על בסיס שטוח הקורה שמעל העמודים מצוינת בקו ושורת נקודות מעליו במרכז מבנה דמוי שער(?)הקו העליון בכרכוב המקדש לא קיים.
פני המטבע - הכתובת יר-וש-לם בכתב עברי קדוםהאותיות מחולקות שתיים מימין, שתיים למעלה ושתיים משמאל.
גב המטבע - הדגם אגד לולב ומשמאלו אתרוג גב המטבע - הכתובת שנת אחת לגאלת ישראל זיהוי המטבע מטבע מספר 218
בבול שערכו הנקוב 100 פרוטות הוצג צד הפנים של המטבע.
בבול שערכו הנקוב 50 מיל הוצג צד הגב של המטבע.
דינר מן השנה הראשונה למלחמה
במקורות היהודיים נקרא מטבע הדרכמה היוונית, ובעקבותיו מטבע הדינר הרומי, בשם "זוז".
יש הסבורים כי כינוי זה מקורו בשמו של האל היווני זאוס, שדמותו הופיעה על מטבעות הדרכמה היוונית בתקופת אלכסנדר מוקדון ויורשיו.
צד הפנים של המטבע הופיע על בול שהונפק בשנת 1997 לציון נר שישי של חנוכה, חלק מסדרת בולי חנוכה שהונפקה משנת 1993 עד שנת 1999.
צד הגב של המטבע הופיע על בול בערך נקוב של 15 מיל מסדרת בולי דואר עברי שהונפקה ב-16 במאי 1948, היום הראשון להפעלת דואר ישראל.
מעה מן השנה השנייה למלחמה
דינר מן השנה השנייה למלחמה
הנתוןהמידע סוג המטבע דינר (זוז) המתכת כסף משקל 3.1 גרם מועד ההטבעה 134-133 גב המטבע - הדגם נבל בעל ארבעה מיתרים תיבת התהודה שלו עשויה נאד עור ושתי זרועותיו מקרני חיה גב המטבע - הכתובת ש ב לחר ישראל (שנה ב לחרות ישראל) זיהוי המטבע מטבע מספר 239
בבול שערכו הנקוב 125 פרוטות הוצג צד הגב של המטבע.
מטבעות הערים תחת שלטון הרומאים
בין המאה הראשונה ומחצית המאה השלישית לספירה, תחת השלטון הרומאי על ארץ ישראל, הוענקה לערים רבות הזכות לטבוע מטבעות באופן עצמאי.
הערים הורשו לטבוע מטבעות ברונזה בעריכים נמוכים שנועדו לספק את צורכי הכלכלה המקומית, בעוד הזכות לטבוע מטבעות בכסף ובזהב נשמרה למִטבעות המרכזיות של האימפריה הרומית.
כ-40 ערים (כולל בעבר הירדן המזרחי) טבעו מטבעות בתקופה זו, ובהן אשקלון, בניאס, דור, טבריה, יפו, עזה, עכו, ציפורי, קיסריה, ושכם.
במחצית המאה השלישית לספירה השתנתה מדיניות טביעת המטבעות באימפריה הרומית, ומרבית מִטבעות הערים נסגרו.
פעילות הטביעה רוכזה במִטבעות הראשיות שפעלו בערים דוגמת רומא, ליון, אנטיוכיה ואלכסנדריה.
מטבע יפו מימי הקיסר אלגבלוס
יפו, שהייתה עיר יהודית גדולה בתקופת ימי בית שני, נכבשה על ידי הרומאים בראשית המרד היהודי.
העיר החרבה, שמרבית תושביה היהודים נטבחו או נפלו בשבי, נוסדה מחדש בשנת 67 ושמה הוסב לפלאביה יופה, כלומר לשם העיר המקורית התווסף שם משפחתם של הקיסרים הפלאביים שלכדו אותה.
למרות היותה עיר חשובה, לא הוטבעו בה מטבעות רבים כפי שנעשה בערים האחרות בארץ ישראל, דוגמת עזה, אשקלון, קיסריה או עכו.
המטבע הרומאי "סמיס" נזכר במקורות היהודיים בשמות משובשים, דוגמת "מסמס" או "מסומס".
המטבע משמשת כעדות לקיום פולחן האלה אתנה בעיר יפו.על פי המיתולוגיה היוונית הייתה האלה אתנה פטרוניתו של פרסאוס, הגיבור שהציל את אנדרומדה ביפו.
ייתכן שפולחן האלה אתנה שהתקיים ביפו במאה השלישית לספירה שימר את זכר האגדה העתיקה הזו.
גב המטבע - הכתובת ΦΛΑΟV ΙΟΠΠΗC (יפו הפלאבית) זיהוי המטבע מטבע מספר 8
מעצב הסדרה, אוסוואלד אדלר, בחר לשבץ בשובל הבול שהוקדש לנמל יפו את המטבע העתיק שהטביע הקיסר אֶלַאגַבַּאלוּס.
מטבע עכו מימי הקיסר אלגבלוס
עכו הייתה אחת משלוש הקולוניות הרומיות בארץ ישראל (נוסף לאיליה קפיטולינה [ירושלים] ולקיסריה), ומעמד זה הוענק לה על ידי הקיסר קְלַאוּדִיוּס.
עיר חשובה זו הנפיקה מטבעות רבים במהלך התקופה הרומית, ועליהם בעיקר מראה העיר והמקדש שלה.
המטבע שהונפק בימיו של הקיסר אֶלַאגַבַּאלוּס מציג את מראה העיר עכו מנקודת מבטו של הנוסע המגיע אליה בספינה.
הנתוןהמידע המתכת ברונזה מועד ההטבעה תקופת שלטונו של הקיסר אֶלַאגַבַּאלוּס, 222-118. גב המטבע - הדגם בתחתית המטבע קו מפותל המייצג את גלי הים.מעליהם שורה של קשתות המתארות את המעגן ומחסני הנמל.
במרכז שורת הקשתות קשת גדולה יותר המייצגת ככל הנראה את שער העירמעל שורת הקשתות מופיע מקדש ובתוכו דמותה של אלת העיר, טיכי.
היא עומדת במרכז המקדש כשהיא אוחזת בידה במשוט הגה של ספינה, ומאחוריה עומדת על עמוד אלת ניצחון קטנה המכתירה אותה בזר.משמאל למקדש ניצב פרסאוס האוחז בידו את ראשה הכרות של מדוזה, ומימין למקדש ניצבת האלה אתנה.
גב המטבע - הכתובת --
מעצב הסדרה, אוסוואלד אדלר, בחר לשבץ בשובל הבול שהוקדש לנמל עכו את המטבע העתיק שהטביע הקיסר אֶלַאגַבַּאלוּס.
מטבע קיסריה מימי הקיסר דקיוס טריאנוס
קיסריה הייתה אחת משלוש הקולוניות הרומיות בארץ ישראל (נוסף לאיליה קפיטולינה [ירושלים] ולפתולמאיס [עכו]), ומאז קיבלה את המעמד הזה בימי הקיסר טְרַאיָאנוּס שולבה בכל המטבעות הרבים שהוטבעו בה הכתובת: מושבה ראשונה על שם פלאביוס אוגוסטוס, קיסריה המטרופולין (colonia prima flavia augusta caesarea metropolis).
כתובת זו הוטבעה בלטינית, אף על פי ששפת הדיבור של תושבי העיר הייתה יוונית.
במטבעה של קיסריה הוטבעו לאורך התקופה שעד מחצית המאה השלישית לספירה כ-55 טיפוסים שונים של מטבעות.
עם עלייתו לשלטון של הקיסר דקיוס טריאנוס הואץ מאוד קצב ההטבעה ובמהלך השנתיים בהם שלט הוטבעו בקיסריה 75 טיפוסים שונים של מטבעות.יש הסבורים כי מטבעות אלו הוטבעו לקראת ביקור הקיסר דקיוס טריאנוס, או צפייה לביקור כזה, בארץ ישראל, בעוד אחרים דוחים אפשרות זו.
על אחד המטבעות מופיעה כתובת המזכירה באופן מפורש את הנמל של העיר, ויש הרואים במטבע זה עדות להמשך פעילותו של נמל קיסריה במחצית המאה השלישית לספירה, או לשיפוצים שנערכו בנמל.
הנתוןהמידע המתכת ברונזה משקל 18.10 גרם מועד ההטבעה תקופת שלטונו של הקיסר דֶקִיוּס טְרַאיָאנוּס, 251-249. גב המטבע - הדגם ספינת בעלת ארבעה זוגות משוטים מפליגה לצד שמאל, עם שני דגלים מונפים על בית האחורה.
גב המטבע - הכתובת בהיקף המטבע: col[onia] pr[ima] f[lavia] aug[usta] caes[area] met[ropolis] מושבה ראשונה על שם פלאביוס אוגוסטוס, קיסריה המטרופולין.באותיות קטנות מעל הספינה: portvs avgvsti נמל אוגוסטוס.
זיהוי המטבע מטבע מספר 152
בשנת 2005 שילב המעצב אליעזר ויסהוף את המטבע בבול שהוקדש לאמות המים של קיסריה, חלק מסדרה שעסקה במפעלי מים קדומים בישראל.
המטבע נועד לייצג את השלטון הרומאי, בדומה לכתובת העתיקה ששולבה לצדו בבול.
הסדרה הונפקה ב-22 בפברואר 2005.
כסף אינו רק אמצעי תשלום, הוא מסמלי הריבונות המובהקים של מדינה וראי לתולדותיה, ולכן חשוב היה למדינה עם הקמתה, לדאוג לקיומם של מטבעות ושטרות כסף משלה.
השימוש במטבעות כאמצעי להעברת מסרים מטעם הרשויות המנפיקות ראשיתו בעת העתיקה, והוא מתבטא גם במטבעות ושטרות מדינת ישראל.
רבים מן המטבעות היהודיים הקדומים, מימי החשמונאים ואילך, נושאים מסר של "חזרה לשורשים" - מופיע עליהם כתב עברי קדום של ימי הבית הראשון וסמלים ברוח היהדות, והם נעדרים תאורי דמויות.
ברוח זו מטבעות ושטרות המדינה מבטאים מחד את רעיון המשכיות ההטבעה היהודית בארץ ישראל מימי קדם ועד היום תוך הטבעת סמלים ממטבעות יהודיים קדומים, ומאידך את ההתחדשות והתקומה תוך הצגת דיוקנאות אישים חשובים במדינה ופועלם.
במשך שנים חלו שינויים שונים בפרטי המטבעות.
כך למשל שם המדינה "ישראל" שצוין על המטבעות הראשונים רק בעברית ובערבית, נכתב מאז 1963 במטבעות הלירה וחצי הלירה גם באנגלית.
שני מטבעות אלה מיוחדים גם בעיטורם - שאינו מוטיב ממטבעות עתיקים, אלא סמל המדינה.
מאז ואילך מופיע סמל המדינה, מוקטן, מצד הנושא הראשי של המטבעות.
עד 1981 שם היחידה שבה נקוב העריך הופיע על המטבעות בעברית בלבד, למן הנפקת המטבע של 5 שקלים, נוסף השם גם באנגלית.
בשנת 1982 הוטבעה לראשונה דמות אדם במטבעות ישראל, במקום השטר של 10 שקלים שנשא את דמותו של הרצל והוצא מן המחזור, הונפק מטבע של 10 שקלים עם דיוקנו.
מכאן נמשכה הנצחתו של חוזה המדינה על כספה.
כדי להימנע מעיצוב הדוקן כתבליט - בחינת עברה על "לא תעשה לך פסל" - עוצבה דמותו של הרצל על המטבע בטכניקה מיוחדת של שילוב משטחים חלקים ומחוספסים במפלס אחיד.
מכאן נמשך נוהג שימור דיוקן הדמות שעל שטרות שיצאו מן המחזור, על גבי מטבעות, אך זאת רק בחלק מהכמות של כל מטבע שהחליף שטר.
במטבע של 5 ש"ח שהחליף את השטר בעריך זה עם דיוקן לוי אשכול, הונפקו מטבעות עם דיוקנו אך גם מטבעות עם דמותו של הנשיא הראשון חיים ויצמן, שדיוקנו ופיע על שטר 5 שקלים (ישנים) לפני ההחלטה לטבוע דוקנאות על מטבעות.
המטבע האחרון בסדרה זו נושא את דמותה של גולדה מאיר על מטבע 10 ש"ח.
בעיצוב השטרות של המדינה ניתן להבחין בהתפתחות הדרגתית בעיצובם.
בשתי הסדרות הראשונות, שהוצאו בשם "בנק אנגלו-פלשתינה" ו"בנק לאומי", מופיע עיטור נייטרלי, החסר כל מאפיינים ישראליים, וזאת בגלל לחץ הזמן בעת הכנת השטרות.
בדצמבר 1954 נוסד הבנק המרכזי, בנק ישראל, וסדרת השטרות הראשונה שהנפיק נשאה את שמו.
בעיצובה ביטאה הסדרה לראשונה את הקשר בין השטרות לבין הארץ.
תוארו בה נופים ואתרים שונים מרחבי הארץ בצד פרחי הבר שלנו.
גב השטרות נשא עיטור מופשט במטרה להקשות על זיופים, אולם ציורים אלה לא התחבבו על הציבור ועל כן החליטו בבנק המרכזי להקים ועדה ציבורית שתייעץ לנגיד בנושא עיצוב השטרות.
בסדרה ב', נעשה מאמץ לקרב את הציבור אל השטרות וכך תוארו עליהם דמויות מייצגות בחברה הישראלית של אותה העת, על צד הגב תוארו ממצאים יהודיים עתיקים המדגישים את שורשינו הקדומים בארץ.
רק בסדרה ג', שהוכנסה למחזור בהדרגה בין 1969 ל-1972, מופיעים על השטרות, דיוקנות של אישים.
מאז מופיעים על פני השטרות דיוקנאות אישים מרכזיים בתולדות הארץ והעם היהודי, שהלכו לעולמם.
בשנת 1980 נכנסה למחזור סדרת ה"שקל", שהוכנה במתכונת סדרת הלירות הקודמת, עם אותן דמויות ובאותם צבעים, אך בגלל האינפלציה, סולם העריכים של השקל שונה לעשירית מסולם העריכים של הלירות, כך 10 לירות הפכו לשקל אחד.
על צדי הגב של ארבעת העריכים הגבוהים בסדרה מתוארים נושאים הקשורים לפועלה של הדמות המונצחת.
בשנת 1985, עקב האינפלציה הונפקו שטרות חדשים בהם נמחקו שלושה אפסים מסכום העריך הקודם ושם המטבע הפך "שקל חדש" - זה החליף 1,000 שקלים (ישנים).
שטרות השקלים החדשים היו זהים בעיצובם לשטרות סדרת השקל, עליהם נוספו לסדרה עריכים חדשים עם דיוקנאות של אישים חדשים.
מגמת הנצחת האישים נמשכה גם בסדרה ב' של השקל החדש שנכנסה למחזור למן שנת 1999, אולם בעיצוב הוכנס שינוי: העיטור מופיע לאורך השטר במקום לרוחבו.
שמות העריכים של מטבעות ושטרות המדינה
שטרות "בנק אנגלו-פלשתינה" נושאים את שם העריך המנדטורי "מיל" ו"לירה א"י", פרי פשרה שהושגה בתקופת המנדט עם הבריטים והערבים, אשר רצו בשם "פלשתינה".
המטבע הראשון של מדינת ישראל, שהונפק ב-1948, נטבע בעריך המנדטורי "מיל", אך כבר ב-1950 הוחלף שם זה ב"פרוטה" שהייתה העריך של רבים מן המטבעות היהודיים הקדומים.
בין סדרת "בנק אנגלו-פלשתינה" לסדרת "בנק לאומי" חלו שינויים מהותיים - החלפת שם המטבע "לירה א"י" במינוח "לירה ישראלית".
עידן הלירות - שם המטבע הישראלי במשך 32 שנים - נחתם בשנת 1980. בגלל האינפלציה הדוהרת של סוף שנות השבעים ומחצית א' של שנות השמונים למאה ה-20, הוחלפו סדרות השטרות פעמיים.
בשנת 1980 נוצל השינוי גם להחלפת שם יחידת העריך ל"שקל", עריך עברי מן המקורות היהודיים.
מקורו של השקל העברי הוא בימי הבית הראשון בתקופה בה המתכות היקרות נשקלו במאזיים כנגד משקולות אבן ויחידת משקל אחת נקראה "שקל".
לימים התגלגל שם זה למטבעות כסף אלה אף שימשו לתרומת מחצית השקל לבית המקדש.
במחצית ראשונה של שנות השמונים למאה ה-20, בגלל המשך האינפלציה הגבוהה התעורר צורך להנפיק שטר הגבוה מ-10,000 שקלים, אזי הוחלט להחליף שוב את שם המטבע.
בשנת 1985 נמחקו מהעריך הקודם שלושה אפסים כדי להקל על ביצוע עסקאות וכחלק מתהליך בלימת האינפלציה ושם המטבע הוחלף ל"שקל חדש".
כך שקל חדש אחד החליף 1,000 שקלים (ישנים).
מטבעות ושטרות תקופת המנדט הבריטי (1948-1917)
עד שנת 1920 המשיך לשמש בארץ המטבע המצרי שהיה בשימוש בעת שלטון העות'מאנים אולם רק בסוף 1927 הוחלף המטבע המצרי בפונט - היא הלירה של פלשתינה (א"י) שהופקה בידי "מועצת המטבע הפלשתינאי" (אשר ישבה בלונדון) והייתה שוות ערך ללירה שטרלינג הבריטית.
על המטבעות מופיעים ענף זית וכתובת באנגלית ערבית ועברית.
על פני השטרות מופיעים מבנים מוסלמיים ויהודיים - קבר רחל, כיפת הסלע והמגדל ברמלה - ועל גב כל השטרות מגדל דוד.
בתש"ח 1948 הונפק מטבע אלומיניום בן 25 מיל ובצדו השני אשכול ענבים הלקוח ממטבע בר-כוכבא, מטבע זה הונפק במהלך שנתיים בלבד.
כבר בעת עיצובו הוחלט שעל המטבעות יונצו דגמים ממטבעות יהודיים עתיקים.
בשנים הראשונות למדינה במקום מטבעות מתכת הונפקו מעות נייר זאת כדי לחסוך בהוצאות וכיוון שכמות המתכת הזמינה הייתה מוגבלת.
מעות הנייר הונפקו בעריכים של 50 ו-100 פרוטות ועוצבו בדגם של רצפת פסיפס מבית כנסת עתיק בבית אלפא, וכונו "שטיחים".
כל עריך נדפס בצבע שונה.
ב-19532 נוספה מעת נייר בעריך 250 פרוטה ועליה נוף הכנרת.
בשנים תש"ט - תש"ך 1960-1949 הונפקה סדרת המטבעות הראשונה ממתכת.
העריכים הנמוכים נעשו מאלומיניום ומגנזים או מנחושת בדיל ואבץ.
העריכים הגבוהים נעשו מנחושת וניקל.
לעריך הגבוה של 500 פרוטה נוסף גם כסף.
עריכי האגורות נעשו מאלומיניום ומגנזיום או מנחושת, בדיל ואבץ ועריכי הלירות - מנחושת וניקל.
בשנת 1980 עקב אינפלציה גואה, הוסר אפס אחד מכל עריך שהיה בסדרה הקודמת והעריך הנמוך נקרא "אגורה חדשה" בעוד העריך הגבוה נקרא "שקל".
המעות של 1 ו-5 אגורות חדשות נעשו מאלומיניום ומגנזיום, של 10 אגורות חדשות נעשו מנחושת וניקל, ל 1/2, 1, 10 ו-100 מנחושת וניקל ושל 5 ו-50 מנחושת, אלומיניום וניקל.
בשנת 1985 עקב האינפלציה, הוחלט שוב להנפיק סדרה חדשה.
בסדרה זו הוחלף השם "שקל" ל"שקל חדש" תוך מחיקת 3 אפסים מן הסכומים של הסדרה הקודמת.
מעות הסדרה חזרו להיקרא "אגורות" במקום "אגורות חדשות".
המעות של 1, 5, ו-10 אגורות ושל 1/2 ש"ח עשויות מנחושת, אלומיניום וניקל, של 1 ו-5 ש"ח - מנחושת וניקל ושל 2 ש"ח - מפלדה מצופה בניקל.
במטבע של 10 ש"ח יש טבעת חיצונית העשויה פלדה מצופה ניקל, העיגול המרכזי עשוי מברונזה מצופה באורייט.
עיצוב דגמי המטבעות עד ל־10 אגורות נשמר מן הסדרה הקודמת.
סדרת השטרות הראשונה הוכנסה למחזור באוגוסט 1948 והוכנה עבור המדינה שבדרך בחסות "בנק אנגלו-פלשתינה בע"מ" שכן טרם נוסד במדינה בנק מרכזי.
הדפסת הסדרה נעשתה בניו יורק ועל השטרות לא הופיע שם המדינה.
שם העריך המשיך להיות לירה א"י כמו בתקופת המנדט.
מחמת קוצר זמן השתמשו המדפיסים בעיטורי דגמים שהיו מוכנים בידיהם כאמצעי נגד זיופים.
הכיתובים הופיעו בעברית, אנגלית וערבית כפי שנהוג עד היום.
השטרות הונפקו בחמישה עריכים: 500 מיל, לירה אחת, חמש, עשר, וחמישים לירות א"י והודפסו רק על צד אחד.
סדרת בנק לאומי לישראל בע"מ
במאי 1951 הועברו נכסי בנק אנגלו-פלשתינה בע"מ לבנק לאומי לישראל בע"מ ולפיכך התעורר צורך להנפיק סדרה חדשה.
זו הודפסה בניו יורק ושמרה על עיצובה של הסדרה הקודמת אך בשינוי צבעים והחלפת השם "מיל" ב"פרוטה".
שינוי חשוב נוסף הוא הופעת השם ישראל.
גם בסדרה זו 5 עריכים: 500 פרוטה, לירה אחת, חמש, עשר, וחמישים לירות ישראליות.
השטרות הודפסו בלונדון ונכנסו למחזור ב-1955. הסדרה כוללת 5 עריכים ונושאי עיטוריה הם - נופים בארץ ובצדם פרחי בר, על גב השטרות ציורים מופשטים.
על 500 פרוטה תואר בית כנסת עתיק מכפר ברעם, על 1 לירה - נוף בגליל העליון, על 5 לירות נוף הנגב, על 10 לירות - עמק יזרעאל ועל 50 לירות הדרך לירושלים.
על גב השטרות תוארו ציורים מופשטים שמטרתם להקשות על זייפנים.
שטרות הסדרה שונים בגודלם - ככל שהעריך גבוה יותר השטר גדול יותר.
השטרות הודפסו בלונדון ונכנסו למחזור ב-1959. הסדרה כוללת 5 עריכים ולעיטוריה נבחרו דמויות מייצגות בחברה הישראלית, על גב השטרות ממצאים יהודיים עתיקים.
נשמרה המסורת בה ככל שהעריך גבוה יותר השטר גדול יותר.
השטרות נכנסו למחזור למן שנת 1969 ועד 1972. בסדרה זו חידוש עיצובי, על פני השטרות מופיעים דיוקני אישים יהודיים ועל גב השטרות מבנים ונושאים הקשורים באותם אישים.
גם בסדרה זו השטרות שונים בגודלם, ככל שהעריך גבוה יותר השטר גדול יותר.
השטרות נכנסו למחזור למן שנת 1975 ונוסף בה אלמנט חדש - סימן זיהוי לעיוורים.
על פני השטרות מופיעים דיוקני אישים יהודיים ועל גב השטרות שערי העיר העתיקה שבחומות ירושלים.
גם בסדרה זו ככל שהעריך גבוה יותר השטר ארוך יותר.
סדרה זו חתמה את עידן הלירה שהייתה שם המטבע של המדינה במשך 32 שנים.
בשנת 1980, עקב האינפלציה המתמשכת, הוסר אפס אחד מכל עריך שהיה בסדרה הקודמת ונכנס שם חדש לעריך, הנקרא "שקל".
בסדרה זו ארבעת השטרות בעריכים הנמוכים עוצבו במתכונת הסדרה הקודמת ונשאו אותן דמויות ואותם צבעים.
מפאת האינפלציה, נוספו במשך הזמן עוד חמישה עריכים.
זוהי הגדולה בסדרות, והיא כללה תשעה עריכים, כשהגבוה בהם הגיע ל־10,000 שקל.
לאחר הנפקתו של שטר 100 שקל עם דמותו של זאב ז'בוטינסקי על צד הפנים ושער הפרחים על צד הגב, נדרש להנפיק עריכים נוספים גבוהים יותר.
שערי ירושלים מוצו, ולפיכך הוחלט שעל גב השטרות החדשים יופיעו מוטיבים הקשורים לפועלה של הדמות שעל צד הפנים.
שינוי נעשה גם בגודל השטרות, שהפך בארבעת העריכים הגבוהים לאחיד.
ברקע דיוקן צד הפנים של השטרות מופיעים אלמנטים מיוחדים.
למשל, לוי אשכול נראה על רקע ירושלים, ולצד דיוקנה של גולדה נראה עץ מסוגנן בצורת מגן דוד.
בסדרה זו נבחרו צבעי השטרות בקשר למתואר עליהם: שטר רוטשילד הוא אדום, הרמב"ם - ירוק, אשכול בצבע כחול, והשטר של גולדה בצבע כתום.
בשנת 1985 הוחלט שוב, מפאת האינפלציה, להנפיק סדרה חדשה בה שונה השם "שקל" ל"שקל חדש" תוך מחיקת 3 אפסים מן הסכומים של הסדרה הקודמת, וכך שקל חדש אחד שווה ל-1000 שקלים ישנים.
על פני השטרות ממשיכים להופיע אישים יהודיים ובצד הגב אלמנטים הקשורים בפעילוה של הדמות.
החל מ-1999 נכנסה סדרה זו למחזור והיא מתאפיינת בעיצוב השטרות לאורך.
בסדרה זו רכיבים גאומטריים, העיצוב הוא חדשני-ממוחשב וכולל אמצעי ביטחון מתוחכמים הכוללים מיקרו-טקסט.
בשנת 2008 הוכנס למחזור באופן ניסיוני שטר חדש של 20 ש"ח העשוי במקום מכותנה, מחומר סינתטי בשם "פולימר".
בסדרה העריכים: 20, 50, 100 ו-200 ש"ח, ועליה אותן דמויות שהופיעו בעריכים המקבילים בסדרה הקודמת.
בשנת 2014 נכנסה למחזור סדרה ג', המתייחדת בכך שעל פניה מופיעים משוררים יהודים בולטים.
בסדרה זו חזר העיצוב להיות רוחבי, ושוב חזר גודל השטר לבטא את גובה העריך.
בסדרה אמצעי ביטחון מתוחכמים, שחלקם לא פורסמו לציבור.
המשוררים המופיעים על השטרות הם: 20 ש"ח – רחל המשוררת, 50 ש"ח – שאול טשרניחובסקי, 100 ש"ח – לאה גולדברג, ו-200 ש"ח – נתן אלתרמן.
מטבעות המרד הגדול הם מטבעות שהוטבעו בזמן המרד הגדול בירושלים על ידי רשויות המרד והיו בשימוש בזמן המרד, מפרוץ המרד בשנת 66 ועד לנפילת ירושלים בשנת 70.
מטבעות המרד הצטיינו בעריכים גבוהים, בסמלים יהודיים מובהקים וכתובות עבריות המצביעות על הסיבות למרד וכוללות סיסמאות לעידוד הלוחמים.
הידועים שבהם נטבעו בעריך שקל ונעשו מכסף טהור – אלה נועדו להחליף את המטבעות שהילכו במחזור הכספים ונשאו עליהם סמלים וכתובות רומיים ופגאניים.
ההטבעה היהודית בירושלים הייתה אחד האמצעים לביטויי המרד ברומאים אשר תחת שליטתם לא הותר לטבוע מטבעות ללא אישורם.
ההטבעה היהודית בימי המרד הגדול שימשה כאמצעי התשלום במחזור הכספים בתחומי יהודה, אך עיקר חשיבותה היה פוליטי, שכן היא שמשה כלי ביטוי לעצמאות ושחרור לאומי.
דבר זה מוצא ביטוי הן בדגמים והן בכתובות על המטבעות.
מן המטבעות, נעדר שם של מושל או מנהיג ואף לא שמו של הגוף המנפיק.
המטבעות נוצרו בידי מועצה של הסיעות והכתות השונות, ובידי שלטונות המקדש שם היה מקור הכסף.
משקלם של שקלי המרד ותכולת הכסף שבהם שווים לאלה של השקל הצורי.
השימוש בכסף טהור היה חלק מהצהרות המרד.
תחת השלטון הרומי תושבי הפרובינקיות לא הורשו להטביע מטבעות ללא אישור הממשל הרומי, לא כל שכן מטבעות כסף.
הזכות להטביע מטבעות ממתכות יקרות הייתה שמורה לקיסר בלבד.
ההטבעה בכסף הייתה התרסה ברורה כנגד הקיסר, חוקיו ומוסדותיו.
המרד התנהל אם כן לא רק בשדה הקרב, אלא גם בשדה התודעה הפוליטית.
אמצעי התשלום בעולם הקדום (כמו גם בימינו) שימשו גם אמצעי להעביר מסרים ולפרסם מידע אשר הגוף המנפיק רצה להפיץ.
המטבעות שמשו להפצת מסרים ללוחמים היהודים, שכן הם הזכירו למורדים את מטרות המרד ונועדו לחזק את רוחם באמצעות תוכן הכתובות והדגמים.
השימוש בשם המטבע "שקל ישראל" נועד להצביע על כך ששקלים אלה שווים ברמתם ואיכותם לשקלים ששמשו קודם לכן – השקל הצורי, הצידוני או האשקלוני.
ואכן מבחינת איכות המתכת ורמת ההטבעה הם עמדו בסטנדרטים הגבוהים ביותר של מטבעות התקופה, ועלו על איכות מטבעות הכסף הרומיים.
איכות הכסף בשקלים זהה לזו של השקלים הצוריים אשר שמשו מקור המתכת עבור המטבעות החדשים.
שקלים צוריים היו באוצרות בית המקדש בעיקר מתרומת מחצית השקל שהתחייבו היהודים לתרום דווקא בשקלים צוריים, בשל איכות הכסף הנקי הגבוהה שבהם.
אלה הכילו לפחות 98% כסף טהור.
משקל ממוצע לשקל היה 14 גרם וחצאי השקלים שקלו מעט מתחת ל־7 גרם.
השקל העברי החליף באזורי המרד את השקל הצורי.
מלבד מטבעות הכסף נטבעו גם מטבעות ברונזה בעריכים שונים לשימוש יום יומי.
מטבעות המרד נטבעו במטבעה מרכזית בירושלים ונעשו ברמה ובאיכות גבוהים.
הדבר מתבטא בחריטת רושמות מקצועיות, הטבעה ממורכזת על האסימונים וציר אחיד.
ניתנה תשומת לב גבוהה לכל מטבע ומטבע וניכר שהם לא נטבעו בחופזה.
כיוון שההטבעה הייתה כמעט רק בירושלים עיקר ממצא המטבעות הוא מירושלים וסביבתה הקרובה.
שקלי המרד עוטרו בסמלים יהודיים מובהקים שנועדו להדגיש את ערכי היהדות ואת עצם הטבעתם בידי ועבור אוכלוסיית היהודים.
על פני השקלים צויר ענף רימון הנושא שלושה פירות צעירים, שהיה דגם יהודי מוכר מאוד אשר עיטר כלי פולחן מקודשים רבים, ועל צד הגב גביע על רגל גבוהה.
בתבליט בשער טיטוס ברומא מופיע כלי הדומה לגביע, מוצב על שולחן לחם הפנים, ומכאן ההשערה שמדובר בגביע העומר.
זהו כלי קיבול שלא נועד לנוזלים והוא סמל ליבול ושפע וסמל ליציאת מצרים בחג החירות.
לצד השקלים הטביעו המורדים גם עריכים נמוכים לשימוש יום יומי מברונזה.
העריכים הנמוכים עוטרו בדגם אמפורה, עלה גפן, כפות תמרים ועץ תמר ובסמלי חג הסוכות: אתרוגים ולולבים.
הכתובות על המטבעות – "ירושלים הקדושה", "חרות ציון" ו"לחרות ישראל" ביטאו את מטרות המרד ונועדו לעודד את הלוחמים.
כתובת אלה נכתבו בכתב עברי קדום על אף שכבר לא היה בשימוש בעת ההיא.
האותיות העבריות הקדומות יצרו זיקה לימי בית ראשון ובכך קישרו את העצמאות היהודית של ימי המלכים הראשונים לתקופת המרד.
למעשה גם במטבעות החשמונאים שימש הכתב הקדום מאותה סיבה.
הכיתוב "ירושלים הקדושה" נועד גם להצביע על מקום ההטבעה בירושלים.
עד להטבעת שקלי המרד שמשו השקלים הצוריים לתרומת מחצית השקל לבית המקדש, על שקלים אלה הופיעה הכתובת היוונית שתרגומה "צור הקדושה".
בכך הדגישו גם את החלפת השקל הצורי בשקל הירושלמי למטרת התרומה.
המטבעות נטבעו בכסף ובכך היו לאחד מביטויי המרד ברומאים, שכן המתכת נלקחה כנראה מן השקלים הצורים ששימשו לתרומת מחצית השקל לבית המקדש ונשמרו בין אוצרות המקדש.
עתה שמשו השקלים היהודיים שנטבעו במהלך המלחמה עבור התרומה.
משקל השקל היה כ־14 גרמים ומשקלו של מחצית השקל היה מעט מתחת ל־7 גרם, משקל כל פרוטה היה כ־2 גרם.
בסיסמאות שנבחרו להופיע על המטבעות יש משום עידוד ללוחמים שכן סיסמאות אלה הצביעו על מטרות המרד: ירושלים הקדושה, וכדומה.
ציון העריך ומניין שנות המרד
ישנן שתי תופעות מיוחדות במטבעות המרד: ציון שם העריך – שקל, חצי שקל או רבע שקל, דבר שלא היה נהוג לציינו על מטבעות בעת ההיא, וכן ציון מניין חדש למן ראשית המרד, המצביע על כך שהמורדים ראו בשחרור מן הרומאים עידן חדש על פיו יש למנות את השנים.
מניין זה צוין על גב השקלים באותיות מעל הגביע, ובמטבעות הברונזה צוין במילים.
המניין כלל את השנים א' עד ה', עד לנפילת ירושלים וסיום ההטבעה.
השנה הראשונה למרד ארכה חמישה חודשים – מפרוץ המרד במרחשוון שנת 66 עד אדר שנת 67, שכן השנה התחלפה בחודש ניסן.
בשנה הראשונה ההטבעה התקיימה כמעט כולה בכסף: נטבעו שקלים, חצאי שקלים ורבעי שקלים עם הכתובת: "ירושלם קדשה" סביב ענף עם שלושה רימונים צעירים, ועל צד הגב הכתובת: "שקל ישראל" סביב גביע העומר שעליו האות א'.
בשנה זו, טרם גיבוש סופי של הדגמים, נטבעו שקלים בשלוש גרסאות.
לצד מטבעות הכסף נטבעו גם פרוטות מברונזה אשר על פניהן מתוארת אמפורה והכתובת: "ירושלם קדשה", ועל צד הגב – עלה גפן והכתובת "לחרות ישראל".
פרוטות מדגם זה נטבעו בכמות קטנה ונמצאו מהן עותקים בודדים.
השנה השנייה למרד נמשכה מניסן שנת 67 עד אדר שנת 68. בשנה השנייה המשיכו לטבוע שקלים וחצאי השקלים מכסף.
על הגביע שבצד הפנים מופיעה האות ב' ולפניה האות ש' (קיצור המילה 'שנה').
מלבד מטבעות הכסף הוטבעו בשנה זו פרוטות ברונזה רבות מעוטרות בדגמים זהים לפרוטות מהשנה הראשונה.
בניגוד לשנה הראשונה, הכתובות במטבעות מהשנה השנייה ואילך נכתבו בכתיב מלא – "ירושלים הקדושה" (במקום "ירושלם קדשה" בשנה א').
כתובות נוספות המופיעות בשנה השנייה הן למשל: "שנת שתים" ו"חרות ציון".
השנה השלישית למרד נמשכה מניסן שנת 68 עד אדר שנת 69. בשנה זו המשיכו לטבוע עריכים הזהים לעריכי שנה ב', אך מעל הגביע ציון השנה השתנה ל'ש"ג' (שנה ג') במקום 'ש"ב' (שנה ב').
על הפרוטות משנה ג' מתוארת האמפורה כמו בשנה ב' אך נוסף לה מכסה, ובנוסף הכתובת על הפרוטות הוחלפה ל'שנת שלוש' במקום 'שנת שתים'.
השנה הרביעית למרד נמשכה מניסן שנת 69 עד אדר שנת 70. בשנה זו נטבעו פחות שקלים מכסף בהשוואה לשנים הקודמות ומעט מאוד חצאי שקלים (ידועים בודדים) בשל מחסור במתכת היקרה, ועיקר המטבעות נטבעו מברונזה.
בשנה זו נוסף עריך בן רבע שקל ועל פניו תיאור שלוש כפות תמרים והכתובת: "רבע שקל".
במרכז צד הגב צוינה האות ד' (לציון השנה) וסביבה זר ענפי תמר.
מטבע זה נדיר ביותר וכנראה נטבע בכמות קטנה.
על גבי מטבעות הברונזה צוינה השנה במילים: "שנת ארבע".
בעוד על שני עריכי הברונזה הגבוהים ביותר צוין גם שם העריך: "חצי שקל" או "רביע שקל", על העריך הנמוך יותר לא צוין שם העריך.
בשנה הרביעית הופיעה על מטבעות הברונזה כתובת חדשה: "לגאלת ציון".
השימוש במילה 'גאולה' במקום המילה 'חירות' שהופיעה בשנים הקודמות, ביטאה את מצבם הקשה של המורדים.
הגאולה מסמלת תקווה לישועה משמים בדרך ניסית, לעומת החירות אותה ניתן להשיג על ידי ניצחון בשדה הקרב.
באותו שלב של המרד המורדים התייאשו מן החירות וציפו לגאולה.
רבים מעריכי הברונזה משנת ארבע עוטרו בסמלי חג הסוכות – ארבעת המינים:
על פני חצי השקל תואר עץ תמר ולצדו סלי תמרים, ובצד הגב – שני אגדי לולב וביניהם אתרוג.
על פני רבע השקל תואר בצד החזית אתרוג, ובצד הגב שני אגדי לולב.
עריך הברונזה הנמוך ביותר עוטר בצדו האחד בגביע, ובצדו השני – באגד לולב בין שני אתרוגים.
מתחילת השנה החמישית והאחרונה למרד בניסן שנת 69 עד נפילת ירושלים בט' באב שנת 70 חלפו ארבעה חודשים בלבד.
בהיעדר חיים תקינים בשלב בו ירושלים הייתה נצורה, הנפקת המטבעות הייתה מוגבלת.
שקלי הכסף משנה זו נדירים ביותר וכנראה הספיקו להנפיק רק כמות קטנה מהם.
למרות מיעוט השקלים, נמצא מטבע נדיר של חצי שקל מהשנה החמישית, עריך שנטבע בצמצום.
לעת עתה לא ידוע על ממצא מטבעות ברונזה משנה זו.
רבים ממטבעות המרד, בעיקר מטבעות הכסף, נחשפו במטמונים אשר נקברו בזמן המרד.
המטמונים הוחבאו בידי בעליהם, אם כמקום שמירה (במקום בנק) או כהטמנה לשם החבאה בעת לחימה או בריחה.
נמצאו גם שקלים אשר לא הוחבאו ונמצאו בידי חיילי הצבא הרומי, אך רובם הותכו.
חלק הארי של מטמוני המרד אותרו בירושלים וסביבתה שהייתה, עד לנפילתה, תחת שליטת המורדים.
תופעה יוצאת דופן היא הימצאותם של שקלים צוריים לצד שקלי מרד – עובדה המצביעה על כך ששני סוגי השקלים שמשו במקביל במחזור הכספים.
מטבעות מרד בודדים שלא במטמון נמצאו בחפירות ארכאולוגיות בירושלים בעיקר בחפירות העופל מדרום להר הבית, שם נמצאו בתוך שכבות החורבן מספר רב של מטבעות משנה ד'.
בעיר דוד נחשף מטמון מטבעות כסף ובו חצי שקל נדיר מהשנה הראשונה למרד, בחפירות הרובע היהודי ובאזור הר ציון.
מטמונים פורסמו גם מאזור שער סטפן הקדוש בירושלים, מכפר השילוח ומדומינוס פלוויט.
במצדה נמצאו שקלי כסף וחצאי שקלים מכל שנות המרד וכמות גדולה מאוד של פרוטות, כמו כן נמצא מטמון קטן שהוחבא באחד המחסנים.
ראויים לציון שלושה שקלים משנה ה' המצביעים על כך שיהודים הצליחו לברוח מירושלים גם זמן קצר לפני או אחרי הריסתה שחלה בט' באב שנת 70. יתר המטבעות שהגיעו למצדה הוברחו מירושלים בידי פליטים במהלך שנות המרד.
במערות המפלט במדבר יהודה נמצאו מטבעות שהיו שייכים למורדים שנמלטו מירושלים והתחבאו במערות.
וכן סמוך ליער חולדה נמצא מטמון של כ־120 מטבעות מרד עשויים ברונזה.
כיוון שמדובר בעריכים נמוכים המטמון מיוחס ליהודי שהצליח לברוח מירושלים.
מטבעות מרד בודדים נמצאו גם באזורי מרכז הארץ והגליל התחתון, אלה לעיתים נמצאו עם מטבעות רומיים וייתכן ונלקחו כמזכרת בידי חיילים רומיים או שהיו ברשות פליטים יהודיים.
גמלא שברמת הגולן הייתה אחד ממעוזי המורדים.
באתר זה נמצאו לצד שקלים וחצאי שקלים שהוטבעו בירושלים, מטבעות ברונזה ייחודיים המנסים לחקות את שקלי המרד הירושלמים.
ניסיון החיקוי ניכר הן בבחירת הדגמים והן בכתובות בכתב עברי קדום, אך אין הם דומים לשקלים מכסף אלא רק מזכרים אותם, שכן הם עשויים ברונזה ועיצובם מרושל.
על צד אחד מופיע גביע המאזכר את זה שעל שקלי הכסף שנטבעו בירושלים וכתובת מרושלת שפירושה הוא כנראה: "לגאולת ירושלים הקדושה".
הצעה אחרת לקריאת הכתובת רואה בכתוב "בגמלא" או ב' גמלא (גמלא שנה ב').
גם כתובת צד הגב משובשת וייתכן שהכוונה הייתה לכתוב ירושלים הקדושה, אך ניתן לזהות רק את האותיות: "ירשלם הק".
בחפירות גמלא נמצאו שבעה עותקים ועוד כמה מטבעות שלא ידוע מקורם.
יש להניח שאף הם נמצאו באתר.
התפוצה המוגבלת, הייצור המאולתר וההיסטוריה של גמלא מצביעים על ייצור מטבעות אלה בעיר עצמה.
בחפירות העיר נחשף בית מלאכה ליציקת ברונזה וכנראה שם נוצקו אסימוני המטבעות אשר אחר כך נטבעו באותו מקום.
אופיים וכמותם של מטבעות גמלא מצביעים על הנפקה לצורך עידוד רוח הלוחמים והנצורים ולא כאמצעי תשלום.
הטבעה יוצאת דופן זו נעשתה במהלך ימי המצור בגמלא, והיא מצביעה על החשיבות שייחסו המורדים מחד לפעולת ההטבעה כסימן לריבונות, ומאידך לחיזוק רוח העמידה של הנצורים.
הדגמים הבאים שהופיעו על מטבעות המרד הגדול שימשו במטבעות המדינה:
על הגרסה הראשונה של מטבע 10 פרוטה מסדרת המטבעות הראשונה, תואר כד בעל 2 ידיות שמקורו בפרוטה משנה ב' למרד.
על מטבע 50 פרוטה מאותה הסדרה, תואר עלה גפן שמקורו בצד החזית של אותה פרוטה משנה ב' למרד.
על מטבע 250 פרוטה מאותה הסדרה, תוארו שלוש כפות תמרים שמקורם במטבע רבע שקל של שנה ד' למרד.
באותה הסדרה, על מטבע 500 פרוטה מופיע ענף עם שלושה רימונים שמקורו בשקלי המרד.
דגם זה חזר להופיע על מטבע של 1 לירה בסדרה הבאה ובהמשך על מטבע של 10 אגורות חדשות.
דגם דומה הופיע במטבע של 5 אגורות מסדרת האגורות הראשונה
כשהמטבעות בישראל הוחלפו מלירה לשקל, נבחרו הגביע שעל שקלי המרד והכיתוב "שקל ישראל" עבור המטבע של 1 שקל.
באותה הסדרה, על מטבע 50 שקלים תואר מטבע משנה ד' למרד ועליו דגם אגד הלולב בין שני אתרוגים ומסביבם הכתובת בעברית קדומה.
דגם זה חזר להופיע במטבע 5 אגורות בסדרת השקל החדש.