tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1971 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ומונה לקולונל בצבא הקטרי.
בשנת 1977 מונה לנסיך הכתר ולשר ההגנה, ובהמשך הוביל את התוכנית הכלכלית של קטר, שהתמקדה בפיתוח משאבי הנפט והגז.
ב-27 ביוני 1995 הדיח את אביו והפך לשליט המדינה.
תחת הנהגתו הפכה קטר ב-1997 למדינה השנייה במפרץ הפרסי שהעניקה לנשים זכות הצבעה.
חמד ניסה לפרוץ דרך לכינון יחסים עם ישראל, ונפגש עם שרת החוץ ציפי לבני ב-2007, אך שנתיים לאחר מכן קטר ניתקה את יחסיה עם ישראל בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
חמד התנגד למפעל ההתנחלויות ול"ייהוד ירושלים".
ב-2012 היה המנהיג הראשון שביקר ברצועת עזה מאז השתלטות חמאס, והכריז על הקמת פרויקט "מדינת חמד" בצפון מערב ח'אן יונס, לשיכון מעוטי יכולת.
בנוסף, תרם 100 מיליון דולר לעיר ניו אורלינס לאחר הוריקן קתרינה ב-2005.
חמד עמאר הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, המכהן כחבר הכנסת מטעם ישראל ביתנו.
בעבר כיהן כשר בלי תיק במשרד האוצר.
חמד עמאר נולד לאזימי ולאנישי ב־5 בנובמבר 1964 בשפרעם.
שירת בצה"ל בשנים 1982–1986. עבד כעוזרו של אביגדור ליברמן בעת שזה כיהן כשר התשתיות הלאומיות וכשר התחבורה.
בבחירות למועצת שפרעם ב־1998 הוצב במקום השני ברשימה עצמאית למועצה.
הרשימה קיבלה 2 מנדטים ועמאר נבחר לחבר במועצת העיר שפרעם.
הוא כיהן בתפקיד זה עד הבחירות הבאות ב-2003. ייסד את עמותת תנועת הנוער הדרוזי בישראל ואת העמותה לאמנויות לחימה בישראל, והוא אמן קראטה בעל חגורה שחורה דאן 5 בקראטה בסגנון שוטוקאן.
בעל תואר ראשון במדעי החברה ממכללת צפת.
סיים לימודי משפטים במכללת שערי משפט.
עמאר עבד ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 ב־2009 שובץ עמאר במקום ה-12 ברשימת ישראל ביתנו, ונבחר לכנסת.
ב הוצב במקום ה-10 ברשימה המשותפת הליכוד - ישראל ביתנו, וב שובץ במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו.
ב, לאחר כניסת המפלגה לקואליציה ביוני 2016, נבחר עמאר לשמש כסגן יושב ראש הכנסת.
בבחירות לכנסת ה-21 שנערכו במרץ 2019 הוצב עמאר במקום השישי ברשימת המפלגה ולא נכנס לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-22 שנערכו בספטמבר של אותה שנה הוצב עמאר בשנית במקום השישי.
בבחירות אלו זכתה המפלגה לשמונה מושבים ועמאר נבחר לכהונה רביעית בכנסת.
בבחירות לכנסת ה-23 שנערכו במרץ 2020 הוצב בפעם השלישית במקום השישי ונבחר שוב.
בכנסת ה-23 הוא כיהן כסגן יו"ר הכנסת מטעם מפלגתו.
עם הקמת הממשלה ה-36 הוא הושבע לתפקיד שר במשרד האוצר, תחת יו"ר מפלגתו אביגדור ליברמן שכיהן כשר האוצר.
בפועל, התיקון לחוק היסוד שנועד להסדיר את מעמדו לא התקבל, ולכן הוא נחשב כשר בלי תיק.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב שוב במקום השישי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת ונבחר לכנסת.
עמאר נשוי ואב לשלושה ילדים.
חמדה בן-יהודה (7 באפריל 1873, י' בניסן התרל"ג – 25 באוגוסט 1951, כ"ג באב תשי"א) הייתה סופרת, עיתונאית, אשתו השנייה של אליעזר בן-יהודה, ואחותה הצעירה של אשתו הראשונה, דבורה בן-יהודה.
חמדה בן-יהודה נולדה בשם "ביילה יונס" (תחילה שמה הוחלף לבֶּל, ובהמשך לפולה), בעיר דריסה שבמחוז ויטבסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה), לרבקה-לאה, לבית ברביש, ולשלמה נפתלי הרץ יונאס (שנ"ה; 1896-1840), סוחר אמיד שהיה מחסידי הרבי שמואל מלובביץ' וברבות השנים היה למשכיל, למשורר ולאחד מראשוני חובבי ציון.
לחמדה היו שלושה אחים ושלוש אחיות, מהם: דוד , דבורה, סוניה, פנינה (ככל הנראה ילידת 1885) ווניה ([יוסף, יליד 1888 לערך).
חמדה למדה בגימנסיה רוסית לבנות במוסקבה ואחר כך למדה כימיה בבית-המדרש לנשים למדעי הטבע בעיר.
ב-1892, לאחר מות אחותה, דבורה, ביקש אליעזר בן-יהודה מאביה וממנה כי תינשא לו, והם הסכימו.
באותה שנה עלתה לארץ ישראל (יחד עם הוריה ועם אחותה פנינה ואחיה אוניה), נישאה לאליעזר ועִברתה את שמה ל"חמדה".
מילדי אחותה ביקשה שיקראו לה "אַמָא, כמו אבא".
כעבור שנים, חמדה כתבה לאב"י ובו התוודתה על אהבתה אליו: "בהיותי עוד ילדה קטנה שם באותם המקומות שעברת אהבתי בך לא רק את יופייך, את גופך, אלא גם את נפשך הטהורה, את שכלך הכביר, את דעתך הצלולה, את ידיעותיך, דעתך ומחשבותיך ואת גבורתך.
הכל אהבתי בך ואהבתי כמו משוגעת".
עם הגיעה לארץ-ישראל הפכה לפעילה מאוד בפרויקט השפה העברית של בעלה.
היא בעיקר דאגה לבל יפריעו לו בעבודתו, אך גם כתבה סיפורים קצרים בעברית, כתבה מאמרים בעיתוניו של בן-יהודה – "הצבי", "האור", "השקפה" – ולעיתים אף ערכה אותם.
עבדה כמזכירה בשכר מועט בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, כדי לוודא שבוריס שץ מקיים הבטחתו לאליעזר בן-יהודה, שתמך בבצלאל בתנאי שהמוסד יתנהל בעברית.
אחרי מותו של אליעזר, המשיכה (יחד עם בנה אהוד) בפרויקט מילון בן-יהודה ודאגה להוצאה לאור של הכרכים שנכתבו אך לא פורסמו, בעזרתו של עוזרו הנאמן של בן-יהודה במשך 22 שנים - משה בר נסים, וכן למציאת חוקרים שישלימו את הכרכים החסרים.
חמדה בן-יהודה המציאה את המילה "אופנה".
היא גזרה את המילה העברית מהמילה הלועזית Modaa.
אליעזרה בן יהודה, נכדתה, טוענת שהיא גזרה את המילה אופנה מהמילה אופן, האופן בו מתלבשים אנשים.
מחשש מביקורת, היא כתבה על אופנה תחת שם העט "שושנה לבנה".
בכתב העת השקפה, בטור הראשון, ב-14 ביוני 1904, כתבה: .
בטורים עדכנה על מגמות בעולם האופנה מפריז ונתנה עצות בתחום זה.
חמדה בן-יהודה גידלה את ילדיו של בן-יהודה מדבורה ואת ילדיהם המשותפים בקושי ובדוחק רב בביתם שברחוב החבשים (כיום רחוב אתיופיה) 11 בירושלים.
"אין מה לאכול", כתבה בספרה "בן יהודה, חייו ומפעלו", "אין בגד ללבוש...
אני מרגישה כי 'אגזול' את העולם כולו, ובלבד שאמציא לבן-יהודה את כל הנצרך לקיומו!".
בשנותיה האחרונות התגוררה ברחוב עין-גדי 28 שבתלפיות בירושלים, בית שנודע לימים בשם "בית בן יהודה".
היא נפטרה בשבת, כ"ג באב תשי"א, 25 באוגוסט 1951, בגיל 78, ונקברה בבית הקברות סנהדריה; לאחר מלחמת ששת הימים הועברה לקבורה לצד בעלה בהר הזיתים בירושלים.
על מצבתה חרוטות מילותיו: "בעזרתך: יומי ארוך ופעלי ברוך ועז מחי ואיתן כחי ולא נס לחי".
חמדה בן-יהודה הייתה אם לשישה: אהוד ודבורה (שנפטרו בגיל צעיר), עדה, אהוד-שלמה, דבורה-דולה וזלפה.
לולו: טריזלאדאדו דיל איבריאו, קהיר: דפוס קארמונה אי זארה, 5662 (תרס"ב) (נדפס בירושלים אך מחמת הצנזורה הטורקית נכתב "קהיר")
מוכר התאנים, ורשה: תושיה, תרס"ג, 1902. (ספר לילדים)
חות בני רכב: ירושלים: ש"י שריזלי (הוצאת שי"ש), אלף תתל"ז לגלותנו (תרס"ו).
(מתוך "השקפה", שנה ג, אלף תתל"ג [תרס"ב])
חטאת אפרים, ירושלים: ש"י שיריזלי (הוצאת שי"ש), אלף תתל"ז לגלותנו (תרס"ו).
(מתוך "השקפה", שנה ג, אלף תתרל"ג [תרס"ב])
ספורים קצרים מחיי הארץ, ירושלים: דפוס ציון, [תרצ"-?].
(ארבע חוברות: 1. קץ המעגמה; 2. מלכת הפרחים; 3. נסים ונפלאות; 4. נשיא בישראל)
הלוחם המאֻשר: חיי אליעזר בן יהודה, ירושלים: דפוס ציון, תרצ"ב-1932.
בן יהודה חייו ומפעלו, ירושלים: בן-יהודה – הוצאה לאור לזכר אליעזר בן-יהודה, 1940. (מהדורה שנייה: מוסד ביאליק, תש"ן 1990)
נושא הדגל: חיי איתמר בן-אב"י, ירושלים: בן-יהודה – הוצאה לאור לזכר בן-יהודה, כ"ז להצהרת בלפור [תש"ד-1944].
סִפורים מחיי החלוצים, ירושלים: בן-יהודה – הוצאה לאור לזכר אליעזר בן-יהודה, [שנת] הכח להצהרת בלפור [=1945].
(הוצאה מחודשת: החלק הראשון יצא קודם בשם "הלוחם המאשר"; חלקים ב-ה יצאו בתוך הסדרה "ספורים קצרים מחיי הארץ".
התוכן: חלוץ החלוצים – אליעזר בן-יהודה; נשיא בישראל; נסים ונפלאות; קץ המעגמה; מלכת הפרחים)
"כחו של גורל" (על חיי דבורה אחותה) – הוכן לדפוס אך לא פורסם
"המלחמה עם השטן" (דברי ימי המילון של בן-יהודה) – הוכן לדפוס אך לא פורסם
חמד חסן סוסחא (באדיגית: Хьамэд Хьасэн Цушъхьэ; 1920 - 30 ביוני 2008) היה ראש המועצה המקומית כפר כמא בשנים 1974-1972.
סוסחא נולד למשפחת חקלאים מכפר כמא, למד והתחנך בבית הספר המקומי.
בצעירותו התגייס לחיל הספר העבר-ירדני והמשיך לשרת בו עד לפירוק החיל.
עם שובו אל הכפר חזר אל המשק הביתי והיה ממשיך דרכו של אביו בענף החקלאות.
בשנת 1972 הוא התמודד בבחירות המקומיות לראשות המועצה ונבחר לעמוד בראשה למשך שנתיים.
למרות משך הכהונה הקצרה הוא הצליח לשפר את תשתיות הכפר והרחובות הראשיים נסללו.
תרומתו הגדולה לקהילה הצ'רקסית הייתה הבאת יועץ מארצות הברית אשר התמחה בשפות הקווקזיות.
היועץ ערך קורס ללימוד השפה הצ'רקסית ודקדוקה.
כמו כן הוא הדריך שיטות לימוד בשפה הצ'רקסית וכמה מורים נבחרו בבית הספר לשמש כמורים לשפה הצ'רקסית.
השייח' חמד בן מוחמד א-שרקי הוא שליט אמירות פוג'יירה, אחת משבע אמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות.
חמד בן מוחמד א-שרקי נולד ב-25 במאי 1948. בשנים 1969–1970 למד באנגליה ולאחר מכן המשיך לימודים בבית ספר צבאי בבריטניה.
בשנת 1971, עם קבלת עצמאות איחוד האמירויות מידי בריטניה, חזר א-שרקי לפוג'יירה.
בשנים 1971–1974 שימש א-שרקי כשר החקלאות והדיג של איחוד האמירויות.
בשנת 1974 נפטר אביו מוחמד בן חמד בן עבדאללה א-שרקי והוא ירש אותו כשליט פוג'יירה.
בתפקיד זה משמש א-שרקי עד היום.
כשליט פוג'יירה, א-שרקי מכהן גם במועצה הפדרלית העליונה של איחוד האמירויות, שבה יושב נציג מכל אמירות באיחוד.
א-שרקי מתפרנס מעסקיו הפרטיים, אך בפועל אין הבחנה כמעט בין רכושו הפרטי לבין הרכוש הציבורי של האמירות.
מבחינת חקיקה, לא-שרקי סמכות מוחלטת לבטל ולחוקק חוקים, אך נהוג כי איננו מערער על החלטות רשויות המדינה שמורכבות ממשפחות הנכבדים של האמירות.
א-שרקי נשוי לפאטמה בנת ת'אני אאל מכתום, המשפחה השלטת באמירות דובאי.
בנו השני, מוחמד בן חמד בן מוחמד א-שרקי, הוא יורש העצר של האמירות.
חמד גנאים הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר ההתקפי .
גנאים התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בני סכנין.
בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק נגד מ.ס.
בעונת ירדה סכנין לליגה הלאומית ורוב שחקניה עזבו, לכן גנאים קיבל את ההזדמנות בהרכב.
ב-19 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0-2 נגד הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו, ובסיום העונה חזרה סכנין לליגת העל.
במחזור הראשון של עונת הבקיע גנאים את שער הבכורה שלו בליגת העל, שהיה השער הראשון של סכנין לעונה זו, אחרי 47 שניות נגד מכבי חיפה, במשחק שהסתיים בניצחון 0-1. את העונה סיים גנאים עם חמישה שערים בליגה ושני שערים בגביע הטוטו.
בעונה שלאחר מכן כבש שלושה שערי ליגה, ובעונת שוב הבקיע חמישה שערי ליגה, כולל צמד ראשון בקריירה, בניצחון 0-2 נגד מכבי אחי נצרת.
בשנתיים שלאחר מכן הבקיע שני שערי ליגה בכל עונה, ובעונות ו- הבקיע שלושה שערי ליגה בכל עונה.
בעונת הבקיע רק שער אחד בגביע הטוטו, ולא כבש בליגת העל.
ב-21 ביולי 2016 עזב את בני סכנין לאחר 12 שנה, וחתם בשבאב אל-ח'ליל הפלסטינית.
ב-19 באוקטובר 2017 חזר לישראל וחתם בהפועל אכסאל מליגה א'.
ב-1 באוקטובר 2018 חתם בהפועל כאוכב מליגה א'.
בדצמבר , גנאים חתם במכבי טמרה.
שנה לאחר מכן חתם בצעירי סכנין.
חמד היא עיר במערב בחריין במחוז הצפוני.
בעבר העיר הייתה חלק מהאזור הדרומי של העיר רפאע עד שהתנתקה ממנה בשנת 1991 והפכה לעיר עצמאית.
העיר קרויה על שם יורש העצר של בחריין באותה התקופה, חמד בן עיסא אאל ח'ליפה.
העיר הוקמה בשנת 1984 כעיר דירות של הממשלה עבור אלו שאינם יכולים להרשות לעצמם לקנות דירה בשאר חלקי הארץ עקב המחירים הגבוהים.
בשנת 1990 פתחה הממשלה את העיר עבור העם הכוויתי שסבל מהשפעות מלחמת המפרץ וסיפקה לו בעיר בתי מגורים, בתי ספר ואת שאר המתקנים שבעיר, ובשנת 1991 חזרו הכוויתים לכווית.
העיר חמד נמצאת כ-18 קילומטר מבירת בחריין מנאמה.
העיר חמד קרובה לאזור סאח'יר אשר מכיל את הפורמולה 1 הכי גדולה במזרח התיכון.
העיר חמד מפורסמת ב-22 הכיכרות, וכתובות מגורים בעיר מבוססות על הכיכר הקרובה.
נמל התעופה הבינלאומי בחריין נמצא כ-19 קילומטר מהעיר על האי מוחארק.
חמדה לוי היא ספורטאית ספורט נכים לשעבר.
פסיכולוגית ומנהלת המרכז להכשרה ושיקום מקצועי שעל יד בית החולים לוינשטיין.
לוי נולדה בישראל ובגיל שנה וחצי חלתה בשיתוק ילדים שפגע בגפיה התחתונות.
הייתה פעילה במסגרת מרכז הספורט לנכים והתאמנה במסגרת כדורסל כיסאות גלגלים ובסיף.
בראיון בשנת 2014 אמרה: "הקביים שלי הולכים לצדי, לא איתי.
אני לא רואה בהם מגבלה ממשית והם לא המהות שלי.
המגבלה שלי נראית לעין, ככה לאנשים, לדעתי, יותר קל להתמודד איתה.
אני לא צריכה לספק הסברים.
התחלתי את הקריירה שלי בתור פקידה, וכשהצגתי את עצמי בפני מעסיקים התייחסתי למגבלה שלי בהומור.
הייתי אומרת לבוס שלי, 'תראה, קפה לא אוכל להגיש לך, כי עד שאגיע אלייך עם הקביים תישאר לך רק חצי כוס, אבל את כל שאר הדברים אני יודעת לעשות כמו שצריך'.
אני מעבירה את המסר הזה לאנשים שלהם אני מסייעת כאן, ומסבירה להם שאיך שהם יתייחסו למגבלה שלהם, כך אנשים אחרים יראו אותה".
השתתפה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980, 1984, 1988. עם נבחרות הנשים בסיף ובכדורסל זכתה במספר מדליות.
במשחקים הפאראלימפיים 1980 זכתה גם במדליית כסף אישית בתחרויות סיף.
בעלת תואר שני בפסיכולוגיה ייעוצית מאוניברסיטת תל אביב.
ב-1988 החלה לעבוד ביחידת האבחון של המרכז להכשרה ושיקום מקצועי על יד בית חולים לוינשטיין.
ב-2003 מונתה למנהלת יחידת האבחון והייעוץ התעסוקתי וב-2014 מונתה למנהלת הראשית של המרכז.
נשואה לספורטאי ספורט נכים משה לוי ואם לשלושה ילדים.
שייח' חמדאן בן מוחמד בן ראשד אאל מכתום הוא נסיך הכתר של דובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות.
חמדאן ידוע בכינויו פאזה Fazza , שם העט בו הוא מפרסם את שירתו.
חמדאן למד בדובאי בבית הספר ראשיד לבנים, ולאחר מכן בבית הספר לממשל של דובאי (كلية محمد بن راشد للإدارة الحكومية).
הוא המשיך בלימודיו בבריטניה וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ב-2001, ולאחר מכן למד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בספטמבר 2006 מונה חמדאן ליושב ראש הרשות המבצעת של דובאי.
ב-1 בפברואר 2008 הוכרז חמדאן כיורש העצר של דובאי (נסיך הכתר של דובאי).
ביוני 2009 הוא מונה לנשיא אוניברסיטת חמדאן בן מוחמד סמארט.
הוא גם ראש מפעל השייח' מוחמד בן ראשד ליזמים צעירים, ויושב במועצת הספורט בדובאי ובוועד מרכז האוטיזם של דובאי.
חמדאן היה חלק מהמשלחת של דובאי לאקספו 2020 אשר זכתה באירוח היריד העולמי.
חמדאן ייסד את פרס חמדאן לצילום שניתן החל משנת 2011.
חמדאן החל ביוזמה להפוך את דובאי ל"עיר הנתינה העולמית ומרכז הסובלנות והחמלה", ובמסגרת זאת מקדם פעילות שמירת טבע וניקיון סביבתי במפרץ הפרסי.
לחשבון האינסטגרם של חמדאן יש למעלה מ־10 מיליון עוקבים נכון לדצמבר 2020.
ב-15 במאי 2019, הוא נשא לאישה את שייח'ה בנת סעיד בן ת'אני אאל מכתום; באותו יום נישאו גם שני אחיו.
נטען כי נישואים אלה נועדו לְהָזֵם את הטענות כי חמדאן הוא ביסקסואל.
במאי 2021 נולדו לזוג תאומים, בן ובת.
חמדאן אאל מכתום הוא רוכב סוסים (משתתף בתחרות שבוע אסקוט המלכותי), עוסק בצניחה חופשית ובצלילה (הוא צולל באזור פוג'אירה).
כמו כן חמדאן ידוע בכתיבת שירים רומנטיים ופטריוטיים בערבית.
הוא מפרסם שירים שלו תחת שם העט פאזה (فزاع).
הוא רוכב עבור אורוות גודולפין.
הוא גם חבר ב-מסלול המרוצים אסקוט.
חמדאן זכה במדליית זהב בתחרות משחקי הרכיבה העולמיים (Allech FEI World 2014) שנערכו בנורמנדי שבצרפת ב-2014, וכן השתתף בקבוצה שזכתה בתחרויות אלה במדליית הזהב הקבוצתית בשנת 2012, וזכה במדליית ארד בשנת 2010. הוא הוביל צוות של חמישה רוכבי איחוד האמירויות באליפות בסמורין ב־17 בספטמבר 2016.
חמדה מרק (נולדה בתל אביב) היא האישה הראשונה שמונתה לתפקיד הכלכלי הבכיר ביותר במערכת הביטחון – היועץ הכלכלי למערכת הביטחון והאישה הראשונה ששימשה כסמנכ"לית במשרד הביטחון.
בין שאר תפקידיה עמדה גם בראש האגף והקרן לחיילים משוחררים.
מרק נולדה בתל אביב, נצר (דור חמישי מצד אמה) לרב יוסף יהודה חכים, שהיה מקובל והרב הראשי הספרדי של צפת בסוף המאה התשע-עשרה.
גדלה והתחנכה בתל אביב, תחילה בבית ספר ביאליק (ע"ש חיים נחמן ביאליק) ובהמשך בתיכון עירוני ז'.
לאחר שירותה הצבאי בפרקליטות הצבאית חשבה תחילה ללמוד משפטים, אך בסופו של דבר החליטה "ללמוד כלכלה דווקא כי היה קשה להתקבל".
עם סיום לימודי התואר הראשון בכלכלה, ב־1977, החלה מרק לעבוד ככלכלנית במחלקה הכלכלית של אגף הספנות והנמלים שבמשרד התחבורה בחיפה (היום אגף כלכלה תכנון וקשרי חוץ ברשות הספנות והנמלים).
במסגרת עבודתה עשתה תחשיבים כלכליים בתחום הספנות, וגם הייתה חברה בצוות שבחן את הכדאיות הכלכלית של הובלת הפחם לתחנת הכוח בחדרה ממקורות שונים בעולם ולגיבוש מסקנות הבדיקה.
המסמך הוגש לוועדת השרים לענייני כלכלה, ושימש בסיס להחלטה על החלופה המועדפת לאספקת הפחם לתחנת הכוח.
בשנת 1978 חזרה מרק לתל אביב והתקבלה לעבודה במשרד הביטחון, שם עבדה במשך כארבעים שנים.
הקריירה המקצועית שלה הקיפה מגוון תפקידים בכירים – כלכליים-כספיים, חברתיים וניהוליים – שבשיאם תפקידי ראש אגף וסמנכ"לית משרד הביטחון.
בתחילת דרכה במשרד הביטחון הייתה מרק הכלכלנית של ההוצאה לאור של משרד הביטחון.
ב־1979 עברה למחלקה לתכנון וכלכלה ביחידת המחקר והפיתוח של משרד הביטחון ועסקה בנושאי כלכלה רבים ומגוונים ובכללם ניתוחים כלכליים, תכנון שנתי ותכנון רב־שנתי ואומדני עלות ותמחור של פרויקטים לצורך משא ומתן עם התעשיות השונות.
ב־1982 השתלבה ככלכלנית ביחידת היועץ הכלכלי למערכת הביטחון ועסקה, בין היתר, בהיבטים הכלכליים של פרויקטים שונים, בניתוחים כלכליים, תמחור שעות עבודה לתעשיות ביטחוניות ומשא ומתן עם חברות.
כמו כן שימשה רפרנטית לתעשייה האווירית וחיל האוויר, ובמסגרת זו פרסמה חוברת הנחיות לכלכלנים במשרד הביטחון ובצה"ל על כללי ההתקשרות עם התעשייה האווירית, וכן ערכה וכתבה פרקים כלכליים ועדכונים של הוראת משרד הביטחון הנוגעת למדיניות הרכש הכלכלי שפורסמה במאי 1989.
בשנת 1989 מונתה לכלכלנית בנציגות משלחת משרד הביטחון במספנת אינגלס הממוקמת בפסקגולה שבמיסיסיפי בארצות הברית, שבה נבנו אז ספינות סער 5 בעבור חיל הים הישראלי.
במשך ארבע שנים הייתה אחראית על ההיבטים הכלכליים, התקציביים והתמחיריים של הפרויקט, ניהלה מעקב ובקרה על ביצוע ההסכם אל מול התכנון באספקטים כגון עלויות, לוחות זמנים והביצועים שנקבעו בהסכם, וכמו כן התוכניות השנתיות של ההסכם.
בנוסף ניתחה הצעות מחיר במסגרת מכרזים שהוגשו על ידי המספנות וקבלני המשנה השונים והייתה שותפה למשא ומתן שהתנהל איתם לצורך קביעת מחירים לרכיבים השונים.
עם שובה ארצה בשנת 1993 מונתה מרק לראש היחידה לביקורת תקציבית חשבונאית, במשרד מבקר מערכת הביטחון.
בתפקידה זה הובילה כ־100 ביקורות כלכליות בתחומים מערכתיים חוצי ארגון צה"ל / משרד הביטחון.
כמו כן יזמה וערכה מתודולוגיה לכתיבת ביקורת תקציבית חשבונאית במערכת הביטחון.
כמו כן הובילה ביקורות על התקשרויות לרכש מערכות, וכן ביקורות כלכליות, כספיות, תקציביות ועוד.
בתפקיד היועץ הכלכלי למערכת הביטחון
בשנת 2003 נהייתה האישה הראשונה שזכתה במכרז לתפקיד ראש אגף במשרד הביטחון ולאישה הראשונה שמונתה לתפקיד הכלכלי הבכיר ביותר במשרד זה – היועץ הכלכלי למערכת הביטחון.
במשך שמונה שנים הייתה מרק הסמכות המקצועית העליונה בנושאי כלכלה במערכת הביטחון.
היא נתנה ייעוץ כלכלי להנהלת המשרד על כל אגפיו, הובילה עבור צה"ל מספר רב של בדיקות כלכליות, והייתה האוטוריטה שהנחתה את כלל יחידות מערכת הביטחון, בין היתר, בכל הנוגע למדיניות כלכלת הרכש בהתקשרויות של משרד הביטחון וכן בשימוש בשיטות ניתוח ובחינה כלכלית.
מרק הובילה שינויים מבניים בתעשיות הביטחוניות הממשלתיות, כמו הפרטת התע"ש ומתן חוות דעת בכל הקשור לקשרי הגומלין בין המשרד כבעלים לבין התעשיות הביטחוניות הממשלתיות.
בעקבות דוח ברודט, פנה צה"ל לגב' מרק, כדי שתציע מענה לדרישה הכלולה בדוח להתייעלות בהיקף של עשרות מיליארדי שקלים בעשור.
מרק הכינה הצעה שאושרה על ידי מנכ"ל משרד הביטחון וצה"ל, ובעקבות כך יצאו למכרז שבו זכתה חברת מקינזי כדי לסייע בבניית תוכנית התייעלות כלכלית.
מרק הובילה בצוות דו־ראשי למשרד הביטחון ולצה"ל את התוכנית עד סוף 2011, עת סיימה את תפקידה.
תוכנית ההתייעלות הקיפה שלושה תחומים מרכזיים – רכש, בינוי ותחזוקה – הביאה לחיסכון והתייעלות בתקציב הביטחון, וכללה שינויים ארגוניים כמו איחוד אגף בינוי של משרד הביטחון ומרכז בינוי ליבשה בצה"ל והקמת גוף חדש מאוחד וחשוב, במשרד הביטחון.
מרק יזמה וערכה בחינות כלכליות לבניית תשתיות בשיטת ההתקשרות BOT/PPP, שיטה חדשנית המשלבת הון פרטי שהיזם הזוכה מגייס, והמאפשרת לרוכש להתחיל לממן רק מהרגע שהמתקן עובר לשימושו, שיטה שעד לאותו מועד לא הייתה נהוגה באף פרויקט בצה"ל ובמשרד הביטחון.
בספטמבר 2007 הציגה מרק את השיטה למנכ"ל משרד הביטחון פנחס בוכריס, אשר קיבל את ההמלצה והחליט כי ההתקשרות להקמת עיר הבה"דים תעשה בשיטה המוצעת, ואף הדגיש כי להבא לא יבנו יותר בצה"ל בשיטות המסורתיות אלא רק בשיטות ההתקשרות המתקדמות.
שיטת ה־BOT מיושמת במסגרת העתקת בסיסי צה"ל לנגב, תחזוקתם ותפעולם, והפרויקט הראשון שבו הונהגה היה הקמת עיר הבה"דים ליד ירוחם.
כמו כן הטמיעה מרק את שיטת ההתקשרות של מכרז דינמי (התמחרות באינטרנט), שהביאה לחיסכון והתייעלות תקציבית.
כיועצת כלכלית למערכת הביטחון ומתאמת התעשיות הביטחוניות, הוציאה מרק מדי שנה דוח עם ניתוח מקיף על הנתונים הכספיים של פעילות התעשיות הביטחוניות, שכלל פרמטרים כלכליים, השוואות בין התעשיות בכל הנוגע לתוצאות העסקיות שלהם ועוד.
הדוח הופץ במערכת הביטחון ובמשרד האוצר וזכה להד תקשורתי.
בתפקיד ראש האגף והקרן לחיילים משוחררים
בשנת 2012 מונתה מרק לראש האגף והקרן לחיילים משוחררים.
במסגרת זו יזמה והובילה תוכניות אסטרטגיות ועסקיות הנוגעות למימוש תקציבי הקרן לטובת האוכלוסייה המגוונת של החיילים המשוחררים ובני/בנות השירות הלאומי האזרחי (לוחמים, בודדים, צעירים בסיכון, בני מיעוטים, יוצאי אתיופיה, בעלי מוגבלויות ועוד).
בין שלל המיזמים שמרק יזמה, הפעילה וקידמה:
מערך ייעוץ והכוונה לחיילים משוחררים בפריסה ארצית ובמרכזי צעירים בישראל ברשויות ובמועצות האזוריות.
תוכניות לימודיות, לקידום חיילים משוחררים ולשילובם המיטבי בחיים האזרחיים.
התוכניות נעשו בשיתוף עם צה"ל, מוסדות לימוד ומשרדי הממשלה.
בין התוכניות שגובשו והופעלו בתקופתה:
תוכנית אופקים להייטק בשיתוף יהודה זיסאפל, הקרן לחיילים משוחררים, קרן רש"י וגורמים נוספים.
התוכנית נועדה לחיילים משוחררים חסרי בגרויות מהפריפריה, ובאמצעותה ניתנה לאותם צעירים הזדמנות ללמוד במכינה ייחודית, להתקבל במסלולי הנדסה יוקרתיים בטכניון באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון ובמוסדות נוספים, ובסיום הלימודים להשתלב בהייטק.
התוכנית אומצה על ידי המדינה במימון משותף הכולל את תקציבי הקרן לקליטת חיילים משוחררים.
תוכנית נחשונים להוראה, שמפעילה הקרן לקליטת חיילים משוחררים בשיתוף משרד החינוך, נועדה לרתום חיילים משוחררים מצטיינים להשתלבות בהוראה ובכך ליצור שדרת מנהיגות ניהולית צעירה ומובילה חזון ודרך למערכת החינוך בישראל.
מסלול בדואים להוראה, שבו מוכשרים חיילים משוחררים ובנות שירות לאומי מהמגזר הבדואי להוראה בבתי ספר יסודיים בחברה הבדואית.
תוכנית בגרויות ללוחמים, שעל הפעלתה הוחלט בשנת 2017, מעניקה לחיילי המערך הלוחם מימון מלא לקורסים לשיפור בגרויות ולהשלמת בגרויות במכינות קדם-אקדמיות לאחר השחרור.
תוכנית מקצוע לחיים שיזמה מרק קיבלה את ברכתו של קצין חימוש ראשי שהתלהב מהרעיון לאפשר לחיילים מחיל החימוש עתיד טוב יותר, על ידי שילובם בקורסים מקצועיים בשיתוף עם התעשיות.
הם החלו בלימודיהם שלושה חודשים לפני השחרור והמשיכו בהכשרה שלושה ואף שישה חודשים לאחר השחרור, עובדה שסייעה להם לצאת לחיים האזרחיים ולהשתלב בתעשיות השונות באופן המיטבי.
לימים הורחבה התוכנית לחילות נוספים בצה"ל.
התוכנית מאפשרת לבוגרי יחידות הלוגיסטיקה השונות להשתלב במקצוע אזרחי איכותי אחרי השחרור, תוך ניצול הידע הרב שרכשו בצה"ל בתחום הטכנולוגי.
התוכנית מופעלת בשיתוף, הקרן לקליטת חיילים משוחררים, צה"ל, האגף להכשרות מקצועיות (שהיה בעבר במשרד העבודה וכיום נמצא במשרד הכלכלה) והתאחדות התעשיינים.
מכינה אקדמית לצעירים בסיכון שהופעלה בשיתוף עם הג'וינט וכמה מכללות.
מכינה תלת שלבית לצעירים עם מוגבלויות שנועדה לשלב צעירים שהתנדבו ושירתו בשירות לאומי ואזרחי במסגרת ייעודית שבסופה יהיו להם מספיק כלים להשתלב בתעסוקה.
זו תוכנית ייחודית וחשובה מבחינה חברתית שמוקירה את המתנדבים ומעניקה להם הזדמנויות.
פיתוח והרחבת תחומי הפעילות של מועדון בהצדעה, מועדון שהוקם ופועל בשיתוף עם צה"ל, כהוקרה לאנשי המילואים הפעילים וחיילים משוחררים.
כחלק מפעילות המועדון פעלה מרק בשיתוף עם חברות בנייה למציאת פתרונות דיור לחיילים משוחררים ומשרתי מילואים.
בתחילת 2018 מינה מנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם את מרק לתפקיד סמנכ"לית במשרד הביטחון בנוסף לתפקידה כראש האגף ומנהלת הקרן לקליטת חיילים משוחררים.
מרק היא האישה הראשונה ששימשה בתפקיד סמנכ"ל במשרד הביטחון, משרד שמעצם טבעו שִדרת הניהול הבכיר בו היא גברית.
במהלך שנותיה הרבות במשרד הביטחון מילאה מרק תפקידים נוספים ופעלה כיו"ר או כחברה בוועדות ובצוותים שונים.
מתאמת האשכול החברתי במשך שלוש שנים (2017-2014), משימה שמנכ"ל משרד הביטחון, דן הראל, ראה בה חשיבות רבה בהיבט האחריות החברתית של משרד הביטחון.
האשכול היה מורכב מארבעה אגפים חברתיים שבאחריות משרד הביטחון – האגף הביטחוני-חברתי, אגף חיילים משוחררים, אגף שיקום נכים ואגף משפחות והנצחה – במטרה לאתר תחומי פעילויות משותפים לצורך שיפור הממשקים והשירות לזכאים ולבעלי הזכויות של כל אגף ואגף.
מתאמת תעשיות ותאגידים (ממשק בין משרד הביטחון לתעשיות הביטחוניות הממשלתיות).
ראש הרשות המוסמכת למתן היתרים לסוכנים ביבוא אמל"ח.
יו"ר ועדת תעריפים עליונה להתקשרויות משרד הביטחון עם חברות.
יו"ר ועדת ביטוח של מערכת הביטחון.
יו"ר צוות כלכלה לקביעת מדיניות הרכש (הכלכלית) במערכת הביטחון.
יו"ר תוכנית ההתייעלות מטעם משרד הביטחון בצוות דו־ראשי משותף למשרד הביטחון ולצה"ל (2008–2011).
יו"ר ועדת שכר של עובדי משרד הביטחון.
יו"ר משותף בוועדה לצמצום פערים בתקנות חובת מכרזים (ראשות משותפת למשרד הביטחון ומשרד האוצר) .
הדוח הביא בין היתר, בשורה לספקים קטנים ובינוניים, בכך שהרחיב את התחרותיות ושוויון ההזדמנויות בין כלל הספקים במשק, בהתקשרויות של משרד הביטחון.
חברה בוועדת בן בסט לקיצור שירות החובה.
מרק שימשה גם כמרכזת הוועדה, מה שהטיל עליה אחריות מקצועית עצומה שהייתה כרוכה, בין השאר, בביצוע תחשיבים כלכליים שנועדו להוכיח שקיצור השירות משמעו למעשה תוספת לתקציב הביטחון; לשכנע את נציג האוצר שללא התוספת לא יהיה אפשר לבצע את קיצור השירות; לבחור את המוזמנים להופיע בפני הוועדה; ולכתוב את המסמך המסכם.
דירקטורית בהנהלת הקרן לחיילים משוחררים, כנציגת משרד הביטחון ומנהלת הקרן (בשנים 19–2012).
ב־30 בספטמבר 2019 פרשה מרק ממשרד הביטחון אחרי כארבעים שנות קריירה.
מאז הפרישה עוסקת מרק בייעוץ כלכלי, עסקי ואסטרטגי.
היא משמשת מנטורית למנכ"לים, למנהלים בכירים ולמיזמים עסקיים; מעבירה הרצאות בניהול; ומנהלת את ה"חממה לתוכניות עבודה" במיזם מנט-אור של קרן שמש.
בשלהי 2021 אישרה הוועדה המייעצת לעניין מינוי נציגי ציבור בבתי הדין לעבודה, בראשות השופטת בדימוס עליה פוגל, את מועמדותה של מרק לשמש נציגת ציבור (מעסיקים) בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
מרק תורמת בהתנדבות מניסיונה וידיעותיה בכמה מסגרות:
מייעצת ומלווה מנכ"לים של עמותות בכל תחומי פעילותם – התקציבי, הכלכלי, הכספי, הניהולי והארגוני – במסגרת מיזם "מנט-אור".
חברה ב"נבחרת הדירקטורים החברתית" שהוקמה בגו'ינט ישראל, נבחרת שהיא מאגר לאומי חדשני של מנהלים בכירים ועתירי ניסיון, שמעוניינים להשפיע באמצעות התנדבות כחברי דירקטוריון בארגונים חברתיים.
חברת הוועד המנהל של איגוד הבמאיות והבמאים, תפקיד אליו הגיעה דרך "נבחרת הדירקטורים החברתית" שהוזכרה לעיל.
חברת ועדת ביקורת בחברה להגנת הטבע.
נמנית עם "מאגר נשים מומחיות" של רשות הנשים של המשרד לשוויון חברתי.
מטרת היוזמה, שראשיתה בשנת 2019, היא לקדם מועמדות של נשים לתפקידים בכירים או לשמש כמומחיות כדי לקדם ייצוג הולם של נשים ולהגדיל את שיעורן של נשים בעלות כישורים רלוונטיים במשרות בכירות בוועדות ציבוריות ובפורומים שונים (לרבות באמצעי התקשורת).
מרק הקימה ועורכת בהתנדבות אתר ראיונות עבור עמותת "ילדים שלנו", הפועלת למען הילדים המאושפזים בבית חולים שניידר.
המדובר בראיונות עם מומחי בית החולים במגוון תחומים, במטרה לסייע לציבור הרחב להתמודד עם שאלות מורכבות הקשורות בבעיות שונות ובהן: בעיות קשב וריכוז, הפרעות אכילה וריפוי בעיסוק.
הראיונות משולבים באתר העמותה ומשודרים בפודקאסט.
בעלת תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים (MBA) (בהצטיינות) גם הוא מאוניברסיטת תל אביב.
מרק נשואה ולה שני ילדים.
היא מתגוררת בתל אביב בשכונת כוכב הצפון ואף הייתה יו"ר ועד השכונה.
חאמד בן זאיד אאל נהיאן הוא איש עסקים אמירתי ומנכ"ל רשות ההשקעות של אבו דאבי משנת 2013. הוא חבר במשפחת המלוכה נהיאן, המשפחה השולטת באבו דאבי.
שייח' חאמד הוא בנו של האמיר (שליט) המנוח של אבו דאבי, המייסד והנשיא הראשון של איחוד האמירויות הערביות.
יש לו ארבעה אחים, ביניהם שייח' אחמד ושייח' סייף.
האמיר הנוכחי של אבו דאבי, נשיא איחוד האמירויות, שיח' ח'ליפה הוא אחיו למחצה.
חמד הוא בעל תואר בכלכלה שקיבל מאוניברסיטת האמירויות ובעל תואר שני בכלכלת נפט מאוניברסיטת ויילס.
שייח' חאמד הוא יו"ר החצר של נסיך הכתר של אבו דאבי וחבר המועצה המבצעת של אבו דאבי.
הוא סגן יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת ח'ליפה ויו"ר דירקטוריון חברת איתיחאד איירווייז, חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי.
ב-14 באפריל 2010 החליף את אחיו המנוח שייח' אחמד כמנכ"ל רשות ההשקעות של אבו דאבי, אחת משלוש קרנות העושר הריבוניות הגדולות במדינה.
ב-2012 הוא נכלל ברשימת 50 המשפיעים ביותר של מגזין בלומברג.
הוא מוקם במקום ה-12 ברשימה.
ביולי 2013 דורג במקום הראשון בדירוג 100 המשקיעים הציבוריים של מכון קרן העושר.
מפקד אביר כבוד של מסדר האימפריה הבריטית (2013)
השייח' חמד בִּן ח'ליפה אאל נהיאן , היה ידוע גם כעאדל אל-עתיבה, הוא איש עסקים מאיחוד האמירויות הערביות, ובן למשפחת המלוכה השולטת (בית נהיאן) באבו דאבי.
ידוע בניסיונו הכושל לרכוש מחצית מקבוצת הכדורגל הישראלית בית"ר ירושלים זמן קצר לאחר הנורמליזציה בין ישראל לאיחוד האמירויות.
אביו של חמד בן ח'ליפה הוא השייח' ח'ליפה בן מוחמד בן ח'ליפה אל נהיאן ואמו היא מוזה אל-עותייבה.
אביו התגרש מאמו והוא השתמש בשם עאדל אל-עותבייה.
באפריל 2019 קיבל אישור לשנות את שמו לשייח' חמד בן ח'ליפה אל נהאין.
הוא קרוב רחוק של משפחתו של נשיא איחוד האמירויות הערביות, ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן.
נשוי עם ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת.
ב-1993 קיבל תואר שני במנהל עסקים ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
על פי אתר האינטרנט שלו את הוא צבר את הונו בעסקי המטבעות הדיגיטליים.
על פי האתר של חמד בִּן ח'ליפה הוא "מאמין בשיתוף פעולה עולמי באמצעות פרלמנט בינלאומי".
בנוסף, הוא תומך בפרויקטים בתחום הבריאות, ושותף לפרויקטים הומניטריים רבים, עם דגש על פרויקטים באנרגיה וחינוך.
כמו כן, תורם גם לצדקה.
כתומך נלהב בנורמליזציה עם ישראל הזמין בשמחת תורה שלאחר הסכם הנורמליזציה בין ישראל לאיחוד האמירויות את הזמר עומר אדם לבקר ולחגוג עם הקהילה היהודית בדובאי.
המוצר הראשון ששווק במשותף על ידי איחוד האמירויות הערביות וחברות ישראליות הוכרז על ידי מחלקת הפרויקטים של HBK, בשותפות עם Sure Universal, שבסיסה בישראל.
בדצמבר 2020 הסכים לרכוש ממשה חוגג 50% מהבעלות על קבוצת הכדורגל הישראלית בית"ר ירושלים.
העסקה נעשתה בתיווכו של נאום כהן, איש עסקים יהודי-אוקראיני הפועל באיחוד האמירויות ונמצאת בתהליכי אישור של הוועדה להעברת זכויות.
בתצהיר שהגיש להתאחדות לכדורגל בישראל כדי שיאשרו את רכישת בית"ר ירושלים כתב כי הונו הוא כ-1.6 מיליארד דולר, אולם בדיקה של ההתאחדות גילתה שהנכס המרכזי בהצהרה הוא אג"ח של ונצואלה שנרכש בשווי 1.5 מיליארד דולר, אך הוא אינו סחיר וערכו אפסי.
בפברואר 2021 משכה בית"ר ירושלים את הבקשה לאישור.
חמדאן אסמאעיל מוחמד אל-כמאלי הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הבלם בדיבא אל-חסן.
אל-כמאלי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אל-וחדה אבו דאבי אליה הצטרף בגיל 7. ב-12 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לאל-ג'זירה במסגרת גביע הנשיאים.
אל-כמאלי הורחק במהלך המשחק לאחר עבירה לאנטונין קוטוטאן.
בשנת נבחר לאחד מ-100 הכדורגלנים הצעירים הטובים בעולם על ידי מגזין דון בלון.
ב-28 בינואר 2012 הושאל לחצי שנה לאולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית.
בחצי השנה שלו בליון שיחק 8 משחקים עם קבוצת המילואים ואף כבש שער אחד, אך לא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת.
בקיץ הצטרף לשבאב אל-אהלי דובאי.
ב-6 בפברואר 2023 הושאל לא-נסר עד לסיום העונה.
בסיום העונה חתם על חוזה חדש בקבוצה.
ב-27 בדצמבר 2008 אל-כמאלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות בתיקו 2-2 נגד .
ב-7 ביולי 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-6 נגד .
השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה 2011, גביע אסיה 2015 ובאולימפיאדת לונדון (2012).
שייח' חמד בן ג'אסם בן ג'אבר אאל ת'אני , הידוע גם בראשי התיבות שלו HBJ, הוא פוליטיקאי קטרי.
הוא נולד בדוחה, קטר, בשנת 1959, בן לשושלת הקטרית ת'אני.
הוא בנו החמישי של ג'אסם בן ג'אבר אאל ת'אני.
דרך אביו הוא נכדו של ג'אבר בן מוחמד אאל ת'אני.
ג'אבר היה אחיו הצעיר של ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני, האב המייסד של קטר המודרנית.
בין השנים 1982 ל-1989 היה חמד מנהל לשכת השר לעניינים מוניציפליים ולחקלאות.
ביולי 1989 מונה לשר לעניינים מוניציפליים ולחקלאות ובמאי 1990 מונה בנוסף גם לסגן שר החשמל והמים.
ב-1 בספטמבר 1992 מונה לשר החוץ של קטר על ידי האמיר ה-8. הוא נשאר בתפקידו כאשר בנו של האמיר, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, עלה לשלטון בהפיכה ב-1995. חמד מילא תפקיד חשוב בהפלת האמיר ה-8. ב-16 בספטמבר 2003 מונה חמד לסגן ראש הממשלה תוך שמירה על תפקידו כשר החוץ.
ב-2 באפריל 2007, הוא מונה לראש ממשלת קטר, לאחר התפטרותו של עבדאללה בן ח'ליפה אאל ת'אני.
במקביל לתפקידו כראש ממשלה המשיך לכהן כשר החוץ.
מבחינה פוליטית הוא מילא כמה תפקידי מפתח נוספים, ביניהם חבר מועצת הביטחון העליונה, שהוקמה ב-1996; ראש הוועדה הקבועה של קטר לתמיכה באל קודס, שהוקמה ב-1998; חבר בוועדת החוקה הקבועה, שהוקמה ב-1999; חבר מועצת המשפחה השלטת, שהוקמה בשנת 2000; וחבר המועצה העליונה להשקעת עתודות המדינה, שהוקמה בשנת 2000.
ב-2011 תחת שלטונו, קטר החלה לסייע למורדים בסוריה על ידי אספקת נשק.
מהלך זה הביא ביקורת על קטר, מכיוון שנשאלה השאלה האם הנשק הזה בסופו של דבר הגיע לידיים הלא נכונות.
ב-25 ביוני 2013, חמד בן ח'ליפה אל-ת'אני התפטר מתפקיד אמיר קטר, ולמחרת, 26 ביוני, התפטר חמד מתפקידו כראש ממשלה.
חלקם שאלו אם זה בגלל שהאמיר החדש משך אותו מתפקידו לאחר שהבין כמה כוח צבר HBJ.
הוא הוחלף על ידי עבדאללה בן נאצר בן ח'ליפה אל ת'אני כראש ממשלה ועל ידי חאלד בן מוחמד אל עטייה כשר החוץ.
ב-3 ביולי, חמד שוחרר גם מתפקיד סגן ראש רשות ההשקעות של קטר (QIA).
בנאום ב-2015 בלונדון הזהיר את הישראלים, והזכיר להם שהם מוקפים ב-400 מיליון ערבים, ואמר "ידכם על העליונה עכשיו אבל אתם מוקפים.
קבלו את גבולות 1967, פתרון שתי המדינות.
העליונות שלכם לא תימשך לנצח.
פתרו את הבעיה הפלסטינית והטרור ינוטרל".
ביוני 2021 פרסם בית המשפט הגבוה לצדק בלונדון תביעה, לפיה משרדו הפרטי של חמד בן ג'אסים היה בלב המסלולים החשאיים שבאמצעותם הועברו כספים לשותפה של אל-קאעדה בסוריה, ג'בהת פתח א-שאם.
במרץ 2022 אמר חמד בן ג'אסים לטלוויזיה קטרית כי פיקוד המבצעים הצבאיים בירדן ובטורקיה הוציא 2 טריליון דולר כדי להדיח את נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
ב-2022 פורסם כי בין השנים 2011 ל-2015 העביר 3 מיליון יורו באמצעות מזוודות, תרמילים ושקיות לנסיך הבריטי, צ'ארלס.
לפי הדיווחים היו לחמד קשרים חזקים עם ממשלת ארצות הברית.
כיום הוא מכהן במועצה המייעצת הבינלאומית של מכון ברוקינגס ויושב ראש המועצה המייעצת הבינלאומית של מרכז ברוקינגס.
יש לו אחיזה בעסקים רבים כמו קטר איירווייז וחברת ההשקעות הזרות, רשות ההשקעות של קטר, אי הפנינים בדוחה והרודס.
הוא שותף בפרויקט גרנדה (גרנזי), והיזם של One Hyde Park בלונדון, בריטניה.
חמד פעל באופן פעיל ליישוב סכסוכים פוליטיים הן באפריקה והן במזרח התיכון במהלך 20 השנים האחרונות.
הוא הכריז על הסכם בחסות הליגה הערבית לטיפול במשבר בלבנון.
בהסכם התחייבו הצדדים, "להימנע מלחזור לשימוש בנשק או באלימות כדי לממש הישגים פוליטיים.
"ממשלת לבנון התחייבה בנוסף להציג חוק בחירות חדש שנועד לספק ייצוג טוב יותר במערכת העדתית של חלוקת הכוח במדינה.
הוא השתתף בתיווך להפסקת האש בתימן בין ממשלת תימן לתנועה החות'ית ב-2007. ב-2010 הסכימו שני הצדדים לקיים את ההסכם לאחר עימותים שאיימו על הפסקת האש.
הגישור סיים מלחמה בת שש שנים בין שני הצדדים.
בשנת 2009 השתתף חמד בתיווך הסכם שלום לסיום הסכסוך בדארפור ("הסכם בניית הרצון הטוב והאמון") בין ממשלת סודאן לתנועת צדק ושוויון.
ההסכם נפתח גם לשאר הפלגים בדרפור.
ב-2009 סייע בהסכם הפשרה בין סודן לצ'אד.
מלחמת האזרחים בצ'אד החלה בדצמבר 2005. ב-8 בפברואר 2006 נחתם הסכם טריפולי, שעצר זמנית את הלחימה.
עם זאת, פעולות האיבה התחדשו לאחר חודשיים, מה שהוביל למספר ניסיונות הסכם חדשים ולהסדר סופי בין שני הצדדים ב-2009.
בשנת 2010 הוא הוביל את מאמצי התיווך שהביאו לחתימת הסכם שלום בין ג'יבוטי ואריתריאה ליישוב סכסוך הגבול ביניהם ובכך לסלול את הדרך לשיחות שלום רחבות יותר לסיום הסכסוך בן שש השנים באזור.
על פי הצהרת השלום, שני הצדדים התחייבו לתת "עדיפות אסטרטגית ליישוב הסכסוך בדארפור", ולנקוט את האמצעים הנדרשים ליצירת "סביבה ראויה להשגת הסדר בר-קיימא", כולל עצירת "אי נוחות לפליטים והבטחת זרימת סיוע הסעד".
כמו כן, הצדדים התחייבו לחילופי אסירים ולשחרורם של העצורים עקב הסכסוך.
בעקבות שכנוע של מייקל פורטילו (פוליטיקאי בריטי), קטר חתמה על עסקת נשק בשווי 500 מיליון פאונד עם BAE Systems.
מתוכם 7 מיליון ליש"ט הועברו לשתי נאמנויות בג'רזי, אשר חמד הוגדר כמוטב בהן.
בניסיון למנוע הלבנת הון, הכספים הוקפאו מ-16 ביולי 2000 על ידי הוועדה לשירותים פיננסיים בג'רזי, שהחלה אז בחקירה בבית המשפט.
חמד שילם לרשויות ג'רזי 6 מיליון ליש"ט כ"פיצוי מרצון" והתיק נסגר על ידי הרשויות בג'רזי.
ביוני 2014, HBJ רכש 80% ממניות Heritage Oil, שנרשמה כחברת חיפושים והפקה בלונדון.
במקביל, הוא היה רשום כ"יועץ" בשגרירות קטר וככזה זכה לחסינות משפטית על פי אמנת וינה.
סעיף 42 לאמנה זו קובע כי דיפלומט לא יעסוק במדינה המארחת בעסקים למטרות רווח אישי, מה שהיה אמור לפסול את הרכישה אותה ביצע.
הרכישה, המוערכת ב-924 מיליון ליש"ט הועברה ל"חברה בת בבעלות מלאה" של אל-מירקב קפיטל, חברת השקעות בבעלות פרטית של HBJ ומשפחתו.
עורכי הדין של HBJ טוענים כי העובדה שהחברה נרשמה בלונדון אינה ראיה מספקת כדי לקבוע שסעיף 42 הופר.
בנובמבר 2017, חקירה שבוצעה על ידי הקונסורציום הבינלאומי לעיתונות חוקרת ציינה את שמו ברשימת הפוליטיקאים המופיעים במסמכי פרדייז.
בשנת 2010 רכש 10% מ-El Corte Inglés בספרד, רשת חנויות הכלבו הגדולה במדינה.
לעסקה זו הוא השתמש בדמות מקומית, דייוויד בריירו נוגלדו, שנחקר על ידי בית המשפט במדריד בגין מקרה פוטנציאלי של הלבנת הון ומרמה.
אאל ת'אני הוא אחד האנשים העשירים בעולם, לאחר שהיה אחראי על קרן העושר הריבונית של קטר בסך 230 מיליארד דולר עד 2013. הוא זכה בתואר "האיש שקנה את לונדון" על ידי הצהובונים הבריטיים.
אחזקותיו בלונדון כוללות את מגדל השארד, הרודס אינטרקונטיננטל ו-London Park Lane.
הוא גם הבעלים של מועדון הכדורגל פריז סן ז'רמן.
במאי 2015 רכש חמד את ה-"Les Femmes d'Alger", יצירה של פיקאסו תמורת 179.4 מיליון דולר כולל עמלות, מחיר שיא עבור ציור במכירה פומבית.
בבעלותו גם יאכטה, אל מירקב, בשווי 300 מיליון דולר.
בשנת 2021, ה-Sunday Times Rich List העריך את שוויו הנקי ב-2 מיליארד ליש"ט.
בשנת 2023 פורסם כי נגנב לו יהלום בשווי 100 מיליון דולר.
אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה (16 בנובמבר 2010, איטליה).
דוקטור לשם כבוד במכתבים הומניים מהאוניברסיטה הלבנונית האמריקאית (28 באפריל 2010, לבנון).
בשנת 1982, נשא חמד לאישה את שייח'ה ג'וואהר בינת פהד אאל ת'אני.
ב-1996 התחתן עם שייח'ה נור אל סובאיי, בתו של שר החינוך לשעבר כאשתו השנייה.
יש לו 15 ילדים משתי נשותיו.
חמדה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2024 בכתיבה ובימוי של שמי זרחין, עם ששון גבאי, אסי לוי ומאור לוי בתפקידים הראשיים.
זהו שיתוף פעולה חוזר בין זרחין, גבאי ולוי לאחר "אביבה אהובתי" משנת 2006. העלילה עוקבת אחר זוג נשוי העובר משברים קשים אבל האהבה ביניהם חזקה ומנצחת.
את שיר הנושא של הסרט, "חמדה" (מילים: שמי זרחין, לחן: גל לב), מבצעת גלי עטרי.
ששי (ששון גבאי) ואפי (אסנת לוי) הם זוג נשוי שגר במושב בגליל.
ששי בן 73 ואפי בת 51. אין להם ילדים משותפים.
ששי היה נשוי ללבנה (לבנה פינקלשטיין) והם הורים לדרור (רועי אסף) ולרותם (ליטל שוורץ).
ששי ואפי מתמודדים עם מספר בעיות:
ששי סובל מהפרעה בזקפה לאחר שעבר ניתוח ערמונית קשה.
הם מתייעצים עם אורולוג (איציק כהן) שמייעץ לששי טיפול השתלת תותב לפין עם משאבה אך ששי דוחה זאת ואפי מקבלת את דעתו של בעלה.
הבן האלמן דרור שמכור להימורים, נאלץ לברוח לבריסל יחד עם בנו עומרי (מאור לוי) וששי, אפי ולבנה עושים מאמצים לשלם את חובותיו.
ששי עובד בבוקר עם חמיד (שאדי מרעי), על משאית הממחזרת בקבוקים ובערב הוא שומר בספרייה המקומית.
אפי עובדת בבוקר בטיפול בהידרותרפיה בשיטת ואטסו ובערב היא מדריכת מוזיקה במתנ"ס ומתכננת כעת את חגיגת חנוכה.
בבית הם גם מכינים כיסונים ממולאים למעדניה של עמי (גיא אריאלי).
דוד דהאן (עדי אלון), חייל פצוע שזכה לצל"ש מגיע לטיפול ואטסו ומזכיר לאפי כי היא פיתתה אותו כשהיה בן 17. אפי נסערת אך ששי מגבה אותה.
עומרי מגיע מבריסל ומפתיע את ששי ואפי.
יחסם אליו הוא עם מעלות ומורדות ולבסוף הם מוכנים שיישאר אצלם אך דרור נקלע שוב לחובות הימורים ועומרי מחליט לחזור אליו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותששון גבאיששיאסי לויאפי מאור לויעומריבנו של דרורליטל שוורץרותםבתו של ששירועי אסףדרורבנו של ששיעדי אלוןדוד דהאןלבנה פינקלשטייןלבנהגרושתו של ששילוטם טושינסקינטעבתה של רותםשאדי מרעיחמידגיא אריאליעמידוד שאולגיטריסט במתנ"סח'אולה חאג'-דיבסינדיהמנהלת מתנ"סאמיר חוריאמירזמר במתנ"סמיקי פלג רוטשטייןרותאמא של דודאיציק כהןד"ר יוסי ענבאורולוגדניאל מורשתאודימנהל ההידרותרפיהנועה כרמינוגה
חמדה אלון (נולדה בשם שרלוט כהן; 12 בנובמבר 1925 – 4 בנובמבר 1999) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית.
חמדה אלון, (נולדה בשם שרלוט כהן), נולדה בעיר לודז' שבפולין ב-12 בנובמבר 1925. בשנת 1934 עלתה לארץ והתיישבה בחיפה.
את השכלתה הגבוהה רכשה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלימה תואר במדעי הרוח.
בפעילותה המקצועית, אלון הייתה מעורבת במרכז היהודי-ערבי בחיפה ותרמה לכתב העת "תיאטרון".
יצירתה הספרותית כללה את הרומן "זר לא יבוא" שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1962, וכן מספר סיפורים שפורסמו בעיתון "על המשמר".
אלון תרגמה ספרות אמריקאית לעברית.
בין תרגומיה הבולטים: ספרו של לואיס בלומפילד "היכן אננה בולטון" (1950), "חיקוי לחיים" מאת פאני הרסט (1961), ספרו של אליסטר מקלין "דרומה ליאווה" (1966), והקלאסיקה של מארק טוויין "הרפתקאות תום סוייר" (1968).
הרומן "זר לא יבוא" שאותו כתבה משך תשומת לב רבה בזמן פרסומו בשל עלילתו הנועזת, המתארת סיפור אהבה בין שני סטודנטים: רוני בר-און, צעירה יהודייה, ועלי קאדרי, חוקר פלסטיני.
למרות אופיו המתון של עלי וריחוקו מפעילות פוליטית, הוא מוצא את עצמו מסובך בחקירה ביטחונית בעקבות מעשי אחיו ונעצר.
משפחתה של רוני, ובמיוחד אחיה המשרת כקצין בצה"ל והוריה, מביעים התנגדות חריפה לקשר שלה עם צעיר ערבי.
עלי, בהכירו את המציאות המורכבת בישראל של ראשית שנות השישים, מחליט לסיים את הקשר עם רוני, למרות כאבה.
הרומן מסתיים בנימה עגומה של תבוסה.
בעוד שהמבקרים הדגישו את חשיבות הספר ושיבחו את אומץ הלב של המחברת בטיפולה בנושא טעון זה, הם נחלקו בדעותיהם לגבי ערכו הספרותי של הרומן.
היא נכדתה של פועה רקובסקי.
חמדה נישאה לדרור אלון, אחיינו של יגאל אלון.
בנם הוא המתמטיקאי נוגה אלון.
זר לא יבוא (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ב 1962)
היה נכון!: חמישים שנות צופיות עברית בארץ-ישראל, תרע"ט-תשכ"ט, 1919–1969 (תל אביב: עם הספר, תשל"ז 1976) עורך: פנחס עופר
היכן אננה בולטון?: רומן מחיי אשה / לואיס ברומפילד (יפו: הספרייה הקטנה, 1950)
הנרי: ספורים: ארבעת המיליונים ; קול הכרך (תל אביב: כרמי את נאור, 1953) <51 סיפורים.
שני סיפורים תורגמו על ידי א.
כתבי לואיס ברומפילד / לואיס ברומפילד (תל אביב: כרמי את נאור, 1955)
בסדר גמור / דורותי פארקר (1955)
ארבעת המיליונים: סיפורים / או.
כתבי סאקי (ה"ה מונרו): בחיוך קל – סיפורים / (תל אביב: כרמי, 1957)
דרומה ליאווה: רומן / אליסטייר מקליין (תל אביב: עידית, 1959)
ג'נקינס (תל אביב: עם עובד, תשכ"ו 1966) איורים – אן בישוף
הרפתקאות תום סויר / מרק טוין (תל אביב: מ' מזרחי, 1968) איורים – פיקו
הרחוב ללא מצפון: רומן / ג'רום ויידמן (תל אביב: מ' מזרחי, תשל"א)
חמדאן בלאל אל-חורייני הוא יוצר קולנוע פלסטיני, צלם, חקלאי ופעיל זכויות אדם מסוסיא.
נמנה עם במאי הסרט התיעודי "אין ארץ אחרת", שזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
חמדאן בלאל נולד ב-1989 בכפר הפלסטיני סוסיא שבדרום הר חברון.
עבד כחקלאי, צלם, אקטיביסט ותחקירן.
בנוסף לעשייה הקולנועית שלו הוא חבר ביוזמת "אנשי מסאפר יטא" המבליטה סיפורים אישיים מהאזור.
הוא גם מתנדב כתחקירן שטח עבור ארגוני זכויות אדם, כולל "בצלם", המתעד אירועים הקשורים לכיבוש הישראלי.
בלאל הוא במאי שותף של הסרט התיעודי "אין ארץ אחרת", לצד באסל עדרא, יובל אברהם ורחל שור.
זהו סרטו הראשון של בלאל.
הסרט, שצולם בשנים 2019–2023, מתעד את קורותיהן של הקהילות הפלסטיניות במסאפר יטא על רקע מאמצי העקירה של רשויות ישראל ומתנחלים.
הסרט הוקרן ב-2024 בבכורה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי ה-74 בברלין וב-2025 זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
ב-24 במרץ 2025 הוכה בביתו על ידי מתנחלים ולאחר מכן נעצר בחשד ליידוי אבנים לעבר כוחות צה"ל.
לאחר שנעצר הוכה, נשאר כבול ובעיניים מכוסות ולמחרת שוחרר ועבר לטיפול בבית חולים.
תקיפתו ומעצרו של בלאל סוקרו באמצעי התקשורת בעולם.
יחיא אסעד מחמוד עאשור, המוכר בשם חמדאן עאשור או אבו עומר , היה פוליטיקאי וטרוריסט פלסטיני וחבר בתנועת הפת"ח, שכיהן כשר בממשלת הרשות הפלסטינית בראשות מחמוד עבאס.
את השכלתו היסודית והתיכונית קיבל בבית הספר בשכונת זייתון, ולאחר מכן השיג תעודת בגרות בשנת 1958. בהמשך, נסע לאוסטריה ללימודי הנדסה.
כבר בצעירותו התחבר לטרוריסט אבו ג'יהאד והיה שותף לפעילותו.
במהלך לימודיו באוסטריה קידם את האינטרסים המקומיים של פת"ח, ובהמשך גם השיק את הסניף של פת"ח בגרמניה.
אחרי מלחמת ששת הימים נסע להשתלמות בקורס צבאי וארגוני ברפובליקה העממית של סין, ובסוף אותה שנה התמנה כפקיד מטעם הפת"ח בצפון בקעת הירדן.
שנה לאחר מכן, ב-1968, התמנה כנציג אזור לבנון.
בשנות השבעים כיהן כסגן נציב הגיוס והארגון של הפת"ח, ב-1989 נבחר לתפקיד מזכ"ל המועצה המהפכנית של פת"ח וחבר במועצה המייעצת של פת"ח.
כיהן כשר לעבודות ציבוריות ושיכון בממשלה השישית של הרשות הפלסטינית בראשות אבו מאזן, מ-30 במרץ 2003 עד 7 באוקטובר 2003. קודם לכן, הוצע על ידי יאסר ערפאת כמחליף אפשרי למוחמד דחלאן לתפקיד ניהול מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
עם נפילת רצועת עזה בידי חמאס נמלט עאשור יחד עם קבוצה של בכירי פת"ח לרמאללה.
עאשור נפטר בקהיר, מצרים, ב-22 במרץ 2016.
שייח' חמד בן ת'אמר בן מוחמד אל ת'אני (בערבית : حمد بن ثامر بن محمد آل ثاني) הוא יו"ר מועצת המנהלים של רשת התקשורת אל ג'זירה, שבסיסה בקטר.
הוא חבר במשפחת השלטון של קטר, בית ת'אני.
לאל ת'אני תואר בעיתונאות מאוניברסיטת קטר.
אל ת'אני מילא את התפקידים הבאים:
מילא מספר תפקידים בתקשורת במשרד, ביניהם מנהל ענייני תקשורת, ולאחר מכן עוזר תת-שר לענייני תקשורת.
כיהן כסגן מזכיר משרד ההסברה והתרבות.
1996 השתתף בהקמת רשת התקשורת אל ג'זירה.
כיהן כמנכ"ל אל ג'זירה עד למינויו של ד"ר מוסטפא סואג לתפקיד.
מכהן כיו"ר מועצת המנהלים של תאגיד המדיה של קטר.
יו"ר מועצת המנהלים של ערוץ הילדים.
אל ת'אני מחזיק בתפקידים הבאים:
יו"ר מועצת המנהלים של רשת התקשורת אל ג'זירה.
יו"ר מועצת המנהלים של מרכז דוחא לחופש התקשורת.
הוא עומד בראש תאגיד המדיה של קטר.
חבר בוועדה להכנת החוקה הקבועה של מדינת קטר.
מעורבותו בפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר
אל ת'אני הוא הבכיר הקטרי שהפעיל את החשודים בפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר.
הקשר של חברת "פרספשן" בבעלות ישראל איינהורן עימו לצורך קמפייני ההשפעה, נעשה בתיווכם של אנשי חברת "נובארד" בבעלות יואב (פולי) מרדכי ואיש המוסד ש'.
אל-תאני נפגש עם אנשי חברת "נובארד" ו"פרספשן" בכמה הזדמנויות, החל משנת 2021 ועד לשנת 2023.
חמדון הוא כפר לא מוכר בדואי, השוכן בסמוך ליישוב לוטם בגליל.
היישוב שוכן בתחומי המועצה האזורית משגב, כשני ק"מ מצפון לדיר חנא.
הכפר אוכלס ככפר לא מוכר בשנת 1952 על ידי בני שבט בדואי שהיו מפוזרים באזור הגליל.
ביישוב מתגוררים 10 משפחות, ושטחו הוא 16 דונם.
הסרט כבר לא אחמד מתעד את ניסיונותיו של תושב המקום להשתלב בחברה הישראלית.
חמוטל (בורשטיין) בר-יוסף (נולדה ב-13 ביוני 1940) היא משוררת, סופרת, מתרגמת וחוקרת ספרות ישראלית, פרופסור אמריטה לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומרצה באוניברסיטאות שונות בישראל ובעולם.
חמוטל בורשטיין (לימים: בר-יוסף) נולדה בקיבוץ תל יוסף למוניה ואביגדור בורשטיין שעלו לארץ ישראל מאוקראינה בשנת 1936. רוב בני משפחתם נספו בשואה.
עד 1948 גרה עם הוריה בבית אלפא, תל-עדשים, בית זרע וכפר ורבורג.
אחיה הבכור, , נהרג במלחמת העצמאות.
ב-1949 עברה המשפחה למושב עין ורד.
בשנת 1953 עברה עם הוריה לשכונת קריית שלום שבדרום תל אביב.
בשנים 1957–1960 למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבדה כמורה לספרות בבית ספר תיכון, וכן עבדה באגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך והתרבות.
בשנת 1977 קיבלה תואר שני בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת המוסמך שלה נושאת את השם "נוסח אישי ונוסח ציבורי: הטרוגניות לשונית והשלכותיה האידאולוגיות, ב'חיל הפרשים' מאת איסאק באבל וב'ימי צקלג' מאת ס.
בשנת 1984 קיבלה תואר דוקטור לספרות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה בהנחייתו של דן מירון שנושאה "הלשון הפיגורטיבית ביצירתו הסיפורית של א"נ גנסין", שקיבלה ציון מעולה.
בשנים 2003-1987 עבדה כמורה וחוקרת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1990 מונתה לפרופסור מן המניין.
ב-1993 הקימה באוניברסיטה מחלקה עצמאית לספרות עברית עם לימודים לתואר שני (עד אז הייתה שם מחלקה ללשון וספרות עברית לתואר ראשון בלבד) ומסלול לימודים לתואר שני בכתיבה יוצרת.
במסגרת זו לימדה, נוסף לקורסים אקדמיים, בסדנאות לכתיבת שירה.
לימדה ספרות עברית כפרופסור אורח גם באוניברסיטאות בניו יורק, פריז, מוסקבה, קייב, סטוקהולם ופוזנן, וכן במכון הרטמן בירושלים, במכללת הרצוג באלון שבות ובמדרשת עין פרת בכפר אדומים.
החל מ-1959 החלה לפרסם שירים.
תרגומי שירים לגרמנית, אוקראינית, פולנית, איטלקית, דנית, שוודית, יידיש נדפסו בכתבי עת ואנתולוגיות.
החל מ-2023 משתתפת בהופעות "ספוקן וורד" המאורגנות על ידי קבוצת "פואטרי סלאם".
שיריה הולחנו על ידי ערן אל-בר, יעל תאי, אלברט סופר, עודד זהבי, נטע אלוני, רותם שרמן, נועה שמר, אלון שב נתנאל זלבסקי, מיכה ביטון ועוד.
אחדים מהם ניתן למצוא ביוטיוב וכן בשני אלבומים: "עם כוחות אחרים" (לחנים של ערן אל-בר, 2014) ו"הבית בוער" (לחנים וביצוע אלברט סופר, 2017).
השתתפה מספר פעמים בפסטיבל לשירה במטולה וכן בפסטיבל "שירה במדבר" בשדה בוקר, בפסטיבל "ניסן מעאר" וביריד הספרים במקסיקו.
בפרוזה פרסמה סיפורי ילדים ב"דבר לילדים", בקיץ זה יעובר (סיפור לילדים עם איורים של דודו גרשטיין, כתר 1984), מוזיקה (קובץ סיפורים, הקיבוץ המאוחד וספרא 2012, פרס אס"י, הופיע גם בתרגום לאנגלית בשם The Wall לצרפתית Le Mur ולרוסית Музыка).
במונודרמה "יום השנה השלישי" המבוססת על אחד מהסיפורים בספר זה שודרה ברשת ב ביום העצמאות 2011. פרסמה גם ספר אוטוביוגרפי בצורת ראיון עם משה גנן בשם מה יש פה להסביר?
(2016), רומן היסטורי בשם העשירים (כרמל 2018. בתרגום לאנגלית The Wealthy גפן 2022).
פרסמה קובץ סיפורים בשם מצאתי אותו באינטרנט (מוסד ביאליק 2021, בתרגום לאנגלית I Found him on the Internet 2023 ובתרגום לרוסית Я нашла его в интернете).
ארכיונה נמצא בארכיון גנזים שבבית אריאלה בתל אביב.
לולא היה עלי למהר, שירים, תל אביב, 1972
לקחת אוויר, שירים, רמת גן 1978.
רק הירוק, שירים, הקיבוץ המאוחד תשמ"א, 1981
מתנות קופצות, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1984
ובצפיפות, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1990
הלא, שירים, הוצאת כרמל ירושלים, 1998
לילה, בוקר, שירים ותרגומים, חיתוכי-עץ - חנה פייזר בן דוד, ירושלים כרמל 2000
מזון, שירים, צילומים - נויה שילוני-חביב, כרמל ירושלים, 2002
הבראה - שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2004
השתוות, מבחר שירים ישנים וחדשים - הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2011
חקוק באבן חתוך בעץ (עם חיתוכי עץ של חנה פייזר בן-דוד), הוצאת אבן חושן 2012
תערוכת דיוקנים, אבן חושן 2013
שריקה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב 2014
בלי הרבה דיבורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018
השגיאה המופלאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2020
הקשה והבשל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023.
מוזיקה: סיפורים (18 סיפורים), הקיבוץ המאוחד ואגודת סופרים ישראלים, 2012 (פרס אס"י)
בקיץ זה יעבור (ספר ילדים, איורים מאת דודו גרשטיין), הוצאת כתר, 1984
מה יש פה להסביר - אוטוביוגרפיה בצורת ראיון עם משה גנן, הוצאת ספרא, 2016
העשירים - הוצאת כרמל, 2017
מצאתי אותו באינטרנט (שני סיפורים על אהבה בגיל מתקדם), מוסד ביאליק 1923
החטא ועונשו: פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי תדריך לקורא וללומד, 1978
קריאות ושריקות, 2005 מסות ומאמרים שנכתבו במהלך השנים
הלשון הפיגורטיבית ביצירתו הסיפורית של א"נ גנסין, ירושלים 1984
מבוא לספרות הדקאדנס באירופה, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1995
מטאפורות וסמלים ביצירתו של גנסין, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1987
סימבוליזם בשירה המודרנית, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2000
על שירת זלדה, הקיבוץ המאוחד תל אביב 1988, מהדורה מורחבת 2007
הרשימה כז'אנר של מעבר מריאליזם לסימבוליזם בספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ט 1989
מגעים של דקאדנס: ביאליק, ברדיצ'בסקי, ברנר, אוניברסיטת בן-גוריון ומוסד ביאליק 1998
מיסטיקה בשירה העברית במאה העשרים, הוצאת ידיעות אחרונות 2008
לאה גולדברג, מרכז זלמן שזר, 2012
ההקשר הרוסי של הספרות העברית, מוסד ביאליק, 2021.
משמעות האהבה, מבחר כתבים, מאת ולדימיר סולוביוב, תרגמה מרוסית חמוטל בר יוסף, כרמל ירושלים 2007
מזמורים ישנים , מאת אולגה סדקובה, תרגמה מרוסית חמוטל בר יוסף, כרמל, ירושלים, 1997
על כסף, על זקנה, על מוות וכו', ארבע פואמות, מאת יוליה וינר, תרגמה מרוסית חמוטל בר יוסף, כרמל ירושלים 2003
כל כתבי איסאק באבל, (3 כרכים), כרמל ירושלים 2008
גוהרת על עצמי, מבחר שירים של מלכה חפץ-טוזמאן, קשב לשירה, תל אביב 2013
לחיות עם גאון - יומני סופיה טולסטוי, כרמל 2018
גוזל יכינה, זוליכה פוקחת עיניים, מרוסית, ירושלים 2020
הורדוס, מיריי הדס-לבל, תרגמה מצרפתית, כרמל, 2022
חֶמְדָּת היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בצפון בקעת הירדן, על ציר אלון, השייך למועצה אזורית בקעת הירדן.
חמדת ממוקמת בחלקו הצפוני העליון של רכס כפיפת שכבות הקירטון שבשיפוליו המזרחיים של רכס הרי השומרון.
מול חמדת, בעבר הירדן המזרחי נשפך נחל יבוק אל הירדן, דבר אשר העניק לה את שמה הראשון "יבוק".
מחמדת מזרחה יוצאים שני נחלים: תלכיד ופיראן.
היישוב הוקם לראשונה בשנת 1979 כהיאחזות נח"ל בשם נח"ל יבוק, על פי החלטת ועדת השרים להתיישבות מיוני 1979. בשנת 1980 הוסב שם המקום ל"חמדת", על שם חמדת, דמות המופיעה באחדים מסיפורי ש"י עגנון.
המקום הוחזק במשך מספר שנים על ידי גרעינים של המחנות העולים, השומר הצעיר ותנועת הצופים, אך שררו בו תנאים קשים ובמשך מספר שנים התגוררו החיילים באוהלים, מפני שהסוכנות לא האמינה שניתן לאזרח את המקום והממשלה נתנה באותה עת עדיפות להתנחלויות בגב ההר.
לאחר 4 שנים, בשנת 1983, הובאו להיאחזות קרוואנים חדשים.
בספטמבר 1987 אוזרח המקום כטרום קיבוץ של התק"ם, אך בעקבות הקשיים, עזבו המתיישבים את היישוב תוך זמן קצר, והוא שב להיות היאחזות נח"ל ביולי 1989. במשך שנים שימש המקום כבסיס היאחזות לגרעיני נח"ל.
בשנת 1997, בעזרת ארגון אמנה, הוקמה במקום מכינה קדם צבאית בשם "חמדת יהודה".
תחילה הצטרפה ליישוב משפחה אחת בלבד, אולם אט-אט הצטרפו משפחות נוספות.
היישוב חמדת ממוקם קרוב למחנה פלס, בו עוברים חיילי חטיבת כפיר את הטירונות.
חֲמַדְיָה הוא קיבוץ בעמק בית שאן צפונית לבית שאן, בתחום המועצה האזורית עמק המעיינות (בקעת בית שאן).
שמו ניתן לו על שם הכפר הערבי אל-חמידיה ששכן מצפון לו עד מלחמת העצמאות, ואשר נקרא על שמו של הסולטן העות'מאני באותם ימים, עבדול חמיד השני.
בדרום הקיבוץ נמצא אתר ארכאולוגי בשם "ח'רבת א-טוואל", המזוהה עם העיירה התלמודית המוזכרת בתלמוד כפר קרנוס.