tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוני לוי ידוע כמאמן טקטי והיה (יחד עם אברהם גרנט) מבין החלוצים בארץ בשימוש בטכנולוגיה על מנת לשפר את רמת האימונים וההבנה הטקטית של השחקנים.
ביחד עם עוזריו מרקו בלבול וסלובודן דראפיץ' הוא המשיך להנהיג את השימוש בתוכנת מחשב מיוחדת לניתוח משחקים, שיכולה לנתח סרטי וידאו וגם לבצע הדמיות טקטיות באמצעות תרשימים דינמיים.
לוי השתמש בתוכנה זו על מנת להכין את שחקני מכבי חיפה למשחקים חשובים וכדי לשפר את ההבנה הטקטית והאימונים של שחקניו.
מאידך, נודע לוי כבעל יחסי אנוש שנויים במחלוקת.
במכבי חיפה טענו מספר שחקנים כי הוא "שומר דיסטנס" ואינו מתקרב אליהם.
זכורה במיוחד התקרית בה סיים את קריירת המשחק של אדורם קייסי לעיני התקשורת.
הטענות על הריחוק של לוי מן השחקנים המשיכו גם במכבי פתח תקווה.
בעונת 2004/2005 לא הצליחה הקבוצה כלל בזירה האירופאית.
היא הודחה מסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות על ידי הקבוצה הנורווגית רוזנבורג, והודחה מהסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות שנייה ברציפות והודחה מסיבוב ח' של גביע המדינה ומחצי גמר גביע הטוטו.
גם בעונת 2005/2006 הקבוצה לא הצליחה לעלות לליגת האלופות לאחר הפסד בסיבוב השני לקבוצה השוודית מאלמו.
למרות הכישלון, עונה זאת הייתה המוצלחת ביותר של לוי בקבוצה, הוא זכה עימה באליפות שלישית ברציפות (בפער של 16 נקודות מהמקום השני ובסיבוב ראשון מושלם עם 11 ניצחונות).
בנוסף זכתה הקבוצה גם בגביע הטוטו אך הודחה מחצי גמר גביע המדינה.
בעונה זאת נבחר הן על ידי מעריב והן על ידי ידיעות אחרונות כ"מאמן השנה".
בעונת 2006/2007 נחל לוי אכזבה בליגה ובגביע כאשר סיים את העונה במקום החמישי והודח מגביע המדינה בשלב רבע הגמר, אך בגביע אופ"א נחל הצלחה כאשר הוביל את מכבי חיפה לשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון מפתיע על צסק"א מוסקבה.
בשמינית הגמר נכנע עם קבוצתו לאספניול הספרדית.
בעונת 2007/2008 לא הצליח לוי להוביל את מכבי חיפה למפעלים האירופיים, כשהקבוצה הודחה מהסיבוב השני של גביע האינטרטוטו.
בעונה זאת זכה לוי בגביע הטוטו השני שלו, אך בליגה סיימה חיפה שוב במקום החמישי המאכזב והודחה מסיבוב ח' של הגביע.
ב-9 במרץ (לאחר רצף של הפסדים) ביקש לוי מיעקב שחר להתפטר באופן מיידי.
שחר ביקש מלוי להמשיך ולאמן עד לתום העונה, ולוי נעתר לבקשתו.
בתום העונה עזב לוי את מכבי חיפה לאחר 16 שנה.
בדצמבר 2008 החליף לוי בתפקיד מאמן מכבי פתח תקווה את גיא עזורי שהתפטר, ובנובמבר 2009 התפטר מהמועדון.
ב-31 בדצמבר 2009 מונה לוי למאמן אוניראה אורזיצ'ני, אלופת ליגת העל הרומנית, אך בתום עונת הודיע על התפטרותו מהקבוצה.
ב-17 בינואר 2011 מונה למאמן בית"ר ירושלים.
ביוני 2011 התפטר מתפקידו, ומונה למאמן סטיאווה בוקרשט, אך לאחר שלושה חודשים בלבד התפטר מתפקידו.
מיד לאחר התפטרותו מסטיאווה חתם בקבוצת אנורתוסיס פמגוסטה מהליגה הקפריסאית.
לוי קיבל את הקבוצה לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה ובתום העונה הוביל אותה למקום הרביעי בטבלה.
בעונה שלאחר מכן הוביל את הקבוצה לצמרת הטבלה ואף נבחר למאמן הסיבוב הראשון בקפריסין, אך לאחר מכן חלה ירידה ביכולת הקבוצה, וב-1 באפריל 2013 פוטר לוי מתפקידו.
ב-6 בדצמבר 2013 חזר לוי לקדנציה שנייה בבית"ר ירושלים, וחתם בקבוצה עד סוף העונה עם אופציה לעונה נוספת.
בתום אותה העונה סיים לוי את תפקידו כמאמן בית"ר.
ב-14 בינואר 2015 מונה לוי לתפקיד המאמן בקבוצת נעוריו, מכבי נתניה, בעקבות התפטרותו של מאמן הקבוצה יוסי מזרחי.
לקראת עונת 2015/2016 מונה בשנית למאמנה של מכבי חיפה לאחר שחתם על חוזה לשלוש עונות.
ב-7 בדצמבר 2015 שבר לוי את שיא המשחקים כמאמן מכבי חיפה עם הופעתו ה-185 לאחר שעקף בדירוג את שלמה שרף.
בליגה הציגה חיפה יכולת חלשה וסיימה במקום הרביעי, ולוי ספג ביקורת רבה מצד האוהדים.
בסוף העונה זכה רוני לוי עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 1–0 במשחק הגמר על מכבי תל אביב.
לוי המשיך לאמן את חיפה גם בפתיחת עונת 2016/2017 אך לאחר שקבוצתו הודחה מול נומה קאליו האסטונית, סיים לוי את תפקידו ביולי 2016.
ב-26 בספטמבר 2016 חזר לוי לאנורתוסיס פמגוסטה, והוביל אותה למקום השישי בתום העונה.
בעונה שלאחר מכן הוביל את הקבוצה למקום השלישי, אך ב-26 בספטמבר 2018 פוטר מתפקידו.
ב-6 ביוני 2019 חתם לוי לעונה עם אופציה לעונה נוספת כמאמן בית"ר ירושלים, וחזר למועדון לקדנציה שלישית.
ב־28 באוגוסט 2020 פוטר מתפקידו בבית"ר, לאחר כישלון בזירה האירופית.
ב-17 בפברואר 2021 מונה לוי למאמנה של הפועל באר שבע בחוזה לשנה וחצי.
ב-25 באוקטובר 2022 מונה למאמנה של הפועל חיפה.
הוביל את הפועל חיפה למקום רביעי בליגה.
ב-14 בינואר 2026 מונה למאמנה של מכבי נתניה.
רוני מילוֹא (נולד ב-26 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי ואיש ניהול ישראלי, שימש יו"ר דירקטוריון חברת חוצה ישראל.
כיהן בעבר כראש עיריית תל אביב-יפו העשירי, ושימש כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
נולד בתל אביב בשם רון מיליקובסקי.
בנם של פרומה לבית מלצקי ונחום מיליקובסקי, תעשיין (מבעלי גלידת ויטמן) ואיש התנועה הלאומית.
דודו (אחי אמו) מנחם מלצקי היה ממפקדי האצ"ל.
אחיו מתי נשא ב-1965 את חסיה, בתו של מנחם בגין.
למד בתיכון חדש, שימש סגן יו"ר מועצת התלמידים וב-1966 נבחר לראש "עיר הנוער".
לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת תל אביב וכיהן כיו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל בשנת 1972. לאחר שהוסמך כעורך דין פתח משרד עצמאי לעריכת דין, כשבמקביל עמד בראש מועצת צעירי תנועת החרות עד שהודח.
בשנת 1977 נבחר ל מטעם הליכוד והיה צעיר חברי הכנסת, וכיהן עד לשנת 1993. בכנסת כיהן כיו"ר ועדת העלייה והקליטה (בכנסת התשיעית), וכמ"מ יושב ראש הקואליציה וכיו"ר סיעת הליכוד (בכנסת העשירית).
לאחר שנבחר לכנסת המשיך מילוא לנהל את משרד עריכת הדין שלו, במקביל לעיסוקו כחבר כנסת.
בין השאר היה עורך הדין של קבוצת יזמים, שבנתה את "רמת קדרון", התנחלות שתוכננה לקום כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם בשטח העיירה עובידייה, ביוזמה פרטית של מספר אנשי עסקים פעילי הליכוד שטענו שרכשו קרקעות במקום.
לאחר ש-121 בתים ומגרשים ביישוב נמכרו עוד לפני שהחלה הבנייה, התברר כי הקרקעות לא היו שייכות ליזמים, היוזמה הייתה הונאה והפרויקט בוטל.
בממשלת האחדות הלאומית של יצחק שמיר ושמעון פרס, שימש מילוא סגן שר החוץ (בתקופת כהונתו של פרס כראש הממשלה) וסגן שר במשרד ראש הממשלה (בתקופת כהונתו של שמיר כראש הממשלה).
כמו כן, בתקופת ממשלת האחדות הלאומית כיהן במשך מספר חודשים כמ"מ שר הפנים.
בממשלת האחדות השנייה שימש עד 7 במרץ 1990 השר לאיכות הסביבה, ומאותו היום – שר העבודה והרווחה.
בממשלתו הצרה של שמיר (1990–1992) כיהן מילוא כשר המשטרה וכשר הממונה על ערוץ 2. בבחירות 1992 הוצב במקום השמיני ברשימת הליכוד.
לקראת הבחירות המקומיות ב-1993 לראשות עיריית ת"א הקים מילוא רשימה על מפלגתית שאליה חבר דן דרין איש השמאל כמספר 2. לפני הבחירות נחתם הסכם אוסלו.
מילוא שהמליץ כבר לרוה"מ שמיר לסגת מרצועת עזה נמנע בהצבעה למרות עמדת מפלגתו וזכה לסימפתיה מחוגי השמאל בת"א שנחשבת לעיר ליברלית.
מילוא זכה בבחירות ב-1993 ב-47% מהקולות לעומת 42% של יריבו אביגדור קהלני.
רשימת לב-אני תל אביבי בראשות רוני מילוא זכתה ב-5 מנדטים במועצה, לעומת 10 מנדטים של העבודה בראשות קהלני ו-6 מנדטים של הליכוד בראשות איתן סולמי.
בשנים 1993–1998 כיהן כראש עיריית תל אביב-יפו וכממלא מקומו כיהן חבר רשימתו האדריכל דן דרין.
בתפקידו כראש העירייה פעל לקידום פרויקט להקמת רכבת תחתית בתל אביב, ולצורך כך הקים את "מנהלת הרכבת התחתית של תל אביב".
בשנת 1996 לא התמודד בבחירות לכנסת, ובבחירות המוניציפליות ב-1998 לא התמודד ובמקומו נבחר רון חולדאי.
ב-6 בנובמבר 2002, פרש יחד עם יחיאל לסרי ממפלגת המרכז והשניים הקימו את סיעת "לב", אשר התקיימה דקות ספורות בלבד לפני שהתמזגה עם מפלגת הליכוד.
עם זאת, מילוא לא נבחר לכנסת ה-16 ופרש מהחיים הפוליטיים.
לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים הוצע למילוא, במרץ 2003, תפקיד שגריר ישראל בממלכה המאוחדת, אך ברגע האחרון ביקש לשחררו מהתפקיד.
במקום זאת פנה מילוא לעסקים.
בסוף 2003 מונה ליו"ר חברת "אזורים", ושימש בתפקיד עד סוף 2006. בין 2005 ל-2007 שימש יו"ר המועצה הישראלית לקולנוע.
ב-2006 מונה לבורר בין המעסיקים להסתדרות הרפואית.
בשנת 2008 הקים חברה לסחר נשק וייעוץ ביטחוני שפעלה בגאורגיה, זאת לאחר שב-2007 שימש מתווך בין בנק לאומי לבנק בגאורגיה.
החברה של מילוא פעלה בשותפות עם חברת "שנידזה", שבבעלות איש העסקים דוד אדילשווילי, ותיווכה בעסקאות ביטחוניות רגישות בשווי מיליוני שקלים שנעשו בין התעשיות הביטחוניות בישראל לבין ממשלת גאורגיה, ובהן שימשו חברות שבאמצעותן פועל מילוא ושנידזה מתווכות.
בין השאר, שימש הנשק את צבא גאורגיה בעת המלחמה בדרום אוסטיה ופלישת רוסיה לגאורגיה שבאה בעקבותיה באוגוסט 2008. בינואר 2017 הוגשה תביעה נגד מילוא על ידי החברה הגיאורגית לבית המשפט המחוזי בתל אביב.
ביולי 2018 מונה ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט כמגשר בסכסוך, אך חודשיים אחר כך פרשה חברת שינדזה מהליך הגישור והדיון בבית המשפט נמשך.
ב היה מילוא מגיש בערוץ הכנסת את התוכנית "שוברים כלים" יחד עם ד"ר מינה צמח.
במאי 2022 מונה לתפקיד יו"ר דירקטוריון חברת חוצה ישראל.
בתפקיד זה כיהן עד שנת 2025.
אחיו, שלמה מילוא, היה טייס בחיל האוויר וכיהן כמנכ"ל תע"ש.
לאחר פרישתו מתע"ש עסקו שני האחים בתיווך בעסקאות נשק.
מילוא נשוי לאלישבע, ד"ר למיקרוביולוגיה, ואב לבן ולבת.
משמש קונסול כבוד של אקוודור בישראל.
רוני ליבוביץ' (נולד ב-24 באוגוסט 1953) הוא שודד בנקים ישראלי, שהתפרסם בכינוי "האופנובנק".
הוא נתפס וריצה שמונה שנות מאסר וחודש.
מעשיו כנגד הבנקים עוררו אהדה רבה בקרב הציבור.
ליבוביץ נולד ליהושע (שוקי) ולדבורה (לבית רוטשילד) ליבוביץ.
הוא בן לאחת המשפחות העשירות בישראל.
סבו מצד אביו, חיים לייבוביץ, הקים בתל אביב בשנת 1931 את מפעל "עץ הזית".
הוא גדל בשכונת תל גנים שברמת גן ולמד בבית הספר "תל גנים" שבשכונה.
בהיותו נער נשלח על ידי הוריו לפנימית "הדסים", שם למד במשך כשנה וחצי עד שהנהלת המוסד יזמה את סיום לימודיו.
לאחר מכן החליף מספר בתי ספר ולפני גיל 16 הפסיק את לימודיו ויצא לעבוד.
בנובמבר 1970 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התובלה.
ביוני 1973 סיים קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1. ליבוביץ הוסמך לקצין תובלה ובאוקטובר 1973 עת פרצה מלחמת יום הכיפורים הוצב בדרום.
בעודו בשירות צבאי נישא לאיריס וכשנה מאוחר יותר נולד בנם היחיד, ליאל.
הוא השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן.
בסוף שנות השבעים הצטרף לעסקי המשפחה בישראל ובארצות הברית.
ליבוביץ חילק זמנו בין הרצליה (בה התגורר) לניו יורק.
לקראת סוף שנות השמונים הסתכסך עם משפחתו על רקע עסקי ונפרד ממנה.
ליבוביץ השקיע בכמה עסקים ונקלע לחובות.
ב-21 בפברואר 1989 ביצע ליבוביץ שוד בנק ראשון בסניף הבנק הבינלאומי בהרצליה פיתוח שליד ביתו.
ב-7 באוקטובר 1990 ביצע את שוד הבנק האחרון שלו בסניף בנק הפועלים ברמת גן.
ב-18 באוקטובר 1990 נתפס ליבוביץ' בידי שוטרי תחנת גבעתיים והובא למשפט.
בשניים ממעשי השוד ירה ליבוביץ באקדח.
בניגוד מוחלט לדיווחי העיתונות מתקופת מעשי השוד, שהתבססו על הערכות המשטרה, רוני ליבוביץ' מעולם לא השתמש באופנוע לצורך ביצוע השודים, אלא הגיע לסניפי הבנקים ברגל או באמצעי תחבורה אחר.
לפי דבריו שנחשפו רק בשנות האלפיים, הכינוי "האופנובנק" דבק בו רק משום שנהג לחבוש קסדת אופנוע במטרה לטשטש את זהותו.
בכך נוצרה אמונה שגויה שנפוצה בציבור, כאילו הסתלק מהזירה במשאית, בעוד המשטרה מחפשת אחרי אופנוען.
יתרה מכך, המיתוס השגוי אף נוצל על ידי הממסד.
לאחר שבית המשפט גזר עליו לפצות את הבנקים ורכושו עוקל, בנק לאומי הציג אופנוע שהיה ברשות ליבוביץ' ככלי ששימש למעשי השוד, במטרה להעלות את מחיר המכירה שלו.
בחקירתו הודה במעשי השוד שביצע ושיתף פעולה עם חוקריו באופן מלא.
ימים ספורים לאחר לכידתו החזיר את כל הכספים ששדד.
בבית המשפט המחוזי נגזר דינו לעשרים שנות מאסר, אך בערעור לבית המשפט העליון הופחת עונשו ל-14 שנות מאסר, לאחר שגם התביעה הסכימה להפחתת העונש.
בפסק הדין הביא המשנה לנשיא, השופט מנחם אלון, את שיקוליו להפחתת העונש.
הוא ציין כי תסקיר המבחן תיאר בפרוטרוט את תולדות חייו הסבוכים והמורכבים של ליבוביץ.
הוא הוסיף כי ליבוביץ הביע את חרטה עמוקה, ולא רק באופן מילולי.
ליבוביץ החזיר, תוך זמן קצר, את כל הכספים שגזל.
הוא אף נטל לשם כך הלוואות והעמיד את ביתו למכירה.
הוא גם שלח מכתבי התנצלות אישיים לכל אחד מן הנפגעים.
השופט אלון ציין כי מעולם לא בא לפניו שודד אשר נהג כך.
ליבוביץ' ריצה שמונה שנות מאסר בכלא ושוחרר בשנת 1998, לאחר שזכה לניכוי שליש וחנינה מנשיא המדינה דאז, עזר ויצמן.
כמו כן אופנועו האישי חולט על ידי המדינה.
לאחר שחרורו, הוא שינה את אורח חייו והחל להתפרנס ממתן הרצאות על מעשי השוד שביצע ועל חוויותיו מתקופת המאסר.
כמו כן, הוא מנהל אתר אינטרנט בשם "האופנובנק", שם הוא משתמש בניסיונו כדי לייעץ לאנשים העומדים בפני כניסה לכלא כיצד לשרוד.
בתקופת פעילותו כעבריין, רבים בציבור הזדהו עמו ואף ראו בו מעין גיבור שהצליח "להכות את הבנקים והממסד".
מאז שחרורו, ליבוביץ' נותר דמות ציבורית זוכה למעקב תקשורתי קבוע במדורי הרכילות.
בולט במיוחד היה מקרה בשנת 2014, כאשר שודר סרטון פרסומת לקטנוע בכיכובו של ליבוביץ.
הרשות השנייה הורתה על הפסקת שידור הפרסומת בנימוק של עידוד עבריינות, אך בהמשך אישרה גרסה מקוצרת.
בשנת 2021 זכה סיפורו אף לעיבוד אמנותי, כאשר תיאטרון הצפון העלה את המחזמר "האופנובנק" בכיכובו של השחקן גיל פרנק.
מנישואיו הראשונים נולד בנו, ליאל ליבוביץ , פרופסור באוניברסיטת ניו יורק, סופר, עיתונאי וחוקר משחקי וידאו.
מאז שחרורו מהכלא, חי ליבוביץ בזוגיות עם יסמין מרחב, מנהלת משרד הפרסום "באומן בר ריבנאי אקספרט", אותה הכיר עוד בעת ריצוי עונשו.
בשנת 2013 נישאו בני הזוג באי טאנה שברפובליקת ונואטו וליבוביץ אימץ את בתה.
רוני וליטל היא סדרת אנימציה צרפתית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1987. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1990 -1991 ובערוץ הילדים בשנות התשעים.
הסדרה עוסקת ברוני וליטל, אח ואחות תאומים בני 8, שיוצאים למסעות על מיטת פלאים מעופפת.
בסדרה ישנו שדון רשע בשם "בילי שד" העומד בדרכם, קללתו האהובה של בילי השד היא "אשמדאי" אשר היא למעשה שם של שד מהקבלה, אך בכל צרה עוזרים להם חבריהם הטובים כדורי הצמר.
התוכנית עצמה הייתה מהראשונות שהשתמשו במנוע תלת־ממדי.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה כתב והלחין אבנר חודורוב, קלידן להקת משינה וביצעה שיר גוטליב.
רוני מוראן היה קפטן ומאמן ליברפול, אשר שימש פעמיים כמאמן זמני (לאחר עזיבתם של קני דלגליש וגריים סונס בהתאמה).
מוראן היה העובד בעל הוותק הרב ביותר במועדון כאשר פרש ב-1998.
מוראן נולד בקרוסבי, הסמוכה לליברפול, והחל את קריירת המשחק שלו בליברפול כחשמלאי מתמחה ושיחק בקבוצת דרג ג' של המועדון.
תפקידו המקורי היה מגן שמאלי והוא חתם על חוזה מקצועני תחת המאמן דון ולש בינואר 1952 וערך את הופעת הבכורה שלו ב-22 בנובמבר 1952 בהפסד 2-3 לדרבי קאונטי, כאשר היה בן 18 בלבד.
מוראן ביסס את מקומו בהרכב בעונת 1955/1956. בתקופה זו דעכו האדומים בליגת המשנה באנגליה, אך מוראן הוכיח את כישוריו כמגן עקשן שכמעט ולא נכנע לשחקני כנף במהירות וכן היה מומחה לפנדלים.
מוראן הראה את התמדתו הרבה כאשר החמיץ שישה משחקים בלבד בין 1955 ל-1959.
לקראת סוף [שנות ה-50 קיבל מוראן את תפקיד הקפטן של ליברפול.
ב-1961/1962, לאחר תקופה ממושכת מחוץ להרכב, שותף מוראן ב-16 משחקים כאשר האדומים הצליחו לחזור לליגה הבכירה וכעבור שנתיים היה חלק מהרכב הקבוצה שזכתה באליפות הליגה, כשהחמיץ שבעה משחקים בלבד לאורך כל העונה.
מוראן החל לסבול מפציעות ואיבד את מקומו בהרכב לגרי בירן בניצחון בגמר גביע ההתאחדות של 1965 על לידס יונייטד.
עם זאת, מוראן כן שותף בניצחון המפורסם באצטדיון אנפילד על אינטר מילאנו שלושה ימים לאחר מכן, לפני ששיחק במשחקו האחרון במדי ההרכב הראשון באצטדיון סן סירו, אז הפסידה ליברפול לאינטר והודחה בחצי גמר גביע האלופות.
ב-1966 מוראן הוזמן על ידי ביל שאנקלי להצטרף לצוות האימון, אף על פי שהמשיך לשחק בקבוצת המילואים של ג'ו פייגן במשך שנתיים נוספות.
מוראן פרש באופן רשמי ממשחק פעיל בעונת 1968/1969 והצטרף לצוות האימון במשרה מלאה.
ב-1971 הפך מוראן למאמן קבוצת המילואים של המועדון וב-1972/1973 הדריך אותה לאליפות הליגה המרכזית.
למוראן, שנודע בכינויו "באגסי", היה תפקיד משמעותי בסיפור הצלחתה של ליברפול בשנות ה-70 וה-80, עם הידע הרחב שלו ויכולתו להוציא את המיטב מהשחקנים.
בתקופת השיא של המועדון שימש מוראן כעוזרם הנאמן של ביל שאנקלי, בוב פייזלי, ג'ו פייגן וקני דלגליש, ולאחר מכן גריים סונס ורוי אוונס.
מוראן מעולם לא חיפש את אור הזרקורים ולא הציב את עצמו לפני חבריו או המועדון.
הוא הפך לדמות מפורסמת על ספסל הקבוצה בשל קולו החזק שנשמע עד יציע הקופ באצטדיון אנפילד.
כאשר דלגליש הודיע במפתיע על התפטרותו מתפקיד המאמן ב-1991 מונה מוראן כמאמן זמני, תפקיד שאייש במשך 10 משחקים בלבד.
מוראן הדגיש את העובדה כי אינו מעוניין לקחת את התפקיד במשרה מלאה, ופינה את מקומו לגריים סונס שמונה כמחליפו של דלגליש.
מוראן נשאר חלק מצוות האימון תחת סונס ולאחר מכן תחת חברו רוי אוונס, שהפך למאמן התשיעי תחתיו עבד רוני מוראן.
מוראן הודיע על פרישתו מהכדורגל ב-1998. כמו בוב פייזלי, מילא מוראן כל תפקיד אפשרי במועדון, החל משחקן, דרך פיזיותרפיסט וכלה במאמן.
בדומה לג'ו פייגן, זכור מוראן כמאמן נאמן למועדון, וכחבר מרכזי בצוות שהפך את ליברפול למועדון המצליח ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי.
רוני מהצרי (נולד ב-25 ביוני 1957) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית אשקלון מ-2003 ועד 2008.
מהצרי נולד באשקלון למשפחה דתית, יוצאת תימן.
שירת בצה"ל בתחום משאבי אנוש.
בין השאר היה מפקד בה"ד 11 (בית הספר למקצועות משאבי אנוש של חיל השלישות) וראש מחלקת פרישה בצבא.
בעל תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון.
מהצרי פרש מן הצבא לאחר 26 שנות שירות ב-2001 בדרגת אלוף-משנה ושימש כמנכ"ל חברת כוח אדם וחברה בינלאומית לשיווק מכשירי רפואה.
ב-2003, מתוך רצון להביא לידי סיום את שלטון רשימת "אשקלון בתנופה" אשר הייתה בשלטון 25 שנה בעיר, מהצרי החליט להתמודד על ראשות העיר כמועמד עצמאי של תנועת "אשקלון החדשה", ונבחר ברוב קולות בסיבוב השני לתפקיד.
ב-13 בפברואר 2008 הסתבך מהצרי בפרשת קלטת לוהטת, שהובילה להגשת מספר תלונות כנגדו בגין הטרדה מינית.
התלונות נחקרו אך ב-12 באוקטובר סיימה המשטרה את חקירתה ולא הגישה המלצות כלשהן.
מהצרי טען כי מדובר בתרגיל עוקץ פוליטי לקראת בחירות 2008. בבחירות המוניציפליות שנערכו בנובמבר 2008 הפסיד רוני מהצרי את ראשות העירייה לאחר שסיים במקום השלישי.
ב-10 במאי 2009 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את תיק החקירה כנגדו, בשל חוסר בראיות נגד מהצרי.
מהצרי נשוי לשולה, סייעת בחינוך המיוחד, אב לחמישה וסב.
רוני טוריאף הוא כדורסלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
טוריאף המתנשא לגובה של 2.08 מטרים, שיחק במשך עשר עונות בליגת ה-NBA ובנבחרת צרפת.
טוריאף בילה את רוב הילדות שלו במרטיניק, טריטוריה בים הקריבי השייכת לצרפת.
בעקבות עצתו של אביו, טוריאף עבר לפריז בשנת 1998, בגיל 15, במטרה ללמוד במוסד הלאומי, "Insep".
המשלב בין לימודים אקדמיים לאימוני אתלטיקה.
בשנת 1999, טוריאף, הצטרף אל נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 18 והוביל אותה לזכייה באליפות אירופה של שנת 2000 ביחד עם כוכבי NBA עתידים אחרים, טוני פארקר, בוריס דיאו ומיקאל פיאטרוס.
בשנת 2001, טוריאף, עזב את צרפת לאחר שהתקבל לאוניברסיטת גונזגה בספוקיין, וושינגטון, שם שיחק במשך ארבע שנים.
בסיום עונתו השלישית במכללה, נכלל בחמישיית העונה הראשונה של ליגת ה-WCC.
נוסף על כך, בעונת הסניור שלו (עונת ), הוא נבחר ככדורסלן השנה של הליגה.
הוא סיים את קריירת המכללות שלו במקום הרביעי במספר הנקודות (1,723), והכדורים החוזרים (859), בכל הזמנים בהיסטוריה של המכללה.
הוא סיים את קריירת המכללות שלו בגונזגה, עם ממוצעים של 13.6 נקודות, 6.8 כדורים חוזרים וכחסימה בממוצע למשחק.
בנוסף להישגים בכדורסל, טוריאף סיים את לימודיו האקדמיים במכללת גונזאגה עם תואר ראשון במנהל ספורט ובתקשורת.
טוריאף נרשם לדראפט ה-NBA של שנת 2005 ונבחר במקום ה-37, מהסיבוב השני, שלא מבטיח חוזה בקבוצת NBA, על ידי הלוס אנג'לס לייקרס.
למרות זאת, חתם במדיה לשנתיים בחוזה המוערך בכמיליון דולר.
בבדיקות רפואיות, שנערכו 4 שבועות לפני דראפט 2005, על ידי רופא הקבוצה, ג'ון מוהי, נמצא כי הוא סובל מדליפה בשסתום אבי העורקים והוא מחויב בניתוח לב פתוח ועקב הניתוח, יושבת למשך חצי שנה מפעילות ספורטיבית.
בעקבות זאת, הלייקרס הסירו את חוזהו של טוריאף בקבוצה עד שיוכל לשוב לשחק כדורסל מקצועי ותמכה בו כלכלית ונפשית במשך הטיפול שלפני ואחרי הניתוח.
במהלך חלק משיקומו, טוריאף, חתם במדיה של קבוצת ה-CBA, יאקאמה סן קינגס.
לאחר שנבחר במקום ה-36 מהסיבוב השני על ידיה בדראפט ה-CBA של שנת 2005. הוא שיחק במדיה 9 משחקים, בהן, בממוצע קלע 13 נקודות והוריד 6.3 כדורים חוזרים.
טוריאף החלים מהניתוח שעבר במהירות רבה, ואי-לכך, טוריאף חתם שוב במדי הלייקרס ב-17 בינואר 2006, פחות משישה חודשים לאחר ניתוח הלב הפתוח.
וכדי להיכנס לסגל הקבוצה, הצוות המקצועי ניפו את הרכז, לארון פרופיט.
טוריאף, סיים את העונה עם ממוצעים של 2 נקודות ו-1.6 כדורים חוזרים.
בעונה שלאחר מכן, טוריאף השיג שיאי קריירה כמעט בכל הקטגוריות מול גולדן סטייט ווריורס, שכללו 8 זריקות מוצלחות שנקלעו מתוך 10 זריקות עם 23 נקודות ו-14 כדורים חוזרים.
בעונת 2007/08, מעמדו של טוריאף בקבוצה השתפר בעקבות פציעותיהם הרבות של שחקני הקבוצה.
הוא פתח את העונה בחמישייה הראשונה וכאחד מהפורוורדים הראשונים של הקבוצה, ביחד עם למאר אודום.
אבל לאחר שנקע את קרסולו השמאלי באימון הקבוצה ב-15 בנובמבר 2007, החמיץ שני משחקים ותקופתו כשחקן פותח הסתיימה.
בכל זאת, לאחר פציעתו של פאו גאסול, שנקע את קרסולו ב-14 במרץ 2008 במשחק חוץ מול ניו אורלינס הורנטס, טוריאף חזר לעמדת הפאואר-פורוורד ופתח בחמישייה במשך תשעה משחקים, עד לחזרתו של גאסול ב-2 באפריל.
בתשעת המשחקים, טוריאף קפץ ליותר מ-30 דקות למשחק, עם 11 נקודות, 6 כדורים חוזרים ושתי חסימות.
ב-9 ביולי 2008, טוריאף חתם במדי גולדן סטייט ווריורס בחוזה למשך 4 שנים המוערך בכ-17 מיליון דולר.
ב-18 ביולי, הלייקרס החליטו שלא להסכים לעסקה שבה טוריאף יעבור למדיה של הווריורס.
אבל, לאחר שכנועים רבים מצד סוכנו של טוריאף, הלייקרס הסכימו לעסקה תמורת סכום שלא פורסם.
ב-9 ביולי 2010 טוריאף הועבר בטרייד לניו יורק ניקס ביחד עם אנתוני רנדולף וקלנה אזובוקי בתמורה לבחירת דראפט בסיבוב השני ולדייוויד לי.
ב-12 בדצמבר עבר טוריאף בטרייד לוויזארדס בעסקה שכללה גם את טייסון צ'נדלר, ובמרץ 2012 עבר ב בין שלוש קבוצות לדנוור נאגטס.
טוריאף היה חבר בסגלי נבחרות צרפת עד גיל 18, עימה זכה באליפות אירופה של 2000, ועד גיל 21. במדי הנבחרת הבוגרת שיחק במסגרת אליפות העולם 2006 ואליפות אירופה 2007.
נקודות: 23 מול הווריורס ב-1 בנובמבר 2006
כדורים חוזרים: 15 מול הסאנס ב-8 באפריל 2008
אסיסטים: 7 מול הטרייל בלייזרס ב-10 בינואר 2009
חסימות: 6 מול הפייסרס ב-17 בדצמבר 2008
חטיפות: 10 מול הטימברוולבס ב-9 בנובמבר 2007
דקות: 40 מול הויזארדס ומול הת'אנדר ב-30 במרץ 2008
פטרישיה רוּני מארה היא שחקנית קולנוע אמריקאית, אחותה הצעירה של השחקנית קייט מארה.
היא זכתה לשבחים שונים, כולל פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, בנוסף למועמדויות לשני פרסי אוסקר, פרס האקדמיה הבריטית ושני פרסי גלובוס הזהב.
מארה, אשר נולדה למשפחות הידועות רוני ומארה החלה את הקריירה שלה במשחק בטלוויזיה ובסרטים עצמאיים, והיא זכתה להכרה נרחבת עבור תפקידה בדרמה הביוגרפית של דייוויד פינצ'ר "הרשת החברתית" (2010) ובעיבוד המודרני לסרט האימה "סיוט ברחוב אלם" (2010).
פריצת הדרך בקריירה של מארה הייתה כששיחקה את ליסבת סלאנדר בעיבוד של דייוויד פינצ'ר, "נערה עם קעקוע דרקון" (2011), שזיכה אותה במועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
הקריירה שלה התקדמה עם תפקידים ראשיים במותחן של סטיבן סודרברג "תופעות לוואי" (2013), בסרט הדרמה והמדע-בדיוני של ספייק ג'ונז "היא" (2013), ובדרמה של טוד היינס "קרול" (2015); שלושתם היו להצלחות מסחריות.
עבור הסרט "קרול", היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן וקיבלה מועמדות נוספת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מאז היא הופיעה בדרמה הביוגרפית "סארו - הדרך הביתה" (2016), בדרמה העל טבעית "סיפור רפאים" (2017), וגילמה את מריה מגדלנה בדרמה התנכ"ית "מריה מגדלנה" (2018).
לאחר הפסקה קצרה, מארה כיכבה במותחן הפסיכולוגי של גיירמו דל טורו "סמטת הסיוטים" (2021) ובדרמה עטורת השבחים "נשים מדברות" (אנ') (2022).
פטרישיה רוּני מארה נולדה בעיירה בדפורד , במחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא אירי-בריטי, גרמני, איטלקי וצרפתי-קנדי.
אביה, טימות'י כריסטופר מארה, הוא סגן הנשיא הבכיר לסגל השחקנים של ניו יורק ג'איינטס, ואמה, קת'לין מק'נולטי (לבית רוּני), היא סוכנת נדל"ן במשרה חלקית.
משפחתה של אמה הקימה את קבוצת פיטסבורג סטילרס ומשפחת אביה הקימה את קבוצת ניו יורק ג'איינטס.
היא השלישית מתוך ארבעה ילדים: יש לה אח גדול, דניאל, אחות גדולה, השחקנית קייט מארה, ואח צעיר, קונור.
סבה וסבתה מצד אביה היו וולינגטון מארה , ואן מארה וולינגטון היה אחד הבעלים של הג'איינטס, אשר בתפקיד זה ירש בנו (דודה של רוני מארה), ג'ון מארה .
סבה מצד אמה של מארה, טימותי ג'יימס "טים" רוני, ניהל את מסלול המרוצים Yonkers Raceway & Empire City Casino ביונקרס, ניו יורק מאז 1972. מארה היא נינתם של מייסד ניו יורק ג'איינטס טים מארה ושל ארתור ג'וזף רוני , מייסד פיטסבורג סטילרס.
דוד רבא שלה, דניאל מילטון רוני היה יו"ר הסטילרס, שגריר ארצות הברית לשעבר באירלנד והמייסד השותף של ארגון הצדקה The Ireland Funds.
בני דודיה, הם הפוליטיקאים טום רוני ופטריק רוני ג'וניור .
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון פוקס ליין ב-2003, מארה טיילה באקוודור, פרו ובוליביה בדרום-אמריקה במשך ארבעה חודשים.
לאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון למשך שנה, ולאחר מכן עברה ללמוד ב"בית ספר האינדיבידואלי גאלטין" שבמסגרת אוניברסיטת ניו יורק שם למדה לתואר ראשון בחוג לפסיכולוגיה ומדיניות סוציאלית וסיימה את לימודיה בהצלחה בשנת 2010.
בשנת 2005, ביצעה את הופעת הבכורה שלה בתפקיד קטן בסרט האימה "אגדה עירונית 3", לצד אחותה קייט ששיחקה בתפקיד הראשי.
השתתפה לאחר מכן בהופעות אורח בסדרות "שם קוד: המנקה" בתור רבקה המכורה לסמים, "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו-"ER".
בתחילת דרכה ב-2009 שיחקה בדרמות הנעורים "נער החלומות" ו"להעיז" ובקומדיות "צעיר חסר מנוח" בתור הסטודנטית הצרפתייה טאגרתי ו"העונה הזוכה" בתור וונדי שחקנית מנבחרת הכדורסל הבית ספרית.
בשנת 2010 שיחקה בהפקתו המחודשת של מייקל ביי לסרט האימה מהמצליחים ביותר של שנות ה-80 "סיוט ברחוב אלם" בתפקיד ננסי הולברוק המבוסס על דמותה של ננסי תומפסון.
בהמשך השנה, היא התפרסמה בדרמה של דייוויד פינצ'ר "הרשת החברתית" בדמותה של אריקה אולברייט שלא יכולה להסתדר עם שאיפותיו של מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג (ג'סי אייזנברג), ונפרדת ממנו.
בשנת 2011, לוהקה מארה לתפקיד ליסבת סלאנדר בגרסה האמריקאית של דייוויד פינצ'ר לרומן השוודי "נערה עם קעקוע דרקון".
על הופעתה בסרט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ולפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2013 שיחקה בסרטים: "נאהבים מחוץ לחוק", והדרמה הקומית "היא", ובסרט המתח "תופעות לוואי".
בשנת 2014, שיחקה בסרט הבריטי-ברזילאי "טראש".
בשנת 2015 זכתה מארה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על הופעתה בדרמה של טוד היינס "קרול", את הפרס בטקס חלקה מארה עם השחקנית והקולנוענית הצרפתייה עמנואל ברקו.
באותה שנה שיחקה גם בסרט "פן" את דמותה של טייגר לילי.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי.
בהמשך השנה שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק, "משיר לשיר", (אנ'), לצד נטלי פורטמן וראיין גוסלינג.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה המבוסס על סיפור מהברית החדשה "מריה מגדלנה" בו גילמה את דמותה הראשית כשליחה של ישו, מרים המגדלית.
באוקטובר 2023, לאחר טבח שבעה באוקטובר, מארה, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור חתמה על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן.
בספטמבר 2025 מכתב פתוח שפורסם על ידי קבוצת "Film Workers for Palestine" צבר מעל 4,000 חתימות של שחקנים, במאים ואנשי קולנוע, ביניהם מארה.
בשנים 2010–2016 מארה הייתה בזוגיות עם במאי הקולנוע האמריקאי צ'ארלי מקדואל בנם של השחקן האנגלי מלקולם מקדואל ושל השחקנית האמריקאית מרי סטינבורגן.
מאז סוף 2016, היא נמצאת בזוגיות עם השחקן האמריקאי-יהודי חואקין פיניקס, אשר כיכב לצדה בסרטים "היא" (2013), "אל דאגה, הוא לא יגיע רחוק ברגל" ו-"מריה מגדלנה" (2018).
החל מספטמבר 2017, הם מתגוררים בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס עם שני הכלבים שלהם, סודה ואוסקר.
ביולי 2019, אושר שהם מאורסים.
ב-25 באוגוסט 2020, רוני ילדה את בנם הבכור, שנקרא ריבר לי על שם אחיו המנוח של ארוסה, ריבר פיניקס.
עברה ללוס אנג'לס בתחילת 2007, והתגוררה עם אחותה באופן זמני.
החל מינואר 2012, מארה התגוררה בשכונת לוס פליז בלוס אנג'לס.
מארה הכלילה את ג'ינה רולנדס, בין השחקניות שנתנו לה השראה, במיוחד בהופעותיה בסרטים "אישה תחת השפעה" (1974) ו"ליל הבכורה" (1977).
+שנהסרטתפקידהערות2005אגדה עירונית 3תלמידה #12008נער חלוםאוולין2009להעזקורטניעונה מנצחתוונדי ווברFriends (With Benefits)טארהצעיר חסר מנוחטגארת'יבנות טאנר הולפרננדה2010סיוט ברחוב אלםננסי הולברוק הרשת החברתיתאריקה אולברייט2011נערה עם קעקוע דרקוןליסבת סלאנדרמועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2012)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (2012)
מועמדת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (2012)2013נאהבים מחוץ לחוקרות גות'ריתופעות לוואיאמילי טיילורהיאקתרין קלאוסן2014טראשאוליביה2015קרולתרסה בליבטפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן (2015)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע (2016)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016)פןטייגר-לילי 2016קובו: אגדה של סמוראיהאחיות קאראסו וושידיבובאונהאונה ספנסרסארו - הדרך הביתהלוסיהכתובים הסודייםרוזאן "רוז" מקנולטי2017התגליתאיילהסיפור רפאיםMמשיר לשיר (אנ')פיי2018אל דאגה, הוא לא יגיע רחוק ברגלאנומריה מגדלנהמריה מגדלנה2021סמטת הסיוטיםמארי מרגרט "מולי" קאהיל2022נשים מדברות (אנ')אונה פרייזן2024La Cocinaג'וליהTBABucking Fastard
+שנהסדרהתפקידהערות2006חוק וסדר: מדור מיוחדג'סיקה דילייפרק: "Fat"2007Women's Murder Clubאלכסיס שרמןפרק: "Blind Dates and Bleeding Hearts"2008הגומל (אנ')רבקה סמית'פרק: "Rebecca"2009ERמייגן2 פרקיםTBABridesheads Revisitedליידי ג'וליה פליטמיני סדרה עתידית של BBC
רוני כהן (נולד ב-1960) הוא מעצב תאורה לתיאטרון.
רוני כהן נולד וגדל במושבה הגרמנית בירושלים, בן לאב כלכלן.
לפני שירותו הצבאי היה חבר גרעין נח"ל לקיבוץ נווה אור, איתו היו חבריו מהנוער העובד ובית-הספר.
בצבא שירת בנח"ל המוצנח ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
עם שחרורו מצה"ל נשאר בקיבוץ במשך שנה לאחריה עזב ושב לירושלים.
כהן תכנן ללמוד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה והגיע לתיאטרון בדרך מקרה, כעבודה מזדמנת בתיאטרון החאן הירושלמי, לפני הלימודים.
ב-1985 עם שובו מטיול ממושך בארצות הברית ואירופה התקשרו אליו מהחאן, בתחילה קיבל הצעה לנהל הצגה ולעבוד כתאורן, כעבור זמן קצר ניהל את מחלקת התאורה והסאונד של התיאטרון, תפקיד בו הוא מחזיק עד היום (2012).
כהן למד במשך שנתיים בקורס לעיצוב תאורה לבמה מטעם אוניברסיטת תל אביב אצל פרופסור בנציון (בנצי) מוניץ, שמיסד את תחום לימוד עיצוב התאורה לבמה בישראל וכיהן באותה עת כראש המסלול לעיצוב תאורה במגמה לעיצוב במה באוניברסיטת תל אביב.
במקביל להיותו מנהל מחלקת התאורה והסאונד של החאן, כהן עובד באופן עצמאי כמעצב תאורה בכל התיאטראות בישראל.
עבודתו הראשונה כמעצב תאורה הייתה להצגה "הספסל" בבימויו של יהודה אלמגור, מאז עיצב תאורה להצגות רבות בתיאטרון החאן ועבור התיאטראות: הבימה, הקאמרי, בית ליסין, חיפה, באר שבע ועוד.
כיוצר תאורה לבמה, עבד לצד בכירי במאי התיאטרון בארץ: מיכאל גורביץ', יוסי יזרעאלי, ציפי פינס, אודי בן-משה, אילן רונן, עודד קוטלר, אופירה הניג, רוני פינקוביץ', סיני פתר, הלל מיטלפונקט, שירילי דשא ורבים אחרים.
רוני כהן זכה שלוש פעמים בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית עיצוב התאורה לבמה.
לימד במשך שנתיים בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
האשליה – מאת : פייר קורניי, בימוי – יוסי יזרעאלי.
פרס התיאטרון הישראלי לשנת 4–2003.
הקיץ - מאת: רומן ויינגרטן, בימוי: אודי בן-משה.
פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2006-7.
הנסיכה האמריקאית – מאת נסים אלוני, בימוי: אודי בן-משה.
פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2009.
רונלד "רוני" כתריאלס (קרי: קַסְרִילְס, אנגלית: Ronnie Kasrils; נולד ב-15 בנובמבר 1938 ביוהנסבורג) הוא פוליטיקאי יהודי דרום-אפריקאי.
הוריו של רוני, איזידור כתריאלס ורנה כהן, היו פליטים יהודים שהגיעו לדרום אפריקה מליטא ולטביה.
רוני גדל בשכונת יווויל, שם חיו הרבה מהגרים יהודים.
הצטרף בנעוריו לתנועת בית"ר בעיר.
אחרי לימודי התיכון עבד כתסריטאי ובמאי סרטים.
האירוע ששינה את חייו, היה הטבח שארפוויל בשנת 1960. הוא החליט להילחם נגד שלטון האפרטהייד ולהצטרף ל-ANC, ושנה אחר-כך למפלגה הקומוניסטית של דרום-אפריקה.
בשנת 1962 נגזר עליו איסור לנאום בפומבי למשך חמש שנים.
הוא היה אחד המייסדים של חנית האומה (אומקונטו ווה סיזווה), הזרוע הצבאית של ה-ANC, יחד עם ארתור גולדרייך, לוחם הפלמ"ח לשעבר.
בשנת 1963 הוא היה המפקד האזורי של נטאל בחוף המזרחי, בשנת 1964 הוא נשלח לאודסה לאימונים צבאיים, ומאוחר יותר ללונדון.
בתקופה זו הוא עבד עם ג'ו סלובו, גם הוא יהודי ליטאי, המכונה "ג'ו האיום".
הוא שירת את ה-ANC ובמיוחד את "חנית האומה" בארצות שונות, ובשנת 1983 התמנה לראש שירותי המודיעין של הארגון.
בשנת 1990 הוא נכנס חזרה לדרום-אפריקה בחשאי במסגרת "מבצע וולה", אך כבר בשנת 1991 הותרה שוב פעילותה של ה-ANC, וכתריאלס חזר לדרום-אפריקה ופעל בגלוי בימיה האחרונים של שלטון האפרטהייד.
בִּישׁוֹ היא עיר במה שבזמנו נחשב מדינת בנטוסטן סיסקאי.
ב-7 בספטמבר 1992 הוביל כתריאלס 80,000 מפגינים לבישו כדי לדרוש, שסיסקאי תשוב להיות חלק בלתי נפרד ממדינת דרום-אפריקה.
ממשלת סיסקאי חסמה את הדרך, ומאוחר יותר פתחה באש, כאשר כתריאלס ניסה עם קבוצה של מפגינים לפרוץ את המחסום.
28 בני-אדם נהרגו ומעל 200 נפצעו.
ועדה שהוביל השופט ריצ'רד גולדסטון ושחקרה את הטבח, ביקרה את כתריאלס על הניסיון שלו לפרוץ את המחסום.
משנת 1994 עד 1999 הוא היה סגן שר הביטחון בממשלה הראשונה לאחר נפילת האפרטהייד, משנת 1999 עד 2004 היה שר המים והייעור ומשנת 2004 עד 2008 שר השירותים החשאיים.
כתריאלס הוא מבקר חריף של מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים.
בשנת 2001 הוא יזם הצהרה של דרום-אפריקאים ממוצא יהודי שהשתתפו בתנועה נגד האפרטהייד, שקראו לקידום תהליך השלום הישראלי-פלסטיני וליישום פתרון שתי המדינות.
ברבים ממאמריו הוא משווה בין מדיניות ישראל למדיניות האפרטהייד.
ב-2002, בעת הפגנה מחאה שהתקיימה בקייפטאון, על ידי יהודים ומוסלמים, המתנגדים לכיבוש הישראלי, קרא להטיל סנקציות על ישראל.
אשתו הראשונה, אלאנור כתריאלס, גם היא הייתה פעילה בולטת נגד האפרטהייד והאישה הלבנה הראשונה שנעצרה במעצר מנהלי לחצי בשנת 1963. להם שני בנים ובת.
אלאנור נפטרה ב-2009, לאחר 45 שנות נישואים.
ב-2 בפברואר 2012, התחתן בשנית עם העיתונאית אמינה פרנס במשרד לענייני פנים של ווינברג, בקייפטאון.
רוני חזקיהו (נולד ב-1951) הוא בנקאי ישראלי שכיהן כחשב הכללי במשרד האוצר מיולי 2017 עד אוקטובר 2020. חזקיהו שימש בעבר כמפקח על הבנקים בבנק ישראל ויו"ר הבנק הבינלאומי.
חזקיהו נולד בשנת 1951. בשכונת גבעת אולגה שבחדרה, למשפחת עולים מעיראק.
הוא בעל תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון.
חזקיהו החל את הקריירה הבנקאית שלו בקבוצת בנק הפועלים שם מילא במשך 26 שנה, מגוון תפקידים ניהוליים וביניהם מנהל סניף, מנהל סניף פילדלפיה ודירקטור בבנק אוצר החייל שהיה אז בשליטת בנק הפועלים.
לאחר מכן מונה למנכ"ל בנק הספנות אשר מוזג בשלב מאוחר יותר לתוך בנק הפועלים.
בתפקידו הבא עבר לקבוצת בנק דיסקונט ושימש כסמנכ"ל, ראש החטיבה העסקית, והממונה על סיכוני האשראי של הקבוצה.
בשנת 2006 מונה חזקיהו על ידי נגיד בנק ישראל סטנלי פישר לתפקיד המפקח על הבנקים בבנק ישראל.
פישר בחר את חזקיהו בשל ניסיונו בתחום ניהול הסיכונים הבנקאיים ובעיקר לצורך הטמעה וישום הוראות תקני בזל 2 במערכת הבנקאות בישראל.
בתפקידו כמפקח על הבנקים נאלץ חזקיהו להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 והשפעתו על יציבות המערכת הבנקאית.
במסגרת זו קיבל מספר החלטות חשובות הנוגעות ישירות לניהול השוטף של הבנקים.
ביולי 2008 הורה לבנקים שלא לחזור ולהשקיע כספים מחשבונות הנוסטרו שלהם בשוק המניות ובנכסים פיננסיים אחרים בעלי רמת סיכון גבוהה, וזאת על מנת להפחית את רמות הסיכון להון העצמי שלהם.
בנוסף לכך דרש מהבנקים ניהול מעקב צמוד ופרטני הכולל דיווחים שוטפים לבנק ישראל אודות הלווים הגדולים שלהם, והטיל מגבלות נוספות על החשיפה המותרת של כל בנק ללווה בודד ולקבוצת לווים.
כצעד משלים לדרישותיו מן המערכת הבנקאית לנקיטת צעדים להגבלת סיכונים, דרש גם מלווים גדולים של הבנקים למכור חלק ממניות הבנקים שהחזיקו באופן אישי או באמצעות חברות וחברות בנות שלהם כך ששיעור החזקתם הכוללת לא תעלה על 5%.
הוראה זו הייתה רלוונטית בעיקר ליצחק תשובה, בעל השליטה בקבוצת דלק וחברות נוספות הקשורות עמו.
לאחר סיום תפקידו כמפקח על הבנקים בבנק ישראל קיבל חזקיהו הצעה, והצטרף לקבוצת דלק בשליטתו של יצחק תשובה במטרה לעסוק בטיפול בתחום הרגולטורי והמימוני של קידוחי הגז.
אולם, לאחר שבנק ישראל הודיע לחזקיהו כי יש בכך ניגוד עם תקופת הצינון שהוא מחויב בה, מכיוון שמדובר באחד הלווים הגדולים במשק, פרש.
חזקיהו ניסה להתמודד על תפקיד מנכ"ל בנק לאומי לאחר פרישתה של גליה מאור אך לבסוף מונתה לתפקיד רקפת רוסק עמינח שהועדפה על פניו לאחר שזכתה לתמיכה מאסיבית מצידה של מאור.
את הצעת ההעסקה הבאה קיבל חזקיהו מצדיק בינו אשר ביקש למנות אותו כיו"ר חברת פ.י.ב.י.
אחזקות השולטת בבנק הבינלאומי וכיו"ר הבנק.
גם מינוי זה נתקל בהתנגדותו של המפקח על הבנקים אשר חשש לניגוד עניינים בתפקידו כיו"ר החברה השולטת בבנק.
בסופו של דבר מונה חזקיהו ליו"ר הבנק הבינלאומי, ונכנס לתפקידו ב-15 במאי 2012. הוא כיהן בתפקיד זה עד לסוף שנת 2016.
בינואר 2017 החל לכהן כחשב הכללי במשרד האוצר.
ב-26 ביולי 2020 הודיע על פרישתו מהתפקיד, והוא סיים את תפקידו באוקטובר.
כיום (2024) מכהן כיו"ר נגב מינרלים, חבר דירקטוריון הבנק הבינלאומי, חבר ועד מנהל מכון אהרן וחבר נאמנים אוניברסיטת בן-גוריון.
רוני מאנה (נולד ב-18 במאי 1961) הוא מתווך נדל"ן ואיש עסקים ישראלי.
מאנה נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב, כבן שלישי למשפחה בת חמישה אחים ואחיות.
הוריו יחזקאל ומונירה מאנה, ילידי עיראק.
מאנה החל את דרכו העסקית בנדל"ן, והיה שותף בבעלות על מועדון הסינרמה.
חלק מפרסומו הראשוני הגיע בשל מערכות היחסים שניהל עם מלכות היופי של ישראל בהן שמעונה הולנדר, הילה קלמן וימית נוי, ונישואיו בינואר 1990 לניקול הלפרין, מלכת היופי של ישראל לשנת 1989. ב-2003 התגרשו השניים, ובמסגרת הליך הגירושים טען מאנה שנקלע לקשיים כלכליים, והגיש בקשה לפשיטת רגל והקפאת הליכים נגדו.
בשנים הבאות עסק בתיווך בעסקאות נדל"ן גדולות וביסס את מעמדו כמתווך בולט.
בשנת 1998 החל לפעול גם מחוץ לישראל בלונדון ובפריז.
בשנת 2012 נחשף כי הוא עושה את עסקיו בלונדון, רכישה ותיווך של נדל"ן מסחרי ונכסי דיור בבריטניה תוך שימוש בחברות במקלטי מס.
ב-2005 תיווך במכירת "אזורים" מנוחי דנקנר לשעיה בוימלגרין תמורת 320 מיליון דולר.
לאחר מכן תיווך במכירת חברת "אוסיף", בית ההשקעות "גילאון" ורשת "טיב טעם" לארקדי גאידמק.
מאנה הגיש נגדו תביעה של 21 מיליון שקל על דמי תיווך שלא שולמו
, ועל ביטול עסקת "טיב טעם".
השנים חתמו לבסוף על הסכם פשרה, אך עורך הדין שתיווך בפשרה תבע ממאנה 8 מיליון שקל על שכר טרחה שלא שולם.
באפריל 2007 תיווך בין איש העסקים אלפרד אקירוב לג'קי בן זקן ואברהם נניקשווילי, למכירת קניון השרון בנתניה (עסקה שלא יצאה לפועל).
בנוסף תיווך בעסקת המכירה של קניון ארנה הרצליה תמורת 546 מיליון שקל לבן זקן ונניקשווילי.
לקראת עונת הספורט 2007/08 הגיע מאנה להסכם עם איש העסקים לוני הרציקוביץ' על רכישת קבוצת מכבי תל אביב, אך העסקה התפוצצה.
בשנת 2009 ערך חגיגת בר מצווה לבנו סער שבה השתתפו כ-1,500 אורחים ובהם אנשי תקשורת, אנשי עסקים בכירים ואנשי שלטון.
האירוע עורר ביקורת בחלק מכלי התקשורת והוגדר בעיתון דה מרקר כ"חגיגת הון שלטון".
בשנת 1997, בעקבות פרסומים שליליים בתקשורת על התנהלות אשת ראש הממשלה שרה נתניהו, שכר מאנה מטוס קל שנשא את הכיתוב: "שרה נתניהו, היי חזקה, העם אתך".
מאנה הוזמן לבית הזוג והפך לחברם הקרוב.
בשנת 2009 נותק הקשר ביניהם, לאחר שמאנה נחשד על ידם כי הוא קשור לתביעה שהגישה עוזרת הבית של משפחת נתניהו ליליאן פרץ נגד שרה נתניהו.
בהמשך הפך מאנה למבקר חריף של התנהלות משפחת נתניהו.
בשנת 2010 נחקר בחשד להעלמת מס מדמי התיווך שקיבל ממכירת חברת "גילאון" לגאידמק ב-2007. הוא נעצר ושוחרר בתנאים מגבילים.
בשנת 2016 נסגר התיק מחוסר ראיות.
בשנת 2014 תבע דמי תיווך בסך 11 מיליון ש"ח מ"תנובה" ומבעליה לשעבר, קרן אייפקס ומבטח שמיר, בגין העסקה למכירת השוק הסיטונאי.
תביעתו נדחתה והוא חויב לשלם לנתבעים 650 אלף ש"ח הוצאות משפט.
במאי 2016 תיווך בעסקה למכירת קניון ארנה הרצליה ל"קרן ריאליטי" תמורת 335 מיליון שקל.
אחרי המכירה תבע מאנה את ג'קי בן זקן ואברהם נניקשווילי על תשלום דמי תיווך בסך 6 מיליון שקל, שכביכול הייתה חייבת לו על המכירה.
בשנת 1990 נישא לניקול הלפרין, ולשניים בן ובת.
בשנת 2011 נישא בשנית לדוגמנית וסגנית מלכת היופי לשעבר ג'ני צ'רוואני (משתתפת העונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות").
ב-2018 נולדה לזוג בת נוספת.
השניים נפרדו בפברואר 2020 והתגרשו בינואר 2024.
רוני לוית (נולדה ב-14 בינואר 1979 בירושלים) היא מעצבת גרפית ישראלית.
רוני לוית נולדה בירושלים וב-2005 סיימה את לימודיה בהצטיינות במחלקה לתקשורת חזותית של בצלאל.
החל מ-2008 החלה להרצות במחלקה לתקשורת חזותית, בבצלאל.
בין השנים 2006–2012 לימדה תקשורת חזותית במכללת מנשר בתל אביב ובמקביל בין השנים 2010-2012 במכללת שנקר.
בעלת סטודיו לעיצוב גרפי בתל אביב המתמחה בעיצוב נתונים ומידע.
כותבת ומעצבת עמודי סטטיסטיקה לעיתונים שונים בארץ.
בין השנים 2007–2011 כתבה ועיצבה טור אישי שבועי, בנושא סטטיסטיקה עולמית במגזין סוף השבוע של עיתון גלובס.
ב-2009 הוציאה לאור את ספרה הראשון "אטלס ישראל - מיפוי סובייקטיבי של מדינת ישראל" בהוצאה פרטית.
ב-2012 תורגם ספרה לגרמנית ולאנגלית, ויצא לאור בהוצאת "AphorismA Verlag" בגרמניה.
2006 - פרס מצטיינים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
2002 - תערוכה קבוצתית דו־לאומית, שיתוף בין גלריה רוזנפלד וגלריה אום־אל־פאחם.
2005 - תערוכה קבוצתית,"ארטיק 9" - זוכי פרס היצירה הצעירה, קרן התרבות אמריקה-ישראל, אוניברסיטת תל אביב.
2008 - תערוכה קבוצתית, "עוצב בישראל", קהילת המעצבים, נמל ת"א.
2009 - השתתפות באירוע התרבות והאומנות הבינלאומי "פצ'ה קוצ'ה 10", תל אביב.
2011 - השתתפות בסדנת מיפוי העיר רהט, קורס מנהיגות של מרכז מנדל למנהיגות בנגב.
2012 - השתתפות ב"פאנל סופרים" ביריד הספרים של לייפציג, גרמניה.
2012 - הרצאה בנושא "אינפוגרפיקס במרחב האינטרנטי" כנס עיתונות אונליין, המרכז הבינתחומי הרצליה.
2013 - השתתפות במרתון תקשורת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית, חיפה.
רוני חפר (נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא סופר ילדים ומאייר ישראלי.
רוני חפר נולד בתל אביב בשנת 1965. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בעירו, ובתיכון למד במגמת אדריכלות בבית הספר אורט טכניקום גבעתיים.
כל ילדותו התבלט בכישרון הציור שלו ונמשך במיוחד לתחום הקריקטורה והאיור ההומוריסטי.
בצבא שירת כלוחם קרבי בחיל התותחנים, ולאחר שחרורו למד עיצוב גרפי באקדמיה "בצלאל" בירושלים.
עם סיום לימודיו החל לעבוד כארט דירקטור במשרד הפרסום בינג ליניאל (עם הקופירייטרים אז והסופרים היום אשכול נבו ואורי לברון) ובהמשך עבד במשרדי פרסום נוספים, ביניהם אריאלי פובליסיס.
בשנת 2002 עזב את תחום הפרסום והחל לעבוד כמעצב גרפי עצמאי, ובמקביל הוציא לאור את ספרו הראשון "האוצר של צ'מבלו".
בשנת 2010 עזב את תחום העיצוב והחל להתמסר לכתיבה ואיור של ספרי ילדים ולמפגשי סופר בבתי ספר, גנים וספריות ברחבי הארץ.
מקיים מפגשי סופר בבתי ספר, גני ילדים וספריות ברחבי הארץ.
ספרו הראשון, "האוצר של צ'מבלו", זכה אף לגינת סיפור בחולון ולאפליקציה בהוצאת "עברית".
חפר נשוי למיכל ואב לשניים, ומתגורר במושב זיתן שבסמוך לנתב"ג.
רוני מורנו (נולד בשנת 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כקצין לוגיסטיקה ראשי.
לאחר מכן שימש כסמנכ"ל וכמשנה למנכ"ל במשרד הביטחון.
באפריל 2022 מונה ליו"ר תומר חברה ממשלתית.
מורנו נולד וגדל בשכונת אבו כביר בתל אביב.
עם גיוסו לצה"ל בנובמבר 1970 התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית ובמלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
לאחר מכן שירת כנגד במפקדת הגדוד ובשנים 1977–1981 שימש כרס"ר הגדוד.
לאחר מכן השלים קורס קצינים.
בתום הקורס מונה למפקד פלוגת המפקדה של גדוד 890, ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך שימש במגוון תפקידים בחיל הלוגיסטיקה ובשנת 2001 מונה לקצין לוגיסטיקה ראשי, ומילא את תפקידו במהלך האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2005 סיים את שירותו והשתחרר מצה"ל.
עם שחרורו שימש סמנכ"ל וראש אגף השיקום במשרד הביטחון, בשנת 2008 שימש כסמנכ"ל וכראש אגף משאבי אנוש במשרד הביטחון.
בשנת 2014 מונה למשנה למנכ"ל המשרד.
בנובמבר 2019 מונה, בנוסף לתפקידו כמשנה למנכ"ל, גם כממלא מקום רשות החירום הלאומית.
באפריל 2022 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של תומר חברה ממשלתית.
תמונות מערב ההשקה לתוכנית "מקצוע לחיים", מנהלת להכשרה מקצועית לחיילים, מרץ 2018
רוני מרום (נולד ב-25 באוגוסט 1966) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש ראש המועצה המקומית מצפה רמון.
שירת בצה"ל כקצין בדרגת אלוף-משנה ופיקד על עוצבת אשדות ועל מערך החימוש המדויק היבשתי - עוצבת קלע דוד בחיל התותחנים.
מרום נולד באילת, בנם של אלכס וסילבי מרציאנו.
בגיל שש עבר עם משפחתו למושב תלמי אליהו ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב (מחזור ט"ז).
ב-1984 התגייס לצה"ל והתנדב לשרת ביחידת מורן.
לאחר מכן פיקד על יחידת מיתר, הדריך בקורס מפקדי פלוגות ושימש כראש מחלקת בקרה ומעקב של צה"ל.
לאחר שחרורו נטע כרם זיתים באזור מצפה רמון, עמד בראש קבוצה שהקימה בית הספר לחינוך דמוקרטי - "רותם" ויזם את המכינה לבוגרי צבא "אפיקים בנגב".
ב-2013 התמודד בבחירות לראשות המועצה המקומית מצפה רמון וניצח את ראש המועצה המכהנת, פלורה שושן, כשזכה במעל ל-63% מקולות הבוחרים.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, התמודד על כהונה שנייה מול פלורה שושן וניצח שוב עם מעל 61% מקולות הבוחרים.
במהלך כהונתו כראש מועצת מצפה רמון, עורר מרום ביקורת ציבורית בעקבות התבטאויותיו בנוגע לקהילה הלהט"בית.
ביוני 2021, לאחר שסירב לקבל תקציב לתמיכה בקהילה הגאה ביישוב מהמשרד לשוויון חברתי, פרסם מכתב ציבורי כנגד הקהילה הלהט"בית ובו נכתב: "אינני מכיר בדגל הלהט"ב ואינני מוכן לכנותם 'קהילה'".
בהזדמנות נוספת, באותו חודש, הביע את עמדתו נגד נראות הקהילה הלהט"בית, באומרו: "אני סבור שזו טעות להחצין את הנטיות המיניות".
לקראת הבחירות ב-2023, הודיע כי לא יתמודד על כהונה שלישית.
הוא בעל תואר ראשון במזרחנות מאוניברסיטת תל אביב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בעל חגורה שחורה בקראטה (קיוקושינקאי) ואיש ברזל.
רונלד "רוני" ונוצ'י ג'וניור הוא מוזיקאי אמריקאי, הידוע בעיקר בשל היותו המתופף של להקת הרוק האמריקאית, הקילרס.
ונוצ'י הוא גם סולן הלהקה ביג טוק.
לפני הצטרפותו ללהקה, ונוצ'י למד נגינה קלאסית על כלי הקשה באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס ועבד כצלם בכנסייה וכנהג של תלת-אופן בקניון שבתוך מלון אלאדין.
ונוצ'י הופיע עם להקה מקומית בשם Romance Fantasy לפני שפגש את דייב קיונינג וברנדון פלאוורס, ובאוגוסט 2002 הצטרף ללהקתם הקילרס.
הלהקה השתמשה במוסך שבביתו של ונוצ'י לצורך חזרות.
ב-14 במאי 2011, כשהייתה הלהקה בהפסקה, סיים ונוצ'י תואר ראשון באמנות באוניברסיטת נבדה.
במהלך שנות פעילותה הוציאה הלהקה ארבעה אלבומים שהגיעו לפסגת מצעד האלבומים של בריטניה ונמכרו במעל ל-25 מיליון עותקים, והועמדה לשבעה פרסי גראמי.
בין השנים 2010-2011, בזמן שהייתה להקת הקילרס בהפסקה, הקליט ונוצ'י אלבום עם להקה שהקים באותה תקופה בשם ביג טוק.
אלבום הבכורה של הלהקה, Big Talk, יצא לאור ב-19 ביולי 2011 ומוקם במקום ה-24 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנת 2011 של מגזין NME.
בשנת 2015 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השני שלה, Straight In No Kissin'.
רוני וייס (נולד ב-28 באפריל 1953) הוא מלחין ומעבד מוזיקלי, מנהל מוזיקלי ומנצח על הפקות רבות בישראל ומחוצה לה החל משנות ה-70 של המאה ה-20.
וייס נולד בתל אביב, ושנות ילדותו עברו עליו ברמת גן בבית הספר היסודי "יהלום" ובבית הספר התיכון "אוהל שם".
בגיל 5, החל ללמוד נגינה בקונסרבטוריון "אנזאגי" ובגיל 13 למד מוזיקה אצל המוזיקולוג ד"ר צבי קרן.
בגיל 17, התפרסם ברדיו שירו הראשון "זר כדי לומר שלום", בביצוע עומסי זכריה בפסטיבל הזמר תל אביב (1970).
בשירות הצבאי שימש מנהל מוזיקלי ומעבד של להקות צה"ל, (דבר שהיווה תקדים באותה עת).
הלהקה הראשונה, שאיתה עבד רוני וייס הייתה להקת פיקוד הצפון בתוכנית "רוח צפון" (1972), במאי הלהקה היה שמעון ישראלי.
תוך כדי העבודה עם שמעון ישראלי, הציע הלה לוייס, לשמש גם כמנהל המוזיקלי של תוכניתו "ציפורים בראש" (1973).
מאותו הזמן, החלה הקריירה המוזיקלית האזרחית שלו לפרוח.
תוך כדי השירות הצבאי עבד בשוק הפרטי, ברדיו, בתיאטרון ובהקלטת תקליטים.
במקביל, למד באוניברסיטת תל אביב מוזיקה ומוזיקולוגיה, לימודי קולנוע וב.א.
כשהיה בן 20 פנה אליו מוטי קירשנבאום והציע לו להצטרף לצוות יוצרי תוכנית הטלוויזיה "ניקוי ראש", כמלחין, מעבד ומנהל מוזיקלי.
ב"ניקוי ראש" בוצעו בעיבודו למעלה מ-70 שירים ופרודיות, כאשר יותר ממחציתם הולחנו על ידו (הקטע הידוע מכולם הוא הפרודיה על פסטיבלי הזמר "רק ירושלים 02").
רוני וייס נשוי לאירית ומתגורר במושב שפר.
וייס הלחין שירים רבים ללהקות ולזמרים רבים, שימש כמנהל מוזיקלי לאמנים, הרכבים שונים וניצח על מבחר רב של תזמורות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 1974 (תשל"ד), השתתף לראשונה בפסטיבל הזמר של רשות השידור בשיר "לא אוותר" (מילים: אבי קורן) בביצוע הזמרת מיכל טל.
שירים נוספים שלו באותה תקופה: "הידוק החגורה" (מילים: דן אלמגור, עיבוד והלחנה: רוני וייס), בביצוע שמעון ישראלי.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים (14 במרץ 1975); "רַנְדֶּווּ בתל אביב" (מילים: יורם טהרלב) בביצוע ציפי שביט - פסטיבל הזמר שהתקיים ביום העצמאות תשל"ה (1975); "המשיח" (מילים: יואל ריפל, עיבוד: מתי כספי) מבצעת שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק".
השיר זכה במקום שני בפסטיבל דרור - "למנצח שיר מזמור", פסטיבל בסגנון עדות המזרח; "בתחנה המרכזית", ביצוע אבי טולדנו (מילים: משה בן שאול, עיבוד ולחן: רוני וייס).
בשנת 1978 המשיך רוני וייס להלחין ולעבד שירים לאמנים שונים: הלחין את להיטיה של הזמרת שרי, שהייתה תגלית שלו ושל המפיק צבי כגן.
צעד במקום ראשון בגלי צה"ל ושידורי ישראל (12 בינואר 1978); השיר "לעולם בעקבות השמש", בביצוע שרי (מילים: אהוד מנור), השתתף בפסטיבל הזמר בשנת תשל"ט, וזכה במקום החמישי.
בשנת 2019, פנה הזמר עומר אדם לרוני וייס בבקשה לקבל את אישורו לביצוע השיר.
השיר משמש לעומר אדם שיר קאבר (Cover version, נקרא גם גרסת כיסוי).
שירים נוספים של הלהקה שהצליחו היו "חג על הגג" (מילים: לאה לופנפלד) ו"לורליי" (מילים: ירון לונדון).
הזמרת שולה חן הופיעה אף היא בתחרות הקדם - אירוויזיון בשנת 1986, עם שיר של הצמד אבי קורן ורוני וייס - ושרה את השיר "גיטרה"; בשנת 1987, השתתף הזמר דודו פישר בקדם-אירוויזיון עם השיר "כינור" (מילים: אהוד מנור).
בנוסף, הלחין רוני וייס מוזיקה לסרטים ביניהם ניתן למנות את "הצילו את המציל" (1977), סרט שהופק כאשר אורי זוהר היה כבר בתהליך של חזרה בתשובה, והיה סרטו האחרון בעולמו החילוני; "סרט וארוחת בוקר" (1977); "בלפר" (1978), שיר הנושא בסרט "אתה מבטיח" (מילים: אפרים סידון) היה בביצועה של שרי.
הוא הלחין מוזיקה להצגות תיאטרון, ביניהן ניתן להזכיר את הסאטירות "יורדים על השבוע" (אפרים סידון), עם רבקה מיכאלי, טוביה צפיר, ירון לונדון ומוטי קירשנבאום; "אגדות האחים גרימברג" (דני רווה) עם ספי ריבלין (1980); "ערוץ 2" עם ספי ריבלין ומוטי קירשנבאום; מופע יחיד של רבקה מיכאלי "בת 26 פעם שנייה" ועוד.
רוני וייס הלחין מחזות זמר ושימש כמנהל המוזיקלי שלהם: "היפה והחיה", "עליסה", "רובין הוד", "אוליבר טוויסט", "סינדרלה", "בילבי", "גבירתי הנאווה", "צלילי המוסיקה", "יוסף וכותונת הפסים המשגעת"; בשנת 1985, כתב את המחזמר "ספינת החלומות" עם יורם טהרלב, השיר מתוכו "ים בלילה ים ביום" בביצוע יזהר כהן זכה להצלחה רבה.
וייס עיבד והפיק מוזיקלית עשרות תקליטים ושירים לאמנים ישראלים: אילנית, הגשש החיוור, אבי טולדנו, צביקה פיק, אריק לביא, דורית ראובני, רוחמה רז, גידי גוב ורבים אחרים.
כמו כן היו לו הפקות בולטות: "אין לי רגע דל" עם רבקה מיכאלי ועיבוד "חלומות" של רוחמה רז; שנת 1977 עיבד עבור ג'קי אלקיים את "שיר המנון למכבי תל אביב" (השיר זכה במקום ה-9 בדירוג 20 שירי הספורט הגדולים בישראל).
הוא הלחין והפיק עשרות תשדירי פרסום.
בשנת 1984 הפיק את תשדירי הבחירות ברדיו לכנסת ה-11, של מפלגת "המפד"ל", עם הזמריר שהלחין "בלי אבל".
כיהן כמנהל מוזיקלי של פסטיבלי הזמר והפזמון, פסטיבלי ילדים, פסטיגלים ותחרויות קדם - אירוויזיון; שימש כמנהל המוזיקלי של אילנית, רבקה מיכאלי, עופרה חזה, אריק לביא ודודו פישר; בשנת 1982 הקים את להקת "איזולירבנד" במיוחד לכבוד הקדם-אירוויזיון, נמנה עם חבריה וכתב את שיריה.
בנוסף להיותו מלחין, מנהל מוזיקלי, מעבד ומפיק מוזיקלי הופיע וניצח על תזמורות בישראל ומחוצה לה, בפסטיבלים ובאירועים מיוחדים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, המשיך וייס בפעילותו רבת ההיקף במוזיקה:
ניהל מוזיקלית את הפקדת הגרסאות העבריות של סרטי וולט דיסני הקלאסיים כמו במבי, ספר הג'ונגל, היפה והחיה, אלאדין, מלך האריות, בת הים הקטנה, פוקהונטס, צעצוע של סיפור, הגיבן מנוטרדאם, הרקולס, אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה ועוד.
שימש כמנהל המוזיקלי של פסטיבלי הזמר ברשות השידור, פסטיבלי הילדים, פסטיגלים, פסטילדינו ופסטיזמר.
במקביל להיותו מנהל המוזיקלי, ניצח על הפסקול הווקאלי של הגרסאות שהופקו בעברית לסרטי וולט דיסני.
וייס מנהל את הכנסֿ "מי אני שיר ישראלי", אשר מתקיים מדי שנה במחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, טקס הענקת פרס התיאטרון, ומופעי יובל לערים שונות.
בשנת 2010, עיבד מוזיקלית את ההצגה המוזיקלית המקורית "כוכבים נוצצים" ("ליכטיק ווי די שטערן"), ההצגה זכתה באותה שנה בפרס התיאטרון; "סיפור הפרברים", בתיאטרון הספרייה - בית צבי, (מיכה לבינסון) (2010); "צבא השמיים" ֿ חג המחזמר 2017 (אורי פסטר); "חבילות מאמריקה" (הלל מיטלפונקט) - תיאטרון הקאמרי (2021).
הזמרים בערב זה היו שלומית אהרון ויבגני שפובלוב; השנה, שנת 2021, ניהל מוזיקלית ועיבד את מופע המחווה לאבי קורן בחולון.
● בשנת ה-70 למדינת ישראל (2017), העלו רוני וייס והזמרת אילנית, שאותה הוא מלווה שנים רבות, מופע מרגש, שכלל את להיטיה הגדולים של אילנית.
המופע התקיים במסגרת "פסטיבל צלילים במדבר 20".
● רבקה מיכאלי - "פסטיבל אישה", 2021 (ניהול מוזיקלי).
לאחרונה (2021), יצא רוני וייס עם תוכנית משלו בשם "זה הרגע".
תוכנית שהיא ערב שירים, סיפורים, הומור וסאטירה.
ערב שבו מגישים רוני ואורחיו את שיריו: "לעולם בעקבות השמש", "מלודי", "זה הרגע לאהוב", וכן שירים הומוריסטיים וסאטיריים שכתב לתוכניות רבות, להצגות ולאמנים רבים.
ערב הוקרה נערך לכבודו בראש העין.
"לעולם בעקבות השמש", מחווה למוזיקאי, המלחין והמעבד רוני וייס, 19 אפריל 2024, בבית היוצר של אקו"ם.
חברת ההפקות "הפקות 2001 בע"מ" (החברה עסקה בהפקת תקליטים בארץ); ניהול חברת ההפקות "פיקדילי מיוזיקל" בלונדון (עסקה בהפקת תקליטים); ניהול חברת "גספר ש.
וייס", חברה משפחתית אשר ייצגה בארץ חברות בתחום טכנולוגיה והנדסה כללית ותעופתית; ניהול חברת הסטארט-אפ MEDIA.U.R; כיהן כחבר דירקטוריון אקו"ם במשך 6 שנים וייצג את אקו"ם באיגוד המלחינים העולמי CIAM; שימש ראש קרן הרווחה של אקו"ם.
לרוני וייס 156 שירים וקטעים המקובצים ב-9 תקליטורים, הכוללים אוספי להיטים, שירי תיאטרון, שירי "ניקוי ראש", שירי ילדים וקטעים אינסטרומנטליים.
האוסף הועבר לתחנות הרדיו ולתקשורת בלבד.