tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המטה ורגימנט הגרנדירים ה-257, אבדו בגרודז'ונדז לאחר שקיבלו הוראה להחזיק את העיירה, שכותרה על ידי החזית הביילורוסית השנייה ב-18 בפברואר 1945. המגינים נכנעו ב-5 במרץ.
הכוחות הנותרים הועברו דרך הים לסמלנד.
הם נדחקו לאחור לכיוון פילאו, שם גורמים מהדיוויזיה ה-83 היוו את המשמר האחורי שהגן על שומת הנמל ב-25 באפריל (מפקד הדיוויזיה מקסימיליאן ונגלר נהרג ב-Nutief, היכן שהוחזקה העמדה הגרמנית האחרונה על ידי קרל הנקה).
חלקים אחרים של הדיוויזיה נכנעו לכוחות הסובייטיים בחצי האי הלה.
הלמוט ראץ, 25 באפריל 1945 – כניעה גרמנית
הדיוויזיה ה-75 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-75 הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כדיוויזיית גל 2 של דיוויזיית הרגלים ה-12. לאחר משימות אבטחת גבולות בסאר פפאלץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, נפרסה הדיוויזיה בפולין מאמצע 1940, ובשנת 1941 היא שובצה תחת פיקוד הארמייה השישית לקראת מבצע ברברוסה.
במהלך המבצע התקדמה הדיוויזיה לתוך אוקראינה, נפרסה לראשונה ליד קייב במהלך קרב קייב (1941), ולאחר מכן עד אמצע 1942 ליד בלגורוד.
לאחר מכן, הדיוויזיה ה-75 הייתה כפופה לארמיות שונות ואורגנה מחדש מספר פעמים.
היא לחמה משנת 1942 באזור וורונז', מאוחר יותר בקצה המערבי של בליטת קורסק במבצע מצודה.
בהמשך הנסיגות דרך צפון אוקראינה.
היא הייתה מעורבת בקרבות בכיס צ'רקאסי ובכיס קמינץ-פודולסקי, הידוע גם בשם כיס Hube.
לאחר נסיגה על פני הרי הקרפטים והבסקידים לשלזיה עילית, הושמדה הדיוויזיה על ידי הצבא האדום באפריל 1945 ליד מורביה אוסטרבה.
הדיוויזיה ה-75 השתתפה בטבח בבאבי יאר.
הדיוויזיה ה-84 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום כפיקוד ההדרכה ה-84.
הדיוויזיה הופעלה בספטמבר 1917 במחנה טיילור, קנטקי.
היא הורכבה בתחילה ממתגייסים מאינדיאנה וקנטקי, ומאוחר יותר קבוצות של מתגייסים שהוקצו לדיוויזיה כדי להחליף לוחמים שהועברו ליחידות אחרות הגיעו מאוהיו, צפון דקוטה ומונטנה.
הדיוויזיה נשארה באימונים במחנה טיילור עד אוגוסט 1918. היא נפרסה בצרפת באוקטובר 1918 כדי לשמש מערך הדרכה למחליפים שיישלחו לחזית המערבית.
בתום המלחמה, הוחזרה הדיוויזיה הביתה, מבלי שהשתתפה בקרבות, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-167 שהורכבה מהרגימנטים ה-333 וה-334, ומהבריגדה ה-168 שהורכבה מהרגימנטים ה-335 וה-336.
ב-24 ביוני 1921 הוגדרה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, והוקצתה למדינת אינדיאנה.
ב-15 באוקטובר 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של ג'ון הילדרינג.
לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בגרמניה כחיל כיבוש, וב-19 בינואר 1946 חזרה לארצות הברית.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 1,284 הרוגים ו-5,098 פצועים.
בינואר 1946 הוגדרה הדיוויזיה כהדיוויזיה המוטסת ה-84, ובשנת 1947 היא הוגדרה כמפקדת המילואים המוטסת של הצבא.
חמש שנים מאוחר יותר, ב-1952, אורגנה שוב הדיוויזיה, הפעם כדיוויזיית אימונים שהורכבה משלושה רגימנטים - ה-274, ה-334 וה-339. ב-24 בינואר 1991 הופעלה הדיוויזיה בתפקידי תמיכה במבצע סערת המדבר.
פחות משלושה חודשים לאחר מכן, ב-22 במרץ 1991, הוחזרו היחידות הביתה.
בשנת 1993, ארגון מחדש במילואים של הצבא הביא למיזוג בין הדיוויזיה ה-84 לדיוויזיה ה-85 (אימונים).
המהלך הרחיב את אזור הפיקוד של הדיוויזיה ה-84 כדי לכלול את שאר ויסקונסין ואילינוי, כמו גם את כל מיזורי ואיווה.
זמן קצר לאחר מכן, ביוני 1994, השתתפו יחידות מהדיוויזיה ה-84 בפעולות שמירת השלום כחלק מכוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני, מצרים, ונשארו שם עד יולי 1995.
באפריל 1995, עוצבה הדיוויזיה מחדש, הפעם כדיוויזיית הכשרה מוסדית.
שינוי זה הביא עמו פיקוד על יחידות ואימונים במדינת נברסקה.
באוגוסט 1995, ארגון מחדש של הצבא הרחיב עוד יותר את טווח הסמכויות של ה-84 לפקד על ארבעה עשר בתי הספר של כוחות המילואים של צבא ארצות הברית באזור E - ויסקונסין, מישיגן, מינסוטה, אילינוי, אינדיאנה ואוהיו.
בספטמבר 2008 עבר פיקוד האימונים ה-84 ממילווקי, ויסקונסין ומפורט מקוי, ויסקונסין לפורט נוקס קנטקי.
באוקטובר 2010, פיקוד האימונים ה-84 התארגן מחדש כדי ליישר קו עם השינוי של מילואים הצבאיים.
פיקוד ההכשרה ה-84 היא יחידת הביצוע של תוכניות האימון לתמיכה קרבית של צבא המילואים האמריקאי הכולל תרגילי לחימה (WAREX), תרגילי אימון תמיכה בלחימה (CSTX).
פיקוד האימונים ה-84 מספק הזדמנויות אימון קולקטיביות רבות אשר מכינות יחידות לפריסות מבצעיות ברחבי העולם.
הדיוויזיה ה-79 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום כפיקוד התמיכה ה-79.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1917 בפורט ג'ורג' ג' מיד, מרילנד.
ביולי 1918 היא הגיעה לצרפת כאחת מיחידות חיל המשלוח האמריקאי.
שם היא הייתה מעורבת במתקפת מז-ארגון, ומכאן כינויה של הדיוויזיה, צלב לורן.
כנראה ההרוג האחרון במלחמת העולם הראשונה, טוראי הנרי ניקולס גונתר, הגיע משורות הדיוויזיה.
הוא נהרג ב-11 בנובמבר 1918 בעת שניסה להסתער על קן מקלעים גרמני.
בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 1,151 חיילי הדיוויזיה, בעוד 5,723 נפצעו.
במאי 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית בטרם הושבתה שם ביוני.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-157 שהורכבה מהרגימנטים ה-313 וה-314, ומהבריגדה ה-158 שהורכבה מהרגימנטים ה-315 וה-316.
ב-24 ביוני 1921 הוגדרה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, והוקצתה למדינת פנסילבניה.
ב-15 ביוני 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של אירה ויצ'ה.
הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-333, ה-334 וה-335. באפריל 1944 הגיעה הדיוויזיה לליברפול, ולאחר אימונים נוספים באנגליה, דיוויזיית הרגלים ה-79 הגיעה לצרפת דרך חוף יוטה ב-12 ביוני.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ב-Valognes ושרבור ב-19 ביוני, והייתה חלק מהקורפוס ה-7. לאחר שהדיוויזיה נאלצה לצאת למגננה מול היריבים הגרמנים בתחילת יולי, La Haye-du-Puits נכבשה בקרבות בשטחים בנויים ב-8 ביולי.
לאחר שכבשה את לסאי, שם היה גם שדה תעופה של הלופטוואפה, ב-8 באוגוסט, לה מאן נכבשה ברובה ללא פגע.
לאחר לחימה עזה על ראש הגשר של בעלות הברית על הסן, הדיוויזיה הגיעה כחלק מהקורפוס ה-15 במזרח צרפת.
ב-12 בספטמבר, שוחררה העיירה הקטנה שארמה לאחר קרבות בתים לפני חציית המוזל.
הלחימה נמשכה עד אוקטובר במחוז מרת ומוזל.
לאחר לחימה סביב אמברמניל, דיוויזיית הרגלים ה-79 הוצאה מהחזית להתרעננות ב-24 באוקטובר.
הדיוויזיה התבססה לאחר מכן בלונוויל לפני שחזרה לחזית ב-13 בנובמבר.
קרבות ליד האגנאו ובקו זיגפריד נמשכו מדצמבר עד תחילת ינואר 1945. במהלך קרבות הגנה נגד מבצע נורדווינד, הדיוויזיה הייתה מעורבת גם בלחימה כבדה בהאטן ובריטרהופן.
לאחר מכן לחמה במודר עד ה-6 בפברואר.
כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה התשיעית, התקדמה הדיוויזיה הלאה אל פנים גרמניה.
ב-24 במרץ חצתה הדיוויזיה את הריין וקצת מאוחר יותר חצתה את תעלת הריין-הרן.
זה גם המקום שבו נפרסו לראשונה 750 אנשי גדוד הטנקים ה-717 במסגרת הדיוויזיה.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בלחימה על כיס הרוהר.
לאחר תום המלחמה הועברו יחידות בודדות לבוואריה ולמערב צ'כוסלובקיה כחיל כיבוש.
ב-10 בדצמבר 1945 הועברה הדיוויזיה חזרה לארצות הברית, וב-20 בדצמבר פורקה הדיוויזיה.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,476 הרוגים ו-10,971 פצועים.
פיקוד התמיכה ה-79 (SSC) הממוקם בבסיס האימונים של הכוחות המשותפים (JFTB) לוס אלמיטוס, קליפורניה הופעל רשמית ב-.1 בדצמבר 2009 במטרה לספק יחידות תמיכה מאומנות, מוכנות, מגובשות ומובלות היטב לפריסה עולמית כדי לעמוד בדרישות הסיבוביות והמגירה של צבא ארצות הברית לתמיכה באסטרטגיה הצבאית הלאומית.
ה- SSC ה-79 הוא המפקדה הגבוהה יותר של למעלה מ-20,000 חיילי המילואים של צבא ארצות הברית המאורגנים בלמעלה מ-200 יחידות הפזורות במחצית המערבית של ארצות הברית.
הדיוויזיה ה-83 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1917 במחנה שרמן, אוהיו, וכללה מתגייסים מקנטקי, אוהיו ופנסילבניה.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-165 שהורכבה מהרגימנטים ה-329 וה-330, ומהבריגדה ה-166 שהורכבה מהרגימנטים ה-331 וה-332. הדיוויזיה יצאה לאירופה ביוני 1918, והוגדרה כדיוויזיית המחליפים השנייה.
היא סיפקה למעלה מ-195,000 קצינים וגייסה גברים כמחליפים ליחידות אחרות בצרפת מבלי להשתתף בפעולה כיחידה שלמה.
יחידות מסוימות של הדיוויזיה השתתפו בקרבות מסוימים, כגון רגימנט הרגלים ה-332 באיטליה, שלחם בקרב ויטוריו ונטו.
הדיוויזיה הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינת אוהיו.
ב-15 באוגוסט 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והיא כללה את הרגימנטים ה-329, ה-330 וה-331. דיוויזיית הרגלים ה-83, בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט מייקון, הגיעה לאנגליה ב-16 באפריל 1944, ולאחר אימון בוויילס, נחתה הדיוויזיה, שהשתתפה בפלישת בעלות הברית לנורמנדי, בחוף אומהה, ב-18 ביוני 1944, ונכנסה למאבק הגדרות מדרום לקרנטן ב-27 ביוני.
לאחר תחילת ההתקפה, הגיעה הדיוויזיה ה-83 לכביש סן-לו-פרייר ב-25 ביולי, והתקדמה 8 מייל (13 ק"מ) מול התנגדות חזקה עם סיום המערכה בנורמנדי.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע קוברה כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת הארמייה השלישית, ובהמשך השתתפה בלחימה מול קו זיגפריד.
בנובמבר לחמה הדיוויזיה ב, ובדצמבר השתתפה ב.
לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה אל הריין במהלך מבצע רימון, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ובכלל זה השתתפה בשחרור תחת מחנה של בוכנוואלד.
במהלך הקרבות נהרגו 3,161 מחיילי הדיוויזיה ו-11,807 נפצעו.
החל משנת 2014 מרכז הכשרת המילואים ה-83 של צבא ארצות הברית מאמן חיילים בתוכניות מנהיגים, תפקודיות ו-DMOSQ.
הדיוויזיה ה-80 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
החיילים היו בעיקר מפנסילבניה, וירג'יניה ומערב וירג'יניה.
ביוני 1918 נחתה הדיוויזיה בצרפת, שם נפרסה עם חיל המשלוח האמריקאי על הסום נגד הגרמנים בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר.
חיילי הדיוויזיה ה-80 נותרו בעתודה במהלך קרב סן-מייל.
תחת הנהגתו של מייג'ור גנרל אדלברט קרונקייט, השתתפה הדיוויזיה במתקפת מז-ארגון לאחר מכן, עד סוף המלחמה.
בשלב האחרון של המלחמה חצתה הדיוויזיה ה-80 את כביש בומון - סטונטה והגיעה לפרמה לה הרנוטרי עם המשמר הקדמי.
לאחר תום המלחמה בנובמבר צעדה הדיוויזיה ה-80 לתוך גרמניה ונשארה באזור קובלנץ כחיל כיבוש לפני שהושבתה במאי 1919. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 880 חיילי הדיוויזיה, בעוד 5,149 נפצעו או נעדרו.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-159 שהורכבה מהרגימנטים ה-317 וה-318, ומהבריגדה ה-160 שהורכבה מהרגימנטים ה-319 וה-320.
הדיוויזיה הוקמה מחדש כחלק מהמשמר הלאומי ב-24 ביוני 1921, והוקצתה למדינות וירג'יניה, מרילנד ומחוז קולומביה.
ב-15 ביולי 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש באופן רשמי.
ב-5 באוגוסט 1944, היא הגיעה לצפון צרפת כחלק מהארמייה האמריקאית השלישית.
הדיוויזיה נלחמה בתחילה בסן-מייל, שאלון וקומרס.
לאחר מכן, בסתיו, היא הקימה קו הגנה על הגדה המערבית של סייל, שהוגן בהצלחה מפני התקפות גרמניות.
בתחילת נובמבר, ניתן היה להתקדם לעבר זארבריקן לצד דיוויזיית השריון ה-6 לפני שהאמריקאים נהדפו לאחור על ידי מתקפת הארדנים של הוורמאכט.
לאחר עשרה ימים של התרעננות, נלחמה הדיוויזיה בלוקסמבורג ובמזרח בלגיה.
בחג המולד 1944 פרצה דיוויזיית הרגלים ה-80 עם דיוויזיית השריון ה-4 בבסטון אל הדיוויזיה המוטסת ה-101, שכותרה שם.
הדיוויזיה נאלצה להילחם בהתנגדות גרמנית חזקה ובחורף הקשה.
בתחילת 1945 הצליחה הדיוויזיה להתקדם מעבר לגבול הגרמני ולכבוש את ולנדורף ב-7 בפברואר.
במהלך מבצע נימה, דיוויזיית הרגלים ה-80 כבשה את קייזרסלאוטרן ב-20 במרץ.
כמה ימים לאחר מכן היא חצתה את הריין במיינץ.
בהתקדמות הנוספת לצפון-מזרח הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרבות על קאסל.
ב-11 באפריל הגיעה הדיוויזיה לינה, שהופגזה על ידי ארטילריה ונכבשה ב-13 באפריל.
גם ב-11 באפריל הם נכנסו לוויימאר לצד דיוויזיית השריון ה-6. מ-12 באפריל סייעו חיילים מהדיוויזיה לטפל באסירים המשוחררים של מחנה הריכוז בוכנוואלד, שכבר נמצאו על ידי דיוויזיית השריון 6 יום קודם לכן.
ב-12 באפריל נכבשה גם ארפורט לאחר קרבות רבים בסביבה.
ב-13 באפריל, באזור העירוני המערבי של גרה נתקלו לוחמי הדיוויזיה בהתנגדות.
עם תמיכה של מטוסים ותותחים קלים, גם ההתנגדות הזאת נשברה וגרה נכבשה לבסוף ב-14 באפריל.
ב-21 באפריל הגיעה הדיוויזיה לנירנברג, שזה עתה נכבשה, כדי לסייע בה בתפקידי חיל המצב, וב-27 באפריל לרגנסבורג.
חלקים אחרים של הדיוויזיה התקדמו לגבול צ'כוסלובקיה ולאוסטריה עילית, שם שוחרר מחנה הריכוז אבנזי ב-6 במאי.
החיילים האמריקאים מצאו כ-16,000 אסירים.
יומיים לאחר מכן, ב-8 במאי, הסתיימה המלחמה.
במהלך המלחמה נהרגו 3,038 חיילי הדיוויזיה ו-12,484 נפצעו.
ארבעה מלוחמי דיוויזיית הרגלים ה-80 קיבלו את עיטור הכבוד, כאשר רבים אחרים קיבלו עיטורים גבוהים.
הדיוויזיה הופעלה מחדש בדצמבר 1946 ואורגנה מחדש כהדיוויזיה המוטסת ה-80. עם זאת, לא נעשה בה שימוש והיא הוסבה חזרה לדיוויזיית חי"ר רגילה ב-1952. במרץ 1959 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה ה-80 (אימונים).
בשנים 1990–1991 לקחה הדיוויזיה חלק במבצע מגן המדבר וסערת המדבר.
משנת 1992 הייתה הדיוויזיה פעילה רק כיחידת מילואים ואימונים.
משנת 2004, היחידה שירתה באפגניסטן כדי לתמוך בעבודות השיקום, והחיילים גם היו מעורבים בקרבות.
הדיוויזיה פעילה כפיקוד ההדרכה ה-80 משנת 2008.
הדיוויזיה ה-75 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באפריל 1943, והיא כללה את הרגימנטים ה-289, ה-290 וה-291. לאחר תמרונים רבים הגיעה הדיוויזיה לבריטניה בנובמבר 1944 ולצרפת בדצמבר 1944. הדיוויזיה הייתה באיווט בפיקודו של מייג'ור-גנרל פיי פריקט כאשר פרצה מתקפת הארדנים.
ב-23 בדצמבר הגיעה הדיוויזיה לחזית כדי להילחם על ה-Ourthe.
האמריקנים נאלצו להילחם ביחידות ורמאכט ו-ואפן אס אס חזקות כמו גם בחורף הקשה.
ב-5 בינואר 1945 התפתחו קרבות סביב גרנדמניל במנהאי.
לאחר מכן, הדיוויזיה נפרסה עם הדיוויזיה המוטסת ה-82 על הסאלם, וב-17 בינואר נכבשה וילסלם.
לאחר מכן נערכו קרבות נוספים בצרפת עם ארמיית הפאנצר השישית, וקולמר שוחררה בתחילת פברואר.
הדיוויזיה הגיעה אל נהר הריין ב-7 בפברואר.
לאחר תקופת התאוששות קצרה של הדיוויזיה, היא קיבלה הוראה לעבור להולנד להצטרף לדיוויזיה המוטסת הבריטית ה-6 על המז.
בין ה-13 ל-23 במרץ פעלה דיוויזיית הרגלים ה-75 בין וזל להומבורג כדי להדוף התקפות נגד גרמניות.
ב-24 במרץ חצתה הדיוויזיה את הריין עם דיוויזיית הרגלים ה-79 ודיוויזיית הרגלים ה-30. עובדי כפייה רבים שוחררו במהלך הלחימה במערב גרמניה.
אחר כך הם התקדמו לריינלנד-פפאלץ, שם בסוף מרץ טוהרה הרדוואלד מחילות האויב.
ב-1 באפריל חצתה הדיוויזיה את תעלת דורטמונד-אמס, ולאחר מכן שוחררה דורטמונד יחד עם דיוויזיית הרגלים ה-95. ב-13 באפריל השתלטו חיילים מהדיוויזיה על הרדק, ולאחר מכן הועברו לברמבואר כדי להישאר שם כיחידת עתודה.
לאחר מכן הדיוויזיה עסקה בפעולות שמירה ואבטחה בווסטפאליה עד שהמלחמה הסתיימה ב-8 במאי.
הדיוויזיה הוצבה זמנית בוורדוהל לפני שחזרה לארצות הברית בנובמבר והושבתה שם.
במהלך המלחמה נהרגו 817 חיילי הדיוויזיה ו-3314 נפצעו.
בשנת 1952 הופעלה הדיוויזיה מחדש בטקסס, וכללה יחידות של דיוויזיית השריון ה-22 מהמילואים המאורגנים של הצבא שפורקה, אולם היא הושבתה שוב ב-1957. מאז 1993, מסורת הדיוויזיה נמשכת על ידי חטיבה 75 (תמיכה בהכשרה).
במהלך השינוי של צבא ארצות הברית, היא פעילה כעת כיחידת אימון ואספקה.
הדיוויזיה ה-89 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-89 הופעלה רשמית באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה, במחנה פונסטון, פורט ריילי, קנזס, בפיקודו של מייג'ור גנרל לאונרד ווד, לשעבר ראש המטה של צבא ארצות הברית.
הלוחמים הגיעו מאריזונה, קולורדו, קנזס, מיזורי, נברסקה, ניו מקסיקו ודקוטה הדרומית.
הדיוויזיה, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם מ.
רייט, נשלחה מעבר לים להצטרף לחיל המשלוח האמריקאי (AEF) בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה ב-11 בנובמבר 1918 עקב שביתת הנשק עם גרמניה.
הדיוויזיה ה-89, בפיקודו של מייג'ור גנרל פרנק ל.
ווין, השתתפה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון.
שני קציני מטה של הדיוויזיה ישרתו יחד בתפקידים משמעותיים במלחמת העולם השנייה: ראש המטה של הדיוויזיה קולונל ג'ון לי, וקצין האספקה שלו G-4, לוטננט קולונל Brehon B.
Somervell, שקיבל גם את צלב השירות המצוין (ארצות הברית) על הובלת סיור של שלושה אנשים לבדיקת נזקים לגשר כ-600 יארד (550 מ') מול קווים אמריקאים.
לי ישרת תחת סומרוול בכוחות השירות של הצבא מ-1942 עד 1945. הדיוויזיה ה-89 הושבתה במאי 1919, לאחר סיום המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה מחדש בצבא המילואים ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינות נברסקה, קנזס ודקוטה הדרומית.
המפקדה אורגנה ב-2 בספטמבר 1921 בבניין הצבא באומהה, נברסקה.
דיוויזיית הרגלים ה-89 נחתה בצרפת בלה האבר, ב-21 בינואר 1945, ועסקה בכמה שבועות של אימונים קדם-קרביים לפני שעלתה לנהר סאואר לעמדות זינוק מזרחית לאכטנרך, ב-11 במרץ 1945. למחרת החלה המתקפה, והדיוויזיה ה-89 חצתה את הסאואר בהתקדמות מהירה אל המוזל ומעבר לו, ב-17 במרץ.
המתקפה התגלגלה, והדיוויזיה הסתערה על פני נהר הריין ב-26 במרץ 1945 תחת אש עזה באזור וולמיך-אוברווזל.
גשר פונטון נבנה על פני הריין מסנט גואר לסנט גוארשהאוזן.
באפריל, הדיוויזיה תקפה לעבר אייזנך, וכבשה את העיר ב-6 באפריל.
המטרה הבאה, פרידרידרודה, הושגה עד 8 באפריל.
ב-4 באפריל 1945 כבשה הדיוויזיה ה-89 את אוהרדרוף, תת-מחנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד.
הדיוויזיה המשיכה לנוע מזרחה לעבר נהר המולדה, וכבשה את צוויקאו עד 17 באפריל.
ההתקדמות נעצרה ב-23 באפריל, ומאז ועד יום VE, הדיוויזיה ראתה פעילות מוגבלת בלבד, עסקה בסיורים ובאבטחה כללית.
שלוש ערים, Lößnitz, Aue, ו- Stollberg, נשמרו בלחץ מתמיד, אך לא יצאו לתקיפות.
הדיוויזיה ה-89 הופעלה מחדש כיחידת מילואים ב-1947 עם מפקדה בוויצ'יטה, קנזס ויועדה מחדש כדיוויזיה ה-89 (אימון) ב-1959. בשנת 1973 הפכה הדיוויזיה למפקדת המילואים של הצבא ה-89 (ARCOM).
ה-ARCOM ה-89 סומנה מאוחר יותר כמפקדת התמיכה האזורית ה-89, ובשנת 2003 היא הפכה לפיקוד המוכנות האזורי ה-89. ה-89 קיימת כיום כחטיבת התמיכה ה-89 במילואים.
הדיוויזיה ה-87 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-87 הופעלה רשמית ב-25 באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה בארקנסו, אולם היא לא הספיקה להשתתף במלחמה.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-173 שהורכבה מהרגימנטים ה-345 וה-346, ומהבריגדה ה-174 שהורכבה מהרגימנטים ה-347 וה-348. הדיוויזיה ה-87 הושבתה במאי 1919, לאחר סיום המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה מחדש ביחידות המילואים של צבא ארצות הברית ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינות אלבמה, לואיזיאנה ומיסיסיפי.
הדיוויזיה הופעלה ב-24 בדצמבר 1942 במחנה מקיין, מיסיסיפי.
הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-345, ה-346 וה-347. דיוויזיית הרגלים ה-87 הגיעה לסקוטלנד ב-22 באוקטובר 1944 והתאמנה באנגליה ב-23 באוקטובר-30 בנובמבר.
לאחר מכן נחתה בצרפת ב-1–3 בדצמבר, ועברה למץ, שם, ב-8 בדצמבר, היא נכנסה לפעולה וכבשה את Fort Driant.
לאחר מכן עברה הדיוויזיה לסביבת גרוס-רדרכינג ליד גבול סאר - גרמניה ב-10 בדצמבר וכבשה את רימלינג, אוברגאיילבאך וגיידרקירך.
הדיוויזיה ה-87 עברה לגרמניה כאשר, ב-16 בדצמבר 1944, פתח הפילדמרשל הגרמני גרד פון רונדשטט במתקפה שלו ביער הארדנים (הקרב על הבליטה).
הדיוויזיה הושמה בעתודת SHAEF, ולאחר מכן הושלכה לקרב הבליטה בבלגיה ב-29 בדצמבר.
בקרבות מול הגרמנים היא כבשה את מוירסי ב-30 בדצמבר ואת רמיין ב-31 בדצמבר.
ב-2 בינואר 1945, היא כבשה את ג'רימונט, ב-10 בינואר את תיל, והגיעה ל-Ourthe ב-13 בינואר.
ב-15 בינואר 1945 עברה הדיוויזיה ללוקסמבורג כדי להחליף את דיוויזיית הרגלים ה-4 לאורך הסאואר וכבשה את וסרביליג ב-23 בינואר.
הדיוויזיה ה-87 עברה לקרבת סנט וית' ב-28 בינואר, ותקפה וכבש את שלירבך, סלץ והוגדן עד סוף החודש.
לאחר נפילת נוינדורף ב-9 בפברואר, החלה הדיוויזיה להתגונן עד ה-26 בפברואר, כאשר אורמונט והאלשלאג נלקחו בהתקפות לילה.
הדיוויזיה חצתה את נהר הקיל ב-6 במרץ, כבשה את דונלדורף ב-8 במרץ, ולאחר מנוחה קצרה, חזרה ללחימה ב-13 במרץ 1945, חצתה את המוזל ב-16 במרץ ותפסה את קובלנץ ב-18–19 במרץ.
הדיוויזיה חצתה את הריין ב-25–26 במרץ, למרות התנגדות עזה, חיזקה את ראש הגשר שלה וכבשה את Grossenlinden ו-Langgöns.
ב-7 באפריל היא זינקה בהתקפה שנשאה אותה דרך תורינגיה לתוך סקסוניה.
פלאואן נכבשה ב-17 באפריל, והדיוויזיה תפסה עמדות הגנה ב-20 באפריל, כ-4 מיילים מהגבול לצ'כוסלובקיה.
ב-6 במאי 1945, היא כבשה את פלקנשטיין ושמרה על עמדותיה עד ליום הניצחון באירופה.
הדיוויזיה ה-87 חזרה לארצות הברית ביולי 1945 והייתה אמורה להישלח לזירת האוקיינוס השקט, אולם בשל כניעת יפן בוטלה הפקודה והדיוויזיה הושבתה ב-21 בספטמבר 1945. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 1,154 הרוגים ו-4,342 פצועים.
דיוויזיית הרגלים ה-87 הוקמה מחדש בחיל המילואים לאחר המלחמה, באזור הארמייה השלישית.
הוא כלל יחידות באלבמה, טנסי, מיסיסיפי ופלורידה.
היא הושבתה ב-15 בפברואר 1957 בברמינגהאם, אלבמה, ולאחר מכן התג של הדיוויזיה שימש את פיקוד אזור התמרון ה-87 (MAC), גם הוא בברמינגהאם, עם שישה עשר גדודים כפופים.
ה-MAC ה-87 הושבת מאוחר יותר, וב-1 באוקטובר 1993, הוקמה הדיוויזיה ה-87 (אימונים).
ב-1 באוקטובר 2015 הושבת פיקוד התמיכה המילואים ה-87 של הצבא.
ב-22 בספטמבר 2021 דיוויזיית האימונים ה-87 הופעלה מחדש בהובר, אלבמה תחת פיקוד האימונים ה-84.
דיוויזיית הרגלים ה-86 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה בנובמבר 1914 כדיוויזיית ורניץ, על שם מפקדה הגנרל תאודור פון ורניץ, והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-86 באוגוסט 1915. הדיוויזיה שירתה בתחילה בחזית המזרחית.
היא החזיקה את הקו על יד מלאווה מנובמבר 1914 עד יולי 1915 ולאחר מכן השתתפה בגורליצ'ה-טארנוב, פרצה דרך בפשאסניש ונלחמה על ה-Narew, ולאחר מכן השתתפה בקרבות המשך במשך החודשים הבאים עד שהקו התייצב.
בספטמבר 1915 היא לחמה בביצות ליטא.
היא עסקה בלוחמה עמדה בגזרת וישניב על הנהרות ברזינה, אולשנקה וקרבליאנקה מספטמבר 1915 עד מרץ 1916. לאחר מכן היא נלחמה באגם נרץ' ובהמשך לחמה לאורך הנהרות סטיר העליון וסטוקהוד מיולי 1916 עד דצמבר 1917. בינואר 1918, לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית, הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית.
היא שהתה בקו בחלקים שונים של החזית, ונלחמה בשלב התקפת הנגד של בעלות הברית במהלך הקרב השני על המארן.
היא נשארה בקו עד סוף המלחמה.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדרג רביעי.
הדיוויזיה ה-81 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, וקיימת כיום כדיוויזיית המוכנות ה-81.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1917, ארבעה חודשים לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
רוב החיילים הגיעו מפלורידה, קרוליינה הצפונית וטנסי, והתאמנו בפורט ג'קסון.
הדיוויזיה בפיקודו של צ'ארלס ג'סטין ביילי נשלחה לחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית בפיקודו של ג'ון פרשינג.
הדיוויזיה נחתה בצרפת בספטמבר=אוקטובר 1918, ולחמה במתקפת מז-ארגון, וב-11 ביוני 1919 הוחזרה לארצות הברית ופורקה.
במהלך שירותה בצרפת ספגה הדיוויזיה ה-81 1,104 נפגעים: 195 הרוגים ו-909 פצועים.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, וביוני 1942 היא הופעלה מחדש.
הדיוויזיה הועברה לזירת האוקיינוס השקט ב-3 ביולי 1944, ולחמה בקרבות אנגאור ופלליו.
בתחילת פברואר 1945 הפליגה הדיוויזיה ה-81 לקלדוניה החדשה כדי לנוח ולהתאושש.
במאי 1945, הדיוויזיה ה-81 נפרסה בפיליפינים כדי להשתתף במבצעים לטיהור האי לייטה, ולהתכונן לפלישה המתוכננת ליפן.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הדיוויזיה ה-81 נפרסה במחוז אאומורי ביפן כחלק מכוח הכיבוש של בעלות הברית.
הדיוויזיה הושבתה ביפן ב-30 בינואר 1946. במהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו 550 חיילים ונפצעו 2,462 מלוחמי הדיוויזיה.
בשנת 1967 סמל שרוולי הכתף של הדיוויזיה הופעל מחדש לשימוש על ידי פיקוד צבא המילואים ה-81 (81st ARCOM).
מ-1967 עד 1995, מרכז ה-ARCOM ה-81 היה באיסט פוינט, ג'ורג'יה, והוא פיקד ושלט על יחידות המילואים של הצבא בג'ורג'יה, קרוליינה הדרומית, פוארטו ריקו ובחלקים מקרוליינה הצפונית, פלורידה ואלבמה.
במהלך אותה תקופה, ARCOM ה-81 היה אחראי על פריסת יחידות מילואים של צבא ארצות הברית לווייטנאם, דרום מערב אסיה והבלקן.
ה-81 הועבר ב-1996 לבירמינגהם, אלבמה ואורגן מחדש כמפקדת התמיכה האזורית ה-81 (RSC) שהייתה אחראית לפיקוד ושליטה על כל יחידות המילואים של הצבא בדרום מזרח ארצות הברית ובפוארטו ריק.
בשנת 2003, ה-RSC ה-81 אורגנה מחדש כמפקדת הכוננות האזורית ה-81 (RRC), אך שמרה בעיקרה על אותה משימה כמו קודמתה.
בספטמבר 2008, ה-RRC ה-81 הושבת בברמינגהם, אלבמה.
במקומו, הופעל מחדש פיקוד תמיכה אזורי 81 (RSC) בפורט ג'קסון, קרוליינה הדרומית.
בניגוד ליחידות הקודמות שלו, ל-RSC ה-81 החדש הייתה משימה שונה מהותית.
הוסרה ממנו האחריות למאות יחידות של יחידות השכרת כוחות (TPU) וחיילים.
במקום זאת, ה-RSC ה-81 סיפק תמיכה במבצעי בסיס (BASOPS) ל-497 יחידות מילואים של הצבא בתשע מדינות בדרום מזרח ארצות הברית ופוארטו ריקו ואיי הבתולה של ארצות הברית.
על ידי אספקת השירותים והשירותים החיוניים ללקוח, ה-RCS ה-81 נועד לעזור לפקודות המבצעיות, הפונקציונליות וההדרכה (OF&T) הנתמכות להתמקד במשימת הליבה שלהם ביחידה ובסופו של דבר לעמוד בדרישות הכוח למפקדים ולוחמים בעולם.
בשנת 2018, ה-RSC ה-81 סומנה מחדש באופן זמני כדיוויזיית המוכנות ה-81, ונועד לקבל אחריות נוספת מפיקודים תפקודיים אחרים של מילואים של הצבא בנוסף למשימת BASOPS המתמשכת.
ב-1 באוקטובר 2018, ה-RSC ה-81 אורגן מחדש באופן רשמי כדיוויזיית המוכנות ה-81 (USAR).
הדיוויזיה ה-92 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-92 הוקמה כחלק מגל הפריסה ה-25. היא הופעלה לראשונה ב-15 בינואר 1944 במחוז הצבאי ה-17 (וינה) בעיר ניקולסבורג.
כמו הדיוויזיות האחרות של הגל ה-25, היא כללה בתחילה שני רגימנטים ולא את שלושת הרגימנטים הסטנדרטיים.
שני הרגימנטים הראשוניים של דיוויזיית הרגלים ה-92 היו רגימנטים הגרנדירים 1059 ו-1060.
דיוויזיית הרגלים ה-92 נשלחה לטוסקנה כדי להשתתף בהגנה מפני המערכה האיטלקית של בעלות הברית שהחלה ב-1943. שם, הדיוויזיה פעלה במערך רופף ולעיתים קרובות בכמה קבוצות קרב בודדות בגבעות אלבן עד שפורקה ב-20 ביוני 1944. היחידות הנותרות של דיוויזיית הרגלים ה-92 שימשו אז כדי לחדש את כוחה של דיוויזיית הרגלים ה-362.
הדיוויזיה ה-77 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-77 הוקמה ב-15 בינואר 1944 בעיירה מינסינגן, והייתה חלק מהגל ה-25 של דיוויזיות חי"ר שהוקמו בגרמניה.
הדיוויזיה נבנתה סביב קאדר של קצינים וגברים מדיוויזיות הרגלים ה-355 וה-364, ששתיהן נפגעו קשות בחזית המזרחית.
המתגייסים החדשים שהצטרפו לדיוויזיה היו מאומנים היטב, ונהנו מניסיונם של הקצינים והאנשים אליהם הצטרפו.
הדיוויזיה נשלחה לנורמנדי בצרפת כחלק מהקורפוס ה-84 של הארמייה השביעית, שעליו הוטל להגן על צרפת הכבושה מפני פלישת בעלות הברית ממערב לסן.
ב-5 במרץ הועברה הדיוויזיה לקן, שם סייעה לדיוויזיית הרגלים ה-352 בהגנה על החוף.
הדיוויזיה הייתה בתחילה תחת פיקודו של גנרל-לויטננט ולטר פופה, הפיקוד הועבר לגנרל-לויטננט שטגמן ב-1 במאי.
ההתקפות הראשוניות שנדחפו על צוואר חצי האי על ידי הדיוויזיה האמריקנית הרביעית התקדמו מעט.
עד 17 ביוני, דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-9 הוותיקה קיבלה על עצמה את האחריות לתקיפה.
עד 18 ביוני היה ברור שכל יחידות שייתפסו מצפון להתקדמות בעלות הברית יאבדו.
גנרל רומל ניסה להוציא את הדיוויזיה ה-77 מהאזור המכותר, אך נושאי הפיקוד היו כה סבוכים ומבולבלים, עד שהדיוויזיה לא יכלה לנוע דרומה עד שקו בעלות הברית התרחב לרוחב חצי האי והתגבש.
ב-19 ביוני הדיוויזיה ה-77 נלכדה והושמדה ברובה, כשרק שני גדודים נמלטו דרומה.
בתחילת יולי שארית הדיוויזיה נקלעה ללחימה סביב סן ז'ור כשהגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים האמריקני ה-358 החל להדוף אותם בכבדות, מה שהוביל לנסיגה הגרמנית עד סוף היום.
אלמנטים של דיוויזיית הצנחנים החמישית חידשו זמנית את השליטה הגרמנית לפני שיעזבו סופית את האזור ב-10 ביולי.
שרידי הדיוויזיה הושמדו במהלך קרב סן מאלו באוגוסט 1944.
הדיוויזיה ה-715 , הייתה דיוויזיה של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-715 (הסטטית) הופעלה ב-8 במאי 1941, ונשלחה לדרום מערב צרפת באותו הסתיו.
בסוף קיץ 1943, היא השתלטה על גזרת קאן-ניס על חוף הים התיכון כאשר גורמים מהארמייה הרביעית האיטלקית חזרו הביתה.
בינואר 1944 נשלחה הדיוויזיה ה-715 לאיטליה בעקבות נחיתות בעלות הברית באנציו ונלחמה שם עד יוני, תוך שהיא סופגת אבדות כבדות כאשר בעלות הברית פרצו מראש החוף וכבשו את רומא.
היא נשלחה לעורף, שם נבנתה מחדש, בעיקר מחיילים של רגימנט הגרנדירים המחוזק 1028 ומדיוויזיית הצללים Wildflecken, שאותם קלטה.
הדיוויזיה נלחמה בקרבות הקו הגותי בספטמבר והועברה לגזרה האדריאטית זמן קצר לאחר מכן.
הדיוויזיה ה-718 הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-30 באפריל 1941, והועברה ביוני ליוגוסלביה, שם הייתה בתחילה תחת פיקוד הקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השנייה.
ביולי הוכפפה לקורפוס ה-65 במסגרת הארמייה ה-12 בסרביה, כדי לנהל פעולות אנטי-פרטיזנים וביטחון פנים.
היא הייתה מעורבת במבצע שלישייה, מבצע אנטי-פרטיזני שהתרחש באפריל 1942. בפברואר 1943 הועברה הדיוויזיה לאזור סרייבו, שהיה חלק מהמדינה העצמאית של קרואטיה, ובמרץ 1943 הוכפפה לקבוצת ארמיות E.
ב-31 במרץ 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-118, לאחר ארגון ועיצוב מחדש.
הדיוויזיה ה-92 הייתה דיוויזיית חיל רגלים אפרו-אמריקאית של צבא ארצות הברית.
הדיוויזיה פעלה במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 באוקטובר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס סי באלו, שפיקד עליה במשך רוב שנות קיומה.
הדיוויזיה כללה ברובה קצינים וחיילים שחורים ששירתו במסגרת "נפרד אבל שווה".
היא הורכבה מחטיבת הרגלים ה-183 עם רגימנטים הרגלים ה-365 וה-366, וחטיבת הרגלים ה-184 עם רגימנטים הרגלים ה-367 וה-368, יחד עם יחידות תומכות של ארטילריה, הנדסה, רפואה ויחידות איתות.
הדיוויזיה נשלחה לחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח של ארצות הברית, שם לחמה במתקפת מז-ארגון לצד הצבא הצרפתי.
הדיוויזיה ספגה במהלך הלחימה 1,647 נפגעים: 120 הרוגים ו-1,527 פצועים, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה הופעלה מחדש כדיוויזיית חיל רגלים עם הכינוי "צבעוני", בפיקודו של מייג'ור גנרל אדוארד אלמונד, ב-15 באוקטובר 1942, עשרה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם השנייה.
הם שובצו לפורט הואצ'ורה, אריזונה ואומנו בארצות הברית במשך כמעט שנתיים.
בסוף יולי 1944, רגימנט הרגלים ה-370 נשלח לאיטליה וצורף זמנית לדיוויזיית השריון הראשונה.
שאר הדיוויזיה נשלחה אל מעבר לים בספטמבר אותה שנה, והדיוויזיה כולה השתתפה בקרבות כבדים במהלך שארית המערכה האיטלקית, ובכלל זה בחדירת הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, כחלק מהארמייה החמישית.
הדיוויזיה הייתה דיוויזיית הרגלים האפרו-אמריקאית היחידה שהשתתפה בלחימה באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ספגה בקרבות 2,997 נפגעים, בכלל זה 548 הרוגים ו-2,187 פצועים.
עם פרוץ מלחמת קוריאה אורגנה הדיוויזיה מחדש בפורט מקלין, אריזונה.
בשל הצו המבצעי 9981 משנת 1948 אשר ביטל את ההפרדה בין הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הדיוויזיה הפכה ליחידה מעורבת עם חיילים לבנים ושחורים.
נותרו כמה היבטים מעברה כיחידה מופרדת, כולל הכינוי שלה "חיילי באפלו" וסמל של ביזון אמריקאי שחור.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה הביתה לארצות הברית ופורקה ב-29 ביוני 1953.
הדיוויזיה ה-78 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-78 הוקמה ב-5 באוגוסט 1917 במחנה דיקס, ניו ג'רזי, ארבעה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-155 שהורכבה מהרגימנטים ה-309 וה-310, ומהבריגדה ה-156 שהורכבה מהרגימנטים ה-311 וה-312. הדיוויזיה הוקצתה במקור לניו יורק ולצפון פנסילבניה בתוכנית הגיוס של הצבא הלאומי.
בעוד שהמפקדה של הדיוויזיה ה-78 הופעלה באוגוסט, כאשר המגויסים הראשונים הגיעו בספטמבר, היא לא הייתה פעילה במלואה עד תחילת 1918. לאחר מספר חודשי אימונים נוספים, ה-78 הועברה לצרפת במאי וביוני 1918 כחלק מחיל המשלוח האמריקאי.
לאחר מכן, השתתפה הדיוויזיה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון.
לאחר לחימה נוספת בלורן, שוחררה הדיוויזיה לאחר תום המלחמה ביוני 1919. 1,169 מחיילי הדיוויזיה נהרגו במלחמה.
הדיוויזיה ה-78 הוקמה מחדש במילואים המאורגנים ב-24 ביוני 1921, הוקצתה לאזור הקורפוס השני, והוקצתה לקורפוס ה-12. הדיוויזיה הוקצתה למדינת ניו ג'רזי כאזור הבית שלה.
בניגוד ליחידות הסדירות והמשמר במרחב הקורפוס השני, הדיוויזיה ה-78 לא השתתפה בתמרוני מרחב הקורפוס השני השונים ובתמרוני הארמייה הראשונה של 1935, 1939 ו-1940 כיחידה מאורגנת בשל מחסור בכוח אדם וציוד מגויסים.
במקום זאת, שובצו הקצינים וכמה חיילי מילואים מגויסים ליחידות הסדירות והמשמר הלאומי כדי למלא משבצות פנויות ולהעלות את היחידות לכוחות שלום מלאים לתרגילים.
בנוסף, חלק מהקצינים מונו כשופטים או כאנשי תמיכה.
באוגוסט 1942, לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, היחידה הוקמה מחדש כדיוויזיה משולשת במחנה בוטנר, קרוליינה הצפונית.
לאחר אימונים רבים, הדיוויזיה נפרסה לבריטניה הגדולה באוקטובר 1944. ב-22 בנובמבר נחתו חיילי הדיוויזיה בצרפת ולאחר מכן נשלחו לטונגרן בבלגיה.
לאחר מכן עברה הדיוויזיה לאזור הגבול עם גרמניה, רגימנט הרגלים ה-311 הוכפף זמנית לדיוויזיית השריון ה-8, שלחמה ביער הירטגן.
כחלק מהקורפוס ה-5, חיילי הדיוויזיה הנותרים לחמו אז בזימראת, ויצראת וקסטרניך בתחילת דצמבר.
היא המשיכה להילחם בקו זיגפריד במהלך חג המולד עד תחילת ינואר, כאשר דיוויזיית הרגלים ה-78 הוכפפה לקורפוס ה-7 ולקבוצת הארמיות ה-21. העיירה קסטרניך ההרוסה בכבדות נכבשה לבסוף לאחר קרבות עזים מחודשים בתחילת פברואר 1945, וזמן קצר לאחר מכן נכבשה גם העיירה שמידט.
לאחר חציית הרוהר ב-28 בפברואר, המשיכה הדיוויזיה להתקדם לעבר אזור הריין - רוהר כחלק ממבצע חוטב עצים.
דיוויזיית הרגלים ה-78 השתייכה לקורפוס ה-3 במהלך הלחימה.
ב-8 במרץ, רגימנט הרגלים ה-310 של הדיוויזיה צעדה עם חיילים מהדיוויזיה המשוריינת ה-9 על פני גשר לודנדורף שנכבש קודם לכן ליד רמאגן.
באותה תקופה נכבשו אויסקירכן, ריינבאך ובאד נוינאהר.
בערב ה-10 במרץ, באד הונף נכבשה על ידי הדיוויזיה.
מצפון לכך התנהלו קרבות בחבל הרוהר עד לכניעת כיס הרוהר סוף אפריל.
בתום המלחמה ב-8 במאי הייתה הדיוויזיה ליד מרבורג, שנכבשה קודם לכן על ידי דיוויזיית השריון ה-3. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 1,427 הרוגים, 6,103 פצועים, 231 נעדרים ו-385 שבויים.
דיוויזיית הרגלים ה-78 נשארה ככוח כיבוש באזור הכיבוש האמריקני, ולכן הוצבה זמנית בבאד קרלשאפן ובברלין.
שם השתתפה במצעד בעלות הברית ב-8 במאי 1946. היא הושבתה ב-22 במאי 1946.
הדיוויזיה הופעלה מחדש ב-1946. היא שימשה בין היתר כיחידת מילואים ואימונים והוצבה במסצ'וסטס ופנסילבניה, אך לא השתתפה עוד בפעולות מלחמה.
בשנים 1990–1991 נשלחה הדיוויזיה לדרום-מערב אסיה, כדי לתמוך בפעולות מבצע סערה במדבר.
ב-1 באוקטובר 1993 אורגנה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית אימונים, וב-17 באוקטובר 1999 הוגדרה החטיבה מחדש כדיוויזיית תמיכה באימונים.
היחידה מורכבת כיום מחטיבה עם ארבעה גדודים.
הדיוויזיה ה-717 הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באפריל 1941 באזור האימונים הצבאיים ברוק אן דר ליתה ובנויסידל אם זי שבמחוז הצבאי XVII כדיוויזיה של גל הגיוס ה-15, וכללה בעיקר מגויסים מבוגרים יותר.
כבר ביוני 1941 הועברה הדיוויזיה ליוגוסלביה באזור קראלייבו, קרגוייבץ' ומיטרוביצה.
מינואר עד אפריל 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב על נרטבה נגד כוחות הפרטיזנים.
באפריל 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-117 לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש.
הדיוויזיה הייתה אחראית לטבח קראלייבו, רצח המוני של כ-2,000 תושבי העיר המרכזית קראלייבו בידי הוורמאכט בין ה-15 ל-20 באוקטובר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הטבח בא כנקמה על התקפה משותפת של פרטיזנים-צ'טניקים על חיל מצב גרמני במהלך המצור על קראלייבו, שבו נהרגו 10 חיילים גרמנים ו-14 נפצעו.
מספר בני הערובה שנורו חושב על בסיס יחס של 100 בני ערובה שהוצאו להורג על כל חייל גרמני שנהרג ו-50 בני ערובה שהוצאו להורג עבור כל חייל גרמני שנפצע, נוסחה שהגה אדולף היטלר במטרה לדכא את ההתנגדות האנטי-נאצית במזרח אירופה.
הוורמאכט הגיב בתחילה באיסוף והוצאה להורג של 300 אזרחים סרבים, שתוארו במסמכים עכשוויים כ"קומוניסטים, לאומנים, דמוקרטים ויהודים".
במהלך הימים הבאים, נעצרו כל הגברים בין הגילאים 14 ל-60 והוכנסו לבית מעצר מאולתר במפעל הגלגול המקומי.
כשהם שם, הניירות שלהם נבדקו ושמותיהם הוכנסו לפנקס.
כשהמחנה התמלא, הורה הוורמאכט לקבוצות של 100 אסירים לצעוד לקברי אחים שנחפרו מראש, שם הוצאו להורג במקלעים כבדים.
לאחר מכן נבדקו הגופות לאיתור סימני חיים; קורבנות ששרדו את המטח הראשוני קיבלו כדור אחד בראש.
לאחר חיסול הקבוצה הראשונה, חזרו החיילים למפעל ואספו את 100 הקורבנות הבאים.
תהליך זה נמשך עד שכל הגברים שנאספו נהרגו.
פעולות התגמול נמשכו מספר ימים.
בעקבות הירי על בני ערובה ממפעל הגלגול, הוורמאכט התפרס בכפרים מסביב, שרפו בתים והרגו ללא הבחנה.
לפי הרישומים של דיוויזיית הרגלים ה-717 עצמה, 1,736 גברים ו-19 נשים "קומוניסטיות" מהעיר ומפאתיה הוצאו להורג, למרות ניסיונות של שיתופי פעולה מקומיים להקל בעונש.
20 מחיילי דיוויזיית הרגלים 717 קיבלו מאוחר יותר צלבי ברזל על תפקידם בהרג.
גנרל-לויטננט ולטר הינגהופר (1 בנובמבר 1941 – 1 באוקטובר 1942)
גנרל-לויטננט בניגנוס דיפולד (1 באוקטובר 1942 – 1 באפריל 1943)
הדיוויזיה ה-88 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1915 מדיוויזיית "מנגס" המאולתרת.
בתחילה היא כללה יחידות פרוסיות שבסיסן בברסלאו ויחידות סקסוניות.
הדיוויזיה נפרסה בחזית המזרחית עד תחילת דצמבר 1917 ובעקבות שביתת הנשק שם עברה בסוף החודש לחזית המערבית.
במסגרת התארגנויות שונות הועברו הכוחות הסקסונים ב-1917, ומאז הדיוויזיה הייתה יחידה פרוסית גרידא.
החל מינואר 1918, הדיוויזיה התרעננה ואומנה בסדאן לקראת מתקפת האביב הגרמנית.
ב-21 במרץ היא השתתפה בקרבות ההגנה המוצלחים ליד אולנון על האן.
היא ספגה אבדות כבדות בקרבות מ-27 במרץ עד ה-2 באפריל דרומית מזרחית לאמיין.
ב-12 באפריל היא הוחלפה על ידי דיוויזיית הרגלים ה-11 מדרום לרוברו, וב-25 באפריל על ידי דיוויזיית המילואים ה-33 על מנת להתרענן שוב.
מה-13 ביולי היא השתתפה בגזרת טאור ממערב למיקום הקודם וספגה אבדות כבדות במתקפה הלא מוצלחת שבאה לאחר מכן מפגזי גז רעיל.
לאחר התרעננות נוספת ברת'ל ב-4 בספטמבר, הדיוויזיה נפרסה מצפון ל-Thiaucourt ב-23 בספטמבר, והוחלפה בדיוויזיית הרגלים ה-224 ה-224 ב-16 עד 17 באוקטובר.
מ-21 באוקטובר ועד שביתת הנשק של קומפיין היא נפרסה ב-Cunel מצפון למונפאוקון.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-24 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לויטננט אלפרד פון בודנברוק (19 בספטמבר 1916 – 11 בדצמבר 1917)
גנרל-מיור וילהלם פון בצווארשובסקי (12 בדצמבר 1917 – 24 בינואר 1919)
דיוויזיית הרגלים ה-83 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה בנובמבר 1914 כ"דיוויזיית פוזן 1", חלק מקורפוס פוזן (Korps Posen), והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-83, ביוני 1915. היא הוקמה בתחילה מגדודי החי"ר של חיל המצב של מבצר פוזן (Festung Posen).
דיוויזיית פוזן 1 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, נלחמה בפולין, כולל בקרב לודז' ב-1914, ולאחר מכן בילתה את רוב התקופה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך נהרות ראוקה ובזורה.
ב-2 ביוני 1915 הפכה לדיוויזיית הרגלים ה-83. היא נלחמה על נהר נארו ביולי ובאוגוסט 1915 והשתתפה בכיבוש ביאליסטוק ב-26 באוגוסט 1915, ובכיבוש גרודנה שלאחר מכן.
עד אפריל 1917 היא תפסה את הקו שלאורך נהר ברזינה ולאחר מכן הייתה לאורך הנהרות סרבך ושחרה במשך מספר חודשים.
היא נשארה באזור בוקובינה עד שביתת הנשק בחזית המזרחית.
במרץ 1918 נשלחה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם היא החזיקה בתחילה את הקו בלורן ולאחר מכן עברה לפלנדריה.
היא הועברה לאזור סום באוגוסט וחזרה ללורן בספטמבר, שם הייתה למשך שארית המלחמה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי.
דיוויזיית הרגלים ה-84 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה בנובמבר 1914 כ"דיוויזיית פוזן 2", חלק מקורפוס פוזן (Korps Posen), והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-84 ביוני 1915. היא הוקמה בתחילה מגדודי החי"ר של חיל המצב של מבצר פוזן (Festung Posen).
דיוויזיית פוזן 2 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, נלחמה בפולין, כולל בקרב לודז' ב-1914, ולאחר מכן שירתה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך נהרות ראוקה ובזורה.
ב-2 ביוני 1915 היא הפכה לדיוויזיית הרגלים ה-84. היא נלחמה סביב ורשה ביולי ובאוגוסט 1915 ולאחר מכן במרדף אחר נסיגת הכוחות הרוסיים.
מספטמבר 1915 עד יולי 1916 היא תפסה את הקו לאורך נהרות סרבך ושחרה.
מיולי 1916 עד יוני 1917, היא החזיקה את הקו לאורך הנהרות ברזינה, אולשנקה וקרבליאנקה.
היא נשארה שם ולאורך הנהרות סרבץ' ונמן עד שביתת הנשק בחזית המזרחית.
בסוף דצמבר 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המערבית.
היא החזיקה את הקו על יד ורדן מינואר עד מאי 1918 ולאחר מכן עברה לאזור סום.
הדיוויזיה ה-87 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בפברואר 1915 כקורפוס דיקהות הזמני (Korps Dickhuth), על שם מפקדה, והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-87 באוגוסט 1915.
דיוויזיית הרגלים ה-87 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, נלחמה על גבול פולין ובמתקפת גורליצה-טרנוב.
היא נלחמה בקרב על אגם ניימן ובקרב וילנה בספטמבר 1915. מאוקטובר 1915 עד ספטמבר 1917, הדיוויזיה תפסה את הקו בין אגם נרץ' לאגם דרוקישיאי.
בנובמבר/דצמבר 1917 היא החזיקה את הקו ליד דאוגבפילס.
לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית נותרה הדיוויזיה נייחת על קו שביתת הנשק עד פברואר ומרץ 1918, אז הייתה מעורבת בלחימה באזור הבלטי.
בסוף מרץ 1918 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם נכנסה לקו באזור שמפאן.
מאוחר יותר היא נלחמה נגד התקפות הנגד של מדינות ההסכמה בקרב השני על המארן.
הדיוויזיה נשארה בחלקים שונים של החזית עד סוף המלחמה.
גנרל-לויטננט גוסטב פון דיקהות-הארך (25 בספטמבר 1915 – 5 ביולי 1916)
הדיוויזיה ה-89 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בנובמבר 1914 כדיוויזיית וסטרנהגן הזמנית (Division Westernhagen), על שם מפקדה.
גרעין היחידה היה חיילים שנאספו בפוזן.
דיוויזיית וסטרנהגן שירתה בתחילה בחזית המזרחית.
היא נלחמה בקרב לודז' בנובמבר/דצמבר 1914. מדצמבר 1914 עד יולי 1915, היא לחמה על נהרות ראוקה ובזורה.
ביולי ובאוגוסט 1915, היא נלחמה סביב ורשה ולאחר מכן השתתפה במצור על מבצר מודלין.
היא הוגדרה מחדש כדיוויזיית הרגלים ה-89 באוגוסט ולאחר מכן נלחמה בקרבות ניימן ווילנה.
לאחר שהקו התייצב, לחמה הדיוויזיה בלוחמת חפירות עד ספטמבר 1916. לאחר מכן ירדה דרומה כדי להשתתף במערכה הרומנית.
היא נלחמה ברומניה עד שביתת הנשק שם בדצמבר 1917, ולאחר מכן נשארה בקו שהבטיח את שביתת הנשק.
בינואר 1918 ויתרה הדיוויזיה על כוחות רבים ליד פאנצ'יו לדיוויזיית המילואים ה-76 ולדיוויזיית הרגלים ה-115, שהועברו לחזית המערבית.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בעתודה בפוקצ'אני עד אפריל.
ביוני זוהה רגימנט הרגלים ה-375 על ידי סיור מדינות ההסכמה ליד דרנוד במקדוניה, אך הוא חזר ליד פאנצ'יו מיולי.
בסוף אוקטובר הייתה הדיוויזיה באזור בוקרשט כחלק מכוחות הכיבוש ברומניה.
גנרל-לויטננט אדוארד פון וסטרנהגן (24 באוגוסט 1915 – 4 באוקטובר 1915)
גנרל-לויטננט גאורג פון ליטוויץ (5 באוקטובר 1915 – 17 באוקטובר 1916)
דיוויזיית חי"ר מספר 250 (בספרדית: 250. Infanterie-Division) הידועה בכינוי הדיוויזיה הכחולה (División Azul) הייתה יחידה התנדבותית של חיילים ספרדים ששירתו בצבא גרמניה הנאצית ב.
על אף שפרנסיסקו פרנקו לא הצטרף למלחמה לצד גרמניה הנאצית, הוא איפשר למתנדבים ספרדים להצטרף ליחידה ספרדית שהוקמה במסגרת הוורמאכט ויועדה להילחם בבולשביזם בחזית המזרחית.
בדרך זו יכול היה לשמור על הנייטרליות של ספרד ובאותה עת לגמול לאדולף היטלר על תמיכתו בו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית.
שר החוץ הספרדי (שהיה גם גיסו של פרנקו) רמון סרנו סונייר היה זה שהציע להקים כוחות מתנדבים, ובתחילת מבצע ברברוסה, שלח פרנקו הצעת סיוע רשמית לברלין.
היטלר אישר לצרף את המתנדבים הספרדים ב-24 ביוני 1941. מתנדבים נהרו אל לשכות הגיוס בכל הערים בספרד.
צוערים מבתי הספר לקצינים בסרגוסה התנדבו במספרים גדולים.
בתחילה הייתה הממשלה הספרדית מוכנה לשלוח 4,000 גברים, אך במהרה הבינה כי ישנם יותר מתנדבים ממה שצריך על מנת להקים חטיבה צבאית: 18,104 גברים, מהם 2,612 קצינים ו-15,492 חיילים.
חמישים אחוז מהקצינים והמפקדים שאינם קצינים היו חיילים מקצועיים, רבים מהם ותיקי מלחמת האזרחים.
רבים אחרים היו חברים במפלגת הפלנחה הספרדית.
אחרים התנדבו בעקבות הלחץ ובעקבות קשרים מן העבר לרפובליקה או כדי לסייע לקרוביהם אשר ישבו בבתי הכלא של פרנקו.
הגנרל אוגוסטין מונייז גרנדס מונה להוביל את המתנדבים.
מדיהם הרשמיים שילבו אלמנטים של מדי הצבא הספרדי, כגון כומתה אדומה, מכנסי חאקי אשר היו בשימוש הלגיונות הספרדיים וחולצות כחולות של חברי מפלגת הפלנגה שהעניקו ליחידה את שמה, "הדיוויזיה הכחולה".
מדים אלו היו בשימוש רק בחופשה בספרד; בשדה הקרב, לבשו החיילים מדי ורמאכט אפורים עם סמל בחלקו העליון של השרוול הימני שנושא את המילה "España" (ספרד) והצבעים הלאומיים הספרדיים.
ב-13 ביולי 1941, עזבה הרכבת הראשונה את מדריד אל גרפנווהר, בוואריה לחמישה שבועות של אימון מתקדם.
שם חולקו המתנדבים לראשונה לארבע חטיבות חיל רגלים.
אחת החטיבות פוזרה בין האחרות, אשר נקראו על שם שלוש הערים הגדולות אשר מהן הגיעו רוב המתנדבים - ברצלונה, ולנסיה וסביליה.
כל חטיבה הייתה מורכבת משלושה גדודים של ארבע פלוגות, וכמו כן הוקמה חטיבת תותחנים של שלוש סוללות של תותחי 150 מ"מ וסוללת תותחים כבדים אחת.
טייסים מתנדבים הקימו את "הטייסת הכחולה" (בספרדית: Escuadrilla Azul), אשר השתמשה במטוסי Bf 109 ו-Fw 190, והפילה 156 מטוסים סובייטים.
אל החזית הרוסית (אוגוסט-אוקטובר 1941)
אחרי טקס ההשבעה שנערך ב-20 באוגוסט, נשלחה הדיוויזיה הכחולה למשימות לחימה בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז.
הדיוויזיה הועברה לסובאלק, פולין, ברכבת ב-28 באוגוסט, ומשם המשיכה ברגל כ-900 ק"מ.
מסלולה המקורי היה לנוע מגרודנו (בלארוס), לידא (בלארוס), וילנה (ליטא), מולודצ'נו (בלארוס), מינסק (בלארוס), אורשה (בלארוס), דרך סמולנסק ומשם לחזית מוסקבה.
במהלך הצעידה לעבר חזית סמולנסק ב-26 בספטמבר, קיבלו המתנדבים הספרדיים הוראה לשנות את הכיוון מוויטבסק וסופחו לארמייה ה-16 הגרמנית של קבוצת ארמיות צפון שצר על סנקט פטרבורג.
תחילה נפרסה הדיוויזיה בחזית וולחוב, ומפקדתה מוקמה בגריגורובו, בפאתי העיר נובגורוד.
המתנדבים הספרדיים היו אחראים על אזור של כ-50 ק"מ בחזית הצפונית והדרומית של נובגרוד, לאורך גדות נהר הוולחוב ואגם אילמן.
באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה צפונה לאגף הדרומי של סנקט פטרבורג, דרומית לנבה ליד העיר פושקין, קולפינו וקרסני בור באזור נהר האזורה.
הדיוויזיה הכחולה נשארה בחזית לנינגרד בה היא ספגה אבדות כבדות הן בעקבות הקור והן בשל פעולות הצבא האדום.
פרנקו העביר עוד כוחות, אשר הפעם כללו גיוס בנוסף למתנדבים.
סה"כ שירתו כ-45,000 חיילים ספרדים בחזית המזרחית.
החיילים זכו בעיטורים ספרדיים וגרמניים, והיו הדיוויזיה היחידה שהייתה בעלת מדליה דיוויזיונית, שיצירתה אושרה על ידי היטלר.
בעקבות קריסת החזית הגרמנית לאחר קרב סטלינגרד, המצב השתנה ויותר חיילים גרמנים נפרסו דרומה יותר.
באותו זמן הגנרל אמיליו אסטבן אינפנטס לקח פיקוד.
בסופו של דבר, החלו בעלות הברית וספרדים אוהדי בריטניה ללחוץ על פרנקו להסיג את הכוחות.
פרנקו החל שיחות באביב 1943 והעביר פקודה לנסיגה ב-10 באוקטובר.
כמה חיילים ספרדים סירבו לסגת.
הממשלה הספרדית ב-3 בנובמבר אילצה את כולם לחזור לספרד, או שיאבדו את אזרחותם.
בסופו של דבר מספר החיילים שלא חזרו היו כ-3,000. ספרדים הצטרפו גם כן ליחידות גרמניות אחרות כמו הוואפן אס אס.
בסופו של דבר כלל היחידות כולן נקראו הלגיון הכחול (Legión Azul).
הספרדים שנשארו תחילה שרתו כחלק מהדיוויזיה ה-121, נדרשו לחזור במרץ 1944 והועברו חזרה לספרד ב-21 במרץ.
שארית המתנדבים נקלטו ביחידות גרמניות.
השפעת הדיוויזיה הכחולה על היסטורית הצבא הספרדי
רוב הקצינים הבכירים בצבא הספרדי בשנים בין 1960–1970 שירתו בדיוויזיה הכחולה.
השירות בה השפיע על תפקידם ועל השקפת עולמם בנוגע למעבר לדמוקרטיה בספרד של סוף שנות ה-70. רבים מהגנרלים אשר לקחו חלק בניסיון ההפיכה הצבאית בספרד ב-23 בפברואר 1981, שירתו בדיוויזיה הכחולה במהלך מלחמת העולם השנייה, ביניהם היו אלפונסו ארמדה וחיימה מילנס דל בוש .
צלב סופיה הקדושה של נובגורוד
ב-2004 הממשלה הספרדית החזירה את צלב הקתדרלה האורתודוקסית סופיה הקדושה לנובגרוד.
הצלב נלקח כשלל במהלך הפגזת העיר אשר שימשה את מפקדת הדיוויזיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצלב נלקח לספרד, ראשית לבורגוס ולאחר מכן לאקדמיה להנדסה צבאית הספרדית באויו דה מנסנרס ליד מדריד.
חוויאר גונסלס (Javier González) "הכתר החמישי" (La Quinta Corona) - תרגם יורם מלצר, אגם הוצאה לאור 2007. רומן הקושר בין ספרד של שנת 2005 לדיוויזיה הכחולה בחזית סנקט פטרבורג.
דיוויזיה הררית מס' 23, קאמא אס אס, שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה הקרואטית מס' 2", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בתחום קרואטיה, שכללה באותה תקופה גם את בוסניה והרצגובינה.
לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13 ("הנדשאר", או חנג'ר), החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים בוסנים מוסלמים.
הדיוויזיה הוקמה ביוני 1944 והרכבה היה 90% בוסנים מוסלמים ו-10% קרואטים קתולים.
בספטמבר 1944 היא פורקה והחיילים צורפו לדיוויזיה הררית מס' 13, חאנדיאר אס אס.
דיוויזיית אס אס הררית ה-21 'סקנדרבג', שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה האלבנית הראשונה", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, מתוך האוכלוסייה האלבנית המוסלמית של קוסובו.
ב-1943 הוקמה על ידי האלבנים הליגה השנייה של פריזרן, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים.
הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים.
בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית.
הליגה ומנהיגיה עודדו את האלבנים להתגייס ליחידות אס אס גרמניות.
לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13, החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים אלבנים מוסלמים, מרביתם ממחוז קוסובו.
הדיוויזיה הוקמה במרץ 1944 והתקיימה עד מרץ 1945.
הדיוויזיה האלבנית נקראה על שמו של הגיבור הלאומי האלבני, סקנדרבג, נועדה למלחמה נגד הפרטיזנים ולאלבנים הובטח שלאחר המלחמה תוקם מדינה אלבנית גדולה שתכלול, בנוסף לאלבניה עצמה, גם את קוסובו ואת צפון מקדוניה.
בפברואר 1944 הדיוויזיה עצרה כ-280 יהודים ומסרה אותם לנאצים הגרמנים – יהודים אלה לא שבו.
הסרבים האשימו את לוחמי הדיוויזיה שביצעו טיהור אתני כנגד הסרבים.
הדיוויזיה ההררית העשירית היא דיוויזיית חיל רגלים קל בצבא ארצות הברית הנמצאת תחת פיקוד הקורפוס המוטס ה-18 ושוכנת בפורט דראם, ניו יורק.
הדיוויזיה הייתה היחידה מסוגה וגודלה המאומנת בלוחמה הררית, לכן מעל סמל היחידה נכתב Mountain (הר), המשמר את יעודה ההיסטורי.
הדיוויזיה הוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הצלחות של יחידות הרריות בצבאות באירופה, כמו הלוחמה בפינלנד ובהרי האלפים.
במהלך המלחמה שירתה בעיקר באיטליה בקרבות באזורים הגבוהים.
לאחר המלחמה פורקה והוקמה מחדש פעמיים למשך מספר שנים, עד שהוקמה מחדש בשנת 1985 באופן סופי כדיוויזיית חיל רגלים קל.
לאחר תקופת ההקמה ואימוני הלחימה בארצות הברית, נשלחו יחידות הדיוויזיה בשני גלים להשתתף בלחימה באיטליה.
הגל הראשון כלל את 'רגימנט הרגלים ה-86' ויחידות הסיוע, אשר הגיע ב-22 בדצמבר 1944 לנאפולי, הגל השני שכלל את 'רגימנט הרגלים ה-85' ו-'רגימנט הרגלים ה-87' הגיע ב-13 בינואר 1945 לנאפולי.
הדיוויזיה החלה במהלך ינואר להתקדם צפונה לעבר העיר פיזה, כחלק מהקורפוס ה-4 של הארמייה החמישית (הארמייה הצפונית).
החל מה-16 בפברואר, החלו יחידות הדיוויזיה להיכנס ללחימה באזור קוטיגליאנו והאזורים ההרריים שמסביב.
במהלך מרץ הגיעו היחידות לאזור שמדרום לבולוניה, שם הצליחו לכבוש מספר יעדים שמנעו מהצבא הגרמני נתיבי אספקה ותקשורת עם אזור עמק הפו, כך נפתחה הדרך להתקפה של הארמייה החמישית בעמק.
כוחות הדיוויזיה החזיקו את היעדים שכבשו במשך כשלושה שבועות למקרה והגרמנים יבצעו התקפת נגד.
בשבועות הקרובים המשיכו יחידות הדיוויזיה בהתקדמות לאורך הצד המזרחי של עמק הפו, ב-17 בפברואר הם שברו את קו ההגנה הגרמני באזור העיירה בומפורטו ומשם המשיכו צפונה כשהם נלחמים בכוחות הגרמנים באזור העמק.
ב-30 באפריל, הסתיימה למעשה ההתנגדות הגרמנית באיטליה.
לאחר הסכם הפסקת האש וסיום המלחמה באירופה ב-2 במאי, החלה הדיוויזיה בפעילות שמירה וביטחון כשהיא מקבלת את כניעתם של היחידות הגרמניות באזור.
ב-20 במאי הצטרפה הדיוויזיה לכוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי במניעת התקדמות כוחות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה באזור צפון איטליה.
לאחר מכן הייתה עתידה הדיוויזיה להשלח לחזית הפסיפית להשתתף בכיבוש יפן, אך זו נכנעה עם הפצצת הירושימה ונגסאקי בשתי פצצות אטום ובאוגוסט 1945 הוחזרה לארצות הברית ופורקה ב-30 בנובמבר 1945.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, הוקמה הדיוויזיה מחדש בשנת 1948 בתור דיוויזיית אימון שעסקה באימון חיילי צבא ארצות הברית בין היתר בתקופת מלחמת קוריאה.
בתקופה זו שכנה הדיוויזיה בפורט ריילי (Fort Riley), קנזס והסמל שלה איבד את הכיתוב "Mountain".
בשנת 1954 הופעלה הדיוויזיה מחדש כיחידה לוחמת רגלית (לא הררית), היא נשלחה לשרת בגרמניה במסגרת כוח נאט"ו, שם שירתה במהלך ארבע שנים עד שהוחזרה לארצות הברית ופורקה בשנית.
ב-13 בפברואר 1985 הוקמה הדיוויזיה מחדש בשם "הדיוויזיה ההררית העשירית (חי"ר קל)", היא נקראה כך כדי לשמר את הקשר ההיסטורי לדיוויזיה ששירתה במהלך מלחמת העולם השנייה.
כחלק משינויים בהרכב היחידות בצבא ארצות הברית, במקום להתבסס על רגימנטים, הורכבה הדיוויזיה החדשה משתי חטיבות (הראשונה והשנייה).
הדיוויזיה העשירית הוגדרה כיחידת חיל רגלים קל ולמעשה לא נחשבה יחידה הררית, אך היא שימרה את השם מטעמים של מורשת היסטורית, מה גם שהיעוד שלה כדיוויזיה קלה לפריסה מהירה אפשר ליחידותיה על בסיס הציוד הקל והאימונים המגוונים לתפקד באופן מוצלח גם בתנאי שטח קשים.
בשנת 1990 כ-1,200 מחיילי הדיוויזיה נשלחו להשתתף במלחמת המפרץ, רוב הכוח (כ-1,000 חיילים) היה מ-"חטיבת הסיוע והאספקה ה-548".
במהלך שנת 1992 נשלחו כוחות הדיוויזיה שוב לפעילות מבצעים כחלק ממעורבות ארצות הברית במלחמת האזרחים בסומליה, הם סיפקו מסגרת צבאית באזור ואיבטחו את הכבישים והאספקה.
במהלך המעורבות בסומליה השתתפו כוחות הדיוויזיה בין היתר בקרב מוגדישו, כשהם פעלו לחילוץ הכוחות המיוחדים שנלחמו בעיר.
הדיוויזיה נותרה בסומליה עד שהיחידות האחרונות שלה חזרו לארצות הברית במרץ 1994. בשנים הבאות השתתפה הדיוויזיה בפעילות שמירה על היציבות בהאיטי ובפעילות של נאט"ו בבוסניה.
החל מסוף שנת 2001, יחידות הדיוויזיה נשלחו לאפגניסטן כחלק מהמלחמה שם, היא שירתה מספר תקופות שירות באפגניסטן עד שנשלחה לשירות מבצעי בעיראק לקראת סוף 2004. במהלך תקופה זו עברה הדיוויזיה שינוי לקראת הפיכתה לדיוויזיה מודולרית על בסיס ארבע חטיבות לוחמות, חטיבת סיוע אווירי וחטיבת סיוע לוגיסטי.
בשנים האחרונות, יחידות הדיוויזיה נשלחות לשירות מבצעי באפגניסטן ועיראק לסירוגין ומשתתפות במבצעים השונים שם.
הדיוויזיה מוגדרת כדיוויזיית חיל רגלים קל להפעלה מהירה.
היא מורכבת מארבע חטיבות רגליות שמהוות את הכוח הלוחם של הדיוויזיה.