tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - עם אקאם
טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס לשנת 2016 - עם אקאם
גזטה מתמטיקה (ברומנית: Gazeta Matematică) הוא כתב עת למתמטיקה ברומניה, הראשון מסוגו שהופיע בשפה הרומנית.
כתב העת מומן על ידי מייסדיו, כשכל אחד מהם תרם 20 ליי זהב.
הגיליון הראשון יצא לאור ב-15 בספטמבר 1895, יום אחרי החנוכה החגיגית של הגשר "קרול הראשון" בצ'רנבודה.
המוטו של כתב העת היה: "entuziasm, armonie, sacrificii continue, muncă dezinteresată" (התלהבות, הרמוניה, הקרבה עצמית מתמדת, עבודה שלא למטרת רווח אישי).
ההחלטה להקים את העיתון נפלה ב-4 באוקטובר 1894 בבית ברחוב מאניה ברוטארו 14 (כיום רח' גנרל ק.
בודישטיאנו) בבוקרשט, שבו שכנו אז משרדי חברת הבנייה שבנתה את הגשר ומסילת הברזל פטשט-צ'רנבודה.
בחברה זו עבדו חמשת היוזמים הראשונים של המיזם.
כתב עת דומה במקצת בשם "Recreații științifice" ("אתנחתאות מדעיות") מיסודו של ק.
קלימסקו, הופיע קודם לכן בעיר יאשי אך רק לזמן קצר.
עם הכותבים המצטיינים הראשונים בגזטה נמנה גאורגה ציצייקה.
ב-1901 שלח טראיאן לאלסקו לפרסום בה את המכתב המדעי המקורי הראשון.
באותה שנה הקימה הגזטה סדרת ספרים בשם "Biblioteca Gazetei Matematice" (ספריית גזטה מתמטיקה).
הסדרה נחנכה עם "אוסף שאלות אריתמטיקה, אלגברה, גאומטריה וטריגונומטריה" מאת י.
אוסף זה פורסם בכמה מהדורות.
באוגוסט 1909, בישיבה שהתקיימה בכרם של יון יונסקו בוואליה קלוגריאסקה, החליטו עורכי העיתון על הקמת החברה "גזטה מתמטיקה".
היא הוקמה בפועל ב-1 בספטמבר 1909 והיא הוכרה בחוק על ידי אספת הנבחרים של רומניה ב-5 באפריל 1910. שם החברה שונה מאוחר יותר ל"חברה למתמטיקה ולפיזיקה" ואחר כך ל"חברה למדעי המתמטיקה של רומניה" (SSMR, Societatea de Ştiinţe Matematice din România).
חברה זו שהפכה לממלכתית בימי המשטר הקומוניסטי, ארגנה בשנת 1959, את האולימפיאדה הבינלאומית למתמטיקה בעיר ברשוב.
בהתחלה מנתה החברה "גזטה מתמטיקה" 21 חברים: 12 מהנדסים, כולל כמה פרופסורים בבית הספרה לגשרים ולכבישים (לימים המכון הפוליטכני בבוקרשט) ו-9 פרופסורים, שמרביתם לימדו באוניברסיטאות בבוקרשט, יאשי וקלוז'.
בימי הכיבוש הגרמני של בוקרשט עברה המערכת ליאשי.
המלחמה גרמה לאבדתם של כותבים רבים.
אחרי המלחמה רפורמץ מערכת החינוך בשנת 1929 שפגעה בחינוך הריאלי פגעה ברמת הידע של התלמידים.
לפי המלצתו של ציצייקה, הקים אובידיו צינו בשנת 1934 מוסף תרגילי מתמטיקה שנועד לתלמידי התיכון.
בעקבות הצבעות בשני הבתים של הפרלמנט הרומני, בשנת 1924 הורה המלך פרדיננד להעניק לגזטה ולחברה גזטה מתמטיקה אכסניה משלה בחינם בקאליה גריביציי 158 (דרך גריביציי, כיום הבית 144).
הבניין נחנך ב- יום ראשון 27 בינואר 1934.
ב-1935 התקיימו חגיגות מלאת 40 שנה לכתב-העת עם פרסום ספר הוקרה.
חגיגות היובל התנהלו ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה.
המשטר הקומוניסטי שהתחזק אחרי שנת 1946–1947 הלאים את בניין גזטה מתמטיקה בשנת 1950.
בשנתה הראשונה, 1895, היו לגזטה 144 מנויים.
למשך חמישים שנה כתב העת היה עסק רווחי.
אחרי חזרת רומניה למשטר דמוקרטי בשנת 1989 ירד מספר הגליונות בצורה ניכרת.
כיום, גזטה מתמטיקה מופיעה ברומניה בשתי סדרות:
הסדרה A - רבעון שנועד לסטודנטים, למתמטיקאים ולמורים למתמטיקה.
הסדרה B - ירחון שנועד לכל מי שמתעניין במתמטיקה יסודית, בעיקר לתלמידים המשתתפים בתחרויות למתמטיקה
מאמרים מ"גזטה מתמטיקה" סדרה B
מוזכרים וזוכים לביקורת עמיתים בכתב העת הגרמני לחינוך מתמטי "Zentralblatt für Didaktik der Mathematik".
1945 - פורסם ספר הוקרה נוסף; הונפקו 502 מדליות כסף וברונזה לכבוד יובל ה"גזטה" ו-400,000 בולי דואר
התקיימה תערוכת ספרי מתמטיקה במכון לסטטיסטיקה בבוקרשט.
ב-28 באוקטובר 1945 כנס שלישי של המתמטיקאים הרומנים בבוקרשט התייחס במיוחד ליובל
גזינה פרזה היא עיתונאית גרמנייה.
פרזה נולדה בעיירה רנדסבורג (Rendsburg) שבשלזוויג-הולשטיין.
בהיותה סטודנטית למנהל עסקים החלה לעסוק בדוגמנות.
ב-1969 הוזמנה להשתתף בתחרות מיס גרמניה, וזכתה בה.
הזכייה בתחרות כללה חתימת חוזה לשנה עם חברת אופל שארגנה את התחרות.
היא לקחה חלק בטקס בחירת מיס תבל 1969.
לאחר שנת כהונתה היא עבדה כעורכת בתיכון והשלימה את לימודיה באוניברסיטת אולדנבורג.
ב-1970 התארחה בפרק של תוכנית הבידור "Zum Blauen Bock" של Das Erste.
היא תכננה בתחילה להיות מורה אך במקום זאת נשכרה כעורכת על ידי "די צייט".
ב-1980 השתתפה במשחק הטלוויזיה "Die Montagsmaler" בפרק מיוחד בו השתתפו מלכות יופי.
ב-1991 החלה את עבודתה ככתבת באמריקה הלטינית.
מ-1995 משמשת ככותבת וסופרת עצמאית וכתבה מספר ספרים.
גזיפור (בבנגלית: গাজীপুর; נקראת גם גזיפור) היא עיר במרכז בנגלדש, הממוקמת במחוז גזיפור, כ-25 קילומטרים צפונית לעיר הבירה דאקה.
העיר הוקמה בשנת 1984, ובשנת 2013 הפכה למטרופולין גדול, לאחר שמוזגו אליה עיריות ואזורים כפריים נוספים.
בשנת 2020 נאמדה אוכלוסיית המטרופולין בכ-4 מיליון תושבים.
בעיר נמצאים מספר גדול של מוסדות חינוך יסודיים, על-יסודיים ואקדמיים, כגון האוניברסיטה הלאומית של בנגלדש, מכון המחקר החקלאי של בנגלדש, ועוד.
העיר נחשבת כמרכז תעשיית הטקסטיל של בנגלדש.
גזינה קריגר היא גנרל חיל הרפואה בלופטוואפה.
אחת מחמש הנשים הראשונות שקיבלו דרגת גנרל, לצד ורנה פון ויימארן, אריקה פרנקה, אלמוט נולטה וניקול שילינג.
קריגר נולדה ב-25 בפברואר 1959 בהלמשטדט.
היא למדה בבית ספר תיכון במקנהיים, וב-1977 עברה הכשרה כעוזרת רפואה בבית החולים פטרוס בבון.
היא למדה רפואה באוניברסיטת בון בין השנים 1980–1986. ב-1987 התגייסה ללופטוואפה ושרתה כקצינת רפואה בכנף ההפצצה 31, וב-1989 עברה הכשרה נוספת בכירורגיה בבית החולים של הבונדסוור בהאם ולאחר מכן בבית החולים הצבאי בקובלנץ.
ב-1992 מונתה לראש אגף רפואה בכנף הפצצה 35.
בין השנים 1994–1995 עמדה בראש המרכז הרפואי בהיידה.
לאחר מכן מונתה לראש אגף הרפואה בגדוד האימונים ה-3 של הלופטוואפה.
ב-1996 החלה לשמש כיועצת לחובשים צבאיים.
ב-1998 עברה הכשרה כמנתחת טיסה.
בין 2001–2005 שימשה כראש אגף הרפואה בדיוויזיית הלופטוואפה ה-3. בין השנים 2002–2003 שימשה כיועצת רפואית בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה.
ב-2007 מונתה כראש היחידה הרפואית ב-EUFOR.
שנה לאחר מכן חזרה לגרמניה ושימשה בתפקידים בכירים בחיל הרפואה ולמדה באקדמיית נאט"ו ברומא.
ב-2016 הועלתה לדרגת גנרל חיל הרפואה והפכה לאישה השנייה בבונדסוור שקיבלה דרגת גנרל, אחרי אריקה פרנקה.
במקביל הפכה למפקדת האקדמיה הרפואית של הבונדסוור במינכן.
ב-2021 פרשה מהבונדסוור והעבירה את הפיקוד על אקדמיית הרפואה לידי הנס-אולריך הולטרם.
גָּזִיר (שם מדעי: Torilis) הוא סוג צמחים עשבוניים חד-שנתיים שעירים, המונה 15 מינים ו-6 תת-מינים ממשפחת הסוככיים.
תפוצת המינים משתרעת באזור הים תיכוני במערב האזור האירנו-טורני ובדרום האזור האירו-סיבירי.
בישראל סוג זה מיוצג על ידי 8 מינים מהם נפוצים מאוד ומהם נדירים מאוד ותפוצתם משתרעת בכל המחוזות (חוץ מאזור המדבר).
צמחים עשבוניים חד-שנתיים שעירים, שעליהם גזורים-מנוצים פעם עד 3 פעמים.
הסוככים נישאים על עוקצים ארוכים או כמעט יושבים.
עלי המעטפת ספורים או חסרים.
העלים גזורים-מנוצים פעם עד 3 פעמים, דמוי עלי פטרוזיליה.
הסוככים נישאים על עוקצים ארוכים או כמעט יושבים (אצל גזיר המפרקים).
החפים (עלי המעטפת של הסוכך) ספורים או חסרים, אך אם קיימים - אז העלה דמוי מרצע.
החפיות של הסוככונים חסרים או דמוי מרצע על פי רוב.
הפרחים דו-מיניים או זכריים (פוליגמיים).
הגביע בעל שינים משולשות עד דמוי אזמל, אינן נושרות לאחר הפריחה.
עלי הכותרת לבנים או ורדרדים, ההיקפיים גדולים מהפנימיים לעיתים קרובות.
שני עמודי השחלה משתיירים לאחר הפריחה על הפרי.
הפרי מוארך או דמוי ביצה, פחוס מעט מהצד, זיפני ובעל שני פרודות ואורכו קטן מ-9 מ"מ.
כל אחת מהפרודות בעלת זיפים מלוכסנים או מפושקים שראשם בעלי זיזים.
הפרודה בעלת 5 טורים של זיפים על הצלעות הראשוניות, זיפים או בליטות על 4 הצלעות השניוניות ובנוסף זיפים קצרים מפוזרים בלא סדר בשקעים בין הצלעות.
שתי הפרודות נבדלות זו מזו על פי רוב באורך הזיפים.
מתחת לכל צלע שניונית ביב שמן אחד.
בישראל הוגדרו 8 מיני בר של גזיר מהם נדירים מאוד ובאזורים מוגבלים (גזיר גירדו, גזיר נדיר, גזיר מגובשש וגזיר דק-פרי), מהם שכיחים כמעט בכל אזורי ישראל (גזר דקיק, גזיר המפרקים, גזיר מזיק וגזיר צר-עלים).
גְּזִיר גָּיַרְדּוֹ (Torilis gaillardotii (Boiss.) Drude) - צמח עשבוני חד-שנתי נדיר מאוד, הגדל על מדרונות אבניים בבקעת החולה, בחרמון ובגולן.
עוקצי התפרחת ארוכים, אורכם כאורך הסוכך על קרנותיו.
הסוכך חסר מעטפת או בעל חפה מעטפת אחד.
הפרי מוארך-סרגלי, אורכו עד 10 מ"מ (בשונה מגזיר מזיק).
הזיפים אינם מחוספסים ונושאים שיכים, אורכם גדול מפי 4 עד 5 מרוחב גוף הפרי.
אורך עמוד השחלה כאורך הכנית.
תפוצתו העולמית מצומצמת לישראל, לבנון וסוריה.
גָּזִיר דָּקִיק (.Torilis tenella (Delile) Rchb) - צמח עשבוני חד-שנתי, נפוץ, גדל בשדות בור ובבתות וגובהו 30 עד 10 ס"מ.
העלים גזורים-מנוצים פעמיים לאונות מוארכות.
מספר הסוככונים 5 או 12 לעיתים רחוקות 4. כל הסוככים נישאים בראשי הגבעולים ובעלי עוקצים ארוכים שאורכם כאורך הסוכך על קרנותיו.
הסוככים חסרי מעטפת והם בעלי 5 עד 12 קרנות בלתי-שוות לעיתים רחוקות 4. הסוככונים נושאים 3 עד 8 פרחים על קרנות קצרות, שבבסיסם חפיות דמוי מרצע.
הפרחים בעלי שיני גביע משולשות זעירות.
הפרי דמוי סרגל ואורכו 4 עד 7 מ"מ.
הזיפים שעל כל אחת מ-4 הצלעות השניוניות והבולטות ערוכים בטור אחד (במבט מקודקוד הפרודה נראים 4 טורים של זיפים מרוחקים ונפרדים זה מזה, בשונה מגזיר צר-עלים וגזיר מזיק).
הזיפים מחוספסים ואורכם פי שלושה מרוחב גוף הפרודה.
תפוצה עולמית מצומצמת ומשתרעת קפריסין, יוון, טורקיה, טרנס-קווקז, עיראק, צפון מערב איראן, סוריה, לבנון, ישראל, ירדן, סיני, מצרים ולוב.
בישראל מין זה גדל ברוב אזורי הארץ, למעט דרום הנגב והערבה.
הפריחה מסוף ינואר ועד תחילת יוני.
גזיר דק-פרי (.Torilis leptocarpa (Hochst.) C.C.Towns) - צמח עשבוני חד-שנתי גדל בדרום הגולן כ-2 ק"מ מאחו נוב שהתגלה בישראל רק בשנת 2018. הוא לא היה מוכר בארץ, אבל הוא מוכר מלבנון, סוריה וטורקיה במערב ועד לעיראק ואירן במזרח.
העלים גזורים-מנוצים 2 עד 3 פעמים.
הסוככים בקצה הגבעולים, חסרי מעטפת חפים בדרך כלל.
הסוככוניים 4 עד 6 בדרך-כלל ובעלי 5 עד 6 חפיות.
הפרחים בצבע לבן-ורדרד, קוטרם 2 עד 4 מ"מ, עמודי השחלה ארוכים.
הפרי דק בעל שיכים ארוכים מאוד (עד 3 מ"מ).
הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
גְּזִיר הַמִּפְרָקִים (.Torilis nodosa (L.) Gaertn) - צמח עשבוני מצוי הגדל בשדות ובתי גידול מופרעים.
כל הסוככים ערוכים מול העלים.
עוקצי התפרחת חסרים או קצרים, אורכם כס"מ אחד.
הסוככונים 2 או 3 בכל סוכך, והם יושבים או על קרנות באורך 5 מ"מ.
הפרודה החיצונית בעלת שיכים, הפנימית מכוסה בבליטות בלבד, לעיתים שתי הפרודות שוות ואורכן 3 עד 5 מ"מ.
טיפוס תפוצתו אירו-סיבירי, ים-תיכוני, ואירנו-טורני, והיא משתרעת במקרונזיה, בארצות מסביב לאגן הים-התיכון, והלאה לצפון אירופה ומזרחה עד מערב ההימלאיה.
בישראל תפוצתו משתרעת בכל המחוזות (חוץ מאזורי המדבר).
הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת יוני.
גָּזִיר מְגֻבְשָׁשׁ (Torilis pseudonodosa Bianca) - צמח עשבוני חד-שנתי נדיר מאוד בישראל גדל רק בעמק עכו ובערבות הירדן.
גָּזִיר מַזִּיק (Torilis arvensis (Huds.) Link) - צמח עשבוני חד-שנתי הגדל בשדות ובבתות.
הסוככים ערוכים בחיק העלים, עוקצי התפרחת ארוכים, אורכם כאורך הסוכך על קרנותיו.
הפרי דמוי ביצה או סגלגל ואורכו 3 עד 5 מ"מ (בשונה מגזיר גיארדו).
הזיפים של הפרודות מחוספסים וקצרים או שווים לרוחב גוף הפרודה.
הם ארוכים בפרודה אחת וקצרים מאוד בשנייה.
הצלעות הבולטות של הפרודה הן בעלות 2 או 3 טורים של זיפים, על ידי כך מתכסה כמעט כל גוף הפרודה בזיפים.
שני עמודי השחלה ארוכים פי 2 מהכנית שהם יושבים עליה, לעיתים רחוקות שווים לה.
בישראל הוא נפוץ בכל החבלים הים-תיכוניים.
גָּזִיר נָדִיר (.Torilis japonica (Houtt.) DC) - צמח עשבוני חד-שנתי נדיר מאוד, וכנראה אזוטרי ואקראי בישראל שאותר בחרמון ובעמון.
הסוכך בעל 5 עד 12 סוככונים ועם 4 עד 6 חפי מעטפת (בשונה משאר בני סוגו).
הגבעול בעל זיפים שטוחים, כפופים כלפי מטה.
עלי הכותרת של פרחי ההיקף גדולים הרבה מהשאר.
הוא גדל במדינות דרום אירופה, אינו גדל בלבנון ובסוריה וכנראה אקראי בישראל.
הפריחה מסוף יוני ועד תחילת ספטמבר.
גָּזִיר צַר-עָלִים (.Torilis leptophylla (L.) Rchb.f) - צמח עשבוני חד-שנתי זקוף, גובהו 10 עד 60 ס"מ.
העלים ארוכים וצרים ושעירים גזורים-מנוצים פעמיים או שלוש לאונות מוארכות, שהקיצוניות שבהן מחודדות.
מספר הסוככונים לסוכך הוא 2 או 3 לעיתים רחוקות 4. חלק מהסוככים ערוכים מול העלים והם חסרי מעטפת או בעלי עלה מעטפת אחד.
העוקצים של הסוכך ארוכים ואורכם כאורך הסוכך על קרנותיו.
מספר הסוככונים 3 עד 10 ועוקצי הפרחים קצרים מאוד.
המעטפית בעלת 3 או יותר חפיות דמויות מרצע.
הפרודות שוות זו לזו (בשונה מגזיר המפרקים שפרודותיו אינן שוות לפעמים זו לזו).
הפרי דמוי סרגל ואורכו 7 עד 8 מ"מ.
אורך הזיפים עד פי 3 מרוחב גוף הפרי.
הזיפים על 4 הצלעות השניוניות ערוכים ב-2 או 3 טורים (במבט מקודקוד הפרודה נראה גוש של זיפים שאינם נפרדים זה מזה).
טיפוס תפוצתו ים-תיכוני, ואירנו-טורני, והיא משתרעת במקרונזיה, בארצות מסביב לאגן הים-התיכון, והלאה לצפון אירופה ומזרחה עד מערב ההימלאיה.
בישראל תפוצתו משתרעת בכל המחוזות (חוץ מאזור המדבר) בשדות, בבתות ובבתי גידול מופרעים.
גזוז הוא סרט רומנטי ישראלי משנת 2023 בכתיבה הפקה ובימוי של טומי לנג, עם רוברט הניג, ענת מנדלסון ושירי לוטן בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר דייט בין בני זוג מבוגרים הנמשך לילה שלם בין אתריה של שכונת נווה צדק.
בתים עתיקים, סמטאות צרות, קולנוע עדן, פארק המסילה, תחנת הרכבת יפו ופארק צ'ארלס קלור.
הסרט צולם ב-24 שעות (8 שעות בשלושה לילות) בתקציב קטן ללא השתתפות של גופים או קרנות.
רוברט הניג מופיע כאלמן בשם פטר שמחפש זוגיות כמו בסרטיו הקודמים של לנג (שגם הוא אלמן) - טייארה, זוג או פרד, פטר השלישי, הולכת שבעה ומריונטה.
פטר (רוברט הניג) הוא שחקן אלמן בן 76. יש לו שני בנים שיחסיהם אתו קרים.
הוא משכיר את דירתו בתל אביב לאדריכלית צעירה בשם נלי (שירי לוטן).
את נלי הכיר לפני 5 שנים כשעבדה כמלצרית במסעדה.
הוא מחבב אותה ומתייחס אליה כמו בת שאין לו ולכן נתן לה לגור בדירתו בעוד הוא גר בדירה שכורה.
נלי היא בת לאם יחידנית, לילי (ענת מנדלסון).
נלי רוצה לשדך את אמה לפטר ומארגנת להם דייט.
פטר יושב על ספסל בפארק צ'ארלס קלור ונלי מגיעה על קורקינט חשמלי ומכירה את אמה לפטר.
פטר מציע ללילי לצעוד ולשוחח והם מתחילים את הלילה בצעידה באזור נווה צדק כשנלי מלווה אותם מרחוק בקורקינט שלה.
פטר ולילי משוחחים על פוליטיקה וזוגיות.
פטר מספר על אשתו שנפטרה בגיל 51 ומאז לא מצא בת זוג מתאימה והוא למעשה בודד.
לילי מספר שהייתה לה פרשת אהבה קצרה עם גבר ממנו נכנסה להיריון ואחר כך התחתנה והתגרשה וגידלה את נלי כאם יחידנית כשהיא מתפרנסת כפסיכותרפיסטית.
במהלך הטיול נפגשת איתם נלי, מוזגת להם יין בגביעים, והם נהנים ואוכלים פיצה.
בשלב מסוים הם רבים ונלי מנסה לגשר ביניהם ומתעמתת עם אמה, שלא גילתה לה מי אביה ונשארה בודדה, ואולי זה עבר גם לה בגנים, כי עד עתה לא הצליחה נלי למצוא זוגיות.
לבסוף כולם נרגעים, נלי משרטטת תוכנית לבית שיבנה פטר על המגרש שלו וקונה להם סברינה וגזוז לאחר ששמעה כי אהבו זאת בילדותם.
כולם מתיישבים על ספסל בפארק ואז מגלה לילי סוד ששמרה בליבה שנים ואשר ישנה את מצבם באופן משמעותי.
הסרט מסתיים כששלושתם יושבים על ספסל בפארק צ'ארלס קלור, אוכלים סברינות ושותים גזוז.
שם השחקן/יתשם הדמותרוברט הניגפטרענת מנדלסוןלילישירי לוטןנלי
גאזישהיר גזיאנטפ או בקיצור גזיאנטפ (בטורקית: Gaziantep FK) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר גזיאנטפ.
נכון לעונת 2025/2026 משחק בליגת העל הטורקית.
המועדון נוסד בשנת 1988 ברמה החובבנית בשם סנקוספור.
הצבעים הראשונים של המועדון היו כחול ולבן.
בסיום עונת 1992/1993 עלה המועדון לליגה השלישית.
בעונת 1996/1997 סיים המועדון במקום 1 בהפרש של 17 נקודות מהמקום השני ועלה לליגת המשנה.
בתחילת עונת 1999/2000 שם המועדון שונה לגזיאנטפ.
בסיום עונת 2000/2001 בליגת המשנה, סיים המועדון במקום 3 אך בעקבות שינוי מערך הליגות המועדון ירד לליגה השלישית.
בעונת 2004/2005 בליגה השלישית, סיים המועדון במקום הראשון ועלה לליגת המשנה, בעונות הבאות בליגת המשנה סיים בחלקה התחתון של הטבלה.
בעונת 2010/2011 בליגת המשנה, סיים המועדון במקום 3 והעפיל לפלייאוף והפסיד.
בעונות הבאות בליגת המשנה סיים לרוב בחלקה התחתון של הטבלה.
בעונת 2017/2018, סיים המועדון במקום 6 והפסיד בפלייאוף, בעונה הבאה סיים המועדון במקום 5 והעפיל שוב לפלייאוף בו ניצח ועלה לליגת העל.
בעונת 2019/2020 בליגת העל סיים במקום 8. בעונת 2020/2021, הגיע המועדון עד המחזור ה-21 במקום 4 אך בהמשך העונה הידרדר וסיים במקום 9.
בעונת 2022/2023, לאחר המחזור ה-23 המועדון היה במקום 10, בעקבות רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה (2023), ביקש המועדון לפרוש מהליגה זמנית ובקשתו התקבלה.
בעונת 2023/2024, המועדון הגיע עד המחזור ה-12 למקום 11, אך בהמשך העונה הידרדר ובמחזור ה-35 שלשו מחזורים לפני סיום העונה היה במקום ה-17 המוביל לירידה, אך לאחר 3 ניצחונות רצופים סיים במקום ה-11. בעונה הבאה סיים במקום 14.
גָּזִית הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי המשתייך לתנועה הקיבוצית (תק"ץ).
הקיבוץ נמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל, והוא המזרחי ביותר מבין יישוביה – כ-15 ק"מ מזרחית לעפולה.
הקיבוץ קרוי על שם סוג של אבני בניין המוזכר בתנ"ך: .
תחילתו של הקיבוץ ב-27 ביולי 1948, כאשר ראשוני המתיישבים הגיעו לכפר הנטוש טירה, הממוקם כשני קילומטר צפונית למיקום היישוב הנוכחי, והתארגנו שם להקמת יישוב חדש.
התושבים היו גרעין של עולים מטורקיה, חברי "השומר הצעיר", יחד עם קבוצת עולים מרומניה ופולין.
באביב 1949 הגיע לטירה גרעין על שם "טוסיה אלטמן" - נוער ניצול שואה יוצאי פולין.
חברי הגרעין יוצאי טורקיה, עזבו את המקום לאחר חצי שנה.
בשנת 1950 החל מעבר הקיבוץ למיקומו הנוכחי, כשני קילומטר דרומית לטירה.
את מתיישבי קיבוץ גזית הקדימה בכפר טירה התיישבות קבוצה שנשאה את השם "ארגון בורכוב".
הם הגיעו למקום בשנת 1943 ועזבו בשנת 1947, בגלל תנאי המקום הקשים הוחלט לצרף אותם למושב רמת צבי.
בשנת 1950 הוטמן בחצר הקיבוץ מצבור של נשק.
הדבר נעשה ביוזמת מחלקת הביטחון של "הקיבוץ הארצי".
איש הפלמ"ח, חבר קיבוץ בית אלפא ריכז לצורך ביצוע המשימה כחמישה חברי קיבוץ שנשבעו לשמור סוד.
מוסדות הקיבוץ היו ממודרים, והדבר לא עלה לשיחת קיבוץ.
בראשית שנות האלפיים התפרסם הדבר באמצעי התקשורת השונים.
השר רפי איתן, בכיר המוסד לשעבר, נדרש לעניין ושיגר מכתב לקיבוץ בו הוא מעיד כי לחברי הקיבוץ ומוסדותיו לא הייתה נגיעה לנושא והוא מעולם לא הובא לידיעתם או אישורם.
בשנת 1950–1951 הצטרפה לקיבוץ קבוצה ראשונה של בוגרי "השומר הצעיר" מארגנטינה, אשר הניחה את היסודות להמשך קליטתן של קבוצות שונות מהמדינה.
בהמשך הצטרפו לקיבוץ גרעינים של תנועת "השומר הצעיר", והן בוגרים של תנועות נוער אחרות, בעלות זיקה לשמאל הציוני, כולל צעירים מהקהילה היהודית-ספרדית בארגנטינה, שעלייתם לארץ והצטרפותם לקיבוץ היוותה פריצת דרך חשובה עבור קהילה זו.
בעקבות משפטי פראג חל פילוג במפלגת מפ"ם (בשנת 1952).
משה סנה, יחד עם מספר חברי מפלגה, עבר אל המפלגה הקומוניסטית.
בגזית התארגנה קבוצת חברים תומכי סנה.
בשנת 1953 נקלע הקיבוץ למשבר אידאולוגי.
בסוף דיונים מרתונים הוחלט בשיחת הקיבוץ, בה השתתף יעקב חזן, להרחיק את החברים תומכי סנה.
זה היה משבר אידאולוגי קשה שהסתיים בהוצאת 20 חברים, מהמרכזיים מבין יוצאי ארגנטינה.
בעקבות המשבר הזה הוחלט בתנועה לצרף לקיבוץ גרעין ישראלי, שתרומתו למקום במשך השנים הייתה משמעותית ביותר בכל תחומי החיים.
בשנים שלאחר מכן נקלטו בקיבוץ קבוצות שונות, בעיקר מארגנטינה יחד עם בני הקיבוץ שבחרו להישאר בו ולבנות בו את ביתם.
בשנותיו הראשונות לא היה כביש שחיבר את הקיבוץ לכביש 65 וגם אספקת המים הייתה מועטת, והיישוב התקיים ללא חיבור למערכת החשמל, כשאפשר היה להסתמך אך ורק על גנרטור אחד.
בשנת 1953 נסלל כביש הגישה לנקודה ושנה לאחר מכן, ביוזמת המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית נחפרה באר, שסיפקה מים לשתייה, להשקיה ולצרכים נוספים.
בשנים הראשונות, בגלל מחסור במים, הוקמו תחילה ענפי החי: רפת לחלב, בקר לבשר, דיר צאן ולול.
ענפי השדה, לעומת זאת, סבלו מאוד ממחסור במים ומשנות בצורת, שחזרו ובאו בזו אחר זו.
אי לכך, באין מספיק מקורות פרנסה, נשלחו קבוצות של חברים לעבודה בקיבוצי הסביבה.
בשנת 1952 הוקם מפעל לייצור כלי קרמיקה, כשלוחה של מפעל "נעמן", והוא נקרא "נעמן-גזית".
מאחר שהמפעל לא ענה לציפיות ולצרכים, הוא נסגר בשנת 1956, ארבע שנים לאחר פתיחתו.
בשנת 1975 הוקם על אדמת גזית מפעל לייצור מוצרים פלסטיים, שנרכש שנתיים קודם לכן בחיפה, וחברי הקיבוץ עבדו בו עד לסיום בנייתו של המבנה.
מפעל "פלזית", שהתחיל כמפעל לאריזות מזון מפלסטיקה, צמח וגדל למפעל המייצר גם לוחות שקופים, המיועדים לייצוא.
המפעל גדל מאוד במשך השנים, ושלוחותיו מפוזרות בארץ ובעולם.
כעת משמש המפעל מקור פרנסה עיקרי לאוכלוסיית הקיבוץ.
ענפי הפרנסה המסורתיים של הקיבוץ הם גידולי שדה, פרדס (בקרבת נחל תבור), מטעי שקדים וזיתים, דיר כבשים, בקר לבשר, ולול ורפת הפועלת בשיתוף פעולה עם קיבוץ משמר העמק.
חלק מן החלקות משמשות לגידולים אורגניים.
בקיבוץ קיימת נגריה המייצרת משטחי עץ.
בנוסף קיימת בקיבוץ יזמות פרטית.
בשנים 1990–1991 קלט הקיבוץ עשר משפחות מיוצאי ברית המועצות, כששבע משפחות מתוכן ממשיכות לחיות במקום.
הקיבוץ החל בהפרטת חלק מנכסיו לתושבים (ההצעות העומדות על הפרק מתייחסות לחלוקת חלק מרווחי המפעל ומיפוי החקלאות) אך באופן שמרני ואיטי יותר מקיבוצים אחרים.
חלק ניכר מתושבי הקיבוץ עובדים כיום מחוצה לו.
בחמש השנים האחרונות נקלטו בקיבוץ כ-25 משפחות צעירים של בני קיבוץ ואחרים, אשר חיים במקום בעצמאות כלכלית ואחראים על פתרונות הדיור שלהם באופן עצמאי.
לצד השינויים באורחות החיים, דואג הקיבוץ לשמר את הערבות ההדדית בתחומי הליבה, כגון – בריאות, סיעוד, חינוך ועוד.
גזית היה ירחון לאמנות ולספרות, "במה ליצירת אמנותית-ספרותית ולמחשבה חופשית", לפי הגדרתו בשער כל אחד מגליונותיו.
את כתב העת ייסד גבריאל טלפיר (יוסף וונדרמן) בשנת 1931. הירחון יצא באופן סדיר כל חודש משנת 1932 עד 1982 (למעט תקופה קצרה במחצית השנייה של שנות השלושים).
במשך שנים ארוכות היה זה כתב העת העברי היחיד שהיה מוקדש לאמנות פלסטית.
בגליונות גזית התפרסמו מאמרים בתולדות האמנות, בתיאטרון ובאדריכלות, ניתוחים מוזיקליים של יצירות, ביקורת ציור ופיסול הן מערביים והן מדרום-מזרח אסיה, הודו ויפן, מונוגרפיות קצרות של אמנים, בייחוד של יוצרים ארץ-ישראליים ויהודים, וכן סיפורים, שירה ותרגומים מהספרות היוונית-רומית.
כתב העת הכיל הדפסות איכותיות יחסית (בשחור-לבן) של יצירות אמנות פלסטית, תצלומי מבנים אדריכליים ותפאורות תיאטרון.
אחת ממגמותיו הראשוניות של כתב העת הייתה לאשרר את מקומה של האמנות ביהדות והצדקת העיסוק בה בארץ ישראל ("אמנם לפנים הייתה זו [האמנות] נראית כסתירה לרוח האומה...
אך כעת היא חדלה מלהיות אידיאל לבד, אידיאל שהנהו מנת חלקם של זרים, היושבים באהלי יפת.
לא מעבר לתחום פרושות יריעותיה, כי אם תוך תוכנו.")
לרגל יובל "גזית" ושבעים שנה לתל אביב, כתב שלמה להט, ראש עיריית תל אביב-יפו, לטלפיר כי אינו יכול לתאר לעצמו את העשייה האמנותית והתרבותית המקורית בעיר ללא כתב העת וללא עבודתו המסורה.
גזירת א-נבאתאת או האי של קיצ'נר הוא אי שצורתו אליפטית בנילוס באסואן, מצרים.
אורכו פחות מקילומטר ורוחבו פחות מחצי קילומטר.
הגן הבוטני של אסואן ממוקם על האי.
גזירת א-נבאתאת הוא אחד משני האיים הגדולים בנילוס באזור העיר אסואן, כאשר השני הוא יב.
יב הוא הגדול מבין השניים, והוא ממוקם בין האי א-נבאתאת לעיר אסואן (בגדה המזרחית של הנילוס).
האי היה מוכר בעבר בשם "האי של קיצ'נר", על שמו של הוריישו קיצ'נר שהאי היה בבעלותו.
האי ניתן לו במתנה, בעת ששימש כקונסול כללי הבריטי במצרים בתקופה שבין 29 בספטמבר 1911 ועד ליוני 1914.
בסיוע משרד ההשקיה, הפך קיצ'נר את האי הקטן שאורכו 750 מטרים, ל"גן עדן" של עצים אקזוטיים, מוצא רבים מהודו, וצמחי גן אחרים שנשתלו לצד שבילים המאפשרים גישה לצפות בהם.
בהמשך הועבר האי לרשותה של ממשלת מצרים ושימש כתחנת מחקר בשם "המכון למחקר בוטני - האי הבוטני של אסואן".
האי, בכללותו, מהווה את הגן הבוטני של אסואן.
אפשר לראות בו מינים רבים של צמחים ועצים סובטרופיים, אקזוטיים ונדירים כמו דקל מלכותי ודקל סאבּאל .
אוסף הצמחים מטופל מאז ימיו של קיצ'נר.
אל האי והגנים ניתן להגיע באמצעות סירות מפרש פלוקה המגיעות לצד הדרום-מזרחי של האי.
גִּזְעָנוּת היא עמדה שלפיה בקרב בני אדם מתקיים קשר הדוק בין מוצאם לבין תכונות אופי מסוימות, או לעיתים גם כישורים שכליים או לעיתים סגנונות תנועה והליכה, כך שהיחיד אינו נשפט בעיקר על פי ייחודו האישי אלא על פי השתייכותו לקבוצה.
ברוב המקרים משתמעת מהגישה גם עליונותה של קבוצה אחת על האחרת, והיא משמשת צידוק למעשים ולהתבטאויות שעיקרם העדפה של בני קבוצה אחת על בני הקבוצה האחרת.
על פי , גזענות מוגדרת כרדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות או אלימות, או גרימת מדנים כלפי ציבור בני אדם או חלקים של האוכלוסייה או יחידים, בשל צבע או השתייכות לגזע או למוצא לאומי-אתני.
התאוריות הראשונות שהוכתרו בכינוי 'גזענות' מקורן במאה ה-19 והן התייחסו לקבוצות הנבדלות במוצאן הביולוגי בלבד, אולם עם הזמן התרחבה הגדרה זו ונהוג לכלול בה גם הבחנות על בסיס לאומי.
דוגמאות מובהקות לגזענות ממוסדת הן תורת הגזע הנאצית ומשטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
במשמעותה הרווחת, מגדירה הגזענות התייחסות שלילית (שנאה, אפליה) לבני אדם, בגלל מוצאם האתני או צבע עורם.
גזענות כזו נחשבת לסותרת את זכויות האדם (בדומה לגילנות, אפליה מינית, אפליה על פי נטייה מינית, זהות מינית או מראה חיצוני ), והיא פסולה על פי חוק במדינות רבות.
בעבר, מדינות שונות נשאו את דגל הגזענות, אך כיום הפך המונח למציין תופעה שלילית ולמילת גנאי בכל העולם.
טענה מקובלת היא כי שעצם חלוקת בני אדם לגזעים היא תוצאה של הבניה חברתית וביטוי לגזענות.
יש המוצאים תימוכין לטענה בכך שגזעים טהורים אינם קיימים מבחינה ביולוגית.
העדפה מתקנת אינה נחשבת בדרך כלל כגזענות.
הסיבה לכך היא שההעדפה המתקנת הונהגה על מנת לתקן פערים היסטוריים, שנוצרו, לפי הגורם המתעדף, בשל אפליה של קבוצת בני אדם בעבר.
בישראל, בית המשפט מחיל מבחן, אשר בוחן את תוצאות המקרה ובוחן שוויון מהותי על פני שוויון פורמלי - כך אי-שוויון ואפליה לכאורה בשלב ראשון, אשר מטרתו צמצום פערים ויצירת שוויון מהותי בשלב שני, מקובל כיום בישראל וברוב המדינות המערביות.
עם זאת, יש המתנגדים ל"העדפה מתקנת" של קבוצה גזעית (ורואים גם בה אפליה גזעית) בטענה שכמוה כאפליית בני הקבוצות הגזעיות האחרות, וכדי לבטל תוצאות אפליה מן העבר ניתן להשתמש בכלים אחרים, שאינם קשורים בקטגוריית גזע.
על אף שההגדרה של גזענות מתייחסת אך ורק לאפליה על בסיס מוצא גזעי, צבע עור וכדומה, ביום-יום משמש המושג "גזענות" גם לתיאור סוגי אפליה אחרים, כגון שוביניזם, מיזוגניה, מיזאנדריה, הומופוביה וכדומה.
רכניץ טען כי הרחבה זו של המונח גזענות שגויה ומרדדת את החומרה שבגזענות הנאצית.
הפסיכולוגיה החברתית מציגה גזענות במידה רבה כתוצר טבעי של מערכות יחסים בין קבוצתיות.
לדוגמה, על פי תאוריית הזהות החברתית, אשר משמשת בסיס רעיוני לתאוריות רבות בפסיכולוגיה חברתית, לבני האדם צורך טבעי לחלק את העולם לקטגוריות, בניסיון להתמודד עם מורכבותו.
היות שבני האדם מונעים על ידי הרצון לשמור על דימוי עצמי חיובי, ומאחר שהדימוי העצמי נשען בחלקו על הדימוי של הקבוצות אליהן הם משתייכים (קבוצת הפנים), עצם השתייכותו של אדם לקבוצת פנים מייצרת השוואה עם קבוצות אחרות במטרה לשמר את תדמיתה החיובית היחסית של הקבוצה.
לכן, על פי התאוריה, די בחלוקה לקטגוריות חברתיות, בייחוד לקטגוריות של קבוצת פנים ("אנחנו") וקבוצות חוץ ("הם"), בכדי לייצר העדפה של קבוצת הפנים על פני קבוצות אחרות, גם אם החלוקה לקטגוריות נעשית על פי מאפיינים חיצוניים ו/או שרירותיים כמו צבע עור ומוצא אתני.
כפועל יוצא של החלוקה לקטגוריות חברתיות של קבוצות פנים וחוץ, קיימת גם הנטייה לראות את קבוצת החוץ כהומוגנית יותר מקבוצת הפנים, והנטייה לייחס תכונות ורגשות אנושיים מורכבים יותר לקבוצת הפנים לעומת קבוצת החוץ (תופעה המכונה גם דה-הומניזציה של קבוצת החוץ).
כלומר, חברי קבוצת החוץ נתפסים כדומים יותר אחד לשני וגם ככאלו שחשים פחות רגשות מורכבים כמו תקווה, קנאה, אהבה, וכו'.
העדפת קבוצת הפנים, הדה-הומניזציה של קבוצת החוץ וראייתה כמקשה אחת הומוגנית מהווים בתורם כר פורה ליצירת סטיגמות שליליות ופשטניות כלפיה.
בעוד תאוריית הזהות החברתית מתמקדת בצורך האנושי לשמור על דימוי עצמי וקבוצתי חיובי, "תאוריית הצדקת המערכת" מתמקדת בנטייתם הטבעית של בני האדם להצדיק את הסטטוס קוו ולהגן על ה"מערכת" החברתית שבה הם נטועים.
הצדקת המערכת משרתת את הצורך האנושי לשכך את אי-הודאות ותחושת האיום הכרוכים בשינוי המערכת הקיימת, כמו גם את הצורך להאמין ב"השערת העולם הצודק" ("כל אחד מקבל מה שמגיע לו").
על פי התאוריה, הצורך להצדיק את ה"מערכת" יוצר השלמה עם אי השוויון בתוכה והצדקתו, גם בחברי הקבוצות הסובלים מאי שוויון זה.
המשמעות היא שהצורך להצדיק את אי השוויון המובנה מגביר סטריאוטיפים שליליים כלפי קבוצות מיעוט, משום שסטראוטיפים אלו בתורם מסייעים לייצר רציונליזציה למצב שלכאורה אינו הוגן.
מחקרים המבוססים על תאוריית השליטה החברתית מתמקדים בהבנת המנגנונים העומדים בבסיס הצדקת אי-שוויון בין קבוצות והיררכיות חברתיות.
על פי התאוריה, ההירכיות החברתיות מחוזקות ומשומרות על ידי מיתוסים או אידאולוגיות מקדמי מדרגיות המצדיקים את אי השוויון בחברה, כך שהמבנה ההיררכי והלא שוויוני של החברה נתפס על ידי אדם בעל מכוונות לשליטה חברתית כפתרון הנכון והצודק.
כבר בתקופות קדומות, נערכו הבחנות על בסיס תכונות קבוצתיות.
בזמן המודרני תורות גזעניות, שהובילו לאפליה גזעית ולגזענות, החלו להתפתח באמצע מאה ה-19.
הפרסום הראשון של הטפה גזענית מסודרת ומנומקת מיוחס לספר מסה על אי השוויון בין גזעי האדם, שיצא לאור בפריז בשנת 1853. הסופר, ארתור דה גובינו, היה דיפלומט צרפתי, פעיל של התנועה המלוכנית בצרפת.
בספרו זה, חילק דה גובינו את המין האנושי לגזעים ולתת הגזעים, כשהנעלה מכולם לשיטתו הוא הגזע הארי, המצוי, לדעת הסופר, בעיקר בצפון צרפת.
יתר עמי אירופה, לא היו לדעת דה גובינו בני גזע ארי טהור, אלא בני תת-גזעים לבנים נחותים יותר כמו סלאבים ויהודים, או תוצר של נישואי תערובת בין האריים לתת גזעים אלו.
תופעת הגזענות המפורסמת ביותר, שהפכה לסמל הקיצוני המקובל של תופעת הגזענות, היא תורת הגזע אשר התפתחה בעולם המודרני.
תורה זו היוותה בסיס אידאולוגי לגרמניה הנאצית, ולפעולותיה אשר נחשבות לבלתי מוסריות באופן מוחלט.
גרמניה הנאצית הובילה ל"פתרון הסופי" שבמהלכו נרצחו כ-6 מיליון יהודים, ומיליוני צוענים ובני עמים אחרים שתורת הגזע הגדירה אותם כנחותים מבחינה גזעית.
מלבד דוגמה קיצונית זו, ניתן להבחין בתופעות של גזענות בעבר ובהווה.
לאור משקלם הרב של עמי אירופה בעיצוב ההיסטוריה האנושית, התייחס לעיתים האדם הלבן באופן גזעני כלפי מה שתפס כגזעים אחרים (שמיים, שחורים, אסיאתיים, סלאבים ועוד), וראה את עצמו כגזע עליון.
גם כיום, תנועת גאווה לבנה העולמית מעודדת גאווה של האדם הלבן על רקע השתייכותו זו.
גם תנועת הקו קלוקס קלאן בדרום ארצות הברית שונאת בעיקר כל מי שאיננו לבן עור.
לצד גילויי הגזענות המסורתית, קיימים חוקרים המגדירים שלושה טיפוסי התנהגות חדשים כגזענות, כאשר המשותף להם הוא דחיית הגזענות המסורתית בצורתה הישנה.
תפיסה מחקרית מקובלת מבחינה בין גזענות גלויה, המתאפיינת ברגשות, עמדות והתנהגויות מודעות, לבין גזענות סמויה, אשר באה לידי ביטוי ברגשות ובעמדות שליליים ולא בהכרח מודעים כלפי חברי קבוצות אחרות, וביטוייה לרוב מרומזים ולא-מילוליים.
במסגרות מחקר, האחרונה נמדדת באמצעות מבחן אסוציאציות חבויות.
גזענות סימבולית/מודרנית (symbolic racism) – גזענים סימבוליים דוחים גזענות בסגנון הישן אבל עדיין מביעים דעות קדומות באופן עקיף (לדוגמה, התנגדות למדיניות שעוזרת לבני מיעוטים מגזעים שונים).
גזענים מודרניים רואים את הגזענות כמִשְׁגֶּה, אבל רואים את בני המיעוטים בני הגזעים השונים, כמציבים דרישות בלתי-הוגנות, או מקבלים יותר מדי משאבים, אך הם נמנעים מלהחצין עמדות אלו מכיוון שהם מודעים לכך שהדבר נוגד את הנורמות המקובלות בחברה.
היא כוללת פעולות שפוגעות בתחושה של האדם ובכבודו.
היא כוללת שלושה סוגים של מופעים:
אינטראקציה מבזה – אינטראקציה שיוצרת תחושה של השפלה על רקע מוצאו של האדם, בין אם בצורה בוטה או ב"מיקרו-אגרסיה".
למשל, יחס מזלזל או משפיל של פקיד כלפי מקבלי שירות על בסיס שיוכם הקבוצתי.
ייצוג משפיל – ייצוג משפיל של קבוצות באוכלוסייה בפרסומים, אמירות פומביות וכו'.
למשל, דמויות כהות עור או עם חזות מזרחית או ערבית בפרסומים שעניינם עבריינות, עבודות ניקיון, או קמפיין שמתייג חרדים.
פעולה מסמנת – פעולה שמתייגת קבוצה שלמה כחשודה, עוינת, חסרת מסוגלות, וכו'.
למשל, בידוק ביטחוני על פי קבוצות השתייכות על ידי אנשי אבטחה, או החלטה גורפת לתת שיעורי תגבור לכל הילדים ממוצא אתיופי.
גזענות אברסיבית (aversive racism) – הגזענים האברסיבים מאמינים בעקרונות שיויוניים, כמו שיויון בין הגזעים, אבל יש להם דחייה אישית מפני בני מיעוטים בני הגזעים השונים.
במסגרת זו, נטען למשל כי "לבנים" רבים בארצות הברית עדיין מחזיקים בסטריאוטיפים ודעות קדומות (אמנם מופחתים מבעבר) כנגד אמריקאים-אפריקאים, אך אינם חשים בנוח עם זה, כיוון שהדבר מתנגש עם הדימוי העצמי הליברלי שלהם.
לכן, על אף אי הנוחות והפחד שהם חשים אל מול ה"שחורים", הם תומכים בשוויון ולעיתים אף באפליה מתקנת.
אמנם במצבים מסוימים, כשהדבר מתאפשר מבחינה חברתית, הם יתירו לעצמם להביע עמדות גזעניות.
יש הטוענים שהתפתחו סוגים חדשים של גזענות: "גזענות של ציפיות נמוכות".
גזענות זו מתבטאת בכך שאדם או קבוצה מסוימת זוכים להקלה בשיפוט כלפיהם, או שיש מהם ציפיות נמוכות (בתחומי המוסר, התרבות וכו'), רק בגלל המוצא שלהם.
לדוגמה, הפובליציסט הדרוזי-ישראלי, סלמאן מצאלחה האשים פעילי השמאל הרדיקלי וטען כי הם מתמקדים בישראל ומתעלמים מהטבח שמבצע בשאר אל-אסד באזרחי סוריה בשל "גזענות של ציפיות נמוכות", משום שלטענתו, הם נותנים לערבים "פטור" מכללי מוסר אוניברסליים החלים על אוכלוסיות מפותחות במדינות המערב הדמוקרטיות.
קאמינגס (E.E Cummings) תמצת את גישת הגזענות של ציפיות נמוכות במימרה הבאה: "חיבה למישהו מפני שהוא שחור מעליבה ממש כמו סלידה ממישהו מפני שאינו לבן".
אנשים גזענים כמו גם תנועות, מפלגות וממשלות גזענות נוקטות בשיטות פעולה משותפות כדי לבסס את הגזענות כתופעה חברתית ולצבור עוד כוח תרבותי ופוליטי.
התנגדות לחופש הביטוי – הטיעון לפיו המיעוט שנגדו נלחמים הוא "אויב" ולכן אנשים מתוך מיעוט זה, או שטוענים טענות בעדו לא זכאים להביע עמדה פומבית.
בשל כך יש צורך להטיל חוקי צזנורה על עיתונים וספרים, וכן להתנגד לסופרים, אינטלקטואלים או עיתונים ליברלים שהם בגדר "בוגדים".
צנזורה והתעלמות – המיעוט נגדו מופעלת הגזענות מורחק מעיתונים וכלי תקשורת וכן יש טאבו נגד קריאת ספרים או מחזות שלו.
דוגמאות לכך הם עיתונים שבהם כתבי לבנים בלבד, שרפת ספרים בגרמניה הנאצית, אי לימוד ספרים שנכתבו על ידי סופרים בני מיעוטים, גם חוקים או נורמות נגד העסקת עיתונאים, התנגדות להשמעת נאומים פומביים של בני מיעוטים ועוד.
הצנזורה נגד קבוצת מיעוטים לא חייבת להיות רשמית - לדוגמה שפה שונה של קבוצת הרוב וקבוצת המיעוט, וחוסר לימוד של השפות האחרות בבתי ספר יכולה למנוע באופן אפקטיבי קריאת עיתונים או תקשרות בין אישית בין חברי שתי הקבוצות.
הכללה גורפת של תכונות שליליות – שיטת פעולה זו משלבת כשלים של קטיף דובדבנים, הכללה והטיות סטיסטיות כדי לייחס תכונות גופניות ובעיקר תכונות אופי שליליות לבני המיעוט הנרדף.
לדגומה מציינים כמה מקרים שבהם שחורים אנסו נשים לבנות כדי ליצור רושם ששחורים הם בגדר סיכון כנגד נשים לבנות.
לעומת זאת מתעלמים מאנסים לבנים.
כן מתעלמים ממקרים הפוכים - לדומה קיומו של שרופא שחור או מקרה בו אדם שחור הציל בחורה לבנה.
תעמולה והדהוד מסרים – הוגים וכלי תקשורת מחזקים דעות קדומות, חוזרים על שקרים שוב ושוב, מציגים דעות כעובדות, מציגים דברים בצורה מגמתית ועוד שיטות של תעמולה.
שיטה זו יעילה במיוחד כאשר היא מגיעה ממספר מקורות שונים שמחזקים אחד את השני.
עבור הקורא נוצר רושם אמין.
דבר זה מתחזק על ידי "תיבת הדהוד" שבה המסר הגזעני מגיע לא רק מצד פוליטיקאים ואנשי תקשורת אלה גם מחברים ומכרים שחוזרים על המסר הגזעני.
שיטה זו כה אפקטיבית כאשר היא נעשית בקנה מידה משמעותי עד שלפעמים גם בני קבוצת המיעוט מאמינים לדעות הקדומות המופצות נגדם.
שימוש בתאוריית קשר – רעיונות גזעניים רבים מוצגים במסגרת תאוריות קונספירציה.
דוגמאות ידועות לשימוש בתאוריות קשר כדי לקדם גזענות כוללות עלילות דם, אגדת תקיעת הסכין בגב נגד יהודי גרמניה, והפרוטוקולים של זקני ציון.
דבר זה מאפשר לעודד תחושה של עוול מוסרי שנעשה על ידי קבוצת המיעט, תחושת נרדפות לקבוצת הרוב, והוא מעודד חוסר התייחסות למתנגדים לגזענות, ומצדיק מעשי אלימות, צנזורה ותעמולה נגד "האויב".
אם יש עיתונאי שמזים טענות שהושמעו על ידי גזען, ניתן להתעלם ממנו בגלל שהוא חלק מקבוצה שזוממת לפגוע בקבוצת הרוב.
במקביל הדבר מחזק את האמון כלפי עיתונאים ופוליטיקאים שכביכול מגינים מפני קושרי הקשר.
כמו כן הדבר מחזק את הלכידות החברתית של תנועות גזעניות וגורם לשייכים להם לחוש גאווה ורגש עליונות על כך שהם "רואים את האמת" וכל השאר "עיוורים".
הפליה על ידי נורמות וחוקים – הפליה ביחס למיעוט הנרדף בצורות שונות - יחס מבזה על ידי ממונים, הפליה בקבלה לעבודה, הפליה בקידום בעבודה, הגבלות על חופש התנועה כמו איסור כניסה למסעדות, כבישים, חופי רחצה, אוטובוסים, מועדונים.
הגבלות על קבלה למוסדות לימוד, הפליה או יחס מבזה בתוך מוסדות לימוד לתלמידים מתוך המיעוט.
הגבלות על יכולת לבצע הפגנות, הגבלות על חופש ההתארגנות כמו ארגוני עובדים או ועדים שונים.
הפליה בענישה - לדוגמה קביעת חוקים באופן שיחולו בעיקר מול בני המיעוט ולא על כלל האוכלוסייה, אכיפת יתר מול בני מיעוטים, אי גיוס של שוטרים ושופטים מתוך בני המיעוט.
הפליה בתחום הדיור - כמו הגבלות על מכירה או השכרה לבני המיעוט.
איסור קשרים רומנטיים ונישואים עם בני המיעוט.
הפליות אלה יכולות להיות על ידי נורמות חברתיות לא רשמיות, חוקים דתיים (לדוגמה איסור נישואין, איסור נגיעה בבני המיעוט), חוקים ונהגים של ארגונים (כמו מועדנים או פירמות) וחוקים רשמיים מטעם המדינה.
ההפליה משרתת מספר מטרות - הפחתת קשרים בין קבוצת הרוב לבין קבוצת המיעוט ועל ידי כך הזרה של קבוצת המיעוט, השפלה של קבוצת המיעוט ושמירה על מוקדי כוח פוליטיים כלכלים ותרבותיים בידי קבוצת הרוב.
האשמת הקורבן – צורות אפליה שונות גורמים לעיתים לכך שקבוצת המיעוט נדחקת לשולי החברה ולמעגל העוני, במיוחד כאשר ההפליה נמשכת שנים רבות.
בני המיעוט גרים ביישובים פחות טובים, בתנאים פחות טובים, עוסקים במקצועות פחות נחשבים וזוכים להשכלה פחות טובה.
היצוג שלהם במוסדות בעלי השפעה נמוך יותר.
חלקים מתוך קבוצת המיעוט עוסקים לעיתים יותר בפשיעה או שהם נוטים יותר לצרוך חומרים ממכרים כמו אלכוהול או סמים.
בשל היבטים אלה קל יותר לגורמים גזענים להציג את בני המיעוט כבעלי תכונות אופי שליליות.
לדוגמה יהודים שלא יכלו להחזיק בקרקעות והודרו מגילדות מקצועיות הושאמו בכך שהם עוסקים בספסרות ומקצועות "לא יצרניות".
יהודים עניים שחיו בגטאות במזרח אירופה הוצגו כדוגמה לכך שהם קבוצה של אנשים נכשלים ומלוכלכים שלא תורמים לחברה.
שחורים שהוחזקו בתנאי עבדות בארצות הברית ודרום אמריקה ולא זכו להשכלה, הוצגו על ידי לבנים כבורים וטיפשים, ואף כמעין "ילדים" שלא יכולים לחיות כאנשים חופשיים.
אלימות וענישה גזענית – אלימות מצד אזרחים ושוטרים כמו גם אלימות מילולית והשפלות משמשת לזרוע אווירה של פחד בקרב בני המיעוט כך ש"ידעו את מקומם" ויחששו להתנגד למעשי עוול שבוצעו כלפיהם.
צורה מיוחרת של האשמת הקורבן היא משפט לא הוגן או מעשי לינץ' ונקמה כנגד בני קבוצת המיעוט.
דבר זה מאפשר הצגת קבוצה זו כפושעים הפוגעים בחברה.
לקורבן אין אפשרות להציג את נקודת המבט שלו שכן הוא נמצא בכלא, גורש או נרצח.
קרובים ועדי ראייה חוששים לעיתים קרובות להעיד מחשש שגם הם יענשו.
הבטחה לעושר כלכלי על ידי הגבלות על מיעוט עני – לעיתים קרובות גזענות היא חזקה יותר בקרב בני קבוצת הרוב בשכבות הנמוכות יותר בסולם הכלכלי חברתי - עובדים בעבודות צווארון כחול, מובטלים, חיילים בדרגות נמוכות או חיילים משוחררים, דיירים של שכונות עוני.
לעיתים קרובות קבוצות אלה נמצאות בחיכוך גבוה יותר עם קבוצת המיעוט - לדוגמה לבנים עניים בארצות הברית שעובדים בעבודות צווארון כחול, מאוימיים יותר על ידי תחרות מצד מהגרים ממקסיקו ומצד עובדים שחורים עניים לא משכילים.
טיעונים גזעניים מבטיחים לעיתים קרובות סילוק של תחרות זו על ידי הגבלות על הגירה, הגבלות בקבלה לעבודה, גרוש ועוד צעדי הפליה נגד קבוצת המיעוט.
הבטחה לעושר כלכלי על ידי הגבלות על מיעוט עשיר – לעיתים נדירות קבוצת המיעוט מהווה דווקא קבוצה מצליחה ועשירה יחסית.
הטיעון הגזעני מול מיעוט כזה הוא שמדובר בקבוצה שמונעת על ידי חמדנות ותאוות בצע, חסרת עקבות מוסריים, וזוממים מזימות שונות כדי להעדיף את קבוצת המיעוט ולהרחיק את קבוצת הרוב מעמדות כוח, רכוש והשפעה שמגיעות לו "בדין".
גזענים מבטחים כי הפליה בעבודה או החרמת רכוש יכולה לשרת את בני קבוצת הרוב.
טיעונים כאלה יכולים לגייס גם אנשים במעמדות כלכליים גבוהים יותר לדוגמה בעלי עסקים או אקדמאים.
טענות אלה הופנו לעיתים קרובות כלפי יהודים והיוו עילה להחרמות רכוש, גרוש, והגבלות על קבלה לעבודה או מקצועות לימוד.
טיעונים דומים הושמעו על ידי אידי אמין כלפי קבוצת המיעוט ההודי באוגנדה כאשר פעל לנישולם מרכושם ולגרוש שלהם.
שובניזם – גאווה עקב שייכות לקבוצת הרוב אנשים מחפשים לעיתים קרובות שייכות לקבוצה גדולה מהם כדי לחוש ביטחון כלכלי וגאווה.
דבר זה חזק במיוחד בקרב אנשים בשולי החברה - גברים ללא בנות זוג, אנשים עניים, חסרי השכלה ועוד.
גזענות פונה לאנשים אלה במיוחד ומבטיחה להם שהם חלק מקבוצה נעלה ומיוחדת.
עליהם לחוש גאווה בשל היותם חלק מגזע נבחר ועליון.
פניה להצדקות דתיות – לעיתים קרובות יש שימוש בטיעונים דתיים מדוע רצוי להפלות את בני קבוצת המיעוט.
בחלק מהדתות הפליה נגד קבוצות מיעוט היא חלק מהדת.
בחלק מהמקרים יש שימוש בקטיף דובדבנים כדי להצדיק טענות גזענויות - משתמשים בציטוטים חלקיים מתוך טקסטים דתיים או הוגים דתיים שונים כדי לטעון כי הדת מחייבת יחס גזעני כלפי מיעוט כלשהו.
פניה להצדקות מדעיות – לעיתים משתמשים בטיעונים פסבדו-מדעיים כדי להצדיק גזענות - במיוחד נטייה להשתמש בדרוויניזם חברתי או בהצגה שגויה של הסבר הישרדות הכשירים ביותר כדי להצדיק גזענות.
הצדקה זו שרואה בנחיתות גזעית דבר "טבעי" וחלק מ"חוקי הטבע" שנועדו לחיי עבדות או הכחדה הייתה עוד לפני התאוריה של צ'ארלס דרווין.
שפעל בנושא משנת 1849. קארטרייט טען כי ביחס לאדם הלבן, יש לאדם השחור מוח וריאות קטנים מבחינה פיזיולוגית, המביא לשוני פסיכולוגי כך שהאדם השחור "אוהב" את עצם היותו עבד ומגלה אהדה למעמד העבדות.
לטענת קארטרייט, מוחו של האדם השחור הוא כמוחו של ילד.
הוא קידם מחקרים אודות "מחלות מיוחדות אצל שחורים" וטען כי אצל שחורים קיימת מחלה נפשיות בשם דראפטומניה –שבאה לידי ביטוי בקרב עבדים שחורים שרוצים לברוח מעבדות.
הצגת המיעוט כבעלי חיים נחותים – לעיתים קרובות יש הצגה של בני המיעוט המושפל כבעלי חיים, ולא כבני אדם.
הדבר כולל הצגת יהודים כחזירים, כלבים, עכברושים על ידי אנטישמים והתנועה הנאצית.
הצגת שחורים כקרובים לקופים לשם הצדקת עבדות שלהם.
הצגת בני הוטו כמקקים שצריך להשמיד אותם.
לדבר זה מצורפת גם הנחה מובנית לפיה זה אפשרי מבחינה מוסרית ולפעמים רצוי מבחינה מוסרית להרוג בעלי חיים מסוימים.
לדוגמה זה בסדר להרוג חזירים או כלבים ורצוי להרוג עכברושים או מקקים.
לעיתים קרובות הדבר מלווה בדעות קדומות גם מול בעלי החיים עצמם - לדוגמה הצגת החזיר כחיה מלוכלכת או מייצגת תאוות בצע.
הנחות אלה נשענות לרוב על תאוריות מוסר היררככיות המציגות את בני האדם כיצורים מוסריים ועליונים ואת בעלי החיים כדבר נחות, כפוף לגחמות האדם ונתונות לשליטתם על ידי רצון האל.
על פי מחקר של אוניברסיטת בוסטון משנת 2023, נשים שחורות בארצות הברית שחוו גזענות נמצאות בסיכון גבוה ב-26% ללקות במחלות לב וכלי דם.
על פי המחקר, גילויי אפליה גזענית בתעסוקה או בדיור, או בחקירה משטרתית, מגבירים את הסיכון למחלות לב אצל נשים שחורות.
התנגדות עמוקה לגזענות נובעת בימינו מהתפיסה של זכויות האדם, בנימוק שזכותו של כל אדם להישפט על פי תכונותיו האינדיבדואליות, ולא רק על פי רקע מוצאו.
על פי תפיסה זו הגזענות גורמת להשפלת היחיד, היא בעייתית מבחינה מוסרית, ויש בה גם טעות קוגניטיבית, מכיוון שבכל הקבוצות ניתן למצוא מגוון של טיפוסי אישיות ומאפיינים שאינם כוללים את כל בני הקבוצה.
מדובר אפוא בחשיבה סטריאוטיפית שמתעלמת מהשונות האנושית הקיימת בכל קבוצה.
איסורים על גזענות מעוגנים ב"אמנה הבינלאומית בדבר ביעורן של כל צורות האפליה הגזעית" שנוסחה ב-1966. סעיף 1 לאמנה מגדיר "גזענות" באופן הבא:
קיימים כיום בעולם מעל 500 גזעי כלבים שונים, אשר מוכרים במספר איגודי כלבנים בעולם.
הגזעים מחולקים בדרך כלל על פי התפקיד והייעוד אשר לשמם נוצרו, אך גם לפי משפחות כלבים (מבחינה גנטית).
גזע הוא למעשה סוג מסוים של כלב אשר לו אופי ומבנה מסוימים, שהותאמו למילוי תפקיד ספציפי, שאותו מילא הכלב בעברו ולעיתים גם היום, כגון: ציד, עזרה בציד, נשיאת משאות, הצלה, שמירה, רעיית עדרים, לוויה, שעשוע ועוד.
גזע כלבים מסוים יוליד צאצאים הדומים לו בצורה ובאופי.
השוני במאפיינים החיצוניים וההתנהגותיים נובע מהייעוד השונה של הכלב.
על ידי הרבעות מכוונות הצליחו לבודד תכונות אופי ותכונות פיזיות שהיו הכרחיות לתפקוד יעיל של הכלב, לדוגמה: קבוצת כלבי הפוינטרים, אשר נועדו לעזרה בציד, הכרחי שיהיו בעלי חוש ריח מפותח, יצר רדיפה, ונתונים פיזיים של אתלטיות וכוח סיבולת.
בכלב גזעי, כבר בעת רכישת הגור ידועים פרטים רבים על אופיו, צרכיו, גודלו, פרוותו וצורתו המקלים על מציאת הכלב המתאים לבעליו.
חלק גדול מהגזעים כיום אינם עובדים בייעודם המקורי, ובמקום זה הם משמשים ככלבי לוויה כמו הבולדוג אנגלי שייעודו היה להילחם בשוורים וכיום הוא כלב משפחה בעל אופי ידידותי ביותר, ישנם גם גזעים שמשתמשים בהם ליעודים עכשוויים יותר, כמו הלברדור רטריבר והגולדן רטריבר שמתפקדים ככלבי נחיה לעיוורים .
לעומת זאת היו גזעים שנכחדו כמו הגרייהאונד האוסטרלי שהיה בעצם הרבעה מכוונת בין דינגו אוסטרלי לגרייהאונד אנגלי למטרת ציד קנגורו, ולאחר שנאסר ציד הקנגורו באוסטרליה, נעלם גם הגזע.
הסיווג הראשון של גזעי כלבים נעשה במאה ה-18 על ידי זואולוגים צרפתים.
וחולק תחילה לארבעה טיפוסים שונים של גזעי כלבים.
לכל גזע ישנו תקן גזע שכולל בתוכו תיאור מדויק על אופי וצורת הכלב לפרטי פרטים: גודל, משקל, מידות איברים, סוג פרווה, צבע פרווה, נשיאת הזנב, אוזניים וכו'.
תקן הגזע נקבע על ידי ההתאחדות הכלבנית במדינה אשר נחשבת כמדינת המקור של הגזע.
לדוגמה: תקן הגזע של הכלב הכנעני, נקבע על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות.
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מחלקת את גזעי הכלבים לעשר קבוצות: כלבי בקר וצאן; פינצ'ר ושנאוצר, דמויי דוגה וכלבי הרים שווייצריים; טריירים; דאקלים; שפיץ וטיפוסים פרימיטיבים; ציידי ריח וקרוביהם; פוינטרים וסטרים; רטריברים, ספניאלים וכלבי מים; כלבי לוויה וזעירים; וכלבי רוח.
גזע מוגדר מבחינה ביולוגית כקבוצה בלתי-רשמית של יצורים (אורגניזמים), בני אותו מין, הדומים במכלול של תכונות פיזיולוגית תורשתיות, המייחד אותם מיצורים אחרים בני אותו מין.
הגדרה זו אינה חדה, והיא נתונה לפירושים שונים, של אסכולות וחוקרים שונים.
אולם, האבחנה המגדירה גזע מסוים חייבת לכלול שלושה מרכיבים:
האבחנה היא על פי מכלול של תכונות, ולא על פי תכונה ייחודית אחת בלבד
התכונות שבהן מדובר הן תכונות תורשתיות
הגזע כולל יצורים מאותו מין ביולוגי
לא כל קבוצה שמתקיימים לגביה מאפיינים כאמור מכונה בשם "גזע".
הגדרת קבוצה כ"גזע" תלויה, בין השאר, במי שנותן את ההגדרה ובמהות מכלול התכונות המשמש להגדרה.
לפיכך, קבוצה יכולה להיחשב "גזע" על ידי חוקרים מסוימים ולא להיחשב כך על ידי אחרים.
באופן זה, קבוצה, שהייתה מכונה "גזע" בתקופה מסוימת, יכולה לקבל שם אחר בתקופה אחרת.
מונח הקרוב למונח גזע בביולוגיה הוא תת-מין, המציין אוכלוסייה של פרטים במין שבשל בידול גאוגרפי או אחר קיים שוני מהותי בהתנהגות או במבנה הגוף בין הפרטים באוכלוסייה לבין יתר הפרטים במין.
לפי ההגדרה, כל תת-מין הוא גם גזע, אולם לא כל גזע הוא תת-מין.
משתמשים בטקסון זנים בצמחים בלבד (ולעיתים נדירות בנגיפים)
משתמשים בטקסון גזעים בבעלי חיים מבויתים, וחיות משק.
משתמשים בטקסון תת-מין בשאר סוגי בעלי החיים
לפי הגדרה זו ולפי ההגדרה המדעית המקובלת של המינים (species), שני בני גזעים שונים מאותו מין (species), שבו קיימת רבייה זוגית, שהם בני מינים (זוויגים) שונים, יכולים להעמיד צאצאים בני קיימא, שיוכלו להתרבות גם הם.
כתוצאה מכך, קיימת נטייה לטשטוש ההבדלים בין הגזעים השונים של אותו מין, כאשר מתקיים מגע שוטף, הכולל זיווגים של בני הגזעים השונים, גם אם היו קיימים הבדלים מלכתחילה.
מצד שני, גם אם לבני קבוצות יצורים שונות בני אותו מין היו תכונות זהות מלכתחילה, עשויות הקבוצות, לפי תורת האבולוציה, לפתח תכונות פיזיולוגיות תורשתיות, המיוחדות לכל קבוצה, ולהפוך באופן זה לגזעים שונים של אותו מין.
מצב כזה עשוי לקרות כאשר הקבוצות השונות מבודדות זו מזו תקופות ארוכות ומוטציות גנטיות יוצרות הבדלים מצטברים בין הקבוצות.
בנוסף להיווצרות גזעים כך, באופן טבעי, קיימות גם שיטות יצירה וטיפוח מכוון ושיטתי של גזעים של בעלי חיים על ידי האדם.
כך נוצרו גזעים שונים של כלבים, סוסים וחיות בית שונות אחרות (טכניקות דומות שימשו גם בתחום הצומח).
שימוש בהנדסה גנטית יכול אף להביא ליצירת מינים חדשים (ולא רק גזעים או תת-מינים בתחום מין מסוים).
לפי גילוי דעת של האגודה האמריקאית של אנתרופולוגים פיזיים, "גזעים טהורים, במובן של אוכלוסיות הומוגניות מבחינה גנטית, אינם קיימים במין האנושי בימינו וגם אין הוכחה כי הם התקיימו אי פעם בעבר".
גזע המוח (TA: Truncus encephali) נמצא בכל המינים של בעלי החוליות.
זהו חלקו התחתון של המוח, שמהווה המשך ישיר של חוט השדרה.
הוא מכיל מספר מבנים אשר מווסתים יחדיו את מצבו הפנימי של הגוף.
גזע המוח מורכב משלושה חלקים שהם: המוח המוארך, הפונס והמוח האמצעי.
לעיתים מחשיבים גם את מוח הביניים לחלק מגזע המוח.
גרעינים בגזע המוח שולטים על תפקודים פיזיולוגיים בסיסיים של הגוף, כמו:
כחוליה מקשרת בין המוח לחוט השדרה, עוברות דרך גזע המוח מספר מסילות עצביות חשובות המשמשות את המערכת המוטורית ומערכת המגע.
כמו כן, גזע המוח הוא נקודת המוצא של מרבית עצבי הגולגולת, שמקשרים את המוח לשרירים וקולטני חישה באזור הראש.
תאי העצב של המוליכים העצביים דופמין ונוראדרנלין בגזע המוח, משנים את קצב הדחפים העצביים שלהם, בהתאם למצב העוררות ובהתאם לאירועים רלוונטיים בסביבה.
מיקום סיבים עצביים לאורך גזע המוח
המסלול הקורטיקו-ספינלי, שהוא המסלול העצבי העיקרי של המערכת המוטורית, יורד דרך חלקו הקדמי של גזע המוח בדרכו מהאזורים המוטוריים בקליפת המוח לעבר הקרן הגחונית של חוט השדרה.
הוא משמש לשליטה על תנועות רצוניות של הגפיים.
מסלול זה נקרא גם המסילה הפירדמידלית, מפני שהוא עובר דרך מבנים במוח המוארך שקרויים 'פירדמידות'.
מערכת החישה אחראית על שני מסלולים עיקריים - סיבים ספינו-תלמיים אשר מעורבים בהולכה של תחושת כאב וטמפרטורה מהגוף אל המוח, וסיבים אחוריים או סיבים פרופריוצפטיביים אשר אחראיים על העברת תחושת מנח וויברציות של הגוף ביחס לסביבה.
הסיבים הספינו-תלמיים עוברים בחוט השדרה במסילות קדמיות וצדדיות: המסילות הקדמיות מוליכות את התחושה של מגע עדין ואילו המסלול הצדדי (הלטרלי) מכיל את שאר התחושות.
בגזע המוח, המסילות כולן עוברות בצידי גזע המוח (מסילות לטרליות).
הסיבים הפרופריוצפטיביים עוברים בחוט השדרה עצמו בחלקו האחורי.
חלק אחורי זה עובר באזור הקרוי medial lemniscus בגזע המוח.
אזורים האחראים על מצב ההכרה של האדם, והנקראים גם reticular activating system, נמצאים באזור אחורי-אמצעי של גזע המוח (פוסטרו-מדיאלי).
סיבים אוטונומיים - אשר אחראיים על תפקודים אוטונומיים של הגוף (הזעה, דופק וכדומה) עוברים בגזע המוח בצדדיו, מעט פנימית יותר ביחס למסילות הספינותלמיות.
מאחורי גזע המוח נמצא המוח הקטן (צרבלום), שמחובר לגזע המוח דרך מספר רגליות (Peduncles).
מיקום עצבים קרניאליים בגזע המוח
I (עצב ההרחה) לא מגיע כלל לגזע המוח, אלא עובר ישירות לאונה הטמפורלית.
II (העצב האופטי, עצב הראייה) איננו עובר דרך גזע המוח.
III אשר אחראי בין היתר על העלאת העפעף, עצבוב האישון (אחראי על צמצום האישון) ועצבוב חלק משרירי גלגלי העיניים, עובר ב- midbrain.
על כן, שיתוק העצב השלישי באזור זה תביא לתמונה קלינית של צניחת עפעף, סטיית מבט הצידה ולמטה, והרחבת אישונים.
IV אשר אחראי על הורדת גלגל העין כלפי מטה כאשר מסתכלים לכיוון מדיאלי.
עצב זה עובר אף הוא ב- midbrain כמו עצב III.
פגיעה בעצב זה תביא לקושי בירידת מדרגות כיוון שקיים קושי להסתכל מטה.
אצל ילדים פגיעה כזו עלולה להביא לטורטיקוליס בגלל הסטת הראש כדי לראות טוב.
עצב זה הוא העצב הקרניאלי היחיד אשר מגיע אחורית לגזע המוח.
עצב V (העצב הטריגמינלי) אחראי על העברת תחושה סנסורית בפנים, ועצבוב (מוטורי) של שרירי הלעיסה, בין היתר.
מיקום הגרעין המוטורי של עצב זה הוא בפונס, מיקום הגרעין הסנסורי הוא מאזור הפונס ועד חוט השדרה הצווארי.
כאשר יש נזק סנסורי מרכזי בגזע המוח בעצב זה, הפגיעה תהיה בצורת "קליפת בצל"- כלומר נזק בכל אחד מהענפים של עצב זה- אופטלמי, מקסילרי ומנדיבולרי.
נזק מרכזי כאמור יתבטא בצד הנגדי של אזור הפגיעה (קונטרה-לטרלי).
עצב VI אחראי על הזזת גלגל העין הצידה (לטרלית), וגרעין עצב זה נמצא בפונס.
עצב VII אחראי על עצבוב שרירי הפנים (שרירי ההבעה).
גרעין עצב זה נמצא בפונס.
עצב VIII הוא בעל שני מרכיבים- שמיעה ושיווי משקל.
שני מרכיבים אלו נמצאים באזור הגבול שבין הפונס למדולה, כאשר החלק האחראי על השמיעה נמצא גבוה יותר (בפונס) והחלק האחראי על שיווי המשקל הוא יותר באזור המדולה.
עצב IX מעצבב את החיך הרך, ומיקום גרעין עצב זה הוא במדולה.
עצב X (העצב התועה) נותן עצבוב לחיך הרך ולאיברים אוטונומיים שונים בגוף.
גרעין עצב זה קיים במדולה.
עצב XI מעצבב שרירי צוואר מסוימים.
עצב זה יוצא מחוט השדרה ועובר ליד המדולה, כאשר מעט סיבים ממנו עוברים במדולה, אולם אין מדובר בכמות משמעותית של סיבים.
על כן, פגיעה במדולה לא תביא לפגיעה משמעותית בתפקוד עצב זה.
עצב XII מעצבב את הלשון, וגרעין עצב זה נמצא במדולה.
תסמינים קליניים של פגיעה בעצבים קרניאליים בגזע המוח
פגיעה במדולה, הנקראת גם bulbar palsy, תפגע בעצבים 9, 10 ו- 12: כלומר, הפגיעה תתבטא בבעיות בליעה, צרידות, ודיסארתריה (פגיעה בדיבור בגלל תנועת לשון לא תקינה).
ניתן לזכור זאת על ידי כלל ה-3D: דיסארתריה, דיספוניה, דיספאגיה.
פגיעה באחד מעצבי הראייה תביא לדיפלופיה (ראייה כפולה).
זאת מאחר שעצבים אלו אחראים על תנועות עיניים.
אספקת הדם לגזע המוח היא מהמערכת הוורטברו-בזילרית.
העורקים הוורטברליים הם עורקים המספקים דם לעמוד השדרה, ומוצאם מעורק ה- subclavian.
לאחר שהם עולים מחוט השדרה, דרך נקב העורף הגדול בבסיס הגולגולת, הם נפגשים ליצירת עורק הנקרא העורק הבזילרי.
האיחוד של שני עורקים וורטברליים אלו לעורק בזילרי אחד נעשה באזור הפונס.
מהעורק הבזילרי יוצאים ענפים המספקים את גזע המוח-
הענפים של ה- medial & para-median מספקים דם לחלק האמצעי של גזע המוח.
בנוסף קיימים ענפים הקרויים circumflex, המספקים את החלקים הצדדיים של גזע המוח ואת הצרבלום.
ענפים אלו כוללים את הבאים- 1. עורק ה- PICA המספק דם למדולה הלטרלית והצברלום הנמצא מאחוריה, 2. עורק ה- AICA המספק דם לכיוון הפונס הלטרלי והצרבלום הסמוך אליו, 3. עורק ה- superior cerebellar artery המספק דם ל- midbrain ולצרבלום הסמוך אליו.
תסמונות שונות כתוצאה מאוטם בגזע המוח
אוטם באחד מהעורקים המספקים דם לגזע המוח יביא לתסמונות קליניות שונות.
באופן כללי, אוטם יכול להיות באזור מרכז גזע המוח, או בצידי גזע המוח.
פגיעה במרכז גזע המוח תביא לתמונה קלינית שתכלול פגיעה בתנועות עיניים ובלשון.
זאת מאחר שגרעיני עצבים 3,4,6 ו- 12 נמצאים במרכז גזע המוח, בעוד שרוב הגרעינים הקרניאליים האחרים נמצאים בצידי גזע המוח.
פגיעה בצידי גזע המוח תביא לתמונות קליניות אחרות.
להלן מספר דוגמאות לתסמונות של פגיעות בגזע המוח, אשר מביאות לקליניקה ספציפית של תלונות:
תסמונת וובר (weber syndrome) היא תסמונת בה קיים אוטם ב- midbrain הקדמי.
תסמונת מילארד-גובלר (millard gobbler syndrome) היא תסמונת בה קיים אוטם בפונס האמצעי.