tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1989 החל לשמש כעוזר ראש העיר גבי ללוש, ולאחר מכן כמנהל האגף לשיפור פני העיר.
בשנת 1993 נבחר לראשונה למועצת העיר דימונה במסגרת רשימת הליכוד, ושימש בתפקיד סגן ראש העיר וממונה על תחום שיפור פני העיר ותחום תכנון ובנייה, בנוסף ביטון מונה ליו"ר איגוד כיבוי ערים במחוז נגב.
התמודד פעמיים (שנת 1998 ו-2008) לראשות עיריית דימונה, ובשנת 2011 נבחר לכהן כראש רשימת הליכוד לראשות העיר דימונה.
שימש במגוון תפקידים ציבוריים הן במסגרת תנועת הליכוד והן במסגרת המוניציפלית.
בין הבולטים שבהם: יו"ר הנהלת סניף הליכוד בדימונה, חבר מרכז הליכוד, חבר הוועדה המוניציפלית, יו"ר איגוד ערים לכבאות, יו"ר איגוד התיירות מחוז דרום ויו"ר ועדת בניין ערים מחוז דרום.
בנוסף לתפקידו כראש עיריית דימונה, משמש ביטון גם סגן יו"ר השלטון המקומי, יו"ר פורום ערי הפיתוח, יו"ר הרשות לפיתוח הנגב וכן יו"ר אשכול נגב מזרחי.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד שוב מטעם רשימת הליכוד על ראשות העיר וניצח, לאחר שזכה ברוב של 47.6% לעומת יריבו אלי בורנשטיין (36.1%) - ראש העיר המכהן.שהחליף בתפקיד את מאיר כהן, שפרש מתפקידו לאחר שנבחר לכנסת ה-19.
בנוסף, סוכם כי בסיס חיל האוויר נבטים יהווה החל משנת 2015 חלק משטחה המוניציפלי של העיר דימונה ובכך גדלו הכנסות העירייה בכ-3 מיליון ש"ח בשנה.
כמו כן, נחתם הסכם חדש בנוגע לחלוקת הארנונה מאזור התעשייה מישור רותם, שבעקבותיו תעביר המועצה האזורית תמר לעיריית דימונה כ-6 מיליון ש"ח בשנה.
בינואר 2014 חתמו משרד התחבורה ועיריית דימונה על הסכם להקמת תחנת רכבת חדשה בעיר, שתוקם במסגרת מרכז תחבורתי שישרת גם את קווי האוטובוס בעיר.
מרכז התחבורה החדש ייבנה בכניסה לעיר, ויחליף את תחנת הרכבת המרוחקת יחסית.
בתחילת 2021 אישרה להפקדה, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה – מחוז הדרום את תוכנית התחנה ואת שדרוג והרחבת מסילת באר שבע-דימונה-צפע-רותם.
במהלך כהונתו מערכת החינוך בעיר זכתה בפעם השלישית בפרס החינוך הארצי, נבנו 5 בתי ספר ו-20 גני ילדים חדשים.
ממוצע הבגרויות במערכת החינוך בעיר עלה מ־60% ל־90%.
בנוסף, הוקמה נבחרת רובוטיקה עירונית שזכתה בעשרות פרסים ומדליות בתחרויות בינלאומיות והוקמה שלוחה של האוניברסיטה הפתוחה בעיר.
תקצוב אגף הצעירים גדל משמעותית ומספר הסטודנטים בעיר עלה.
ב-22 באפריל 2018 נחקר ביטון במשטרה ביחידת להב 433 בחשד לביצוע עבירות של הטרדה מינית כלפי עובדת בעירייה.
ב-30 באוקטובר 2018 התמודד ביטון פעם נוספת לראשות עיריית דימונה ונבחר שוב ברוב של 51% מקולות הבוחרים, לעומת 48% של יריבו ניסים פרץ.
בינואר 2018 חתם על הסכם הגג הגדול ביותר שנחתם עד אז בין הממשלה ורשות מקומית.
במסגרת ההסכם התחייבה המדינה להשקיע כ־5 מיליארד שקל בעיר במטרה להקים כ-31 אלף דירות עד 2024.
בספטמבר 2020, השיק ביטון תוכנית להקמת פארק השעשועים הגדול בישראל בדימונה ותוכנית להקמת מכללת ללימודי אבטחת מידע ומידענות סייבר.
בבחירות למועצת דימונה ב־28 בפברואר 2024, זכה ביטון ב־66.78% מהקולות לעומת כ־33.66% לאבי בן זיקרי.
ב-10 בדצמבר 2025 בסופת ביירון עבר תאונה דרכים קטלנית ומצבו היה קל והוא פונה לבית חולים יוספטל באילת.
בדצמבר 2019 נכלל ברשימת 100 המשפיעים בישראל של מגזין העסקים "TheMarker.
בשנת 2020 היה ביטון בין מקבלי אות בן-גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
נשוי לאורית ולהם ארבעה ילדים.
בני (בן-ציון; בֶּנגָה) בית-אור (נולד ב-16 בנובמבר 1942) הוא איש ציבור ששימש כממלא מקום (וסגן בכיר) של ראש עיריית ראש העין.
הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת כקצין צנחנים וכמפקד חטיבת שריון.
יזם וניהל את פיתוח מערכות הנשק המדויק לכוחות היבשה והקים את מערך הנשק המדויק, ובכלל זה היחידות המובחרות מגלן, מורן ומיתר.
ניהל חברות היי-טק ועסק בשיקום והבראת חברות תעשייתיות.
נולד בכפר סבא לברוך בית אור (ליכטהויז) ולפנינה (פרל'ה טרובניאקובה), חברי "גדוד העבודה".
עם גיוסו לצה"ל הצטרף לנח"ל ולאחר קורס מ"כים חי"ר עבר לצנחנים.
עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה בצנחנים.
בשירות המילואים שימש בתפקידי פיקוד שונים בחטיבת הצנחנים הוותיקה 80 (/317/939/226) ולחם במלחמת ששת הימים בקרב אום-כתף, בו שימש כמפקד מחלקת החוד הגדודי.
בהמשך לחם במלחמת ההתשה במלחמת המרדפים בבקעת הירדן, במלחמת יום הכיפורים, בה לקח חלק במבצע אבירי לב ובמלחמת שלום הגליל.
לאחר שרות קבע כמהנדס בחיל החימוש ושורת תפקידים ניהוליים בתעשייה, גויס ב-1978 למו"פ במטכ"ל בשירות קבע בצה"ל (יזם וניהל פרויקטים כמו "אכזרית" ו-"תמוז", מערכות לחימה לחי"ר, הנדסה, לוחמה בטרור, ומבצעים מיוחדים).
בשנת 1981 עבר מסלול שריון מלא והסבה לשריון.
במבצע שלום הגליל שימש בית אור כמפקד גדוד טנקים 433 בחטיבה 500 ונפצע קשה בקרב באזור ג'רג'וע (בציר המרכזי/הררי), במהלכו לחם נגד חוליית קומנדו סורית.
עבר מספר ניתוחים ו-21 יום לאחר הפציעה שב לפקד על גדודו בקרבות ביירות.
בשנת 1983 מונה למפקד חטיבת שריון במילואים.
שימש בתפקיד ראש חטיבת אמל"ח יבשה במפא"ת/מטכ"ל ולאחר מכן יזם, יסד ופיקד על אגד 214. במסגרת זו הקים את היחידות המובחרות המפעילות חימוש מונחה מדויק, ובהן יחידות מורן, מגלן ומיתר.
ב-1989–1990 שימש כנספח צבאי (חילות היבשה) בארצות הברית.
לאחר פרישתו, ניהל חברות הייטק ביטחוניות.
התמחה בשיקום והבראת חברות ובתיעוש חברות הזנק (סטארט-אפ).
בשנת 2013 הצטרף לרשימתו של שלום בן משה בבחירות לראשות עיריית ראש העין.
לאחר שבן משה זכה בראשות העיר מונה לסגן בכיר, ממלא מקום ראש העיר, יו"ר בפועל של דירקטוריון החברה הכלכלית לראש העין, יו"ר מנהלת בניית המתחמים החדשים בעיר ויו"ר ועדת הביטחון.
ב-2024 התמודד על מקום בוועידת מפלגת העבודה הישראלית מטעם מחוז דן אך לא נבחר.
בני בית אור חבר בעמותות היסטוריה צבאית שונות, חבר במועצה לשלום ולביטחון, שימש כיו"ר עמותת "חץ דרוך", הקים את עמותת נש"ר לטיפול בנוער בסיכון בשיטת מיזמים עסקיים בשנת 2003 ושימש כיו"ר שלה כ-18 שנה.
בית אור הוא חבר קיבוץ ראש הנקרה לשעבר, מהנדס בוגר הנדסת תעשייה וניהול/מכונות בטכניון.
היה נשוי לשופטת דרורה בית אור ולהם שלושה ילדים, ובהם העיתונאית טל שניידר.
מנישואיו לאמירה (יועצת חינוכית), נולדו שלושה ילדים נוספים.
בנימין (בני) ארד (איצקוביץ') (3 באוקטובר 1934 – 13 באוגוסט 2007) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף.
כיהן כמנכ"ל הראשון של הרשות למלחמה בסמים.
התגייס לצה"ל בתחילת שנות החמישים ושירת בחיל התותחנים.
שימש קצין בגדוד 402 וסגן מפקד גדוד 334. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 344, גדוד מילואים של מכמ"ת 120 מ"מ.
תחת פיקודו סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבות קרייתי והראל בקרבות באזור ירושלים ובכיבוש יהודה ושומרון.
לאחר המלחמה פיקד על גדוד 402 ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 401, בתפקיד זה שימש במהלך מבצע אבוקה בו השמידו כוחות הארטילריה והשריון את בתי הזיקוק, המפעלים הפטרוכימיים, נמל הנפט ומפעלי הדשנים המצריים בסואץ.
לאחר מכן שימש סגן מפקד אגד ארטילרי 209 ויצא ללימודים בבית הספר למלחמה בצרפת.
בשנים 1973-1972 עמד בראש מחלקת אימונים במחלקת הדרכה ובמינוי משני כמפקד אגד ארטילרי 212. במלחמת יום הכיפורים פיקד על האגד שהשתייך לאוגדה 36 וכלל גדודים סדירים וגדודי מילואים.
האגד סיפק סיוע ארטילרי לאוגדה 36 ולכוחות נוספים במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן.
לאחר המלחמה המשיך לפקד על האגד במקביל לשירות כסגן מפקד פו"ם.
בשנים 1976-1975 עמד בראש מחלקת תורת לחימה במחלקת ההדרכה, ובשנים 1977–1979 שימש ראש מטה פיקוד הצפון (במבצע ליטני) ב-1979 מונה לסגן מפקד המכללה לביטחון לאומי ובמינוי משני, סגן מפקד גיס 446 עד שחרורו ב-1982.
לאחר שחרורו עבד בארגון ג'וינט ישראל.
עם הקמת הרשות למלחמה בסמים ב-1988 מונה למנהלה ועמד בראשה עד 1996.
נפטר ב-13 באוגוסט 2007 בגיל 73, והובא למנוחות בבית העלמין כפר נחמן ברעננה .
בני בן זקן (נולד ב-18 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת הקשר האחורי, ומאמן כדורגל ישראלי.
בן זקן התחיל את הקריירה שלו בהפועל קריית שמונה ששיחקה אז בליגה א', ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד מכבי חדרה.
בשנת התאחדה הקבוצה עם מכבי קריית שמונה ובן זקן המשיך לשחק בקבוצה המאוחדת, עירוני קריית שמונה, והיה שותף לעלייה ההיסטורית של המועדון לליגת העל בשנת .
בקיץ עזב יניב לביא את המועדון ובן זקן מונה לקפטן הקבוצה, ובסיום העונה אף זכה להניף את גביע הטוטו ואת צלחת האליפות הראשונה בתולדות המועדון.
בעונת חתם בהפועל אסי גלבוע מליגה א', ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.
בן זקן מונה לעוזרו של ברק בכר, מאמן עירוני קריית שמונה.
ב-14 במאי 2015 מונה למאמן זמני לאחר פיטוריו של בכר, ובסיום העונה שב לתפקידו כעוזרו של המאמן החדש, סאלח חסארמה.
את עונת החל כמאמן קבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה, וב-31 באוקטובר 2016 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת לאחר פיטוריו של מוטי איוניר.
ב-26 בנובמבר 2016 פוטר מתפקידו.
ב-22 בדצמבר 2016 מונה למאמן הפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
ב-4 באוגוסט 2017 סיכם כמאמנה של הפועל עפולה, במקומו של ראובן עטר.
ב-28 בספטמבר 2017 מונה למאמן בית"ר ירושלים לעונה אחת.
בסוף העונה הודיע כי לא ימשיך לאמן את הקבוצה.
הוא סיים את עונת 2017/2018 עם הקבוצה במקום השלישי בליגה, וכן הגיע עם קבוצתו עד משחק גמר גביע המדינה, שבו הפסידה בית"ר להפועל חיפה בתוצאה 1–3, לאחר הארכה.
ב-7 ביוני 2018 מונה למאמן בני סכנין.
ב-5 בנובמבר 2018 פוטר מתפקידו.
ב-21 בינואר 2019 מונה למאמן הפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ועד לתום העונה הוביל אותה לפלייאוף העליון של הליגה הלאומית.
עונה לאחר מכן הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית, אך ב-15 בפברואר 2020, בעקבות רצף תוצאות לא מוצלחות, פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
לבן זקן תואר ראשון בפסיכולוגיה.
בני דוידזון הוא רופא ישראלי מומחה בכירורגיה כללית, כירורגיה אונקולוגית, טראומה, רפואה תעופתית ורפואת צלילה.
ניהל את מרכז רפואי אסף הרופא בשנים 2017-2002.
דוידזון סיים לימודי רפואה ב-1975 באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית והוא בעל תואר שני במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת תל אביב.
שירת כרופא בחיל האוויר במשך 24 שנים, בין השאר כהיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
השתלם ברפואת תעופה וחלל וב-ATLS, בוגר הקורס לרפואה תעופתית של צי ארצות הברית.
שימש רופא בכיר במחלקה לכירורגיה כללית ג' במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
משמש יועץ רפואי ורופא תעופתי, בין השאר לחברת אל על.
בין השנים 2017-2002 ניהל את מרכז רפואי אסף הרופא.
בנימין (בני) דגן (נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי.
כיהן כשגריר ישראל בדנמרק, כראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ וכשגריר ישראל בשוודיה.
דגן נולד לרינה ויהודה דגן.
אביו נולד בישראל ואמו עלתה לישראל מבגדאד שבעיראק.
הוא למד בגימנסיה רחביה בירושלים, שירת כקצין בצה"ל והשתחרר ב-1979. ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1985 החל לעבוד במשרד החוץ.
ב-1986 מונה לנספח פוליטי בשגרירות ישראל בקהיר.
ב-1988 מונה לקונסול לענייני אזור המערב התיכון של ארצות הברית בקונסוליה הכללית של ישראל בשיקגו.
מילא תפקידים שונים באגף תקשורת והסברה, באגף אירופה המערבית ושימש ראש תחום סוריה ולבנון במרכז למחקר מדיני.
ב-1998 מונה ליועץ לענייני המזרח התיכון בשגרירות ישראל בוושינגטון.
ב-2003 מונה לראש החטיבה למזרח תיכון במרכז למחקר מדיני.
ב-2008 מונה לשגריר ישראל בשוודיה.
במהלך כהונתו הותקף בעת נאום שנשא באוניברסיטת סטוקהולם על ידי סטודנטים שזרקו לעברו נעליים וספרים.
ב-2012 מונה לראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ.
ב-2017 מונה לשגריר ישראל בדנמרק, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2021.
דגן נשוי לאירית, להם שני בנים ובת אחת.
בני בן ארי (נולד ב-18 באוקטובר 1970) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל המכהן כקצין מילואים ראשי.
קודם לכן שימש כמפקד חטיבת הנגב.
בן ארי נולד וגדל בטירת צבי.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1988 התנדב ליחידת דובדבן ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בשירות המילואים ביצע מספר תפקידי פיקוד ובהם קצין אג"מ ומפקד גדוד 8114 בחטיבת הנגב, ולקח חלק במבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, ופיקד עליה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן ושימש בתפקיד עד שנת 2016. לאחר מכן מונה לראש מטה חטיבת הקומנדו.
ב-2 בספטמבר 2021 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין מילואים ראשי.
העיר בני ברק הקדומה, שעל שמה קרויה העיר בני ברק הנוכחית, החלה כיישוב פלשתי בתקופת הברזל ובימי בית ראשון.
העיר התקיימה באתר תל בני ברק, אתר ארכאולוגי הנמצא בתחומי פארק אריאל שרון ובו שרידי העיר בני ברק המקראית והתלמודית.
העיר מוזכרת בספר יהושע בנחלת שבט דן: .
במנסרת סנחריב, המתארת את מסע סנחריב בלבנט, מוזכרת העיר בני-ברק (Banayabarqa) יחד עם בית־דגן, יפו ואזור כאחת מערי צדקא מלך אשקלון שכבש סנחריב.
את העיר הקדומה נהוג לזהות עם התל הנמצא בפינה הדרומית-מערבית של מחלף מסובים, מדרום לרמת גן, בשטחו של פארק אריאל שרון, המכונה "חורבת בני ברק".
שמו של המחלף מקורו בקטע מן ההגדה של פסח המזכיר מעשה בבני ברק: .
בתקופת בית שני הייתה בני ברק עיר יהודית, ולאחר המרד הגדול התקיימה בה ישיבתו של התנא רבי עקיבא: .
משלהי תקופת בית שני נודעה העיר כמקום יישוב יהודי וכמקום מושבו של התנא רבי עקיבא, וישיבתו בעיר הביאה אליה מספר חכמים: ; כן היא מוזכרת מספר פעמים בתלמוד הבבלי.
נראה שהיישוב היהודי בעיר המשיך להתקיים לאורך תקופת התלמוד, שכן בתלמוד הבבלי נזכרת העיר בהקשרים שונים: , וכן: , וכן: , וכן: .
הצלבנים כינו את אזור בני ברק העתיקה בשם בומברק ואף בנו מצודה שנקראה מצודת בומברק.
בפי הערבים נקרא המקום אבן אבריק.
האתר הארכאולוגי של בני ברק הקדומה מזוהה בתל נמוך הנמצא בין שדות חקלאיים צמוד מדרום-מערב למחלף מסובים, ומצפון-מזרח לחירייה.
השם אל-ח'ירייה ניתן לאזור כיוון שבמקום שכן כפר ערבי עד מלחמת העצמאות על חורבות תל בני ברק הקדומה.
פירוש השם "חירייה" בערבית הוא "טוב", מאחר שהאדמה באזור משובחת וטובה מאוד לחקלאות.
לכפר קראו תחילה "איבן אברק", ומאוחר יותר לאחר הקמת היישוב היהודי בני ברק, שהוקם על אדמתו, שינה הכפר את שמו כדי להבדיל עצמו מהיישוב היהודי.
למעשה מייסדי העיר בני ברק של ימינו רכשו את קרקעות העיר מתושבי "חירייה" בשנת 1924. למרות חשיבותו ההיסטורית, עד היום אתר בני-ברק הקדומה לא נחקר באופן מסודר ונותר מוזנח למדי ולא ידוע לציבור.
רשות העתיקות ואוניברסיטת תל אביב ערכו בשנות ה-70 חפירות הצלה במקום בפיקוחם של ארכאולוג מחוז תל אביב דאז, ד"ר יוסף פורת, ד"ר רם גופנא ואיתן אילון ובהשתתפות סטודנטים ותלמידים.
בחפירות נתגלו ממצאים שונים גם מתקופות קדומות יותר – הכלכוליתית והפרסית.
כמו כן חפירת בדיקה נערכה בשנת 2005. במסגרת העבודות להקמת פארק אריאל שרון הוחלט לערוך במקום חפירה ארכאולוגית מקיפה, לחשוף את שרידי בני ברק ולפתוח את המקום למבקרים.
בתל ישנם עצי שיזף ושיחי צבר.
בחודשים אוקטובר ונובמבר 2005 נערכה חפירת בדיקה בתחומי האתר לקראת הנחת קו מים.
החפירה נערכה מטעם רשות העתיקות ובמימון מע"צ ונוהלה על ידי ע' שדמן.
החפירה נערכה בשוליים המזרחיים של התל, כ-200 מ' מדרום-מערב למחלף מסובים.
נפתחו שני ריבועי חפירה צמודים והובחנו שלוש שכבות שככל הנראה הופרעו מכלים מכניים.
שכבה 1: בריבוע המזרחי, מתחת לשכבה ובה שברי כלי חרס רבים מן התקופה האסלאמית המאוחרת, התקופה הצלבנית, התקופה הביזנטית והתקופה הרומית, נחשפה שכבת שרפה ובה אבני גוויל ספורות וכן שברי כלי חרס רבים וכלי חרס שלם שנמצא לא באתרו המתוארכים לתקופה הביזנטית.
שכבה 2: מתחת לשכבה I נחשפה תשתית רצפה בנויה חומר מליטה ועליה שברי כלי חרס המתוארכים לתקופה הפרסית.
שכבה 3: בחלקו הדרומי של הריבוע המערבי נחשפו אבני גוויל אחדות, אולי קיר במצב השתמרות גרוע, ושברי כלי חרס אחדים המתוארכים לתקופת הברזל; ייתכן שיש לתארך את הקיר לתקופה זאת.
רשות העתיקות פרסמה, כי בשל השטח המצומצם שנחפר והפגיעות בשרידים הקדומים, יש להתייחס בזהירות לתוצאות החפירה.
בני בן-מובחר (נולד בשנת 1957) הוא ראש המועצה האזורית מבואות החרמון.
בן-מובחר גדל במושב שדה אליעזר.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים.
משנת 2002, מכהן במשך ארבע קדנציות כראש המועצה האזורית מבואות החרמון.
עד לבחירתו שימש במשך ארבע שנים כסגן וממלא מקום ראש המועצה.
במהלך כהונתו יזם בן-מובחר והוציא לפועל את הקמתו של המרכז הטיפולי לאוכלוסיות מיוחדות בגליל המזרחי.
בשנת 2012 הוענק לבן-מובחר אות יקיר קרן שלם, על פועלו בתחום פיתוח שירותים לאנשים בעלי מוגבלות שכלית, התפתחותית ועל שילוב וקבלה של האוכלוסייה המיוחדת בקהילה.
בשנת 2019 נבחר בן-מובחר לתפקיד יו"ר אשכול רשויות גליל מזרחי.
בתפקיד זה מוביל בן-מובחר את שיתופי הפעולה האזוריים בין 18 הרשויות השותפות באשכול, פיתוח כלכלי אזורי בתחום הפוד-טק, קידום מענים אזוריים טיפוליים ושיקומיים לאוכלוסייה עם מוגבלויות, מיזם חינוכי אזורי למצוינות במדעים וטכנולוגיה – גליליום ועוד.
במהלך החזית הצפונית מלחמת חרבות ברזל נדרש להתמודד עם התרוקנות חלקה הצפוני של המועצה האזורית ממרבית תושביו, שפונו ממנה מחמת הירי המתמשך לעברו.
עקב המלחמה לא נערכו במועצה האזורית בחירות בפברואר 2024, ובן-מובחר המשיך בתפקידו.
בבחירות לראשות המועצה האזורית שנערכו ב-18 בפברואר 2025 נבחר לתקופת כהונה חמישית, לאחר שניצח את יריבו איתי חיניץ עם כ-55.53% מהקולות (לעומת 44.47%% לחיניץ).
יו"ר אשכול רשויות גליל מזרחי
יו"ר ועדת משנה – ועדה לתכנון ובניה
יו"ר ועדת היגוי לצרכים מיוחדים
יו"ר האספה הכללית של עמותת קו לחיים
חבר הנהלה בכיר באגודת ידידי המרכז הרפואי זיו צפת
יו"ר לשעבר באיגוד ערים לכבאות גליל-גולן
דירקטור לשעבר בחברה לפיתוח עכו העתיקה
הוא נשוי למיכל, תא"ל במיל', לשעבר ראש חטיבת הסגל באגף כוח האדם של צה"ל, ובתו של חבר הכנסת לשעבר רענן נעים, ממייסדי המועצה.
בנג'מין ג'וזף לוין , המוכר בשם הבמה בני בלנקו (Benny Blanco), הוא מוזיקאי, פזמונאי, ראפר ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
בלנקו הוא יהודי, יליד וירג'יניה, ארצות הברית.
חשיפתו הרצינית הראשונה למוזיקה הייתה בשנת 1994, כשהיה בן חמש בלבד.
במשך כמה שנים חונך בלנקו על ידי המפיק המוזיקלי דוקטור לוק.
ביולי 2018 הוציא את הסינגל הראשון שלו כאמן ראשי, "Eastside" בשיתוף הלסי וחאליד.
השיר הפך במהרה ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
בדצמבר 2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Friends Keep Secrets.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-21 במצעד האלבומים הקנדי של בילבורד.
ב-26 במרץ 2021, יצאה הגרסה המורחבת של האלבום.
ב-5 באוגוסט 2022, שחרר בלנקו את השיתוף הפעולה שלו יחד עם הלהקה הדרום קוריאנית BTS והראפר האמריקאי סנופ דוג את "Bad Decisions".
במרץ 2025 הוציא אלבום האולפן I Said I Love You First בהשתתפות עם ארוסתו סלינה גומז.
בלנקו פגש את השחקנית, הזמרת ואשת העסקים סלינה גומז כשהייתה נערה, והם שיתפו פעולה מוזיקלית לאורך השנים.
בשנת 2023 הם אישרו את מערכת היחסים ביניהם.
הם התארסו בדצמבר 2024. גומז ובלנקו נישאו ב-27 בספטמבר 2025 בקליפורניה.
בני ברוכים (נולד ב-15 במאי 1972) הוא קומיקאי ושחקן ישראלי.
ברוכים נולד בישראל למשפחה ממוצא פרסי.
הוא החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1982, בגיל עשר, כששיחק בהצגה "המלך מתיא הראשון" לצד שייקה אופיר.
בגיל 15 החל להופיע בקולנוע עם הסרט "The Beast" .
ב-1987 הופיע בתפקיד קטן בסרטו של זאב רווח "המובטל בטיטו" בתפקיד ילד.
ב-1988 שיחק בסרט "רמבו 3", שצולם בישראל, וב-1989 השתתף בסרט "Riding the Edge" .
ב-2003 גילם את פנחס בסדרת הנוער "הפיג'מות" בערוץ הילדים, וב-2005 השתתף בסדרה "אהבה זה כואב" בערוץ 10. ב-2012 התארח בתוכנית המערכונים "ארץ נהדרת", וב-2013 השתתף בסדרת הדרמה "נויורק" של yes.
ב-2015 גילם את עקיבא בסדרה "גן חיות" בניקלודיאון, ובאותה שנה השתתף בסדרת הדרמה "חשודה" בערוץ 10.
ב-2016 שיחק את בני, בעלה של אסתר (אסתי זקהיים) בסדרת הנוער "אלישע" בערוץ הילדים, וב-2019 השתתף בסרט הקומי "בזמק".
בפברואר 2020 החל לשחק בסדרה "אבא מטפלת" בערוץ TeenNick.
בנוסף, ב-2020 השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3" ברשת 13, בה היה למודח ה-16 ולמושבע השישי.
ב-2024 התארח בעונה החמישית של הסדרה הקומית של כאן 11 "קופה ראשית" בה גילם את פיני.
ברוכים מתגורר בכפר סבא, נשוי ואב לשני ילדים.
בני גְּרֶב הוא מתופף ומפיק מוזיקלי גרמני, יליד העיר אאוגסבורג.
הוריו של בני קנו לו את מערכת התופים הראשונה שלו כשהיה בן שש ועליהם הוא החל לנגן לבדו, בלי אף שיעורי מוזיקה.
בגיל 12 לקח לראשונה שיעורי תופים בקונסרבטוריון מקומי, שם היה למתופף ג'אז מצטיין.
עד מהרה התגלה גרב ככשרוני במיוחד, ולמד עוד ועוד כלים כגון קלידים, גיטרה, וגיטרה בס, אך הכלי המרכזי באמת שלו היה התופים, אותם המשיך ללמוד עד שנת 1998.
כך קרה ששנה לאחר מכן, 2005, תופף גרב בשני אלבומים שונים: האחד יחד עם להקת Strom und Wasser, שנקרא "Spielt Keine Rolle"; השני הוא אלבום הסולו הראשון שלו, מתוך שישה, שנקרא "Grebfruit".
במשך השנים 2005–2010 הוציא גרב 10 אלבומים עם מספר אמנים שונים, והפך לאחד המתופפים המוערכים בסצנת הג'אז המודרני בעולם כולו.
בין האלבומים נכללו גם שני אלבומי סולו שלו בלבד, כולם או רובם מכילים אך ורק קטעים אינסטרומטלים.
בשנת 2010 הופיע בפסטיבל Modern Drummer בבריטניה, ולאחר מכן בכמה סיבובי הופעות עולמיים, בהם ביקר בארצות הברית (בתמונה מימין), קנדה, יפן, צרפת ובריטניה.
אלבומו המפורסם ביותר נקרא Moving Parts, אלבום חדשני המשלב מטאל ורוק כבד יחד עם ג'אז.
באלבום אינסטרומנטלי זה הוא שיתף פעולה עם שני אמנים נוספים, כריס מונטגיו וקיט דאוונס.
בניגוד לרוב אלבומי המוזיקה, אשר התופים משמשים בהם לנתינת קצב אחיד בלבד, באלבום זה התופים של בני גרב הם הכלי המרכזי, והמקצבים בו משתנים ומתאחדים באופן בלתי צפוי, בדומה לסולו תופים ארוך.
יחד עם חברת "Meinl" פיתח גרב סדרה חדשה של מצילות וינטג' הידועות בצלילן החד והאיכותי, ביניהן מצילות מפורסמות בקרב מתופפים מקצועיים כגון "Sand Ride" ו-"Sand Hats".
מלבד הקריירה המוזיקלית שלו, גרב הוציא שתי קלטות DVD, "שפת התיפוף" ו-"האמנות והמדע של הגרוב", אשר מלמדות כיצד לנגן בתופים.
בסך הכל עד שנת 2019 השתתף גרב בכ-23 אלבומים והוציא שישה אלבומי סולו.
ג'רמי דאמון פניק , הידוע בשם הבמה בני דה בוצ'ר (Benny the Butcher), הוא ראפר אמריקאי מבאפלו שבניו יורק.
הוא חלק מהרכב ההיפ הופ גריזלדה, לצד בני דודיו, הראפרים וסטסייד גאן וקונוויי דה משין.
בני דה בוצ'ר הוציא באופן עצמאי את המיקסטייפים שלו בסוף שנות האלפיים, תחת הכינוי B.E.N.N.Y., בהם The Mayor's Back ו-Chains Bond.
בשנת 2014 הקים בן דודו, הראפר וסטסייד גאן את הלייבל "גריזלדה רקורדס", באמצעותו בני דה בוצ'ר ובני דודיו וסטסייד גאן וקונוויי דה משין הוציאו את הפרויקטים שלהם.
בשנת 2016 הוציא את המיקסטייפ My First Chick, ואחריו, בשנת 2017, את המיקסטייפ Butcher on Steroids.
ב-3 במרץ 2017 חתמו גריזלדה על עסקה עם חברת התקליטים שיידי רקורדס של הראפר אמינם, חברת בת של אינטרסקופ רקורדס.
באפריל 2017 חתם בני דה בוצ'ר על עסקה עם חברת התקליטים אנטרטיינמנט ואן מיוזיק.
ב-23 בנובמבר 2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Tana Talk 3, בהפקתם של דה אלכימיסט וגריזלדה דרינגר, והוא כולל הופעות אורח של וסטסייד גאן, קונוויי דה משין ורויס דה 5'9".
האלבום זיכה את בני דה בוצ'ר בתשומת לב רחבה ממבקרי המוזיקה והקהל.
ב-21 ביוני 2019 הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלו, The Plugs I Met, שכלל הופות אורח של אמנים שונים, בהם קונוויי דה משין, פושה טי ובלאק ת'אוט.
ב-6 באוגוסט הוכרז כי בני דה בוצ'ר חתם על עסקת ניהול עם רוק ניישן.
ב-16 באוקטובר 2020 הוציא את אלבום האולפן Burden of Proof, שזכה לתשבחות מהמבקרים והגיע למקום ה-27 במצעד הבילבורד 200.
2009: Who Wants What (עם סטריט אנטרטיינמנט ודי ג'יי קיי סליי)
2009: Bang Bang (עם סטריט אנטרטיינמנט)
2020: Da Respected Sopranos (עם בלאק סופרנו פאמילי ודי ג'יי דרמה)
בני גרין (נולד ב-4 באפריל 1963) הוא פסנתרן ג'אז הארד בופ אמריקני, שהיה חבר בלהקתו של ארט בלייקי "Jazz Messengers".
הוא הושווה לבאד פאוול ואוסקר פיטרסון ומחשיב אותם כמודלים משפיעים.
גרין נולד בניו יורק, גדל בברקלי, קליפורניה, ולמד פסנתר קלאסי מגיל שבע.
הוא הביע עניין בג'אז בשלב מוקדם בחייו.
אביו היה נגן סקסופון טנור ג'אז.
בני גרין "התגלה" על ידי פיי קרול, ובשנות העשרה לחייו ניגן בחמישייה של אדי הנדרסון.
גרין למד בתיכון ברקלי והשתתף בהרכב הג'אז של בית הספר.
לקראת סוף לימודיו בתיכון, הופיע מדי שבוע בטריו ג'אז, לקראת כניסתו לעולם הג'אז המקצועי.
אחרי התיכון ניגן בסן פרנסיסקו, אך הצליח יותר בשובו לניו יורק.
גרין הצטרף ללהקת בטי קרטר באפריל 1983 ומאז 1991 מוביל טריו משלו.
גרין מלמד בסדנאות ברחבי ארצות הברית, בהן ג'אז קאמפ וסט בקליפורניה וסנטרום / ג'אז פורט טאונסנד בוושינגטון.
כיום הוא מתגורר בארצות הברית ומסייר ברחבי העולם עם שלישיית בני גרין.
בשנת 2018 הקליט את אלבום האולפן "Then and Now" בחברת Sunnyside Records.
Magic Beans Sunnyside שלישייה, עם פיטר וושינגטון (בס), קני וושינגטון (תופים) 2013 Live in Santa Cruz!
Sunnyside שלישייה, עם דייוויד וונג (בס), קני וושינגטון (תופים); בקונצרט 2016 Happiness!
דייוויד וונג (בס), אהרון קימל (תופים), אן דראמונד (חליל), ג'וש ג'ונס (קונגה).
בני ביניון היה הבעלים של בית הקזינו ומלון ה-Horseshoe, בעל קריירה פלילית עשירה ורוצח מורשע אמריקאי.
בניון יצר את אליפות העולם בפוקר והקים את היכל התהילה של הפוקר, אליו נכנס ב-1990 לאחר מותו.
ביניון נולד וגדל בפיילוט גרוב שבטקסס.
לפי דו"ח ה-FBI עליו, הקריירה הפלילית שלו החלה ב-1924 וכללה גניבה, החזקת נשק מוסתר ושני מקרי רצח.
בגיל 18 עבר לאל פאסו ועסק בהברחת אלכוהול בתקופת היובש.
ב-1928 הקים לוטו לא חוקי בדאלאס.
ב-1931 הורשע ברצח של מבריח האלכוהול האפרו-אמריקאי פרנק בולדינג, ונגזר עליו מאסר על תנאי של שנתיים.
ב-1936 הקים רשת של משחקי קובייה בבתי מלון שונים ברחבי דאלאס ועד סוף שנה זו ארגן את רוב ההימורים הלא חוקיים בעיר.
באותה השנה ביניון ואדם נוסף רצחו את בן פריידן, מתחרה שלו בעולם ההימורים.
ביניון הורשע ברצח אך בהמשך הרשעה זו בוטלה מפני הגנה עצמית.
ב-1938 ביניון ואדם נוסף אחר רצחו את סם מורי, מתחרה נוסף שלו, אך הוא לא הועמד לדין על כך.
בשנות הארבעים היה לראש הפשע המאורגן בדאלאס.
בתקופה זו נכנס גם לפורט וורת' והשתלט על הפשיעה בעיר.
ב-1951 ביניון רכש קזינו ובית מלון בלאס וגאס ופתח בהם את ה-Horseshoe.
אחת האטרקציות המוכרות בקזינו הייתה פרסה עם מיליון דולר בשטרות של 10,000.
ב-1953 הורשע בעבירות מס וכתוצאה מעלויות המשפט וגזר הדין, מכר את רוב חלקו ב-Horseshoe.
ב-1957 משפחת ביניון רכשה בחזרה את חלקו.
בעקבות ההרשעה איבד את היכול לקבל רישיון הימורים ובנו ג'ק ביניון ניהל רשמית את הקזינו.
ביניון נפטר מאי-ספיקת לב בגיל 85.
ביניון נהג לארגן משחקי פוקר עם עלויות כניסה גבוהות.
ב-1970 הזמין שבעה שחקני פוקר מוכרים למשחק טקסס הולדם, שבסופו ערך הצבעה בה השחקנים בחרו את השחקן הטוב ביותר באותו המשחק והם בחרו בג'וני מוס.
שנה לאחר מכן ארגן טורניר עם עלות כניסה של 5,000 דולר, שלימים היה לטורניר המרכזי הראשון של אליפות העולם בפוקר.
ב-1979 הקים את היכל התהילה של הפוקר במטרה לחזק את השם והמורשת של שחקני הפוקר הטובים בעולם, ובמטרה לשמש כאטרקציה נוספת ב-Horseshoe.
רוברט בני גֶרְבֶּר (Robert Benny Gerber; נולד ביולי 1944) הוא כימאי תאורטי ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
בני גרבר נולד באשגבאט בירת טורקמניסטן הסובייטית, ברית המועצות (כיום בירת טורקמניסטן) במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוריו, שמוצאם בעיירה קטנה בפולין, הצליחו להימלט מאימי הנאצים ב-1941. מעט לאחר קום מדינת ישראל עלו הוא ומשפחתו והתיישבו בעיר תל אביב.
בשנת 1962 החל את לימודיו לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים אותם בהצטיינות בשנת 1965. אחד ממוריו של גרבר בתואר הראשון, פרופ' שאול פטאי, היה זה שעודד אותו לנסוע ללימודי תואר שלישי באוניברסיטת אוקספורד, בהנחייתו של פרופ' צ'ארלס קולסון , ואכן כך היה.
התזה שלו שעסקה בתורת הפיזור המולקולרית, הוגשה בשנת 1968. בהמשך שהה כעמית בתר-דוקטורי באוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של פרופ' מרטין קרפלוס (לימים חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2013).
עם שובו לישראל בשנת 1969, הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע, והוא בן 25 בלבד.
בשנת 1976 עבר לאוניברסיטה העברית וקיבל דרגת פרופסור חבר, ובשנת 1980 קודם לפרופסור מן המניין.
בשנת 1989 הופקד על הקתדרה לכימיה ע"ש סארי ולואיס פידלר וכן החל לכהן כראש מרכז פריץ הבר לדינמיקה מולקולרית, בראשו עמד משך כשנתיים.
בשנת 1990 הצטרף כחבר סגל גם לאוניברסיטת קליפורניה באירווין, שם שהה שלושה חודשים מדי שנה.
נוסף על כך, בשנים 2011–2015 כיהן במשרה מיוחדת בשם Finland Distinguished Professor באוניברסיטת הלסינקי וכמו כן היה לפרופסור אורח באוניברסיטאות נורת'ווסטרן, פרינסטון ופריז-סאקלה.
בשנת 2012 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה העברית ובשנת 2014 פרש מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
גם לאחר פרישתו, הוא עומד בראש קבוצת מחקר פעילה גם כיום (2022).
גרבר היה נשוי להלן (לבית גריגוריו) עד מותה והוא אב לבן.
מחקריו של גרבר נחלקים למספר תחומים עיקריים.
האחד הוא חקר תהליכים בכימיה אטמוספירית, ובכלל זה: תגובות כימיות בצבירי מים, במים נוזליים ובמשטחי קרח; תגובות תרמיות ופוטוכימיות של מולקולות אורגניות בעלות חשיבות אטמוספירית; תגובות פוטוכימיות באגרגטים מולקולריים ובאירוסולים; היווצרות של קומפלקסים מולקולריים וגידול של פפטידים באטמוספירה.
תחום מחקר נוסף הוא ספקטרוסקופיה ויברציונית של מולקולות גדולות, כולל פיתוח של תורות שדות כוח חדשות עבור מולקולות אלה (לרבות מולקולות ביולוגיות).
גרבר משתמש בספקטרוסקופיה זו לצורך חקר מצבים ויברציוניים ורמות אנרגיה בחומצות אמינו, פפטידים, חלבונים, חומצות גרעין ופחמימות.
כמו כן, עוסק גרבר בחיזויים חישוביים לגבי מולקולות חדשות וחומרים במצב מוצק – תרכובות גזיות, תרכובות של גזים אציליים בסביבות מולקולריות, אגרגרטים, גבישים וחומרים חדשים נוספים המבוססים על תרכובות גזים אציליים; חיזוי הגבישים החדשים עצמם והתכונות הדינמיות שלהם.
נוסף על אלה, קבוצתו של גרבר מפתחת שיטות ואלגוריתמים לחקר מבנה אלקטרוני המבוססות על דינמיקה מולקולרית, עקרונות ראשונים וחיזויים סמי-אמפיריים.
באמצעות שיטות אלה ניתן לחשב את התכונות האלקטרוניות לאורך מסלולי תגובה מולקולריים.
לאורך השנים, מאמריו של גרבר זכו ללמעלה מ-20 אלף ציטוטים בכתבי עת מדעיים.
כן שימש בתפקידי עריכה בכירים בשורה של כתבי עת בכימיה פיזיקלית, פיזיקה כימית ופיזיקה מולקולרית.
עם תלמידיו נמנים פרופ' אנה קרילוב ופרופ' דניאל לידר מאוניברסיטת דרום קליפורניה, פרופ' ויקטוריה בוך ופרופ' מאשה ניב מהאוניברסיטה העברית, פרופ' יפעת מילר מאוניברסיטת-בן-גוריון בנגב, פרופ' רון אלבר מאוניברסיטת טקסס באוסטין, פרופ' מקס ברקוביץ' מאוניברסיטת צפון קרולינה וד"ר ברק הירשברג מאוניברסיטת תל אביב.
מלגת גרהאם לבכירים, מטעם קולג' פמברוק באוניברסיטת אוקספורד (1966)
פרס מתמטי בכיר עבור תזה מצטיינת, מטעם אוניברסיטת אוקספורד (1968)
עמית החברה האמריקאית לפיזיקה (1989)
מחזיק הקתדרה ע"ש סארי ולואיס פידלר בכימיה, האוניברסיטה העברית בירושלים (1989)
פרס מייקל מילקן להצטיינות מתמשכת בהוראה, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (1990, 2003)
פרס מקס פלאנק למחקר, מטעם קרן פון הומבולדט הגרמנית (1991)
פרס קולטהוף, מטעם הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל (1992)
פרס החברה הישראלית לכימיה (2004)
מדליית המכון לכימיה אורגנית וביוכימיה, מטעם האקדמיה הצ'כית למדעים (2006)
חבר חוץ באקדמיה הפינית למדעים ולמאמרים (2007)
ספר יובל לכבוד יום הולדתו ה-65, מטעם כתב העת לכימיה פיזיקלית (2009)
משרת "פרופסור מכובד של פינלנד", מטעם אוניברסיטת הלסינקי (2011)
עמית החברה המלכותית לכימיה (2013)
סימפוזיון מיוחד של החברה האמריקאית לכימיה לרגל יום הולדתו ה-70 (2014)
סמינר מיוחד ע"ש בת שבע דה רוטשילד (2015)
חבר האיגוד האמריקאי למדעים (2016)
חבר חוץ באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2016)
מדליית החברה הישראלית לכימיה (2020)
סימפוזיון מיוחד לרגל יום הולדתו ה-80 באוניברסיטה העברית בירושלים (2024)
במיתולוגיה היוונית, בני בוריאס (ביוונית עתיקה: Βορεάδαι) הוא כינוי הכולל את כל בניו של בוריאס, אל רוח הצפון.
קלאיס וזטס, שהשתתפו במסע הארגונאוטים.
כיאונה, אלת השלג והקרח ואמו של אומולפוס מפוסידון.
קלאופטרה, אשתו הראשונה של פיניאוס.
בוטס, בנו של בוריאס מהיפודמיה.
האאורות, נימפות הרוח במיתולוגיה היוונית.
בְּנֵי דָּרוֹם הוא מושב שיתופי של הפועל המזרחי, השוכן סמוך לאשדוד.
הגרעין שהקים את היישוב נוסד בדצמבר 1948 מאיחוד של שני גרעינים: חברי גרעין "נתיבות כפר דרום", אשר נאלצו לנטוש את יישובם המקורי - כפר דרום, וחברי גרעין מורשה של חברי הפועל המזרחי שעלו מצפון אמריקה ומדרום אפריקה.
הגרעין המשותף עבר הכשרה בקיבוץ יבנה.
בתחילה תוכנן שהעלייה למקום תתקיים בפברואר 1949 אולם העלייה על הקרקע נדחתה.
היישוב נוסד במרץ ה'תש"ט - 1949. בתחילה כונה היישוב "נתיבות מורשה" אולם במהרה עזבו רוב חברי גרעין "מורשה" שלא התרגלו לאורח החיים הקיבוצי (חלקם הקים את שכונת בית חזון הסמוכה לכפר הרא"ה) והמקום נקרא "קבוצת נתיבות".
בהמשך, קראו התושבים למקום "כפר דרום" על שם יישובם המקורי, אולם השם הרשמי היה בני דרום.
לאחר זמן מה התברר שהמקום המקורי אליו עלו המתיישבים אינו מתאים והיישוב נדד למקום סמוך.
אל הקיבוץ הצטרפו מיוצאי טורקיה ומצרים.
בסוף 1956 נמנה הקיבוץ על תשעה קיבוצים שאומצו על ידי הסוכנות בגלל קשיים כלכליים.
בשנת 1960 הגיע הקיבוץ לידי משבר לאחר שחברים רבים עזבו אותו על רקע ויכוח על לינה משותפת, וגם מגרעינים שהגיעו למקום נשארו רק בודדים.
בעקבות זאת ביקש הקיבוץ ליהפך למושב שיתופי אך נתקל בהתנגדות של הקיבוץ הדתי ושל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית.
לבסוף בשנת 1961 הפך בני דרום למושב שיתופי על אף ההתנגדויות.
בתחילת שנת 2007 שב והצטרף המושב לתנועת הקיבוץ הדתי.
ב-2008 היו במושב כ-70 משפחות של חברי משק, ועוד כ-60 משפחות בשכונת הרחבה שהוקמה בשנות ה-2000.
רב המושב הוא הרב שלמה וייס.
בעבר כיהן הרב דוד סתיו כרב המושב.
בני החירות היו קבוצה פטריוטית בשלוש עשרה המושבות האמריקניות בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בעיני השלטון הבריטי, הייתה הקבוצה ארגון טרור מהפכני ורדיקלי.
מטרת הקבוצה, שהייתה מורכבת בעיקר מצעירים נלהבים, הייתה לעצור את אכיפת חוק הבולים של 1765 בכל האמצעים האפשריים ("אין מיסוי ללא ייצוג").
משמעות הדבר למעשה הייתה נקיטת אלימות ואיומים לעיתים קרובות כנגד גורמים שונים בשלטון הבריטי ובתומכיו.
אף ראשי המהפכה רבי ההשפעה, דוגמת בני הדודים השניים סמואל וג'ון אדמס, תמכו בפעילות הארגון.
הארגון נוסד בבוסטון (כיום במדינת מסצ'וסטס) ב-1765, ועד מהרה התפשט לרחבי כל המושבות האמריקניות.
בחירת שם הקבוצה בא כתגובה לדבריו של צ'ארלס טאונסנד, שהגדיר את בני המושבות כ"ילדים שהושתלו בטיפולנו, הוזנו בפייסנותנו...
והוגנו בזרועותנו" ולתגובתו של אייזיק בר, תומך עצמאות אמריקנית, שתיאר את האמריקאים כ"בני החירות הללו".
בְּנֵי דְּרוֹר הוא מושב באזור השרון ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון.
היישוב הוקם ב-12 במאי 1946 (י"א באייר תש"ו) על ידי חיילים יהודים משוחררים מהצבא הבריטי, שלחמו בחזיתות איטליה וצפון אפריקה (בעיקר מצרים) במלחמת העולם השנייה.
הרעיון להקמת המושב נולד עוד ב-1941. המקימים שירתו ביחידה העברית של פלוגת ההנדסה והחימוש 544, והיו ברובם טכנאים.
לפיכך, לכאשר הוקם המושב, נעשה בו שילוב בין חיי חקלאות ותעשייה.
שם המושב מסמל את שאיפת מייסדיו לחיי חופש.
בני דרור הוקם כמושב שיתופי חרושתי על שטח של 1200 דונם, כעת שטחו 3,200 דונם.
בשנת 1996 היה בין המושבים הראשונים (הנקודה החמישים ושלוש של תנועת המושבים), ששילבו תושבים חדשים לקהילה המתחדשת.
בתחילת דרכו, התמקד המושב בפיתוח תעשיות קטנות כגון מסגרות ונגרות, לצד פיתוח ענפי חקלאות כמו גידולי שדה, רפתות ולולים.
כיום קהילת בני דרור, מהווה דוגמה לשילוב בין ותיק לחדש.
מושב בני דרור מתאפיין בפעילות קהילתית ענפה.
טיפוח הנוי וחזות פני המושב מהוים השראה למושבים רבים.
מעבר לענפי החקלאות, קיימים בקרבת המושב תעשייה קלה וקניון דרורים, מרכז קניות, בי"ס אזורי וכפר גמלאים.
במושב פועלת התנועה החדשה (תנועת נוער) ו"גילתיכון" שבמסגרתו בני נוער מקיימים מפגשים ופעילויות אחר הצהריים.
מושב בני דרור נוסד בשנת 1946 על ידי חיילים משוחררים, רבים מהם שוחררו מהצבא הבריטי לאחר מלחמת העולם השנייה.
המושב הוקם במטרה להקים יישוב עברי במרכז הארץ, והקבוצה הראשונה שהגיעה הייתה מורכבת מאנשים שהיו חלק מההגנה והפלמ"ח, והשאר ובני גלויות מיוון, ארגנטינה, הונגריה, טורקיה, מרוקו, גרמניה, בלגיה, מצרים, צרפת ופולין, כמו גם ילידי הארץ.
ביום י"ב באייר תש"ו (12 במאי 1946), הקבוצה הראשונה, בראשות אברהם גורוכוב ואורי זוסמן, עלתה על הקרקע במחנה זמני שנקרא "גן עדן", סביב עצי האקליפטוס, והחלה את דרכם להקמת המושב.
החיילות משוחררות, כמו גם חיילים ששירתו במצרים, הצטרפו למושב.
המתיישבים התגוררו באוהלים ובצריפים, וחיו יחד בחיי קיבוץ, עם מטבח וחדר אוכל משותף.
על מנת להתפרנס, הסכימו לעבוד בפרדסים ובגידול תפוחי אדמה באזור.
בפרוץ מלחמת העצמאות הופנו מאמצי תושבי הכפרים הערביים שבשרון והכוחות הערביים הלוחמים לשבש את דרכי התחבורה היהודית ולנתק את הכביש המרכזי; הם חיבלו והטרידו את היישובים היהודיים וגרמו נזקים חמורים בנפש וברכוש.
תודות לעוז עמידתם של היישובים ולפעולות הצבאיות השונות הפכה התוקפנות הערבית לנסיגה כללית.
מסביבנו מכל עבר היו כפרים ערביים.
טירה מצד כפר הס שמה מארב לאנשינו וקטלה ארבעה מחברינו.
יעקב שפירא ז"ל, חיים גוטמן ז"ל, זאב ליטווין ז"ל, יצחק דוידוביץ ז"ל".
סיפר אריה חצרוני בספרו 'בצבת הקיום',"במשך כמה ימים לא יכולנו להביאם לקבר ישראל.
מכפר קלנסווה, שמצד עין שריד, נזרקה פצצה שהתפוצצה על יד חדר האוכל שלנו וחברנו מ.ח.
ניצן נפגע קשה ובדרך לבית החולים נפטר.
החבר אליעזר קובלסקי נפצע קשה, שכב ששה עשר ימים בביה"ח בילינסון, נאלצנו להעבירו לטיפול בבית-הבראה, כי קשתה המלחמה ובתי החולים שהיו קיימים אז, לא יכלו להכיל את כל הנפגעים.
תימניה שעברה אז בדרך לעבודתה נהרגה במקום.
יש לציין, כי שאר יושבי הכפרים מול אבן-יהודה עזבו הכל וברחו על נפשם.
ודווקא טירה וקלנסווה נשארו במקומן וקיבלו עליהן את שלטון ישראל.
אחרי פגיעת הפגז הראשון העברנו את הנשים, הילדים והורי החברים, מפני הסכנה, לאבן יהודה.
החברים עצמם היו לנים בפרדסים.
רבים נפלו בשדות הקרב-מן הטובים שבינינו".
לאחר אובדן כל חברי המסגריה בקרב טירה, החברים התלבטו היכן תמוקם נקודת הקבע, וכיצד המשק יתפרנס ללא אנשי המקצוע של הענף המניב ביותר.
הועלו מס' הצעות ושוב חזרו החברים לאותה גבעה, בראשה האקליפטוסים.
מחשש שיתפרק עקרון המושב השיתופי - התעקשו החברים לבנות את הבתים בצורת חצי עיגול, כדוגמת נהלל, ולא כמושב עובדים בהם בתי החברים מרוחקים אחד מהשני וחלקות האדמה בעיבודם מקיפים כל בית.
המעבר ליישוב הקבע ארך זמן, דור המייסדים, מקימי המושב, אשר קיבלו חינוך ציוני עוד טרם התגייסו לצבא הבריטי, הונחו על ידי אדיאולוגיה סוציאליסטית הדוגלת בשוויון ושיתוף.
מידי ערב היו פורסים מחצלת גדולה על האדמה החולית ושוחחו שיחות רעים.
לימים נהגו להתכנס במרכז היישוב בו צמח הדשא.
עם הזמן, קמה גם משתלת פרחים וגינת ירק, ובני המושב החלו להקים רפת ולגדל תרנגולות.
"ניגשנו במרץ לבנות את היישוב על גבנון, שגדלו עליו שבעה עצי אקליפטוס עתיקי ימים, כקילומטר מכביש תל אביב חיפה.
המחנה הישן שלנו בכפר-זיו נתמלא בעולים חדשים".
כתב אריה חצרוני בספרו 'בצבת הקיום', "התחלנו לבנות שלושים בית לפי תוכנית הצנע של הסוכנות בימים ההם - כל בית על שטח של עשרים ושמונה מטרים מרובעים שהכיל שני חדרים, שאחד מהם היה קטן יותר.
בו פינת בישול ופינת אוכל וגם מקום שינה לילדים.
השירותים היו במרחק כעשרים מטר מהבית.
בית שימוש אחד לשתי משפחות, ולידם מקלחת מפח.
באחד הצריפים שהבאנו מהמחנה, שהיה בכפר זיו, שוכנה הנהלת החשבונות.
ביתר החדרים של הצריף גרו משפחות חדשות שנתקבלו לשנת מועמדות".
בני דרור התפתח ממחנה זמני ליישוב קבע, ובמשך הזמן צבר הישגיים כלכליים וחברתיים, כאשר כיום המושב מהווה חלק מרכזי בחיי הקהילה באזור גוש תל מונד.
במהלך שנות ה-60, המושב עבר שינויים משמעותיים בתחום החקלאות, כשהחל להתמקד יותר בגידול פרדסים ובטיפוח מטעי פרי הדר שהפכו למקור פרנסה מרכזי.
חממות פרחים ליצוא הוקמו בשיתוף עם הולנד.
בשנות השבעים היו 104 חברים וחברות, כולל הילדים.
ענפי המשק העיקריים היו פרדסים, מטעים סוב טרופיים, לול, רפת, פלחה וירקות.
בני דרור הוא היה היישוב הראשון שהקים חממות לפרחים יחד עם משתלה.
החברים הסתכלו קדימה, על פיתוח ענפים כלכליים נוספים כמו תעשייה ומלאכה, בעיקר עבור קליטת בנים ששבו מהשירות הצבאי.
משבר הכלכלי שפקד את המושב, הביא לתוכנית פיתוחו החדשה.
החלה ירידה בהיקפי גידול ההדרים בשל שינויים כלכליים ושוקיים.
המושב שקע בחובות והמושב עבר תהליך הפרטה כחלק מהתוכנית הכלכלית של היישוב.
בשנים אלו היו בבני דרור שבע חברות-בנות: מפעל הרהיטים "דרור"; מפעל הפלסטיק "דרור פלסט"; בית אריזה המשווק 4,000 טונות פרי מתנובת פרדסי המושב; חברת "דרור בעלי-חיים", המאחדת את הרפת והלול; "משתלות דרור", שהחזיקה 20 דונם של משתלות הדרים; "דשא קל", חברה לגידול דשא מוכן, וחברת ניהול.
לבני-דרור שלושת אלפים דונמים בצד כביש חיפה תל - אביב הישן, ובהתאם להחלטת מינהל מקרקעי ישראל להפשיר אדמות חקלאיות במרכז הארץ המושב החליט להקים קניון, תחנת דלק, בית אבות, וגם 100 יחידות מגורים בתוך המושב.
במהלך העשורים האחרונים, המושב עבר תהליכי מודרניזציה נוספים והתמקד בשמירה על איכות חיים קהילתית לצד עידוד יוזמות חקלאיות חדשניות.
חלק מהאדמות החקלאיות שינו ייעוד והפכו למיזמי בנייה.
חיי הקהילה תפסו מקום מרכזי יותר, תוך שמירה על ערכי המורשת של המושב.
מושב בני דרור נשאר מושב שיתופי, התושבים שהצטרפו ליישוב מה'הרחבה' שינו את המרקם החברתי והתרבותי, והתושבים חיים בשיתוף פעולה באירועים, פעילות נוער ותכנון אירועים.
הצביון החקלאי בבני דרור נשמר לאורך השנים, ובמידה רבה עד היום.
הפרדסים, המשתלה ובית האריזה התפתחו והשתנו בהתאם למציאות שנכתבה עם השנים.
במושב נמצא בית הספר העל יסודי השש שנתי - קריית החינוך דרור, בית הספר העל יסודי הגדול ביותר בארץ שמכיל בתוכו שש שכבות ז' - י"ב, ומאכלס את כל תלמידי העל יסודי בכעשרים יישובים סמוכים, כגון משמרת, עין ורד, עין שריד, נורדיה, פרדסיה וכפר הס.
נכון לשנת תשע"א בבית הספר לומדים 2,274 תלמידים ב-77 כיתות לימוד.
אלפרד הות'ורן "בני" היל (; ) היה קומיקאי, שחקן וזמר בריטי.
זכה לפרסום בעקבות סדרת הטלוויזיה שלו – "המופע של בני היל".
בני היל נולד להלן ולאלפרד הות'ורן בעיר סאות'המפטון.
אביו וסבו היו שניהם ליצנים בקרקס.
לאחר שסיים את לימודיו בקולג' לבנים עבד כחלבן, מפעיל גשר, נהג ומתופף.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הבריטי והוכשר להיות מכונאי.
הוא הוצב בנורמנדי ושימש כמכונאי וכמפעיל זרקור שם.
הוא זכה לדריסת רגל ראשונה בתעשיית הבידור כשהתמנה לעוזר מנהל במה, וכן החל לעבוד כקומיקאי – תחילה במועדונים קהילתיים ולאחר מכן במועדוני לילה ובתיאטראות.
הוא שינה את שמו הפרטי ל"בני" כמחווה לקומיקאי האמריקאי ג'ק בני.
הופעתו המקצועית הראשונה בפני קהל הייתה במופע משותף עם רג' ורני.
לתפקיד ניסה להתקבל גם פיטר סלרס, שאז עדיין היה אלמוני.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1949. בתחילת שנות החמישים ביצע מערכונים ברדיו.
בשנת 1955 קיבל לראשונה תוכנית טלוויזיה משלו ב-BBC 1. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1956 בסרט ""
בשנת 1969 עבר מה-BBC לרשת השידור הבריטית Thames, ושם העלה לראשונה את סדרת המערכונים "המופע של בני היל" (The Benny Hill Show).
הסדרה רצה עד שנת 1989, ושודרה ביותר ממאה מדינות.
המערכונים, שלעיתים קרובות הכילו רמיזות מיניות, הביאו לידי ביטוי את כישרונו כאמן סלפסטיק, פנטומימה ופרודיה.
היל מילא במערכונים אלו תפקידים שונים, בהחליפו תלבושות לעיתים קרובות.
כל פרק בסדרה הסתיים בסצנת מרדף אשר צולם בהילוך מהיר, מלווה בנעימת יאקטי סאקס.
בעקבות הצלחת הסדרה הפך היל עד מהרה לקומיקאי פופולרי מאוד.
הוא זכה להערכה רבה בארצות הברית, ייתכן אף יותר מאשר בארץ מולדתו.
בשנת 1991 הורדה התוכנית, בעקבות עלויות הפקה גבוהות של התוכנית ונתוני צפייה נמוכים.
זמן מה לאחר שהוסרה תוכניתו החל היל לעבוד על סדרת תוכניות חדשה, שיועדה לטלוויזיה האמריקאית, בשם "סיבוב ההופעות הבינלאומי של בני היל" (Benny Hill's World Tour).
אולם בשל מותו לא הופקו ממנה אלא פרקים ספורים.
היל היה גם זמר מוכשר, ושירו Ernie עמד בראש טבלת המצעדים הבריטית במשך מספר שבועות.
מאמצע שנות ה-80 התדרדר מצב בריאותו ורופאיו טענו שהוא חייב לרזות.
הם אף המליצו לו לעבור ניתוח מעקפים בליבו, שהוא סירב לבצע.
בני היל מת ערירי ב-20 באפריל 1992 בדירתו שבלונדון, בגיל 68, קרוב לוודאי בשל התקף לב.
גופתו נמצאה רק מספר ימים לאחר מותו.
הונו, שהוערך ב-10 מיליון פאונד חולק בין שבעת אחייניו ואחייניותיו.
קברו בסאות'המפטון נפרץ על ידי גנבים לאחר שנפוצו שמועות על כך שנקבר עם תכשיטיו.
אנשים מופלאים במכונות מעופפות (1965)
בני הנביאים הוא שמן של קבוצות בעם ישראל המוזכרות במספר מקומות במקרא, אשר שימשו כחברה נפרדת לאותם הרוצים לזכות בנבואה.
קבוצות דומות מוזכרות גם בשמות להקת נביאים וחבל נביאים.
קבוצות אלה היו מתלמדות בדרכי הנבואה מתוך שאיפת חבריהן לזכות בנבואה.
בני הנביאים מכונים כך מפני שהם תלמידי הנביאים, והקשר שבין רב לתלמיד דומה לקשר בין אב לבנו.
הם עוסקים בחיפוש אחר נבואה ובכמיהה אליה.
אמנם, למרות שהם מכוונים דעתם להתנבא - הנבואה לא תחול עליהם בהכרח.
כמו כן, הנבואה יכולה לשרות גם על מי שלא התכונן לכך כלל, וכפי שאמר עמוס לאמציה: .
בני הנביאים מתוארים כחבורה של אנשים שבחרו לפרוש מהעולם הזה ולהשקיע את זמנם ורצונם בשאיפה להגיע לנבואה.
בנוסף לכך, לדעת הרמב"ם, היו צריכים ללמוד ולהתמקצע בכל המדעים המדויקים, וכן בנפשם: .
נבואה אינה שורה אלא מתוך שמחה, ולכן, נהגו בני הנביאים להיות בשמחה, להתבודד עם עצמם ולכוון דעתם לשמיים.
כן נהגו להסתובב עם כלי נגינה:
דרכי פעולתם של בני הנביאים
והוא מתקדש והולך ופורש מדרכי כלל העם ההולכים במחשכי הזמן והולך ומזרז עצמו ומלמד נפשו שלא תהיה לו מחשבה כלל באחד מדברים בטלים ולא מהבלי הזמן ותחבולותיו...
אמצעי נוסף שהשתמשו בו הוא כלי נגינה בפרט, ומוזיקה ככלל: .
חוקר המקרא ג'יימס ויליאמס משער ש"בני הנביאים" הוא כינוי לקבוצה המתגבשת תחת הנהגתו של נביא כריזמטי, המכונה אביהם של חברי הקבוצה.
שימוש בכינוי "אב" כלפי נביא מופיע בקריאה: "אבי אבי רכב ישראל ופרשיו", המתייחסת לאליהו (מלכים ב ב, יב) ולאלישע (שם יג, יד).
לדברי ויליאמס, מוסד הנבואה ובכלל זה בני הנביאים, היה בקונפליקט מתמיד עם מוסד המלוכה.
תחת הנהגתם של אליהו ובעיקר של אלישע, החלו בני הנביאים להתגבש כתנועה מאורגנת החותרת בפועל תחת השלטון, והם נרדפו על ידיו כמתואר במקרא.
בימי אלישע הצליחו בני הנביאים להביא להפיכה, שבה הופל שלטון בית עמרי ומונה מלך מטעמם, יהוא, שמימש את השקפת עולמם המונותאיסטית.
על פי המתואר בספר שמואל, קבוצות של נביאים התגוררו בגבעת האלוהים, ובאזור מגוריו של שמואל עצמו - בניות ברמה.
בימי אלישע הנביא, מוזכרות קבוצות בני נביאים שישבו ביריחו, בבית אל, בגלגל ועל גדות הירדן.
בני הנדל (נולד ב-6 באוגוסט 1946) הוא שדרן רדיו, מנחה, קריין אמנותי, עורך ומתרגם ישראלי.
הנדל נולד בעיר בראשוב שבטרנסילבניה, רומניה, בשנת 1946 ועלה עם הוריו בשנת 1959 מן העיר סיביו.
הוריו, יוצאי בוקובינה, היו ניצולי שואה מטרנסניסטריה.
הנדל הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה והחוגים לבלשנות ולאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
את דרכו האמנותית החל ב-1969 כשחקן-זמר בהפקת תיאטרון החאן הירושלמי "כלאדם" - מחזמר ימי-ביניימי בבימויו של אריה זקס, שם מילא את תפקיד האלוהים.
בשנת 1970 היה לשחקן רדיו בתסכיתי ילדים ונוער בקול ישראל.
ב-1974 התמנה לעורך, קריין ומגיש בקול ישראל.
בסוף שנות ה-70 התפרסם בהגשת תוכניות השבת "זמר שכזה" ו"ציוניוני הדרך" ברשת ג'.
ב-1979 השתתף בדיבוב סדרת ההנפשה המיתולוגית "היה היה - האדם", במסגרת הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנים 1980–1982 שימש שליח הסברה וחינוך בארצות הברית, מטעם הסוכנות היהודית.
משנת 1982 קיבל עליו לערוך ולהגיש ברשתות קול ישראל תוכניות בנימה אישית:
טיוטות – מילים פוגשות צלילים
משנת 1986 ועד 2005 ערך תוכניות ידע-עולם, מדע, מוזיקה ותרבות:
חוגה: שיחות עם יוצרים, טיילים וחוקרים בשילוב מוזיקת עולם
אקדמיה באלף: ראיונות עם מרצים מן האקדמיה בנושאי מומחיותם
הנדל מופיע כמנחה בכנסים, טקסים וערבי מוזיקה וספרות בישראל ומחוצה לה, באוניברסיטאות ובמכוני תיעוד, תרבות ומחקר: יד ושם, ספריית בית אריאלה, משכנות שאננים ועוד.
הוא מופיע כמנחה וקריין אמנותי בקונצרטים, עם התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הבארוק ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל פניקס, אנסמבל מיתר ועוד.
הנדל הוא מתרגם של פרוזה ושירה.
בין המשוררים שאת שיריהם תרגם: וורדסוורת', טניסון, ויסטן יו אודן, אדמונד ברק, היינריך היינה, ברטולט ברכט, איציק מאנגר, לאונרד כהן, ד"ר סוס, של סילברסטיין ואלן אלכסנדר מילן.
שירי מילן, וורדסוורת' וטניסון בתרגומו הפכו ליצירות מוזיקה קאמרית בידי המלחין משה זורמן והושמעו בשנת 2010 בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום ובפסטיבל "מאסטרו עין הוד".
באוקטובר 2020, במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו, תרגם הנדל את שיר המחאה הקטלאני "היָּתֵד" מאת ליואיז ליאק (Lluis Llach, L'ESTACA) וביצע אותו יחד עם בני משפחתו וידידים.
הסרטון של ביצוע השיר, בהפקתו של הנדל ויוני חיימוביץ' ובבימויו של מיכאל (מוקי) הדר, הועלה לאחר יוטיוב וזכה ל-20 אלף צפיות בשלושת הימים הראשונים להעלאתו.
הנדל נשוי לנירה, אב לשני בנים.
תיק אדום לקאלן, מאת ג'יימס מיטשל, תל אביב: עם עובד, 1981
בקצה מדרכת הרחוב, שירים וציורים מאת של סילברסטיין, הוצאת אדם, תל אביב, 1985
אנחנו שבעה מאת ויליאם וורדסוורת', בכתב העת פרוזה, יולי 1987
בני הרדי היא סדרת ספרים של ספרות בלשית שנכתב בידי סופרי צללים שונים תחת שם העט "פרנקלין דיקסון".
הספר מספר על פרנק וג'ו הרדי, שני נערים אמריקאים שאביהם הוא חוקר האף.בי.איי לשעבר, ובעל סוכנות בלשות פרטית.
הנערים עוסקים בחקירות יחד עם אביהם, או בחקירות שאביהם עסוק מדי מכדי לטפל בהן.
הם נעזרים בחבריהם ובחברותיהם הטובים מהתיכון כמו: צ'ט מורטון, ביף, לולה מורטון, וחברים נוספים.
במהלך חקירותיהם נתונים הנערים לעיתים קרובות בסכנת חיים מידי אויביהם המנסים למנוע מהם להתעסק בחקירה.
דבר המדאיג במיוחד את דודתם גרטרוד שממליצה להם תמיד להפסיק להיות בלשים למרות שבסתר היא מעריצה את עבודתם.
"תעלומת חרב הסמוראי" - חיפוש אחר איל הון יפני שנעלם.
"סוד הטחנה העזובה" - חשיפת זייפני שטרות.
"התעלומה התת-מימית" - מאבק בשודדי באר נפט במקסיקו.
"תעלומת השעון המתקתק" - אל תוך כספת משוריינת מוחדרים מכתבים.
"תעלומת העקבות מתחת לחלון" - תעלומת גניבתם של מסמכים סודיים.
"תעלומה במעמקי המערות" - חשיפת מרגלים.
"תעלומת נמל התעופה" - קולו של טיס שהתרסק מטריד את חבריו-גילוי אוצר.
"בעקבות המרגל מהפנטגון" - חשיפת מרגל אמריקאי בכיר, ולכידת גונבי שבשבות עתיקות.
תאופיק בנדיקטוס (בני) הין (Tofik Benedictus "Benny" Hinn; بني هن; נולד ב-3 בדצמבר 1952) הוא מטיף ודרשן טלוויזיוני נוצרי-אוונגליסט קנדי-אמריקאי, יליד ישראל.
הין נולד ביפו למשפחה ערבית יוונית-אותודוקסית.
את לימודי התיכון השלים בטורונטו, לשם עברה משפחתו.
פרטי ביוגרפיה של הין לוטים בערפל, ומקורותיהם מתבססים על עדותו של הין עצמו, עדות שיש בה סתירות רבות, ולחלק גדול ממנה אין אישוש משום מקור אחר.
כך למשל טוען הין שאביו היה ראש העיר של יפו ושהוא עצמו היה תלמיד מצטיין למרות גמגום קשה שסבל ממנו ובידוד חברתי בעקבות הגמגום.
בנעוריו המיר דתו לנצרות פנטקוסטלית.
לטענתו, השתתף (כקהל) בכינוס עשיית ניסים של האוונגליסטית קתרין קוהלמן, ואף שלא פגש בה אישית מעולם, הוא טוען שיש לה השפעה עזה עליו.
ב-1983 ייסד את "המרכז הנוצרי של אורלנדו", וב-1999 העביר אותו לידיו של קלינט בראון, ובעצמו עבר לפרבר של העיר פורט וורת' בטקסס.
הין ידוע בסגנון המצועצע, התיאטרלי והשנוי במחלוקת של דרכו בקודש.
חלק מדרשותיו גולשות להתנהגות אקסטטית של הקהל ושל המקהלה, בעיקר במהלך אותן מערכות בהן הוא מתיימר להביא בשורת ריפוי אלוהית לסובלים שבקהל.
הוא מנחה תוכנית דת בשם "This is your day", המשודרת במספר ערוצי טלוויזיה בעלי אופי נוצרי, וכן מפיק "מסעות צלב ניסיים" שהם שילוב של כנס התעוררות וריפוי באמצעות אמונה.
כנסים אלה נערכים על פי רוב באצטדיוני ענק בערים גדולות והם מוקלטים ומשודרים בטלוויזיה.
באפריל 2001 שידרה רשת הכבלים HBO תחקיר על הין שממנו עולה שלא התבצע ריפוי אמיתי.
ב-2002 פרסם ה-Skeptical Inquirer ניתוח ביקורתי על טענות הריפוי של הין.
במרץ 2005 פרסם ארגון Ministry Watch, ארגון אוונגליסטי המקדם שקיפות בניהול כספי מוסדות אבנגליסטיים, גילוי דעת לתורמים פוטנציאליים לפיו "הפרסומים על ההוצאות המופרזות של ארגונו של הין מצביעים על כך שברשותו יותר משאבים מאשר נחוצים לו להמשך עיסוקיו" וכן הפציר הארגון לשקול בדחילו ורחימו את תרומותיהם לארגונו של הין.
ארגון זה העניק ציון "נכשל" בדירוג שלו לשקיפות פיננסית של מוסדות אוונגליסטיים.
ארגונו של הין אינו חבר במועצה האוונגליסטית לשקיפות פיננסית.
החל ביוני 2007 נוהג הין לסיים את תוכניתו בטלוויזיה בהודעה כי הוא מפגר בתשלומים לרשת הטלוויזיה והוא מפציר בצופים לתת מנדבת לבם כדי לאפשר לו להמשיך את הפצת בשורתו מעל גלי האתר.
בדצמבר 2006 פנה בדיוור ישיר לתורמיו בבקשת תרומה לטובת קניית מטוס מנהלים שעלותו מוערכת ב-36 מיליון דולר.
בנובמבר 2006 יצאה רשות השידור הקנדית בתוכנית תחקיר על מעלליו.
בתוכנית נמצא שצוותו בורר בקפידה את הקהל המשתתף בהופעותיו ומוודא שאלה הסובלים מנכויות קשות לא יגיעו לקדמת הבמה להתברך בניסיו.
תחת זאת הם מזמינים לבמה רק את הסובלים מבעיות קלות.
הין טוען שבידו הוכחות והסכמות מרופאיהם של הנרפאים לכך שהם נרפאו, אולם תחקירני התוכנית מצאו שמעולם לא סופקו הוכחות כאלה.
הין התנבא מספר נבואות שלא התגשמו.
כך, למשל, התנבא שב-1995 יחריב האל את הקהילה ההומוסקסואלית בארצות הברית, ואירועים אחרים שיקרו בזמן כלשהו לפני שנת 2000, כגון מותו של פידל קסטרו, בחירת אישה לנשיאה בארצות הברית, רעידת אדמה שתביא חורבן על החוף המזרחי של ארצות הברית וכיוצא באלה.
ב-6 בנובמבר 2007 הכריז הסנטור צ'אק גראסלי מאיווה על חקירה של הין על ידי ועדת הכספים של הסנאט.
גראסלי דרש מהין לגלות מידע כספי על מנת לברר האם הין צבר עושר פרטי מכספי תרומות, ושגילוי זה יתבצע עד 6 בדצמבר 2007. החקירה נוגעת לחמישה מטיפים טלוויזיוניים נוספים.
בני הרבנים הוא הרכב מוזיקלי בתחום המוזיקה החסידית, שפעל בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בארצות הברית.
הלהקה נחשבת מאבני היסוד של המוזיקה החסידית-יהודית שהתפתחה במחצית השנייה של המאה ה-20.
הלהקה הורכבה מארבעה תלמידי ישיבת חפץ חיים וישיבת רבינו יצחק אלחנן בארצות הברית: ברוך חייט (צ'ייט), לייבל שרפמן, איצי וינברגר ומיכאל צייטלין, יחד עם דוויד נולמן, בנו של חזן ידוע.
מנהיג הלהקה היה ברוך חייט, שאף הלחין את שיריה.
בתקליט השני של הלהקה הופיעו רק שלושה.
הלהקה ביצעה שירי נשמה שקטים ומלודיים, בסגנון הפולק רוק, שרווח באותה תקופה בארצות הברית.
לאורך שנות פעילותה הוציאה הלהקה חמישה אלבומים של מוזיקה חדשה ואלבום אוסף אחד.
חלק מהשירים הפכו ללהיטים עולמיים ונחשבים נכסי צאן ברזל במוזיקה היהודית, ובהם: "הללו את ה' כל גוים", "מי האיש החפץ חיים" (המוכר בישראל כיום בביצוע חוה אלברשטיין) ו"טוב להודות", הלקוחים מספר תהילים, ו"רבות מחשבות", הלקוח מספר משלי.
בתחילת שנות ה-70 התפרקה הלהקה.
צ'ייט המשיך את פעילותו המוזיקלית והקים את ההרכב של "קול סלוניקה", ששילב שירים חסידיים עם מוטיבים של מוזיקה יוונית.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התאחדה הלהקה מחדש והופיעה במופע המוזיקלי "אוואנט" שנערך בארצות הברית.
במשך השנים בוצעו שירי הלהקה על ידי זמרים והרכבים מוזיקליים אחרים, ובהם צמד רעים ("מי האיש").
בְּנֵי דְּקָלִים (נקרא בתחילה גם גִּבְעַת חַזָּן, בעקבות מערות חזן הנמצאות בשכונה הצפונית) הוא יישוב קהילתי שהוקם לשם מגורי קבע לקהילת יוצאי נוה דקלים, שפונתה מביתה בתוכנית ההתנתקות.
היישוב תוכנן ל־150 משפחות בשלב הראשון, ובסך הכול ל־500 משפחות.
היישוב נמצא בחבל לכיש, סמוך למושב שקף, ונקרא על שם היישוב הגדול מבין יישובי גוש קטיף – נוה דקלים.
אנשי החברה להגנת הטבע טענו גם שאין צורך ביישוב חדש, כי ביישובים קיימים באזור מצויות אלפי דירות פנויות.
ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה דנה בהתנגדויות בתחילת 2008, ואישרה סופית את הקמת היישוב בגבעת חזן.