tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבים מהם נהרסו או ננטשו עד שלבסוף, בשנת 1970, לראשונה מאז מלחמת העולם הראשונה, הייתה צפיפות הדיור בהארלם נמוכה מזו שבשאר מנהטן.
המבנים הנטושים אפשרו פעילויות סחר בסמים וזנות והמספר המועט של דיירים משלמי מיסים הביא להשקעה פחותה אף יותר מצד הממסד, דבר שגרם לירידה נוספת באטרקטיביות של האזור.
בשנות ה-90 חל שינוי חיובי בהארלם והיא החלה לעבור תהליך של העלאת ערך רכוש על ידי החלפת אוכלוסייה ענייה באוכלוסייה עשירה יותר.
הדבר הושג בעיקר בעקבות שינוי מדיניות ההשקעות העירונית והפדרלית, ובעקבות ריכוז מאמצים להחייאת הרצועה המסחרית ברחוב 125. תהליך השבחת הנכסים הביא לכך שמלאי הדירות הראויות למגורים גדל ב-14% בין 1990 ל-2000; נפתחו מרכזי מסחר חדשים; חוזק הקשר עם סנטרל פארק; ותושבי ניו יורק אמידים החלו לעבור להארלם (תהליך המכונה ג'נטריפיקציה).
כעדות לשיפור במצב, קפץ ממוצע ערך הנכסים ב-300% בשנות ה-90 בשכונת הארלם, זאת לעומת עלייה של 12% בלבד בכל שאר ניו יורק.
הנשיא לשעבר ביל קלינטון עודד מגמה זו בהציבו דוגמה אישית - בתום כהונתו בבית הלבן שכר משרד ברחוב 125.
במשך רוב שנות קיומה היה שמה של הארלם מקושר לפשע.
בתחילתה, בשנות ה-20 של המאה ה-20, שלטה בהארלם "המאפיה הלבנה" שכללה משפחות פשע של יהודים ואיטלקים.
אלו לקחו חלק פעיל בסחיטת בעלי עסקים וגביית דמי חסות וכופר, שוחד פוליטי, ניהול מועדוני לילה רבים והפצת סמים ואלכוהול, שהיה אסור באותה עת לפי התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית.
סוג נוסף של פשע שהיה נפוץ בהארלם הוא ההימורים הלא-חוקיים, אותם ניהלו כנופיות; "משחק המספרים" ("Numbers game"), מעין משחק מזל לא-חוקי הדומה ללוטו, שוחק על ידי תושבים עניים בשכונה, ובשיאו גלגל מילארדי דולרים באינספור נקודות מסתור בהארלם.
שוטרים רבים העלימו עין מהעבירות בשל שוחד ששולם להם על ידי כנופיות הפשע.
כנופיות אלו הפנו חלק מרווחיהם הגדולים להלוואות למעוטי יכולת ולעסקים לגיטימיים, כגון נדל"ן.
לאחר שמדינת ניו יורק השיקה משחק לוטו חוקי, קטנו ממדי התופעה אם כי לא נעלמו לגמרי.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 יצא להארלם שם של אזור מסוכן, ושיעור הרציחות באזור עלה לכ-100 בשנה.
ככל שמצב השכונה הידרדר, כך אוכלוסייה אמידה עזבה אותה וכך שגשג הפשע יותר.
בשנות ה-60 היה מספר המכורים לסמים בהארלם גבוה פי עשרה מהממוצע בניו יורק; חצי עד שני שלישים מכלל המכורים לסמים בניו יורק גרו בהארלם.
בעקבות הסמים החריפו גם מקרי גנבת הרכוש והרצח, אשר היה גבוה פי שישה מהממוצע בשאר ניו יורק.
חצי מהילדים בהארלם גדלו עם הורה אחד בלבד או אף ללא הורים כלל.
מאבקים בין ברוני סמים התפתחו לעיתים קרובות למלחמת כנופיות באש חיה.
בשנת 1993 שם לו ראש העיר רודולף ג'וליאני למטרה לחסל את הפשע בניו יורק עד סיום כהונתו בשנת 2001. זאת לאחר שבשנים 1985–1986 שימש כתובע מחוזי והביא למאסרם של ראשי חמש משפחות הפשע המאורגן של ניו יורק.
הוא חיזק את כוח המשטרה ברובעי העיר, ובתוך כעשר שנים ירדה הפשיעה בניו יורק, בכל הקטגוריות, בכ-75% בממוצע.
גם בהארלם המשיכו שיעורי הפשע לצנוח; בשנת 1993 נרצחו בהארלם כ-66 אנשים, לעומת 22 אנשים ב-2001, וחמישה ב-2018. אף על פי כן, נותרה הארלם בתודעה כאזור של פשע ושל אלימות, ועדיין מוצגת כך בסרטי קולנוע שונים.
בתחילת 2013, השם "הארלם" ניתן לתופעה הויראלית "הארלם שייק".
בתופעה זו, מתנגן השיר "Harlem Shake" של הדי ג'יי באואר ובה רוקד אדם אחד לצלילי המוזיקה, עד שלב מסוים בשיר שבו נאמר "DO THE HARLEM SHAKE" ואליו מצטרפים אנשים ורוקדים בצורה חופשית עם לבוש ופריטים שונים.
התופעה מבוססת על סגנון הריקוד היוצא דופן של האפרו אמריקנים "השיכורים" שרוקדים במועדוני הרחוב בהארלם.
תופעה זו החלה כאשר סרטון הועלה ובו חיקו 4 דמויות מחופשות את הריקוד, והתפשט לרשת עם עיוות בריקוד שלמעשה כל אחד רוקד בסגנון חופשי ("פריסטייל").
באותה שנה יצא גם השיר של להקת הרוק New Politics בשם "הארלם".
הארכת תֶחֶל היא טכניקה בביולוגיה מולקולרית, המאפשרת לקבוע את רצף הבסיסים בצד '5 של גן מסוים.
הארכת תחל מאפשרת לקבוע היכן על ה-DNA מתחיל השעתוק ל-RNA של גן מסוים.
הטכניקה דורשת לייצר תחל (פריימר) מסומן רדיואקטיבית (לרוב באורך של 20–50 בסיסים) בעל רצף משלים לקצה '3 של הגן.
נותנים לתחל להתחבר ל-RNA ומשתמשים באנזים שעתוק הפוך (reverse transcriptase) לסנטז רצף cDNA משלים לRNA עד שהוא מגיע לקצה '5 של ה-RNA.
הרצת התוצר בג'ל (אלקטרופורזה) תגלה מהו המרחק מההתחלה לתחל המסומן כלומר היכן מתחיל השעתוק.
ההארלם גלובטרוטרס היא קבוצת כדורסל המשחקת משחקי ראווה המשלבים אתלטיות ובידור.
מופעי ומשחקי הקבוצה משלבים להטוטי כדורסל כגון סיבוב כדור משחק על האצבע, כדרורים מטורפים, היתול בשחקני היריבה, הטבעות מרהיבות, קליעת סלים "בלתי אפשריים", אתלטיקה והומור.
הקבוצה הוקמה בשנת 1926 על ידי אייב ספרסטין בשיקגו, ואימצה את שם המקום הארלם בגלל הקשר לקהילה האפרו אמריקאית.
במשך השנים שיחקה הקבוצה יותר מ-20,000 משחקי ראווה ב-118 מדינות, בהן ישראל.
כאשר נפתח ה"סבוי בולרום" בנובמבר 1927, אחת האטרקציות הראשונות של המקום הייתה ה"סבוי ביג פייב" (Savoy Big Five), קבוצת כדורסל ששיחקה משחקי ראווה לפני הריקודים באולם.
ב-1928 מספר שחקנים עזבו את הקבוצה, עקב סכסוך על החזרתם של שחקנים אחרים שעזבו.
לאחר מכן, שחקנים אחדים, וביניהם טומי ברוקינס, הקימו קבוצה שנקראה ה"גלוב טרוטרס", שעשתה סיבוב הופעות בדרום אילינוי.
אייב ספרסטין הפך למעורב בקבוצה, אך לא ידוע באיזה היקף.
בכל אופן, ב-1929 ספרסטין והקבוצה היו כבר בסיבוב הופעות באילינוי ואיווה תחת השם "ניו יורק הארלם גלוב טרוטרס".
ספרסטין בחר בהארלם כביתה של הקבוצה, מכיוון שהארלם נחשבה למרכזה של התרבות האפרו אמריקאית באותה תקופה.
רק לאחר ארבעה עשורים הקבוצה שיחקה את משחק הבית הראשון שלה בהארלם, בשנת 1968.
הכוכב הראשון של הגלוב טרוטרס (שם שאוחד למילה אחת מאוחר יותר) היה אלברט "ראנט" פאלינס, מומחה לכדרור וקלע.
לאחר מכן הצטרף אליו אינמן ג'קסון, אשר שיחק כסנטר, והיה לו כישרון של שחקן במה.
הם יצרו את שני התפקידים שילוו את הטרוטרס שנים רבות: הדריבלר (Dribbler) והשואומן (Showman).
הגלובטרוטרס החלו את דרכם כקבוצה תחרותית.
למרות כישרונם בבידור, הם ביצעו להטוטים להנאת הקהל רק לאחר שהבטיחו לעצמם יתרון בטוח מול היריבה.
ב-1939 הקבוצה קיבלה הזמנה להשתתף בטורניר, בו פגשו בחצי הגמר את קבוצת הניו יורק רנסאנס, אשר ניצחו אותם וזכו בטורניר.
משחק זה היה המפגש הגדול הראשון בין שתי קבוצות המורכבות משחורים בלבד.
ב-1940 פגשה הקבוצה שוב את ה"רנס" ברבע גמר הטורניר, התקדמה לגמר, וניצחה בו את השיקגו ברוינס בתוצאה 36–37, בתוספת הזמן.
הגלובטרוטרס ניצחו את הקבוצה המקצוענית מיניאפוליס לייקרס (לימים לוס אנג'לס לייקרס) במשך שנתיים ברציפות, ב-1948–1949. הניצחון בפברואר 1948 (61-59 ממש עם שריקת הסיום) היה ציון דרך בהיסטוריה של הכדורסל המקצועני, מכיוון שהגלובטרוטרס, אשר הייתה מורכבת משחורים בלבד, הראתה שהיא משתווה ללייקרס, שהורכבה רק מלבנים.
המומנטום לקראת סופה של ההפרדה הגזעית בליגת ה-NBA גבר, ובשנת 1950 צ'אק קופר היה לשחקן השחור הראשון שנבחר בדראפט על ידי הבוסטון סלטיקס.
מעט לאחר מכן, שחקן הקבוצה נתניאל "סוויטווטר" קליפטון היה לשחקן השחור הראשון שחתם בקבוצה מה-NBA, הניו יורק ניקס, ובתחילת עונת 51–1950 היה ארל לויד לשחקן השחור הראשון ששיחק ב-NBA (קבוצתו החלה לשחק יום אחד לפני קופר וארבעה ימים לפני קליפטון).
טוני פייטון היה השחקן האחרון שחי מהקבוצה המקורית.
הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1996. הוא נפטר ב-23 ביולי 2007 בגיל 85.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הופקו שתי סדרות הנפשה עליהם בשם "הארלם גלובטרוטרס (סדרת טלוויזיה)" ו"להטוטני הכדורסל".
הגלובטרוטרס הופיעו בישראל לראשונה בשנת 1955 כחלק מסיבוב הופעות עולמי.
ב-19 וב-20 ביולי 1960, הגיעו שוב לארץ והופיעו במשחקי ראווה באצטדיון רמת גן.
באפריל 1977 הופיעו הגלובטרוטרס בישראל בפעם השלישית, בהיכל הספורט רוממה חיפה ובהיכל הספורט ביד אליהו בתל אביב.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הופיעה הקבוצה בישראל, במשחק שהתקיים בהיכל הספורט מלחה, ירושלים.
הגלובטרוטרס התמודדו במשחק זה מול הוושינגטון ג'נרלס ().
ב-15 באוקטובר 2008, במשחק חצי גמר גביע ווינר בין הפועל ירושלים לבני השרון, הופיעה הקבוצה לפני המשחק ובהפסקת המחצית.
יום לאחר מכן הופיעה בתל אביב במשחק ראווה.
באוקטובר 2016 הקבוצה הופיעה בישראל לציון 90 שנים להקמת הגלובטרטרס בהיכל מנורה מבטחים, בהיכל הספורט רוממה חיפה, באולם הקונכייה ובפיס ארנה ירושלים.
הארכת עצם היא פעולה רפואית כירורגית במהלכה מתבצעת הארכה של אחת מעצמות השלד.
אולם, הארכת עצמות מתבצעת לרוב על עצמות גליליות ארוכות (כגון עצמות הגפיים).
הארכת גפיים מבוססת על יכולת הריפוי הטבעי של העצם (קרוי קלוטזיס או דיסטרקציה אוסטאוגנזית) - היכולת למלא חללים שנוצרים בעצם בעזרת רקמת עצם חדשה.
יכולת זו היא שמאפשרת ריפוי שברים, אך אם ייווצר חלל קבוע על ידי הפרדה מדודה של חלקי העצם, העצם והרקמות סביב לה יתארכו במאמץ למלא את החסר.
הארכת גפיים בוצעה כבר בשנת 1903 על ידי אלסנדרו קודיבילה מבולוניה, איטליה.
בשנות ה-50 של המאה העשרים פיתח האורתופד הסובייטי ד"ר גבריל איליזרוב מתקן חיצוני דמוי שני גלגלי אופניים מקבילים המחוברים ביניהם ואשר חישוריהם מחזיקים בשני חלקי העצם המנותקים.
על ידי סיבוב אומים מופרדים הגלגלים והרווח בין שני חלקי העצם גדל.
רק בתחילת 1970 הטכניקה התוודעה מחוץ לגבולות ברית המועצות (מקורגן שבסיביר דרך לקו שבצפון איטליה, לניו יורק שבארצות הברית ולשאר העולם) ומאז המתקן שהמציא, על גלגוליו, הפך לסטנדרט טיפולי.
הסיבות לביצוע הארכת גפיים מגוונות וכוללות:
מצבי חוסר עצם כתוצאה מתאונות, מחלות עצם וסרטן,
עיוותי גפיים מולדים כגון הבדלי אורכים בין שתי הרגליים או הידיים,
קומה נמוכה המוגדרת כלקות - גמדות,
קומה נמוכה באופן סוביקטיבי - מאז סוף שנות ה-90 של המאה העשרים מתפתחת מגמה הולכת וגדלה של גברים ונשים המבצעים הארכת גפיים למטרות הגבהה קוסמטית.
נושא זה שנוי במחלוקת בעולם המערבי אך זוכה לפופולריות במזרח לאור האפליה ממנה סובלים בעלי קומה נמוכה מהממוצע.
באורתו-כירורגיה של הפנים מבצעים ניתוחים למתיחת עצם לצורך תיקון עיוותים בפנים ושחזור חסרים גרמיים.
אף שניתן להאריך את העצם באופן בלתי מוגבל, הרקמות מסביב מוגבלות ביכולת התארכותן ובמיוחד העצבים, כך שלא מקובל להוסיף מעבר ל-20% מאורך העצם המקורי.
על מנת שהעצם תוכל למלא את החלל ולהתרפא בסופו של דבר על קצב ההארכה להיות כ-1 מ"מ ביום.
עם סיום תהליך ההארכה מתחיל תהליך ריפוי העצם.
עבור כל חודש הארכה דרושים שלושה חודשי ריפוי לערך.
בסוף תהליך הריפוי, לאזור המוארך חוזק זהה לשאר העצם.
ניתן להוציא את מתקן הקיבוע כשנה לאחר סיום ההארכה.
מאז כניסת מכשיר האיליזרוב לשימוש נרחב לקראת 1980, פותחו מתקנים שנועדו לפתור חלק מהחסרונות שבמכשיר (כגון זיהומים וצלקות מרובות).
אלו מחולקים למתקנים חיצוניים ופנימיים.
בהארכת עצמות ברפואת פה ולסת נעשה שימוש במתקנים ייעודיים פנימיים או חיצוניים.
אלו מבוססים על מכשיר האיליזרוב, חלקם עושים שימוש במוט במקום בטבעת, כך שמוכנסים פחות מוטות דרך העור.
מתקנים אלו נמצאים בשימוש נרחב כיום כטיפול בשילוב עם או ללא מסמר קיבוע פנימי וחלקם אף מונחים מחשב.
מתקנים לדוגמה הם האורתופיקס וה-TSF.
עלות מתקנים אלו היא כ-$4,000. מעבר לאי הנוחות והסיכון לזיהומים שבהרכבת המתקן למשך למעלה משנה, הטיפול בשיטה עשוי גם לכאוב.
מאז שנות ה-80 המאוחרות של המאה הקודמת פותחו מתקנים פנימיים המושתלים בתוך חלל העצם אשר מטרתם לפתור את בעיית הזיהום וחוסר הנוחות למטופל.
מפתחי המתקנים נתקלו לא אחת בבעיות הקשורות לאופן ההפעלה של המכשיר שכן על המכשיר להיות נשלט ללא מגע ישיר ועליו לייצר מספיק כח על מנת לעמוד בכוחות המשיכה הפועלים בגפיים.
על כן קיימים היום מספר מצומצם של מכשירים פנימיים ומסיבות שונות הם תופסים נפח שוק מצומצם.
דוגמאות למתקנים פנימיים: ה-FITBONE וה-ISKD.
יש לציין שמחיר המתקנים הללו מהווה מחסום שימוש מהותי שכן עלות מתקן פנימי עשויה להאמיר אל מעל $20,000 לא כולל עלויות הניתוח, והם אף סובלים מאחוז לא מבוטל של תקלות.
באמצע 2011 חברה מארצות הברית החלה לשווק מתקן פנימי המופעל על ידי סיבוב מגנט חיצוני.
מספר רב של חברות קטנות ורב-לאומיות עוסקות בניסיון לפתח מתקן פנימי שיהווה אלטרנטיבה ראויה למתקנים החיצוניים.
חברות ומכוני מחקר רבים עוסקים כיום בפיתוח טכנולוגיות ביולוגיות המבוססות על תאים, תאי גזע או חומרים שונים המסוגלים לבנות עצם.
תהליכי מחקר אלו מצויים בראשיתם וצפוי שיחלוף עוד זמן לא מועט עד שיבוצע בהם שימוש נרחב בבני אדם.
בישראל אורתופדים מעטים בעלי מומחיות בהארכת גפיים, זאת לאור כמות נמוכה יחסית של כ-70 הארכות גפיים המבוצעות במדינה מדי שנה, אחוז ניכר מהן בילדים.
פרופ' אלכסנדר לרנר (מנהל בדימוס של תחום האורתופדיה במרכז הרפואי זיו), למד את הטכניקה במרכז בקורגן ישירות ממפתח הטכניקה ד"ר איליזרוב, ולאחר עלייתו לישראל בתחילת שנות התשעים היה ממובילי השימוש בשיטה בארץ.
מרבית הניתוחים מבוצעים במרכזים רפואיים בעלי מומחיות בתחום (סוראסקי, העמק וגליל מערבי) תוך שימוש כמעט בלעדי במתקנים חיצוניים.
מתיחת עצם הפנים והלסתות מבוצעת במחלקות לכירורגית פה ולסת והיא חלק מתחום הטיפול בהפרעות התפתחותיות של מבנה הפנים והלסתות (אורתו-כירורגיה של הפנים).
הארלם () היא עיר בהולנד ובירת מחוז צפון הולנד.
העיר מרוחקת כ-20 קילומטרים מאמסטרדם ובנויה סביב נהר ספרנה .
פירוש שם העיר בהולנדית עתיקה הוא "הבית על החולות המיוערים".
שם זה מגיע ממיקומה של העיר על דיונות החול שלאורך החוף הצפון מערבי של הולנד.
החל מהמאה ה-12 הייתה העיר מקום מושבם של רוזני הולנד.
בתור הזהב של הולנד, במאות ה-16 וה-17 הייתה העיר מרכז חשוב לציור ההולנדי, ובה חיו ופעלו פרנס הלס, יאקוב ואן רויסדאל ואדריאן ואן אוסטדה.
כמו כן, היה המסחר בעיר חלק משגעון הצבעונים.
על שם העיר קרויה שכונת הארלם שנמצאת ברובע מנהטן בעיר ניו יורק.
ב-1605 פנו למועצת העיר הארלם סוחרים מפורטוגל שהתיישבו באמסטרדם וביקשו בשם בני משפחותיהם בפורטוגל, איטליה וטורקיה רשות לבוא לגור בהארלם ולקיים שם את דתם באופן חופשי וגלוי, כמו שאפשרו ליהודים בעיר אלקמאר.
לאחר דיונים הוחלט ב-16 בנובמבר 1605 לאפשר ליהודים לקיים את הדת באופן חופשי וגלוי, למנות שוחט ולהחזיק בית קברות משלהם.
בניית בית כנסת תאופשר להם רק כשתגורנה בעיר 50 משפחות אמידות.
מותר היה להם לגור בכל חלקי העיר וללבוש איזה בגדים שרצו.
מועצת העיר קיוותה שזה יעורר את חיי המסחר בעיר, מה שלא קרה כי כנראה היהודים רצו באמת להפעיל לחץ על עיריית אמסטרדם ששם רצו לגור.
ב-1633- 1634 כשל גם ניסיונם של יהודים פורטוגלים להקים בעיר תעשיית צמר.
בכל זאת נרשם כי מדי פעם גרו יהודים בעיר כמו יוחנן דה ליסו (דה ליאו).
על פי בקשת הגילדה המקומית ב־1661 נאסר על יהודים לעסוק במסחר של זהב וכסף.
ב־1705 קיבל איזק ישראלס רשות לגור בעיר.
בשנת - 1742 פתח סמסון אברהמס מהמבורג בית ספר יהודי בהארלם.
ב־1756 נחנך בית הכנסת הראשון בהארלם על ידי החתן של איזק ישראלס בבית מגורים.
ב-1765 נפתח בית כנסת בכיכר Goudsmidspleintje עם קומת מגורים מעליו ששירת את הקהילה עד 1840. ב-1765 קיבלו רישיון להקים משחטה כשרה.
הולנד נכבשה בידי גרמניה במאי 1940, אולם בתחילה היהודים לא סבלו מהתנכלות מיוחדת.
אחרי שביתת הפועלים ההולנדיים בפברואר 1941, מונה המנהל האזורי של הנאצים ההולנדים ש.ל.א.
פלאקקאר שכבר בסוף מרץ מוציא צו האוסר על יהודים לבקר במקומות ציבוריים - מלונות, מסעדות, בתי קפה, בתי קולנוע, תיאטרון, ספריות, חדרי ועידה, בריכות שחיה וכדומה.
כמו כן נאסר על יהודים לעבור לגור בהארלם, ועל יהודים מקומיים נאסר לשנות את מקום מגוריהם בעיר.
זה היה המקום הראשון בהולנד שבו יצאו תקנות כאלו.
אחרי סילוק היהודים ממערכת החינוך הכללית, נפתחו בהארלם בית ספר עממי ותיכון יהודיים ברחוב סחאובורך (Schouwburgstraat).
בסוף שנת 1941 הוקם בהארלם סניף של המועצה המיעצת היהודית בראש המועצה מונה הרב הראשי פרנק.
ב-12 ו-19בפברואר 1943 הודיעו שלטונות הכיבוש על גירוש היהודים מהארלם, המסטדה ובלומנדל לאמסטרדם.
על פי המידע היו עוד 619 יהודים בהארלם וסביבתה.
בסביבות הארלם הסתתרו הרבה יהודים.
בין המסתירים היו הסוציאל-דמוקרט יקוב ין המלינק (Jacob Jan Hamelink) שעזר ליהודים כבר מ-1942. השענית קורי טן בום חסידת אומות העולם הסתירה בביתה שהיה תחנת מעבר לכתובות מסתור קבועות לפחות כ-80 יהודים.
בסוף פברואר 1944, נתפסה יחד עם אביה קספר ואחותה בטסי.
הם גורשו למחנה ראוונסברוק ורק היא שרדה.
הארלי קווין היא דמות בדיונית של נבלת-על ולעיתים גיבורה, המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בפרק "חביבו של הג'וקר" (במקור - The Joker's Favor) מתוך "באטמן: איש העטלף" בספטמבר 1992 ונוצרה על ידי הכותב פול דיני והאנימטור ברוס טים בהשראת השחקנית ארלין סורקין אשר דיבבה את הדמות לאחר מכן.
הדמות הפכה לפופולרית ועד מהרה עובדה לתוך חוברת הקומיקס, שם הופיעה לראשונה בחוברת "The Batman Adventures #12" מחודש ספטמבר 1993.
הארלי קווין הייתה פעם דוקטור הארלין קווינזל עד ששינתה את שמה.
הארלין הייתה מתמחה בפסיכיאטריה בבית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום, עד אשר התאהבה בג'וקר, הפסיכופת שבו טיפלה, והפכה למאהבתו ולשותפתו לפשע.
שמה הוא משחק מילים עם המילה Harlequin, "ארלקינו", דמות קומית בקומדיה דל'ארטה.
היא נוהגת ללבוש תלבושת של ליצן חצר בצבעי אדום-שחור בעלת עיטורי יהלום.
קווין היא חברתן של קאטוומן ופויזן אייבי, אשר בעזרתה היא חסינה לרעלים שונים.
קווין מדורגת במקום ה-45 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN והיא מוצגת בסדרות משחקים רבים של באטמן כגון, "באטמן: ארקהם אסיילום" ושלושת הבאים בסדרת המשחקים.
בזכות סרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" (2016) הדמות התפרסמה ברחבי העולם במידה משמעותית.
את דמותה של הארלי קווין בסרטי הלייב אקשן "יחידת המתאבדים", ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת (2020) ויחידת המתאבדים 2 (2021), מגלמת השחקנית האוסטרלית מרגו רובי.
בנוסף, ב-2019 יצאה סדרת אנימציה לקהל בוגר בשם "הארלי קווין" בשירות ההזרמה DC Universe .
בסרט "ג'וקר: טירוף בשניים" שיצא ב-4 באוקטובר 2024 מגלמת הזמרת ליידי גאגא את דמותה.
דמותה של הארלי קווין נוצרה על ידי הכותב פול דיני והאנימטור ברוס טים, עבור סדרת האנימציה "באטמן: איש העטלף".
הדמות נוצרה בהשראתה של השחקנית ארלין סורקין, חברתו של דיני.
סורקין שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ימי חיינו", ובאחת הסצנות היא לבשה תלבושת של ליצן חצר; הסצנה הזו היוותה השראה לדיני.
דיני העניק לדמותה של הארלי מספר מאפיינים מאישיותה של סורקין, ואף ליהק את סורקין לתפקיד הדיבוב של הארלי.
תחילה הארלי קווין נועדה להופיע בפרק אחד בלבד בסדרת האנימציה "באטמן: איש העטלף", חביבו של הג'וקר, כעוזרת אקראית של הג'וקר.
אולם דיני זיהה את הפוטנציאל הגלום בדמות זו.
הוא הציע לברוס טים לאפיין את הארלי כפסיכולוגית של הג'וקר בארקהם אסיילום, וטים קיבל את הרעיון.
מאז הארלי הופיעה לאורך הסדרה כולה, וכן בחוברות קומיקס רבות.
הדמות הצליחה כל-כך עד שהפכה לחלק רשמי מהיקום הבדיוני של DC, ואף נוצרו על שמה שתי סדרות של חוברות קומיקס העוסקות בהרפתקאותיה.
בעזרתה של חברתה, פויזן אייבי, הארלי קווין חסינה נגד רעלנים שונים, בהם גם הארס של הג'וקר, וגז רעיל, כפי שהוזכר בסדרת האנימציה של באטמן ובספרי הקומיקס.
הארלי היא מתעמלת מקצועית עם כישורי לחימה של שנים, ובנוסף גם מחזיקה בתואר דוקטורט בפסיכיאטריה.
להארלי יש קשר מיוחד עם בעלי חיים שכמעט אפשר לה לשלוט בהם.
היא מאוד מתוחכמת, כך שפושעים וגיבורים לא הצליחו להחזיק בה כבת ערובה לאורך זמן או לשלוט בה.
כך למשל בסדרה המצוירת של באטמן, הארלי מתמודדת מול ה"קריפר" (The Cripper) שמתאהב בה, ומשטה בו, ובאופן דומה משטה בדדשוט בסרט באטמן: מתקפה על ארקהם.
ברומן הגרפי Mad Love, הארלי זוממת לתפוס ולחסל את באטמן, אך לא מצליחה, בשל חולשתה לג'וקר.
בדומה לכך מצליח האש, בקומיקס ובסרט בעלי אותו שם, לשלוט בהארלי.
במאבק מסוים בינה לבין הדחליל, קווין השתמשה בגז הצחוק של הג'וקר כנגדו.
סיפור המקור הזה הופיע לראשונה בשנת 1994 בחוברת הקומיקס The Batman Adventures, אשר התלוותה לסדרה המצוירת, בשם Mad Love (אהבה מטורפת).
הסיפור נכתב על ידי פול דיני בעצמו.
בעונה הרביעית של באטמן: איש העטלף (סדרת טלוויזיה) הוא עובד לפרק תחת שם זהה לחוברת שעליה בוסס.
הארלין קווינזל הייתה נערה אתלטית במיוחד, ובזכות כך קיבלה מלגת לימודים מיוחדת לספורטאים.
היא רצתה מאוד ללמוד במחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת גות'אם סיטי.
היא נעשתה לפסיכיאטרית חכמה ומבטיחה, אך ביום הראשון שלה כמתמחה בבית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום, היא פוגשת בג'וקר, שמפתה אותה ממש מהרגע הראשון.
הג'וקר הגניב למשרדה של ד"ר הארלין כד ובתוכו ורד, וצירף אליהם פתק שקרא לה לפגוש אותו.
הארלין הסתקרנה והלכה אל התא שלו, ושם הג'וקר אמר לה שהוא מתעניין בה, ובמיוחד בשמה: הארלין קווינזל.
הוא הציע שאם תשנה אותו מעט, יתקבל השם "הארלי קווין", שם שכמעט זהה לשם דמותו של ארלקינו, הבדחן המפורסם של הקומדיה דל'ארטה, שם שמעלה חיוך על פניו.
באותה ההזדמנות הג'וקר הודה בפני הארלין שהוא חושב שהיא מישהי שלה יהיה לו נוח לספר את סודותיו.
הארלין, שמוצאת טיפוסים קיצוניים כאתגר מעניין, התחננה בפני המנהלים במשך שלושה חודשים שיתנו לה לטפל בג'וקר.
באותו הזמן הארלין למדה על הג'וקר כל מה שיכלה, כדי להיות ערוכה לפגישות עמו.
לאחר שהחלו להיפגש לשיחות, הג'וקר נפתח אליה וסיפר לה שאביו נהג להכות אותו מגיל צעיר מאוד.
עם הזמן סיפוריו של הג'וקר נגעו בליבה, והיא התאהבה בו.
הארלין חשבה שהבינה את הג'וקר, ושהוא בסך הכל נשמה אומללה שמחפשת לגרום לאנשים לצחוק מבדיחות שאינם מבינים.
יום אחד הג'וקר ברח, ולאחר זמן קצר באטמן החזיר אותו לארקהם אסיילום כשהוא כולו חבול ופצוע.
הארלין מזדעזעת ובחרש הליל פורצת לחנות תחפושות וגונבת תלבושת של ליצן חצר בצבעי אדום ושחור עם עיטורי יהלומים (כאזכור לתלבושת של ארלקינו, עליו הג'וקר ביסס את שמה) וכמה אביזרים נוספים.
היא מחלצת את הג'וקר מארקהם אסיילום, ומציגה את עצמה בפניו, כשהיא לבושה בתחפושת שזה עתה השיגה, כ"הארלי קווין".
כחלק מהאישיות החדשה שרכשה, הארלי מדברת בקול מעט גבוה בעל מבטא בולט.
על אף שמאז אותו הלילה הארלי נהפכה לחלק בלתי נפרד מחייו של הג'וקר וממזימותיו, הוא אינו מחזיר לה אהבה באופן שהיא מצפה לו: הארלי חולמת על עתיד של נישואים באושר, בעוד הג'וקר רואה באופק אך ורק צעדים נוספים לחיסולו של באטמן.
בכל פעם שהארלי מנסה להסב את תשומת לבו של הג'וקר, או בעת שהיא נכשלת במשימה, הג'וקר נעשה אלים מאוד כלפיה - מילולית ופיזית.
סיפור מקור זה הופיע לראשונה באוקטובר 1999 ברומן הגרפי "Batman: Harley Quinn", וגם הוא נכתב על ידי פול דיני.
בסיפור הזה הארלי קווין גם כן רופאה בארקהם אסיילום שבמהלך טיפולה בג'וקר מתאהבת בו.
בשונה מהסיפור המקורי, כאן הארלי קווין עזרה לג'וקר להתחמק בכל אימת שחפץ, לפי טענתו שהוא רוצה לתרגל בפועל את מה שלמד איתה בפגישות הפסיכולוגיות.
כאשר שאר הצוות בארקהם אסיילום גילה את מעשיה של הארלי, היא נכלאה בתור מטופלת.
הארלי ציפתה במשך כמה חודשים לג'וקר שיבוא לחלצה, אולם הוא אינו מגיע.
יום אחד התרחשה רעידת אדמה בגות'אם, והארלי, שחמקה מתוך הריסות המוסד החוצה, גילתה שהג'וקר חי ונמצא בקרבת מקום, אחרי שראתה כמה קורבנות שוכבים אפרקדן ועוטים על פניהם את חיוך הג'וקר, סממן למתקפה שלו.
באותה השעה הג'וקר ניסה לכונן שותפות עסקית עם הפינגווין, ובדיוק כשהעניינים החלו מסתבכים, הארלי פרצה בסערה לבושה בתלבושת ארלקינו, והכתה את הפינגווין ואת עוזריו.
ברגע שהג'וקר זיהה את הארלי השניים התאחדו בשנית.
הג'וקר ואנשיו לקחו איתם את הארלי למקום המסתור הארעי שלהם, וביום למחרת הארלי מצאה מקום מסתור חדש וגדול בפארק השעשועים הישן.
הארלי עמלה כשבועיים על יצירת בית חדש וקן אהבים שישמשו אותה ואת הג'וקר, כמו כן גם חדרים לעובדים של הג'וקר.
בתקופה זו, עקב ההריסות בגות'אם, אין לבאטמן פנאי לרדוף אחר הג'וקר, ולכן את הימים הארלי והג'וקר העבירו בתכנון מזימות, ואת הערבים והלילות השאירו לעצמם.
הג'וקר היה מאוד רומנטי כלפי הארלי, מפני שלאורך כל אותה העת התאהב בה.
לפתע פתאום בלילה מסוים באטמן נצפה על ידי אחד המסייעים של הג'וקר, והארלי התנדבה חיש מהר לגרש אותו.
כשהארלי חזרה מהמשימה המוצלחת, היא והג'וקר חזרו לביתם ללילה בלתי נשכח.
בבוקר הארלי מצאה מכתב מאת הג'וקר שקורא לה לפגוש אותו במתקן "הטיל" של פארק השעשועים.
בלי ששמה לב, הג'וקר נעל אותה בפנים בשנייה שבה נכנסה.
הוא דיבר אליה דרך מסך שהתקין, והודה בפניה שהתאהב בה ושהוא מרגיש רגשות שאינו סובל, ולכן הוא משגר אותה בטיל.
כשהטיל התחיל להתרומם, הארלי מיד ניסתה למצוא דרך להנחית אותו, והצליחה לכוון אותו לנחיתה בפארק ציבורי.
הנחיתה השתבשה ובמקום לנחות על העצים או על האגם, או מקום רך אחר, היא נחתה על שביל האבן הקשה.
למזלה של הארלי, פויזן אייבי הייתה בקרבת מקום וחילצה אותה.
בביתה של פויזן אייבי הארלי טופלה היטב ולאחר מכן קיבלה זריקה של חומר מסוים שרקחה פויזן אייבי.
החומר חיסן אותה מפני רעלנים רבים ושיפר את יכולותיה האתלטיות, שהיו מאוד טובות באופן טבעי.
פויזן אייבי סיפרה להארלי שבעקבות רעידת האדמה תקעה כף עם באטמן שלא תחולל הרס בעיר, ותישאר בגינה.
פויזן אייבי רמזה להארלי שהעסקה אינה כוללת אותה, ולכן זהו תפקידה שלה להילחם בבאטמן.
יתר על כן, פויזן אייבי אמרה להארלי שהזדהתה איתה כששמעה על הגבר שניצל אותה והרס אותה, ולכן כוחותיה החדשים מיועדים גם לנקמתה האישית של הארלי בג'וקר.
הארלי יצאה מיד למשימה, ושיטתה בבאטמן שתוביל אותו אל הג'וקר, שמתכנן לפוצץ מחסן תרופות שאליו נוהרים אנשי העיר.
באטמן נתן להארלי שבב מעקב שבאמצעותו יאתר אותה ויגיע אל הג'וקר, אך במקום זאת הארלי הובילה אותו לשותפיו של הג'וקר, כדי שהיא בעצמה תפגוש את בן זוגה לשעבר.
באמצע העימות בין הארלי לג'וקר, באטמן התערב אך הארלי גרשה אותו.
הארלי ניסתה להפיל את הג'וקר מבניין, אך הג'וקר התנצל על מה שעשה והם חוזרים להיות זוג.
שניהם בורחים והארלי משאירה לבאטמן פתק שבו היא מספרת לו שהיא והג'וקר ביחד שוב, שהרעיון לפוצץ את מחסן התרופות היה בסה"כ בדיה שלה ושהג'וקר חושב שהוא לא גדול מהחיים, כמו שהוא אוהב, ולכן ניתן לשפר אותו.
מלבד זאת, הארלי רומזת במכתבה על פיצוץ אפשרי, ואכן בסוף הקומיקס ישנו פיצוץ בגות'אם, מעשה ידיהם של הארלי והג'וקר.
סיפור המקור כולל את הסיבה לעיצוב המחודש של הארלי קווין, והוא הופיע בפריסה לחלקים לאורך הגליונות השישי והשביעי של חוברות הקומיקס "New Suicide Squad".
ד"ר הארלין קווינזל הייתה מתמחה מבריקה ומתוחכמת בארקהאם אסיילום, אשר קיבלה מלגת לימודים שבעקבותיה קיבלה תואר דוקטור, ומוצאה בניו יורק.
היא מטפלת בג'וקר בארקהם אסיילום ודעתה חורצת כי היא מסוגלת לרפאו.
במהלך הטיפול בג'וקר, הארלין מסיקה שהוא חולה שליטה ומשתמש בהומור כדי שתהיה לו השפעה על אנשים.
הג'וקר אומר שהוא רואה את העולם כמו שהוא, מזהה בהארלין שמץ של תשוקה שאינה ממומשת, מעודד אותה ואומר שהיא מיוחדת.
לאחר שהארלין מספרת לרופאה הממונה עליה שהיא מאוהבת בג'וקר, הרופאה כועסת ודופקת באגרופה על השולחן.
רשמיה של הארלין נופלים והארלין נוכחת כי המנהלת גנבה את מחקרה על הג'וקר מבלי רשותה.
הארלין מתרגזת, מכה ופוצעת את המנהלת שלה, והולכת לשחרר את הג'וקר.
הג'וקר מוביל את הארלי אל המקום שבו נפל אל החומצה ששינתה את מראהו, ולטענתו "תיקנה" את תפיסת העולם שלו, ומפציר בהארלין שהיא תתקן גם אותה.
הארלין חוששת, אך הג'וקר דוחף אותה אל תוך קלחת החומצה.
הארלין יוצאת ממנה בעור לבן ושיער שחציו אדום, חציו שחור.
היא נלהבת מתמיד, ואוהבת את השם החדש שהג'וקר העניק לה - "הארלי קווין".
הארלין קווינזל היא פסיכיאטרית בארקהם אסיילום.
במהלך טיפוליה בג'וקר הארלין הרגישה משיכה אליו והתאהבה בו.
הג'וקר שידע זאת ניצל את אהבתה ושכנע אותה לעזור לו לברוח מארקהם, אך רק לאחר מכן הארלין הבינה זאת.
הג'וקר קשר אותה למיטה ועשה לה קצר מוחי בכך שחיבר אלקטרודות חשמל יותר למוחה, מכיוון שלטענתו, הארלין הרסה את מוחו סופית.
הארלין שיתפה איתו פעולה במעשי פשע, אך הוא נטש אותה.
הארלין איימה עליו באיומי אקדח אז הג'וקר הביא אותה לחדר ברזל שמתחתיו קלחת חומצה ענקית.
הארלין מפחדת אך הג'וקר מפתה אותה לקפוץ.
הג'וקר בא לחבק אותה אך היא בתגובה קופצת לקלחת החומצה.
הג'וקר מתאהב בה וקופץ אליה.
החומצה הפכה את עורה של הארלין למעט חיוור ולשערה להפוך לכחול ואדום אך התחלה בלונדינית.
הארלין משנה את שמה ל"הארלי קווין" ומקעקעת על פניה לב שחור ואת הכיתוב "ROTTEN".
סיפור מקור בסדרת האנימציה הארלי קווין
הארלין קווינזל היא פסיכאטרית בארקהם אסיילום, בניסיון לאתר פצצה שהטמין הג'וקר, ג'ים גורדון והארווי דנט מזמינים את הארלין להיות המטפלת של הג'וקר.
הארלין מנסה להוציא מהגוקר את מיקום הפצצה, אך הוא תוקף אותה.
לאחר שיחה עם פויזן אייבי אותה הכירה במוסד, מגלה הארלין כי משפחתו של הג'וקר היא נושא הרגיש לו, נותנת לאייבי צמח במתנה, ומנסה לגשת אל הגוקר באמצעות נושא משפחתו.
לאחר שיחה עם הגוקר על אביו המתעלל והעשיר, אשר "העלים" את חמוסו "מר פריס" לאחר שתפס אותו בוגד באמו, ותמורת הזדמנות לאכול בקפיטריה את הארוחה הקרובה, הגוקר מגלה להארלין כי החביא את הפצצה בלב איטליה הקטנה.
באטמן וג'ים גורדון אשר מגיעים למקום המכונה "איטליה הקטנה" לא מגלים דבר, בעוד בקפיטריה, הטבח המכונה "איטליה הקטנה" מתפוצץ.
הג'וקר בורח מארקהם, ובידו הארלין.
דנט אשר מנסה ללכוד את הגוקר, מורה לשוטרים לירות בו דרך הארלי.
אייבי, אשר פיתחה חיבה להארלי, מצילה אותה מפני הכדור, ואף מסגירה את עצמה בשבילה.
אייבי מבקשת מהארלי להיות המטפלת החדשה שלה, והיא מסכימה.
בהווה אנו מגלים כי "מר פריס" היה בעצם הצמח של אייבי והג'וקר סיפר את סיפורה כשלו.
בפרק Out of the Past מתוך הסדרה "באטמן: הדור הבא" דמותה של הארלי קווין מוצגת בהופעת קמע כחלק מהנבלים של גות'האם במחזמר בדיוני המבוסס על באטמן.
דמותה של הארלי קווין הופיעה בשני פרקים בסדרה "ליגת הצדק", כאשר היא מדובבת על ידי ארלין סורקין.
הארלי קווין הופיעה בפרק אחד בסדרה Static Shock ושוב מדובבת על ידי ארלין סורקין.
דמותה מופיעה בסדרת הילדים "The Batman", ומדובבת על ידי הינדן וולץ'.
הארלי קווין מופיעה בקומיקס התנועה, "Batman Black and White" ומדובבת על ידי ג'ניס ג'וד.
קווין מופיעה בפרק אחד בסדרה "באטמן: האמיצים והנועזים" ("Batman: The Brave and the Bold") ומדובבת על ידי מייגן סטריינג'.
קווין מופיעה בסדרת הפעולה, "Justice League Action" ומדובבת בה על ידי טרה סטרונג.
קווין הופיעה במספר הופעות קמע בסדרה "כוח הטיטאנים".
קווין אחת מהנבלים בסדרה "באטווילס" ומדובבת על ידי צ'אנדני פארך.
ששמה היא פועלת עצמאית אחרי הפרידה מהג'וקר, הבסיס שלה הוא משחקייה והיא שודדת פרסים וגביעי ניצחון.
קווין היא אחת הנבלים בגרסת האתחול של "DC Super Hero Girls" ששמה היא מדובבת על ידי טרה סטרונג.
ששמה היא מוצגת כביתו של הג'וקר ולא חברתו.
ויש לה יחסי רעות עם ברברה גורדון (המדובבת אף היא על ידי סטרונג), שלא יודעת שהיא האויבת שלה, ויחידה שיודעת את סודה היא וונדר וומן.
קווין הופיע בסדרה "יחידת המתאבדים איסקאי".
בשנת 2000 פורסמה סדרת אינטרנט באנימציית פלאש בשם Gotham Girls, ובה הארלי קווין היא חלק מחבורת נבלות-על יחד עם פויזן אייבי וקאטוומן.
בסדרה זו היא דובבה על ידי ארלין סורקין, המדבבת המקורית מ"באטמן: איש העטלף".
בשנת 2013 הושקה בערוץ היוטיוב Beyond the Lot מבית WB אדפטציה לקומיקס Batman Adventures: Mad Love, שהופיעה בחלקים כסדרת אינטרנט בצורת קומיקס בתנועה.
הארלי קווין דובבה על ידי סינדי איירי.
הארלי קווין (מוכרת כ-"הארלקין") מופיעה בפרק הראשון של סדרת האינטרנט, "Justice League: Gods and Monsters Chronicles" שבה היא חוטפת ורוצחת מספר לא ידוע של אנשים ומכינה בובות וצעצועים.
היא נלחמת בבאטמן כאשר בסופו של דבר היא נכנעת ובאטמן נושך אותה בניביו.
קווין מדובבת על ידי טרה סטרונג.
דמותה מופיעה בסדרה, "DC Super Hero Girls" ושוב מדובבת על ידי טרה סטרונג.
בסדרה באופן לא רגיל, לקווין יש יחסים חיובים עם מי שמוכתרת כאחת האויבות שלה, וונדר וומן, והיא אינה מתוארת כנבלת-על, כי אם בתור גיבורת-על טובה בתיכון של גיבורי-על.
Animation" דיווחו כי ב-2019 תצא סדרה של כ-26 פרקים של קווין בדיבובה של קיילי קוקו.
הסדרה תעקוב אחרי קווין המנסה להיראות כ"פושעת עצמאית בגות'אם סיטי, שתצא מצילו של ג'וקר".
בנוסף, בסדרה חברתה פויזן אייבי תהיה מצורפת.
בשנת 2019 יצאה הסדרה הנושאת את השם הארלי קווין (Harley Quinn) בשירות הסטרימינג של DC comics.
ב-2002, סדרת לייב אקשן בשם "Birds of Prey" כללה את קווין כפסיכולוגית ואת היריבה העיקרית, המתוארת על ידי השחקנית מיה שרה.
בסדרה זו הארלין קווינזל משתמשת ביום עבודתה כפסיכולוגית כדי להשיג את מטרתה הנסתרת, להשתלט על העיר גות'אם החדשה.
קווין מופיעה בהופעת קמע בפרק ה-16 בעונה השנייה של הסדרה "החץ", "Suicide Squad", בו מדובבת על ידי טרה סטרונג ומגולמת על הסט על ידי קסידי אלקסה.
הארלי קווין הייתה אמורה להופיע בסדרה הרבה יותר כחלק מסיפור שיישזר בעלילה, אך התכנית נגנזה עקב צאת הסרט "יחידת המתאבדים" לקולנוע.
הארלי קווין לא הופיעה רשמית בסדרה גותהאם, אבל דמות בשם אקו, המתוארת על ידי פרנצ'סקה רוט-דודסון, נראית כאילו היא מבוססת עליה.
היא מתפקדת כשותפה של האב-טיפוס של ג'וקר ומולבשת בתחפושת ארלקינו.
מכך, ניתן להסיק שהדמות היא כנראה אב-טיפוס של הארלי קווין.
השחקנית האוסטרלית מרגו רובי מגלמת את הדמות ביקום הקולנועי של DC.
בסרט יחידת המתאבדים, פלאשבקים מגלים כי הארלין קווינזל התאהבה בג'וקר בעת שעבדה כפסיכיאטרית בבית המשוגעים ארקהם אסיילום וטיפלה בו.
אחרי ששחררה אותו, החל ג'וקר לחשמל אותה ולשכנע אותה ליפול לאמבטיה הכימית שיצרה אותו, ובכך להפוך אותה ל"הארלי קווין".
קווין מסייעת לג'וקר בהריגת שותפו של באטמן, רובין.
בסוף הסרט, ג'וקר פורץ למוסד "Belle Reve" ומשחרר את הארלי, והם מתאחדים.
הסרט זכה לביקורות שליליות, אך המבקרים שיבחו את הביצועים של מרגו רובי, ורבים ציטטו אותו כסימן המרכזי של הסרט.
פול דיני, היוצר של הארלי קווין, אמר כי רובי "ביצעה את התפקיד בצורה מדויקת".
ב-7 בפברואר 2020 עלה לאקרנים הסרט ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת בכיכובה של מרגו רובי.
הארלי קווין תופיע בסרט ההמשך ליחידת המתאבדים (2016), יחידת המתאבדים שיצא באוגוסט 2021. חברת האחים וורנר עובדת כרגע על סרט ממוקד על נשות DC קומיקס הנקרא, "Gotham City Sirens" בו עתידות להופיע הארלי קווין, קאטוומן, ופויזן אייבי.
לפני יציאתו של הסרט, באטמן ורובין התסריטאי מארק פרוטוסביץ' הוזמן על ידי חברת האחים וורנר לכתוב תסריט לסרט החמישי בסדרתם לבאטמן בשם, "Batman Unchained" כאשר הארלי קווין והדחליל הם הנבלים הראשיים של הסרט.
פרוטוסביץ' כתב את דמותה של קווין כבתו של הג'וקר, המחפשת נקמה לאחר מותו.
רבים טוענים כי הסרט בוטל לאחר הביקורות הרעות על באטמן ורובין וכמות ההכנסות אשר לא הצליחה כמצופה.
גרסתה של הארלי מבאטמן: ארקהם מופיעה בהופעת קמע בסרט שחקן מספר אחת שיצא בשנת 2018.
בסרט "ג'וקר טירוף בשניים" מגולמת הארלי על ידי הזמרת ליידי גאגא.
בסרט היא בעלת תואר בפסיכיאטריה, והיא משקרת לג'וקר הרבה על מנת להתקרב אליו והוא נשבע בקסמיה.
בסוף הסרט, לאחר שהג'וקר החליט להודות במעשיו ולשחרר ממנו את הפרסונה, היא עזבה אותו מכיוון שכל מה שהיה ביניהם הייתה רק פנטזיה.
בשנת 1995 יצאו שלושה פרקים מתוך "סופרמן: סדרת האנימציה" כסרט אחד שנקרא The Batman Superman Movie: World's Finest (בעברית: "באטמן וסופרמן הסרט") בו הארלי קווין מופיעה לצד הג'וקר, כשהם מתכננים לשתף פעולה עם לקס לות'ר כדי לחסל את באטמן וסופרמן.
היא דובבה גם פה על ידי ארלין סורקין.
קווין הופיעה בסרט האנימציה משנת 2000 באטמן הדור הבא: שובו של הג'וקר ודובבה על ידי ארלין סורקין.
בנוסף היא אף הופיעה בסרט כאשר היא כבר אישה קשישה וסבתא לשתי נכדות.
דמותה מופיעה בסרט הלגו "Lego Batman: The Movie – DC Super Heroes Unite" משנת 2013 ודובבה על ידי לאורה ביילי.
קווין משתתפת בסרט האנימציה, באטמן: מתקפה על ארקהם שיצא ב-2014 ודובבה על ידי הינדן וולץ'.
בסרט היא נאלצת על ידי אמנדה וולר להצטרף ליחידת המתאבדים, ועליה להסתנן למקלט בית המשוגעים ארקאם אסיילום כדי להשיג את ידית החידות של איש החידות.
לאחר שעבדה פעם בבית המשוגעים ולכן היא יודעת מה הוא לוח הזמנים של המקום ומספר חודים סודיים, היא נחשבת חיונית למשימה.
קווין נראית מעוניינת במהלך המשימה בדדשוט, אך בסופו של דבר חוזרת לידיו של ג'וקר.
במהלך הבריחה שלהם, קווין וג'וקר מתעמתים עם דדשוט ובאטמן ובסופו של דבר ג'וקר נראה מתפוצץ בהליקופטר שמתרסק.
קווין מופיעה בסרט הלגו, "Lego DC Comics Super Heroes: Justice League – Gotham City Breakout" היא מופיעה בתחילת הסרט כאשר היא מנסה לשדוד חנות תכשיטים רק כדי להיות מובסת.
מאוחר יותר, היא בין הנבלים ששוחררו מארקהם על ידי סופרמן.
בסוף הסרט, היא וג'וקר מובסים ומוחזרים בחזרה לארקהם על ידי ליגת הצדק.
בסרט זה היא מדובבת על ידי טרה סטרונג.
הארלי קווין משתתפת בסרט לגו נוסף, סרט לגו באטמן ומדובבת על ידי ג'ני סלייט.
קווין מופיעה בסרט אשר היא, באטמן ופויזן אייבי הם השחקנים המרכזים בו, "Batman and Harley Quinn" שיצא בשנת 2017. היא מדובבת בו על ידי מליסה ראוש.
הארלין קווינזל מופיעה בסרט האנימציה משנת 2017 "Batman vs.
Two-Face", ודובבה בו על ידי סירנה אירווין.
קווין משתתפת בסרט "DC Super Heroes vs.
Eagle Talon" ומדובבת על ידי קאנג ג'י-יונג.
דמותה משתתפת בסרט משנת 2018, "Scooby-Doo!
הארלי קווין משתתפת בסרט, "יחידת המתאבדים: כרטיס לעזאזל" שיצא במרץ 2018. בסרט היא שוב מדובבת שוב על ידי טרה סטרונג.
דמותה מופיעה בסרט האנימה היפני, "Batman Ninja" משנת 2018 וגם כאן מדובבת על ידי טרה סטרונג.
קווין מופיעה בסרטי DC Super Hero Girls, המבוססים על הסדרה, ומדובבת על ידי טרה סטרונג.
הארלי קווין מופיעה בסרט "כוח הטיטאנים: חיים הסרט".
קווין מופיעה בסרט "סרט לגו 2" ומדובבת על ידי מרגוט רובין.
קווין מופיעה בסרט Batman vs Teenage Mutant Ninja Turtles ושוב מדובבת על ידי טרה סטרונג.
דמותה מופיעה בסרט Justice League vs.
the Fatal Five ושוב מדובבת על ידי טרה סטרונג.
הארלי קווין מופיעה בסרט באטמן: האש ושוב מדובבת על ידי הינדן וולץ'.
הארלי קווין מופיעה בסרט ליגת הצדק האפל: מלחמת אפוקליפס שבו היא שוב מדובבת על ידי הינדן וולץ'.
הארלי קווין נכללה במופע Batman Live כחלק מהנבלים מולם מתמודדים באטמן ורובין, וגולמה על ידי השחקנית פופי טיירני.
הארלי קווין מתפרשת כבעלת הפרעת אישיות תלותית, כמו גם התנהגות אנטי-חברתית נדירה.
כריס סימס מתאר את הגישה של קווין בסדרה באטמן: איש העטלף, "גרסה של דמות אשר יש לה הרפתקאות עכשיו", ומתאר אותה בתור "הרובין של הג'וקר".
ביציאתה קווין הפכה לאחת מתוך הדמויות הפופולריות ביותר של DC קומיקס, ההשקה מחדש שלה ב-DC Rebirth הפכה לאחד הקומיקסים הנמכרים ביותר בשנת 2016. שותף הוצאה לאור של DC קומיקס ג'ים לי, מתייחס אליה כאל ההוצאה הרביעית הטובה ביותר שלהם לאחר, סופרמן, באטמן, וונדר וומן.
קווין מככבת כיום בארבע סדרות מתמשכות, בהן יחידת המתאבדים.
בהשוואה לבאטמן וסופרמן אשר היו ליחידים שהופיעו בכריכות חודשיות במשך הזמן, קווין מוכתרת כדמות הנשית הרווחית ביותר של DC קומיקס.
קווין קינירי, סגן DC קומיקס קולקטיבס אומר כי קווין היא תמיד רבת מכר והיא "יכולה להיחשב עם באטמן וג'וקר כדמויות המבוקשות ביותר".
בשנת 2016 תחפושתה בליל כל הקדושים דורגה כתלבושת הפופולרית ביותר בארצות הברית ובריטניה והיא נשארת תמיד פופולרית בנושא התחפושות מדי שנה.
כדי לחגוג את דמותה, DC קומיקס הכריזה על חודש פברואר כחודש הארלי קווין ובו היא מפורסמת כ-21 ימים על כריכות ספרי הקומיקס שלהם.
בשנת 2009 ברשימתה של IGN שבה דירגה את "מאה נבלי-העל הטובים בכול הזמנים", הארלי קווין דורגה במקום ה-45. בנוסף דורגה במקום ה-16 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בספרי קומיקס" ברשימתה של "Comics Buyer's Guide" בשנת 2011.
הארלם ריבר הוא מצר באורך של 13 קילומטרים, המחבר את נהר האדסון במערב לאיסט ריבר במזרח, ומפריד בין הרבעים מנהטן והברונקס בעיר ניו יורק.
זהו קיצור דרך חשוב לאוניות השטות ממפרץ לונג איילנד לנהר האדסון.
המצר גם מפריד בין הברונקס, הרובע היחיד של העיר ניו יורק הנמצא ביבשת, לבין יתר חלקי ניו יורק, השוכנים על איים.
שם "הנהר" למעשה אינו מדויק, כיוון שזהו מצר.
הוא מוזן מנהר האדסון ומושפע מאוד מגאות ושפל באוקיינוס האטלנטי.
כיום חוצים את המצר ארבעה עשר גשרים, שחלקם הם גשרים הנפתחים למעבר אוניות.
הגשר הראשון, גשר המלכים, נבנה ב-1693. מיד עם פתיחתו הפך לגשר אגרה, למורת רוחם של התושבים.
הגשר איננו קיים כיום, לאחר שמסלול הנהר שונה מעט לכיוון דרום במהלך המאה ה-19 בעקבות פיתוח עירוני.
נהר ההארלם מורכב בצפונו, לפני התנקזותו לנהר הדסון, משלושה נתיבי מים שהיו נפרדים בעבר:
תעלת שיוט מלאכותית שנחפרה בין הספייטי דייבל קריק לנהר ההארלם;
ספייטי דייבל קריק היה במקור מצר גאות ושפל צר, המחבר את נהר ההדסון ממערב ואת ראש נהר הארלם ממזרח.
שניהם ניזונו ממימי נחל טיבטס ברוק הזורמים דרומה מיונקרס דרך הברונקס .
נחל טיבטס ברוק, וספייטי דייבל קריק בהתחברם, יצרו קשת שמקיפה את מרבל היל , ורק אז הזרם פנה דרומה אל נהר הארלם .
העדר אפשרות לשַיֵיט בבטחה אל ראש ההארלם ריבר מנהר הדסון דרך הספייטי דייבל, הביאו לידי כך שנדרשה חפירת תעלת שיוט שתחבר בין הספייטי דייבל לראש ההארלם ריבר.
לאחר ניסיונות מוקדמים של חפירת תעלה צרה שאפשרה מעבר לכלי שיט קטנים בלבד, החל חיל ההנדסה של הצבא, בסוף המאה ה-19, לשנות הן את הנחל, והן את אדמתו הסמוכה.
בשנת 1876, בית המחוקקים של מדינת ניו יורק החליט על בניית תעלת השייט של נהר הארלם.
כאשר זו הושלמה בשנת 1895, התעלה ניתקה את מרבל היל ממנהטן, ויצרה אי עם הספייטי דייבל קריק בהיקף הצפוני שלו.
הערוץ החדש קיצר למעשה את תוואי המים בין נהר ההדסון ללונג איילנד סאונד ב-22.5 קילומטרים.
המפה התחתונה ביותר משמאל, מציגה את הערוץ החדש, ביחס לערוץ המקורי.
גשר סְפָּיְיטִי דָיְיבֶל – משמש למעבר הרכבות של חברת AMTRAK וממוקם ממש בחיבור של ההארלם להדסון.
גשר הנרי האדסון – מחבר את הנקודה הצפון-מערבית ביותר של מנהטן למערב ברונקס.
נפתח בשנת 1936. משמש כיום ככביש אגרה.
גשר ברודוויי – המשכו של רחוב ברודוויי, הרחוב הראשי של ניו יורק.
הגשר מחבר את שכונת אינווד, השכונה הצפונית ביותר של מנהטן לשכונת מרבל היל ברובע ברונקס.
בעבר זרם הנהר צפונית לשכונה אך במהלך המאה ה-19 היטו את הנהר שיעבור מדרום לה.
הגשר משמש למעבר מכוניות, הולכי רגל ורכבת תחתית.
גשר יוניברסיטי הייטס – מחבר את שכונת אינווד במנהטן לשכונת יוניברסיטי הייטס בברונקס דרך רחוב 207.
גשר וושינגטון – מחבר את שכונת וושינגטון האייטס במנהטן עם מרכז ברונקס.
גשר אלכסנדר המילטון – נמצא בסמיכות לגשר וושינגטון מעט דרומית לו.
הגשר הגבוה – גשר להולכי רגל בגובה 40 מטר מעל הנהר, המחבר את אוניברסיטת קולומביה עם שכונת מאונט עדן בברונקס.
גשר סכר מאקובמס – גשר המחבר בין מנהטן לבין אצטדיון יאנקי.
גשר רחוב 145 – מחבר את הארלם עם דרום ברונקס.
גשר שדרת מדיסון – המשכו של שדרת מדיסון ומחבר אותה לדרום ברונקס.
גשר השדרה השלישית – מחבר בין השדרה השלישית במנהטן לבין דרום ברונקס.
גשר שדרת וויליס – מחבר את השדרה הראשונה במנהטן עם דרום ברונקס.
קנדי – קומפלקס המורכב משלושה גשרים, המחברים את הרבעים השונים של העיר ניו יורק: הברונקס, מנהטן וקווינס.
גשר וורדס איילנד – מחבר בין מנהטן לאי וורדס .
הארלם שייק היא תופעת אינטרנט שהתחילה בפברואר 2013 של העלאת סרטונים ויראליים ליוטיוב, בהם נראות קבוצות אנשים רוקדות לרקע מנגינת השיר Harlem Shake של המוזיקאי באואר.
התופעה החלה מסרטון של יוטיובר (יוצר תכנים ביוטיוב) המכונה (פרנק המלוכלך) Filthy Frank אשר הועלה ליוטיוב ב-30 בינואר 2013. בעקבותיו עלה ב-2 בפברואר סרטון דומה בו ארבעה בני נוער מאוסטרליה צילמו עצמם מבצעים את הריקוד.
בסרטון זה התקבעו האלמנטים המוכרים לריקוד ה"הארלם שייק" והוא סחף אחריו גולשים רבים להעלות את גרסתם לריקוד.
אורכם של הסרטונים נע בין 30–32 שניות עם ליווי השיר "הארלם שייק" של המוזיקאי באואר.
בדרך כלל, הסרטון מתחיל עם אדם אחד (לרוב עם קסדה/מסכה) רוקד לצלילי השיר למשך כ-15 שניות, מוקף באנשים שעסוקים בענייניהם ולא מייחסים אליו חשיבות.
לאחר קטע הפתיחה של השיר, המוזיקה נקטעת לרגע, ואז נראים כל האנשים מהקטע הראשון רוקדים יחד עם האדם שרקד בהתחלה למשך 15 השניות הבאות.
הריקוד אינו דומה לריקוד ה"הארלם שייק" המקורי.
במהלך חלק זה של הסרטון, נראים האנשים לרוב כחצי עירומים/בתחפושות כשהם רוקדים ריקודים שונים עם חפצים מוזרים.
תופעת האינטרנט החלה על ידי ולוגר (בלוגר המפרסם פוסטים כקטעי וידאו) המוכר בכינוי "Filthy Frank".
בסרטון זה הופיעו האלמנטים המוכרים, של מה שהתגלגל לכדי תופעה חוזרת, ובהם מוזיקת הרקע המלווה את הסרטון והקו הרעיוני של ריקוד מגוחך בתלבושות ביזאריות לצליליו.
הסרטון חוקה על ידי חמישה בני נוער אשר ידועים כ-"The Sunny Coast Skate" מקווינסלנד, אוסטרליה שצילמו את עצמם מבצעים את ההארלם שייק והעלו את הסרטון ליוטיוב.
סרטון זה הוסיף לאלמנטים הקודמים שניים נוספים.
הראשון הוא, אדם יחיד רוקד וברקע יתר האנשים מתנהגים כבשגרה (ורק בחלקו השני מצטרפים אליו לריקוד).
השני הוא שהאדם שמתחיל את הריקוד חובש כיסוי פנים כלשהו, פעמים רבות קסדה (בסרטון זה הופיעה קסדה).
לאחר זמן מה, אנשים רבים החלו לחקות את הסרטון ולהעלות את הגרסה שלהם ליוטיוב.
בעקבות כך, הארלם שייק הפך לתופעת אינטרנט.
נכון ל-8 במרץ 2016, לסרטון המקורי יש כ-55 מיליון צפיות.
ב-10 בפברואר 2013 קצב העלאת סרטוני הארלם שייק עלה ל-4,000 ליום.
ב-11 בפברואר נמנו ביוטיוב 12,000 גרסאות, אשר זכו ל-44 מיליון צפיות.
ב-15 בפברואר כבר הצטברו 40,000 סרטונים, וסך הצפיות עלה ל-175 מיליון.
בעקבות הפופולריות של התופעה, הסינגל של באואר הגיע למקום הראשון במספר ההורדות באייטונס אמריקה ולמקום השני במספר ההורדות באייטונס בממלכה המאוחדת ובאוסטרליה.
דוגמאות לסרטוני פרודיה ישראלים על "הארלם שייק" הם סרטונים שהעלו לונדון את קירשנבאום, ארץ נהדרת, ובירה אלכסנדר.
בעקבות התפשטות התופעה, YouTube החליטו להכניס לאתר שלהם ביצת פסחא המבוססת על רעיון התופעה: כשמחפשים את הביטוי "do the harlem shake" מתחיל להתנגן השיר הארלם שייק והלוגו של יוטיוב מתחיל לנוע לצדדים.
בקטע השני של השיר מתחילים כל הפריטים שבעמוד לרעוד ולזוז לכיוונים שונים.
לאחר ההצלחה הוויראלית הגדולה של השיר נוצר פתיח מחווה מיוחד לשיר בפרק ה-14 בעונה ה-24 של סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" - מגי נראית רוקדת על הספה שבסלון לבדה כאשר לאחר מכן כל דמויות הסדרה מתחילות לרקוד יחד איתה כמו במבנה הריקוד.
ההארלם שייק הוא ריקוד שהומצא בשנת 1981 על ידי תושב הארלם שנקרא "Al B".
הריקוד בתחילה כונה "אלבי" על שמו, אבל מאוחר יותר נודע כההארלם שייק לאחר שהתפשט מעבר לשכונה.
הריקוד חדר למיינסטרים ב-2001 בעקבות קליפ של הראפר האמריקאי G.
Dep Let's Get It בוא הוא רוקד את ההארלם שייק.
ההארלם שייק הוא ריקוד שמקורו בהארלם, ניו יורק בשנת 1981. הוא התפשט לאזורים עירוניים אחרים של ניו יורק, והפך לפופולרי בקליפי וידאו.
ממציא הריקוד הוא "Al B", תושב הארלם.
מבמקור הריקוד נקרא "אבלי" (ablee) על שמו, אבל לאחר מכן זכה לכינוי ההארלם שייק.
"Al B" אמר שהריקוד הגיע מהמצרים הקדמוניים כאלגוריה לריקוד מומיות.
שלא יכולות לזוז, אלא רק להתנער.
Al B מצהיר שהוא מבצע את הריקוד מאז 1981.
אף על פי שהריקוד הומצא ב-1981, ההארלם שייק חדק למיינסטרים רק ב-2001 כשהראפר האמריקאי G.
Dep הופיע בקליפ של השיר שלו Let's Get It כשהוא רוקד את ההארלם שייק.
בפברואר 2013, שיר בשם "הארלם שייק" שהועלה ליוטיוב ב-10 במאי 2012, הפך ללהיט כתוצאה מתופעת אינטרנט באותו השם .
ה"ריקוד" שנעשה בתופעת האינטרנט אינו ריקוד ההארלם שייק.
הארלם היהודית הייתה שכונה יהודית בעיר ניו יורק.
היא התקיימה במנהטן מסוף המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20. בהארלם שכן הריכוז היהודי העירוני השני בגודלו בניו יורק, אשר הגיע בשיאו ליותר מ-170 אלף נפש – יותר יהודים מאשר בלודז', בלונדון או בברלין באותה העת.
תושבים יהודים מפורסמים של השכונה היו הארי הודיני, האחים מרקס, ארתור מילר, יוסלה רוזנבלט, הנרייטה סאלד, ג'ורג' גרשווין ובנג'מין פיישוטו.
הגירתם של יהודים החוצה מן השכונה הובילה לשקיעתה כמרכז יהודי, אחרי שבמשך כמה עשורים התקיימה בה פעילות תרבותית יהודית ענפה.
הלבנים הראשונים שהתיישבו בצפון האי מנהטן היו סוחרים הולנדים, שבשנות ה-30 של המאה ה-17 הקימו תחנת מסחר במישור שבין שני הנהרות שנודעו לימים כהארלם והדסון.
הייתה זו נקודת יישוב נוספת במסגרת ההתפשטות האירופאית ב וההולנדים ביקשו לזכות בנתח מהפוטנציאל הכלכלי שהיה טמון בה, מאחרים במקצת אחרי הבריטים והצרפתים שהתיישבו זה מכבר באנגליה החדשה ובקוויבק בהתאמה.
הארלם נקראה על שם העיר ההולנדית הארלם והייתה חלק מהמרחב שכונה באותה העת "הולנד החדשה".
שנים ספורות לפני הקמת הארלם הוקמה תחנת המסחר "אמסטרדם החדשה" בקצהו הדרומי של האי (1625).
לימים תהפוך ניו-אמסטרדם ההולנדית לניו יורק הבריטית ובניינה יתפשט לכיוון צפון.
במלחמת העצמאות האמריקאית התעמת הצבא הקולוניאלי בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון עם כוח בריטי יריב בסמוך לכפר הארלם, בקרב שנודע כניצחון הראשון של האמריקאים במלחמה.
עד לתום מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1865 חיו כ-800 אלף איש בדרום מנהטן.
החלוקה בין עשירים ועניים באי הייתה מובהקת: האוכלוסייה הענייה חייה ברובה הגדול דרומית לרחוב 14th ואילו עשירי העיר חיו בין 42nd ל-14th.
יהדות מנהטן מנתה כ-40 אלף איש, מהגרים גרמנים בעיקרם, שאף ביניהם ניכר הריבוד המעמדי.
באותה העת היה הכפר הארלם נפרד פיזית וחברתית מהעיר ניו יורק.
סביבתו הכפרית לא השתנתה משמעותית מאז מלחמת העצמאות.
התחבורה בין הארלם לניו יורק עצמה הייתה מסורבלת ומתיאור של אחד מבני הזמן עולה כי הארלם המבודדת שימשה כמקום פרישה פסטורלי לניו יורקרים האריסטוקרטים.
עם זאת, עוד בשנת 1851 הצביע סקר של חברת הרכבת "הדסון ריוור" על הפחתת הפעילות החקלאית באזור הארלם וחזה כי הכפר "יהפוך בזמן הקרוב לחלק מן העיר [ניו יורק]".
היהודים הראשונים שהגיעו להארלם אחרי 1865 היו קבוצת סוחרים ממוצא גרמני שהתיישבו ב בצפון מנהטן, בסמוך לאזור המסחרי של הכפר והקימו שם את חנויותיהם.
התיישבותם בריחוק מה מן העיר הצריכה מוסדות קהילה בסיסיים כבית כנסת, בית ספר יהודי לילדיהם, בית קברות קטן וכדומה.
הריחוק התחבורתי היחסי מניו יורק הקשה על קיום חיי הדת, מה שהגדיל את חשיבותו של בית הכנסת הקטן.
כבר ב-1869 נוצרו תוכניות ראשונות להקמת מבנה קבע מכובד לבית כנסת בהארלם.
מסגרת הדיונים על אופיו של בית הכנסת שפכה אור על אופיים התעסוקתי של אנשי הקהילה הקטנה, דוגמת הכובען מרקוס מרקס, בעל חנות הבגדים ישראל סטון, האחים בוהם סוחרי המשקאות והתכשיטן יצחק פייזר.
מרביתם קבעו את משכנם בסביבת רחוב 125.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הפכה מגמת החיבור בין הארלם ובין העיר ניו יורק לעובדה מוגמרת; ב-1873 סופח פרבר הארלם רשמית לעיר.
שנה לפני כן נוסדה באופן רשמי הקהילה היהודית הראשונה בהארלם; היא נקראה "יד-ביד" וחבר מנהליה מנה שנים-עשר איש.
באופן רשמי הייתה זו קהילה אורתודוקסית, אולם מעשית היו חלקם רחוקים משמירת תורה ומצוות; הכנסת עוגב לבית הכנסת הקהילתי הובילה לפרישת חברים שהקימו בתורם את קהילת "אוהלי ישראל" בהארלם.
תנאי המגורים שהארלם הקנתה לתושביה היו טובים הרבה יותר מאשר בעיר התחתית של מנהטן וכנראה גם יותר מאשר ניו ג'רזי וברוקלין שמעבר לנהר.
גל ההגירה הגדול שזרם לניו יורק משנות ה-80 של המאה ה-19 דרש גם הוא תנופת בנייה נרחבת בכל רחבי העיר.
המהגרים האירים והגרמנים – ביניהם מספר לא מבוטל של יהודים – 'נמלטו' להארלם ולשכמותה מפני גל המהגרים ממזרח ודרום אירופה.
לאותם יהודים גרמנים, שהגיעו בעיקרם מאמצע המאה ה-19, היו האמצעים הדרושים כדי להגר בשנית – והפעם הגירה פנים עירונית של משפרי דיור.
מעבר המהגרים היהודים מדרום מנהטן להארלם
לכל אורך העשור הראשון של המאה ה-20 זרמו יהודים מהלואר איסט סייד לעבר הארלם.
ההגמוניה היהודית-גרמנית בקרב יהודי הארלם הייתה קצרת מועד: סנונית ראשונה של מהגרים מזרח אירופאים הגיעה כבר ב-1890, וכעבור עשור היו כבר מרבית יהודי הארלם ברובם מהגרים מהאימפריה הרוסית.
השינוי הדמוגרפי העמוק שהתרחש בניו יורק בעשורים האחרונים של המאה ה-19 שינה את פניהם של מוסדות הקהילה השונים.
קהילת "יד ביד" הפכה מקהילה ענייה לאחד מהמרכזים של היהדות הרפורמית בניו יורק.
כבר בעת מעברם של מהגרים יהודים-גרמנים לשכונה הועתקו מוסדות דת וקהילה מדרום מנהטן צפונה להארלם וקהילות (Congregations) שונות קבעו את מרכזן בשכונה.
בית הכנסת הקהילתי החשוב "טמפל ישראל" הועבר ב-1903 למרכז הארלם; הוא אירח יהודים בולטים והתפרסם בפאר הארכיטקטוני שלו.
הקהילה בהארלם כללה משפחות ניו יורקיות ותיקות ומכובדות, חלקן צאצאיות למשפחות שחיו באמריקה עוד מהתקופה הקולוניאלית.
על נאמני הקהילה בהארלם של סוף המאה ה-19 נמנו אישים דוגמת העסקן דניאל הייס (Daniel Hays), שהיה נשיא הקהילה, הפוליטיקאי הניו יורקי סיירוס זלצבורגר (Cyrus L.
Sulzburger), בן למשפחת זלצבורגר היהודית-גרמנית הנודעת, והדיפלומט המפורסם בנג'מין פישוטו (Benjamin F.
שלושתם נודעו בציבוריות האמריקאית הכללית ואף עמדו בקשרי חיתון ביניהם.
הארלם – מרכז יהודי חדש
הריכוז היהודי החדש בהארלם ניכר בתהליכי הגטואיזציה שעבר; ההיסטוריון ג'פרי גורוק אפיין את ה"גטו" היהודי בניו יורק כחברה שביקשה לענות על מגוון הצרכים החברתיים והכלכליים בשיתוף פעולה פנים-יהודי הדוק, תוך שמירה על קשר אקסקלוסיבי עם הקבוצה האתנית.
ואכן, דפוס הפעולה הזה ניכר היה באופן נרחב ביותר דווקא בהארלם.
הגטו העניק למהגר הוותיק והחדש כאחד אווירה מוכרת וחוויה של שייכות יהודית.
לצד זאת, חוויית הדלות שבו, הצמיחה גם תופעות שהילכו על סיפו של החוק ואף עברו עליו באופן מאורגן – דוגמת המאפיה היהודית הנודעת.
עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 הייתה הארלם יעד הגירה משני, פנים-עירוני, למשפחות שכבר חיו לפני כן בניו יורק.
החל ממחצית העשור הביא שילובם של שני גורמי ההגירה להארלם, לראשונה, מהגרים יהודיים שאך זה נחתו בחופי אמריקה ולא מצאו דיור זמין בלואר איסט סייד.
הארלם הפכה לבית הראשון באמריקה של משפחות מהגרים ממזרח אירופה.
המגמה, שהחלה ב-1895 בערך, הלכה והתעצמה בתחילת המאה ה-20 וסללה את הדרך ליצירת הגטו של הארלם.
ידיעה ב מ-1903 ציינה כי "הגטו היהודי [...] איננו מוגבל רק לחלק אחד של העיר...
[אלא התפשט גם] לאותו חלק של הארלם הממוקם בין רחובות 100th ו-125th, מזרחית ל".
השכונה כולה התרחבה בזכות תנופת הבנייה הכבירה ושיפור אמצעי התחבורה בין הארלם לעיר התחתית.
אותה קבוצה הולכת וגדלה של מהגרים עניים התרכזה גאוגרפית בעיקרה משני צדדיה של השדרה השלישית – לב ליבה של איסט הארלם.
הארלם היהודית – אוכלוסייה, כלכלה ודת
העלייה היהודית לצפון מנהטן הייתה רק חלק משינויי ההרכבים האתניים של האוכלוסייה בהארלם.
מ-1900 החלו להגיע לראשונה גם תושבים שחורים להארלם.
ההגמוניה האירית-גרמנית בהארלם תמה כאמור בין 1900 ל-1910 – הם הפכו ממחצית מהאוכלוסייה לרק חמישית ממנה – ושלוש הקבוצות האתניות הגדולות היו יהודים מזרח-אירופאים, איטלקים ושחורים.
מבין 200 אלף תושבי השכונה ב-1910 היו מחצית מהם יהודים; מחצית מהם חיו באיסט הארלם, דרומית לרחוב 110th ומזרחית לשדרה החמישית.
כל זאת על רקע העובדה שבאותה השנה, 1910, היו היהודים בניו יורק לרבע מאוכלוסיית העיר כולה.
קונפליקטים כלכליים ואתניים שונים עלו על רקע התרחבותה הדרמטית של השכונה.
תחרות קשוחה בין בעלי הנכסים הובילה למלחמת שכירות, שהגיעה למצב חמור בו בעלי בתים הציעו בתים להשכרה בחינם לפרק זמן של כמה חודשים ולאחר מכן ביקשו שכירות מזערית.
מלחמת המחירים נתקלה בהתאגדות של בעלי בתים רבים שלא רצו לרדת לרמת מחירים בלתי-אפשרית.
בינתיים היגרו כבר אלפי משפחות יהודיות ממוצא מזרח אירופאי לשכונה, ויהודים השתלבו כצבעים, נגרים, רפדים ומעצבי פנים בתעשיית הבנייה.
ב-1900 עבדו כשליש מהפועלים היהודיים המזרח אירופאים ברובע המערבי של מזרח הארלם בתעשיית המחט, ושליש נוספים בתעשיית הבנייה.
היהודים בניו יורק היו מוכשרים יותר לעבודתם לעומת קבוצות אוכלוסייה אחרות, בשל הניסיון שצברו וההכשרה המקצועית שעברו.
נכונותם לעבוד בשכר מועט גרמה להורדת שכר העבודה הכללי.
תושבים לא-יהודים בהארלם התלוננו שהפועלים היהודים תופסים את מקומות העבודה בתעשיית הבנייה.
נציגי איגודים מקצועיים התנגדו למגמה הזו, מתוך רצון להגן על אנשיהם.
בתוך הקהילה היהודית רבו המתחים המעמדיים; משקיעי נדל"ן יהודים עשו הון מהיר בקריאתם נכונה את זרם ההגירה להארלם.
היחסים בינם ובין הציבור היהודי הרחב בהארלם היו עכורים בשל הפקעת מחירי השכירות.
המשקיעים היהודים ראו בקהילה היהודית בהארלם מכשיר להתעשרות והואשמו בחוסר רגישות כלפי אלה שהפכו את הארלם לביתם.
ב-1904 עלתה תנועת מחאה כללית נגד השכירות המתייקרת בשכונה, שהושפעה ממחאה דומה בלואר איסט סייד וכן מתנועות סוציאליסטיות שונות שהפנו את הכעס אל האלמנט המעמדי.