tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 2023 יצא לאור ספרו "החוקר - מאחורי הסודות של השב"כ, סיפורו של יצחק אילן" העוסק בחייו ופעילותו של יצחק אילן, לימים סגן ראש השב"כ.
באפריל 2024 הוציא את הספר "גיבורים, לבד מול החמאס", 80 סיפורי גיבורים ממתקפת הפתע על ישראל.
לימור שותף בחברת "תבונה פיננסית", העוסקת בייעוץ וליווי פיננסי של פורשי צה"ל.
במסגרת הגשת תוכנית הבוקר בקשת 12, מבקר לימור בחריפות את פעולות הממשלה בהנהגת בנימין נתניהו.
לימור בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
מנישואיו הראשונים, שהסתיימו בגירושין, הוא אב לשלושה בנים.
ב-2 באוגוסט 2024 נישא בשנית לקרן מצקין, גרושה ואם לשניים.
יואב לבנון (נולד ב-2004) הוא פסנתרן קונצרטים ישראלי.
יואב החל את לימודי הפסנתר בגיל 3, והחל להופיע בפני קהל בגיל 4. בגיל 5 הוא נמנה לראשונה בין זוכי תחרות "פסנתר לתמיד", ובגיל 6 זכה במדליית הזהב הראשונה בתחרות פסנתר בינלאומית בארצות הברית והוזמן להופיע בקרנגי הול בניו יורק.
באותה השנה גם השתתף בתחרות "פנינה זלצמן" בקטגוריית הצעירים, וזכה במקום הרביעי.
בהיותו בן 7, ביצע יואב לראשונה קונצ'רטו כסולן בליווי התזמורת הקאמרית הישראלית.
זמן קצר לאחר מכן הצטרף לסבב הופעות עם סולני מוסקבה בניצוח ולדימיר ספיבקוב בביצוע קונצ'רטו מאת היידן.
בגיל 8 הופיע עם התזמורת הקאמרית פראנץ ליסט בבודפשט.
בגיל 9 הופיע יואב כסולן בליווי "סימפונט רעננה" בנגינת הקונצ'רטו הראשון של בטהובן.
בגיל 10 זכה במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ובמקום ראשון בתחרויות "פנינה זלצמן" ו"פסנתר לתמיד".
בהיותו בן 11, ביצע יואב את הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס.1 מאת שופן בתיאטרון סן קרלו באיטליה, תחת שרביטו של המנצח הישראלי דניאל אורן.
ב-2018, כשהיה בן 13, הופיע יואב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בנגינת הקונצ'רטו השני של רחמנינוב תחת ניצוחו של אריה ורדי שהזמין את יואב והציגו כאחד הפסנתרנים הצעירים המבטיחים בעולם.
בשנת 2019 הוענק ליואב "Young Talent Award" באודיטוריום הלאומי במדריד בנוכחות המלכה סופיה, ומעל אותה במה גם ניגן את הקונצ'רטו מס.
בפסטיבל בציננדלי, גאורגיה, יואב ניגן יחד עם הפסנתרן סרגיי באבאיאן קונצ'רטי לשני פסנתרים ותזמורת של מוצרט ושל באך.
בתחילת 2020, השתתף יואב באירוע "פסגת הפסנתר" בגרמניה, שהפגיש שלושה דורות של פסנתרנים והופיעה בו הפסנתרנית מרתה ארגריץ'.
בהמשך השנה הוא הופיע בפסטיבל piano Jacobins בטולוז, צרפת, וזכה לביקורות מהללות בעיתון לה מונד:
וב-'Diapason' אף תואר כמי שנצפה שיהיה מהפסנתרנים המשפיעים ביותר במאה ה-21:
בתחילת 2021 חבר יואב לפרויקט מצולם עם דניאל ברנבוים, ובהמשך השנה הוזמן לנגן בצרפת, בשווייץ, בליטא ובגרמניה.
בין ההופעות ניתן למנות הופעת רסיטל באודיטוריום לואי וויטון ובאודיטוריום של רדיו 'פרנס מוזיק' בפריז, ונגינה עם תזמורת שווייץ המערבית באולם ויקטוריה בז'נבה, שווייץ.
יואב משתתף בכיתות אמן, כולל בתוכנית ייחודית לפסנתרנים מצטיינים במרכז טארג למוזיקה בירושלים, בהדרכתו של הפסנתרן האמריקאי מאריי פרחיה.
לבנון נכלל ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
הרב יואב יהושע וינגרטן (בערך תר"ה, 1845 - ד' בחשוון תרפ"ג, 1922) היה רבה של קינצק שבפולין.
התפרסם בשם ספריו "חלקת יואב" ו"קבא דקשייתא".
נולד לרבי נתן נטע ורבקה.
בילדותו היה שקדן ומהיר תפיסה ובעודו צעיר נשלח ללמוד אצל הרב זאב נחום בורנשטיין, ה"אגודת אזוב" רבה של ביאלא פודולסק ואביו של רבי אברהם בורנשטיין, מחבר שו"ת 'אבני נזר'.
כמו כן נסע ללמוד אצל רבי אברהם לנדא מטשכנוב, רבי יצחק מאיר אלתר ה"חידושי הרי"ם" מגור ורב חנוך הניך מאלכסנדר.
מרבותיו למד הן תורה והן את דרך החסידות.
נישא לשרה מלכה בתו של יעקב הנדלסמן מראדום, שהיה חסיד קוצק.
לאחר נישואיו התגורר בראדום, ולמד כשהוא סמוך על שולחן חמיו.
באותן השנים כבר עמד בקשרי מכתבים עם רבי אברהם בורנשטיין, ה"אבני נזר", אותו הכיר משנות לימודו אצל אביו רבי זאב נחום.
הוא קיבל אותו לרבו ואף במכתביו חתם כחסיד, בשמו ובשם אמו.
לאחר מספר שנים עבר לגור בנאשלסק, בה התגורר ה"אבני נזר", והיה שכנו.
בשנת תרמ"ג, לאחר שרבו עזב את העיר עקב הלשנה לשלטונות הרוסיים שלא אמר את תפילת הנותן תשועה למלכים ביום הכתרת אלכסנדר השלישי, והוא מונה לרב וראש הישיבה של לוטומיירסק, במקום הרב הקודם הרב אברהם דוד, חסיד קוצק.
בשנת תרמ"ט מונה לרבה של גוסטינין, שגם בה פתח ישיבה ועמד בראשה.
בישיבה זו העמיד מאות תלמידים.
האדמו"ר המקומי, רבי יחיאל מאיר מגוסטינין, חיבבו ואף הורה לחסידיו לדבוק בו לאחר פטירתו.
בקיץ תרנ"ד עזב את העיר והחל לכהן ברבנות קינצק.
בבואו לכהן בקינצק, כבר היה מפורסם כתלמיד חכם מופלג, ומשכך התקבל כבעל מעמד בעיר, והנהיג את קהילת קינצק ביד רמה.
הוא נלחם נגד פורצי גדר, ומאידך היה מעורב בעזרה ודאגה לבני הקהילה.
ישיבתו עברה לקינצק ומשכה תלמידים מרחבי פולין.
את תלמידיו המצטיינים היה שולח לרבו לסוכטשוב.
על אף שהיה צעיר מרבו רק בשש שנים, נכנע אליו לחלוטין.
כך למשל כותב לרבו: "בעבור שבפירוש נתן לי אדמו"ר שליט"א רשות לכתוב איזה חידוש בדברי תורה על כן אפיל תחינתי לעיין בדבריי אם הם דברי תורה".
רבו כיבדו מאוד, וכתב עליו תארים מפליגים.
במשך כל חייו היה בריא ולא ביקר אצל רופא.
בחודשיו האחרונים היה חלוש ומיוסר.
בליל הסתלקותו ביקרו רבי דוד בורנשטיין, האדמו"ר מסוכטשוב, ואמר לו חידוש מסבו בסוגיית תנאי.
זמן מועט לאחר מכן נפטר.
בנו רבי מאיר, מילא את מקום אביו ברבנות, עד לשואה בה נרצח.
בן נוסף היה נטע ("נטע דעם רב'ס", נטע בנו של הרב).
בנוסף היו לו 4 בנות, שנישאו לתלמידי חכמים חסידי סוכטשוב: ר' רפאל זאב סוקולוב ראש ישיבה בוורשה, ר' שלמה קאליש מסוסנוביץ (נישא לבתו והתאלמן ונישא לאחותה), ר' חנוך פלאקסרס ור' צבי וויסמן.
בן בתו של ר' שלמה קאליש - עמוס מר חיים סייע בהוצאה לאור של כתבי ה"חלקת יואב".
את חלקו הראשון של ספרו חלקת יואב הדפיס בשנת תרס"ג.
ספר זה כלל תשובות בארבעת חלקי השולחן ערוך.
ספרו צוטט בספרו של רבו, אגלי טל, שיצא שנתיים לאחר מכן.
בשנת תרס"ה הדפיס את חלקו השני של ספרו, שכלל תשובות נוספות, תשובות על השגות שקיבל על חלקו הראשון וחידושים וביאורים על הש"ס.
בסוף ספרו זה הדפיס קונטרס בשם "קבא דקשייתא" (מארמית: קב של גרעיני תמרים, ובהשאלה לשונית: של קושיות) שכלל 103 שאלות (גימטריה של "קבא") חריפות בכל מקצועות התורה, ללא תשובות.
שאלות אלו משכו את למדני פולין לנסות לענות עליהן, ורבי יואב יהושע קיבל מאות מכתבי תשובות על קושיותיו.
הוא התבטא שבדיוק זו הייתה מטרתו, ליצור משא ומתן הלכתי עיוני בקרב הלומדים.
ספר זה הודפס לאחר המלחמה על ידי חתנו ר' שלמה קאליש.
בשנת תשמ"ה הדפיס רבי דוד אברהם מנדלבוים מ"מכון גלעד" את הספר חלקת יואב במהדורה חדשה, עם תוספת תשובות וחידושים שהודפסו בספרים או בקבצים אחרים.
בספר זה הדפיס הרב מנדלבוים תירוצים שנאמרו על שאלות "קבא דקשייתא" מרבנים ותלמידי חכמים.
הרב ישראל גרוסמן הדפיס ספר שערי תירוצין ובו תירוצים על כל הקושיות.
כמו כן גם הרב נתן גשטטנר הדפיס ספר "קבא דתירוצא", ובו תירוצים על "קבא דקשייתא".
יואב יעקובי (נולד ב-9 באוקטובר 1951) הוא שחיין עבר ישראלי, 6 שנים ברציפות אלוף ישראל (1973-1968) במשחה ל-100 מטר גב, 5 פעמים במשחה ל-200 מטר גב ושיאן ישראל בשחייה במשחים בסגנון הגב.
בעל מדליית ארד במשחקי אסיה (1970) ו-4 מדליות מהמכביות (השמינית 1969 והתשיעית 1973).
יעקובי נולד וגדל בקיבוץ גבולות.
בגיל 8 עבר עם משפחתו לרמת גן.
הוא למד לשחות בגיל 12 ובגיל 14 החל ביחד עם אחותו, שלומית (אלופת ישראל לנערות), להתאמן בקבוצת השחייה של הפועל תל אביב בהדרכתם של נלו בילדרמן ורובי לדנר.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בספטמבר 1968 זכה יעקובי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:05.9 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה יעקובי בשתי מדליות, זהב וכסף.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר 1970 זכה יעקובי במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם דן שטרן, יואל קנדה ומשה גרטל בתוצאה של 4:18.1 דקות וסיים במקום שישי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.7 דקות.
בתחרויות השחייה שנערכו בכינוס הפועל ה-9 במאי 1971 זכה יעקובי במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.7 דקות.
בתחרות שבע האומות שנערכה בבריכת גלי גיל ברמת גן באוגוסט אותה שנה סיים יעקובי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:24.5 דקות, שיפור לשיאו של יורם שניידר (2:25.4 דקות).
בתחרות בין נבחרת בלגיה לנבחרת ישראל שנערכה יממה לאחר מכן, הוא זכה במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:04.7 דקות ויממה לאחר מכן, הוא שיפר את שיאו במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:23.7 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוקטובר באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.3 דקות, לפני דורון כהן (1:09.5 דקות) ודב ניסמן מהפועל עין דור (1:12.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.7 דקות, לפני דן שטרן (2:32.2 דקות) ודב ניסמן (2:35.3 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן ביולי 1973 זכה יעקובי בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:16.4 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.0 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:22.1 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.1 דקות, לפני דב ניסמן מהפועל העמקים (1:07.8 דקות) ואייל פרנק (1:08.2 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:24.5 דקות, לפני אייל פרנק (2:28.6 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (2:31.9 דקות).
בשנים 1974 עד 1977 אימן יעקובי את שחייני הפועל תל אביב בשחייה.
יעקובי בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון ודוקטורט בהנדסת חשמל ומחשבים מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
יעקובי נשוי ואב לבן ובת ומתגורר בקריית מוצקין.
מאז 2014 ועד היום הוא מתנדב של חברת Waze ומאז 2015 מכהן בתפקיד של מוביל קהילה וכן בעל דרגה של Global Champ.
יואב מזא"ה (נולד ב-1973) הוא עו"ד ומרצה בכיר בפקולטה למשפטים הקריה האקדמית אונו המתמחה בדיני משפחה ובקניין רוחני.
מזא"ה הוא בנו של האסטרופיזיקאי צבי מזא"ה.
מזא"ה השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (1999) ותואר שני ושלישי באוניברסיטת אוקספורד (2001 ו-2004 בהתאמה).
חיבוריו לתארים אלו עסקו בדרישת המקוריות בדיני זכויות יוצרים.
עבד במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, שם כתב את התקנון לדוגמה למניעת הטרדה מינית.
עבד במשרדרשם הפטנטים המדגמים וסימני המסחר.
מזא"ה שימש עמית בארגון העולמי לקניין רוחני (World Intellectual Property Organization), עמית מחקר במכון למחקר בקניין רוחני של אוניברסיטת אוקספורד ועורך כתב העת Oxford University Commonwealth Law Journal.
בהיותו באוקספורד כתב דו"ח לממשלת בריטניה בנוגע לצורכי המחקר בקניין רוחני.
הדו"ח הוביל לפיתוח מחקר בתחומים האמפיריים של הקניין הרוחני.
שימש מרצה אורח באוניברסיטת טורונטו ובאוניברסיטת אוקספורד.
כיום הוא מרצה בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו ומשמש כעמית מחקר במכון ון ליר בירושלים.
וכן, ריכז בעבר את ההשתלמויות בדיני משפחה במדרשה למשפט מעשי שבלשכת עורכי הדין.
חבר ועד הנהלת עמותת מעורבות (עמותה לקידום אוכלוסיות מודרות בחברה הישראלית).
חבר הוועד המנהל של גלגלי אהבה מסע אופניים למען בית חולים אלי"ן המגייס כעשרה מיליון ש"ח בשנה למען בית החולים.
היה חבר ועד הנהלת עמותת מלב"ב, מרכז לטיפול בקשיש בקהילה.
היה חבר בוועדה לשוויון, ובוועדה למדיניות אקדמית, וולפסון קולג', אוניברסיטת אוקספורד.
חבר הנהלה במועצה הישראלית הרב-תחומית למשפחה ומשפט.
גישתו של מזא"ה היא כי בדיני משפחה בישראל מתקיימת תנועת מטוטלת.
לפני עשרות שנים הפלה הדין לרעה את הנשים ופגע בהן, ועם השנים תוקנה האפליה כנגד נשים בעקבות מאבק צודק של ארגוני נשים, חקיקה שוויונית ופסיקה מתקדמת.
אך במקום שהדין ייעצר במקום מאוזן, המשיכה מגמה זו, עד שנוצרה אפליה הפוכה כנגד גברים, במיוחד בעניינים הבאים בדיני משפחה כמו סנקציות מופחתות על סרבנות גט נשית, חזקת הגיל הרך, מזונות ילדים, אך גם טיפול סלחני באמהות הפוגעות בילדיהן, ועוד.
בשיח הפוליטי-ציבורי בעניין דיני משפחה, מזא"ה הוא בר הפלוגתא העיקרי של פרופ' רות הלפרין קדרי וד"ר דפנה הקר אשר טוענות מנגד בעד שימור חזקת הגיל הרך, כמו גם דיני המזונות המבוססים על ההלכה.
לעומתן, טוען מזא"ה כי העדפת יתר של נשים פוגעת בראש ובראשונה בילדים, אך בסופו של דבר גם בנשים עצמן.
מזא"ה הופיע בפני ועדת שניט (שעסקה במשמורת) וועדת שיפמן (שעסקה במזונות ילדים).
ועדת שניט אימצה את המלצתו לבטל כליל את מושג המשמורת.
ועדת שיפמן אימצה את המלצתו ליצור מודל שוויוני וא-מגדרי למזונות (המתחשב בהיקף זמני השהות של הילדים עם כל אחד מההורים והיקף הכנסותיהם של ההורים).
מזא"ה יצא כנגד הקלה באכיפת הדין כלפי אמהות מתעללות, באמרו:
על ארגוני הגברים ומתקפתם על ארגוני הנשים, אמר מזא"ה: .
מזא"ה מתח ביקורת חריפה על בחירתה של יעל וילנר לשופטת בבית המשפט העליון, וטען שפסיקתה היא "אנטי-גברית".
בכמה פסקי דין יושמה גישתו של מזא"ה הגורסת כי מושג המשמורת מיותר, תוך שהם קובעים כי איש מההורים לא יהיה משמורן.
שופטים קבעו בפסקי דין כי כאשר הילדים נמצאים באופן נרחב אצל שני ההורים, וכאשר לשני ההורים הכנסה סבירה, אין צורך בכל תשלום מזונות, וכי כל אחד מההורים יישא בעלויות הילדים בעת שהילדים נמצאים אצלו.
פסקי דין נוספים של בית משפט למשפחה יישמו את עמדתו של מזא"ה ביחס להפרות הסדרי ראייה, תוך שקבעו כי הורה שמונע מההורה האחר לראות את הילדים, ייקנס בגין כל מפגש שלא יתקיים.
עם זאת, השופט ניצן סילמן חולק על טענת ד"ר מזא"ה כי הורה לא משמורן לא יפצה את ההורה המשמורן עבור הפרת זמני שהות.
"מאבקי המשמורת בישראל, השיח הפמיניסטי וגבולות השוויון המגדרי", תרבות דמוקרטית 16 (2014).
"נשים הממיתות את בני זוגן: האם התעלמות המערכת המשפטית מהתופעה מלמדת על אפליה רחבה יותר באכיפת החוק?" אלימות אילמת: גברים כקורבנות 65 (יעל אביעד ויואב מזא"ה עורכים 2014).
"הממשק בין סימני מסחר למדגמים: רישום סימן מסחר על צורה תלת־ממדית של מוצר", דין ודברים ז 457, (2012).
"דרישת הקיבוע ומות היצירה הספונטנית", יוצרים זכויות: קריאות בחוק זכות יוצרים 599, עורכים: מיכאל בירנהק וגיא פסח (2009).
"תלונות שווא בגין עבירות מין ואלימות במשפחה במשפחה", פורום קהלת, נייר מדיניות מס' 5, מרץ 2016.
"מהפכת מזונות הילדים: בעקבות פסיקת בית המשפט העליון בבע"ם 919/15" (עתיד להתפרסם, 2018).
יואב צרי (10 ביוני 1942 - 6 ביוני 1967) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל ואלוף המכביה החמישית במשחה ל-100 מטר גב.
נהרג בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים.
צרי נולד וגדל בקיבוץ אפיקים בנם של נעמי ומיכאל.
הוא התאמן בשחייה בקיבוצו בהדרכת שמריהו נאבל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה בספטמבר 1955 סיים צרי במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.4 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1956, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.5 דקות אחרי עוזי רוזן (1:12.0 דקות) ולפני דוד מלמד מהפועל גוש זבולון (1:14.9 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 בהיותו רק בן 15 זכה צרי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.3 דקות, לפני עוזי רוזן (1:13.9 דקות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בעמק הירדן הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לנוער של 2:42.7 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1957, זכה צרי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.3 דקות, לפני עוזי רוזן שקבע תוצאה זהה (1:13.3 דקות).
צרי התגייס לצה"ל ב-1960 ושרת בחטיבת הצנחנים, לאחר שסיים קורס קצינים עבר לשרת בסיירת גולני.
במרץ 1962, השתתף במבצע סנונית ברמת הגולן.
לאחר שחרורו מהצבא, למד צרי במכון וינגייט ונישא לגלי להב, אלופת ישראל בשחייה ובשנת 1965 נולד לזוג בן, נועם.
הוא עבד בגידול בננות באפיקים והיה צלם פעיל.
הוא צילם ופיתח מאות תמונות בשחור לבן, שחלקן פורסמו בכתבי עת.
צילומיו עסקו בעיקר בטבע ובדומם.
מותו בקרב על גבעת התחמושת
בתקופת ההמתנה לקראת מלחמת ששת הימים גויס סגן צרי לשירות מילואים כמפקד מחלקה בחטיבה 55. בלילה שבין ה-5 ל-6 ביוני 1967 יצאה החטיבה להתקפה בירושלים המזרחית.
גדודו של צרי תקף את גבעת התחמושת.
בקרב זה מצא את מותו ב-6 ביוני.
על חלקו המרכזי של יואב צרי בהכרעת הקרב על גבעת התחמושת ראו בספר "גבעת התחמושת מלחמה לוחמים וזיכרון" הפרק "יואב צורי - קרב ההכרעה של שטח ההריגה" עמודים 269–284, מבוסס על תחקיר ארכיוני מתועד של אירועי הקרב, ראיונות ומקורות ביבליוגרפיים.
בעקבות פרסום הספר פנתה משפחת צרי, רעייתו גלי וחבריו לרמטכ"ל אביב כוכבי בבקשה להעניק לחלל יואב צרי עיטור לאחר מותו, וחרף תקדימים רבים נענו בסירוב.
צרי נקבר בבית הקברות בקיבוצו.
שמו הונצח על גבי אנדרטאות אחדות, לרבות אנדרטת הצנחנים בתל נוף, אנדרטאות בגבעת התחמושת והאנדרטה לנופלים בני עמק הירדן שבצמח.
יואב ירום (נולד ב-11 בינואר 1973) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, ששירת כסגן מפקד עוצבת געש.
קודם לכן שירת כמפקד חטיבת אלכסנדרוני, מפקד חטיבת שומרון, סגן מפקד חטיבת גולני ומפקד גדס"ר גולני.
ירום נולד וגדל בשכונת דניה בחיפה ולו ארבעה אחים בהם אח תאום.
אביו ארצי עבד כפיזיקאי בחברה לייצור מכשור רפואי ואימו אסתי עבדה בתפקיד מנהלתי באוניברסיטת חיפה.
סבו וסבתו מצד אימו היו ניצולי השואה.
בשנת 1992 התגייס לצה"ל ושובץ בסיירת גולני.
בנובמבר 1993 סיים קורס קציני חי"ר, חזר לסיירת והיה אמור להתמנות למפקד צוות.
במסגרת חניכת הצוות שהיה אמור להיות בפיקודו, השתתף בדצמבר 1993 בפעילות מבצעית בדרום לבנון, בסמוך למוצב כרכום ברצועת הביטחון, במהלכה נפגע ממוקש ואיבד את רגלו.
לאחר תקופת שיקום ביקש לחזור ולשרת בסיירת, וקיבל הבטחה לחזרתו ממפקד החטיבה, משה קפלינסקי, וכי התנאי לכך הוא הצטיינותו בבוחן בר-אור הכולל בין השאר ריצה ל-2,000 מטר.
לאחר שעמד במשימה חזר לסיירת ומונה לקצין אמצעי לחימה של היחידה.
לאחר מכן מונה למפקד צוות ביחידה.
בהמשך שירת כמפקד פלוגת מסלול של גולני, וכמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 51, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
בין היתר פיקד על לוחמי הפלוגה במבצע שבר ענן בדרום לבנון, במהלכו הופתע הכוח שהתמקם בקלעת דובאי משלושה מחבלי חזבאללה.
בקרב שהתפתח נהרג חייל מהפלוגה וחייל נוסף מכוח החילוץ.
הכוח בפיקודו הרג את שלושת המחבלים וחילץ את הנפגעים, בהם מפקד הגדוד, אילן אטיאס, לשטח ישראל.
בהמשך יצא להשתלמות בצבא ארצות הברית.
בשובו מונה למפקד פלנ"ט גולני, והובילה בין היתר במבצע חומת מגן.
במסגרת מבצע שערכה הפלוגה בפיקודו בכפר טובאס, נפגע מירי שלושה קליעים במותן וביד במהלך חילוץ מפקד צוות פצוע.
לאחר הבראתו שב לפקד על הפלנ"ט.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר גולני, והוביל אותו במלחמת לבנון השנייה, בין היתר בקרב בינת ג'בייל.
את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בשנים 2008–2009, כולל במהלך מבצע עופרת יצוקה.
לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
ב-17 במאי 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון, והוביל אותה בין היתר במהלך החיפושים אחר שלושת הנערים הישראלים החטופים ביוני 2014 ובמבצע לחיסול תשתיות החמאס ביהודה ושומרון.
בשנת 2014 מונה למפקד חטיבת אלכסנדרוני.
ב-17 ביולי 2016, מפקד פיקוד הצפון, אביב כוכבי, מינה צוות מומחים בראשותו של ירום, לתחקור ולבחינת נסיבות האירוע בו נהרגו שני חיילי צה"ל מפיצוץ רימון במוצב בחרמון.
ב-20 באוגוסט 2017 סיים את תפקידו כמח"ט ומונה לסגן מפקד עוצבת געש ולאחר סיום תפקידו השתחרר מצה"ל ב-2019.
בשירות המילואים שירת כראש מטה חטיבת גולני.
במלחמת חרבות ברזל נפצע בינוני בכפר שמע בלבנון, בתקרית שבה נהרגו האזרח זאב ארליך והחייל ונפצע קשה מפקד פלוגה.
נפתחה חקירת מצ"ח על נסיבות התקרית.
ירום, שכמח"ט שומרון שיתף פעולה עם ארליך במשימות ארכאולוגיות, הגיש תצהיר לראש אכ"א בו טען שהזמין את ארליך משיקול מבצעי, כדי למפות את האתר ולאתר מחבלים שהסתתרו בו.
חיילים שהשתתפו בפעילות טענו כי לא היה צורך מבצעי בפעילות ומטרתו הייתה לבצע סיור לארליך.
בעקבות מותם של זאב ארליך וגור קהתי ביקש לסיים את תפקידו בשירות המילואים כראש מטה חטיבת גולני.
בספטמבר 2025 הודיעה הפרקליטות הצבאית על כוונתה להגיש נגדו כתב אישום על מעורבותו במותם של ארליך וקהתי.
בדצמבר 2025 החליט הפרקליט הצבאי הראשי איתי אופיר, בין היתר עקב עדות חדשה שנגבתה ממפקד הכוח שנפצע בקרב וראיות חדשות נוספות, לסגור את התיק נגדו בלא להעמידו לדין פלילי, אך המליץ לנקוט צעדים משמעתיים נגדו עקב אופן ביצוע הכניסה ללבנון.
בהחלטת הפצ"ר צוין: בהמשך החליט הרמטכ"ל אייל זמיר לתת לירום נזיפה חמורה ולהדיח אותו משירות מילואים בצה"ל.
במאי 2016 הציג זאב ארליך, במסגרת כנס של עמותת "מרכז בשבילנו", ממצאי מחקר שלדבריו ערך יחד עם ירום.
נושא המחקר היה השאלה האם העיר המקראית תבץ היא אותו היישוב המוכר בימינו כעיירה הפלסטינית טובאס.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים ירום בבנימינה בית מכירות פומביות המתמקד במטבעות ובולאות בשם "ארץ אספנות".
ב-2021 הוגש נגד ירום, אחיו ואביו כתב אישום בגין החזקת פריטי עתיקות שלא כחוק.
הוא הועמד לדין, עד לביטול כתב האישום נגדו במסגרת עסקת טיעון, שבמסגרתה החרימה רשות העתיקות חלק מאוסף העתיקות המשפחתי.
ירום נשוי ואב לשניים, מתגורר במושב אביאל שליד בנימינה.
יואב מרדכי (נולד ב-21 באוגוסט 1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש מדריך יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד חטיבת ירושלים וראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר.
מרדכי גדל בקדומים, בוגר הפנימיה הצבאית אור עציון.
התגייס לצה"ל בשנת 1990, והתנדב לסיירת מטכ"ל.
כעבור כעשרה חודשים הודח מן המסלול ועבר לסיירת גולני.
בסיירת השלים את מסלול הלוחם ויצא לקורס קציני חי"ר, עם סיום הקורס מונה למפקד צוות בסיירת.
בהמשך שימש כסגן מפקד הסיירת.
לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה של מרץ 1995 בגדוד 12, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
ב-4 במרץ 1996 נפצע בעת מרדף אחרי חוליית מחבלי חזבאללה ליד מוצב צבעוני, כתוצאה מהתפוצצות מטען צד.
בהתפוצצות נהרגו מפקד גדוד 12 סא"ל חוסיין עאמר וסגן .
לאחר תקופת שיקום ארוכה חזר ושימש בתפקיד מטה בחטיבה.
לאחר מכן שימש כמפקד מגמת האימון המתקדם בבא"ח גולני.
בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 12, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע חומת מגן.
לאחר מכן שימש כרל"ש מפקד זרוע היבשה, יפתח רון-טל.
בנובמבר 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13, ושימש בתפקיד בין היתר במלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים באוגוסט 2007. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2007–2008. לאחר מכן מונה למפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בעקבות פציעת מחליפו, אורן כהן, במהלך מבצע עופרת יצוקה, חזר לגדוד והובילו בהמשך המבצע עד לסיומו.
בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לשמש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בהמשך מונה למפקד חטיבת ירושלים, ושימש בתפקיד בין השנים 2013–2015. לאחר מכן שימש כמדריך יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בין השנים 2015–2016. באוגוסט 2017 פרש מצה"ל.
יואב קיש (נולד ב-6 בדצמבר 1968) הוא שר החינוך מטעם מפלגת הליכוד.
כיהן בעבר כשר לשיתוף פעולה אזורי וכסגן שר הבריאות.
שירת בצה"ל כטייס קרב, ולאחר מכן עבד כטייס בחברת אל על.
קיש נולד, גדל והתחנך בשכונת צהלה בתל אביב.
הוא נכדו של בריגדיר גנרל פרדריק קיש, מנהיג ציוני ומפקד כוחות ההנדסה הבריטיים בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
אביו של קיש, סגן-אלוף במילואים מיכאל (מייק) קיש, שירת במלחמת יום הכיפורים כקצין ההנדסה של פיקוד דרום ויזם את הקמת פלוגת החבלה של הצנחנים.
מצד אמו, אריאלה, הוא צאצא של הרב שמואל סלנט.
למד בבית הספר להנדסאים ברמת אביב, והיה חניך בשבט הנשיא במסגרת תנועת הצופים.
בשנת 1988 סיים קורס טיס במגמת קרב בחיל האוויר.
שירת בקבע, ואחר כך במילואים, כטייס קרב (מטוסי F-16) עד שנת 2016. את שירות המילואים סיים בדרגת סגן-אלוף.
קיש הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת INSEAD שבפונטנבלו, צרפת.
עד היבחרו לכנסת עבד במשך מספר שנים כטייס בצי מטוסי בואינג 777 בחברת אל על.
קיש הצטרף כחבר לתנועת הליכוד עוד בצעירותו.
טרם היבחרו לכנסת היה ממובילי מחאת המילואימניקים לשוויון בנטל השירות הצבאי והאזרחי ושימש נציג הציבור בוועדה לקידום השוויון בנטל, ועדת פלסנר, לעניין גיבוש חוק חלופי לחוק טל.
ב-2014 איים בסרבנות אם יימשך אי-השוויון בנטל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 התמודד על מקום ברשימת הליכוד במשבצת מחוז דן, אך משנבחר רק למקום השני במחוז הוצב במקום לא ריאלי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודד שוב על משבצת מחוז דן ונבחר למקום ה-19 ברשימת הליכוד לכנסת.
הצעת החוק הראשונה שהגיש קיש כחבר כנסת קידמה את העלאת אחוז המועסקים מקרב אנשים בעלי מוגבלויות בשירות הציבורי לשיעור של כ-5 אחוזים מכלל העובדים.
קיש יזם את הצעת חוק ה"שתולים", המבקשת ליצור מנגנון המגדיר ארגון הזוכה למימונה של ישות זרה, כ"שתול" של אותה ישות.
הצעת החוק, מציעה להטיל חובת דיווח על ה"שתולים" ואוסרת שיתופי פעולה בינם לבין משרדי ממשלה וצה"ל – למעט מקרים אשר ייקבעו על ידי שר המשפטים ומעניקה לגורמים המוסמכים כלים להתמודדות עם אותם גורמים.
הצעת החוק עוררה דיון סוער.
הצעת החוק גרמה לקרע בין קיש ובין "הליכודניקים החדשים", שקודם לכן תמכו בו.
במרץ 2016 פורסם בספר החוקים תיקון חוק הגנת הצרכן, עליו חתם קיש ביחד עם חברי כנסת אחרים.
החוק קובע שיש להעביר הודעה במסרון על סיום עסקה לתקופה קצובה של עד 21 ימים לפני תום מועד העסקה.
במרץ 2017 התקבל תיקון 35 לחוק מימון בחירות שיזם קיש עם חברי כנסת אחרים.
התיקון, המכונה "חוק v15", קובע כי גם ארגונים ואנשים הפועלים בעת בחירות כדי לשכנע לא להצביע לרשימה מסוימת צריכים להירשם אצל מבקר המדינה וכן התרומות שיוכלו לקבל לצורך לפעילות כזו מוגבלות.
החל מינואר 2018 עומד קיש בראש הוועדה המשותפת לוועדות הכלכלה והכנסת שעוסקת בהסדרת שוק התקשורת, ומתן רישיון לערוצים הייעודיים.
בדצמבר 2018 נבחר לאחד מאנשי השנה של האתר "מידה".
קיש נמנה עם הח"כים המעטים בליכוד שתמכו במועמדותו של גדעון סער לראשות המפלגה והפך ליו"ר המטה של סער לפריימריז לקראת הפריימריז בליכוד.
עם זאת, לאחר שסער וחלק מחברי הכנסת שתמכו בו בפריימריז עזבו את הליכוד והקימו את מפלגת "תקווה חדשה", קיש נשאר בליכוד ואף הביע חרטה על כך שתמך בסער.
לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-35 התמנה לסגן שר הבריאות.
אף על פי שהחל את דרכו הפוליטית כאחד ממובילי המאבק למען שוויון בנטל השירות הצבאי והאזרחי, אחרי כניסתו לממשלה נמנע מלפעול בנושא, וב-2025 אף אמר כי אין לגייס את כל החרדים, אלא רק את אלו שלא לומדים בישיבות.
קיש נימק את השינוי בכך שלאחר 12 שנה הוא שינה דעתו, והיום הוא חושב שלא יהיה ניתן לגייס חרדים בכפייה, מהסיבה שזה יכשל.
מלבד זאת, לטענתו בכנסות שבהן כיהן בעבר היה מהלוחמים המובילים לשיויון בנטל.
ב-4 בנובמבר 2025 פורסם בתחקיר העיתונאי "המבקר" על שורה ארוכה של אי-סדרים לצד התנהלות לא תקינה אצל השר ויועציו.
בעקבות התחקיר העיתונאי פנתה התנועה לאיכות השלטון ב-11 בדצמבר למשטרה בבקשה לחקור "שש פרשיות שונות המעלות חשד חמור לשימוש במשאבי משרד".
ב-28 בדצמבר הודיעה המשטרה כי החלה בבדיקת חשד ל"ביצוע עבירות מתחום טוהר המידות".
במאי 2016 נתמנה ליו"ר ועדת הכנסת.
יו"ר ועדת המשנה לכח אדם ולמשאבי אנוש בצה"ל וכוחות הביטחון של ועדת החוץ והביטחון.
בדצמבר 2017, מונה ליו"ר ועדת הפנים של הכנסת במקום חבר הכנסת דודי אמסלם שמונה ליו"ר הקואליציה.
קיש כיהן כיו"ר שדולת הסטארט-אפ וכיו"ר שדולת ארץ-ישראל בכנסת.
קיש הוא גם יו"ר קבוצת הידידות ישראל-בריטניה ויו"ר קבוצת הידידות ישראל–גאורגיה.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה קיש לשר החינוך, לשר לשיתוף פעולה אזורי, ולשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
ב-5 בינואר 2023, ימים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד, הודיע על ביטול הרפורמה בבחינות הבגרות שקידמה קודמתו בתפקיד, יפעת שאשא-ביטון.
אולם, הרפורמה החדשה שהציג כללה מרכיבים שהיו ברפורמה המקורית, ביניהם דגש על מיומנויות ויכולת בחירה לבתי ספר, שתאפשר להם להמיר מבחני בגרות בעבודות שונות.
ביוני 2023 הציג תוכנית להקמת כיתות מצוינות כדי לאפשר לתלמידים רבים יותר להשתלב במקצועות ההיי טק.
בינואר 2025 פורסם כי משרד החינוך הנחה לסגור את כיתות המצוינות באזור המרכז, כולל תוכניות מופת.
לאחר שוועד עמותת מופת פנה במכתב לקיש והתנגד לכך, משרד החינוך חזר בו.
באפריל 2024 הושקה תוכנית המאפשרת לכלל התלמידים בתיכון, ולא רק תלמידים מצטיינים, ללמוד קורסים אקדמיים שיוכרו במקום בחינות בגרות.
כן המשיך את פרויקט הלימוד הווירטואלי שהחלו קודמיו.
בדצמבר 2024 פורסם כי תוכנית "המקפצה" המאפשרת קבלת שיעורים פרטיים מקוונים במגוון תחומים ומסייעת ל-40 אלף תלמידים, בוטלה.
עם כניסתו לתפקידו קיש הצהיר שיפעל לעודד רשויות מקומיות לפתוח את אזורי הרישום כדי לתת להורים יותר בחירה לגבי המקום שבו ילמד ילדם.
באפריל 2023 התפרסם חוזר מנכ"ל המזמין רשויות מקומיות להצטרף למהלך להרחבת אזורי בחירה מבוקרת, הנשען על החלטת ממשלה משנת 2010.
קיש יזם את תוכנית "שורשים" שמטרתה לחזק את הזהות היהודית והציונית במערכת החינוך.
התוכנית פועלת בבתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים וחטיבות עליונות, ומשלבת שיעורים, חוויות לימודיות וסיורים.
התוכנית כוללת מבחן מיצ"ב בתנ"ך, זינוק בתקציב לזהות יהודית, חובת עלייה לירושלים, ולימוד שעת תנ"ך בכל שכבות הגיל במסגרת התוכנית יחויבו המנהלים לבחור תוכניות פנימיות של משרד החינוך בלבד, ולא תוכניות חיצוניות שונות של ארגוני חברה אזרחית, כדוגמת תוכניות יהדות פלוריסטיות למיניהן, יהדות-ודמוקרטיה ועוד.
ד"ר אריאל לוי מנכ"ל המועצה לחינוך ממלכתי עברי הביע ביקורת נוקבת על התוכנית וסבר שהיא מבטאת גישה צרה ובעייתית.
יואב קיש הצהיר בכמה הזדמנויות כי מערכת החינוך צריכה לאפשר "דעות מגוונות", וכי דיון ביקורתי ופלורליסטי הוא בסיס חשוב לדמוקרטיה.
אבל בפועל, קיש פעל לעיתים תכופות באופן סותר.
קיש הוציא הצהרות ואיסורים כלפי מורים ועובדי הוראה שלתפיסתו ביצעו "פעילות פוליטית" או התבטאו באופן ביקורתי.
מורים שקראו בסרטון לשחרור החטופים ולהפסקת המלחמה זומנו לבירור.
לאחר שוועד ההורים הארצי קרא לשלוח את התלמידים בחולצות צהובות בתחילת שנת הלימודים כאות הזדהות עם החטופים, שלח קיש מכתב בו הדגיש שיש להגיע עם חולצות לבנות.
פעילות עמותות המקדמות ערכים ליברליים דוכאה.
משרד החינוך בראשות השר קיש קבע כי בבחינת הבגרות באזרחות לא ייכללו בשנים מסוימות מרכיבים שמדברים על "עקרונות הדמוקרטיה הליברלית" והחוקה, וכן פרקים הנוגעים לחוק הלאום ולאומיות.
משרד החינוך טען מנגד כי מדובר לא חל שינוי כזה והמיקוד בבחינות האזרחות נקבע עוד בתקופת הקורונה.
ביוני 2025 הכריז קיש כי משרדו יגבש הנחיות רשמיות להסדרת הנחת תפילין בבתי הספר הממלכתיים, כחלק ממיזם השורשים.
באוקטובר 2025 הודיע קיש כי ארגון "אחים ואחיות לנשק" לא יורשה להיכנס להרצאות ופעולות בבתי הספר.
בספטמבר 2025 לאחר שקיש הציג בישיבת הממשלה נוסח הצעה שונה מזה שעליו סוכם עם גורמי המקצוע, נוסח אשר אינו מחייב את המוסדות בלימודי ליבה, הממשלה אישרה העברת 40 מיליון שקלים למערכת החינוך החרדית של ש"ס, זאת בניגוד לעמדת היועצת המשפטית לממשלה שקבעה שהעברת הכספים עומדת בדרישות החוק.
בינואר 2026 הוציא בג"ץ צו זמני האוסר על קיש להעביר את הכסף.
באפריל 2023 ביקש קיש למנות את דודי שוורץ לסגן יו"ר המועצה להשכלה גבוהה, תפקיד שכל המחזיקים בו עד אז היו מהאוניברסיטאות הציבוריות, אך המינוי לא זכה לרוב.
במסגרת תפקידו כשר החינוך הביא לאישור הממשלה מינויים למועצה להשכלה גבוהה של תומכי הרפורמה המשפטית, זאת למרות התנגדות של ועד ראשי האוניברסיטאות למינויים.
בספטמבר 2025 הביא קיש שוב את ההצבעה למל"ג והיא אישרה ברוב גדול את מינויו של פרופ' דודי שוורץ לסגן יו"ר המועצה.
קיש דרש להעביר את האחריות על לימודי הסטודנטים לרפואה בשנים הקליניות בבתי החולים מהאוניברסיטאות לאחריות המדינה.
יו"ר איגוד רופאי בריאות הציבור פרופ' חגי לוין התנגד באומרו כי קיש מנסה להסוות את כוונתו האמיתית - השתלטות פוליטית על לימודי הרפואה.
קיש פעל לקדם הכרה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת רייכמן.
לאחר ששתי ועדות משנה של המל"ג קבעו כי אוניברסיטת רייכמן אינה עומדת בתנאי הסף להקמת פקולטה לרפואה, ניסה קיש לזמן ישיבת מל"ג דחופה שלא מן המניין ולבחור בעצמו את חברי הוועדה לבדיקת תנאי הסף.
הוא פעל להביא לדיון את בקשת הקריה האקדמית אונו, שדודי שוורץ בכיר בה, להקים בית ספר לרפואת שיניים אל מול ביקורת מצד בכירים באקדמיה שהתנגדו ללימודי רפואת שיניים במכללות.
במאי 2024 בחר קיש בדניאלה חיון־יחזקאלי למנכ"לית המועצה להשכלה גבוהה אף כי ניסיונה היה הדל בהשוואה למועמדים אחרים, בטענה שהייתה האישה היחידה בין המועמדים הסופיים.
בחירה זו נפסלה על ידי רשות החברות בשל אי עמידה בתנאי הסף.
באוגוסט 2025, לאחר שש שנים שבהן לא כיהן מנכ"ל קבוע למל"ג, אישרה ועדת המינויים (ועדת דותן) את מועמדותו של קיש למנכ"לית מל"ג - ד"ר מאיה לוגסי בן חמו.
באוגוסט 2024, אישרה המועצה להשכלה גבוהה את מועמדותו של קיש לתפקיד יו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) - פרופ' עמי מויאל.
לאחר טבח שבעה באוקטובר קיש היה מהראשונים בממשלה שהצהירו על נטילת אחריות באומרו "איש לא יברח מאחריות.
זה קרה בממשלה שלנו ונסיק מסקנות".
עם זאת, במרץ 2025 התבטא נגד הקמת ועדת חקירה ממלכתית.
לאחר שאוניברסיטאות השעו סטודנטים שהשמיעו קריאות תמיכה בחמאס, העביר החלטה במועצה להשכלה גבוהה הקובעת כי על האוניברסיטאות לנקוט בצעדים בנושא.
ראשי האוניברסיטאות ציינו שמדובר בצעד שכבר מיושם וכי הם מתרשמים שהחלטתו נועדה רק כדי לצבור פופולריות.
בשנת 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, לאחר שאיל וולדמן, יזם ואיש עסקים שהיה שותף להובלה ולמימון המחאה נגד הרפורמה המשפטית, נבחר לקבל את הפרס בקטגוריית יזמות, הודיע קיש שבשנה זו יוענק פרס ישראל בקטגוריה אחת בלבד: "תקומה: גבורה אזרחית וערבות הדדית".
לאחר שהוגשה עתירה בבג"ץ נגד ההחלטה, בנימוק שקיש פעל משיקולים זרים, עתירה שהצטרפו אליה באופן חסר תקדים שתי ועדות פרס, ולאחר שהייעוץ המשפטי סירב להגן על עמדתו – חזר בו קיש מההחלטה.
במאי 2024 מינה קיש באופן זמני את דוד סויסה, מנהל תיכון לשעבר שנמצא שהטריד מינית מורות שעבדו תחתיו, לפרויקטור להקלות על מבחני הבגרויות בצפון הארץ.
זאת על אף שלאחר היוודע ההטרדות המיניות, אישור העסקתו של סויסה במערכת החינוך בוטל.
במשרד החינוך טענו כי מדובר באיש מקצוע שכיהן בתפקיד פרויקטור זמני, שנועד לתת מענה בתקופת הבגרויות ונבחן על ידי הדרג המקצועי ולא נמצאה כל מניעה מנהלית או משפטית למינוי.
בשנת 2025, לאחר שנבחרה פרופ' אווה אילוז לקבל את פרס ישראל בסוציולוגיה, פנה קיש לוועדת פרס ישראל והודיע לה שהוא מסרב להעניק לה את הפרס בשל העובדה שהיא הצטרפה בשנת 2021 לפנייה לבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג נגד מדינת ישראל.
קיש ביקש מהועדה לבחון מחדש את בחירתה.
בעקבות הבקשה התכנסה הוועדה מספר פעמים, אך לא הצליחה להגיע להסכמה פה אחד על מועמד לקבלת הפרס – כפי שנדרש לפי הנהלים.
לפיכך, פרס ישראל בתחום הסוציולוגיה לא הוענק באותה שנה.
ביולי 2025 פרסם קיש תיקון לתקנון פרס ישראל, אשר קובעת כי אדם שפעל ביוזמתו בזירה הבינלאומית נגד חיילי צה"ל, מוסדות המדינה או מדינת ישראל לא יוכל להיות זכאי לפרס אלא אם הפסיק את פעולתו או הביע חרטה פומבית.
בנובמבר 2025 סירב קיש לבקשת ועד ראשי האוניברסיטאות למנות את פרופסור חיתאם מוחסן מאוניברסיטת תל אביב, לחברה במועצה להשכלה גבוהה.
קודם לכן, קיש סירב למנות שלוש חוקרות אחרות מאוניברסיטת תל אביב למועצה.
כתוצאה מכך, אין לאוניברסיטת תל אביב נציג במל"ג.
באוניברסיטת תל אביב טוענים כי קיש מחרים את האוניברסיטה לאחר שנשיא האוניברסיטה, פרופ' אריאל פורת, התבטא בעבר נגד הרפורמה המשפטית ותמך בסיום המלחמה והשבת החטופים.
בתחקיר העיתונאי "המבקר" מנובמבר 2025 נטען שמיד לאחר כניסתו של קיש לתפקיד, המשרד נקלע למשבר מתמשך המאופיין במינויי מקורבים, התערבות במכרזים, ניגודי עניינים ולחצים פוליטיים.
משבר זה הוביל בין היתר לעזיבתם של עשרות בכירים ואנשי מקצוע.
נכון למועד התחקיר, מתחילת כהונתו של קיש עזבו כמעט 30 בכירים.
במקביל הקים קיש קבוצת יועצים המחוברים פוליטית לליכוד אשר תפסו עמדה מרכזית במשרד.
קיש הכחיש את ממצאי התחקיר.
גם מדיווחים נוספים עולה כי בתקופת כהונתו של קיש הייתה עזיבה של עשרות בכירים במשרד החינוך, דבר שלא קרה קודם לכן במשרד, וכי הרקע לעזיבות הוא טענות למעורבות פוליטית גוברת והולכת של לשכתו של קיש בעבודת גורמי המקצוע.
קיש לא הגיש הצהרת הון כמתחייב על פי חוק.
קיש הוא אב לארבעה ילדים מנישואיו הראשונים.
בספטמבר 2022 קיש נישא בשנית, לטלי שר.
יואב נאמן (נולד ב-6 בינואר 1980) היה בעברו שחקן כדוריד ישראלי, הוא שימש כקפטן בקבוצת מכבי ראשון לציון (כדוריד), שימש בעבר גם כקפטן נבחרת ישראל בכדוריד, נאמן שיחק בעמדת בעמדת שוטר ימין.
נאמן שיחק 23 עונות במדי מכבי ראשון לציון (כדוריד).
נאמן שיחק במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון, ובשנת 1997 כשהוא בן 17 בלבד, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
בשנת 2004 מונה נאמן לקפטן הקבוצה, תפקיד אותו הוא ממלא עד היום.
בעונת 2014/15 בעקבות ריב עם המאמן ג'ו מתתיה, יואב סיכם את תנאיו במכבי תל אביב, אך הנהלת מכבי ראשון לציון החליטה לפטר את המאמן ולהביא במקומו את גלעד מאור שזכה עם המועדון ב-11 שנים ב-7 אליפויות, ו-5 גביעים.
בעקבות כך נאמן ביטל את מעברו למכבי תל אביב, ונשאר בקבוצת נעוריו מכבי ראשון לציון.
יואב מעולם לא עזב את מכבי ראשון לציון (כדוריד).
יואב היה קפטן נבחרת ישראל בכדוריד במשך שנים רבות, השתתף ב-64 משחקים, וכבש 157 שערים.
בסוף עונת 2019/20 הודיע נאמן על פרישה.
ב-7 ביוני 2021 נערך טקס פרידה עבור נאמן כחלק מהמשחק השני בסדרת הגמר נגד הפועל ראשון לציון (כדוריד).
אביו של יואב, בנימין נאמן, היה אף הוא שחקן כדוריד בעברו, ושיחק במכבי ראשון לציון בה שימש כקפטן ובנבחרת ישראל שיחק ב-14 משחקים וכבש 24 שערים.
אמו דליה היא מורה בבית ספר בראשון לציון.
יואב כץ (נולד ב-28 במרץ 1944) הוא איש עסקים ישראלי בעל אזרחות אמריקאית והבעלים של מועדון הכדורגל הפועל חיפה.
בנם של משה ודבורה כץ, האח האמצעי מבין שלושה אחים.
בצעירותו שיחק כדורסל במכבי ובהפועל חיפה.
בשנות העשרים לחייו עבר לארצות הברית והחל לעסוק בנדל"ן.
בעונת 1958/1959, בהיותו בן 15 וחצי, החל כץ את קריירת המשחק שלו בקבוצת מכבי חיפה בליגה הראשונה.
בעונה זו שיחק ב-10 משחקים וקלע 82 נק' (8.2 נק' בממוצע למשחק) ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בליגה הראשונה בישראל.
קבוצתו סיימה אחרונה בליגה וירדה לליגה השנייה.
בעונת 1961/1962 שיחק בקבוצת הפועל חיפה איתה סיים במקום השני בליגה אחרי קבוצת מכבי תל אביב.
בעונת 1962/1963 קבוצתו סיימה במקום שלישי.
בעונה זו שיחק ב-15 משחקים וקלע 99 נק' (6.6 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1963/1964 קבוצתו סיימה במקום שלישי.
בעונת 1964/1965 קבוצתו סיימה במקום שני, אחרי הפועל תל אביב.
בעונת 1965/1966 קבוצתו סיימה במקום שלישי.
ב1966/1967 קבוצתו סיימה במקום שלישי.
מדורג במקום 255 ברשימת קלעי כל הזמנים.
במדי הפועל חיפה, שיחק ב-121 משחקים וקלע 1538 נק' (12.7 נק' בממוצע למשחק), באותה העת דורג במקום 4 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה וכיום מדורג במקום 11 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה.
בגיל 23 עבר לארצות הברית ולמד ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פייס במשך כשנתיים ובכך היה לשחקן הישראלי הראשון ששיחק במכללות.
בעלים של קבוצת הפועל חיפה בכדורגל
בשנת 2004 לקח כץ ללא תשלום את מועדון הכדורגל הפועל חיפה לאחר שזה נקלע לקשיים כלכליים ואף היה בהליך בפירוק לאחר התאבדותו של בעליו הקודמים רובי שפירא.
המועדון עבר לבעלותו של כץ בתקופה שבה הקבוצה נעה ונדה בין ליגת העל לליגה הלאומית.
תחת ידיו של כץ הפועל חיפה זכתה בגביע המדינה (2018) בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1974, בגביע הטוטו (2013), בגביע אלוף האלופים (2018) לראשונה בתולדות המועדון וסיימה ארבע עונות בפליי אוף העליון.
לקראת סיום עונת 2024/2025 הודיע כי בסיום העונה יחדל לתמוך בקבוצה.
דמותו הופיעה בתוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה".
כץ מתגורר במרילנד, שבארצות הברית, שם מרוכזת עיקר פעילותו העסקית.
יואב לויטס הלוי (31 בדצמבר 1939 - 15 באוקטובר 2019) היה סופר ומתרגם ישראלי.
יואב לויטס הלוי נולד בקיבוץ בית זרע להוריו חנה ובנימין הלוי, ממייסדי הקיבוץ.
לויטס הלוי למד ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן נסע לשווייץ ללמוד תרגום.
הוא סיים שלוש שנים בבית הספר לתרגום של אוניברסיטת ז'נבה, קיבל תואר מתרגם מקצועי, ובזכות מלגה שקיבל למד עוד חצי שנה במכון סרוואנטס בספרד.
לאחר מכן חזר לקיבוצו, בית זרע, בו חי עד יום מותו.
פרסם שישה ספרים פרי עטו.
עסק בתרגום מאנגלית, ספרדית וצרפתית.
תרגם לעברית בחייו כ-70 ספרים, רובם מהשפה האנגלית.
הובא למנוחות בקיבוצו בית זרע.
1972. הוצאת אגודת הסופרים העברים בישראל.
החתול שלי מופיע בפעם השמינית: אוטוביוגרפיה חלקית.
על המין - מה תספר לילדיך?
הסיפור העצוב שלא ייאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית.
מאת קרלוס פואנטס, 1988, הוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1988
הצדיקים בסתר: ספר חסידי אומות העולם.
אקס ליבריס - וידויים של קוראת מצויה.
יואב מאיר (נולד ב-5 בפברואר 1982) הוא מעצב אופנה, בלוגר, יוטיובר ומגיש תוכניות אופנה.
כתב האופנה הראשי של ישראל היום.
מאיר נולד בגבעתיים וגדל ביישוב אורנית.
למד בתיכון רוטברג רמת השרון.
מאיר החל את דרכו המקצועית בתחום עיצוב האופנה כאשר השתתף בתוכנית פרויקט מסלול, והיה אחד המתמודדים הבולטים בה.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון בעיצוב אופנה בבית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר, החל לעבוד כמעצב בבית אופנה חרדי בבני ברק לעיצוב שמלות ערב לילדות, עבד בשיתוף פעולה עם מעצבת התכשיטים והאופנה מיכל נגרין, עיצב תלבושות לחברת טבק ועוד.
מאיר הגיש תוכנית בשם "DIY" יחד עם לאון שניידרובסקי בערוץ זום.
בנוסף מפעילים השניים ערוץ יוטיוב משותף בשם "נכנסים לארון עם יואב ולאון".
הוא הגיש בעבר תוכניות אופנה שונות ופינות כחלק מתוכניות בערוצי טלוויזיה: התוכנית "אופנה אורבנית" ב, ועוד.
בנוסף משמש כמרצה לאופנה וסטייל לארגונים וללקוחות פרטיים.
מאיר מעצב קולקציות אופנה שונות, כולל מותג הבית שלו בשם JO MAYER.
הוא שיתף פעולה עם סבו, שהפך לפרזנטור של המותג.
בתקופת היותו סטודנט, פתח בפניו סבו את המורשת האופנתית של בני משפחתו, שהיו בעסקי האופנה בפולין.
מאיר הוא פעיל חברתי, מתנדב בחוש"ן מאז שנת 2006 והיה חבר דריקטוריון בארגון (משנת 2012).
חבר בפורום הגאה של עיריית תל אביב.
בעבר היה חניך באיגי - ארגון נוער גאה, והתנדב בבית דרור.
בעונה 11 של האח הגדול, נבחר להיות מבקר האופנה של הדיירים, וכתב על כך טורים שבועיים באתר של ערוץ 13.
משנת 2020 לאחר שעבר להתגורר בבאר שבע החל להתנדב גם בבית גאה בבאר שבע.
בין היתר הוביל מייזמים ביניהם תפירת דגל הגאווה הגדול במזרח התיכון (אורך 30 מטר, רוחב 9 מטר) ביחד עם אסף פרן שכיכב במצעדי הגאווה בבאר שבע ובמצפה רמון שנערכו בשנת 2022.
ב-2022 סיים לימודי תואר שני בתקשורת מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולימודים במסגרת תוכנית מנדל למנהיגות תרבות בנגב.
שימש כרכז הלהט"ב במועצה אזורית בני שמעון וארגן עשרה אירועי גאווה מגוונים בישובי המועצה.
באותה שנה הנחה תוכנית חדשה לילדים, "דו-איט", ביחד עם טיילור מלכוב.
מאיר עוסק גם באוצרות בתחום תערוכות אופנה בשיתוף עם כתבת האופנה גילי סיוון-כהן.
מאיר וסיוון-כהן אצרו את התערוכות: "כאן נולדתי" בשנת 2015, "חיות אופנה" בשנת 2016 ו"כמו נוצה" בשנת 2017.
בתערוכה "כאן נולדתי", העוסקת בשמלות לילדות והוצגה במסגרת העונה הישראלית לעיצוב בחולון, בחרו מאיר וסיוון-כהן לצורך הצילומים ילדות ישראליות ממוצא אתיופי שנולדו בארץ המסמלות, על פיהן, את הצורך בשוויון הזדמנויות ובייצוג הולם בתעשיית האופנה, כמו גם בחברה הישראלית בכלל.
התערוכות "חיות אופנה" ו"כמו נוצה" הוצגו במסגרת העונה הישראלית לעיצוב בחולון בגלריית החווה בעיר, ועסקו בהעלאת המודעות לסבלם של בעלי חיים בתעשיות רבות, ביניהן תעשיית האופנה.
מאחורי שתי תערוכות אלו עומד רעיון קידום האופנה ללא פגיעה בבעלי חיים, כשהמטרה היא להשאיר את בעלי החיים כהשראה בלבד ולא לפגוע בהם.
ב-2022 אצר כ-6 תערוכות, 4 מהן ביחד עם גילי סיוון כהן: "בד בבד", "אמא יקרה לי", "לובשים גאווה", "גוונים של גאווה", "גאווה אייקונית" ו"לראש ולא לזנב".
במרץ 2022 נישא מאיר לארי אושרי לאחר 4 שנים של זוגיות, בטקס שנערך בבית העירייה בקופנהגן, דנמרק.
בספטמבר נערכה מסיבת החתונה במושב מצליח.
יואב צור (נולד ב-4 ביוני 1954) הוא עיתונאי ישראלי, עורך העיתון מעריב בשנים 2009–2010.
יואב צור נולד בשנת 1954 בראשון לציון, בנם של דוד ופסיה צור.
למד בבית הספר הריאלי בחיפה עד כיתה י' והשלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
שירת בצה"ל במשך 5 שנים בהגנת מטוסים בסיני.
צור נשוי ואב לשני ילדים.
בתחילת שנות השמונים החל לעבוד כעיתונאי והיה כתב ועורך בעיתונים מקומיים.
עבד בעיתון כאן דרום באשדוד ככתב ספורט ולימים היה לעורכו.
ב-1984 החל לעבוד בעיתון חדשות ככתב ספורט וככתב מקומי בראשון לציון.
ב-1993 שימש כעורך המקומונים ערים ושתי ערים של רשת שוקן ושל על השרון (בבעלות ידיעות תקשורת).
ב-1998 החל צור לעבוד בעיתון מעריב, הופקד על הקמת מקומונים לעיתון והיה העורך הראשי שלהם.
תחת ניהולו החלו לצאת לאור מקומונים בחיפה, חולון, בת-ים, ראשון לציון, נס ציונה ובאזור הדרום.
תחתיו כיהנו ברשת המקומונים של מעריב שורה של עורכים, ביניהם מירן שפילברג, רון פלדהיים, אליענה שפר, סימון טטרו ורבים אחרים.
צור ניהל את רשת המקומונים עד 2009.
באמצע 2009 מונה צור לעורך מעריב, לאחר התפטרותם מהתפקיד של דורון גלעזר ורותי יובל.
הוא שימש בתפקידו עד דצמבר 2010. אז הוחלף על ידי אבי משולם ועבר לכהן כמנכ"ל חברת מעריב החזקות במקומו של עופר נמרודי עד יולי 2011.
בנובמבר 2011 מונה צור לאחראי על מוסף המגזין של מעריב ושימש גם כעורך מוסף הספורט.
בספטמבר 2012 הצטרף צור למשרד יחסי הציבור פאר&לוין תקשורת.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2015 עבד במטה הבחירות של הליכוד כראש מטה ההסברה, אך בינואר 2015 התפטר מתפקיד זה.
בנוסף לתפקידיו השונים כעיתונאי ועורך, בשנים 2005- 2012 שימש צור כמרצה בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי בהרצליה.
מאז מרץ 2015 צור הוא בעל חברה פרטית לאסטרטגיה וייעוץ תקשורתי.
בינואר 2020 מונה לדובר איגוד דוברי הרשויות המקומיות.
יואב עומר (נולד בשנת 1998) הוא גולש רוח ישראלי.
הוא התחרה על גלשן מדגם ניל פרייד, ולאחר שינוי הדגם האולימפי עבר להתחרות על גלשן מדגם IQFOiL.
הוא אלוף ישראל וסגן אלוף אירופה (2018).
עומר גדל בזכרון יעקב ובגיל 8 החל להתאמן בגלישת רוח בהפועל שדות-ים.
בגיל 12 הוא כבר החל לצאת לתחרויות בחו"ל.
עומר התחרה כנציג ישראל באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג בשנת 2014. הפריצה הגדולה התרחשה ברגע שעבר מדגם הגלשן של הצעירים, BIC, לדגם האולימפי של הבוגרים ניל פרייד RS:X.
בשנתו הראשונה על הניל פרייד עומר זכה באליפות אירופה עד גיל 17 וזכה במדליית כסף באליפות העולם באותה קטגוריית גיל.
בשנת 2015, הוא זכה באליפות העולם לנוער (עד גיל 19) ובמדליית כסף באליפות אירופה לנוער.
בשנת 2016, זכה פעמיים בתואר אלוף העולם לנוער כאשר זכה באליפות העולם של ניל פרייד RS:X שנערכה בלימסול שבקפריסין וכחודש לאחר מכן זכה באליפות העולם של איגוד השיט הבינלאומי בתחרות אשר נערכה באוקלנד, ניו זילנד כאשר בשתי האליפויות הבטיח את זכייתו עוד לפני שיוט המדליות.
עוד באותה השנה הוא התחרה לראשונה באליפות אירופה לבוגרים וסיים במקום ה-29. כמו כן הוא סיים במקום ה-50 בבכורה שלו באליפות העולם לבוגרים שנערכה באילת.
בשנת 2017, הוא הוכתר כאלוף ישראל לבוגרים בגלשני RSX לאחר שניצח באליפות ישראל שנערכה במכמורת.
במאי 2018 עומר זכה בגביע הרצליה בגלישה בגלשן RSX 9.5.
באליפות אירופה בשנת 2018 שנערכה בסופוט, זכה עומר במדליית כסף, אחרי מתאה קמבוני מאיטליה ולפני שחר צוברי.
הוא הגיע לשיוט המדליות כשהוא מדורג במקום שני וסיים את השיוט במקום רביעי, מיקום שהשאיר אותו במקום השני הכללי.
בדצמבר 2019 הוכתר כאלוף ישראל בגלישה, לאחר שהוביל בכל שלושת ימי התחרות.
באליפות העולם 2023 שנערכה בהאג שבהולנד, סיים עומר במקום השישי.
בתום 14 שיוטי שלב המוקדמות, הוא היה ממוקם במקום החמישי ועלה לשלב שיוטי הגמר.
ברבע הגמר הוא סיים במקום השלישי, שהעניק לו את המקום השישי בסיכום התחרות, ולא עלה לחצי הגמר.
יואב עמירם (נולד בשנת 1972) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים ששימש מפקד בסיס פלמחים של חיל האוויר הישראלי.
עמירם נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר.
התגייס לצה"ל ב-1991 וסיים קורס טיס במגמת מסוקים.
פיקד על טייסת החרב המתהפכת, טייסת מסוקי בלקהוק ועל טייסת דורסי הלילה, טייסת מסוקי יסעור.
שירת במטה החיל כראש ענף בלהק האוויר וכראש ענף בלהק מבצעי אוויר.
שימש ראש מחלקת בטיחות ובקרת איכות (מבק"א).
באוקטובר 2018 מונה למפקד בסיס פלמחים.
עמירם בעל תואר ראשון במדעי החיים ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני בלימודי דיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
יואב מקל (נולד ב-30 בנובמבר 1956) הוא פרופסור מן המניין במכללה האקדמית בווינגייט, המתמחה בתחום הפיזיולוגיה של המאמץ והכושר הגופני.
בעברו היה מקל אחד האתלטים הבולטים בישראל, אלוף ושיאן ישראל בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובריצת 400 מטר.
החל מ-2020 הוא מכהן כראש בית הספר ללימודים מתקדמים (תואר שני) במכללה האקדמית בווינגייט.
מקל, יליד חדרה, סיים בשנת 1981 תואר ראשון בהוראת חינוך גופני במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בשנת 1986 סיים תואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ, באוניברסיטת אדלפי (Adelphi), בניו יורק, ארצות הברית.
נושא התיזה שלו, בהנחיית ד"ר רוברט מ.
בשנת 1991 סיים תואר שלישי בפיזיולוגיה של המאמץ באוניברסיטת ניו-מקסיקו, בארצות הברית.
נושא עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' המינג אטארבום:
במהלך לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו-מקסיקו, לימד כושר גופני, חינוך גופני ואתלטיקה, ובנוסף שימש כמאמן נבחרת הנשים באתלטיקה של האוניברסיטה.
החל משנת 1991, כשחזר לישראל, החל ללמד כמרצה במכללה האקדמית בווינגייט (שנקראה אז המכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט), למקצועות האתלטיקה, תורת הכושר הגופני ופיזיולוגיה של המאמץ.
בין השנים 1993–2009 לימד באוניברסיטה העברית, בבית הספר לתזונה ובביה"ס לבריאות הציבור, פיזיולוגיה של המאמץ.
מאז שנת 2009 הקריירה האקדמית שלו ממוקדת במכללה האקדמית בווינגייט.
הוא מכהן כראש המעבדה לפיזיולוגיה, מרצה וחוקר בתחומי הכושר הגופני והפיזיולוגיה של המאמץ.
הוא פרסם מעל 100 מאמרים מחקריים בכתבי עת מדעיים יוקרתיים.
בין השנים 2011–2019 הוא מכהן כראש בית הספר למדעי התנועה והספורט, חבר במועצה האקדמית העליונה וראש ועדת האתיקה במכללה האקדמית בווינגייט.
במהלך שנותיו האקדמיות במכללה, שימש פעמיים כיו"ר הוועדה המארגנת של כנס וינגייט למדעי הספורט והתנועה, וכחבר בוועדה האקדמית של הכנס בחמשת מועדיו עד כה.
יואב מקל הנחה כארבעים סטודנטים לעבודות גמר ותיזות, במסלול מדעי החינוך הגופני (MPE) של התואר השני במכללה האקדמית בווינגייט.
הקריירה הספורטיבית של יואב מקל החלה דווקא כשחקן כדורגל, חלוץ בקבוצת הפועל חדרה.
במהלך לימודיו במכללה לחינוך גופני ולספורט בווינגייט, בסוף שנות השבעים, התגלה כישרונו בריצות הקצרות, ומכאן הוסבה הקריירה הספורטיבית שלו לאתלטיקה קלה, בהדרכת המאמן עמוס גרודז'ינובסקי.
בשנת 1980 פרץ לתודעה הציבורית כאשר שיפר את שיאי ישראל בריצות ל-100 ול־200 מטרים, והוכרז על ידי מדור הספורט של העיתון מעריב, כ"תגלית העונה".
באותה שנה זכה גם בתחרות קרב המאוצים הקצר, מעין קרב רב בריצות ל-60 מטרים, 100 מטרים ו- 200 מטרים.
בשנת 1984, הוסיף מקל לרפרטואר הספורטיבי שלו גם את הריצה ל-400 מטרים, וזכה במקצוע זה באליפות ישראל.
במהלך הקריירה שלו ייצג מקל את אגודות ספורט של ואת אגודת הספורט רמת השרון.
100 מטר10.85 שניות (מדידה אלקטרונית)
לאחר פרישתו מתחרויות פעילות, שימש מקל, בין השנים 1991–1996, כמאמן הלאומי של נבחרת האתלטיקה של ישראל, באיגוד האתלטיקה בישראל.
מתגורר בכפר סבא, נשוי ואב לשתי בנות.
יואב יסעור (אוקטובר 1924 – 7 באוקטובר 1992) היה קצין בכיר בחיל הים הישראלי.
תפקידו האחרון היה ראש מספן כוח האדם.
לאחר שחרורו היה סמנכ"ל החברה לכבלי חשמל ומ"מ מנהל נמל חיפה.
נולד ב-1924 בשם קלמן בבקאו, רומניה, להורים זליג ושרה וייסמן ילידי פולין.
ב-1935 עלה לארץ עם הוריו ואחותו זהבה והתחנך בתנועת השומר הצעיר שבמסגרתו לקח חלק בהקמת יישובי חומה ומגדל בצפון הארץ.
במלחמת העולם השנייה, בין השנים 1943–1945, שירת באניות צי הסוחר של בריטניה, נורווגיה וארצות הברית.
למד בבית הספר הימי ליד הטכניון במחזור ב' אך לא סיים עקב המלחמה.למד באוניברסיטה העברית והוסמך לכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
יסעור התגייס לחיל הים בשנת 1948. התנדב לקורס חובלים ונעשה קצין בפלגת הנחתות.
שירת בפריגטה אח"י מבטח (ק-28).
ונעשה סגן מפקד המשחתת אח"י יפו.
ראש ענף תכנון מבצעי במחלקת ים ועבר קורס פיקוד ומטה בחיל הים (פו"מ ח"י).
בשנת 1961 קיבל את הפיקוד על המשחתת אח"י אילת (ק-40) ומסר אותו בשנת 1963 ליקותיאל נץ.
בשנת 1963 נעשה מפקד קורס פיקוד ומטה של חיל הים.
בספטמבר 1966 נעשה יסעור ראש מחלקת כוח האדם.
בתפקיד זה פעל במלחמת ששת הימים.
בספטמבר 1968 מסר את תפקידו לדב שפיר וסיים את שירותו בצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש יסעור בשנים 1970–1972 כסמנכ"ל החברה לכבלים וחוטי חשמל.
בשנת 1972 התמנה יואב יסעור לסגן מנהל נמל חיפה תחת אל"ם יצחק רהב.
בשנת 1977 עבר יצחק רהב לנהל את רשות הנמלים ויואב יסעור מילא את מקום מנהל הנמל עד שנת 1979.
בתקופה שבה ניהל את נמל חיפה הצליח יואב יסעור לגרום לשקט תעשייתי ולשיתוף פעולה יוצא דופן בין הנהלת הנמל לוועד עובדי הנמל.
בשנים 1979–1981 היה יואב יסעור המבקר הפנימי של רשות הנמלים והרכבות.
יסעור נפטר בגיל 67 ונקבר בבית הקברות שדה יהושע.
תאר ראשון בכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד כרועה צאן בקיבוץ בית אלפא שם הכיר ונשא לאישה את שולמית לבית צרפתי (פרנקו) ששהתה בקיבוץ שריד.
לזוג נולדו שלושה ילדים: יובל, יליד 1948, אביטל, ילידת 1957, ודודו, יליד 1965. יובל ואביטל שירתו בחיל הים.
יואב יפת (נולד ב-15 באוגוסט 1973) הוא שדרן רדיו, מדבב, ושחקן ישראלי.
יפת הוא בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין במחזור 2002, בו למדו גם יעל שרוני ושחר חסון.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20, הוא מגיש תוכניות רדיו ב-88FM (לימים כאן 88), ביניהן "ג'אם ישראלי" ו"ביטניק".
יפת הגיש וערך את המוזיקה לתוכנית "אלבומי הזהב" בכאן גימל.
בשנת 2007 שיחק בתפקיד משה ג'יפה בסדרת הטלוויזיה "הבורר", ושנה לאחר מכן את דאריו בסדרת הדרמה "המקום" ששודרה בערוץ 10. גילם את מורי בסרט הסטודנטים "בית קברות לפילים" ואת איציק דדון בסדרת הטלוויזיה "נויורק".
הוא קריין בתוכניות טלוויזיה ופרסומות רבות בקשת ורשת, ביניהן המעגל, בוס בהסוואה, הכרישים ו-80 וארבע.
בעבר קריין בטקסים רבים, בהם פרס אופיר, פרס מסך הזהב ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בנוסף לעבודתו כקריין, הקליט ספרים.
יפת דיבב לסדרות וסרטים מצוירים רבים, ביניהם שרק 2, סקובי-דו 2: חופשי חופשי, חתול תעלול, הבאטמן, חיים בזרם, רובוטריקים סייברטרון, מכוניות, רטטוי, כלבים בחלל, מטוסים, הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי, מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל, ציידי הטרולים, מפלצת של מלון, מפלצת של מלון: הסדרה וקפטן סנטיאגו.
דיבב את הזאב/המוות בהחתול של שרק 2: משאלה אחת ודי.
הוא עורך מוזיקלית את תוכנית הרדיו ציפורי שיר בכאן גימל, ומגיש את התוכניות "יואב יפת" ו"אחד בתשע" בכאן 88. משתתף במופע משותף עם מארש דונדורמה בשם "תנינים על הראש" וחבר בהרכב המוזיקלי "הקולות הצפים" שמבצע מוזיקה דרום אפריקאית.
יואב כהן (נולד ב-30 באוגוסט 1999) הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם IQFoil, אלוף אירופה לשנת 2020 (בדגם ניל פרייד).
ייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו 2020 וסיים במקום הרביעי.
כהן גדל בקדימה ובקיסריה והוא בנם של חננאל, בעל חברת בנייה, ואיזבל שהייתה בעברה עיתונאית בצרפת.
יש לו אחות אחת מנישואיה הראשונים של אמו.
בגיל 7 החל להתאמן בגלישת רוח במסגרת קייטנת שייט ומאוחר יותר עבר להתאמן במועדון השייט הפועל שדות-ים תחת הדרכתו של שחף אמיר.
מאחר שהיה קטן וצנום בשנות נעוריו, קיבל כהן בגיל 13 זריקות של הורמון גדילה.
את שירותו הצבאי הוא העביר כספורטאי מצטיין בחיל הים.
באליפות העולם לנוער אשר נערכה בסין בשנת 2017, זכה כהן במדליית הזהב.
הוא התחיל את האליפות עם ניצחונות בשני השיוטים הראשונים והמשיך לסיים במקומות הראשונים בשיוטים הבאים.
בשיוט המדליות הוא סיים במקום החמישי אך בשקלול כל השיוטים ולאחר ניצחונות ב-7 שיוטים מתוך 13 בסך הכל, הוא נותר במקום הראשון הכללי עם 26 נקודות.