tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סביר מאוד (הסתברות של 95%–100%) שהשפעת האדם הייתה הגורם הדומיננטי להתחממות כדור הארץ בין השנים 1951 ל-2010.
"שיעורים גדלים של התחממות [גלובלית] מגדילים את הסבירות להשפעות חמורות, מתפשטות ובלתי הפיכות."
"צעד ראשון לקראת הסתגלות לשינויי אקלים עתידיים הוא הפחתת הפגיעוּת והחשיפה להִשְׁתַּנּוּת האקלים כיום".
"ניתן להפחית את הסיכונים הכוללים של השפעות שינוי האקלים על ידי הגבלת קצב וגודל שינוי האקלים"
ללא מדיניות חדשה להפחתת שינויי האקלים, התחזיות מצביעות על עלייה בטמפרטורה הממוצעת העולמית בשנת 2100 של בין 3.7 ל-4.8 מעלות צלזיוס, ביחס לרמות הפְּרֵה-תעשייתיות (ערכים חציוניים; הטווח הוא 2.5 עד 7.8 מעלות צלזיוס, כולל אי-ודאות אקלימית).
המסלול הנוכחי של פליטות גזי החממה בעולם אינו עולה בקנה אחד עם מטרת הגבלת ההתחממות הגלובלית מתחת ל-1.5 או 2 מעלות צלזיוס, ביחס לרמות הפרה-תעשייתיות.
הבטחות שניתנו כחלק מהסכמי קנקון עולות בקנה אחד באופן כללי עם תרחישים חסכוניים שנותנים סיכוי "סביר" (הסתברות של 66%–100%) להגביל את ההתחממות הגלובלית (בשנת 2100) מתחת ל-3 מעלות צלזיוס, ביחס לרמות הפרה-תעשייתיות.
אקדמיות ואגודות מדעיות לאומיות ובינלאומיות למדע העריכו את העמדה המדעית הנוכחית על ההתחממות הגלובלית.
הערכות אלו תואמות בדרך כלל את המסקנות של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
מספר גופים מדעיים המליצו על מדיניות ספציפית לממשלות, והמדע יכול למלא תפקיד במתן מענה אפקטיבי לשינויי האקלים.
עם זאת, החלטות מדיניות עשויות לדרוש שיפוט ערכי ולכן אינן נכללות בחוות הדעת המדעית.
אף גוף מדעי בעל מעמד לאומי או בינלאומי אינו מחזיק בדעה רשמית החולקת על כל אחת מנקודות ההסכמה העיקריות הללו.
הגוף המדעי הלאומי או הבינלאומי האחרון שנטש את ההתנגדות היה האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט , אשר ב-2007 עדכנה את דבריה לעמדתה הנוכחית הבלתי-מחייבות.
כמה ארגונים אחרים, בעיקר אלה המתמקדים בגאולוגיה, מחזיקים גם הם בעמדות בלתי-מחייבות.
דו"חות סינתזה הם הערכות של ספרות מדעית אשר מעבדות את התוצאות של מגוון מחקרים עצמאיים על מנת להגיע לרמה נרחבת של הבנה, או לתאר את מצב הידע לגבי נושא מסוים.
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2014)
דו"ח ההערכה החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים שמר על אותו מבנה כללי כמו דו"ח ההערכה הרביעי, והוא מורכב משלושה דו"חות קבוצת עבודה ודו"ח סינתזה מתכלל.
דו"ח קבוצת העבודה 1 (WG1) פורסם בספטמבר 2013. בסיכום עבור קובעי המדיניות בדו"ח נקבע כי התחממות המערכת האקלימית היא 'חד משמעית' ומתבטאת בשינויים חסרי תקדים על פני עשרות עד אלפי שנים, ביניהם התחממות האטמוספירה והאוקיינוסים, אובדן שלג וקרח ועליית מפלס הים.
פליטות גזי חממה, המונעות בעיקר כתוצאה מצמיחה כלכלית וגידול אוכלוסין, הובילו לריכוז גזי חממה חסר תקדים לפחות ב-800,000 השנים האחרונות.
אלה, יחד עם גורמים אנתרופוגניים אחרים, הם "בסבירות רבה" (כלומר הסתברות של יותר מ-95%) הגורם הדומיננטי להתחממות הגלובלית הנצפית מאז אמצע המאה ה-20.
בדיווח של הגרדיאן על פרסום הדו"ח, נכתב כי:
הניו יורק טיימס דיווח כי:
עוד נכתב בדיווח כי באן קי-מון, מזכ"ל האו"ם, הצהיר על כוונתו לזמן פגישה של ראשי מדינות ב-2014 כדי לפתח הסכם כזה.
הפגישה האחרונה מסוג זה, שהתקיימה בקופנהגן ב-2009, הסתיימה באי-סדר, כפי שדיווח הניו יורק טיימס.
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007)
בפברואר 2007 פרסם הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים את התקציר של דו"ח ההערכה הרביעי.
לפי תקציר זה, דו"ח ההערכה הרביעי מצא ש"סביר מאוד" שפעולות אנושיות הן הגורם להתחממות הגלובלית, כלומר הסתברות של 90% או יותר.
ההתחממות במקרה זה אופיינה על ידי עלייה של 0.75 מעלות בטמפרטורה העולמית הממוצעת במהלך 100 השנים האחרונות.
להלן עיקרי ממצאי הדו"ח הרביעי:
התחממות המערכת האקלימית היא חד משמעית, כפי שמעידה העלייה בטמפרטורות האוויר והאוקיינוסים הממוצעות בעולם, הפשרת השלג והקרח הנרחבת ועליית מפלס הים הממוצע בעולם.
רוב ההתחממות הגלובלית מאז אמצע המאה ה-20 נובעת ככל הנראה מפעילות אנושית.
היתרונות והעלויות של שינוי האקלים עבור החברה [האנושית] ישתנו רבות בהתאם למיקום וקנה מידה.
חלק מההשפעות באזורים ממוזגים וקוטביים יהיו חיוביות, ואלו שבמקומות אחרים יהיו שליליות.
בסך הכול, סביר יותר שההשפעות נטו יהיו שליליות הרבה יותר ככל שההתחממות תהיה גדולה או מהירה יותר.
מגוון העדויות שפורסמו מצביע על כך שעלויות הנזק נטו של שינוי האקלים צפויות להיות משמעותיות ולעלות עם הזמן.
סביר להניח שיכולת ההתאוששות של מערכות אקולוגיות רבות תגיע לחריגה במאה הנוכחית על ידי שילוב חסר תקדים של שינוי אקלים, הפרעות נלוות (כגון שיטפונות, בצורות, שרפות, חרקים, החמצת האוקיינוסים), ומניעי שינויים עולמיים אחרים (למשל שינויים בשימוש בקרקע, זיהום, פיצול מערכות טבעיות וניצול יתר של משאבים).
הניו יורק טיימס דיווח כי "הרשת הבינלאומית המובילה של מדעני אקלים הגיעה לראשונה למסקנה שההתחממות הגלובלית היא 'חד משמעית' ושהפעילות האנושית היא המניע העיקרי, אשר 'קרוב לוודאי' גורם לרוב העלייה בטמפרטורות מאז 1950".
עיתונאי בדימוס של הניו יורק טיימס, ויליאם ק' סטיבנס כתב: "הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי אקלים אמר שהסבירות היא בין 90% ל-99% שפליטות של גזי חממה לוכדי-חום כמו פחמן דו-חמצני, שנפלטים מצינורות מפלט (של כלי רכב וכו') ומארובות, היו הגורם הדומיננטי להתחממות הנצפית ב-50 השנים האחרונות.
בעגה של הפאנל, רמת הוודאות הזו נקראת 'סביר מאוד'.
רק לעיתים נדירות חישובי-סיכויים מדעיים מספקים תשובה מוחלטת יותר מזו, לפחות בענף זה של המדע, והיא מתארת את נקודת הקצה, עד כה, של התפתחות".
סוכנות הידיעות Associated Press סיכמה את העמדה לגבי עליית פני הים:
תוכנית המחקר לשינויים גלובליים של ארצות הברית
13 סוכנויות פדרליות, בראשות מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), עבדו יחד בחסות "תוכנית המחקר לשינויים גלובליים של ארצות הברית" (USGCRP) כדי להכין את הערכת האקלים הלאומית הרביעית של המדינה, שפורסמה בשני כרכים כמתואר להלן.
"הדו"ח המיוחד של מדע האקלים: הערכת אקלים רביעית, כרך א'" (אוקטובר 2017) סיפק את הסיכום הבא:
ביוני 2009, תוכנית המחקר לשינויים גלובליים של ארצות הברית דיווחה כי:
בדו"ח משנת 2009, שעוסק בהשפעות שיש לשינוי האקלים בארצות הברית, נכתב גם:
הערכת ההשפעה על האקלים הארקטי
בשנת 2004, המועצה הארקטית הבין-ממשלתית והוועדה הבינלאומית למדע הארקטי (ארגון לא-ממשלתי) פרסמו את דו"ח הסינתזה של הערכת ההשפעה על האקלים הארקטי :
קיים דיון נרחב בספרות המדעית בנוגע לאיזו מדיניות עשויה להיות יעילה בתגובה לשינוי האקלים.
כמה גופים מדעיים המליצו על מדיניות ספציפית לממשלות (אלה מפורטים בהמשך הערך).
מדעי הטבע ומדעי החברה יכולים למלא תפקיד במתן תגובה יעילה לשינוי האקלים.
עם זאת, החלטות מדיניות עשויות לדרוש שיפוט ערכי.
לדוגמה, המועצה הלאומית למחקר של ארצות הברית ציינה כי:
ערך זה מתמקד בעיקר בדעותיהם של מדעני טבע.
עם זאת, גם סוציולוגים, מומחים רפואיים, מהנדסים ופילוסופים התייחסו למדע ולמדיניות של שינוי האקלים, והעמדות השונות כלפי מדיניות בנוגע לשינוי האקלים נידונות בערכים אחרים (כדוגמת הנדסת אקלים).
עמדות ארגונים מדעיים לאומיים ובינלאומיים
זוהי רשימה של גופים מדעיים בעלי מעמד לאומי או בינלאומי, שהוציאו הצהרות דעה רשמיות בנושא שינוי האקלים, המסווגת את אותם ארגונים לפי עמדתם: האם הם מסכימים עם עמדת ה-IPCC, בעלי עמדה בלתי מתחייבת כלפיה, או מתנגדים לה.
אתר האינטרנט של משרד מושל קליפורניה מפרט כמעט 200 ארגונים מדעיים ברחבי העולם המחזיקים בעמדה ששינוי האקלים נגרמים כתוצאה מפעילות אנושית.
מאז 2001, 34 אקדמיות לאומיות למדעים, שלוש אקדמיות אזוריות, וגם המועצה הבין-אקדמית והמועצה הבינלאומית של האקדמיות להנדסה ומדעי הטכנולוגיה הוציאו הצהרות רשמיות המאשרות את ההתחממות הגלובלית מעשה ידי אדם וקוראות למדינות להפחית פליטות גזי חממה.
34 ההצהרות כוללות 33 אקדמיות למדעים שחתמו על הצהרות משותפות והצהרה אישית אחת של האקדמיה הפולנית למדעים בשנת 2007.
הצהרות משותפות של אקדמיות לאומיות למדעים
2001 – לאחר פרסום דו"ח ההערכה השלישי של ה-IPCC, 17 אקדמיות לאומיות למדעים פרסמו הצהרה משותפת, שכותרתה "המדע של שינויי האקלים" (The Science of Climate Change), המכירה במפורש בעמדת ה-IPCC כמייצגת את הקונצנזוס המדעי על שינוי האקלים.
ההצהרה, שנדפסה במאמר מערכת בכתב העת האקדמי Science ב-18 במאי 2001, נחתמה על ידי האקדמיות למדעים של אוסטרליה, בלגיה, ברזיל, קנדה, האיים הקריביים, סין, צרפת, גרמניה, הודו, אינדונזיה, אירלנד, איטליה, מלזיה, ניו זילנד, שוודיה, טורקיה ובריטניה.
2005 – האקדמיות הלאומיות למדעים של מדינות ה-G8, בתוספת ברזיל, סין והודו, שלוש פולטות גזי החממה הגדולות ביותר בעולם המתפתח, חתמו על הצהרה בנושא התגובה העולמית לשינוי האקלים.
ההצהרה מדגישה כי ההבנה המדעית של שינוי האקלים ברורה כעת מספיק כדי להצדיק נקיטת פעולה מהירה על ידי מדינות, ואישרה במפורש את הקונצנזוס של ה-IPCC.
אחת עשרה החתומות היו האקדמיות למדעים של ברזיל, קנדה, סין, צרפת, גרמניה, הודו, איטליה, יפן, רוסיה, בריטניה וארצות הברית.
2007 – כהכנה לפסגת ה-G8 ה-33, האקדמיות הלאומיות למדעים של מדינות ה-G8+5 פרסמו הצהרה המתייחסת לעמדה שבהצהרה המשותפת של האקדמיות למדעים משנת 2005, ומאשרת את מסקנתן הקודמת על ידי מחקרים עדכניים.
בעקבות דו"ח ההערכה הרביעי של ה-IPCC, ההצהרה קובעת כי "זה חד משמעי שהאקלים משתנה, וסביר מאוד שהדבר נגרם בעיקר מההפרעה האנושית הגוברת לאטמוספירה.
שינויים אלה ישנו את תנאי הסביבה על פני כדור הארץ אלא אם יינקטו צעדי נגד".
13 החתומות היו האקדמיות הלאומיות למדעים של ברזיל, קנדה, סין, צרפת, גרמניה, איטליה, הודו, יפן, מקסיקו, רוסיה, דרום אפריקה, בריטניה וארצות הברית.
2007 – כהכנה לפסגת ה-G8 ה-33, רשת האקדמיות למדעים באפריקה הגישה "הצהרה משותפת על קיימות, יעילות אנרגטית ושינוי האקלים":
2008 – כהכנה לפסגת ה-G8 ה-34, האקדמיות הלאומיות למדע של מדינות ה-G8+5 פרסמו הצהרה שבה חזרו על העמדה שבהצהרה המשותפת של האקדמיות למדעים משנת 2005, ואישרו מחדש "ששינוי אקלים מתרחש ושההתחממות אנתרופוגנית משפיעה על מערכות פיזיקליות וביולוגיות רבות".
בין שאר הפעולות, ההצהרה קוראת לכל המדינות "לנקוט צעדים כלכליים וצעדי מדיניות מתאימים כדי להאיץ את המעבר לחברה דלת פחמן ולעודד לשינויים בהתנהגות הפרט והמדינה, ולגרום להם".
שלוש עשרה החותמות היו אותן אקדמיות לאומיות למדעים שהוציאו את ההצהרה המשותפת ב-2007.
2009 – לקראת השיחות בוועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (UNFCCC) שתתקיים בקופנהגן בדצמבר 2009, האקדמיות הלאומיות למדעים של מדינות ה-G8+5 פרסמו הודעה משותפת שבה הצהירו, "שינוי האקלים ואספקת אנרגיה בת קיימא הם אתגרים מכריעים לעתיד האנושות.
הכרחי שמנהיגי העולם יסכימו על הפחתה נדרשת בפליטות כדי להילחם בהשלכות השליליות של שינויי אקלים אנתרופוגניים".
ההצהרה מתייחסת לדו"ח ההערכה הרביעי של ה-IPCC משנת 2007, וקובעת כי "שינויי האקלים מתרחשים אפילו מהר יותר ממה שהעריכו בעבר; פליטות הפחמן הדו-חמצני העולמיות מאז שנת 2000 היו גבוהות אפילו מהתחזיות הגבוהות ביותר, הקרח בים הארקטי נמס בקצב מהיר הרבה יותר משנחזה, ועליית מפלס הים הפכה למהירה יותר".
שלוש עשרה החותמות היו אותן אקדמיות לאומיות למדעים שהוציאו את ההצהרות המשותפות ב-2007 ו-2008.
בדצמבר 2007, האספה הכללית של האקדמיה הפולנית למדעים (Polska Akademia Nauk), שלא הייתה חתומה על ההצהרות המשותפות של האקדמיות הלאומיות למדעים פרסמה הצהרה המאשרת את מסקנות ה-IPCC, וציינה כי:
הצהרות נוספות של אקדמיות ואגודות לאומיות למדעים
בשנת 2006, האגודה האמריקאית לקידום המדע , האגודה המדעית הכללית הגדולה בעולם, אימצה הצהרה רשמית על שינוי האקלים:
בשנת 2008, פדרציית האגודות המדעיות והטכנולוגיות האוסטרליות פרסמה את "הצהרת FASTS בדבר שינוי האקלים" בה נכתב כי:
בשנת 2001, המועצה הלאומית למחקר של ארצות הברית פרסמה באמצעות הוועדה שלה למדע שינוי האקלים, את "מדע שינוי האקלים: ניתוח של כמה שאלות מפתח" (Climate Change Science: An Analysis of Some Key Questions).
דו"ח זה מאשר במפורש את השקפת ה-IPCC בנוגע לגורם לשינוי האקלים כמייצגים את השקפת הקהילה המדעית:
בשנת 2008, האגודה המלכותית של ניו זילנד, לאחר שחתמה על ההצהרה המשותפת הראשונה של האקדמיות למדעים ב-2001, פרסמה הצהרה נפרדת על מנת להבהיר את "המחלוקת על שינוי האקלים והגורמים לו, והבלבול האפשרי בקרב הציבור":
החברה המלכותית של הממלכה המאוחדת לא שינתה את עמדתה המקבילה, המשתקפת בהשתתפותה בהצהרות המשותפות של האקדמיות הלאומיות למדעים על התחממות אנתרופוגנית של כדור הארץ.
לדברי הטלגרף, "קבוצת המדענים היוקרתית ביותר במדינה נאלצה לפעול לאחר שעמיתים התלוננו שספקות בנוגע להתחממות כדור הארץ מעשה ידי אדם אינם מועברים לציבור".
במאי 2010, היא הודיעה כי היא "כותבת כעת מסמך חדש לציבור בנושא שינוי האקלים, כדי לספק דו"ח מצב מעודכן על המדע בצורה נגישה, תוך התייחסות גם לרמות הוודאות של רכיבי מפתח".
בחברה אמרו שחלפו שלוש שנים מאז שפורסם מסמך כזה לאחרונה, וכי לאחר הליך מקיף של דיונים וסקירה, המסמך החדש הודפס בספטמבר 2010. הוא מסכם את העדויות המדעיות העדכניות ומדגיש את התחומים שבהם המדע מבוסס היטב, שבהם עדיין יש ויכוחים, ושבהם נותרו אי-ודאויות משמעותיות.
החברה הצהירה כי "זה לא זהה לאמירה שמדע האקלים עצמו שגוי - אף עמית לא הביע דעה כזו בפני החברה המלכותית".
בשנת 2007 האקדמיה האפריקאית למדעים חתמה על "הצהרה משותפת על קיימות, יעילות אנרגטית ושינוי האקלים".
הצהרה משותפת זו של אקדמיות אפריקאיות למדעים, אורגנה באמצעות רשת האקדמיות למדעים באפריקה .
מטרתה המוצהרת הייתה "למסור מידע ולדרבן לפעולה לרגל פסגת ה-G8 בהיילינדאם, גרמניה, ביוני 2007":
בשנת 2007, האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות פרסמה הצהרה רשמית על שינוי האקלים, שכותרתה "בואו נהיה כנים" (Let's Be Honest):
בשנת 2007, הוציאה הקרן האירופית למדעים נייר עמדה הקובע כי:
בשנת 2007, המועצה הבין-אקדמית , כנציגת האקדמיות למדעים ולהנדסה בעולם, פרסמה דו"ח שכותרתו "מאירים את הדרך: לעבר עתיד של אנרגיה בת קיימא" (Lighting the Way: Toward a Sustainable Energy Future).
בשנת 2007, המועצה הבינלאומית של האקדמיות להנדסה ומדעי הטכנולוגיה (CAETS) פרסמה "הצהרה על סביבה וצמיחה בת קיימא" (Statement on Environment and Sustainable Growth):
בשנת 1998, האיחוד הגיאופיזי האמריקאי (AGU) אימץ הצהרה על שינויי אקלים וגזי חממה (Climate Change and Greenhouse Gases).
הצהרה חדשה, שאומצה על ידי החברה ב-2003, תוקנה ב-2007, ותוקנה והורחבה ב-2013, מאשרת שהעלייה ברמות גזי החממה גרמה ותמשיך לגרום לטמפרטורת פני השטח של כדור הארץ לעלות:
האגודות האמריקאיות לאגרונומיה, למדעי היבול ולמדעי הקרקע
במאי 2011, האגודה האמריקאית לאגרונומיה (ASA) , האגודה האמריקאית למדעי היבול (CSSA) והאגודה האמריקאית למדעי הקרקע (SSSA) פרסמו הצהרת עמדה משותפת על שינוי האקלים בכל הקשור לחקלאות:
בשנת 2008, פדרציית הגאולוגים האירופית (EFG) פרסמה את נייר העמדה "לכידת פחמן ואחסון גאולוגי" (Carbon Capture and geological Storage):
האיחוד האירופי למדעי כדור הארץ
בשנת 2005, המחלקות למדעי האטמוספירה והאקלים של האיחוד האירופי למדעי כדור הארץ (EGU) פרסמו הצהרת עמדה התומכת בהצהרות משותפות של האקדמיות הלאומיות למדעים על תגובה גלובלית לשינוי האקלים.
בהצהרה קיימת התייחסות לפאנל הבין-ממשלתי לשינויי אקלים (IPCC), בתור "הנציג העיקרי של הקהילה המדעית העולמית", ונטען בה כי ה-IPCC:בנוסף, בשנת 2008, ה-EGU פרסם הצהרת עמדה על החמצת האוקיינוסים, בה נקבע כי "החמצת האוקיינוסים מתרחשת כבר היום ותמשיך להתעצם, תוך מעקב מקרוב אחר עליית רמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה.
בהתחשב באיום הפוטנציאלי על המערכות האקולוגיות הימיות והשפעתו על החברה והכלכלה האנושית, במיוחד כשהיא פועלת בתיאום עם ההתחממות העולמית האנתרופוגנית, יש צורך דחוף בפעולה מיידית".
ההצהרה תומכת אז באסטרטגיות של "להגביל שחרור עתידי של פחמן דו-חמצני לאטמוספירה או להגביר הסרה של עודפי פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה".
בשנת 2006 אימצה האגודה האמריקאית לגאולוגיה הצהרת עמדה על שינוי האקלים העולמי.
היא תיקנה עמדה זו ב-20 באפריל 2010, עם הערות מפורשות יותר על הצורך בהפחתת פחמן דו-חמצני:
בנובמבר 2010, האגודה הגאולוגית של לונדון פרסמה את הצהרת העמדה "שינוי האקלים: עדויות מהתיעוד הגאולוגי" (Climate change: evidence from the geological record):
ביולי 2007, האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (IUGG) אימץ החלטה שכותרתה "הדחיפות בטיפול בשינוי האקלים" (The Urgency of Addressing Climate Change).
בהחלטה, ה-IUGG מסכים עם "ההערכות המדעיות המקיפות, המקובלות והנתמכות שבוצעו על ידי הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים וגופים אזוריים ולאומיים, אשר קבעו בתוקף, על בסיס ראיות מדעיות, שפעילויות אנושיות הן הגורם העיקרי לשינוי האקלים המתרחש לאחרונה".
עוד הם קובעים כי "ההסתמכות המתמשכת על שרפת דלקי מאובנים כמקור האנרגיה העיקרי בעולם תוביל לריכוז גבוה בהרבה של גזי חממה באטמוספירה, אשר בתורו יגרום לעליות משמעותיות בטמפרטורת פני השטח, במפלס הים, בהחמצת האוקיינוסים, ולהשלכות הנלוות להן על הסביבה והחברה".
האיגוד הלאומי למורי מדעי כדור הארץ
ביולי 2009, האיגוד הלאומי למורי מדעי כדור הארץ (NAGT) אימץ הצהרת עמדה בנושא שינוי האקלים שבה הם טוענים כי "האקלים של כדור הארץ משתנה" ו"שמגמות ההתחממות הנוכחיות הן במידה רבה תוצאה של פעילות אנושית":
בהצהרת האגודה האמריקאית למטאורולוגיה (AMS) שאומצה על ידי המועצה שלה ב-2012 סוכם:סקר משנת 2016 מצא ששני שלישים מחברי ה-AMS סוברים ששינוי האקלים נגרם כולו או רובו מפעילות אנושית.
האגודה האוסטרלית למטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה פרסמה הצהרה על שינוי האקלים (Statement on Climate Change), שבה הם מסכמים כי:
הקרן הקנדית למדעי האקלים והאטמוספירה
בנובמבר 2005, הקרן הקנדית למדעי האקלים והאטמוספירה (CFCAS) שלחה מכתב לראש ממשלת קנדה אשר לפיו:
בנובמבר 2009 נשלח מכתב לפרלמנט הקנדי מאת האגודה הקנדית למטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה , ובו נכתב כי:
בפברואר 2007, לאחר פרסום דו"ח ההערכה הרביעי של ה-IPCC, האגודה המלכותית למטאורולוגיה פרסמה את תמיכתה בדו"ח.
בנוסף להתייחסות ל-IPCC כ"מדעני האקלים הטובים בעולם", הם הצהירו ששינוי האקלים המתרחש הוא "התוצאה של פליטות מאז התיעוש" וכי "כבר התחלנו להניע את 50 השנים הבאות של התחממות כדור הארץ – מה שאנחנו עושים מעתה ואילך יקבע עד כמה זה יחמיר".
בהצהרתו בישיבה ה-12 של ועידת המשלחות לאמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים שהוצגה ב-15 בנובמבר 2006, ארגון המטאורולוגיה העולמי (WMO) מאשר את הצורך "למנוע הפרעה אנתרופוגנית מסוכנת למערכת האקלימית".
ה-WMO מסכים כי "הערכות מדעיות חזרו ואישרו במידה הולכת וגוברת כי פעילויות אנושיות אכן משנות את הרכב האטמוספירה, במיוחד באמצעות שרפת דלקי מאובנים להפקת אנרגיה ותחבורה".
ה-WMO מסכים כי "הריכוז הנוכחי של פחמן דו-חמצני באטמוספירה מעולם לא הגיע לחריגה במהלך 420,000 השנים האחרונות"; וכי "הערכות ה-IPCC מספקות את הייעוץ המדעי המהימן והעדכני ביותר".
האגודה האמריקאית לחקר הרביעון (AMQUA) הצהירה:
ההצהרה בנושא שינוי האקלים שפרסם האיגוד הבינלאומי לחקר הרביעון (INQUA) חוזרת על מסקנות ה-IPCC, וקוראת לכל המדינות לנקוט בפעולה מהירה בהתאם לעקרונות אמנת המסגרת של האו"ם:
ארגוני מדעי החיים תיארו את הסכנות ששינויי האקלים מהווים עבור חיות הבר.
האגודה האמריקאית של וטרינרים לחיות בר
המכון האמריקאי למדעי הביולוגיה – באוקטובר 2009, ראשי 18 אגודות וארגונים מדעיים בארצות הברית שלחו מכתב פתוח לסנאט של ארצות הברית המאשר מחדש את הקונצנזוס המדעי לפיו שינויי האקלים מתרחשים, ונגרמים בעיקר מפעילות אנושית.
המכון האמריקאי למדעי הביולוגיה (AIBS) אימץ את המכתב כהצהרת העמדה הרשמית שלו.
המכתב ממשיך ומזהיר מפני השפעות צפויות על ארצות הברית כגון עליית מפלס הים ועלייה באירועי מזג אוויר קיצוניים, מחסור במים, גלי חום, שריפות והפרעה למערכות ביולוגיות.
בהמשך הוא קורא להפחתה דרמטית בפליטות גזי חממה.
אגודת היערנים האמריקאית פרסמה שתי הצהרות עמדה הנוגעות לשינוי האקלים, בהן היא מצטטת את ה-IPCC ואת UNFCCC.
מספר ארגוני בריאות הזהירו מפני ההשפעות השליליות הרבות של ההתחממות הגלובלית בתחום הבריאות:
איגוד הרופאים האוסטרלי (בשנת 2004 ובשנת 2008)
הפדרציה העולמית של ארגוני בריאות הציבור
ביטאון מדעני האטום ו"שעון יום הדין"
בשנת 1945, אלברט איינשטיין ומדענים אחרים שיצרו נשק אטומי ששימשו בהטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי הקימו את ביטאון מדעני האטום ויצרו את "שעון יום הדין".
מטרת השעון היא למסור מידע על איומים על האנושות ועל כדור הארץ, וליצור מודעות ציבורית שתוביל לפתרונות.
בהתחלה, שעון יום הדין התמקד בסכנות של מלחמה גרעינית, אבל במאה ה-21 הוא החל להתמודד עם נושאים אחרים כמו שינויי האקלים ודיסאינפורמציה באינטרנט.
ב-23 בינואר 2020 הארגון הזיז את שעון יום הדין ל-100 שניות לפני חצות, קרוב יותר מאי פעם.
הוא הסביר שעשה זאת בגלל שלושה גורמים:
סכנה הולכת וגוברת מדיסאינפורמציה באינטרנט בנוגע לנושאים בנקודות 1 ו-2 ו"טכנולוגיות משבשות" אחרות.
הארגון שיבח את תנועת האקלים הצעירה וקרא לאזרחים ולממשלות לפעול כדי לנקוט בפעולה גדולה יותר כלפי שינויי האקלים.
מספר אגודות מדעיות לאומיות אחרות אישרו גם הן את עמדת ה-IPCC:
המועצה הקנדית של מהנדסים מקצועיים
האגודה הבינלאומית לחקר האגמים הגדולים
המכון למהנדסים מקצועיים של ניו זילנד
הפדרציה העולמית של ארגוני ההנדסה (WFEO)
האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט
נכון ליוני 2007, הצהרת העמדה של האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט (AAPG) בנושא שינוי האקלים הייתה כדלהלן:לפני שאימץ הצהרה זו, ה-AAPG היה הארגון המדעי הגדול היחיד שדחה את הממצא של השפעה אנושית משמעותית על האקלים בזמן האחרון, על פי הודעת מועצת האגודה האמריקאית לחקר הרביעון.
נשיא ה-AAPG, לי בילינגסלי, הסביר את התוכנית לתיקון, וכתב במרץ 2007:בינואר 2010, נשיא ה-AAPG, ג'ון לורנץ, הכריז על "ביטולה" של ועדת שינוי האקלים העולמי של ה-AAPG.
הוועד המנהל של AAPG קבע:
המכון האמריקאי של גאולוגים מקצועיים (AIPG)
הצהרת העמדה הרשמית של ה-AIPG בנושא הסביבה קובעת כי "בערה של דלקי מאובנים אחראית לייצורם של גזי חממה, ביניהם פחמן דו-חמצני (CO2) ומתאן (CH4).
פליטות גזי חממה נתפסות על ידי רבים כאחת הדאגות הסביבתיות העולמיות הגדולות הקשורות לייצור אנרגיה, בשל השפעות פוטנציאליות על מערכת האנרגיה העולמית ואולי על האקלים העולמי.
השימוש בדלקי מאובנים הוא המקור העיקרי לעלייה בריכוז של גזי חממה באטמוספירה מאז התיעוש".
במרץ 2010, מנכ"ל AIPG פרסם הצהרה בנוגע לקיטוב הדעות על שינוי האקלים בין החברים, והודיע כי הנהלת AIPG קיבלה החלטה להפסיק לפרסם כתבות ומאמרי דעה הנוגעים לשינוי האקלים בכתב העת החדשותי של הארגון, "The Professional Geologist".
מאז 2007, כאשר האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט פרסמה הצהרה מתוקנת, אף גוף מדעי לאומי או בינלאומי כבר לא דוחה את הממצאים של השפעות האדם על שינויי האקלים.
סקרים שונים נערכו על מנת להעריך את חוות הדעת המדעית סביב ההתחממות הגלובלית.
הם הגיעו למסקנה שכמעט כל מדעני האקלים תומכים ברעיון של שינוי אקלים אנתרופוגני.
בשנת 2004 סיכמה המדענית וההיסטוריונית נעמי אורסקס מחקר על הספרות המדעית בנושא שינוי האקלים.
היא ניתחה 928 תקצירי מאמרים מכתבי עת מדעיים בדוקים מהשנים 1993 עד 2003, והגיעה למסקנה שישנה הסכמה מדעית על קיומו של שינוי אקלים אנתרופוגני.
אורסקס חילקה את התקצירים לשש קטגוריות: תמיכה מפורשת בעמדת הקונצנזוס, הערכת ההשפעות, הצעות להקלה, שיטות, ניתוח פלאוקלימטולוגי, ודחיית עמדת הקונצנזוס.
שבעים וחמישה אחוזים מהתקצירים הוצבו בשלוש הקטגוריות הראשונות (מקבלים באופן מפורש או מרומז את השקפת הקונצנזוס); 25% עסקו בשיטות או בפלאוקלימטולוגיה, ובכך לא נקטו עמדה לגבי שינוי האקלים האנתרופוגני הנוכחי.
אף אחד מהתקצירים לא חלק על עמדת הקונצנזוס, דבר שהכותבת ראתה כ"יוצא דופן".
על פי הדו"ח, "מחברים שמעריכים את ההשפעות, מפתחים שיטות או חוקרים שינויים פלאוקלימטולוגיים עשויים להאמין ששינוי האקלים הנוכחי הוא טבעי.
עם זאת, אף אחד מהמאמרים הללו לא טען כך".
בשנת 2007, חברת המחקר האריס אינטראקטיב סקרה 489 חברים שנבחרו באקראי מהאגודה האמריקאית למטאורולוגיה או מהאיחוד הגיאופיזי האמריקאי עבור שירות ההערכה הסטטיסטית (STATS) באוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
97% מהמדענים שנסקרו הסכימו שהטמפרטורות העולמיות עלו במהלך 100 השנים האחרונות; 84% אמרו שהם מאמינים באופן אישי שמתרחשת התחממות הנגרמת על ידי האדם, ו-74% הסכימו ש"עדויות מדעיות הזמינות כעת" מבססות את התרחשותה.
לדברי 41% מהמשיבים סביר להניח שב-50 עד 100 השנים הקרובות נחזה בהשפעות קטסטרופליות, בעוד ש-44% חשבו שההשפעות יהיו מתונות ו-13% ראו סכנה מועטה יחסית.
5% מהמשיבים ענו שהם חושבים שפעילות אנושית לא תרמה להתחממות בשל אפקט החממה.
באוגוסט 2008, החוקרים דניס בריי והנס פון סטורץ' ערכו סקר של 2058 מדעני אקלים מ-34 מדינות.
לכל משיב נשלח קישור אינטרנט עם מזהה ייחודי, כדי למנוע ריבוי תגובות.
בסך הכול התקבלו 373 תגובות, המסתכמות בשיעור תגובה כולל של 18.2%.
עדיין לא פורסם מאמר בנושא הקונצנזוס באשר לשינוי אקלים אשר מבוסס על סקר זה, אך מאמר בנושא אחר פורסם על סמך הסקר.
הסקר הורכב מ-76 שאלות המחולקות למספר חלקים.
היו קטעים על הדמוגרפיה של המשיבים, ההערכה שלהם את מצב מדעי האקלים, עד כמה טוב המדע, השפעות שינוי האקלים, הסתגלות והפחתה, דעתם על ה-IPCC, ועד כמה מדעי האקלים מועברים לציבור בצורה טובה.
רוב התשובות היו בסולם של 1 עד 7, מ"בכלל לא" ל"הרבה מאוד".
לשאלה "עד כמה אתה משוכנע ששינויי אקלים, בין אם טבעיים או אנתרופוגניים, מתרחשים כעת?", 67.1% ענו שהם מסכימים מאוד, 26.7% הסכימו במידה רבה, 6.2% אמרו שהם מסכימים במידה מועטה (בסולם של 2–4), כאשר אף אחד לא אמר שהוא לא מסכים כלל.
לשאלה "עד כמה אתה משוכנע שרוב שינויי האקלים שהתרחשו לאחרונה או שיתרחשו בעתיד הקרוב הם, או יהיו, תוצאה של סיבות אנתרופוגניות?" 34.6% הסכימו מאוד, 48.9% הסכימו במידה רבה, 15.1% במידה מועטה ו-1.35% לא הסכימו כלל.
סקר שבוצע על ידי פיטר דורן ומגי קנדל צימרמן מאוניברסיטת אילינוי בשיקגו קיבל תשובות מ-3,146 מתוך 10,257 מדעני כדור הארץ שנשאלו.
התוצאות נותחו באופן גלובלי ולפי תחום התמחות.
76 מתוך 79 מומחי אקלים ש"ציינו כי מדעי האקלים הוא תחום המומחיות שלהם ושגם פרסמו יותר מ-50% מהמאמרים הבדוקים האחרונים שלהם בנושא שינוי האקלים" האמינו שהטמפרטורות הממוצעות בעולם עלו בהשוואה לטרום המאה ה-18. רמות.
75 מתוך 77 האמינו שהפעילות האנושית היא גורם משמעותי בשינוי הטמפרטורות העולמיות הממוצעות.
מבין כלל המשיבים, 90% הסכימו שהטמפרטורות עלו בהשוואה לרמות שלפני 1800, ו-82% הסכימו שבני אדם משפיעים באופן משמעותי על הטמפרטורה העולמית.
גאולוגים כלכליים ומטאורולוגים היו מהספקנים הגדולים ביותר, כאשר רק 47 אחוז ו-64 אחוז מהם, בהתאמה, האמינו במעורבות אנושית משמעותית.
הם מצאו 4,014 מתוכם שדנו בסיבת ההתחממות הגלובלית המתרחשת לאחרונה, ומתוכם "97.1% תמכו בעמדת הקונצנזוס שבני אדם גורמים להתחממות הגלובלית".
מחקר זה ספג ביקורת בשנת 2016 מריצ'רד טול , פרופסור לכלכלה מאוניברסיטת סאסקס, אך הוגן בחוזקה על ידי מאמר נלווה שפורסם באותו כרך.
ניתוח משנת 2012 של מחקרים שפורסמו על ההתחממות הגלובלית ושינויי האקלים בין 1991 ל-2012 מצא שמתוך 13,950 מאמרים בכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים, רק 24 דחו התחממות גלובלית אנתרופוגנית.
ניתוח המשך שבחן 2,258 מאמרי אקלים שעברו ביקורת עמיתים ולהם בסך הכול 9,136 מחברים, אשר פורסמו בין נובמבר 2012 לדצמבר 2013, גילה שרק אחד מ-9,136 המחברים דחה התחממות גלובלית אנתרופוגנית.
מאמר המשך בנושא מ-2015, הסוקר 24,210 מאמרים שפורסמו על ידי 69,406 מחברים במהלך השנים 2013 ו-2014 מצא רק חמישה מאמרים מאת ארבעה מחברים אשר דוחים התחממות גלובלית אנתרופוגנית.
למעלה מ-99.99% ממדעני האקלים לא דחו התחממות גלובלית אנתרופוגנית במחקריהם הבדוקים.
ב-2017 דיווח הגאולוג ג'יימס לורנס פאוול כי כאשר משתמשים בדחייה כקריטריון הקונצנזוס, נמצא כי חמישה סקרים של הספרות שעברה ביקורת עמיתים מ-1991 עד 2015, כולל כמה מאלו לעיל, מתאחדים ל-54,195 מאמרים עם קונצנזוס ממוצע של 99.94%.
סקר שלו מנובמבר 2019, הכולל מעל ל-11,600 מאמרים שעברו ביקורת עמיתים ופורסמו בשבעת החודשים הראשונים של 2019, הראה שהקונצנזוס הגיע ל-100%.
סקר שנערך ב-2021 מצא שמתוך מבחר אקראי של 3,000 מאמרים שנבדקו, מתוך 88,125 מחקרים הקשורים לאקלים שעברו ביקורת עמיתים ופורסמו מאז 2012, רק 4 היו ספקניים לגבי שינויי אקלים מעשה ידי אדם.
בהתאם למומחיות, סקר משנת 2021 של 2780 מדעני כדור הארץ הראה שבין 91% ל-100% הסכימו שפעילות אנושית גורמת לשינויי אקלים.
בקרב מדעני האקלים, 98.7% הסכימו, מספר שגדל ל-100% כאשר סופרים רק מדעני אקלים בעלי רמת מומחיות גבוהה (מעל ל-20 מאמרים שפורסמו).
שאלה שעלתה לעיתים קרובות בשיח הפופולרי הייתה האם יש קונצנזוס מדעי על שינויי אקלים.
מספר ארגונים מדעיים השתמשו במפורש במונח "קונצנזוס" בהצהרותיהם:
האגודה האמריקאית לקידום המדע , 2006: "המסקנות בהצהרה זו משקפות את הקונצנזוס המדעי המיוצג על ידי, למשל, הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, וההצהרה המשותפת של האקדמיות הלאומיות".
האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית: "על פי שיקול דעתם של רוב מדעני האקלים, התחממות כדור הארץ בעשורים האחרונים נגרמה בעיקר מפעילויות אנושיות שהגדילו את כמות גזי החממה באטמוספירה.
[...] לגבי שינויי אקלים, [דו"חות האקדמיות הלאומיות] העריכו ממצאי קונצנזוס על המדע..."
הצהרה משותפת של האקדמיות למדעים, 2005: "אנו מכירים בקונצנזוס המדעי הבינלאומי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC)".
הצהרה משותפת של האקדמיות למדעים, 2001: "עבודתו של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) מייצגת את הקונצנזוס של הקהילה המדעית הבינלאומית על מדעי שינוי האקלים.
אנו מכירים ב-IPCC כמקור המידע האמין ביותר בעולם בנושא שינויי אקלים והגורמים להם, ואנו תומכים בשיטתו להשגת קונצנזוס זה".
האגודה האמריקאית למטאורולוגיה , 2003: "טבעו של המדע הוא כזה שלעיתים רחוקות יש הסכמה מוחלטת בין מדענים.
הצהרות ומאמרים מדעיים בודדים – שהתוקף של חלקם טרם הוערך כראוי – יכולים להיות מנוצלים בדיון המדיניות ויכולים להשאיר את הרושם לפיו הקהילה המדעית חלוקה בחריפות בנושאים שבהם יש, במציאות, קונצנזוס מדעי חזק.
[...] דו"חות ההערכה של ה-IPCC מוכנים במרווחי זמן של כחמש שנים על ידי קבוצה בינלאומית גדולה של מומחים המייצגים את המגוון הרחב של מומחיות ונקודות מבט הרלוונטיות לנושאים אלו.
הדו"חות שואפים לשקף הערכת קונצנזוס של תוצאות המחקר המלא שעבר ביקורת עמיתים.
[...] הם מספקים ניתוח של מה שידוע ולא ידוע, מרמת ידת הקונצנזוס, ואינדיקציה מסוירמת ידת האמון שניתן לתת בהצהרות והמסקנות השונות".
רשת האקדמיות למדעים באפריקה : "קיים כעת בקהילה המדעית העולמית קונצנזוס, המבוסס על ראיות עדכניות, שאומר שפעילויות אנושיות הן המקור העיקרי לשינוי האקלים וששרפת דלקי מאובנים אחראית במידה רבה להנעת השינוי הזה".
האיגוד הבינלאומי לחקר הרביעון , 2008: "האיגוד הבינלאומי לחקר הרביעון מכיר בקונצנזוס המדעי הבינלאומי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC)".
האגודה האוסטרלית לשונית האלמוגים, 2006: "קיים קונצנזוס כמעט מוחלט בקרב מומחים לפיו אקלים כדור הארץ משתנה כתוצאה מהצטברות גזי חממה.
[...] קיים קונצנזוס מדעי רחב לפיו שוניות האלמוגים מושפעות מאוד מפעילות האדם וישנן השפעות עולמיות משמעותיות שיכולות להפוך את השוניות לפגיעות יותר כדוגמת התחממות כדור הארץ..."
האמנה שלה סיפקה את החזרתם של פושעים נמלטים ומשרתים חוזיים, ושימשה פורום לפתרון סכסוכים בין-קולוניאליים.
בפועל אף אחת מהמטרות לא הושגה.
הקונפדרציה נחלשה ב-1654 לאחר שבמפרץ מסצ'וסטס סירבו להצטרף למשלחת נגד הולנד החדשה במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית הראשונה, למרות שהיא חזרה לחשיבותה במהלך מלחמת המלך פיליפ ב-1675. היא פורקה לאחר שמספר רב של אמנות קולוניאליות בוטלו בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-17.
ג'ון קווינסי אדמס ציין בפגישה של האגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס במלאת 200 שנה לייסוד הקונפדרציה:
השם המלא של האמנה משנת 1643 היה "תקנון הקונפדרציה בין החוות תחת ממשלת מסצ'וסטס, החוו תחת ממשלת ניו פלימות', החוות תחת ממשלת קונטיקט, והחוות תחת ממשלת ניו הייבן בשילוב איתו".
המושבות של ניו אינגלנד התרחבו וגדלו, והמגע שלהן גובר עם יישובים קולוניאליים אחרים באירופה, כמו גם עם שבטים אינדיאנים מסביב.
המנהיגים הקולוניאליים של ניו אינגלנד חיפשו אפוא ברית שתאפשר למושבות לתאם הגנה קולקטיבית על ניו אינגלנד.
גם מנהיגי ניו אינגלנד הרגישו שהם ייחודיים בקרב המושבות האמריקאיות, והם קיוו להתאגד כדי לשמר את הערכים הפוריטניים שלהם.
האמנה קוראת למושבות ניו אינגלנד לפעול כאומה, באומרו שהן חולקות אורח חיים ודת.
ברית זו נועדה להיות אמצעי הגנה ותקשורת תמידי בין המושבות עצמן ועם כל ישות זרה.
האמנה המתווה את הברית כללה את הסעיפים הבאים, בסיכום:
המושבות צריכות להקים ליגה של ידידות עם ביטחון צבאי הדדי.
מערכת יחסים זו תבטיח את הבטיחות והרווחה הקהילתית של המושבות וישמר את אורח חייהם הפוריטני.
המושבות של ניו אינגלנד היו אמורות לשמור על הטריטוריה הנוכחית שלהן.
תחומי השיפוט שלהם יישארו בלתי מוגבלים על ידי שאר חברות הקונפדרציה, וכל שינוי שיבוצע יצטרך להיות מוסכם על ידי החברים האחרים.
כל חברות הקונפדרציה היו קשורות זו לזו אם התרחשה מלחמה.
משמעות הדבר היא שהם היו צריכים לתרום למלחמה כל מה שהם מסוגלים מבחינת גברים ואספקה.
המושבות יחויבו גם לספק מפקד של כל אנשיהן הזמינים למיליציה.
כל הגברים מגיל 16 עד 60 היו אמורים להיחשב ככשירים לשירות.
כל רווחים מעימות צבאי היו אמורים להתחלק בצורה צודקת בין הקונפדרציה.
אם אחת מחברות הקונפדרציה הותקף, על החברות האחרות לבוא לעזרתם ללא דיחוי.
סיוע זה יתבצע באופן פרופורציונלי.
מפרץ מסצ'וסטס תידרש לשלוח 100 אנשים חמושים ומסופקים, לשאר המושבות 45 אנשים חמושים ומסופקים או פחות, בהתבסס על גודל ואוכלוסייה.
אם יש צורך במספר גדול יותר של אנשים או אספקה, אזי נציבי הקונפדרציה יצטרכו לאשר את המידה.
שני נציבים היו צריכים להיבחר מכל מחוז לנהל את ענייני הלחימה.
הנציבים היו אמורים להיפגש פעם בשנה ביום חמישי הראשון של ספטמבר, ולהחליף את המיקום בין המושבות.
הנציבים יבחרו נשיא מביניהם; לא יהיו לו סמכויות נוספות והוא ישמש תפקיד אדמיניסטרטיבי גרידא.
לנציבים תהיה סמכות לנסח חוק וקודים שיועילו לרווחה הכללית של הקונפדרציה.
חוקים אלה נועדו להבטיח יחסי ידידות בין המחוזות וביטחון לקונפדרציה.
היה אמור להיות גם שיתוף פעולה בין המחוזות במונחים של החזרת נמלטים ומשרתים שנמלטו.
אף מושבה חברה לא הייתה אמורה לבצע מעשה מלחמה או סכסוך ללא הסכמתם של האחרות.
זה יהיה כדי למנוע ממחוזות קטנים יותר להיאלץ להשתתף במלחמה שלא היו להם המשאבים להילחם בה.
כל מלחמה התקפית תצטרך אישור של שישה מתוך שמונת הנציבים.
ארבעה נציבים יכולים לקבל החלטות מינהליות בנסיבות מקלות, אך כל החלטה תצטרך להיות בגבולות המשאבים והמשאבים.
לא ניתן היה לקבל החלטה בנוגע לשטרות או היטלים כאשר נוכחים פחות משישה נציבים.
אם מחוז חבר כלשהו בקונפדרציה היה מפר אחד מהסעיפים, נציבי המחוזות הנותרים היו אמורים להיפגש ולהחליט על כל פעולה נוספת.
בית המשפט הכללי של מסצ'וסטס והנציבים ממושבת סייברוק וממושבת ניו הייבן הסכימו להסכם ב-19 במאי 1643. בית המשפט הכללי של מושבת פלימות' הסכים לכך ב-29 באוגוסט.
"הקוסם מארץ עוץ" הוא סרט פנטזיה מוזיקלי משנת 1939 בכיכובה של ג'ודי גרלנד.
למרות הדעה הרווחת, הסרט לא היה הראשון שהוקרן בצבע, אולם אפקט הצבע נוצל היטב בסרט: פרק שהותה של דורותי בקנזס צולם בשחור-לבן, ואילו משדורותי הגיעה לארץ עוץ, ארץ האגדות והמכשפות, צולם בצבע.
ב-1998 דירג מכון הסרטים האמריקאי את הסרט במקום השישי ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר; שני שירים מהסרט נמצאים ברשימת "מאה שנים, מאה שירים": "דינג-דונג, המכשפה מתה" במקום ה-82, ו"אי שם מעבר לקשת" במקום הראשון.
בשנת 2005 ערך מוסד הקולנוע האמריקני סקר שדירג את משפטה של דורותי לטוטו: "טוטו, יש לי הרגשה שאנחנו כבר לא בקנזס" כמשפט הרביעי הזכור ביותר בקולנוע האמריקני.
דורותי גדלה בקנזס אצל דודיה, הנרי ואֵם גייל.
בתחילת הסרט היא מספרת לשלושה חוואים מהחווה המשפחתית על בעיותיה עם העלמה גאלץ' (מרגרט המילטון, ששיחקה גם את המכשפה), השכנה העשירה וחסרת ההומור שמתלוננת בפני דודיה של דורותי על הכלב של הילדה, טוטו.
כל אחד מהחוואים עונה לה בצורה שרומזת על תפקידו בחלומה של דורותי: החוואי האנק, שבחלומה של דורותי יהיה הדחליל, מייעץ לדורותי שלא כדאי שתסתובב עם טוטו בשטחה של העלמה גאלץ'.
היקורי, שבחלום יהיה איש הפח חסר הלב, מתחיל לשאת נאום רגשני ולבבי, אך נקטע על ידי דודתה אם בעוד זרועו מתרוממת - אותו מצב שבו יימצא איש הפח על ידי דורותי בחלום.
זיק, שבחלום יהיה האריה הפחדן, מציע לדורותי לנקוט עמדה אגרסיבית ואמיצה.
הכלב טוטו נושך את העלמה גאלץ', וזו מגיעה לחווה של משפחת גייל עם הוראה מהשריף לקחת את הכלב להשמדה.
הדוד הנרי והדודה אם מתווכחים עם העלמה גאלץ' אך ללא הצלחה, ודורותי מכנה את העלמה "מכשפה רעה וזקנה", כרמז לחלום של דורותי.
באמצע הדרך למכלאה טוטו חומק מהסל של העלמה גאלץ' וחוזר לדורותי, והיא מחליטה לברוח איתו מחשש שמא גברת גאלץ' תחזור.
דורותי וטוטו מתחילים את מסעם, והם פוגשים את פרופסור פלאי (מגולם על ידי פרנק מורגן, שגילם גם את הקוסם).
הוא רואה בסל של דורותי תמונה שלה עם דודיה, וממציא שהוא רואה בכדור הבדולח שלו את הדודה אם בוכה.
דורותי משתכנעת, והיא וטוטו חוזרים הביתה.
אולם, בדרך מתקרבת סופת טורנדו חזקה ולפני שדורותי מגיעה לביתה הדוד והדודה מצליחים להיכנס למחבוא שבתוך האדמה והיא אינה רואה אותם.
היא מנסה לפתוח את דלת המחבוא ולא מצליחה.
דורותי ממהרת להיכנס אל הבית ומתחבאת בחדרה, אך היא מקבלת מכה בראש ומחוסרת הכרה.
הטורנדו לוקח עמו את הבית, ולבסוף נוחת.
עד כאן העלילה מתרחשת בשחור לבן.
דורותי מתעוררת ויוצאת מהבית אל תוך ארץ אגדות צבעונית, כלומר מכאן ואילך הסרט יהיה בצבע.
גלינדה, המכשפה הטובה והיפה מהדרום, מופיעה בתוך בועת סבון בצבע ורוד ומקבלת את פניה של דורותי.
גלינדה מודיעה לדורותי שהיא נמצאת בארץ עוץ, ושהיא כרגע הרגה את המכשפה המרשעת מן המזרח בכך שהפילה עליה את ביתה כך שרק הנעליים האדומות שלה, נעלי האודם, מבצבצות.
גלינדה קוראת לתושבי ארץ עוץ, גמדים קטנים בשם מנצ'קינים, לצאת ממחבואם.
המנצ'קינים רוקדים ושרים סביב דורותי, אסירי תודה על שהרגה את המכשפה הרעה.
באמצע מפגן התודה לדורותי, יוצאת מתוך פרץ של אש ולהבות המכשפה המרשעת מן המערב, אחותה של המכשפה שדורותי הרגה.
היא מחפשת את מי שהרג את אחותה, ומנסה לקחת לעצמה את הנעליים האדומות של אחותה המתה.
לתדהמתה, גלינדה מעבירה את הנעליים מרגלי המכשפה המתה לרגליה של דורותי.
המכשפה מאיימת על דורותי שהיא תשיג אותה ואת כלבה במשפט: "אני אתפוס אותך, יפתי!" (ובכך היא דומה לעלמה גאלץ'), ונעלמת כשהיא צווחת בצחוק מרושע שהפך למזוהה עם המכשפה מהסרט.
גלינדה אומרת לדורותי שהדרך היחידה לחזור לביתה היא ללכת לעיר האזמרגד, עירו של הקוסם מארץ עוץ, ולבקש מהקוסם להחזיר אותה הביתה.
לפני שגלינדה נעלמת בתוך הבועה הוורודה, היא אומרת לדורותי לא להסיר לעולם את הנעליים האדומות, וללכת לאורך דרך האבנים הצהובות.
לאורך המסע פוגשת דורותי אחרים שזקוקים לעזרת הקוסם, ומצטרפים עמה למסע: הדחליל חסר-השכל, איש הפח חסר-הלב (אך האדיב) והאריה הפחדן.
כל השלושה שרים שירי סולו שמתארים את צורכיהם.
כולם נחושים בדעתם להגיע אל הקוסם, למרות איומיה של המכשפה.
ממש לפני שהארבעה מגיעים לעיר האזמרגד, המכשפה מכינה להם מכשול: שדה ענק של פרגים שגורמים לדורותי, לאריה ולטוטו להירדם.
רק הדחליל ואיש הפח, שבשל היותם יצורים לא-חיים, לא נרדמים וזועקים לעזרה.
גלינדה מכינה כישוף-נגד בצורת שלג, שגורם לשלושה להתעורר.
בתוך עיר האזמרגד, הכול צבוע בירוק (חוץ מהסוס שמשנה צבעים).
הארבעה מקבלים טיפול יופי וריענון- לדחליל שמים קש חדש, לאיש הפח ממרקים את הפח שעל גופו, לדורותי גורמים שיהיה לה חיוך שמח והיא מבקשת שיהפכו את עיניה לצבע השמלה ולאריה משייפים את הטפרים ומסלסלים לו את השיער, כל זאת על מנת לפגוש את הקוסם.
אך לפני שהם מספיקים מופיעה בשמים המכשפה הרעה וכותבת עם המטאטא שלה על השמים את המילים: "היכנעי, דורותי".
תושבי המקום חוששים מהתפתחות חדשה זו, ושומרו של הקוסם שולח את כולם לביתם ומרגיע אותם.
הוא שולח גם את דורותי וחבריה, אך לאחר עימות עם הדחליל, שבו מגלה השומר כי זוהי "דורותי של המכשפה", מסכים השומר להכניס אותם.
כשהם נכנסים לקוסם, הוא מתגלה כראש מפחיד ומרחף באוויר, מוקף בעשן ואש.
הוא אומר להם שהוא יוכל לעזור להם רק אחרי שיביאו לפניו את המטאטא של המכשפה.
בדרכם לטירת המכשפה לוכדים הקופים המכונפים ששלחה המכשפה את דורותי וטוטו, והם נלקחים לטירה.
בסרט אמורה לבוא כאן סצנה שנחתכה לבסוף.
המכשפה רומזת על הסצנה הזו כשהיא שולחת את הקופים: "הם (דורותי וחבריה) לא יעשו לך צרות; אני מבטיחה.
שלחתי כבר חרק קטן שיעייף אותם".
חרק זה, ה"ג'יטרבאג", הוא חרק פיקטיבי שעוקץ את דורותי וחבריה וגורם להם לשיר ולרקוד ללא הפסקה ובאותו מקום, עד בואם של הקופים.
כשדורותי מגיעה לטירה דורשת ממנה המכשפה את הנעליים האדומות.
דורותי מסרבת, והמכשפה מורה למשרתיה הקופים לחסל את טוטו.
כשהמכשפה מנסה להוריד את הנעליים מדורותי, היא נתקלת בפרץ של ניצוצות שמונע ממנה לעשות כן.
היא מבינה שכל עוד שדורותי בחיים, אי-אפשר יהיה להוריד את הנעליים.
בזמן שהמכשפה חושבת איך להרוג את דורותי, טוטו בורח, מוצא את הדחליל, איש הפח והאריה ומביא אותם לטירה להציל את דורותי.
בינתיים, דורותי נעולה בתוך חדר שבו כדור בדולח ושעון חול.
כשיאזל החול בשעון, דורותי תמות.
בכדור הבדולח מופיעה דמותה של הדודה אם, שתוהה היכן נמצאת אחייניתה דורותי.
דורותי צועקת אל דודתה, אך דמותה נעלמת ודמות המכשפה מופיעה בכדור הבדולח, צוחקת על דורותי ברשעות ומפחידה אותה.
הדחליל, איש הפח והאריה מגיעים לטירה ונעצרים בידי שלושה משומרי המכשפה.
הם מתחפשים לשומרי הטירה כדי שיוכלו להיכנס, מוצאים את דורותי ומנסים להציל אותה, אך המכשפה מגלה אותם ומציתה באש את הדחליל.
דורותי מוצאת דלי מלא מים ושופכת את תוכנו על הדחליל.
המים פוגעים גם במכשפה, ממיסים אותה, ומותירים רק את הכובע השחור שלה, את שמלתה, את המטאטא שלה וקצת עשן.
השומרים מזכים את דורותי במטאטא של המכשפה, ושולחים אותה לדרכה כשהם מריעים: "המכשפה הרשעה מתה!"
הארבעה חוזרים אל הקוסם, ומביאים את המטאטא לקוסם ההמום שלא ציפה לשובם.
"לכו וחזרו מחר", מפטיר לעברם הקוסם, ודורותי וחבריה, שזה עתה הרגו את המכשפה, מרגישים מרומים.
דורותי נוזפת בקוסם על שלא קיים את הבטחתו, אך הארבעה מגלים מיד, בעזרת חיפושיו של טוטו, שהקוסם אינו אלא איש מבעד לווילון שמפעיל את הראש המרחף, ואינו קוסם כלל.
דורותי וחבריה זועמים, אך הקוסם פותר את בעיותיהם באופן פסיכולוגי: הוא מעניק לדחליל דיפלומה, לאיש הפח - שעון מתקתק בצורת לב, ולאריה - אות גבורה.
הקוסם מסביר את נוכחותו בארץ עוץ כטעות; גם הוא יליד קנזס והגיע לארץ עוץ בכדור פורח.
הוא מבטיח לדורותי שייקח אותה הביתה באותו כדור פורח שהביא אותו לכאן.
הוא מודיע לתושבי אמרלד סיטי שהוא משאיר את הדחליל, איש הפח והאריה אחראים במקומו, ודורותי והוא מתכוננים לצאת.
רגע לפני ההמראה בכדור הפורח, טוטו חומק החוצה כדי לרדוף אחרי חתולה.
דורותי רודפת אחריו, אך הקוסם כבר יצא לדרך.
דורותי חושבת שתישאר בארץ עוץ כל חייה, אך אז מופיעה גלינדה ואומרת לדורותי שהיא וטוטו יכולים לחזור בעזרת הנעליים האדומות.
דורותי וטוטו נפרדים מחבריהם, וגלינדה מדריכה את דורותי להקיש בעקבים שלוש פעמים ולומר: "אין מקום כמו הבית" ("There is no place like home", משפט שמזוהה עם הסרט) עד כאן העלילה מתרחשת בצבע.
דורותי מופיעה שוב במיטתה שבביתה בקנזס (הסרט חוזר להיות בשחור-לבן), מוקפת במשפחה וחברים.
היא מספרת להם על חוויותיה, אך הם אומרים שמדובר בחלום, על אף שדורותי מתעקשת על אמיתות חוויותיה.
הסרט מסתיים כשדורותי מחבקת את טוטו, וחוזרת: "אין מקום כמו הבית".
ליימן פרנק באום (1856–1919) הוציא בשנת 1900 את ספר הילדים הקוסם המופלא מארץ עוץ.
במשך השנים נמכר הספר במיליוני עותקים, ובאום הוציא עוד שלושה עשר ספרים בסדרה עד מותו ב-1919.
בינואר 1938, קנתה חברת ההפקות מטרו גולדווין מאייר (הידועה בשם MGM) את זכויות הספר.
התסריט עובד מהספר בידי התסריטאים נואל לנגלי, פלורנס ריירסון ואדגר-אלן וולף.
במאי הסרט היה ויקטור פלמינג, ושלושה במאים נוספים שלא צוינו בכתוביות הסיום.
המילים והלחנים היו בידי הרולד ארלן ויפ הרבורג, שזכו בשני פרסי אוסקר: אחד על המוזיקה שבסרט, ואחד על השיר "אי-שם מעבר לקשת".
הצילומים החלו באוקטובר 1938 והסתיימו במרץ 1939.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-15 באוגוסט 1939 בהוליווד, ואחרי יומיים בניו יורק.
הסרט עלה לאקרנים בהפצה ארצית ב-25 באוגוסט.
בארץ ישראל הוקרן הסרט לראשונה במוצאי שבת, 20 באפריל 1940, בקולנוע אופיר בתל אביב.
ליהוק הסרט היה בעייתי בהתחלה, בשל החלפת השחקנים החוזרת ונשנית.
בעיה אחת הייתה ליהוק איש הפח: ריי בולג'ר היה אמור לשחק את איש הפח, ובאדי אבסן היה אמור לשחק את הדחליל.
בולג'ר לא היה מרוצה מהתפקיד, ושכנע את מפיק הסרט מרווין לרוי לתת לו את תפקיד הדחליל.
אבסן ויתר על תפקיד הדחליל עבור בולג'ר והפך לאיש הפח.
בתחילה לא התנגד, ואפילו התחיל בחזרות ובצילומים, אך תשעה ימים אחרי תחילת הצילומים, הוא שאף לריאותיו את אבקת האלומיניום שכיסתה את פניו כחלק מהאיפור של איש הפח, ונזקק לאשפוז ולשיקום בבית החולים.
MGM לא פרסמו את סיבת עזיבתו של אבסן ואפילו מחליפו בתפקיד, ג'ק היילי, לא ידע את הסיבה.
לא פורסמו שום סרטונים של אבסן בתור איש הפח, רק תמונות משלב החזרות וכן הקלטות של השירים בקולו של אבסן.
לתפקיד דורותי לוהקה ב-1938, השחקנית ג'ודי גרלנד.
לצוות הצטרפו בהמשך מרגרט המילטון בתפקיד המכשפה הרעה, פרנק מורגן בתפקיד הקוסם, והליצן ההוליוודי ברט לאהר בתפקיד האריה הפחדן.
השירים הוקלטו באולפן לפני הצילומים.
בשיר "יצאנו לראות את הקוסם מארץ עוץ" ("We're off to see the Wizard") שנמצא בסרט עדיין ניתן לשמוע את קולו של באדי אבסן, שהוחלף בידי ג'ק היילי.
השיר המפורסם ביותר בסרט הוא "מעבר לקשת בענן" ("Over the Rainbow") בביצועה של ג'ודי גרלנד.
מנגינה מפורסמת נוספת היא הנעימה של גברת גאלץ' והמכשפה המרשעת מן המערב, שזכתה לגרסאות שונות, כולל פעמיים ב"משפחת סימפסון" ופעם אחת בטום וג'רי- בפארודיה על גברת גאלץ' שהופכת למכשפה.
הצילומים החלו ב-13 באוקטובר 1938, בבימויו של ריצ'רד תורפ.
תורפ פוטר מספר ימים לאחר תחילת הצילומים, ובמקומו נכנס ג'ורג' קיוקור, ששינה משמעותית את האיפור והתלבושות של מרגרט המילטון (המכשפה) וג'ודי גרלנד, דבר שגרר צילום מחדש של כל הסצנות שצולמו עד אז.
קיוקור עזב את הסרט בשל התחייבות קודמת לבימוי "חלף עם הרוח", והוחלף בוויקטור פלמינג בנובמבר 1938.
בפברואר 1939 נאלץ פלמינג לעזוב, כדי להחליף את ג'ורג' קיוקור בסרט "חלף עם הרוח", והבמאי קינג וידור החליף אותו כדי לסיים את הסרט (בעיקר הצילומים בחווה בקנזס).
הצילומים הסתיימו במרץ 1939, והסרט הושלם ביוני 1939. התחושה הכללית הייתה שהסרט ארוך מדי, והסצנות עם המכשפה מפחידות מדי לילדים.
הסצנות שנחתכו היו הריקוד של הדחליל, שבו מנצל ריי בולג'ר את יכולות הריקוד שלו, הקטע "The Jitterbug", קטע שירה וריקוד, וקטע הניצחון של דורותי כשהיא חוזרת לאמרלד סיטי, עירו של הקוסם מארץ עוץ, לאחר מות המכשפה הרעה.
למעשה, בספר גלינדה היא המכשפה הטובה מהדרום ואילו בסרט היא המכשפה הטובה מהצפון, ואין שום אזכור לאף מכשפה החיה בדרום ארץ עוץ.
בסרט, המכשפה המרשעת מן המערב מגיעה למחוז המנצ'קינים לאחר שדורותי הרגה את אחותה.
בספר, כל האירוע הזה לא קרה.
בספר, דורותי והאריה ניצלים משדה הפרגים באמצעות קבוצה של עכברי שדה שמוציאה אותם משם.
בסרט, גלינדה משחררת אותם משדה הפרגים, ובכך ממלאת גם את מקומה של מלכת עכברי השדה מן הספר המקורי.
דמויות החוואים האנק, היקורי וזיק וכך גם העלמה גאלץ' ופרופסור פלאי, לא הופיעו בספרים.
כך גם בספר לא תוארו בהרחבה חייה של דורותי בקנזס.
בספר, הקוסם מגיע מאומהה, שבמדינת נברסקה, ובסרט הוא מגיע מקנזס, כמו דורותי.
בספר, מסופר סיפור הרקע של איש הפח, וכיצד הפך מבן אנוש ליצור שכולו מפח.
אותו הדבר לגבי הדחליל שבספר מספר לדורותי כיצד נוצר.
בספר, הקוסם מסייע לחבריה של דורותי באמצעות טיפול פיזי (הוא ממלא את מוחו של הדחליל בסיכות וסובין, שותל לב ממשי בחזהו של איש הפח ונותן לאריה לשתות שיקוי אומץ מפוברק).
בסרט, הוא מטפל בהם בדרכים פסיכולוגיות ולא פיזיות.
בסרט, דורותי וחבריה נכנסים לאולמו של הקוסם יחד.
בספר, הם מתבקשים להיכנס אחד אחד.
בסרט הקוסם התגלה בפני החבורה רק בצורת ראש גדול.
בספר הוא התגלה בפני כל אחד מהחבורה בדמות שונה: כדור אש, מפלצת, ראש גדול ואישה יפה.
בסרט המכשפה הרעה יצרה את שדה הפרגים הקטלני ואילו בספר החבורה נקלעה לתוכו כשסטתה מהדרך.
בסרט לא מופיע כובע הזהב, שבאמצעותו מזמנת דורותי את הקופים המכונפים.
בסרט למכשפה הרעה מהמערב היה מטאטא בעוד שבספר הייתה לה מטרייה.
מוטיב הצבעים של הארצות השונות בארץ עוץ (ווינקים - צהוב, מנצ'קינים - כחול) לא מופיע בסרט.
מספר אירועים בספר ירדו מהסרט.
כגון ההתקלות בדובנמרים (קליידות), הסצנה בעיר החרסינה, המלחמה בעכביש הענק והמסע לארץ הדרום.
בסרט עיר האיזמרגד באמת ירוקה, בניגוד לספר שבו היא נראית ירוקה רק למי שמרכיב משקפיים.
בסרט, דורותי מתבקשת להגיד "אין מקום כמו הבית" כדי לחזור הביתה.
בספר, היא פשוט צריכה להקיש שלוש פעמים עם הנעליים ולהגיד לאן היא רוצה להגיע.
בספר מתקיים ויכוח מעניין בין איש הפח לדחליל שלא מופיע בסרט: מה יותר חשוב - לב או שכל.
בספר עוץ מספר שהוא פיתום במקצועו ואילו בסרט הוא מעוות את קולו באמצעות שימוש בעזרים טכנולוגיים.
בסרט, הדחליל איש הפח והאריה מנסים להציל את דורותי מהמכשפה.
בספר, הם לא מסוגלים לעשות זאת מאחר שהדחליל ואיש הפח מפורקים ואילו האריה מסרב לצאת מכלובו.
כישוף ההגנה שהטילה המכשפה הטובה מהצפון על דורותי לא מאוזכר בסרט.
כישוף ההגנה הוא פריט מאוד חשוב בספר מאחר שהוא הדבר שמונע מהמכשפה מלנסות להרוג את דורותי.
בספר כל אחד מהחבורה מקבל תפקיד: איש הפח שולט על הווינקים, האריה מוכתר כמלך היער והדחליל מולך בעיר האיזמרגד.
בסרט כל החבורה מולכת בעיר האיזמרגד ביחד.
בסרט, הנעליים של דורותי הן בצבע אדום למרות שבספר הן בצבע כסף.
שינוי זה בוצע על מנת לנצל כמה שיותר את היות הסרט בצבע.
בסרט, כל הרפתקאותיה של דורותי תוארו כחלום בלבד.
בספר, כל מסעה של דורותי בארץ עוץ קורה באמת.
הפופולריות של הסרט נובעת בעיקר מהפעמים הרבות שבהן שודר הסרט בטלוויזיה (בשנות ה-60 וה-70 שודר הסרט פעם בשנה בטלוויזיה, ובהיעדר מכשירי וידאו, השידור השנתי של הסרט היה מאורע).
רוב הצופים בסרט חזו בו במסגרת טלוויזיונית ולא בקולנוע.
"הקוסם מארץ עוץ" ליקט סביבו שמועות רבות, שחלקן הפכו לאגדות.
אגדה שכיחה שמסרבת לגווע טוענת שאחד מהעובדים בצוות ההפקה התאבד בתלייה על הסט, ואפשר לראות אותו בסצנה של היער המכושף.
אין לשמועה זו יסוד: מדובר בציפור גדולה שמנופפת בכנפיה כחלק מתפאורת היער.
התעלומה נפתרה בשנות ה-90, כאשר הסרט יצא מחדש לקולנוע וניתן היה לראות, בזכות המסך הגדול, שמדובר בציפור ולא באיש תלוי.
על פי סיפור אחר, שהתברר כאמיתי, המעיל שהשחקן פרנק מורגן לובש כשהוא משחק את פרופסור מרוול הוא מעיל יד-שנייה שהיה שייך פעם למחבר ספרי "הקוסם מארץ עוץ", ל.
שמו של באום נמצא בכיס הפנימי.
אחרי צאת הסרט הובא המעיל לאלמנתו של באום, והיא אישרה שהמעיל היה שייך לבעלה המנוח.
מדי פעם הועלו הצעות לצלם סרט המשך עם צוות השחקנים המקורי, אך ההצעות לא מומשו מעולם.
לפי גרסה אחת, הכוונה הייתה לברוא מחדש את דמות המכשפה שמשחקת מרגרט המילטון.
המילטון, שהייתה אישה עדינה ואדיבה, סירבה להחיות מחדש את הדמות מחשש שילדים יפחדו מאוד לגלות שהמכשפה הרשעה שנוצחה ומתה, קמה לתחייה מחדש.
"הקוסם מארץ עוץ" הפך לסרט פולחן.
הבמאי ג'ון בורמן השתמש במספר אלמנטים מהסרט בסרט המדע-בדיוני שלו "זארדוז" משנת 1974; בסרט סקיי קפטן שתי דמויות צופות בסרט בקולנוע.
פריטים מהסרט המקורי, כגון תלבושות וחתימות, עדיין נמכרים במכירות פומביות.
במאי 2000 נמכר ב-666,000 דולר זוג נעליים אדומות שנעלה ג'ודי גרלנד בסרט (בסרט עצמו היא נעלה שבעה זוגות נעליים אדומות).
בשנת 1977 כתב חוקר הקולנוע אלג'ין הרמטס את הספר "עשיית 'הקוסם מארץ עוץ"", ספר שמתאר את הפקת הסרט.
"הקוסם מארץ עוץ" היה מועמד ל-20 פרסים, בהם:
פרס סאטורן בקטגוריית "סרט הפנטזיה הטוב ביותר"
חמישה פרסי גלובוס הזהב, בהם: "הסרט הטוב ביותר" ו"השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי" (ג'ודי גרלנד)
מוזיאון ג'ודי גרלנד מינסוטה, ארצות הברית בו מוצגים פריטים ותמונות מהסרט, ונעלי האודם שנגנבו והושבו למוזיאון
הקוסם מארץ ים הוא ספר פנטזיה מאת אורסולה קרובר לה-גווין משנת 1968, המספר את סיפור התבגרותו של גֵד, הידוע בכינויו "נץ", קוסם צעיר, שעתיד להפוך לגדול הקוסמים בארץ ים.
הספר הוא הראשון בסדרה של שישה ספרים: "סדרת ארץ ים".
חלקה הראשון של הסדרה יצא כטרילוגיה בשנות ה-1970, וההמשכים, שלא תורגמו לעברית, יצאו מאוחר יותר (Tehanu ו-The Other Wind, בתרגום חופשי: "טהנו", "הרוח האחרת" בהתאמה).
הספר יצא לאור בעברית לראשונה בשנת 1985 בהוצאת זמורה-ביתן, ובשנית בשנת 2023 בתרגום תומר בן אהרון בהוצאת הכורסא.
הסיפור מתחיל באחד האיים בארץ ים, עולם פנטזיה המורכב רובו ככולו מאיים קטנים וגדולים.
באי, ששמו גונט, מתגורר ילד בשם דוּני עם אביו הנפח וששת אחיו בכפר קטן ומבודד בשם עשרה אלמונים.
אמו נפטרה כשנה לאחר לידתו, ודוני גדל והפך לילד חצוף ופוחח, שעוסק בעיקר ברעיית עזים.
מאוחר יותר, כשהתחזק, הכריחו אביו לעבוד כשוליה במפחתו.
נראה כי אובדן אימו ויחסו הקשה של אביו כלפיו גרם לדוני להתחמק מעבודתו ולשוטט באי.
לאחר מות אימו גידלה את דוני דודתו הידעונית (מכשפה) ודאגה לכל מחסורו כתינוק.
יום אחד שמע אותה קוראת חרוז קסמים לעבר עז שסירבה לרדת מגגו של בניין.
מאוחר יותר, ניסה את אותו חרוז על העזים אותן רעה, מבלי שידע את משמעותו.
לחש זה גרם לעזים להתקרב אליו יותר ויותר ולהצטופף סביבו.
דוני נבהל, והחל לרוץ אל עבר הכפר, שם שחררה אותו דודתו מהלחש.
באותו רגע מבינה דודתו של דוני שיש לו כוחות קסמים, והיא מתחילה ללמדו לחשים פשוטים.
אחד מהלחשים שלמד ממנה אפשר לו לזמן אליו חיות.
החיה שאהב לזמן יותר מכל החיות הייתה נץ, ופעמים רבות ראו אותו חבריו מתהלך עם נץ על כתפו.
כך קיבל דוני את כינויו, "נץ", ואילו שמו המקורי נשכח.
יום אחד, כשתוקפים את האי חיילים מהקיסרות הקרגית (קיסרות המונה ארבעה איים במזרח ארץ ים, ותושביה נחשבים לברברים ותוקפניים בעיני תושבי האיים) משתמש דוני באחד מהלחשים שלמד ואורג ערפל כבד ברחובות הכפר, בו הוא יוצר דמויות צללים מרתיעות.
התוקפים הלבושים בשריון כבד מתבלבלים ולא מוצאים את דרכם בערפל, מה שמאפשר להתנגדות הקטנה שארגן אביו להדוף אותם מהכפר, ומאוחר יותר מהאי עצמו.
הסיפור על הנער שהבריח את התוקפים מהקיסרות הקרגית מתפשט במהרה בכל גונט, ומגיע לאוזניו של אחד הקוסמים הגרים באי, אוגיון השתקן, המג (הקוסם) של רה-אלבי, שידוע בכך שהצליח להרגיע רעידת אדמה קטלנית שאירעה באי כמה שנים קודם.
המג מחליט לקחת את דוני תחת חסותו, ולהעניק לו את שמו האמיתי, גֵּד (Ged).
גד בוחר באפשרות השנייה, אשר נראית לו כמבטיחה יותר כוח ותהילה, ומפליג אל בצר באנייה "צל".
גד מהיר הקליטה מצטיין בלימודיו בבית הספר, ובמהרה מגיע לרמה גבוהה יותר משאר חבריו.
בבית הספר הוא פוגש את מי שיהפוך להיות חברו הטוב ביותר, בָּקְיָה, וחונך בשם יָשְפֵה, שכבר מימיו הראשונים של גד באי מתגלעת ביניהם יריבות.
בשנתו השנייה בבית הספר, מגיע הסכסוך בין גד וישפה לשיאו והם פותחים בדו-קרב של קסמים, במהלכו נענה גד לאתגר של ישפה, וכשהוא מונע על ידי גאוותו ושנאתו, הוא מעלה באוב את רוחה של אלפרן, אחת הדמויות העתיקות מההיסטוריה של אנלד (אחד האיים העתיקים ביותר בארץ ים).
במעשהו זה משחרר גד צל על פני העולם, שמתנפל עליו ופוגע בו אנושות, מותיר על פניו צלקות שיישארו לכל חייו.
הצל מוברח מהאי על ידי הרב-מג נֶמֵרֵל, מנהל בית הספר, שמת מאפיסת כוחות לאחר שהשקיע אותם בגירוש הצל מבצר.
גד מתאושש רק חודשים רבים לאחר המקרה, וממשיך ללמוד בבית הספר לאחר שיחה עם הרב מג החדש, גנשר; אך הפעם אינו קל ומהיר תפיסה כפי שהיה, והלימודים אורכים לו זמן רב.
בסופו של דבר מקבל גד את מטה הקסמים שלו, ויוצא לעולם הגדול על אף פחדו מהצל שעדיין נמצא בעולם ורודף אותו.
בעזרת תחבולה מנחש גד את שמו האמיתי של הדרקון, אשר גילויו נותן בידיו של גד שליטה בו, ומצליח להכניע אותו ולהשביע אותו שלא יעזוב את אי מגוריו לעולם, ולא יטריד איים אחרים.
במהלך שיחתם, הדרקון מייעץ לגד ללמוד את שמו האמיתי של הצל, שכן רק כך יביס אותו.