tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1990 קיבל את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "חשיפה לצפון", בה גילם את הרופא הצעיר ג'ואל פליישמן במשך כ-5 שנים, בהן היה שלוש פעמים מועמד לפרס גלובוס הזהב ופעמיים לפרס אמי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ב-1994 השתתף בסרט הדרמה של רוברט רדפורד "חידון האשליות" בתור עורך הדין דיק גודווין.
ב-1996 שיחק בסרטו של אלברט ברוקס "אמא".
מורו ביים את סרטו הראשון "מייז" בשנת 2000 וזכה לשבחים על עבודתו הראשונה כבמאי.
מורו ביים פרק אחד בסדרה "אוז" ושלושה פרקים בסדרה "ג'ואן מארקדיה".
ב-2002 שיחק בדרמה "מועדון הקיסר" בדמותו של ג'יימס אלרבי.
שיחק בשנים האחרונות בעיקר בדמותו של סוכן הFBI דון אפס בחמש העונות של סדרת הפשע "מספ7ים", מורו ביים שלושה פרקים בסדרה.
בשנת 2005 שיחק בקומדיה "הולכים לקניות" לצד לי גרנט.
בשנת 2007 הופיע מורו בדרמה הקומית של רוב ריינר "מתים על החיים" בתור ד"ר הולינס רופאו של אדוארד (ג'ק ניקולסון) המבשר ולו ולחברו קרטר (מורגן פרימן) שנותרה להם שנה אחת לחיות בשל מחלת הסרטן בה לקו.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד הראשי של ג'ימי ברוגן בסדרת הדרמה המשפטית "The Whole Truth" ברשת ABC לצדה של מאורה טיירני, ובוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2016 הצטרף כדמות משנית לסדרת הדרמה "מיליארדים" המשודרת ברשת Showtime, בתפקיד דמותו של אדם דה-גיליו, משפטן שאפתן.
בשנת 2022 גילם את איש העסקים אדי קיו בסדרת הדרמה הביוגרפית "הקרב על אובר" (אנ') מבית שואוטיים.
רוב "ההולנדי" קאמן היה אלוף העולם (תשע פעמים) בקיקבוקס ובאגרוף תאילנדי ונחשב בעיני רבים לאחד מהקיקבוקסרים הטובים ביותר בכל הזמנים.
הוא כונה תכופות "מר בעיטה נמוכה" (Mr.
Low Kick) בשל הבעיטות הנמוכות מטילות האימה שלו בהן הוא השתמש על מנת לסכל את המתקפות של יריביו.
בצעירותו שיחק כדורגל בנבחרת הנוער של אייאקס אמסטרדם.
קאמן היה שחקן טוב, אולם הוא מעולם לא אהב ספורט קבוצתי ובגיל 16 התחיל להתאמן באמנויות לחימה, בתחילה בפנטיאק סילאט וב-1978 הוא התחיל להתאמן באגרוף תאילנדי באולם ההתעמלות מיירו ג'ים (Mejiro) תחת הדרכתו של יאן פלאס.
ב-1980 נהפך קאמן לאחד המתאגרפים הטובים ביותר בהולנד.
הוא ניצח ברוב הקרבות שלו בנוקאאוט.
נקודת המפנה עבורו הייתה כשנלחם עם בלינקי רודריגס, דודנו של בני אורקידס.
קאמן הפיל אותו בנוקאאוט בסיבוב השני בעזרת בעיטה נמוכה לרגל.
זו הייתה פריצת הדרך הבינלאומית שלו.
מרגע זה ואילך, החל קאמן להילחם בתאילנד.
הקרב הראשון שלו בתאילנד היה נגד דנואי, אלוף מקומי.
קאמן זכה בניצחון בנוקאאוט והתבקש להילחם נגד לאקצ'רט, אלוף תאילנד, בבנגקוק.
ב-23 בספטמבר 1983 הוא נלחם נגד ג'ון מונקיו על תואר אלוף העולם בקיקבוקסינג של איגוד WKA.
קאמן הפיל אותו בנוקאאוט בסיבוב השלישי בעזרת בעיטה נמוכה והיה אלוף העולם האירופאי הראשון של איגוד ה-WKA בקיקבוקסינג.
ב-12 בינואר 1984 הוא נלחם נגד פאיאפ פרמצ'אי, אלוף תאילנד ביאפ אדנהאל, אמסטרדם וניצח לפי החלטה פה אחד של השופטים.
באפריל 1984 הוא התמודד מחדש נגד ג'ון מונקיו במיאמי, פלורידה.
בפעם הזו הוא הפיל את מונקיו בנוקאאוט בעזרת אגרוף בסיבוב השני.
בסיום השנה הוא ניצח את המתאגרף התאילנדי סאמארט פראסארנמיט בהונג קונג, כמו גם את ז'אן מארק טונוס, באליפות אירופה בקרב מגע מלא.
במהלך שנת 1985 הוא הביס את לארי מקפאדן בסיבוב השלישי בנוקאאוט ושלושה חודשים לאחר מכן, הוא נקם בלאקצ'רט.
הוא ניצח את התאילנדי בנוקאאוט בסיבוב הרביעי.
לאחר מכן, קאמן נלחם נגד מתאגרפים שונים באמסטרדם: ארנסט סימונס (לפי חוקי WKA), ארנסטו הוסט (לפי חוקי WKA), פאיאפ (קרב חוזר לפי חוקי האגרוף התאילנדי), רוג'ר הרד (לפי חוקי WKA) וסיטיסאק (לפי חוקי האגרוף התאילנדי).
הוא זכה בכל הקרבות הללו ובשלהי שנת 1987 הוא הוזמן להילחם ביפן.
הקרב הראשון שלו ביפן היה נגד לאקצ'רט.
קאמן הפיל אותו בנוקאאוט בסיבוב הראשון.
הוא זכה לאהדה רבה מאוד ביפן ומאותה עת ואילך נלחם פעמים רבות בארץ זו.
הוא נלחם נגד קירקווד ווקר, האנסו פרמצ'אי, סנטיאגו גארזה, דון נאקאיה נילסן.
ב-9 באפריל 1989 נלחם קאמן בהולנד פעם נוספת, בפעם הזאת נגד יאן וסלס מארנהם.
קאמן ארגן את האירוע ולא היה בידו די זמן על מנת להתכונן כהלכה לקראת הקרב.
הוא הפסיד בקרב ואנשים רבים סברו שהקריירה שלו הגיעה לתומה.
בשלהי אותה שנה הוא שב וניצח את וסלס בנוקאאוט בסיבוב השני בקרב על תואר אלוף העולם של איגוד ה-WKA.
במהלך שנת 1990 הוא שיחק בסרט "Bloodfist" ביחד עם דון וילסון ובילי בלנקס ונלחם שלוש פעמים נגד צ'אנגפואק קיאטסונגריט מתאילנד ואדי מתיו מצרפת.
בזמן הקיץ הוא היה אמור להילחם ביפן נגד פיטר סמית.
סמית היה מתאגרף עולה ואלוף אירופה של איגוד WKA.
קאמן הפך לאב עם הולדת בנו גבי ממש לפני הקרב.
קאמן הפסיד את תואר אלוף העולם בקרב ביניהם.
קאמן נלחם נגד היפני נישי ביפן וזכה בסיבוב הראשון בנוקאאוט.
האמרגנים בהולנד ארגנו לו קרב נגד המתאגרף העולה ארנסטו הוסט.
לפני הקרב הוסט נחשב לבעל הסיכויים הטובים ביותר לזכות, אולם קאמן הצליח להפיל אותו בנוקאאוט בסיבוב החמישי.
לדעת רוב חובבי הקיקבוקסינג, הקרב שלו עם ארנסטו הוסט היה הקרב הטוב ביותר בו נלחם קאמן בהולנד.
ב-29 ביוני 1991, נלחם קאמן נגד לוק ורהייה בצרפת על תואר אלוף העולם של ה-WKA.
לוק ורהייה ניצח את פיטר סמית והיה אלוף העולם החדש.
קאמן הביס את לוק ורהייה והשיב לעצמו את תואר אלוף העולם.
הוא נלחם בצרפת נגד מתאגרפים כמו ריק רופוס, מרק ראסל, ז'סטין וורד, זיאד פוליו ועוד.
אחד הקרבות הטובים ביותר שלו היה נגד מארק פיוטרובסקי, אותו ניצח בנוקאאוט בסיבוב השביעי.
ב-20 ביוני 1992 לחם קאמן ב"קרב הקרבות" נגד ז'אן-איב תריול, אחד מאלופי קרב מגע מלא הטובים ביותר מאז ומעולם.
קאמן זכה בקרב בנוקאאוט טכני ונהיה אלוף העולם החדש של איגוד ה-ISKA.
בשלב זה הוא היה בעת ובעונה אחת אלוף העולם של איגוד ה-WKA בקיקבוקסינג ואלוף העולם באגרוף תאילנדי.
ב-26 בנובמבר 1993 נלחם קאמן לראשונה מזה שלוש שנים בהולנד, הפעם נגד אלוף הולנדי אחר, ריק ון ואתורסט.
קאמן ניצח אותו בנוקאאוט בסיבוב השני.
בסיום אותה שנה הפיק עיתון ניקו טושוגו (Nikko Toshogu Press) שמונה קלטות וידאו של אימוניו של רוב קאמן וקלטת אחת של נקודות שיא ונוקאאוטים מהקריירה שלו.
קאמן גם שיחק בשני סרטים עם ז'אן-קלוד ואן דאם: "מקסימום ריסק" ו"דאבל טים", בו שיחקו גם דניס רודמן ומיקי רורק.
אחרי-כן הוא נלחם בצרפת, בפעם הזו במרסיי, שוב נגד מתאגרף עולה מהולנד, אורלנדו בריינבורג.
הוא זכה בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי.
ב-1995 הוא השתתף בטורניר K-2 בפריז, צרפת.
הקרב הראשון שלו היה נגד לאוול רובינסון, בו ניצח בנוקאאוט.
הקרב השני שלו היה נגד האוסטרלי טוסקה פטרידיס והוא ניצח שוב.
נלחם פעמיים באותו הערב בקרבות הגמר והגיע לקרב נגד ז'רום טורקאן מצרפת.
קאמן ספג פגיעות רבות בקרבות קודמים.
במהלך הסיבוב הרביעי הוא דימם קשות והדהים את כולם כשהוא הפיל בנוקאאוט את טורקאן עם שתי בעיטות גבוהות מרהיבות בסיום הסיבוב.
הוא היה מנצח טורניר K-2 בפריז, צרפת.
בגלל הפציעות הרבות מהן סבל וסרט חדש בו שיחק עם ז'אן-קלוד ואן דאם, "הליגיונר", הוא נלחם רק בקרבות מעטים בשנה שלאחר מכן והחליט לפרוש מהאגרוף, ולסיים את הקריירה שלו היכן שהתחילה, בהולנד.
ב-24 באוקטובר 1999, הוא נלחם בפעם האחרונה, נגד אלכסיי איגנאשוב, בן 21, אלוף העולם לחובבים בקיקבוקסינג.
קאמן זכה בקרב בנקודות, אולם כשהקרב הסתיים הוא אמר שיריבו היה המנצח האמיתי ונתן את הפרס לאלכסיי איגנאשוב.
קאמן אימן את איתי פרנסיס, הישראלי היחידי שזכה באליפות העולם בקיק בוקסינג.
עד למותו, הוא אימן את ברנדון ורה, שהתמודד במשקל light heavyweight של איגוד ה-UFC בקיקבוקסינג לקראת ה-MMA.
הוא גם אימן את מתאגרף ה-MMA ג'ייסון מילר.
רוב מוחלט הוא רוב של מעל 50% מבעלי זכות ההצבעה, ללא תלות במספר המתנגדים לדעת הרוב או במספר המשתתפים בהצבעה.
לכל הפחות הוא רוב פשוט מסך בעלי זכות ההצבעה.
כאשר בארגון יש מספר שאינו משתנה של מצביעים בעלי קול שווה, הרוב המוחלט דורש מספר קבוע של תומכים.
בכנסת ישראל, לדוגמה, יש 120 חברים; ורוב מוחלט של חברי הכנסת הוא 61 קולות ומעלה, ללא קשר למניין המשתתפים בהצבעה.
רוב רוי הוא קוקטייל המורכב מ: 45 מ"ל ויסקי סקוטי, 25 מ"ל ורמוט מתוק ודש אנגוסטורה ביטרס.
את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר עם קרח, לבחוש בכפית ארוכה ולסנן לתוך כוס קוקטייל ולקשט בדובדבן.
שמו של הקוקטייל מגיע מרוב רוי מק'גרגור שהיה גיבור עממי סקוטי.
רוב רוי מק'גרגור היה נקרא גם "מק'גרגור האדום" כינוי המזכיר את מרכיבי הקוקטייל: ויסקי סקוטי וורמוט אדום.
רוברט ראלף "רוב" מינקוף הוא במאי, מפיק, תסריטאי ואנימטור אמריקאי-יהודי.
מינקוף ידוע בשל מלך האריות, סרט עטור שבחים שביים יחד עם רוג'ר אלרס.
מינקוף נישא לחברתו קריסטל קונג ב-29 בספטמבר 2007, השניים נפגשו ב-2003 במסיבה אשר נערכה במשרדו של מינקוף.
בוגר מכון קליפורניה לאומנויות (CalArts).
פיטר רוברט "רוב" רנסנברינק (בהולנדית: ; 3 ביולי 1947 – 24 בינואר 2020) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
תקופת השיא שלו הייתה במדי אנדרלכט הבלגית, במדיה זכה פעמיים בגביע אירופה למחזיקות גביע.
כחלוץ הגיע פעמיים לגמר המונדיאל, ב-1974 וב-1978.
רנסנברינק, ששיחק כחלוץ וכקיצוני שמאלי, נודע ככובש שערים קר רוח ובעל טכניקה גבוהה.
הוא הצטיין גם כבועט פנדלים מוצלח, שבמהלך הקריירה החמיץ שתי בעיטות עונשין בלבד.
לעיתים קרובות, לפני ביצוע בעיטת עונשין, היה נוהג לומר לשוער היריבה לאיזו פינה הוא יבעט, לבעוט לאותה פינה וגם לכבוש.
בשנת 2004 נבחר רנסנברינק על ידי פלה כאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
רנסנברינק החל את הקריירה בקבוצה מעיר הולדתו, ד.וו.ס אמסטרדם, במדיה שיחק בקבוצת הנוער, ועוד ארבע שנים במדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה באותה תקופה בליגה הבכירה בהולנד.
עונתו האחרונה בקבוצה, , הייתה הטובה ביותר שלו מבחינה אישית, והוא כבש בה 15 שערי ליגה, ו-19 שערים בסך הכל.
לאחר עונה זו עבר רנסנברינק לשחק בקלאב ברוז' הבלגית.
מי שהחתים אותו בקבוצה היה פרנס דה מונק, בעונתו הראשונה בקבוצה אליה עבר מויטסה ארנהיים ההולנדית.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה רנסנברינק בתוארו הראשון בקריירה, הגביע הבלגי.
במהלך שתי העונות בקבוצה כבש רנסנברינק 24 שערי ליגה, וקבוצתו סיימה פעמיים במקום כסגנית האלופה בליגה הבלגית.
לאחר שתי עונות עזב דה מונק את ברוז', וגם רנסנברינק המשיך לתחנה הבאה והמוצלחת ביותר בקריירה שלו, יריבתה של ברוז' בליגה, אנדרלכט.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה אנדרלכט בתואר האליפות, כשרנסנברינק מוביל את טבלת הכובשים שלה עם 16 שערי ליגה, סגן מלך השערים בליגה לאותה עונה.
בנוסף, זכתה הקבוצה בגביע הבלגי והשלימה דאבל שני בתולדותיה.
בעונה שלאחריה הפסידה אנדרלכט את האליפות וסיימה במקום השישי בלבד, אך רנסנברינק כבש כמות זהה של שערי ליגה, 16 שערים שהפכו אותו למלך השערים בליגה הבלגית.
באותה עונה זכו רנסנברינק וקבוצתו בפעם השנייה ברצף בגביע.
בעונת החזירה לעצמה אנדרלכט את האליפות, ורנסנברינק סיים שוב כסגן מלך השערים בליגה, עם 20 שערים.
הייתה זו האליפות האחרונה בה זכה בקריירת המשחק שלו.
בעונת אנדרלכט סיימה רק במקום השלישי בליגה, אך זכתה בגביע פעם נוספת, מה שהקנה לה את ההשתתפות בגביע אירופה למחזיקות גביע.
בעונת , אנדרלכט ורנסנברינק זכו בתואר האירופי הראשון בתולדותיהם, כשזכו בגביע אירופה למחזיקות.
רנסנברינק סיים כמלך שערי הטורניר עם שמונה כיבושים, כולל צמד בגמר מול וסטהאם יונייטד מאנגליה, בניצחון קבוצתו 2–4. באותה עונה אנדרלכט סיימה במקום השני בליגה הבלגית, כשלרנסנברינק הייתה זו עונת שיא מבחינת מספר כיבושים.
הוא סיים כסגן מלך שערי הליגה עם 23 שערי ליגה.
רנסנברינק אף הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע הבלגי, כשכבש שמונה שערים במפעל, כולל השער הראשון במשחק הגמר מול לירסה שהסתיים בתוצאה 0–4. עם תחילת עונת , נפגשו באיירן מינכן ואנדרלכט לצמד משחקי הסופר קאפ האירופי.
לאחר ניצחונה של באיירן 1–2 במשחק הראשון במינכן, נפגשו הקבוצות למשחק הגומלין בבריסל.
רנסנברינק כבש את השער הראשון במשחק, והשלים צמד לקראת סיומו, בדרך לניצחונה של אנדרלכט 1–4 וזכייה בסופר קאפ על חשבון אלופת אירופה.
בהמשך העונה אנדרלכט הגיעה עד לגמר גביע אירופה למחזיקות אך הפסידה את התואר להמבורג.
בבלגיה סיימה הקבוצה כסגניתה של האלופה קלאב ברוז' בליגה, ובהפסד לאותה ברוז' בגמר הגביע.
זכייתה של ברוז' באליפות העבירה את ההשתתפות בגביע אירופה למחזיקות אל אנדרלכט.
בזכות כך, הצליחה הקבוצה להגיע לגמר המפעל בפעם השלישית ברציפות, ולזכות בתואר בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על אוסטריה וינה בתוצאה 0–4. רנסנברינק כבש את שני השערים הראשונים במשחק, והשלים צמד שני בגמר גביע המחזיקות.
עם תחילת העונה הבאה, שוב הצליחה אנדרלכט, כמחזיקת גביע אירופה למחזיקות, לנצח במשחקי הסופר קאפ האירופי את אלופת אירופה המכהנת.
הפעם הייתה זו ליברפול מאנגליה, שהפסידה במשחק הראשון בתוצאה 1–3. את השער האחרון במשחק כבש רנסנברינק.
בגומלין אנדרלכט הפסידה בתוצאה 1–2, מה שהספיק לה לזכייה שנייה בסופר קאפ.
בהמשך העונה ובעונה של אחריה, לא הצליחו הקבוצה והשחקן לזכות בתארים נוספים.
בסיום עונת סיים השחקן את דרכו בקבוצה לאחר תשע עונות.
הוא כבש 143 שערי ליגה עבור הקבוצה, מה שהפך אותו למלך שעריה בכל הזמנים.
בתקופתו בבלגיה הוא כבש מספר דו ספרתי של שערים עשר עונות ברציפות, מעונתו הראשונה בברוז' ועד לעונה הלפני אחרונה שלו באנדרלכט.
הוא סיים בשלישייה האחרונה לתואר נעל הזהב הבלגית ארבע שנים ברציפות, תואר המוענק לשחקן הטוב ביותר בבלגיה במהלך השנה.
הוא זכה בתואר זה ב-1976, סיים במקום השני ב-1975 ופעמיים במקום השלישי, ב-1977 וב-1978. שעריו בגביע אירופה למחזיקות הפכו אותו למלך שערי המפעל בכל הזמנים, עם 25 כיבושים.
ב-2008 נבחר רנסנברינק לכדורגלן הטוב ביותר בהיסטוריה של אנדרלכט.
לאחר תקופתו באנדרלכט, הוא עבר לתקופה קצרה לארצות הברית, שם שיחק במדי פורטלנד טימברס, לפני שעבר לעונת פרישה בטולוז הצרפתית, איתה זכה באליפות ליגת המשנה ובהעפלה לליגה הבכירה.
בסיום עונה זו פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
רנסנברינק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כבר ב-1968, כשהיה בן 21 בלבד, מול .
למרות זאת, באותה תקופה לא זכה לדקות משחק רבות, בעיקר עקב ריבוי חלוצים בכירים בנבחרת, ביניהם יוהאן קרויף.
מאמן הנבחרת רינוס מיכלס כלל אותו בסגל הנבחרת למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית.
רנסנברינק התאים לשיטת הטוטאל פוטבול שהנחיל המאמן, אך במקום לשחק בצד שמאל של ההתקפה, שם שיחק קרויף, הוא שיחק בכנף שמאל של הקישור.
רנסנברינק כבש את שערו היחיד בטורניר במשחקה השני של נבחרתו בשלב הבתים השני, בניצחון 0–2 על .
במשחק שאחריו מול , שהיה האחרון של הנבחרת בדרך אל הגמר, רנסנברינק נפצע והיה בספק למשחק הגמר.
למרות זאת, מיכלס החליט לפתוח עם השחקן בהרכב, ורנסנברינק שיחק מחצית אחת, בסיומה הוחלף ברנה ואן דה קרקהוף.
הולנד הפסידה במשחק ל המארחת בתוצאה 1–2.
רנסנברינק המשיך לשחק במדי הנבחרת גם בטורניר יורו 1976, בו סיימה הולנד במקום השלישי, אך לשיאו במדי הנבחרת הגיע בטורניר מונדיאל 1978. הפעם הולנד הגיעה לטורניר עם ארנסט האפל כמאמנה, וללא יוהאן קרויף שבחר שלא להגיע עקב שלטון חונטה צבאית שהונהג במדינה המארחת, ארגנטינה.
ללא קרויף, רנסנברינק תפס את מקומו בצד שמאל של ההתקפה, לצידם של ג'וני רפ ורנה ואן דה קרקהוף.
הוא כבש שלושה שערים, מתוכם שני פנדלים, במשחק הפתיחה של הולנד בטורניר בו ניצחה 0–3 את .
הוא כבש פנדל נוסף במשחק ההפסד של נבחרתו 2–3 מול סקוטלנד, שער שהיה לשער ה-1000 בתולדות גביע העולם, והוסיף פנדל מדויק נוסף במשחק הראשון בשלב הבתים השני, בו ניצחה הולנד את בתוצאה 1–5. הולנד העפילה למשחק הגמר מול המארחת.
בדקה ה-90 של המשחק, במצב של שוויון 1-1, קיבל רנסנברינק כדור ארוך מקפטן הנבחרת רוד קרול, וממצב בעיטה לא נוח בזווית קשה הבעיטה שלו מצאה רק את הקורה.
אם היה כובש, הולנד קרוב לוודאי הייתה זוכה בתואר אלופת העולם, ורנסנברינק, שסיים כסגן מלך שערי הטורניר, היה זוכה בתואר מלך השערים במקומו של מריו קמפס, שהבטיח את זכייתו בתואר מלך השערים עם שערו השני במשחק במהלך ההארכה.
רנסנברינק הוסיף לשחק במדי הנבחרת גם במוקדמות יורו 1980, אך במהלכו פרש מהנבחרת בגיל 32. הוא שיחק בסך הכל 46 פעמים במדי הנבחרת, וכבש 14 שערים, מתוכם שישה בטורנירי המונדיאל.
בעקבות הופעותיו הן במדי הקבוצות והן במדי הנבחרת, זכה רנסנברינק להיכלל ברשימת פיפ"א 100, שנערכה על ידי פלה הברזילאי בשנת 2004 וכוללת את 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
מת ב-24 בינואר 2020 כתוצאה מניוון שרירי מתקדם בו לקה ב-2012.
כדור הזהב: (מקום שני), (מקום שלישי)
מלך הבישולים בגביע העולמי: 1978
מלך שערי גביע אירופה למחזיקות גביע בכל הזמנים (25 שערים)
רובא בלאל-עספור היא שחקנית ערבייה-ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2016 על משחקה בסרט "סופת חול".
נולדה למשפחה ערבית-מוסלמית בעיר נצרת ללילא לבית חדאד, ילידת רמלה, ולסעד בלאל.
בגיל 28 נישאה ליוסף עספור, מורה להיסטוריה ופעיל באמנסטי אינטרנשיונל, ולהם ארבעה בנים.
במהלך השנים השתתפה בלאל-עספור במספר מחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה.
תפקידה הקולנועי הראשון היה בשנת 2005 בסרטו של תאופיק אבו ואיל "עטאש (צימאון)".
בשנת 2006 שיחקה בסרטי הדרמה "מחילות" של הבמאי אודי אלוני, ו"הבועה" של איתן פוקס.
בשנת 2008 גילמה את לילה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "כוונות טובות" בבימויו של אורי ברבש, ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
בשנת 2010 שיחקה בסרטו של ג'וליאן שנאבל "מיראל".
בשנת 2011 שיחקה בסרט הדרמה "דייוויד וכמאל" של הבמאי היפני קיקו קוואסקי.
בשנת 2012 גילמה את דמותה של היאם עבאס בסרט "הירושה", ושיחקה בדרמת המתח "כל הזמן שבעולם" של הבמאי רני מגר, לצד יחזקאל לזרוב ואלדד פריבס.
בשנת 2015 גילמה את אמאל בסרטה של טובה אשר "נדיה - שם זמני".
באותה שנה גילמה בתפקיד ראשי את אשתו של כאתב (יוסף סוויד) בסדרת הטלוויזיה "התסריטאי", ששודרה בערוץ הראשון, פרי עטו של סייד קשוע.
בשנת 2016 זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר" על משחקה בסרט "סופת חול".
היא השתתפה גם במחזות "אום דיא", עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל מסרחיד בעכו, "ג'ידאריה", "הדוב, התעטשות, הצעת נישואין", ו"חוואש".
בשנת 2017 השתתפה בהנחיית הפרויקט "אפשר אחרת", שהתקיים בין תלמידי בית הספר הרב-תחומי עמל ליידי דייוויס תל אביב לבין תלמידי בית הספר הרב-תחומי עמל טייבה על שמו של המנהל המנוח יוסף חאג' יחיא.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הנערים", המבוססת על פרשת רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר, בה היא מגלמת את אמו של מוחמד אבו ח'דיר.
באותה שנה שיחקה בסרטו של רם לוי "המתים של יפו".
בשנת 2022 שיחקה בסרטו של אופיר ראול גרייצר "אמריקה".
בשנת 2023 שיחקה בסדרת הנוער "מדרסה" של כאן חינוכית, בתפקיד ריהאם.
באותה שנה כיכבה לצד ג'וני ערביד בסרט הקצר "שמלת הכלה" בבימויה של ראמא מוסא, על אישה מוסלמית המסרבת להתחתן ולהוות קורבן של החברה הפטריארכלית העוטפת אותה.
רובאי (שם מדעי: Ptiloris) הוא סוג של ציפורי שיר טרופיות ממשפחת העדניים החיים ביערות גינאה החדשה ואוסטרליה.
הזכרים בעלי שכמייה שחורה גדולה וכנפיים מעוגלות היכולות להיפרש כמו קשת.
לכמה מינים ישנו גם חזה בתכלת.
הזנב קצר והמקור אפור-כחול עם חיך כתום עז הבולט כשהזכר שר לנקבה.
הנקבה בעלת צבעים חומים ומנומרים.
הרובאי יכול לפרוש את כנפיו לצורה מעוגלת הפרושה לעיני הנקבה הקטנה יותר ולהראות לה את לועו הכתום עז כששאר הפנים עולים למעלה.
כמו רוב הרובאיים הוא איננו עוזר לנקבה כלל בקינון וגידול הגוזלים.
רוב רוי הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1995, בבימויו של מייקל קייטון-ג'ונס, עם ליאם ניסן, ג'סיקה לאנג וטים רות' בתפקידים המרכזיים.
העלילה מתבססת על דמותו של רוברט רוי מקגרגור המכונה רוב רוי או רוברט האדום על שם צבע שערו, גיבור עממי סקוטי מהמאה ה-18 שנלחם במעמד האצילי והמנצל לטובת בני עמו העניים ומכובד בסקוטלנד כרובין הוד של הסקוטים.
על רוב רוי נעשה סרט אילם ב-1922 וסרט נוסף ב-1953 בשם רוב רוי, הנווד מההיילנד, עם ריצ'רד טוד וגליניס ג'ונס.
טים רות' זכה בפרס באפט"א עבור השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
השנה 1713, רוברט רוי מקגרגור עומד בראש שבט מקגרגור בהיילנדס בסקוטלנד.
הוא דואג לאנשיו ומתפרנס מתפיסת גונבי בקר השייך למרקיז של מונטרוז (ג'ון הרט) תמורת דמי חסות.
בתחילת הסרט הוא עוקב אחרי הגנבים והורג את מנהיגם סיבאלד (דייוויד היימן).
ארצ'יבלד קנינגהם (טים רות') מגיע מלונדון ומתארח אצל המרקיז של מונטרוז.
הוא שומע כי המרקיז הסכים להלוות למקרגור 1000 פאונדס לקניית עדר בקר ולסחור בו.
ביחד עם מנהל עסקיו של המרקיז, קילרן, (בריאן קוקס) הוא מתכנן לשדוד את הכסף.
מקגרגור שולח את נאמנו, אלן מקדונלד (אריק סטולץ) לקבל את שטר ההלוואה מקילרן אך זה נותן לו במקום זה שק מטבעות ובדרך חזרה רוצח אותו קנינגהם ומטביע את גופתו באגם.
מונטרוז דורש ממקגרגור את הכסף אבל מציע לו כי יוותר על החוב אם יעיד כי יריבו הדוכס מארגייל שייך ליעקוביטים.
המרקיז מכריז עליו כמבוקש ומורה לקנינגהם להביא אותו אליו חי.
מקגרגור בורח אל ההרים אך קנינגהם וחייליו מגיעים לביתו וקנינגהם תוקף את מרי מקגרגור-אשתו של רוברט (ג'סיקה לאנג)-ואונס אותה.
החיילים שורפים את הבתים והורסים את המשק.
למקגרגור נודע על שוד כספו על ידי קילרן וקנינגהם.
הוא חוטף את קילרן שלבסוף מחוסל וממשיך בעזרת אנשיו לפגוע ברכושו של המרקיז.
לבסוף נתפס מקגרגור על ידי חייליו של קנינגהם, נקשר לחבל ונגרר עד לפגישתו עם המרקיז.
לפני הוצאתו להורג הוא מצליח להימלט כשהוא קופץ לנהר סוער ומתחבא בתוך נבלה של פר.
מרי מקגרגור מגלה לדוכס ארגייל כי בעלה סירב להעיד עליו עדות שקר.
הדוכס מגיע להסכם עם מונטרוז כי העניין ייגמר בדו-קרב בין מקגרגור וקנינגהם.
אם מקרגור ינצח המרקיז יוותר על החוב ואם הוא יפסיד הדוכס ישלם זאת למרקיז.
מקרגרור וקנינגהם מסכימים כי הקרב יהיה ללא חמלה.
קנינגהם המאומן והמנוסה מצליח לפצוע את מקגרגור מספר פעמים ונראה שהקרב אבוד אבל ברגע האחרון תופס מקרגור את החרב של קנינגהם ביד אחת ובשנייה הוא מנחית עליו בחרבו מכת מוות.
בסיום חוזר מקגרגור למשפחתו ואנשיו.
הוא מחבק את מרי למרות שהוא יודע שהיא נושאת ברחמה את צאצאו של קנינגהם.
רוברט דויל "רוב" מרשל הבן הוא מפיק, כוריאוגרף ובמאי קולנוע אמריקאי.
בטקס פרסי אוסקר ה-75 היה מועמד לפרס לבמאי הטוב ביותר על סרטו "שיקגו", אשר היה מועמד ל-13 פרסים וזכה בשישה, בהם הפרס לסרט הטוב ביותר.
מרשל נולד במדיסון אשר בוויסקנסין, ובגיל 4 עברה משפחתו להתגורר בפיטסבורג, פנסילבניה.
בשנת 1982 סיים תואר ראשון באמנות יפה מאוניברסיטת קרנגי מלון, ובשנים הבאות הופיע במחזות שונים בפיטסבורג.
לאחר מכן עבר לניו יורק, והופיע בתיאטראות ברודוויי עד שסבל מפריצת דיסק בזמן ששיחק במחזמר "קאטס".
בשל פציעתו נגדעה קריירת המשחק של מרשל, והוא החל להתמקצע ככוריאוגרף.
בין השנים 1995–1997 שימש ככוריאוגרף הראשי של סרטי הטלוויזיה "ויקטור/ויקטוריה", "גברת סנטה קלאוס" ו"סינדרלה", ובשנת 1999 ביים את סרט הטלוויזיה "אנני" בכיכובה של קתי בייטס.
בשנת 2002 ביים את סרט הקולנוע "שיקגו", המבוסס על מחזמר באותו שם משנת 1975. הסרט, בו מככבים רנה זלווגר, קתרין זיטה-ג'ונס וריצ'רד גיר, זכה לביקורות אוהדות וגרף מעל 300 מיליון דולר.
בטקס פרסי אוסקר ה-75 היה הסרט מועמד ל-13 פרסים וזכה בשישה, בהם הפרס לסרט הטוב ביותר.
מרשל עצמו היה מועמד בטקס לפרס לבמאי הטוב ביותר, אך לא זכה.
בשנת 2005 ביים את הסרט "זכרונותיה של גיישה", המבוסס על ספר באותו שם משנת 1997. הסרט קיבל שש מועמדויות לפרסים בטקס פרסי אוסקר ה-78, וזכה בשלושה פרסים.
בשנת 2009 ביים והפיק את הסרט המוזיקלי "Nine", בכיכובם של דניאל דיי-לואיס, מריון קוטיאר, פנלופה קרוז, ניקול קידמן, ג'ודי דנץ' וקייט הדסון.
על אף האנסמבל המרשים והתקציב הגבוה (כ-80 מיליון דולר), אכזב הסרט בקופות (גרף כ-54 מיליון דולר) וזכה לביקורות צוננות.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-82.
בשנת 2011 ביים את הסרט הרביעי של סדרת סרטי שודדי הקאריביים: "שודדי הקאריביים: זרמים זרים".
באותה העת היה זה הסרט בעל התקציב הגבוה בכל הזמנים – כ-410 מיליון דולר – אך כבר לאחר כשבוע כיסו הכנסות הסרט את התקציב, ובסופו של דבר היה אחד הסרטים הרווחיים אי פעם, עם הכנסות של מעל מיליארד דולר.
בשנת 2014 ביים והפיק את הסרט "אל תוך היער", המבוסס על מחזמר באותו שם.
הסרט, בכיכובם של אמילי בלאנט, מריל סטריפ וג'יימס קורדן, היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
בשנת 2018 יצא סרטו "מרי פופינס חוזרת", המהווה סרט המשך לסרט "מרי פופינס" משנת 1964. הסרט היה מועמד לשלושה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-91.
בדצמבר 2018 פורסם כי מרשל עתיד לביים את הסרט "בת הים הקטנה", אשר יהיה עיבוד מחודש לסרט האנימציה משנת 1989 באותו שם.
מאז שנת 2007 מתגורר מרשל בניו יורק עם בן זוגו, הכוריאוגרף ג'ון דלוקה.
רוברט טוד "רוב" פלינקה הבן הוא עורך דין אמריקאי, המשמש כג'נרל מנג'ר של קבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA.
בעבר היה סוכן כדורסל, ויצג בין היתר את השחקנים קובי בראיינט, קווין דוראנט וג'יימס הארדן.
פלינקה נולד בשיקגו שבאילינוי, וגדל בעיר לייק פורסט הסמוכה.
בין השנים 1988–1993 למד תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת מישיגן, ולאורך התקופה שיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בעמדת הרכז.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכו ה"וולברינס" באליפות המכללות הראשונה בתולדות המועדון, בהובלתם של השחקנים גלן רייס, לוי ואט וטרי מילס.
בעונת 1991/1992 היה חבר בקבוצה שנודעה כ-"Fab Five", אותה הוליכו ה כריס ובר, ג'וואן הווארד וג'יילן רוז עד לגמר טורניר המכללות.
במשחק הגמר עצמו הובסה מישיגן על ידי אוניברסיטת דיוק, בתוצאה 51–71. בעונה העוקבת העפילו הוולברינס בשנית לגמר הטורניר, אך הפסידו מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בתוצאה 71–77. לכל אורך תקופתו בקבוצה היה פלינקה שחקן ספסל שולי יחסית, וקלע 2.6 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום לימודיו שקל לפתוח בקריירת משחק בכדורסל באירופה, אך לבסוף החליט ללמוד משפטים באוניברסיטת מישיגן.
בשנת 1998, כשנתיים לאחר קבלת הרישיון לעסוק בעריכת דין, החל לעבוד כעורך דין בסוכנות הספורט SFX בניהולו של ארן טלם.
בשנת 2000 עבר לתפקיד סוכן שחקנים בחברה, תחת טלם, ובשנים הבאות יצג שחקני NBA בולטים כגון קובי בראיינט וטרייסי מקגריידי.
בתחילת שנות האלפיים התפרסם פלינקה כסוכנו האישי של בראיינט, אשר בשנת 2003 הואשם באונס של עובדת בית מלון בת 19 באדוארדס, קולורדו.
עד לסגירת התיק התלווה אליו פלינקה פעמים רבות לדיוני קדם המשפט בקולורדו, וניהל את יחסי הציבור שלו אל מול התקשורת.
בשנת 2007 עזב את חברת SFX, והקים את סוכנות השחקנים "The Landmark Sports Agency".
בעשור הבא ייצגה החברה עשרות שחקני NBA, בהם בראיינט, קווין דוראנט, ג'יימס הארדן, כריס בוש, קרלוס בוזר, אנדרה איגודלה וג'רלד וולאס.
במרץ 2017 עזב את סוכנות השחקנים אותה הקים, כאשר מונה לג'נרל מנג'ר של לוס אנג'לס לייקרס במקומו של מיץ' קופצ'אק.
צירופו של פלינקה נעשה כחלק משידוד מערכות כולל בקבוצה, במסגרתו מונה שחקן העבר מג'יק ג'ונסון לסגן נשיא המועדון לענייני כדורסל (Executive vice president of basketball operations) במקומו של ג'ים באס.
על אף שמקובל ב-NBA שהג'נרל מנג'ר הוא האחראי על פעולות הכדורסל של הקבוצה – בעוד הנשיא הוא תואר של כבוד – באותה תקופה ג'ונסון היה מקבל ההחלטות המקצועיות העיקרי.
בסיום עונת התפטר ג'ונסון מתפקידו בלייקרס, ופלינקה מונה למחליפו כאחראי על פעולות הכדורסל.
ביולי 2019 צירף ללייקרס את אנתוני דייוויס בטרייד מניו אורלינס פליקנס, בתמורה לברנדון אינגרם, לונזו בול, ג'וש הארט, דיאנדרה האנטר, מוריץ וגנר, איזק בונגה, ג'מריו ג'ונס ו-4 בחירות דראפט עתידיות (מתוכן 3 בסיבוב הראשון).
כמו כן באותו הקיץ מינה את פרנק ווגל למאמן הקבוצה, והחתים את השחקנים דני גרין, דמרקוס קאזינס ודווייט הווארד.
בעונת השיגו הלייקרס את מאזן הניצחונות הטוב ביותר באזור המערבי, 52–19, ובפלייאוף 2020 גברו על פורטלנד טרייל בלייזרס (4–1), יוסטון רוקטס (4–1), דנוור נאגטס (4–1) ומיאמי היט (4–2), בדרך לזכייתה ה-17 של הקבוצה באליפות ה-NBA.
רוברט ג'וזף קומבס הוא מוזיקאי ונגן האורגן של סופרגראס.
רוב קומבס הוא אחיו הבכור של גז קומבס, והיה החבר החדש ביותר בסופרגראס, שהצטרף רשמית בשנת 2002, אף שהיה חבר לא רשמי ברוב הקריירה של הלהקה עד אז.
הוא ניגן בקלידים בכל אלבומי הלהקות ומסעות ההופעות, ועזר בכתיבה ובעיבוד.
הוא העדיף את אורגן האמונד, שם תוארה נגינתו כ"סכל המושלם לפצצת הגיטרה של גז".
יש לו אח צעיר שני, צ'רלי, שהיה נגן האורגן ב-22-20s .
רוב קרדשיאן הוא איש עסקים, ידוען, וכוכב טלוויזיה אמריקאי.
קרדשיאן הוא בן למשפחת קרדשיאן ואחד ממשתתפי תוכנית הריאליטי הקרויה על שמה.
רוב הוא בנם של קריס ג'נר ורוברט קרדשיאן, ואף קרוי על שמו.
יש לו שלוש אחיות גדולות, קורטני, קים, וקלואי ושתי אחיות למחצה, קנדל וקיילי ג'נר.
ב-2009 השלים את לימודיו במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ניהל בעבר את להקת הבנות BG5. בנובמבר 2011 זכה במקום השני בעונה ה-12 של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים".
רוב סובל מעודף משקל ודיכאון והחליט להפסיק להופיע בסדרה "משפחת קרדשיאן" בעונה 9 אך חזר בעונה 12.
בדצמבר 2015 דווח כי קרדשיאן אושפז לאחר שחלה ואובחן כחולה סוכרת.
בינואר 2016 הודיעו רוב ובלאק צ'יינה כי הם זוג.
לאחר שלושה חודשי זוגיות התארסו ולאחר מכן הודיעו על כך שבלאק צ'יינה בהריון.
ב-11 בנובמבר 2016 נולדה בתם, דרים רני קרדשיאן.
הזוג נפרד מספר פעמים ואף רוב העלה תמונות אינטימיות של בלאק צ'יינה לאינטרנט.
רוב פטרנוסטרו הוא כדורסלן עבר ומאמן בהווה, המאמן את לסטר ריידרס מליגת העל הבריטית בכדורסל.
פטרנוסטרו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת קונטיקט סקייהוס שבה נפצע בתחילת העונה וסיים אותה.
לאחר שהחלים מהפציעה בשנת 2000 חתם פטרנוסטרו בברמינגהאם בולטס האנגלית על חוזה לשנתיים.
שם העמיד ממוצעים של: 10.2 נקודות ו-4.1 אסיסטים למשחק.
בשנת 2002 פטרנוסטרו חתם בפאוור וובלגם הבלגית והמעיד ממוצעים של: 8.1 נקודות ו-7.8 אסיסטים בבמוצע למשחק.
בשנת 2003 פטרנוסטרו חזר לקדנציה שנייה במדי ברמינגהאם בולטס האנגלית על חוזה לעונה אחת והעמיד ממוצעים של: 13.2 נקודות ו-5.9 אסיסטים בבמוצע למשחק.
לאחר שפרש מכדורסל למשך שנתיים פטרנוסטרו חזר למגרשים הפעם במדי לסטר ריידרס האנגלית והעמיד ממוצעים של: 6.3 נקודות ו-3.6 אסיסטים בבמוצע למשחק.
בעונתו האחרונה של רוב פטרנוסטרו בקריירה הוא שיחק ב-ברמינגהאם פנתרס האנגלית והעמיד ממוצעים של: 11.4 נקודות ו-3.3 אסיסטים בבמוצע למשחק, פטרנוסטרו גמר את הקריירה עקב פציעה.
פטרנוסטרו התחיל את קריירת האימון שלו ב-2008 וחתם בלסטר ריידרס.
רוברט ג'יימס שפילד הוא עיתונאי, סופר מוזיקלי ומבקר מוזיקה אמריקאי.
שפילד פועל כמבקר מוזיקה, טלוויזיה ותרבות הפופ במשך שנים רבות ברולינג סטון.
בעבר, הוא היה לאחד מהעורכים הראשיים במגזינים כמו Blender, Spin ו-Details.
כיליד מילטון, מסצ'וסטס, שפילד הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל ותואר שני (1991) מאוניברסיטת וירג'יניה.
ספרו הראשון, ספר זיכרונות, Love Is a Mix Tape: Life and Loss, One Song at a Time (קטע ממנו הוצג בגיליון ינואר 2007 של GQ), יצא בהוצאת רנדום האוס בינואר 2007. הספר ספג שבחים רבים והיה לרב מכר לאומי.
ביוני 2016 יצא ספרו הרביעי, On Bowie.
קטע מהספר Dreaming the Beatles פורסם בחלקו ברולינג סטון.
שפילד זכה בפרס וירג'יל תומסון מטעם קרן ASCAP על "ביקורת מוזיקה יוצאת מן הכלל" על Dreaming the Beatles בשנת 2017.
שפילד מתגורר בברוקלין, ניו יורק.
הוא התחתן בשנת 1991 עם רנה כריסט שנפטרה בשנת 1997. בהמשך, התחתן בשנת 2006 עם אלי פולאק.
מננדז גדל בעיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי, בנם של רוברט "בוב" מננדז, עורך דין מניו ג'רזי וכיום סנאטור אמריקאי מטעם מדינת ניו ג'רזי, ולג'יין ג'ייקובסן, מורה בבית ספר ציבורי.
הוא קובני-אמריקאי דרך סבו וסבתו מצד אביו שהגיעו לארצות הברית ב-1953, כשברחו מהמשטר של פולחנסיו בטיסטה.
מננדז למד בבתי ספר ציבוריים ביוניון סיטי עד כיתה ח' ובבית הספר הדסון בהובוקן, ניו ג'רזי, בתיכון.
מננדז עבד כעורך דין בחברת לוונשטיין סנדלר LLP.
בלוונשטיין סנדלר שימש כיועץ חיצוני למגוון רחב של חברות פיננסיות וטכנולוגיה, ולעיתים קרובות עבד עם מייסדים ומנהלים בעלי רקע חסר ייצוג מסורתי.
הוא גם עבד עם מרכז לוונשטיין סנדלר למען האינטרס הציבורי במגוון רחב של עניינים כדי לשרת קהילות ולקוחות הזקוקים לייצוג פרו בונו.
ב-15 באפריל 2021 היה מננדז מועמד להיות נציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי על ידי המושל פיל מרפי.
מינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של מדינת ניו ג'רזי ב-3 ביוני 2021, והושבע לתפקידו יום למחרת.
מינויו של מננדז סימן את הפעם הראשונה שבה כיהן בדירקטוריון לטיני אמריקאי מניו ג'רזי.
במהלך כהונתו עמד מננדז בראש ועדת הממשל והאתיקה והיה חבר בוועדת הכספים, המפקחת על התקציב השנתי של רשות הנמלים בהיקף של מיליארדי דולרים.
הוא התפטר מתפקיד הנציב ב-2 בינואר 2023, יום לפני הצטרפותו לקונגרס.
כחבר במפלגה הדמוקרטית, מננדז הכריז על התמודדתו לייצוג ממחוז הקונגרס ה-8 של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית עם הודעת הפרישה של הנציג המכהן אלביו סיריס, אשר לאחר מכן גם תמך במננדז.
אזור זה יוצג על ידי אביו של מננדז לפני סירס משנת 1993 עד 2006, כאשר הוא הוגדר כמחוז הקונגרס ה-13 של המדינה.
מננדז פעל על מנת לתת מענה לצרכים של משפחות עובדים ומעמד הביניים ולאתגרים הקשורים בעליות של צרכים בסיסיים כמו דיור, שירותי בריאות, חינוך וטיפול במשפחה.
הוא דיבר לעיתים קרובות על השקעות בתשתיות, בקרת נשק ובחירת רבייה.
בעודו רץ במרוץ משלו, מננדז גייס ותרם 100,000 דולר לוועדת הקמפיין של המפלגה הדמוקרטית, כשהכספים הופנו לבעלי תפקידים ומתמודדים דמוקרטיים שרצים במחוזות אחרים, שרובם נבחרו מחדש, עם התמקדות בנשים, להט"ב, ועוד מועמדים מגוונים.
בבחירות המקדימות ניצח מננדז שני מתמודדים, דייוויד אוקמפו גריילס ואנה רוזבורו-אברהרד, עם 83.6% מהקולות מול 11.3% של גריילס ו-5.1% של רוזבורו-אברהרד.
בבחירות הכלליות ניצח מננדס את המועמד הרפובליקני מרקוס ארויו, 73.6% ל-23.4%.
מננדז חבר בוועידה ההיספנית של הקונגרס, המשמשת כחלק מהמעמד הגדול ביותר של דמוקרטים לטינים בקונגרס.
מננדז ביקר בגבול ארצות הברית-מקסיקו בפברואר 2023 עם קבוצה של דמוקרטים מבית הנבחרים, למשלחת הקונגרס הראשונה שלו לאחר שנכנס לתפקידו.
מננדז גם נסע לישראל ולירדן בסוף אפריל ובתחילת מאי 2023, כחבר במשלחת דו-מפלגתית בת 17 חברים.
בסוף יוני ובתחילת יולי 2023, נסע מננדז להולנד, אסטוניה ובריטניה כחבר ב-CODEL דו-מפלגתית.
הנסיעה התמקדה בחיזוק שיתוף הפעולה הבינלאומי בנושא אבטחת סייבר ותשתיות.
מננדז מתגורר בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי.
הוא התחתן עם אלכס בנפיץ' מננדז בשנת 2017, ויש להם שני ילדים.
רוב מקאלהני השלישי הוא שחקן, כותב, מפיק, יוצר פודקאסטים ואיש עסקים אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כרונלד "מאק" מקדונלד בסדרה "פילדלפיה זורחת" שהוא נמנה עם יוצריה, לצד צ'ארלי דיי וגלן האוורטון, והוא משמש גם כתסריטאי ומפיק בפועל.
הוא שיחק גם בתפקיד איאן גרים בסדרה Mythic Quest שבאפל TV פלוס, אותה יצר יחד עם דיי ומייגן גנץ.
בספטמבר 2020, הפך מקאלהני לאחד מבעלי קבוצת הכדורגל רקסהאם, יחד עם ראיין ריינולדס.
במקביל לרכישה החלו השניים בהתליך הפקה של סדרה דוקומנטרית על הקבוצה "ברוכים הבאים לרקסהאם" שמשודרת בדיסני+ החל מאוגוסט 2022.
רוברט מקאלהני נולד ב-14 באפריל 1977 בפילדלפיה, והוריו ממוצא אירי.
הוא בן דודו מצד אביו של מרקוס מקאלהני, מדליסט אולימפי.
בגיל 8 התגרשו הוריו אחרי שאמו יצאה מהארון.
לאחר מכן, הוא ושני אחיו גודלו בעיקר על ידי אביו, אם כי הוריו שמרו על יחסים טובים.
שני אחיו של רוב יצאו גם הם מהארון, והוא תיאר עצמו כמי ש"תמיד היה חלק מהקהילה הגאה".
יש לו גם אח ואחות מנישואיו השניים של אביו.
מקאלהני למד לתקופה קצרה באוניברסיטת טמפל, ובהמשך גר לתקופה בקמפוס של אוניברסיטת פורדהם, עד שהחליט לא להירשם.
מקאלהני קיבל את התפקיד המשמעותי הראשון שלו בסרט "יריב אינטימי" ב-1997, אולם התפקיד בו שיחק נחתך החוצה בגרסה הסופית.
בגיל 25 עבר ללוס אנג'לס.
שנתיים אחר כך פגש את גלן האוורטון דרך הסוכן שלו, וכן את צ'ארלי דיי בסט צילומים של סרט בניו יורק.
בשנת 2005 עלתה לשידור הסדרה "פילדלפיה זורחת" בכיכובו.
בשנת 2020 יצר יחד עם צ'ארלי דיי ומייגן גנץ את "מסע אגדי", שעלתה לאפל TV פלוס, בה הוא מככב בתפקיד הראשי כאייאן גרים, מנכ"ל חברת גיימינג.
מאז נובמבר 2021, מקאלהני, דיי והווארטון משדרים את הפודקאסט של "פילדלפיה זורחת".
ב-2009 רכש יחד עם אשתו, קייטלין אולסון, ומספר יזמים נוספים פאב בפילדלפיה.
ב-23 בספטמבר 2020 הוכרז שמקאלהני והשחקן הקנדי ראיין ריינולדס יצטרפו כבעלים לקבוצת הכדורגל רקסהאם.
ב-16 בנובמבר אושר רשמית שהשניים רכשו את המועדון, אחרי שקיבלו את אישור הקרן.
ב-22 באפריל 2023 העפילה רקסהאם לפוטבול ליג השנייה וכן זכתה בגביע הנשיונל ליג.
ב-7 ביוני 2022 הכריז על הקמת חברת בידור–טק חדשה בשם Adim.
מקאלהני הכיר את אשתו, קייטלין אולסון על סט הסדרה "פילדלפיה זורחת", ולדבריו החל להתעניין בה מבחינה רומנטית בעונה השנייה.
הוא כינה אותה גם "האישה המצחיקה ביותר בשואו ביזנס".
השניים נישאו ב-27 בספטמבר 2008. לזוג שני ילדים בשם אקסל לי מקאלהני וליאו גריי מקאלהני, שנולדו ב-2010 וב-2012 בהתאמה.
ביולי 2023 אובחן מקאלהני עם הפרעה נוירו-התפתחותית ולקות למידה.
ביוני 2025 הגיש מקאלהני בקשה רשמית לשנות את שמו לרוב מאק.
זאת, לאחר ששם משפחתו המקורי שובש פעמים רבות, במיוחד אחרי שהתחיל להשקיע בקבוצות כדורגל בדרום אמריקה בעקבות הצלחתם שלו ושל ראיין ריינולדס עם "רקסהאם".
שמו החדש צפוי להופיע בקרדיטים של העונה ה-17 של "פילדלפיה זורחת", ששידורה יתחיל ב-9 ביולי 2025. בעקבות שיבוש השם במשך שנים, לציון יום הולדתו של מקאלהני בשנת 2023, כתב ריינולדס שיר שבו הוא מסביר איך יש להגות את השם.
ריינולדס גם פרסם וידאו קליפ שבו ביצע בעצמו את השיר.
כחלק מההכנות לעונה השביעית של הסדרה פילדלפיה זורחת, העלה 27 ק"ג במשקלו, וכן גידל זקן.
שותפו לסדרה, דיי, ציין כי הוא "נגעל" מהעלייה במשקל, וכן כי יתר חברי הקאסט היו "על הגדר ביחס לבריאותו ולבטיחותו".
מקאלהני איבד אחרי הצילומים 10 ק"ג בתוך חודש, ואת היתר במהלך השנה בין הצילומים של שתי העונות.
לפני העונה ה-13 עבר שוב שינוי במשקלו, כשהפעם ירד בצורה דרמטית במשקל.
שנהסרטתפקידהערות1997יריב אינטימיקוויןסצנות שנמחקו1998A Civil Actionנער/ה בשטח2000סטודנטסצנות שנמחקו2001Thirteen Conversations About One Thingכריס האמונדCampfire Storiesריקי2002Long Story Shortטרנט2003מצב לאהבהאלדר הרמון2004The Tollboothסיימון סטנטון2024דדפול & וולבריןחייל האחראי על שינויי זמןסצנות נמחקו
רוֹבַּאטַייאַקִי (ביפנית:炉端焼き; מילולית "בישול ליד האש" לפעמים במקוצר לרובאטה - ろばた בהיראגאנה) הוא מושג במטבח היפני, מתייחס לשיטת בישול, בדומה למנגל, שבה פריטי מזון מבושלים במהירויות שונות על פחמי עץ חמים.
מסעדות יפניות רבות, הן ביפן והן מחוצה לה, מתמחות בסגנון זה של הכנת מזון.
באופן מסורתי, האוכל מורכב משילוב של מנות מאכלי ים וירקות, אך ניתן להציע גם סוגי מזון אחרים המתאימים לצלייה.
סגנון הבישול של רובאטה שונה מבישול פחמי עץ יפני אחר בכך, שהוא משתמש באח פתוח רחב ושטוח בסגנון של אירורי, ולא בשְְצִ'ירִין או סוג אחר של כלי בישול על פחמי עץ.
מקורה של רובאטה מסגנון בישול כפרי בן מאות שנים של דייגים מצפון יפן סביב אח משותף (אירורי) המשמש כאזור בישול ומקור חום, שנמצא באי הצפוני ביותר של יפן, הוקאידו.
הדייגים היו צריכים דרך לבשל על הסירות, אז הם עטפו גחלים של בינצ'ו-טאן (מילולית: פחמי עץ לבנים) בקופסת אבן כדי להגן על הסירה מהחום העז.
לאחר קמפיין ממשלתי שתיאר את הוקאידו כאזור כפרי אידילי, סגנון בישול זה הפך לפופולרי בכל רחבי יפן.
מסעדת רובאטה הראשונה (ששמה אכו "רובאטה") נפתחה בסנדאי, מחוז מיאגי.
מתוך הוכחה של נוסחה מוצלחת, עד מהרה הגיעו מסעדות רובאטה נוספות, החל באוסקה.
נכון לשנת 1965, היו יותר מ-10,000 מסעדות כאלה ברחבי יפן.
בעיירת הדייגים קושירו בהוקאידו, יש כיום מסעדות רבות מתמחות בסגנון הבישול הזה.
אומרים שמסעדת Fuki-ya שהייתה בבעלותם של Junko וריצ'רד ק.
דיראן ב"מרכז יפן של סן פרנסיסקו" הייתה מסעדת רובאטייאקי הראשונה בארצות הברית.
בעוד שהמיקום והעיצוב משתנים, סידור נפוץ במסעדה כולל את הגריל במיקום מרכזי, בין אם כמוקד בארגז חול כמו עבור האירורי המסורתי, או על במה מוגבהת, שסביבה יושבים הלקוחות.
ביפן, שבה מסעדת רובאטה היא לעיתים קרובות גם מוסד שתייה "הנשלט" על ידי גברים (izakaya), זה מעורר תחושה נוסטלגית מוערכת מאוד בקרב קהל הלקוחות.
רוב צ'פמן הוא מבקר מוזיקה, עיתונאי ומוזיקאי אנגלי הידוע בעיקר כסולן להקת הפוסט-פאנק ה, עד לעזיבתו את הלהקה ביוני 1979. כן היה חבר בלהקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית .
כמו כן עבד כעיתונאי עבור המגזין "מוג'ו" משנת 1994, וכן עבור עיתונים אחרים.
בנוסף כתב מספר ספרים, כולל ביוגרפיה של סיד בארט ורומן.
בשנת 2007 מונה צ'פמן למרצה בכיר לעיתונאות מוזיקה ב שבמערב יורקשייר.
רובה הוא סוג של כלי ירייה חם ממשפחת הנשק הקל (נק"ל).
הרובה הוא כלי ירייה בעל קנה ארוך יחסית לקנה האקדח ונהוג לירות בו בשתי ידיים.
לרובה מודרני שלושה חלקים עיקריים: קנה, שיכול להיות בעל קנה חלק (smoothbore) או קנה מחורק (rifled) ודרכו נורה הקליע; מכלול שכולל בריח, בית בליעה והדק שתפקידם להתחל את התגובה הכימית שתגרום לפיצוץ אבק השריפה ותאיץ את הקליע ומעצה הכולל קת שנהוג להצמיד לשקע הכתף כדי לייצב את הנשק.
נשק שלא כולל את אחד החלקים האלה בדרך כלל לא מסווג כרובה, אלא כאקדח או כתותח יד (לכלי ירי עתיקים שלא כללו הדק).
הרובה הוא חימושו הבסיסי של חייל מודרני בשדה הקרב, אך הם נפוצים גם בקרב ציידים, שוטרים, פושעים ואספנים.
לרובה מודרני שתי שיטות פעולה עיקריות: ירי בודד (עם חובת דריכה של הבריח או בלעדיה בירי חצי-אוטומטי) או ירי אוטומטי בצרורות (קיים גם רובה חצי אוטומטי).
לרוב הרובים יש מערכת הזנת תחמושת בצורת מחסנית מלבנית או מעוקלת אבל קיימות מחסניות בצורות אחרות.
השימוש במחסניות נפוץ פחות ברובי ציד.
כמו כן, לעיתים, הרובה כולל יותר מקנה אחד.
בדרך כלל רובים דו-קניים משמשים לציד, אך בעבר היו מקובלים רובים בעלי קנים מרובים ששימשו לירי מטח שלם לעבר המטרה.
רובה מודרני צבאי כולל קנה אחד בלבד.
נהוג להצמיד לרובה רצועה לקלות הנשיאה.
בשעת הצורך ניתן להצמיד לרובים מודרניים אמצעי עזר כגון כוונות מתקדמות (כגון כוונת השלכה וכוונת טלסקופית), אמצעים אופטיים שונים, מטולים, פנסים, חצובות, דורגל, משתיק קול עוד.
ראשית התפתחות הרובים הוא בסין, עם המצאת אבק השרפה.
הסינים בנו רקטות, שהשתמשו בהן בחגיגות בדרך כלל (כמו זיקוקים).
במאה ה־10 המציאו הסינים את רומח האש, תקופה שבה אבק השרפה נכנס לשימוש צבאי בסין.
השימוש הפך לנפוץ לקראת אמצע המאה ה-13. אבק השרפה הגיע לאירופה במאה ה-13 ובעזרתו יכלו לייצר את כלי הירי הראשונים.
הכלי הראשון שיוצר באירופה היה תותח מצור.
תותחים אלו היו גדולים למדי ויכלו לירות פגזי אבן או מתכת על חומות הערים.
חוסר הדיוק היה משווע, אך עם זאת לא היה קשה כל־כך לפגוע בחומות.
הרובים הראשונים היו גם הם בלתי מדויקים, ועד המצאת בריח הפתיל במאה ה-16 לא השתמשו בהם בכמויות גדולות בקרבות.
בריח הפתיל נתן את התנופה לשימוש בארקבוז ולאחר מכן במוסקט.
החיילים סודרו בגושים גדולים ובדרך כלל ירו במטחים.
התפתחות נוספת הביאה לכניסת בריח צור, שהשתמש בניצוץ הנגרם מחיכוך אבן צור כנגד לוחית פלדה להצתת התחמיש.
רובים אלו הופיעו בסוף המאה ה-17, היו בשימוש עד אמצע המאה ה-19.
שיפור חשוב ביותר בתולדות הרובה הוא הופעת הקנה מחורק: קנה שלאורכו חרוטים סלילים המקנים תנע זוויתי לקליע ובכך מגבירים את יציבותו.
שיפור זה תרם באופן משמעותי ביותר לדיוק הרובה ואפשר את פיתוח הקליעה והצליפה לרחוק.
שיפור נוסף היה רובים שנטענו דרך הבריח, במקום דרך הלוע.
למרות שיש לטעון ידנית כל כדור מחדש ולבצע דריכה ידנית של הבריח דבר זה הגדיל את קצב הירי באופן ניכר.
רובים כאלה הם מסוג רובה בריחי, והם רובים פשוטים, אמינים ודי מדויקים.
עד היום יש שימוש ברובים בריחיים, בעיקר בתור רובים לקליעה, ספורט וציד.
בהמשך התפתחו רובי הצלפים על בסיס רובים בריחיים מדויקים במיוחד.
התפתחויות נוספות הביאו לשימוש במחסנית.
תחילה, ברובים בעלי מנגנון מכני, כאשר היורה היה צריך לדרוך את הרובה מחדש בכל פעם שרצה לירות.
אחר כך, במאה ה-20, עברו לשימוש באנרגיית השרפה, שנפלטת כתוצאה מבעירת אבקת השרפה.
אנרגיה זו דרכה את הרובה באופן אוטומטי.
ראו רובה חצי-אוטומטי ורובה אוטומטי.
במאה ה-20 התפתחו מספר סוגי רובים: הרובים הבריחיים שוכללו ושופרו, הומצאו רובים מיטענים, בהם טעינת ודריכה הכדור נעשית באופן ידני על ידי ניצול האנרגיה שנוצרת בתהליך הירייה.
דוגמה לרובים אלה הם ה-M1 גאראנד וה-M1 קרבין ששירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
בסוף מלחמת העולם השנייה פותחו רובי הסער הראשונים: מדובר ברובים בעלי נצרה-בוררת המסוגלים הן לירי חצי-אוטומטי ("בודדות") והן לירי אוטומטי מלא ("צרורות"), ובנוסף היו בעלי טווח ועוצמת אש של רובה ולא של תת-מקלע שהיה מוגבל לטווחים של עד 200 מטר.
בשנות המלחמה הקרה פותחו שניים מרובי הסער הנפוצים ביותר בעולם: הקלשניקוב AK-47 הסובייטי, שהופץ בקרב מדינות הגוש המזרחי וארגוני גרילה וטרור רבים, ורובה ה-M-16, שחולק למדינות העולם המערבי וברית נאט"ו.
רובים אלה נמצאים בשירות פעיל עד היום, הן בדגמים המקוריים והן בדגמים משופרים.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 לא חלו שינויים משמעותיים במכלול (מנגנון הפעולה) אך המעצה שודרג באופן ניכר ורובים רבים עברו לתצורה המודרנית של ה-AR-15 ודומיו.
על המתפסים נוספו מתאמי פיקטיני המאפשרים התקנה מהירה ופשוטה של מגוון עזרים טקטיים כגון כוונות למיניהן ודורגל והקת הוחלפה בקת מתכווננת קלה מחומרים סינתטיים.
כמו כן פותחה תצורה מהפכנית בשם בולפפ בה המכלול נמצא בקת, מקדים את ההדק, ובכך מאפשר ייצור רובה קצר עם קנה ארוך.
הקנה - דרכו נורה הקליע.
המכלול - מנגנון הפעולה של הרובה המבצע את הירי .
כולל את הבריח, ההדק, הפטיש, הנוקר ובית הבליעה.
המעצה - הכיסוי של הקנה והמכלול, שמשמש גם כשלדה לרובה וכממשק בין הרובה ליורה.
חלקו הקדמי, המכסה את הקנה נקרא "מתפסים", וחלקו האחורי נקרא "קת".
המעצה נקרא בשם זה מכיוון שבעבר - ובהרבה רובים גם היום - הוא עשוי מעץ.
ברובים צבאיים מודרניים מחליפים את העץ באלומיניום או פלסטיק, מכיוון שהם קלים יותר ופחות רגישים ללחות.
מנגנון הפעולה של רובה, הנקרא בעברית "מכלול" ובאנגלית "Action" (מילולית: "פעולה") הוא המנגנון המכני ברובה האחראי על ירי הכדור, וכולל בין השאר את הבריח ואת הנוקר.
באופן סכמתי מאוד, מנגנון הירי פועל באופן הבא:
הבריח גורף כדור מהמחסנית ודוחף אותו לתוך בית הבליעה.
לחיצה על ההדק משחררת את הפטיש שמכה על הנוקר.
הנוקר מכה בפיקה שעל הכדור וגורם לפיצוץ החנ"ה/אבש"ש (חומר נפץ הודף / אבק שרפה שחור) הנמצא בתרמיל.
הגזים שנפלטים מהפיצוץ מאיצים את הקליע במורד הקנה.
החריצים הסליליים (בקנה מחורק) שעל הקנה גורמים לקליע להסתובב סביב צירו ולפתח מומנט התמד סיבובי המגביר את יציבותו ואת דיוקו.
רובים חצי־אוטומטיים ואוטומטיים מנצלים את הרתע או הגזים שנוצרים בירי בשביל לדרוך כדור נוסף אל בית הבליעה ולבצע עוד מחזור ירי.
ניתן לסווג רובים לפי מנגנון הפעולה שלהם, הסיווג הגס אך המקובל ביותר הוא:
רובה בריחי: יש לדרוך לפני כל ירייה, לחיצה על ההדק רק יורה את הקליע.
רובה חצי־אוטומטי: לחיצה על ההדק יורה את הקליע ומבצעת דריכה, כלומר: גורפת כדור מהמחסנית אל תוך בית הבליעה.
רובה אוטומטי: כל עוד ההדק לחוץ, מתבצע מחזור ירי מלא.
אז נורה כדור וכדור חדש נגרף אל בית הבליעה ואז נורה בשנית.
בדרך כלל רובים אוטומטיים מסוגלים לקצב אש גבוה.
מעצה הוא החלק בכלי הירי העוטף את ה והקנה ומשמש כשלדה לרובה.
מחלקים אותו לשני חלקים: מתפסים - שזה החלק הקדמי שעוטף את הקנה; והקת - החלק האחורי שמשמש כממשק בין היורה לרובה.
להגן על הקנה והמכלול מפני תנאי הסביבה (כגון לחות או אבק).
רובה קלאסי: רובה בתצורה הקלאסית בה המכלול נמצא בין הקנה הארוך להדק, והמעצה שלו אחוד ובעל קת ארוכה וכבדה.
רובה כזה נקרא לרוב פשוט "רובה" ללא מינוח מיוחד.
קרבין: רובה בעל קנה וקת מקוצרים.
במקור נועד לצנחנים, פרשים וחילות תומכי לחימה.
רובה Bullpup: רובה שבו שהמחסנית והמכלול ממוקמים מאחורי ההדק, באזור הקת, וכך ניתן לקצר את הרובה מבלי לקצר את הקנה.
Shotgun: רובים חלקי קדח שיורים בדרך כלל תרמיל עם עשרות כדוריות עופרת ולא קליע מוצק.
תרגום מקובל בעברית למונח "Shotgun" הוא רובה ציד, אם כי תרגום זה שגוי מאחר שאין חפיפה מוחלטת בין שתי הקבוצות.
רובי שוטגאן נפוצים מאוד בשימוש משטרתי לצורכי פריצת דלתות וחבלה וסילוק פצצות.
רובי איירסופט: רובי אימון ומשחק שיורים כדורים לא-קטלניים ומעוצבים כרפליקה (העתק) של רובים אמיתיים.
משמשת למשחק של מיומנות בין קבוצות הדומה למשחק הפיינטבול.
יש המסבירים כי רובי האיירסופט יוצרו על מנת לתת חוויה מציאותית יותר למְשחקים במשחק.
רובי האיירסופט יורים כדורי קרמיקה בקוטר 6 מ"מ ויכולים לפצוע במידה ולא משתמשים באמצעי מיגון.
רובי איירסופט קימים מזה 30 שנה בצורתם הנוכחית, ונפוצים בעולם כולו כספורט בעל ערכים ייחודיים לו.
רובי האיירסופט נמצאים בשימוש באימונים של כוחות הביטחון בישראל.
רובה קליעה/ספורט: רובה קל, לרוב בקליבר קטן, המשמש לירי ספורטיבי וקליעה למטרה.
רובה ציד: רובה המשמש לציד בעלי חיים.
גם רובי צלפים וגם רובי שוטגאן משמשים למטרה זו.
רובה פילים: רובה ציד בקליבר גדול המיועד לציד פילים.
רובה שירות: רובה צבאי המשמש כנשקו האישי של החייל ובפרט של לוחם חיל הרגלים.
כיום רוב רובי השירות הם רובי סער רגילים או מקוצרים.
רובי סער: רובים אוטומטיים בעלי נצרה בוררת של ירי בבודדת, צרור או באוטומט - המשמשים כנשק האישי העיקרי של חיל הרגלים.
רובי קרב: רובים חצי-אוטומטיים או אוטומטיים עם תחמושת בגודל מלא, כגון 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
משמשים כנשק האישי העיקרי של חיל הרגלים וגם כרובי קלעים.
רובי צלפים: רובים המשמשים לצליפה - ירי מדויק לטווחים קצרים, בינוניים, ארוכים ואף ארוכים מאוד (כ-2 קילומטר).
רובי צלפים ייעודיים מתוכננים ומורכבים בצורה קפדנית על מנת להבטיח דיוק מרבי ופעולה אמינה גם בתנאי שדה וקרב.
הם מהווים חלק במערכת נשק צלפים הכוללת גם כוונת טלסקופית, תחמושת צליפה ואמצעי ייצוב (כגון דורגל או חצובה).
רובה נגד חומרים/רובה נגד ציוד: רובים כבדים בעלי קליבר של 0.5 אינץ' ומעלה, כגון 0.5 BMG, המיועדים לחדור דרך שריון ולגרום נזק למבנים, רכבים ומטעני נפץ.
הרובה הנפוץ ביותר בעולם מסוג זה הוא הבארט M82A1.
רובה נגד טנקים: רובה בקליבר גדול שנועד לפגוע ברכב קרבי משוריין ובעיקר בטנקים.
כיום לא נמצא בשימוש בשל שיפור בשריון לכלי רכב.
כוונת טלסקופית – כוונת בעלת אופטיקה משוכללת, המגדילה את המטרה ומאפשרת ירי מדויק לטווחים ארוכים.
אמצעי ראיית לילה – אמצעי דימות שמאפשר לכוון את הרובה גם בחושך.
יכול לבוא כאמצעי נפרד המותקן אחרי הכוונת (כגון "קליפ און") או כאמצעי אחוד הכולל גם כוונת אופטית בתוכו.
סתרשף – עיצוב מיוחד לקצה הקנה של הרובה, שמטרתו פיזור רשף הירייה, במטרה למנוע זיהוי של מקור הירי.
המילה היא הלחם של המילים "סתר" (מהמילה לסתור, כלומר לפזר) ו"רשף".
תפקיד נוסף של הסתרשף הוא הפניית חלק מהגזים הנוצרים בזמן הירי, בכיוון ניצב לקנה (במקום שיפלטו קדימה דרך הלוע).
כך קטן הרתע כתוצאה מהירי וקטנה תזוזת הכוונת מהמטרה, מה שמקל על ירי מהיר של כדור נוסף לאותה המטרה.
תושבת לכידון – מאפשרת התקנת כידון בקצה הרובה.
דורגל – חצובה דו-רגלית המאפשרת להשעין את הרובה על משטח מוצק ועוזרת בייצובו בעת הירי.
רומה רימונים – התקן המולבש בקצה הקנה של הרובה, ומאפשר ירי רימונים באמצעות הרובה עצמו על ידי לחיצה על ההדק.
מטול רימונים – התקן המולבש מתחת לקנה ויורה רימונים.
ציין לייזר – כלי עזר לכיוון הרובה, הלייזר מציין את נקודת הפגיעה המשוערת של הכדור שיירה הרובה.
ידית הסתערות – משמשת לאחיזה נוחה יותר של הרובה במתפסים הקדמיים.
משתיק קול – התקן המולבש בקצה הקנה ומאפשר הפחתה משמעותית של הרעש הנוצר מהירי על ידי האטת התפשטות הגזים וכליאתם.
רובה אוויר הוא רובה שמשתמש בגז דחוס על מנת לירות קליע קטן (לרוב בקוטר של 4.5 מ"מ) בעוצמה דרך קנה מחורק (בעל סלילים).
כדורים של רובי אוויר הם לרוב כדורים מעופרת, בעלי מבנה חלול בחלק האחורי, כשחלקם הקדמי שטוח, עגול, או מחודד.
הגז הדחוס הוא לרוב פחמן דו-חמצני או אוויר.
יש להבדיל בין רובי האוויר היורים תחמושת מעופרת, המוגדרים ככלי נשק לכל דבר ומחייבים ברישיון ממשרד הפנים, לבין רובי איירסופט היורים כדורי פלסטיק במהירויות קטנות ומהווים אביזרי ספורט.
ירי ברובה אוויר הוא ספורט אולימפי: קליעה במשחקים האולימפיים.
רובי אוויר פשוטים ניתן למצוא כבר במאה ה-15 אך רק בסוף המאה ה-18 חלה התקדמות בתחום רובי האוויר.
ה"ווינדבושס" (רובה הרוח) הוא הרובה המשמעותי ביותר שפותח בתקופה זו על ידי ברתולומאוס גירנדוני (1744 - 1799).
הרובה היה באורך 1.2 מטר ושקל 4.5 קילוגרמים, בערך באותו הגודל של רובה המוסקט באותה תקופה.
הרובה ירה כדורי עופרת בגודל 13 מילימטר שהוכנסו לתוך מחסנית מתאימה.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 השתמשו לראשונה ברובים בתחרויות קליעה למטרה בכמה פאבים בברמינגהאם, אנגליה.
הספורט החדש התפתח ובתחילת המאה ה-20 היו כ-4,000 קבוצות של קליעה למטרה עם רובה אוויר ברחבי בריטניה.
מנגנון הפעולה של רובה אוויר
רוב רובי האוויר המשמשים בקליעה למטרה הם רובים שבהם נדחס האוויר ומוחדר הכדור באופן ידני.
ישנם גם רובי אוויר עם מחסנית ופעולה חוזרת, אך זה נדיר יותר ברובים, ונפוץ יותר באקדחי אוויר הפועלים על קפסולות של CO2.
ברובה אוויר עם כדור בודד ישנם שלושה שלבי פעולה:
דריכת הנשק - על ידי משיכת הקנה היושב על ציר, או ידית שדוחסת אוויר.
ברובים מסוימים הכדור נכנס לקנה באותה פעולה.
הכנסת הכדור לקנה והשבת את הקנה למקומו.
לחיצה על ההדק - הכדור נורה
רובי אוויר משמשים כיום בעיקר למטרות הנאה ומשחק, למשל משחק הפיינטבול שבו המטרה היא לפגוע בכמה שיותר משחקני הקבוצה היריבה באמצעות כדורי צבע הנפלטים מרובי אוויר.
קיימות קבוצות רבות של קליעה למטרה עם רובי אוויר ומטווחים רבים מחזיקים כאלה.
קליעה עם רובה אוויר היא ספורט אולימפי.
אך רבים משתמשים ברובה אוויר כדי לצוד ציפורים וארנבות לשם אימון והנאה, ויש המחזיקים רובים אלו לשם ציד מזיקים למיניהם, כמו סנאי אפור, ארנבות וחולדות.
רובה ה-M-14 הוא רובה קרב אמריקני כבד ומדויק, בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
הרובה תוכנן כהמשך ל-M1 גאראנד והחליף אותו בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 בצבא ארצות הברית.
הוא הוחלף ב-1964 בידי רובה ה-M16 תוצרת קולט.
ה-M-14 תוכנן כהמשך של הגאראנד ועלה עליו בתחומים רבים.
על אף שתוכנן כרובה קרב דו-מצבי, עם נצרה בוררת בין ירי בבודדות (חצי אוטומטי) לירי בצרורות (אוטומטי מלא), תכונותיו הפכו את הירי בצרורות לבלתי יעיל והוא שימש למעשה רק כרובה חצי-אוטומטי.
משקלו הרב והמשקל הרב של תחמושת 7.62 מ"מ שלו היו לו לרועץ והוא ננטש מהר מאוד לטובת ה-M16 שהיה רובה סער קל בהרבה, בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, אם כי שרד בכוחות המזוינים האמריקאיים כרובה קלעים וכנשק של כוחות מיוחדים.
בצה"ל שימש הרובה כנשק צלפים למעלה משני עשורים, וזאת עקב דיוקו הרב.
רובה ה-M14 פותח על בסיס ניסיונות קודמים לפתח ולשדרג רובים על בסיס רובה M1 גאראנד.
רובה הגאראנד היה אחד הרובים הטובים והמתקדמים ביותר בזמן מלחמת העולם השנייה, ויתרונותיו על המאוזר הגרמני והלי אנפילד הבריטי הפכו אותו לסמל אמריקאי.
למרות זאת, היו מקומות לשיפורים - בוודאי לאור כניסתו של הנשק האוטומטי ורובי הסער הראשונים.
שינויים שנעשו לגאראנד כללו הוספת יכולת ירי אוטומטי מלא, והחלפת "שמיניות התחמושת" (רצועה שמחזיקה 8 כדורים) במחסנית קופסה חיצונית שמכילה 20 כדורים.
אחת הדרישות העיקריות עבור הרובה החדש הייתה שהוא יתאים לכדור 0.30 Light Rifle, תחמושת המבוססת על כדור עם תרמיל שנחתך לאורך של תרמיל Savage 0.300. המשמעות היא ש-0.3 מייצג כדור בקליבר 0.3 אינץ', שזה בערך 7.62 מ"מ.
תחמושת זו התפתחה לבסוף ל-7.62x51 מ"מ נאט"ו הצבאית ו-0.308 וינצ'סטר המסחרית, אך עד היום תחמושת ספרינגפילד 03-06 נפוצה בארצות הברית.
חברות שונות השתתפו בהצעות ובהסבות, ביניהן: וינצ'סטר, רמינגטון ואפילו המתכנן ג'ון גאראנד מנשקיית ספרינגפילד.
התכנון של ג'ון גאראנד, רובה T20, היה הפופולרי ביותר, ואבות-הטיפוס שלו הפכו לרובים ניסיוניים של הנשקייה בשנות ה-50 המוקדמות.
לעומת זאת, ארל הארווי, מהנדס בנשקיית ספרינגפילד, תכנן רובה שונה לגמרי, ה-T25, שנועד עבור בו בזמן, הטילה הנהלת הנשקיה על מהנדס בשם לויד קורבט לפתח הסבה של רובי ה-M1 גאראנד ואב-הטיפוס T20 לקליבר 0.30 Light Rifle החדש.
אחרי מספר ניסיונות ואבות טיפוס נוספים, פיתחה הנשקיה את רובה T-44 ונגזרות שלו שכללו גם גרסת מקלעון אוטומטי.
הרובה התמודד בהצלחה כנגד T25 וכנגד רובה FN FAL הבלגי במבחני השדה.
הללו היו מוצלחים בערך באותה מידה, אך הרובה האמריקני זכה לעדיפות בגלל שהיה קל יותר, דמה ל-M1 גאראנד המוכר והיה תוצרת ארצות הברית.