tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עונה אלופה סגנית גלאזגו ריינג'רס דנפרמלין אתלטיק גרינוק מורטון סטראנרייר דנפרמלין אתלטיק אייר יונייטד2016/2017ליבינגסטוןאלואה אתלטיק2017/2018אייר יונייטדרייט רוברס2018/2019ארברות'פורפאר אתלטיק2019/2020רייט רוברספאלקירק2020/2021פרטיק ת'יסלאיירדריאוניאנס2021/2022קוב ריינג'רסאיירדריאוניאנס2022/2023דנפרמליןפאלקירק
הליגה הסקוטית השנייה היא הליגה הרביעית בסקוטלנד.
הליגה הוקמה לראשונה בשנת 1994, הליגה במתכונתה הנוכחית הוקמה ביולי 2013.
המועדון שמסיים במקום הראשון זוכה בקידום אוטומטי לליגה הסקוטית הראשונה, והמועדון שמסיים במקום ה-10 ירד לליגת הכדורגל היילנד או לליגת הכדורגל שפלה (שתי הליגות הם הליגה החמישית).
המועדונים שסיימו במקומות: 4,3,2 מתמודדים בפלייאוף עם מקום 9 בליגה הסקוטית הראשונה, והמנצח בפלייאוף עולה/נשאר ל/בליגה הסקוטית הראשונה.
מקום 9 בליגה הסקוטית השנייה מתמודד בפלייאוף עם המנצח בפלייאוף בין אלופת ליגת היילנד ואלופת ליגת שפלה.
מועדון עיר אצטדיון תכולהבוניריג רוז אתלטיקבוניריגאצטדיון דנדס פארק החדש2,640 קלייד קומברנאולד ברודוו'ד 7,936דאמברטוןדאמברטוןאצטדיון דאמברטון2,020איסט פייףמאטהילאצטדיון בייוויו1,980אלגין סיטיאלגיןאצטדיון בורו בריגס4,520 פורפר אתלטיק פורפר סטישן פארק 6,777פיטרהדפיטרהדאצטדיון בלמור3,150סטנהאוזמיואירסטנהאוזמיואירפארק אוצ'ילוויו3,746סטראנרארסטראנרארסטאר פארק4,178ספארטנסאדינבורואיינסלי פארק3,612
מועדוןזכיותסגנויותאיסט פייף21אלואה אתלטיק2—ליווינגסטון2—ארברות'12ברוויק ריינג'רס12קאודנבית'12פורפר אתלטיק12פטרהיד12קווינס פארק12אלביון רוברס11ברצ'ין סיטי11דאמברטון11סטראנרייר11גרינוק מורטון1—גרטנה1—המילטון אקדמיקל1—אינברנס1—גלאזגו ריינג'רס1—רוס קאונטי1—אנאן אתלטיק—1אלגין סיטי—1מונטרוז—1סטנהאוזמיואיר—1סטירלינג אלביון—1
הליגה הקזחית הראשונה היא ליגת הכדורגל השנייה בקזחסטן, את הליגה מנהלת פדרציית הכדורגל של קזחסטן.
הליגה הוקמה ב-1994 ועד שנת 2002 הייתה לליגת כדורגל חובבנית, שהמנצחת בה לא הייתה זוכה להעפיל לליגת העל.
בעונת 2002 הפורמט שונה וכל אלופת העונה הייתה מעפילה לליגת העל בעונה שאחריה.
רק שמות הקבוצות הנוכחיים מוצגים ברשימה.
שמות היסטוריים יכולים להיות שונים.
הליגה הצרפתית השלישית בכדורגל , המכונה גם מחלקה 3, היא הליגה השלישית במבנה הליגות של הכדורגל הצרפתי, מאחורי ליגה 1 וליגה 2. הליגה מורכבת משמונה עשר מועדונים המתמודדים על עלייה לליגה 2, שהיא הליגה השנייה בצרפת.
בליגה משתתפים מועדונים מקצועיים, חצי מקצועיים וחובבנים.
הליגה משוחקת מחודש אוגוסט עד חודש מאי, כאשר כל קבוצה פוגשת את שאר הקבוצות פעמיים, פעם בבית ופעם בחוץ.
סך הכל, כל קבוצה משחקת 34 משחקים בעונה.
המשחקים משוחקים בדרך כלל בין החודשים אוגוסט למאי לרוב, בסוף השבוע.
שבוע לפני חג המולד, הליגה נכנסת לפגרת חורף, אשר נמשכת עד השבוע השני של ינואר.
עבור ניצחון, הקבוצה מקבלת שלוש נקודות, בעבור תיקו נקודה אחת, ובעבור הפסד- לא מקבלים נקודות.
הקבוצות מדורגות לפי כמות נקודות, לאחר מכן מאזן שערים ובסוף לפי שערי זכות.
בסוף כל עונה, המועדון עם הכי הרבה נקודות, מוכתר כאלוף הליגה.
אם מספר הנקודות שווה, הקבוצה בעלת הפרש השערים הגבוה ביותר מוכתרת כאלופה.
אך אם גם מספר הנקודות, מאזן השערים ומספר שערי הזכות עדיין שווים, הקבוצות חולקות את אותו המיקום.
אם המיקום יקבע את האליפות, עליית ליגה או ירידת ליגה, בין הקבוצות אשר נמצאות במיקום שווה יערך משחק פלייאוף במקום נייטרלי, כאשר המנצחת זוכה באליפות, עולה ליגה, או ניצלת מירידה לליגה הרביעית.
הקבוצות אשר מסיימות בשלושת המקומות הראשונים בליגה, מעפילות לליגה השנייה (ליגה 2).
אם יש שתי קבוצות המסיימות במקום השלישי, הן עורכות ביניהן משחק פלייאוף במגרש נייטרלי, כאשר המנצחת עולה ליגה, ואילו המפסידה נשארת בליגה.
ארבע הקבוצות אשר מסיימות בתחתית הליגה, יורדות לליגת החובבנים, וארבע המנצחות של הבתים בליגה הרביעית מחליפות אותן.
במקרה של שתי קבוצות המסיימות בצוותא במקום הארבע עשרה, המוביל לליגת החובבנים, הן עורכות ביניהן משחק פלייאוף במגרש נייטרלי, כאשר המנצחת נשארת בליגה, ואילו המפסידה יורדת לליגת החובבנים.
הליגה השלישית הוקמה בשנת 1993 על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית, תחת השם "נשיונל 1".
היא מחליפה את הדיוויסיון 3 (מחלקה 3), ומכאן גם כינויה.
עד שנת 1997, הליגה הייתה מורכבת משני בתים, כשבכל בית שמונה עשרה קבוצות.
בשנת 2013, כדי להעלות את הרמה והאיכות ולהפוך את הליגה לאטרקטיבית יותר, החליטה התאחדות הכדורגל הצרפתית לצמצם את מספר קבוצות הליגה לשמונה עשרה במקום עשרים.
משנת 1993, כשהליגה הוקמה ועד שנת 1997, כאשר מבנה הליגה שונה לבית אחד במקום שניים:
עונה אלופת בית א' אלופת בית ב' 1993/1994 גנגאן שאטורו 1994/1995 לוריאן SAS אפינאל 1995/1996 סטאד בריוכים ספורטינג טולון ואר 1996/1997 ES וואסקהאל נים אולימפיק
הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני (בפורטוגזית: Liga Portuguesa de Futebol Profissional, או בראשי תיבות: LPFP) היא הגוף המנהל את תחרויות הכדורגל המקצועי בפורטוגל.
הליגה הוקמה ב-1978, והיא עובדת כגוף עצמאי תחת פדרציית הכדורגל הפורטוגלית .
החל מיולי 2015 מכהן כנשיא הליגה שופט הכדורגל הבין-לאומי לשעבר, פדרו פרואנסה.
הליגה אחראית על ארגון ופיקוח על שתי הליגות הבכירות בפורטוגל – ליגת העל הפורטוגלית והליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל, וכן על ארגון תחרות גביע הליגה הפורטוגלית.
הליגה הצפונית (באיטלקית: Lega Nord) היא מפלגת ימין איטלקית.
המפלגה נוסדה בשנת 1991 כאיחוד של מספר מפלגות אזוריות בצפון איטליה ובמרכזה בהנהגת אומברטו בוסי, אשר נאלץ להתפטר בשנת 2012 בגלל פרשת שחיתות.
המפלגה תומכת בהפיכת איטליה למדינה פדרלית ומתן אוטונומיה רחבה לאזורים מסוימים באיטליה, במיוחד לצפונה (למחוזות ונטו, לומברדיה, פיאדמונט, ליגוריה, אמיליה-רומאניה וטוסקנה).
חוקת המפלגה מצהירה כי היא תומכת בפדרציה פיסקלית, שבה יישמרו לכל מחוז המיסים הנגבים בו.
שמה המלא הוא Lega Nord per l'Indipendenza della Padania (בעברית: הליגה הצפונית לעצמאות פדניה).
בשנת 2018, המפלגה מותגה מחדש כלגה (הליגה), מבלי לשנות את שמה הרשמי.
למרות זאת, המפלגה כונתה לעיתים קרובות רק כ"לגה" עוד לפני המיתוג מחדש, וכמו כן נקראה קארוצ'ו.
במהלך שנות ה-80 פרחו מפלגות אזוריות ברחבי איטליה.
בדצמבר 1989 המפלגה הושקה ככוח פוליטי והוכרזה כמפלגה בפברואר 1991. בתקופה זו החלה תסיסה חברתית בין מרכז איטליה ובירתה רומא לבין צפון הארץ.
פריצתה של המפלגה היה בבחירות האזוריות שחלו בשנת 1990. בבחירות הארציות בשנת 1992 המפלגה רצה לראשונה בבחירות והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט, לאחר שצברה 8.7% מהקולות.
המפלגה הגיעה לשיא כוחה בשנת 1996 ואף דרשה להקים מדינה עצמאית בפדניה.
דרישה זו פגעה בפופולריות של המפלגה והיא צנחה בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 1999. לאחר מכן המפלגה זנחה את הדרישה לעצמאות טוטלית, והתמקדה ברעיון של יצירת פדרציה.
בשנים 2011–2012 נכנסה המפלגה למשבר, כתוצאה מפילוגים פנימיים ופרשת שחיתות.
בשנים שלאחר מכן הדגישה את נושא האירוסקפטיות ואף שיתפה פעולה בנושא זה עם מנהיגת הימין בצרפת מארין לה פן.
בבחירות לסנאט באיטליה ב-2018 זכתה הליגה בניצחון, המושבים שלה זינק מ-18 (שקיבלה בבחירות של 2013) ל-58, והקימה קואליציה ביחד עם תנועת חמשת הכוכבים.
כמו כן שיתפה המפלגה פעולה מספר פעמים עם התנועה הנאו-פשיסטית קאזה פאונד.
ב-2019 הודיע מנהיג הליגה מתאו סלביני על פרישה מהממשלה, ומאז הליגה היא המפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה.
בכל הסקרים האחרונים מאז הקמת הממשלה ב-2018, הובילה המפלגה בפער משמעותי על כל שאר המפלגות, והייתה צפויה להיות המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט האיטלקי בבחירות הבאות.
החל מאמצע 2019, המפלגה החלה להיחלש בסקרים.
הליגה הסובייטית השנייה הייתה ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה בברית המועצות.
אלופת הליגה הייתה מעפילה לליגת המשנה הסובייטית.
הליגה כחלק מאליפות ברית המועצות בכדורגל הוקמה בשנת 1936 והתפרקה ב-1991 לאחר קריסתה של ברית המועצות.
אלופת הליגה הייתה מעפילה לליגת המשנה הסובייטית, המאפשרת העפלה לליגת העל, אם הקבוצה הייתה מצליחה גם בליגה ההיא.
הליגה נוהלה על ידי פדרציית הכדורגל הסובייטית.
סברדלובץ מחוז טשקנטינבק ג'זקזגאןקלינינץ סברדלובסקבוקובינה צ'רנוביץ'אק אלטיןADK אלמטי1969דרוז'בה מייקופספרטק איבנו-פרנקובסקטשאבטומאש טשקנטטרקטור פבלודארדילה גוריסאטורן ריבינסקשחטאר הורלובקהדינמו סמרקנדצמנטניק סמיפלטינסקגוריה לנצ'חוטי1970מטאלורג זפורוז'יהשיניק ירוסלבלקוזבאס קמרובוטבריה סימפרופולספרטק נלצ'יקספרטק יושקר-אולה1971קריוובסאיסקרה סמולנסק1972ספרטק איוואנו-פרנקובסקדינמו ריגה1973אורלמאשטבריה סימפרופולקובאן קראסנודר1974אלגה פרונזהרובן קאזאןמטאליסט חרקוב1975טרק גרוזנידינמו ריגהסטרויטל אשחבאד1976דינמו לנינגרדקריוובסאורלמאש1977קובאןז'לגיריס וילנהסק"א אודסה1978זבזדה פרםספרטק נלצ'יקמטאליסט חרקוב1979איסקרה סמולנסקקולוס ניקופולדינמו סטברופולגוריה לנצ'חוטי
בוסטון דג'יזאקסק"א חברובסקטקסטילשצ'יק איוואנובוסק"א קייברוטור וולגוגרדלוקומוטיב סמטרדיהשחריחאנצ'י שחריחאןשחטר קראגנדי1980ספרטק קוסטרומהטרקטור פבלודארסק"א קייברוטור וולגוגרדדינמו סמרקנדחימיק גרודנו1981דאוגבהדינמו קירוברוטור וולגוגרדקוטאיק אבוביאןקריוובסטקסטילשצ'יק איוואנובו1982טקסטילשצ'יק איוואנובודנייפר מוהילבקוזבאס קמרובואלניה ולדיקווקזדינמו סמרקנדשחטיור קרגנדה1983אירטיש אומסקאלניה ולדיקווקז
דינמו בתומימטאלורג ליפצקזנאמיה טרודהקריליה סובייטוב קויבישב1984קריליה סובייטוב קויבישבקוטאיק אבוביאן
דינמו סטברופולניבה ויניצהגאולוג טיומןדינמו סמרקנד1985רוסטסלמאשאטלנטאס קלייפדהאיסקרה סמולנסקטבריה סימפרופולזבזדה פרם
מליאוראטור צ'ימקנט1986קריליה סובייטוב קויבישבגאולוג טיומן
סוחיבקור חלקבאד1987טבריה סימפרופולזבזדה פרםקובאןאיסקרה סמולנסקמליאוראטור צ'ימקנטדנסטר קישינב1988דנסטר קישינבטורפדו כותאיסיפאקל וורונז'נפטצ'י פרגנהצמנט נובורוסיסקבוקובינה צ'רנוביצי1989לוקומוטיב גורקיטקסטילשצ'יק טירספולדינמו סוחומיאירטיש אומסקווהלין לוצקנפטצ'י פרגנה1990בוקובינה צ'רנובציאורלמאש סברדלובסקנפטצ'י פרגנהדאוגבה ריגהטקסטילשצ'יק קמישיןנוובאחור נמאנגן1991קרפטי לבובאסמראל מוסקבהאוקיאן נחודקהזוריה לוהנסקקריליה סובייטוב סמרהקופטדאג אשחבאד
הליגה הלאומית הצרפתית השנייה (בצרפתית Ligue Nationale de Basket Pro B) הוא מפעל כדורסל צרפתי מקצועני בשיטת ליגה.
הליגה, הידועה בשם פרו 2 היא הליגה השנייה בדרגתה במבנה ליגות הכדורסל בצרפת.
יחד עם אליפות צרפת בכדורסל, מרכיבות השתיים את "ליגת הכדורסל הלאומית של צרפת", המפעילה את הליגות המקצועניות בצרפת.
בליגה מתחרות 18 קבוצות, המתחרות על העפלה לליגה הראשונה וכנגד ירידה לליגה השלישית, שלא שייכת לליגות המקצועניות.
בליגה משחקות 18 קבוצות מקצועניות בשיטת ליגה של שני סבבים כ-34 משחקים בליגה הסדירה המתחילה בחודש אוקטובר ומסתיימת בחודש מאי, בתום העונה הסדירה, הקבוצה שסיימה במקום הראשון מעפילה באופן אוטומטי לאליפות צרפת בכדורסל היא הליגה הראשונה.
הקבוצות שסיימו במקומות 2 עד 8 מעפילות לפלייאוף העלייה והקבוצות שסיימו במקומות 9 עד 16 מעפילות לגביע הליגה המשוחק בשיטת הטוב מ-3 ברבע, חצי וגמר והזוכה בגביע מעפילה לפלייאוף העליון ומשחקת נגד הקבוצה שסיימה במקום השני.
הפלייאוף העליון זהה בצורתו לגביע הליגה, סדרת הטוב מ-3 ברבע, חצי וגמר.
כאשר ה-2 מארחת את זוכת גביע הליגה במשחקים 1 ו-3, ה-3 מארחת את ה-8, ה-4 את ה-7 וה-5 את ה-6. בסיום הפלייאוף הזוכה מצטרפת אל מוליכת הטבלה בליגה הסדירה ומעפילה לליגה הראשונה.
שתי הקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 בליגה הסדירה יורדות לליגה השלישית (התחרות הלאומית הראשונה).
קבוצה עיר אקס-לה-בן סבואה אקס-לה-בןשארקס דאנטיב אנטיבבלואה 41בלואהדנן-וולטיירדנןאלם אוורהאוורהפוס פרובנספוס סור מאראוברהופן גריסגריס על הרייןליל מטרופוללילסטייד לוריין נאנסינאנסיהרמין נאנטנאנטמועדון הכדורסל פריז (לשעבר טולון)פריזפואטייה 86פואטייהז'אן ד'ארק קמפרקמפררואן מטרופולרואןסן שמון בסקט סן שמוןסן-קנטןסן-קנטןסופלהוויירסהיים אלזס באסקטסופלהוויירסהייםקלרמון מטרופולקלרמון-פראן
ליגת הכדורסל הספרדית (בספרדית: Liga Española de Baloncesto), הידועה גם בשם LEB Oro, היא הליגה השנייה במבנה ליגות הכדורסל בספרד, אחרי ליגת ה-ACB.
הליגה נוסדה בשנת 1996. היא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל הספרדית ומשחקת תחת חוקי פיב"א.
בכל עונה, הקבוצה המדורגת ראשונה בסיום העונה הסדירה עולה אוטומטית לליגת העל, ואילו הקבוצות שמסיימות במקום השני עד התשיעי נכנסות לטורניר פלייאוף, בו המנצחת זוכה גם היא לעלות לליגת ה-ACB.
שתי הקבוצות האחרונות בליגה יורדות לליגה השלישית (LEB Plata).
בסך הכל 81 קבוצות התחרו ב-LEB Oro מאז הקמתה ב-1996. 19 קבוצות הוכתרו לאלופות ו-30 זכו לעלות ל-ACB (אם כי ארבע מהן לא יכלו לשחק בליגה הראשונה).
מלייה היא הקבוצה היחידה ששיחקה בכל עונות הליגה.
כל קבוצה בליגה משחקת מול שאר הקבוצות פעמיים, פעם אחת בבית והשנייה בחוץ.
כל ניצחון מוסיף שתי נקודות לקבוצה בדירוג הליגה, וכל הפסד מוסיף רק אחת.
במחצית העונה, שתי הקבוצות הראשונות בטבלה מעפילות לגביע נסיכת אסטוריאס, גביע הליגה השנייה, המשוחק באולם של מוליכת הטבלה.
בסיום העונה הסדירה הקבוצה המדורגת ראשונה עולה ישירות לליגת ה-ACB, הקבוצות המדורגות בין המקום השני לתשיעי משחקות בפלייאוף העלייה (סדרת הטוב מ-5 ברבע הגמר ולאחר מכן פיינל פור) בו המנצחת עולה גם היא לליגה הראשונה, ושתי הקבוצות האחרונות יורדות לליגה השלישית.
קבוצהעירקהילה אוטונומיתאוביידואוביידואורנסהאורנסהאליקנטהאליקנטהאסטודיאנטס מדרידמדריד מדרידבאסקט קורוניהלה קורוניהגיפוסקואה באסקטסן סבסטיאןטיסונהבורגוסליידהליידהמלייהמלייהמנורקהמאוןסן פבלו בורגוסבורגוספואנלברדהפואנלברדה מדרידקאסטיוקאסטיון דה לה פלאנהקלאביחולוגרוניוקנטבריהטורלבגהקסרסקסרסריאל בטיססביליהריאל ואיאדולידואיאדוליד
|colspan=2|העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה בספרדואיאדוליד וגיפוסקואה באסקט הוכרזו כאלופות במשותף
הליגה הצפון אירופית (באנגלית European North Basketball League; או בקיצור: ENBL) היא ליגת כדורסל אזורית אירופאית שהוקמה בשנת 2021.
הליגה מורכבת ממספר משתנה של קבוצות מצפון-מזרח אירופה ומרכז אירופה.
בהמשך הקבוצות החזקות יעלו לפיינל פור.
+ אלופות הליגה עונה אלופה תוצאה סגנית מקום שלישיתוצאהמקום רביעי 2021/22 ק.ק.
ולוצלאווק 90–79 שיאוליאי ברנו80–76 טרטו 2022/23 סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי70–66 וולבס סטארט לובלין 86–62 קינג שצ'צ'ין 2023/24 באקן ברס85–81 CSO וולנטרי לייז' באסקט83–73 שיאוליאי2024/25CSO וולנטרי95–82ניוקאסל איגלסדז'יקי ורשה80–78אינטר ברטיסלאבה
הליגה הצרפתית לזכויות האדם נוסדה בשנת 1898 כחלק ממערך ההגנה במשפטו של אלפרד דרייפוס.
זהו ארגון חוץ-ממשלתי הנאבק למען צדק, חירות, זכויות אזרח, זכויות פוליטיות, זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, ונגד גזענות ואנטישמיות.
על פי תקנון הארגון, שנכתב בשנת 1901, "הליגה הצרפתית להגנה על זכויות האדם מפגישה נשים וגברים מכל תחומי החיים ומכל התנאים, הבוחרים בחופשיות להתאגד על מנת לשקף, לדון ולפעול למען ההגנה על הזכויות והחירויות של כולם.
היא פועלת בכל רחבי צרפת באמצעות סניפים מקומיים."
הליגה הצרפתית לזכויות האדם נוסדה ב-4 ביוני 1898 על ידי הרפובליקאי הצרפתי לודוביק טרארי בזמן שנאבק להגן על חפותו של אלפרד דרייפוס.
בזמן שטרארי העיד במשפטו של אמיל זולא, שהואשם לדעתו בהאשמת שווא, עלה במוחו הרעיון להקים ארגון כלל-ארצי להגנה על זכויות האדם בצרפת.
עקרונות הארגון התבססו על הצהרת זכויות האדם והאזרח, אחד מהמסמכים היסודיים ביותר של המהפכה הצרפתית, שנכתב בשנת 1789.
בנובמבר 1899 דן הארגון במספר אירועי ניצול ואלימות מצד כוחות הכיבוש הצרפתים כלפי תושבי סודאן.
הארגון פרסם בנושא זה את ההצהרה הבאה: "זכויות האדם הן מוחלטות ובלתי ניתנות לערעור עבור כל יצור אנושי, ואין סיבה כלשהי שמדינה או משלחת קולוניאלית תפגע בזכויותיהם של התושבים השחורים או הלבנים במדינות עליהן שולטת צרפת."
בשנת 1903 החלו פעילי הארגון להגן על זכויות עובדים, לאחר שפרצה שביתה במפעל תעשייה בצפון צרפת, וחלק מהעובדים נפגעו בשריפה שפרצה בו.
משפטני הארגון ייצגו את העובדים.
באותה שנה התגלעו חילוקי דעות בתוך הארגון בנושא זכויות העובדים.
חלק מחברי הארגון היו פעילים בוועדי עובדים וגייסו את הארגון למטרותיהם, ואילו אחרים טענו שהעיסוק בזכויות עובדים חורג מזכויות האדם האוניברסליות שהן ליבת העיסוק של הארגון.
הארגון הוצא מחוץ לחוק על ידי ממשלת וישי ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא הוקם מחדש בחשאי ב-1943 על ידי מספר פעילים, בהם רנה קאסן.
הארגון שב לפעול בפומבי לאחר תום המלחמה.
פעולותיו הבולטות היו התנגדות למלחמת אלג'יריה, התנגדות לשימוש ב והפגנות נגד מרד הגנרלים באלג'יריה (1961).
בשנת 1970 תמך הארגון בתנועה למען זכויות האסירים בצרפת, שהוקמה על ידי מישל פוקו.
זכויות האישה היו נושא מרכזי בפעילות הארגון מראשיתו, ונשים רבות היו פעילות בו.
בתחילת המאה ה-20 קראו פעילי הארגון לשוויון בין המינים בעבודה, שוויון בפני החוק לנשים נשואות, ודרשו חופשת לידה מעוגנת בחוק.
בשנת 1920 החל הארגון לפעול למען זכות בחירה לנשים, ומשנת 1972 למען חוקי ההפלות.
סימון דה בובואר הייתה בין פעילות הארגון בשנות השבעים.
הליגה הצרפתית לזכויות האדם הביעה התנגדות עקבית למדיניותו של ניקולא סרקוזי, שלטענתם פגע קשות בזכויות האדם בצרפת.
כמו כן הארגון הרבה להגן על זכויות המהגרים לצרפת.
הארגון התנגד לחוק בדבר "התפקיד החיובי של הקולוניאליזם" שנחקק בשנת 2005. לדבריהם, החוק משכתב את ההיסטוריה ומכשיר את מעשי הארגון הצבאי החשאי.
לאחר מספר חודשים החוק בוטל.
הליגה תמכה בהענקת בבחירות המקומיות בשנת 2005. בשנת 2006 הגיש הארגון תלונה לרשות שדות התעופה על כך שסייעה לסוכני CIA להוציא מהמדינה אנשים שנחטפו במסגרת המלחמה בטרור דרך נמל התעופה לה בורז'ה.
על פי NGO Monitor, משנת 2005 הארגון אימץ גישה פרו-פלסטינית, ובין השאר הביע תמיכה בפעולות BDS וגינה את פעולות צה"ל במבצע צוק איתן.
בשנת 2004 מנה הארגון 7,487 חברים, מאורגנים ב-309 סניפים מקומיים ו-57 אזורים.
בין נשיאי הארגון נמנו פרדינאן בויסון, פול לנז'בן וויקטור בש.
הליגה נגד השמצה הוא ארגון מיסודו של בני ברית בארצות הברית, ומטרתו היא להילחם באנטישמיות, באנטי-ציונות ובגזענות.
משרדה של הליגה מספק הערכות מצב, דוחות ופרסומים שמטרתם הדרכה ויידוע באשר לנושאים המשפיעים על יחסי ישראל-ארצות הברית ועל יחסי ישראל עם יהדות התפוצות.
עם תקציב שנתי של למעלה מ-40 מיליון דולר, לליגה נגד ההשמצה ישנם 30 משרדים ברחבי ארצות הברית ועוד שלושה משרדים מחוץ לארצות הברית (בישראל, ברוסיה ובאיטליה).
המטה הראשי של הארגון ממוקם בעיר ניו יורק.
מאז 2015 מכהן ג'ונתן גרינבלאט כראש הארגון.
הארגון נוסד ב-1913 בידי זיגמונד ליווינגסטון.
בתגובה למשפטו מוטה גילויי השנאה של ליאו פרנק - יהודי מאטלנטה שהורשע ברצח מרי פייגן, עובדת בית חרושת לעפרונות בניהולו.
פרנק עצמו שנדון למוות, אך נחון למאסר עולם, נחטף כעבור שנתיים מבית הכלא ונרצח בלינץ' בידי המון מוסת עיתונות אוהדת וחברי KKK.
הליגה נגד השמצה הייתה חלוצה גם במאבק למען שוויון זכויות לשחורים, וארגוני זכויות של יהודים ושחורים שיתפו פעולה ביניהם.
אחרי שנות ה-70 של המאה ה-20 היחסים ביניהם התקררו עקב התחזקות האסלאם והאנטי-ישראליות בקרב האפרו-אמריקאים.
הליגה למניעת כפייה דתית הייתה ארגון שהתקיים משנת 1951 עד תחילת שנות השבעים והגדיר את מטרתו כלחימה בכפייה הדתית בישראל.
אנשי הארגון דגלו בהפרדת דת ומדינה, תמכו בנישואים אזרחיים והתנגדו להגבלות על התנועה בשבת.
הליגה הייתה אחד הגופים המרכזיים שפעלו למען חילוניות בישראל, אם כי לא נחלה הישגים של ממש.
בשנות ה-40 עלתה השאלה איך תיראה המדינה העברית: מדינה דתית מסורתית או מדינה חילונית.
ביישוב העברי היו אנשים דתיים שרצו להמשיך את אורח החיים של הדת היהודית, במיוחד אנשי היישוב הישן, לעומתם רוב היישוב החדש, ובמיוחד שכבות הפועלים, המורים, הקיבוצים והצעירים, היו בעד מדינה חילונית ביסודה, המכבדת את הדת, אבל אינה מזדהה איתה.
דוד בן-גוריון ביקש לאחד את כל כוחות היישוב, וכאשר היה ברור לקראת הדיון באו"ם שהמדינה עתידה לקום, חשוב היה לו שגם הדתיים ישתתפו במאבק המדיני.
הוא ניהל איתם דו-שיח, ושלח את "מכתב הסטטוס קוו" לארגונים הדתיים.
שבת - יום המנוחה השבועי יהיה יום השבת.
כשרות - תתאפשר שמירה על דיני הכשרות במטבחי המוסדות הממלכתיים.
דיני אישות - ענייני נישואים וגירושים ייעשו בבתי דין דתיים מיוחדים.
חינוך - אוטונומיה מלאה תהיה לכל הזרמים בחינוך, אבל ייקבע "המינימום של לימודי חובה" שיהיה משותף לכולם, במקצועות עברית, היסטוריה ומדעים.
הליגה למניעת כפייה דתית החלה לפעול בירושלים בשנת 1951. בין מייסדיה היו עוזי אורנן, חבר הכנסת ערי ז'בוטינסקי ועורך דין צבי שוורץ.
בירושלים היו מקרים של זריקות אבנים וחסימת רחובות בשבת, ואנשי ברית הקנאים אף הציתו בכמה מקרים מכוניות של אנשים שנסעו בשבת.
אחת הפעולות הראשונות של הליגה הייתה הוצאת חוברת בשם "שבת בלי כבלים".
בחוברת הושמעה קריאה להניח לכל אדם לחגוג את יום המנוחה השבועי כרצונו.
אחת הדוגמאות הייתה של אדם הרוצה להתפלל בשבת בבית כנסת רחוק ממקום מגוריו.
האם לא יוכל לנסוע לשם ברכבו?
החוברת הופצה בכ-600 עותקים בכל הארץ והביאה לידי הקמת סניפים, אולם רק שלושה מהם קיימו פעילות קבועה, בירושלים, בתל אביב ובחיפה.
מספר החברים לא עלה בגלגול זה של הליגה על כמה מאות.
בכינוס של הליגה ביולי 1952 התלונן אורנן כי הותקף פיזית ומשקפיו נשברו.
לאחר סיומו של מבצע זה, ועם מיקוד תשומת הלב הציבורית לנושא הביטחוני, לקראת מלחמת סיני, פסקה פעילות הליגה למספר שנים.
באוקטובר 1961 הוקמה ממשלה חדשה ובמסגרתה הובטח למפלגות הדתיות כי התחבורה הציבורית לא תחלל את השבת.
בעקבות כך החל לארגן ד"ר אלכס הרשאפט פעילות כנגד הסדרים אלה.
הפעילות התפתחה לכדי החייאתה של הליגה, במתכונת רחבה יותר, של אלפי חברים.
כבר במאי אותה שנה שיגרה הליגה מנשר ל"אזרח הלא-דתי" שקרא להירשם במרשם האוכלוסין כחסרי דת ולא כיהודים.
בינואר 1964 הגישה הליגה לכנסת עצומה שעליה חתמו יותר מ-55,000 איש, בקריאה להנהגת נישואים אזרחיים בישראל.
ב-1965 החתימה הליגה יותר מ-105,000 אזרחי ישראל על עצומה שתבעה "שכל השירותים הציבוריים, התחבורה בדרכים, רכבת ישראל, הנמלים, שדות התעופה, הדואר והטלגרף ושירות השידור יפעלו כסדרם בכל ימות השנה, שיקוימו בכל יום שהציבור ירצה בהן, כולל בשבתות וחגים, וכן שיבוטלו כל ההגבלות מטעמי דת החלות כיום על הפעילות הציבורית".
בשנים 1964 ו-1968 התקיימו שתי ועידות כלליות של הליגה.
מלחמת ששת הימים השפיעה על פעולותיה של הליגה.
ישראל כבשה את יהודה והשומרון, ובהם אתרים שחשיבותם הדתית רבה.
הליגה ניסתה למנוע מהדתיים להשתלט על כמה מאתרים אלה, ובמיוחד על אזור הכותל המערבי, אבל לא הצליחה בכך, וכל אזור הכותל ניתן לשליטת הממסד הדתי.
בעקבות כיבוש יהודה והשומרון התגלעו חילוקי דעות בליגה, שמנתה קודם לכן אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית.
שקיעת הליגה הייתה הדרגתית, ובשנות ה-70 של המאה ה-20 נתנו גם ארגונים אחרים את חלקם למאבק שהליגה החלה אותו.
נוסדו אז מספר ארגונים שפעלו למען הפרדה בין המדינה ובין הדת: מפלגת "רצ", "התנועה החילונית הישראלית" וכן רשימת "שינוי".
הליגה להגנה יהודית הוא ארגון טרור שנוסד בארצות הברית על ידי הרב מאיר כהנא בשנת 1968 במטרה "להגן על חיי יהודים".
לאחר הירצחו של הרב כהנא, החלה פעילות הארגון לדעוך בהדרגתיות.
לארגון יש שלוחות בישראל, בקנדה ובאירופה.
הרב כהנא הקים את הליגה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, לטענתו במטרה לשחרר את יהודי ברית המועצות שמנו אז כשלושה מיליון איש, ולתת להם את הזכות לעלות לישראל.
עיקר פעילות הליגה בארצות הברית הייתה נגד מעוזים סובייטיים.
הפעילות המפורסמת ביותר התרחשה ב-29 בדצמבר 1969, אז פעלו חברי הליגה בו זמנית כמה מוקדים.
העיקרי שבהם היה בנמל התעופה קנדי כשפרצו לתא הטייס של מטוס נוסעים איליושין שהגיע ממוסקבה.
הם צבעו סיסמאות בעברית על המטוס, וקשרו את עצמם בשרשראות לגלגל הקדמי, כשהם צועקים עם ישראל חי.
כמו כן באותה עת השתלטו על משרדי חברת טא"ס (סוכנות העיתונות הסובייטית), ומשרדי אינטוריסט (סוכנות הנסיעות הסובייטית) ומשרדי "אירופלוט" (חברת התעופה הסובייטית).
חברי הליגה נהגו לחדור לאירועים רוסיים בארצות הברית ולהפר את הסדר.
בינואר 1970 עלו כמה מחברי הליגה על במה של קונצרט, שבו הופיעה התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה.
האמנים הרוסים ברחו מהבמה וחברי הליגה שרו שירי לאום עבריים והניפו דגלי ישראל.
כעין זה היה באולם קרנגי ב-1 בפברואר בהופעת האמנים דוד אויסטרך וסורטוסלב ריכטר.
ב-1970 זייפו חברי הליגה מהדורה של עיתון הדיילי וורלד וכתבו שיש חילוקי דעות במפלגה הקומוניסטית לגבי יהודי ברית המועצות.
הרוסים הכחישו את הכתוב, וזעמו על הזיוף.
הליגה נהגה להגיב על אירועים נקודתיים שעשתה רוסיה.
ב-15 ביוני 1970 בוצע גל מעצרים בברית המועצות.
בין העצורים היו 12 יהודים שהואשמו בניסיון לחטוף מטוס בנמל התעופה בלנינגרד, ולהטיסו לשוודיה ("מבצע חתונה").
כתגובה, 27 מחברי הליגה השתלטו על קומות 19 ו-20 של בניין משרדים במנהטן שבו שכנו משרדי אמטורג (משרדי הסחר הסובייטיים), והחזיקו במקום מעל שעתיים.
ב-25 בנובמבר, לפנות בוקר, פוצצו חברי הליגה מטען צינור בפתח המשרדים של חברות התעופה והתיירות הסובייטיות אירופלוט ואינטוריסט.
כתוצאה מהפיצוץ שותקה תחנת הרדיו WMCA השוכנת סמוך למקום.
כתגובה למעשה הוסיפה ממשלת ארצות הברית אנשי ביטחון לשמירה על משרדים סובייטיים.
הליגה לא לקחה אחריות על האירוע אך שיבחה אותו.
כתוצאה מפעילות הליגה הודיעה רוסיה ב-11 בדצמבר 1970 על ביטול התוכניות להביא את תיאטרון בולשוי המפורסם להופעות אופרה ובלט, משום שהאמריקאים לא עושים מספיק כדי להפסיק "פרובוקציות של בריונים ציוניים" כלשונם.
בהמשך הקים כהנא את קבוצת פעילים למען יהדות ברית המועצות (SASJ), קבוצה שנשלטה על ידי הליגה כדי למשוך אנשים שפחדו לקשור את שמם לליגה.
בראשות הקבוצה עמד יוסי טמפלמן.
בינואר 1971 הוגש כתב אישום נגד שניים מחברי הליגה על החזקת נשק לא חוקי.
בינואר 1972 זרקה הליגה פצצות תבערה במשרדו של סול יורוק במנהטן, אמרגן יהודי-אמריקאי שנהג להביא אמנים מברית המועצות להופעות בארצות הברית.
בפיצוץ נהרגה מזכירתו אייריס ג'ונס, ויורוק ואחרים נפצעו.
את הפיגוע ארגנה הליגה מכיוון שהתנגדה לסיורי ההופעות בארצות הברית של אמנים מברית המועצות.
בתגובה כתב ופרסם המשורר יבגני יבטושנקו (שכתב את הפואמה באבי יאר) שיר, ..
באותה שנה הורשעו שני חברי הליגה בקשירת קשר לפיצוץ מגורי המשלחת הסובייטית לאו"ם בלונג איילנד.
בשנת 1974 ביצעו חברי הליגה שני ניסיונות התנקשות בחייו של חסן עבד א-רחמן, מנהל משרד ההסברה של אש"ף בניו יורק.
בניסיון הראשון הוא נורה בראשו אבל ניצל, ובשני הוטמנה פצצה במשרדו, אך היא התפוצצה כאשר לא שהה במשרד.
ביוני 1976 הועמד למשפט יו"ר הארגון, ויליאם פרל, באשמת ניסיון רצח של שני דיפלומטים רוסים.
בדצמבר 1978, ויקטור ואנסייר (לימים חיים בן פסח), פעיל הליגה בניו יורק, הורשע בהטלת פצצות תבערה על 11 מטרות דיפלומטיות מצריות (בתקופה זו התקיים המשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים ונראה שוואנסייר שאף לטרפד את המהלך בדרך הזו).
מספר שנים קודם לכן הורשע ואנסייר בזריקת פצצת תבערה על מכוניתו של דיפלומט רוסי בניו יורק.
בספטמבר 1980 ערכו פעילי הליגה הפגנה בהוליווד ושרפו בובה בדמות השחקנית ונסה רדגרייב, לאחר שהביעה תמיכה בזכויות הפלסטינים.
באותו חודש גם הניחו מטעני חבלה בפתח נציגות ברית המועצות באו"ם.
באוקטובר 1981 השליכו אנשי הליגה פצצות תבערה אל לשכת התיירות המצרית בשדרה החמישית.
בנובמבר 1981 ירו על ביתו של שגריר ברית המועצות ואחר כך התקשרו למשטרה ולקחו אחריות.
במרץ 1988 התפרעו בעצרת של שלום עכשיו בלוס אנג'לס, שבה השתתפו מספר כוכבים הוליוודיים, ביניהם השחקן היהודי ריצ'רד דרייפוס.
בדצמבר 2001 נעצר מנהיג הארגון אירווינג רובין בחשד שתכנן פיגועים נגד מטרות מוסלמיות בקליפורניה, כנקמה על פיגועי 11 בספטמבר 2001. רובין יחד עם רכז הארגון בחוף המערבי, ארל קרוגל, קנו רובים ואקדחים ולאחר מכן הרכיבו פצצות, צינורות חבלה ואף הכינו אבק שרפה.
במטרה להפציץ את מסגד המלך פאהד בקולבר סיטי ובהמשך גם את לשכתו של החבר הקונגרס הרפובליקני, דארל עיסא.
רובין התאבד במתקן המעצר, ומת בבית החולים כעבור עשרה ימים.
על פי התצהיר שלווה להאשמות קרוגל אמר בפני איש ה-FBI "הערבים זקוקים לשיחות השכמה והג'וינט צריך לעשות משהו לאחד המסגדים המטונפים שלהם".
תקופה קצרה לאחר מכן קרגל נרצח על ידי אסיר ערבי.
בעקבות התאבדותו של רובין עומדת בראש הליגה אלמנתו, שלי רובין.
בשל חילוקי דעות אודות אופייה של התנועה, ייסד חיים (ויקטור) ונסיר המכונה חיים בן פסח את הארגון "כוח המשימה היהודי" .
שותפו של ארווין רובין בתכנון הפיגועים, ארל קרוגל, נדון ל-20 שנות מאסר על חלקו בתכנון הפיגועים, ועל ניסיון התנקשות בחבר קונגרס אמריקאי ממוצא לבנוני, ובנובמבר 2006 פורסם כי נרצח בכלאו.
באוגוסט 2002 הואשם חבר הליגה רוברט גולדשטיין כי תכנן לבצע פיגועים בעשרות מסגדים ומוסדות חינוך איסלאמיים בארצות הברית.
בחיפוש שנערך בדירתו נתגלו כמויות גדולות של חומרי נפץ ומאגר של כ-40 כלי נשק.
בין השאר, מכונות ירייה ורובים מיוחדים לשימוש צלפים ויותר מ-30 חלקי פצצות.
בדירתו נמצאה גם "תוכנית בת 11 סעיפים" לביצוע פיגועים במסגדים ובמוסדות חינוך איסלאמיים.
בעקבות ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, פעל מנהיג הליגה להגנה יהודית בקנדה, מאיר ויינשטיין, יחד עם תומכים מקומיים בארצות הברית כדי להחיות את התנועה.
במרץ 2017 עצרה משטרת וושינגטון שני פעילים בארגון בחשד שתקפו מפגינים בעצרת מחאה שנערכה מול הוועידה השנתית של השדולה הפרו-ישראלית אייפא"ק.
במהלך ההפגנה פעילי הליגה, התנפלו במוטות, חבטות קשות ובעיטות על גבר פלסטיני-אמריקאי, ותקפו באלימות פעילים יהודים הנמנים עם קבוצת השמאל האמריקאית-יהודית IfNotNow ("אם לא עכשיו").
ביולי 1971 פתחה הליגה משרד בירושלים והחלה לגייס פעילים בישראל.
באוגוסט 1973 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים תשעה מאנשי הליגה בפרשת הפגיעה במוסדות המיסיון בירושלים בפברואר אותה שנה.
עם המורשעים נמנו מזכיר הליגה שמעון רחמים, שהיה מועמד מספר 2 של כ"ך בבחירות לכנסת ב-1974, מזכיר הליגה יוסף שניידר, ויואל לרנר, לימים מייסד "מחתרת גל - גאולה לישראל".
בספטמבר 1972 ניסו אנשי הליגה מאיר כהנא, יוסף שניידר ואברהם הרשקוביץ יחד עם עמיחי פאגלין, להבריח נשק לאירופה לצורך פעולות נקם על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
המעורבים הועמדו לדין בישראל ונידונו לעונשי מאסר על תנאי.
ב-19 בספטמבר 1972 ארגן כהנא מסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, הודה שארגונו אחראי לניסיון הברחת הנשק והכריז על הקמת "ארגון יהודי עולמי שיגיב בטרור נגד טרור".
אחר כך החלו לפעול הפעילים בישראל בשם ארגון טרור נגד טרור.
במרץ 1974 הודה יוסף שניידר בהחזקת אמצעי חבלה שקיבל מחייל צה"ל ונידון ל-50 ימי מאסר.
באפריל 1984 נעצרו ארבעה פעילי הליגה, שעלו לישראל מארצות הברית ב-1980, מאיר לייבוביץ', קרייג לייטנר, יהודה ריכטר ולוי חזן לאחר שתקפו ביריות אוטובוס שהסיע פועלים ערבים ממקום עבודתם אל הכפר מזרעה א-שרקיה, ליד רמאללה.
בין הנוסעים היו פצועים אך לא היו הרוגים.
בכתב האישום שהוגש נגדם ונגד פעיל נוסף, מייק גוזובסקי, הם הואשמו, בנוסף לתקיפת האוטובוס, גם בשורה של הצתות רכב בחברון ובירושלים, בתקיפת ערבים בבקבוקי מולוטוב בשועפט ובהצתת משרדי העיתון 'אל-פג'ר' במזרח ירושלים.
בשנת 1993, ראובן מנינג, שהיה חבר הליגה בארצות הברית, הוסגר לארצות הברית והועמד למשפט.
בצרפת הוקם סניף של הליגה בתחילת שנות ה-2000 בשם La Ligue de Defense Juive (LDJ).
בין השאר תמך הארגון במנהיגת הימין הקיצוני בצרפת, מרין לה פן.
בשנת 2002 תקף הארגון פעילים של שלום עכשיו בהפגנה בפריס.
ב-2011 הודיע הארגון שהוא שולח צוותים שיגנו על התנחלויות.
בדצמבר 2013, נעצרו בצרפת שישה פעילים לאחר שהכו "נאו-נאצים".
ביולי 2015, במהלך משחק של קבוצת בית"ר ירושלים בבלגיה, במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית, תקפו אנשי הארגון את שוער קבוצת שרלרואה.
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג הייתה הדרגה העליונה של הכדורגל האנגלי כולו בין השנים 1888 ו-1992, והדרגה העליונה של הפוטבול ליג בין השנים 1993 ו-2004.
הפוטבול ליג נוסדה ב-1888 על ידי דירקטור אסטון וילה ויליאם מקגרגור.
היא הייתה מורכבת בתחילה מחטיבה (ליגה) אחת שכללה 12 מועדונים (אקרינגטון, אסטון וילה, בלקברן רוברס, בולטון וונדרס, ברנלי, דרבי קאונטי, אברטון, נוטס קאונטי, פרסטון נורת' אנד, סטוק, וסט ברומיץ' אלביון ווולבס) ונודעה בשם הפשוט "הפוטבול ליג".
כאשר נוספו לליגה מועדונים מהפוטבול אליאנס המתחרה ב-1892, היא הפכה למפעל המחולק לשתי ליגות; הליגה המקורית הורחבה (שתי הקבוצות הטובות ביותר מהאליאנס הצטרפו) ושמה שונה ל"ליגה הראשונה של הפוטבול ליג" (First Division), בעוד יתר המועדונים מהאליאנס הוכנסו לליגה חדשה, הליגה השנייה של הפוטבול ליג (Second Division).
במשך 100 השנים הבאות, הליגה הראשונה הייתה הדרגה הגבוהה מבין הליגות המקצועניות במבנה הליגות בכדורגל האנגלי, כאשר מתחתיה היו שלוש דרגות נוספות של הפוטבול ליג.
לאחר מכן, ב-1992, 22 המועדונים שהרכיבו את הליגה הראשונה של הפוטבול ליג בחרו לפרוש מהפוטבול ליג והקימו את הפרמייר ליג, שכעת כללה את המועדונים החזקים והעשירים ביותר באנגליה.
כתוצאה מכך, הפוטבול ליג אורגנה מחדש, והליגות השנייה, השלישית והרביעית שינו את שמן לראשונה, השנייה והשלישית בהתאמה.
הליגה הראשונה, שנשארה הדרגה הגבוהה של הפוטבול ליג, הפכה לדרגה השנייה במערכת הליגות השלמה של הכדורגל האנגלי, ולפיכך המועדונים המובילים בליגה ירשו את שיטת העלייה במשחקי פלייאוף מהליגה השנייה הישנה.
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג הפכה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לפני פתיחתה של עונת , בשל סיבות מסחריות.
הליגה החדשה הייתה לדרגה השנייה של הכדורגל האנגלי.
מועדונים ששיחקו בליגה הראשונה של הפוטבול ליג בתור הדרגה העליונה, אך לא בפרמייר ליג, ביניהם: אקרינגטון (במקור, כיום אקרינגטון סטנלי), ברדפורד פארק אוונו, בריסטול סיטי, ברי, קארליסל יונייטד, דרוון, גלוסופ נורת' אנד, גרימסבי טאון, לייטון אוריינט, מילוול, נורת'המפטון טאון, נוטס קאונטי, אוקספורד יונייטד, ופרסטון נורת' אנד .
נוטס קאונטי הייתה בליגה הראשונה בעונה האחרונה שלה לפני יצירתה של הפרמייר ליג.
סטוק סיטי הצטרפה לפרמייר ליג לראשונה בעונת , קארדיף סיטי הצטרפה לפרמירי ליג לראשונה בעונת , האדרספילד טאון ו-ברייטון אנד הוב אלביון הצטרפו לפרמייר ליג לראשונה בעונת .
מבין קבוצות אילו, ופרסטון זכתה באליפות אנגליה; אקרינגטון נסגרה; ברדפורד פארק אוונו, דרוון וגלוסופ הן כיום קבוצות "מחוץ לליגה" במשך שנים רבות מאחר שהן משחקות מתחת לפוטבול ליג השנייה, הדרגה הנמוכה כיום של הפוטבול ליג.
לוטון הצטרפו לראשונה בעונת 2022\2023
הליגה הראשונה הייתה מורכבת בתחילה מ-12 מועדונים מייסדים; מאז נוסתה מספר פעמים הרחבה של הליגה כאשר הכדורגל הפך ליותר פופולרי ומספר הקבוצות שעלו גדל.
בשנות ה-80 המאוחרות הייתה סדרה של הקטנת מספר הקבוצות, על אף שהיא חזרה למצב הקודם לאחר מכן.
להלן רשימת השינויים בגודל הליגה:
מ־1995 עד 2004 היא הייתה הדרגה השנייה של הכדורגל המקצועני באנגליה (מאז 1995)
29 מועדונים לאורך ההיסטוריה זכו באליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
הליגה לשחרור לאומי בפלסטין הייתה מפלגה קומוניסטית ערבית שפעלה בפלשתינה-א"י בתקופת המנדט הבריטי, בין השנים 1943–1948.
המתחים הלאומיים בתוך המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) בין היהודים לערבים הגיעו לידי פיצוץ בשנת 1943 וכתוצאה מכך המפלגה התפצלה, כאשר החברים הערבים פרשו והקימו את הליגה לשחרור לאומי בעוד החברים היהודים נותרו בפק"פ.
בין מייסדי הליגה נמנו אמיל תומא, תופיק טובי, אמיל חביבי, פואד נסאר, חנא נאקרה ובולוס פרח.
כשם שהפק"פ התקרב לציונות כך גם הליגה התקרבה ללאומנות הערבית.
האסיפות של הליגה קושטו בדגלים ערביים, ודובריה דרשו את הפסקת העלייה ומכירת קרקע ליהודים.
נציגים של הליגה צורפו לחזית הערבית בחיפה ולחזית ביפו.
עם זאת, הליגה תמכה בשיתוף פעולה עם יהודים אנטי ציוניים והתנגדה מסיבות פרקטיות לחרם על תוצרת יהודית.
אנשי הליגה קיימו קשרים עם אנשי המופתי אמין אל-חוסייני.
תחילה שללה הליגה את תוכנית החלוקה, אולם קראה למשא ומתן עם היהודים להקמת מדינה דו-לאומית פדרלית על בסיס דו"ח המיעוט של ועדת אונסקו"פ, כדי למנוע שפיכות דמים.
לאחר שברית המועצות הביעה תמיכה בתוכנית החלוקה שינתה הליגה את עמדתה ותמכה בתוכנית.
בטרם המלחמה כבר נקטה עמדה נגד הוועד הערבי העליון וקראה לערבים להשלים עם היהודים ולא להילחם בהם, ובמהלך המלחמה שיתפו אנשיה פעולה עם ישראל במסירת מידע ואף התנדבו לבצע פעולות חתרנות וחבלה מעבר לקווים.
בוועדות הלאומיות שהוקמו עם פרוץ מלחמת העצמאות לא שולבו חברי הליגה.
עם כיבוש נצרת התירה ישראל הקמת סניף של הליגה בעיר ונמסרה בידיה ארגון של לשכת העבודה בעיר.
אנשי הליגה המשיכו במהלך ההפוגה השנייה לקרוא להסגת חיילי צבאות ערב מארץ ישראל והקמת המדינה הערבית לצד המדינה היהודית, בהתאם לתכנת החלוקה.
לאחר מלחמת העצמאות חברי הליגה שנשארו בישראל התאחדו עם חברי הפק"פ והקומוניסטים העבריים, והקימו את המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
חברי הליגה שנשארו ביהודה ושומרון ומזרח ירושלים הצטרפו למפלגה הקומוניסטית הירדנית.
אנשי הליגה התנגדו ליזמה של המלך עבדאללה לסיפוח יהודה ושומרון לירדן, כמו רבים בעולם הערבי.
פעולותיהם הראשונות לאחר מלחמת 1948 התבטאו בארגון הפגנות כנגד כוונת הסיפוח לירדן.
במהלך שנות החמישים התנועה הריצה מספר אישים כמועמדים בבחירות המקומיות ביהודה ושומרון, ובשיא כוחה בשנים 1957-1956, הצליחה אף להוביל למינוי של בעל בריתה עבד אל-קאדר אל-צלאח, כשר החקלאות בשלטון הירדני.
עם זאת, בתגובה לאתגר שהציבו בפני הממשל הירדני, ביום 25.4.1957 הכריז חוסיין, מלך ירדן, על הוצאת כלל המפלגות הפוליטיות מחוץ לחוק, וביניהן המפלגה הקומוניסטית.
בעקבות הצו הופסקה פעילותה הגלויה של המפלגה בשטחי יהודה ושומרון, עד לאחר מלחמת ששת הימים.
הליד בכימיה הוא רכיב דו־צורוני, כאשר צורון אחד הוא ממשפחת ההלוגנים והשני הוא צורון פחות אלקטרושלילי ממנו.
הלידים מופיעים במלחים רבים ותרכובות רבות ומכאן חשיבותם.
בצדו של הערך, דוגמאות להלידים נפוצים.
בגלל אלקטרושליליותם הרבה, נוטים ההלידים להתפרק בקלות ליוני הלידים.
להם חשיבות רבה במגוון תגובות למשל קורוזיית גימום.
קיימת שיטה לניטור יוני הלידים על ידי המסת מלחי כסף קלי תמס בתמיסה למשל כסף חנקתי (AgNO3).
בתנאים מסוימים, יון הכסף יצר משקע בלתי מסיס שיצטבר על תחתית הכלי על פי התפלגות הצבעים הבאה:
כסף פלואורי (AgF) - לא מופיע משקע.
כסף כלורי (AgCl) - משקע לבן.
כסף ברומי (AgBr) - משקע צהוב בהיר.
כסף יודי (הנקרא גם יודיד הכסף, AgI) - משקע צהוב.
הלידים המתכתיים נמצאים בשימוש תעשיית התאורה.
נורות המיוצרות בשיטה זו נקראות נורות מטל הליד, או מתכת הליד.
יתרונן הגדול הוא הנצילות האורית הגבוהה שלהן (יחסית למתחרות נפוצות כמו נורת כספית).
יתרון אחר הוא ספקטרום הצבעים הנרחב שהן פולטות.
יתרונות אלו מכשירות אותן לשימוש בזרקורים, תאורת אצטדיונים, חנויות, מפעלים, מרכולים, מחסנים, אולמות ספורט, ובעשורים האחרונים גם בתאורת רחוב וכן בפנסים קדמיים של חלק מכלי הרכב (בשמן הגנרי: "קסנון" ו-"Xenon HID").
שימוש נוסף שלהן הוא בחממות מפני שהן מחקות טוב יותר את אור השמש בשלבי גידול שבהם הספקטרום של נורת נתרן לחץ גבוה איננו מתאים.
אחת מצורות שימור המידע בספריות ענק נקראת מיקרופיש - מעין מצע המזכיר סרט צילום המיועד לשימור מידע.
גם חומר זה מבוסס הלידים הודות לפעילות האופטית של תרכובות של הלידים.שימוש דומה קיים גם במיקרופילם.
הליגה הרוסית השנייה בכדורגל , או ליגת הכדורגל הלאומית השנייה (ФНЛ-2), היא הליגה השלישית בחשיבותה ברוסיה.
אלופת הליגה מעפילה לליגת המשנה הרוסית, המאפשרת העפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל, אם הקבוצה מצליחה גם שם.
הליגה מנוהלת על ידי ליגת הכדורגל הלאומית, ארגון כדורגל האחראי לניהול הליגה השנייה והשלישית ברוסיה.
בליגה משחקים על פי עיקרון גאוגרפי, והיא מחולקת לארבעה בתים.
כמות מועדוני הכדורגל משתנה מעונה לעונה.
עד עונת 2022/2023, מנצחת מכל בית עלתה לליגה הראשונה.
קבוצות שסיימו אחרונות ירדו לליגה החובבנית ואיבדו את מעמדן המקצועני.
מנצחות מכל האזורים העפילו לליגת המשנה הרוסית (עד 2010 היה נהוג שמנצחות האזורים היו משתתפות בגביע ליגת הכדורגל המקצוענית על מנת להכריע מיהי אלופת הליגה השנייה).
בעונת 2023/2024 הפורמט שונה באופן דרסטי וכולל בתוכו כמה שלבים, המורכבים מבית A ארצי ובית B המורכב מבתים אזוריים.
משחקי הליגה משודרים בפורטל Sportrecs.com.
הליגה הוקמה ב-1992 בשם "הדיוויזיה השנייה של ליגת הכדורגל המקצוענית" (Второй дивизион ПФЛ).
משנת 2011 היא נקראת "ליגת הכדורגל המקצוענית".
בעונת 2017/2018 נחנך אצטדיון מורדוביה ארנה, לקראת גביע העולם בכדורגל, מה שסייע לעלייה בפופולריות של משחקי קבוצת מורדוביה סרנסק, שהבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית ארבעה מחזורים לסיום.
במחזור ה-24 באזור "אורל עבר הוולגה", במשחק שהתקיים ב-15 במאי 2018, מורדוביה אירחה את סיזראן-2003 וניצחה אותה בתוצאה 1:0 לעיני 41,057 צופים, במה שהיווה לשיא צופים במשחק בתולדות הליגה השנייה.
בעונת 2019/2020 לראשונה נכללו נשים בין שופטי משחקי הליגה (אנסטסיה פוסטובוייטובה ושתיים נוספות).
במסגרת רפורמה שהוכרזה בדצמבר 2019 החל מעונת 2020/2021 הליגה כוללת ארבעה בתים כאשר בית המזרח מוזג עם בית המרכז וכל בית כולל עד 16 קבוצות, כשמנצחת כל בית מעפילה לליגה הלאומית, ממנה מודחות ארבעת המקומות האחרונים.
בנוסף, בהתאחדות הכדורגל הרוסית שוקלים מיתוג מחדש לליגה במסגרת ארגון מחודש ושינוי שם.
זאת כחלק ממהלך שנועד למשוך קהל לליגות הכדורגל, בין ההצעות הנידונות הן הליגה השנייה או ליגת האזורים.
ביוני 2021 הליגה שינתה את שמה מליגת הכדורגל המקצוענית לליגת הכדורגל הלאומית-2, במסגרת רפורמה לקראת עונת 2021/2022, כשהליגה המקצוענית פוזרה ובמקומה ליגת הכדורגל הלאומית השנייה פוצלה לשתי חטיבות – בחטיבה הראשונה 20 קבוצות, ובשנייה הקבוצות מהליגה המקצוענית שפורקה.
החטיבה השנייה חולקה לארבעה בתים, כשאלופת כל בית מעפילה בתום העונה לליגת המשנה הרוסית בכדורגל.
בנוסף, הוצע להעלות את מעמדה של הליגה תוך הפרדת מועדונים שמראים פיתוח לאורך זמן ומוכנים לעמוד בקריטריונים להשתתפות בליגה הלאומית ועריכת משחקים במתכונת שבועית.
זאת במטרה לאפשר למועדונים להתכונן בהדרגה לדרישות ליגת המשנה, כאשר הליגה השלישית תעבור לתחרויות במתכונת "אביב-סתיו" ולא רק בשנה קלנדרית, כפי שהיה נהוג קודם.
עונהאזור 4אזור 1אזור 2אזור 3אזור 5אזור 61992בלטיקה קלינינגרדאֶרזוּ גרוזניאוטודור אולאף ולדיקווקזספרטק-2 מוסקבהנפטכימיק ניז'נקאמסקזאריה לנינסק קוזנצקיעונהאזור 5אזור 1אזור 2אזור 4אזור 3אזור 6אזור 71993וימפל ריבינסקאנז'י מחצ'קלהסאליוט בלגורודטורפדו מ.ק.בּ מיטישיטורפדו ארזאמספ.צ.
בית הזהב, חטיבה A בליגה השנייה
עונה אלופה סגנית מקום שלישי אומנצחת משחקי ההעפלה 2023/24 אופה צ'ייקה רוטור וולגוגרד 2024/25 ספרטק קוסטרומה וולגה אוליאנובסק צ'ליאבינסק
עד שנת 2003 זהות העולה לליגת המשנה הוכרעה על פי טורנירים אזוריים שונים.
ב-2003 הוקם גביע ליגת הכדורגל המקצוענית שבה התמודדו כל מנצחות הליגות האזוריות על מנת להכריע מי מביניהן מעפילה לליגה הרוסית הראשונה.
מחזיקת הגביע הייתה אלופת הליגה.
אליפות רוסיה בכדוריד נשים היא התחרות הבכירה ברוסיה לנשים בתחום הכדוריד.
קבוצהאליפויות "דינמו וולגוגרד" (וולגוגרד) 12 "לאדה טוליאטי" (טוליאטי) 6 "רוסטוב-דון" (רוסטוב על הדון) 5 "צסק"א" (מוסקבה) 4 "איסטוצ'ניק" (רוסטוב על הדון) 2 "אסטרחנוצ'קה" (אסטרחן) 1 "זבזדה" (זווניגורוד) 1
הליד כסף הוא תרכובת הנוצרת בין כסף והלוגנים.
התרכובת יכולה להיות ברומיד הכסף (AgBr), כלוריד הכסף (AgCl), יודיד הכסף (AgI) או מורכבת מפלואורידים (AgF, Ag2F, AgF2).
החומרים הרגישים לאור בניירות וסרטי צילום הם הלידי כסף שאינם ממשפחת הפלואורידים.
במרבית הניירות וסרטי הצילום נעשה שימוש בהלידי כסף כחומר הרגיש לאור.
גבישים של הלידי כסף בקולואיד (ג'לטין באמולסיות המודרניות או קולודיון וחלבון בשיטות ההיסטוריות) מצפים את הנייר או בסיס סרט הצילום.
לקולואיד מוסיפים גופרית או תרכובות של זהב כדי לחזק את הרגישות של האמולסיה לאור.
הלידי הכסף רגישים בעיקר לספקטרום העל-סגול ומעט מהספקטרום הכחול.
ניתן להוסיף צובענים לאמולסיה אשר מרחיבים את טווח הרגישות של הלידי הכסף לכל הספקטרום הנראה.
בסרטי צילום צבעוניים, כל שכבה מכילה צובענים שונים אשר גורמים לה להגיב לאורך הגל הרצוי בספקטרום (בדרך כלל כחול, ירוק ואדום).
הליגה של קמברה הייתה קואליציה צבאית, שנוצרה כתוצאה של הסכם קמברה מ-10 בדצמבר 1508 ושכללה את לואי השנים עשר, מלך צרפת, את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרננדו השני, מלך אראגון.
היא הייתה מכוונת נגד הרפובליקה של ונציה במטרה לכבוש שטחים אחדים שהיו בשליטתה.
במרץ 1509 חבר לברית זו גם האפיפיור יוליוס השני.
הליגה של קמברה פתחה בקרבות ב-1 באפריל 1509. צבא ונציה הובס על ידי הצרפתים בקרב אניידלו ב-14 במאי 1509, שבו הצטיין במיוחד בגבורתו האביר באיאר.
אולם בשנת 1510, מודאג מהצלחות המלך לואי, עזב האפיפיור יוליוס השני את הברית ועבר עם צבאו לצדה של ונציה.
ב-4 באוקטובר 1511 הוא הקים את הליגה הקדושה נגד צרפת.
פרימרה B מטרופוליטנה (בספרדית: Primera B Metropolitana) היא הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל הארגנטינאי ומאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (ביחד עם ה-Federal A).
בשנים 1927-1985 הליגה הייתה הליגה השנייה בחשיבותה.
החל מעונת 1938 הוסדר מעבר בינה לבין ליגת העל הארגנטינאית.
בעקבות רפורמה 1985 במבנה הליגות, היא החלה לפעול כליגה השלישית בחשיבותה.
בליגה משחקות קבוצות ממחוז בואנוס איירס ומפרובינציית בואנוס איירס (פרובינציה).
קבוצות משאר המדינה באותה הקטגוריה משחקות בטורניר Federal A, שנקרא עד לסוף עונת 2013/14 Torneo Argentino A.
במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה, ובסך הכל 42 מחזורים.
הקבוצה המסיימת במקום הראשון בסיום העונה מעפילה לליגת המשנה הארגנטינאית הקבוצות המסיימות במקומות 2-9 מתחרות ביניהן במתכונת גביע החל משלב רבע הגמר בשיטת הצלבה שהמנצחת במשחק הגמר מעפילה אף היא לליגה השנייה.
שתי האחרונות בטבלת הירידה (סך הכל נקודות בארבעת הטורנירים האחרונים) יורדות אל הליגה הרביעית.
הליגה של פריזרן (באלבנית: Besëlidhja e Prizrenit) או בשמה המלא הליגה להגנת זכויות העם האלבני (באלבנית: Lidhja për mbrojtjen e të drejtave te kombit Shqiptar) היה ארגון פוליטי אלבני, שהוקם ב-5 בינואר 1877 בעיר פריזרן, באותה תקופה במחוז העות'מאני קוסובה וכעת בדרום קוסובו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התפשט הרגש הלאומי בחצי האי הבלקני ועמים נוצרים, שחיו בחצי האי חיפשו דרכי ביטוי ללאומיותם, ניהול עצמי, אוטונומיה ואפילו עצמאות מהאימפריה העות'מאנית.
חלק מתביעות העמים השונים כללו טריטוריות מיושבות בחלקן על ידי אלבנים והאלבנים, מרביתם מוסלמים, שהיו נאמנים לאימפריה העות'מאנים, התחילו לחשוש מפגיעה באינטרסים שלהם.
ב-10 ביוני 1878 התכנסו בפריזרן 47 נכבדים אלבנים והכריזו על הקמתה הרשמית של הליגה במטרה לדאוג לאינטרסים הטריטוריאליים של התושבים האלבניים.
בעקבות המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) האימפריה העות'מאנית נחלשה מאוד בחצי האי הבלקני וזה בא לידי ביטוי גם בתוכנם של חוזה סן סטפנו וקונגרס ברלין.
חששם של האלבנים התממש וטריטוריות מיושבות באלבנים הוקצו למונטנגרו, סרביה, בולגריה ויוון.
בריטניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית ביטלו את החוזה בגלל הפרת המאזן בין המעצמות לטובת האימפריה הרוסית.
ב-13 בדצמבר 1877 סרביה הכריזה מלחמה על האימפריה העות'מאנית ובעקבותיה עשתה כך גם מונטנגרו.
צבאות אלה, בתמיכת הצבא הרוסי התקדמו ולמרות התנגדות מזוינת אלבנית כבשו חבלים וישובים בצפון האזור המיושב באלבנים.
תחת הלחץ התארגנו האלבנים במועצות מקומיות להצלה לאומית וב-12 בדצמבר 1877 הקימו בקונסטנטינופול ועד מרכזי להגנת זכויות העם האלבני.
הליגה השנייה של פריזרן (באלבנית: Lidhja e Dytë e Prizrenit) הייתה התארגנות פוליטית אלבנית, שקמה בשנת 1943 תחת שלטון הכיבוש של גרמניה הנאצית.
השם של הליגה מזכיר את הליגה של פריזרן, ההתארגנות האלבנית הראשונה למען שלטון על הטריטוריות המאוכלסות באלבנים.
ההתארגנות הוקמה על ידי האלבנים, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים.
עם ניצחון הפרטיזנים האלבנים והיוגוסלבים נכחד שלטון משתפי הפעולה עם הנאצים והתפרקה גם הליגה השנייה של פריזרן.
ד"ר הליה בראבו הוליס (בספרדית: Dra.
Helia Bravo Hollis; 30 בספטמבר 1901 – 26 בספטמבר 2001) הייתה בוטנאית וביולוגית מקסיקנית שהתמחתה בסוקולנטים ובעיקר בקקטוסים.
בראבו הוליס הייתה אחת ממייסדי האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים (Sociedad Mexicana de Cactología) ב-1951.
בשנת 1980 זכתה בפרס קקטוס הזהב (Cactus d'Or) מטעם הארגון הבינלאומי לחקר צמחים סוקולנטים ().
הפרס הוענק לה על מחקרה במקסיקו אשר תרם להרחבת הידע אודות צמחים סוקולנטים.
ד"ר הליה בראבו הוליס נולדה ב-30 בספטמבר 1901, בשכונה בדרום מקסיקו סיטי.
בראבו הוליס נהגה לטייל בסופי שבוע עם הוריה, קרלוטה הוליס ומנואל בראבו ומכך נבעה אהבתה לטבע.
כשהייתה בת פחות מ-12, אביה נורה בעקבות תמיכתו בנשיא מקסיקו פרנסיסקו מדרו.
בתחילת דרכה האקדמית, בראבו הוליס החלה ללמוד רפואה.
בשנת 1924, כאשר פתחו באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ((Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM) מסלול לתואר בביולוגיה, עברה אליו.
בראבו הוליס נעשתה לביולוגית המוסמכת הראשונה במקסיקו.
ב-1931 היא סיימה תואר שני (MS) מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו עם תזה בנושא התרומה לידע על הקקטוסים בטוואקאן, פואבלה ("Contribution to the Knowledge of the Cactus of Tehuacán, Puebla").
בראבו הוליס הצטרפה לצוות האקדמי בבית הספר התיכון הלאומי שבמקסיקו סיטי () כעוזרת הוראה ומאוחר יותר, כפרופסור.
ב-1956 היא מונתה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו.
ב-1965 החלה לנהל את הגן הבוטני באוניברסיטה זו והמשיכה בעבודה זו עד ליצאתה לגמלאות.
היא נישאה לחוסה קלמנטה רובלס, שהיה חבר לכיתה ובהמשך נעשה לרופא ולאחד מהנוירוכירורגים הראשונים במקסיקו.
אך לאחר 13 שנות נישואין השניים התגרשו ללא ילדים.
הליה בראבו הוליס נפטרה בתאריך 26 בספטמבר 2001, 4 ימים לפני יום הולדתה ה-100.
הליה בראבו הוליס הייתה אחת ממקימי האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים (Sociedad Mexicana de Cactología) ב-1951. היא עשתה זאת יחד עם מקטלגים נוספים שחקרו במקסיקו, יחד ובנפרד- קרלוס צ'אבס, דדלי בלקברן גולד, חורחה מיירן, איזי מטודה והרננדו סאנצ'ז-מיוראדה.
בראבו הוליס הייתה נשיאת האגודה בין השנים 1951 עד 1972.
בראבו הוליס כתבה מספר ספרים.
הראשון שכתבה והבולט ביותר הוא "Las Cactaceas de Mexico" (הקקטוסים של מקסיקו), אשר נכתב בספרדית ב-1937 ומונה יותר מ-700 עמודים.
בין השנים 1978 עד 1991, בראבו הוליס וסאנצ'ז-מיוראדה עדכנו יחד את הספר.
הספר המעודכן כלל שלושה כרכים המונים בסך-הכל יותר מ-1800 עמודים.
בראבו הוליס פרסמה יותר מ-150 מאמרים.
רוב המאמרים פורסמו במגזין "קקטוסים וסוקולנטים מקסיקנים" ("Cactaceasy Suculentas Mexicanas"), של האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים, בה הייתה חברה זמן רב.
לזכותה של בראבו הוליס ניתן לזקוף תיאור של שני מינים- Backebergia, שתיארה בשנת 1953 ו- Pseudomitrocereus, שתיארה ביחד עם פרנץ בוקסבאום ב-1961. אך שני המינים הללו התגלו כזהים לצמח Pachycereus.
הצמח Heliabravoa שגילה קורט בקברג ב-1956 נקרא על שמה של בראבו הוליס.
בהמשך מין זה התגלה כזהה לצמח Polaskia שתיאר בקברג ב-1949.
זוג קקטוסים נוספים נקראו על שמה של בראבו הוליס - Ariocarpus Bravoanus ו-Opuntia Bravoana.
הגן הבוטני באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו נקרא על שמה (הגן הבוטני ע"ש הליה בראבו הוליס - Jardín Botánico Helia Bravo Hollis).
מכיוון שבראבו הוליס התעניינה בשימור, הגן מכיל מספר מינים של קקטוסים הנמצאים בסכנת הכחדה.
הליה בראבו הוליס זכתה במספר פרסים:
האגודה האמריקאית לקקטוסים וסוקולנטים (Cactus and Succulent Society of America, Inc (CSSA)) – מלגה על כתיבת הספר "הקקטוסים של מקסיקו" ("Las Cactaceas de Mexico") ופרסומים נוספים (1941).
הארגון הבינלאומי לחקר צמחים סוקולנטים ((International Organization for Succulent Plant Study (IOS)– פרס קקטוס הזהב (Cactus d'Or) על מחקרה במקסיקו אשר תרם להרחבת הידע בנושא צמחים סוקולנטים (1980).
בראבו הוליס הייתה השנייה שזכתה בפרס זה.
האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM) - תואר דוקטור לשם כבוד (1985).
הליגה נגד מסכות של סן פרנסיסקו הייתה תנועת מחאה, שהוקמה בשנת 1918 בסן פרנסיסקו נגד ההוראה לחבוש מסכות במהלך מגפת השפעת הספרדית.
מגפת השפעת הספרדית הגיעה לסן פרנסיסקו בסתיו 1918. המקרה המתועד הראשון היה בסוף ספטמבר, ובאמצע אוקטובר היו בעיר יותר מ-2,000 חולי שפעת.
מועצת הבריאות בעיר נקטה בצעדים שונים כדי לנסות לבלום את המחלה, בהם איסור התקהלות וסגירת בתי ספר ותיאטראות.
נותני שירותים, בהם עובדי מספרות, בתי מלון, בנקים, חנויות ומרפאות, נדרשו לחבוש מסכות.
ב-25 באוקטובר קבעה מועצת העיר תקנה לפיה כל אדם בעיר חייב לחבוש מסכה בציבור, למעט בזמני ארוחות.
בתחילה הייתה היענות גבוהה לתקנות, ועל פי הערכות כ-80% מהתושבים חבשו מסכה בציבור.
נציגי הצלב האדום מכרו מסכות ליד מסוף המעבורת, עבור המבקרים שהגיעו לעיר.
בודדים התלוננו על הדרישה לחבוש מסכה.
אדם שלא חבש מסכה, או חבש אותה שלא כראוי, קיבל אזהרה על "הפרת סדר", ועונש של קנס או מאסר על הפרה חוזרת.
ראש העיר וקצין הבריאות בעיר נאלצו לשלם קנסות לאחר שצפו בקרב אגרוף ללא מסכות.
ההוראה לחבוש מסכות בוטלה ב-21 בנובמבר 1918, ונכנסה שוב לתוקף ב-17 בינואר 1919 עם תחילתו של גל שני, בו נוספו בעיר כ-600 חולים חדשים מדי יום.
הדרישה לחבוש מסכה בגל השני עוררה תרעומת רבה בקרב התושבים, שהתארגנו באופן ספונטני והקימו תנועה שורשית בשם "הליגה נגד מסכות של סן פרנסיסקו".
בין חברי הליגה נכללו רופאים, אזרחים, פעילי זכויות אדם ועובדי מדינה.
המפגש הראשון נערך ב-25 בינואר 1919 באולם "Dreamland Rink" ששימש להחלקה על הקרח והופעות מוזיקה, והשתתפו בו בין 4,000 ל-5,000 איש.
הרינגטון, הייתה סופרת, עורכת הדין, פעילה למען זכויות האישה וזכויות עובדים, ונודעה כמבקרת נוקבת של ראש העיר, .
חלק מהמשתתפים החתימו עצומות נגד מסכות, אחרים קראו לפטר את קצין הבריאות בעיר או את ראש העיר.
חלק מהמתנגדים למסכות התבססו על מחקרים מדעיים שהטילו ספק ביעילותן, והסתמכו בעיקר על עמדת האיגוד האמריקני לבריאות הציבור, שהתכנס בשיקגו בדצמבר 1918 וקבע שאין לחייב את הציבור לחבוש מסכה, אלא רק אנשי צוות רפואיים.
בנוסף לכך טענו חברי הליגה שהדרישה לחבוש מסכה מהווה הפרת זכויות אדם.
המוחים ציינו גם שקציני הבריאות בערים אחרות בארצות הברית פסקו שאין צורך לחבוש מסכות.
עקב טענה זו קצין הבריאות של סן פרנסיסקו מתח ביקורת על מועצת הבריאות של קליפורניה, שהטילה ספק ביעילותן של המסכות, ואמר: "גישה זו של מועצת הבריאות מעודדת את הליגה נגד מסכות."
ב-27 בינואר 1919 הגישה הליגה למועצת העיר עצומה נגד חבישת מסכות, שזכתה לפרסום בעיתונים רבים בעולם.
ההוראה לחבוש מסכות בוטלה ב-1 בפברואר 1919, בהמלצת מועצת הבריאות של קליפורניה.
מחקרים רפואיים מייחסים יעילות רבה לחבישת מסכות כצעד למניעת הידבקות, ומצביעים על ירידה בתמותה בסן פרנסיסקו בעקבות ההוראה לחבוש מסכות.
מספר החולים היומי החל לרדת כבר ב-17 בינואר 1919 והמשיך לרדת עד לתום הגל השני בעיר.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית ב-2020 קמו נגד צעדי ריחוק חברתי שהוטלו על האוכלוסייה.
פעילותן של תנועות אלה הושוותה לפעילות הליגה של סן פרנסיסקו ב-1919.
הליגה למען יידיש (בכתיב יידי: 'ייִדיש־ליגע', באנגלית: 'League for Yiddish') היא עמותה ללא כוונת רווח הפועלת מניו יורק החל משנת 1979, שמטרתה לקדם ולעודד את מעמדה של שפת היידיש בעולם.
בעמותה מנויים חברים מכל העולם ופעילותה ממומנת על ידי מנויים אלו ומענקים שונים.
כנגזרת ממטרותיה הליגה למען יידיש היא אחד הארגונים הבודדים בעולם המנהל את כל פעילותיו כמעט לגמרי ביידיש, ובכללם האירועים, הפרסומים, ישיבות הצוות, הפרוטוקלים, ניהול הכספים וכל האדמיניסטרציה ביידיש.
כיום יו"ר הוועד המנהל היא גיטל שכטר-וישוואנת (בכתיב יידי ווישוואַנאַט), בתו של ד"ר מרדכי שכטר.
כאשר ד"ר איציע מרדכי שכטר שינה את שמה ומטרתה של התנועה ב-1979 שינה גם כן כתב העת את פניו והמשיך עם הארגון החדש ה'ליגה למען יידיש' והוא כתב העת ביידיש הוותיק ביותר בעולם אשר עדיין יוצא ברצף.
כתב העת מודפס בניו יורק ומופץ לכ-850 מנויים בכל העולם, בין עורכיו לאורך השנים נמנים:
1942 - 1956: יצחק נחמן שטיינברג, בכתיב יידי: שטיינבערג.
1957 - 1979: ד"ר איציע מרדכי שכטר, בכתיב יידי: שעכטער; ולייבל ביון, בכתיב יידי: לייבל באַיאָן.