tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2003 גילם את ישראל (שרולי) רוטנברג בטלנובלה החסידית "החצר" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ התכלת (ובשידורים חוזרים בערוץ 10).
באותה שנה גילם סטודנט לתסריטאות בסרט הקולנוע שכתב וביים איתן גרין "חלומו של הנרי".
ב-2004 שיחק בסרט "הייתה לי ילדות מאושרת" שכתב וביים אורי סיון במסגרת הפרויקט "סרטים מכאן" של הוט.
ב-2005 גילם את דניאל בסרט "ילדים טובים" שכתב וביים יאיר הוכנר.
ב-2007 שיחק תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "המקום" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ 10, וגילם את יריבי בסדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" שביים רני בלייר ושודרה בהוט 3.
ב-2010 גילם את אפס-אפס בסרט "התגנבות יחידים" שביים דובר קוסאשווילי ע"פ ספרו של יהושע קנז.
ב-2011 גילם את נתן פילר בסדרת הטלוויזיה הבריטית "The Promise" שכתב וביים פטר קוסמינסקי ושודרה באנגליה.
ב-2012 שיחק בסרט "הבן האחר" ("Le fils de l'autre") של הבמאית הצרפתייה לוריין לוי.
ב-2015 השתתף בסדרה "אטלנטיקה" בדמותו של גיטריסט הלהקה.
ב-2016 השתתף בעונה השנייה של פצועים בראש.
ב-2007 דיבב דמויות שונות בסדרת האנימה "פוקימון"; השתתף בדיבוב הסדרות "שאולין ווזאנג" ו"בובובו-בו בו-בובו" ודיבב את בלור, ווילי, סטאר-סקרים וקראניקס בסרט "רובוטריקים (סרט)".
ב-2008 דיבב את אולטרה מגנוס, הקשת הרגזן, פורטר ס.
פאוול ושוק-ווייב בסדרת האנימציה "רובוטריקים אנימייטד".
בין השנים 2002–2007 היה בזוגיות עם לוסי דובינצ'יק ששיחקה לצידו בסדרה "החצר".
בני אבני (נולד ב-26 בספטמבר 1970) הוא שחקן ישראלי וטייס באל על וביחידת הכיבוי האווירי.
הוא בן לאב צייר ולאמא מורה למוזיקה קלאסית.
בצבא הגנה לישראל שירת כלוחם וקצין בחיל השריון.
לקראת תום שירותו הצבאי התקבל לקורס טיס, ושירת כטייס בחיל האוויר הישראלי.
בשנת 2000, לאחר שחרורו מצה"ל, למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי.
+שנהפרויקטתפקידהערות2002חוכמת הבייגלהבצל2003תיאום כוונותהסרט מבוסס על ספר בשם זהה2005ברונו מאוהבדרורסרט בבימויו של אילן הייטנר2006שלוש אמהותיוני2007נימפות בערפליהודה2016להציל את נטענטע הר טובעל תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר"
בשנת 2003 שיחק במחזמר תום סוייר והאקלברי פין.
בשנת 2004 שיחק במחזמר "אלאדין".
שיחק גם במחזמר "בילבי" ובמחזה "רחל - התשמע קולי", המבוסס על חייה של המשוררת רחל.
בני, הפיזיקאי , הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור הופיע לראשונה בגיליון פברואר 1962 של Scientific American.
הסיפור תורגם לעברית, ויצא לאור בהוצאת מסדה בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט..., ושוב בהוצאת מובי דיק בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
למרות שהוא לא משחק תפקיד בעלילה, המחשב הבדיוני מולטיוואק מוזכר בסיפור.
ג'רארד קרמונה, מהנדס תקשורת, מנסה לשמור על התקשורת עם משלחת שהגיע לכוכב פלוטו לאחר ארבע שנות מסע.
הקושי הטמון בתקשורת הוא הזמן שלוקח לגלי הרדיו לעשות את הדרך הלוך ושוב, מה שמאט את התקשורת בצורה משמעותית והופך אותה לחסרת תועלת- כל תשובה תגיע שתים עשרה שעות לאחר שהשאלה תישאל.
אמו הגאה של ג'רארד, שבמקרה מבקרת אותו במשרדו, בעודו מתחבט בבעיה זו, מייעצת לו להשתמש בטריק שכל הנשים מכירות: "להמשיך לפטפט", כלומר, לדבר ללא הפסקה ולבקש גם מהמשלחת בפלוטו לנהוג כך.
בצורה זו, למרות הזמן הרב הנדרש לגלי הרדיו לעבור את המרחק, אפשר יהיה להעביר מידע אחד לשני ביעילות.
בני "פלפלה" כפר קאסם או בשם "פלפלה" כפר קאסם היא קבוצת כדורגל חופים ישראלית מהעיר כפר קאסם.
מחזיקת גביע העולם לאלופות (2024) וגביע אירופה לאלופות (2023) .
זכתה ב-6 אליפויות ב, יותר מכל קבוצה ישראלית אחרת.
כפר קאסם הוקמה בשנת 2007 וזכתה באליפות ישראל בפעם הראשונה בשנת 2012 לאחר שניצחה בגמר את עירוני ראש העין בתוצאה 2–1 בפנדלים.
בתום הזמן החוקי של המשחק התוצאה הייתה תיקו 4–4, לאחר שחזרה מפיגור של ארבעה שערים והשוותה ל-4–4 בתוך תוספת הזמן של השליש האחרון משערים של נור סרסור, צמד של השחקן הברזילאי דונג'א פוטיגואר ועאמר יתים עם שער נוסף שהצליח להשוות את התוצאה.
בני "פלפלה" כפר קאסם השתתפה עד כה חמש פעמים בגביע אירופה לאלופות, ושלוש פעמים הצליחה להעפיל לשמינית הגמר.
בשנת 2013 סיימה במקום האחרון בשלב הבתים במסגרת בית A עם ניצחון בודד על סגנית אלופת פורטוגל (Gimnàstic de Tarragona) בתוצאה 5–3, ושני הפסדים לאלופת איטליה (Sambenedettese BS) ולאלופת רוסיה (לוקומוטיב מוסקבה) בתוצאות 3–4 ו-1–8.
הקבוצה זכתה בשתי אליפויות נוספות בשנים 2013 ו-2015 כאשר בשתיהן ניצחה בגמר את מכבי נתניה בתוצאות 5–3 ו-3–1 בהתאמה.
בשנת 2014 סיימה במקום השני במסגרת בית C בגביע האירופי בו היו רק 3 מתמודדות, עם ניצחון 7–5 על אלופת הולנד (Egmond BS) והפסד 2–4 לאלופת אוקראינה, ארתור מיוזיק.
בשמינית הגמר הפסידה לאלופת פורטוגל (SC Braga) בתוצאה 0–2.
בשנת 2016 סיימה הקבוצה במקום השני במסגרת בית D, עם שני ניצחונות מרשימים בשני המשחקים הראשונים על אלופת בולגריה (FC Odesos) וסגנית אלופת שווייץ (Winti Panthers) בתוצאות 8–2 ו-7–2 והבטיחה מוקדם את ההעפלה לשמינית הגמר.
כמו כן, הפסידה לאלופת איטליה (ASD Terracina BS) בתוצאה 2–5. בשמינית הגמר הפסידה 4–6 לסגנית אלופת איטליה (Viareggio BS), שזכתה בתואר אלופת אירופה לשנת 2016.
כפר קאסם הוסיפה אליפות רביעית בשנת 2016, כאשר שחזרה את האליפות הראשונה שלה מול עירוני ראש העין בשנת 2012 וניצחה אותה בתוצאה 4–3. המשחק הסתיים בתוצאה 3–3 בתום שלושת השלישים, אך שער זהב בדקה הראשונה בתוספת הזמן מרגליו של דינו טאמפאו הברזילאי הקנה לכפר קאסם אליפות רביעית ושנייה ברציפות.
יתרה מכך, הקבוצה הצליחה להתעלות על עצמה ולשבור את כל השיאים שהיו מאז הקמת הליגה הישראלית, כולל שתי עונות עם מאזנים מושלמים של 100 אחוזי הצלחה וללא הפסד אחד.
בשנת 2017 לא הצליחה להעפיל לשמינית גמר הליגה האירופית והסתפקה במקום השלישי בשלב הבתים בגביע אירופה לאלופות, אחרי שניצחה רק משחק אחד נגד אלופת צרפת (Grande Motte Pyramide BS) בתוצאה 5-3. במשחקים האחרים הפסידה לאלופת רוסיה (Delta FC) ולאלופת פולין (BSC Grembach Łódź) בתוצאות 3–4 ו-3–5 בהתאמה.
בשנת 2017 המשיכה קבוצת בני "פלפלה" כפר קאסם את רצף הניצחונות שלה שעמד על 20 ניצחונות רצופים אחרי המשחק הרביעי במסגרת שלב הבתים, וקבעה שיא מקומי ועולמי חדש של מספר ניצחונות רצופים אחרי ששברה את השיא שקבעה קבוצת קריסטל סנקט פטרבורג הרוסית של 17 ניצחונות רצופים.
במשחקה החמישי במסגרת שלב הבתים נקטע רצף הניצחונות אחרי הפסד למכבי נתניה.
לה גם הפסידה במשחק הגמר בתוצאה 3–4 אחרי שכבר הובילה כבר בתוצאה 3–1 עד לשליש האחרון, אבל דקות פחות טובות בשליש האחרון והרחקתו של כוכב הקבוצה וקפטן הנבחרת, עאמר יתים, הובילה למהפך והפסד לאותה נתניה.
בשנת 2017 מונה מאמן הקבוצה מאמון עאמר למאמן נבחרת ישראל בכדורגל חופים אחרי שהייתה בהקפאה 3 שנים, והפך למאמן הראשון מהמגזר הערבי שמוביל את נבחרת ישראל.
בשנת 2018 שיחקה כפר קאסם בקמפיין המוקדמות של גביע אירופה לאלופות, שנקרא "גביע נזרה".
בשלב הבתים גברה על דונקירק מצרפת בתוצאה 7–4, בוארכוס מפורטוגל בתוצאה 11–4 ולבאנטה מספרד בתוצאה 9–7 ולמעשה העפילה לשלב הבתים של הסיבוב הראשי בגביע אירופה לאלופות.
במשחק זה, הפסידה כפר קאסם בתוצאה 2–3 וסיימה כסגנית מחזיקת גביע נזרה.
בשל הפסדה בשמינית הגמר, כפר קאסם החלה לשחק את שלושת משחקי הדירוג שיקבעו באיזה מקום תסיים בין 9 ל-16. במשחק הראשון גברה בתוצאה 4–3 על וייבור, אלופת אוקראינה, כשהשער המכריע הגיע מרגלו של נואל אוט השווייצרי, כחמש מאיות השנייה לפני שריקת הסיום.
ניצחון זה קבע את דירוגה של כפר קאסם כקבוצה במקום ה-11 מתוך 58 קבוצות שלקחו חלק בתחרות.
כמו כן, מתוך עשרת המשחקים ששיחקה הקבוצה, היא ניצחה שמונה והפסידה רק בשניים.
כ-4 שנים לאחר ביטול הליגה, בני "פלפלה" כפר קאסם זכתה בליגת האלופות בשנת 2023, לאחר שניצחה בפנדלים את אלופת איטליה, פיזה בתוצאה 5–3, כאשר התוצאה הייתה תיקו 2 בסיום הזמן החוקי.
ב-22 ביוני, הקבוצה התארחה במשכן ביתו של הנשיא, יצחק הרצוג.
ב-26 בספטמבר, כפר קאסם נטלה חלק במפעל גביע העולם לאלופות שהתקיים באלגרו, איטליה.
מכסת ארבעת הזרים של אלופת אירופה כללה את השוער השווייצרי אליוט ודמאיש מקמפיין הזכייה באליפות אירופה, כשהוחלט לצרף את קטרינו ואת לואיס הנריקה הברזילאי, שנרשם ברגע האחרון לאחר שנואל אוט נפצע באליפות אירופה בכדורגל חופים.
אך בשנה שאחרי ניצחה בגמר את ראש העין 4-3.
בספטמבר 2025 זכתה הקבוצה באליפות העולם בסיציליה כאשר ניצחה בגמר את נאפולי 1:3. בחצי הגמר הדיחה הקבוצה את מארסיי.
הסגל לאליפות ישראל בכדורגל חופים לעונת 2025
הסגל לגביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים 2025
עוזר מאמן - אדם סרסור
גביע העולם לאלופות בכדורגל חופים
בַּנִי (בספרדית: Baní; ב-1822–1844 נקראה Bany) היא עיר שמשמשת כבירת מחוז פרביה שברפובליקה הדומיניקנית.
בני נמצאת כ-35 ק"מ מעיר הבירה סנטו דומינגו.
העיר ממוקמת ליד הכבישים 2 ו-510. בנוסף, בעיר יש מספר רב של תחנות דלק ומוסכים.
החודש הכי קר הוא דצמבר (24 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,676 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (331 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (49 מ"מ גשם).
העיר משמשת כמרכז מסחרי-חקלאי של המחוז.
בחלק החקלאי של העיר מגדלים בעיקר עגבניות, בצלים, מנגו, בננות וקפה.
הדיג וייצור המלח בעיר מכניסים גם לכלכלה המקומית.
בעיר יש יקב ומספר רב של בתי חולים, בתי מרקחת, כנסיות, בתי ספר, מרכזי קניות, סניפי בנק, פארקים, סופרמרקטים, ברים, בתי קפה, מסעדות ובתי מלון.
בנטפילד צ'ארלס האקס היה טייס קרב וטייס ניסוי, היה הטייס הבריטי הראשון שביצע "לולאה" ("לופ") במטוס מסוג "Blériot" בספטמבר 1913, המציא את מתקן האקס סטרטר.
האקס, בנם של ויליאם וקייט האקס, נולד בכפר "Stansted Mountfitchet" באזור "Uttlesford" , במחוז אסקס.
במאי 1911 הוסמך כטייס על ידי "Royal Aero Club" (רישיון טיס מספר 91).
האקס הצטרף לגיס התעופה המלכותי (RFC) עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ונשלח לחזית המערבית.
קורקע לאחר שסבל מדלקות בקרום הריאה.
לאחר שחרורו מהצבא, האקס עבד כטייס ניסוי ב-Hendon, בצפון מערב לונדון.
האקס נפטר ב-7 בנובמבר 1918, ימים ספורים לפני תום מלחמת העולם הראשונה, כתוצאה מדלקת ריאות כפולה.
נטמן בבית הקברות הייגייט בלונדון.
"האקס סטרטר" - המצאתו של ב.צ.
האקס סטרטר היא יחידת כוח עזר, ממקור כוח חיצוני, בדרך כלל מרכב מוטורי המספק כוח ראשוני להתנעת מנועי מטוסי בוכנה, אשר היה נפוץ בשנות ה-20 ובשנות ה-30 של המאה העשרים.
ה"האקס סטרטר" מוגדר כתחליף מכני עבור צוותי הקרקע.
בנטפויכלס (בהולנדית: Bentvueghels, תרגום מילולי: "ציפורי נוצה") היה כינוי של אגודה-חבורת אמנים, שברובם היו הולנדים ופלמיים, שהתיישבו ופעלו ברומא משנת 1620 עד 1720. החבורה מנתה עשרות חברים במהלך השנים.
החברים בחבורה כללו ציירים, תחריטאים, פסלים ומשוררים.
רובם התגוררו באזורים שונים בעיר (בעיקר בקהילות של סנטה מריה דל פופולו וסן לורנצו בצפון לוסינה, בצפון העיר) והתכנסו יחד למסיבות חברתיות ואינטלקטואליות.
הקבוצה הייתה ידועה בטקסי החניכה שבה שהיו מלווים בשתייה לשוכרה, ששולמה על ידי היוזם של המפגש.
חגיגות אלה, שלפעמים נמשכו 24 שעות, הסתיימו בצעדה קבוצתית לכנסיית סנטה קוסטנזה, הידועה בפופולריות באותה תקופה כמקדש של בכחוס.
שם הם ערכו טקסים לבכחוס לפני הסרקופג של קונסטנטינה (נמצא במוזיאוני הוותיקן), שנחשב לקברה בגלל המוטיבים שישנם שם.
אפשר לראות את רשימת של חברי האגודה באחת הקפלות הצדדיות של הכנסייה.
נוהג זה נאסר סופית על ידי האפיפיור קלמנס האחד עשר בשנת 1720. אף על פי שבאגודה היו בעיקר אמנים פלמיים והולנדים, אושרו כמה חברים נוספים, ביניהם יואכים פון סנדרט, ולנטין דה בולון.
למרות האופי הרעשני של פעילויותיהם, נשמרה בתוך החבורה האיכות האינטלקטואלית.
יואכים פון סנדררט, למשל, כתב בספרו (1675–1679), כי האירועים כללו "דיון מנומק, שנערך על ידי צרפתים ואיטלקים, כמו גם על ידי גרמנים והולנדים, כל אחד בלשונו שלו.
" כמו כן, קורנליוס דה ברוין כתב על הטקסים בחבורה זו, שנאלץ לעבור בשנת 1674 וערך מהחוויה כמה תחריטים שפרסם בשנת 1698.
בנטפויכלס והאקדמיה די סן לוקה
חברי הבנטפויכלס היו לעיתים קרובות בוויכוח עם האקדמיה של רומא סנט לוקה, שמטרתה הייתה להעלות ולהדגיש את עבודתם של "אמנים" מעל זו של אומן.
מסיבה זו, לפני שיצאו לדרך לאיטליה, האמנים ניסו תחילה להיות חברים באגודת האמנים המקומית שלהם על שם "סנט לוק" כדי שיהיו להם מסמכים להראות עם הגעתם לרומא.
הנסיעות לאיטליה הפכו לטקס מעבר של אמנים הולנדים ופלמיים צעירים לאחר פרסום הספר Schilder-boeck של קרל ואן מנדר בשנת 1604. לעיתים קרובות המסע לאטליה היה קשה ובמקרים רבים גם מסוכן.
אמנים היו משקיעים שנים להתאקלם ולהקלט בהגיעם לאיטליה, ומשתמשים בכישרונותיהם האמנותיים כדי לשלם את מחיר הנסיעה והקליטה.
רבים מעולם לא הגיעו לאיטליה ורבים מעולם לא ניסו לנסוע חזרה ברגע שהם הגיעו לשם.
עם הגעתם, אמנים רבים היו אפוא מבוססים למדי בזכות ניסיון העבודה שלהם שנעשה לאורך הדרך.
עם זאת, רבים לא פחות היו עדיין צעירים ולא ידועים.
מה שלכולם היה בזמן שהגיעו לרומא, הייתה תחושה חזקה של ביטחון עצמי ביכולתם לחיות בזכות עבודתם, והחברות באקדמיה לא הייתה רלוונטיות רבה עבורם.
באופן מסורתי הודגשו התכונות הפשוטות של פעולות הבנטפויכלס על פני העשייה האינטלקטואלית והאמנותית שלהם.
דייוויד לוין מציע במקום זאת כי "פדגוגיה אמנותית אקדמית, עם הדגש שלה על העתקה חוזרת, עשויה בהחלט הייתה להאיר על חברי הבנטפויכלס, כמבצעי פעולות פשוטות בניגוד לגישתם ההומניסטית האמיתית" חלק מהאמנים האלה כמו פיטר ואן לאר, היה שייך לשני הארגונים.
הפרסום המוקדם ביותר בו מוצגים חברי האגודה, הוא ספרו של ארנולד הוברקן, אמן וחרט שמעולם לא נסע לאיטליה, אך השתמש ברשימת החברים של בנטופיכלס כמקור לספרו, De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen, בשנת 1718. במידת האפשר הוא גם מביא את הכינוי של הצייר והערות ביוגרפיות שלו.
חברי הקבוצה המקוריים הוצגו גם הם בסדרת רישומים שנערכה בסביבות שנת 1620. בין המופיעים ברישומים ניתן למנות את ברתולומאוס ברנברג, דירק ואן באבורן, פאולוס בור, קורנליוס שוט וסימון ארדה.
בזמן שהציירים התקבלו לחניכות דרך האגודה, ניתנו לחברים כינויים שהיו לעיתים קרובות על שמות אלים וגיבורים קלאסיים, כמו בכחוס, קופידון, הקטור, אורפיאוס.
לפעמים, לעומת זאת, הכינויים היו שנונים ועוקצניים בדומה לכלל הפעילויות של החבורה.
יאן לינסן - "הרמפרודיטה"; יעקב לייזנס - "מפצח האגוזים"; הנדריק פרנס ואן לינט - "סטודי" ("מחקר"); יוהאן ליס - "פאן"
בֶּנִי אַהֲרוֹן (נולד ב-14 בנובמבר 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשמש מפקד עוצבת המפץ.
קודם לכן שימש כמפקד חטיבה 401 במהלך מלחמת חרבות ברזל ופיקד על צק"ח 401 במלחמה.
בני אהרון נולד באילת לראובן ונורית אהרון, ראשון מבין ארבעה אחים.
למד בפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה, מחזור מ"ו.
לאחר שהועלה לדרגת סגן אלוף מונה בשנת 2015 למפקד גדוד 198 וכיהן בתפקיד עד שנת 2016, בשנים 2016–2017 פיקד על גדוד 75 ובהמשך מונה למפקד גדוד 196. בשנים 2019–2020 שירת כסגן מפקד חטיבה 188. ב-16 ביולי 2020 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה.
במקביל משמש כמפקד צוות במכללה לפיקוד ומטה "אלון".
בתחילת טבח שבעה באוקטובר הגיע לאזור קיבוץ נחל עוז, חבר לטנק שהיה בשטח ונסע לאזור קיבוץ רעים כשבדרכו דרס טנדרים של מחבלים.
הוא המשיך בטנק אחר בלחימה בבארי, ובהמשך השתמש בטנק שלישי לשם פגיעה בתחנת המשטרה בשדרות, שבה התבצרו מחבלים.
בראשית הכניסה הקרקעית לרצועה פיקד אהרון על כוח החוד של עוצבת הפלדה, שכלל צוות קרב משולב של חטיבה 401, חטיבת גבעתי וגדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית, שפרץ לצפון הרצועה.
כוחות החטיבה בפיקודו של אהרון התקדמו על ציר החוף מצפון הרצועה לעבר העיר עזה עצמה, תוך שהם מחסלים חוליות מחבלים ותשתיות טרור.
אהרון קבע לעצמו חפ"ק חטיבתי על שפת הים, ובאמצע נובמבר חברו כוחות חטיבה 401 של אוגדה 162 עם כוחות עוצבת געש שנעו מכיוון מרכז הרצועה צפונה.
הכוחות התחברו במחנה הפליטים א-שאטי וסגרו על הנמל של העיר עזה.
צק"ח 401 השתתף במבצע ניתוח מקומי שבו כוחות צה"ל חיסלו 200 מחבלים ועצרו מאות מחבלים שהסתתרו בבית החולים שיפא וניצלו את בית החולים כמגן אנושי.
אהרון הוביל גם את אוגדה 162 בקרב רפיח (2024) וכיבוש ציר פילדלפי על מנת לטהרם מתשתיות טרור, מנהרות הברחה למצרים ומשגרי רקטות מוטמנים.
ב-25 ביוני 2024 סיים אהרון את תפקידו כמח"ט 401 והוחלף על ידי אחסאן דקסה.
באוגוסט 2025 הועלה לדרגת תא"ל, וב-21 בספטמבר מונה למפקד עוצבת המפץ.
אהרון נשוי בשנית ואב לשלושה.
בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד, המכללה לפיקוד טקטי, אוניברסיטת חיפה, המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ונמצא לקראת סיום מסלול IMBA ב.
בני אסתרקין (נולד ב-1989) הוא ראפר ישראלי.
אסתרקין נולד בבלארוס וגדל בבת ים.
בשנת 2013 הקים יחד עם הראפרים דוד מעיין, נמש, RiffRaff וההרכב "מועצת הפועלים קלאן" את קולקטיב ההיפ הופ "The U Crew", במסגרתו הוציא אסתרקין פרויקטים שונים.
באותה השנה, הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו.
בשנת 2015 הוציא אסתרקין את אלבום הבכורה שלו, "יום אחד כל זה יהיה שלנו".
האלבום הופק ברובו על ידי שירוטו וכולל בתוכו הופעות אורח של רביד פלוטניק, שמואל יוסף ואמנים נוספים.
בהפקתם של חלק מהשירים השתתפו גם מפיקים נוספים, בהם הראפר והמוזיקאי שקל.
האלבום זכה להצלחה רבה ואף הוכתר כאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים של שנת תשע"ה על ידי אתר וואלה!
ב-23 באוגוסט 2018 הוציא את השיר "יותר מידי זמן".
ב-2 באוגוסט 2020 הוציא את שירו "הכל או כלום".
ב-5 באוקטובר באותה שנה הוציא את השיר "קח את זה" בשיתוף פעולה עם אברהם לגסה.
יום אחד כל זה יהיה שלנו (2015, אלבום)
בני אור היא סדרת דרמת פשע ישראלית שיצרו גיא בלילה ואלעד ביטון ועלתה לשידור ב-25 באפריל 2021 ב-Yes.
הסדרה מבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו ברחוב בני אור בשכונה ב' בבאר שבע, שעל שמו היא קרויה.
ב-18 ביוני 2021, לקראת סיום שידור העונה הראשונה, הוכרז כי בזכות הצלחתה הסדרה חודשה לעונה שנייה.
כמה חודשים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר, התסריטאי והבמאי, גיא בלילה, מת בנסיבות טרגיות, לאחר שהוא וביטון כבר החלו לעבוד על העונה השנייה.
כשנה לאחר מותו, בדצמבר 2022, נעשה ניסיון לחדש את העבודות – אך לאחר כשנה נוספת, בדצמבר 2023, פורסם כי ביטון ו-"yes" החליטו יחד לגנוז את העבודות והעונה השנייה בוטלה.
העלילה מתרחשת בבאר שבע בשנת 2001. חבורת נערים בשכונת מצוקה מחליטה להרוויח כסף באמצעות סחר בסמים שגנבו.
הצעירים מפעילים במקום תחנת סמים שמתבססת על לקוחות סטודנטים מאוניברסיטת בן-גוריון.
אלא שהצלחת הסחר בסמים מושכת את תשומת ליבן של כנופיות הפשע הגדולות בבאר שבע, וכך החבורה מסתבכת ונקלעת למאבק בעולם הפשע.
במקביל מנסה אלי לאסוף כסף כדי לסייע לאביו הנרקומן, שאול, בתוכנית גמילה מסמים.
דמותשחקן/יתתיאוראלי בן דודמאור לוימנהיג החבורה.
הבן של שאול ואתי, אח של יסמין.
מוכר סמים על מנת לממן את טיפולו של אביו הנרקומן במכון גמילה.
מתאהב בקרן הסטודנטית שעוזרת לו בלימודים.שאול בן דודעמיר בניוןנרקומן, אביהם של אלי ויסמין.
אלי מממן את טיפולו במכון הגמילה מסמים, באמצעות מכירת סמים.
הגרוש של אתי.ג'וני אלמקייסישי ללושחבר בחבורה, השתחרר ממאסר של שלוש שנים, חברו הטוב ביותר של מרקו.
ג'וני הוא סוציופת שנוהג באלימות, ותמיד מסתבך עם אנשים.אלרןאגם אוזלבוחבר בחבורה, חברו הטוב של אלי.
במערכת יחסים רעועה עם אביו שבגד באמו ועקב כך התגרשו.מרקואוראל אטיאסחבר בחבורה, בא ממשפחה אמידה, חברו הטוב ביותר של ג'וני.
נדלק על לילך אבל היא דוחה אותו.דאטואמיר זרדחבר בחבורה, מאומץ.מולהמגן מיניואבחבר בחבורה, עלה לבד עם אחיותיו לארץ.
חולם להיות ראפר.יתושיאור פלחחבר בחבורה, הצעיר מכולם (בן 12).
יתום, גדל אצל סבתו.לילךעדן פינססטונדטית משתמשת בסמים, הופכת להיות אשת הקשר של החבורה בכך שהיא עוזרת להם למכור סמים לסטודנטים.
מרקו נדלק עליה והיא דוחה אותו.קרןדנה פרידסטודנטית, עובדת במכון גמילה מסמים שבו אביו של אלי נמצא, משתמשת בסמים בעצמה ושומרת את זה בסוד.
מתאהבת באלי ועוזרת לו בלימודים.ברוך שפיראגיא עמירחוקר משטרהרוניאורן כהןחוקר משטרהיסמין בן דודעדן חליליהבת של שאול ואתי ואחותו של אלי.
מצטיינת בלימודים, כועסת על אביה ושונאת אותו כי הוא נרקומן.עורך הדין נפתלייובל סגלעורך דין, עוזר לחבורה לשחרר את אלי מהמעצר.אסינועם כרמליסטודנט, מכור לסמים.רמיראובן בניסטימכור להימורים.
נדקר לעיניי בנו הקטין ע"י ג'וני.נאיףאלעד שטריתסוחר סמים בדואי.דינה אלמקיסליאת אקטעאמא של ג'וני.אתי בן דודמיכל לויאמם של אלי ויסמין, בתהליכי גירושין משאול מפני שהוא נרקומן שמשתמש בסמים.ג'ייסאימרי ביטוןעבריין.
יד ימינו של הרצל, אלים ומסוכן.הרצלאמיתי יעיש בן אוזיליוראש ארגון פשע בבאר שבע.
החבורה מסתבכת איתו.קובי זיסליןסוחר סמים קווקאזיסמיוןאדר אסיאסהסוחר הקטין של החבורה.
הסדרה העלתה ביקורת ציבורית רבה בשל האלימות והשפה הבוטה השוררים ועל המסרים החינוכיים שהיא מעבירה.
הסדרה שמביאה את סיפורם האמיתי של בני נוער שנאלצים להצטרף לתעשיית הפשע כדי לשרוד, אבל הרצף הבלתי פוסק של אלימות וייאוש מקהה את החושים של בני הנוער ואף עלולה לגרום לחיקוי.
גם העיתונאי אלמוג בוקר הצטרף לקריאה "אל תתנו לילדכם לצפות ב'בני אור'".
טוען כי: "35 דקות של קללות, סחר אלים בסמים, ילדים בני 12 שמעשנים באנגים, מכות אכזריות ולקינוח אב שנדקר לעיני בנו, לא ממש מצליח להבין איך הסדרה כזאת קיבלה אישור לעלות לאוויר בלי אזהרת צפייה חמורה יותר".
בתגובה, טענו ב־Yes כי הסדרה מסווגת כדרמת פשע, מוגבלת לצפייה מגיל 18 ומעלה ומשודרת אחרי השעה 22:00, כך שמראש אינה מיועדת לילדים.
בכתבה בחדשות 13, ששודרה ב-17 ביוני 2021, הציגו יוצרי ושחקני הסדרה את הרקע לכתיבה ויצירת הסדרה והתייחסותם לביקורת שנשמעה על הסדרה.
בני אילת היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אילת, אשר משחקת, נכון ל-2023, בליגה א' דרום.
הקבוצה הוקמה ב-2006 ומאז 2010 משחקת בליגה א' לסירוגין.
בעבר היו קיימות מספר קבוצות בולטות המייצגות את העיר אילת: משנות ה-50 ועד 1999 הייתה קבוצת הפועל אילת, ובהמשך את קבוצת "א.ס.
אילת" שהתפרקה ב-2004/2005, אולם בני אילת איננה קשורה לאף אחת מהן.
בעונת ההקמה 2006/2007, בליגה ג' דרום-מרכז, סיימה הקבוצה כבר במקום הראשון, ועלתה לליגה ב' דרום ב'.
בעונת 2009/2010 בליגה ב' סיימה הקבוצה במקום הראשון בהפרש 14 נקודות ועלתה לליגה א'.
עונה אחת לאחר מכן ב-2010/2011 הייתה לעונת השיא של המועדון שסיים במקום השלישי בליגה א' דרום.
הקבוצה העפילה לפלייאוף העלייה לליגה הלאומית, שם הפסידה למכבי קביליו יפו 2:3 לאחר שספגה גול מאוחר, והודחה ממנו.
בעונת 2013/2014 סיימה בתחתית הליגה וירדה חזרה לליגה ב', אולם עונה אחת לאחר מכן בסיום עונת 2014/2015 חזרה הקבוצה לליגה א'.
ב-2015/2016 שוב ירדה הקבוצה בתום העונה לליגה ב'.
בעונת 2020/2021 עלתה חזרה לליגה א', והצליחה להישאר בליגה עונה לאחר מכן, אולם בעונת 2022/2023 ירדה חזרה לליגה ב'.
בעונת 2023/24 החליט המועדון לעבור מיתוג מחדש עם סמל חדש ותוספת 'מכבי' לשם בני אילת (על אף שיסודותיו של המועדון תמיד היו של 'מכבי') בעקבות דם חדש שנכנס להנהלת הקבוצה, הפתיחה הרשמית של מגרשי קריית הספורט למשחקים רשמיים והאקדמיה לכדורגל החדשה שפתח המועדון.
בני אברמוביץ' (נולד ב-28 במרץ 1952) הוא לוחם שריון ישראלי, בעל עיטור העוז ממלחמת יום הכיפורים.
בני אברמוביץ' נולד ברמת גן ובה רכש השכלה תיכונית.
בהמשך, התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 79 בחטיבה 401 של חיל השריון.
בערב יומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים הועבר הגדוד לכפיפות של חטיבה 14 בפיקודו של אמנון רשף.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים קיבל הגדוד הנחיה לחבור למעוז חיזיון אשר בקו בר-לב בזירת הדרום, שהיה נתון תחת מתקפה כבדה של הצבא המצרי.
אברמוביץ' נהג בטנק מגח עליו פיקד מפקד הפלוגה זאב פרל.
בדרך אל המעוז נפגע הטנק משני טילי סאגר, שני אנשי צוות נהרגו הטען-קשר והתותחן , ומפקד הפלוגה נפצע קשה ואיבד זמנית את מאור עיניו.
אברמוביץ' הגיע עם הטנק לחצר מעוז חיזיון, כאשר המעוז מכותר מעבריו על ידי הצבא המצרי.
בשלב זה נפגע הטנק על ידי מטול RPG-7 וחיילי חי"ר מצרים הקיפו אותו והחלו לטפס עליו.
אברמוביץ' נהג את הטנק בתנועות חדות, "ניער" את החיילים המצרים, פגע בהם ועזב את שטח המעוז מזרחה לכיוון קו התעוזים.
בדרך, נורתה אליו אש מטנק מצרי אשר החטיאה.
לאחר מספר קילומטרים נתקע הטנק, אברמוביץ' חילץ את מפקד הפלוגה הפצוע, והוביל אותו למקום בטוח תוך שהוא סועד אותו.
למחרת היום הצליחו להגיע לאחד התעוזים ושם נפתחה עליהם אש דו-צדדית שלא פגעה.
לבסוף זוהו כחיילי צה"ל, האש פסקה והם הגיעו לקו כוחות צה"ל.
בהמשך, שב אברמוביץ' לגדודו ולחם עד סוף המלחמה.
במאי 1975 הוענק לו על ידי הרמטכ"ל מוטה גור עיטור העוז:
לאחר המלחמה החל אברמוביץ' לעבוד בחברת החשמל, בה עבד 45 שנים וכיהן במספר תפקידי ניהול במערך שירות הלקוחות, עד לפרישתו לגמלאות.
רכש תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במזרחנות מאוניברסיטת תל אביב.
בני אברמוביץ' נשוי לציפי, אב ל-3 ילדים וסב לנכדים.
בני אלמוות הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 2011 בבימויו של טרסם סינג ובכיכובם של הנרי קאביל, סטיבן דורף, לוק אוונס, ג'ון הרט, איזבל לוקאס, קלאן לוץ, פרידה פינטו, ג'וזף מורגן, דניאל שרמן ומיקי רורק.
הסרט נקרא בשמות שחר המלחמה (Dawn of War) ומלחמת האלים (War of the Gods) לפני שקיבל רשמית את שמו הנוכחי.
הוא משתמש במוטיבים של המיתוסים היווניים של תסאוס, שובם של ההרקלידאה , המינוטאורוס והטיטאנומכיה, אך העלילה אינה דומה לנרטיב קוהרנטי כלשהו שמקורו במיתולוגיה היוונית.
שלב הצילומים החל במונטריאול ב-5 באפריל 2010. הסרט יצא לאקרנים ב-11 בנובמבר 2011 על ידי רלטיביטי מדיה , והפך להצלחה מסחרית בקופות עם הכנסה של למעלה מ-226 מיליון דולר.
הסרט, שהוקרן בבכורה בלוס אנג'לס ב-8 בנובמבר 2011, זכה לביקורות מעורבות; המבקרים שיבחו את הבימוי והוויזואליה של טרסם, צוות האנסמבל, קטעי הפעולה, הפקת ועיצוב התלבושות וההלחנה המוזיקלית, אך מתחו ביקורת על עלילת הסרט ועל היעדר פיתוח הדמויות.
כאשר האלים האולימפיים כלאו את הטיטאנים מתחת להר טרטרוס, הם איבדו את קשת האפירוס.
המלך היפריון הרצחני מחפש את הקשת כדי לשחרר את הטיטאנים.
היפריון לוכד את האורקל הבתולה פדרה, על מנת להשתמש בחלומותיה ובחזיונותיה כדי למצוא את הקשת האגדית.
תסאוס הוא הופליט שאומן על ידי אדם זקן, שמספר לתסאוס שהוא נבחר על ידי האלים.
הוא ואימו אייתרה הם מנודים בשל היותו של תסאוס ילד ממזר.
היפריון תוקף את הכפר של תסאוס, אך האחרון הורג רבים מאנשיו לפני שהוא נתפס ונאלץ לצפות בהיפריון רוצח את אימו לנגד עיניו.
האולימפיים, במיוחד אתנה, רוחשים רחמים כלפי בני האדם הסובלים מנחת זרועו של היפריון, אך זאוס אוסר עליהם להתערב בענייני בני התמותה.
למעט אם הטיטאנים ישוחררו, הם חייבים להאמין בבחירה החופשית של האנושות בהבסת היפריון.
זאוס עצמו אימן את תסאוס במסווה של אותו אדם זקן, אך הסיבה לכך שהוא עזר לו כבן אדם ולא כאל.
תסאוס נעשה עבד במכרה מלח.
פדרה, המוחזקת בשבי בקרבת מקום, רואה חזיון בו תסאוס חובק את היפריון כשבידו קשת האפירוס.
פדרה ואחיותיה תוקפות את השומרים של היפריון ומעוררות מהומה, היא משתמשת בכאוס שנוצר כדי לברוח עם תסאוס ועבדים אחרים.
הם רודפים אחרי היפריון, אך מותקפים על ידי כוחותיו כאשר הם מנסים להשתלט על סירה.
פוסידון, לא בנוכחותו של זאוס, צולל מהאולימפוס לתוך האוקיינוס וגורם לנחשול גאות שמחסל את אנשיו של היפריון.
לאחר מכן, פדרה מספרת לתסאוס על חזיונה כשהיא מציינת שהוא עומד ליד גופה מכוסה בתכריכים.
היא מבינה מכך שתסאוס חייב לחזור הביתה כדי לתת לאימו קבורה ראויה.
כאשר תסאוס קובר את אימו במבוך הקדוש של הכפר, הוא מגלה את קשת אפירוס בלועה בתוך סלע.
הוא מחלץ אותה, אך מותקף על ידי העוזר של היפריון, החיה, אדם גדול ורחב שהשריון שלו דומה למינוטאור.
תסאוס הורג אותו ומשתמש בקשת כדי להרוג את השובים של בני בריתו לפני שהוא מתמוטט משריטות מורעלות שנגרמו על ידי החיה.
פדרה מטפלת בתסאוס ואט אט מתאהבת בו.
היא מתחננת ממנו שייקח את בתוליה, בכדי לפשוט ממנה את החזיונות שהיא מחשיבה כקללה והשניים מקיימים יחסי מין.
הם חוזרים למקדש של פדרה כדי להרוג את היפריון אך נופלים למארב והקשת נלקחת על ידי הצבוע של היפריון.
ארס מופיע ומתערב בדיוק בזמן כדי להציל את תסאוס, בכך שהוא הורג את כל התוקפים.
לאחר מכן אתנה מספקת להם סוסים כדי להגיע להר טרטרוס.
זאוס יורד פתאום והורג את ארס על אי ציותו לחוק, אך חס על חייה של אתנה כי איננה התערבה פיזית כמו ארס.
זאוס אומר לתסאוס שהוא ובני בריתו לא יקבלו יותר עזרה מהאלים שכן עליו להצדיק בעצמו את האמונה שלזאוס יש בו.
תסאוס מזהיר את המלך קסנדר, מנהיג ההתנגדות ההלנית, מתוכניותיו של היפריון להשמיד את ההלנים ולשחרר את הטיטאנים, אך קסנדר דוחה את עניין האלים כמיתוס, מתוך כוונה לנהל משא ומתן לשלום.
היפריון משתמש בקשת כדי לפרוץ את החומה העצומה של העיר בעוד תסאוס מגייס את הצבא ההלני ומוביל אותם נגד היפריון.
היפריון מסתער, עורף את ראשו של קסנדר, ולפני שתסאוס מצליח לעצור אותו, משתמש בקשת אפירוס כדי לשחרר את הטיטאנים.
זאוס והאלים יורדים להילחם בטיטאנים ודוחקים בתסאוס להילחם בהיפריון; זאוס הורס את קשת אפירוס עם הפטיש קרב של ארס.
האלים מתגלים כחזקים יותר מהטיטאנים, אך הם מוצפים ומוכנעים על ידם, כולם נהרגים מלבד זאוס ופוסידון הפצוע קשה.
כאשר אתנה מתה, היא מתחננת לזאוס לא לנטוש את האנושות.
היפריון פוצע את תסאוס אנושות, אך תסאוס מתגבר ונועץ בו סכין באמצעות "חיבוק".
זאוס ממוטט את הר טרטרוס על הטיטאנים ואנשיו של היפריון ועולה לאולימפוס עם גופתה של אתנה ותסאוס.
עם הזמן הסיפור של תסאוס הופך לאגדה.
פדרה יולדת את בנו של תסאוס, אקמאס .
האיש הזקן אומר לאקמאס שהוא יילחם נגד הרוע.
אקמאס רואה את השמים מלאים באולימפיים, טיטאנים ואביו תסאוס, בקרב אדיר ואפי.
שחקנים נוספים כוללים את המתאבק הקנדי רוברט מיילט שמגלם את המינוטאור (החיה), קאניטיו הורן, עיישה עיסא ומרסדס לג'ט כאחיותיה של האורקל, קורי סביאר בתור אפולו, סטיב באיירס בתור הרקולס ומארק מרגוליס בתפקיד ללא קרדיט בתור כומר המקדש של פדרה.
הסרט משלב כמה אלמנטים מהמיתוסים היוונים הקלאסיים וצולם באמצעות טכנולוגיית תלת-ממד.
הבמאי טרסם סינג אמר שהוא מתכנן סרט פעולה תוך שימוש בסגנונות ציור מתקופת הרנסאנס.
לאחר מכן הוא המשיך ואמר שהסרט הוא "בעיקרון, קאראווג'ו פוגש את 'מועדון קרב'.
זהו סרט פעולה ממש הארדקור שנעשה בסגנון ציור הרנסאנס.
אני רוצה לראות איך זה ייצא; זה הפך למשהו ממש מגניב.
נוסף על כך אני הולך על מראה מאוד עכשווי אז אני קצת הולך עם, אתה יודע, תקופת הרנסאנס עם חשמל.
כך שזה קצת כמו באז לורמן עושה 'רומיאו וג'ולייט' במקסיקו; זה פשוט לקחת סיפור יווני מסוים (לעשות אותו עכשווי) ולספר אותו".
לסרט היה תקציב הפקה של 80 מיליון דולר (75 מיליון דולר לאחר ניכוי מס) עד 120 מיליון דולר ועלות השיווק "לפחות" 35 מיליון דולר.
המוזיקה הולחנה, הופקה ונוצחה על ידי טרבור מוריס ויצאה לראשונה ב-8 בנובמבר 2011.
הסרט הוקרן בבכורה בלוס אנג'לס ב-8 בנובמבר 2011, ויצא לאקרנים ב-11 בנובמבר 2011 בארצות הברית.
הסרט הופץ ב-DVD ובלו-ריי ב-5 במרץ 2012 בבריטניה וב-6 במרץ 2012 בארצות הברית ובקנדה.
בשבוע הראשון ליציאתו 20th Century Fox Home Entertainment מכר יותר מ-1.2 מיליון יחידות של הסרט, מה שהפך אותו לסרט מספר 1 של השבוע ב-Home Entertainment.
הוא מכר 648,947 יחידות DVD בסכום כולל של 11,116,462 דולר ו-926,964 יחידות בלו-ריי בסכום כולל של 21,310,902 דולר בסוף השבוע ב-11 במרץ 2012. 100,000 יחידות תלת-ממד נוספות נמכרו במכירות של כמעט 40,000,000 דולר במכירות ביתיות בשבוע הראשון ליציאתו בארצות הברית.
חברת ההוצאה לאור של חוברות קומיקס, Archaia Press, פרסמה רומן גרפי שכותרתו "בני אלמוות: אלים וגיבורים" (Immortals: Gods and Heroes), הספר בכריכה קשה כלל סיפורים חדשים שהתרחבו על היקום שהוקם בסרט.
באמריקה הצפונית, הסרט הופץ ב-11 בנובמבר 2011. בחצות היו לו הקרנות בשווי 1.4 מיליון דולר ולאחר מכן גרף סך של 14.8 מיליון דולר ביום הפתיחה שלו, תופס את המקום הראשון בקופות היומיות.
לאחר מכן הוא סיים את סוף השבוע של 11–13 בנובמבר 2011 במקום הראשון עם 32.2 מיליון דולר, מדורג כסוף שבוע הפתיחה הגדול ביותר לסרט של רלטיביטי מדיה עד אז, מתמודד מול "ג'יי אדגר" ו"ג'ק וג'יל".
הקרנות התלת-ממד היוו 66% ניכר מהברוטו של סוף השבוע.
מחוץ לאמריקה הצפונית, הסרט הרוויח 38 מיליון דולר מ-35 מדינות מעבר לים בסוף שבוע הפתיחה שלו.
המדינות המרוויחות ביותר היו רוסיה (8.2 מיליון דולר), סין (5.7 מיליון דולר) וקוריאה הדרומית (4.5 מיליון דולר).
באתר Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 49% על סמך 138 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.4/10. ב-Metacritic, לסרט יש ציון של 46 מתוך 100, המבוסס על 23 מבקרים, דבר המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
קהלים שנסקרו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B" בסולם +A עד F, ציון שעלה ל-"+B" בקרב צופים מתחת לגיל 25.
בביקורת מעוררת חיבה אך לא חיובית, רוג'ר איברט העניק לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה, בעוד שהגרדיאן העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך חמש.
טוד מקארתי מהוליווד ריפורטר נתן לסרט ביקורת מעורבת וציין שהוא מעין שילוב של "300" עם מיתולוגיה יוונית.
מבין אלו ששיבחו את הסרט, היא זכתה לציון כבוד מ-MTV כאחד הסרטים הטובים ביותר של השנה וכן נכנס לרשימת עשרים הסרטים המובילים של גיא לודג' לשנת 2011 ב-HitFix.
יתר על כן, הוא היה ברשימת עשרת הגדולים של מגזין TORO, וכן ברשימת עשרת הסרטים המובילים של Glasgow To The Movies לשנת 2011. מארק איסטמן, מ-Are You Screening, דירג את "בני אלמוות" כסרט מספר 3 של 2011. הוא גם היה מועמד למספר פרסי סאטורן, כולל סרט הפנטזיה הטוב ביותר.
הסרט נתפס כעת כלהיט פולחני ולאחרונה הוגדר כאחד מעשרת סרטי הפנטזיה הלא מוערכים של העשור על ידי Screen Rant.
בשנת 2018, Vocal Media בחר אותו לאחד מחמשת סרטי הפנטזיה הלא מוערכים ביותר.
שנהפרסקטגוריהמועמדיםתוצאההערות2011IGN Summer Movie Awardsסרט הפנטזיה הטוב ביותרבני אלמוותסרט התלת-ממד הטוב ביותר2012פרס סאטורןסרט הפנטזיה הטוב ביותרעיצוב ההפקה הטוב ביותרטום פודןהאיפור הטוב ביותראניק שארטייה, אדריאן מורו וניקולטה סקרלטוס
"בני אל בלהיטים הגדולים 95" הוא אלבום גרסאות הכיסוי הראשון של הזמר הישראלי בני אל, והשישי במניין האלבומים בדיסקוגרפיה שלו.
את האלבום הוציאה בשנת 1995 לאור חברת התקליטים האחים ראובני על גבי תקליטור.
הוא מורכב מכמה מחרוזות של להיטים מוכרים במוזיקה המזרחית, דוגמת "כמה אפשר" של קוקו מאילת, "למה מה קרה" של משה כהן ו"פרי גנך" של אביבה אבידן.
המעבד איתן אלבז (אחיו של בני אל) הפיק את האלבום (למעט השיר "שקדם" שעובד ע"י אלי אורלו ואייבי קזס), ניגן בקלידים ותכנת תופים, בס וכלי הקשה.
"בני אל בלהיטי זהב 97" הוא אלבום האוסף הראשון של הזמר הישראלי בני אל, והשביעי במניין האלבומים בדיסקוגרפיה שלו.
את האלבום הוציאה בשנת 1997 לאור חברת התקליטים האחים ראובני על גבי תקליטור.
כמה מהשירים החדשים של האלבום נכללו גם באלבום האולפן הבא של אל, "אל תלכי רחוק".
בנטקי הוא ספק שירותי הזרמת מדיה אמריקאי בבעלות The Daily Wire.
מטרת השירות היא יצירת תוכן חינוכי לפעוטות וילדים ברוח ערכי השמרנות.
החברה נוסדה ב-16 באוקטובר 2023, לרגל חגיגות יום השנה ה-100 להיווסדה של חברת וולט דיסני, ואף הודיעה החברה באותו היום שהיא במהלך ההפקה של גרסת לייב אקשן משלה לסיפור שלגיה ושבעת הגמדים, אשר תצא ב-2024, במקביל לגרסה של דיסני.
לטענת החברה, זהו צעד של מחאה על הפיכתה של דיסני, לדבריה, "מחברה מסורתית ושמרנית לחברה אשר מערבת מסרים פוליטיים וערכים ליברליים בתכנים לילדים".
ג'רמי בורינג הודיע שהחברה השקיעה בפרויקט 100 מיליון דולר לשלוש השנים הראשונות.
החברה מציעה שירות מלא לבעלי מנוי DailyWire+, ללא תוספת תשלום.
עד כה, החברה הפיקה 4 סדרות מקוריות (צ'יפ צ'ילה, יום נהדר עם מייבל מקליי, Runes ו-Gus plus Us).
מבחינה סטטיסטית, הפלטפורמה זכתה להצלחה גדולה מיד לאחר השקתה.
מספר שעות לאחר השקתה, בנטקי הגיעה למקום הראשון ברשימת "אפליקציות הפופולריות ביותר לתכנים לילדים" ב-App Store.
בימיה הראשונים, התוכן הנצפה ביותר בשירות היה הסדרה המקורית "צ'יפ צ'ילה", אשר קיבלה ביקורות משבחות על היותה חינוכית ומהנה לילדים, אך סחפה גל ביקורות על הדמיון בינה לבין הסדרה "בלואי", מבית דיסני.
בני ברמן (18 בנובמבר 1938 – 8 באפריל 2002) היה זמר, מלחין ויוצר שירי עם ישראליים, מהבולטים בזמרי שנות ה-50 וה-60.
ברמן נולד בנתניה למשפחה דתית.
בנעוריו למד בבית הספר הימי במכמורת, משם נולדה האהבה לים והקשר שלו לשירי מלחים וים.
את הקריירה האמנותית שלו החל בצה"ל כחבר במספר להקות צבאיות, החל בצוות הווי הנח"ל, אחר כך שימש כאקורדיוניסט בלהקת פיקוד הצפון, ולקראת סוף השירות הצבאי בשנת 1958 כחבר צוות הווי פיקוד דרום.
שיריו עסקו בעיקר בים ובבני אדם.
הוא הלחין את מנגינות השיר בעצמו, לרוב שיריו אף כתב את המלים, וליווה את עצמו בגיטרה.
בהמשך ערך מסעות בים ביאכטה שלו, והם שנתנו לו השראה לשיריו.
כאשר סיים את מסעותיו הימיים, בשנת 1988, המשיך בהקלטות, אך אלבומיו לא זכו להצלחה מסחרית.
הוא המשיך להופיע במועדוני זמר, ובמקביל החל לעבוד כצלם עיתונות.
בשנותיו האחרונות חלה בסרטן ונתן פרסום פומבי לעובדה זו במספר ראיונות לעיתונות.
לפני מותו התקיים ברדיו מצעד הצדעה למורשתו.
הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2002, ונטמן בבית העלמין שיכון ותיקים בנתניה.
על מצבתו נכתב - "זמר ויוצר, מחלוצי הזמר העברי".
על שמו קרוי רחוב בשכונת עיר ימים בעיר נתניה.
תורגם גם לגרסה ביידיש (דאָס ליד פֿונעם לץ), בביצוע יוני אילת.
"בפונדק קטן", משתתף בשיר גם אריק מחקה החיות, בקולות נץ, אופנוע וים.
"לא כל יום פורים" ("מלך ליום")
"פרידת המלח" (ידוע גם בשם, "פנסי העיר דולקים עדיין")
בְּנֵי בְּרַק היא עיר חרדית הממוקמת במחוז תל אביב (הוקמה בי"א בסיוון ה'תרפ"ד, 13 ביוני 1924).
מתגוררים בה כ-236,000 תושבים, והיא השביעית בגודל אוכלוסייתה בישראל.
נכון לשנת 2026, בני ברק היא העיר הצפופה בישראל, והיא העיר השישית הצפופה בעולם.
העיר ממוקמת בגוש דן כחלק ממחוז תל אביב, והיא גובלת בצפונה בתל אביב, במזרחה בפתח תקווה ובגבעת שמואל, במערבה ובדרומה ברמת גן.
ציר ז'בוטינסקי מהגדולים בישראל, חוצה את העיר ואת הגובלות עימה למעט גבעת-שמואל.
העיר נוסדה בשנת 1924 על ידי קבוצת חסידים יוצאי ורשה שבפולין מחברת "בית ונחלה" בראשות יצחק גרשטנקורן, על אדמות שנרכשו מהכפר הערבי הסמוך אל-ח'ירייה, שנקרא באותה עת "אבן אבריק", תוך שימור שמה של העיר המקראית ומתקופת בית שני, המשנה והתלמוד "בני ברק", המוזכרת בתנ"ך ובמקורות חז"ל במיקום זה.
בעיר זו התרכזה פעילותו והתקיימה ישיבתו של התנא הנודע רבי עקיבא, אשר על שמו קרוי רחובה הראשי של העיר כיום.
תל בני ברק נמצא כיום מדרום לעיר.
רחובה הראשי של העיר הוא רחוב רבי עקיבא.
רחובות מרכזיים נוספים הם רחוב חזון איש, רחוב הרב כהנמן ורחוב ז'בוטינסקי (כביש 481).
בני ברק הוכרזה כעיר בשנת 1949. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה בני ברק העיר החרדית היחידה בישראל.
ישיבות ומוסדות רבים קיימים בה.
העיר בני ברק הקדומה, שעל שמה קרויה העיר הנוכחית, החלה כיישוב פלשתי בתקופת הברזל ובימי בית ראשון.
בימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד התקיימה העיר כיישוב יהודי.
העיר נזכרת לראשונה בתנ"ך בתיאור ערי נחלת שבט דן: .
במנסרת סנחריב, המתארת את מסע סנחריב לארץ ישראל בסוף המאה השמינית לפני הספירה, ואת המצור שערך על חזקיהו בירושלים, נזכר כיבוש העיר "בני ברקה" לצד הערים יפו, אזור ובית דגון.
בתקופת בית שני הייתה בני ברק עיר יהודית, ולאחר המרד הגדול התקיימה בה ישיבתו של התנא רבי עקיבא, בה למדו תורה חכמים רבים, ובהם חנניה בן חכינאי ורבי שמעון בר יוחאי.
בהגדה של פסח נזכרת קריאת סיפור יציאת מצרים בבני ברק: .
מעשה זה מונצח בשמו של מחלף מסובים, הסמוך לתלהּ העתיק של העיר, תל בני ברק, בשטחו של פארק אריאל שרון.
נראה שהיישוב היהודי בעיר המשיך להתקיים לאורך תקופת התלמוד, שכן בתלמוד הבבלי נזכרת העיר בהקשרים שונים.
בני ברק נוסדה בי"א בסיוון תרפ"ד (13 ביוני 1924) כמושבה חקלאית.
היא הוקמה על ידי קבוצת "בית ונחלה" מפולין, שביקשה לעסוק בחקלאות.
המתיישבים הראשונים היו דתיים, בני העלייה הרביעית.
האדמות, 1020 דונם, נקנו באמצעות חברת "גאולה בע"מ" מבני משפחת אלביטר מהכפר הערבי הסמוך אל-ח'ירייה (אז – "אבן אבריק"), ורובן נמכרו לחברי "בית ונחלה".
ביישוב קיוו כי הרכישה תוביל לרצף התיישבות יהודית מפתח תקווה ועד יפו.
התכנון הראשוני של המושבה הוזמן בידי קבוצת המייסדים מן האדריכל יוסף טישלר.
בראשיתה של המושבה הייתה פרנסתה על גידול פרי הדר, אך עסקו בה גם בענפי חקלאות אחרים כגידול בקר לחלב.
עם זאת, קרבתה לתל אביב העניקה לה צביון עירוני.
כדי לבסס את המושבה בשנים שלאחר עלייתה אל הקרקע, נעשו מאמצים לרכישת קרקעות להרחבת שטח המושבה, ולהבאת בתי חרושת ותעשייה קלה אל המושבה החדשה.
המכשיר הפיננסי שנועד לאפשר מימון לכל הפרויקטים שעל הפרק שנתקלו בספקנות בקרב מנהלי הבנקים המבוססים ביישוב, היה "בנק בני ברק", בנק קואופרטיבי שנוסד ב-1925 כאגודה שיתופית בידי ועד המושבה ומייסדי המושבה בראשות יצחק גרשטנקורן.
עם היווסדו, נסע גרשטנקורן לפולין ואחר כך שלוש פעמים לארצות הברית לגיוס הון באמצעות מכירת מניות הבנק.
בשנותיה הראשונות היווה הבנק מכשיר מימון חיוני להתפתחות המושבה, הוא דעך ונסגר כעשור לאחר הקמתו.
בבני ברק הוקם בית חרושת לאריגים בשם "ברקאי".
בספטמבר 1928 נחנך בית הכנסת הגדול במושבה, ועד המושבה שילב את חגיגת חנוכת בית הכנסת עם תערוכה לסיכום הישגי המושבה בארבע שנות קיומה הראשונות.
בתערוכה הוצגה סטטיסטיקה של מצב המושבה: כ-800 תושבים; התרחבות ל-2000 דונם, מהם 800 דונם של פרדסי הדר; 116 בתים ו-31 צריפים; 6 מבני ציבור; 48 רפתות (ובהן 115 פרות).
בין הפרדסים: פרדס טריואקס, פרדס כץ, פרדס מזרחי, פרדס גליקמן ופרדס פלטניק.
בקיץ 1929 חוברה המושבה לרשת החשמל, בשלב הראשון חוברו רק מוסדות הציבור, בתי הכנסת ובית החרושת "ברקאי", ואחריהם רוב בתי הרחוב הראשי, רחוב רבי עקיבא.
ברחוב הראשי הוצבו שלושה עמודי תאורה.
בסוף הקיץ נפתחה לראשונה סוכנות דואר במושבה.
בשנת 1930 עבר מעכו לבני ברק מפעל העורות של פרגמן והצטרף למפעל הטקסטיל שכבר היה במושבה.
בסוף הקיץ, הוקמה השכונה הראשונה בעיר, גבעת רוקח, שנקראה על שמו של ישראל רוקח, תעשיין ונדבן יהודי אורתודוקסי ליטאי-אמריקאי, שהקים קרן צדקה למענקים והלוואות ארוכות טווח עבור דיור מוזל בארץ ישראל.
בשכונה נמכרו עשרים וחמישה מגרשים בני דונם.
על המדרון הצפוני של הגבעה, קנה האדריכל ומתכננה הראשון של "בני ברק", יוסף טישלר, קרקע שעליה הקים במחצית הראשונה של שנות ה-30 18 בתים, "בניני האינג'ינר טישלר".
הייתה זו אחת מעבודותיו האחרונות של טישלר כאדריכל, הוא עבר עם משפחתו להתגורר במקום עד הקמת המדינה.
בשל מיקומם היו הבתים חשופים להתנכלויות ואף נורו לעברם יריות מכיוון הכפר ג'מאסין א-שרקי.
בשנת 1932 השלים יעקב הלפרין את רכישת קרקעות המושבה שתכנן להקים מדרום-מזרח לבני ברק, בשנה שאחריה השלים את בניית השלב הראשון - 30 בתים.
באלול תרצ"ג (1933) התכנסה אגודת ישראל העולמית, ויצחק גרשטנקורן השקיע מאמצים רבים להביא להחלטה שהארגון יסייע לרכוש קרקעות בבני ברק, ללא הצלחה.
לבסוף הקרקעות נרכשו תוך גיוס כספים באמצעות חברה פרטית ("בית ונחלה").
בסוף 1933, בעקבות פטירת הרב מאיר שפירא, החליט הלפרין לקרוא לפרויקט על שמו "זיכרון מאיר".
כאשר הוכרזה בני ברק כמועצה מקומית נותרה זיכרון מאיר מחוצה לה, רק ב-1941 הצטרפה זיכרון מאיר כשכונה לבני ברק.
ראשי ישיבת חכמי לובלין שבראשה עמד הרב שפירא, שקלו לייסד סניף לישיבה ב"זיכרון מאיר" והלפרין הקצה לשם כך מגרש גדול.
התוכנית לא יצאה אל הפועל עד לאחר שואת יהודי אירופה וחורבן הישיבה, ב-1947 הקים בוגר הישיבה ורבה החדש של השכונה, הרב שמואל וואזנר, את ישיבת חכמי לובלין - בני ברק.
בשנת תרצ"ג (1933) התיישב בגבעת רוקח שבבני ברק הרב אברהם ישעיה קרליץ, "החזון איש".
פרנסי המושבה קיבלו אותו עליהם כסמכות דתית עליונה שעל פיה ישק כל דבר.
הרב חיים עוזר גרודזנסקי פרסם את שמו של החזון איש בארץ ישראל והוא הפך לסמכות בקרב הציבור החרדי בארץ ישראל.
מעמדו של החזון איש בציבור החרדי ובציבור הרחב תרם להפיכת המושבה למרכז יהודי חשוב.
על כך כתב הרב יוסף שלמה כהנמן ליצחק גרשטנקורן: "יהא מחלקך חלקי אשר התחכמת לעשות לחזון איש בעלים ופטרון בעיר שלך".
מספר חודשים אחרי בואו של החזון איש לבני ברק עלה בעקבותיו גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי והתיישב אף הוא בגבעת רוקח, כשהוא מכהן כראש הישיבה הגדולה הראשונה במושבה, ישיבת בית יוסף, שהוקמה אז בגבעת רוקח.
באפריל 1934 הונחה אבן הפינה לבית הראשון של שיכון ד' שנבנה בידי התאחדות מרכז בעלי מלאכה.
בסוף השנה עלו על הקרקע רוכשי המגרשים בשכונת "הר שלום", אף היא בתחומי המושבה.
ב-1935 הגיע מספר תושבי בני ברק ל-3,000. בשנה זו הוקם בעיר מפעל הטבק של "דובק".
בספטמבר 1936 הוקם בעיר בית חרושת לייצור צמר גפן רפואי בידי שמואל אהובי.
באותה שנה הוקמו לראשונה במושבה תחנת טיפת חלב ומושב זקנים, אבן הפינה למבני הקבע של מושב הזקנים נורתה רק כעבור שמונה שנים, ב-1945.
פעלו בבני ברק 25 מפעלים שונים, הבולטים בהם: "דובק", "מנורה" לייצור נברשות, "זיזו" ו"יובל".
להגעת בתי חרושת למושבה תרמה גם המלחמה הממשמשת ובאה והחשש מפני התקפות מן האוויר על הערים הגדולות.
ב-1941 קמה בבני ברק תחנת כיבוי אש שהופעלה בידי גדוד מתנדבים.
תוכנית בניין עיר ראשונה שנכתבה בידי מהנדס בריטי אושרה בידי הוועדה המחוזית לבניין ערים של מחוז לוד.
ב-1944 יזמה המועצה סלילת כבישים נוספים מכבישי העיר כמו רחוב סוקולוב ושדרות רבי טרפון, נבנתה מדרכה לחלק מרחוב רבי עקיבא ליד בית הכנסת הגדול ובדרך לבית הספר ובית הפועלים (בנין ההסתדרות), וסודרה העלייה משדרות רבי טרפון אל הר שלום.
שטח השיפוט של בני ברק גדל פי שלושה והיא השתרעה על פני 5,500 דונם.
הוכרז על תוכנית לבניית שיכונים במזרח העיר בידי ההסתדרות ("שיכון ההסתדרות", בין רחוב דון יוסף נשיא לכביש גהה) והפועל המזרחי ("שיכון הפועל המזרחי", בין הר שלום לשיכון ג').
בסוף השנה החל תכנון בניית השכונות החדשות ועמן שכונת "קריית הישיבה", סביב לישיבת פוניבז'.
צורפו בשנה זו לשטח השיפוט של בני ברק, השכונות: תל אפרים, גבעת יהודה (בשטח גבעת שמואל) ומרכז בעלי מלאכה.
בכך הגיע שטח המועצה המקומית ל-3,675 דונם, אך עדיין לא נכלל בה כל השטח שיועד לבני ברק לפי תוכנית בניין העיר שאושרה ב-1941. בבית הפועלים (לימים ברחוב מימון) הוקם אולם קולנוע בעל 200 מקומות ישיבה שקיבל בהמשך את השם "אוריה".
בשנה זו הוקמה במושבה ישיבת פוניבז', אשר הטביעה את חותמה על אופייה של העיר.
ב-1945 הוקמה במזרח המושבה, בתוך שטח המועצה המקומית בני ברק, שכונת גבעת שמואל.
בנובמבר 1949 הוכרה השכונה יחד עם שכונת גבעת יהודה כמועצה מקומית נפרדת.
בינואר 1946 הורחב שטח השיפוט של בני ברק כך שיכיל את כל השטח שמדרום לכביש 481 ומערבית לכביש המקשר מן הדרך לפתח תקווה לתל ליטוינסקי, בתוואי שבו יעבור לימים כביש גהה.
בתחום התחבורה ושיפור פני העיר ידעה בני ברק תנופה בשנת 1946, רחובה הראשי - רחוב רבי עקיבא, נסלל כולו והורחב ומדרכות נבנו משני צדיו.
רחוב סוקולוב נסלל לכל אורכו כך שיחבר את כל המושבה לכביש תל אביב, ומלבדו נסללו עוד רחובות קטנים אחדים.
בשדרות רבי טרפון ובכל הגינות במושבה הותקנו ספסלים.
שטח נוסף, 70 דונם מאדמת הקרן הקיימת בין מרכז בעלי מלאכה לכביש תל ליטוינסקי, הוקצה להקמת אזור תעשייתי נוסף באפריל נחנך מבנה בתי אבות לילדים פליטים בקריית ישיבת פוניבז'.
עם סיפוח מרכז בעלי מלאכה לשטח השיפוט של בני ברק, הרחיבה המועצה את תאורת הרחובות גם לשכונה זו, בסך הכל עמדו במושבה 120 עמודי תאורה בשנת 1946. בדצמבר 1946 הונחה אבן הפינה לישיבת סלובודקה בבני ברק.
בתקופת פעילות המחתרות ידעה בני ברק פעילות מחתרתית רבה, בהיותה יושבת על הדרך בין פתח תקווה ופרדסיה לתל אביב.
חלק מתושבי בני ברק לקחו חלק בפעילות המחתרתית, וב-1947 החלו פעילי אצ"ל ולח"י לבנות את שכונת תל גיבורים במושבה.
מלבד חיכוכים עם המשטרה הבריטית ומעצרים, נרשמו גם מאבקים אלימים בין אנשי המחתרות.
בפברואר 1948 הגיעו האירועים לשיא, כאשר נרצח יצחק בראודר חבר "ההגנה" בעת שניסה לסכל גנבת מתכות ממחסן המועצה המקומית בידי חברי אצ"ל.
הקמת המדינה: בני ברק כעיר
בראשית 1948 היו במושבה כ-8,000 תושבים, בתקופת הקמת המדינה והעלייה ההמונית גדל מספר התושבים במהירות ובסוף אוקטובר באותה שנה נמנו בה כבר 11,000 תושבים והוחל בהכנות לקראת הכרזתה של בני ברק כעיר.
בסוף השנה נחנך בשכונת מרכז בעלי מלאכה, בית החולים המרכזי לחולי שחפת של הליגה למלחמה בשחפת.
בשל מצב החירום של מלחמת תש"ח שהו בבני ברק אורחים רבים מירושלים, הן בתקופת "המצור" (מאי-יוני 48') והן לאחריו.
בימים הנוראים של ראשית שנת ה'תש"ט התארחו בבני ברק רבנים ידועי שם: הרבי ישראל פרידמן מהוסיאטין שהתגורר בחודשי הקיץ בירושלים, "הרב מבריסק" - הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, "הרב מפרשבורג" - הרב עקיבא סופר, והרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר שהתארח בזיכרון מאיר והתפלל עם החזון איש.
בעקבות ההסכם שהושג בין מועצות בני ברק ורמת גן, הוכפל בפברואר 1949 שטח השיפוט של בני ברק, מלבד האזורים שהיו במחלוקת הוכלל באופן רשמי גם אזור שכונת מרכז בעלי מלאכה בשטח המועצה, בצו עליו חתם שר הפנים יצחק גרינבוים.
העלייה ההמונית הביאה לעיר עולים רבים מהציונות הדתית, שהקימו את שיכון ג', שיכון ה', שיכון ו' וקריית הרצוג, שבה הוקמה הישיבה התיכונית בני עקיבא בני ברק.
במרכז העיר הוקם מרכז קהילתי-תורני בשם "בית במברגר".
בשכונת פרדס כץ, בצפון-מערב מהעיר, הוקמה מעברה גדולה, שבה התגוררו בעיקר עולים יוצאי תימן, פולין ועיראק.
שכונות נוספות הוקמו על ידי חסידי ויז'ניץ, בדרום העיר, בה מתגורר האדמו"ר מויז'ניץ, ושכונת נוה אחיעזר של פועלי אגודת ישראל.
הסתדרות הכללית הקימה שכונות לחבריה בעיר, בהן "שיכון ההסתדרות".
העיר הייתה מוקד חשוב לפעילות "העובד הדתי" – סיעה של פועלים דתיים בהסתדרות.
עם חגיגות הכרזתה כעיר ה-13 בישראל, במרץ 1950, הקיף שטח השיפוט של בני ברק 7,000 דונמים ומספר תושביה עמד על 12,100. בשנה זו עברו משרדי העירייה שהיו עד אז בבתים פרטיים לבית העירייה החדש שהוקם בתוך הגן העירוני "בית ונחלה" (גן עקיבא גור) על מורדותיו הדרומיים של "הר שלום".
תקציב העיר עמד על חצי מיליון ל"י.
ביוני 1950 החלה סלילת הכביש המחבר בין בני ברק לכביש ירושלים-תל אביב (כביש גהה), עד אז הייתה הנסיעה מבני ברק לשאר חלקי הארץ כרוכה בהגעה לתל אביב רבתי.
קטע הכביש בין אזור לבני ברק נחנך באמצע דצמבר 1953.
בנובמבר 1953, זמן קצר אחרי פטירת הרב אברהם ישעיהו קרליץ שהיה לסמל של בני ברק המתחדשת כעיר תורנית החליטה עיריית בני ברק לקרוא על שמו רחוב בעיר, הוא רחוב חזון איש.
באוקטובר 1954 השתרעה העיר בני ברק על פני 7,000 דונם, ומניין תושביה עמד על 25,000 נפש.
בתחום השיפוט של עיריית בני-ברק פעלו כ-150 מפעלי תעשייה קלה.
ב-1957 הושלמה הקמת רשת הביוב של בני ברק וחיבור כל בתי העיר לרשת זו.
ביוני קמה מחאה בקרב תושבי מעברת בני ברק שהוקמה על חלק מאדמות הכפר ג'מאסין א-שרקי, כאשר החלה בניית שיכון באזור שבין תל גיבורים לפרדס כץ מזרחית למקום בו נבנה מכון מור, על דרך פתח-תקווה.
הדירות בשיכון החדש יועדו מתחילה ליוצאי אירופה ולא לשוכני המעברה, בעקבות המהומות הודיעה החברה המשכנת "משכנות" כי תקצה דירות גם למי שיעמדו בתנאי השיכון מקרב שוכני המעברה.
עשר שנים לאחר קום המדינה, בשנת תשי"ח, התגוררו בעיר כ-40,000 איש והיא הייתה בתהליך בנייה מואץ.
הפילוח המגזרי בתקופה זאת בא לידי ביטוי בבתי הספר בהם למדו ילדי העיר, בחלוקה זו: 38% מהתלמידים בגילאי בית הספר היסודי למדו בבתי הספר של החינוך העצמאי, 34% למדו בבתי ספר ממלכתיים דתיים ו-28% למדו בבתי ספר ממלכתיים.
בשנות ה-50 המאוחרות נבנה שיכון סאטמר, "קריית יואל", בעיר.
השיכון נבנה על קרקע הגובלת בזיכרון מאיר, והוקמו בו 300 יחידות דיור.
משרד העבודה והסוכנות העמידו לאנשי החסידות הלוואה שאפשרה את בנייתן של חלק מיחידות הדיור.
בנוסף הוקמו בשיכון מבני ציבור שנועדו לשרת את תושביו.
חברת הבנייה רסקו ביצעה את הקמת השיכון.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניסתה ההסתדרות להקים שכונות לחילונים בעיר.
אולם לאחר ששיכון עובדים הצליחה למכור רק 80 דירות מתוך 180 דירות שהוקמו בשיכון ברחוב השומר היא מכרה את קרקעותיה בבני ברק לגורמים חרדיים ולמרות מחאות של מועצת פועלי בני ברק הרימה ידיים במאבק על צביון העיר.
עד שנות ה-80 הייתה בני ברק העיר החרדית היחידה בישראל.
בשנות ה-80 הוקמו עמנואל וביתר עילית ובשנות ה-90 הוקמו מודיעין עילית ואלעד.
ולצידן יש ערים וישובים שהתחרדו במידה רבה כמו בית שמש, תפרח ועוד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 סבלו תושבי בני ברק מהתנכלות ואף נורו לעבר בתי המושבה יריות מכיוון הכפר ג'מאסין א-שרקי.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 אירעו מספר אירועי חדירה לעיר, בעיקר על רקע כלכלי, באחד מהם נרצחה מחסנאית ישיבת פוניבז', אלמנה ניצולת השואה בגיל 42.
ב-14 באפריל 1986 התפוצץ מטען חבלה מאולתר באוטובוס קו 66 ברחוב ז'בוטינסקי ואישה אחת נפצעה פצעים בינוניים.
עם התחדשות אירועי הטרור בערי ישראל בתקופת האינתיפאדה הראשונה ובהמשך בעת האינתיפאדה השנייה לא ידעה בני ברק אירועי טרור בתוך העיר.
ניסיון פיגוע אחד הסתיים בפיצוץ מטען החבלה בידי המחבלים בצומת הרחובות רבי עקיבא-חזון איש באוקטובר 1990. בדצמבר שבאותה שנה נרצח אברך תושב העיר, ותלמיד תיכון בן העיר נפצע, בפיגוע דקירה באוטובוס קו 66 ברחוב ז'בוטינסקי.
ב-2022 התרחש פיגוע ירי בשכונת פרדס כץ בו נרצחו חמישה בני אדם בהם שני תושבי העיר, היה זה הפיגוע הקטלני ביותר בתולדות העיר והפיגוע הראשון בתוך תחומי העיר מ-1990.
ב-16 ביוני 2025 פגע בעיר טיל בליסטי ששוגר מאיראן במהלכו של מבצע עם כלביא, וגרם להרוג אחד ולהרס נרחב.
להלן גרף המציג את התפתחות האוכלוסייה בעיר:
יותר מ-90% מהאוכלוסייה בבני ברק היא חרדית.
נכון ל-2024 מקומות בהן יש אוכלוסיות לא-חרדיות בעיקר שכונת תל גיבורים, וכן ברחובות על הגבול המוניציפלי עם רמת גן כמו ברחוב בן-גוריון.
עד לעשור השני של המאה ה-21, אופיינה השכונה פרדס כץ ברוב לא חרדי, אך הדבר השתנה ורוב האוכלוסייה בה בשנות העשרים של המאה ה-21 היא חרדית.
עד שנות התשעים היו קהילות דתיות לאומיות בעיר, גם בשכונות שמדרום לציר ז'בוטינסקי.
על פי נתוני הלמ"ס, בשנת 2024 הייתה בני ברק העיר עם צפיפות האוכלוסין הרביעית בגודלה בישראל, אחרי בית שמש ולפני ירושלים.
גם כיום מתגוררים בעיר רבנים בולטים כמו הרב מאיר צבי ברגמן, הרב דב לנדו והרב משה הלל הירש וחברים נוספים במועצת גדולי התורה.
רבים מאדמו"רי החסידות גרו וגרים בבני ברק.
בעבר גר בה האדמו"ר מגור.
כיום גרים בה בין היתר האדמו"רים מוויז'ניץ ונדבורנה, טשערנוביל, לעלוב, מודזיץ ואלכסנדר, אשר גם מרכזי החסידות שלהם מצויים בה.
עקב גידול האוכלוסין המהיר של העיר, בני ברק מדורגת במקום הראשון בדירוג הצפיפות של הרשויות המקומיות בישראל, עם צפיפות של כ-29,707 נפשות לקמ"ר (נכון למרץ 2023), כ-9,000 נפשות לקמ"ר יותר מהעיר השנייה בצפיפותה בישראל - מודיעין עילית.
מעל 50% מכלל תושבי העיר הם צעירים וילדים.
בשנים הראשונות נטו רוב תושבי בני ברק לכיוון תנועת "המזרחי", אך לצידם היה מיעוט של תומכי אגודת ישראל הירושלמית שנאבקו בסממני תמיכה במזרחי ובציונות.
יחסי דתיים-חילוניים עמדו במרכז הסיקור העיתונאי של בני ברק בעשורים הראשונים לקיומה.
עיתוני ההסתדרות נהגו לתקוף את אנשי הפועל המזרחי כמי שמעדיפים את האינטרס הדתי על פני זה המעמדי, ועיתון חרות, שרבים מקוראיו התגוררו בבני ברק, בעיקר בשכונות פרדס כץ ותל גיבורים מצא עמדה נוחה לתקוף את עיתוני מפא"י ומפ"ם השמאליים כאשר אלו לא ביקרו בחריפות מספיקה לטעמו את מהלכי הדתיים.
בני ברק הייתה למוקד מאבקי-דת לצד אחותה ירושלים בנושאים שעמדו על הפרק במשך השנים, כמו המאבקים נגד ניתוחי מתים בשנות ה-60.
פרשיות בולטות סביב נושאי דת ומדינה שהתרחשו בבני ברק לאורך השנים:
איחוד בני-ברק – רמת גן
שאלת איחודה של בני ברק עם רמת גן כרשות מוניציפלית אחת, שבה ועלתה עוד בטרם נהיו שתי המועצות לערים.
בתקופת השלטון הבריטי עלתה הצעה זו, מועצת בני ברק קיבלה החלטה בתמיכת כל חברי המועצה הדתיים להתנגד לאיחוד שבו ראו סכנה לאוטונומיה-זוטא הדתית שניתנה בידם.
הוקמה ועדה שתבחן את הנושא ואפשרויות הביצוע, אך הממשל הבריטי בארץ שהיה אז בסוף ימיו, לא קידם את העניין.
בבחירות שהתקימו בשנת 1948 הצליחה רשימת "למען האיחוד" שדגלה באיחוד להכניס את המהנדס י.
בהמשך הצטרפה מועצת רמת גן להתנגדות והנושא ירד מסדר היום.
במהלך כהונת הממשלה הראשונה, הכיר משרד הפנים בראשותו של חיים משה שפירא בשתי המועצות כערים וחתם על מסמך קביעת הגבולות בין ערי גוש דן.
ב-1953 עם כניסתו של ישראל רוקח למשרד הפנים, הורה לבחון מחדש את היוזמה.
הנושא עמד מיד למחלוקת בין דתיים וחילוניים.
בעיתונות הדתית התפרסמו מאמרי עמדה מפורטים ורגשניים נגד האיחוד.
מכאן ואילך, עלה הרעיון מפעם לפעם וירד מן הפרק באופן סופי ב-1956.