tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אזרחים סן מרינזיים מעטים ואחדים בשנה מגיעים לבהוטן לביקורים וטיולים, וגם מהם נדרשת אשרה ותשאול ביטחוני מקיף ביותר.
גם סן מרינו מצידה סוגרת את שעריה בפני אזרחים ותיירים בהוטנים, כשמעטים כאלו מגיעים, אם בכלל.
כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והבהוטנים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים.
שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית ביפן או אינדונזיה והשגרירות הבהוטנית בבלגיה.
יחסי אתיופיה–יפן הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין יפן.
היחסים עד מלחמת העולם השנייה
לשתי המדינות יש היסטוריה עשירה ובנוסף הצליחו לשמור על עצמאות מול מעצמות שניסו להשתלט עליהן, אתיופיה במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בסוף המאה ה-19 ויפן במלחמת רוסיה–יפן בתחילת המאה ה-20. כתוצאה מכך שתי המדינות הגדירו זו את זו כבעלות ברית אפשריות עד מלחמת העולם השנייה.
שתי המדינות חתמו על חוזה ידידות ומסחר בשנת 1930. בשנה שלאחר מכן, החלה אתיופיה לגשש לעבר בעלת בריתה האפשרית מאסיה, כאשר שר החוץ האתיופי הרוי וולדה סלאסי ביקר ביפן, והציג את הפירות שיכולה להניב ברית כלכלית וצבאית.
הוא התקבל באהדה מצד משרדי הממשלה היפנים ואזרחי יפן, ובפרט מצד האולטרה-לאומנים היפנים שהיו מעוניינים בברית של "העמים הצבעוניים" בעולם, והאמינו כי אתיופיה תמלא תפקיד מכריע בברית כזו.
הביקור המוצלח גרם להפצת שמועות לפיהן יורש העצר ממשפחת המלוכה האתיופית יינשא לנסיכה מהמשפחה הקיסרית היפנית.
בהמשך כתב הרוי על ביקורו ביפן בספרו "מסמך יפן", בו שטח את תפישתו לפיה לאתיופיה ויפן חולקות קווי דמיון וכי הן צריכות להיות מודעות יותר זו לזו; עוד נכתב בספר כי יפן היא המודרנית והמשגשגת יותר משני הצדדים.
בשנת 1933 הקימה אתיופיה קונסוליה של כבוד ביפן.
בשנת 1934 שתי ספינות תותחים יפניות ביקרו בג'יבוטי, עיר הנמל הראשית באתיופיה באותה עת.
בהמשך אותה שנה, שלחה ממשלת יפן את צושידה יוטקה לסייר ולהשקיף באתיופיה.
אף על פי שהיה מוטה ותמך בשמירה על עצמאות אתיופיה מפני כיבוש בריטי, צרפתי או איטלקי, והיה אופטימי בדבר הזדמנויות מסחריות אפשריות, חש צושידה כי אין ביכולתה של אתיופיה להשפיע על השאיפות האימפריאליסטיות של יפן.
למרות התקוות לברית בין שני העמים, ערב המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה בחרה ממשלת יפן לסייע לאיטליה, בעלת בריתה לברית מדינות הציר.
שגריר יפן באיטליה, סוגימורה יוטארו, אמר ב-16 ביולי 1935 כי לארצו אין אינטרסים פוליטיים באתיופיה וכי תשמור על נייטרליות במקרה של מלחמה.
דבריו עוררו זעם ביפן, שבה הייתה חיבה לאימפריה האפריקאית.
בהמשך, בקשתה של אתיופיה ב-2 באוגוסט לסיוע נדחתה, וכך גם הבקשה להכרזה לפיה יפן עומדת לצידה של אתיופיה.
היחסים אחרי מלחמת העולם השנייה
בשנת 1955 שתי המדינות ייסדו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ביניהן, ושלוש שנים מאוחר יותר החליפו שגרירים.
עד המהפכה באתיופיה בשנת 1974 מילאו משקיעים יפנים תפקיד מרכזי בתעשיית הטקסטיל האתיופית, אך לאחר המהפכה הולאמו נכסיהם.
במהלך 1982 ו-1983 התפשרה ממשלת אתיופיה עם אזרחים יפנים שתבעו אותה בגין הלאמת נכסים.
לאחר נפילת החונטה הצבאית האתיופית, הושבו הנכסים לבעליהם.
נכון לפברואר 2018 מתגוררים באתיופיה 240 יפנים.
יחסי בהוטן–ברזיל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל.
בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין ממלכת בהוטן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו בשנת 2009. שיתוף הפעולה שבין שתי המדינות הוא זניח, מלבד ביקורים דיפלומטיים אחדים מצד ראש ממשלת בהוטן ושרים - ב-2009 לכבוד כינון היחסים, ב-2012 על מנת להשתתף בוועידה שהתקיימה בריו דה ז'ניירו, וב-2018 להשתתפות בפורום המים העולמי.
בהוטן אינה מיוצגת בברזיל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ברזיל אינה מיוצגת בבהוטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ברזיל האמינה את שגרירותה שבניו דלהי, בירת הודו הסמוכה, על בהוטן.
יחסי אתיופיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, "היחסים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים מצוינים המונעים על ידי מגוון הסכמים בילטרליים".
המשרד מציין כי אתיופיה היא מדינה מועדפת לשיתופי פעולה בקרן אפריקה.
מיסיונרים שווייצרים החלו לפעול באתיופיה החל מהמאה התשע עשרה.
אלפרד אילג, מהנדס משווייץ, היה יועץ לשליט האתיופי מנליק השני החל משנת 1878. לאילג הייתה השפעה רבה על מדיניות החוץ של המדינה.
הוא היה הכוח המניע, יחד עם ממשלת צרפת, מאחורי בניית הרכבת מאדיס אבבה לג'יבוטי שתרמה רבות לפיתוח בירת אתיופיה.
שווייץ ואתיופיה חתמו על הסכם סחר וידידות בשנת 1933. שתי המדינות חזקו את יחסיהן לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ומלחמת העולם השנייה.
שווייץ פתחה נציגות דיפלומטית באדיס אבבה ב-1955 וזו הפכה לשגרירות ב-1962.
שווייץ תמכה באתיופיה במהלך הרעב שהיה בה בשנות השבעים של המאה העשרים ושנות השמונים של המאה העשרים.
בשנת 2014 נחתם בין שתי המדינות מזכר הבנות על מנת להגביר את הדיאלוג הבילטרלי הקיים ביניהן, שמתקיים מדי שנה.
שווייץ פיתחה תוכנית שיתוף פעולה לקרן אפריקה בין השנים 2018–2021 ואתיופיה היא המדינה שזוכה להכי הרבה משאבים ממנה.
התוכנית השווייצרית זכתה לתמיכה מצד הרשויות האתיופיות.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו באתיופיה מאה שמונים ואחד אזרחים שווייצרים.
אתיופיה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
אתיופיה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך.
שווייץ מיוצגת באתיופיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באדיס אבבה, בירת המדינה.
יחסי בהוטן–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ממלכת בהוטן לבין יפן.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו לראשונה ב-28 במרץ 1986.
יפן אינה מיוצגת בבהוטן בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגרירותה שבניו דלהי, בירת הודו הסמוכה, האמונה על בהוטן.
יפן תכננה לפתוח שגרירות בטהימפהו בירת בהוטן כבר ב-2014. אחת מהסיבות לפתיחת שגרירות יפנית בבהוטן היא להילחם בהשפעה הכלכלית של סין על השוק הבהוטני, ולפתח קשרי מסחר חדשים בין יפן לבהוטן.
עם זאת, פתיחת השגרירות בבהוטן אשר גובה מחיר רב מהממשלה היפנית, לא מבטיחה ליפן הצלחה בכניסתה לשוק הבהוטני.
נכון לשנת 2017 ליפן עדיין אין ייצוג בדרג שגרירות בבהוטן והיא עדיין מיוצגת על ידי שגרירותה בניו דלהי האמונה על בהוטן.
מה-15 בנובמבר עד ה-20 בנובמבר 2011 מלך בהוטן, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק ואשתו המלכה ג'טסון פמה ערכו ביקור ממלכתי ביפן.
משפחת הקיסרות של יפן ביקרה גם היא בבהוטן.
הביקור הראשון אירע במרץ 1987 על ידי נארוהיטו, יורש העצר לקיסרות יפן לשעבר וקיסר יפן בהווה.
הביקור השני אירע במרץ 1997 על ידי פומיהיטו, נסיך אקישינו ואשתו, קיקו, נסיכת אקישינו.
והביקור השלישי אירע ביוני 2017 על ידי בתם של קיקו ופומיהיטו, מאקו, נסיכת אקישנו.
בהוטן קיבלה סיוע רב מיפן בזמן שיטפון של אגם קרחוני אשר אירע באוקטובר 1994. מנהלת המחלקה לשירותי הידרו-מטה במשרד הכלכלה של בהוטן, קארמה צרינג, אמרה כי בהוטן מקבלת סיוע מהסוכנות הבינלאומית לשיתוף פעולה ביפן בפיתוח מערכת התרעה מוקדמת זולה ויעילה יותר למזעור נזקים משיטפונות פתאומיים של אגם קרחונים.
ממשלת יפן אף ערכה גם מחקרים גאולוגיים בבהוטן על אגמי הקרחונים בהרי ההימלאיה על מנת לעזור לבהוטן להתגבר על הנזק הרב הנגרם בעקבות אגמים אלו.
הסוכנות היפנית מתכננת להשלים את הפרויקט של בבהוטן עד 2016.
בהוטן נחשבת ליעד פופולרי בקרב אנשי יפן.
בתחילת 2012 ציין פונצו ג'ילטשן, מוקד התקשורת הרשמי של מועצת התיירות בבהוטן, כי מספר התיירים היפנים שביקרו בבהוטן גדל משמעותית.
בנוסף, ציון גם כי העלייה הדרסטית של התיירים היפנים לבהוטן התרחשה במיוחד לאחר שהמלך ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק והמלכה ג'טסון פמה ערכו ביקור במדינה ב-1987. בשנת 2011 ביקרו בבהוטן כ-7,000 יפנים.
יחסי בהוטן–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין בהוטן לדנמרק.
דנמרק מחזיקה בבהוטן משרד קשר בטהימפהו.
יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1985.
שיתוף הפעולה הדני בפיתוח עם בהוטן החל בשנת 1978 ובשנת 1989 נבחרה בהוטן לתוכנית הסיוע הדנית.
הסיוע התמקד בארבעה תחומי שיתוף פעולה: בריאות, חינוך, סביבה, פיתוח עירוני וממשל טוב.
האסטרטגיה הארצית הראשונה נערכה בשנת 1997 על תקופת התכנון 1998–2002. דנמרק הייתה במשך מספר שנים אחת התורמות הגדולות ביותר לסיוע בפיתוח לבהוטן.
ראש הממשלה של בהוטן, ג'יגמה תינלי, ביקר אצל מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בשנת 2010.
דנמרק תומכת במגזר החינוך בבהוטן מאז תחילת שנות ה-90. דנמרק תומכת גם בבהוטן בהפחתת העוני ובחופש העיתונות.
1.1 מיליון קרונה דנית הושקעו במגזר הבריאות, איכות הסביבה ופיתוח עירוני בשנת 2012.
בהוטן ודנמרק חתמו על הסכם על ממשל טוב וסך כולל של 50 מיליון קרונה דנית נמסר על ידי דנמרק.
האסטרטגיה של דנמרק לבהוטן, בתקופה שבין 2008 עד 2013 צפויה להיות התוכנית האחרונה לסיוע שתתקיים.
היחסים הדו צדדיים בין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה של הודו היו קרובים בעבר.
מאז שקיבלה עצמאות בשנת 1947, הודו ירשה את רמת הסוזרניות מעל בהוטן מהאימפריה הבריטית.
למרות שהרבה השתנה מאז, הודו ממשיכה להשפיע על מדיניות החוץ, ההגנה והסחר של בהוטן.
אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 605 ק"מ.
הודו היא השותפה העיקרית של בהוטן בכלכלה, פוליטיקה וחילופי תרבות.
הודו אחראית לרוב המכריע של פעולות סחר חוץ של בהוטן.
תושבי הודו יכולים לבקר בבהוטן כמעט ללא מגבלות, וזה הרבה יותר קשה לתושבי מדינות אחרות.
בהוטנים מבקרים לעיתים קרובות בהודו לצורך לימודים, טיפול, עלייה לרגל, עסקים.
בהוטנים רבים סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות הודיות.
הודו תומכת בבהוטן מבחינה צבאית.
במקביל, בהוטן מתייחסת להודו בזהירות מסוימת, מחשש לריבונותה וזהותה התרבותית.
במשך מרבית תולדותיה נותרה בהוטן במדיניות מבודדת, נותרה מחוץ לארגונים בינלאומיים וקיימה יחסים דו-צדדיים עם כמות ספורה של מדינות.
בשנת 1865 נחתם הסכם הידידות הראשון בין בהוטן להודו הבריטית.
כאשר הפכה בהוטן למלוכה, הודו הבריטית הייתה המדינה הראשונה שהכירה בה, ובשנת 1910 עודכן האמנה.
בהוטן הייתה מהראשונים שהכירו בעצמאות הודו בשנת 1947, ונוצרו יחסים קרובים בין המדינות, שהתעצמו לאחר סיפוחה של טיבט על ידי סין בשנת 1950 וסכסוכי הגבול שלה עם בהוטן והודו.
הודו היא השותפה המסחרית הגדולה ביותר של בהוטן, והיא מהווה 98% מהיצוא ו-90% מייבוא בהוטן.
ב-8 באוגוסט 1949 חתמו בהוטן והודו על חוזה ידידות הקורא לשלום בין שתי המדינות ואי התערבות בענייניהם הפנימיים.
עם זאת, בהוטן הסכים לתת "מנהיגות" למדיניות החוץ שלה בידי הודו, ושתי המדינות הסכימו על שיתוף פעולה הדוק בתחום מדיניות החוץ וההגנה.
הסכמי סחר והסגרה חופשיים נחתמו אף הם.
כיבוש טיבט על ידי סין הקומוניסטית קירב את המדינות אף יותר.
בשנת 1958 ביקר ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו בבהוטן ואישר מחדש את תמיכת הודו בעצמאותה של בהוטן, ואז הצהיר בפרלמנט ההודי כי כל תוקפנות נגד בהוטן תחשב כתוקפנות נגד הודו.
הודו העניקה עזרה כלכלית וצבאית לבהוטן, שהתחילה בתוכנית מודרניזציה לחיזוק ביטחונה.
למרות שהודו אישרה שוב ושוב את תמיכתה הצבאית בבהוטן, זו האחרונה הביעה דאגה מיכולתה של הודו להגן על בהוטן מסין, תוך כדי מלחמה עם פקיסטן.
הצבא ההודי מיוצג בבהוטן על ידי בסיס צבאי בהא ועל ידי כמה משימות.
מאז 1962, IMTRAT - הארגון הצבאי ההודי (Indian Military Training Team), שבסיסה בהא, פועלת בבהוטן.
למרות היחסים הטובים, הודו ובהוטן לא השלימו את תיחום הגבול עד לתקופות 1973–1984. המשא ומתן עזר לפתור את ההבדלים בכללותם, למעט כמה קטעים קטנים, כולל באזור שבין שרפנג לגלפה ובגבול המזרחי עם הודו בארונאצ'ל פרדש.
למרות היחסים הקרובים והידידותיים, ממשלת בהוטן הודיעה על הצורך לתקן חלק מהאמנה כדי לחזק את ריבונותה של בהוטן.
בהוטן החלה לכונן בהדרגה יחסים עצמאיים בעניינים בינלאומיים, הצטרפה לאומות המאוחדות בשנת 1971, הכירה בעצמאות בנגלדש וחתמה על הסכם סחר חדש בשנת 1972, שקבע את הפטור של סחורות בהוטן מחובות יצוא בעת הייצוא למדינות שלישיות.
בשנים 2003–2004 ביצע צבא בהוטן מבצעים נגד מורדים הודים מהעיר אסאם אשר להם היו בסיסים בבהוטן והשתמשו בהם לארגון התקפות אדמות הודיות.
בהוטן והודו שינו את חוזה 1949 וחתמו על חוזה ידידות חדש בשנת 2007. האמנה החדשה הסירה את ההוראות כי הודו הובילה בעבר את מדיניות החוץ של בהוטן, ובהוטן כבר לא נדרשת להסכמת הודו לייבא נשק.
בשנת 2008 ביקר ראש ממשלת מאנמוהאן סינג בבהוטן והביע תמיכה איתנה במהפך הדמוקרטי הבהוטני.
הודו גם הסכימה לייבא לפחות 5,000 מגה וואט חשמל מבהוטן עד 2020.
יחסי בהוטן – הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין בהוטן לבין הממלכה המאוחדת.
למרות זאת, השלום היה מתוח והיתקלויות-גבול עם הבריטים המשיכו במהלך מאה השנים הבאות.
היתקלויות אלו הובילו לבסוף למלחמת דואר על השליטה בעמקי הדואר באזור בנגל.
מבסיס כוחו במרכז בהוטן וונגצ'וק הביס את יריביו הפוליטיים ואיחד את בהוטן על אף מספר התקוממויות אזרחים שעלו נגדו.
כיום מיוצגת בריטניה בבהוטן באמצעות הקונסוליה בטימפו, ואילו לבהוטן אין כל ייצוג בבריטניה.
היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה העממית של סין יחסית מתוחים והמדינות אינן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
סין חולקת גבול משותף עם צפון בהוטן, סכסוכים על הגבול של 470 ק"מ וסכסוכים טריטוריאליים הם מקור לסכסוך פוטנציאלי.
מאז שנות ה-80 קיימו ממשלות מדינות אלה באופן קבוע שיחות בנושאי גבול וביטחון שנועדו להפחית את המתחים.
לאורך כל תולדותיה, היו לבהוטן קשרים תרבותיים, היסטוריים, דתיים וכלכליים קרובים עם טיבט.
היחסים עם טיבט הפכו מתוחים כאשר בהוטן התייצבה לצד האימפריה הבריטית במלחמתה עם טיבט.
כניסתם של חיילים סיניים לטיבט בשנת 1951 גרמה למתח ניכר עם בהוטן, שחששה מהתוקפנות של סין.
הגבול עם סין מעולם לא הוכר רשמית, וההתקוממויות הפופולריות בטיבט נגד סין הקומוניסטית בשנת 1959, ובריחת הדלאי לאמה להודו הפכו את ההגנה מסין לעדיפות עליונה עבור בהוטן.
ההערכה היא כי למעלה מ-6,000 טיבטים ברחו לבהוטן וקיבלו מקלט מדיני.
הצבא הסיני כבש שמונה מובלעות במערב טיבט תחת שלטון בהוטני.
בשנת 1961 פרסמה סין מפה עם מתווה שונה של קו הגבול המסורתי, שהראה כי חלק מהשטחים של בהוטן, נפאל והמדינה ההודית - סיקים שייכים לסין.
פלישתם של חיילים סינים ורועים טיבטיים לשטח בהוטאני גרמה גם למתיחות בבהוטן.
בהוטן סגרה את גבולותיה ויצרה קשרים צבאיים נרחבים עם הודו.
במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962, הרשויות הבהוטניות אפשרו את תנועת הכוחות ההודים דרך שטחה של בהוטן.
עם זאת, התבוסה של הודו עוררה את החשש ביכולתה של הודו להגן על בהוטן.
לפיכך ביחסיה עם הודו דבקה בהוטן במדיניות נייטרלית.
על פי הצהרה רשמית של מלך בהוטן בפרלמנט, ישנן ארבע טריטוריות שנויות במחלוקת בין בהוטן לסין.
השטח השנוי במחלוקת משתרע על שטח של יותר מ-270 קמ"ר.
עד שנות ה-70 ייצגה הודו את האינטרסים של בהוטן במשא ומתן עם סין.
בהיותה חבר באומות המאוחדות בשנת 1971, התחילה בהוטן לעבור מסלול אחר במדיניות החוץ שלה.
באו"ם הצביעה בהוטן בעד סין ותמכה במדיניות "סין המאוחדת".
בשנת 1974 הוזמן שגריר סין בהודו לבהוטן להשתתף באירועים לרגל הכתרתו של המלך ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק.
בשנת 1983 נערך בניו יורק משא ומתן בין שרי החוץ של בהוטן וסין, בהם דנו בכינון יחסים דו-צדדיים.
בשנת 1984 החלו בהוטן וסין במשא ומתן ישיר שנתי על סוגיית הגבולות.
בשנת 1998 חתמו בהוטן וסין על הסכם לשלום ושלווה בגבול.
זה היה ההסכם הדו-צדדי הראשון בין שתי המדינות.
בהתאם לאמנה, סין אישרה מחדש את כיבודה לריבונותה ולשלמות הטריטוריאלית של בהוטן, ושני הצדדים הסכימו לבנות יחסים על בסיס "חמשת העקרונות של דו קיום בשלום".
עם זאת, סין, בניגוד להסכם 1998, החלה בבניית כבישים בשטחים שבמחלוקת.
העיתון הבהוטני קינסל כתב כי סין יכולה להשתמש בכבישים לצורך תביעות נוספות בשטחי הגבול.
בשנת 2002 הגישה סין ראיות לטענות בשטחים שבמחלוקת, לאחר שהושג משא ומתן על הסכם ביניים.
יחסי אתיופיה-סומליה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה.
אורך הגבול המדיני בין המדינות הוא 1,640 ק"מ.
עמי אתיופיה וסומליה היו בקשר מאז ימי קדם.
במאה ה-17 הוביל האימאם הסומלי אחמד אבן איברהים אל-גאזי את ההתקפה על האימפריה האתיופית, כתוצאה ממנה רוב המדינה הנוצרית הזו נפלה תחת שלטון הסולטנות המוסלמית אדאל.
תחת הנהגתו של אחמד אבן איברהים אל-גאזי, נלחמו בעיקר סומלים אתניים ובני בריתם - האימפריה העות'מאנית, ואילו המפקד הפורטוגזי כריסטופר דה גמה נחלץ לעזרתם של אתיופים.
במהלך המלחמה התמודדו אדאל ואתיופיה עם אובדן העבודה ומשאבי הטבע, מה שהפחית את השפעתן של שתי המעצמות ושינה את מאזן הכוחות האזורי במשך מאות שנים רבות.
היסטוריונים רבים מאמינים כי סכסוך זה שימש כגורם ההיסטורי לעוינות בין סומליה לאתיופיה כיום.
בשנת 1948, בלחץ של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בריטניה העבירה את ח'אוד ואוגדן לאתיופיה על בסיס חוזה שנחתם בשנת 1897, כאשר הבריטים מסרו את שטח סומליה לקיסר אתיופיה מנליק השני בתמורה לעזרתו במלחמה במורדים סומלים.
בהעברת הארץ טענה בריטניה כי לסומלים יש את הזכות לשמור על האוטונומיה שלהם, אולם אתיופיה הכריזה מיד על ריבונות מלאה על האזור.
בשנת 1956, בריטניה הציעה לאתיופיה עסקה לרכישת האדמות הסומליות שהועברו, אך אתיופים דחו זאת.
בשנת 1960 סומליה חזרה לעצמאותה וסוגיית אזור אוגדן חזר לסדר היום.
ב-16 ביוני 1963 מרדו פרטיזנים סומלים בהודאיו לאחר שהקיסר האתיופי היילה סלאסי דחה את תביעתם עבור אוטונומיה באוגדן.
תחילה סירבה ממשלת סומליה לתמוך בכוחות הפרטיזנים באוגדן, שכוחם היה כ-3,000 איש.
עם זאת, בינואר 1964, לאחר שאתיופיה העבירה יחידות חדשות לאוגדן, החלו הסומלים לבצע התקפות קרקע ואוויר מעבר לגבול ולסייע לפרטיזנים.
חייל האוויר האתיופי הגיב בתקיפות אוויריות על ערים בסומליה, כולל בלאדוויינה וגלקאיו.
ב-6 במרץ 1964 חתמו הרשויות בסומליה ואתיופיה על הפסקת אש.
בסוף מרץ 1964 חתמו הצדדים על הסכם נוסף בעיר ח'רטום שבסודאן, והודיעו על נסיגת הכוחות מהגבול, הפסקת התעמולה ותחילת משא ומתן לשלום, וסומליה הפסיקה לתמוך בפרטיזנים.
ביולי 1977 פרצה מלחמת אוגדן לאחר שנשיא סומליה סיאד בארה ניסה ליישם את התפיסה הפוליטית של סומליה הגדולה.
בשבוע הראשון לסכסוך, הכוחות הסומלים כבשו את אוגדן הדרומית והמרכזית, והצבא האתיופי נסוג לפרובינציה סידאמו.
עד ספטמבר 1977, סומליה שלטה ב-90% מאוגדן וכבשה את העיר בעלת החשיבות האסטרטגית ג'יג'יגה, וגם את דירה דאווה.
עם זאת, לאחר שהסומלים התקרבו לעיר הרר, 20,000 חיילים קובנים וכמה אלפי מומחים סובייטים הגיעו לעזרת החונטה הצבאית האתיופית הקומוניסטית.
עד 1978, הכוחות הסומלים הושלכו מאוגדן.
לאחר אירועים אלה, מוחמד סיאד בארה החליט לנטוש את שיתוף הפעולה עם ברית המועצות והחל ליצור קשרים עם מדינות אחרות.
בתחילת שנות ה-90 התנהלו מלחמות אזרחים בשתי מדינות אלה , שהשפיעו על מערכת היחסים ביניהן.
בשנת 2006 השתלט איחוד בתי הדין האסלאמיים (ארגון מוסלמי בסומליה) על חלקה הדרומי של סומליה והכניס מיד את חוקי שריעה בשטחה.
ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה ביקשה לחזק את מעמדה במדינה בעזרת חיילים אתיופים, שומרי שלום של האיחוד האפריקאי ותמיכת תעופה מארצות הברית, מה שהוביל בסופו של דבר לתבוסת איחוד בתי הדין האסלאמיים.
לאחר התבוסה, התאחדות איחוד בתי הדין האסלאמיים התפצלה למספר סיעות שונות: התנועה הרדיקלית א-שבאב המשיכה להילחם נגד הממשלה וחינתה את נסיגת הכוחות המזוינים האתיופים במדינה.
בין 31 במאי ל-9 ביוני 2008, ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה והקבוצה הרדיקלית "הברית למען שחרור סומליה" השתתפו בשיחות השלום בג'יבוטי, שתווכו על ידי האומות המאוחדות.
הוועידה הסתיימה עם חתימת הסכם על נסיגת הכוחות האתיופים בתמורה לסיום העימות המזוין.
בהמשך הורחב הפרלמנט הסומלי ל-550 מושבים כדי להכיל את חברי הברית למען שחרור סומליה.
בינואר 2009 משכה אתיופיה את כוחותיה מסומליה.
באוקטובר 2011 החל המבצע הצבאי הרב-לאומי לינדה נצ'י נגד המיליטנטים של א-שבאב בדרום סומליה, הכוחות המזוינים של אתיופיה הצטרפו לקמפיין זה חודש לאחר שהחל.
נציב השלום והביטחון של האיחוד האפריקאי אמר כי הכוחות המזוינים של אתיופיה יכולים לעזור לרשויות הסומליות להשיג שליטה רבה יותר על שטחן.
הממשלה הפדרלית הסומלית הוקמה ב-20 באוגוסט 2012 והפכה לשלטון המרכזי הקבוע הראשון במדינה מאז פרוץ מלחמת האזרחים.
בחודש שלאחר מכן נבחר חסן שייח' מחמוד לנשיא החדש של סומליה, וראש ממשלת אתיופיה, היילמריאם דסלן, השתתף בטקס חנוכתו.
ב-6 בינואר 2024, נשיא סומליה חסן שייח' מוחמד חתם על חוק ל"ביטול" הסכם ימי בין אתיופיה לאזור הבדלני של סומלילנד.
אמנם אתיופיה לא מכירה באופן רשמי בסומלילנד, אך היא נחשבת לידידתה הקרובה ביותר וממשלתה נחשבת לממשלה המרחיקה ביותר ביחסיה עם סומלילנד ואף הביעה תמיכה במתן עצמאות למדינה, בנימוקים הבאים: ראשית, היותה של סומלילנד מדינה ששואפת לדמוקרטיה, שלווה ואינה מהווה איום.
שנית, פיצולה של סומליה יחליש אותה, ובכך יגביר את ביטחונה של אתיופיה.
שלישית, אינטרס ביחסים דיפלומטיים בשל רצועת הים הרחבה של סומלילנד.
בינתיים, נראה כי אתיופיה מחכה לאישורו של האיחוד האפריקאי, אולם עשויה להכיר בה באופן עצמאי אם הדבר לא יקרה בשנים הקרובות.
יחסי אתיופיה–רוסיה הם היחסים דיפלומטיים בין רוסיה לבין אתיופיה.
היחסים בין האימפריה הרוסית לאתיופיה
הבכיר הרוסי הראשון שביקר בבירת אתיופיה ויצר קשרים רשמיים עם רשויות המדינה הלגיטימיות של הקיסר מנליק השני היה בשנת 1889 סגן ויקטור פדורוביץ' מושקוב, שביצע פקודה סודית של הקיסר אלכסנדר השלישי.
בתחילת 1898 הגיעה לאדיס אבבה המשלחת הדיפלומטית הרוסית בראשות פ' מ' ולסוב, מה ש סימן את תחילת היחסים הרשמיים בין המדינות.
המוצלח, לפחות בשלב הראשון (לפני 1907), התפתחות היחסים בין רוסיה לאתיופיה נבעה בעיקר מהעובדה שרוסיה לא השתתפה בחלוקה הקולוניאלית באפריקה, ולכן לא היוותה שום איום על אתיופיה.
כיריבה של בריטניה ואיטליה בפוליטיקה האירופית, רוסיה הפכה באתיופיה באופן אובייקטיבי למשקל נגד פוליטי לתוכניות האימפריאליסטיות של מעצמות אלה.
משימת המשלחת הרוסית הייתה "לזכות באמון הפגוע, ואם אפשר, להגן עליו מפני תככים של יריבינו הפוליטיים, ובמיוחד הבריטים, הרודפים אחרי יעדים כל כך שאפתניים וטורפים באפריקה." היעדר האינטרסים הפוליטיים והכלכליים המובהקים באתיופיה אפשר לרוסיה לתפוס את מקומו של יועץ מיטיב תחת הקיסר האתיופי.
בנוסף, קצינים רוסים, בהשתתפותם במשלחות צבאיות של חיילים אתיופים, תרמו תרומה משמעותית לחיזוק שלמותה הטריטוריאלית של אתיופיה.
עם זאת, חוסר העניין של ממשלת רוסיה בענייני אפריקה, שקבע את מקומה של אתיופיה בפריפריה של האינטרסים הפוליטיים של רוסיה, קבע את אופייה הבלתי פעיל והאטה יחסית של הנוכחות הרוסית במדינה זו.
מבין כל המעצמות האירופיות, רק רוסיה לא סיכמה הסכם עם אתיופיה שיספק לה את הטיפול הלאומי המועדף ביותר במדינה.
דיפלומטים רוסים נאלצו לעבוד באתיופיה באווירה של התנגדות הולכת וגוברת מהדיפלומטיה של מערב אירופה, שלא רצתה לחזק את מעמדה של רוסיה במדינה זו.
התככים של נציגים דיפלומטיים מערב אירופיים, יחד עם האוריינטציה הפרו-גרמנית ההולכת וגוברת של החלק המשפיע על הממסד האתיופי, הביאו להיעלמותם ההדרגתית של קשרים רוסיים-אתיופים.
בשנים ההן, האירוע המוצלח היחיד ביחסים בין המדינות היה התארגנותו ופעילויותיו לאחר מכן של בית חולים רוסי באתיופיה.
עם זאת, בשנת 1906 הוא הפסיק את עבודתו, וצוותו הוחזר לרוסיה.
עם זאת, באופן כללי, פעולותיה של רוסיה באתיופיה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ובעיקר התמיכה הדיפלומטית והחומרית חסרת העניין שלה, היו גורם חשוב לחיזוק מעמדה של מדינה זו.
בשנת 1917, עקב העובדה כי תחילה האימפריה הרוסית, ואחר כך הרפובליקה הרוסית שהחליפה אותה, חדלה להתקיים, הופסקו היחסים בין רוסיה לאתיופיה.
ניסיונות רוסיה הסובייטית בשנים 1921–1922 וברית המועצות בשנת 1924 לשחזרם כשלו בגלל התנגדות הדיפלומטיה של בריטניה, צרפת ואיטליה, וכן בגלל תגובה פנימית.
למרות היעדר יחסים רשמיים, ברית המועצות ואתיופיה הצליחו לסיים כמה עסקות סחר מועילות הדדית בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם איפשרו לאדיס אבבה להשתכנע כי הקשרים הכלכליים הסובייטים-אתיופים המתעוררים חיוביים לעמדת מדיניות החוץ של המדינה.
בשנת 1934 פנתה ממשלת אתיופיה לברית המועצות בבקשה מתעקשת להרחיב את הסחר ולהחזיר את היחסים הדיפלומטיים, שהובנו במלואה במוסקבה.
עם זאת, המלחמה עם איטליה שפרצה עד מהרה לא אפשרה לממש את כוונותיהם של שני הצדדים.
ב-21 באפריל 1943 חודשו היחסים בין המדינות ביוזמת אתיופיה.
בשנת 1977 פרצה מלחמת אוגדן בין אתיופיה לסומליה, שבה תמכה ברית המועצות באתיופיה.
בשנת 1978 נחתם חוזה בין ברית המועצות לאתיופיה לשיתוף הפעולה.
בסיוע ברית המועצות הוקמו מפעלים תעשייתיים, מתקני אנרגיה באתיופיה, ובוצעה כמות משמעותית של חיפושים גאולוגיים.
יותר מעשרים אלף אזרחי אתיופיה קיבלו השכלה במוסדות החינוך של ברית המועצות ורוסיה; כ-5,000 אתיופים עברו הכשרה מקצועית למושאי שיתוף פעולה.
בראשית שנות ה-90, עקב התפרקות ברית המועצות ושינויים פוליטיים פנימיים באתיופיה, חלה ירידה קלה בהיקף שיתוף הפעולה בין המדינות.
נכון לעכשיו שגרירות רוסיה, משרד רוזזרוב זצנטר ובית החולים הצלב האדום הרוסי פועלים באדיס אבבה.
מאז שנת 2002 קיים משטר כניסה ללא ויזה בין המדינות לדרכונים דיפלומטיים ושירותים.
במלחמת רוסיה אוקראינה שפרצה ב-2022 ממשלת אתיופיה כמו רב המדינות האפריקאיות הביאו תמיכה חזקה ברוסיה
אתיופיה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ואילו רוסיה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יחסי בהוטן–צ'ילה הם היחסים הבילטרליים שבין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
כיום לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות, ושתי המדינות לא מיוצגות האחת אצל השנייה, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
זאת כחלק ממדיניות ההתבדלות של בהוטן, שמגבילה את כמות המדינות שבהוטן מקיימת איתם יחסים.
למרות זאת, שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים.
יחסי אתיופיה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה ואתיופיה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-16 באוקטובר 1945. בסוף 2015, צ'ילה החליטה לפתוח שגרירות קבועה באתיופיה, בהתחשב שהיא מדינה מאוד רלוונטית ברמה הבינלאומית, אשר בה שוכן מטה האיחוד האפריקני והנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה.
בשנת 2015, הסחר בין שתי המדינות הסתכם בכ-700,000 דולר, עם קצב צמיחה שנתי ממוצע של 3.8% בחמש השנים שקדמו לה.
המוצרים העיקריים המיוצאים על ידי צ'ילה הם מיץ ענבים, תפוחים טריים וציוד קידוח, בעוד שאתיופיה מייצאת בעיקר נעליים, קפה ומגבות כותנה.
אתיופיה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יחסי אתיופיה–צרפת הם היחסים הבינלאומיים בין אתיופיה וצרפת.
לפני מלחמת העולם השנייה צרפת התמודדה על השפעה באתיופיה נגד הבריטים והאיטלקים.
בשנת 1883 הגיעו הצרפתים לג'יבוטי המודרנית והקימו פרוטקטורט למרות שהגבול בין המושבה הצרפתית לאתיופיה לא פורסם עד 1897.
בשנת 1920, הצרפתים ניסו להסיר את אמברגו הנשק, אך האיטלקים והבריטים סירבו למרות שהצרפתים הבריחו נשק מיושן דרך סומלילנד הצרפתית.
בשנת 1907 הקיסר מנליק השני העניק לצרפת את השגרירות הגדולה בעולם עם 106 דונם.
בשנת 1917 הוקמה מסילת ברזל בין ג'יבוטי לאדיס אבבה.
בשנת 1918 ביקש ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו מראש הממשלה האיטלקי ויטוריו אמנואלה אורלנדו מטעמו של הנסיך יורש העצר היילה סלאסי על קבלתם של 2,000 חיילים אתיופים להילחם במלחמה, אך אורלנדו דחתה את ההצעה.
היילה סלאסי סייר באירופה, כולל צרפת, כדי להודות להם על הכללת ארצו ולמד על דרכים למודרניזציה של אתיופיה.
ב-16 באפריל 1924 עזבו סלאסי ושלושים ותשעה אנשים את אדיס אבבה ברכבת והגיעו למרסיי, צרפת ב-14 במאי.
יומיים לאחר מכן הוא הגיע לפריז, שם פגש אותו הנשיא אלכסנדר מילרן וראש הממשלה רמון פואנקרה.
במהלך סיורו בצרפת צפה בתרגילי אימונים צבאיים בוורסאי והעניק מדליות לשני אנשי צוות טנקים.
בשנת 2019 ביקר הנשיא עמנואל מקרון באתיופיה לאחר שנערכו תוכניות בצרפת לשלוח 100 מיליון אירו סיוע כלכלי לאתיופיה.
יחסי בהוטן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת בהוטן לממלכת ספרד.
על פי אמנה שנחתמה בין בהוטן להודו ב-8 באוגוסט 1949, מדיניות החוץ של בהוטן הונחתה על ידי הודו עד להחלפת האמנה בשנת 2007. בהוטן הצטרפה לאומות המאוחדות בשנת 1971. עד אוקטובר 2010, ממלכת ספרד וממלכת בהוטן לא כוננו יחסים דיפלומטיים, אף שקיימו מגעים בלתי רשמיים.
זה נעשה בדרך כלל באמצעות המשלחת הדיפלומטית הספרדית בניו דלהי, במסגרת האומות המאוחדות, או במסגרת האיחוד האירופי.
היחסים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי לראשונה ב-19 באוקטובר 2010, במהלך ביקור דיפלומטי בן ארבעה ימים בספרד של ראש ממשלת בהוטן, ג'יגמה יוסר ת'ינלי, שהתקבל על ידי חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ונפגש עם שר החוץ, מיגל מורטינוס.
בפגישה שני הצדדים הסכימו להתחיל בתהליך כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי הממלכות.
לפני 19 באוקטובר 2010 הייתה בהוטן אחת משתי המדינות היחידות בעולם, יחד עם קיריבטי, שלא קיימה יחסים דיפלומטיים עם ספרד.
ארבעה חודשים לאחר מכן, ב-11 בפברואר 2011, השגריר הקבוע של ספרד באו"ם בניו יורק נפגש עם שגריר בהוטן, וביסס רשמית יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
שני ראשי המשלחות שלחו מכתב משותף למזכ"ל האו"ם ובו בישרו על כינון יחסים דיפלומטיים בין ממלכת ספרד לממלכת בהוטן וביקשו להפיץ עותק של המכתב בין כל המדינות החברות באו"ם.
המשלחות של שנת המדינות הוציאו גילוי דעת משותף הקובע כי ספרד ובהוטן החליטו לכונן יחסים דיפלומטיים קונסולרי, החלת אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים 24 באפריל 1961 אמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים 24 באפריל 1963, כמו גם החלפת נציגים דיפלומטיים ברמת השגרירות.
שגרירות ספרד בניו דלהי ושגרירות בהוטן בבריסל אחראיות על קיום יחסים דיפלומטיים וקונסולריים בין שתי המדינות.
ספרד הפכה למדינה ה-26 עימה מקיימת בהוטן יחסים דיפלומטיים.
כינון היחסים הדיפלומטיים עם בהוטן מגיב לעקרון האוניברסליות השולט במדיניות החוץ הספרדית.
בין ממלכת בהוטן לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, ושתי המדינות לא מיוצגות האחת אצל השנייה, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה, אולם שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים.
מאז 2012 נעשו מאמצים לפנות לרשויות בהוטאניות במטרה לבחון את כינון היחסים הדיפלומטיים.
עם זאת, מדיניותה של בהוטן היא ליצור רק יחסים דיפלומטיים עם המדינות המספקות כמויות נדיבות של סיוע בפיתוח.
בנובמבר 2010 שלחה ממשלת בהוטן משלחת בת עשרה חברים להשתתף בכנס האו"ם לשינוי אקלים בקנקון שבמקסיקו.
יחסי אתיופיה–מצרים הם היחסים דו-צדדיים בין ממשלות רפובליקת מצרים הערבית לבין ממשלות הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה.
שתי המדינות יצרו קשרים דיפלומטיים בשנת 1927 והיחסים הם הוותיקים ביותר ביבשת אפריקה ובין הוותיקים בעולם.
שתיהן חברות ביוזמת אגן הנילוס וחולקות יחסים בעלי אופי מיוחד בשל תפקידן המכריע בסוגיות חיוניות כמו תיק המים של הנילוס והאינטרס המשותף לקיום ביטחון באזור קרן אפריקה על ידי מאבק בטרור ובפיראטיות.
הקשר הראשון בין שתי המדינות נמשך לפני כמעט שבעת אלפים שנה כאשר המצרים הקדמונים פתחו במסע המתועד המוקדם ביותר שלהם לארץ פונת תחת סחו רע של השושלת החמישית, אף כי ישנם ממצאי זהב פונתי במצרים שמתוארכים לתקופות מוקדמות עוד יותר בתקופת שלטונו של המלך ח'ופו של השושלת הרביעית.
מצרים קדומים כינו את המקום הזה טא-נטר (ארץ האלים) וראו בו ארץ מסתורית ובלתי ידועה עם הון רב.
לעיתים קרובות הם עסקו במסעות סחר עם שותפיהם בפונת, שם רכשו זהב, קטורת, הובנה, שנהב, עבדים, חיות אקזוטיות ועורות.
בעשור האחרון מתפתח סכסוך בין מצרים לאתיופיה עקב בניית סכר הרנסאנס.
מוסלמים באתיופיה גם מחוברים באופן הדוק למוסד אל-אזהר בקהיר.
בשנת 1905 סייע הבנק הלאומי של מצרים להקים את הבנק הראשון אי פעם באתיופיה, בנק אביסיניה שפעל כשלוחה שלו.
הוא קיבל מונופול של 50 שנה והיה הסוכן הפיסקלי של ממשלת אתיופיה וכן המנפיק היחיד.
השטרות והיה אחראי על גביית פיקדונות ומתן הלוואות וכן על סחר בזהב וכסף, אגירת סחורות בסיסיות והשקעות.
במובן מסוים, הוא פעל כבנק מרכזי ובנק מסחרי עד 1930, אז הוא הועבר לממשלת אתיופיה אחרי עלייתו של היילה סלאסי לשלטון.
הוא לא היה יכול לקבל את העובדה שהבנק המנפיק במדינה נמצא בבעלות זרה.
בנק חדש שהיה תחת שליטת הממשלה, בנק אתיופיה, הוקם בשנת 1931 ושמר על ההנהלה וכמעט כל אנשי הצוות, הנכסים והלקוחות של הבנק הישן עד לפלישה האיטלקית לאתיופיה בשנת 1936 כשהוא חוסל.
כיום קיימים באתיופיה מעל 72 פרויקטים של השקעות מצריות בתחומי החקלאות, ייצור בעלי החיים, התעשייה, התיירות והנדל"ן.
פרויקט נוסף המיושם הוא אזור תעשייה מצרי בעיר אדמה, כ-90 ק"מ מהבירה אדיס אבבה.
כמו כן, חברת הקבלנים הערבית פתחה משרד במדינה.
היחסים בין מצרים לאתיופיה הידרדרו לאחרונה, מה שניכר בחילוקי הדעות בין המדינות במעלה הזרם במורד הזרם של אגן הנילוס, שכן אתיופיה הובילה ועודדה את המדינות במעלה הזרם לחתום על הסכם לחלוקה מחודשת של מי הנילוס, למרות התנגדויות מצרים וסודאן.
בנובמבר 2010 האשים ראש ממשלת אתיופיה, מלס זנאווי, את מצרים בפעולה צבאית נגד מדינתו בגלל הסכסוך על מימי הנילוס, ותמיכה בקבוצות מורדים נגד המשטר באדיס אבבה.
הטענה הדהימה את קהיר, אשר טענה בתגוביה שהאשמות אלה מופרכות.
זנאווי אמר לסוכנות הידיעות רויטרס כי מצרים אינה יכולה לנצח במלחמה עם אתיופיה על מי נהר הנילוס, וכי היא תומכת בקבוצות המורדים בניסיון לערער את יציבותה של המדינה.
הוא הוסיף: "אני לא חושש שהמצרים יפלשו לפתע לאתיופיה.
איש שניסה זאת לפני כן לא ידע לספר את תוצאות פעולתו, ואני לא חושב שהמצרים יהיו שונים מאלה שקדמו להם, ואני חושב שהם יודעים זאת".
זנאווי הוסיף: "הגיע הזמן שהמצרים יחליטו אם הם רוצים לחיות ב או ב".
מנגד, מצרים הביעה את הפתעתה ואת צערה על הצהרות אלה, ודובר משרד החוץ המצרי, חוסאם זכי, אמר בהצהרה כי מה שמפתיע הוא הדיבור של זנאווי על עימות צבאי בין שתי המדינות סביב המים.
הוא הוסיף כי ההאשמות הכלולות בהצהרותיו של זנאווי בנוגע לניצול מצרים של קבוצות המורדים נגד המשטר השולט באתיופיה הן האשמות שווא, והדגישו את נכונותה של מצרים להגיע למשטר באדיס אבבה כדי לספק את האווירה המתאימה המונעת מכל צד להרוויח מהנוכחות של הקבוצות האלה.
זכי הביע את צערו של מדינתו כי כמה מדינות – בראשות אתיופיה – צפו את תוצאות הדיאלוג על ידי חתימה על טיוטת הסכם המסגרת המלא, לפני שהגיעה להסכמה הרצויה על שיתוף במי הנילוס.
שר החוץ המצרי אחמד אבו אל-רייט, מצדו, במהלך ביקורו באבו דאבי, הביע את הפתעתו מהשפה בה נהג זנאווי באומרו כי מצרים אינה מחפשת מלחמה, ולא תהיה מלחמה.
תשע מדינות אגן הנילוס, כולל מצרים ואתיופיה, מנהלות שיחות כבר יותר מעשר שנים ליישוב סכסוכים בנוגע לחלוקת מי הנילוס, מכיוון שחלק מהמדינות מאמינות שהיו נתונים לאי הוגנות בהסכם קודם שנחתם ב-1929. אך במאי 2010 חתמו אתיופיה, אוגנדה, טנזניה, רואנדה וקניה על הסכם חדש, הסותר את ההסכם הקודם על מימי הנילוס.
המדינות החותמות העניקו לשאר מדינות אגן הנילוס – מצרים, סודאן, בורונדי והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – שנה להצטרף להסכם, אך מדינות אלה היו חלוקות בשל חילוקי דעות מאחורי הקלעים מאז החתימה.
על פי הסכם 1929, מצרים – שתעמוד בפני מחסור במים עד 2017 – תקבל 55.5 מיליארד קוב מדי שנה, המהווה את חלק הארי של 84 מיליארד מטרים מעוקבים של מים הזורמים לנילוס, ואתיופיה מייצגת מקור של כ-85% ממי הנילוס.
אתיופיה הקימה חמישה סכרים ענקיים בעשור האחרון והחלה בבניית מתקן אנרגיה מימית חדש בעלות של 1.4 מיליארד דולר.
ב-3 במאי 2011 הודיע זנאווי על דחיית הצגת הסכם המסגרת על מימי הנילוס לפרלמנט בארצו, עד שנשיא חדש ייבחר במצרים.
במהלך פגישתו עם המשלחת העממית המצרית, אמר זנאווי כי הוא מסכים להקים ועדת מומחים מצרית-אתיופית שתבטיח שסכר המילניום הגדול לא ישפיע על חלקה של מצרים במי הנילוס, ואם יוכח כמזיק, נשנה העיצוב.
הוא הוסיף כי הנשיא לשעבר חוסני מובארק נהג לטפל בתיק המים בצורה ביטחונית, והוא הפקיד את ניהול העניין הזה בידי השר עומר סולימאן, שנהג להתמודד עם מדינות האגן בדרך של "דיקטציות" ולא התייעצויות.
יחסי אתיופיה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין אתיופיה וספרד.
במהלך השנים האחרונות, היחסים הדיפלומטיים עם אתיופיה השתפרו ללא הרף.
במרץ 2004 ביקר סגן שר החוץ האתיופי במדריד וחתם על אמנה לשיתוף פעולה בין שני המשרדים.
אתיופיה נחשבה למדינה מועדפת בתוכנית אפריקה שאומצה על ידי מועצת השרים במאי 2006. מאז אוחדו היחסים הפוליטיים בין שתי המדינות באמצעות חילופי ביקורים קבועים רמי דרג.
חגיגת הפסגה של האיחוד האפריקאי בסוף ינואר של כל שנה באדיס אבבה מספקת את המסגרת לביקורים ספרדיים רמי דרג כדי שיהיה להם תמיד סדר יום דו-צדדי חשוב.
בשנת 2015 ביקר המלך פליפה השישי, כחלק מהחשיבות שיש לאפריקה, בכלל, ואתיופיה, בפרט, לספרד.
המלך, האהוב מאוד על ידי שלטונות אתיופיה, רצה להודות בביקורו על התמיכה שניתנה על ידי תמיכתן של מספר רב של מדינות אפריקה במועמדות ספרד למועצת הביטחון של האו"ם לשנת 2015–2016.
היחסים הכלכליים הדו-צדדיים עדיין אינם משקפים את הפוטנציאל של שתי המדינות, אם כי הנתונים האחרונים מראים סיכויים טובים - בשנת 2014 הם הוכפלו ב-150%.
אבן דרך חשובה בשנת 2014 הייתה כניסתה להפעלת הטיסה הישירה מדריד-אדיס אבבה, המופעלת על ידי חברת הדגל אתיופיה איירליינס.
אתיופיה היא אחת ממדינות אפריקה עם הצמיחה השנתית הגבוהה ביותר בשנים האחרונות.
נתוני הצמיחה הכלכליים הדו ספרתיים שהושגו בשנים האחרונות גרמו להתעניינות מסחרית הולכת וגוברת בספרד, כפי שמעידים ביקורים תכופים יותר ויותר של אנשי עסקים ספרדים במדינה.
גם ארגון הביקורים המסחריים בשני הכיוונים הולך וגדל.
אתיופיה, המדינה השנייה המאוכלסת ביותר ביבשת אפריקה (94.1 מיליון תושבים, בשנת 2013), רשומה על ידי הוועדה לסיוע בפיתוח (DAC) כמדינה הכי פחות מפותחת (WFP), והיא מדורגת במקום 173 במדד ההתפתחות האנושית 2014 (מתוך סך של 187 מדינות, על פי נתוני 2013).
למדינה תוצר של 1,342 דולר לקניין רוחני לתושב (2011) ואוכלוסייתה תוחלת חיים של 63.6 שנים.
אתיופיה זוכה להיקף גדול של ODA, אם כי המגמה יורדת: בעוד שבשנת 2010 היא ייצגה 11.9% מהתמ"ג שלה (3,525 מיליון דולר), אולם בשנת 2012 היא היוותה כ-7.6% (3,261 מיליון דולר).
המסגרת האסטרטגית העיקרית שפיתחה ממשלת אתיופיה כדי להתמודד עם אתגרי המדינה היא תוכנית הצמיחה וההתמרה (GTP- תוכנית הצמיחה והטרנספורמציה), שאושרה בשנת 2010, שמטרתה העיקרית היא לאפשר לאוכלוסיית אתיופיה לצאת מהעוני, באופן שוויוני ומתמשך.
אתיופיה נכללה בתוכנית האב לשיתוף הפעולה הספרדי 2009–2012 בעדיפות כמדינה לשותפות רחבה (קטגוריה A), וככזו נשמרת בתוכנית האב IV (2013–2016).
הסכם שיתוף הפעולה הבסיסי בין ספרד לאתיופיה נחתם באדיס אבבה ב-30 בינואר 2007 לרגל חזון ה-SECI למדינה.
במסגרת זו, ב-30 בינואר 2008, נחתמה הוועדה המשותפת I ספרד–אתיופיה.
אתיופיה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד במדריד.
ספרד מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יחסי אתיופיה–יוון הם יחסי החוץ בין אתיופיה ליוון.
אף שהמשלחת הדיפלומטית היוונית הראשונה באתיופיה מתוארכת לשנת 1917 עם הקמתה של קונסוליה יוונית, מהגרים מיוון נכחו באתיופיה בשירות הקיסר או האצולה מאז לפחות אמצע המאה ה-18. בשנת 1935 שודרגה הקונסוליה לשגרירות.
בין השנים 1951–1992 הייתה לאתיופיה שגרירות באתונה, אך נאלצה לסגור אותה מסיבות כלכליות.
אף ששתי המדינות חתמו על הסכמי סחר בשנים 1933, 1955 ו-1959, היקף הסחר ביניהן נותר נמוך מאוד.
שר החוץ היווני, תאודורוס פנגלוס, ערך ביקור רשמי באתיופיה בשנת 1998. הלאמת נכסים שבבעלות אזרחים יוונים באתיופיה בתקופת שלטון דרג היא נושא חשוב ביחסים בין שתי המדינות.
אתיופיה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
יוון מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יחסי אתיופיה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין רפובליקת קניה.
אורך הגבול בין המדינות הוא 867 ק"מ.
בשנת 1907, אתיופיה הקימה לראשונה קשרים עם הממשל הקולוניאלי הבריטי במזרח אפריקה הבריטית, כאשר אתיופיה וקניה התחילו להגדיר את הגבול ביניהן, שנקבע באופן סופי ב-1947, ולאחר מכן תוחמה באופן רשמי בשנים 1950–1955. בשנת 1954 פתחה אתיופיה קונסוליית כבוד בקניה, וקיימה קשרים רשמיים עם הממשל הקולוניאלי.
בשנות השלושים, במהלך הכיבוש האיטלקי של אתיופיה, הוצבו בקניה מורדים אתיופים, שם קיבלו תמיכה ואספקה.
לקבוצת המורדים הקנייתים מאו מאו היו גם בסיסים באתיופיה במהלך המאבק לעצמאות מבריטניה.
בשנת 1961, כאשר קניה הייתה עדיין מושבה בריטית, מינתה אתיופיה את שגרירה הראשון במדינה זו, ואילו קניה פתחה שגרירות באדיס אבבה שש שנים מאוחר יותר.
לאחר הכרזת העצמאות של קניה, הוועדה המייעצת הבין-משרדית המשותפת בחנה את חוקיות הגבול הקיים בין שתי המדינות.
בשנת 1970 נחתם הסכם בנושא ההכרה בגבול המדיני.
במאי 2018 ביקר ראש ממשלת אתיופיה אבי אחמד עלי בניירובי, שם ניהל שיחות עם נשיא קניה, אוהורו קניאטה.
מנהיגי המדינות החליטו להקים ועדה דו-צדדית, שהיא הרמה הגבוהה ביותר של שיתוף פעולה דו-צדדי מובנה שקניה יכולה לקיים עם מדינות אחרות.
שני המנהיגים דנו גם בסוגיות ביטחוניות, במיוחד במאבק בטרור ובמלחמת האזרחים בסומליה.
בתחילת 2019 ביקר נשיא קניה אוהורו קניאטה באדיס אבבה עם משלחת סחר לביקור בן יומיים לפורום סחר והשקעות קנייתי-אתיופי.
הוא ביקר גם בפארק התעשייה הוואסה.
במסגרת המשא ומתן שהתנהל בין מנהיגי אתיופיה וקניה בשנת 2018, הוסכם על תחומי מפתח לשיתוף פעולה.
תחומי המפתח הללו היו: חקלאות, תיירות, אימונים צבאיים משותפים, פיתוח תחבורה ותשתיות, בפרט, מסדרון LAPSSET, הקמת קו חשמל בין אתיופיה לקניה, כמו גם העיר המשותפת והאזור הכלכלי של מויאלה.
בין יתר הנושאים - חיזוק שיתוף הפעולה בין חברות התעופה הלאומיות אתיופיאן איירליינס וקניה איירווייז.
אתיופיה וקניה שותפות במשימת AMISOM בסומליה.
אתיופיה וקניה מקיימות קשרי סחר.
שתי המדינות חברות בגוש הסחר של הרשות הבין ממשלתית לפיתוח.
עם זאת, המסחר הוא בעיקר חד סטרי, מכיוון שאתיופיה מייבאת בעיקר סחורות מקניה.
בשנת 2012 אתיופיה ייצאה סחורות בשווי 4 מיליון דולר אמריקאי לקניה, וקניה ייצאה סחורות לאתיופיה בשווי 54 מיליון דולר.
בשנת 2012 חתמו המדינות על הסכם מעמד מיוחד.
בהסכם נקבע כי שני הצדדים רשאים לפתוח נציגות בשטחים אחת של השנייה כדי להקל על סחר, חילופי מידע ותקשורת.
הפרלמנט האתיופי אישר את האמנה באפריל 2014. בנוסף, ממשלות אתיופיה וקניה השקיעו בתשתיות חוצות גבולות.
פרויקט סלילת הכבישים אדיס אבבה-ניירובי החל בשנת 2012 וצפוי לבנות קטע כביש באורך של כ-505 ק"מ בין איזיולו למויאלה.
העבודות להקמת הכביש המהיר תוכננו להסתיים בשנת 2015.
לקניה יש שגרירות באדיס אבבה.
יחסי בהוטן–טורקיה הם יחסי החוץ בין בהוטן לטורקיה.
בריטניה הגדולה ניהלה את ענייני החוץ של בהוטן בין השנים 1865–1947. מכאן ואילך שמרה בהוטן על ניתוק ובידוד מדיני, והודו, איתה ניהלה בהוטן יחסים דיפלומטיים רשמיים מאז 1949, ניהלה עבורה את יחסי החוץ.
בהוטן לא קיימה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם טורקיה עד 2012 בגלל המחסור בכוח דיפלומטי.
בהוטן וטורקיה שמרו, עם זאת, על קשר בלתי פורמלי דרך שגרירויות בהוטן וטורקיה בניו דלהי.
באמצעות הקלה טורקית, ESCAP - בתיאום עם UNCTAD ו-UNDP - העניקה את המעמד המיוחד של "המדינות הפחות מפותחות ביבשה" לבהוטן יחד עם אפגניסטן, לאוס, מונגוליה ונפאל.
למרות התחייבות הסיוע ההתפתחותי של טורקיה, בהוטן סירבה להשתתף בתוכנית פיתוח זו.
בעקבות סיוע טורקי של 10 מיליון דולר לבהוטן בתגובה להרס שגרם הציקלון עילה במאי 2009, ביססו סוף סוף בהוטן וטורקיה יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 2012.
היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 1.58 מיליון דולר בשנת 2018 (ייצוא / יבוא טורקי: 0.1 / 1.48 מיליון דולר).
יחסי אתיופיה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
אתיופיה הייתה האומה היחידה באפריקה שמעולם לא נכבשה על ידי מדינה אירופית.
בשנת 1935 נכנסו כוחות איטלקיים לאתיופיה, ניצחו בהצלחה את צבא אתיופיה והמשיכו לכבוש את המדינה בחמש השנים הבאות.
זו הייתה ידועה בשם המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה.
בחבר הלאומים מקסיקו הייתה אחת מחמש המדינות החברות היחידות שגינו את פלישת איטליה והכיבוש האיטלקי.
מסיבה זו שמרה אתיופיה על מושבה באספה והיא נותרה חברה בחבר הלאומים.
כמה שנים לאחר מלחמת העולם השנייה כוננו יחסים דיפלומטיים בין אתיופיה למקסיקו בשנת 1949. בשנת 1954 הפך הקיסר היילה סלאסי לראש המדינה הראשון אי פעם מאומה אפריקאית שהגיע לביקור רשמי במקסיקו.
בשנת 1963, שתי המדינות פתחו שגרירויות זו אצל זו, בהתאמה; עם זאת, מקסיקו סגרה את שגרירותה באתיופיה בשנת 1989 בגלל סיבות כלכליות ואתיופיה הלכה בעקבותיה בשנת 1990. בשנת 2007, מקסיקו פתחה מחדש את שגרירותה באדיס אבבה.
להנציח את עזרתה של מקסיקו לאתיופיה במהלך כיבושה על ידי איטליה; אתיופיה כינתה כיכר מרכז באדיס אבבה "כיכר מקסיקו".
ב-22 ביוני 1954 נקרא מעגל תנועה במקסיקו סיטי "פלאזה אתיופיה" ובאוגוסט 1980 הוקמה תחנת מטרו במקסיקו סיטי ושמה תחנת מטרו אתיופיה.
בשנת 1985, לאחר רעידת אדמה גדולה שהרעידה את מקסיקו סיטי, תרמה אתיופיה 5,000 דולר בכדי לסייע לנפגעי רעידת האדמה.
בשנת 2010, תרמה ממשלת מקסיקו העתק של ראש קולומוס אולמקי לאתיופיה שם הוצב בכיכר מקסיקו.
בספטמבר 2015 חנכה בירת אתיופיה את מערכת הרכבות הקלות שלה ויש לה "תחנת מקסיקו".
במאי 2010 ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, פטרישיה אספינוזה, באתיופיה במטרה לקדם נושאים הקשורים לוועידת האו"ם לשינויי האקלים (COP16) וכן לנושאים בעלי אינטרסים דו-צדדיים ואזוריים.
ביולי 2010 הגיע ראש ממשלת אתיופיה מלס זנאווי לקנקון כדי להשתתף בכנס לשינוי האקלים של האו"ם.
ביוני 2012 שב ראש הממשלה זנאווי שוב למקסיקו כדי להשתתף בפסגת ה-G-20 בלוס קאבוס.
בשנת 2017 אתיופיאן איירליינס השיקה שירותי מטענים בין שתי המדינות.
בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 70 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג מאתיופיה במקסיקו
שר החוץ היילמריאם דסלן (2012)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באתיופיה
שרת החוץ פטרישיה אספינוזה (2010)
מנכ"לית אפריקה והמזרח התיכון שרה ואלדס (2012)
מנכ"ל אפריקה והמזרח התיכון חורחה אלווארז פואנטס (2018)
שר החוץ הזר יוליאן ונטורה (2019)
אתיופיה ומקסיקו חתמו על ההסכמים הבילטרליים הבאים: הסכם לכינון התייעצויות בנושא אינטרסים הדדיים (2006) והסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון דיפלומטי (2006).
בשנת 2018 הסחר הדו-צדדי בין אתיופיה למקסיקו הסתכם ב-8.6 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של אתיופיה למקסיקו כולל: זרעי שומשום וציוד תעשייתי לייצור נעליים.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לאתיופיה כולל: ציוד נחיתה, סכינים וציוד אלקטרוני.
בין השנים 1999–2011 השקעות ישירות אתיופיות במקסיקו הסתכמו ב-2.5 מיליון דולר.
אתיופיה היא שותפת הסחר ה-141 בגודלה של מקסיקו.
אתיופיה מיוצגת במקסיקו מבאמצעות שגרירותה בהוואנה, קובה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
מקסיקו מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יחסי אתיופיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין אתיופיה לשוודיה.
באמצעות הסוכנות השוודית הבינלאומית לפיתוח, הוקמה מרפאת הילדים האתיופית-שוודית (ESPC) בשנת 1958 באוניברסיטת היילה סלאסי הראשון, עם השוודים אדגר מנהיימר ואינגבה א.א.
בשנות השישים הוקם המרכז לבריאות האם והילד לידטה במימון הסניף השוודי של Save the Children על ידי רופאת הילדים ד"ר אולה לרסון.
נכון לשנת 2011, שוודיה מספקת סיוע בסכום של כ-145 מיליון קרונות (21 מיליון דולר) לאתיופיה בשנה עם דגש על צעדים לתמיכה בדמוקרטיה וזכויות אדם.
אתיופיה קיבלה גם חלק מכ-800 מיליון קרונות בסיוע הומניטרי 2011 כתוצאה מהבצורת בקרן אפריקה.
בשנת 2006 גורשו שני פקידי האיחוד האירופי, מר ביורן יונסון השוודי ואנריקו סבורג'י האיטלקי מאתיופיה.
האיחוד האירופי עצר את קרנות התמיכה כמחאה שסייעה לשחרור חברי האופוזיציה מהכלא.
שופט אתיופי גזר על שני עיתונאים שוודים בדצמבר 2011 עשר שנות מאסר.
הם הואשמו בפשעי טרור ובכניסתם לאתיופיה באופן בלתי חוקי.
שוודיה ביקשה שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי ומדינות אחרות לשחרור הגברים.
אמנסטי אינטרנשיונל דרשה ב-21 בדצמבר 2011 לשחרר באופן מידי וללא תנאי שני עיתונאים שוודים שהורשעו על ידי בית משפט באתיופיה למרות עבודתם העיתונאית הלגיטימית.
על פי אמנסטי אתיופיה מנסה להשתיק את המבקרים.
הפדרציה הבינלאומית לעיתונאים (IFJ) הצהירה כי "זהו בבירור משפט לא הוגן ולא צודק שמוסיף לחרדת עמיתינו ומשפחותיהם.
איגוד העיתונאים השוודי הולך לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם משפחות העיתונאים ודורש מהממשלה השוודית לדאוג לתיקון עוול זה ועמיתינו יוכלו לחזור למשפחותיהם ולעמיתיהם."
עיתונאים ללא גבולות זעמו על כך שבית משפט באדיס אבבה מצא את העיתונאים השוודים אשמים בתמיכה בטרור.
הארגון הביע את המורת רוח מהדרך בה מערכת המשפט האתיופית טיפלה בתיק והזהיר מפני הסכנה של השלכות דיפלומטיות חמורות על עונשי המאסר.
"כל פגישה בין פקידי אתיופיה לבין עמיתיהם באירופה או במערב תושפע מעתה מהתיק הזה."
העיתונאים קיבלו חנינה ושוחררו ב-10 בספטמבר 2012.
יחסי אתיופיה–הודו קיימים כבר כמעט אלפיים שנה.
היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין הודו ואתיופיה כוננו ברמת הנציגויות ביולי 1948, לאחר עצמאותה של הודו.
הקשר שודרג לדרגת שגרירים בשנת 1952. הודו מחזיקה שגרירות באדיס אבבה ואתיופיה בניו דלהי.
שתי המדינות נהנו מיחסים קרובים וידידותיים עם הודו התומכים במאמצי הפיתוח של אתיופיה בעוד שאתיופיה תמכה באינטרסים הודיים כמו תביעתה למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
הודו ואתיופיה חולקות הבנה משותפת בנושאים כמו טרור בינלאומי חוצה גבולות, הצורך והכיוון ברפורמה של האו"ם וחשיבות הפעולה בשינויי אקלים.
מסחר ומגעים בין אנשים קיימים בין הודו ואתיופיה במשך כמעט אלפיים שנה, מטמון מטבעות מאימפריית קושאן נחפר מדברה דמו שבצפון אתיופיה.
ההודים סחרו במשי, תבלינים, זהב ושנהב עם האתיופים במאה ה-6. הסיוע הפורטוגלי למלך אתיופיה במאה ה-16 הביא להגעתם של אנשים מגואה לאתיופיה.
התערבויות בריטיות באתיופיה ב-1868 כדי לשחרר דיפלומטים אירופיים שנכלאו על ידי הקיסר תאודרוס השני בפיקודו של הגנרל רוברט נייפייר ובשנת 1941, בסיום הכיבוש האיטלקי, כללו קבוצות גדולות של חיילים הודים שלחמו כחלק מכוחות הפיקוד הבריטי.
אתיופיה הייתה גם ביתם של פזורה הודית נכבדה המורכבת מסוחרים ובעלי מלאכה שהתיישבו בה במחצית השנייה של המאה ה-19. בתקופת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי מספר רב של מורים הודים יצאו לאתיופיה מה שהוביל לפיתוח רצון טוב משמעותי כלפי הודו בקרב האתיופים.
קהילת סידי בחוף המערבי של הודו נחשבת ממוצא אתיופי.
במהלך הפלישה האיטלקית לאתיופיה, ג'ווהרלל נהרו קרא קריאה מרגשת לסולידריות עם חבש, וציין כי "אנחנו בהודו לא יכולים לעשות דבר כדי לעזור לאחינו במצוקה באתיופיה, כי אנחנו גם קורבנות של האימפריאליזם אבל אנחנו עומדים איתם היום ב צער כשאנחנו מקווים לעמוד ביחד כשיבואו ימים טובים יותר".
עם עצמאותה של הודו ב-1947, היא שלחה משלחת רצון טוב לאתיופיה ויחסים דיפלומטיים כוננו בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1950, קבעו המדינות את הקשרים הדיפלומטיים שלהן וסרדאר סנט סינג מונה לשגריר הראשון של הודו באתיופיה.
שתי המדינות החליפו מאז כמה ביקורים ברמת ראשי המדינות עם הקיסר היילה סלאסי, מנגיסטו היילה מריאם וראש הממשלה מלס זנאווי שערכו ביקורים רשמיים בהודו, ונשיאי הודו סרוופלי רדהקרישנן וורהגירי ונקטה גירי, סגן הנשיא זקיר חוסיין וראש הממשלה, מאנמוהאן סינג, ערכו ביקורים ממלכתיים באתיופיה.
קשריה של אתיופיה עם הודו היו חזקים במיוחד תחת ראש הממשלה מלס זנאווי שתמך בהודו שראתה את צמיחתה של הודו כמועילה לצמיחה הכלכלית של אתיופיה עצמה.
ראש ממשלת אתיופיה היילמריאם דסלן והגברת הראשונה של המדינה התחנכו שניהם בהודו.
הפסגה השנייה של פורום הודו-אפריקה התקיימה באדיס אבבה במאי 2011, בה השתתפו לא פחות מ-15 ראשי מדינות של מדינות אפריקאיות שונות.
זו הייתה גם הפעם הראשונה בהודו מארחת אירוע כזה במחוץ לגבולתיה.
הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-660 מיליון דולר בשנים 2011–2012 והיה צפוי להגיע למיליארד דולר עד 2015. הייצוא ההודי לאתיופיה מורכב מתרופות, פלדה, מכונות, מוצרי מזון, מוצרי פלסטיק ולינוליאום, נייר, טקסטיל, כימיקלים וציוד תחבורה.
היבוא של הודו מאתיופיה כולל עורות ועור גולמיים, קטניות, זרעי שמן, תבלינים, עור וגרוטאות מתכת.
הודו היא המקור השני בגודלו באתיופיה להשקעות זרות ישירות עם השקעות בהיקף של 5 מיליארד דולר.
השקעות הודיות באתיופיה היו צפויות להיות בשווי של 10 מיליארד דולר עד 2015, כאשר הודו אישרה השקעות בשווי 4.78 מיליארד דולר בשנת 2011.
הודו ואתיופיה חתמו ב-2007 על הסכם קידום השקעות דו-צדדי והגנה על הסכם אמנה למניעת כפל מס ב-2011 לקידום סחר והשקעות הדדיות.
בפסגת הפורום השנייה של הודו אפריקה, ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג, הכריז על קו אשראי של 300 מיליון דולר כדי לעזור להחיות את תוואי מסילת אדיס אבבה–ג'יבוטי.
אולם פרויקט זה הועבר לחברות בנייה סיניות בעקבות עיכובים בצד ההודי בסנקציות על הכספים.
תוכנית העדפת המכס החופשית שהוכרזה בפסגה המאפשרת יבוא מהמדינות הפחות מפותחות להודו השפיעה לטובה על הסחר הדו-צדדי, כאשר שווי הייצוא האתיופי להודו מגיע כעת ל-120 מיליון דולר.
עם זאת, מאזן הסחר נותר לטובת הודו.
הודו גם העניקה 710 מיליון דולר בקווי אשראי כדי לסייע בחשמול כפרי ובהחייאת תעשיית הסוכר באתיופיה.
הודו הסכימה לשתף פעולה עם אתיופיה במגזר החקלאי לפיתוח מגזרי הבשר והחלב.
כדי לבנות יכולת משאבי אנוש, הודו מכשירה דיפלומטים אתיופים ומנהלי משא ומתן סחר במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי שלה.
צבא הודו מעורב באימונים ופיתוח מדריך לצבא אתיופיה.
פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית שהודו התחייבה לקשר בין מדינות אפריקאיות זו לזו ולהודו הושק בפיילוט לראשונה באתיופיה ב-2007.
יחסי אתיופיה–סין הם יחסי החוץ בין אתיופיה וסין אשר כוננו ב-1970. אתיופיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג סין מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
עד 2016–2018, ההשקעות הישירות הסיניות (FDI) באתיופיה הגיעו ל-4 מיליארד דולר והסחר הדו-צדדי צמח ל-5.4 מיליארד דולר.
לא ידוע בדיוק מתי סין ואתיופיה יצרו קשר ישיר לראשונה.
הרמן סבר כי קרנף חי שהגיע לחצרו של הקיסר הסיני פינג ממדינת ה"אגאזי" או ה"אגאזין" בין שנת 1 ל-6 לספירה הגיע מקרן אפריקה; אולם סינולוגים אחרים מאתרים את המדינה הזו הרבה יותר קרוב לסין, אולי במלזיה, הודו או אינדונזיה.
המומחה האתיופי ריצ'רד פנקהרסט בטוח שלפי שושלת טאנג (618–907) "הסינים הכירו לפחות חלק מקרן אפריקה וסחרו בעקיפין אם לא ישירות עם החוף הסומלי".
מאותה תקופה ואילך, סין סחרה לא רק עם אתיופיה והקרן, אלא עם עמי החוף המזרחי של אפריקה, והשיגה ניבים של פילים, קרני קרנף, פנינים, מושק של חתול הסיבט, אמברגיס ועבדים.
החל משושלת יואן הסינים החלו לסחור יותר ויותר ישירות עם אפריקאים, דבר המעיד לא רק במסמכים בני זמננו, אלא מממצאים ארכאולוגיים של מטבעות ופורצלן סיניים.
למרות מגע מסחרי מוקדם זה, אף אחד מהצדדים לא גילה עניין רב בפעילות דיפלומטית זה עם זה עד המאה ה-20. סין הייתה אחת מחמש הממשלות היחידות שסירבו להכיר בכיבוש אתיופיה על ידי איטליה.
היחסים היו גרועים בתקופת היילה סלאסי, כאשר אתיופיה הייתה בעלת ברית עם מעצמות המערב במלחמה הקרה.
התמיכה הסינית בחזית השחרור העממית של אריתריאה תרמה למתיחות בין המדינות משנת 1967. עם זאת, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בדצמבר 1970 כאשר סין הסכימה להכיר באריתריאה כאתיופית, בתמורה להכרה של היילה סלאסי בטאיוואן כסינית.
בשנת 1971 תמכה אתיופיה בהצעה של סין למושב קבוע באו"ם והיא הצביעה בעד קבלת בייג'ינג והחלפת טאיפיי.
היחסים השתפרו לתקופה קצרה לאחר המהפכה האתיופית של 1974, אך נעשו מתוחים ככל שהחונטה הצבאית האתיופית פיתחה קשרים הדוקים יותר ויותר עם ברית המועצות.
לאחר שהחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית תפסה את השלטון ב-1991, היחסים השתפרו בהתמדה, עם הגדלת המגעים הדיפלומטיים והגדלת הסחר וההשקעות הסיניות בכלכלה האתיופית.
ראש ממשלת סין, ג'ואו אנלאי, ביקר באתיופיה בינואר 1964. הקיסר האתיופי היילה סלאסי ביקר בבייג'ינג באוקטובר 1971, שם התקבל על ידי מאו דזה-דונג.
Qian Qichen, סגן ראש הממשלה ושר החוץ של סין, ביקר באתיופיה ביולי 1989, ינואר 1991 וינואר 1994. נשיא סין ג'יאנג דזה-מין ביקר במאי 1996.