tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ריכוז יחידות האקטין החופשי ממלאות תפקיד בקביעת התארכות ופירוק סיב האקטין.
במצב יציב, קצב הוספת יחידות האקטין בקצה הדוקרני של החוט שווה לקצב פירוק היחידות מהקצה המחודד.
ריכוז היחידות החופשיות הקיים במצב זה נקרא הריכוז הקריטי (Cc).
במצב היציב, סיבי האקטין מציגים תנועה המזכירה תנועת הליכון, כלומר הם מוסיפים ומאבדים יחידות משנה מהקצוות הדוקרניים והמחודדים של החוט בהתאמה.
סיבי האקטין בתא מאורגנים במספר צורות שונות, כאגד של סיבים או כרשת סיבית.
ארגון הסיבים נקבע על ידי חלבונים המסדרים את הסיבים לצורה הדרושה.
חלבונים מצליבים קצרים יובילו ליצירת אגד צפוף של סיבי אקטין.
כל הסיבים באגד יהיו בעלי כיווניות זהה.
לעומת זאת, חלבונים מצליבים ארוכים וגמישים יובילו ליצירת רשת חופשיה של סיבים המכוונים בצורה בלתי תלויה.
אקטין מסוגל לקשור 162 חלבונים נפרדים, ללא הכללת הצורות והצורונים השונים שלהם.
לקבוצת חלבונים אלו ניתן השם חלבונים קושרי אקטין (Actin Binding Proteins – ABP).
ניתן לחלק את החלבונים קושרי האקטין לשבע קבוצות על פי התפקיד שלהם.
חלבונים קושרי יחידות, חלבונים מפרקי סיב, חלבוני קשירת קצה סיב, חלבונים חותכי סיב, חלבונים מצליבים, חלבונים מייצבים וחלבוני מנוע.חלבונים מפרקי סיב (משפחת חלבוני הקופילין): חלבונים קטנים (15–19 קילו דלטון) אלו מבוטאים כמעט בכל היצורים האאוקריוטים ומתקיימים במספר צורונים שונים.
תפקידם העיקרי הוא מחזור מהיר של יחידות אקטין מתוך סיבי אקטין.
משפחת חלבוני הפרופילין: חלבונים המבצעים תפקידים מגוונים בתאים אאוקריוטיים.
תפקידם הבולט ביותר הוא לסייע לתהליכים המאריכים את הקצה הדוקרני של סיב האקטין.
הם מבצעים תפקיד זה על ידי עיכוב תהליך ההידרוליזה של ATP הקשור לאקטין.
משפחת חלבוני הג'לסולין: משפחת חלבונים מגוונת המבוטאת בכל התאים האאוקריוטים.
ישנם שני תפקידים עיקריים אשר משויכים למשפחת חלבונים זו, חיתוך סיב האקטין וסיוע בתהליך ההתגרענות של סיב האקטין.
משפחת חלבוני הטימוזין: טימוזין בטא 4 (Tβ4) הוא חלבון קטן (כחמישה קילו דלטון) אשר שייך למשפחה חלבונית שמורה מאוד.
חלבונים מהמשפחה בודדו לראשונה מתאי תימוס.
Tβ4 מתחרה עם חלבונים ממשפחת הג'לסולין על קשירה לסיבי האקטין.
תפקיד מרכזי נוסף של חלבונים אלו הוא הסרת יחידות אקטין בודדות מהסיב ועיכוב של ההידרוליזה של ATP.
DNase I: גליקו-חלבון אשר מפרק קשר פוספודיאסטרי בDNA דו גדילי.
אקטין התגלה בתור מעכב טבעי ל-DNase I וניתן להשתמש ב-DNase I בכדי למדוד ריכוז אקטין חופשי בתא.
כמו DNase I, Tβ4 עשוי לפעול כמייצב של יחידות אקטין על ידי הסרתם ביעילות ממאגר היחידות הזמינות להרכבה.
קומפלקס Arp2/3 Arp2 ו-Arp3: חלבונים השייכים למשפחה עם דמיון לרצף ולמבנה של האקטין.
שני חלבונים דמויי אקטין אלו, המרכיבים את הקומפלקס Arp2/3, שמורים במגוון רחב של אורגניזמים, משמרים ועד יונקים.
התפקיד העיקרי של Arp2/3 הוא ליצור נקודות הסתעפות בסיב האקטין על ידי יצירת נקודות התגרענות על גבי סיבים בדרך כלל בסמוך לממברנות, תהליך זה זקוק לריכוזים גבוהים של ATP.
חלבוני "מכסה" Capping: מכיוון שקצב החלפת יחידות האקטין גדול פי 20 בקצה המחודד מאשר בקצה הדוקרני, ישנה סבירות גבוהה ש-ATP שמתווסף לקצה זה יעבור הידרוליזה לפני שתתרחש הוספה נוספת.
חלבוני "מכסה" המתחברים בקצוות ה"דוקרניים" של סיב האקטין ישנו את הקינטיקה של החלפת יחידות האקטין בסיב, בהתאם לחוזק הקישור וקצב החילוף שלהם.
חלבוני מיוזין: מיוזין (Myosin) הוא חלבון מוטורי, אשר פעילותו דורשת השקעת אנרגיית ATP ומהווה לצד סיבי האקטין חלק ממערך השלד התא.
התפקיד העיקרי של חלבון האקטין בתא הוא לייצר שרשראות קוויות של סיבים הנקראות מיקרופילמנטים אשר מבצעות תפקידים מגוונים במבנה התא.
תפקידי המיקרופילמנטים כוללים בין היתר שינוע חומרים, תנועה תאית וחלוקת התא.
המגוון הרחב של תפקידים אותם מבצעים המיקרופילמנטים תלוי בתכונות השונות של סיב האקטין.
ראשית, יצירת סיב האקטין היא הפיכה, ותפקידו בתא לעיתים דורש יצירה ופירוק מהיר של הסיב.
שנית, לסיב האקטין ישנה כיווניות מוגדרת.
כלומר, שני קצוות הסיב שונים זה מזה ומגדירים את כיוון הסיב.
בנוסף לכך סיב האקטין יכול לקשור מגוון רחב של חלבונים שונים אשר מסוגלים לסדר ולהתאים את סיב האקטין למטרות השונות.
תהליך שבו סיבי שריר מתקצרים ומייצרים כוח.
תהליך זה הכרחי על מנת לאפשר לגוף לזוז, לשמור על יציבה ולבצע מטלות נוספות.
על מנת שכיווץ הסיב יתרחש, תאי השריר משתמשים באינטראקציה בין שני סוגי סיבים הנקראים קורים דקים וקורים עבים.
הקורים הדקים מורכבים מסיב דו גדילי של אקטין, והקורים העבים מורכבים בעיקר מחלבון מוארך הנקרא מיוזין.
במהלך כיווץ השריר, סיבי האקטין נמשכים על ידי סיבי המיוזין לכיוון מרכז הסרקומר, תת-יחידה מחזורית של סיבי השריר.
פעולה זו מתבצעת על ידי תנועת חלבוני המיוזין על גבי סיב האקטין, על ידי שימוש באנרגיה שמקורה בהידרוליזה של ATP.
חלבוני המיוזין "הולכים" על גבי סיב האקטין ובכך מושכים אותם לכיוון מרכז הסרקומר, כך הסרקומר מתקצר ולכן גם סיב השריר כולו מתכווץ.
סיבי האקטין לוקחים חלק במגוון דרכים בהנעת התא, לרבות תנועת תאים במהלך התפתחות האורגניזם, תנועת השוטון והריסונים, ומעבר תאי מערכת החיסון לכיוון מטרתם.
אחת הדרכים המרכזיות בהן מעורב אקטין בהנעת התא היא על ידי יצירת מבנים דמויי בליטות באזור המתקדם של התא הנע הנקראים למליפודיה.
למליפודיה הן שלוחות דקות ושטוחות של קרום התא המשמשות לחישת סביבת התא ומסייעות לתא לנוע קדימה.
במהלך תהליך חלוקת התא (ציטוקינזה), המיקרופילמנטים ממלאים תפקיד מרכזי בחלוקה הפיזית של תא האם לשני תאי בת חדשים.
סיבי האקטין מרכיבים מבנה דמוי טבעת סביב מרכז התא הנקרא טבעת כיווץ אקטומיוזינית (Actomyosin Contractile Ring).
טבעת הכיווץ משמשת כמחיצת החלוקה של התא, סיבי האקטין מתכווצים סביב התא ומפרידים את הציטופלזמה בצורה פיזית לשני תאי בת חדשים.
כיווץ הטבעת נעשה על ידי חלבוני הנעה אשר מושכים את סיב האקטין וגורמים לו להתכווץ סביב קרום התא.
מיקרוצפליה (מיקרו - קטן, צפליס, κεφάλη = ראש, הוצע השם זעירות הראש) היא היקף ראש הקטן ביותר משתי סטיות תקן מהממוצע התואם לגיל ולמין הילד.
במקרים רבים הסיבה למיקרוצפליה היא גנטית.
למשל טריזומיה 21 (תסמונת דאון), תסמונת פרדר וילי או פגיעה קונגניטלית בזמן ההריון (צריכת סמים על ידי האם בזמן ההריון, זיהום במהלך ההריון או הפרעה במערכת הדם השלייתית).
גורם אפשרי נוסף הוא נגיף זיקה.
גדילת הראש בזמן ההריון היא תוצאה של ההתפתחות המוחית של התינוק.
בדרך כלל תינוק עם מיקרוצפליה סובל מהפרעה בתפקוד המוח שהתוצאה שלה היא פיגור התפתחותי קוגניטיבי ומוטורי.
פעמים רבות הילד סובל גם מאפילפסיה.
אבחון מיקרוצפליה אפשרי רק בשליש האחרון של ההיריון (מיקרוצפליה רצסיבית) ולעיתים היא מתפתחת רק בשנה הראשונה לחיי התינוק (מיקרוצפליה נרכשת הקרויה גם מיקרוצפליה משנית).
שכיחות המיקרוצפליה של 3 סטיות תקן ומעלה היא כ-0.1% מהאוכלוסייה.
מיר (בבלארוסית: Мір; בפולנית: Mir; ברוסית: Мир) היא עיירה בראיון קרליץ במחוז גרודנו בבלארוס, כ-85 קילומטר דרומית למינסק.
במקור הייתה בשטח ששייך לפולין, אך הועברה לשטח רפובליקת בלארוס בברית המועצות לפני מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה נכבשה יחד איתה.
לאחר המלחמה חזרה להשתייך לבלארוס.
ישיבת מיר פעלה במיר מהקמתה בשנת 1815 עד 1939.
הכפר מיר נוסד לפני שנת 1345. ב-1395 צלבנים מן המסדר הטבטוני בראשותו של קונרד פון יונגינגן הרסו אותה.
מאז שניתנה על ידי סיגיזמונד בן קייסטוט ב-1434 לסנקה בן גדיגולד היה לחלקה פרטית.
בהמשך השתייכה מאז 1486 למשפחת אילייניץ'.
הם גם התחילו בשנות ה-20 של המאה ה-16 בבניית מבצר שלימים נקרא טירת מיר, אשר משך אליו התקפות רבות במשך מאות השנים.
ב-1569 העיירה עברה לשליטת משפחת רדזיוויל וכעבור 10 שנים קיבלה זכויות מגדבורג, אך לא מלאות.
במסגרת חלוקת אדמות לשלושת בניו של ניקוליי רדזיוויל השחור (הרביעי היה איש כמורה לו לא ניתנה נחלה) היא נכנסה ב-1589 לאורדינציית ניאסוויז' השייכת לניקוליי כריסטופור רדזיוויל סירוטקה וככזאת נכנסה לשליטתה של האימפריה הרוסית בחלוקת פולין השלישית.
בשנת 1828 עברה לשליטת לב ויטגנשטיין ובהמשך בעקבות היותה נדוניה לבתו שנישאה לכלודוויג הוהנלוהה שעבר לשירותה של האימפריה הגרמנית ובעקבות חוק רוסי שאסר על נתינים זרים להחזיק בה אדמות מכר את מיר בין שאר הנדל"ן למשפחת סוויאטופולק-מירסקי.
שמה של העיר נודע בעולם היהודי בזכות הישיבה אשר פעלה בה מהקמתה בשנת 1815 עד נפילת פולין במלחמה בשנת 1939. בשנים 1880–1892 לערך כיהן כרב העיר הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, בעל "מלבושי יום טוב", שנקרא על שמה "ר' ליפא מירער".
בין השנים 1893 ו-1900 כיהן כרב הקהילה הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד.
עם הכיבוש הגרמני של העיירה בתחילת מבצע ברברוסה נרצחו בה 25 מנכבדי הקהילה, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ענידת טלאי צהוב.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן, וב-9 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים ושוטרים מקומיים כ-1,300 מיושביו, ובהם רב הקהילה, אברהם צבי קמאי.
קבוצת מחתרת יהודית שפעלה בגטו סייעה להבריח ממנו כ-300 יהודים ליערות הסביבה.
ב-13 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את מאות היהודים שנותרו בגטו בבורות ירי, וערכו מצוד קפדני אחר היהודים שנמלטו ממנו.
לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות מיהודים", ונורו 719 איש.
במאה ה-21 גרים במיר כ-2500 איש ויש בה מעט תעשייה.
לא נותרה בה קהילה יהודית.
בעיר נמצאות אנדרטאות לזכר נרצחי המלחמה והשואה שהקימו שלטונות ברית-המועצות וארגונים יהודיים.
מיקרוקלין (מיוונית: "שיפוע קטן", בשל הזווית בין מישורי הפצילות) הוא מינרל מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה).
המיקרוקלין נמנה בין המינרלים החשובים ביותר שמהם בנויים סלעי היסוד.
המיקרוקלין נפוץ בסלעים חומציים כדוגמת גרניט.
קבוצת פצלות השדה שהמיקרוקלין הוא חלק ממנה מכילה מינרלים טקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי.
כמו הקוורץ, בנויים מינרלים אלה מארבעה טטרהדרונים, אלא שבעוד שבקוורץ כל הטטרהדרונים בנויים מ- SiO4, בפצלת השדה מחליף אטום אלומיניום את אטום הצורן באחד הטטרהדרונים.
במיקרוקלין הפיצוי החשמלי בא בצורת קטיון אשלגן.
מבחינה כימית המיקרוקלין זהה לאורתוקלז, אך בשונה מהאורתוקלז המערך הקריסטלוגרפי שלו הוא טריקליני.
המיקרוקלין זהה גם בכל תכונותיו הפיזיות לאורתוקלז וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות מיקרוסקופ מקטב, שבו ניתן לראות במיקרוקלין גבישים תאומים זעירים היוצרים מבנה שכבה אופייני.
במיקרוקלין נעשה שימוש בתעשיות החרסינה, האמאיל והזכוכית, כאבן חן או כמינרל הנמכר בחנויות המיוחדות לכך.
פרטיט – מיקרוקלין או אורתוקלז שעליהם שכבה דקה של אלביט מומס.
אמאזוניט – אבן האמזונאס הוא סוג יפהפה של מיקרוקלין בצבע ירוק.
לא ניתן למצוא מינרל זה באגן האמזונאס, אך נראה שחוקרי הארצות הספרדים קראו לו בשם זה משום שהתבלבלו בינו לבין מינרל ירוק אחר שאכן נמצא באמזונאס.
מיר-פתאח תבריזי או מיר-פתה-אר'ה (בפרסית: میرفتاح تبریزی; בגאורגית: მირ ფეთეაღა, מיר-פֶּתֶאָרָ'ה) הידוע גם כמוגְ'תַהֵד (مجتهد, נפטר ב-24 באוקטובר 1892) היה איש דת תריסרי שיעי מוסלמי רם-דרג.
ליתר דיוק הוא היה "מוג'תהיד" מתבריז שבאזרבייג'ן האיראנית, שהממשלה הרוסית זקפה לזכותו את נאמנות האוכלוסייה האיראנית אזרבייג'נית לשליטה הרוסית בשטחם בתקופת מלחמת רוסיה-פרס (1828-1826).
הרוסים, מתוך מטרה לעשות שימוש בהשפעתו באזור, הציעו לו להתלוות אליהם בנסיגתם מן האזור.
מיר-פתאח הסכים, וביוני 1828 הוא מונה לוועדה הקווקזית החדשה שנתגבשה, במטרה לאסוף אינפורמציה על התושבים המוסלמים של הקווקז, ולגבש המלצות על הדרך לאחד אותם לתוך המשטר הרוסי.
כיועצו של איוון פסקביץ', הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הוא התגורר בטיפליס שבפלך טביליסי (כיום גאורגיה) ושם ייסד את הפארק המפורסם על הגדה השמאלית של נהר הקורה, שנקרא על שמו, פארק מושטאידי.
לאחר עזיבת פסקביץ' לוורשה, בשנת 1845, נאלץ מיר-פתאח לעזוב לתבריז בעקבות יחסיו הגרועים עם מחליפו בתפקיד, גריגורי רוזן.
מיר-חוסיין מוסאווי (בפרסית: مير حسين موسوى, תעתיק מדויק: מיר חסין מוסוי; נולד ב-2 במרץ 1942) הוא פוליטיקאי איראני מן המחנה הרפורמיסטי, צייר ואדריכל.
ראש הממשלה החמישי של איראן, בין השנים 1989-1981, בתקופת מלחמת איראן–עיראק.
כיהן כנשיא האקדמיה האיראנית לאמנות עד להדחתו על ידי הרשויות השמרניות בשנת 2009. מוסאווי ואשתו, זהרה ראהנאווארד, היו נתונים במעצר בית מאז פברואר 2011 ועד למאי 2018.
מוצאה של משפחת מוסאווי מח'אמֵנֵה, כפר אזרי באיראן שממנו הגיעה גם משפחתו של המנהיג הרוחני, עלי ח'אמנאי.
משפחתו רואה בעצמה נצר למוסא אבן ג'עפר, האימאם השביעי באסלאם השיעי, ומוצא זה מזכה את מוסאווי בתואר הכבוד "סייד", בו הוא נוהג להשתמש לעיתים.
רעייתו של מוסאווי היא זהרה ראהנאווארד, האישה הראשונה שהייתה נשיאת אוניברסיטה באיראן מאז המהפכה ב-1979, ולהם שלוש בנות.
לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979 ובזכות יחסיו הקרובים עם האייתוללה ח'ומייני, מונה מוסאווי ב-1980 לשר, ובאוקטובר 1981 מונה לראש ממשלה, תואר בו החזיק עד לשנת 1989. תפקודו כראש ממשלה נותר שנוי במחלוקת.
תומכיו טוענים כי הציל את הכלכלה האיראנית מקריסה, בעוד מבקריו סבורים כי סגנונו המרקסיסטי, במסגרתו פעל לצמצום סחר החוץ והישענות על הייצור האיראני, פגע בצמיחת הכלכלה.
לאחר סיום כהונתו כראש הממשלה, בשנת 1989, בוטלה משרת ראש הממשלה באיראן.
בשנת 1999 סירב מוסאווי להתמודד על נשיאות איראן, ותמך במועמדותו של מוחמד ח'אתמי.
מוסאווי נשואי לזהרה ראהנאווארד, כיהנה כנשיאת אוניברסיטת אלזהרא, אוניברסיטה ממלכתית לנשים בלבד, בטהראן בין השנים 1998 ל-2006, וכיועצת פוליטית לנשיא איראן לשעבר, מוחמד ח'אתמי.
ב-9 במרץ 2009, לאחר 20 שנה שבמהלכן שמר על שקט פוליטי, הודיע מוסאווי שיתמודד בבחירות לנשיאות איראן, שהתקיימו ב-12 ביוני 2009, מול הנשיא המכהן מחמוד אחמדינז'אד ושני מועמדים נוספים: מהדי כרובי ומוחסן רזאי.
מוסאווי הודיע על מועמדותו לאחר שמקורבו, הנשיא לשעבר מוחמד ח'אתמי, הודיע שלא יתמודד, על מנת לשפר את סיכוייו של מוסאווי להביס את אחמדינז'אד.
במהלך מערכת הבחירות, ראהנאווארד, לקחה חלק פעיל בקמפין והופיע לצידו בעצרות, הייתה חלק בעיצוב הקמפיין ואף ערכה עצרות לנשים בלבד.
היא הייתה האישה הראשונה שלקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות של בעלה.
היו סקרים מוקדמים בהם נטען כי מוסאווי הוא המועמד המוביל עם 52% מהמצביעים, מול 36% לאחמדינז'אד ו-8% לכרובי, אך התקשורת המערבית נמנעה ברובה מפרסום סקרים שלא נחשבו אמינים.
מנהיגה העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי, אשר לו השפעה מכריעה על העם האיראני, הודיע על תמיכתו באחמדינז'אד.
בסוף מערכת הבחירות, בהצבעה שנערכה ב-12 ביוני 2009, התברר כי מוסאווי הפסיד לאחמדינז'אד בהפרש משמעותי של כשלושים אחוזים.
בעקבות פרסום התוצאות פרצו מהומות דמים ברחבי טהראן הבירה ומחוצה לה, בעקבות טענות על זיוף תוצאות הבחירות.
אוניברסיטת טהראן נסגרה, על עיתונאים זרים נאסר לצאת מבתי המלון שבהם שהו, וצנזורה חמורה הוטלה על כל השידורים וכן על רשת האינטרנט ועל השידורים הסלולריים.
שוטרים נשלחו לירות לתוך המפגינים, ולאחר כשלושה ימי הפגנות בהם מספר ההרוגים הרשמי עמד על ארבעה אנשים (אך דיווחים שהגיעו סיפרו על מספרים גבוהים בהרבה), הודיע המנהיג העליון עלי ח'אמנאי על החלטה לספור מחדש את הקולות בקלפיות שבהן ניצח אחמדינז'אד.
מוסאווי מזוהה עם המחנה המתון במפה הפוליטית האיראנית.
הוא מציע הרחבת חופש הביטוי במדינה ומתן אפשרות לתחנות טלוויזיה פרטיות שאינן בשליטת הממשלה לפעול.
הוא תומך בשיפור מעמדה של האישה האיראנית ומתנגד לפעולותיה של "משטרת המוסר".
בתחום יחסי החוץ הוא מביע את תמיכתו בכינון משא ומתן עם נשיא ארצות-הברית ברק אובמה והביע את התנגדותו למדיניותו התוקפנית של אחמדינז'אד.
במסיבת עיתונאים שערך בטהראן באפריל 2009, אמר מוסאווי כי בכוונתו לאמץ מדיניות חוץ פייסנית כלפי המערב וכי איראן "נפגעה מהעמדות הקיצוניות שננקטו בשלוש השנים האחרונות".
כמו כן הודיע כי הוא מאמין בחירות המחשבה, בחופש העיתונות ובחופש הביטוי.
מוסאווי גינה את דבריו של אחמדינז'אד על אודות השואה ואמר כי "רצח של חפים מפשע הוא דבר שראוי לגנאי.
האופן שבו הנושא הובלט (על ידי אחמדינז'אד) היה שגוי".
מִיקְרוֹפלואידיקָה הוא תת-תחום בענף הפלואידיקה העוסק בהתנהגות, בקרה ושליטה של זורמים, לרוב נוזלים בממדים זעירים בסדר גודל של מיקרונים (ובננופלואידיקה ננומטרים).
המחקר בתחום משלב היבטים בהנדסה, פיזיקה, כימיה, מיקרוטכנולוגיה וביוטכנולוגיה.
לתחום חשיבות רבה בהקשר של מערכות טכנולוגיות הפועלות בתווך נוזלי, בפרט בשימושים ביולוגיים.
בפרט BioMEMS - רכיבים אלקטרונים ביולוגיים זעירים המשמשים למשל כביו-חיישנים תוך גופיים לניטור וטיפול ברקמות ותאים.
תחום המיקרופלואידיקה החל להתפתח בשנות ה-80, ומשמש בפיתוח של ראשי מדפסות הזרקת דיו, שבבי DNA, טכנולוגיית מעבדה על שבב, מיקרו-הנעה ומיקרו-תרמודינמיקה.
התנהגות זורמים בממדים זעירים (מיקרו) שונה מהתנהגותם בממדים גדולים (מקרו) בנושאים כמו מתח פנים, פיזור אנרגיה והתנגדות זרימה, אשר מתחילים להיות דומיננטיים יותר ככל שממדי המערכת קטנים.
מיקרופלואידקה חוקרת כיצד התנהגות זו משתנה וכיצד ניתן לעקוף את מגבלות או לנצל את יתרונות השוני בהתנהגות לשימושים חדשים.
בממדים זעירים (קוטר ערוץ של כ-100 ננומטר עד כמה מאות מיקרומטר) מתרחשות מספר תופעות אשר לעיתים אינן אינטואיטיביות.
במיוחד, מספר ריינולדס (המשווה בין האפקט של מומנט של זורם לבין האפקט צמיגות) אשר מהווה חשיבות גדולה בהבחנת ההתנהגות ובאופן זה היה ניתן לקבוע את סוג הזרימה.
מסקנה חשובה מכך היא שזורמים, כאשר הם מונחים זה לצד זה, לא בהכרח מתערבבים בצורה מסורתית, ומעבר מולקולרי ביניהם לעיתים קרובות חייב להיעשות באמצעות פעפוע מולקולרי.
תכונה זו השפיעה על התקנים מיקרופלואידים.
מבנים מיקרופלואידים כוללים מערכות מיקרו פנאומטיות כמו מיקרו מערכות לטיפול בזורמים מחוץ לשבבים, off-chip (משאבות נוזלים, שסתומי גז וכו'), מבנים מיקרופלואידים לטיפול בזורמים בתוך שבבים, on-chip, בנפחי ננו ופיקו ליטר.
היישום המסחרי הנפוץ ביותר עד כה הוא מדפסת הזרקת דיו.
ההתקדמות בתחום טכנולוגיית המיקרופלואידיקה הביאה למהפכה בתחום הפרוצדורות לניתוח אנזימים בביולוגיה מולקולרית כמו גלוקוז ותבחיני חומצה לקטית, ניתוח DNA כמו תגובת שרשרת של פולימראז וריצוף בעל תפוקה גבוהה ו-Proteomics.
הרעיון המרכזי של ביו-שבבים מיקרופלואידיים הוא לשלב פעולות ניתוח (Assay) כמו גילוי וטיפול מוקדם של המדגם והכנת המדגם, הכל על אותו שבב.
יישום מתפתח וחדשני בתחום הביו-שבבים הוא פתולוגיה קלינית ובמיוחד האבחון המהיר והמיידי של מחלות.
התקנים מבוססי פלואידיקה מסוגלים לדגום בצורה רציפה ולבדוק בזמן אמת דגימות אוויר ומים ולגלות רעלנים ביוכימיים ופתוגנים מסוכנים אחרים, מעין "ביו גלאי עשן" הפועל תמיד לגילוי מוקדם.
טכנולוגיה זו מבוססת על מניפולציה של זרימת נוזלים רציפה בערוצים בתוך מיקרו-שבבים.
הנעה של זרימת נוזל מיושמת על ידי מקורות לחץ חיצוניים, משאבות מכניות חיצוניות, מיקרו-משאבות מכניות המשולבות בתוך השבב או מנגנונים אלקטרו-קינטיים.
מיקרופלואידיקה רציפת זרימה היא הגישה העיקרית מאחר שהיא קלה למימוש ופחות רגישה לבעיות של זיהום חלבונים.
התקנים רציפי זרימה מתאימים להרבה יישומים ביוכימיים פשוטים ומוגדרים היטב, וכן למשימות מסוימות כמו הפרדה כימית, אך הם פחות מתאימות למשימות המצריכות רמה גבוהה של גמישות מניפולציות זרימה מורכבות.
מערכות סגורות ערוץ אלו מטבע יסודם קשים לשילוב ולמזעור מאחר שהמשתנים המשפיעים על הזרימה משתנים לאורך מסלולי הזרימה והופכים את הזרימה בכל נקודה למושפעת מהתכונות של כל המערכת.
מיקרו מבנים המאולחים באופן קבוע גם הם גורמים לכוונון מחדש מוגבל וסובלנות נמוכה במצבי תקלה.
אפשרויות בקרת תהליכים במערכות רציפי זרימה ברי ביצוע על ידי שימוש בחיישני זרימה מיקרופלואידים רגישים ביותר מבוססי טכנולוגיית MEMS, המאפשרת בקרה עד לגבול הננו-ליטר.
מיקרופלואידיקה ספרתית (מבוססת אגלי נוזל)
אלטרנטיבות למערכות סגורות ערוץ ורציפות זרימה כוללות מבנים פתוחים חדשניים, בהן טיפות בדידות ובלתי תלויות נשלטות בצורה מבוקרת על מצע באמצעות אלקטרו-הרטבה .
בדומה לאנלוגיה שנעשתה לגבי מיקרואלקטרוניקה ספרתית, גישה זו מכונה מיקרופלואידיקה ספרתית, אשר פותחה לראשונה באוניברסיטת דיוק.
על ידי שימוש באגלי נוזל בעלי יחידת נפח בדידה, פונקציה מיקרופלואידית מצטמצמת למערכת של פעולות חוזרות ובסיסיות כמו העברת יחידה אחת של זורם במהלך יחידה אחת של מרחק.
ה"דיגיטציה" של השיטה מסייעת בשימוש היררכי ומבוסס תא כגישה תכנונית לביו-שבב מיקרופלואידי.
ביו-שבבים ותיקים היו מבוססים על הרעיון של מיקרו מערכי DNA.
ביו-שבבים מבוססי מיקרו מערכי DNA תוכננו גם לאלקטרופורזה דו-ממדית, ניתוח טרנסקריפטום והגברת PCR.
יישומים אחרים כוללים אלקטרופורזה ויישומי כרומטוגרפיה נוזלית עבור חלבונים ו-DNA, הפרדת תאים, במיוחד הפרדת תאי דם, אנליזת חלבונים, מניפולציה וניתוח תאים כולל ניתוח ישימות תאי ולכידת מיקרואורגניזמים.
בפליטת טיפות אקוסטית (Acoustic droplet ejection) נעשה שימוש בפולס אולטרהסוני להזזת כמויות קטנות של נוזל (בדרך כלל ננוליטר או פיקוליטר) ללא מגע פיזי.
תאי דלק מיקרופלואידיקים מנצלים זרימה למינרית להפרדת דלק מהמחמצנים שלו ולבקר את האינטראקציה בין שני נוזלים ללא מחסום פיזיקלי כנדרש בתאי דלק רגילים.
מיקרורפטור (שם מדעי: Microraptor, "מיקרו" מיוונית="זעיר", "רפטור" מלטינית="שודד") הוא סוג של דינוזאור קטן גוף ממשפחת דרומאוזאוריים, שחי בתקופת הקרטיקון התחתון, 120 מיליון שנה לפני זמננו.
מיקרורפטור היה דינוזאור מנוצה מעופף, והמאובנים שלו מראים כי היו לו אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על הרגליים האחוריות, בתצורה של "ארבע כנפיים".
מאובן מיקרורפטור התגלה לראשונה בשנת 2000 בתצורת ג'יופוטאנג, שהיא אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול, במחוז ליאונינג שבסין, על ידי צוות בראשות הפלאונטולוג שו שינג מן המכון הפלאונטולוגי של בייג'ינג.
מאז התגלו באותו מקום מאובנים רבים נוספים שלו, מתוכם לפחות שבעה שתוארו בפירוט בפרסומים מדעיים רשמיים.
הם סווגו לשניים עד שלושה מיני מיקרורפטור שונים, אף כי לא ברור עדיין אם יש הצדקה להפרדה כזו.
מאובן מיקרורפטור הראשון שהתגלה היה למעשה אחד משני מאובנים של סוגים שונים, אשר כבר בשנת 1997 צורפו יחד באופן מלאכותי על מנת ליצור את המאובן המזויף שנקרא "ארכאורפטור".
לאחר חשיפת הזיוף בשנת 2000 התברר כי הזנב של ארכאורפטור נלקח ממאובן של מיקרורפטור.
בגלל פרשת הזיוף, הסוג מיקרורפטור הוגדר על פי מאובן אחר, המסומן בסימון הקטלוגי IVPP V 12330 שהתגלה רק בשנת 2000.
המאובן החשוב ביותר של מיקרורפטור, אשר מראה בבירור רישומי אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על האחוריות, ידוע בסימון הקטלוגי IVPP V 13352, והתגלה בשנת 2003. אך גם מספר מאובני מיקרורפטור נוספים מראים בבירור רישומי נוצות.
כל מאובני מיקרורפטור התגלו בתצורת ג'יופוטאנג, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של 120.3 מיליון שנה לפני זמננו, עם סטייה אפשרית של 0.7 מיליון שנה.
שכבה זו מאוחרת מעט מתצורת יישיין, המתוארכת לגיל של 125 עד 121 מיליון שנה, וכמוה משויכת לביוטה של ג'הול.
בתצורת ג'יופוטאנג התגלו גם מאובני העוף הקדום ג'הולאורניס, וכן מאובנים רבים אחרים של דינוזאורים, פטרוזאורים, יונקים קדומים ועוד.
מיקרורפטור הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב.
משקל גופם של הבוגרים מן המין M.
gui מוערך בקילוגרם אחד לכל היותר, ואורכם הכולל 77–90 סנטימטרים, מתוך זה כ-50 סנטימטר אורכו של הזנב.
hanqingi גדול מעט יותר, באורך כללי של 95 סנטימטרים ומשקל מוערך של כ-2 קילוגרם.
zhaoianus, הם הקטנים ביותר, ואורכם הכולל 48 סנטימטרים בלבד.
כאשר הוגדר הסוג מיקרורפטור בשנת 2000, הוא הוצג על ידי מגליו כדינוזאור הקטן ביותר שהתגלה, ומשום כך זכה בשמו ("מיקרו" פירושו ביוונית "זעיר").
ואולם מאז התגלו מספר סוגי דינוזאורים קטנים אף יותר, כמו אפידקסיפטריקס.
מיקרורפטור הוא בעל תצורת גוף מפתיעה ושונה מן הדינוזאורים המנוצים והעופות הקדומים שהתגלו לפניו - היו לו נוצות תעופה ארוכות גם על הזרועות וגם על הרגליים האחוריות, כך שהתקבלה תצורה של "ארבע כנפיים".
מאז גילוי מיקרורפטור התגלו מספר סוגים נוספים של דינוזאורים שהיו להם נוצות בעלות-קולמוס על כל ארבע הרגליים, למשל אנכיאורניס וצ'אנגיורפטור, וכיום נראה שתצורה זו הייתה נפוצה למדי.
ואולם נוצות התעופה של אנכיאורניס קצרות יחסית, בעוד שאצל מיקרורפטור גם נוצות הרגליים האחוריות וגם נוצות הרגליים הקדמיות ארוכות, ובנוסף הן צרות, אסימטריות ומחודדות בדומה לאברות היד של עופות מעופפים בני-ימינו.
כמו כן היו לו נוצות ארוכות מסודרות כמניפה בקצה זנבו הארוך.
גופו היה מכוסה במעטה נוצות קצרות יותר, ועל ראשו הייתה ציצית נוצות קצרה, שהושוותה לזו של עיט פיליפיני.
שלד זנבו של מיקרורפטור ארוך מאוד ומורכב מחוליות רבות בלתי-מאוחות, בדומה לזנבות דינוזאורים רבים אחרים, ובניגוד לשלד הזנב הקצר והמאוחה של עופות בני ימינו.
למיקרורפטור היו רגליים קדמיות ואחוריות ארוכות, עם אצבעות ארוכות מצוידות בטפרים ברגליים הקדמיות.
כמו אצל שאר בני משפחת הדרומאוזאוריים, האצבע הפנימית ברגל האחורית הייתה מצוידת בטופר גדול, אם כי לא אימתני כמו הטופר של דיינוניכוס או ולוצירפטור.
למיקרורפטור היה מעין מקור קצר בעל שיניים, ועיניו היו גדולות.
מחקר משנת 2012 מצא מלנין בנוצות מאובן מיקרורפטור, בהרכב הדומה לזה הנמצא בעופות בני-ימינו שצבעם שחור עם ברק סגלגל-ירקרק, כמו עורב שחור.
עם זאת, מתוך רישומים מטושטשים במאובנים של מיקרורפטורים צעירים ניתן לשער שנוצותיהם היו בדגם צבעים מפוספס.
ישנן השערות שונות לגבי תצורת "ארבע הכנפיים" המיוחדת של מיקרורפטור, באיזה אופן הוא השתמש בה ומה היו יכולות התעופה שלו.
במחקר שפורסם בשנת 2010, דגם משוחזר בפירוט של מיקרורפטור נבחן במנהרת רוח, על מנת לקבוע את תכונותיו האווירודינמיות בתצורות שונות של הכנפיים ובזוויות התקפה שונות.
מסקנת המחקר הייתה שכאשר מיקרורפטור גלש כלפי מטה מענף גבוה, העילוי נוצר בעיקר מזרימת האוויר על פני זוג הכנפיים הקדמי הפרוש.
בשלב זה הרגליים האחוריות היו משוכות לאחור, כך שזוג הכנפיים האחורי היה מקופל, ולא שימש ליצירת עילוי אלא לכל היותר להיגוי.
אך לקראת הנחיתה על ענף אחר, מצב הגוף נעשה אנכי יותר והרגליים האחוריות הושטו קדימה על מנת לבלום את התנועה.
כתוצאה מכך נפרש בשלב זה גם זוג הכנפיים האחורי מתחת לזוג הכנפיים הקדמי, כך שהתצורה הכללית דמתה לזו של מטוס דו-כנפי.
לפי מחקר זה מיקרורפטור בעיקר גלש מענף לענף, בדומה לסנאים מעופפים בימינו, ולפיכך היה שוכן עצים.
החוקרים סברו שמיקרורפטור כמעט שלא ירד אל הקרקע, שכן הנוצות הארוכות על הרגליים האחוריות שלו הפריעו מאוד להליכה.
המחקר לא פסל את האפשרות שמיקרורפטור גם עף למרחקים קצרים בטפיחות כנף, בדומה לעופות.
מוסכם על מרבית החוקרים שמיקרורפטור השתמש באצבעותיו הארוכות לטיפוס על עצים, וגלש באוויר למרחקים קצרים בין ענפים ועצים.
הרגליים האחוריות המנוצות שלו נראות מסורבלות מדי להליכה על הקרקע.
מקובלת הסברה שבדומה לשאר בני משפחת הדרומוזאוריים, מיקרורפטור היה טורף, וניזון מחולייתנים קטנים וככל הנראה גם מחרקים שלכד בצמרות העצים.
במספר מאובני מיקרורפטור, כולל המאובן המפורסם IVPP V 13352, ניתן לראות את תכולת הקיבה, ונמצאו בה עצמות של יונקים ועופות קטנים, ובמקרה אחד אף עצמות דג.
עם זאת לא ניתן לפסול את האפשרות שמיקרורפטור היה גם אוכל נבלות, בדומה לעורבים בני-ימינו.
העיניים הגדולות של מיקרורפטור הובילו להשערה שהוא היה פעיל בעיקר בלילה.
אך חוקרים אחרים הטילו בכך ספק משום שלא ידועים בימינו עופות ליליים שצבעם שחור מבריק.
הגוונים המבריקים בנוצות של עופות נגרמים על ידי שבירה של קרני אור השמש, ולכן אין בהם שימוש בלילה.
מיקרורפטור מסווג למשפחת הדרומאוזאוריים, שהיא מן הקרובות ביותר לעופות מבין כל משפחות הדינוזאורים התרופודים, אך נחשבת בדרך כלל כענף מעט צדדי בהתפתחות הדינוזאורים לעופות.
השלד שלו דומה מאוד לזה של כמה סוגי דרומאוזאוריים אחרים, כמו סינאורניתוזאור וצ'אנגיורפטור.
בעקבות זאת קובצו סוגים אלו לתת-קבוצה חדשה "מיקרופרטוריים" (Microraptoria) הקרויה על שמו של מיקרורפטור.
למרות שמיקרורפטור נראה כמאובן מעבר מובהק בין דינוזאורים ועופות, הוא ככל הנראה מאוחר מכדי להיות אב קדום של העופות בני-ימינו.
הוא חי לפני 120 מיליון שנה, כלומר מאוחר ב-30 מיליון שנה לערך מארכאופטריקס, אשר לעיתים קרובות נחשב לעוף הראשון.
בדומה לארכאופטריקס, מיקרורפטור היה בעל זנב "דינוזאורי" ארוך ובלתי-מאוחה, אך הוא בן-זמנם של מספר מיני עופות קדומים שהתגלו גם הם בתצורת ג'יופוטאנג, כמו קונפוציוסאורניס ולונגיפטריקס, שהם כבר בעלי זנב מאוחה (פיגוסטיל) בדומה לעופות בני ימינו.
גם תצורת ארבע הכנפיים של מיקרורפטור ייחודית, ורומזת שהוא מהווה ענף צדדי מעט באבולוציה של העופות.
הדיאגרמה המפושטת להלן, על פי מיון מעודכן משנת 2013, מראה את מקומו של מיקרורפטור בהתפתחות האבולוציונית יחסית לעופות ולדינוזאורים מנוצים אחרים:
עם זאת, מיקרורפטור מעיד על מגוון הצורות של דינוזאורים מנוצים בתור הקרטיקון, ועל האבולוציה המסועפת ("דמוית שיח" ולא "דמוית סולם") של התעופה.
בנוסף, מיקרורפטור הוא דוגמה מובהקת לדינוזאור מטפס על עצים, אשר משתמש בנוצותיו לצורך דאייה מענף לענף.
בכך הוא מספק אישוש להשערה המקובלת שהתעופה בעופות התפתחה מדאייה "מן הענפים למטה".
המיקרורפטור מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא צד לטאות מעופפות מהסוג שיאנגלונג אך בורח מסינאורניתוזאורוס שכמעט טורף אותו.
דינוזאור זה הופיע בסדרה פארק פרהיסטורי של נייג'ל מארוון שם נייג'ל מביא כמה פרטים לפארק.
בנוסף הוא הופיע בסדרה דינו דן.
בתכנון מעבדים, מיקרוקוד הוא קבוצת פקודות פשוטות ברמת החומרה במעבדי מחשבים ויחידות ממוחשבות אחרות, המיישמות את פקודות שפת המכונה.
המיקרוקוד משמש כשכבת ביניים בין חומרת יחידת העיבוד המרכזית (CPU) לבין ארכיטקטורת ערכת הפקודות הגלויה למתכנת, המכונה גם קוד מכונה.
מספר פקודות המיקרוקוד הוא קטן והפעולות שהן יכולות לבצע הן פשוטות מאוד.
מיקרוקוד משמש במעבדים לשימוש כללי של מחשבים שולחניים עכשוויים, ותפקידו הוא גם גיבוי בתרחישים בהם יחידת הבקרה המהירה יותר של החומרה אינה מסוגלת לנהל את המערכת כמו שצריך.
מיקרוקוד, הממוקם בזיכרון מיוחד ומהיר, מתרגם פקודות מכונה, נתוני מכונה או קלט אחר לרצפים של פעולות מפורטות ברמת המעגל.
המיקרוקוד פועל כגשר בין פקודות המכונה לבין האלקטרוניקה הבסיסית של המעבד, ובכך מאפשר גמישות רבה בתכנון ובשינוי פקודות במהלך הנדסת המעבד.
יתר על כן, המיקרוקוד מקל על בניית פקודות מורכבות ומרובות שלבים, ובו זמנית מפחית את מורכבות מעגלי המעבד.
קידוד בשפת מיקרוקוד נעשה לרוב על ידי מהנדס בזמן בניית המעבד.
הקידוד נקרא מיקרו תכנות (microprogramming) ותוצר הקידוד נקרא מיקרו תוכנית (microprogram).
באמצעות מיקרו תכנות נרחב, מיקרו-ארכיטקטורות פשוטות ובקנה מידה קטן יותר יכולות לחקות ארכיטקטורות חזקות יותר בעלות אורכי מילים גדולים יותר, וכן יחידות ביצוע נוספות.
גישה זו היא שיטה פשוטה יחסית להבטחת תאימות תוכנה בין מוצרים שונים בתוך משפחת מעבדים.
ספקי חומרה מסוימים, בעיקר IBM ו־Lenovo, משתמשים לעיתים במונח "מיקרוקוד" במקום המונח קושחה.
בהקשר זה, כל הקוד במכשיר נקרא מיקרוקוד, בין אם הוא מיקרוקוד ובין אם הוא קוד מכונה.
לדוגמה, "עדכונים למיקרוקוד" של כונן קשיח כוללים לעיתים קרובות עדכונים הן למיקרוקוד הן ולקושחת הכונן.
מיקרוצ'יפ הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס המעניש ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Punisher Vol.2 #4 נובמבר 1987, ונוצרה על ידי הכותב מייק ברון והמאייר קלאוס ג'נסן.
מיקרוצ'יפ הוא כינוי שהוענק לדייוויד לינוס ליברמן, האקר מחשבים אגדי שעסק בפריצה והונאה, עד שהונאה אחת גרמה לו להסתבך עם פושעי העולם האמיתי.
הוא נכנס ל"פרישה" כאיש עסקים, עד שאחיינו - אשר ניסה ללכת בדרכו של לינוס - נרצח לאחר שפרץ למחשבו הפרטי של וילסון פיסק.
כאשר חקר את רצח אחיינו, לינוס נפגש לראשונה עם המעניש, ונוצר שיתוף פעולה בין השניים.
לינוס לא שימש רק כהאקר וחוקר סייבר עבור המעניש; הוא מסייע לו לנהל ולהלבין הון אותו הוא לוקח מקורבנותיו, צייד את הבית הבטוח שלו, הסיע אותו למשימות "מיוחדות" והשיג עבורו תחמושת וציוד.
לאורך זמן, חלקים גדולים יותר מההיסטוריה של לינוס נחשפו.
לפני שנולד, אביו אולץ ליצור כלי נשק בניגוד לרצונו בעברו, אחותו היא עקרת בית מאושרת בלורדייל, ויש לו בן מחוץ לנישואים בשם לואיס פרוהייק, שנהרג בעת שניסה לעזור למעניש בעסקת חילופי שבויים.
לינוס הוכיח כי הוא מסוגל להילחם גם בכוחות עצמו, ופעל נגד שכנו החדש, אשר היה עוסק בהונאה באמצעות "צדקה".
משקלו תמיד נחשב לבעיה, והוא איבד את זרתו השמאלית, אותה הקינגפין שלח למעניש כדי להתגרות בו.
במהלך סדרת הספין אוף "המעניש: אזור מלחמה" משנת 1992, לינוס הלך לפסיכיאטר ושיחק בתיאטרון כחלק מהטיפול.
כאשר המעניש מגלה זאת, נוצר סכסוך בין השניים ולינוס יורד למחתרת.
הוא מפתח ידידות עם מיקי פונדוזי, חייל מאפיה שהמעניש גייס לצידו.
השניים עבדו יחדיו במשימות שונות, ביניהן הסתננות לארגון האימפריה הסודית.
לאחר מותו לכאורה של המעניש, לינוס ופונדוזי מוצאים עצמם ברחוב, כאשר רכב המילוט שלהם מוקף על ידי המשטרה.
כאשר לינוס מסרב להרוס את הרכב ולהרוג שוטרים חפים מפשע, פונדוזי עוזב אותו.
באמצע קרב יריות בין לינוס למעניש, לינוס נהרג כאשר סוכן העריק דרק סמולס ירה רקטות לעבר הבית הבטוח בו הסתתר.
במהלך אירוע שלטון אפל, הברדס הקים לתחייה את לינוס, והציע להחיות את בנו אם יעזור לו נגד המעניש.
לינוס שולח את מגאטאק לתקוף את הנרי, האקר ועוזרו של המעניש.
לאחר שהמעניש נתפס, לינוס הורג את ג'.
ברידג' על מנת להחיות את משפחתו שלו ואת משפחתו של המעניש.
המעניש מסרב, ומשתמש בלהבותיו של פיירבראנד כדי לשרוף את משפחתו ואת בנו של לינוס.
זמן מה לאחר מכן, המעניש חזר לניו יורק ונשבע לנקום בלינוס על רצח ברידג'.
לינוס, השבוי באחוזתו של ג'יגסו, מקבל ביקורים מסטיוארט קלארק, ג'יגסו השני - בעברו, אחד מעוזריו של המעניש, שהחליט לבגוד במעניש לאחר שהוא גרם להרג חברתו.
כאשר המעניש מגיע, ג'יגסו מאפשר לו להרוג את לינוס על ידי חיתוך גרונו.
דמותו של מיקרוצ'יפ עובדה למגוון מדיות נוספות.
את דמותו בסרט הלייב אקשן "המעניש: אזור מלחמה" גילם השחקן ווין נייט.
בסדרה "ספיידרמן: סדרת האנימציה" דיבב אותו השחקן רוברט אקסלרוד, ובעברית דובב על ידי הראל קלמרו.
את דמותו של מיקרו בסדרת הלייב אקשן "המעניש", המתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול מגלם השחקן איבון מוס-בכרך.
דמותו של מיקרו אוזכרה בסדרה "סוכני ", המתרחשת גם היא ביקום הקולנועי של מארוול, כאחד מאנשי הקשר של סקיי.
מיקשביץ' (בבלארוסית: Мікашэвічы, מיקשביצ'י; בפולנית: Mikaszewicze, מיקשביצ'ה) היא עיר קטנה במחוז ברסט שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
מיקשביץ' נזכרת לראשונה במאה ה-18, ובשנת 1880 חוברה לקו מסילות הברזל.
בעקבות הסכם ריגה בשנת 1921 נכללה העיר בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-400 יהודים, כרבע מתושביו, ופעל בו סניף של קק"ל.
עם כיבוש האזור בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, רוכזו יהודי היישוב בגטו, בו הועסקו בעבודות כפייה והוטלו עליהם תשלומי כופר.
ב-6 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו מחוץ ליישוב.
מיקרושף היא תוכנית בישול ישראלית לילדים ונוער, המונחה על ידי אלינה לוי והשף ארז עינב.
הסדרה שודרה החל מ-1 בינואר 2017, בערוץ KidZ.
המנחה אלינה לוי והשף ארז עינב מבצעים מנות קלות להכנה שילדים בבית ספר יסודי יכולים לבצע בביתם, כל פרק זה נושא אחר של אוכל (קינוחים, ארוחת צהריים וכו').
הם מכינים מנות לפי הסרטונים ששלחו להם ילדים, שם ביקשו מה להכין.
פינה נוספת בתוכנית היא 'לא אומרים איכס על אוכל', בה אלינה מוציאה עוגיית מזל וקוראת את המשפט שרשום לה, המרמז את המשימה (שבדרך כלל קשה, מגעילה או לא נעימה) שהיא צריכה לבצע בנושא אוכל.
מדי פעם מתארחים אנשים בתוכנית (שבדרך כלל קשורים לעולם האוכל, כגון מיקי שמו שהתארח בפרק הרביעי).
בסוף כל סיום טעימת מנה אלינה מדרגת את המנה של ארז מאחד עד חמש.
מיקרוצרטוס (שם מדעי: Microceratus; מילולית:"קטן-קרניים") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מתת-סדרת הצרטופסים שחי בתקופת הקרטיקון לפני 90 מיליון שנה בערבות אסיה בסין ומונגוליה.
אורכו של יצור זה היה רק 0.6 מטרים והוא היה מראשוני הצרטופסים, יחד עם הפסיטקוזאורוס ממונגוליה.
למיקרוצרטוס היו זרועות קצרות, ראש מגודל בעל מקור קרני דמוי-תוכי וגולגולת גדולה בעלת עטרה קטנה.
בניגוד לצרטופסים הגדולים והמאוחרים יותר, היה מסוגל לנוע בזריזות על שתי רגליו האחוריות.
המיקרוצרטוס היה אוכל צמחים שלעס עם מקורו הגדול בעיקר צמחייה קרקעית כמו שרכים ומחטניים ולא צמחים בעלי פרחים שהיו נדירים בתקופתו.
המקור עזר לגרור את העלים ולקרוע אותם בקלות.
המיקרוצרטוס מופיע בסרטי פארק היורה בעולם היורה: עולם חדש, כשמספר פרטים הובאו לשוק המלטזי ועוד פרט נראה בסרטון מחשב עם שרלוט לוקווד ב"איסלא סורנה".
הוא מופיע גם במפות בסרטים הקודמים.
וכן בספר פארק היורה של מייקל קרייטון בתור דינוזאור המטפס על העצים ונרדף לעיתים בידי הטירנוזאורוס (במציאות הם לא חיו באותן שנים ואותו מקום).
בנוסף מספר פרטים נראים בסרט דינוזאור משנת 2000.
המיקרוצרטוס נראה גם בסדרה הדינוזאורים!.
"מיר-2" הוא פרויקט סובייטי ומאוחר יותר רוסי לבניית תחנת החלל מהדור הרביעי.
תחנת בסיס נוצרה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 כתחליף ליחידת הבסיס של תחנת "מיר-1" במקרה של תאונה אצל האחרונה.
ניסוי המשגר "אנרגיה" רב העוצמה אפשרה להגדיל במידה ניכרת את התחנה.
ב-14 בדצמבר 1987 הפרויקט החדש אושר על ידי מנהל תאגיד אנרגיה יורי סמיונוב.
התחנה תוכננה לכלול את המרכיבים הבאים:
רציף מסלולי (במשקל 90 טון, שוגר באמצעות "אנרגיה").
בינואר 1988, בשל מדיניות הגלסנוסט, מידע אודות עיצוב התחנה הופיע לראשונה בדפוס.
אבל ב-1989 כל העבודות עליו הוקפאו.
עד 1991 התברר כי לא ניתן להסתמך על השימוש בטיל "אנרגיה", עקב העלות הגבוהה של הבנייה.
בנוסף, מימון תוכנית החלל הרוסית ירד בהתמדה.
בשל כך, התוכנית להקמת התחנה תוקנה.
המודולים עבור מיר-2 נוצרו מחדש כדי להחליף בהדרגה את תחנת "מיר-1" הישנה.
ההתקנה המלאה במקרה הזה הייתה אמורה להסתיים בשנת 2000. עם זאת, ב-24 בנובמבר 1992 המעצבים בחנו מחדש את הפרויקט.
תחנת הבסיס הייתה אמור לשמש כחוות מחקר, מבחינה מבנית דמתה למבני חלל דומים כמו "Rapana" ו-"Sophora".
בקצה אחד של החווה הזאת היו אמורים למקם קולטי שמש ומהצד השני פאנלים סולאריים.
החלק המרכזי של החווה תוכנן לעגן לפחות 5-6 מודולים גדולים.
בפריסה זו קל היה לראות את ההשפעה מתחנות החלל האמריקאיות, "פרידום" ו"פרד".
העדר המימון ושינוי המצב הפוליטי במדינה בעקבות מדיניות הפיוס עם המערב מנעו מלתרגם רעיונות אלה למציאות.
רוסיה ב-1993, מיקדה ט\את מאמציה ביצירת מקטע משלה בתחנת החלל הבינלאומית, אשר השתמשה ברכיבים שפותחו במקור עבור מיר-2 ובעיקר מודול "זבזדה".
המיקרוקוסמוס הייתה תערוכה אינטראקטיבית המציגה את העבודה של המרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN ואת מאיץ החלקיקים הגדול והמורכב ביותר שנבנה אי פעם - מאיץ ההאדרונים הגדול LHC.
התערוכה נפתחה לראשונה לציבור בשנת 1990 ונסגרה לצמיתות בספטמבר 2022.
המיצג הנוכחי נפתח רשמית בינואר 2016. התכנים פותחו על ידי CERN בשיתוף עם צוות העיצוב הספרדי אינדיסולבל.
המיקרוקוסמוס ממוקם בסרן שבקנטון ז'נבה, שווייץ, ליד העיירה מרן.
התערוכה כוללת מספר מיצגים של המכשירים העיקריים של CERN, מבקבוק המימן, מקור הפרוטונים המוזרקים אל תוך ה-LHC, דרך השלב הראשון בשרשרת המאיצים, המאיץ הקווי Linac 2, עד למודל של ה-LHC, הכולל חלקים מהמגנטים הסופר מוליכים.
מבקרים יכולים להשתמש במסכי מגע כדי לראות כיצד ניתן לשלוט במאיץ החלקיקים - דימוי האצה של פרוטון ב-LHC ולהביא אותם להתנגשות בתוך הניסויים.
התערוכה ממשיכה עם דגם בגודל אמיתי של גזרה של גלאי החלקיקים CMS.
חלקת המחשוב מציגה חלק ממחשבי אורקל (Oracle) אשר מאחסנים את ה-30 עד 40 פטה בייט של מידע שהניסויים מייצרים כל שנה, אשר ניתנים לניתוח על ידי רשת המחשוב של ה-LHC.
המיצג מכיל גם פריטים היסטוריים נוספים כמו הגשש המרכזי מהגלאי UA1 שעבד בתקופת ה-SPS ב-CERN מ-1981 עד 1984 ועזר לגלות את בוזוני ה-W וה-Z (חלקיקים יסודיים).
גלאי החלקיקים תא המימן האירופאי הגדול
RF cavity אשר נעשה בו שימוש במאיץ החלקיקים LEP
אב טיפוס של מאיץ חלקיקים ישן
מִיקְשָׁה סַאבּוֹלְצִ'י (במקור ויינשטיין, בהונגרית: Szabolcsi Miksa, נירטורה, הונגריה, 27 באוגוסט 1857 – בַּאלַטוֹנְפוּרֶד, 17 ביוני 1915) היה עיתונאי, ועורך עיתון הונגרי-יהודי, אחד מיוצרי העיתונות היהודית בהונגריה.
אביהם של בנצה סאבולצ'י (1973-1897) היסטוריון של המוזיקה והאומנות, ושל לאיוש סאבולצ'י (1889-1943 ) סופר ועורך עיתון.
תחילה למד לרבנות, אבל נמשך יותר לכתיבה עיתונאית.
בסיום לימודיו, הפך למורה פרטי בבית משפחה יהודית עשירה בעיירה היידושאמשון.
שם כתב כמה מאמרים לעיתון עברי ותרגם טקסטים עבריים להונגרית.
בתחילת משפט עלילת טִיסַאֶסְלַר, כתבותיו שפורסמו על בעיתון "המפקח של דברצן" משכו את תשומת לבם של כמה עיתונים בבודפשט בירת הונגריה.
הוא הפך לכתב מקומי שלהם ושלח דיווחים מפורטים במהלך כל המשפט.
במאמריו הגן בלהט ובמאמרים נלהבים על היהודים בני דתו נגד האשמה של עלילת הדם, עד כדי שהעמיד בסכנה גם את חייו.
חלק מן העיתונות האירופית התעדכנה על המקרה ועל מהלך המשפט על סמך מאמריו שפורסמו בפסטר לויד, עיתון שהופיע בבודפשט בשפה הגרמנית.
בשנת 1884 ערך את היומון העברי היהודי "Jüdische Pester Zeitung", שהודפס באותיות עבריות ובשנת 1886 רכש כתב עת יהודי ושבועון חברתי בשם "שוויון", שאותו ערך עד מותו.
בשבועון שלו הביע את דעתו, כי אין להתייחס ליהדות כאל גזע, אלא כאל זרם דתי בהונגריה, אך בה בעת ניסה להפיץ את הרוח ההונגרית בחיי הדת של היהדות ההונגרית.
סאבולצ'י עמד מאחורי ייסוד וארגון האגודה הספרותית היהודית-הונגרית שקמה עקב מאמציו הרבים.
לאחר מותו בנו לאיוש סאבולצ'י לקח לידיו והמשיך את עריכת השבועון.
מיקשה סאבולצ'י ערך וכתב חלקית את הספר בן שישה הכרכים בשם "תולדות היהודים" (1908-1909) שיצא לאור בהונגרית בשם "ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים" או בשמו המקורי דברי ימי ישראל, העיבוד להונגרית של ספרו המפורסם של היינריך (צבי) גרץ.
מיקשה סאבולצ'י הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
היינריך גרץ, דברי ימי ישראל עריכה בהונגרית.
מיקשה פנייה (במקור פליישמן, בהונגרית: Fenyő Miksa; מייקוט, 8 בדצמבר 1877 – וינה, 4 באפריל 1972) היה סופר הונגרי-יהודי, עורך דין, העורך הראשי המשותף של ניוגט (כתב עת), מנכ"ל איגוד התעשיינים הלאומי ההונגרי (GYOSZ), פטרון, חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט).
בכתיבתו נהג פליישמן להשתמש בשמות בדויים שונים כגון: פרנץ דלוש, מיהאי קותי, מניהרט בלשי, ויאטור הונגריקוס.
מיקשה פנייה נולד במייקוט (כיום מחוז באץ'-קישקון בדרום הונגריה) למשפחה יהודית, בנם של פילפ פליישמן ושל לואיזה מלצר.
הוא היה הצעיר מבין שבעת ילדיהם.
באוטוביוגרפיה שלו מתאר כמה נפלא היה להיוולד בעיירה קטנה בשם מייקוט שפירושו "הבאר העמוקה", בקהילה שהייתה קתולית בעיקרה ובה המיעוט המשמעותי היה מורכב מ־25 משפחות יהודיות.
לפי זכרונותיו, אביו לא היה אדם דתי, וכך לא השפיע על הילד ללכת בעקבות המורשת הדתית היהודית.
מיקשה מצא כבר בגיל צעיר את החצאיות הצבעוניות של הבנות הקתוליות בימי ראשון כמושכות.
עם זאת, אמו התעניינה מאוד בפסח ובהרגלי הצום ובמסורות של יום הכיפורים.
בגיל עשר רשם אותו אביו לגימנסיה הלותרנית בבודפשט.
כמחצית מהתלמידים הגיעו לשם ממשפחות יהודיות אמידות.
פנייה הצטיין בשפה ההונגרית ובגאוגרפיה.
הדוד וייל, דודו מצד אביו, סיפק לו מגורים וכלכלה בדירת משפחתו בת שני החדרים.
בשנת 1895 סיים את לימודיו בתיכון ולאחר קבלת תעודת הבגרות החל את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אטווש לוראנד.
על אף שהיה עני יחסית, חבריו הזמינו אותו להופעות תיאטרון ואירועי תרבות אחרים, שם קיבל את רשמיו הראשונים מחיי התרבות.
המאמר הראשון שלו פורסם במגזין "הגאון ההונגרי".
מכאן ואילך הופיעו מאמריו בעיתונים שונים.
בשנת 1899 קיבל הסמכה במשפטים מאוניברסיטת בודפשט.
בשנת 1900 פגש אז לראשונה את איש העסקים פרנץ קורין שלימים מילא תפקיד מכריע בחייו ובקריירה שלו באיגוד הלאומי של התעשיינים.
בשנת 1901 קיבל הסמכה כעורך דין.
בשנת 1902 נוסד האיגוד הלאומי של התעשיינים.
בשנת 1903 ארנו אושבאט הפך לעורך של המגזין "הגאון ההונגרי" בו פנייה כתב.
בשנת 1903, בגיל 26, התחתן פנייה עם אשתו הראשונה אַאוּרֶלִיָה שפר (רֶלָה).
בנסיעתו הראשונה לחו"ל לקח את אשתו לירח דבש לווינה, פראג וברלין.
הניסיון של מיקשה למצוא פרנסה כעורך דין עצמאי, בעל משרד, נכשל.
היה עליו לסגור את משרדו הקטן ולעבוד במשרדי עורכי דין אחרים.
"הגאון ההונגרי" פסק להופיע באותה השנה.
בנו הראשון, ג'רג' פנייה, נולד בשנת 1904 ובהמשך הפך לצייר ידוע.
מיקשה עבד כמזכיר באיגוד הלאומי של התעשיינים (GYOSZ).
בנו השני, איבאן פנייה, נולד בשנת 1905 ולימים יהיה אחד מחברי הצוות החשובים במוזיאון לאמנות יפה (בודפשט).
כתב העת "המשקיף", שהיה המבשר של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט, יצא לדרך בשנת 1905. מיקשה פנייה לקח חלק בהקמת חוג גלילאו שנועד לקדם ולהעמיק את דו-הקיום השליו של נוצרים והיהודים, להכיר ולהבין זה את זה.
בעשר השנים שלאחר 1907 נסע רבות לאיטליה, בעיקר לוונציה ולרומא, כמו גם לאוסטריה, שווייץ, גרמניה ומדינות שכנות אחרות, כמעט לכל מקום ללא דרכון.
בשנת 1908 ייסד מיקשה פנייה ואף הפך לבעל מניות, את המגזין הספרותי והתרבותי ניוגט, בבית הקפה בריסטול יחד עם הוגו איגנוטוש, שהפך לעורך הראשי של המגזין עד 1929. מיקשה פנייה וארנה אושבאט הפכו לעורכים משותפים של המגזין עד להתאבדותו של אושבאט בשנת 1929. ב־1 בינואר פורסמה המהדורה הראשונה של ניוגט.
חלק הארי מהעבודה בכתב העת היה ב"בית הקפה סבדשאג" (Szabadság=חירות) וב.
דרך כתב העת התיידד מיקשה עם רבים מגדולי הסופרים והאינטלקטואלים באותה תקופה, ביניהם מרגיט קאפקה, מיהאי באביץ'.
הוא התוודע למלחינים הגדולים (בלה בארטוק, זולטאן קודאי) ואישי חברה ופוליטיקה חשובים אחרים באותה תקופה.
הוא התיידד גם עם תומאס מאן וזיגמונד פרויד.
בית ההוצאה לאור ניוגט, פרסם במהלך ארבעים שנותיו כ-412 גיליונות.
ולפנייה היה תפקיד מרכזי בכך.
בתו אנה (פּאני) נולדה בשנת 1910. בשנת 1912 פורסם על ידי ההוצאה לאור מחקרו "קזנובה" המפורסם.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 מיקשה פנייה, שנסעה על גשר מרגיט בכרכרה רתומה לסוסים, הותקף על ידי המון מוסת של מפגינים בגלל סירובו להצטרף אליהם.
חבר שזיהה אותו הציל אותו מהסכנה.
בשנת 1915 פרסם פנייה כרך קצר על מנהיגים הונגרים-גרמנים.
באוקטובר 1917 המהפכה הרוסית טלטלה את העולם.
אנדרה אדי, שכבר היה במצב בריאותי ירוד מאוד, ביקש ממיקשה לקרוא לנכדו הראשון על שמו, אנדרה.
שלושת ילדיו הראשונים לא הולידו נכד (ורק בשנת 1964 יכול היה לעמוד בהבטחתו).
באביב 1917 מונה פנייה למנכ"ל GYOSZ.
אז היה כבר ביכותו לנסוע ברחבי מרכז אירופה, לעיתים עקב תפקידו, לפעמים כאדם פרטי לבילוי חופשתו.
מלחמת העולם הראשונה הסתיימה בשנת 1918. המונרכיה האוסטרו-הונגרית התפוררה ורוב הונגריה ההיסטורית סופחה למדינות השכנות.
המשורר אנדרה אדי נתפס צער רב מהפרדת אזור מולדתו, טרנסילבניה, מארצו הונגריה.
מיקשה פנייה מונה לשר המסחר בממשלה ששרדה בסך הכל 17 שעות.
בשנת 1919, מותו של אנדרה אדי הפר את שלוות נפשו של פנייה, כי הוא היה לא רק מעריצו וחברו הקרוב של המשורר, אלא גם פטרונו, כמו הברון לאיוש הטווני.
בעשר השנים הבאות, בעשור מ־1920, הוא המשיך את עבודתו באיגוד התעשיינים, כתב מאמרים לניוגט וגידל את ילדיו.
בשנת 1925 נפסק תפקידו כעורך ניוגט.
בשנת 1927 המשיך לכהן כמנכ"ל איגוד התעשיינים הלאומית יחד עם שר המשפטים ההונגרי לשעבר אמיל נאג'.
הוא ביקר את עונשו המופרז של הונגריה על תפקידה במלחמת העולם הראשונה, תחת הכותרת "חוזה טריאנון והשפעתו" (שפורסם בצרפתית ובאיטלקית) ובכך הצטרף לקבוצת אינטלקטואלים יהודים הונגרים שהתנגדו לתהליך פיצול הונגריה הגדולה.
באוקטובר 1929 התאבד ארנה אושבאט מתוך כאב על מותה בטרם עת של בתו הצעירה.
מותו המוקדם של אושבאט טלטלה גם את פנייה וגם את איגנוטוש כך שהם הפסיקו להיות מעורבים ישירות בכתב העת ניוגט.
בשנת 1930 הגיעו השפעות השפל הגדול באמריקה גם להונגריה כמו לשאר העולם.
GYOSZ, שזכה לכבוד רב של סופרים ואנשי רוח הונגרים, פעל ביעילות יחסית כדי לסייע להונגריה להתגבר על המצב הכלכלי הקשה.
בשנה שלאחר מכן נבחר מיקשה כחבר עצמאי בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
רלה, אשתו הראשונה של מיקשה, נפצעה קשה בתאונת דרכים, וסבלה כאבים מתמידים.
היא נפטרה בשנת 1933. כיוון שהאיגוד הלאומי של התעשיינים מילא תפקיד משמעותי בסיכול עלייתה לשלטון של ממשלת ימין קיצונית עוד יותר בהונגריה, התוצאה הייתה שפנייה הותקף ללא הרף על ידי הימין הקיצוני.
בסתיו 1934 התחתן עם מריה סירינגר, שאמה הייתה מזכירה ב- GYOSZ.
כחבר עצמאי בפרלמנט ההונגרי, הוא ניסח וכתב מחקר על התוכניות האירופיות המסוכנות של היטלר.
כמעט לבדו באספה הלאומית העז לבקר את הרייך הנאצי.
מחקרו אודות היטלר התפרסם בניוגט והופץ לכל הנציגים בפרלמנט.
זו הייתה הסיבה שאחרי ראול ולנברג היה שני ברשימה השחורה של היטלר, חי או מת.
בשנת 1935 נולד בנו השלישי, מריו.
מנישואיו השניים הוא הילד היחיד.
כחבר פרלמנט זו הייתה שנתו האחרונה.
באותה השנה הופיע ב"מי זה מי" המפורסם בלונדון.
בשנת 1937 נכנס מיקשה לשנתו ה-60. ניוגט פרסם מחקר מרכזי בנושא אישטוואן בתלן.
הפרלמנט ההונגרי חוקק משנת 1938 חוקים אנטישמיים שהקשו מאוד על חייהם של מיקשה ומשפחתו וסיכנו ממש את חייהם משנת 1943. בשנת 1938 עם פרסום החוק היהודי השלישי נאלץ מיקשה פנייה להתפטר מתפקידו כמנכ"ל איגוד התעשיינים.
בשנת 1944, תוך שהוא מסתתר עם שלושת ילדיו מנישואיו הראשונים כדי להציל את חיי כולם, התחיל לכתוב את יומנו על מלחמת העולם השנייה בשם "הארץ שנסחפה".
הנאצים ומפלגת צלב החץ הפקיעו את הווילה שלו, את כל נכסיו האחרים ואת כל חפציו.
אנשי רוח ומנהיגים רבים ב-GYOSZ וניוגט הסתתרו, ברחו לגלות או נהרגו.
ב־19 בינואר 1945, סיים לכתוב את יומנו.
בסיום מלחמת העולם השנייה, התחיל מיקשה בניסיונות להחיות את האיגוד הלאומי של תעשיינים, אך בשלוש השנים שלאחר מכן היה נתון להתקפות אנטי-קפיטליסטיות וב־1948 הוביל לפירוק האיגוד.
בשנת 1946 פורסם לראשונה יומן מלחמת העולם השנייה שלו, הארץ שנסחפה.
מיקשה החשיב אותו ככתיבתו הטובה ביותר.
פנייה ברח מהונגריה בשנת 1948, בעקבות הידיעה שהגיעה לאוזניו שמתוכנן משהו נגדו בגלל תפקידו באיגוד הלאומי של התעשיינים.
בשנת 1949 עבר לעיר המועדפת עליו, רומא, ובילה זמן רב במחקר וקריאה בספרייה הלאומית האיטלקית.
בשנים אלה קיבל מראש ממשלת ישראל הצעירה דוד בן-גוריון הזמנה לתפקיד שר בממשלת מדינת ישראל שקמה זה עתה, אך הוא דחה את ההזמנה בגלל חששותיו ורגשותיו האישיים שהובילו אותו להתנצר 30 שנה לפני כן.
עם זאת, הוא קיים ידידות קרובה עם כמה מבני דורו, שמילאו תפקידים בבניית האומה החדשה בישראל.
בשנת 1951, במהלך שהותו ברומא, השלים את הרומן הראשון שלו, Jézus is D.P.
volt (בעברית: "ישו היה עקור").
הרומן ראה אור בהוצאת ארגומנטום רק בשנת 2006.
בשנת 1953 הגיעו הוא ומשפחתו לניו יורק.
שנים מספר לאחר הגעתו קיבל יחד עם משפחתו אזרחות אמריקאית.
הוא בילה את רוב חייו בזיכרון העבר ובמבט על הקריירה וחיי המשפחה של בנו, מריו.
הוא השתתף באופן קבוע בישיבות "מועדון הקן", מועדון מהגרים הונגרים.
חבריו, כמו פרנץ קורין וקורין דייזי, חברי משפחתו של מנפרד וייס ועוד ביקרו שם בקביעות.
בשנת 1964 הוענק לו פרס ספרותי באיטליה, חברו הטוב פרנץ קורין (1879–1964) נפטר בניו יורק.
בקיץ 1966 הזמין אותו שר התרבות והחינוך של הונגריה רשמית לבודפשט לביקור.
במהלך ביקורו הקצר, הוא היה במרכז ההתעניינות התקשורתית והציבורית.
בשנת 1969 עבר לווינה, בחלקו כמחאה על מלחמת וייטנאם ובחלקו להיות קרוב בזקנתו למולדתו, הונגריה.
באוגוסט, תרם מיקשה ל"מוזיאון הספרותי פטפי" את האוסף של התכתבויותיו עם אנדרה אדי ואת שיריו (בכתב יד).
בקיץ 1971 נפגש מיקשה פנייה בפעם האחרונה עם בנו מריו, כלתו איליאנה ושני נכדים.
הוא נפטר ב-4 באפריל 1972 בגיל 95 בווינה.
טפסים של איגוד המכס ; תעשיית הייצור ההונגרית, בודפשט, 1915
נתונים לדיון במדיניות המכס ; האיגוד הלאומי של היצרנים ההונגריים, בודפשט, 1924
נאום זיכרון על פרנץ קורין ; מפעל העיתונים Ny., Bp., 1925
Hungaricus Viator: הסכם טריאנון ותוצאותיו ; אתנהאום, ב ', 1929
נייר דיון בנושא ההגנה על ענף התעשייה והעומס הציבורי שלו ; Globus Ny., Bp., 1931
מצגת בסמינר לאגודת קובדן ב־18 בפברואר 1936 ; איגוד הקובדן ההונגרי, בודפשט, 1937
הערות על המערב וסביבתו ; פטריה, מפלי הניאגרה, 1960
מזכרות, קורות חיים, רומן ; גריף, מינכן, 1963
הערות ומכתבים מהמערב ; הודעה לעיתונות, הערות, הערות Erzsébet Vezér / Miksa Fenyő: הערות על המגזין המערבי וסביבתו.
המדינה ההרוסה ; תקן 2 ed.; Seeder, Bp., 1986 (עובדות ועדים)
קורות החיים שלי ; דאגות טקסט.
פרנץ בודרי; Argumentum, Bp., 1994 (המוזיאון ההונגרי החדש.
ישו היה גם עקור ; Argumentum, Bp., 2006
הערות כתבי עת משנים 1944–1945 ; הודעה לעיתונות, הערה אליזבת שילר; פארק,
מיקשה פלק (בהונגרית: Falk Miksa; פשט, 7 באוקטובר 1828 – בודפשט, 10 בספטמבר 1908) היה סופר הונגרי-יהודי, עיתונאי, פוליטיקאי, חבר הפרלמנט במשך למעלה משלושים שנה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, בעל עיטור של מסדר אישטוואן הקדוש דרגה אמצעית, בעל תעודת זהב ודוקטור למדעי המדינה, נשיא מכון גמלאי העיתונאים ההונגרים ועוד.
פלק נולד למשפחת סוחרים הונגרית-יהודית שהתרוששה, אביו היה יוז'ף פלק ואמו בורבאלה (ברברה) פרייסאך.
גם שם המשיך להשתתף בהרצאות שונות באוניברסיטה.
הוא המשיך את לימודיו שם במחסור חמור ובתנאי מחיה קשים עד שנת 1848. באותה שנה חזר לפשט, שם שוב הפך לחבר במערכת המגזין אונגר.
הוא שב לווינה בספטמבר בתקווה להמשיך את לימודיו, אך הדבר סוכל בשל האירועים הפוליטיים.
באותה עת כתב מאמרים פוליטיים עבור Oesterreichisch Zeitung, וכאשר העיתון נאסר לפרסום עבר לכתוב כמעט בלעדית מאמרים הנוגעים להונגריה בעיתון אחר.
כתיבתו נחלה הצלחה רבה והוא הצליח להגדיל את חוג קוראי העיתון באלפיים מנויים בהונגריה בלבד.
מיקשה פלק עבד בבנק החיסכון בווינה משנת 1850, אך בה בעת המשיך גם את הקריירה העיתונאית שלו.
בשנת 1858, בהזמנתו של הרוזן אישטוואן סצ'ני, הפך למעין מזכיר של הרוזן.
הוא רכש את אמונו המלא של הרוזן, כך שרוב הרשומות האנונימיות שלו באותה תקופה עברו תחת ידיו; הוא כתב הקדמה לכמה מאמרים של סצ'ני ופרקים שלמים למאמרים אחרים.
במאמריו הוא קידם את הפשרה האוסטרו-הונגרית.
ב־20 בדצמבר 1861 מונה פלק לחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים על פי הצעתו של פרנץ דיאק; הוא הפך גם לחבר בוועדת הכלכלה הלאומית.
במקביל, אנטון פון שמרלינג פתח נגדו "תביעה עיתונאית", כי פלק הפציר בכתבותיו להחזיר את החוקה ההונגרית.
הוא הגן על עצמו בישיבות בית המשפט, שנמשכו שלושה ימים; בתום המשפט נידון פלק לשישה חודשי מאסר ונשלל ממנו תואר הדוקטור.
בית המשפט העליון של אוסטריה הפחית את העונש לשלושה חודשים.
הוא ישב בפועל בבית הסוהר חודשיים ושבוע ושוחרר.
עם זאת, אוניברסיטת פשט סירבה לקיים את החלק השני של פסק הדין.
שמרלינג, כנשיא בנק החיסכון, פעל נגדו שוב, אך לא הצליח, אלא בכך שקידומו של פלק נחסם לשלוש שנים.
כתוצאה מאירוע זה, הוא קיבל את תפקידו האקדמי בפשט רק בסוף 1863.
לאחר המערכה נגד פרוסיה קבעה החוקה המשוחזרת ההונגרית תנאים חדשים במדינה והזמינה אנשים חדשים לניהול החיים הציבוריים ההונגריים.
העיתונות, שהשתחררה מכבלי הצנזורה, עברה גם היא שינוי קיצוני.
ייעודו של פסטר לויד הפך לייצוג הרעיון של המדינה ההונגרית הריבונית והצגת יכולתה התרבותית של הרוח ההונגרית מול אוסטריה ומחוצה לה.
ייעוד שונה זה שהוחלט עליו הצריך שינוי קיצוני של רוח העיתון.
מור ורמן, חבר לשעבר של פלק מבית ספרם, פעל לחזרתו של פלק לפשט ולעיתון.
הוא אכן חזר לפשט ב־20 בדצמבר 1869, לאחר עשרים שנות היעדרות, כשהוא מקבל עליו גם את עריכתו והנהגתו הרוחנית של הפסטר לויד.
בתחילת 1869 הוצב פלק כמועמד מול מור ורמן ברובע ליאופולד בפשט, אך לבקשתו של פרנץ דיאק הסיר את מועמדותו.
זמן קצר לאחר מכן נבחר כנציג העיר קסג, ולימים נבחר פה אחד לאזרח הכבוד של העיר.
הוא היה חבר במפלגתו של דיאק ובהמשך השתייך למפלגה החופשית; הוא היה חבר בוועדות פרלמנטריות רבות: בוועדת הבנקאות ובוועדת לענייני קרואטיה מספר פעמים.
הוא גם שימש יו"ר הוועדה לענייני כלכלה וכיהן במשך כמה שנים כיו"ר ועדת המשנה לענייני חוץ.
הוא נשאר בתפקיד עד 1905, אז פרש מהחיים הציבוריים בשל המשבר הפנימי בהונגריה בשנים 1906-1905.