tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האל נמצא בציר המאוזן ולא בציר האנכי.
מבחינה זו אנו רואים איך האלים יכולים לנוע מלמעלה למטה.
ההפרה הזו כרוכה בהתחפשות של דיוניסוס, אל התיאטרון, שלמעשה מנסה להונות את השחקנים.
יש כאן התחפשות כפולה: שחקן המתחפש לאל שמחופש לאדם.
הוא יורד כדי לנקום מפני שאינו זוכה לאמון בתבאי.
האמונה קשורה בקשר הדוק לשאלת הזהות של האל לפיכך חייבים להבין את היחסים בין סמלה, אמו של דיוניסוס, לאל זאוס, אביו.
דיוניסוס מספר כי אמו היא בת תמותה שקיימה יחסים עם זאוס.
הרה גילתה את הרומן והופיעה לפני סמלה ההרה בדמותה של זקנה חכמה.
השתיים התחברו והתיידדו, וסמלה אף נאותה להפקיד בידי הרה את הסוד בקשר לזהות אביו של התינוק.
אולם הרה העמידה פני לא-מאמינה וזרעה ספקות ולבטים בלבה של סמלה, עד שהאחרונה דרשה מזאוס לחשוף את עצמו בפניה.
זאוס עשה כן, אך תפארתו האלוהית הממה את סמלה והרגה אותה.
עם זאת, זאוס הציל את העובר ונטעו בתוך ירכו, ולאחר מספר חודשים דיוניסוס נולד.
מאחר שלפי הקונבנציות של התיאטרון, דמות המספרת את קורות חייה חייבת לדבור אמת, אנו הקהל מאמינים לה אבל אין זה אומר כי הדמויות במחזה עצמו יאמינו לה.
רק הקהל יודע את זהותו האמיתית של דיוניסוס, לעומת זאת הדמויות צריכות להתבסס על ההיגיון כדי לשפוט.
המיתוס אינו מתקבל על הדעת בידי הרציונל ולכן הטענה של פנתאוס בנוגע לסיפור הולדתו של דיוניסוס מתקבלת יותר על הדעת.
הקהל יודע על קיומו של דיוניסוס כאל מאחר שעבורו בחג עולה המחזה, והן על קיומו במחזה בשל הופעתו בפרולוג.
האירוניה הטראגית של המחזה מבוססת על הפער בין הידע של הצופה לידע של פנתאוס, שאינו יכול לדעת שקיומו של האל אמיתי.
הפער הזה בידע הוא קריטי עבור פנתאוס, אך הידע הזה יהיה ברשותו רק כאשר יהיה כבר מאוחר מידי.
במילים אחרות, במרכז העלילה השאלה היא שאלה דתית, שבה לא רק פנתאוס צריך לעסוק אלא גם הקהל עצמו.
בתום המחזה, אנו מבינים כי כדי לדעת האם קיימים או לא קיימים האלים אפשר לדעת רק שכבר מאוחר מדי.
בנוסף, יש בעיה נוספת עם דיוניסוס.
יש כאן בלבול זהות עמוק.
זה הוא אל התיאטרון, אל ההתחפשות, כלומר הזהות שלו אינה ברורה וזו בעיה גדולה: מי הוא האל עצמו?
לכן לאורך כל המחזה זהותו אינה ידועה.
דיוניסוס עצמו מדבר על עצמו בגוף שלישי וגם הבאקכות שלו מאמינות שהוא נציג של האל ולא האל עצמו.
כבר בפרולוג דיוניסוס מגדיר את התנהגות הנשים כטירוף ושהוא בעצמו זה שגרם להן להשתגע.
יש מתח ומאבק בין בינה ויציאת הדעת.
הטירוף הוא כה עמוק שגורם לאנשים להתנהג כמו חיות (לביאות, נחשים וכו').
הטירוף בא לידי ביטוי בחיים מחוץ לבית, שכן לפי התפיסה היוונית הנשים צריכות להיות בתוך הבית ועתה יציאתן מהבית מרמזת על רע.
יש בגישה זו ערכים עמוקים יותר מרק שוביניסטיות.
התפיסה הייתה כי האישה היא המאחדת את הבית, ברגע שהנשים יוצאות, העיר והמשפחה מתפרקת.
חלק מכך נובע מהשאלת זהות האב של הולד ותפיסות אחרות קשורות ליכולת האישה להכיל את חילוקי הדעות בבית.
דיוניסוס מכריז על כך שהוא ישיג באלימות את מה שלא השיג עד כה מרצון.
בנוסף הוא מגדיר את עצמו כאל הנשים ואכן בספרות הוא מתואר מעט כאישה.
השאלה המרכזית שעולה בשיחת תירסיאס וקדמוס היא שאלת השיגעון והשפיות.
אחרי שאנו פוגשים במקהלה, נכנס תירסיאס שקורא לקדמוס (השליט הקודם של תבאי).
תירסיאס הנביא (שתמיד צודק) טוען כי רק שניהם שפויים וכל השאר חסרי בינה מאחר שהם מאמינים באל דיוניסוס.
יש כאן בעיה מאחר ששפיות נקבעת על פי רוב האנשים.
כלומר במקרה זה אנו רואים כי דווקא אי השפיות היא השפיות אך האמונה באל נתפסת בידי כלל החברה כטירוף.
פנתאוס מוצג כאיש עריץ ויש לזכור כי היוונים תפסו עצמם כאנשי חירות ששוחררו מהטיראניות אולם בטרגדיה יש מקום חשוב לעריצים, באופן בו הם מנהלים את העיר, כפי שקראון מוצג במחזה אנטיגונה.
פנתאוס, שליט תבאי, מייצג במחזה איזשהו מובן של סדר שמתאר את המצב בעיר כמהפכה, שכן כל הנשים הסתלקו מהבתים ונמצאות בהרים.
הוא מסביר כי לא ניתן לנהל עיר בתוך טירוף כזה, שהרי עיר מבוססת על גבולות ודבריו מעידים על גישה הגיונית ומתבקשת בהקשר של שלטון תקין.
רעיון הטירוף ומשמעותו עולה בדיאלוגים נוספים.
למשל בדיאלוג בין קדמוס לפנתאוס, טוען הראשון כי האחרון משוגע מפני שאינו מאמין בדיוניסוס ואף מציע לו, למען הסר ספק בלבד, שיצטייר כמי שמאמין בו.
הטיעון הזה בעיתי במקרה זה משום שפנתאוס עלול להפסיד הרבה אם יקיים את הפולחן - בעיה המציגה את הפער הקיים בין חשיבה על פעולות המתאימות להווה לפעולת המתאימות לעתיד.
במילים אחרות, בהווה, אם פנתאוס יאמין בדיוניסוס הוא יצטרך לשתף פעולה עם ההרס מוסדות העיר שכן בעולם הבקכאות השיגעון הוא תמידי.
לכן פנתאוס מסרב, מתעקש ונשבע להעניש את הנשים על אי הסדר בעיר.
מבחינה לוגית טיעוניו של פנתאוס משכנעים ונכונים למי שמביט על החיים על סמך ההווה בלבד.
מבחינת הטווח הרחוק הטיעון הזה בעיתי מאחר שפנתאוס יובל אל הרס עצמו וכך גם של העיר מאחר שמונע מהנשים לעבוד את האל, והוא יעניקו על כך.
הופעת השליח המתאר את מעשי הבאקכות
מעשי הבאקכות יכולים להעשות רק בזכות האל.
הדברים שרואה השליח הם עדות ראייה ואיש אינו מבקר את הדבר.
זה אמור להוכיח לפנתאוס כי יש אל, מאחר שהנשים מסוגלות לעשות דברים בלתי אפשריים.
פנתאוס טוען מנגד כי הנשים אינן יכולות לשלוט בעיר ולכן יש כאן התנגשות.
כדי לשלוט בעיר חייבים לדכא את התקוממות הנשים ומצד אחר בעשייה של המעשה הזה מדובר על אקט ההיבריס, כי הנשים פועלות על פי צו האל ולכן האל יעניש אותם.
שוב, פנתאוס עומד אל מול שתי בחירות אשר שתיהן נוראות.
השיר עצמו אינו עוסק באהבה אלא בהיבריס, אנשים שאינם מאמינים למיתוס של דיוניסוס.
אפרודיטה היא אלה משנית ביצירות כשל הומרוס אולם במחזות היא תופסת מעמד טוב יותר כמו למשל באנטיגונה.
בכל אופן, אפרודיטה מוזכרת בפנטזיות של פנתאוס.
קפריסין היא אי, כלומר יבשה שמוגבלת בידי מים.
באי עצמו אין גבולות ולכן המקהלה חפצה להגיע לשם.
כך יש חיבור בין הבאקכות לאפרודיטה (חוסר גבול מיני) ודיוניסוס (חוסר גבולות).לכאורה, המקהלה מגבילה את המקום בה היא מתפרצת, בקפריסין, כדי ששם באמת תוכל להשתולל אבל תבאי הופכת להיות "קפריסין השנייה" מאחר שבה נעשה חוסר הגבולות.
בשיר מקהלה זה נרמז על דו המיניות של הבקכאות.
זה רמז לא רק לבקכאות עצמן אלא לתיאטרון כולו בו גברים משחקים בתפקידי נשים.
שני הפעלים של לראות ולדעת הם מרכזים במחזה.
דיוניסוס מזהיר את פנתאוס שוב ושוב כי הוא אינו מבין את כל מה שהוא רואה כך למשל הוא אינו יודע כי דיוניסוס מחופש לאדם.
היחידים שמבינים ויודעים זאת הם הקהל.
השאלה של לראות ולדעת קשורה לזהות למשל מי הוא האל דיוניסוס.
השאלה של מה אני רואה תהיה מרכזית בהמשך העלילה כאשר אמו של פנתאוס תראה אריה אבל רק אחרי ההתפכחות (אנאגנורסיס, ἀναγνώρισις), תבין כי היא הרגה את בנה.
כשפנתאוס יוצא מן הארמון לאחר שהתחפש הוא אומר שהוא רואה כפול, כלומר פי שניים מהראייה הרגילה.
ראיה זו אינה מעצימה את הראייה אלא מעצימה את העיוורון.
יש על הבימה שני שחקנים גברים.
אחד מהם מחופש לאל, שמתחפש לבן אדם, והשני מתחפש לשליט של עיר שמתחפש לאישה.
כל אחד מהם עבר גבול שלא ניתן לעבור אותו במציאות - בין גבר לאישה, בין אנושי לאל.
כל אחד מהם הוא "שניים" (מתחפש פעמיים).
האירוניה הטראגית, היא שפנתאוס לא מבין שהוא באמת רואה כפול (את דיוניסוס ואת התחפושת).המניע לראייה הכפולה הוא הכפילות בזהות של פנתאוס, שאינו מצליח להכיל את הפיצול בדמותו.
פנתאוס נכנס לתוך תפקיד האישה, כלומר דווקא מה שהגעיל אותו בבקכאות (גבר – אישה) הוא מה שהוא עצמו הפך להיות כה דומה לו.
הרצון של דיוניסוס שהזר ידאג לתחפושת שלו עצמו משקף את תהליך ה-entheos, כלומר התהליך שבו האל נכנס לתוך גופם של מאמיניו.
כאשר דיוניסוס אומר לו שקודם היה חולה ועכשיו הבריא הוא קובע דבר שהוא אמיתי ושקרי בו בזמן.
אי האמונה באל היא המחלה.
כאשר האל "נכנס" בפנתאוס, כשזה עטה על עצמו את הדמות הנשית, זה מהווה הבראה אך מצד שני מוביל לטירוף ואיבוד הגבול בין גבר לאישה.
שוב אנו רואים את גורלו האומלל של האדם בטרגדיה היוונית כמי שאין לו שליטה אמיתית על החיים והוא למעשה מובל בידי האלים.
גם אמו של פנתאוס עיוורת, וחושבת כי בנה הוא למעשה אריה ולכן היא מציעה לשאר הנשים לצוד אותו.
זה הוא טשטוש כפול אצל הבקכאות.
מצד אחד הנשים המתנהגות כמו חיה ומצד שני שהן מזהות את פנתאוס כחיה בזמן שהוא אדם.
ההתפכחות שלה כרוכה בכאב, בדומה למה שקרה לאיאס.
ברגע שהאדם רואה למה גרם לו האל הוא מוכה בכאב איום.
גם קדמוס נענש, הוא האמין באל ועבד אותו, אך האל לא מתחשב במאמינים שלו אם בני המשפחה חוטאים.
העונש על חוסר האמונה חורג מכל פרופורציה שהשכל האנושי מסוגל להכיל או להבין.
האל חוזר לעולם האלי ומציג כיצד האל יכול לשנות זהויות אבל האדם, ברגע ששינה את זהותו הוא למעשה הוביל על עצמו מוות.
האל מוצג כחסר רחמים כשהוא מנבא עתיד קשה מאוד למשפחה של פנתאוס.
הוא מצהיר על אלוהותו שלו ככוחנית.
לכן, גם אם יש פה אישור מוחלט לקיומו של האל, הוא בעצם מעביר מסר מאוד ברוטאלי על קיום בעולם של טירוף, של אל שפולחנו מטורף, ואי ציות לו מוביל לעונש נורא.
בשנת 1971 עלה המחזה ב, בשם "הבכחאי", בתרגום עיבוד ובימוי של אריה זקס, עיצוב תפאורה של עדה המאירית ומוזיקה של יוסי מר-חיים.
במחזה השתתפו בין היתר: ליאור ייני בתפקיד האל דיוניסוס, יאיר רובין, מוטי בהרב ועליזה רוזן.
במהלך הצגת המחזה באולם "בית העם" בירושלים (מרכז ז'ראר בכר), התפרעו כ-300 תלמידי ישיבה מחוץ לאולם בניסיון להפסיק את ההצגה, מאחר שהסרטון שהוקרן במהלכה כלל קטעי עירום.
אחר כך הסכימה עיריית ירושלים לאסור את הצגת המחזה באולם העירוני.
בשנת 2008 עלה המחזה בבית צבי.
הבדרן הוא מחזה מאת ג'ון אוסבורן וסרט קולנוע משנת 1960.
סיפורו של ארצ'י רייס, בדרן מוזיקלי כושל החי בצל תהילת אביו.
הוא מתעקש להמשיך ולהעלות מופעים גם במחיר הרס חייו האישיים ואומללות בני משפחתו.
הרקע למחזה הוא דעיכת מסורת המיוזיק הול בבריטניה, המסמל את התפוררות האימפריה הבריטית שאחרי מלחמת העולם השנייה.
המחזה עובד לסרט קולנוע על ידי ג'ון אוסבורן ונייג'ל ניל ובוים על ידי טוני ריצ'רדסון.
לורנס אוליבייה שגילם את ארצ'י רייס בהצגה שיחק בתפקיד הראשי.
שחקנים נוספים בסרט היו ברנדה דה בנזי, רוג'ר לייבסי, ג'ואן פלורייט (שהייתה אשתו של אוליביה אחרי גירושיו מויוויאן לי), אלן בייטס, דניאל מאסי ואלברט פיני.
אוליביה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט.
לורנס אוליבייה - ארצ'י רייס
ברנדה דה בנזי - פיבי רייס
רוג'ר לייבסי - בילי רייס
ג'ואן פלורייט - ג'ין רייס
אלן בייטס - פרנק רייס
שירלי אן פילד - טינה לאפפורד
ת'ורה הירד - גברת לאפפורד
אלברט פיני - מיק רייס
הבארן הוא אזור קרסטי, בצפון מערב מחוז קלייר, אירלנד, בסמוך לחוף האוקיינוס האטלנטי ולצוקי מוהר.
הבארן נחשב לאחד מהשטחים הקרסטיים הגדולים באירופה.
שטחו כ-250 קילומטר מרובע, והוא גובל במערב באוקיינוס האטלנטי ובצפונו במפרץ גולוויי.
האזור שזור בסלעי גיר קרחים ומחורצים.
נופו הסלעי והייחודי של הבארן מהווה ניגוד משמעותי לנופה הירוק של אירלנד, ובשל ייחודו הוכרז חלק קטן ממנו כפארק לאומי, 15 קמ"ר שטחו, והוא הקטן שבששת הפארקים הלאומיים של אירלנד.
למרות נופו הצחיח, מחוסר העצים, בין סלעי הגיר צומח מגוון של צמחים ארקטיים, אלפיניים וים תיכוניים.
בחבל יש אתרים ארכאולוגיים בשפע, בהם קברים מגאליתים רבים ודולמנים, שאחד הידועים שבהם הוא דולמן פולנברון.
הבארן מאוכלס בדלילות, והכפר הבולט בו הוא דולין (Doolin), השוכן בדרום מערבו של החבל לחוף הים, והמהווה מוקד עלייה לרגל לחובבי מוזיקה אירית.
צוקי מוהר הסמוכים הם אחת האטרקציות התיירותיות המובילות באי האירי.
הבדלים בין-תרבותיים הם הבדלים במסורות, בנורמות, באמונות ובערכים, המשתנים בין אומות, עמים, קבוצות אתניות ודוברי שפות שונות.
הבדלים בין-תרבותיים גורמים להגדרת מצב שונה על ידי אינדיבידואלים בסיטואציות שונות.
זאת כיוון שהפרשנות הניתנת למצבים נתונים על ידי בני אדם, תלויות ברקע התרבותי שלהם; משמע: הסביבה שבה גדלו, השפה, הסמלים, המנהגים ומאפיינים תרבותיים נוספים הם שמשפיעים על תפיסת המצב שלהם והפרשנות שהם מעניקים לה.
סיטואציה שבה מעורבים אנשים מתרבויות שונות עשויה לקבל משמעות שונה על ידי כל אחד מהנוכחים.
הבדלים בין-תרבותיים והמודעות לקיומם יכולים להשפיע רבות על אינטראקציה שכזו.
לעיתים נחווים הבדלים אלו כמאיימים; ולכן, הבדלים בין-תרבותיים בחברות מעורבות עלולים לגרום לשנאת זרים.
הבדלים בין-תרבותיים על פי הגישות התאורטיות לניתוח תרבות
כל אחת מהגישות התאורטיות לניתוח תרבות מסבירה באופן שונה את השוני והדמיון בין תרבויות:
גישת הפונקציונליזם המבני מדגישה את הדמיון שבין התרבויות.
על פי גישה זו, לתרבות יש תפקיד – תרבויות עונות על צורכיהם של בני האדם בחברה.
מאחר שלבני האדם באשר הם יש צרכים מסוימים דומים, תמיד יימצאו קווי דמיון בין תרבויות שונות בכל רחבי העולם.
אנשים בני חברות שונות נבדלים במשמעות שהם נותנים לאירועים ולהתנהגויות, אולם למרות הרב-גוניות והשוני הגדול ביניהם, קיימת אחידות בולטת בין בני התרבויות השונות.
הגם שאין דפוס התנהגות שהוא אוניברסלי לכל התרבויות, נמצא כי ישנם אירועים הממוסדים בכל החברות המוכרות לנו.
יסודות משותפים אלו, המכונים "אוניברסלים תרבותיים", הם רעיונות או דפוסים אחידים בכלל התרבות האנושית.
הסוציולוג ג'ורג' פיטר מרדוק ערך רשימה של היסודות המשותפים לכל התרבויות.
האוניברסליים התרבותיים הם כלליים, וכל תרבות מעניקה להם תוכן משלה וקובעת לעצמה את האופן שבו ממומש כל אחד מן היסודות.
לפי גישה זו, השונוּת בין תרבויות מתבטאות בערכים, נורמות, סמלים, דרכי פעולה של מוסדות, טקסים וכיוצא בזה.
כל אלו קשורים בשימורו של המבנה החברתי, ועל כן חברות נבדלות זו מזו.
מבקרי הגישה הפונקציונליסטית טוענים כי היא מתקשה להסביר הבדלים תרבותיים וקונפליקטים מפני שהיא מדגישה יציבות, המשכיות והרמוניה.
ניתן להסביר על פי גישה זו את הקונפליקטים העשויים להיווצר במפגש בין תרבויות בעבודות מול ארגונים במגמת גלובליזציה.
לדוגמה, בתרבויות שונות, לקבלה והענקה של מתנות אופי וצביון שונה.
חריגה מהכללים והנורמות המקובלות יכולה לפגוע ואף להעליב בשוגג את מקבלי או מעניקי המתנה.
למשל הענקת בקבוק משקה אלכוהולי למוסלמי, הענקת זר עם מספר אי-זוגי של פרחים בסין או מתנות תוצרת טאיוואן בטאיוואן יפורשו כעלבון.
לפי גישת האינטראקציה הסימבולית, המתבססת על הפירושים האישיים שמייחס הפרט לפעולה על ידי סמלים מילוליים ולא-מילוליים, יש לבדוק בכל מצב חברתי את הפרשנויות הסובייקטיביות בקרב השותפים לאינטראקציה.
לעיתים, עקב הבדלים בין-תרבותיים, מקבלת התנהגות מסוימת פרשנות שונה על ידי כל אחד מהנוכחים בסיטואציה.
כך למשל, חליצת נעליים תתפרש על ידי יפני כאקט של כבוד, בעוד במדינות מערביות תיתפס התנהגות זו כלא ראויה.
גישת גישת הקונפליקט החברתי, המטרימה בתוכה את ההנחה כי הכוח הבסיסי הפועל בחברה הוא מאבק בין קבוצות חברתיות ובין יחידים על השגת חלק גדול ככל הניתן מהמשאבים המשותפים, גורסת כי מגמות תרבותיות שונות נובעות ממבנה החברה.
בבסיס גישה זו עומד מושג האידאולוגיה, שפירושו כי לבני קבוצה מסוימת רעיונות ואמונות משותפים שנועדו להצדיק את האינטרסים שלהם.
לכל חברה אידאולוגיה שונה וחלוקה שונה לקבוצות אינטרס ולמעמדות חברתיים.
בגין אלה, נוצרים הבדלים בין-תרבותיים.
השוואה בין תרבויות על בסיס קידמה טכנולוגית
אחת הדרכים להשוואה בין תרבויות היא סיווגן על פי התפתחותן הטכנולוגית.
בני הזוג גרהרד ג'ין וגרהרד לנסקי תיארו באמצעות מחקרים סוציולוגיים שביצעו, את תפקידה של הטכנולוגיה בעיצוב החברות האנושיות.
המחקר, שאתה נושאו הם כינו "אבולוציה סוציו-תרבותית", דן בתהליך השינוי המתרחש בחברה כתוצאה מהתעשרותה בידע חדש.
לדעתם, הטכנולוגיה היא הקובעת את יכולתה של החברה לנצל את המשאבים החומריים בסביבתה ועל כן עומדת ביסודם של כל שאר ההיבטים החברתיים.
חברות שאינן מתקדמות מבחינה טכנולוגית, תהיינה יותר נתונות לחסדי הטבע.
משום שכך, נמצא ביניהן מוטיבים דומים רבים, ואילו השונות תנבע בעיקר מהשוני במשאבי הטבע המצויים בסביבתן.
חברות אלו משתנות בקצב איטי למדי, והן יכולות לשמר את תרבותן במשך דורות.
חברות יותר מפותחות, לעומת זאת, משקיעות משאבים עצומים בניצול משאבי הטבע ועיצובו כך שיתאים לצרכיהם, ובכך מצמיחות רבגוניות תרבותית במידה ניכרת.
חברות אלה, בניגוד לקודמות, משתנות בקצב מסחרר, והשינויים בהן מורגשים לעיתים תוך שנים ספורות.
פסיכולוגיה בין-תרבותית היא דיסציפלינה חדשה יחסית בפסיכולוגיה המבקרת את הפסיכולוגיה הכללית על כך שהיא "עיוורת לתרבות" (אינה מתייחסת להקשר התרבותי שבו היא פועלת) ו"תלוית תרבות" (תאוריות וממצאים רבים אינם ניתנים להכללה לתרבויות אחרות).
הפסיכולוגים הבין תרבותיים טוענים כי הפסיכולוגיה העכשווית יכולה להקרא "פסיכולוגיה מערבית", ואין להניח כמובן מאליו כי עקרונות הפסיכולוגיה כפי שנמצאו במחקרים על אנשים לבנים במערב, תקפים גם לתרבויות אחרות.
הבדלים בין-תרבותיים והשפעתם על התנהלות הארגון המודרני
סיווג תרבויות על פי "ממדי התרבות" של הופסטדה
את השפעת התרבות המקומית על התנהלות הארגון ניתן לנתח גם על פי ממצאיו של החוקר חרט הופסטדה, אשר בחן את השפעת הגורם התרבותי על דפוסי ניהול.
הופסטדה ביקש להראות כי קיימת שונות תרבותית שיש להביאה בחשבון לצורך התארגנות וניהול יעילים.
בספרו "Cultures and Organizations, Software of the Mind, Intercultural Cooperation and its Importansce for Survival" הוא מציג את מסקנותיו בעקבות מחקר שערך בשנות ה-70, שעל פיו ארגונים בינלאומיים כגון IBM מנוהלים בהתאמה לתרבות ולסביבה החברתית של המדינה שבה הם ממוקמים, על אף שהם מהווים חלק מארגון בינלאומי אחד.
הופסטדה ניסה לבדוק איך היחידות השונות ב-IBM מתנהלות ביחס למקומות אחרים בעולם.
הוא העביר ל-72 אלף עובדים שאלונים, שבהם נשאלו שאלות על צורות עבודה, היחס בין העובדים והמנהלים וכדומה.
לאחר עיבוד הנתונים הגיע הופסטדה למסקנה כי מאפיינים תרבותיים המצויים בארגונים גלובליים ניתנים לסווג ל"ממדי תרבות":
מרחק עוצמה (Power distance) – המידה שבה חברה מעודדת ומנציחה פערים בהשפעה וחלוקת עושר בין חבריה.
ככל שהמרחק גבוה יותר, כך הפערים עמוקים יותר.
מדד זה בא לבחון מה היחס בין הממונים לכפיפים.
כמה גדול המרחק ביניהם, כמה גדול מרחק זה.
על פי המחקר, מדינות המתאפיינות במרחק עוצמה גבוה הן מלזיה, פנמה, גואטמלה, מקסיקו והפיליפינים, ואילו מדינות שבהן נמדד מרחק עצמה נמוך הן אוסטרליה, אוסטריה, דנמרק, אירלנד, ניו זילנד וישראל.
אינדיבידואליזם לעומת קולקטיביזם (Individualism versus Collectivism) – מידת חשיבות האינטרס האישי לעומת זה הקבוצתי.
ממד זה מתאר את היחסים שבין הפרט לקבוצה בחברה נתונה.
האינדיבידואליזם מוגדר כמידה שבהּ הקשרים בין פרטים בחברה רופפים, כך שמצופה מכל אחד לדאוג לעצמו או למשפחתו הקרובה.
תרבות קולקטיביסטית, לעומת זאת, מאופיינת בקבוצות חזקות ומלוכדות עם עזרה ודאגה הדדית.
את הממד הזה בחן הופסטדה לפי ארבע שאלות עיקריות: זמן לחיים אישיים ומשפחתיים, תנאי עבודה טובים, ביטחון תעסוקתי ועניין בעבודה.
מדינות המתאפיינות במדד אינדיבידואליזם גבוה לפי המחקר הן ארצות הברית, אוסטרליה, בריטניה וקנדה, ואילו מדינות שלהן מדד אינדיבידואליזם נמוך הן פנמה וונצואלה.
גבריות לעומת נשיות (Masculinity versus Femininity) – ממד זה משקף את המידה שבה הערכים המרכזיים מדגישים את התפיסות הסטריאוטיפיות של גבריות כגון תחרותיות, אסרטיביות ורכושנות, לעומת הדגש שניתן לתפיסות הסטריאוטיפיות של נשיות, כמו רגישות, אכפתיות ודאגה לזולת.
התרבות הגברית מוגדרת לפי המידה שבה יש דיפרנציאציה בין התפקידים החברתיים של שני המינים.
חברה "גברית" שמה דגש על הישגיות מוחשית ורושם חיצוני, ואילו חברה "נשית" (Feminine-like) שמה דגש על שיקול דעת, יחסי אנוש ואיכות חיים.
גברים אמורים להיות אסרטיביים, קשוחים וממוקדים בהצלחה חומרית, בעוד נשים אמורות להיות צנועות, רכות וממוקדות באיכות החיים.
ככל שהתרבות "נשית" יותר, כך התפקידים החברתיים יותר חופפים; כלומר, גם הגברים וגם הנשים אמורים להיות צנועים, רכים, וממוקדים באיכות החיים.
לטענתו של הופסטדה, ככל שהחברה "נשית" יותר, כן תהיה יותר סימפתיה ציבורית לחקיקה כלכלית וחברתית לטובת החלשים.
מדינות המתאפיינות במדד גבריות גבוה הן בריטניה, אירלנד, דרום אפריקה, יפן, גרמניה, אוסטריה, ונצואלה, איטליה, שווייץ, מקסיקו, קולומביה, אקוודור ומדינות במדד גבריות נמוך הן מדינות סקנדינביה, הולנד, צ'ילה, אורוגוואי והמדינות הבלטיות.
הימנעות מאי-ודאות (Uncertainty avoidance) – המידה שבה חברה משפיעה על חבריה להתמודד עם מצבי סיכון וחוסר ודאות; עד כמה הארגון ומי שעובד בו יכול לחיות בתנאים של חוסר ודאות, עמימות, מצבים לא מוחלטים, מפתיעים ובלתי צפויים.
בחברה שבה ההימנעות נמוכה, האנשים סבלניים יותר לסיכונים ומכבדים דעות והתנהגויות שונות.
בחברות הנמנעות מחוסר ודאות חשובים יותר החוקים והכללים.
מדינות המתאפיינות במדד הימנעות מאי-ודאות גבוה היו: ישראל, גרמניה, יוון, פורטוגל וגואטמלה.
במדד הימנעות מאי-ודאות נמוך נמצאו המדינות: סינגפור, בריטניה, דנמרק, שוודיה והונג קונג.
אוריינטציה לטווח ארוך (Long-term orientation) – ממד זה נוסף בשנות ה-90, והוא מכונה גם "דינמיזם קונפוציאני".
ממד זה נוגע למידה שבה משך הזמן (קצר או ארוך) הוא האוריינטציה הדומיננטית בחיים, והוא קשור להמשגה הקונפוציאנית של האמת.
לארגונים בעלי אוריינטציה קצרת טווח יש כבוד רב למסורת, הם מדגישים את החשיבות של ההתחייבויות והמעמדיות, מעודדים צריכה ראוותנית ומדגישים את הצורך בתוצאות מהירות.
ארגונים בעלי אוריינטציה לטווח ארוך, מאידך גיסא, מתאפיינים בחסכנות, בשמרנות ובאיפוק.
ארגונים אלו מדגישים את הצורך בהתאמת המסורת למצבים העכשוויים, בחסכנות, בהתמדה ועקשנות במילוי תפקידים ובשמירה על מוסר.
מדינות המתאפיינות במדד אוריינטציה לטווח ארוך גבוה הן סין, הונג קונג, טאיוואן, יפן וקוריאה, ואלה שנמצא בהן מדד אוריינטציה לטווח ארוך נמוך היו פקיסטן, קנדה, הפיליפינים וספרד.
הנאה לעומת איפוק (Indulgence versus Restraint) - ממד חדש אשר נבנה על בסיס תאוריות ה"אושר" המודרניות.
תרבויות עם ציון גבוה בהנאה מאפשרת סיפוק חופשי יחסית של רצונות אנושיים בסיסיים וטבעיים הקשורים לחיים מהנים ("כיף") לעומת תרבויות עם ציון נמוך בהנאה (תרבויות איפוק) ששולטות בסיפוק הצרכים באמצעות נורמות חברתיות נוקשות.
המימד גבוה בצפון ודרום אמריקה, מערב אירופה ואפריקה ונמוך במזרח אירופה, אסיה וארצות מוסלמיות.
בדרום אירופה (יוון, איטליה, ספרד) הממד בינוני.
סיווג תרבויות על פי שוורץ
הפסיכולוג החברתי שלום שוורץ (1994, 1992) פיתח מסגרת תאורטית להשוואה בין-תרבותית מתוך ערכים אוניברסליים כפי שזוהו בספרות המקצועית מתחום הפסיכולוגיה.
הוא בודד אמפירית שבעה ערכים תרבותיים בסיסיים, המובנים בשני ממדים דו-קוטביים:
אוטונומיה לעומת שמרנות – ממד הקרוב לממד האינדיבידואליזם-קולקטיביזם של הופסטדה.
העיקרון המארגן ממד זה הוא הניגוד בין ערכים המדגישים את האינדיבידואל וזכותו לפעול למען רווחיו, לבין ערכים המדגישים את עליונות מטרות ורווחי הקולקטיב.
היררכיה ו-mastery לעומת אמונה בשוויון זכויות והרמוניה – היררכיה ו-mastery (שליטה ומיומנויות) נותנים לגיטימציה לתחרות, להוצאה לפועל של אינטרסים אישיים או קבוצתיים, אפילו על חשבון אחרים, שעה שאמונה בשוויון זכויות והרמוניה מדגישים הקרבה של אינטרסים אישיים למען שימור הסביבה החברתית והחומרית.
סביר שהעבודה תהיה מרכזית יותר לפרט בחברות בהן נמצאו ערכי היררכיה ו-mastery גבוהים, ופחות בחברות שבהן ההרמוניה ואמונה בשוויון גבוהים.
ערכי ה-mastery נמצאו מנוגדים קונספטואלית ואמפירית לערכי ההרמוניה.
לטענת שוורץ, קיים קונפליקט בין ערכים אלה לבין תפיסת העבודה כמרכזית בחיים.
להבדיל מערכי ההרמוניה, השוויוניות והאוטונומיה הרגשית, המדגישים את האינדיבידואל ואת זכותו לפעול למען רווחיו, ממד השמרנות מדגיש את עליונות מטרות הקולקטיב ורווחיו, ועם זאת, ערכים של כבוד למסורת וביטחון משפחתי.
כמו כן, מדגיש ממד זה את חיי המשפחה והקהילה.
התמודדות ארגונים עם תהליך הגלובליזציה
העולם המודרני מאופיין בתהליך גלובליזציה מואץ, בתאגידים בינלאומיים ובמיזוגים של חברות בעלות אקלים תרבותי שונה בתכלית.
ארגון השואף לשרוד בתחרות הקיימת בשוק חייב לסגל לעצמו גמישות וחדשנות.
הכרה בקיומם של הבדלים בין-תרבותיים והיכרות מעמיקה עם אותם הבדלים הכרחית על מנת שהארגון יוכל להצליח במשימות העומדות בפניו.
משימות אלו כוללות תהליכי מיזוג של חברות מתרבויות שונות, פיתוח קשרים עסקיים עם חברות ממדינות בעלות תרבות שונה, העסקת עובדים בעלי מאפייני תרבות שונים, הטמעת מוצרים וקידום מכירות בארצות זרות.
תהליכי מיזוג של חברות מתרבויות שונות
בספרה "Culture, Self-identity, and Work" מתארת פרופ' מרים ארז את הנתח המשמעותי שתפסו בשנים האחרונות מיזוגים בכלכלה האמריקנית.
בשנים 1987–1989 נרשמו 11,428 מיזוגים בערך כולל של כ-645 מיליארד דולר, מתוכם 1,412 היו מיזוגים עם חברות זרות.
במיזוגים מהסוג הזה מביאה איתה כל חברה את האקלים התרבותי והתרבות הארגונית שלה.
בשנים האחרונות התרחשו מספר מיזוגים שכשלו והביאו להתרסקות חברה, זאת עקב התנגשות וקושי לשלב את שתי התרבויות הארגוניות שחברו יחד במיזוג.
דוגמה לכך היא המיזוג בין שתי חברות הענק מענף יצור המכוניות: דיימלר הגרמנית וקרייזלר האמריקנית.
מנהלי החברה לא השכילו לבצע את המיזוג כהלכה ולא הבינו את ההשפעה הפסיכולוגית והחברתית העצומה של תהליך מסוג זה על העובדים והתהליכים בחברה, ועל כן המיזוג נכשל.
תהליך מיזוג של שני ארגונים בעלי תרבות ארגונית שונה יכול להסתיים בכל אחד מארבעת התרחישים הבאים:
היטמעות (Assimilation) – חברי הארגון הנרכש מוותרים מרצון על התרבות הארגונית הנוכחית שלהם, מאמצים ונטמעים בתרבות של הארגון הרוכש.
אי-אימוץ (Deculturation) – חברי הארגון הנרכש אינם מרוצים מהתרבות הארגונית שלהם, אך אינם נמשכים לתרבות של הארגון הרוכש ולכן חשים בלבול וניכור.
שילוב (Integration) – מצב אידיאלי: אינטראקציה ואימוץ הדדיים של שתי התרבויות, אשר מסתיימים בהתפתחות תרבות חדשה המייצגת את הטוב ביותר משתי התרבויות.
הבעיה היא שהדבר דורש איזון מלא בין שני הצדדים, ובמיזוגים לרוב יש צד חזק יותר.
הפרדה (Separation) – חברי הארגון הנרכש מתנגדים לכל ניסיון להיטמעות או אימוץ של תרבות הארגון הרוכש.
סביר שהמיזוג יסתיים במאבקי תרבות וחוסר לכידות.
מיזוג מוצלח דורש לקחת בחשבון את המאפיינים התרבותיים שמביא עִמו כל ארגון השותף למיזוג, ולבצע שילוב עדין תוך כבוד הדדי ונכונות ללמוד על התרבות של "השותף החדש".
פיתוח קשרים עסקיים עם חברות בעלות תרבות שונה
הבדלים בין-תרבותיים הם סיבה מרכזית לפערים הקיימים באופן שבו נתפסים נושא או סיטואציה על ידי אנשים שגודלו וחונכו בתרבויות שונות.
על ארגון, גוף עסקי או אדם המעוניינים ליצור קשרים עסקיים עם גוף מתרבות השונה מתרבותם, להשקיע זמן ומשאבים בלמידת התרבות האחרת, למניעת אי-הבנות.
חברות אמריקניות, למשל, משקיעות משאבים רבים בהכרת התרבות היפנית.
בשנים האחרונות הפכה יפן לשחקן מרכזי בתחרות הכלכלית הגלובלית; יותר ויותר חברות אמריקאיות שואפות לשיתוף פעולה עסקי עם אותן חברות, ולפיכך הן נדרשות ללמידה מעמיקה של מאפייני התרבות וערכי התרבות היפנית.
צעדים קטנים הבונים אמון במערכת יחסים עסקית, יתבצעו ללא קושי בין שני אנשים מאותה תרבות, אך יכולים להיכשל או להוביל לתגובות בלתי רצויות כאשר מדובר באנשים בעלי רקע תרבותי שונה.
לדוגמה, הפעולה הבסיסית והנפוצה של הגשת כרטיס ביקור: בסין, החלפת כרטיס ביקור היא צעד בסיסי בכל אינטראקציה עסקית, אך אקט ההחלפה חייב להתבצע בתחילת הפגישה; במערב, לעומת זאת, ניתן להגיש את הכרטיס בכל שלב בפגישה.
בסין, יש להגיש את כרטיס הביקור ביד ימין, כשפניו כלפי מעלה, ובנוסף, נהוג שמקבל הכרטיס מעיף מבט חטוף בכרטיס בטרם הוא מכניסו לכיס.
העסקת עובדים בעלי מאפייני תרבות שונים
קיימים מודלים שונים המנתחים קידום מוטיבציה אצל עובדים.
לרוב, מודלים אלו מתמקדים בהשפעות פסיכולוגיות של מין, גיל ורמות השכלה.
אך לאחרונה החלו מחקרים לקחת בחשבון את ההבדלים הבין-תרבותיים הקיימים בין עובדים, לעיתים אף באותו הארגון ולהכיר בחשיבותם בפיתוח מוטיבציה אצל העובדים.
בענף השירותים, למשל, קיימת תחרות קשה, כאשר כל מתחרה בשוק מנסה לתת ללקוח שירות טוב, אדיב וזמין יותר.
עקב כך הורחבו שעות העבודה של המרכזים הטלפוניים, וכיום ניתן למצוא מוקדים טלפונים רבים הפתוחים כל שעות היממה.
לשם הוזלת עלויות, פותחים אותם ארגונים מוקדי שירות בחלקים שונים של העולם ומעסיקים עובדים בתעריף של שעות רגילות.
כך, לקוח באוסטרליה יכול לקבל שירות באישון הלילה מנציג שירות הנמצא במוקד שירות בתל אביב, שעבורו מדובר במשמרת בוקר סטנדרטית.
כך מעסיקים אותם ארגונים עובדים ממדינות שונות בעולם, ומוזילים משמעותית את עלויות כח האדם.
עם זאת, שכבת הניהול בארגון חייבת להיות מסוגלת לנהל אנשים מתרבויות שונות.
במחקר בנושא שנערך בחברת "הלסי" התגלו ממצאים מעניינים.
"הלסי" היא חברה רב-לאומית הפועלת בשוק התרופות ומתמחה בביוטכנולוגיה, מחקר וטיפולים גנטיים.
החברה עוסקת בייצור ושיווק של תרופות בתחומי האלרגיה, הדרמטולוגיה, האונקולוגיה והקרדיולוגיה, וכן בתחום הווטרינריה ומוצרי OTC כמו קרם הגנה.
עד שנת 1952 הייתה החברה בפיקוח וניהול של ממשלת ארצות הברית, ובשנה זו הפכה לחברה ציבורית שמניותיה מוחזקות על ידי גורמים שונים בשוק הפרטי.
אוכלוסיית המחקר כללה את העובדים בחברת הלסי בשלוחות בישראל, בשווייץ, בצרפת ובדובאי.
המחקר בדק את שבעת המאפיינים של תרבות ארגונית כפי שהוגדרו על ידי סטיבן רובינס (2001) בכל אחת מהשלוחות.
להלן שתי מסקנות שעלו מהמחקר:
המאפיין "עידוד לצמיחה והתפתחות אישית כערך" – נמצא כי העובדים בישראל מייחסים יותר חשיבות לשאלה האם הארגון מאפשר צמיחה והתפתחות מאשר העובדים מדובאי.
המאפיין "שיתוף פעולה לעומת מידור כנורמה" – נמצא הבדל מובהק בין ישראל ולוצרן לבין דובאי מבחינת דירוג החשיבות בעיני העובדים: בדובאי הוא הנמוך ביותר (2.8), ואחריו לוצרן (3.6) וישראל (3.8).
כלומר: עובדים באותה משרה, אך מרקע תרבותי שונה מייחסים חשיבות שונה למאפייני תרבות ארגונית.
מכאן עלתה המסקנה, שעל ארגונים להתאים את התוכניות שלהם לקידום מוטיבציה בקרב העובדים ולקחת בחשבון הבדלים בין-תרבותיים אשר קיימים באוכלוסיית העובדים שלהם.
הטמעת מוצרים וקידום מכירות בארצות זרות
ארגוניים בינלאומיים רבים מוכרים כיום את מוצריהם במדינות שונות, מתוך מטרה להגדיל את נתח השוק שלהם.
בעידן בו שינוע סחורות הפך פחות מורכב מבעבר, קיימת תשתית תפעולית למכירת מוצרים ברמה הגלובלית.
עם זאת, ארגון המעוניין לשווק את מוצריו במדינות שונות חייב להשכיל להתאים את הקמפיין השיווקי ואת אופן המכירה לתרבות המקומית, כדי שלא יפגעו מכירותיו.
דוגמה לכך היא כישלון חברת "וולמארט" האמריקנית בשוק הגרמני.
"וולמארט", חברת הצריכה הגדולה בעולם, נכנסה באופן אינקרמנטלי למקסיקו, פוארטו ריקו, קנדה, סין וברזיל.
בנוסף החליטה הנהלת החברה לחדור לשוק הגרמני.
בוצעה רכישה של שתי חברות גרמניות: Wertkauf ו-Interspars, שיחד עזרו לה להגיע לפריסה של 96 חנויות ברחבי גרמניה, וכך הפכה וולמרט לשחקן הרביעי בגודלו בשוק הגרמני.
עם זאת, המהלך נכשל, ובתוך חמש שנים מכרה וולמארט את כל החנויות.
ניתן להסביר את הצלחתה הפנומנלית של וולמארט בכל אותן מדינות, ומנגד את כישלונה המוחץ בשוק הגרמני, באופן הבא:
המודל העסקי שהביא להצלחתה של החברה בארצות הברית נשען בעיקר על הוזלה משמעותית של מחיר המוצרים.
אסטרטגיה זו נכשלה בגרמניה מהסיבות הבאות:
סגנון חיים – גרמנים רגילים לקנות מוצרי צריכה בחנויות השכונתיות.
מחירים נמוכים יותר לא היוו מוטיבציה חזקה עבורם לנסוע לאזורים רחוקים יותר, שבהם פתחה "וולמארט" את החנויות שלה.
בעיות משפטיות עם מערכת החוקים הגרמנית – "וולמארט" הואשמה על ידי הממשלה הגרמנית בהפרת מספר חוקים ובמיוחד את החוק האוסר על חברות גדולות להיכנס למלחמת מחירים ולהוריד מחירים כדי להתחרות בחברות בינוניות וקטנות.
חברות גדולות בגרמניה מורשות להוריד מחירים רק לאחר קבלת אישור המבוסס על הצדקה משמעותית לסיבות להורדת מחירים.
הפרה של החוק פגעה במרכיב התחרותי המרכזי של המודל העסקי של החברה – אך גם, ולא פחות חשוב, במיתוג שלה בעיני הלקוחות הגרמניים.
התרבות הגרמנית מייחסת חשיבות רבה לשמירה על כללים וחוקים, והעובדה ש"וולמארט" הפרה את החוק הגרמני פגעה קשות בדימוי שלה.
הבדלים תרבותיים (ערכים, אמונות והתנהגויות) בין התרבות הגרמנית והאמריקנית שהשפיעו על המכירות.
לדוגמה, "וולמארט" עיצבה שירות לקוחות אשר דרש מכל עובד לברך את הלקוחות הבאים לקנות בחנות ולחייך אליהם.
התנהגות זו, המבוססת על התרבות האמריקאית של חוסר פורמליות ולבביות של אנשי שירות הלקוחות, פורשה על ידי הגרמנים כפגיעה אישית בכבודם.
הגרמנים מבחינים בין אנשים אשר עובדים איתם שהם זרים לעומת חברים ומשפחה.
המעבר לקשר אישי יותר עם עמית לעבודה מתבצע על ידי קבלת הסכמתו לכך.
שמירה על שימוש בכינוי הגוף הנכון חשובה ביותר, ומהווה אקט של כיבוד האדם.
הלקוחות הגרמנים אשר נתקלו בחיוכים הלבביים והתנהגות הידידותית של אנשי שירות הלקוחות בחנות לא פורשו באופן חיובי, מה שהוביל לתלונות של הלקוחות על התנהגות עובדים בחברה.
בגינאז'ים הם אוסף של מבנים קטנים המשמשים את הבגיניות.
הללו נוסדו במאה ה-13 בארצות השפלה על ידי נשים שביקשו לעבוד את אלוהים, בלי לפרוש מן העולם.
הבגינאז'ים כוללים חצר פנימית המוקפת בדירות קטנות.
פעמים רבות הם היו מוקפים גם בחומה בעלת שער אחד או שניים, המבודדת את המבנים מהעיר.
בגיניות עניות וזקנות היו ממומנות על ידי תורמים.
הבגינאז'ים הראשונים הוקמו במאה ה-12, באזור שהפך מאוחר יותר לחלק הדובר צרפתית של בלגיה.
הבגינאז'ים נמצאים באזור המקביל פחות או יותר לצפון וצפון-מזרח צרפת, בלגיה, הולנד ומערב וצפון-מערב של גרמניה של ימינו.
הבגינאז'ים היו תנועה דתית של נשים, שהצלחתן, על פי ההיסטוריון הבלגי אנרי פירן, נבעה כתוצאה ממחסור בגברים באותה תקופה, כתוצאה מאלימות ומלחמות, שגבו את חייהם של גברים רבים והותירו נשים בודדות רבות.
כאמצעי הגנה, נשים אלה התאחדו והישגו את עזרתם ותמיכתם של נדיבים עשירים.
הבדלי מין במבנה המוח הוא תחום מחקר העוסק בהבדלים המבניים בין מוחם של זכרים למוחן של נקבות, ובאופן שבו הם משפיעים על תפקוד הפרט כחלק מדו-צורתיות זוויגית.
עדויות להבדלים כאלה נמצאו במחקרים על בעלי חיים ובמחקרים על בני אדם.
תפיסה רווחת בקשר לשורש הבדלי המין הללו נוגעת לתפקידו של ההורמון טסטוסטרון בתהליך הקרוי זכרור (מסקוליניזציה), במסגרתו מוח העובר משתנה מברירת המחדל - מוח נשי והופך למוח זכרי.
עם זאת, הראיות להתרחשות תהליך זה הן בעיקר ממחקרים בבעלי חיים, כאשר המחקרים בבני אדם מעלים תמונה שאיננה חד-משמעית.
בבני אדם, ההבדלים האנטומיים הבולטים ביותר בין גברים לנשים הם נפח המוח והיחס בין החומר האפור לחומר הלבן במוח.
בנוסף קיימים הבדלי מין משמעותיים במבנה ובתפקוד של אזורי האמיגדלה וההיפוקמפוס.
מבחינה תפקודית המוח של נשים וגברים נבדל בפעילות של הורמונים ומוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים) שונים.
הורמוני המין טסטוסטרון ואסטרדיול פועלים בגיל ההתבגרות על מוחם של נערים ונערות בהתאמה, ומובילים ליצירת הבדלי מין נוספים במבנה המוח.
הנוירוטרנסמיטורים דופמין, נוראפינפרין וסרוטונין, להם חשיבות תפקודית רבה, נבדלים גם הם בין גברים לנשים בפעילותם בשלבי חיים שונים.
יתר על כן, ממצאים מן השנים האחרונות מצביעים על הבדלי מין עקרוניים בתפקודו של המוח כרשת גדולה אחת.
בין גברים לנשים קיימים אף הבדלים בהקשר של נוירופתולוגיות שונות.
באלצהיימר ובסכיזופרניה נמצאו הבדלי מין אשר מתבטאים באופן הופעת המחלה, ומבוססים על הבדלים בין גברים לנשים במאפיינים המבניים והתפקודיים המוחיים של המחלה.
למרות זאת קיימות במחקרים מודרניים תפיסות אשר מצמצמות את שונותם של מוח גברי ומוח נשי.
אחת מהן היא תפיסת "המוח כפסיפס" שפותחה על ידי פרופסור דפנה יואל ושותפיה, לפיה קיימת חפיפה רבה בין ה"מוח הגברי" ל"מוח הנשי".
לדידה של יואל, לרוב בני האדם יש מוח שמהווה מעין פסיפס המורכב מתכונות מוחיות אשר חלקן נתפסות כנשיות וחלקן כגבריות.
בשנת 2021 נערכה מטא-אנליזה של הספרות בנושא משלושת העשורים האחרונים, שהעלתה שרק נפח המוח שונה בין המינים באופן מובהק, ומשתנה המין מסביר רק כ-1% מהשונות במבנה או בלטרליזציה של המוח., בביקורות על מחקר זה נטען שהוא לא התייחס למאפיינים נוספים של ההבדלים.
התפתחות דו-צורתיות זוויגית בהתפתחות המוח
דו-צורתיות זוויגית מוחית מייצגת מצב בו קיימים הבדלים מבניים בין מוחם של זכרים למוחן של נקבות, באופן שככל הנראה משפיע על תפקוד הפרט בהתאם למינו.
מחקרים מראים כי השוני במבנה המוחי בין המינים הוא תולדה של תהליך זכרור (מסקוליניזציה) של המוח שמשפיע על מוחם של הזכרים בלבד.
בתהליך זה ההורמון טסטוסטרון מופרש מאשכי העובר הזכרי וחודר אל תאי העצב.
לאחר מכן הוא עובר תהליך הקרוי ארומטיזציה בו הוא הופך להורמון אסטרדיול, שחודר אל גרעין התא ומחולל שינויים ב-DNA, הגורמים למסקוליניזציה של המוח.
במחקרים בבעלי חיים, כגון חולדות וציפורי שיר, נמצא שמסקוליניזציה מתרחשת גם בעוברות וגם בינקות המוקדמת.
השפעותיו נצפו בחולדות בגרעין במוח בשם POA-SDN, שנמצא כגדול יותר משמעותית אצל זכרים.
בבני אדם לעומת זאת, אין ממצאים חד-משמעיים שמעידים על התרחשות מסקוליניזציה דרך ארומטיזציה של טסטוסטרון, אולם ישנן ראיות מסוימות להתרחשות מסקוליניזציה בעוברות ובינקות המוקדמת כתוצאה מחשיפה לרמות טסטוסטרון גבוהות.
תמיכה אפשרית לכך מגיעה ממחקר שמצא כי אצל גברים גרעין ה-INAH-3 בהיפותלמוס גדול יותר בהשוואה לנשים.
עם זאת, נמצא כי גרעין זה קטן באופן יחסי גם בקרב גברים הומוסקסואלים, ממצא שמעלה את השאלה האם השוני בגודל INAH-3 תלוי במגדר או באוריינטציה מינית.
תמיכה אחרת בקיום מסקוליניזציה היא קיום מחלת ההיפרפלזיה מולדת של האדרנל (CAH), בה הפרשת יתר של טסטוסטרון במהלך ההיריון גורמת להופעת מאפיינים התנהגותיים גבריים אצל נשים.
הבדלים מוחיים אנטומיים בין נשים לגברים
ההבדלים האנטומיים הבולטים ביותר בין המוח הגברי והמוח הנשי הם ההבדלים בנפח המוח והשוני בקישוריות.
בנוסף, במוח הנשי קיים באופן יחסי יותר חומר אפור בהשוואה לגברים, דבר המתבטא ביחס גדול יותר בין נפח החומר האפור לנפח החומר הלבן.
בהתאם לכך, כמות החומר הלבן היחסית רבה יותר במוחם של גברים.
אמיגדלה: גוף ראיות הולך וגדל מצביע על דו-צורתיות זוויגית מוחית באמיגדלה, מבנה דמוי שקד המגיב למידע המעורר את הרגשות – כלומר לכל דבר המגביר את הדופק ואת זרימת האדרנלין.
נמצא כי האמיגדלה גדולה יותר באופן משמעותי אצל גברים בהשוואה לנשים.
הבדלים בין המינים קיימים גם ביחס בין מבנה וגודל האמיגדלה לשאר המוח.
בנוסף, מספר מחקרים מראים כי ישנה השפעה של מין על תפקוד האמיגדלה, כולל בהקשר של תפקידה בזיכרון של אירועים רגשיים.
היפוקמפוס: אזור זה קשור באופן עמוק לתהליכי למידה וזיכרון ונמצאה דו-צורתיות זוויגית.
ראיות רבות מצביעות כי מבחינה אנטומית ההיפוקמפוס שונה בצורה משמעותית בין גברים לנשים, כמו גם במאפייני פעילות הנוירוטרנסמיטורים שפעילים בו ובתגובתיות שלו לאירועים מעוררי לחץ.
כמו כן, מחקרי הדמיה מוחית מראים באופן עקבי כי אצל נשים, בהשוואה לגברים, ההיפוקמפוס גדול יותר ביחס לגודל המוח הכולל.
קליפת המוח: ג'יל מ' גולדסטיין ועמיתיה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד השתמשו ב-MRI למדידת גודלם של אזורים בקליפת המוח (קורטקס) ובתת-קליפת המוח (סובקורטקס).
בין השאר הם מצאו שחלקים מהקורטקס הקדמי האחראי על תפקודים קוגניטיביים גבוהים, וחלקים מן המערכת הלימבית הקשורה בתגובות רגשיות, גדולים יותר אצל נשים.
לעומתן, אצל גברים גדולים יותר חלקים מהקורטקס הקודקודי (הפריאטלי), המעורב בתפיסה מרחבית, הבדלי הגודל האלה, הם יחסיים: כלומר הם מציינים את היחס שבין הנפח הכולל של המבנה המדובר לבין הנפח של כל המוח.
מחקר נוסף מאשר כי קיימים הבדלים במבנה המוח בין זכרים לנקבות כבר בלידה.
המחקר, שניתח מעל 500 תינוקות, מצא כי מוחות של זכרים גדולים יותר בממוצע, בעוד שלנקבות יש יותר חומר אפור באזורים הקשורים לזיכרון ורגש, ולזכרים יותר חומר לבן וחומר אפור באזורים סנסוריים ומוטוריים.
ממצאים אלו מצביעים על כך שהבדלים בין המינים במבנה המוח מתחילים בהתפתחות העוברית וממשיכים להתפתח בהשפעת גורמים סביבתיים.
החוקרים מדגישים שהבדלים אלו הם ממוצעים ואינם חלים על כל פרט, ומציעים שהבנתם עשויה לתרום להבנת מצבים כמו אוטיזם, המאובחן לעיתים קרובות יותר בזכרים.
הבדלים מוחיים תפקודיים בין נשים לגברים
מבחינה הורמונלית, קיומו של דו-צורתיות זוויגית מוחית בבני אדם מושפע משוני בפעילותם של טסטוסטרון ואסטרדיול בין המינים.
יצירת הדו-צורתיות הזוויגית המוחית בעוברות ובינקות המוקדמת כוללת כנראה מעורבות של טסטוסטרון שהופך לאסטרדיול.
עם זאת, גם בגיל ההתבגרות פעילותם של הורמונים אלה נבדלת בין המינים, ואולי יוצרת שוני ביניהם במבנה המוח.
ממצאים על תקופה זו מראים כי הפרשה רבה יותר של טסטוסטרון אצל נערים קשורה לעלייה בנפח החומר האפור הכולל במוחם, בעוד שהפרשת אסטרדיול רבה יותר אצל נערות קשורה בירידה בנפח החומר האפור באונות הפרונטלית, הפריאטלית והטמפורלית.
ממצאים אלה שופכים אור על תפקיד האסטרדיול בהתפתחות המוח, שכן הורמון זה אינו מופרש במהלך התפתחות המוח העוברי.
בין המינים קיימים אף הבדלים בפעילות של נוירוטרנסמיטורים במוח.
נמצא כי הורמוני המין טסטוסטרון ואסטרוגן משפיעים באופן שונה על מערכות האחראיות על סינתזה, הפרשה וקליטה של דופמין, נוירוטרנסמיטור המעורב במצבי רוח ובתהליכים של תנועה; זאת באזורי הקורטקס הפרה-פרונטלי והסטריאטום של גברים לעומת נשים, בהתבגרות כמו בבגרות.
הבדל מוחי תפקודי בין המינים נמצא אף בהקשר של נוראפינפרין, נוירוטרנסימטור המופרש בעת פעילות המערכת הסימפתטית בתגובה למצבי לחץ.
מחקר מצא כי בין המינים קיים שוני בתפקידן של מולקולות הקרויות NET, אשר אחראיות על העברת הנוראפינפרין מהסינפסות אל חלקים במערכת הסימפתטית.
השוני מתבטא בכך שפעילות הלב של גברים בוגרים תלויה באופן משמעותי יותר בפעילות מולקולות אלו במוח, זאת בשונה מנשים בוגרות.
ממצא זה מצטרף לגוף ראיות המצביע על כך שפעילות מולקולות ה-NET בקרב נשים מופחתת באופן כללי, עובדה שכביכול הופכת אותן לרגישות יותר למצבי לחץ.
בהקשר של סרוטונין, נוירוטרנסמיטור בעל תפקיד משמעותי ביותר בוויסות מצבי רוח, נמצא כי תרופות נוגדות דיכאון המבוססות על פעילות הסרוטונין יעילות יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים.
ממצא זה מתקשר לממצאים קודמים שהראו כי אצל נשים תפקוד המולקולות האחראיות על שינוע הסרוטונין (serotonin transporters) גבוה יותר, כך שניתן לשער שפעילות הסרוטונין אצל נשים יעילה יותר.
בנוסף נמצאו הבדלים בין המינים בפעילות של קולטנים (רצפטורים) שונים של סרוטונין, הבדלים הנובעים בחלקם מפעילות של הורמוני המין טסטוסטרון ואסטרדיול.
הסטרואיד אנדרוסטאדינואין, שהוא אות כימי גברי משוער, מעורר הבדלים בפעילות ההיפותלמוס בין גברים ונשים הטרוסקסואלים בוגרים.
ריח אנדרוסטאדינואין השפיע על רמות ההורמונים של הנשים ועל תגובות ההתנהגות שלהן, כתלות בשלב המחזור החודשי.
פעילות ההיפותלמוס בהקשר זה תלויה בנטייה מינית ובזהות מגדרית.
גברים מבוגרים עם דיספוריה מגדרית היו בעלי תגובה היפותלמית דומה לנשים.
בשנת 2014 בדקו חוקרים כיצד מגיבים ילדים לפני גיל ההתבגרות וילדים בגיל ההתבגרות לגירוי ריח עם אנדרוסטאדינואין.
החוקרים מצאו כי ההבדלים בין המינים בתגובה לריח קיימת כבר אצל ילדים לפני גיל ההתבגרות.
נערות ונערים עם דיספוריה מגדרית הגיבו לריח בהתאם למגדר שלהם, ולא לפי המין שנקבע בלידתם.
בקרב גברים קיימת קישוריות מבנית רבה יותר לעומת נשים בתוך אונות המוח ובתוך ההמיספרות, בעוד שאצל נשים נמצאה קישוריות מבנית רבה יותר בין אונות המוח ובין ההמיספרות.
ממצאים אלה לא כללו את אזור הצרבלום, בו למעשה נצפו אפקטים הפוכים.
המסקנה העיקרית של החוקרים מממצאים אלה הייתה כי אצל גברים בממוצע קיימת יעילות רבה יותר בתפיסה, תכנון והוצאה לפועל של פעולות מוטריות, ואילו אצל נשים – יעילות רבה יותר בשילוב של ניתוח אנליטי יחד עם ניתוח הוליסטי.
ממצאים אלו מתקפים עדויות ממבחני התנהגות אשר הראו כי בממוצע גברים נמצאו מהירים יותר במשימות מוטוריות או מוטוריות-תחושתיות ובעיבוד מרחבי, ואילו נשים נמצאו טובות יותר במשימות המערבות קשב, זיכרון מילולי או זיכרון פרצופים ובקוגניציה חברתית.
נוירופתולוגיות הכוללות דו-צורתיות זוויגית מוחית
אלצהיימר היא מחלה הפוגעת במוח, אשר בדרך כלל מתפרצת בגיל מבוגר ומהווה את הגורם השכיח ביותר של דמנציה.
שכיחות המחלה גבוהה משמעותית בקרב נשים לעומת גברים.
הסברים ביולוגיים להבדלים ספציפיים בין המינים במאפייני אלצהיימר מתמקדים בהבדלים בהזדקנות המוח בין גברים לנשים, וההשפעה של הורמונים סטרואידים על התהליך.
סכיזופרניה היא אחת המחלות הפסיכיאטריות המורכבות והפחות מובנות כיום.
שכיחות המחלה בדרך כלל גבוהה יותר אצל גברים לעומת נשים.
אצל גברים גיל התפרצות המחלה מוקדם יותר, חוסר התפקוד במסגרתה גבוה יותר והאבנורמליות המבנית המוחית הנלווית אל המחלה רבה יותר.
אבנורמליות זו כוללת ירידה בנפח המוח כולו ובאזורים באונות הפרונטלית והטמפורלית באופן ספציפי.
לקות זו נפוצה משמעותית יותר אצל גברים לעומת נשים, ביחס המוערך כארבעה גברים על כל אישה.
תאוריה מרכזית בתחום עוסקת בתפקידו הנרחב של הורמון הטסטוסטרון בהופעת אוטיזם ונקראת "Extreme Male Brain Theory".
תאוריה זו מציעה כי אוטיזם נוצר כתוצאה מתהליך מסקוליניזציה נרחב ולא מווסת של המוח בעת העוברות והינקות המוקדמת, תהליך אשר מכונה היפר-מסקוליניזציה.
מחקר השולל את קיומה של דו-צורתיות זוויגית מוחית ומציע הסבר אחר
למרות כל האמור לעיל, וההתקדמות המודרנית של רפואה מגדרית כיום התפיסה שישנה דו-צורתיות זוויגית מוחית, היוצרת "מוח גברי" ו"מוח נשי" השונים במאפייניהם היא שנויה במחלוקת.
כאמור, במחקר של דפנה יואל ושותפיה, בו נערכו ניתוחי MRI של מעל 1,400 מוחות של גברים ונשים ממאגרי מידע שונים, נמצא כי ישנה חפיפה רבה בה בין המוח הגברי למוח הנשי.
ניתוחים נוספים חשפו שמוחות בעלי תכונות הנמצאות בקיצון אחד של הרצף בין מוח "נשי" למוח "גברי" הם נדירים ביותר.
במקום זאת מציעים יואל ושותפיה כי רוב המוחות מורכבים כמעין "פסיפס" ייחודי של תכונות, אשר חלקן נפוצות יותר אצל נשים, חלקן אצל גברים וחלקן אצל שני המינים.
בכך טוענים החוקרים כי אף על פי שישנם הבדלים מיניים במוח האנושי הוא אינו שייך בלעדית לקטגוריה "גברי" או "נשי", אלא מייצג "פסיפס" הייחודי לכל אדם.
מחקרים מהשנים האחרונות הראו שלמרות מיעוט ההבדלים המבניים, השוני הגדול הוא בחיווט (הקשרים העצביים) בין חלקים שונים במוח.
אצל נשים נמצא חיווט רב בין ההמיספירה הימנית לשמאלית, בעוד אצל גברים - בין החלק הקדמי לחלק האחורי.
לתופעה יש השפעה על תכונות שונות.
הבדלי מגדר בגיל הרך הוא שדה מחקר בלימודי מגדר ובפסיכולוגיה התפתחותית.
מִגְדָּר הוא מונח במדעי החברה המתייחס להבחנות בין גבר ואישה התלויות חברה ותרבות, בניגוד להבדלים הפיזיולוגיים.
עד לאמצע המאה ה-20 הייתה ההתייחסות להבדלי מגדר כאל הבדלים הנובעים מההבדלים הגנטיים שבין המינים וכאל עובדת חיים שאין עליה עוררין.
בעשורים האחרונים, עם התפשטותם של ערכים דמוקרטיים ועם השינויים החברתיים הרבים שנבעו מכך חלה התערערות במבנה המגדרי, והחלו להתעורר ספקות וטענות כנגד הקביעה שהבדלים אלה נובעים מבסיס מולד-גנטי.
ספקות אלה היו הזרז לכמות גדולה של מחקרים שבחנו את הדרך בה הבדלי מגדר מתפתחים עם השנים בליווי הצמוד ותלוי המגדר של רבים מסוכני החברות.
במחקרים העוסקים בהבדלי מגדר בינקות ובילדות חלוקות הדעות.
לדעת חוקרים אחדים אין הבדלים גדולים בין בנים לבנות בהתנהגותם החברתית.
אחרים מוצאים הבדלים גדולים בין בנים לבנות בתוקפנות ובאמפתיה כבר בגיל ארבע.
מחקרי מזג (טמפרמנט) בינקות מעידים על הבדלי מגדר מסוימים בין תינוקות: למשל, נטייתם של תינוקות-בנים בגיל שישה חודשים למשוך צעצוע מעמית יותר מאשר תינוקות בנות מעלה את האפשרות שהבדלים ביולוגיים הם שמפעילים את התפתחות הבדלי המגדר.
יילודים בנים מפגינים רגישות נמוכה יותר לכאב פיזי ונמנעים פחות מעימות בהשוואה לבנות.
בנות בגיל 21 חודשים מגיבות לאט יותר בעת קונפליקט או נמנעות מלהיכנס לעימותים על חפצים, וכך נמנעת הידרדרות לתוקפנות.
כן נמצא שבנים מפנים תשומת לב רבה יותר מבנות לגירויים בטלוויזיה הכרוכים באקטיביות רבה.
הבדלים מוקדמים אלה, שבסיסם ביולוגי-מולד, משולבים בסטראוטיפים התרבותיים שמפנים מבוגרים כלפי בנים וכלפי בנות והם המעצבים הבדלי מגדר מובחנים יותר.
הורים מתייחסים לבנים כבר בהיותם יילודים כחזקים ואל בנות כעדינות וחלשות.
הבדלי התייחסות כאלה עשויים לכוון התנהגויות חברתיות שיובילו להבדלים שיגשימו את עצמם.
נמצא שכאשר מבוגרים צופים במשחקיהם של ילדים צעירים, הילדים מרבים לבטא התנהגות "גברית" או "נשית" מקובלת.
בגיל הגן מתחילות לבלוט באופן ברור התנהגויות תלויות מגדר.
הדבר קשור בין השאר לתהליך התפתחות הזהות המינית המאפיין תקופה זו בחייהם של ילדים.
ילדים מתחילים לתהות מה פירוש להיות בן או בת ומהן ההתנהגויות התואמות כל אחד מהתפקידים.
במשחק הדרמטי-חברתי ילדים מרבים לבחון את הסטראוטיפים המגדריים להתנהגות ואת מערכות היחסים בין שני המגדרים.
את התובנות שלהם על מהותו של המגדר הם מביעים תוך כדי משחקיהם ופעילותם.
ילדים בני 5 משחקים בקלות ובלי פקפוק תפקידים של מבוגרים, אבל ממעטים לשחק בתפקיד של בן המגדר האחר.
כך, ילדה בגיל הגן לא תגלה כל בעיה לשחק "אמא", אך תעדיף שלא לשחק תפקיד של "אבא".
וילדים מרבים להצהיר הצהרות מגדריות כגון: "רק בנים יכולים להיות טייסים, רק בנות יכולות להיות דיילות."
לקבוצות מובחנות של בנים ובנות יש חוקים שונים לגבי מהי ההתנהגות המקובלת והם מרבים לדחות ילדים שאינם מתנהגים בהתאם לנורמות המגדר.
עמיתים מתעלמים מילדים המשחקים עם בני המגדר האחר, ובאותו אופן, בנות אסרטיביות, תקיפות ונמרצות נדחות על ידי חברותיהן, אך מועדפות על ידי בנים.
מערכות הקשרים החברתיות של בנים רחבות יותר, משום שהם מעדיפים אינטראקציות חברתיות, ויחסיהם אקסקלוסיביים פחות מאלה של בנות.
בנים משתמשים במספר רב יותר של פקודות והם תחרותיים יותר.
לעומת זאת, הרשתות החברתיות של בנות מצומצמות יותר, אולם האינטנסיביות של החברויות שלהן רבה יותר והדגש בחברותיות אלה היא על אינטימיות.
בנות מציעות הצעות, שומרות תורים, ומשחקות משחק סוציו-דרמטי בשיעור פי שניים מבנים.
בנים דומיננטיים ובנות דומיננטיות משתמשים באסטרטגיות התנהגותיות שונות כדי לזכות בדומיננטיות: בנים פופולריים מרבים להציג אסרטיביות ואילו בנות פופולריות ממעטות להשתמש במטרות אינדיבידואליות ומעדיפות מטרות בין אישיות ושיתופי פעולה.
בקבוצות של בנים נמצא מתאם חיובי בין אסרטיביות חברתית, דומיננטיות וקבלה.
בקבוצות בנות נמצא מתאם שלילי בין קבלה לדומיננטיות.
הבדלי מגדר אלה מאפיינים גם את תרבות המבוגרים בחברה המערבית.
בגיל הגן מתחיל לבלוט הבדל מגדרי גם בהקשר להתנהגות תוקפנית ולניהול קונפליקטים.
בנות מרבות יותר להשתמש בהתנגדות מילולית ובמשא ומתן במהלך קונפליקטים מאשר בנים, דבר המונע הסלמה למצבי תוקפנות.
בתצפיות על ילדים בני 5–6 נמצא שבנים מתנהגים התנהגות כופה, תובענית ומאיימת יותר מבנות.
בנות בגיל זה פועלות בדרך רכה יותר, משככת ומקלה ביחסיהן עם חברות.
בנים מעריכים התנהגות תחרותית ואילו בנות מעריכות שיתוף פעולה.
בגיל הגן מתגלים הבדלים בין המינים גם ברמות האמפתיה וההתנהגות הפרו-חברתיות.
אמנם אין הבדלים בשיעורי ההתנהגות הפרו-חברתית בין בנים לבנות, אך בנות נוטות להראות יותר סימנים של דאגה אמפתית לנוכח מצוקה של אח מאשר בנים.
יש מניחים שהבדלים אלה קשורים לחיברות שונה בין המינים.
נראה שהנורמות החברתיות דורשות מנערות להיות פרו-חברתיות, בין אם הן מרגישות אמפתיה ובין אם לא.
נראה שמדובר בהתנהגות הקשורה לטיפול והזנה, הנתפסות בחברה כמאפיינות את המין הנשי.
עדות להבדלים אלה זו ניתן לראות במחקר שבו בנות, יותר מבנים, סיפרו סיפורים בעלי תימות פרו-חברתיות.
מכאן שהיו להן ייצוגים פרו-חברתיים רבים יותר של יחסים ויכולות נרטיביות טובות יותר.
בנות הפגינו רמות גבוהות יותר של כשירות מילולית, הבנה רגשית, יכולת נרטיבית, התפתחות מוסרית מוקדמת.
בגיל הגן ניכר שימוש הולך וגובר במגדר לביסוס קבוצות עמיתים.
בפעוטונים, בגני ילדים ובמגרשי משחקים - קבוצות העמיתים הן בדרך כלל בנות אותו המין קבוצות של בנות הן בדרך כלל מצומצמות והבנות משחקות בעיקר במשחקים שקטים ופחות פיזיים.
לעומתם, הרשת החברתית אצל בנים גדולה יותר והיחסים פחות אקסקלוסיביים וחבריהן עסוקים רבות בתחרותיות ובמאבק על דומיננטיות.
ילדים חוברים לבני מינם לעיתים קרובות יותר מאשר לבני המין הנגדי ונטייה זו נחשבת לתורמת המשמעותית ביותר להתפתחות תפקידי מגדר.
הפרדת המגדר הגוברת בקבוצות ילדי גן משפיעה על החברויות שלהם.
רובן של החברויות הופכות להיות חד-מגדריות, אם כי עדיין קיימים זוגות מעורבים.
גם כאשר קיימת חברות בין זוגות מעורבים, חלקם יעדיפו לשחק בנפרד בגן וישחקו יחד רק אחרי הצהרים במסגרת הבית.
הדבר מעיד על כך שמתחילה להתפתח סנקציה למשחק מעורב, והיא גדלה עם השנים עד לדחייה גלויה הבולטת מאוד בשנים הראשונות של בית הספר.
חברויות של בנות נוטות להיות יציבות יותר והן מעדיפות לשתף פעולה עם בנות אחרות.
היי ושות' מצאו שבנות ממעטות להענות לבקשות של בנים להצטרף למשחקן ומחוות הפיוס של בני שני המינים מופנות בעיקר כלפי בני אותו המגדר.
ייתכן שנטייה מגדרית זו בחברויות קשורה גם להעדפה של סוגי פעילויות ולהעדפה של בנות לאינטראקציה דיאדית ולא קבוצתית.
בחברויות של בנות קיים משחק סוציו-דרמטי מורכב ורב יותר, כמעט כפול מזה שאצל בנים וייתכן שממצא זה מסביר את ההפרדה המגדרית המתפתחת בגיל זה: בנות מוצאות שבנות אחרות הן חברות למשחק יותר מתאימות ויותר מתגמלות מבנים.
ישנם חוקרים שאף המתארים בנים ובנות כחיים בשני עולמות נפרדים (gender segregation) במהלך רוב שנות הילדות.
במיתולוגיה הנורדית, הבאר של מימיר (בנורדית עתיקה: Mímisbrunnr) היא באר הממוקמת מתחת לעץ העולם יגדראסיל ומקושרת עם דמותו של האל האסירי מימיר.
הבאר של מימיר מוזכרת באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית.
הבאר שוכנת מתחת לאחד משלושת שורשי עץ העולם שמגיע עד ליוטונהיים, היכן שעולם הבריאה הריק גינונגגאפ שכן בעבר.
באדה הפרוזאית נכתב שמימי הבאר מכילים תבונה כה רבה עד שאודין הקריב את אחת מעיניו כדי לזכות במשקה יחיד ממנה.
הבאר מוזכרת בפואמה הראשונה באדה הפואטית, "נבואת הרואה" (Völuspá), בה נביאה מספרת לאודין על אודות בריאת העולם וסיומו.
בפואמה הנביאה אומרת לאודין שהיא יודעת שאודין הקריב את אחת מעיניו ושם אותה בבאר וכי מימיר שותה ממימי הבאר בכל בוקר.
במקום אחר בפואמה מתייחסת הנביאה לשמיעתו או קרנו של היימדאל - ישנם חילוקי דעות בנוגע לתרגום המילה hljóð מנורדית עתיקה:
החוקרת קרולין לרינגטון טוענת שהקטע מצביע על כך שגם היימדאל, כמו אודין, השאיר בבאר חלק מגופו (במקרה זה - את אוזנו).
ב"הטעיה של גילבי", החלק השני באדה הפרוזאית, ה"נעלה" מספר למלך גילבי על עץ העולם.
ה"נעלה" מספר על שלושת שורשי העץ שאחד מהם מגיע למקום בו היה בעבר עולם הבריאה הריק גינונגגאפ והיום נמצא בו עולם הענקים יוטונהיים.
הנעלה מסביר שמתחת לשורש נמצאת בארו של מימיר, המכילה תבונה רבה.
בעל הבאר, מימיר, מלא בידע כיוון שהוא שותה מהבאר בעזרת הקרן גיילרהורן (Gjallarhorn).
ה"נעלה" מספר על אודין שהקריב את עינו והשאיר אותה בבאר בשביל משקה יחיד ממנה, ולאחר מכן מצטט מפואמת "נבואת הרואה" מהאדה הפואטית.
במיתולוגיה הנורדית, הבאר של אורד (בנורדית עתיקה: Urðarbrunnr) היא באר הממוקמת במרכז אסגארד.
הבאר היא אחת משלוש הבארות הנובעות משורשיו של יגדראסיל, עץ העולם.
הבאר מוזכרת בפואמה הראשונה באדה הפואטית, "נבואת הרואה" (Völuspá), בה נביאה מספרת לאודין אודות בריאת העולם וסיומו.
בפואמה הנביאה מספרת לאודין על עץ מילה אדיר המכונה יגדראסיל הנמצא על שפת הבאר של אורד.
לצד העץ ישנו אולם בו שוכנות שלושת הנורנות - אורד, ורדנדי וסקולד - וחורצות את גורלות כל היצורים החיים.
הבאר מוזכרת שוב בפואמה משלי המרומם (Hávamál) הכוללת אוסף משלים ועצות מפיו של אודין.
ב"הטעיה של גילבי", החלק השני באדה הפרוזאית, ה"נעלה" מספר למלך גילבי על שלושת שורשי עץ העולם, כל אחד מהם נטוע בבאר אחת - הבאר של מימיר, ורגלמיר והבאר של אורד.
השורש המגיע לבאר של אורד הוא השורש שנמצא ברקיע.
ה"נעלה" מספר שלבאר זו מגיעים האלים כל יום רכובים על גב סוסיהם, דרך גשר הביפרוסט.
בסמוך למעיין ניצב נווה ובו שלוש בתולות: אורד המייצגת את העבר, ורדנדי המייצגת את ההווה וסקולד המייצגת את העתיד.
תפקיד הנורנות הוא לגזור את גורלות בני האדם.
בנוסף, הנורנות הן האחראיות על הטיפול בעץ.
הבאר של אורד מוזכרת פעמיים ב"שפת השירה", החלק השלישי באדה הפרוזאית.
בהופעתה הראשונה, בסעיף 49, מצוטט הסברו של קורמוק אגמונדרסון, משורר איסלנדי בן המאה ה-10, לקנינג (kenning), סוג של מטפורה המאפיינת את שירת הסקאלדים, בין "האש של אודין" ל"חרב".
הופעתה השנייה של הבאר היא בסעיף 52. לפי הקטע, סקאלדים עתיקים השתמשו בבאר של אורד כמטפורה למשיח הנוצרי.
הבְּאֵר היא סדרת דרמה ומדע בדיוני ישראלית לילדים המשודרת בכאן חינוכית מדצמבר 2020. הסדרה עוסקת בחבורת ילדים שקוראת לעצמה חבורת "כוח ראגנארוק" על פי הקומיקסים של הגר.
החבורה פותחת בטעות מכסה של באר מסתורית, אשר נמצאת באמצע יער בבית אהרון.