tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא אומר להם שהם שדים (ג'ינים).
כך מתחילה ההרפתקה של חייהם, בה הם עוברים מקהיר ללונדון, נוסעים בפרארי ורודה ורוכבים על גמלים.
הרפתקאותיהם של התאומים רצופות התרגשות כשהם עוברים אימונים בשימוש בכוחות החדשים שלהם, אך גם טומנות בחובן סכנה כשהם נלחמים בשבט העופריתים המרושע ובעיקר במנהיג השבט איבליס.
עליהם לשמור על האיזון בין מזל טוב ורע בעולם, ולשחרר שבעים ג'נים עתיקים.
ג'ון ופיליפה גאנט, הילדים הג'ינים, נשלחים למשימה מסוכנת של הצלת ספר בעל עוצמה אדירה שנפל לידיים לא נכונות.
פיליפה נחטפת, ג'ון נשלח לחלץ אותה ולעזרתו נחלץ גם המשרת קטוע היד רוגנרוטן.
רקשאסאס, הג'ין במנורה, ודריוס, נער מצרי בן 12, שמעריץ את אלוף מרוצי המכוניות מיכאל שומכר ועל אף גילו הצעיר, משמש כנהג הצמוד של החבורה המוזרה.
בדרכם לחלץ את פיליפה מהמקום בו היא כלואה, עוברות על הקבוצה הרפתקאות מוזרות, כולל היתקלות לא נעימה עם שני שדים מדבריים רבי-עוצמה ומרושעים עד מאוד, ארוחת צהריים לא שגרתית והתמודדות מול ניסיונות עיקשים לעצור את התקדמותם.
האם יצליחו ג'ון והחברים להתגבר על הקשיים ולהחזיר את פיליפה לניו-יורק בריאה ושלמה?
פורצים מסתוריים שחודרים אל ביתם באישון לילה וכמה מקרי מוות כתוצאה מהכשות נחש קטלניות סוחפים את הילדים הג'ינים, ג'ון ופיליפה גאנט, להרפתקה אדירה ומסוכנת.
הפעם מצטרף אליהם באקחוס, חברם הג'ין האמיץ, שמסתבך בעניין לא לגמרי חוקי, וזקוק לעזרתם.
ילדי היטלר הוא סרט תיעודי ישראלי שנכתב, בוים והופק על ידי חנוך זאבי בשנת 2011. הסרט, בהפקת חברת מאיה הפקות בע"מ, מביא לראשונה למסך את צאצאיהם של פושעי המלחמה הנאציים הבכירים המשתפים את הצופים בתחושת האשם והאחריות על פשעי קרוביהם.
הסרט זכה לביקורות נלהבות באמצעי התקשורת בארץ ובעולם ושודר בתחנות טלוויזיה בינלאומיות רבות, ביניהן ב BBC.
"ילדי היטלר" מביא לראשונה אל המסך את צאצאיהם של בכירי גרמניה הנאצית.
בסרט הם חושפים אל מול המצלמה את הקונפליקט שבו מתנהלים חייהם: מצד אחד הם חשים הערצה טבעית להוריהם מולידיהם, ומצד שני הם מתמודדים עם תחושת אשם ואחריות למעשיהם הנפשעים של הוריהם.
לאורך הסרט מתוארים מפגשים ודיאלוגים בלתי צפויים בין "ילדי היטלר" לבין משפחות קורבנות השואה.
בין המצולמים ב "ילדי היטלר": ניקלס פרנק, בנו של הנס פרנק, מושל פולין, אשר נוסע ברחבי גרמניה כדי להיפגש עם בני נוער, לספר על הזוועות שחולל אביו ולהזהירם ממפלגות הימין הקיצוני.
מוניקה גת, בתו של אמון גת, מפקד מחנה פאלשוב, קתרין הימלר, אחייניתו של היינריך הימלר שנישאה ליהודי-ישראלי, בן לניצולי שואה.
הסרט הופק על ידי חברת "מאיה הפקות בע"מ בשיתוף עם חברת Saxsonia Entertainment עבור "רשת" ועבור WDR, SWR ו- MDR גרמניה, RTS שווייץ, DR דנמרק ובתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט הופץ על ידי חברת "Cinephil" ובארצות הברית על ידי חברת "Film Movement".
הסרט שודר במדינות רבות בעולם ביניהן: ישראל, גרמניה, שווייץ, דנמרק, אנגליה, הולנד, רוסיה, פולין, צ'כיה, ספרד, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, טאיוואן, יוון, פינלנד, יפן ועוד.
חנוך זאבי - תסריט, בימוי והפקה
אריק להב ליבוביץ - עריכה
גיל תורן - עיצוב פסקול
אופיר לייבוביץ' - מוזיקה מקורית
סטודיו אדרבא – עיצוב גרפי
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי IDFA אמסטרדם 2011
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי סלוניקי, יוון 2012
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי לזכויות אדם One World, פראג, צ'כיה 2012
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי מינכן, גרמניה 2012
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי ווארשה, פולין 2012
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי מוסקבה 2012
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בווילנא, ליטא 2012
פסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי INPUT, סידני אוסטרליה 2012
פסטיבל ריו דה-ז'ניירו, ברזיל 2013
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי EIDF בסיאול, קוריאה 2014
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי Golden Island, קפריסין 2014
מועמד סופי לסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2012
ניו יורק טיימס Critic's Pick
"הארץ" ביקורת - עיתון "הארץ"
ילדי חצות הוא ספר מאת הסופר ההודי־בריטי סלמאן רושדי.
הספר נכתב כסיפור הנכתב על ידי גיבורו סאלים סינאי בשנת 1978. סינאי נולד ברגע חצות ב־15 באוגוסט 1947, היום בו קיבלה הודו עצמאות מהממלכה המאוחדת, דבר שיוצר קישור בינו לארץ.
הספר מתחיל בסיפורו של אדם־עזיז, סבו של סאלים, השב לקשמיר ב־1915 לאחר לימודים באוניברסיטת היידלברג ועובר דרך התחנות העיקריות בהיסטוריה ההודית ערב עצמאותה - טבח אמריטסר ותנועת צאו מהודו לצד ארגונים מוסלמים שהתנגדו לחלוקת הודו.
אדם־עזיז ואשתו, המכונה בספר האם הכבודה, השתקעו באגרה.
ביתם האמצעית, אמינה, נשאת ב־1946 לאחמד סיאני ועוברת איתו לדלהי וערב יציאת הבריטים עוברים השניים לבומביי, שם נולד סאלים.
בסיפור, ב־1957 אפו של סאלים נפגע והדבר מעניק לו את היכולת לצפות במחשבות בני האדם.
על פי הסיפור, 1001 ילדים נוספים נולדו בשעה הראשונה של ה־15 באוגוסט 1957, שלכל אחד מהם היו כוחות מיוחדים משל עצמו.
581 מהם שרדו עד לגיל 10, וסאלים יוצר קשר טלפתי עמהם.
ב־1958 עוברת משפחתו של סאלים לפקיסטן, וסאלים נוכח בהפיכה בה תפס איוב ח'אן את השלטון בעקבות מעמדו של דודו זולפיקר.
המשפחה חוזרת לבומביי לתקופה קצרה, בה מבוצע ניתוח באפו של סאלים שעוקר ממנו את היכלות לראות מחשבות אך מעניק לו חוש ריח המאפשר לו להריח ריחות מעבר לרגילות.
המשפחה שבה ועוברת לפקיסטן ב־1963. מרבית בני המשפחה נהרגים במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב־1965, וסאלים עצמו נפגע בראשו וזכרונו נמחה.
סאלים פגוע המוח משרת כגשש בצבא פקיסטן המכונה איש־כלב ובודהה כשהוא מצורף לכוח היוצא למזרח פקיסטן במלחמת העצמאות של בנגלדש.
במהלך המלחמה הוא מוצא את עצמו בג'ונגל ומוכש על ידי נחש, דבר המשיב לו את מרבית זכרונותיו, כאשר שמו חומק ממנו ושב אליו בידי ילדת חצות אחרת, פרוואטי, אותה הוא פוגש בתהלוכת הניצחון של צבא הודו בדאקה בתום מלחמת הודו–פקיסטן השלישית.
לאחר המלחמה שב סאלים עם פרוואטי לדלהי בה הוא משתכן בשכונת עוני למרגלות הג'אמה מסג'יד בה מתוגררת פרוואטי ולהטוטנים אחרים.
על פי הקדמתו של רושדי למהדורת 2005, דמויות רבות בספר מבוססות עליו ועל משפחתו.
הדמות העיקרית בספר, סאלים סיאני, מזכיר אותו עצמו, והרקע הקשמירי המשפחתי נכון גם לרושידי.
אחותו סאמין כונתה "קופיפת הנחושת", שם המשמש בספר את אחותו של סאלים.
הספר הושלם באמצע 1979 ויצא לאור בתחילת אפריל 1981. הספר מכר מעל מיליון עותקים בבריטניה.
מהדורה עברית ראשונה של הספר בתרגום אהרון אמיר יצאה ב־1987 בהוצאת כנרת.
מהדורה חדשה בתרגום ארז אשרוב יצאה בידי אותה הוצאה ב־2011.
הלהקה השייקספירית המלכותית העלתה ב־2003 עיבוד של הספר.
לספר נוצר עיבוד קולנועי בידי הבמאית דיפה מהטה.
השחקן ההודי אמריקאי סאטיה בהאבה גילם את סאלים סינאי ודמויות אחרות גולמו על ידי שריה סראן, סימה ביזוואז, שאבאנה עזמי, אנופם קר, סידהרת' נאראיאן, רהול בוס, סוהא עלי ח'אן, שאהנה גוסואמי ודרשיל ספארי.
ב־1981 קיבל הספר את פרס בוקר.
בשנת 1993 קיבל הספר "ילדי חצות" את פרס "הבוקר של הבוקרים", לספר הטוב ביותר שזכה בפרס בעשרים וחמש השנים הראשונות לקיומו.
בשנת 2008 נבחר הספר לטוב ביותר מבין זוכי הפרס לרגל לציון 40 שנות הפרס.
ברשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד, שכללה את מאה הספרים הטובים ביותר של המאה ה-20 על פי סקר שנערך בצרפת באביב 1999, נכלל הספר במקום המאה.
הספר הוא הספר הכי מאוחר במאה שנכלל ברשימה.
ילדי העננים היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים בהנפשה ממוחשבת שנוצרה על ידי שרה לג באראט.
הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ CBeebies החל מ-19 במרץ 2012 עד שנת 2013. בישראל הסדרה שודרה בערוץ לולי בדיבוב עברי במהלך שנת 2013. הסדרה היא בת עונה 1 ו-52 פרקים באורך 10 דקות.
שיר הפתיחה בעברית בוצע על ידי לורה שופוב ועומר שטיינברג.
העלילה עוסקת בארבעה ילדים שקוראים להם: צהבהבית, ורודית, כחולי, וירוקי.
הילדים שומרים על השמיים כאשר הם רוכבים על סוסים.
בכל פרק הם יצאו לטפל בשמיים בעזרת תמיכה, חברות ושיתוף פעולה.
צהבהבית (Baba Yellow): ילדה לבושה בצהוב, תפקידה לצבוע את הקשת.
ורודית (Baba Pink): ילדה לבושה בוורוד.
היא רוכבת על סוס ורוד, תפקידה הוא לנקות את השמש ועל קשתה מצויר כוכב.
כחולי (Baba Blue): ילד לבוש בכחול, תפקידו לנקות את הירח מקורי עכביש.
הוא רוכב על סוס כחול ועל קשתו מצויר ירח.
ירוקי (Baba Green): ילד לבוש בירוק, תפקידו הוא להרדים את הכוכבים, רוכב על סוס ירוק ועל קשתו מצויר ענן.
בובו לבן (Bobo White): שדון, שיערו וחיתולו לבנים, הוא הקטן בחבורה מה שגורם לו לגרום לצרות בשל תמימותו.
הוא רוכב על חמור בצבעי קשת בענן.
ענני (Fuffa Cloud): עננה ורודה הנראית כצמר גפן מתוק.
ירח (Moon): ירח סגול, לעיתים נדבקת בקורי עכביש.
כוכב קטנטון (Little Star): כוכב צהוב, כמו בובו לבן גם הוא גורם לצרות בשל תמימותו.
מר קשת (Rainbow): קשת בענן שלעיתים צבעיו יורדים.
מר שמש (Sun): שמש שלעיתים מתלכלך.
הדיבוב העברי הופק על ידי יעל אללוף ובוים על ידי עמי מנדלמן.
שם הדמותמדבב/ת בעבריתצהבהביתאליענה מגוןורודיתאיה יגולכחוליעומר שטיינברגירוקיאורן בכרבובו לבןלורה שופובעננילורה שופובכוכב קטנטוןמאי יעקובסוןירחטליה ברקאימר קשתעמי מנדלמןמר שמשדן שצברגמספרעמי מנדלמן
ילדי התהילה (בהונגרית: Szabadság, szerelem) הוא סרט הונגרי מ-2006.
הסרט עוסק במרד ההונגרי הנחשב לאחד המרידות הדרמטיות שהיו במאה העשרים, שכן באותה שנה שבה טנקים סובייטים דיכאו את המהפכה ההונגרית, נבחרת הונגריה בכדורמים גברה על הנבחרת הסובייטית, הדמויות בסרט בדיוניות אך יוצרי הסרט רבים מהאירועים המרכזיים במהפכה.
הסרט נהייה לשובר קופות במדינה.
קארצ'י סאבו הוא ספורטאי באוניברסיטת בודפשט וקפטיין נבחרת הונגריה בכדורמים, באותו זמן הונגריה נופלת לשלטון המדכא של ברית המועצות, בעוד הרבה מבני העם ההונגרי דורשים עצמאות.
יום אחד סאבו וחברו עדים להפגנה המונהגת על ידי ויקי פאלק הקוראת לסיום השלטון הסובייטי.
בעוד סאבו יותר נמשך ליופייה של סאבו מאשר למסר שלה, המצב מחמיר שהתקוממות העם נבלמת על ידי מכונת המלחמה הסובייטית, כשסאבו וחבריו מגלים שנבחרת הונגרייה תשחק כנגד נבחרת ברית המועצות באולימפיאדה הקרובה, הם רואים זאת כהזדמנות לניצחון סמלי על מדכייהם.
ילדי הקרון הוא סרט הרפתקאות מונפש אמריקאי משנת 2014, המבוסס על ספר באותו שם מ-1924 מאת גרטרוד צ'נדלר וורנר .
הסרט בוים והופק על ידי דניאל צ'ובה ומארק א.ז.
המפיקה בפועל הייתה מורין סרג'נט גורמן.
הסרט מספר את סיפורם של ארבעה ילדים יתומים: הנרי, ג'סי (ג'ס), ויולט ובני, שככל הנראה יתומים כבר זמן מה.
הם מגיעים למאפייה לקנות לחם, ומבקשים להישאר ללילה.
כאשר מר וגברת צ'נדלר, האופים המקומיים, מגלים שהילדים יתומים, הם מתכננים לקחת את שלושת הילדים הגדולים, שהם גדולים מספיק כדי להיות לעבוד במאפייה, אך לשלוח את בני הקטן לבית ילדים.
הילדים שומעים את בני הזוג מדברים על כך ובורחים מהמאפייה.
האופים מחליטים לרדוף אחריהם אך לאחר מכן משאירים את הילדים להסתדר לבדם.
הילדים מוצאים קרון משא נטוש ומתחילים חיים חדשים של עצמאות.
הנרי עובד בעבודות מזדמנות שונות בעיירה הסמוכה סילבר סיטי עבור רופא בשם ד"ר מור, כדי להרוויח כסף.
הוא גם עובד בגינון עבור אמו של הרופא.
הילדים מוצאים כלב פוקס טרייר וקוראים לו ווטץ'.
חייהם של הילדים נעימים ומלאים בעבודה קשה עד שוויולט נהיית חולה והם פונים למשרדו של ד"ר מור לקבלת עזרה.
מבלי שהילדים ידעו, ד"ר מור כבר יודע היטב מי הם והיכן הם גרים, למעשה, הוא משגיח עליהם במשך שבועות.
סבם, שגר בקרבת מקום, פרסם בעיתונים את דבר חסרונם והציע פרס על מידע עליהם, אך ד"ר מור לא רצה לקלקל את הכיף של הילדים על ידי הלשנה עליהם.
כאשר ויולט חולה, הוא מרגיש שהגיע הזמן לעשות זאת.
סבם, ברון פלדה בשם ג'יימס הנרי אלדן, מגיע מיד לראותם.
הרופא מציע לו להכיר אותם תחילה לפני שיספר להם מי הוא, ולכן הוא פשוט מוצג בפניהם כחבר של הרופא.
הילדים מתלהבים מטוב ליבו ומופתעים אך שמחים כשהם מגלים בסופו של דבר שהוא סבם המפחיד (את הילדים גידלו לפחד מסבם, אותו מעולם לא פגשו, משום שלא אישר את נישואי הוריהם).
הם הולכים לגור איתו אחרי הכל, והוא מעביר את קרון הרכבת לחצר האחורית שלו להנאתם.
זקרי גורדון – הנרי אלדן: ילד בן 14 והאח הבכור.
הוא עבד אצל ד"ר מור תמורת כסף.
הוא גם זכה במרוץ "פיילד דיי, החופשי לכולם".
הוא אכפתי מאוד לאחיו הקטנים.
ג'ואי קינג – ג'סי אלדן: ילדה בת 13 והאחות הגדולה, היא לעיתים קרובות מקבלת החלטות נכונות ודואגת להנרי, ויולט ובני הכי הרבה.
היא גם הייתה זו שזיהתה את קרון הרכבת מלכתחילה.
היא הפכה לעוזרת הבית של קרון הרכבת.
מקנזי פוי – ויולט אלדן: ילדה בת 10 והאחות הצעירה.
כשהיא ואחיה גרים בקרון רכבת, היא עוזרת לבשל ולבצע מטלות.
כשהיא חולה, ד"ר מור לוקח אותה לביתו.
ג'יידון סאנד – בני אלדן: ילד בן 6 והאח צעיר.
מרטין שין – ג'יימס הנרי אלדן: סבא של הנרי, ג'סי, ויולט ובני.
בהתחלה הילדים פחדו ממנו אבל מאוחר יותר, כשהוא בא לבקר את ד"ר מור כשויולט הייתה חולה, הילדים גילו שהוא מאוד נחמד ולכן הם באו לגור עם סבם.
ג'יי קיי סימונס – ד"ר מור: הרופא שאצלו הנרי עבד, ד"ר מור, הוא אדם טוב לב.
הוא גם טיפל בוויולט כשהייתה חולה.
ד"ר מור הוא אותו אדם שפגש את הילדים עם סבם.
אילנה דאגלס – מרי מור: עוזרת הבית של ד"ר מור, היא זו שבישל ועבדה בביתו של ד"ר מור.
היא גם טיפלה בילדים כשויולט הייתה חולה.
די.בי סוויני – האופה, הבעלים של מאפיית צ'נדלר, שם הילדים החליטו ללון בלילה בתחילת הסרט.
אודרי ואסילבסקי – אשתו של האופה, הבעלים של מאפיית צ'נדלר, שם החליטו הילדים ללון בלילה בתחילת הסרט.
ווטץ' – כלב המחמד שהילדים מצאו ביער, בזמן שהם גרו בקרון הסחורות.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו / ילדים (TiFF/Kids) באפריל 2014 והוצג ב-15 פסטיבלים נוספים, כולל פסטיבל הסרטים הבינלאומי של וודס הול, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנט לואיס ופסטיבל הסרטים הבינלאומי של גיחון בספרד.
הסרט זכה בפרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנט טרופז 2015.
הסרט יצא לאקרנים על ידי אנטרטיינמנט ואן.
הוא זכה להקרנה מוגבלת בבתי הקולנוע בצפון אמריקה, ויצא לאקרנים ב-DVD וב-VOD ב-19 באוגוסט 2014. זכויות הסטרימינג והטלוויזיה נמכרו בלעדית לנטפליקס ב-4 באוקטובר של אותה שנה.
סרט המשך, ילדי הקרון: האי המסתורי , שודר בבתי קולנוע נבחרים ב-8 במאי 2018, ולאחר מכן יצא ב-DVD ב-14 באוגוסט באותה שנה.
ילדיו של אדוארד הוא ציור שמן על בד משנת 1830 מאת הצייר הצרפתי פול דלארוש.
היצירה מתארת את אדוארד החמישי, מלך אנגליה הצעיר, ואת אחיו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, זמן קצר לפני היעלמותם המסתורית.
הציור שמור במוזיאון הלובר בפריז.
הסצנה מתרחשת בחדר אפל, שבו יושבים שני ילדים לבושים שחורים בהתאם לאופנת המאה החמש עשרה, על מיטת אפיריון.
הילד היושב מימין, בעל שיער בהיר, מתואר כפניו חיוורות ועייפות.
הילד היושב משמאל קטע את קריאתו ומביט לעבר הדלת במבט חרד.
אור קל הבוקע מתחת לדלת מושך את תשומת לבו של כלב קטן ומרמז על התרחשות דרמטית קרבה.
הצבת הדמויות, משחקי האור והצל וההשהיה שבפעולה יוצרים רגע של מתח וציפייה.
הציור מתייחס לאפיזודה ממלחמות השושנים, עימות שושלתי בין בית לנקסטר ויורק במאה החמש עשרה.
לאחר מותו של אדוארד הרביעי מונה אחיו ריצ'רד לאפוטרופוס של שני בניו, אדוארד החמישי ואחיו הצעיר.
השניים נעלמו בנסיבות מסתוריות, וייתכן שנרצחו ביוזמת דודם, אשר הוכתר לאחר מכן כמלך אנגליה בשם ריצ'רד השלישי.
דלארוש בחר שלא להציג את מותם, אלא את הרגע שקדם לו.
דלארוש נשען על מקורות ספרותיים והיסטוריים שהיו מרכזיים לדור הציירים הרומנטיים.
בין מקורותיו נמנים המחזהריצ'רד השלישי מאת ויליאם שייקספיר, המציע עיבוד דרמטי של ההיסטוריה האנגלית, והחיבור היסטוריה של אנגליה מאת דייוויד יום, ששימש מקור יסוד לחקר תולדות אנגליה במאה השמונה עשרה.
בראשית המאה התשע עשרה התקיים קשר אמנותי פעיל בין צרפת לאנגליה.
בשנת 1827 נסע דלארוש ללונדון וביקר במצודת לונדון, המקום שבו, על פי המסורת, הוחזקו שני הנסיכים.
התעניינותו בשחזור היסטורי הובילה למחקר מדוקדק של תפאורות, ריהוט וחפצים, שנועדו להעניק לייצוגים ההיסטוריים אופי ריאליסטי.
בציור משולבים פרטים המאזכרים את ימי הביניים, ובהם כתב יד מעוטר בסצנת הבשורה, מדליון מעשה צורפות וצורת מיטת האפיריון.
לצדם מופיעים אלמנטים המזוהים עם אנגליה, ובהם סמלים מלכותיים המעטרים את המיטה, שושנת בית יורק, סמל בית בופור, סרט מסדר הבירית הקשור לרגלו השמאלית של אדוארד החמישי וכלב מסוג ספנייל אנגלי.
פרטים אלה מעגנים את הסצנה בהקשר היסטורי ומדגישים את זהותם המלכותית של הילדים.
דלארוש פעל בז'אנר של ציור היסטורי המשלב תיאור היסטורי עם רגעים אינטימיים מחיי היומיום.
הסצנה בנויה כהכנה לשיא טרגי באמצעות מבטים חרדים, השהיית הפעולה ושימוש מודגש באור וצל.
מאפיינים אלה משקפים זיקה ברורה לשפת הדרמה הבימתית.
ציוריו של דלארוש זכו להצלחה ולהפצה באמצעות הדפסים.
היצירה ילדיו של אדוארד שימשה השראה למחזה Les Enfants d'Édouard מאת קזימיר דלאבין משנת 1833, ובלארוש התבקש לעצב את התלבושות להצגה.
בתקופה זו יצר האמן יצירות נוספות בהשראת ההיסטוריה האנגלית, ובהן מות אליזבת מלכת אנגליה והוצאתה להורג של ליידי ג'יין גריי.
העיסוק המדוקדק בשחזור היסטורי עורר גם ביקורת.
דלארוש הצדיק את גישתו בטענה כי לציור יש יכולת ללמד אמת היסטורית באמצעים חזותיים, תוך שמירה על כבוד ופואטיות
בתקופת השואה נספו בשל מעשי הנאצים ותוצאותיהם על פי הערכות כמיליון וחצי ילדים, מתוכם כ-1.2 מיליון ילדים יהודים.
עולמם של הילדים ובני הנוער בתקופת השואה הוא מן הטראגיים והאכזריים ביותר בתוך מציאות רווית כאב, אימה ורצח.
מתוך העדויות, ספרי הזיכרונות, היומנים והמחקרים עולה כי מראשית ימיה של המדיניות האנטישמית של הנאצים, היה הדור הצעיר חשוף יותר מכל קבוצות הגיל האחרות בעם היהודי לסכנות ורדיפה.
בצד חוויות ומשברים של תמורה ושל התפתחות אישית והצורך בהסתגלות חברתית ופסיכולוגית שעוברים על בני נוער בגיל ההתבגרות תפסה מלחמת העולם השנייה את הנוער היהודי כמי שעומדים בפני מאבקים ובפני התמודדויות מסוג חדש, חסר תקדים.
בשבר הגדול שפקד אותם עם הכליאה בגטאות, עם הרעב, עם הדיכוי ועם משטר הטרור מצאו עצמם בני הנוער מול מציאות בלתי מוכרת ובלתי מובנת.
המצב החדש והשינוי הנורא בחיי הפרט, המשפחה והקהילה העמידו את הנערים והנערות היהודים בפני ניסיון קשה מנשוא.
אפליית ילדים יהודים בבתי הספר בגרמניה
באפריל 1933, סמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, החלה הפרדה בבית הספר הציבוריים.
זאת, כאשר נחקק "החוק נגד הצפיפות בבתי הספר הגרמניים", ונקבעה הגבלה המאפשרת רק ל-1.5% מהילדים היהודים להירשם לבתי ספר ציבוריים.
זה יצר בעיה משום ש-5% מהילדים בגרמניה היו ממוצא יהודי.
הבעיה המשיכה להחמיר כאשר בבתי הספר הגרמניים החלה אריזציה, וילדים יהודים נדרשו "ללמוד" ממקורות שונים מאשר מחבריהם לכיתה.
הם גם זכו לציונים גרועים יותר מעמיתיהם האריים, גם אם העבודה שלהם הייתה טובה יותר.
הילדים היהודים לא הורשו להשתתף במרבית הפעילויות של בית הספר, דבר שגרם לרבים מהם להרגיש שהם מנותקים, ולהפרדה בין ילדים יהודים לחבריהם שאינם יהודים.
ככל שהזמן חלף, רוב המורים החלו להתלהב יותר מהנהגת כללי הנאציזם, ועברו מלהיות שקטים באמונתם, לשימוש במונחים אנטישמיים בכיתה.
היחס הגרוע כלפי ילדים יהודים היה נפוץ יותר בבתי הספר הכפריים, אך אפילו בערים הגדולות הם נתקלו באיבה ממוריהם ומחבריהם לכיתה.
היחס כלפי התלמידים יהודים גרם להם להרגיש שונים מחבריהם לכיתה, והיו לכך השפעות שונות על משפחות שונות.
חלק מהילדים החלו לעזוב את בתי הספר שלהם ללא אישור במהלך דיבורי שנאה בכיתות שלהם.
אחרים ניסו להשתלב ללא הצלחה.
חלק מההורים הוציאו את ילדיהם מבית הספר.
הורים רבים הזדעזעו לגלות כי ילדיהם הותקפו רגשית ופיזית על ידי חבריהם לכיתה ועל ידי מוריהם בשל היותם יהודים.
בעקבות הרדיפות החלו להיפתח בתי ספר יהודיים, והקהילה היהודית אהבה את הרעיון שילדיהם ילמדו שם ללא חשש מרדיפות.
בשנת 1932 (שנה לפני עליית הנאצים לשלטון) רק 14% מהילדים היהודים למדו בבתי ספר פרטיים, מספר זה עלה ל-52% בשנת 1936. בעוד שהורים רבים היו מאושרים שהתאפשר לילדיהם ללמוד ללא אפליה ורדיפה, חששו הורים רבים שזה הרצון הנאצי האמיתי, הפרדת הקהילה היהודית מהקהילה הארית.
מבין סוגי הכתיבה השונים שנכתבו על תקופת השואה מהווים יומני השואה כלי תיעודי בעל חשיבות ראשונה במעלה.
היומנים נוגעים באופן ישיר ובלתי מעובד במציאות.
בחקר תקופת הכיבוש הנאצי, שבה הוגבלה האפשרות לחופש הביטוי והידיעות על המתרחש בתוך הגטאות היו מצומצמות ומקוטעות, הפכו היומנים למכשיר מרכזי בשחזור ובהבנת עולמו של הפרט היהודי הסגור בגטו.
היומן האישי מהווה כלי ביטוי עיקרי בעולמם של בני נוער כמו גם של מבוגרים באותם ימים.
הוא שימש ערוץ פרטי לגילוי חוויות ומראות, לפורקן רגשי נוכח המצב ודרך נוספת לתאר את תעתועיו האכזריים תחת עול של דיכוי ורדיפה.
בדיעבד, היומן הפך לתעודה היסטורית המנציחה בדרך אותנטית את עולמם של היהודים על סף רציחתם.
יומנה של אנה פרנק מהולנד זכה לפרסום עולמי.
יומן זה מתאר את חייה של נערה החיה בדירת מסתור עם בני משפחתה ובני משפחה נוספת באמסטרדם.
יומנה של מרי ברג, שנכנסה לגטו ורשה בעודה נערה בת 15 ושהתה בו קרוב לשנתיים, עד שהועברה לכלא פאוויאק הסמוך לגטו, וזכתה להנצל ולצאת מפולין בראשית 1943. ביומנה של מרי ברג ניכרים היטב התמורות שחלו בחייהם של בני הנוער בגטאות.
על אף שהצליחו מרי ובני משפחתה להיות מוחלפים בנתינים גרמנים, היא מצליחה לתאר את תהליך ההתפרקות של בני הנוער ממסגרות החיים המוכרות של טרם מלחמה.
אחת המסגרות הבולטות שבהם התחוללו שינויים היא המשפחה ומעמדו של הנער בתוכה.
יומנו של הנער יצחק רודאשבסקי.
הנער יצחק, שתיאר בלשון דווייה ורבת רגש את קורותיו בגטו, נספה לאחר שחוסל גטו וילנה בחודש ספטמבר 1943 וגורש יחד עם שאר תושבי הגטו למחנות באסטוניה.
יומנה של תמרה לזרסון מגטו קובנה.
תמרה שבאה מבית יהודי מתבולל מתארת באמונה את התהליך האישי שעברה עם גילוי זהותה היהודית נוכח החורבן והרדיפות בגטו.
יומנה של הלגה דן נערה יהודייה הולנדית, שסיפור ימיה האחרונים תחת השלטון הנאצי, נכתב ביומנה בשנת 1943 ונתגלה רק ב-19 באוקטובר 2004.
יומנו של משה זאב פלינקר המגולל את מחשבותיו של נער יהודי דתי הרואה את רדיפות העם היהודי על ידי הנאצים באור דתי-היסטורי.
יומנו של יז'י אורמן, ככל הנראה אחד הילדים הבודדים ששלחו יד בנפשם בזמן השואה, כשנה לפני תום המלחמה.
היומן פורסם מחדש יחד עם יומנה של אימו סופי.
יומנה של אווה היימן, נערה יהודיה מהונגריה, שלא שרדה את שואת יהודי הונגריה, אותו כתבה בשנת 1944, והוא מתאר מנקודת מבטה, את 3 החודשים האחרונים בחייה.
בהשראתה החל מיזם הסטורי של אווה, שהועלה בערב יום השואה תשע"ט.
יומנה של רבקה ליפשיץ, נערה מתבגרת יהודייה פולנייה, שכתבה יומן אישי בעת שהותה גטו לודז' בשואה בפולין.
על היומנים שנכתבו על ידי הנערים כתב ההיסטוריון ישראל גוטמן את הדברים הבאים:
השינוי שחולל הכיבוש הנאצי באוכלוסייה היהודית במזרח אירופה היה מיידי.
עם כניסתם של הגייסות הגרמניים לשטחים הכבושים היו היהודים הראשונים שחשו באופן בוטה את נחת זרועם של הכובשים שהתבטאה בפעולות אלימות כלפיהם כמו גם בהתקנת חוקים ופקודות אשר שינו את מעמדם ואת מצבם הכלכלי.
המצב הלך והחמיר עם סגירת היהודים בגטאות, שם ניכרו השבר והחורבן ביתר שאת.
היומנים שנכתבו באותה תקופה מתארים את חיי היום יום של היהודים במצוקתם ואת השפעתם המצטברת של הנגישות והדיכוי על אורח החיים של הכלואים בגטו.
יומנים של בני הנוער הציגו זווית ראייה נוספת, זו של נערים ונערות בתקופת התבגרותם תחת עול של רדיפה וחרדה מפני העתיד.
בפולין שרדו את השואה בערך אחד מעשרה יהודים, כלומר 380,000 מתוך 3.3 מיליון.
לעומת נתון זה, מבין הילדים היהודים שרדו בערך אחד ממאה, כלומר כמה אלפים מתוך מאות אלפים.
ילדים של מישהו אחר (בגאורגית სხვისი შვილები, "סחבִיסי שבִילֶבּי") הוא סרט קולנוע גאורגי מסוגת המלודרמה משנת 1958. את הסרט ביים תנגיז אבולדזה, אשר גם כתב את התסריט יחדיו עם התסריטאי רזו ג'פרידזה.
מהנדס רכבות אלמן ברוסיה הסובייטית, מחפש אחר אישה שתעזור לו לגדל את ילדיו.
הוא מציע לחברתו, אבל היא אינה מעוניינת לדאוג לילדים של אישה אחרת.
ההתמדה שלו משתלמת, והוא מוצא אישה מתאימה כאישה וכאמא.
לרוע המזל, האב הופך להיות נבל אנוכי, וכשחברתו לשעבר מופיעה לפתע, הוא עוזב את משפחתו, מבלי להעיף מבט אחורה.
האישה הכועסת מחליטה אף היא לעזוב, אבל כשהיא עומדת לעלות לרכבת, היא רואה את הילדים רצים אחריה, ומחליטה להישאר.
ילדים בעולם היא סדרת טלוויזיה לילדים אמריקאית שהופקה בארצות הברית בין השנים 1974–1983.
הסדרה עסקה בחוויותיהם וסיפורי חייהם של ילדים ממדינות שונות בעולם.
במסגרת הסדרה נוהל מועדון של חברים לעט שעודד קיום קשרים בין ילדים מלאומים ומגזעים שונים.
הסדרה נודעה בשיר הפתיחה שלה.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה בשם "כדור כחול גדול" בשנות השבעים במסגרת שידורי אחר הצהריים של הערוץ הראשון (שידור הבכורה בישראל היה ב-20 בדצמבר 1974).
הסדרה שודרה שוב במלואה בשנות השמונים בשם אחר: "ילדים בעולם", במסגרת רצועת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
ילדים, מטבח, כנסייה הוא ביטוי בגרמנית, אשר נועד לתאר את עולמה ותפקידיה של האישה.
מניחים כי הביטוי היה בשימוש עוד בחברה של המאה ה-19, בתקופתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
לעיתים, נכתבו שלוש המילים המרכיבות את הביטוי בסדר שונה.
כיום נחשבים הביטוי והשקפת העולם שהוא מייצג למיושנים.
למרות מקורותיו המוקדמים במאה ה-19, הביטוי נתפס כמזוהה עם תקופת הרייך השלישי, אם כי הכנסייה לא הייתה מעניינם.
בספטמבר 1934, נאם אדולף היטלר בכנס של ארגון הנשים הסוציאליסטי הלאומי, ובו טען כי "עולמה של האישה הגרמנייה הוא בעלה, משפחתה, ילדיה וביתה".
התעמולה הנאצית עודדה מדיניות זו של היטלר במגוון אמצעים.
בתעמולה הודגשה חשיבות תחומי ה"ילדים" וה"מטבח".
הוענק "צלב הכבוד של האישה הגרמנייה" למי שילדה ארבעה ילדים ויותר.
לזוגות נשואים טריים ניתנה הלוואה נדיבה, שחלקים הולכים וגדלים ממנה הפכו למענק כספי, ככל שעלה מספר הילדים, ועוד.
במקביל, התקיימה אפליית נשים נרחבת בשוק העבודה, נמנעה קבלתן למשרות שנתפסו ע"גבריות", כגון השירות הציבורי, רפואה ומשפטים, ועוד.
לבסוף, בעקבות המחסור בכוח אדם גברי במפעלי הייצור, בשל גיוס ואבדות במלחמת העולם השנייה, ובעקבות הצורך הגובר בציוד צבאי, נדרשו נשים רבות לעבוד במפעלים אלו בתקופת הנאצים.
הפסיכולוגית הפמיניסטית נעמי ויישטיין השתמשה בביטוי זה ב-1967 כשכתבה את חיבורה "ילדים, מטבח, כנסייה כחוק מדעי: פסיכולוגיה בונה את האישה".
מאז הושגו הישגים רבים בדרך לשוויון של הנשים בחברה.
לעיתים מוחלף מרכיב מהביטוי, "כנסייה" (Kirche), ב-K אחר – "קריירה" , כביטוי לתמורות שחלו במציאות של האישה בימינו.
ילדים חורגים לאלוהים הוא סרט דרמה משנת 1986 על פי מחזה באותו השם זוכה פרס טוני מאת מארק מדוף שהוצג החל מ-1980.
עלילת היצירה היא רומן בין גבר, המשמש מורה וקלינאי תקשורת בבית ספר לחירשים, לבין בוגרת מצטיינת של בית הספר, שמסרבת להתערות בחברת השומעים ומשמשת מזה שבע שנים מנקה בבית הספר.
הסרט רשם הכנסות של כ-31.8 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית.
פרס אוסקר (1987): פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - מרלי מטלין
פרס גלובוס הזהב (1987): פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה - מרלי מטלין
פסטיבל הסרטים בברלין (1987): פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין - רנדה היינס
ילדים מספרים על עצמם היא סדרת ספרים רבי מכר בת 14 כרכים של הסופר והמחנך החרדי חיים ולדר.
את הספר הראשון בסדרה הוציא תחת השם ח.
הסדרה עוסקת בדילמות ובעיות מעולמם של הילדים ובהענקת פתרונות חינוכיים עבורן.
מהסדרה נמכרו למעלה מ-100,000 עותקים בשפה העברית.
על פי ולדר, מה שהוביל אותו ליצירת הסדרה היה בשלב בו עבד כמורה-חייל.
בכיתה שבה לימד היה תלמיד מופרע.
ולדר כתב סיפור והקריאו לכיתה מתוך מטרה שיפנים את המסר.
לאור העובדה שהילדים נהנו מהסיפור הוא המשיך לכתוב סיפורים ולהקריא אותם לתלמידים.
לאחר מכן הוא שלח כמה סיפורים לעיתון "יתד נאמן" תחת השם ח.
לאור התגובות החיוביות שקיבל הוא פנה להוצאת ספרים על מנת להוציא את הסיפורים לאור.
בסופו של דבר הוא הוציא לאור את הספר בשנת 1993 ולדבריו תוך שבוע וחצי נמכרו 2,000 עותקים.
נכון לשנת 2002, יצא הכרך הראשון בכ-20 מהדורות, 40,000 ספרים, בסך הכול.
בשלהי 2021, בעקבות פרסום עדויות לפיהן ניצל מינית נשים, רבים מרוכשי הספרים הוציאו את הספרים מחוץ לביתם כאות מחאה על מעשיו.
חנויות ספרים שונות הודיעו על הסרת ספריו מהמדפים, ובמספר מקרים אף שרפו את ספריו.
הסדרה עוסקת באירועים ובחוויות מעולמם של הילדים ומתעמקת ברגשותיהם.
הסיפורים הכתובים בגוף ראשון עוסקים בעלילות כמו התמודדות של ילד שמן, מלכי כיתה, יחסי הורים–ילדים ועוד.
הסיפורים מעבירים מוסר השכל ישיר בעלילתם.
רבים מספרי הסדרה אוירו על ידי יוני גרשטיין.
ספריו היוו חידוש בגישה אל הילדים תחת המוטו "הלב אינו מחסן" והעידוד שהוא נותן לילדים לספר על רגשותיהם ולהכיר בהם.
בספריו נהג ולדר להזמין את הילדים לכתוב את סיפוריהם ולשולחם אליו.
לאחר שהוציא לאור את ספריו למבוגרים (אנשים מספרים על עצמם) החלו לשלוח אליו גם אנשים מבוגרים ונוער את סיפוריהם.
לעיתים השתמש ולדר בחומרים שנשלחו אליו, אם כבסיס לעלילה ואם כמקור השראה.
לדברי ולדר, הגיעו אליו למעלה מ-25,000 מכתבים בשפה העברית.
ילדים גדולים – סופרים אהובים לילדים – חייהם ויצירתם הוא סדרה של שלושה ספרים, מעין אנציקלופדיה, מאת יהודה אטלס, ובה ערכים העוסקים בחייהם וביצירתם של סופרי ילדים.
בסוף כל כרך מופיעה ביבליוגרפיה לכל אחד מהפרקים שבו.
הספרים יצאו לאור בשנת 2003, בהוצאת ידיעות אחרונות.
תחילתה של הסדרה בטור השבועי "ילד גדול", שעסק בספרות ילדים ואותו כתב אטלס במשך כשמונה שנים במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
רשימות שנכתבו בטור זה הן הגרעין שממנו התפתחה סדרת הספרים "ילדים גדולים".
הסדרה עוסקת בסופרי ילדים נודעים, החל משארל פרו שפעל בשלהי המאה ה-17, ועד לסופרים שפעלו בשלהי המאה ה-20 כרואלד דאל ושל סילברסטיין.
בפתח דבר לסדרה מציין אטלס:
כל פרק בילדים גדולים מוקדש ליוצר אחר, מתאר באופן מפורט למדי את תולדות חייו על רקע תקופתו, ודן ביצירה או ביצירות מרכזיות שלו.
הדיון ביצירות כולל בכל מקרה ניסיון לפענח ולפצח את סוד קסמן: האם הן באמת כל־כך נפלאות?
מה יש בהן שלוכד את ליבנו, שקושר אותנו אליהן, שגורם לנו להזדהות עימן, עם גיבוריהן ועם מהלכיהן.
למה אנחנו כל־כך אוהבים אותן, או אולי מוטב שאסתפק בכך שאשאל למה אני כל־כך אוהב אותן.
בסדרה חסרים סופרי ילדים נודעים כסלמה לגרלף וטובה ינסון.
אטלס תיאר את הגורם לחוסר זה בפתח דבר לסדרה:
אילו היה כל הזמן שבעולם ברשותי, כי אז הייתי מוציא קובץ זה כשהוא מושלם וכל מאורות ספרות הילדים מוצאים בו את מקומם.
אבל, מחמת שזמנו של אדם קצוב ואין אדם יוצא מן העולם וחצי תאוותו בידו, החלטתי לעצור בנקודה מסוימת ולהוציא לאור את הכרכים הללו לתועלת הרבים, עם אותם סופרים שהספקתי להשלים את העבודה עליהם.
ילדים אלמונים היא סדרת ספרים שכתבה סופרת הילדים גלילה רון־פדר-עמית.
הסדרה יצאה לאור בין השנים 1972–1977 בהוצאת מלוא, וכללה עשרה ספרים המתארים את קורותיהם של קבוצת בנים ובנות מילדי חיפה, המסייעת ללוחמי המחתרות בתקופת המאבק בשלטון המנדט בריטי.
עלילת הספרים דמיונית, אך חלקם מבוססים על אירועים אמיתיים שהתרחשו באזור חיפה, כגון: פריצת מחנה עתלית, ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת, פיצוץ תחנות הרדאר, הפריצה לכלא עכו.
בשנת 2014 החלה הוצאת מודן להוציא את ספרי הסדרה במהדורה חדשה.
פריצה לכלא עכו, הוצאת מלוא, 102 עמודים, 1976.
היה ראדאר ואיננו, הוצאת מלוא, 100 עמודים, 1977.
קמה מדינת ישראל, הוצאת מלוא, 96 עמודים, 1977.
ילדים גדולים הוא האלבום השני של המוזיקאי והזמר הישראלי אבי מסיקה, שיצא ב-14 בספטמבר 2004. באלבום לקח מסיקה להיטי ילדות והפך אותם, בשיתוף פעולה עם אמנים נוספים (שורטי, מורן אהרוני, דנידין, ניקי גולדשטיין, כלא 6, רון שלום ואחרים), לשירי היפ הופ.
האלבום משלב את הטקסטים המקוריים עם טקסט בסגנון ראפ בביט היפ הופ.
ילדים טובים הוא סרט הביכורים של הבמאי ומבקר הקולנוע הישראלי יאיר הוכנר, שכתב את התסריט, ביים והפיק.
הסרט יצא בשנת 2005 כסרט עצמאי.
הוא מתאר את שגרת חייהם של מני וטל, נערי ליווי בתל אביב שמתאהבים האחד בשני.
הסרט הוקרן באופן סדיר בסינמטק והשתתף בכ-40 פסטיבלים ברחבי העולם, בהם זכה בפרסים שונים.
מני וטל הם נערי ליווי בתל אביב.
בעקבות מפגש משותף עם לקוח מבוגר, שבסופו נותר מני ללון אצל טל, מתאהבים השניים ומחליטים לשוב ולהיפגש בערב במועדון.
כששב מני לביתו, הוא מוצא על סף דלתו את מיקה, זונה ומכורה לסמים, עם בתם המשותפת.
מיקה מבקשת להשאיר את התינוקת אצל מני, אך מני, שמבקש להוציאה מהמצב שאליו נקלעה בחייה, מסרב ומציע לה לעבור לגור עמו ולמצוא עבודה "נורמלית".
במהלך היום נפגשים מני וטל עם לקוחות שונים: טל נפגש עם לקוח שאונס אותו בלי קונדום, בניגוד לבקשתו.
מני נפגש עם לקוח, שרצונו להכות את מני עם בובה מאה פעמים במהלך הזיון, בזמן שמני סופר את המכות.
עם תום האקט מתעקש הלקוח להסביר למני את הרציונל מאחורי המעשה.
טל מקדים את יציאתו למועדון כדי למכור אקסטזי.
מני וערן, ידיד של טל שאף הוא נער ליווי, הולכים לביתו של מני על מנת לטפל בפציעה של ערן מידי שוטר.
ערן מגלה למני שטל התאהב בו.
בהגיעם לדירה מגלה מני שמיקה והתינוקת עזבו אותה.
ערן נותר לישון במקום ומני יוצא למועדון.
מיקה פונה לסרסור, שמסרב להכניס אותה לבית הבושת עם הילדה.
היא מנסה לנטוש את הילדה ברחוב, אך זו פורצת בבכי והאם נשברת ולוקחת אותה עמה.
היא חוזרת לדירה, מותירה בידי ערן את התינוקת ושבה לבית הזונות.
ערן מדבר אל התינוקת, מספר לה על חלומותיו וילדותו ושר לה את "שיר קדמשנתי" ("סקס אחר").
בבית הזונות לקוח אחד מבצע במיקה מין אנאלי בניגוד לרצונה ובאישורו של הסרסור, ולקוח אחר חונק אותה במהלך יחסי המין בעוד היא נאבקת להשתחרר.
במועדון מתחיל עם טל בחור בשם ליאור.
השניים מתמזמזים ועוזבים לדירתו של ליאור, שם הם מקיימים יחסי מין ונרדמים.
בהגיעו למועדון לא מוצא מני את טל.
בשירותי המועדון מבקש מני פופרס מבחור אנונימי, ומציע לבחור לזיין אותו.
האקט נפסק באמצע לאחר שהבחור, דניאל, מבין שמני לא באמת חפץ שיזיינו אותו, אלא מבקש להשכיח דבר מה.
השניים יושבים בבית קפה, שם לאחר שיחה קולחת על תחושותיהם ועל אהבה מגלה לו מני את מקור פרנסתו.
דניאל מופתע וחושש שמא נדבק במחלות מין או באיידס, אף על פי שהשניים השתמשו בקונדום.
מני נוטש את המקום ומגיע לשלמה, אחד מלקוחותיו שהזמין אותו בהתראה קצרה.
במהלך יחסי המין אומר שלמה למני שהוא אוהב אותו.
מני נבהל, מסיים את המפגש והולך לגרייס, זונה טרנסקסואלית וידידתו.
הוא מתוודה בפני גרייס על התאהבותו הבלתי ממומשת והיא מנחמת אותו.
טל מתעורר בחדרו של ליאור ומוצא שם את תעודת השוטר של ליאור.
ליאור מתעורר ומונע מטל לעזוב.
הוא מבהיר לו שמעתה הוא ברשותו ולשירותו, כובל אותו למיטה ואונס אותו.
במהלך שהותם מנסים טל וליאור לעמוד האחד על קנקנו של האחר, מניעיו ושאיפותיו.
כעבור זמן מה מודיע ליאור על בואו של לקוח.
הוא מותיר את טל כבול ומכסה את עיניו לפי בקשת הלקוח, השר לביטחון פנים.
טל שנותר מדמם במיטה משכנע את שובו לשחררו על מנת לטפל בפצעיו.
בחדר האמבטיה טל לוקח מספרים ומחביא אותם במגבת שבידו.
באמצע האונס טל דוקר את ליאור, חונק אותו בכרית ונמלט מהמקום.
בבית הקפה פוגש טל בלקוח המבוגר, ומבקש ממנו להיות נחמד ל"ילדים התמימים" עמם הוא נפגש.
מני שב לביתו ומגלה שמיקה השאירה את התינוקת אצלו.
הוא הולך עם התינוקת וערן לבית הבושת בניסיון לשכנע את מיקה לעזוב, אך מיקה מיואשת ממצבה, מאשימה אותו שאין הוא מסוגל לאהוב ודורשת ממנו לעזוב.
בהיעדרם מגיע טל לביתו הריק של מני.
הוא נרדם מבעד לדלת הנעולה עד ששכן מסלקו באיום שיזמין משטרה.
חיפושיו ברחובות אחר מני כושלים, הוא שב לפנות בוקר לדירתו, מסתגר בה ושוכב במיטה.
מני מנסה להשאיר את בתו אצל סבתה, רותי, אך היא מסרבת ושולחת אותו לעובדת סוציאלית.
ערן מספר שהוריו לא רוצים בו ומני מציע שיעבור לגור עמו זמנית.
באין מקום לפנות אליו לעזרה הולכים מני, ערן והתינוקת, שעתה נגלה ששמה הוא טל, וצופים בזריחה.
דניאל אפרת – מני, אביה של התינוקת
נילי צרויה – מיקה, אמה של התינוקת
תומר אילן – ליאור, שוטר מושחת
דן לחמן – לקוח מבוגר
מור דרעי – לקוח עם פטיש
אייל הראל – שלמה, לקוח קבוע של מני
מוטי דביר – השר לביטחון פנים
זואי מור – רותי, אמא של מיקה
דביר בנדק – סרסור בבית בושת
על פי הוכנר, אחד ממקורות ההשראה לסרטו היה הסרט "איידהו שלי" (1991), שבעקבות צפייה בו החל הוכנר לחקור את נושא הזנות הגברית ונערי הליווי.
מקורות השפעה נוספים היו המותחנים הארוטיים של הבמאי בריאן דה פלמה, ספריו רוויי-האלימות של דניס קופר, סרטיו של עמוס גוטמן והסרט "לחיות את חייה" (1962) של גודאר.
המחקר ומלאכת הכתיבה ארכו כשנה, ובתסריט נכללו ציטוטים רבים של נערי ליווי שעמם נפגש הוכנר לצורך הכתיבה.
הוכנר ביקש תחילה שהסרט יבוים על ידי תומר היימן או קרן ידעיה, אך אלו עודדו אותו לביים את הסרט בעצמו.
עלות הפקתו של הסרט עמדה על כ-500 דולר בלבד.
כל השחקנים ומרבית אנשי ההפקה (מלבד המאפרת) עבדו בהתנדבות.
שחקני הסרט היו בוגרי בתי ספר למשחק, שלוהקו בעזרת פרסום בפורומים באינטרנט.
צילומי הסרט ארכו 16 ימים, כשצילומי הפנים בוצעו בביתו של הוכנר, בבתי קרוביו ובביתו של הצייר רפי פרץ.
במהלך ניסיונות ההפצה התבקש הוכנר לבצע תיקוני סאונד וצבע, על מנת שניתן יהיה להציג את הסרט בסינמטק.
המימון למלאכה זו, שהסתכם ב-50 אלף שקלים, הגיע מקרן הקולנוע הישראלי.
הקרן סירבה לתת מימון נוסף להעברת הסרט לאיכות טובה יותר.
ניסיונות לקבלת תמיכה מקרן רבינוביץ כשלו אף הם.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בסינמטק תל אביב ב-4 באפריל 2005. לאחר מכן הוקרן הסרט במסגרת הצגת חצות בסינמטק במשך חמישה חודשים.
הקרנות נוספות בישראל נערכו בסינמטק ירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון.
בשל תכניו האלימים והמיניים הוגבל הסרט לצפייה מעל גיל 18.
בשנת 2006 השתתף הסרט ברטרוספקטיבה לסרטים קווירים במוזיאון מומה שבניו יורק.
הסרט השתתף בכ-40 פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
פסטיבל Outfest בלוס אנג'לס, 2005 – פרס האמן המבטיח.
פסטיבל image+nation במונטריאול, 2006 – פרס חבר השופטים לסרט העלילתי.
פסטיבל NewFest בניו יורק, 2005 – Vanguard Award (פרס לסרט פורץ דרך).
פסטיבל טמפה הבינלאומי לסרטי להט"ב, 2005 (TIGLFF) – זכייה בקטגוריות השחקן, הבמאי, פרס הצילום ושחקנית המשנה.
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי באילת, 2006 – הסרט הישראלי הטוב ביותר.
באוקטובר 2006 יצא הסרט בתפוצה מוגבלת בגרמניה.
בשנת 2007 הופץ הסרט על גבי DVD בארצות הברית ובצרפת.
ילדים הוא אלבום שירי ילדים מאת אריק איינשטיין ושם טוב לוי (אשר זכה לכינוי "שמי לוי" על עטיפת האלבום), שהלחין ארבעה מהשירים.
ארבעה מחברי להקת כוורת השתתפו בהקלטות והאלבום יצא ביום הלימודים הראשון של השנה, ה-1 בספטמבר 1976.
האלבום מכיל שירי ילדים ישנים שעיבד שם טוב לוי, וכן שירי ילדים שהולחנו בידיו.
שיר אחד עיבד והלחין יוני רכטר, "מה עושות האיילות", למילותיה של לאה גולדברג.
ביצוע לשיר מופיע גם באלבום האהבה פנים רבות לה של איינשטיין ורכטר שיצא באותה שנה (1976).
לחנים (1, 5, 7, 8), עיבודים, הפקה מוזיקלית, קולות וחליל: שם-טוב לוי
תופים: אהרלה קמינסקי, מאיר ישראל
קלידים, פסנתר, קולות ועיבוד: יוני רכטר
גיטרה בס וקולות רקע: אלון אולארצ'יק
עיבוד (שירים 3,15,16): יוני רכטר - מתוך האלבום האהבה פנים רבות לה 1976
עיבוד (שיר 14): רוב האקסלי - מתוך האלבום שירי ילדים 1971
"ילדים בשליחות" היא שמה של סדרת ספרים המספרת על עולמם של ילדי וילדות שלוחי חב"ד מכל קצות תבל, שנכתבה על ידי אלה ורזוב וחנה אוירכמן.
הסדרה מספרת על חיי היומיום של ילדיהם של שלוחי חב"ד, החיים לרוב במרוחק מקהילה יהודית, ממשפחתם ומיהודים בני גילם.
הסדרה נכתבה על ידי אלה וורזוב שליחת חב"ד במוסקבה, רוסיה, וחנה אוירכמן שליחת חב"ד בטאלאהאסי, פלורידה, במטרה להכיר לקוראים צעירים את חייהם של ילדים כמותם, בגילם, החיים במרחקים, דומים להם אך גם שונים.
הסדרה המצולמת ממחישה את השוני והמיוחדות של כל ילד דרך תיאור שגרת יומו, סביבתו הקרובה, הנוף באזור מגוריו, השפות בהן הוא דובר, חבריו המקומיים והאתגרים הניצבים בפניו.
דרך הסיפורים ובעזרת צילומים אותנטיים מבקרים הקוראים בארצות שונות ובאתרים מגוונים ולומדים להכיר את עולמם של המספרים.
בכל אחד מספרי הסדרה משולבות עובדות על המקום, ידע היסטורי ומידע גאוגרפי ואף מילון קצר המקנה מילים בשפת המקום.
סדרת "ילדים בשליחות", המצולמת על ידי הצלם ישראל ברדוגו, ומתורגמת לאנגלית, יוצאת לאור בהוצאת ספרים 'חיש'.
תמר מוונציה (2012): מספר על תמר ריבר בת השבע שנולדה בישראל, כשהייתה בת חודשיים יצאה יחד עם הוריה לשליחות לוונציה שבאיטליה, הבנויה על המים, לבית הספר תמר נוסעת בספינה, ובכיתתה לומדות רק שתי תלמידות.
משה מיפן (2013): משה סודקביץ' בן שמונה, נולד ביפן וגר בעיר הבירה, טוקיו.
משה לומד אחר הצהריים בבית ספר וירטואלי, ובכיתתו – תלמידים מכל רחבי העולם.
החבר שגר הכי קרוב אליו - הוא מסין, והמרחק ביניהם הוא חמש שעות טיסה.
מנדי מסיביר (2013): מנדי וגנר בן החמש גר ברוסיה, באזור סיביר.
מקום בו החורף נמשך יותר מחצי שנה.
מנדי אוהב לטייל בעיר הבנויה כולה מקרח ולקראת חנוכה עוזר לבנות חנוכיית-קרח.
רבקה'לה מתאילנד (2014): מספר על רבקה'לה בת הרב נחמיה וילהלם, ילדה בת שמונה שנולדה בבנגקוק, בירת תאילנד.
רבקה'לה אוהבת לבקר בשוק הצף, שותה חלב קוקוס ישר מהפרי ועוזרת בהכנות לליל הסדר הגדול.
מוטי מפרגוואי (2014): מספר על מוטי פייגלשטוק בן התשע גר באסונסיון, בירת פרגוואי.
מוטי מתעורר בכל בוקר לקול קרקור התרנגולים שבחצר ביתו.
הוא אוהב לעזור לאימו להכין גבינות מהחלב שחלבו יחד עם אבא בכפר הסמוך ולהשתעשע עם האפרוחים הקטנטנים שבחצר.
שיינא מנורווגיה (2015): זהו ספר על שיינא וילהלם בת התשע שגרה באוסלו, בירת נורווגיה, שם ימי הקיץ לא נגמרים, השמש אינה שוקעת, והלילה מואר כמו היום.
שיינא אוהבת ללכת לנמל הקרוב ולקנות דג היישר מהדייג.
שכניה של שיינא הם המלך והמלכה של נורווגיה.
שניאור מחברון (2015): שניאור כהן הוא ילד בן תשע שגר בעיר חברון בארץ ישראל.
הוא עוזר לאביו בחול המועד סוכות לזכות חיילים במצוות ארבעת המינים ומארגן שמחת בית השואבה בשכונת אברהם אבינו.
מוסיא ממרוקו (2016): מוסיא באנון בת השש גרה במרוקו, בעיר קזבלנקה.
מחלון ביתה רואה מוסיא רוכלים המובילים סחורה על גבי חמורים לצד מכוניות חדישות.
מוסיא ואחיה מסיירים במלאח - הרובע היהודי העתיק וקונים תבלינים בשוק המקומי.
חני מויומינג (2016): חני מנדלסון בת השבע גרה במערב ארצות הברית, בעיירה ציורית השוכנת בעמק מוקף הרים גבוהים.
מחלונה נראים בוקרים רכובים על סוסים, מובילים בקר למרעה.
בחורף רועים בעיירה הקטנה איילים יפי קרניים, וכשחני יוצאת לטייל בסביבה - עליה להצטייד בתרסיס נגד דובים.
יוסי מניגריה (2018): יוסי אוזן בן השש גר באפריקה, במדינת ניגריה.
יוסי אוהב לקטוף בננות במטע הסמוך לביתו ומחלק לחבריו בכל יום שישי חלות לכבוד שבת.
מנדי מאוסטרליה (2023) מנדי קופר בן התשע גר בשכונת מלברון שבאוטרליה, מנדי הוא ילד מיוחד, כשנולד אובחנה אצלו תסמונת אנגלמן.
מנדי מתנייד בעזרת כיסא גלגלים, ומתקשר באמצעות מסך.
בספר סדר יומו, הדברים שאוהב לעשות, הסביבה בה גדל, האופן בו לוקח חלק בשליחות.
כל זאת, לצד תיאורים מרתקים של המדינה והיבשת, על חיות הכיס הייחודיות שבה ואגמיה הוורודים.
"ילדים כאלה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי והמוזיקאי עדן חסון.
השיר יצא לאור ב-3 במאי 2018, כסינגל מתוך האלבום "שמישהו יעצור אותי", על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-9 במצעד של מדיה פורסט.
את הווידאו קליפ המלא של השיר העלה עדן חסון לערוץ היוטיוב שלו ב-3 במאי 2018. ביוטיוב השיר זכה להצלחה ומונה הצפיות שלו, נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-44 מיליון צפיות ביוטיוב.
במצעד השנתי של גלגלצ דורג השיר במקום ה-12 ובמצעד השנתי של כאן גימל דורג השיר במקום ה-39.
השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2018 באמצעות קול קורא שפרסם תאגיד השידור הישראלי והועלה לראשונה ליוטיוב ב-8 באוקטובר 2018.
נועם דדון שנבחר לייצג את ישראל הופיע באירוויזיון בסדר ה-14 על הבמה, אחרי גאורגיה ולפני צרפת.
השיר סיים עם 81 נקודות ובמקום ה-14 בתחרות.
ילדים החשופים לאלימות בין הוריהם, הם ילדים שעדים באופן ישיר או עקיף לאלימות בין הוריהם (אלימות בין בני זוג).
מאחר שהאלימות המשפחתית אינה מכוונת כלפי הילדים, כונו אותם ילדים בעבר "קורבנות שקופים" או "קורבנות משניים", ולא זכו לטיפול ישיר.
לאחר שנות האלפיים החלו אותם ילדים לקבל במחקרים ובספרות המקצועית, הכרה כנפגעים בעצמם.
כלומר, משתרשת ההבנה שעצם החשיפה של ילדים לאלימות במשפחה גורמת לפגיעה ישירה בהם, הן בטווח הקצר והן בטווח הארוך.
אלימות בין-זוגית מוגדרת ב-DSM-5, כאירוע טראומטי פוטנציאלי לילדים הגרים בבית.
ילדים אלו הם תוצר בלתי מכוון של האלימות הבין הורית.
חוויותיהם עלולות להכיל טראומה כתוצאה מעדות שמיעה, ראייה או תחושה של רמות אלימות שונות.
ככל שמעמיק הידע לגבי תופעת האלימות הבין-זוגית, כן גוברת ההכרה כי ילדים החשופים לאלימות מתמודדים עם מצבים העלולים להיות בעלי השלכות טראומתיות וזקוקים לסיוע.
הולדן מגדיר עשרה סוגים של חשיפת הילד לאלימות:
חשיפת העובר לפני הלידה- השפעת האירוע האלים על העובר במהלך ההריון.
התערבות הילד- הילד מנסה באופן מילולי או פיזי לעצור את אירוע האלים.
הילד כקורבן- הילד נפגע במהלך האירוע האלים במכוון או בטעות.
הילד כמשתתף- הילד נאלץ לקחת חלק או מצטרף "מרצונו" לאירוע האלים.
הילד כעד ראייה- הילד צופה ישיר באירוע האלים.
הילד כעד שמיעה- הילד שומע את האירוע האלים, אך אינו רואה אותו.
הילד רואה את ההשפעות המיידיות של האירוע האלים (לדוגמה: רואה את האמבולנס או את הפציעה).
הילד מתמודד עם תוצאות האירוע האלים (לדוגמה: מעבר למקלט).
הילד שומע אודות האירוע האלים באופן לא ישיר.
הילד לכאורה לא מודע לאירוע האלים, מאחר שלא נכח במקום באותו הזמן.
ההערכה היא כי בישראל יש כ־500,000 ילדים חשופים לאלימות בין הוריהם.
בישראל כלואות ב"מעגל האלימות" על פי ההערכות כ־200,000 משפחות הכוללות גברים, נשים וילדים.
על פי דיווחי משרד הרווחה, בשנת 2016 טופלו במרכזים לטיפול ומניעת אלימות ובמקלטים 1976 ילדים, מספר זעום ביחס למספר הילדים החשופים בפועל לאלימות בין הוריהם.
מחקרים מראים כי קיים מנעד רחב של השפעת החשיפה לאלימות על ילדים.
ההשפעה על הילדים תלויה, בין השאר, בתגובות ההסתגלותיות של הילדים, במשך הזמן בו נחשפו הילדים לאלימות ובחומרת האלימות.
כמו כן מושפעות ההשלכות מהפרשנות של הילדים את האלימות, את מי הם מאשימים וכיצד הם מתמודדים איתה, קיים קושי מתודולוגי בהערכה של מידת הפגיעות של הילדים והזדקקותם לסיוע, אך נמצא כי כשליש מהם נמצא ברמת מצוקה הדורשת התערבות
המשתנים התורמים להשלכות שיש לחשיפה על הילדים
ילדים העדים במהלך חייהם באופן מתמשך לאלימות בין הוריהם, נתונים במצב של חרדה מתמשכת לפגיעה בהורה שלהם, דבר אותו הם עשויים לחוות כפגיעה בעצמם.
הם נתונים לעוררות כרונית של פחד.
מאחר שלרוב האלימות בין ההורים היא דבר שאינו חשוף כלפי חוץ, הם קולטים משלב מוקדם מאוד שיש דברים שעליהם לא מדברים ולא מזכירים בחוץ.
לכן, מעבר למצב העוררות הכרוני, הנובע מפחד, קיימת גם מועקה עקב החיים בצל הסוד.
קיימת קוטביות שקשה להתמודד איתה, בין התחום החוץ משפחתי לתחום התוך משפחתי, ובין התחום החוץ אישי ותחום האישי.
אלימות במשפחה מתנהלת בתנודות לפי מעגל האלימות.
ככזו יש בה שלבים של רגיעה בה קיימת תחושת אשמה, התנצלות ופיוס מצד ההורה המכה, שמשתנים בהדרגה ממצב רגיעה למצב של צבירת מתח, ובהמשך לניצוץ המפעיל את האלימות וההתקפה, שלאחריהם תהיה רגיעה נוספת, המלווה בתחושות אשם וניסיונות לפיוס.
החשיפה לחיים מתמשכים בצל אותה תנודתיות רגשית קיצונית, בהם תחושות רגעה ושלווה מתחלפות במצבי אלימות, תורמים אף הם למועקה אצל הילד.
קיימים לעיתים קרובות תהליכי הזדהות עם התוקפנות מצד ההורה האלים, או עם ההורה הקרבני, המביאים את הילד לנקוט עמדה קיצונית ונוקשה בה הוא מצדד בהורה אחד (לא בהכרח בהורה הקרבני).
קיים אצל הילד קונפליקט נאמנויות שלא תמיד ביכולתו לפתור אותו.
מעבר לכך, התנודתיות במעגל האלימות, אינה מובנת תמיד לילד, שכבר גיבש עמדה המצדדת בהורה אחד ומגנה את ההורה השני.
ועם הפיוס והרגיעה מתגבר אצלו הבלבול והמועקה הרגשית.
ההורים הנתונים במעגל האלימות אינם בהכרח בעלי יכולת לראות את הילד ואת צרכיו, ולספקם, ולכן עשויה להיות בבית הזנחה ותפקוד הורי לקוי, דברים המשפיעים אף הם על המועקה שבה נתון הילד.
החיים בצל הסוד והאיסור המובנה לחשיפתו מחוץ לבית, מקשה על היכולת לקבל תמיכה חברתית, משפחתית או מקצועית, שהייתה יכולה לסייע בעיבוד המועקה והתמודדות עמה.
ההשפעות של אלימות בין זוגית על תפקודם של הילדים
תפקוד התנהגותי ורגשי מוחצן: תוקפנות, חוסר שיתוף פעולה עם הוראות המבוגרים, פגיעה בכללי הסביבה ואף התנהגות עבריינית (שכיח יותר אצל בנים).
תפקוד התנהגותי ורגשי מופנם: בכי, עצב, דיכאון, חרדה, הערכה עצמית נמוכה, תלונות סומטיות ואף מחשבות אובדניות או ניסיונות התאבדות.
מסוגלות חברתית פגומה: מיומנויות חברתיות נמוכות, נטייה לפרש מצבים עמומים כמאיימים, בעיות הסתגלות למערכת החינוך, קושי בהתמודדות עם תסכול, קבלה של אלימות כאמצעי לפתרון בעיות ועוד
קשיים קוגניטיביים: צורך בשירותים מיוחדים בבית הספר, קשיי ריכוז והיעדרויות תכופות
גיבוש תפיסת עולם לפיה העולם הוא מקום מסוכן: בו לא ניתן לתת אמון
פערים בהתפתחות: ילדים שחוו אירועים טראומטיים מייצרים פערים בהתפתחות.
פערים אלו מלווים את הילדים בכל שלב התפתחותי ומערערים את היכולת שלהם להתמודד עם המשימות ההתפתחותיות של השלב בו הם נמצאים.
הפונקציות המרכזיות של דמות ההיקשרות נפגעות כתוצאה מהחוויה הטראומתית: הבסיס הבטוח ומקום המקלט.
כאשר הטראומה מתרחשת בתוך המשפחה, יש פגיעה ייחודית בתהליך ההתפתחות הנורמטיבי, בכך שהבסיס הבטוח של הילד אינו בטוח יותר.
הילד מביט דרך "עדשות של טראומה" על העולם והחוויות המוקדמות יוצרות מבנה חשיבה ותפיסה המשפיע על איך תופס את עצמו ואת העולם.
כך ילדים עדים לאלימות של הוריהם עלולים לפתח טראומטיזציה מישנית כתוצאה מקשר קרוב ומתמשך עם האדם שהתנסה בטראומה חמורה הגורם לדחק כרוני ולפגיעות מנטאליות וגופניות.
השפעה נוספת היא הזדהות עם האדם הטראומטי שעלולה להוביל להפנמה של דימויי דחק מאיימים וכתוצאה מכך לתחושה דומה של טראומה ולבסוף ילדים חשופים אינם בהכרח מפגינים סימפטומים ישירים של PTSD, אולם אם ההתנסויות הבלתי מאורגנות אינן מעובדות הרי שהן 'גולשות' ומשפיעות על תפקודו של הילד ביחסים קרובים אחרים.
דינמיקות משפחתיות של ילדים נפגעי אלימות זוגית
העברה בין דורית של נרטיבים טראומטיים.
טיפול במרכזים למניעת אלימות במשפחה בישראל
ככל שגוברת הערנות להשלכות חשיפתם של ילדים לאלימות בין הוריהם, כן גוברת המודעות לצורך במניעת הנזקים הנגרמים להם.
לאנשי מקצוע המתמחים בטיפול באלימות במשפחה יתרון בפיתוח ויישום דרכי התערבות עבור ילדים אלה, שכן להם הניסיון, הידע וההבנה הייחודיים לגבי משמעותה הרחבה של אלימות במשפחה.
לפיכך יש להם את היכולת לזהות את הסימפטומים הייחודיים למצבים אלה ולקשרם לחשיפה לאלימות.
במסגרת המרכזים לטיפול באלימות במשפחה, ניתן טיפול על ידי עובדים סוציאליים מקצועיים בתחום לילדים החשופים לאלימות בין הוריהם.
רצוי כי הילד ישולב בטיפול לאחר שהוריו, או לפחות אחד מהם, עברו בעצמם תהליך טיפולי משמעותי.
הטיפול בילדים הוא פרטני, קבוצתי ולעיתים דיאדי (הורה- ילד) בהתאם לצרכיי הילד ומשפחתו.
תנאי טיפולי מקדים והכרחי לפני הטיפול בילד במרכז למניעת אלימות במשפחה, הוא ההודאה של ההורים בעצם קיום האלימות וההכרה בחשיפת הילד לאלימות, בהשלכות החשיפה ובצורך שלו בטיפול.
ההורים הם חלק משמעותי בתהליך הטיפולי של הילד ובמקביל משולבים בהדרכה הורית.
בנוסף ילדים המוצאים למקלט לנשים מוכות עם אימותיהם במצבי חירום, גם הם מקבלים טיפול ייעודי על ידי עובדים סוציאליים במקום.
"ילדים זה שמחה" הוא משיריה הבולטים והמצליחים של להקת הברירה הטבעית, שחיבר יהושע סובול והלחין שלמה בר, סולן הלהקה, להצגה "קריזה" (מאת איציק ויינגרטן) שהועלתה בתיאטרון חיפה בשנת 1976.
השיר נכלל באלבום "אלי שורשים" של הברירה הטבעית שיצא ב-1979.
יהושוע סובול סיפר שכששאל את ההורים בעיירות הפיתוח מדוע הם עושים כל כך הרבה ילדים, הם ענו במילים אלו ממש: "ילדים זה שמחה" ולפעמים גם "ילדים זה ברכה", והוא הביא את הדברים בשיר בדיוק כפי שנאמרו, השגיאה הדקדוקית בכללם (יש לומר "ילדים זו שמחה" או "ילדים הם שמחה").
האירוניה בשיר נראית בעוצמה גדולה יותר ככל שהוא מתקדם.
בעוד שבבית הראשון מדובר בהולדת שלושה או ארבעה ילדים, ובבית השני בחמישה או בשישה ילדים, בבית השלישי כבר ניכרת ההגזמה, לכאורה, במשפט
האירוניה בשיר מגיעה לשיא בבית האחרון, העוסק באופן נוקב בפער החברתי בישראל של שנות ה-70:
בהקשר של ההצגה "קריזה", שעסקה בהפליית עדות המזרח, בעיירות הפיתוח ובשכונות המצוקה, השיר מבקר את יחס הממסד שמזניח אותם, וספק מעודד אותם להוליד הרבה ילדים בשביל המדינה ("הארץ צריכה הרבה צעירים נחמדים"), ספק מנחם אותם שלא נורא אם המדינה אינה נותנת להם, מכיוון שיש להם ילדים המביאים להם שמחה.
"תביאו שישה ילדים, תקבלו הנאה וכבוד מקרובים, אתם אוהבים ילדים".
הביקורת מתקשרת למדיניות עידוד הילודה של בן-גוריון, שהעניק פרסים למשפחות "מצטיינות" בתחום זה.
בשנים הראשונות שלאחר הקמתה של מדינת ישראל, העניקה המדינה את "פרס הילודה" – מענק של 100 לא"י לאימהות שילדו עשרה ילדים או יותר, שביטא את הוקרת המדינה לאימהות אלו.
הפרס, המזוהה עם דוד בן-גוריון, קָשר קֶשר בל יינתק בין רוב יהודי בארץ ישראל ובין ריבונות יהודית בארץ ישראל.
בפועל, מדיניות עידוד הילודה, יושמה במידה ניכרת במשפחות עניות יוצאות עדות המזרח, דבר שזכה בדיעבד לביקורת חברתית, המשתמעת גם בשיר זה.
האצבע המאשימה מופנית אל הורים שמולידים הרבה ילדים ללא יכולת לכלכלם, ומצדיקים זאת בטובת המדינה ובכך שזה "כָּתוּב בַּתּוֹרָה/ אוּלַי בִּגְמָרָא/ לְכוּ תִּשְׁאֲלוּ אֶת הָרַב".
מילות השיר גם התפרשו בקרב רבים כפשוטן: אושר ושמחה שהילדים מביאים איתם, ורבים כמה שיותר – טוב יותר; "תביאו שישה, תביאו שבעה, תביאו שמונה ילדים", או אולי כעידוד על כך שהקשיים השוטפים בגידול ילדים מתגמדים מול השמחה שיביאו איתם לאורך זמן.
הפזמון הושמע לא פעם כשיר שמח במנותק מהקשרו ומבתי השיר.
בשנת 2014 יצאה גרסת הכיסוי של דנה אינטרנשיונל כשיר הנושא למצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה, שהיה בסימן חיי משפחה ושוויון בקהילה.
לביצוע זה הוכן וידאו קליפ שצולם בבית כנסת בהשתתפות ילדים דתיים, מבלי שהם ובני משפחותיהם היו מודעים להקשר של הביצוע (במסגרת מצעד הגאווה), דבר שגרר מחאה.
בכמה ראיונות שהתקיימו עם דנה אינטרנשיונל ובהם נשאלה על האם ברצונה להיות אם, סיפרה הזמרת כי הגם שהיא תומכת בזכותו של כל אדם באשר הוא להקים משפחה, היא עצמה אינה מעוניינת להיות אם.
במרוצת השנים, זכתה הגרסה להצלחה רבה בישראל ומחוצה לה ובשנת 2022 דורגה במקום השנים-עשר ברשימת "20 שירי הגאווה הטובים ביותר – בכל הזמנים".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם8 ביוני 2014הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • תקליטורNMC
בשנת 1994 יצאה לאור גרסת הכיסוי של ריטה לשיר מתוך האלבום "אהבה גדולה".
השיר בוצע בפסטיגל 1998 על ידי מיכל ינאי, שרית חדד, דנה ברגר ואפרת רייטן.
ילדים מבשלים הוא ספר בישול המותאם לילדים מאת רות סירקיס שפורסם לראשונה בשנת 1975.
המתכונים בספר כוללים הוראות פשוטות המותאמות לילדים, ומלוות בציורים, הן של תהליך ההכנה והן של המרכיבים והכלים.
הספר יצא בשנת 2009 במהדורה מחודשת המותאמת לתקופה.
למשל, שונתה בו ההוראה "לקרוא לאמא לעזור", ועודכנה להצעה לקרוא לאחד ההורים לכך.
הספר כולל מתכונים למאכלים כמו כדורי שוקולד, משה בתיבה, ביצה בקן, ביצים מחייכות, פיצה על פיתה, בורקס, סלט טונה, רוטב בולונז, עוגת שוקולד ועוד.
לספר מיוחסת ההופעה הראשונה של מתכון למאכל ביצה בקן, וכמו כן המצאת השם משה בתיבה למאכל של נקניקייה עטופה בבצק.
את השם "משה בתיבה" טבעה ב-1972 בתה בת ה-8 של סירקיס, נורית, שבמהלך שהותה של המשפחה בארצות הברית למדה בבית ספר יהודי דתי.
"יום אחד חזרה הביתה לאחר הלימודים וראתה את אמא שלה מכינה נקניקייה עטופה בבצק עלים, ואז אמרה לה: 'אמא, מה שאת עושה מזכיר לי מה שלמדנו היום בבית הספר על משה בתיבה'".
ילדים ביער היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמת מתח, אשר נוצרה על ידי דלית קהן, שכתבה וביימה את התסריט וגילמה את אחת הדמויות המרכזיות.
הסדרה עוסקת במלחמה בסחר בינלאומי בתינוקות, ותסריטה נבחר לאחד מ-15 הסדרות המבטיחות בעולם בפסטיבל MIA ברומא בשנת 2018.
הסדרה עלתה לשידור ב-10 בפברואר 2022 ביס.
חיה (דלית קהן) היא חסרת בית בהיריון המגויסת בניגוד לרצונה לשמש כסוכנת סמויה בחקירת פשע בינלאומית.
עמי (יפתח קליין), שמגייס אותה, הוא חוקר משטרה העוסק בתיק במרכזו עומד ארגון פשע וחטיפה של תינוקות.
הארגון מוצא נשים מסכנות בהיריון, מציע להן כסף בתנאי שימכרו את תינוקן למשפחות עשירות, אבל בפועל מוכרים אותם בדארקנט.