tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בטלוויזיה הופיעה כשחקנית אורחת בעונה השלישית של הסדרה הקומית "ננס אדום", בסדרת הטלוויזיה "TECX, The All New Alexei Sayle Show" ובסדרה "And the Beat Goes On".
ב-1995 שיחקה בתפקיד אידינה האטון השערורייתית במיני-סדרה "מעמד וממון" המבוססת על ספרה הלא גמור של אדית וורטון משנת 1938.
בשנת 2000 הופיעה אגאטר בפעם השלישית בעיבוד ל"ילדי המסילה" בהפקת Carlton TV, הפעם בתפקיד האם.
ב-2002 השתתפה אגאטר בסדרת הטלוויזיה "ספוקס" וב-2007 כיכבה בפרק הראשון של הסדרה "Diamond Geezer" בכיכובו של דייוויד ג'ייסון.
ב-2008 השתתפה בגרסת אודיו של הסדרה "דוקטור הו" בדרמה "The Bride of Peladon".
ב-2012 החלה לשחק בסדרה "תקראו למיילדת" בתפקיד הנזירה ג'וליין.
עוד ב-2012 הופיעה אגאטר בסרט "הנוקמים" בתפקיד חברה במועצה לביטחון עולמי, וב-2014 חזרה וגילמה את הדמות בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף".
מאז הופעת הבכורה שלה בתיאטרון ב-1970 הופיעה אגאטר במספר רב של הפקות.
בשנים 1972 ו-1973 שיחקה בתיאטרון המלכותי הלאומי, ב-1980 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" שהוצג ב"ראונדהאוס" , ובשנים 1982 ו-1983 הופיעה עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-1987 וב-1988 שיחקה אגאטר בברודוויי בתפקיד פט גרין במחזה "לשבור את הצופן" מאת יו וייטמור, אודות חלוץ מדעי המחשב אלן טיורינג.
ב-1995 השתתפה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "עמל אהבה לשווא" שהוצג בטוקיו.
אגאטר היא פטרונית של פסטיבל שייקספיר לבתי ספר, ארגון צדקה המאפשר לילדי בתי ספר בבריטניה להופיע במחזות שייקספיריים בתיאטרון מקצועי.
ברדיו הופיעה אגאטר בתפקיד פיונה טמפלטון בקומדיה של רדיו 4 "Ed Reardon's Week", ובדרמה "The Minister of Chance".
אגאטר אומרת את המילים "I want to have you" בשיר "Wild Horses" של להקת הפופ הבריטית Prefab Sprout .
אגאטר פגשה את יוהאן ת'אם, מלונאי שוודי ומנהל מלון קלייבדן בבקינגהאמשייר, בפסטיבל אמנות בעיר באת' שבמחוז סאמרסט.
השניים התחתנו ב-4 באוגוסט 1990. בנם ג'ונתן נולד ב-25 בדצמבר 1990.
ב-2012 הוענק לאגאטר תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על פעילותה בארגוני צדקה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1968 ילדי המסילה The Railway Children רוברטה "בובי" וטרברי סדרה של ה-BBC 1970 The Great Inimitable Mr.
ג'ניפר אן סיגרוב היא שחקנית אנגלייה.
היא למדה משחק בבית הספר של תיאטרון אולד ויק בבריסטול, וזכתה להכרה רחבה כששיחקה בדרמה "A Woman of Substance" המבוסס על ספרה של ברברה טיילור ברדפורד (1984) ובסרט "גיבור מקומי" (1983).
היא כיכבה בסרט "פגישה עם המוות" (1988) ובסרט האימה "אימה בלילות" של ויליאם פרידקין (1990).
סיגרוב מוכרת מהופעתה בדמות ג'ו מילס בסדרת הדרמה ארוכת השנים של ה-BBC "השופט ג'ון דיד" (2001–2007).
היא הופיעה בקריינות בפרסומות טלוויזיה עבור רשת הסופרמרקטים "Waitrose".
סיגרוב נולדה בשם ג'ניפר אן סיגרוב בקואלה לומפור שבמלאיה (מלזיה) להורים בריטים, פולינה ודרק סיגרוב.
אביה ניהל חברת ייבוא-ייצוא שאפשרה רמת חיים גבוהה למשפחה.
כשהייתה בת פחות משנה לקתה אמה בשבץ ולא יכלה לטפל בילדה.
מגיל 9 למדה סיגרוב בבית הספר סנט הילרי בגודלמינג שבמחוז סארי באנגליה.
אחרי שסיימה את הלימודים בבית הספר למדה משחק בבית הספר של תיאטרון אולד ויק בבריסטול, על אף שהוריה רצו שתהיה לה קריירה כטבחית.
בבגרותה סבלה סיגרוב מבולימיה נרבוזה אבל החלימה.
בתיאטרון שיחקה סיגרוב ב-1986 בתפקיד הראשי במחזה על פי הרומן "ג'יין אייר" בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר.
ב-1992 הופיעה במחזה "The Guardsman" בתיאטרון קלוויד, ובתפקיד בט במחזה "המלך ליר בניו יורק" שוב בצ'יצ'סטר.
ב-1993 שיחקה לצדו של טום קונטי במחזה "Present Laughter" בתיאטרון הגלוב.
ב-1994 גילמה את אן סאליבן במחזה "The Miracle Worker" בתיאטרון הקומדיה.
ב-1995 הופיעה במחזה "Dead Guilty" יחד עם היילי מילס בתיאטרון אפולו.
ב-1997 השתתפה במחזה "Hurlyburly" עבור להקת התיאטרון של פיטר הול, כשההפקה הועברה מתיאטרון האולד ויק בלונדון לתיאטרון קווינז.
באוקטובר 1998 כיכבה יחד עם מרטין שו ב"ורטיגו" שהועלה בתיאטרון רויאל וינדזור, ואחר כך שיחקה לצדו של אנתוני אנדרוז.
ב-2000 הופיעה במחזה "Brief Encounter" בתיאטרון ליריק, ואחר כך במחזה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון בתיאטרון אפולו.
ב-2002 שוב שיחקה בתיאטרון ליריק בתפקיד הראשי במחזה "אשה קבועה" מאת סומרסט מוהם, וב-2003 במחזה "משאלות נסתרות" מאת דייוויד הר.
ב-2005 הופיעה במחזה "ליל האיגואנה".
בווסט אנד הופיעה סיגרוב בשנת 2007 אחרי סיור הופעות בבריטניה בתפקיד לזלי קרוסבי במחזה "המכתב" מאת מוהם בתיאטרון וינדהאם, שוב לצידו של אנתוני אנדרוז.
בדצמבר 2007 שיחקה סיגרוב בתפקיד מריון ברווסטר-רייט בהפקה מחודשת של הקומדיה השחורה "שלוש מסיבות" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון גאריק.
בתחילת 2014 הופיעה בתפקיד ג'וליה במחזה "Fallen Angels" מאת נואל קאוורד, בהפקת בעלה ביל קנרייט ובכיכובה של שרה קרו .
ב-1982 כיכבה סיגרוב לצדו של רופרט אוורט בסרט קצר "A Shocking Accident", שזכה בפרס אוסקר לסרט קצר, ובבימויו של ג'יימס סקוט.
באותה שנה גם שיחקה בסרטו של הבמאי הפולני יז'י סקולימובסקי "שעות גנובות".
ב-1983 שיחקה בתפקיד גדול ראשון בסרט "גיבור מקומי".
תפקידים נוספים שלה בסרטי קולנוע כוללים את " נייט והייז" (מ-1983) בכיכובו של טומי לי ג'ונס, והסרט "פגישה עם המוות" (1988), שצולם בישראל.
ב-1990 שיחקה בתפקיד ראשי בדמות בייביסיטר רעה בסרט האימה "אימה בלילות" בבימויו של ויליאם פרידקין.
להכרה רחבה זכתה סיגרוב לראשונה בשנת 1984 כשהופיעה בסדרת הדרמה של ה-BBC "דיאנה" עיבוד לרומן מאת ר.
דלדרפילד , בתפקיד דיאנה גיילורד-סאטון המבוגרת (בדמות הילדה שיחקה בשני הפרקים הראשונים השחקנית פטסי קנזיט).
סיגרוב כיכבה ב-1984 במיני-סדרה אמריקאית "A Woman of Substance" עיבוד לרומן מאת ברברה טיילור ברדפורד בתפקיד אמה הרט, וב-1986 שיחקה בתפקיד פולה פיירלי במיני-סדרה "Hold the Dream", הפקה אמריקאית נוספת.
ב-1992 גילמה את דמותה של השחקנית לילי לנגטרי בסרט הטלוויזיה "Incident at Victoria Falls".
ב-1989 כיכבה בדמות מלאני ג'יימס בסרט "Magic Moments" יחד עם ג'ון שיאה , שגילם את הקוסם טוני גרדנר, בו היא מתאהבת.
ב-1997 הנחתה סיגרוב יחד עם סיימון קאוול את תוכנית הטלוויזיה "Wildlife SOS", סדרה דוקומנטרית על אוהבי בעלי חיים שמצילים בעלי חיים פגועים ומביאים אותם למקלט.
מאז 1990 הופיעה סיגרוב לרוב בטלוויזיה.
בשנים 2001 עד 2007 שיחקה בתפקיד פרקליטה בכירה ג'ו מילס בסדרת הטלוויזיה "השופט ג'ון דיד".
ב-1987 שיחקה בתפקיד אורח לצדו של ג'ון ת'או בפרק "חותם הארבעה" מתוך סדרת הטלוויזיה "שרלוק הולמס".
עוד הופיעה בתפקיד אורח בפרק "The Point of Vanishing" ב-2009, ובפרק "Somewhere They Can't Find Me" בסדרה "Identity" מ-2010. שנים אחדות אחר כך ב-2013 השתתפה בסדרה "אנדוור" (פריקוול של הסדרה "המפקח מורס") בפרק "Rocket".
סיגרוב פעילה למען זכויות בעלי חיים, היא תומכת בהסרת הפיקוח על תעשיית צמחי מרפא בבריטניה, ומעודדת תזונה צמחונית.
מאז 1994 בן זוגה לחיים הוא מפיק תיאטרון ביל קנרייט, יושב ראש מועדון הכדורגל אברטון.
בני הזוג השתתפו יחד למטרות צדקה בשעשועון מי רוצה להיות מיליונר?
הם גם הופיעו יחד בתוכנית "Pointless" של ה-BBC ששודרה ב-3 בינואר 2014. היא חיה בוונציה הקטנה שבלונדון.
סיגרוב הייתה נשואה לשחקן הבריטי-הודי מדהב שרמה מ-1984 עד 1988. אחר כך עד 1993 הייתה לה מערכת יחסים עם במאי הקולנוע מייקל וינר.
ג'ני (אסתר) ברויאר (אייזנמן; 1892–1985), הייתה האשה הראשונה, ובמשך שנים היחידה, שעסקה בסחר ביהלומים בישראל.
ברויאר מילאה תפקיד חשוב באספקת גלם לענף היהלומים הישראלי בראשית דרכו.
ייחודה של ג'ני ברויאר במעבר שעשתה בגיל מבוגר, מכורח נסיבות חייה, מהיותה אשת איש ואם להיותה בעלת מקצוע ייחודית ומובילה בתחום גברי מובהק, ששעריו היו סגורים באותם הימים בפני נשים.
ג'ני אסתר ברויאר נולדה באנטוורפן.
אביה, יעקב אייזנמן, סוחר תבלינים מצליח, שלח אותה בהיותה בת 18 ללונדון, שם למדה אנגלית ומזכירות.
מששבה לאנטוורפן עבדה כמזכירתו של אביה, עד לפטירתו ב-1914. מאביה למדה להתהלך כשווה בעולמם של גברים.
ג'ני אייזנמן נישאה בפרנקפורט, גרמניה, לרב ד"ר יצחק ברויאר, עורך דין, הוגה דעות וממנהיגי אגודת ישראל.
היא עלתה ארצה ב-1936, התיישבה עם משפחתה בירושלים, ופעלה בהתנדבות למען הקהילה, כשם שעשתה טרם עלותה ארצה.
אולם, ב-1946, התאלמנה וכך, בהיותה בת 54, נאלצה לוותר על דירתה הנאה, ולחפש פרנסה עצמאית.
ב-1948 הציע לה גיסה – סוחר יהלומי הגלם, הוגו לונצר, מלונדון, לנסות כוחה במסחר בגלם שישלח אליה.
את הרישיון לעיסוק ביהלומים קיבלה מהמפקח הראשון על היהלומים – ד"ר יעקב ואן אמרונגן (לימים - ד"ר יעקב ארנון).
ג'ני ברויאר התייצבה במשרדו ללא הודעה מוקדמת, ונתנה למזכירתו פתק, עליו חתמה בשם ברויאר-אייזנמן.
ד"ר אמרונגן יצא מהמשרד ושאל: "את בתו של יעקב אייזנמן מאנטוורפן?
לעולם לא אשכח מה שאביך עשה למען אבי.
כל מה שתבקשי – אתן לך", ומייד נתן לה רישיון עיסוק ביהלומים.
ברויאר עברה מירושלים לתל אביב, והחלה לעסוק בסחר בגלם.
כיוון שהייתה ילידת אנטוורפן, וכיוון שנקלטה מהר מאוד בעולם המסחר ביהלומים, היו היהלומנים התל אביבים משוכנעים, שיש לה ניסיון קודם בענף היהלומים, וכך זכתה מהם ביחס של אמון.
ברויאר הייתה חברה כבר במועדון יהלומים א"י, שפעל בשנות הארבעים.
קבלתה של אשה, שאינה אלמנת חבר, כחברה במועדון היהלומים, הייתה צעד יוצא דופן.
בדצמבר 1952 אושרה בקשתה של ג'ני ברויאר להתקבל כחברה בבורסת היהלומים הישראלית במהירות ללא שום התנגדות.
בכך הייתה לאשה הראשונה, והיחידה במשך למעלה מ-30 השנים שלאחר מכן, עד שנות השמונים של המאה העשרים, שהתקבלה כחברה בבורסת היהלומים הישראלית.
כשעברה בורסת היהלומים למשכנה ברחוב אחוזת בית 6, תל אביב, פתחה בו משרד ושימשה כנציגתו בישראל של סוחר הגלם מאנטוורפן – נייקרק.
ברויאר פרשה מעבודתה בהיותה בת 76, עם המעבר של בורסת היהלומים הישראלית מתל אביב לרמת גן.
בניהם של ג'ני ויצחק ברויאר הם ההיסטוריון פרופ' מרדכי ברויאר, והמשפטן יעקב בר-אור.
על שמה של ג'ני ברויאר נקרא "רעות – בית ג'ני ברויאר" - בית דיור מוגן לאוכלוסייה המבוגרת מהציבור הדתי-לאומי, הממוקם בשכונת יד אליהו בתל אביב.
קורות חייה המקצועיים של ג'ני ברויאר הונצחו בספר תולדות בורסת היהלומים הישראלית שיצא לאור במלאת 70 שנה לבורסה.
ג'ני טומסין הייתה שחקנית אנגלייה הידועה מהופעתה בסדרות הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" ו"אמרדייל".
טומסין נולדה בעיר לידס שבאנגליה.
תפקידה הגדול הראשון היה בשנות השבעים של המאה העשרים כשהצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" של רשת LWT בתפקיד רובי, עוזרת הטבחית בבית משפחת בלאמי.
היא שיחקה בסדרה מ-1972 עד לסיומה ב-1975, בסך הכל הופיעה ב-41 פרקים.
אחרי סיום הסדרה תוכננה סדרת ספין אוף בהשתתפותה של טומסין יחד עם הדמויות של מר הדסון וגברת ברידג'ס.
אבל התוכנית לא יצאה לפועל בשל מותה של השחקנית אנג'לה באדלי.
אחר כך הופיעה טומסין בטלוויזיה בעיקר בשיחות על התקופה בה השתתפה בסדרה "על אדונים ומשרתים" ועל הקשיים במציאת עבודה במשחק.
ב-1985 כיכבה טומסין בתפקיד אורח בשני פרקים בשם "Revelation of the Daleks" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בדמות טאסמבקר.
היא שיחקה באופרת הסבון "אמרדייל" בשני תפקידים שונים.
בשנים 1981 ו-1982 שיחקה בתפקיד נעמי טולי, בתו של אנוך טולי, שנהרגה בתאונה.
תפקידה השני היה בדמות נורין בל שנהרגה ב-2006. זה היה תפקידה האחרון.
בקולנוע השתתפה בסרטים "The Adventures of Barry McKenzie" (מ-1972), "מיסטר קווילפ" (1975), "צרות עם מרגלים" (1987) ו-"Just Ask for Diamond" (מ-1988).
טומסין נפטרה ב-3 בינואר 2012 ממחלת לב.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1972 The Adventures of Barry McKenzie שרה גורט 1975 מיסטר קווילפ Mr.
ג'ני לינדן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בסרט הקולנוע "נשים אוהבות" משנת 1969.
לינדן נולדה בוורת'ינג למרקוס ופרידה פלטשר, ארכיטקט ועקרת בית.
בגיל 17 החלה ללמוד באמצעות מלגה בבית הספר Central School of Speech and Drama.
חברותיה ללימודים היו ג'ולי כריסטי, ונסה רדגרייב ולין רדגרייב.
הופעותיה הראשונות של לינדן בקולנוע היו בסרטי האמר "Nightmare" מ-1964, ובתפקיד ברברה בסרט "דוקטור הו והדאלקים" מ-1965. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות אורסולה בסרט "נשים אוהבות" מ-1969 עליו הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA).
ב-1970 הופיעה לינדן בסרט "הראש הכרות" על פי רומן מאת אייריס מרדוק לצדם של לי רמיק ואיאן הולם.
לינדן החליטה לוותר על קידום קריירה בהוליווד מפני שרצתה לגדל את בנה באנגליה.
היא קיבלה הצעות לתפקידים בסרט "אריה בחורף" (1968), בסרט "המקשר" בו לוהקה לתפקיד הראשי של ליידי מריאן טרימינגהם אותו גילמה לבסוף ג'ולי כריסטי.
לינדן גם דחתה את התפקיד שלי איימי בסרטו של סם פקינפה "כלבי הקש" (1971).
במשך שנתיים שיחקה לינדן בסיבוב הופעות של המחזה "הדה גאבלר" בהפקה של טרוור נאן עם הלהקה השייקספירית המלכותית בתפקיד תאה אלבסטד, לצדה של גלנדה ג'קסון בתפקיד הראשי.
בהמשך הן הופיעו יחד בעיבוד הקולנועי של המחזה משנת 1975.
בטלוויזיה הופיעה לינדן בפרק "Lobster Quadrille" בסדרה "הגומלים" (1964), בפרק בסדרה "שרלוק הולמס" בכיכובם של דאגלס וילמר ונייגל סטוק, בסדרה "המלאך" (1966), בפרק "To the Death, Baby" בסדר "המשכנעים!" (1970), בפרק בסדרה "The_Adventures_of_Black_Beauty" (מ-1973), במיני-סדרה "לורד פונטלרוי הקטן", בדמות פטסי קורנווליס-וסט בסדרה "לילי" (1978), בסדרה "צ'אנסר" (1990), ובסדרה "Trainer" (מ-1991).
לינדן נשואה לכריס מאן, ולבני הזוג יש בן אחד, רופרט.
ג'יין גלאס בפרק "Rent-a-Butler" 1991 לאבג'וי Lovejoy רוז צ'טפילד בפרק "One Born Every Minute" 1991 צ'אנסר Chancer אוליביה סדרת טלוויזיה 1991 The Piglet Files אביגיל דרומונד בפרק "Trouble with Reception" 1992 Trainer אנג'לה הילי סדרת טלוויזיה (פרק אחד) 1995 חדר מיון Casualty קרוליין מרטין בפרק "End of the Road"
ג'ני פאנל היא שחקנית בריטית הידועה בעיקר מתפקידה כסנדי בקומדיית המצבים הבריטית "בחלוף השנים" בשנים 1992 עד 2005.
פאנל נולדה בניירובי שבקניה שהייתה אז קולוניה בריטית.
המשפחה עברה לבריטניה כשהיא הייתה בת ארבע.
היא החלה להופיע בתסכיתי רדיו כשעוד למדה בבית ספר למשחק.
ב-1984 זכתה בפרס רדיו דרמה של ה-BBC על שם קרלטון הובס.
ההופעות הראשונות של פאנל בטלוויזיה היו באופרת הסבון "ברוקסייד" ב-1985, בסדרת המשטרה "ברג'ראק" ב-1988, ובפרק "Peril at End House" בעונה השנייה של הסדרה "פוארו" ב-1990.
פאנל החלה להופיע בתפקידים קומיים בהם בסדרה "בון" של ITV מ-1989, ובסרט הטלוויזיה "Norbert Smith: A Life".
עוד שיחקה בתפקיד אורח בסיטקום "Drop the Dead Donkey" של ערוץ 4 ב-1994, ובקומדיה הרומנטית "מרק אהבה" (2005).
ב-2003 השתתפה בפרק בסדרה "The Royal", ושיחקה בתפקידים שונים בדרמה הרפואית של ה-BBC "רופאים".
ב-2006 הופיעה בפרק בסדרה המשטרתית "The Bill" של ITV.
החל מ-2009 דיבבה תשע דמויות שונות בסדרת משחקי הווידאו "Dark Souls" של חברת FromSoftware וכן במשחק "Bloodborne".
בתיאטרון שיחקה פאנל בעיבוד של "תבונה ורגישות" שהועלה בתיאטרון ווטרמיל בבנגור שבמערב ברקשייר באפריל 2014. בספטמבר 2015 הופיעה במחזה "What the Butler Saw" בתיאטרון היימרקט בבזינגסטוק.
פאנל מתגוררת באנגליה עם בעלה ובתה.
ג'ני (באנגלית Jennie) הוא ספר ילדים ונוער מאת הסופר פול גאליקו שפורסם לראשונה ב-1950. הספר עוקב אחרי עלילותיו של פיטר בראון, ילד לונדוני, לאחר שהפך בעקבות תאונת דרכים לחתול.
הוא מגורש מביתו והופך לחתול רחוב.
הוא פוגש את החתולה ג'ני, ועובר איתה שלל הרפתקאות ברחובות לונדון וגלאזגו.
ג'ני, ספריית פועלים, תרגום מאנגלית: רינה וגדעון ברוך
ג'ני, 2018, סדרת הרפתקה, הוצאת מודן ואוקיינוס, מאנגלית: יואב כ"ץ
ג'יין "ג'ני" וייז פאוור הייתה פעילה רפובליקנית אירית, פמיניסטית, פוליטיקאית וגם אשת עסקים.
היא הייתה חברה מייסדת של שין פיין ושל איניניה נה הרין ("בנות אירלנד", ארגון למען שימור התרבות והשפה האירית תחת שלטון בריטי).
היא הייתה לאחת המנהיגות המרכזיות במהפכה האירית.
היא שימשה כנשיאת ארגון הנשים הרפובליקניות קומן נה מאן, אך כשחל פיצול אידאולוגי בקרב הרפובליקנים בנוגע לאמנה האנגלו-אירית, היא הובילה את הדוגלות באמנה בהקמת ארגון חדש בשם קומן נה סרסיי (Cumann na Saoirse), או "ליגת החופש".
נשות קומן נה מאן המשיכו להתנגד לחלוקתה של אירלנד.
היא החזיקה במספר תפקידים בכירים בדאל אירן במהלך תקופת מדינת אירלנד החופשית.
ג'יין אוטול נולדה בבלטינגלאס, במחוז ויקלו, בשנת 1858, בתם של אדוארד אוטול ומרי נורטון.
כשהייתה בת שנתיים עברה משפחתה לדבלין.
המשפחה הייתה לאומנית מאוד, וסיפקה מקלט למספר פניאנים (מהפכנים אירים).
לפני שמלאו לה עשרים, נפטרו שני הוריה כתוצאה ממחלה.
במהלך הזמן שהייתה מעורבת בליגת האדמה, פגשה את בעלה, ג'ון וייז פאוור, אז העורך של העיתון Leinster Leader וחבר האחווה הרפובליקנית האירית.
הוא גם היה אחד החברים המייסדים של האגודה האתלטית הגאלית (GAA).
הם נישאו ב-5 ביולי 1883 והתגוררו בנאס, שבמחוז קילדייר.
המשפחה עברה לדבלין בשנת 1885, כשג'ון קיבל תפקיד בעיתון הלאומי Freeman's Journal.
השניים חלקו דעות פוליטיות ושניהם היו פעילים בארגונים ויוזמות רפובליקניות.
הצעיר מביניהם נולד ב-1891, חמישה ימים אחרי מותו של פרנל, ונקרא על שמו.
באותה שנה פרסמה וייז פאוור את הספר Words of the Dead Chief (מילותיו של המנהיג המת) עם הקדמה שכתבה אנה פרנל, המכיל לקט מתוך נאומיו של פרנל.
הזוג וייז פאוור הופיע בספרו של ג'יימס ג'ויס "יוליסס" בתור הזוג וייז נולאן.
אחרי שירדה קרנו של פרנל ומותו, היא ובעלה היו חשו אכזבה מהנוף הפוליטי, וחדלו ממעורבות למשך תקופה.
היא נשארה חברה פעילה באגודה למען זכות הצבעה לנשים בדבלין, אך לא הייתה מאוד בולטת בארגון.
בשנת 1899 הקימה המשפחה עסק לתוצרת החקלאית החברה שבו היא מכרה ביצים, חמאה, שמנת, דבש, ממתקים ומוצרים אחרים תוצרת אירלנד.
ב-1900 היא נבחרה כאחת מארבע סגן-נשיאות של איניניה נה הרין , או "בנות אירלנד", ארגון נשים רפובליקני רדיקלי בראשות מוד גון (שמאוחר יותר התמזג עם קומן נה מאן).
ב-1903 נבחרה כאפוטרופוסית בחסות החוק למען עניים, תפקיד בו שימשה עד 1911. היא הייתה מבקרת ווקאלית של תנאי הדיור ציבורי ובריאות הציבור במסגרת תפקידה.
המסעדה שלה הייתה מקום מפגש ללאומנים מהליגה הגאלית ומייסדי שין פיין, והיא נמנתה בין חברי הוועד המנהל של הארגון באספת הייסוד שלו.
בשנת 1908 היא הרחיבה את העסק שלה על ידי רכישת אתר שני, וגם שם מכרה אך ורק תוצרת אירית.
בשיאו, היו בעסק ארבעה סניפים ברחבי דבלין.
ב-1912 מונתה כסגנית-נשיא של שין פיין.
באירוע הנשים ההיסטורי ב-5 באפריל 1914 במלון וין בדבלין, היא הייתה לחברה מייסדת של קומן נה מאן, והפכה לחברה פעילה בסניף המרכזי.
ב-31 באוקטובר 1914 היא נבחרה כנשיאה הראשונה של קומן נה מאן.
החתימה על הכרזת העצמאות של הרפובליקה האירית התקיימה בביתה ברחוב הנרי.
במהלך מרידת חג הפסחא הבית הוצת ונהרס באש.
אחרי המרידה, היא ובתה ננסי עזרו לארגן מחדש את קומן נה מאן, ולחלק כספים למשפחות שכולות שסבלו קשיים בשל המרידה.
הרבה מן הכספים נשלחו על ידי קלן נה גאל, ארגון אירי רפובליקני בארצות הברית.
בשלב זה היא הוחלפה כנשיאה של קומן נה מאן על ידי חברתה הרוזנת מרקייביץ', ששהתה אז בכלא.
בין היתר, הוחלפה בשל גישתה המתפייסת לגבי הסכם לשלטון עצמי עם בריטניה, בעיני הארגון ששמר על רדיקליותו.
וייז פאוור הצטרפה אחרי זה לליגה האירית למען זכות בחירה לנשים.
בתקופה שמיד לאחר המרידה, הזרוע הצבאית של שין פיין התרחבה במהירות ל-600 סניפים של מתנדבים ברחבי הארץ, כשהיא מגייסת גם נשים; וייז פאוור הייתה אחת מנציגי הארגון שנשלחו להדריך את הנשים המתגייסות.
בבחירות הכלליות של 1918, מרקייביץ' רצה כמועמדת של שין פיין לפרלמנט עבור מחוז סנט פטריק בדבלין, וקומן נה מאן וכן פעילות פמיניסטיות אחרות פעלו למען בחירתה במה שהוכח לבסוף כניצחון סוחף עבור שין פיין.
ב-1919 וייז פאוור מונתה כגזברית בוועד המנהל של שין פיין.
לאחר מכן היא הייתה אחת מחמש נשים שנבחרו למועצת העיר דבלין, בשנת 1920. במחצית השנייה של 1919, בחדר במסעדה שלה ברחוב הנרי שימש כמפקדתם של המתנדבים האירים (ארגון פארה-צבאי רפובליקני שנוסד להגן נגד "מתנדבי אלסטר" הפרו-בריטים שהיו פעילים באותה העת).
ב-1991, מועדון 21–1916 הציב על הבית ועל בית העסק של וייז פאוור ב-21 רח' הנרי לוח לזכר פעילותם וחתימת הכרזת העצמאות.
בשלב זה המצב הפוליטי בין הסיעות הרפובליקניות היה קשה – על הפרק עמדה האמנה האנגלו-אירית, אשר לפיה רוב אירלנד תהיה עצמאית, אך צפון אירלנד תישאר בידי הבריטים.
וייז פאוור נמנתה בין תומכי האמנה, ועבדה לצד הפוליטיקאי הרפובליקני ויליאם תומאס קוסגרייב לקדם מטרה זו.
בעת שהוא ישב במעצר ביוני 1920, וייז פאוור מונתה לוועדה מיוחדת של הדאל אירן כדי להתמודד עם קשיים כספיים בשלטון המקומי.
בזמן קיום הממשלה הזמנית באירלנד, וייז פאוור השתתפה ברשת המרגלות הנרחבת של מייקל קולינס באירלנד ובחו"ל.
אך עבודתה עם קוסגרייב וקולינס סימנה את הסוף של אחת הפעילויות המרכזיות שלה: היא לא יכלה להיות בעד ההסכם לפיצול אירלנד ולהישאר בקומן נה מאן הרפובליקנית הבלתי מתפשרת.
בסוף 1921 וייז פאוור הבינה שאם ברצונה להמשיך לקיים פעילות נשים תצטרך להקים ארגון חדש.
בתור תומכת האמנה האנגלו-אירית, וייז פאוור הייתה במיעוט מבין הנשים הרפובליקניות המהפכניות, אך היא לא הייתה לבד, ובמרץ 1922 היא הקימה יחד עם תומכותיה את קומן נה סרסיי – ליגת החופש – במטרה להחליף את קומן נה מאן.
בדצמבר 1922 מינה אותה קוסגרייב, ששימש אז כנשיא הוועד המנהל (ראש הממשלה) של אירלנד החופשית, לבית העליון (שנאד ארין, Seanad Éireann) של הפרלמנט של מדינת אירלנד החופשית כנציגת קומן נה גאיל (Cumann na nGaedheal, האגודה הגאלית), מפלגה תומכת האמנה, אחת מארבע נשים שנבחרו או מונו לממשלה הראשונה באותה שנה.
במהלך מלחמת האזרחים האירית שפרצה בעקבות תוכנית הפיצול, העסק שלה ברחוב קמדן הופצץ ונגרם לו נזק רב.
עם הזמן וייז פאוור הרגישה יותר ויותר מאוכזבת מן הפוליטיקה – היא ראתה את קוסגרייב מוציא להורג פעילים רפובליקנים שהתנגדו לאמנה, התייאשה ממחדלים של ועדת הגבולות שהייתה אמונה על המתווה של החלוקה בין אירלנד החופשית וצפון אירלנד, ועוד.
הישיבה האחרונה שהשתתפה בו כחברת האגודה הגאלית הייתה ב-1 בדצמבר 1925 ולאחר מכן היא ישבה בפרלמנט כסנטורית עצמאית.
עם כניסת המפלגה הרפובליקנית פיאנה פול לשני בתי הפרלמנט, וייז פאוור מצאה את עצמה מצביעה עמם באופן קבוע, וכך הצטרפה למפלגה באופן רשמי, ובבחירות של 1934 רצה כנציגת המפלגה לסנאט, וייצגה אותה עד פירוק השנאד ארין בשנת 1936. בסנאט היא התנגדה לסעיפים בחוק התעסוקה שהיפלו נגד נשים.
ב-5 בינואר 1941, בגיל 82, היא נפטרה בביתה בדבלין, ונקברה בבית הקברות גלאסנווין עם בעלה ובתה, מיירה (שנפטרה עוד קודם לכן).
בהלוויה נכחו רבים משני צידי הדאל ושל התנועה המהפכנית לשעבר.
ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל היא סדרת דרמה תקופתית בריטית משנת 1974 בהפקת Thames Television.
בסדרה מככבת לי רמיק בתפקיד הראשי בדמות ג'ני, ליידי רנדולף צ'רצ'יל.
רמיק הייתה מועמדת לפרס אמי על הופעתה בתפקיד ג'ני.
בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה הישראלית החל מדצמבר 1977.
רונלד פיקאפ – לורד רנדולף צ'רצ'יל
וורן קלארק – וינסטון צ'רצ'יל
סיריל לוקהאם – ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו
כריסטופר קזנוב – ג'ורג' קורנווליס-וסט
ג'ואנה דייוויד – אלכסנדרה, נסיכת דנמרק
ת'ורלי וייטרס – אדוארד, הנסיך מוויילס
שאן פיליפס – גברת פטריק קמפבל
זואי ואנאמייקר – פרל קרייגי
אנה פוקס – קלמנטיין צ'רצ'יל
רייצ'ל קמפסון – הדוכסית ממרלבורו
מלקולם סטודרד – ג'ק צ'רצ'יל
פטריק טרוטון – בנג'מין דיזראלי
ג'ני אובצ'ארוב (בשוודית: Jenny Ovtcharov; נולדה בשם Jenny Mellström ב-1 באוקטובר 1988) היא טניסאית שולחן שוודית.
אובצ'ארוב גדלה בעיר אומאו שבצפון שוודיה, שם החלה את קריירת טניס השולחן שלה.
היא הייתה אלופת שוודיה בטניס שולחן בשנים 2002, 2003 ו-2004. היא שיחקה בנבחרת הנשים של שוודיה בטניס שולחן במשך 8 שנים.
ב-2013 נישאה לטניסאי השולחן הגרמני דימיטרי אובצ'ארוב.
ד"ר ג'ניפר (ג'ני) אן מקינון סידיי-גיבונס היא אסטרונאוטית, מהנדסת, חוקרת ומרצה.
סידיי סיפרה שבילדותה, שמעה על האסטרונאוטית האישה הקנדית הראשונה, רוברטה בונדר ועל טיסתה לחלל אשר שימשה כמודל לחיקוי עבורה משום שהייתה פורצת דרך בתחומה.
בילדותה, אהבה מאוד לרכוב על אופניים ולשחק פוטבול, ועד היום היא חברה בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת קיימברידג'.
התעניינותה במדע נתמכה על ידי אמה שלקחה אותה לעיתים קרובות למוזיאונים ומצאה עבורה מודלים לחיקוי מתחומי המדע וההנדסה.
דודה, שהיה מהנדס אזרחי, היה מערב אותה גם במשימות עיצוביות והנדסיות.
אחת המשימות כללה תכנון מגרש בייסבול שיתנקז ביעילות במהלך סופות גשמים ותכנון נוסף היה של מתקן פסיבי לטיפול במים מזוהמים.
סידיי היא בעלת תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קוויבק (2011).
בשנת 2015 עברה לאנגליה שם סיימה דוקטורט בהנדסה בג'יזס קולג', שנמצאת באוניברסיטת קיימברידג', בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בחקר בעירה תחת פיקוחו של פרופסור נונדס מסטוראקוס.
לפני שהצטרפה לתוכנית החלל הקנדית, עבדה ד"ר סידיי כעוזרת פרופסור במעבדה לחקר ופיתוח מנועי בעירה פנימית במחלקה להנדסה באוניברסיטת קיימברידג'.
בזמן ששהתה במקגיל בעת לימודיה לתואר הראשון, סידיי חקרה בשיתוף עם סוכנות החלל הקנדית (CSA) והמועצה הלאומית למחקר של קנדה (National Research Council Canada) על התפשטות להבה במיקרוגרביטציה – חוסר כוח משיכה, וכעת מתכננת לבצע ניסויים מעשיים בנושא בתחנת החלל.
סידיי מספרת שבחרה בתחום האש והבעירה מכיוון שעניין אותה איך עובדים דברים מורכבים, ואש היא אחד הדברים המורכבים והמרתקים ביותר בעיניה.
בין השנים 2012–2017 היא עסקה במחקר על תולדות האש ועל תפקידיה בהתפתחות של המין האנושי וגילתה שמעבר לקשר המדעי המובהק האש מופיעה גם בדת, בספרות ובתרבות, והעובדה שאף על פי שהאש נמצאת הרבה זמן בהיסטוריה, אבל עדיין יש הרבה מה לחקור עליה זה מה שמעיד על המורכבות שלה.
בשנת 2015, בעבודת הדוקטורט שלה עסקה סידיי במחקר הבוחן דרכים להפחתת ההשפעה הסביבתית של בעירה.
טענתה היא שכל עוד הבעירה היא חלק ממגזרי האנרגיה והתעבורה העולמיים, יש לעבוד ולחקור דרכים שיעזרו להגביל את הנזק שהיא גורמת.
במחקרה בדקה דרכים שונות לעשות זאת כגון: שיפור הטכנולוגיות הקיימות, פיתוח דלקים חלופיים ועבודה להפחתת מזהמים.
מחקר נוסף שלה היה להבות, בעירה, איך אנו משתמשים בהן ואיך למנוע מהן לפלוט מזהמים מזיקים.
בנוסף, עבדה על פיתוח מבערים בעלי פליטה נמוכה עבור מנועי טורבינת גז.
קריירתה כאסטרונאוטית ובחירתה על ידי סוכנות החלל הקנדית
סידיי הייתה אחת משני המתגייסים שנבחרו על ידי סוכנות החלל הקנדית ביולי 2017 באמצעות קמפיין הגיוס האסטרונאוטים הקנדי הרביעי.
ביולי 2017, סידיי עברה ליוסטון, טקסס, שם התחילה את תוכנית ההכשרה למועמדים להיות אסטרונאוטים (NASA Astronaut Candidate Training Program) במרכז החלל ג'ונסון כחברה בכיתת האסטרונאוט הלאומית לאווירונאוטיקה ומינהל החלל לשנת 2017. נכון לשנת 2019, היא לא נשלחה למשימה בחלל, ונמצאת עדיין באימונים.
סידיי גם פועלת כמודל לחיקוי עבור נשים צעירות ששוקלות קריירה בתחומים הקשורים למדע והנדסה.
הפעילות החברתית הבולטת ביותר שלה היא שהיא המייסדת השותפה של מחלקת ה-Robogals באוניברסיטת קיימברידג', ארגון בין-לאומי שמטרתו לעורר מוטיבציה והשראה בנשים צעירות ללמוד מדעים, הנדסה, טכנולוגיה ומתמטיקה (STEM) באמצעות יוזמות חינוכיות ומהנות כגון, תחרויות רובוטיקה וסדנאות הנדסה ואפילו פרויקטים בשיתוף עם חברות כמו אמזון.
במהלך עבודה זו לימדה למעלה מ-3,000 נערות צעירות ברחבי בריטניה.
בנוסף, ג'ני פועלת על מנת להפוך את עולם ההנדסה למגוון יותר, והיא מעורבת ביוזמות להעלאת המודעות לנושאי שוויון מגדרי, במחלקה להנדסה באוניברסיטת קיימברידג' ומחוצה לה.
פעילויות אלה, יחד עם ההצלחה הטכנית שהשיגה בקריירה האקדמית שלה, הובילו לכך שהיא זכתה בפרס מהנדסת השנה הצעירה של הנדסה וטכנולוגיה (prestigious Institution of Engineering and Technology's Young Woman Engineer of the Year Award) ופרס מהנדס השנה הצעיר של RAEng (RAEng Young Engineer of the Year Award) בשנת 2016.
ג'ני דורקן היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית.
דורקן נולדה וגדלה בסיאטל, אחת משמונה ילדיהם של לוריין ומרטין דורקן.
אביה כיהן כחבר בית הנבחרים והסנאט של מדינת וושינגטון ואמה הייתה עיתונאית.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת נוטרדאם ב-1985 ולאחר מכן שהתה שנתיים באלסקה שם עסקה בחינוך בתיכון של קהילת האסקימואים.
בשובה למדה לתואר JD במשפטים באוניברסיטת וושינגטון אותו סיימה ב-1985.
היא עסקה כעורכת דין בתחום האזרחי בסיאטל ובוושינגטון די.
בשנים 2009–2014, במהלך נשיאתו של ברק אובמה, כיהנה כפרקליטת מדינה של מחוז מערב וושינגטון.
בנובמבר 2017 נבחרה לראשות העיר סיאטל.
במהלך המהומות שפרצו בעיר בעקבות רצח ג'ורג' פלויד, השתלטו המוחים על בניין של משטרת העיר והכריזו על הקמת "אזור אוטונומי" בשכונת קפיטול היל.
דורקן הורתה למשטרה להגביל את השימוש בכוח ובאמצעים לפיזור הפגנות נגד המוחים, והתעמתה על כך עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שקרא להשלטת חוק וסדר בעיר.
האזור פונה מהמפגינים על ידי המשטרה לאחר שלושה שבועות.
בעקבות החלטת מועצת העיר לקיצוץ בתקציבי המשטרה הודיעה מפקדת המשטרה המקומית על התפטרותה.
בדצמבר 2020 הודיעה דורקן כי לא תתמודד לתקופת כהונה נוספת.
דורקן חיה עם בת זוגה דנה ולהן שני בנים.
ג'ני קים (בקוריאנית: 김제니, באנגלית: Jennie Kim) היא זמרת וראפרית דרום קוריאנית.
ג'ני חברה בלהקת בנות הקיי-פופ בלאקפינק, שהוקמה על ידי YG אנטרטיינמנט וכוללת שלוש זמרות נוספות: ג'יסו, רוזה וליסה.
בנוסף להצלחה שזכתה כחלק מהלהקה, הוציאה ג'ני גם את הסינגל "Solo", שהפך ללהיט בינלאומי.
בשנת 2025 הוציאה ג'יני את אלבום הסולו הראשון שלה, "Ruby".
בשנת 2020, הוציאה הלהקה את "How You Like That".
23 שעות אחרי צאתו של הקליפ, מונה הצפיות שלו מנה 81,026,891 צפיות, מה שהופך אותו לסרטון הראשון בכל הזמנים שהצליח לחצות את רף ה-80 מיליון צפיות בפחות מ-24 שעות.
ג'ני קים נולדה בסיאול שבקוריאה הדרומית ב-16 בינואר 1996 וגדלה כבת יחידה.
בהיותה בת שמונה, יצאה משפחתה לחופשה באוסטרליה וניו זילנד; כשנשאלה על הביקור שלה, ציינה ג'ני כי תרצה לעבור לשם יום אחד.
שנה לאחר מכן, הוריה של ג'ני הגשימו לה את החלום ושלחו אותה ללמוד בבית הספר של וויקובאי שבאוקלנד, ניו זילנד, שם היא גרה אצל משפחה מארחת.
לאחר שסיימה את לימודיה בחטיבת הביניים והתיכון, נרשמה למכללת ACG פרנל שבניו זילנד.
בתוכנית הדוקומנטרית של NBC "English, Must Change To Survive", דיברה ג'ני על החוויות האישיות שלה בנוגע ללימוד שפות חדשות במהלך חייה.
במהלך תקופת הנעורים וגיל ההתבגרות ציינה רבות כי היא תמיד רצתה לרקוד בלט בעתיד.
היא נחשפה למוזיקת הקיי-פופ בזמן השהות שלה בניו זילנד ומצאה עניין רב במוזיקה של אמנים המיוצגים על ידי YG אנטרטיינמנט, ורצתה לנסות את מזלה בתעשיית הפופ הקוריאני.
באותה השנה, ניגשה ג'ני לאודישן של החברה YG אנטרטיינמנט, כאשר ביצעה את השיר "Take a Bow" של ריהאנה, אותו היא עברה וגויסה לתוכנית המתאמנים של החברה.
היא התחילה את מסלול האימונים וההכשרה לזמרת, אך ב-YG ראו את הפוטנציאל שלה בתור ראפרית ושינו את המסלול שלה למסלול משולב להכשרת ראפרים וזמרים כאחד.
ג'ני עברה ללמוד בבית הספר התיכון של צ'ונגדאם שבדרום קוריאה.
ב-10 באפריל 2012, ג'ני נחשפה לציבור בפעם הראשונה דרך תמונה שהועלתה לבלוג הרשמי של YG אנטרטיינמנט, עם הכיתוב "מי זו הבחורה הזו?".
התצלום וה-"ילדה המסתורית" העלו המון עניין ונהפכו לדבר הכי מדובר באותה התקופה.
כמו כן, הועלו מספר רב מאוד של תיאוריות על הזהות של ג'ני והיא כונתה "Mystery Girl".
ב-30 באוגוסט, פורסם בערוץ היוטיוב של YG סרטון בשם "Trainee - Jennie Kim" (המתלמדת - ג'ני קים) בו ג'ני ביצעה קאבר לשיר "Strange Clouds" של הראפרים בי.או.בי וליל ויין.
ב-1 בספטמבר התאפשר לה להיחשף לציבור באופן רשמי כשחקנית ראשית בקליפ של ג'י-דראגונס; זמר החתום גם הוא ב-YG אנטרטיינמנט.
ב-21 בינואר 2013, פורסם סרטון יוטיוב נוסף של ג'ני בערוץ של YG אנטרטיינמנט בשם "Jennie Kim - YG New Artist" (ג'ני קים - הכוכבת החדשה של YG) בו היא ביצעה קאבר לשיר "Lotus Flower Bomb" של הראפר וייל.
במרץ באותה השנה, הזמרת הדרום קוריאנית לי היי, ביצעה שיתוף פעולה עם ג'ני בשיר "Special" מתוך אלבום הבכורה שלה First Love.
באוגוסט, זמר בשם סונגרי ביצע שיתוף פעולה עם ג'ני בשיר "GG Be", שהוא חלק מהמיני-אלבום שלו Lets Talk About Love.
בספטמבר, ג'י-דראגונס ביצע שיתוף פעולה עם ג'ני בשיר "Black", שיצא כחלק מהאלבום שלו, Coup D'etat.
ב-8 בספטמבר, ג'ני השתתפה בפרק של "Inkigayo" לצד ג'י-דראגונס, של רשות השידור SBS.
פרק זה היווה להופעה הראשונה של ג'ני לציבור הרחב בטלוויזיה.
באחד מהראיונות בהם ג'ני השתתפה, היא חשפה כי פעם היא חששה מאנשים זרים ומאינטראקציה איתם ולכן היה לה מאוד קשה לדבר וליצור קשרים בזמן ראיונות ובכללי בעבר.
באוקטובר של 2018, פורסמה הודעה רשמית על פריצת בכורה של ג'ני בתור זמרת סולו.
בנוסף לכך, יצאו מספר טריילרים לאלבום הבכורה של ג'ני.
באחד מהטריילרים, נחשף כי האלבום ייקרא "Solo" ובו יהיה שיר נושא אשר ייקרא "Solo".
במהלך הפרסומים הוחלט על ידי YG אנטרטיינמנט שסינגל הבכורה שלה ("Solo") יבוצע לראשונה במהלך סיבוב ההופעות של בלאקפינק וייכלל באלבום Blackpink in Your Area.
השיר בוצע לראשונה בהופעה ב-10 בנובמבר, יומיים לפני תאריך ההפצה הרשמי של אלבום הבכורה של ג'ני.
אלבום הבכורה של ג'ני יצא לאור ב-12 בנובמבר ובמסיבת העיתונאים שהייתה בעקבותו, הסבירה ג'ני כיצד "Solo" נהפך לסינגל הבכורה שלה.
היא אמרה כי: "כאשר הייתי בסטודיו של טדי פארק, הוא הציע לי להקליט שיר שעבד עליו תקופה.
הוא לא עבד על השיר בשבילי והוא אמר שהוא פשוט מעוניין לנסות משהו חדש ממה שהוא רגיל אליו ושאין מה להפסיד, לאחר שהקלטנו את השיר הרגשנו שזו פשוט התאמה וזה נועד לקרות".
השיר תואר כשיר בסגנון היפ הופ, עם אלמנטים של מוזיקת פופ, מה שהרוב מאמינים מסמל את שני צידי האישיות של ג'ני-האחד, של ג'ני בתור ילדה עדינה והשני של ג'ני בתור אישה עצמאית.
סינגל הבכורה של ג'ני הגיע למקום הראשון בטבלת המוזיקה של Gaon והשיג הישג משולש בהיותו במקום הראשון של האזנות דיגיטליות, הורדות והשמעות ונשאר במקום הראשון לעוד שלושה שבועות ברציפות.
האלבום עצמו קיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הדרום קוריאני את תואר הפלטינה והשיר נבחר להיות שיר השנה בטקס פרסי המוזיקה השמיני של Gaon.
בנוסף לכך, דורג השיר במקום ה-34 ברשימת שפורסמה במהלך טקס פרסי דיסק הזהב.
מחוץ לקוריאה הדרומית, "Solo" הגיע למקומות גבוהים במצעדים ובטבלאות והיה במקום הראשון במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד, תוך שהופיע שנכלל ברשימת ההשמעה של הניו יורק טיימס.
הקליפ של "Solo" נהפך לקליפ הנצפה ביותר של אמנית סולו פופ קוריאנית ב-24 שעות בצאתו.
בנוסף לכך, ג'ני נהפכה לאמנית הסולו הפופ קוריאנית הראשונה שהשירים שלה עברו את רף ה-300 מיליון צפיות ביוטיוב בפרק זמן של כחצי שנה מהוצאתם.
הופעת הבכורה הראשונה של ג'ני בטלוויזיה כאמנית סולו הייתה אמורה להיות דרך התוכנית "Inkigayo" של רשות השידור MBC והתוכנית "Show!
Music Core", אך שידור הסדרות נדחה ולכן YG אנטרטיינמנט העלו סרטוני כוראוגרפיה של השיר "Solo" כחלופה, למען סיפוק מעריציה של ג'ני.
עם המשך קידום אלבום הבכורה של ג'ני, הועלתה מיני סדרת דוקו לערות היוטיוב של YG אנטרטיינמנט בשם "Jennie - Solo diary" (ג'ני - במסע של סולו) בו נחשפו המעריצים לתהליכים אשר עברו מתקופת ההקלטה להוצאת וקידום האלבום.
ב-25 בנובמבר, ג'ני השיגה את הזכייה הראשונה שלה כאמנית סולו ב-"Inkigayo".
באפריל של שנת 2019, ג'ני הופיעה כאמנית סולו בפסטיבל קואצ'לה, מה שהפך אותה לאמנית הסולו הקוריאנית הראשונה אשר מופיע בפסטיבל זה.
בינואר 2025, הכריזה על אלבום הבכורה שלה כזמרת סולו בשם Ruby.
האלבום יצא לאור ב-7 במרץ והופץ דרך חברת ההקלטות העצמאית של ג'ני, Odd Atelier, בשיתוף עם קולומביה רקורדס.
האלבום כולל 15 שירים ושיתופי פעולה עם אמנים כמו צ'יילדיש גמבינו, דואה ליפה, דואצ'י, דומיניק פייק, FKJ וקאלי אוצ'יס.
באותו החודש, ג'ני הוציאה את הקליפ לשיר "Zen", ימים ספורים לאחר שהכריזה על האלבום.
ביום צאת האלבום יצא לאור הסינגל "Handlebars", שיתוף פעולה של ג'ני עם דואה ליפה.
ב-1 ביוני בשנת 2016, נחשפה ג'ני כחברה בלהקת בנות חדשה של החברה YG אנטרטיינמנט; להקת הבנות הראשונה של YG מאז הופעת הבכורה של 2NE1 שבע שנים קודם לכן.
ג'ני הייתה חברת הלהקה הראשונה עליה הכריזו.
ב-8 באוגוסט, פרצה ג'ני עם בלאקפינק כאשר הופיעו לראשונה עם סינגל הבכורה שלה, "Boombayah".
בהמשך 2018, ג'ני נבחרה לאחת מכוכבות הקיי-פופ הטובות ביותר שגילו אותה דרך אותה הסדרה, "Running Man".
לאור תשומת הלב והפרסום לה ג'ני זכתה במהירות, היא הוזמנה בשנית לקחת חלק בעוד פרק של הסדרה וחשפה כי היא נמצאת המקום הראשון לליהוקים לסדרות מגוונות אליהן קיבלה הזמנה.
ב-26 ביוני 2020, יצא ללהקה סינגל חדש בשם "How You Like That", אשר הגיע למקומות הראשונים בטבלאות הלהיטים ברחבי העולם.
ג'ני נבחרה להיות הדוגמנית החדשה של שאנל ביוטי בקוריאה הדרומית ודרכם נערך הצילום המקצועי הראשון שלה למותג הרפרס בזאר, בינואר 2018. מאוחר יותר באותה השנה, ג'ני נהפכה לפרזנטורית הרשמית של שאנל בקוריאה הדרומית.
הדובר של החברה אמר כי הסטייל של ג'ני ודמותה תואמים למותג של שאנל והוסיף כי הנאמנות שלה למותג ראויה להערכה.
בעקבות הליהוק החדש, ג'ני לקחה חלק בהשקת הבושם החדש של שאנל "Les Eaux De Chanel", שנערכה בדוביל שבצרפת.
במסגרת התפקיד, ג'ני ראיינה את יוצר הבשמים של שאנל - אוליבר פלוג' והשתתפה בצילום לכבוד ליין הבשמים החדש של אוליבר.
באוקטובר, נהפכה ג'ני לפרזנטורית העולמית של שאנל, בדומה לג'י-דראגונס המיוצג גם הוא על ידי YG אנטרטיינמנט.
תצוגת האופנה הראשונה בה ג'ני לקחה חלק הייתה במהלך שבוע האופנה בפריז כנציגה קוריאנית של שאנל.
בתצוגת האופנה, ישבה ג'ני לצד אנשים מפורסמים כגון פארל ויליאמס ופמלה אנדרסון.
הרה (Hera), מותג יופי יוקרתי קוריאני הנמצא בבעלות "Amore Pacific", הצהירו כי בחרו בג'ני לדוגמנית החדשה שלהם בעיקר בזכות התדמית האלגנטית והיוקרתית שלה וכי היא תייצג את החברה לצד השחקנית ג'ון ג'י-היון, מה שאמור להרחיב את המטרה ואת האנשים אליה החברה מדברת בזכות שתי הבנות.
הפרסומת הראשונה של ג'ני למותג זה הייתה בפברואר לליין אודמים בגוון אדום.
החברה חשפה כי כמות המכירות היו גבוהות פי חמישה מליין האודמים הקודם שלהם בזכות ג'ני ולכן גם נקרא הליין הנוכחי "השפתונים של ג'ני".
תאגיד KT, חברת הסלולר הגדולה ביותר בדרום קוריאה, גייסה את ג'ני בתור הפרזנטורית של החברה לצד הזמרת ג'יסו והשתיים דגמנו במהלך השקתו של מכשיר הסמסונג החדש - "Samsung Galaxy S20".
(הדגם האדום שיצא בפברואר 2020) במהלך השיווק אותו הדגם נקרא גם "האדום של ג'ני" בדומה לקמפיינים קודמים של החברה בהם שינו את שם המוצג שיתאים לשם הפרזנטור.
ב-11 ביוני 2020, קונדיטוריה בשם "Lotte" הכריזה על ג'ני בתור הפרזנטורית שלה, לכבוד השקת החטיף החדש שלה "Air Baked".
דובר הקונדיטוריה הצהיר כי החברה מאמינה כי ג'ני נחשבת לטרנדית ותתאים להשקת המוצר החדש שלהם.
בתחילת דרכה של ג'ני כראפרית, היא ניסתה ללמוד רבות מאמנים כגון לורן היל וחברות להקת TLC, אותן היא מעריצה כבר זמן רב, וציינה כי ריהאנה היא המודל לחיקוי שלה.
מאז היותה ילדה קטנה, ג'ני קראה מגזיני אופנה רבים והייתה מנסה ובוחנת סגנונות לבוש שונים ומגוונים.
התעניינות זו באופנה הגיעה מאמה.
ג'ני סיפרה שהחברה שאנל תפסה חלק מרכזי בחייה מאז שהייתה צעירה ושהיא עדיין זוכרת את הליין הראשון של גבריאלה שאנל; בריאיון למגזין Elle, סיפרה ג'ני כך: "אני זוכרת שכשהייתי קטנה הייתי מסתכלת בארון הבגדים של אמי ומחפשת אחר כל מוצר שאנל בסגנון וינטאז' שיכולתי למצוא".
ג'ני פתחה ערוץ יוטיוב בשלושה עשר בינואר בשנת 2021 ופרסמה בו עד כה כ-17 סרטונים, יש לה כ-9.61 מיליון מנויים נכון ל-יוני 2023.
לקראת הופעת הבכורה שלה בתור אמנית סולו, ג'ני הייתה מעורבת בבחירת וייצור התלבושות שלה, הקונספט של הופעת הבכורה, הכוראוגרפיה וכל אמצעי ויזואלי לאלבום שלה.
ג'ני יצרה למעלה מ-20 תלבושות לקליפ של "Solo".
היא סיפרה בריאיון למגזין הבילבורד שבתהליך הייצור והכנת התלבושות, היא חשבה כיצד כל תלבושת תלווה את הקליפ וכיצד היא יכלה לבטא את עצמה דרכן.
מאמן השירה של ג'ני, שין יו-מי, אימן את אותה במהלך ההכנות לפריצתה בתור אמנית סולו קוריאנית ובראיון הוא תיאר אותה כ-"רב כישרונית עם אהבה לשיר ואהבה לדברים שהיא מאמינה בהם".
ג'ני לוקחת חלק גדול מאוד בתלבושות של בלאקפינק ואפילו מכונה ה-"גוצ'י האנושית" וה-"שאנל האנושית", מכיוון שהסטייל שלה נע בין גוצ'י, איב סן-לורן, מריני סרו וריצ'רד קווין.
בזכות חוש האופנה הבולט שלה, היא הוזמנה למספר אירועי אופנה גדולים כגון מסיבת ההשקה של "קולקציית הקיץ של אנתוני וקלארו" של החברה איב סן-לורן, תערוכת "Mademoiselle Privé" של שאנל, ומסיבת ההשקה של "קולקציית הקומיקס" של פראדה.
שער המגזין הראשון שלה היה לכבוד המגזין "Dazed" שמפורסם בקוריאה הדרומית, בשיתוף עם החברה איב סן-לורן באפריל 2017. בין היתר, היא נהפכה לכוכבת הקוריאנית הראשונה אשר דגמנה עבור "Boucheron Paris"; מותג תכשיטים יוקרתי אשר נאמר כי התחושה האלגנטית והיוקרתית של ג'ני מתאימה לצורכי המותג.
התמונה הוצגה במגזין מפורסם בשנת 2017 והיא זכתה לכינוי "אומנות המספקת אור".
מאז, הופיעה ג'ני במספר רב של מגזיני אופנה כגון: דייזד, הרפרס בזאר, אל, מרי קלייר, בילבורד ועוד.
ג'ני תיארה את עצמה כבחורה שקטה וביישנית בעיקר ליד אנשים זרים.
בריאיון עם הרפרס בזאר, היא הוסיפה שיכול להיות שהאישיות שלה תואמת למה שאנשים אחרים ממתגים אותה אך היא רוצה להיות ייחודית ללא קטגוריות.
נכון ליוני 2023, ג'ני היא כוכבת הקיי-פופ השנייה עם הכי הרבה עוקבים באינסטגרם עם יותר מ-79 מיליון עוקבים.
ג'ני ידועה בעקבות הכוח השיווקי שלה ועמדה במקום הראשון בסקר על השפעת הכוכבים על צרכנים.
בשנת 2018 דורגה במקום השני בטבלת הכוכבים האהובים ביותר בדרום קוריאה של Gallup.
בנוסף, אינסטגרם העניקו לה את התואר "החשבון הנעקב ביותר לשנת 2018 בדרום קוריאה", תוך כדי התחשבות במספר הצפיות, הלייקים והעוקבים אותם צברה באותה השנה.
פורבס ציין את תרומתה של ג'ני על השפעות על טרנדים ולהיטים, כאחת מהסיבות לכך שבלאקפינק נבחרו במקום הראשון של כוכבים בעלי השפעה של המגזין פורבס קוריאה באפריל 2019. בנוסף לכך, היא דורגה במקום הראשון בטבלת "50 כוכבות הקיי-פופ עם הכי הרבה חיפושי גוגל לשנת 2019", שפורסמה על ידי גוגל.
באותה השנה, דורגה במקום השביעי בטבלת כוכבי הקיי-פופ הפופולריים ביותר בסקר שנערך על חיילים המשרתים שירות צבאי חובה בדרום קוריאה.
2023: "One of the Girls" (עם דה ויקנד ולילי-רוז דפ)
שנה סדרה תפקיד הערות 2023 איידול (אנ') דיאן 5 פרקים
שנה רשות שידור שם אורך הערה 2018 יוטיוב Jennie – 'Solo' Diary 6 פרקים
שנה שם במאי\ת תפקיד הערה 2012 "That XX" האן סא-מין שחקנית ראשית 2018 "Solo" עצמה
ג'ני אקין דלוני, הייתה ציירת ומחנכת אמריקאית.
היא התמחה בדיוקנאות של דמויות מפורסמות והיסטוריות בארצות הברית, אך גם עשתה ציורי מיניאטורות, נוף, חיות בר, טבע דומם וציורי ז'אנר.
דלוני נולדה בוושינגטון, ארקנסו, ב־13 במאי 1866, לאלצ'יני טרנר דלוני, עורך דין, ואליזבת פירסון דלוני.
היא התחתנה עם נתנאל רייס מדנוור, קולורדו, ב -10 בדצמבר 1891, שנפטר בשנת 1893. נישואיה השניים היו לפול מיירוביץ', ב־19 בנובמבר 1910 בשיקגו, אילינוי.
דלוני החלה את לימודיה המקצועיים באקדמיה לאמנות בסינסינטי משנת 1886 עד 1888. שנתיים לאחר מכן, נסעה לפריז, שם למדה באקדמיה ז'וליאן, האקדמיה דלקלה, ואצל הצייר פול-לואי דלנס.
בהמשך למדה בבית הספר לאמנות בסנט לואיס בין השנים 1892 עד 1893, ואז נסעה ללמוד בוונציה, לפני שנת 1895, אצל הצייר האיטלקי סטפנו נובו.
דלוני נכנסה "לבית ספר לאמנויות היפות" בפריז בשנת 1896, וזו הייתה השנה הראשונה שנשים יכלו ללמוד שם.
היא הייתה בין הנשים הראשונות שלמדו אנטומיה אומנותית בבית הספר לרפואה בפריז.
היא למדה בתקופה מסוימת אצל הצייר האמריקני ויליאם מריט צ'ייס והייתה מזכירתו האישית, בבית ספר הקיץ שצ'ייס ניהל בסאות'המפטון בלונג איילנד בשנים 1891–1902. שם עבדה לצד הציירת לידיה פילד אמט.
ג'ני אקין דלוני הייתה אחת האמניות הראשונות מארקנסו שצברה מוניטין כציירת מצליחה בארצות הברית והכרה בינלאומית.
היא הייתה חברה בליגה המקצועית לאמנים אמריקאיים, התאחדות ציירות ופסלים של נשים ובמועדון האומנויות הלאומי, שניהם בניו יורק.
דלוני הפכה לאחת הראשונות שהציגו באקדמיה הלאומית לעיצוב.
עבודותיה הוצגו בחברות ציירי המיניאטורות של פילדלפיה, בוסטון וניו יורק, מועדון האישה לאמנות של ניו יורק, האקדמיה הלאומית לעיצוב ומועדון צבעי המים של ניו יורק.
דלוני הקימה את הסטודיו המקצועי הראשון שלה בליטל רוק, ובשנות ה-80 וה-1890 ציירה דיוקנאות של אזרחים מכובדים רבים.
היא ייצגה את ארקנסו בתערוכות שונות: תערוכת המאה העולמית בניו אורלינס (1884), תערוכת המדינה בליטל רוק (1887), התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו (1893), ומדינות הכותנה והתערוכה הבינלאומית באטלנטה (1895).
דלוני לימדה אמנות בווירג'יניה במשך שלוש שנים, תחילה במכון לנשים ברואנוק (1893–1894), אחר כך במכללה לנשים צעירות בנורפוק (1894–1896).
משנת 1897 עד 1899, היא הייתה המנהלת הראשונה של מחלקת האמנות באוניברסיטת ארקנסו, בפאייטוויל.
דלוני עזבה את פאייטוויל כדי להקים סטודיו בניו יורק בשנת 1900, והתעניינה באקטיביזם פמיניסטי בשנת 1903 היא הציגה באקדמיה הלאומית לאמנויות.
היא נבחרה לייצג נשים אמריקאיות במועצה הבינלאומית של הנשים בברלין, גרמניה, שהתכנסה בשנת 1904 בין התאריכים 6 עד 18 ביוני.
בשנת 1905, דיוקנה "האישה העשירה ביותר באמריקה", היל גרין, הוצגה כדף מלא ב"ניו יורק טיימס", והפך אותה לאמנית מפורסמת מאוד.
הדיוקן נמצא כעת באוסף של מוזיאון ארקנסו ההיסטורי בליטל רוק.
בשנת 1935 פרשה מעיסוק באמנות בניו יורק וחזרה לליטל רוק.
היא גרה בבית הוריה לשעבר עם אחותה דייזי.
נפטרה ב-1949 וקבורה בבית הקברות ההיסטורי באוקלנד בליטל רוק.
ג'ני אוגוסטה בראונסקום הייתה ציירת, מעצבת מסחרית ומאיירת אמריקאית.
בראונסקום למדה אמנות במשך שנים בארצות הברית ובפריז.
היא הייתה חברה מייסדת, סטודנטית ומורה בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק.
היא ציירה ציורי ז'אנר, של היסטוריה אמריקאית וקולוניאלית.
בראונסקום נולדה ב־10 בדצמבר 1850 בבית חווה ליד אירווינג קליף בהונשדייל, פנסילבניה, ילדתם היחידה של חקלאי מדבונשייר, אנגליה, ויליאם בראונסקום, ואלווירה קנדי בראונסקום האמריקאית.
על פי ההערכה, אביה היגר לארצות הברית בערך בשנת 1840 ובנה את הבית בו נולדה וגדלה.
אמה, אלווירה קנדי בראונסקום, הייתה צאצא של נוסע במייפלאואר אייזק סטרנס שהגיעה לקולוניה בשנת 1630. במהלך חייה ג'ני בראונסקום הייתה חברה פעילה ב"בנות המהפכה האמריקאית", ו"צאצאי המייפלאואר" ובאגודה לשימור הנוף ההיסטורי.
אמה, סופרת ואמנית מוכשרת, טיפחה את התעניינותה של ג'ני בשירה ואמנות.
היא זכתה בפרסים ביריד מחוז וויין על עבודתה כשהייתה תלמידה בתיכון.
לאחר מותו של אביה בשנת 1868, הרוויחה בראונסקום כסף למחיה בבית הספר התיכון בהונשדייל כאשר יצרה איורים לספרים ומגזינים, בהשראת הנוף סביב ביתה ובקרבת מקום.
בראונסקום למדה אמנות בניו יורק ואחר כך בפריז בשנת 1882. היא חזרה לארצות הברית ופציעה בעין מנעה ממנה לצייר עד שנת 1884. לעיתים קרובות היא ביקרה את אמה בהונסדייל, עד מותה בשנת 1891.
בין השנים 1885 - 1896 בילתה בראונסקום את החורף ברומא איטליה, שם פגשה את האמן ג'ורג' הנרי הול שהפך לבן לוויה ומנטור שלה.
החל משנת 1908 לערך הם חלקו סטודיו בעונות הקיץ בפאלנוויל בהרי קטסקיל בניו יורק עד שהול נפטר בשנת 1913.
הול "השפיע עמוקות על הסגנון, הצבע והגישה של בראונסקום".
כשנפטר הול הוא הוריש את ביתו ורכושו בקטסקיל לבראונסקום.
לאחר מותו של הול, בילתה בראונסקום את החורף בבייסייד ובניו יורק ובקיץ בקטסקיל.
היא תרמה מגוון רחב של עבודות אמנות, גם מהירושה של הול, למוזיאון ברוקלין לאמנות.
בשנת 1871 היא נסעה לניו יורק, למדה אצל ויקטור נהליג וסיימה את לימודיה בבית הספר לעיצוב לנשים במכון קופר בשנת 1872. היא למדה באקדמיה הלאומית לעיצוב במשך מספר שנים אצל למואל וילמרת.
עד שהפכה לחברה מייסדת וסטודנטית בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
היא ציירה איורים, כתבה קטעים קצרים על אמנות לעיתונים, ולימדה שיעורי אמנות בליגה לסטודנטים לאמנות כדי להרוויח שכר לימוד והוצאות אחרות ולמדה שם עד 1878, אז המשיכה בלימודים בבית הספר האקדמיה הלאומית לעיצוב עד 1881. באקדמיה זכתה בראונסקום בפרסים אחדים.
לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיה, נסעה לאירופה ולמדה בפריז אצל הנרי מוסלר, צייר ז'אנר באולפני בריטניה ופריז.
בראונסקום עבדה בצבעי מים ושמן, הייתה מאיירת, ליתוגרפית, מעצבת ואמנית מסחרית.
היא ציירה דיוקנאות וציורי ז'אנר היסטוריונית האומנות אלינור טופטס אמרה שלברונסקום הייתה "נטייה לציור עלילתי בדגש ריאליזם." ציוריה הוצגו בניו יורק, פילדלפיה, שיקגו ולונדון.
היא מכרה את זכויות התעתקה ליותר ממאה מיצירותיה, שהופקו מהם כרטיסי ברכה, לוחות שנה והדפסים בסוף המאה ה-19.
חלק מציוריה הפופולריים הם חזון אידיאליסטי של חיי כפר מסורתיים ומשפחתיים כמו בציור "חלום צעיר של האהבה" (1887), ו"חג ההודיה הראשון בפלימות" (1914), שמוצג באוסף מוזיאון הצליינים בפלימות'.
בשנת 1899 תוארה על ידי "ניו יורק וולד" כ"אחד האמנים הטובים ביותר של אמריקה."
היא הייתה חברה באגודת הציירים של ניו יורק, הליגה המקצועית לאמנים אמריקאיים, מועדון האמנויות הלאומי והחברה העירונית לאמנות.
ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מארגונים מקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן.
יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך הנשים הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודותן, וכך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה", המשכילה, המודרנית והחופשית יותר.
אמנים "שיחקו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי רישום תמונות של האייקון והן על ידי הפעלת הסוג המתהווה הזה דרך חייהן." בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כ־88% מהמנויים של 11,000 כתבי-עת וכתבי-עת היו נשים.
עם כניסת נשים לקהילת האמנים, שכרו המו"לים נשים כדי ליצור איורים המתארים את העולם באמצעות נקודת מבט של אישה.
עבודתה של בראונסקום הביעה נקודת מבט רגשית, כמו "בחלום צעיר של האהבה" ונקודת מבט נשית ניכרת ב"חג ההודיה הראשון בפלימות" המתאר אישה בקדמת התמונה עם שני ילדיה.
מאיירות מצליחות נוספות היו ג'סי וילקוקס סמית, רוז אוניל, אליזבת שיפן גרין, ויולט אוקלי.
בראונסקום הייתה בין קבוצת אמנים מתנועת התחייה הקולוניאלית שהעריצו גיבורים קולוניאליים כמו ג'ורג' וושינגטון וההיסטוריה הקולוניאלית.
אמנים אחרים כללו את האוורד פייל, ז'אן-לאון ז'רום, הנרי אלכסנדר אוגדן, אדוארד פרסי מורן וג'ון וורד דונסמור.
עבודותיהם, בהשראת יצירות אמנות קודמות וביוגרפיות של ג'ורג' וושינגטון, פורסמו בצבע בספרים, כתבי-עת, לוחות שנה ומוצרים מסחריים אחרים, תוך ניצול התקדמות טכנית בהדפסות ליתוגרפיות.
ציורים רבים נמכרו גם לאוספים פרטיים.
היא גם נעשתה מודעת יותר לשורשים הקולוניאליים של משפחת אמה.
"חג ההודיה הראשון", 1914, מתאר את האירוע ההיסטורי בו קולוניאליסטים ואמריקאים ילידים, בראשות מסאסוייט, התכנסו בשנת 1621 כדי לחגוג את שפע האסיף הראשון שלהם בהתאם למסורת האנגלית.
בציור חג ההודיה יש כמה אי דיוקים היסטוריים, בעיקר בעניין ייצוג האינדיאנים, אותם תיקנה בגרסה נוספת של הציור בשנת 1925.
בשנות העשרים של המאה העשרים ציירה דיוקנאות של שופטי בית הדין לערעורים, הנאמן של אוניברסיטת רוטגרס ויליאם הופקינס לאופ ורופא בית החולים ד"ר צ'ארלס סטורי.
בראונסקום יצרה איורים לסיפורי מגזין "הרפר וויקלי", "סקריבנר"
היא השלימה את הציור "ילדים משחקים בפרדס בבית הספר לינקולן בהונסדייל" בשנת 1932 .
בראונסקום ציירה עד שנת 1934 כשהייתה בת 84.
היא נפטרה ב־5 באוגוסט 1936 בבייסייד, ניו יורק ונקברה בבית העלמין בהונסדייל ליד הוריה.
היא מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים.
עבודותיה המשיכו להימכר בהצלחה בארצות הברית ובאירופה במהלך השפל הגדול.
בשנת 1982, היא הייתה בין "הנשים האגדיות" באזור הרי צפון-מזרח, תוכנית בחסות מושל פנסילבניה אד רנדל.
הנשים הכלולות בקבוצה זו מתוארות כדלקמן: "נשים שעשו היסטוריה - נשים שנלחמו נגד סטריאוטיפים, דעות קדומות ושפע מכשולים, והפכו לחלק ממורשת פנסילבניה."
האגודה ההיסטורית של מחוז ויין בהונסדייל בפנסילבניה קיימה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיה בשנת 1996.
בתחילת 2011 נערכה תערוכת יחיד של יצירתה בגלריה הופ הורן בסקרנטון, פנסילבניה.
חלק מהציורים מהתערוכה הגיעו מאוסף האגודה ההיסטורית של מחוז ויין, פנסילבניה.
ג'ני אן מולן-ביגס היא שחקנית יהודייה-אמריקאית, וסופרת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
ידועה גם בזכות תפקידיה בסדרות טלוויזיה: בתור נינה אש ב"אנג'ל", "Viva Laughlin", "Crash", ו"בנות".
כמו כן, פרסמה שני אוספי מאמרים, ומאמרים למגזינים שונים, כולל "קוסמופוליטן" ו־"Parents", בין היתר.
ג'ני אן מולן נולדה בפיניקס, אריזונה שבארצות הברית, לאב יהודי.
בסוף שנות ה-90 סיימה מולן את בית הספר התיכון צ'פארל בסקוטסדייל, אריזונה.
היא למדה תיאטרון וסיימה את בית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת UCLA.
בשנת 2005, הכריזה מולן בראיון על התוכניות שלה להופיע בלונדון במחזה שכתבה על הכלבה.
בשנת 2009, כתבה מולן את הסרט הקצר "חטיפה" בו היא מככבת עם ג'ייסון ביגס וג'ולי בנץ.
בשנת 2016, כיכבה מולן יחד עם בעלה ג'ייסון ביגס כדמויות של בעל ואישה בדיוניים בסרט הקומדיה "לילה חובבני".
בינואר 2013 חתה מולן עם סנט מרטינס פרס כדי לכתוב ספר מאמרים קומיים, "I like you just the way I am".
ביוני 2016 פרסמה מולן מעקב," Live Fast Die Hot", שהפך לאחר מכן גם לרב המכר של הניו יורק טיימס והגיע למקום ה-8 בהומור.
באוגוסט 2016 דווח כי זכויות הסרט נרכשו על ידי האחים וורנר, כאשר אן האת'וויי לוהקה לכוכבת הסרט ומולן לוהקה לתוצרת כתיבה והנהלה.
בינואר 2008 התארסה מולן לשחקן ג'ייסון ביגס לאחר שהשניים הכירו על סט הסרט "החברה של החבר הכי טוב שלי".
ב־23 באפריל 2008, הזוג התחתן בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ביולי 2008 השניים ערכו טקס חתונה רשמי בעמק נאפה.
בנם סיד נולד ב-15 בפברואר 2014, ובנם השני, לאסלו, נולד ב-2 באוקטובר 2017. לאחר שהתגוררה זמן מה בלוס אנג'לס, עברה משפחת ביגס לניו יורק בשנת 2018.
+שנהסרטתפקידהערות2003Searching for Haizmannגרייס רובין2004D.E.B.S.מרגלת גרמנייה2005Fear Itselfוונדי2006במעגל נחוגהוונדי בולדוויןCattle Callמרינה דל2008החברה של החבר הכי טוב שליקולין2009Off the Ledgeאמבר אליזבת'2011מה שקורה בחייםריטהטיפש, מטורף, מאוהבליסה2013Extractedאבי2016לילה חובבניאן קרטר
+שנהסדרהתפקידהערות200018 Wheels of Justiceסוזן קוראןפרק: "Mr.
מולן, ג'ני (13 בינואר 2012) "The Smoking Jacket" הועבר לארכיון ב־28 בינואר 2012.
ג'ני ארפנבק היא סופרת ובמאית תיאטרון ואופרה גרמנייה.
כלת פרס בוקר הבין-לאומי (2024).
ארפנבק נולדה בשנת 1967 בברלין המזרחית.
אביה הוא הפיזיקאי, הפילוסוף והסופר ג'ון ארפנבק ואמה היא המתרגמת דוריס קיליאס.
בברלין למדה בבית ספר תיכון מתקדם, שם סיימה את לימודיה בשנת 1985.
לאחר לימודיה סיימה חניכה של שנתיים ככורכת ולאחר מכן עבדה כאחראית תלבושות ואביזרים.
בשנים 1988 עד 1990 למדה ארפנבק תיאטרון באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
בשנת 1990 עברה ללמוד בימוי והפקת תיאטרון ומוזיקה בבית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר.
לאחר שסיימה בהצלחה את לימודיה בשנת 1994, הפיקה את האופרה טירתו של כחול הזקן של בלה בארטוק בכנסיית הקהילה שלה ובבית האמנות תכלס.
ארפנבק עבדה זמן מה בהתחלה כעוזרת במאית בבית האופרה בגראץ.
בשנת 1997 עשתה הפקות משלה על האופרות של ארנולד שנברג, על האופרה טירתו של הזקן, בנוסף להקרנת הבכורה שלה "לחתולים יש שבעה חיים".
כבמאית עצמאית ביימה בשנת 1998 בתי אופרה שונים בגרמניה ובאוסטריה.
בשנות התשעים החלה ארפנבק בקריירת כתיבה בנוסף לבימוי שלה.
היא מחברת פרוזה ומחזות נרטיביים.
בשנת 2007 החלה לכתוב ארפנבק טור דו שבועי ב"פרנקפורטר אלגמיין צייטונג", במקום ניקול קראוס.
ארפנבק כתבה כ-10 ספרים ושני מחזות, ועבודותיה של ארפנבק תורגמו לכ-20 שפות.
בשנת 2015 זכה התרגום לאנגלית של הרומן שלה Aller Tage Abend (סוף הימים) בפרס ספרות החוץ העצמאית.
2024, פרס בוקר הבינלאומי יחד עם המתרגם לאנגלית, מיכאל הופמן בגין הספר Kairos
ארפנבק מתגוררת בברלין יחד עם בעלה, המנצח וולפגנג בוזיץ' ועם בנם היחיד.
ג'ני שרה סלייט (בשם מלא באנגלית: Jenny Sarah Slate; נולדה ב-25 במרץ 1982) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית וסופרת יהודייה-אמריקאית.