tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פלאו הנפיקה מטבע אספנים במהדורה מוגבלת המתאר את האל ההינדי ונקאטסווארה ב-16 באפריל 2014, יום צ'איטרה פורנימה.
זה היה המטבע הראשון שהציג אלוהות הינדית שהונפקה על ידי מדינה שאינה הודו.
מטבעות הכסף משובצים בשישה גבישי סברובסקי ויהלום.
פלאו הנפיקה 1,111 מטבעות של 1 אונקיה ו-511 מטבעות של 3 אונקיות, עם ערך נקוב של $5 ו-$20 בהתאמה.
כל מטבע היה עטוף בקופסאות מעוצבות במיוחד עם נורות לד בפנים ובצורת מקדש קטן.
נכון לפברואר 2016, כ-20 אזרחים הודים התגוררו בפלאו.
הטאג' פלאו היא המסעדה ההודית היחידה באי.
הודו סיפקה מענק של 150,000 דולר לרכישת ציוד מטבח לבית החולים הלאומי בפלאו ו-100,000 דולר לרכישת סירה ושתי משאיות איסוף ב-2008. עוד 100,000 דולר סופקו ביוני 2010 לרכישת מחשבים, ו-100,000 דולר באוגוסט 2011 עבור שדרוג IT ומחשבים במשרדי ממשלת פלאו ובנציגויות דיפלומטיות.
ביוני 2014, הודו סיפקה מענק בסך 168,000 דולר כדי לסייע לפלאו באירוח הפורום ה-45 של מדינות האוקיינוס השקט.
הודו תרמה 50,000 דולר לסיוע באסון בנזק שנגרם על ידי טייפון העל הייאן במרץ 2014.
הודו תרמה 10,000 דולר כדי לסייע במימון משרד חדש לאגודת המסלול והשדה בפלאו.
האגודה חנכה רשמית את המשרד החדש ב-15 בפברואר 2017.
אזרחי פלאו זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי.
דיפלומטים פלאויים השתתפו בקורס הכשרה מיוחד לדיפלומטים ממדינות האוקיינוס השקט שאורגן על ידי מכון שירות החוץ ונערך בפלאו במאי 2015.
יחסי הודו–קיריבטי הם יחסי החוץ בין הודו וקיריבטי, אשר כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1985.
הודו וקיריבטי הן שתיהן רפובליקות בחבר העמים הבריטי.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לקיריבטי כוננו ב-6 באוגוסט 1985. הנציבות העליונה של הודו בוולינגטון, ניו זילנד הוסמכה במקביל לקיריבטי מספטמבר 1992 עד אוקטובר 2011, אז הועברה לנציבות העליונה של הודו בסובה, פיג'י.
היועץ של ממשלת קיריבטי לענייני אסיה טיקואה לוטה הוביל משלחת מקיריבטי להשתתף בפסגה השנייה של הפורום לשיתוף פעולה בין הודו לאיי הפסיפיק (FIPIC) שהתקיימה בג'איפור ב-21 באוגוסט 2015.
המדינה חברה בפורום איי האוקיינוס השקט, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג.
היחסים הבילטרליים קיבלו דחיפה בעקבות יוזמת הפורום לשיתוף פעולה בין הודו לאיי האוקיינוס השקט על ידי ממשלת נרנדרה מודי ב-2014. משלחת בראשות נשיא קיריבטי, Anote Tong, השתתפה בפסגת הודו-פורום למדינות האוקיינוס השקט (FIPIC) הראשונה שהתארחה בסובה, פיג'י ב-19 בנובמבר 2014 על ידי ראש הממשלה מודי.
טונג גם קיים דיונים דו-צדדיים עם ראש הממשלה מודי.
בשנים 2014–2015 ייצאה הודו לקיריבטי סחורה בשווי מיליון דולר, והיבוא הבלעדי מקיריבטי היה פלסטיק בשווי 10,000 דולר.
הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לקיריבטי הן סוכר וממתקים, פלסטיק, תרופות וחלקי רכב.
ל-200,000 דולר כל שנה, ומספר צעדים להגברת הסחר הדו-צדדי והסיוע בפיתוח מדינות האוקיינוס השקט.
קיריבטי הייתה אחת המדינות שנבחרו על ידי ממשלת הודו ליישם את פרויקט חינוך המחשב "חור בקיר" שבמסגרתו יותקנו מחשבים לשימוש ילדי קיריבטי.
אזרחי קיריבטי זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
דיפלומטים מקיריבטי השתתפו בקורס הכשרה מיוחד לדיפלומטים ממדינות האי השקט שאורגן על ידי מכון שירות החוץ ונערך בפיג'י ובפלאו במאי 2015.
הודו מיוצגת בקיריבטי באמצעות הנציבות העליונה שלה בסובה, פיג'י.
קיריבטי מחזיקה בהודו קונסוליית כבוד בניו דלהי.
יחסי הודו–פיג'י הם יחסי החוץ בין פיג'י להודו.
ישנם קשרים תרבותיים חזקים בין המדינות שכן 38 אחוז מאוכלוסיית פיג'י היא ממוצא הודי.
הודו השתמשה בהשפעתה בפורומים בינלאומיים כמו חבר העמים הבריטי והאו"ם למען הודים אתניים בפיג'י, תוך שתדלנות לסנקציות נגד פיג'י בעקבות ההפיכות של 1987 וההפיכה של 2000, ששניהם הדיחו את הממשלות המכהנות.
במקרה הראשון הממשלה נשלטה על ידי הודו-פיג'ים ואילו במקרה השני היא הובלה על ידי הודו-פיג'ים.
ב-15 באוגוסט 2005 אמרה ראש הממשלה לייסניה קאראסה כי ממשלת הודו הלוותה 86 מיליון דולר פיג'י לשדרוג מפעלי הסוכר של פיג'י, שיושלם בזמן לעונת הריסוק 2007–2008. זה היה כדי לאפשר לפיג'י לגוון את תעשיית הסוכר שלה לדלק ביולוגי.
הנציב העליון של הודו אג'אי סינג אמר כי ארצו הציעה גם מומחיות טכנית עם ארגון מחדש של התעשייה.
הוא דיבר בחגיגות היום הלאומי של הודו בסובה.
לאחר ההפיכה הצבאית ב-5 בדצמבר 2006, מדיניות ממשלת הודו הייתה לתקשר עם הממשל הזמני של פיג'י במקום לבודד את המדינה.
בפסגה השנייה של מדינות איי האוקיינוס השקט, שנערכה בג'איפור באוגוסט 2015, הכריז ראש הממשלה נרנדרה מודי על תוכניות לפתוח תחנת מחקר וניטור לוויינים בפיג'י.
התחנה תאפשר להודו את היכולת לעקוב אחר לוויינים באופן עצמאי.
הודו הסתמכה בעבר על ארצות הברית ואוסטרליה שיסייעו לה בניטור הלוויינים שלה מעל האוקיינוס השקט.
ביקורו הממלכתי של קראסה בהודו, 2005
קראסה ושר החוץ שלו, Kaliopate Tavola, החלו בביקור ממלכתי בן שבוע בהודו ב-8 באוקטובר, כדי לפתוח את הנציבות העליונה החדשה של פיג'י בניו דלהי.
הנציבות העליונה פעלה עד אז מתוך בית מלון.
כ-50 אנשי עסקים מקומיים ליוו את ראש הממשלה.
ב-10 באוקטובר, קראסה ועמיתו ההודי, מאנמוהאן סינג, חתמו על ארבעה הסכמים.
החשוב ביותר הוא הסכם שיתוף פעולה לשלוש שנים בניו דלהי.
ההסכם, שרובו עוסק בשיתוף פעולה בפיתוח, ניתן להארכה בהסכמה הדדית.
הם גם חתמו על הסכם שותפות לשירותי בריאות, בעוד טאבולה ושר התיירות של הודו, רנוקה צ'ודהורי, חתמו על הסכם תיירות.
סינג דחק בפיג'י לאמץ את הרב-תרבותיות כחלק קבוע מזהותה.
קראסה אמר שסינג אמר לו שהוא מבין את הקושי לגבש אחדות במדינה רב-גזעית מכיוון שהודו נמצאת במצב דומה.
הוא אמר שסינג הכחיש את הרמז הקודם של מנהיג האופוזיציה, מהנדרה צ'אודרי, לפיו הודו לא תעזור לפיג'י אם תעביר את חוק הפיוס, הסובלנות והאחדות השנוי במחלוקת שלה, טענה שהעלה צ'אודרי עם שובו לפיג'י בספטמבר.
בנאום בסידני, אוסטרליה, ב-16 באוקטובר, קראסה קבע את ביקורו ההודי שזה עתה הסתיים כהצלחה.
הוא אמר שאחד מרגעי השיא מבחינתו היה ביקורו במפעל הסוכר בנריהמן במייסור.
הוא אמר שפיג'י יכולה ללמוד הרבה מתעשיית הסוכר ההודית.
סיוע של פיג'י להודו ולפקיסטן
ב-14 באוקטובר 2005, הקבינט של פיג'י אישר חבילת סיוע שהציע שר החוץ טאבולה כדי לסייע להודו ולפקיסטן השכנה במאמצי סיוע בעקבות רעידת האדמה בקשמיר שהרסה את האזורים הצפוניים של שתי המדינות, במיוחד פקיסטן, ב-8 באוקטובר.
שרת החוץ בפועל, פיטה נקובה, אמרה כי פיג'י תתרום 30,000 ו-60,000 דולר פיג'י לממשלות הודו ופקיסטן בהתאמה.
בהצהרת הקבינט הכריזה, "רעידת האדמה גרמה לאובדן חיים עצום ולנזקים בשתי המדינות ולכן ראוי שפיג'י תפגין את הסולידריות שלה לשתי הממשלות ואנשיהן בתקופה זו של כאב וסבל לאומיים.
התרומות הן גם דרך להראות הדדיות שכן שתי הממשלות תמיד סייעו במאמצי הסיוע שלנו בתקופות של אסונות טבע".
הסנאטור חאפיז חאן שמונה על ידי הממשלה, שהוא גם נשיא הליגה המוסלמית של פיג'י, פתח בפנייה לאומית לגייס כספים לסיוע באסון.
להודו יש את תחנת המעקב והמודיעין של ISRO בפיג'י.
בשנת 2017, הודו ופיג'י חתמו על הסכם הגנה לחיזוק היכולות הימיות של פיג'י, אימונים וייצור נשק וכו'.
פיג'י מחזיקה בהודו נציבות עליונה בניו דלהי.
הודו מחזיקה בפיג'י נציבות עליונה בסובה.
יחסי הודו–קובה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של קובה לרפובליקה של הודו.
הודו הייתה בין האומות הראשונות שהכירו בקובה בעקבות המהפכה הקובנית ב-1959. בעקבות המהפכה שלח פידל קסטרו את צ'ה גווארה להודו לביקור בן שבועיים.
גווארה הגיע לניו דלהי ב-30 ביוני 1959. הוא נפגש עם ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו למחרת.
נהרו העניק לגווארה קוקרי (סוג של מצ'טה) עם ידית שנהב בתוך נדן מעץ אגוז.
בדיווח שלו על הפגישה, ציין גווארה, "נהרו קיבל אותנו עם היכרות חביבה של סבא פטריארכלי אך עם עניין אצילי במסירות ובמאבקים של העם הקובני".
שתי המשלחות הסכימו להקים משלחות דיפלומטיות ולהגביר את הסחר בהקדם האפשרי.
גווארה והמשלחת הקובנית נפגשו גם עם שר ההגנה ההודי ונגליל קרישנן קרישנה מנון, קציני הגנה בכירים, וחברי ועדת התכנון.
הוא גם ביקר במספר חברות הודיות ובמפעלי תעשייה.
גווארה גם נפגש עם שגריר צ'ילה בניו דלהי והתראיין לעיתונאי KP Bhanumathy לרדיו כל הודו.
גווארה גם ביקר בקולקטה לפני שעזב את הודו.
למרות העדפתו למאבק אלים, גווארה הביע הערכה למהטמה גנדי.
עם שובו לקובה, כתב גווארה, "בהודו, המילה מלחמה כל כך רחוקה מרוח העם שהם לא השתמשו בה אפילו ברגעים המתוחים ביותר של מאבקם לעצמאות.
ההפגנות הגדולות של אי שביעות רצון קולקטיבית שלווה אילצו את הקולוניאליזם האנגלי לעזוב לנצח את הארץ שהרסו במהלך מאה וחמישים שנה."
הודו פתחה את שגרירותה בהוואנה בינואר 1960, שישה חודשים בלבד לאחר ביקורו של גווארה.
הייתה לכך חשיבות מיוחדת שכן היא סימלה את הסולידריות ההודית עם המהפכה הקובנית.
קובה מחזיקה שגרירות בניו דלהי.
נערכו כמה ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות.
נשיא קובה פידל קסטרו ביקר בהודו בשנים 1973 ו-1983. ראשי ממשלת הודו רג'יב גנדי ומנמוהאן סינג ביקרו בקובה ב-1985 וב-2006 בהתאמה.
הודו תמיד הצביעה בעד החלטות העצרת הכללית של האו"ם הקוראות להפסיק את האמברגו של ארצות הברית נגד קובה.
קובה הביעה תמיכה פומבית במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם בהזדמנויות רבות.
שתי המדינות הן גם חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
פידל קסטרו הצהיר, "הבגרות של הודו..., דבקותה הבלתי מותנית בעקרונות המונחים בבסיסה של התנועה הלא-מזדהה נותנים לנו את ההבטחות שתחת הנהגתה הנבונה של אינדירה גנדי [אז ראש ממשלת הודו], המדינות הבלתי מזדהות ימשיכו להתקדם בתפקידן הבלתי ניתן לערעור כמעוז לשלום, עצמאות לאומית ופיתוח".
הסחר הדו-צדדי בין קובה להודו עמד על כ-300 מיליון דולר בשנות ה-80. עם זאת, בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991 והליברליזציה הכלכלית בהודו בשנות ה-90, הסחר הדו-צדדי בין המדינות היה עד לירידה חדה.
הסחר הדו-צדדי הסתכם ב-38.89 מיליון דולר בשנים 2014–2015. הייצוא של הודו לקובה עמד על 37.32 מיליון דולר, בעוד שהיבוא הסתכם ב-1.57 מיליון דולר.
הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לקובה הן מוצרים פרמצבטיים, כימיקלים אורגניים, מוצרי פלסטיק וגומי, מכונות ומכשירים מכניים.
הסחורות העיקריות שמייצאת קובה להודו הם מוצרי טבק כולל סיגרים, עורות גולמיים ומוצרי עור.
במרץ 2022, IETO התחילה קשרי סחר ופארמה בטלנגנה.
הודו תרמה תחנת כוח סולארית של 5 קילוואט לקובה בשנת 1995, וגם סיפקה חלקי חילוף למדינה.
ב-2008 מחקה הודו הלוואה וריבית בסך 62 מיליון דולר שסיפקה לממשלת קובה.
הודו סיפקה לקובה 2 מיליון דולר במזומן בעקבות ההוריקנים גוסטב, אייק ופאלומה באוגוסט–ספטמבר 2008. הודו החלה תוכנית הכשרה של שלוש שנים, שהסתיימה ביולי 2010, לאזרחים קובנים במרכז הידע של הודו קובה.
המרכז, שהופעל על ידי NIIT, סיפק הכשרה ליותר מ-1900 קובנים בכמה תחומים.
בנובמבר 2013, הודו תרמה מיליון דולר לבניית מגרש הוקי אסטרו בקובה.
אזרחי קובה זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
בין 1989 ל-2016, 671 קובנים קיבלו הכשרה במספר תחומים בהודו.
הודו סיפקה לקובה 10,000 טון חיטה ו-10,000 טון אורז בשנת 1992, כאשר קובה עברה קשיים.
פידל קסטרו כינה את התרומה "הלחם של הודו", משום שהספיק לספק כיכר לחם אחת לכל אזרח קובני.
יוגה היא חלק מתוכנית הלימודים הבריאותית של ממשלת קובה.
יום הולדתו של רבינדרנת טאגור מונצח בקובה מדי שנה.
ב-7 במאי 2007, פסל חזה של טאגור, שנתרם על ידי ה-ICCR, נחשף בהוואנה.
הספרייה בקאסה דה אסיה בהוואנה נקראת על שם טאגור.
פסל חזה של מהטמה גנדי ואמא תרזה נמצאים גם בהוואנה.
הודו הוכרזה כ"ארץ אורחת הכבוד" ביריד הספרים הבינלאומי בהוואנה בפברואר 2015, והפכה למדינה האסיאתית הראשונה שקיבלה את הכבוד.
קובה והודו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה בספורט במהלך ביקורו של שר הספורט ההודי מני שנקר אייר ב-2007. לאחר מכן, פדרציית האגרוף החובבים ההודית ומכון הספורט של הצבא, פונה, שכרו מספר מאמנים מקובה.
ב-2013 שלחה הודו 32 מאמנים הודים לקבל הכשרה בקובה.
הקהילה ההודית בקובה מתוארכת לתחילת המאה ה-20, כאשר עובדי מטעים הודים שהיו פועלים בחוזה בג'מייקה ומחלקים אחרים של האיים הקריביים הגיעו לקובה כדי לעבוד במטעי קני סוכר.
נכון לפברואר 2016, על פי ההערכות כ-200 אזרחים קובנים הם ממוצא הודי.
רובם מתגוררים במחוז גואנטנמו, ורובם הוטמעו לחלוטין בתרבות המקומית, אם כי לחלקם עדיין יש שמות הודיים.
קהילה קטנה של אזרחים הודים נוכחת בקובה, הכוללת נזירות נוצריות, סטודנטים לרפואה ואנשים ממוצא הודי הנשואים לאזרחים קובנים.
יש גם כמה אנשי עסקים ממוצא הודי.
יחסי הודו–פרו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו ופרו.
הודו ופרו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 במרץ 1963, ושגרירות הודו בצ'ילה הוסמכה במשותף לפרו.
הודו פתחה את הנציגות הדיפלומטית שלה בלימה בספטמבר 1969, והשגריר התושב הראשון בפרו נכנס לתפקידו בנובמבר 1973. פרו מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי, המוסמכת גם לבנגלדש, איראן, המלדיביים, נפאל וסרי לנקה.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות החלו לצמוח באופן משמעותי בשנות ה-90, הניזונות מהצמיחה הטכנולוגית והכלכלית של הודו ומרצונה של פרו להגביר את נוכחותה באסיה.
פרו חברה בארגון לשיתוף פעולה כלכלי של באזור אסיה-פסיפיק - APEC.
ההתעניינות ההודית בפרו גדלה כאשר האחרונה הייתה עדה לצמיחה כלכלית מהירה ותיעוש מהיר, והפכה לאחת המדינות הצומחות ביותר באמריקה הלטינית.
נערכו כמה ביקורים דיפלומטיים רמי דרג בין המדינות.
נשיא פרו אלן גרסיה היה האורח הראשי בחגיגות יום הרפובליקה של הודו בשנת 1987. הנשיא אלברטו פוג'ימורי ביקר בהודו במאי 1997. נשיא הודו ק.
נאראיאנאן ביקר בפרו בשנת 1998.
הקונגרס של פרו הפעיל מחדש את ליגת הידידות הפרלמנטרית של פרו-הודו ב-30 באפריל 2003. הפרלמנט של הודו הקים קבוצת ידידות פרלמנטרית הודו-פרו בדצמבר 2007.
באוקטובר 2013 חתמו שתי המדינות על הסכמים בנושא שיתוף פעולה בחינוך, תרבות והקמת ועדה משותפת לקידום היחסים הבילטרליים.
פרו תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, וכן תומכת בהודו בסכסוך קשמיר.
ממשלת פרו "הראתה באופן מסורתי הבנה לעמדה ההודית לגבי קשמיר והייתה אוהדת ומעריכה את האיפוק האחראי של הודו גם לנוכח פרובוקציה חמורה.
פרו תומכת בעמדתה של הודו לפיה סכסוכים כאלה צריכים להיפתר באופן דו-צדדי באמצעות דיאלוג ולא להיות בינלאומיים."
שתי המדינות חגגו את 55 שנות הקשר הבילטרלי ביניהן בעת ביקורו בפרו של סגן נשיא הודו וניקאיאח נאידו, במאי 2018. פרו גם מעוניינת לקבל הסכם סחר חופשי עם המדינה, כאשר סבב הדיונים השלישי מתוכנן לאוגוסט 2018 שבו מתמקדת בהרחבת הסחר בסקטור התרופות וה-IT.
הסחר הדו-צדדי בין הודו ופרו רשם את העלייה הגבוהה ביותר שלו של 76.95% בשנים 2017–2018, ל-3.137 מיליארד דולר, לעומת התקציב הקודם.
בשנים 2018–2019 עמד הייצוא ההודי לפרו על 721 מיליון דולר, בעוד שהיבוא מפרו עמד על 2.405 מיליארד דולר.
הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לפרו הן מגדלים מברזל ופלדה, צינורות לתעשיית הנפט והגז, מכוניות, אופנועים ותלת גלגלים, מוצרי ברזל ופלדה, חוטי פוליאסטר וכותנה ותרופות.
הסחורות העיקריות המיוצאות מפרו להודו הן נחושת, זהב, פוספטים של סידן, אבץ ועופרת, קמח דגים, כבלים סינתטיים וענבים.
שתי המדינות מנהלות כעת משא ומתן על הסכם סחר חופשי דו-צדדי.
לכמה חברות הודיות יש השקעות במגזר הכרייה של פרו כולל עפרות ברזל, מנגן, פוספט וזהב.
IFFCO מחזיקה בנתח גדול במכרה פוספטים גדול בצפון פרו, ולחברת זוארי אגרו יש 30% (בשווי של כ-36 מיליון דולר) במאגר פוספט סלע באותו אזור.
ריליאנס רכשה בלוק נפט בארץ.
כמה חברות IT הודיות פועלות גם בפרו.
Tata Services Consultancy פועלת בלימה, ו-Tech Mahindra החלה לפעול בארץ לאחר שרכשה את חברת LeadCom הישראלית.
Redbus רכשה את הרוב בחברת Busportal.pe הפרואנית.
לכל חברות התרופות ההודיות הגדולות יש נציגות או חברה בת מקומית בפרו.
יצרנית המשקאות הפרואנית AJE Group פתחה חברת בת הודית, AJE India Pvt.
בע"מ, במהרשטרה לייצור משקאות קלים.
החברה הבת החלה לפעול בדצמבר 2010, והשקיעה 15 מיליון דולר בהודו עד 2016. חברת המכונות Resemen SAC הקימה בניו דלהי חברה בת בשם Reliant Drilling Ltd., לאחר שזכתה בחוזה מ-Hindustan Zinc Ltd.
חברות שירותי כרייה אחרות בפרו, כגון Opermin ו-AAC Mining Executors Ltd.
יצרנית חומרי הסיכה ויסטון פתחה מפעל ליד רווארי, הריאנה.
הודו ופרו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה ביטחוני ומניעת הפצת נשק להשמדה המונית באוקטובר 2013. ההסכם יאפשר לפרו לשלוח את אנשי הצבא שלה להודו לאימון.
הודו הציעה לפקידי ההגנה הפרואניים משבצות במכללת שירותי ההגנה בוולינגטון, קוצ'י.
הסכם ההגנה כולל גם מכירת חלקי חילוף לצבא פרו.
פרו שלחה קצין ימי להשתתף בקורס ה-NDC ה-53 בניו דלהי בשנת 2013.
הודו תרמה 500,000 דולר למאמצי סיוע באסון בעקבות רעידת אדמה בפרו ב-15 באוגוסט 2007. היא גם סיפקה מימון לתוכנית ייעור בפארק על שם מהטמה גנדי בלימה.
אזרחי פרו זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
דיפלומטים פרואנים רבים השתתפו בקורסי PCFD במכון שירות החוץ בהודו.
הודו ופרו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה תרבותי בשנת 1987. אגודת הידידות ההודו-פרואנית (בהינדית: "Bharat-Maitreyi Samiti") הוקמה בהודו ביוני 2007. זהו ארגון אזרחי שמטרתו לקדם ידידות בין שתי המדינות, להציג את התרבות הפרואנית ואת השפה הספרדית בהודו, כמו גם לעודד חילופי תרבות של פרופסורים וסטודנטים משתי המדינות.
מונדו לטינו הוא מרכז תרבות אמריקה הלטינית ומרכז מצוינות המזוהה עם שגרירות פרו בניו דלהי.
המרכז מציע קורסי ריקוד בשפה הספרדית וסלסה ב-Delhi NCR.
הוא גם מלמד אנגלית והינדית כקורסי שפות זרות.
נכון לדצמבר 2016, 500 אזרחים הודים מתגוררים בפרו.
הקהילה עוסקת בעיקר בעסקים ובמסחר.
כמה עובדים עם מיסיונרי הצדקה וארגונים נוצריים אחרים בלימה, צ'ימבוטה ופונו.
ארגונים כמו האר קרישנה, סאי באבא וברהמה קומאריס נמצאים גם הם בפרו.
נכון לשנת 2013, כ-200 פרואנים מתגוררים בהודו, רובם נשים.
הקהילה מועסקת בעיקר כפרופסורים, מהנדסים וסטודנטים.
רוב הקהילה הפרואנית מתגוררת ב-Delhi NCR ובמדינות אחרות כמו האריאנה, מהרשטרה, אוטר פראדש, קרנטקה וראג'סטאן.
יחסי הודו–פנמה הם היחסים דו-צדדיים בין הודו לפנמה.
פנמה היא המדינה הראשונה באמריקה המרכזית שבה הקימה הודו שגרירות תושבת בשנת 1973.
הקשר בין המדינות הוא העתיק ביותר באזור מרכז אמריקה, החל מאמצע המאה ה-19, כאשר קבוצות הודים, במיוחד מהגרים סיקים, הגיעו לפנמה כדי לעבוד על בניית מסילות הברזל של פנמה ולאחר מכן על תעלת פנמה בתחילת המאה ה-20.
ישנם כ-8,000 הודים, כולל אלה ממוצא הודי, בפנמה, המהווים את הריכוז הגדול ביותר של הודים מעבר לים במרכז אמריקה.
הקהילה ההודית, בעיקר מגוג'ראט, עוסקת בעיקר בסחר סיטונאי וקמעונאי.
גורדווארה הוקמה בשנת 1986 בפנמה סיטי תחת ארגון ללא מטרות רווח Sociedad Guru Nanak כדי לשמש כמקום פולחן לקהילה הסיקית בפנמה.
צמיחתה של הקהילה ההודית שגשגה עם הבנייה של גורדווארה, מנדיר, מסגדים ובית התפילה הבהאי.
תחת שלטונו של הנשיא ריקרדו מרטינלי, ממשלת פנמה הודיעה כי אזרחים הודים בעלי ויזה לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה או כל מדינה באיחוד האירופי יקבלו כניסה ללא ויזה.
ניתנו פטור לוויזה גם לדיפלומטים ולפקידים בשתי המדינות.
בנובמבר 2010, אלברטו ולרינו קלמנט, שר הכלכלה והאוצר של פנמה ביקר בהודו לפגישת הפורום הכלכלי העולמי בניו דלהי.
לאחר הביקור, יושבת ראש הפרלמנט של הודו, מאירה קומאר, הובילה משלחת פרלמנטרית בת 20 חברים לפנמה באפריל 2011 כדי להשתתף באספה ה-124 של האיחוד הבין-פרלמנטרי (IPU).
בשנים 2011 ו-2012 ביקרו בפנמה שרי ממשלת הודו סאצ'ין פיילוט, ויילאר ראווי וא' אחמד.
Milind Deora ביקרה בפנמה בתחילת 2013 כדי להשלים הסכם שיתוף פעולה ימי בילטרלי בין הודו לפנמה.
כמו כן, נדונו שיתוף פעולה בנושאי IT ו-E-Governance, אבטחת סייבר והדרכה, ותחנת ה-TTC המוצעת של סוכנות החלל ההודית ISRO בפנמה.
סגן נשיא הודו, וניקאיאח נאידו ערך ביקור בן יומיים במדינה במאי 2018 יחד עם שר המדינה לענייני שבטים ומשלחת בכירה אחרת המייצגת ענפים שונים של ממשלת הודו.
נשיא פנמה, חואן קרלוס וארלה, שבר את הפרוטוקול וליווה את סגן הנשיא לסיור בתעלת פנמה.
סגן הנשיא נאידו גם הכריז על סך של 25 מיליון דולר אשראי להקמת מרכזים של מגוון ביולוגי, מעקב אחר תרופות וגם משאבים לפיתוח מגזר ה-IT בפנמה ויכול גם להתרחב לתחומי חקלאות, מדע וטכנולוגיה, חלל, תרופות ואנרגיה מתחדשת.
הם גם חתמו על מזכר להתמודדות עם צורות שונות של טרור.
הנשיא גם חזר על תמיכה בהצעה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
בתקווה להכפיל את הסחר עם אמריקה הלטינית עד לשנת 2019, הודו הרחיבה את קשרי האוויר והים עם האזור ולנהל משא ומתן על הסכמי סחר חופשי נוספים (FTA).
לאור ההרחבה המתמשכת של תעלת פנמה, אייר אינדיה תכננה להפוך את פנמה ליעד הראשון לטיסות ישירות מהודו לאמריקה הלטינית, עם שירות ישיר פעמיים בשבוע בין ניו דלהי לפנמה סיטי עד 2014.
ה-FDI החיצוני הגדול ביותר מהודו בקיץ 2011 היה לפנמה על ידי Gammon India, שהזרימה כמעט 2 מיליארד דולר למיזם המשותף שלה מבוסס פנמה, Campo Puma Orient SA.
תאגיד השילוח של הודו (SCI) הקים גם מיזם משותף בפנמה עם Mitsui OSK Lines היפנית, Nippon Yusen ו-K Line לשירות הובלה של גז טבעי נוזלי.
זה הפך את SCI לחברת הספנות ההודית היחידה שנכנסה לעסקי הובלת LNG השנייה.
הפריטים העיקריים של היצוא של הודו לפנמה כוללים טקסטיל, מכוניות ואביזרים לרכב, ברזל ופלדה, מוצרי פלסטיק, תרופות, מוצרי טבק, מוצרי גומי, פריטי ריהוט וציוד אלקטרוני.
היבוא של הודו מפנמה כולל דלקים מינרליים, נפט, שעווה, ספינות, סירות, ומוצרי עץ טיק וחפצי עץ אחרים.
באפריל 2013, למעלה מ-120 חברות הודיות מובילות המייצגות מגזרים שונים כולל רכב, טקסטיל, יהלומים, מוצרי חשמל ומוצרי הנדסה, השתתפו בתערוכת "תוצרת הודו" הראשונה אי פעם ב-Expocomer, התערוכה השנתית הגדולה ביותר בפנמה.
בתוך הקשרים המסחריים ההולכים וגדלים, הודו העניקה לפנמה קו אשראי של 10 מיליון דולר עבור הקמת מרכז למגוון ביולוגי וגילוי תרופות בפנמה סיטי.
נחתמו מספר הסכמים, הנוגעים לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי, התייעצויות עם משרדי חוץ, שיתוף פעולה הדדי בין מכון שירות החוץ, הודו והאקדמיה הדיפלומטית של פנמה, לבין משרד החקלאות ההודי והמשרד לפיתוח חקלאי בפנמה.
פנמה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליה כללית במומבאי.
הודו מחזיקה בפנמה שגרירות בפנמה סיטי.
יחסי הודו–צ'אד הם היחסים הדו-צדדיים בין צ'אד להודו.
הנציבות העליונה של הודו באבוג'ה שבניגריה מוסמכת במקביל לצ'אד.
בנוסף, הודו מחזיקה קונסוליית כבוד בנג'מנה.
בשנת 2019, צ'אד פתחה שגרירות בניו דלהי.
היחסים בין צ'אד והודו היו עדים לצמיחה משמעותית מאז 2004, עם הרבה ביקורים ואינטראקציות דו-צדדיות רמי דרג.
סגן ראש ממשלת צ'אד ושר החוץ, נגום ימאסום, ביקר בניו דלהי במרץ 2005 כדי להשתתף בכנס הראשון אי פעם של פרויקט הודו-אפריקה.
הוא פקיד ממשלת צ'אד הראשון שביקר במדינה.
שר המדינה לחקלאות ארון ידב ביקר בנג'מנה ב-10 במאי 2011 ונפגש עם הנשיא אידריס דבי.
ידב היה פקיד הממשל ההודי הראשון שביקר במדינה.
הנשיא דבי הוביל משלחת בת 32 חברים לביקור בניו דלהי כדי להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה באוקטובר 2015. המשלחת מספר שרים בקבינט ובכירים בכירים אחרים בצ'אד.
דבי קיים שיחות דו-צדדיות עם ראש הממשלה נרנדרה מודי ב-28 באוקטובר.
נתונים דו-צדדיים אינם משקפים את מלוא היקף היבוא של צ'אד מהודו, שכן המדינה רוכשת מספר סחורות הודיות מדובאי, קמרון וניגריה.
בשנת הכספים 2015–2016, הודו החלה לייבא נפט גולמי מצ'אד והביאה לעלייה של 411% ביבוא.
הודו הציעה לספק לצ'אד גישה חד-צדדית לשוק מועדף ממכס (DFTP) לייצוא סחורות ושירותים ב-2008. עם זאת, נכון לדצמבר 2016, ממשלת צ'אד לא חתמה רשמית על ההסכם.
הודו תרמה 5,000 טונות של אורז לצ'אד ב-2004. הודו סיפקה לצ'אד קווי אשראי בשווי 50 מיליון דולר עבור חמישה פרויקטי ייצור במסגרת יוזמת TEAM-9. הפרויקטים כוללים הקמת מפעל אופניים, מפעל לייצור והרכבה של טרקטורים חקלאיים, מפעלי אדמה, נגררים וכלי עבודה, מפעל לערגול וריקוע פלדה, מפעל לחוטי כותנה ומפעל מיץ פירות.
צ'אד חתמה ב-19 בינואר 2012 על הסכם למימוש קו אשראי של 40.32 מיליון דולר לארבעה פרויקטים במדינה - פרויקט חשמול כפרי סולארי (15 מיליון דולר), תוספת של יכולות אריגה ועיבוד למפעל טווייה (15.90 מיליון דולר), והקמת יחידת ייצור קומפוסט (7.20 מיליון דולר), יחידת ייצור להזנת בעלי חיים (2.22 מיליון דולר).
ב-14 בנובמבר 2013 הוחלפה התוכנית למפעל מזון לבעלי חיים, וניתנה מסגרת אשראי בשווי 9.3 מיליון דולר.
במאי 2012, הודו סיפקה קו אשראי של 18.08 מיליון דולר להקמת מפעל לייצור תרופות.
ממשלת צ'אד חתמה על מזכרות דעת ליישום פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית במאי 2009. החל מדצמבר 2016, TCIL מבצעת התקנה עבור הפרויקט בנג'מנה.
אזרחי צ'אד זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
דיפלומטים צ'אדים השתתפו גם בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ של משרד החוץ.
אזרחים צ'אדים קיבלו גם מלגות אימון בשפה הינדית בהודו.
נכון לדצמבר 2016, כ-200 הודים התגוררו בצ'אד.
הם עסקו בפרויקטי נפט ובסחר חוץ, או הועסקו על ידי ארגונים בינלאומיים, מיסיונרים או בהרטי איירטל.
דווח על כמה מקרים של התעללות בעובדים הודים על ידי מעסיקים ורשויות מקומיות.
כמעט כל הקהילה ההודית בצ'אד פונתה על ידי הנציבות העליונה באבוג'ה בעקבות התקפות המורדים בנג'מנה בפברואר 2008. הקהילה חזרה לעיר לאחר סיום האלימות.
יחסי הודו–קומורו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין קומורו והודו.
קומורו והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1976, כשנה לאחר שהראשונה הכריזה על עצמאותה.
קומורו הפכה לחברה ה-20 באיגוד שפות האוקיינוס ההודי (IORA), שהודו הייתה חברה מייסדת שלה, בפגישה של IORA בגורגאון ב-2 בנובמבר 2012.
השר הקומורי ליחסי חוץ ושיתוף פעולה, סופה מוחמד אל-אמין, ביקר בהודו באוגוסט 2004, והפך לשר הקומורי הראשון שביקר במדינה.
הנשיא אחמד עבדאללה מוחמד סמבי ביקר בהודו בנובמבר 2007. הנשיא איקילילו דואנינה ביקר בהודו כדי להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה בניו דלהי באוקטובר 2015. הוא ניהל שיחות דו-צדדיות עם ראש הממשלה נרנדרה מודי ב-29 באוקטובר.
מודי הזמין את קומורו להצטרף לברית השמש הבינלאומית.
מהודו, היה הביקור הבכיר ביותר בקומורו ברמת שר המדינה.
גורג'יט סינג, מזכיר נוסף (אפריקה) במשרד החוץ, ביקר בקומורו במאי 2011 והיה לפקיד הממשל ההודי הראשון שביקר במדינה.
במהלך הביקור, הודו הציעה להעניק לקומורו הלוואה נוחה של 35 מיליון דולר עבור כל פרויקט פיתוח שנבחר על ידי ממשלת קומורו.
שר המדינה למדע וטכנולוגיה YS Chowdary ביקר בקומורו באוגוסט 2015 כשליחו המיוחד של ראש הממשלה ונפגש עם הנשיא דוינין.
קומורו תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
הודו הייתה היעד השלישי בגודלו ליצוא מקומורו בשנת 2015. הסחר הדו-צדדי בין קומורו והודו הסתכם ב-29.06 מיליון דולר בשנים 2014–2015, עלייה מ-20.29 מיליון דולר בתקציב הקודם.
הודו ייצאה סחורות בשווי 17.76 מיליון דולר לקומורו, וייבאה בשווי 11.30 מיליון דולר בשנים 2014–2015. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לקומורו הן בשר ומוצרי בשר, טקסטיל וביגוד, דגנים ומוצרי הנדסה.
הסחורה העיקרית המיובאת על ידי הודו מקומורו הם תבלינים ופסולת ברזל ופלדה.
אנשי עסקים הודים ביקרו בקומורו בפברואר 2011 וחתמו על חוזים לייבוא תבלינים כמו ציפורן, פלפל, פלפל לבן ואגוז מוסקט מהמדינה.
יצוא התבלינים הראשון מקומורו להודו החל באוגוסט–ספטמבר 2011.
קומורו מייבאת תרופות ממאוריציוס, רובן מתוצרת הודית.
קומורו והודו חתמו על הסכם ליישום פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן אפריקאית בשנת 2006. הפרויקט החל לפעול בקומורו בספטמבר 2010. בשנת 2008, הודו העניקה לקומורו פטור מאיסור ייצוא של 25,000 טונות של אורז שאינו בסמטי כדי לסייע בהקלה על משבר המזון במדינה.
הודו תרמה 100,000 דולר לקומורו כדי לעזור להתמודד עם ההשלכות של גשמים עזים באפריל 2012. ממשלת קומורו חתמה על הסכם עם בנק EXIM של הודו ב-22 בפברואר 2013 לניצול קו אשראי מוזל בשווי 41.6 מיליון דולר להקמת תחנת כוח במורוני.
תחנת הכוח של 18 מגה-וואט נחנכה רשמית ב-18 ביולי 2015.
ממשלת הודו הציעה להקים מרכז הכשרה מקצועית (VTC) ב-Mitsamiouili, Moroni כדי לספק לקומוראים הכשרה באינסטלציה, ריתוך, חשמל, עבודות אזרחיות, IT ומיומנויות אחרות.
כדי לסייע בבניית יכולות ופיתוח מיומנויות בקומורו, ממשלת הודו מציעה תוכניות מלגות רבות לתושבי קומורו.
אלה כוללים את תוכנית מלגות המחקר CV Raman, ואת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי, המועצה ההודית ליחסי תרבות, ומלגות פסגת הפורום של הודו אפריקה.
דיפלומטים קומוריים השתתפו בקורסי הכשרה במכון שירות החוץ.
נכון לינואר 2016, התגוררו בקומורו כ-250 הודים.
רוב הקהילה עסקה במסחר ובעסקים.
הודו מיוצגת בקומורו באמצעות שגרירותה באנטננריבו שבמדגסקר, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במורוני.
קומורו מחזיקה בהודו קונסוליית כבוד בניו דלהי.
יחסי הודו–סנגל הם היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין הודו לסנגל.
אף על פי שהקשרים בין אזרחי המדינות היו מוגבלים, שתי המדינות נהנות מיחסים חמים ובשנים האחרונות המסחר וההשקעות גדלים בהתמדה.
להודו וסנגל היו יחסים קרובים ולבבים מאז שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מצרפת ב-1960. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ברמת השגרירות עם הקמת נציגות הודית בדקר ב-1962. שתי המדינות חולקות ערכים משותפים של דמוקרטיה, פיתוח וחילוניות ותמכו זו בזו בפורומים בינלאומיים.
סנגל תמכה בחתירה של הודו לחברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ושתי המדינות יזמו את פרויקט Team-9 הכולל גם שבע מדינות נוספות במערב ומרכז אפריקה.
בניגוד למזרח או דרום אפריקה שיש בהן אוכלוסיות גדולות של הודים ואנשים ממוצא הודי, הקהילה ההודית בסנגל היא זעירה ומונה רק כ-300 אנשים המנהלים עסקים או מעורבים בביצוע פרויקטים המתבצעים במסגרת קווי אשראי שמסופקים על ידי הודו.
עם זאת, סנגל מתוארת לעיתים קרובות כאינדופילית ביותר מבין מדינות מערב אפריקה והיא הושפעה ממגוון מוסדות תרבות הודיים, החל מקולנוע הינדי ועד למושג הקאסטה והמנודים.
ישנן עשרות אגודות ידידות הודו-סנגליות ומועדוני קולנוע ומוזיקה ומאכלים הודיים פופולריים בסנגל, כמו גם סרטי בוליווד וסדרות טלוויזיה הודיות כמו Vaidehi.
הזמר הסנגלי-אמריקאי אייקון, ששר בהינדית, הפך לסנסציה בהודו בזכות הביצוע שלו לשיר "Chammak Challo" בסרט הבוליוודי Ra.One.
הסחר בין הודו לסנגל הסתכם ב-425 מיליון דולר בשנים 2009–2010, כאשר הודו נהנתה מעודף קטן במאזן הסחר.
פוספטים וגרוטאות ברזל מהווים את עיקר היבוא ההודי מסנגל בעוד שהיצוא מורכב מטקסטיל, מכוניות, תרופות ופריטי מזון.
הודו היא בין שותפות הסחר המובילות של סנגל.
סנגל מייבאת ציוד עבור מסילות הברזל שלה מהודו.
גם רכבות הודו וגם RITES היו מעורבים במתן מגוון שירותים לחברת הרכבות בסנגל כולל מתן שירותי ייעוץ, ביצוע מחקרי היתכנות ואספקת מלאי כולל יחידות דיזל מרובות, מנועים ותאי רכבת.
שתי המדינות התקשרו ב-2005 על הסכם קידום השקעות דו-צדדי והגנה על הסכם מניעת כפל מס ב-2007.
בשנת 2003, ממשלת הודו סיפקה קו אשראי בשווי 2 מיליארד דולר לקבוצה של 9 מדינות במערב אפריקה, כולל סנגל, בשם Team-9. סנגל שיפצה את מערכת התחבורה הציבורית העירונית שלה באמצעות מיזם משותף הודו-סנגלי שהרכיב אוטובוסים של טאטה בעיירה ת'יס שבסנגל.
ההחלטה של הודו לאפשר יבוא פטור ממכס מהמדינות הכי פחות מפותחות הועילה לסנגל ובנק Exim של הודו סיפק למדינה קו אשראי של 28 מיליון דולר כדי לסייע לה לגשת לשירותי ייעוץ וציוד לצורך ביצוע תוכנית חשמול כפרי.
סנגל קיבלה בברכה השקעות הודיות במדינה זו במגוון מגזרים כולל טקסטיל, כימיקלים וייצור.
בשנת 2006 התקשרה ארסלור-מיטל בהסכם עם ממשלת סנגל לייצור עפרות ברזל בדרום מזרח סנגל באמצעות השקעות בהיקף של 2 מיליארד דולר.
מכיוון שהחוק הסנגלי מחייב חברות אסייתיות שזוכות לחוזי תשתית לשתף פעולה עם חברות סנגליות, מיזמים משותפים עם חברות הודיות היו אמצעי חשוב להעברת ידע והכשרה טכנולוגית לסנגל.
המתחם התעשייתי הגדול ביותר של סנגל, ה-Industry Chimiques du Senegal (ICS), הוא מיזם משותף בין סנגל והודו הכולל את IFFCO הגדולה בחברות הדשנים ההודיות והיא מייצאת חלק ניכר מתפוקת הפוספטים שלה להודו.
IFFCO בשנת 2007 לקחה על עצמה פרויקט של 100 מיליון דולר להחייאת מפעל חומצה זרחתית של חברת Industries chimiques du Sénégal כדי להעלות את הייצור שלו לרמות אופטימליות.
הודו מספקת מלגות להכשרת אנשי סנגל במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי שלה.
סנגל היא גם חלק מפרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית של הודו המאפשר לה לנצל מומחיות הודית באמצעות טלרפואה וחינוך טלפוני.
תחנת מרכז קרקעית של הרשת ממוקמת בכפר סביקוטנה בסנגל.
הודו מחזיקה בסנגל שגרירות בדקר.
סנגל מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
יחסי הוותיקן–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין מדינת ישראל לקריית הוותיקן.
היחסים כוננו באופן רשמי בשנת 1993, אולם קדמו להם כמעט מאה שנה של קשרים ופעילות דיפלומטית.
על אף היחסים המלאים והקשרים השוטפים בין המדינות, היחסים לעיתים הופכים לטעונים וזאת בעיקר בעקבות הפולמוס היהודי-נוצרי הקיים לאורך 2000 שנים.
בשנת 1897, כאשר הרעיון הציוני החל להתפשט באירופה, ובשנה בה חל הקונגרס הציוני הראשון, הודיע כתב עת קתולי (Cicita Ctollica) שהכנסייה לא תוכל להשלים עם קיומה של מדינה יהודית בארץ הקודש, שבירתה ירושלים והמקומות הקדושים נתונים לשליטתה.
כעבור 7 שנים, בשנת 1904, נפגש מייסד התנועה הציונית, בנימין זאב הרצל, עם האפיפיור פיוס העשירי, בתקווה לזכות בתמיכתו.
פיוס דחה אותו בטיעון התאולוגי שהכנסייה אינה יכולה להכיר בעם היהודי ובשאיפותיו בארץ ישראל מאחר שהיהודים לא הכירו בישו.
בארבעת העשורים הבאים (שבהן התחוללו גם שתי מלחמות עולם) היו לתנועה הציונית רק מפגשים מזדמנים עם ההיררכיה של הכנסייה ועם ההצהרות של הוותיקן לגבי השאיפות הציוניות, אולם די היה בהן כדי לאשר את קיומם של מרכיבים יסודיים ועקביים בעמדת הוותיקן שהושפעה כנראה מפיוס העשירי.
האפיפיור התנגד למדינה יהודית בארץ ישראל ולהצהרת בלפור אשר פורסמה בשנת 1917. למקומות הקדושים הייתה חשיבות רבה והעברת השליטה עליהם יכלה להתקבל רק בדיונים בין הכנסייה והמעצמות.
כאמור, ריבונות יהודית אפשרית בארץ ישראל עוררה בעיות תאולוגיות אצל הוותיקן.
הוותיקן ראה בחיוב את החלטה 181, "החלטת החלוקה", ועל-פיה ירושלים וסביבותיה ייחשבו ל-corpus separatum, כלומר ישות נפרדת, אולם מיד עם ההצעה ובעקבות מלחמת 1948, נפל הרעיון של ירושלים כישות נפרדת.
האפיפיור פיוס השנים עשר, שהיה מודאג מאוד מן הסכסוך האלים בארץ ישראל, קרא למשכיני השלום להעניק לירושלים "אופי בינלאומי" ולהבטיח "ערבות בינלאומית"- גישה חופשית למקומות הקדושים הפזורים ברחבי ארץ ישראל וחופש פולחן בהם.
באפריל 1949, ביקש האפיפיור לעשות צדק עם הפליטים הפלסטיניים וחזר על קריאתו ל"מעמד בינלאומי" כצורת ההגנה הטובה ביותר על המקומות הקדושים.
בכך נקבעה למעשה עמדתו הרשמית של הוותיקן בשאלת הפליטים לשני העשורים הבאים.
בשנת 1948 הייתה מדינת ישראל הצעירה מעוניינת בהכרת האפיפיור והוותיקן בריבונות ובשטחים שנוספו לה, לאור מעמדו הבינלאומי ולהשפעה שהייתה לו.
לשם כך שלחה המדינה נציגים לוותיקן, אך המשלחת לא הצליחה להשיג את מטרתה העיקרית.
הושגו הבנות מסוימות לגבי בעיות המעסיקות את שני הצדדים ומתוך הבנות האלו השתמעה הכרה מצד הוותיקן במדינת ישראל.
הוותיקן המשיך לחתור לשליטה במקומות הקדושים.
בשנת 1950 יזם הוותיקן מהלך באו"ם במטרה להשיג שליטה זו, אך ללא הצלחה.
הוותיקן לא חידש בהמשך את יוזמתו זו באו"ם.
במקביל התפתחו קשרים בין ישראל לוותיקן במישורים השונים.
אירועים ראויים לציון בשנותיה הראשונות של המדינה היו פגישתם של שר החוץ משה שרת עם האפיפיור פיוס ה-12 והופעתה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בפניו בשנת 1955. מטרתה המוצהרת של ישראל הייתה להגיע ליחסים דיפלומטיים מלאים עם הוותיקן.
ניסיונות דיפלומטיים שנעשו בשנים שלאחר מכן לא צלחו והבהירו באופן גלוי שהוותיקן אינו מכיר בישראל.
גם אם התנגדויות תאולוגיות מסוימות נחלשו נותרו עדיין נושאים מדיניים חשובים - הוותיקן הוסיף להחזיק בעמדותיו לגבי המקומות הקדושים, זכויות אזרחים קתוליים, מצוקות הפליטים הפלסטיניים.
הוותיקן גם חשש מכך שהכרה במדינות ישראל תעורר תגובת נגד בקרב מיעוטים נוצריים במדינות ערב וגם במדינת הוותיקן עצמה.
המהפך ביוזמתו של האפיפיור, יוחנן העשרים ושלושה, אנג'לו ג'וזפה רונקלי, כפי שנוסח בכתב בנוסטרה אטאטה שפרסמה ועידת הוותיקן השנייה ב-1965, מבטל את ההאשמה הקיבוצית של כל יהודי בצליבת ישו, רואה את עם ישראל כעם שהבחירה לא ניטלה ממנו, ומגנה בחריפות את האנטישמיות באשר היא.
שנה לפני כן ביקר האפיפיור פאולוס השישי בישראל, ביקור ראשון של אפיפיור במדינה אם כי ביקור חטוף בן 11 שעות בלבד.
במהלך אותן שעות ביקר האפיפיור בנצרת, בהר האושר ולאחר מכן בירושלים.
מלחמת ששת הימים ב-1967 שינתה את המצב הגאו-פוליטי: ישראל החזיקה ברוב השטחים כולל המקומות הקדושים לנצרות.
בעקבות זאת שינה הוותיקן את עמדתו.
בנאום בפני קרדינלים שנשא האפיפיור פאולוס השישי בדצמבר 1967, הוא קרא להעניק "מעמד מיוחד בערבות בינלאומית" לירושלים למקומות הקדושים.
עמדה זו נותרה עמדתו הרשמית של הוותיקן בנושא עד עצם היום הזה.
הסימנים הראשונים לשינוי הופיעו בתחילת כהונתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני שהיה בעל רקע שונה מאוד מזה של קודמיו.
בנעוריו היו לו חברים יהודים רבים, הוא עצמו נלקח לעבודות כפייה תחת הכיבוש הנאצי בפולין והוא רחש אהדה לכיסופים הלאומיים של הפולנים ושל עמים אחרים.
בשנת 1984 דיבר פאולוס השני על ביטחון ושקט לעם היהודי החי במדינת ישראל כ"זכותה של כל אומה".
בדבריו מול מנהיגים יהודים במיאמי בספטמבר 1987 הוא הכיר בזכותו של העם היהודי למולדת כמו כל אומה.
היו מי שרמזו שרוב המכשולים הוסרו ביחסים בין שתי המדינות אך יחלפו עוד חמש שנים עד שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני יפעל לתרגם זאת למציאות דיפלומטית.
לאחר מלחמת המפרץ ב-1991 התחדש תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, נערכה ועידת מדריד ולאחר מכן הסכמי אוסלו, שהביאו מדינות ערביות לכונן קשרים דיפלומטיים עם ישראל.
במקביל חידשו ארצות נוספות את יחסיהן עם ישראל (יחסים שנותקו אחרי מלחמת ששת הימים), כמו כן היו מדינות שכוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים עם ישראל כדוגמת הודו, במטרה להיות שותפות לשיחות השלום הרב צדדיות.
לאור העובדה שנוצר שקט מסוים במזרח התיכון, ואולי מחשש שהוותיקן ימצא עצמו לבד בעמדה לא נוחה הורה האפיפיור לקיים "שיחות גישוש" עם ישראל ולאחר מכן ניהל את השיחות בעצמו.
בתחילת אפריל 1992 הוזמנו שגריר ישראל באיטליה אבי פזנר ורעייתו לפגישה אישית עם האפיפיור.
לבקשת האפיפיור, סקר השגריר את המצב במזרח התיכון והזכיר את סירובן של חלק ממדינות ערב להכיר בישראל למרות הכרתם בפלסטינים ולמרות תהליך השלום המתמשך.
נראה שדבר זה הטה את הכף מאחר שעשרה ימים לאחר מכן שר החוץ של הוותיקן הודיע לשגריר ישראל כי האפיפיור הורה לפתוח בשיחות לבחינת האפשרות ליחסים דיפלומטיים עם ישראל, במהלכן נפגש שגריר ישראל עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני כארבע פעמים נוספות.
באוקטובר נפגש האפיפיור עם שר החוץ שמעון פרס.
ב-19 בספטמבר 1993 נפגש האפיפיור בבית הקיץ בקסטל גנדולפו עם הרב הראשי לישראל דאז ישראל מאיר לאו ורעייתו, בפגישה נידונו סוגיית המיסיון בארץ והגישה אל כתבי הקודש היהודיים שבספריית הוותיקן, בעקבות הפגישה נתן האפיפיור הוראה להכין מיקרופילמים מן הכתבים, אותם לא ניתן להוציא מהספרייה.
ב-30 בדצמבר באותה שנה נחתם הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל.
הסכם הייסוד פתח את הדרך להקמת ועדת משנה לנושאים נוספים.
מאז מקיימת מדינת ישראל יחסים דיפלומטיים קרובים עם הוותיקן, יחסים שידעו גם תקופות של מתח ומשברים.
ועדות המשנה הסתיימו מהר יחסית והביאו לחתימת הסכם משלים שנחתם ב-10 בדצמבר, ובו מכירה ישראל בסמכות הכנסייה הקתולית ומוסדותיה, גם באלו של הכנסייה הלטינית בירושלים ושל הפטריארכיות של הכנסייה הקתולית המזרחית והבישופיות שלה בשטחי ישראל, ואילו הישויות הכנסייתיות הללו מכירות בחוק הישראלי בנושאים אזרחיים ומשפטיים.
ב-1998 נקלעו יחסי הוותיקן עם ישראל למתח כאשר מוסלמים בנצרת רצו לבנות מסגד סמוך לכנסיית הבשורה, לכאורה בשתיקה כהסכמה מצד גורמים בישראל.
בעיה זו באה על פתרונה בינואר 2002, כשוועדה ממשלתית הביאה לסיום הפרשה, מאחר שהבעיה הייתה קשורה ישירות למקום הקדוש לקתולים.
אחד משיאי היחסים בין שתי המדינות היה ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
התקוות הגדולות ליחסים דיפלומטיים קרובים התנפצו בפרוץ האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000. הוותיקן מתח ביקורת על התגובה הצבאית של ישראל וצינן את יחסיו עמה.
עם זאת, כדי למנוע קרע מוחלט קודמו יוזמות אחרות כולל פתיחת דו-שיח פורה בשנת 2003, אשר ממשיך עד היום, עם הרבנות הראשית.
היחסים הדיפלומטים הוכיחו את חוזקם וחשיבותם כאשר באפריל 2002 שיתפו ישראל והוותיקן פעולה באופן מלא ודיסקרטי כאשר חמושים פלסטיניים השתלטו על כנסיית המולד בבית לחם והחזיקו אנשי דת רבים ואזרחים פלסטיניים לא חמושים.
ביקורי שרים בוותיקן מתקיימים לעיתים קרובות כיום.
הנשיא הראשון שהתקבל על ידי האפיפיור היה משה קצב בדצמבר 2002. במסגרת נאומו בברלין ב-2004 הזכיר את שינוי עמדותיו של הוותיקן כלפי ישראל.
שני הצדדים מחפשים דרכים להרחבת שיתוף הפעולה והבנה בתחומי התרבות, החינוך, האקדמיה והיחסים הבין-דתיים.
הנציגויות מטפלות דרך קבע גם בבעיות ארציות כמו מתן אשרות כניסה ואפשרות לכניסה לישראל לאנשי דת קתוליים ממדינות ערביות שאין להן הסכמי שלום עם ישראל.
במאי 2014 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בישראל.
שגריר הוותיקן בישראל, מספטמבר 2021, הוא הארכיבישוף אדולפו טיטו ילנה.
שגריר ישראל בוותיקן, מספטמבר 2021, הוא השגריר הוותיק רפאל שוץ.
יחסים בין הממלכה הערבית הסעודית לבין הוותיקן אינם קיימים באופן רשמי, עם זאת, נערכו מפעם לפעם פגישות בין מנהיגים סעודים לבין מנהיגים מצמרת הכנסייה הקתולית על מנת לדון בנושאי דת ולארגן דיאלוגים ביו דתות.
בחודש נובמבר 2007 ביקר עבדאללה, מלך ערב הסעודית בוותיקן ושם קץ ל-1,400 שנות עוינות בין מנהיגים מוסלמים סונים מתונים לבין מנהיגים נוצרים קתולים.
במאה ה-7 לספירה הוצע רעיון של בניית כנסייה בערב הסעודית אך האימפריה המוסלמית דחתה אותו על הסף.
ישנו מספר רב של עובדים זרים בערב הסעודית המזדהים כנוצרים וצריכים לנסוע שעות רבות ביום לאיחוד האמירויות הערביות או לירדן כדי למצוא כנסייה המסונפת לכנסייה הקתולית.
העובדים צריכים לנסוע רחוק כל כך עקב חוק בערב הסעודית שקובע שאסור פולחן לדתות אחרות מלבד האסלאם על אדמה סעודית.
הדיונים על הנושא שנערכו עד כה התמקדו בטיפול הוגן לעובדים אלה.
האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הביע תקווה בינואר 2011 שהעובדים ימצאו מקום להתפלל בו בתוך ערב הסעודית והנצרות הקתולית תיכנס לערב הסעודית.
יחסי הוותיקן–מיאנמר הם היחסים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר, הידועה גם בשמה הקודם בורמה.
באוגוסט 2017, הארכיבישוף פול צ'אנג אינם (אין-נם) הוא הנונציו הראשון בבורמה, בעוד סן לוין היא שגרירת מיאנמר לכס הקדוש.
משנת 1990 עד שנת 2017, הכס הקדוש החזיק נונוציואים שהיו נציגי הכס הקדוש לקהילה הקתולית במיאנמר בלבד, אולם לא הייתה להם שום סמכות מדינית או דיפלומטית.
בחודש מרץ 2017 הפרלמנט של מיאנמר אישר את הצעתו של הכס הקדוש לכינון יחסים דיפלומטיים בין השתיים.
מיאנמר והכס הקדוש הכריזו במאי 2017 על כינון רשמי של היחסים הדיפלומטיים.
ההכרזה נעשתה לאחר הפגישה בין האפיפיור פרנציסקוס לנשיאת מיאנמר בפועל אונג סן סו צ'י בוותיקן.
זה היה הביקור השני של שליט מיאנמר בוותיקן, הביקור הראשון של בעל תפקיד זה קרה ב-2013. מיאנמר היא המדינה ה-183 לכונן יחסים דיפלומטיים עם הכס הקדוש.
דווח כי האפיפיור פרנציסקוס יהפוך לאפיפיור הראשון לבקר במיאנמר בנובמבר 2017, לאחר שהוא אישית הוזמן על ידי נשיא מיאנמר טין צ'ו.
יחסי הודו–תוניסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה התוניסאית.
להודו שגרירות בתוניס ואילו לתוניסיה שגרירות בניו דלהי.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו ותוניסיה הוקמו ב-1958. לאורך השנים, תמכה הודו בגלוי בעצמאותה של תוניסיה ומנהיגים תוניסאים שיבחו את הדמוקרטיה ההודית.
ב-1963 הוקמה משלחת דיפלומטית הודית ראשונה בתוניס.
בשנת 1976 נוסף לשגרירות שגריר ברמת תושב, מאחר שעד אז שגריר הודו במרוקו היה אחראי גם על היחסים עם תוניסיה.
בשנת 1981 פתחה תוניסיה את שגרירותה בניו דלהי.
ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, ביקרה בתוניסיה באפריל 1984, וראש הממשלה פ.
נרסימהה ראו בשנת 1992. הגברת הראשונה של תוניסיה, וסילה בורגיודה ביקרה בהודו בנובמבר 1982 ואחריה ביקר בהודו ראש הממשלה מוחמד מזלי בשנת 1983.
במהלך ביקורו של סגן נשיא הודו מוחמד חמיד אנסרי בתוניסיה באוגוסט 2016, חתמו שתי המדינות על שני מזכרי הבנות לקידום עבודות יד, טכנולוגיית המידע והכלכלה הדיגיטלית.
אנסארי נפגש במהלך ביקורו עם ראש הממשלה חביב אסד והסכים להגביר את שיתוף הפעולה במאבק בטרור.
אסד הכריז כי "היחסים שלנו חזקים מאוד, השקפותינו דומות".
הוא גם אישר כי תוניסיה תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
פסל של מהאטמה גנדי נחשף בקמפוס של אוניברסיטת מנובה על ידי מושל מנובה ב-4 באוקטובר 2016. זהו הפסל הראשון של אדם הודי בתוניסיה.
הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-2012 ב-562.65 מיליון דולר ב-2012, אך ירד ל-398.88 מיליון דולר ב-2013 בשל תסיסה פוליטית בתוניסיה ופגיעה בעובדי מכרה בתוניסיה.
הסחר הבילטראלי ב-2015 הסתכם ב-340.25 מיליון דולר.
תוניסיה היא מקור מהימן של יצוא פוספט להודו מאז 1950. הודו מייבאת מעל 50% מהיצוא של חומצה זרחתית מתוניסיה.
הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לתוניסיה הן כלי רכב, מוצרי חשמל, כותנה, מנועים, מוצרים כימיים אורגניים, גומי, אורז, קפה ותבלינים.
נכון לדצמבר 2016, כ-120 אזרחים הודים ואזרחים ממוצא הודי מתגוררים בתוניסיה, כולל כמה משפחות שהתגוררו בה בעבר במשך כמה עשורים.
רוב הקהילה ההודית מועסקת בידי חברות הודיות הפועלות במדינה.
כמה מהם עובדים כצוות של הבנק לפיתוח אפריקה הממוקם בתוניסיה.
כמה הודים שהתגוררו בלוב נמלטו לתוניסיה במטרה לברוח ממלחמת האזרחים הלובית.
ממשלת הודו פתחה במבצע לפינוי אזרחיה מלוב עקב פרוץ המלחמה.
בעקבות תסיסה נוספת במדינה ב-2014 ניצלה הודו את הנמלים בג'רבה ותוניס על מנת לפנות למעלה מ-3,500 אזרחי הודו.
שםתקופת כהונההערותקרישנה אכריה1963 - 1964תושב רבאטיוגנדרה קרישאן פורי1964 - 1967תושבת רבאטמ.
יחסי הוותיקן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
יוחנן פאולוס השני ביקר בסן מרינו ב-28 באפריל 1982.
הוותיקן מיוצגת בסן מרינו באמצעות נונציו שהיא מחזיקה בסן מרינו.
הנונציו שווה בדרגתו לדרג השגריר, ובכך הוותיקן הופכת לאחת משלוש המדינות היחידות המחזיקות נציגות דיפלומטית בדרג שגרירות בסן מרינו.
סן מרינו מיוצגת בוותיקן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בקריית הוותיקן.
יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית הם היחסים בין קריית הוותיקן לקוריאה הדרומית.
הכנסייה הקתולית בדרום קוריאה היא הכנסייה שגדלה בקצב הכי מהיר במזרח אסיה.
לפי הסטטיסטיקות, נכון ל-31 בדצמבר 2017 חיו בדרום קוריאה 5,813,770 נוצרים קתולים, והיו כ-11% מכלל האוכלוסייה בקוריאה הדרומית.
מספר הקתולים החיים בדרום קוריאה עולה בעקביות החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
קשרים בין קריית הוותיקן לדרום קוריאה התקיימו החל משנת 1947 כשהבישוף פטריק גיימס בריין עבר לקוריאה בשליחות האפיפיור.
בשנת 1948, לקראת מלחמת קוריאה, שלחה דרום קוריאה משלחת לצרפת במטרה שצרפת תכריז על קוריאה הדרומית כממשלה היחידה בחצי האי הקוריאני.
שליחי קריית הוותיקן בפריז באותה תקופה, אנג'לו רונקלי ויוחנן העשרים ושלושה (שמספר שנים לאחר מכהן מונה לאפיפיור) עזרו רבות לקוריאה הדרומית לקבל הכרזה זו מצרפת וממדינות רבות נוספות.
בשנת 1984, ביקר בפעם הראשונה בקוריאה אפיפיור, האפיפיור יוחנן פאולוס השני שביקר בקוריאה לחגיגות ה-200 לנצרות הקתולית בדרום קוריאה.
האפיפיור פאולוס ביקר פעם נוספת בוותיקן בשנת 1989 כדי להשתתף בכנס ה-44 של "סעודת האדון" - טקס דתי לציון סעודתו האחרונה של ישו.
גם האפיפיור פרנציסקוס ביקר בדרום קוריאה בשנת 2014 כדי להכריז על 124 נזירים קתולים שהלכו לעולמם כקדושים מעונים וכדי להשתתף ביום הילדים האסייתי.
הנשיא הקוריאני קים דה-ג'ונג ביקר לראשונה בקריית הוותיקן בשנת 2000. נשיאי קוריאה הדרומית שבאו אחריו, רו מו-היון, לי מיונג-באק, פאק גון-הייה ומון ג'יאה-אין ביקרו גם הם בקריית הוותיקן.
יחסי הוותיקן–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין נסיכות מונקו.
מונקו היא מדינה המורכבת ברובה מתושבים זרים מרחבי אירופה אשר רובם מאמינים קתולים.
גם התושבים הראשונים במונקו היו מאמינים בנצרות קתולית ומשום כך נוצרה ידידות בין הכס הקדוש לבין הנסיכות החל מהקמתה ב-1297. חוק מס' 9 בחוקה המונגאסקית אשר נכתב ב-17 בדצמבר 1962 וחודש ב-2002, קובע כי הנצרות הקתולית היא הדת הרשמית של המדינה העצמאית.
מונקו ייסדה נציגות דיפלומטית בוותיקן ב-1915.
"הכס הקדוש" האמין את הנונציו היושב בפריז, בירת צרפת, על מונקו בשנת 2006.
מונקו מיוצגת בקריית הוותיקן באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה ברומא, בירת איטליה, על גבול הוותיקן.
קריית הוותיקן מיוצגת במונקו באמצעות הנונציו הנמצא בפריז, בירת צרפת הסמוכה.
יחסי הוותיקן–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין קריית הוותיקן לבין פדרציית מלזיה.
בשנת 2002 ביקר ראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד בוותיקן ונועד עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
במהלך ביקור נוסף של ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק, בוותיקן, ופגישתו עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בארמון בקסטל גנדולפו, הושלם הסכם להקמת יחסים דיפלומטיים בין הכס הקדוש למלזיה.
בכך הפכה מלזיה למדינה ה-179 שכוננה יחסים רשמיים עם הכס הקדוש.
לכס הקדוש הייתה בעבר משלחת אפוסטולית בבנגקוק והייתה אמונה על הקשר עם מלזיה.
מצב זה נמשך עד ינואר 2013 עת מונה הארכיבישוף האמריקאי ג'וזף סלבדור מרינו לנונציו הראשון במלזיה.
בשנת 2016 מינתה מלזיה את ברנרד גילוק דומפק לשגריר התושב הראשון בוותיקן.
בשנת 2017 פתח הוותיקן את בית המשלחת הרשמי שלו בקואלה לומפור.
יחסי הכס הקדוש–בריטניה הם יחסי החוץ בין הכס הקדוש לבין הממלכה המאוחדת.
במהלך ימי הביניים ועד הרפורמציה הפרוטסטנטית במאה ה-16, ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד הקתוליות קיימו יחסים דיפלומטיים עם מדינת האפיפיור.
בשנת 1479, המלך אדוארד הרביעי מינה את ג'ון שרווד כשגריר התושב הראשון למדינות האפיפיור.
היחסים הדיפלומטיים נותקו בשנת 1536, בעקבות הקמת הכנסייה האנגליקנית על ידי המלך הנרי השמיני.
יחסים דיפלומטיים כוננו מחדש בשנת 1553 תחת המלכה מרי הראשונה, אשר מינתה את סר אדוארד קרני לשגריר.
בתקופת שלטונה של המלכה אליזבת הראשונה היחסים הדיפלומטיים נותקו שוב בשל הבולה אפיפיורית Regnans in Excelsis בשנת 1570, וסר אדוארד קרני נקרא בחזרה לבריטניה.
באופן רשמי היחסים עם מדינות האפיפיור היו אסורים על פי חוק.
למרות זאת, שתי המדינות ניהלו קשרים מדי פעם.
בשנת 1621, בית המלוכה האנגלי שיגר את ג'ורג' גייג' לבית הדין של האפיפיור כדי לקבל אישור עבור המלך צ'ארלס הראשון להינשא לאינפנטה הספרדית, נישואים שבמקרה לא התקיימו.
אבל כשצא'רלס הראשון התחתן עם הנסיכה הצרפתית הקתולית הנרייט מארי, הוא קיבל את ברכתו של האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר, שניצל את ההזדמנות לשלוח את גרגוריו פנזאני לאנגליה כשליחו.
פאנזאני התקבל כשליח האפיפיור על ידי הפרנציסקני הסקוטי ג'ורג' קון.
בשנת 1686, המלך ג'יימס השני שלח כשגריר למדינות האפיפיור את הרוזן קסטלמיין, וקיבל כנציג האפיפיור את הרוזן פרננדו ד'אדה.
היחסים נותקו שוב בעקבות המהפכה המהוללת בשנת 1688. האפיפיור הכיר בג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, כג'יימס השלישי עד מותו בשנת 1766, אבל לא בבנו, צ'ארלס, אלא העניק הכרה עדינה לבית הנובר.
זה עזר להתחיל ברפורמה בחוקי העונשין האנטי-קתוליים, שהושגו בחלקם על ידי חוק קוויבק וחוק הפפיסטים 1778. המשימה הקצרה של סר ג'ון קוקסי היפיסלי לרומא לבחון את האפשרות להשבת היחסים נכשלה בשנים 1779–1780.
יחסים רשמיים כוננו שוב במהלך המהפכה הצרפתית, כאשר גם הבריטים וגם האפיפיור היו מעוניינים בתיאום מדיניות נגד התפשטות המהפכה ברחבי אירופה.
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד קמה בשנת 1801 עם האיחוד של ממלכת אירלנד לממלכת בריטניה הגדולה, אשר נוצרה על ידי האיחוד של ממלכות אנגליה וסקוטלנד בשנת 1707. עם חתימת האמנה האנגלו-אירית של 1921, כל אירלנד הפכה למדינה עצמאית.
צפון אירלנד מימשה את זכותה על פי אותה אמנה להיפרד משאר אירלנד ולקיים את האיחוד עם בריטניה הגדולה, שיצרה את המדינה הנוכחית של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
בשל המשכיות הכס הקדוש מימי קדם, ניתן לראות כי בחלקים השונים של הממלכה המאוחדת היו יחסים עם הכס הקדוש טרם התאגדותם לאיחוד, כמו במקרה של אירלנד .
בעקבות חוק האמנציפציה הקתולית בשנת 1829, מכשולים משפטיים ליחסים עם מדינות האפיפיור הוסרו, אבל הממשלה הבריטית עדיין נמנעה מהסמכת שליח לרומא, אף כי שליחים בריטים לכמה מדינות עיר איטלקיות הואשמו גם בניהול משא ומתן עם בית הדין האפיפיורי.
במהלך תוכנית הקמפיין לזכויות הדיירים האירים בשנות השמונים של המאה ה-20, גינה האפיפיור את הפעילות באנציקלופדיה "סאפה נוס" (1888), אף על פי שרוב הדיירים היו קתולים.
הממלכה המאוחדת לא כוננה מחדש את היחסים עם הכס הקדוש עד דצמבר 1914, אחרי פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כאשר הממשלה הבריטית הייתה מודאגת לגבי האפשרות שתגדל השפעתם של גרמניה ואוסטריה על מדיניות הוותיקן.
השליח הראשון שנבחר היה הנרי הווארד, בריטי קתולי, מי היה ואחריו נשלח הרוזן דה סאליס.
על מנת לשמור על המשלחת הדיפלומטית כדבר זמני, היא הייתה תחת הכותרת "משימה מיוחדת לוותיקן".
רק בשנת 1923 שונה תואר המשלחת ל"צירות הוד מלכותו לכס הקדוש".
במאי 1949, הנסיכה מרגרט ביקרה את האפיפיור פיוס השנים עשר בקריית הוותיקן.
זה היה הביקור הראשון של נציג המלוכה הבריטית לכס הקדוש לאחר מאות שנים.
הבעיה של צפון אירלנד היה נושא מרכזי ביחסי הכס הקדוש–בריטניה, במהלך 1970 הכס הקדוש הביע את התקוות לפתרון מהיר בנושא.
ב-1 ביוני 1974, האפיפיור פאולוס השישי קרא לכל הפלגים המזוינים לקחת חלק בשיחות השלום:
הכס הקדוש תמך גם במאמצי הבריטים להביא לסיום ההפרדה הגזעית ברודזיה (כיום זימבבואה) וציין לשבח את המלכה אליזבת השנייה, על פעילותה למען השלום בין העמים, ועל השלום בין קתולים לאנגליקנים.
יחסים מלאים בין המדינות כוננו בשנת 1982, כאשר האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בבריטניה.
ביקור זה הוביל לחילופי שגרירים בין בריטניה לבין הכס הקדוש באותה שנה.
ב-9 בספטמבר 2011, השגריר נייג'ל מרקוס בייקר הציג את תעודותיו בפני האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
בנאומו, השגריר הבריטי הציג את שלוש המטרות העיקריות של יחסי הוותיקן–בריטניה, עמידה מול איומים קיומיים כגון שינוי האקלים והפצת נשק גרעיני, קידום דיאלוג בין דתי כדי להשיג שלום, וניסיון להפחית את העוני בעולם.
נציגות הכס הקדוש לבריטניה הוא הנונציו בבריטניה בדרגת שגריר, אשר משרדו ממוקם בלונדון.
המלכה אליזבת השנייה ביקרה לראשונה בוותיקן במהלך כהונתו של פיוס השנים עשר, עוד לפני שעלתה לשלטון.
ביקורה השני בוותיקן היה ביקור פרטי (במהלך ביקור ברפובליקה האיטלקית) ב-5 במאי 1962, כאשר היא התקבלה על ידי יוחנן העשרים ושלושה.
בנוסף היא ביקרה שתי פעמים במהלך כהונתו של יוחנן פאולוס השני ב-1980 וב-2000.
נסיך ויילס ודוכסית קורנוול נפגשו עם בנדיקטוס השישה עשר בוותיקן ב-27 באפריל 2009. הנסיך צ'ארלס, ואשתו השנייה, קמילה, זכו לפגישה אישית עם האפיפיור.
היה זה ביקורו הראשון של צ'ארלס בוותיקן, מאז גירושיו מן הנסיכה דיאנה.
בנדיקטוס השישה עשר היה האפיפיור הראשון שהגיע לביקור רשמי בבריטניה ב-16 בספטמבר 2010, אשר קיבל מעמד של ביקור ממלכתי.
בהפסקה עם הסדרים הרגילים לביקורי מדינה הוא הגיע לאדינבורו ולא ללונדון, והתקבל על ידי של המלכה אליזבת השנייה במעונה הרשמי בסקוטלנד, ארמון בית הולוד.
בערבו של אותו יום הוא חגג את המיסה האפיפיורית השנייה שהתקיימה אי פעם בסקוטלנד, בפארק בלהוסטון בגלאזגו, בה השתתפו למעלה מ-250,000 סקוטים קתולים.
המיסה הראשונה שנערכה על ידי האפיפיור בסקוטלנד, נחגגה על ידי קודמו בתפקיד יוחנן פאולוס השני בגלאזגו, במהלך הביקור הפסטורלי שלו ב-1982.
המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בעת ביקורם אצל הנשיא האיטלקי ג'ורג'ו נפוליטנו ברומא, נפגשו לביקור לא-רשמי עם פרנציסקוס ב-3 באפריל 2014. זה היה המפגש השביעי שלה עם האפיפיור החמישי שפגשה.