tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אפיית לחם באופה הלחם דורשת הכנסה של כמות מדויקת של מרכיבים, אם כי במדינות מסוימות נמכרות תערובות מוכנות של מצרכים במיוחד לאופה לחם הכוללות גם את הקמח והשמרים, אך ללא מים.
את המרכיבים יש להכניס לתבנית בסדר מסוים אל תוך התבנית: ראשית הנוזלים ולאחר מכן המוצקים.
סדר זה מונע מהשמרים לגעת בנוזלים, דבר הגורם לתסיסתם לפני תחילת תהליך הלישה, שבו הופכים המרכיבים השונים לבצק.
הלישה נעשית באמצעות סיבוב אוטומטי של ידית הלישה בטמפרטורה המוּוסתת באמצעות המכונה.
כאשר הבצק מוכן, המכונה מפסיקה את הלישה (אך לא את החימום) על מנת לאפשר את תפיחת הבצק (לרוב המכונות יש יותר ממחזור לישה והתפחה אחד).
לאחר שהלחם אפוי, ניתן להוציא את התבנית מהמכונה, ואת הלחם מהתבנית.
המלוש מותיר חור קטן בתחתית הלחם.
צורת הלחם שונה בדרך כלל מהלחם המסחרי או הביתי, בגלל צורת התבנית.
לרוב, מכונות הלחם לא מתמודדות היטב עם קמח שאינו עשוי מחיטה בגלל היעדר גלוטן.
במכונות מסוימות ניתן להכין גם מוצרים שונים כמו ריבה או בצק של עוגת אורז יפנית.
אופוס רטיקולאטום (לטינית: opus reticulatum, מעשה רשת) היא שיטה לבניית קירות שפותחה באדריכלות הרומית הקדומה.
בשיטה זו פני הקיר, משני הצדדים בנויים מאבנים רבועות בעלות חתך פירמידלי, התקועות עם חודן לתוך המלט היוצר את ליבת הקיר.
האבנים סדורות בפני הקיר בדגם רשת עם משקים העולים באלכסון בזווית של 45 מעלות (ולא כמקובל בבנייה שבה יש נדבכים אופקיים).
מקור המונח בשפה הלטינית: אופוס = מעשה; רטינה = רשת; מעשה (דמוי) רשת.
ליבת הקיר עשויה בטון (אופוס קמנטיקיום).
השיטה הייתה בשימוש למן המאה הראשונה לפני הספירה.
האדריכל הרומי ויטרוביוס מתאר אותה בספרו "על אודות האדריכלות".
דומה שמבנים אלה נבנו בידי בנאים ואומנים רומיים שהובאו לשם כך במיוחד מרומא.
פרופ' אהוד נצר העריך כי טכניקה זו הובאה ארצה בידי אגריפה חברו של הורדוס בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת 15 לפנה"ס.
אופוס קמנטיקיום היא שיטה לבניית קירות שהייתה נהוגה באדריכלות הרומית העתיקה למן שלהי תקופת הרפובליקה הרומית ולאורך כל תקופת הקיסרות.
השיטה עושה שימוש בבטון שהוא תערובת של חומר מלכד המתקשה במים (סיד, גבס, חומר פוצולני) שלתוכה הושלכו שברי אבני גוויל, חצץ וכדומה המשמשים כחומר מייצב; בלטינית - caementa.
התערובת הצמיגה נוצקה בתוך תבנית, כגון לוחות עץ, או בין פני קיר שנבנו מאבנים בשיטת אופוס רטיקולאטום (opus reticulatum) או אופוס קוודראטום (opus quadratum).
אוֹפּוֹלֶה לוּבֶּלְסְקְיֶה (מפולנית: Opole Lubelskie) היא עיירה במזרח פולין, כ-10 ק"מ ממזרח לנהר הוויסלה, והיא בירת מחוז אופולה שבפרובינציית לובלין.
נכון ל-2006, אוכלוסיית העיר מונה 8,832 תושבים.
קודם השואה הייתה זו עיירה יהודית בעלת קהילה יהודית גדולה.
תחילת היישוב במאה ה-12, ובשנת 1368 קיבל את זכויות מגדבורג מקז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
במאות ה-16 וה-17 הייתה העיירה לאחד ממרכזי הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובמהלך המאה ה-18 הגיעו למקום נזירים פיאריסטים.
משפחות יהודיות החלו להגיע לעיירה במאה ה-16. בתקופת גזירות ת"ח ת"ט נשרפו רוב בתי היהודים, ורבים מהם נרצחו בידי חייליו של חמלניצקי.
מאוחר יותר חזרו היהודים לעיר, והיוו חלק נכבד מהתפתחות המקום.
במאה ה-18 התארגנו יהודי העיירה לקהילה מסודרת, בנו בית כנסת, ייסדו בית קברות ומינו רב לקהילה.
בין הדמויות הבולטות בקהילה היה רבי ירמיה מאופלה משושלת אמשינוב, שכיהן כרב וכאדמו"ר בעיירה.
בראשית המאה ה-20 התארגנו בעיירה חוגים ציוניים ראשונים, אשר פעילותם התחדשה ביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בנוסף לארגונים הציוניים, פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות, ובהן הנוער הציוני, השומר הצעיר, החלוץ ובית"ר.
כמו כן, פעלה בעיירה אגודת ישראל, שייסדה בשנת 1922 בית ספר מרשת בית יעקב.
רבה של הקהילה בשנות העשרים והשלושים היה הרב ראובן וינקלר.
בשנות השלושים סבלה הקהילה מגל האנטישמיות בפולין, בית העלמין היהודי בעיירה חולל, ויהודים הותקפו ברחובותיה.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיירה כ-4,300 יהודים, כשני שלישים מסך תושביה.
אזור אופולה לובלסקיה נכבש בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939. במשך ארבעה שבועות לערך שרר בעיירה תוהו ובוהו, שכן הגרמנים טרם ביססו את שלטונם בעיירה עצמה, ורבים מתושבי העיירה הפולנים ניצלו את המצב למעשי שוד וביזה של רכוש היהודים.
כעבור זמן מה ביססו הגרמנים את שליטתם בעיירה, ועד מהרה הפכו אותה למקום ריכוז של יהודי הסביבה.
ב-29 בדצמבר 1939 הובאו לעיירה כ-2,500 פליטים מפולאווי, ולמחרת הובאו עוד כ-300 פליטים מיוזפוב על נהר ויסלה.
הגרמנים הקימו בעיירה יודנרט בן 18 חברים, שבראשו עמד יענקל הוכמן.
בפברואר 1941 הובאו לעיירה שתי קבוצות גדולות של יהודים שגורשו מווינה, וכך הגיע מספר יהודי העיירה באביב 1941 לכ-9,000. במרץ 1941 הוקם בחלק הישן של העיר, בשטח של כ-12 דונם, גטו וסביבו חומה.
בגטו התקיימה צפיפות רבה, ובממוצע התגוררו בכל חדר 9 נפשות.
עוד בחודשים הראשונים לכיבוש גויסו יהודים רבים מהעיירה לעבודה בשני כפרים סמוכים, חודצ'ה גורנה וחודצ'ה דולנה.
באמצע 1940 נצטווה היודנרט להכין רשימה של כל הגברים היהודים בני 14–60, ועל פיה נשלחו מפעם לפעם קבוצות של עובדי כפייה למקומות אחרים במחוז.
בקיץ 1941, עם פרוץ מבצע ברברוסה, הורע מצב היהודים בגטו, בעיקר בשל קיצוץ מנות המזון.
בתחילת שנת 1942 פרצה בגטו מגפת טיפוס, שנספו בה יותר מ-500 יהודים.
המצוקה בגטו החריפה עוד יותר במרץ 1942, לאחר שהובאו אליו עוד כ-2,800 פליטים, רובם מקז'ימייז' דולני ומיעוטם מונבולניצה, ובתקופה זו פיזרו הגרמנים את היודנרט של הגטו, והקימו תחתיו יודנרט חדש.
ב-31 במרץ 1942 הוחל בגירוש יהודים מהגטו למחנות ההשמדה.
1,950 יהודים הוצאו מבתיהם, ורוכזו בכיכר השוק הסמוכה לחומת הגטו, ומשם הובלו ברגל לתחנת הרכבת בנלנצ'וב הסמוכה, הועלו על קרונות משא, ושולחו לבלז'ץ.
בתחילת מאי 1942 הובאו לגטו עוד כ-1,300 יהודים מגטו יוזפוב שפונה מיושביו.
ב-25 במאי 1942 נערך הגירוש השני, וכ-2,000 יהודים שולחו דרך תחנת הרכבת בנלנצ'וב לסוביבור (בהם היה שלמה שמייזנר, ממובילי מרד האסירים בסוביבור).
קבוצה אחרונה של מפונים, כ-1,400 יהודים, רובם מסלובקיה ומקצתם מצרפת, הובאה לגטו ב-30 במאי 1942, ובמועד זה היו בגטו כ-7,600 יהודים כולל יהודים אחרונים שהגיעו מחודל.
ב-24 באוקטובר 1942 חוסל הגטו סופית.
כ-400 שוטרים גרמנים ועמם יחידת עזר אוקראינית הוציאו את יושבי הגטו מבתיהם, וערכו סלקציה.
קבוצה קטנה של צעירים ובעלי מקצועות נדרשים הועברה למחנה העבודה בפוניאטוב (Poniatow), ואילו האחרים שולחו מתחנת הרכבת בנלנצ'וב בקרונות משא לסוביבור.
בעיירה הושארו כ-500 יהודים שהועסקו באיסוף חפצי המגורשים ובמיונם.
בנובמבר 1942, משכילו את מלאכתם, נרצחו גם הם ברובם, והיתר הועברו למחנות עבודה באזור לובלין.
מאוחר יותר פוצצו הנאצים את בית הכנסת של העיירה.
אופוס (Opus) הוא תקן אינטרנטי למקודד קול מאבד נתונים.
הוא יכול לשמש להעברה יעילה של דיבור וגם להעברה איכותית של קול ומוזיקה.
מעבר להיותו מקודד קול איכותי שיכול לעבוד במגוון תנאים, אופוס תוכנן להיות חופשי וללא מגבלות פטנטים.
מפתחיו העיקריים הם ז'אן מארק ואלין (במקור עובד Octasic וחבר בקרן Xiph, בהמשך עבר לקרן מוזילה) וקואן ווס מחברת סקייפ.
אופוס הוא, בין השאר, מקודד הקול הסטנדרטי של תקן WebRTC לשיחות קול ווידאו אינטראקטיביות בדפדפן.
אופוס הוא תוצאתה של קבוצת עבודה של ה־IETF שנוצרה בעקבות אכזבה ממקודדי הקול הקיימים.
מקודדי הקול הפופולריים בתעשייה, כגון G.729 ו־AMR היו עם מגבלות פטנטים.
למקודדים חופשיים כגון Speex ו־Vorbis היו בעיות מעשיות שונות.
כמו כן לא הייתה מאחוריהם קבוצת חברות גדולה מספיק והיה ברור שלשם כך צריך ליצור תקן.
תקנים למקודדי קול נוצרו בעבר באיגוד הטלפוניה העולמי (ITU) או ב־3GPP, אולם היחס של שני הארגונים הללו לפטנטים הוביל את היוזמים לעבוד עם ה־IETF.
בין היוזמים היו קרן Xiph, שעומדת מאחורי המקודדים Vorbis ו־Speex, וכן חברת סקייפ, אשר פיתחה את מקודד הקוד SILK.
הוחלט על הקמת קבוצת עבודה במסגרת ה־IETF שתשקול מקודדים קיימים ותנסה, במידת האפשר לשפר אותם.
לקבוצת העבודה הוצעו מספר מקודדים.
מהם נבחרו שני מקודדים עיקריים כבסיס: CELT של קרן Xiph ו־SILK של סקייפ.
סקייפ שחררה את קוד המקור שלו והתחייבה שמרגע שיאושר התקן, היא תספק רישיון חופשי לשימוש לפטנטים הנוגעים למימושו.
אחד המועמדים הנוספים שהוצע לקבוצת העבודה היה Broadvoice של יצרנית השבבים Broadcom.
נעשה שימוש גם בחלקים קטנים מהקוד שלו באופוס.
בשנת 2010 ניתן למקודד השם אופוס (לאחר שימוש זמני בשם Harmony) למרות שבמקרה לחברת אוקטסיק יש מוצר עם אותו השם.
התקן אושר סופית בתאריך 11 בספטמבר 2012.
אופו (Ofu) ואולוסגה (Olosega) הם צמד איים געשיים בסמואה האמריקנית.
אורכם המשולב של האיים הוא 6 קילומטרים.
האיים הם שרידים של הר געש שביניהם מפריד מצר ים ברוחב 137 מטרים.
עד ל-1970 ניתן היה לעבור בין האיים בדרך היבשה בזמני השפל.
מאז נסלל גשר ועליו כביש חד-נתיבי המקשר בין שני האיים.
הנקודה הגבוהה ביותר באי אופו היא פסגת הר טומוטמו (Tumutumu) בגובה 491 מטרים מעל פני הים, והנקודה הגבוהה באי אולוסגה היא פסגת הר פיומפואה (Piumafua) בגובה 629 מעל פני הים.
ההתפרצות הגעשית האחרונה אירעה בשנת 1866, 3 קילומטרים מדרום-מזרח לאולוסגה.
עבודת שדה ארכאולוגית בוצעה בשנות השמונים והניבה ממצאים פרהיסטוריים הכוללים ממצאים קרמיים, גרזנים, קונכיות, ועצמות המסייעים להבנת ההיסטוריה העתיקה של איי סמואה ושל פולינזיה.
הממצאים מעידים על נוכחות אנושית במקום מלפני 3,000 שנה לערך.
אופו הוא המערבי מבין צמד האיים.
הכפר המרכזי של האי, הנושא אותו שם, שוכן על חופו המערבי.
את האי משרתים שדה תעופה קטן ומעגן סירות.
עד לשנת 2009 היה שירות טיסות סדיר לאי וזמן הטיסה מפאגו פאגו היה חצי שעה.
רובו של החוף הדרומי של אופו מוכרז כשמורת טבע.
מבחינה מנהלית האי מהווה את מחוז אופו, שטחו הוא 7.215 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 176 תושבים על פי מפקד שנת 2010. בדרום האי נמצאת לגונה ובה מגוון רחב של אלמוגים ודגים.
האי משמש כבית הגידול של מין עטלף מקומי (Pteropus samoensis) הנמצא בסכנת הכחדה בשל אובדן בית הגידול שלו.
אולוסגה הוא האי המזרחי מבין צמד האיים.
מבחינה מנהלית הוא מהווה את מחוז אולוסגה, שטחו 5.163 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 177 תושבים על פי מפקד שנת 2010. על האי שוכנים שני כפרים, אולוסגה וסילי (Sili).
הכפר סילי, שנמצא על החוף הצפון-מערבי של האי, נהרס ברובו על ידי סופות ציקלון ואוכלוסייתו נטשה אותו ברובה.
רוב אוכלוסיית האי מתגוררת בכפר אולוסגה שנמצא בצד הדרום-מערבי של האי ובו גם נמצא בית הספר של האי.
אוֹפּוּס המגזין למוזיקה קלאסית היה עיתון שהתעדכן באופן רציף באינטרנט, ופרסם חדשות ומאמרים עבריים ומתורגמים הנוגעים למוזיקה קלאסית ולאופרה.
הוא נוסד בזכות שיתוף פעולה בין מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים נודעים.
בין הכותבים בו ניתן למנות את המנצח אליהו ענבל, המלחין אבנר דורמן, הפסנתרנים בוריס גילטבורג, יבגני קיסין, אסף זוהר ואריה ורדי, הכנרים שלמה מינץ, חגי שחם ואיתמר זורמן, ועוד.
המגזין הכיל מאמרים, טורי דעה וחדשות עדכניות מהנעשה בעולם המוזיקה הקלאסית.
כמו כן, הוא ריכז מידע בלוח אירועים אודות קונצרטים, כיתות אמן, רסיטלים וכדומה.
המגזין שם לו למטרה להנגיש לקהל את דעותיהם של האמנים הבכירים בתחום המוזיקה הקלאסית, ולהציג באופן נהיר את האינפורמציה שרלוונטית לתחום המוזיקה הקלאסית.
זאת על מנת לתרום להנאת המאזינים מהמוזיקה לה הם נחשפים ולחזק את מעמדו של התחום בקרב הקהל בישראל.
המגזין עוצב בשנת 2014 על ידי הטיפוגרפים אברהם קורנפלד ונדב ברקן.
פסטיבל אופוס היה פסטיבל קונצרטים אשר התקיים מדי שנה באולמות הקונצרטים שבמוזיאון תל אביב לאמנות והנרי קראון שבתיאטרון ירושלים, בדרך כלל במהלך חודש אפריל.
במסגרת הפסטיבל התארחו בקונצרטים מדי שנה, אמנים מהשורה הראשונה בתחומם, ביניהם: הכנרים גיא בראונשטיין, ואדים גלוזמן, קוליה בלאכר ושלמה מינץ, החלילן עמנואל פהו, נגן קרן היער ראדק באבורק, נשפני הפילהרמונית של ברלין, זמרת הסופרן לורה קלייקום ואחרים.
מרבית הקונצרטים שודרו בשידור חי בכאן קול המוזיקה.
בנוסף לקונצרטים מקיימים חלק מהאמנים כיתות אמן בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
הפסטיבל החל את דרכו ביולי 2015 בשיתוף עם הקאמרטה הישראלית ירושלים.
הפסטיבל נערך והופק על ידי המגזין האינטרנטי "אופוס" ומנהלו המוזיקלי של הפסטיבל הוא המנצח אלכסנדר ברנשטיין.
אוֹפּוֹ אלקטרוניקס הוא תאגיד אלקטרוניקה סיני שנוסד ב-2004 הממוקם במחוז גואנגדונג.
עד לשנת 2023 היא הייתה בבעלות BBK אלקטרוניקה.
כיום, אוֹפּוֹ מספקת מגוון רחב של מכשירי סמארטפון, בהם מותקנת מערכת ההפעלה ColorOS.
כמו כן מספקת החברה שירותים נלווים, בהם שירותי אינטרנט ושירותי מחשוב ענן.
החברה מייצרת גם נגני MP3, מכשירי מדיה ניידים מסוגים שונים, ספרים אלקטרוניים, טלוויזיות LCD, DVD ובלו-ריי.
על פי רישומי הממשל הסיני, יצרנית הסמארטפונים OnePlus היא חברת בת של אופו.
לפי דו"ח של חברת האנליסטים IHS Technology, בשנת 2016 מכרה אופו 95 מיליון סמארטפונים, מה שהציב אותה במקום הרביעי בעולם.
בחברה כ-40,000 עובדים הפעילים בכ-40 מדינות ואזורים.
לחברה מרכז עיצוב בינלאומי בלונדון, 6 מכוני מחקר ו-5 מרכזי מחקר ופיתוח.
בשנת 2021 החל לראשונה השיווק בישראל של מכשירי אופו.
בתחילה נמכר דגם Oppo A93 ולאחריו החל יבוא של דגמים נוספים.
אופולה (בפולנית: opolskie) היא אחת משש עשרה הווייוודות של פולין.
היא שוכנת בדרום פולין, וגובלת בצפון בווייוודות פולין גדול ולודז', במזרח בווייוודה שלזיה, בדרום בצ'כיה, ובמערב בווייוודה שלזיה תחתית.
בירתה של אופולה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר אופולה השוכנת במרכזה.
ערים גדולות נוספות הן קנדז'ז'ין-קוז'לה וניסה.
ווייוודת אופולה נושאת את שמה של העיר הדומיננטית שבה, העיר אופולה.
העיר אופולה נקראת בפולנית Opole ובלטינית vicinia.
משמעותו של המונח אופולה בהיסטוריה הפולנית הייתה לתיאור יחידה מנהלית מסוימת.
בתחילה תיאר המונח קבוצה של שבטים בעלי קשרים פוליטיים האחד לשני, ומאוחר יותר בימי הביניים תיאר המונח יחידה פיאודלית לחישוב מס.
משמעות אפשרית נוספת היא שאופולה נקראת על שם שבט סלאבי מערבי קדום בשם "אופולאנים" (בפולנית: Opolanie, בצ'כית: Opolané, ובגרמנית: Opolanen).
השבט ישב באזור נהר האודר העליון, אזור הסמוך למיקומה של העיר אופולה.
מבחינה גאוגרפית, ההווייוודה אופולה מהווה את אזור המפגש של שני חבלי ארץ גאוגרפיים: שלזיה עילית שממזרח לאופולה, ושלזיה תחתית שממערב לה.
שני חבלי ארץ אלו כוללים את אגן ההיקוות של נהר האודר העליון והתיכון.
מקור הנהר הוא מההרים שממזרח לאופולה, המצויים בשטחה של ווייוודת שלזיה.
משם נכנס הנהר לאופולה, וזורם מכיוון דרום מזרח לכיוון צפון מערב לאורך אופולה.
לאורך כל דרכיו הנהר מוזן ביובלים רבים המנקזים את מימי האזור כולו.
בהמשכו, הנהר יוצא אל הווייוודה השכנה שלזיה תחתית הגובלת עם אופולה ממערב.
בעוד חציה המזרחי של אופולה יושב על הרמה גאוגרפית של שלזיה עילית (כ-500 מטר מעל פני הים), חציה המזרחי מהווה את השפלה המישורית של שלזיה תחתית.
נהר האודר החוצה את אופולה יוצר סביב גדותיו עמק רחב וארוך, בו מרוכזת עיקר האוכלוסייה של האזור.
מצפון ומדרום לעמק נהר האודר אפשר למצוא גבעות רבות, ותנאי השטח המישוריים המאפיינים את העמק הופכים לגבוהים יותר.
צפונה מהגבעות שמצפון לנהר האודר מצוי המישור הגדול של אזור פולין גדול.
דרומה מהגבעות שמדרום לנהר האודר מצוי חלקו המזרחי של רכס הרי הסודטים, רכס הרים גבוה יחסית לאזור.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באופולה, בירת הוויווידה, היא 9.2 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -0.9 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 19.2 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 602.8 מ"מ.
באופולה יש שלושה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-98 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
פארקי נוף באופולה תמונה שם שטח (בקמ"ר) מחוז פארק הנוף גורה שוויינטיי אני Park Krajobrazowy Góra Świętej Anny 50 מחוז שצ'לצה פארק הנוף סטוברבה Stobrawski Park Krajobrazowy 526 מחוז אופולה פארק הנוף הרי אופבסקיה Park Krajobrazowy Góry Opawskie 49 מחוז פרודניק
ההרים הגבוהים ביותר באופולה תמונה שם גובה (במטרים) מחוז ביסקופיה קופה Biskupia Kopa 890 מחוז פרודניק סרברנה קופה Srebrna Kopa 889 מחוז פרודניק זאמקובה Zamkowa 785 מחוז פרודניק שינדז'לובה קופה Szyndzielowa Kopa 571 מחוז פרודניק
בדרך כלל השליטה באזור נחלקה על ידי מספר ישויות מדיניות שונות.
באופולה ישנם 35 ערים ועיירות.
באופולה ישנם 11 מחוזות, מתוכם עיר מחוזית אחת.
בשיטה הפרלמנטרית של אוסטרליה, האופוזיציה או האופוזיציה הרשמית (שמה המקובל של האופוזיציה באוסטרליה) היא בדרך כלל ההגדרה הרשמית של המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט האוסטרלי או של קואליציה של מפלגות בבית הנבחרים האוסטרלי שאינן חברות בממשלה בעוד מנהיגן של מפלגות אלו נקרא "מנהיג האופוזיציה".
האופוזיציה מתפקדת כאופוזיציה של אוסטרליה בדומה למדינות בהן נהוגה שיטת הממשל של וסטמינסטר, שיטת ממשל בה המערכת המשפטית פועלת באופן עצמאי מהסמכות המבצעת ומהסמכות התחיקתית.
שיטת ממשל זו נהוגה במדינות אשר היו חלק מהאימפריה הבריטית.
האופוזיציה האוסטרלית נתפסת כממשלה החלופית לממשלה הקיימת וכן המתנגדת העיקרית של הממשל הנוכחי בפרלמנט האוסטרלי ובבחירות כלליות.
על פי החוקה האוסטרלית, מנהיג האופוזיציה בפרלמנט הפדרלי האוסטרלי חבר בבית הנבחרים, אוֹתוֹ כַּנַּ"ל לגבי סגנו, אם כי מנהיגיה של הממשלה והאופוזיציה עשויים להיות חברים בסנאט האוסטרלי.
האופוזיציה מתוארת לעיתים כ"אופוזיציה הנאמנה של הוד מעלתה" כדי להראות שאף על פי שהחברה עשויה להתנגד לממשלה המכהנת, היא נשארת נאמנה לכתר הבריטי, וכך גם לאוסטרליה.
מפלגת האופוזיציה הרשמית של אוסטרליה הנוכחית (2022) היא המפלגה הליברלית של אוסטרליה, בראשותו של פיטר דוטון .
אופולמוס היה ההיסטוריון היהודי-הלניסטי המוקדם ביותר.
יצירתו שרדה בחמישה (או שישה) קטעים בלבד בחיבורו של אוסביוס מקיסריה, "הכנה לבשורה", המשוקעים בציטוטים מפי ההיסטוריון אלכסנדר פוליהיסטור ומתוך הסטרומטה של קלמנס מאלכסנדריה.
קטע שישי, שנמצא בציטוטים של פוליהיסטור אצל אוסביוס ושפוליהיסטור מייחס אותו לאופולמוס, נחשב בדרך כלל למזויף, בהיותו שונה מהקטעים המצוטטים האחרים.
משום כך הוא מכונה "פסאודו-אופולמוס".
הסגנון ואוצר המילים מצביעים על כך שתאריך כתיבתם הוא בערך שנת 158/7 לפנה"ס.
העובדה שהמחבר מתארך את תוכן יצירתו על פי הממלכה הסלאוקית ולא בית תלמי, מצביעה על כך שמקורו בארץ ישראל ולא במצרים.
יש המשערים כי המחבר הוא אותו אופולמוס בן-יוחנן בן-הקוץ, ששימש כשגרירו של יהודה המכבי לרומא.
הקטעים הנחשבים בדרך כלל לעבודתו המקורית של אופולמוס, כוללים:
טענה שמשה היה החכם הראשון.
הוא לימד את היהודים את הכתב והם שהעבירו אותו לפיניקים, שהעבירו אותו הלאה אל היוונים, וכן שמשה כתב את החוקים הראשונים של היהודים.
כרונולוגיה של התקופה שבין משה לדוד ופרטים על ההכנות שלו לבניית בית המקדש, ולאחר מכן תמלילים כביכול של חילופי מכתבים בין המלך שלמה ו"ואפרס מלך מצרים", ובין שלמה ו"סורון מלך צור", הוא חירם המקראי.
אזכור של מגני זהב שנעשו על ידי שלמה.
תיאור קצר מאוד של רדיפת הנביא ירמיהו על ידי המלך "יונקים"/"יונכים", שנראה כתואם למלכים המקראיים יהויקים, יהויכין וצדקיהו, ולאחר מכן תיאור דמיוני של נפילת ממלכת יהודה ובסיומו הערה על כך שירמיהו שמר את ארון הברית ולוחות הברית.
תקציר כרונולוגי המסכם 5,149 שנים מאדם הראשון ועד השנה החמישית למלכותו של דמטריוס הראשון.
הקטע הידוע בדרך כלל כ"פסאודו-אופולמוס", כולל את התוכן הבא:
העיר האשורית בבל נבנתה על ידי ענקים שנמלטו מהמבול והם שבנו גם את מגדל בבל.
תקציר חייו של אברהם המבוסס על התיאור המקראי, עם שינויים מסוימים ופרטים הדומים לאלה המופיעים במגילה החיצונית לבראשית, אצל יוסף בן מתתיהו ובמסורת של חנוך.
אברהם הוא בעל-ידע אסטרונומיה ועם ירידתו למצרים הוא מלמד את הכהנים המצריים באון אסטרולוגיה ומסביר כי חנוך היה הראשון שגילה את האסטרולוגיה.
קטע מעורר תמיהה, שנראה כי יש לו קשר מועט עם התוכן הכללי, וייתכן שהוא משובש: מכיוון שהבבלים אומרים שהראשון היה בלוס , שהוא זהה לקרונוס, ושממנו נולדו בנים ששמם בלוס וכנען.
כנען זה היה אביו של אבי הפיניקים, ושבנו היה חום/חוס, שנקרא על ידי היוונים אסבולוס ושהיה אבי עמי אתיופיה ואחיו של מצרים, אביהם של המצרים.
באופן מסורתי, מתרגמים רבים תקנו את "כנען" ל"חם", מאחר שבבראשית חם הוא אבי כוש ומצרים.
התיאור מסתכם באמירה שהיוונים אומרים שאטלס גילה את האסטרולוגיה אבל אטלס הוא בעצם חנוך ושחנוך למד אותה ממלאכי האלהים.
אוֹפּוֹסוּם (שם מדעי: Didelphis) הוא סוג של יונק כיס קטן ממשפחת האופוסומיים.
בסוג זה 6 מינים וביניהם אופוסום וירג'יניה - הכיסאי היחיד החי בטבע באמריקה הצפונית.
יונקים אלה חיים במגוון בתי גידול מיערות גשם עד למורדות הרריים, אם כי יתרחקו מאזורים בעלי שלג תמידי.
הם מתמחים בטיפוס על עצים, ובעלי אצבעות זריזות.
הם אוכלי כל בעלי שיניים חדות מאוד.
אופהרטו (בהונגרית: Ófehértó) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון-מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית אופהרטו קטנה בעשרות השנים האחרונות מ-2,543 תושבים בשנת 1990 עד 2,493 תושבים בשנת 2022.
היהודים הראשונים הגיעו לכפר במחצית השנייה של המאה ה-18 ועסקו בעיקר במסחר ובחקלאות.
בקהילה הוקמו חברה קדישא, תלמוד תורה וחיידר.
ובתחילת המאה ה-20 נבנה במקום בית הכנסת.
בשנת 1869 הצטרפה הקהילה לזרם היהדות אורתודוקסית ומשנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לקהילה היהודית בנירבאטור.
בשנת 1930 מנתה הקהילה 120 יהודים.
בשנת 1941 גויסו 15 יהודים מאופהרטו לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי.
ובשנת 1944 עם כניסת הגרמנים להונגריה, הובאו יהודי אופהרטו לגטו קישווארדה שבו רוכזו כ-7,000 יהודים מכל הסביבה בצפיפות וללא מזון.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לכפר עשרה ניצולים יהודים שעזבו תוך זמן קצר.
אופון (בהונגרית: Uppony) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית אופון נמצאת בירידה שנים רבות מ-482 תושבים בשנת 1990 עד 227 תושבים בשנת 2018 (ירידה של מעל 50%).
בכפר חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
אופון (שם מדעי: Upeneus) הוא סוג דג ממשפחת המוליתיים החי באוקיינוס האטלנטי ובאזור האינדו פסיפי.
המינים בסוג זה מגיעים לאורך 30 סנטימטרים וצבעם צהבהב-אדמדם והם בעלי פסים כהים על סנפירי הגב והזנב.
תזונתם כוללת בעיקר דגים אחרים וחסרי חוליות.
מינים ידועים מסוג זה כוללים את אופון רקקי, אופון חום-פס ואופון זהוב-קו.
אופון זהוב-קו (שם מדעי: Upeneus moluccensis; נקרא בישראל גם "אופון זהוב פס" ובשם העממי "אדמירל" עקב פס זה; לעיתים נקרא באופן שגוי "ברבוניה") הוא דג ממשפחת המוליתיים החי בים התיכון אליו הגיע בהגירה לספסית, וכן באזור האינדו-פסיפי- מהים האדום לקלדוניה החדשה, מצפון ליפן ומדרום לצפון אוסטרליה.
אורכו של אופון זהוב-קו 28 ס"מ והוא בעל גב ורוד-אדום, סנפירי גב צהובים, גוף מוארך וקו זהוב, שהעניק לו את שמו.
אופון זהוב-קו ניזון בעיקר מדגים קטנים יותר וחסרי חוליות כמו סרטנים וחסילונים והוא נפוץ בעומק 10–80 מטר.
דג זה מהווה דג מאכל.
מין זה תואר על ידי החוקר פיטר בליקר ב-1855.
אופון חום-פס (שם מדעי: Upeneus pori) הוא דג ממשפחת המוליתיים החי בים סוף וחדר גם לים התיכון.
אורכו של דג זה מגיע ל-25 סנטימטרים והוא בעל גוף מוארך שצבעו אפרפר או אדום-חום.
גב כהה ופס חום, שהעניק לו את שמו.
דג זה ניזון בעיקר מדגים אחרים ומחסרי חוליות קטנים, כגון תולעים וסרטנאים.
דג זה תואר ב-1989. השם המדעי של דג זה קרוי על שמו של פרופסור דב פור.
אופון רקקי (שם מדעי: Upeneus vittatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת המוליתיים החי בים סוף והאזור האינדו-פסיפי מים סוף לאיי האוקיינוס השקט כמו מיקרונזיה, הוואי, איי מרקיז, איי החברה, קלדוניה החדשה ויפן וכן חי גם בים התיכון אליו חדר בהגירה הלספסית.
אופון רקקי מגיע לאורך 30 סנטימטרים והוא בעל קווים אדומים אחדים ו-3 פסים כהים על סנפיר הגב השני.
אופון רקקי ניזון בעיקר מדגים אחרים וחסרי חוליות קטנים כמו תולעים וסרטנאים.
אופוסום ארבע-עיני חום (שם מדעי: Metachirus nudicaudatus) הוא מין של אופוסום החי בדרום אמריקה והוא המין היחיד בסוגו.
אופוסום זה דומה בגודלו לבני הסוג אופוסום ארבע-עיני (Philander) והוא בעל פרווה בצבע חום, אוזניים מחודדות, עיניים בצבע שחור ותשע פטמות.
האופוסום חי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית במדינות ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, ונצואלה, אקוודור, פרו, בוליביה, פרגוואי, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם וברזיל.
האופוסום אוכל כול וניזון בעיקר מחרקים כמו תיקנים, נמליים וטרמיטים, תולעים, רכיכות, בעלי חוליות קטנים אחרים כמו עופות וביציהן, צפרדעים ולטאות קטנות.
האופוסום פעיל לילה וחי בעיקר על הקרקע ועל ענפים נמוכים למרות שהוא בונה קן על ענפי העצים ויכול לטפס עליהם.
עונת הרבייה משתנה על פי המיקום הגאוגרפי והנקבה ממליטה מספר פעמים בשנה.
תקופת ההנקה נמשכת כחודשיים ותוחלת החיים היא סביב 4 שנים.
אופוסום ארבע-עיני (שם מדעי: Philander) הוא סוג של יונק-כיס אמריקני גדול במשפחת האופוסומיים שמצוי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית וכולל 12 מינים.
הסוג הוקם בשנת 1758 על ידי הזואולוג הצרפתי מטוראן ז'אק בריסון והוא הסוג השלישי בגודלו במשפחה לאחר הסוגים: אופוסום ואופוסום הלוטרה.
הטקסון המונוטיפי אופוסום ארבע-עיני חום נכלל בעבר כמין בסוג זה עד שקיבל מעמד עצמאי.
הסוג קרוי על שם הכתמים הבהירים מעל עיניו.
האופוסום הארבע-עיני הוא בין הסוגים הגדולים במשפחה; אורך ראשו וגופו 33-20 ס"מ, אורך זנבו 25–37 ס"מ ומשקלו 148–910 גרם; בשבי ידועים אופוסומים שהגיעו למשקל של 1.5 ק"ג.
מבנה גופו מקושת וגמיש, ראשו חרוטי וצר, וחוטמו מחודד.
אוזניו מעוגלות וקצרות, עיניו קטנות יחסית ואפו ריבועי ובגודל בינוני.
הוא בעל לוע רחב, שיניים חדות וטפרים קצרים וחדים.
הגפיים ארוכות ודקות יחסית, הזנב ארוך, גמיש וקירח ברובו, ובעל יכולת לפיתה טובה.
לנקבה יש כיס מפותח היטב.
הפרווה של האופוסום הארבע-עיני קצרה, צפופה וזיפית.
צבעה הכללי כהה בדרך כלל ונע בין שחור פחם לאפור מפויח, אפור כהה או אפור כסוף, כשאזור הגב והכתף נוטה להיות כהה יותר.
הצד התחתון מנוגד בצבעו ונע בין צהבהב קרם ללבן שמנת, ובכלל זה המפשעה, הגחון, החזה, המותניים והגרון.
הצבעים המנוגדים באים לידי ביטוי גם בראש: הפנים שחורות כמעט לגמרי, לעומת הלחיים והסנטר שצבעם צהבהב קרם או לבן.
סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא זוג כתמים גדולים בצבע צהבהב או לבנבן מעל העיניים שבולטים במיוחד על רקע הפנים השחורות ונראים מרחוק כזוג עיניים נוסף.
האוזניים ורודות או כתמתמות והקצה שלהן שחור.
הזנב שחור בחצי או בשני שלישים מאורכו, והשאר בצבע ורוד.
כפות היד והרגל, החוטם והאף ורודים, כשהאף עשוי להיות אדום לפעמים.
אופוסום ארבע-עיני חי ביבשת העל אמריקה.
טווח התפוצה של הסוג משתרע מצפון מקסיקו לאורך אמריקה המרכזית עד צפון ארגנטינה.
בית הגידול של הסוג מגוון למדי, וכולל בעיקר סוגים שונים של יערות: יער גשם טרופי, יער יבש, יער סובטרופי, יער ביצות, יער גדותיים ויער הררי.
האופוסומים מגלים העדפה לאזורים עם צמחייה צפופה.
האופוסום חי בעיקר על האדמה, על אף שהוא טפסן ושחיין מעולה.
הוא נע על האדמה או על העצים בזריזות, ומשתמש בזנבו לצורך איזון והיאחזות בענפים; הוא נחשב למהיר מבין האופוסומים.
האופוסום הארבע עיני פעיל בעיקר בלילה, אך נראה לעיתים קרובות גם בשעות היום.
הוא בונה בין ענפי העצים קינים עגולים בצורת בלון שמשמשים אותו למנוחה, ולעיתים עשוי לחפור באדמה מאורה קטנה.
האופוסום הארבע עיני הוא יונק תוקפני מאוד, ובמידת הצורך יתקוף ללא הססנות את אויביו; הוא חי בשטח מחיה קבוע אך אינו טריטוריאלי.
הסוג הוא אוכל-כל; תזונתו כוללת בעיקר חולייתנים קטנים (מכרסמים, עופות זוחלים), חרקים, ביצים, סרטנים, דו-חיים ותולעים, וכן פירות, עלים, זרעים ודגניים.
הם חודרים לעיתים קרובות למטעים ומחוללים שם הרס ניכר, ועל כן נחשבים במקומות מסוימים כמזיקים.
לנקבות יש כיס מפותח עם 9-5 פטמות, והן יכולות להתרבות כל השנה באזורים חמים יותר.
לאחר תקופת הריון קצרה, הנקבה יולדת 4–5 גורים שגדלים בתוך הכיס.
הם יונקים במשך כשלושה חודשים ומגיעים לבגרות בגיל 6–8 חודשים.
תוחלת החיים בטבע נמוכה למדי: שנה או שנתיים לכל היותר.
אופוסום ארבע-עיני אנדרסון (Philander andersoni)
אופוסום ארבע-עיני דלתא (Philander deltae)
אופוסום ארבע-עיני מקילהני (Philander mcilhennyi)
אופוסום ארבע-עיני כהה (Philander melanurus)
אופוסום ארבע-עיני מצוי (Philander canus)
אופוסום ארבע-עיני אפור (Philander opossum)
אופוסום ארבע-עיני פבאס (Philander pebas)
אופוסום ארבע-עיני צפוני (Philander vossi)
אופוסום ארבע-עיני שחור (Philander nigratus)
אופוסום ארבע-עיני דרומי (Philander quica)
אופוסום ארבע-עיני מונדולפי (Philander mondolfii)
אופוסום ארבע-עיני אולרוג (Philander olrogi)
אופוס קוואדראטום היא טכניקת בנייה של רומא העתיקה, שבה שורות של אבנים רבועות הונחו בשורות מקבילות בגובה אחיד, לרוב בבנייה יבשה.
בהקשר הרומי, הטכניקה שימשה כבר במאה ה-6 לפני הספירה ושוכללה בהדרגה, עם סדירות רבה יותר של החיתוך וסידור מורכב יותר של הבלוקים.
השימוש נמשך גם לאחר הכנסת המלט לאורך כל העידן הקיסרי, לצד טכניקות אחרות, אך כעת שמור למבנים בעלי יוקרה מיוחדת.
טכניקת הבנייה עצמה שימשה לאורך מאות שנים, אולם תיארוך של מקרים ספציפיים אפשר באופן מוגבל בהסתמך על סוג האבן בה משתמשים, יחידת המידה המשמשת לחיתוך הבלוקים ואופן סידורם במהלך ההתקנה.
בתחילה (במה שבעבר הוגדר כ"אופן אטרוסקי") שורות הבלוקים הציגו אי-רציפות והבלוקים עצמם לא היו הומוגניים לחלוטין, כמו בדוגמאות מהתקופה הארכאית בערים האטרוסקיות וברומא (בורות מים תת-קרקעיים, טרסות, קירות ובמות המקדש).
לאחר מכן ("באופן יווני"), מסדרים את הבלוקים המקבילים ב"חיתוך" הבנייה (הצד הארוך יותר נראה) או "הראש" (הצד הקצר יותר נראה, ואילו הצד הארוך יותר משתרע לעובי הקיר).
קוביות ראש ואבני חיתוך מתחלפות בדרכים שונות בשורה ומשורה אחת לאחרת.
יתר על כן, קיימת נטייה לגרום למפרקים בין הבלוקים להתאים למרכז הבלוקים של השורה הבסיסית.
היצירה הריבועית האיזודומית (opus isodomum), שמקורה במודלים יווניים, מורכבת מגושים מקבילים בעלי ממדים שווים המסודרים כולם לרוחב הקצוות כאשר המפרקים האנכיים ממוקמים בין שורה אחת לשנייה.
עם כניסת עבודות המלט, בנייה בלוקים ממשיכה לשמש כחיפוי חיצוני.
חלק מהבלוקים מוכנסים לסירוגין "בחלק העליון", ומקשרים את בניית הבלוקים לליבת המלט הפנימית.
השימוש בלבנים לחיפוי החיצוני של ליבת המלט, לאחר מכן הן מכוסות בלוחות טיח או שיש, הוביל לירידה בשימוש בשיטה זו, אשר עם זאת, עדיין הייתה בשימוש, במיוחד עבור חלקים מהמבנים בעלי עומס סטטי גדול יותר ( קשתות ועמודים, שתמכו במשקלים הגדולים ביותר, גשרים, אמות מים וכו').
בתקופת הקיסר קלאודיוס, מסיבות אסתטיות, הנוהג של השארת החלק המרכזי הבולט והמחוספס ביותר בכוונה על פני הבלוקים החשופים הפך לנפוץ, בעוד שרק לחלקים התואמים לחיבורים היו גימורים שטוחים, מה שהעניק לבנייה ביתר מראה "כפרי".
עם כניסתו של השיש, נפוצו כמה שיפורים טכניים, שנבעו מהמסורת היוונית הגדולה: למשל, פני הבלוקים שבאו במגע עם הבלוקים הסמוכים הונמכו מעט בחלק המרכזי, כך להבטיח חיבור מדויק יותר של הבלוקים.
תהליך זה, שכבר נעשה בו שימוש באנדרטאות היווניות הגדולות, נקרא anathyrosis.
הבלוקים חוברו זה לזה גם באמצעות סיכות מתכת ומהדקים, שהבטיחו טוב יותר את יציבות הבנייה הן אנכית והן אופקית.
יסודות המתכת הוכנסו לחללים שנעשו במיוחד על המשטחים וקובעו במקומם באמצעות עופרת מותכת.
בימי הביניים נעשו ניסיונות לחלץ את יסודות המתכת הללו מאנדרטאות שעדיין עומדות על מנת לעשות בהם שימוש חוזר, וגושי האבן נחפרו החל מהחיבורים שבין גוש אחד למשנהו: ל"טיפול" שיטתי זה "החורים" הם נוכחים למשל בקשתות הקולוסיאום ובאנדרטות גדולות אחרות שנבנו או מכוסות ב-opus quadratum שהגיעו אלינו.
חללים נוספים נוצרו במשטחים הנסתרים של הבלוק כדי לאפשר את הרמתו.
שקעים חצי עגולים או בולטים שבוטלו מאוחר יותר בצידי הבלוק, אפשרו הכנסת חבלים;
מלקחיים מברזל, מעין מלקחיים שהמשקל עצמו הידק, וקצותיהן הוכנסו לחללים קטנים שנעשו במיוחד כדי למנוע החלקה.
olivella, טבעת עם מוטות מתכת תלויים שהוכנסו לחללים שהתקבלו במשטח העליון של הבלוק ועם קירות אלכסוניים: בהרמה נטו הסורגים להתרחב והפעילו כוח על דפנות החור, מה שמאפשר את הרמת הבלוק.
אוֹפּוֹרְטוּנִיזְם או הִזְדַּמְנְנוּת היא דפוס התנהגות המאופיין בניצול הזדמנויות מרבי, לעיתים תוך ויתור או שינוי המטרה הראשונית לפי מה שנראה כנוח יותר להשגה.
המקור האטימולוגי של המילה נגזר משמו של אל המזל הרומי, פורטונוס (Portunus).
מלחים שחיפשו מקום עגינה מוגן מפני סערות התפללו לאל פורטונוס, לכן המילה הרומית לנמל היא "פורטוס" ובקיצור "פורט" וממנה נגזר גם שמו של הנמל הראשי של פורטוגל, פורטו ובכינויו בפי המקומיים, "אופורטו" ("הנמל").
בתקופת ספינות המפרשים, היו בין יורדי הים אשר שהו בנמל, כאלה שלא היה להם יעד מחייב, אלא הפליגו ליעד משתנה, לפי הרוח שנשבה באותה תקופה.
יורדי ים אלה, שחיכו לשעת כושר כדי להפליג, כי לא תמיד נשבה הרוח, הפליגו לכיוון אליו נשבה הרוח, לכן כונו "אופורטוניסטים".
בפוליטיקה מכונים "אופורטוניסטים" או "מִזְדַּמְנֵנִים" אותם פוליטיקאים שמשנים את נאמנותם לאישים, גופים או עקרונות, לפי סיכויי ההצלחה המשתנים.
השימוש במילה "אופורטוניסט" עבור פוליטיקאים נעשה לראשונה על ידי העיתונאי והמדינאי הצרפתי אנרי רושפור, בשנת 1869, שהטיח את שם התואר בלאון גמבטה וחבריו, בעקבות שינוי עמדתם הפוליטית.
ברפואה קיים המונח זיהום אופורטוניסטי על ידי פתוגן המנצל חולשה של מערכת החיסון כדי לתקוף את הגוף.
בזואולוגיה משתמשים במונח על מיני בעלי חיים המנצלים הזדמנויות טובות לאכילה/קינון/השגת מטרות נוספות מבלי צורך להתמחות במאפיין ספציפי או מבלי לפסול מטרות בהם הם נתקלים.
חלק מחיות אלה נטפלות לחיות אחרות לשם כך.
אופורטוניטי הוא רובר רובוטי שחקר את מאדים במסגרת תוכנית מארס רובר של נאס"א בין השנים 2004 ל-2019. אופורטוניטי שוגר ב-7 ביולי 2003 ונחת במישור מרידיאני שבמאדים ב-25 בינואר 2004, שלושה שבועות לאחר נחיתת רובר תאום, בשם ספיריט (MER-A), בצדו השני של מאדים ב-4 בינואר 2004.
הרובר תוכנן לפעול במשך 90 ימי מאדים (כ־92.5 ימי ארץ) אך בפועל פעל למשך 5,498 ימים, פי 55 מהאורך שנצפה לו מראש.
זאת, הודות לרוחות שניקו את ה לוחות הסולאריים שלו, ואפשרו למערכות הרובר להמשיך ולהפיק את האנרגיה החשמלית החיונית להמשך פעולתו.
הרובר התאום של אופורטוניטי, ספיריט, הפסיק לשדר לכדור הארץ ב־2009 ונאס"א הודיעה על סיום משימת ספיריט ב־2010. המשימה, וכל תוכנית מארס רובר, מופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
ב־28 ביולי 2014 הודיעה נאס"א כי הרובר אופורטוניטי השלים נסיעה של 40 ק"מ על אדמת מאדים.
בכך שבר את שיא הנסיעה על גלגלים מחוץ לכדור הארץ בו החזיק לונוחוד 2 אשר נסע על הירח 37 ק"מ בשנת 1973. במרץ 2015 השלים הרובר נסיעת מרתון (42.2 ק"מ).
ביוני 2018 נכנס אופורטוניטי למצב תרדמת לאחר סופת אבק גלובלית שנמשכה שבועות על מאדים וכיסתה את הלוחות הסולארים של הרובר.
הניסיונות לחידוש הקשר עם הרובר נכשלו וב-13 בפברואר 2019 הודיעה נאס"א על סיומה של משימת אופורטוניטי.
מטרות תוכנית מארס רובר הן:
לחפש ולחקור מגוון של סלעים וקרקעות היכולים להעיד על זרימת מים במאדים בעבר או בהווה.
לקבוע את הרכב המינרלים, אבנים ואדמה סביב לאתר הנחיתה.
לקבוע אילו תהליכים גאולוגיים קבעו את פני השטח של מאדים ואיך השפיעו עליו התהליכים הכימיים.
התהליכים יכולים להיות זרימות מים, רוחות חזקות, התפרצויות געשיות, מטאורים ועוד.
לאמת תצפיות שנמצאו על ידי MRO.
דבר זה יאפשר ללמוד את יעילות התצפיות שנלקחו, נלקחים וילקחו ממסלול סביב מאדים.
למצוא מינרלים נושאי ברזל ולזהות ולכמת סוגים שונים של מינרלים היכולים להעיד על היתכנות מים במאדים.
לאפיין את המינרלוגיה והטקסטורות של סלעים וקרקעות על פני מאדים שיכולים להסביר את התהליכים שגרמו להיווצרותם.
למצוא רמזים גאולוגיים למצב הסביבתי שהיו במאדים בזמן שזרמו שם מים.
להעריך האם מצב זה אפשר קיום חיים על פני מאדים.
במשך שני העשורים הקרובים, נאס"א תשגר עוד מספר משימות שיבדקו האם היו אי פעם חיים על פני מאדים.
החיפוש מתחיל בבדיקה האם המצב הסביבתי במאדים אפשר אי פעם קיום חיים.
החיים כפי שבני האדם מכירים אותם דורשים קיומם של מים, מכאן החיפוש התמידי אחר רמז כלשהו לזרימתם של מים בעבר או בהווה על פני מאדים.
אף על פי שלרוברים אין אפשרות מעשית למצוא חיים, הם מסייעים רבות בלמידת ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים שתאפשר אולי יום אחד להוכיח כי חיים התקיימו על מאדים.
אופורטוניטי (ותאומו ספיריט) הוא רובוט בעל שישה גלגלים המונע על ידי לוחות סולאריים שגובהו 1.5 מטרים, אורכו 2.3 מטרים, רוחבו 1.6 מטרים ומשקלו 180 ק"ג (על כדור הארץ, כ־80 ק"ג על מאדים).
ששת הגלגלים מורכבים על מערכת המאפשרת לרובר לנוע בשטחים מסולעים כאשר לכל גלגל יש מנוע וציר משלו.
שני הגלגלים הקדמיים ושני הגלגלים האחוריים יכולים להסתובב ונותנים לרובר יכולות ניהוג.
הרובר מתוכנן כך שיוכל לטפס על שיפועים של עד 30 מעלות.
המהירות המקסימלית של הרובר היא 50 מ"מ לשנייה אך ממוצע המהירות הוא כ־10 מ"מ לשנייה בגלל עצירות רבות שנעשות בדרך.
הלוחות הסולאריים של הרובר מפיקים כ־140 ואט לכ־4 שעות בכל יום מאדים, ובטריות נטענות אוגרות אנרגיה חשמלית לשימוש בלילה.
למחשב של אופורטוניטי יש מעבד IBM RAD6000 בעל 128 מגה־בייט של DRAM, שלוש מגה־בייט של EEPROM ו־256 זיכרון פלאש.
הרובר יכול לפעול בטמפרטורות של בין מינוס 40 לפלוס 40 מעלות צלזיוס, כאשר מחממים רדיוסטופיים שומרים על טמפרטורת הרובר ומחממים חשמליים מופעלים בעת הצורך.
אנטנה לטווח קצר ואנטנה לטווח רחוק.
האנטנה לטווח הקצר משדרת לכל הכיוונים ושידוריה נקלטים על ידי רשת חלל עמוק בכדור הארץ ועל ידי לוויינים המקיפים את מאדים.
האנטנה לטווח רחוק יכולה להתכוונן ומשדרת מידע לכדור הארץ בתדירות גל גבוהה יותר.
על הרובר מורכבים כלים מדעיים שונים:
מצלמה פנורמית (PanCam) המשמשת לבחינת תוואי השטח.
מצלמת ניווט (NavCam) המשמשת את נהגי הרובר בכדור הארץ.
שתי מצלמות B&W בעלות זווית צילום של 120° המספקות מידע נוסף על סביבת הרובר.
על הזרוע הרובוטית של הרובר:
Mössbauer spectrometer (MB) MIMOS II – כלי המשמש לבחינה מגעית של סלעים ואדמה.
מגנטים ללכידת אבק מגנטי ובחינתו.
מצלמה מיקרוסקופית שמספקת תצלומי תקריב ברזולוציה גבוהה ביותר של אבנים ואדמה על פני מאדים.
כלי לשחיקת סלעים שמשמש לשחיקת חלקי הסלע החיצוניים ועל ידי כך אפשר לבחון את פני הסלע ה"טריים".
מצלמות הרובר מצלמות ברזולוציה של 1024 × 1024 פיקסלים, המידע נדחס על ידי ICER ומשודר לכדור הארץ.
שמות הרוברים נבחרו בתחרות חיבור שערכה נאס"א.
בתחרות ניצחה סופי קוליס, תלמידת כיתה ג' מאריזונה.
משימתו המקורית של אופורטוניטי נמשכה 90 יום שאחריהם הטכנאים שיערו כי יחדל לפעול.
עם השלמת המשימה המקורית קיבל הרובר מספר משימות נוספות ונמצא בפעולה כבר ימי ארץ.
עם נחיתת אופורטוניטי, במקרה, במכתש איגל, חקר הרובר ואיבחן דוגמיות של סלעים ואדמה וצילם תמונות פנורמיות מאזור הנחיתה.
המידע שסיפק הרובר אפשר למדעני נאס"א לשער השערות בנוגע לקיום המטיט כיום וקיום מים בעבר על מאדים.
לאחר מכן נסע הרובר אל מכתש אנדורנס אותו חקר מיוני עד ספטמבר 2004. לאחר מכן חקר הרובר את אתר הפגיעה של מגן החום שלו (שהושלך במהלך הנחיתה) וגילה בסמוך לו את המטאוריט הראשון על כוכב לכת אחר, הידוע בשם Heat Shield Rock.
מסוף אפריל 2005 ועד לתחילת יוני אותה שנה, אופורטוניטי היה תקוע בצורה מסוכנת בדיונת חול, כאשר חלק מגלגליו טבעו בחול.
במהלך תקופה זו טכנאים ומהנדסים על כדור הארץ ביצעו סימולציות וניסו למצוא את הדרך היעילה ביותר לחילוץ הרובר.
בסופו של דבר נמצאה הדרך והרובר חילץ את עצמו מהחול והמשיך במשימתו.
אופורטוניטי נסע דרומה לכיוון מכתש ארבוס, מכתש רחב, רדוד וקבור למחצה בו עשה חניית ביניים בדרכו למכתש ויקטוריה, בין אוקטובר 2005 ומרץ 2006. באותה תקופה חווה הרובר מספר בעיות מכניות עם זרועו הרובוטית.
בסוף ספטמבר 2006 הגיע אופורטוניטי אל מכתש ויקטוריה ותר לאורך המכתש עם כיוון השעון.
ביוני 2007 סיים אופורטוניטי להקיף את המכתש וחזר אל Duck Bay – נקודת ההתחלה שלו סביב המכתש.
בספטמבר 2007 נכנס הרובר אל תוך המכתש כדי לבחון אותו בצורה יסודית יותר.
באוגוסט 2008 עזב אופורטוניטי את מכתש ויקטוריה והחל במסע אל מכתש אנדוור , אליו הגיע ב־9 באוגוסט 2011.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2004 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2004
אופורטוניטי נחת במישור מרידיאני שבמאדים, כ־25 ק"מ מזרחית לאתר הנחיתה המתוכנן.
אף על פי שמישור מרידיאני הוא מישור, ואין בו סלעים רבים כמו שנראו בנחיתות קודמות במאדים (מארס פאת'פיינדר ותוכנית ויקינג), הרובר התגלגל אל תוך מכתש פגיעה בקוטר 22 מטרים, והיה מרוחק משפתו כ־10 מטרים.
מדעני נאס"א התרגשו כל כך מכך שהם נחתו בתוך מכתש (אף על פי שלא כך תוכנן והם אפילו לא ידעו על קיומו של המכתש) שהם קראו לו "Hole in one" (ביטוי בגולף המתאר את הכנסת הכדור לגומה בחבטה אחת).
מאוחר יותר קיבל המכתש את השם מכתש איגל ואתר הנחיתה קיבל את השם "תחנת ההנצחה צ'לנג'ר" (Challenger Memorial Station).
המדענים סוקרנו משפע האבנים שהיו מפוזרות ברחבי המכתש ומאדמת המכתש עצמו, שנראתה כערבוב של חול אפור וגס עם חול אדום דק.
ממצאים ראשונים אלו של מראה הסלעים והקרקע במכתש, הביאו את המדענים להשערה כי האדמה והסלעים הם אפר געשי או משקעים שהובאו למקום על ידי רוח או מים.
ב־30 באפריל 2004 (יום המאדים ה-95) הגיע אופורטוניטי אל מכתש אנדורנס, שהיה ידוע כי מצויות בו שכבות סלע רבות.
(בדרך לשם הוא גילה מכתש פראם).
במאי הקיף הרובר את המכתש וסרק אותו באמצעות כליו המדעיים.
ב־4 ביוני 2004 הודיעו מתכנני המשימה כי בכוונתם להכניס את הרובר אל תוך המכתש למרות האפשרות כי הוא לא יצליח לצאת ממנו.
ב־8 ביוני 2004 (יום המאדים ה-135) נכנס הרובר מעט אל תוך המכתש ויצא ממנו עוד באותו יום.
התברר כי שיפוע המכתש (18°) נמצא בתוך טווח היכולות של הרובר (30°) ובמהלך הימים הבאים נכנס הרובר עמוק יותר ויותר אל תוך המכתש.
במהלך אותו זמן נצפו ענני נוצה דומים לאלו שבכדור הארץ.
אופורטוניטי נשאר בתוך מכתש אנדורנס למשך 180 ימי מאדים עד ליציאתו מן המכתש ב־14 בדצמבר 2004 (יום המאדים ה-315).
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2005 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2005
אחרי שעזב את מכתש אנדורנס, נסע אופורטוניטי בינואר 2005 לחקור את אתר הפגיעה של מגן החום שלו, שהושלך במהלך הנחיתה שנה לפני כן.
כשהגיע הרובר אל מגן החום שלו, ביום המאדים ה-345, מצא הרובר אובייקט שמיד נחשד ואחר כך אושר כמטאוריט.
המטאוריט קיבל את הכינוי "Heat Shield Rock" והוא המטאוריט הראשון שזוהה על כוכב לכת אחר (על הירח נמצאו מספר מטאוריטים לפני כן).
אחרי 25 ימים בהם בחן הרובר את האזור, הוא פנה דרומה לכיוון מכתש ארגו, כ־300 מטרים ממגן החום.
בין ה־26 באפריל 2005 (יום המאדים ה-446 ל־4 ביוני 2005 (יום המאדים ה-484) אופורטוניטי נתקע בחולות מאדים.
הבעיה החלה ב־26 באפריל 2005 כאשר הרובר נכנס בטעות לתוך דיונת חול.
טכנאי המשימה דיווחו כי תמונות מהרובר הראו ש־4 גלגליו הקיצוניים של הרובר שקעו בחול עמוק יותר מרדיוס הגלגל, כאשר הרובר ניסה לטפס על דיונה בגובה 30 ס"מ.
הדיונה כונתה "דיונת גיהנום" (Purgatory Dune) על ידי מתכנני המשימה.
מצבו של הרובר שוחזר על ידי רוברים זהים על כדור הארץ כדי לבחון אפשרויות חילוץ, מחשש שניסיונות החילוץ יכניסו את הרובר עמוק יותר לאדמה.
לאחר בחינת האפשרויות על כדור הארץ, הפעילו נהגי הרובר את אחד מגלגלי הרובר ב־13 במאי 2005 (יום המאדים ה-463).
ב־4 ביוני 2005 (יום המאדים ה-484) הושלמו פעולות החילוץ ואופורטוניטי הוציא את כל 6 גלגליו מהחול.
במהלך ימי מאדים 498 עד 510 אופורטוניטי חקר את הדיונה בה טבע ולאחר מכן המשיך אל מכתש ארבוס.
אופורטוניטי חקר את מכתש ארבוס, מכתש רחב, רדוד קבור למחצה ותחנת ביניים בדרך למכתש ויקטוריה, בין אוקטובר 2005 למרץ 2006.
הזרוע הרובוטית של אופורטוניטי חוֹוה בעיות מיום המאדים השני לנחיתתו (25 בינואר 2004).
טכנאי הרובר גילו כי מחמם שמוקם על ה־azimuth joint של הזרוע, האחראי על תנועתה של הזרוע לצדדים, היה תקוע על מצב מופעל.
בדיקה מדוקדקת יותר העלתה כי המתג ככל הנראה נפגע בזמן שהרובר היה בכדור הארץ.
עם זאת, אופורטוניטי היה מצויד במנגנון בטיחות אוטומטי בשם "T-stat box" שסיפק הגנה נגד חימום יתר.
כשה־azimuth joint היה מתחמם יתר על המידה המנגנון היה מכבה את המחמם זמנית וכשה־azimuth joint היה מתקרר שוב המנגנון היה מאפשר למחמם לפעול מחדש.
בצורה זו המחמם פעל במשך כל הלילה אבל לא במשך כל היום.
מנגנון הבטיחות של הרובר עבד עד לחורף המאדים הראשון.
כשהשמש החלה לסגת אל תחתית השמים והלוחות הסולאריים של הרובר הפיקו פחות חשמל מבדרך כלל, היה ברור כי אופורטוניטי לא יוכל לשמור על הסוללות שלו טעונות כאשר המחמם "שותה" חשמל כל הלילה.
ביום המאדים ה-122 (28 במאי 2004) מפעילי הרובר החלו להשתמש בפרוצדורה בשם "שינה עמוקה" בה הרובר ניתק את עצמו מאספקת חשמל מהסוללות למשך הלילה.
השינה העמוקה מנעה מהמחמם, ומכל שאר הרכיבים של הרובר למעט השעונים ומחממי הסוללות, להשתמש בחשמל.
כשהשמש עלתה בבוקר היא חיממה את הלוחות הסולאריים, הסוללות חיברו את עצמן אוטומטית, הזרוע הרובוטית נכנסה לפעולה, ה־azimuth joint התחמם ומערכת ההגנה נגד חום הופעלה והפסיקה את פעולת המחמם.
כתוצאה מכך, ה־azimuth joint היה חם מאוד ביום וקר מאוד בלילה.
תנודות הטמפרטורה הגדולות האלו, שגורמות למנועים חשמליים למות מהר יותר, התרחשו כמעט כל יום.
אסטרטגיה זו עזרה לאופורטוניטי עד ליום המאדים ה-654 (ה־25 בנובמבר 2005) כאשר מנוע ה־azimuth joint נתקע בגלל ההתנגדות החשמלית רבה.
מפעילי הרובר הזרימו בתגובה כמויות גדולות יותר של זרם אל המנוע.
דרך זו הייתה יעילה אך המנוע המשיך להיתקע מדי פעם.
כאמצעי זהירות, הזרוע הרובוטית של הרובר נשארה פרוסה כל הזמן (בדרך כלל היא הייתה מקופלת ומונחת על הרובר) כך שתוכל לפעול לפחות מעט אם מנוע הזרוע יפסיק לפעול לחלוטין.
הזרוע קופלה אך ורק בזמן נסיעה ונפרשה מיד בעצירה.
אסטרטגיה זו עזרה לאופורטוניטי עד ליום המאדים ה-1,502 (ה־15 באפריל 2008) כאשר מנוע הזרוע נתקע במהלך פריסת הזרוע בסיום נסיעה, כך שהזרוע נשארה חלקית מתחת לרובר.
המנוע המשיך להיתקע שוב ושוב בכל ניסיון של מפעילי הרובר להזיז את הזרוע.
מפעילי הרובר ניסו להזיז את הזרוע בשעות שונות של היום ומצאו כי ההתנגדות הייתה הנמוכה ביותר (נורמלית, למעשה) כאשר ה־azimuth joint היה חם ביותר, בשעות בבוקר, אחרי שהמחמם פעל במשך כל הלילה.
מפעלי הרובר ניסו להזיז את הזרוע בזמן זה וב־08:30 בבוקר יום המאדים ה-1,531 (ה־14 במאי 2008) הצליחו מפעילי הרובר להניע את הזרוע הרובוטית.
משום שאופורטוניטי ככל הנראה לא יוכל לקפל את הזרוע הרובוטית שלו יותר, פיתחו טכנאי ונהגי הרובר טכניקה לנסיעה בטוחה עם הזרוע במצב פרוס.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2006 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2006
ב־22 במרץ 2006 (יום המאדים ה-760) עזב אופורטוניטי את מכתש ארבוס והחל במסע אל מכתש ויקטוריה אליו הגיע בספטמבר 2006 ונשאר שם עד אוגוסט 2008. בדרך, עבר במכתש ביגל.
מכתש ויקטוריה הוא מכתש פגיעה הנמצא כ־7 ק"מ מאתר הנחיתה של אופורטוניטי.
קוטרו של מכתש ויקטוריה הוא 750 מטרים ומדענים האמינו כי חקירת דפנותיו הפנימיים של המכתש תלמד אותם יותר על ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים.
ביום המאדים ה-951 (26 בספטמבר 2006) הגיע אופורטוניטי אל שפת המכתש ושלח תמונות ראשונות של המכתש ושדה הדיונות שבמרכזו.
אחר כך החל הרובר להקיף את המכתש, מסע שנמשך עד ל־11 בספטמבר 2007, אז הגיע אל נקודת ההתחלה.
המקפת לסקר מאדים (MRO) צילמה את אופורטוניטי ב־6 בנובמבר 2006 כשעמד על שפת המכתש.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2007 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2007
ב־4 בינואר 2007 שני הרוברים ספיריט ואופורטוניטי עברו שדרוג של התוכנה במחשביהם.
השדרוג כלל הוספת יכולת לרובר להחליט אילו תמונות לשלוח לכדור הארץ ומתי להפעיל את זרועו הרובוטית כדי לבחון סלעים.
שדרוגים אלו עזרו למדענים וחסכו להם זמן רב במיון תמונות חשובות, ובחקירת פני השטח.
מספר אירועי ניקוי (רוחות שמנקים את הלוחות הסולאריים של הרוברים מהאבק שנצבר עליהם ומאפשרים להם להמשיך לייצר אנרגיה חשמלית) שהחלו ביום המאדים ה-1,151 (20 באפריל 2007) אפשרו לרובר להעלות את הפקת החשמל שלו ליותר מ־800 ואט־שעה ליום.
ביום המאדים ה-1,164 (4 במאי 2007) הזרם שהפיקו הלוחות הסולאריים היה יותר מ־4 אמפר, זרימה שלא נמדדה מאז יום המאדים ה־18 (10 בפברואר 2004).
עם זאת, סופות החול והאבק הגדולות שהחלו במאדים באמצע 2007 הורידו את תפוקת הכוח של אופורטוניטי ל־280 ואט־שעה.
לקראת סוף יוני 2007 החלו סופות אבק להאפיל את אטמוספירת מאדים.
סופות האבק התגברו וב־20 ביוני אופורטוניטי וספיריט עמדו בפני סכנה ממשית של "מוות" בגלל מחסור בחשמל אותו הם התקשו להפיק עם ענני האבק העבים שהסתירו את אור השמש.
ענני האבק העבים הסתירו כ־99 אחוזים מאור השמש הישיר שהיה מגיע אל אופורטוניטי (אל ספיריט, שהיה בצד השני של הכוכב, הגיע מעט יותר אור שמש).
הלוחות הסולאריים של הרוברים היו מפיקים בדרך כלל כ־700 ואט־שעה של אנרגיה ליום אך במהלך הסופות, האנרגיה שהפיקו הלוחות הצטמצמה משמעותית.
כאשר הלוחות מפיקים פחות מ־150 ואט־שעה ליום, סוללות הרובר נכנסות לשימוש וכשהן נגמרות, רכיבים שונים של הרובר עלולים לקפוא מהקור ששורר במאדים.
ב־18 ביולי 2007 הפיק אופורטוניטי 128 ואט־שעה בלבד (שיא שנשבר בנובמבר 2008 על ידי ספיריט שהסתפק ב־89 ואט־שעה בלבד) ונאס"א הסתפקה בהתקשרות אחת בשלושה ימים כדי לחסוך בחשמל.
סופות האבק נמשכו גם בחודש יולי, ובסוף החודש הודיעה נאס"א כי אף על פי שהרוברים היו במצב בו הם השתמשו בכמות מזערית של חשמל, יכול להיות שהם לא ישרדו.
ב־7 באוגוסט 2007 החלו סופות החול להחלש ואף על פי שרמות האנרגיה היו נמוכות הרובר החל לשלוח תמונות.
ב־21 באוגוסט רמות האבק המשיכו לרדת, סוללות הרובר נטענו במלואן והרובר נסע בפעם הראשונה מאז שהחלו הסופות.
אופורטוניטי הגיע אל Duck Bay (נקודת ההתחלה שלו סביב המכתש) ב־11 בספטמבר 2007, אחרי שסיים להקיף את מכתש ויקטוריה.
באותו יום נהגי הרובר הסיעו את הרובר כך שכל ששת גלגליו היו על מדרון המכתש ואז הסיעו אותו ברוורס כדי לראות האם הוא יוכל לצאת מהמכתש אחרי שיכנס לחקור אותו.
הניסוי עבר בהצלחה והרובר ניכנס כולו אל תוך המכתש ב־13 בספטמבר 2007 והחל לבחון את קירותיו הפנימיים של המכתש.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2008 ראו ארכיון נאס"א: אופרטונטי 2008
אופורטוניטי יצא ממכתש ויקטוריה ב־24 עד ל־28 באוגוסט 2008 לאחר שחווה בעיה מסוימת, דומה לזאת שהובילה להשבתת הגלגל הימני־קדמי של תאומו, ספיריט.
מכתש אנדוור הוא מכתש בקוטר 22 ק"מ הנמצא כ־12 ק"מ דרומית־מזרחית למכתש ויקטוריה.
נהגי הרובר העריכו כי הנסיעה למכתש תארך כשנתיים.
מדענים מצפים לראות במכתש אנדוור ערמות עמוקות יותר של אבנים בעלי שכבות משהיו במכתש ויקטוריה.
ב־29 בנובמבר 2008 החל תהליך שנקרא התקבצות עליונה, בו כדור הארץ ומאדים נמצאים בשני צדדים שונים של השמש, כך שהשמש נמצאת בין מאדים לבין כדור הארץ (או בעצם "ליקוי מאדים").
במהלך תקופה זו, שנמשכה עד ל־13 בדצמבר 2008 (שבועיים), לא נוצרה אף התקשרות עם הרוברים ספיריט ואופורטוניטי על מאדים.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2009 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2009
ב־7 במרץ 2009 (יום המאדים ה-1,820) ראה אופורטוניטי לראשונה את שפתו של מכתש אנדוור, אחרי שנסע כ־3.2 ק"מ מאז שיצא ממכתש ויקטוריה באוגוסט 2008. אופורטוניטי ראה גם את מכתש לאזו שהיה מרוחק ממנו כ־38 ק"מ וקוטרו כ־7 ק"מ.
ב־7 באפריל 2009 (יום המאדים ה-1,850) אירוע ניקוי העלה את רמת הפקת האנרגיה החשמלית ביותר מ־40% לכמות של 515 ואט־שעה.
ב־18 ביולי 2009 נצפה סלע שחור וגדול בכיוון ההפוך למסלולו של אופורטוניטי.
אופורטוניטי הסתובב לכיוון הסלע והגיע אליו ב־28 ביולי.
הסלע נחקר והתברר כי הוא מטאוריט וקיבל את השם "Block Island".
אופורטוניטי חקר את הסלע עד ל־12 בספטמבר אז חזר אל מסלולו המקורי לכיוון מכתש אנדוור.
ביום המאדים ה-2,022 נתקל אופורטוניטי בעוד מטאוריט שקיבל את השם "Shelter Island" וחקר אותו עד ליום המאדים ה-2,034. לאחר מכן המשיך אופורטוניטי לכיוון מטאוריט נוסף, "Mackinac Island", אליו הגיע כעבור ארבעה ימים ורק צילם אותו כשעבר אל פניו.
לאחר מכן המשיך אופורטוניטי אל מכתש אנדוור.
ב־10 בנובמבר 2009 (יום המאדים ה-2,061) הגיע אופורטוניטי אל סלע בשם "Marquette Island" אותו הוא חקר עד ל־12 בינואר 2010 (יום המאדים ה-2,012).
חקירת הסלע נמשכה זמן רב מפני שמדענים לא הצליחו להגיע להחלטה מהו הסלע.
בסופו של דבר הוחלט כי הסלע הוא הפרשה ממעמקי מאדים ולא מטאוריט.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2010 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2010
ב־28 בינואר 2010 (יום המאדים ה-2,138) הגיע אופורטוניטי אל מכתש קונספציה (Concepcion) שקוטרו 10 מטרים והקיף אותו.
ב־5 במאי 2010 נבחר מסלול ארוך יותר אל כיוון מכתש אנדוור בגלל חשש מדיונות חול מסוכנות.
ב־19 במאי 2010 הגיע אופורטוניטי אל יום המאדים ה־2246 למשימתו ושבר בכך את שיא הפעולה של רכב כלשהו על מאדים.
התואר נלקח מויקינג 1 שפעל במשך 2245 ימי מאדים.
ב־8 בספטמבר 2010 הגיע אופורטוניטי אל נקודת האמצע במסלולו בן 19 הק"מ בין מכתש ויקטוריה למכתש אנדוור.
ב־15 בספטמבר 2010 הגיע אופורטוניטי אל מכתש סנטה־מריה וחקר אותו במשך מספר שבועות.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2011 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2011
אחרי שהגיע אופורטוניטי לקצהו של מכתש סנטה־מריה, מיקם צוות הרובר את הרובר בשפה הדרום־מזרחית של המכתש והחל לאסוף מידע.
באותו זמן התכונן הצוות ל"ליקוי מאדים" נוסף שהתחיל בסוף ינואר ונימשך שבועיים.
בסוף מרץ החל אופורטוניטי את המסע בן 6.5 הקילומטרים בין מכתש סנטה־מריה למכתש אנדוור, וב־1 ביוני עבר הרובר את המטר ה־30,000 (30 ק"מ) שלו מאז נחת על מאדים (פי 50 מהמרחק המתוכנן).
אופורטוניטי הגיע אל מכתש אנדוור ב־9 באוגוסט 2011 למקום בשם "Spirit Point" (על שם הרובר התאום שלו), אחרי מסע בן 3 שנים ממכתש ויקטוריה.
בשפת המכתש מצויים סלעים עתיקים ביותר היכולים להעיד על הימצאות בעבר של מים על מאדים.
על פי דבריו של ריי ארווידסון, סגן החוקר הראשי של אופורטוניטי, הרובר ככל הנראה לא יכנס אל תוך המכתש מכיוון שתצורות אבנים ועפר דומות נחקרו כבר על מאדים.
עם הגעת אופורטוניטי אל מכתש אנדוור הוא גילה תופעות שלא נצפו קודם לכן על מאדים.
ב־22 באוגוסט 2011 (יום המאדים ה-2,694) הרובר החל לבחון את "טיסדייל 2" (Tisdale 2) אבן גדולה שנפלטה מהאדמה.
לפי סטיב מאיירס, החוקר הראשי של אופורטוניטי מטעם אוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק, זוהי אבן מסוג שעוד לא ניצפה כמוהו במאדים.
עוד הוא אמר כי ההגעה למכתש אנדוור שוות ערך לנחיתה במכתש איגל.
בתחילת דצמבר אופורטוניטי ניתח שטח קרקע קטן שקיבל את השם "הומסטייק" (Homestake) אשר הוסק כי הוא מורכב מגבס.
על ידי שימוש בשלושה מהכלים של הרובר (המצלמה המיקרוסקופית, Alpha Particle X-Ray Spectrometer והפילטרים של המצלמה הפנורמית) קבעו המדענים כי זהו מרבץ של סידן גופרתי שבא במגע עם מים, או גבס, שניהם מינרלים שנוצרים רק בסביבתם של מים.
בסוף 2011 מוקם הרובר כך שהוא נטה 15° לצפון, זווית שתספק יותר אנרגיה סולארית לרובר במהלך החורף המאדימי.
חורף זה אמור להיות מאתגר יותר מהחורפים הקודמים מפני שכמות האבק באוויר ועל הלוחות הסולאריים של הרובר גדולה יותר מאשר בשנים קודמות.
למידע מפורט אודות האירועים שעברו על אופורטוניטי ב־2012 ראו ארכיון נאס"א: אופורטוניטי 2012
ב־25 בינואר 2012 חגג אופורטוניטי 8 שנות פעילות על מאדים.
ב־8 במאי 2012, לאחר 130 ימי מאדים בהם לא נסע, החל אופורטוניטי לנסוע שוב.
ברבע משטחו של מאדים התחוללה סופה שמסתירה לחלוטין את אור השמש; הסופה זוהתה לראשונה ב-30 במאי 2018 והמשימה נכנסה ל"מצב חיסכון" עד אשר יהיה ניתן לצור עמה קשר שוב.
באוגוסט אבד הקשר, כאשר ניסיונות "להעיר" את הרובר כשלו.
לאחר שניסיונות נוספים בסוף ינואר ובתחילת פברואר של 2019 כשלו אף הם, הודיעו בכירים בנאס"א במסיבת עיתונאים ב-13 בפברואר 2019 על סיומה של המשימה.
כהוקרה לתרומתו העצומה של הרובר אופורטוניטי לחקר מאדים, האסטרואיד 39382 נקרא בשם אופורטוניטי.
השם הוצע על ידי האסטרונומים אינגריד ואן הוטן־גרואנוולד, קורנליס ג'והנס ואן הוטן וטום גהרלס שגילו את האסטרואיד ב־24 בספטמבר 1960.
אופוצ'נו (בפולנית: Opoczno; ביידיש: אפאטשנא) היא עיר בדרום פולין, עד 1998 בפרובינציית פיוטרקוב טריבונלסקי ולאחר מכן – בפרובינציית לודז'.
העיר הייתה מהמרכזים העירוניים החשובים בפולין הקטנה וכיום היא צומת דרכים ומסילות ברזל ראשי.