tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת הארמייה התשיעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית.
בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה בזירה המרכזית, ובחורף 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה ולחמה עמה בקרבות באזור הדונייץ וחרקוב.
בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסק תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף.
לאחר מכן לחמה הארמייה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית בקרב דנייפר, ובחורף 1944 לחמה בכיס קאמנץ-פודולסקי כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה.
ביוני 1944 נשלחה הדיוויזיה להולנד לרענון, ובאוגוסט נשלחה לסייע בדיכוי מרד ורשה כחלק מהארמייה התשיעית.
בחורף 1945 לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בשלזיה, ובאפריל הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה במוראביה עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-20 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, קרב קורסק, מבצע בגרטיון ומבצע פרוסיה המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-13 בנובמבר 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-19, והועמדה תחת פיקוד הורסט שטומפף.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בזירה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית.
בקיץ 1944 הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בניסיון בלימת המתקפה הרוסית בבלארוס.
בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, ולחמה בקרבות ברומניה.
בנובמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, עמה לחמה במבצע פרוסיה המזרחית.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרבות בשלזיה ובסקסוניה עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-22 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות סביב סטלינגרד.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בספטמבר 1941 בצרפת, הצטיידה בטנקי פאנצר 38(t), והועמדה תחת פיקוד וילהלם פון אפל.
במאי 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם השתתפה בקרב קרץ' כחלק מהארמייה ה-11. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, שהיה בתחילה חלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר הראשונה.
זמן קצר לפני תחילת מבצע אורנוס הוצבה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-48, שהיווה כוח עתודה נייד לכוחות בסטלינגרד.
אולם עם פרוץ המתקפה הרוסית לא יכלה הדיוויזיה לנוע, משום שחוטי החשמל בטנקים נאכלו על ידי עכברים וחולדות, עקב הזנחה ורשלנות, וכתוצאה מכך ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ונהדפה לעבר נהר הצ'יר, תוך שהרוסים משלימים את כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע סערת חורף, וב-4 במרץ 1943 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית הפאנצר ה-24 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, ולאחר מכן הוקמה שוב ולחמה באיטליה, רומניה, הונגריה, פולין וגרמניה.
הדיוויזיה הוקמה ב-28 בנובמבר 1941 בצרפת, על בסיס דיוויזיית הפרשים ה-1, והועמדה תחת פיקוד קורט פלדט.
ביוני 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע מקרה כחול כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בסטלינגרד כחלק מהארמייה השישית.
בדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 בחלקה הצפוני של העיר, וב-2 בפברואר 1943 עם כניעת הכוחות הגרמניים, נכנעו שרידי הדיוויזיה בראשות ארנו פון לנסקי לרוסים.
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, והועמדה תחת פיקוד מקסימיליאן פון אדלסהיים.
באוגוסט 1943 נשלחה הדיוויזיה לאיטליה, ובנובמבר אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה.
בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ובאפריל לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השמינית במבצע יאשי-קישינב הראשון.
באוגוסט לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בפולין, ובאוקטובר חזרה להילחם תחת פיקוד הארמייה השישית בהונגריה.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה במבצע פרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
חלק מהדיוויזיה נחלץ לקראת סוף המלחמה מפרוסיה המזרחית, ונכנע לצבא הבריטי בשלזוויג-הולשטיין.
דיוויזיית הפאנצר ה-25 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות שונים, ובכלל זה במבצע ויסלה-אודר.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בפברואר 1942 בנורווגיה, והועמדה תחת פיקוד יוהאן הארדה.
בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, ובדצמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה.
ביוני 1944 נשלחה הדיוויזיה למנוחה בדנמרק, ובאוגוסט אותה שנה נשלחה לוורשה, שם לחמה כחלק מהארמייה התשיעית.
בהמשך לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה השמינית באוסטריה, ובכלל זה בקרב על וינה, עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-26 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית האיטלקית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-14 בספטמבר 1942 בצרפת, על בסיס הדיוויזיה ה-23, והועמדה תחת פיקוד שמילו פון ליטוויץ.
באוגוסט 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית האיטלקית, שם לחמה בקרבות השונים, ובכלל זה בנחיתה בסלרנו ובקרב אנציו, כחלק מהארמייה העשירית והארמייה ה-14 לסירוגין, עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-155 מילואים הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1943 בצרפת, וכמפקדה הראשון מונה פרנץ לנדגראף.
הדיוויזיה הוצבה ככוח עתודה ברן ולאחר מכן הועברה לנים.
ב-30 באפריל 1944 פורקה הדיוויזיה וביחידותיה השתמשו כדי לתגבר את דיוויזיית הפאנצר התשיעית.
דיוויזיית הפאנצר ה-178 , הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בינואר 1940 בשלזיה כהדיוויזיה הממונעת ה-178, ולמפקדה מונה קורט ברנרד.
ב-5 באפריל 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-178. בדצמבר 1944 פורקה הדיוויזיה, ועל בסיסה הוקמה דיוויזיית הפאנצר טטרה, בעוד שחלק מיחידותיה נשארו בשלזיה.
דיוויזיית הפאנצר ה-233 , הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 במאי 1942, וב-7 ביולי אותה שנה שונה שמה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-233. היא הוצבה בפרנקפורט על האודר, ולמפקדה מונה קורט יאהן.
ב-8 באוגוסט 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-232 מילואים, וב-18 בנובמבר אותה שנה היא הועברה לדנמרק.
הדיוויזיה שימשה לצורך תגבור יחידות השריון הסדירות, וב-24 בפברואר 1945 שונה שמה לדיוויזיית הפאנצר ה-233. הדיוויזיה שימשה לצורך תגבור דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ, ועם תום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית הפאנצר ה-12 הייתה דיוויזיית שריון של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בטאוברבישופסהיים.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1961. היא הייתה בתחילה דיוויזיית פאנצרגרנדיר והייתה חלק מהקורפוס השני.
ב-1970 היא הוגדרה מחדש כדיוויזיית פאנצר והפכה לחלק מ הקורפוס השלישי.
היא שימשה גם ככוח עתודה של קבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו.
לאחר סיום המלחמה הקרה עבר הבונדסוור צמצום נרחב, ובמסגרת זו פורקה הדיוויזיה ב-30 בספטמבר 1994.
דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 "נורדלנד" הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של ואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הורכבה ממתנדבים ומגויסים מקרב המדינות שנכבשו על ידי גרמניה במהלך המלחמה, ולחמה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה בקרב על ברלין.
חילי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה, בין השאר השאר סטפּאן פריצ'יץ' (Stjepan Peričić) מפקדהּ של החטיבה הקרואטית ההררית דיווח על הוצאתם להורג של מאה אנשים חלקם אזרחים וחלקם פרטיזנים בעת הלחימה בקרואטיה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1943, ולמפקדה מונה פריץ פון שולץ.
בתחילה הייתה אמורה הדיוויזיה לכלול מתנדבים ממדינות הצפון, בעיקר מדינות סקנדינביה, אך בהמשך שירתו או סופחו לדיוויזיה חיילים ממספר רב של מדינות.
בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לקרואטיה, שם פעלה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה הצפונית.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפומרניה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס השלישי, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בצורה יוצאת מן הכלל בקרב על ברלין.
בסוף הלחימה, רוב חיילי הדיוויזיה נלחמו עד המוות, המעט שנותרו בחיים לאחר הפסקת האש נשלחו לשבי ונשפטו כמשתפי פעולה עם השלטון הנאצי, חלקם הגדול אף הוצא להורג.
דיוויזיית הפאנצר ה-130 שנקראה גם דיוויזיית פאנצר להר הייתה דיוויזיית שריון אשר שירתה בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, בחזית המערבית.
הדיוויזיה הוקמה בדצמבר 1943 בעיקר כדי להתמודד עם הפלישה הצפויה של בעלות הברית המערביות ב-1944. פאנצר להר הייתה יחידת עילית ואחת מדיוויזיות הפאנצר (שריון) החזקות בצבא הגרמני, וקיבלה עדיפות הן באיכות כלי הנשק והן בכמות על פני מרבית דיוויזיות הפאנצר.
מספרה של הדיוויזיה הוא 130.
דיוויזיית פאנצר להר (להר - מגרמנית: הוראה, לימוד) הוקמה ב-30 בדצמבר 1943 מיחידות הדגמה ואימונים מבתי ספר לשריון בפוטסדאם וברגן סביב גרעין של מדריכים מאותם בתי ספר.
פאנצר להר נשלחה לדרום צרפת בתחילת 1944, ולאחר מכן הועברה להונגריה לאימונים נוספים, שם היא קלטה לתוכה את רגימנט הפאנצרגרנדיר (חי"ר משוריין) 901. במאי חזרה הדיוויזיה לצפון צרפת, בהמתנה לפלישה הצפויה של בעלות הברית.
בעת הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני, פאנצר להר הייתה חלק מהעתודה האסטרטגית המשוריינת של הגרמנים במערב (קבוצת פאנצר מערב), ואחת הדיוויזיות החזקות ביותר בצבא הגרמני, וכללה 14,634 איש, 109 טנקים, 40 תותחי סער, ו-612 זחל"מים - פי שניים ממספר הזחל"מים בדיוויזיות פאנצר רגילות.
ב-8 ביוני היא הובהלה לקרבות כנגד התקדמות הכוחות הבריטים והקנדים לעבר קן (הקרב על קן).
פאנצר להר ספגה אבדות כבדות במערכה בנורמנדי, וכמעט שהושמדה, ועד ראשית אוגוסט 1944 כללה רק כ-20 טנקים.
הדיוויזיה נשלחה לרענון ומילוי שורותיה, ובנובמבר הועברה לחבל הסאאר, שם סייעה לקבוצת ארמיות G שהייתה נתונה למתקפות כבדות מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון.
בדצמבר נשלחה פאנצר להר צפונה, לקחת חלק במתקפה הגרמנית המתוכננת בארדנים (הקרב על הבליטה), וסופחה לארמיית הפאנצר החמישית.
ערב המתקפה בארדנים, היא הייתה מתחת לתקן באנשים, בתותחים כבדים ובנגמ"שים, וכללה רק 63 טנקים ו-15 משחיתי טנקים.
לאחר פתיחת המתקפה בארדנים היא תוגברה בגדוד משחיתי טנקים כבדים מדגם יאגדפנתר.
לאחר כישלון המערכה בארדנים, שם ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, פאנצר להר נלחמה בהולנד כנגד ההתקדמות של קבוצת הארמיות ה-21. במהלך מבצע לאמברג'ק, ב-7 במרץ 1945, חיילים מדיוויזיית השריון ה-9 של צבא ארצות הברית השתלטו על גשר רמאגן על נהר הריין.
פאנצר להר נשלחה להשמיד את ראש הגשר, אך כשלה.
באותה עת, נותרו בדיוויזיה רק 300 איש ו-15 טנקים.
באפריל נסוגה הדיוויזיה לחבל הרוהר, שם כותרו ונכנעו כ-300,000 חיילים גרמניים לבעלות הברית המערביות, לרבות פאנצר להר, שנכנעה לידי דיוויזיית חיל הרגלים 99 האמריקאית.
כיחידת עילית בצבא הגרמני, דיוויזיית פאנצר להר קיבלה עדיפות בציוד על פני דיוויזיות פאנצר אחרות (יוצאות מן הכלל היו דיוויזיות פאנצר של האס.אס, שציודן היה עדיף).
רגימנט הפאנצר של הדיוויזיה כלל את הדגמים החדישים ביותר של טנקי הפאנצר סימן 4 וה'פנתר'.
בנוסף, לחיילי הפאנצרגרנדיר (חיל רגלים משוריין) היו יותר זחל"מים מדיוויזיות אחרות.
גנרל לויטננט פריץ ביירליין, 10 בינואר - 8 ביוני 1944
גנרל מיור היאצינט פון שטראכוויץ, 9 ביוני - 23 באוגוסט 1944
אוברסט רודולף גרהרד, 24 באוגוסט - ספטמבר 1944
גנרל לויטננט פריץ ביירליין, ספטמבר 1944 - 5 בינואר 1945
גנרל מיור הורסט נימאק 6 בינואר - 3 באפריל 1945
אוברסט פאול פון האוסר 4 באפריל - 15 באפריל 1945
דיוויזיית הפאנצר הראשונה הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת והמערכות בחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1935 על בסיס יחידות מדיוויזיית הפרשים השלישית.
היחידה הוקמה יחד עם הדיוויזיה השנייה והשלישית, בתור שלוש דיוויזיות השריון הראשונות בצבא הגרמני תחת סמכות זרוע השריון הצעירה בוורמאכט.
היא הוקמה בוויימאר מתוך יחידות מדיוויזיית הפרשים ה-3, היא השתתפה באנשלוס ולאחר מכן גם בסיפוח חבל הסודטים בשנת 1938. בתחילת דרכה הורכבה הדיוויזיה מחטיבת רובאים (חי"ר ממוכן) וחטיבת שריון - כל חטיבה עם שני רגימנטים, בנוסף לרגימנט ארטילריה ומספר יחידות סיוע דיוויזיוניות.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה והמערכה בפולין בספטמבר 1939, הייתה הדיוויזיה אחת מבין שש דיוויזיות משוריינות בוורמאכט והיא השתייכה במהלך המערכה לקורפוס ה-16, כחלק מהארמייה העשירית, קבוצת ארמיות דרום.
דיוויזיות הפאנצר הראשונה והרביעית כחלק מהקורפוס ה-16 התקדמו בגזרה הדרומית לכיוון מרכז פולין והעיר ורשה, הדיוויזיה ספגה אבדות רבות בשלב האחרון של המערכה כאשר נלחמה ביחידות מדיוויזיית הרגלים ה-16 הפולנית, שהייתה מצוידת בכמות גדולה של נשק נ"ט.
במאי 1940 הדיוויזיה לחמה תחת הקורפוס ה-19 בפיקודו של היינץ גודריאן, שנועד לפרוץ את קו ההגנה הצרפתי באזור חבל הארדנים ולהתקדם לכיוון חופי תעלת למאנש באזור קאלה.
הקורפוס הצליח להבקיע את מערך ההגנה הצרפתי באזור סדן והתקדם במהירות לכיוון צפון-מערב.
באמצע מאי הגיעו יחידות הדיוויזיה לכ-25 ק"מ מחוף הים באזור דנקרק, שם קיבלו פקודה לעצור את התקדמותם, בעוד חיל המשלוח הבריטי בצרפת עורך מבצע פינוי המוני מחוף הים בדנקרק חזרה לאי הבריטי.
במבצע ברברוסה שהחל ביולי 1941 בו פלש הצבא הגרמני לברית המועצות, לחמה הדיוויזיה בגזרה הצפונית תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-41 כחלק מקבוצת ארמיות צפון.
בין יולי לספטמבר התקדמו יחידות הדיוויזיה כחלק מהקורפוס דרך אסטוניה לכיוון לנינגרד.
ב-8 בספטמבר הדיוויזיה השתתפה בהשלמת כיתור העיר, אך ב-18 בחודש הורה הפיקוד הגרמני ליחידות הקורפוס להפסיק את הניסיון לכבוש את לנינגרד, והיא הועברה תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז כדי להשתתף במתקפה המתוכננת על מוסקבה (מבצע טייפון).
הדיוויזיה לחמה במרחב מוסקבה ובסוף נובמבר הגיעו יחידותיה עד למרחק כ-50 קילומטרים מבירת ברית המועצות.
במהלך חורף 1942/1941 ובמהלך כל שנת 1942 השתתפה הדיוויזיה בקרבות המגננה כנגד מתקפות הנגד של הצבא האדום באזור רז'ב, עד אשר נשלחה לצרפת לתקופת מנוחה והתארגנות מחדש בינואר 1943.
ביוני 1943 נשלחה הדיוויזיה לבלקן ובהמשך ליוון מחשש לפלישת בעלות הברית דרך איי יוון.
בנובמבר הוחזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, היא השתתפה בקרבות הבלימה שניהלה קבוצת ארמיות דרום בשטח אוקראינה ובהגנה על מרחב קייב.
בתחילת 1944 סופחה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-3 והשתתפה בקרבות מבצע דנייפר-קרפטי בין היתר במאמץ למנוע כיתור של כוחות גרמניים בכיס קורסון-שבצ'נקובסק.
באפריל 1944 כמעט כותרה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה בכיס קמנטס-פודולסקי, אך הכוחות הגרמניים הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית.
בספטמבר 1944 נסוגה הדיוויזיה לאזור הרי הקרפטים, באוקטובר היא נסוגה לתוך הונגריה ובינואר 1945 השתתפה במבצע קונרד בניסיון למנוע את כיבוש העיר בודפשט בידי הצבא האדום.
הדיוויזיה נסוגה לבסוף לאוסטריה שם נכנעה לכוחות הצבא האמריקאי ב-8 במאי 1945.
רגימנט הארטילריה ה-37 רגימנט הרובאים ה-1
גדוד אופנועים ה-1 גדוד הנדסה קרבית ה-37
גדוד נגד טנקים ה-37 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-1
גדוד נגד מטוסים ה-299 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-113
דיוויזיית הפאנצר השביעית הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
תפקודה של הדיוויזיה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה תחת פיקודו של ארווין רומל הקנתה לה את הכינוי "דיוויזיית הרפאים" משום התמרונים המהירים שלה סביב שדה הקרב.
ארבעה מבין קציני ומפקדי הדיוויזיה היו מבין 27 חיילים בלבד שעוטרו באחד מהעיטורים היוקרתיים ביותר בגרמניה הנאצית - צלב האבירים עם עלי אלון, חרבות ויהלומים (ארווין רומל, אדלברט שולץ, האסו פון מנטויפל, וקרל מאוס).
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה השנייה, והועמדה תחת פיקוד גאורג שטומה.
לדיוויזיה החדשה הוסף רגימנט השריון ה-25, אשר הביא את מספר גדודי השריון הדיוויזיה לכדי שלושה (בכך הגביר באופן משמעותי את כוחה).
מספר חודשים לאחר מכן קיבל את הפיקוד אחד ממפקדיה המוכרים וכוכב עולה בצבא הגרמני - ארווין רומל.
ב-10 במאי 1940 פלשו הכוחות הגרמנים לצרפת ובלגיה, הדיוויזיה השביעית שירתה תחת פיקוד הקורפוס ה-15 כחלק מקבוצת ארמיות A, אשר פלשה לבלגיה דרך יער הארדנים.
כחלק מהדחיפה לכיוון חופי תעלת למאנש של הקורפוס, הדיוויזיה התקדמה באגף הצפוני ביותר ביחד עם הדיוויזיה ה-32, במטרה לאבטח את האגף אל מול התקפת נגד אפשרית של בעלות הברית מצפון.
ב-13 במאי הגיעו כוחות הדיוויזיה לגדת נהר המז ושבוע לאחר מכן הגיעה הדיוויזיה עד לאראס שם התפתח קרב כנגד כוחות שריון בריטים בסביבת אראס, לאחר שנהדפו הכוחות הבריטים נעצרה ההתקדמות למספר ימי התאוששות ומנוחה.
ב-26 במאי החלה הדיוויזיה בהתקדמות מחודשת והגיעה יום לאחר מכן לליל, שם התפתח מצור כנגד כוחות הארמייה הצרפתית הראשונה, עד שאלו נכנעו והעיר נפלה לידיים גרמניות ב-30 במאי.
מספר ימים לאחר מכן החלה הדיוויזיה לנוע שוב לכיוון הים וב-10 ביוני היא הייתה היחידה הגרמנית הראשונה שהגיעה לחופי תעלת למאנש סמוך לדייפ.
ב-18 ביוני כבשו יחידות הדיוויזיה את העיר שרבור, משם החלו בתנועה לכיוון בורדו, אך נעצרו ב-21 ביוני עם הפסקת האש.
במהלך המערכה, הדיוויזיה זכתה לכינוי "דיוויזיית הרפאים" משום התנועה המהירה שלה, באופן שאפילו הפיקוד הגרמני לא תמיד ידע את מיקומה המדויק.
ארווין רומל שפיקד עליה במערכה, גילה יוזמה רבה בפיקודו ודגל ברוח הפיקוד מהחזית שאפיינה את תורת לוחמת השריון כפי שראה אותה היינץ גודריאן ("אבי השריון הגרמני").
לאחר המערכה, הוצבה הדיוויזיה סמוך לסום בצפון צרפת עד לפברואר, כאשר הושמה בעתודה בבון ומפקדה הוחלף בהנס פון פונק.
היא עסקה בהכנות לפלישה העתידית לברית המועצות וב-8 ביוני 1941 בסמוך למועד הפלישה היא הועברה לפרוסיה המזרחית כהכנה לפלישה עצמה.
ב-22 ביוני החלה הפלישה הגרמנית לאורך הגבול עם שטחי ברית המועצות, הדיוויזיה התקדמה בגזרה הצפונית לכיוון, בצהרי היום הגיעו יחידות הדיוויזיה לעיר אליטא שם הם הביסו את כוחות הדיוויזיית הטנקים החמישית שהופתעו ממהירות ההתקפה.
הסובייטים הצליחו לערוך סדרה של התקפות נגד בגזרה שהביאו לעצירת התקדמות הדיוויזיה, דיוויזיית הפאנצר ה-20 הגיעה לסייע לדיוויזיה ה-7 אל מול כ-300 טנקי הצבא האדום שהוצבו בעמדות הגנה.
לאחר שהדיוויזיה ה-7 הצליחה להשמיד כ-80 טנקי אויב, הדיוויזיית הטנקים הסובייטית החמישית נסוגה מאזור אליטא והדרך נפתחה להתקדמות של 100 קילומטרים נוספים עד לפאתי וילניוס - אותה כבש גדוד האופנועים ביום שלמחרת.
לאחר שהות קצרה בסביבת וילניוס, הדיוויזיה הוחלפה בדיוויזיה הממונעת ה-20, והיא המשיכה בהתקדמות לכיוון מינסק.
ב-27 ביוני חברה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-18 והן השלימו יחד מאמץ שהביא לכיתור שלוש ארמיות של הצבא האדום בכיס ממערב למינסק (ה-3, ה-10 וה-13).
לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה במהלך שלושה ימים והגיע ליארצבו במחוז סמולנסק, כאשר העיר סמולנסק מדרום נכבשה על ידי הדיוויזיה הממונעת ה-29. בשלב זה התוכנית הייתה לכתר בכיס את הארמייה ה-20, אך כוחות קבוצת הפאנצר השנייה לא הצליחו לנוע ולחבור אם הדיוויזיה השביעית והכיס נותר פתוח לתנועת כוחות הצבא האדום.
ב-26 ביולי יחד עם הדיוויזיה הממונעת ה-20, הצליחה הדיוויזיה ה-7 לנוע עוד 20 קילומטרים דרומה לכיוון קבוצת הארמיות השנייה, אך עדיין לא הצליחה לסגור את הכיס אל מול ההתנגדות הסובייטית.
עם זאת, שבוע לאחר מכן מאמצי היחידות הגרמניות בגזרה הביאו להבסת כוחות הצבא האדום בכיס סמולנסק.
ב-6 באוגוסט הדיוויזיה יצאה מהחזית להתאוששות והתארגנות מחדש, כאשר היא הוחלפה על ידי דיוויזיה ממונעת.
באוקטובר משתתפת הדיוויזיה כחלק מקבוצת הפאנצר השלישית בקרב על מוסקבה, ב-7 באוקטובר היא משתתפת בלחימה באזור ויאזמה ולוקחת חלק במאמץ הכיתור בכיס ויאזמה.
בימים אלו התחילו גשמי סתיו שמגבילים מאוד את התנועה על כבישי העפר והבוץ הכבד שנוצר, ב-28 בנובמבר הגיעו יחידות הדיוויזיה עד לגדות תעלת מוסקבה כ-65 קילומטרים ממוסקבה שם נעצרו אל מול ההגנה הסובייטית.
במהלך החורף הדיוויזיה הוצבה באזור החזית בלחימה הגנתית אל מול התקפות הנגד של הצבא האדום, במרץ 1942 הדיוויזיה הועברה אחורה לאזור רז'ב בניסיון להדוף מתקפת נגד גדולה סביב מבלט רז'ב.
לאחר חודשי לחימה קשים עם אבדות רבים, הדיוויזיה נשלחה אחורה לצרפת להתאוששות והתארגנות ארוכה.
הדיוויזיה הוצבה כחלק מהארמייה הראשונה במשימת הגנה חופית בדרום צרפת.
אם הגעת הדיוויזיה לצרפת, היא נכנסה לתקופת אימון אינטנסיבית ותוך מספר שבועות הדיוויזיה שבה לגודלה וכוחה המקורי, אך עם זאת לקח הרבה יותר זמן לחמש את הדיוויזיה באופן מלא עם ציוד וטנקים.
יחידות מסוימות בדיוויזיה עשו שימוש זמני בטנקים צרפתיים או בטנקים גרמניים מיושנים, באופן הדרגתי החלו להיקלט בכמויות קטנות טנקים חדישים לשורות הדיוויזיה.
בתקופה זו שני רגימנטי הרובאים (חיל רגלים) של הדיוויזיה הומרו לרגימנטי פאנצרגרנדיר (חי"ר משוריין).
בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לאזור צרפת של וישי סמוך לעיירה אקס-אן-פרובאנס לאחר שגבר החשש שבעלות הברית ינסו לפלוש לאירופה דרך דרום צרפת.
ב-27 בנובמבר נכנסה הדיוויזיה בכוחות מתוגברים לעיר הנמל טולון במטרה להשתלט על אוניות הצי הצרפתי מחשש שיפלו לידי בעלות הברית, אך בעודם הגרמנים מכתרים את הנמל חיילי הצי הצרפתי הטיבעו כמעט את כל הצי שלהם.
לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בסמוך לאביניון עד לינואר 1943, עד שהחמרה במצב הכוחות הגרמנים בדרום רוסיה הצריכה תגבור של כוחות רעננים והדיוויזיה שבה לחזית המזרחית.
החזית המזרחית וגרמניה (פברואר 1943 - מאי 1945)
בפברואר 1943 הגיעה הדיוויזיה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית, שם היא לחמה תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום בסיוע לארמיית הפאנצר הראשונה באזור הקווקז.
בגזרה זו סייעה הדיוויזיה לבלום את מאמץ הצבא האדום ברוסטוב על הדון כמו גם מאמצי ההתקפה של הכוחות הגרמנים בקרב חרקוב השלישי.
ביולי-אוגוסט 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף בחלקו הדרומי של הגזרה הגרמנית, במהלך הקרב ספגה הדיוויזיה אבדות רבות והיא נותרה לאחריו עם 15 טנקים בלבד וכמות חיילים שוות ערך לשלושה גדודי חיל רגלים.
לאחר הקרב הועברה הדיוויזיה לפיקוד קורפוס הפאנצר ה-48 והשתתפה בניסיון הכושל לבלימת כוחות הצבא האדום בגזרת חרקוב (קרב חרקוב הרביעי).
בחודשים הקרובים השתתפה הדיוויזיה בקרבות נסיגה לאורך הגזרה הדרומית דרך אוקראינה ובנובמבר היא לקחה חלק בקרב על קייב.
ביולי 1944 נשלחה הדיוויזיה לגזרה הצפונית להשתתף בלחימה אל מול מתקפת הצבא האדום באזור הבלטי.
ב-21 בספטמבר נערכו כוחות הדיוויזיה להגן על החזית ממזרח לקלייפדה (ממל), אך לבסוף נהדפו על ידי מתקפה רחבה של הצבא האדום לכיבוש עיר הנמל.
ב-7 בנובמבר שאריות הדיוויזיה הוצאו מהחזית והוצבו במזרח פרוסיה להתארגנות והתחמשות מחדש, הדיוויזיה שימשה עתודה לארמיית הפאנצר השנייה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז.
בינואר 1945 הצליחו יחידות הצבא האדום להבקיע את מערך ההגנה של הארמייה השנייה והדיוויזיה ניהלה קרבות נסיגה בעת ששאר כוחות הארמייה נסוגים לכיוון צפון פולין.
כוחות הדיוויזיה ניהלו קרבות קשים ונסוגו בהדרגה לכיוון חוף הים הבלטי בצפון פרוסיה המזרחית, במרץ התרכזה הדיוויזיה באזור גדנסק ולבסוף אל מול המאמץ הסובייטי, ב-19 באפריל שאריות הדיוויזיה נסוגו באמצעות סירות דרך הים הבלטי לעבר צפון גרמניה.
בתחילת מאי 1945 חיילי הדיוויזיה נכנעו לכוחות הצבא הבריטי צפונית-מערבית לברלין.
רגימנט הארטילריה ה-78 רגימנט רובאים ממוכן ה-6
גדוד אופנועים ה-7 רגימנט רובאים ממוכן ה-7
בנוסף סופחה לדיוויזיה יחידת נ"מ קלה (מס' 59)
רגימנט הארטילריה כלל 18 תותחי שדה קלים 105 מ"מ מסוג leFH 18, בעוד שגדוד הנ"ט הכיל תותחי נ"ט 37 מ"מ מסוג Pak 36.
רגימנט הארטילריה ה-78 רגימנט פאנצרגרנדיר ה-6
גדוד נ"מ 296 רגימנט פאנצרגרנדיר ה-7
במאי 1942 הוצאה הדיוויזיה מהחזית ונשלחה להתארגנות ואימון בצרפת ובמחצית השנייה של השנה היא אורגנה מחדש (בדומה לשאר דיוויזיות הפאנצר).
בתקופה זו קלטה הדיוויזיה טנקים גרמנים מדגמים חדישים יותר, גדודי החי"ר שלה אורגנו מחדש כגדודי פאנצרגרנדיר, גדוד האופנועים הוטמע לתוך גדוד הסיור, ונקלט ציוד חדש בין היתר זחל"מי Sd.Kfz.
251 בגדוד II של רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-6.
דיוויזיית הפאנצר השנייה הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, הקרב על יוון, המערכות בחזית המזרחית והמערכות בחזית המערבית.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1935, יחד עם הדיוויזיה הראשונה והשלישית, בתור שלוש דיוויזיות השריון הראשונות בצבא הגרמני תחת סמכות זרוע השריון הצעירה בורמאכט והועמדה תחת פיקוד היינץ גודריאן.
הדיוויזיה השתתפה באנשלוס ולאחר מכן גם בסיפוח חבל הסודטים בשנת 1938. בתחילת דרכה הורכבה הדיוויזיה מחטיבת רובאים (חי"ר ממוכן) וחטיבת שריון - כל חטיבה עם שני רגימנטים, בנוסף לרגימנט ארטילריה ומספר יחידות סיוע דיוויזיוניות.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה והמערכה בפולין בספטמבר 1939, הייתה הדיוויזיה אחת מבין שש דיוויזיות משוריינות בוורמאכט והיא השתייכה במהלך המערכה לקורפוס ה-18, כחלק מהארמייה ה-14, קבוצת ארמיות דרום, והשתתפה בלחימה במרכז פולין.
בשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן.
במהלך הקרב על יוון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, וכבשה את סלוניקי.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, ולא השתתפה בלחימה.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוסים ה-40, ה-46 וה-5 לסירוגין, במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
בדצמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-4 בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-41 תחת פיקוד הארמייה התשיעית.
ביולי 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית, וספגה בו אבדות כבדות.
לאחר התבוסה בקרב קורסק, נשלחה הדיוויזיה לצרפת לצורך התאוששות.
בקיץ 1944 השתתפה הדיוויזיה בקרבות המערכה בנורמנדי, ספגה בהם אבדות כבדות, ורק בקושי נחלצה מכיס פאלז.
בדצמבר 1944 השתתפה הדיוויזיה בקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, והייתה מעורבת במצור על בסטון.
באביב 1945 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השביעית, בניסיון לעכב את כוחות בעלות הברית, ולבסוף נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית ב-7 במאי 1945.
רגימנט הארטילריה ה-74 רגימנט הרובאים ה-2
גדוד אופנועים ה-2 גדוד הנדסה קרבית ה-38
גדוד נגד טנקים ה-37 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-2
גדוד נגד מטוסים ה-273 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-304
דיוויזיית הפאנצר הרביעית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938, יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-5, והועמדה תחת פיקוד גאורג-הנס ריינהרדט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה העשירית.
על אף שכשלה בתחילה, בקרב בעיירה מורקה, ב-1 בספטמבר 1939, ועוכבה על ידי הכוחות הפולנים מבלי שהצליחה לפרוץ את קווי ההגנה, היו אנשיה בין הראשונים שפרצו את הגנת ורשה, והביאו לנסיגת הכוחות הפולנים אל מחוץ לוורשה.
ב-11 בפברואר 1940 מונה לודוויג פון רדלמייר למפקד הדיוויזיה.
במהלך המערכה על צרפת לחם פון רדלמייר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף עימה בקרב ז'מבלו.
ב-8 ביוני 1940 במהלך המערכה על צרפת פרש פון רדלמייר מתפקידו, ויוהאן יואכים שטפר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך מבצע מקרה אדום, כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה השישית.
ב-1 בספטמבר 1940 מונה הנס פון בוינבורג-לנגספלד למפקד הדיוויזיה, וב-8 בספטמבר 1940 מונה ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף למפקד הדיוויזיה.
במהלך המערכה בבלקן הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, והשתתפה במהלך הקרב על יוון.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וספגה אבדות כבדות במהלך הקרב על טולה.
ב-24 בדצמבר 1941 מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה בבלימת מתקפת הנגד הרוסית כחלק מהקורפוסים ה-24 וה-53 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-2 בינואר 1942 פרש פון זאוקן מתפקידו עקב מחלה, ופון לנגרמן חזר לפקד על הקורפוס.
ב-6 בינואר 1942 מונה היינריך אברבאך למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מהקורפוס ה-53 ולאחר מכן חלק מהקורפוסים הממונעים ה-24 וה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-1 במרץ 1942 פרש אברבאך מתפקידו לחופשה קצרה, וב-4 באפריל 1942 מונה אברבאך שוב למפקד הדיוויזיה.
ב-14 בנובמבר 1942 מונה אריך שניידר למפקד הדיוויזיה, וב-31 במאי 1943 מונה דיטריך פון זאוקן שוב למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן השתתף עימה בקרב קורסק כעתודת הארמייה התשיעית, ובספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה השנייה.
ב-15 בינואר 1944 פרש פון זאוקן לחופשה קצרה, וב-5 בפברואר 1944 מונה פון זאוקן שוב למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-56 ולאחר מכן חלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת הארמייה התשיעית.
באפריל הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה השנייה, ובמאי הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה כעתודת ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-1 במאי 1944 מונה קלמנס בצל למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרבות בבלארוס ובקורלנד.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה בפרוסיה המזרחית, וב-27 במרץ 1945 מונה ארנסט-וילהלם הופמן למפקד הדיוויזיה, שפיקד עליה עד סוף המלחמה.
רגימנט הארטילריה ה-103 רגימנט הרובאים ה-12
גדוד אופנועים ה-49 גדוד הנדסה קרבית ה-79
גדוד נגד טנקים ה-49 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-12
גדוד נגד מטוסים ה-290 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-33
ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (8 בספטמבר 1940 - 27 בדצמבר 1941)
ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (2 בינואר 1942 - 6 בינואר 1942)
דיוויזיית הפאנצר השלישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת והמערכה בחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1935, יחד עם הדיוויזיה הראשונה והשנייה.
אלו שלוש דיוויזיות השריון הראשונות בצבא הגרמני תחת סמכות זרוע השריון הצעירה בורמאכט ותחת פיקוד ארנסט פסמן.
יחידות הדיוויזיה השתתפו במלחמת האזרחים בספרד, באנשלוס ולאחר מכן בסיפוח חבל הסודטים בשנת 1938. בתחילת דרכה הורכבה דיוויזיית פאנצר השלישית מחטיבת רובאים (חי"ר) וחטיבת שריון.
בנוסף לרגימנט ארטילריה, ומספר יחידות סיוע דיוויזיוניות.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה והמערכה בפולין בספטמבר 1939, הייתה הדיוויזיה אחת מבין שש דיוויזיות משוריינות.
הדיוויזיה השתייכה במהלך המערכה לקורפוס ה-19, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
הדיוויזיה נטלה חלק בלחימה במרכז פולין תחת פיקודו של לאו גייר פון שוופנבורג.
ב-17 באוקטובר 1939 מונה הורסט שטומפף למפקד הדיוויזיה.
במאי 1940 הדיוויזיה לחמה תחת הקורפוס ה-16 בפיקודו של אריך הפנר, כחלק מהארמייה השישית והשתתפה בקרב ז'מבלו.
בשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת הארמייה השישית.
לאחר ניצחון המערכה בצרפת וארצות השפלה, רגימנט השריון השני שלה, צורף לדיוויזיה משוריינת חדשה (הדיוויזיה הקלה ה-5), ודיוויזיית פאנצר השלישית קיבלה במקומו את רגימנט הרובאים (חי"ר) ה-394. מהלך דומה התרחש ברוב דיוויזיות הפאנצר - שכן הפיקוד הגרמני העדיף להגדיל את מספר דיוויזיות הפאנצר תוך צימצום מרכיב השריון בדיוויזיות הקיימות.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובכיתור הגדול בקייב.
ב-1 באוקטובר 1941 מונה הרמן בריית למפקד הדיוויזיה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
במרץ 1942 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17, במסגרת הארמייה השישית באזור חרקוב.
בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, כחלק מהקורפוסים ה-51 וה-8, ולאחר מכן הועברה לקורפוס הפאנצר ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, עמו לחמה בקרב על קווקז.
ב-1 באוקטובר 1942 מונה פרנץ ווסטהובן למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הנסיגה מהקווקז ולאחר מכן במהלך קרב קורסק, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-25 באוקטובר 1943 מונה פריץ ביירליין למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב דנייפר ומבצע דנייפר-קרפטי, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, ובהמשך לחם עימה בקרב קורסון-צ'רקאסי כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3. ב-5 בינואר 1944 מונה רודולף לאנג למפקד הדיוויזיה, וב-25 במאי החליפו וילהלם פיליפס.
הדיוויזיה לחמה בקרבות באוקראינה, ובספטמבר 1944 הועברה לפיקוד הארמייה השנייה, ולחמה עימה בקרב על נארבה.
ב-1 בינואר 1945 מונה וילהלם זות למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בקרבות בהונגריה.
ב-19 באפריל 1945 מונה פולקמאר שנה למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בקרבות באוסטריה עד סוף המלחמה, אז נכנע לכוחות בעלות הברית.
רגימנט הארטילריה ה-75 רגימנט הרובאים ה-3
גדוד הסיור ה-3 גדוד הנדסה קרבית ה-39
גדוד נגד טנקים ה-543 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-3
גדוד נגד מטוסים ה-314 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-394
דיוויזיית הפאנצר החמישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1938, יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-4, והועמדה תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-8, במסגרת הארמייה ה-14.
ב-8 באוקטובר 1939 מונה מקס פון הרטליב-ואלספורן למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה הרביעית.
ב-29 במאי 1940 הודח פון הרטליב מתפקידו, עקב כישלונו בקרבות על קאלה ובדנקרק, ויואכים למלזן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך מבצע אדום, כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט.
ב-25 בנובמבר 1940 מונה גוסטב פהן למפקד הדיוויזיה, ובמהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, ולא השתתפה בלחימה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם פהן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-10 באוגוסט 1942 מונה אדוארד מץ למפקד הדיוויזיה, וב-1 בפברואר 1943 החליפו יוהנס נדטוויג.
ב-20 ביוני 1943 מונה ארנסט פליקס פקנשטדט למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים לאחר קרב קורסק, וב-7 בספטמבר החליפו קרל דקר.
הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים במהלך הנסיגה מבלארוס לאחר מבצע בגרטיון, וב-16 באוקטובר 1944 מונה רולף ליפרט למפקד הדיוויזיה.
הדיוויזיה לחמה בכיס קורלנד, ולקראת סוף המלחמה פונה חלק ממנה לגרמניה עצמה.
ב-5 בפברואר 1945 מונה גינתר הופמן-שנבורן למפקד הדיוויזיה, ובאפריל החליפו גאורג הרצוג, שפיקד על הדיוויזיה עד סוף המלחמה, ומסר את כניעתה לידי בעלות הברית.
רגימנט הארטילריה ה-116 רגימנט הרובאים ה-13
גדוד אופנועים ה-85 רגימנט הרובאים ה-14
גדוד נגד טנקים ה-53 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-13
גדוד נגד מטוסים ה-288 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-14
דיוויזיית הפאנצר השישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הראשונה, והועמדה תחת פיקוד אריך הפנר, שהוחלף ב-24 בנובמבר 1938 על ידי פרידריך-וילהלם פון לפר.
הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-18 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-2, ה-3 וה-4 והועמדה תחת פיקוד ורנר קמפף.
במהלך המערכה על צרפת לחם קמפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש.
ב-5 בינואר 1941 מונה פרנץ לנדגראף למפקד הדיוויזיה, וביוני 1941 מונה פון תומה למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-15 בספטמבר 1941 חזר לנדגראף לפקד על הדיוויזיה, אולם בפועל פיקד עליה ארהרד ראוס, שפיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
בשלב הפתיחה של מבצע טייפון השתתפה הדיוויזיה בכיתור כוחות סובייטיים גדולים ב"כיס ויאזמה".
במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה פיקד ראוס על קרב מגננה מוצלח, שניהלה הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה, כנגד כוחות סובייטיים עדיפים.
באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה ולארגון מחדש בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל.
ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מכיס סטלינגרד.
ב-7 בפברואר 1943 מונה ולטר פון הינרסדורף למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, אולם נהרג ב-17 ביולי במהלך הקרב, ובמקומו מונה וילהלם קריזולי.
ב-21 באוגוסט 1943 מונה רודולף פון ואלדנפלס למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בכיס קאמנץ-פודולסקי.
בהמשך לחמה הדיוויזיה בהונגריה ובאוסטריה, ובסוף המלחמה עברו שרידי הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם נכנעו לכוחות בעלות הברית.
רגימנט הארטילריה ה-76 רגימנט הרובאים ה-4
גדוד הסיור ה-6 גדוד הנדסה קרבית ה-57
גדוד נגד טנקים ה-41 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-4
גדוד נגד מטוסים ה-298 רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-114
הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, מבצע ברברוסה, והמערכה בתוניסיה.
הדיוויזיה הוקמה בפראג ב-1 באפריל 1939 על בסיס יחידות שנלקחו מהדיוויזיות הממונעות ה-3 וה-20, והועמדה תחת פיקוד גאורג גאוואנטקה, שהוחלף ב-1 באוגוסט 1939 על ידי פרדיננד שאל.
הדיוויזיה הייתה במהלך המערכה בפולין בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט והשתתפה במצור המוצלח על קאלה, ובשלב השני לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת הארמייה הרביעית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-2 באוגוסט 1941 מונה וולפגנג פישר למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה, כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה בצרפת, ואף מילאה תפקיד שולי בהדיפת הפשיטה על דייפ.
לאחר נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה לתוניס, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית במהלך המערכה בתוניסיה.
ב-1 בפברואר 1943 מונה פריץ פון ברויש למפקד הדיוויזיה, שפיקד עליה עד לכניעת כל כוחות הציר במאי 1943.
דיוויזיית הפאנצר השמינית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה השלישית, והועמדה תחת פיקוד אדולף-פרידריך קונצן.
באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב דנייפר.
בקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בקרבות בסלובקיה, ולאחר מכן הועברה תחת הארמייה השישית, עמה לחמה בקרבות בהונגריה סביב בודפשט.
הדיוויזיה המשיכה להילחם כחלק מהארמייה ה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות במוראביה, עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר התשיעית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הרביעית, על בסיס הדיוויזיה הממונעת בצבא האוסטרי, והועמדה תחת פיקוד אלפרד פון הוביקי.
הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-14, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-3 בינואר 1940 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-2, וה-3. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-18 בהולנד, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט.
במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, והובילה את הארמייה בקרבות ביוגוסלביה וביוון.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה.
לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בזירה המרכזית, ואף השתתפה בקרב רז'ב השני.
ביולי 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית, וספגה במהלכו אבדות כבדות.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לזירה הדרומית, והשתתפה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השישית וארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין.
באביב 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם השתתפה בקרב פאלז, ולאחר מכן בקרבות בבלגיה.
בדצמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ואף השתתפה במצור על בסטון.
בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ואף כותרה בכיס הרוהר, שם נכנעה ב-18 באפריל 1945.
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות בהונגריה ובסלובקיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-27 בנובמבר 1944 על בסיס דיוויזיית הפאנצרגרנדיר פלדהרנהאלה, והועמדה תחת פיקוד גינטר פאפה.
הדיוויזיה לחמה בקרב על בודפשט, ולאחר מכן לחמה בהונגריה ובסלובקיה עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיציליה, איטליה, ובחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
הדיוויזיה הוקמה ב-יולי 1943 בסיציליה, על ידי שינוי שמה של דיוויזיית סיציליה ועל בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-15 והועמדה תחת פיקוד אברהרד רודט.
הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיצילה והשתתפה בקרב קשה אל מול הדיוויזיה ה-1 האמריקנית, ולבסוף השתתפה בנסיגה דרך מצר מסינה לאיטליה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באיטליה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-14. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לצפון צרפת, ובאוקטובר הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, עמה אף לחמה בקרב על הבליטה.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17 גץ פון ברליכינגן הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית, והשתתפה במערכה בנורמנדי ובמבצע נורדווינד.
אנשי הדיוויזיה ביצעו מספר רב של פשעי מלחמה בעיקר בשלב האחרון של מלחמת העולם, בין קרבנותיהם היו אסירי מחנות ריכוז שניסו להימלט מצעדות המוות, שבויים מחיילי צבא ארצות הברית ואזרחים גרמניים שרצו להיכנע לצבא ארצות הברית.
פשע המלחמה האחרון הידוע של הדיוויזיה בוצע ב-2 במאי 1945 יום נפילת ברלין.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1943 בצרפת, על בסיס יחידות מדיוויזיית פאנצר אס אס העשירית.
הדיוויזיה נקראה על שם הגיבור הגרמני גץ פון ברליכינגן, והועמדה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס השביעי, ולמפקדה מונה ורנר אוסטנדורף.
הדיוויזיה התאמנה בצרפת, וב-10 באפריל 1944 אף זכתה לביקור של היינריך הימלר.
בסוף אפריל 1944 הועברה הדיוויזיה לעתודת ה־OKW, על אף שלא סיימה את אימוניה.
ביוני 1944 מיד לאחר פלישת בעלות הברית לצרפת, הועברה הדיוויזיה לנורמנדי, ואף נטלה חלק חשוב בקרב על קרנטן.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב סן-לו ובמבצע קוברה, וספגה אבדות כבדות במבצע ליטיך - מתקפת הנגד לעבר מורטן.
בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרב פאלז, שממנו נחלצו רק 1,500 מאנשי הדיוויזיה, ולאחר מכן נסוגה הדיוויזיה לעבר הסן.
במשך סתיו 1944 לחמה הדיוויזיה במץ ובחבל הסאר, ובינואר 1945 השתתפה הדיוויזיה במבצע נורדווינד, שבו ספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגרמניה, ובסוף המלחמה נכנעו שרידיה בפרנקוניה לבעלות הברית.
דיוויזיית הפאנצר ה-27 הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בדרום רוסיה ב-1 באוקטובר 1942 על ידי שינוי שמו של צוות קרב מיכאליק (Kampfgruppe Michalik), אשר הורכב על בסיס יחידות שנלקחו מדיוויזיית הפאנצר ה-22. כמפקדה הראשון של הדיוויזיה מונה הלמוט מיכאליק אשר היה בזמנו מפקד צוות הקרב.
הדיוויזיה כללה רק 20 טנקים, והועברה תחת פיקוד הקורפוס השביעי שהיה חלק מהארמייה השנייה.
הדיוויזיה נלחמה בקרבות כנגד הצבא האדום באזור וורונז', ובדצמבר של אותה שנה הועברה תחת הארמייה האיטלקית השמינית ומאוחר יותר באותו החודש תחת הארמייה ההונגרית השנייה.
לקראת סוף השנה הדיוויזיה נסוגה יחד עם ההונגרים אל נהר הסוורסקי דונץ ובינואר 1943 כבר כללה רק 11 טנקים.
היא לחמה בקרבות על הדונץ במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 שהיה חלק מהארמייה ההונגרית הראשונה והארמייה האיטלקית השמינית לסירוגין.
ב-1 במרץ 1943, לאחר מבצע סטורן קטן פורקה הדיוויזיה.
חלקים ממנה נשלחו לצרפת שם היוו את הגרעין הראשוני של דיוויזיית הפאנצר ה-24 בעוד שאר החלקים נשלחו כדי לתגבר את דיוויזיית הפאנצר השביעית.
גדוד הפאנצר ה-127 רגימנט הפאנצר ארטילריה ה-127
דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ (נקראה גם דיוויזיית הפאנצר ה-45; בגרמנית: Panzer Division Clausewitz) הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-4 באפריל 1945, וריכזה תחתיה את כל שרידי כוחות העתודה הגרמניים באזור שלזוויג-הולשטיין.
היחידות שהרכיבו אותה נלקחו מדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, דיוויזיית גרוסדויטשלנד, דיוויזיית הפאנצר ה-223 מילואים ודיוויזיית הפאנצר הולשטיין.
הדיוויזיה כללה ברובה חיילים ותיקים שהחלימו מפציעות או חיילים צעירים ותיקי ההיטלריוגנד.
היו לה מעט טנקים, ורובם היו במצב גרוע.
היא הייתה דיוויזיית השריון האחרונה שהוקמה בידי הוורמאכט, אולם הקמתה לא הושלמה מעולם.
חרף מצבתה החסרה, היא נשלחה לקרב כבר באותו חודש.
היא הוכפפה תחת קורפוס הפאנצר ה-39 אשר היה חלק מהארמייה ה-12 של ולטר ונק.
הדיוויזיה הצטוותה לנוע דרומה ולנסות לחתוך את קווי האספקה של הדיוויזיות המובילות של צבא ארצות הברית ולחבור אל ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 שלחמה באזור הרי הארץ.
הניסיון נחל כישלון מוחץ, ומרבית הדיוויזיה הושמדה במהלכו.
היחידות המעטות ששרדו המשיכו להילחם עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2 הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בהונגריה ב-9 במרץ 1945 על בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-13 אשר ספגה אבדות כבדות במהלך המצור על בודפשט.
השם "פלדהרנהאלה" ניתן לה לאות כבוד על כך שרבים ממגויסיה באו משורות האס אה, והמספר 2 בא כדי להבדילה מדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 1. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה שהיה חלק מהארמייה השמינית.
היא לחמה בקרבות כנגד הצבא האדום בהונגריה, ולאחר מכן נסוגה לאוסטריה.
באפריל הועברה לסלובקיה, ולחמה בקרבות באזור הקרפטים.
במאי היא הועברה לאזור הדנובה, ונכנעה ב-8 במאי עם סיום המלחמה.
גדוד ארטילריה גדוד סיור משוריין
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23 הולנד הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית במלחמה והשתתפה במצור על לנינגרד ובמבצע בגרטיון.
בינואר 1942 הגיעה הדיוויזיה לאזור נהר וולקוב והשתתפה בקרבות מול הצבא האדום.
ביוני אותה שנה הועברה היחידה צפונה ולקחה חלק במצור על לנינגרד.
באפריל 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממוכנת, ובספטמבר 1943 הועברה ליוגוסלביה, שם נלחמה בפרטיזנים.
בדצמבר 1943 הוחזרה היחידה לחזית המזרחית.
ב-22 ביוני 1944 החלו הסובייטים במבצע ברגטיון.
הדיוויזיה נסוגה לקו טננברג יחד עם שאר הצבא הגרמני, ספגה אבדות כבדות, והוצאה מן החזית.
בהמשך 1944 הועברה היחידה ללטביה.
מפקד הדיוויזיה, יורגן וגנר, הורה על הוצאה להורג של אזרחים בתגובה להתקפות של פרטיזנים על כוחות הדיוויזיה.
בתחילת 1945 הגיעה היחידה חזרה לגרמניה, שם הגנה על אזור הנהר אודר.
באפריל 1945 עברה ההתקפה הסובייטית בין שני הרגימנטים של הדיוויזיה ופיצלה אותה.
רגימנט אחד העדיף להיכנע לכוחות האמריקאים שנמצאו ממערב, ואילו השני הושמד לגמרי בקרבות.
יורגן וגנר, מפקד הדיוויזיה, נמצא אשם בפשעי מלחמה והוצא להורג ביוגוסלביה בשנת 1947.
דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר אס אס" הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הוואפן אס אס אשר לחמה וביצעה פשעי מלחמה בחזית האיטלקית במהלך במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-23 בספטמבר 1943 בליבורנו, איטליה, על ידי הרחבת בריגדת אס אס "רייכספיהרר" לדיוויזיה.
כמפקדה הראשון של הדיוויזיה מונה מקס זימון.
הדיוויזיה לחמה כנגד פלישת בעלות הברית לאיטליה.
באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה להונגריה, ולחמה בקרב דברצן.
ביוני הוחזרה לאיטליה, ונכללה במסגרת פלגת הארמייה פון צנגן.
באוגוסט נכללה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 אשר היה חלק מהארמייה ה-14. באוקטובר הוצבה הדיוויזיה בבולוניה ולחמה שם כנגד ארגוני הפרטיזנים האיטלקים אשר איימו על העורף הגרמני.
במסגרת זו ביצעה הדיוויזיה פשעי מלחמה רבים.
בינואר 1945 היא הועברה שוב להונגריה, ובמרץ השתתפה במתקפת אגם בלטון.
באפריל היא נכללה במסגרת קורפוס הפרשים ה-1 אשר היה חלק מארמיית הפאנצר השנייה.
הדיוויזיה נסוגה לאחר מכן לאוסטריה, ועם סיום המלחמה נכנעה בגראץ לכוחות בעלות הברית.
בנוסף על כך הייתה אחראית להרס שיטתי של כנסיות, בתי ספר ומנזרים.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18 "הורסט וסל" הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היחידה הורכבה בעיקר מהונגרים ממוצא גרמני (פולקסדויטשה).
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בינואר 1944, על בסיס בריגדת האס אס ה-1 ויחידות מתנדבים מהונגריה ורומניה.
כמפקדה הראשון של הדיוויזיה מונה וילהלם טראבנדט, והיא הוצבה באזור סלובניה כהגנה מפני הפרטיזנים של טיטו.
ב-30 בינואר הוענק לדיוויזיה הכינוי "הורסט וסל", על שם פעיל נאצי מהאס אה.
במקור תוכנן להעניק את השם לדיוויזיה כי רוב חבריה היו אמורים להיות מגויסים מהאס אה, אולם בעת הקמתה כבר היו רוב חברי האס אה מגויסים.
בשל כך, היינריך הימלר היסס להעניק לדיוויזיה את הכינוי, בשל היריבות הוותיקה בין האס אה לאס אס, אולם היטלר דחק בו להסכים.
הדיוויזיה כללה בשלב ראשוני 4,110 חיילים, ומספר מצומצם של כלי רכב משוריינים ותותחים.
גדוד הסיור של הדיוויזיה השתתף במבצע מרגרטה במרץ, ובאפריל הועברה הדיוויזיה כולה להונגריה.
צוות קרב (קמפגרופה) של הדיוויזיה השתתף בדיכוי המרד הסלובקי בין ספטמבר לאוקטובר, וחודש לאחר מכן התאחד עם הדיוויזיה בהונגריה.
בדצמבר סופחה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-57 אשר היה חלק מהארמייה השישית, ובמסגרת זו לחמה בפעם הראשונה ככוח מאוחד בקרבות כנגד הצבא האדום באזור בודפשט.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה לסלובקיה לצורך התארגנות ומנוחה, ונכללה במסגרת קורפוס הפאנצר הרביעי אשר היה חלק מהארמייה השמינית.
בפברואר נכללה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרבות באזור שלזיה עילית.
באפריל הועברה תחת הארמייה ה-17 והשתתפה בקרב על שלזיה.
היא נכנעה לצבא האדום עם סיום המלחמה.
רבים מחיילי הדיוויזיה נהרגו בידי פרטיזנים צ'כים.
בריגדפיהרר וילהלם טראבנדט (25 בינואר 1944 – 3 בינואר 1945)
שטנדרטנפיהרר היינריך פטרסן (מרץ 1945 – 8 במאי 1945)
דיוויזיית הפאנצר הראשונה היא דיוויזיית שריון של הבונדסוור הממוקמת באולדנבורג.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1956 - יום כינונו הרשמי של הבונדסוור.
זו הייתה לפיכך הדיוויזיה הראשונה של הצבא הגרמני החדש.
באותה תקופה היא הייתה דיוויזיית חי"ר ונקראה דיוויזיית הגרנדיר הראשונה.
ב-1959 שולבו בה כלים משוריינים והיא הוסבה להיות דיוויזיית פאנצרגרנדיר.
היא הייתה הראשונה לקלוט טנקים מדגם לאופרד 1. ב-1981 היא עברה הסבה לדיוויזיית שריון מלאה, ושמה שונה לדיוויזיית הפאנצר הראשונה.
הדיוויזיה צוידה בטנקי לאופרד 2, וכללה גם גדוד ארטילריה וגדוד נ"מ.
במהלך המלחמה הקרה היא נכללה במסגרת כוחות נאט"ו, והוצבה בקבוצת הארמיות הצפונית כחלק מהקורפוס הראשון.
ב-1994, לאחר איחוד גרמניה מחדש, הועברה הדיוויזיה לסקסוניה התחתונה ושולבה בה יחידות שקודם היו חלק של דיוויזיית הפאנצר השלישית.
ב-1995 היא נכללה במסגרת הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי, והיא חלק ממנו עד היום (נכון ל-2017).
מפקדת הדיוויזיה נדדה מספר פעמים, וכיום היא נמצאת באולדנבורג.
הדיוויזיה כוללת שלוש בריגדות, המהוות יחד 18,000 חיילים.
מפקד הדיוויזיה הנוכחי הוא גנרל-מיור מרקוס לאודינטל.
חיילים מהדיוויזיה השתתפו במלחמות יוגוסלביה ובמלחמת אפגניסטן, וכיום מוצבים חיילים ממנה במשימות שמירת שלום ברחבי העולם.
כמו כן חיילי הדיוויזיה השתתפו במספר פעולות סיוע בעקבות אסונות טבע.
למשל השיטפונות בהמבורג ב-1962, השריפות בצפון גרמניה בשנות ה-70 והשיטפונות באירופה ב-2002. בשנת 2013 ביחידה שולבו חלק מיחידות של דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-13 שפורקה.
ב-2016 חגגו חיילי הדיוויזיה 60 לייסודה של היחידה, ובטקס נכח בין היתר ראש עיריית אולדנבורג.
חטיבת השריון קלה התשיעית (Panzerlehrbrigade 9) - מינסטר
חטיבת השריון ה-21 (Panzerbrigade 21) - אוגוסטדורף
חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-41 (Panzergrenadierbrigade 41) - נויברנדנבורג
חטיבת הסיוע המבצעי הראשונה (Unterstützungsbataillon Einsatz 1) - אולדנבורג
חטיבת ההנדסה הכבדה ה-901 (Schweres Pionierbataillon 901) - הוולברג
פלוגת פיקוד וקשר של הדיוויזיה
דיוויזיית הפאנצר טטרה , הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1944 בסלובקיה, על בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-178, וכללה יחידות הכשרה של הוורמאכט, ואשר נקראה על שם הרי הטטרה בסלובקיה.
יחידות הדיוויזיה השתתפו בדיכוי המרד הסלובקי, וב-9 באוקטובר מונה פרידריך-וילהלם פון לפר למפקד הדיוויזיה.
ב-16 בינואר 1945 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-232, והנס-אולריך בק מונה למפקדה.
הדיוויזיה לחמה באוסטריה, ובסוף מרץ 1945 הושמדה הדיוויזיה.
דיוויזיית הפאנצר החמישית הייתה דיוויזיה משוריינת מערב גרמנית, אשר הייתה חלק מהקורפוס השלישי של הבונדסוור.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1956 כחלק מהקורפוס השלישי בבונדסוור, ששילב בשנת 1985 גם את דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-2 ודיוויזיית הפאנצר ה-12. הקורפוס השלישי היה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו (CENTAG), יחד עם הקורפוס השני של הבונדסווהר והקורפוסים ה-5 וה-7 של צבא ארצות הברית.
המטה בשנת 1985 היה בדיאץ / לאן, עם חטיבות כפופות בוצלר (חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-13), נוישטט / מרבורג (חטיבת הפאנצר ה-6) וקובלנץ (חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-15).
הדיוויזיה מילאה תפקיד מרכזי בהגנת גרמניה המערבית מפני ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה.
לאחר קריסת ברית המועצות, הקורפוס האמריקני ה-7 נשלל מסדר הכוחות, ושני קורפוסים אמריקניים / גרמניים משולבים נוצרו באזור CENTAG לשעבר.
כחלק מההסדר הזה, דיוויזיית הפאנצר החמישית הוצבה מנהלית תחת הקורפוס האמריקני ה-5 למטרות הגנה עיקריות.
פירוש הדבר שאם היה צפוי התקפה מהמזרח, הדיוויזיה תהיה תחת שליטה אמריקנית, בעוד שדיוויזיה אמריקנית תהיה תחת שליטה גרמנית.
הדיוויזיה שלחה כמה מיחידותיה ליוגוסלביה בשנת 1990. אילוצי התקציב הגרמניים הביאו לפירוק הדיוויזיה ב-30 ביוני 2001.
גנרל מיור היינריך ברון פון בהר, 1 באוקטובר 1956 – 7 בדצמבר 1959
גנרל מיור ברנד פרייטג פון לורינגהובן, 1 באוקטובר 1967 – 30 באפריל 1969