tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מצב זה, בנוסף לדם בשתן, מתאפיין בדרך כלל גם בתאי דם אדומים בעלי צורה לא תקינה, חלבון בשתן ומבנים זעירים המורכבים מחלבונים ותאים שונים שהתגבשו יחד (casts).
הופעת סימנים אלה מצביעה על בעיה משמעותית בכליות.
בין הגורמים הגלומרולריים להמטוריה ניתן למנות: תסמונת אלפורט, דלקת פקעיות הכליה (כולל כזו הנוצרת לאחר זיהום סטרפטוקוקי), תסמונת גודפסצ'ר , מחלות IgA, זאבת כלייתית, הפרשה מוגברת של סידן בשתן (היפרקלציוריה), מחלת כליות פוליציסטית, הפחתה בעובי הממברנה שמפרידה בין תאי הדם לבין תאי הכליה (Thin Basement Membrane Disease).
גורמים לא-גלומרולריים להמטוריה כוללים מגוון רחב של מצבים רפואיים המשפיעים על מערכת השתן:
גורמים מכניים או פיזיים: אבנים בשלפוחית השתן, אבנים בכליות, אבנים בדרכי השתן, לחץ על הוריד הכלייתי על-ידי עורק סמוך (Nutcracker Syndrome), גוף זר במערכת השתן (למשל צנתר או תומכן).
דלקות וזיהומים: דלקת שלפוחית השתן המלווה בדימום (Hemorrhagic cystitis), זיהומים שונים (דלקת שלפוחית השתן, דלקת השופכה, דלקת הערמונית), ואף דלקת שלפוחית שתן קרינתית (Radiation cystitis) הנגרמת כתוצאה מטיפול קרינתי.
מצבים רפואיים: הגדלה שפירה של הערמונית, אנדומטריוזיס של מערכת השתן, הפרעות המטולוגיות (למשל אנמיה חרמשית, תרומבוציטופניה והפרעות קרישה), ממאירות (למשל סרטן הכליה, סרטן שלפוחית השתן, סרטן הערמונית), בילהרציה.
פעילות גופנית או טראומה: פעילות גופנית מאומצת, פציעה באזור הכליות או מערכת השתן, פציעה ברירית מערכת השתן שנגרמה ממכשור רפואי (למשל ביופסיה).
תרופות: כתופעת לוואי של התרופה או מנזק שנגרם לכליות (למשל ציקלופוספמיד).
במצבים אלה, על פי רוב תאי הדם נראים תקינים תחת המיקרוסקופ, ללא חלבון בשתן.
בילדים, הגורמים הנפוצים להמטוריה הם זיהום בדרכי השתן, גירוי או דלקת באזור הפרינאום (בין פי הטבעת לאיבר המין), פציעה, הצרות פתח השופכה עם כיב (פצע ברקמה), הפרעות קרישה או אבנים בכליות.
סיבות אפשריות נוספות הן אנמיה חרמשית, סוגי סרטן שונים, מחלות של פקעיות הכליה, מחלת כליות פוליציסטית, נפריטיס תורשתית, או דימום אידיופתי (כלומר ללא סיבה ברורה) שאינו מסוכן.
שתן יכול להיראות בצבע אדום או חום גם מסיבות שאינן המטוריה.
תופעות אלו אינן מסוכנות בדרך כלל.
תרופות: תופעת לוואי של תרופות שונות, ביניהן אנטיוביוטיקות (למשל ריפאמפין, מטרונידזול או ניטרופורנטואין), תרופות נגד מלריה (למשל כלורוקווין ופרימקווין), תרופות לטיפול בכאב ודלקת בדרכי השתן (למשל סדורל), תרופות המשפיעות על מערכת העצבים (למשל פנותיאזינים), חומרים משלשלים (למשל פנולפתלאין).
צמחים ומזונות: סלק, אוכמניות, פול, רוברב, אלוורה, צבעי מאכל ועוד, עשויים לשנות את צבע השתן לאדום או חום.
מצבים רפואיים: בין היתר תמס שריר והופעת מיוגלובין בשתן, הרעלת עופרת וכספית כרונית, פורפיריה (מחלה מטבולית נדירה).
המחזור החודשי: אצל נשים, דגימת שתן הנלקחת בזמן הוסת או לאחר קיום יחסי מין עשויה להכיל דם שמקורו בנרתיק ולא במערכת השתן.
המטה לביטחון שדרות הוקם ב-2006 על ידי קבוצה של תושבי שדרות ומערב הנגב בעקבות התקפות של ארגוני טרור פלסטינים על העיר שדרות והנגב המערבי.
מייסד ויו"ר המטה היה אלון דוידי.
על פי בדיקת עיתון הארץ ב-2008 המטה אינו רשום ברשם העמותות ופעילותו ממומנת על ידי ארגון "אופק חדש", שגם הוא הוקם על ידי דוידי.
לטענת דוידי זהו גוף אחד בעל שני שמות, רשמי ותקשורתי.
מטרת התנועה הייתה החזרת הביטחון והשקט לשדרות על ידי לחץ תקשורתי על ממשלת ישראל, הפגנות מחאה, פעילות הסברתית בחו"ל ופעילות משפטית שמטרתה קבלת מלוא הזכויות שצריכות להינתן לשדרות והנגב המערבי לאחר שבמשך כ-7 שנים העיר נמצאה תחת איום מתמיד של רקטות הקסאם.
בנוסף ארגן המטה אירועי תמיכה וסולידריות עם תושבי שדרות והסביבה, צעדות הזדהות, הקמת מטה נוער - "נוער למען שדרות", פעילויות כיף לילדים ועזרה למשפחות ולבעלי עסקים שמתקשים לעמוד תחת הנטל.
בתחום המשפטי התנועה הגישה עתירה לבג"ץ לחייב את מדינת ישראל למגן את מוסדות החינוך בעיר את בתי הספר וגני הילדים.
בג"ץ קיבל את טענות המטה לביטחון שדרות וחייב את המדינה למגן את בתי הספר וגני הילדים מיגון הולם, בניגוד למצב הקיים עד לעתירת המטה לביטחון שדרות - שיטת המרחבים המוגנים שבמקרה של התקפת טילי הקסאם אילצה את התלמידים לרוץ לתוך המרחב המוגן תוך 15 שניות מרגע הישמע אזעקת "צבע אדום".
בעקבות העתירה התחייבה מדינת ישראל לבנות 14 בתי ספר חדשים.
בשנת 2008 עזב דוידי את המטה כדי להתמודד על ראשות עיריית שדרות, ופעילות המטה נפסקה.
באוקטובר 2013 נבחר דוידי לראשות העירייה.
המטופוביה או המופוביה (המו = דם, פוביה = פחד קיצוני) היא פוביה מפני דם.
היא מוגדרת במדריך ההפרעות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR כפוביה ספציפית מסוג דם-פצע.
מוערך כי בין 3 ל-4 אחוזים מהאוכלוסייה סובלים מהמטופוביה.
אנשים הסובלים מהתופעה מתקשים לתפקד כאשר הם רואים דם ולעיתים גם כשהם שומעים על דם.
הקושי מתבטא בנשימה כבדה, הזעה, תחושת בחילה, סחרחורת ולעיתים עילפון.
הפחד מתגבר ככל שכמות הדם גדולה יותר (פצע גדול יותר) וככל שהדם מוחשי יותר (החל מצפייה באדם פצוע בטלוויזיה ועד דם של האדם עצמו).
המטופוביה היא פוביה ייחודית, בכך שלאחר תגובת החרדה ישנה ירידה פתאומית בדופק ובלחץ הדם.
ירידה זו עלולה לגרום לסחרחורת או התעלפות.
לא ברור לגמרי מהו מקור התופעה, אך חוקרים מסוימים מעריכים את מקורה עוד בימי קדם, ולדעתם התופעה הייתה רפלקס ששימש כהגנה מחיות טרף, בכך שגרמה לאדם חיוורון ועילפון ממראהו של דם, המצביע על סכנה, ובכך גרמה לאדם להיראות כמת, ועזרה לו להינצל מחיות טרף שונות.
המטוספרמיה או המוספרמיה היא תופעת הימצאות דם בנוזל הזרע הגברי.
צבע הזרע של גבר הלוקה בתופעה זו הוא חום או אדום.
בדרך כלל מדובר בתופעה לא מסוכנת ללא גורם ידוע, אך לעיתים היא יכולה להעיד על בעיה רפואית כגון פצע, דלקת בשופכה או בבלוטת הערמונית' והמופיליה.
המטוספרמיה יכולה להיגרם גם כתופעת לוואי של פרוצדורה מקומית כגון ביופסיה של הפרוסטטה.
המטוספרמיה נפוצה ב-2% מההפניות האורולוגיות, אולם תפוצתה בציבור הכללי אינה ידועה.
מטופלים עם המטוספרמיה צריכים להיבדק על ידי אורולוג כדי לזהות או לשלול גורמים רפואיים.
המטוספרמיה אידאופתית (מסיבות לא ידועות) מטופלת לעיתים ב-tetracycline ובעיסוי של הפרוסטטה.
המטות המשולבים הוא הכינוי לקבוצת המפקדים הצבאיים של זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, המשמשים כיועצים הצבאיים של הדרג המדיני.
בראש המטות המשולבים עומד יו"ר וסגן יו"ר הממונים על ידי נשיא ארצות הברית.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית חל גידול משמעותי בגודלם של הכוחות הצבאיים של ארצות הברית.
ביצוע של פעילות משותפת של כוחות היבשה והצי הפך לקשה בעיקר בהיבט של תיאום, תכנון ותקשורת מבצעית של פעילות.
קשיים אלה באו לידי ביטוי במיוחד בעת המערכה בקריבים במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד.
בשנת 1903 הקים הנשיא תאודור רוזוולט מטה משותף של צבא היבשה והצי שכלל נציגים משתי הזרועות, ואשר תפקידו לשמש כוועדה מייעצת ומתאמת לפעילות המשותפת שלהן.
בשלב זה, לא הייתה לגוף זה סמכות קבלת החלטות, ואף לא להציע פתרונות משלו לבעיות שעלו, אלא לייעוץ בלבד, ולכן השיג את יעדיו באופן חלקי.
בשנת 1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה וכחלק מתהליך הפקת הלקחים ממנה, החליטו מזכיר ההגנה ומזכיר הצי על כינון מחדש של ועדת הייעוץ במתכונת שונה.
הוסכם כי לוועדת התיאום הבין זרועית תהיה סמכות גם להעלות הצעות ורעיונות לפעולה משלה באופן יזום, ולא רק כמגיבה להצעות שיובאו בפניה, אך גם הפעם לא ניתנו לה סמכויות לכפיית קבלת החלטה מסוימת.
בשנת 1942 בעקבות ההתקפה היפנית על פרל הארבור והצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה יסדו נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל את מטה הפיקוד המשותף אשר תפקידו לשמש כפיקוד הצבאי העליון של המאמץ המלחמתי האסטרטגי של בעלות הברית.
בעוד לבריטים היה גוף מטה עליון ומתפקד של כוחות משולבים, הרי שלאמריקנים לא היה גוף פעיל ובעל השפעה לשילוב כוחותיו.
לאור עובדה זאת מונה אדמירל ויליאם ד' ליהי לתפקיד "ראש מטה הכוחות המשולבים של הצבא והצי האמריקני".
בשנת 1947 חוקק בארצות הברית "חוק הביטחון הלאומי" אשר בעקבותיו מוסד והוכר התפקיד הידוע כיום של "יו"ר המטה".
תפקיד זה נקבע כפיקוד העליון של כל אחת מזרועות הצבא האמריקני: צבא היבשה, חיל האוויר, חיל הנחתים והצי.
ראשי המטות של הזרועות מכונסים כ"מטות המשולבים" ונחשבים לפיקוד הצבאי העליון של הכוחות המזוינים האמריקנים.
חוק גולדווטר-ניקולס משנת 1986 מגדיר מחדש את גבולות האחריות והסמכות הפיקודית על הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
על פי חוק זה נקבע כי הסמכות הפיקודית העליונה על כוחות ארצות הברית נתונה בידי הנשיא, שרשרת הפיקוד ממשיכה מן הנשיא אל מזכיר ההגנה וממנו אל מפקדי "הפיקודים הקרביים המאוחדים" (Unified Combatant Command), תוך עקיפת המטות המשולבים.
תפקידם העיקרי של המטות המשולבים כיום, קשור בעיקר לבניין הכוח, הכולל: הכשרת כח האדם, תכנון וארגון של הכוח הצבאי עבור הפיקודים הקרביים המאוחדים.
בנוסף לכך המטות המשולבים מתפקדים כוועדת הייעוץ הצבאית העליונה של הנשיא ושר ההגנה, ויו"ר המטות המשולבים משמש כיועץ הצבאי הראשי שלהם.
התפקיד היעוצי של המטות המשולבים הוא השני בחשיבותו לעניין הביטחון הלאומי האמריקני לאחר המועצה לביטחון לאומי.
בראש המטות המשולבים עומדים יושב ראש, וסגן אשר מונו בידי נשיא ארצות הברית.
לצידו של יו"ר המטות פועלים עוזר ויועץ אישיים שמונו על ידו.
התפעול והניהול השוטף מופקדים בידי מנהל הכוחות המשולבים אשר כפופים לו ראשי מינהלות לנושאים: כוח אדם, מודיעין, מבצעים, לוגיסטיקה ומינהל.
בנוסף להם קיימות מינהלות למדיניות ולתכנון אסטרטגי, שליטה ותקשורת, תכנון מבצעי, משאבים ומבנה הכוח.
נכון לאוגוסט 2025, הרכב המטות המשולבים הוא:
קנת' וילסבאק חיל האוויר של ארצות הברית 4 בנובמבר 2025 דונלד טראמפ ראש כוח החלל גנרל
צ'אנס סאלצמן כוח החלל של ארצות הברית 2 בנובמבר 2022 ג'ו ביידן ראש לשכת המשמר הלאומי של ארצות הברית גנרל סטיבן נורדהאוס צבא ארצות הברית 2 באוקטובר 2024 ג'ו ביידן
המטוס הנשיאותי של רוסיה , מבחינה רשמית, נקודת הפיקוד האווירית של נשיא רוסיה, הוא מטוסו של נשיא רוסיה.
כלי הטיס העיקרי הוא מטוס איליושין IL-96 דגם 300. המטוס מתוחזק, מופעל ומנוהל על ידי יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה", שהיא הגוף הממשלתי לתפעול המסוקים והמטוסים הנשיאותיים ברוסיה.
המטוס מאפשר לנשיא רוסיה לנהל את הכוחות המזוינים של רוסיה במהלך טיסות.
המטוס הראשון נבנה ב-1995 עבור הנשיא בוריס ילצין.
המטוס השני הוכנס לשירות בתקופת הנשיא ולדימיר פוטין והמריא לראשונה ב-21 באפריל 2003 (מטוס מספר 96016).
את המטוס הטיס הטייס ויקטור גלקין.
במטוס שלושה ברים, חדר מנוחה עם מיטה זוגית עבור הזוג הנשיאותי, חדר עבודה, ומשרד הנשיא בגודל 10 מטרים רבועים וטרקלין מצופה זהב טהור.
עד 2010, מנהיגי ברית המועצות ורוסיה טסו רק בכלי טיס רוסיים.
באוקטובר 2010 הנשיא דמיטרי מדבדב טס במטוס דגם Dassault Falcon 7X צרפתי בביקורו במחוז סחלין במזרח המדינה.
מטוס נוסף המשרת את הנשיא הוא מטוס טופולב Tu-214SR, מטוס שידור להצפנת שיחות המבוצעות מהמטוס הנשיאותי ליעד אחר בשיחת טלפון.
מטוס שירות שני הוא מטוס Tu-214SUS, מטוס לאחזקת תקשורת הנשיא ואבטחתה.
המטוס הוא רכוש המינהל הנשיאותי הרוסי, הגוף האחראי גם להגדרת סדר יומו של הנשיא.
המטוס הנשיאותי הרוסי מאובטח על ידי יחידת האוויר 235 של חיל האוויר הרוסי והיא זו שמלווה את הנשיא הרוסי בטיסותיו לחו"ל, במשך שנים היחידה ליוותה גם את מנהיגי המדינה הסובייטית.
בסיסם של חיילי היחידה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, שם גם חונה המטוס הנשיאותי.במרץ 2010, הנשיא המכהן דמיטרי מדבדב הזמין שני מטוסים נוספים ממפעל המטוסים של וורונז' מדגם איליושין IL-96-300PU.
באותה שנה המינהל הנשיאותי רכש מטוס אנטונוב An-148, לליווי המטוס הנשיאותי.
נכון לדצמבר 2016 צי המטוסים הנשיאותי כלל את המטוסים הבאים:
מטה הקיבוצים השיתופיים (מט"ש) בתנועה הקיבוצית כולל כרבע (70) מכלל הקיבוצים בארץ, המקיימים את עקרונות היסוד הקיבוציים: שותפות בבעלות על הנכסים, שוויון בתקציבים, ערבות הדדית מלאה בין החברים והתנהלות דמוקרטית ומשתפת.
המטה, בשמו הקודם "הזרם השיתופי", הוקם בכנס בקבוצת יבנה ב-6 ביולי 1999 בתגובה לתהליכי ההפרטה ומעבר לתשלום שכר בלתי שוויוני שאימצו בהדרגה רוב הקיבוצים (כ-200) ומתוך רצון לקיים את ערכי הקיבוץ המקוריים.
הקיבוצים החברים בזרם השיתופי, משתי התנועות הקיבוציות (הקיבוץ הדתי והתנועה הקיבוצית הכללית – תק"צ) מאופיינים בחלקם הגדול ביציבות כלכלית ובמנהיגות מקומית – לא שכירה – בעלת תפיסת עולם שיתופית.
כמה מהם – סאסא, ברעם, משמר העמק, גן שמואל, חצרים, שדה אליהו, מעברות, יבנה ואחרים – ניצבים בצמרת הכלכלית של התנועה הקיבוצית.
מטה הקיבוצים השיתופיים פועל במסגרת כלל התנועה הקיבוצית אך מקיים פעילויות ייחודיות בתחומי סמינרים חינוכיים ורעיוניים, קורסים לניהול ופעילות תקשורתית במסגרת אתרי אינטרנט "שווים" ו"במקום" ושותפות בכתב העת "חברה".
לאחרונה הגדיר המטה את פעילותו במסגרת תנועה הקיבוצית כ"תנועה בתוך תנועה".
הבדלי ההשקפות בין הקיבוץ המופרט לשיתופי מתבטאים לעיתים במחלוקות בין המטה השיתופי לבין מזכירות התנועה הקיבוצית, בנושאים פנימיים וכלליים, כגון המדיניות הקרקעית ושיוך הדירות, הקצאות לפנסיה, גובה המיסוי על הקיבוצים ותקציבי הפעילות.
במטה השיתופי חברים גם גורמים במעגל הקבוצות השיתופיות, הכולל קהילות שיתופיות-משימתיות החיות בערים; תנועות הנוער: השומר הצעיר, הנוער העובד והמחנות העולים וקיבוצים עירוניים כתמוז ומגון וקיבוצים חינוכיים כנערן, רביד, אשבל ופלך.
תק"ם: אשבל, יטבתה, לוטן, קטורה, גבע, חצרים, יזרעאל, שדה בוקר, רביד, רביבים, צאלים, גלעד, נאות סמדר, והקיבוץ העירוני תמוז בבית שמש
הקיבוץ הארצי: משמר העמק, גן שמואל, עין השופט, נירים, ניר יצחק, ניר עוז, עברון, ברעם והקיבוץ העירוני מגוון בשדרות
הקיבוץ הדתי: עלומים, לביא, שדה אליהו, יבנה, מגדל עוז
ב-2004 הצטרף גם קיבוץ נערן שחודש על ידי בוגרי תנועת המחנות העולים.
המטהרים היו ארגון טרוריסטי-צבאי בדיוני של נבלי-על אשר הופיעו בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הופעתם הראשונה הייתה ברומן הגרפי Marvel Graphic Novel #5: X-Men: God Loves, Man Kills מדצמבר 1982, והם נוצרו בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ברנט אנדרסון.
הארגון מורכב מפונדמנטליסטים נוצרים בהנהגתו של הכומר האכזר ויליאם סטרייקר, וחבריו מנהלים מלחמת קודש נגד המוטאנטים באשר הם, משום האמונה כי הם ילדי השטן ושחובה להשמידם.
המטהרים הופיעו מספר מועט של פעמים מאז הופעתם הראשונה, אך חזרו בשנות ה-2000 כאנטגוניסטים לקבוצות אקס-מן החדשים ואקס פורס, וכן השתתפו בקשת הסיפור "אקס-מן: תסביך משיח" משנים 2007–2008.
בסדרת סרטי אקס-מן הנוכחית-ויליאם סטרייקר מופיע לבדו כאויב מושבע של המוטאנטים.
הוא הופיע בשלושה סרטים כאיש צבא בכיר: לראשונה (עלילתית-לאחרונה) בסרט אקס-מן 2 כסנטור ואל"ם לשעבר, המנסה להשמיד את המוטנטים בעזרת ה-"סרברו".
אחר כך הוא הופיע באקס-מן המקור: וולברין כאל"ם שניסה להפוך את וולברין לנשק שלו נגד המוטאנטים.
בפעם השלישית הוא הופיע בסרט אקס-מן: העתיד שהיה, כרס"ן המשמש כיד ימינו של ד"ר בוליבר טראסק וביחד הם בונים את הסנטינלים שבעתיד הם ישמידו כמעט את כל המוטאנטים.
דמותו של ויליאם סטרייקר מדורגת במקום ה-70 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות הוא פרויקט שהוקם במטרה לפעול לקידום מדיניות בתחום המאבק בזנות ובסחר בנשים במישורים שונים (חקיקתי, משפטי וציבורי).
המטה הוקם בשנת 2003 כשיתוף פעולה בין עמותת עצו"מ - עבודות צדקה ומשפט ומשרד עו"ד נבו-קידר-בלום.
המטה הוקדם במטרה להביא למיגור תופעת הסחר בנשים בישראל.
עבודת המטה מתמקדת הן במישור המשפטי והן במישור הציבורי במטרה להביא לשינוי ביחס החברה, המחוקק ורשויות האכיפה לתופעה.
מאז 2003 המטה פועל בעניין אסטרטגית החקיקה וההתמודדות הציבורית עם תופעת הזנות במטרה למגרה.
הוא עוסק בכתיבת הצעות חוק וקידומן, בשינוי מדיניות ציבורית, בהובלת מהלכים משפטיים ובשינוי תודעת הציבור, תוך שעומד בקשר מתמיד עם גורמי האכיפה, הרווחה והשיקום.
בנוסף, מרכז המטה את הקואליציה למאבק בזנות, הכוללת ארגונים ממשלתיים וארגוני חברה אזרחית העוסקים בסיוע לנשים בזנות ומייצרים קשר משמעותי לשטח ולצורכי הנשים בזנות.
המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות הוקם כשיתוף פעולה בין הרב לוי לאור מעמותת עצו"מ - עבודות צדקה ומשפט, ועו"ד אורי קידר, ממשרד עו"ד נבו-קידר-בלום ושות', על רקע העלייה הדרמטית בסחר בנשים למטרות זנות לישראל.
במשך שנים תעשיית הזנות פעלה בישראל באין מפריע.
דרדרה לתוכה דור אחרי דור של צעירות, פעלה ממרכזי הערים הגדולות בישראל ובפריפריה והגיעה לממדי ענק של 14,000 נשים, גברים, טרנסג'נדריות, צעירים וצעירות אשר מנוצלים מדי לילה כ-26,500 פעמים.
מייסדיי המטה נחשפו לזוועות אשר עוברות נשים המובאות לישראל לצורכי זנות ולמציאות חייהן המורכבת.
בראשית דרכו, התרכזו מרב מאמצי המטה בהדגשת הצורך במאבק מערכתי ומשמעותי בסחר בנשים למטרות זנות בישראל.
בהתאם, בראשית דרכו נקרא 'המטה למאבק בסחר בנשים'.
במסגרת זו ערך המטה קמפיינים וכן פגישות רבות עם חברי כנסת ושרים, בכירים במערכת הביטחון, במשטרת ישראל ובמשרדי הממשלה השונים.
כמו כן, המטה היה בקשר עם מחלקת המדינה האמריקאית, אשר מדי שנה בוחנת את מידת מאבקן של מדינות העולם בתופעת הסחר בנשים.
ההבנה כי כל זמן שיש ביקוש לזנות, תעשיית הזנות תמשיך לשגשג ולהוות תמריץ מרכזי לסחר בנשים, הביאה את המטה לקראת סוף העשור הראשון של שנות ה-2000 למקד את עיקר מאמציו במאבק בצריכת זנות.
בהתאם שונה שם הארגון ל'המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות'.
חקיקה לאיסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות
למעלה מעשור פעל המטה כדי שמקבלי ההחלטות יאמצו בישראל את המודל הנורדי להפללת לקוחות זנות.
במסגרת זו כבר בשנת 2007 קידם המטה את הצעת חוק איסור צריכת זנות וטיפול בקהילה (תיקוני חקיקה), התשס"ח-2008, בשיתוף פעולה עם חברת הכנסת זהבה גלאון, אשר ביקשה לראשונה להפליל לקוחות זנות בישראל.
במהלך השנים פעל המטה לקידום החקיקה במספר הצעות חוק נוספות בתחום, בהן הצעת חוק איסור צריכת זנות וטיפול בקהילה (תיקוני חקיקה), התש"ע-2010, של חברת הכנסת לשעבר אורית זוארץ שאף אושרה בקריאה טרומית בכנסת השמונה עשרה אך המשך קידום החקיקה נעצר בשל התפזרותה של הכנסת.
בכנסת העשרים, אושרה בקריאה טרומית של הצעת חוק המאבק הלאומי בצריכת זנות ומתן סיוע לשורדות זנות, התשע"ז-2017
הצעת החוק ביקשה לייצר רפורמה כוללת ביחס לתופעת הזנות.
זאת, תוך קביעת איסור פלילי על צריכת זנות, במקביל לביסוס מענים משמעותיים, רחבים ומגוונים לשיקום שורדות הזנות.
חלק נוסף בהצעה התמקד בהקמתה של רשות לאומית למיגור הזנות, וכן הוצע לבסס החמרה והתאמה של העבירות הנלוות לזנות.
הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת במרץ 2017 על ידי חברות הכנסת שולי מועלם רפאלי (הבית היהודי) וחברת הכנסת זהבה גלאון (מרצ) ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2017, לצד הצעת חוק מקבילה של חברת הכנסת עליזה לביא (יש עתיד), ברוב של 74 חברי כנסת.
בעקבות אישור הצעות החוק, התחייבה שרת המשפטים, איילת שקד, כי תקדם במקומן הצעת חוק ממשלתית לאיסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות.
בעקבות מאבק מתמשך של המטה, חוק איסור צריכת זנות אושר בסוף שנת 2018. בהתאם לדרישת הקואליציה למאבק בזנות, לצד החוק אושרה גם תוכנית ממשלתית שעיקרה היא הרחבת מעני השיקום שמעניקה המדינה לשורדות זנות, תוך הוספת תקציבים משמעותיים לכך - 30 מיליון ₪ כל שנה, בשלוש שנים הראשונות שלאחר חקיקת החוק.
חוק איסור צריכת זנות אושר בקריאות שנייה ושלישית בדצמבר 2018, ברוב של 34 חברי כנסת וללא מתנגדים, זאת לאחר שהוכרז על פיזורה של הכנסת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
העבירה שנקבעה בחוק היא עבירה מנהלית, אשר עובר אותה מי שצרך זנות, וכן מי שניסה לצרוך זנות או אף נמצא במקום המשמש למעשי זנות - במטרה לצרוך זנות.
העונש על העבירה הוא בקנס בגובה 2,000 ש"ח לעבירה ראשונה, ו-4,000 ש"ח לעבירה חוזרת.
החוק נכנס לתוקף ביולי 2020 וזאת לצורך היערכות מיטבית, המבוססת על התכנית הממשלתית שאושרה.
בתקופה זו נקבע כי משרדי הרווחה והבריאות, בהתבסס על התקציבים שאושרו, יערכו להגדלה ראשונית של מערכי השיקום, ומשטרת ישראל תיערך לאכיפת החוק.
במרוצת השנים קידם המטה שורה ארוכה של חוקים שנועדו לצמצם את תופעת הזנות ולייצר כלים חדשים ואפקטיביים למאבק בה.
המטה מנהל מאבקים משפטיים בנושאים עקרוניים שבכוחם לצמצם את פעילות תעשיית הזנות המקומית ולמגר את הסחר בנשים.
בשנים האחרונות, המטה מתרכז במאבק נגד רישוי מועדוני חשפנות המשמשים כסות לבתי בושת.
באפריל 2019, בעקבות מאבק ציבורי ארוך בהובלת המטה, בו היו מעורבים חברות וחברי כנסת רבים והשר לביטחון פנים גלעד ארדן, עודכנה הנחיית פרקליט המדינה בנוגע למדיניות האכיפה בעבירות הנלוות לזנות, במסגרתה הוגדרו התנאים בהם ייחשב ריקוד הלאפ-דאנס כמעשה זנות.
בעקבות עדכון ההנחיה, בפברואר 2020, בוצע שיתוף פעולה בין המשטרה לבין רשות המיסים, נסגרו כלל מועדוני החשפנות שפעלו בתל אביב באותה עת.
כחלק מפעילותו השוטפת, ועל מנת להעלות את מודעות הציבור והמחוקקים לתופעת הזנות ולנזקיה, פועל המטה להפקת קמפיינים שונים בנושא וכן מייצר שיח ציבורי באמצעות הופעות רבות בתקשורת.
במסגרת זו הוביל המטה במרוצת השנים קמפיינים ציבוריים להעלאת המודעות והצורך בהתמודדות עם תופעת הזנות על כל זירותיה.
המרכזיים שביניהם הם קמפיין Woman To Go שהצלחתו בארץ הובילה ליצירת קמפיינים בהשראתו ברחבי העולם; קמפיין "When He Pays", המפנה את הזרקור אל צרכני הזנות בשיתוף מכון תודעה ועמוד הפייסבוק When He Pays.
קמפיין "צריכת זנות הורגת" אשר הופק בשותפות עם מאקו לקראת עצרת הזיכרון השנתית בשנת 2018, "מצטרפים למהפכה – לא צורכים זנות" בשיתוף צלמי פוטואקטיב מסגרתו השתתפו עשרות גברים שקראו לא לצרוך זנות ועוד.
נציגות המטה השתתפו באינספור ראיונות בכלי התקשורת השונים, על מנת לייצר קול ברור וצלול למען זכויות האדם הבסיסיות של קרבנות הסחר והזנות.
כל זאת לצד פעילות לובינג בכנסת הכוללת מעורבות בתהליכים פוליטיים ובהליכי חקיקה במטרה להביא לשיפור המדיניות הלאומית בתחום המאבק בסחר בנשים ובזנות.
במסגרת כך המטה נוטל חלק קבוע בדיונים בוועדות הכנסת ובקבוצות עבודה במשרד המשפטים.
כמו כן, המטה נמצא בקשר שוטף עם משרדי הרווחה והבריאות ועם רשויות מקומיות ושותף בבניית תוכניות להתמודדות עם תופעת הזנות על כל זירותיה.
המטה אף עומד בקשר רציף עם משטרת ישראל וגורמי האכיפה מתוך הבנה כי רק שיח מתמיד עמם יוביל לשינוי מעמיק בשטח.
בהתאם, במהלך 2018 הצליח המטה להוביל לשינוי משמעותי ביחס המשטרה לשורדות הזנות.
במסגרת זו, לאחר מאבק שהוביל המטה עם ארגוני הקואליציה למאבק בזנות, הוציאה משטרת ישראל נוהל עבודה חדש, לפיו בעת הגעת נשים בזנות לתחנת המשטרה תחויב המשטרה להציע להן ליווי של ארגוני הסיוע הממשלתיים בתהליך העדות ויציעו להן סיוע.
פרויקט 119 הוא ניוזלטר אינטראקטיבי, באמצעותו יצר המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות קהילה אקטיבית של מאות תומכים ופעילים הרתומים ומגויסים לפעילות למיגור צריכת זנות.
במסגרת הפרויקט, נשלחות אחת למספר שבועות מאות פניות של מתנדבי המטה אל חברי הכנסת כמו גם אל קובעי מדיניות נוספים, במטרה לקדם את המאבק בסחר ובזנות.
פניות עיקשות אלה הובילו להעלאת מודעות ולשינוי יחסם של רבים מחברי הכנסת למאבק, ויש להן חלק לא מבוטל בגיוס התמיכה שנדרשה להעברת חוק איסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות בקריאה טרומית בקיץ 2017.
במהלך שנות פעילותו, העניק המטה את "אות הדרור" – למובילי המאבק בסחר בנשים ובזנות, ולאנשים שהעלו את הנושא למודעות הציבור.
בין זוכי "אות הדרור" ניתן למנות את המשנה לנשיא בית-המשפט העליון השופט מישאל חשין, שופטת בית המשפט העליון דליה דורנר, העיתונאית אורלי וילנאי, חברת הכנסת זהבה גלאון, עורכת הדין רחל גרשוני שכיהנה שנים רבות כמתאמת המאבק לסחר בנשים במשרד המשפטים ועוד.
הקואליציה למאבק בזנות מונה 14 ארגונים ישראליים הפועלים בשותפות במאבק בצריכת זנות, בהם ארגונים ממשלתיים, חצי ממשלתיים ועמותות.
מטרת הקואליציה לקדם את הרחבת שירותי הטיפול והשיקום לשורדות הזנות, להיאבק בזנות באמצעות קידום חקיקה לאיסור צריכת זנות ולפעול לשינוי תפיסות הציבור והעלאת מודעות ביחס לזנות.
המטה מרכז את פעילותה השוטפת של הקואליציה.
הארגונים החברים בקואליציה הם אופק נשי, סלעית, מרפאת לוינסקי, מרפאה ניידת חיפה, מכון תודעה, הופכות את היוצרות, עלם, המכללה, מיתוס-ליום שאחרי הזנות, ג'ון סקול ישראל, המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות, מכון ירושלים לצדק, לא עומדות מנגד – מסייעות לנשים במעגל הזנות ו-KITE PRIDE.
עצרת הזיכרון לג'סיקה וקרבנות הזנות
עצרת הזיכרון נערכה לראשונה בשנת 2015, עם מותה של ג'סיקה, אישה בזנות ששמה קץ לחייה בחדר מספר חמש, בבית הבושת בירקון 98, בו היא חיה ונוצלה במשך למעלה מעשור.
ג'סיקה, בת 36 במותה, התאבדה לאחר שלא יכלה עוד לשאת את החיים בזנות.
היא סיימה את חייה בבית הבושת בו גרה ונוצלה על ידי עשרות צרכני זנות מדי לילה.
שעות ספורות לאחר מותה, עם פינוי גופתה מבית הבושת, בהוראת הסרסורים חזר המקום לפעול ולקבל צרכני זנות.
העצרת לזכרה ולזכר יתר קרבנות הזנות, נערכה לראשונה כיוזמה של חברותיה של ג'סיקה, בשיתוף כתבת עיתון הארץ ורד לי, והיא נערכת מאז מדי שנה בחודש אוגוסט בהובלת המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות, בשיתוף הקואליציה למאבק בזנות, קואליציית הארגונים הדתיים למאבק בזנות ושורדות זנות.
אל העצרת מגיעים מדי שנה מאות אנשים.
מטרת העצרת היא להזכיר את קרבנות הזנות הרבות ולקרא להפסקת האלימות המתמשכת והניצול הקשה כלפיהן.
משנת 2010 עד אפריל 2020, מתו במעגל הזנות 94 נשים שמוכרות לרווחה, שגיל פטירתן הממוצע הוא 40.
בשנת 2017 הוענק למטה אות זכויות האדם על שם אמיל גרינצוויג, של האגודה לזכויות האזרח.
בשנת 2018 הוענק למטה אות הוקרה מהשרה לשוויון חברתי, גילה גמליאל, בתחום המאבק באלימות נגד נשים, במעמד נשיא המדינה, ראובן (רובי) ריבלין.
בשנת 2020 זכתה מנהלת המטה באותה תקופה, עו"ד ניצן כהנא, בפרס רפפורט לעשייה נשית בראשית הדרך, על פועלה במאבק בזנות.
המטרה הוא רומן ניהולי שנכתב בידי אליהו מ.
גולדרט וג'ף קוקס ויצא לאור בשנת 1984. הספר הציג לראשונה את תורת האילוצים שפותחה על ידי גולדרט.
הספר שנכתב כרומן בדיוני אך בוסס על אירועים אמיתיים תורגם לעשרות שפות והוא ספר חובה בפקולטות לניהול ולהנדסת תעשייה ברחבי העולם.
המגזין טיים הגדיר את הספר כ"אחד מ-25 ספרי הניהול המשפיעים ביותר - ששינו את דרך החשיבה שלנו בניהול".
נכון ל-2014 הספר נמכר במעל 6 מיליון עותקים.
הספר מתאר בצורה עלילתית את עקרונות תורת האילוצים ויישומם על רצפת היצור.
העלילה מספרת על מנהל מפעל בשם אלכס שבשל הפסדים בחטיבה של התאגיד אליו שייך המפעל עומד תחת איום בסגירת המפעל.
אלכס יוצר קשר עם המרצה שלו לפיזיקה מימי האוניברסיטה, יונה (בן דמותו של גולדרט), שעבר לייעוץ לארגונים.
באמצעות 5 צעדי המיקוד של תורת האילוצים.
הצעדים הללו הופכים את המפעל לרווחי ביותר ולמוביל בחטיבתו, והמפעל ניצל מסגירה.
בעקבות ההצלחה מקודם אלכס לתפקיד מנהל החטיבה.
בספר מוצגים מספר כלים/מושגים בסיסיים של תורת האילוצים:
אילוץ: הגורם המונע מהמערכת להגיע ליותר יחידות מטרה.
צוואר בקבוק: המשאב בעל הקיבולת הנמוכה ביותר, כאשר הביקוש גדול מהקיבולת.
חשבונאות תפוקה: שיטת חשבונאות ניהולית שמתמקדת בעלויות בצוואר הבקבוק.
DBR - (drum-buffer-rope): שיטה לתזמון הייצור בהתאם לקצב שקובע צוואר הבקבוק.
עם פרסומו הצליח הספר מאוד ברחבי העולם והביקוש לתורתו החדשה של גולדרט גאה.
ברם, הספר התמקד ברצפת הייצור, שכן גולדרט היה משוכנע שהקוראים יבינו כיצד להרחיב את העקרונות לעסק כולו והניח שזהו כל המידע הנדרש להבנת תורתו.
משנוכח כי טעה, כתב ספרים נוספים והמשיך לפתח את השיטה והכלים תוך פישוטם.
המטפלת הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה קומית שיצא לאקרנים בשנת 2016.
סר מייקל גיפורד הוא שחקן שייקספירי מבוגר שחלה בפרקינסון.
הוא חי באחוזה כפרית, בודד ומר-נפש.
לחייו נכנסת דורותיאה, מהגרת הונגרייה שרוצה להיות שחקנית.
סר מייקל הוא מעסיק אכזר עד שמתגלה ששניהם אוהבים את המלט.
בריאן קוקס – סר מייקל
סלינה קאדל – גברת טרודו
אנדרו האביל – ד"ר סטרת'ווייט
רוג'ר מור – בדמות עצמו
המטה למאבק בגזענות בישראל הוא ארגון-גג המאגד ארגוני חברה אזרחית הנאבקים נגד אפליה וגזענות בישראל.
הוא נוסד ב-2003 ביוזמתו של מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל.
במטה למאבק בגזענות בישראל חברים כ-45 ארגוני חברה אזרחית ועמותות, בהם:
מרכז תמורה, בראשות יפעת ביטון
מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל
עמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
תנועת אחותי - למען נשים בישראל
בית הספר לשלום בנווה שלום
פורום הכרה למען הכרה בכפרי הבדואים הלא-מוכרים בנגב
הארגון עוסק במאבק באפליה והסתה במספר תחומי פעילות עיקריים:
מעקב אחר מקרים של הסתה הנעשים על ידי אנשי ציבור, ופנייה ליועץ המשפטי לממשלה במקרים של תביעות משפטיות.
מניעת אפליה במקומות ציבוריים, כגון סלקציה במועדונים ומקומות בילוי.
פעילויות יזומות להעלאת המודעות, בהן קמפיינים פרסומיים וסרטונים.
פעילות מול המשטרה כדי להפחית אפליה ואלימות משטרתית על רקע גזעני.
פעילות מול משרד החינוך וועדת החינוך של הכנסת על מנת לבנות תוכניות חינוך בנושאי זכויות האדם ונגד גזענות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים יזם המטה למאבק בגזענות בישראל קמפיין תחת הכותרת "בחירות ללא גזענות מחזקות את הדמוקרטיה".
מטרת הקמפיין הייתה להעלות את המודעות בציבור הישראלי לחשיבותה של מערכת בחירות הנמנעת משימוש במסרים גזעניים ושומרת על ויכוח ענייני וחף מביטויי שנאה.
בדצמבר 2016 פנה הארגון לעופר עיני, יושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל, וביקש טיפול משמעתי תקיף בתופעת הקריאות הגזעניות המושמעות על ידי אוהדי בית"ר ירושלים במשחקי הקבוצה.
באוגוסט 2017 השיק הארגון, ביחד עם המרכז הרפורמי לדת ומדינה, מוקד סיוע ותיעוד בשם "המרכז לנפגעי גזענות".
המרכז מיועד לספק לנפגעי גזענות ליווי מול הרשויות, סיוע משפטי וסיוע נפשי, ובמרכזו מוקד טלפוני הפועל בחמש שפות: עברית, ערבית, רוסית, אמהרית ואנגלית.
לאחר שבית המשפט העליון ביטל פסילת מכרזים בהם זכו ערבים בעפולה, אמר מנהל המטה: "כל החלטה שמקדמת חיים משותפים ולא פוגעת בהם מבורכת ...
זו הזדמנות לקדם חיים משותפים בעמק.
אני רואה בהחלטה הזדמנות ליצור מודל חיובי לחיים קהילתיים משולבים ומוצלחים בין תושבי השכונה לתושבי המגזר כמו במקומות אחרים בישראל."
הארגון מפרסם פעם בשנה דו"ח מסכם על גילויי גזענות בישראל והטיפול בהם במהלך השנה.
הממצאים העיקריים של הדו"ח כוללים:
20 מקרים של חקיקה גזענית
107 מקרי גזענות של נבחרי ציבור ומובילי דעת קהל
22 מקרים של פגיעה בחופש הפעולה הפוליטי של מנהיגות הציבור הערבי
24 מקרים של פגיעה ברגשות דת
213 מקרי גזענות ממסדית, על ידי מוסדות מדינה, בתי עסק וארגונים פרטיים וציבוריים, בהם גזענות של בתי עסק ונותני שירות במגזר הפרטי, אירועי סלקציה במועדונים (בעיקר נגד מזרחים ואתיופים) והריסת בתים של ערבים בנגב.
114 מקרי גזענות בין אזרחים, בהם אירועים שונים נגד ערבים, אירועים נגד מהגרי עבודה ומבקשי מקלט, אירועים נגד מזרחים, אירועים נגד חרדים, אירועים נגד אתיופים ואירועים נגד דוברי רוסית.
24 מקרים של גזענות של כוחות הביטחון
34 מקרי גזענות של מוסדות חינוך ואקדמיה
78 מקרים של גזענות בספורט
14 מקרי גזענות כלפי אוכלוסייה דוברת רוסית
22 מקרי גזענות בתקשורת הרוסית
19 פרסומים גזעניים בכלי התקשורת ובמדיה החברתית.
בשנת 2017 פרסם הארגון מסמך בשם "ביטויים של גזענות ואפליה נגד בני ובנות נוער בישראל - במערכת החינוך ובמערכת אכיפת החוק."
המטומטרה או המומטרה הוא מצב רפואי בו מצטבר דם בחלל הרחם.
המטומטרה בדרך כלל נגרמת מחסימה של הרחם על ידי קרום הבתולים או על ידי מחיצה רוחבית בנרתיק.
המטומטרה בדרך כלל מופיעה ככאב באזור אמצע האגן או הבטן התחתונה, הכאב הוא כאב מחזורי של התכווצות הרחם.
אישה הסובלת מהמטומטרה עשויה גם לדווח על השתנה תדירה או אצירת שתן.
נשים לפני גיל המעבר הסובלות מהמטומטרה לעיתים קרובות יחוו דימום חריג מהנרתיק, כולל כאבי מחזור או אמנוריאה (חוסר וסת), בעוד נשים לאחר גיל המעבר נוטות יותר להיות א-תסמיניות.
בשל הצטברות של דם ברחם, מטופלות עלולות לסבול מלחץ דם נמוך או תגובה ואזו-ואגאלית.
במישוש הרחם ניתן לחוש שהוא מוגדל ונוקשה.
המטומטרה מתפתחת כאשר הרחם מתמלא בדם ומתנפח.
זה קורה כתוצאה מחסימה או חוסר התפתחות של מערכת הרבייה התחתונה—הרחם, צוואר הרחם או הנרתיק—שאמורים לספק מוצא לדם הווסת.
הסיבה העיקרית להתפתחות המטומטרה היא מומים מולדים, הכוללים קרום בתולים חסום, מחיצה רוחבית בנרתיק או גדילה לא תקינה של הנרתיק.
סיבות אחרות הן נרכשות, כגון היצרות של צוואר הרחם, הדבקויות תוך רחמיות, סרטן רירית הרחם או סרטן צוואר הרחם.
בנוסף, המטומטרה עלולה להתפתח כסיבוך של ניתוח הרחם או צוואר הרחם, כגון אבלציה של רירית הרחם, שם רקמה של צלקת ברירית עלולה לחסום אזורים של בלוטות וכתוצאה מכך נגרמת הצטברות דם בתוך חלל הרחם.
בנוסף, היא עלולה להתפתח גם לאחר הפלה, או לידה, וכן לאחר "ברית" לנשים (כריתת הדגדגן).
בדרך כלל אבחנה של המטומטרה יכולה להתבסס על סיפור קליני של היעדר וסת וכאב בטן מחזורי בלבד.
ניתן גם לבצע אבחון בעזרת מישוש מסה אגנית.
לצורך אישוש האבחון אפשר לבצע בדיקה בעזרת מכשיר אולטרסאונד, אשר יראה הצטברות דם בתוך הרחם והגדלה של החלל.
לפרוסקופיה עשויה לסייע באבחון מום מולד האחראי להמטומטרה.
הטיפול בדרך כלל מתחיל בהרחבה כירורגית של צוואר הרחם כדי לנקז את הדם.
שאר הטיפול ממוקד בפתרון הגורם הבסיסי להמטומטרה; לדוגמה, אם מדובר בחסימה על ידי קרום הבתולים, או חסימה של מחיצה רוחבית בנרתיק, יתבצע ביתוק של קרום הבתולים או המחיצה.
במקרים מסובכים יותר, כדוגמת סיבוך במהלך ניתוח, ייתכן שתידרש היסטרוסקופיה לפתיחת הידבקויות שהתפתחו.
אם הסיבה של המטומטרה אינה ברורה, ויש חשש לגידול סרטני, ניתן לקחת ביופסיה של רירית הרחם לשלילת גידול סרטני.
מקובל בכל מקרה לתת אנטיביוטיקה למניעת זיהום.
המטוקולפוס הוא מצב רפואי בו הנרתיק מאוחד בדם מחזור כתוצאה מגורמים רבים, המובילים לחסימת זרימת הדם הווסתית.
ההגדרה הרפואית של המטוקולפוס היא הצטברות של דם בתוך הנרתיק.
לעיתים קרובות זה נגרם על ידי שילוב של וסת עם קרום בתולין לא מושלם.
זה נראה לעיתים בתסמונת רובינו ברחם דידלפי, או באנמוליות אחרות.
כאבי בטן תחתונה שבאים לפרקים, עשוי להמשך שבוע ואף יותר
כאב עם התכווצויות, בפרקי כאב חמורים יותר בין לבין
הקאה ללא דם או מיצי מרה
קרום הבתולים הלא מושלם: מצב רפואי בו הבנות נולדות עם קרום בתולים שלם המכסה את כל פתח הנרתיק.
קרום בתולים לא מושלם עלול להיות מאובחן בכל גיל.
עם זאת, כאשר נערה מגיעה לגיל ההתבגרות.
קרום בתולים מסוג זה חוסם את זרימת הדם החוצה ואת בריכות הדם בנרתיק.
הצטברות הדם בנרתיק הוא גורם: תחושת מלאות בבטן התחתונה, כאב בטן, כאב גב, בעיות במתן שתן ותנועת מעיים.
אטרזיה בצוואר הרחם: אטרזיה בצוואר הרחם היא אנומליה של צינור המולריאן הנדירה יחסית בדרכי מערכת הרבייה הנקבית.
היא קשורה לכאבים חריפים או כרוניים בבטן או כאב באגן יחד עם בעיות רבייה אחרות.
לחלק ניכר מהנשים עם אטרזיה בצוואר הרחם המום מופיע כבר מאז הלידה, כלומר, אטרזיה צווארית מולדת.
עם זאת, אטרזיה בצוואר הרחם נבדלת מהאנמליות של תעלות מולרריות אחרות.
אטרסיה בנרתיק: אטרזיס בנרתיק הוא ליקוי מולד נוסף אשר מביא להפרעה של דרכי היציאה מהרחם.
זה מתרחש כאשר התהליך הקאודי של הנרתיק לא נוצר ומוחלף ברקמות סיביות בלבד.
לאטרזיה בנרתיק יש שלוש קטגוריות בסיסיות של חריגות- אגנזיס וגינלי, איברי המין הדו משמעיים, וריאציות של פי הטבעת והסינוס האורוגניאלי.
התכונות השונות קשורות לאיברי המין הדו משמעיים העלולים בסופו של דבר להוביל לחסימה של זרימת הדם הווסתית הן: קפלים על השפתיים, מסה בשפתיים הואגינאליות, עודף רקמות על הדגדגן.
עקב חריגות אלו, יש סיכוי שדם הווסת לא יצליח לזרום מהנרתיק והסופו של דבר יוביל למטוקולפוס.
מחיצת נרתיק רוחבית: מחיצת נרתיק רוחבית היא מצב רואי נוסף לפיו קיר אופקי נוסף של רקמות שנוצר במהלך התפתחות עוברית יוצר סתימות בנרתיק.
חוליות נרתיקיות רוחביות הן חריגות נדירות יחסית, המופיעות אצל כ-1 מעל 70,000 בנות.
ניתן לבצע את האבחנה בגילאים שונים, החל מילודים המופיעים עם הידרוקולפוב ועד נשים צעירות המופיעות עם אמנוריאה ראשונית וכאבי אגן עקב התפתחות המטוקפולוס.
לעיתים קרובות, נשים עשויות להיות בעלות פתח רגיל של קרום המין, אולם קיר רקמה זה עשוי לחסום את הגישה לתעלת הנרתיק.
פתח קטן במחצה הנקרא גידור מאפשר לדם הווסת לזרום מהנריק.
עם זאת, זה לוקח זמן יותר מאשר המחזור החודשי הרגיל.
עבור הנשים שאין להן גידור, הדם יתחבר לנרתיק העליון וזה יוביל לכאבי בטן קשים ואף לעקרות.
אטרזיה בצוואר הרחם: אטרזיה בצוואר הרחם היא אנומליה של צינור המולריאן הנדירה יחסית בדרכי הרבייה הנשית.
זה קשור לכאבים חריפים או כרוניים בבטן או כאבים באגן יחד עם בעיות רבייה אחרות.
חלק ניכר מהנשים עם אטרזיה בצוואר הרחם יש את זה מאז הלידה, כלומר, הן אטרזיה צווארית מולדת.
אטרסיה בנרתיק: אטרזיס בנרתיק הוא ליקוי מולד נוסף אשר מביא להפרעה של דרכי היציאה הרחם.
זה מתרחש כאשר החלק הקאודי של הנרתיק לא נוצר ומוחלף ברקמות סיביות בלבד.
אטרזיה בנרתיק יש שלוש קטגוריות בסיסיות של חריגות - Agenesis Vaginal, איברי המין הדו-משמעיים, וריאציות של פי הטבעת והסינוס האורוגניאלי.
התכונות השונות הקשורות לאיברי המין הדו-משמעיים העלולים להוביל בסופו של דבר לחסימה של זרימת הדם הווסתית הן: i) קפלי סלעים מעל פני הניתוח ii) המסה בתוך לביום לכאורה iii) עודף רקמות הדגדגן.
בגלל חריגות אלה, יש סיכוי שדם הווסת לא יצליח לזרום מהנרתיק, ובסופו של דבר יוביל למטוקולפוס.
מחיצת נרתיק רוחבית: מחיצת נרתיק רוחבית היא מצב רפואי נוסף לפיו קיר אופקי נוסף של רקמות שנוצר במהלך התפתחות עוברית יוצר סתימה בנרתיק.
חוליות נרתיקיות רוחביות הן חריגות נדירות יחסית, המופיעות אצל כ-1 מכל 70,000 בנות.
ניתן לבצע את האבחנה בגילאים שונים, החל מילודים המופיעים עם הידרוקולפוס ועד נשים צעירות המופיעות עם אמנוריאה ראשונית וכאבי אגן עקב התפתחות המטוקפולוס.
לעיתים קרובות, נשים עשויות להיות בעלות פתח קבוע של הימני, אולם קיר רקמות זה עשוי לחסום את הגישה לתעלת הנרתיק.
פתח קטן במחצה הנקרא גידור מאפשר לדם הווסת לזרום מהנרתיק.
עם זאת, זה לוקח זמן רב יותר מאשר המחזור החודשי הרגיל.
אצל הנשים שאין להן גידור, הדם יתחבר לנרתיק העליון וזה יוביל לכאבי בטן קשים.
ישנן סיבות רבות להמטוקולפוס, ולכן, קיימים טיפולים כירורגים שונים שיש לבצע על מנת לטפל במצב רפואי זה.
התערבויות כירוגיות אלו נעות בין כריתת רחם מלאה עם תעלה, ועד התערבויות שמרניות יותר כמו צנתור חלל הרחם.
עבור נשים הסובלות מקרום בתולים לא מושלם, יש צורך בניתוח מינורי המעלה את קרום הבתולים.
בדרך כלל טיפולים אלו נעשים במסגרת כירורגית, בעזרת הימנוטומיה או ניתוח אחר להסרת כל רקמה החוסמת את זרימת הווסת.
כמו כן, לאחר הניתוח נדרשת המטופלת להחדיר מרחיבים אל הנרתיק בכל יום למשך מספר ימים לאחר הניתוח וזאת כדי למנוע את סגירת החתך מעצמו.
לאחר שהמטופלת החלימה, כלומר, אין תחושות צריבה סביב הנרתיק, אפשר לקבוע עבורה תקופות קבועות לקיום יחסי מין תקינים.
סיבוכים לאחר הניתוח כמו היצרות בנרתיק ושיבוש מחדש יכולים להופיע במיוחד כאשר המחיצה סמיכה.
עובי המיקום של המחיצה, לרוב, מוערך בעזרת בדיקת אולטרה סאונד רפואית או בדיקת דימות תהודה מגנטית לפני ניסיון לכריתתו.
המטפיזיקה של המידות הוא חיבור פילוסופי מאוחר של עמנואל קאנט משנת 1797, העוסק בפילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית ופילוסופיה של המשפט.
החיבור מהווה פיתוח לתיאוריה המוסרית של קאנט.
בחיבורו המוקדם יותר "הנחת יסוד למטפיזיקה של המידות", קאנט יצק את היסודות לתורת המוסר שלו, ובמרכזה הצו הקטגורי, והעמיק אותם ב"ביקורת התבונה המעשית".
ב"המטפיזיקה של המידות" המאוחר יותר, קאנט "פורט" את הצו הקטגורי למערכת שלמה של חובות וזכויות, וחוקר את ההשלכות של התייחסות לאנושות כיצורים רציונליים במסגרת חובות.
"תורת הזכות" (Rechtslehre) העוסק בזכויות, משפט וצדק, ובעצמו מתחלק ל"זכויות פרט" ול"זכויות ציבוריות".
"תורת המידות" (Tugendlehre) העוסקת במידות מוסריות, ומתחלקת ל"תורת מרכיבי האתיקה" ול"תורת מתודת האתיקה".
חוקרת קאנט, מרי ג'יי גרגור פירשה שהחלוקה בספר היא ל"תורת הזכות", העוסקת בזכויות שיש לאנשים או שביכולתם לרכוש, ו"תורת המידה" עוסקת במידות שהם צריכים לרכוש.
החלק הראשון מבוסס על פרשנות רפובליקנית למקורותיה של הקהילה הפוליטית כחברה אזרחית וכינון המשפט הפוזיטיבי.
החלק הראשון פורסם בנפרד בשנת 1797, והוא מהווה את אחת הדוגמאות האחרונות לרפובליקניזם הקלאסי בפילוסופיה הפוליטית.
החלק הראשון הוא ההתייחסות הרחבה ביותר של קאנט לפרויקט השלום ולמערכת החוק להבטחת זכויות הפרט.
החלק השני מפתח את התיאוריה האתית של קאנט.
קאנט מדגיש במיוחד את ההתייחסות לאנושות כאל תכלית בפני עצמה; למעשה חזרתו של קאנט מהניסוח השני של הציווי הקטגורי מאפשרים להסיק חובות.
החובות מטופלות באופן אנליטי על ידי קאנט, המבדיל בין חובות כלפי עצמנו לבין חובות כלפי אחרים.
החובות מסווגות כחובות מושלמות וחובות לא מושלמות.
קאנט חושב שחובות לא מושלמות מאפשרות לבחור במקסימום.
החובות המושלמות במקום זאת אינן קובעות בדיוק את מקסימום הפעולות.
קאנט מבחין בין "מידה" ו"זכות" מפני ש"תורת הזכות" מכילה זכויות כחובות מושלמות כלפי אחרים בלבד.
החיבור "המטפיזיקה של המוסר" אינו ידוע כמו עבודותיו הקודמות של קאנט בתחום המוסר: "הנחות יסוד למטפיזיקה של המידות" (1785) ו"ביקורת התבונה המעשית" (1788), אך זכה להתעיינות מחודשת.
הגל התנגד לרבות מהמסקנות אליהן הגיע הקאנט בחיבור זה, בראשון להבנת מערכת הנישואין כמבוססים על חוזה פורמלי.
יהודה מלצר קיבץ כמה מן המסקנות מעוררת המחלוקת ביותר שקאנט מעלה בחיבור זה:
המטורף מהוולגה הוא כינויו של הרוצח הסדרתי הרוסי רדיק טגירוב, שביצע סדרת מעשי רצח של נשים קשישות בכמה אזורים בשנים 2011–2012, ונלכד בשנת 2020.
ממרץ 2011 ועד ספטמבר 2012 התרחשו במחוזות הפדרליים בוולגה ובאורל מספר מקרי רצח דומים מאוד של נשים קשישות.
החוקרים סבורים שכל הפשעים בוצעו על ידי אדם אחד, שכן כל הקורבנות היו נשים רווקות בגילאי 75 עד 90, שכל אחת מהן חיה בחרושצ'ובקה.
לדברי החוקרים, העבריין חדר לדירה והעמיד פנים שהוא עובד בוועד הבית או בשירות הסוציאלי.
כל הקורבנות נחנקו בחפצים מאולתרים (למשל חגורת חלוק אמבטיה).
לאחר הרצח, הפושע היה גונב כסף ודברי ערך מהדירה.
אולם החוקרים סבורים שגניבת כספי הגמלאים לא הייתה בראש סדר העדיפויות של הרוצח.
תשעת הרציחות הראשונות התרחשו בקאזאן.
אחת הקורבנות שרדה, אך לא הצליחה לתאר את התוקף.
מעשי רצח דומים התרחשו באוליאנובסק, ניז'ני נובגורוד, איז'בסק, פרם (שני מעשי רצח באפריל 2012) וסמרה (שני מעשי רצח באפריל–מאי 2012).
בין התאריכים 25–27 בספטמבר 2012 בוצעו 3 רציחות אחרונות באופה.
המספר הכולל של מעשי הרצח הוא 32.
ב־26 בספטמבר 2012, התוקף נתפס במצלמת טלוויזיה במעגל סגור בפתח אחד מבתי קורבנו.
הודות לכך הורכב קלסתר פנים.
בשנת 2013 משטרת הפדרציה הרוסית הבטיחה פרס של מיליון רובל בתמורה למידע הנוגע לחקירה.
באותה שנה הופיעה תאוריה לפיה הרוצח מסתתר במחוז סחלין.
בליל ה־7 באוקטובר 2016, בקאזאן, צולם אדם החשוד בהיותו הרוצח במצלמת אבטחה בבית ברחוב צ'ויקוב, אך ועדת החקירות הפדרלית הכחישה שהוא החשוד.
ב-6 בפברואר 2017, סגן ראש המנהל הראשי לזיהוי פלילי במחלקת החקירות הפליליות במשרד הפנים של הפדרציה הרוסית, איוואן סטרלצוב, אמר לעיתונאים כי לחוקרים יש סיבות טובות להאמין כי האדם המבוקש הוא תושב אודמורטיה.
כן עלתה השערה כי האיש החזיק ברשימת גמלאים.
עם זאת, החוקרים לא שללו כי ייתכן שנכלא, או שהוא כבר לא בחיים.
לטענת סטרלצוב, הפרס למידע שיעזור לבסס את זהותו של העבריין הועלה ל־3 מיליון רובל.
ב־28 במרץ 2017, קזחי בן 37 בשם פאבל שאיאחמטוב נעצר בסמרה בחשד למעורבות ברצח, אחרי שהרג שתי קשישות בסמרה ב־25 וב־27 במרץ 2017.
ב-25 במאי 2017 הציעו החוקרים כי החשוד הוא יליד טטרסטן ולמד באחד מבתי הספר של קאזאן.
ב־1 בדצמבר 2020 עוכב רדיק טגירוב על ידי משטרת קאזאן והודה ב־25 מהרציחות.
ראיות דנ"א והדפסי נעליים סייעו לזהותו בתור הרוצח.
החשוד הורשע בגניבה בשנת 2009, הוא שוחרר בשנת 2010 ובשנתיים שלאחר מעצרו הטיל אימה על נשים קשישות בטטרסטן, מארי אל, אודמורטיה וצ'ובשיה.
כשבכל המקרים פעל באותה צורה: עקב אחר קורבנו בחנות או בכניסה לבית הדירות, הציג את עצמו כעובד שירותי דיור ושירותים קהילתיים וחברתיים ונכנס לדירה.
ברגע שהדלת נטרקה, תקף מאחור וחנק את הנשים ולקח את כל החסכונות והתכשיטים והתחבא.
בחקירתו הרוצח עצמו התקשה למנות את המספר המדויק של הקורבנות, שכן עבר זמן רב: בשנת 2012 הוא הפסיק.
גרתי עם אמי," טען טגירוב את המניע לרציחות, אם כי החוקרים הפדרליים נטו להאמין שלא מדובר בניסיונות גניבה מהקורבנות.
הבדיקה הגנטית וסימני נעליים שהושארו בזירת הפשע הם אלה שאפשרו לשוטרים להתחקות אחריו וללכוד אותו בדירתו בקאזאן.
לבוש: ז'קט כהה וקצר עם כובע, מכנסיים שחורים ונעלי ספורט.
המטופלת השקטה הוא רומן מתח פסיכולוגי שנכתב על ידי הסופר הבריטי-קפריסאי אלכס מיכאלידס.
הרומן הוא רומן הביכורים של מיכאלידס, והוא יצא לאור ב-5 בפברואר 2019. הספר תורגם לעברית על ידי רחל פן ויצא לאור בהוצאת פן וידיעות ספרים, ביולי 2019.
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של פסיכותרפיסט אנגלי, המתמודד עם מטופלת, ציירת מפורסמת אשר רצחה את בעלה שהיה צלם אופנה, ומאותו רגע אינה מוציאה מילה מפיה.
עם יציאתו לאור, הופיע הספר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במקום הראשון.
מאוחר יותר הוא זכה בפרס Goodreads Choice לשנת 2019 בקטגוריית ספרי המסתורין והמותחנים.
על כתיבת רומן הביכורים שלו, אמר הסופר מיכאלידס, שהוא גם תסריטאי, "הרגשתי מאוכזב מאוד כתסריטאי.
כל הזמן ראיתי תסריטים מעוותים בהפקה ותחושת התסכול הזו גרמה לי להחליט לשבת ולכתוב סוף סוף רומן." מיכאלידס בחר ביחידה פסיכיאטרית כרקע לרומן מכיוון שבזמן לימודיו כסטודנט לפסיכותרפיה עבד במתקן פסיכיאטרי מאובטח לבני נוער.
מיכאלידס כתב כחמישים טיוטות לספר לפני שסיים אותו.
השראה לעלילה היוותה הטרגדיה האתונאית אלקסטיס מאת אוריפידס.
אלקסטיס היא גיבורה מהמיתולגיה היוונית אשר הקריבה את חייה ברצון למען בעלה אדמטוס.
נגזר על אדמטוס למות אך הוא יכול להינצל אם מישהו אחר יתנדב למות במקומו.
איש אינו מוכן לעשות זאת מלבד אשתו אלקסטיס, ואכן היא מתה במקומו ולמענו.
האלה, שראתה את גדולת נפשה ואהבתה של אלקסטיס החזירה אותה לחיים, אך אלקסטיס לא פצתה עוד את פיה, והתכנסה לתוך עצמה בשתיקה ממושכת.
המבנה הנרטיבי של העלילה הושפע מכתיבתה של אגתה כריסטי.
אלישיה ברנסון, ציירת מפורסמת, מואשמת ברצח בעלה, הצלם גבריאל ברנסון.
מאותו רגע אינה מוציאה מילה מפיה, וגם במשפטה אינה אומרת דבר.
האלמנט היחיד שבו היא מביעה את עצמה הוא סיום מהיר של ציור דיוקן עצמי, וכתיבת הכותרת שלו: אלקסטיס.
לאור התנהגותה בית המשפט מחליט כי אלישיה מטורפת ויש לאשפזה במוסד לחולי נפש.
תיאו פייבר, הדובר בסיפור, הוא פסיכולוג משפטי שמגלה עניין רב בתיק ברנסון, ומסוקרן לדעת מה היו המניעים שלה לרצח בעלה.
כמעט שש שנים לאחר שהחל אשפוזה, התפנתה משרת פסיכולוג משפטי במוסד שבו שהתה, ופייבר מציע עצמו לתפקיד.
לבקשתו הוא מופקד על אלישיה, שלא דיברה מיום הרצח.
על אף שהיא נשארת אילמת במהלך הפגישות הטיפוליות שלהם, אלישיה מוסרת לתיאו את יומנה, שבו היא מתארת שבשבועות שלפני הרצח היא נצפתה בביתה על ידי רעול פנים, והרגישה שהוא עוקב אחריה.
כדי ללמוד עוד על אלישיה, יוצר תיאו קשר עם בן דודה.
הלה מספר על אירוע מילדותם שהתרחש זמן קצר לאחר התאבדותה של אמה.
אביה של אלישיה, באבל עמוק על אשתו, הביע בקול את צערו על כך שהייתה זאת אשתו שמתה, הוא היה מעדיף שבתו אלישיה תמות במקומה.
תיאו מבין שלאמירה זו הייתה השפעה עמוקה על נפשה של אלישיה.
הוא חוזר אליה ומשתף אותה בתהליך החקירה שהוא עורך על מנת לעזור לה להבין מה קורה לה, ואף להוציאה מאילמותה.
הקשר הממושך בין השניים גורם לאלישיה לדבר, לקראת סוף הספר, והיא מספרת לו שרעול פנים נכנס לביתה ורצח את גבריאל.
במקביל לסיפורה של אלישיה מספר פייבר על חייו האישיים.
הוא מגלה שאשתו, קתי, מנהלת רומן מחוץ לנישואים עם אדם לא ידוע.
פייבר אוהב את אשתו, והדבר פוגע בו מאוד.
בסוף הספר מתגלה לקוראים שהרומן מסופר בשני צירי זמן שונים.
הצלם גבריאל ברנסון, בעלה של אלישיה, הוא אשר ניהל רומן עם קטי פייבר, אשת המספר.
המספר תיאו פייבר שגילה זאת, הוא רעול הפנים אשר פרץ לבית ברנסון כדי להתעמת עם גבריאל.
הוא קשר את אלישיה וגבריאל לכיסאות ואיים עליהם ברובה שהיה בבית.
פייבר נתן לגבריאל את הבחירה להציל את עצמו או את אשתו, וגבריאל בחר להציל את עצמו.
פייבר עזב מבלי לירות באף אחד מהם, מכיוון שהוא רק התכוון לחשוף לפני אלישיה את האנוכיות של גבריאל.
בגידתו של גבריאל הזכירה לאליסיה את אמירת אביה בילדותה ואת אדישותו ביחס למותה, וזוהי הסיבה שהיא הרגה את גבריאל.
תיאו תכנן לעזור לאליסיה להתאושש מהטראומה שלה באמצעות טיפול בה כפסיכותרפיסט.
כאשר אלישיה סיפרה לתיאו את הסיפור השקרי לפיו רעול הפנים רצח את גבריאל, הוא הבין שהיא שיקרה לו מכיוון שזיהתה שהוא אותו רעול פנים, ושהוא יודע מהו הסיפור האמיתי.
הוא נכנס לחדרה בהיחבא, הזריק לה מנת יתר של סמים, ונמלט מהחדר.
לפני שאלישיה איבדה את הכרתה, היא הצליחה לתעד ביומנה את האירועים האחרונים, ואת המעשה של תיאו והסתירה את היומן.
היומן נמצא על ידי המשטרה, וחוקר המשטרה הגיע אל ביתו של פייבר והקריא לו את דבריה.
תיאו פייבר הבין שהוא נתפס וחש תחושת הקלה.
ה"אינדיפנדנט" שיבח את הספר על עלילתו, דמויותיו וסגנונו, וכתב: "[הספר] חי דיו כדי להצדיק לטרוף אותו ביום אחד...
הכתיבה חדה כאזמל ולא עמוסה, הסגנון חלש ותמציתי, לא צפוף".
הגרדיאן הסכים ושיבח את "הפרוזה הצמודה והלא עמוסה".
ה"וושינגטון פוסט" שיבח את העלילה כ"רעננה" אך ביקר את "טרופי האימה החריפים, והסצנות הנדושות".
ב"הארץ ספרים" כתבה הדס ריבק כי הספר הוא "תענוג אינטלקטואלי"ב"קורא בספרים מגזין ספרות" כתב ירין כץ "ספר מהנה ומעניין, שקריאתו קולחת וקצבית.
הספר זכה בפרס בחירת Goodreads עבור ספר המסתורין והמותחן הטובים ביותר לשנת 2019. כמו כן נבחר לספר החודש על ידי טיימס, ולספר השנה של בארנס אנד נובל.
בשנת 2019 עם צאת הספר לאור הוא היה רב מכר מספר אחת של הניו יורק טיימס.
באמזון, הוא היה רב מכר מספר שתיים לשנת 2019 והוכרז כמותחן מספר אחת ברשימת הספרים שלהם לאותה השנה.
כמו כן היה בין עשרת רבי המכר המובילים של סאנדיי טיימס במשך שבעה שבועות.
הספר תורגם ליותר מחמישים שפות, ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים.
חברת ההפקה של בראד פיט, Plan B מתכננת להפיק סרט על פי התסריט של "המטופלת השקטה".
המטופל היא מיני-סדרת מתח פסיכולוגית אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי ג'ואל פילדס וג'ו וייסברג.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-30 באוגוסט 2022 בשירות "FX on hulu", ופרקה האחרון שודר ב-25 באוקטובר 2022.
עלילת המיני-סדרה עוקבת אחר אלן שטראוס, פסיכולוג יהודי רפורמי המתקשה לעכל את מותה הטרי של אשתו ואת התנכרותו של בנו, שנחטף יום אחד על ידי אחד ממטופליו, סם.
כאשר אלן מוצא עצמו קשור למיטה בשלשלאות, סם מתוודה בפניו על היותו רוצח סדרתי ומבקש את עזרתו המקצועית.
דרך הטיפולים, מקווה סם לרפא את יצריו הרצחניים ולהפסיק להרוג.
סטיב קארל – אלן שטראוס, פסיכולוג המתאבל על מותה הטרי של אשתו.
את דמותו של אלן בצעירותו מגלם ג'קסון דולינגר.
דונל גליסון – סם פורטנר, מפקח מסעדות ומטופלו החדש של אלן, הנוהג בחשאי לרצוח באופן סדרתי.
לינדה אמונד – קנדיס פורטנר, אמו של סם, המודעת למצבו הנפשי.
אנדרו לידס – עזרא שטראוס, בנם של אלן ובת', שהפנה להם עורף לאחר שחזר בתשובה.
לורה נימי – בת' שטראוס, אשתו של אלן שנפטרה לאחרונה מסרטן.
לפני מותה שימשה כשליחת ציבור בטמפל הרפורמי של קהילתה.
אלן בלומנפלד – חיים בנימין
אלכס ריץ' – אליאס, אדם נוסף המוחזק בשבי על ידי סם, ממנו סם גילה על אלן שטראוס.
דייוויד אלן גריר – צ'ארלי אדיסון, המטפל לשעבר של אלן.
באוקטובר 2021, נמסר לראשונה על פיתוחה של המיני-סדרה.
עוד נמסר כי את המיני-סדרה יצרו וכתבו ג'ואל פילדס וג'ו וייסברג, וכי על הפקתה יהיה אמון השחקן סטיב קארל.
בצוות ההפקה נמנים גם קרוליין מור, ויקטור סו וכריס לונג, שאף היה אמון על בימוי הפרקים.
לצד ההכרה על הפקת המיני-סדרה, נמסר כי קארל ייככב בתפקיד הראשי.
בינואר 2022, נמסר על ליהוקם של דונל גליסון, לינדה אמונד, לורה נימי ואנדרו לידס; ואילו בפברואר 2022, על ליהוקם של אלכס ריץ' ודייוויד אלן גריר.
צילומי המיני-סדרה החלו בינואר 2022 בלוס אנג'לס.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכתה המיני-סדרה לציון 88%, עם דירוג ממוצע של 7.1/10 על סמך 57 ביקורות.
בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic, זכתה המיני-סדרה לציון 74/100 על סמך 30 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקורות2023פרסי TCAהישג יוצא דופן בסרט, מיני-סדרה או ספיישל"המטופל"
המטה הצבאי של הוד מלכותו (בשוודית: H.M.
Konungens stab) הוא הצוות הצבאי הרשמי של מלך שוודיה.
המטה של הוד מלכותו מתפקד כיחידה עצמאית בתוך הכוחות המזוינים של שוודיה, וכולל שנים עשר קצינים אשר מתחלפים מדי חודש בתפקיד שלישו הצבאי של המלך.
מטרת המטה הצבאי הוא לייעץ למלך ולסייע לו למלא את חובותיו כמפקד העליון של הצבא השוודי.
כמו כן המטה אחראי לתמוך בשאר בני משפחת המלוכה בטקסים ובתרגילים צבאיים בשוודיה ומחוצה לה.
המטה הצבאי הוקם ב-1872, ובראשו עומד קצין בדרגת גנרל לויטננט.
מאז 2018 ראש המטה הצבאי המלכותי הוא יאן סאלסטרנד.
המטופוייזה (Haematopoiesis או hematopoiesis באנגלית אמריקאית) היא תהליך ההיווצרות של הרכיבים התאיים בדם.
כל מרכיבי הדם התאיים מופקים מתאי גזע המטופוייטיים.
באדם בוגר בריא, כעשרה מיליארד (1010) עד מאה מיליארד (1011) תאי דם חדשים מיוצרים ביום על מנת לשמור על רמות יציבות של כל רכיב במחזור הדם ההיקפי.
במהלך ההתפתחות העוברית דם נוצר כמצבורים של תאי דם בשק החלמון, הנקראים איי דם.
ככל שההתפתחות מתקדמת, היווצרות דם עוברת להתרחש בטחול, בכבד ובבלוטות הלימפה.
כאשר מח העצם מתפתח, רוב תהליך היווצרות הדם עבור האורגניזם כולו מתבצעת בו.
עם זאת, הבשלה, הפעלה וחלק מהפרוליפרציה של תאים לימפואידים מתרחשות בטחול, בתימוס ובלוטות הלימפה.
בילדים, היווצרות הדם מתרחשת במח העצמות הארוכות כגון עצם הירך והשוק.
אצל מבוגרים היא מתרחשת בעיקר באגן, בגולגולת, בחוליות ובעצם החזה.
במקרים מסוימים הכבד, התימוס והטחול עשויים לחדש את תפקודם ההמטופוייטי במידת הצורך.
מצב נקרא המטופוייזה חוץ-מְדוּלַרִית (extramedullary haematopoiesis) ועשוי לגרום לאיברים אלו לגדול באופן משמעותי, כפי שהכבד מוגדל באופן יחסי במהלך ההתפתחות העוברית.
המטופוייזה חוץ-מדולרית, ובפרט מיאלופוייזה (Myelopoiesis, היווצרות תאי דם לבנים), עשויות לספק לויקוציטים במחלות לב וכלי דם ודלקות במהלך הבגרות.
ייתכן ומקרופאג'ים בטחול ומולקולות צַמְדָנִיוֹת (Adhesion molecules) מעורבים בוויסות של יצירה חוץ-מדולרית תאים מיאלואידים במחלות לב וכלי דם.
אצל חלק מבעלי החוליות, ההמטופוייזה יכולה להתרחש בכל מקום שיש סטרומה (החלק התומך של האיבר) של רקמת חיבור רפה ואספקת דם איטית, כגון המעי, הטחול או הכליה.
שלא כמו יונקים אאותריים, ליונקי כיס שזה עתה נולדו כבד המוטופוייטי באופן פעיל.
המטה המשותף הקבוע של בריטניה הוא גוף הפיקוד העליון של הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת, האחראי לניהול ותיאום מבצעי חוץ משולבים – הכוללים שיתוף פעולה בין זרועות הצבא השונות (יבשה, ים ואוויר), ולעיתים גם עם מדינות נוספות במסגרת מבצעים רב-לאומיים.
המטה פועל ממפקדת נורת'ווד (Northwood Headquarters) שממוקם צפונית-מערבית ללונדון, והוא נתון לפיקודו של ראש המטה למבצעים משולבים (Chief of Joint Operations – CJO), בדרגת לוטננט גנרל.
הצורך בהקמת מטה משולב קבוע רב-זרועי נבע מהמציאות הבינלאומית הבלתי יציבה והבלתי צפויה שהתעצבה לאחר תום המלחמה הקרה.
אף שהעולם קיווה ליצירת "סדר עולמי חדש" בשנות התשעים, התפתחויות גאו-פוליטיות כמו מלחמות במזרח התיכון והחרפת חוסר היציבות בבלקן חשפו את מגבלות המבנה הצבאי הקיים של בריטניה.
עד לאותה תקופה, האחריות לתכנון וביצוע של כל מבצע צבאי בריטי – בין אם עצמאי ובין אם בינלאומי – הוטלה על אחת מזרועות הצבא באופן נפרד.
כך למשל, מבצע CORPORATE (1982), לשחרור איי פוקלנד, נוהל על ידי צי הים, ואילו מבצע GRANBY (1991), לשחרור כווית, הובל על ידי זרוע התקיפה (Strike Command).
המעבר לתקופה שבה נדרשה פריסה גוברת של כוחות בריטיים בזירות עולמיות רבות, היה בין הגורמים המרכזיים מאחורי מחקר עלויות ההגנה (Defence Costs Study – DCS), שבשנת 1994 המליץ על הקמת המטה המשותף הקבוע (PJHQ).
המחקר הצביע על ליקויים חמורים בניהול הצבאי – במיוחד על הגישה האלתורית, הריאקטיבית והלא-מתואמת בה נוהלו המבצעים על ידי זרועות הצבא השונות.
ההמלצה להקים מטה משולב נועדה לשפר את היעילות, את האפקטיביות המבצעית ואת ניהול המשאבים.