tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנהיגים מפולין כמו בולסלאב ביירוט, אדווארד אוחאב ויוזף צירנקייביץ' ביקרו בסין בתקופות שונות בתקופה זו.
פולין עברה שינוי פוליטי וחברתי כאשר הגוש הסובייטי קרס בסוף שנות ה-80 ופולין הפכה למדינה פוסט-קומוניסטית חדשה.
היחסים בין שתי המדינות נותרו יציבים ככל שפולין הפכה לדמוקרטיה ליברלית מערבית עם שוק קפיטליסטי וסין החלה ברפורמות הכלכליות של דנג שיאופינג.
בשנת 2016, נשיא פולין, אנדז'יי דודה, נפגש עם מנהיג סין והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בסין, שי ג'ינפינג, ואמר כי "חברות פולניות ייהנו מאוד" מיוזמת החגורה והדרך.
דודא ושי חתמו על הצהרה על שותפות אסטרטגית בה הם חזרו והדגישו כי פולין וסין רואות זו בזו כשותפות אסטרטגיות ארוכות טווח.
בשנות ה-50 עד שנות ה-90, שתי המדינות ביצעו פעילויות כלכליות תוך שימוש בחשבונות על הסכמי ממשל.
שווי הסחר השנתי בין שתי המדינות הסתכם בכמעט מיליארד דולר בשנת 1986.
בשנות ה-90 נחתם הסכם לתשלומי סחר בבורסות להמרה.
המסחר צנח בשנת 1990 מ-0.322 מיליארד דולר ל-0.144 מיליארד דולר בשנת 1991. אולם בשנת 1992 הסחר הדו-צדדי התחיל להתגבר שוב.
הסחר הדו-צדדי צמח במהלך השנים המוצלחות.
עד שנת 2001 הוערך המסחר בין שתי המדינות בסך של 1.242 מיליארד דולר, עלייה של 29.5% לעומת שנת 2000.
היחסים הכלכליים בין סין לפולין סובבים סביב תחומים כמו הגנת הסביבה, כספים, טכנולוגיה חקלאית, תעשיית נחושת וכריית פחם.
זה כולל גם תחומים חדשים כמו טכנולוגיה גבוהה, אנרגיה נקייה, עבודה, שירות ותשתיות.
בשנת 2008, הייצוא של פולין לסין עמד על כמיליארד דולר.
אבל היא ייבאה מסין בסביבות 11 מיליארד דולר.
בינואר 2019, עובד של חברת וואווי וואנג וייג'ינג נעצר בפולין באשמת ריגול לטובת סין.
סין מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה וקונסוליה כללית בגדנסק.
פולין מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליות כלליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו, הונג קונג ושאנגחאי.
יחסי סין–עיראק הם היחסים הדו-צדדיים בין סין לבין עיראק.
היחסים בין שתי המדינות הם קרובים וידידותיים מאוד.
על מנת לזכות בתמיכה בסין במדינות מוסלמיות, ביקרו במצרים, בסוריה ובטורקיה החווי המוסלמי מה פוליאנג והאויגורי המוסלמי איסה יוסף אלפטקין בשנת 1939. המנהיגים ההינדים טאגור וגנדי וג'ינה המוסלמי דנו שניהם במלחמה עם המשלחת הסינית המוסלמית בהנהגת מה פוליאנג, בעוד בטורקיה נפגש איסמט אינני עם המשלחת המוסלמית הסינית.
עיתונים בסין דיווחו על הביקור.
מה פוליאנג ואיסה פעלו אצל ג'ו ג'יהואה.
שר החוץ, ראש הממשלה ונשיא טורקיה נפגשו עם המשלחת המוסלמית הסינית לאחר שהגיעו דרך מצרים במאי 1939. גנדי וג'ינה נפגשו עם מא פוליאנג ואיסה אלפטקין כשהם גינו את יפן.
מא פוקסליאנג, איסה אלפטקין, וואנג זנגשאן, שו וונבו ולין ז'ונגמינג נסעו כולם למצרים כדי להוקיע את יפן מול המילים הערביות והאסלאמיות.
היחסים בין עיראק לסין כוננו לאחר המהפכה של 1958 שהפילה את המלוכה והקימה רפובליקה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-25 באוגוסט 1958. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 התחזקו היחסים בין שתי המדינות כאשר עיראק רכשה נשק סובייטי וסיני במהלך מלחמת מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים עם ישראל.
אך גם בתקופה זו היה כאוס מכיוון שממשלת עיראק עברה כמה הפיכות צבאיות וניסיונות הפיכה.
בשנת 1971 עיראק תמכה בהצעתה של סין למושב קבוע באו"ם והיא הצביעה בעד קבלתה של בייג'ינג והחלפתה של טייפה.
במהלך מלחמת איראן–עיראק בין השנים 1980–1988 הייתה סין אחת הספקיות העיקריות לכל הצדדים במלחמה.
למעשה, סין שיחקה בשני הצדדים במהלך המלחמה ושלחה נשק גם לאיראן וגם לעיראק.
במהלך מלחמת המפרץ בשנת 1991 גינתה סין את פלישת עיראק לכווית ותמכה בתוקף בפעולה הצבאית של הקואליציה.
אולם לאחר מלחמת המפרץ התגלה כי סין הפרה את החלטות האו"ם על מלחמת המפרץ וכי סין החלה לחמש מחדש את עיראק
סין התנגדה בתוקף למלחמת עיראק בשנת 2003 ויחד עם צרפת, גרמניה ורוסיה גינו בתוקף את הפלישה והכיבוש וקראו לנסיגת כל הכוחות מהמדינה.
כל ארבע המדינות התאחדו נגד ארצות הברית ובריטניה וסירבו לתרום כוחות כלשהם לעיראק אלא אם כן היה קיים מנדט של האו"ם.
למרות ההתנגדות לפלישה סין התגלתה כאחת הזוכות הגדולות ביותר בחוזי הנפט בעיראק, שבהם זכו בעיקר חברות רוסיות וסיניות.
חברות סיניות היו מוכנות לפעול על חוזים מבוססי עמלה ל-20 שנה, שהציעו שולי רווח נמוכים מכפי שרצו חברות מערביות.
בשנת 2013 סין קנתה כמעט מחצית מייצור הנפט העיראקי, כמעט 1.5 מיליון חביות ביום.
בשנת 2015, עיראק ייבאה טכנולוגיית מזל"ט חמוש מסין, שהובילה למהפך בשדה הקרב במוסול וברמאדי כנגד ISIL.
ביולי 2019, שגרירים באו"ם מ-50 מדינות, כולל עיראק, חתמו על מכתב משותף ל-UNHRC לגבי ההגנה של סין בטיפול אויגורים וקבוצות מיעוט מוסלמיות אחרות באזור שינג'יאנג.
ביוני 2020 עיראק הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
יחסי סין–עומאן הם יחסי החוץ בין סין לעומאן.
בשנת 1978 כוננו המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים ובשנת 1983 עומאן הפכה למדינה הערבית הראשונה שהחלה לספק נפט לסין.
בסוף שנות השבעים החלה הרפובליקה העממית של סין לייבא כמויות משמעותיות של נפט גולמי מעומאן, ובשנות ה-90 הגדילה בחדות את הרכישות של נפט עומאני.
עד שנת 2013 שני שלישים מכלל ייצוא הנפט והגז הטבעי של עומאן הגיעו לסין, ובשנים שלאחר מכן, השוק הסיני החל להסביר אחוז גבוה עוד יותר מחומרי הגלם מעומאן.
עם זאת, סחר בפחמימנים אינו ההיבט היחיד ביחסי סין ועומאן.
בסוף 2008 הוצבו במפרץ עדן ספינות מלחמה של הצי הסיני במסגרת מערכה בינלאומית לדיכוי פירטיות, ונמל סלאלה הפך לנקודת הבסיס העיקרית שלהם.
בשנת 2016 גברו הסיכויים לחיזוק שיתוף הפעולה האסטרטגי בין סין לעומאן.
ההתערבות של ערב הסעודית במלחמת האזרחים בתימן עלולה לסבך את הניווט ב ובמפרץ עדן, כמו גם הסכמתה של איראן להעניק להודו מעמד של שותף מרכזי בהתפתחות הנמל בצ'אהבהאר, בעוד סין החזיקה בעמדה בנמל גוואדר השכן בפקיסטן.
עם זאת, מסקט סירבה להצטרף לכוחות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ במערכה התימנית, ופעלה גם כמתווכת בין טהראן לבין וושינגטון בסכסוך לגבי תוכנית הגרעין של איראן, וכתוצאה מכך בייג'ינג החליטה לפעול עם עומאן כשותפה אמינה שלה באזור.
בפברואר 2018 ביקר ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי בביקור רשמי במסקט.
מטרתו העיקרית של הביקור הייתה למצוא דרכי אינטראקציה עם עומאן בתחום המסחרי והצבאי, וכן למנוע את התחזקות ההשפעה הסינית במדינה זו.
בהתחשב בסמיכותם הגאוגרפית של הודו ועומאן, אין זה מפתיע שניו דלהי הגיבה בצורה נחרצת ביותר לנוכחות הצבאית והכלכלית ההולכת וגוברת של הרפובליקה הקהילתית במדינה זו.
בשנת 2013 היקף הסחר בין המדינות הסתכם ב-23 מיליארד דולר, מה שהפך את עומאן לשותפת המסחר הרביעית בגודלה של סין ב.
הייצוא של עומאן לסין כולל בעיקר נפט, מתנול, פרקסילן ופוליפרופילן (המהווים כמעט 30% מסך היצוא).
היצוא הסיני לעומאן מהווה יותר מ-4.5% מסך הרכישות של מדינה זו.
יחסי סין–סלובקיה הם יחסי החוץ בין סין לסלובקיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1993, לאחר פירוק צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה.
בשנת 2013 היחסים הידידותיים ושיתוף הפעולה בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה הסלובקית התקדמו בהתמדה עם קשרים הדוקים בכל הרמות והעמקת החברות.
שתי המדינות קיימו חילופי דברים בתחומים שונים והשיגו תוצאות פוריות בשיתוף הפעולה המעשי שלהן.
עד שנת 2013 עודף הייצוא והסחר של סלובקיה עם סין היה הגדול ביותר מבין מדינות CEE.
בספטמבר הוביל פיטר בוריאן, מזכיר המדינה במשרד החוץ והנושאים האירופיים, משלחת לסין למושב העשירי של הוועדה המשותפת בין ממשלתית סין-סלובקית לשיתוף פעולה כלכלי.
הוא שיאן, סגן שר משאבי אנוש וביטוח לאומי, וניו דן, סגן שר החקלאות, ביקרו בהתאמה בסלובקיה.
המשלחת הבכירה של המשטרה החמושה הסינית העממית, משלחת ממחוז חוביי ועוד כמה משלחות ברמה המחוזית או העירונית ביקרה גם בסלובקיה.
בית המשפט העליון של סלובקיה הזמין את השופטים הסינים לסלובקיה להכשרה.
תערוכה של ציור סיני מסורתי שכותרתה "דיאלוג אמנותי בין סין לאירופה" והתזמורת הלאומית של נוער סין גם העלתה הופעות בסלובקיה.
שתי המדינות קיימו בהצלחה את המושב השישי של הוועדה המשותפת לסין-סלובקיה לשיתוף פעולה במדע וטכנולוגיה.
עד שנת 2013 הקימו שני הצדדים שלושה זוגות של מחוזות / מדינות או ערים תאומות.
סלובקיה שיתפה פעולה עם סין במסגרת שיתוף פעולה בין סין למדינות CEE.
היא שלחה בכירים מהממשלות המקומיות והמרכזיות לסין לפגישת המנהיגים המקומיים של מדינות סין ומדינות CEE, פורומים כלכליים ומסחריים, פורומי תרבות, דיאלוגים רמי דרג בנושא חינוך ואירועים חשובים אחרים.
סין מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה.
צ'כיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג, וקונסוליה כללית בשאנגחאי.
יחסי סין–סרביה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקת סרביה.
היחסים נשמרו מאז הכרת יוגוסלביה בסין ב-1 באוקטובר 1949, ואילו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו רשמית על ידי חילופי אמנות דיפלומטיות בין שני שרי החוץ ב-2 בינואר 1955. בשנת 2017 סרביה וסין ביטלו הדדית את הדרישה לקבל אשרת כניסה לאזרחיהן.
סין תמכה ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה במהלך מלחמת קוסובו והתנגדה לתקיפות האוויר של נאט"ו נגד מטרות בסרביה ובמונטנגרו.
סין האמינה כי סלובודן מילושביץ' פעל למניעת התנתקות קוסובו על ידי הבדלנים האלבנים מה-FRY, ובכך תמכה במעשיו כשמירה על שלמותה הטריטוריאלית של ה-FRY.
סין התנגדה להתערבות נאט"ו בקוסובו על סמך היותה תקדים מסוכן שגורמי הרפובליקה הסינית האמינו כי יוכל בעתיד לפגוע בקהילה, אם יתרחשו מהומות בטיבט או שינג'יאנג אשר יביאו להפצצות.
התנגדות סין לפעולות נאט"ו גברה לאחר הפצצת שגרירות סין בבלגרד במהלך המלחמה.
סין מגבה את עמדת סרביה ביחס לקוסובו.
משרד החוץ הסיני הצהיר כי סין "מביעה דאגה קשה" מהצהרת העצמאות החד-צדדית של קוסובו, ומאמינה שתוכנית המקובלת הן על סרביה והן על קוסובו באמצעות משא ומתן היא הדרך הטובה ביותר לפתור נושא זה.
המהלך החד-צדדי שנקטה קוסובו יוביל לסדרת השלכות.
סין מודאגת עמוקות מההשפעה הקשה והשלילית שלה על השלום ויציבות אזור הבלקן ומטרת הקמת חברה רב-אתנית בקוסובו.
סין קוראת לסרביה וקוסובו להמשיך במשא ומתן להחלטה ראויה במסגרת החוק הבינלאומי ולפעול יחד לשמירה על השלום והיציבות באזור הבלקן.
על הקהילה הבינלאומית ליצור תנאים נוחים לכך." סגן ראש ממשלת סרביה, בוז'ידאר צ'ליץ', אמר לעיתונאים לאחר פגישה בבייג'ינג עם חבר הלשכה הפוליטית ליו יאנדונג כי סין חזרה על תמיכתה לסייע לסרביה לשמור על שלמותה הטריטוריאלית.
"כמו שסרביה תומכת במדיניות סין האחת, סין תומכת בסרביה כידידתה הטובה והיציבה ביותר בדרום מזרח אירופה." שגריר סין בסרביה, ווי ג'ינג'ואה, הצהיר ביוני 2009 כי "סין מכבדת את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של סרביה ומבינה את הדאגה הגדולה של סרביה בנושא קוסובו.
אנו תומכים במשא ומתן בין בלגרד לפרישטינה שיביא לפתרון מקובל הדדית, בהתאם לחוק הבינלאומי, אמנת האו"ם והחלטות האו"ם."
הרפובליקה העממית של סין היא שותפת הסחר החשובה ביותר של הרפובליקה של סרביה באזור אסיה.
היקף הסחר בין שתי המדינות בשנת 2006 היה 788.1 מיליון דולר, כאשר הייצוא הסרבי היה בשווי 6.25 מיליון דולר.
בתקופה שבין ינואר לאוקטובר 2007 הסתכם המסחר ב-793.8 מיליון אירו.
שווי היצוא של סרביה לסין היה 3.2 מיליון אירו.
ייצוא סרביה לסין כולל גומי טבעי, מוצרי גומי, מכונות וציוד (כלי מכונה מיוחדים ורכבי דרך), פקק, עץ וכו', והייצוא הסיני לסרביה כולל מכונות וציוד (ציוד משרדי, ציוד טלקומוניקציה, מכונות חשמליות), שונים מוצרים מיוצרים, ביגוד, הנעלה, טקסטיל, כימיקלים ופריטים מצרכים.
בשנת 2006, סרביה אישרה רשמית את השתתפותה באקספו 2010 שהתקיימה בשאנגחאי.
ב-18 בדצמבר 2014 ביקר ראש הממשלה לי קצ'יאנג בסרביה והשתתף בטקס הפתיחה של גשר פופין.
סרביה וסין חתמו על הסכם שותפות אסטרטגי חשוב באוגוסט 2009. ההסכם כולל עשר נקודות והוא מכסה מגוון רחב של נושאים, כולל כיבוד הדדי של שלמות טריטוריאלית, תוכניות לפיתוח סחר וכן חילופי תרבות, טכנולוגיה ומדעיות.
סין מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד והיא גם מנהלת משרד בפרישטינה על פי הסכמת ממשלת סרביה מנובמבר 2006.
סרביה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה כללית בשאנגחאי.
יחסי סין–סלובניה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין סין לסלובניה.
הרפובליקה העממית של סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם סלובניה בשנת 1992, והיא מקור היבוא הגדול ביותר של סלובניה באסיה.
פרדיננד אבגושטין הלרשטיין , מסיונר ישועי ממוצא סלובני, הגיע לסין במהלך שושלת צ'ינג, וזכה להערכת הקיסר צ'יאן לונג; הוא בנה מכשירים אסטרונומיים, והביא להחדרת התרבות הסינית והגאוגרפיה הסינית לאירופאים.
הוא נחשב על ידי כמה חוקרים כמו 'מרקו פולו של סלובניה'.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הוקמה במחצית השנייה של 1945, כאשר סלובניה הייתה חלק מיוגוסלביה.
סלובניה הכריזה על עצמאותה כמדינה ביוני 1991. גרמניה תמכה בעצמאות המקומית מיוגוסלביה וניסתה לשדל את חברי הקהילה האירופית שהסתייגו.
עם זאת, לרפובליקה העממית של סין הייתה מערכת יחסים טובה עם יוגוסלביה באותה תקופה.
ביולי 1991 יוגוסלביה הוציאה את כוחותיה ומוסדות אחרים מסלובניה, שנחשבה להכרה מוסווית בעצמאות סלובניה.
בשנה שלאחר מכן הכירה הרפובליקה העממית בסלובניה ובעקבות כך כוננה יחסים דיפלומטיים עם המדינה.
על פי מרכז המחקר הכלכלי, סין בשנת 2012 ייצאה בשווי 15.6 מיליון דולר סלובניה, בעיקר מנועים, מחשבים ושאר מיוד מכני, שאר הסחורות, כולל טקסטיל, כימיקלים וכו', הפך למקור היבוא הגדול ביותר של סלובניה באסיה.
סלובניה ייצאה באותה שנה בשווי 231 מיליון דולר לסין היבשתית, ויותר ממחצית הסחורות היו מכונות וציוד.
סלובניה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה.
סמואה וסין (PRC) כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1976. שתי המדינות מקיימות כיום יחסים לבביים; סין מספקת סיוע כלכלי לסמואה.
השגריר הנוכחי של סין בסמואה הוא מא צ'ונגרן.
סמואה טרם מינתה שגריר תושב בסין, אך הודיעה כי בכוונתה לעשות זאת.
אוקיאניה מהווה, לרפובליקה העממית של סין ולרפובליקה הסינית (טאיוואן), במה לתחרות דיפלומטית מתמשכת.
שמונה מדינות באוקיאניה מכירות ב-PRC, ושש מכירות ב-ROC.
מספרים אלה משתנים כאשר מדינות האיים הפסיפיים מעריכות מחדש את מדיניות החוץ שלהן, ומדי פעם מעבירות את ההכרה הדיפלומטית בין בייג'ינג לטייפה.
בהתאם למדיניות "סין האחת", אין אפשרות למדינה כלשהי לקיים יחסים דיפלומטיים רשמיים עם "שתי המדינות הסיניות", ולכן זה הביא לכך ש-PRC וה-ROC מחזרים באופן פעיל אחר טובות דיפלומטיות מהמדינות הקטנות של האוקיינוס השקט.
בשנת 2003 הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי בכוונתה להגביר את קשריה הדיפלומטיים עם פורום איי האוקיינוס השקט ולהגדיל את חבילת הסיוע הכלכלי שהעניקה לאותו ארגון.
במקביל, הוסיף נציג PRC, ג'ואו ווז'ונג: "PIF צריך להימנע מכל חילופי אופי רשמי או שותפות דו-שיח בכל צורה שהיא עם טאיוואן".
בשנת 2006 הודיע ראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, כי סין תגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי שלה עם מדינות האיים הפסיפיים.
סין תספק סיוע כלכלי רב יותר, תבטל את המכסים לייצוא ממדינות הפחות מפותחות באוקיינוס השקט, תבטל את חובותיהן של אותן מדינות, תפיץ תרופות נגד מלריה בחינם ותספק הכשרה לאלפיים פקידי ממשל ותושבי איי האוקיינוס השקט ואנשי הצוות הטכני.
כמו כן, בשנת 2006 הפך וון לראש הממשלה הסיני הראשון שביקר באיי האוקיינוס השקט, שאותו תיאר טייפה טיימס כ"זירת קרב דיפלומטית ותיקה עבור סין וטאיוואן".
באופן דומה, לדברי רון קרוקומב, פרופסור ללימודי האוקיינוס השקט באוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט, "נערכו יותר ביקורים של שר איי האוקיינוס השקט בסין מאשר בכל מדינה אחרת".
סמואה הכירה בעקביות ברפובליקה העממית של סין מאז 1976.
בשנת 2007 סיפקה PRC לסמואה מכונת רנטגן וכמה רופאים מתנדבים.
בשנת 2008 תרמה PRC לסמואה מעל 1,360,000 אירו למימון מדיניות החינוך שלה.
במרץ 2008, בעקבות התסיסה בטיבט, הצהיר יו"ר האספה המחוקקת של סמואה פונו (Tolofuaivalelei Falemoe Leiataua) כי מנהיגים זרים אינם צריכים להתערב לסין כיוון שהיא עוסקת ב"ענייני פנים", וכי עליהם לא לפגוש את הדלאי לאמה.
ביוני 2008 הודיעה סמואה כי תפתח נציגויות דיפלומטיות בסין וביפן - המשרדים הדיפלומטיים הראשונים במדינה באסיה.
בספטמבר פרסם משרד החוץ הסיני הצהרה על כך שסין וסמואה תמיד "ערכו שיתוף פעולה פורה בתחומי הכלכלה, המסחר, החקלאות, הספורט, התרבות, החינוך והבריאות, כמו גם עניינים בינלאומיים", וכי סין התכוונה "לעשות מאמצים מוחשיים יותר לתמוך בהתפתחות הכלכלית והחברתית של סמואה".
הרפובליקה של איי פיג'י הייתה המדינה הראשונה באיי האוקיינוס השקט שכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, בשנת 1975. סין הקימה שגרירות בפיג'י ב-1976, ופיג'י פתחה את שגרירותה בסין ב-2001.
כאשר היחסים כוננו לראשונה, לפיג'י לא היה ייצוא לסין, והיקף היצוא הסיני לפיג'י הסתכם ב-1.6 מיליון אירו בלבד.
בשנת 2002, היצוא הסיני – המורכב בעיקר מטקסטיל, מוצרי תעשייה קלה ומוצרים מכניים וחשמליים – הסתכם ב-21 מיליון אירו, בעוד שהיבוא שלה מפיג'י – בעיקר סוכר גולמי, בולי עץ וסינתטיים – הסתכם ב-0.97 מיליון אירו.
שתי המדינות חתמו על הסכם על שיתוף פעולה מסחרי ב-1997, ועל הסכם על שיתוף פעולה כלכלי וטכני בשנת 2001.
מספר ספינות מחקר ותמיכה בטיסות חלל מסדרת יואן ואנג, כולל יואן ואנג 5 ויואן ואנג 7, השתמשו ב-Kings Wharf בסובה כדי לספק אספקה מחודשת.
שגריר סין, צ'יאן בו, הכחיש דיווחים בתקשורת האוסטרלית לפיהם ה-Yuan Wang 7 שימשה לרגל אחרי HMAS אדלייד האוסטרלית בזמן עגינה בסובה.
מספר קטן של סטודנטים מפיג'י לומדים בסין, חלקם עם מלגה הניתנת על ידי ממשלת סין.
פיג'י קיבלה בברכה גם הופעות תרבות מסין - כולל מספר "להקות אמנות לחימה ואקרובטיקה".
מאז 2001, הטלוויזיה של פיג'י מעבירה תוכניות מהטלוויזיה המרכזית של סין.
מנהיגי המדינות ביקרו זה את זה בקביעות.
בשנת 1997, פיג'י פתחה את משרד נציגות הסחר והתיירות של פיג'י בטאיפיי שבטאיוואן.
טאיוואן מפעילה את משימת הסחר של הרפובליקה של סין לרפובליקה של פיג'י.
מדיניות החוץ של פיג'י תחת ראש הממשלה לייסניה קאראסה (2000–2006) הייתה (במילים של האחרון) "להביט צפונה" - כלומר לחזק את יחסיה עם אסיה בכלל וסין בפרט.
קראסה הצהיר: "אנחנו מחפשים כעת שווקים חדשים, שבהם יש גמישות בכניסה ונכונות לענות על צורכי הייצוא של מדינות איים קטנות ומבודדות.
זה מה שהיינו רוצים לעסוק בו עם סין כשאנחנו מסתכלים יותר ויותר צפונה אחר התשובות לשאיפות הסחר וההשקעות שלנו."
בשנת 2005, נשיא טאיוואן, צ'ן שואי-ביאן, ביקר בפיג'י, שם קיבלו את פניו נציגי הממשלה ב"טקס קבלת פנים פיג'י מסורתי מלא" - למרות שהוא לא פגש את עמיתו הנשיא ג'וספה אילואילו, וגם לא את ראש הממשלה לייסניה קראסה.
השגריר הסיני הביע את "האכזבה" של סין בפיג'י על שאישרה את הביקור.
מאוחר יותר באותה שנה, היחסים היו מעט מתוחים פעם נוספת כאשר פיג'י תמכה ברצונה של טאיוואן להצטרף לארגון הבריאות העולמי.
עם זאת, ממשלתו של קראסה לא שינתה את הכרתה הרשמית במדיניות "סין אחת".
לאחר ההפיכה הצבאית בפיג'י בדצמבר 2006, סין התרחקה מהמדינות המערביות שגינו את הפלת ממשלתו של קראסה.
סגן מנכ"ל משרד החוץ הסיני דנג הונגבו אמר:
"תמיד כיבדנו את מעמדה של פיג'י כאומה עצמאית וקראנו למדינות האחרות לעשות את אותו הדבר ולשקול מחדש את עמדותיהן כלפי פיג'י והמצב הנוכחי במדינה".
"ממשלת הביניים" שלאחר ההפיכה בראשות קומודור פרנק ביינימרמה המשיכה במדיניות "הסתכלות צפונה" של קראסה.
ביולי 2007, שר האוצר מהנדרה צ'אודרי הגיב לניגוד בין הביקורת המערבית לתמיכה הסינית בממשלת ביינימרמה:
"לפיג'י יש חברים בסין, יש לה חברים בקוריאה, יש לה חברים במדינות אחרות באסיה.
אנחנו כבר לא מסתמכים על אוסטרליה וניו זילנד.
ובכל מקרה, ארצות הברית לא עשתה הרבה עבור פיג'י בכל מקרה".
מאוחר יותר באותה שנה, הוקמה ועדת סחר וכלכלה של סין/פיג'י כדי לשפר את היחסים הכלכליים בין שתי המדינות.
סין שמרה על עמדת תמיכה, וקוראת למדינות אחרות לגלות "הבנה" למצבה של פיג'י.
ולמרות שלפיג'י אין יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן, נציג משלחת הסחר של האחרונה בפיג'י, ויקטור צ'ין, קרא גם לקהילה הבינלאומית שלא ללחוץ על פיג'י: "אני חושב שאנחנו צריכים לתת לממשלת הזמנית את היתרון של הספק.
הם התחייבו לקיים בחירות כשהכול יהיה מוכן.
אני חושב שאנחנו צריכים לקחת את המילים שלהם על זה".
במרץ 2008, בעקבות התסיסה בטיבט, הביעה פיג'י את תמיכתה בפעולותיה של סין בהתמודדות עם המהומות בלהסה.
זמן קצר לאחר מכן, המשטרה בפיג'י עצרה שבעה עשר אנשים שהפגינו בתמיכה בטיבט מחוץ לשגרירות סין בסובה.
אלה שנעצרו היו "בעיקר נשים שהתאספו בשלווה", לפי כתב רדיו ניו זילנד הבינלאומי, וכללו את פעילת זכויות האדם שמימה עלי.
כותב המאמר הגיב: "בדיוק כפי שאוסטרליה ותורמים מערביים אחרים מנסים לסחוט את ממשלת המורדים [של פיג'י], סין הגבירה באופן דרמטי את הסיוע שלה, ולמעשה פיזרה כל לחץ שתורמים מערביים עשויים היו לייצר".
באוגוסט 2008, בעת ביקור בסין, דיבר קומודור ביינימרמה על "היחסים הקרובים והלבביים מאוד ששתי המדינות שלנו חולקות בקשרים המסחריים, התרבותיים והספורטיביים שלנו", והוסיף:
"פיג'י לא תשכח שכאשר מדינות אחרות מיהרו לגנות אותנו בעקבות אירועי 1987, 2000 ו-2006, סין וחברים אחרים באסיה הפגינו גישה יותר מבינה ורגישה לאירועים בפיג'י.
ממשלת הרפובליקה העממית של סין הביעה אמון ביכולתנו לפתור את הבעיות שלנו בדרכנו, ללא לחץ מופרז של התערבות".
בפברואר 2009, בתקופה שבה פיג'י עמדה בפני לחץ מצד פורום איי האוקיינוס השקט בשל חוסר ההתקדמות לכאורה שלה לקראת שיקום הדמוקרטיה, סגן נשיא סין שי ג'ינפינג ערך ביקור ממלכתי בפיג'י ופגש את ראש הממשלה ביינימרמה.
באותה הזדמנות הצהיר שי כי ברצונו "לשפר עוד יותר את החילופים ושיתוף הפעולה של [סין-פיג'י] בתחומים כמו תרבות, חינוך, בריאות הציבור ותיירות".
שינחואה דיווחה כי במהלך ביקורו של שי, סין ופיג'י "חתמו על מספר עסקאות שיתופיות" שבאמצעותן סין תספק לפיג'י "סיוע כלכלי וטכני".
סין התחייבה להגדיל את היבוא שלה מפיג'י.
Bainimarama, מצדו, אישר מחדש את ההכרה של ארצו במדיניות סין האחת, וכפי שדווח על ידי כפר פיג'י, "הודה לממשלת סין על כך שהכירה במלואה בריבונותה של פיג'י ואימצה מדיניות של אי-התערבות בענייניה הפנימיים".
במאי, Bainimarama אמר לכתב האוסטרלי גרהם דייוויס כי בניגוד לאוסטרליה וניו זילנד, השלטונות הסיניים היו "מאוד אוהדים ומבינים מה קורה כאן, שאנחנו צריכים לעשות דברים בדרך שלנו".
ביוני 2009, תנועת פיג'י לדמוקרטיה וחופש, ארגון שנוסד באוסטרליה במטרה להחזיר את הדמוקרטיה בפיג'י, שלחה עצומה לשגרירות סין בקנברה, וביקשה מסין "להסיר את התמיכה במשטר הצבאי".
במקביל, שר החוץ האוסטרלי, סטיבן סמית, ביקש מסין "לא להשתמש במגעים עם פיג'י כדי לערער את המאמצים ללחוץ על פיג'י לקיים בחירות".
בפברואר 2010, כאשר רקורד זכויות האדם של פיג'י נבחן על ידי הסקירה התקופתית האוניברסלית של מועצת זכויות האדם, וכמה מדינות הדגישו את מה שהן תיארו כהפרות זכויות אדם תחת ממשל קומודור ביינימרמה, המשלחת הסינית התערבה כדי "לשבח את ממשלת פיג'י על מאמצים שהיא עשתה בקידום והגנה על זכויות אדם".
ב-10 במאי 2017, פיג'י סגרה את משרד נציגות הסחר והתיירות של פיג'י בטאיפיי שבטאיוואן.
עם זאת, טאיוואן עדיין מפעילה את משימת הסחר שלה לפיג'י.
יחסי סין–פנמה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של פנמה.
היחסים בין פנמה לשושלת צ'ינג החלו ב-1909 והיחסים המודרניים החלו ב-2 בינואר 1922 בין פנמה לממשלת בייאנג של סין.
לאחר מלחמת האזרחים הסינית ב-1949, נשמרו היחסים עם הממשלה הלאומנית של ה-ROC אשר נסוגה לאי טאיוואן.
לאחר ניתוק היחסים עם הרפובליקה של סין ביוני 2017, פנמה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ממשלת סין היבשתית, הרפובליקה העממית של סין.
ב-26 ביולי 2017, דובר משרד החוץ של PRC אמר כי משרד הסחר של סין בפנמה שודרג לשגרירות סין בפנמה ב-13 ביולי והחל את פעילותו.
"היסטוריה ומציאות חברתית-כלכלית" צוינו כסיבות.
ראשית היחסים במכתב שנשלח ב-2015 לממשלת סין, שלפי איסבל סן מאלו, סגנית נשיא פנמה, הייתה כותרתו "פנמה רוצה ליצור קשרים עם סין".
תוכן המכתב נשמר בסודיות, כמו גם הסיבות מדוע הוא נשלח.
כמו כן, נשמר חסוי מי מסר את המכתב וסייע בתהליך המעבר, המתואר רק כ"חבר מכובד בקהילה הסינית המתגורר בפנמה".
שגריר ארצות הברית לשעבר בפנמה, ג'ון פילי, אמר כי שאל את נשיא פנמה חואן קרלוס וארלה לגבי המעבר להכרה בסין העממית ב-2016 אך וארלה שיקר לו ואמר שאין תוכניות לבצע את המעבר.
הוא גם אמר כי וארלה לא סיפרה לו את האמת עד שעה אחת לפני ההכרזה הארצית.
אחרים שאלו מדוע ממשלת פנמה ממשיכה להשתמש בציוד שנתרם על ידי טאיוואן.
ממשלת פנמה בתחילה לא נתנה סיבה, מאוחר יותר אמרה שאחת הסיבות היא כי "סין היא המשתמשת השנייה בגודלה בתעלת פנמה" והנשיא וארלה אמר שזה מפני שהוא "לא יכול לקבל את זה יותר" ו"זה מה שכל מנהיג אחראי הייתי עושה".
ממשלת פנמה אמרה כי המעבר נועד לציית למדיניות של סין האחת.
ממשלת טאיוואן אמרה כי פנמה היא "בעלת בריתה מספר אחת" וכי היא לא תשתתף בדיפלומטיה בפנקס הצ'קים של בייג'ינג.
ממשלת טאיוואן התלוננה שפנמה הסתירה בזדון את תהליך המעבר עד לרגע האחרון.
בשנה הראשונה ליחסים הדיפלומטיים נחתמו 19 אמנות.
וארלה אמר כי מטרתו העיקרית הייתה לאפשר לאזרחים סינים להשקיע בקלות בפנמה.
המחלוקות על המעבר הפתאומי כללו חוסר הליך הוגן, רמות גבוהות במיוחד של סודיות, והעובדה שכמה שבועות לפני המעבר, טאיוואן תרמה ציוד רפואי לפנמה.
בשנת 2018, הטיסה הראשונה מבייג'ינג לפנמה של אייר צ'יינה נחתה בנמל התעופה הבין-לאומי טוקומן, עם עצירה טכנית ביוסטון.
וארלה כינה זאת אבן דרך בתעופה בפנמה.
בשל המסלול החדש הזה, משרד התיירות הפנמי ציפה לפחות ל-40,000 ביקורי תיירים סינים בשנה.
וארלה אמר כי המהלך נתמך בקשרים דיפלומטיים משנת 1912 וכי המהלך חיזק את היחסים הקיימים, למרות העובדה שהיחסים הללו היו עם טאיוואן ולא עם סין העממית.
כתוצאה מכך, פנמה סיטי נוספה כמעט מיד לרשימת יעדי התיירות המאושרים רשמית של סין.
בדצמבר 2018, נשיא סין שי ג'ינפינג ביקר בפנמה כחלק מסיור בן ארבע מדינות, נסע תחילה לספרד, לאחר מכן לארגנטינה לפסגת G20, לאחר מכן לפנמה ולאחר מכן לפורטוגל לפני שחזר לסין.
שי הוזמן לפנמה על ידי הנשיא וארלה, שלימים אמר כי "הנשיא הסיני התרשם מפנמה".
וארלה ספג ביקורת על שהזמין אותו, ועל כך שככל הנראה הורה על סגירת כבישים מרכזיים באזור פנמה סיטי למשך שלוש שעות, אף על פי ששי לא השתמש בהם בפועל.
ככל הנראה שי ביקש שיתייחסו אליו כמו שברק אובמה טופל במהלך ביקורו בפנמה ב-2015 ורבים רואים בשי כי זכה ליחס אפילו טוב יותר מאובמה.
כל ביקוריו של שי באותו מסע זכו לביקורת מצד הציבור הרחב.
בפורטוגל, חברות רבות נקנו על ידי חברות סיניות, כאשר ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קושטה אמר כי "בפורטוגל, איננו מודאגים ממקור ההשקעות הזרות" וביקש מאירופה להימנע מ"דרך הפרוטקציוניזם" כפי שהסכימו מדינות האיחוד האירופי.
על מסגרת המסדירה השקעות זרות, במיוחד מסין.
תושבים סינים הפכו למבקשים הלא-אירופיים המובילים לקבל את מה שמכונה 'ויזות הזהב' של פורטוגל, לפיה זרים מקבלים תושבות בתמורה להשקעות נכסים של לפחות 500,000 אירו.
שי בילה יומיים בכל מדינה.
שי עזב את פנמה ב-3 בדצמבר ויותר מתריסר הסכמים בין סין לפנמה נחתמו, ומחקר היתכנות על מסילת הרכבת דויד-פנמה הועבר מהסינים לפנמים.
סין מצפה שהרכבת תתרחב לכל מרכז אמריקה, ותתחבר לרשת הרכבות המקסיקנית.
פנמה קיבלה מסין את המעמד של מדינה מועדפת, מה שאומר שספינות פנמיות זוכות ליחס מיוחד בנמלים סיניים.
אבל יש כאלו בפנמה מודאגים מכניסתן של חברות סיניות לעסקי רישום הספינות בפנמה.
תיירים סינים יכולים להיכנס לפנמה רק בקבוצות עם מדריך.
שי ג'ינפינג אמר בפגישה עם וארלה כי "העם הסיני (מיוצג על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית) סייע לפנמה להפוך לעצמאית באופן מלא מארצות הברית בשנות ה-60, וכי סין מכבדת את הנייטרליות הקבועה של תעלת פנמה".
וארלה אמר מספר פעמים כי כל המכרזים הציבוריים לפרויקטי בנייה מבוצעים בשקיפות, למרות שנדיר שהציבור יודע את הפרטים של מכרזים פומביים.
המכרז לבחירת חברת הבנייה של הגשר הרביעי של פנמה מעל תעלת פנמה הוענק ל-China Communications Construction ו-China Harbor Engineering.
שבועות לפני סיום המכרז, שתי החברות הללו פרסמו מודעות בטלוויזיה, שהדגישו את גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו בעודו בבנייה, ככל הנראה כדי להרגיע את הציבור שהגשר יהיה בנוי היטב, שכן הפנמים סקפטים לגבי איכות המוצר הסינית.
יום לאחר ששי עזב את פנמה, ב-4 בדצמבר, בשעה 23:00, הורה הנשיא וארלה באופן אישי על התחלת בנייתו של הגשר הרביעי מעל תעלת פנמה, והדגיש שוב שהוא ייבנה על ידי אותן חברות שבנו את גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו.
לדבריו, חברות הבנייה היו מומחים, שכן הן בנו גשר באורך 55 ק"מ וכי הוא בטוח בכך.
וארלה אמר גם בתערוכת הייבוא הבינלאומי של סין שמשפחתו לא יכולה לפספס את ההזדמנות לעשות עסקים עם סין.
(מאחר שמשפחתה של וארלה מחזיקה בחברה המייצרת משקאות אלכוהוליים בשם Varela Hermanos).
תחנת הטלוויזיה TVN ערכה חקירה שחשפה כי החברות המדוברות נחקרות במדינה בדרום מזרח אסיה (ככל הנראה מלזיה) בגין אישומי שחיתות הקשורים לראש ממשלת מלזיה לשעבר, נג'יב רזאק, שגם הוא נחקר בגין אישומי שחיתות הקשורים להשקעות סיניות במלזיה, משהו שמאהאטיר מוחמד היה מאוד ביקורתי לגביו.
מסילת הרכבת פנמה-דויד תיבנה על ידי סין, עם מהירות מרבית של 160 קמ"ש (התוכנית המקורית דרשה 300 קמ"ש), באורך של מעל 400 ק"מ ועלות של מעל 5 מיליארד דולר, 85% מהם ישולמו בהלוואה מבנק ממשלתי סיני.
זה יהיה חלק מיוזמת החגורה והדרך של סין, הידועה גם בשם דרך המשי החדשה.
סגנית נשיא פנמה איסבל סן מאלו הפגינה אמון ברכבת ואמרה כי "אני מאמינה שלפנמה יש את היכולת לשלם את החוב שלה".
(למרות שלפנמה יש חובות של למעלה מ-20 מיליארד דולר וככל הנראה אף אחד מהם לא שולם בשנים האחרונות).
יחסי סין–סנגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין סנגל.
בתקופת שושלת צ'ינג כבר עבדו בסנגל פועלים סינים.
ב-1858 הגיעו לסנגל 173 פועלים סינים, שם הפכו לפועלי בניין שונים.
בנוסף, בין השנים 1880–1882, פועלים סינים מגואנגג'ואו, שאנטואו, שאנגחאי ועוד גויסו וחלקם הועברו לסנגל כדי להיות אחראים על בניית מסילת הברזל.
לעובדים הסינים הסנגלים הללו הייתה עבודה קשה והם סבלו גם מבעיות בריאות ומלחמה מקומיות.
סנגל הקימה את הפדרציה של מאלי עם מאלי (שנודעה אז כ"סודאן הצרפתית") ב-1959, ולאחר מכן פרשה מהפדרציה של מאלי שנה לאחר מכן והפכה למדינה עצמאית.
סנגל הכירה ברפובליקה העממית של סין בתחילת עצמאותה.
המדינה ראתה את המצב של הרפובליקה העממית של סין השולטת ביבשת הסינית והרפובליקה של סין שנסוגה לטאיוואן כחלוקה לאומית, ונחשבה כתומכת בהצעת "שתי הסינים".
באותה תקופה ניהלה סנגל משא ומתן עם הרפובליקה העממית של סין לכינון יחסים דיפלומטיים, אך לא הייתה מוכנה לגרש את נציג הרפובליקה של סין, וקיוותה שהרפובליקה העממית של סין לא תקים שגרירות בדקר, בירת המדינה, ושגריר הרפובליקה העממית של סין במדינות זרות ישמשו גם כשגריר בסנגל.
הרפובליקה העממית של סין דרשה שסנגל תגרש תחילה את הנציג המקומי של הרפובליקה של סין, ותהליך כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
עם זאת, סנגל תמכה לבסוף בהחלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם, לטובת החלפת הרפובליקה של סין במושב האומות המאוחדות על ידי הרפובליקה העממית של סין, והודיעה כי היא מכירה ברפובליקה העממית של סין כממשלה הלגיטימית היחידה של סין וברצונה להמשיך לשמור איתה על יחסי ידידות.
סנגל ביקשה מהרפובליקה של סין לא למשוך את צוות החקלאות שנשלח לסנגל, והציעה שהרפובליקה של סין תשנה את שם המדינה ל"טאיוואן", דבר שנדחה על ידי סין.
מאוחר יותר, כוננה סנגל יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-7 בדצמבר 1971.
בשנת 1995 עמדה סנגל בפני משבר כלכלי, המצב הפוליטי הפך לא יציב ורמת החיים של התושבים המקומיים ירדה.
הרפובליקה העממית של סין סיפקה סיוע לסנגל, עזרה לתושבים המקומיים לבנות מבנים, שיגרה צוותים רפואיים לאזור המקומי, וניהול שיתוף פעולה חקלאי עם המדינה, אולם לא הצליחה לפתור ביעילות את הבעיות הכלכליות של סנגל.
בשלב זה, ממשלת טאיוואן שלחה פקידים מחופשים לאנשי עסקים לשדולה בכירים בממשל הסנגלי, כולל הנשיא עבדו דיוף, ויצרה קשר עם אשתו של דיוף, והזמינה אותה לבוא לטאיוואן לחופשה מהנה.
לאחר מכן היא העבירה את המידע של הרפובליקה של סין לדיוף, בטענה שכל עוד סנגל תחדש את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין, היא תקבל שכר של 30 מיליון עד 60 מיליון דולר.
כתוצאה מכך, סנגל כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין ב-1996 וניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין.
באוקטובר 2005, סנגל והרפובליקה העממית של סין חתמו על אמנה משותפת, חידשו את היחסים הדיפלומטיים ושלחו שגרירים זו לזו.
נשיא סנגל עבדולאי ווייד כתב לנשיא צ'ן שואי-ביאן של הרפובליקה של סין, ואמר כי הוא ישמור רק על עסקים ושלום עם טאיוואן בעתיד.
הרפובליקה של סין מאמינה כי המהלך של סנגל נבע מהדחף והלחץ של הרפובליקה העממית של סין, וביקרה את הרפובליקה העממית של סין על כך ש"כישפה ופיתתה" את הנשיא המקומי והביאה ל"תפנית דיפלומטית" על ידי פוליטיקאים שאפתניים.
לפי הנתונים באתר המרכז לחקר מורכבות כלכלית, סחר הייצוא מסין היבשתית לסנגל נמצא במגמת עלייה מ-2003 עד 2013, וב-2013 הוא עלה בחדות מפחות מ-500 מיליון דולר לכמעט מיליארד דולר.
סחר היצוא של סנגל לסין תנודתי יותר, עם עליות וירידות מרובות.
בשנת 2013, סנגל ייצאה בשווי פחות מ-40 מיליון דולר לסין היבשתית; ייצוא של סנגל של שמן בוטנים לסין היה ברמה גבוהה ב-2011, אך הוא צנח לאחר מכן.
סין היבשתית הייתה מקור היבוא הגדול ביותר של סנגל ב-2013.
אוניברסיטת ליאונינג בסין ואוניברסיטת דקר בסנגל חתמו על הסכם בסוף מרץ 2011 להקמת משותף של מכון קונפוציוס באוניברסיטת דקר; בנוסף למכון קונפוציוס, חלק מהאוניברסיטאות בסנגל מספקות גם את הוראת השפה הסינית.
הקורס פופולרי בקרב סטודנטים מקומיים, וכמה בוגרים עובדים בטלוויזיה המרכזית של סין לאחר סיום הלימודים.
הרפובליקה העממית של סין גם מעניקה מלגות לסטודנטים סנגלים: בשנות הלימודים 2006–2009, בסך הכל קיבלו 70 סטודנטים סנגלים מלגות מהממשלה הסינית ויצאו ללמוד בסין.
יחסי סין–קטר הם היחסים הדיפלומטיים, הרשמיים והמלאים שבין הרפובליקה העממית של סין למדינת קטר.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-9 ביולי בשנת 1988.
בינואר 2012 ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין דאז וון ג'יאבאו ביקר בקטר ופגש את האמיר.
במאי באותה השנה, האמיר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני ביקר ברפובליקה העממית של סין והיה נוכח בטקס הסחר ההוגן הבינלאומי, במהלך הביקור, האמיר ביקר באתרים תיירותיים בקרבת בייג'ינג.
סין החלה לייצא לאזור קטר משנת 1950 בשנת 2012 היקף הסחר הכולל בין שתי המדינות היה 8.45 מיליארד דולר אמריקאי, הייצוא הסיני לקטר עומד על 1.2 מיליארד דולר אמריקאי והייצוא הקטרי לסין עומד על 7.25 מיליארד דולר אמריקאי.
המוצרים העיקריים שקטר מייצאת לסין הם 5 מיליון טונות של גז טבעי ומיליון טונות של נפט גולמי.
יחסי סין–שוודיה הם היחסים בין סין לבין שוודיה.
שוודיה הייתה הראשונה במדינות המערב לכונן רשמית יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, ב-9 במאי 1950.
הקשרים בין שוודיה וסין התקיימו עוד במאה ה-17. שוודיה סחרה עם סין, דבר שתועד על ידי נילס מאטסון קיופינג.
הוא ביקר בדרום סין על הספינה גוטנברג ב-1654 וכתב רישומים ממסעותיו לסין עם שובו לשוודיה.
חברת הודו המזרחית השוודית סחרה עם סין בין 1731 ל-1813.
שוודיה הייתה הראשונה במדינות המערב לכונן רשמית את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין.
שוודיה תמיד תמכה ברפובליקה העממית של סין בטענתה על המושב של סין באו"ם.
העתק מודרני של הספינה גוטנברג נבנה ונשלח מגטבורג, שוודיה, ב-2005. הספינה הגיעה לשאנגחאי, סין, ב-2006. הספינה התקבלה בברכה בשאנגחאי על ידי המלך קרל השישה עשר והמלכה סילביה משוודיה, אשר ערכו ביקור רשמי בסין באותה שנה.
ההעתק חזר לעיר גטנברג ב-9 ביוני 2007, והתקבל בברכה על ידי נשיא סין, חו ג'ינטאו, שביקר בשוודיה בעיקר מסיבה זו, ועל ידי המלך קרל השישה עשר והמלכה סילביה.
שנת 2010 סימנה את יום השנה ה-60 של יחסי סין-שוודיה.
החגיגות קיבלו תשומת לב בסין, עקב הקשרים המוקדמים בין המדינות.
דבר זה הביא ליצירתו של מכון קונפוציס נורדי בשוודיה כדי לקדם ולפתח את מערכת היחסים הסינית-שוודית.
בשנת 2006 ערך הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-6.73 מיליארד דולר.
שוודיה הפכה לשותפת הסחר התשיעית בגודלה של סין באיחוד האירופי, וסין הייתה שותפת הסחר הגדול ביותר של שוודיה באסיה זו השנה הרביעית.
יחסי סינגפור–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סינגפור לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
שתי המדינות הן מדינות זעירות (מיקרו-מדינות), בין העשירות בעולם ובין המפותחות בעולם.
המגעים שבין סן מרינו לבין סינגפור החלו בתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת.
היחסים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי ב-12 בדצמבר 2005, כמה ימים קודם, ב-9 בדצמבר, ניסחו שתי המדינות את ההצהרה המשותפת על כינון היחסים: "הרפובליקה המרוממת של סן מרינו ורפובליקת סינגפור מבקשות לחזק ולפתח את יחסיהן הידידותיים, שתי המדינות הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים בדרג השגרירים החל מ-9 בדצמבר 2005.
בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לסינגפור סחורה בשווי 24 אלף דולר אמריקאי.
הסחורה כללה בעיקר מכונות לרחיצת מכוניות.
באותה השנה ייבאה סן מרינו מסינגפור סחורה בשווי 7.28 אלפי דולר אמריקאי.
הסחורה כללה משחקי וידאו בלבד.
סן מרינו אינה מיוצגת בסינגפור בדרג השגרירות.
סן מרינו מיוצגת בסינגפור בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בה.
סינגפור אינה מיוצגת בסן מרינו כלל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סין–צ'אד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין רפובליקת צ'אד.
כינון היחסים הבילטראליים בין שתי המדינות החל בשנת 1972. בשנת 1997 נותקו היחסים בשל הכרתה של צ'אד ברפובליקת סין (טאיוואן), אולם הם חודשו באוגוסט 2006, כשצ'אד ניתקה את יחסיה עם רפובליקת סין ונשיא צ'אד התחייב לדבוק במדיניות הגבלת הילודה בסין.
מאז חידוש היחסים בשנת 2006, צ'אד קיבלה מסין 219 מיליון דולר למימון פיתוחים רשמיים.
80 מיליון דולר לשיתוף פעולה כלכלי וטכני יחד עם הסכמי הלוואה וחוב.
הלוואה בסך 92 מיליון דולר להקמת בית חרושת למלט.
סלילת מערכת כבישים בנג'מנה על ידי חברת גואנגדונג - בנייה בינלאומית בע"מ.
יחסי סין–קמרון הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של קמרון.
היחסים בין המדינות החלו ב-26 במרץ 1971.
בשנות ה-2000 ביקרו מספר דיפלומטים ביקורים ממלכתיים הדדיים.
בשנת 2006 ביקר נשיא קמרון פול בייה בסין, וב-2007 ביקר נשיא סין חו ג'ינטאו בקמרון.
שר החוץ הסיני, וונג יי, ביקר בקמרון ב-12 בינואר 2014.
עקב קשריה הטובים עם סין, קמרון לא מכירה בעצמאותה של טאיוואן.
מאז ה"פורום שיתוף הפעולה בין סין לאפריקה" הראשון שאירע בשנת 2000 העבירה סין לקמרון כ-2.4 מיליארד דולר.
סין גם השתתפה בפרויקטים גדולים של בנייה בקמרון, ביניהם בניית נמל ימי, סכר הידרו-אלקטרי למרכז למחקר המלריה.
בשנת 2008 עמד היקף הסחר בין שתי המדינות על 854 מיליון דולר, אך הוא פחת ל-813 מיליון דולר בשנת 2009, עקב המשבר הכלכלי העולמי.
במהלך שנות ה-2000 האשימה האופוזיציה בקמרון את הממשלה בנאו קולוניאליזם, בשל העובדה שסוחרים סיניים הציפו את השווקים המקומיים במוצרים זולים בעלי איכות נמוכה, ופגעו בייצרנים המקומיים.
יחסי הרפובליקה העממית של סין–קומורו הם יחסים בילטרליים שבין הרפובליקה העממית של סין לקומורו.
היחסים הוקמו על ידי נשיא קומורו עלי סוליה ב-13 בנובמבר 1975, ותוארו כ"ידידים בעלי שיתופי פעולה".
סין רצתה לשמור על קשר עם קומורו כדי לאזן את ההשפעה ההודית והסובייטית (לימים רוסית) באוקיינוס ההודי.
באוגוסט 2008 ביקרה משלחת קומוריאנית בסין בביקור בעל רצון טוב.
יחד עם שר ההגנה הסיני ליאנג גואנגלי ורמטכ"ל הקומואים החמושים סלימו מוחמד אמירי התחייבו להגביר את שיתוף הפעולה בין צבא שתי המדינות.
אמירי הצהיר כי הקומואים ימשיכו לדבוק במדיניות אחת-סין.
לשתי המדינות יש הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי.
בשנת 1976, סין החלה בתוכנית סיוע לקומורו וסייעה בבניית פרויקט אספקת מים ב-Nioumakélé, כמו כן גם בנייני ממשל הכוללים את ארמון העם, בנייני משרדים, אחוזות נשיאות וטלוויזיות ושידור מבנים בין פרויקטים אחרים.
בשנת 2010 סין הייתה היבואנית השנייה בגודלה לקומורו אחרי צרפת.
קמפיין מקיף בסיוע של סין חיסל ככל הנראה מחלת המלריה מהאי הקומוראי מוהלי (אוכלוסייה 36,000) - ומציג פוטנציאל עולמי.
הקמפיין נוהל על ידי לי גוקיאו, אחד החוקרים שפיתחו עשב סיני המשמש כטיפול במלריה לארטמיסינין, ככל הנראה התרופה האנטי-מלריה היעילה ביותר.
הקמפיין מתרכז במכון לרפואה טרופית, והתוכנית מסתמכת על ארטמיסיה annua ממוצא היברידי, ששימש למשטר תרופות שלפיו כל תושבי האי, בין אם חולים באופן נראה או לא, נטלו שתי מנות במשך 40 יום מרווח.
זה ביטל את המאגר האנושי של המחלה והקטין את האשפוז בבתי חולים ל-1% או פחות מינואר 2008. מבקרי מוהלי נדרשים כעת ליטול תרופות אנטי-מלריות, תערובת של ארטמיסינין, פרימאקין ופירימתמין שסין מספקת בחינם.
כשנשאל על יצוא ארטמיסיה צוטטה לי באומרה, "אנחנו רוצים לגדל אותם בסין וכל מה שאנחנו מייצאים תלוי במערכות יחסים דו צדדיות".
קומורו ביקש תוכנית דומה עבור גרנדה קומור ואנג'ואן, סך כל האוכלוסייה 760,000, ולי אמר כי בייג'ינג הסכימה באופן עקרוני.
בשנת 2011 סין העניקה לקומורו 4.65 מיליון אירו להקמת בית חולים חדש בן 100 מיטות באנג'ואן.
שגריר סין, וואנג ליו, בישר זאת כ"...
צעד חדש בשיתוף הפעולה הפרגמטי שלנו מזה 36 שנה".
בנוסף לסייע לממשלת קומורן במאבק במלריה, בייג'ינג גם הסכימה לספק מימון של 30 מיליון דולר להתקנת רשת סיבים אופטיים שקועים המקשרת את קומורו לשאר מזרח אפריקה.
בשנת 1985 חתמו סין וקומורו על "הסכם לשיתוף פעולה תרבותי בין ממשלת הרפובליקה העממית של סין והאיחוד האסלאמי של הקומורו".
חלק מהתרבות שהוחלפו כללה מלגות לסטודנטים קומוריים ללמוד בסין; נכון לשנת 2006, 5 סטודנטים עשו זאת.
11 אנשי מקצוע בתחום הרפואה הסינית פעלו גם בקומורו.
יחסי סין–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה העממית של סין לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים במיוחד, אשר התחממו עוד יותר במהלך המאה העשרים ואחת.
הקשר הרשמי הראשון בין סין לשווייץ התרחש בשנת 1906. אמנה של ידידות בין שתי המדינות נחתמה בשנת 1918 והפכה את יחסי הרפובליקה הסינית–שווייץ ליחסים דיפלומטיים רשמיים.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה העממית של סין ב-17 בינואר 1950, והייתה אחת מהמדינות המערביות הראשונות לעשות כן.
כאשר הכירה שווייץ ברפובליקה העממית של סין, היא חדלה דה פקטו מהכרה ברפובליקה הסינית (החולשת על שטח טאיוואן דהיום).
הקשרים הראשונים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין שווייץ היו קשרים קרירים עקב המלחמה הקרה ואי סדר פוליטי בסין עצמה.
מאז שהוציא לפועל דנג שיאופינג את "מדיניות הדלת הפתוחה" בשנת 1979, החלו היחסים הדיפלומטיים בין שווייץ לסין בהתפתחות.
בשנת 2015 חגגו שתי המדינות 65 שנים ליחסיהן הדיפלומטיים.
החל משנת 2010, הרפובליקה העממית של סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של שווייץ ביבשת אסיה והשלישית בגודלה בעולם אחרי האיחוד האירופי וארצות הברית.
הסכם סחר חופשי דו-צדדי בין שתי המדינות נחתם בבייג'ינג בשנת 2013 ונכנס לתוקפו ב-1 ביולי 2014. ההסכם כולל הסכמות על סחר בטובין ושירותים הניתנים לאזרחי שתי המדינות במדינה השנייה.
שווייץ וסין מקיימות דיאלוג כלכלי באופן סדיר החל משנת 2007. בנוסף, נחתם מזכר הבנות בין הבנק הבינלאומי הסיני לבין מחלקת המדינה לסחר בינלאומי של שווייץ בברן בחודש מאי 2013.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו ברפובליקה העממית של סין (כאשר הונג קונג נכללת), שלושת אלפים שלוש מאות חמישים ושלושה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בסין גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים: צ'נגדו, גואנגג'ואו, ושנגחאי.
סין מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
סין מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
יחסי סין–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין סין לרוסיה השתפרו לאחר פירוק ברית המועצות והקמת הפדרציה הרוסית בשנת 1991.
במהלך התפשטות האימפריה הרוסית מזרחה במהלך המאה ה-17, גבול האימפריה הרוסית הוסט עוד ועוד לתוך אסיה, שם הוא נתקל בתחום ההשפעה של שושלת צ'ינג בסין.
הסכסוכים שנוצרו הוסדרו בשנת 1689 בהסכם נרצ'ינסק, שבו נרשמו תביעות טריטוריאליות הדדיות.
רוסיה נאלצה לסגת חלקית ממנצ'וריה, אך קיבלה זכויות מרחיקות לכת לסחור עם סין.
האמנה שנחתמה יצגה את ההסכם הדו-צדדי הראשון בין קיסר סיני למדינה שנחשבה אז כמערבית.
לאחר מכן הורחב ההסכם עוד יותר.
ב תיקנו חוזה אייגון (1858) ואמנת בייג'ינג (1860) את הההסדרים הטריטוריאליים שנקבעו באותה תקופה לטובת רוסיה.
כאשר סין נכנסה לתחום השפעת המעצמות הקולוניאליות האירופיות לאחר מלחמת האופיום השנייה (הסתיימה ב-1860), ניסתה גם רוסיה לקדם את האינטרסים שלה בסין.
לדוגמה, היא תמכה בתנועות עצמאות אסלאמיות ומונגוליות כדי לערער עוד יותר את חוסר היציבות, רוווית ההתקוממויות בצפון סין.
כאשר מרד הבוקסרים דוכא בשנת 1900, פרס הצאר ניקולאי השני כוחות במלחמת רוסיה-סין ובמקביל כבש את מנצ'וריה עם כוח של 200,000 חיילים בתואנה של רצון להילחם שם בבוקסרים.
בהקשר זה, סוכם בחוזה בפברואר 1901 שסין תקבל את אזור מנצ'וריה בחזרה, אך רוסיה תוכל להציב שם חיילים כדי להגן על קווי הרכבת, ולמעשה להקים מדינת חסות על מנצ'וריה.
רוסיה חיזקה אפוא את הרושם בצד הסיני שהיא אחד הגופים האימפריאליים התוקפניים והגרועים ביותר.
ייסוד ברית המועצות והרפובליקה הסינית
גם לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, שבה לחמה הרפובליקה הסינית לצדן של מדינות ההסכמה, מצבה לא השתפר.
יתר על כן, המדינה הייתה תחת השפעה חזקה של כוחות זרים וחשופה לניסיונות ההתפשטות של יפן.
עם זאת, רוסיה כבר לא הייתה אחד מכוחות אלו, לאחר שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית הרוסית מאז מהפכת אוקטובר, אשר גינתה את המדיניות האימפריאליסטית של הצאר.
הם הצהירו בפני הרפובליקה הסינית, שהייתה אז בשליטת המצביאים, כי הם מוותרים על כל תביעה על השטחים הסיניים שהועלתה על ידי האימפריה הצארית.
יתר על כן, באמצעות הקומינטרן, תמך לנין הן בלאומנים סון יאט-סן ולאחר מכן בצ'יאנג קאי שק (הקוומינטנג) והן ב, שנוסדה ב-1921: שתיהן היו בנויות במבנה של קאדר שהרכיב את ראשות המפלגה והתבסס על הדוגמה של לנין.
שתיהן קיבלו תמיכה לוגיסטית וכן יועצים אידאולוגיים וצבאיים, שאפשרו לברית המועצות להפעיל השפעה מסוימת.
ב-1923, על פי דרישתם, הוקמה החזית המאוחדת הראשונה , שבה נלחמו שתי המפלגות היריבות ביחד, כנגד המצביאים.
במהלך שיתוף הפעולה הסובייטי-סיני נסעו גם קאדרים רבים לרוסיה כדי ללמוד, ובכך תרמו לחילופי תרבות בתוך האליטות.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 התנהלה בסין מלחמת האזרחים הסינית בין הקומוניסטים בראשות מאו דזה-דונג לבין הלאומנים בראשות צ'יאנג קאי שק.
תוצאות המלחמה לא היו ברורות במשך זמן רב, וזאת בזמן שמנצ'וריה נכבשה כבר ב-1937 על ידי היפנים.
בחלוף הזמן התברר שהקומוניסטים מכוונים את עצמם כלפי ברית המועצות והלאומנים כלפי ארצות הברית.
חשיבות רבה הייתה לכך שסטלין לא תמך בקומוניסטים בסין באופן מהותי, אלא ראה בלאומנים שותפים אמינים ומהימנים יותר ותמך בקוומינטנג באספקת אמצעי לחימה.
המפלגה הקומוניסטית הסינית שמרה ציוד וחיילים למלחמת האזרחים לאחר שהסתיים הכיבוש היפני בסין.
היה זה משתי סיבות עיקריות: ראשית, מנצ'וריה נכבשה מאז 1945 על ידי ברית המועצות, שהצליחה לגרש את היפנים מהאזור תוך תשעה ימים בלבד.
מוסקבה השיגה זכויות מיוחדות על מסילות ברזל באזור ובמיוחד חשובה הייתה גישתה לנמלים נטולי קרח.
עם זאת, זכויות אלו יכלו להיות מוכרות רשמית רק על ידי הלאומנים - סטלין דבק בתחזית שלו לניצחון לאומני במשך זמן רב.
שנית, הוא ניסה להדוף את שני היריבים הסיניים זה מול זה כדי לבסס את ברית המועצות ככוח הדומיננטי.
בשנת 1946 נסוגו הכוחות הסובייטים ממנצ'וריה.
רק ב-1948 הצליחו הקומוניסטים לכבוש במלואו את מה שהיה אז המרכז התעשייתי של סין.
זה היה צעד חשוב לקראת הניצחון הסופי של הקומוניסטים והכרזה של מאו על הרפובליקה העממית של סין ב-1949. הלאומנים ברחו לטאיוואן כמפסידים של מלחמת האזרחים והקימו בה את הרפובליקה של סין.
ב-1950 חתמו סין וברית המועצות על הסכם ידידות.
הוא הבטיח ברית במקרה של תוקפנות יפנית (או מדינות בעלות ברית ליפן; כלומר ארצות הברית); סטלין נאלץ לוותר על זכויות מיוחדות במנצ'וריה.
פרויקטים כלכליים משותפים יצאו לדרך והחל סיוע כלכלי לסין.
להסכם היה אופי חריג בכך שהצביע על עצמאות סינית.
גם לאחר מותו של סטלין ב-1953 דבר לא השתנה בברית - תחת חרושצ'וב היה הסכם דומה, שהורחב ב-1954. המניע העיקרי להסכם משני הצדדים היה יצירת משקל נגד לדומיננטיות של ארצות הברית.
סין הייתה זקוקה גם למומחיות הטכנולוגית של אנשי מקצוע סובייטים.
הסדקים הראשונים בברית הופיעו ב ב-1956 במוסקבה.
ראשית, ניקיטה חרושצ'וב הציג את העיקרון של דו-קיום בשלום.
בשעה שמאו בחר בכיוון אגרסיבי יותר ויכול היה לקבל רק באופן שטחי את הרעיון החדש.
שנית, חרושצ'וב החל בביקורת הקשה על סטלין (דה-סטליניזציה) ובהקשר זה גם את הביקורת על פולחן האישיות של יוסיף סטלין, שהשפיעה בעקיפין גם על מאו, שכן מאו עסק גם בפולחן אישיות סביב עצמו.
יתרה מזאת, הסינים חרגו יותר ויותר מהמהלך הכלכלי-פוליטי של המודל, שתמך בפיתוח המוגבר של התעשייה הכבדה, שמאחוריה ענפים כלכליים אחרים קיבלו חשיבות פחותה.
בניגוד לכך, מאו וחסידיו סברו שלפיתוח החקלאות והתעשייה הקלה הנלווית יש עדיפות עליונה.
באופן כללי, ניתן לתאר את הסיבות לניתוק בין שתי המדינות כעימותים אידאולוגיים שנבעו מהסתירות בין מדיניותו של חרושצ'וב לבין המאואיזם.
יתר על כן, סין ביקשה תמיכה מברית המועצות בשלוש נקודות ולא קיבלה אותה.
המשא ומתן על אספקת טכנולוגיה גרעינית לסין נמשך לאורך שנות ה-50, אך מוסקבה לא סיפקה דבר מהותי.
בנוסף, לסין היו סכסוכי גבול עם הודו, אך ברית המועצות, לא תמכה בסין כי בין היתר היא עצמה ייצאה נשק להודו.
ולבסוף, מוסקבה התנערה משאלת טייוואן כדי לא להחריף את המתיחות בינה ובין ארצות הברית ולכן לא תמכה בסין בהפצצת קומוי (Quemoy) שבמצרי טיוואן ב-1958.
בשנת 1960 החזיר חרושצ'וב את כל המומחים הסובייטים מסין.
הייתה זו היציאה הסופית מן הברית.
כתוצאה מכך, צנח נפח הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות.
ממשלות המדינות החלו לבקר בגלוי אחת את השנייה, אם כי בצורה עקיפה, כשסין מותחת ביקורת על מדיניות בולגריה הפרו-סובייטית בעוד שברית המועצות מותחת ביקורת על מדיניות אלבניה הפרו-סינית.
התעוררות חדשה של מתח הדדי התרחשה ב-1962. סכסוך גבול סיני-הודי חדש הניע את ברית המועצות למתוח ביקורת קשה על הסגנון התוקפני של סין.
ברית המועצות חששה שמדינות בלתי-מזדהות (הודו במקרה זה) עלולות לנוע כתוצאה מהסכסוך אל מחנה המדינות המערביות.
הסכסוך החריף על ידי ברית המועצות שסיפקה נשק להודו.
הרפובליקה העממית של סין מצדה מתחה ביקורת על מדיניותו של חרושצ'וב במשבר הטילים בקובה כסימן לחולשה ולכניעה.
המתחים התאפיינו גם בקונפליקטים אידיאלוגיים: המשך המאבק ב"מחנה האימפריאליסטי", פולחן האישיות, והשאלה איזו מפלגה צריכה לתבוע את ההנהגה האידאולוגית בקומוניזם העולמי.
העימות הגיע לשיאו בסכסוך הגבולות הסיני-סובייטי של 1969, על נהר האוסורי.
הסכסוך הוכל על ידי שני הצדדים ולא התפתח לכדי עימות נרחב, אך לראשונה נלחמו צבאות ממדינות עם משטר קומוניסטי זה בזה, כמו גם אלה של שתי מעצמות גרעיניות (סין הצליחה לפוצץ את פצצת האטום הראשונה שלה ללא עזרה רוסית ב-1964).
עם זאת, מצב הסכסוך השתנה לאט כשסין חיפשה קשר עם ארצות הברית.
קשר זה התקדם כשב-1971 הרפובליקה העממית של סין קיבלה מושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם וב-1972 הגיע ביקורו הממלכתי הרשמי של נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג.
המגע הישיר והאישי הראשון בין שתי הממשלות היה ביקור חשאי של מזכיר המדינה של ארצות הברית דאז, הנרי קיסינג'ר, אותו השלים בזמן שנבחרת טניס השולחן האמריקאית שהתה בביקור ספורטיבי בסין שפרץ את הדרך לחידוש היחסים בין שתי המדינות.
מוסקבה הגיבה לקשר החדש הזה באסטרטגיה כפולה: מצד אחד נעשו ניסיונות למנוע כל התקרבות נוספת בין ארצות הברית לסין, ומצד שני היא סימנה על נכונות לרגיעה מול בייג'ינג.
עם זאת, לפני תחילת השיחות בין שתי המדינות, דרשה סין להפחית את נוכחות הכוחות בגבול המשותף, דבר שברית המועצות לא הסכימה לו.
יחסי המדינות השתפרו באפן ניכר לאחר מותו של מנהיגה של סין מאו דזה-דונג בשנת 1976. היחסים עברו מפלה נוספת במהלך המלחמה הקרה, אך לאחר התפרקות ברית המועצות, שבו היחסים לקדמותם.
תרגילים צבאיים בקנה מידה גדול, נערכים בין רוסיה וסין, אחת לכמה זמן בחסות ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
החוקר האמריקאי ג'וזף ניי קובע:
"עם קריסת ברית המועצות, הסתיימה ברית דה-פקטו של ארצות הברית-סין, והחלה התקרבות בין סין לרוסיה.
ב-1992 הצהירו שתי המדינות שהן שואפות ל"שותפות בונה"; ב-1996 הם התקדמו לעבר "שותפות אסטרטגית"; ובשנת 2001, הם חתמו על הסכם של "ידידות ושיתוף פעולה".
שתי המדינות חולקות גבול יבשתי אשר נתחם סופית ב-1991, והן חתמו על הסכם השכנות הטובה ושיתוף הפעולה הידידותי ב-2001, אשר חודש ביוני 2021 לחמש שנים נוספות.
ערב ביקור ממלכתי ב-2013 במוסקבה של מנהיג סין שי ג'ינפינג, ציין הנשיא הרוסי ולדימיר פוטין כי שתי האומות רוקמות מערכת יחסים מיוחדת.
שתי המדינות נהנו מיחסים קרובים מבחינה צבאית, כלכלית ופוליטית, תוך תמיכה זו בזו בנושאים גלובליים שונים.
עם זאת, פרשנים רוסים העלו עוד ועוד חששות לגבי שאיפותיה והשפעתה של סין במרכז אסיה, אזור שהיסטורית היה תחת השפעתה של רוסיה.
פרשנים אף התלבטו באם השותפות האסטרטגית הדו-צדדית מהווה עליה למדרגת ברית.
לאחר יישום הסנקציות הבינלאומיות כנגד רוסיה במהלך מלחמת רוסיה-אוקראינה, סיפקה סין הקלה כלכלית לרוסיה.
זמן קצר לפני תחילת הלחימה באוקראינה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נסע לאולימפיאדת החורף בבייג'ינג כדי להכריז על ידידות "ללא גבולות" עם נשיא סין שי ג'ינפינג.
בפועל היו גבולות ליחסי "אין גבולות" אלה.
במהלך חודשי המלחמה בראשונים, סין הדגישה בפני מדינות המערב שהיא לא מכרה נשק או חלקי מטוסים לרוסיה.
בייג'ינג לא רצתה ליפול קורבן לסנקציות בעצמה, ולכן היא הציבה גבולות למערכת היחסים.
יחסי סין–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה הצרפתית.
רבן בר צומה הסיני ביקר בממלכת צרפת, ונפגש עם פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
ויליאם מרוברוק נתקל בצורף הצרפתי גיום בושייה בעיר המונגולית קאראקורום.
הישועים הצרפתים לחצו על המלך הצרפתי לשלוח אותם לסין במטרה לאזן את השפעת האימפריה העות'מאנית באירופה.
כשחזרו לצרפת הם הבחינו בדמיון בין לואי ה-14 מצרפת לקאנגשי, קיסר סין.
שניהם אמרו שהם משרתים של אלוהים, ושולטים באזורים שלהם: צרפת היא המדינה החזקה ביותר באירופה, וסין היא הכוח החזק ביותר במזרח אסיה.
גורמים ביוגרפיים אחרים הצהירו שלואי ה-14 והקיסר קאנגקשי מוגנים על ידי אותו מלאך (בילדות, הם התגברו על אותה מחלה; שניהם שלטו במשך זמן רב, עם כיבושים רבים).
בתקופת מלכותו של לואי ה-14, עבודתם של חוקרים צרפתים אלו שנשלחו על ידי המלך השפיעה באופן בולט על המדעים הסיניים, אך המשיכה להיות משחק אינטלקטואלי גרידא, ולא כלים לשיפור כוחו של האדם על פני הטבע.
מנגד, התרבות והסגנון הסיני הפכו לאופנתיים בצרפת, כפי שהומחש באופנת ה-"Chinoiserie".
לואי ה-14 בנה את טריאנון דה פורצלן בסגנון סיני בשנת 1670. צרפת הפכה למרכז האירופי לכלי חרסינה, אריגי משי וחפצים מצופי לכה שיובאו מסין ולחיקויים אירופיים של סחורות אלה.
במקביל, הגיעו לצרפת הסינים הראשונים שנודעו אי פעם.
מישל סין הגיע לרסיילה בשנת 1684 לפני שהמשיך משם לאנגליה.
במאה ה-18 סייע הישועי הצרפתי מישל בנוויס, יחד עם ג'וזפה קסטיליונה, לצ'יינלונג, קיסר סין לבנות אזור בסגנון אירופאי בארמון הקיץ הישן (לרוב קשור לארמונות בסגנון אירופאי הבנויים מאבן), כדי לספק את טעמו האקזוטי בבניינים ובחפצים.
ז'אן דני אטירט (1702–1768) הפך לצייר לקיסר צ'יינלונג.
ז'וזף-מארי אמיוט (1718–1793) זכה אף הוא באֵמון הקיסר ובילה את שארית חייו בבייג'ינג.
הוא מונה למתורגמן הרשמי של שפות המערב לקיסר, וכיהן כמנהיג הרוחני של המשלחת הצרפתית בפקין.
מיסיונרים צרפתים קתוליים היו פעילים בסין.