tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במלחמת העולם השנייה עבר בגיילנקירכן קו זיגפריד, שקצהו הצפוני היה בהיינסברג, כ-11 ק"מ מצפון לגיילנקירכן.
בנובמבר 1944 היה כאן מיקומו של "טריז גיילנקירכן".
ב-8 בנובמבר הוטלה פצצת נפאלם על העיר וב-10 בנובמבר החלו בעלות הברית במתקפה שנקראה "מבצע קליפר" לחיסול טריז גיילנקירכן.
היינסברג (או יותר נכון חורבותיה), ששכנה במרחק של 11 ק"מ צפונה, נכבשה רק ב-24 בינואר 1945.
לאחר המלחמה הייתה גיילנקירכן חלק מאזור הכיבוש הבריטי.
ב-1949 הוקמה הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וב-1955 הסתיים שלטון הכיבוש של בעלות הברית.
ב-1953 בנה חיל האוויר המלכותי הבריטי בסיס טיסה במקום בו פעל כבר בשנות השלושים שדה תעופה.
בסיס זה היה בשימוש עד 1968, אז הוא הועבר לידי חיל האוויר הגרמני.
כיום פועל במקום בסיס גיילנקירכן של נאט"ו, המשמש כבסיס האם של מטוסי השליטה והבקרה בואינג E-3 סנטרי המאוישים על ידי צוותים מ-14 מדינות.
גייל צ'ארלס גודריץ' הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA מעמדות הקלע והרכז.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 18.6 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק.
בשנת 1996 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
גודריץ' נולד בעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה, ולמד ב"תיכון ג'ון פרנסיס" המקומי.
בשנת 1961 הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לאליפות התיכונים של לוס אנג'לס, וקלע 29 נקודות במשחק הגמר על אף ששבר את קרסולו במהלך המשחק.
בין השנים 1961–1965 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), והפך במהרה לכוכב קבוצת הכדורסל שלה, תחת המאמן ג'ון וודן.
בעונת 1963/1964, השלישית שלו ב-UCLA, קלע 21.5 נקודות בממוצע למשחק והוביל את הקבוצה לאליפות ליגת המכללות הראשונה בתולדותיה, לאחר שניצחה את כל 30 משחקיה.
בעונתו האחרונה שיפר את תפוקתו ל-24.6 נקודות למשחק וקבוצתו זכתה בשנית באליפות המכללות.
במשחק הגמר של אותה עונה, מול אוניברסיטת מישיגן, קלע גודריץ' 42 נקודות אשר היוו שיא מכללות לנקודות במשחק הגמר (בשנת 1973 שבר ביל וולטון שיא זה).
בסיום העונה זכה גודריץ' בתואר "השחקן המצטיין של ליגת המכללות", ביחד עם ביל בראדלי מאוניברסיטת פרינסטון.
לאורך תקופתו ב-UCLA קלע גודריץ' 1,690 נקודות בסך הכול, שדירגו אותו ראשון בתולדות הקבוצה (בשנת 1992 עבר אותו הפורוורד דון מקלין).
גודריץ' נבחר על ידי לוס אנג'לס לייקרס כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1965. בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה קלע כ-11.6 נקודות למשחק, ושימש כמחליפם מהספסל של צמד הגארדים ג'רי וסט ו-וולט הזארד , ששיתף איתו פעולה ב-UCLA.
בעונת הרוקי שלו ובעונתו השלישית הגיעו הלייקרס לגמר ה-NBA, אך בשתי הפעמים הפסידו לבוסטון סלטיקס.
בדראפט ההרחבה של שנת 1968 נבחר גודריץ' על ידי פיניקס סאנס, בה שיחק לראשונה בעמדת הרכז, כשחקן חמישייה לצד הקלע דיק ואן ארסדייל.
בכל 11 המשחקים הראשונים של פיניקס קלע גודריץ' לפחות 22 נקודות, והוא סיים את העונה כקלע השישי בטיבו ב-NBA, עם 23.8 נקודות למשחק.
כמו כן נבחר בעונה זו להשתתף לראשונה במשחק האולסטאר.
עונתו השנייה בקבוצה, בה קלע 20.0 נקודות וחילק שיא קריירה של 7.5 אסיסטים למשחק (רביעי ב-NBA), הייתה האחרונה של גודריץ' בפיניקס.
בסיום עונת נשלח גודריץ' בחזרה ללוס אנג'לס לייקרס, בתמורה לסנטר מל קאונטס.
ב-6 העונות הבאות שימש כקלע הפותח של הקבוצה, רובן לצד הרכז ג'רי וסט.
בעונת קלע גודריץ' 19.5 נקודות למשחק ועזר לקבוצתו להגיע לשלב גמר המערב, בו הפסידה למילווקי באקס בתוצאה 4-2. בעונה הבאה היה גודריץ' הקלעי המוביל של הלייקרס עם 25.9 נקודות למשחק (רביעי בליגה), ועזר לקבוצה לקבוע שיא NBA של 69 ניצחונות בעונה הסדירה (את השיא שברה שיקגו בולס בעונת ).
במהלך העונה קבעו הלייקרס גם שיא NBA של 33 ניצחונות רצופים.
בסדרת הגמר של אותה עונה גברו הלייקרס על ניו יורק ניקס בתוצאה 4-1, וזכו באליפות ה-NBA לראשונה מאז עונת .
גודריץ' הוביל את כל השחקנים בסדרה, עם ממוצע של 25.6 נקודות למשחק.
בעונה הבאה העפילו הלייקרס בשנית לגמר ה-NBA, אך הפסידו לניקס בתוצאה 4-1.
בין עונות ל- נבחר גודריץ' 4 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ובכל אחת מהעונות הוליך את קלעי הלייקרס.
עונת השיא שלו, מבחינה אישית, הייתה בה קלע 25.3 נקודות למשחק (רביעי בליגה) ונבחר לחמישיית העונה.
ב-28 במרץ 1975 קלע שיא קריירה של 53 נקודות בניצחון קבוצתו על קנזס סיטי-אומהה קינגס.
בנובמבר 1996, 17 שנים לאחר פרישתו, הלייקרס הוציאו לגמלאות את גופייתו של גודריץ' עם המספר 25.
לקראת עונת חתם גודריץ' בניו אורלינס ג'אז על חוזה לשלוש עונות עבור כ-1.4 מיליון דולר.
במסגרת המעבר שלחו הג'אז ללייקרס בחירת סיבוב ראשון בדראפט 1979, אותה ניצלה לוס אנג'לס כדי לבחור את מג'יק ג'ונסון, שהוביל את הקבוצה ל-5 אליפויות.
צירופו של גודריץ' לניו אורלינס יצר ציפיות גבוהות מהקבוצה, בה שיחק גם שחקן האולסטאר פיט מרוויץ'.
עם זאת, הפוטנציאל של צמד הקלעים לא התממש במלואו, בעקבות פציעה בגיד האכילס של גודריץ'.
הפציעה הגבילה אותו ל-27 משחקים באותה עונה, וכשחזר לשחק תנועתו הייתה מוגבלת ותפוקתו צנחה ל-14.5 נקודות בעונות -.
בשנת 1979, לאחר 3 עונות בניו אורלינס ו-14 עונות בקריירה, פרש גודריץ' ממשחק בגיל 36.
בעת פרישתו דורג במקום ה-11 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA עם 19,181 נקודות, ובמקום העשירי באסיסטים, עם 4,805.
גייל רוברטה מרטין (שם נעורים: צוקמן) היא פרופסור לאנטומיה הידועה בזכות עבודתה החלוצית ופורצת הדרך בבידוד תאי גזע פלוריפוטנטיים מעובר.
מרטין טבעה את המונח "תאי גזע עובריים".
בנוסף, מרטין מוכרת בזכות עבודתה הנרחבת על תפקודם של גורמי גידול בפיברובלסט, והווסתים השליליים שלהם בהתפתחות האיברים של חולייתנים.
כמו כן, מרטין תרמה רבות בתחום הביולוגיה ההתפתחותית ולטכנולוגיית סימון גנים.
מרטין נולדה בשנת 1944, גדלה והתחנכה בברונקס בניו יורק סיטי.
אביה היה רוקח ואמה הייתה מורה.
היא סיימה את תיכון ג'יימס מונרו שבברונקס.
בזמן שעבדה על התזה שלה בסוף שנות ה-70 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, פגשה את בעלה סטיבן מרטין- מדען שהגיע לברקלי בשביל לעשות עבודת פוסט דוקטורט.
מרטין סיימה תואר ראשון (B.A) בזואולוגיה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בשנת 1964.
את הדוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (UCB).בשנת 1971 התחילה את עבודת הפוסט דוקטורט שלה במעבדתו של מרטין אוונס בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 1976 הצטרפה לאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF), שם המשיכה בעבודת הפוסט דוקטורט במעבדתו של צ'ארלס אפשטיין.
כיום (2017) היא משמשת כפרופסור אמריטוס בפקולטה לאנטומיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
בשנת 1973, עבדה מרטין במעבדתו של מרטין אוונס בלונדון.
באותו זמן, אוונס עבד עם הגידול הנדיר טראטוקארסינומה (teratocarcinoma), המהווה נקודת עניין כי הוא מכיל תאי גזע פלוריפוטנטיים, שמהם מתפתחים תאי הגידול.
ב-1974 הצליחה מרטין לגדל את תאי הגזע מהגידול בצלחת פטרי, תוך כדי שהם נשארים במצבם הרגיל ולא מתמיינים.
מרטין גם הצליחה לגרום להם לעבור התמיינות אין ויטרו-כלומר, השתילה אותם בגוף חי, ושם הם התמיינו.
עבודה זו הייתה בעלת חשיבות גדולה בעיקר עקב הקושי בעבודה עם תאי גזע, שבדרך כלל מתים או עוברים התמיינות לפני שניתן לחקור אותם.
בשנת 1976 כאשר עבדה מרטין במעבדתו של צ'ארלס אפשטיין במחלקה לרפואת ילדים באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, מצאה כי בתאי הגידול (המוזכר לעיל) בגוף האישה, ישנם שני כרומוזומי X פעילים שניתן לחקור איתם את המנגנון של השתקת כרומוזום X (שלא מתרחש בתאי גזע בדרך כלל).
לאחר מכן פתחה מרטין מעבדה משלה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, בה המשיכה את מחקרה.
ההישג המשמעותי שלה היה ב-1981, כאשר בודדה תא גזע פלוריפוטנטי מבלסטוציט (שלב מוקדם בהתפתחות העובר) של עובר של עכבר.
מרטין הצליחה לשחזר את מה שעשתה 7 שנים לפני כן וגרמה לתאי הגזע לעבור התמיינות בתוך גוף חי.
מרטין הייתה הראשונה שעשתה זאת ועל כן קיבלה את הזכות לתת לאותם תאי גזע את שמם- תאי גזע עובריים.
עבודה זו היוותה בסיס לעבודתו הממשיכה של ג'יימס תומסון שהצליח לשחזר את מחקרה של מרטין בבני אדם.
מרטין הייתה בין הראשונים להבין שגורמי גידול, שפעם זוהו רק כחלבונים שמסוגלים לתמוך בגדילת התא בשבט (clone), הם בעצם בעלי תפקיד חשוב באמבריוגנזה , תהליך ההתפתחות של העובר מהביצית המופרית.
מרטין התמקדה בקבוצה מסוימת של גורמי גידול בפיברובלסט (FGF) ובדקה אילו תהליכים בתא ותהליכים מולקולאריים מופרעים או מופסקים לחלוטין בהיעדר תאי הקבוצה הזו.
בעבודה זו, גילתה שהיעדר FGF עשוי לגרום לפגמים שלדיים, וכן שהם מווסתים את ריצוף הגנים בהתפתחות מוקדמת של הגפיים.
כך באמצעות מחקרה, היא הראתה את תפקידם הקריטי של הFGF כסמנים בהתפתחות של איברים רבים (ביניהם מוח, גפיים ושיניים) בעיקר ביצורים חולייתנים.
כיום, מעבדתה (באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו) חוקרת את מנגנוני הוויסות במשוב שלילי של הסיגנלים שמעבירים גורמי הגידול.
מדליית אדווין גרנט קונקלין (Edwin Grant Conklin) מהחברה לביולוגיה התפתחותית (2002)
פרס פרל מייסטר גרינגרד מאוניברסיטת רוקפלר (2007)
דוקטורט לשם כבוד מהקולג' האוניברסיטאי בלונדון (2011)
נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים (2002)
נבחרה לחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים (1991)
הייתה נשיאת החברה לביולוגיה התפתחותית (2006/2007)
מנהלת של תוכנית הלימודים לתארים מתקדמים בביולוגיה התפתחותית, אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (2009)
פרופסור גייל רובין היא אנתרופולגית תרבותית אמריקאית, פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מישיגן, ופעילה פוליטית פמיניסטית.
רובין ידועה בכתיבה שלה על היחסים בין מין, מגדר וכוח.
היא כתבה על נושאים רבים כגון פמיניזם, ספרות לסבית, סדומזוכיזם, זנות, פדופיליה, פורנוגרפיה ועוד.
כמו כן היא חוקרת תרבויות שוליים להטב"קיות אורבניות.
בין כתביה החשובים נמצא המאמר הקלאסי "הסחר בנשים: הערות על הכלכלה הפוליטית של המין" שבו רובין גורסת שאי אפשר להבין את דיכויין של נשים בעזרת כלים מרקסיסטים בלבד, ויש צורך בתאוריה אחרת שתסביר את המסגרת שבתוכה מתקיימים המין והמגדר בחברה שלנו, ויוצרים בעזרתם דיכוי.
במאמרה חוזרת גייל רובין אל הניתוח של האנתרופולוג הסטרוקטורליסט קלוד לוי-שטראוס, שטען בחיבורו "תבניות היסוד של יחסי השארות" שבסיסה של תופעת השארות הוא החלפת נשים על ידי גברים (כמקרה פרטי של כלכלת המתנה) לצורך יצירת קשרים חברתיים.
רובין מחלצת מהניתוח של לוי־שטראוס את הקדם־הנחות שלו, ומראה שלפיו התנאים המוקדמים של מערכת השארות הם חלוקת עבודה על בסיס מין (חלוקה שמייצרת תלות הדדית בין גברים לנשים והופכת את הזוג הנשוי ליחידה הכלכלית הבסיסית), הטרוסקסואליות כפויה והגבלת המיניות הנשית.
בעוד לוי־שטראוס דן מפורשות בטאבו על גילוי עריות וטוען שהוא חיוני לחליפין בנשים, רובין מראה שמבחינה לוגית, טאבו זה מבוסס על טאבו קודם על הומוסקסואליות.
בכתיבתה המאוחרת רובין עושה שימוש בפסיכואנליזה לקאנית כדי לתאר את האופן שבו מין ביולוגי הופך למגדר, הן בחברה המערבית והן בחברות שונות ברחבי העולם.
בבסיס המערכת ישנה הטענה שנשים נתפסות כמתנות שגברים נותנים זה לזה, וההבדל הראשוני בין המגדרים הוא בין אלו שנותנים מתנות לאלו שניתנות כמתנות.
את התהליך החברתי הזה היא קושרת לתסביך אדיפוס, לו היא מציעה קריאה חדשה המראה איך מין הביולוגי נהפך למגדר.
נוסף לכך רובין ידועה כחלק מתנועת הפרו-סקס בפמיניזם בשל ההתנגדות שלה לביקורת הפמיניסטית נגד פורנוגרפיה.
גייל אן נורטון היא פוליטיקאית אמריקאית אשר כיהנה כמזכירת הפנים של ארצות הברית תחת ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בשנים 2001–2006. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
נורטן נולדה בויצ'יטה, הגדולה בערי קנזס לדייל ואנה נורטון.
היא גדלה בת'ורנטון שבקולורדו, וסיימה את לימודיה הגבוהים בכבוד רב באוניברסיטת דנוור.
כסטודנטית הייתה חברה באחוות פי בטא קפא, וקיבלה תואר דוקטור למשפטים בהצטיינות מהמכללה למשפטים של האוניברסיטה ב-1978. בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20, הצטרפה למפלגה הליברטריאנית ואף כמעט נבחרה למנהלתה הלאומית, אחרי בסופו של דבר חברה אל המפלגה הרפובליקנית.
לאחר סיום לימודיה במכללה למשפטים, נורטון עבדה כעורכת דין בכירה בקרן משפטית בשנים 1979–1983. נורטון היה עמיתה לאומית במכון הובר בשנים 1983–1984, לפני שקיבל משרה במחלקת החקלאות של ארצות הברית כעוזרת לסגן מזכיר המחלקה ריצ'רד אדמונד לינג.
בין השנים 1985–1990 עבדה כמשפטנית במחלקת הפנים של ארצות הברית, ובמסגרת תפקיד זה הייתה מנהלתם של עורכי דין שעבדו בשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ובשירות חיות הבר של ארצות הברית (United States Fish and Wildlife Service).
נורטון שבה לקולורדו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 לאחר תקופה בה עבדה במחלקת הפנים, ונבחרה לתובעת הכללית הראשונה של קולורדו ב-1991. כתובעת הכללית, נורטון הובילה את תובעי המדינה בהגנה על חוקי המדינה.
ב-1992 עבר התיקון השני לחוקת קולורדו, תיקון אשר אסר על כל גוף ממשלתי כלשהו להכיר בהומוסקסואלים כאוכלוסייה מוגנת.
כתובעת הכללית, התבטאה מספר פעמים באופן שנוי במחלוקת וגילתה עמדות שמרניות נוקשות.
נורטון התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1996 בתור מועמדת המפלגה הרפובליקנית, אך הובסה בבחירות המקדימות על ידי חבר בית הנבחרים האמריקאי דאז, ויין אלרד.
תקופת כהונתה השנייה של נורטון תמה ב-1999. בשל מגבלות על תקופות כהונה, נורטון לא התמודדה לתקופת כהונה שלישית.
לאחר שעזבה את משרד התובע הכללי של קולורדו, נורטון עבדה במשרד עורכי דין בדנוור.
היא עבדה שם עד שג'ורג' ווקר בוש מינה אותה למזכירת מחלקת הפנים של ארצות הברית עם היבחרו לנשיאות ב-2000. בספטמבר 2004 חתמה עם שגריר ישראל בארצות הברית הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי.
נורטון היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד, כיהנה בתפקידה עד 2006, עת הוחלפה במושל איידהו דירק קמפת'ורן.
גיילניוב (בפולנית: Gielniów) הוא כפר במחוז פשיסחה בפרובינציית מזוביה בדרום מזרח פולין.
הכפר הוא מקום מושבו של גמינה (מחוז מנהלי) בשם גיילניוב.
הכפר שוכן בחלק הצפוני של פולין קטן ההיסטורית, כ-10 ק"מ ממערב לפשיסחה וכ-100 ק"מ מדרום לוורשה.
גיילניוב הייתה עיר מ-1455 עד 1869 או 1870. היא קיבלה זכויות מגדבורג בזכות מאמציו של האציל המקומי טומאש משצ'וי (Mszczuj) מבז'זינקי.
עד חלוקת פולין השתייכה גיילניוב למחוז סנדומייז' בפולין אך היא נותרה עיירה קטנה מאוד ובה כמאה תושבים, כפי שהייתה באמצע המאה ה-17. בין השנים 1815–1915 הייתה גיילניוב חלק מפולין הקונגרסאית שנשלטה על ידי האימפריה הרוסית.
לאחר כישלון מרד ינואר איבדה את זכויות העיר.
באמצע המאה ה-19 נמנו על אוכלוסייתה כ-500 תושבים, ואחרי איבוד זכויות העיר ירד מעמדה ופחת מספר תושביה.
ערב המלחמה נמנו בכפר 190 יהודים.
ליהודים היה בית כנסת, בית קברות ובית מדרש, אך לא היה להם רב ומבחינה מנהלית הם השתייכו לקהילת פשיסחה הקרובה.
הכפר נכבש על ידי כוחות גרמניה הנאצית ב-9 בספטמבר 1939 וכעבור ימים ספורים הנאצים שרפו את בית הכנסת.
במהלך השנים שלאחר מכן ועד הקמת הגטו הגיעו לכפר מאות פליטים יהודים מפלוצק, ראדום, סקרנביץ, ז'ירארדוב, מוגיילניצה, גרוייץ, קוניצ'קי (חלק מאנטוניובקה המודרנית) וכפרים נוספים בסביבה, כך שמספר היהודים הגיע ל-450. תוך זמן קצר הוקם יודנראט שאנשיו ניסו להקל על התנאים הקשים והצליחו להשיג עזרה מסוימת מהג'וינט וארגוני סעד יהודים אחרים.
בנוסף תושבי הגטו הועסק בעבודות כפייה.
במהלך 1942 הוטלו הגבלות נוספות על היהודים הוקם בגיילניוב גטו עם תנאי צפיפות ותברואה קשים מאוד, וביום כיפור באותה שנה נערך על ידי כוחות המשטרה הכחולה של פולין והז'נדרמריה הגרמנית פוגרום שבו נהרגו מספר יהודים.
ב-22 באוקטובר ניתנה הוראה לפנות את יהודי הגטו לאופוצ'נו.
בתגובה ברחו עשרות יהודים ליער.
יתר היהודים גורשו לאופוצ'נו ומשם לטרבלינקה.
גיילו ( היא עיירה ברשות המקומית הול שבמחוז בוסקרוד בנורווגיה.
אוכלוסיית הול מונה כ-2,300 תושבים, והעיירה משמשת בעיקר כעיירה סקי.
גיילו שוכנת בעמק האלינגדאל, כ-250 ק"מ מאוסלו ו-260 ק"מ מברגן.
קו ברגן סייע תרם לפיתוחה של גיילו כאתר הסקי הראשון במדינה, והיא עדיין מאתרי הסקי הגדולים בנורווגיה.
מרכז גיילו נמצא כ-800 מטר מעל גובה פני הים והנקודה הגבוהה ביותר בה נמצאת ברום של 1178 מטר.
גיילו נמצאת על קו הרכבת בין ברגן לאוסלו, ובתחנת הרכבת של גיילו (Geilo stasjon) עוברות כחמש רכבות ביום לברגן (מערבה) ואוסלו (מזרחה).
כ-24 ק"מ מגיילו נמצא שדה תעופה המשמש לטיסות פנים.
גיילו נמצאת על כביש 7 (RV7) ומחוברת לאוסלו ולברגן גם בקווי אוטובוס.
עונת הסקי בגיילו היא מסוף אוקטובר ועד סוף אפריל, ובמקום נמצאים כמה אתרי סקי.
בגיילו מערכת נרחבת של סקי למרחקים, הכוללת 220 ק"מ של מסלולים.
סוגי הסקי המוצעים במקום כוללים סקי אלפיני, טלמרק, גלישת שלג, סקי עם כלב מזחלת, טובוגן, ניווט סקי וסקי למרחקים.
ב-1980 התקיימו במקום המשחקים הפאראלימפיים.
במהלך הקיץ משמשת גיילו לפעילויות ספורט שונות בהן קארטינג, פיינטבול, רפטינג, גולף, טניס, ראלי ורכיבה על אופניים.
פעילויות פופולריות הן טיול בהרים ורכיבת הרים בגיילו ובסמוך לה, ואחד המסלולים המוכרים באזור הוא ראלארווגן (Rallarvegen).
בגיילו מופעלות מספר קטן של חנויות, מרכז קניות ומרכז מבקרים.
בעיירה יש בית קולנוע, ספרייה, בית ספר והיכל ספורט.
גיילסבורג היא עיר במחוז טראיל, דקוטה הצפונית, ארצות הברית.
האוכלוסייה בעיר הייתה 108 תושבים במפקד 2010. גיילסבורג נוסדה בשנת 1882.
גיילסבורג היא ביתו של המבנה החמישי הגבוה בעולם, תורן KXJB-TV והוא בגובה של 627.8 מטר.
המבנה הרביעי הגבוה בעולם, תורן KVLY-TV.
הוא בגובה של 628.8 מטרים והוא ממוקם בעיר הסמוכה, בלנצ'ארד.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר יש שטח כולל של 0.44 קמ"ר, כאשר כל השטח הוא יבשתי.
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר 108 אנשים, 56 משקי בית ו-29 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 245.3 תושבים לקמ"ר.
בעיר היו 64 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 145.4 תושבים לקמ"ר.
ההתחלקות הגזעית של העיר הייתה 98.1% לבנים ו-1.9% אינדיאנים.
בעיר היו 56 משקי בית.
מתוכם, ל-10.7% היו ילדים מתחת לגיל 18 שהתגוררו איתם, 44.6% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 3.6% היו בעלות בית ללא נוכחות של בעל, 3.6% היו בעלי בית זכרים ללא נוכחות של אישה, ו-48.2% לא היו משפחות.
42.9% מכלל משקי הבית הורכבו מאנשים פרטיים, ו-10.7% מהם הורכבו ממישהו שהיה בן 65 ומעלה שגר לבדו.
גודל משק הבית הממוצע היה 1.93 וגודל המשפחה הממוצע היה 2.62.
הגיל החציוני בעיר היה 49.3 שנים.
ההתחלקות המגדרית של העיר הייתה 59.3% גברים ו-40.7% נשים.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000, התגוררו בעיר 157 אנשים, והיו 66 משקי בית ו-44 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 356.6 תושבים לקמ"ר.
בעיר היו 76 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 172.6 תושבים לקמ"ר.
ההתחלקות הגזעית של העיר הייתה 97.45% לבנים ו-2.55% אינדיאנים.
בעיר היו 66 משקי בית.
מתוכם, ל-31.8% היו ילדים מתחת לגיל 18 שהתגוררו איתם, 56.1% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 6.1% היו בעלות בית ללא נוכחות של בעל, ו-33.3% לא היו משפחות.
33.3% מכלל משקי הבית הורכבו מאנשים פרטיים, ו-16.7% מהם הורכבו ממישהו שהיה בן 65 ומעלה שגר לבדו.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.38 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.02.
הגיל החציוני בעיר היה 37 שנים.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 35,000$, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 43,750$.
לגברים, ההכנסה החציונית הייתה 27,679$ לעומת 20,500$ עבור נשים.
ההכנסה לנפש לעיר הייתה 15,507 דולר.
כ-14.6% מהמשפחות ו-18.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 32.1% מהנשים מתחת לגיל שמונה-עשרה ו-8.1% מבני 65 ומעלה.
גייל האנימן היא סופרת סקוטית, שרומן הביכורים שלה, "אלינור אוליפנט ממש בסדר", זכה בפרס קוסטה לרומן ביכורים לשנת 2017.
נולדה וגדלה בסטרלינג במרכז סקוטלנד לאם שעבדה כעובדת מדינה ואב שעבד במעבדת מדעים.
בילדותה הייתה האנימן תולעת ספרים, וביקרה בספרייה "מספר מגוחך של פעמים בשבוע".
היא למדה שפה וספרות צרפתית באוניברסיטת גלאזגו, לפני שהמשיכה את לימודיה באוניברסיטת אוקספורד לקורס לתואר שני בשירה צרפתית.
עם זאת, היא החליטה שקריירה אקדמית אינה מתאימה לה והתחילה שורה של תפקידים אדמיניסטרטיביים, תחילה כעובדת מדינה בפיתוח כלכלי ולאחר מכן כמנהלת באוניברסיטת גלאזגו.
במהלך עבודתה כמנהלת, היא נרשמה לקורס כתיבה באקדמיית פייבר, והגישה את שלושת הפרקים הראשונים של הטקסט שיהפוך לספר "אלינור אוליפנט ממש בסדר" לתחרות לסיפורת שטרם פורסמה על ידי סופרות, המנוהלת על ידי מכללת לוסי קבנדיש בקיימברידג'.
הרומן "אלינור אוליפנט ממש בסדר" זכה לשבחי הביקורת ובפרסים רבים, כולל פרס קוסטה לרומן ביכורים לשנת 2017, ומאז הזכייה התראיינה האנימן לעיתים קרובות, כולל להגרדיאן, דיילי טלגרף ו-Waterstones.
על יחסה לדמות הראשית בספר אמרה לדיילי טלגרף: "אלינור אוליפנט אינה אני, או מישהו שאני מכירה [אבל] כמובן שחשתי בדידות - כולם חשים כך".
בינואר 2018 האנימן אמרה שהיא עובדת על רומן חדש, "שמתרחש בתקופה ובמיקום אחרים" (יפורסם ב-7.10.27).
גייל קים אירוויין היא מתאבקת עבר קנדית, המופיעה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבו היא מתפקדת כמפיקה.
בארגון ההיאבקות Impact Wrestling היא מחזיקה בשיא ההחזקות באלופת הנוקאאוטס של TNA עם שבע זכיות.
כמו כן, היא מוכרת בשל שתי תקופותיה בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment (WWE), שבו היא זכתה באליפות הנשים של ה-WWE כבר בקרב הבכורה שלה.
קים החלה את קריירת ההיאבקות שלה בארגוני ההיאבקות העצמאיים בקנדה, לפני שחתמה ב-WWE בשנת 2002. היא הפכה לדיווה הראשונה בתולדות הארגון, שזוכה באליפות כבר בקרב הבכורה שלה.
לאחר ששוחררה מחוזהה בשנת 2004, היא הצטרפה לארגון היאבקות TNA בספטמבר 2005. בארגון זה, היא הפכה למלווה לזירה של הצמד America's Most Wanted (כריס האריס וג'יימס סטורם).
לאחר פירוק הקבוצה, קים פצחה בקריירת יחידים, ואף הפכה לאלופת הנוקאאוטס הראשונה של TNA באוקטובר 2007. היא עזבה את TNA באוגוסט 2008 וכעבור שלושה חודשים היא שבה ל-WWE, שם נשארה עד שנת 2011. בשנת 2012, מגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated דירג אותה כמתאבקת הטובה בעולם.
בשנת 2016, היא הוכנסה להיכל התהילה של TNA.
קים החלה לימודי תואר ראשון בקינסיולוגיה מטעם אוניברסיטת טורונטו, אך בשלב מסוים עברה לאוניברסיטת ריירסון, בה סיימה תואר ראשון במדעי התזונה.
ב-11 במאי 2012, קים נישאה לשף, רוברט אירוויין.
ב-10 באוקטובר 2017, קים הודיעה שהיא הפכה לתושבת קבע באמריקה.
אליפות הנשים של ABC (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Funkin' Conservatory – FC
אליפות הנשים של FC (פעם אחת)
אליפות דיאמונד של IWR (פעם אחת)
PWI דירג אותה במקום ה-1 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2012
אליפות הנוקאאוטס של TNA (7 פעמים)
אליפות זוגות הנוקאאוטס של TNA (פעם אחת) – עם מדיסון ריין
קרב גונטלט על הזהב (2007, 2016 – אליפות הנוקאאוטס של TNA)
גביע העולם של TNA (2015) – עם ג'ף הארדי, גאנר, רוקסטאר ספוד, דייבי ריצ'רדס וקרייזי סטיב
היכל התהילה של TNA (2016)
אליפות הנשים של ה-WWE (פעם אחת)
גייל טלשיר (נולדה ב-22 במרץ 1968) היא חוקרת מדע המדינה ומרצה בכירה בחוג למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, המתמחה בחקר אידאולוגיות פוליטיות ומשבר הדמוקרטיה.
טלשיר נולדה ב-22 במרץ 1968 בירושלים לפרופסור דוד טלשיר ולפרופסור צפורה טלשיר ולמדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר.
שירתה בצה"ל כמורה חיילת בבית ספר שדה מעגן מיכאל.
למדה לתואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומשם המשיכה למסלול ישיר לדוקטורט בהנחייתו של פרופסור מייקל פרידן באוניברסיטת אוקספורד, שם למדה בשנים 1993–1997. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בצמיחת תנועות ירוקות.
בשנת 1998 התקבלה לתפקיד מרצה בחוג למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2001 נבחרה לתפקיד ראש מגמת חינוך אזרחי ודמוקרטיה בחוג.
בשנת 2004 מונתה למרצה בכירה.
בשנת 2007 מונתה לראש תוכנית המנהלים בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית.
במסגרת תפקיד זה הקימה את המרכז להכשרת בכירים, שכלל תוכנית לתואר שני במדיניות ציבורית לבכירים בשירות המדינה שהוכנה בשיתוף עם נציבות שירות המדינה.
בשנת 2013 הובילה תוכנית להכשרת ראשי ערים שנבחרו לקדנציה ראשונה.
בשנת 2016 עמדה בראש "תוכנית הנשיא למובילות אקדמית" שיזם נשיא האוניברסיטה העברית, פרופסור מנחם בן-ששון.
לטלשיר בן אחד, והיא חיה בזוגיות עם העיתונאי דני זקן.
מחקרה האקדמי של טלשיר מתמקד באידאולוגיות פוליטיות, במתח בין תיאוריה ומעשה פוליטי, בין המערכת המפלגתית והחברה האזרחית, בין הדרג הנבחר והדרג המקצועי.
מחקריה מתבוננים על הזירה הפוליטית כמאבקים על ערכים והשקפות עולם.
בעשור השני של המאה ה-21 עסק מחקרה העיקרי באידאולוגיה של ממשלת ישראל בתקופת בנימין נתניהו.
עבודת הדוקטורט של טלשיר עסקה בהתפתחות תנועות סביבתניות, ובחנה האם מדובר באידאולוגיה חדשה או בהסתעפות של אידאולוגיות קיימות, וספציפית של השמאל החדש.
בשנת 2002 פרסמה את הספר "The Political Ideology of Green Parties", העוסק במפלגה הירוקה בגרמניה ובמפלגה הירוקה בממלכה המאוחדת.
במסגרת "תוכנית הנשיא למובילות אקדמית" ערכה, יחד עם פרופסור ישראל כ"ץ, את קובץ המאמרים "מגדלור או מגדל שן?", העוסק בתהליכים בעולם האקדמיה בישראל.
בשנת 2017 הקימה קבוצת מחקר בנושא "הון אנושי בדמוקרטיה" במסגרת תוכנית 2048 של מרכז שאשא למחקרים אסטרטגיים, וב-2018 הקימה את קבוצת מחקר בנושא "משילות ודמוקרטיה" באותה המסגרת.
גייל טלשיר וישראל כ"ץ (עורכים), מגדלור או מגדל שן?
השכלה גבוהה בישראל, רסלינג, 2019.
גייל טלשיר, משילות או דמוקרטיה?, רסלינג, 2020.
גייל מורן היא זמרת, נגנית קלידים (פסנתר, אורגן וסינתיסייזר) ופזמונאית.
נולדה בשנת 1943 ג'קסון מישיגן.
סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ספרינג ארבור (כיום אוניברסיטת ספרינג ארבור) בשנת 1961.
היא הייתה חברה בתזמורת מאהאווישנו באמצע שנות השבעים, והופיעה באלבומים של הלהקה "אפוקליפסה" (1974)ו- Visions of the Emerald Beyond (1975).
מאוחר יותר היא הופיעה בהקלטות מרובות יחד עם בעלה צ'יק קוריאה (לו נישאה בשנת 1972) וביניהם:
היא השתתפה בהפקת הפסקול " "Afterlife" לסרט "מלחמה" משנת 2007 בכיכובם של ג'ט לי וג'ייסון סטיית'האם.
היא השתתפה בהופעות אורח נוספות ובהן "The Gracious Core", באלבומו של מארק הישאם "Castalia", ואת רצועת הכותרת מתוך האלבום של דייוויד סנצ'וס מ-1976, "Transformation (The Speed of .Love)
היא הקליטה אלבום אחד בשמה שלה, I Loved You Then ...
בשנת 2019 זכתה בפרס גראמי על אלבום ג'אז לטיני הטוב ביותר.
גייל ממשיכה ליצור מוזיקה משלה, כמו גם לשתף פעולה עם אמנים מוכשרים אחרים.
גייל מארי לה-ג'וני בירד בנסון היא אשת עסקים אמריקאית, המחזיקה בקבוצות הספורט ניו אורלינס סיינטס מה-NFL וניו אורלינס פליקנס מה-NBA.
בנסון נולדה וגדלה בניו אורלינס, והחלה את הקריירה שלה בתפקידי קבלה ומזכירות תוך כדי עיסוק בעיצוב פנים.
ב-8 באפריל 1967 נישאה לנאס סולומנה, והשניים התגרשו ב-1972. ב-1977 נישאה לתומס בירד, והחלה לעסוק יחד איתו בשיפוץ וחידוש נכסים ועסקים.
לאחר גירושיהם ב-1987, המשיכה לעסוק בעיצוב פנים והקימה את חברת "Gayle Bird Interiors".
לאחר מותו, בשנת 2018, הפכה לבעלים של קבוצות הספורט ניו אורלינס סיינטס מה-NFL וניו אורלינס פליקנס מה-NBA.
בדצמבר 2014 הודיע לבתו ולנכדיו על כוונתו לנשל אותם מהירושה, ואלו בתגובה הגישו תביעות משפטיות המערערות על החלטתו לבחור בגייל כיורשת שלו, והטילו ספק בכשירותו הנפשית, אך התביעות כשלו.
בשנת 2016, רודני הנרי, עוזרו האישי לשעבר של טום בנסון, הגיש תביעה שהאשימה את ניו אורלינס סיינטס וגייל בנסון בגזענות ובהפרות של חוקי העבודה הפדרליים.
בתביעה נטען כי גייל בנסון התייחסה אליו בחוסר כבוד בגלל גזעו.
בורר ה-NFL פסק לטובת הנרי ונגד הקבוצה בתלונת העבודה, ופסק לו גמול שעות נוספות, תשלום חוזי בגין פיטוריו ושכר טרחת עורך דין; עם זאת, אותו בורר פסק נגד הנרי בטענות לגזענות.
ביולי 2017 רכשה עם בעלה את גרעין השליטה בחברת ומבשלת הבירה פאובורג .
גייל אומבדט הייתה סוציולוגית, סופרת ופעילת זכויות אדם ממוצא הודי שנולדה בארצות הברית.
אומבדט הייתה פעילה אקטיביסטית בתנועות כנגד מנהג הקאסטות בהודו, ולחמה למען זכויות נשים קשות יום בקהילה "הדלית", הנקראת גם המנודים, בהודו.
אומבדט הייתה בעלת פעילות אקדמית ענפה ובין היתר כתבה ספרים ומאמרים רבים בנושא מעמדות, קאסטות ומגדר.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בקריאה למרד במעמדות החברתיים המקובלים כיום בהודו.
היא הייתה חברת סגל בכיר במספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובהודו.
עבודתה לאורך השנים זכתה למספר פרסים, הבולט מבניהם היה פרס מפעל חיים של האגודה הסוציולוגית בהודו.
גייל אומבדט נולדה בעיר מיניאפוליס שבארצות הברית בשנת 1941. היא למדה בקולג' קרלטון למשך שנה ולאחר שקיבלה את מלגת "פולברייט" בשנת 1963 היא טסה להודו לראשונה בחייה למשך שנה ועבדה כמורה לאנגלית.
לאחר השלמת תואר ראשון ושני באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, אומבדט חזרה להודו בשנת 1973 ושם ביצעה מחקר לעבודת הדוקטורט שלה בנושא "מרד תרבות בחברה הקולוניאלית – התנועה הלא ברהמנית במערב הודו".
בעבודת הדוקטורט היא חקרה את תרבות הקאסטות בהודו והמאבק שמתנהל כנגד המעמד הגבוה המכונים "ברהמן".
באותה תקופה בהודו היא הכירה את בעלה לעתיד, בהרט פטנקר, ואת אימו הפעילה החברתית, אינדומטי פטנקר.
לאחר שנישאה לפטנקר, היא התגוררה עם בעלה ומשפחתו המורחבת בכפר בשם "קאסיגן" במדינת מהרשטרה ההודית ובשנת 1983 הפכה לאזרחית הודו.
בשנים שלפני מותה עבדה כסוציולוגית מייעצת בנושאי פיתוח כפרי, סביבה ומגדר עבור ארגונים ממשלתיים ופרטיים בניהם: "קבוצת הפיתוח של האו"ם", ו"אוקספם".
אומבדט הייתה פרופסורית אורחת במגוון אוניברסיטאות וקולג'ים ברחבי העולם ושם לימדה לימודי אסיה וסיפרה על עבודת הדוקטורט שלה ומאבקה למען הצדק בהודו.
אומבדט נפטרה ב-25 באוגוסט 2021 במהרשטרה בגיל 80.
אומבדט עבדה עם תנועות חברתיות בהודו, ביניהן תנועות "דלית" ואנטי-קאסטות, תנועות סביבתיות, תנועות איכרים ובעיקר עם נשים כפריות.
היא הייתה פעילה בעמותה שעוזרת לנשים נטושות במחוזות "סאנגלי" ו"סאטארה" בדרום מהרשטרה וגם בעמותה שמקדמת זכויות קרקע וכוח פוליטי לנשים.
הביקורת שאומבדט העבירה על שיטת הקאסטות זכתה להתנגדות ממשלת הודו וסוציולוגים במדינה.
כך למשל, הסוציולוג אנדרה בטייה, אמנם הודה בכך שקיימת אפליה, אך התנגד עמוקות להתייחסות של אומבדט לקאסטה כסוג של גזענות.
הוא תיאר את עבודתה כהסתה פוליטית וניסיונות "שובבים" להציג לעולם המערבי את הודו בצורה קיצונית.
אומבדט ספגה ביקורת על הטיה "אנטי-סטטיסטית" בכתיבתה וכן על אהדה כלכלית "נאו-ליברלית".
חוקרים גם הטילו ספק בכנות טענותיה בנוגע ל"אותנטיות" של עבודתה.
הכתיבה האקדמית של אומבדט כוללת ספרים ומאמרים רבים בנושאי מעמד, קאסטות ומגדר.
מלגת כבוד וודרו וילסון, 1964–65
מלגת פולברייט כמורה באנגלית בהודו, 1963-1964
המכון האמריקאי ללימודי הודו, מלגה זוטר למחקר דוקטורט בהודו בנושא "התנועה הלא-ברהמן במהרשטרה", ינואר-דצמבר 1971
האגודה האמריקאית לנשים באוניברסיטה, מלגה למחקר על "תנועת נשים בהודו", ינואר–דצמבר 1975
פרס מפעל חיים מהחברה הסוציולוגית ההודית, 2018
גיים ג'אם הוא אירוע יזמי מרתוני הדומה להאקתון, בו המשתתפים מנסים ליצור משחק וידאו מאפס.
בהתאם לפורמט האירוע, משתתפי האירוע עשויים לעבוד באופן עצמאי או בצוות.
משך האירוע נע בדרך כלל בין 24 ל-72 שעות.
המשתתפים הם בדרך כלל מתכנתים, מעצבי משחקים, אמנים, סופרים ואישים אחרים בתחומים אחרים הקשורים לפיתוח משחקים.
בעוד שגיים ג'אמים רבים מתנהלים אך ורק כתרגיל יצירתי ליצירת משחקי וידאו, חלק מהגיים ג'אמים מעניקים פרסים למנצחים.
באופן מסורתי, גיים ג'אמים מתמקדים ביצירת משחקי וידאו, אם כי, ישנם גיים ג'אמים המתמקדים ביצירת משחקי לוח.
מאז 2010, קהילת המפתחים הישראלית משתתפת בגלובל גיים ג'אם , אירוע גיים ג'אם בינלאומי המתרחש בינואר באתרים פיזיים עצמאיים.
בשנת 2014, האתר התל אביבי היה האתר השני בגודלו בעולם מבחינת מספר המשתתפים.
בדומה להאקתונים, ג'אמים רבים מתקיימים במקומות סגורים וממוקדים שאובזרו לכך, כגון אוניברסיטאות, משרדים, ואולמות כנסים.
עם זאת, ישנם אירועים רבים הנערכים באופן מקוון ובמהלכם עובדים המשתתפים מהבית, כדוגמת Ludum Dare .
בנוסף, ג'אמים רבים סובבים סביב נושא או מילת מפתח מסוימת, אשר נחשפת למשתתפים עם פתיחת האירוע.
המשתתפים מוזמנים לפרש את הנושא כרצונם, אך הם מוכרחים לדבוק בו וליצור משחק בהשראתו.
מטרת הנושא היא למנוע תכנון ופיתוח מוקדמים וכן לעודד יצירה של משחקים יצירתיים.
גייל ות'רס היא דמות בדיונית לצד סידני פרסקוט ודיואי ריילי בסדרת סרטי "צעקה".
גייל ות'רס מופיעה בסרטי צעקה כסופרת ועיתונאית שאפתנית, בעלת רצון חזק, בהתחלה, הדמות נבנתה כאנטגוניסט, אך לאחר מכן מאחדת כוחות עם סידני פרסקוט (נב קמפבל) ודיואי ריילי (דייוויד ארקט), ולבסוף מתאהבת ומתחתנת איתו, וביחד הם משלבים כוחות לעצור את גוסטפייס.
גייל ות'רס היא הדמות המקורית היחידה שהופיעה בכל סרטי הזיכיון של "צעקה".
לאחר שגוסטפייס תקף את סידני פרסקוט, מתנהל סכסוך בין גייל ות'רס לסידני, בכך שגייל כתבה ספר המזכה את קוטון ווירי, הנאשם על רצח אמה של סידני, מורין פרסקוט, וכי קוראת לה שקרנית בכך שסידני האשימה אותו ברצח.
גייל ודיואי מגיעים אל המסיבה בביתו של סטו מאכר, וכי מודיעים לסידני שאביה לא נמצא, אשר נמצאים במסיבה, בילי לומיס, בן זוגה של סידני, סטו מאכר, העורך מסיבה בביתו, סידני, טייטום, חברתה של סידני ורנדי מיקס, חבר ילדות של סידני.
טייטום נהרגת על ידי גוסטפייס, ורנדי מקבל שיחת טלפון על מותו של המנהל שקרה באותו יום על ידי גוסטפייס.
רוב אורחי המסיבה נוסעים אל בית הספר.
סידני, רנדי, גייל, דיואי, קני, סטו ובילי נשארו מאחור דיואי מקבל הודעה שרכבו נמצא ביער הסמוך, והולך יחד עם גייל ומתנהל ביניהם קשר רומנטי.
כשסידני ובילי לבד בחדר של הוריו של סטו, הרוצח מפתיע אותם ורוצח את בילי, וסדיני בורחת למכונית של גייל, ושם היא פוגשת את קני, ולאחר שניות ספורות מת.
דיואי וגייל מגיעים למכונית ודיואי מזהה שזו מכוניתו של ניל פרסקוט, אביה של סידני, והשניים ממהרים לבית.
דיואי נכנס לבית בעוד גייל מחכה בחוץ.
מיד לאחר מכן גייל מבחינה שהיא עומדת בשלולית דם אשר נכנסת לרכב שלה ומתחילה לנסוע.
גופתו של קני נופלת על השמשה וגייל כמעט מאבדת שליטה על הרכב, לאחר שגופתו של קני נופלת, גייל כמעט דורסת את סידני ולכן היא סוטה מהכביש, מתנגשת בעץ ומאבדת את הכרתה.
סידני חוזרת אל הבית, ומגלה שדיואי נדקר.
סטו ורנדי מאשימים אחד את השני לעיני סידני, ולוקחת את האקדחו של דיואי ונועלת אותם מחוץ לבית.
בילי מתגלה כחי, ורנדי נכנס אל הבית, וטוען כי סטו יצא מדעתו, ובילי מצטט "כולנו יוצאים קצת מדעתנו לפעמים", (משפט מהסרט "פסיכו"), ויורה ברנדי, סטו נכנס אל הבית והוא ובילי מספרים לסידני ששניהם הרוצחים, וכי הם רצחו את אמה של סידני, והפלילו את קוטון וירי על הרצח.
המניע של בילי היה על כך שאמו נטשה אותו, משום שאביו ניהל רומן עם אמה של סידני.
גייל קמה מחדש על רגליה, מנסה לירות על בילי, אך שכחה את נצרת האקדח, ובילי תוקף אותה, לאחר המאבק בין בילי וסטו לסידני, הורגת את השניים בעזרתה של גייל.
כעבור שנתיים, סידני כעת סטודנטית בקולג', ובת זוגו של דרק.
ושוב מתנהל סכסוך בין גייל לסידני, בכך שמנסה לנהל סכסוך בין סידני לקוטון ווירי, וכי יצא לאקרנים הסרט "דקירה" סרט המבוסס על ספר שכתבה גייל על הרציחות בוודסבורו שנה קודם לכן, וגם לסקר את הרצח של ניל ומורין, הוריה של סידני.
יום למחרת, גייל, דיואי, רנדי וג'ואל, הצלם של גייל, דנים על שלושת הנרצחים האחרונים על ידי שובו של גוסטפייס, ג'ואל מתפטר כי חושש על חייו כי שם משפחתו דומה לשם משפחתה של הנרצחת האחרונה, רנדי מקבל שיחת טלפון מתגרה מגוסטפייס, ומודיע לו שהוא צופה בהם.
גייל ודיואי הולכים לחפש סטודנטים המדברים בטלפון במחשבה שאחד מהם הוא הרוצח בזמן שרנדי מנסה למשוך את השיחה.
כשהוא מתקרב לרכבה של גייל הרוצח מתגלה בפנים, מושך את רנדי ורוצח אותו.
דיואי וגייל חוזרים אל המכונית ורואים את גופתו של רנדי.
דיואי וגייל הולכים אל בית הקולנוע, אשר נרצחו שם פיל ומורין על מנת לבדוק את מצלמות האבטחה כדי לחפש רמזים לגבי זהות הרוצח, לדיואי וגייל מתקשר שוב קשר רומנטי, אך גוסטפייס דוקר את דיואי.
סידני מגיעה אל אולם הקולנוע ורואה את דרק קשור, אך גוסטפייס מתגלה מולה, וחושף את זהותו כמיקי אלטירי, ידיד של סידני מהקולג', וטוען שעושה זאת בשביל להתפרסם על כך שרצח.
ומתגלה שותפו של הרוצח, וזוהי ננסי לומיס, אמו של בילי לומיס רוצה לנקום בסידני בכך שהרגה את בנה.
ננסי המחזיקה בגייל כבת ארובה, יורה במיקי על מנת להסיר איום פוטנציאלי, ומיקי יורה בגייל.
קוטון ווירי וסידני הורגים יחד את ננסי, ומיקי מתגלה כחי, אך נורה על ידי גייל וסידני.
כעבור שלוש שנים, סידני פרסקוט מתגוררת בבית בדרום קליפורניה.
שם היא חיה הרחק מהעיר, וגייל שכבר לא מחפשת תהילה, אך מחפשת מסקנה על עברה המסתורי של מורין פרסקוט, עליה כתבה ספר מצליח.
יום למחרת, מארק קינקייד, בלש משטרה, מיידע לגייל ודיואי על הרצח של קוטון ווירי.
גייל מבקרת בסט צילומים של הסרט "דקירה: בחזרה לוודסבורו" ופוגשת על הסט את השחקנית ג'ודי יורגנשטרן, תחת שם הבמה ג'ניפר ג'ולי (פארקר פוזי), אשר מככבת בסרט "דקירה 3" את גייל ות'רס.
דיואי וגייל "נפרדו", והם מרבים להתווכח.
לאחר שורה של רציחות, הרוצח מתגלה כרומן ברידג'ר, במאי הסרט "דקירה", הוא מסביר לסידני שהוא אחיה למחצה, ושאמה עברה אונס קבוצתי, ומסרה את רומן לאימוץ, רומן בעיקר כעס על כך שהחיים שהיו לסידני עם אמה, מורין, ולטענתו היו צריכים להיות שלו ורוצה לסיים את הכול בכך שיהרוג אותה.
השניים מתאבקים אחד בשנייה, וסידני כמעט נהרגת במאבק האלים, אך דוקרת את רומן, דיואי וגייל מוצאים את סידני לאחר הקרב, אך רומן הגוסס מנסה שוב להרוג את סידני, ודיואי יורה בראשו ומחסל את רומן.
למחרת, דיואי מציע נישואין לגייל בביתה של סידני, השלושה צופים בסרט, וכשסידני סוגרת את הדלת, וכעבור כמה רגעים נפתחת, מבינה סידני שאין לה כבר ממה לחשוש ולהרגיש חופשיה.
15 שנה לרציחות וודסבורו, סידני פרסקוט חוזרת אל בית ילדותה, וודסבורו, כדי לפרסם את ספרה, וגייל ות'רס ריילי, נאבקת במחסום כתיבה.
גייל מנסה לפענח את מסע הרציחות עד כה, ומגייסת עזרה על ידי שני תלמידים אשר הם חובבי קולנוע, צ'רלי ווקר ורובי מרסר, צ'רלי טוען שהרוצח משתמש בחוקי רימייק כדי לרצוח, וכי טוען גם שהרוצח צפוי לתקוף במסיבת 15 שנה לרציחות וודסבורו המתקיימת באותו לילה.
גייל נפצעת על ידי גוסטפייס במסיבה, ודיואי לוקח אותה אל בית החולים.
צ'רלי מתגלה כגוסטפייס, בכך שקירבי, חברתה הטובה של ג'יל, "הצילה אותו" ונדקרת בבטנה.
סידני מתאבקת בצ'רלי ומנסה לברוח, אך מתגלה גוסטפייס נוסף, וזוהי ג'יל, בת דודתה של סידני, המניע של צ'רלי וג'יל היה להיות מפורסמים כ"ניצולים" ומפלילים את טרבור, בן זוגה של ג'יל, כגוסטפייס.
טרבור נורה ומת על ידי ג'יל.
ג'יל מצהירה לסידני כי היא רוצה את כל התשומת לב שהיא מקבלת.
לאחר מכן השניים רוצים לדקור ולפצוע אחד את השנייה כדי ליצור את האשליה כי הם הותקפו על ידי טרבור.
ג'יל בוגדת בצ'רלי אשר דוקרת אותו בליבו ומת.
ג'יל דוקרת את סידני בבטנה, וטוענת, כי היא "מתה", ג'יל פוצעת ודוקרת את עצמה כדי להעלים ראיות.
דיואי מודיע בבית החולים לג'יל שסידני חייה, ואומרת לו כי אותו דקירה בכתף יש גם לגייל.
דיואי וגייל מבינים, כי איך ג'יל יודעת איפה גייל נדקרה, בזמן שג'יל פוצעת את סידני וחונקת אותה, גייל מסיחה את דעתה של ג'יל, וסידני מחשמלת אותה באמצעות דפיברילטור.
ג'יל קמה מחדש על רגליה ג'יל הגוססת מנסה לדקור את סידני אך יורה בה בחזה ומתה.
25 שנה לרציחות וודסבורו, גייל שכבר גרושה מדיואי במשך שנתיים, וסם קרפנטר המגלה לאחותה שנדקרה אנושות על ידי גוסטפייס, טרה קרפנטר, שאביה הביולוגי הוא בילי לומיס, לאחר שסם וריצ'י, בן זוגה של סם, מבקשים עזרה מדיואי, אך מגרש אותם.
דיואי מזהיר את סידני וגייל כי מסע הרג חדש של גוסטפייס קורה כעת.
לאחר המוות של ג'ודי היקס, "שריף וודסבורו", ו-וס היקס, ידיד של טרה, דיואי וגייל נפגשים בזירת הרצח, וסם מגלה כי אף אחד לא שומר על טרה בבית החולים, גוסטפייס תוקף את טרה וריצ'י, אך דיואי מונע מגוסטפייס לתקוף אחרי שירה בו, אך גוסטפייס הורג את דיואי.
סם רואה מוצאת את טרה קשורה בארון.
גייל וסידני מגיעות אל ביתה של אמבר, אשר מעמידה פנים שהיא "נדקרה", אך השתיים לא מאמינות לה ואמבר יורה בגייל ופוצעת אותה, גייל אומרת לסידני שלא תוותר בשביל דיואי.
אמבר מחפשת את טרה, אך לא מוצאת ולאחר זמן קצר טרה תוקפת אותה אך אמבר מצליחה להכניע אותה, נוצר מאבק אלים בין גייל וסידני לאמבר, ואמבר מודה בזאת שהיא הרגה את דיואי, גייל מצליחה להעלות אותה באש, וריצ'י נדקר פעמים רבות בגופו ומת על ידי סם.
אמבר שפניה שרופות, קמה מחדש על רגליה ותוקפת שוב, אך טרה יורה בראשה.
התאומים, מינדי וצ'אד נלקחים אל בית החולים.
סם מודה לגייל וסידני על עזרתן, וגייל אומרת לסידני שלא תכתוב על הרציחות שקרו אמש, אלא תכתוב מחווה לדיואי.
אחרי אירועי הסרט הקודם, טרה וסם עוזבות לניו יורק.
מאוחר יותר בלילה, גוסטפייס תוקף את סם, מינדי, אניקה וקווין, לאחר מכן, קווין, בתו של ויין ביילי, ואניקה נהרגו, החשוד העיקרי הוא אית'ן שלא היה באותו לילה.
ויין, קירבי, גייל, וכל הקבוצה, מגיעים לבית קולנוע נטוש שגייל מצאה, ובו הוקם מקדש לרוצחי ה"גוסטפייס".
מאוחר יותר באותו יום, הקבוצה מאתרת את גוסטפייס, אשר הוא בדרכיו לביתה של גייל.
גוסטפייס מתקשר לראשונה לגייל, ומתגרה בה על כך במותו של דיואי, ונוצר ביניהן מאבק מתמשך, גוסטפייס מכניע את גייל, אך סם וטרה מגיעות בזמן לדירתה ומונעות ממנו להרוג אותה.
אית'ן נדקר בפיו על ידי טרה, וסם יורה בראשה של קווין, סם דוקרת את ויין למוות.
גייל מתגלה כחייה, ואותו דבר גם קירבי וצ'אד.
קוקס שכיכבה באותו הזמן בסדרת הסיטקום, חברים, של רשת הטלוויזיה NBC.
ההפקה רצתה פנים מוכרות לתפקיד כתבת החדשות, גייל ות'רס, והציעו זאת גם לברוק שילדס ולג'יין גארופלו.
קוקס רצתה את התפקיד מהסיבה שרצתה להיות סוג של "רעה", שעומדת בניגוד לתפקידה ב"חברים".
ובזכות מאמצה, קוקס קיבלה את התפקיד.
גייל שורש (נולדה באוקטובר 1968) היא אשת ציבור ועורכת דין ישראלית שכיהנה כבכירה במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
הייתה מועמדת לראשות העיר רמת השרון בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024).
גייל שורש נולדה בצפת וגדלה בירושלים.
למדה בבית הספר התיכון רנה קסין והייתה מרכזת צעירה בשבט "העומר", מרכזת בוגרת בשבט "לפיד" ומדריכה בקורס הדרכה של תנועת הצופים.
שירתה בצה"ל בשנים 1987–1989 כרל"שית ביחידת הקישור לכוחות הזרים (כיום חטיבת תבל).
לאחר שחרורה מצה"ל הצטרפה כחברה לקיבוץ יד מרדכי והתגוררה בו עם בן-זוגה, יליד הקיבוץ.
במהלך לימודיה לתואר ראשון במשפטים עבדה במחלקה המשפטית של הקיבוץ הארצי ולימדה שיעורי אזרחות כמתנדבת המכון הישראלי לדמוקרטיה בתיכונים ברחבי הנגב.
בהמשך התמחתה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה ובלשכה המשפטית של הכנסת.
ב-1996 החלה את שירותה במוסד.
הוכשרה כקצינת איסוף באגף "צומת" ושירתה בשורה של תפקידים מבצעיים ופיקודיים בשטח ובמטה.
פרשה מהמוסד בסוף שנת 2018 בדרגה המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל.
לאחר פרישתה מהמוסד החלה לפעול לקידום ולחיזוק מעמדן של נשים בשירות הציבורי, בדגש על הגדלת הייצוג שלהן בתפקידי ניהול בכירים ועיצוב מדיניות.
אסטרטגיית ה"אחריות המגדרית" שפיתחה היא כלי עסקי-ארגוני לשילוב וקידום מיטביים של נשים.
ב-2019 הקימה את חברת "תקרת הזכוכית" המסייעת בפירוק חסמים מגדריים ובמציאת פתרונות גיוון והכללה.
עם לקוחותיה נמנים חברות וארגונים בישראל כגון בנק הפועלים, בית הספר לטיסה של חיל האוויר ורשות שדות התעופה.
שורש הגישה חוות דעת בנושא חובות דיווח על ייצוג נשים בדירקטוריונים לבנק ישראל ולרשות ניירות ערך ובנושא שילוב נשים ביחידות לוחמה בצה"ל ל"וועדת סטריק".
שימשה יועצת בכירה למיזם "excelHERate" ומייסדת-שותפה ומנכ"לית מיזם "לוקחות במה" באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא חברה בוועד המנהל של פורום דבורה והייתה בין המועמדות הסופיות לתפקיד מנכ"לית הרשות לקידום מעמד האישה.
הייתה פעילה במחאה נגד ממשלת ישראל ה-37 ונשאה דברים בהפגנות בכל רחבי הארץ.
במהלך מלחמת חרבות ברזל מופיעה כפרשנית באולפני החדשות.
הייתה מועמדת לראשות העיר רמת השרון בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024) והובילה את רשימת "חופשי בעירנו".
היא זכתה בכ-20.9% מהקולות מול 3 מועמדים אחרים, והפסידה ליצחק רוכברגר.
רשימת "חופשי בעירנו" בראשותה זכתה ב-3 מנדטים.
שורש נשואה לעמית ואם לשניים.
מתגוררת ברמת השרון משנת 2004.
היא בוגרת המחזור הראשון של הפקולטה למשפטים אוניברסיטת חיפה ובעלת תואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מוסמכת לעריכת דין משנת 1996, בוגרת קורס דירקטורים של המכון להשתלמויות של לשכת עורכי הדין בישראל וחברה בנבחרת הדירקטורים.
גייל אן אוגריידי היא שחקנית ומפיקה אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות תפקידיה בטלוויזיה.
תפקידיה כוללים את דונה אבנדנדו בדרמת המשטרה "NYPD Blue", והלן פריור בסדרת הדרמה "חלום אמריקאי".
אוגריידי ידועה גם בזכות תפקידיה הראשיים במספר סרטי טלוויזיה.
היא הייתה מועמדת לפרס אמי בפריים טיים שלוש פעמים.
אוגריידי נולדה בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית.
היא בתם של ג'ים וג'ן אוגריידי.
היא גדלה בוויטון, אילינוי, וסיימה את בית הספר התיכון וויטון נורת' ב-1981. היא הופיעה במספר פרסומות לפני שעברה ללוס אנג'לס ב-1986.
אוגריידי החלה את הקריירה שלה כדוגמנית עבור מונטגומרי וורד וכשחקנית במספר פרסומות.
בפרסומת אחת, היא גילמה את השכנה שעבורה דמותו של מייקל ג'יי פוקס רודפת אחרי דיאט פפסי.
עם הזמן היא החלה להופיע בהופעות אורח, לעיתים קרובות כדמות המרושעת.
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה על המסך הגדול בקומדיה הרומנטית She's Having a" "Baby מ-1988, ולאחר מכן לוהקה לשני פרקים בדרמה "China Beach".
היא גם התארחה בכמה תוכניות אחרות, והופיעה בסרטי טלוויזיה ובסרטים עצמאיים.
תפקידה הגדול הראשון היה בתור דונה אבנדנדו בדרמת המשטרה "NYPD Blue".
אוגריידי שיחקה מזכירה בשנים - 1993 עד 1996, ועל כל שנה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרת דרמה.
יחד עם צוות השחקנים, היא זכתה בפרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרת דרמה בשנת 1995. או'גריידי עזבה את הסדרה ב-1996, והכינה פיילוט לסיטקום שלה, "The Gail O'Grady Project", אבל התוכנית לא נרכשה על ידי אף אחת מהרשתות.
לאחר שעזבה את NYPD Blue, אוגריידי החל לככב בסרטי טלוויזיה רבים עבור לייף טיים ורשתות אחרות.
מ-2002 עד 2005, אוגריידי כיכבה בתפקיד הלן פריור בסדרת הטלוויזיה "חלום אמריקאי" של רשת NBC.
הסדרה תיארה משפחה כל-אמריקאית שחיה בפילדלפיה, במהלך שנות ה-60. הסדרה בוטלה לאחר שלוש עונות.
בסתיו 2005, אוגריידי הייתה השחקנית הראשית בסדרת הקומדיה "Hot Properties", אשר בוטלה לאחר 13 פרקים.
ב-2006 היא התארחה בסרט "שני גברים וחצי", וב-2007 הייתה לה תפקיד חוזר ב"בוסטון ליגל" בתור גלוריה וולדון, שופטת הנמצאת בקשר אישי עם עורך הדין אלן שור.
כמו כן, בשנת 2007, היא שיחקה בסרט "כל מה שאני רוצה לחג המולד" של ערוץ הולמרק.
בשנת 2008, היה לה תפקיד חוזר בסדרה "עקרות בית נואשות" בתור אן שילינג, אישה שמנהלת רומן עם הדמות פורטר סקאבו (שהיה נער בשלב זה).
הופעות נוספות בטלוויזיה היו ב:"מונק", "CSI", "המנטליסט", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "גדולה מהחיים", "הוואי חמש-אפס", ו"קאסל".
מ-2014 עד 2015, שיחקה כאשתו הראשונה של קונרד באופרת הסבון של ABC, נקמה.
ב-2018 הצטרפה לשתי העונות האחרונות ה-14 וה-15 של הסדרה "מחשבות פליליות" כאשתו הקודמת והנוכחית של דייוויד רוסי (ג'ו מנטניה).
בעונה ה-16 בשנת 2023 היא חוזרת בפרק אחד כחזיון מכיוון שדמותה נפטרה מקורונה.
אוגריידי הייתה נשואה והתגרשה שש פעמים.
שנהסדרהתפקידהערות1986–1990סולחג'וליה מקלו2 פרקים1987זאב זאבקורבן ב"וו"ופרק: "הזאב הצבאי"1988בחום הלילהפוליין סליידפרק: "רצח בכביש"חוף סיןג'ורג'יה ליפרקים: "טייס" ו"צ'או אונג"1989סופרבויויקטוריה לייטורפרק: "הוליווד"1990חופשי על הברלורה וולטוןפרק: "סוף סוף!
+שנהמסגרתקטגוריהעבודה מועמדתתוצאה1994פרס אמי לבידור בפריים טייםשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמהNYPD Blue1995פרס הצופים לפרסי הטלוויזיה האיכותיתפרס גילדת שחקני המסך1996פרס אמי לבידור בפריים טייםפרס גילדת שחקני המסך1997פרס סטלייטפרס גילדת שחקני המסך2004פרס האמן הצעירהאמא הפופולרית ביותר בסדרת טלוויזיהחלום אמריקאי2023Riverside International Film Festivalכחלק מהקאסטDeadly Draw
גייל קינג היא מנחת טלוויזיה, סופרת, ועיתונאית אמריקאית.
קינג ידועה במיוחד כמגישת חדשות של ערוץ CBS, וכמנחה את תוכנית הבוקר "CBS Mornings".
בשנת 2019 נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של מגזיין טיים.
קינג נולדה בעיירה שברולט צ'ייס שבמדינת מרילנד.
מגיל 6 עד 11 קינג גרה יחד עם בני משפחתה בבירת טורקיה אנקרה, שם אביה שהה באותה העת במסגרתו עבודתו.
בשנת 1966 קינג חזרה יחד עם בני משפחתה לארצות הברית.
קינג למדה בהמשך פסיכולוגיה באוניברסיטת מרילנד.
קינג החלה את הקריירה שלה כעוזרת הפקה בערוץ WJZ-TV בעיר בולטימור.
במהלך אותה התקופה קינג פגשה את אופרה וינפרי אשר הייתה מנחה בערוץ באותה העת.
בהמשך קינג עבדה כתבת בערוץ WUSA-TV בוושינגטון די.
ולאחר מכן היא עברה לעיר קנזס סיטי שבמיזורי ושם היא עבדה כמגישה במהלך סופי השבוע וככתבת כללית בערוץ WDAF-TV.
בשנת 1981 קינג החלה לעבוד כמגישת חדשות עבור ערוץ WFSB בעיר הרטפורד שבקונטיקט, שם היא עבדה במשך 18 שנים.
כמגישה של תוכניות אירוח ושל מהדורת החדשות של תוכניות הבוקר
קינג עבדה ככתבת מיוחד בתוכנית האירוח "המופע של אופרה וינפרי".
בשנת 1991 הייתה שותפה במשך תקופה קצרה בהנחיית תוכנית אירוח של רשת NBC יחד עם רובין ואגנר בשם "Cover to Cover" אשר בוטלה לאחר 13 שבועות.
ב-1997 החלה להנחות תוכנית אירוח משלה בשם "The Gayle King Show" אשר בוטלה לאחר עונה אחת עקב רייטינג נמוך.
בספטמבר 2006 החלה קינג לארח את תוכנית הרדיו "The Gayle King Show" של רשת הרדיו XM Satellite Radio.
ב-3 בינואר 2011 החל להנחות תוכנית חדשה שנקראה גם כן "The Gayle King Show" בערוץ הטלוויזיה של אופרה וינפרי OWN.
התוכנית הסתיימה ב-17 בנובמבר 2011 משום שקינג החלה באותה העת להנחות את תוכנית הבוקר "CBS This Morning" יחד עם צ'ארלי רוז.
החל משנת 1999 קינג היא העורכת של המגזין של אופרה ווינפרי "O, The Oprah Magazine".
לפני שהפכה למגישת החדשות של רשת CBS עבדה קינג ככתבת מיוחדת של בוקר טוב אמריקה.
ב-22 באפריל 2023 רשת CNN הודיעה שקינג תנחה יחד עם צ'ארלס בארקלי את תוכנית הפריים-טיים השבועית "King Charles" שתעלה לשידור בסתיו 2023.
בספטמבר 2024, קינג חתמה על חוזה חדש להארכת תקופתה כמגישה ב-CBS News.
קינג היא חברה קרובה של אופרה ווינפרי מאז 1976. בראיון עם ברברה וולטרס מ-2010 ווינפרי אמרה על קינג, "היא האמא שמעולם לא הייתה לי; היא האחות שכולם היו רוצים; היא החברה שמגיעה לכולם; אני לא מכירה אדם טוב יותר".
בין השנים 1982 עד 1993 קינג הייתה נשואה לעורך הדין ביל באמפוס.
מהנישואים הללו יש לה שני ילדים.
גייל קוזיארה בּוֹדרוּ היא אשת עסקים אמריקאית.
בצעירותה שיחקה כדורסל ובהמשך שימשה כמנהלת עבור מספר חברות בתחומי הביטוח הרפואי, כמו: Aetna, BlueCross BlueShield וְ-UnitedHealth Group.
בשנת 2020 דורגה בודרו דורגה במקום העשירי ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של פורבס.
מ-2008 עד 2014, היא הייתה במקום ה-25 ברשימת "הנשים החזקות" של Fortune.
בשנת 2015 הקימה בודרו חברת ייעוץ בריאות משלה, GKB Global Health, LLC.
ב-2017 היא הפכה למנכ"לית Elevance Health.
קוזיארה למדה ושיחקה כדורסל בנבחרת הבנות של בית הספר התיכון המקיף "צ'יקופי" בעיר צ'יקופי (Chicopee), מסצ'וסטס בארצות הברית.
הקבוצה שלה זכתה פעמיים באליפות המדינה.
בגיל 17 היא התנשאה לגובה 188 סנטימטרים (6'2 אינץ') והשיגה ממוצעים של 23.4 נקודות ו-20 ריבאונדים במשחק.
בודרו מחזיקה בשיא מדינת מסצ'וסטס בקליעה ממרחק, עם זריקה ממרחק כ-13.5 מטרים (44 רגל ו-6 אינץ'.
קוזיארה הובילה את כדורסל הנשים "Dartmouth Big Green women's basketball" בדארטמות' קולג' במשך שלוש שנים רצופות, והיא עדיין מחזיקה במספר שיאי בית ספר.
היא החזיקה בתוארים ה"קלעית" וה"ריבאונדרית" המובילה בכל הזמנים של דארטמות', עם 1,933 נקודות ו-1,635 ריבאונדים ב-89 משחקים.
בנוסף, היא גם נבחרה ל"שחקנית השנה" של ליגת הקיסוס שלוש עונות רצופות.
קוזיארה סיימה בהצטיינות את לימודיה במכללת דארטמות' בשנת 1982. לתואר שני היא למדה בבית ספר לעסקים באוניברסיטת קולומביה וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה ב-1989.
קוזיארה עבדה כ-20 שנה, בתפקידים שונים, בחברת ביטוחי הבריאות Aetna ובשנת 2002 נבחרה לנשיאת חברת Blue Cross/Blue Shield מאילינוי.
במאי 2008 היא הפכה לסגנית בכירה לנשיא חברת הביטוח הרפואי UnitedHealthcare.
מינואר 2011 עד נובמבר 2014, היא שימשה כמנכ"לית החברה, ששירתה אז כ-45 מיליון לקוחות עם הכנסות של כ-120 מיליארד דולר.
ב-2015, חודשים לאחר שעזבה את תפקיד המנכ"לית, היא הקימה והפכה למנכ"לית של חברת GKB Global Health, LLC, חברת ייעוץ למדיניות ואסטרטגיה של תחום הבריאות.
ב-6 בנובמבר 2017, בודרו מונתה למנכ"ל חברת Anthem, Inc שבהמשך מותגה מחדש ונקראת: Elevance Health, Inc.
נכון ל-2024 היא משמשת בתפקידי נשיאה ומנכ"לית החברה.
פורצ'ן: אחת מ-"50 הנשים החזקות ביותר בעולם העסקים בארצות הברית"
פורבס: אחת מ -"100 הנשים החזקות בעולם העסקי, בעולם"
בשנת 2018, זכתה בודרו בפרס התרומה של בילי ג'ין קינג.
בשנת 2022, היא זכתה בפרס תיאודור רוזוולט.
בשנת 2023, בודרו מונתה ליושבת הראש, האישה הראשונה, של "המועצה העסקית" (The Business Council) ארגון של המנכ"לים הבכירים בארצות הברית.
גייל קוזיארה נולדה למשפחה ממוצא פולני.
אמה הייתה עקרת בית, ואביה עבד כמכונאי.
היא נישאה לטרי בודרו (Terry Boudreaux), אף הוא מנהל בכיר בתחום הבריאות ולהם שני בנים.
גיילורד אנטון נלסון היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1949–1959, לאחר מכן ועד 1963 כמושל ויסקונסין ה-35, ולאחר מכן ועד 1981 כסנאטור מטעם ויסקונסין.
ב-1970, בעת כהונתו בסנאט, קרא נלסון ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב.
מעל 20 מיליון איש השתתפו באותו יום בהפגנות שקטות, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה ברחבי ארצות הברית, ולימים הוכרז יום זה על ידי האו"ם כיום כדור הארץ, ויצר בזמנו גל חדש של סביבתנות.
גיילורד נלסון נולד בכפר קליר לייק שבוויסקונסין, כבנם של מרי (לבית ברדט), אחות במקצועה, ושל אנטון נלסון, רופא כפרי.
מוצא משפחתו היה נורווגי ואירי.
נלסון התחנך בבתי ספר ציבוריים מקומיים.
ב-1939 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה במדע המדינה מהמוסד שהיום ידוע כאוניברסיטת המדינה סן חוזה שבסן חוזה, קליפורניה.
ב-1942 הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והתקבל ללשכת עורכי הדין.
הוא עסק בעריכת דין ובמלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארצות הברית, השתתף בקרב אוקינאווה, והגיע לדרגת לוטננט ראשון.
ב-1947 נשא נלסון לאישה את קארי לי דוטסון, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
ב-1948 נבחר נלסון לסנאט המדינתי של ויקונסין.
הוא כיהן בסנאט עד 1958 כאשר נבחר למשרת מושל ויסקונסין.
כמושל הוא כיהן במשך ארבע שנים בשתי תקופות כהונה של שנתיים כל אחת.
לקראת תום כהונתו כמושל הוא נבחר ב-1962 לסנאט של ארצות הברית, בו הוא כיהן שלוש תקופות כהונה רצופות בשנים 1963–1981. ב-1963 הוא שכנע את הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי לאפשר לו לצאת למסע נאומים ברחבי ארצות הברית בנושאי סביבתנות.
בשנת 1970 קרא נלסון ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל, בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב.
מעל 20 מיליון איש השתתפו באותו יום בהפגנות שקטות, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה ברחבי ארצות הברית.
לימים הוכרז יום זה על ידי האו"ם כיום כדור הארץ, ויצר בזמנו גל חדש של סביבתנות.
במסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שנייה בסנאט ב-1968 זכה נלסון לתשבחות מווינס לומברדי, המנהל והמאמן לשעבר של קבוצת הפוטבול גרין ביי פאקרס, כ"סביבתן מספר אחד של האומה" בנשף בעיר אושקוש.
בעקבות נאומו זה של לומברדי עבר מסע הבחירות של נלסון לשידורים ברדיו ובטלוויזיה שקוממו את לומברדי, את המפלגה הרפובליקנית של ויסקונסין, ואת רעייתו של לומברדי, מארי, שהייתה רפובליקנית אדוקה.
אף על פי שהיה ידוע בעיקר על פעילותו בתחום הסביבה, היה נלסון גם עורך דין מוביל, תומך נלהב בזכויות וחירויות האזרח, ואחד המתנגדים הבולטים הראשונים למלחמת וייטנאם.
ב-1969 הוא היה אחד מארבעת הסנאטורים שהגישו את הצעת החוק להקמת אזור הטבע הבראשיתי של איי ויסקונסין.
ב-1970 קרא נלסון לקיום שימוע בקונגרס בנוגע לבטיחות של הגלולות למניעת היריון, במה שנודע כ"שימוע הגלולה של נלסון" .
כתוצאה מהשימוע, נדרש רישום גילוי נאות של תופעות הלוואי של הגלולה - הגילוי הנאות הראשון מסוגו עבור תרופה פרמצבטית.
בהמשך ניסה נלסון לבדוק את אופן שיווק התרופות, והגיש ב-1971 הצעת חוק שתחייב יצרני תרופות להוכיח את הביטחון ואת היעילות של התרופות שהם שיווקו.