tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהטועמים עונים, הנציג חושף בפניהם את המותג של כל משקה כך שהטועמים יוכלו לראות אם הם מעדיפים קוקה-קולה או פפסי.
התוצאות מהאתגר היו נשלחות לחברת פפסיקו והחברה שיקללה את כל התוצאות לקונזוס אשר מראה כי אמריקאים מעדיפים פפסי על פני קוקה-קולה.
האתגר הושק ב-1975, כחלק מהיריבות המתמשכת בין פפסי לחברת קוקה קולה.
האתגר נחל את הצלחתו באמצעות הופעת התוצאות מהאתגר בפרסומות הטלוויזיה של פפסי.
לכל משתתף באתגר הוענקה סיכה עליה כתוב "אני השתתפתי באתגר הפפסי".
בספרו משנת 2005, מציג הסופר מלקולם גלדוול עדויות המצביעות על כך שהצלחתה של פפסי על קוקה קולה ב"אתגר פפסי" היא תוצאה של האופי הפגום של שיטת "מבחן לגימה".
המחקר שלו מראה שטועמים יעדיפו בדרך כלל את המתוק מבין שני משקאות על בסיס לגימה אחת, גם אם הם מעדיפים משקה פחות מתוק על פני פחית שלמה.
בנוסף, האתגר קיבל ביקורות על כך שלעיתים קרובות, על הכוס המלאה בפפסי הייתה כתובה האות "M" ועל הכוס המלאה בקוקה-קולה הייתה כתובה האות "Q", מה שמרמז על כך שהעדפת אותיות הניעה חלק מהתוצאות.
כאשר ההעדפה בבדיקות עיוורות מושווה לבדיקות שבהן כוסות מסומנות בתוויות שרירותיות (למשל, S או L) או שמות מותגים, דירוג ההעדפה משתנה.
בספרו "הרגלים רעים", ההומוריסט דייב בארי מתאר את אתגר פפסי כ"הניסיון המוטעה המתמשך של פפסי לשכנע את הציבור הרחב שקולה ופפסי אינם אותו דבר, מה שהם כמובן כן."
בשנת 2015, פפסי השיקה מחדש את אתגר פפסי ברשתות החברתיות.
כחלק מהמבצע שנמשך השנה, פפסי החתימה ידוענים שונים כדי לפרסם את המוצר שלהם בחשבונות המדיה החברתית שלהם תחת ההאשטאג #PepsiChallenge.
ב-2018, כחלק מההשקה המחודשת של האתגר, השיקה חברת פפסי את "מבחן הטעם" בישראל, עם דוכני טעימה עיוורת בין פפסי זירו לקוקה- קולה וקוקה קולה זירו.
לטענת המותג, 58% מהטועמים בקיץ 2018 העדיפו את הטעם של פפסי מקס.
בעקבות ההצלחה, מבחן הטעם חזר גם בקיץ 2019.
בשנת 1981, על מנת להאיץ את התקדמות האתגר, הציעה חברת פפסיקו למי שיצליח לאסוף כמה שיותר סיכות השתתפות באתגר.
למעשה, מאחורי התחרות, עמדה אסטרטגיה שיווקית אשר פפסיקו הציבה על מנת לקדם משמעותית את מכירותיה.
"את/ה" היה איש השנה של מגזין טיים בשנת 2006. הרעיון מאחורי הבחירה היה לציין את מיליוני האנשים שתורמים באופן אנונימי תוכן גולשים שנוצר על ידם לאתרי אינטרנט כגון יוטיוב, מייספייס, פייסבוק, ויקיפדיה ואתרי ויקי אחרים, ושלל אתרי אינטרנט נוספים שמכילים תוכן שנוצר על ידי גולשים.
למרות הביקורת, נתוני המכירות של גיליון זה של המגזין היו מוצלחים.
בעוד שרוב אנשי השנה הקודמים היו בני אדם בעלי חשיבות היסטורית, כאשר רבים מהם ידועים לשמצה ולא בהכרח אהודים בציבור (למשל, אדולף היטלר היה "איש השנה" של 1938, ורוחאללה ח'ומייני ניצח בשנת 1979), כמה מהם היו חפצים דוממים.
המחשב האישי היה "מכונת השנה" של שנת 1982, בעוד ש"כדור הארץ הנתון בסכנה" היה "כוכב הלכת של השנה" בשנת 1988. קבוצות של מספר אנשים, כמו גם נציגים סמליים של קבוצות כאלו זכו בפרס בעבר.
לדוגמה, "מדעני ארצות הברית" הוכרזו כ-"גברי השנה" ב-1960, ודור הבייבי בום זכה בתואר בשנת 1966.
הרעיון לתת למשתמשי אינטרנט תואר של "אנשי השנה" היה קיים גם לפני ההחלטה של מגזין טיים - כשנתיים לפני כן, חדשות ABC בחרה בכותבי בלוגים בתור אנשי השנה שלה לשנת 2004.
בהתאם להליך השנתי של מגזין טיים לבחירת איש השנה, לשכות שונות במגזין הציעו מועמדים שונים, וביניהם "את/ה" ו"החבר'ה מיוטיוב".
בנוסף, הועלה לאתר של מגזין טיים סקר קוראים שביקש מהקוראים לבחור מתוך 8 מועמדים את מי שלדעתם מתאים ביותר להיות איש השנה.
ההחלטה הסופית התקבלה על ידי ריצ'רד שטנגל, העורך הראשי של המגזין.
ההחלטה הוכרזה בגיליון של מגזין טיים שיצא ב-25 בדצמבר 2006. השער של המגזין כלל מחשב iMac עם נגן וידאו דמוי יוטיוב שמופעל במחשב.
במקום סרטון, הנגן מכיל מלבן מחומר מחזיר אור דמוי מראה, שמשקף את פניו של מי שמתבונן בו.
משך הזמן הכולל של הסרטון בתמונת השער הוא "20:06", שמתייחס לשנת 2006 שבה יצא הגיליון.
בגיליון הופיעו כתבות בנושא תוכן גולשים שנכתבו על ידי עורך NBC בריאן ויליאמס ועורכי מגזין טיים לב גרוסמן וריצ'רד שטנגל.
כפי שמתאר גרוסמן, "מדובר ברבים שמנסים לקחת כוח מהמיעוט השולט ועוזרים זה לזה בלי לקבל תמורה, ואיך זה לא רק ישנה את העולם, אלא גם ישנה את הדרך שבה העולם משתנה."
בחירה זו הייתה שנויה במחלוקת, וספגה ביקורות שליליות בשל התעלמותה מאנשים רבים שהשפיעו על שנת 2006, כמו מחמוד אחמדינז'אד, קים ג'ונג-איל וננסי פלוסי.
בדצמבר 2012, העיתונאי דייוויד א.
גרהאם כתב באטלנטיק שלדעתו הבחירה ב"את/ה" הייתה חלק מ"דפוס של בחירות חסרות ברק" שנעשו על ידי מגזין טיים ושאין להתייחס לבחירת איש השנה בתור חדשות, אלא בתור מהלך שיווקי בלבד.
הוא ציין, "האם יש מישהו בעולם שלא נמאס לו מאנשים שמוסיפים בתור בדיחה את הביטוי 'איש השנה של מגזין טיים לשנת 2006' לפרופיל שלהם בטוויטר, אזכור לבחירה הגימיקית של 'את/ה' באותה שנה?"
בנוסף, ההחלטה נחשבה על ידי חלק מהמבקרים לצבועה.
כמה שבועות לפני ההכרזה, פורסם סקר באתר טיים ששאל את המשתמשים "מי צריך להיות איש השנה?", אם כי הסקר לא הוצג כסקר מחייב.
לאחר מספר שבועות, הזוכה בסקר בפער גדול היה הוגו צ'אבס, נשיא ונצואלה, עם 35% מהקולות.
נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, הגיע למקום השני.
"החבר'ה מיוטיוב" הגיע למקום הרביעי.
מגזין טיים לא הזכיר את התוצאות הללו כלל בהכרזה שלו על "איש השנה", ומבקריו טענו כי הבחירה של המגזין לציין את כוחם של משתמשי האינטרנט, תוך התעלמות מוחלטת מהצבעותיהם של משתמשי אינטרנט אחרים, הייתה צבועה.
אתבעל השני (באשורית: tu-ba-il) היה מלך צור בן המאה ה־8 לפנה"ס.
על שלטונו ידוע רק כי הוא העלה מנחה למלך האשורי תגלת־פלאסר השלישי, כנראה בשנת 738 לפנה"ס.
באותה שנה או בשנה הבאה ירש אותו חירם השני, שהמשיך את מתן המנחה לאשורים.
יוסף בן מתתיהו, ההיסטוריון בן המאה ה־1 לספירה, סיפק בכתביו רשימת מלכים צוריים הכוללת תארוך, המתבססת על ההיסטוריון הצורי מנאנדרוס מאפסוס (תחילת המאה ה-2 לפנה"ס).
הרשימה לא שלמה, ונמצא בה פער בין שנת 773 לפנה"ס בערך עד לתקופת שלטון אתבעל השני.
ייתכן אפוא שמלכות אתבעל התחילה כמה עשורים לפני התיעוד האשורי משנת 738 לפנה"ס.
אדוארד ליפינסקי הציע ששלטונו החל כבר בסביבות 760, או שמלך לפניו מלך נוסף ששמו לא שרד.
חיים תדמור הציע שהכתובת האשורית המתעדת את מנחת אתבעל לתגלת־פלאסר יכולה לתעד מנחה שהוגשה עוד ב־740 לפנה"ס.
במהלך המאה ה־8 לפנה"ס (לפחות עד סוף המאה) חלשה צור בהגמוניות על האי קפריסין, רובו ככולו, ואף סיפוח חלקים גדולים מהלבנט – תוך הכפפת צור לאשור – בימי תגלת־פלאסר והמרידות של המלכים אחרי אתבעל לא ערערו שליטה זאת.
השם האשורי "ידננה" (הנגזר מהדנונה האכאים) והתיעוד מימים אשוריים מתחילת המאה הבאה מעידים שהצורים שלטו על האי כשמלכיו וחלק ניכר מאוכלוסייתו היה איוני, והדבר מדגים את עוצמת הכוח הצבאי של הצי הצורי ותפקידו המוביל בסחר הימי במזרח הים התיכון במאה ה־8 לפנה"ס.
אתבעל השלישי היה מלך צור בתחילת המאה ה־6 לפנה"ס.
פרעה חפרע, שעלה לשלטון ב־589 לפנה"ס (בתחילת ימי אתבעל) היה להוט להשיב את השלטון המצרי ללבנט, והוא כנראה עודד מרידות נגד הבבלים כמדיניות; ייתכן שדוגמה לכך היא פגישת מלכי צור, צידון, אדום, מואב, ועמון או שליחיהם בירושלים, כנראה כדי לדון באפשרות למרד.
המקורות הקדומים מעידים כי הצעיד את צבאו לצידון ולחם מלחמה ימית בצור.
במסגרת מדיניותו של נבוכדראצר השני לחיזוק שליטתו בלבנט, הוא ניסה לכבוש את צור; הוא צר עליה 13 שנה החל מהשנה השביעית לאתבעל, עד שנת 572 לפנה"ס בערך, ולא הצליח לכבשה.
הנביא יחזקאל תיאר במפורט בקינתו על צור את הסתערות נבוכדראצר על צור ואת סבל העיר.
במקום אחר יחזקאל מזכיר שנבוכדראצר לא הצליח להפיל את צור במצור.
המקורות הבבליים לא מזכירים במפורש את המצור, אך יש לכך עדויות עקיפות בדמות עדות להגעת הצבא הבבלי לחוף הפיניקי ורשימות ציוד (הן מארך והן מסיפר הרחוקות כ־250 ק"מ זאת מזאת, דבר המעיד על מבצע צבאי גדול תחת פיקוד המלך) שנשלח לצבא שהלך עם המלך לצור.
יש הסוברים שהייתה לנבוכדראצר הצלחה מוגבלת בכיבוש; לפיהם, בשל התנאים הגאוגרפיים והצי האיוני הקטן רק החלק היבשתי של העיר נכבש, ובהסדר שסיים את המצור סוכם שאתבעל השלישי ירד מהשלטון, אך מוסד המלוכה יישמר.
לאחר אתבעל מלך על צור המלך בעל, שהיה כנראה בנו.
אתגר הדיונון היא תוכנית מציאות בריטית המבוססת על סדרת הטלוויזיה הדרום קוריאנית "משחק הדיונון".
בתוכנית משתתפים 456 שחקנים שמתחרים על 4.56 מיליון דולר, הפרס הכספי השני הגדול ביותר בתולדות תוכניות הריאליטי (אחרי Beast Games).
המקור של נטפליקס הופק כשיתוף פעולה בין חברות הפקת טלוויזיה עצמאיות סטודיו למברט ודה גארדן, כאשר סטודיו למברט מוביל את ההפקה הפיזית בבריטניה.
חמשת הפרקים הראשונים של התוכנית שוחררו ברחבי העולם ב-22 בנובמבר 2023 בנטפליקס.
פרקים 6–9 שוחררו ב-29 בנובמבר, בעוד פרק 10, הגמר, ישוחרר ב-6 בדצמבר (7 בדצמבר בישראל).
תוך שלושה ימים משחרורה, התוכנית הפכה למקום הראשון בנטפליקס ב-76 מדינות, כולל ארצות הברית ובריטניה.5 בדצמבר 2023, לפני יציאת סיום העונה הראשונה, הודיעה נטפליקס על הזמנת עונה שנייה.
456 שחקנים מתחרים כדי לזכות ב-4.56 מיליון דולרים אמריקאים (כ-3.6 מיליון ליש"ט), הקאסט הגדול ביותר והפרס הכספי היחיד בהיסטוריה של תוכניות המשחקים, שיא ששובר את שיא הפרס הקודם של אנדרו קראביס שזכה ב-2,600,000 דולר ב"חידון מיליון השניות".
באמצעות סדרה של משחקים, כל שחקן נדחק לגבולותיו ונאלץ לשאול את עצמו כמה רחוק הוא ילך כדי לנצח.
שחקנים הודחו בשני הסיבובים הראשונים ובסיבוב הרביעי על ידי "ירייה" (קפסולות דיו במדים שלהם).
ב"דג מלוח" לשחקנים היו חמש דקות לחצות את המסלול בלי מבלי להיתפס על ידי הרובוטית.
תוך כדי קילוף הגזרים לארוחת הצהריים, לדני (134) וקייל (101) ניתנה אפשרות להעניק יתרון למשתתף במשחק הבא, או להדיח משתתף מהתחרות.
הם בחרו להדיח את מוטי (200).
לפני המשחק, השחקנים התבקשו לעמוד בארבע שורות נפרדות.
שחקן אחד מכל שורה התבקש להסכים לאילו קבוצות (כולל עצמן) יוקצו ארבע צורות הדלגונה.
כשארבעת השחקנים לא הצליחו להגיע להסכמה תוך שתי דקות, הם הודחו.
בסופו של דבר, לאחר שלושה סבבי החלטות, ספנסר (299), צ'ארלי (344), ברייטון (432) ומארק (452) הצליחו להגיע להחלטה.
לאחר מכן הוטלו על השחקנים לחרוט את הצורה בממתק דלגונה בעזרת מחט.
במשחק זה, נטע (193), השחקן הישראלי היחיד בתחרות הודח.
לאחר משחק הדלגונה, ניצב טלפון במעונות.
חוסניין (198) הרים את הטלפון כשצלצל ונאמר לו שאם לא יצליח לשכנע שחקן אחר להרים את הטלפון, הוא יודח.
חוסניין (198) לא הצליח במבחן והודח.
השחקנים היו צריכים ליצור שמונה קבוצות מחולקות באופן שווה.
לאחר מכן כל קבוצה התמודדה מול קבוצה אחרת שתשחק את המשחק הבא, צוללות.
לאחר בחירת קפטן וסגן, הצוותים היו צריכים להציב סירות על לוח משחק ולהושיב שחקנים בסירות.
כאשר כל הסירות הונחו, צוותים ירו "רקטות" לעבר לוח המשחק של הצוות השני כדי להטביע את הספינות.
הקבוצה הראשונה שהטביעה שתי ספינות ניצחה בסבב.
כל השחקנים בספינות טבועות והקפטן והסגן של הקבוצה המפסידה הודחו, בעוד שכל שאר השחקנים (כולל שחקני הקבוצה המפסידה בסירות ששרדו) עברו לסיבוב הבא.
נאמר לשחקנים שכל אחד מהם יעמיד להדחה.
שלושת המועמדים להדחה עם מספר הקולות הגבוה ביותר, הודחו.
בתום ההצבעות לורנזו (161), קין (330) ואנדרי (374) היו עם מספר ההצבעות הגבוה ביותר והודחו.
חמישה מתנדבים קיבלו ג'ק בקופסה שכללו משימות לביצוע.
ג'ייקובן (130) קיבל יתרון במשחק הבא.
לכריסטיאן (087) ניתנה האפשרות להדיח שחקן אחד, והדיח את דאריוס (176).
לשחקן 183 ניתנה האפשרות להדיח שני שחקנים, ובחר להדיח את אמבר (026) ודאש (141).
לפאליסיה (229) ניתנה האפשרות להדיח שלושה שחקנים, ובחרה להדיח את ג'ייקובן (130), ריק (232) וסטפן (243).
על סיום מטלה מוצלחת בזמן המיועד, צ'ופרו השחקנים בפיקניק שבו ישבו בזוגות.
בסלים הוחבאו גולות, ולשחקנים נאמר שיריביהם למשחק הגולות יהיו האדם שאיתו הם עשו את הפיקניק שלהם.
השחקנים הנותרים היו צריכים להחליט על קפטן, ובחרו בטיג'יי (182).
לאחר מכן נאמר לטיג'יי (182) שהוא, לצד 19 אחרים בלבד יעבור לשחק במשחק החמישי, ושהמבחן הבא יהיה מבחן נאמנות.
הקפטן חייב לבחור בעל ברית אחד מהקבוצה כדי להתקדם לצידו.
בחירה זו מפעילה אפקט דומינו, שבו כל שחקן שנבחר בוחר אחר, ויוצר שרשרת של נאמנות.
בתום המבחן מודחים 11 השחקנים שלא נבחרו.
כדי להוסיף שכבה של אי-חיזוי למשחק, השחקנים קיבלו הוראה לבחור דובון ממנוף.
כל דוב היה קשור למספר ספציפי נסתר, שאותו הם היו צריכים להקצות לשחקן אחר, מה שקבע את הרצף בו ישתתפו המתמודדים במשחק.
לאחר בחירת הרצף, השחקנים התחילו במשחק אשר כלל גשר זכוכית המכיל 17 זוגות של אריחי זכוכית.
כל סט של אריחים מייצג שני סוגי זכוכית: סוג אחד היה בטוח לעמוד עליו, השני לא.
כל שחקן היה צריך ללבוש אפוד שהוקצה לו מספר ייחודי שנע בין 1 ל-20, והשחקנים עברו את הגשר בסדר עוקב תוך 30 דקות.
בחירות שגויות על הגשר הובילו לחיסול.
כל אחד מהשחקנים בתורו הטיל קובייה.
לפני ההטלה, עליהם להחליט אם למנות את השם שלהם או את שמו של שחקן אחר.
אם שחקן יטיל '6', האדם המועמד יודח.
המבחן מפסיק כאשר 3 שחקנים מודחים.
השחקנים בחרו במאי (287) כמנהיגה, וכתוצאה מכך, מאי (287) נבחרה להיות הראשונה להטיל את הקוביות.
השחקנים יושבים ליד שולחנות כתיבה במעגל עם פודיום באמצע עם קופסת מתנה, בעוד שהם מכסים את עיניהם.
כאשר עובדי ההפקה מקישים על כתף השחקן, השחקן מסיר בחשאי את כיסוי העיניים שלו, מרים את קופסת המתנה, מניח אותה על שולחנו של שחקן אחר שאותו הם רוצים להדיח, חוזר לשולחן שלו ומחזיר את כיסוי העיניים שלו.
לאחר מכן כולם מסירים את כיסוי העיניים שלהם והשחקן יכול לנחש מי הניח את הקופסה על שולחנו.
אם הם מנחשים נכון, מי שהעניק את המתנה מודח; אם הם מנחשים לא נכון, הם בעצמם מודחים.
כל שלושת השחקנים זכו למשתה ליד שולחן ארוחת ערב בצורת משולש.
באמצע השולחן, היה פודיום עם שלושה כפתורים, וכל שחקן היה חייב ללחוץ על כפתור.
כאשר לוחצים על כפתור, הוא יאיר בצבע אחר.
אם הכפתור זוהר בירוק, השחקן עובר אוטומטית את המבחן ויכול לקחת איתו שחקן אחר.
אם זה זוהר באפור, שום תוצאה לא תתרחש.
אם הוא זוהר באדום, השחקן מודח והשניים האחרים עולים לגמר.
סאם (016) לחץ על הכפתור המרובע, שהאיר באדום, וכתוצאה מכך סאם (016) הודח ומאי (287) ופיל (451) עלו לגמר אתגר הדיונון.
בזירה בצורת דיונון, שני השחקנים חייבים לעמוד על עיניו של הדיונון.
בחלק העליון והתחתון של הזירה, יש כספת וקופסת מפתחות.
שני השחקנים שיחקו במשחק של אבן, נייר ומספריים.
השחקן המנצח בסיבוב חייב ללכת לבחור מפתח מהקופסה ולנסות לפתוח את הכספת.
אם המפתח של השחקן לא פותח את הכספת, המשחק ממשיך.
השחקן שיבחר את המפתח הנכון ויפתח את הכספת, ינצח ב"אתגר הדיונון".
בסוף המשחק, מאי (287) פתחה את הכספת, והפכה למנצחת של "אתגר הדיונון".
ביוני 2022, פורסם כי נטפליקס העניקה להפקה צו סדרה.
הליהוקים לסדרה החלו ביוני 2022 עם סרטון הכרזה שפורסם ביוטיוב.
נטפליקס חיפשה שחקנים מרחבי העולם אך קבעה שהם חייבים להיות דוברי אנגלית.
שירות הסטרימינג הוציא שיחת ליהוק אחרונה בספטמבר 2022.
הסדרה טוענת שיש לה את כמות המתמודדים הגדולה ביותר בתולדות הריאליטי, עם 456 שחקנים אמיתיים.
מספר השחקנים הרב ביותר הוא: מארצות הברית; בשנות ה-20 לחייהם; גברים.
הצילומים החלו בינואר 2023 בשני אולפנים בבריטניה, אולפני קרדינגטון בבדפורד ועל שש במות סאונד ענקיות בבארקינג, לונדון.
במהלך צילומי התוכנית עלו דיווחים על פציעות אמיתיות, מספר שחקנים טענו בראיון ש"דג מלוח" נמשך תשע שעות בהאנגר לא מחומם, כאשר המתמודדים טענו שהם נאלצו להחזיק בתנוחות במשך זמן ממושך בתנאים קשים.
נטפליקס הכחישה את חומרת הדיווחים וציינה שהפציעות היו "מצבים רפואיים קלים", והוסיפה שהיא דואגת לבריאות השחקנים והצוות.
שירות האמבולנס המקומי הכחיש שהוזעק לאולפנים, ומנהל הבריאות והבטיחות של בריטניה בחן את ההפקה ולא מצא בעיות.
שני שחקנים אלמונים מהתוכנית איימו לתבוע את נטפליקס לאחר שטענו שיש להם היפותרמיה במהלך הצילומים.
מתמודדים נוספים טענו בראיון שהמשחקים "זויפו", ושחלק מהשחקנים הודחו למרות שהגיעו לקו הסיום, שחקן אחד גם טען שראה שחקן אחר שהודח אך עדיין מסוגל להצטרף שוב למשחק.
חמשת הפרקים של התוכנית שוחררו ב-22 בנובמבר 2023. פרקים 6–9 שוחררו ב-29 בנובמבר, בעוד שפרק 10, גמר התוכנית, שוחרר ב-6 בדצמבר.
בשבוע היציאה שלה (20-26 בנובמבר 2023), "משחק הדיונון: האתגר" הייתה התוכנית הנצפית ביותר בעולם בנטפליקס, עם 85.7 מיליון שעות.
היא הגיעה למקום הראשון ב-74 מדינות באותו שבוע, כולל ארצות הברית ובריטניה - והעפילה ל'טופ 10' ב-19 מדינות נוספות.
הסדרה נשארה במקום הראשון בעולם בנטפליקס גם בשבוע השני (27 בנובמבר - 3 בדצמבר 2023), עם 11.4 מיליון צפיות ו-85 מיליון שעות צפייה.
היא הייתה ב-10 המובילים בטלוויזיה ב-91 מדינות שונות באותו שבוע.
סדרת תחרות הריאליטי גם הקפיצה את סדרת הדרמה המקורית משחק הדיונון למקום השביעי ברשימת הטלוויזיה הלא-אנגלית עם 1.5 מיליון צפיות באותו שבוע.
בשבוע השלישי לאחר יציאתו, "משחק הדיונון: האתגר" הגיע למקום השלישי בעולם.
הוא הוסיף 6.6 מיליון צפיות ו-54.1 מיליון שעות צפייה.
המופע קיבל קבלת פנים מעורבת מצד המבקרים והקהל.
Metacritic נתן ציון ממוצע משוקלל של 51 מתוך 100 על סמך 22 ביקורות מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
ריאן סמית' כתב בניוזוויק, "הספין-אוף החדש של נטפליקס לדרמה הקוריאנית המרגשת לא רק מצליח אלא גם מנצח להביא למסכים את אחת מתחרויות הטלוויזיה המרתקות ביותר של העשור".
ב"פייננשל טיימס", דן עינב הכריז על "המגה-היט של נטפליקס הופך לתוכנית ריאליטי שאי אפשר לעמוד בפניה", בעוד שהרדיו טיימס קבע שמשחק "משחק הדיונון: האתגר", "לא רק עומד במקור, אלא עם הטוויסטים החדשים, אתגרים וקרן הפרסים של החיים האמיתיים על כף המאזניים, זה אפילו יותר אינטנסיבי מהתוכנית המצליחה".
ב-Vulture, ניקולס קואה אמר "לא רק ש"משחק הדיונון: האתגר" נחשב כטלוויזית ריאליטי טובה, היא אפילו משמשת כעיבוד יעיל באופן בלתי צפוי לדרמה המקורית.
תוכנית המשחק משתמשת בשפה של טלוויזיית הריאליטי המודרנית.
להבין, בדרכו המוזרה, את הנושאים במשל של וואנג דונג-היוק על הקפיטליזם הטוחן בני אדם לעפר".
"Quah" סיכם "משחק הדיונון: האתגר" הוא לא רק תוכנית ריאליטי טובה.
בכתבה ב"גרדיאן", המבקרת רבקה ניקולסון אמרה, "גרסת החיים האמיתית של הדרמה של נטפליקס היא מחזה גרנדיוזי וממכר, שיגרום לך לצעוק על הטלוויזיה שלך לפני סוף הפרק הראשון".
כמה מבקרים טענו שהגרסה הלא-כתובה מחמיצה את נקודת הדרמה.
ה"הוליווד ריפורטר" כינה את זה "הרחבת מותג שלא מבינה באופן יסודי את מה שהמותג נועד לייצג מלכתחילה", והמשיך "אתה יכול להוציא את האנטי-קפיטליזם ממשחק הדיונון - אבל הקפיטליזם תמיד ימצא דרך לגדל את הראש המכוער שלו".
ב"טלגרף", ג'ספר ריס אמר כי "הריאליטי המחודש לא מאבד שום דבר מהמתח או התככים" של הדרמה, והמשיך "אני...אני נאלץ לגלות עד כמה השורדים האחרונים מונעי הדולר יכולים להיות חסרי רחמים".
צ'ייס האצ'ינסון עבור "קולידר" מצא את האתגר "חסר בושה ואופורטוניסטי" והגיע למסקנה "אם ניתן היה להפוך את הכוחות המושחתים של הקפיטליזם לגוויית טלוויזיה מזעזעת, זה ייראה כמו "משחק הדיונון: האתגר"".
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס בחירת הקהלתוכנית התחרות של השנה"אתגר הדיונון"פרס באפט"א לטלוויזיהתוכנית המציאות הטובה ביותרפרס אמי אמנותי לבידור בפריים טייםעיצוב ההפקה הטוב ביותר לסדרת מגוון או ריאליטימתייה וויקס, בן נורמן וליזי צ'יימברסהליהוק הטוב ביותר לתוכנית ריאליטירייצ'ל סטאבינס, אמה שירר, רובין קאס ואריקה דובריןהבימוי הטוב ביותר בתוכנית ריאליטידיקון רמזי
"אתה" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט ויצא לאור ב-24 באפריל 2024.
השיר נכתב והולחן על-ידי ים רפאלי, אגם בוחבוט וצמד המפיקים עמית מרדכי ועידו נצר, שגם הפיקו את השיר מוזיקלית.
בוחבוט שיתפה כי מדובר בפעם הראשונה בה היא לוקחת חלק בתהליך הכתיבה וההלחנה.
עם צאתו, זכה השיר להצלחה מסחררת, גרף מאות אלפי צפיות ברשתות החברתיות, ובשיאו היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל על-פי המצעד השבועי של מדיה פורסט.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על-ידי רומן בוצ'אצקי, ונראים בו בוחבוט והדוגמן בר ברימר, בן זוגה בחיים האמיתיים, כשהם מתרוצצים ברחבי תל אביב-יפו.
נכון למאי 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליון צפיות.
אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן!, הרפתקאותיו של איש מוזר הוא ספר ובו אוסף זכרונות ערוך מאת הפיזיקאי זוכה פרס נובל ריצ'רד פיינמן.
הספר, שיצא לאור ב־1985, מכסה מגוון מקרים בחייו של פיינמן.
האנקדוטות בספר מבוססות על שיחות שמע מוקלטות שניהל פיינמן עם חברו הקרוב ושותפו לתיפוף ראלף לייטון.
הספר יצא לאור בישראל בשנת 1995, בהוצאת מחברות לספרות, בתרגומו של עמנואל לוטם.
חלק ראשון – מפאר רוקאוויי עד MIT, מתאר את ילדותו של פיינמן עד לתחילת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.
חלק שני – שנות פרינסטון, מתאר זכרונות משהותו באוניברסיטת פרינסטון ללימודי תואר שני בפיזיקה.
חלק השלישי – פיינמן הפצצה והצבא, מתאר זכרונות מפעילותו של פיינמן בפרויקט מנהטן.
חלק רביעי – מקורנל לקלטק עם קצת ברזיל, מתאר את פעילותו של פיינמן לאחר תום מלחמת העולם השנייה ועד שהשתקע באוניברסיטת קלטק.
חלק חמישי – עולמו של פיזיקאי אחד, מתאר קצת את הרקע לזכייתו של פיינמן בפרס נובל וכן נושאים נוספים כמו ביקורת של פיינמן על הוראת המדעים, תרומתו לפענוח קודקס דרזדן ועוד.
"אתה אני אולי" (מוכר גם כ-"אתה + אני = אולי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל.
את השיר הוציאה ב-8 בדצמבר 2024 לאור חברת התקליטים NMC כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"אתה אני אולי" נכתב והולחן על ידי קירל, רון ביטון, איתי שמעוני וירדן "ג'ורדי" פלג, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
השיר מציג דינמיקה מורכבת במערכת יחסים רומנטית, המשלבת אי-ודאות, משיכה וחוסר החלטיות.
בבית הראשון והשני, הזוגיות מתוארת כמעין "תרגיל שאין לו פתרון." מחד, הדוברת מתארת קרבה ושיח שמציף רגשות, ומאידך, היא מדגישה את חוסר היכולת להתחייב.
המתמטיקה המטאפורית בשיר ("אתה + אני = אולי") משמשת להדגשת הקושי של הדוברת להבין או לפתור את מערכת היחסים הזו.
בהמשך השיר, הטון הופך לשובב ואירוני, כשהדוברת מתארת את עצמה בתור "טי רקס" ומתארת את הקשר כמו משוואה מתמטית מורכבת.
הדינמיקה משתנה תדיר – משיכה, רתיעה, התקרבות, וריחוק.
השיר מסכם את הקשר כמשהו שהוא "גדול מדי" עבור הדוברת, והיא מותירה אותו בסטטוס "אולי".
הווידאו קליפ של השיר מציג את קירל עם הרקדנים שלה, בכוריאוגרפיה שהכינו לריקוד.
באתר "אייס" נטען כי הקליפ דומה מאוד לפרסומת של בריטני ספירס עבור המותג "פפסי".
גם אתר "ForReal" של ישראל היום צידד בטענה.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתב: .
"אתה אני אולי" הפך ללהיט בתחנות הרדיו השונות בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט, המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים במדינה.
נְהַר אָתַבַּסְקָה הוא נהר באלברטה שבקנדה.
מקורו של הנהר בשדה הקרח קולומביה שבפארק הלאומי ג'ספר, והוא זורם לאורך 1,231 ק"מ עד לשפכו בימת אתבסקה.
חלק ניכר מהאדמות שלאורך גדות הנהר מוגן במסגרת פארקים לאומיים או פרובינציאליים, והנהר עצמו מוגדר כנהר מורשת קנדי בשל חשיבותו ההיסטורית והתרבותית.
מפל אתבסקה ממוקם כ-30 ק"מ במעלה הנהר מהיישוב ג'ספר .
מקורו של נהר אתבסקה הוא בפארק הלאומי ג'ספר, באגם פרובידנס שבתחומי שדה הקרח קולומביה, בין הר קולומביה, כיפת סנואו ורכס וינסטון צ'רצ'יל, בגובה של 1,600 מ' מעל פני הים.
אורכו של הנהר 1,231 ק"מ, והוא נשפך לקצה הדרום-מערבי של ימת אתבסקה.
שטח אגן הניקוז שלו עומד על 95,300 קמ"ר.
הנהר זורם לאורך שדות קרח ועובר דרך גאיות, תוך שהוא מהווה בית גידול לבעלי חיים על גדותיו ובביצות הסמוכות אליו.
לאורך נתיבו, הנהר זורם בסמוך למספר פארקים לאומיים ופרובינציאליים.
לאורכו ישנם אשדות המעכבים את השיט בנהר דרומית-מזרחית לפורט מקמארי.
על גדות הנהר יישובים רבים, ומספר גשרים חוצים את הנהר ועודם בשימוש.
אנשי השבטים הילידיים, בני האומות הראשות, עסקו בציד ובדיג לאורך הנהר עד לבוא האירופים במאה ה-18. למן 1778 לערך, היו נהר אתבסקה חלק מנתיב סחר הפרוות הראשי מנהר מקנזי אל הימות הגדולות.
המקטע הצפוני של נהר אתבסקה הפך לחלק מרשת תובלה עיקרית ב-1921, כאשר חברת הרכבות אלברטה ונתיבי המים הגדולים הגיעה לווטרווייז, בקרבת פורט מקמרי, אז הנקודה הצפונית ביותר ברשת הרכבות באמריקה הצפונית.
מטען ליעדים צפוניים יותר נשלח לווטרווייז והועבר לארבות, ומשם ציים של גוררות הובילו אותן במעלה הנהר ליעדים באגן הניקוז של הנהרות אתבסקה ומקנזי.
קרנה של התעבורה על גבי ארבות ירדה לאחר 1964, עת הפכה היי ריבר, השוכנת לחופה של ימת העבדים הגדולה, לקצה הצפוני ביותר של רשת הרכבות.
בשל קרבתו לחולות הזפת של אלברטה, נבנו לאורך הנהר תשתיות אנרגיה רבות.
ב-6 ביוני 1970 התפוצץ צינור, שהופעל על ידי חברת חולות הזפת הקנדיים הגדולים, בסמוך לגדות הנהר.
נפח השפך הכולל נאמד על ידי החברה בכ-1,190 חביות (189 ממ"ק).
בשנת 2012 הגיע מחקר עצמאי למסקנה שנהר אתבסקה מכיל רמות גבוהות של זיהום במורד הזרם מחולות הזפת.
בדיקות הראו כי מקטע זה של הנהר הכיל כספית, עופרת ו-11 יסודות רעילים נוספים.
בשנת 2021 נערך מחקר עצמאי נוסף על מי הנגר וקובץ נתוני האקלים באגן הניקוז של הנהר, שהראה כי הטמפרטורה הממוצעת עולה בהדרגה מאז 1960, וכי היא צפויה להמשיך ולעלות בשתי מעלות צלזיוס עד אמצע המאה ה-21, דבר העלול להפחית את נפח השלג המפשיר באביב.
ב-31 באוקטובר 2013 אירעה דליפה מאחד מבורות הפסולת של מכרה פחם באלברטה, ובין 600 מיליון ל-1 מיליארד ליטרים של פסולת נשפכו ליובלים של הנהר, משם הם זרמו במורד הנהר לאורך למעלה מ-500 ק"מ, עד שהגיעו לימת אתבסקה בסמוך לפורט צ'יפוויאן.
הנהר הוגדר כנהר מורשת קנדי בשל חשיבותו לסחר הפרוות וסלילת מסילות הברזל והדרכים אל מערב קנדה, כמו גם מורשתו הטבעית.
אתה הוא ה' לבדך הוא קטע תפילה, חלק מפסוקי דזמרא הנאמר בכל תפילת שחרית.
קטע תפילה זה נאמר מיד לאחר אמירת ויברך דויד.
בקטע זה נאמרים מספר פסוקים מספר נחמיה () המתארים בקצרה את השתלשלות ההיסטוריה של העולם, הכל מבריאת העולם, בחירתו של אברהם אבינו, ועד הצלת עם ישראל משעבוד מצרים וקריעת ים סוף.
פסוקים אלו נאמרים כהקדמה ל"שירת הים".
בנוסח ספרד, מוסיפים את חציו המסיים של פסוק ה', מהמילים 'ויברכו שם כבודך':
בספר הרוקח כתב שקודם התקנה היה נוסח התפילה עד 'לשם תפארתך, ולאחריו ישתבח, ובתקנה מאוחרת יותר תיקנו הוספות שונות:
במחזור מנהג בני רומא מסיימים "ואתה מחיה את כולם וצבא השמים לך משתחווים", וממשיכים לפסוק "ובני ישראל הלכו ביבשה בתוך הים והמים להם חומה מימינם ומשמאלם, ויושע ה'...".
אמנם בנוסח סדר רב עמרם גאון לא מופיעים הפסוקים החל מ'אתה הוא ה' לבדך', וגם לא פסוקי שירת הים.
בסידורים תפילה רבים תפילה זו מופיעה כשני חלקים, כשהחלק השני מתחיל במילים 'וכרות עמו הברית', אף שהוא באמצע פסוק.
לדעת חוקרי התפילה הסיבה לכך הוא במנהג קדום, שבימים בהם נערכה ברית מילה בבית הכנסת, נהוג שהמוהל ואבי הבן לחלק ביניהם את אמירתם של הפסוקים שבקטע זה, כשחלקו האחד של הפסוק נאמר על ידי המוהל וחלקו השני על ידי אבי הבן.
או שהמוהל אומר חצי פסוק והקהל ממשיך את הפסוק.
מנהג זה נזכר במגן אברהם, אך הוא תמה על כך מאחר שלדעתו יש בכך איסור לפסוק פסוק אחד לשנים, על פי דברי התלמוד 'כל פסוק דלא פסקיה משה באורייתא, לא פסקינן'.
וכתב ליישב שמתחילה נאמרה פרשה זו בצורה כזו על ידי משה ובני ישראל.
אמנם יש שכתבו באופן דומה שמנהג הוא שהמוהל אומר בקול רם פסוק אחד, והסנדק פסוק אחר.
במחצית השקל כתב שכפי ששמע, כך הוא מנהג אשכנז.
בדרכי משה ועוד כתבו כי יש לעמוד בשעה שאומר ויברך דוד, אמנם לא התבאר עד היכן יש לעמוד.
ובשער הכוונות נכתב בשם האר"י כי .
אתונה היא עיר הבירה של יוון, בירת נפת אתונה (Νομαρχίας Αθηνών) ומחוז אטיקה (Περιφέρειας Αττικής), וכן העיר הגדולה במדינה.
מעבר להיותה מרכזה השלטוני של יוון, מהווה אתונה רבתי את מרכזה הכלכלי, הפיננסי, התעשייתי והתרבותי של המדינה.
נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסיית העיר 664,000 תושבים, ברצף האורבני מתגוררים כ-3.1 מיליון ובאזור המטרופוליני כ-3.7 מיליון תושבים המהווים יותר משליש מתושבי המדינה.
שטחה של העיר הוא 39 קילומטר רבוע בלבד (להשוואה, שטחה של תל אביב-יפו כ-50 קילומטר רבוע), אך הרצף האורבני מגיע ל-412 קילומטר רבוע, ואילו שטח האזור המטרופוליני (מחוז אטיקה כולו) משתרע על פני 2,928 קילומטר רבוע.
העיר נקראה ככל הנראה על שם האלה אתנה והיא אחת הערים העתיקות בעולם, כשלזכותה היסטוריה מתועדת בת כ-3,400 שנה.
לאתונה העתיקה נודעה השפעה תרבותית ופוליטית ברחבי כל העולם הידוע בעת העתיקה, והיא נחשבת לערש התרבות המערבית ולערש הדמוקרטיה.
עקבות גדולתה של העיר ניכרים בה עד עצם היום הזה, במיוחד באקרופוליס השוכן בליבה, והעיר מהווה יעד תיירותי ראשון במעלה.
אף כי ברי ששמה של העיר קשור לשמה של האלה אתנה, האלה המגנה על העיר, אין ודאות כי העיר ירשה את שמה משם האלה ולא להפך.
שמה של העיר בעת העתיקה היה Ἀθῆναι (אַתֶנַי, Athenai), צורת רבים שהייתה מקובלת באותה עת גם בערים אחרות, וייתכן שהדבר בא מתוך כך שהעיר אוחדה ממספר כפרים או רבעים.
במאה ה-19 אימצה העיר את השם המקורי באופן רשמי, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם זניחת השפה הטהורה (קתרבוסה), ואימוץ היוונית העממית (דימוטית) כשפת המדינה, נקבע שם העיר העממי (Αθήνα, אָתִ'ינַא) לשמה הרשמי.
העיר נוסדה ככל הנראה סביב שנת 2000 לפנה"ס.
כבר במאה ה-15 לפנה"ס, בתקופה המיקנית, הייתה למרכז חשוב.
הפלישה הדורית (בערך 1200 לפנה"ס) פסחה על אתונה, אך מעמדה ירד והיא הייתה לא יותר מאשר עיירת שדה קטנה.
העיר הגיעה לשיאה בימי הזהר של יוון הקלאסית תחת משטר דמוקרטי שנציגו הבולט פריקלס עזר להקים את האימפריה האתונאית.
במקביל לתהליך הדמוקרטיזציה, התחזק מעמדה המדיני של אתונה והיא הפכה למנהיגה בעולם היווני, ולגורם מרכזי בפוליטיקה הבינלאומית האזורית.
ככזו, לקחה חלק מכריע בבלימת התפשטותה של האימפריה הפרסית מערבה.
בגלל התבוסה במלחמה עם ספרטה ירדה מרוב נכסיה האימפריאליים, אך שמרה על מעמד הבכורה בתרבות היוונית.
המלחמות בין אתונה לספרטה התישו את כוחן של שתי המעצמות הגדולות, ובמאה הרביעית לפני הספירה החלה העיר לשקוע.
פיליפוס השני הביס את הקואליציה היוונית בהנהגת אתונה ותבאי בקרב כירונאה (338 לפנה"ס), ואתונה איבדה את עצמאותה.
אחרי תהפוכות שעברו על יוון בעת מלחמות הדיאדוכים עברה לשלטונה של ממלכת מוקדון.
אף שאיבדה את עצמאותה, הייתה אחת הערים העשירות ביוון בכלל ובממלכה המקדונית בפרט, אך לא חזרה עוד לגדולתה, עד עצמאות יוון בתחילת המאה ה-19.
במהלך העת העתיקה הייתה בעיר נוכחות פיניקית, כפי שמעידות כתובות שנמצאו בה.
בתקופת השתייכותה לאימפריה הביזנטית הייתה אתונה עיירת שדה לא חשובה, אוצרותיה הרבים נשדדו על ידי הקיסרים והועברו לקונסטנטינופול.
בין 1204 ל-1458 הייתה אתונה במוקד הסכסוך בין הביזנטים, הצלבנים ופושטים אחרים.
ב-1458 נכבשה העיר על ידי האימפריה העות'מאנית.
לאחר מלחמת העצמאות היוונית, נבחרה אתונה, בשנת 1834, לבירת הממלכה היוונית החדשה, בעיקר בשל עברה וחשיבותה ההיסטורית.
בזמן זה הייתה עיר שולית וקטנה, ומרכזה שכן למרגלות האקרופוליס.
בעת שלטונו של אוטו (1832–1862) עברה העיר שינויים רבים והרשויות יזמו מפעלי בנייה רבים.
ב-1896 נבחרה העיר לארח את המשחקים האולימפיים הראשונים בתקופה המודרנית (אולימפיאדת אתונה (1896)).
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי כוחות מדינות הציר, וב-27 באפריל הגיעו הגרמנים לשערי אתונה.
יוון חולקה לשלושה אזורי כיבוש: גרמני, בולגרי ואיטלקי.
העיר אתונה נכללה בשטח הכיבוש האיטלקי, ובהמשך נשלטה על ידי כוחות הוורמאכט.
לאחר המלחמה גדלה אוכלוסיית העיר בקצב מהיר, וקלטה תושבים רבים שחיפשו בה פרנסה.
בשנת 2004 אירחה בפעם השנייה את המשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (2004).
כחלק מההכנות עברה העיר מתיחת פנים כוללת, מערכות התחבורה עברו שדרוג משמעותי, הופחת זיהום האוויר, ואלו הפכו את אתונה למטרופולין מודרני ומתקדם.
בשנת 2006 אירחה העיר את תחרות האירוויזיון ה-51 בהיכל האולימפי.
בשנים 2020 - 2024 צולמו בעיר שלושת העונות של הסדרה "טהרן".
אתונה שוכנת במישור המרכזי של אטיקה, חבל ארץ וחצי אי בדרום מזרחה של יוון היבשתית.
בדרום מערבו של המישור, המכונה לעיתים מישור פדיה, משתרע המפרץ הסרוני, והוא מוקף הרים מיתר עבריו:
במערב הר אגליאו (Αιγάλεω) המתנשא לגובה של 469 מטרים מעל פני הים ואורכו כ-20 ק"מ.
בצפון הר פרניתה (Πάρνηθα) המתנשא לגובה של 1,143 מטרים ורוחבו ממזרח למערב כ-10 ק"מ.
מצפון מזרח למישור שוכן הר פנטלי (Πεντελικό) שגובהו 1,109 מטרים והוא משתרע לאורכם של כ-10 ק"מ.
במזרח הר אימיטוס (Υμηττός) שגובהו המקסימלי 1,026 מטרים ואורכו מצפון לדרום כ-20 ק"מ.
באוכפים שבין ההרים קיימים מעברים מהמישור למישורים הסמוכים לו (מישור מסוגיה במערב ומישור דיאקריה בצפון).
במרכזו של המישור מתנשאות מספר גבהות סלעיות שהידועות שבהן הן האקרופוליס המתנשא לגובה של 156 מטרים, והר ליקאביטוס מצפון מזרח לו שגובהו 277 מטרים.
גובהו של המישור עולה באופן הדרגתי ככל שמתרחקים מחופי המפרץ הסרוני, ומגיע לכ-70 מטרים במרכז אתונה ולכ-275 מטרים ברובע קיפיסיה שבקצהו הצפוני.
אורכו של המישור מחופי המפרץ הסרוני בדרום מערבו ועד למורדות ההרים שמצפון מזרח לו כ-25 ק"מ, ורוחבו בין הר אימיטוס להר אגליאו כ-12 ק"מ.
את המישור מנקזים מספר נחלים הזורמים אל המפרץ הסרוני, שהחשובים שבהם הם הקיפיסוס (Κήφισσος) המנקז את חלקו המערבי של המישור (כיום תעלה הזורמת בין נתיביה או מתחת לדרך באותו שם), והאיליסוס הזורם כיום במנהרה תת-קרקעית ממזרחו של המישור דרך מרכז העיר ועד לים.
שני הנחלים נשפכים למפרץ הסרוני סמוך לשכונת דלתא שממזרח לפיראוס.
תחום השיפוט של עיריית אתונה משתרע על פני כ-39 קמ"ר במרכזו של המישור וצורתו כשל ריבוע - תחילתו במרחק של כשלושה קילומטרים צפונית מזרחית לחוף המפרץ הסרוני וגבולו הצפוני שוכן כעשרה ק"מ ממנו.
הרצף האורבני שגודלו 412 קמ"ר, מכסה את כל מישור אטיקה וחורג ממנו לאורך חוף הים ובאוכפים שבין ההרים.
האקלים באתונה הוא ים תיכוני אופייני.
משקעים יורדים בחורף, בדרך כלל בצורת גשם, החל במחצית אוקטובר ועד אמצע אפריל.
אף שהחורף ממוזג, כמעט בכל שנה פוקד שלג את העיר.
הקיץ חם ולח ובדרך כלל נעדר משקעים, אם כי לעיתים פוקדים את העיר ממטרים גם במהלכו, ואלה עשויים להתלוות לסופות רעמים.
בשל הנתונים הגאוגרפיים והטופוגרפיים של אתונה, קיימים הבדלים באקלים השורר בחלקי העיר השונים.
ברבעים הצפוניים של העיר הממוקמים בגובה של עד 300 מטרים מעל פני הים והמרוחקים מקו החוף, הטמפרטורות והלחות נמוכות יותר במשך כל השנה והיתכנות לשלג בחורף גבוהה יחסית.
מגמות אלה מוקצנות אף יותר על מורדות ההרים המקיפים את העיר ועל פסגותיהם.
אתונה ממוקמת על מישור הכלוא בין הים מצידו האחד להרים מצדדיו האחרים, ומועדת מסיבה זו למפגעי זיהום אוויר קשים.
ניתן לתאר את מיקומה הטופוגרפי של העיר כיושבת במעין אמפיתיאטרון, באופן המזכיר, גם אם בממדים צנועים יותר, את מיקומה של לוס אנג'לס.
החל במחצית השנייה של המאה ה-20, כאשר יוון החלה במעבר מזורז ממדינה חקלאית לאומה תעשייתית והתרחבותה של אתונה הואצה, החלה בעיית זיהום האוויר להחמיר.
איכות האוויר בעיר התדרדרה במידה כזו עד כי השיש באקרופוליס ובאתרים אחרים בעיר החל להתמוסס בשל חומציות האוויר והגשמים.
מאחר שהתגלה שעשן כלי רכב אחראי ל-55% מזיהום האוויר, החלו הרשויות, החל בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, לנקוט באמצעים שונים למלחמה בתנועת כלי הרכב במרכז העיר.
ב-1980 נכנס לתוקפו חוק אשר חילק את כלי הרכב לבעלי לוחיות רישוי זוגיות ואי זוגיות.
לפי חוק זה נאסרה כניסת כלי רכב למרכז העיר בימים חלופיים בהתאם ללוחית הרישוי שנשאו.
התקווה כי מספר כלי הרכב הפוקדים את מרכז העיר יצטמצם במחצית התבדתה כאשר משפחות רבות רכשו כלי רכב נוסף שנשא את לוחית הרישוי האחרת (זוגית או אי זוגית).
ניסיון נוסף לצמצום ממדי זיהום האוויר נערך בשנת 1993 כאשר חוק חדש חייב התקנת ממירים קטליטיים בכל כלי הרכב בעיר.
במקביל צומצמו מסי היבוא על כלי רכב בהם הותקנו ממירים כאלה, ובלבד שברשות הקונה היה רכב שגילו 15 שנה לפחות.
משקי בית רבים שברשותם לא היה כלי רכב כלל, רכשו מכוניות ישנות והחליפו אותן בתנאיו המועדפים של החוק.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נקטו הרשויות צעד שהתברר כיעיל, אם כי בהיקף מצומצם.
רחובות רבים במרכז האזור האקרופוליס ורובע פלאקה ההיסטורי נסגרו לחלוטין לתנועת כלי רכב, והדבר צמצם את תנועת כלי הרכב ותרם לאיכות האוויר במרכז העיר.
כדי למעט את זיהום האוויר, ממשלת יוון פתחה פארקים לאומיים ושמורות טבע באתונה והמפורסם ביניהם הוא גן החיות אטיקה.
העדויות הראשונות המעידות על קיום יהודים ביוון הן מהתקופה ההלניסטית (תקופה שנמשכה בין השנים 323 לפנה"ס עד 30), ולפיהן חיו יהודים בערים סלוניקי, לאריסה, ביזנטיון ועוד.
במאה ה-2 לפני הספירה זכה הורקנוס, מנהיג הקהילה היהודית באתונה, בכבוד בהרמת פסל באגורה.
על פאולוס הנוצרי נכתב שביקר בבית כנסת באתונה.
לא ניתן לקבוע את זהותו.
בהמשך יש עדויות ארכאולוגיות לכך שבמאה ה-3 היה בעיר בית כנסת ששימש את הקהילה היהודית במקום.
בימי הביניים בקושי יש אזכור להימצאות יהודים במקום.
בכתבי בנימין מטודלה (המאה ה-12) אין אזכור לקהילה באתונה.
אמנם עם כיבושה של יוון בידי העות'מאנים נענה הסולטן מהמט השני לבקשת התושבים לאסור מגורי יהודים בעיר, אבל היו מגולי ספרד שמצאו בה מקלט אחרי 1492.
בתחילת המאה ה-17 מצא נוסע צרפתי כעשרים משפחות יהודיות באתונה.
הקהילה הקטנה נחרבה במלחמת העצמאות היוונית בשנים 1821–1829.
בשנת 1834, עם הכרזת אתונה כבירת ממלכת יוון, התחדש בה היישוב היהודי.
במקביל החלו יהודים ספרדים להגר לעיר - מאיזמיר, מקושטא וכדומה.
נוצרה קהילה הטרוגנית שקלטה מהגרים מארצות שונות, ובהם יהודים רומניוטים, אשכנזים וספרדים.
אחד הגורמים להגירת יהודים לאתונה היה העובדה שב-1837 הוקמה בה אוניברסיטה, והיא משכה צעירים וצעירות יהודיים מרחבי יוון.
ב-1889 הוענקה הכרה רשמית לקהילת אתונה, שמנתה אז 250 נפש.
ברבע הראשון של המאה ה-20, גדלה הקהילה בעקבות אירועים כמו מלחמות הבלקן, השריפה בסלוניקי, מלחמת יוון–טורקיה והמהפכה הרוסית (1917).
בשנת 1920 הוכרה הקהילה היהודית באתונה כגוף משפטי.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היו שתי מגמות מקבילות בקהילה - מצד אחד התערות בסביבה היוונית, מבחינת שפת הדיבור, מקומות מגורים, חינוך ותרבות, אך מצד שני, התארגנות התנועה הציונית וארגונים יהודיים לאומיים נוספים.
ב-28 באוקטובר 1940 תקפה איטליה את יוון.
הקרבות נמשכו שישה חודשים במהלכם נהדפו הכוחות האיטלקיים, אשר פנו לעזרת הגרמנים.
ב-6 באפריל 1941 תקפו הגרמנים את יוון, וב־27 באפריל הגיעו לשערי אתונה.
העיר אתונה נכללה בשטח הכיבוש האיטלקי, והאיטלקים סירבו לפגוע ביהודי העיר.
ב-8 בספטמבר 1943 נכנעו האיטלקים לבעלות הברית והוורמאכט השתלט על אזור הכיבוש האיטלקי.
ב-20 בספטמבר מונה יירגן שטרופ כאחראי לסיום השמדתם של יהודי יוון.
לפני מלחמת העולם השנייה היו באתונה בין 3,000 ל-4,000 יהודים.
בתקופת הרדיפות בסלוניקי נמלטו לעיר בערך 3,000 אנשים.
הפליטים הסלוניקאים ניסו לספר ליהודי אתונה על המתרחש בסלוניקי אך דבריהם נפלו על אוזניים ערלות - יהודי אתונה הרגישו עצמם כיוונים וחשבו שלא יאונה להם כל רע.
שטרופ הורה לבני הקהילה להרשם כדי להשיג מקומות עבודה ותלושי מזון.
רב הקהילה, הרב אליהו ברזילי, נקרא אל הפקיד הממונה שעשה ניסיון לאלצו לשתף פעולה ולהקים יודנראט בראשותו.
הרב ברזילי סירב, העביר את הידיעה לקהילה על תוכניותיהם של הנאצים, ועשה הסכם עם המחתרת לחלץ כל יהודי שירצה בכך, ולדאוג לכל מחסורו בהרים, מכספי הקהילה שנמסרו למחתרת לשם כך.
3,000 מבני קהילת אתונה הצליחו למצוא מסתור בכפרים מרוחקים, או להשיג תעודות זהות מזויפות ולצאת מהעיר.
על רקע זה פעל אנגלוס אוורט מפקד משטרת אתונה שהורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי, על כך זכה לתואר חסיד אומות העולם.
פאנוס הלדזוס היה מנכ"ל העירייה ופעל להצלת יהודים, על כך זכה לתואר חסיד אומות העולם.
ב-23 במרץ 1944 הורו הגרמנים ליהודי העיר להתקבץ בבית הכנסת המרכזי בעיר לשם חלוקת מצרכים לחג הפסח.
מקצת מיהודי העיר הגיעו ונלכדו במקום על ידי הגסטפו.
בין 700 ל-1,000 יהודים נשלחו למחנה הריכוז חיידרי ולמחרת היום נאסרו בני משפחותיהם והובלו אף הם למחנה.
ב-2 באפריל 1944 גורשו 1,300 העצורים למחנה ההשמדה אושוויץ, אליו הגיעו ב-11 באפריל ונרצחו תוך ימים אחדים.
בשנת 2010 נחנכה בעיר אנדרטת אתונה לשואה, לזכר יהודי יוון שנספו בשואה.
עם תום השואה היו בה 5,000 יהודים (כולל פליטים שהתווספו תוך כדי המלחמה).
בשנת 1973 התגוררו באתונה 2,632 יהודים, כמחצית יהודי יוון.
מספר היהודים ביוון כולה היה כ-5,000. בשנות האלפיים, מונה הקהילה היהודית ביוון כ-5,300 יהודים, מתוכם כ-3,500 באתונה.
בעיר שוכן המוזיאון היהודי של יוון ובשש קומותיו הוא מציג את תולדות 2,300 שנות יהדות יוון.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל ב-7 באוקטובר 2023, אירעו תקריות ותקיפות אנטישמיות ואנטי ישראליות רבות בעיר על ידי מפגינים פרו פלסטינים ואנרכיסטים, בין השאר מהארגון האנרכיסטי רוביקון.
במאי 2024 מלון בבעלות ישראלית בשכונת אקסרכיה שבעיר הותקף על ידי אנרכיסטים ונותק זרם המים אליו, כמחאה על ניתוק המים ברצועת עזה.
ב-13 ביולי 2025 מסעדה ישראלית הותקפה על ידי מפגינים פרו פלסטינים והושחתה תוך כדי איומים על עובדי המסעדה.
בנוסף אירעו תקיפות אנטישמיות כלפי תיירים ישראלים במהלך 2025, שגרמו לפציעות ולתחושה עוינת כלפי ישראלים בעיר.
בנוסף אירעו הפגנות פרו פלסטיניות רבות בעיר על ידי פרו פלסטינים ואנרכיסטים מקומיים.
האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה
נמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס
מגדלי אתונה - גורד שחקים היחיד בעיר
אֵתוֹלוֹגְיָה (מיוונית: ἦθος – אתוס – דמות; λογία – לוגיה – לימודים) היא מדע העוסק בחקר התנהגותם של בעלי חיים בטבע, בסביבתם הטבעית, ובתגובתם לסביבה זו על היבטיה השונים.
הבסיס הפילוסופי של תחום מדעי זה נשען בעיקר על התיאוריה של האבולוציה.
הנחת היסוד האתולוגית היא כי כל יצור חי, החל בחיידק, מגיב לגירוי בפעולה כלשהי.
עניינה של האתולוגיה הוא אפוא לבדוק אינטראקציה זו: את הגירוי, התגובה, מקורה האבולוציוני של התגובה, וההשלכות של פעולה זו במישורים שונים.
ראשית האתולוגיה בפרסום ספרו של צ'ארלס דרווין, "מוצא המינים", ב-1859. תאוריית הברירה הטבעית שנפרסה בספר זה פתחה צוהר לניתוח התנהגות בעלי החיים בראייה מדעית ואבולוציונית.
על בסיס תאוריה זו פיתחו שלושה חוקרי טבע עיקריים את מדע האתולוגיה: קונראד לורנץ, ניקולאס טינברגן וקרל פון פריש.
הם זכו בשנת 1973 בפרס נובל על הישגיהם ותרומתם הנכבדה לתחום זה.
ניקולאס טינברגן שאל ארבע שאלות המשמשות עד היום בניתוח התנהגות בעל חיים מסוים:
השאלה הראשונה נוגעת למנגנון המפעיל את ההתנהגות: מהו המנגנון האחראי להמריץ את בעל החיים להגיב בהתנהגות מסוימת?
השאלה השנייה מתייחסת למעבר מגנוטיפ (המערך התורשתי של אורגניזם) לפנוטיפ (מכלול התכונות של האורגניזם הנראות לעין): איזה הליך התפתחותי מסייע ביישום ההתנהגות במהלך התפתחותו הכרונולוגית של אורגניזם (מעובר לבוגר, למשל)?
השאלה השלישית דנה בפונקציונליות של התנהגות מסוימת: איך ההתנהגות מסייעת להישרדותו של בעל החיים, ואיך פועלת האבולוציה על התנהגות זו?
השאלה הרביעית בוחנת את ההיסטוריה האבולוציונית של ההתנהגות.
איך ההתנהגות התפתחה במהלך הזמן?
האם ניתן, למשל, למצוא אב קדמון משותף לשני בעלי חיים שונים המקיימים את אותה התנהגות?
נהוג להבחין בין התנהגות תורשתית (בעבר נקראה התנהגות אינסטינקטיבית או התנהגות מולדת) לבין התנהגות נרכשת (התנהגות נלמדת).
גם בחקר התנהגות האדם וגם בהתנהגותם של בעלי חיים מוצאים החוקרים התנהגות הנובעת ממקור גנטי לעומת זו הנובעת מלמידה.
כמעט אצל כל בעלי החיים להם תקופת ינקות ארוכה מצאו התנהגות נלמדת (כיצד לצוד אצל הטורפים, כיצד להתחבא ולהסתוות אצל הנטרפים או כיצד לשחות אצל ברווזים).
אין מחלוקת כי יניקה היא אינסטינקטיבית, בדומה להליכה של גוזלים אחרי אמם, ולעומת זאת התנהגות חברתית היא נרכשת.
כמו אצל חוקרי בני האדם, גם אצל חוקרי החיות יש מחלוקת היכן עובר הגבול ומה מתוך ההתנהגות היא תורשתית ומה מתוך ההתנהגות היא נרכשת.
חלק ניכר מהתנהגותם של בעלי חיים נובע מחישה, המרצה וגירוי.
דרך מערכת החושים (ברמותיה השונות) קולט בעל החיים את הדרוש לו מהסביבה, הגירוי הרלוונטי מיתרגם לפעולה (אכילה, הימלטות, הזדווגות) והיא זו המאפשרת את המשך קיומו של הפרט והמין.
יש בעלי חיים החיים בבדידות ופוגשים בבעל חיים אחר ממינם רק בעונת ההזדווגות (לעיתים רק פרט אחד בן הזוויג האחר, ולעיתים כמה פרטים, ייתכן שמשני הזוויגים).
בעלי חיים אלו נפרדים לרוב בתום מעשה ההזדווגות ואינם שותפים לגידול הצאצאים.
בעלי חיים אחרים חיים במשפחות גרעיניות או מורחבות במגוון צורות (זכר אחד ונקבה אחת, עם או בלי צאצאיהם.
כמה דורות של אותה משפחה.
יש גם מי שחיים בלהקות גדולות או במושבות.
אתוס (מיוונית: Ἦθος, תרגום מילולי: מקום מוכר, הרגל, דמות, תכונה) הוא מונח המשמש לתיאור מכלול האמונות והרעיונות המנחים ומשקפים את התנהלותה של חברה מסוימת, אומה, אידאולוגיה או תרבות, וכן את התנהלות הפרטים המרכיבים את אותה קבוצה.
אתוס משותף של קבוצה מסוימת יכול להתפתח כתוצאה מאירוע היסטורי שהתרחש במציאות או כפיתוח של עלילה דמיונית.
המכנה המשותף לשני מקורות האתוס הללו הוא האמונה המשותפת לחברי הקבוצה החולקים אותו בהווה כי הם עצמם מהווים את ממשיכי דרכם של אבותיהם, גיבורי האירוע ההיסטורי, ונוטלים על עצמם מחויבות להמשיך ולפעול בעתיד על פי הדרך שהתוו משתתפי האירוע המקורי.
אתוס של קבוצת התייחסות כלשהי כולל תחתיו את הרעיונות והערכים היסודיים המשותפים, המחברים בין הפרטים הנכללים באותה קבוצה.
האתוס הקבוצתי הוא גורם מניע ומדרבן ראשון במעלה ביצירת לכידות חברתית, אחדות ורוח שיתופית לקידום מוסר ורעיונות ומנהגים הייחודיים לקבוצה.
אתוס של קבוצה מסוימת יכול להשתנות במשך הזמן כתוצאה מקבלה והפנמה של רעיונות חדשים בתהליך חינוכי טבעי ומתמשך, אך גם כתוצאה מהפעלת כוח ובתהליך של כפייה באמצעים פיזיים או סוציולוגיים.
על פי פרופסור אייל נווה, המושג "אתוס" הוא בעל שתי פנים: גם השקפת עולם, המסבירה את הניסיון האנושי ונותנת לו משמעות ערכית, וגם אורח חיים, השואף לממש ולפתח את השקפת העולם ולתרגמה למעשים המשפיעים על מוסדות החברה.
"כיבוש המערב" - ההתיישבות החדשה במערב הישן של אמריקה כאתוס לאומי ותרבותי בארצות הברית.
"טוב למות בעד ארצנו" - סיפור קרב תל חי ויוסף טרומפלדור כאתוס לאומי וחינוכי-ציוני בישראל.
המרד על אוניית הקרב פוטיומקין - סיפור המרד של צוות הימאים על האונייה כשלב מקדים למהפכה הקומוניסטית כאתוס לאומי בתקופת ברית המועצות.
ברטוריקה האריסטוטלית, אתוס הוא אחת הדרכים לשכנוע קהל מאזינים על ידי נואם (השתיים האחרות הן לוגוס ופאתוס) ומהווה מרכיב של טיעון.
אריסטו טוען כי על הנואם ליצור ממד של אתוס (בלשון המודרנית "אמינות") מייד בתחילת דבריו באמצעות מה שמכונה על ידיו "כשירות מוסרית".
הוא מרחיב את המונח כך שיכלול בתוכו גם מומחיות וידע המיוחסים לנואם, וטוען כי האתוס מוגבל (בלשון מודרנית - רמת האמינות) רק על ידי הדובר עצמו.
לדעת אריסטו, האתוס אינו מיוחס לדובר אלא לקהל המאזינים אשר הוא הקובע אם נעשה בו שימוש ומתייחס לתוכן הדברים בהתאם.
לדעת אחרים כגון הפילוסוף איסוקרטס (Isocrates), האתוס של נואם מושפע מתפיסה כוללת של דמותו על ידי קהל השומעים והוא מתבסס על היכרותם הקודמת עם ההיסטוריה שלו ודעותיו עוד בטרם החל לשאת את דבריו.
אריסטו מצביע על שלוש דרכים לביסוסו של אתוס:
פרונסיס (φρόνησις) - כישורים מעשיים, ידע נרכש.
ארטה (ἀρετή) - כישורים מולדים, מתת אל.
אונויה (eunoia) - רצון טוב כלפי קהל המאזינים.
בשלושה מקרים יכולה להתחולל פגיעה באתוס:
לדובר יש עניין אישי גלוי בנושא ובתוצאות של דבריו.
לדובר יש מניע נסתר בנושא ובתוצאות של דבריו.
הדובר מגלה חוסר ידע או חוסר עניין בתחום עליו הוא מדבר.
כל אחד משלושת המניעים הללו מהווה פנייה למניעים אישיים ולכן אינו רלוונטי ליצירת אתוס.
חוקרת הכתיבה והרטוריקה נדרה ריינולדס (Nedra Reynolds) טוענת כי האתוס, כמו סובייקטיביות פוסט מודרנית, עובר שינויים לאורך הזמן אך משקף את השורשים העמוקים המשותפים בחברה.
טענה זו עומדת בניגוד לטענה כי ניתן לזייף או לבצע מניפולציה של האתוס מכיוון שהערכים החברתיים והתרבותיים המשותפים נטבעים בבני האדם מילדותם ואינם ניתנים לשינוי.
החוקר ג'ון אודו (John Oddo) מצביע על העובדה כי אתוס הוא מושג המתהווה מתוך תהליכים חברתיים ולא יכול להיווצר על ידי אדם אחד.
יחד עם זאת, בעידן התקשורת ההמונית נעשים ניסיונות ליצירת אתוס על ידי כותבים ועיתונאים המפיצים את משנתם באופן נרחב באמצעות התקשורת המודרנית, אך אינם משקפים את מהותו הקלאסית של המונח.
אתונה העתיקה הייתה אחת הפולייס החשובות והמשפיעות ביוון העתיקה.
אתונה הייתה אחת הפוליס המאוכלסות והגדולות ביותר ביוון.
אלכסנדר פוקס מעריך את אוכלוסייתה בכ-300,000 נפש.
שטחה, שכלל את אטיקה, היה כ-2,500 קמ"ר - מדינת ענק בהשוואה לשטח גדולות אחרות, שלא עלה על כמה מאות קילומטרים רבועים.
אתונה היא אחד המקורות של הדמוקרטיה המערבית.
היצירה הספרותית של יוון הגיעה לפסגות עם הטרגדיות של סופוקלס, הקומדיות של אריסטופאנס ויוצרים אחרים שפעלו באתונה כגון תוקידידס.
סוקרטס, אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים שפעלו באתונה הביאו את הפילוסופיה היוונית לפסגה.
פסליו של פידיאס היו בין היפים ובין המוערכים בכל רחבי האויקומנה, כינויה של יוון ל"עולם התרבותי".
אתונה נוסדה ככל הנראה סביב שנת 2000 לפנה"ס.
כבר בתקופה המיקנית הייתה למרכז חשוב.
הפלישה הדורית שהחריבה את התרבות המיקנית פסחה על אתונה והיא לא נפגעה, אך מעמדה נפגע והיא ירדה לדרגת עיירת שדה בלתי חשובה.
בתקופה כלשהי שאין לנו תיעוד לגביה אוחדה אטיקה תחת הנהגתה של אתונה וכונן בה שלטון מלוכני.
המלוכה החזיקה מעמד במהלך רוב התקופה האפלה ובשלהיה עבר השלטון לידי האריסטוקרטיה המתפתחת (אאופטרידים).
התפתחות זו התרחשה ברוב הפולייס ביוון, וכמו ברוב הפולייס האחרות גם באתונה השתנתה צורת השלטון מרפובליקה אריסטוקרטית לטימוקרטיה שבה זכות הבחירה לא נובעת מייחוס אבות, אלא משומת הרכוש.
במאה ה-7 לפנה"ס פעל באתונה המחוקק דרקון שהעלה על הכתב את החוקים בני זמנו.
משבר כלכלי היה הרקע לרפורמות של סולון שהיו צעד חשוב לכיוון הדמוקרטיה באתונה.
הרפורמות שעיקרן היה העמקת הבסיס הדמוקרטי של המשטר וביטול שעבוד הגוף של הלווים עזרו להתגבר בצורה חלקית על המשבר.
פייסיסטראטוס שפעל כ-30 שנה לאחר הרפורמות של סולון הצליח לתפוס את השלטון בעיר והפך לטיראן.
שלטונו ושלטון בניו נמשכו עד סוף המאה ה-6 לפנה"ס.
אחרי נפילת הטירניה השלטון עבר לידי הכוחות הדמוקרטיים בראשותו של קליסתנס.
קליסתנס יזם רפורמות נרחבות במבנה החברתי ובצורת המשטר שעזרו לבסס את הדמוקרטיה באתונה.
צורת שלטון זו נשארה בעינה באתונה במשך כל ימי עצמאותה, למעט פעמים בודדות שבהן האוליגרכים הצליחו לתפוס את השלטון בעיר.
בעת שינוי המשטר באתונה שכנה חדשה ומאיימת התחילה להתדפק על דלתותיה של יוון.
אתונה הייתה מעורבת בצורה פעילה במרד האיוני והפרסים דרשו את כניעתה.
משסירבה, נשלח צבא גדול להעניש אותה, אך האתונאים יכלו להם והפרסים נחלו מפלה בקרב מרתון שהתחולל בשנת 470 לפנה"ס.
הפרסים לא השלימו עם התבוסה ועשר שנים לאחר מכן ערכו פלישה רבתי המוכרת יותר בשם מלחמת פרס - יוון.
גיס פרסי ענק שעלה פי שלושה על הגיסות היוונים ביקשו להשתלט על יוון.
מוקדון וצפון יוון נכנעו לפרסים ללא מאבק.
היוונים ניסו לבלום את הפרסים במעבר תרמופילאי, אך לא הצליחו לעמוד נגד הענק הפרסי בקרב תרמופילאי והפרסים שטפו את מרכז יוון והגיעו לשערי אתונה.
אתונאים תחת הנהגתו של תמיסטוקלס סירבו להיכנע ופינו את האוכלוסייה האזרחית לאי שכן ונתנו לפרסים לשרוף את עירם.
למרות הנחיתות המספרית הצליחו היוונים להכות שוק על ירך את הצי הפרסי בקרב סלמיס ושנה לאחר מכן הביסו את הצבא הפרסי בקרב פלאטה אשר התחולל בבויוטיה (מרכז יוון).
אחרי סילוק הפולשים, ביקשו האתונאים להעביר את המאבק לשטחי האימפריה הפרסית, אך הברית ההלנית בראשות ספרטה התפרקה כי האחרונה לא רצתה לסכן את פירות הניצחון בארץ לא נודעת.
האתונאים החליטו להמשיך במערכה ללא ספרטה וכך נולדה הליגה האטית-דלית שהייתה הבסיס לאימפריה האתונאית הראשונה.
הליגה האטית דלית שנוסדה על מנת להמשיך את המלחמה בפרסים ולגאול את היוונים שגרו באיוניה מעול השלטון הפרסי.
המלחמה הסתיימה בשנת 449. המלחמה עם הפרסים הסתיימה בחתימה על שלום קליאס.
אף שלכאורה, הסיבה לקיום הברית חלפה מהעולם, האתונאים לא פיזרו את הברית, אלא העמיקו את שליטתם בה.
עוד לפני סוף המלחמה, בשנת 454, העבירה אתונה את אוצר הברית מהאי דלוס לאתונה והתחילה להשתמש בכסף למטרותיה הפרטיות תוך כדי הצגה צינית של הדברים בתור מעשה שנועד לתרום לכל בעלי הברית.
ערים שביקשו לפרוש מהברית נענשו ואפילו נשלחו מתנחלים (קלרוכים) שהורכבו מעניי אתונה שתפסו בכוח חלק מאדמות בעלי הברית הסוררות על מנת להענישן ולפקוח עין על המתרחש בערים אלו.
בין העברת קופת האוצר לאתונה לבין פרוץ המלחמה הפלופונסית (431) אחז פריקלס בהגה השלטון ואתונה נהנתה משגשוג כלכלי ותרבותי.
לעיתים מכונה תקופה זו "תקופת פריקלס".
בתקופה זו נוצרו המונומנטים היפים שעמדו על האקרופוליס וחלק נכבד מהיצירה הספרותית של אתונה.
עם פרוץ המלחמה לא פסקה הפעילות התרבותית וקומדיות נוקבות שביקרו את השלטון המשיכו למשוך קהל רב.
פריקלס נספה במגפת טיפוס הבטן בשנה השנייה למלחמה ובלי הדרכתו נסחפה אתונה להרפתקאות שהמיטו עליה אסון.
במהלך המלחמה אירעה הפיכה אוליגרכית (411) בעיר, והם הצליחו לתפוס את השלטון לתקופה קצרה, אך משלא עמדה לצידם תמיכת העם ויותר חשוב מכך התמיכה של הצי, איבדו את השלטון במהרה.
ההנהגה הדמוקרטית של אתונה ניסתה להמשיך במלחמה, אך תוצאות המפלה בסיציליה היו חמורות והאוצר האתונאי התדלדל.
אחרי תבוסה בקרב ימי גדול (404) אבד הצי האתונאי והעיר נאלצה להיכנע אחרי מצור בין שנתיים.
סעיפי הסכם השלום היו קשים מאוד לאתונה, אך היא הצליחה להשתקם מבחינה כלכלית ואפילו רכשה לעצמה חלק מבעלי בריתה הישנים.
במהלך תקופה זו שוב עלו לשלטון האוליגרכים, הפעם בתמיכה ישירה של ספרטה, אך גם הפעם לא הצליחו לזכות באהדה ציבורית ותוך פרק זמן קצר חזרו הכוחות הדמוקרטיים וביססו את אחיזתם בעיר.
אתונה המשיכה לשגשג במהלך המאה ה-4 לפנה"ס והאקדמיה המפורסמת של אפלטון הוקמה בתקופה זו.
למרות חידוש הברית עם חלק מבעלות בריתה הישנות, לא חזרה למעמד הבכורה שהיה לה בימיו של פריקלס.
תוך כמה עשרות שנים איבדה גם את הברית השנייה והתרכזה במסחר.
עם עלייתו של פיליפוס השני ניסתה להתנגד לו בהנהגתו של דמוסתנס, אך ניגפה בסופו של דבר בקרב כירונאה (338) ואיבדה את עצמאותה לעד.
גם תחת שלטון המלכים ההלניסטים השונים ולאחר מכן הרומאים הייתה למרכז תרבותי חשוב ושגשגה מבחינה כלכלית עד אשר נסגרה האקדמיה שלה, שנחשבה למעוז האחרון של הגות פגנית, בשנת 529 לספירה על ידי הקיסר הביזנטיני יוסטיניאנוס הראשון.
אתונה חזרה לעמדת הבכורה עם קבלת העצמאות היוונית במאה ה-19 והפיכתה לעיר הבירה של המדינה הצעירה.
הדת באתונה לא הייתה שונה בהרבה משאר ערי-המדינה של יוון.
לצד הפנתיאון היווני הרגיל, בדומה לשאר פולייס הייתה לעיר אלוהות ראשית שנחשבה למגינת העיר, וגיבור מקומי.
האלוהות הייתה אתנה ואילו הגיבור היה תזאוס.
בדומה לפולייס אחרות ביוון העתיקה, ריבוד חברתי היה רווח באתונה.
האוכלוסייה נחלקה לכמה שכבות, כשהחלוקה המיידית הייתה לבני חורין בעלי זכויות (אזרחים), בני חורין בעלי זכויות מוגבלות (גרים – מטויקים) ועבדים.
השכבה של האזרחים גם כן התחלקה למספר שכבות משנה לפי העושר הכלכלי.
אף שנדמה, אולי, שהמטויקים נמנה עם השכבה הענייה באתונה, אין זה נכון באופן מוחלט.
חלק מהם צבר נכסים רבים וחלק אחר התבלט בחיי הרוח ובתפקידים אחרים.
אריסטו, למשל, נמנה עם מעמד המטויקים.
גם בתוך האזרחים עצמם הייתה חלוקה למעמדות, בעיקר בין האליטה ל"המון העם", שנקרא במקורות העתיקים באחד משלושה שמות: plethos (ההמון), hoi polloi (הרבים) או בכינוי המזלזל ביותר – ho ochlos (האספסוף).
ההיסטוריון ג'וזיה אובר (Ober) חילק את האליטה באתונה לארבע תת-קבוצות: האליטה השלטונית, האליטה המחונכת (educated elite), האליטה הכלכלית והאליטה המעמדית (אצילים/אריסטוקרטים).
כנגזרת מהגדרה זו, ניתן לציין כי באופן עקרוני, כל אזרח שאינו חלק מהאליטה נכלל בהמון העם.
הסופר אתנאיוס מציין כי במפקד שערך דמטריוס מפלרון בשנת 317 לפנה"ס, נרשמו 21,000 אזרחים גברים, 10,000 מטויקים (זרים תושבי קבע), ו-400,000 עבדים, אולם מוסכם שהנתון על מספר העבדים שגוי.
ביסוד הכלכלה האתונאית עמדה החקלאות, כאשר הגידולים העיקרים היו זית לשמן, גפן ליין ותבואה (שרובה שעורה ומיעוטה חיטה).
ענפי חקלאות משניים היו הדבש (מין המתיקה העיקרי בהיעדר הסוכר), גידול ירקות ולולי עופות.