tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עברם המשותף של גטו וג'וג'ו נחקר במהלך קשת העלילה "דברים נסתרים / מוות בטרם-עת", שמתקיים כ-11 שנים לפני אירועי הפריקוול.
במהלך לימודיו בתיכון ג'וג'וטסו שבמחוז טוקיו, היה גטו תלמיד מצטיין, בדומה לגוג'ו.
כאשר הוא וגוג'ו היו שניהם תלמידי שנה שנייה, הוטל עליהם ללוות את ריקו אמאנאי, נערה שייעודה היה להתמזג עם המכשף האלמותי, טנגן.
כאשר המיזוג היה אמור להתרחש, השניים מותקפים על ידי שכיר החרב טוג'י פושיגורו, אשר מביס אותם והורג את ריקו.
בעוד גוג'ו מתאושש והורג את טוג'י, גטו מתחיל לפקפק בחובותיו כמכשף, ולאחר שהוא מתפכח מחובתו להגן על בני-אדם על חשבון חייהם של חבריו, הוא נשבע לשבור את המעגל ולהרוג כל מכשף למנוע את לידתן של רוחות מקוללות נוספות.
חדור מוטיבציה לממש את תוכניותיו החדשות, גטו נמלט וטובח בכפר הולדתו באמצעות כוחותיו, כולל בהוריו.
על אף שהוא לכאורה חי במהלך הסדרה הראשית ומתכנן להתמודד שוב מול גוג'ו, זהותו האמיתית של גטו מתגלה בדיעבד במהלך פגישתו עם גוג'ו בקשת "תקרית שיבויה".
גופתו של גטו נמצאת למעשה תחת שליטתו של קנג'אקו, מכשף ג'וג'וטסו מרושע ועתיק-יומין ששרד במשך מאות שנים הודות ליכולתו להטמיע את מוחו ותודעתו בגופות של אנשים אחרים.
"גטו" מסביר לגוג'ו את תוכניתו להשתמש ביכולותיו של גטו לרתום רוחות מקוללות על מנת להשיג את מטרותיו, לאחר שבעבר החזיק במכשף הג'וג'טוסו נוריטושי קאמו במטרה ליצור "רחמים ארורים", הכלאות בין רוחות מקוללות לבני-אדם.
לאחר מכן "גטו" משתמש באוזומאקי במטרה לרתום את היכולות של אחת מהרוחות שספג בעבר, שהיא היכולת לתמרן נשמות.
הוא משתמש ביכולת זו כדי לתמרן את נשמותיהם של אנשים שסימן לאורך עברו על מנת ליצור מכשפי ג'וג'וטסו ובכך מקדם את תוכניתו להחזיר את העולם לעידן הדומה לתקופת הייאן.
לאחר תקרית שיבויה, טוקיו מוצפת בקללות ומתברר כי קנג'אקו מתכנן להשתמש במצבו הפגיע של טנגן במטרה למזג את כל האנושות איתו.
נוסף לכך, מתברר כי לפני תקרית שיבויה, חשף קנג'אקו את קיומה של אנרגיה מקוללת ביפן לממשלות העולם השונות במטרה לשכנע אותם להשתמש במשחקי ההשמדה כהזדמנות לחטוף מכשפים ולקלל אותם כמקור אנרגיה.
לאחר שמשחקי ההשמדה משרתים את מטרתם, קנג'אקו מסתער על תיכון ג'וג'וטסו במטרה ללכוד את טנגן.
קנג'אקו מיישם בכוח את אחד מכללי המשחק על מנת לסיים אותו עם מותם של כל השחקנים למעט הוא וסוקונה.
לאחר שקנג'אקו נכנס למושבות במטרה להוציא את שאר השחקנים הנותרים, הוא מתעמת עם טאקאבה, שמסתגל באופן בלתי-צפוי לכל אחת מהתקפותיו.
קנג'אקו מגלה את הפונקציה מאחורי הטכניקה שלו ומביס אותו, אבל הקרב מסיח את דעתו למספיק זמן שמאפשר ליוטה לשסף את ראשו.
דמותו של סוגורו גטו זכתה לביקורות חיוביות.
סזארי יאן סטרוסייביץ', בביקורת שלו על סרט הפריקוול ב-"Polygon", ציין כי דמותו של גטו מתוארת כאנטגוניסט מבדר עם "אישיות גדולה מהחיים".
נוסף לכך, הושוותה דמותו של גטו על ידי מספר מבקרים לדמותו של נבל-העל מגנטו מבית מארוול קומיקס, בשל רצונם המשותף ליצור עולם שבו ישלטו העל-טבעיים.
מבקרת "IGN", ג'מימה סבסטיאן, השוותה בין דמותו לבין גלרט גרינדלוולד מזיכיון "עולם הקוסמות", תוך הקבלה בין אמונותיהם הבלתי-מוסריות בספק ביכולת האנושות להשתפר לעומת הגיבורים הראשיים, וציטוט נאומו של גטו בסרט שבו הוא מצהיר שלא אכפת לו מאנשים שאינם מכשפים תוך פירוט תוכניותיו ליצירת אוטופיה.
בביקורת שכתב עבור "Fandom Post", ציין קסטרל סוויפט כי הוא נהנה מקו העלילה של גטו בסרט וציפה להמשך חקר ידידותו עם גוג'ו, אך שמנגד מצא שגטו, כאנטגוניסט, אינו בולט בצורה ייחודית.
בביקורתה, הביעה "Manga News" גם היא רצון להעמיק בעתיד בידידותם של גוג'ו וגטו.
בביקורתו על הדיבוב האנגלי, כותב "Fandom Post", דניאל פית'רס, ציין כי עבודת הדיבוב של לקס לאנג הייתה הטובה ביותר בסרט.
בכתבה שכתבה עבור "Comic Book Resources", החשיבה לורן טידמארש את דמויותיהם של גטו ואיטדורי כדקונסטרוקציות של ארכיטיפ הפרוטגוניסט, כשהיא משווה את סיבותיהם הדומות להפיכתם למכשפים במטרה להגן על אחרים.
עם זאת, לשתי הדמויות, לדבריה, היו תגובות שונות לכישלונותיהן, מה שהוביל אותן ללכת בדרכים שונות, כשברקע ידידותו של איטדורי עם מגומי פושיגורו נותנת לו דרך חיובית יותר להתמודדות, בניגוד לבידודו של גטו מחבריו והאנשים סביבו.
בעקבות עיבוד האנימה לפלשבקים לעברם של גטו וגוג'ו, ציינה אנה דיאז מ-"Polygon" כי יש מעריצים שכתבו סיפורי דוג'ינשי (המקביל היפני למונח ספרות חובבים) המתמקדים ביחסיהם של השניים, שהפכו לוויראליים.
גם ג'יימס בקט מ-"Anime News" וצ'ארלס הרטפורד מ-"Why Though" שיבחו את טיפול צוות הפקת האנימה במערכת יחסיהם ואת תיאור נפילתו של גטו לטירוף.
בשיאו של סרט הפריקוול, "ג'וג'וטסו קאיסן 0", לאחר שהפסיד לאוקקוטסו ונמלט, מוצא גטו להורג על ידי גוג'ו.
סצנה זו בילבלה חלק מצופי הסרט, שכן גטו עדיין מופיע בסדרת האנימה, המתרחשת שנה לאחר אירועי הסרט.
סיבת הישרדותו של גטו אינה מוסברת באנימה, והתסריטאים טענו שעל המעריצים לקרוא את המאנגה.
לאחר החשיפה כי גופתו של גטו נלקחה על ידי קנג'אקו, לורן טידמארש ציינה כי יש סיכוי שגטו שמר על זיכרונותיו, מאחר שזרועו תוקפת את גופו לאחר שקנג'אקו פוגש את גוג'ו.
בכתבה עבור "Real Sound", שיבח איצ'י נארימארה את מורכבות עברם של גטו וגוג'ו, ואת הטוויסט לפיו קנג'אקו שולט בגופתו של גטו.
מנגד, ל-Manga News הייתה תגובה מעורבת לטוויסט: מצד אחד נטען כי טוויסט זה הרס את דמותו של גטו, כיוון שכעת סיפור הרקע שלו מואפל על ידי קנג'אקו, בעוד שמאידך נטען כי הטוויסט שימש את מטרתו, כיוון שכעת גוג'ו, אחת הדמויות החזקות בזיכיון, יכולה לחוות תבוסה מידי "גטו" החדש.
עבור קידום סרט הפריקוול, ייצרה חברת "יוניקלו" סדרה של חולצות שנשאו את דמותו של גטו.
בסקר פופולריות שנערך ב-2021, דורגה דמותו של גטו במקום ה-12. בסקר השני, פופולריותו של גטו עלתה, ודורגה במקום הרביעי.
על העלייה בפופולריותו של גטו, העיר אקוטאמי כי ייתכן שיש לכך קשר לעליית סרט הפריקוול לאקרנים.
סוגר פינות הוא סרט פעולה ומתח אמריקאי משנת 2025, בבימויו של דייוויד אייר, על פי תסריט שכתב יחד עם סילבסטר סטאלון.
הסרט מבוסס על הרומן "Levon's Trade" מאת צ'אק דיקסון.
בתפקיד הראשי מככב ג'ייסון סטיית'האם, ולצידו שחקנים נוספים כמו מייקל פניה, דייוויד הארבור, ג'ייסון פלמינג, אריאנה ריבס ונועמי גונזלס.
הסרט עוקב אחר לבון קייד, לוחם קומנדו בריטי לשעבר, אשר עובר לעבוד באתר בנייה בשיקגו ומוצא את עצמו נאלץ לשוב לעולם האלימות כאשר בתו של מעסיקו נחטפת.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובבריטניה ב-28 במרץ 2025 והכניס כ-99 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 40 מיליון דולר.
לבון קייד, לוחם קומנדו בריטי לשעבר, מנסה לבנות חיים שקטים כראש צוות בנייה בשיקגו, תוך כדי מאבק משפטי להשגת משמורת על בתו הקטנה, מרי.
כאשר ג'ני, בתם של מעסיקיו ג'ו וקרלה גרסיה, נחטפת על ידי רשת סחר בנשים רוסית, לבון נאלץ להשתמש בכישוריו הצבאיים כדי להצילה.
החקירה מובילה אותו לחשיפת רשת פשע מסועפת הכוללת את המאפיה הרוסית, כנופיות אופנוענים ושוטרים מושחתים, ומעמידה בסכנה את חייו ואת עתידו עם בתו.
ג'ייסון סטיית'האם – לבון קייד, לוחם קומנדו לשעבר וראש צוות בנייה.
מייקל פניה – ג'ו גרסיה, מעסיקו של לבון ואביה של ג'ני.
דייוויד הארבור – גאני לפרטי, חברו הוותיק של לבון.
ג'ייסון פלמינג – וולו קוליסניק, חבר בכיר במאפיה הרוסית.
אריאנה ריבס – ג'ני גרסיה, בתם של ג'ו וקרלה, שנחטפת.
נועמי גונזלס – קרלה גרסיה, אמה של ג'ני.
איו מאורו – ארטמיס, שותפה ברשת הסחר בנשים.
איילה גי – מרי קייד, בתו של לבון.
באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 52% המבוסס על 89 ביקורות, עם ציון ממוצע של 4.9 מתוך 10. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 55 מתוך 100, המבוסס על 27 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בביקורת של ג'סי הסינגר מהעיתון הגרדיאן נכתב: "במקרה הטוב, הסרט מתפקד כעדכון לסיפור בלשי קשוח, אך כסרט פעולה, הוא לא מגיע לרמות הגבוהות של מיטב סרטיו של סטיית'הם".
פרנק שק מהוליווד ריפורטר ציין: "הסרט מרגיש ארוך מדי עם כמעט שעתיים, והחזרתיות נכנסת מוקדם.
אך יש לו נגיעות אקסצנטריות נעימות, רבות מהן נושאות את חותמו של סטאלון".
הסרט קיבל שניים וחצי כוכבים בביקורת בישראל היום: "סטיית'האם כבר עשה סרטים גרועים יותר מ"סוגר פינות", אך ספק רב אם יש לו ברזומה סרט שגרתי יותר".
רפובליקת סודאן ובקיצור סודאן , היא מדינה בצפון מזרח אפריקה.
היא המדינה השלישית בגודלה באפריקה (עד הכרזת העצמאות של דרום סודאן הייתה הגדולה ביותר ביבשת), וכן בעולם הערבי.
בירתה היא ח'רטום והיא גובלת בצפונה במצרים, במזרחה באתיופיה ובאריתריאה, בדרומה במדינת דרום סודאן, בדרום-מערב במדינת רפובליקה המרכז-אפריקאית, בצ'אד במערב, ובלוב בצפון-מערב.
כמעט כלל אוכלוסיית רפובליקת סודאן הם מוסלמים, האסלאם היא דת המדינה והמדינה חברה גם בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וגם בליגה הערבית.
שפותיה הרשמיות הן ערבית סודאנית ואנגלית.
שם הרפובליקה הוא קיצור של השם بلاد السودان – בילאד א-סודאן, "ארץ השחורים".
זאת משום שבארץ זו ישבו אנשים שצבע עורם היה כהה מזה של תושבי מצרים מצפון או של תושבי חצי האי ערב ממזרח.
שושלת מלכי כוש אף משלה תקופה מסוימת במצרים כפרעונים, בין השנים 730–671 לפנה"ס, ונקראה השושלת ה-25. לאחר נפילת השושלת ה-25, הדרימו מלכי כוש וקבעו את בירתם במרואה.
לאחר נפילת ממלכת מרואה, במהלך המאה ה-6, קיבלו על עצמם הנובים את הנצרות ובמשך מאות שנים הייתה סודאן נוצרית עד שנכבשה על ידי האסלאם, בתהליך שהסתיים במאה ה-16.
המנהיג הדתי מוחמד אחמד הכריז על עצמו שהוא המהדי (המשיח באמונה האסלאמית) וניסה לאחד את השבטים של מערב ומרכז סודאן כנגד שלטון האימפריה הבריטית.
סודאן זכתה בעצמאות בשנת 1956, אך הממשלה, שהייתה נתונה לשליטה ערבית, מנעה הקמת פדרציה, מה שגרם למלחמת אזרחים שנמשכה כ־16 שנים (1956–1972).
הבחירות הראשונות התקיימו בשנת 1965, אך הממשלות הסודאניות לא הצליחו לייצב את השלטון ולא נכתבה חוקה שתתמודד עם המצב הקשה.
ההפיכה הצבאית הראשונה התרחשה ב־25 במאי 1969 והפילה את הממשלה הדמוקרטית שברשות אסמאעיל אל-אזהרי.
מנהיג המרד, קולונל ג'עפר נומיירי, הפך לראש הממשלה והוציא מחוץ לחוק את כל המפלגות האחרות.
חילוקי הדעות בין המרקסיסטים למתנגדיהם בתוך החונטה השלטת גרמו להפיכה קומוניסטית ביולי 1971, אך הממשלה הקומוניסטית הופלה כעבור כמה ימים ונומיירי חזר לתפקידו.
בשנת 1972 הסכם אדיס אבבה הוביל להפסקת אש בת עשר שנים במלחמת האזרחים שהחלה בשנות ה-50, והמורדים קיבלו אוטונומיה חלקית.
בספטמבר 1983 נומיירי הודיע על כוונתו להרחיב את החוק המוסלמי (השריעה) לתוך קוד החוקים של סודאן, מה שהוביל לפרוץ מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, אשר הסתיימה רק בשנת 2005.
לאור המחסור בדלק ולחם, ההתנגדות הגדלה והולכת בדרום סודאן, בצורת ורעב המוני, בשנים 1984–1985 התרחשה הפיכה צבאית נוספת בהנהגת הגנרל עבד א-רחמן סוואר א-דהב, אשר החזירה את השלטון האזרחי.
למרות זאת, מלחמת האזרחים רק התעצמה והכלכלה המשיכה להידרדר.
ב־1989 הגנרל עומר אל-בשיר ביצע הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים ומינה עצמו לראש ממשלה ומפקד הכוחות המזוינים, ומאוקטובר 1993 גם לנשיא.
על אף שהפרובינציות הדרומיות שהדת השלטת בהן היא הנצרות קיבלו פטור מהאיסורים והעונשים האסלאמיים, החוק מאפשר לכפות אותם עליהן בעתיד.
הקשרים בין הממשלה הסודאנית לבין ארגוני טרור אסלאמיסטיים הביאו לכך שארצות הברית הוסיפה בשנות ה-90 את סודאן לרשימת המדינות התומכות בטרור.
בעקבות מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, שהחלה בשנת 1983, כ-4 מיליון איש עזבו את בתיהם שבדרום המדינה.
חלקם ברחו לערים דרומיות יותר, כג'ובה; אחרים צעדו צפונה לח'רטום, וכמה מהם צעדו אף עד אתיופיה, קניה, אוגנדה, מצרים ומדינות שכנות אחרות.
בשל המחסור במזון ובתעסוקה, תת-תזונה ורעב נעשו נפוצים.
חוסר השקעת הכספים בדרום גרם למה שארגונים הומניטריים כינו "דור אבוד" – דור שלא זכה לקבל חינוך, שירותי בריאות בסיסיים, ויש לו סיכוי נמוך להשיג עבודה בסודאן.
המשאל על עצמאות הדרום נערך במהלך ינואר 2011 והמשתתפים בו הצביעו כמעט פה-אחד להיפרד מסודאן.
במקביל להתקדמות לכיוון פשרה במלחמת האזרחים בין הדרום לצפון, בפברואר 2003 החל מרד נוסף במחוז דארפור שבמערב.
ממשלת סודאן הופתעה מעוצמת המרד, שפעיליו טענו כי החבל מופלה מבחינה כלכלית, וכדי לסיים את המרד חימשה מיליציות ערביות, מיליציות הג'נג'אוויד (שפירוש שמן הוא "אדם חמוש רכוב על סוס"), ואלו החלו להיאבק במורדים.
שמן נקשר באונס, טבח אזרחים ושריפת כפרים של שחורים אנימיסטים במחוז, ובשל כך יש הרואים באירועים רצח עם וטיהור אתני.
בפברואר 2004 הכריזה הממשלה כי היא ניצחה את המרד במערב, אולם הלחימה נמשכה עד פברואר 2010, אז נחתם הסכם הפסקת אש בין הממשלה למורדים.
רבים מהם עקרו לצ'אד הסמוכה.
ב-3 במאי 2007 חתמו נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, ונשיא צ'אד, אידריס דבי, על הסכם שלום, במטרה להוריד את המתיחות הקשה בין שתי המדינות, אך ב-2008 הידרדרו פעם נוספת היחסים בין המדינות, לאחר שאל-בשיר טען שצ'אד מסייעת למורדים בדארפור.
החל בדצמבר 2018 החלו מחאות אזרחיות המוניות כנגד אל-בשיר ששימש כרודן סודאן במשך כ-30 שנה.
ביולי 2020 תחת כהונה של ממשל זמני, ביטלה סודאן סדרה של חוקים אסלאמיסטים שחוקקו ג'עפר נומיירי ואל-בשיר בשנות ה-80. בין היתר נאסרה השחתת איבר המין הנשי, בוטל האיסור ללא-מוסלמים לשתות אלכוהול, בוטלו ההלקאות הפומביות שהיו נהוגות בגין עבירות קטנות, ועוד.
באוגוסט 2020 נחתם הסכם שלום עם כמה מקבוצות המורדים במדינה.
על פי טיוטת ההסכם, בכמה מהמחוזות יוחל שלטון מקומי והמורדים ישולבו בצבא.
קבוצות מורדים אחרות סירבו להצטרף להסכם.
באוקטובר 2020 הסירה ארצות הברית את סודאן מרשימת המדינות תומכות הטרור, כחלק מהסכם פיצוי נפגעי טרור אמריקאים, ובהמשך לכך נרמלה סודאן את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל והפקיעה בתוך מספר חודשים סדרה של נכסים ושטחים ששימשו את ארגון החמאס.
בסוף 2021 מועצת הריבונות הזמנית בוטלה, ראש הממשלה עבדאללה חמדוכ נאסר בעקבות הפיכה צבאית שבה תמך אל-בורהאן, שהכריז על מצב חירום.
לאחר ההפיכה הושגה הסדרה מסוימת כאשר החלו ניסיונות לגיבוש הסכם המחדש את שיתוף הפעולה בין חמדוכ לאל-בורהאן, אולם ניסיונות אלו נתקלו בקשיים.
חמדוכ התפטר ב-2 בינואר 2023.
באפריל 2023 התחוללה לחימה בין הצבא בפיקוד אל-בורהאן למיליציה בפיקוד סגנו, בשם כוחות התמיכה המהירה.
במקביל, לפי דיווחים שהגיעו ממערב דרפור, מאז פרוץ הקרבות הללו באפריל חלה עלייה חדה במספר הרציחות על רקע אתני בדרפור.
בעקבות הסכסוך, חקלאים נטשו את שדותיהם ותפוקת הדגנים הצטמקה באזור מדינת ג'אזירה שנקרא גם "סל הלחם" של סודאן.
כתוצאה מכך כשליש מאוכלוסיית סודאן מתמודדים עם חוסר ביטחון תזונתי חריף, שעל פי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA) עלול להגיע לרמות רעב חמורות באזורים מסוימים במערב דארפור במהלך מאי.
בינואר 2025, כוחות התמיכה המהירה שלטו כמעט בכל חבל דרפור, וכן בחרטום ובאזורים אחרים מדרום לבירה.
צבא סודאן מצדו נסוג לעיר פורט סודאן שבמזרח.
בהמשך השנה, השיב לשליטתו חלק משטחים אלה.
ב-27 באוקטובר 2025, נכבשה העיר אל פאשר, בירת מדינת המחוז צפון-דארפור, לאחר מצור בן שנה וחצי ונכון לנקודת זמן זו, כשליש מהמדינה לא היה עוד בידי צבא סודן.
מיד לאחר כיבוש העיר כוחות התמיכה המהירה הוציאו להורג יותר מ-2,000 אזרחים לא חמושים.
מתחילת המלחמה עד מועד זה נהרגו בין 40 ל-150 אלף בני אדם, 14 מיליון איש נעקרו מבתיהם, ויותר מ-20 מיליון שקעו בחרפת רעב.
מאז 1989 ועד 2019, כיהן הגנרל עומר אל-בשיר כנשיא סודאן, ראש ממשלה ומפקד הכוחות המזוינים.
אל-בשיר הנהיג בסודאן משטר צבאי ואת חוקי השריעה, פיזר את האספה הלאומית, אסר על קיום מפלגות ואיגודים מקצועיים, חיסל את המערכת המשפטית ואסר על עיתונות חופשית.
באוגוסט 2019 נחתמה בין הגורמים האזרחיים והצבאיים הצהרה חוקתית חדשה.
על פיה הוקמה באותו חודש מועצה ריבונית בת 11 חברים שבראשה עומד ראש ממשלה אזרחי.
מועצה זו אמורה לשלוט עד לשנת 2022 שאז עתידות להיערך הבחירות החופשיות הראשונות במדינה.
בשנת 2020 ביטלה המועצה חלק מחוקי השריעה שהנהיג אל-בשיר.
ב-3 בפברואר 2020, נפגש אל-בורהאן באוגנדה עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
צעד שהוסתר מחברי הממשלה וספג גינויים חדים מאנשי הדת במדינה.
על פי עיתונאים ללא גבולות, התקשורת בסודאן איננה חופשית ובשנת 2020 היא דורגה במקום ה-159 מתוך 180 מדינות מבחינת חופש העיתונות.
עם זאת, מדובר בשיפור של 16 מקומות לעומת שנת 2019 זאת כתוצאה מהדחת שלטון הדיקטטורה של אל-בשיר.
ב-25 אוקטובר 2021, מפקד צבא סודאן, הגנרל עבד אל-פתאח אל-בורהאן, הודיע על פיזור הממשלה ופירוק מועצת הריבונות הזמנית השולטת במדינה מאז 2019. אל־בורהאן הכריז על מצב חירום, שעות לאחר מעצרם של ראש הממשלה, עבדאללה חמדוכ, וכמה שרים.
הגנרל אמר שבחירות יתקיימו ביולי 2023. בתגובה למהלך פרצו מחאות, וניסיונות לכונן הסכם שיסדיר ממשלת טכנוקרטים זמנית ונטולת פוליטיקאים עד לבחירות, אולם המנהיגים התקשו להסכים על זהות ראש הממשלה במהלך תקופה זו.
קרוב לשני שלישים מכוח העבודה הסודאני עוסק בחקלאות אולם רק כשליש מהתמ"ג הסודאני מקורו בחקלאות.
מרכיב חשוב בתזונה בצפון סודאן תופסים הדגנים ומאכלים מבוססי דורה, דוחן וחיטה נצרכים ברוב חלקי המדינה.
כמדינה, צפון סודאן מצויה במחסור בדגנים אלו, אך קיימים הבדלים גאוגרפים בהיצע של כל אחד מהם.
באופן מצטבר, ישנו עודף של דורה, מחסור בחיטה ודי הצורך דוחן.
במדינות אל-קדאריף וסנר קיים ייצור החוצה את הביקוש המקומי בעקביות, במיוחד של דורה.
עודף זה נמכר ברחבי האזור והמדינה ומיוצא באופן סדיר למדינות המפרץ.
בעבר, הייצור בחבל הארץ דארפור סיפק את הביקוש המקומי אך שנים רבות של עימותים ומהומות פגעו בייצור ובמערכות ההפצה והאוכלוסייה שנותרה שם מסתמכת במידה רבה על ייבוא מוצרי מזון מאזורים אחרים במדינה וחלוקת מזון מטעם האו"ם.
בשנת 2008, סוכנות המזון של האו"ם פנתה בבקשת סיוע לקהילה העולמית ודיווחה על התקפות חוזרות ונשנות כנגד שיירות הסיוע ועל גנבת רכבי החלוקה.
חלק ניכר מהאדמות הפוריות מיועד, עוד מתקופת השלטון הבריטי, לגידול כותנה.
שילוב של ירידת מחירי הכותנה בשוק העולמי ושל עלייה במחירי הדשנים גרם לירידת רווחיות הענף.
בחלקה הדרומי של המדינה התגלו (עוד בשנות ה-70) מאגרי נפט גולמי אולם מלחמת האזרחים המתמשכת לא מאפשרת לפתח את שדות הנפט ולכן סודאן תלויה בייבוא תזקיקי נפט.
תנודות מחירי הנפט ובייחוד עליית מחירו בשנים 2006–2008 גרמו למצוקת מטבע זר ולביטול פרויקטים לצמיחת הכלכלה.
רוב מאגרי הנפט נמצאים בשטחה של דרום סודאן.
בשנת 1997, על רקע טענות הסיוע לגורמי טרור והפרה של זכויות אדם, הטיל ממשל קלינטון בארצות הברית לראשונה סנקציות על סחר, ובכלל זה בנשק.
אף שהיא לבדה הייתה חתומה על הסנקציות הכלכליות, הן זכו לגיבוין של מדינות אירופה, למעט גרמניה.
בתחילת שנות ה-2000 חלה התרופפות בסנקציות, לאור שיתופי פעולה עם סודאן ותהליכי פיוס של ממשלת סודאן עם אזור הדרום, אולם הן חודשו ביתר שאת על ידי ממשל בוש, על רקע הלחימה בדארפור.
סנקציות אלו הוסרו רשמית בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2017, כחלק ממהלך שהוביל ממשל אובמה, שאושר סופית בתקופת ממשל טראמפ, בטענה שחלה התקדמות בסוגיות המלחמה בטרור וזכויות אדם.
סודאן נמצאת בצפון אפריקה, גובלת בים האדום, בין מצרים ואריתריאה.
נהר הנילוס עובר בה, ובח'רטום הנילוס הכחול והלבן מתאחדים.
האקלים ברוב שטח המדינה מדברי, עם עונה גשומה מאפריל עד אוקטובר.
מזרח גבולה של סודאן עם מצרים נמצא במחלוקת בשל משולש חלאיב.
גבולה עם דרום סודאן טרם נקבע סופית.
נכון ל-2024, ולאחר הפירוד מהדרום, אוכלוסיית סודאן מונה כ-50 מיליון בני אדם, מתוכם כ-5.4 מיליון מתגוררים באזור הבירה ח'רטום.
סודאן משמשת גם כמדינת מקלט ומכילה כמיליון פליטים.
רוב הפליטים הם מדרום סודאן והיתר מאריתריאה, סוריה, אתיופיה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית וצ'אד.
מבחינה דתית, כ-97% מאוכלוסיית סודאן הם מוסלמים סונים, ברובם דוברי ערבית.
השאר נוצרים, אנימיסטים או בעלי אמונות מקומיות.
מבנה גילים (יחד עם דרום סודאן):
שיעור תמותה: 6.7 מיתות/1,000 תושבים
חלק משמעותי של בנות בסודאן מתחתנות לפני גיל 18 וממוצע הילודה לאישה הוא 4.4.
סוד הגן הנעלם הוא ספר ילדים שכתבה הסופרת פרנסס הודג'סון ברנט, על ידידות מיוחדת שנרקמת בין שלושה ילדים – מרי היתומה, קולין - בן דודה החולה של מרי, ודיקון - ילד מיוחד וחובב טבע, על רקע גילויו של גן סודי קסום.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1911 ונחשב לאחד מספריה הידועים ביותר של ברנט.
הספר תורגם לעברית על ידי אוריאל אופק בשנת 1968. בשנת 2006 זכה הספר לתרגום חדש על ידי עידית שורר, תחת השם "הגן הנסתר".
תרגום זה זכה בעיטור אנדרסן לשנת 2008. בשנת 2014 פורסם תרגום חדש של הספר, במסגרת סדרת 'הרפתקה' של הוצאות מודן ואוקיינוס.
הסופרת הגר ינאי העניקה לסיפור הקלאסי תרגום מחודש, והשיבה לו את שמו המקובל יותר בעברית - סוד הגן הנעלם.
"סוד הגן הנעלם" הומחז פעמים רבות, בין השאר למחזמר שהועלה בשנת 1991 בברודוויי שזכה להצלחה רבה, והיה מועמד לשבעה פרסי טוני שמתוכם זכה בשנים.
בשנת 1993 יצא למסכים סרט בשם 'סוד הגן הנעלם', שהוא העיבוד הקולנועי השלישי של הספר (הסרט הראשון הופק בשנת 1919 ונחשב לאבוד, השני הופק ב-1949 בידי MGM).
בשנת 1994 יצא למסכי הטלוויזיה סרט אנימציה בשם 'סוד הגן הנעלם', שהוא העיבוד הטלוויזיוני הראשון של הספר ועד כה היחידי מז'אנר האנימציה.
בשנת 2020 יצא הסרט 'סוד הגן הנעלם' שהוא העיבוד הקולנועי הרביעי של הספר.
עלילת הספר מתחילה בתיאור חייה של הילדה האנגלייה מרי לנוקס בהודו הבריטית.
מרי היא ילדה עשירה ומפונקת, שהוריה מזניחים אותה והיא מגודלת על ידי המשרתים והאומנת שלה.
מרי מאבדת את הוריה, האומנת וכל המשרתים במגפת כולרה ונשלחת לגור באחוזת אחיה של אמה, מר קרייבן, המתגורר ביורקשייר שבאנגליה.
מרי נשארת מבודדת באחוזה, תחת השגחת סוכנת הבית גברת מדלוק.
דודה, הבורח ממות אשתו שרודף אותו, נעדר באופן קבוע מהאחוזה.
האדם היחיד שמקדיש למרי תשומת לב היא החדרנית מרתה.
במהלך שיחותיהן, היא מספרת למרי על גן נעול וחתום בחומות, שהיה הגן האהוב על גברת קרייבן.
מר קרייבן דודה של מרי, נעל אותו לאחר מותה וקבר את המפתח.
במהלך שיטוטיה של מרי בגני האחוזה היא מוצאת את המפתח ולאחר מכן את הדלת לגן ונכנסת אליו.
בגן מגלה מרי שלמרות שהוורדים נבלו, חלק מהפרחים עדיין חיים, והיא מחליטה להתחיל לטפל בגן בעצמה, ולשמור על כך בסוד.
היא רוצה להימנע מכך שדודה, או גברת מדלוק יגלו שהגן נפתח וינעלו אותו בשנית.
דרך מרתה, מגייסת מרי לעזרתה את אחיה הקטן של מרתה, דיקון, הידוע בכישרונו ובקשריו המיוחדים עם בעלי חיים וצמחים.
דיקון עוזר למרי להחזיר את הגן לקדמותו, מספק למרי, באמצעות כסף שהיא מביאה לו, כלי גינון וזרעי פרחים, ועוזר לה להחזיר לחיים את הוורדים.
כאשר דודה של מרי בא לביקור באחוזה ופוגש את מרי לראשונה, מבקשת מרי ממנו חלקת אדמה בשביל עצמה, ומר קרייבן מסכים ואומר לה שהיא יכולה לקבל כל חלקת אדמה שהיא רוצה באחוזה (בלי לדעת, שלמעשה הוא מעניק לה את הגן הנעלם).
לאחר ביקור דודה, שומעת מרי במשך מספר לילות קולות בכי.
למרות הכחשת המשרתים את קיומו של הבכי, מחליטה מרי לחקור את פשר העניין.
כאשר היא מתחילה לחקור את בית האחוזה בעצמה היא מגלה את חדר בנו של מר קרייבן, בן דודה קולין.
קולין מתגלה כילד חולני מאז הולדתו, מפונק ומריר, כמו שמרי הייתה בתחילת הספר (אופי שהשתנה בהדרגה אצל מרי במקביל לשיקום הגן).
אביו של קולין מתעלם ממנו, משום שהוא מזכיר לו את אשתו המנוחה והאהובה, ומפקיר אותו לטיפולה של הגברת מדלוק, שרואה בו נטל, ולטיפולו של רופא זקן, שמתייחס אליו כאל נכה וכולא אותו בחדרו ובמיטתו, ללא הצדקה רפואית של ממש, אלא רק מתוך בורות ושיקולים אחרים.
קולין ומרי מבינים שהמשרתים, בראשות גברת מדלוק, לא אפשרו להם לדעת זה על קיומו של זה, בגלל החשש שקולין הרגיש יחלה וילקה באחד מהתקפי הרעידות וההיסטריה שלו, אם תופרע מנוחתו.
מרי וקולין, ששניהם היו עד עכשיו בודדים מאוד, קושרים עד מהרה קשרי חיבה ורעות, וקולין מכריח את המשרתים להרשות למרי לבקר אותו לעיתים קרובות.
במהלך הביקורים מספרת מרי לקולין על הגן הנעלם.
עם בוא האביב, עונת הפריחה בגן הנעלם, מתחילה מרי לבלות יותר ויותר זמן בגן ובעבודה עליו.
קולין מתרעם על כך שחברתו היחידה מבלה יותר זמן בגן ועם דיקון מאשר איתו, ובאחד מביקוריה הוא נתקף רעד, אחרי שמרי מסרבת להיענות לבקשותיו.
מרי, בניגוד למשרתים, מסרבת להיכנע להתקף ההיסטריה ועומדת על שלה, וכאשר קולין נרגע, הוא מבקש ממנה לקחת אותו לבקר בגן.
מרי, שזה מכבר תכננה עם דיקון להביא את קולין לגן, מסכימה בשמחה, מתוך תקווה שהגן ישפר את מצבו של קולין.
דיקון מגיע לבקר את קולין, ומביא איתו כמה חיות בר שאימץ, ושלושת הילדים מתכננים בקפידה את הוצאתו של קולין מהבית אל הגן בלי שגברת מדלוק והמשרתים יגלו את הדבר.
הילדים מצליחים לשכנע את רופאו של קולין, ולאחר מכן את מדלוק, שאם מרי ודיקון ייקחו את קולין לטיול בכיסא גלגלים בגן, מצבו ישתפר.
כאשר השלושה יוצאים אל גני האחוזה, פוקד קולין על הגננים והמשרתים לא להפריע להם ולהימנע מלעקוב אחריהם בזמן שהם מטיילים, וכך מצליחים השלושה להתחמק לתוך הגן הנעלם בלי שאיש יפריע להם או יגלה אותם.
לגן יש השפעה חיובית מאוד על קולין, שנהנה ממנו מאוד, והשלושה מבקרים בגן בכל פעם שמזג האוויר מאפשר זאת.
במקביל לתחייתו ופריחתו של הגן, פורחת חברותם של השלושה, ומצב בריאותו של קולין משתפר.
המבוגר הראשון שמגלה את סוד הילדים הוא הגנן הזקן בן מוטמטר, שהיה חביב על אמו של קולין, וביקר בסודיות את הגן בכל השנים האלה, פעם או פעמיים בשנה, לאחר שטיפס על חומותיו.
כאשר הוא מבקר בגן בפעם הראשונה מאז בואה של מרי אל האחוזה, הוא מוצא את השלושה ומתרגז.
אבל עד מהרה, כשהוא נוכח בשיפור שחל במצבו של קולין ובמצב הגן, הוא נרגע, ומסכים לא לגלות לאף אחד אחר את סודם של הילדים.
קולין נחוש בדעתו לשפר את מצבו, כך שבפעם הבאה שאביו יחזור ממסעותיו, הוא יראה את קולין הולך ורץ כמו ילד נורמלי.
קולין מצליח לעמוד וגם ללכת, אולם רק בן, דיקון ומרי יודעים על כך.
הסיפור מסתיים עם חזרתו של מר קרייבן לאחוזה.
הוא מגיע בזמן ששלושת הילדים נמצאים בחוץ ומשחקים.
מר קרייבן מוצא את עצמו נמשך אל הגן הנעלם, ובהגיעו לשם הוא נדהם לראות את בנו, אותו חשב לגוסס, רץ במהלך משחק, ואף מנצח את מרי בתחרות ריצה.
הילדים לוקחים את אביו של קולין לתוך הגן, מראים לו את כל מה שעשו שם, ומספרים לו על כל מה שקרה.
כאשר מר קרייבן והילדים חוזרים לאחוזה, גברת מדלוק ושאר המשרתים לא מאמינים למראה עיניהם, קולין בריא והולך, ואביו מחזיק בידו, מאושר.
סוד הגן הנעלם, תרגם אוריאל אופק, יזרעאל, 1968
סוד הגן הנעלם, תרגמה סמדר קוגו, עופרים, 2001
הגן הנסתר, תרגמה עדית שורר, כתר, 2006
סוד הגן הנעלם, תרגמה הגר ינאי, סדרת הרפתקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2014
סוד אוויאסיון ווטור (צרפתית: Vautour, נשר) הוא מטוס קרב־הפצצה מתוצרת חברת סוד אוויאסיון הצרפתית.
המטוס שירת בחיל האוויר הישראלי.
חיל האוויר הצרפתי דרש בתחילת שנות ה-50 לפתח מטוס תקיפה חד-מושבי עם יכולת לחימה בלילה ובמזג אוויר קשה.
בין השנים 1952–1955 נבנו תשעה אבות טיפוס ומטוסי קדם-ייצור, שמבנם היה מיוחד כאשר מתחת לכנפיים מוקמו שני כני נסע נוספים לתמיכה בבתי המנועים.
הווטור היה ייחודי בזמנו בין מטוסי הקרב מכמה היבטים: היותו דו מנועי, בעל תא פצצות נפתח בגחונו, בעל כושר נשיאת מטען משתלם כמשקל גופו הריק, כ-10,500 ק"ג, בעל טווח העברה ארוך (6,000 ק"מ), ורדיוס פעולה של עד כ-1,250 ק"מ.
חימוש הווטור כלל 4,400 ק"ג פצצות, 4 תותחי "דפה" 30 מ"מ בחרטום (לא בדגם ההפצצה IIB).
בסה"כ יוצרו 140 מטוסי סוד אוויאסיון ווטור סדרתיים, בנוסף ל-3 אבות טיפוס ו-6 מטוסי קדם-יצור:
30 מטוסי קרב הפצצה IIA.
70 מטוסי קרב לילה IIN, ששירתו בחיל האוויר הצרפתי עד 1973.
40 מטוסי הפצצה מדגם IIB, ששירתו בחיל האוויר הצרפתי עד 1979.
ישראל ביקשה מצרפת לרכוש מטוסי סוד אוויאסיון ווטור כחלק מלקחי מבצע קדש להשגת יכולת תקיפה למטרות לטווח רחוק.
אך צרפת סירבה למכור נשק התקפי לישראל מסיבות פוליטיות.
לבסוף לאחר בקשות חוזרות נאותה למכור תחת מעטה של סודיות ולאחר שישראל הבטיחה שלא לעשות בהם שימוש במשך שנה.
המטוס הראשון מדגם IIA נחת בארץ ב 1 באוגוסט 1957.
באוקטובר 1959 נפגשו מטוסי סוד אוויאסיון ווטור עם מטוסי מיג 19 מצריים אך לא התפתח ביניהם קרב אוויר.
ב 16 באוקטובר 1962 תקפו שלושה מטוסי סוד אוויאסיון ווטור סוללות ארטילריה סוריות בסמוך לכנרת אך הפגיעות היו בלתי מדויקות והמבצע נכשל.
ב 13 בנובמבר 1964 תקפו מטוסי סוד אוויאסיון ווטור מוצבים סוריים ברמת הגולן בתגובה לתקריות אש בגבול.
תקיפה זו הייתה מוצלחת ובעקבותיה שב השקט לגבול.
במלחמת ששת הימים ביצעו מטוסי הסוד אוויאסיון ווטור את משימות ההפצצה המרוחקות ביותר לנוכח טווח הטיסה הארוך שלהם.
בשל כושר נשיאת חימוש הגדול היו הפצצותיהם אפקטיביות.
בגל ההתקפה הראשון של מבצע מוקד, בבוקר 5 ביוני 1967, הופצץ שדה התעופה בני סואף בעומק מצרים ממערב לנילוס ושדה התעופה אבו סווייר סמוך לתעלה.
המבנים תקפו והשמידו מטוסים שחנו בשדות התעופה וגרמו נזק למסלולי ההמראה.
בצהרי אותו היום תקפו הווטורים את שדות התעופה קהיר-מערב, ראס בנאס, ביר תמאדה, דמייר ו-H-3 בעיראק.
באחת הגיחות ל-H3, הצליח סרן בן-ציון זהר, שטס בווטור ואשר זכה בעיטור העוז על פעולתו בהפצצה אחרת ביום הראשון למלחמה, להפיל מטוס הנטר עיראקי בקרב אוויר.
במלחמת ההתשה נחשב הסוד אוויאסיון ווטור למיושן ביחס למפציצים אמריקאים חדישים כגון הF-4 פנטום והסקייהוק והמשימות שביצע בה היו מעטות ובוצעו באזורים שאינם מאוימי נ"מ.
במלחמת ששת הימים ולאחריה הופלו 6 מטוסי סוד אוויאסיון ווטור.
כמה מטוסים נוספים אבדו בתאונות.
בדצמבר 1967 יצא סוד אוויאסיון ווטור מס' 31 (דגם IIB, אשר כונה "האח הקטן") לגיחת צילום ולא שב.
עדי ראייה מסרו שהופל מאש מן הקרקע באזור האגם המר.
צוותו, הטייס והנווט נעדרים עד היום.
הסוד אוויאסיון ווטור הוצא משירות חיל האוויר בראשית שנת 1972. לאחר הוצאת הסוד אוויאסיון ווטור מהשרות, הוטסו חלק מהמטוסים לבסיס רפידים (ביר גפגפה) בסיני והוצבו שם ברחבי הבסיס כ"מטוסי דמה" להטעיית האויב, עד לפינוי הבסיס ב 1980.
בסה"כ שירתו 31 מטוסי סוד אוויאסיון ווטור בחיל האוויר הישראלי - 28 במסגרת הרכש הראשוני ו-3 נוספים אשר סופקו בהמשך, לפי הפירוט הבא:
19 מדגם IIA, חד מושביים לקרב-הפצצה - 17 מן העסקה המקורית ושניים שנרכשו מגרוטאות אחרי ששת הימים.
8 מדגם IIN, דו מושביים לקרב אלראות - עם מכ"ם ונווט מאחורי הטייס.
אחד מהם הוחזר לצרפת ובמקומו התקבל ב-1964 מטוס ישן ששימש לניסויים.
4 מדגם IIB, דו מושביים, שהוסבו גם למטרות צילום, שכללו מושב למטילן/צלם בחרטום שקוף.
במוזיאון חיל האוויר שמורים שלושה מטוסי סוד אוויאסיון ווטור, בקבוץ כפר גלעדי נמצא מטוס סוד אוויאסיון ווטור בפינת הנצחה לטייס שנפל במשימת הפצצה בירדן במטוס סוד אוויאסיון ווטור ב-22 באפריל 1969, עוד שני מטוסים שמורים בבסיס רמת דוד ובביה"ס הטכני.
הסיכום כלל יצור סדרתי בארץ עם העברת ידע מיצרנית המטוס.
המטוס תוכנן על בסיס הסוד אוויאסיון ווטור הקיים, שיותקנו בו מנועים חזקים רולס-רויס ספיי, כאשר הכנפיים יקוצרו כדי לשפר הטיסה בגובה נמוך ולהגברת מהירות הגלגול, התקנת עזרי עילוי כדי לשפר את ההמראה והנחיתה על מסלולים קצרים ושיפורים נוספים.
יוזמה זו נכשלה עקב התנגדות בחיל האוויר ובנוסף הצעה מתחרה של דאסו שגם היא לא בוצעה.
הסוגריים הם סימנים הבאים להפריד טקסט מסוים משאר הכתוב.
כשהם באים ברצף של כתוב, הסוגריים מופיעים משני צדדיה של הערה צדדית, אשר אינה קשורה במישרין לגוף הטקסט.
כמו כן, בסוגריים לרוב רושמים מקור של ציטוט לאחר שהציטוט עצמו הובא.
הראשונים לבוא הם הסוגריים הרגילים, בתוכם שמים (אם צריך) סוגריים מרובעים.
בסוגריים מרובעים משתמשים כאשר בטקסט יש קטיעה של הרצף והטקסט מושלם על ידי העורך על סמך סברותיו או על סמך מחקרים.
כמו כן, משתמשים בסוגריים מרובעים כאשר משלימים ציטוט, כדי לעשותו מובן יותר.
לדוגמה: "[מדינת ישראל] תבטיח שוויון זכויות מדיני וחברתי גמור..." (מתוך הכרזת העצמאות).
הסוגריים התפתחו מסימנים שהיו נהוגים בקרב סופרי העת העתיקה.
ביוון היה זה הסיגמא (Σ) וה"אנטי־סיגמא" (סיגמא הפוכה) שסומנו בתחילת ובסוף טקסט כשרצו לציין שיש להשמיטו.
סימן זה אף היה נהוג בקרב הסופרים העבריים של אותה תקופה, והוא נמצא מספר פעמים במגילות מדבר יהודה שמקומראן.
הסימון העברי מופיע אף תשע פעמים בנוסח המסורה של התנ"ך, פעמיים בחומש במדבר.
ועוד 7 בפרק קז בתהילים.
והוא ידוע בשם "נו"ן הפוכה".
לפי פרשנות חז"ל, הנו"נים מציינים שהפרשה המוקפת נמצאת במקום 'חריג' שאינו המקום השגרתי.
במתמטיקה, סוגריים באים לציין שקבוצה מסוימת של פעולות תתבצע לפני השאר, בניגוד לכללי קדימות אופרטורים.
כאשר יש סוגריים בתוך סוגריים, יש המשתמשים בסוגים שונים של סוגריים, לשם נוחות הקריאה: נהוג כי הסוגריים החיצוניים יהיו המסולסלים, אחר כך יבואו המרובעים ולבסוף העגולים.
סדר ביצוע הפעולות הוא הפוך.
לעיתים משתמשים רק בסוג הרגיל של סוגריים (זה המצב בשפות תכנות) ולעיתים מציירים את הסוגרים בגדלים שונים, לפי סדר ביצוע הפעולות – מקטן לגדול.
לעיתים משמשים הסוגריים לפעולות מסוימות.
למשל, בסוגריים משולשים משתמשים כדי לציין את הממוצע, המכפלה הפנימית, התוחלת או ערך התצפית, בסוגריים מרובעים נהוג היה לציין את הערך השלם של המספר וכיוצא באלו.
סוגריים מסולסלים משמשים לציון איבריה של קבוצה.
סוגריים עגולים או מרובעים משמשים לכתיבת מטריצות.
סימון דיראק ("Bra-Ket"), המשמש לתיאור מצבים קוונטיים במכניקת הקוונטים, ואף יכול לשמש לציון וקטורים במרחב וקטורי מופשט ואף פונקציונלים, עושה שימוש בסוגריים מְזֻוִּים – < >.
בנוסף לשימושם המתמטי, בשפות תכנות שונות פרמטרים המועברים לפונקציה נכתבים בסוגריים רגילים – הן בהגדרתה והן בעת שימוש בה.
כן משתמשים בסוגריים מרובעים כדי לגשת לאיברים שונים של מערך, בסוגריים מסולסלים לציין בלוקי פקודות, בסוגריים משולשים כדי לציין תגית (למשל ב-HTML) ועוד.
בשפת LISP יש שימוש נרחב במיוחד בסוגריים רגילים וכל הפקודות נכתבות בתוך סוגריים.
בספרות הרבנית מקובל לציין בסוגריים שינויי נוסח באופן הבא:
בסוגריים עגולים מציינים נוסח משובש, אלא שלא רוצים למחוק אותו על מנת לא לסטות מהצורה שנלמדה במשך הדורות.
בסוגריים מרובעים מציינים את הנוסח המתוקן.
סוד'ורוי (בפארואזית: Suðuroy מה שמזכיר את המילה דרום באנגלית) הוא הדרומי ביותר באיי פארו.
משמעות שם האי בפארואזית הוא "האי הדרומי".
האי נפרס על פני שטח של 166 קמ"ר וסמוך אליו נמצא האי ליטלה דימון שאינו מיושב, והוא הקטן ביותר מ-18 איי פארו.
בשנת 2005 חיו באי כ-5,000 איש, אך מאז חלה ירידה בתושבי האי ונכון לשנת 2017 חיו באי 4,607 תושבים
הנקודה הגבוהה באי היא פסגת ההר גלוגרניר (Gluggarnir), שגובהו 610 מטרים.
סוד מסחרי הוא מידע עסקי שאינו נחלת הרבים ושאינו ניתן לגילוי בנקל על ידי אחרים.
סודיותו מקנה יתרון לבעליו על פני המתחרים ונדרשת השקעת מאמצים סבירים כדי לשמרו כסוד.
בישראל עוסק פרק ב' של חוק עוולות מסחריות, התשנ"ט-1999, בהגנה מפני גזל סוד מסחרי.
סוד מסחרי מוגדר בחוק זה "מידע עסקי, מכל סוג, שאינו נחלת הרבים ושאינו ניתן לגילוי כדין בנקל על ידי אחרים, אשר סודיותו מקנה לבעליו יתרון עסקי על פני מתחריו, ובלבד שבעליו נוקט אמצעים סבירים לשמור על סודיותו".
התנאי היסודי הראשון בהוכחת קיומו של סוד מסחרי הוא הגדרת הבעלים לפי סעיף 5 לחוק עוולות מסחריות.
הדרישה להגן על הסוד היא באמצעים סבירים, כך לדוגמה אי נעילת מחשב המכיל נוסחה כימית פרי עמל חברה עלולה להיחשב כאי שימוש באמצעים סבירים לאבטחת הסודיות.
לשם קביעת היותו של מידע מסוים בגדר סוד מסחרי, יש לייחס חשיבות גם לשאלה כיצד ראו הצדדים את המידע המועבר ביניהם.
זהותו של יוצר הסוד ודרך נטילת הסוד
במאמרו של פרופ' יובל פלדמן מאוניברסיטת בר-אילן, "היבטים פסיכולוגיים של סודות מסחריים"
ניתן לראות ניסוי שהוא ערך בקרב עובדים בשאלה: כיצד העובדים תופסים את קיומו של הסוד המסחרי.
בנוסף העלה טענה חשובה כיצד נתפס סוד מסחרי בעיני העובדים ומה המצב החקיקתי בארץ בנושא:
הקושי בסוגיית הסודות המסחריים הוא להגדיר באופן מובחן מהו מידע שנכנס בגדר סוד מסחרי.
בשאלה מה נחשב לסוד מסחרי - בדין בישראל אין התייחסות לזהות היוצר- כלומר האם בגדר סוד מסחרי נכנס גם סוד שפיתח העובד עצמו או רק מידע שנלמד במהלך שוטף בעבודה.
בפ"ד ורגוס בית המשפט אמר כי גם אם נניח שהסוד פותח על ידי העובדים עדיין אין לאפשר להם שימוש בו בעזיבתם כי הם פיתחו אותו עבור החברה וקיבלו שכר על כך ולכן פירות הפיתוח שייכים לורגוס, והם לא רשאים לעשות בהם שימוש גם אם היו המפתחים.
בפ"ד חשבשבת רכישת זכות של עובד בסוד מסחרי (על רשימת לקוחות) תוך כדי עבודתו בחברה.
נראה כי אין עמדה עקבית אך לרוב בתי המשפט לא מעניקים לעובד בעלות על מידע סודי שנוצר במהלך עבודתו אף אם הוא יצר אותו.
הבעיה שעולה מכך היא כיצד סוד מסחרי נתפס בעיני העובדים דבר המשליך על קיום החוק.
ישנה הצעה לעשות הבדל מבחינת הטיפול המשפטי בין סוד שפותח על ידי העובד לזה שנלמד במהלך עבודתו.
הדין הישראלי אינו מתייחס גם לשאלה של מוחשיות המידע- האם נטילת המידע היא מראשו של עובד או באמצעות אמצעי מוחשי חיצוני.
בפסיקה ההתייחסות הבולטת ביותר היא שכל עוד מדובר במידע שמצוי בראשו של העובד מדובר בחלק מן הכישורים שלו – פ"ד אביב זלצר .
היו גם פסקי דין שבית המשפט התייחס לעובדה שהמידע לא נלקח באופן מוחשי וקבע שזה לא מונע להגדיר את זה כסוד מסחרי.
טענתו של פרופ' פלדמן היא כי המצב הנוכחי מעלה את האפשרות לשינוי בחקיקה בהתאם לאינטואציות של העובדים, אם מידע ששונן אינו נתפס כסוד מסחרי וכפעולה בלתי חוקית כמו מידע שניטל באמצעים חוקיים ישנה סכנה שהחוק לא מכוון התנהגות ויש לשנותו.
עם זאת כיום החוק אינו קובע דבר בנוגע לזהות היוצר או דרך נטילת המידע.
סוּגֶרְיוּס , היה אב מנזר במנזר סן-דני, מדינאי ודיפלומט, יועצו של מלך צרפת, היסטוריון והפטרון המשפיע הראשון של האדריכלות הגותית.
סוגריוס היה דיפלומט, מדינאי ומנהלן מחונן ונחשב לאחד האנשים המשפיעים והחזקים בצרפת בתקופת חייו.
סוגריוס נולד למשפחה ענייה ובשנת 1091 הובא למנזר סן דני הסמוך כדי להתחנך.
הוא התחנך בבית הספר Saint-Denis de l'Estrée ושם פגש את מלך צרפת לעתיד, לואי השישי, מלך צרפת, והשניים נהיו חברים.
בשנים 1104–1106 למד סוגריוס בבית ספר אחר, אולי בזה של מנזר סן בנואה סור לואר.
ב-1106 הוא הפך למזכירו של אב המנזר של סן דני.
בשנה שלאחר מכן הוא נהייה פרובוסט של ברנוואל (Berneval) בנורמנדי, וב-1109 בטורי (Toury).
ב-1118 שלח לואי השישי את סוגריוס לחצר האפיפיור גלאסיוס השני במגלון (Maguelonne), ושם הוא חי בשנים 1121–1122 בחצר יורשו של גלאסיוס, האפיפיור קאליקסטוס השני.
אחרי שחזר מאיטליה הפך סוגריוס לאב המנזר של סן דני.
עד 1127 הוא עסק בעיקר בענייני השעה של הממלכה בעוד שבעשור שלאחר מכן הוא הקדיש את עצמו לארגון מחדש ורפורמות במנזר.
תאוריה שנויה במחלוקת גורסת שהוא התחיל לעבוד בסמוך לשיפוץ כנסיית המנזר גם על יצירת קלפי טארוט.
ב-1137 הוא ליווה את המלך לעתיד לואי השביעי, מלך צרפת לדוכסות אקוויטניה לכבוד חגיגת נישואיו של הנסיך לאלינור מאקוויטניה, ובמהלך מסע הצלב השני שימש כאחד מעוצרי הממלכה (1147–1149).
הוא התנגד באופן נחרץ לגירושי המלך, בין השאר מאחר שהוא המליץ על הנישואים.
למרות שלא אישר את מסע הצלב השני, הטיף סמוך למותו על יציאה למסע צלב חדש.
סוגריוס שימש הן כחבר והן כיועץ עבור מלכי צרפת לואי השישי ולואי השביעי.
הוא הפציר במלך להשמיד את השודדים הפאודלים, היה אחראי לטקטיקות בהתמודדות נגד התנועות הקומונליות, ויזם מיזם להסדרת מנהל מערכת החוק והמשפט בצרפת.
כאשר סיים סוגריוס את כהונתו כראש המנזר, מנזר סן דני היה עשיר ובעל נכסים רבים.
סוגריוס דחף לשיפוץ ובנייה מחדש של בזיליקת סן-דני, כנסיית המנזר ומוזוליאום (אתר קבורה) למלכי צרפת, בסגנון הגותי (שאך נולד, ויש הטוענים שסוגריוס היה אחראי לעיצוב הסגנון החדש) תוך השמת דגש על אור רב, חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית, פאר והדר.
הבנייה החלה ב-1136 עם החזית המערבית והמשיכה עם האפסיס, והכנסייה הגותית החדשה נחנכה ב-1144. סוגריוס כתב רבות על בניית הכנסייה החדשה ב-de Rebus in Administratione sua Gestis, Libellus Alter de Consecratione Ecclesiae Sancti Dionysii וב-Ordinatio.
מלומדים כגון ארווין פנופסקי מאמינים שהתאולוגיה של פסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי השפיעה על סגנון הבנייה של הבזיליקה.
סוגריוס היה גם היסטוריון ידוע ומוכר בתקופתו.
הוא כתב דברי שבח על לואי השישי (Vita Ludovici regis), והיה שותף לכתיבת תיאור אובייקטיבי יותר על ימיו של לואי השביעי (Historia gloriosi regis Ludovici).
Dionysii הוא כותב על השיפורים שערך במנזר סן דני, תיאר את אוצרות הכנסייה ומתאר את בניית בזיליקת סן-דני.
סוד הגן הנעלם הוא סרט קולנוע המבוסס על ספר הילדים סוד הגן הנעלם של פרנסס הודג'סון ברנט.
סרט נוסף על אודות הספר יצא בחודש אפריל בשנת 2020 .
מרי לנוקס מתייתמת מהוריה ועוברת מביתה בהודו לבית דודהּ באנגליה.
מרי, מפונקת אך מוזנחת על ידי הוריה, משתעממת בביתה החדש.
היא מוצאת את המפתח ואת הדלת לגן של דודתה שנפטרה 10 שנים קודם ובעזרתו של דיקון, אחיה של עוזרת הבית מרתה, מטפחת את הגינה המוזנחת ומחזירה אותה לחיים.
אל בן דודה של מרי, קולין, תמיד התייחסו כאל יצור חולה ושברירי.
בסביבתו לבשו כולם מסכות רפואיות על מנת למנוע העברת מחלות.
ההגזמה הזאת גרמה להתפתחותו של קולין לילד תובעני, מפונק וחסר ישע.
למרות הניסיונות של מנהלת הבית למנוע זאת, מרי מגלה את קולין ומנסה לתקשר איתו למרות אישיותו המפונקת.
משום שמרי הייתה גם היא ילדה מפונקת, גישתה, שהייתה שונה מאוד מגישתם של שאר עובדי הבית, השפיעה הרבה יותר על קולין.
בזכותה של מרי, קולין יוצא מחדרו ונחשף לאוויר שבחוץ.
לאט לאט הוא לומד ללכת ומרי, דיקון וקולין מבלים הרבה זמן בגן הסודי.
קולין משתוקק לכך שאביו יראה אותו במצבו הנוכחי והשלישייה מבצעת "קסם".
אביו מקצר את מסעו וחוזר לביתו.
תחושת בטן שולחת אותו לגן של אשתו ושם לתדהמתו הוא פוגש את בנו, הולך על שתי רגליו.
בספר הוריה של מרי מתים ממחלה ואילו בסרט הם נהרגים ברעידת אדמה.
בספר מרי חיוורת ואילו בסרט הופעתה בריאה יותר.
בספר, אימו של קולין היא אחותו של אביה של מרי ואילו בסרט הייתה אחותה התאומה של אמה של מרי.
בספר מרי מוצאת את המפתח לגן הנעלם באדמה ליד הגן ואילו בסרט המפתח נמצא זמן מה קודם לכן, בחדרה של דודתה שנפטרה, וכשמרי מוצאת את הדלת לגן הנעלם היא נזכרת במפתח.
בספר מרי מוצאת את דלת הגן כשהרוח נושבת על הצמחים שכיסו את הדלת ומגלה אותה, ואילו בסרט ציפור מראה למרי היכן נמצאת הדלת.
בסרט גברת מדלוק קשוחה בהרבה מדמותה בספר.
בסרט מרומז קשר רומנטי בין מרי ודיקון ושל קולין כלפי מרי, שלא קיים בספר כלל.
בספר דיקון הוא ג'ינג'י ובסרט יש לו שיער חום כהה.
בספר אימו של קולין ישבה על עץ כשענף נשבר וכתוצאה מכך היא נופלת ומתה.
בספר, קולין הוא זה שדומה לאימו, ואילו בסרט, מרי היא זו שדומה לה.
בספר "נעלי קולנוע" מאת נואל סטריטפילד מתוארת ילדה בשם ג'יין המשחקת בגרסה הקולנועית לספר סוד הגן הנעלם בתפקיד מרי.
סוד הממלכה הקסומה הוא סרט הנפשה משנת 1994 המבוסס על הצגת הבלט "אגם הברבורים".
שיר הנושא של הסרט, "Far Longer than Forever", היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Can You Feel the Love Tonight" מתוך הסרט "מלך האריות".
המלך ויליאם, אביה של הנסיכה אודט, והמלכה יוברטה, אמו של הנסיך דרק, רצו לחתן את ילדיהם בתקווה לאחד את ממלכתם.
כילדים וכמתבגרים, דרק ואודט לא סבלו אחד את השני, אבל כשהשניים נפגשו כמבוגרים הם התאהבו.
כאשר אודט שאלה את דרק מה הוא רואה בה חוץ מיופיה, ודרק השיב שהוא אינו יודע מה להגיד, אודט התאכזבה והחתונה בוטלה.
אודט וויליאם עזבו את טירתה של יוברטה, אבל בדרך הביתה הם הותקפו על ידי רופבארט, מכשף שהמלך ויליאם גירש אותו לפני שנים.
אחד החיילים של המלך הספיק בשארית כוחו להגיע לטירתה של יוברטה כדי להודיע שהם הותקפו על ידי "חיית פרא".
כשדרק רכב לכיוון אזור ההתקפה, הוא מצא את המלך ויליאם שאמר לפני מותו, "זה לא כמו שחושבים".
האנשים בממלכה האמינו שאודט מתה, חוץ מדרק, שנשבע למצוא אותה.
רופבארט הטיל כישוף על אודט, ושבה אותה באגם ביערות.
אף על פי שהיא יכולה לעזוב את האדמה מתי שהיא מעוניינת, אבל ברגע שהיא עוזבת את האגם באור ירח, היא משנה את צורתה לברבור.
אודט חייבת להיות באגם, בזמן שאור הירח נוגע בכנפייה.
רופבארט הסביר שהוא רוצה להתחתן עם אודט כדי להשתלט על ממלכתו של ויליאם.
בכל לילה רופבארט מבקר אותה כדי להציע לה נישואים, אבל מקבל אותו סירוב ממנה בכל לילה.
בזמן השהייתה באגם, היא מתחברת עם 3 חיות: ז'אן-בוב - צפרדע שחושב שהוא נסיך, ספיד הצב ופופין תוכי הים.
אודט מאמינה שדרק מחפש אותה, בדיוק כמו שדרק מאמין שיום אחד הוא ימצא אותה.
בעזרת חבריה החיות, אודט מצליחה לפתות את דרק לאגם, כדי שתשנה את צורתה למצב האדם שלה מול עיניו.
היא הסבירה שהכישוף יוסר רק על ידי "נדר לאהבת נצח", שבו דרק חייב "להוכיח לכל העולם" את אהבתו.
דרק מזמין את אודט לנשף שמתקיים בטירתה של אימו, יוברטה, בלילה, כדי שיקיים את הנדר שלו בפני כל האורחים.
אבל בדיוק שדרק עזב, רופבארט הגיע וגילה את כל מה ששמע.
הוא כלא את אודט בצינוק המימי של הטירה, והפך את העוזרת "הזקנה" שלו לכפילה של אודט, כדי להגיע נשף במקום אודט האמיתית.
הוא הסביר שאם דרק יכריז את נדרו לנערה הלא נכונה, אודט תמות.
בנשף, בזמן שהרבה נסיכות הוצגו בפני דרק, אודט הצליחה לברוח מהצינוק, אבל איחרה את המועד בדיוק כשראתה את דרק הצהיר את נדרו לאודט המזויפת ("הזקנה").
כשדרק הבין מה עשה, הוא חזר לאגם למצוא את אודט במצב האדם שלה, אבל גוססת באיטיות.
רופבארט חשף את עצמו כ"חיית הפרא".
קרב התחולל בינו לבין דרק, והסתיים ברגע שדרק ירה חץ ישר לליבו של "חיית הפרא".
דרק מצהיר על אהבתו לאודט, שברגע נס מחלימה.
סוף סוף אודט ודרק נשואים בחתונה מלכותית, וכל הממלכה שמחה.
מישל ניקסטרו - אודט (דיבור)
ליז קלאוואי - אודט (שירה)
אדריאן זהירי - אודט הילדה
אדם ווילי - דרק הילד
ג'ואל מקינון מילר - ברומלי
דייקין מתיוס - המלך ויליאם
סנדי דנקן - המלכה יוברטה
ג'ון קליז - ז'אן בוב (דיבור)
דייוויד ציפל - ז'אן בוב (שירה)
סטיבן רייט - ספיד (דיבור)
ג'ונתן הדרי - ספיד (שירה)
לקס דה אזודו - רודבארט (שירה)
טליה ברקאי - אודט הילדה, אודט הנערה
דורון בן-עמי - דרק הילד
יובל סגל - דרק הנער
עידו מזרחי - ברומלי הילד, ברומלי הנער
דודו זר - המלך ויליאם, אחד מאנשי החצר של יוברטה
מיקי קם - המלכה יוברטה, "הזקנה"
עמי מנדלמן - צ'מברלין החצרן, אחד מאנשי החצר של יוברטה
דני בסן - פופין, המספר
גיורא קנת - ז'אן בוב
החל משנת 1997 הופקו לסרט 11 סרטי המשך שהופצו ישירות לצפייה ביתית.
הסרט האחרון בסדרה יצא בשנת 2023, והוא קרוי על שם שיר הנושא של הסרט הראשון, "Far Longer than Forever".
(1997) סוד הממלכה הקסומה 2: סודה של הטירה
(1998) סוד הממלכה הקסומה 3: תעלומת האוצר המכושף
(2012) סוד הממלכה הקסומה 4: חג המולד
(2014) הממלכה הקסומה 5: סיפור מלכותי
(2016) סוד הממלכה הקסומה 6: היום פיראטית, מחר נסיכה!
(2017) סוד הממלכה הקסומה 7: חשאיות מלכותית
(2018) סוד הממלכה הקסומה 8: תעלומה מלכותית
(2019) סוד הממלכה הקסומה 9: ממלכת המוזיקה
(2020) סוד הממלכה הקסומה 10: חתונה מלכותית
(2023) סוד הממלכה הקסומה 11: אגדה נולדה
(2023) סוד הממלכה הקסומה 12: אוהב אותך לנצח
סודאן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת רומא (1960).
מאז 1984 השתתפה סודאן בכל המשחקים.
בראשית דרכה של סודאן במשחקים לא הגיעו הספורטאים הסודאנים להישגים גבוהים.
ההישג המשמעותי הראשון היה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כשהאתלט אחמד מוסא ג'ודה סיים במקום העשירי בריצת 10000 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) העפילו שני אתלטים סודאנים לשלבי הגמר: ימילה אלדמה, ספורטאית קובנית שקיבלה אזרחות סודאנית לפני המשחקים, סיימה במקום החמישי בקפיצה משולשת, ואילו איסמעיל אחמד איסמעיל סיים במקום השמיני בריצת 800 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שיפר איסמעיל את הישגו וזכה במדליית כסף, המדליה האולימפית הראשונה (והיחידה עד כה) בה זכה ספורטאי סודאני.
באולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליח איסמעיל להעפיל לשלב הגמר, אך אבובאקר קאקי עשה זאת, וסיים במקום השביעי.
סודאן איירווייז היא חברת התעופה הלאומית של סודאן, בסיסה נמל התעופה הבינלאומי בח'רטום, והיא חברה בהתאחדות חברות התעופה הערביות.
החברה הוקמה בשנת 1947, במטרה לשמש כחלופה לרכבת שלא הייתה במדינה.
החל מסוף מרץ 2010, האיחוד האירופי אוסר על החברה להפעיל קווים אל מדינות אירופה או לטוס מעל המרחב האווירי האירופאי.
ב-16 באוגוסט 1986, הופל מטוס פוקר על ידי המורדים.
ב-10 ביוני 2008 התרסקה טיסה 109, הטיסה בוצעה במטוס איירבוס A310 בעת הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי בחרטום, 29 אנשים נהרגו ו-151 שרדו.
סוּדָא, סוּידַאס (ביוונית ביזנטית: Σοῦδα; בלטינית: Suidae Lexicon; Suda, Suidas) הוא מעין לקסיקון כתוב יוונית ששרד מן התקופה הביזנטית (שלהי המאה העשירית לספירה).
החיבור מחזיק למעלה מ-31,000 ערכים, ובכך הוא מהווה את הלקסיקון הגדול ביותר ששרד מימי הביניים.
זהו חיבור שהוא בין מילון ללקסיקון, שכן הוא מחזיק ערכים משני סוגים: מצד אחד יש בו ערכים לשוניים, ובהם מובאים הסברים למילים ולביטויים יווניים מוקשים (ליוונית של המאה העשירית לספירה).
מצד שני מובאים בו ערכים או מאמרים על חיבורים ועל חייהם של מחברים קדומים, וכן ערכים בתחום ההיסטוריה והגאוגרפיה של העולם הקלאסי הקדום.
הערכים אינם אחידים לא באורכם ולא במבנה שלהם.
יש לחיבור ערך רב (בעיקר לחלק ההיסטורי והביוגרפי והרבה פחות לחלק הלשוני).
החיבור שימר שמותיהם ופרטים רבים על מחברים קדומים, וציטוט מדבריהם, שזהותם וזהות יצירותיהם אינם ידועים מכל מקור אחר.
מובאים כאן סכוליות (הערות מבארות למילה או ביטוי מוקשה שנכתבו בין השיטין או בשולי הדף של יצירות קדומות), לחיבורים קלאסיים קדומים כמו של הומרוס, סופוקלס, אריסטופאנס, תוקידידס ולוקיאנוס.
יש בו ציטוטים מחיבורים מאוחרים יותר כמו יוסף בן מתתיהו, פוליביוס, כרוניקון פסחלה, ועוד.
אף שהמחבר האלמוני מצטט מקורות רבים, הרי ציטוטים רבים הם מן הזיכרון, ללא ביקורת משמעותית.
החומר לחיבור לוקט ונערך על ידי מחברים אחדים מתוך אנציקלופדיות ומילונים קודמים.
המקור העיקרי היו ככל הנראה האנציקלופדיות של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, יוחנן איש אנטיוכיה וגיאורגיוס מונאכוס.
אך בין המקורות יש רבים שאבדו ובהם יצירות של אודמוס איש פרגמון, הלאדיוס, פמפיליוס, אירינאיוס איש סמירנה, לונגינוס, אלכסנדרוס פוליהיסטור ואחרים.
החיבור היה שימושי בידיהם של מלומדים, מדינאים, אנשי כנסייה בתקופה הביזנטית המאוחרת ובתקופת הרנסאנס.
עד סביב שנת 1930 התייחסו חוקרים לשם האחד של החיבור ששרד, סוידאס (Suidas), בהנחה שזהו שמו של המחבר (סודאס Σούδας או סוידאס Σουίδας), אך דא עקא שמחבר בשם זה איננו ידוע מן העת העתיקה.
קרוב לוודאי שמקור הדעה הזאת בטעות שעשה אאוסטתיוס מסלוניקי, שקבע כי זהו שמו של המחבר.
כיום חוקרים בדעה שיש להעדיף את השם סוּדָא, שהוא שמו של החיבור ולא שם המחבר.
הוראת המילה, ככל הנראה, היא 'ביצור' או 'מצודה', ומשמעותה הוא ביצור הידע והגנה עליו מפני השכחה.
אאוסטתיוס מסלוניקי, שפעל במאה ה-12, מצטט את החיבור תכופות, משמע החיבור קודם לו.
הערך 'אדם' בחיבור עצמו מביא כרונולוגיה קצרה של העולם המסתיימת עם מותו של יוחנן הראשון צימיסקס (שנת 975 לספירה).
בערך 'קונסטנטינופוליס' נזכרים יורשיו של יוחנן צימיסקס הלא הם בסיליוס השני (1025-976) וקונסטנטינוס השמיני (1028-1025).
מכאן שהחיבור ניתן לתיארוך בטוח לשלהי המאה העשירית לספירה, סביב שנת 1000.
הערכים מסודרים לפי סדר אלפביתי-פונטי, כלומר לא לפי הסדר האלפביתי היווני הרגיל, אלא לפי הגייתן של האותיות כאשר דיפטונגים (דו-תנועות כמו ai, ei,) וכדומה נחשבים סימן (אות) אחד ומסודרים בהתאם.
כך למשל המלים המתחילות באות אומגה (שפירושה ביוונית אוֹ גדולה, והיא האות האחרונה באלפבית היווני) באות אחרי המלים המתחילות באומיקרון (שפירושה או קטנה), ונהגים פחות או יותר באותו אופן (למעט אורכה של התנועה), ולא בסופו של החיבור לפי מקומה של אומגה באלפבית היווני.
ערכו של החלק הלשוני יווני בסודא הוא מועט.
רק לחלק העוסק בחייהם וביצירותיהם של מחברים קדומים יש ערך, שכן הוא שמר על מידע רב שאינו ידוע מכל מקור אחר.
הפילולוג הגרמני יוסטוס ליפסיוס טבע בזיקה לחיבור הזה את המשפט הבא: (Pecus est Suidas, sed pecus aurei velleris).
פרידריך ניטשה, כאשר היה סטודנט לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בון, כתב בשנת 1866 (בגיל 22) חיבור על המקורות הספרותיים של הסודא.
המהדורה השלמה מן העת החדשה היא זו של עדה אדלר , שהודפסה מחדש.
סוד הקסם הבורגני הוא סרט קולנוע סוריאליסטי מ-1972, שבוים על ידי לואיס בוניואל על פי תסריט של בוניואל ושל ז'אן-קלוד קרייר.
הסרט צולם בצרפת ובחלקו הגדול הוא דובר צרפתית, עם מספר דיאלוגים בספרדית.
הסרט, שהוא רצף של אפיזודות, קומיות בחלקן וללא מבנה עלילתי ברור, עוסק בחבורת אנשים מהמעמד הגבוה, המנסים לסעוד ביחד בהזדמנויות שונות ובכל פעם ניסיונם זה מופרע על ידי התרחשויות בלתי צפויות.
הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1972 והיה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט מכיל מספר סצנות הקשורות זו לזו בצורה נושאית.
חמש התכנסויות של חבורת חברים ממעמד הבורגנות וארבעה חלומות שחולמים כמה מהם.
החלק הראשון של הסרט מתמקד במפגשים בעוד שבחלק השני מרובים יותר החלומות.
ישנן סצנות בהן מעורבות גם דמויות אחרות כמו דמות הכומר ודמות הטרוריסטית העוקבת אחר אחד מהגיבורים.
פעמים רבות ההתרחשויות בסרט אינן הגיוניות אך הגיבורים מקבלים אותן כטבעיות.
הסרט מתחיל בהגעתם של רפאל אקוסטה, שגריר המדינה הדרום-אמריקאית הדמיונית "מירנדה", הזוג תבנו ואחותה של גברת תבנו, אל ביתם הכפרי של הזוג סנשאל.
אליס סנשאל המארחת מופתעת מהגעתם וטוענת כי חלה אי הבנה וכי הארוחה תוכננה ליום שלמחרת ועל כן בעלה עדיין לא הגיע וגם האוכל לא מוכן.
האורחים מזמינים אותה למסעדה סמוכה ושם, לאחר שריקנות המסעדה, מחיריה הזולים וחוסר סועדים מוחלט גורם לחבורה לחשוש מהמצפה להם, הם מגלים כי בחדר צדדי נמצאת גופת בעל המסעדה שנפטר לא מזמן והם נוטשים את המקום במהירות.
בסצנה הבאה מתברר כי רפאל מבריח קוקאין באמצעות הדואר הדיפלומטי של "מירנדה" ושני הגברים האחרים, תבנו וסנשאל, הם שותפיו.
מתברר גם כי חבורה של אנשי "מירנדה" עוקבים אחר רפאל, כנראה במטרה לחוטפו או להורגו.
יומיים לאחר הארוחה שלא התקיימה מוזמנים שוב הארבעה לבית הזוג סנשאל.
בדיוק בהגיעם נעורה התשוקה בזוג סנשאל, הנמצא בקומה השנייה של הבית, הבעל מסרב לתנות אהבים עם אשתו בבית בטענה שהיא קולנית מדי ועל כן, השניים משתלשלים מהחלון וממהרים אל הגן כדי להשביע את יצריהם.
האורחים הממתינים בקומה התחתונה שואלים לבסוף את המשרתת היכן המארחים והיא מספרת להם כי ברחו דרך החלון.
הידיעה מעוררת פחד באוזני הגברים הסבורים כי המשטרה בעקבותיהם וכל האורחים נמלטים מהבית.
לא עוברות מספר דקות ואל ביתם של הזוג סנשאל מגיע כומר המבקש לעבוד כגנן בגן הבית.
תחילה חושדים בו בני הזוג ששבו מהתעלסותם כמתחזה, אך לבסוף הם נעתרים לבקשתו ומאפשרים לו לקבל את המשרה.
הוא מספר להם כי הוריו נרצחו לפני שנים בהרעלה וכי הרוצח לא נתפס.
בסצנה מאוחרת יותר בסרט, הכומר מוזעק לתת מחילה לחולה על ערש דווי.
החולה מתוודה בפניו כי רצח את מעסיקיו לפני שנים רבות כי לא יכול היה לסבול יותר את התעמרותם בו.
הכומר נותן לו מחילה ואז לוקח רובה ציד המצוי בסמוך, ויורה והורג את רוצח הוריו.
ניסיון הסעודה השלישי הוא של שלוש הנשים בבית קפה.
הן מזמינות קפה אך נענות כי הוא אזל וזוהי גם התשובה לגבי הזמנותיהן הבאות: תה, תה צמחים, קוניאק וחלב.
חייל צעיר ונאה הסועד בשולחן הסמוך מצטרף אליהן ומספר להם בנימוס מופלג, את סיפור ילדותו.
הסצנה עוברת להצגת מפגשו של החייל עם רוחה המתה של אמו המספרת לו כי אביו הוא רוצחו של אביו הביולוגי.
החייל נוקם את נקמת אביו הביולוגי ומרעיל את אביו.
מבית הקפה יוצאת גברת תבנו אל ביתו של מאהבה, רפאל הדיפלומט בן החבורה.
אלא שמר תבנו מגיע למקום במקרה, בטרם אירע דבר ולוקח איתו את אשתו.
אל דירתו של רפאל עולה אז הצעירה מחבורת "מירנדה" שעקבה אחריו מוקדם יותר.
היא חמושה באקדח וכוונתה לרוצחו, אולם רפאל משתלט עליה ומאפשר לאנשי השירות החשאי של מדינתו לתפוס אותה.
סעודה נוספת, אותה מנסה החבורה לערוך בבית הכפרי של הזוג סנשאל, עומדת כבר להתחיל, אלא שאז פורצת אל החדר קבוצת קצינים וחיילים.
מתברר כי היחידה נמצאת באזור לרגל תמרונים וכי הוזמנו לביקור על ידי בני הזוג סנשאל, אם כי ללא מועד שנקבע מראש.
החיילים מוזמנים לחלוק עם החבורה את האוכל, אלא שאז מגיע רץ ומוסר למפקד ידיעה כי התמרון החל והחיילים יוצאים את הבית במהירות.
אחרי זמן קצר חוזר המפקד ומזמין את החבורה לסעוד בביתו לכשיסתיימו התמרונים.
החבורה אמנם מגיעה לביתו של המפקד במטרה לסעוד אך האוכל המוגש להם אינו אמיתי ולפתע נפתח מסך והם מוצאים את עצמם כשחקנים על במת התיאטרון מול קהל המצפה להצגה.
בני החבורה נוטשים את הבמה לקול שריקות הבוז של הקהל ומתברר כי הסצנה היא חלומו של מר סנשאל.