tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1931 היה שער הרייכסמארק קבוע על 4.2 רייכסמארק לדולר, כך ש-200,000 רייכסמארק שקולים ל-47,600 דולר (שווי ריאלי של 980,000 דולר לשנת 2024).בגרמניה הנאצית השתנתה מטרת המס מהרתעת בעלי ממון מיציאה לחוץ לגרמניה לשימוש בו ככלי של "גנבה בחסות החוק" להחרמת נכסי יהודים.
יציאת היהודים מן הארץ הייתה רצויה ומותרת בעיני השלטון הנאצי, גם לאחר פלישת פולין, עד לצו של היינריך הימלר שאסר על יציאת יהודים ב-23 באוקטובר 1941. שיעור המס הועלה בהדרגה ושימש כ"סיפוח חלקי" של רכוש הפליטים היהודים.
השפל הגדול של 1929 הוביל לביטולי הלוואות נרחבים במערכת הבנקאית הבין-לאומית; גרמניה נפגעה במיוחד, וחובות החוץ שלה הוערכו ב-24 מיליארד רייכסמארק בשנת 1931, מהם 5.25 מיליארד רייכסמארק נדרשו לפירעון במחצית הראשונה של השנה בלבד.
הממשלה הגבילה את חופש תנועות ההון ושליטה בהמרת מטבע חוץ, לצד צעדי צנע והעלאת מס הכנסה.
צעדים אלה האיצו בריחת הון, ומס היציאה נועד להרתיע בעלי ממון מיציאה מן הארץ.
הרעיון להעניש "עריקה לא פטריוטית" (מעבר לחוץ לגרמניה לשם הימנעות ממס) לא היה חדש.
בעקבות משבר המשילות בשלהי רפובליקת ויימאר הוחלו שורה של צווי חירום במקום חקיקה פרלמנטרית רגילה.
מס הברחת ההון מהרייך היה אחד ממכלול צעדים ב"צו הרביעי של נשיא הרייך להגנת הכלכלה והכספים ולהגנה על השלום האזרחי" : נכללו בו גם הסדרי מחירים, ריביות, דיור, ביטחון סוציאלי, דיני עבודה וכללים פיסקליים, וכן רגולציה על נשק ואיסור ארגונים במדים.
כ"צעד נגד בריחת הון והתחמקות ממס" נקבע כי אזרחים שהיו אזרחי גרמניה ב-31 במרץ 1929 ועברו או יעברו לחוץ לגרמניה עד 31 בדצמבר 1932, יתחייבו במס, בתנאי שנכסיהם החייבים במס עלו על 200,000 רייכסמארק או הכנסתם השנתית עלתה על 20,000 רייכסמארק.
שיעור המס נקבע ל-25% מסך הנכסים או ההכנסה, וחל גם רטרואקטיבית.
נישומים שניסו להתחמק מן התשלום יכלו להיענש במאסר של שלושה חודשים לפחות ובקנס בלתי מוגבל.
שמות הנמלטים פורסמו בכרזת מבוקש ב-Deutscher Reichsanzeiger, והיו נתונים למעצר בבואם חזרה לגרמניה.
נכסים שנמצאו בגרמניה ונשאו על שם נמלטים מחוץ לגרמניה חולטו.
החוק היה אמור לפוג בסוף 1932, אולם באותה שנה הוארכה עד ל-31 בדצמבר 1934 (Reichsgesetzblatt I, עמ' 572).
הצו המקורי שונה משמעותית ב"חוק בדבר שינוי ההוראות על מס היציאה מהרייך" ב-18 במאי 1934 (RGBl.
I, עמ' 682) להישאר בתוקף ללא הגבלת זמן.
אמצעי השומה שונו גם הם לרעת מהגרים פוטנציאליים.
כך הורחב קהל החייבים, והמס, שנועד במקור למי שמבקשים להפחית נטל מס מרצון, פגע בפועל בעיקר ביהודים שביקשו לעזוב בשל חשש מוצדק לאלימות, כליאה ומגבלות תעסוקה.
לפני עלייתו של אדולף היטלר לשלטון ב-1933 היקף הגבייה היה קטן, ומיליון רייכסמארק מיליון נגבו בשנת 1932. לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, גל הפליטים, בעקבות חקיקה אנטי-יהודית בגרמניה הנאצית לפני המלחמה, הפך את המס למקור הכנסה משמעותי: ב-1933 נגבו 17 מיליון רייכסמארק, וב-1938 הגיע לשיא של 342 מיליון רייכסמארק.
בסך הכול נגבו 941 מיליון רייכסמארק במסגרת המס, שווי ריאלי של 4 מיליארד דולר ב-2019; מוערך כי 90% מהסכום הגיע מנרדפים מטעמי דת או גזע.
להגירה חוקית נדרש "אישור מס" מרשות המיסים המאשר תשלום מס היציאה ושאר המיסים.
כשעלה חשד לכוונת הגירה, רשאית הייתה לשכת הפיקוח על מטבע של רשות המיסים לדרוש פיקדון בגובה המס.
נבנתה רשת מעקב: הרייכספוסט עקב אחר שינויי כתובת של יהודים; חברות הובלה חויבו לדווח על העברות; נוטריונים דיווחו על מכירות מקרקעין; חברות ביטוח דיווחו על פדיונות פוליסות.
הגסטפו האזין ומעקב אחר דואר ושיחות של חשודים.
גם לאחר תשלום המס לא הובטחה יציאה עם יתרת הרכוש.
מגבלת מט"ח נקבעה ל-10 רייכסמארק.
פיקדונות וניירות ערך הועברו לחשבונות מוקפאים, ומהם ניתן היה להעביר כספים לחוץ לגרמניה רק בתשלום קנסות כבדים.
שיעור הכספים המוחרמים עלה עם הזמן:
החוקים בוטלו ב-23 ביולי 1953 ב"חוק לביטול הוראות מס מיושנות" (Bundessteuerblatt 1953 I, עמ' 276).
הצעת חוק חלופית שנדונה בממשלה לא הוגשה לבונדסטאג, שכן היו כבר אמצעים אחרים נגד הברחת הון תחת פיקוח בעלות הברית.
"צו הממשל הצבאי מס' 59; השבת רכוש בר-זיהוי" מטעם שלטון הכיבוש האמריקאי הורה להשיב את מס הברחת ההון ברייך ככל שנקשר להגירת נרדפים.
חוקי ההשבה בגרמניה מ-1953 כללו מגבלות וחישובים בלתי נוחים בסעיף 21, שהוסרו בתיקון 1956 בסעיף 59. ההחזרים היו חלק ממערך ה-Wiedergutmachung, ובכלל זה השבת תשלומי מס על רכוש יהודי (גרמניה 1938).
מס ערך מוסף (בראשי תיבות: מע"ם; הכתיב הרווח: מע"מ), הוא מס המוטל על עסקאות ומהווה חלק מובנה ממערכות מיסוי במדינות רבות בעולם.
בישראל עומד שיעור המע"מ על 18 אחוזים מאז 2025.
מס ערך מוסף הונהג לראשונה בצרפת ביוזמת מוריס לורה.
באמצע שנות ה-60 התקיימו דיונים בשוק האירופי המשותף על הנהגת המס ולקראת סוף שנות ה-60 הוא הוחל בבלגיה, הולנד, דנמרק, שוודיה ונורווגיה.
המס נקרא כך מכיוון שהוא ממסה את הערך המוסף בכל שלב בשרשרת הייצור והשיווק, החל מהיצרן, דרך הסיטונאי ועד לקמעונאי.
הערך המוסף הוא ההפרש בין מחיר המוצר או השירות המסופקים, לסך מחיר התשומות ששימשו לייצור המוצר או מתן השירות.
המע"מ נכלל במחירם של מוצרים ושירותים כאחוז ממחירם והוא יכול להיות בעל שיעור אחיד או ברמות אחדות בהתאם לסוג המוצר או השרות.
את המע"מ ניתן לגבות בשלוש דרכים:
מיסוי ערך מוסף (VAT - value added tax) - מיסוי ההכנסות בהפחתת מחיר חומרי הגלם והתשומות ששימשו בייצור.
העסק מדווח ומשלם מס על הערך המוסף בלבד.
החזר מס תשומות (Credit Method) - מיסוי ההכנסות במלואן, כאשר ניתן זיכוי בגין מע"מ על תשומות ששולמו על ידי עסקים אחרים בשלבי הייצור הקודמים.
העסק מחויב במס על מלוא הכנסותיו ורשאי לנכות מסכום זה מע"מ ששולם בשלבי ייצור קודמים.
מע"מ פיננסי - מיסוי על השכר ששולם על ידי העסק ועל תזרים יציאת ההון נטו שלו.
תזרים יציאת הון נטו מוגדר כהכנסות הוניות בניכוי תשלומים הוניים כדיבידנד וריבית.
תשלומי השכר ותזרים יציאת הון נטו, שקולים להכנסות העסק ממכירות בניכוי תשומות ששימשו לייצור, כך שתקבולי המס זהים בכל אחת מדרכי הגבייה.
הדרך המקובלת ביותר לגביית המע"מ היא בהטלת המס על כלל המכירות בכל שלב בייצור, ומתן אפשרות לנכות מע"מ על תשומות בתהליך הייצור (החזר מס תשומות).
למטרת הדרישה של הזיכוי, העסק נדרש להוכיח כי אכן שולם המע"מ על ידי ספק התשומה ומקובל לעשות זאת באמצעות חשבוניות מס.
טכניקה זו מקילה על אכיפת המס מאחר שלעסקים קיים תמריץ להבטיח כי מס הערך המוסף אשר הספק טוען ששולם, אכן שולם.
מצד שני, טכניקה זו פוגעת בספקים שכן עם הוצאת החשבונית ללקוח, הספק מחויב במע"מ כלפי המדינה, ואילו הלקוח מזוכה במע"מ כלפי המדינה.
כל זאת עוד לפני שבוצע תשלום כלשהו בפועל.
דבר זה מהווה למעשה הלוואה של הספק ללקוח בסכום השווה לערך המע"מ בחשבונית.
על מנת למנוע בעיה זו, ישנם מקומות בעולם בהם כאשר ספק מוציא חשבונית ללקוח שגם הוא נחשב עוסק מורשה לעניין מע"מ, הוא יכול לוותר על החיוב במע"מ.
טכניקה זו מותרת במדינות החברות באיחוד האירופי כל עוד מדובר בלקוח היושב במדינה אחרת מזו של הספק.
בישראל הדבר אסור, דבר המהווה פגיעה בספקים, בעיקר בענפים בעלי מוסר תשלומים המבוסס על אשראי.
מע"מ יכול להיות מוחל על בסיס "יעד" (destination) או מקור (origin).
מע"מ על בסיס יעד, ימסה צריכה על פי המקום בו היא נצרכת, יצוא לא יכנס לבסיס המס בעוד שעל יבוא יוטל מע"מ.
מס זה, למרות המשתמע-לכאורה משמו, הוא מס על הצריכה ולא על הערך המוסף.
מע"מ על בסיס מקור יחיל מע"מ על יצוא ויפטור ממע"מ יבוא.
מס זה הוא אכן מס על הערך המוסף.
דוגמה לגבייה בשרשרת אספקה בת 3 חלקים
דוגמה לגביית מע"מ בסך 18% בשרשרת אספקה של מוצר בעל 3 חלקים – למשל, נעליים:
יצרן א' מייצר גומי גולמי, ומוכר אותו ליצרן סוליות הנעליים במחיר של 100 שקלים ליחידת גומי המספיקה לזוג נעליים בודד.
מאחר שעל יצרן הגומי לגבות מע"מ, הוא גובה מיצרן ב' 118 שקלים (ומעביר 18 שקלים לרשות המיסים).
הפדיון של יצרן א' הוא 100 שקלים.
יצרן ב' (יצרן סוליות נעליים) קונה גומי גולמי מיצרן א' ב-118 שקלים ליחידה, ומוכר את הסוליות ליצרן הנעליים במחיר של 200 שקלים.
מאחר שגם הוא צריך לגבות מע"מ, הוא מוכר את הסוליות ב-236 שקלים (36 שקלים נוספים כמע"מ).
לאחר מכן, יצרן הסוליות מזוכה על 18 שקלים מהמע"מ שנגבו ממנו על ידי יצרן הגומי, ומעביר את השאר לרשות המיסים (18 שקלים גם כן).
הפדיון של יצרן ב' הוא 100 שקלים.
יצרן ג' מייצר נעליים ומוכר אותן לצרכנים.
הוא משלם 236 שקלים ליצרן הסוליות, ומייצר מהן נעליים אותן הוא מוכר לצרכנים ב-300 שקלים לפני מע"מ, או 354 שקלים לאחר מע"מ.
הוא מזוכה על 36 השקלים ששילם כמע"מ ליצרן ב', ומעביר את השאר לרשות המיסים (18 שקלים).
הפדיון של יצרן ג' הוא 100 שקלים.
לכן בסוף התהליך, שילם הצרכן הסופי (אשר אינו מזוכה על מע"מ כלל) 354 שקלים על הנעליים, כך ש-100 שקלים הגיעו לכל אחד משלושת היצרנים א' ב' ו-ג', ו-54 שקלים הגיעו לרשות המיסים.
(בדיוק 18% מהסכום ללא מע"מ, 300 שקלים, אותו היה אמור לשלם ללא המס).
מע"מ המוחל בשיעור אחיד על הצריכה הוא מס בעל מאפיינים רגרסיביים: מכיוון שככל שרמת ההכנסה עולה הולך ופוחת שיעור הצריכה מההכנסה, הרי שביחס להכנסה שעור המע"מ המשולם גבוה יותר ככל שהכנסתו של משק בית נמוכה יותר.
כדי להקטין רגרסיביות זו, ישנן מערכות מיסוי שבהן שיעור המע"מ אינו אחיד.
המע"מ על מוצרי צריכה בסיסיים ומוצרים שבהגדרתם נצרכים על ידי אוכלוסיות חלשות, נמוך יותר ולעיתים אף ניתן פטור ממע"מ.
מנגד, שיעורי מס לא אחידים מביאים לעלייה בעלויות המינהל של מערכת המס ולעיוותים בסיווגי המוצרים.
בישראל למשל לא מוטל מע"מ על פירות וירקות, משני טעמים עיקריים: כדי להגדיל את הצריכה שלהם, בהיותם לטענת משרד הבריאות בריאים יותר ממזונות אחרים.
ובגלל טענות של הרוכלים בשווקים הפתוחים שמע"מ יקשה עליהם מאוד לשנות את מחירי הפירות והירקות באופן שוטף במהלך המסחר.
מנגד, המרכזיות של השווקים הפתוחים בישראל כזירה מרכזית לשיווק קמעונאי של פירות וירקות הולכת ופוחתת.
בפדרציות, כגון קנדה, תיתכן הטלת מע"מ כפולה.
גם של השלטון הפדרלי, וגם של הפרובינציה עצמה.
במדינות מסוג זה מקובל באזור הגבולות בין הפרובינציות, לבצע קניות בפרובינציה השכנה, ובכך לחסוך חלק מתשלומי המע"מ.
בישראל, בדומה למדינות אירופה, החוק מחייב שכל מחיר אשר מוצג לצרכן בנקודת המכירה או בכל פרסום כלשהו, יכלול את כל התשלומים והמיסים, ובכללם גם את המע"מ, כך שיוצג לצרכן המחיר סופי.
בקנדה וגם בארצות הברית המחירים המוצגים לצרכן אינם כוללים מס המוסף בקופה בעת התשלום.
הסיבה לכך היא חישוב המס השונה ממקום למקום באותה מדינה.
באופן מעשי, הדבר מפריע מאוד ומבלבל את הצרכנים, אשר צריכים לבצע חישובים שונים בעת הקניה על מנת להגיע למחיר הסופי.
כאשר מתבצעת מכירה לעסקים, מותר להציע הצעות מחיר שאינן כוללות מע"מ.
ההיגיון שבכך הוא שעסקים ממילא מזדכים על המע"מ ולכן המחיר האמיתי שהם משלמים הוא המחיר ללא מע"מ.
על פי התפיסה הכלכלית המודרנית, המע"מ מהווה כלי פיסקלי, שכן הוא משפיע על הצריכה.
העלאת המע"מ על ידי הממשלה מרסנת את הצריכה ומעודדת חיסכון והשקעות, ואילו הורדת המע"מ על ידי הממשלה מקלה את יוקר המחיה במעט.
תכונה נוספת של המע"מ היא שמדובר במס שהשפעתו רבה במיוחד על אוכלוסיות חלשות, שכן אחוז גבוה במיוחד מההכנסה הפנויה של אוכלוסיות אלו מופנה לצריכה (ולא לחיסכון).
אף שלעיקרון זה יש מתנגדים רבים אשר מזכירים שעשירים מוציאים יותר, ולכן בסופו של דבר משלמים יותר מיסי צריכה, יעילות של המס היא בכך שהוא מכניס את כלל האוכלוסייה תחת נטל הממשלה.
במקרים אחדים ניתן פטור ממס ערך מוסף או מוטל מס בשיעור אפס.
"עסקאות פטורות" הוא הכינוי לעסקאות לגביהן לא חל מע"מ.
עם זאת, אין אותו עסק זכאי להחזר מע"מ על תשומות אשר כן חייבות במע"מ.
למעשה מוצא מבסיס המס השלב הפטור בלבד.
ההבדל בין "פטור ממע"מ" ל"מע"מ בשיעור אפס", הוא בכך שפטור ממע"מ מוציא מבסיס המס רק את שלב הייצור הפטור ואינו מאפשר לקבל החזר התשומות ששולמו.
מע"מ בשיעור אפס מאפשר להזדכות על המע"מ ששולם בשלבי הייצור הקודמים ובעת המכירה המוצר חייב במס בשיעור של אפס אחוזים.
"מס ערך מוסף דיפרנציאלי" הוא מס ערך מוסף בשיעורים שונים על מוצרים שונים.
ברוב המקרים מטרתו היא להקטין את אי–השוויון במשק על ידי הוזלת המס על מוצרים נחותים.
כאלו שמהווים חלק גדול יותר בסל של משקי הבית בעשירונים הנמוכים.
שימוש נוסף הוא עידוד פעילות מסוימת כמו מע"מ אפס באילת או על פירות וירקות.
במדינות מסוימות (דנמרק, צרפת) יש מע"מ אפס על ספרות או עיתונות בשפה המקומית לעידודה.
אף על פי שמע"מ דיפרנציאלי יכול להוריד את אי השוויון הכלכלי, הוא נחשב לכלי נחות לעומת כלים אחרים כמו מס הכנסה פרוגרסיבי או קצבאות.
מס ערך מוסף הוטל בישראל לראשונה ב-1 ביולי 1976, מכוח חוק מס ערך מוסף, בעקבות המלצותיה של "ועדת אשר", שעסקה בעניין זה בימי ממשלת רבין הראשונה.
שיעורו הראשוני של המע"מ היה 8%.
הוא הועלה במסגרת המהפך הכלכלי של אוקטובר 1977 ל-12% ובמהרה הועלה שוב ולאחר 6 שנים כמעט והכפיל את ערכו ועלה ל-15%.
מיוני 2013 ועד ספטמבר 2015 עמד שיעור המע"מ על 18 אחוזים.
מאז ועד דצמבר 2024 עמד שיעור המע"מ בישראל על 17%, בינואר 2025 חזר שיעור המע"מ להיות 18%.
בישראל, המע"מ הוא בשיעור אחיד (למעט חריגים מעטים) על צריכה פרטית וציבורית ובגבייתו עוסקת רשות המסים בישראל (קודם להקמתה עסק בכך "אגף המכס ומע"מ" במשרד האוצר).
מסאי מארה היא שמורת טבע גדולה השוכנת בדרום־מערב קניה, אפריקה.
שמורת מסאי מארה מהווה חלק מאזור הסרנגטי.
שם השמורה מגיע מבני המסאי, התושבים והילידים המקומיים של המקום, וכן מנהר המארה שעובר בשמורה.
בתחילה, כאשר הוקמה בשנת 1948 כמקלט לחיות בר, כללה השמורה רק 520 קמ"ר משטחה הנוכחי כיום, כולל משולש המארה.
השטח הורחב ל-1,821 קמ"ר בשנת 1961 והפך לשמורת טבע.
חלק מהשמורה קיבל מעמד של שמורת טבע לאומית בשנת 1974, ו-159 הקמ"ר הנותרים הוחזרו לרשויות המקומיות.
שטחה של השמורה הוא כ-1,510 קילומטרים רבועים, וככזו, היא אמנם אינה השמורה הגדולה בקניה, אך המפורסמת והידועה שמבניהן.
השמורה כולה נמצאת בשבר הסורי אפריקני המשתרע מהמזרח התיכון - סוריה, ועד מדינות אפריקה.
פני השטח של השמורה מישוריים ברובם כמו רוב הסוואנה האפריקאית, אולם מדי פעם מבצבצים תילי אדמה מעל הקרקע.
באזור הדרום מזרחי של השמורה, שתולים בעיקר עצי שיטה רבים.
בחלקה המערבי של השמורה האדמה פורייה יותר וקיימים מקורות מזון רבים יותר, ולכן מטבע הדברים שם מתרכזים עיקר בעלי החיים במסאי מארה.
בצד זה, תוחם את השמורה מתלול אסויט אולולולו (Esoit Oloololo, או סיריה - Siria).
באזור זה גם נמצאים פחות תיירים היכולים להפריע לחיות וכן מקורות מי שתיה בעונות מסוימות בשנה.
הגבול המזרחי ביותר של השמורה נמצא 244 קילומטרים מניירובי בירת קניה, וזהו האזור שבו מבקרים הכי הרבה תיירים.
בגלל העובדה שהשמורה ממוקמת באזור נוח יחסית למחיה, במקום שבו יש אספקת מים ומזון וכן עצים ושיחים בכמות סבירה יחסית לאקלים האפריקאי הצחיח, במסאי מארה אוכלוסיית בעלי חיים מגוונת מאוד, החל מטורפים וכלה באוכלי עשב.
השמורה מוכרת באוכלוסיית האריות הנמצאים בה בכמות גדולה.
בנוסף לכך, כל מין מחמשת הגדולים (באנגלית "Big Five") (אריה, פיל, תאו אפריקני, נמר וקרנף) נמצא בכמות זו או אחרת בשמורה, אף על פי שאוכלוסיית הקרנף צר-השפה נמצאת בסכנת הכחדה, עם 37 פרטים ששוחררו לטבע בשנת 2000. היפופוטמים נמצאים גם הם בקבוצות גדולות בסביבות נהר המארה ונהרות קטנים אחרים.
קיימות גם קבוצות של ברדלסים, אולם מספרם הולך ופוחת בעקבות תיירים ועוברי אורח המפריעים לחייהם ולציד שלהם וכן בגלל פגמים גנטיים הקיימים בקרב אוכלוסיית הברדלסים באזור.
כמו בסרגנטי, גם במסאי מארה בעלי החיים הנפוצים ביותר הם הגנואים, ומספרם בשמורה מוערך בכמה מיליוני פרטים.
בסביבות חודש יולי, כל שנה, בעלי חיים מגושמים אלה מהגרים צפונה בחיפושם אחר מקורות מזון ומקומות מרעה, וחוזרים לדרום השמורה בסביבות חודש אוקטובר.
בנדידה זו רבים מבעלי החיים מתים, כתוצאה מתשישות, טביעה בעוברם את הנהר או טריפה על ידי אריות, ברדלסים ונמרים, או אף תנינים המחכים להם בעוברם את נהר המארה בשחייה.
בנוסף לכך, נמצאים במסאי מארה מיני צבאים ואנטילופות שונות, וכן עדרים גדולים של זברות, ג'ירפות ועדרי פילים.
השמורה היא גם מוקד מחקר עיקרי להרגלי הצבועים הנקודים ואורחות חייהם.
במסאי מארה חיות גם למעלה מ-450 מיני ציפורים ועופות שונים.
מסאי מארה היא שמורה ייחודית מאוד בגלל העובדה שחיים בה יחדיו, מזה מאות שנים, בני המסאי יחדיו עם בעלי החיים הפראיים.
המסאים אינם פוחדים מבעלי חיים והם מסתובבים באזורם ללא נשק חם כלשהו.
מאז ומתמיד התקיימו המסאים יחד עם החיות, וביססו את כלכלתם וכל חייהם על צייד חיות וניצולן.
ממשלת קניה, שהיא למעשה האחראית הרשמית לשמורה, מתחשבת בכך, ונתנה למסאי מארה מעמד של שמורת טבע מיוחדת, כך שעל אף שצייד אסור לזרים, למסאים מותר לצוד בעלי חיים ולנצלם למחייתם, כך שאורח חייהם ישמר.
במסאי מארה ישנם מספר אכסניות ובתי מלון, וקיימות מספר אטרקציות תיירותיות, המפורסמת שמבניהן האפשרות לטוס בכדור פורח ממעל ולצפות בנדידה הגדולה של מיליוני בעלי חיים.
בני המסאי (מכונים גם שבט המסאי או מסאים), שבט של נוודים למחצה החיים בעיקר בקניה וצפון טנזניה, והם ככל הנראה אחד מהשבטים הקדומים והעיקריים במזרח אפריקה.
למרות חדירת תרבות המערב לאפריקה והגידול בשימוש בטכנולוגיה, המסאים מנהלים את חייהם בדרכם המסורתית זה דורות, ומוכרים בעיקר בזכות לבושם המיוחד, סוג של גלימה אדומה.
השמירה על החיים המסורתיים של המסאים נעשית קשה יותר ויותר במשך הזמן, לאור ההתפתחות והתיעוש המתקדמים ביבשת אפריקה כולה.
לפי ההערכות, ישנם כמיליון בני מסאי, כששלוש מאות וחמישים אלף עד ארבע מאות וחמישים אלף חיים בקניה עצמה, בעיקר בשמורת מסאי מארה.
עם זאת, הדיוק של הסטטיסטיקות האלה מוטל בספק, בעיקר בגלל חוסר היעילות של הממשלה ושל שירותי המפקד באזור.
רובה המוחלט של אוכלוסיית המסאים חיה עדיין חיים ריכוזיים, בכפרים ובהם בקתות עשויות בוץ ועצים ומצופות בגללי בקר.
רוב רובם של המסאים לא נפתחו כלפי הטכנולוגיה העכשווית והעולם המודרני וכלכלתם עדיין מתבססת בעיקר על רעיית צאן ובקר.
שבט המסאי הוא חלק מהקבוצה האתנית ומשפחת העמים הנילוטים, שבה חברים עוד מספר שבטים מזרח-אפריקניים.
ככל הנראה, בני השבט היגרו ונדדו מעמק הנילוס שבסודאן אל מיקומם הנוכחי, בדרום קניה וצפון טנזניה בסביבות שנת 1500 לספירה, יחד עם הבקר והצאן המבויתים שלהם.
המסאים מדברים בשפת המאא, המשתייכת למשפחת השפות הנילוטיות-מזרחיות.
שפה זו קשורה גם לשפת הסמבורו, המדוברת בפי שבט הסמבורו, החי במרכז קניה, וכן למספר שפות נוספות של שבטים מקומיים.
ככל הנראה לכל השפות האלו היה מקור משותף, אולם הן התפצלו במשך הזמן כתוצאה מנדידת השבטים והשפעת הסביבה.
רוב בני המסאי דוברים גם סווהילית, המהווה את שפת הלינגואה פרנקה של מזרח אפריקה.
אף על פי שחלק גדול מהשבטים האפריקניים האחרים התארגנו עם השנים ואף הקימו ממלכות בעלות צבא חזק יחסית (כמו בני הזולו למשל, שנלחמו בבריטים בהצלחה בקרב איסאנדלוואנה), המסאים מעולם לא שינו את אורח חייהם החצי נוודי, ומעולם לא התארגנו בממלכה ובמבנה השונה משבט חצי נודד.
שבטי קניה ובכללם המסאי היו מלוכדים עד שנת 1870 תחת האיגוד הפוליטי והצבאי ליבון.
תרבותם ואורח חייהם של המסאים כמעט ולא השתנו במשך השנים.
למרות זאת, במאה השנים האחרונות, למסאים היה קשה יותר ויותר להתפרנס מרעיית צאן, כתוצאה מהתיעוש באפריקה ומהפיתוח המהיר בה.
כדי למנוע זאת וכדי לשמר את חייהם, הקדישו ממשלות טנזניה וקניה למסאים טריטוריות ושטחי מרעה, בעיקר בשמורות הטבע מסאי מארה ונגורו-נגורו.
בעבר חיו בשמורת הסרנגטי עד שהפכה לפארק לאומי האסור לניהול לחיי אדם.
למרות המוניטין שיצאו למסאים, בדומה לשבטים אפריקניים אחרים, כלוחמים אמיצים ונטולי חת, רוב בני המסאי כלל אינם צדים את מזונם, אלא מתבססים בעיקר על בקר וצאן שהם מגדלים.
המסאים משתמשים בבקר בדרכים שונות למגוון מטרות המקיפות את כל אורחות חייהם: הם אוכלים את בשרם, מכינים בגדים מעורם, מכינים את הבקתות והצריפים שבהם הם גרים מגללי הבקר ושותים בטקסים משקה העשוי מחלב המעורבב עם דם פרה.
אצל המסאים, הגברים מקיימים מסורות וטקסים רבים שעברו מדור לדור ומאב לבנו.
אחד מהטקסים המוכרים ביותר הוא 'ריקוד הקפיצות' שמבצעים בני מסאי צעירים בטקס ההתבגרות; הם מזנקים לאוויר מעמידה ישרה, כדי להפגין את חוזקם וזריזותם.
המסאים מאמינים באל אנגאי השוכן לאמונתם בהר הגעש אול דויניו לנגאי.
מאנגאי קיבלו את ההרשאה להיות רועי צאן, ואת כל הבקר שבעולם.
החלוקה השבטית אצל המסאים נערכת לפי גילים.
בתור ילדים המסאים מבלים עם הוריהם, רחוק מהקהילה בגידול בקר.
בגילאי 15–17 הם עוברים את טקס ברית המילה.
טקס זה מסמל את המעבר לבגרות, ומרגע המילה הם מוכנסים יחד עם נערים נימולים נוספים ל'קבוצת גיל'.
חברי 'קבוצת הגיל' עוברים יחדיו טקסים המציינים מעבר לשלבי בגרות.
השלב הראשון אחרי המילה הוא 'מורן': שלב שנמשך כשבע שנים במהלכו הם לומדים להיות עצמאיים, להכיר את ארץ המסאית, ולהתקיים במינימום של רכוש.
במהלך התקופה הם מאריכים את שיערם, נמרחים בצבע אוכר, ומשוטטים עם חנית וסכין.
בתום התקופה הם עוברים טקס מעבר, שבמהלכו ראשם מגולח והם הופכים ל'בוגרים צעירים'.
הטקס הבא שיעבור גבר יהיה 'טקס שתיית חלב', שרק אחריו יהיה הגבר רשאי להתחתן.
גיל הנישואים הממוצע של נשים הוא 17–18 ושל גברים 25–35. בממוצע לכל גבר יש שתי נשים.
נשים בשבט המסאי חיות מציאות מורכבת ביותר.
כילדות הן לומדות את מטלות הבית השונות, חליבה, בישול וכדומה.
הטקס המשמעותי בחיי הנשים המסאיות הוא טקס השחתת איבר המין הנשי.
כאשר נערה משבט המסאי עומדת להתחתן היא צריכה לעבור מילה.
טקס זה בשבט המסאי כוללת הסרה של הדגדגן והשפתיים הפנימיות.
מילה זו מתקיימת מתוך אמונה שללא מילה נשית נשות המסאי ימותו ביחד עם תינוקן במהלך הלידה.
ארגונים רבים פועלים כדי לבטל את המילה בשבט המסאי אשר הוצאה מהחוק הן בקניה בעקבות פעילותה של נייס נילנטיי לנד'טה ונשים נוספות והן בטנזניה.
ממשלת קניה פועלת היום בנחישות למגר את המנהג, ואכן, פחות ופחות נערות נימולות כיום.
לאחר המילה הנשים נכנסות לתקופת החלמה, תקופה זו אורכת כארבעה חודשים בה הן מסתגרות בבית אימן.
לאחר הנישואים, לנשים המסאיות קיימת חירות לבחירת מאהבים.
ההגבלה היחידה בבחירת מאהב היא שיחלוק את אותה קבוצת גיל עם הבעל.
נשים מסאיות רבות מוצאות אהבה עם המאהבים ונהוג להכין שרשראות וצמידים למאהבים ולא לבעלים.
האישה נחשבת לרכוש הגבר; היא אינה יכולה לקבל ירושה, ותפקידה העיקרי הוא גידול הילדים.
למעשה, עיקר כוחו ומעמדו החברתי של הגבר נקבע לפי מספר נשותיו (אצל המסאים קיימת פוליגיניה) ולפי גודל עדר צאנו.
נשים מסאיות קלות לזיהוי בזכות ראשן המגולח, והחרוזים השזורים על בגדיהן.
כמו כן, נוהגות הנשים לעקור את אחת משיניהן התחתונות.
מילה מבוצעת אצל המסאים לגברים ולנשים, כשהגברים הבכירים מלים את הילדים והנשים הבכירות את הילדות.
בהתמודדות עם התזונה והבריאות בשבט המסאי בא לידי ביטוי בעוצמה גבוהה הקונפליקט שבין קידמה למסורת.
המסאים חיים ללא מים זורמים, ובמיעוט אמצעים להגיינה.
מסורותיהם כוללות טקסים שונים, כניקוב חורים באוזניים וקעקועים, אותם הם מבצעים בשטח וללא חיטוי.
עם זאת, הם משמרים באופן מרתק את אורח חייהם המסורתי, ואינם מאפשרים לרוחות המערב לפגוע במסורותיהם.
התזונה המסורתית של המסאי מורכבת מחלב, דם ובשר נא, ומבוססת על הבקר המגודל בשבט.
התזונה בשבט המסאי עברה שינוי משמעותי וכיום היא כוללת גם דייסה, סוכר, פירות וירקות, ומהחלב המסאים מכינים חמאה שמשמשת אותם רבות.
אדם ממוצע בשבט המסאי שותה כליטר חלב ביום.
חירור ומתיחת תנוך האוזן מקובלים בשבט המסאי כמו גם בשבטים אחרים.
חומרים שונים ומשונים משמשים לחירור ולמתיחה כגון: ענפים, אבנים, חטים של פילים וקופסאות ריקות של סרטי צילום.
לאורך השנים המנהג הולך ופוחת בעיקר בקרב המין הגברי.
הנשים מקושטות עם חרוזים שונים בתנוך האוזן ובחלקה העליון של האוזן.
גילוח ראש נפוץ בחלק ניכר מטקסי המעבר, והוא מסמל את המעבר החדש שיתקיים בשל המעבר לשלב הבא.
הלוחמים הם היחידים בשבט בעלי שיער ארוך, והם קולעים אותו בצמות צפופות.
בהגיעו לגיל 3 חודשים, ניתן לילד שם וראשו מגולח.
נשים שהפילו את עוברן בהריון קודם מעצבות את שיערן בקדמת או בקודקוד ראשן; תלוי אם איבדו בן או בת.
הלבוש משתנה בהתאם למיקום ולגיל.
לדוגמה, לאחר המילה הגברית, הגברים הנימולים לובשים שחור במשך חודשים ספורים.
האדום הוא הצבע האהוב ביותר בשבט המסאי, אך לבושם מורכב מצבעים נוספים, כאשר כל צבע מסמל משמעות שונה.
לדוגמה לבן – שלום, כחול – מים, אדום – גבורה/לוחם/דם.
ניתן לראות את בני שבט זה בעיקר בדרום קניה ובצפון טנזניה, ולזהותם לפי לבושם האדום הייחודי, מעין שמלה שמשמשת את הגברים והנשים כאחד.
מס שולי הוא המונח לתיאור מדרגת מס הכנסה הגבוהה ביותר מתוך משכורתו של עובד.
בפועל מחושב אחוז מס ההכנסה בהתאם למדרגות המס הנהוגות באותה שנה.
מקור המונח מגיע מתרגום המונח Marginal באנגלית, שמשמעו השוליים של המס, כלומר אחוז המס של המדרגה הגבוהה ביותר אותה על האזרח לשלם באותה שנה.
עובד ישראלי המשתכר בחודש סכום של 14,000 ש"ח ברוטו נכון לשנת המס 2013 יראה בתלוש המשכורת שלו מס שולי בשיעור של 21%.
אולם בפועל ישלם מס הכנסה כדלהלן, על חלק המשכורת החל מ-0 ש"ח ועד 5,280 דהיינו מדרגת המס הראשונה ישלם מס הכנסה בשיעור 10% כלומר 528 ש"ח.
בנוסף ישלם העובד על חלק המשכורת מ-5,281 עד 9,010 מס הכנסה בשיעור של 14% כלומר עוד 522 ש"ח.
בפועל לאחר חישוב חלקן היחסי של מדרגות המס, ישלם העובד מס בשיעור של 2,100 ש"ח שהם 15% ממשכורתו החודשית, למרות שאחוז המס השולי עבורו הוא 21%.
מדרגות המס נקבעו כדי למנוע תמריץ שלילי לאנשים להישאר בבית ולא לעבוד כדי לא לעבור את מדרגות המס ובכך למנוע מצב אבסורדי בו אדם העובד קשה למחייתו יקבל לאחר מס משכורת פחותה מאדם שעבד מעט ממנו.
במדינת ישראל החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 ממשלת ישראל שיעור המס השולי נע סביב 50% שהוא תוצאה של מס הכנסה מיגיעה אישית על המדרגה הגבוהה בתוספת מס יסף.
לאורך השנים נעשו מספר שינויים להפחתת המס השולי, למשל מדיניות חומת מגן כלכלית בשנים 2002 - 2005, שדגלה בתפיסת עולם כלכלית קפיטליסטית.
עם זאת, בשנים שלאחר מכן, הועלה המס בחזרה לרמות של 50% וככלל שיעורי המס השולי נשארו יציבים.
מס שבח מקרקעין הוא מס המוטל על רווח הון הנובע ממכירת מקרקעין בישראל או מכירת מניות באיגוד מקרקעין.
המקור החוקי למס זה הוא חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג-1963 (להלן: "החוק").
סוג מס זה הוא פיתוח ישראלי ייחודי היוצר הבחנה בין מיסוי רווח הון הנובע ממקרקעין בישראל לרווח הון הנובע מנכסים אחרים.
המס בוחן את השבח (רווח) שנוצר לאדם בעת ביצוע עסקה, דהיינו התמורה אותה הוא מקבל (או במקרים חריגים התמורה אותה הוא אמור לקבל) בהתאם לשווי השוק של הנכס אל מול המחיר ששילם בעת רכישת הנכס בתוספת השבחות אשר בוצעו במהלך תקופת ההחזקה, בנכס בניכוי פחת.
מס שבח מקרקעין מחושב בדרך כלל בעת מכירת דירה ועומד כיום על 25% מתוך השבח נטו, לאחר הפחתת הפטורים וההוצאות המותרים על פי החוק, ובפעולה באיגוד מקרקעין - 30%.
למס מערכת מסועפת של פטורים.
בתנאים מסוימים המנויים בחוק ניתן ליהנות מפטור מתשלום מס שבח.
מי שהייתה בבעלותו דירה יחידה במשך 18 חודשים לפחות לפני מכירתה, ובעת המכירה לא קיימת בבעלותו יותר מדירת מגורים אחת, זכאי למכור אותה בפטור מלא ממס שבח מקרקעין כ"דירת מגורים מזכה".
פטור זה מוגבל בתקרה (ראה להלן תעריפים).
כאשר מחיר הדירה הוא מעל הפטור יהיה המוכר זכאי לפטור ממס שבח מקרקעין עד לסכום התקרה.
החלק העודף ימוסה במס שבח מקרקעין בחישוב ליניארי.
אדם המוכר דירת מגורים ויש לו דירה נוספת בבעלותו, באופן מלא או חלקי, יהיה זכאי לפטור ממס שבח במקרים כדלקמן:
אם חלקו של המוכר בדירה הנוספת לא עולה על 33% (שליש) מהזכויות בדירה הנוספת.
אם הדירה הנוספת שבבעלות המוכר הושכרה למגורים בשכירות מוגנת לפני יום 01.01.1997.
אם הדירה הנוספת נרכשה כתחליף לדירה הנמכרת ב־18 החודשים לפני או אחרי המכירה, או שנה מהמכירה, אם הדירה נרכשה מקבלן, לפי המאוחר מביניהם.
מוכרים שירכשו דירה חלופית החל מיום 07.07.2021 ואילך, יוכלו להחזיק בשתי הדירות במקביל לתקופה של עד 24 חודשים (במקום 18 חודשים).
אם הדירה הנוספת התקבלה בירושה, וחלקו של המוכר בה לא עולה על 50% (מחצית) מהזכויות בדירת הירושה.
אם הדירה הנוספת התקבלה בירושה וחלקו של המוכר עולה על 50%, ניתן לקבל פטור במכירת הדירה המזכה (לא דירת הירושה), כאשר היורש הוא בן זוג, ילד/ה או נכד/ה של המוריש, או בן זוג של אחד מאלה וכן בעת פטירתו היה המוריש בעלים של דירת מגורים אחת בלבד.
אדם שנותן במתנה דירה, או כל זכות במקרקעין, לקרוב משפחה כמוגדר בחוק: בן-זוג, הורה, הורי הורה, צאצא, צאצאי בן-זוג ובני-זוגם של כל אחד מאלה, אח או אחות ובני-זוגם, פטור מתשלום מס שבח מקרקעין.
כאשר מקבל הדירה במתנה ימכור אותה הוא ישלם מס שבח לא רק על השבח שנצבר בתקופה שהוא היה הבעלים בדירה, אלא גם על השבח שנצבר לפני שהדירה הועברה אליו.
אם מקבל המתנה מוכר את הדירה לאחר שחלפה תקופת צינון הוא יהיה זכאי לפטור ממס שבח מקרקעין.
אם מקבל המתנה התגורר בדירה – חלפו 3 שנים מהיום שבו הוא החל לגור בדירה, כבעליה.
אם מקבל המתנה לא התגורר בדירה - חלפו 4 שנים מהיום שבו נעשה הבעלים בדירה.
אם מקבל המתנה הוא קטין, תקופת הצינון תיספר רק בהגיעו לגיל 18 שנה, בין אם הוא מתגורר בדירה ובין אם לא.
מי שמבקש למכור דירת מגורים מזכה שקיבל בירושה, ועומד בכל תנאים הבאים יהיה פטור מתשלום מס שבח מקרקעין:
הוא בן זוגו או צאצא של המוריש, או שהוא בן זוגו של צאצא של המוריש (הפטור לא תקף כאשר הורה יורש ילד).
לפני פטירתו היה המוריש בעלים של דירת מגורים אחת בלבד.
אילו היה המוריש עדיין בחיים ומוכר את דירת המגורים, הוא היה פטור ממס שבח מקרקעין במכירה, לפי פטור ממס שבח במכירת דירה יחידה.
בפרויקט מסוג תמ"א 38, מוענקות לקבלנים זכויות בנייה בבניין מגורים, תמורת ביצוע עבודות השבחה בבניין ובדירות.
הבעלים בדירות ממשיכים להחזיק בהן והם יוכלו לזכות בפטור ממס שבח מקרקעין, בגין השבח שנוצר בעקבות הפרויקט, אם התמורה שהם מקבלים מהקבלן ניתנת בדרך של שירותי בנייה ולא בדרכים אחרות כגון תמורה כספית.
שירותי הבניה הם אלה בלבד: חיזוק מפני רעידות אדמה, מעלית, חניה, הרחבת דירות עד 25 מ"ר יותר מגודלן הקודם וכן הוצאות עיצוב ובנייה.
פטור ממס שבח מקרקעין יוענק לבעלים של דירה, שהתקשר עם קבלן במסגרת תוכנית פינוי-בינוי, והתקיימו שני התנאים הבאים:
בוצעה הקמה מחדש של הבניין שנהרס בהתאם לתוכנית החיזוק בדרך של הריסה (כלומר, מימוש תוכנית הפינוי-בינוי).
הבעלים קיבל דירה חלופית אחת, או שתי דירות אם מדובר באזור מוטב (נגב או גליל או שהמוכר מסווג ברמה חברתית-כלכלית באשכול 1 עד 6 לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה), שעונות על אחד מהתנאים הבאים:
שטח הדירה החלופית, או השטח המצטבר של שתי הדירות באזור המוטב, לא עולה על שטח הדירה הנמכרת בתוספת של 25 מ"ר.
שווי הדירה החלופית, או השווי המצטבר של שתי הדירות באזור המוטב, לא עולה על שוויה של דירת המגורים הנמכרת (ללא זכויות בנייה נוספות) או על סכום הפטור שנקבע בחוק (ראה להלן תעריפים), לפי הגבוה מביניהם.
+תחולהתקרת הפטורסכוםשינוי1 בינואר 2022 ואילךלדירת מגורים מזכה - דירה יחידה4,603,000 ש"חמדי חודש ינואר לפי שיעור עליית המדדלשווי דירת מגורים נמכרת בפרויקט פינוי בינוי2,215,500 ש"ח
רשימת הפטורים ממס שבח היא ארוכה וייתכן שעדיף להשתמש בפטור אחד ולא באחר מתוך תכנון מס חוקי, לגבי עסקאות עתידיות.
מס שבח מקרקעין בשיעור של 25% משולם על ההפרש בין סכום מכירת הדירה לעומת סכום הקניה, בהפחתת פטורים והוצאות מוכרות.
חישוב המס בפועל מסובך ודורש מיומנות מיוחדת.
שומת מס שבח מקרקעין נקבעת לפי שיעורי מס משתנים, המושפעים ממועד הקניה לעומת מועד הרכישה, חישוב הצמדה למדד, הפחתת הוצאות מוכרות לניכוי מס, שיעורי מס היסטוריים לגבי נכסים אשר נרכשו עד 31 במרץ 1961, חישוב מס ליניארי "רגיל" הכולל חלוקה לשלוש תקופות וחישוב ליניארי חדש לגבי דירת מגורים מזכה ועוד.
הוצאות מוכרות לניכוי בחישוב מס שבח
החוק קובע שלשם קביעת סכום השבח בעת מכירת דירה יותרו בניכוי הוצאות שונות כדלקמן:
הוצאות השבחה (שיפוצים) שהוציא המוכר מיום הרכישה עד יום המכירה.
אגרות ששילם המוכר בקשר לרכישת הנכס.
דמי תיווך ברכישה, אך לא יותר מ-2% מהתמורה.
דמי תיווך במכירה, אך לא יותר מ-2% מהתמורה.
שכר טרחת שמאי מקרקעין ושכר טרחת מודד מוסמך.
הוצאות בשל הליכי השגה, ערר וערעור (למשל בהליכי השגה על שומת היטל השבחה).
רשות המיסים מעמידה לרשות המעוניינים מחשבון לחישוב מס שבח, שנועד להקל ולייעל את החישוב וכן לאפשר הדמיית חישוב מס שבח.
על המשתמש לדווח את מרכיבי השומה ותאריכים של פרטי המכירה, פרטי הרכישה והוצאות מותרות לניכוי והמערכת מבצעת את חישוב המס על פי הכללים הקבועים בחוק.
עסקת קומבינציה היא עסקה שבה התמורה אינה ניתנת בכסף אלא בזכויות בנייה.
זהו סוג של עסקת חליפין הנעשית בין יזם לבין בעל קרקע.
בעסקה זאת בעל הקרקע מוכר ליזם נכס או מקרקעין שבבעלותו או חלק מהם ובתמורה יקבל בעתיד זכויות על חלק מיחידות הדיור אותן יבנה היזם.
במקרה זה יהנו הן המוכר והן היזם מרווח עתידי על זכויותיהם בקרקע ולפיכך שניהם ידרשו לשלם מס שבח, כל אחד על פי חלקו בקרקע.
חישוב התמורה לצורך מס השבח נעשה לפי שווי שירותי הבנייה שניתנו, שנקבעים על פי הוראת ביצוע של נציבות מס הכנסה וכוללים רכיבים כגון עלויות הבניה: תשומות, עלויות חומר ועבודה, עלויות תכנון ופיקוח, רווח קבלני סביר, מס ערך מוסף, אגרות, מיסים והיטלים שמשלם הקבלן בעבור בעל הקרקע וכו'.
בפועל קיימות מספר שיטות לחישוב שווי שירותי הבניה, דבר שגורם לא אחת לחוסר אחידות ולחילוקי דעות בין רשות המיסים למוכרים וקבלנים.
בסוף שנת 2020 נדרש בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים אזרחיים לקבוע האם לצורך חישוב מס שבח מקרקעין יש לכלול בשווי עלויות הבנייה "רווח יזמי" בנוסף ל"רווח קבלני" שהיותו כלול בשווי עלויות הבנייה אינו שנוי במחלוקת.
מדובר בעסקת קומבינציה בה מנהל מיסוי מקרקעין חיפה הוסיף לשווי המכירה 15% בגין "רווח יזמי".
בערר שהגישו יוסף יקותיאלי ואלומת שושנה בע"מ באמצעות עו"ד ליאור עמר נגד מנהל מיסוי מקרקעין חיפה באמצעות עו"ד חן אבידוב, טענו המערערים שאין להוסיף רווח יזמי.
בית המשפט קבל את טענת המערערים וקבע שהוספת הרווח היזמי הוא "עמדה החותרת תחת ההלכה הפסוקה".
באמצע יוני 2021 פסק בית המשפט העליון כי "במסגרת חישוב התמורה עבור מכר זכויות במקרקעין, בעסקת קומבינציה המבוצעת על דרך של מכר חלקי, לצורך חישוב נטל מס השבח והרכישה, אין להביא בחשבון את הרווח היזמי שהוא הרווח שאותו מצפה היזם להפיק מהמיזם בכללותו, עם מכירת הדירות לצדדים שלישים".
דיווח על מכירה או רכישת נכס ותשלום מס שבח מקרקעין
כל אדם המוכר או רוכש זכות במקרקעין מחויב במתן הצהרה לגבי העסקה למשרד האזורי של מיסוי מקרקעין, בתוך 30 ימים מיום ביצוע העסקה.
תשלום מס שבח מקרקעין מבוצע בהתאם לשומה העצמית של המוכר או על פי מיטב השפיטה של מנהל מיסוי מקרקעין.
ניתן להגיש ערעור על גובה המס למנהל מיסוי מקרקעין.
תשלום מס שבח מקרקעין יבוצע תוך 14 ימים מיום שנמסרה הודעה למוכר.
אם המוכר הגיש ערעור על גובה המס, עליו לשלם את המס שאינו שנוי במחלוקת.
נמדר בספרו מיסוי מקרקעין:"ישנן זכויות קנייניות אחרות שאינן נכללות בגדר זכות במקרקעין ומכירתן לא תתחייב במס שבח או במס רכישה.
לכן, חוק מיסוי מקרקעין מותיר אותן מחוץ לתחומו, והן תימוסנה במקום זאת, במס רווחי הון לפי סעיף 88 לפקודת מס הכנסה"
הסיבה להבחנה בין מס שבח מקרקעין למס רווח הון היא בעיקרה היסטורית.
בשנת 1949 נקבע מיסוי של רווחי הון הנובעים ממקרקעין מתוך הנחה שאלו רווחים משמעותיים מספיק שיאפשרו גבייה אפקטיבית.
המחוקק הישראלי הושפע מהמחוקק הבריטי שקבע הסדר דומה מספר שנים קודם לכן.
מנגד לא מוסו רווחי הון מנכסים אחרים עד שנת 1965, שאז נקבעו ההסדרים השונים למיסוי רווחי הון בפקודת מס הכנסה.
עם זאת, אף על פי שטבעי היה שיאחדו בין השניים, האיחוד לא בוצע ונוצרו שתי מערכות דינים, וזאת בשונה מהמקובל במדינות רבות.
החל משנת 2014 הוכנסו שינויים מרחיקי לכת בחישוב מס שבח מקרקעין שהמרכזי בהם הוא ביטול פטור ממס על רווח ההון לבעלי יותר מדירה אחת, אם הנכס היה ברשותם ארבע שנים ויותר.
מס רכישה הוא מס ישראלי המשולם על רכישת זכות במקרקעין בישראל על פי חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג-1963. המס נגבה עבור נדל"ן דוגמת בתים פרטיים, דירות מגורים, מגרשים ביעודים שונים (לדוגמה יעוד חקלאי, מסחרי, משרדים, ומגורים) ומבנים ביעודים שונים.
הקונה נושא בתשלום מס הרכישה בשיעור קבוע משווי הנכס, ובמקרים מסוימים (לדוגמה דירת מגורים) בשיעורים מדורגים, לרשות המיסים, בנוסף לתשלום למוכר עבור הנכס הנרכש.
מס רכישה משתנה מדי שנה בינואר, בהתאם לעליית המדד ותלוי באופן ישיר בגובה העסקה ובסוג הנכס.
מס רכישה מהווה אחוז מסוים מגובה העסקה ומחושב כיום באופן מדורג.
שיעורי מס הרכישה לרוכש של דירת מגורים יחידה:
שיעורי מס הרכישה לרוכש של דירת מגורים שנייה (כלומר לרוכש שבבעלותו דירה נוספת):
החוק מעניק פטורים והקלות במקרים מסוימים (כגון לנכה, עולה חדש ועוד).
קרן נדל"ן (ריט) שרכשה מקרקעין לצורכי דיור להשכרה, משלמת מס רכישה של 0.5% בלבד.
תיאום מס רכישה בין ישראל למדינות אחרות
בין מדינת ישראל לארצות הברית קיימת אמנת מס המגדירה את ענייניו הפיננסיים של המשקיע הזר במדינה.
על פי סעיף 7 לאמנה בין ישראל לארצות הברית, הנהנית הראשית מהמס הצפוי היא המדינה בה מבוצעת ההשקעה.
מס ההכנסה של המדינה שממנה הגיע המשקיע יקבל אף הוא דיווח אך עלות המס תחושב לאחר הורדת מס ההכנסה המקומי בגין הרווחים ששולמו.
מס קנייה הוא מס עקיף (מס צריכה) המוטל על קבוצות מוצרים לצרכן ומחושב כאחוז מסוים מהמחיר הסיטונאי של המוצר.
בישראל, החלה הממשלה להטיל מיסי קנייה בשנת 1952, עם החלת חוק מס קניה (טובין ושירותים), תשי"ב-1952. החוק מסמיך את שר האוצר להטיל מס על מוצרים מסוימים, בנוסף למיסים אחרים המוטלים עליהם.
על המוצרים הבאים מוטלים מיסי קנייה:
מוצרי טבק (לרבות הטבק עצמו)
רכב מנועי (כולל חלקים לרכב מנועי)
מוצרי אלקטרוניקה בידורית (כדוגמת מיקרופונים, רמקולים, תיבות לרמקולים, מגבירי קול, מקלטי רדיו, מקלטי טלוויזיה, מסכי טלוויזיה ומכשירי הקלטה)
מקררים בנפח שמעל 800 ליטר
מסכי טלוויזיה שמעל 50 אינץ'
רכבי שטח, טרקטורי משא וטרקטורונים
כלי טיס מסוימים; מפרשיות מסוימות
המס מוטל בשיעורים שונים בהתאם לסוג הטובין.
מס הקנייה בישראל מוטל בין היתר על מוצרי הדלק (ביניהם בנזין, סולר, נפט, גז, פחם ומזוט).
מס הקנייה המוטל על מוצרי דלק נקרא גם מס בלו והוא מס קצוב (נקוב בשקלים ולא כאחוז יחסי מהסכום).
החל מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קיימת מדיניות של הפחתה הדרגתית של שיעורי מס הקנייה.
המועד לחישוב המחיר הסיטונאי של הטובין, הוא בעת מכירתם לצרכן.
קיימות אפשרויות להחזרי מס קנייה, למשל במקרים של נכות, חוב אבוד או הישבון במקרה שמס הקנייה שולם עבור חומרי גלם ששימשו לייצור מוצרים ליצוא.
במדינות רבות באירופה הוחלף מס הקנייה במס ערך מוסף.
החל מ-2017 אין מס קנייה על טלפונים סלולריים וכרטיסי SIM.
בישראל, מס שכר הוא מס המוטל במסגרת סעיף 4 לחוק מס ערך מוסף על שני סוגים של מעסיקים:
מוסד ללא כוונת רווח (מלכ"ר) - מס בשיעור של 7.5% (בשנת 2021) מהשכר ששילם.
פטור ממס זה מלכ"ר שסך כל השכר ששילם בשנת מס אינו עולה על סכום מסוים (בשנת 2024: 200,457 ש"ח לשנה).
מוסד כספי - בנקים, חברות ביטוח, קרנות נאמנות וחברי הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
על גופים אלה מוטל מס שכר ורווח - מס בשיעור 17% (בשנת 2021) מהשכר ששילם ומהרווח שהפיק.
מס שכר המוטל על גופים אלה הוא תחליף למס ערך מוסף המוטל על הערך המוסף של עוסקים, משום שבגופים אלה לא נוח לחשב את הערך המוסף, והשכר (במלכ"ר) או השכר והרווח (במוסד כספי) מייצג את הערך המוסף שלהם.
בהתאם לכך, מס שכר ורווח על מוסדות כספיים נקבע, עם כל שינוי בשיעורו של מס ערך מוסף, בשיעור זהה, ושיעורו של מס שכר על מלכ"רים הוא כחצי משיעורו של מס ערך מוסף, מתוך התחשבות בגופים אלה, הפועלים למטרות ציבוריות וניזונים מכספי ציבור.
שיעור המס נקבע בצו על ידי שר האוצר.
השכר, לעניין זה, הוא הכנסת עבודה כהגדרתה בסעיף 2(2) לפקודת מס הכנסה, לרבות פנסיה המשולמת על ידי מעסיק לעובדו לשעבר.
במוסד כספי כולל השכר גם מענק פרישה, מענק עקב מוות, סכומים שהפקיד המעביד על שם עובדו בקופת גמל והפרשת המעביד לדמי ביטוח לאומי.
מסאוריה הוא מישור רחב-ידיים בצורת משולש ובשטח של כ-1,000 קמ"ר, התופס את חלקו המזרחי של מרכז האי קפריסין.
מישור מסאוריה שוכן בין הרי קירניה מצפון, הרי הטרואודוס מדרום וממערב והים התיכון ממזרח, והוא מכסה כתשיעית משטחו של האי.
מיקומו בין שני רכסי הרים הקנה לו את שמו, שמשמעותו ביוונית היא "בין ההרים".
אורכו של המישור הוא 65 ק"מ ממזרח למערב ורוחבו המרבי מגיע ל-35 ק"מ במזרחו.
הוא שטוח למדי ומגיע עד לגובה של כ-325 מטרים מעל פני הים לכל היותר.
המישור מחורץ במספר ערוצי אכזב, והנהר הארוך ביותר באי, פדיאוס/קלינדרה (Πεδιαίος/Kanlıdere) חוצה אותו ממערב למזרח.
עד לפני כמיליון שנים היה המישור שקוע מתחת לפני הים בין שני איים המהווים כיום את שני רכסי ההרים שמדרום ומצפון לו.
המישור התרומם ויצר את האי קפריסין, אך שב וכוסה מספר פעמים עד שקיבל את צורתו הנוכחית בפליסטוקן.
עד המאה ה-1 לפנה"ס היה המסאוריה מכוסה ביער צפוף, אז זה נכרת, והדבר גרם לסחיפת הקרקע.
הצמחייה הטבעית במישור מוגבלת לשיחים ולעשב המשמשים כמזון לעדרים.
למרות זאת המסאוריה הוא אסם החקלאות המרכזי של האי, אך הענף תלוי לחלוטין בגשמי החורף המעטים יחסית למשקעים היורדים בהרים ובהשקיה.
המישור מיושב בצפיפות ולצד כפרים רבים שוכנות בו הערים ניקוסיה, לפקושה ופמגוסטה.
מאז פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974 מחולק המישור בין הרפובליקה של קפריסין מדרום והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מצפון.
מס רווח הון הוא מס המוטל על ישות המוכרת נכס תוך גידול בהון שלה; גידול הון זה מבוסס על ההפרש שבין תמורה שהתקבלה על מכירת נכס לבין המחיר בו נרכש במקור ("יתרת המחיר המקורי").
מס רווחי הון מקובל במדינות רבות כולל ישראל.
מס רווחי הון בישראל מוטל במסגרת חלק ה' של פקודת מס הכנסה.
המס מוטל על מימוש נכסים כגון פיקדון בבנק, ניירות ערך, חברה, מוניטין ועוד (המס המוטל על רווח הון במכירת נדל"ן בישראל קרוי מס שבח מקרקעין).
המס על רוב רווחי ההון בישראל עמד על 20% עד לשנת 2012, אז הועלה בהמלצת ועדת טרכטנברג בהוראת ממשלת ישראל השלושים ושתיים לשיעור של 25%.
מספר רווחי הון ממוסים ב-15% בלבד על פי :
לפי סעיף זה קיימת הקלה זו במיסוי רווחים ממלווה קצר מועד (מק"מ) ואיגרות חוב לא צמודות.
העלאת שיעורו של מס רווח ההון לא גרמה להעלאה בהכנסות הממשלה ממיסוי רווחי הון, ולכן נחשבת לכישלון, וכך טען גם בנק ישראל במחקר שפרסם באוגוסט 2015.
שיטות לחישוב מס רווח הון
בישראל קיימות שתי שיטות לחישוב גובה המס:
חישוב לפי רווח נומינלי בשיטה זו לא מתחשבים באינפלציה.
בוחנים את סכום הכסף שהושקע ואת סכום הכסף שנפדה.
גובה המס בחישוב נומינלי במדינת ישראל, באוקטובר 2012, הוא 15%.
חישוב לפי רווח ריאלי בשיטה זו מתחשבים באינפלציה ומחשבים את הרווח הריאלי בניכוי העלייה במדד המחירים לצרכן.
גובה מס רווחי הון בשיטת החישוב הריאלי במדינת ישראל, באוקטובר 2012, הוא בדרך כלל בשיעור של 25% מהרווח הריאלי ליחיד ובשיעור של מס חברות לחברה.
בחלק מהמקרים ניתן לקזז הפסדי הון מרווחי הון, ולהקטין את חבות המס.
כך למשל אדם שמכר שתי מניות, כשעל האחת הרוויח ועל השנייה הפסיד, רשאי לקזז את ההפסדים מהרווחים קודם לחישוב המס.
החל ב-1 בינואר 2012, מקזזים מנכי המס (הברוקרים חברי הבורסה) הפסדי הון מול רווחי הון אשר מתקבלים באותה שנת מס באופן הממזער את חבות המס של המשקיע באותה שנת מס.
במידה ונותרים הפסדים גם מעבר לאותה שנת מס, על הנישום להגיש דו"ח למס הכנסה לקבלת החזרים.
חישוב מס רווח הון בשוק ההון נעשה עם מימושו של רווח זה, כלומר עם מכירת נייר הערך, משיכת כספי הפיקדון, או קבלת ריבית מאיגרת חוב.
(במקרה של מניות, קיים גם מס דיבידנדים אשר נגבה בעת חלוקת דיבידנד, אך מס זה מוגדר בנפרד ממס רווחי הון, ושיעוריו שונים בחלק מהמקרים).
המס נגבה באמצעות חבר הבורסה המחזיק את הניירות עבור הלקוח באופן אוטומטי עם ביצוע המכירה או קבלת הריבית.
המס מחושב בשיטת FIFO – כאשר ניירות הערך יראו כנמכרים לפי סדר רכישתם, וישולם בקיזוז הפסדי הון נומינלים.
בעל ניירות ערך, אשר הפסיד במסחר כסף, יוכל לקזז הפסדי הון מול רווחי הון באותה שנת מס.
(חבר הבורסה ישמור עבורו תיעוד של הרווחים וההפסדים שנגרמו לו מכל פעולת מכירה שביצע לאורך אותה שנת מס, וידאג למסות אותו בהתאם) כלומר, אם ירוויח רווחי הון, ואחריהם יהיו לו הפסדי הון, יוחזר לו המס ששילם עד שישלם רק על רווח ההון הכולל עד לאותו הרגע.
ניתן להעביר הפסדי הון בין שנים, באמצעות הגשת דו"ח שנתי למס הכנסה ללא הגבלה בשנים.
עם זאת, לא ניתן להעביר רווחי הון בין שנים.
(ומס ששולם בשנה מסוימת לא יחזור לאזרח אשר יפסיד אותו בשנה העוקבת) הפסד הון אשר מועבר בין שנים ניתן לקיזוז מול רווחי הון אשר מתקבלים ממסחר בלבד, ולא מול דיבידנדים וריביות.
מס פיגוביאני הוא מס המוטל על פעילות מסחרית המייצרת עלויות חיצוניות שליליות, כלומר עלויות המשפיעות על צדדים שלישיים או על סביבה בנוסף על מי שעליו הוטל המס.
מס פיגוביאני נועד לתקן מצבי כשל שוק, שבהם עלויות הפעילות המסחרית (עלויות חברתיות) אינן מתורגמות לעלויות הפרטיות של הפירמה.
כך למשל, במקרה של זיהום אוויר, לא בעל הפירמה המזהמת ולא הצרכנים משלמים על העלויות הכלכליות הנגרמות מזיהום זה, עובדה המובילה ל"צריכת יתר" של המוצר.
המס אמור לתקן מצב זה על ידי לקיחת מס בגובה העלות החיצונית מהמעורבים בפעילות המסחרית הפוגעת, והעברתו לאלו שנפגעים מהפעילות ובכך ליצור מצב כאלו התקיים "שוק משוכלל".
מצבים אלו גורמים גם לעידוד הפירמות הפוגעות לעבור לשיטות ייצור אחרות שאינן פוגעניות וכנגזרת לכך להורדת המס המוטל עליהם.
ישנם גם מקרים הפוכים של השפעות חיצוניות חיוביות, בהן הציבור מרוויח מפעילות השוק ( במקרה של מתן חיסון נגד שפעת ללא עלות) עלול להיווצר מצב של "תת־ייצור" ולכן יש להטיל "סבסוד פיגוביאני" על מנת שהפעילות החיוביות שהפירמה מבצעת לא תקטן.
המס הפיגוביאני קרוי על שם הכלכלן הבריטי ארתור ססיל פיגו שכתב את הספר "כלכלת הרווחה" בשנת 1920 והתייחס להשפעות החיצוניות והמס הכרוך בהן.
פיגו התייחס למספר רב של דוגמאות בהן ההשפעות החיצוניות שליליות, כגון בניית מפעלים באמצע שכונה צפופה הגורמים לפגיעה בתושבים בעקבות זיהום אוויר, אובדן של אור וכו'.
מכירת אלכוהול גם מחייבת עלויות סביבתיות גבוהות יותר בשל תוספת השוטרים, בתי הכלא והעלייה בפשיעה ולכן מחייבת בהטלת מס בהתאם.
פיגו ממליץ להטיל מס שיאמוד בדיוק את העלויות החברתיות ובכך ליצור מצב להפחתת הכמויות המיוצרות והכלכלה תחזור לשיווי משקל בריא.
התרשים מטה מדגים את שילובו של המס הפיגוביאני, המס מתווסף לעלויות הפרטיות השוליות של הפירמה וכתוצאה מכך מתקבל תמריץ שלילי לפירמה להפחתת התפוקה לרמה החברתית האופטימלית.
ייתכנו מיסים סביבתיים שאינם מס "פיגו" ובמקרים אלו בהם מופעל המס על ההשפעות החיצוניות השליליות אך לא מעבירים את הכסף למי שנפגע מכך או שלא מבצעים פעולות לתיקונם של ההשפעות החיצוניות השליליות ולכן העיוות בשוק אינו מתוקן.
בשנת 1980, התקבלה ביקורת חדשה על המס הפיגוביאיני מפי דניס קרלטון וגלן לורי.
הם טענו כי הטלת המס על חברות לא תיצור תוצאה יעילה לאורך זמן משום שהמסים חלים על קנה מידה קטן של מספר חברות ולא כל החברות בענף מסוים.
זאת אומרת שאם מספר החברות יגדל בטווח הארוך כמות הזיהום תגדל אף היא ועל כן, קרלטון ולורי ממליצים על מדיניות הכוללת רגולציה להסדרת מספר החברות בתעשייה והטלת מיסים חד־פעמיים או מנגד סובסידיות חד־פעמיות.
דוגמה למס חד־פעמי יכול להיות כמס כניסה לחברות פוטנציאליות המצטרפות לענף מסוים, או סבסוד חיובי לחברות המצליחות להקטין את ההשפעות החיצוניות השליליות בעזרת שיפור הטכנולוגיה או מעבר לדרכי יצור אחרים.
מיסים פיגוביאינים הם מרכזיים להבנת המדיניות הסביבתית, וזאת כי הם קבעו סטנדרט לרגולציה יעילה.
הם מהווים את הבסיס להערכה של מיסים סביבתיים תחת מונופול (ברנט 1980), וצורות אחרות של תחרות לא מושלמת.
היעילות של מיסים פיגוביאינים היא נקודת השוואות של מכסות ופיקוח על מחירים (ויצמן, 1974).
בטווח הקצר מס לשיעור מס שווה לנזק שולי הוא רגולציה יעילה.
עם זאת, יש דעות החולקות על היעילות של מס פיגוביאני ביחס להשפעות הארוכות טווח של רגולציה (קרלטון ולורי, 1980).
ברגולציה היעילה בטווח הארוך עשויה המדיניות לשנות תפוקה לחברה.
ההשקפה המקובלת היא כי מספר החברות המזהמות הוא אופטימלי.
כל חברה מייצרת עד לנקודה שיתרון לגודל מנוצל במלואו.
לכן את היעילות של מס בשיעור אחיד מניחה שהייצור החברתי האופטימלי לחברה ממזער העלות הממוצעת של הפירמה.
כפי שצוין, ישנן שיטות נוספות חוץ מאשר הטלת המס הפיגוביאני על חברות לבקרה ושליטה על רמות ההחצנה.
הטלת המס אמנם "נוחה" בשל עלויות העסקה הנמוכות הקשורות ליישום השיטה, אך ניתן גם לקבוע תקנים ומכסות או סובסידיות לצורכי בקרה ושליטה על תהליכי הייצור.
בנוסף, בחירת התקן והמכסות המתאימות מצריכה ידע של כל השווקים בידי הממשלה ויכולת אכיפה גבוהה (פיקוח) ולכן שיטות אלו קשות מאוד ליישום.
תקן – יישום כרוך בשני שלבים:
בירור ועיבוד מידע – לדעת את כל המספרים כדי להגיע לנק' האופטימום בין העלויות של התקנת הפריט הנדרש לעמוד בתקן לרווחים מהמפעל.
אכיפה – ניתן לאכוף בצורה מדגמית.
הקושי הוא שלכל מפעל יש נסיבות שונות/ זיהומים שונים/ רווחיות שונה ולכן בפועל לכל מפעל יש נקודת אופטימום אחרת ולכן עושים ממוצע (של חברות מאותו ענף) שהוא אף פעם אינו מדויק.
מס פיגוביאני – מאתר את ההחצנה ומטיל על המפעל מס בשווי ההחצנה שהוא מייצר.
המפעל משלם את עלות נזק שהוא מייצר בפועל כלומר הפנמה מלאה של הנזק שהוחצן.
במס זיהום צריך הרבה פחות מידע מאשר בשיטת תקן.
בשיטת תקן צריך לדעת מה שיעור הזיהום, האפשרויות למניעת הזיהום והעלות למניעת הזיהום (למשל המחיר למסנן), במס פיגוביאני צריך לדעת רק דבר אחד וזה ערך ההחצנה (גם אם לא מדויק) כלומר את ערך הזיהום.
עיקר הביקורת על המס הפיגוביאני מתייחס לקביעת ערך המס והיישום שלו, ההנחה (ע"פ פרידרייך האייק) היא כי הממשלה תתקשה במדידת וקביעת ערך העלות השולית החברתית בגין ההשפעות החיצוניות השליליות ועל כן בהתאם התרגום למס והערך הכספי.
מחלוקות רבות קיימות סביב הנושא וישנם אף טוענים כי אף גורמים פוליטיים יכולים לסבך את שיטת הטלת המס.
הטענה (ע"פ ויליאם באומל) המקובלת היא כי יש לקבוע סטנדרט אחיד של רמת מינימום אופטימלית להשפעות החיצוניות השליליות וע"י כך ליצור מערכות מס מתאימות להשגת רמות אלו.
בנוסף לכך, ישנם הטוענים (רונלד קואז) כי ייתכנו מצבים בהם מדובר בבעיה הדדית של יחסי גומלין בין הגורם בעל ההשפעה החיצונית השלילית ובין הגורם הנפגע וכי לא תמיד יש להטיל מס על הגורם בעל ההשפעה החיצונית השלילית.
לדוגמה, בעל מפעל המזהם באזור ללא אנשים אינו פוגע באף אדם ולכן יש להקטין את המס או לבטלו.
יתרה מזו, במידה והיו אנשים באותו האזור והעלות להוצאתם מהאזור הייתה קטנה מהעלות הדרושה להקטנת הזיהום במפעל ייתכן הממשלה הייתה גורמת להוצאת של אנשים אלו.
מסאו מרויאמה (ביפנית: 丸山 政男; 13 בספטמבר 1889 - 11 בנובמבר 1957) היה לוטננט גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.
ב-1934 נשלח שוב ללונדון כדי לשרת בשגרירות יפן שם.
ב-1935 קיבל מרויאמה דרגת קולונל ושוב למטה הכללי הקיסרי בטוקיו.
ב-1937 הוא קיבל את הפיקוד על רגימנט הרגלים הרביעי של המשמר הקיסרי.
עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה נשלח מרויאמה עם חייליו לסין, וביולי 1938 קיבל דרגת מייג'ור גנרל ואת הפיקוד על חטיבת הרגלים השישית.
במרץ 1941 קיבל מרויאמה דרגת לוטננט גנרל, וחודש לאחר מכן נמסר לו הפיקוד על דיוויזיית הרגלים השנייה.
בספטמבר 1942, בתגובה לנחיתות בעלות הברית בגוודלקנל שבאיי שלמה, נשלחה הדיוויזיה השנייה אי במטרה להשמיד את כוחות בעלות הברית שהגנו עליו.
במהלך קרב גוודלקנל הוביל מרויאמה את חייליו בקרבות בנהר מטניקאו ובקרב שדה הנדרסון באוקטובר, בהם נחלו היפנים תבוסות קשות.
מרויאמה ושאר השורדים מקרבות אלה נסוגו מגוודלקנל בפברואר 1943, ומרויאמה פרש משירות פעיל בצבא במרץ 1944.
מַסַאהִיקוֹ קומורה (ביפנית: 高村 正彦; נולד ב-15 במרץ 1942) הוא פוליטיקאי יפני, וסגן נשיא המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
הוא למד משפטים באוניברסיטת צ'ואו (中央大学) בטוקיו.
לאחר סיום לימודיו החל בקריירה הפוליטית.
הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים של יפן בבחירות אשר התקיימו ביוני 1980, והוא מכהן בו ברציפות מאז.
מס ריבוי דירות, המוכר גם בשם מס דירה שלישית, הוא מס שהוטל בישראל מתחילת שנת 2017 על מי שבבעלותו שלוש דירות מגורים ומעלה (ליתר דיוק: כאשר סך חלקי הבעלות בהן יחד הוא 249% ומעלה).
המס הוטל ביוזמתו של שר האוצר, משה כחלון, ובנוסף לתרומתו להכנסות המדינה הוא נועד להניע את בעלי הדירות למכור דירות אלה, ובכך לתרום להורדת מחירי הדיור, שהאמירו מאוד מתחילת המאה ה-21 ועד למועד הטלת המס.
המס הוטל במסגרת , שהוא "חוק ההסדרים" לשנים 2017 ו-2018.
ב-6 באוגוסט 2017 החליט בג"ץ, בבג"ץ מס ריבוי דירות, על ביטול החוק והחזרתו לדיון בוועדת הכספים של הכנסת.
מתחילת המאה ה-21 האמירו מאוד מחירי הדירות בישראל.
בהתאם לנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בתקופה שבין ינואר 2008 לאפריל 2016 עלו מחירי הדירות בכ-110%.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה הממשלה לחפש דרכים להוזלת הדירות.
שר האוצר, יאיר לפיד העלה הצעה להנהגת מע"מ אפס על רכישת דירה ראשונה מקבלן, לזכאים, אך הצעתו לא מומשה.
דרכים אחדות ננקטו לצמצום כדאיות ההשקעה בדירה נוספת, ובכך להגדיל את היצע הדירות: הועלה מס הרכישה על רכישת דירה שנייה, בתחילת 2014 צומצם במידה ניכרת הפטור ממס שבח מקרקעין שניתן למוכרי דירות, ומס ריבוי דירות הוצע כצעד נוסף להמרצת בעלי דירות להשקעה למכור את דירותיהם, כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק:
"כדי להתמודד עם העלייה במחירי הדירות, מוצע להטיל מס על מי שהוא בעלים של שלוש דירות או יותר (להלן - מס ריבוי דירות).
המס נועד בעיקרו לתמרץ את מי שמחזיק בכמה דירות לשם השקעה, למכור דירות אלה או את חלקן ובכך לצמצם את ההחצנות השליליות הנובעות מאחזקה של כמה דירות בידי בעלים אחד.
בכך יוגדל היצע הדירות בשוק המשני באופן שיתמוך בירידה של רמת מחירי הדיור.
בחישוב גובה המס מוצע להתחשב בערך המקורב של דירה לפי אזור, וזאת מאחר שחישוב המס באופן הזה, יוביל להכוונת התנהגות יעילה יותר".
על פי הערכות, עם הטלתו יחול מס ריבוי דירות על כ-56 אלף בעלי דירות.
המס הוטל על כל הדירות שבבעלות החייב במס, למעט שתי דירות לפי בחירתו.
המס היה בשיעור 1% מהסכום הקובע לדירה החייבת (סכום המשקף את שוויה לפי נוסחה לוגריתמית שנקבעה בחוק ותוקנה בצו שבא להבטיח שלדירה הממוקמת באזור בעל מדד כלכלי-חברתי ומדד פריפריאליות נמוכים יותר, יינתן סכום קובע נמוך יותר), וגובהו המרבי בשנת 2017 הוא 18,000 ש"ח לדירה חייבת.
תא משפחתי, כלומר בני זוג (למעט בני זוג פרודים) וילדיהם עד גיל 18, נחשב כבעלים אחד.
המס חל על דירה המיועדת למגורים לפי טיבה, אף אם בפועל אינה משמשת למגורים (למשל עומדת ריקה או משמשת למשרד).
המס חל על דירות בישראל, וכן על דירות ביהודה ושומרון שהן בבעלות אזרח ישראל.
לעניין המס, דירת מגורים שפוצלה כדין תיחשב לדירה אחת, ומספר דירות מגורים שחוברו לדירה אחת ייחשבו לדירה אחת.
דירה שטרם הושלמה בנייתה אינה נכללת במניין הדירות.
סעיף 120 לחוק מונה דירות מגורים הפטורות מהמס, ובהן דירה המושכרת למגורים שחוק הגנת הדייר חל עליה ודירה המהווה מלאי עסקי לעניין מס הכנסה.
על דירה חייבת שהבעלות בה היא במשך חלק מהשנה או שהבעלות בה היא חלקית מוטל מס בשיעור יחסי למשך הבעלות ולשיעור הבעלות.
החייב במס נדרש להצהיר, עד 31 במרץ 2017, על כלל דירותיו (כתובת, שטח, שיעור הבעלות), שתי הדירות שלא יחויבו במס, הסכום הקובע לכל דירה, סכום המס לתשלום לכל דירה חייבת וסכום המס הכולל לתשלום.
את המס יש לשלם בשני תשלומים שווים, האחד עד 30 ביוני והשני עד 31 בדצמבר של שנת המס.
כדי שלא לפגוע בבעלי דירות רבות ששוויין נמוך, ניתן פטור מהמס למי שהסכום הקובע של דירות ההשקעה שבבעלותו (כלומר כל הדירות למעט זו שהסכום הקובע שלה הוא הגבוה ביותר) קטן מ-1,150,000 ש"ח.
על מי שהסכום הקובע של דירות ההשקעה שבבעלותו גבוה מתקרה זו אך קטן מ-1,400,000 ש"ח מוטל מס חלקי.
על מנת לעודד מכירתן של דירות חייבות נקבעו הטבות מסוימות למי שימכור דירה חייבת מ-1 בינואר 2017 ועד 1 באוקטובר 2017. הטבות אלה הן:
פטור, למפרע מתחילת 2017, ממס ריבוי דירות בגין הדירה שנמכרה או דירה אחרת לפי בחירתו של החייב, ובלבד שאין זו מכירה לקרוב.
מענק לתשלום מס השבח החל על מכירת הדירה, בגבולות התקרה שנקבעה בתקנות.
אפשרות להפקיד את כספי תמורת המכירה, עד לתקרה שנקבעה, בקופת גמל להשקעה.
במהלך הדיון בהצעת החוק בכנסת התריעה היועצת המשפטית של ועדת הכספים, עו"ד שגית אפיק, בפני יו"ר הוועדה, ח"כ משה גפני, שהליך החקיקה אינו תקין, משום ששינויים שהוכנסו בהצעה ברגע האחרון לא אפשרו דיון נאות בהצעה.