tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2017 בוצעו כ-25.2 מיליון בדיקות רקע.
כ-5,000 עד 6,000 איש מורשעים מדי שנה בארצות הברית באחזקת נשק בלתי חוקית.
בשנת 2022 הוחלט לחייב בני 18–21 המבקשים לקנות כלי נשק לעבור בדיקת רקע,, הכוללת מתן מידע על עבר פלילי ומצב נפשי.
החוק האמריקאי קובע כי חברה המייצרת נשק או חלקי נשק חייבת ברישיון מיוחד.
מחקר שנעשה בשנת 2023 בדק את שיעורי ההתאבדות במדינות ארצות הברית במשך כ-20 שנה, משנת 1999 עד 2022. המחקר סיווג את חוקי הנשק במדינות ל"נוקשים" או "חלשים", בהתאם למדיניות ביצוע בדיקות רקע מעמיקות ומניעת גישה לנשק מאנשים המהווים סכנה לעצמם או לאחרים.
המדינות בעלות החוקים הנוקשים ביותר הן קליפורניה וניו יורק, ובעלות החוקים החלשים ביותר הן מיסיסיפי וארקנסו.
המחקר גילה שבמדינות בעלות חוקי נשק חלשים עלה שיעור ההתאבדויות בנשק ב-39% במשך התקופה שנבדקה, מ-8.4 ל-11.7 התאבדויות לכל 100,000 איש, ואילו במדינות בעלות חוקי נשק נוקשים שיעורי ההתאבדות בנשק ירדו מעט באותה תקופה, מ-3.6 ל-3.4 התאבדויות לכל 100,000 איש.
המחקר לא מצא פערים דומים עבור אמצעי התאבדות אחרים באותה תקופה.
חוקי הנשים או בשמו המקורי בערבית קָאנוּן אל נִסָא הוא ספר מאת רבי יוסף חיים מבגדאד, ובו הלכות ודרשות מוסר לנשים.
הספר הפך לקודקס ספרותי בקרב נשות יהדות עיראק.
רבי יוסף חיים מבגדאד פרסם בשנת תרס"ו את ספרו קאנון אל נסא, הספר יועד לנשים והמחבר פונה אליהן בלשון נוכח, הספר נכתב בערבית באותיות עבריות, הוצאת הספר נתרמה על ידי רבקה בליליוס.
בסוף חייו של הבן איש חי התפתחה המודרנה בבגדאד, נפתחו בתי ספר של אליאנס ועוד, הבן איש חי ראה צורך בחיזוק חיי הדת אצל הנשים ולכך כתב את ספרו, וכדבריו:
רבי יוסף חיים פונה על הקוראות בלשון רכה:
הספר נחלק לחמישים שמונה פרקים, כל פרק בנושא מוגדר.
הטלת האחריות בחינוך הילדים על כתפי הנשים ודברי הדרכה בנושא.
הלכות לנשים - הלכות נדה, הלכות הפרשת חלה הלכות הדלקת נרות ועוד.
הספר מלא בדברי מוסר הכתובים בחרוזים, סיפורים ומשלים הלקוחים ממקורות יהודיים וממקורות עממיים.
המחבר מתנגד בספר לנישואי קטינות הן מבחינה גופנית והן מבחינה נפשית הוא קורא למנהג זה שגעון ובורות, לדעתו אישה יכולה להינשא רק אחרי שבגרה, למדה את מלאכת הבית, ובעיקר משעה שהתחילה לפעול בשיקול דעת.
בספר מתנגד גם באופן נחרץ למנהג שרווח בתקופתם.
כשנולד בבגדאד בן זכר הביעו המשפחה את שמחתם אולם כשנולדה בת השמיעו הנוכחים הן גברים והן נשים דברי לעג וגידופים, רבי יוסף חיים גינה את המנהג בצורה נחרצת וחריפה.
עם בוא אליאנס לעיראק החלה מתפשטת האופנה הצרפתית בעיראק, המחבר מזהיר על כך, וכותב שאישה צריכה להקפיד על בגדים המכסים את הגוף, המחבר מסביר שאישה צריכה להקפיד על כך לא רק ממקור ציווי חיצוני – ההלכה, אלא גם ממקור ציווי פנימי – הרגש.
מהדורה ראשונה לספר נדפסה בבגדאד תרס"ו, מהדורה שנייה יצאה בירושלים תרפ"ו בעימוד מחדש, מהדורת צילום של מהדורה ראשונה נדפסה בירושלים תשי"ח.
פרקים מח-נ אשר תוכנם תפילות יצאו בשנת תרע"ו כקונטרס נפרד בשם "דועא אל נסא" – תפילת הנשים.
הספר תורגם לראשונה לעברית על ידי הרב בן ציון מוצפי (ירושלים תשל"ט), לאחר מכן תורגם לספרדית לצרפתית ולאנגלית.
על התרגום לעברית נמתחה ביקורת על כך שהמתרגם נצמד למבנה המשפט בערבית, ועל חוסר דיוק ופיסוק ראוי.
ישועה סאלם והרב יוסף חיים מזרחי הדפיסו את הספר במהדורה חדשה בשנת תשנ"ז מהדורתם כוללת תיקוני תרגום, ניקוד, פיסוק, ומפתחות מפורטים.
בסוף הספר רשם הבן איש חי שישים חידות ולא כתב את פתרונם, שנה לאחר מות הבן איש חי – התר"ע, נדפסה חוברת תחת הכותרת "חזוראיית ותפסירהום" (- חידות ופשרן) ובה פתרונות לחידות, תרגום החידות נדפס לראשונה במהדורת סאלם-מזרחי.
חוקי הצמיחה של קלדור הם סדרה של שלושה חוקים המתייחסים לסיבה של צמיחה כלכלית.
בהסתכלות על מדינות העולם כיום ולאורך זמן, מיקלוש (ניקולס) קלדור ציין מתאם גבוה בין רמת החיים לבין חלק המשאבים המוקדשים לפעילות תעשייתית, לפחות עד לרמה מסוימת של הכנסה.
רק ניו זילנד, אוסטרליה וקנדה התעשרו תוך הסתמכות בעיקר על חקלאות.
הוא הציע שלושה חוקים לקביעות אמפיריות אלה:
צמיחת התמ"ג קשורה באופן חיובי לצמיחת מגזר הייצור.
זה אולי מתבטא טוב יותר במונחים של צמיחת התמ"ג המהירה יותר ככל שגדל עודף הצמיחה של הצמיחה התעשייתית ביחס לצמיחת התמ"ג: כלומר כאשר חלקה של התעשייה בתוצר עולה.
הפריון של מגזר הייצור קשור באופן חיובי לצמיחה של מגזר הייצור (זה ידוע גם כחוק ורדורן ).
כאן הטענה היא שיש תשואות הגדלות במדרגה בייצור.
אלה עשויים להיות סטטיים - כאשר ככל שגודל המגזר גדול יותר, העלויות הממוצעות נמוכות יותר - או דינמיים באמצעות ההשפעה הנגרמת של צמיחת התפוקה על צבירת הון והקידמה הטכנית.
סביר להניח שגם השפעות למידה באמצעות עשייה יהיו חשובות.
פריון המגזר הלא-יצרני קשור באופן חיובי לצמיחה של המגזר היצרני.
חוק אחרון זה הוא הפחות אינטואיטיבי והוא מבוסס על הטיעון שלמגזר הלא תעשייתי יש תשואות מצטמצמות במדרגה.
ככל שהמשאבים יועברו החוצה, הפריון הממוצע של אלה שנותרו יעלה.
הכלכלן טוני ת'ירוול (Tony Thirlwall) מאוניברסיטת קנט (2003, עמוד 123–124) מדווח גם על הדגשים של קלדור על שלוש הצעות "בנות" שחשוב גם אותם לקחת בחשבון והם:
ככל שהאפשרות של מגזר התשואות הגדלות לקלוט את העבודה ממגזר התשואות הפוחתות יצטמצם כך גם קצב הצמיחה של התמ"ג יורד.
בשלבים המוקדמים של התיעוש הביקוש מגיע מהמגזר החקלאי — אבל בשלבים המאוחרים דרישות (או ביקוש) לייצוא עשוי להניע את התהליך.
כאן גודלו המצומצם של השוק הפנימי עשוי להיות כזה שיגביל את מימוש היתרונות לגודל ויש צורך ביצירת מט"ח כדי ליבוא תשומות הכרחיות.
מעגל קסמים יכול להיווצר מצמיחת הייצוא ומגידול התפוקה, אך קשה לבסס זאת מכיוון שהוא עשוי להיות תלוי במיזם יוצא דופן, מהגנה או מסובסידיה.
חוקי מעבר היו חלק מרכזי בחוקי האפרטהייד בדרום אפריקה, ונועדו לבסס את ההפרדה הגזעית במדינה באמצעות דרכונים פנימיים שהונפקו על ידי הממשלה.
חוקי המעבר במאה ה-18 ובמאה ה-19
חוקי המעבר הראשונים נחקקו בשנת 1760 לצורכי הפרדה גזעית במושבת הכף ההולנדית.
חוקים אלה העניקו למשטרה את הזכות לדרוש מאפריקאים להציג בכל עת תעודת מעבר, ולעצור את מי שלא היה בעל תעודה בתוקף.
בפועל, החוקים מנעו מהאפריקאים מגורים באזורים שבהם התגורר האדם הלבן, אך אפשרו מעבר לצורכי עבודה.
על פי חוקי האפרטהייד המעסיקים תמיד היו לבנים, וחוקי המעבר גרמו להתבססותה של מערכת עבודה זולה וכפיפות השחורים ללבנים.
תעודות המעבר הוחלפו בדרכונים פנימיים ב-27 ביוני 1797 באמצעות חוק של המושל ג'ורג' מקרטני.
רוב העובדים השחורים הועסקו באותה עת בחקלאות ובתעשייה.
החל משנת 1880 נפתחו מכרות רבים ברחבי המדינה, ונעשה שימוש בחוקי מעבר כדי להעביר עובדים באופן הדרגתי מענפים אחרים לענף הכרייה.
בשנת 1896 חוקקה הרפובליקה הדרום-אפריקאית שני חוקי מעבר נוספים לעובדים, שחויבו לשאת תג מתכת מיוחד שהונפק עבורם.
חוקי המעבר חלו על גברים בלבד.
בסביבות שנת 1910 הציעה הממשלה להחילם גם על הנשים השחורות במדינה.
בתגובה פרץ גל מחאה עצום של נשים שחורות שהתנגדו בתוקף להצעה, והיא ירדה מהפרק.
בשנת 1952 עלתה שוב הצעה דומה, וגם היא הוסרה מסדר היום.
מחאות הנשים נגד חוקי המעבר הולידו שיר מחאה פופולרי, המייצג עד היום את האומץ והכוח של הנשים בדרום אפריקה:
בתחילת המאה ה-20 גבר המתח בין קהילות הלבנים והשחורים בדרום אפריקה, ומדיניות האפרטהייד באה לידי ביטוי מפורש בחוקי המדינה.
חוקי המעבר עודכנו מעת לעת, במטרה לצמצם ככל האפשר את שהותם של שחורים באזורים עירוניים, שבהם התגוררו בעיקר לבנים.
העדכונים העיקריים נחקקו בשנים 1923, 1945 ו-1952, וחלו על כלל הגברים השחורים מגיל 16 ומעלה.
בתיקונים שביצעה הממשלה לחוקי המעבר משנת 1950 ואילך נאמר בגלוי שמטרתם היא הוצאת האפריקאים משכונות מגורים של לבנים, והכלתם בתוך בנטוסטנים.
בשנת 1953 הורחבו חוקי המעבר באמצעות "", ובתגובה יזמו ונלסון מנדלה, מנהיגי הקונגרס הלאומי האפריקני, קמפיין אי-ציות אזרחי נגד החוק.
במהלך המחאה שרף מנדלה בהפגנתיות את תעודת המעבר שלו.
מחאה זו אפשרה לממשלה להכריז בתגובה על מצב חירום ולנקוט צעדים דרסטיים נגד הפגנות לא-אלימות.
משנת 1968 ואילך גברו הפשיטות על דירות מגורים ומקומות עבודה בהם שהו שחורים בניגוד לחוק.
במקביל, חלה ירידה קלה באכיפה במרחב הציבורי.
סוף תקופת האפרטהייד וביטול חוקי המעבר
תעודות המעבר הפכו לאחד הסמלים הבזויים ביותר של שלטון האפרטהייד.
אלפים נעצרו במחאות נגד חוקי המעבר, ואחת מהמחאות הללו הובילה לאירועי טבח שארפוויל ב-21 במרץ 1960, בהם נהרגו 69 מפגינים, ולמעצרו של באותו יום.
בעקבות הטבח הממשלה הכריזה על מצב חירום, מנהיגי הקונגרס הלאומי האפריקני והקונגרס הפאן-אפריקני נעצרו, והארגונים הוצאו על ידי ראש הממשלה הנדריק פרוורד מחוץ לחוק.
אירועים אלה הובילו לתשומת לב עולמית לנעשה בדרום אפריקה, ולהחרפת הבידוד הבינלאומי של המדינה.
בשפה הדיבורית תעודות המעבר כונו לעיתים קרובות דומפס (dompas), משחק מילים שהוא קיצור של הביטוי domestic passport (דרכון פנימי) אך יכול להתפרש גם כ-"dumb pass" ("תעודה מטופשת").
מלבד אפליית שחורים, חוקי המעבר שימשו גם לאפליה כלפי צבעוניים, בהם הודים, סינים וערבים, וכן בני תערובת של צאצאי המתיישבים האפריקאנרים ובני שבטים אפריקאיים.
לדוגמה, נאסרה כניסת צבעוניים למדינת אורנג' החופשית.
ביולי 1986 שרר בדרום אפריקה משטר צבאי, וחודש לפני כן הוכרז על מצב חירום כלל-ארצי.
מדינות וארגונים רבים בקהילה הבין-לאומית גינו את מדיניות הממשלה, וכדי להתמודד עם גל הגינויים הסירה הממשלה ב-23 ביולי 1986 את החובה שחלה על השחורים לשאת תעודות מעבר.
עם זאת, חוקי המעבר לא בוטלו כליל.
גברים ונשים שחורים עדיין נדרשו להחזיק תעודות מעבר, אף על פי שבוטלה החובה לשאת אותם בכל עת, ואי-הצגת תעודת מעבר כבר לא הייתה עבירה פלילית.
חוקי המעבר הנותרים בוטלו ב-13 בנובמבר 1986. בהצהרה של נאמר כי ביטול חוקי המעבר, יחד עם ההכרה הרשמית באיגודי עובדים שחורים, הן הרפורמות החשובות ביותר שנעשו בדרום אפריקה מאז מלחמת העולם השנייה.
חוקי הקרדיט של גילדת התסריטאים (או איגוד התסרטיאים האמריקאי) לסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה מכסה את כל היצירות בסמכות השיפוט האמריקאיות.
במקור גילדת כותבי המסך, היא מאז 1941 הפוסק הסופי של מי שמקבל קרדיט על כתיבת סרט קולנוע תיאטרלי, טלוויזיה או ניו מדיה בתחום שיפוטה.
למערכת יש כללים כיצד כותבים יכולים לחייב את המפיקים דרך הקרדיטים השונים.
ניתן לתת צורות שונות של קרדיט כדי לציין דברים טכניים כגון האם סופר תרם לחומר המקור המקורי, הסדר הכרונולוגי של התורמים שעבדו על טיוטות שונות, או האם היו צוותי כתיבה.
מאז הקמתה, כדי לקבל קרדיט חייב תסריטאי לתרום לפחות 33 אחוז מהתסריט הסופי, ורק מספר מסוים של כותבים יכול לקבל קרדיט.
תהליך בוררות הקרדיט רואה לראשונה את חברת ההפקה מגישה תגמולים; על שליש מהם מערערים כותבים שונים ומקרים אלו מובאים לבוררות.
תהליך זה מבקש מכל הצדדים הכותבים המעורבים לספק ראיות והצהרות תומכות כדי לעזור לקבוע כמה מהתוצר הסופי היה עבודתו של כל כותב.
עם זאת, כמה מהחלטות הבוררות של גילדת הכותבים זכו לביקורת על ידי חבריה, כולל על האופן שבו התהליך מטפל בחומר מקור קיים שמותאם למסך, או האם תסרטיאים שחיברו טיוטה מסוימת עדיין צריכים לקבל קרדיט מלא גם לאחר שכל הרעיונות שלהם נזנחו לחלוטין בטיוטות הבאות.
מתן הקרדיטים משפיע רבות על הקריירה של סופרים, כמו גם על המוניטין ועל החברות שלהם באיגודים השונים.
תסריטאים וכותבים שונים מצליחים למכור את התסריטים שלהם על סמך המוניטין שיצא להם; ג'ון הווארד לוסון, הנשיא הראשון של גילדת כותבי המסך (SWG; כיום גילדת הסופרים של אמריקה, אמר כי "שמו של סופר הוא הנכס היקר ביותר שלו.
זוהי האישיות היצירתית שלו, הסמל של כל הגוף של הרעיונות והניסיון שלו".
אי הצגת שמו של תסריטאי קרדיטים של הסרט לא רק יגרום לאובדן הכנסות על עמלו, אלא גם ימנע מהם למצוא עבודה עתידית, בהתאם להצלחת הסרט.
תסריטאי עשוי לקבל גם בונוס אם השם שלו מופיע בקרדיטים, מכיוון שלעיתים קרובות יש לסרטים הרבה יותר כותבים תורמים ממה שמראה הקרדיטים.
מערכת מתן הקרדיטים יכולה להשפיע על הזכאות לחברות באיגוד המקצועי, שכן אחת הדרכים שבהן אדם הופך לחבר בגילדת הכותבים של מערב אמריקה (WGAW), היא על ידי צבירת "נקודות" על סמך נקודות הכתיבה של כל תסריטאי.
נקודות חברות נצברות גם באמצעות העסקה, או מכירה או אופציה לחברה החתומה על הסכם הבסיסי המינימלי (MBA), עסקה שנכרתה בין הגילדה לבין אוסף של אולפנים וחברות הפקה כל שלוש שנים, שבה החברות מסכימות לעמלות מינימום מסוימות, לשאריות ולהטבות אחרות עבור תסריטאי גילדת הכותבים שהם מתקשרים אליהם.
הוא מנוהל על ידי ועדה של הגילדה.
בימיה המוקדמים של תעשיית הקולנוע נעשו מאמצים למנוע מהסופרים להתאגד.
למרות שה-אס.וי.גי, הוקם ב-1933, הוא נתקל בהתנגדות עד מאי 1941, אז חתם על הסכם עם האולפנים שהעניק לגילדה, בין היתר, את המילה האחרונה על כתיבת קרדיטים.
הכותבים בעלי השכר הטוב ביותר, לעומת זאת, תמיד זכו לכבוד ולעיתים קרובות יכלו לבחור לעבוד לבד בגלל מעמדם.
לכל הכותבים בפרויקט מסוים יש את הזכות לדעת מי עוד כתב על אותו פרויקט.
במסגרת נדרשת הפקה לספר לכל הכותבים החדשים שקדמו להם; תסרטיאי עשוי לבקש מההפקה את שמותיהם של אלה שתרמו אחריהם.
תסריטאים נושאים גם באחריות לוודא שהם מיודעים, ולהודיע לכותבים אחרים באותו פרויקט שהם עובדים עבורו; כמו כן, עליהם להגיש את החוזה שלהם לגילדה המתאימה תוך שבוע מיום קבלתו.
בהפקות טלוויזיה של סרט קולנוע מעל 90 דקות, על חברת ההפקה להודיע בכתב לכל הכותבים על הכותבים שעוקבים אחריהם.
לכל תסרטיאי שהשתתף יש את הזכות להיות מעורב בתהליך קביעת הקרדיט (זה עשוי להיות באמצעות נציג מטעמו, כגון סוכן וכיוצא בזה).
עד שלושה תסריטאים או שני צוותים של כותבים בקולנוע ושלושה צוותי כותבים בטלוויזיה, עשויים לקבל קרדיט על הפקה..
לגילדת הכותבים יש את הזכות למחות על הקרדיטים המוצעים לכל חברה, ללא קשר לשאלה אם הכותבים עושים זאת.
כדי לקבוע קרדיטים, "חיוני שהכותב ישמור עותקים של כל העבודה שנעשתה", ויגיש עותקים לגילדת הסופרים מיד עם השלמתו.
תסריטים, כמו גם רעיונות סיפורים משמעותיים וחומרים ספרותיים אחרים נספרים כהחלטות קרדיט.
כאשר יש יותר מכותב משתתף אחד בהפקה, "לכל המשתתפים הזכות להסכים ביניהם פה אחד מי מהם יקבל קרדיט כתיבה על המסך ובאיזה צורה", כל עוד הצורה המוסכמת עומד בדרישות.
הסכם הבסיסי המינימלי קובע גם כי הצורה המוסכמת "לא יוצע או יונחת על ידי חברת ההפקה"
גילדת הכותבים מניחה גם רשמית שלכל כותב יש גישה לכל החומר הקודם שנכתב עבור הפרויקט במהלך עבודתו, תוך הדגשה של קרדיטים שניתנו לכותבים קודמים.
חומרים המשמשים למחקר אינם זוכים לזיכוי, אך חומר מקור כפי שהוגדר על ידי גילדת הכותבים מקבל קרדיט.
הקרדיט המתאים לשימוש עבור חומר מקור הוא כל דבר המעיד על האופי והקשר של חומר המקור והתסריט הסופי, כאשר גילדת הכותבים מספקת את הדוגמאות "ממחזה מאת, מתוך רומן מאת, מבוסס על סיפור מאת, מתוך סדרת מאמרים מאת, מבוסס על [תסכית/תסריט] מאת כותב פלוני".
ברגע שתסריטאי קיבל גם את ההודעה על הקרדיטים הטנטטיביים וגם את התסריט הסופי, הם יכולים להסכים עם הקרדיטים הטנטטיביים של ההפקה, ובמקרה זה הם לא עושים כלום, הם יכולים לדון על הקרדיטים עם התסריטאים האחרים דרך גילדת הסופרים, או שהם יכולים לערער על הקרדיטים הטנטטיביים בתוך פרק זמן מסוים.
אם תסרטיאי המשתתף אינו מסכים עם הקרדיטים, אך ישנם משתתפים נוספים ונראה כי עשוי להגיע להסכמה ביניהם, על מנהל הקרדיטים למסך/טלוויזיה לעשות ניסיון מיטבי לארגן דיון בין כל הכותבים לפני פנייה לבוררות קרדיט.
קרדיטים מטופלים באופן שונה עבור כותבים בודדים ועבור "צוותים".
צוות כותבים מוגדר על ידי הגילדה כ"שני כותבים שהוקצו בערך באותו זמן לאותו חומר ועובדים יחד במשך אותו זמן בערך על החומר." עבודתם של שני הכותבים נחשבת כתרומה משותפת, שאינה ראויה לזכות רק לאחד מהם או לאחד יותר מהשני.
לצורך הקרדיטים (וכדי להרתיע מחלוקות מאוחרות יותר), על אחד הכותבים להטיל ספק בגלוי בהגדרת תרומותיהם להיות חלק מצוות בזמן הגשת העבודה לאיגוד הכותבים אם ברצונם לזכות בדרך אחרת.
צוות זוכה לסימן האמפרסנד (&) המפריד בין שמותיהם.
הקרדיטים של הצוות מורכבים יותר כאשר אחד מהצוות נשכר גם כתסריטאי נוסף: שני התסריטאים בצוות חייבים ליצור הסכם כדי לאפשר לכותב הנוסף לקחת את הקרדיט המשותף.
לסופרים מרובים שאינם חלק מצוות יש את המילה "ו" שמפרידה בין שמותיהם.
הקרדיט "נכתב על ידי" מיועד לכותבים שיכולים לטעון שגם הזכויות על הסיפור וגם על מרכיבי התסריט, למעט כאשר יש "חומר מקור בעל אופי סיפור".
בטלוויזיה, בדרך כלל נכתב קרדיט גם לכותבים בתוכניות שונות ובתוכניות השתתפות קהל.
ניתן להשתמש בקרדיט של "תסריט מאת" גם כאשר הכותבים לסיפור והתסריט שונים, או בנסיבות דומות לקרדיט של סיפור מסך (אם היצירה ברובה אינה מקורית, או בנוסף לקרדיט "סיפור המסך").
רק שני כותבים יכולים לחלוק קרדיט לתסריט למעט מקרים של בוררות.
מבוררות, ניתן לתת קרדיטים לתסריט לשלושה כותבים בודדים או לשני צוותים של כותבים.
כדי לקבל קרדיט לתסריט, על הכותב לתרום יותר מ-33 אחוז מהתסריט הסופי.
במקרה של תסריט מקורי, כותבים שלא כתבו את המקור חייבים לתרום יותר מ-50 אחוז כדי לקבל את הקרדיט.
גילדת הכותבים מכירה בקושי בקביעת אחוזים כאלה.
המקבילה לטלוויזיה של התסריט לפי הקרדיט היא "Teleplay by", והיא משמשת באותו אופן
הסכם הבסיסי המינימלי מתאר את הסיפור כ"נבדל מ תסריט ומורכב מנרטיב בסיסי, רעיון, נושא או מתווה המצביעים על פיתוח ופעולה של הדמות".
קרדיט "סיפור מאת" משמש כאשר הכותב נשכר (כחבר בגילדת הכותבים) לכתוב לסיפור, כאשר רעיון הסיפור נרכש מהסופר על ידי חברה החתומה על גילדת הכותבים, או כאשר התסריט שנוצר מבוסס על סיפור המשך הומצא על ידי הכותב תחת סמכות השיפוט של גילדת הכותבים.
הקרדיט "סיפור מאת" לא יכול להיות משותף ליותר משני כותבים בקולנוע ושלושה בטלוויזיה וייתכן שהסיפור נכתב בצורות ספרותיות שונות, כולל טיפול קולנועי.
קרדיט "סיפור מסך מאת" או "סיפור טלוויזיה מאת" משמש לתסריטאי כאשר עבודתו מבוססת על חומר מקור וסיפור כפי שהם מוגדרים על ידי הגילדה, אך שונה באופן מהותי ממנו.
קרדיט סיפור מסך לא יכול להיות משותף על ידי יותר משני כותבים והוא קרדיט שמטופל רק באמצעות בוררות.
כותב חומר המקור לסיפור המסך עשוי לקבל קרדיט חומר מקור.
בטלוויזיה יש גם קרדיט "יוצר על ידי" ו"פיתוח (לטלוויזיה) על ידי" תחת מבנה זיכוי המכונה זכויות מופרדות.
כותבים הזכאים ליצירת קרדיטים יפתחו חלק משמעותי מהפורמט, הסיפור והתסריט וגם יקבלו זכויות המשך לחומר.
קרדיט "נוצר על-ידי" ניתנים על כל פרק, בעוד שפותח (לטלוויזיה) על ידי קרדיטים ניתנים רק על הפרקים שהכותב תרם להם חומרים במפורש.
נקודות כתיבה נוספות שניתן להשתמש בהן הן "עלילה נכתבה על ידי", "מבוסס על דמויות שנוצרו על ידי" ו"עיבוד על ידי".
ניתן לתת קרדיט "חומר מיוחד על ידי" לכותבים בצורות מסוימות של תוכניות טלוויזיה, כאשר הם תרמו חומר כתוב שאינו זכאי לקרדיטים אחרים; אין מגבלות על כמה אנשים עשויים לקבל קרדיט זה.
התסריטאי סקוט מאיירס, חבר ב-WGA ובורר בנושא הטיל ספק בקביעה שלא ניתן לזכות יותר משלושה כותבים, ואמר:
בקרדיטים, השמות מסודרים בדרך כלל לפי מי שעשה הכי הרבה עבודה.
אם הצו יחולק והבוררות תמצא שכל הכותבים תרמו באופן שווה, השמות יסודרו בצורה כרונולוגית.
ניתן להשתמש בשם בדוי אם ישולם לכותב סכום של כפחות מ-200 אלף דולר אמריקאי.
(עבור סרט) או פחות מפי שלושה מהמינימום הרלוונטי בהסכם הבסיסי המינימלי שלו (עבור טלוויזיה), אם השם הבדוי נחשב הגיוני, ואם הכותב יבקש זאת תוך חמישה ימי עסקים מרגע קביעת הקרדיטים הסופיים (לסרט) או במסגרת זמן מוגדרת מראש (עבור טלוויזיה).
לפני שניתן יהיה להשתמש בשם בדוי, יש לרשום אותו באגודת הסופרים.
כותב רשאי לחזור בו מהקרדיט "מסיבות אישיות" לפני הגשת ההודעה הטנטטיבית; אם שאר הכותבים לא יסכימו, זה יועבר לבוררות.
סופר אינו יכול לסגת מהקרדיט לאחר בוררות.
משיכת קרדיט כוללת גם אובדן זכויות ופיצויים מהחומר; שימוש בשם בדוי אינו מוביל לאובדן זכויות אלה.
אם אין הסכמה על כתיבת קרדיטים, מנהל קרדיט המסך של גילדת הסופרים (לסרט) או מנהל הקרדיטים לטלוויזיה (לטלוויזיה) יתחיל בהליכי בוררות.
שלושה חברים באגדת הסופרים נבחרים כפוסקים, כל עוד אין להם אינטרס בהחלטה.
עבור קולנוע, חייבים המחליטים להיות חברים במשך חמש שנים או להיות לפחות בעלי שלושה קרדיטים של כתיבה למסך, ובטלוויזיה, הם חייבים להיות חברים במשך שנה אחת לפחות ויש להם לפחות שלושה קרדיטים.
לפחות שניים מהחברים הנבחרים חייבים להיות בשתי עדות בוררות לפחות לפני כן, ובמידת האפשר ייבחרו חברים הבקיאים בסוג הכתיבה הכרוכה בכך.
זהות הפוסקים נשמרת בעילום שם לכולם, כולל הפוסקים האחרים, למעט ועדת קרדיט קולנוע/טלוויזיה.
כמו כן, לפני בחירת שלושת החברים, תישלח רשימת מחליטים לקולנוע/טלוויזיה של כל החברים הזכאים לכל הכותבים המשתתפים, שיוכלו למנוע מבחירה מספר סביר של שמות בה; הבחירה תיעשה מתוך השמות הנותרים ללא שאלה.
חבר ועדת הקרדיטים לקולנוע/טלוויזיה יועמד לכל תיק בוררות כדי לייעץ לפוסקים ולעזור להם להגיע להכרעה.
בוררות קרדיט לסרטים מתקיימת על פני 21 ימי עסקים, ובוררות קרדיט לטלוויזיה על פני שמונה.
כל הכותבים המשתתפים וגם ההפקה חייבים גם לשתף פעולה עם ועדות בוררות הקרדיט, ובמיוחד על ידי הגשה מדויקת של כל החומר הכתוב (מקורי ובשלושה עותקים).
ובחינה קפדנית של החומר שהוגש.
גילדת הסופרים גם ממליצה לכל הכותבים להגיש הצהרה בכתב לוועדת הבוררות, המפרטת את עמדתם ומפרטת את תביעתם לזכות בהתאם למדיניות גילדת הסופרים; ההצהרה אינה יכולה לכלול שום דבר לא רלוונטי לתיק, התייחסות לפיצויים, מכתבי תמיכה מאנשים אחרים, או מידע על ההתפתחות שלא יעזור לפוסקים בסקירה האנליטית שלהם.
לתסרטיאים המשתתפים יש 24 שעות לתת את הצהרותיהם, האמצעים היחידים שלהם לספק ראיות תומכות לפוסקים, לגילדה.
הצהרות שיוגשו באיחור יתקבלו כל עוד יגיעו לפני קבלת החלטה.
המחליטים מקבלים אפוא כל אחד את קרדיטי הכתיבה הטנטטיביים, הצהרות הכותבים, סיכום הנושאים שייקבעו בתיק, כל החומר הכתוב עם תיעוד כרונולוגי, עותק של ספר הקרדיטים לקולנוע/טלוויזיה, וכן הבקשה כי החלטתם תועבר למנהל קרדיט קולנוע/טלוויזיה תחילה בטלפון ולאחר מכן בכתב.
הצהרות הכותבים נשמרות בפרטיות על ידי גילדת הכותבים.
בנוסף, זהות הכותבים נשמרת בעילום שם בפני הפוסקים.
במצבים בהם קיים ספק באמיתות החומר הכתוב שהוגש, ניתן לקיים שימוע לפני בוררות, כאשר כל אחד מהכותבים מספק עדות וראיות באשר למחבר, רצף ולגיטימיות של החומר.
גילדת הסופרים רשאית לבקש גם תסריט תיאורי של סרט הנקרא "המשכיות חותכת", או הפקת טלוויזיה הנקראת תסריט "עריכה מתמשכת", שעל ההפקה לספק אם זמין; במיוחד, סופר עשוי לבקש מגילדת הסופרים לבקש זאת אם הם מאמינים שהתסריט הסופי אינו משקף את מה שצולם בפועל.
\אם התסריט ייכתב מחדש לאחר קבלת החלטת הקרדיטים הסופית, הבוררות עשויה להיפתח מחדש תוך 48 שעות מהשינויים הסופיים.
כמה מחברי גילדת מתחו ביקורת על האופן שבו התהליך מטפל בחומר קיים, כמו ספר המותאם לקולנוע.
כתבת הניו יורק טיימס, מישל ווילנס, מציעה שהתסריטאי הראשון שיעבוד על פרויקט כזה יכתוב את האלמנטים הקולנועיים ביותר של הסיפור, אבל צוותים אחרים שעובדים לאחר מכן על התסריט עשויים לבסס את עבודתם על הטקסט המקורי, ולא על הטיוטה הראשונה.
לדברי בארי לוינסון, הבמאי של Wag the Dog, ומתווכח על הקרדיט לתסריט לסרט (שהיה עיבוד.
פרנק פירסון, נשיא גילדת הכותבים של המערב לשעבר (ונשיא לשעבר של האקדמיה לאמנויות ומדעים לקולנוע, אמר כי "הרוב הגדול של הקרדיטים עדיין פשוטים וחסרי עוררין [אבל] כשהם משתבשים, הם משתבשים להחריד."
הסופר-במאי פיל אלדן רובינסון אמר כי "אף אחד לא יכול לסמוך על קרדיט כתיבה ואף אחד לא יודע מי באמת כתב את הסרט".
מ-1993 עד 1997, היו 415 בוררויות, כשליש מכלל הסרטים עם קרדיט שהוגשו.
Thompson עובד למסך, אלכס קוקס וטוד דייוויס כתבו את העיבוד הראשוני.
כשטרי גיליאם הובא לביים אותו, הוא כתב אותו מחדש עם טוני גריסוני.
ה-WGA שללה בתחילה את הקרדיט של גיליאם וגריסוני למרות שגיליאם טען ששום דבר מהעיבוד המקורי לא נשאר בסרט הסופי: "כבמאי, נחשבתי אוטומטית ל'מנהל הפקה' על ידי הגילדה, ובהגדרתי, אני מופלה לרעה.
אבל שטוני לא יקבל שום קרדיט - זה יהיה ממש לא הוגן".
לאחר תלונות, הגילדה, הוענק לגיליאם ולגריסוני קרדיט בנוסף לקוקס ודייויז, אך גיליאם התפטר בסופו של דבר בגלל הסכסוך.
גיליאם אמר שתהליך הבוררות "[הוא] באמת חדר כוכבים ", וטען שהבוררות לקחה יותר עבודה מזמן כתיבה התסריט עצמו.
אי הסכמה על החלטת הבוררות 2-1 ששללה את קרדיט הכתיבה של ג'ורג' קלוני עבור הסרט Leathers הובילה את קלוני להפוך לחבר ליבה פיננסית בגילדת, ולא לחבר פעיל.
מייקל פלמינג ממגזין וראייטי כתב ש"קלוני לקח פרויקט נמק בן 17 וקיבל אור ירוק לאחר שבאופן אישי נתן לתסריט שיפוץ משמעותי שהפך אותו לקומדיה מנומסת", כשקלוני טען שהוא כתב כמעט את כל התסריט, אבל רק דאנקן ברנטלי וריק ריילי, שהגה את הקונספט המקורי, קיבלו קרדיטים.
חוקי הפשע הוא סרט דרמת פשע אמריקאי משנת 2015 בבימויו של סקוט קופר ובכיכובו של ג'וני דפ.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'יימס "וייטי" בולגר, מאפיונר אלים מדרום בוסטון, שהפך למודיע של ה-FBI בשנות ה-70 וה-80. הוא ניצל את מעמדו כדי לחסל יריבים ולבסס את שליטתו בפשע המאורגן.
העלילה עוסקת במערכת היחסים בינו לבין סוכן ה-FBI, ג'ון קונולי, והקונפליקט בין נאמנות לפשיעה.
שלב הצילומים העיקרי של הסרט התרחש בבוסטון בין מאי לאוגוסט 2014. הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-72 של ונציה והוא יצא לאקרנים על ידי האחים וורנר ברחבי העולם ב-18 בספטמבר 2015. הוא קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל והכניס 100 מיליון דולר בתקציב של 53 מיליון דולר.
הסרט עוקב אחר עלייתו ונפילתו של וייטי בולגר (ג'וני דפ), אחד הפושעים האכזריים ביותר בבוסטון.
וייטי מתאחד עם חבר ילדותו, ג'ון קונולי (ג'ואל אדגרטון), שהפך לסוכן FBI, כדי לשתף פעולה ולחסל כנופיות מתחרות.
אולם, ככל שוייטי משתמש בקשריו כדי לבסס את כוחו, האפלה סביבו מתגברת, וקונולי מוצא את עצמו מתדרדר במורד מסוכן של שחיתות ופשיעה.
ג'וני דפ בתפקיד ג'יימס "וייטי" בולגר
ג'ואל אדגרטון בתפקיד הסוכן ג'ון קונולי
בנדיקט קמברבאץ' בתפקיד בילי בולגר, אחיו של וייטי
קווין בייקון בתפקיד צ'ארלס מקגווייר
דקוטה ג'ונסון בתפקיד לינדזי סייר
פיטר סארסגארד בתפקיד בריאן הול
הסרט קיבל ביקורות מעורבות-חיוביות, כשהמבקרים שיבחו במיוחד את הופעתו המרשימה של ג'וני דפ.
למרות זאת, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על הקצב וההצגה של דמויות המשנה.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 73%, וב-Metacritic ציון של 68 מתוך 100.
חוקי קפלר הם שלושה חוקים אסטרונומיים המתארים את תנועתם של כוכבי הלכת סביב השמש או את תנועתם של כוכבי לכת חוץ שמשיים סביב הכוכבים שלהם.
את החוקים ניסח המתמטיקאי, האסטרונום והאסטרולוג הגרמני יוהאנס קפלר (1571–1630), שבחן את תצפיותיו של האסטרונום הדני טיכו ברהה.
לאחר כ-80 שנה הראה אייזק ניוטון כי חוקי קפלר נובעים מחוקי התנועה והכבידה שהוא עצמו ניסח, ובכך סיפק את ההסבר הפיזיקלי המקובל כיום לתנועת גרמי השמים.
חוקי קפלר הם מהתגליות המרכזיות באסטרונומיה מאז ומעולם, מכיוון שהם מתארים היטב את מסלול תנועתם של גרמי השמים.
תקופת חייו של קפלר, סוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17, הייתה תקופה של שינוי מהותי בעולם האסטרונומיה.
שינוי זה התרכז בעיקר במעבר מהמודל הגאוצנטרי העתיק למודל ההליוצנטרי שהחל להתבסס.
המודל הגאוצנטרי גרס שכדור הארץ הוא מרכז היקום, והשמש וכוכבי הלכת סובבים אותו.
מודל זה התערער בעקבות עבודתם של קופרניקוס ושל גלילאו גליליי, שפעל באותה עת באיטליה.
על-פי המודל ההליוצנטרי השמש נמצאת במרכז היקום, וכדור-הארץ מקיף אותה יחד עם יתר כוכבי-הלכת.
בעבודתו התבסס קפלר על מדידותיו של האסטרונום הדני טיכו ברהה, שהיה ידוע בדיוקו הרב - הדיוק של מדידותיו הגיע לשניית קשת אחת.
ברהה התמיד במדידותיו במשך למעלה מעשרים שנה, והן שימשו כבסיס לניתוחים של קפלר.
ברהה שימש באותה עת "המתמטיקאי הקיסרי" של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וחיפש עוזר שיסייע לו לערוך חישובים מתמטיים.
קפלר פרסם אז ספר בשם "Mysterium cosmographicum", התומך בתורת קופרניקוס.
הספר הגיע לידיו של ברהה, והוא שכר את קפלר לשמש כעוזרו.
קפלר עבר לגור בפראג, בירת האימפריה הרומית הקדושה.
בתחילה, למרות יחסי הקרבה בין השניים, סירב ברהה לאפשר לקפלר גישה למדידותיו, ורק לאחר שקפלר נואש, החליט לעזוב, וכמעט מת מחוסר כול באכסניית דרכים, מצא אותו ברהה, שכנע אותו לחזור, ונתן לו גישה למדידות שביצע על מסלולו של מאדים.
ברהה הגה מודל משלו באשר לתנועת השמש וכוכבי הלכת, ולפיו כדור הארץ קבוע במקומו (אחרת, לטענתו, היה צריך להיות שינוי במפת השמים), השמש סובבת סביבו, ושאר כוכבי הלכת סובבים סביב השמש.
ברהה נפטר ב-1601, וקפלר החליף אותו בתפקיד.
קפלר הצליח באותה תקופה לנסח את שני החוקים הראשונים בעזרת ניתוח של תנועת מאדים בשמים.
התקופה הפורייה והשלווה בפראג הסתיימה מבחינתו של קפלר בשנת 1611, כאשר בנו בן ה-7 נפטר, ואחריו מתה אשתו ברברה.
באותה שנה העביר המלך רודולף את השלטון לאחיו מתיאס, שהיה פחות סובלני כלפי פרוטסטנטים, וקפלר הפרוטסטנטי עזב את פראג.
הוא עבר ללינץ, ושם התחתן בשנית.
בלינץ גילה את החוק השלישי.
עבודתו של קפלר הושפעה רבות מתפיסתו: קפלר ביקש לתאר את תנועת כוכבי הלכת באמצעות קשרים מתמטיים, ואת מסלוליהם ביקש לתאר כעקומה מתמטית אחת.
את הדחף הזה שאב קפלר מהפילוסופיה של אפלטון ופיתגורס.
מאמציו של קפלר, כפי שהתבטאו בניתוח מסלולו של מאדים ובניסוח החוקים הנושאים את שמו, התרכזו בגילוי ההרמוניה הפיתגוראית של העולם.
שני החוקים הראשונים התפרסמו בספרו של קפלר "Astronomia nova" ("האסטרונומיה החדשה") בשנת 1609. קפלר עצמו כתב שהחוק השלישי התגלה ב-15 במאי 1618, כאשר ספרו "Harmonices Mundi" ("ההרמוניה של העולמות") הגיע כבר לבית הדפוס.
קפלר כתב בהרחבה על החוק בפרקים האחרונים של הספר, שיצא לאור ב-1619.
צורת המסלול של כל כוכב לכת היא אליפסה, שהשמש נמצאת באחד ממוקדיה.
חוק השטחים השווים: הקו שמחבר את כוכב הלכת עם השמש מכסה שטחים שווים במרווחי זמן שווים.
משמעות חוק זה היא שככל שכוכב הלכת נע קרוב יותר לשמש מהירותו גדלה.
החוק ההרמוני: ריבוע זמן המחזור של כוכב לכת פרופורציוני לחזקה השלישית של מחצית הציר הראשי של האליפסה (הציר הסמימג'ורי).
משמעות החוק כפולה: כוכבי הלכת הרחוקים יותר מהשמש הם בעלי זמן מחזור גדול יותר, ומהירותם קטנה יותר.
בהקשר זה יצוין המושג אקסצנטריות.
אקסצנטריות של חתך חרוט היא מדד למידת החריגה שלו מצורה מעגלית.
כלומר, ככל שהאליפסה יותר "פחוסה", כך האקסצנטריות שלה גבוהה יותר.
האקסצנטריות של אליפסה היא פרמטר שערכו נע בין 0 ו-1 (חתך חרוט בעל אקסצנטריות 0 הוא מעגל).
כפי שקובע חוק זה, צורת המסלול של כל כוכבי הלכת היא אליפסה, אולם במדידות מודרניות נמצא כי צורת המסלולים קרובה מאוד למעגל, ובניסוח מדויק יותר - ערכי האקסצנטריות של מסלולי כוכבי הלכת נמוכים מאוד (הערך הממוצע הוא 0.06 בקירוב; לנתונים מלאים ראו בערך כוכב לכת).
מכאן ניתן להסיק שמדידותיו של ברהה היו כה מדויקות, עד כי קפלר הצליח להבחין באליפטיות של המסלולים על אף היותם קרובים מאוד למעגלים.
קפלר הכיר שלושה מודלים שניסו לתאר את תנועת כוכבי הלכת והשמש.
קפלר הכיר את התצפיות הקדומות של תלמי, שהיוו את הבסיס האמפירי הן לתורת תלמי והן לתורת קופרניקוס, אך הוא הגיע למסקנה שמדידותיו של טיכו ברהה מדויקות יותר והחליט להשתמש בהן כבסיס לניתוח תנועתו של מאדים.
הוא התבסס על 12 מדידות שבהן מאדים היה בניגוד, כלומר בכיוון ההפוך יחסית לשמש.
בעזרת ניתוח גאומטרי מדויק, יחד עם הכרת אופי שבירת קרני האור באטמוספירת כדור הארץ, הבין קפלר שהמדידות לא מתאימות לאף אחד משלושת המודלים הקיימים.
יתרה מכך, הוא הבין שתנועת מאדים איננה מעגלית, והוא חיפש עקומות אחרות שיתאימו למדידות של ברהה.
הדבר לקח לו מספר שנים, ואף על פי שהיה קרוב לרשום את נוסחת האליפסה מתוך המדידות, הוא לא הגיע לכך.
בסופו של דבר החליט קפלר ללכת בדרך הפוכה - הוא ניחש שהמסלול מתאים בצורתו לאליפסה, בדק את ההשערה ומצא שהיא אכן מתאימה לתצפיות.
בנוסף, הוא בדק את מסלולו של כדור הארץ סביב השמש ומצא שגם הוא לא יכול להתאים למעגל.
בעקבות כך, החליט קפלר להכליל את "חוק המסלולים האליפטיים" על כל כוכבי הלכת שנעים סביב השמש, וזאת במסגרת המודל ההליוצנטרי שבנכונותו נוכח קפלר זמן רב קודם לכן.
כאשר הבין קפלר שתנועתם של מאדים ושל כדור הארץ סביב השמש אינה מעגלית, ועוד בטרם ניסח את החוק הראשון, הוא ניסה למצוא ביטוי מתמטי שמתאר את תנועת כוכבי הלכת.
הוא ראה שמהירותם משתנה בקטעים שונים של המסלול, ושיער, במונחים של ימינו, שהמהירות הרגעית נמצאת ביחס הפוך למרחק מהשמש באותו רגע.
השערה זו לא הייתה מדויקת, אולם ממנה הוא הסיק את "חוק השטחים" המוכר בתור החוק השני של קפלר.
לאחר שהמשיך לנתח את נתוני המדידות של ברהה ולחפש קשרים מתמטיים בין גדלים שונים הקשורים למסלול כוכבי הלכת, הוא מצא את החוק השלישי.
בנוסף, ניסה קפלר למצוא הסבר פיזיקלי סיבתי לתנועת כוכבי הלכת.
הוא הושפע מעבודתו של ויליאם גילברט שעסקה במגנטיות, וסבר שהשמש מפעילה על כוכבי הלכת כוח הדומה לפעולתו של מגנט.
כוח הכבידה, המהווה את ההסבר הסיבתי המקובל כיום לחוקי קפלר התגלה על ידי אייזק ניוטון בהמשך המאה ה-17.
קפלר היה הראשון שהציע שגרמי שמים נעים במסלולים לא מעגליים.
עד לזמנו כל המודלים האסטרונומיים באירופה, לרבות המודל הגאוצנטרי של תלמי והמודל ההליוצנטרי של קופרניקוס, הסבירו את תנועתם של גרמי השמים באמצעות מערכות המבוססות על תנועה מעגלית אחידה.
בהציעו שכוכב לכת נע בצורה אליפטית, היה קפלר הראשון שסטה מהתפיסה המקובלת, אותה הניח אפלטון כאלפיים שנה לפניו.
עד עבודתו של קפלר, תנועה מעגלית אחידה נחשבה לתנועה טבעית, ואפילו גלילאו גליליי, שתמך במודל ההליוצנטרי, התקשה לזנוח את רעיון התנועה המעגלית האחידה, ובפרט סירב להכיר בחוקי קפלר.
גלילאו טען שחפצים מתמידים בתנועתם במעגל ולא בקו ישר, כפי שטען ניוטון אחריו.
שבירת הקיבעון בן אלפיים השנה, לתיאור תנועת גרמי השמים בעזרת תנועה מעגלית, הייתה לנקודת מפנה בחשיבה המדעית.
פרסומם של חוקי קפלר החליש בצורה ניכרת את התורה הגאוצנטרית התלמאית ואת הפיזיקה האריסטוטלית, שגרסו שכדור הארץ הוא מרכז היקום.
המודל של קפלר הניב את התחזיות המדויקות ביותר ביחס לתצפיות האמפיריות הטובות ביותר אז, מה שחיזק התייחסות ריאליסטית אליו, כלומר את האמונה שהמודל שלו מתאר את המציאות כפי שהיא, והוא לא רק מכשיר מתמטי נוח לחיזוי.
זו הייתה גם השקפתו של קפלר עצמו.
קפלר קבע כי השמש נמצאת באחד המוקדים של האליפסות שבהן נעים כוכבי הלכת, ומכאן שהם מקיפים דווקא אותה ולא את כדור הארץ.
גלילאו גליליי, שגילה ב-1610 את ארבעת הירחים של צדק, כלומר גופים המסתובבים סביב צדק, החליש עוד יותר את הגישה לפיה כל גרמי השמים סובבים את הארץ.
המודלים שהסתמכו על תנועה מעגלית, בפרט האריסטוטלי והתלמאי, הניחו שחייבת להיות מחשבה מכוונת מאחורי תנועתו של כוכב לכת במסלולו בתוך מערכת מסובכת של מעגלים הבנויים זה על זה (אפיציקלים ודפרנטים).
כלומר, הם הניחו שהכוכב צריך "לדעת" בדרך כלשהי כיצד לנוע, או שמישהו בעל תבונה מניע אותו.
בניגוד לכך, המודל של קפלר הוא לא-אנימיסטי, הוא לא נדרש להנחה הזאת, ומספק הסבר מכני באופיו לתנועת כוכב הלכת במסלולו.
קפלר סבר שהשמש מניעה את הכוכב באמצעות קרניים שהן מעין חישורים שהיא שולחת אל כוכב הלכת, זאת בדומה לפעולתו של מגנט.
אריסטו סבר שכוכבי הלכת נעים על גלגלי קריסטל, אם כי בקרב האסטרונומים בימי הביניים הייתה מחלוקת לגבי ממשותם של גלגלים אלה.
אם חוקי קפלר נכונים, לא יכולים להיות מעגלי קריסטל, משום שכוכבי הלכת הנעים באליפסה מוכרחים לעבור דרכם.
קפלר גילה סדירות מתמטית פשוטה, מה שחיזק את ההשקפה האפלטונית לגבי מרכזיותה של המתמטיקה בטבע.
השקפה זו מנוגדת להשקפה האריסטוטלית שדוחה חוקיות מתמטית בעולם (התת-ירחי, אמנם), ומעדיפה הסברים איכותיים.
חיזוק ההשקפה האפלטונית המתמטית חיזק בעקיפין את התפישה ההליוצנטרית, משום שהתפיסה האפלטונית נתנה מרכזיות לשמש כמקור החיים והתבונה.
בסיס ניסויי לעבודתו של ניוטון
אייזק ניוטון, אבי המכניקה הקלאסית, הסתמך גם הוא על חוקי קפלר.
ניוטון תהה מהו אותו כוח משיכה שמצד אחד גורם לתפוח ליפול מהעץ על פני כדור הארץ ומצד שני פועל בין גופים אסטרונומיים.
עד תקופתו סברו המדענים, פרט לגלילאו, שהעולם העל-ירחי נשלט על ידי חוקי תנועה שונים מהעולם התת-ירחי, ואילו ניוטון סבר שמדובר באותו כוח.
כדי למצוא את הכוח המבוקש, ביקש ניוטון למצוא חוק בדמות קשר מתמטי שיכלול גם את חוקי קפלר.
הוא הסיק כי כוח הכבידה בין שני גופים תלוי במסותיהם.
לאחר מכן בדק והגיע למסקנה כי כוח שיהיה פרופורציוני להופכי של ריבוע המרחק יעלה בקנה אחד עם חוקי קפלר.
לבסוף הגיע ניוטון לנוסחה של כוח הכבידה האוניברסלי, שפועל בין כל שתי מסות: .
כוח הכבידה שמצא ניוטון הוא למעשה ניסוח כללי יותר של חוקי קפלר, וניתן להסיק ממנו את חוקי קפלר.
בספרו "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע", הראה ניוטון כיצד ניתן להסיק את חוקי קפלר בדרך דדוקטיבית מתוך חוקי התנועה שלו ומתוך חוק הכבידה האוניברסלי.
ניוטון עשה זאת תוך שימוש באמצעים גאומטריים בלבד, בלי להיעזר בחשבון האינפיניטסימלי שהוא עצמו המציא.
ניוטון לא הסתפק בכך, ומצא כי מסלוליהם של כוכבי-הלכת חייבים להיות אחד מחתכי החרוט האפשריים - מעגל, אליפסה, פרבולה והיפרבולה.
הוא מצא כי אם כוכב-לכת יגדיל בצורה מלאכותית את מהירותו עד ערך גבולי מסוים, הוא יעבור ממסלול אליפטי למסלול פרבולי.
אם מהירותו תגדל מעבר לערך גבולי זה, מסלולו יהפוך להיפרבולי.
המסלולים הפרבולי וההיפרבולי הם מסלולים פתוחים, כלומר כוכבי לכת שינועו בהם יתרחקו מהשמש לבלי שוב.
חוקי קפלר נכונים לא רק עבור מערכת השמש, אלא עבור כל מערכת של גופים שפועל ביניהם כוח משיכה שפרופורציוני להופכי של ריבוע המרחק ביניהם.
כך לדוגמה, הוא נכון עבור מערכות של כוכבים כפולים ועבור ירחים של כוכב לכת.
עם זאת, קבוע הפרופורציה בחוק השלישי של קפלר אינו נותר קבוע והוא שונה עבור כל מערכת ומערכת.
זאת משום שקבוע זה תלוי במסתם של הגורמים בה, ולכן כאשר המסות שונות - הקבוע משתנה.
שימוש נוסף שנעשה בחוקי קפלר הוא במציאת מסתם של חורים שחורים על-מסיביים המצויים במרכזי גלקסיות.
כדי למצוא את מסתו של חור שחור על-מסיבי, ניתן לחשב את מהירותם של כוכבים הנעים קרוב יחסית אליו, ובעזרת חישובים מתאימים לאמוד את מסת הגוף המניע אותם.
כך למשל, נערכו חישובים דומים באשר למרכז הגלקסיה שלנו, שביל החלב.
מסלוליהם של מספר כוכבים הסובבים את מרכז הגלקסיה נמדדו בדייקנות, ומהירות תנועתם נמדדה בעזרת אפקט דופלר.
תוך שימוש בחוקי קפלר נעשו חישובים שגילו כי מסת הגוף (המכונה Sagittarius A*) שנמצא במרכז המערכת שווה ל- מסות שמש.
בשקלול עם גודלו של גוף זה, נמצא כי הוא חייב להיות חור שחור על-מסיבי.
שימוש זה חייב להיעשות בעזרת כוכבים הנמצאים קרוב מאוד למרכז הגלקסיה, זאת משום שכוכבים רחוקים מהמרכז, וכאלו הנמצאים בשולי הגלקסיה, אינם מקיימים את חוקי קפלר.
חריגה זו יוחסה לקיומו של חומר אפל.
חוקי התנועה של גלקסיות שונות מעט מחוקי קפלר עקב התחשבות בחומר האפל.
ישנו מודל חלופי לחומר אפל, הנקרא דינמיקה ניוטונית מתוקנת (MOND) והוא נוסח על ידי מרדכי מילגרום ממכון ויצמן למדע.
שימושים בפלנטות מחוץ למערכת השמש
מכיוון שחוקי התנועה של קפלר מדויקים למדי ומתארים היטב את תנועת כוכבי הלכת במערכת השמש, ניתן להחיל חוקים אלו גם על מערכות פלנטריות אחרות.
החוק השלישי של קפלר משמש למציאת מרחקו של כוכב לכת חוץ שמשי מהכוכב שלו, על סמך מדידת זמן המחזור של התנועה, שהוא גודל הניתן למדידה תצפיתית.
משימת טלסקופ החלל קפלר, המחפשת אחר כוכבי לכת חוץ שמשיים משתמשת בשיטה זו.
תוכנית HARPS (קיצור של High Accuracy Radial Velocity Planet Searcher) בעלת טלסקופים ממוקמים על כדור הארץ מאתרת שינויים בספקטרום פליטה של כוכבים ובכך מוצאת מסה וזמן מחזור של כוכבי לכת המקיפים אותם.
מרחק בין כוכב הלכת לבין הכוכב מחושב על סמך החוק השלישי של קפלר.
בנוסף משתמשים בשיטה זו חקר מערכת של כוכבים כפולים.
צורת החישוב דומה למקרה של כוכבי לכת, אולם קיים הבדל מהותי אחד: במערכת של כוכב שבת וכוכבי לכת (כמו מערכת השמש), מסת כוכבי הלכת זניחה לעומת מסת הכוכב, לכן הכוכב נחשב ל"קבוע במקומו", ואילו כוכבי הלכת נעים סביבו.
לעומת זאת, במערכת של כוכבים כפולים, מסתם של הכוכבים דומה, ולכן מסת האחד אינה זניחה ביחס למסת השני.
מסיבה זו, לא ניתן להזניח את מסת אחד הכוכבים, ויש לקחת בחשבון את סך המסות במערכת.
ניסוח החוק הראשון: "צורת המסלול של כל כוכב לכת היא אליפסה, כאשר השמש נמצאת באחד ממוקדי האליפסה".
כאשר הן קואורדינטות קוטביות של כוכב הלכת, הוא מחצית מה-Latus Rectum (מיתר באליפסה שעובר דרך אחד ממוקדיה ומקביל לצירה המשני), ו- היא האקסצנטריות, שערכה קטן מ-1.
כאשר , כוכב הלכת נמצא בפריהליון, כלומר במרחק המינימלי מהכוכב:
כאשר , כוכב הלכת נמצא באפהליון, כלומר במרחק המרבי מהכוכב:
הציר הסמי-מג'ורי (מחצית הציר הראשי; ) הוא הממוצע האריתמטי של הפריהליון והאפהליון:
הציר הסמי-מינורי (מחצית הציר המשני; ) הוא הממוצע הגאומטרי של הפריהליון והאפהליון:
ניסוח החוק השני: "הקו שמחבר את כוכב הלכת עם השמש מכסה שטחים שווים במרווחי זמן שווים".
חוק זה ידוע גם בכינוי "חוק השטחים השווים".
לפי חוק זה, כאשר חולפים זמנים שווים, השטח שכיסה הקו המחבר את כוכב הלכת עם השמש במשך כל אחד מזמנים אלו זהה, ללא תלות במיקומו באליפסה.
ההסבר לחוק זה נעוץ בכך שככל שכוכב הלכת קרוב יותר לכוכב סביבו הוא נע, כך הכוח שפועל עליו גדול יותר ומהירותו גדולה יותר.
באותו אופן, כאשר הוא מתרחק מהכוכב, מהירותו קטנה והוא מואט.
קפלר ניסה, בעזרת חוק זה, למצוא את מיקומו של כדור הארץ בזמנים מסוימים, אולם לא הצליח, שכן מהירות כדור הארץ משתנה תדיר.
בעיה זו נפתרה עם המצאת החשבון האינפיניטסימלי.
כיום, ניתן להסיק את החוק השני מתוך חוק שימור התנע הזוויתי.
ניסוח החוק השלישי: "ריבוע זמן המחזור של כוכב לכת פרופורציוני לחזקה השלישית של מחצית הציר הראשי של האליפסה (Semi-major axis)".
כאשר הוא זמן המחזור של כוכב הלכת ו- הוא הציר הסמי-מז'ורי (מחצית מהציר הראשי באליפסה).
מכאן, שערך הביטוי זהה עבור כל כוכבי הלכת במערכת השמש.
כאשר נמדד ביחידות של שנים ארציות ו- נמדד ביחידות אסטרונומיות, ערכו של ביטוי זה הוא 1 עבור כל כוכבי הלכת במערכת השמש.
בתנועה מעגלית, התאוצה הרדיאלית (לכיוון המרכז) פרופורציונית ל-, כאשר הוא הרדיוס.
אם מחילים את החוק השלישי של קפלר על תנועה מעגלית, שהיא מקרה פרטי של תנועה במסלול אליפטי, ניתן להסיק כי תאוצת הגוף פרופורציונית ל-, מה שהולם את חוק הכבידה של ניוטון, לפיו כוח המשיכה בין כל שני גופים שווה ל-.
המשוואה הכללית הקשורה לפרופורציה הנתונה שלא הייתה ידועה לקפלר היא: .
כאשר המדובר בשני גופים שמסתו של האחד אינה ניתנת להזנחה מול מסתו של השני, יש להתחשב בתנועתם של הגופים סביב מרכז המסה, ולא אחד סביב השני כפי שקורה במערכות כמו מערכת השמש.
במצב זה (כמו במערכות של כוכבים כפולים), המשוואה המלאה היא
קפלר עצמו ראה בחוק השלישי "הרמוניה" דמוית מוזיקה.
חוק זה אף מכונה לפעמים "חוק הרמוני".
חוקי קירכהוף למעגלים (או חוקי קירכהוף) הם שני חוקים פיזיקליים העוסקים בזרמים ומתחים במעגלים חשמליים בהנחה שישנו שדה חשמלי משמר שבו הפוטנציאל החשמלי הסקלרי מוגדר.
החוקים תוארו לראשונה על ידי גוסטב קירכהוף בשנת 1845. חוקים אלה היו במקור חוקים ניסיוניים, אולם, שני החוקים נובעים מחוקי שימור מטען ואנרגיה וניתן לקבל אותם ממשוואות מקסוול אשר נוסחו ב־1864. לחוקים אלה חשיבות רבה בניתוח של מעגלים חשמליים.
מקרים פרטיים של חוקים אלה הם חיבור בטור וחיבור במקביל.
חוק הזרמים (Kirchhoff's Current Law או בקיצור KCL), נקרא גם החוק הראשון של קירכהוף או חוק הצומת.
החוק מסתמך על חוק שימור המטען – עבור כל נקודה במעגל שאין בה הצטברות של מטען, כל מטען שנכנס צריך גם לצאת.
בהתאם לכך, סכום הזרמים הנכנסים לצומת חשמלי שווה לסכום הזרמים היוצאים ממנו.
או – הסכום האלגברי של הזרמים הנכנסים לצומת ויוצאים ממנו שווה לאפס.
n מייצגת את כמות ה"ענפים" של הצומת שמהם הזרם נכנס או יוצא.
לצורך החישוב, הזרמים הנכנסים לצומת מקבלים סימן חיובי והיוצאים סימן שלילי.
הוכחה לחוק הזרמים על ידי דיברגנץ
ניתן להגיע לחוק הזרמים על ידי ביצוע פעולת הדיברגנץ על חוק אמפר המתוקן ושילוב עם חוק גאוס:
כלומר סכום הזרמים הנכנסים לנפח מסוים (כאשר אלה היוצאים הם שליליים) שווה לקצב השתנות צפיפות המטען שם.
() אזי סכום הזרמים הנכנסים שווה לאפס.
חוק המתחים (Kirchhoff's voltage law או בקיצור KVL), נקרא גם החוק השני של קירכהוף.
החוק מסתמך על חוק שימור האנרגיה וטוען שסכום המתחים (הפרשי הפוטנציאלים) על פני לולאה סגורה כלשהי במעגל חייב להיות אפס (אחרת ניתן ליצור אנרגיה יש מאין).
אם נקודת ההתחלה ונקודת הסיום הן אותה הנקודה לא יכול להיות הפרש פוטנציאליים בינה לבין עצמה.
כאשר n מייצגת את מספר המתחים הנמדדים.
V מסמן מתח חשמלי בין שתי נקודות בגוף
I מסמן זרם חשמלי בין שתי נקודות בגוף
R מסמן את התנגדות הגוף העשוי מחומר אוהמי
הסימן של הזרם (חיובי או שלילי) נקבע בהתאם לכיוון הלולאה, כך שאם הזרם והלולאה באותו הכיוון הוא יהיה חיובי ואם הם בכיוונים מנוגדים הוא יהיה שלילי.
לאור זאת ניתן להגיע לניסוח נוסף לחוק המתחים: בכל לולאה סגורה במעגל, הסכום האלגברי של הכא"מים של כל המקורות שווה לסכום האלגברי של המכפלות IR.
המתח של כא"מ יחשב חיובי כאשר כיוון הלולאה הוא מההדק השלילי לחיובי.
אם משתמשים בגרסה זו של המשוואה יש לזכור להפוך את כל הסימנים של IR.
הוכחה לחוק המתחים על ידי רוטור
ניתן להגיע לחוק המתחים על ידי איפוס השינוי בשטף המגנטי בחוק פאראדיי:
משמע הרוטור של השדה שווה לאפס ולכן השדה הוא שדה משמר שאינו תלוי מסלול, ומכאן בלולאה סגורה הפרש הפוטנציאלים יהיה שווה לאפס.
ניתוח מעגל חשמלי באמצעות חוקי קירכהוף
נתון מעגל חשמלי בעל שני מקורות מתח ושלושה נגדים.
בשלב הראשון מגדירים כיוון לזרמים במעגל.
בשלב זה כיוון הזרמים עדיין לא ידוע, אם יש טעות הזרם הרלוונטי יצא שלילי.
בשלב השני מגדירים לולאות וקובעים עבור כל אחת מהן באופן שרירותי האם הכיוון החיובי יהיה נגד או עם כיוון השעון.
יישום החוק השני על לולאה s1 נותן:
יישום החוק השני על לולאה s2 נותן:
מכאן מתקבלת מערכת משוואות ליניאריות על ידי :
ל- יש סימן שלילי, זה אומר שהכיוון של הוא הפוך מזה שהנחנו לצורכי הפתרון (כלומר, כיוונו הפוך לזה שנראה בציור).
בחיבור חשמלי בטור של שניים או יותר רכיבים חשמליים, הזרם שעובר בכל אחד מהרכיבים זהה, והמתח הכולל עליהם שווה לסכום המתחים על כל אחד מהם בנפרד.
בחיבור חשמלי במקביל של שניים או יותר רכיבים חשמליים, המתח על כל אחד מהם זהה, והזרם הכולל שעובר בהם שווה לסכום הזרמים שעובר בכל אחד מהם בנפרד.
חוקר נוער הוא שוטר המוסמך לחקור קטינים בגילאי 14–18 החשודים במעורבות בפלילים.
המחוקק בישראל רואה בקטינים כמי שראויים לשיקום ולהגנה.
בהתאם לתפיסה זו, חוקר הנוער פועל על מנת להוציא את הקטין מהסביבה הפלילית ולסייע לשיקומו, תוך השתדלות להימנע מתיוגו ומפגיעה בו.
חוקרי הנוער עוברים הכשרה מיוחדת ופועלים בלבוש וברכבים אזרחיים.
עבודתם אינה מופרדת מזו של המשטרה הכללית.
חקירת בני הנוער מתבצעת בתוך תחנת המשטרה, אלא בנסיבות מיוחדות.
חוקרים אלו פועלים בשיתוף גורמי חינוך וטיפול.
קטינים מתחת לגיל 14 נחקרים על ידי חוקר ילדים.
חוק שמות הוא חוק המסדיר רישום של שמות אנשים.
בחלק מהמדינות (דוגמת ישראל) החוק מתערב באופן מינימלי בשיקולי האזרחים.
במדינות אחרות, בהן רבות ממדינות אירופה, החוק קובע תנאים נוקשים ביותר על המותר והאסור בבחירת שם.
חוק פחות מתערב כולל סעיפים כמו:
מניעת החלפת שמות כדי להטעות את הציבור
הסדרת מתן שם במקרה של סכסוך בין ההורים או הורה בלתי ידוע
חוק יותר מגביל כולל אחת או יותר מן ההגבלות הבאות:
חובה לרשום את שם היילוד תוך זמן מוגדר
זכות ממשלתית לאשר או לדחות שם
כללים לקביעת שם חוקי שנועדו למנוע מנושא השם אי נוחות על פי שיקול דעת פקידי המדינה.
כללים אלו יכולים למנוע שמות פוגעניים, אך גם שמות אשר סוטים מהמסורת או מתיימרים לרכוב על דמות מפורסמת.
מתן רשימת שמות ממנה ההורים צריכים לבחור את שם ילדם
במקומות בהם ישנו חוק שמות מגביל, מנומק החוק בכך שהשמות יכולים לפגוע בילדים וההורים אינם תמיד אחראיים מספיק לבחור שם בהתאם לטובת ילדם.
כמו כן ניתן לציין רק את הסיבה תועלתית להגבלה בבחירת השם- ההנחה כי שם פחות טוב פוגע בילד.
אלברט מהרביאן, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה ומחבר ספר על שמות ילדים, טוען שילדים עם שמות לא מקובלים מצליחים פחות בלימודים.
חוק השמות משנת 1956 מסדיר את אופן מתן השמות לאנשים בישראל, אפשרויות שינוי השמות, ומצבים בהם המדינה מתערבת בשמות האנשים.
באופן כללי, אין בישראל הגבלה על מגוון השמות הפרטיים שניתן לתת לאדם, או שאדם יכול לבחור לעצמו מגיל מסוים, ובעת הנישואין, ניתן לשנות את שם המשפחה.
החוק מסדיר את הליך קביעת השם כשהדבר נמצא במחלוקת בין ההורים.
בשוודיה נכנס לראשונה לתוקף חוק בנושא בשנת 1901, שחייב את האזרחים בשם משפחה.
בשנת 1982 התקבל חוק מפורט יותר, המגביל את מגוון השמות שניתן לבחור על ידי פסילתם של שמות מעליבים.
בעבר, השם בפורטוגל היה נבחר על ידי הכומר שהטביל את הילד לנצרות.
ב- 1911 נחקק חוק השמות הראשון אשר התיר גם שמות לא קתוליים, בתנאי שיוכח שמדובר בשמות אותנטיים למסורת של ההורים.
במקרים של ספק היה השם מובא להכרעה של פרופסור באוניברסיטת ליסבון אשר השתמש במילונים של שמות כדי לברר האם יש להתיר את השם.
בעידן האינטרנט הועלו לאתר של משרד המשפטים הפורטוגלי רשימות של שמות מותרים ואסורים.
השמות האסורים כוללים את "לוליטה", "מרדונה", "מונה ליסה" ו-Ovnis, שמשמעותו עב"מ.
לאחרונה, יש קולות בפורטוגל המבקשים את שינוי החוק על מנת להתאימו להתפתחות במתן השמות.
על פי הצעה שהועלתה לדיון בשנת 2006 תותר בחירה חופשית של שמות, בתנאי שאינם פוגעים בכבוד האדם.
עד לשנת 2002 היה על ההורים בנורווגיה לבחור מרשימה סגורה של שמות.
בשנה זו הוחלף החוק לחוק המתיר שמות בתנאי שאינם קללות, שמות שליליים, קשורים במין או שמות מחלות.
בדנמרק, החוק שונה בשנת 2006, שינוי שהתיר להורים בחירת שמות שלא מהרשימה המאושרת, לדוגמה שמות ממדינות זרות כארצות הברית.
בניגוד למדינות אירופה הנמצאות במגמה של התרת הרסן במתן שמות, באפריל 1998 הועבר חוק שמות חדש בפרו המגביל את ההורים במתן שמות.
על פי החוק החדש לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, פוגעניים או בניגוד לאמונה דתית.
בנוסף, לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות (בנימוק שיותר משני שמות ייצרו בעיות מחשוב) ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך.
פקידי ממשלה יבחנו את השמות ויחליטו אלו שמות אסורים.
המתנגדים לחוק טוענים שהחוק פוגע בחופש הבחירה של ההורים, אולם דוברי הממשלה טענו שהחוק נדרש בגלל שמות שניתנו לילדים שמשמעותם בספרדית היא חתוך גרון, רותח ומילה, והשם H2O.
באיראן צריך לקבל אישור לשם הילד מפקידי ממשלה, אשר לא מאשרים שמות בעלי הקשר לא איסלאמי.
בפולין לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך.
כמו כן לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, וולגריים או פוגעניים.
אם שם אינו מאושר וההורים מסרבים לתת שם חדש יכול פקיד משרד הפנים לבחור בעצמו את שם הילד.
הפקיד חייב לציין זאת בתעודת הלידה.
חוק שנחקק בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה קבע רשימה של 200 שמות פרטיים שממנה יכלו הורים לבחור שם לילדם.
בשנת 1992 בוטלה הגבלה זו ביוזמת הנשיא פרנסואה מיטראן, אך משרד הפנים רשאי לפסול שם שעלול לפגוע בילד.
חוֹקֶן הוא הדרך המקובלת להחדרת נוזלים אל הרקטום או אל המעי הגס.
השימוש בחוקנים יכול לנבוע ממטרות רפואיות (כטיפול בעצירות), כחלק מטיפולים ברפואה אלטרנטיבית, וכן למטרות ארוטיות.
חוקנים משמשים גם להחדרת אלכוהול לאלכוהוליסטים שסובלים מאולקוס, וכן באיתור סמים, למניעת החדרתם דרך הרקטום, דבר שהיה נהוג לבצע לאסירים בבתי הסוהר.
השימושים הרפואיים העיקריים לחוקנים הם:
כחומר משלשל, המשפיע מספר דקות לאחר השימוש.
ניתן להשתמש בחוקן על מנת לפתור עצירות או הצטברות של צואה.
עם זאת, בשנים האחרונות מוחלף החוקן במקרים רבים במשלשלים שנלקחים דרך הפה.
חוקנים המשמשים כמשלשלים עשויים להחדיר מים (שפועלים כמשלשל), עשויים להכיל נתרון-פוספט (תרכובת המעבירה מים מן הדם אל פי הטבעת ומשפרת את היעילות של החוקן) ועשויים להכיל שמן טבעי (המשמש כחומר סיכה ומרכך את הצואה).
קיימים עוד חומרים שאפשר להחדיר בעזרת החוקן - לדוגמה סבון, אותו היה נהוג להחדיר בעבר.
החדרת הסבון בעזרת חוקן פחתה מאוד בעקבות הסכנה הטמונה בכך, ובעקבות השימוש בחומרים אחרים היעילים יותר מסבון.
ניקוי החלק התחתון של המעי לצורך מטרות רפואיות, דוגמת ניתוחים.
חוקנים המשמשים למטרה זו משתמשים בדרך כלל בחנקן-פוספט.
דבר זה עשוי להתקיים כאשר לא רוצים או במקרה שזה בלתי אפשרי להעביר את התרופות דרך הפה, כמו תרופות הניתנות לשם הקלה בתחושת בחילה.
החדרת מים במקרה של אובדן מים.
החדרה מקומית של תרופות אל הרקטום.
השימוש בחוקן מונע את הצורך במעבר התרופה דרך הקיבה והמעיים, לכן מגביל את כמות החומר הנכנס אל הדם (לעיתים מונע לחלוטין את כניסתו).
החדרת משככי כאבים למטרות ניתוחים.
חוקני בריום משמשים לעיתים על מנת לקבל תמונת מצב של המעי (במקרים אחרים משתמשים בקרני X).
בעבר חשבו שהחוקן היא דרך טובה לנקות את המעיים במקרה של מחלה.
כמו כן, נעשה שימוש בחוקן אצל נשים בהיריון לפני הלידה על מנת למנוע אי נעימות שצואה תצא בזמן צירים.
רוב החוקנים מגיעים בבקבוקים חד-פעמיים המלאים בנוזל.
חוקנים אחרים משתמשים בתיקים חד-פעמיים שמחוברים לצינור לשימוש חד-פעמי.
כיום, בסביבות רפואיות השימוש בחוקנים רב-פעמיים הוא נדיר, בעקבות הקושי והעלות של תהליך החיטוי.
בשימוש ביתי, חוקנים חד-פעמיים הם נפוצים, אם כי יש גם שימוש בחוקנים רב פעמיים.
תחילה, זרימת המים גורמת ללחץ באזור הרקטום, ויוצרת רצון ליציאה.
לחץ זה אינו מורגש בצורה רציפה, לכן קל להתאפק (יש צורך בהתאפקות על מנת לתת לחוקן לעשות את עבודתו).
לאחר מכן, יש תחושה של לחץ באזור הבטן התחתונה.
ההרגשה חלשה בתחילה ומתחזקת בהדרגה ולבסוף מורגשת התנפחות הדרגתית.
הרגשת הנפיחות עולה בהדרגה דרך המעי הגס.
הרגשת הלחץ גורמת לסדרת התכווצויות שמתחזקת בהדרגה.
הבטן מתרחבת וגורמת למראה שמזכיר מראה של אישה בהיריון, ככל שהמים ממשיכים לזרום וממלאים את כל האזורים הריקים.
לקראת סוף התהליך, ישנה הרגשה של נפיחות ושל תנועת המעיים, יחד עם לחץ ברקטום.
התאפקות ועיכוב היציאה עשויים לגרום להתפשטות גדולה יותר של המים ולעודד שלשול.
רוב האנשים מתקשים להתאפק יותר מ-5 דקות, אם כי ההמלצה לתוצאה הטובה ביותר עומדת על 15 דקות.
לאחר שהמים משתחררים הם גורמים לתזוזה גדולה מאוד במעי.
תזוזה זו מרוקנת לחלוטין את החלק התחתון של המעיים למשך 15 דקות.
בניגוד לחומרים משלשלים אחרים אשר השפעתם עשויה להיות מורגשות רק לאחר זמן רב (מחצי שעה ועד מספר שעות), החוקן מקל על העצירות תוך זמן קצר.
כאשר המים משתחררים ותנועת המעיים פוסקת, פעולתו של החוקן נגמרת ותחושת אי הנעימות חולפת.
אף על פי שהרגשת החוקן אינה נעימה, ישנם אנשים שנהנים להשתמש בחוקן, זאת מכיוון שלאחר השימוש ישנה תחושה של הקלה.
הפאראפיליה שמתקשרת לחוקנים נקראת "קליסמפיליה".
השימוש בחוקנים נפוץ בתעשיית המין כדי לממש תשוקות קליסמפיליות (עוררות מינית כתוצאה מהחדרת נוזלים לרקטום דרך פי הטבעת).
חוקן קטן עשוי לשמש כהקדמה לפעילות מינית אנאלית, כדי לנקות צואה, ובכך למנוע התפשטות של חיידקים ולהפחית סכנה של העברת מחלות בין בני הזוג.
בעבר, אלכוהוליסטים נטו להשתמש בחוקנים כשיטה להחדרת משקאות אלכוהוליים אל הדם.
חוקרים סבורים כי בני המאיה ושבטים מרכז אמריקאיים ודרום אמריקאיים אחרים השתמשו בחוקנים למטרות פולחניות והחדירו בעזרתם אלכוהול, סמים וטבק.
עם זאת, השימוש של שבט המאיה בחוקנים אינו ברור ואין מידע אודותיו מלבד רישומים שונים.
חוקי קסטיליאנו, הנקראים על שמו של קרלו אלברטו קסטיליאנו, הם עקרונות בשיטות אנרגיה בתורת האלסטיות.
חוקי קסטיליאנו מבוססים על חוק שימור האנרגיה.
החוקים מתקימים בתופעות אלסטיות וליניאריות בחומרים איזוטרופיים, עבורם ניתן להשתמש בעקרון הסופרפוזיציה המכתיב כי המעוות יהיה ליניארי עם העומס.
נגזרות חלקיות של פונקציית אנרגיית המעוות לפי הכוחות נותנות לפי קסטיליאנו את התזוזות של המבנה בכיוון הכוחות ונגזרות חלקיות של פונקציית אנרגיית המעוות לפי התזוזות נותנות את הכוחות.
אם אנרגיית המעוות של מבנה אלסטי מבוטאת כפונקציה של התזוזות אזי הנגזרת החלקית של פונקציית אנרגיית המעוות ביחס לתזוזות תתן את פונקציית הכוחות .
בעזרת החוק הראשון של קסטיליאנו ניתן לחשב את העומסים הפועלים על המבנה אם ידועה לנו פונקציית אנרגיית המעוות כתלות בתזוזות.
נהוג להציג את הכוחות בשתי משוואות, משוואה אחת עבור כוחות ומשוואה אחת עבור מומנטים:
הוא פונקציית העומס - כוחות.
הוא פונקציית העומס - מומנטים.
היא פונקציית תזוזה זוויתית התלויה במומנטים.
היא פונקציית תזוזה קווית התלויה בכוחות.