tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשך השנים, כאשר לאחר המהפכה הוחזרה למיינסטרים בקובה התרבות האפרו-קובנית הענפה, שולבו בריקוד הקסינו תנועות ואלמנטים מהרומבה לסוגיה (יאמבו, וואוואנקו וקולומביה) וכן מריקודים אפרו קובנים נוספים כגון ריקודי היורובה, ריקוד הפאלו, היוקה והמקוטה, וכן ריקוד הקונגה מסנטיאגו דה קובה.
בשנות ה-70 עבר הריקוד התפתחות טכנית רבה שהולידה אלמנטים ווריאציות המוכרים מאוד כיום בקרב הקסינרוס (רקדנים אשר רוקדים קסינו) למשל "סטנטה" (70), וריאציה שקיבלה את שמה (לפי אחת הגרסאות) מהעשור הפורה בהתפתחות הריקוד.
הרואדה (או רואדה דה קסינו) הוא צורת ריקוד של קסינו שמתבצעת במעגל של זוגות.
כל הזוגות מבצעים את אותן וריאציות המסומנות באמצעות איתותי ידיים וצעקות של אחד המשתתפים, המשמש כקאנטנטה (בתרגום: זמר) - ומוביל את הרואדה.
משמעות המושג "רואדה דה קסינו" היא "גלגל הקסינו" הגלגל שמוכר בשם "רולטה".
הריקוד דורש מהמשתתפים ידע של הסימנים המוסכמים ושל שמות התרגילים, ובמהלכו בני הזוג מתחלפים אחד עם השני.
בסגנון ריקוד זה ישנו דגש על ביצוע פוטוורק (רצפי צעדים) של שני בני הזוג, ואופייני לבצע צעד רקיעה ("טאפ") בספירות ה-3 וה-7 בכל שמינייה של צעדים.
הריקוד לא מכיל הרבה וריאציות מסובכות, ובני הזוג רוקדים זה מול זה בתנועה של משיכה ודחיפה, לעיתים כאשר כפות הידיים מונחות אנכית זו על זו.
במיאמי פיתחו המהגרים הקובנים סגנון ריקוד שהוא וריאציה של הקסינו, בו יש דגש חזק על וריאציות ארוכות ומסובכות, פחות תנועה מעגלית ופחות תנועת גוף.
וריאציות אלו מבוצעות כאשר ידי המובלת והמוביל אחוזות, ולכן הן מכונות לעיתים "קשירות", לאור האסוציאציות שהן מעלות.
בנוסף, בשל רצון לפנות לקהל הרוקדים המקומי בארצות הברית והן עקב רצון להשתלב בקהילת הרוקדים המקומית, הוכנסו לסגנון זה אלמנטים שונים של ריקודי הזוגות הצפון אמריקאים, דוגמת הסווינג וההאסל, וכן נוסף לריקוד פן תיאטרלי של ריקודי במות והופעות.
מקורותיה של צורת ריקוד זו הם מועדוני הריקודים בלוס אנג'לס של תחילת / אמצע שנות ה-90. בתקופה זו רקדני במה בעיר נהגו להתחרות ביניהם בכך שניסו לרקוד בצורה שתיצור סביבם מעגל צופים כמה שיותר גדול, ולכן צורת הריקוד שלהם אופיינה בתיאטרליות רבה, תנועות חדות, מהירות ומוקצנות, והבעות פנים דרמטיות.
האלמנטים המרכיבים את הריקוד מגיעים בחלקם הגדול מעולם אומנויות הבמה והריקודים הסלונים, למשל הפלות, הנפות וסוגים נוספים של אקרובטיקה ריקודית.
בשל היות ריקוד זה ריקוד הופעות, וכן בשל היות מקורותיו בריקודי זוגות צפון אמריקאיים (למשל סווינג והאסל), בצורת ריקוד זו דגש רב ניתן לריקוד על קו הנשמר בקפידה, ובכך מאפשר לרוקדים להיות בכל זמן נתון עם פניהם לקהל הצופים.
בריקוד זה נפוץ ביצוע רוטינות מורכבות של עבודת רגליים הקרויות "שיינס", שבמהלכם בני הזוג אינם שומרים על קשר עין אלא מסתכלים לכיוון הקהל הצופה בהם.
זהו סגנון המאופיין בדגש על ספירת ה-2 במקום ה-1, בחלק מהסגנונות האחרים.
התנועה מעגלית, רכה וזורמת, תוך כדי תנועה חופשית במרחב, אך עם הקפדה על הישארות בני הזוג זה מול זה, ותנועה במעין צורה של אליפסה המונחת על הרצפה.
התנועה נראית יותר רגועה ונמתחת על פני זמן רב יותר מאשר בסגנונות אחרים.
לרוב, סגנון זה נרקד על מוזיקת ממבו או סלסה ניו-יורקית.
מכיוון שהסלסה נבנתה מתהליכים היסטוריים וחברתיים רבים, קשה לקבוע מה מייחד אותה מסגנונות מוזיקה שונים הדומים לה.
המשותף בין שירי הסלסה הם שלוש תבניות מוזיקליות: טומבאו, הקלאווה, והמונטונו.
מקצב הקלאווה מנוגן על ידי זוג מקלות עץ המשמיעים בדרך כלל מקצב ספציפי איתו אפשר בקלות למצוא את קצב הסלסה.
נקישות העץ נשמעות על ה-2,3,5,6.5,8 מקצב זה מכונה קלווה סון בניגוד לקלווה רומבה (מתוך 8 שמיניות).
מקצב ה-Tumbao, הטומבאו, מנוגן בדרך כלל על ידי תופי הקונגס והבס המדגישים בעיקר את הפעמות 4 ו-8 (מתוך שמונה פעימות).
מקצב ה-Montuno, המונטונו, מנוגן לרוב על ידי קלידים או גיטרה בעלת שלושה זוגות מיתרים מצומדים הנקראת טרס (Tres).
מקצב המונטונו מבוסס על חזרתיות של אקורדים בשמיניית הסלסה כאשר, כאשר הדגש יכול ליפול על כל פעמה שיבחר הנגן.
המקצב מהווה חזרה על תבנית מסוימת שאותה יכול הנגן לשנות ולנגן בווריאציות מסוימות לאורכו של שיר סלסה.
כאשר שלוש התבניות המוזיקליות מתקיימות בו זמנית בשיר, נשייך אותו לסגנון הסלסה, והניואנסים השונים בתוך התבניות המוזיקליות והדגשים המוזיקליים יקבעו את סגנון הריקוד.
סלניום (Selenium) הוא יסוד כימי אל-מתכתי שסמלו הכימי Se ומספרו האטומי 34. זהו מינרל קורט חשוב בגוף האדם.
סלניום הוא אל-מתכת בצבע אפור עם תכונות כימיות דומות לאלו של גופרית וטלור.
סלניום טהור מוליך חשמל במידה רבה יותר כאשר הוא חשוף לאור.
סלניום משמש לעיתים כמרכיב בסגסוגות של מוליכים למחצה מרוכבים המשמשים בתאים פוטואלקטריים.
מהווה רכיב חשוב בתאים פוטואלקטריים ותאים סולריים.
רגישותו לאור שימשה מרכיב מרכזי במדי אור ישנים.
לדוגמה, צבע ירוק שנובע מזיהומי ברזל.
בהוספה לתערובת מרכיבי הזכוכית, צובע אותה באדום.
בהוספה לצבען צהוב קדמיום מאדים אותו, ומשמש כתוספת נפוצה ליצירת גוונים שבין צהוב לכתום.
מגביר עמידות לשחיקה של גומי.
לסלניום יישומים בצילום, ניתן להעניק לתמונות גוונים בעזרתו.
בין שנת 1955 עד 1975 בערך היה שימוש נרחב בסלניום ברכיבים אלקטרוניים – דיודות שנקראו "דיודות סלניום" ששימשו כמישרי זרם.
תרכובת של סלניום נפוצה בשמפו נגד קשקשת.
סגסוגת של סלניום עם ביסמוט, Bi2Se3 מקבלת תשומת לב ניכרת במחקר במבודדים טופולוגיים.
שכבה אטומית בודדת של תרכובת סלניום עם ברזל (FeSe) התגלתה לאחרונה כבעלת מוליכות על.
סלניום (מקור השם במלה היוונית "σελήνη" שמשמעותה ירח) זוהה ב-1817 על ידי ינס יאקוב ברצליוס שזיהה אותו ביחד עם טלור.
עם השנים הדרישה לסלניום גברה בעקבות שימושים בתחומים רבים כמו בגומי ובפלדה.
עד 1970 סלניום כבר הוחלף על ידי צורן.
ב-1996, מחקרים הראו קשר בין סלניום לבין עיכוב סרטן אצל בני אדם.
בשנות ה-90 המאוחרות גבר השימוש בסלניום (בעיקר יחד עם ביסמוט) בתור תוסף לצנרת מפליז בשביל לעמוד בסטנדרטים הסביבתיים נגד עופרת.
סלניום מופיע בטבע במחצבים ביחד עם גופרית, נחושת, כסף ועופרת.
סלניום מופק כתוצר לוואי בעיבוד מחצבים אלו.
לסלניום חשיבות מסוימת בביולוגיה, ויצורים רבים זקוקים לו בכמויות זעירות.
החומצות האמיניות הנדירות סלניום מתיונין וסלניום ציסטאין כמעט זהות לחומצות האמיניות הנפוצות מתיונין וציסטאין, אבל יש בהן אטום סלניום במקום אטום גופרית.
ישנם חיידקים שבונים באופן שיטתי חלבונים שמכילים את החומצות האמיניות הנדירות הללו.
אולם, אין לחיידקים הללו קודונים ייחודיים עבור חומצות האמיניות הנדירות; כאשר הן מצויות בחלל התא של החיידק, אחד מקודוני הגנום המקודד במצב נורמלי להפסקת יצירת החלבון מקודד להן.
בשאר היצורים החיים, אחוז קטן מהמתיונין והציסטאין מוחלף באופן מקרי בסלניום מתיונין וסלניום ציסטאין.
עובדה זו מנצלת את תכונותיו של אטום הסלניום להגנה מעקה חמצונית.
גם לאדם דרושה כמות קטנה של סלניום ובלעדיה הוא רגיש יותר לתעוקת לב.
כמות הסלניום היומית המומלצת לאדם היא 55 מיקרוגרם.
עודף של סלניום (מעל 400 מיקרוגרם ליום) עלול לגרום להרעלה הנקראת סלנוזה (selenosis).
סלניום מצוי באגוזים, בדגנים, בבשר, בדגים, ובביצים; זרעי האגוז הברזילאי עשירים במיוחד בסלניום.
בצורתו החופשית הסלניום אינו רעיל, אך חלק מתרכובותיו רעילות מאוד ואופן פעולתן דומה לזו של ארסן.
דוגמה לתרכובת כזו היא H2Se.
חיות שניזונות מצמחים שגדלו באדמה עשירה בסלניום עלולות להיפגע מכך.
סלנגה (במונגולית: Сэлэнгэ аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה.
האיימאג ממוקם בצפון המדינה ובירתו היא סוחבאטאר, על שם דמדין סוחבאטאר, הגיבור המונגולי בעל אותו שם.
סלנט (בליטאית: Salantai ; ביידיש: סאַלאַנט) היא עיירה באזור ז'מוט שבצפון מערב ליטא.
הקרויה על שם נהר סלנטס העובר דרכה.
מן העיירה יצאו שני רבנים ידועים: רבי ישראל מסלנט (רבו הרב צבי הירש ברוידא היה רב, אב בית דין וראש ישיבה בעיר) ורבי יוסף זונדל מסלנט.
במהלך המאה ה-19 פעל בסלנט כולל-בית מדרש חשוב, שבו הונהגו חבורות לימוד ותורת המוסר.
הרב צבי הירש ברוידא, רב העיר, אב בית דין וראש ישיבה, היה מורהו הראשון של רבי ישראל ליפקין, שנודע בכינוי "רבי ישראל מסלנט" על שם המקום שבו התחנך והחל לפתח את תנועת המוסר.
לצד זאת פעל בעיר גם רבי יוסף זונדל מסלנט, מורה רוחני ומנהיג קהילתי, שתמך בלימודי התורה והמסורת.
תנועת המוסר, שהחלה להתגבש בסלנט, השפיעה רבות על ישיבות ליטא ועמדה ביסוד התחדשות רוחנית שהפכה לסמל יהדות ליטא במאה ה-19.
לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-500 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב, וכן תנועות נוער ציוניות.
פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940.
ב-23 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ומיד החלו הליטאים המקומיים בשוד רכוש יהודיה, ושרפו עם הגרמנים ספרי תורה במרכז העיירה.
ב-1 ביולי 1941 ריכזו שוטרים ליטאים את כל יהודי העיירה במבנה בית הכנסת המקומי, ועד 10 ביולי 1941 רצחו את כל הגברים היהודים במקום.
ב-20 ביולי הוצאו מהמבנה הנשים המבוגרות והילדים, ואלו נרצחו ליד הכפר שטיק (Sateikiai).
יתר הנשים, שנלקחו בינתיים לעבודות כפייה, נרצחו ב-12 בספטמבר 1941.
מקהילת סלנט שרדה את השואה יהודייה אחת במסתור.
סלניט (מיוונית "אבן הירח" בשל ברק הפנינה שלו) הוא מינרל המורכב מסידן וגופרית והרכבו הכימי הוא CaSO4•2H2O.
הסלניט הוא סוג של גבס בעל גבישים מפותחים ולעיתים קרובות מכונה "פצלת משי".
סלניט הוא מינרל רך מאוד וקל לחרוץ בו בציפורן.
קל למדי לכופף את הגבישים הדקים, אך הם נשברים אם מכופפים אותם מדי.
גבישים שנתגלו בקנטקי גידלו תבניות מעוקמות למדי וצורות הדומות לעלי כותרת של פרח.
במקרים נדירים מאוד נכלאים מים בתוך הסלניט בזמן התגבשותו.
ניתן לראות את בועית המים הזעירה זזה בזמן שמסובבים את האבן.
בתנאי יובש מדברי יכול חול להיכלא בתוך הגבישים בזמן יצירתם.
תצורות סלניט חוליות מקבלות צורת שעון חול או הצורה המוכרת יותר של "שושנת המדבר".
גבישי סלניט מסוג זה הם אטומים לחלוטין ונמצאו בכמויות גדולות באוקלהומה, טקסס, ומדבר סהרה.
במיתולוגיה היוונית, סֵלֵנֵה הייתה אלת הירח ובתם של הטיטאנים היפריון ותיאה.
במיתולוגיה הרומית כונתה לוּנָה (Luna).
בהמשך הכרונולוגיה המיתולוגית, כאשר האלים האולימפיים קיבלו את השליטה ביקום, סלנה הוחלפה על ידי ארטמיס ולונה הוחלפה על ידי דיאנה.
אזכורים לסלנה נמצאו בין השאר בהמנונים ההומריים, בביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), בתאוגוניה של הסיודוס, בדיוניסיאקה של נונוס, אצל פאוסניאס ואצל סטראבון.
האטימולוגיה של השם "סלנה" אינה ודאית; אם זו מילה ממקור יווני ייתכן שהיא קשורה למילה "אור".
הגאולוגיה של הירח מכונה על שם האלה "סלנולוגיה", וחקר הגאוגרפיה של הירח מכונה "סלנוגרפיה".
היסוד הכימי סלניום נקרא אף הוא על שמה.
ביצירות אמנות אחרי הרנסאנס מתוארת סלנה לרוב כאישה יפהפייה חיוורת פנים, במרכבה כסופה רתומה לשור נושא בעול או לצמד סוסים.
לעיתים קרובות הוצגה רוכבת על סוס או פר, לבושת גלימה, ראשה עטור בסהר ובידה לפיד.
בשושלת השמיימית הקדם-אולימפיאנית המסורתית, הליוס, השמש, הוא אחיה של סלנה.
לאחר שאחיה מסיים את מסעו בשמים, מתחילה סלנה את מסעה עם בוא הליל.
אחותה אאוס היא אלת השחר.
כיוון שסלנה מוזגה לארטמיס, כותבים מאוחרים יותר התייחסו אליה לעיתים כבתו של זאוס, כמו ארטמיס, או כבתו של פאלאס הטיטאן.
ב"המנון להרמס" היא מתוארת כ"סלנה הבהירה, בתו של פאלאס, בנו של מגמדס".
המשורר אפולוניוס מרודוס תיאר את אהבתה של סלנה לבן האנוש יפה התואר אנדימיון מאסיה הקטנה (בגרסאות שונות הוא תואר כרועה, צייד או מלך).
הוא היה כה יפה עד כי סלנה ביקשה מזאוס להעניק לו את מתנת האלמוות כדי שלא יזדקן לעולם.
בקשת הרשות שלה מזאוס חושפת את העובדה שהסיפור הוא גלגול אולימפיאני של מיתוס קדום יותר: קיקרו תיאר את אלת הירח כפועלת באופן אוטונומי.
בגרסה שונה אנדימיון החליט לחיות לנצח כשהוא ישן.
בכל לילה גלשה סלנה במורד הר לטמוס והתאחדה עם אהובה.
לסלנה היו חמישים בנות מאנדימיון, בהן נקסוס.
על פי ה"המנון לסלנה" היא ילדה לזאוס את פנדיה, הירח במלואו.
לפי מספר מקורות גם האריה מנמאה היה צאצא שלה.
גם פאן היה מאהבה; הוא פיתה אותה בהיותו עטוף בעור כבש ונתן לה עול של שור לבן שרתום למרכבה בה היא מוצגת בתבליטים, כשצעיפה מתנופף ברוח מעל ראשה ככיפת השמים.
לאלה הרומית לונה היה מקדש בגבעת אוונטין.
נבנה במאה השישית לפנה"ס אך נהרס בשריפת רומא בתקופת נירון קיסר.
מקדש נוסף ללונה היה על גבעת הפאלאטיום.
פסטיבלים לכבוד לונה נערכו ב-31 במרץ, ב-24 באוגוסט וב-28 באוגוסט.
בספר המדע הבדיוני של רוברט היינליין "עריצה היא הלבנה", המחשב במושבת הירח (המכונה "לונה") מוצג בין השאר בשם "אדם סלנה".
הדמותה של לנפיר בסדרת ספרי הפנטזיה "מחזור כישור הזמן" של רוברט ג'ורדן עוצבה בהשראת סלנה, והיא אף משתמשת בשם "סלין" לעיתים.
היא מכונה "בת הלילה" וסמלה הוא ירח וכוכבים.
ללהקה הפינית "סונטה ארקטיקה" יש שיר בשם "סלנה שלי" המתייחס למיתוס סלנה ואנדימיון.
להיט של להקת "לה טונה" הגואטמלית נקרא "סלנה".
ללהקה "אימג'ן דרגונס" יש שיר בשם "סלנה".
בסדרת האנימה "Sailor Moon" הדמות הראשית היא הנסיכה סרנטי (על שם ים סרנטיני שעל הירח) או סלנטי, המוצגת כצאצאית של סלנה.
אהובה מכונה "הנסיך אנדימיון" והחתולה-המדריכה שלה נקראת "לונה".
"סלנה" היא ספינת חלל במשחק הפלייסטיישן "Einhänder".
סלנה היא ההשראה לדמותה של גיבורת העל מרי מארוול מבית DC קומיקס.
סלנה הוא שמה האמיתי של נבלת-העל "המלכה השחורה", חברת מועדון הלפייר מבית מארוול קומיקס.
בסדרת האנימציה "הגרגוילים" מבית וולט דיסני, "לונה" ו"סלינה" הן שתיים משלוש האחיות הנורניות שדמויותיהן ממזגות מיתוסים שונים, לרבות מהמיתולוגיה היוונית ומהנורדית.
בסדרת הסרטים "מלחמת האופל" סלנה היא ערפדית.
בסדרת הספרים לנוער "בנות הירח", סלנה, אלת הירח, מעניקה כוחות לחבורת נערות.
בסדרת הטלוויזיה הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם, אחת מהנסיכות הראשיות בסדרה, הנסיכה לונה, נקראת על שמה של הצורה הרומית של סלנה.
בסדרת הספרים "תולדות הלבנה" הגיבורה הראשית- סינדר נקראת הנסיכה סלין ולנבלית הראשית קוראים המלכה לונה על שם אלת הירח.
האסטרואיד 580 סלנה על שמה.
לונה היא שמה של החתולה של אוסגי (סיילור מון) בסדרה "סיילור מון".
סלסו גולמאיו (בספרדית: Celso Golmayo y Zúpide; 24 באפריל 1820, לוגרוניו שבספרד – 1 באפריל 1898, הוואנה שבקובה) היה שחמטאי ספרדי-קובני.
בשיאו היה במקום ה-12 בעולם, עם מד כושר של 2612.
גולמאיו נחשב לאלוף קובה החל משנת 1862 עת ניצח את פליקס סיקרה בדו-קרב.
הוא השתתף בתחרות שהתקיימה בפריז בשנת 1867 וחלק מקום 7–8 (ניצח: איגנץ קוליש).
ראו את התחבולה היפה בה נוצח על ידי סם לויד.
גולמאיו היה אביהם של סלסו גולמאיו טוריאנטה ומנואל גולמאיו טוריאנטה.
סלסו גולמאיו טוריאנטה (בספרדית: Celso (Celsito) Golmayo y de la Torriente; 1879, הוואנה – 22 בינואר 1924, סביליה) היה שחמטאי ספרדי-קובני.
סלסו גולמאיו טוריאנטה היה בנו של סלסו גולמאיו ואחיו של מנואל גולמאיו טוריאנטה.
טוריאנטה ניצח באליפות קובה בשחמט לשנת 1897 שהתקיימה בהוואנה לאחר דו-קרב בגמר עם אנדרס קלמנטה ווסקז.
בתחרות זו חואן קורזו הגיע רביעי ואילו מנואל גולמאיו טוריאנטה הגיע חמישי.
ניצחונו של טוריאנטה היה יוצא דופן משום שבמאה ה-19 היה נדיר מאוד שבני עשרה יזכו בתחרות לאומית.
טוריאנטה היה בן 18 ואחיו בן 14 בלבד.
סלנוחלבון הוא כל חלבון שבו יש חומצה אמינית סלנוציסטאין, כלומר ציסטאין בה יש סלניום במקום גופרית.
קיימים חלבונים בהם יש חומצה אמינית סלנומתיונין, אך מקובל שלא להגדיר אותם כסלנוחלבונים.
לסלנוחלבונים תפקיד חשוב כנוגדי חמצון מסוג גלוטתיון וכחומר מחזר.
בנוסף, סלנוחלבונים נמצאים גם בפלזמה, כאשר הנפוץ בסלנוחלבונים אלה הוא סלנוחלבון P.
תפקידו של סלנוחלבון P הוא לנייד סלניום ולשמור על הומאוסתזיס שלו בגוף.
סלנוחלבונים קיימים בכל היצורים החיים: באיקריוטיים, בחיידקים ובחיידקים קדומים.
חלבונים אלה נפוצים בבעלי חיים, אך נדירים בצמחים.
בחיידקים ובחיידקים קדומים, סלנוחלבונים קיימים בחלק מהמשפחות אולם לא נמצאו כלל במשפחות אחרות.
בנוסף לסלנוחלבונים, לחלק מהחיידקים יש סלניום הקשור בצורה שאינה קוולנטית לחלבון כליגנד.
חומצה אמינית זו נמצאת באתר הפעיל של חלבונים רבים.
בתנאים פיזיולוגים, החומצה האמינית הזו מיוננת, ועל כן יש לה חשיבות גדולה כזרז.
החלבון הראשון בו נמצאה חומצה אמינית עם סלניום היה גלוטאתיון פראוקסידאז (glutathione peroxidase או GPx1), חלבון המשמש כנוגד חמצון על ידי חיזור ישיר של H2O2. לאחר מכן, נמצאו סלנוחלבונים בנוגדי חמצון נוספים.
סלנומתיונין קיים אף הוא, ושימוש בו נעשה בשיטות מחקר ביוכימיות שונות, כאשר מחליפים מתיונין בסלנומתיונין.
השימוש בסלנוציסטאין למטרות אלו פחות נפוץ בשל רעילותו.
ניתן לזהות חלבונים המכילים סלנוציסטאין מבין חלבונים זהים המכילים ציסטאין היות שסלניום כבד יותר מגופרית, ולכן החלפת הגופרית בסלניום יוצרת חלבון כבד יותר.
החלפה זו משמשת גם בקריסטלוגרפיה בקרני X.
באמצעות הקרנה בכמה אורכי גל ניתן למצוא באיזו פאזה נמצא המתיונין.
סלנה גאליו היא דמות בדיונית של נבלת-על מוטאנטית שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #9 מנובמבר 1983 ונוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר סאל בוסימה.
סלנה היא ערפדה בעלת כוחות מנטליים כמו טלפתיה וטלקינזיס, המסוגלת לשאוב את כוח חייהם של יריביה ובכך להאריך את חייה.
שמה לקוח משמה של אלת הירח סלנה, בתם של היפריון ותיאה הטיטאנים במיתולוגיה היוונית.
סלנה מציינת כי כבר הייתה עתיקת-יומין כאשר האנושות החלה להתפתח, והיא נולדה לפני 17 אלף שנה.
זקני השבט שלה זיהו את טבעה האמיתי, והורו על חברי השבט כולו - כולל אמה - להקריב את חייהם לצורך הזנתה.
היא חיה לכל אורכו של העידן ההייבורי, חזתה בעליית הקיסרות הרומית, ובזמנים מודרניים הפכה למלכה השחורה של מועדון הלפייר האריסטוקרטי והמרושע.
בעקבות אירועי "בית אם", סלנה היא מבין היחידים אשר שמרו על כוחותיהם המוטאנטים.
היא שיחקה תפקיד מרכזי בקשת הסיפור "נקרושה" של שנים 2009–2010, ונהרגה לכאורה לקראת סופה.
לאחרונה, ארקיאה שכנעה את מכשפת להחזיר לחיים את סלנה, כדי שתצטרף לאחוות המוטאנטיות.
לפי כותב הקומיקס קווין גרבו, דמותה של סלין מסדרת סרטי מלחמת האופל מבוססת באופן רופף על דמות הקומיקס.
את דמותה של סלנה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: הפניקס האפלה" מגלמת השחקנית קוטה אברהרדט.
סלסול (בלועזית: טְריל) הוא קישוט מוזיקלי המורכב מהתחלפות מהירה בין שני צלילים סמוכים, בדרך כלל חצי טון או טון זה מזה, שניתן לזהותו בקונטקסט של הסלסול.
סלסול מספק עניין קצבי, עניין מלודי, ו—דרך דיסוננס—עניין הרמוני.
לפעמים הסלסול יסתיים בכפלפל (turn, gruppetto) (על ידי השמעת הצליל שמתחת לצליל הראשי במקום זה שמעליו ממש לפני החזרה אל התו הכתוב), או מיני וריאציות אחרות.
וריאציות כאלה מסומנות במקרים רבים בכמה תווי קישוט לאחר התו הנושא את ציון הטריל.
את הטריל מסמנים ב- או ב-~~, כשה ~ מייצג את אורך הטריל, מעל החמשה.
במוזיקת בארוק מסומן לעיתים הטריל בסימן + מעל או מתחת לתו.
סלנג להט"בי הוא סלנג השגור בפי חלק מחברי קהילת הלהט"ב, בשפות ובמדינות שונות.
השימוש בלשון דיבור זו אינו חורג בדרך כלל מגבולות הקהילה הגאה, ומשמש כאמצעי לבידול משאר הדוברים.
סלנג להט"בי משמש בשפות שונות מאז תחילת המאה ה-20. באותה תקופה היו קיימים חוקי "מעשה סדום" נגד הומוסקסואליות, והיה חשש מהעמדה לדין בשל היחשבותה לעבירה פלילית.
עקב כך, הסלנג הלהט"בי שימש כז'רגון או כשפת סתרים, ובאמצעותו יכלו אנשים מקהילת הלהט"ב לתקשר ביניהם בציבור, ללא חשש מחשיפת נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
מאז הופעת לימודי הלהט"ב באוניברסיטאות, חוקרי אנתרופולוגיה לשונית החלו לחקור את הסלנג הלהט"בי.
סלנג להט"בי באנגלית קרוי "שפת הלבנדר" (Lavender linguistics), והחל להתקיים בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם החמרת הרדיפה אחרי הומואים בשירות המדינה.
בתקופה זו, הקרויה "בהלת הלבנדר", התקיימו חקירות ומעקבים אחרי עובדי מדינה ש"נחשדו" כהומואים, ופוטרו לפחות 91 מעובדי המדינה עם "הומוסקסואליות" כסיבת הפיטורין הרשמית.
במקביל, ועל מנת שלא לחשוף את זהותם, נאלצו עובדים הומואים רבים שהיו בארון לדבר בקודים הידועים רק להם, כמו הביטוי Friend of Dorothy.
לאורך שבעת העשורים הראשונים של המאה ה-20 התפתחה צורה של סלנג הפולארי אשר הייתה בשימוש על ידי הומוסקסואלים ולסביות במרכזי הערים בבריטניה, בפרט באזורים בהם חיה אוכלוסייה להט"בית גדולה.
על אף ההבדלים שקיימים ביניהם, הסלנג הלהט"בי הבריטי של ימינו אימץ מונחים רבים מפולארי.
מונחים המשמשים דור מסוים עשויים לצאת משימוש בדור שבא אחריו.
לדוגמה, בשנות ה-60 וה-70, המונחים "cottage" (בעיקר בבריטניה) ו-"tea-room" (בעיקר בארצות הברית) שימשו לתיאור שירותים ציבוריים המשמשים עבור יחסי מין הומוסקסואליים.
עם זאת, כבר בסוף שנות ה-90 דעכה הפופולריות של המונח, עד כדי כך שרבים מקהילת הלהט"ב כלל לא הכירו אותו.
מונחים רבים שמקורם בסלנג הלהט"בי נכנסו ללקסיקון הכללי.
למשל, המילה "דראג" הפכה לפופולרית בזכות הסופר האמריקאי יוברט סלבי ג'וניור , אשר כלל אותה בספרו "היציאה האחרונה לברוקלין" .
בהמשך ייחס המילון האנגלי של אוקספורד את מקור המילה לסוף המאה ה-19.
סלנג "הומואי" או "שפה הומואית" הופיעה בישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ביצירות ספרותיות מסוימות והחלה להתפתח בשנות ה-80 במודעת היכרות בעיתונות הקהילה ובקולנוע.
בתחילת דרכה היא אופיינה במילים בודדות, בביטויים, בתחביר ובהגייה מיוחדת של מילים עבריות.
בסוף שנות ה-90 פרסם רונן פארי את "מילון אבן שושנה" בעיתון "הזמן הוורוד", בו ליקט את המילים והביטויים שאפיינו את הסלנג ההומואי באותה תקופה.
במרוצת השנים שלאחר מכן התפתחה השפה בקהילות השונות ואף קיבלה מאפיינים מקומיים.
הסלנג ההומואי אופייני ל"קהילת דיבור", קבוצה חברתית שחבריה מקיימים אינטראקציות קבועות ותכופות בתבניות ספציפיות.
השפה מתבססת על עברית, שואלת מילים משפות אחרות כגון אנגלית, צרפתית גרמנית או יידיש, וערבית, משבשת הגייה של מילים עבריות קיימות, ומשנה את חוקי התחביר.
המאפיין הבולט של השפה הוא שימוש בלשון נקבה.
הלשון ההומואית נוטה להיות חתרנית ונוגדת את המוסכמות החברתיות, לדוגמה, הביטוי הבוטה "כואב לי הכוס", תשובה הומואית ל"נשבר לי הזין".
יש לה אף מאפיינים של אנטי-לשון - שימוש בביטויים ובמילים שלא יובנו מחוץ לקהילת הדוברים; לדוגמה, השאלה "אתה יוצא למקומות?" מכוונת למקומות בילוי של הומואים ולסביות.
מאפיין נוסף של הלשון ההומואית הוא הבחירה להרחיב את גבולות הלשון העברית, הנתפסת כמפלה וסגורה, לשחק בכללי התחביר והדקדוק שלה, ובכך למתוח עליה ביקורת.
לדוגמה, "מה איתֶ'ך", המשתמש במתכוון בצורת ביטוי שאיננה נכונה ובהגייה שגויה, והופך את הביטוי ליחידה תקנית בז'רגון ההומואי.
ניתן למצוא שימושים מוקדמים בסלנג בספרות הישראלית של שנות ה-80, בעיתונות של הקהילה הגאה, ובקולנוע, בין השאר בסרטיו של עמוס גוטמן.
ב-2013 הוצג הסלנג בסדרת מערכונים בתוכנית "ארץ נהדרת", שבה הוצגו שתי דמויות של הומואים עירוניים המשתמשים בשפה באופן מוקצן ומשעשע, וכך גם בסדרות "אמא ואבאז" ו"תמיד אותו חלום" ששודרו ב-HOT.
בשיר "תל אביב" של הזמר עומר אדם לקראת אירוע הגאווה 2013, בשיר "מלכת השושנים" של הזמרת עדן בן זקן, בשירה של הזמרת שרית חדד "קרקס", בשירו של הזמר דודו אהרון "קצפת עם תות" ובשירה של הזמרת מרגלית צנעני "פה זה לא אירופה" שולבו מילות הסלנג הלהט"בי.
הסדרה "זאת וזאתי" ששודרה ברשת 13 ב-2019 עקבה אחרי שתי נשים שעיקר הטקסט שלהן הוא סלנג להט"בי בדגש על הז'רגון התל אביבי.
הסדרה זכתה למעמד קאלט וצוטטה רבות בתרבות הממים ברחבי המרשתת, במיוחד על ידי הפשוטע.
אוחץ', אוחצ'ה - כינוי להומואים נשיים.
בּוץ'/בּוצ'ה - כינוי ללסבית עם מבע מגדרי גברי.
ג'וׂנְג' - מילה מקורית לאבר המין הזכרי.
דוב - כינוי לגבר מלא גוף, שעיר, ובדרך כלל מזוקן.
במקור מערבית وجه (בתעתיק: "וג'ה").
מבוסס על המילה בלאדינו vieja, שפירושה "זקנה".
ז'ורדל - גן העצמאות בירושלים, בתל אביב ובבאר שבע.
שילוב של שני ביטויים בצרפתית - ז'רדין ליברטה (גן העצמאות) ובורדל (בית זונות).
כּוּס פַאלש - תשובה הומואית מקורית המורכבת משילוב בין שם עצם בערבית ושם תואר ביידיש (פֿאַלש, שמשמעותו מזויף) - השטחת אבר המין הגברי במסגרת יצירת הופעה נשית.
לִירְד/לארד - חתיך הורס, אלוהי.
מבוסס על שמו של אלוהים באנגלית, The Lord.
לְלָרְלֶר - לפטפט, לדבר בלי סוף, לרוב בטלפון.
"על הנש" - בבגדי אישה, בדמות הנשית או בדמות הדראג.
פָּאטוץ' - ביי, תנוחי, או להתראות.
פאלש - לא אמיתי, מזויף, (מיידיש: פֿאַלש), או כינוי לאדם שאינו דובר אמת.
קוּקִיצָה - הומו צעיר, לרוב מוחצן, נשי וססגוני.
מבוסס על המילה cookie, "עוגייה" באנגלית.
קרוּזינג - סיור במקומות ציבוריים, בעיקר גנים ציבוריים לצורך קיום יחסי מין מזדמנים אנונימיים.
שְׁטריך - מילה הלקוחה מיידיש שמשמעותה קו ישר, כינוי לטיולים לאורך הטיילת בתל אביב בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 למטרות קרוזינג (חיפוש פרטנר ליחסי מין).
תרימי (להרים/הרמות) - ביטוי בהשאלה מעברית, "תרימי, אחותי": תראי את עצמך, צאי מהדיכאון.
זו גם תשובה מחאתית לכינוי הגנאי "מתרומם" המכוון להומו הנשי הנחדר.
יאחתי (גם יאחתוש, יאחת) - מילת פנייה, מ"אוחצ'ה".
סלסה גרוב היא להקה ישראלית, המנגנת מוזיקה קובנית ולטינית אותנטית.
להקת סלסה גרוב הוקמה ב-1999 על ידי גל שריג (קלידים) ורונן ששון (טימבלס).
במהלך השנים היו בהרכב זמרים סולנים שונים, הבולטים שבהם: פרלה מלקוס (מארגנטינה) ואלי צביק.
בשנת 2003 הוציאה הלהקה את דיסק הסלסה הישראלי הראשון של להקה ישראלית - "וחוץ מזה לא עושה כלום".
ההופעות הראשונות של סלסה גרוב היו על במת ה-"פורטו לוקו", המועדון הלטיני המיתולוגי בנמל ת"א (שמאז נסגר), בהופעות מאולתרות בהרכב מצומצם של זמר ו-2 נגנים.
אולם מהר מאוד הצטרפו נגנים וזמרים נוספים, שהוסיפו להרכב עומק וגיוון מוזיקלי.
בשנת 2013, לאחר פגרה של מספר שנים, נכנסה הלהקה לחדר החזרות, עם כוחות מחודשים ורעננים, בנתה רפרטואר חדש, והחלה להופיע ולעבוד על חומרים חדשים.
הלהקה מונה כיום 8 מוזיקאים.
הרפרטואר של ההרכב כולל מגוון שירים בספרדית בסגנונות שונים, בין היתר:
מקור מרבית השירים הוא בקובה, קולומביה ופורטו-ריקו.
נועה אלמרו - חליל וסקסופון טנור
חגי ברטל - סקסופון טנור
סלסו בורחס (בספרדית: Celso Borges Mora; נולד ב-16 ביולי 1982) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשמש כקשר בקבוצת אלחואלנסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
בורחס נולד לאלכסנדר חימאראס (Alexandre Guimarães), כדורגלן ומאמן עבר נבחרת קוסטה ריקה.
בורחס החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של דפורטיבו סאפריסה בה עלה לבוגרים בינואר 2006. בשלוש וחצי השנים ששיחק בקבוצה הוא זכה עם קבוצתו ב-4 אליפויות קוסטה ריקה.
בינואר 2009 הוא הצטרף לפרדריקסטד מליגת העל הנורווגית.
הוא שיחק בפרדריקסטד במשך שלוש עונות, בראשונה הקבוצה ירדה לליגת המשנה אך בשנה השנייה העפילה בחזרה לליגה הראשונה.
בינואר 2012 בורחס עבר, כשחקן חופשי, לא.י.ק סולנה.
ב-15 בינואר 2015 הושאל לדפורטיבו לה קורוניה הספרדית.
בורחס השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2005 ונבחר כאחד מעשרת השחקנים המבטיחים.
הוא השתתף גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2007. בורחס זומן לראשונה ל ביוני 2008. הוא השתתף עם נבחרת קוסטה ריקה בקופה אמריקה 2011 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
במונדיאל 2014, הוא שותף ב־5 משחקי הנבחרת.
בורחס היה אחד מ־5 מבקיעי הפנדלים בשמינית הגמר בניצחון על יוון 5–3 בבעיטות ההכרעה.
והבקיע פנדל גם ברבע הגמר נגד הולנד בהפסד 3–4 בבעיטות ההכרעה.
בקופה סנטרואמריקנה 2014 הוא הבקיע 2 שערים בשלב הבתים והיה שותף בזכיית נבחרתו בתחרות.
בקופה אמריקה 2016 הוא הבקיע שער בשלב הבתים האולם נבחרתו לא עברה את שלב הבתים.
בגביע הזהב 2019 הוא הבקיע שער בשלב הבתים והבקיע את הפנדל הראשון בבעיטות ההכרעה בשלב רבע הגמר בהפסד נבחרתו למקסיקו 4–5. בגביע הזהב 2021 הוא הבקיע שני שערים בשלב הבתים.
בסיום התחרות הוא נבחר לנבחרת התחרות.
גביע הזהב 2021: נבחרת התחרות
סלנגור (במלאית: Selangor) היא מדינה במלזיה.
סלנגור נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בפרק בצפון, פהנג במזרח, נגרי סמבילן בדרום-מזרח ומצר מלאקה במערב.
כמו כן בתוך סלנגור נמצאות שתי מובלעות שהן טריטוריות פדרליות: קואלה לומפור, בירת מלזיה, ופוטרג'איה, מרכז השלטון הפדרלי של מלזיה.
בירתה היא שה אלם והבירה המלכותית שלה (מקום משכנו של הסולטאן) היא קלנג.
שמה המורחב של המדינה הוא סלנגור דרול אהסן (במלאית: Selangor Darul Ehsan, בג'אווי: سلاڠور دار الإحس).
עד תחילת המאה ה-16 אזור סלנגור של היום נשלט על ידי סולטנות מלאקה.
לאחר שהסולטנות הופלה על ידי פורטוגל ב-1511, פורטוגל, סיאם, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור ניסו להשתלט על האזור.
כשהולנד כבשה את מלאקה מהפורטוגזים ב-1641, הם הביאו אתם שכירי חרב מהאי סולאווסי שהשתלטו בהדרגה על האזור והקימו בו סולטנות כעבור 100 שנים.
במאה ה-19 סלנגור החלה לשגשג על ידי ניצול מצבורי הבדיל הגדולים שבה וכן עקב עליית חשיבותו של הגומי, שהעצים מהם הוא מופק נפוצים מאוד בסלנגור.
בעקבות השגשוג החל גל הגירה גדול של סינים לסלנגור.
קבוצות סינים נלחמו ביניהן על שליטה במכרות הבדיל ומה שגרום לאלימות ולהידרדרות המצב הכלכלי בסלנגור.
הבריטים ניצלו את המצב הלא-יציב ובמחצית השנייה של המאה ה-19 הם התחילו להשתלט בהדרגה על הסולטנות.
ב-1896 סלנגור התאחדה עם פרק, נגרי סמבילן ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה.
עד 1974 קואלה לומפור שימשה גם כבירת מלזיה וגם כבירת סלנגור.
באותה שנה קואלה לומפור הפכה לטריטוריה פדרלית נפרדת מסלנגור, אך עדיין המשיכה לשמש כבירת סלנגור עד 1978, כשהבירה הועברה לשה אלם.
כלכלת סלנגור מתבססת בעיקר על מסחר, חקלאות ותעשייה, הכוללת בין היתר ייצור מוצרי חשמל, כימיקלים וכלי רכב.
סלנוית דורל (שם מדעי: Salanoia durrelli) היא יונק קטן דמוי-שועל הייחודי לאי מדגסקר.
היא התגלתה בשנת 2004 והיא חיה רק באזורי הביצות של אגם אלאוטרה.
סלנוית דורל שייך למשפחת טורפי מדגסקר, קבוצה של יונקים אוכלי בשר, דמויי-חתול או שועל, החיים רק במדגסקר.
המין קשור קשר הדוק לסלנויה חומת-הזנב, עמה הוא מהווה את הסוג סלנויה.
השניים דומים מבחינה גנטית, אך נבדלים מבחינה מורפולוגית.
סלנוית דורל תוארה כמין חדש ב-2010.
סלנויה זו נמצאה רק פעמיים בטבע באזור של אגם אלאוטרה שבמרכז מדגסקר.
אין ידועים עליה הרבה פרטים.
צבעה חום-אדמדם, היא בעלת רגליים רחבות עם כריות ובעלת שיניים חדות מאוד.
הפרטים שנתפסו שקלו 600 גרם.
היא נמצאה באזור הביצות של אגם אלאוטרה בסביבה בגובה 750 מטר מעל גובה פני הים ועל פי צורת השיניים המגודלות הוערך שהיא ניזונה מרכיכות ומסרטנים ולא רק מבעלי חוליות וחרקים.
הן כנראה חיות בין צמחי ביצות.
אין וודאות לגבי מצב השימור שלה.
באזור בה נצפתה יש סכנה לקיומה עקב זיהומים, הרס הביצות לבנייה של שטחים חקלאיים והבאת מינים לא מקומיים לרבות חולדות, גחנים גדולים וכלבים.
נקבת סלנוית דורל נצפתה שוחה בשנת 2004 על ידי הקרן לשימור חיות הבר של דורל (DWCT) באזור אגם אלאוטרה, אזור הביצות הגדול ביותר במדגסקר.
הנקבה נלכדה, צולמה ולאחר מכן שוחררה, אך בדיקת התצלום הראתה שלא ניתן לזהותה עם אף מין ממשפחת טורפי מדגסקר.
לכן, שתי פריטים נוספים של החיה נתפסו בשנת 2005 על ידי ה-DWCT.
אחד מהם הומת כדי לאפשר השוואות מורפולוגיות נוספות.
בשנת 2010 היא תוארה באופן רשמי כ-Salanoia durelli במאמר שנכתב, בין היתר, על ידי ה-DWCT והמוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
בעבר דיווחו תושבי כפרים סמוכים על נוכחותו של טורף קטן באזור האגם וההשערה הייתה כי בעל החיים הוא סלנויה חומת-זנב, הקשורה לסלנוית דורל.
סלנוית דורל מוקמה בסוג סלנויה, שכלל בעבר רק את הסלנויה חומת-הזנב.
סלנוית דורל מראה הבדלים מורפולוגיים מהותיים מהסלנויה חומת-הזנב, אך הגנום המיטוכונדרי של שני המינים דומה מאוד.
החוקרים בחרו להכיר באוכלוסיית הסלנויה באגם אלאוטרה כמין נפרד לאור הבחנה מורפולוגית משמעותית.
הייחודיות המורפולוגית הנצפית עשויה להיות תוצאה של הסתגלות לחיים באזורי הביצות באגם, בדומה למין הלמור העדין , המוכר גם כמין נפרד למרות היותו קרוב גנטית ללמור הבמבוק האפור הנפוץ יותר ממנו.
סלנוית דורל דומה מאוד לסלנויה חומת-זנב.
לעומת זאת, צבעה של סלנוית הדורל הוא חום-אדמדם והיא חיוורת יותר מהסלנויה חומת-הזנב.
הראש והעורף בצבע מנומר, החלק התחתון אדמדם-צהבהב ולא חום כמו אצל הסלנויה חומת-הזנב.
רוב הזנב דומה בצבעו לגוף, אך קצהו חום-צהבהב.
כפות הרגליים הרחבות עירומות למטה, כשהעור העירום צהבהב בכפות הרגליים הקדמיות וחום כהה באלו האחוריות.
כל אחת מחמש האצבעות ברגל הקדמית והאחורית בעלת ציפורן ארוכה בצבע חום כהה.
לאורך השוליים החיצוניים של כפות הרגליים ישנן שורות של שערות נוקשות.
לעומת זאת, לסלנויה חומת-הזנב יש רגליים צרות יותר.
אצל סלנוית הדורל הפרווה ארוכה ורכה.
בדגימת ההולוטייפ של נקבת סלנוית דורל, אורך הראש והגוף היה 310 מ"מ, אורך הזנב 210 מ"מ, אורך כף הרגל האחורית 66.8 מ"מ, אורך האוזן 17.5 מ"מ ומסת הגוף 675 גרם.
בדגימה אחרת של זכר שנלכד ושוחרר, אורך הראש והגוף היה כ-330 מ"מ, אורך הזנב כ-175 מ"מ ומסת הגוף 600 גרם.
בהתבסס על נתונים מוגבלים אלה, סלנוית הדורל עשויה להיות מעט יותר קטנה מהסלנויה חומת-הזנב.
הגולגולת של סלנוית דורל דומה בדרך כלל לזו של הסלנויה חומת-הזנב, אך חלקה הקדמי רחב ועמוק יותר, עצמות האף רחבות וקצרות ואזור החך רחב.
הלסת התחתונה חזקה ובעלת זיז גבוה ועולה בתלילות.
ניתוח סטטיסטי של מדידות הגולגולות והשיניים מפריד מאוד בין הדגימות של סלנוית הדורל לאלו של הסלנויה חומת-הזנב.
לסלנוית דורל יש שיניים חזקות יותר מאלו של הסלנויה חומת-הזנב, כמו גם שטחי פנים גדולים יותר.
שתי השיניים החותכות העליונות הראשונות קטנות יותר מהשלישית, המופרדת על ידי רווח בולט מהניב.
הניב של סלנוית הדורל חזקה יותר מאשר זו של הסלנויה חומת-הזנב.
השן הקדם-טוחנת העליונה הראשונה קטנה, אבל השנייה והשלישית גדולות יותר; שתי שיניים אלו קצרות ורחבות יותר מאשר אצל הסלנויה חומת-הזנב.
השן הקדם-טוחנת הרביעית גדולה, וכך גם השן הטוחנת ראשונה.
השן הטוחנת העליונה השנייה קטנה בשליש מזו הראשונה, והיא מצומצמת יותר מזו של הסלנויה חומת-הזנב.
השן החותכת התחתונה הראשונה קטנה יותר מהשתיים האחרות.
הניב התחתונה, הקדם-טוחנות והטוחנות הראשונות מפותחות היטב.
הטוחנת השנייה רחבה, אך קטנה יותר מזו של הסלנויה חומת-הזנב.
סלנוית דורל תועדה ב, אזור ביצות בגובה 750 מטר מעל פני הים בחוף המזרחי של אגם אלאוטרה.
בניגוד לסלנויה חומת-הזנב, שבית גידולה הוא היער, בית גידולה של סלנוית דורל הוא הביצה.
היא עשויה להשתמש בשינייה החזקות על מנת לאכול טרף בעל חלקים קשים, דוגמת סרטנים ורכיכות ולא רק מבעלי חוליות וחרקים, אותם אוכלת הסלנויה חומת-הזנב, שהיא בעלת שיניים חלשות יותר מאלו של סלנוית דורל.
היא דומה במובנים רבים לנמיית מרש הגדולה יותר, המשתמשת גם במרבדי צמחייה לצורכי אכילה ושינה.
בית גידולה הייחודי של סלנוית הדורל, אגם אלאוטרה, מאוים על ידי זיהום, ייבוש ביצות לבניית שדות אורז, דיג יתר ומינים שהובאו לאגם דוגמת דגים אקזוטיים, צמחים, חולדה מצויה וזבד הודי קטן.
ה-DWCT פועלת לשימור אזור אגם אלאוטרה והוא הוגדר כאזור מוגן.
סלנויה חומת-זנב (שם מדעי:Salanoia concolor) היא חיה טורפת קטנה ממשפחת טורפי מדגסקר החיה ביערות של הצפוניים של האי מדגסקר.
זהו מין קטן ולא מוכר יחסית שהתגלה בשנת 1837 על ידי איסידור גופריי סנט הילרי (1805 - 1861).
המין הקרוב אליו ביותר הוא סלנוית דורל (Salanoia durrelli) שהתגלה רק ב-2010 למדע.
הסלנויה היא חיה מוארכת עם פרווה שחורה ואוזניים גדולות.
היא יוצאת לציד בחשיכה וחיה ביערות הצפוניים של מדגסקר צדה יונקים קטנים, זוחלים וחרקים.
לא ידוע הרבה על הסלנויה והיא גם נמצאת בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור המחיה שלה.
סלנויה (שם מדעי: Salanoia) הוא סוג של טורפים ממשפחת טורפי מדגסקר החיים במזרחו של האי מדגסקר.
מינים אלה הם בעלי פרווה חומה וזנב ארוך, שיניים חדות והם חיים על הקרקע ביערות או בביצות שונים שם הם מחפשים יצורים קטנים לאכול.
בעבר היה רק מין אחד בסוג, אך ב-2010 התגלה המין סלנוית דורל למדע, באזור אגם אלאוטרה שבמרכז מדגסקר והוא שויך לסוג זה.
סלנויה חומת-זנב (Salanoia concolor) - מצויה בסכנה בטבע
סלסה (בספרדית: Salsa) היא סגנון מוזיקה לטינית שהתפתח בשנות ה-60 של המאה ה-20, בניו יורק, על-בסיס סגנונות קודמים שהגיעו לשם מקובה: ממבו, סון קובני וצ'ה צ'ה צ'ה, עם השפעות מקולומביה ופוארטו ריקו.
כיום זה סגנון פופולרי, המנוגן על ידי מוזיקאים בכול העולם.
קיימים גם מועדוני ריקוד לצלילי סלסה.
מוזיקת הסלסה מתאפיינת בכלי נגינה המנגנים תבניות אופייניות במקצב 8/8: כלי הקשה - טימבלס (מערכת תופים לטינית), קונגס או תופי קונגה, בונגוס או תופי בונגו, קלאווה, מאראקס וגווירו.
פסנתר שמנגנן מונטונו - תבנית שחוזרת על עצמה, ומבוססת בדרך כלל על ארבעה אקורדים מז'וריים, וכלי נשיפה בדומה לג'אז שמנגנים את רוב המלודיה והמעברים.
סימן הזיהוי של כל סגנונות הסלסה הוא תבנית הבאס - שמנגן על פעימות 2.5, 4, 6.5 ו-8 בניגוד לרוב הסגנונות המודרניים בהם הוא מנגן על 1 ו-5. תבנית הקלאווה האופיינית לסלסה כוללת 5 נקישות בכל תיבה, בפעימות 2,3,5,6.5,8. אליהם מצטרפת בדרך כלל שירה בספרדית שהיא השפה העיקרית של הסגנון.
למוזיקה נלווה לעיתים קרובות ריקוד הסלסה, במספר סגנונות - ראו סלסה (ריקוד).
מוזיקאים לעיתים קרובות מבדילים בין סלסה לסוגים אחרים של מוזיקה לפי הקצב שלה.
הסלסה התפתחה מסגנונות קודמים שמקורם בקובה: סון קובני, ממבו וצ'ה צ'ה צ'ה.
עד ה-50 של המאה ה-20 נחשבה קובה בירת הבילויים של העולם המערבי ושל ארצות הברית, ומוזיקאים רבים התפרנסו מנגינה לקהל המבלים שהגיע ממקומות רבים.
עם המהפכה הקובנית נותק הקשר בין קובה לארצות הברית ומדינות המערב, ואמנים רבים מקובה, וכן מוזיקאים רבים מפוארטו ריקו הגיעו להארלם הספרדית בניו יורק שהפכה מרכז למוזיקה לטינית.
בתקופה זו גם פרח מועדון הפלדיום במנהטן בו ניגנו אמנים לטיניים בולטים.
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 התפתחה שם מוזיקת הסלסה.
מקור המונח סלסה: במקור משמעו רוטב.
השימוש במונח בהקשר של המוזיקה מקורו כנראה בשנת 1955 עם הקמת הלהקה Conjucto Los Salseros, ובשנת 1962 עם יציאת השיר Salsa y Bembe של ג'ימי סבאטר.
האמנים הבולטים שהשפיעו על סגנון הסלסה בניו יורק בשנות ה-60 של המאה ה-20: סליה קרוז, ריי בארטו, טיטו פואנטה, הקטור לאבו, ג'ו קובה, ווילי קולון, לארי הרלו, בובי ולנטין, אדי פאלמיירי וג'וני פאצ'קו.
בשנת 1964 הוקמה בניו יורק חברת התקליטים פאניה, והיא הוציאה לאור תקליטים של אמנים אלו ואחרים ובכך הפיצה את המוזיקה בעולם.
בשנת 1968 חברת התקליטים גם הקימה להקה ששילבה את האמנים ביחד בשם Fania All Stars, שגם הקליטה תקליט משלה באותו שם ב-1971. כל הכרטיסים להופעות הלהקה נמכרו מראש, כולל הופעה שנערכה באצטדיון היאנקי בניו יורק ב-1973 בפני 50,000 צופים.
בשנת 1978 חברת התקליטים הוציאה תקליט מהופעה חיה שנערכה במדיסון סקוור גרדן בניו יורק.
במקביל קמו הרכבים ולהקות שניגנו מוזיקת סלסה בפוארטו ריקו, סנטיאגו דה קאלי בקולומביה, הרפובליקה הדומיניקנית ומקומות רבים בארצות הברית בעולם.
במקביל אך במנותק, התפתח בקובה סגנון מוזיקלי קרוב לסלסה בשם טימבה, והפך לסגנון המוביל בקובה.
בשנות ה-80 התפתחה בהשפעת מוזיקת הפופ והפופ הלטיני מוזיקת הסלסה הרומנטית.
בשנות ה-2000 התפתחה בניו יורק הסלסה הקשה (סלסה דורה), כמגמה נגדית, שנועדה להחזיר את המקצב לצורה המקורית שלו של שנות ה-70. סגנון נוסף שהתפתח הוא סלסטון, המשלב בין סלסה לרגאטון.
במקביל התפתח בקובה סגנון קובטון, המשלב בין טימבה לרגאטון.
כיום פועלים מגוון הרכבי סלסה בכל הסגנונות.
בין האמנים הבולטים הנוספים שהשפיעו על הסגנון בכל שנותיו: פרנקי רוויז (פוארטו ריקו/ניו יורק), אל גראן קומבו דה פוארטו ריקו, לה סונורה קרוסלס (קולומביה), גרופו ניצ'ה (קולומביה), מארק אנתוני (זמר) ועוד.
לסלסה יש שלושה תת-סגנונות בולטים: הסגנון הקלסי, סלסה רומנטית וסלסה דורה (סלסה קשה).
הסגנון הקלסי (Salsa Vieja) מושפע ישירות ממוזיקת הממבו והסון, מזוהה עם ההרכבים שניגנו בניו יורק בשנות ה-60 וה-70, רובם הקליטו בחברת התקליטים פאניה וחלקם הופיעו במועדון הפלדיום.
בסגנון זה ניתן לשמוע לרוב את כל כלי ההקשה של הסגנון: טימבלס (מערכת תופים לטינית), קונגס או תופי קונגה, בונגוס או תופי בונגו, קלאווה, מאראקס, גווירו וקאמפאנה.
הבאס מנגנן תבנית קבועה והפסנתר מנגנן מונטונו שמבוסס לרוב על ארבעה אקורדים מז'וריים בשילוב מעברים, בחלק מהמקרים המוזיקה מובלת על ידי כלי נשיפה והזמרים למעשה מלווים בדומה לכלי נגינה, במקרים אחרים על ידי מרימבה שהצליל שלה דומה לקסילופון.
הסלסה הרומנטית (Salsa Romántica) הוא סגנון סלסה שהתפתח ב-שנות ה-80 בהשפעת מוזיקת הפופ והפופ הלטיני.
בסגנון זה הזמר או הזמרים מובילים את השיר.
המקצב רך יותר, וחלק מכלי ההקשה ש"מקשיחים" את הקצב כמו קלאווה לא נשמעים, ולעומת זאת המלודיה מורכבת יותר, וכוללת שילוב של אקורדים מז'וריים ואקורדים מינוריים, מה שמעניק למוזיקה צליל רומנטי יותר ולעיתים עצוב יחסית לסגנונות סלסה אחרים.
הפסנתר לעיתים קרובות מלווה ומשלים את המלודיה ולא מנגן מונטונו.
חלק גדול מהאמנים המזוהים עם סגנון זה הם מפוארטו ריקו, בין הבולטים: פרנקי רוויז, ג'רי ריוורה, גילברטו סנטה רוסה, טוני ווגה, אל גראן קומבו דה פוארטו ריקו, לה אינדיה, מאלו רוויז וכיום הבולט ביותר בסגנון זה הוא ללא ספק הזמר מארק אנתוני.
סלסה דורה (Salsa Dura, סלסה קשה) התפתחה בניו יורק כהמשך ישיר של הסגנון הקלסי.
השם מיוחס לנגן הטרומבון ג'ימי בוש שהוציא אלבום בשם זה בשנת 1998, ונחשב ל"תגובת נגד" לסלסה הרומנטית מתוך מגמה להחזיר את הסלסה למקצב הקלסי.
בסלסה דורה חזרו תבניות כלי ההקשה שמוכרות בסגנון הקלסי, והקלאווה והקאמפאנה מקבלים הדגשה מיוחדת כך שהצליל שלהם הוא הבולט ביותר במוזיקה, בשילוב כלי נשיפה שמובילים את המלודיה, פסנתר שמנגן מונטונו ולעיתים בשילוב ויברפון, שהחליף את המרימבה.
ההרכבים הבולטים בסגנון זה: אורקסטרה SCC (לשעבר לה אקסלנסיה), ג'ימי בוש, ויין גורבאה אך ההרכב שנחשב מוביל הסגנון היא הלהקה ספאניש הארלם אורקסטרה.
קיימות גם גרסאות כיסוי (קאברים) - עיבודים בקצב הסלסה של שירים שהוקלטו במקור במקצב אחר כגון פופ או רוק.
כמו כן קיימים רמיקסים בקצב הסלסה שהופקו על ידי תקליטנים מתוך שירים שהוקלטו במקצבים אחרים, לרוב פופ או רגאטון.
בחלק גדול מהמקרים, גרסאות אלו הופקו תוך הוספת תבנית קבועה של באס, קאמפאנה ולעיתים קלאווה כפי שנהוגה בסלסה, על השירה המקורית והכלים המלודיים, ולכן משויכות לסלסה דורה.
סגנון נוסף שמשויך לעיתים לסלסה הוא בוגלו, שהתפתח בדומה לממבו במקביל בארצות הברית, עוד לפני הסלסה, אך כיום מזוהה בעיקר עם להקות סלסה קולומביאניות כמו לה סונורה קרוסלס.
במועדוני סלסה מושמעים לעיתים קרובות גם הסגנונות הקובניים הקרובים לסלסה: טימבה, סון וצ'אנגווי.
בישראל פעלו ופועלות מספר להקות המנגנות מוזיקת סלסה: אטרף, סלסה גרוב עם פרלה מלקוס, ג'רוזלם סלסה באנד עם לילה מלקוס, וולאקאטה!, קימבומבו, אלגריה וכיום Latin Power Productions של פרננדו קנופף.
כמו כן, בישראל קיימת סצנה מפותחת של מועדונים בהם רוקדים לצלילי מוזיקת סלסה ומתקיימים מספר פסטיבלים בשנה, רובם באילת המוקדשים לנושא.
סלסולים הוא פזמון שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד סטטיק ובן-אל תבורי ויצא לאור בחודש יוני 2016. ב-15 בנובמבר 2018 יצאה גרסה בינלאומית לשיר בשפה האנגלית, "Broke Ass Millionaire".
הסינגל היה לשיר השלישי של סטטיק ובן-אל תבורי, ויצא לאחר הלהיט "כביש החוף".
סגנון השיר הוא שילוב של ראפ, פופ, ומוזיקה אוריינטלית.
כחצי שנה לאחר הוצאת השיר נודע כי צמד האלבניות מורנה טאראקו ואאידה דוצ'י השתמשו בפזמון השיר ללא כל רשות מפיקיהם וסוכניהם של סטטיק ובן-אל.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השנתי תשע"ו (2016) של רשת ג', ולמקום הרביעי במצעד השנתי של גלגלצ וynet.
נכון ליוני 2019 הוא הגיע ל-49 מיליון צפיות ביוטיוב.
גבי בר-חיים ורז שכניק מידיעות אחרונות טענו שהשיר מייצג אסקפיזם.
הווידאו קליפ צולם כולו בתוך אולפן.
בתחילתו יושב בן-אל על אופנוע ים, אך לאחר כמה רגעים הוא יורד ממנו.
למשך מספר שניות הוא משחק שש בש עם סטטיק וג'ורדי.
בהמשך הם חולפים על סטים שונים של תפאורה צבעונית, ולידם ניצבים.
בקטעי המעבר האינסטרומנטליים רוקדים סטטיק ובן-אל עם צוות הרקדנים שלהם.
בסיום הקליפ נשמעת הקריאה "מעולה" וקול מחיאות כפיים.
לאחר מכן המנגינה נפסקת לרגע, כאשר לאחר מכן היא מתחדשת למשך כ-20 שניות.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-61 מיליון צפיות ביוטיוב.
"סלנדרמן" הוא סרט אימה אמריקאי שיצא לאקרנים ב-10 באוגוסט 2018 בארצות הברית, וב-23 באוגוסט 2018 בישראל.
מקורו של הסיפור הוא בקריפיפסטה באותו השם.
הכנסותיו של הסרט מסתכמות ב-51.7 מיליון דולר בסך הכל על פי בוקס אופיס מוג'ו.
צילומי הסרט התקיימו בין יוני ליולי 2017, במדינת מסצ'וסטס.
הסרט הופץ בחסות חברת ההפקות סקרין ג'מס.
בעיירה קטנה במסצ'וסטס, ארבע נערות תיכון מבצעות טקס בניסיון לחשוף את המסתורין מאחורי הדמות המכונה "סלנדרמן".
כאשר אחת מהנערות נעלמת לפתע, הן מתחילות לחשוד כי היא למעשה הקורבן האחרון שלו.
בעת שחיפשו את חברתן, מגלות שלוש נערות התיכון את הסלנדרמן שמאיים על חייהן.
ב-2 בינואר 2018, פורסמה לראשונה מודעת הסרט וגם הטיזר שלו.
הביקורות הראשוניות שהופנו כלפי הסרט היו מעורבות, חלקן היו חיוביות וחלקן שליליות.
סרט זה הופץ ארבע שנים לאחר מקרה "דקירת הסלנדרמן", שקרה בוויסקונסין בשנת 2014 כאשר שתי נערות, אניסה ווייר ומורגן גייסר ניסו לרצוח בדקירות את חברתן, פייטון לאוטנר, כדי להישבע אמונים עבור הדמות האורבנית.
פרשה זו גרמה למחלוקת בהקשר לסרט.
ג'וליה גולדני טלס – האלי
אנאליס באסו – קייטי ינסן
טיילור ריצ'רדסון – ליזי, ואחותה של האלי
אלכס פיצאלן – טום, והחבר של האלי
קווין צ'פמן – מר ג'נסן, ואבא של קייטי
סלנדרמן היא דמות בדיונית שנוצרה במקור על ידי אריק קנודסן (התפרסם גם בשם ויקטור סרג') בפורום אינטרנט בשנת 2009. סלנדרמן הוא יצור רזה דמוי אדם, גבוה באופן חריג, עם זרועות ארוכות באופן חריג, עם ראש לבן, ללא תווי פנים, ללא שיער, ולבוש בחליפה שחורה.
בסיפורים (קריפיפסטות) שעוסקים בסלנדרמן הוא בדרך כלל עוקב, חוטף או מטריד אנשים, בעיקר ילדים.
סלנדרמן אינו מוגבל לסיפור אחד, אלא מופיע בסיפורים שונים, שנכתבו בדרך כלל על ידי כותבים חובבים שונים לתפוצה באינטרנט.
יצירות העוסקות בסלנדרמן כוללות ספרים, יצירות אמנות וסרטי וידאו.
מחוץ לאינטרנט, סלנדרמן זכה לפרסום רב בתרבות הפופולרית.
דמותו של סלנדרמן היוותה השראה למשחקי וידאו וסרטים.
היצור "אנדרמן", המופיע במשחק מיינקראפט, נקרא כך על שם הדמיון בינו לדמות הסלנדרמן.
בשנת 2018 יצא סרט המבוסס על הדמות.
בשנת 2014 זכתה דמותו של סלנדרמן לפרסום רב לאחר ששתי נערות אמריקניות מוויסקונסין, שקראו את הסיפורים על הדמות באינטרנט דקרו ילדה בת 12 בעיר ווקשה כדי למצוא חן בעיני הדמות הבדיונית.
נהר סלנגה (במונגולית: Сэлэнгэ мөрөн, ברוסית: Селенга́) הוא נהר הגובל בין רפובליקת בוריאטיה שברוסיה לבין מונגוליה.
מקורות הנהר הן נהר אידר ונהר דלגרמורון.
מי הנהר נשפכים אל ימת באיקל, אורכו של הנהר נע מ-992 ל-1,024 קילומטרים (לפי מקורות שונים הקובעים את נקודת תחילת הנהר וסיומו).
ספיקת הנהר היא 935 מטרים מעוקבים של מים לשנייה, כמחצית מכמות המים הזורמים אל ימת באיקל, לנהר דלתה רחבה בגודל של 680 קילומטרים רבועים.
שם הנהר נגזר מן המילה "סלה" שמשמעותה במונגולית הוא לשחות או שחייה.
פירוש אחר לשם הנהר נגזר מן השפה האבנקית שלפי התחילית "סלה" פירושה ברזל.
מחוז סלנגה במונגוליה נגזר משם הנהר.
סלסו פביאן אורטיס גאמארה (בספרדית: Celso Fabián Ortiz Gamarra; נולד ב-26 בינואר 1989) הוא כדורגלן פרגוואי, המשחק בעמדת הקשר בנסיונל ובנבחרת פרגוואי.
אורטיס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של סרו פורטניו.
בשנת 2007 קודם לקבוצה הבוגרת.
בשנת 2009 היה שותף להישג שיא של הקבוצה, שהגיעה עד לחצי גמר גביע סודאמריקנה.
ב-26 באוגוסט 2009 חתם על חוזה לארבע וחצי עונות במדי א.ז.
אלקמאר מליגת העל ההולנדית, ועבר רשמית למועדון בינואר 2010.
ב-6 ביוני 2016 חתם במונטריי מליגת העל המקסיקנית.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות אפרטורה 2017 ו-2019.
בשנת 2019 זכה עם מונטריי בליגת האלופות של CONCACAF.
הוא שיחק עם הקבוצה בגביע העולם למועדונים 2019, בה הודחה הקבוצה בחצי הגמר כשהפסידה 1–2 לליברפול.
אורטיס שיחק בנבחרת פרגוואי עד גיל 20 והתמודד יחד איתה במונדיאל עד גיל 20 2009 שנערך במצרים.
הנבחרת סיימה את שלב הבתים במקום השני, אך הפסידה בשלב שמינית הגמר 0–3 לנבחרת קוריאה הדרומית עד גיל 20 והודחה.
ב-9 באפריל 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 ל.
הוא שיחק עם הנבחרת בקופה אמריקה 2016, בה סיימה הנבחרת במקום האחרון בשלב הבתים.
בקופה אמריקה 2019 הגיעה נבחרתו עד לרבע הגמר, שם הפסידה 4–3 לנבחרת ברזיל.
אורטיס פתח בהרכב נבחרתו במשחק והשלים 90 דקות.
ליגת האלופות של CONCACAF: 2024
סלנג מיני או ביטוי מיני הוא מכלול של מונחים וביטויים לשוניים שמתייחסים לאיברי המין לתהליכים ולפעילויות מיניות.
בדרך כלל, סלנג מיני הוא חלק מהמשלב הדיבורי, מאשר חלק מהשפה התקנית או הרפואית, וחלקם אפילו עשויים להיחשב כגסים.
קשור לסלנג מיני הוא סלנג הקשור לעשיית צרכים וגזים (הומור בתי שימוש, סקאטולינגוויסטיקה ).
התייחסויות למערכת האנאלית ניתנות לעיתים קרובות לקונוטציה מינית בהקשר למין אנאלי.
יש המשתמשים בכינויי גנאי בשביל להתייחס לבני מיעוט מיני נתון, כמו מגדר או נטייה מינית באופן מבזה או מקטין.
כינויים אלו משמשים כעלבונות על ידי אנשים שאינם מעוניינים להיות קשורים לקבוצה שמזלזלת בהם.
לדוגמה, המונח קוויר יכול לשמש כעלבון על ידי מי שמבקש להפליל להט"בים, אם כי המילה עברה חידוש , כך שניתן יהיה להשתמש בה באופן חיובי בתוך אותה קהילה.
מונחים שנחשבים כהשמצות נקבעים על ידי מערך הערכים של החברה או התת-תרבות, במיוחד בהטיות המיניות שלה.
לדוגמה, מילים כגון זונה או שרמוטה משמשים בדרך כלל להתייחס להפקרות מינית המיוחסת דווקא לנשים.
ההשמצות המיניות היו נפוצות בתרבויות ובתקופות היסטוריות רבות.
ההשמצות הנפוצות ביותר היו אלו שהופנו נגד גברים הומוסקסואליים פסיביים (אריסטופאנס נהנה במיוחד משימוש בהשמצות כאלו), או בהיותו נשי.
לדוגמה, בשבועה הצבאית החתית , איימו על גברים ששינוי את מגדרם לנשים (הבטחה לסירוס ממשי או לנקמה אלוהית ב-"בוגדים").
בז'רגון הפופולרי של תרבויות רבות, השימוש בסלנג מיני הוא סוג של הומור או לשון נקייה אשר, לעיתים קרובות, יוצר מחלוקת בנוגע לשימושו הציבורי.
הומור מיני נתפס בחוגים רבים כגס ולא מתוחכם, כמו כן מעליב כלפי הנושא שהוא מתאר.
סלנגים מיניים נמצאו פעמים רבות בספרות ובקומדיה.
דוגמה קלאסית לכך היא כתבי שייקספיר.
הפופולריות של קומיקאים עכשוויים שמתמכרים להומור מיני, מג'ורג' קרלין ועד לאנדרו דייס קליי , משקפת את המשיכה של צורת דיבור זו.
לעיתים קרובות, סלנגים מיניים נתפסים כצורה של טאבו, שבו חלק ניכר מהערעור טמון בערך ההלם של היכולת לדבר במילים "אסורות" בציבור.
סלנט הוא מגזין תרבות מקוון אמריקאי, שהוקם ב-2001, ומפרסם ביקורות בתחום הקולנוע, מוזיקה, טלוויזיה, תיאטרון ומשחקי וידאו, וכן ראיונות עם שחקנים, במאים ומוזיקאים.
כמו כן, מפרסם מצעדי מוזיקה, סרטים ותוכניות טלוויזיה שנתיים.
העורכים הראשיים של העיתון הם אד גונזלס וסאל סינקווימאני.
במגזין יש שתי מערכות דירוג עבור ביקורת עבור יצירות:
סרטים ותוכניות טלוויזיה מדורגים באמצעות מערכת דירוג של ארבעה כוכבים.
אלבומים, DVD ומשחקי וידאו מדורגים באמצעות מערכת דירוג של חמישה כוכבים.
סלסה תל אביב הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי משנת 2011 בבימויו של יוחנן (חורחה) ולר, עם אנחליקה ולה , אנחל בונני, רודריגו גונזלס והילה וידור בתפקידים הראשיים.
התסריט של אליסה דור הוא על אם חד הורית ממקסיקו המסתננת לישראל כנזירה, ומסבכת פרופסור לבוטניקה עם ארוסתו ועם החוק.
השחקנית המקסיקנית אנחליקה ולה משחקת בתפקיד הראשי ביחד עם אמה (בסרט ובמציאות) אנחליקה מריה.
הסרט פתח את פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בגוודלחרה (מקסיקו), היה מועמד לפרס על הקומדיה הזרה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של שאנגחאי, סין והוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם ונבחר מספר פעמים כחביב הקהל.
ויקי (אנחליקה ולה) היא צעירה מקסיקנית שמחליטה לטוס לישראל בעקבות בטו (רודריגו גונזלס) שהוא אבי בנה דייגו.
כוונתה היא לפגוש את בטו, להתפרנס בישראל ולתמוך כלכלית בדייגו ובאמה דוניה מרטה (אנחליקה מריה) שמטפלת בו.
כדי להיכנס לישראל היא מתחפשת לנזירה ו"מתחברת" לקבוצת נזירות שבראשן האם מטילדה (סנדרה שונוולד).
במטוס היא פוגשת את יוני ספיבק (אנחל בונני), פרופסור לבוטניקה באוניברסיטת תל אביב.
הם נאלצים לנחות נחיתת ביניים ברומא שם היא מצטרפת לחדרו והם אוכלים ומשתכרים.
יוני מאורס לדפנה (הילה וידור) ושניהם מתכננים חתונה.
בנתב"ג מסייע לה יוני לעבור את הבקרה והיא מקבלת את כרטיס הביקור שלו.
ויקי פוגשת את בטו, שמתפרנס כמדריך ריקודי סלסה במועדון "סלסה תל אביב" של שוקי (רונן הרשקוביץ).
היא מצטרפת למגורים של בטו עם כמה "רקדניות" בלתי חוקיות וכועסת על יחסיו אתן.
ויקי מתייעצת כל הזמן עם הכומר שלה (יוחנן ולר) על בעיותיה.
כשהיא כבר בחוץ, משטרת ההגירה פושטת על הדירה שבבעלותו של אלכס (ולדימיר פרידמן) ועוצרת את כולם.
לוויקי אין ברירה והיא מגיעה ליוני שמרחם עליה ומכניס אותה לדירתו.
כל העניין מתגלה לדפנה שמלשינה למשטרת ההגירה על עובדת בלתי חוקית שגרה בדירה עם הסרסור שלה.
שניהם נעצרים ויוני נאשם באחזקת מריחואנה.
עורך הדין שלהם (גיל וסרמן) משכנע את השופט (צבי שפילמן) שיוני הוא חוקר צמחים.
השופט גוזר על ויקי גירוש אלא אם תמצא גבר ישראלי שירצה להתחתן איתה.
יוני שבינתיים מתאהב בוויקי מודיע על רצונו להתחתן אתה.
אמו רבקה (פירה קנטור) מתעלפת ואחותו (אלא גבריאל) נוזפת בו.
ויקי חוזרת לבטו אך מחליטה לבסוף לחזור למקסיקו.
יוני טס אחריה ומתחבר עם בנה ואימה.
כעבור כמה חדשים מחכות אמו ואחותו בנתב"ג.
מופיע יוני עם ויקי המציגה בטן הריונית וכן את בנה דייגו ואימה מרטה, רבקה ספיבק מתעלפת שוב.
לבסוף מגיעה דפנה למועדון ללמוד סלסה אצל בטו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאנחליקה ולהויקיאנחל בוננייוני ספיבקרודריגו גונזלסבטוהילה וידורדפנהאנחליקה מריהדוניה מרטהאמא של ויקיפירה קנטוררבקה ספיבקאמא של יוניאלה גבריאלאחות של יוניולדימיר פרידמןאלכסבעל דירהסנדרה שונוולדמטילדהאם נזירותגיל וסרמןגיאעו"ד של יונירונן הרשקוביץשוקיבעל מועדון סלסהצבי שפילמןשופטיוחנן ולרכומר
סלנגנת המערות (שם מדעי: Collocalia linchi) הוא מין של סיס מהסוג סיס קיני המאכל החי באינדונזיה ומלזיה בעיקר סביב איי ג'אווה, באלי וסומטרה.
הסלנגנה ידועה בעיקר עקב מנהגה לקנן במערות ולנווט בהם באקולוקציה, בדומה לעטלפים ונדירה אצל עופות.
אורכה מגיע ל-9 עד 11.5 ס"מ והיא בעלת כנפיים חדות וארוכות ונוצות כהות עם ברק ירקרק כשהבטן והחזה אפורים.
הגפיים קצרות ביותר ואת רוב חייה היא מעבירה בתעופה.
מין זה חי ומקנן בלהקות במערות שונות בבתי חיותו, לרוב בקרבת יערות בהם הוא אוכל במשך היום.
בעיקרו הוא אוכל פירות, לרוב תאנים ועצי פרי דומים והם עפים בין הענפים בחיפוש אחרי פירות בשלים.
הם נחים במערות ומקננים מקן עשוי מרוק הכרוך יחד עם צמחייה שנאספה ובתוכו הנקבה מטילה 2 ביצים לבנות.
הסלנגנה איננה נמצאת בסכנה מיוחדת, אף שלעיתים מלקטים את ביציה ממערות כדי למכור אותם לתעשיית מרקי קנים.
ישנם 4 תת-מינים של הסלנגנה:
בעבר שייכו למין זה גם את הסלנגנה החיה בבורניאו, אך כיום היא נחשבת למין עצמאי (Collocalia dodgei).
סלסה ורדה (בספרדית: Salsa verde; מילולית "רוטב ירוק") הוא סוג של רוטב ירוק חריף במטבח המקסיקני המבוסס על עגבניות ופלפל חריף ירוק.
הסלסה ורדה המקסיקנית המבוססת על עגבניות מתוארכת לאימפריה האצטקית, כפי שתועד על ידי הרופא הספרדי פרנסיסקו הרננדס, והיא נבדלת מהרטבים הירוקים של תזונת ימי הביניים האירופיים הירוקים שהיו על בסיס פטרוזיליה.
במטבחים של מקסיקו ודרום מערב ארצות הברית, היא מוגשת לעיתים קרובות עם מנות בסגנון מקסיקני או טקס-מקס כמו אנצ'ילדות וצ'יצ'רון (עור חזיר).
הגרסה האופיינית לניו מקסיקו מורכבת בעיקר מצ'ילי ירוק ולא עגבניות.
הרוטב הירוק הזה מגיע בתתי סוגים:
רוטב מבושל, שבו מבשלים את המרכיבים ולאחר מכן טוחנים.
סלסה צלויה, בה צולים את האלמנטים על קומאל (מחבת) ואחר כך טוחנים.
רוטב נא, שבו טוחנים מרכיבים ואוכלים ללא בישול.
שילוב שבו מבשלים חלק מהאלמנטים.
ניתן להשתמש בעלי ומכתש או בבלנדר לתהליך הטחינה.
בישול או צלייה של העגבניות ישפרו את הטעם ויספקו סלסה מתוקה יותר.
לאחר הכנת הרוטב אפשר לבשל אותו שוב במחבת עם מעט שמן.
סלסביל סואעד (נולדה ב-9 בינואר 2003) היא שחקנית כדורשער ישראלית, חברת נבחרת ישראל בכדורשער נשים.
סגנית אלופת אירופה (לאהטי 2025) יחד עם אלהאם מחאמיד רוזין, רוני אוחיון, הדס בר ניצן, רעות ארצי ושירה עטייה.
סואעד נולדה עם לבקנות וסובלת מלקות ראייה מולדת.