tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחקר מיקם את הפולימורפיזם בזרוע הקצרה של כרומוזום 4, ובנוסף זיהה 20 גרסאות של הסמן, שאפשרו לזהות אם לאדם הפגם הגנטי הגורם למחלה, בדיוק של 96 אחוז.
ב-1983 התפרסם בכתב העת Nature מאמר המסכם את תוצאות המחקר.
וקסלר לא הסתפקה במציאת הכרומוזום בו נמצא הפגם, ולאחר הגילוי פנתה למצוא את הגן הספציפי הגורם למחלה.
בתחילת 1984 הקימה, יחד עם אלן טובין (Allan Tobin), קבוצת מחקר שיתופית שהציבה לעצמה את המטרה הזו.
בזמן העבודה בקבוצת המחקר, עברה וקסלר ממעבדה למעבדה במטרה לסייע לחוקרים, נסעה כל שנה לוונצואלה לאסוף דגימות דם, נכחה בהתרמות למען המחקר ועוד.
בשנת 1992 גילתה אחת המדעניות בקבוצה, מרסי מקדונלד (Marcy MacDonald) את הגן האחראי למחלה.
כשפורסם המאמר, במרץ 1993, ניתן הקרדיט לקבוצת המחקר השיתופית, ובכללה וקסלר.
מאז 1985 משמשת וקסלר פרופסור לנוירופסיכולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת קולומביה.
בנוסף, וקסלר מכהנת כנשיאת ארגון HDF , ארגון לחקר מחלות תורשתיות ובראשן מחלת הנטינגטון.
וקסלר זכתה במספר רב של הוקרות ופרסים, ואף במספר תוארי דוקטור לשם כבוד.
בשנת 1993 זכתה וקסלר בפרס לסקר לשירות ציבורי "על מחקרה היוצא מן הכלל שהוביל למיקום ולבסוף למציאת הגן הגורם למחלת הנטינגטון ועל הובלת המחקר, פיתוח מדיניות ותמיכה מדעית במאמץ העולמי למציאת תרופה".
בשנת 2007 זכתה במדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים "על חלקה החיוני בגילוי הגן הגורם למחלת הנטינגטון".
ננסי אוקו ברייט היא יוצרת סרטים דוקומנטריים, במאית, מפיקה, מחברת ספרים ודיפלומטית ליברית, המבוססת בעיר ניו יורק.
היא גם המפקדת של החטיבה ההומניטרית של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ברייט השלימה תואר שני ודוקטורט באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת אוקספורד.
עבודת הדוקטורט שלה, על הפליטים האריתראים במחנה הפליטים אום גרגור בסודאן, יצא לאור כספר בשנת 1998.
ברייט עבדה כעיתונאית, וכתבה עבור ה-BBC, מספר עיתונים בריטיים, "ווג", Newsday ו- Miami Herald.
היא יצרה מספר סרטי תעודה אתנוגרפיים קצרים על הפליטים בסודאן ועל החיים בליבריה.
הסרט התיעודי שלה עבור ערוץ הטלוויזיה הציבורית PBS, Liberia: America's stepchild (2002) חקר את הגורמים למלחמת האזרחים הליברית הראשונה, שנערכה בין 1989 ל-1997.
ננסי גודמן ברינקר היא דיפלומטית יהודיה-אמריקאית, שכיהנה כשגרירת ארצות הברית בהונגריה וראש הטקס במחלקת המדינה של ארצות הברית.
ברינקר מכהנת כשגרירה של רצון טוב מטעם ארגון הבריאות העולמי לנושא המאבק במחלת הסרטן והיא המייסדת של ארגון קומן "Komen" , הארגון הגדול ביותר בעולם למלחמה בסרטן.
על פועלה עוטרה במדליית החירות הנשיאותית ונבחרה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
ברינקר, בתם של אלי ומרווין גודמן, נולדה בפאוריה שבאילינוי.
ב-1980 נפטרה אחותה הגדולה סוזאן לאחר מאבק של שלוש שנים במחלת סרטן השד.
ב-1981 נישאה לאיש העסקים נורמן ברינקר.
בתמיכתו הקימה ב-1982 את הארגון שלימים יקרא " Susan G.
Komen for the Cure" על שם אחותה, לסיוע לחקר סרטן השד, העלאת המודעות למחלה, תמיכה בחולים, ניצולים ובני משפחותיהם.
היא עצמה חלתה במחלה ב-1983 ונאלצה לעבור כריתת שד כפולה.
ברינקר מונתה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשגרירת ארצות הברית בהונגריה וכיהנה בתפקיד מספטמבר 2001 עד יוני 2003. בספטמבר 2007 מונתה לראש הטקס במחלקת המדינה של ארצות הברית ושימשה בתפקיד עד ינואר 2009 כאשר קפריסיה מרשל החליפה אותה.
ב-2008 נבחרה לרשימת טיים 100 כאחת מהאישים המשפיעים בעולם על פי מגזין טיים.
ב-2009 העניק לה הנשיא ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית וב-2015 נבחרה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
היא אם לבן מנישואיה הראשונים.
ננסי סו וילסון הייתה זמרת אמריקאית, בעלת קריירה שארכה יותר מחמישה עשורים, מאז אמצע שנות ה-50 ועד פרישתה בתחילת שנות ה-2010.
וילסון הקליטה יותר מ-70 אלבומים, וזכתה בשלושה פרסי גראמי.
במהלך הקריירה שלה, וילסון נחשבה לזמרת בלוז, ג'אז, R&B, פופ, נשמה, ל"שחקנית מושלמת", ובתור "הבדרנית האולטימטיבית".
היא עצמה העדיפה את התואר "מעצבת שירה".
וילסון נולדה ב-20 בפברואר 1937 בצ'יליקות, אוהיו, הבוגרת מבין ששת הילדים של אולדן וילסון, עובד ביציקת ברזל, וליליאן ריאן, משרתת.
אולדן היה משמיע תקליטי מוזיקה בבית, וננסי זכתה מגיל ציע לשמוע הקלטות של בילי אקשטיין,, נט קינג קול, וג'ימי סקוט עם התזמורת של ליונל המפטון.
בבר השכונתי במורד הרחוב הייתה מכונת תקליטים, ושם היא למדה להכיר את דיינה וושינגטון, רות בראון, לוורן בייקר, וליטל אסתר".
את כשרונה גילתה וילסון כשהשתתפה במקהלות בכנסייה, וכשהייתה מופיעה בפני המשפחה ומחקה את הזמרות הגדולות ששמעה.
בגיל ארבע כבר החליטה להיות זמרת.
בגיל 15, זכתה וילסון בתחרות כישרונות בחסות תחנת הטלוויזיה המקומית של רשת ABC, WTVN.
הפרס היה הופעה בתוכנית הטלוויזיה, Skyline Melodies, אשר לימים היה הייתה למארחתו.
היא גם עבדה במועדונים במזרח וצפון קולומבוס, אוהיו, עד שסיימה את לימודי התיכון בגיל 17. מכיוון שלא הייתה בטוחה בעתידה כזמרת, היא נרשמה ללימודי הוראה.
אחרי שנה באוהיו סטייט קולג' היא נשרה מהלימודים כדי לפתח קריירת זמרה.
היא נבחנה וזכתה במקום בתזמורתו של ראסטי בראיינט ב-1956. היא תיירה עם התזמורת ברחבי קנדה והמערב התיכון של ארצות הברית בין 1956 ל-1958. במהלך תקופה זו, הקליטה את האלבום הראשון שלה עם חברת דוט רקורדס.
כאשר פגשה וילסון את קנונבול אדרלי, הוא הציע לה לעבור לניו יורק, כי האמין שהקריירה שלה תוכל לפרות בעיר הגדולה.
ב-1959, היא עברה לניו יורק במטרה לגייס את ג'ון לוי, מנהלו של אדרלי, בתור מנהל שלה ולהשיג חוזה הקלטות עם קפיטול רקורדס.
בתוך ארבעה שבועות מהגעתה לעיר, הייתה לה את הפריצה הגדולה הראשונה שלה, כשהוזמנה להחליף את איירין ריד במועדון "בלו מרוקו".
מנהל המועדון כל כך התרשם, ששכר את וילסון על בסיס קבוע; היא שרה שם ארבעה לילות בשבוע.
ובימים עבדה בתור מזכירה במכון הטכנולוגי של ניו יורק.
ג'ון לוי שלח דמואים של שני שירים שהקליטה לקפיטול רקורדס, וב-1960 חתמה עמם על חוזה הקלטות.
סינגל הבכורה של וילסון, "Guess Who I Saw Today", זכה להצלחה כה גדולה, שבין אפריל 1960 ליולי 1962 קפיטול רקורדס הוציאו חמישה אלבומי ננסי וילסון.
האלבום הראשון, Like in Love, הציג את הכישרון שלה בסגנון רית'ם אנד בלוז.
על פי עצתו של אדרלי, וילסון שינתה כיוון מן הפופ ששרה במקור, ופנתה לכיוון ג'אז ובלדות.
ב-1962, הם שיתפו פעולה בהפקת האלבום Nancy Wilson and Cannonball Adderley, אשר הביא אותה לרמת פרסום לאומית עם להיט ה-R&B שלה, "Save Your Love For Me".
וילסון מאוחר יותר הופיעה גם באלבום ההופעה של אדרלי In Person (1968).
בין מרץ 1964 ליוני 1965, ארבעה אלבומים של וילסון העפילו לטופ-10 של מצעד האלבומים של בילבורד.
ב-1963, הסינגל "Tell Me The Truth" הפך ללהיט הענק הראשון שלה, מה שהוביל להזמנה להופעה במועדון "קוקונאט גרוב" בלוס אנג'לס ב-1964 – נקודת המפנה בקריירה שלה, משם המשיכה למסע הופעות עתיר שבחי הביקורת מחוף לחוף.
עם זאת, השיר "Face It Girl, It's Over" היה היחיד מבין אלה שלא לכבוד חד המולד שפרצו מעבר למקום מספר 40 (#29, 1968).
לאחר מספר רב של הופעות אורח בטלוויזיה, וילסון בסופו של דבר קיבלה סדרה משלה ברשת NBC, The Nancy Wilson Show (1967-1968), אשר זכה בפרס אמי.
במהלך השנים היא הופיעה בתוכניות רבות כשחקנית או מופיעת אורחת, ביניהם I Spy, room 222, הוואי חמש-אפס, Police Story, The Jack Paar Program, The Sammy Davis Jr.
היא השתתפה בסרט משנת 1993 של רוברט טאונסנד, The Meteor Man ובסרט The Big Score.
בסוף שנות ה-1970, בניסיון להרחיב את קהל המאזינים שלה, היא הוציאה את האלבום Life, Love and Harmony, אשר כלל שירי ריקודים בסגנון פאנק ונשמה, בכללם "Sunshine", אשר היה לאחת ההקלטות המבוקשות שלה בקרב אוהבי מוזיקת נשמה.
ב-1977 היא הקליטה את שיר הנושא לסרט הטלוויזיה The Last Dinosaur, אשר יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ביפן.
בשנת 1980, היא הקליטה חמישה אלבומים עבור לייבל יפני, משוש שהעדיפה הקלטה חיה, וחברות התקליטים האמריקאיות איפשרו זאת אך לעיתים רחוקות.
היא צברה פופולריות כה גדולה ביפן, שהיא נבחרה כזוכת פסטיבל השירים השנתי של טוקיו.
בשנות השמונים הקליטה והופיעה וילסון עם כמה מגדולי הג'אז, ביניהם האנק ג'ונס, צ'יק קוריאה וג'ו הנדרסון.
ב-1982 חתמה חוזה הקלטות עם CBS, והאלבומים שהקליטה עמם כוללים את The Two of Us (1984), אלבום דואטים עם רמזי לואיס שהופק על ידי סטנלי קלארק; Forbidden Lover (1987); A Lady with a Song ב-1989. ב-1989 הופעה חיה שלה, Nancy Wilson in Concert שודר בטלוויזיה בשידור מיוחד.
בתחילת שנות ה-1990, וילסון הקליטה אלבום מחווה לג'וני מרסר עם בארי מנילו כמפיק שותף, With My Lover Beside Me.
בעשור זה היא הקליטה שני אלבומים נוספים, Love, Nancy ואלבומה השישים, If I Had it My Way.
בסוף שנות ה-1990, היא שיתפה פעולה עם MCG Jazz, תוכנית למען חינוך בתחומי אמנות לבני נוער מקבוצות מיעוט בבפיטסבורג, פנסילבניה.
ב-1995, וילסון הופיעה בפסטיבל הג'אז והמורשת בניו אורלינס, ובפסטיבל הג'אז של סן פרנסיסקו ב-1997. בשנת 1999, היא אירחה ברשת A & E מופע לכבודה של אלה פיצג'רלד, Forever Ella.
כל ההכנסות מן האלבום משנת 2001 A Nancy Wilson Christmas הוקדשו לארגון MCG Jazz.
וילסון אירחה את התוכנית "פרופילי ג'אז" ב-NPR מ-1996 עד 2005. וילסון והתוכנית זכו בפרס פיבודי בשנת 2001. שני אלבומים נוספים שהוציאה וילסון עם MCG Jazz, R.S.V.P.
(Rare Songs, Very Personal) (2005), ו - Turned to Blue (2007), זכו שניהם בפרס גראמי לאלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר.
ב-10 בספטמבר 2011, היא הופיעה על הבמה הציבורית בפעם האחרונה, באוניברסיטת אוהיו.
היא אמרה, "אני לא הולכת לעשות את זה יותר, ואיזה מקום טוב יותר לסיים את זה מאשר איפה שהתחלתי – באוהיו."
ב-1964, וילסון זכתה בפרס גראמי הראשון שלה להקלטת רית'ם אנד בלוז הטובה ביותר, עבור האלבום שלה How Glad I Am.
היא הופיעה במגזין הנשים השחורות Essence בכתבת שער, בתור "הדיווה של הג'אז" ב-1992. באותה שנה, היא גם זכתה בפרס ויטני יאנג ג'וניור מטעם הליגה העירונית.
בשנת 1998, היא זכתה בפרס הקוראים של פלייבוי לסולנית הג'אז הטובה ביותר.
ב-1986, היא מונתה כבדרנית הגלובלית של השנה על ידי הכנס העולמי של ראשי ערים.
לווילסון יש רחוב על שמה בעיר הולדתה, צ'יליקות, אוהיו.
והיא ממייסדי קרן ננסי וילסון, אשר חושף ילדים משכונות עוני לטבע.
וילסון הייתה עמיתת מאסטר של הקרן הלאומית לאמנויות לשנת 2004, הכבוד הגבוה ביותר שממשלת ארצות הברית מעניקה למוזיקאי ג'אז.
בשנת 2005 היא קיבלה את פרס NAACP Image לאמן הקלטות הג'אז הטוב ביותר, ומאוחר יותר לפרס מפעל חיים מ-NAACP בשיקגו, ואת פרס "האגדות" של אופרה וינפרי.
בספטמבר 2005, הוכנסה וילסון לדרך התהילה הבינלאומי לזכויות האזרח הליכה באתר מרטין לותר קינג ג'וניור ההיסטורי.
וילסון הייתה דמות מרכזית בתנועה לזכויות האזרח, ואמרה "הפרס הזה חשוב לי יותר מכל דבר אחר שאי פעם קיבלתי." את יום הולדתה ה-70 חגגה בהוליווד בול, ב-29 באוגוסט 2007, באירוע שאירח ארסיניו הול, ובה נכחו והופיע מיטב האמנים מעולם הג'אז, רית'ם אנד בלוז, פופ ועוד.
וילסון נישאה לבעלה הראשון, המתופף קני דניס, ב-1960. בשנת 1963 נולד בנם, קנת (קייסי) דניס ג'וניור, וב-1970, הם התגרשו.
ב-22 במאי 1973, היא נישאה לאיש דת פרסביטריאני, ויילי ברטון.
באוגוסט 2006, אושפזה וילסון בבית חולים עם אנמיה ומחסור באשלגן.
היא נאלצה לבטל מספר הופעות חשובות בזמן שעבר סדרת בדיקות.
במרץ 2008, היא שוב אושפזה, הפעם מסיבוכים של דלקת ריאות.
היא החלימה, אך באותה שנה, בעלה, ויילי ברטון, נפטר מסרטן הכליות.
ב-13 בדצמבר 2018, וילסון מתה בביתה בקליפורניה, לאחר מחלה ארוכה.
וילסון זכתה בשלושה פרסי גראמי, והייתה מועמדת שבע פעמים.
זכיות בפרס גראמישנהקטגוריהז'אנרכותרתחב' תקליטיםתוצאה2007אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותרJazzTurned to BlueMCG Jazz2005אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותרJazzR.S.V.P.
ננסי דרו היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת מתח לנעורים שפותחה על ידי היוצרים ג'וש שוורץ וסטפני סאבאג' ומבוססת על דמותה של ננסי דרו מאת אדוארד סטרטמאייר.
בינואר 2019 רשת "The CW" הזמינה פיילוט לסדרה, ובמאי 2019 הזמינה הרשת את הסדרה.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-9 באוקטובר 2019, ובישראל, היא עלתה לשידור ב-18 בפברואר 2020 בערוץ Yes Drama.
בינואר 2020, הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לשידור ב-20 בינואר 2021, ובישראל, היא עלתה לשירות YesVOD ב-25 בינואר 2021, ולערוץ Yes Drama ב-25 בפברואר 2021. ב-22 במרץ 2022, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה רביעית ואחרונה.
קנדי מקמאן – ננסי דרו, נערה מתבגרת ובלשית מבריקה לשעבר שמבקשת לשים את עברה מאחוריה, אך מוצאת את עצמה נשאבת בעל כורחה לתיק רצח הקשור למשפחתה ונאלצת לחדש את הקריירה הישנה שלה בסיוע חבריה הקרובים.
בסיום העונה הראשונה, ננסי מגלה שהיא למעשה בת למשפחת הדסון העשירה והמושחתת.
ליה לואיס – ג'ורג'יה "ג'ורג'" לי-יון פאן, יריבתה הוותיקה של ננסי מהתיכון ומנהלת הדיינר המקומי, שאותו היא קונה אחר כך בעזרתו של ניק.
לואיס מגלמת גם את דמותה של אודט למאר , רוח נקמנית השוכנת בגופה של ג'ורג'.
מדיסון ג'ייזאני – בס טוראני-מרווין, נערה עירונית בעלת עבר מסתורי שעובדת כמלצרית לצדה של ננסי בדיינר של ג'ורג' וחברה ב"צוות דרו".
טונג'י קאסים – נד "ניק" ניקרסון, אסיר לשעבר ושחקן פוטבול שמנהל כעת מוסך לתיקון רכב.
בן זוגה לשעבר של ננסי וחבר ב"צוות דרו", שבהמשך הופך לבן זוגה של ג'ורג'.
אלכס סקסון – אייס, מדיח הכלים והטבח של הדיינר של ג'ורג', המשתמש בכישורי הפצחנות שלו על מנת לסייע ל"צוות דרו" ובשלב מתקדם יותר הופך למושא אהבתה של ננסי.
אלווינה אוגוסט – קארן הארט , בלשית במשטרת הורסשו ביי, אשר יוצאת עם קרסון דרו, אך מאוחר יותר מפוטרת ונעצרת בשל הפרעה לחקירה משטרתית.
ריילי סמית' – ראיין הדסון, בן למעמד העליון של הורסשו ביי ובעלה של קורבן הרצח טיפאני הדסון, שדרכיו מצטלבות שוב ושוב עם ננסי במסעו לגזול את השליטה בהונה של משפחתו מהוריו, שמתייחסים אליו כנחות.
בסוף העונה הראשונה, מתגלה כי הוא אביה הביולוגי של ננסי דרו וכי אמה הייתה לוסי סייבל, אהובתו.
סקוט וולף – קרסון דרו, עורך דין פלילי ואביה האלמן של ננסי, שניסיונותיו להתחבר עם ננסי מאז מות אמה כשלו.
בהמשך מתגלה כי קרסון ואשתו, קתרין, אימצו בסתר את ננסי בהתאם לרצונוה של אמה הביולוגית.
פמלה סו מרטין - הארייט גרוסט
מאז שנת 2015 אולפני "CBS Television Studios" ניסו לעבד את סדרת הספרים של ננסי דרו לסדרת טלוויזיה.
האולפנים צילמו פרק פיילוט לסדרת טלוויזיה שנקראה "דרו", שהציג את ננסי דרו כמבוגרת בגילומה של שרה שאהי שעובדת עבור משטרת ניו יורק.
האולפנים לא היו מרוצים מהתוצאה ונטשו את הפרויקט.
שנה לאחר מכן, רשת "NBC" החלה לפתח פרויקט חדש, שוב עם גרסה מבוגרת יותר של ננסי דרו, שכעת הייתה סופרת שעיבדה את הרפתקאותיה לספרים שכתבה, אך שוב הוחלט לגנוז את הפרויקט.
ב-7 בספטמבר 2018, נודע שצמד היוצרים ג'וש שוורץ וסטפני סאבאג' מפתחים פרויקט חדש המבוסס על סדרת הספרים עבור רשת "The CW", ושלא כמו בשני הניסיונות הקודמים, גרסתם של השניים לדמותה של ננסי דרו תאמה והתבססה באופן מדויק יותר לשל זאת הספרותית.
ב-23 בינואר 2019, "The CW" הודיעה רשמית שהזמינה פיילוט מצמד היוצרים.
חודש לאחר מכן, המפיקה מלינדה סו טיילור הצטרפה לצוות ההפקה.
באפריל 2019, נשיא "The CW", מארק פדוביץ', חשף בריאיון שהסדרה תכלול אספקטים על-טבעיים.
דבר זה מסמל חידוש רציני עבור דמותה של ננסי דרו מכיוון שעד כה, בכל תעלומה שננסי חקרה שנרמזו בה לכאורה אלמנטים על-טבעיים; שורש הפתרון למעשה היה נעוץ בהסבר רציונלי.
ב-3 בפברואר 2021, הסדרה חודשה לעונה שלישית, שעלתה לשידור ב-8 באוקטובר 2021. ב-22 במרץ 2022, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה רביעית.
ב-26 באוקטובר 2022, נמסר כי עונה זו תהיה עונתה האחרונה של הסדרה.
ב-14 בפברואר 2019, השחקנית קנדי מקמאן, שהחלה את הקריירה שלה אז, לוהקה לדמותה של ננסי דרו, והפכה לשחקנית השביעית המגלמת את הדמות.
באותו היום, לאה לואיס לוהקה לדמותה של ג'ורג' פיין, שבעיבוד זה, תהיה צעירה עקשנית ומרדנית עם קונפליט נגד ננסי.
לאחר מכן, טונג'י קאסים לוהק לדמותו של נד ניקרסון, בן זוגה של ננסי, ומדיסון ג'ייזאני ואלכס סקסון לוהקו לדמויותיהם של בס מרווין ואייס, דמות שנוצרה עבור הסדרה; בהתאמה.
ב-15 במרץ 2019, פרדי פרינז ג'וניור לוהק לדמותו של קרסון דרו, אביה של ננסי.
פרינז ג'וניור חשף שבמהלך הסדרה, יחסיו עם ננסי לא יהיו אידיאליים כרגיל, וישברו את הדימוי של מערכת היחסים המושלמת בין אב לבתו.
שלושה ימים לאחר מכן, אלווינה אוגוסט לוהקה לדמותה של הבלשית קארן הנט.
ב-5 באפריל 2019, נודע שהשחקנית פמלה סו מרטין, שגילמה את ננסי דרו בסדרת הטלוויזיה "הרדי בויז/תעלומות ננסי דרו", תופיע בתפקיד אורח בפרק הפיילוט.
ב-9 במאי 2019, נודע שהשחקן סקוט וולף יחליף את פרינז ג'וניור בגילום דמותו של קרסון דרו.
ב-16 במאי 2019, ריילי סמית' הצטרף לצוות השחקנים.
צילומי העונה הראשונה החלו ב-22 ביולי 2019, והתעתדו להסתיים ב-7 באפריל 2020, בוונקובר, קולומביה הבריטית.
ב-12 במרץ 2020, הצילומים הופסקו עד להודעה חדשה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
עם זאת, ב-14 באפריל 2020, חודש לאחר הפסקת הצילומים נחשף כי פרקו השמונה-עשר של העונה ישמש כפרק סיום העונה הנוכחית.
צילומי העונה השנייה החלו ב-29 בספטמבר 2020, והופסקו שוב בעקבות עיכוב בבדיקות לגילוי תחלואה במגפת הקורונה; עם זאת, הצילומים התחדשו שבוע לאחר מכן.
צילומי העונה השלישית החלו ב-13 ביולי 2021, והסתיימו ב-9 בדצמבר 2021. צילומי העונה הרביעית החלו ב-19 ביולי 2022, והסתיימו ב-15 בדצמבר 2022.
ב-31 במרץ 2020, יצא לאור רומן נלווה לעלילת הסדרה בשם "Nancy Drew: The Curse", שנכתב על ידי הסופרת מיקול אוטסו ומשמש כפריקוול לאירועיה.
ב-28 באוקטובר 2020, הוכרז נמסר כי רשת "The CW" שוקדת על פיתוח סדרת הספין אוף "טום סוויפט".
הסדרה מבוססת על סדרת ספרים בשם זהה ונוצרה על ידי מלינדה סו טיילור, נגה לנדאו וקמרון ג'ונסון.
ב-26 בינואר 2021, נמסר על ליהוקו של טיאן ריצ'רדס לדמותו של סוויפט, לאחר שהופיע לראשונה במהלך עונתה השנייה של "ננסי דרו".
ב-8 בפברואר 2021, הוכרז כי על בימוי פרק הפיילוט יהיה אמון הבמאי רובן גרסיה.
ב-11 במאי 2021, נמסר על ליהוקו של לוואר ברטון לדמותו של בראקלי, בינה מלאכותית ועוזרו של סוויפט.
ב-30 באוגוסט 2021, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית ועתידה לעלות לשידור במהלך עונת השידורים של 2021–22. בפברואר 2022, נמסר על ליהוקה של אשלי מארי לדמותה של זנזי פולרטון, ושל מרקיז וילסון, אפריל פרקר ג'ונס ואלברט מוואנגי לדמויותיהם של אייזק וגה, לוריין סוויפט ורואן, בהתאמה.
במרץ 2022, נמסר על ליהוקה של וורד הורטון לצוות השחקנים המשני, ונודע כי הסדרה תעלה לשידור ב-31 במאי 2022.
ננסי גרייבס הייתה אמנית אמריקאית, שעסקה בציור, בפיסול, בהדפסים ולעיתים גם בקולנוע.
היא הייתה ידועה בהתעסקותה בטבע בעבודותיה, במיוחד בגמלים ובמפות הירח.
בגיל 29 בלבד הציגה גרייבס תערוכת סולו במוזיאון וויטני לאומנות אמריקאית.
בכך הפכה לאמנית הצעירה ביותר שעשתה זאת עד אז.
גרייבס נולדה בשנת 1939 בעיירה פיצפילד, מסצ'וסטס.
וכבר בגיל 12 ידעה שהיא רוצה לעסוק באומנות.
ההתעניינות שלה בנושא האומנות טופח באמצעות ביקורים קבועים במוזיאון בו אביה היה עוזר מנהל, בעיירה בה נולדה.
השילוב בין אומנות ותולדות הטבע באותו המוזיאון, היה השפעה מכוננת שלאחר מכן עיצבה את האומנות אותה גרייבס פיתחה.
כמו כן, גם מדעי הטבע, היסטוריה ולימודי תרבות השפיעו על עבודותיה.
גרייבס למדה אומנות במכללת "ואסר" לנשים, ובנוסף קיבלה שם תואר שני בספרות אנגלית, ובשנת 1959 הוענקה לה מלגה ללימודי-קיץ של אוניברסיטת ייל באומנות וארכיטקטורה בנורפוק, קונטיקט.
דבר שהוביל אותה לבסוף לקבל את התואר הראשון (1962) והשני (1964) באומנות, במכללת "ייל".
ב-1964 קיבלה מלגה ללימודי ציור בפריז.
במהלך שנות ה-70 המוקדמות התעסקה גרייבס גם ביצירת סרטים.
בין השנים 1970 ל-1974 הפיקה גרייבס חמישה סרטים, שניים מהם שצולמו במרוקו, ומכילים גמלים.
גמלים מהווים מוטיב חוזר ונשנה ביצירותיה של גרייבס.
כאמנית שעסקה בציור בפיסול בהדפסים ובקולנוע, גרייבס נחשבה לאמנית פורצת דרך בתקופתה.
לגרייבס היה מגוון רחב של שיטות בהן התעסקה (פיסול, ציור, הדפס וקולנוע).
בזמן שאמנים אחרים בתקופתה היו ידועים בהתעסקותם בתחום אחד, גרייבס הייתה, לעומתם, ידועה בתקופתה כבין היחידים שהתעסקו במגוון שיטות.
היא התאימה את השיטה למסר שרצתה שיעבור לאדם המסתכל על היצירה שלה.
בשנות ה-80 המוקדמות, התחילה גרייבס ליצור את המוצגים שבזכותם התפרסמה ונודעה לציבור, הלא הם פסלי הברונזה שהיו עשויים מחפצים שונים, וביניהם צמחים, חלקים מכניים, כלי עבודה, אלמנטים ארכיטקטואלים, אריזות מזון ועוד.
כל אלה צבועים בצבעים עליזים וססגוניים.
פסלה המפורסם ביותר נקרא "גמלים" (Camels), הוצג לראשונה במוזיאון "וויטני" לאומנות אמריקאית.
הפסל מכיל שלושה גמלים נפרדים, כל אחד מהם עשוי ממגוון חומרים, ביניהם שעווה, מסיבי זכוכית, ועור בהמה.
כל אחד מהגמלים צבוע בצבעי שמן ואקריליק, ליצירת מראה ריאליסטי ככל האפשר.
הגמלים כיום מוחזקים בגלריה הלאומית של קנדה, ושני העתקים של הפסל שיוצרו לאחר מכן על ידי גרייבס, מוחזקים בגלריה בגרמניה.
לאחר עבודתה עם שעווה וסיבי זכוכית, עברה גרייבס לעבודה עם שלדים ועצמות גמלים, אותם הציבה על הרצפה או תלתה מתקרת הגלריה.
מתוך ציורים שגרייבס הכינה מראש של עצמות רגליים של גמלים, פיסלה גרייבס 36 עצמות רגליים מלאכותיות של גמלים.
כל אחת מהן מגיעה כמעט לגובה של אדם ממוצע.
גרייבס יוצגה על ידי "M.
Knoedler & company" מאז 1980. תערוכתה הראשונה בניו יורק, הייתה בגלריית "גראהם" ב-1968. לאורך שנות עבודתה הציגה גרייבס בגלריות ומוזיאונים בעיקר בארצות הברית ובאירופה, וכן גם בכמה מוזיאונים מסביב לעולם.
ב-2019 הוצגה ב-"Mitchell-Innes & Nash" תערוכת סולו עם עבודותיה של גרייבס, הנקראה "ננסי גרייבס: מיפוי" .
מדליית "סקואוגן" (Skowhegan), לציור וגרפיקה (1980).
תואר כבוד ממכללת "סקידמור" (Skidmore), (1989).
נבחרה לאקדמיה הלאומית לעיצוב (1992).
גרייבס יצרה את עבודתה האחרונה באפריל, 1995. בגלריית "וואלה וואלה" (walla walla) בוושינגטון.
במאי באותה השנה, פחות מחודש לאחר מכן היא אובחנה בסרטן השחלות ומתה לאחר חמישה חודשים, באוקטובר, 1995. בגיל 55 בלבד.
ננסי לינדזי ג'ונס-הולדר היא סופרת מדע בדיוני ואימה אמריקנית.
הולדר נולדה בלוס אלטוס בקליפורניה.
בוגרת אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
כתבה בעבר בשם העט מליסה ג'יי מורגן.
Bridal Bedlam' (1999) (עם דיאנה ג'י גלאגר)
Spellbound (2003) (עם דבי ויגייה)
Crusade (2010) (עם דבי ויגייה)
Vanquished (2012) (עם דבי ויגייה)
Unleashed (2011) (עם דבי ויגייה)
1997: Halloween Rain (עם כריסטופר גולדן)
1998: Blooded (עם כריסטופר גולדן)
1998: Child of the Hunt (עם כריסטופר גולדן)
1999: Immortal (עם כריסטופר גולדן)
אנג'ל: תיקי החקירה, כרך א' (עם ג'ף מריוט ומריאליזבת' הארט) (1999)
ננסי פטנאם הוליסטר היא פוליטיקאית אמריקאית ממדינת אוהיו שבארצות הברית.
הוליסטר היא האישה הראשונה (והיחידה, נכון ל-2023) שכיהנה כמושלת אוהיו, בתקופת כהונה קצרצרה מסוף דצמבר 1998 עד ינואר 1999. הוליסטר היא חברת המפלגה הרפובליקנית.
הוליסטר נולד בעיר מרייטה, מושב המחוז של מחוז וושינגטון, השוכנת על גבול אוהיו-וירג'יניה המערבית.
היא למדה באוניברסיטת קנט סטייט, וכשהשלימה את לימודיה הגבוהים הייתה לעקרת בית.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 החלה את דרכה בפוליטיקה של ארצות הברית.
הוליסטר מילאה לראשונה תפקיד ציבורי כאשר נבחרה למועצת העירייה מרייטה בשנת 1980. היא הייתה חברה במועצת העיר עד שנבחרה לראשות עירייה בבחירות 1984 כראש העירייה פעלה הוליסטר למען הקמת עסקים חדשים באזור, קידום תיירות, והבטחת מימון ממשלתי לבניית גשר מעל נהר אוהיו.
מכיוון שהייתה ראש עיר בדרום-מזרח אוהיו, מושל אוהיו ג'ורג' ווינוביץ' מינה את הוליסטר למנהלת לשכת המושל באוהיו האפלצ'ית.
בתפקיד זה, העניקה הוליסטר ייעוץ פוליטי למושל וויונוביץ' כיצד לשפר את הכלכלה ואת איכות החיים ב-29 ממחוזות אוהיו.
ב-1994 נבחרה הוליסטר לסגנית המושל ה-60 של אוהיו, לאחר שסגן המושל המכהן מייק דה ויין נבחר אל הסנאט של ארצות הברית.
כסגנית המושל, פיקחה הוליסטר על ועדות ממשלתיות ומקומיות אחדות, בהן לשכת המושל באוהיו האפלצ'ית; מועצת המושל לפיתוח כוח אדם; מחלקת החקלאות באוהיו; הלשכה לשירותי תעסוקה; משרד השיכון והשותפות הקהילתית; המשרד לפיתוח פחם; וכוח המשימה לשימור קרקעות החקלאות במדינת אוהיו.
ב-3 בנובמבר 1998, במהלך בחירות אמצע הכהונה באותה השנה, נבחר המושל ווינוביץ' אל הסנאט האמריקאי, ובוב טאפט נבחר להחליף את וויונוביץ' בתפקיד המושל.
באותו יום התמודדה הוליסטר על ייצוג מחוז הקונגרס השישי של אוהיו בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שהביסה בבחירות המקדימות את חבר הקונגרס לשעבר פרנק קרמינס.
עם זאת, הוליסטר הפסידה ביום הבחירות הכלליות לנציג המחוז המכהן טד סטריקלנד (שלימים ייבחר כמושל במקומו של טאפט).
וויינוביץ' התפטר מתפקיד המושל ב-31 בדצמבר 1998, על מנת שיוכל להישבע לתפקידו ימים אחדים אחר כך, ובכך נהפכה הוליסטר למושלת המדינה.
הוליסטר הייתה לאישה הראשונה והיחידה (נכון ל-2021) בתפקיד זה.
היא איישה את התפקיד 11 ימים בלבד — מה שהפך אותה למושלת בעלת תקופת הכהונה הקצרה ביותר באוהיו — שכן השלימה למעשה את כהונתו של וויונוביץ'.
עם עזיבתה את תפקיד המושל, מונתה הוליסטר לבית הנבחרים של אוהיו, כנציגת מחוז הבחירה ה-96, בשנת 1999. היא התמודדה ונבחרה למושב זה כהלכה ב-2000 ושוב ב-2002. בבחירות 2004 הפסידה הוליסטר לג'ניפר גריסון, מועמדת המפלגה הדמוקרטית.
במאי 2016 מונתה הוליסטר בידי המושל ג'ון קייסיק לחברה במועצת החינוך המדינתית של אוהיו, כממלאת מקום.
ננס כחול הוא שלב משוער של כוכב המתפתח מננס אדום לאחר שהוא מיצה חלק רב מאספקת הדלק המימני שלו.
מכיוון שננסים אדומים מתיכים את המימן שלהם באופן איטי והם מוסעים לחלוטין (דבר המאפשר לאספקת המימן כולה להיות מותכת, במקום רק לליבה), היקום כיום לא מספיק זקן בשביל שננסים כחולים ייווצרו עדיין, אבל הקיום העתידי שלהם נחזה על בסיס מודלים תאורטיים.
עוצמת ההארה של כוכבים מתחזקת ככל שהם מזדקנים, וכוכב זוהר יותר צריך להקרין אנרגיה מהר יותר כדי לשמור על שיווי המשקל שלו.
כוכבים גדולים יותר מננסים אדומים עושים זאת על ידי הגדלתם והפיכתם לענקים אדומים עם שטחי פנים גדולים יותר.
לעומת זאת, במקום להתרחב, ננסים אדומים עם פחות מ-0.25 מסות שמש צפויים להגדיל את קצב הקרינה שלהם על ידי הגדלת טמפרטורת פני השטח שלהם והפיכתם ל"כחולים יותר".
הסיבה לכך היא ששכבות פני השטח של ננסים אדומים לא הופכות לאטומות יותר באופן משמעותי ככל שהטמפרטורה עולה.
למרות שמם, ננסים כחולים הם לא בהכרח חמים מספיק כדי להפוך לכוכבים כחולים.
נערכו סימולציות על האבולוציה העתידית של ננסים אדומים שמסתם היא בין 0.06 מסות שמש ל-0.25 מסות שמש.
מתוך המסות שנחקרו בסימולציה, הננסים הכחולים הכחולים ביותר בסוף הסימולציה החלו כננסים אדומים בעלי 0.14 מסות שמש והסתיימו עם טמפרטורת פני השטח של כ-8600° קלווין, מה שהופך אותם לכוכבים לבנים-כחלחלים מסוג A.
ננסים כחולים מתפתחים בסופו של דבר לננסים לבנים ברגע שדלק המימן שלהם מוצה לחלוטין, שבתורם יתקררו אל ננסים שחורים.
ננסי וילר היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הדרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר ומגולמת על ידי נטליה דייר.
ננסי היא אחותו הגדולה של מייק וילר, בת-זוגו של ג'ונתן באיירז, ובת-זוגו לשעבר של סטיב הרינגטון.
ננסי מתחילה לחקור את היעלמותו של ויל באיירז כאשר חברתה הטובה ביותר, ברברה הולנד, נעדרת גם היא; היא חוברת לג'ונתן על מנת לחקור את היעלמותם של ויל וברברה, מה שמוביל לגילויים של השניים אודות ממד חלופי הקרוי "העולם ההפוך".
בריאיון למגזין "קוסמופוליטן", חשפה נטליה דייר כי היא נבחנה לתפקיד פעמיים, על אף שלתחושתה היא הצליחה כבר באודישן הראשון.
ננסי וילר היא בתם הבכורה של טד וקארן וילר; ולה שני אחים צעירים, מייק והולי.
בתחילת העונה, מוצגת דמותה של ננסי כחברתה הטובה ביותר של ברברה הולנד, שסולדת מיחסיה החדשים של ננסי עם סטיב הרינגטון.
נראה שהיא גם התרחקה במידת מה מאחיה וחבריו, ואינה מודעת לרגשותיו הסודיים של ג'ונתן כלפיה.
לאחר שוויל נעדר, ננסי מביעה את תנחומיה לג'ונתן, דבר שמביא להתרחקותה מחבריו של סטיב, שחושבים שג'ונתן הוא פריק האחראי להיעלמותו של ויל.
ננסי מסתבכת בחקירה לאחר שברברה נעלמת בזמן שקיימה יחסי מין עם סטיב.
בשל אשמתה על כך שנטשה את ברברה והמוטיבציה שלה לגלות מה קרה לחברתה, ננסי מתחילה להיפגש תכופות עם ג'ונתן על מנת לדון בנסיבות היעלמותם של ויל וברברה.
במהלך חקירתם, מגלים ג'ונתן וננסי בטעות את הממד החלופי שבו שוכן היצור שלקח את ברברה – הדמוגורגון – המכונה "העולם ההפוך".
ננסי בורחת בהצלחה מהעולם ההפוך הודות לעזרתו של ג'ונתן והשניים נסוגים חזרה לביתה של ננסי, שם הם ישנים במיטתה כדי לנחם אחד את השני.
כשסטיב עד לכך, הוא מוציא את המפגש מהקשרו ומניח שננסי בוגדת בו.
לאחר שחבריו של סטיב משפילים את ננסי, ננסי מתעמתת עם סטיב, מה שמביא לריב בין ג'ונתן לסטיב, שמסתיים במעצרו של ג'ונתן.
לאחר שהופר מקבל שיחה מהתחנה שג'ונתן נעצר, הוא וג'ויס חוזרים להוקינס, שם הם חולקים את המידע שידוע להם על הדמוגורגון.
ננסי יוצרת קשר בהצלחה עם מייק, שהסתתר מכיוון שהתיידד עם אילבן והפך למטרה של מעבדת הוקינס.
ננסי מתאחדת עם מייק וחבריו בתיכון הוקינס, שם הם בונים מכל חסך-חושי מאולתר על מנת לסייע לאילבן להשתמש בכוחותיה ולמצוא את ויל וברברה.
אילבן מגלה שברברה נהרגה על ידי הדמוגורגון, מה שמוביל להתחזקות נחישותה של ננסי להרוג את המפלצת.
ננסי וג'ונתן חוזרים לבית באיירז על מנת ליצור הסחת דעת ולאפשר לג'ויס ולהופר מעבר בטוח דרך העולם ההפוך במטרה להציל את ויל ולפתות את הדמוגורגון אל הבית.
סטיב מגיע, בתקווה להתפייס עם ג'ונתן, אך במקום זאת מתוודע לקיומו של הדמוגורגון.
ננסי וג'ונתן מבקשים מסטיב לעזוב ולהציל את עצמו, אך הוא מוצא את האומץ שלו בשל אהבתו לננסי ונכנס שוב לבית, ופוצע בהצלחה את הדמוגורגון לפני שהוא שב בחזרה לחטיבת הביניים הוקינס, שם נהרג לכאורה על ידי אילבן.
ננסי משלימה עם סטיב ומחדשת את יחסיהם, ומעניקה לג'ונתן מצלמה חדשה לחג המולד.
ג'ונתן מהסס תחילה בשל רגשותיו כלפיה, אך לוקח את המתנה.
שנה לאחר אירועי העונה הראשונה, ננסי וסטיב אוכלים ארוחות ערב עם הוריה של ברב.
הוריה של ברב, שאינם יודעים על מותה, שכרו חוקר פרטי שיבדוק את היעלמותה, ומימנו את החקירה על ידי מכירת ביתם.
החוקר הפרטי, מורי באומן, הוא תאורטיקן קונספירציות הנחוש לגלות את האמת מאחורי האירועים.
ננסי, שעדיין אבלה על מותה של ברברה, מתחילה להראות סימנים פוטנציאליים להפרעת דחק פוסט-טראומטית ולהאמין שהיא רואה את רוחה של ברברה עוקבת אחריה.
במהלך מסיבת ליל כל הקדושים, ננסי משתכרת ומתחילה לנזוף בסטיב, מה שמוביל לעימות בין השניים.
לאחר שסטיב עוזב בכעס את המסיבה, היא מלווה בחזרה לביתה על ידי ג'ונתן.
ננסי מספרת לג'ונתן על תחושותיה, והשניים קובעים פגישה עם אמה של ברב בפארק, שם השניים נתפסים על ידי סוכני מעבדת הוקינס ומובאים אל ד"ר אוונס.
ננסי וג'ונתן מקליטים בחשאי את שיחתם איתו, במהלכה הוא מסביר שהוא מנסה לתקן את טעויותיו של ברנר ומודה באשמה במותה של ברברה.
ננסי וג'ונתן מבקרים את מורי בביתו במטרה לבדוק אם הראיות מרשיעות דיו על מנת להביא לסגירתה של מעבדת הוקינס.
מורי מציע שהם "יעשירו" את הסיפור על מנת להפוך אותו לאמין יותר בעיני הציבור, ואף מסיק שבין ננסי לג'ונתן קיים מתח מיני, ומציע להם לחלוק את חדר האורחים שלו, והשניים מתוודים על רגשותיהם אחד כלפי השני באותו לילה.
עם שובם להוקינס, ננסי וג'ונתן מוצאים את בית באיירז ריק ומלא בציורים של ויל; ושמים את פעמיהם למעבדת הוקינס, שם הם נתקלים בבני הקבוצה בוויל, שנאחז דיבוק על ידי מצליף המוחות.
הקבוצה שבה לבית באיירז ומנסה לחקור את ויל, שמורה להם באמצעות קוד מורס לסגור את השער לעולם ההפוך.
אילבן, ששבה להוקינס לאחר מסעה לגילוי-עצמי, ממהרים לסגור את השער במעבדת הוקינס, בעוד שג'ויס וג'ונתן הולכים לבקתה של הופר על מנת לערוך שם את גירוש הדיבוק מוויל.
סטיב מעודד את ננסי לעזוב עם ג'ונתן ומבטיח לשמור על מייק ושאר הילדים.
לאחר שמצליף המוחות מגורש בהצלחה מגופו של ויל, הקבוצה מאותתת להופר לסגור את השער.
מאוחר יותר, ננסי משתתפת בהלוויתם הרשמית של בוב וברברה לאחר שמעבדת הוקינס נחשפת ונסגרת.
במהלך נשף השלג בתיכון הוקינס שמתקיים לאחר מכן, מסייעים ננסי וג'ונתן בהתנדבות; וכשהיא רואה את דסטין לבדו ודחוי, ננסי מציעה לו לרקוד איתה ומנחמת אותו.
בקיץ 1985, ננסי וג'ונתן מקבלים התמחות בעיתון "הוקינס פוסט" תחת פיקוחו של העורך טום הולוויי.
בלהיטותה להרשים את הבוסים הסקסיסטים שלה, ננסי מציעה רעיונות לכתבות, אך אלו מביאים לבדיחות והערות גסות מצדם ומותירים אותה מושפלת.
לילה אחד, כשננסי עובדת עד שעה מאוחרת, היא עונה לקריאה לגבי חולדות שאוכלות את הדשן של דוריס דריסקול.
תחת מעטה של עיתונאים, ננסי וג'ונתן מראיינים את גברת דריסקול בביתה, שם הם עדים לחולדה משתוללת שלכדה.
עמיתיה של ננסי דוחים את המאורע בזלזול, מה שמוביל לחזרתה של ננסי חוזרת לביתה של דריסקול, שם היא מגלה שגברת דריסקול נאחזה דיבוק על ידי מצליף המוחות, שזה עתה קם לתחייה, אוכלת דשן וצורחת שעליה "לחזור אחורה".
בינתיים, באמצעות בילי הארגרוב ובתם של טום הת'ר, קונה מצליף המוחות קקונה אחיזה במוחותיהם של צוות "הוקינס פוסט", ומאלץ אותם לפטר את ננסי וג'ונתן על מנת למנוע מהם ללמוד את האמת.
כשהיא עדיין לא נרתעת ולמרות ויכוח עם ג'ונתן, ננסי מחליטה להמשיך לחקור.
כשהיא מבחינה בתסמינים אצל גברת דריסקול הדומים לאלו שהיו לוויל, ננסי מתקשרת לג'ונתן ומבקשת להיפגש עם ויל.
בזמן שהם דנים במידע, ננסי והקבוצה שבים לבית החולים, שם הם מגלים שגברת דריסקול נעדרת ונרדפים על ידי טום וברוס, כתב נוסף העובד ב"הוקינס פוסט".
קרב פורץ, וג'ונתן הורג את טום בעוד שננסי הורגת את ברוס, אך גופותיהם של שניהם מתמזגים ויוצרים מפלצת, שנפצעת על ידי אילבן לפני שהיא נסוגה לביוב.
הקבוצה מוצאת מחסה בבקתה של הופר, אך מצליף המוחות מצליח לאתר אותם ופוצע את אילבן.
הקבוצה פונה לקניון סטארקורט כדי להתקבץ מחדש עם דסטין, סטיב, רובין ואחותו של לוקאס, אריקה.
בעודם שם, מגיעים הופר, ג'ויס ומורי שחושפים שהם יודעים כיצד לסגור את השער החדש לעולם ההפוך שנבנה על ידי יחידה סובייטית מתחת לקניון סטארקורט.
כשמצליף המוחות מגיע לקניון, ננסי, ג'ונתן, ויל, לוקאס, סטיב ורובין, מסיחים את דעתו באמצעות זיקוקים בזמן שבילי מקריב את עצמו למצליף המוחות על מנת להציל את אילבן.
בסופו של דבר, השער נסגר על ידי ג'ויס, אם כי לכאורה במחיר חייו של הופר.
לאחר "מותו" של הופר, ג'ויס מאמצת את אילבן; ומשפחת באיירז מוכרת את ביתה ועוזבת לקליפורניה.
ננסי וג'ונתן חולקים נשיקת פרידה נלהבת ורגשית.
באביב 1986, ננסי, הנמצאת בשנתה האחרונה בתיכון, מתכוננת לאוניברסיטה ובמקביל עובדת בעיתון בית הספר לצד בן-כיתתה, פרד בנסון, בעוד שג'ונתן, שחי בקליפורניה עם משפחתו, חושש לספר לה שהוא נרשם למכללה הקהילתית המקומית על מנת להישאר קרוב אליהם.
ננסי ורובין מסתננות למוסד "פנהרסט" על מנת לראיין את קריל; שטוען שמשפחתו נהרגה על ידי שד.
במקביל, מקס נאחזת דיבוק על ידי וקנה; ננסי ורובין נזכרות בכך שקריל עצמו לא היה אחוז-דיבוק במהלך מות משפחתו, ומסיקות שזאת בעקבות המוזיקה שהתנגנה בסטריאו – ומוסרות מידע זה לדסטין, לוקאס וסטיב, שמסייעים למקס להימלט בהצלחה משליטתו של וקנה על ידי השמעת השיר האהוב עליה באוזניות שלה.
מאיוריה של מקס על המקום בו שהתה במוחו של וקנה, ננסי מבינה שמאורתו של וקנה מורכבת משבריו של בית קריל, מה שמוביל את הקבוצה לחקור את הבית הנטוש כעת.
בפנים, הקבוצה מתחקה אחר האורות המהבהבים אחר תנועותיו של וקנה בעולם ההפוך.
האורות מתחילים לפתע להתפוצץ, בהתאמה לרציחתו של הכדורסלן פטריק מקיני על ידי וקנה.
לאחר שדסטין מבחין באי-תקינותו של המצפן שלו, הקבוצה מבינה שחייב להיות שער חדש לעולם ההפוך בקרבת מקום, ועוקבת אחריו עד לאגם האוהבים, לתוכו סטיב צולל במטרה לחקור את השער, אך נגרר אל העולם ההפוך על ידי קנוקנות.
ננסי, רובין ואדי צוללים אחריו ומצילים אותו מנחיל של יצורים דמויי-עטלף.
הקבוצה משערת שוקנה פתח שער בכל זירת רצח, ואכן מאתרים שער נוסף בקרוואן של אדי.
ננסי, הנמצאת בטראומה כתוצאה מכך, מספרת על חזונו של וקנה לשאר חברי הקבוצה, אשר מחליטים להרוג את וקנה באותו לילה.
מקס מתנדבת לפתות את וקנה בזמן שהאחרים יוכלו להרוג אותו.
היא, לוקאס ואריקה שמים פעמיהם לבית קריל על מנת לזמן את וקנה בעוד שננסי הולכת עם סטיב ורובין למקבילו של הבית בעולם ההפוך על מנת להרוג אותו.
בעולם ההפוך, מתוודה סטיב בפני ננסי שהוא עדיין מאוהב בה.
ננסי, סטיב ורובין נלכדים על ידי גפנים אך משתחררים בהמשך בעקבות אירועים המתרחשים במקביל: השמדת דמוגורגונים בבית הכלא ברוסיה על ידי הופר וג'ויס ומאבקה של אילבן בוקנה.
הם מוצאים את וקנה בתוך בית קריל, סטיב ורובין מציתים אותו באמצעות בקבוקי תבערה וננסי יורה בו ברובה ציד, וככל הנראה הורגת אותו.
עם זאת, וקנה במקביל הצליח להרוג לזמן קצר את מקס, מה שאפשר לכל ארבעת השערים להיפתח ולקרוע את הוקינס לגזרים.
יומיים לאחר מכן, העיירה מתאוששת מ"רעידת האדמה", בעוד שמקס שרויה בתרדמת, לאחר שהוקמה לתחייה בעזרתה של אילבן.
כולם מתאחדים בהוקינס; וננסי וג'ונתן בוחרים שלא לדון בקשיים הניצבים בפני זוגיותם.
עם זאת, ויל חש שוקנה עדיין בחיים, והקבוצה מבחינה בקנוקנות מתוך העולם ההפוך המתחילות לפלוש לעיירה.
דמותה של ננסי מופיעה במשחק מרובה המשתתפים "Dead by Daylight" כדמות הניתנת להורדה, יחד עם סטיב הרינגטון, כחלק מהחבילה "Stranger Things", בה מופיעים השניים כשורדים שניצודים על ידי הדמוגורגון ברחבי מעבדת הוקינס.
דמותה של ננסי, בגילומה של נטליה דייר, זכתה לביקורות חיוביות, ששיבחו במיוחד את כתיבת תהליך הפיכתה של ננסי מנערה מתבגרת רגילה לאישה צעירה, אמיצה ונחושה.
בביקורות על עונתה השלישית של הסדרה, נתפסה קשת העלילה של ננסי בעיני רבים בתור ביטוי דעתם של האחים דאפר בנושאים הנוגעים לסקסיזם והטרדה מינית במקום העבודה, ועל מנגנוני ההתמודדות מול ההשפלה.
קשת עלילה זו נתפסה כדוגמה חיובית כיצד להתמודד עם סוגיות חברתיות עכשוויות בסיפורת, אך הרזולוציה של קו עלילה זה נתפסה על ידי מבקרים ומעריצים אחדים כאל אנטי-קליימקטית למדי.
בנוסף, נתפסה גם יחסיה של ננסי עם ג'ונתן באיירז בעיני המעריצים והמבקרים כאחת מנקודות החוזק של הסדרה, והפיכתם לזוג רומנטי קיבלה ביקורות חיוביות.
מבקרים ומעריצים הדגישו גם את התיאום בין השניים, במקביל לכימיה בין דייר וצ'ארלי היטון, שהחלו לצאת במציאות בין הפקת העונות 1 ו-2.
בנוסף, דמותה של ננסי נחשבת גם לפרשנותם של האחים דאפר על קלישאת "הנערה האחרונה" בסרטי אימה משנות ה-80. בפרט, דמותה של ננסי הושוותה לדמותה של ננסי תומפסון מהסרט "סיוט ברחוב אלם", שעל שמה נקראה.
ננסי דופרי הייתה היסטוריונית אמריקאית-אפגנית שהתמקדה בעיקר בהיסטוריה של אפגניסטן המודרנית.
היא הייתה מנהלת מרכז אפגניסטן באוניברסיטת קאבול ומחברת חמישה ספרים אותם כתבה בזמן שחקרה את ההיסטוריה של אפגניסטן מ-1962 ועד סוף שנות ה-70. היא כתבה על התיירות וההיסטוריה של באמיאן, קאבול, קנדהאר, הראת, מזר-י- שריף ועוד.
היא כונתה בחיבה "הסבתא של אפגניסטן", לאחר שבילתה יותר מחייה שם או עם אפגנים מחוץ לאפגניסטן.
ננסי דופרי נולדה בתור ננסי האץ' בעיר קופרסטאון, שבמדינת ניו יורק, בארצות הברית.
היא בילתה את רוב ילדותה בהודו, אז תחת הראג' הבריטי.
הוריה עבדו בקרלה, שם אביה היה יועץ של המהרג'ה של טרוואנקור.
אמה, שחקנית בברודוויי, נמשכה לאמנות הודית וצורות ריקוד תיאטרליות, והחלה לכתוב דוקטורט על קתקאלי בראג' הבריטי.
האץ' סיימה את לימודיה בברנרד קולג' ב-1949. לאחר מכן היא נסעה לאוניברסיטת קולומביה כדי ללמוד סינית.
היא עשתה את התואר השני שלה באמנות סינית באוניברסיטת קולומביה.
היא נישאה לראשונה לקצין מודיעין אמריקאי, אלן ד.
וולף, שהוצב בציילון (היום סרי לנקה), מאוחר יותר עברה עם בעלה לרפובליקה העיראקית הראשונה, לאחר מכן לפקיסטן, ולבסוף לממלכת אפגניסטן ב-1962.
דופרי הגיעה לראשונה לאפגניסטן ב-1962 כאשתו של דיפלומט.
זמן קצר לאחר מכן היא כתבה את המדריך הראשון באנגלית לפסלי בודהה בבאמיאן.
מספר שנים מאוחר יותר, היא פגשה את לואי דופרי, שהיה ארכאולוג נודע וחוקר התרבות וההיסטוריה של אפגניסטן.
השניים התאהבו והתחתנו לאחר שהתגרשו מבני זוגם לשעבר, ונישאו בארמון באג-ה באלה בשנת 1966.
לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב-1979, ננסי נאלצה לעזוב את המדינה, בעוד לואי נשאר באפגניסטן.
במקום לחזור לארצות הברית, היא עברה למחנה פליטים בפשוואר, פקיסטן.
לואי נעצר בסופו של דבר בחשד שעבד עבור סוכנות הביון המרכזית כמרגל.
לאחר שחרורו הצטרף לננסי בפשוואר.
בזמן שהותה במחנה הפליטים, ננסי הבינה את הפוטנציאל של אובדן מסמכים ייחודיים על אפגניסטן אם אלו יאבדו או ייהרסו לנצח.
על מנת לשמר את היצירות הללו, היא ולואי הקימו את הגוף המתאם של הסוכנות לסיוע באפגניסטן (ACBAR).
הם החלו לאסוף מסמכים ממשלתיים וגם לא ממשלתיים הקשורים להיסטוריה של המדינה, לתרבות, למלחמה הסובייטית-אפגניסטן, למוג'הדין ולטליבאן.
ננסי אמרה שבביזה שהחלה לאחר הפלישה הסובייטית, נמכרו ספרים רבים ששווים לא יסולא בפז כדי לשמש לדלק.
מספר רב של ספרים נמכרו גם לפי משקל כדי שישמשו לעטיפת מזון.
לפי ה"אקונומיסט", "יכולת הרשת שלה הייתה כל כך ידועה לשמצה שפעם אחת פנה אליה, כדי לראות אם היא יכולה לעזור עם אישורים לחפור מנהרות בקאבול, אוסמה בן לאדן הצעיר".
לאחר שכוחות הקואליציה עברו לאפגניסטן ב-2001, ננסי לא חזרה מיד.
היא ועמיתיה דאגו לבטיחותם שלהם ושל האוסף של ACBAR, שעד 1999 כלל 7,739 כותרים שנכתבו בפשטו, דארי (פרסית), צרפתית, גרמנית, נורווגית ושוודית.
בשנת 2005, ננסי חזרה לקאבול ועבדה עם ממשלת אפגניסטן כדי למצוא מקום לשכן את האוסף של ACBAR.
האוסף הועבר לאוניברסיטת קאבול והשם שונה למרכז האפגני באוניברסיטת קאבול (ACKU).
בניין של 2 מיליון דולר במקום בו ממוקמת ACKU הושלם כדי לאכלס את האוסף ב-2012.
חלק מהאוספים של ACKU עברו דיגיטציה בשיתוף עם ספריות אוניברסיטת אריזונה וזמינים באינטרנט לגישה גלובלית פתוחה.
כאשר ספרנית אוניברסיטת אריזונה, אטיפה רואן, הכירה את ננסי באופן אישי והאוספים שלה עברו חזרה לקאבול מפרשו, פקיסטן ב-2005, בהזמנת נשיא אפגניסטן חמיד קרזאי.
בשנת 2006, אטיפה רואן ויאן האן נפגשו עם ננסי כדי להגיש הצעת מענק של דיגיטציה של כל האוספים של ACKU לשתי מטרות עיקריות: 1) גישה פתוחה אוניברסלית ו-2) שימור דיגיטלי.
בשנת 2007 מומן מענק NEH בסך 300,000 דולר לדיגיטציה של 3,000 כותרים מהאוסף של ACKU לגישה פתוחה ושימור דיגיטלי.
ננסי בחרה את 3,000 הכותרים האלה מהאוסף של ACKU.
פרויקט המענק הסתיים ב-2011, וסיפק התחלה מצוינת לגישה פתוחה ושימור דיגיטלי של חומרים אפגנים.
מאז 2011 נוספו יותר מ-1.4 מיליון עמודים של מסמכים.
המאגר הדיגיטלי האפגני הוא אחד האוספים הדיגיטליים הגדולים בעולם הקשורים לאפגניסטן ואזורים הקשורים אליה, המורכב ממעל 1.7 מיליון עמודים של מסמכים בפשטו, פרסית ואנגלית.
דופרי חילקה את זמנה בין אפגניסטן לביתה השני בצפון קרוליינה.
בעלה לואי נפטר בצפון קרוליינה ב-1989, זמן קצר לאחר שהכוחות הסובייטיים השלימו את נסיגתם מאפגניסטן.
דופרי נפטרה לאחר מאבק במחלה לא מוגדרת בקאבול, אפגניסטן, בגיל 89 בשנת 2017. הנשיא אשרף ע'ני אחמדזאי והמנכ"ל עבדאללה עבדאללה הביעו את תנחומיהם.
גאני הוסיפה כי ננסי "ראתה באפגניסטן את ביתה האמיתי והייתה מוכנה להיקבר בקאבול ליד קברו של בעלה".
הנשיא לשעבר חמיד כרזאי אמר "ננסי דופרי, בת אוהבת של אפגניסטן, כבר לא איתנו.
אלוהים יברך את נשמתה." ו"אפגניסטן תשמור אותה בזיכרון חיבה." ציור קיר גדול של דופרי צויר על קיר במרכז העיר קאבול, בירת אפגניסטן, לכבודה.
ננסי וילארד (26 ביוני 1936 – 19 בפברואר 2017) הייתה סופרת אמריקאית, משוררת ומאיירת מדי פעם של ספרי ילדים.
היא זכתה במדליית ניוברי לשנת 1982 עבור "ביקור בפונדק של ויליאם בלייק" .
וילארד נולדה באן ארבור, מישיגן, קיבלה תואר ראשון ודוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת מישיגן, וזכתה בחמישה פרסי הופווד לכתיבה יצירתית.
היא גם למדה באוניברסיטת סטנפורד, שם קיבלה תואר שני.הרומן הראשון שלה, דברים בלתי נראים לראות(1985), מתרחש בעיר הולדתה אן ארבור בשנות ה-40. שני אחים מתערבים עם אישה צעירה משותקת, וזה "מסתיים במשחק בייסבול שצופה את הסרט "שדה החלומות" בהרכב השחקנים שלו של מאורות הבייסבול.
סוזן פרומברג שייפר אמרה שהרומן "כמו אגדה...
פרדיגמה של חיים כקונפליקט מניכיאני בין טוב ורע".
וילארד עברה לפוקיפסי, ניו יורק ב-1964 והתחתנה עם אריק לינדבלום.
ב-1965 הפכה תחילה לפרופסור במכללת ואסר ולאחר מכן למרצה, וילארד ויתרה על כהונתה כדי להתמקד בכתיבה.
היא פרשה מוואסר בשנת 2013.
שלושת הכרכים של סיפורי אנטול פורסמו על ידי הארקורט ברייס יובאנוביץ עם איורים מאת דייוויד מקפיל .
מהדורה מחודשת אסופה התפרסמה על ידי ביקורת הספרים של ניו יורק (New York Review Books) בנובמבר 2018.
ביקור בפונדק של ויליאם בלייק
"ביקור בפונדק של ויליאם בלייק", אויר על ידי אליס ומרטין פרוונסן , ופורסם על ידי הארקורט ברייס יובאנוביץ ב-1981. הטקסט הוא אוסף של שירים עם מבוא פרוזה ואפילוג, כולם מאת וילארד.
הוא כולל לינה של ילד ב"פונדק של ויליאם בלייק", המאוכלס על ידי בלייק וכמה יצורים נפלאים.
וילארד זכתה במדליית ניוברי על העבודה והזוג פרוונסן היו מועמדים למדליית קולדקוט.
שני הפרסים השנתיים של ספרניות ילדים מקצועיות הכירו ב"תרומה הנכבדה ביותר של השנה לספרות הילדים האמריקאית" ו"התרומה המכובדת ביותר לספרים מאויירים לילדים".
שני הספרים הראשונים בטרילוגיית "אנטול" זכו נוספו לרשימת "פרס הדף על שם לואיס קרול" (Lewis Carroll Shelf Award) בשנים 1977 ו-1979. בית הספר לחינוך של אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון בשנים 1958 עד 1979 מונה מדי שנה מספר ספרים של "כל הזמנים" השייכים לאותו מדף כמו אליס בארץ הפלאות של קרול.
הקרן הלאומית לאמנויות, מלגת ספרות, 1976 ו-1987
ננסי אגמון-לוין (נולדה ב-28 בספטמבר 1965) היא פרופסור לרפואה, מנהלת היחידה לאימונולוגיה קלינית, אנגיואדמה ואלרגיה, במרכז למחלות אוטואימוניות במרכז הרפואי שיבא תל השומר.
היא חברת סגל אקדמי קליני ברפואה פנימית במרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.
ננסי אגמון-לוין נולדה בשם ננסי חגית מינה אגמון, בת יחידה לעמוס ולמרטין.
היא גדלה ברמת גן ובתל אביב.
נשואה ליעקב לוין ומתגוררת ברחובות.
אגמון-לוין סיימה לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1992. ב־1994 פרסמה את התזה שלה, בהנחיית פרופ' ארי זמרה, בנושא פריון ומחלת גושה.
בשנת 2001 סיימה בהצטיינות התמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי קפלן.
ב־2006 קיבלה פרס על הצטיינות בהתמחות באלרגיה ואימונולוגיה קלינית, מטעם בית הספר לרפואה הדסה באוניברסיטה העברית בירושלים – התמחות שהשלימה ב־2007.
בשנים 1999–2000 שהתה בהיידלברג שבגרמניה כמדענית אורחת במרכז הגרמני לחקר הסרטן (DKFZ) בתוכנית לאימונולוגיה של גידולים במימון מלגה מטעם קרן מינרווה.
לאחר חזרתה, בשנים 2001–2010, עבדה במרכז נווה אור לטיפול בחולי איידס במרכז הרפואי קפלן ברחובות, במחלקה לאימונולוגיה ואלרגיה.
אגמון-לוין מנהלת את המכון לאימונולוגיה קלינית ואלרגיה במרכז למחלות אוטואימוניות במרכז הרפואי שיבא, המרכז הגדול ביותר למחלות אוטואימוניות בישראל, מאז שנת 2016, לאחר שתפקדה כסגנית מנהל המכון בשנים 2011–2016. ב־2023 ארגון האלרגיה העולמי (World Allergy Association) הכיר במכון כמרכז מצוינות באלרגיה ואימונולוגיה.
אגמון-לוין הייתה חברת ועד של האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית, ובשנים 2013–2017 הייתה נשיאת האיגוד.
מאז 2019, היא יו"ר ועדת הוראה של האיגוד.
אגמון-לוין שותפה פעילה בהדרכה והוראה של רופאים בהתמחות בסיס ברפואה פנימית, ונטלה חלק בקורסי ההכנה בבית הספר לרפואה לקראת שלב א' כמו גם בקורס ההכנה לרפואה פנימית לסטודנטים לרפואה.
היא אחראית גם על קורס באימונולוגיה ואלרגיה לסטודנטים לרפואת שיניים בפקולטה לרפואה.
היא מדריכה עשרות סטודנטים מדי שנה במסגרת כ-10 סבבים שנתיים במכון, עבורם היא זוכה מדי שנה לציוני הערכה גבוהים כמרצה.
היא הדריכה לאורך השנים רופאים וסטודנטים רבים בעבודות מחקר שונות, כולל עבודות תזה MD, פרויקט ח"ץ (חוקר צעיר), ורופאים בעבודת מדעי יסוד.
רבות מעבודות אלו זכו לפרסום.
אגמון-לוין פעילה מאוד בוועדות לאישור תיזות MD ו-PHD של סטודנטים בפקולטה לרפואה.
היא שותפה בוועדות רבות למינויים אקדמיים באוניברסיטת תל אביב אך גם באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב, באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון.
מזה מספר שנים היא יו"ר ועדת הוראה של האיגוד, אחראית להוראה, קורס שבועי המועבר לכל המתמחים בישראל, ושותפה לכתיבת בחינות ההתמחות.
אגמון-לוין שותפה בוועדות ה-EULAR – לזאבת, תסמונת הנוגדנים האנטי פוספוליפידים, הריון ופוריות בנשים עם תחלואה אוטואימונית, והטיפול בחיסונים לחולים עם מחלות אוטואימוניות/ראומטיות.
היא משמשת כחברת הוועדה המארגנת בכנסים אירופאים שונים דוגמת כנס SLE-EURO המתקיים אחת לשנתיים ובית הספר האירופאי להוראת זאבת, ומוערכת כמרצה ומנחה מצוינת.
היא אחראית לארגון ושימשה כיו"ר של כנסים בינלאומיים שונים, כדוגמת כנס WISC (המאורגן עם ארגון האלרגיה הבין לאומי WAO) ושני הכנסים הישראלים לתסמונת הנוגדנים האנטי־פוספוליפידים.
אגמון-לוין שותפה לכ-220 פרסומים, מתוכם למעלה מ 115 מאמרים מקוריים שפורסמו תחת סיקור עמיתים, פרקים בספרים בתחום הזאבת, אלרגיה ועוד.
היא שימשה ומשמשת כסוקרת ועורכת בלמעלה מ-30 עיתונים בתחום האימונולוגיה והאלרגיה.
במאמר משנת 2021 בחנו אגמון-לוין וחבריה דרכים להתמודד עם חשש מחיסון כנגד קורונה בקרב אנשים הלוקים באלרגיה.
בעבודה זו בנתה אלגוריתם שאפשר חיסון של כ־8000 איש במהלך פנדמיה.
נבנו קריטריונים שאפשרו לאפיין מטופלים בסיכון נמוך (הרוב המכריע) שיוכלו להתחסן בתנאים רגילים אל מול קבוצה קטנה של מטופלים בסיכון מעט גבוה יותר, עבורם הועמד
מערך של חיסון בהשגחה, שאפשר חיסון של כל הנבדקים.
מאמר אומץ במרכזים רפואיים ואפשר חיסון בעת מגפה.
במאמר משנת 2022 בחנו אגמון-לוין וחבריה מאפיינים של תגובות רגישות יתר מיידיות לחיסון קורונה בקרב מחוסנים שפיתחו תגובות מסוג זה, ובפרט מהי הטכניקה האלרגולוגית לאבחון נכון של תגובות אלה.
הם הגדירו מאפיינים לתגובה מיידית בקרב כ-50 חולים, טכניקת ביצוע תבחיני העור המתאימה לאפיון המנגנונים השונים לתגובות שכאלה, רגישות
צולבת לחיסונים אחרים כנגד קורונה, ואלגוריתם לטיפול וחיסון חוזר לאותם מטופלים אלרגים.
בשתי עבודות נוספות משנת 2022, בחנו אגמון-לוין ועמיתיה בעבודה רב-מרכזית בישראל מעקב ארוך־טווח אחר חולים בתסמונת הנוגדנים האנטי־פוספוליפידים.
מחלה אוטואימונית זו מתאפיינת בקרישיות יתר, תחלואה מילדותית ותסמינים סיסטמיים נוספים.
במעקב של מעל 10 שנים נמצא כי למרות טיפול הנחשב אופטימלי, תסמיני המחלה נשנים, ובפרט, קרישיות יתר שכיחה (אצל מעל 40% מהמטופלים).
תוצאות אלה העלו את הסברה כי נדרש טיפול תרופתי מועצם לחולים אלה.
לכן, בעבודתם הוגדרו מאפיינים לחולים בסיכון גבוה יותר להישנות תסמיני המחלה.
בעבודה מקבילה נבדקה תת־קבוצה של חולות שהוגדרו כלוקות בתסמונת הנוגדנים האנטי פוספוליפידים שביטויה מילדותי בלבד.
לפיכך, נשים אלה טופלו רק במהלך ההיריון ומשכב הלידה.
נמצא כי כשליש מהנשים הללו יבטאו תסמיני מחלה (קרישיות יתר) במהלך העשור הראשון לאחר הלידה.
בדומה לעבודה הקודמת, עולה צורך בטיפול ארוך טווח גם בקבוצת חולות אלה, ובפרט באלה הנמצאות בסיכון גבוה כפי שאופיין.
בעבודה נוספת משנת 2022 משותפת עם צוות העוסק ביתר לחץ דם ריאתי, אפיינו חולים עם תסמונת הנוגדנים האנטי־פוספוליפידים (APS) ויתר לחץ דם ריאתי בהשוואה לחולים עם התסמונת שאינם סובלים מתחלואה ריאתית.
זאת באחת הסדרות הגדולות המופיעות בספרות של חולים הלוקים בתסמונת APS, שעברו ניתוח להפחתת הלחץ הריאתי – כולל התייחסות למערך הטיפולים והסיכונים הנלווים לו.
ננסי גולדשמידט (נולדה ב-4 באוגוסט 1966) היא מתעמלת עבר ישראלית, ייצגה את ישראל ב (לוס אנג'לס 1984).
חלק ניכר מההכשרה של גולדשמידט בהתעמלות (1978–1987) היה באקדמיה הלאומית להתעמלות ביוג'ין, אורגון בהדרכתו של דיק מלביהיל.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1983 היא סיימה עם נבחרת ישראל במקום 24 בתוצאה של 351.10 נק'.
באולימפיאדת לוס אנג'לס היא סיימה במקום 31 בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 73.725 נקודות.
ננסי גלדיס טמבו היא פוליטיקאית מלאווית המכהנת כשרת החוץ בממשלת מלאווי מאז 2022. היא גם חברת פרלמנט המייצגת את מחוז לילונגווה.
היא התמודדה כמועמדת עצמאית לאחר שנכשלה בבחירות המקדימות ב-2018, וניצחה בבחירות הכלליות במלאווי ב-2019 .
ננסי הייתה הקול של מפלגת הקונגרס של מלאווי (אז מפלגת האופוזיציה העיקרית) במהלך נשיאות בינגו וה מותריקה.
היא נעצרה והוכתה קשות יחד עם מנהיגי מחאה כמו בילי מאיה ואונדל מוואקסונגולה במהלך ההפגנות ב-20 ביולי 2011 , שבהן נהרגו 22 בני אדם על ידי כוחות הביטחון של מלאווי.
במהלך כהונתה הראשונה כחברת פרלמנט (2004-2009), טמבו הייתה שרת החינוך, יו"ר שדולת הפרלמנטרים האפריקאים נגד שחיתות, וכיהנה כחברה בוועדת הכספים והבריאות (שם עמדה בראש ועדת המשנה הפרלמנטרית לרבייה).
במהלך כהונתה השנייה כחבר פרלמנט, היא כיהנה כחברה בוועדה לענייני משפט.
בשנת 2019, בהיותה בפרלמנט, חשפה טמבו 'מכירה' מפוקפקת של קרקע של בית ספר ציבורי במחוז הבחירה שלה לאינטרסים מסחריים פרטיים.
עד אז, הבעלים החדשים כבר בנו מחסנים תעשייתיים בשטח בית הספר.
המחסנים נהרסו לבסוף על ידי המדינה.
ננסי טמבו נולדה בשנת 1959 במנגוצ'י .
הוריה היו שניהם עובדי מדינה שעבדו בבתי חולים שונים.
בעלה מורגן טמבו היה מנהל הכספים הראשי בקבוצת Limbe Leaf.
יחד יש להם שישה ילדים.
דודו של בעלה היה הפוליטיקאי הוותיק ג'ון טמבו .
טמבו היא בעלת תואר שני מאוניברסיטת לידס בקט בבריטניה.
טמבו החלה את הקריירה הפוליטית שלה כשהתמודדה בבחירות הכלליות במלאווי ב-2004 וזכתה במושב במחוז הבחירה לילונגווה.
במהלך קדנציה זו היא גם שימשה כדוברת מפלגת הקונגרס של מלאווי .
בבחירות הכלליות ב-2009 היא הפסידה למועמד של מפלגת השלטון הדמוקרטית הפרוגרסיבית .
בשנת 2012 היא מונתה לחברת ועדת הבחירות של מלאווי וכיהנה עד 2016. במהלך הבחירות הכלליות ב-2014 , היא דרשה ספירה חוזרת של הקולות לפני הכרזת הזוכה.
בית המשפט שלל ספירה נוספת, והנשיא לשעבר פיטר מוטאריקה הוכרז כמנצח.
ב-2018 היא התמודדה בבחירות המקדימות במפלגת הקונגרס של מלאווי במחוז הבחירה שלה.
היא הפסידה לקרנף צ'יפיקו שהוכרז כמועמד המפלגה לבחירות לפרלמנט במלאווי ב-2019. טמבו רצה כמועמדת עצמאית וזכתה.
לאחר ניצחונה, היא נאבקה במטרה לבטל את הבחירות לנשיאות ב-2019 .
היא הצטרפה לקבוצה של תשע מפלגות פוליטיות, בראשות לזרוס צ'קווורה.
מאמציהם הובילו לבחירתו של צ'קוורה לנשיא השישי של מלאווי.
היא מונתה כשרה למשאבי טבע ושינויי אקלים בממשל צ'קוורה והושבעה ב-10 ביולי 2020. מאז, טמבו דוגלת בנטיעת עצים ושיקום סביבתי במלאווי על ידי שיתוף פעולה עם שותפי פיתוח מקומיים ובינלאומיים, לרבות האומות המאוחדות, IUCN,רוטרי, ועוד רבים אחרים.
שאיפתה היא להחליף את שריפת הפחמים (גורם לכריתת יערות במלאווי).
בנובמבר 2021, היא ייצגה את מלאווי בוועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים בגלאזגו שבסקוטלנד.
טמבו מונתה לשרת החוץ של מלאווי בינואר 2022.
ננסי פטרישיה ד'אלסנדרו פלוסי היא פוליטיקאית אמריקאית וחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
פלוסי היא נציגת המחוז ה-12 של מדינת קליפורניה, הכולל את רוב העיר והמחוז סן פרנסיסקו, משנת 1987. היא נבחרה להיות המצליפה של המיעוט הדמוקרטי בבית הנבחרים בשנת 2002, ושנה לאחר מכן נבחרה כמנהיגת הנציגות הדמוקרטית בבית, תפקיד בו החזיקה במשך כשני עשורים.
פעמיים במהלך הנהגתה, בשנים 2007–2011 ובשנים 2019–2023, כאשר השיגה מפלגתה רוב בבית, כיהנה פלוסי כיושבת ראש בית הנבחרים.
בכל התפקידים האלה הייתה פלוסי האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
פלוסי נולדה בבולטימור שבמרילנד, כבת הצעירה למשפחה בת שישה ילדים ממוצא איטלקי.
אביה, תומאס ד'אלסנדרו ג'וניור, היה חבר קונגרס וראש עיריית בולטימור.
היא למדה בתיכון קתולי לבנות ואחר כך למדה בקולג' טריניטי שבוושינגטון הבירה, שם פגשה את פול פלוסי, אשר לו נישאה בהמשך.
לאחר נישואיהם הם עברו לסן פרנסיסקו, עירו של בעלה.
לאחר שילדיה גדלו, החלה פלוסי בקריירה הפוליטית שלה, ונבחרה ליושבת ראש המפלגה בצפון קליפורניה.
ב-1987 נבחרה לראשונה לקונגרס בבחירות מיוחדות בשל פטירתה של חברת הקונגרס הקודמת, סאלה ברטון, מסרטן, וניצחה ברוב קטן מועמד עצמאי שמאלני.
מחוז הבחירה שלה כולל את רובה של סן פרנסיסקו, ונחשב לאחד המחוזות הליברליים ביותר בארצות הברית.
מאז 1988 היא נבחרה בו מחדש ברציפות ללא תחרות ממשית.
בקונגרס כיהנה פלוסי בוועדת ההקצבות ובוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית (שם אף הייתה הדמוקרטית הבכירה למשך שנתיים).
ב-2001, נבחרה למצליפת הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים.