tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רציתי לספר סיפור על חוויית מהגרים של הגעה לעיר עירונית ועל מאבקי השייכות וגם בעקיפין על ידי כפייה להתאים את עצמה."
ג'ניפר רווקמפ הלחינה את המוזיקה לסרטון.
המוזיקה פורסמה ב-2 בפברואר 2024.
הסרטון יצא לאקרנים ב-2 בפברואר 2024, כסרט בלעדי לדיסני+.
לי בראון, מ "The Review Geek", נתנה לסרט הקצר דירוג 7.5/10, וכתבה בביקורת חיובית "על סמך עבודתה על הסרט המרשים מבחינה ויזואלית, "העצמי", שמצליח להעביר מסר חזק בזמן קצר מאוד, אנו חושבים שהולוף נועדה לדברים גדולים עוד יותר בעתיד".
קיילי מרטינז, מה"דיילי קמפוס", נתנה לסרט הקצר דירוג 5/5, ואמרה כי "עם המסר של גילוי עצמי וחשיפת מהי אהבת עצמך, הסרט הקצר בן שש הדקות, "עצמי", מושלם לכל הקהל".
הסרטון היה מועמד לטקס פרסי התמונה ה-56 של NAACP בקטגוריית "סרט קצר מצטיין (הנפשה)".
במתמטיקה, עֲצֶרֶת היא מכפלת כל המספרים הטבעיים מ־1 ועד למספר נתון.
למשל, "4 עצרת" היא המכפלה .
לציון עצרת של שימש הסימן , אך סימן זה לא היה נוח למדפיסים.
בעקבות הצעתו של המתמטיקאי כריסטיאן קראמפ משנת 1808, מקובל לסמן את העצרת בסימן "!", כלומר .
העצרת היא פעולה אונארית שאותה אפשר להגדיר ברקורסיה לפי הנוסחה ותנאי ההתחלה .
סדרת העצרות של המספרים הטבעיים היא .
יש בדיוק דרך אחת לסדר 0 איברים (היינו, לא לשבץ אף איבר באף מקום), ולכן .
תוצאה זו מתאימה למוסכמה לפיה ערכה של מכפלה ריקה הוא תמיד 1, וכן להגדרת העצרת באינדוקציה ().
הגדרה זו שימושית גם לנוסחאות שונות בקומבינטוריקה, כגון הנוסחה לבחירת איברים מתוך איברים, שעבור (כלומר בחירת כל האיברים) מקבלת את הצורה .
אפשר לקבל קירוב טוב עבור ערכים גדולים של בעזרת הפיתוח:
הערכה של השגיאה בפיתוח, מובילה לנוסחת סטרלינג:
ערכיה של הפונקציה נוסקים במהירות רבה ביחס לפונקציות נפוצות אחרות (דוגמת פולינומים ואף פונקציות מעריכיות).
נוסחת סטרלינג מראה שעבור גדול מספיק, מתקיים לכל קבוע.
העצרת מופיעה בקומבינטוריקה על כל צעד ושעל, משום ש־ הוא מספר התמורות של איברים, כלומר מספר הדרכים לסדר איברים ב־ מקומות.
העצרת מופיעה גם בטור טיילור, משום שהנגזרת ה־־ית של המונום שווה ל־.
העצרת מופיעה בספר יצירה הקדום (פרק רביעי, משנה י"ב), ובעקבותיו גם במקורות רבים אחרים במיסטיקה היהודית.
תפקידה שם הוא לספור את המלים השונות שאפשר להרכיב מאותיות נתונות, תוך שימוש בכל האותיות וללא חזרה, והיא נקראת "בניה" – "שתי אבנים בונות שני בתים, שלוש אבנים בונות שישה בתים, ...".
הספר מגיע עד לחישוב של 7 עצרת, ו"מכאן ואילך, צא וחשוב (וחשב), מה שאין העין יכולה לראות, ואין הפה יכולה לדבר, ואין האזן יכולה לשמוע".
העצרת מופיעה בהקשרים שונים באנליזה מתמטית.
המספר e מוגדר כסכום של טור טיילור:
פונקציית גמא היא פונקציה מרוכבת המהווה מעין הכללה של פונקציית העצרת למספרים שאינם בהכרח שלמים.
הפונקציה מוגדרת על כל המישור המרוכב למעט הנקודות , לפי האינטגרל .
באמצעות אינטגרציה בחלקים ניתן לראות שהיא מקיימת את הזהות .
חישוב ישיר מראה כי , ולכן לכל טבעי.
עצרת כפולה היא פונקציה המזכירה את העצרת, אך בה מוכפלים רק ערכים בעלי אותה זוגיות.
עבור שלם ואי-שלילי, מוגדרת העצרת הכפולה , כאשר .
במרבית שפות התכנות פונקציה לחישוב עצרת איננה חלק מהשפה, אך קל ליצור אחת כזו, בלולאה המבצעת את פעולות הכפל הנדרשות או כפונקציה רקורסיבית.
בכלי עזר לחישוב קיימת פונקציית עצרת.
באקסל של מיקרוסופט, וכן ב־calc של אופן אופיס, היא נקראת Fact, קיצור של המונח האנגלי Factorial.
בתצוגה המדעית של המחשבון של מערכת ההפעלה Windows מופיע כפתור לחישוב עצרת.
הגידול המהיר בערך התוצאה של פונקציית העצרת גורם לכך שבמסגרת המגבלות של החומרה והתוכנה מוגבל חישוב לערכי קטנים יחסית.
התוצאה הגדולה ביותר שניתן לרשום במילה בת 32 סיביות היא , ובמילה בת 64 סיביות – .
באקסל ניתן לחשב עד , שהיא העצרת הגדולה ביותר שקטנה מ־ (מספר בן 1,024 סיביות), בתוכנת המחשבון של מערכת ההפעלה Windows10 (64 סיביות) ניתן לחשב עד ).
ערכי עצרת גדולים מחושבים בדרך כלל באמצעות נוסחת סטרלינג, הנותנת קירוב של התוצאה.
בתורת המספרים ובקומבינטוריקה נחוץ לעיתים חישוב עצרת לערכים גדולים מאוד.
לשם כך נדרשת כתיבה של פונקציה מיוחדת, ונוצר צורך בבחירת אלגוריתם יעיל, כדי לקבל תוצאות תוך זמן סביר.
עַקָּב (שם מדעי: Buteo) הוא סוג של עוף דורס בינוני ממשפחת הנציים בעל תפוצה כלל־עולמית למעט אוסטרליה, אנטארקטיקה וחלק מהודו.
מיניו מהווים כ-7% ממיני משפחת הנציים.
העקב הוא דורס בעל דמיון לעיט אך הוא קטן יותר.
מקורו מעוצב לבתר טרף והוא דואה מעל זרמי אוויר חם בחיפושים אחרי עופות, יונקים וזוחלים קטנים.
העקב קרוי כך עקב מנהגו לעקוב מגבוה אחרי טרפו ואז לצלול אליו בגובה נמוך יותר.
הגדול שבעקבים הוא עקב צפוני שאורכו עד 65 ס"מ ומשקלו מעל 2 ק"ג.
מינים שמצויים או חולפים בארץ ישראל
מינים אשר אינם מצויים בישראל
עקב לבן-זנב (Buteo albicaudatus)- מצוי באמריקה הדרומית
עקב לבן-חזה (Buteo albigula) - מצוי באמריקה הדרומית
עקב מפוספס-זנב (Buteo albonotatus) - מצוי באמריקה
עקב ארצ'ר (Buteo archeri) - מצוי באפריקה (סומליה)
עקב אוגור (Buteo augur) - מצוי באפריקה
עקב אדום-צוואר (Buteo auguralis) - מצוי באפריקה
עקב קצר-זנב (Buteo brachyurus) - מצוי באמריקה הצפונית והדרומית
עקב צפוני (Buteo hemilasius) - מצוי בצפון מרכז אסיה
עקב אדום-זנב (Buteo jamaicensis) - מצוי באמריקה הצפונית
עקב לבן-שת (Buteo leucorrhous) - מצוי באמריקה הדרומית
עקב אדום-כתף (Buteo lineatus) - מצוי באמריקה הצפונית
עקב צד הדרך (Buteo magnirostris) - מצוי באמריקה הצפונית והדרומית.
שייך, ככל הנראה, לסוג נפרד.
עקב אפור (Buteo nitidus) - מצוי באמריקה הצפונית והדרומית
עקב סלעים (Buteo oreophilus) - מצוי באפריקה
עקב מקסיקני (Buteo plagiatus) - מצוי באמריקה הצפונית
עקב רחב-כנפיים (Buteo platypterus) - מצוי באמריקה הצפונית והדרומית
עקב הפונה (Buteo poecilochrous) מצוי בהרי אמריקה הדרומית (פונה)
עקב אדום-גב (Buteo polyosoma) - מצוי באמריקה הדרומית
עקב פרוגינוס (Buteo regalis) - מצוי באמריקה הצפונית
עקב רידג'ווי (Buteo ridgwayi) - מצוי בהאיטי וברפובליקה הדומיניקנית (בסכנת הכחדה מיידית)
עקב תני (Buteo rufofuscus) - מצוי באפריקה
עקב בונאפרט (Buteo swainsoni) - מצוי באמריקה הצפונית והדרומית
עקב צהוב-זנב (Buteo ventralis) - מצוי באמריקה הצפונית והדרומית
עצת נפש היא עמותה ישראלית שעיקר פעילותה הוא הצעת טיפולי המרה לגברים הנמשכים לגברים ולנשים הנמשכות לנשים.
בנוסף העמותה מציעה ייעוץ בסוגיות של תקיפה מינית וכן התמכרות לפייסבוק ולאינטרנט.
יו"ר העמותה לשעבר הורשע במעשים מגונים במטופלים, אחד מהם קטין בן פחות מ-14, וכיום הוא פעיל בעמותה.
הארגון הוקם בשנת 2001 ביוזמת הרב שלמה אבינר ונרשם כעמותה בשנת 2002. חברי הוועד הראשונים היו הרב צביקה דנטלסקי, שכיהן כמזכ"ל ובהמשך כיו"ר, רוני (אהרון) כהן וראובן ישראל וולצ'ר.
בשנת 2019 הורשע וולצ'ר, שהיה מטפל מומלץ מטעם הארגון ועד 2008 כיהן גם כיושב ראשו, במעשים מגונים שביצע בשניים ממטופליו, בהסכמה שהושגה תוך העמדת פנים שמדובר בחלק מהטיפול.
בעקבות הרשעת וולצ'ר עזבו דנטלסקי וכהן את העמותה והקימו את עמותת חוסן.
עיסוקו העיקרי של הארגון הוא סיוע לגברים הומוסקסואלים המבקשים זאת, שרבים מהם דתיים ומתמודדים עם איסור משכב זכר, לשנות את נטייתם המינית.
בנוסף מספק הארגון ייעוץ ותמיכה למעוניינים ב"שמירת הברית": הימנעות מאוננות, מצריכת פורנוגרפיה, משירותי זנות ומהתמכרות למין או לאינטרנט, וכן לסובלים מטראומה בעקבות תקיפה מינית.
הארגון מפעיל קו תמיכה טלפוני ואתר אינטרנט, ועורך השתלמויות כנסים והרצאות לאנשי חינוך ומקצועות בריאות הנפש.
לפי הארגון, התמודדות עם הנטייה ההומוסקסואלית באמצעות הכחשה או הדחקה אינה יעילה, מכיוון שנטייה מינית איננה רצונית, והכנעה זמנית של התשוקה המינית לא תמנע את המשך התפתחות הרגשות שהולידו אותה.
הארגון גם מתנגד לבושה בנטייה, שלפיו מובילה לבדידות, יאוש ותחושת נחיתות, מקשה על סיפוק הצורך בקרבה רגשית לגברים אחרים ודווקא מעודדת את המשיכה האירוטית כלפיהם.
הארגון מתנגד לטיפולי המרה המיועדים לכפות באופן חיצוני משיכה הטרוסקסואלית על המטופל, בנימוק שהבעיה אינה ביחס לנשים, אלא בזהות העצמית ובחשש מגברים, ועל כן יש צורך בבילוי ובקשר עם גברים הטרוסקסואלים.
הארגון מצהיר שמתוך ניסיונו המצטבר השיטה המוצלחת ביותר בהתמודדות עם הומוסקסואליות, היא טיפול המשלב בתוכו את התרפיה הרפראטיבית.
הארגון מציע סדנאות: "סדנת המסע אל עצמך" ו"סדנת מעגלים", שהן טיפול קבוצתי.
מעבר לכך, הוא מפנה למטפלים חיצוניים המומלצים על ידי הארגון.
לדברי אנשי העמותה, הפסיכולוגים שאליהם היא מפנה דיווחו על שיעור הצלחה של כ-80%.
לפי העמותה, חלק מהפונים אליהם מצליחים לחשוף את הנטייה המינית ההטרוסקסואלית החבויה שלהם, ושאר הפונים עוברים תהליך של שינוי משמעותי המסייע להם בהתמודדות, גם אם אינם מגיעים לפתרון מלא.
הארגון מציג בטשטוש פנים עדויות של גברים, לפיהן בעזרת הארגון הצליחו להפסיק להימשך לגברים, או לכל הפחות להפחית את עוצמת המשיכה ולשפר את תחושתם לגביה.
פולמוס סביב טיפולי המרה וסביב פעילות העמותה
ארגונים של פסיכולוגים ופסיכיאטרים בארצות הברית ובאירופה מתנגדים לטיפולי המרה בטענה שלא הוכחו כיעילים וכי הם משדרים שלילה כלפי נטייתו המינית של המטופל ושל הומוסקסואלים אחרים.
בישראל, בשנת 2011 פרסמה הסתדרות הפסיכולוגים בישראל נייר עמדה בנושא, לפיו הבסיס המקצועי והעדויות האמפיריות להצלחתם של טיפולי המרה הוא קלוש למדי ועל המטפל להימנע מלשמש שליח של קבוצה המבקשת למנוע מהמטופל לחיות בדרך ההולמת את נטייתו.
עם זאת, פסיכולוג המקבל מטופל החש מרצונו החופשי שנטייתו או התנהגותו המינית ההומוסקסואלית עומדות בסתירה לאמונתו הדתית, או עלולות לגרום לניתוקו מסביבתו החברתית או התרבותית, חייב לכבד את ערכיו ואמונתו של המטופל ולנסות לעזור לו בהתאם.
בשנת 2014 החליטו איגוד העובדים הסוציאליים ומשרד הבריאות לאמץ נייר עמדה זה.
באוקטובר 2014 אמרה ימימה גולדברג, הפסיכולוגית הראשית של משרד הבריאות, שרשימת המטפלים המומלצים של העמותה נמצאת בידי המשרד, ולא כולם פסיכולוגים רשומים.
בחודש מרץ 2015, התפרסם תחקיר על העמותה, שבו נטען שהתחקירן הופנה לטיפול אצל מטפל שאינו פסיכולוג או בעל תעודה מוכרת של אחד ממקצועות בריאות הנפש האחרים.
באתר ynet פורסם ריאיון שלפיו טיפול המרה של מטפל שהומלץ על ידי עצת נפש נכשל.
פורסמה עדות של גבר שהשתתף בסדנת "מסע אל הגבריות" מטעם הארגון וטיפולו נכשל.
לפי עדות אנונימית על קבוצת תמיכה של הארגון שפורסמה באתר דבר: "כל מי שהיה בקבוצה, בסופו של דבר, הוריד את הכיפה, יצא מהארון או איבד את שפיות דעתו".
מנגד, התפרסמו בעלון עולם קטן כתבות הטוענות להוות ראיונות עם אנונימיים שסיפרו על הצלחת הטיפולים שאליהם הופנו בהעלמת המשיכה לגברים, אפילו לאחר זוגיות עם גבר, ועל היכרות עם רבים אחרים שהצליחו.
בשנת 2024 פורסם ראיון עם שמואל לקס שעבר טיפול המרה בארגון, ולאחר מכן הפך לפעיל בו ולמעשה שימש בעצמו כמטפל המרה, בד בבד עם קידום טיפולי המרה בקרב רבנים, פסיכולוגים וועדות רפואיות עקב היותו "סיפור הצלחה" של הארגון.
בראיון מודה לקס כי חי בשקר ועשה טעות, וכיום חי עם בן זוג ומחוץ לארון.
"היום אני רוצה לומר לכל מי ששומע אותי, שאני ממליץ אפילו לא לנסות את זה.
חייתי שנים בשקר, סיפרתי לעצמי שזה עובד, ובעצם בתוך תוכי הכול בעבע.
טיפולי ההמרה לא עוזרים, אלא רק מתסכלים.
הגעתי עד השמיים, למקומות רחוקים מאוד, כי האמנתי שאפשר לשנות את הנטייה המינית, אבל בסוף הגעתי למקום הכי אמיתי שלי – לקבל את עצמי", אמר לקס.
הארגון זכה לתמיכת רבנים מחוגים שונים, בהם הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם יוסף, הרב צבי טאו, הרב מרדכי אלון ועוד.
במודעה שפרסם ב-2014 ציין הארגון כעשרים רבנים התומכים בו, רבים מהם בולטים.
כמה מן הרבנים ברשימה זו, בהם הרב יעקב מדן, הרב יובל שרלו והרב בני לאו, התרעמו על פרסום שמם במודעה ללא הסכמתם, וחלקם הכחישו את תמיכתם בארגון.
העמותה הראתה כי חלקם הפנו אליה פונים בעבר.
בעקבות פרסום הדברים הסירה העמותה את שמות כל הרבנים ומסרה כי השמות פורסמו מתוך ידיעה ברורה שהם תומכים בה, ושחלקם שינו את עמדתם בעקבות מסע הכפשות.
על הארגון נמתחה ביקורת גם מתוך הציבור הדתי, והרב מרדכי ורדי, רב קיבוץ ראש צורים, המליץ לא להתקרב ל"עצת נפש".
בשנת 2008 זכה הארגון לתמיכה מפסיכיאטרים, שבשנת 2020 חזרו בהם.
סרטו התיעודי של אורי רווח "מצעד האהבה", ששודר ביוני 2008, הציג את הארגון ואת פעילותו בעיקר באמצעות ראיונות עם תומכי הארגון ועם מטופלים בטשטוש פנים שסיפרו על המניעים שהיו להם לפנות לסדנאות הארגון ועל התהליך שעברו, והביעו שביעות רצון מתוצאותיהם.
לאחר הסרט שודר דיון בנושא פעילות הארגון, בהשתתפות רב, לסבית מארגון בת קול, ופסיכולוג קליני.
מאידך, בתוכנית "עובדה" ששודרה באפריל 2009, הוצגו ראיונות עם אנונימיים שהביעו אכזבה מהסדנאות, וטענות נגד הפעלתן, לכאורה ללא פיקוח טיפולי מתאים, ונגד התנהלות הארגון בכלל.
עֲצֶרֶת הַחַיּוֹת הוא ספר מאת הסופר אריך קסטנר, אשר נכתב בשנת 1949 ואויר בצבע בידי ולטר טריר.
הספר מתאר כיצד החיות, שקצה נפשן ממלחמות בני האדם, מכנסות עצרת, שתביא לשלום ולאחוה בין העמים, תחת המוטו: "למען הילדים".
בספר מתואר ארגון ומהלך עצרת החיות שמתרחשת במקביל לעצרת "שלום" של בני האדם, שכל מטרתה תככים ומלחמות.
הספר נכתב כארבע שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ומשקף את תחושתו של קסטנר ביחס לחוויה זו.
המבוגרים מתוארים בספר כמקור הרוע והאיוולת בעולם, והילדים הם קורבנם, ורק החיות המתוארות כמבוגרים כפי שהיו צריכים להיות, מסוגלות להושיעם.
למרות הנושא הטעון, הספר רצוף בסיפורים ובדמויות משנה משעשעות.
והאופן שבו החיות משכנעות את המבוגרים לחדול ממלחמות, הוא על ידי שורה של מעשי קונדס.
הספר תורגם לעברית בשנת 1958 על ידי מרים ילן-שטקליס, בהוצאת אחיאסף.
בשנת 2019 יצא לאור תרגום חדש לעברית, על ידי מיכאל דק, אף הוא בהוצאת אחיאסף.
עצרת מעריכית של מספר טבעי n היא תוצאת הפעולה: n בחזקת n-1, בחזקת n-2 וכן הלאה עד ל-1. כלומר:
ניתן להגדיר את העצרת המעריכית באופן רקורסיבי:
יש לשים לב כי קודם מתבצעות פעולות החזקה העליונות ביותר (כמקובל במגדל חזקות).
ארבעת העצרות המעריכיות הראשונות הן 1, 2, 9, 262144. האיבר הרביעי בסדרה מחושב כלהלן:
העצרות המעריכיות גדלות הרבה יותר מהר מעצרת רגילה.
באופן כללי מספר הספרות ב- הוא מסדר גודל של .
טור ההופכיים של ערכי העצרת המעריכית מתכנס:
סכום הטור הוא מספר ליוביל ולכן לפי משפט ליוביל הוא מספר טרנסצנדנטי.
עצמים קונצנטריים הם עצמים בעלי מרכז משותף (קונצנטריות היא מחזור, חוג בתוך חוג), עצמים אלה עשויים להיות דומים זה לזה (למשל: סדרה של מעגלים קונצנטריים), או שונים זה מזה, אך בכל זאת בעלי מרכז משותף (למשל: סדרה של מצולעים משוכללים החסומים כולם במעגל נתון).
במישור עצמים קונצנטריים אינם חופפים, אך במרחב תלת-ממדי ייתכנו עצמים דו-ממדיים קונצנטריים וחופפים (למשל: אוסף מעגלים העוברים דרך הקוטב הצפוני והקוטב הדרומי - לכולם מרכז משותף, שהוא מרכז כדור הארץ).
מעגלים קונצנטריים מופיעים בסמליהם של חילות אוויר רבים, ובהם חיל האוויר הצרפתי וחיל האוויר המלכותי.
בלוח התמרורים הישראלי מצוין מרכז העיר או האזור בסמל שבו מעגלים קונצנטריים אחדים.
סמל תנועת סובוד מורכב משבעה מעגלים קונצנטריים, חתוכים לשבע גזרות.
התוספות במסכת סוכה מציגים שיטה לחישוב שטח העיגול: בתוך המעגל יוצרים בחוטים סדרה של מעגלים קונצנטריים, ממרכז העיגול ועד שפתו.
השיטה המוצגת בתוספות היא שיטתו של רבי אברהם בר חייא.
עצמים קונצנטריים מופיעים גם בגאולוגיה כדוגמה נמנה את: פסי הזרימה שהם פסים המופיעים על סלעים ונראים לאחר ביקועם, דייק שהוא סלע מגמטי שנוצר לאחר חדירת מגמה לשכבת הליתוספירה וים הגשמים שהוא מישור בזלת גדול על הירח.
רובע התעלות מהמאה ה-17 באמסטרדם.
עצמים צפים בעין הם עצמים שונים, למשל נקודות ופסים או גופיפים מוארכים חסרי צבע, הנדמים כ"צפים" בשדה הראיה ונראים בולטים במיוחד בסביבת אור בוהק.
מדובר בגופיפים המצויים בחומר הג'לטיני הממלא את גלגל העין, וקרוי Vitreous Humour או הגוף הזגוגי.
בעודם "שוחים" בנוזל גלגל העין הם נתונים גם לסיבובי העין לכיוונים שונים.
צפונים או עצמים צפים בעין עלולים להיגרם מכמה הפרעות בשדה הראיה הנדמות כעצמים צפים בתוך הגוף הזגוגי של העין (Vitreous Humour).
העצמים הנצפים נבדלים זה מזה בגודלם, צורתם, מספרם, צבעם, תנועותם ואופן שבירת האור דרכם.
ניתן להבחין בגופיפים בזכות הצל שהם מטילים על הרשתית או בשל האור הנשבר דרכם.
מדובר בדרך כלל בתופעה אנטופטית (Entoptic phenomena) - אפקט חזותי שמקורו תוך עיני, שלרוב נעלמת מעצמה, אבל לעיתים מדובר בסימן למצב רפואי מסוכן ואז יש צורך בטיפול מידי.
כיוון שמקור ההפרעה הוא עצמים בעין עצמה, אין מדובר באשליה אופטית.
הגופיפים הצפים בעין נראים כעצמים התלויים בגוף הזגוגי של העין, ה-Vitreous Humour - חומר קרישי שקוף ומימי, המהווה את רוב העין וממלא את החלל שבין העדשה באזור הקדמי של העין לבין הרשתית בחלקה האחורי.
תפקידו של הנוזל הוא הגנה על קולטני האור (רצפטורים) הנמצאים ברשתית ורגישים מפני מגע ישיר עם הסביבה.
העצמים הצפים זזים באיטיות בתוך הנוזל בכיוון תנועת העיניים המהירות.
ניסיון למקד את הראיה בעצמים הצפים איננו פשוט, כיוון שהעצמים עוקבים אחר תנועות העין, ומתמקמים בצידי המבט הישיר.
למעשה, צורתם של הגופיפים מתקבלת מצילם של העצמים המוקרן על רשתית העין.
בניגוד למשתמע משמם, העצמים אינם צפים בחופשיות, אלא נוטים לשקוע מטה.
הגופיפים הצפים מתאפיינים במופעים שונים, החל מנקודות קטנות, וכלה בטבעת גדולה.
באופן טבעי, כחלק מתהליך הסתגלות עצבית, מסנן המוח עצמים קבועים המקובעים בעין, כדוגמת כלי דם.
כך שניתן להבחין בגופיפים הצפים רק כיוון שהם אינם מקובעים וזזים בחופשיות בגוף הזגוגי.
ניתן להבחין בגופיפים הצפים בעין בעיקר בעת התבוננות במשטח בעל צבע אחיד אשר ממלא את כל שדה הראיה, כדוגמת שמיים כחולים ומוארים.
הסיבה לכך כפולה ונובעת משילוב של הטיית הראש מעלה בעת התבוננות בשמים המובילה לשקיעת וריכוז הגופיפים בגומחה המרכזית ברשתית (Foba), וכן כיוון שאישון העין מצטמצם בעת ההתבוננות בשמים המוארים, ולפיכך גורם לעצמים הצפים להופיע מטושטשים פחות וביתר חדות.
הגופיפים הצפים אינם נדירים, ולרוב אינם גורמים להפרעות אצל בני האדם.
למרות זאת, במקרים קיצוניים הגופיפים הצפים יכולים להוות הפרעה מכבידה על איכות הראייה, במיוחד במקרים בהם הגוף מופיע ככתם גדול הצף בשדה הראיה.
הגופיפים הצפים מהווים אחת התלונות הנפוצות לרופאי עיניים, וסקר שנערך ב-2002 בקרב אופטומטריסטים בבריטניה העלה כי מדי חודש כל אופטומטריסט מטפל ב-14 פניות אודות גופיפים צפים בממוצע.
הבעיה איננה נחלתם של בני הגיל המבוגר בלבד, ומופיעה גם בגילאים צעירים יותר, בעיקר אצל הסובלים מקוצר ראייה, וכן לאחר ניתוח להסרת קטרקט ולאחר טראומה.
מקרים של גופיפים צפים בעיניהם של מבוגרים צעירים קשים יותר לטיפול.
כל הפרעה לגוף הזגוגי של העין מוגדרת כ"גופיפים צפים בעין", ולהלן יפורטו ההפרעות הנפוצות הגורמות לתופעה:
החומר הצמיגי המרכיב את הגוף הזגוגי של העין מורכב מ-99% מים ו-1% יסודות מוצקים.
אותם מרכיבים מוצקים מורכב מרשת סיבי קולגן וחומצה היאלורונית, אשר תומכים במולקולות המים ומעניקים לעין את צמיגותה.
פירוק רשת הסיבים הזו גורמת לחומצה היאלורונית לשחרר את מולקולות המים הכלואות במבנה, וכתוצאה מכך גורמים למִיוּם המרקם הצמיגי.
סיבי הקולגן נשברים לליפונים, סיבים קטנים המשתחררים וצפים בגוף הזגוגי של העין.
הליפונים האלו הם הגופיפים הצפים הגורמים להפרעה.
גופיפים הנגרמים מהיפרדות הזגוגית מעטים במספרם ונראים כקווים.
תופעה זו איננה נדירה, ומתרחשת כחלק מתהליך ההתבגרות- אצל ילודים ותינוקות הגוף הזגוגי של העין צלול, אולם פגמים מתחילים להופיע כבר בגיל צעיר.
היפרדות הזגוגית האחורית והיפרדות הרשתית
עם הגיל, יכולת התמיכה הפנימית של הגוף הזגוגי נחלשת, וחיבורו של תוך הגוף למסגרת החיצונית מתערער וכתוצאה מכך מתרחק החלק האחורי של הגוף הזגוגי מקולטני הרשתית.
כתוצאה מההיפרדות, הזגוגית המצטמקת מגרה פיזית את הקולטנים ברשתית, וגורמת לפוטופסיה- הבזקי אור בשדה הראייה של המטופל או תחושה שזבוב מפריע לשדה הראיה.
שחרורה הסופי של זגוגית העין מקצה עצב הראייה (Optic Nerve) גורמים להופעת גופיף גדול, שלרוב צורתו טבעת.
כסיבוך אפשרי, חלקים מהרשתית עלולים להיתלש על ידי קרום הזגוגית המתכווץ בתהליך המכונה "היפרדות רשתית".
במקרים מסוימים עלול לזלוג דם לתוך העין, במקרה שכזה המטופל יראה שטף נקודות זעירות.
תהליך זה עלול לגרום לעיוורון.
הצטברות חד תאים בבורסה הפרהמאקיולארית- שק נוזלים הממוקם מעל הרשתית.
הגופיפים במקום זה נדמים למטופל כתולעת/רשת/תא.
מעט מאוד ידוע על אזור זה של העין, וניתן להבחין בו רק לאחר היפרדות הגוף הזגוגי של העין מהרשתית בגילאים מבוגרים.
בשל גודלם המיקרוסקופי של הגופיפים הצפים לא ניתן להבחין בהם על ידי הסתכלות מקצועית חיצונית לעין, וניתן לראותם רק בשל קרבתם לרשתית.
ניתן להבחין בגופיפים עד העשור השלישי לחיים, אך במהלך העשור הרביעי ואילך התופעה נעשית נדירה.
טכנית, הפרעות אלו אינם "גופיפים צפים" במובן שאין מדובר בגופים הצפים בגוף הזגוגי של העין.
עורק ההיאלוייד (Hyaloid artery) עובר דרך גוף העין בשלב ההתפתחות העוברית, ובשליש האחרון של ההריון העורק נסוג ומתפורר.
לעיתים נותרים חלקיקים מהעורק הנותרים צפים בגוף הזגוגי של העין.
רופא עיניים או אופטימטריסט יכולים להבחין בגופיפים הצפים בעין באמצעות שימוש באופתלמוסקופ (ראי עין) או נורת סדק (slit lamp).
על כל פנים, לא ניתן להבחין בגופיפים הצפים בבורסה הפרהמאקיולארית וצפים קרוב לרשתית.
אם אדם רוצה לצפות באופן עצמאי בגופיפים הצפים בעינו עליו לצמצם את האישון- למשל באמצעות הגדלת אור הרקע או שימוש בחריר ממוקד- כמו כן רצוי להטות את הראש קלות, כך שהגופיפים יתנקזו אל עבר ציר מרכז העין.
על ידי כך הגופיפים מופיעים בצורה ברורה יותר.
לאור כך שחלק מרכזי מהגופיפים הצפים בעין נובע מתהליך טבעי של הזדקנות הגוף הזגוגי של העין, אין טיפול תרופתי או טיפול מונע המצמצמים את הופעת הגופיפים.
אולם במקרים קשים בהם יש הפרעה חריגה באיכות הראיה או הופעת גופיפים רבים מהמקובל, ייתכן צורך בהליך כירורגי.
ניתוח ויטרקטומי הוא ניתוח לכריתת הגוף הזגוגי של העין או מקצתו.
בניתוח מוחדרים כלי הניתוח לעינו של המטופל, ונעשה שימוש בקרני לייזר להצמדת הרשתית לדופן העין.
לאחר החזרת הרשתית למקומה התקין, ממלאים את חלל העין בגז.
בשבועות שלאחר הניתוח נוזלי העין יחליפו בהדרגה את בועת הגז, והגז יתנדף מהעין.
טיפול ויטראוליזיס הוא טיפול יעיל העושה שימוש בקרני לייזר בעצמה נמוכה יחסית.
במסגרת הטיפול מכוונת קרן הלייזר אל הגופיף הצף בעין, ובפעימות קצרות מחממת אותו עד להתאדותו והפיכתו לגז.
הגז מפעפע ויוצא, באופן טבעי, דרך רקמות העין.
בצורה זו ניתן להעלים או לצמצם את גודלם של הגופיפים הצפים.
ישנה מחלוקת מקצועית אודות אפקטיביות הטיפול.
עקב הוא בליטה בגב הנעל הנמצא מתחת לעקב כף הרגל.
עקבים משמשים לשיפור האיזון בנעליים והגבהת הנעל, אך גם לשם מטרות דקורטיביות.
להפך, לעקבים היסטוריה ארוכה ועשירה, בעבור נשים כמו גם גברים.
אף על פי שנעלי עקב נצפו בציורי קיר מצריים עתיקים בקברים ובמקדשים, האזכור המוקדם ביותר של גברים או נשים הנועלים עקבים מגיע מפרס העתיקה.
נהוג לחשוב כי קטרינה דה מדיצ'י הייתה הראשונה לנעול עקבים לחתונתה עם דוכס אורלינס ב-1533. היא נעלה עקבים שיוצרו בפירנצה, וכתוצאה מכך, נעליים איטלקיות הפכו לנורמה בקרב נשות החצר הצרפתית.
עם זאת, אזכור זה מוטל בספק, מאחר שתחילת התפתחות העקבים משוערת לשנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-16 (זאת בהתבסס על ראיות חזותיות ופיסות קיימות).
סביב שנת 1660, סנדלר בשם ניקולס לסטג' עיצב נעלי עקב עבור לואי הארבעה עשר.
כמה מהן היו בעלות עקבים שאורכם עלה על 10 סנטימטרים, ועוטרו בסצנות קרב שונות.
"נעלי לואי" הפכו לבסוף אופנתיות בקרב נשים.
היום, המונח משמש לתיאור סוג ספציפי של נעלי עקב, דומות לאלו שננעלו על ידי מאדאם דה פומפדור, פילגשו של לואי החמישה עשר (נקראות גם "עקבי פומפדור").
הנטייה האופנתית לעקבים נמוכים לקראת סוף המאה ה-18 הושפעה רבות מהמהפכה הצרפתית: במהלך המהפכה, עקבים גבוהים נקשרו בעושר, ומאחר והעם ביקש להימנע מתצוגה של שפע הופסקה מכירת עקבים ברבים מן השווקים.
עד תחילת המאה ה-19 היו העקבים באופנה עבור שני המינים.
על אף שנעלי עקב או מגפיים ננעלו לעיתים קרובות יותר על ידי נשים, בתקופות ומקומות מסוימים הם נחשבו לסטנדרט גם במלתחה הגברית, הן מסיבות פרקטיות הן כאביזרים אופנתיים.
רוכבים מונגולים היו בין הראשונים להשתמש בעקבים במטרה למנוע מרגליהם להחליק מהארכופות.
ידוע גם כן כי השוחטים המצרים נעלו עקבים גבוהים כדי שלא לדרוך ישירות בפסולת.
הפרעונים והאצילים במצרים העתיקה נעלו עקבים כייצוג לכוח ועוצמה.
שחקנים בתפקידים טרגיים בדרמה היוונית העתיקה נהגו לנעול את הבסקין, מגף גבוה שעוצב על מנת לשוות להם גובה לעומת שאר השחקנים.
הרומאים, גברים כמו גם נשים, נעלו סנדלים עם עקבי פלטפורמה, שנועדו למנוע מהנועל לדרוך בבוץ והזוהמה ברחוב.
גטה, נעליים המבוססות על רעיון דומה, קיימות עדיין ביפן היום.
למגפי הבוקרים האמריקאיים, שפותחו לראשונה במאה ה-19 ופופולריים גם היום בחלקים מסוימים בארצות הברית, יש עקב כפול שמטרתו למנוע מרגל הרוכב להחליק מן הארכוף.
עקבי פלטפורמה היו פופולריים במיוחד בקרב גברים לאורך שנות ה-70 (של המאה ה-20).
העקב הוא החלק הבולט שבקצה האחורי תחתון של כף הרגל.
הוא מבוסס עצם בולטת אחת, עצם העקב Calcaneus oss היא הגדולה בעצמות כף הרגל, ומטרתה העיקרית היא נשיאת משקל הגוף בעמידה ובהליכה.
כדי לחלק את כוחות הדחיסה המופעלים על העקב בזמן ההליכה, ובמיוחד את שלב העמידה, סוליית כף הרגל מכוסה בשכבה של רקמת חיבור תת-עורית בעובי של עד 2 ס"מ (מתחת לעקב).
לרקמה זו מערכת של תאי לחץ אשר פועלים כבולם זעזועים ומייצבים את הסוליה.
כל אחד מהתאים הללו מכיל רקמות סיביות המכוסות בשכבה של רקמת חיבור קשיחה העשויה מסיבי קולגן.
עקבים סדוקים הם בעיה בריאותית שכיחה העלולה לגרום לזיהומים.
התופעה נגרמת בגלל יובש של עור כף הרגל, והצטברות עור מת.
ניתן למנוע את התופעה באמצעות שימוש בקרם לחות או על ידי עשיית פדיקור.
במתמטיקה, עצרת כפולה של מספר שלם ואי-שלילי n, היא מכפלת כל המספרים השלמים מ-1 ועד למספר n, שלהם אותה זוגיות כמו n.
נהוג לסמן עצרת כפולה בצורה .
העצרת הכפולה הוכנסה לשימוש במקור על מנת לפשט ביטויים של אינטגרלים טריגונומטריים המופיעים בגזירה של מכפלת ואליס.
העצרת הכפולה נפוצה גם בביטויי נפח של היפר-ספרות (קבוצת נקודות במרחק קבוע מנקודת מרכז), ובבעיות קומבינטוריות.
הגדרתה המתמטית של העצרת הכפולה:
מהגדרה זו נגזר (כמכפלה ריקה) שהערך של עצרת כפולה של 0: .
לדוגמה, לחישוב עצרת כפולה של 9: .
עבור n זוגי שווה עצרת כפולה ל:
ואילו עבור n אי-זוגי שווה עצרת כפולה ל:
סדרת הערכים של עצרת כפולה עבור המספרים האי-זוגיים n = 1, 3, 5, 7, ...
מאחר שעצרת כפולה מערבת רק כחצי מהאיברים של עצרת רגילה, הערך שלה אינו גדול בהרבה משורש של עצרת , והיא קטנה בהרבה מפעמיים עצרת (הרכבת שתי פונקציות עצרת, אחת על השנייה) .
העצרת של מספר n שונה מאפס יכולה להיות מנוסחת כמכפלה של שתי עצרות כפולות:
מהעברת אגפים נקבל ביטוי רקורסיבי כללי לעצרת כפולה:
כאשר המכנה מצמצם את הגורמים הלא רצויים במונה.
(הניסוח האחרון תקף גם כאשר 0=n).
עבור מספרים זוגיים כאשר k ≥ 0 העצרת הכפולה ניתן לפישוט כ:
עבור מספרים אי-זוגיים n=2k-1 כאשר k≥1 ניתן לבטא את העצרת הכפולה:
בביטוי זה המכנה הראשון שווה ל ומבטל את הזוגיים במונה.
עבור מספרים אי-זוגיים ניתן לבטא את העצרת הכפולה גם באמצעות k-תמורות של 2k כך:
העצרת הרגילה, כאשר מורחבת באמצעות פונקציית גמא, כקוטב בכל מספר שלילי, מונעת מעצרת להיות מוגדרת עבור מספרים אלו.
עם זאת את העצרת הכפולה ניתן להרחיב עבור מספרים אי-זוגיים שליליים באמצעות היפוך נוסחת הנסיגה:
באמצעות נוסחת נסיגה הפוכה זו, −1!!
= 1/3; מספרים שליליים אי-זוגיים בעלי ערך מוחלט גדול יותר הם שברים.
בפרט כאשר n הוא מספר אי-זוגי מתקיים:
קיימת דרך אחרת להרחיב את ההגדרה של עצרת כפולה שמאפשרת הגדרה שלה עבור מרוכבים.
גישה זו מבוססת על ההבחנה כי עבור מספר אי-זוגי חיובי z מתקיים:
מכך ניתן לגזור הגדרה חלופית ל-z!!
מוגדר עבור מספרים מרוכבים, מלבד מספרים זוגיים שליליים.
כאשר משתמשים בהגדרה זו, הנפח של היפר-ספרה n-ממדית שווה ל:
עצרת כפולה מופיעה באופן שכיח בבעיות קומבינטורית.
בשידוך של גרף שלם של עבור n אי זוגי.
בגרף כזה לכל קודקוד יש n אפשרויות שידוך, ולאחר שבוחרים שידוך לקודקוד אחד עם אחר נותר לבחור שידוך ליתר הקודקודים מלבד שני אלו ששודכו.
לדוגמה בגרף שלם של ארבעה קודקודים, א', ב', ג' וד' יש שלושה שידוכים מושלמים: א+ב וג+ד, א+ג וב+ד, וא+ד וב+ג.
תמורות סטירלינג הן תמורות מולטי קבוצה של המספרים 1,1, 2,2..., k, k שבה כל זוג מספרים שווים מופרד רק על ידי מספר גדול יותר, כאשר .
שני העותקים של k חייבים להיות סמוכים; הסרתם מותיר בעיה של תמורה שבה האיבר המקסימלי הוא k-1 עם n מקומות שבהם הסמוך ל-k יכול להיות ממוקם.
מבנייה רקורסיבית זו ניתן להוכיח באינדוקציה שתמורות סטירלינג נספרות על ידי פרמוטציות כפולות.
עצי ערימה שבהם k+1 קודקודים בעלי ערכים של 0, 1, ...k שבהם השורש הוא 0, כל קודקוד אחר הוא בעל ערך גבוה יותר מקודקוד האב, ולצאצאיו של כל קודקוד יש סדר מוגדר.
טיול אוילר בעץ (עם קשתות כפולות) מניב תמורת סטירלינג, וכל תמורת סטירלינג מתארת עץ בדרך זו.
עצים בינאריים חסרי שורש עם עלים ממוספרים.
כל עץ כזה יכול להיווצר מעץ עם עלה אחד פחות, באמצעות פיצול אחד מ-n קשתות העץ, והפיכת הקודקוד החדש להיות האב של העלה.
בעצים בינאריים בעלי שורש, עם עלים.
במקרה זה בדומה לעצים חסרי שורש, אך מספר הקשתות שאותו ניתן לפצל הוא זוגי, ובנוסף לפיצול של קשת ניתן להוסיף קודקוד לעץ עם עלה אחד פחות באמצעות הוספת שורש ששני בניו הם העץ הקטן יותר והעלה החדש.
עצרת "איחוד הימין" הייתה הפגנה אלימה שנערכה על ידי ארגוני עליונות לבנה מארצות הברית (אלט-רייט, נאו-נאצים, לאומנות לבנה וגופי ימין קיצוני נוספים) בשארלוטסוויל, וירג'יניה, ב-11 ו-12 באוגוסט 2017. מארגני העצרת היו ריצ'רד ספנסר וג'יסון קסלר.
משתתפי העצרת, רובם אנשי ימין רדיקלי ובהם גם חברי ארגון "הנערים הגאים", והתנועה הנאציונל-סוציאליסטית מחו על הסרת פסלים ואנדרטאות לזכר קונפדרציית המדינות של אמריקה מהמרחב הציבורי, ובפרט על הסרת פסל של מפקד הקונפדרציה רוברט אדוארד לי המוצב בפארק האמנציפציה בשארלוטסוויל.
בין הדוברים בעצרת נמנו דייוויד דיוק וספנסר.
בנאומים נאמר ש"היהודים הורסים את העולם המערבי", והדוברים שיבחו את דונלד טראמפ ואת אדולף היטלר.
במהלך העצרת אירעו תקריות אלימות רבות, בהן הרוגים ופצועים.
ב-12 באוגוסט אירע פיגוע דריסה, בו מכונית דהרה אל תוך קהל של מפגינים נגד העצרת.
בפיגוע נהרגה פעילת שמאל, ו-19 אנשים נפצעו, חלקם באורח קשה.
בני אדם רבים נפצעו בעצרת, בקטטות רחוב ואירועים אלימים.
מסוק משטרתי הוזנק לשמירת הסדר, אך הוא התרסק ושני השוטרים שהיו בו נהרגו.
במדינת וירג'יניה קיימים מספר פסלים ואנדרטאות לזכר קונפדרציית המדינות של אמריקה, המייצגת את מלחמת האזרחים האמריקנית.
במהלך השנים הוסרו פסלים אלה מהמרחב הציבורי, מכיוון שהם נתפסו כסמלים לעליונות לבנה ובעקיפין תמיכה בעבדות ובגזענות.
בשנת 1917 הוקם בשארלוטסוויל פארק בשם "פארק לי" על שמו של רוברט אדוארד לי, ובכניסה הוצב פסל של לי רכוב על סוס.
בחודש יוני 2017 החליטה מועצת העיר להחליף את שמו של הפארק לשם "פארק האמנציפציה", ולהסיר את פסל לי מהפארק, וכן פסל של תומאס ג'ונתן ג'קסון בפארק סמוך.
חברי המועצה אמרו: "הפסלים מסמלים עליונות לבנה וטרור." ב-15 במאי התקיימה ליד הפסל עצרת של גופי ימין קיצוני שקראו לא להסיר את הפסלים, ולמחרת התקיימה הפגנת נגד של מספר ארגונים, בהם גם "חיי שחורים חשובים".
עצרת "איחוד הימין" האמריקאי תוכננה זמן רב מראש, ונשיאת אוניברסיטת וירג'יניה הזהירה סטודנטים שלא להתקרב לאזור העצרת מכיוון שצפויים בו אירועים אלימים.
העצרת החלה ב-11 באוגוסט, בהשתתפות עשרות אנשי עליונות לבנה.
הם נשאו לפידים וצעדו לאורך הקמפוס של אוניברסיטת וירג'יניה כשהם שרים סיסמאות כמו "חיי לבנים חשובים" וכן סיסמאות אנטישמיות, בהן "יהודים לא יחליפו אותנו" והשיר הנאצי "דם וקרקע".
לאחר זמן מה נתקלו אנשי העצרת בהפגנת-נגד, והתפתחה קטטה.
המשטרה הכריזה על האירוע "אספה בלתי חוקית" ופיזרה את המשתתפים.
ראש עיריית שארלוטסוויל, מייקל סיגנר, כינה את העצרת "מצעד פחדני של שנאה, דעות קדומות, גזענות וחוסר סובלנות."
ב-12 אוגוסט החלו התארגנויות להמשך עצרת הימין, כמו גם הפגנות-נגד.
בשעה 11 בבוקר הכריזה משטרת שארלוטסוויל על מצב חירום בעיר, אך כבר היה מאוחר מדי.
התקהלויות של מאות אנשי ימין התפרסו במוקדים שונים בעיר, קראו קריאות גזעניות ואנטישמיות, והניפו את דגלי הקונפדרציה.
בהפגנות נגד העצרת התפתחו קטטות אלימות רבות, בהן נפצעו עשרות אנשים.
באותו יום בצהריים אירע פיגוע דריסה, בו מכונית דהרה אל תוך קהל של מפגינים נגד העצרת.
בפיגוע נהרגה אישה ונפצעו 19, חלקם באורח קשה.
הנהג, פעיל ימין בן 20 מאוהיו, נעצר.
בשעות אחר הצהריים התרסק מסוק בל 407 של משטרת וירג'יניה שנשלח לשמור על הסדר.
שני השוטרים שהיו במסוק נהרגו.
פוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית גינו את האלימות באירוע, ונשיא ארצות הברית טראמפ פרסם גינוי כללי אך לא התייחס לפיגוע: "כולנו חייבים להיות מאוחדים ולגנות את כל מה שהשנאה הזו מייצגת.
אין מקום לסוג כזה של אלימות בארצות הברית.
אני בבדמינסטר לפגישות בנוגע לווירג'יניה, ואנחנו עושים הכול כדי שיהיה טוב יותר.
עצוב מה שקורה בשארלוטסוויל." במסיבת עיתונאים שערך, הוסיף: "אני מגנה את תצוגת השנאה, הקנאות והאלימות מכל הצדדים בווירג'יניה.
מה שקריטי עכשיו זה להשיב בזריזות את הסדר והחוק ואת ולהגן על חייהם של אזרחים תמימים".
ביקורות רבות הושמעו על כך שלא התייחס ספציפית למניע של המפגע.
דיוק, מנהיג הקו קלוקס קלאן לשעבר, כתב בתגובה: "דונלד טראמפ צריך להסתכל היטב במראה ולזכור שאמריקאים לבנים בחרו בו להיות נשיא, לא שמאלנים קיצוניים."
בשנת 2018 יצא סרטו של ספייק לי "שחור על לבן", אשר סצנת הסיום שלו כוללת צילומים מתוך אירועים אלו.
עקב-שחור מתבודד (שם מדעי: Buteogallus solitarius) הוא עוף דורס יום טרופי מהסוג עקב שחור השייך לקבוצה עיטים טרופיים וחי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
בעבר השתייך לסוג עיט מצויץ.
הוא בעל נוצות שחורות עם מקור צהוב מעוקל ורגליים צהובות.
במראהו הוא מזכיר מאוד את העקב השחור הגדול (Buteogallus urubitinga) החי באותו אזור אך הוא הרבה יותר גדול.
עיט זה חי ביערות ההרים בגובה 600-2,700 מ' ממקסיקו עד ארגנטינה.
רוב תזונתו מורכבת כנראה מנחשים אך הוא יכול לטרוף בעל חיים בגודל של אייל קטן ונמצאו שרידי צ'צ'לקה בקינו.
תצפיות העיט די נדירות בטבע.
עקאבה (ערבית: عقّابة) היא עיירה פלסטינית, הממוקמת בנפת טובאס, שבצפון הגדה המערבית, כ-15 ק"מ מדרום-מזרח לג'נין וכ-3 ק"מ מצפון לעיירה טובאס, בגובה של כ-500 מטר מעל פני הים.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, במפקד 2016, אוכלוסיית העיירה מנתה 8,710 תושבים.
העיירה ממוקמת על המדרון הצפוני של הר "ראס אל-אקרע" שפסגתו בגובה של 680 מטר מעל פני הים.
אחת הפסגות הגבוהות ביותר באזור צפון השומרון.
בהר וסביבתו יער וחורש ים תיכוני שהוכרז כשמורת טבע בידי הרשות הפלסטינית.
העיירה יושבת, ככל הנראה, על אדמות העיירה היהודית איקבין מימי המשנה והתלמוד.
העיירה בנויה סביב גרעין עתיק, שבמרכזו מבנה מקאם "א-נבי עקבה", המתוארך להתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל.
לפי המסורת המקומית, המקאם והכפר נקרא על-שם מייסדו
בכפר עצמו אין שרידים ארכאולוגיים, אך כקילומטר מזרחה ממוקמת "ח'ירבת סלחב", תל קטן בו נמצאו ממצאים מהתקופה הממלוכית, וכן מהתקופה הישראלית.
תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, והכנסות מזדמנות מכוורות לגידול דבורים ועזים.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בעקאבה הייתה אוכלוסייה של 330 נפש, רובם מוסלמים וְ 8 נוצרים.
במפקד 1931 היו בכפר 89 בתים מאוכלסים עם 403 תושבים, מהם 9 נוצרים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 580 מוסלמים ו-20 נוצרים.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, הכפר עבר משליטה בריטית לירדנית.
שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 8,068 דונם.
אשר מתוכם הוקצו 1,259 דונם לחקלאות שלחין, ו-4,284 דונם לגידולי דגנים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ממשלת המנדט עודדה את חידוש היער שסביב לכפר וסיפקה לתושביו שתילי עצים לנטיעות.
שרידי היער שמורים גם היום.
ב–1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר.
ביניהם "שטח 903" שממערב לעקאבה ששימש את תושבי הסביבה למרעה ולגידולי דגנים.
בשנת 1982 נתפס ל"צרכים צבאיים" שטח סמוך לפסגת "ראס אל עקרה" בו הוקמה ההיאחזות נח"ל עירית.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, טמון עברה משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר הסכמי אוסלו, רוב הכפר הוגדר כשטח A .
צדו המערבי והצפוני הוא גובל בשטח C, בשליטה ישראלית מלאה.
ממזרח, סְפר המדבר היורד לכיוון בקעת הירדן, הוגדר כשטח אש והגישה אליו מוגבלת.
בשטח זה שוכנות מספר קהילות רועים בדואיות שחכרו אדמות מתושבי עקאבה.
עצרת הכוחות הדמוקרטים של גינאה הייתה קבוצת מורדים שפעלה בגינאה בשנים 1996–2001.
הארגון נוצר בשנת 1996 על ידי קצינים וחיילים מגינאה שנמלטו לליבריה לאחר שנכשלו בניסיון הפיכה נגד נשיא גינאה לנסנה קונטה באותה שנה.
קבוצה זו יוצגה בתקשורת על ידי אדם שהזדהה בשם מוחמד לאמין פופאנה, אך זהותו מוטלת בספק.
קבוצת המורדים פעלה בגינאה ובליבריה, והם מנו 1,800–5,000 חיילים.
תומכיהם היו החזית המהפכנית המאוחדת ולכאורה גם ממשלות בורקינה פאסו, לוב וליבריה.
פעילות הארגון הגיעה לשיאה מספטמבר 2000 עד מרץ 2001, אז הם יצאו בסדרת התקפות נגד מוסדות ממשלת גינאה ופקידיה בערים ועיירות בדרום המדינה, וניסו לגרום למלחמת אזרחים.
כוחות צבא מגינאה תקפו את חיילי הארגון בשטחה של ליבריה, ואף פגעו בחיילי המדינה.
פגישה שנערכה בין נציגי גינאה וליבריה במסגרת הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה הצליחה למנוע מהסכסוך להפוך למלחמה כוללת.
עצרו את מוזיקת הרצח היה קמפיין ומחאה, בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, נגד השמעת מוזיקאים קריביים שלכאורה מהללים רצח של גברים הומוסקסואלים.
הקמפיין היה בעיקר נגד מוזיקאי דאנסהול ורגאיי ג'מייקנים.
הקמפיין האשים את האמנים הללו בקידום אלימות נגד להט"ב באמצעות שיריהם.
הקמפיין נוהל במשותף על ידי , קבוצת הייעוץ לגברים הומוסקסואלים שחורים ו-J-FLAG .
המונח נטבע על ידי פעיל זכויות הלהט"ב הבריטי, פיטר טאצ'ל, ב-1992.
הקמפיין הצליח באופן חלקי לבצע שינויים.
מוזיקאים, כגון קייפלטון וסיזלה, הודיעו ב-2007, כי לא יוסיפו ביטויים הומופוביים לשיריהם.
לעומתם, מוזיקאים, כגון Elephant Man ו- , סירבו להסיר ביטויים הומופוביים משיריהם.
עצת יתרו הייתה הצעה למערכת משפטית היררכית שהציג יתרו בפני משה, מנהיגם של בני ישראל במדבר.
לפני עצתו של יתרו, משה היה השופט היחיד של בני ישראל, בעוד מערכת המשפט שהציע יתרו והתקבלה בברכה, כללה שופטים רבים ברמות שונות, שבראשם עמד משה כשופט העליון של בני ישראל.
לפי פרשני המקרא, לפני עצת יתרו, משה ישב ושפט את העם בצורה פשוטה: משה ישב ולפניו עמדו עם ישראל, כך בכל יום, חלק מהעם פנו לדרישה בנושאים תורניים, לשאלות ברוח הקודש, ולדיונים בנושאים ממוניים.
החסרונות בשיטת השפיטה הזו היו רבים.
היא הטילה עומס גדול על משה, מה שגרם הן לעייפות ותשישות, והן לחוסר יישוב הדעת.
בנוסף בשיטה זו היה עומס גדול על העם.
ולפיכך השיטה לא הייתה יעילה מבחינת הטיפול בצורכי העם.
לפי הרמב"ן, מערכת שיטור הייתה קיימת עוד לפני יתרו.
יתרו הציע למשה להעמיד מערכת של שופטים שתהיה מדורגת בצורה של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים ושרי עשרות, שרי אלפים אחראים על אלף איש, שרי מאות אחראים על מאה איש וכן הלאה, בכל קבוצה הממונה פונה למי שמעליו בהתאם לקושי השאלה, לפי שיטה זו יש 78,601 שופטים.
הרב אברהם אבן עזרא סבר שזה מספר מוגזם וריבוי שרים הוא דבר מזיק.
ולכן טען ששרי האלף הם אנשים שבכל מקרה ממונים על אלף אנשים (מסיבות אחרות) והם מונו לתפקיד זה, כמוהם יש 12 אנשים, וכן הלאה.
הרב יצחק אברבנאל כתב ששרי אלפים נועדו לדיונים העוסקים באלפי שקלים, שרי המאות למאות שקלים, וכן הלאה, עוד פירש שיש דינים שההכרעה בהם מצריכה אלף איש או מאה איש וכן הלאה.
רבי יצחק עראמה כתב שהדגש בהצעת יתרו היה מערכת חוקים שמשה ביקש מה', לפני כן כל דבר משה היה שואל את ה' או פוסק בעצמו לאחר שעצתו התקבלה ה' נתן מערכת חוקים למשה וממנה פסקו השופטים.
יתרו התנה את דבריו באישורו של אלוהים, , רשב"ם הבין שכוונת הכתוב היא שאם יהיה ציווי אלוהי לדון אז משה ידון בצורה כזו, אך לא נדרש אישור אלוהי למהלך.
יתרו הציע לתפקיד השופטים לדבריו אלו ניתנו פירושים רבים: רש"י פירש שהכוונה עשירים, יראים, נאמנים ושונאים כסף (בהתאמה).
אבן עזרא פירש אנשים המוכנים לסבול, יראים, אמיתיים, ושונאי ממון.
רבי חיים בן עטר סבר שארבעת המידות הם כנגד ארבעת סוגי השופטים, שרי האלפים צריכים להיות אנשי חיל, שרי המאה יראי אלוהים, וכן הלאה.
בתיאור ביצוע הצעת יתרו מוזכרים רק אנשי חיל, רמב"ן פירש שאנשי חיל הוא שם כללי לכל המעלות, במדרש נאמר שמשה לא מצא אנשים עם כל המעלות.
תאריך בואו של יתרו לעם ישראל שנוי במחלוקת, יש שטענו שבא קודם מתן תורה ויש שאמרו שבא לאחר מתן תורה.
הפסוקים מתארים את תאריך ההצעה של יתרו כ"מחרת" ניתנו מספר פירושים לזיהוי יום המחר.
רש"י כתב שזה היה למחרת יום כיפור שאחר עלייתו של משה להר סיני.
יש שסברו שהיה זה למחרת יום בואו: או קודם מתן תורה, או לאחר מתן תורה, כלומר למחרת כפשוטו ולפי סדר הפסוקים.
לפי רמב"ן זה היה למחרת האירוע הקודם - הקרבת הקרבנות, אך ההקרבה הייתה ימים רבים אחרי בואו לעם ישראל.
רבי יצחק אברבנאל כתב שההצעה הייתה לפני מתן תורה והביצוע היה אחר מתן תורה.
בספר דברים נשנתה פרשה זו שוב אך עם שינויים.
לפי ביאורו של הרב יעקב מדן לפרשה זו גרסת ספר דברים מציגה את השלב הסופי ביישום ההצעה שאכן נהגה על ידי משה – הוספת שבעים הזקנים.
נוסח שומרון מאחד את שני הגרסאות לסיפור אחד התואם ברובו לנוסח פרשת יתרו.
יתרו, שהיה אדם מחוץ לעם ישראל הגיע והציע הצעה לשינוי בדרך השפיטה למשה, עצתו לכאורה נראית פשוטה, רבים תמהו למה משה לא חשב על כך לבד, ולמה אף אחד מהעם לא הציע מערכת היררכית כזו.
יש שכתבו שאם משה היה מציע כן זה היה נתפס כהשתמטות, והעם לא הציע כי העריץ את משה.
הרב לייב מינצברג כתב שענייני סדר ויופי הם מקצועם של בני יפת ולא של בני שם, הרב יצחק אברבנאל תקף את האומרים שמשה לא הבין בהנהגה מדינית.
לפי פירושו של הרב יעקב מדן לפרשה משה לא קיבל את עצת יתרו בזמנו כי לא היה בה צורך – העומס על משה היה זמני והיה בה חוסר בהנהגה רוחנית, רק לאחר מכן משה התמוטט והקים מערכת שפיטה היררכית והנהגה רוחנית.
עצרות נירנברג (רשמית Reichsparteitag, כלומר קונגרס מפלגת הרייך) היו סדרה של אירועים חגיגיים שתואמה המפלגה הנאצית בגרמניה.
העצרת הנאצית נירנברג הראשונה התקיימה ב-1923. העצרת הזו לא הייתה גדולה במיוחד ולא הייתה לה השפעה רבה; עם זאת, ככל שהמפלגה גדלה בגודלה, העצרות הפכו משוכללות יותר והציגו קהל גדול יותר.
הם מילאו תפקיד מכונן באירועי התעמולה הנאצית, והעבירו גרמניה מאוחדת וחזקה בשליטה נאצית.
העצרות הפכו לאירוע לאומי ברגע שאדולף היטלר עלה לשלטון ב-1933, כשהן הפכו לאירועים שנתיים.
לאחר שהדיקטטורה הנאצית התבססה היטב, החלו תעמולי המפלגה לצלם אותם עבור קהל לאומי ובינלאומי.
היוצרת הנאצית לני ריפנשטאל הפיקה כמה מיצירותיה הידועות ביותר, כולל ניצחון הרצון (1934) וניצחון האמונה (1933), שניהם צולמו בשטח העצרת של המפלגה הנאצית ליד נירנברג.
עצרת נירנברג של המפלגה ב-1938 חגגה את האנשלוס שהתרחש מוקדם יותר באותה שנה.
העצרת המתוכננת לשנת 1939 בוטלה רגע לפני פלישת גרמניה לפולין והמשטר הנאצי מעולם לא ערך עצרת נוספת עקב תעדוף המאמצים של גרמניה במלחמת העולם השנייה .
ההפגנות הראשונות של המפלגה הנאצית התקיימו ב-1923 במינכן וב-1926 בוויימאר.
משנת 1927 ואילך, הם התרחשו אך ורק בנירנברג.
המפלגה בחרה בנירנברג מסיבות פרגמטיות: היא הייתה במרכז הרייך הגרמני והפארק המקומי לויטפולדהיין (פארק שהוסב) התאים היטב כמקום.
בנוסף, הנאצים יכלו לסמוך על הסניף המקומי המאורגן היטב של המפלגה בפרנקוניה, אז בראשותו של יוליוס שטרייכר.
משטרת נירנברג גילתה אהדה לאירוע.
מאוחר יותר, המיקום נומק על ידי המפלגה הנאצית בכך שהכניס אותו למסורת הדיאטה הקיסרית של האימפריה הרומית הקדושה, עם הדיקטטורה הנאצית כיורש שלה.
לאחר 1933, העצרות התקיימו סמוך למועד שוויון הסתיו, תחת הכותרת (ימי המפלגה הלאומית של העם הגרמני), שנועד לסמל את הסולידריות בין העם הגרמני למפלגה הנאצית.
נקודה זו הודגשה עוד יותר בשל הגידול השנתי במספר המשתתפים, שהגיע לבסוף ליותר מחצי מיליון מכל שכבות המפלגה, הצבא והמדינה.
כל עצרת קיבלה כותרת תוכנית, הקשורה לאירועים הלאומיים האחרונים:
קונגרס המפלגה הראשון נערך במינכן ב-27 בינואר 1923.
1926: קונגרס המפלגה השני, שכונה "קונגרס ההקמה מחדש", נערך בוויימאר, 3–4 ביולי 1926.
1927: קונגרס המפלגה השלישי, שכונה "יום ההתעוררות", נערך בנירנברג, 19–21 באוגוסט 1927. סרט התעמולה Eine Symphonie des Kampfwillens* הופק בעצרת זו.
1929: קונגרס המפלגה הרביעי, הידוע כ"יום ההתייצבות", נערך בנירנברג, 1–4 באוגוסט 1929. סרט התעמולה Der Nürnberger Parteitag der NSDAP הופק בעצרת זו.
1933: קונגרס המפלגה החמישי נערך בנירנברג, 30 באוגוסט – 3 בספטמבר 1933. הוא נקרא "עצרת הניצחון" (Reichsparteitag des Sieges), כאשר "ניצחון" התייחס להשתלטות הנאצים על השלטון והניצחון על רפובליקת ויימאר.
הסרט של לני ריפנשטאהל Der Sieg des Glaubens הופק בעצרת זו.
היטלר הכריז שמכאן ואילך כל העצרות יתקיימו בנירנברג.
1934: קונגרס המפלגה השישי נערך בנירנברג, 5–10 בספטמבר 1934, בנוכחות כ-700,000 תומכי המפלגה הנאצית.
סרטה של לני ריפנשטאהל Triumph des Willens הופק בעצרת זו.
עצרת זו זכורה במיוחד בשל "קתדרלת האור" של אלברט שפאר: 152 זרקורים שהקרינו אלומות אנכיות לשמיים סביב שדה צפלין, כסמל לקירות של מבנה.
1935: קונגרס המפלגה השביעי נערך בנירנברג, 10–16 בספטמבר 1935, ונקרא "עצרת החירות" (Reichsparteitag der Freiheit).
"חירות" התייחסה להחזרת גיוס החובה, אשר נחשב לשחרור מגרמניה מתנאי חוזה ורסאי.
לני ריפנשטאהל הפיקה את הסרט Tag der Freiheit: Unsere Wehrmacht (יום החירות: כוחותינו המזוינים) בעצרת זו, והנאצים הציגו את חוקי נירנברג.
1936: קונגרס המפלגה השמיני נקרא "עצרת הכבוד" (Reichsparteitag der Ehre, 8–14 בספטמבר).
חידוש השליטה בריין במרץ 1936 נחשב לשיקום הכבוד הגרמני בעיני רבים.
הסרט Festliches Nürnbergכלל קטעים שצולמו בעצרת זו ובעצרת 1937.
1937: קונגרס המפלגה התשיעי כונה "עצרת העבודה" (Reichsparteitag der Arbeit, 6–13 בספטמבר).
הוא חגג את הירידה באבטלה בגרמניה מאז עליית הנאצים לשלטון.
1938: קונגרס המפלגה העשירי נקרא "עצרת גרמניה הגדולה" (Reichsparteitag Großdeutschland, 5–12 בספטמבר).
שם זה ניתן בשל סיפוח אוסטריה לגרמניה שהתרחש מוקדם יותר באותה שנה.
1939: קונגרס המפלגה האחד-עשר, שתוכנן ל-2–11 בספטמבר, נקרא "עצרת השלום" (Reichsparteitag des Friedens).
הכוונה הייתה להדגיש את רצונה של גרמניה לשלום, הן כלפי העם הגרמני והן כלפי מדינות אחרות.
הוא בוטל ברגע האחרון, כאשר יום לפני התאריך המתוכנן, ב-1 בספטמבר, גרמניה פתחה במתקפה על פולין, שהציתה את מלחמת העולם השנייה באירופה.
הסרטים הרשמיים לעצרות החלו ב-1927, עם הקמת משרד הקולנוע של NSDAP (המפלגה הנאצית).
הסרטים המפורסמים ביותר נעשו על ידי לני ריפנשטאל לרגל העצרות בין 1933 ל-1935. בהתייחס לנושא העצרת, היא כינתה את הסרט הראשון שלה "ניצחון האמונה" ().
סרט זה הוצא מהמחזור לאחר ליל הסכינים הארוכות, אם כי עותק שרד בבריטניה ולאחרונה הפך זמין בארכיון האינטרנט לצפייה ציבורית.
העצרת של 1934 הפכה לתפאורה של ניצחון הרצון עטור הפרסים ().
כמה גנרלים מחה על הנוכחות המינימלית של הצבא בסרט: היטלר כנראה הציע לשנות את הסרט כדי להרגיע את הגנרלים, אך ריפנשטאל סירב להצעתו.
היא אכן הסכימה לחזור לעצרת 1935 ולעשות סרט בלעדי על , שהפך ל- .
היו שני סטים של ספרים רשמיים או רשמיים למחצה שסיקרו את העצרות.
"הספרים האדומים" פורסמו רשמית על ידי ה-NSDAP והכילו את הליכי ה"קונגרס" וכן טקסטים מלאים של כל נאום שנמסר בסדר כרונולוגי.
"הספרים הכחולים" פורסמו בתחילה על ידי יוליוס שטרייכר, מנירנברג, מאוחר יותר מאת הנס קרל, לא על ידי העיתונות המפלגתית.
אלה היו ספרים בקנה מידה גדול יותר שכללו את טקסט הנאומים וההליכים, כמו גם תצלומים גדולים יותר.
בנוסף לאלה, פורסמו אוספי תצלומיו של היינריך הופמן להנצחת כל קונגרס של המפלגה, וכן חוברות של נאומי היטלר.
שתי סדרות הספרים מבוקשות מאוד על ידי אספנים.
הופמן יצר סדרות של 100 תמונות על עצרות 1936, 1937 ו-1938 בתלת מימד סטריאוסקופי באמצעות תלבושת Raumbild-Verlag שלו.
עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל היא אירוע היסטורי שהתרחש ב-4 בנובמבר 1995, ובמהלכו נאם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, בעצרת למען תהליך השלום בכיכר מלכי ישראל +בתל אביב-יפו, בהשתתפות כ-100 אלף איש, ובסופה נרצח.
העצרת התקיימה תחת הכותרת "כן לשלום, לא לאלימות", במטרה לעודד סובלנות, לחזק את ראש הממשלה יצחק רבין ואת האמונה בהסכמי השלום, ולגנות את ההתנגדות האלימה אליהם.
באירוע השתתפו מנהיגים פוליטיים, אמנים ואנשי ציבור, ביניהם ראש הממשלה יצחק רבין, שר החוץ שמעון פרס ואמנים ששרו שירי שלום ותקווה.
אחד הרגעים הזכורים מהעצרת היה ביצוע "שיר לשלום" על ידי הזמרת מירי אלוני, בהשתתפות רבין ופרס, אשר סימל את השאיפה לעתיד טוב יותר.
העצרת זכורה במיוחד בשל רצח יצחק רבין שאירע דקות לאחר סיום העצרת, בשעה 21:42, בעת שירד מהבמה בדרכו לרכבו, על ידי המתנקש היהודי יגאל עמיר.
הרצח היה אירוע דרמטי שהכה בתדהמה את מדינת ישראל ואת העולם, והפך לציון דרך טראגי בהיסטוריה של מדינת ישראל.
כיום, הרצח מצוין מדי שנה בטקסים ממלכתיים ובאירועים חינוכיים לזכרו.
מאז הירצחו של רבין נקראת הכיכר כיכר רבין, על שמו.
נערכות בה מדי שנה, במוצאי שבת הקרוב ליום הזיכרון הממלכתי ליצחק רבין, עצרות זיכרון להנצחתו, בהן משתתפים רבבות אנשים.
הרעיון לעצרת תמיכה בתהליך השלום, שנועדה לחזק את ראש הממשלה דאז יצחק רבין ואת האמונה בהסכמי השלום, נולד ביוזמה משותפת של שני אישים מרכזיים.
יוזמים אלה היו שלמה להט (צ'יץ'), ראש עיריית תל אביב-יפו דאז, ואיש הליכוד ונשיא "המועצה לשלום וביטחון", ז'אן פרידמן, שהיה איש עסקים צרפתי מבוסס שעלה לישראל.
להט הסביר, "החלטתי לארגן את ההפגנה על רקע האלימות המילולית של הימין, והעובדה שהרוב הדומם התומך בהסכם אינו בא לידי ביטוי".
באותם ימים נערכו הפגנות ימין שכללו סמלים קיצוניים כגון ארונות קבורה, חבלי תלייה, ושלטים המציגים את רבין בכאפייה עם הכיתוב "בוגד", ובהמשך במדי אס-אס.
במסגרת הטקסים רבנים ערכו תפילות קללה למותו של רבין, תוך תקיעה בשופרות וכיבוי נרות כסמל למותו של ראש הממשלה.
רבין עצמו האשים את ראש האופוזיציה, בנימין נתניהו, בצביעות ובהסתה, כשמחד הוא קורא לפיוס, ומאידך מוביל הפגנות הסתה נגדו, כדוגמת הפגנת הימין בכיכר ציון.
לאור האשמות אלה סירב רבין לפגוש את נתניהו, שלושה ימים בלבד לפני העצרת.
ההפקה נתקלה באתגרים ארגוניים משמעותיים.
בתחילה, התגובה לרעיון הייתה ספקנית לגבי הצורך בכיכר כה גדולה, מתוך חשש שלא תתמלא.
אולם הקושי הבולט ביותר היה גיוס אמנים "מהשורה הראשונה".
רבים מהם סירבו להשתתף, בטענה שכבר יש להם הופעה, ככל הנראה בשל החשש מזיהוי פוליטי ועם צד מסוים.
בצל האווירה הציבורית המתוחה, אמנים מובילים כגון שלום חנוך, שלמה ארצי וגידי גוב סירבו להגיע.
מתוך כעשר עד חמש-עשרה פניות, גויסו בתחילה רק ארבעה אמנים: אחינועם ניני, אביב גפן ודנה ברגר.
ברגע האחרון צורפו גם דורית ראובני וישי לוי.
לוי ביצע את "שלום לך עזה" והבהיר כי הוא עושה זאת במסגרת עבודתו כזמר, ולא מביע עמדה פוליטית.
מירי אלוני פנתה ביוזמתה למארגנים וביקשה לשיר את "שיר לשלום".
עד שלב מתקדם, העצרת כולה הייתה כמעט "חתונה בלי חתן", כיוון שרבין טרם נתן את הסכמתו להשתתף.
הן משום שרבין התנגד לכך שההשתתפות שלו תיתפס כעצרת תמיכה ממשלתית במשטר דמוקרטי, רעיון לו רבין התנגד עקרונית.
אך גם משום שהוא חשש שהיא "מדי שמאלנית", והעצרת תכשל כי לא יבואו מספיק אנשים, מה שעלול להתפרש כחוסר תמיכה מספקת של ציבור מחנה השלום.
המארגנים הבהירו לרבין כי "העצרת היא למען תהליך השלום" ולא למען הממשלה.
כדי למנוע הפיכתה להפגנת תמיכה ממשלתית, סוכם עם ראשי המפלגות שלא יונפו שלטים מטעמן, אך מפלגת מרצ לא עמדה בסיכום זה.
לבסוף, עשרה ימים לפני העצרת, השתכנע רבין בחשיבותה והגיע אליה.
על פי אחד המקורות, הוא נאלץ להגיע לאחר שנקבעה לו פגישה בקריית הממשלה בתל אביב בשעה 16:30.
סידורי הביטחון טרם העצרת נחשבו למוקפדים באופן יוצא דופן.
טרם העצרת היו התראות מודיעין על רכב ממולכד, בעקבות זאת נגררו כל הרכבים בסביבת הכיכר.
התרעה נוספת היא של התפרעות בידי אנשי ימין, כניסיון לטרפד את העצרת.
פעילי "כך" התפזרו בהמון והטילו פצצות סרחון, כמו כן התפתחו ביניהם לבין המשתתפים עימותים פיזיים.
ראש הממשלה, יצחק רבין, הגיע מביתו ברכבו הפרטי, מלווה בשומרי ראש, נוהג המקובל כיוון שראש הממשלה אינו נוסע ברכב ממשלתי ביום שבת.
במהלך הנסיעה, כ-200 מטר לפני הכיכר, מאבטח עצר את שיירת ראש הממשלה והתריע בפני רבין ואשתו, לאה רבין, מפני סכנה, כמו מכונית תופת או פיגוע.
לאה השיבה לאזהרה שהיא אינה חוששת.
צוותי ההפקה והמשטרה העידו על היערכות ביטחונית מוקפדת באופן יוצא דופן לקראת העצרת.
היערכות זו נבעה משתי התראות מודיעיניות עיקריות: חשש מרכב ממולכד, שבעקבותיו פונו ונגררו כל הרכבים מסביבת הכיכר, וחשש מפעולת חבלה עוינת, שבו התמקדו כוחות האבטחה.
צוותי האבטחה לא חשבו בכיוון של טרור יהודי ולא נערכו לכך, ואיש "לא דיבר על מפגע יהודי".
בנוסף, הייתה התראה על התפרעות בידי אנשי ימין בניסיון לטרפד את העצרת.
במהלך העצרת התפזרו פעילי "כך" בקהל, הטילו פצצות סרחון והתפתחו עימותים פיזיים בינם לבין המשתתפים.
למרות סידורי הביטחון הנרחבים, עלה כי מקום האירוע סבל מכשלים אבטחתיים.
הכשלים כללו חוסר תיאום בין גופי האבטחה השונים ואי-ביצוע נהלים והוראות, שהובילו להתרופפות טבעת האבטחה הצמודה לראש הממשלה.
יגאל עמיר, המפגע, הגיע מוקדם למקום, השתלב בקהל ויצר תחושה שהוא "אחד מהחבר'ה".
הוא ניגש למדרגות מאחורי בניין העירייה, מקום שמבחינה אבטחתית היה חשוף לחלוטין בתחילת האירוע, ורק לאחר מכן הוצב בו מאבטח.
נוכח כמות המשתתפים העצומה, המשטרה אף ביקשה להרחיב את מעגלי החסימה.
אחד המאבטחים הצעירים הציע לתגבר את חוליית האבטחה הצמודה של רבין באירוע זה.
העצרת התקיימה לאחר החתימה על הסכמי אוסלו, שהיו אחד הצעדים המשמעותיים ביותר בתהליך השלום עם הפלסטינים, והיו אמורים להוביל להקמת אוטונומיה פלסטינית לצד מדינת ישראל.
תהליך זה נתקל בהתנגדות רבה מצד חוגים פוליטיים שמרניים, אשר ניסו למנוע את יישום ההסכמים בעזרת פעולות פוליטיות, כמו הפגנות וקריאות נגד תהליך השלום.
הידועה שבהן היא הפגנת הימין נגד בכיכר ציון, בה נקראו קריאות קיצוניות ואיחולי מוות לרבין.
העצרת באה להשיב על כך בקריאה ברורה וחד משמעית, שתמכה בתהליך ודרשה שישראל תמשיך להוביל את הדרך לשלום במזרח התיכון.
העצרת התבררה כהצלחה, כשהכיכר ורחובות סמוכים התמלאו עד אפס מקום, ורבין הביע סיפוק.
האווירה הוגדרה כ"קסומה", עם "אנרגיות מדהימות", והקהל הריע לזמרים ולפוליטיקאים שעלו לבמה.
רבין בנאומו הודה לקהל "על שהתייצב כאן כנגד האלימות ובעד השלום" והביע אמונה ב"סיכוי לשלום, סיכוי גדול".
העצרת נפתחה עם נאומים של בכירים, בהם ראש הממשלה יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס.
רבין דיבר על הצורך בביטחון לצד שלום, והדגיש כי תהליך השלום הוא המפתח לשמירה על יציבות וביטחון באזור.
פרס, מצידו, פתח את דבריו בהתרסה לאותם המתנגדים להסכמים, והדגיש את הצורך בתהליך הגישור בין שני העמים.
הנאומים הדגישו את החזון לשלום, שבו ישראלים ופלסטינים יוכלו לחיות בשלווה זה לצד זה.
במהלך העצרת הועלו גם מופעי מוזיקה ושירה, כמו "שיר לשלום", שהפך לסמל של אותה תקופה, והדגיש את הרצון הפשוט והכנה לשלום.
הציבור שהגיע לכיכר היה מגוון, כולל אנשים שלא השתייכו באופן ישיר למפלגות או לתנועות פוליטיות, אלא פשוט חיפשו מקום שיביע את רצונם בשלום ובשיפור המצב הכללי באזור.
בנוסף הביעה העצרת את ההתנגדות לאלימות – על כלל רבדיה.
הן על האיבה בין העמים, אך גם על האלימות הפנימית שהתפרצה במהלך הוויכוח הפוליטי סביב הסכמי אוסלו.
רבין התבטא על אלימות פוליטית ככלי לשחיקת הדמוקרטיה.
ידועה במיוחד האמירה של רבין "אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה הישראלית".
לאחר מכן הוסיף: "יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה".
רבין בעצמו אף הראה דוגמה אישית ורוח מפשרת, כשהתייחס לשמעון פרס בחיבה וחברות, למרות עבר מורכב של יריבות ומתיחות ארוכת שנים.
העצרת נסתיימה בתשואות רמות וחגיגות של צעירים במזרקות.