tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יהונתן צוובנר (ט"ז בחשוון ה'תשי"א, 27 באוקטובר 1950 – י' בתשרי ה'תשל"ד, 6 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.
צוובנר נולד בירושלים לחיה ולעקיבא.
לו אח גדול ואח קטן.
הוא התחנך בשכונת בית הכרם ובבית הספר התיכון על שם מיי בויאר והיה שחקן בקבוצת הכדורסל בית"ר ירושלים.
בתחילת אוגוסט 1969 גויס לצה"ל והוצב בחיל השריון.
הוא עבר קורס קצינים והתנדב לשירות קבע.
כחייל צה"ל לחם במלחמת יום הכיפורים בתעלת סואץ, שם גם נהרג ביומה הראשון של המלחמה, 6 באוקטובר 1973. לאחר נפילתו קיבל את צל"ש הרמטכ"ל על מעשה גבורה שגילה בקרב בו נפל:
יהור רומנוביץ' ירמוליוק (באוקראינית: Єгор Романович Ярмолюк; נולד ב-1 במרץ 2004 בוורחניודניפרובסק שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברנטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת אוקראינה.
ירמוליוק גדל במחלקות הנוער של סטאל קמיאנסקה, דניפרו ודניפרו-1. הוא ערך 18 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של דניפרו-1 במסגרת ליגת העל האוקראינית.
ב-14 ביולי 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים בברנטפורד מהפרמייר ליג.
ב-20 במרץ 2025 ערך ירמוליוק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בניצחון 1–3 על נבחרת בלגיה במסגרת ליגת האומות 2024/2025.
הוא נכלל בסגל נבחרת אוקראינה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2025, וערך שלוש הופעות בטורניר.
יהונתן פראטו (16 בפברואר 1913 – 5 בינואר 2006) היה עורך דין, שליח היישוב ודיפלומט ישראלי.
פראטו נולד ב-16 בפברואר 1913 בפירנצה שבאיטליה, שם כיהן אביו דוד פראטו כראש הקהילה.
בינתיים, יהונתן השלים תואר דוקטור במשפטים ועלה לישראל בשנת 1936. אביו, פרופ' הרב דוד פראטו, מונה בהמשך לרב הראשי של רומא (1936–1938 ושוב 1945–1951) וחי בתל אביב בין כהונה לכהונה.
בארץ ישראל המנדטורית, יהונתן עבד תחילה כמורה לאיטלקית וראש המחלקה האיטלקית של תחנת הרדיו הממשלתית הבריטית "Jerusalem Calling".
בשנת 1940, ד"ר ג'ונתן פראטו ואביו ניהלו משא ומתן כשליחים מטעם היישוב עם רשויות איטליה והוותיקן על תוכנית להצלת יהודים מפולין דרך איטליה.
בשנת 1941, מונה פראטו לעורך דין.
ב-1 במאי 1949 הצטרף פראטו לשירות החוץ של מדינת ישראל.
בתחילה עבד בשגרירות ישראל ברומא, ולאחר מכן בשגרירות ישראל בבואנוס איירס.
בשנת 1959 מינתה שרת החוץ גולדה מאיר, את פראטו לציר בשגרירות ישראל באתונה.
לאחר מכן, כיהן פראטו כציר ישראל בקובה (1960-1963).
כאחראי ליחסי ישראל והכנסייה, קיבל פראטו את פני האפיפיור פאולוס השישי בביקורו בישראל בשנת 1964 במעבר תענך.
בין השנים 1969 ל-1972, פראטו כיהן כשגריר בקוסטה ריקה ובניקרגואה.
במהלך השנה האחרונה לתפקיד זה הוא כיהן גם כשגריר להונדורס.
פראטו ניהל את יחסי ישראל והכנסייה משנת 1973 ועד פרישתו ממשרד החוץ ב-28 בפברואר 1978. לאחר פרישתו, הוא עבד 5 שנים נוספות כארכיונאי.
יהונתן ה' משעל (נולד ב-1977 בשיקגו) הוא חוקר עירוני, אמן, אוצר, מרצה ופעיל חברתי ישראלי-אמריקאי.
פעילותו מתמקדת בנקודת המפגש שבין המרחב האורבני, הקהילה והאמנות.
הוא מוכר בזכות מחקריו על דרום תל אביב והתחנה המרכזית החדשה, וכן בשל הובלת מאבקים אזרחיים בנושאי דיור ופעילותו באו"ם.
משעל נולד בשיקגו להורים ישראלים, אביו ממוצא עיראקי ואמו ממוצא אירופאי (נכדתו של דב בר בורוכוב).
בגיל שש חזרה משפחתו לישראל והתיישבה ביישוב אשחר שבגליל.
בבגרותו שב לארצות הברית ועבד בניו יורק ככתב שטח וצלם בעיתון "The Indypendent", שם זכה בפרס מטעם ארגון העיתונאים העצמאיים של ניו יורק.
הוא בעל תואר שני באמנות ובצילום.
הקמת שבט "איתן" בשכונת שפירא
בשנת 2001, עם סיום שירותו הצבאי והצטרפותו לתנועת "מעגל הקבוצות", החל משעל לפעול בשיתוף עיריית תל אביב-יפו להקמת מרכז נוער עבור ילדי מהגרי עבודה בדרום תל אביב.
המרכז הוקם כמענה למחסור במסגרות חינוך בלתי פורמליות עבור ילדי משפחות המהגרים וקהילת צד"ל, שהתגוררו באותה עת בשכונות שפירא ונווה שאנן.
המרכז פעל תחת הנהגת צופי תל אביב במבנה ששימש קודם לכן את "שבט העדה".
בין השנים 2001–2003 ניהל והוביל משעל את המקום, והפך אותו ממרכז פעילות קטן לשבט צופים עצמאי בשם "שבט איתן".
תחת ניהולו, השבט גדל והתפתח למבנה הכולל הדרכה פנימית ופעילות רציפה עבור מאות חניכים.
כיום מונה השבט מעל 300 חניכים בגילאי 8–18 מ-32 מדינות שונות.
פעילות השבט באותן שנים התקיימה בצל מדיניות גירוש מהגרים, ומשעל הוביל את המרכז כצומת של פעילות חברתית למען השארת ילדי המהגרים בישראל.
במסגרת זו, פעל לקידום שיתופי פעולה עם ארגוני סיוע, מוסדות חינוך (כגון בתי הספר ביאליק ורוגוזין) וראשי קהילות המהגרים, ואף פעל להעלאת הנושא לסדר היום הציבורי והתקשורתי.
המאבק למען דיור בר-השגה: פרויקט "רנטקונטרול"
בשנת 2007 נמנה משעל עם מייסדי "רנטקונטרול" (Rent Control), ארגון אזרחי שפעל למען פיקוח והורדה של מחירי שכר הדירה בתל אביב-יפו.
הקמת הארגון הגיעה על רקע עלייה חדה במחירי הדיור בעיר ובהיעדר רגולציה על שוק השכירות הפרטי.
התנועה, שהחלה כהתארגנות מקומית בשכונת פלורנטין, צמחה תחת הובלתו של משעל לתנועה עירונית רחבה שמנתה כ-30,000 רשומים.
לצד פעולות מחאה, קידמה התנועה פתרונות מדיניות מול העירייה, ובהם מיפוי והשמשת נכסים נטושים לטובת דיור בר-השגה, קידום רגולציה על מבנים שאינם מאוישים, והטמעת מודלים בינלאומיים של שכירות ארוכת טווח ויזמות ציבורית.
משיאי פעילות המאבק היה המיצג "גר על הנייר" (2008), במסגרתו "עבר" משעל להתגורר בכיכר רבין בתוך שרטוט אדריכלי של דירת 20 מ"ר.
המיצג נועד להמחיש את מצוקת הדיור הקיצונית בעיר ועורר הד תקשורתי רחב.
פעילותו בתנועה שילבה בין מחקר עירוני על מודלים של "הליכתיות" (Walkability) ותחבורה ציבורית לבין מאבק פוליטי על זכותם של התושבים לדיור הוגן.
במסגרת אירועי אוהבים אמנות 2013 הוקם פרויקט מטרופוליס – "בית ספר" לאמנות בקריית המלאכה בתל אביב, שעומדת מאחוריו התפישה שהמרחב העירוני הוא בית הספר והמורים הם האמנים שפועלים במקום ומלמדים בחללי הסטודיו.
זו מעין אלטרנטיבה למבנה הפיזי הרגיל של בית ספר והצעה לחשוב בצורה אחרת על תכנון עירוני דרך חיבור של עיר, חינוך ואמנות.
בין השנים 2007–2010 יזם והוביל משעל את "פרויקט העיר החדשה", מיזם אמנותי-חינוכי שמטרתו חיבור בין עשייה אמנותית לקהילה בשכונות דרום תל אביב,.
המיזם שולב כקורס אקדמי בתוכנית הלימודים של המדרשה לאמנות במכללת בית ברל למשך שנתיים.
במסגרת הפרויקט, השתתפו הסטודנטים בקורס ששילב לימוד תאורטי על הקשר בין אמנות לחברה לצד עבודה פרקטית בשטח, במהלכה יצאו לשכונות דרום העיר ולימדו אמנות ילדים מקומיים.
המטרה הייתה לייצר אמנות שמחוברת לאנשים ולקבוצות בקהילה ולהוציא את היצירה מגבולות הסטודיו המבודד אל המרחב הציבורי.
בשנת 2010 התרחב המיזם והוצג כ"בית ספר עירוני" פתוח במסגרת הביאנלה הבינלאומית לאדריכלות נוף עירוני בבת ים.
משעל עובד כמורה מאז שנת 2001. הוא לימד בבתי הספר "נעמ"ת הוד השרון" בחטיבת ביניים ותיכון, בבתי ספר בית וגן בבת ים, כחלק מפרויקט "יובלים", ובבית הספר מקיף אורט בג'סר אל זרקא במסגרת מלגת 'אמן-מורה' של משרד התרבות.
בין השנים 2005-2015 לימד משעל כמרצה לחינוך לאמנות במדרשה לאמנות בית ברל.
יחד עם האמנית קרן גלר, העביר אימוני הוראה במסגרות אלטרנטיביות לסטודנטים להוראת האמנות.
השיעורים התקיימו בגני ילדים של מהגרים בנווה שאנן, בבית הספר ביאליק וביאליק-רוגוזין, ואף בבתי ספר של המגזר הערבי ביפו ובטירה.
בשנים 2024-2025 משעל שימש כמנטור באוניברסיטת חיפה בקורס "מיפוי מערכתי לטובת שינוי חברתי" שפועל דרך מרכז קיימא.
משעל עוסק בתיעוד מרחבים אורבניים בזיקה להיסטוריה ואקטיביזם.
מאז שמשעל עבר להתגורר בדרום תל אביב ובעקבות פעילותו בשכונת שפירא, התחנה המרכזית החדשה בתל אביב כמבנה השנוי במחלוקת והתרבות האלטרנטיבית שהתפתחה בו לאורך השנים הפכה למוקד של תשומת לב ועשייה עבורו במשך קרוב לשני עשורים.
בשנת 2009 החל להעביר סיורים מודרכים בתחנה לקהל במסגרת הקמת CTLV יחד עם האמניות הילה הראל ונועה רשף, אדר' אלעד הורן, מתכנן הערים ניסן אלמוג ואיש התרבות אמיתי פיין.
הסיורים ואירועי התרבות שחברי קבוצת CTLV ארגנו בתחנה זכו לסיקור מקומי ובינלאומי, כולל הרדיו הציבורי השווייצרי, לה מונד הצרפתי, הרדיו האמריקאי NPR וערוץ הטלוויזיה הציבורית הגרמנית.
הסיורים שהופיעו בעיתונות הבינלאומית תפסו את תשומת ליבו של הבמאי הצ'כי תומאס אלסיק, שבמשך שלוש שנים צילם סרט תיעודי "Central Bus Station" על התחנה שבמרכזו הסיור של יהונתן.
הסרט הוצג בשנת 2018 בפסטיבל שפילד, זכה להצלחה שבעקבותיה יצא משעל למסע הקרנות הסרט ברחבי אירופה.
בסיור, מנתח את התחנה המרכזית החדשה כ"אקו-סיסטם" תרבותי וחברתי המכיל את ספריית יונג יידיש, תיאטראות שוליים, מושבת עטלפים שנוצרה במנהרות האוטובוסים הנטושות, מקלט אטומי הגדול במדינה וקהילות מהגרים.
במסגרת המיזם פיתח את הסיור "קונספירציה תל אביבית", משעל חושף סימבוליזם סמוי המוטמע באדריכלות המקומית, כגון שימוש במטוטלות וסמלים נוספים בשערים של המשכן לאמנויות הבמה והמושבה הטמפלרית.
פעילותו זו מדגישה את תפיסתו לפיה המרחב העירוני רצוף בנרטיבים נסתרים שאינם מופיעים בספרי ההיסטוריה הרשמיים, וכי ההליכה בעיר היא כלי אקטיביסטי לחשיפת רבדים אלו.
סיור "עיר ההגעה" (Arrival City)
סיור בשכונות שפירא ונווה שאנן הבוחן את דרום תל אביב דרך התאוריה של דאג סונדרס: בעיר ההגעה מרחבים עירוניים חדשים המהווים מוקדי מעבר, שינוי וקליטה עבור מהגרים המבקשים לבנות עתיד כלכלי וחברתי טוב יותר.
המהות של אזורים אלו היא תפקודם כגשר בין מדינות המוצא לבין הכלכלה העירונית המבוססת.
הם מתאפיינים באוכלוסיית מהגרים רחבה, חזות מאולתרת ודינמיות מתמדת, ומייצרים תרבות היברידית שבה אנשים חיים במתח שבין שתי תרבויות שונות.
לפי סונדרס, ערים אלו הן המקומות שבהם ייווצר הבום הכלכלי והתרבותי הבא, אך הן גם עלולות להפוך למוקדי אלימות במידה והממסד לא ישכיל להכיר בחשיבותן ולשלבן במרקם העירוני.
בשנים 2019-2023 שימש משעל כ"שגריר לציבור" מטעם האומות המאוחדות במחלקה לקשרים בינלאומיים במטה האו"ם בניו יורק.
במסגרת תפקידו ליווה משלחות רשמיות, דיפלומטים ואת הקהל הרחב שהגיעו לבקר במטה הארגון, ואף נבחר כדובר מצטיין של הארגון במשך 4 שנים רצופות.
עם הקשרים הדיפלומטיים שיצר הניע מספר תהליכים משמעותיים בארגון:
רשת המחנכים הבינלאומית - קבוצת מחנכים מאסיה, אפריקה, אירופה, דרום אמריקה וארצות הברית שנפגשו במהלך חודשי הקורונה כדי לגבש תוכניות לימודים על זכויות אדם ועבודת האו"ם בבתי ספר במגוון שפות.
פרויקט הגנת ציפורים - מיזם להגנה על ציפורים מפני זכוכית בבנייני מגורים ומשרדים, בשיתוף פעולה עם מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש ונשיא העצרת הכללית קסאבה קורוסי.
היוזמה המשותפת קידמה יצירה של סטנדרט בינלאומי וישים ליצירת חלונות לבניינים, על ידי הוספת שכבת צבע אולטרה סגול שנשאר שקוף עבור בני האדם אך מכהה את החלון עבור ציפורים ובכך מסמן עבורם מכשול.
סיור האדריכלות של מטה האו"ם - בשנים 2020-2022 משעל בנה ופיתח סיור אדריכלות ראשון מסוגו בתוך מבנה מטה האו"ם, שנחשב ליצירת מופת של האדריכלות הבילאומית.
בתכנון המבנה השתתפו כמה מגדולי האדריכלים של המאה ה-20, ביניהם לה קורבוזייה הצרפתי-שווייצרי ואוסקר נימאייר הברזילאי.
הסיור עוקב אחר ההיסטוריה של המבנה, צורת הבנייה הייחודית שלו והחלטות תכנוניות שהשפיעו לאורך שנים על תהליכי קבלת החלטות באו"ם.
הסיור שמשעל פיתח אושר על ידי המשנה למזכ"ל האו"ם מליסה פלמניג, והפך מיד לאחת האטרקציות הפופולריות למבקרים במטה האו"ם.
לאחר שסיים להכשיר צוות הדרכה לסיור, סיים יהונתן את תפקידו באו"ם.
או"ם-שמו"ם - בהווה מנהל משעל את האתר "או"ם-שמו"ם", המהווה מדריך לאומות המאוחדות בעברית עבור חברות וארגונים המעוניינים בעבודה עם האו"ם, ומרצה על האומות המאוחדות לקהל דובר עברית בארצות הברית ובישראל.
• הדרכת דור העתיד ביום מרטין לותר קינג (2023): משעל הנחה קבוצת ילדים ממדינות שונות במשרד נשיא העצרת הכללית.
הוא שוחח איתם על חשיבות האו"ם לשיתוף פעולה עולמי, על אפליה, וציין כי האו"ם הוא המקום היחיד שבו מדינות הנמצאות במלחמה יושבות זו לצד זו.
• סיורי אדריכלות (Architecture Virtual Tour): משעל מוביל את הסיור הווירטואלי הפופולרי על אדריכלות המטה במסגרת אירועי "Open House New York".
הוא מתמקד בסיפור הקמת המבנה ובקשר שלו להיסטוריה של העיר, ומסביר כיצד עיצוב הבניין משקף ערכים של שיתוף פעולה, שוויון ושקיפות.
• משעל הקים ומוביל את המותגים "New York Art Walks" ו-"Art Walks Global", המקיימים סיורי עומק בתחומי האמנות והתרבות בניו יורק ובערים מרכזיות באירופה.
פעילותו מתמקדת בפענוח המרחב העירוני דרך בחינת יחסי הגומלין בין אדריכלות, עיצוב והיסטוריה לבין המרחב הציבורי.
הסיורים בהובלתו כוללים חשיפת נרטיבים היסטוריים בשכונות כמו הלואר איסט סייד, סיורי גלריות במוקדי אמנות כצ'לסי וטרייבקה, ובחינת מוסדות תרבות מרכזיים דוגמת מוזיאון מטרופוליטן.
בנוסף, הוא עוסק בתיעוד ותיווך של סצנת האמנות העכשווית, החל מאמנות רחוב וגרפיטי ועד למחקר על התפתחותן הדמוגרפית והחברתית של השכונות בעיר.
• בשנת 2015 הוא הוזמן להדריך סיור מיוחד בשם "סימני עיר של היסטוריה מחוקה" במסגרת פסטיבל "Warsaw Under Construction" בוורשה, פולין.
הפעילות נערכה בשיתוף עם המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה.
משעל הוביל סיור ברחובות ורשה שבו חיפשו המשתתפים "שכבות היסטוריות חבויות" מתחת למדרכות ולחזיתות המבנים.
הייחוד היה השימוש במפת רחובות של תל אביב כבסיס להשוואה, במטרה לגלות רעיונות או סיפורים אבודים בתוך הגאוגרפיה המקומית של ורשה.
משעל מקיים פעילות ענפה ככותב, מבקר אמנות ופובליציסט, המשתקפת באוסף נרחב של מאמרים וראיונות שפרסם לאורך השנים.
כתיבתו מתמקדת בביקורת אמנות, ראיונות עומק עם יוצרים ובחינת הקשר בין תרבות לממסד, כפי שניתן לראות במגזין האמנות "ערב רב", שם הוא מפרסם באופן קבוע וכן במגזין האמנות בנדיטקה.
בשיחות עם אמנים ואוצרים עוסק משעל בתערוכות עכשוויות ובסוגיות בוערות כמו שוויון מגדרי וזכויות אמנים.
מאז 2020 משמש משעל כעורך משנה של מגזין האמנות ArToday, שכותב בו את הטור מה קורא
במקביל לכתיבה, משעל יוצר תוכן קולי (אודיו) ומתעד בהסכתים את סצנת האמנות באמצעות ראיונות מוקלטים.
הוא יזם והוביל את סדרת הראיונות "Signals from the Studio" בשיתוף עם ארגון Artis, הזמינה להאזנה בפלטפורמות כמו Mixcloud, ובה הוא מארח אמנים לשיחות על תהליכי יצירה וקרבה.
פרויקט נוסף שלו בתחום זה הוא "Look and Listen", הכולל ראיונות קוליים עם אמנים ישראלים.
כתיבה מקצועית פנים-ארגונית (iSeek): משעל הוא שותף לכתיבת מאמר ברשת הפנימית של עובדי האו"ם (iSeek) העוסק בחידוש הצורה והתפקוד של בניין המטה.
במאמר הוא דן בחשיבות הסגנון הבינלאומי של המבנה וקורא לשימור הכבוד והאסתטיקה של סביבת העבודה הייחודית הזו.
חללית טי.וי - בשנת 2016 הנחה משעל יחד עם לבי כהן תוכנית אירוח על אמנות ואירועי השעה בערוץ הטלוויזיה הנסיוני "חללית טיוי" שפעלה ברחוב הירקון 70 בתל אביב.
התוכנית רצה במשך תשעה שבועות, כשבכל תוכנית מתארחת אמנית אחרת שהציגה את עבודתה, תוך ניתוח חדשות ואירועים עכשוויים בראי עבודות האמנות.
עבודתו האמנותית של משעל, המגדיר את עצמו כ"משוטט מקצועי", שזורה עמוקות בחקר המרחב העירוני ובקשר המורכב שבין האדם לסביבתו.
כצלם, משעל מתמקד בתיעוד רגעים יומיומיים ו"חסרי חשיבות", תוך שהוא מבקש לחשוף את הפער שבין החזות המעוצבת והמוקפדת לבין הרישול וההזנחה המסתתרים בפינות הנסתרות של הבית והעיר.
דוגמה בולטת לכך היא הסדרה "350 תמונות בקופסה" (מתוכה הצילומים "חשמל" ו"גז"), בה צילם פינות מוזנחות בבית כחלק מביקורת מגדרית וחברתית.
סגנון הצילום שלו מתואר כגס ובלי מניירות, מתוך רצון לייצר הזדהות המאפשרת לצופה להתקרב לתוכן היצירה ולא רק לצורתה.
2004 - Dissent - תערוכת צילום עיתונות קבוצתית, באוצרות משותפת עם Ersellia Ferron, Brecht Forum, ניו יורק
2008 - שישים - תערוכה קבוצתית בגלריה הגדה השמאלית, תל אביב
2014 - הישות השלישית - תערוכת יחידה למירי איתן שדה, גלריה תיאטרון הבימה, תל אביב
2014 - פורמט - תערוכה קבוצתית ב'מקום לאמנות', קריית המלאכה, תל אביב
2015 - DSTRB - אירוע פופ-אפ בבית האמנים בתל אביב,
2015 - פינק דיזל - ערב הקרנות וידאו ארט על גג המרץ 6, קריית המלאכה, תל אביב
2015 - קרמשניט - תערוכה זוגית לענת וערן ענבר, גלריה משונע, תל אביב
2016 - ארתור, שהוא אולי אחד מכם - תערוכה משותפת לשחר יהלום ורון וינטר, גלריה חנינא, תל אביב
2019 - מחיצה על ידי פיל - תערוכה משותפת לקרן גלר ורון וינטר, גלריה חנינא, תל אביב
2021 - Open-ended תערוכת יחידה לרוני אביב, גלריה House of Words, ברוקלין
2021 - Wind Section תערוכת יחידה לאפרת ליפקין, גלריה.
2006 - גנים חשופים - תערוכה קבוצתית במסגרת 'אמנות הארץ' בתחנת הכוח רידינג, תל אביב.
2006 - חורשה זמנית - תערוכה קבוצתית בבית האדריכל, יפו.
אוצרות: נעמה מישר וד"ר דליה מרקוביץ'
2007 - מלאכת כפיים - תערוכה קבוצתית בבית הגפן, חיפה.
2008 - גר על הנייר - פרויקט אמנות השתתפותית ב'אוהבים אמנות', תל אביב.
אוצרת: רוית הררי ורועי מרדכי
2008 - רנטקונטרול, גלריה בית העם אונליין, ynet.
2009 - מסילת ישרים - תערוכה קבוצתית במרחב הציבורי, אוצרות: נעם ונקרט והילה סלעי
2010 - TIMING 2010 - עיר חדשה, פרויקט חינוך עירוני של יהונתן ה.
משעל וערן איזנהיימר, הביאנלה הראשונה לאדריכלות הנוף העירוני, בת ים.
אוצרות: סיגל בר-ניר ויעל מוריה.
2010 - הזקן - תערוכה קבוצתית בגלריה אוניברסיטאית באר שבע, אוצר: חיים מאור
2013 - Holy Shit - תערוכה קבוצתית בגלריה שי אריה, אוצר: אריה פרנקו
2013 - No Ego - תערוכה קבוצתית בגלריה לצילום מוסררה.
2014 - לחם, חלב, ביצים, תשוקה - תערוכת יחיד בגלריה האוניברסיטאית חיפה.
ליווי אוצרותי: מעין אמיר, ייעוץ: גלית ג'וליה אלוני
2004 - ציון לשבח מטעם איגוד העיתונות העצמאית על המאמר "ברוכים הבאים לאמריקה, ברוכים הבאים לבית המעצר", פורסם ב-Indypendent, מנהטן
2007 - מלגה לאמן מבטיח, בית הספר מנשר לאמנות
2011 - מלגת הצטיינות לסטודנטים על תרומה לקהילה, קרן ברל קצנלסון
2012 - פרס הצטיינות בתרומה לקהילה, מכללת בית ברל
2013 - זוכה במלגת 'אמן מורה' מטעם משרד התרבות
2014 - "שיטות אלטרנטיביות להוראה" - בחירת הקורס הטוב ביותר במדרשה לאמנות בבית ברל
2014 - מלגת 'אמן מורה' מטעם משרד התרבות
2015 - מלגת 'אמן מורה' מטעם משרד התרבות
2019 - מקום ראשון בתחרות המגזין Luxury Travel Guide על הסיור הטוב בישראל
2020 - מקום ראשון בתחרות המגזין Luxury Travel Guide על הסיור הטוב בישראל
2021 - מענק יוצרים מ'ארטיס' על סדרת הפודקסטים 'Signals from the Studio'
2023 - פרס מפעיל הסיור העירוני הטוב ביותר מטעם PAT
2024 - הזמנה נשיאותית להשתתפות ב-תערוכת התיירות הבינלאומית בשוויץ
2024 - פרס מקום ראשון בתיירות בישראל מטעם מגזין BOTB
"יהורם, אריק, בני, ישראל" הוא אלבום אוסף שהוציאה לאור חברת התקליטים הישראלית ישראפון בשנת 1973, במסגרת סדרת האלבומים "צלילים למזכרת", אשר יצאה לאור לרגל שנת היובל למדינת ישראל.
אלבום זה מכיל שירים שהוציאו לאור יהורם גאון, אריק איינשטיין, בני אמדורסקי וישראל גוריון, ארבעת חברי שלישיית גשר הירקון לאורך השנים, במסגרת קריירות הסולו שלהם.
יהושע אובסֵי (1883 – 15 בדצמבר 1957) היה סופר עברי, עורך, מבקר, עיתונאי, מורה ומסאי.
יהושע אובסי אובסייביץ' בורישנסקי נולד בעיירה קרליץ שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה).
קיבל חינוך מסורתי ותורני, למד בישיבות של מיר ושל וולוז'ין.
בגיל הנעורים רכש לו השכלה כללית, והיה תלמיד ברשת בתי הספר של חברת מפיצי השכלה, קודם ברוסיה ואחר כך בעיר גרודנה שברוסיה הלבנה.
החל בעבודת ההוראה בשנת 1910.
בשנת 1915 היגר יהושע אובסי למערב אירופה, קודם לדנמרק, ואחר כך לאנגליה.
מאנגליה המשיך בדרך הגירתו לארצות הברית, אליה הגיע בשנת 1918. שם שהה כמעט 40 שנה, ושימש כמורה במוסדות שונים, עד עלייתו לישראל באביב תשט"ז (1955).
אובסי נפטר ברמת גן בסוף שנת 1957, ערירי.
נטמן בבית העלמין קריית שאול.
ראשית פרסומיו של אובסי בעיתונות העברית הייתה בעיתון "המליץ", ומאז פרסם את רשימותיו, מסותיו, מאמריו וביקורותיו בעיתונים עבריים רבים, ואפילו בכמה במות יידיש.
לאחרונה שוב נזכר אובסי, כמי שהכיר בגדולתו של הסופר ס.
יזהר, יחד עם מעטים נוספים, מיד עם פרסום סיפורו הראשון "אפרים חוזר לאספסת", בכתב העת "גליונות" של יצחק למדן, בקיץ 1938.
יהושע אובסי נפטר ב-15 בדצמבר 1957 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
מאמרים ורשימות, ניו יורק: אוהל, תש"ז 1947.
קובץ ספורים: ממנדלי עד ביאליק: עם רשימות ביוגרפיות, סודר בידי י.
אובסיי, ניו יורק: קרן ישראל מץ, תש"ב 1942.
יהודה שטיינברג, קובץ סיפורים; סודר בידי י' אובסי ומ' פיינשטיין; מבוא: יעקב פיכמן, ניו יורק: קרן ישראל מץ, תש"ז 1947.
יהושכר כרכי נולד בעיירה הקטנה פביאניצה שליד העיר לודז' שבפולין.
כבן למשפחת תעשייני טקסטיל גדולים, זכה לחינוך מסודר.
הוא החל ללמוד בגימנסיה העברית בלודז', אך כשהיה כבן 16 עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
המשפחה השתקעה בתל אביב, וניסתה ללא הצלחה להקים מפעל לטקסטיל.
יהושכר כרכי השלים את לימודיו בגימנסיה הרצליה שבעיר, ופנה ללימוד שפת האספרנטו.
הוא למד גם פקידות ומצא את פרנסתו בתרגום מכמה לשונות אירופיות.
עיקר תרגומיו היה עבור עיתוני הילדים וספרי הילדים.
בין שאר משרותיו היה גם מזכיר המערכת של עיתון הילדים "עתוננו" בשנים 1936 עד 1938.
יהושכר כרכי היה מהיחידים בארץ ששלטו היטב בשפת האספרנטו, וגם תרגם מלשון זו.
הוא גם כתב בעצמו מחזה קומי בשם "הלוחמים הקטנים", מחזה בחרוזים שעלילתו מספרת על ילדים בכפר תקוע בראשית ימי דוד המלך.
כרכי נפטר בשנת 1957 בתל אביב.
הלוחמים הקטנים: קומדיה, תל אביב: (דפוס אחדות), תרצ"ה.
הקברניט הצעיר, מאת ז'ול ורן, תל אביב: שמעוני, תש"ז 1947.
מונפליט, רומן, מאת ג'ון מיד פלקנר, תל אביב תשי"ח 1958.
בת פרבר העוני, סיפור לפי הנדריק יאן בולטהויס, תרגם מאספרנטו יהושכר כרכי, ערך והביא לדפוס ב"מ, תל אביב תש"ה 1945.
בעקבות הגורל, מאת ג'ון קוליס סנית, תרגם מאנגלית יהושכר כרכי, תל אביב: יזרעאל, תשט"ז 1957.
בן פרבר העוני, סיפור לפי הנדריק יאן בולטהויס, תרגם מאספרנטו יהושכר כרכי, ערך ועיבד והביא לדפוס ב"מ, תל אביב: שמעוני, תש"ה 1945.
יהושע אוסוביצקי (1858 – 1929) היה מהבולטים בפקידי הברון רוטשילד בתקופת העלייה הראשונה.
אוסוביצקי נולד בעיר קייב שבאימפריה הרוסית.
אביו שמחה בונם אוסוביצקי היה רב, שהקנה לבניו השכלה תורנית וכללית.
אוסוביצקי רכש גם שליטה בצרפתית, עובדה שעתידה הייתה להשפיע באופן ניכר על גורלו.
לאחר לימודיו החל ללמד בעירו.
ב-13 במרץ 1881 נרצח הצאר אלכסנדר השני.
בעקבות רצח זה החלו פרעות ביהודים בדרום-מערב רוסיה, שנודעו בשם "הסופות בנגב".
ב-26 באפריל 1881 נערך פוגרום ביהודי קייב; עשרות נרצחו, ורכוש יהודי נבזז.
אוסוביצקי ומשפחתו ברחו לעיר הגבול ברודי (בגליציה), שהייתה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית ובה התרכזו אלפי פליטים יהודים.
הפרעות עוררו ארגונים יהודים לצאת לעזרת הפליטים.
אחד מהם היה ארגון "כל ישראל חברים", ששלח את קרל נטר לברודי.
נטר חיפש מתורגמן לצרפתית ומצא את אוסוביצקי.
נוצר קשר הדוק בין המושיע מפריז והפליט מקייב.
נטר בחר קבוצה של 28 יתומים יהודים כדי להעבירם לבית הספר במקווה ישראל.
הוא הציע לאוסוביצקי לשמש מורה ומדריך הקבוצה, וזה נענה בהתלהבות.
אוסוביצקי הגיע בשנת 1882 למקווה ישראל, והחל לשמש שם כמורה.
הוא יצר קשר טוב עם התלמידים ועם קבוצת הביל"ויים שבאו לעבוד במקום.
שליטתו בצרפתית קירבה אותו לשמואל הירש, שהיה מנהל בית הספר ונציגו של הברון רוטשילד.
לאחר שנתיים צייד אותו הירש במכתב המלצה, ואוסוביצקי נסע לפריז ונפגש עם הברון רוטשילד, שהתרשם ממנו ומינה אותו לפקיד הברון בראשון לציון.
אוסוביצקי הגיע לראשון לציון בשנת 1884, ונתקבל בהתלהבות על ידי האיכרים והבילויים שראו בו כאחד משלהם.
בשנת 1885 נבחר אוסוביצקי על ידי ילדי ה"חדר" של ראשון לציון לרכב על אתון בראש התהלוכה לציון שלוש שנים למושבה ולהניף דגל רקום עם שני פסים וביניהם מגן דוד בצבע כחול.
דגל זה שנקרא אז דגל ראשון לציון דומה לדגל ישראל, והייתה זו הפעם הראשונה שהוא הונף בפומבי בארץ ישראל.
אוסוביצקי רכש 3,000 דונם אדמה בעיון קרא (כיום שכונת "עין הקורא") ומכר חלקות לעולים בעלי רכוש שנטעו באמצעיהם הפרטיים כרמי גפנים.
באופן כזה נוצרה שכבה של איכרים שאינם תלויים בחסדי הברון.
בין איכרים אלה היה מיכאל הלפרין, שייסד בראשון לציון "איגוד פועלים" ראשון בארץ.
עם הזמן נהפך הלפרין לאחד המתנגדים החריפים לשלטון אוסוביצקי.
במושבה גרו גם אביו של אוסוביצקי, שנתמנה רב ומלמד במקום, ואחיו בוריס דב אוסוביצקי, שהיה יינן ביקב של ראשון.
בוריס אוסוביצקי היה המייסד והמנצח הראשון של האורקסטרה של ראשון.
בשנת 1886 החלו היחסים בין אוסוביצקי והאיכרים להתערער.
הוא פיתח לעצמו גינוני שררה, הטיל קנסות וקירב אליו מלשינים וחנפנים.
המושבה נתפלגה לשני מחנות: "רודפי שלום", ובראשם יוסף פיינברג, שהתנגדו לאוסוביצקי, ו"אגודת רעים", שתמכו בו וטופחו על ידיו.
באפריל 1887 הגיע המתח במושבה לשיא.
מיכאל הלפרין שלח לחובבי ציון ברוסיה מכתב תלונה על אוסוביצקי.
כשנודע לאוסוביצקי על המכתב בערה בו חמתו.
הוא שלח את אנשיו לדירת הלפרין; הוא לא היה בביתו, והם שברו את הדלת וזרקו את כל חפציו.
כאשר חזר הלפרין וראה את ההרס, הוא הלך עם חבריו לבית הפקידות להתעמת עם אוסוביצקי.
כאשר ראה אותם אוסוביצקי הוא נבהל וירה לעומתם ברובה כדי להפחידם.
הוא ציווה על הלפרין להסתלק מיד מהמושבה.
אירוע זה הצית את המרד במושבה.
מתנגדי אוסוביצקי הגיעו לבית הפקידות וקראו לאוסוביצקי לעזוב את המושבה.
החלו קטטות בינם ובין תומכי אוסוביצקי.
בינתיים שלח אוסוביצקי שליח למושל הטורקי ביפו והודיע לו כי פרץ מרד בראשון.
מיד נשלחה כיתת חיילים כדי לאסור את המורדים.
החיילים ניצבו מול המתיישבים ונתנה פקודה לטעון את הרובים אם המתיישבים יתנגדו למאסר.
ברגע האחרון הגיע שמואל הירש ממקווה ישראל ושכנע את החיילים לעזוב ואת המתיישבים להתפזר.
אוסוביצקי עזב את ראשון ביחד עם הירש.
המורדים חגגו את "ניצחונם" אך לא לאורך ימים.
ב-1 במאי 1887 הגיע הברון רוטשילד לביקורו הראשון בארץ ישראל.
הוא נפגש במקווה ישראל עם הירש ואוסוביצקי, ושמע את גרסתם למאורעות.
לאחר מכן נסע לירושלים וביקר במקומות הקדושים.
בראשון חיכו לו בחששות להחלטתו.
כאשר הגיע לראשון הודיע כי הוא מוכן לסלוח לאיכרים ולהמשיך לתמוך במושבות בתנאי שראש המורדים יוסף פיינברג יעזוב את המושבה.
בתמורה הוא מוכן להיענות ל"בקשתו" של אוסוביצקי להעבירו למקום אחר.
אוסוביצקי נשאר בינתיים כפקיד בעקרון (מזכרת בתיה) ובפתח תקווה.
הוא רכש אדמה בדרום, שעליה הוקמה המושבה קסטינה (באר טוביה).
המרד נכשל; המורדים "התקפלו" לנוכח איומי הברון.
פיינברג ומשפחתו עזבו את המושבה, ובמקום אוסוביצקי הגיע הפקיד אלפונס בלוך, ששלל מהאיכרים את חופש הדיבור וההתארגנות.
הברון ביקר בביקורו הראשון גם את המושבה ראש פינה.
הוא התרשם ממצבה העגום של המושבה ומהיחסים הגרועים בין האיכרים ופקידי הברון.
הוא החליט להעביר את אוסוביצקי לראש פינה ולמנותו כפקיד ראשי על כל המושבות בגליל.
בראש פינה התגלה כישרונו הניהולי של אוסוביצקי.
הוא שאף להרחיב ולפתח את ראש פינה, ולהפוך אותה לבירת הגליל.
הוא היה מקובל על השלטונות הטורקים, וידע לשלם "בקשיש" לאנשים הנכונים.
פעולתו הראשונה הייתה להגדיל את שטח המושבה פי שבעה – ל-32,000 דונם.
הוא נסע לביירות, ובעבור "תשלום מיוחד" קיבל מהוואלי של ביירות אישור לבנות בתים.
גם לאנשי המושל בצפת נתן דמי לא יחרץ על מנת שלא ילשינו לשלטונות בקושטא.
ניטע גן הברון, ומי המעיינות חוברו לבתים.
אוסוביצקי החל במסע נרחב של קניית אדמות.
הוא קנה את אדמות מטולה, תל חי, חמארה (כיום על אדמותיו נמצא מושב כפר יובל), אדמות בגליל התחתון ובסביבות טבריה.
אוסוביצקי רכש שטח גדול בחורן (ממזרח לרמת הגולן, כיום בשטח סוריה).
על שטח זה התקיימה כשנתיים מושבה יהודית בשם תפארת בנימין (ע"ש הברון רוטשילד).
אוסוביצקי סלל דרכים בגליל והקים תעשייה בגליל.
בראש פינה וביסוד המעלה ניטעו אלפי עצי תות.
בראש פינה הוקמה מטוויה למשי.
האיכרים גידלו בבתיהם את הזחלים על מצע עלי תות והביאו את הפקעות למטוויה בראש פינה שם הועסקו עשרות פועלים יהודים, בעיקר נערים מצפת וכן משפחות יהודיות מחצביה.
בראש פינה ניטעו גם גפנים ונבנה יקב.
ביסוד המעלה נשתל גן פרחים ונבנה מפעל לתעשיית בושם.
אוסוביצקי נחשב כ"מלך"; הוא היה נוסע במרכבה רתומה לסוסים אבירים ופרשים מלפניו ומאחוריו.
הערבים והיהודים העריצו אותו, והיו נשבעים "בחייאת אוסוביצקי".
גם הפקידים הטורקים פחדו ממנו, שכן היה בכוחו לגרום לפיטוריהם או למינוים.
בשנת 1889 נפטרו שתי בנותיו הצעירות של אוסוביצקי ממחלה.
הן קבורות בבית הקברות בראש פינה בחלקה מגודרת.
מצבתן המפוארת לעומת המצבות הקטנות והאנונימיות של ילדי האיכרים מהוות עדות אילמת לפער בין הפקידים לאיכרים.
הרכישות ומפעלי התעשייה "בלעו" הון עתק "על חשבון הברון".
הוצאות הייצור של המשי, היין והבושם היו עצומות.
ריחוקה של ראש פינה העלה את הוצאות השיווק.
עצי התות והגפנים נפגעו במחלה.
אט אט החלו המפעלים של אוסוביצקי להתמוטט.
הברון לא היה מוכן להמשיך ולשאת בהפסדים.
הוא ראה באוסוביצקי את האשם העיקרי, ופיטר אותו.
אוסוביצקי נשאר זמן מה בארץ בתפקיד זוטר כאחראי היקב ולאחר מכן עזב את הארץ לפריז שם חי נחבא אל הכלים ללא קשר עם ארץ ישראל המתפתחת.
גם הפקידים שהחליפו את אוסוביצקי בראש פינה לא הצליחו.
המטוויה נסגרה ב-1905 כמו שאר המפעלים של אוסוביצקי.
בשנת 1905 מונה חיים מרגליות קלווריסקי כפקיד ראשי על הגליל מטעם יק"א.
הוא הצליח להציל את השטחים שרכש אוסוביצקי בגליל ועמדו להישמט בגלל פלישות ואי פינוי אריסים.
על שטחים אלה הוקמו המושבות מנחמיה, כנרת, מצפה, יבנאל, כפר תבור ועוד.
אחותו פרל נישאה לפייבל כהנוב.
יהושוע (שוקי) מאירי־ליכטר (נולד בה' באייר תשי"ט, 13 במאי 1959) הוא עיתונאי ישראלי.
סבו יהושע ליכטר היה המייסד והעורך הראשון של הביטאון הרוויזיוניסטי "חזית העם" שהיה הביטאון של ארגוני הלח"י והאצ"ל, ומחברי ברית הבריונים.
לאחר שירותו של יהושוע מאירי בצה"ל (היה ממייסדי יחידת העילית שלדג שהוקמה ב-1978), החל את לימודיו בתקשורת ומזרח תיכון באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1982 - 1989 שימש מאירי כסופר הארץ בכנסת.
במהלך 1989 שימש כיועץ לשר אמנון רובינשטיין במהלך הקמת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו והיה מעורב גם בהקמת מפלגת שינוי ותנועת חוקה לישראל.
בסוף 1990 יצא בשליחות קול ישראל לקהיר ודיווח משם להארץ, חדשות, מעריב ולעיתונות הזרה.
כמו כן פעל מאירי בקהיר במסגרת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר.
עם שובו מקהיר עבר לגור ברמת אביב הירוקה והחל אצלו תהליך חזרה בתשובה.
בשנים אלה התקרב מאוד לכמה מגדולי ישראל, נחשב לנאמן עליהם ועד היום מתקיים קשר הדוק בינו לבין משפחותיהם.
ביניהם הרב אלעזר מנחם מן שך שמאירי היה מביא את דבריו לתקשורת, הרב יצחק כדורי, הרב ברוך אברהם רקובסקי והרב חיים קניבסקי.
מאז שובו ממצרים ועד שנת 2007 שידר תוכנית רדיו אישית בערוץ 7, "מתחילים מבראשית" שזכתה באחוזי האזנה גבוהים.
התוכנית עברה לקול ברמה והופסקה במאי 2012. כמו כן היה משתתף קבוע בפנאל בתוכניתו של השדרן ז'וז'ו אבוטבול "שיחות אל תוך הלילה" (שיחות עם מאזינים) ששודרה ברשת ב' של קול ישראל ובתוכניות משודרות נוספות ברדיו ובטלוויזיה.
ב־1999 הורשע באיומים ונגזרו עליו חודשיים מאסר על-תנאי.
בשנת 2006, בבחירות לכנסת השבע עשרה, היה מועמד לכנסת מטעם "מפלגת חרות" בראשות מיכאל קליינר.
מאירי הקים את ישיבת רמת אביב ברמת אביב הירוקה, בסמוך לאוניברסיטה בבניין בית הקולנוע הישן בשכונה, המיועדת לציבור החילוני המבקש לדעת יותר על התורה וזאת במסגרת פעילותו לקירוב רחוקים.
ב-2013 חזר ליישוב עומר בו גדל והקים שלוחה של הישיבה בה לומדים נערים לפני גיוס את "תורת המלחמה הרוחנית".
כיום עוסק מאירי בניסוח ניירות עמדה בתחום המדיני-ביטחוני לגופים רשמיים ובכתיבת מאמרים בנושא.
הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר (תקע"ה, 1815 - כ"ח בכסלו תרנ"ג, 1892) נודע בכינוי מהריא"ץ (מורנו הרב יהושע אהרן צבי), היה מתלמידיו של החת"ם סופר בשנותיו האחרונות, כמו גם ידידו הטוב, הרב הלל ליכטנשטיין.
הוא התפרסם כרבה של מרגיטה, תפקיד שאותו מילא לאחר הרב ליכטנשטיין.
ויינברגר נולד לרב משה ויינברגר, ראב"ד סאסוואר (שוסבורג בפי היהודים שבה כיהן גם הרב מרדכי בנט).
להוריו לא היו ילדים במשך זמן רב, וגם לאחר שנולד בנם בכורם הוא נפטר בילדותו.
ויינברגר נודע בילדותו כברוך כישרונות ובעל מידות טובות ובגיל 10-9 אמו, שהייתה דור שנים-עשר למהר"ל מפראג, לקחה אותו לאביה, הרב אהרן משה אריה גידונג, אב"ד פזינג שילמדו תורה.
ויינברגר למד עם סבו העיוור במשך כמה שנים, והיה קורא בקול את שלמדו.
לאחר כמה שנים כשהיה כבר בקי בש"ס ופוסקים, נסע לישיבת הרב בנימין וולף לעוו בורבו.
לאחר זמן לא רב נסע לישיבת הרב משה סופר בפרשבורג.
כבר בימים הראשונים לבואו נודע כעילוי גדול בבקיאות ובחריפות.
הוא נישא בתקצ"ו ליוטא, בתו של הרב יעקב דוב פלדמן מהכפר פֶטְרָה הקרוב למרגיטה.
חותנו הגיע לישיבת החת"ם הסופר לבחור לו חתן לבתו זו והחת"ם סופר המליץ על "הרשל שויסבורג", כינויו של המהריא"ץ בישיבה.
רעייתו נפטרה בדמי ימיה ובתרל"ה נישא בשנית, ללאה-יוטא, בתו של הנגיד נחמיה רוזמן.
בשנת תר"ה הוצע לרב ויינברגר לכהן כרב ב, אך הוא סירב בגלל שחותנו ביקש מחתניו שלא יקבלו עליהם משרת רבנות בחייו.
בני הקהילה נתנו את לו כתב הרבנות שייתן אותו למי שירצה.
ויינברגר מסר את כתב המינוי לרב הלל ליכטנשטיין שבאותו זמן למד תורה בגלנטה בעוני, לאחר שבירר שהמינוי לא יעורר התנגדות בקהילה.
לאחר שהרב ליכטנשטיין עבר לכהן כרבה של קלוז', שוב פנו יהודי מרגיטה לוויינברגר שיאות לכהן כרבם, אך הוא עדיין סירב בגלל רצון חותנו ושוב פעל לשכנע את אנשי הקהילה לקבל את הרב ליכטנשטיין שנאלץ לעזוב את קלויזנבורג, שמונה שוב בשנת תרי"ט לרבנות מרגיטה והסביבה.
בשנת תרכ"ז נפטר חותנו של הרב ויינברגר, והרב ליכטנשטיין, שראה שחברו זקוק למשרת רבנות לפרנסת משפחתו, נסע לסיקסו לפעול לבחירת ויינברגר כרב העיירה.
משראשי הקהילה אמרו שהם רוצים אותו עצמו כרב, הסכים הרב ליכטנשטיין והעביר בתרכ"ב לרב ויינברגר את משרת רבנות מרגיטה והסביבה.
בשמשו כרבה של מרגיטה התפרסם כאחד מגדולי הפוסקים ומכל טרנסילבניה ואף מכל רחבי הונגריה, נשלחו אליו שאלות הלכתיות סבוכות, וגם מגדולי הרבנים של הדור שלפניו.
כן התפרסם כצדיק וקדוש ופועל ישועות.
מגדולי המקובלים באותו הדור שהיכירוהו העידו עליו שהוא בקי גם בתורת הנסתר שבה עסק בלילות.
היה עמוד התווך בין רבנים שפעלו בדרך תקיפה כמו הרב הלל ליכטנשטיין והרב חיים סופר (רב במונקץ' ובודפשט) לבין רבנים שפעלו בדרך מתונה יותר כמו הרב יצחק אהרן לנדסברג מגרוסוורדיין, הרב צבי שלמה שיק והרב מאיר פרלס.
הרב ויינברגר לא העלה על הכתב את השאלות הרבות שנשאל ולא חשב להדפיסם, נכדו הרב מרדכי בריסק הביא לדפוס את הספר 'שאלות ותשובות מהריא"ץ' חלק ראשון על או"ח ויו"ד.
המשך הכתב יד של ספר השו"ת הזה נקטע בגלל השואה, ויש לפנינו רק את החלק הראשון כשכתב היד של החלק השני שעמד לצאת לאור נעלם בזמן השואה.
כן יצא לאור 'לקוטי מהריא"ץ' - ליקוט חידושים של המהריא"ץ על התנ"ך, חידושי אגדות הש"ס (מה ששמעו מפיו), הדרכות רוחניות ושו"ת של שאלות ותשובות מהמהריא"ץ שלא נדפסו לפני כן.
בהוצאת "זיכרון - מפעל להנצחת יהדות הונגריה", בני ברק תשס"ג (2003) בליקוט מכתבי תלמידיו וצאצאיו ועריכה של משה אלכסנדר זושא קינסטליכר.
בנוסף הופיע 'חידושי מהר"ץ' (כך השם במקור) שבו חידושים של המהריא"ץ בסוגיות בסדר נשים בתלמוד הבבלי בתוך "קובץ עטרת אבות" שערך הרב משה אלכסנדר זושא קינסטליכר.
בהוצאת "זיכרון - מפעל להנצחת יהדות הונגריה", בני-ברק תשס"ד (2004).
לאחר שחיבור של חידושי תורה על מסכת כתובות מהתלמוד הבבלי נשרף, הפסיק לכתוב חידושי תורה.
חידושי אגדה לא כתב כלל מלכתחילה.
חידושי הלכה ואגדה מפוזרים בספרי תלמידיו.
וכן מובאים חידושים כאלו בהקדמות ל'שאלות ותשובות מהריא"ץ' חלק א' ול"דרשות מהר"ם בריסק" שהרב מרדכי בריסק קרא להן "פתח עיניים", ובספר "שארית יוסף" של הרב יוסף אריה גרוס, נכד המהריא"ץ.
הרב גרוס, בן חתנו של המהריא"ץ, הרב מרדכי גרוס מצ'נגר, למד עם סבו בשנותיו האחרונות.
הרב מרדכי בריסק הוסיף מדברי הרב ויינברגר חידושים לתנ"ך, לאגדות הש"ס והדרכות רוחניות.
מחידושי התנ"ך הביא בעיקר את החידושים לתורה.
הוא הספיק לפרסם את הדברים על חומש בראשית ב'שו"ת מהריא"ץ', את הדברים על חומש שמות בראש 'דרשות מהר"ם בריסק' וחלק מהדברים על חומש ויקרא כהקדמה ל'שו"ת מהר"ם בריסק' חלק ג'.
וכן הוסיף לזה את 'חדושי מהרש"ז' - חידושים על התנ"ך והש"ס ושו"ת מאת הרב שמואל זלמן ויינברגר, בנו של המהריא"ץ ויורשו ברבנות מרגיטה והגליל.
מבין תלמידיו היו רבנים חשובים שמהבולטים בהם היו:
הרב יהונתן בנימין הכהן, דומ"ץ (דיין ומורה צדק) בסליש ומחבר "נפש יהונתן".
הרב יעקב יוסף גרוס, אב"ד אובודה (נקראה בפי היהודים אובן ישן) שנודע בחיבורו "תבואת יקב" .
הרב יהודה קאין מעגרבג, מחבר "מנחת יהודה".
הרב יוסף הלוי ברגר, רבה של העיר גרלה.
כל חמשת ילדיו היו מאשתו הראשונה:
הרב אברהם יהודה - הבן הבכור שלמד תורה אצל אביו ובישיבת פרשבורג אצל הכתב סופר, בן החת"ם סופר, רבו של אביו.
אסתר - נישאה לרב מרדכי גרוס מצ'נגר.
הרב עקיבא יוסף - התגורר במרגיטה.
בריינדל - נישאה לרב יחזקאל קליין מבודפשט.
נפטרה בצעירותה והרב קליין התחתן בשנית עם מאטיל, בת בנו בכורו של המהריא"ץ.
הרב שמואל זלמן - מילא את מקומו במשרת הרבנות של מרגיטה והסביבה במשך 40 שנים.
למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר (השבט סופר), בן הכתב סופר ונכד החת"ם סופר.
בנו הרב מרדכי עזריאל מילא את מקומו אחרי פטירתו ברבנות העיר.
הרב יהושע אייזיק שפירא (ה'תקס"א, 1801 – ד' בטבת ה'תרל"ג, 3 בינואר 1873) היה אב"ד סלונים וערים נוספות בשטחי ליטא היהודית ופולין שבאימפריה הרוסית.
נודע כיחיד בדורו בזיכרונו, בבקיאותו ובחריפותו, וכמחבר ספרים תורניים, וכונה ר' אַיְזֶל חריף על שכלו החריף ולשונו השנונה.
נולד בגלובוקי שבפלך וילנה (כיום בבלארוס) לר' יחיאל שפירא, בנו של ר' מרדכי שפירא ממקורבי הגר"א, ותלמיד של רבי שניאור זלמן מלאדי.
סבו רבי מרדכי היה מצד אמו נכדו של רבי יצחק אייזיק הלפרין אב"ד קוידינוב, בנו של רבי יחיאל היילפרין בעל "סדר הדורות".
התחיל ללמוד תורה בהיותו בן שלוש, וגמרא בגיל שש, ובהיותו בן שמונה כבר ידע כמה מסכתות.
מילדותו היה שוקד לבדו על התורה, כי לדבריו ידע שאיננו יודע, וידיעה זו כבשה כל ישותו ולא נתנה לו מנוח יומם ולילה, נרעד למחשבה שהתורה כה גדולה ועצומה, והוא טרם טעם מטעמה.
על תלמודו בילדותו הוא סיפר:
גדל עם חסידים, ושמחה ועליצות אפיינו אותו כל חייו.
אולם לא הלך בדרך החסידות של אביו, והעדיף את מסורת סבו מהמתנגדים לחסידות.
התארס בגיל שתים-עשרה, וכעבור שנה נשא לאישה את חיה, בתו היחידה של ר' יצחק פיין ממינסק ידיד של אביו.
על שם חותנו, הוצמד לו הכינוי 'חריף', ראשי תיבות של "חתן רבי יצחק פיין", המצביע גם על חריפותו ולשונו השנונה.
למד בישיבה הגבוהה שבבית המדרש "בלומקס" שבמינסק, שלומדים וחריפים, גדולי מינסק וחכמיה, נמנו על יושביו.
שם הוא התפרסם בכינוי "העילוי מגלובוקי".
התיידד עם לומדים קשישים, ביניהם רבי יחיאל מיכל ממינסק.
בגיל שבע-עשרה שימש כממלא מקום של רבי אברהם דוואריצר, ראש הישיבה, והיה משמיע את דבריו לבאי בית המדרש כמגיד, עד שחתנו ביקשו שיחדל מדרשות וישקוד רק על התורה.
כעבור שבע שנים מיום בואו למינסק, בגלל ירידתו מנכסיו של חותנו, הוא שימש כמגיד מישרים לפרנסתו.
בגיל צעיר סיים את שני התלמודים, הבבלי והירושלמי, ששים ותשע פעמים.
במהלך חייו סיים את המשנה כולה שלוש מאות וששים פעמים.
הוסמך לרבנות על ידי רבי אברהם אבלי פאסוועלער בווילנה.
בגיל עשרים הוא נענה להפצרות יהודי קלווריה לכהן כרב הקהילה.
בתחילת כהונתו הייתה בעיה שהוא עדיין לא היה בקיא בספרי ההלכה והפוסקים, אך בתוך כשנה למד בעל פה את השולחן ערוך ובמשך הזמן היה בקיא גם בספרות זו.
בקלווריה הוציא לאור את ספרו הראשון "עמק יהושע", ושמו יצא לתהילה בכל תפוצות ישראל כגדול בתורה השקול ל"שאגת אריה", עד ששליחים מערים נכבדות, ביניהן קוטנא שבפולין, הזמינוהו לכהן כרב בעירם.
כיהן כרבה של קוטנא, וזכה למשכורת יפה ותנאים טובים.
אלא שהעיר ומנהגיה לא היו לרוחו, והוא עזב בגלל מחלוקות עם החסידים שהוא היה ממתנגדיהם החריפים.
בתר"ט החל לכהן כרבה של טיקטין, ועסק בה הרבה בצדקה.
לאחר שהרב דב בריש אשכנזי, מחבר "נודע בשערים", עבר לכהן כרבה של לובלין החליפו ר' אייזל חריף כרבה של סלונים.
היה דרשן מחונן שאמר דרשותיו בניגון כדרך המגידים שסובבו בין הקהילות היהודיות, אך לא הטיף למוסר בדרשותיו, בניגוד למגידים הללו.
דגל בלימוד ישר ללא פלפולים.
היה מבוקש כמיישב סכסוכים, ונמנה עם הפטרונים הרוחניים של ישיבת וולוז'ין.
אף שהתנגד בחריפות לחסידות ונראה ממעשיות שפורסמו עליו שזלזל בר' אברהם וינברג הראשון, שהיה הרבי מסלונים במקביל לשנות רבנותו בעיר, שניהם היו בידידות רבה.
השיא את בתו לרב יוסף שלופר (בן הרב צבי הירש) שהיה אחריו אב"ד סלונים, מחבר "מרכבת יוסף" ו"פורת יוסף" על הש"ס.
הרב יוסף שלופר למד בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב, ור' אייזל חריף הגיע בתקופה שלמד שם למצוא בה חתן לבתו.
הוא שאל שאלה חמורה בסוגיה שלמדו ואמר שמי שיתרץ אותה יהיה חתנו.
רבים מהתלמידים ניסו לתרץ את הקושיה, אך לא הצליחו.
לאחר זמן מסוים נואש ר' אייזל למצוא תלמיד שיתרץ את הקושיה והלך.
התלמיד יוסף שלופר רץ אחריו ושאל אותו מה התירוץ של הקושיה, כי הוא משתוקק לדעת את התירוץ הנכון.
אז אמר לו ר' אייזל חריף שאותו הוא ייקח כחתן לבתו בזכות אהבת התורה שבו.
וחתנו זה הפך בפני עצמו לגאון ידוע בדורו.
ר' אייזל חריף בספרות היהודית העממית
התפרסם באמרות חריפות ושנונות שהופיעו בלקטי אמרים בעברית וביידיש (כגון, מ' רייצסזון, פון ר' אייזעלע'ס מויל, בהוצאת "גמילות-חסדים-קאסע", סלונים תרצ"א - משיחותיו ואמרותיו של ר' אייזל חריף).
בשיחות החולין שלו לגלג על רבנים שלא שימשו כדי צורכם בלימוד תורה, וקפצו לשמש ברבנות, ועל גינוני רבנות שרבנים נהגו בהם כדי להתגדל בהם לעיני ההמון.
פעם שאל אברך שרצה לקבל ממנו סמיכה להוראה: "מה פירוש תנו רבנן?" אמר האברך: "דבר זה אף תינוק של בית רבו יודע, תנו רבנן פירוש הרבנים למדו".
אמר לו ר' אייזל חריף: "תנו רבנן, תנו תחילה, ואחר-כך רבנן, ולא להפך".
פעם שאל חבר שנהיה לאדמו"ר: 'איך נעשית בין רגע לאדמו"ר?
הרי רק אתמול היינו שווים שבשווים'.
ענה חברו: 'יודע אתה, הנה כור חיטים פשוטות ומגושמות, נוטל יהודי מלוא חופניו מהן ואומר: "הרי זו תרומה", והפשוט נעשה קודש בין רגע.
אם מאות יהודים באו ואמרו עלי שאני קודש, הרי אני קודש".
ענה לו ר' אייזל חריף: "חרש שוטה וקטן שתרמו אין תרומתן תרומה".
פעם הזדמן לעיירה והתארח בביתו של רב העיירה.
התחיל נושא ונותן עמו בדברי תורה, וראה שאין ברב לא הלכה ולא אגדה.
אמר לו: "תמה אני על מר, מילא בני העיירה סומכים על כבודו וחושבים שיש כאן רב, ואילו מר הרי הוא יודע בעצמו שאין כאן רב, וכיצד אדם מישראל דר בעיר שאין בה רב?".
שני אברכים, אחד בקיא ואחד חריף, באו אליו, שיתהה על קנקנם ויסמוך עליהם להוראה.
נענה לבקי ונתן לו סמיכה, ולחריף לא נתן.
כשנשאל לפשר הדבר, ענה: סיני ועוקר הרים, סיני עדיף - אמרו חז"ל, כי לו רצה החריף לעקור את הר סיני לא היה מוצאו מרוב חריפותו.
פעם נסע ר' אייזל בעגלה עם עשיר מופלג.
בלילה נטתה העגלה מן הכביש ונתהפכה.
אמר ר' אייזל: 'עכשיו נתקיים מאמר חז"ל: תורה וגדולה במקום אחד'.
נודע בעיקר בעבור ספריו "עמק יהושע", "נחלת יהושע", ו"נועם ירושלמי", בהם ביאר סוגיות עמוקות בתלמוד הבבלי והירושלמי.
עלי ידי ספריו התפתחו הכישרונות של הרבה מגדולי ישראל שהתאבקו בחידושיו המבריקים, השקולים ומדודים בהגיון ישר.
עמק יהושע - ספר הכולל שני חלקים: חלק א' הוא שו"ת וחלק ב' הוא דרשות לשבתות ומועדים.
נועם ירושלמי - מהפירושים החשובים על התלמוד הירושלמי.
כולל ארבעה כרכים שיצאו לראשונה בווילנה תרכ"ג-תרכ"ט: על סדר זרעים בתרכ"ג, על סדר מועד בתרכ"ו, על סדר נשים בתרכ"ח ועל סדר נזיקין בתרכ"ט.
בירושלים תשכ"ח יצא דפוס צילום ראשון בשני כרכים (זרעים-מועד ונשים-נזיקין), ובירושלים תשנ"ב יצא דפוס צילום בידי זלמן שפירא.
נחלת יהושע - חלק ראשון - שו"ת וחלק שני - דרשות וחידושים ודברי מוסר.
יצא דפוס צילום בירושלים תש"ל בהוספת מפתחות שנערכו על ידי ישראל קלפהולץ, ונוסף בירושלים תשל"ח שבו נוספו גם חידושים ותשובות בסוף.
נכדו, זלמן שפירא (בן יחיאל), הביא את החיבור לבית הדפוס בדפוסי הצילום.
עצת יהושע - ביאור על האגדה במסכת בכורות דף ח' בעניין השאלות ששאלו "סבי דבי אתונא" את רבי יהושע בן חנניה ותשובותיו.
בירושלים תשכ"ט יצא דפוס צילום יחד עם "מרבה עצה" ו"מרבה תבונה", וכך גם בברוקלין תשנ"ו בתוספת 24 עמ' שבהם מפתח חדש.
מרבה עצה - ביאור של אגדות רבה בר בר חנה ועוד אגדות מהש"ס.
יצאו שני דפוסי צילום בירושלים תשכ"ט וברוקלין תשנ"ו יחד עם "עצת יהושע" ו"מרבה תבונה", כשבברוקלין נוספו 25 עמ' שבהם מפתח חדש.
יצאו שני דפוסי צילום בירושלים תשכ"ט וברוקלין תשנ"ו יחד עם "עצת יהושע" ו"מרבה עצה", כשבברוקלין נוספו 24 עמ' שבהם מפתח חדש.
שפת הנחל - דרשות לשבתות וימים טובים.
אבי הנחל - דרשות לשבתות ומועדים.
יצאו דפוסי צילום בירושלים תשל"ב (נכדו זאב שפירא הביא החיבור לבית הדפוס), ובניו-יורק תשס"ג יחד עם "שפת הנחל".
יצא דפוס צילום בירושלים תשל"ג בתוספת מפתחות כשנכדו זאב שפירא הביא את החיבור לבית הדפוס, והדפסה זו הודפסה שוב בניו-יורק תשס"ג.
הרב יששכר בר שפירא - חידושיו צורפו להדפסת תרנ"ו של "עמק יהושע" שהביא לבית הדפוס אחיו הרב משה.
יחיאל שפירא - בנו זאב שפירא הביא לבית הדפוס כמה מחיבורי סבו ר' אייזל.
יהושע\TBWA הוא משרד פרסום ישראלי.
המשרד הוקם בשנת 1994 על ידי רמי יהושע ונקרא בראשיתו "יהושע ושות'".
ב-1997 רכשה ענקית הפרסום האמריקאית TBWA כ-25% ממניות החברה ושמה שונה ל"יהושע\TBWA".
בשנת 2005 יזם רמי יהושע יחד עם גיתם BBDO, את הקמת חברת המדיה TMF, שבראשה עומדים גיא שמחון ונבו כרמי.
במהלך שנת 2006 רכש משרד הפרסום יהושע 51% ממניות מור אינטראקטיב והפך אותה ל-TBWA\Digital.
ב-2009 רכש רמי יהושע את כל המניות.
בשנת 2012 מונה מנכ"ל למשרד הפרסום ורמי יהושע התמנה ליו"ר "יהושע\TBWA".
בשנת 2013 רכש המשרד 33% מהמשרד "לעומק התודעה".
שהוקם ב-2003 על ידי זיו פופלבסקי ואון גולדשטיין.
במסגרת רכישת המניות הפכה 'לעומק התודעה' לחלק מקבוצת TBWA העולמית.
ב-2017 מונה יגאל ברקת, למנכ"ל החברה עד היום.
ברקת בעל ניסיון עשיר בשיווק ואסטרטגיה והיה בין היתר סמנכ"ל שיווק בפרטנר וסמנכ"ל שיווק בישראכרט.
ב-2021 רמי יהושע השעה את עצמו מהחברה בעקבות תחקיר על הטרדות מיניות לכאורה מצידו.
את מקומו מילא יגאל ברקת.
במרץ 2022 פרש יגאל ברקת מניהול יהושע TBWA.
במרץ 2022 הודיע רמי יהושע על מינויים חדשים בהנהלת החברה, לרבות מינוי מנכ"ל חדש, יניב פיינשניידר.
במשרד הפרסום יהושע\TBWA מועסקים למעלה מ-150 עובדים ומשרדיה נמצאים בתל אביב.
המשרד מייצג למעלה מ-50 מותגים.
חברת הבת Ocean Media היא זרוע הפרסום הדיגיטלי של יהושע\TBWA, כחברת אחות של TMF והנציגות הישראלית של OMD ושל PHD (חברות מדיה).
אושן מדיה אחראית על אסטרטגיה, אקטיבציה ואנליזה של קמפיינים.
לאורך השנים זכה המשרד והעומדים בראשו בתארים ופרסים מקצועיים כגון: זכייה בעשרות פרסים בתחרות קקטוס הזהב (תחרות הפרסום הישראלית) ובטקס פרסי ה-Effie (תחרות פרסי אפקטיביות בשיווק ופרסום).
רבי יהושע אבן שועיב (1280, ה'ם' בקירוב - 1340, ה'ק' בקירוב), רב ספרדי המפורסם בספר הדרשות שלו.
הוא מוכר כתלמידו של הרשב"א, וכרבים מתלמידי הרשב"א (ר' יעקב ב"ר חננאל סקילי, רבנו בחיי; כך גם רבו של הרשב"א - רבנו יונה גירונדי) גם הוא כתב ספר דרשות על התורה.
דרשותיו נאמרו, כנראה, בפני הציבור בשבתות.
כך יש להסיק מסיומו לדרשה בפרשת ואתחנן, בה הוא מציין ששבת זו חלה בחמישה עשר באב.
גורם זה מסביר כמה מאפיינים של הדרשות, שנועדו ללמד את העם את המוסר ומעט הלכות הנלמדים מפרשת השבוע.
לעיתים הוא מקשר, ביצירתיות רבה, חלקים שונים בפרשה לכלל מאמר מוסרי-השקפתי מקיף, או מעיר הערות – דומות במידת-מה לתועליות הרלב"ג, אלא שהן מורחבות ברוח הדרשנות – על הפרשה.
ספר דרשותיו נדפס לראשונה בקושטא, בשנת ה'רפ"ג.
ספר נוסף שלו הוא באור על פירוש הרמב"ן לתורה אשר נדפס על שם רבי וכיום הוכח שהוא של אבן שועיב וכנראה נערך על ידי השני.
תלמידו הוא רבי מנחם בן זרח, מחבר הספר "צידה לדרך".
תלמיד נוסף היה רבי יוסף בן שלום אשכנזי המכונה רבי יוסף הארוך.
יהושע אדרי (איירוייס) (1911 – 17 ביוני 1966) היה קריקטוריסט ישראלי יליד פולין.
אדרי נולד בוורשה, פולין, בשנת 1911. משפחתו הייתה משפחה מסורתית ובני הבית התפרנסו ממלאכת רקמה לתשמישי קדושה כגון פרוכות, כיסויים לחלות וכדומה.
אדרי נשלח ללימודים בבית ספר כללי.
בנעוריו החל בפעילות בתנועת הנוער "בית"ר".
בעקבות נאום של מנחם בגין, החליט אדרי, ביחד עם אחיו ישעיהו, לעלות לארץ ישראל.
האח עלה בשנת 1931 ואילו אדרי עלה בעלייה בלתי-לגאלית, דרך איטליה, בשנת 1932.
לאחר עלייתו התיישב אדרי בתל אביב ועסק בפרסום קריקטורות בעיתונות הרוויזיוניסטית כגון "הירדן" ו"חרות" ובעיתונים "הבוקר", "הארץ", "המשקיף" ו"תשע בערב".
בנוסף, יצר כרזות עבור תנועת החרות.
בשנת 1939 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "קו לקו", שאיגד קריקטורות שפורסמו בעיתונות.
בנוסף, עבד אדרי כגרפיקאי ב"יומני כרמל" וכן עסק ברקמה.
בשנות החמישים של המאה ה-20 פרסם קריקטורות בעיתונים "הבוקר", "נוביני" ו"נוביני אי קורייר" ו"צבר".
הקריקטורות של אדרי עוסקות בעיקר בנושאים פוליטיים.
בשונה מקריקטוריסטים אחרים בני תקופתו, העבודות מאופיינות בקו ביקורתי מאוד כנגד הממסד הציוני, בעיקר כנגד דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, "השומר הצעיר" ואחרים.
ביצירותיו הרבה לתאר סיטואציות מורכבות, המרובות דמויות ופרטי רקע.
בשנת 1977 הוצגה תערוכה מעבודותיו ב"מצודת זאב".
יהושע אדרי נפטר בשנת 1966 מהתקף לב ונקבר בבית העלמין הדרום.
ויניצקי, יוסף (עורך), קו-לקו, אוסף קריקטורות של יהושע אדרי, שהופיעו בעיתונות העברית בארץ, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט [1939]
ישראל יהושע אייבשיץ (24 במרץ 1916, י"ט באדר ה'תרע"ו - 9 באפריל 2019, ד' בניסן ה'תשע"ט) היה ניצול השואה, סופר, עורך וחוקר שואה ישראלי.
חיבר וערך עשרות ספרים בנושא חיי היהודים בתקופת השואה, גבה אלפי עדויות מניצולי שואה והקים בחיפה את המכון ללימודי השואה ע"ש ח.
אביו הרב חיים אלעזר אייבשיץ היה נכד מצד אמו של הרב חיים אלעזר וקס בעל הנפש חיה ונין של ר' ישראל יהושע טרונק מקוטנא.
בצעירותו כאשר היה בגיל תשע בשנת תרפ"ה למד כשנה בפיוטרקוב אצל מלמד פרטי - הרב שמעון הוברבנד.
יהושע שימש מעין נושא כליו ואיש סודו של הרב הוברבנד, וביצע עבורו שליחויות שונות, כגון איסוף עיתונים וספרים ממקורות שונים.
בנוסף למד גם אצל הרב שלמה קניג שהיה חסיד פיסצנה.
בפיוטרקוב התגורר כחמש שנים (תרפ"ה-תר"ץ), בדיוק באותן שנים בהן ר' מאיר שפירא כיהן כרבה של העיר.
למד אצל המהר"ם שפירא מלובלין עוד לפני שהקים את ישיבת חכמי לובלין.
בשנת 1987 הקים בקרית אתא את המכון ללימודי השואה ע"ש ח.
התגורר במשך שנים רבות בקריית אתא, ולאחר נישואיו בפעם השנייה התגורר במיאמי שבפלורידה ובדירתו שבבית וגן לסירוגין, ובשנים האחרונות השתקע סופית בדירתו שבירושלים.
וירושוב: ספר יזכור - יוסף זלקוביץ (מרכז), אברהם קלושינר (עורך ואחראי על החלק ביידיש), יהושע אייבשיץ (עורך ואחראי על החלק העברי), דפוס מופת תש"ל
ירושלים הנצחית: ילקוט ביבליוגרפי על ירושלים מראשיתה עד ימינו - הוצאת משרד החינוך והתרבות תש"ל
יהדות הדממה: יהדות ברית-המועצות, תולדותיה, סבלותיה ומאבקה על ערכי היהדות וכמיהתה לעליה לארץ ישראל - ילקוט ביבליוגרפי, הוצאת עיריית קריית אתא ומשרד החינוך והתרבות תשל"א
ישראל ערב לאחר מלחמת ששת הימים: ילקוט ביבליוגרפי על יחסי ישראל ערב - מתוך ספרים, כתבי עת ועיתונים שהופיעו בתקופה יולי 1967-מרץ 1973, הוצאת עיריית קריית אתא תשל"ג
שואה וגבורה: ילקוט ביבליוגרפי - מתוך ספרים, כתבי עת, עיתונים ופרסומים הנמצאים ברשות הספרייה בקרית אתא, הוצאת עירית קריית אתא תשמ"ב
שואה וגבורה: קהילות ישראל באירופה: ילקוט ביבליוגרפי - מתוך: ספרים, כתבי-עת, עיתונים ופרסומים שונים הנמצאים ברשותה של הספרייה בקרית אתא, הוצאת עירית קריית אתא תשמ"ג
האישה בשואה: אסופה תיעודית על גבורת האישה ועמידתה בימי השואה, שבעה כרכים, הוצאת זכור תשמ"ז
בקדושה ובגבורה: פרקי קידוש השם ומסירות נפש, שלושה כרכים, תשל"ו-תשנ"ד
בקרובי אקדש: אסופה תיעודית על מעשים של קידוש השם ומסירות נפש בימי החורבן של ימינו, תשס"ה
לאורך ימים ושנים: יומן פגישות ואירועים סקירת וסגירת מעגל-זכרונות, מצבת-זיכרון לדורות שלא מומשו, תשס"ט
דברים ככתבם - מתוך אוסף מאמרים בנושאי השואה שראו אור בארבעים השנים האחרונות, תשע"א
הרב יהושע (יאושע) אברהם קריספין (?
- ט"ו בתמוז ה'תרט"ו, 1855) היה רב, פרשן, דיין, פוסק, וחכם באשי באזמיר.
למד בישיבת בית יעקב רבי יחד עם הפרד"ס, הרב חיים יאודה אברהם (מחבר ספר אחי וראש) ועוד.
כיהן כ-18 שנה בתפקיד דיין באזמיר, בחלקן יחד עם הרב חיים פאלאג'י.
נתמנה בשנת תר"ז (1847) לחכם באשי באזמיר.
שכל שני בנים ובת שהייתה מעוברת בחייו.
שמו המקורי הוא אברהם, והשם יהושע נוסף לו בעקבות מחלתו.
היה בקשרי תורה עם הרב חיים דוד חזן.
רצה מאוד לעלות ארצה, אך לא עלה בידו בעקבות קשיים כספיים וסיבות נוספות, ולכן שלח להביא לו מעפר ארץ ישראל, וציווה לבניו שיכסוהו בעפר זה בעת קבורתו, וכך עשו.
בצוואתו כתב שלא יספידוהו, בניגוד למנהג הרווח באזמיר בו מניחים את ארונו של 'מרביץ התורה' לבית הכנסת ושם דורש רב בהספדו ולאחר מכן מוליכים אותו לבית הקברות, שם נספד בשנית, וכן בכל שבעת ימי האבלות בביתו, וכן מקדישים לו את דרשות ארבע שבתות, וביום השנה ובתשלום י"ב חודש.
השאלה הגיעה לפתחו של רבי חיים פאלאג'י, שפסק לדרוש את שתי הדרשות הראשונות משום כבוד החיים, וכך נעשה כשהוא עצמו דרש בבית הכנסת לפני הארון, אך את ההספד השני מנעו ממנו לומר ילדיו של רבי אברהם.
על מצבתו נכתב: "עטרת ראשינו מורינו ורבינו מר קשישא כמוהר"ר יהושע אברהם קריספין זלה"ה בעל ספר אברהם במחזה".
הרב אהרן קריספין, שנפטר בשנת תרי"ד בחיי אביו.
מחבר הספר "בית אהרן" (איזמיר תרכ"ג).
רבי יום טוב קריספין, נפטר בשנת תרמ"ט.
מחבר הספרים "בן אברהם" (איזמיר תרל"ה) ובגדי יום טוב, שני כרכים (איזמיר תרל"ד-תרמ"ז).
הרב יצחק קריספין, נפטר בשנת תר"ס בערך.
מחבר ספר "שמו יצחק" (איזמיר תרנ"ג) ורבו המובהק של רבי חיים הלוי, רבה של מילאס.
הרב שמואל קריספין, שנפטר בשנת תקצ"ב בחיי אביו.
מחבר ספר "משק ביתי" (שאלוניקי תקצ"ו).
בתו מרים המכונה קאדין, נישאה לרב בנימין רודיטי בשנת תקפ"ה.
נפטרה בחיי אביה, בשנת תקצ"ב.
בתו לאה נישאה לרב חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר.
ג'ויה, נישאה לבן-ציון רודיטי, נפטרה בשנת תרע"ד.
אברהם במחזה (אזמיר תרכ"ט) - דרושים להספדים, לשבת הלבשה, שבת זכור, שבת הגדול, שבת כלה, שבת תשובה, אור לי"ד (של בנו יום טוב) ולנישואין.
וישב אברהם (אזמיר תרנ"ג) - שו"ת וחידושים על הש"ס על סדר הא'-ב'.
בסוף הספר נדפסו חידושים מבן המחבר, הרב יצחק ונקראו שמו יצחק.
שיטה על מסכת מגילה (כת"י)
יהושע אברבאיה (אברביה; 1878 – 11 ביוני 1934) היה מפקידי הברון רוטשילד בלבנון ובארץ ישראל ובהמשך היה בכיר בארגוני ההתיישבות יק"א ופיק"א.
כדי להשגיח על הסיוע ולנתב את כספי התמיכה בצורה האופטימלית מינה רוטשילד פקידים מטעמו שניהלו, בפועל, את ההתנהלות של המושבות שתחת חסותם.
פקידים אלו באו ממקומות שונים בארץ ובעולם ובמקרים רבים היו נתונים בין הפטיש והסדן כלומר בין לחץ בעל המאה (הברון) שניסה להכתיב לתושבי המושבות איך להתנהל כלכלית ובין הרצונות של האיכרים להתנהל לפי הבנתם.
חלק מאותם פקידים לא הזדהה עם המפעל הציוני כך שהכוח הרב שניתן בידיהם נוצל לא פעם להתאנות לאיכרים דבר שגרם במקרים רבים לסכסוכים ומריבות ואף לנטישת איכרים את אדמתם.
ב-1900 העביר רוטשילד את האחריות לניהול המושבות ליק"א כשפקידיו המשיכו עבודתם בארגון זה.
ב-1924, עם הקמת פיק"א, חזר רוטשילד למלא תפקיד מרכזי בבניין ארץ ישראל.
בין שאר הפקידים נמנה גם יהושע אברבאיה.
אברבאיה נולד ב-1878 בעיירה דרדנלה שלחופי מצר הדרדנלים שבטורקיה לחיים אברבאיה, אח לדניאל אברבאיה ולרוזה אברבאיה.
בנעוריו למד בבית ספר של ארגון כי"ח ובבית ספר תיכון כללי.
בבגרותו התקבל לעבודה כפקיד ממשלתי ובהמשך מונה למנהל בית ספר יהודי בעיר גליפולי שבטורקיה.
במקביל החל להתעניין בציונות ובמיוחד נמשך לחזון של חזרת היהודים לעבודת האדמה.
אברבאיה התרשם מהפעילות של החברה היהודית להתיישבות (יק"א) בתחום ועבר לביירות שם הצטרף לסניף של הארגון אותו ניהל צבי הנרי פרנק מטעמו של הברון רוטשילד.
ב-1904 מונה אברבאיה לסגנו של פרנק, נשלח לארץ ישראל ועסק בניהול מושבות הדרום (באר טוביה, גדרה, רחובות, מזכרת בתיה ואחרות) במסגרת יק"א.
מבין פקידי הברון נודע אברבאיה באהדתו את המפעל הציוני ואף רכש חלקת אדמה בראשון לציון שם נטע פרדס ומטע שקדים.
כמו כן היה מעורב בפעילות ציבורית בקהילה היהודית ביפו.
מוצאו הטורקי והכרת השפה הטורקית הפכו אותו לאיש קשר לשלטונות המשטר העות'מאני בארץ.