tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ססיל מעצבן את כולם כאשר הוא קורא בקול מרומן רומנטי קליל שכלולה בו סצנה אשר מזכירה בצורה חשודה את הרגע שבו ג'ורג' נישק את לוסי בפירנצה.
ג'ורג' תופס את לוסי לבד בגינה ומנשק אותה שוב.
לוסי מבינה שהרומן נכתב על ידי מיס לאביש (אותה סופרת שהתגוררה איתם במלון בפירנצה) ומסיקה ששרלוט בטח סיפרה לה על הנשיקה.
לוסי כועסת על שרלוט מכיוון שגילתה את סודה, ומכריחה אותה לצפות כאשר היא אומרת לג'ורג' ללכת ולא לחזור לעולם.
ג'ורג' מתווכח איתה ואומר לה שססיל רואה אותה רק בתור "אובייקט למדף" והוא לעולם לא יאהב אותה מספיק על מנת להבטיח את עצמאותה, בזמן שג'ורג' אוהב אותה בגלל מי שהיא.
לוסי מתרגשת אך נשארת נחושה בדעתה.
מאוחר יותר באותו ערב, לאחר שססיל שוב סירב בצורה חצופה לשחק טניס, לוסי מפרה את האירוסין.
היא מחליטה להימלט ליוון עם מכרים שהיא הכירה בפירנצה, אבל כשהיא עומדת לעזוב היא פוגשת במר אמרסון.
מר אמרסון לא מודע לעובדה שלוסי הפרה את האירוסין עם ססיל, ולוסי לא יכולה לשקר לאיש הזקן.
מר אמרסון מכריח את לוסי להודות בקול כי היא הייתה מאוהבת כל הזמן בבנו ג'ורג'.
הרומן מסתיים בפירנצה, לשם ג'ורג' ולוסי ברחו בלי הסכמתה של אימה.
למרות שלוסי התרחקה מווינדי קורנר, אולי לתמיד, הספר מסתיים בצורה רומנטית, עם הבטחה לחיים אוהבים ומשותפים לה ולג'ורג'.
הנושאים העיקריים ברומן כוללים מיניות מדוכאת, חופש מהמוסד הדתי, התבגרות ואהבת אמת.
הרומן כתוב בגוף שלישי למרות שמספר פסקאות נראים דרך עיניה של דמות מסוימת.
חדר עם נוף הוא הרומן הרומנטי והאופטימי ביותר של פורסטר.
פורסטר משתמש בהרבה מסימני ההיכר שלו, כולל ניגוד בין דמויות שטוחות ועגולות.
הדמויות העגולות הן אלה שהרעיונות שלהן והאני העצמי שלהן משתנה או מתפתח במהלך הספר, בזמן שהדמויות השטוחות נשארות קבועות, מוכרות ורוב הזמן קומיות.
הספר פורסם ב-1908 והוא מציג בעיות חברתיות ופוליטיות רבות בתחילת המאה ה-20 של התרבות האדוארדית.
נבחנים הבדלים בוטים בין חשיבה שמרנית לחשיבה רדיקלית.
לוסי מציגה את החברה הצעירה שקל להשפיע עליה באותה תקופה, מתי שזכות הבחירה לנשים התחילה להתקבל.
פורסטר, מפגין את התקוות שלו לחברה, ומסיים את הספר כאשר לוסי בחרה בדרך משלה, חיים חופשיים עם הגבר שהיא אוהבת בניגוד לחיים עם גבר הנחשב "ראוי" יותר.
בנוסף פורסטר מציג את ההבדלים הסימבוליים בין איטליה לאנגליה.
פורסטר הפך את איטליה לאידיאלית מכיוון שיש בה חופשיות והתבטאות מינית.
איטליה מבטיחה טריות, תשוקה טבעית אשר עוררה באותה תקופה בהרבה בריטים רצון לעזוב את החברה האנגלית הלוחצת.
בזמן שלוסי באיטליה, השקפת העולם שלה משתנה בצורה דרמטית, וסצנות כמו הרצח בפירנצה פותחות את עיניה לעולם מעבר לחייה המוגנים בווינדי קורנר.
בישראל הוקרן הסרט בשם "זיכרונות אהבה מפירנצה".
ב-2006 הודיע אנדרו דייוויס כי הוא מתכוון לעבד את הספר לטלוויזיה עבור ערוץ ITV1. הסרט "חדר עם נוף" שודר בפעם הראשונה ב-ITV1 בנובמבר 2007. שיחקו בו השחקנים, אב ובן, טימותי ורייף ספאל, בתפקיד מר אמרסון ובנו.
עוד שיחקו בסרט איליין קאסידי בתפקיד לוסי, סופי תומפסון בתפקיד שרלוט ולורנס פוקס בתפקיד ססיל וייז.
חדר המכונות באוניה הוא החלק בו נמצא המנוע הראשי, גנרטורים וחלקי מכונות נוספים.
צמוד לחדר המכונות ימצא בדרך כלל חדר הבקרה, אשר בו נמצאים המכונאים ובו מוצג מידע לגבי מצב המנוע, הדלקים, השמנים וטמפרטורות שונות.
בימות עבר, בספינות מונעות במנועי קיטור, היה צמוד לחדר המכונות מחסן הפחם של האוניה ועובדי חדר המכונות היו מזינים כל העת את דוודי הקיטור בפחם, עבודה שנחשבה מפרכת ומסוכנת בשל חומו של חדר המכונות והגזים שנפלטו לחללו בתהליך הבעירה.
סכנות בחדר המכונות מתחלקות לשני סוגים, סכנות לעובדים והמבקרים במקום וסכנות לציוד והמבנה.
פגיעה פיזית: חדר המכונות מכיל ציוד רב וחלקי מכונה נעים, ולכן קיימת סכנה לפגיעה פיזית.
כמו כן קיימת סכנת החלקה עקב נזילות של שמנים או דלקים שונים.
נזקי חום: בחדר המכונות שוררת טמפרטורה גבוהה ולכן קיימת גם סכנה של כוויות, מכות חום והתייבשות.
חומרים כימיים: בחדר המכונות מאוחסנים ומשתמשים בחומרים כימיים רבים, כולל דלקים, נשימה או מגע איתם עלול לגרום לפגיעה.
נזקי רעש: חדר המכונות הוא מקום רועש ביותר, פגיעה קשה בשמיעה עלולה להגרם לעובדים בו אם הם אינם מוגנים.
אחת הסכנות הגדולות ביותר היא שרפה, השילוב של טמפרטורה גבוהה, דלקים ושמנים, ואוורור רב, יוצרים סכנת שרפה אשר עלולה לאיים על כל האוניה ועל אנשי הצוות.
מסיבה זו בחדר המכונות קיים ציוד כיבוי רב, אשר אמור למנוע את השרפה ולהחיש את הטיפול בה במקרה שהיא פרצה.
בתחום המלונאות והארחה, חדר לפי שעה היא שיטת אירוח בה החדר מושכר למספר שעות במשך היום בתעריף הנקבע על פי מספר השעות שהאורח שהה בחדר (בניגוד לשיטה בה התעריף נקבע על פי מספר לילות).
השכרת חדר לפי שעה משמשת לשתי מטרות עיקריות:
בבתי מלון הסמוכים לנמל תעופה, עומדת השכרה כזו לרשותם של נוסעים במעבר, המעוניינים לנצל למנוחה את שעות ההמתנה שבין טיסה לטיסה.
כיוון שמדובר בזמן מצומצם, של שעות אחדות, למעבר מהיר מנמל התעופה לבית המלון ובחזרה חשיבות גדולה.
לשימושם של זוגות לשם קיום מפגש הכולל יחסי מין בתנאים נוחים.
בתי מלון וחדרי הארחה המציעים שירות זה מקפידים להדגיש את הדיסקרטיות שבקבלתו – האפשרות להגיע אל החדר, לשהות בו ולעזוב אותו ללא כל מפגש עם צוות המלון.
חדרים לפי שעה מוצעים ברמות יוקרה שונות, מחדר זול, פרקטי ושימושי, המספק את הצרכים הבסיסיים בלבד כמו שינה במיטה, מצעים נקיים, חדר רחצה וכדומה.
ועד חדרים יוקרתיים עם מראות בתקרה, מיטות ענק, מכונות קריוקי, ג'קוזי זוגי, תאורה רומנטית, נרות ריחניים, בקבוקי משקה אלכוהולי (יין ויין נתזים, בעיקר), ועוד.
במזרח אסיה, במדינות כמו יפן, קוריאה הדרומית ובהונג קונג.
נקראים מלונות המשכירים חדרים לפי שעה מלון אהבה.
השוהים במלון הם, בדרך כלל, זונות ולקוחותיהן, או עוברי אורח המגיעים למקום למטרות מין, וכן עובדים הנמצאים בהסדר כלשהו עם מקום העבודה שלהם המאפשר שהייה קצרה במלון.
המלונות שוכנים בדרך כלל הרחק ממרכז העיר על מנת לוודא את הדיסקרטיות והאנונימיות של הלקוחות.
בטוקיו, למשל, ניתן למצוא אותם באזור שנקרא דוגנזקה שייבואה, ליד כביש ראשי או בפרוורים בפאתי העיר או אפילו באזורים תעשייתיים.
היו מספר הצעות לבניית מלונות אהבה בבנייני מגורים אך ניסיונות אלה כשלו.
לעיתים המבנה האדריכלי של מלונות האהבה רועש וצעקני, ויש בהם מבנים בצורת ארמון וטירה, בצבעי ורוד וסגול זוהרים, עם תאורת ניאון מסנוורת.
אחרים אינם מתבלטים אך ניתן לזהותם במספר החלונות הקטן.
ניתן למצוא מלונות אהבה מיוחדים שפונים לכל פנטזיה מינית, החדרים מעוצבים להפליא ולכל חדר יש מוטיב מרכזי, כגון חדרי BDSM או חדרים רומנטיים, המאובזרים במיטב המוצרים ומכונות המין.
מלון האהבה המפורסם ביותר ביפן הוא מלון "הקיסר מגורו" הנמצא בלב אזור מגורו שבטוקיו.
המלון בנוי כמצודה מימי הביניים, וכיאה לטירה שכזו הוא מצויד בצריחים, בחרכי ירי, בחומות מגן, בתעלות מים ובשערים מתרוממים.
במלון שישים ושניים חדרים בעלי שמות כמו "תאווה ספרדית", "נדנדה איטלקית".
בעבר נועדו מלונות האהבה היפניים בעיקר לזוגות לא נשואים, כאשר ההורים הגבילו את החופש המיני.
חדר ניתוח הוא חלל במתקן רפואי, שבו נערכים ניתוחים.
חדר הניתוח מותאם מבחינת מבנהו, גודלו והתנאים הסביבתיים השוררים בו לשם ביצוע ניתוח בתנאים של סטריליות מלאה, ומרוכז בו כל הציוד הרפואי הדרוש לשם ביצוע הניתוח תוך שמירה על בטיחות החולה.
חדרי ניתוח כלליים, המצויים בכל בית חולים כללי ומשמשים את כל המחלקות הכירורגיות בו;
חדרי ניתוח מחלקתיים, הממוקמים במחלקות מסוימות בבתי חולים;
חדרי ניתוח מרפאתיים, הקיימים בסניפים של ארגוני בריאות כמו קופות חולים, או במרפאות פרטיות של רופאים;
חדר ניתוח בבית חולים שדה.
בבתי חולים כלליים יש בדרך כלל מספר חדרי ניתוח, ובבתי חולים גדולים – כעשרה עד עשרים חדרי ניתוח.
חדרי הניתוח הכלליים משרתים את כל המחלקות בבית החולים העורכות ניתוחים.
עם זאת, בדרך כלל אין כל המחלקות משתמשות בכל חדרי הניתוח, אלא כל מחלקה משתמשת רק באחדים מהם, אשר בהם מרוכז הציוד הדרוש לאותה מחלקה לשם ביצוע הניתוחים שבתחום מומחיותה.
חדרי הניתוח מקובצים ביחד באגף נפרד בתוך בית החולים.
אגף זה הוא מכלול של חללים, אשר חדרי הניתוח עצמם נמצאים במוקד שלהם.
חדר המתנה, בו שוהה המנותח לאחר שהגיע ממחלקת האשפוז בה שהה ועד שיגיע מועד כניסתו לחדר הניתוח עצמו.
אזורי רחצה וחיטוי לקראת ניתוח, המיועדים לשימושם של צוותי חדרי הניתוח.
חדר הרדמה, בו נערכת הרדמת המנותח לפני הכניסה לחדר הניתוח עצמו (חדר זה איננו קיים בכל חדר ניתוח).
חדרים להכנת ציוד לקראת ניתוח ולטיפול בו לאחר סיום הניתוח.
יחידת התאוששות, שאליה מועברים המנותחים לאחר הניתוח למעקב עד להתפוגגות ההרדמה שניתנה להם והתייצבות מצבם הכללי.
מלתחות ומשרדים, המיועדים לשימושם של עובדי אגף חדרי הניתוח.
חדרי ניתוח הם חדרים מרווחים דיים כדי להכיל את כל אנשי הצוות ופריטי הציוד הנדרשים לצורך ביצועם של ניתוחים.
בצורתם המודרנית הם מוארים היטב, ובנייתם וסידורם הפנימי נעשו באופן המקל על ניקוים.
לחדרים אלו אין בדרך כלל חלונות.
הם ממוזגים והטמפרטורה בהם מבוקרת.
לעיתים מקוים בהם לחץ אוויר העולה במקצת על לחץ האוויר שמחוץ להם – זאת על מנת למנוע חדירת חלקיקים ומחוללי-מחלה שונים לתוכם.
למערכת החשמל של חדר ניתוח יש מערכת גיבוי, המבטיחה את המשך אספקת החשמל במקרה של תקלה.
המיטה עליה שוכב המטופל בחדר הניתוח מכונה שולחן ניתוחים.
שולחן זה ניתן לכיוון באופן שיתאים לממדיו של כל מנותח, ויאפשר לשנות את תנוחת גופו של המנותח על פי הנדרש לצורכי הניתוח.
שולחן הניתוחים מוצב במרכזו של החדר ומעליו, בתקרת החדר, קבועות מנורות הניתנות לכיוון, המאפשרות למנתחים ליצור תאורה טובה של שדה הניתוח.
הציוד הרב המצוי בחדר ניתוח מאוחסן בו בארונות קבועים, כמו גם בארוניות ציוד ניידות, ונערך על גבי שולחנות לפי צורכי כל ניתוח.
מכשירי ניטור – למעקב אחרי קצב הלב של המנותח, רישום הפעילות החשמלית של הלב, קצב הנשימה, לחץ הדם, חום הגוף, רוויון החמצן ורמות הגזים בדם.
הנתונים מופיעים על גבי צגים מול עיני אנשי הצוות.
בחדר ניתוח מצויים גם מכשירים לביצוע בדיקות דם מהירות ללא תלות במעבדות בית החולים ;
ציוד להרדמה ולהנשמה – כולל מכונת הנשמה, מכונת הרדמה וצנרת אספקה לחמצן ולגזי הרדמה;
מכשירים וחומרים לטיפול תומך – מתקני עירוי וציוד עירוי, משאבות עירוי אלקטרוניות, תמיסות לעירוי ותרופות.
כמו כן, לקראת ניתוח מובאים אל חדר הניתוח מבנק הדם של בית החולים מנות דם ומוצרי דם על פי צורכי הניתוח החזויים;
מכשירים וחומרים לשטיפה, חיטוי, תפירה וחבישה;
ציוד ניתוח – החל בסכינים ואביזרי ניתוח שונים, מסורים חשמליים וציוד לניתוחים בגישה של פולשנות מינימלית (למשל ניתוחים לפרוסקופיים) ועד למכונת לב-ריאה, המיועדת לשימוש בניתוחי לב פתוח;
משתלים מלאכותיים שונים – כגון ברגים ופינים אורתופדיים במידות שונות, המיועדים לתיקון שברים;
מכשירי הדמיה – מכשיר אולטרסאונד (לניתוחי בטן וניתוחי לב מסוימים), מכשיר MRI (הנמצא בחלק מחדרי הניתוח המשמשים לניתוחים נוירוכירורגיים).
מתקנים ניידים לביצוע צילומי רנטגן עומדים הכן ליד חדרי הניתוח.
בחדר הניתוח ניתן לצפות בצילומי רנטגן על גבי לוח-אור או מסך מחשב (בצילומים דיגיטליים);
ציוד החייאה – על גבי עגלת החייאה, הכוללת בין השאר מכשיר דפיברילציה.
בעבר נבנו חדרי ניתוח שבצדם יציעים בעלי חלונות זכוכית, אשר אפשרו תצפית של מבקרים אחרי מהלך הניתוח.
ראשיתו של מאפיין זה הייתה בחדרי ניתוח של המאה ה-19, אשר נבנו כתיאטראות שאפשרו צפייה של קהל גדול בניתוח (ומכאן אחד השמות האנגליים של חדר הניתוח - Operating Theatre).
התקדמות הטכנולוגיה המאפשרת את צילום מהלך ניתוח בוידאו ושידורו לאתרים מרוחקים ייתרה במידה רבה את הצורך ביציעים אלו.
לאגפי חדרי הניתוח הכלליים יש מנגנון ניהול נפרד וצוות עובדים קבוע.
הצוות הקבוע של חדרי ניתוח הוא אחיות או אחים, המשתתפים במהלך הניתוח, וכן טכנאים, המפעילים פריטי ציוד מסוימים הנדרשים בו.
אל האחיות והטכנאים מצטרפים בעת ניתוח רופא מרדים, אשר שובץ לאותו ניתוח על ידי מחלקת ההרדמה של בית החולים, ורופא מנתח – אחד או יותר – ששובץ לניתוח מטעם המחלקה הכירורגית העורכת אותו.
בנוסף, עשויים להשתתף בניתוח רופאים מתחומי ההדמיה הרפואית, המפעילים מכשירי הדמיה במהלך הניתוח.
מקובל שאחות אחת לפחות תעבור רחיצה וחיטוי בדומה למנתח ותלבש גלימת ניתוח על מנת שתוכל להגיש לו את המכשירים להם יצטרך מתוך ערכות של מכשירים מעוקרים.
תפקידה של אחות נוספת – "אחות מסתובבת" – הוא לנוע בתוך חדר הניתוח, על מנת לאסוף ולסדר בו ציוד כנדרש ולקרבו אל שולחן הניתוח.
על מי שאיננו נמנה עם סגל בית החולים אסורה הגישה לחדרי הניתוח, לשם שמירת הסטריליות של חדר הניתוח ובטיחות ההליך הניתוחי בכלל.
עם זאת, בניתוחים הנערכים לילדים מקובל לאפשר לאחד ההורים ללוות את הילד אל תוך חדר הניתוח, ובניתוחים קיסריים מורשה לעיתים בן הזוג של היולדת לשהות לידה בעת הניתוח.
בחלק מבתי החולים מופקדים אחות או אח - הנקראים "אחות קשר" - על מסירת עדכוני מצב לקרובי המנותחים הממתינים בחדר ההמתנה החיצוני.
הם מתהלכים בין חדרי הניתוח ומביאים את העדכונים לקרובים משם.
בבתי חולים גדולים מצויים לעיתים קרובות חדרי ניתוח נוספים על חדרי הניתוח הכלליים.
אלו שוכנים בצמוד למחלקות מסוימות או למרפאות אותן מחלקות - למשל מחלקות לרפואת עיניים או מחלקות לכירורגיה פלסטית - ומשמשים את אותן מחלקות לעריכת ניתוחים נוספים.
המבנה, הצוות והציוד של חדרי ניתוח אלו דומים לאלו של חדרי הניתוח הכלליים.
עם זאת, חדרי ניתוח אלו הם לרוב קטנים יותר מחדרי הניתוח הכלליים.
הם אינם ערוכים בדרך כלל לקיום ניתוחים בהרדמה כללית, אלא ניתוחים בהרדמה מקומית בלבד.
משום כך הם משמשים לעריכת הניתוחים הקלים יותר של אותה מחלקה.
בניתוחים אלו אין משתתף בדרך כלל רופא מרדים.
חדר ניתוח מרפאתי הוא חדר ניתוח קטן, המיועד לניתוחים קטנים וקלים, הנערכים בהרדמה מקומית בלבד – בדרך כלל ניתוחי כירורגיה פלסטית.
הם מצויים בסניפים של ארגוני בריאות כמו קופות חולים, או במרפאות פרטיות של רופאים.
לעיתים חדר הקבלה של הרופא במרפאה משמש אותו גם כחדר ניתוח ומצויד בהתאם.
הצוות הפועל בחדרי ניתוח אלו הוא בדרך כלל של רופא אחד בלבד, ולעיתים עוזרים לידו אח או אחות.
חדר ניתוח בבית חולים שדה
חדרי ניתוח בבתי חולים שדה פעלו ופועלים במתקנים שכאלו, אשר נפרסים על ידי יחידות צבא במסגרת עימותים צבאיים ועל ידי גופים בינלאומיים וארגוני מתנדבים באזורי סכסוכים ואתרי אסון.
חדר ניתוח בבית חולים שדה שוכן בדרך כלל באוהל (שפתחיו נסגרים לרוב ביריעות על מנת לשפר את שמירת הסטריליות בתוכו) או במבנים קשיחים ניידים, כגון קרונות ומכולות.
איוש חדר ניתוח בבית חולים שדה, ציודו ופעולתו הם דומים לאלו של חדר ניתוח כללי, אך על כל ציודו להיות נייד וניתן לאריזה ולהעתקה למיקום אחר בתוך פרק זמן קצר.
כמו כן, פעולתו של חדר ניתוח שכזה, כמו גם ציודו, מתמקדים בטיפול בפציעות טראומה, האופייניות למצבי מלחמה ואסונות טבע.
סם אנדרוס, לוק קסקריני, עקרונות הטיפול הכירורגי (מה שבאמת צריך לדעת...), תל אביב: רמות, 2010.
תאריך כניסה: 8 באוגוסט 2010.
חדר חושך הוא חדר חשוך המצוי לפעמים במועדוני לילה, סאונות ומועדוני מין הומוסקסואלים ומיועד לקיום פעילויות מיניות.
כאשר החדר ממוקם בברים הוא ידוע גם כמאחורי הקלעים.
חדרי חושך היו נפוצים בברים ובמועדוני להט"בים באמריקה הצפונית במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה הקודמת, וניתן למצוא אותם גם כיום בברים ומועדוני להט"ב.
החדרים יכולים להיות בעלי רמות חשכה בגדלים משתנים בהתאם למקום, ולכלול בהם אלמנטים שונים ואביזרי מין.
חדר חושך הוא חדר המעוצב כך שיהיה חשוך לחלוטין על מנת לאפשר עיבוד של חומרי צילום הרגישים לאור כגון נייר צילום או סרט צילום.
בחדרי חושך נעשה שימוש מאז הומצא תהליך הצילום בתחילת המאה ה-19. לחדרי חושך מאפיינים שונים ומגוונים, ומאז פותח תהליך ההדפסה של תמונות, מאפשרת העבודה בחדרי חושך שליטה מוחלטת על תהליך היצירה הטכני.
העבודה בחדר חושך עם נייר צילום שחור-לבן אינה נעשית בחשיכה מוחלטת, שכן נייר זה רגיש רק לחלק מסקאלת הצבעים ולכן ניתן לעבוד איתו באמצעות אור מיוחד, לרוב נורה כתומה או אדומה.
הציוד הנדרש לעבודה בחדר החושך
בכל חדר חושך, אפילו קטן וארעי, נדרש ציוד בסיסי אשר יאפשר עבודה נוחה לפיתוח סרט הצילום ולהדפסת התמונות.
חדר חושך צריך להיות חדר אטום לאור לחלוטין, אך בעל אוורור מספק לשהות ממושכת.
רצוי לחלק את החדר ל"אזור רטוב" ו"אזור יבש".
בצד ה"יבש" של החדר ימוקמו ציוד ההגדלה וחשיפת הנייר (כגון מַגְדֵּל, שעון עצר, זכוכית מגדלת למיקוד) ונייר ההדפסה, ובצד ה"רטוב" רצוי להתקין משטח עבודה גדול, המתנקז אל כיור.
על משטח העבודה ימוקמו קערות הפיתוח, מסודרות מהכיור והלאה בסדר הפוך לסדר השימוש בהן.
בצד זה יאוחסנו הכימיקלים המשמשים לפיתוח התמונות בתהליך ההדפסה (פיתוח, עצירה וקיבוע).
אור ביטחון אדום, שאינו משפיע על נייר הצילום בשחור לבן, ימוקם בדרך כלל מעל לקערת הפיתוח, בגובה המומלץ על ידי היצרן.
העבודה בחדר החושך כוללת שני תהליכים מרכזיים - הגדלה ופיתוח ההדפסות.
- תהליך ההגדלה: תשלילים קטנים נזקקים להגדלה כדי שפרטיהם ייראו ולמטרה זו יש צורך במכשיר הגדלה (מַגְדֵּל - Enlarger).
המַגְדֵּל פועל על פי עיקרון בסיסי המהווה מעין היפוך למצלמה.
אור חודר דרך התשליל ועדשה מותקנת מתחתיו ומקרינה את הדימוי על לוח.
העדשה יכולה לנוע מעלה ומטה ולקבוע כך את מידת ההגדלה.
על הלוח ימוקם נייר ההגדלה (נייר הצילום) אשר ייחשף לזמן קצר לאור המוקרן מהמַגְדֵּל.
ניתן לקבוע את זמן החשיפה המדויק על ידי ביצוע מספר ניסיונות (לדוגמה חשיפה של 5,10,20 שניות וכדומה) וכך להבין כיצד תשפיע חשיפה מסוימת, עד לקבלת התוצאה הרצויה.
בתהליך ההגדלה, בו נחשף נייר הצילום לאור בכמות מספקת לקבלת דימוי ברור, ניתן לשלב מסננים שונים ולהצל על חלקים בתמונה, כחלק מתהליך היצירה ובהתאמה לסגנון האישי והמקצועי.
- פיתוח ההדפסות (ההסבר מתייחס להדפסות בשחור לבן; בהדפסות בצבע התהליך מעט שונה): את ההדפס שנחשף לאור המַגְדֵּל יש לפתח בצידו ה"רטוב" של חדר החושך בתהליכי פיתוח וקְבִיעָה הדומים לאלה של פיתוח סרט הצילום.
ההדפס ייטבל במספר קערות המכילות תמיסת כימיקלים.
הרצף הבסיסי של פעולת פיתוח ההדפסים הוא פיתוח, עצירה (או שטיפה), קביעה ולבסוף שטיפה וייבוש.
קערות הכימיקלים השונים ימוקמו בקערות המונחות במרחק מסוים זו מזו, כדי למנוע התזת אחת התמיסות לתוך קערת התמיסה האחרת.
הקערה הראשונה היא קערת הפיתוח, בה דימוי הולך ומתכהה יופיע באותם מקומות על הנייר שאליהם הגיע האור במהלך החשיפה במַגְדֵּל.
מכיוון שכמות גדולה יותר של אור עברה מבעד לחלקיו הבהירים של הנגטיב מאשר זו שעברה מבעד לחלקיו הכהים, ההדפס יהיה בבחינת דימוי פוזיטיבי.
תפקיד קערת ה"עוצר" הוא לעצור את פעולת ה"מפתח" על מנת שהדימוי לא ילך ויתכהה מעבר לנדרש.
תפקיד ה" קוֹבֵעַ" כשמו כן הוא, לקבע ולייצב את הדימוי באופן סופי.
בתום תהליך הפיתוח יש לשטוף היטב את ההדפס כדי לסלק ממנו את כל שאריות הכימיקלים.
את ההדפסים יש לייבש באמצעות תלייה באויר, הנחה על מדפים או באמצעות מתקן ייבוש חשמלי.
חדר מתים (בבית חולים או בית קברות) הוא חדר אחסון גופות המחכות לזיהוי, נתיחה שלאחר המוות, קבורה או שרפה.
בחדר מתים מודרני, מאוחסנות הגופות בקירור למניעת ריקבון.
שני סוגים של תאי קירור נפוצים ביותר בחדרי מתים:
גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין 2°C ל-4°C.
תאי קירור מסוג זה מאפשרים שמירת גופות לתקופה של עד מספר שבועות.
תא זה לא מונע רקבון, אלא רק מאט את קצב התקדמותו.
גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין –15°C ל-–25°C.
לרוב בשימוש במוסדות משפטיים או מכוני רפואה, במיוחד כאשר לא זוהתה הגופה.
בטמפרטורות אלה הגופה קופאת לחלוטין והריקבון נמנע כמעט לגמרי.
במספר מדינות בעולם, הגופה נחנטת - מה שהופך את תהליך קירור הגופות ללא שימושי.
ברוב המדינות, משפחת הנפטר חייבת לקבור את הגופה בתוך 72 שעות (שלושה ימים) מהפטירה, אך לעיתים, בעיקר במדינות אפריקה, מתבצעת הקבורה שבועות או חודשים לאחר הפטירה.
במדינות אלו נשמרות הגופות לתקופה של עד שנה או שנתיים בבית חולים או בית הלוויות וכאשר המשפחה אוגרת מספיק כסף לממן את הטקס, נלקחת הגופה לקבורה.
חדרי מתים ממתינים הם חדרי מתים שייעודם הוא בעבור גופות שמחכות לווידוא מוות.
בעבר, לפני שהרפואה המודרנית יכלה לוודא מוות באופן מובהק, אנשים פחדו להיקבר בחיים, כך שלאחר הכרזתם כמתים, הועברו הגופות המוטלות בספק לחדרי המתים מסוג זה, שם חיפשו מתמחים אחר סימני חיים.
לעיתים הותרה הרקבות הגופה מעט לפני הקבורה, לווידוא המוות לחלוטין.
חדר נשפים הוא חדר רחב ידיים הממוקם בתוך מבנה.
מידותיו של החדר גדולות במיוחד, וזאת במטרה שניתן יהיה לערוך בו אירועים רשמיים ונשפים, ומכאן שמו.
חדרים אלה מצויים בארמונות ובמגורים רשמיים של ראשי מדינה.
על מנת לאפשר קיום נשפי ריקודים, נבנים חדרים אלה שלהם לרוב צורה רבועה, ותקרת החדר גבוהה במיוחד.
חדר פלאות בתקופת הרנסאנס באירופה היה אוסף אנציקלופדי של חפצים ללא קיטלוג ברור, בתקופה בה גבולות הקטגוריות של עולמות התוכן טרם הובררו.
חדרי הפלאות שיקפו את רוח התקופה, את הגיוון והעושר באמנות ומדע הרנסאנס, החתירה להרחבת הידע, ותגליותיהם של מגלי הארצות.
הם שימשו גם כסמל סטטוס לעושר הכלכלי והאינטלקטואלי של בעליהם.
בבעלותם של שליטים ואצילים היו חדרי פלאות מפורסמים ומתועדים.
אוספים כאלו היו גם בבעלות אנשים ממעמד הסוחרים ומראשוני חוקרי המדע באירופה.
חדרי הפלאות היו אבותיו של המוזיאון המודרני.
על פי טרמינולוגיה בת-ימינו, החפצים בחדרי הפלאות כללו פריטים מעולם הטבע (לרבות זיופים), הגאולוגיה, האתנוגרפיה, הארכאולוגיה, שרידי קדושים דתיים והיסטוריים, עבודות אמנות ועתיקות.
בשפות אירופאיות שונות שמו של האוסף היה Wunderkammer, מגרמנית - חדר פלאות.
לעיתים תורגם שם זה לשפה המקומית (בצרפתית Cabinet de curiosités, בספרדית Cuartos de maravillas, לדוגמה).
באנגלית היה השם המקובל "Cabinet of curiosities", הניתן לתרגום כ"חדר המוזרויות", "חדר הקוריוזים".
המילה "קבינט" שימשה בזמנו במשמעות "חדר".
ב באנגלית ובצרפתית משמעות המילה הייתה אוסף יצירות אמנות, ובכך נכללו גם פריטים מעוררי עניין אחרים.
כיום משמשת במשמעויות: ארון; לשכה; גוף ייעוץ או קבלת החלטות ב (כגון הקבינט המדיני-ביטחוני, קבינט ממשלת בריטניה, הקבינט של ארצות הברית).
הסגנון הקלאסי של חדר הפלאות הופיע ב, אם כי היו דוגמאות ראשוניות עוד קודם לכך.
חדר הפלאות של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שלט בין 1576–1612), שכן בפראג והיה ללא מתחרים מצפון ל.
הוא נועד לספק נחמה ומפלט להתבוננות, אך שימש גם להדגמת תפארתו ועוצמתו האימפריאליים, באמצעות הסידור הסמלי של התצוגה, שהוצגה בטקסיות בפני המבקרים - דיפלומטים ואילי הון.
גם לדודו של רודולף, פרדיננד השני, ארכידוכס אוסטריה, היה אוסף כזה, בדגש על ציורים של אנשים בעלי עיוותים מעניינים, שנותר שלם ברובו ומוצג כיום בחדר הפלאות והאמנויות בטירת אמברס, באינסברוק שבאוסטריה.
התיעוד המצויר הראשון של חדר פלאות מתחום ידיעת הטבע הוא תחריט בספר "Dell'Historia Naturale" (על ההיסטוריה של הטבע) מאת פרנטה אימפרטו , שיצא לאור בנאפולי ב-1599 .
הציור שימש לתיקוף אמינותו של המחבר כמקור מידע בתחום ידיעת הטבע, על ידי הצגת ארונות הספרים שלו (בימין התמונה) כשעל מדפיהם כרכים רבים מוערמים בשכיבה זה על גבי זה, בסגנון ימי-ביניימי, או כששדרתם פונה מעלה, כדי להגן על דפי הספר מאבק.
חלק מהספרים מייצגים ללא ספק את העשבייה שלו.
על כל שטח התקרה הקמורה מאוחסנים דגים מיובשים, יונקים מפוחלצים, קונכיות מעניינות ותנין מפוחלץ התלוי ממרכז התקרה.
אלמוגים מוצבים על מדפי הספרים.
בשמאל התמונה, בחלק התחתון שורת ארונות מדפים, עם קופסאות של דגימות או צנצנות מכוסות.
מעליהן ארונות שאת דלתותיהן ניתן לפתוח כלפי מטה, ובתוכם גומחות בהן הוצגו דגימות מינרלים.
על הארונות מוצבות ציפורים מפוחלצות, כשמאחוריהן לוחות משובצים דגימות אבני שיש וג'ספר מלוטשות או תאים לדגימות.
שניים מחדרי הפלאות המפורסמים ביותר שתוארו ב היו אלו של אולה וורמס (1588–1654; בלטינית: אולאוס וורמיאוס), רופא ואנטיקוריאט דני, ושל אתנסיוס קירכר (1602–1680), מלומד ישועי גרמני.
חדרי הפלאות הללו היו עמוסים בעלי חיים מפוחלצים, קרניים, ניבים, גולגולות, מינרלים, כמו גם מגוון סוגים של חפצים מעשי ידי אדם מרתקים באותה מידה: פסלים מדהימים בעתיקותם, עדינותם או קטנותם; בובות מכניות מונעות על ידי מנגנון שעון; ופריטים אתנוגרפיים מאתרים אקזוטיים.
חדרי הפלאות עירבו לעיתים מציאות ובדיה, לרבות יצורים הנראים מיתולוגיים.
האוסף של וורמס כלל למשל שרך צמרירי שהוא שיער ככבשה סקיתית (צמח אגדתי שיוחס למרכז אסיה, ופריו הוא כבשה).
מאידך הוא זיהה כי הקרן של חדשן היא של לווייתן ולא של חדקרן אגדתי, כפי ששיערו רוב האספנים אשר הייתה ברשותם קרן כזו.
כאשר תמונות של תוכנם פורסמו, חדרי הפלאות פעלו בשירות הקדמה המדעית.
הקטלוג של האוסף של וורמס, שפורסם ב-1655 בשם "Museum Wormian" עשה שימוש בפריטי האוסף כנקודת פתיחה לספקולציות של וורמס על פילוסופיה, מדע, ידיעת הטבע ועוד.
בחיבורו של Gabriel Kaltemarckt, "כיצד ליצור חדר פלאות", שהוגש לכריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, נקבעו שלושה סוגי פריטים הכרחיים להקמת חדר פלאות או אוסף אמנות: ראשית - פסלים וציורים; שנית - פריטים מסקרנים מהארץ ומחו"ל; שלישית - קרניים, ציפורניים, נוצות ושאר דברים המשתייכים לחיות מוזרות ומסקרנות.
כשאלברכט דירר ביקר בהולנד ב-1521, הוא שלח משם חזרה למינכן, מלבד יצירות אמנות גם קרניים, פיסת אלמוג, כמה סנפירי דגים גדולים, ונשק עץ מהודו המזרחית.
בציורו של פרנס פרנקן הצעיר "חדר אמנות ופלאות" מ-1636 , פינה בחדר מדגימה את טווח תחומי העניין שהכיל.
ציורים על הקיר - החל בציורי נוף, ביניהם סצנה לאור ירח (סוגה בפני עצמה), המשך בפורטרטים וציור דתי ("סגידת האמגושים"), מעורבים בדגי ים טרופיים מיובשים ומחרוזת חרוזים מגולפים, כפי הנראה מענבר, שהוא גם פלא טבע וגם חפץ יקר ערך, לצד פסלים, הן קלאסיים והן דתיים.
על השולחן מוצגים, בין קונכיות אקזוטיות ושן כריש, פורטרטים מיניאטוריים, אבני חן עם פנינים בקופסה מסקרנת בצורת תלתן ארבעה-עלים, רישומים או גילופי עץ בגוון ספיה בסגנון "קיארוסקורו", ציור טבע דומם, מטבעות ומדליות (כנראה יווניות ורומיות), מנורת שמן רומאית מטרקוטה, צלוחיות מעניינות וקערת פורצלן מתקופת שושלת מינג בכחול ולבן.
בעלות על חדר פלאות הוגבלה מטבע הדברים לאלו שיכלו להרשות לעצמם להקימם ולתחזקם.
בפרט, מונרכים רבים פיתחו אוספים גדולים.
אוסף כזה היו הסטודילו של פרנצ'סקו הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה הראשון מבית מדיצ'י.
כזה היה גם האוסף של פרדריק השלישי מדנמרק, אשר הוסיף את האוסף של וורמס לאוספיו לאחר מותו של וורמס.
דוגמה נוספת היא חדר הפלאות שיסד פטר הגדול בסנקט פטרבורג ב-1727. פריטים רבים שנאספו בו נקנו באמסטרדם מידי אלברטוס סבה (רוקח, זואולוג ואספן) ופרדריק ריוסח (בוטניסט ואנטומיסט).
האוסף המדהים של האימפריה ההבסבורגית, לרבות פריטים אצטקים חשובים שביניהם כתר הנוצות של מונטזומה, מוצג כיום במוזיאון האתנולוגיה בווינה (בארמון הופבורג).
אוסף דומה בקנה מידה קטן יותר היה מכלול של ארונות תצוגה שיצר במאה ה-17 פיליפ היינהופר, סוחר, דיפלומט ואספן מאאוגסבורג.
הארונות, שנבנו ממגוון חומרים אקזוטיים ויוקרתיים, כללו תכולה ופרטי עיצוב שנועדו לשקף את היקום כולו בקנה מידה מיניאטורי.
דוגמה של תצוגה כזו, שנשמרה בצורה מיטבית, ניתנה ב-1632 כמתנה מהעיר אאוגסבורג לגוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ונמצאת כיום במוזיאון גוסטביאנום באופסלה.
על פי ניתוחו של היסטוריון האמנות הורסט ברדקמפ, סמיכותם הפיזית של חפצים כה נפרדים עודדו השוואות ומציאת אנלוגיות והקבלות, שדרבנו לשינוי תרבותי, למעבר מראיית עולם סטטית לתפיסה דינמית של עולם טבע משתנה תמידית, ולפרספקטיבה היסטורית שהובילה במאה ה-17 לניצני תפיסה מדעית של המציאות.
דוגמה מאוחרת יותר לתצוגה של פריטים מן הטבע בסמיכות ליצירות אמנות ואומנות עתירות-פרטים, היא המוזיאון המכונה חדר האוצר הירוק (Grünes Gewölbe, "הכספת הירוקה") שנוסד על ידי אוגוסט השני בדרזדן ב-1723, על מנת להציג את חדר הפלאות שלו.
מיכאל ברנהרד ולנטיני , מלומד גרמני שהיה בעליו של חדר פלאות, פרסם ב-1714 עבודה מוזיאלית מוקדמת בשם "Museum Museorum" (מוזיאון המוזיאונים) שתיארה את כל חדרי הפלאות שהכיר כולל קטלוגים של תוכנם.
בספר "ספרי יעקב", מאת אולגה טוקרצו'ק, מתואר חדר הפלאות של הקיסר יוזף השני, עת מבקרים בו יעקב פרנק ובתו אווה.
קטלוג של חדר הפלאות, "Musaeum Tradescantianum", פורסם ב-1656 במימון אליאס אשמול, עורך דין, כימאי, אנטיקווריאט, איש הבונים החופשיים, וחבר ב, אשר התעניין באסטרולוגיה, אלכימיה ובוטניקה.
אשמול רכש את האוסף ב-1659 וצרף אותו לאוסף כתבי היד שלו, בנושאי אסטרולוגיה, היסטוריה ורפואה.
ב-1675 תרם את כל אוספיו וספרייתו לאוניברסיטת אוקספורד, והתנה את תרומתו בהקמת בניין מתאים לאוסף.
על אודות האוסף של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ציין פיטר תומאס בתמציתיות:
סר הנס סלואן (1660–1753), היה רופא אנגלי, חבר ב ומייסד המוזיאון הבריטי.
הוא החל לאסוף צמחים באקראי תוך כדי לימודי הרפואה.
ב-1687 הוצב כרופא הצי באזור ג'מייקה ובמשך חמישה-עשר חודשים אסף וקיטלג צמחייה, בעלי חיים וחפצים מקומיים, ופרסם בעקבות כך שני כרכים על עולם הטבע בג'מייקה.
הוא חזר לאנגליה ב-1689 עם מעל שמונה מאות פריטי צמחייה חיים בעשבייה, וניסה אף להביא עמו בעלי חיים (נחשים, תנין ואיגואנה) אך אלו מתו בדרך לאנגליה.
סלואן קיטלג בקפידה את אוספיו, ואף השיג אוספים אחרים, שקנה או ניתנו לו במתנה.
כך קיבל למשל אוסף צמחים במתנה מגנים בליידן.
ויליאם צ'רלטון הוריש לו ב-1702 אוסף שכלל מגוון גדול של פריטי טבע ואמנות.
סלואן רכש ב-1710 אוסף צמחייה מאפריקה, הודו סין ויפן.
ב-1714 נמסר לו בירושה אוסף העשבייה של הדוכסית מארי סומרסט.
מספר אוספי צמחים נוספים ממגוון אזורים בעולם נמסרו לו במהלך השנים.
הוא השיג כ-350 פריטים מהאינדיאנים של צפון אמריקה, מהאינואיטים, מדרום אמריקה, מלפלנד, מסיביר, מהודו המזרחית ומאיי הודו המערבית, לרבות תשעה פריטים מג'מייקה.
במותו ב-1753 הוריש סלואן את האוסף שלו, בן 337 הכרכים לאנגליה תמורת 20,000 לירות שטרלינג.
ב-1759 נפתח לציבור המוזיאון הבריטי שנוסד מצירוף האוסף של סלואן והספרייה המלכותית של ג'ורג' השני, מלך בריטניה.
גלריית הנאורות ב מדגימה את השפע והגיוון שהיה מנת חלקם של מוזיאונים עד אמצע המאה ה-18, תערובת של קונכיות, דגימות אבן ודגימות בוטניות עם מגוון יצירות אמנות וחפצים מעשי ידי אדם מכל העולם.
תומאס דנט מוטר (1811–1859) היה מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בארצות הברית, התמחה בתיקון שפה וחך שסועים ורגל קלוטה.
כתחביב אסף מוזרויות רפואיות, גידולים, פריטים אנטומיים ופתולוגים, מרקחות רפואיות, דגמי שעווה, יציקות גבס ושרטוטים של עיוותים רפואיים.
האוסף החל ככלי הדרכה לרופאים צעירים.
לפני מותו ב-1859 הוא תרם 1,344 פריטים לקולג' האמריקאי לרופאים בפילדלפיה, יחד עם תרומה של 30,000 דולר לאחזקת והרחבת האוסף.
אוסף מוטר צורף לאוסף של 92 פריטים פתולוגיים שנאספו על ידי ד"ר איזאק פאריש בין 1849–1852. מוזיאון מוטר החל לאסוף ציוד רפואי עתיק ב-1871, לרבות מזוודת הרופא של בנג'מין ראש (מהאבות המייסדים של ארצות הברית) וערכת התפירה של פלורנס נייטינגייל.
ב-1874 רכש המוזיאון 100 גולגולות אדם מהאנטומאי והפרנולוג האוסטרי יוזף הירטל, גופה שכונתה "אשת הסבון" ואת מסכות המוות וכבדיהם המחוברים של התאומים הסיאמיים אנג וצ'אנג בנקר.
ב-1893 קיבל המוזיאון את גידול הלסת של גרובר קליבלנד.
מוזיאון מוטר הוא דוגמה מצוינת לחדר פלאות למוזריות רפואיות מהמאה ה-19.
"מוזיאון הטכנולוגיה של תקופת היורה" בלוס אנג'לס, שנוסד ב-1988, מנסה ליצור מחדש באופן אנכרוניסטי את תחושת הפליאה שעוררו חדרי הפלאות.
שם המוזיאון אינו מעיד כלל על תוכנו.
אוסף המוזיאון, הכולל פריטי אמנות, מדע, היסטוריה ואתנוגרפיה וכן פריטים בלתי מקוטלגים, ותיאורי פריטים שאמינותם מוטלת בספק, מרמז לחדרי הפלאות ההיסטוריים.
הבית על הסלע בוויסקונסין ניתן לתיוג כחדר פלאות מודרני, בעיקר אודות לתצוגת האוטומטונים.
"קבינט" הוא מגזין מברוקלין המתיימר להציג יצירות אמנות ותופעות תרבות בלתי קשורות לכאורה, ולחשוף את קשריהן ההדדיים באופנים שמעודדים סקרנות.
שמו של המגזין ואופיו מרמזים לחדרי הפלאות.
הגלריה האיטלקית "Wunderkammern" ("חדר פלאות" בגרמנית) עושה שימוש במושג חדר הפלאות על מנת לחקור כיצד פליאה באה לידי ביטוי בשיח האמנותי בימינו.
ב-2008 אוניברסיטת לידס באנגליה הציגה סיכום לתוכנית לתואר ראשון באמנות בשם "חדר פלאות", לחשיפת עבודות במגוון תחומי אמנות.
ישנם בלוגרים המתארים את הבלוג שלהם כחדר פלאות, אם מכיוון שהוא כולל בעיקר קישורים לדברים מעניינים או משום שהם משרים פליאה באופן דומה לחדרי הפלאות.
רוברט גהל מאוניברסיטת יוטה מתאר אתרי סרטונים כמו יו טיוב כחדרי פלאות מודרניים, אם כי קיימת הסכנה שיזוקקו למוסדות קפיטליסטיים, .
בישראל קיים "חדר הפלאות על שם יצחק מובשוביץ", שנפתח בשנת 2016 בניצנה.
בספטמבר 2012 הוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית התערוכה "חדרי הפלאות באמנות עכשווית - מהשתאות להתפכחות".
בעוד חדרי הפלאות ההיסטוריים שיקפו את רוח זמנם, את הצימאון לידע ואת מסעות הגילוי של תקופתם, יצירות האמנות של ימינו משקפות את השינויים שחלו בעולם ובתפיסתנו את העולם.
על פי אתר התערוכה: .
בשנת 2010 קלט מוזיאון ישראל כ-3,000 פריטים מהאוסף של הפסל יהודי-צרפתי ז'אק ליפשיץ הכולל פריטים שאסף מאפריקה, אסיה ואוקיאניה.
האוסף מוצג באגף מיוחד בסגנון "חדר פלאות".
חדר מלחמה הוא ספר מתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בין-לאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין.
הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בין-לאומיים ובסיכול טרור.
החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות חדשה לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שמקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס.
בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא.
בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו.
סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ.
הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.
המשבר הבין-לאומי הראשון בו נדרש החמ"ל לטפל הוא פיגוע שהתרחש בסיאול באצטדיון שבו קהל של אלפי צופים.
בעקבות זאת מוזעק פול הוד לבית הלבן.
המתיחות בין קוריאה הצפונית, הנתפסת כמי שיזמה את הפיגוע, לבין קוריאה הדרומית מביאה לפתע את האזור כולו אל סף המלחמה.
הנשיא הטיל על הוד וצוות החמ"ל לנהל את המשבר העלול להסלים לכדי מלחמת קוריאה שנייה.
הספר עובד למיני-סדרה בשנת 1995 בכיכובם של הארי המלין (בתפקיד פול הוד), קים קטרל (בתפקיד אשתו שרון) וקרל ווטרס (בתפקיד גנרל רוג'רס).
חדר משלך (במקור, באנגלית: A Room of One's Own) הוא ספר המכיל מאמר מורחב של הסופרת וירג'יניה וולף, שהודפס לראשונה ב-24 באוקטובר 1929. המאמר מבוסס על סדרת הרצאות שהיא העבירה באוקטובר 1928 בשתי מכללות לנשים באוניברסיטת קיימברידג'.
בעוד המאמר מכיל סיפור ומספרת בדיוניים, במטרה לחקור את נושא הנשים, הן כסופרות והן כגיבורות בספר – הודפס המאמר במקורו בשם "נשים וספרות יפה" לצורך סדרת ההרצאות, ולכן הוא נחשב כחיבור עיוני, ולא כספרות יפה.
המאמר נתפס בדרך כלל כטקסט פמיניסטי, שדן בחשיבות מקומן הריאלי והספרותי של נשים במורשת התרבות הספרותית, שנשלטה על ידי גברים.
"חדר משלך" נכלל ברשימת 100 הספרים של המאה של העיתון "לה מונד".
וירג'יניה וולף טענה במאמר שאישה זקוקה לכסף ולחדר משלה, אם היא מעוניינת לכתוב ספרים.
לדעתה, הנשים הורחקו מהכתיבה בגלל מצבן הכלכלי הנחות לעומת הגברים.
חופש כלכלי יקרב נשים לחופש ספרותי.
האפשרות שנשים תהיינה בעלות חדר משלהן הייתה רחוקה מלהתממש, אלא אם כן הוריה של האישה עשירים מאוד, או שהם ממעמד האצולה.
המאמר בוחן את האפשרות שנשים יכתבו ספרות ברמה של ויליאם שייקספיר, בהתחשב במגבלות שמולן התמודדו נשים, והאם יש צורך ב"רישיון פואטי" כדי ליצור אמנות בחיים הפרטיים.
אביה של וולף, סר לזלי סטפן, האמין, בהתאם להשקפות ששררו בתקופתו, שרק הבנים במשפחה צריכים ללמוד בבית הספר.
וירג'יניה וולף גרסה שעקב אמונתו של אביה, היא לא קיבלה חינוך בית-ספרי פורמלי.
עם כל זאת, מוכיחים מסמכי ארכיון שהתגלו לאחרונה, שווירג'יניה ואחותה, ונסה, למדו יוונית וגרמנית בבית ספר ידוע בלונדון במשך מספר שנים.
מכל מקום, וולף מעבירה את ההרצאות שמהן מורכב הספר, בפני נשים שיש להן ההזדמנות ללמוד חינוך פורמלי במסגרת קבוצתית.
היא מדגישה בפניהן את חשיבותו של החינוך, ועם זאת היא מצביעה על האתגרים שהחינוך הזה יציב בפניהן בחברה.
נשים כסופרות וכגיבורות לעומת המציאות
וולף מביאה כדוגמה את הסופרת רבקה וסט ותוהה מדוע היא נחשבת "פמיניסטית", רק משום שכתבה על גברים "דברים שאולי הם נכונים גם אם אין בהם כדי להחמיא".
לטענת וולף, תיוגה של וסט על ידי גברים כ"פמיניסטית גמורה" היא פרי יהירות פגועה, ומשמשת מעין מחאה מצדם כנגד הזלזול בכוחם להאמין בעצמם:
וולף טוענת כי ישנה תחושת עליונות מצד הגברים: "מחצית האנשים על המדרכה עושים דרכם לעבודה...
אומרים הם לנפשם בכניסתם לחדר, אני העליון על מחצית האנשים כאן".
היא טוענת כי מדובר ב"תסביך גברי מעניין ואפל...
תשוקה מושרשת, לאו דווקא שתהיה היא נחותה אלא שיהיה הוא עליון".
תסביך זה, לטענתה, גם עומד כ"מחסום" בדרכן של הנשים לפוליטיקה.
היא מעירה כי "תולדות התנגדותם של הגברים לשחרור הנשים מעניינות אולי יותר מפרשת אותו שחרור עצמו".
באחד מחלקי הספר המציאה וולף דמות בדיונית בשם ג'ודית, אחותו כביכול של שייקספיר, כדי להמחיש שאישה שניחנה בכישרונותיו של שייקספיר, לא הייתה יכולה לזכות להזדמנויות שהוא קיבל, משום שדלתות רבות היו נסגרות בפניה בשל היותה אישה.
כשם שוולף נותרה בבית כשאחיה הלכו לבית הספר, גם ג'ודית נותרה בביתה כששייקספיר הלך לבית הספר.
היא כאילו נכלאה בביתה, טוענת וולף, על אף שהיא ניחנה באופי הרפתקני ומלא דמיון, לא פחות מאחיה המפורסם.
אך היא נאלצה להיעדר מבית הספר ולמלא את המטלות הביתיות הצפויות מבת נאמנה ולא לבזבז את זמנה בקריאת ספר.
הוריה אירסו אותה בכפייה, וכשהיא מיאנה להינשא לבחור, הכה אותה אביה.
בעוד ששייקספיר מתקדם בחיים, וזוכה להערצה עולמית היסטורית, לכודה אחותו ג'ודית בתוך מערכת הציפיות החונקת שנדרשת מאישה, ללא כל סיכוי ליישם את גאוניותה, והיא מתאבדת בסופו של דבר.
וולף מונה כמה סופרות נשים בתרבות הבריטית ובודקת את הקריירה שלהן.
ביניהן ג'יין אוסטן, האחיות ברונטה וג'ורג' אליוט.
לעיתים יש צורך לבדוק את ההקשרים האינטר-טקסטואליים במאמרה.
היא מספרת על עצמה שישבה על גדות הנהר ומוסיפה בסוגרים: "קראו לי מרי ביטון, מרי סיטון, מרי קרמייקל, או כל שם שייטב בעיניכן".
השמות הללו לקוחים מבלדה אנגלית מהמאה ה-16 בשם "ארבע המריוֹת" או "מרי המילטון" , שבה מסופר על שלוש נשות חצר של המלכה מרי.
שמות כולן הוא כשמות שמזכירה וולף, ואחת מהן, הדוברת, מרי המילטון, שהרתה בגלל יחסים עם המלך, עומדת להיתלות.
היא מוצאת בעצם להורג משום שזלזלה בנישואים ובאמהות וחיה מחוץ למעגל הנשי החברתי.
בהזכרת השמות הללו, שנלקחו מהבלדה, מזהה וולף בנשים האלה ובעצמה מעין סכנה לעצמן מחד גיסא, ולחוג החברתי מאידך גיסא, בהיותן יוצאות דופן מבחינת עיסוקן ומבחינת אורח חייהן.
לדעתה של וירג'יניה וולף תחושת הצניעות היא זו שגרמה לנשים להישאר אלמוניות במאות הקודמות ואפילו במאה ה-19, והיא מביאה כדוגמה את הסופרות קארר בל, (שמה הבדוי של שרלוט ברונטה) ג'ורג' אליוט וז'ורז' סאנד, שהיו "קורבנות של מאבק פנימי" ובחרו להסתיר את פניהן באמצעות שימוש בשמו של גבר.
וולף מצטטת את פריקלס, שאמר כי "ראש תפארתה של אישה הוא שלא ידובר בה", וזאת בזמן שהוא עצמו היה "גבר שהירבו לדבר בו".
וולף מציינת כי הסופרת אפרה בן (המאה ה-17) "הוכיחה כי אפשר לעשות כסף בכתיבה", וכך בהדרגה קיבלה כתיבת הנשים חשיבות מעשית, כאשר מאות נשים קיבלו שכר במרוצת המאה ה-18 עבור עבודות תרגום וכתיבת רומנים גרועים רבים.
לדברי וולף, "הכסף מוסיף הכרת־כבוד לדבר שהוא מעשה של קלות־ראש אם אין משלמים את מחירו".
וולף מדגישה כי הסופרות החלוצות הללו מהמאה ה-18, הן שסללו את דרכן של ג'יין אוסטן, האחיות ברונטה וג'ורג' אליוט.
וולף מאמינה שאותן סופרות כתבו רומנים, משום שהן נאלצו לכתוב בחדר האורחים המשותף, שם היה קל יותר לכתוב פרוזה מאשר שירה או מחזה, וזאת משום שלכתיבת רומן דרוש פחות ריכוז.
וולף מצטטת את אחיה של ג'יין אוסטן, שסיפר כי אחותו נאלצה לכתוב תוך הפרעות אקראיות: "היא נזהרה שמשרתים או אורחים או אדם כלשהו מחוץ לחוג־המשפחה שלה לא יחשדו בעיסוקה".
אוסטן הסתירה מהאורחים את כתב היד שלה.
וולף סבורה כי על אף הקשיים הללו, הספר "גאווה ודעה קדומה" הוא ספר טוב וגבר לא היה מתבייש אילו נתפס בכתיבתו, בעוד שג'יין אוסטן שׂמחה שציר אחד בדלת חרק, כדי שתוכל להסתיר את כתב־היד שלה בטרם יכנס אדם פנימה".
לדברי וולף, בעיניה של אוסטן "היה משהו פסול" בכתיבת הספר הזה, ואילו היא עצמה תוהה אם הספר היה טוב יותר לולא התאמצה אוסטן להסתיר את כתב היד מעיני האורחים.
וולף טוענת כי ערכיו של הרומן הם ערכיה הממשיים של המציאות עצמה, אולם קיים הבדל מהותי בין ערכיהן של נשים לאלה של גברים:
באחד מפרקי הספר דנה וולף בנושא שיכול להתפרש כיחסים לסביים: "הבה נודה ברשות היחיד של חברתנו־אנו שדברים אלה קורים לפעמים.
לפעמים אכן נשים מחבבות נשים".
היא מתייחסת בכך למשפט ולרעש התקשורתי שליווה את צאתו של רומן שעסק ביחסים לסביים בשנת 1928.
וולף גורסת, כי עד לזמנה של ג'יין אוסטן, הוצגו הנשים רק בזיקתן לגברים: "לא די שנראו הנשים הגדולות שבספרות רק בעיני המין השני אלא אף נראו רק בזיקתן למין השני.
וכמה קטן הוא חלק זה בחייה של אישה".
וולף טוענת שהדבר גרם לכך שדיוקנה של האישה בספרות הפך לפשוט וחד-גוני מדי: "הבה נניח, למשל, שהגברים היו מתוארים בספרות רק כאוהביהן של נשים, ומעולם לא היו ידידיהם של גברים, חיילים, הוגי־דעות, בעלי־חלומות; מה־מעט תפקידים אפשר היה להקצות להם במחזותיו של שקספיר; כמה הייתה הספרות סובלת!".
וכך מתארת וירג'יניה וולף את ההבדל בין הנשים בספרות לעומת מצבן האמיתי במציאות:
וירג'יניה וולף, חדר משלך, בתרגום אהרן אמיר, הוצאת שוקן, 1981
וירג'יניה וולף, חדר משלך, בתרגום יעל רנן, משכל, 2004
חדר טהרה או בית טהרה הוא מבנה המשמש בבתי קברות יהודיים לביצוע הליך טהרת המת בטרם הקבורה.
בשל הצורך לרחוץ את גופות המתים לפני הקבורה בשל הלכות טהרת המת, החלו כנראה במאה ה-17 להקים ברחבי אירופה בתי טהרה.
בשל החשש מפני תקלות במסע ארוך מדי מבתי הטהרה למקום הקבורה, הוקמו בתי הטהרה בתוך בתי הקברות היהודיים או בסמוך להם.
בית הטהרה העתיק ביותר שקיים עדיין בגרמניה הוא זה שבבית העלמין היהודי בוורמס משנת 1625, ששוחזר בשנת 1956.
החל מאמצע המאה ה-19 החלו בונים במקום בתי טהרה, אולמות אבל לטקסי ההלוויה שבהם הוקמו חדרי טהרה.
בבתי הקברות בישראל קיימים חדרי טהרה שמצוידים בציוד חדיש יחסית, ציוד שמתאים לדרישות ההלכה ומקל את תהליך הטהרה ברמה הטכנית.
כן נעשה שימוש בציוד קל לחיטוי כדי לשמור על תנאי היגיינה נאותים.
גלריית תמונות מחדר טהרה מודרני בישראל
חדר עם נוף הוא סרט טלוויזיה עיבוד לרומן "חדר עם נוף" מאת א.מ.
פורסטר לפי תסריט של אנדרו דייוויס.
הסרט שודר לראשונה ב-4 בנובמבר 2007 ברשת ITV.
לורה מקי, מנהלת מחלקת הדרמה של ITV, אמרה על עיבוד זה שהוא "לוכד את רוח הרומן הבלתי נשכח של פורסטר, אבל גם מעביר אותו לקהל המודרני באופן רענן ומרתק".
זו הפעם הראשונה שהשחקנים טימותי ורייף ספול, שהם אב ובן, שיחקו ביחד.
"חדר עם נוף" מספר את סיפורה של לוסי האניצ'רץ', צעירה אנגלייה שבשנת 1912 היא מטיילת באיטליה יחד עם דודניתה, שארלוט בארטלט.
בהיותן שם הם פוגשות שורה של דמויות מעניינות, בהן הסופרת אלינור לאביש, התייר מר אמרסון ובנו ג'ורג'.
בפירנצה ג'ורג' מתאהב בלוסי, אבל שארלוט לוקחת משם את בת חסותה.
רק כאשר הם חוזרים לאנגליה, לוסי פוגשת שוב את ג'ורג'.
אבל הפעם לוסי כבר מאורסת לססיל וייז.
בעוד שהרומן מסתיים כשלוסי וג'ורג' מתחתנים ובירח הדבש הם חוזרים ל"חדר עם הנוף" שם נפגשו, בעיבוד זה הסוף שונה.
מסופר שג'ורג' נהרג במלחמת העולם הראשונה, ולוסי חוזרת לאותו חדר בפירנצה ב-1922, שם נרמז על ראשיתו של רומן חדש בינה לבין גבר איטלקי.
איליין קסידי – לוסי האניצ'רץ'
רייף ספול – ג'ורג' אמרסון
לורנס פוקס – ססיל וייז
טימותי ספול – מר אמרסון, אביו של ג'ורג'
טימותי וסט – מר איגר
שינייד קיוזאק – מיס לאביש
אליזבת' מק'גוברן – גברת האניצ'רץ'
מארק ויליאמס – מר ביב
סופי תומפסון – שארלוט ברטלט
טום סטיוארט – פרדי האניצ'רץ'
גבריאל יארד הלחין את הפסקול המקורי של הסרט.
בנוסף מושמעת בסרט היצירה "Entree en Foret" שכתב עבור הסרט "Island For Pachyderms".
חדר מצב (עד ה-2 בנובמבר 2017 נקראה "חדר החדשות") הייתה תוכנית מקדימה למהדורת החדשות של ערוץ עשר, המסכמת את אירועי היום עם פרשני וכתבי חדשות עשר.
התוכנית עלתה לשידור ב-1 בנובמבר 2017 עם חניכת אפיק 14 וירדה ב-12 בנובמבר 2017 בעקבות הפסקת אישור שידור התוכנית מצד הרשות השנייה.
בעקבות פיצול ערוץ 2 והמעבר לאפיק 14, בערוץ עשר רצו לקבל נתוני מדרוג גבוהים וניצלו את המצב שקשת ורשת לא יכולים לשדר מהדורת חדשות מוקדמת.
ברשות השנייה, שהתנגדו בעבר לבקשת חדשות עשר להאריך את המהדורה, נתנו אישור לשידור התוכנית (שבהמשך פורסם שהיה מדובר באישור שבוקש כל יום).
בערוץ רצו שהתוכנית תוגש על ידי מגישות המהדורה ואז תקבל הקשר ישיר למהדורה מה שיגרום לצופים להמשיך לצפות במהדורה המרכזית של הערוץ.
התוכנית החדשה הובלה על ידי מגישות המהדורה (תמר איש שלום וטלי מורנו).
בתוכנית השתתפו פרשני וכתבי חדשות עשר, מרואיינים ואורחים.
התוכנית כללה את פינת "עוד בחדשות" (שבהמשך עברה למהדורה המרכזית) ועיסוק בסוגיות של אקטואליה, שרובם לא היו חלק מהמהדורה המרכזית.
התוכנית עלתה לאוויר ב-1 בנובמבר 2017 וזכתה לנתון מדורג של 8.1%, והמהדורה של הערוץ לנתון גבוהה של 10.7%.
התוכנית השנייה כבר ירדה ל-6.6% אבל המהדורה המרכזית נשארה יציבה עם נתון של 9.9%.
התוכנית השלישית ירדה משעותית מבחינת נתוני המדורג ל-4.9% ולמרות זאת המהדורה המרכזית עדיין מניבה נתונים גבוהים.
התוכנית ירדה גם בתוכנית הרביעית, וגם המהדורה המרכזית נחלשה.
התוכנית האחרונה רשמה נתון נמוך יחסית לנתון הפרק הראשון, כשהגיעה ל-5.1% בתוכנית האחרונה.
מספר פרקיםפרק בכורהפרק סיוםממוצע רייטינגתאריךרייטינגתאריךרייטינג71 בנובמבר 20178.1%12 בנובמבר 20175.1%5.8%
ממוצע התוכנית היה נמוך, אך ממוצע שקיבלה המהדורה המרכזית בימים ששודרה התוכנית עומד על 9.7%.
ב-13 בנובמבר 2017 פורסם לראשונה ב"וואלה ברנז'ה" שהתוכנית תרד מהאוויר פחות משבועיים לאחר עלייתה לשידור.
הסיבה, מחלוקות של ערוץ עשר עם הרשות השנייה על אופי התוכנית.
בערוץ עשר וחדשות עשר החליטו להוריד את התוכנית מהאוויר, בשל הדרישה של הרשות השנייה ליוצר תכנים שונים מהמהדורה המרכזית.
ב-1 בנובמבר 2017 פורסם שהרשות השנייה אישרה לערוץ עשר לשדר את התוכנית.
מה שהתגלה שהאישור הוא חד פעמי שניתן מדי יום, זאת בשל סירובה של הרשות השנייה לאשר את הארכת המהדורה.
חדר טראומה (נקרא לעיתים חדר החייאה או חדר טיפול נמרץ), הוא האזור הראשי בחדר מיון בבית חולים.
בחדר זה מטופלים חולים ופצועים שמצבם מוגדר קריטי ונשקפת סכנה לחייהם או לאיבר מגופם.
החדר מצויד במכשירי ניטור, הנשמה והחייאה, ובתרופות למצבי חירום.
כמו כן ניתן למצוא בו מכשיר אק"ג ולעיתים אף מכשיר רנטגן לצילומי חזה ואגן ומכשיר אולטרה סאונד.
בשגרה חדר הטראומה אינו מאוכלס במטופלים, והוא מופעל רק במקרה הצורך, פציעות חמורות, אירועים לבביים קשים ומצבים מסכני חיים אחרים.
הצוות המטפל מורכב ממומחי בית החולים והוא זמין בכל שעות היממה.
את הטיפול מבצע צוות הטראומה, הכולל צוות משולב של רופאי בית החולים ממגוון תחומי הרפואה הכירורגית (לעיתים בעלי התמחות ייעודית בטראומטולוגיה) ורופאים מרדימים.
לאחר הטיפול הראשוני בחדר הטראומה, הנפגעים מאושפזים באחת ממחלקות האשפוז בחטיבה הכירורגית או במחלקה לטיפול נמרץ כללי.
במקרה של ילדים פצועים, הם מטופלים במערכת מקבילה (אם קיימת כזו בבית החולים) הכוללת רופאים מומחים בכירורגיית ילדים ורופאי טיפול נמרץ ילדים, כשבהמשך הם מאושפזים במחלקת טיפול נמרץ ילדים או במחלקה אחרת בחטיבת הילדים.
חולים מגיעים לחדר המיון על ידי אמבולנס, צוות האמבולנס מודיע לחדר המיון מראש על הגעתו ומתאר את מצב החולה, אנשי יחידת הטראומה מוזעקים לחדר הטראומה בהתאם לאופי הפציעה, וכשהפצוע מגיע לבית החולים צוות חדר הטראומה כבר ממתין לבואם.
לעיתים, החולים מגיעים לחדר מיון/טראומה ממחלקה אחרת בבית החולים, למשל ממחלקת אשפוז.
חדר כושר חיצוני (לעיתים: פארק כושר או גינת כושר) הוא שטח במרחב הפתוח בעל מתקני חדר כושר וקליסטניקס, לעיתים בגן ציבורי או בסמוך אליו ולעיתים אף בתור חלק מתוך כלשהו.
הקמת מתקני כושר ציבוריים החלה לאחר שנות ה-60 ושנות ה-70 במיוחד בארצות הברית ואירופה כאשר הוקמו מסלולי ריצה והליכה ציבורים ולאחר מכן מסלולי אופנים כאשר החלו להציב בסמוך אליהם מתקני כושר.
לעיתים סוגי ציוד חדרי הכושר החיצוניים עשויים להשתנות בהתאם לאופי הפארקים, היישוב, והמבקרים בהם.
ניתן לסווג מכשירים או מכונות כושר אלו לאימוני שרירים וגם לאימוני הרזיה או אימוני חימום בזמן ריצה.
דוגמאות למתקנים הבסיסיים לאימון חדרי כושר חיצוניים המשמשים בדרך כלל בכל רחבי העולם הם מוטות משיכה או מתח, קורות איזון, מוטות ומקבילים.
בישראל, מחקר מצא שיותר אנשים משתמשים במתקני הכושר הממוקמים ליד פארקים והים בהשוואה לקרבת אזורי מגורים, ושרוב המשתמשים הם גברים צעירים.
בנוסף נמצא שכ 50% מהנוכחים במתקנים אינם מתאמנים.
מהמתאמנים בישראל, כ־56% היו בין הגילאים 19–60, 35% מעל גיל 60, ו-10% היו ילדים ומתבגרים, ממחקר נוסף שנערך באוסטרליה (מארוברה) הניב תוצאות דומות.
בשל שונות רבה בנגישות, המתקנים בין מקום למקום, וסוג האוכלוסייה והתרבות, קשה להבחין בהשפעות בריאותיות על אוכלוסייה בקרבת מתקנים אלו.
מחקר מטא אנליזה מצביע על כך שיש הבדלים מעטים בין אימון בפנים לאימון בחוץ, אך חשוב להדגיש כי מספר רב של ארגונים וממשלות כן ממליץ על אימון בחוץ בטענה שהם מקנים יתרונות פסיכולוגים ופיזיולוגים כגון יצירת קשרים חברתיים, נגישות טובה יותר, חיסכון בכסף וזמן, חשיפה לוויטמין D ועוד.
בשנת 2020 משרד הבריאות בישראל הציב לעצמו כמטרה להגדיל את השטחים הציבוריים המתאימים לביצוע פעילות גופנית ועידוד השימוש בהם.
ישנם גנים ציבוריים עם חדרי כושר חיצוני המוקדשים במיוחד לאנשים בעלי לקות או מוגבלות גופנית או נפשית כלשהי, מתחמי כושר מסוג זה ממוקמים לעיתים בגנים ציבורים במרחבים עירוניים ולעיתים אף בסמיכות או בתוך מוסד המטפל באנשים הזקוקים לעזרה גופנית או נפשית או בתוך מוסדות לחינוך מיוחד או במרכזי שיקום כלשהם.
לעיתים קרובות חדרי כושר חיצוני מסוג זה יכילו אף אמצעים הכוללים אף אמצעי נגישות.
חדר כביסה (לעיתים נקרא גם חדר שירות) הוא חדר שמיועד לרכז את האמצעים לכביסה ולתחזוקה של בגדים ומוצרי טקסטיל אחרים.
בצורתו הבסיסית ביותר כולל חדר הכביסה מכונת כביסה וכיור ייעודי לכביסה.
ציוד נוסף בחדר כביסה יכול להיות מייבש כביסה, מגהץ וקרש גיהוץ, אמצעים לאחסון חומרי ניקוי, שולחן לקיפול בגדים ולעיתים אף ציוד לתפירה.
חדר כביסה הכולל את כל הציוד מאפשר את כל היקף הטיפול הנדרש בבגדים - כביסה במכונה וכביסה ידנית של אריגים עדינים, ייבוש הכביסה, גיהוץ וקיפול הבגדים ואף ביצוע תיקונים.
חדרי כביסה קיימים הן בבתים פרטיים והן בבתים משותפים.
בנוסף, ניתן למצוא חדרי כביסה גם לשימוש האורחים בקמפינג, בבתי מלון (לכביסה עצמית של ציוד המלון), בבסיסי צבא קטנים, ועוד.
חדרי כביסה בבתי מגורים מודרניים ניתן למצוא במרתפים, בצמוד למטבח או למוסך, ובסמוך לחדרי השינה.
בדירות, נפוץ השימוש במרפסת הצמודה לחדר רחצה כ"מרפסת שירות" המכילה את הציוד לכביסה, ומאפשרת תליית כביסה על מתלה כביסה צמוד אליה.
חדר כביסה עשוי להיות חלק מהשטח הציבורי בבניין מגורים, או כאמור לעיל במקומות בהם אין מגורים של קבע.
היתרון של חדרי כביסה משותפים הוא שהם מבטלים את הצורך בהקצאת שטח לכביסה בכל הדירות וההשקעה הנדרשת ברכישה ותחזוקת הציוד מתחלקת בין מספר רב של משתמשים.
חדרי כביסה משותפים בדרך כלל גדולים יחסית וממוקמים בשטחים "זולים" כבמרתף ועל הגג.
בנוסף, הציוד בחדרי כביסה משותפים יהיה מגוון ועמיד יותר.
חדר עישון הוא חדר שבו מותר לעשן כשבמקומות אחרים בסביבה אסור, על מנת למנוע עישון פסיבי.
בישראל קיים חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון על מנת לשמור על בריאות הציבור הכללי ולהפחית את תופעת ה"עישון הפסיבי".
על פי החוק, במקום ציבורי שבו אסור לעשן ניתן להקים חדר עישון אשר מונע מטרד ופגיעה למי שנמצאים מחוץ לחדר העישון.
את חדר העישון מציבים בעיקר ומקומות ציבוריים כמו נמל תעופה, מרכזי קניות, מקומות עבודה ועוד.
לעיתים חברות הסיגריות נותנת חסות לחדרי עישון, מציבות פרסומות ומממנות את עלות ההקמה החדר או התחזוקה השוטפת.
חברות סיגריות פעלו רבות כדי להבטיח שהעישון יותר במקומות הומי אדם ובפרט בשדות תעופה, שהם מקומות בעלי פרופיל גבוה לשירות אנשים רבים שלעיתים קרובות משועממים או עצבניים.
חדר משלו הוא סרט קולנוע שביים מתן יאיר שגם כתב את התסריט.
הסרט בכיכובם של גלעד לדרמן וירדן בר-כוכבא הוצג לראשונה בפסטיבל ירושלים לקולנוע ב-2023.
אורי (גלעד לדרמן) הוא ילד מופנם החי במשפחה על סף פירוק.
אמו ישנה בחדרו לאחר שיחסיה עם האב (ישראל ברייט) עלו על שירטון.
אורי מנסה להצטרף למשלחת השכבה היוצאת למסע לפולין, וזאת במסגרת יחסיו הקרובים עם רכז השכבה עמית רוקמן (דרור קרן) שמרכז את המשלחת.
בינתיים האב עוזב את הבית למקום לא ידוע.
חוסר האפשרות של אורי להשיג את חתימת האב על טופס היציאה מסבך את אפשרותו להצטרף למשלחת ומסבך אותו ביחסיו עם רוקמן.
ברקע כל זה אורי מקבל צו ראשון.
המאבחנת הצבאית שמה לב לחריגותו של אורי והוא נדרש לאיבחון אצל קצין בריאות הנפש.
בסיר הלחץ המשפחתי נמצאת גם אחותו הגדולה של אורי (נטע רוט) שנוהגת לארח את בן זוגה בחדרה.
את התסריט כתב מתן יאיר שגם ביים את הסרט.
לדבריו התסריט מבוסס במידה רבה על חוויותיו האישיות מתקופת ההתבגרות, תקופה שבה הוא חלק חדר עם אימו על רקע דומה.
מתן יאיר גם חיבר ספר בשם זהה – "חדר משלו" שיצא לאור בשנת 2009.
חדר יחיד או בודד הוא מום לב מולד נדיר, המהווה קצת יותר מ-1% ממחלות הלב וכלי דם המולדות.
החדר הפונקציונלי היחיד יכול להיות ימני או שמאלי מבחינה מורפולוגית כשהחדר השני בדרך כלל היפופלסטי ו/או לא מתפקד מספיק.
לכן, ישנם מספר תתי סוגים של המחלה, תלוי איזה חדר אינו מפותח.
חדר יחיד עם חדר שמאלי מתפקד:
חדר יחיד עם חדר ימני מתפקד:
תסמונת הטרוטקסיה (Situs ambiguus) של חדר יחיד נכללת גם כן בקטגוריה זו.
בילודים עם חדר יחיד, זרימת הדם המערכתית והריאתית מתערבבים זה בזה בחדר היחיד המתפקד וכתוצאה מכך רווי החמצן המערכתי נמוך יותר (75%-85%).
החדר היחיד מספק אז את זרימת הדם המערכתית וגם את הריאתית.
בשל הסוגים השונים של מחלת לב חדר יחיד, הטיפול צריך להיות פרטני.
בדרך כלל זה מצריך ניתוח לב פתוח.
המטרה היא לאפשר לחדר המתפקד לספק את מחזור הדם המערכתי ולחבר את הוורידים המערכתיים לעורקי הריאה.
הדם חסר החמצן מהוורידים המערכתיים זורם ישירות לריאות מבלי לעבור את הלב.
לאחר מכן הדם המחומצן חוזר ללב ונכנס למחזור הדם המערכתי.
אף על פי שהתערבות כירורגית תלויה בסוג של מחלת חדר יחיד, כל שילוב של שלושה הליכים כלליים מנוצלים כדי לטפל באותם פגמים:
אבחון טרום לידתי מבטיח הישרדות גבוהה יותר בילודים עם פיזיולוגיה של חדר יחיד.
התוצאה ותוחלת החיים תלויות מאוד בתת-הסוג המורפו-פונקציונלי הבסיסי ובמאפיינים האישיים.
יותר ממחצית שורדים שנתיים והתוחלת הממוצעת היא עד 30 - 40 שנה.
חדר ימני כפול יציאה הוא סוג של מום לב מולד שבה שני העורקים הגדולים מתחברים (בשלמות או חלקית) לחדר הימני (RV).
במקרים מסוימים נמצא שהדבר מתרחש בצד שמאל של הלב ולא בצד ימין.
פתוגניות היא התהליך שבו זיהום מוביל למחלה.
DORV מתרחש במספר צורות, עם שונות של מיקום וגודל העורקים הגדולים, כמו גם של מיקום פגם במחיצה הבין-חדרית (VSD).
זה יכול להתרחש עם או בלי היפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב.
הביטויים הקליניים משתנים באופן דומה, בהתאם לאופן שבו הפגמים האנטומיים משפיעים על הפיזיולוגיה של הלב, במונחים של שינוי זרימת הדם התקינה מה-RV והחדר השמאלי (LV) לאבי העורקים ולעורק הריאה.
ב-DORV עם VSD תת-אאורטי, דם מה-LV זורם דרך ה-VSD לאבי העורקים ודם מה-RV זורם בעיקר לעורק הריאתי, מה שגורם לפיזיולוגיה דומה לפגם במחיצה הבין-חדרית.
ב-DORV עם VSD תת-ריאתי (הנקרא תסמונת טאוסיג-בינג), דם מה-LV זורם דרך ה-VSD לעורק הריאתי ודם מה-RV זורם בעיקר לאבי העורקים, מה שגורם לפיזיולוגיה דומה להיפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב.
אבל אם יש היצרות ריאתית בנוסף, הפיזיולוגיה דומה לטטרלוגיה על שם פאלוט