tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פלורנס (סאלי) הורנר הייתה ילדה אמריקאית שנחטפה ב-1948 ונאנסה במשך כשנתיים על ידי פדופיל.
ככל הנראה, סיפורה סיפק השראה ללוליטה, ספרו הנודע של ולדימיר נבוקוב אודות אהבתו הפדופילית של גבר מבוגר לילדה בת 12.
הורנר נולדה ב-1937 וגדלה בעיירה קמדן בניו-ג'רזי כבת לאם חד-הורית ממעמד הפועלים.
ב-1948, בגיל 11, נשלחה על ידי חברותיה לגנוב מחברת מהמכולת השכונתית.
כאשר הורנס יצאה מהמכולת עם המחברת, ניגש אליה פרנק לה-סאל, פדופיל מורשע שהשתחרר מהכלא כמה שבועות קודם לכן, לאחר שריצה מאסר של שנתיים וחצי על אונס של חמש ילדות.
לה-סאל, מכונאי בן כ-50, הציג את עצמו כסוכן FBI ואמר לה שהיא עלולה להישלח לכלא בעוון הגנבה שביצעה, אך הוא ישמור זאת בסוד.
לאחר אותו היום החל לה-סאל לעקוב אחריה, וכעבור מספר חודשים אמר להורנר כי ה־FBI מעוניין לשוחח איתה על גנבת המחברת, ושעליה לנסוע אתו לאטלנטיק סיטי, שם תיפגש עם חוקרים, אחרת תסתבך עוד יותר.
הוא הנחה אותה לספר לאמה כי הוזמנה לטיול עם חברתה לכיתה ומשפחתה, ואף התקשר לאמה והתחזה לאביה של תלמידה.
לאחר מכן נסע עם הורנר לאטלנטיק סיטי ומשם יצא איתה למסע של חודשים בין מלונות דרכים ברחבי ארצות הברית, במהלכו אנס אותה פעמים רבות.
לה-סאל הציג את עצמו בפני זרים כאביה של הילדה ולתקופה קצרה אף רשם אותה ללימודים במספר בתי ספר.
הוא איים עליה כי אם תתלונן, תשב בכלא על מה שהם עשו.
לאחר 20 חודשים, עברו השניים להתגורר בפארק קראוונים בסן חוזה בקליפורניה.
שם הורנר סיפרה לשכנה כי לה-סאל הוא גבר זר שחטף אותה ממשפחתה.
השכנה, אם לבנות בשם רות גאניש, סייעה לה להתקשר למשפחתה ולהזעיק את המשטרה.
לה-סאל נעצר במרץ 1950, הורשע ונידון ל-41 שנות מאסר.
הורנר הושבה למשפחתה, אך שנתיים לאחר מכן נהרגה בתאונת דרכים, בהיותה בת 15.
סיפור חטיפתה וחילוצה של הורנר על ידי סוכני FBI עורר סערה תקשורתית בארצות הברית וסוקר בהרחבה.
בעת החילוץ, צלמי פפראצי אף המתינו להורנר ליד המטוס בקליפורניה עליו עלתה עם הבלש שהוביל את החקירה ונשלח להביא אותה בחזרה למשפחתה, וחיכו לה כשנחתה כדי לצלם את הילדה רצה לזרועות אמה.
פרטים רבים בסיפור חטיפתה של הורנר מופיעים גם ברומן לוליטה, אשר מתאר את קורותיו של הומברט הומברט, פדופיל אשר לוקח את ילדתה בת ה-12 של אשתו ויוצא עמה למסע בארצות הברית, במהלכו הוא שב ואונס אותה, אך בפני זרים מציג אותה כבתו.
סיפורה של הורנר אף מוזכר בספר במפורש, כאשר הומברט שואל את עצמו "האם עשיתי לדולי את מה שפרנק לה סאל, מכונאי בן 50, עשה לסאלי הורנר בת ה-11 בשנת 1948?".
ב-2005 טען מבקר הספרות אלכסנדר דולינין כי סיפורה של לוליטה מבוסס על הפרשיה האמיתית של הורנר.
טענתו זכתה לחיזוק לאחר שספריית הקונגרס האמריקאי פתחה לציבור את ארכיון המסמכים הפרטי של נבוקוב, שהיה סגור במשך יובל, וכלל מכתבים, צילומים, יומנים וגזירי עיתונים שאסף.
חוקרת הספרות שרה וינמן, שחקרה את הארכיון, פרסמה ב-2018 ספר אודות הקשר בין הורנר ללוליטה.
לטענתה, פרשת הורנר, שהתרחשה בעת שנבוקוב שהה בארצות הברית, החלים ממחלה ארוכה ועקב בעניין אחר פרשיות פשע שהתפרסמו בעיתונות, דחפה אותו לסיים את הספר עליו עבד במשך יותר מ-20 שנה.
אף שסיפור התשוקה של אדם מבוגר לילדה קטנה כבר הופיע בשני ספרים מוקדמים שלו שנכתבו ברוסית, "המכשף", שפורסם רק אחרי מותו, ו-"The Gift", שחלקים ממנו פורסמו ברוסית ב-1937, חלקו השני של הספר, שמתאר את מסעם של הומברט ולוליטה ברחבי ארצות הברית, ככל הנראה נכתב רק מאוחר יותר.
כתיבת הרומן הסתיימה כשנה לאחר שפורסמה פרשת החילוץ של הורנר.
פלורנס איסי היא אקדמאית ויוצרת קולנוע מקמרון.
אייסי ייסדה את חברת ההפקות Iris Films ב-2005.
בשנת 2007 היא זכתה להכרה עבור עבודתה המייצרת קישור למדינות חבר העמים הבריטי בפגישה עם המלכה אליזבת.
אייסי סיימה תואר שני בהפקת קולנוע בבית ספר לקולנוע בלידס, ותואר שני בהפקת תיאטרון ותקשורת באוניברסיטת האל.
יש לה גם תעודה בעיתונות והפקת טלוויזיה מהמרכז להכשרה בטלוויזיה באולפני פולהאם, שבלונדון.
את התואר הראשון שלה באנגלית השלימה בקמרון בשנת 1986.
בביקורת אחרת, הסרט מתואר כ"עבודה בנויה היטב וממוקדת, שבאמת אומרת משהו על היבט קטן ואפשרי לעיכול של תרבות אחרת והאנשים שמעצבים אותה." ביקורת בכתב העת Black Camera מתאר את הסרט Sisters in Law כ"סרט שהופך חוויות לאוניברסליות מבלי לנכס אותן."
פלורנס היא מושב מחוז לודרדייל במדינת אלבמה בארצות הברית.
כמו כן היא משמשת כמרכז של האזור המטרופוליטני פלורנס-מאסל שולס (הכולל גם את מאסל שולס, שפילד וטסקמביה) המתפרס על הפינה הצפון-מערבית של אלבמה.
בעיר מתגוררים כ-40 אלף תושבים (הערכה ל-2017).
העיר שוכנת על הגדה הצפונית של נהר טנסי בצמידות לאגם וילסון המלאכותי שנסכר על ידי סכר וילסון.
העיר משתרעת על שטח של כ-68 קמ"ר.
פלורנס שוכנת באזור שהיה שייך לשבט הצ'יקסו עד שהועבר לידי השלטון הפדרלי בתחילת המאה ה-19.
במהלך מדידה של האזור כהכנה להקמת יישוב עתידי ב-1818 אחד המודדים שהיה איטלקי קרא לאזור פלורנס, שמה האנגלי של העיר פירנצה באיטליה, והוא הוקם ב-12 במרץ באותה שנה.
עם זאת פלורנס הפכה לתאגיד עירוני באופן רשמי רק מספר שנים לאחר מכן, ב-1826. כבר עם הקמתה היא הפכה למושב מחוז לודרדייל ותוך זמן קצר למרכז כלכלי ותעשייתי אזורי קטן.
העיר נפגעה קשות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית לאחר שמספר קרבות התרחשו בה והשמידו את המפעלים ששכנו בה.
רק כעבור 20 שנה, בסביבות 1885, היא החלה לשקם בצורה טובה את התעשייה, מספר מוסדות חשובים הוקמו או עברו אליה והוקם בה נמל שהיה מהמרכזיים בסחר על הטנסי.
לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 39,938 תושבים, מתוכם 77.8% הזדהו כלבנים, 19% כאפרו-אמריקאים, 3.3% כהיספנים, 2.1% כבעלי שני גזעים או יותר, 0.6% כאסייתים ו-0.3% כילידים אמריקאים.
ההכנסה הממוצעת עמדה על $23,185 וההכנסה החציונית עמדה על $37,058.
הראשון שהם היה סוחר יהודי יליד פרוסיה בשם אלכסנדר פאלק שהקים עסק גדול יחסית בפלורנס.
באותה תקופה הקהילה הייתה עדיין מצומצמת מאוד, והלווייתו ב-1871 בוצעה על ידי כומר בפטיסטי שהשיג סידור יהודי.
הקהילה גדלה וב-1900 היו באזור כ-15 חנויות בבעלות יהודים, רובם בפלורנס.
באותן שנים היהודים, החלו להתאגד כדי ליצור קהילה מסודרת.
הם החלו לקיים תפילות ביחד בפלורנס, ב-1889 "חברת שפילד" (שהקימה את שפילד ונוסדה על ידי הבנקאי היהודי אלפרד הוגר מוזס ) תרמה קרקע להקמת בית קברות יהודי, וכעבור כמה שנים הוקם בפלורנס בית ספר יהודי קטן בעזרת רב מהאנטסוויל.
בניגוד למרבית הקהילות הרפורמיות, היהודים המקומיים תמכו בציונות, תרמו לההסתדרות הציונית הדסה ונפגשו עם דוד בן-גוריון שבא להתרשם ממתקני רשות עמק טנסי בסביבה ב-1951.
בעיר שוכנת אוניברסיטת צפון אלבמה שנוסדה ב-1830, והיא אחת האוניברסיטאות הוותיקות באלבמה.
פלורנס בסקום הייתה האישה השנייה שזכתה בתואר דוקטור בגאולוגיה בארצות הברית, והראשונה שקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בשנת 1893. היא גם הפכה לאישה הראשונה שעבדה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1896. היא הייתה ידועה בממצאים החדשניים שלה בתחום הגאולוגיה, והובילה את הדור הבא של נשים גאולוגיות.
פלורנס בסקום נולדה בויליאמסטאון, מסצ'וסטס הצעירה מבין חמשת הילדים במשפחתה.
פלורנס בסקום הגיעה ממשפחה, שבניגוד למסורת באותה תקופה, עודדה את כניסתן של נשים לחברה.
אביה, ג'ון בסקום, היה פרופסור במכללת ויליאמס.
הוא היה הגורם המניע בקריירה שלה והיה הקשר הראשון שלה לתחום הגאולוגיה.
אמה, אמה קרטיס בסקום, הייתה פעילה בתנועות לזכויות נשים.
אביה ג'ון בסקום הפך לנשיא אוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1874. רק שנה לאחר מכן בשנת 1875 החלה האוניברסיטה לקבל נשים.
גבעת בסקום בתוך קמפוס מדיסון נקרא על שם המשפחה ומורשתם.
היא נולדה בתקופת מלחמת האזרחים, שפיצלה את המדינה, אבל גדלה בבית בו המשפחה הדגישה את החשיבות של שוויון מגדרי.
מגיל צעיר בלטו אצלה תכונות של בגרות והייתה קרובה מאוד לאביה.
אביה נאבק במחלות נפש והשתמש בילדיו כדרך לעזור לו להתגבר עליה.
הוא עשה זאת על ידי סיורים עם ילדיו בהרים לקידום מדעי הטבע.
פלורנס סיימה בציונים גבוהים את בית הספר התיכון מדיסון בגיל 16.
היא השלימה תואר ראשון באומנויות בשנת 1882, ותואר ראשון במדעים בשנת 1884 מאוניברסיטת ויסקונסין.
לאחר שכנוע מאביה ודחייה מבית ספר אחר, השיגה בסקום את התואר הראשון במדעים, שקידם את העניין שלה בגאולוגיה.
בשנת 1887 השלימה תואר שני במדעים מאותה אוניברסיטה.
במהלך תקופה זו הייתה לנשים גישה מוגבלת לחינוך גבוה.
הפרופסורים שלה באוניברסיטת ויסקונסין, רולנד דואר אירווינג וצ'ארלס ואן היס, היו חלק מצוות הסקר הגאולוגי האמריקאי.
בסקום קיבלה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בזמן שלמדה שם נאלצה לשבת מאחורי מסך כדי לא להפריע לגברים בכיתה, שהשכלתם הייתה בראש סדר העדיפויות.
מכיוון שהגאולוגיה באותה תקופה הייתה תחום גברי בלבד, התמודדה בסקום עם אתגרים רבים בהשכלתה וביסוסה בתחום.
לפיכך היא התפרסמה כ"חלוצת הנשים הגאולוגיות ".
היא הייתה האישה השנייה שקיבלה תואר שלישי בגאולוגיה.
היא הייתה הגאולוגית הראשונה שהציגה מאמר לפני מוסדות הסקר הגאולוגי בוושינגטון, בשנת 1901. היא הייתה גם האישה הראשונה שנבחרה למועצה של החברה הגאולוגית של אמריקה (בשנת 1924 ) בשנת 1930 הפכה לסגנית הנשיא של החברה הגאולוגית.
פלורנס בסקום תרמה לזיהוי של וולקנים חומציים.
חידושה היה בזיהוי סלעים שונים שנוצרו על ידי הרי הגעש.
בסקום טענה כי תצורות הסלע של "הרי הדרום" South Mountain השתנו עם הזמן, כאשר חלק מהסלעים היו במקור ריוליט, אך כעת הם סלעים הולוקריסטליים.
סלעים אלה אתגרו, באותם ימים, את המינוח ששימש לזיהוי סלעים שהומצא על ידי מדענים גרמנים ואנגלים, ולכן היא יצרה קידומות כתוספת לשמות סלעים קיימים כדי לאפיין שינויים חומציים בסלעים.
הקידומות שהיא נתנה הם מטא, אפי ואפו.
פלורנס הציגה מסקנה חדשה לגבי מחזורי הסחיפה בתוך פנסילבניה.
המחשבה המדעית לפניה הייתה, שאזור הפיידמונט בפנסילבניה עוצב על ידי שניים עד שלושה מחזורי סחיפה, בעוד שהיא מצאה עדויות לכך שהיו לפחות תשעה מחזורים.
פלורנס גילתה זאת על ידי עריכת תיעוד של שיכוב הסלעי באזור.
התיעוד כלל את עובי השכבות, אי-התאמות וגדלים שונים של החלקיקים (כמו חול, טיט או חצץ).
המחזורים התרחשו לאורך זמן רב, כאשר שישה מחזורים התרחשו בתקופה שלאחר הקרטיקון ושלושה התרחשו בתקופת הקרטיקון.
מסקנה זו העניקה למדענים רעיונות חדשים לגבי מחזורי הסחיפה ביחס לזמן התרחשותם וכלים כיצד ניתן להגדירם.
בשנת 1896 עבדה בסקום כעוזרת בסקר הגאולוגי, ותפקידה בצוות היה לחקור מחשופים סלעים מסוג שיסטים בפנסילבניה, מרילנד וחלק מצפון-מערב דלאוור.
היא גם ניהלה קריירה כמורה.
לימדה מתמטיקה ומדעים במכללת רוקפורד בשנים 1887–1889, ובהמשך באוניברסיטת אוהיו בין השנים 1893 עד 1895. היא עזבה את אוניברסיטת אוהיו כדי לעבוד בקולג' לנשים בפנסילבניה "בריין מאר" (Bryn Mawr), שם יכלה להמשיך ולערוך מחקרים וללמד קורסים בגאולוגיה ברמה גבוהה יותר.
בסקום אפילו לקחה חופשה בשנת 1907 כדי ללמוד פטרוגרפיה ומינרלוגיה.
היא בילתה שנה בלימוד ובמחקר קריסטלוגרפיה מתקדמת במעבדתם של ויקטור גולדשמידט והיידלברג לפני שחזרה ללמד.
במכללת בריין מאר, הגאולוגיה נחשבה כנספחת למדעי הטבע האחרים.
סביבת העבודה שלה כללה שטח אחסון בבניין שהוקם אך ורק לכימיה ולביולוגיה.
במהלך שנתיים הצליחה לפתח אוסף משמעותי של מינרלים, מאובנים וסלעים.
בסקום הקימה את המחלקה לגאולוגיה של הקולג' בשנת 1901. היא המשיכה ללמד ולהכשירה דור של נשים צעירות במחלקה זו.
בשנת 1937, 8 מתוך 11 מהנשים שהיו עמיתות האגודה הגאולוגית של אמריקה היו בוגרות הקורס של בסקום במכללת בריין מאר.
בשליש הראשון של המאה העשרים, תוכנית הלימודים של בסקום נחשבה לאחת מהטובות במדינה, עם דגש חזק הן במעבדה והן בעבודת שטח.
התלמידים שלה לא רק סיימו את לימודיהם, הם הצליחו לעיתים קרובות בקריירה גאולוגית.
רבים קיבלו תפקידים בממשלה כמורים באוניברסיטאות, או מישרות של מודדים פדרליים.
בנוסף, במהלך מלחמת העולם השנייה היו חלק מתלמידיה מעורבים בעבודות חסויות של היחידה לגאולוגיה צבאית בסקר הגאולוגי בארצות הברית.
בסקום פרשה מהוראה בשנת 1928 אך המשיכה לעבוד בסקר הגאולוגי של ארצות הברית עד שנת 1936.
פלורנס בסקום נפטרה משבץ מוחי ב־18 ביוני 1945, בגיל 82. היא קבורה בבית קברות במכללת ויליאמס בויליאמסטאון, קרוב לבני משפחה.
פלורנס בסקום הותירה אחריה מורשת בתגליותיה המדעיות המשמעותיות, אך גם בהכשרה של מספר גאולוגיות חשובות.
היא הקימה את המחלקה לגאולוגיה במכללת בריין מאר ועודדה נשים אחרות להיכנס לתחום הגאולוגיה.
בסקום הכשירה את לואיז קינגסלי, קתרין פאולר בילינגס, הפטרולוגית אנה ג'ונאס סטוזה, הפטרולוגית אלינורה בליס קנופף, הקריסטלוגרפית מרי פורטר, הפליאונטולוגית ג'וליה גרדנר, הגאולוגית של הנפט מריה סטדניצ'נקו ואחרות.
כוכב הלכת המינורי 6084 Bascom, אסטרואיד כפול נקרא על שמה.
Florence MacKubin ; 19 במאי 1857 - 2 בפברואר 1918) הייתה ציירת פורטרטים אמריקאית במיניאטורות, פסטל ושמן.
היא ציירה דיוקנאות של אנשים בולטים בארצות הברית ובבריטניה.
פלורנס מקובין נולדה בשנת 1857 בפירנצה שבאיטליה, בעוד שהוריה, צ'ארלס ניקולס ואלן מריאטה (פיי) מקובין, שהו שנה באירופה.
אביה נפטר בשנת 1863, ולאחרי מותו חזרה אמה עם הילדים לאירופה.
מקובין למדה רישום בפירנצה, איטליה.
לאחר מכן למדה ב Les Ruches, בית ספר פרוטסטנטי בפונטנבלו, ומשם יצאה למינכן ולמדה אצל לודוויג פון הרטריך.
היא למדה גם אצל לואי דשאן ציורי שמן ואצל יוליוס רולשובן ציור בפסטל.
מועצת העבודות הציבוריות של מרילנד מינתה אותה להעתיק דיוקנאות של ג'ורג' קלברט, הברון הראשון בולטימור וססיל קלברט, הברון השני של בולטימור.
עבור המועצה היא ציירה גם עותק של דיוקן מאת ואן דייק של המלכה הנרייטה מריה, עליה נקראת מדינת מרילנד.
מקובין עשתה ציורים של נשות חברה באנגליה ובערים בארצות הברית בוסטון, ניו יורק, בולטימור, וושינגטון וסנט לואיס.
בתוך 12 שנים קיבלה להכין כ־360 דיוקנאות מיניאטורות.
מקובין החלה להציג את עבודותיה ולזכות בפרסים בארצות הברית, בלונדון ובפריז משנת 1893. היא הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות ובבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
בשנת 1897 היא זכתה במדליית הארד ובדיפלומה בתערוכת טנסי.
דיוקן בגודל טבעי של קרדינל גיבונס הוצג בשנת 1903 בבולטימור וב -1904 בתערוכת סנט לואיס.
היא הציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות ועשתה דיוקנאות של הרוזנת מוורוויק ואנשים חשובים אחרים באנגליה.
היא הייתה סגנית נשיא מועדון צבעי המים בבולטימור.
מקובין התגוררה בבולטימור רוב חייה ושמרה על סטודיו ובית קיץ בסנט אנדרוז, ניו ברנזוויק.
פלורנס לאונטין מרי וולש (נולדה ב-28 באוגוסט 1986) היא זמרת אנגלייה, הסולנית הראשית והכותבת הראשית של להקת האינדי רוק פלורנס אנד דה משין.
אלבום הבכורה של הלהקה, Lungs (2009) עמד בראש מצעד האלבומים בבריטניה לאחר ששהה שם במשך 28 שבועות רצופים, וזכה בפרס המוזיקה הבריטית לאלבום הבריטי הטוב ביותר.
פלורנס לאונטין מרי וולש נולדה בקמברוול, לונדון ב-28 באוגוסט 1986 להורים ניק ראסל וולש, מנהל פרסום ואוולין וולש (לבית סמואלס), מהגרת אמריקאית מניו יורק שלמדה באוניברסיטת הרווארד.
לפי וולש, שם הלהקה "פלורנס + דה משין" התחיל בתור בדיחה פרטית שיצאה משליטה.
בפברואר 2015, הכריזה הלהקה על אלבומה השלישי, How Big, How Blue, How Beautiful, שיצא לאור ב-1 ביוני 2015. האלבום הגיע למקום הראשון בשווקים רבים כולל ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וקנדה.
מתוך האלבום הונפקו שני סינגלים שהגיעו ל-40 העליונים בבריטניה, וקיבלו שלוש מועמדויות לפרס גראמי.
במהלך יוני 2015, דייב גרוהל סולן הפו פייטרס שבר את רגלו על הבמה לפני הופעתו הקרובה של הלהקה שלו בפסטיבל גלסטונברי, מה שהוביל לכך שפלורנס אנד דה משין החליפה את להקתו של גרוהל.
במרץ 2017, וולש הופיעה ב-"Song to Song" בבימויו של טרנס מאליק.
בספטמבר 2025 וולש חשפה כי עברה חוויית היריון חוץ-רחמי בשנת 2023, שהובילה להפלה ולאובדן אחת מחצוצרותיה.
ההפלה התרחשה זמן קצר לפני הופעה בפסטיבל בקורנוול, אך למרות דימום וכאב חמור היא עלתה לבמה וביצעה את הופעתה.
בעקבות התעקשות רופאה היא נבדקה לאחר ההופעה, וגילתה כי דיממה פנימית בכמות גדולה ונזקקה לניתוח חירום מציל חיים.
פלורנס רנה סאבין הייתה מדענית רפואית אמריקאית.
היא הייתה אישה פורצת דרך בתחום המדע – הראשונה שקיבלה מעמד של פרופסור חבר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים, ושהייתה ראש חוג במכון רוקפלר למחקר רפואי.
גם אחר שפרשה היא פתחה בקריירה שנייה כפעילה בתחום בריאות הציבור, עליה קיבלה ב־1951 את פרס לסקר-בלומברג לשירות הציבור.
פלורנס סאבין נולדה ב-9 בנובמבר 1871 ב, קולורדו.
אמה, סרינה סאבין, הייתה מורה.
בשנת 1878 מתה אמה של פלורנס, ופלורנס עברה, יחד עם אחותה, להתגורר אצל דודה, אלברט, בשיקגו.
לאחר מכן עברה יחד עם הדוד לוורמונט.
בתחילה שקלה פלורנס לעסוק בנגינה בפסנתר, אך הכישרון המוזיקלי שלה לא היה מפותח מספיק.
במקום זאת היא החלה להתעניין במדע, ובפרט ברפואה.
בשנת 1885 נרשמה פלורנס לתיכון "", שם למדה עד שנת 1889. לאחר מכן למדה במכללת סמית', והפכה לבוגרת האוניברסיטה בשנת 1893. במשך שנתיים עבדה כמורה למתמטיקה בתיכון, ולאחר מכן לימדה במשך שנה זואולוגיה במכללת סמית', כדי לממן את לימודיה לתואר השני.
בשנת 1886 נרשמה סאבין ללימודי רפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
פרנקלין מול, מומחה לאנטומיה, הבחין בהתמדתה ובמיומנויות עבודתה במעבדה, והכווין אותה לחקור שני נושאים חשובים.
הראשון התמקד במטרה לייצר מודל תלת־ממדי של גזע מוחו של תינוק מייד לאחר לידתו, והשני עסק בהתפתחות האמבריולוגית של מערכת הלימפה.
בשנת 1890 סיימה סאבין את לימודי הרפואה שלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
עם סיום לימודיה, סאבין החלה לעבוד בבית החולים ג'ונס הופקינס כמתמחה של ויליאם אוסלר, "אבי הרפואה המודרנית".
בתום השנה קיבלה מלגת מחקר בחוג לאנטומיה בבית הספר, והמשיכה לעבוד עם פרנקלין מול.
מאוחר יותר, הוקצה עבורה תקן בחוג.
ב־1902 היא החלה ללמד סטודנטים בחוג.
בתוך 4 שנים קודמה למעמד פרופסור חבר, וביוני 1917 מונתה לפרופסור לאמבריולוגיה והיסטולוגיה – ובכך, הפכה לאישה הראשונה במעמד זה במכללה לרפואה.
היא המשיכה את מחקרה בתחומי הדם, על ייצורו ותאיו; חקר רקמות המוח; וכן הפתולוגיה והאימונולוגיה של מחלת השחפת.
ב־2014, נבחרה לאישה הראשונה בתפקידת נשיאת האגודה האמריקאית לאנטומיה.
לאחר שהשלימה את מחקריה ב־1925, סאבין עזבה את בית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס, בעקבות אפליה ממסדית ושאיפתה לחקור במשרה מלאה.
בספטמבר 1925 מונתה לראש החוג למחקר תאי במכון למחקר רפואי של אוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק.
היא חקרה את מערכת הלימפה, תאי וכלי דם, ואת מחלת השחפת.
באותה השנה, היא הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.
ב–1926, היא הצטרפה לוועדת מחקר של שמטרתה הייתה לרכז את המחקר בתחום.
באותה עת, הקדישה את מחקרה לתאי מערכת החיסון, בייחוד מונוציטים והתמיינותם.
את שנותיה האחרונות במכון הקדישה לחקר השפעתם של חומרים זרים והיווצרותם של נוגדנים.
ב־1938, סאבין עזבה את תפקידה במכון רוקפלר, פרשה לגמלאות, ושבה לקולורדו.
בשנת 1944 קיבלה סאבין את בקשתו של מושל קולורדו, ג'ון ויויאן , לעמוד בראש ועדת משנה לבריאות.
באפריל 1945 היא הציגה במכתב למושל את ממצאיה, לפיהם הממשלה "נחשלת בכל הנוגע לבריאות הציבור", ודרשה רפורמה בשירותי הבריאות.
החל משנות ה-70 לחייה החלה סאבין לפעול כדי שפוליטיקאים שהתנגדו לרפורמה בשירותי הבריאות יובסו על ידי תומכיה.
מאמצים אלו נשאו לבסוף פרי והביאו לחקיקת סדרת חוקים בנושאי בריאות שנקראו על שמה, "חוקי הבריאות של סאבין".
בנאום לוועדת הבריאות של מדינת אילינוי ב-1947, אמרה סאבין שהיא נבחרה לכהן כיו"ר הוועדה מכיוון שהמושל, שלא היה לו עניין בבריאות הציבור, מינה "גברת זקנה" מתוך מחשבה שהיא לא תבצע שינויים משמעותיים.
בשנת 1948 הפכה סאבין למנהלת הבריאות וארגוני הצדקה בדנוור שבקולורדו.
את המשכורת שקיבלה בשלוש השנים הראשונות לכהונתה תרמה למטרות מחקר רפואי.
בשנת 1951 פרשה סאבין שנית לגמלאות, אך המשיכה לעסוק בנושא בריאות הציבור.
ב-3 באוקטובר 1953 מתה סאבין כתוצאה מהתקף לב, בגיל 81. גופתה נשרפה והאפר נקבר במאוזוליאום של בדנוור.
המחלקה לרפואה של אוניברסיטת קולורדו ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס נקראו על שמה של סאבין.
בשנת 1959 תרמה ממשלת קולורדו פסל של סאבין לאוסף היכל הפסלים הלאומי.
בשנת 1973 נכנסה סאבין להיכל התהילה הלאומי לנשים, ובשנת 1985 נכנסה להיכל התהילה לנשים בקולרדו .
מאמריה ורשומותיה הרפואיות של סאבין מהשנים 1903–1941 מאוחסנות בארכיון המכונים הרפואיים של ג'ונס הופקינס.
רשומות נוספות נשמרות גם במכללת סמית', בספריית החברה הפילוסופית האמריקאית בפילדלפיה, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולורדו, בחטיבת המוזיאונים של החברה ההיסטורית של מדינת קולורדו, במכון רוקפלד, ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
פלורנס היא עיר במחוז פינאל שבמדינת אריזונה, ארצות הברית.
העיר ממוקמת על הגדה הדרומית של נהר חילה כ-80 ק"מ מפיניקס.
העיר היא בין הוותיקות באריזונה.
היא כוללת 25 בניינים שנכללו ברשימת מקומות היסטוריים.
האזור היה מאוכלס על ידי האינדיאנים בני תרבות הוהוקם.
לפני הקמת העיר חילה הייתה הגבול בין ארצות הברית לבין מקסיקו.
בשנת 1853 בעקבות רכישת גדסדן הגבול התרחק דרומה.
בשנת 1866 לאזור הגיע לוי רגלס, משתתף מלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא רכש שטחים באזור ופעל להקמת היישוב החדש.
ככל הנראה העיר נקראה על שמה של ביתו של מושל האזור, אך קיימת סברה שהיא נקראה על שם של עיר פירנצה שבאיטליה.
בתמיכת המושל ביישוב הוקם משרד דואר.
כאשר הוקם מחוז חדש, העיר הפכה למקום מושבו של השלטון המקומי.
בשנת 1875 באזור התגלו מרבצי כסף וזה תרם לפיתוח האזור.
בשנת 1870 באזור הוקם יישוב חדש בשם "אדמסוויל".
בתחילת המאה ה-20 נחר חילה יצאה מגדותיו ועיירה קטנה נהרסה.
בעיר ממוקמת באזור אקלים צחיח בחלק הדרומי של מדבר סונורה.
בעיר ממוקמות מספר מתקני כלא השייכים למדינה ומתקנים פרטיים.
בסך הכול במתקנים אלו מוחזקים עשרות אלפי אסירים.
ביניהם גם אסירים מסוכנים נידונים לתקופות מאסר ארוכות ולמוות.
בין האסירים המפורסמים נמנה דאגלס גרצלר.
במהלך מלחמת העולם השנייה דרומית לעיר הוקם מחנה שבויים שהיה יכול לאכלס 6000 שבויים גרמנים ואיטלקים.
בקרבת מקום הוקם מחנה ליפנים אזרחי ארצות הברית שנאסרו לאחר תחילת המלחמה.
בשנת 1995 בקרבת העיר הוקם מנזר אורתודוקסי בו שוכנים נזירים ממוצא יווני.
פלורנטינו איבראין מוריש לואיש (בפורטוגזית: Florentino Ibrain Morris Luís; נולד ב-19 באוגוסט 1999 בליסבון שבפורטוגל), הידוע בקיצור כפלורנטינו, הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ברנלי, בהשאלה מבנפיקה ליסבון.
פלורנטינו גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון.
ב-10 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 10-0 על נסיונל מדיירה במסגרת המחזור ה-21 בליגת העל הפורטוגלית לעונת .
ב-17 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על מוריירנסה במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
ב-25 בספטמבר 2020 הושאל פלורנטינו למשך עונה אחת למונקו מליגת העל הצרפתית.
ב-4 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לברסט במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל פלורנטינו למשך עונה אחת לחטאפה מלה ליגה.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לראיו ואיקאנו במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה במועדון.
בתום תקופת ההשאלה חזר פלורנטינו לבנפיקה ליסבון.
ב-1 בספטמבר 2025 הושאל לברנלי.
לואיש היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021.
פלורנס גיל הייתה שחקנית ומדבבת בריטית.
גיל התמחתה במשך 20 שנה בדיבוב תרנגולות בסרטי ההנפשה של וולט דיסני, כולל קלרה קלאק, "התרנגולת הקטנה והחכמה" ועוד עופות שונים.
גיל הייתה חברה בקאסט של קומדיית המצבים "Uncle Walter's Doghouse" בתוכנית הרדיו של NBC.
היא גם דיבבה את קלרה קלאק בתוכנית הרדיו "The Mickey Mouse Theatre of the Air" משנת 1938.
בנוסף לעבודתה בסרטי הנפשה, גיל הופיעה גם בסרטי לייב אקשן.
בשנת 1935 היא ביצעה את חיקוי התרנגולת המוזיקלית שלה מול מיקרופון של רדיו בשתי סרטי קומדיה-מוזיקליים: "Every Night at Eight" ו-"Here Comes the Band".
גיל קבורה בבית הלוויות Chapel of the Pines Crematory שבלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנהכותרתתפקיד1931ציפורי נוצהתרנגולת1934שפנים קטנים ומצחיקיםתרנגולותההתרמה לבית היתומיםקלרה קלאקהתרנגולת הקטנה והחכמהתרנגולת1935הליכת התרנגולEvery Night at EightהנרייטהWelcome HomeזמרתHere Comes the Bandאישה תרנגולתWay Down Eastאישה במסיבה1936מיקי מאוס באופרהקלרה קלאקאמא פלוטותרנגולת1937Larceny on the Airרווקה זקנהMountain MusicאישהEver Since Eveאנני - אשת הנקיוןShe Had to Eatזמרתהחובבנים של מיקיקלרה קלאקMr.
Dodd Takes the Airגברת קארי באוורס1938סימפוניית חצר החווהתרנגולות ותרנגולציד השועלקלרה קלאקSelf Controlתרנגולים1941Golden Eggsתרנגולות ותרנגולהשנים הטובותתרנגוליםהדרקון העקשעצמה/קלרה קלאק1942Call Out the Marinesאישה מבוגרתObliging Young Ladyגברת הולירודEagle Squadronקוקניתהתחתנתי עם מכשפהאישה משחקת שחמטמסיבת יום ההולדת של מיקיקלרה קלאקשעת המוזיקה1943צ'יקן ליטלתרנגולת1944Contrary Condorקונדורים1945זה בעינייםתרנגולות1949The Greener Yardתרנגולת1951Chicken in the Roughתרנגולות ותרנגול
פלורנס אמילי קרלייל (באנגלית : Florence Emily Carlyle ; 24 בספטמבר 1864 – 2 במאי 1923 ) הייתה ציירת דיוקנאות קנדית.
יצירותיה מוצגות באוסף של הגלריה הלאומית של קנדה.
פלורנס קרלייל נולדה ב-24 בספטמבר 1864 בגאלט, מערב קנדה, לאמילי יומנס קרלייל וויליאם קרלייל.
פלורנס, הייתה השנייה מבין שבעה ילדים.
בשנת 1871 עברה משפחת קרלייל לוודסטוק, אונטריו, שם עבד אביה, ויליאם קרלייל, כמפקח מחוז אוקספורד של בתי הספר.
בזמן שהתגוררה בוודסטוק, אמילי יצרה סטודיו לאמנות לילדים מקומיים שהיו מעוניינים לפתח את כישוריהם האמנותיים בהדרכת אמנים.
אמילי חשה בכישרון האמנותי של בתה, וסידרה לפלורנס שיעורי ציור עם ויליאם ליס ג'אדסון.
דודו של ויליאם היה ההיסטוריון והפילוסוף הסקוטי תומאס קרלייל.
בשנת 1883 פלורנס ואחותה הצעירה, ליליאן, הציגו כמה מיצירותיהן במחלקת הנשים של התערוכה התעשייתית של טורונטו.
התערוכה הזו היא שהעניקה לפלורנס הכרה נרחבת כשהנסיכה לואיז ובעלה, המרקיז מלורן, רכשו את אחד מציוריה "חבצלות לבנות" שצוירה על חרסינה.
אירוע זה זכה לסיקור נרחב על ידי הגלוב, דיילי מייל והעיתון של וודסטוק באותה עת.
לאחר שהבינה שהיא צריכה לצאת לאירופה כדי לפתח עוד יותר את כישוריה האמנותיים, קרלייל בת ה-26 עברה לפריז, ב-3 בנובמבר 1890. קרלייל נסעה לפריז עם המנטור האמנותי שלה, פול פיל, אחותו מרגרט פיל ואביהן ג'ון פיל.
עם הגעתה הראשונה לפריז, קרלייל התקשתה למצוא אקדמיה אמנותית שמקבלת נשים ולא הפרידה בין גברים לנשים בשיעורים.
בהתחלה קרלייל למדה באקדמיה ז'וליאן, אך לאחר מחלוקת עם ויליאם אדולף בוגרו, היא עברה לאקדמיה הפחות יוקרתית.
ב־1892 קרלייל חזרה לאקדמיה ז'וליאן כדי לסיים את לימודיה.
בשנת 1893 היא הציגה את הציור שלה "אישה הולנדית" בסלון של אגודת האומנים הצרפתית, שם הוא זכה לתשומת לב חיובית.
קרלייל חזרה לוודסטוק, שם משפחתה עדיין התגוררה בשנת 1896.
היו לה אולפנים בלונדון ובוודסטוק, ובשנת 1897 הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לשותפה באקדמיה המלכותית הקנדית.
בשנת 1899, היא הקימה סטודיו בניו יורק.
בשנת 1904, ציור השמן שלה "המריבה" נבחר להופיע בתצוגה הקנדית ב"תערוכת הרכישה של לואיזיאנה", שם זכתה במדליית כסף.
העיתון "מונטריאול גאזט" תיאר את הציור הזה כ"יצירה חזקה המתארת ריב עם מאהב", ושיבח את ביצועו כ"חיתוך ברור והחלטי."
בעשרים השנים האחרונות לחייה בילתה בקרובורו, סאסקס, אנגליה, שם היא ובת זוגה, ג'ולייט הייסטינגס, קנו קוטג' אנגלי.
קרלייל מתה בקרובורו באביב 1923. יצירותיה מוצגות באוסף של גלריית האמנות וודסטוק בוודסטוק, אונטריו (55 יצירות).
פלורנס הלנה מקגיליברי, באנגלית: Florence Helena McGillivray 1 במרץ 1864 - 7 במאי 1938), הייתה ציירת נוף קנדית הידועה בסגנון הפוסט-אימפרסיוניסטי שלה.
היא התגוררה באוטווה מ-1914 עד 1928. היא גם הייתה מורה.
פלורנס מקגיליברי נולדה בעיר פיקרינג שבמערב קנדה ב-1 במרץ 1864. היא הייתה הילדה האחת-עשרה מתוך שלושה עשר ילדים, והבת הצעירה ביותר של האיכר המהגר הסקוטי, ג'ורג' מקגיליברי (1813–1894) ואשתו, קרוליין אמיליה פותרגיל מקגיליברי (1828–1909).
בשנת 1870 עברה המשפחה לוויטבי, אונטריו.
הנכס עדיין ברשותם של צאצאיו של ג'ורג' מקגיליברי.
הילדים למדו בבית ספר תיכון בוויטבי, ומכיוון שפלורנס מקגילברי הפגינה כישרון אמנותי בשנותיה הראשונות, היא למדה בבית הספר לאמנות במרכז אונטריו (מכללת אונטריו לאמנות) בטורונטו, שם למדה אצל ויליאם קרויקשנק.
לאחר מכן, החלה לקחת שיעורים פרטיים ממורים כמו לושיוס ריצ'רד אובריאן.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, מקגיליברי נודעה בציור על חרסינה.
מ-1892 עד 1905, היא עבדה כמורה לאמנות בבית ספר לבנים, פיקרינג קולג' בפיקרינג, אונטריו, ובוויטבי במכללת הנשים של אונטריו בתור אמנית תושבת מ-1906 עד 1923.
ב-1912 היא נסעה לצרפת כדי ללמוד באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר אצל לוסיאן סיימון ואמיל-רנה מנארד (1862–1930).
אבל ההשראה האמיתית שלה הייתה האמן פרדריק פיביג ואף שהתנסתה בהתחלה במגוון רחב של סגנונות פוסט-אימפרסיוניסטיים, היא החלה לעבוד בסגנון שמשקף את השפעתו, כולל שימוש בסכין ועם יישום כבד יותר של צבע.
באותה שנה, היא הציגה את עבודתה החדשה בסלון לאמנויות יפות.
בשנת 1913, מקגילברי הציגה את הציור שלה "סיפוק" בסלון האמנויות היפות בפריז.[5] היא חזרה לקנדה ב-1914 עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
השלב הפורה והתוסס ביותר בקריירה האמנותית שלה התרחש במהלך שנות העשרים של המאה ה-20 בזמן שהתגוררה באוטווה, שם הקימה סטודיו ברחוב פרנק.
עבודתה מתקופה זו עשירה בצבע ובמרקם, המשקפת את היצירה הפוסט-אימפרסיוניסטית שפגשה באירופה.
השיטה שלה לעיבוד צורות באזורי צבע מרובים המיושמים במקומות עם סכין צבעים וקווים שחורים חזקים מסביב לצורות, גרמו לעבודתה לבלוט בקנדה של ימיה.
טכניקה זו הייתה השראה לטום תומסון, שהעריץ אותה ואמר עליה, "היא אחת הטובות".
מקגילברי הייתה אחת האמניות הראשונות שציירו את הנוף של צפון אונטריו וקוויבק.
עבודתה תיארה מקומות רבים על נהר גטינו, נהר ואל-דה-בואה, נהר אוטווה בפורט-קולונג וסצנות רבות נוספות של קנדה ומחוצה לה במקומות כמו אירופה, ברמודה, ג'מייקה, טרינידד, ברבדוס ואיי בהאמה.
היא הייתה חלק מקבוצת האמנים שחיברה בין ההשקפה הרומנטית-ריאליסטית של אמני הרכבת בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19 לבין תצפית הנוף שאפיינה את עבודתה של קבוצת השבעה וחסידיה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מקגיליברי נסעה רבות בחיפוש אחר נופים חדשים לצייר.
ב-1930, (באמצע שנות ה-60 לחייה) קנתה מקגילברי בית בטורונטו שם פרשה.
היא המשיכה לצייר בעיקר מהסקיצות שצברה מרחבי העולם.
בשנת 1937, מריון לונג ציירה את דיוקנה.
מקגיליברי מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים.
נפטרה בטורונטו ב-7 במאי 1938, בגיל 74, ונקברה בבית הקברות של אושאווה.
פלורנס ארנולד הייתה ציירת אבסטרקטית אמריקאית ממחוז צפון אורנג', קליפורניה.
היא הפכה פעילה בקהילת האמנות של פולרטון על ידי הקמת ארגונים ותערוכות לקידום העניין של הנוער באמנות.
פלורנס ("פלוסי") מוד ארנולד (לבית מילנר) נולדה ב-6 בספטמבר 1900, באריזונה.
היא קיבלה תואר ראשון במוזיקה ב-1926 במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה ותואר ראשון בחינוך ב-1939 באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
לאחר מכן היא קיבלה תעודת הוראת מוזיקה בשנת 1937 מ-Claremont College.
לאחר שהתחתנה, היא התיישבה בפולרטון, קליפורניה.
היא לימדה בבית הספר התיכון פולרטון יוניון.
ארנולד לימדה מוזיקה במשך 42 שנים.
עבודותיה הוצגו במרכז התרבות Muckenthaler בפולרטון, במוזיאון לגונה לאמנות ובסמיתסוניאן.
היא הייתה אמנית הבית בגלריה לאמנות של פולרטון קולג' לאמנות בשנת 1973. היא הציגה יצירות אמנות מחוץ לארצות הברית במדריד, קופנהגן, פירנצה, רומא, מילאנו וונציה.
כשפרשה מהוראת מוזיקה בסביבות גיל 50, היא החלה לקחת שיעורי ציור במכללת פולרטון.
בתחילה ציירה נופים וטבע דומם, אך נמשכה לאמנות בסגנון מופשט.
היא שאבה השראה מעבודתו של ג'ון מקלוהן באמנות מופשטת.
היא הפכה פעילה בקהילת האמנים במחוז צפון אורנג'.
היא ארגנה את אגודת האמנות של המחוז.
ב-1966 היא הייתה ממייסדי Night in Fullerton.
ארגון נוסף ועזרה לייסד את ארגון האמנות ה-Art Alliance באוניברסיטת קליפורניה סטייט, פולרטון.
היא הייתה חברה מייסדת של מרכז התרבות Muckenthaler.
היא ניהלה אירועים לקידום אמנים צעירים בקריירה האמנותית שלהם.
אירוע שהיה חוזר על עצמו - פסטיבל האמנים הצעירים של פירנצה.
היא התחילה את הפסטיבל ב-1976. אירועים אלה כללו גם אמני נוער מוכשרים שנבחרו להיות חלק מהתערוכה.
מרכז התרבות Muckenthaler אירח אירוע זה בשנת 2016.
האמנות שלה מסווגת כ"הפשטה בסגנון קשיח".
ביטוי זה נטבע על ידי מבקר האמנות ז'ול לאנגסר בשנת 1959 וארנולד הפכה לחלק מבית הספר לאמנות לציור בסגנון זה.
היא למדה ופיתחה את הטכניקה שלה אצל קארל בנג'מין.
היא מתה בגיל 93 בשנת 1994. ארנולד תרמה חלק מיצירות אמנותה לקולג' פולרטון לאוסף הקבוע של המחלקה לאמנות.
ארגון ברית האמנות של אוניברסיטת קליפורניה, פולרטון, ממשיך להעניק מלגות על שמה של ארנולד לסטודנטים לאמנות המתמחים ברישום, איור, הדפסה או ציור.
מלגה זו הוקמה כדי לכבד את זכרה בשנת 1990.
שיא הפופולריות שלה היה בשנות ה-30, אז יצאה לעיתים קרובות לסיבובי הופעות והופיעה עם בעלה דאז, משה אוישר, בשלושה סרטים ביידיש: "בן החזן", "הנפח המזמר" ו"פתיחה לתפארת".
שנות לידתה והגירתה של פלורנס וייס אינן ברורות.
ייתכן שתאריך ומקום לידתה היו ב-30 במאי 1900 במכנובקה, פלך קייב, האימפריה הרוסית, בהתאם להצהרת כוונותיה להפוך לאזרחית ארצות הברית.
עם זאת, במסמכים אחרים, כולל רשימות נסיעה, שנת הלידה צוינה כ-1899. לפחות מפקד אוכלוסין אחד ציין שנה מאוחרת ככל 1904, מה שמקשה על אמינות התאריך.
ככל הנראה היא היגרה לארצות הברית דרך בולטימור בשנת 1907.
בעלה הראשון היה לואי וייס, שחקן תיאטרון יידיש יליד רוסיה.
בשנת 1920 הם התגוררו בבולטימור.
עד 1928, פלורנס הייתה השחקנית הראשית בתיאטרון ליריק, לעיתים קרובות כיכבה לצד בעלה, כמו גם בתיאטרון הופקינסון אותו ניהל לואי וייס.
בשנת 1928, לואי וייס גייס את השחקן משה אוישר מפילדלפיה לככב לצד וייס במחזה.
בינואר 1929 עזבה וייס את בעלה ונישאה לאוישר בזמן שהתגוררו בניוארק, ניו ג'רזי ועבדו בתיאטרון ליריק.
הם המשיכו להופיע בתיאטרון ליריק עד 1931 ואז עברו לפילדלפיה.
די מהר הם חזרו לניו יורק, ושיחקו באופרטה של בוריס טומשבסקי בתיאטרון גייטי בשנת 1932 ובתיאטרון אמפיון בשנת 1933.
בתחילת דרכם, הזוג התמודד עם קשיים כלכליים בתיאטרון (למרות שבהמשך הם הפכו למפורסמים מאוד), ולכן וייס החליטה לעבוד גם כחזנית.
הזוג הופיע יחד באופן קבוע ברדיו WEVD במהלך שנות ה-30. בשנת 1935 וייס ואוישר חזרו לתיאטרון ליריק, לתיאטרון השדרה השנייה ולתיאטרון הופקינסון, הם הופיעו בתיאטרון השדרה השנייה בשנת 1936 באופרטה של אלכסנדר אולשנצקי בכיכובו של ליאו פוקס.
שיא תהילתה של וייס היה בסוף שנות ה-30, כאשר הופיעה במספר סרטים לצד אוישר, מה שהוביל להופעות ברדיו, הקלטות והופעות קונצרטים גדולות יותר.
בשנת 1937 הופיעה בסרטו האחרון של סידני גולדין, "בן החזן" (ביידיש: Dem khazn's zindl), סרט המבוסס על סיפור חייו של משה אוישר.
גולדין נפטר בזמן שהסרט עדיין היה בהפקה ובמאי יחסית לא ידוע, איליה מוטלב, נכנס לתפקיד כדי לסיים את הסרט.
לאחר מכן הופיעו באאקדמיה למוזיקה של ברוקלין בפברואר 1937 בפני קהל של 2000 צופים.
הופעתה הבאה הייתה בסרט "הנפח המזמר" (ביידיש: Yankl der shmid), בשנת 1938, שוב לצד משה אוישר, בבימויו של אדגר ג'.
אולמר והתבסס על מחזה משנת 1906 מאת דוד פינסקי.
הסרט זכה להצלחה רבה וחברת התקליטים ויקטור טוקינג משין ביקשה מאוישר ו-וייס להקליט את שיריהם בסרט כדי להוציאם לאור על גבי תקליטור.
בשנת 1939 וייס חזרה לתיאטרון הופקינסון לזמן מה.
סרטם המשותף השלישי והאחרון היה "פתיחה לתפארת" (ביידיש: Der vilner shtot khazn), בשנת 1940, בבימויו של מקס נוסק, המבוסס על סיפור מאת אוסיפ דימוב.
בשנת 1940 וייס שיחקה במחזה בכיכובו של אהרון לבדף והאחיות ברי בתיאטרון קלינטון והופיעה באופן קבוע בהצגת וודוויל עם לבדף וסיליה אדלר בתיאטרון הלאומי של מרכז העיר.
וייס המשיכה להופיע על הבמה במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944 הופיעה לצד ליליאן לוקס ופסח בורשטיין בתיאטרון הופקינסון.
היא הופיעה בתיאטרון קלינטון בשנת 1947. במקביל היא מילאה תפקיד פתיחה קבוע במסעדה יהודית-רומנית בברודוויי, "רומניאן ווילאז'".
משנת 1949 ועד אמצע שנות ה-50, היא הופיעה במספר הפקות לצד אירווינג ג'ייקובסון, פיבוש פינקל, מקס קלטר ואחרים בתיאטרון הלאומי של ורה רוזנקה .
בסוף שנות ה-50 ושנות ה-60, נראה שרוב הופעותיה היו במלונות חגורת הבורשט בהרי קטסקיל.
וייס נפטרה במאי 1974, לאחר מחלה ממושכת.
1937 בן החזן (Dem khazn's zindl) עם משה אוישר, בבימויו של סידני גולדין ואיליה מטילף
1938 הנפח המזמר (Yankl der shmid, המוכר גם בשם Der zingedike shmid) עם משה אוישר, בבימויו של אדגר ג.
1940 אוברטורה לתהילה (Der vilner shtot khazn) עם משה אוישר, בבימויו של מקס נוסק
פלזיוזאוריה (שם מדעי: Plesiosauria) היא סדרה של זוחלים ימיים פראפסידים קדומים בני הקבוצה דיאפסידה.
הם התקיימו מן הטריאס עד סוף הקרטיקון ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה שלפני 66 מיליון שנה.
חלק מן הסוגים היו ענקי ממדים.
הגדול ביותר מביניהם היה הפליוזאורוס שהגיע לאורך של 15 מטרים ולמשקל של 45 טונות.
לפלזיוזאורים היה צוואר ארוך או חרטום ארוך או שניהם גם יחד.
הגוף היה קצר, רחב, ושטוח יחסית.
בגלל גופם הקשוח וזנבם הקצר נמנעה מהם התפתחות של איברי תנועה דוגמת הדגים, ובמקום זה התפתחו גפיהם למבנים חזקים דמויי משוט, שבעזרתם חתרו במי הים כדרך שמשייטים הצבים במים.
על פני היבשה היו מסוגלים לדדות ככלבי ים.
הם ניזונו מדגים, אמוניטים ומבלמניטים.
לפלסיוזאורודים (Plesiosauroidea) היה צוואר ארוך, זנב קצר ומבנה של כלבי ים שאפשר להם לעלות על החוף, כגון האלאסמוזאורוס והפלסיוזאורוס, ואחרים שנקראו פליואוזאורודים (Pliosauroidea), שהיו בעלי צוואר קצר, פה מוארך מלא שיניים חדות וגוף גדול יחסית, כגון הקרונוזאורוס, הבראכאוכניוס והליופלרודון.
סוג ללא מקור מקרופלטה (Macroplata)
פלזמה היא נוזל שקוף בגון צהבהב הזורם בכלי הדם של בעלי חוליות.
הפלזמה מהווה כ-55% מנפח הדם ומכילה בעיקר מים המהווים כתשעים אחוז מהרכבה, וכן חלבונים שונים כגון: גלובולין, אלבומין, ופיברינוגן, מלחים כגון: סידן, זרחן, נתרן, אשלגן וחומרים רבים אחרים שנמצאים בשיווי משקל עם תכולתם ברקמות השונות.
הפלזמה מכילה את תאי הדם ומאפשרת את תנועתם בכלי הדם.
כיוון שדם שבא במגע עם האוויר נקרש, הנוזל שמתקבל בדגימת דם (ללא תוספת חמרים מונעי קרישה) יהיה שונה מהפלזמה, הוא לא יכיל גורמי קרישה שנוצלו ליצירת הקריש.
נוזל זה נקרא נסיוב או סרום.
הרכב הפלזמה מאפשר מעבר טסיות דם המהוות חלק ממנגנון קרישת הדם, תאי דם אדומים המובילים חמצן, תאי דם לבנים של מערכת החיסון, הורמונים, אנזימים, ליפופרוטאינים, חומצות אמינו וסוכרים הדרושים לתפקוד יעיל של הגוף וכן רכיבים נוספים כמו חומרי מזון החיוניים לתחזוקת תאי הגוף.
כמו כן מאפשר נוזל הפלזמה הוצאה וסילוק פסולת אל מחוץ לגוף.
כאשר מסרכזים דם במבחנה, ניתן לראות שנוצרו שלוש שכבות.
החומר העליון הוא נוזל הפלזמה, השכבה הדקה שמתחתיו אלו הן כדוריות דם לבנות ולמטה נמצא נוזל אדום אלו הן כדוריות הדם האדומות.
למטרות של בדיקות דם, הפלזמה מבודדת משאר הדם.
על מנת למנוע קרישה, חומר נוגד קרישה כגון ציטרט או הפרין מוסף לדם מיד אחרי הנטילה.
לאחר מכן מתבצעת הפרדה של הדם מתאי הדם על ידי צנטריפוגה והפלזמה יכולה להיות מוקפאת לצורכי שימוש.
הפלזמה יכולה להישמר בהקפאה לתקופת זמן כמעט בלתי מוגבלת.
לצורכי רוב הבדיקות ניתן להשתמש הן בפלזמה והן בנסיוב.
ניתן לבודד נסיוב על ידי הקרשת הדם טרם השימוש בצנטריפוגה.
הנסיוב מועדף בדרך כלל כאשר גורמי הקרישה יכולים להטות את תוצאות הבדיקה.
בבדיקות המשתמשות באלקטרופורזה, למשל, שימוש בפלזמה יכול להוביל להופעת "פס" נוסף בג'ל, אשר ניתן לזהות אותו בטעות כפאראפרוטאין.
בדיקות קרישה כגון (INR או APTT), לעומת זאת, דורשות שימור של כל גורמי הקרישה בדם, ולכן אינן יכולות להתבצע על נסיוב.
התפקיד העיקרי של הפלזמה הוא להעביר מזון לכל תאי הגוף (להעביר חמצן).
החומרים ריכוז בפלזמה מים 90%-92% מנפח הפלזמה חלבונים שונים 7%-9% מנפח הפלזמה מינרלים (יוני אשלגן, סידן, כלוריד, מגנזיום, נחושת, יונים של חומצה פחמתית, חומצה זרחתית ואחרים) סך הכל 0.9% מנפח הפלזמה
לכל מינרל ריכוז שונה, הנשמר בקביעות בפלזמה.
גלוקוז 80-120 מ"ג לכל 100 מ"ל חומצות אמיניות, שומנים ריכוז משתנה לפי זמני ארוחות וקצב חילוף החומרים שתנן - תוצר פירוק חלבונים 0.03% מנפח הפלזמה הורמונים ריכוזים משתנים זעירים מאוד
פלזמה (מיוונית עתיקה: πλάσμα, דבר המשנה צורה) היא אחד ממצבי הצבירה של החומר (בדומה למוצק, נוזל וגז).
ההבדל בינו לבין מצבי הצבירה האחרים הוא שבנוסף לאטומים נייטרליים (כלומר שמספר האלקטרונים הקשורים לכל גרעין הוא כמספר הפרוטונים בגרעין), חומר במצב פלזמה מכיל חלקיקים טעונים חשמלית חופשיים, כמו אלקטרונים, פרוטונים ויונים חופשיים (מאטומים או מולקולות), המושפעים בצורה חזקה משדות אלקטרומגנטיים.
כתוצאה מהימצאותם של נושאי מטען חופשיים, הפלזמה מוליכה זרם חשמלי ומושפעת משדות חשמליים ומשדות מגנטיים.
במקרים רבים, תנועת חלקיקי הפלזמה עצמם היא שיוצרת את השדה האלקטרומגנטי, והאינטראקציה בין חלקיקי הפלזמה והשדה האלקטרומגנטי מולידה מגוון של תופעות שאינן מתרחשות במצבי הצבירה האחרים.
תכונות אלו הן המבחינות בין פלזמה ובין גז, שכן בשני המצבים לחומר יש צורה ונפח המוגדרים על ידי הכלי שבו הוא נמצא, אולם גז הוא לרוב נייטרלי מבחינה חשמלית ואינו מושפע משדות אלקטרומגנטיים.
סך כל המטען החשמלי בפלזמה קרוב לאפס, מצב המכונה "קוואזי־נייטרליות", אולם ייתכנו תופעות מורכבות בהן יימצאו בפלזמה אזורים בעלי מטען חיובי או שלילי, למשל שכבות כפולות או אלומות חלקיקים, ואף מצב המכונה פלזמה לא־נייטרלית.
הפלזמה אינה נפוצה במיוחד בכוכבי לכת בכלל ובכדור הארץ בפרט, אולם למעשה מהווה את רובו המכריע של החומר הנראה (כלומר, שאינו אפל) ביקום.
מספר רב של אובייקטים אסטרופיזיקליים נמצאים במצב פלזמה, למשל כוכבים, תווך בין־פלנטרי, תווך בין־כוכבי, ערפיליות, ותווך בין־גלקטי.
בכדור הארץ ניתן להבחין בפלזמה בלהבות חמות, בברקים, בזוהר הקוטב, ובשכבות העליונות של האטמוספירה, כמו היונוספירה והפלזמוספירה.
לפלזמה שימושים תעשייתיים וטכנולוגיים רבים, למשל כמקור אור בצגי פלזמה ובנורות פלואורסצנטיות, או במהלך איכול יבש בתהליך ייצור מוליכים למחצה.
פיזיקת הפלזמה היא כלי מרכזי במחקר באסטרופיזיקה, באנרגיה גרעינית, ובמרוץ להשגת היתוך גרעיני מבוקר (למשל במתקני טוקמאק ו־Z-Pinch).
פלזמה מוגדרת כחומר המכיל חלקיקים לא־קשורים בעלי מטען חשמלי חיובי ושלילי כך שסך כל המטען הוא בקירוב אפס.
הגדרה מדויקת יותר דורשת את קיומם של שלושה קריטריונים:
קירוב הפלזמה: על נושאי המטען להיות קרובים דיים זה לזה כך שכל חלקיק ישפיע על מספר רב של חלקיקים טעונים קרובים, ולא רק על החלקיק הקרוב ביותר.
קירוב זה תקף כאשר מספר נושאי המטען בתוך כדור ההשפעה (המכונה כדור דביי, ורדיוסו אורך דביי) גדול מאחד.
המספר הממוצע של נושאי המטען בתוך כדור דביי מכונה פרמטר הפלזמה ומסומן באות היוונית "Λ"(למדא).
אינטראקציות בתפזורת: על אורך דביי להיות קטן ביחס לגודל הפיזי של הפלזמה.
מכאן שהאינטראקציות החשובות הן אלו המתרחשות בין חלקיקי הפלזמה, ולא בין החלקיקים ושפת החומר.
כאשר קריטריון זה מתקיים, הפלזמה היא קוואזי־נייטרלית.
תדירות הפלזמה: על תדירות האלקטרונים בפלזמה (המודדת את תנודת הפלזמה של האלקטרונים) להיות גבוהה מתדירות ההתנגשויות בין האלקטרונים והחלקיקים הנייטרליים.
מכאן שהאינטראקציה האלקטרוסטטית משפיעה על תכונות החומר יותר מאשר תהליכים קינטיים רגילים.
המאפיינים של הפלזמה נמצאים בטווח עצום, המקיף סדרי גודל רבים.
הטבלה הבאה מציגה סיכום של מאפיינים שונים עבור פלזמה סטנדרטית, ללא התייחסות לסוגים אקזוטיים כמו פלזמת קווארקים־גלואונים, למשל.
ללא יינון, החומר לא יימצא במצב פלזמה.
דרגת היינון של פלזמה היא החלק היחסי של היונים מתוך כלל האטומים, והיא נשלטת בעיקר על ידי הטמפרטורה, כפי שמתארת משוואת היינון של סאהא.
גם גז מיונן חלקית, כאשר רק 1% מהאטומים מיוננים, יציג התנהגות של פלזמה (למשל, יהיה מוליך ויושפע משדה מגנטי).
דרגת היינון מסומנת על ידי α, ומוגדרת על ידי , כאשר הוא צפיפות היונים ו־ צפיפות האטומים הנייטרלים.
צפיפות האלקטרונים ניתנת על ידי כאשר הוא צפיפות האלקטרונים, ו־ הוא המטען הממוצע ליון.
טמפרטורת הפלזמה נמדדת במעלות קלווין או באלקטרון וולט, והיא מדד לאנרגיה התרמית הקינטית לחלקיק.
טמפרטורות גבוהות יחסית נחוצות כדי לשמור על דרגת היינון, ובטמפרטורות נמוכות האלקטרונים יחזרו למצבים קשורים סביב האטומים והפלזמה תהפוך לגז (תהליך זה נקרא רקומבינציה).
הקשר בין דרגת היינון והטמפרטורה ניתן על ידי משוואת היינון של סאהא.
לרוב, האלקטרונים נמצאים בשיווי משקל תרמודינמי ולכן הטמפרטורה שלהם מוגדרת דיה.
מכיוון שהיונים כבדים הרבה יותר מהאלקטרונים ותנועתם איטית יותר, שיווי משקל תרמי בין האלקטרונים לבין עצמם יתקבל מהר יותר מאשר שיווי משקל בין האלקטרונים והיונים או האלקטרונים והחלקיקים הנייטרלים.
מכיוון שכך, טמפרטורת היונים עשויה להיות שונה מאוד מטמפרטורת האלקטרונים בטרם התקבל שיווי המשקל.
על פי הפרשי הטמפרטורות בין האלקטרונים, היונים והאטומים, אפשר לסווג פלזמה כ"תרמית" או כ"לא תרמית".
בפלזמה תרמית טמפרטורות האלקטרונים והחלקיקים הכבדים יותר (יונים ואטומים) שוות, כלומר הם בשיווי־משקל תרמי זה עם זה.
בפלזמה לא תרמית טמפרטורת האלקטרונים שונה מטמפרטורת היונים והאטומים.
לעיתים, פלזמה מכונה "חמה" אם דרגת היינון שלה גבוהה, ו"קרה" אם רק חלק קטן (למשל 1%) מהחלקיקים מיוננים, אולם יש לזכור כי קיימות הגדרות נוספות.
גם בפלזמה המוגדרת "קרה", טמפרטורת האלקטרונים מגיעה לרוב לאלפי מעלות קלווין.
כאמור, לפלזמה מוליכות חשמלית גבוהה, ולכן לפוטנציאל החשמלי השפעה ניכרת על התנהגותה.
הפוטנציאל החשמלי המתקיים בתווך שבין חלקיקים טעונים, ללא תלות בשאלה כיצד ניתן למדוד אותו, מכונה פוטנציאל הפלזמה או פוטנציאל התווך.
בהחדרת אלקטרודה לפלזמה, הפוטנציאל החשמלי המדוד יהיה לרוב נמוך משמעותית מפוטנציאל הפלזמה, כתוצאה מסיכוך דביי.
מסיבה זו, לא ניתן לחשב את הפוטנציאל החשמלי והשדה החשמלי בפלזמה על ידי מציאת סך כל צפיפות המטען.
בהנחה שהאלקטרונים מקיימים את התפלגות בולצמן:
כאשר צפיפות האלקטרונים, מטען האלקטרון, הפוטנציאל החשמלי, קבוע בולצמן, ו־ טמפרטורת האלקטרונים.
על ידי גזירה לפי הפוטנציאל ניתן לקבל את עצמת השדה החשמלי כתלות בצפיפות:
פלזמה בה השדה המגנטי חזק דיו על־מנת להשפיע על תנועתם של החלקיקים הטעונים מכונה ממוגנטת.
קריטריון כמותי מקובל לכך הוא שאלקטרון ישלים לפחות סיבוב אחד כתוצאה מהשדה המגנטי בטרם יתנגש בחלקיק אחר, כלומר ωce/ve > 1, כאשר ωce היא תדירות הגירו של האלקטרון, ו־νe קצב התנגשויות האלקטרון .
במקרים רבים, האלקטרונים בפלזמה ממוגנטים בעוד שהיונים אינם, דבר הנובע מתנועתם המהירה של האלקטרונים ביחס ליונים.
פלזמה ממוגנטת היא אנאיזוטרופית, מכיוון שהשדה המגנטי מפר את הסימטריה המרחבית ולפלזמה תכונות שונות בכיוון מקביל לשדה ובכיוון ניצב לו.
השוואה בין מצבי פלזמה וגז
פלזמה מכונה לעיתים מצב הצבירה הרביעי של החומר, בנוסף למוצק, נוזל וגז.
בדומה לגז, לחומר במצב פלזמה אין נפח וצורה מוגדרים, אולם קיימים הבדלים רבים בין שני המצבים, ביניהם:
תכונה גז פלזמה מוליכות חשמלית נמוכה מאוד: לדוגמה, אוויר הוא מבודד מצוין, ויהפוך למוליך רק בהשפעת שדות חשמליים חזקים מאוד של מעל 30 קילו־וולט למטר.
גבוהה מאוד: לרוב, ניתן להתייחס לפלזמה כאל מוליך אידיאלי, בעל מוליכות אינסופית.
סוגי חלקיקים עצמאיים אחד: כל חלקיקי הגז מתנהגים בצורה זהה, ומושפעים מכוח הכבידה ומהתנגשויות בינם לבין עצמם.
שניים או יותר: אלקטרונים, יונים, פרוטונים ונייטרונים שונים זה מזה במטענם החשמלי, ולכן עשויים להציג מאפיינים שונים, למשל מהירות או טמפרטורה.
מצב זה יכול להתבטא בעושר של תופעות, כמו גלים ואי־יציבויות, שאינן קיימות במצבי הצבירה האחרים.
התפלגות המהירויות מקסוול־בולצמן: אופיו של גז נקבע על ידי ההתנגשויות בין החלקיקים, ואלו מביאות להתפלגות מקסווליאנית של מהירות החלקיקים.
לרוב לא מקסווליאנית: האינטראקציות החשמליות בין סוגי החלקיקים השונים בפלזמה הן הקובעות את אופי החומר, וההתנגשויות בין החלקיקים לוקחות חלק משני, ולעיתים זניח.
בנוסף, שדות חשמליים או מגנטיים חיצוניים יכולים להשפיע בצורה מכרעת על התפלגות המהירויות בפלזמה, בשונה מגז.
אינטראקציות בינאריות: התנגשות בין שני חלקיקים היא הסוג הכמעט יחיד המתקיים, והתנגשויות בין שלושה (או יותר) חלקיקים נדירות מאוד.
קבוצתיות: תופעות גליות ותנועה מסודרת שכיחות בפלזמה, מכיוון שכל חלקיק טעון הנמצא בתנועה משרה שדה חשמלי ומגנטי, ולשדות אלו אינטראקציה ארוכת־טווח עם חלקיקים טעונים רבים אחרים.
כאמור, רובו המכריע של החומר שאינו אפל ביקום נמצא במצב פלזמה, אולם בחיי היומיום איננו נתקלים בפלזמה לעיתים קרובות.
הפלזמה שכיחה מאוד באובייקטים אסטרופיזקליים בחלל, וקיימת גם במקומות שונים על־פני כדור הארץ.
לפלזמה שימושים תעשייתיים, טכנולוגיים ואף רפואיים רבים.
+ צורות נפוצות של פלזמה בטבעפלזמה ארציתפלזמה בחללסוגי להבות חמות
שכבות האטמוספירה העליונות, ביניהן היונוספירה והפלזמוספירה
התווך הבין־פלנטרי (החלל בין כוכבי הלכת)
התווך הבין־כוכבי (החלל בין כוכבים)
התווך הבין־גלקטי (החלל בין גלקסיות)
הדרך הפשוטה ביותר ליצירת פלזמה בצורה מלאכותית היא באמצעות יינון.
היינון מושג לרוב על ידי חימום או על ידי הפעלה של שדה חשמלי או מגנטי.
כאמור, לפלזמה שימושים רבים מאוד במחקר ובתעשייה, עקב הטווח העצום של צפיפויות וטמפרטורות שבו היא עשויה להימצא.
מספר דוגמאות לפלזמה מלאכותית ולשימושים בפלזמה מפורטות בטבלה.
+ צורות נפוצות ושימושים של פלזמה מלאכותיתפלזמה בתעשייה/רפואהפלזמה מלאכותית במדעפלזמה כתוצר לוואי של תהליכיםצגי פלזמה
פלזמה המשמשת בתהליך איכול יבש בתעשיית המוליכים למחצה
ציפוי באמצעות פלזמה (Plasma spraying)
חיתוך וריתוך מתכות באמצעות פלזמה (למשל בעזרת קשת חשמלית)
הטכנולוגיה של מנועי פלזמה נמצאת בשימוש בתהליך ההזרקה במיצוי מוגבר של תפוקת הנפט
פלזמה משמשת להפקת אנרגיה מפסולת
פלזמה המשמשת לאיחוי רקמותמחקר היתוך גרעיני, למשל היתוך בכליאה מגנטית והיתוך בכליאה אינרציאלית
פלזמות הנוצרות על ידי לייזרים
חלון פלזמהקשתות הנוצרות על ידי סלילי טסלה
פליטת מנועים רקטיים ומנועי יונים
בחזית של מגני חום של רכבי־חלל במהלך חזרה לאטמוספירה (הילת חלליות)
הפלזמה היא מערכת מורכבת ולכן על אף שהמשוואות המתארות את הפלזמה פשוטות יחסית, הפלזמה מציגה מגוון רחב של תופעות שאינן מתקיימות במצבי הצבירה האחרים.
רבות מהתופעות האלו נצפו ונחקרו לראשונה במעבדה, ולאחר מכן נצפו במקומות אחרים בטבע.
להלן מספר דוגמאות לתופעות מורכבות בפלזמה.
פילמנטציה היא היווצרות מבנים דמויי חוט או מיתר (פילמנטים), הנצפית בסוגים שונים של פלזמה, כמו זוהר הקוטב, ברק, כדור פלזמה, קשת חשמלית, התפרצות סולרית ושארית סופרנובה.
לעיתים תופעות אלו קשורות לאזורים בעלי צפיפות זרם גבוהה, והאינטראקציה עם השדה המגנטי עשויה ליצור מבנה המכונה חבל מגנטי או זרם בירקלנד.
פילמנטציה עשויה להתרחש גם כתוצאה מפריצה חשמלית.
דוגמה נוספת לפילמנטציה מסוג אחר היא המיקוד העצמי של אלומת לייזר עצמתית.
בהספקים גבוהים, החלק הלא־ליניארי במקדם השבירה הופך לחשוב ומביא למקדם שבירה גבוה יותר במרכז האלומה, היכן שהעצמה גבוהה יותר מאשר בשפה, וגורם למשוב הממקד את האלומה עוד יותר.
האלומה הממוקדת יוצרת פלזמה, לה מקדם שבירה נמוך מ־1, הגורמת לפיזור של האלומה.
יחסי הגומלין בין מקדם השבירה הממקד והפלזמה המפזרת מביא ליצירת פילמנט שעשוי להיות בטווח אורכים שבין מילימטרים וקילומטרים.
גלי הלם או שכבות כפולות
תכונות הפלזמה משתנות בתלילות (בטווח של מספר אורכי דביי) לאורך משטח דו־ממדי בהימצאות גל הלם (בתנועה) או שכבה כפולה (במנוחה).
בשכבות כפולות מתקיימת הפרדת־מטען מקומית, הגורמת להפרש פוטנציאל גדול על־פני השכבה, אבל לא מייצרת שדה חשמלי מחוץ לשכבה.
שכבות כפולות מפרידות בין אזורים סמוכים בפלזמה להם תכונות פיזיקליות שונות, והן נמצאות בפלזמה בה זורם זרם חשמלי.
תנאי הקוואזי־נייטרליות של הפלזמה דורש כי זרמים חשמליים בפלזמה יסגרו מעגלים חשמליים בתוך הפלזמה.
מעגלים אלו מקיימים את חוקי קירכהוף ולהם התנגדות והשראות.
יש להתייחס למעגלים אלו כמערכות מצומדות בחוזקה, כאשר ההתנהגות בכל אזור בפלזמה מושפעת מהמעגל החשמלי כולו.
הצימוד החזק והלא־ליניאריות הם שמולידים את ההתנהגות המורכבת.
מעגלים חשמליים בפלזמה אוגרים אנרגיה השראתית (מגנטית), וכאשר יציבות המעגל מתערערת, למשל כתוצאה מאי־יציבות בפלזמה, האנרגיה משתחררת וגורמת לחימום או האצה של חלקיקים בפלזמה.
זהו ההסבר המקובל לחימום המתרחש בעטרת השמש.
משטחים צרים בעלי גרדיאנטים תלולים עשויים להפריד בין אזורים בעלי תכונות שונות כמו מגנטיות, צפיפות וטמפרטורה, וליצור כתוצאה מכך מבנים דמויי־תא.
דוגמאות לכך ניתן לראות למשל במגנטוספירה ובהליופאוזה.
מהירות היינון הקריטית היא המהירות היחסית בין פלזמה מיוננת וגז נייטרלי, אשר מעליה יתרחש תהליך יינון כתוצאה מהאנרגיה הקינטית.
המהירות הקריטית מתקבלת כאשר האנרגיה הקינטית היחסית משתווה לאנרגיית היינון, כלומר , כאשר הוא פוטנציאל היינון, המסה, ו־ המהירות היחסית.
פלזמה אולטרה־קרה נוצרת במלכודת מגנטו־אופטית, בה נעשה שימוש בקירור באמצעות לייזרים על־מנת ללכוד אטומים נייטרלים בטמפרטורה של מספר מיקרו־קלווין, ולייזר נוסף מיינן את האטומים על ידי הענקת אנרגיית היינון המינימלית לאלקטרונים החיצוניים.
פלזמה לא־נייטרלית היא פלזמה שבה סך המטען החשמלי איננו אפס, כך שלשדה החשמלי הנוצר כתוצאה מהחלקיקים הטעונים תפקיד חשוב, ולעיתים אף דומיננטי, בדינמיקת הפלזמה.
ניתן אף ליצור פלזמה מחלקיקים מסוג אחד, כך שלכך החלקיקים מטען זהה.
דוגמאות ניתן למצוא באלומת חלקיקים, מלכודת פנינג ועוד.
פלזמת אבק היא פלזמה המכילה חלקיקים טעונים גדולים יחסית, בגודל של מילימטרים עד ננומטרים, המכונים אבק.
חלקיקי האבק עשויים ליצור חלקיקים גדולים אף יותר, המכונים רסיסי פלזמה.
פלזמה מסוג זה נמצאת במערכות תעשייתיות, בפלזמה בחלל, במזוספירה של כדור הארץ, וניתן לייצרה בניסויים במעבדות.
על־מנת לתאר את מצב הפלזמה בשלמותו, יש צורך במציאת מיקומם ומהירותם של כל החלקיקים, ואת השדות החשמלי והמגנטי בפלזמה.
לשם כך, יש למצוא פתרונות למשוואות התנועה, בצמוד לפתרונות למשוואות מקסוול עבור שדות אלקטרומגנטיים או למשוואת פואסון עבור שדות אלקטרוסטטיים.
למרות זאת, לרוב אין זה מעשי או נדרש לעקוב אחרי כל החלקיקים בפלזמה, וניתן לתאר את הפלזמה באמצעות מודל קינטי או מודל נוזלי.
בנוסף, ישנם מודלים המשלבים אלמנטים נוזליים וקינטיים, וישנם מודלים המתארים התנהגות של חלקיק בודד.
מודלים נוזליים לרוב מתארים את הפלזמה בצורה מדויקת כאשר בפלזמה התנגשויות רבות בין החלקיקים, והתפלגות המהירויות קרובה להתפלגות מקסוול-בולצמן, בעוד שמודלים קינטיים מתאימים למצב בו אין הרבה התנגשויות, והם לא מצריכים הנחה מוקדמת לגבי התפלגות המהירויות של החלקיקים.
מודלים קינטיים לרוב דורשים משאבי מחשוב רבים יותר מאשר מודלים נוזליים.
מודל החלקיק הבודד מתאר את הפלזמה כאלקטרונים או יונים בודדים, הנעים בשדה אלקטרומגנטי כפוי (כלומר, שאינו מושפע מתנועת החלקיקים הטעונים).
תנועתו של כל חלקיק מתוארת לכן על ידי משוואת כוח לורנץ.
במקרים שימושיים רבים, ניתן להתייחס לתנועה זה כסופרפוזיציה של תנועה מעגלית מהירה יחסית סביב נקודה מרכזית מסוימת, ותנועת סחיפה (Drift) של נקודה מרכזית זו.
מודלים קינטיים מתארים את התפלגות המהירויות של החלקיקים בכל נקודה בפלזמה, ונחשבים כבסיסיים ביותר.
המטרה היא לקבל את פונקציית ההתפלגות של חלקיק מסוג α (למשל e עבור אלקטרונים או i עבור יונים) , כאשר המקום, התנע, ו־ הזמן.
ישנן שתי גישות מרכזיות לתיאור קינטי של פלזמה.
השיטה הראשונה מבוססת על הצגה של פונקציית התפלגות חלקה על רשת במהירות ובמקום.
השיטה השנייה, המכונה חלקיק בתוך תא, כוללת מידע קינטי על ידי מעקב אחר המסלול של מספר גדול של חלקיקים אינדיבידואליים.
תיאור קינטי מושג על ידי פתרון של משוואת בולצמן, או של משוואת ולסוב כאשר התיאור המדויק יותר של האינטראקציה הקולונית ארוכת־הטווח נדרש.
במקרים בהם ניתן לפשט את ההתנגשויות בין חלקיקי הפלזמה, ניתן להשתמש בקירוב במשוואת פוקר פלאנק.