tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-21 בפברואר 2012 יצא השיר "לבדי" אשר הלחין גולן בעצמו למילים של יוסי גיספן, השיר עובד על ידי תמיר צור בסגנון רטרו של המוזיקה המזרחית בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 עם סולו גיטרה מזרחית של עומרי זליג.
השיר הגיע למקום ה-5 במצעד של רשת ג' .
השיר הגיע למקום ה-23 במצעד השנתי של רשת ג' לשנת הפזמונים תשע"ב.
השיר יצא כסינגל עם צאת האלבום.
השיר הוא גרסה עברית לשירו המצליח של הזמר היווני ניקוס ורטיס, "אן איסה אנה אסטרי (Αν είσαι ένα αστέρι)", שהלחין קיריאקוס פפדופולוס.
השיר זכה למעלה מ-29 מיליון צפיות ב-YouTube.
גולן קנה את הזכויות על השיר, וכתב בעצמו את המילים.
השיר הגיע למקום הראשון בהשמעות ברדיו ובמצעדי הרדיו והסלולר.
השיר הגיע למקום הראשון בהשמעות השבועיות ברדיו, ושהה כ-12 שבועות במצעד.
השיר הגיע למקום ה-5 במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
השיר הגיע למקום ה-2 במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-3 במצעד השנתי של גלגלצ ונבחר כשיר השנה בערוץ 24 וב-mako.
בשקלול כל המצעדים השנתיים הגיע למקום ה-2 כשרק השיר "זיקוקים" של משה פרץ הקדים אותו.
(המיקום הגבוה ביותר של גולן במצעד שנתי מאז הלהיט "זה אני").
האלבום זכה להצלחה רחבה בישראל ומכר 40,000 עותקים בתוך 14 ימים, והגיע למעמד אלבום פלטינה.
בתוך שלושה וחצי חודשים הגיע האלבום למעמד פלטינה כפולה על מכירת למעלה מ-80,000 עותקים.
בתחילת יוני 2013, האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-150 אלף עותקים, והסינגלים הגיעו לראש מצעדי ההשמעות ברדיו ובסלולר.
השיר "מלכי המלכים" זכה להצלחה בקרב הקהל והושר במאות קאברים.
כל שירי האלבום הגיעו לסך של יותר מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר "כשאת איתו" שבר שיא והגיע ל-35 מיליון צפיות.
אף על פי ההצלחה במכירות, האלבום קיבל ביקורות צוננות מהמבקרים שטענו כי האלבום מורכב משירים עם מילים שטחיות וכי הוא יוצר געגוע לאלבומיו הראשונים של גולן.
נגעי אדם מסוגי נגע הצרעת מפורטים במקרא בהרחבה בספר ויקרא.
התורה מגדירה את צורות הנגעים, צבעיהם ושאר תנאיהם.
הסמכות לקבוע האם האדם נגוע בצרעת או לא, נתונה אך ורק לכהן שבקי בראיית נגעים.
אדם שנראה בו נגע וכהן טימא אותו נחשב למצורע, ועל מנת להיטהר, ראשית, יש להמתין שהנגע יתרפא.
לאחר מכן עליו לעבור תהליך היטהרות.
להלן סימנים לנגעים המצויים על עורו החשוף של אדם:
שיער לבן - אם בתוך הנגע יש לפחות שתי שיערות לבנות, הנגע טמא.
פשיון - אם לאחר שבוע ההסגר הראשון הנגע התרחב, הוא טמא.
מחיה - אם בתוך הנגע יש עור בריא בשיעור עדשה (4 שיערות), הנגע טמא.
הנגע צריך להיות בגודל של גריס, כלומר שש שיערות על שש שיערות (לא שלושים ושש שיערות, אלא שש שיערות על שש שיערות).
השיער הלבן צריך להופיע רק לאחר הנגע או בו זמנית להופעתו (הפוך).
אם השיער הלבן בעור הופיע לפני הנגע (שלא הפוך), הוא אינו מטמא.
לשיער לבן אין סימן טהרה והוא מטמא בכל מראה לובן, ולא רק בארבעת מראי הלובן של נגעים.
הפשיון צריך להיות לפחות ברוחב שתי שיערות.
אם הנגע פשה בכל עור האדם (למעט המקומות הכתובים במסכת נגעים שאינם מעכבים), הדינים מתחלקים לשני מקרים:
לפני הפשיון הנגע היה טמא - לאחר הפשיון הוא טהור.
לפני הפשיון הנגע היה טהור או מוסגר - לאחר הפשיון הוא טמא.
אם לאחר הפשיון בכל הגוף, חזר חלק מהעור למראה הרגיל, בין במקרה הראשון ובין בשני, הנגע טמא.
אם היו שני נגעים, אחד טמא ואחד טהור ופשו יחד בכל העור, האדם טהור.
המחיה צריכה להיות לפחות בגודל של שתי שיערות על שתי שיערות (לא 4 שיערות, אלא שתי שיערות על שתי שיערות).
המחיה צריכה להיות באמצע הנגע (לא באמצע ממש, אלא שהיא מוקפת מכל עבריה בנגע).
אם הנגע הוא נתק, כלומר חלק מהראש או הזקן נקרחו, סימני הנגע הם:
שיער צהוב דק - באמצע הנתק צמחו לפחות 2 שיערות צהובות.
פשיון - אם הנתק התרחב לאחר שבוע ההסגר הראשון, הוא טמא.
נחלקו התנאים בדינים הבאים: האם השיער צריך להופיע יחד עם הנתק או אחריו בדומה לשיער לבן או לא; והאם השיער צריך להיות דק או קצר.
במקרה שהופיע שיער נוסף בנתק מלבד השיער הצהוב, הנתק טהור.
אם הנתק פשה בכל השיער, הוא טהור.
נחלקו התנאים האם הראש והזקן מעכבים זה את זה לעניין פשיון בכל השיער.
אם הנגע נוצר במקום שבו אמור להיות שיער אך אין שם (קרחת היא החלק האחורי של הראש וגבחת היא החלק הקדמי של הראש, שנקרחו), סימני הנגע הם:
מחיה - בדומה לנגעי בשר.
פשיון - דינים מיוחדים: הקרחת והגבחת לא פושות מזו לזו, כלומר אם הנגע התחיל באחד מהם ועבר לאחר, אינו נחשב שפשה, אלא שנוצר נגע חדש.
נחלקו התנאים בדין כאשר אין שיער ביניהם האם פושים.
אם הנגע הוא על מקום שחין (פצע שנגרם מדבר חם שאינו תוצאת בעירה) או מכווה (פצע הנגרם מדבר חם שהוא תוצאת בעירה) הוא מיטמא בשבוע אחד לכל היותר, שלא כמו שאר נגעי בשר שמיטמאים בשבועיים.
הדינים הם בדומה לנגעי בשר, אלא שהשחין והמכווה לא מצטרפים זה עם זה או עם עור הבשר, וכן לא פושים מזה לזה ולא לעור הבשר ולא עור הבשר פושה לתוכם.
אם השחין והמכווה התרפאו מעט רק אז הם יכולים להיטמא בנגעים, אך אם עדיין בעינם טהורים.
אם התרפאו לגמרי, אף על פי שהשאירו צלקת, מקומם נידון כעור הבשר.
כך לשונו של המקרא: .
לעומת זאת מה שמגדיר המקרא כ הוא גוון שיוצא מטווח הגוונים שמוגדרים כצרעת.
בהרת: עזה כשלג - שהיא לבנה ביותר, ואין דרגת לובן למעלה ממנה.
שנייה לה - סיד ההיכל: לבנה כסיד הלבן שבקירות ההיכל (בבית המקדש) - שמלבנים אותו בכל שנה קודם הפסח.
השאת: קרום ביצה - לבנה כקרום העוטף את חלבון הביצה, מתחת קליפת החיצונית של הביצה.
שנייה לה: כצמר הלבן - לבנה כצמר נקי של כבש בן יומי.
לעומת גוונים אלה, גון ה'בֹּהַק' טהור ואינו נחשב לצרעת, גוון זה מתאר הרמב"ם כ"לובן חלוש למטה מקרום ביצה", והרא"ש מתאר אותו בפשטות כ"מראה לבן למטה מד' מראות".
לצרעת מאפיינים נוספים, המתבטאים בגודלו, במקום בגוף בו הוא נמצא (מקום גלוי או מוסתר, בראש ובזקן או בשאר הגוף, על רקע של עור בריא או על רקע של מכה או כווייה) ומצב התפתחותו (האם הוא מתרחב, האם צומח בו שיער לבן, האם הוא אחיד ורצוף או שיש במרכזו עור בריא).
כאשר מאבחן הכהן צרעת בעורו של האדם, הוא מכריז עליו כמצורע מוחלט.
לעיתים לא ברור בשלב הראשון שאכן מדובר בצרעת.
במקרה כזה מחייב הכהן את המצורע להסתגר שבעה ימים במקום מבודד.
אם עונה הנגע על התנאים המטמאים, נגזר דינו של המצורע לטומאה מוחלטת.
אם עדיין לא ניתן להגיע להכרעה ברורה, מסגירים את המצורע שבוע נוסף, שבסופו חייבת ליפול הכרעה לכאן או לכאן.
ותוספת נפח ישנה באדם שהסגירו הכהן ובתוך ימי ההסגר נולדו לספק מצורע סימני טומאה, מובא ברא"ש שאין מחליטין את המוסגר, אלה מחכים עד סוף ימי הסגרתו וכן משנה היא לעיל פרק ג' משנה א'.
יש מהאחרונים שפירשו שאין מחייבים הכהן לפסוק על סוג הנגע באופן מיידי, ויכול הכהן לראות את הנגע ביום ולמסור פסקו גם בלילה - על אף שראיית נגעים בלילה פסולה.
בתורה נאמר "בדד ישב, מחוץ למחנה מושבו".
ואמרו חז"ל במשנה שלעניין זה, "מחנה" נחשב כל עיר מוקפת חומה מתקופתו של יהושע בן נון.
מצוות פריעת הראש ופרימת הבגדים
בשבתו מחוץ למחנה, מחויב המצורע ללבוש בגדים קרועים ולנהוג כאבל ומנודה: הוא אסור בתספורת וכיבוס בגדיו, ובגדיו קרועים כאבל.
המצורע אסור בשאילת שלום ונאסר בתשמיש המיטה כאבל, אך בניגוד לאבל מותר למצורע ללמוד תורה, והוא אף חייב בהנחת תפילין.
אישה מצורעת דינה כאיש מצורע, עם זאת, בקצת מהדברים דיני המצורעת קלים יותר - היא אינה מחויבת בפריעה ופרימה (גידול שערותיה ופרימת בגדיה) ואינה אסורה בתשמיש המיטה.
המצורע הוא אב הטומאה, המטמא אדם וכלים במגעו ומשאו, והחמירה בו התורה, שגם אם הוא נכנס לבית - החפצים שבבית נטמאים.
כשם שזב וזבה "מעיינותיהם" מטמאים כשהם לחים וכשהם יבשים כנלמד מהפסוק "וכי ירוק הזב בטהור" - מה רוק מתעגל ויוצא אף כל מעיין שמתעגל ויוצא, כך גם מעיינותיהם של מצורע ומצורעת הם אב הטומאה.
דין זה נלמד מהפסוק החותם את הלכות זיבה - , על כך נאמר בתלמוד: .
לפי בית הלל, נאמר פסוק מיוחד שמעיינות נקבה מטמאות, כדי לרבות גם דם טוהר של מצורע שמטמא, אך בית שמאי חלוקים על כך וסבורים שדמה טהור, והפסוק אינו מיותר, כי ישנם חילוקים רבים בהלכות טומאה וטהרה בין נקבה וזכר.
בכל אותם הימים שהמצורע 'מוסגר', דינו שווה ברוב הדברים למצורע מוחלט וחייב לצאת אל מחוץ למחנה, ומטמא בכל אופן שבו המוחלט מטמא, מלבד זה שאינו צריך לקרוע את בגדיו, ותהליך טהרתו מסתיים בטבילה במקווה בלבד ללא קרבנות, וכך אמרו במשנה:
מצורע מוחלט הוא מצורע שהכהן פסק לגביו שהנגע שעל גופו הוא אכן צרעת.
במצורע זה חלים כל דיני המצורע.
אורכה של תקופת הסגרו של המצורע המוחלט מחוץ למחנה אינה קצובה, אלא תלויה במשך זמן המצאות הצרעת בעורו.
אם חלפה הצרעת, מובא הכהן לבדוק את המצורע ולהכריז על הסרת נגע הצרעת.
כשמתרפא מצרעתו, קבעה לו התורה תהליך טהרה מורכב, הכולל גילוח כל שערו, טבילה במקווה, הזאה מדם ציפור בעודו מחוץ למחנה, והבאת סדרת קורבנות מיוחדים.
תהליך טיהור מצורע מופיע בספר ויקרא (פרק יד) בפרשת מצורע, ואורך שבעה ימים.
הליך היטהרות מצורע שהתרפא מתחלק לארבעה שלבים: א.
הזאה ביום הראשון שנרפא הנגע.
ביום שבו הכהן קובע שהמצורע נרפא מצרעתו, עליו להביא שתי ציפורי דרור (חופשיות, כלומר לא מבויתות) וכלי חרס חדש ובו מי מעיין ("מים חיים").
טהרת המצורע שוה להליך טיהור הבית פרט להזאה שנעשית על גוף המצורע ולא על משקוף הבית.
ביום הראשון לאחר ההזאה, הכהן מגלח את שער כל גופו של הנטהר על ידי תער ולאחר מכן עליו לטבול במקווה הוא ובגדיו.
במשך השבוע שלאחר הטבילה והגילוח המצורע נקרא "מצורע בימי ספרו".
הוא נחשב עדיין "אב הטומאה", המטמא אדם וכלים במגעו (לכן מטביל בגדיו גם ביום השביעי), אך לא בדרגת חומרתו הקודמת, והוא מותר להיכנס לעיר.
ביום השביעי עליו לעבור שוב תהליך של גילוח וטבילה הוא ובגדיו כמו ביום הראשון, כאשר לאחר הטבילה הוא נהיה ככל אדם במצב טבול יום שמותר באכילת מעשר שני.
בהמשך כאשר מעריב שמשו הוא מותר באכילת תרומה, כדי לאכול מבשר קורבנות עליו להביא את קרבנותיו שלו.
תנוך האוזן של המצורע הוא הסחוס שבמרכז האוזן, הממוקם מול פתח תעלת השמע, (מוקף בעיגול)
קורבן המצורע, כולל: עולה, אשם (שני כבשים זכרים), וחטאת (כבשה נקבה), והנסכים שלהם - הם שלושה עשרוני סולת, ועם כל אחד מהם רביעית ההין יין ורביעית ההין שמן, בתוספת לוג שמן נוסף שימשח בו המצורע את תנוך אוזנו ובהונותיו.
אם המצורע עני, הוא רשאי להחליף את החטאת והעולה בעופות.
כל עוד המצורע לא מביא את קרבנותיו הוא נחשב מחוסר כיפורים.
למצורע יש חותמת מיוחדת עליה נכתבת המילה 'חוטא', חותמת זו נרכשת על ידי המצורע בלשכת החותמות ועימה הוא הולך ללשכתו של אחיה ומקבל תמורתה את כל הנסכים המתאימים לו.
לאחר תהליך הטהרה ביום השמיני על המצורע לטבול שוב כאשר טבילה זאת נעשית בלשכת המצורעים, ולאחר מכן הוא עומד בפתח העזרה (כיוון שאסור לו להיכנס כל עוד הוא מחוסר כיפורים) והכהן לוקח את אשם המצורע ואת לוג השמן ומניף אתם, בשיתוף פעולה של הכהן ושל המצורע.
לאחר מכן המצורע סומך את ידיו על האשם (כאשר רק ידיו בתוך העזרה), שוחטים את האשם וכהן אחד מקבל את דמו במזרק וזורקו במזבח, וכהן נוסף ומקבל חלק מדמו בכף ידו.
מדם זה הוא מורח על חלקים מסוימים מגופו של המצורע שהם: תנוך האוזן הימנית (תנוך האוזן הוא הסחוס שבמרכז האוזן, הממוקם מול פתח תעלת השמע.) ובהונות היד והרגל הימניות.
בסיום, שופך הכהן מלוג השמן ויוצק לכפו וטובל את האצבע בשמן ומזה לכיון קודש הקדשים, ונותן מהשמן על אותם המקומות שנתן את הדם, ומה שנשאר מהשמן שבכף ידו, הכהן שופך על ראש המצורע.
ב מופיעה מחלוקת למקרה שבו אין למצורע אוזן, בוהן יד או בוהן רגל ימניים: על פי חכמים לא יהיה ניתן לטהרו לעולם, ואילו על-פי רבי יהודה, רבי אליעזר ורבי שמעון ניתן לטהרו בכל זאת.
הרמב"ם פסק שבמקרה שאין אחד מהאברים אין לו טהרה לעולם, אולם לדעת התוספות זה דווקא כאשר בתחילת התהליך היה לו את האיברים ורק באמצע התהליך הם נכרתו.
המשמעות ההלכתית של הנגוע בצרעת כרוכה בהלכות טומאה וטהרה, מה שלפי הרמב"ם נוהג בזמן הזה.
הגם שהאזכור האחרון בספרות ההלכה של נגע הצרעת נמצא בספרות הגאונים, יש הסבורים כי שלושת סוגי נגעי עור אדם ('שאת', 'ספחת' וה'בהרת') קיימים גם בזמן הזה.
אחרים סבורים כמו כן שנגעי הראש והזקן (צרעת ה"נתק") קיימים בזמן הזה.
אמנם יש חולקים וסוברים שהלכות טומאת הצרעת אינן נוהגות בזמן הזה.
רוב ככל יהודי העולם מוגדרים כטמאי מתים, ואינם נשמרים מהִטמאות בטומאות השונות.
אין גם הקפדה על אכילת מאכלים בטהרה, הקפדה שהייתה קיימת בעיקר בזמן שהיו קרבנות.
איננו בקיאים כיום בצורת הנגעים ואין לנו אפשרות לקבוע האם תופעה מסוימת היא הצרעת המקראית, או תופעה טבעית אחרת.
הראשון במקרא שבגינו מוזכר נגע הצרעת הוא משה רבנו.
התלמוד מפרש שה' בחר דווקא באות זה, כדי להעניש את משה על שהטיל דופי בעם ישראל.
מרים הנביאה נענשה על שדיברה סרה במשה אחיה, ולקתה בצרעת.
העם - והתורה מדגישה עובדה זאת - הפגין נאמנות למרים ולא התקדם בהליכה במדבר, עד שיכלה מרים אף היא להמשיך בדרכה.
בתחילת ספר מלכים ב', מסופר על נעמן, שר צבא ארמי, שחלה בצרעת.
על פי מסורת, זהו החייל הארמי שהרג את אחאב.
לא מסופר במקרא מדוע קבל נעמן צרעת זו.
נערה ישראלית שנלקחה בשבי ושימשה כשפחה אצל אשת נעמן סיפרה לה על איש אלוהים מופלא שביכולתו לרפא צרעת.
נעמן הופתע מתשובה זו וכעס:
בסופו של דבר שכנעו אותו נעריו לנסות את דברי הנביא.
נעמן חזר לנביא והודיע שהוא מכיר בה' כאלוהים, ובכך נתקיימו דברי הנביא מתחילת הפרק:
נערו של אלישע, גיחזי, חמד מהממון ואחרי שעזב נעמן רדף גיחזי אחריו וביקש ממנו דברים מספר.
עוד מסופר בספר מלכים, כי בעת המצור הארמי על העיר שומרון שהו ארבעה מצורעים מחוץ לעיר, והם היו שותפים בהצלת התושבים ממוות ברעב.
מצורע נוסף שמסופר עליו בספר מלכים הוא המלך עוזיהו.
עוזיהו ביקש להקטיר קטורת בבית המקדש, תפקיד השמור לכהנים.
על אף שרשמית הוא נשאר המלך, עברה המלכות בפועל לבנו יותם.
חז"ל מבארים כי הנגעים באים על האדם כעונש על לשון הרע.
בגמרא, מסכת ערכין ט"ו, ב, נאמר:
הרמב"ם הבחין בין הצרעת בגוף האדם, שהיא מחלה טבעית, לבין צרעת הבגד והבית, שהיא מחוץ לגדר הטבע:
נגרולמוד היא בירת פלאו שבאוקיינוס השקט.
העיר ממוקמת במדינת מלקאוק שבקבוצת האיים פלאו.
נגרולמוד היא הבירה הקטנה ביותר במדינות הריבוניות שבעולם, ושטחה של העיר הוא 0.45229133 קמ"ר.
העיר הפכה לבירה ב-7 באוקטובר 2006; בירתה הקודמת של פלאו הייתה קורור, הממוקמת 20 קילומטרים דרומית לה.
היא הוכרזה כבירה לאחר סיום בניית קומפלקס מבני הממשל ובניין הקפיטול בעיר, בעלות של 45 מיליון דולר אמריקני.
"נגעת–נסעת" הוא כלל במשחק השחמט הקובע כי אם השחקן שתורו לשחק נגע באחד מכליו, עליו לבצע מסע עם אותו הכלי, ולאחר עזיבת הכלי התור נגמר.
משמעות הכלל היא ששחקן אינו יכול להתחרט על מהלך שהתחיל.
כלומר, אם שחקן נוגע באחד מכליו, למשל הרץ, הוא חייב לשחק עם הרץ כל עוד המהלך חוקי.
כלל זה מדרבן את השחקנים לחשוב יותר זמן והיטב לפני ביצוע מהלך, ולא לנהוג בפזיזות יתרה, מכיוון שאם יעשו מהלך לא חכם בגלל פזיזותם, המהלך עלול להביא להפסד בחומר, בעמדה, ולעיתים גם בהפסד במשחק.
כאשר שחקן נוגע באחד מכליו בלי כוונה להזיז אותו, למשל עקב פגיעה עם המרפק, או בעת תנועה אחרת, לא מתייחסים לכלל.
כאשר שחקן נוגע בכלי אחד ולאחר מכן בכלי אחר, בכוונה להזיזו, הוא מחויב לשחק עם הכלי הראשון שנגע בו.
כששחקן נוגע באחד מכליו של יריבו הוא חייב להכותו עם אחד מכליו.
אם השחקן נוגע בכמה כלים של יריבו, הוא חייב להכות את הכלי הראשון שבו נגע.
כאשר שחקן נוגע באחד מכליו ואין אפשרות לבצע איתו מהלך חוקי, השחקן לא ייענש על כך והוא רשאי לבצע מחדש את תורו.
כלל זה חל גם במקרה שהשחקן נוגע באחד מהכלים של יריבו ואין אפשרות חוקית להכותו.
כאשר שחקן נוגע באחד מכליו או באחד מכלי יריבו, ואומר "מסדר", מתוך כוונה שלא ברור באיזו משבצת בלוח הכלי עומד, או שהזווית שבה מסודר הכלי מפריעה לו להתרכז, הוא אינו צריך לשחק עם הכלי או להכות את הכלי של יריבו.
כאשר שחקן רוצה להצריח הוא חייב לגעת קודם במלכו, ורק לאחר מכן בצריח.
אם השחקן נוגע קודם בצריח ורק לאחר מכן במלך, אסור לו להצריח, והוא מחויב לשחק מסע רגיל עם הצריח.
הכלל אומץ גם במשחקים נוספים, למשל בשש בש.
האִמרה "נגעת – נסעת!" הושאלה בתרבות לתיאור מצב בו אחד הצדדים התחייב לבצע משהו, מתוך התחלת עשייתו, ולכן הוא מחויב לסיימו.
מחוז נגסאקי (ביפנית: Nagasaki-ken 長崎県) הוא מחוז באי קיושו, יפן.
בירת המחוז היא העיר נגסאקי.
מחוז נגסאקי נוצר לאחר רסטורציית מייג'י וביטול שיטת ההאן מאיחוד הנחלות היזן, צושימה ואיקי.
באופן מסורתי, האזור סביב העיר היראדו היה מרכז סחר ופיראטיות.
מתקופת נארה היו נמלי המחוז תחנת ביניים עבור ספינות שהפליגו מנמלים ביבשת אסיה ליפן.
במהלך תקופת סנגוקו ובתחילת תקופת אדו, התחזק מעמדו של המחוז כמרכז הסחר הבינלאומי, בייחוד המסחר עם סין של שושלת מינג ועם חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC).
בספטמבר 1550 הגיע למחוז המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, והחל להמיר את דתם של תושבי המחוז.
עם עליית שוגונות טוקוגאווה לשלטון החלו היחסים בין השלטון היפני לזרים להתערער, עד שלבסוף סולקו כל הזרים מיפן, סחר בינלאומי הותר רק בגבולות האי דג'ימה שבעיר נגסאקי, והוטל איסור על דת הנצרות, אם כי פעילות נוצרית-יפנית המשיכה להתקיים בהחבא.
כיום ישנה נוכחות נוצרית במחוז, בעיקר בבירה נגסאקי, והכנסיות והאתרים הנוצרים בנגסאקי מועמדים להיבחר להיות אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
במהלך תקופת מייג'י, הפכו הנמלים של נגסאקי ושל ססבו למרכזי מסחר בינלאומי, ולאחר מכן הפכו לבסיסים ראשיים של הצי הקיסרי היפני לקראת מלחמת העולם השנייה.
ב-9 באוגוסט 1945, הטילה ארצות הברית פצצת אטום על העיר נגסאקי, שהשמידה את כל הבניין ברדיוס 1.6 קילומטר מנקודת הפיצוץ, והרגה בין 22 ל-75 אלף בני אדם באופן מיידי.
ההערכות לגבי מספר האנשים שמתו עד סוף שנת 1945 כתוצאה מהטלת פצצת האטום על העיר נעות בין 39 אלף ל-80 אלף איש.
מלבד נפגעים יפנים, בין ההרוגים היו לפחות שמונה שבויי מלחמה מצבאות בעלות הברית שהוחזקו בנגסאקי ובהם חייל בריטי ושבעה חיילים הולנדים.
מחוז נגסאקי גובל במחוז סאגה במזרח, ומוקף במים מכל שאר עבריו, בים אריאקה, במצר צושימה ובים סין המזרחי.
המחוז כולל גם מספר איים, שהעיקרי בהם הוא צושימה, השוכן במרכז מצר קוריאה.
מכיוון שלמחוז רצועת חוף ארוכה, ישנם נמלי ים רבים לאורך החופים, שהגדולים שבהם הם נגסאקי וססבו.
18% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
נֶגְרוֹס (בטאגאלוג: Negros) הוא האי הרביעי בגודלו של הפיליפינים, הנמצא בויסאיאס, עם שטח קרקע 13,310 קילומטרים רבועים.
משמעות שמו של האי הפיליפיני בספרדית הוא שחורים.
מבחינה פוליטית והן מבחינה לשונית, נגרוס מחולק לשני מחוזות: נגרוס מערב (Negros Occidental) ונגרוס מזרח (Negros Oriental), המרכיבים את "אזור האיים נגרוס".
חלוקה זו של האי, אשר תואמת ברובה את קו רכס ההרים במרכז האי, תוחמת שתי קבוצות אתנו-לשוניות.
החלק המערבי (Occidental) בו נמצאים דוברי היליגאינון\אילונגו, והחלק המזרחי (Oriental) היא ביתם של דוברי הסבואנו.
למרות החלוקה המרכזית, במקומות מסוימים בנגרוס מערב, ישנו רוב של דוברי סבואנו, בעוד במקומות מסוימים בנגרוס מזרח מדברים גם אילונגו.
יחד, תושבי האי נקראים כולם בשם "נגרנים".
האי מחולק לחלוקה פנימית של 19 ערים, ו-38 רשויות מקומיות.
הערים הראשיות על האי הם בקולוד בנגרוס מערב ודומגטה בנגרוס מזרח.
נגרוס בולט בהיותו המפיק המרכזי של סוכר במדינה.
מטעי קנה סוכר נראים בשפע בשטחים החקלאיים של האי.
האי מייצר גם כותנה, ועץ.
הר הגעש קאנלאון השוכן בחלקו הצפוני של האי הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בפיליפינים אשר משקיף על בקולוד ועוד מספר התיישבויות.
זוהי הפסגה הגבוהה ביותר על האי (2,465 מטרים), ואף של כל אזור ויסאיאס.
ישנם אגמים רבים המנקדים את האי, בין הבולטים הם צמד האגמים באלינססאיאו (Balinsasayao Twin Lakes) בנגרוס מזרח.
הפעילות הגעשית בנגרוס נקצרת להפקת חשמל באמצעות שתי תחנות כוח גאותרמיות.
אחת ממוקמת בפלינפינון בנגרוס מזרח, והשנייה במאילום שבנגרוס מערב.
נגנית הגיטרה הוא ציור שמן משנת 1672 מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר.
הוא מוצג כיום בבית קנווד בלונדון.
ב-23 בפברואר 1974 נגנב הציור מבית קנווד.
מחזיקיו דרשו תשלום כופר של אוכל בשווי מיליון דולר שיסופק לתושבי האי גרנדה ולא הם יהרסו את הציור.
ב-7 במאי 1974 נמצא הציור על ידי הסקוטלנד יארד בבית קברות בלונדון.
הציור לא היה פגוע למעט סימני רטיבות, והוחזר לבית קנווד.
נגרות מסורתית הוא מקצוע שבו מתחקים אחר שיטות העבודה בנגרות העתיקה, אשר כיום משתמשים בו בעיקר אמנים, משחזרי ריהוט, חובבנים, וסטודנטים לנגרות.
קיימים סגנונות שונים של נגרות מסורתית:
נגרות מסורתית אירופית, שבה מרכז העבודה מתבצע סביב שולחן נגרים כבד בעל מלחציים לרוב בצידו השמאלי, והעבודה נעשית על ידי דחיפה קדימה.
הקרש תפוס במלחצי השולחן, והנגר חותר אותו על ידי דחיפה של המסור, או מקציע אותו על ידי דחיפה של המקצועה.
ההדבקות נעשות על ידי הצמדה של שני הקרשים בעזרת קליבות.
נגרות יפנית, בה העבודה מתבצעת על הרצפה, הקרש המעובד נאחז ביד ורגל, לרוב יד שמאל ורגל ימין, וביד ימין הנגר עושה את רוב העבודות במשיכה, כלומר בשביל ניסור הנגר מושך כלפיו את המסור, ובשביל הקצעה מושך כלפיו את המקצועה.
ההדבקות מוצמדות על ידי קשירה עם חוט ייעודי.
גימור הרהיט נעשה על ידי שלאק או שמן, או שילוב של שניהם בשיטה הנקראת פוליטורה או פרנץ' פוליש, שבה הרהיט יוצא מבריק מאד.
בין הנגרים המפורסמים שמטיפים לעבודה בשיטות מסורתיות, ניתן למנות את ג'יימס קרנוב (1920 - 2009), נגר רוסי - אמריקאי בית הספר לנגרות עץ לדעת בבית העמק פועל על פי גישתו, ופול סלרס, נגר בריטי שדוגל בהפשטת המושגים והנגשת הנגרות המסורתית לקהל הרחב.
נגני הלובר היא תזמורת שהוקמה בשנת 1982 על ידי המנצח מארק מינקובסקי.
התזמורת מנגנת בכלים אותנטיים, ומטרתה להציג יצירות מן הבארוק הצרפתי, בעיקר משל מרן מארה (האופרה "אלסיון"), ז'אן-ז'וזף מורה (האופרה "אהבותיה של ראגונד"), מארק-אנטואן שרפנטייה, ז'אן-בטיסט לולי (האופרה "פאיטון" באופרה הלאומית של ליון) וז'אן-פיליפ ראמו (האופרה "איפוליט ואריסי").
האנסמבל החזיר לרפרטואר גם אופרות מוכרות פחות של הנדל, כמו "תזיאוס", "אמאדיג'י" "ריצ'רד הראשון" ו"אריודנטה" ואופרות אחדות של גלוק, בהן "ארמידה" (במרכז למוזיקת בארוק בורסאי), "אלצ'סטה" ו"איפיגניה בטאוריס" (בפסטיבל באך האנגלי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן).
נגני הלובר העתיקו ב-1996 את מקום מושבם אל גרנובל, כעמיתי בית התרבות של גרנובל.
נגני מוצרט של לונדון היא תזמורת קאמרית בריטית, שנוסדה בשנת 1949. זו התזמורת הקאמרית הוותיקה ביותר בממלכה המאוחדת, שהופעותיה והקלטותיה מתמקדות בעיקר ברפרטואר מן התקופה הקלאסית.
מאז 1989, משכן הקבע של התזמורת הוא בפיירפילד הולס, קרוידון.
ב-2016 העתיקה התזמורת את משרדיה ל"סנט ג'ון האוונגליסט" כדי לבסס את זהותה בקהילה המקומית.
תזמורת נגני מוצרט של לונדון הוקמה בשנת 1949 על ידי הארי בלך לביצוע יצירות מאת מוצרט והיידן.
בין הנגנים ששמם נקשר עם התזמורת ג'יימס גולוויי, פליסיטי לוט, ג'יין גלובר ואחרים.
ניקולה בנדטי, ז'קלין די פרה ויאן פסקל טורטלייה ניגנו בראשית דרכם בתזמורת.
היא יוצאת לסיורי קונצרטים באירופה ובמזרח הרחוק, ומקליטה לחברות נאקסוס, צ'אנדוס והיפריון רקוטרדס.
בלונדון, מופיעה התזמורת ברויאל פסטיבל הול, סנט ג'ון'ס סמית סקווייר וקדוגן הול; כמו כן, היא מנגנת בקתדרלות ושאר אולמות קונצרטים בממלכה המאוחדת.
תזמורת נגני מוצרט של לונדון היא תזמורת הבית בפיירפילד הול בקרוידון.
נגניה מנהלים אותה הן מבחינה תפעולית והן אמנותית.
מאז 1988 פורש עליה את חסותו הרוזן מווסקס.
ג'ונתן בלוקסהאם (יועץ אמנותי) 2022 - ממשיך
סדרת "בני זמנו של מוצרט"
בשנת 1993 החלה תזמורת נגני מוצרט של לונדון סדרת הקלטות ל"תקליטי צ'אנדוס", שכללה יצירות מאת מלחינים ידועים פחות מן המאה ה-18 ונקראה סדרת "בני זמנו של מוצרט".
רבות מן ההקלטות הללו זכו בשבחי הביקורת על הוצאת מלחינים אלה, שאינם נהנים מהשמעות רבות, לאוזני הציבור.
מספר ניכר מהקלטות אלה הוגדרו כ"בחירת העורך": במגזין גרמופון.
נגעי בגדים (בלשון המקרא צרעת הבגד) הם נגעים המופיעים על בגדים הגורמים להם להיטמא על ידי כך שכהן רואה את הנגע וקובע שהבגד טמא.
לנגעי בגדים דינים שונים מנגעי אדם ונגעי בתים וצבעיהם הם ירוק ואדום חזקים.
תהליך הטמאות הבגד כולל כמה שלבים וכמה תוצאות אפשריות - הבגד יכול להטהר לגמרי או חלקית (רק מקום הנגע נקרע מהבגד) או שכולו נטמא ונשרף.
נוהגים בדיני צרעת הבגד רק בזמן שיש כהנים שבקיאים בנגעים.
בתלמוד יש רשימה דומה אך חלקית שמונה שבעה דברים בלבד.
הרמב"ם תיאר את צרעת הבגד כאות אזהרה לאדם שחטא (בלשון הרע) ובאם לא יחזור בתשובה יתדרדר מצבו לכדי צרעת האדם.
גם הרמב"ן תיאר את הצרעת כמקרה לא טבעי שנועד לאותת לאדם על מצבו בכך שהוא מכער את לבושו בשונה מהמצב הרצוי בישראל, בו אדם שומר על גופו, בגדיו וביתו נקיים וטהורים.
גודל הצרעת המטמאת הוא מגריס ומעלה בדומה לצרעת האדם.
במקרה שהנגע נראה על גבי מוכין שיוצאים מהבגד ולא על הבגד עצמו, אינו מטמא.
אם הנגע שהופיע בבגד הוא בצבעים המטמאים (להלן) ובגודל גריס, הכהן מורה להסגיר את הבגד במשך שבוע.
בסוף אותו שבוע – אם הנגע התרחב, הבגד טמא ושורפים אותו.
אם הנגע נשאר בגודלו המקורי (גם אם צבעו הוכהה או חוזק), מכבסים את מקום הנגע ומסגירים את הבגד שבוע נוסף.
הנגע עמד בגודלו המקורי – הבגד טמא ונשרף כולו.
הנגע כהה – קורעים את מקום הנגע ושורפים את הקרע ושאר הבגד טהור לאחר הטלאה וכיבוס.
לדעת הרמב"ם אם הנגע התכהה ממראהו הבגד צריך כיבוס וטהור ואם הנגע שינה את צבעו מירוק לאדום ולהפך צריך לקרוע.
ולדעת הראב"ד אין זה נחשב לכהה אלא לעומד בעינו שצריך להשרף.
בגד לבן לכל השיטות מקבל טומאה.
לדעת רבי מאיר כל בגד צבוע לא נטמא בצרעת.
לדעת רבי יהודה בגד צבוע נטמא בצרעת.
לדעת רבי שמעון, אם מדובר באריג שיש לו צבע באופן טבעי יכול לקבל צרעת (צבוע בידי שמיים).
ואם צבוע בידי אדם אינו יכול לקבל טומאה.
אם חלק מהחוטים היו צבעוניים וחלקם לבנים, הולכים על פי המראה.
בגד שיש בו גם צבע לבן וגם צבעים אחרים ונראה נגע צרעת בחלק הלבן שבבגד (גם אם הוא מאוד קטן – כגריס), יסגיר את הבגד גם כשאין לו לאן להתרחב מכיוון שגם נגע שעומד בעינו שבועיים הבגד טמא.
אם הנגע פשה לחלק לבן אחר, גם אם יש חלק צבעוני ביניהם, נחשב פשיון והבגד טמא.
גודל הבגד שיכול להיטמא הוא שלוש אצבעות על שלוש אצבעות שהן בערך כ-18 סמ"ר.
אם הנגע נראה בבגד קטן מזה ולאחר מכן ארג עוד בבגד, הבגד טהור.
אמנם, אם תפר כמה אריגים קטנים משלוש על שלוש לבגד אחד גדול, הבגד מקבל טומאה.
במשנה מובאת דעתו של סומכוס וכך גם פסק הרמב"ם.
הצבעים מצטרפים זה לזה לגודל גריס.
כמו כן, אם הנגע התחיל מצבע אחד והתרחב לצבע אחר (לדוגמה: גודלו המקורי בצבע ירוק וההרחבה בצבע אדום) הדבר נחשב ל"פשיון" (התרחבות) והבגד טמא.
פשיון הוא הרחבה והתפשטות של הנגע.
כאשר הנגע פושה בצבעים הטמאים הבגד נטמא וזקוק לשרפה.
במקרה שבמרכז הנגע היה מקום לא מנוגע והנגע התרחב לשם, אין זה נחשב לפשיון מכיוון שכל מה שהנגע מקיף נחשב נגע.
אם הפשיון קרה סמוך לנגע, הוא נחשב לטמא בגודל מינימלי, אמנם, אם הופיע נגע במקום רחוק מהנגע ההתחלתי, הוא צריך להיות בגודל גריס על מנת לטמא את הבגד.
כיבוס הנגע צריך להעשות יחד עם מעט מהבגד שמחוץ לו, על פי הכתוב – "וכבסו את אשר בו הנגע", כלומר את השטח המקיף את הנגע.
בכיבוס הנגע, כמו בכיבוס כתמי נדה, יש צורך לכבס בשבעה סממנים – שהם מעבירים את הכתם בצורה מיטבית.
"נגעת נרצחת" הוא סרט אימה על-טבעי אוסטרלי משנת 2022. הסרט בוים על ידי דני ומייקל פיליפו ונכתב על ידי דני פיליפו וביל הינזמן, על בסיס רעיון של דיילי פירסון.
בסרט מככבת סופי ויילד כאישה צעירה שמסתבכת עם העל טבעי בעקבות סיאנס עם יד חנוטה.
בתפקידי משנה מופיעים אלכסנדרה ג'נסן, ג'ו בירד, אוטיס דנג'י, מירנדה אוטו, זואי טרקס, כריס אלוסיו, מרקוס ג'ונסון ואלכסנדריה סטפנסן.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל אדלייד באוקטובר 2022. הוא עלה לאקרנים באוסטרליה ובישראל ב-27 ביולי 2023 ובארצות הברית.
קול, בחור צעיר נתקל בבעיה במסיבת בית צפופה, כאשר הוא מנסה לחפש את אחיו, דאקט, שנעל את עצמו בחדר השינה.
קול פורץ לחדר, ומוצא את דאקט פצוע.
בעודו מלווה את דאקט, קול מנסה למנוע מהבליינים לצלם את אחיו, ולפתע, דאקט דוקר את קול, ולאחר מכן דוקר את עצמו אנושות בעינו.
בינתיים, מיה בת ה-17, נאבקת עם יום השנה להתאבדותה של אמה, ריאה, ומערכת היחסים הרחוקה עם אביה, מקס.
מיה, חברתה הטובה של ג'ייד ואחיה הקטן של ג'ייד, ריילי, מתגנבים למסיבה בהנחיית היילי וג'וס.
במסיבה, היילי מביאה יד חנוטה מחרסינה שמזמנת רוחות, והיא האינטראקציה העיקרית על ידי הדלקת נר ואמירת המשפט "דברו אליי", לפני שהם ממשיכים לומר, "אני נותן לך להיכנס" היד אוחזת בהם בחוזקה מלאה, והנר אמור להכבות לאחר שחלפו תשעים שניות.
מיה מתנדבת ללכת, כאשר היא אחוזת רוח שמאיימת על ריילי, היילי וג'וס מרחיקים את היד ומכבים את הנר, ומיה חוזרת לעצמה.
מיה, יחד עם היילי, החבר של ג'וס, דניאל, מתאספים בביתה של ג'ייד למחרת בלילה, שם ריילי מתנדב לשחק את המשחק.
הוא נשלט על ידי רוחה של ריאה, המנסה להתפייס עם מיה.
חריגה ממגבלת הזמן והרוחות משיגות את גופו של ריילי, ופוצעות אותו אנושות, ומובילות לאשפוזו.
מיה, רדופה כעת חזיונות על ריאה.
ג'ייד ואמה, סו, משיבות פנים למיה, בכך שמאשימות אותה בפציעותיו של ריילי.
מיה, מחפשת נחמה מדניאל, ומזמינה אותו לישון, אך תוקפת אותו לאחר שנשקפה לפניה רוח.
מה שגורם לדניאל לעזוב ולמיה להבין שהרוחות עקבו אחריהם.
לאחר שלקחה בסתר את היד החנוטה מביתה של ג'ייד, מיה משתמשת בה כדי ליצור קשר עם ריאה.
מיה, דניאל, ג'ייד, היילי וג'וס מאתרים את קול, שמגלה שג'וס היה זה שנתן לדאקט את היד הגרמה למותו, ובהכרח גופו של ריילי תוציא את הרוחות החוצה.
מיה מסיקה שהם צריכים להשלים את הטקס על ידי כיבוי הנר, מה שהם לא הצליחו לעשות בפעם הראשונה, כדי להציל את ריילי, אך הם יצטרכו ליצור קשר עם רוחה של ילדה בבית החולים שמראה למיה חזון של רוחה של ריילי מתענה בלימבו.
מיה חוזרת לביתה, ושם מקס מגלה שמותה של מיה לא היה מקרי, בכך שמקריא לה מכתב התאבדות שהוא הסתיר ממיה, כדי למנוע ממנה האשמה עצמית.
מיה סגה לחדרה, ורוחה של ריאה מופיעה, ומספרת לה שמקס משקר, כאשר רוח רעה בדמות אביה תוקף את מיה, ומקס מגיע בדיוק שהרוח נעלמת, ומיה מבלי משים דוקרת את אביה בצוואר עם מספריים.
הרוחות משכנעות את מיה לדחוף את ריילי אל התנועה בכביש, ובמקום זאת, מיה נדחפת על ידי ג'ייד לתוך התנועה, וגורמת לתאונת דרכים.
מיה הפצועה חוזרת להכרה על הכביש, ומועברת לבית החולים, שם היא רואה את ריילי ומקס שהחלימו.
כאשר היא מנסה להגיע אל אביה, היא לפתע מוצאת את עצמה בצד השני של היד החנוטה בזמן שאחרים משחקים ב"משחק", היא מבינה שהיא מתה בניסיון להציל את ריילי וכעת היא רוח בעצמה.
"נגעת נרצחת" נמכר למפיצים בינלאומיים רבים בפסטיבל קאן 2022. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בהקרנה מקדימה בפסטיבל אדלייד ב-30 באוקטובר 2022, ערב הנעילה של הפסטיבל.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס 2023. לאחר הקרנת הבכורה התקיימה מלחמת הצעות בין מפיצים שונים, ביניהם אולפני יוניברסל, ובסיכומה רכשה חברת ההפצה A24 את זכויות ההפצה בארצות הברית.
באירופה, הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הוא הוקרן גם בפסטיבל South by Southwest בטקסס.
ביולי 2023 יוקרן הסרט לראשונה בקנדה, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פנטזיה במונטריאול.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 ביולי 2023.
פרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקורפרסי אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגוהסרט הראשון הטוב ביותר (במאי)דני ומייקל פיליפוהופעת הנוער הטובה ביותר (לשחקן מתחת לגיל 18)ג'ו בירדפרס Black Reelההופעה הראשית הטובה ביותרסופי ווילדפרס סאטורןסרט האימה הטוב ביותרבימוי הסרט הטוב ביותרדני ומייקל פיליפושחקנית המשנה הטובה ביותר בסרטסופי ווילד
נולד למשפחת סמוראים זוטרים משבט יודו.
הוא היה אקסצנטרי ואלים באופיו.
היה מתלמידיו המצטיינים של (שלא חלק את האקסצנטריות שלו כלל), אך לאחר שגורש מהסטודיו שלו, ביטא באמנותו סגנון עצמאי ומגוון בהשפעות מאמנים אחרים.
גם הנושאים שבהם עסק מגוונים במיוחד, וכוללים ילדים, דמויות חכמים, מכשפות, רוחות רפאים, נשים יפות, נופים מציאותיים ומיתולוגיים, פרחים, חזרן וצמחים אחרים, וחיות רבות מכל סוג.
השילובים בין המוטיבים היו לעיתים יוצאי דופן, כגון טיגריס וגלים.
ב־1787 הגיע לווקאיאמה לציור פוסומות בכמה מקדשים.
הקריירה המוצלחת שלו נקטעה לפתע במותו בגיל 45, ייתכן שבשל הרעלה.
"נגנב ממך" הוא שיר של להקת הרוק הישראלית פול טראנק בהשתתפות הזמרת נינט טייב.
השיר יצא לראשונה כחלק מאלבום הסטודיו הרביעי של הלהקה, "שובר במות", ב-31 במאי 2024. ב-2 ביולי 2025 פורסם וידאו קליפ רשמי לשיר, שתרם באופן משמעותי להצלחתו והביא לכניסתו ל, בו דורג במקום השביעי.
השיר נכתב על ידי גל ניסמן וטייב, והולחן על ידי שניהם.
את ההפקה המוזיקלית חלקו ניסמן, זהר ברזילי ואריאל קשת, חברי ההרכב פול טראנק.
שיתופה של טייב סימן חיבור בין עולמות המוזיקה האלטרנטיבית והרוק המיינסטרימי בישראל, תוך הדגשת קולותיהם הייחודיים של שני הצדדים.
השיר נכלל באלבום "שובר במות" שיצא במאי 2024, אך לא בלט בתחילה כסינגל עצמאי.
רק לאחר יציאת הקליפ הרשמי ביולי 2025 זכה השיר לפופולריות רבה והחל להיכנס להשמעות תחנות רדיו מובילות ופלייליסטים רשמיים, מה שהוביל להצלחתו במצעדים.
מילות השיר מתארות מערכת יחסים מורכבת, המאופיינת במשיכה חזקה דווקא בעת כישלון או התפרקות.
השורה המרכזית, "אני נגנב ממך, למה זה ככה דפוק", ממחישה פרדוקס רגשי בו האינטנסיביות גוברת ככל שהקשר הופך קשה ומתסכל.
השיר בוחן את חוויית האהבה הלא מתפקדת, בה הרצון מתעצם דווקא ברגעי משבר.
הטקסט משלב דיאלוג פנימי עם תחושת תלות, כמיהה ובלבול, ומלווה בהלחנה קצבית אך רוויית מתח.
בכך יוצר השיר אווירה דרמטית המשקפת את הכאב לצד ההתרגשות הנלווית למערכת יחסים לא יציבה.
ביקורות מוזיקליות הדגישו את החיבור בין קולה הרך והאינטימי של טייב לבין הצליל האנרגטי והעוצמתי של פול טראנק.
באתר "יוסמיוזיק" נכתב כי השיר מציע דואט רגיש ובעל עוצמה רגשית, בו שני הקולות משלימים זה את זה ויוצרים חוויית האזנה ייחודית.
באתר "יובל אראל" תואר השיר ככזה המשלב בין שקט פנימי לכאב חיצוני, ומציג את המתח שבין אינטימיות לעוצמה כמרכיב מרכזי בהצלחתו.
"נגן קתרוס" (נקרא גם בשם "צלצל קתרוס") הוא במקור שיר עממי אוקראיני בשם "Сховалось сонце за горою" (בעברית: "השמש התחבאה מאחורי ההר") שמחבריו אינם ידועים, אשר תורגם לעברית על ידי יהודה קרני בשנת 1931.
השיר העברי הוא תרגום של שלושה בתים מתוך השיר הרוסי "Горит свеча печальным светом" (בעברית: "דולק הנר באור עצוב"), שנכתב למנגינת שיר העם האוקראיני.
גרסת התרגום המוקדמת נקראה בשם "נגן קתרוס", ואילו הגרסה הפופולרית יותר נקראת "צלצל קתרוס".
השיר תורגם לעברית בידי יהודה קרני עבור ההצגה "כבלים" מאת ה.
לייויק שהועלתה בתיאטרון הבימה ב-16 בדצמבר 1931.
ריקה זראי הקליטה את השיר בשנת 1955, באלבומה "זכרונות" בהוצאת מקולית, שם הוא נקרא "אחת מלינה", על שם גיבורת השיר.
השיר יצא לאור בשנת 1974, באלבום "משירי תנועות הנוער", בהשתתפות אריק לביא, אילנה רובינא, חנן יובל, גידי גוב ורבקה זוהר, בהוצאת הד ארצי.
השיר יצא לאור בשנת 1975, באלבום "שירת הנוער, משירי תנועות הנוער", בהשתתפות דודו זכאי, עוזי מאירי, אופירה גלוסקא וגלי עטרי, בהוצאת סקייטון.
השיר הוקלט בשנת 1975 על ידי מיכל טל באלבום "נוסטלגיה 1, 37 שירי תנועות הנוער", בהוצאת התקליט.
חבורת הזמר הגבעטרון ביצעו את השיר באלבומם "אל הדרך" שיצא בשנת 1985, בהוצאת התקליט.
השיר הוקלט על ידי חברי "למרוסיה באהבה", באלבום "השירים הרוסיים היפים של תנועות הנוער", שיצא בשנת 1986, בהוצאת CBS.
נֵד מים הוא מערבולת חזקה דמוית עמוד המתקיימת מעל גוף מים, ומחוברת לענן ערמה (לרוב מופיעה כענן בצורת משפך).
נד המים אינו שואב מים; המים הנראים בעמוד המרכזי הם למעשה תוצר של עיבוי.
נדי מים רבים מתרחשים באזורים הטרופיים, אך גם באירופה, ניו זילנד, בימות הגדולות וגם בחופי הים התיכון ובאנטארקטיקה.
נד המים הוא כל טורנדו מעל גוף מים, אם כי לרוב הכוונה היא לטורנדו שאינו מחובר לענן סופה מסוג תא על, המאפיין טורנדו חזקים יותר.
מערבולות דומות ביבשה לרוב חלשות יותר, אך תצורות עוצמתיות יותר קיימות במזוציקלונים - מערבולות בסופות עם זרמי קונבקציה (זרמי אוויר אנכיים).
נד מים מתקיים במיקרו-סקאלה, כלומר התופעה קצרת עת, וסביבתה פושה על לא יותר משני קילומטרים.
הענן שממנו מתפתח הנד יכול להיות קומולוס בלתי מזיק, או גדול כמו תא על.
חלק מנדי המים חזקים ובעלי טבע כשל טורנדו, אך רובם חלשים יותר ונגרמים מדינמיקות אטמוספיריות, בהתאם ליציבות האוויר.
לרוב הם מתפתחים מגושים גדושי לחות בעת שענני האב שלהם בהתפתחות.
הסיבה להיווצרותם אינה ידועה עד תומה, אולם כאמור, ליציבות האוויר יש חשיבות מכרעת.
האוויר בשכבות העליונות קר ולח יחסית לשכבות תחתיו, שהן חמות ויבשות יותר, ולכן מתחילות לעלות מעלה, ונוצר אפקט של יניקת אוויר.
על פי התאוריה, התנועה הסיבובית מתחילה כאשר חבילות האוויר עולות מעלה מפני השטח בשל הגזירה האופקית של הרוח סמוך לשטח, ואז נמשכות מעלה אל הענן, ברגע שמערבולת הגזירה מתיישרת עם ענן הקומולוס או עם הקומולונימבוס המתהווה.
נמצא כי טורנדואים חלשים, הידועים כ"נדי יבשה", מתהווים בדרך דומה.
יותר מנד מים אחד יכול להתרחש באותה הסביבה ובאותו הזמן.
כך למשל, בימת מישיגן נצפו תשעה נדים במקביל.כמו כן, כשענן משפך נוגע בקרקע הוא משנה פניו לטורנדו או לנד מים.
נדי מים שאינם קשורים בתנועת אוויר כלפי מעלה או בסופות תאי על מכונים "לא-טורנדיים" או נדי מים של מזג אוויר מתון.
ככל הנראה נדי המים מסוג זה הם הנפוצים ביותר.
סוג זה נוצר בעיקר באזור חוף יחד עם ענני קומולוס קונבקטיביים בעלי בסיס כהה ושטוח במהלך התפתחותם.
נדי מים אלה נוצרים במהרה וגם מתפזרים במהרה, זמן חייהם הוא עד עשרים דקות בדרך כלל.
בנוסף, הם לרוב אינם גבוהים מדרגת EF0 בסולם דירוג הנזק Enhanced Fujita scale או EF, שלרוב מייצגת רוחות במהירות של 30 מטר לשנייה.
נדי מים אלה נראים לרוב באקלים הטרופי והסוב-טרופי, וכ-400 נצפים בשנה בפלורידה קיז.
על פי רוב, הם נעים לאט, אם בכלל, מאחר שהענן אליו הם קשורים נוצר מזרם קונבקטיבי אנכי, ולא כתוצאה מאינטראקציה חזיתית כך שהוא קבוע רוחבית.
נדי מים מסוג זה דומים מאוד במראיהם ובמכניקה שלהם לנדי יבשה, ומתנהגים כמוהם במידה רבה כאשר הם נעים לכיוון החוף.
"נדי מים טורנדיים", ידועים במדויק יותר כטורנדו על פני מים, נוצרים ממזוציקלון באופן דומה לטורנדו יבשתי, הקשור לסופת חזקה, אך פשוט מעל מים.
טורנדו שמגיע אל מקור מים באזור היבשה, נחשב גם הוא לנד מים טורנדי.
בארצות הברית, רוב המזוציקלונים נוצרים באזורים מוקפים ביבשה, ולכן נדי מים טורנדיים נדירים יותר מאשר נדי המים הלא טורנדיים.
אולם, במקומות מסוימים כמו הים האדריאטי, האיגאי והיוני, נדי מים טורנדיים מהווים חצי מהכלל.
נד מים חורפי או נד שלג, הוא צורה נדירה מאוד של נד מים שמתקיימת תחת בסיס פרץ שלג.
המונח "נד מים חורפי" בא להבחין בין נד המים הנפוץ, של העונה החמה, ובין נד מים חורפי נדיר זה.
מעט מאוד ידוע על התופעה וקיימות רק שש תמונות המעידות עליה עד כה, ארבע מתוכן צולמו באונטריו, קנדה.
ישנם שני תנאים הכרחיים ליצירת נד מים חורפי - טמפרטורות נמוכות מאוד בסמוך לגוף מים חם מספיק ליצירת ערפל הדומה לקיטור, מעל פני המים; לשם כך נדרש הפרש טמפרטורות של 19 מעלות צלזיוס בין המים ובין חבילת האוויר המתקרבת.
בדומה לתופעות שלג בהשפעת אגם, רוחות מתרכזות במורד הציר של אגמים ארוכים ומגבירות את התכנסות הרוחות, ובסבירות גבוהה מאיצות את התפתחות הנדים.
על אף שהתופעה מתרחשת בעיקר באזורים הטרופיים, היא יכולה להופיע עונתית באזורים ממוזגים ברחבי העולם, והיא נפוצה בחוף המערבי של אירופה, באיים הבריטיים ובמקומות נוספים בים הבלטי ובים התיכון (לרבות חופי ישראל).
נדי המים אינם מתרחשים רק במים מלוחים, ודווחו מקרים באגמים ובנהרות, למשל, הימות הגדולות ונהר סיינט לורנס.
בימות הגדולות נדי מים די נפוצים במהלך הקיץ ובתחילת הסתיו.
ב-2003 התקבלו דיווחים על יותר מ-66 נדי מים בפרק זמן של שבעה ימים בלבד.
הם נפוצים יותר במרחק של עד 100 קילומטרים מהחוף מאשר בלב ים.
נדי מים שכיחים בחוף הדרום מזרחי של ארצות הברית, בעיקר בדרום מזרח פלורידה והקיז.
והם יכולים להתפתח בימים, בלשונות ים ובאגמים ברחבי העולם.
כ-160 נדים מדווחים מדי שנה באירופה, 60 מתוכם מהולנד, 25 מספרד ומאיטליה, ו-15 מהממלכה המאוחדת.
אלו מתקיימים בעיקר בסוף הקיץ.
בחצי כדור הארץ הצפוני, ספטמבר הוא החודש בו מתפתחת הכמות הגדולה ביותר של נדי מים.
כמו כן, הם נצפים גם בחופה המזרחי של אוסטרליה, חלקם תוארו על ידי ג'וזף בנקס במהלך הפלגתו של ג'יימס קוק ב-1770.
ישנם חמישה שלבים במחזור החיים של נד המים.
תחילה מופיעה דסקה בהירה על פני המים, מוקפת בחלק כהה המשורטט על ידי צורה לא מוגדרת.
לאחר היווצרותם של אלה, תבנית של רצועות ספירליות כהות ובהירות מתפתחות מהכתם הכהה על פני המים.
לאחר מכן, טבעת צפופה של רסס מים, המכונה "אשד" (cascade), מופיעה סביב הכתם הכהה.
המראה בשלב זה מזכיר עין.
לבסוף, נד המים הבוגר הופך מַשפּך נראה לעין, מפני המים ועד הענן העלי.
למערבולת הרסס היכולת להאמיר לעשרות ולמאות מטרים.
לעיתים קרובות היא יוצרת שובל נראה וסדרת גלים כשהיא נעה.
בסופו של דבר, עם תחילת שלב הדעיכה, המשפך ומערבולת הרסס מתחילים לכלות כאשר זרימת האוויר החם למערבולת נחלשת, וחונקת את מחזור החיים של נד המים.
נגריטו הוא שם כולל לתושבים הילידים של דרום-מזרח אסיה אשר נבדלים מבני האוכלוסיות הגדולות הסובבות אותם במראם החיצוני ובאורח חייהם.
בני הנגריטו כוללים את ה"אטי" (Ati), ה"אטה" (Aeta) ולפחות עוד ארבעה שבטים אחרים בפיליפינים, ה"סמאנג" (Semang) של חצי האי המלאי, ה"מאני" (Mani) של דרום תאילנד ו-12 שבטים של איי אנדמן.
המונח המלאי לשבטים אלה הוא "אורנג אסלי", מונח שמשמעותו "האנשים המקוריים".
סביר להניח, שהם הילידים המקוריים של דרום מזרח אסיה, כולל גינאה החדשה.
קומתם כשל הפיגמים, דהיינו גובהו הממוצע של גבר בוגר בקבוצות אוכלוסייה אלה אינו עולה על 150 סנטימטר.
בני הנגריטו מתאפיינים בעור כהה מאוד, שיער מקורזל ותווי פנים דומים מאוד לאלה של השחורים באפריקה, בעיקר בקרב ילידי איי אנדמן.
אצל שבטי הנגריטו אפשר למצוא מאגרים גנטיים של DNA מיטוכונדריאלי (mtDBA) שהם בין הטהורים ביותר בכל המין האנושי, כך שה-mtDNA שלהם משמש כיסוד לחקר הסחף הגנטי.
המילה היא צורת ההקטנה הספרדית של "נגרו" (negro), כלומר, "שחור קטן", ונטבעה על ידי חוקרי ארצות מוקדמים, שסברו כי בני הנגריטו באו מאפריקה.
בני הנגריטו של הפיליפינים ידעו להבעיר אש, ידיעה שלא הייתה לבני אנדמן.
לפי הרשומות, בני סמאנג ייצרו לבוש מקליפות עצים כתושות וחיו הן במערות והן בסוכות מקורות עלים.
הסברה היא, שהנגריטוס הם תושביהם הילידים, המקוריים, של הפיליפינים.
הם נבדלים מן האוכלוסייה הפורמוזית-אינדונזית-מאלאית או אוסטרונזית, שהגיעה לאיים בסירות או "בלנגאי" (סוג של סירות).
אזכור לכך - ברכישת זכויות התיישבות באי פנאי בשנת 1212 על ידי מלאיים מידי ראש שבט הנגריטוס.
לרוב שבטי הנגריטו אין שפה משלהם והם מדברים בשפות של עמים הסובבים אותם.
יוצא מן הכלל הם ילידי איי אנדמן שמדברים בשפות שאינן קרובות לשום קבוצה לשונית ידועה בעולם.
נדב אשר אֱיָל (נולד ב-6 במרץ 1979) הוא עיתונאי, פרשן חדשות וסופר ישראלי, חתן פרס סוקולוב לעיתונות ובעל טור בכיר בקבוצת ידיעות אחרונות; בין מרץ 2010 לנובמבר 2020 היה עורך חדשות החוץ ב"חדשות 13".
איל נולד באנגליה וגדל בפרדס חנה ולו אח תאום.
בצעירותו היה מדריך בשבט הצופים "אלון".
בשנת 1997 התגייס לגלי צה"ל ושירת ככתב ב ובהמשך ככתב לענייני מפלגות ועורך יומני בוקר.
איל סיים לימודי משפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
איל הצטרף לערוץ 10 עם הקמתו ב-2002, ושימש ככתב מדיני ופוליטי ב"חדשות ישראל", אשר סיפקה את החדשות לערוץ החדש.
כאשר מונה ציין העיתון "הארץ" כי איל הוא "הכתב המדיני הצעיר ביותר שהטלוויזיה הישראלית ידעה".
בשנת 2003 הצטרף ל"מעריב" ושימש כתב פוליטי, ובשנת 2005 התמנה לפרשן הפוליטי של העיתון.
הגיש בגלי צה"ל עם ליעד מודריק את "תוכניות לשבת" כשנתיים (2005–2007).
איל שימש כאחד משני המנחים של קורס העיתונות של גלי צה"ל המועבר כל שנה למתגייסים החדשים (במשותף עם עו"ד יוסי עבאדי וחיליק שריר), אותם החליפו מתן חודורוב וישי הולנדר.
בשנת 2007 עבר איל ללונדון לצורך לימודים ולאחר שקיבל מלגה ממשרד החוץ הבריטי.
בתקופה זאת, סיים את לימודיו לתואר שני בפוליטיקה גלובלית מבית הספר לכלכלה של לונדון.
משנת 2008 שימש כשליחו של העיתון "מעריב" באירופה וככתב למשימות מיוחדות.
במסגרת זו סיקר בין היתר את מתקפת הטרור במומבאי ב-2008, את הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, ואת משפטו של דמיאניוק בגרמניה.
בנוסף, שימש כפובליציסט קבוע במדור הדעות של העיתון.
במרץ 2010 מונה לעורך חדשות החוץ של ערוץ 10 במקומו של ניצן הורוביץ.
בתפקיד זה עמד איל בראש דסק החוץ של חדשות 10, כשלצידו היו כתב חדשות החוץ יונתן רגב וכתבי חדשות 10 ברחבי העולם אילן גורן בברלין, אריאל מרגלית בשאנגחאי, יעל ויסנר-לוי בלונדון, גיל תמרי בוושינגטון, ונועה קולפ בניו יורק.
בפברואר 2011, כחצי שנה לפני תחילת מחאת האוהלים, החל לפרסם סדרה של מאמרים רחבי היקף ב"מעריב" שעסקו במעמד הביניים, המערכת הפוליטית בישראל והריכוזיות במשק הישראלי ("מאמרי המובארקים").
המאמרים העריכו כי מעמד הביניים הישראלי לא יוכל לעמוד במעמסה המוטלת עליו וצפויה תגובת-נגד משמעותית.
המאמרים זכו לתהודה ופורסמו בעמוד הראשון של העיתון "מעריב".
איל פוטר מ"מעריב" באוגוסט 2012. נטען כי השתלטותו של נוחי דנקנר על העיתון הובילה להצרת צעדיו בכתיבה בתחום החברתי, וכי העורך הראשי ניר חפץ הוביל להפסקת העסקתו על רקע האג'נדה שהציג.
פחות משנה לאחר מכן, נרכש "מעריב" על ידי שלמה בן צבי ואיל שב לכתוב בעיתון במוסף השבת ובעמודי החדשות.
באוקטובר 2014 שודרה בערוץ 10 סדרת כתבות דוקומנטריות מאת נדב איל בשם "שנאה: מסע ללב האנטישמיות"המתעדת את עליית האנטישמיות באירופה בתקופה האחרונה.
ממאי 2014 כותב איל מדור פרשנות חודשי במגזין "ליברל".
מאוגוסט 2016 מפרסם איל מאמרים בעמודי הדעות של "ידיעות אחרונות".
באותה שנה שידר את סדרת כתבות ההרחבה "טראמפלנד" שסיקרה קווי שבר בחברה האמריקנית ובחנה את האפשרות לניצחון אפשרי של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
ב-2017 זכה בפרס סוקולוב לעיתונות "על הישגים בולטים בתחום כתבות העומק בתקשורת האלקטרונית.
על סדרת כתבות בולטות בשנתיים האחרונות בנושאים הקשורים בהשפעות הגלובליזציה, וביניהן סדרת הכתבות אודות גל הפליטים באירופה במסגרתן גם ליווה משפחות סוריות לאורך מסען.
במסגרת כתבות אלה חידש איל את אופן סיקור חדשות החוץ בכך שיצא מהאולפן לשטח".
ספרו "המרד נגד הגלובליזציה" יצא לאור בישראל בשנת 2018 ותורגם ל־12 שפות נוספות.
בזמן מגפת הקורונה בלט איל בתשומת הלב שהקדיש למגפה מתחילתה ובהיקף ובשיטתיות של המידע על הפעילות הממשלתית והמחקרית בנושא שפרסם בטוויטר ובמסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 13.
בנובמבר 2020 הודיע שיעזוב את תפקידו כעורך חדשות החוץ בחדשות 13 ויחל לשמש כפרשן ובעל טור בכיר בקבוצת "ידיעות אחרונות", כשבמקביל ימשיך לשמש כפרשן בחדשות 13. בפברואר 2023 בחר לסיים את עבודתו כפרשן בחדשות 13.
משנת 2020 מכהן איל כיושב ראש בהתנדבות של "התנועה לחופש המידע".
חשיפת הרשימות עוררה סערה ציבורית ופוליטית והייתה בין המניעים להצתת המחאה נגד הממשלה ימים ספורים לאחר הפרסום.
במאי 2023 פורסם כי איל עתיד להגיש תוכנית אקטואליה שבועית לצד העיתונאי אוהד חמו.
ב-2023 יצא ספרו "איך הדמוקרטיה תנצח".
בספר הוא מסקר את המחאה נגד הרפורמה המשפטית וסוקר את הניסיונות בעולם למוטט את הדמוקרטיה, ומה על המחנה הדמוקרטי בישראל ובעולם לעשות.
באפריל 2024 החל להגיש את התוכנית "עינב ונדב", לצד העיתונאית עינב גלילי, בערוץ 12.
ביוני 2024 הודיע כי הוא עוזב את ישראל לשנה עם משפחתו לטובת משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
איל נשוי לעיתונאית ומגישת החדשות תמר איש-שלום.
לזוג שתי בנות ובן והם מתגוררים בגני תקווה.
בן דודו הוא במאי הקולנוע אסף פולונסקי.
בינואר 2012 בחר בו מגזין "פירמה" של "גלובס" לאחד ממאה האנשים המשפיעים בתקשורת לשנת 2011, בשל מה שהוגדר כחלקו ב"ליבוי המחאה החברתית".
בשנת 2017 זכה בפרס סוקולוב "על הישגים בולטים בתחום כתבות העומק בתקשורת האלקטרונית".
המרד נגד הגלובליזציה, הוצאת ידיעות ספרים, 382 עמודים, 2018
איך הדמוקרטיה תנצח, רדיקל, 2023
נדב אבקסיס (נולד ב-25 בספטמבר 1971) הוא סטנדאפיסט ושחקן ישראלי.
אבקסיס, בן למשפחה דתית בת תשעה אחים ואחיות, נולד וגדל בחצור הגלילית, אביו היה עובד בחברה קדישא ואמו עבדה במעון תינוקות.
התחנך בישיבה התיכונית "קריית החינוך מעלות" בעיר מעלות תרשיחא.
בצה"ל שירת כלוחם בחטיבת גולני.
בשנת 1994 עבר לגור בתל אביב.
לאחר שהות קצרה מחוץ לישראל, החל לעבוד כמחלק מים ונהג, ובמקביל החל דרכו כסטנדאפיסט על במות הארץ.
בשנת 1997 זכה בתוכנית הכישרונות של דידי הררי, "זמנך עבר", שאחריה הצטרף לתוכניתו של הררי ב"רדיו ללא הפסקה", "דידי לוקאלי", עם דמויות כגון קריינית החדשות עדי רבן והסבתא סולטנה דנינו.
בשנת 2000 יצא אבקסיס במופע קומי הנושא את שמו.
בעקבות הצלחתו היה מועמד בקטגוריית "איש השנה בבידור" בטקס פרסי "אנשי השנה" בשנת 2001.
לאורך השנים, השתתף כקומיקאי בתוכניות שונות, כמו "ערב אדיר", "יאיר לפיד" ו"בטברנה".
עם פריצתו כקומיקאי, התנסה אבקסיס לאורך השנים בתחומים שונים.
בשנת 2004 דבב את סדרת האנימציה של "ביפ", "מ.ק 22", ושיחק בסרטו המצליח של אבי נשר, "סוף העולם שמאלה".
ב-2005 השתתף אבקסיס בסדרה הקומית "בצפר" בערוץ ניקלודאון.
בסוף 2006 כיכב אבקסיס בפסטיגל "פנטזיה".
בשנת 2008 השתתף אבקסיס בתוכנית המציאות רוקדים עם כוכבים של ערוץ 2 עם הרקדנית דורית מילמן והודח בתוכנית הראשונה.
החל מנובמבר 2008 הגיש את פינת האקטואליה הסאטירית בתוכנית העולם הבוקר בערוץ 2. ב-2009 התארח בשלוש תוכניות של נבחרת צחוק מעבודה עם שלום אסייג והופיע לצד שחר חסון, אורי חזקיה, ארז שלם, מיכאל הנגבי, ליטל שוורץ ושלום אסייג.
ביוני 2009 הופיע יחד עם שלום אסייג, אורי חזקיה ושחר חסון באמפיתיאטרון שבקיסריה.
החל מאוקטובר 2009 שיחק במחזה "עופרה" מאת בצלאל אלוני ובבימויו של אלון אופיר, על פי ספרו "מכתבים לעפרה", בשלל דמויות.
בין השנים 2009–2010 השתתף בתוכנית הבידור הסאטירית "הספסל האחורי" ברשת-ערוץ 2 בהנחייתה של מיה דגן.
בשנת 2011 השתתף בהצגה "זהב טורקי" על פי ה"אוצר" של שלום עליכם בתיאטרון הקאמרי בתפקיד רב העיירה.
החל מפברואר 2011 ובמשך 3 עונות גילם את דמותה של קריינית החדשות "ליאורה חושן" ועוד מספר דמויות, בתוכנית הבידור הסאטירית "בובה של לילה" המשודרת בערוץ הספורט.
בשנת 2013 השתתף בתוכנית "מחוברים פלוס" ששודרה ב"הוט" ובה בין השאר יצא מהארון.
משנת 2000 ועד 2013 הופיע מעל 1,000 פעמים ברחבי הארץ ומול קהילות ישראליות בעולם, עם מופע היחיד שלו.
בשנת 2014 יצא במופע חדש, אותו כתב בשיתוף רשף שי ומשה מלכה.
במופע מתייחס נדב ליציאה שלו מהארון, חוויותיו כהורה, פוליטיקה חברה והבית ממנו בא.
החל משנת 2020 מופיע כפאנליסט בתוכנית הקומית "עד כאן!" בערוץ כאן 11.
באוגוסט 2020 קיים הופעה בקיבוץ חצור, על אף האיסור לקיים הופעות בשל מגפת הקורונה, במחאה על האיסור.
ב-2021 השתתף בעונה השנייה של "הזמר במסכה" בתחפושת כלב שנאוצר, והגיע למקום הרביעי בחצי הגמר.
ב-2022 השתתף בתוכנית ספיישל של ה"המרדף" יחד עם דובדבני וקובץ ועידן אלתרמן.
בחנוכה באותה שנה שיחק אבקסיס בהצגת הילדים "תיבת נח" לצידם של רינת גבאי, טוביה צפיר, ושמחה גואטה.
בשנת 2025 השתתף בתוכנית הבישול "המטבח המנצח MKR" יחד עם אחותו אתי.
באוגוסט 2013 אבקסיס יצא מהארון כהומוסקסואל בראיון לידיעות אחרונות.
הוא מתגורר ברמת גן ואב לבת ולבן בהורות משותפת עם מירה שובל.
סוף העולם שמאלה (2004) - בתור גבי בוחבוט
| שם סרט = משפחת סימפסון: הסרט
| תוכנית טלוויזיה = סדרות שבהם הופיע בכל הפרקיםמשפחת סימפסון
סדרות שהופיע בהם רק בפרק אחד פיוצ'רמהאבא אמריקאיריק ומורטי
סדרות שבהם הופיע ב-11 פרקים
| ראשונה = הסימפסונים עושים על האש
| אחרונה = עדיין מופיע
| יוצר = מאט גריינינג
| מדבב = הארי שירר
| מדבב בשפה העברית = אבי חדש (משפחת סימפסון: הסרט)
| שם אמיתי = נדווארד פלנדרז
| מקצוע = מקצועות במשפחת סימפסוןפקיד חברת תרופות (לשעבר) מנהל/מוכר בחנות לאיטרים (לשעבר) מורה בכיתה ד' בבית הספר היסודי בספרינגפילד (לשעבר, הוא פוטר)מוכר בחנות קומיקס (לשעבר, הוא החליף את ג'ף אלברטסון)מקצועות באיש משפחה ואבא אמריקאיכוכב ילדיםליצן (לשעבר)קומיקאיסטנדאפיסטשחקןמדבב
| משפחה = בני זוגמוד פלנדרז (מתה)ג'ינג'ר פלנדרז (מופרד)עדנה קרבאפל-פלנדרז (מתה)ילדיםרוד פלנדרזטוד פלנדרזמילהאוס ואן האוטן (רק בסרט)
| חברים = הומר סימפסון (לעיתים רחוקות)מארג' סימפסוןבארט סימפסוןליסה סימפסוןמילהאוס מוסוליני ואן האוטןמגי סימפסוןקראסטי הליצןויילון סמית'רסאפו נהספימפטילוןקארל קארלסוןסימור סקינרלני לאונרד
| אויבים = אברהם סימפסוןהומר סימפסוןמארג' סימפסון (לעיתים רחוקות)בארט סימפסון (לעיתים רחוקות)מגי סימפסון (לעיתים רחוקות)קראסטי הליצן (לעיתים רחוקות)סימור סקינר (לעיתים רחוקות)לני לאונרד (לעיתים רחוקות)
| מקום מגורים = ספרינגפילד
| מקום לידה = ניו יורק
}}נדווארד "נד" פלנדרז הוא דמות בסדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקנית "משפחת סימפסון".
הוא מדובב על ידי השחקן הארי שירר.
נד מהווה את דמות "השכן השנוא" בסדרה, ולפי יוצר הסדרה מאט גריינינג, נד הוא "האדם שהומר היה שמח להיות, אבל לעולם לא יודה בכך".
נד הוא אמריקאי רפובליקני ונוצרי-אוונגליסט דתי, שמייחס חשיבות לדת ומתעב דתות אחרות.
ביוגרפיה נדווארד פלנדרז''' נולד בניו יורק ב-1 בינואר 1941 (אם כי, לפי פרקים מאוחרים יותר, הוא נולד ב-1934) לשני הורים נוצרים ממוצא צרפתי.
משפחתו התארחה בביתו בעונה 7, שם התגלה שמשפחתו גרה במדינות ויבשות שונות.
בהיותו צעיר עבר לספרינגפילד יחד עם הוריו, שם נודע כילד מופרע ובעייתי.
מוד נהרגת בעונה ה-11 מפגיעה של תותח-חולצות.
פלנדרז פגש את הסימפסונים בחג המולד בו עבר לבית בסמוך, ומאז הוא שנוא על הומר.
בעונה השלישית פתח בקניון שבעיר חנות בה נמכרים מוצרים לאיטרים.
העסק לא זכה להצלחה מיידית, אולם בעקבות פרסום, ובשל העובדה שרבים התושבים השמאליים בעיר, לאורך השנים צבר המקום קהל קונים.
בנוסף, פלנדרז פתח יחד עם הומר פארק שעשועים דתי, העוסק כולו בישו ובתנ"ך.
הפארק זכה מאוחר יותר להצלחה, לאחר שמול פסל גדול שהוצב בחזית הפארק אנשים חוו חזיונות.
נד סגר את הפארק לאחר שהתברר שהחזיונות נגרמו מגז שבקע מהאדמה (בדומה לאורקל מדלפי), ולא בגלל נס שמימי.
בזמנו הפנוי נד מתנדב כמציל הטבלות בכנסייה, וגם מתנדב בבית תמחוי.
בעונה ה-22 ניהל רומן עם עדנה קרבאפל, מורתו של בארט.
כתוצאה ממשאל הצופים הוא התחתן איתה בחשאי באמצע העונה הבאה, אבל "איבד" גם אותה, לאחר שהמדבבת מרשה ואלאס מתה במהלך עונה 25.
בעונה 23 נד מארגן בחנותו מפגשים של אגודת האט"בים (פארודיה על להט"בים)- איטרים, "טרנסהנדרים" (ימניים שהופכים עצמם לשמאליים) ו"בידקסטרים" (שולטים בשני ידיים).
לרוב מתואר פלנדרז כאדם טוב לב, שמח בחלקו, צדיק ומוסרי, ולמעשה הוא אחד מהיחידים בספרינגפילד שהתיאור הזה הולם אותו.
למרות חזותו הנחמדה והסובלנית, יש לנד מספר צדדים שליליים באישיותו: נד הוא לרוב ה"פארייר" של העיר, ותושבי העיר (ובעיקר הומר, שנוהג לעיתים קרובות להשאיל מנד חפצים מבלי כוונה להחזיר אותם) מנצלים את מזגו הנוח בשביל לעבוד עליו.
הוא יכול לגלות חוסר סובלנות והתנשאות כלפי דתות אחרות, הוא שונא בודהיזם, והוא גם ספק יודופוב.
כאשר ליסה אמרה לאנשי העיר שבכוכבים יראו את תשוקותיהם העמוקות ביותר, נד הסתכל לכוכבים, ראה מגן דוד, נבהל, שפשף את עיניו, ראה צלב ונרגע.
מלבד זאת, הוא תמיד פחד שילדיו ייתגירו בבגרותם.
במהלך הסדרה הוא עבר מספר התקפי זעם קשים, בעיקר כלפי הומר סימפסון.
כמו כן, הנטייה של נד להיצמד באדיקות לספרי התנ"ך ולהתקשר לעיתים קרובות מאוד לכומר לאבג'וי לקבל ייעוץ גרמה למיאוס מצדו של הכומר, שאף הציע פעם לנד "לנסות את אחת הדתות הגדולות האחרות, כיוון שהן פחות או יותר אותו הדבר".
בתחילת הסדרה, נראתה משפחת פלנדרז כמשפחה אופטימית וסטריאוטיפית (ההפך ממשפחת סימפסון).
ככל שהתקדמה הסדרה הפכה המשפחה לסטריאוטיפית ומוקצנת יותר ויותר עד שנהייתה ל"משפחה האמריקנית המושלמת".
בני משפחת פלנדרז הם אוונגליסטים אדוקים (יותר מהכומר).
למרות זאת נד הודה בעונה שמינית שהוא אוכל רק כשר, ליתר ביטחון.
כל הספרים בארון של פלנדרז הם ספרי ביבליה.
לנד תחביבים משונים ביותר: תמיד כאשר הוא רואה צלב (אפילו עמוד תמיכה לדחליל בצורה של צלב) הוא רוכן ומתפלל במשך שעות.
הוא מעריץ פנאטי של הביטלס, בעל אוסף גיטרות בחדרו.
בחדר סודי הוא שומר דברים מוזרים למדי, כמו דגם של צוללת צהובה.
יחסיו של פלנדרז עם משפחת סימפסון מורכבים למדי, ולרוב מתמצים ביחסים בינו לבין הומר: בתחילת הסדרה השנאה שגילה כלפיו הומר הייתה מאוד בולטת, בעיקר מתוך קנאה במצבו הכלכלי והחברתי של נד.
העובדה שנד תמיד נהג כלפיו באדיבות ובנימוס רק הרגיזה אותו יותר.