tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד איחוד תימן בשנת 1990, שווייץ הכירה גם בצפון תימן (בשנת 1948) וגם בדרום תימן (בשנת 1967) וכוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הצפון ב-1972 ועם הדרום ב-1973. לאחר האיחוד, ראתה שווייץ ברפובליקה התימנית כיורשת של שתי המדינות ולפיכך כל ההסכמים שנחתמו נשארו על כנם אם היו עוד רלוונטיים.
מאז 1990 נחתמו בין שתי המדינות הסכמים בילטרליים שונים בנושאים: תחבורה אווירית, שיתוף פעולה טכנולוגי והסכמי חוב.
שווייץ תומכת בתהליך השלום שמקדם ארגון האומות המאוחדות בתימן.
בסוף שנת 2018 התגוררו בתימן שמונה אזרחים שווייצרים, על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה.
תימן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
תימן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ אינה מיוצגת בתימן בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בתימן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בצנעא, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבמסקט, בירת עומאן הסמוכה, על תימן.
יחסי שווייץ–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין ממלכת תאילנד.
בין הקונפדרציה השווייצרית לבין ממלכת תאילנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין ממלכת תאילנד הם יחסים דיפלומטיים חמים, גם ברמה הפוליטית וגם ברמה האזרחית.
הקשרים המתועדים הראשונים שבין שווייץ לתאילנד התרחשו במהלך המאה השבע עשרה לספירה.
לאחר חקר ממלכת סיאם, מיסיונרים שווייצרים פרסמו את כתביהם על המסעות.
במהלך המאה התשע עשרה, חברות טקסטיל שווייצריות חיפשו הזדמנויות מסחריות חדשות בדרום מזרח אסיה ומצאו אותן בתאילנד.
בשנת 1897, לאחר הביקור הראשון אל שווייץ של מלך תאילנד, שתי המדינות חתרו למגעים בנוגע לחתימה על אמנה של חברות ושל סחר.
האמנה לא נחתמה עד שנת 1931. שווייץ פתחה קונסוליית כבוד בבנגקוק בשנת 1932 (וכך כוננה באופן רשמי עם תאילנד יחסים) אשר מעמדה שודרג למעמד שגרירות בשנת 1949.
שתי המדינות חגגו את יום השנה השמונים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן בשנת 2012.
מוצרים שווייצריים הם בעלי ערך בתאילנד, שעונים שווייצריים מהווים כלים מרכזיים בתעשייה במדינה.
מגזר התיירות גם הוא מגזר חזק ביחסים הכלכליים שבין תאילנד לבין שווייץ כאשר ב-2016 ביקרו 118,000 אלף תיירים תאילנדים בשווייץ ו-208,967 תיירים שווייצרים בתאילנד.
בתאילנד אחת הקהילות השווייצריות הגדולות ביותר באסיה, והגדולה ביותר באזור דרום מזרח אסיה.
הקהילה השווייצרית בתאילנד מנתה בתחילת שנת 2018, על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, תשעת אלפים חמש מאות שישים ושמונה אזרחים שווייצרים.
מלבד הקהילה השווייצרית, ישנה נוכחות תמידית של תיירים שווייצרים במקום.
שווייץ מיוצגת בתאילנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבנגקוק, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בתאילנד גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בצ'יאנג מאי, ובפוקט.
תאילנד מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
תאילנד מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסלרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בבזל, ז'נבה, וציריך.
יחסי שווייץ–תוניסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה התוניסאית.
בין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה התוניסאית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדו-צדדיים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לרפובליקה התוניסאית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים שהתחזקו בעקבות הליכי הדמוקריטיזציה שהתקיימו במדינה.
היחסים של שווייץ עם תוניסיה התפתחו במהלך המאה התשע עשרה עם התפתחות הקולוניאליזם הצרפתי בצפון אפריקה.
בשנת 1939, שווייץ פתחה קונסוליה בעיר תוניס.
תוניסיה קיבלה את עצמאותה בשנת 1956, ובאותה השנה כוננה עמה שווייץ את היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שלה.
שווייץ הכירה בתוניסיה כמדינה עצמאית ב-1956 ופתחה בה צירות ששודרג מעמדה לשגרירות בשנת 1961.
על פי הלשכה המרכזית השווייצרית, בסוף שנת 2018 התגוררו בתוניסיה אלף ארבע מאות תשעים ושישה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בתוניסיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בתוניס, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בתוניסיה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ג'רבה.
תוניסיה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
יחסי השומרונים עם נוצרים לאורך ההיסטוריה.
לפי "הברית החדשה", ישו קיבל סיוע מהאישה השומרונית בבאר כאשר היה זקוק למים.
לפי "הבשורה לפי מתי", ישו סירב להטיף את הלכותיו לשומרונים בתואנה שאין הם מזרע ישראל.
גם המונח "השומרוני הטוב" משקף גישה פולמוסית נוצרית אל מול השומרונים, ובא להציג את אותו השומרוני שהיה טוב כלפי יהודי (פרוטו-נוצרי) כ"יוצא דופן" מקרב עמו.
בימים שלאחר התנצרות האימפריה הרומית, הנוצרים נהגו להציק לשומרונים על אמונתם וניסו להמיר את דתם לנצרות בכוח.
המצב החמיר עד כדיי שהשומרונים החלו לשאת על עצמם נשק להגנה עצמית בתפילות יום השבת בבתי הכנסת שלהם בבית שאן, והכו בתגובה בנוצרים ביד קשה.
בשנת 415 נשלחו חיילים ביזנטיים אל קבר יוסף במבצע שכונה "מבצע ההעברה" (Translatio), והמקורות הנוצריים מציינים כי המשימה הושלמה בהצלחה וכי עצמותיו של יוסף נלקחו משליטת השומרונים והועברו לקונסטנטינופול.
השומרונים חולקים עליהם וטוענים כי שורת אירועים נסיים מנעו מהחיילים הנוצריים להצליח במשימתם.
השומרונים מציינים כי גם את עצמות הכהנים הגדולים הראשונים: אלעזר הכהן, איתמר הכהן ופינחס שלדבריהם נקברו בעוורתא שממזרח לשכם, ניסו הביזנטיים לגנוב ולהעביר לקונסטנטינופול; אולם אין לטענה זו תימוכין במקורות הנוצריים המוכרים.
במאה החמישית לספירה הכריז זנון, קיסר האימפריה הביזנטית כי על הר גריזים, מוקד הקדושה בדת השומרונית, תבנה כנסייה בשם "כנסיית מריה, אם האל" וכי השומרונים אינם מורשים עוד לסגוד על ההר.
ככל הנראה מטרת הקמת הכנסייה הייתה להתריס כנגד המשך הדת השומרונית ולהכריח את השומרונים להתנצר בסיפוח מקום התפילה הקדוש ביותר להם.
ב-484 מינו לעצמם השומרונים את השומרוני החילוני, יוסטא איש קיסריה, בירת ארץ ישראל בתקופה הביזנטית, שפתח במרד נגד הנוצרים ולאחר כישלון המרד שלו, נתפס והוצא להורג.
הנוצרים התלוננו לקיסר זנון ודרשו להחרים את רכוש עשירי השומרונים ולמנוע מהם לשרת בצבא.
פרוקופיוס טוען כי לאחר כישלון המרד השומרוני, הוכרחו רבים מתושבי קיסריה השומרונים להתנצר (לכל הפחות, למראית עין) וכי את מרידות השומרונים הניעו האיכרים מביניהם.
המגמה האנטי-שומרונית בקרב הנוצרים בארץ ישראל המשיכה, וב-528קמו השומרונים להגנת עצמם ומינו את יוליאנוס בן צבר למנהיגם ופתחו במרידות כנגד גזירות השמד שהמיטו עליהם הנוצרים.
המרד דוכא ב-529. לאחר מותו של יוליאנוס המרד דעך משמעותית אך לא תם לגמרי ונמשך עד לחודש אפריל 530 לספירה, שכן לאחר תאריך זה אין עוד עדויות להתנגשויות נוספות בין השומרונים לנוצרים.
כמו כן, לפי פרוקופיוס, לאחר דיכוי המרד הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כפה על שומרונים (אותם החשיב לצד היהודים לאויבי הנצרות) רבים להתנצר, וזו רבים נעתרו לדרישה זו במטרה להפסיק את מסע הרדיפות כנגדם.
היו שהציעו כי השומרונים כמעט ולא נפגעו מהצלבנים, וכי קהילותיהם בשכם, באשקלון ובקיסריה נותרו כמו שהיו.
השומרונים לעומת זאת מחזיקים במסורת כי רבים מהם התנצרו בימי הצלבנים וכי אין להם תקווה שצאצאי השומרונים שהתנצרו אז יחזרו לחיקם.
במאה ה-14 הוקם מנזר על ראש הר גריזים, כנראה בהתרסה כנגד שרידי השומרונים.
יְחסים בין-לאומיים (יַחְבָּ"ל; באנגלית: International relations – IR), הוא תחום מדעי, דיסציפלינה אקדמית במדעי החברה בכלל ובמדע המדינה בפרט, העוסק בעיקר באופן מסורתי היסטורי באינטראקציה שבין מדינות ריבוניות בזירה הבין־לאומית.
המחקר המדעי של אינטראקציות אלו, בא לידי ביטוי, בחקר וניתוח מדיניות החוץ של מדינות, ארגונים גלובליים ואזוריים; בטבעה של המערכת הבין־לאומית במעברים שבין מלחמה לשלום; בקונפליקטים בין־לאומיים; בקבלת החלטות של יחידים, בדפוס התנהגותה של מנהיגות ואישיות בהקשר פסיכו-היסטורי; בתיאוריה פוליטית, היסטוריה בין־לאומית, הרתעה (אסטרטגיה) ודיפלומטיה.
אולם על אף זאת, לאור השינויים במציאות הבין־לאומית על גווניה כתוצאה מתהליך הגלובליזציה, ישנה הרחבה במחקר של גבולות התחום בהתאם לסדר היום העולמי המובילה למוקדי מחקר חדשים, לדוגמה: סוציולוגיה פוליטית בין־לאומית, פוליטיקה גלובלית של הטבע, הגירה, פשע בין־לאומי, תקשורת המונים וכלכלה פוליטית בין־לאומית.
הגבולות המדעיים של התחום ומאפייניו התאורטיים-האמפיריים במחקר
יחסים בין-לאומיים התהווה כתחום בין ורב תחומי, הבוחן את תולדות הסדר העולמי מהתקופה העתיקה ועד ימינו אנו.
הלכה למעשה, התחום מתבונן במגמות של הפוליטיקה העולמית, כלומר, התחום עוסק בניתוח סוגיות בין-לאומיות וגלובליות, ויחסים בין המדינות והממשלים השונים בעולם בעבר ובהווה מהיבטים שונים.
לדוגמה, התחום מתמקד בניהולן של מערכות בין-לאומיות, המתייחסות לממשל וממשול גלובלי בזיקה לסוגיות גלובליות, על ידי ארגונים בין-לאומיים (ובראשן האו"ם), ארגונים לא ממשלתיים ותאגידים רב-לאומיים.
זאת ועוד, יחסים בין-לאומיים הוא תחום אקדמי אקלקטי, המערב תחומים מדעיים שונים כדי לנסח תיאוריות הולמות, לדוגמה: סוציולוגיה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה, כלכלה, היסטוריה, פילוסופיה, משפט בין-לאומי, מנהל עסקים, גאוגרפיה ומדעי הסביבה.
יתרה מזאת, חקר היחסים הבין-לאומיים עוסק במגוון רחב של סוגיות, כגון תנועות של השפעות תרבותיות, יחסים כלכליים וצבאיים, טרור, דיפלומטיה, לאומיות, פשע מאורגן, סיוע בין-לאומי, איכות הסביבה, זכויות האדם, תקשורת פוליטית, תרבות פופולרית וגלובליזציה.
התחום עצמו נחשב לרוב כאחד הענפים של מדע המדינה, אולם מוסדות אקדמיים רבים בעולם מעדיפים להתייחס אליו כאל תחום לימוד עצמאי ונפרד לחלוטין.
שכן, ההתפתחות המושגית-תאורטית ביחסים הבין-לאומיים מייחסת חשיבות רבה לרמות ניתוח שונות מלבד המדינה, כמו מגמות טרנס-לאומיות של ארגוני טרור, הגירה, שינויי אקלים ולהיסטוריה של הרעיונות.
מגמות אלו, מאפשרות להבין את המערכת הבין-לאומית ומאירות ממדים אחרים, שמחלישים את השפעתה של מדינת לאום על תהליכים בין-לאומיים.
יש הרואים את תחילת היווצרות היְחסים הבין-לאומיים המודרניים בשנת 1648, אז נחתמו הסכמי שלום וסטפאליה בין מדינות רבות באירופה.
ההסכמים ביטלו את המערכת של שלטון הכנסייה הקתולית, ויצרו במידה רבה את המערכת המודרנית של מדינות לאום ריבוניות ותרמו השפעה מכרעת להתפתחות הלאומיות באירופה.
ההסכמים הביאו גם למיסוד הדיפלומטיה והצבאות של המדינות.
המערכת האירופאית החדשה שנוצרה יוצאה ליבשות אמריקה, אפריקה ואסיה דרך הקולוניאליזם.
המערכת הבין-לאומית המודרנית הוקמה סופית לאחר תהליך הדה-קולוניזציה שהתרחש בזמן המלחמה הקרה.
אף על פי כן, ישנן מספר מדינות שלא שילבו את מערכת מדינות הלאום.
הוראת תחום היחסים הבין-לאומיים החלה לראשונה, בשנת 1924, בעיקר מהצורך המדעי להבין את הסיבות ותוצאות מלחמת העולם הראשונה.
האוניברסיטה הראשונה שחנכה מחלקה ליחסים בין־לאומיים, הייתה בית הספר לכלכלה של לונדון ( The London School of Economics and Political Science – LSE).
בתחום היְחסים הבין-לאומיים התפתחו לאורך שנות המחקר מספר תבניות מחשבה תאורטיות, או 'מסגרות חשיבה', המכונות 'פרדיגמות'.
שְלוש פרדיגמות מרכזיות בתחום הן: הריאליזם הפוליטי, הליברליזם והמרקסיזם.
בעשור האחרון נוספה לגישות אלו, גישת המחשבה הקונסטרוקטיביסטית.
תבניות חשיבה אלו, שואפות להסביר התרחשויות במערכת הבין-לאומית לאורך ההיסטוריה, בעזרת המשגה תאורטית, ובעקבות כך להסיק מסקנות מועילות ומלמדות, על מנת למנוע את הישנותם של אירועים שליליים שהתרחשו לאורך ההיסטוריה האנושית.
בנוסף לכך, חלוקה נוספת שמקובל לשלבה בתאוריות של היחסים הבין־לאומיים, כדי לשפר את הבנתם של תרחישים בין-לאומיים, מתייחסת לרמות הניתוח של התנהגות השחקנים השונים במערכת הבין־לאומית.
בהקשר זה קיימות רמות ניתוח מרכזיות שונות התלויות בתוכנית המחקר:
רמת המערכת הבין-לאומית, מתייחסת למבנה המערכת ולדומיננטיות המעצמות (חד-קוטבי/דו-קוטבי/רב-קוטבי), חלוקת העוצמה הצבאית והכלכלית, תפוצת נשק גרעיני וכדומה.
רמת האזור, מתייחסת לאופי האזור מבחינת יציבות פוליטית וכלכלית, בריתות, הסכמי שלום ואינטראקציות עם אזורים אחרים.
רמת תת-האזור, מתייחסת לקבוצות מיעוטים הדורשות הגדרה עצמית, גבולות פוליטיים לא קבועים, קונפליקטים ומלחמות אזרחים.
רמת המדינה, בודקת את ההשפעה של בעיות ותהליכים פנימיים על קבלת ההחלטות של מדינה בפוליטיקה העולמית, אופי המשטר, יציבות הכלכלה, מיליטרזים ועוד.
רמת החברה, מתייחסת לקבוצות חברתיות, שבטים, עדות ותנועות מחאה אשר עלולות להשפיע על סדר היום הלאומי וכתוצאת מכך יכולות לנבוע השלכות על הסדר האזורי והעולמי.
רמת הפרט, מתייחסת בעיקר למנהיגות היחיד, האדם העומד בראש המדינה, כיצד משפיע מצבו הנפשי, הפיסי והכללי של מנהיג על פעולותיה של מדינה.
מעצמה היא מדינה בעלת השפעה וכוח כלכלי, צבאי או תרבותי, הנותן לה השפעת יתר על היחסים בין-לאומיים, כמו ארצות הברית, צרפת, רוסיה וסין.
מעצמה צבאית: מדינה בעלת בעלת השפעה צבאי וכוח צבאי רב (כמו ארצות הברית).
מעצמה כלכלית: מדינה בעלת השפעה כלכלית וכוח כלכלי רב (כגון יפן).
מעצמה תרבותית: מדינה בעלת השפעה תרבותית וכוח תרבותי רב (לדוגמה, בריטניה).
מקובל לומר כי קיימות שש מעצמות שמשלבות את כל שלושת הסוגים: ארצות הברית, רוסיה, סין, בריטניה, צרפת וגרמניה.
מתוכן ארצות הברית היא מעצמת העל היחידה בעולם (לאחר פירוק ברית המועצות) ואילו בריטניה וצרפת היו בעבר מעצמות על.
אימפריה היא ריבונות פוליטית, למשל מדינה, השולטת על שטחים נרחבים שמתגוררות בהם אוכלוסיות שונות מבחינה אתנית ותרבותית ממרכזה השלטוני.
מצב זה נוצר כתוצאה מהתפשטותה של אימפריה אל שטחים חדשים, לצורך הקמת מושבות ותוך אכיפת שלטונה עליהן וניצול אוצרות הטבע וכוח האדם שלהן.
מדינות רבות באירופה, כגון איטליה, צרפת, הולנד ובריטניה היו בעבר אימפריות קולוניאליות.
בריטניה הקימה את האימפריה הגדולה בהיסטוריה (מבחינות שטח, אוכלוסייה, כלכלה ועוד), אך האימפריה הגדולה ביותר מבחינת שליטה ברצף יבשתי הייתה האימפריה המונגולית, שהיו בבעלותה שטחים נרחבים ברחבי אסיה ואירופה.
כלים לקיום יחסים בין-לאומיים בין מדינות
דיפלומטיה היא ניהול משא ומתן בין מדינות שונות שלא בדרכי מלחמה או עימות, בעיקר על ידי חתימת חוזים והסכמים.
ישנם מספר סוגי הסכמים וחוזים בין-לאומיים:
הסכם שלום: הוא מצב של יחס דיפלומטי בין מדינות והוא הניגוד של מצב המלחמה.
במצב של שלום, היחסים בין שתי מדינות או יותר אינם כוללים עימות אלים ובין הצדדים שוררת הסכמה (בעל-פה או בכתב) ליישב כל מחלוקת שתתגלה ביניהם בהתדיינות ובמשא ומתן ולא באמצעות הפעלת כוח וכפייה.
הסכם נורמליזציה: הסכם הקובע שהיחסים בין המדינות יהיו נורמליים, אם כי פחות מיחסים דיפלומטיים מלאים.
הפסקת לחימה: הפסקת מלחמה מסיבות שונות.
שביתת נשק: שביתת נשק היא סיומה של מלחמה או עימות אלים אחר, בעקבות הסכמתם של הצדדים הלוחמים על צעד זה.
הפסקת אש: מצב בו הצדדים הלוחמים מחליטים להפסיק את פעולות הלחימה ביניהם, כדי לנהל שיחות על סיום מצב העימות בדרכי שלום.
הפוגה: הפסקת לחימה זמנית, לשם פינוי פצועים, ציון חג חשוב וכדומה, והיא נובעת במידה רבה מעייפות הצדדים הלוחמים.
ההפוגה נקבעת בהסכמה בין הצדדים הלוחמים, ולעיתים נקבע לה זמן קצוב ומוגדר מראש.
הסכם שיתוף פעולה: הסכם שנחתם בין מדינות על מנת ליצור שיתוף פעולה בתחום מסוים, לרוב הסכם כזה נוצר בעקבות אינטרס משותף לשני הצדדים.
הסכם שיתוף פעולה צבאי: הסכם בו שני הצדדים מתחייבים לסייע אחד לשני בנושאים צבאיים.
לדוגמה תקיפה משותפת של מספר מדינות כנגד מדינה אחת, או סיוע הדדי בעת מלחמה.
הסכם שיתוף פעולה כלכלי: הסכם בו שני הצדדים מתחייבים לסייע אחד לשני בנושאים כלכליים.
לדוגמה הקמת פרויקטים משותפים, או סיוע כלכלי הדדי בעת משבר כלכלי.
הסכם הגנה: הסכם בו מדינה אחת מתחייבת להגן במידת הצורך על מדינה אחרת בתמורה לתשלום כלשהו.
הסכם אי-תקיפה: הסכם בו שני הצדדים מתחייבים לא לתקוף אחד את השני, אך לאו דווקא לסייע.
חוזה סחר: הסכם בו מדינה אחת רוכשת סחורות ממדינה אחרת, ומשלמת לה בכסף, בנתינת סחורות אחרות או בחתימת הסכם כלשהו (לדוגמה נפט תמורת הסכם הגנה).
סנקציה היא ענישה למען מטרה מסוימת.
לרוב ענישה זאת מתבצעת כאשר מדינה אינה פועלת בהתאם לרצונה של מדינה אחרת.
המדינה האחרת אינה רוצה להיגרר למלחמה, אז היא מטילה על המדינה סנקציה על מנת להכריח אותה לפעול על-פי רצונה.
סנקציה לרוב תהיה כלכלית, כגון ביטול חוזי סחר ואי שיתוף פעולה כלכלי איתה.
לדוגמה: הקהילה הבין-לאומית הטילה בעבר סנקציות על איראן בשל תוכנית הגרעין האיראנית.
מלחמה היא מאבק מזוין (עם שימוש נשק) על מנת להכריע מטרה מסוימת שלא בדרכי שלום.
לרוב מלחמה נוצרת כתוצאה מסכסוך בין מדינות שלא הצליחו לפתור בדרכי שלום והידברות.
לעיתים מלחמה נוצרת בעקבות רצון של מדינה מסוימת לכבוש מדינה אחרת במטרה לחזק את ביטחונה, להשיג משאבים טבעיים וכו'.
תנועת הצלב האדום והסהר האדום הבין-לאומי
יחסיות תרבותית היא גישה הטוענת כי על-מנת להבין תרבות אחרת, יש להימנע משיפוט.
כל תרבות מתאימה למאפיינים של חבריה.
אין להעריך תרבות כטובה יותר או פחות מהאחרת, אלא יש ללמוד ולהבין תרבות על פי אמות המידה שלה עצמה.
לפי גישה זו אפשר להתייחס לתרבות על פי הבנת הצרכים של אותה תרבות, ועל-פי הכרת מערכת המשמעויות שחברי התרבות עצמם נותנים למרכיבי תרבותם, ולא גורמים חיצוניים.
גישת של היחסיות התרבותית תורמת לסובלנות כלפי אורחות חיים שונים ומעודדת את הבנתם.
הסוציולוג ויליאם סאמנר ביטא השקפה זו באומרו:
"המנהגים השוררים בזמן ובמקום כלשהם, ימצאו או לא ימצאו צידוקם ביחס לאותו זמן ולאותו מקום.
מנהגים טובים הם אלה המתאימים היטב למצב.
מנהגים רעים הם אלא שאינם מותאמים.
תרבויות מתפתחות בתנאים הייחודיים לחברה נתונה: תנאי אקלים, משאבים טבעיים, פוליטיקה, כלכלה והיסטוריה, משום כך יימצאו הבדלים בין תרבויות."
אחד המאמרים החשובים בתחום היחסיות התרבותית הוא פולחן הגוף של ה"יאקירמא" של הורס מינר.
בדיפלומטיה, יחסים בילטרליים (בעברית: דו־צדדיים) הם ניהול יחסים פוליטיים, כלכליים, או תרבותיים דו־צדדיים בין שתי מדינות ריבוניות.
זאת, בשונה מפעילות חד-צדדית (unilateral) או מולטילטראלית (פעילות רב־צדדית הנעשית על ידי מספר מדינות יחד).
יחסים בילטרליים מתקיימים כאשר מדינות מכירות אחת בשנייה כמדינות ריבוניות ומסכימות על כינון יחסים דיפלומטיים ביניהן.
בפועל, הן מחליפות ביניהן נציגים דיפלומטיים, כגון שגרירים, או מקיימות הסכמים בילטרליים שנוגעים או מחייבים את שני הצדדים באופן הדדי.
הסכמים כלכליים, כמו הסכמי סחר חופשי או הסכמים להגנה על משקיעים נחתמים על ידי שתי מדינות, הם דוגמה שכיחה לבילטרליות.
כיוון שרוב ההסכמים הכלכליים נבנים בהתאם למאפייניהם הייחודיים של שתי המדינות המתקשרות בהסכם, במטרה לאפשר למדינות אלו להעניק יחס מועדף אחת לשנייה בכניסה לשווקים הכלכליים של שתי המדינות, נדרשים כללים ספציפיים ולא כללי אצבע.
המסלול הבילטרלי מאפשר למדינות לגבש הסכמים ההולמים באופן מדויק יותר את צורכיהן.
בתחום הכלכלי, התקשרות עם מדינות בהסכמים בילטרליים עשויה להגדיל את עלויות העסקה, שכן כל מדינה תצטרך לנהל משא ומתן מיוחד על הסכמי סחר במקום להצטרף להסכם שכבר גובש.
למצב זה יתרון מובהק כאשר מדובר במדינה גדולה החותמת על הסכמים עם מדינות קטנות ובהתחשב בפערי המיקוח ביניהן במשא ומתן על ההסכמים הבילטרליים באפשרותה לקנות השפעה רבה במדינות אלו, לעומת משא ומתן מולטילטרלי המתאפיין בריבוי שחקנים ואינטרסים.
בפיזיקה, יחסיות הסימולטניות היא מונח בתורת היחסות הפרטית המתייחס לכך שהסימולטניות (בו-זמניות) של שני מאורעות המופרדים מרחבית זה מזה אינה מוחלטת, אלא שהיא תלויה במערכת הייחוס של הצופה שמודד את זמני ההתרחשות של המאורעות.
לפי תורת היחסות הפרטית של איינשטיין, זה בלתי אפשרי לקבוע באופן מוחלט ששני מאורעות מרוחקים מתרחשים באותו הזמן אם המאורעות מופרדים מרחבית זה מזה.
לדוגמה, תאונת מכוניות בלונדון ותאונה אחרת בניו יורק אשר נדמות כמתרחשות באותו הזמן לצופה על כדור הארץ, יידמו כמתרחשות בזמנים שונים במקצת עבור צופה המצוי במטוס הטס מלונדון לניו יורק.
יותר מכך, אם שני המאורעות לא קשורים לזה בקשר סיבתי אז, בתלות בכיוון התנועה, התאונה בלונדון תתרחש ראשונה במערכת ייחוס אחת, בעוד שהתאונה בניו יורק עשויה להתרחש ראשונה במערכת ייחוס אחרת.
אף על פי כן, אם התאונות קשורות זו לזו בקשר סיבתי, אז סדר המאורעות יישמר בכל מערכות הייחוס.
בגרסת איינשטיין המוקדמת של ניסוי מחשבה זה, צופה אחד יושב באמצע קרון רכבת נעה, בעוד שצופה אחר עומד בתחנת הרכבת (הנייחת) כאשר הרכבת חולפת על פני התחנה.
כפי שנמדד על ידי הצופה העומד, שתי מכות ברק פוגעות בשני צידי קרון הרכבת בו-זמנית (בחזית ובאחורי הקרון סימולטנית).
במערכת הייחוס האינרציאלית של הצופה העומד, ישנם שני מאורעות מופרדים מרחבית, אך סימולטניים: ברק מכה בחזית הקרון, וברק מכה באחורי הקרון.
מכיוון שהמאורעות ממוקמים בנקודות שונות לאורך כיוון התנועה של הרכבת, קואורדינטות הזמן שלהם מוטלות לקואורדינטות זמן שונות במערכת הייחוס של הרכבת הנעה.
מאורעות המתרחשים מקדימה לקרון רכבת (כלומר, שקרון הרכבת עתיד להגיע אל המיקום שלהם) יקרו מוקדם יותר מאשר מאורעות המתרחשים במיקום המנוגד לכיוון תנועת הרכבת.
במערכת הייחוס האינרציאלית של הרכבת, פירוש הדבר שהברק יכה בחזית הקרון לפני הברק שיכה באחורי הקרון.
דרך אחת להבין את הרעיון הזה מבוססת על ניסוי מחשבה דומה לזה, אשר תואר על ידי איינשטיין בספרו הפופולרי על תורת היחסות מ-1917. היא מתייחסת לצופה אחד באמצע קרון רכבת נעה וצופה אחר העומד בתחנת הרכבת כאשר הרכבת חולפת על פניו.
ברגע מסוים, הבזק אור נפלט באמצע הקרון בדיוק כאשר שני הצופים חולפים אחד על פני השני.
בעבור הצופה על הקרון, החזית ואחורי הקרון מצויים במרחק זהה ממקור האור ולכן, מנקודת המבט של הצופה הזה, האור יגיע לחזית הקרון ולאחוריו באותו הזמן .
בעבור הצופה שעומד בתחנה, החלק האחורי נע כלפי הנקודה שבה הבזק האור נפלט, בעוד שחזית הקרון מתרחקת ממנה.
לפי הנחת היסוד של היחסות הפרטית, מהירות האור קבועה בכל מערכות הייחוס ובכל הכיוונים, ולכן האור הנע לכיוון אחורי הקרון יצטרך לעבור מרחק קצר יותר בהשוואה לאור שנע לכיוון חזית הקרון.
לפיכך, הבזקי האור יפגעו בקצוות הקרון בזמנים שונים .
ניסוי הרכבת של איינשטיין מוביל ישירות לפיתוח ביטוי כמותי עבור הפרש הזמנים שנמדד בין שני מאורעות במערכת ייחוס מסוימת, כאשר ידוע שבמערכת ייחוס שנעה ביחס אליה במהירות שני המאורעות מתרחשים בו-זמנית ומופרדים מרחבית על ידי מרחק (מופרדים מרחבית בכיוון התנועה היחסית).
נתייחס לקרון הרכבת ולהבזק האור שנפלט מן האמצע שלו.
אם האורך העצמי של קרון הרכבת (אורך הקרון כפי שנמדד על ידי הצופה היושב בו) הוא , אז האורך של הקרון כפי שיימדד על הצופה בתחנה הוא: (התקצרות האורך).
מכיוון שהחלק האחורי של הקרון והבזק האור נעים זה לקראת זה, הצופה שעומד בתחנה ימדוד זמן
לרגע פגיעת האור בחלק האחורי (כאשר הוא הרגע בו נפלט הבזק האור).
בדומה לכך, הצופה בתחנה ימדוד זמן לרגע פגיעת האור בחזית הקרון.
לפיכך, הפרש הזמנים בין שני המאורעות שימדוד הצופה הנייח הוא:
נשים לב גם שבפיתוח הביטוי להתקצרות האורך (שאינו מובא כאן) לא נעשה כל שימוש ביחסיות הסימולטניות, ולכן זהו אינו טיעון מעגלי.
זה עשוי להיות מועיל לדמיין את הסיטואציה באמצעות דיאגרמות מרחב-זמן.
בעבור צופה נתון, ציר הזמן מוגדר להיות הקו הישר שמתווה נקודת הראשית של הקואורדינטה המרחבית x כאשר הזמן חולף, והוא מצויר אנכית.
ציר ה-x מוגדר להיות אוסף כל הנקודות במרחב בזמן t = 0, והוא מצויר אופקית.
הטענה שמהירות האור קבועה בכל מערכות הייחוס באה לידי ביטוי בכך שבכל מערכת ייחוס, קרן אור מיוצגת כקו בזווית 45° ביחס לציר המקום (וציר הזמן), ללא קשר למהירות המקור ביחס למהירות הצופה.
בדיאגרמה הראשונה, שני הקצוות של קרון הרכבת מצוירים כקווים אפורים.
מכיוון שקצוות הקרון הם נייחים ביחס לצופה עליו, הקווים הללו הם קווים אנכיים, מה שמראה שתנועתם היא בזמן בלבד ולא דרך המרחב.
הבזק האור מוראה באיור כשני הקווים האדומים בזווית 45°.
הנקודות שבהן הבזק האור פוגע בקצוות הקרון, המיוצגות על ידי נקודות החיתוך בין הקווים האפורים לבין הקווים האדומים, הם באותו הגובה בדיאגרמה.
זה אומר שהמאורעות הללו סימולטניים.
בדיאגרמה השנייה, שני קצוות הקרון נעים ימינה, כפי שמוראה על ידי שני הקווים המקבילים האפורים.
מוצא הבזק האור מצוי בנקודה שבדיוק באמצע הדרך בין קצוות הקרון, ושוב יוצר שני קווים בזווית 45°, במה שמבטא את קביעות מהירות האור.
בדיאגרמה הזאת, הנקודות שבהן פוגע הבזק האור פוגע בקצוות הקרון הן לא באותו גובה; זה אומר שהמאורעות הם לא סימולטניים.
תופעת יחסיות הסימולטניות ניתנת לזיהוי עם איבר מסוים בטרנספורמציות לורנץ, אשר קושרות את הקואורדינטות המרחב-זמניות של צופה אחד לקואורדינטות של צופה אחר המצוי בתנועה יחסית אחידה ביחס לצופה הראשון.
נניח שהצופה הראשון עושה שימוש בקואורדינטות t, x, y, ו- z, בעוד שהצופה השני עושה שימוש בקואורדינטות t′, x′, y′, z′.
כעת נניח שהצופה הראשון רואה את הצופה השני נע בכיוון ציר ה-x במהירות v.
ונניח גם שהצירים של שני הצופים מקבילים ושיש להם אותה הראשית בזמן t = t'=0. אז טרנספורמציות לורנץ מבטאות איך הקואורדינטות הללו קשורות זו בזו:
אם שני מאורעות קורים באותו הזמן במערכת הייחוס של הצופה הראשון, יהיו להם ערכים זהים של קואורדינטת t.
עם זאת, אם יהיו להם ערכים שונים של קואורדינטת x (מיקומים שונים על ציר ה-x), אז יהיו להם ערכים שונים של קואורדינטת 't, כלומר הם יקרו בזמנים שונים במערכת ייחוס זאת.
האיבר שאחראי על שבירת מוחלטות הסימולטניות הוא .
מושג הסימולטניות מאפשר "לבצוע" את המרחב-זמן ל"פרוסות של סימולטניות", באופן כזה שכל המאורעות (במובן הכללי ביותר של המושג מאורע) המתרחשים בו-זמנית מגדירים את מצב היקום ברגע מסוים.
במרחב-זמן הניוטוני המוחלט, ישנה רק דרך אחת לעשות זאת, כך שמרחב-הזמן הניוטוני מורכב מערימה של אוסף יחיד של פרוסות סימולטניות.
במרחב-הזמן היחסותי, יחסיות הסימולטניות אומרת לנו שישנן דרכים רבות לעשות זאת, בתלות במערכת הייחוס של הצופה; אין דרך ייחודית, מועדפת לערום את פרוסות הסימולטניות.
במובן הזה, המרחב והזמן מעורבבים יחדיו והערבוב הזה הוא החידוש העמוק של תורת היחסות הפרטית.
היטיב לבטא זאת הרמן מינקובסקי במבוא שלו להרצאתו המפורסמת "מרחב וזמן" מ-1908:
יחסים דיפלומטיים הם יחסים רשמיים בין משטרים של שתי מדינות.
יחסים דיפלומטיים באים בדרך-כלל לידי ביטוי בשליחת משלחות רשמיות מכל אחת מהמדינות אל המדינה האחרת.
כל משלחת מקבלת מינוי מהממשלה ששלחה אותה, והעומד בראשה מגיש כתב האמנה לראש המדינה המארחת.
מכאן ואילך אחראית המשלחת על יצירת קשר וניהול משא ומתן בעת הצורך בין הממשלה ששלחה אותה לממשלת המדינה המארחת.
כמו כן, עוסקת המשלחת בייצוג האינטרסים של המדינה ששלחה אותה, כגון: הגנה על אזרחיה המבקרים במדינה המארחת, הנפקת אשרות כניסה למדינת המוצא, ניהול נכסים של מדינת המוצא הנמצאים במדינה המארחת וכיוצא באלה.
הדרגה הגבוהה ביותר של יחסים דיפלומטיים היא חילופי שגרירים.
כלומר, חילופי משלחות דיפלומטיות שבראשן שגריר.
משלחת כזאת מקימה במדינה המארחת שגרירות, בדרך-כלל בעיר הבירה של המדינה המארחת, ולפעמים גם סניפים – קונסוליות – בערים גדולות אחרות.
הדרגה הנמוכה ביותר של יחסים דיפלומטיים היא חילופי משלחות שמקימות "משרדי אינטרסים" במדינות המארחות.
מדינות קטנות, שאין להן אפשרות לשלוח משלחות למדינות רבות, ממנות לעיתים אזרח מקומי במדינה המארחת כנציגה וכמי שדואג לאינטרסים שלה במדינה המארחת.
נציג כזה מכונה "קונסול כבוד", ומינויו טעון אישור של ממשלת המדינה המארחת.
כינון יחסים דיפלומטיים הוא הביטוי המובהק ביותר להכרה הדדית בין מדינות, ובדרך-כלל ליחסי ידידות בין שתיהן.
גם מדינות יריבות עשויות לקיים ביניהן יחסים דיפלומטיים, למשל: ברית-המועצות וארצות-הברית בתקופת המלחמה הקרה.
ניתוק היחסים הדיפלומטיים הוא סימן למתיחות קשה בין מדינות, ולפעמים הוא מהווה שלב ראשון לקראת מלחמה ביניהן.
אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים
עד מלחמת העולם השנייה התבססו כללי היחסים הדיפלומטיים על מסורת שהתגבשה במשך מאות שנים, בעיקר באירופה.
לאחר המלחמה הורגש צורך בנוסח כתוב ומחייב של הכללים האלה מסיבות שונות, ובהן: הפרות של הכללים ערב המלחמה ובמהלכה, הקמת מדינות חדשות, בעיקר באפריקה ובאסיה, שלא הייתה להן מסורת דיפלומטית, וכן העובדה שהמשלחות הדיפלומטיות הלכו וגדלו, כך שמנו אלפי שליחים ויותר, מה שהצריך הגדרות מדויקות של מעמדם.
באפריל 1961 נחתמה "אמנת וינה" שמגדירה באופן מחייב את תפקידי הדיפלומטים, חובותיהם, וחובות המדינה המארחת כלפיהם.
בין הכללים שנקבעו באמנת וינה: חסינות מבנה השגרירות וסביבתו, כך שאסור למשטרה ולצבא המקומיים להיכנס למתחם השגרירות בלי אישור השגריר, חסינות חברי המשלחת הדיפלומטית – איסור על העמדת דיפלומט זר לדין פלילי או אזרחי במדינה המארחת ואיסור על הגבלת תנועתו של שגריר.
על המשלחת הדיפלומטית נאסר באמנת וינה לעסוק בריגול, להפר את החוק המקומי, להתערב בעניינים פנימיים של המדינה המארחת, להרחיב את תחום השגרירות או להוסיף נציגים דיפלומטיים שלא באישור המדינה המארחת.
עם התפתחות אמצעי התקשורת והתחבורה – היכולת ליצור קשר מידי בין מנהיגים ופקידי שלטון במדינות שונות, וכן היכולת של מנהיגים לערוך ביקורי-בזק במדינות רחוקות, איבדו הנציגויות הדיפלומטיות חלק מתפקידיהן המסורתיים בשמירת הקשר בין הממשלות.
מנהיגים של מדינות ידידותיות מעדיפים לעיתים קרובות לתקשר ביניהם "מעל לראשם" של הנציגים הדיפלומטיים.
עם זאת, יתרונו של השגריר בכך שהוא נמצא במדינה המארחת ומשקיע חלק ניכר מזמנו בלימוד התרבות המקומית ויחסי הכוחות בפוליטיקה המקומית.
היכרות זו עם המדינה המארחת מאפשרת לו לייעץ לשולחיו ולייעל את התקשורת בינם לבין מארחיו.
לישראל יש יחסים דיפלומטיים עם מרבית מדינות העולם.
בימיה הראשונים של המדינה הייתה חשיבות רבה לעצם ההכרה במדינה שבאה לידי ביטוי בכינון יחסים דיפלומטיים.
מבחינה זאת, כינון היחסים הדיפלומטיים עם מצרים ועם ירדן, בעקבות חתימת הסכמי השלום ב-1979 וב-1994, היו ציון דרך חשוב, כיוון שמדובר בהכרה רשמית של שתי מדינות ערביות במדינת ישראל, מדינות שאף ניסו בשעתן למנוע בכוח את הקמתה.
לישראל הייתה בעבר גם שגרירות במאוריטניה, שהיא מדינה ערבית בצפון-מערב אפריקה, ויחסים דיפלומטיים בדרגת "משרדי אינטרסים" עם מרוקו ועם תוניסיה, אולם הם הושעו, וכיום השגרירות והמשרדים אינם פעילים.
בשנת 2020 חתמה ישראל על הסכמים לכינון יחסים דיפלומטיים עם איחוד האמירויות הערביות, בחריין וסודאן וכן על חידוש היחסים עם מרוקו.
בעקבות מלחמת ששת-הימים ב-1967 ספגו יחסי החוץ של ישראל מכה קשה, כשרוב מדינות הגוש המזרחי, ובראשן ברית-המועצות, וכן רוב מדינות אפריקה ואסיה, ניתקו את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל.
היחסים הדיפלומטיים עם ברית-המועצות התחדשו רק לקראת פירוקה, בדצמבר 1991. יתר השגרירויות של מדינות מזרח-אירופה, אפריקה ואסיה נפתחו בהדרגה מסוף שנות השמונים ועד אמצע שנות התשעים.
כמעט כל השגרירויות הפועלות בישראל ממוקמות בתל אביב, ברמת גן או בהרצליה.
זאת, כיוון שרוב מדינות העולם רואות בריבונותה של ישראל על ירושלים עניין שנוי במחלוקת, ולפיכך אינן מכירות בה כבירת מדינת ישראל .
שתי שגרירויות שנמצאו בעבר בירושלים – שגרירות קוסטה-ריקה ושגרירות אל-סלוודור (שתיהן מדינות במרכז אמריקה) – הועברו לתל אביב בעקבות הודעת ממשלותיהן על כך באוגוסט 2006. שתי שגרירויות מוקמו במבשרת ציון – שגרירות בוליביה, אשר ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל בעקבות מבצע עופרת יצוקה, ושגרירות פרגוואי (שתיהן מדינות בדרום אמריקה).
לכמה מדינות, למשל בריטניה, איטליה ועוד, יש קונסוליות במזרח ירושלים, אולם הן אינן מואמנות לנשיא המדינה, ואינן כפופות לשגרירויות בתל אביב.
חלק מהן קיימות עוד מימי המנדט הבריטי, ומאז מלחמת ששת הימים הן עוסקות בעיקר בייצוג מדינותיהן מול הציבור הפלסטיני ביהודה ושומרון ומול הרשות הפלסטינית, ובהנפקת אשרות ואישורים שונים לציבור זה.
שגרירות הולנד בתל אביב מחזיקה משרד בירושלים.
ב-2018 החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להעביר את השגרירות האמריקאית לירושלים, תוך שהוא מכיר בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.
לצעד זה הצטרף גם נשיא גואטמלה ג'ימי מוראלס והעביר את שגרירות גואטמלה לירושלים.
יחסים פתוחים הוא אלבומה השני של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא בשנת 2001, כשהלהקה התאחדה 6 שנים לאחר הוצאת האלבום הראשון.
השירים באלבום ברובם שקטים ומלודיים יותר מאשר בתקליט הראשון, ומביניהם זכו להצלחה "איש קש" ששר הסולן יהלי סובול ו"גשם חזק" ששר המתופף שחר אבן צור.
באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט-בסיסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור.
בסיבוב ההופעות שליווה את האלבום צורף כבסיסט אלדד גואטה.
בשנת 2016 האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על מכירת 15,000 עותקים.
תופים, קולות, שירה:שחר אבן צור
פנדר רודס,חצוצרה ב"הפוך בשמש" וב"יחסים פתוחים",קלידים נוספים ב"יחסים פתוחים",פסנתר ב"איש קש":אלדד גואטה
"יחפה" הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית נינט טייב.
האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2006, על ידי חברות התקליטים הליקון.
האלבום הופק על ידי אביב גפן, רצועות האלבום נכתבו והולחנו ברובן על ידו.
אמנים נוספים אשר השתתפו בכתיבה ובהלחנה הם טייב עצמה, ברק פלדמן, יוני בלוך, גלעד שמואלי, עילי בוטנר, עידן רייכל, אלי מורנו, ארז אלגרבלי ותומר מזמר.
הסינגל הראשון מהאלבום, "כשאתה כאן", יצא לאור ב-12 ביולי 2006. מספר שבועות לאחר מכן יצא לאור הסינגל השני, "הכל יכול לקרות".
האלבום עצמו החל להימכר בחנויות ב-7 בספטמבר 2006. בשל הציפייה הארוכה לו גבר הביקוש, וכבר למחרת הוצאתו הוכרז כאלבום זהב, לאחר שמכר כ-24,976 עותקים בפחות מ-24 שעות.
בסוף שנת 2008, הוציאה חברת התקליטים הליקון הודעה לפיה האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה, לאחר שנמכר ביותר מ-40,000 עותקים.
יחפה נחשב לאלבום הכי נמכר מיוצאי כוכב נולד עד היום.
יחסים מסוכנים הוא שמו של רומן מכתבים נודע מאת הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו.
הרומן יצא לאור בשנת 1782 וזכה לעיבודים רבים, לבמה, לאופרה, לקולנוע ולטלוויזיה.
ההבטחה שסימן רומן זה לא התממשה בשני הרומנים האחרים של דה לאקלו, וזה שב והצטרף לצבא אחרי המהפכה הצרפתית וטיפס לדרגת גנרל תחת פיקודו של נפוליאון.
"יחסים מסוכנים" פורסם לראשונה במהדורה בת ארבעה כרכים, ב-23 במרץ 1782, על ידי הוצאת Durand Neveu, והפך מיד להצלחה גדולה.
הוא נמכר ב-1,000 עותקים בחודש הראשון להפצתו, הצלחה מסחרית גדולה במונחי אותם הימים.
לאקלו, שהיה איש צבא, צווה מיד לשוב למבצר בו הוצב בבריטני.
במוקד הרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, ניצבת דמותם של המפתה ואלמון ושל ידידתו ויריבתו מאדאם דה מרטיי, המתענגים בלא ייסורי מצפון על סבלם של קרבנות הפיתוי.
דה לאקלו מתאר את נפשם של דמויותיו באופן ריאליסטי ובעין חדה, ומציב את דמויותיו בניגוד חריף לזו של ורתר בייסורי ורתר הצעיר של גתה (1774).
בעוד גתה, ברומן המכתבים הקצר שלו, שעורר אף הוא שערורייה, מתווה את דמות האוהב הנמק בייסורי אהבתו הנכזבת, מתאר דה לאקלו את האופן בו משחיתים הציניות, הנצלנות וחוסר המעש את נשמתם של גיבוריו.
דה לאקלו גרס כי ספרו הוא סטירה מוסרית, אך ניכרת בו גם התענגות על האופן המתוחכם בו רשעים מתוחכמים וחדי־לשון עושים שימוש ביכולתם האינטלקטואלית כדי להשיג את מטרותיהם.
"יחסים מסוכנים" היה הרומן הבולט ביותר בעשור שהוביל אל המהפכה הצרפתית, בביקורתו החריפה על "המשטר הישן" ועוד יותר מזה בתולדות הרומן.
דה לאקלו צעד קדימה מהמורשת הפיקרסקית, כפי שהיא מיוצגת ברומנים כמו "תום ג'ונס" של הנרי פילדינג, וצעד חשוב לקראת התפתחות הרומן המודרני והפסיכולוגי, שמצא את ביטויו המלא רק במאה התשע עשרה.
הספר תורגם לעברית בידי יונת סנד, ויצא לאור בשנת 1975 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת.
ספרו של דה לאקלו זכה לעיבודים רבים.
יחסים מסוכנים - מחזה מאת כריסטופר המפטון
יחסים מסוכנים - אופרה מאת קונרד סוסה (מוזיקה) ופיליפ ליטל (ליברית)
יחסים מסוכנים - סרט צרפתי משנת 1959 בבימויו של רוז'ה ואדים
יחסים מסוכנים - סרט אמריקאי משנת 1988 בבימויו של סטיבן פרירס, על פי מחזהו של המפטון
יחסים מסוכנים - מיני סדרה צרפתית משנת 2003, בבימויו של ג'וזה דיין
הפיתויים האסורים של ולמונט - סרט בבימויו של מילוש פורמן
משחקי פיתוי - סרט אמריקאי משנת 1999 בבימויו של רוג'ר קאמבל, הממקם את העלילה בניו יורק של ימינו.
יחסים מסוכנים הוא סרט צרפתי משנת 1959, המבוסס על רומן של הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו אשר התפרסם בשנת 1782. במאי הסרט הוא רוז'ה ואדים ומככבים בו ז'אן מורו, ז'ראר פיליפ ואנט ואדים.
הסרט הוא הפקה משותפת צרפתית-איטלקית.
הסרט הוא עיבוד מודרני לרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, במרכזו תשוקתה של אישה אחת לפתות ולהשפיע על אחרים כנגד כוחה של אהבת אמת.
ז'אן מורו משחקת בתפקיד ז'ולייט דה מרטו, אשת חברה המשפיעה על בן האצולה ואלמון (ז'ראר פיליפ) להיפגש ולפתות את מריאן (אנט ואדים).
הסרט צולם בשחור-לבן, בסגנון הגל החדש בקולנוע הצרפתי ותאורו של הבמאי ואדים את מזימות מרטו וואלמון מפגישים בין ערכי החברה הצרפתית של סוף שנות ה-50 עם ערכי המאה ה-18.
אף שהסרט זכה לביקורות פושרות, הייתה זו הפעם הראשונה בה נחשפה השחקנית ז'אן מורו לקהל בינלאומי.
סרטה המאוחר יותר ז'יל וג'ים הקנה לה מעמד של כוכבת קולנוע בינלאומית.
ז'ראר פיליפ הלך לעולמו כ-8 שבועות לאחר שהסרט יצא לאקרנים וזהו הסרט האחרון בו שיחק.
סרט זה סימן גם את שובו של ז'אן-לואי טרנטיניאן (גילם את דנסני - אהובה של ססיל) לקולנוע הצרפתי לאחר שנעדר ממנו שלוש שנים בשל גיוס לצבא.
יחסים מסוכנים הוא סרט אמריקאי משנת 1988, בבימויו של סטיבן פרירס, על פי מחזהו של כריסטופר המפטון "יחסים מסוכנים", שנכתב על פי רומן המכתבים מאת שודרלו דה לאקלו "יחסים מסוכנים".
הסרט מתרחש בצרפת, בתקופה שקדמה למהפכה הצרפתית.
המרקיזה דה מרטיי (גלן קלוז) פונה לידידהּ, הוויקונט דה ולמונט (ג'ון מלקוביץ') בהצעה שיפתה את ססיל דה וולנז' (אומה תורמן), בתה הצעירה של דודתהּ, מאדאם דה וולנז' (סווזי קורץ).
בדרך זו מנסה דה מרטיי לנקום במאהבה לשעבר, הרוזן דה בסטיד, העומד לשאת לאישה את ססיל דה וולנז', שהתחנכה במנזר.
דה ולמונט מסרב להצעתה, בנימוק שהוא מעדיף אתגר גדול יותר, והוא פיתויה של מאדאם דה טורבל (מישל פייפר), השוהה בבית דודתו הזקנה, בזמן שבעלה טרוד במשפט המתנהל בעיר רחוקה.
"לפתות אישה הידועה במוסר הנוקשה שלה, באדיקותה הדתית ובאושר בחיי נישואיה.
מה יכול להיות יוקרתי מזה?" מסביר דה ולמונט לדה מרטיי, והיא עונה לו: "יש משהו משפיל בלהתמודד בבעל בתור יריב.
זה משפיל אם אתה נכשל ונדוש אם אתה מצליח".
דה ולמונט מגלה שמאדאם דה וולנז' הזהירה מפניו את מאדאם דה טורבל, ולכן הוא משנה את תוכניותיו ומסכים לקבל את הצעתה של דה מרטיי.
ססיל מאוהבת במורה שלה למוזיקה, האביר דנסני (קיאנו ריבס), אך הוא חסר פרוטה, ולכן אינו ראוי בעיני מאדאם דה וולנז' לשאת את בתהּ.
דה ולמונט מנצל זאת, וכאשר ססיל מתארחת אצל דודתו (מילדרד נטוויק), הוא משכנע אותה לתת לו מפתח לחדרה, בתואנה שכך יוכל להעביר אליה מכתבים מדנסני.
באמצעות המפתח הוא נכנס בלילה לחדרה, וספק מפתה ספק אונס אותה.
ססיל מבקשת את עצתה של דה מרטיי, ואמה,ּ שאינה יודעת את שקרה לססיל אך חשה שהיא מוטרדת מאוד, מצטרפת לבקשה.
דה מרטיי יועצת לססיל להמשיך ביחסים עם דה ולמונט ומוסיפה: "אם תנקטי מעט זהירות בסיסית, תוכלי לעשות את זה או לא, עם כמה גברים שתרצי, באיזה תדירות שתרצי, באילו דרכים שונות שתרצי".
ססיל התמימה מקבלת עצה זו, וכעבור זמן קצר מבשר דה ולמונט לדה מרטיי שהצליח מעל המשוער: חתנה המיועד של ססיל יקבל אותה כשהיא בהריון.
עניין זה משתבש קמעה כאשר ססיל מפילה את עוברה.
במקביל חותר דה ולמונט לכיבוש מטרתו העיקרית, מאדאם דה טורבל.
זו מתנגדת בתוקף לחיזוריו, אך בהדרגה מתרככת ונענית לו ולבסוף מתאהבת בו נואשות.
דה מרטיי הבטיחה לדה ולמונט פרס – לילה בחברתה – אם יצליח בתוכניתו לפתות את דה טורבל, אך כאשר מתברר לה שדה ולמונט, שהוא רודף נשים מושבע, אכן התאהב בדה טורבל, היא מסרבת לתת לו את הפרס, אלא אם ינתק כליל את קשריו עם דה טורבל.
ולמונט נענה לדרישה זו, ודה טורבל חולה אנושות כתוצאה מכך.
דה ולמונט חוזר ודורש את הפרס שהובטח לו, אך דה מרטיי, שבינתיים לקחה את דנסני כמאהב, מסרבת.
דה מרטיי מגלה לדנסני שדה ולמונט פיתה את ססיל.
דנסני ודה ולמונט יוצאים לדו-קרב, דה ולמונט מותיר את דנסני פעם אחר פעם בחיים, למרות שהיו לו מספר הזדמנויות לדקור אותו למוות במהלך הדו-קרב, לבסוף פוצע דנסני את דה ולמונט פצעי מוות.
טרם מותו, דה ולמונט מבקש מדנסני לבקר אצל מאדאם דה טורבל ולספר לה על אהבתו אותה.
הוא נותן לדנסני את מכתביה של דה מרטיי ומבקשו לפרסמם.
לאחר ששמעה את המסר ששלח דה ולמונט, מאדאם דה טורבל מתה.
משנודע למרקיזה דה מרטיי על מותו של דה ולמונט, היא מאבדת עשתונותיה, פורצת בבכי סוער ומנתצת חפצים בדרכה, בהתקף של זעם.
דנסני מפרסם את מכתביה של דה מרטיי, וכאשר היא מגיעה לבית האופרה הקהל מגרש אותה בקריאות בוז.
הסרט הוא העיבוד הראשון לסרט דובר אנגלית של רומן המכתבים מאת שודרלו דה לאקלו "יחסים מסוכנים", והוא נעשה על פי העיבוד של הספר למחזה, שאף הוא "יחסים מסוכנים", ונעשה על ידי כריסטופר המפטון עבור ה"רויאל שייקספיר קומפני".
הסרט צולם בשלמותו בצרפת, בעיקר בחבל איל-דה-פרנס.
מופיעים בו מבנים היסטוריים, כגון טירת ונסן בעמק המארן, טירת שאנז-סיר-מארן, Château de Guermantes בסן ומארן, טירת סוסי באסון ותיאטרון מונטנסיה בוורסאי.
מוזיקה מקורית לסרט נכתבה על ידי ג'ורג' פנטון, ובפסקול נכללות גם יצירות מוזיקה קלאסית מאת ויוואלדי, באך, הנדל וגלוק.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: לתסריט המעובד הטוב ביותר, לעיצוב תלבושות הטוב ביותר ולעיצוב תפאורה הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים.
הסרט זכה בפרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר.
מישל פייפר זכתה בפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וכריסטופר המפטון זכה בפרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס בשמונה קטגוריות נוספות.
יחפים בפארק הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1967 עם רוברט רדפורד, ג'יין פונדה, מילדרד נטוויק ושרל בואייה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון, והוא מבוסס על המחזה המצליח שלו "יחפים בפארק" משנת 1963, המוצג עד עתה ברחבי העולם.
המחזה הועלה על הבמה בישראל, בין היתר בשנת 1965 בהפקתו של גיורא גודיק באולם נחמני ובבימויה של נולה צ'לטון.
מילדרד נטוויק הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וג'יין פונדה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
קורי (ג'יין פונדה) ופול בראטר (רוברט רדפורד) הם זוג צעיר שנישא זה עתה ונוסעים בכרכרה ברחובות ניו יורק לבית מלון שם יבלו את ירח הדבש שלהם.
קורי בעלת מזג סוער לעומת רוברט השקט והשמרן.
לאחר שבילו חמישה ימים במלון בלי לצאת מהחדר, רוברט יוצא לעבודתו כעורך דין מתחיל וקורי נוסעת לדירה ששכרה לעצמם בגריניץ' וילג'.
מסתבר שהדירה נמצאת בקומה השישית וכל מי שמגיע לשם מתנשף בדלת הכניסה ומעולף, זה כולל את מתקן הטלפון (הרב אדלמן), את רוברט ואת אתל בנקס (מילדרד נטוויק), אמה של קורי.
הדירה קטנה, החימום לא פועל, הרהיטים לא הגיעו ובגג הזכוכית יש חור גדול.
לעזרתם נרתם השכן שגר בעליית הגג, ויקטור ולסקו (שרל בואייה).
קורי מעוניינת לשדך בין אמה הבודדה לוויקטור.
ויקטור לוקח את כולם למסעדה אלבנית בסטטן איילנד, שם הם אוכלים תבשיל אלבני ובעיקר שותים אוזו.
ויקטור וקורי מתחילים לרקוד לצליל תזמורת אלבנית בעוד שרוברט ואתל יושבים ומביטים בהם במבוכה.
כששבו לדירתם, ויקטור מבקש ללוות את אתל המבוסמת מן האוזו לביתה וקורי מסכימה בחשש.
קורי מטיחה ברוברט כי הוא עצור מדי ושמרן וכשבקשה ממנו פעם ללכת יחף בפארק כיכר וושינגטון הוא סירב.
ויכוח ביניהם מתלקח והיא מודיעה לו כי הם לא מתאימים באופיים וכי ברצונה להתגרש.
רוברט עובר לישון על הספה בסלון ומצטנן מהשלג החודר דרך החור בגג הזכוכית.
בבוקר הוא אורז מזוודה ועוזב את הדירה.
קורי מתקשרת לאמה ומתחילה לדאוג כשאין תשובה.
לבסוף חוזרים ויקטור ואתל לאחר שבילו את הלילה בחדרו של ויקטור.
אתל משכנעת את קורי לחפש את רוברט ולהתפייס.
קורי מוצאת את רוברט שתוי והולך יחף בפארק כיכר וושינגטון.
הוא מחליט לחזור לדירה כי היא גם שלו.
כשהם מגיעים לדירה עולה רוברט על גג הזכוכית ומכריח את קורי החרדה להגיד כי בעלה הוא שתיין ומשוגע.
קורי אומרת זאת ורצה לגג כדי לאחוז בו שלא ייפול.
הם מתנשקים לעיני האנשים ברחוב הצופים בהם ומוחאים להם כפיים ובתוכם ויקטור ואתל.
"יחף בשמיים" הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של סולטן חג'ירוקו, שצולם בצפון הקווקז.
בכורת הסרט התקיימה ב-17 בדצמבר 2015. זהו הסרט העלילתי הראשון בפדרציה הרוסית שצולם כולו בקווקז.
העלילה מתרחשת אי שם בצפון הקווקז.
ילדה בשם קפלה, שנקראה כך לבקשת אביה (חובב אמנות גדולה שאהב את הקפלה הסיסטינית), חוזרת מהלימודים בבריטניה כדי להמשיך את לימודיה בארץ מולדתה.
כאן היא הופכת מיד למושא אהבתם של חברי כיתת הלימוד – בעיקר שני חברים – ביט ורוסלן.
בהתחלה הם פשוט "נצמדים" לחדשה, הכיף הרגיל שלהם הוא לערוך "מבחן כוח" כזה, הם מתערבים כמה זמן ייקח לפני שהיא תתלונן בפני ההנהלה (מה שיביא לגרושם).
הסרט מספר על מערכת היחסים של ביט עם קפלה.
לשניים יש אהדה הדדית, שמתפתחת לתחושה אמיתית של אהבה.
בחיי הזוג הצעיר מופיעים ארוכים שגורמים להם להתבגר במהירות.
ולנטין קאמרגוייב – אסלן חסאנוביץ'
הסרט היה הסרט הראשון באורך המלא בקולנוע הרוסי, שצולם לחלוטין בצפון הקווקז.
הסרט צולם מיולי עד ספטמבר 2014. הסרט צולם כמעט בכספו של צוות הסרט, מבלי למשוך אליו כספי משקיעים גדולים.
עלילת הסרט אינה קשורה ליישוב ספציפי: הוא צולם כמעט בכל הרפובליקות של צפון הקווקז, כמו גם בשטחי סטבורופול (פיאטיגורסק) ובטורקיה (איסטנבול).
הסרט מכיל סצנות ריקוד רחבות היקף, שהצילום בהן כלל הרכבים כמו "קברדינקה", "קליסטו".
הכוריאוגרף היה השחקן הראשי – אלן קוקייב.
מבחינה סגנונית הסרט הוא ניסיון להעביר את מסורות בוליווד של הקולנוע ההודי לתרבות הרוסית והקווקזית.
יחסים חברתיים הם היחסים שמכוונים אל פרט או קבוצה מסוימת בחברה והיחסים בין אנשים וקבוצות בתוך החברה.
הם יכולים להיות חיוביים או שליליים ויכולים לכלול פעולות רבות, כגון: חרם, אנטישמיות, כבוד וגזענות.
יחסים חברתיים מושפעים מהצורה שבה קבוצות מסוימות תופסות את הקבוצה המדוברת או הפרט המדובר, ואת המעשים של הקבוצה המדוברת או הפרט המדובר.
בנוסף, אפשר להשתמש ביחסים חברתיים כדי לתאר את המבנה החברתי של אותה קבוצה.
דוגמאות למקרים של יחסים חברתיים
דוגמה א': ילד א' ראה את ילד ב' גונב אוכל מהקפיטריה של ביתה"ס.
ילד א' הלשין למורה על ילד ב'.
ילד ב' כעס על ילד א' ופתח עליו בחרם יחד עם חבריו.
דוגמה ב': במהלך מעצרו של דרייפוס באי השדים אנטישמים רבים שרפו בובות שלו ברחוב וקראו "מוות ליהודים!".
במקרה ודרייפוס לא היה יהודי, הוא לא היה מקבל יחס כזה, בגלל שבאותה התקופה הייתה שנאה רבה כלפי העם היהודי.
יחסים חברתיים הם לא בהכרח דבר שלילי (לעומת מה שמצוין בדוגמאות הנתונות).
יחסים חברתיים הם דבר בסיסי שכל אדם צריך, אך היחסים החברתיים של כל אדם מתבטאים באופן שונה, אצל חלק מהאנשים זהו אומר קבוצה גדולה של חברים ואילו אצל אנשים אחרים זה אומר מספר של חברים בודדים.
יחסים חברתיים כוללים קשרים בין-אישיים (קשרים ויחסים עם אנשים אחרים), יחסים חברתיים גם דורשים תקשורת בין-אישית.
יחסים חברתיים משפיעים על המעמד החברתי ועל הסטטוס החברתי של האדם.
ילדים מתחילים לפתח קשרים חברתיים כבר כפעוטות (בסביבות גיל 3).
מערכת חברתית ויחסים חברתיים הם חלק בלתי נפרד מההתפתחות של אדם ומבריאותו הנפשית.
יש קשר בין היחסים החברתיים והמצב הנפשי של האדם למצבו הביולוגי, כך על פי מחקרים.
ההתעניינות והתחלת החקר ביחסים חברתיים החלה בצרפת לפני מעל 100 שנים כאשר סוציולוג צרפתי-יהודי בשם אמיל דורקהיים העלה את ההשערה שהפרעות בקשרים חברתיים יכולות להשפיע על הבריאות הנפשית.
עוד חקר את הנושא באותה התקופה גם הסוציולוג הגרמני מקס ובר, אשר התיאוריה שלו (שהוא חקר) הייתה שקשרים חברתיים מורכבים גם מאינטראקציות חיוביות וגם מאינטראקציות שליליות, שאלו מייצגות השפעות הפוכות על בריאות הנפש.
באמצע שנות החמישים, קבוצה של חוקרים בריטים ניסו להבין את הבסיס של יחסים חברתיים של אנשים פרטיים וקבוצות במקומות עם אורח חיים שונה (כגון: כפרים מרוחקים ושבטים המנותקים מהציוויליזציה), אז נוצר המושג "רשת חברתית" - דבר החוצה מקומות מחיה ודרכי חיים.
ג'ון בולבי, פסיכיאטר ילדים בריטי, האמין שלסביבה וליחסים חברתיים בתקופת הילדות יש השפעה רבה על החיים הבוגרים.
שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים
מספר רב של מחקרים נערכו בתקופה הזו אשר מקשרים בין החוסר של יחסים חברתיים וחוסר אינטראקציות חברתיות לבין מוות.
"יחפים" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית יסמין מועלם, שיצא לאור ב-6 בדצמבר 2021, על ידי חברת התקליטים תקליטי יהלום.
בשבוע הוצאתו, הגיע השיר למקום ה-124 במצעד השבועי של ספוטיפיי בישראל, וטיפס למקום ה-23 בשבוע לאחר מכן.
קרוב לשנתיים לאחר צאתו, בצל ביטויי מלחמת חרבות ברזל במוזיקה הגיע למקום הרביעי במצעד ספוטייפי ישראל.
במצעד העברי של מדיה פורסט, הגיע למקום העשירי, עם 56 השמעות במצטבר בתחנות הרדיו.
ב הגיע השיר למקום השני.
במצעד השנתי של התחנה, הגיע למקום התשיעי.
במצעד הסינגלים הישראלי "היטליסט" השיר הגיע למקום השישי במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בספטמבר 2022 ביצע יהונתן מרגי את השיר במסגרת המצעד העברי השנתי של גלגלצ ו-mako.
ב-10 בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, יצאה גרסת כיסוי על ידי מ', מסתערב במג"ב ירושלים, לאחר שסרטון שלו מבצע את השיר הפך לויראלי.
הגרסה שלו זכתה להצלחה בתחנות הרדיו ובמצעדי המוזיקה.
יחסים מסוכנים היא סדרת דרמה תקופתית אמריקאית, המבוססת על רומן המכתבים באותו השם מאת פייר שודרלו דה לאקלו ומשמשת לה כפריקוול.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ "Starz" ב-9 בנובמבר 2022.
עלילת הסדרה מגוללת את סיפור המקור של המרקיזה דה מרטיי והרוזן ואלמון, ומציגה כיצד התחילו כמאהבים צעירים בשכונות העוני של פריז, ואת עלייתם לצמרת האצולה הצרפתית באמצעות סדרה של מזימות, מניפולציות, תככים ובגידות, בעודם מתנדנדים לנצח בין יחסי אהבה-שנאה.
אליס אנגלרט – קאמי דה מרטיי
ניקולס דנטון – פסקל ואלמון
לזלי מנוויל – ז'נבייב דה מרטיי
קאריס ואן האוטן – ז'קלין דה מונטרצ'ט
פאלומה פיית' – פלורנס דה רגנייה
מייקל מקלהאטון – ז'אן דה מרטיי
חכים קאה-קאזים – רב המשרתים
הילטון פלסר – גבריאל קארה
קולט דלאל צ'נצ'ו – אונדין דה ואלמון
לוסי קוהו – כריסטין דה סוויני
פיסאיו אקינאדה – שבלייה דה סן ז'אק
קלייר היגינס – מאדאם ז'ריקו
ריצ'רד ארל – הדוכס דה לנווין
בנטלי – הדוכסית דה לנווין
בנובמבר 2013, נמסר על פיתוח עיבוד טלוויזיוני חדש על בסיס רומן המכתבים "יחסים מסוכנים" מאת פייר שודרלו דה לאקלו מאת היוצר כריסטופר המפטון, שעל הפקתו בפועל יופקדו קולין קאלנדר וטוני קרנץ, ועל הפצתו ושידורו בבריטניה תופקד רשת "BBC".
ביולי 2019, נמסר על הזמנת העיבוד הטלוויזיוני מערוץ "Starz", כשעל כתיבתה והפקתה תופקד הארייט וורנר.
עוד נמסר כי רשת "BBC" כבר אינה מעורבת בהפצת הסדרה, וכי המפטון ישמש רק כמפיק בפועל.
במאי 2021, נמסר על ליהוקם של אליס אנגלרט וניקולס דנטון לתפקידים הראשיים בדמויותיהם של המרקיזה דה מרטיי והרוזן ואלמון בצעירותם.
ביוני 2021, נמסר על ליהוקם של לזלי מנוויל, קאריס ואן האוטן, פאלומה פיית', מייקל מקלהאטון, קוסאר עלי, נתניאל סאלח, חכים קאה-קאזים, הילטון פלסר, מיה ת'רפלטון, קולט דלאל צ'נצ'ו, לוסי קוהו, פיסאיו אקינדה, מריה פרידמן וקלייר היגינס לצוות השחקנים של הסדרה.
צילומי הסדרה התקיימו בצ'כיה במאי 2021.
יחסים פשוטים הוא סרט קומדיה-דרמה אמריקאי משנת 1986 בבימויו של גארי מרשל.
בסרט מככבים טום הנקס וג'קי גליסון, שזה היה תפקידו הקולנועי האחרון.
גליסון נפטר פחות משנה לאחר יציאת הסרט.
הסרט לא נחשב להצלחה כלכלית גדולה עם יציאתו הראשונית, אך הפך לפופולרי יותר ככל שהתפרסם הנקס.
עבור הנקס, נחשב הסרט לנקודת מפנה בקריירה, כיוון שסימן את המעבר שלו מתפקידים קומיים פחות מפותחים לתפקידים ראשיים בסיפורים רציניים יותר, ורבים מהמבקרים גם שיבחו את הופעתו של גליסון.
דייוויד בסנר, יאפי חסר אחריות שהתמנה למשרה במשרד פרסום בשיקגו, חוזר לעבודה מחופשה.
אביו, סוכן מכירות ותיק, מודיע לו שאשתו, אמו של דייוויד, עזבה אותו לאחר 36 שנות נישואים.
כעת, על דייוויד לדאוג לאביו המזדקן והמריר, מקס, ולתמוך באמו הרגישה רגשית, לוריין.
מקס מפוטר מעבודתו לאחר 35 שנים בתעשיית הבגדים.
אף על פי שהחברה לשעבר של דייוויד, דונה, מביעה אהדה, היא אומרת לו שעליו "להתבגר".
דייוויד מאמין שאם יהפוך לפחות ילדותי, עבודתו בפרסום עלולה להיפגע.
דייוויד מפתח פרסומת לחברת התעופה "קולוניאל איירליינס", שבבעלות איש העסקים העשיר והדומיננטי אנדרו וולרידג'.
קמפיין פרסומי מוצלח עשוי להעניק לו שותפות בחברה.
דייוויד מפתח מערכת יחסים פיזית עם בתו של וולרידג', שריל אן ויין.
מקס מודע לטבע הפלייבוי של בנו ומבקר את אורח חייו הקליל.
הוריו של דייוויד מתחילים להישען יותר עליו.
אמו זקוקה לעזרה במעבר לדירה חדשה, ואביו זקוק להסעות לרופא.
לילה אחד מעיר את דייוויד שיחת טלפון מאמו, שסיום הדייט שלה הסתיים רע.
היא מגלה לו שמקס השפיל אותה מינית ובגד בה.
כשהוא מתעמת עם אביו, הוא אומר לו: "מחר אני מצלם פרסומת על משפחה שאוהבת ודואגת זה לזה.
אני מזייף." דייוויד הופך למוסח על ידי הוריו התובעניים, מה שמשפיע על עבודתו.
כמחווה של פיוס, דייוויד לוקח את מקס למועדון להאזין לג'אז.
הוא מגלה שמקס סובל מסוכרת חמורה ולא שמר על תזונה נכונה.
כתוצאה מכך, מקס עלול להזדקק לכריתת רגליו.
לוריין מבקרת את מקס בבית החולים, והם משוחחים על חייהם יחד, והיא מגנה אותו על התעללותו.
באופן פרטי, מקס מרגיש צער רב.
וולרידג' מתעקש שדייוויד יתלווה אליו לניו יורק לקדם את הקמפיין החדש, מה שימנע ממנו להיות נוכח בניתוח של מקס.
כאשר דייוויד מסרב, הוא מאבד את החשבון.
הבוס שלו, צ'ארלי, מביע אמפתיה ומבטיח לו שיתערב אצל וולרידג', וייתן לדייוויד זמן להיות עם אביו.
מקס עובר את הניתוח ומאבד את אצבעות רגליו וחלק מכף הרגל.
כאשר דייוויד מספר לדונה על המצב בעבודה ועל בעיות הבריאות של אביו, היא מקשיבה לו באהדה.
הוא מושיט לה יד, ומתברר ששניהם עדיין מעוניינים זה בזה.
דייוויד מחזיר את מקס הביתה מבית החולים, ומקס אומר לו: "היית האחרון שחשבתי שיבוא לעזרתי." כשדייוויד חוזר לעבודתו, הוא לוקח את מקס איתו בזמן שהוא מצלם פרסומות.
טום הנקס בתור דייוויד בסנר
ג'קי גליסון בתפקיד מקס בסנר
אווה מארי סיינט בתור לוריין בסנר
הקטור אליזונדו בתור צ'רלי גרגס
בארי קורבין בתור אנדרו וולרידג'
סילה וורד בתור שריל אן ווין
בס ארמסטרונג בתור דונה מילדרד מרטין
באתר Rotten Tomatoes, 56% מתוך 25 ביקורות מקצועיות היו חיוביות, עם ציון ממוצע של 6/10.
רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס נתן לסרט 2.5 כוכבים מתוך 4 וציין בביקורתו: "הסרט מתחלק לשניים, מתחיל כקומדיה שנונה ומסתיים כסיפור קורע לב של יאפ שמנסה להבין את הוריו המרירים והבודדים."
סטנלי קאופמן מהניו ריפבליק, למרות ששיבח את עבודתם של גליסון והנקס, לא התרשם מהופעתו של הקטור אליזונדו.
קאופמן סיכם את ביקורתו בכך ש"שום דבר משותף" הוא פאזל עם כמה חלקים חסרים בסופו, חלקים שהיו מסבירים מדוע הפאזל היה שווה להרכיב."
בסקר של CinemaScore, הקהל נתן לסרט ציון ממוצע של "A−" בסולם של A+ עד F.
יחצ"ן המסיבות הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי בבימויו של וולט בקר אשר יצא לאקרנים בשנת 2002. את התסריט לסרט כתבו ברנט גולדברג ודייוויד ווגנר.
בסרט מככבים ראיין ריינולדס, טארה ריד וקאל פן.
הסרט, אשר הופק בתקציב של כ-5 מיליון דולרים, הכניס מעל ל-38 מיליון דולרים בקופות ברחבי העולם.
ון ויילדר הוא סטודנט ותיק באוניברסיטת קולג' פול, הידוע ביכולותיו לארגן מסיבות בלתי נשכחות.
לאחר שבע שנים בקולג', אביו מחליט להפסיק את התמיכה הכספית, מה שמאלץ את ון למצוא דרכים יצירתיות למימון הלימודים.
במהלך הסיפור ון מוצא את עצמו בעימות עם עיתונאית בשם גוון פירסון שבאה לכתוב כתבה עליו.
העימות ביניהם הופך בהדרגה לרומן, כשהם מתמודדים עם לחצים חיצוניים ויריבויות אישיות.
ראיין ריינולדס בתפקיד ון ויילדר - סטודנט ותיק ומארגן מסיבות מוכשר
טארה ריד בתפקיד גוון פירסון - עיתונאית שחוקרת את חייו של ון
קאל פן בתפקיד טאג' מאהל בדאלנדבד - העוזר של ון
טים מאת'סון בתפקיד ון ויילדר סניור - אביו של ון
פול גליסון בתפקיד פרופסור מקדואל - פרופסור בקולג' פול
דניאל קוסגרוב בתפקיד ריצ'רד באג - החבר של גוון יריב של ון
הסרט קיבל ביקורות שליליות בעיקר, עם ביקורת על רמת ההומור והעלילה הפשטנית.
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 18% בהתבסס על 86 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "הומור נמוך ובדיחות קלישאתיות, הסרט מתאים לקהל שאוהב סטודנטים פרועים אך מקשה על אחרים.".