tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-22 בחודש פרייריאל (10 ביוני) נחקק חוק-פרייריאל שנועד לייעל את עבודת הטריבונלים.
במסגרת חוק זה בוטל הצורך בראיות, הותר להשתמש ב"הוכחות מוסריות" לשם הרשעה ובוטלה הזכות להגנה משפטית, בשם השוויון (כי רק העשירים יכלו להרשות לעצמם סנגור) ועל מנת שלא יישמעו בטריבונל השמצות ותעמולה נגד המהפכה.
ב-14 ביולי 1794 ניסה רובספייר, שהתנגד בשלב זה לחילון של המדינה, לסלק את פושה מהמועדון היעקוביני.
רובספייר הוצא להורג ב-28 ביולי יחד עם 21 מאנשיו, בהם חברו ועוזרו הנאמן, לואי אנטואן דה סן-ז'וסט.
אחד הבודדים מראשי שלטון הטרור שהצליח להימלט מהגיליוטינה היה לזאר קרנו.
סוף שלטון הטרור פתח את הפרק הליברלי והדמוקרטי יותר של המהפכה, שנקרא "שלטון תרמידור" וסלל את עליית נפוליאון בונפרטה לשלטון כקונסול ראשון ב-18 בברימר (9 בנובמבר 1799).
ההיסטוריוגרפיה המרקסיסטית המסורתית (שנציגיה הם, בין השאר, אלבר סובול וולטר גראב) מציבה את תקופת הטרור בהקשר כלכלי ומסבירה אותה כחלק ממלחמת המעמדות ההכרחית לצורך השחרור מן הפיאודליזם וכשלב שבלעדיו לא הייתה המהפכה מצליחה להתקיים ולנצח את אויביה רבי העוצמה (כל מלוכות אירופה).
ההיסטוריוגרפיה הרוויזיוניסטית (שנציגיה הם, בין השאר, פרנסואה פירה ודני רישה, פרנקלין פורד ודייוויד תומסון) מנתחת את הטרור במונחים פוליטיים ומתוך אינטרסים ללא נרטיב-על, מתמקדת בפרטים ומביעה במפורש סלידה מהטרור, המנותח פחות בתוך הקשר היסטורי קונקרטי ויותר במונחים של אכזריות והיעדר-מוסר.
הרומן האחרון של ויקטור הוגו, "תשעים ושלוש" ((Quatrevingt-treize)
צ'ארלס דיקנס, בין שתי ערים
המחזה מות דנטון מאת גאורג ביכנר
המחזה המקרה של דנטון מאת סטניסלבה פרזיביסגווסקה, שעובד לקולנוע בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי חברת UFA הגרמנית וב-1983 היווה בסיס לסרט דנטון, קופרודוקציה פולנית-צרפתית מאת הבמאי אנדז'יי ויידה והתסריטאי ז'אן-קלוד קרייר
המחזה סקרלט פימפרנל, אודות אציל בריטי המשמש כמרגל בצרפת ומסייע לחילוץ נאשמים מן הגיליוטינה
הסיפור "תרמידור" מתוך סדרת סאנדמן מאת ניל גיימן
שלטון אפל הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס השונות על ידי חברת מארוול קומיקס בין דצמבר 2008 לדצמבר 2009 למשך 366 חוברות.
את הסיפור כתבו בין היתר בריאן מייקל בנדיס באיורם של מספר אמנים כגון אלכס מאליב.
אירוע זה מציג את תקופת שלטונו של נורמן אוסבורן על סוכנות הביון S.H.I.E.L.D והחלפתה בארגון H.A.M.M.E.R הרצחני שלו.
בין היתר, האירוע מגולל את חייהם של אזרחים, גיבורים ונבלים תחת שלטונו של אוסבורן, וניסיונותיהם להדיחו.
אירוע זה הוא המשך לאירועי פלישה סודית, ומכין את הקרקע לאירוע מצור.
עלילת "שלטון אפל" החלה בחוברת בודדה שפורסמה על ידי בריאן מייקל בנדיס ואלכס מאליב, שבעקבותיה התפתחו מיני-סדרות שונות.
בעקבות כך, גם הכותרים המרכזיים של חברת מארוול קומיקס נעשו מעורבים באירוע.
כרזות קידום המכירות כללו את אמה פרוסט מחזיקה את משקפיו מכוסות הדם של סייקלופס, ראשו הכרות של איירון מן, קפטן אמריקה השני נגד איירון פטריוט, ונום מביס את ספיידרמן, תור מביט בגרסה נקבה של לוקי, דאקן כוולברין, הנרי פים בתלבושת הצרעה ואת הגובלין הירוק.
לאחר שנורמן אוסבורן הרג את מלכת הסקרול ורנקה וכך סיים את הפלישה, הוא מפרק את קבוצת ת'נדרבולטס ופונה לנשיא ארצות הברית.
לאחר ששכנע את הנשיא, אוסבורן מקים ארגון חדש בשם H.A.M.M.E.R, הנועד למטרות שלום ומחליף את סוכנות S.H.I.E.L.D.
בעקבות כך, S.H.I.E.L.D מתפרקת, טוני סטארק מודח מתפקידו וקבוצות האוונג'רס ויוזמת חמישים המדינות נעשות לחלק מ"יוזמת ת'נדרבולטס".
אוסבורן מזמן אליו את הברדס, לוקי בצורתו כנקבה, דוקטור דום, אמה פרוסט ונאמור כדי להרכיב את הקאבאל - מעין אנטיתזה לקבוצת האילומינטי.
אוסבורן מציג את החמישה לדמות המסתתרת בצללים (הנחשפת בתור הסנטרי), ועוזב להר ת'נדרבולטס.
שם, הוא מותקף על ידי אנדריאס פון סטרוקר הזועם.
אוסבורן הורג את אנדריאס בהתקף זעם באמצעות חרבו שלו, זורק אותו מהר ת'נדרבולטס, צופה בגופתו מתגלגלת למרגלות ההר ותוהה על מצבו הנפשי.
בינתיים, האוונג'רס החדשים (לוק קייג', ספיידרמן, רונין/הוקאיי ו-וולברין) התאחדו לאחר פרישתם של איירון פיסט ואקו ומצרפים אליהם את ספיידרוומן, גברת מארוול, מוקינגבירד וקפטן אמריקה השני.
לוק קייג', הצוות וארבעת המופלאים יוצאים למשימת חיפוש אחר התינוק של קייג' וג'סיקה ג'ונס, אשר נחטף על ידי סקרול המתחזה לאדווין ג'רוויס.
הצוות חוקר סקרול המתחזה לסוכן S.H.I.E.L.D לשעבר, אך לפני חשיפת מיקום התינוק, סוכן S.H.I.E.L.D לשעבר ושיכור הורגים את הסקרול.
בהמשך, קייג' נפגש עם אוסבורן כדי למצוא את התינוק שלו, ואוסבורן מאתר את ג'רוויס הסקרול ושולח את בולזאיי לחסל אותו.
המשפחה מתאחדת, ולאחר שהאוונג'רס החדשים צופים בחשיפת קבוצת אוונג'רס חלופית של אוסבורן, רונין מודיע כי האוונג'רס יעשו משהו בעניין.
טוני סטארק, הידוע בזהות איירון מן, נתפס כפחדן ונשנא על ידי הציבור.
כוחות האקסטרמיס שלו מתחילים לדעוך, והוא נחלש בהדרגה.
בעקבות בעלותו של אוסבורן על החברה שלו, הוא משמיד את הנתונים על חוק רישום העל-אנושיים באמצעות וירוס מחשב ושומר על הנתונים במוחו.
בינתיים, כתון טובח באנשים החדשים של הוד התפתחותו, ודוקטור סטריינג' אינו זמין כדי לטפל בעניין.
למרות זאת, מכשפת השני מרכיבה את האוונג'רס העוצמתיים כדי להילחם בכתון, אשר בעזרת מורדרד מתמזג עם קוויקסילבר.
הגיבורים והאזרחים אשר נחטפו על ידי הסקרולים (ביניהם דאם דאם דוגאן, אדווין ג'רוויס ומוקינגבירד) נפגשים עם דוק סמסון ואלישיה מאסטרס במחנה האמונד כחלק מקבוצת תמיכה.
אחרי הזכרת מעשיהם של פרודיג'י השני ומספר גיבורים אחרים, איש התלת-מימד עזב את היוזמה כדי לצוד את הסקרולים הנותרו בכדור הארץ.
מתגלה כי אוסבורן הקים את קבוצת האוונג'רס האפלים, אליה צירף את ארס, הסנטרי, ילד מארוול (שבעצת קהנ'נר אימץ את זהות קפטן מארוול), חילק זהויות חדשות לחברי ת'נדרבולטס לשעבר וצירף אותם לקבוצה (מונסטון כגברת מארוול, ונום השני כספיידרמן, בולזאיי כהוקאיי ודאקן כוולברין).
אוסבורן עצמו שכר את הרוח לפרוץ לכספת השריונות של טוני סטארק ולגנוב את אחת החליפות, אותה אוסבורן צבע בצבעי דגל ארצות הברית (אדום, כחול, לבן) ואימץ את זהות איירון פטריוט.
לאחר שמורגן לה פיי החליטה לתקוף את דוקטור דום, האוונג'רס האפלים נחלצים לעזרתו.
הסנטרי תולש את ראשה באמצעות ידיו, אך היא חוזרת ומכריחה את ונום לתקוף את ארס.
לאחר אירועים אלו, אוסבורן מפליג עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה על אחת מהספינות של חיל האוויר של ארצות הברית.
דוק סמסון, הנוכח גם הוא, מזכיר לנשיא את זהותו של אוסבורן כגובלין הירוק, כשקבוצת ת'נדרבולטס החדשה (המורכבת, נכון לאירועים אלו, מהאלמנה השחורה השנייה, איש הנמלה השלישי והרוח) משתלטת על חיל האוויר ותוקפת אדם המתחזה לגובלין הירוק.
במקביל, איש הנמלה משחרר קרינת גמא על סמסון, אשר מאיים על הנשיא, ואוסבורן משתמש במכשיר פליטה כדי להשאיר על המטוס את עצמו, את סמסון ואת הגובלין.
רוח הרפאים גורר את סמסון מהמטוס, ואוסבורן מתעמת עם הגובלין הירוק - אשר נחשף כהדסמן, אחד מחברי ת'נדרבולטס של אוסבורן.
בעקבות כך, הנשיא מוציא צו מאסר עולם לסמסון.
לאחר שרוב בוגרי מחנה האמונד עזבו, ברון פון בליצשלאג נתקל בשיבוט קיבורג של תור - ראגנארוק.
שיבוט זה תוכנת מחדש על ידי קיטרי-נול באירועי הפלישה, אשר ביקש לעצמו את המקבת שלו.
ראגנארוק מנצח את בליצשלאג בקלות, והודף את תור-גירל לאחר מאבק ארוך.
אחרי שטראומה מתחזה לתור ונכשל בהדיפת ראגנארוק.
במפתיע, הלוחמים החדשים מתחילים קרב נגד ראגנארוק.
בסנטה מרקו, וור משין הביס סנטינל בשירות שכירי חרב בינלאומיים בשם "איגלסטאר".
לאחר קרב נגד שבט האינואיטים של לואיס אוגוסטין, וור משין מוצא את פרנל ג'ייקובס ואת סטיוארט קלארק.
זאת ועוד, וור משין מגלה שיבוט של עצמו, הנלקח על ידי אוסבורן בפשיטה על המתקן.
לאחר מכן, וור משין נאלץ להיאבק בארס, אשר נעשה נגוע בווירוס אולטימו.
בעקבות עלייתו של אוסבורן, סוכני אטלס התנגדו לאוסבורן בכך שהתחזו לנבלי-על ושדדו את פורט נוקס.
נאמור ניגש בסתר לפנתר השחור והזמין אותו לקאבאל, ולאחר שסירב, ואקאנדה הותקפה על ידי דוקטור דום וצבאותיו.
הפנתר השחור נכנס לתרדמת, ומועצת ואקאנדה נאלצת לחפש מחליף זמני כמלך ואקאנדה.
לאחר שהדף את טייגר שארק, דדפול מתאחד עם בוב, סוכן הידרה.
אחרי ויכוח קצר, בוב ודדפול דנו בהזדמנות שדדפול החמיץ כאשר נרדף על ידי טייגר שארק.
כשבוב גילה לדדפול כי אוסבורן הרג את מלכת הסקרול, דדפול הבין כי אוסבורן יירט את הקבצים שהוא שלח לניק פיורי.
על הגילוי הזה, דדפול שלח מכתב לאוסבורן בו ביקש 100 מיליון דולר על מאמציו.
אוסבורן שולח את קבוצת ת'נדרבולטס לחסל את דדפול, ולאחר שטאסקמאסטר מסייע לדדפול להדוף אותם, אוסבורן שולח את בולזאיי כהוקאיי למטרה זו.
קווייק מנסה להוביל את קבוצת הלוחמים הסודיים למתקפה על בסיס סמוי בטקסס, כאשר סוכני הידרה החלו לתקוף את הקבוצה.
הקבוצה נסוגה, וניק פיורי מגלה לקווייק על המידע שחשף: הידרה שלטה במשך השנים במספר ארגונים, ביניהם ה-FBI, הגה-אר-או ושירותי הביטחון הקנדיים.
לאחר מכן, לוקי הקים לתחייה את אביו של אודין - בור - ושחרר אותו ברחובות ניו-יורק.
תור הגיע למקום במהרה, והובס על ידי בור.
האוונג'רס האפלים הגיעו למקום על מנת לתקוף את שני האלים, ותור הורג את בור.
לוקי ובלדר מגיעים למקום, ולאחר שתור מבין מה היו השלכות מעשיו, בלדר מגלה אותו מאסגרד.
בתקופה זו, אוסבורן שוכר את קוואזימודו למטרת איסוף נתונים על נבלי וגיבורי העל.
בו בזמן, מכשפת השני הותקפה בכעס על ידי סטאטור.
הענק הירוק, מבולבל וזועם, נתקל באוונג'רס העוצמתיים ומאיים לרסק את סוכן ארצות הברית.
סוכן ארצות הברית דרש מהנרי פים לספר לו מה מתרחש, המאבק בין מכשפת השני לסטאטור נמשך ושאר האוונג'רס ניסו להרגיע את הענק הירוק.
סוכן ארצות הברית ביקש גיבוי מאמדאוס צ'ו ומהרקולס, כשאיירון מן הגיע למקום ונאבק בענק הירוק.
לאחר השגת שלום זמני, האוונג'רס המאוחדים שלפו מקוויקסילבר את כתון, וקוויקסילבר דרש תשובות מאחותו.
האוונג'רס העוצמתיים גילו כי מכשפת השני היא למעשה לוקי בתחפושת, אשר תמרן אותם.
כך, שתי קבוצות האוונג'רס (פרט לאוונג'רס החדשים) היו תחת שליטתו של הקאבאל.
אחרי גילוי זה, האוונג'רס החדשים שלחו את ספיידרוומן להיאבק באוסבורן בסניף מועדון הלפייר הנטוש וההרוס.
אוסבורן שלח את הברדס והכנופיה שלו לחסל אותם, והאוונג'רס החדשים נחלצים במזל.
לאחר מכן, רונין פנה לאומה האמריקנית כולה בשידור טלוויזיוני חי, הזכיר לתושבי האומה את מעשיו וחשף את השותפות שלו עם הברדס.
מריה היל מחפשת אחר טוני סטארק, ומוצאת את המתקן המחבר למכונה גדולה מספר אזרחים.
זאת ועוד, איירון מן נאבק בנאמור בבסיס תת-ימי של תעשיות סטארק.
בפלאשבק, נחשף כי אוסבורן ביקר את הסנטרי, דן איתו על מצבו הנפשי והציע לו לטפל ב"ריק" שמכלה אותו אם יצטרף לאוונג'רס שלו.
המאבק בין הלוחמים החדשים לראגנארוק מגיע לשיאו כשג'סטיס טוען כי ראגנארוק שיתף פעולה עם תור, ואינו ראוי לכינוי זה (ראגנארוק).
לאחר שראגנארוק הביס את רייג' וסלפסטיק, צוות הסקרלט ספיידרס מגיע למקום, וראגנארוק הורג את מיכאל.
ראגנארוק התכוון להרוג את בליצשלאג באמצעות ידיו, אך בליצשלאג מצהיר כי יוכל להרוג את כל העולם, אך הוא רק שיבוט אנדרואידי של תור המקורי.
כמו כן, בליצשלאג סיפר לראגנארוק כי תור מתגורר באסגרד (המרחפת מעל אוקלהומה).
לאור דברים אלו, ראגנארוק עזב את המקום וטס לאסגרד.
בפגישה של האוונג'רס החדשים רונין נעשה מנהיג הקבוצה, וגברת מארוול ממונה לשנית בשרשרת הפיקוד.
ספיידרמן חושף את זהותו כפיטר פארקר לצוות, וג'סיקה ג'ונס מציינת כי הייתה דלוקה עליו בתיכון.
באותו הזמן, דוקטור סטריינג' פנה לויקאן בניסיון למצוא מחליף לתפקיד "מכשף העל" במקומו, והזכיר כי נפגש עם ג'ניפר קייל.
זמן קצר לאחר שדיבר עם ויקאן, דוקטור סטריינג' מותקף על ידי הברדס ומתמוטט על מפתן הדלת של האוונג'רס החדשים.
היות שהעלילה חופפת לזו של אקס-מן: אוטופיה, אמה פרוסט ונאמור עוזבים את הקאבאל.
שלטון הצללים היא סדרת טלוויזיה מקורית מסוגת דרמה פוליטית-מתח שנהגתה ב"קודה תקשורת" ונוצרה עבור רשת הכבלים "HOT" על ידי היוצרים רם לנדס, חיים אביחיל ורז יובן.
חיים ורז כתבו את הסדרה עם משה קלוגהפט, מנהל קמפיינים בולט.
בסדרה מופיעים חברי כנסת רבים בתפקידי אורח קטנים.
צילומי הסדרה החלו בתחילת שנת 2017 והסתיימו בסביבות יוני 2017. הסדרה עלתה לשידור ב-1 במאי 2018 והפרק האחרון של העונה הראשונה שודר ב-17 ביולי 2018 .
העונה הראשונה כוללת 47 פרקים.
דודי גרציאנו, עיתונאי לשעבר, מגלה באמצעות מידע חסוי המועבר אליו ממורן, יועצת בכירה לשר לביטחון פנים, שמותו של אחיו היה למעשה רצח שבוים כתאונה.
הוא מחליט להסתנן אל משרדי הכנסת בזהות בדויה כיועצה הפרלמנטרי של חברת הכנסת כוכבה קרסנטי, בעזרתה של מורן, ולגלות מי אחראי לרציחתו של אחיו.
עד מהרה, מעורבותו של דודי במשרדי הכנסת מביאה לחשיפת פרשה אפלה שבה מסתבכים כל היועצים הפרלמנטריים האחרים ועתידה להשפיע על עתיד המדינה.
אביב אלוש - דודי גרציאנו, עיתונאי לשעבר שפוטר אחרי שגילה מידע סודי שמתחיל לעבוד בזהות בדויה כיועץ הפרלמנטרי של חברת הכנסת כוכבה קרסנטי בניסיון לגלות מי רצח את אחיו.
חן אמסלם - מורן טרבלסי, יועצתו הבכירה של השר לביטחון פנים, שאול גלבוע, ומאהבתו הסודית, הרוצה שריון ריאלי במפלגת השלטון מבלי לבחול באמצעים.
מתיידדת עם דודי וגם עם אחיו אופק.
ג'ייד דייכס וויקס - זיוי צדוק, יועצתה הדתית לאומית-ימנית הפרלמנטרית של אורלי, שנאלצת לשמרטף על בשמת לעיתים קרובות.
דניאל ליטמן - יפתח לבקוביץ', יועצו הזוטר ועוזרו של שר לביטחון הפנים, שאול גלבוע.
הכניס להריון את אשת השר.
תום גרציאני - אופק גרציאנו, אחיו הצעיר של דודי ובנו של מני.
שימש כיועץ הפרלמנטרי של חברת הכנסת קרסנטי לפני מותו המבוים.
בהמשך מתברר כי הוא חי וגורם לסחיטת ח"כים בכנסת, מה שגורם להפללתו ולמעצרו.
עירד רובינשטיין - שאול גלבוע, השר לביטחון הפנים הדתי מטעם מפלגת המרכז.
מאוהב במורן, יועצתו הבכירה ובעלה של נגה.
שרי גבעתי - נגה גלבוע, אשתו של השר גלבוע, החיה בצלו ובצל אביה העשיר.
מיטל גל סויסה - שירה אלפסי, לוביסטית מטעם הקואליציה למען הסביבה, שאחותה, תו, חולה בסרטן, והיא מחפשת דרכים להשיג לה תרופה.
זאב רווח - מני גרציאנו, אביו של דודי, שאיבד את בנו השני בתאונה מסתורית ומתקשה להתגבר על הטרגדיה.
בהתחלה חשב שהתאבד אך מתחיל לחשוב שדן רצח אותו, לכן הרג אותו.
עומר גולדמן - חמוטל שהם, כתבת העובדת עבור אתר האינטרנט המוביל "Z ניוז".
נרצחת על ידי מכונית המשובשת באמצעות מנגנון של גארדרייב.
תום אבני - יניר נחושתן, יועץ התקשורת של חברת הכנסת קרסנטי.
בעל לוק אלגנטי ויד משותקת מפוליו בילדותו.
אחראי להזנקת מעמדם של לא מעט חברי כנסת.
הוא הומוסקסואל ובמשך הסדרה יוצא מהארון ומתגרש מאשתו, הילה.
שיפי אלוני - דורית ארדיטי, ניצבת שמתמנה למפכ"ל המשטרה, שלא מהססת לעשות שימוש באמצעים לא כשרים על מנת לזכות במשרת המפכ"ל.
אודליה מורה-מטלון - כוכבה קרסנטי, חברת כנסת מהצד השמאלי של המפה.
דודי נבחר להיות היועץ שלה, בדומה לאחיו שנרצח תוך כדי העבודה אצלה.
נרצחת על ידי אופק לקראת סוף העונה ובפרק סיום העונה מגלים שהיא חיה.
יפית אסולין - אורלי אמסלם, חברת כנסת מתנחלת, בעלת שישה ילדים.
בתה, בשמת, מתלווה איתה הרבה לכנסת אך אין לה זמן לטפל בה.
נועה קירל - בשמת אמסלם, אחת מששת ילדיה של אורלי, שלא פוסקת מלעשות פרובוקציות כדי לזכות בתשומת הלב של אימה.
זיוי מטפלת בה במקום אמה.
מולי גלייזר - אדם מסתורי שאחראי לסחיטת חברי כנסת וכנראה הוא ממציא הגארדרייב.
בסוף מתגלה שהוא נרצח על ידי אופק.
עדנה בליליוס - יהודית כץ, שרה חרדית, שסוגרת דילים עם זיוי.
כאשר בנה וזיוי מתאהבים, היא מתנגדת לזוגיות שלהם.
דניאל לבנון - נחום "חומי" כץ, בנה של יהודית.
יוצא עם זיוי אך לבסוף מתחתן עם לאה בן-שמעון.
חיים שריר - מיקי אברמוף, אדם מסתורי הבוחש בנעשה במשרדי הכנסת מאחורי הקלעים ועובד ביחד עם השר גלבוע.
שי גולדן - רביד, עורך אתר האינטרנט המוביל "Z ניוז".
הבוס של חמוטל והבוס לשעבר של דודי עד שהוא פוטר.
אודי פרסי - אסי, חברו של יניר שלוחץ עליו לצאת מהארון.
מנהל בר הממוקם סמוך למשרדי הכנסת ושאליו היועצים הפרלמנטריים מרבים להגיע.
ניצן לברטובסקי - הילה נחושתן, אשתו של יניר שמתגרשת ממנו לאחר שהוא יוצא מהארון.
גל לב - רני אלון, זמר ופיינליסט של ריאליטי מוזיקלי וחבר של יפתח.
דודו באוכנר - גדעון "ג'ינג'י" שכטר, אדם שעובד אצל אופק ונרצח על ידיו מאוחר יותר.
עודד מנסטר - אמנון תל חי, עורך דין שסוחט את מורן.
אלדר ברנטמן - יוני, בנו של ראש הממשלה שיוצא עם נחושתן.
חגי (סוסו) - אחיה הדתי המתנחל של מורן.
רוני קובן - שמחוני, לוביסט של אברמוף ובעלה של יולי אברמוף.
נרצח על ידי מערכת הגארדרייב.
גאלה קוגן - לבנת, לוביסטית של אברמוף.
איריס בולוקן - יולי אברמוף, אלמנתו של שמחוני ובתו של מיקי אברמוף.
לאורך הסדרה מופיעים חברי כנסת ואנשי ציבור שונים בהופעת קמע של עצמם, בהם איילת שקד, תמר זנדברג, דוד ביטן, גלעד ארדן, איתן כבל ויריב אופנהיימר.
בנוסף, משה קלוגהפט, אחד מתסריטאי הסדרה הראשיים, מופיע בהופעות קמע כנציג ראש הממשלה.
שלטון חכם ההלכה היא תפיסה מתקופת ההיעלמות באסלאם השיעי, האומרת כי בהיעדר המהדי, האסלאם מעניק "משמורת" של "פקיה" (חכם הלכה אסלאמי) על העם.
עולמא (חכמי דת אסלאמיים) התומכים בתיאוריה חולקים על ההיקף של משמורת חכם ההלכה על העם.
פרשנות אחת – אפוטרופסות מוגבלת של המשפטן האסלאמי – גורסת כי יש להגביל את האפוטרופסות לעניינים שאינם משפטיים לרבות הקדשי דתיות (ווקף) עניינים שיפוטיים והרכוש שאף אדם ספציפי אינו אחראי עליו.
על פי פרשנות אחרת – אפוטרופסות מוחלטת על המשפטן האסלאמי – האפוטרופסות צריכה לכלול את כל הנושאים עליהם מוטלת אחריות שליט בהיעדר האימאמים, כולל ממשל במדינה.
את רעיון האפוטרופסות המוחלטת קידם האייתוללה רוחלה חומייני בספרו "חכמת האסלאם – שלטון חכם ההלכה" וכיום מהווה את הבסיס לחוקה של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
החוקה של איראן קוראת לפקיה, לכהן כמנהיג העליון של הממשלה.
בהקשר של איראן, לעיתים קרובות מכנים את האפוטרופסות של חכמי ההלכה "שלטון על ידי המשפט", או "שלטון איש הדת".
למונח האסלאמי "ולאית" קיימות כמה משמעויות מורכבות שקשורות להיסטוריה של האסלאם התריסרי.
מבחינה צורנית, הוא נגזר מהולאיה הערבית, שם העצם המילולי של "ואלי": להיות קרוב ולקבל כוח על משהו.
מבחינה טכנית, פירוש "ולאית" הוא שלטון, עליונות או ריבונות.
במובן אחר פירושו של "ולאית" הוא חברות, נאמנות או אפוטרופסות.
בסיס הדוקטרינה של אפוטרופסות המשפטן האסלאמי מגיע מן החדית' שבו מסופר כי הנביא מוחמד אמר
"העולמא הם היורשים של הנביאים".
הנושא הוזכר על ידי הפוסקים השיעים הקדומים ביותר כמו שייח' מופיד (948–1022), ונאכף במשך תקופה מסוימת בשלטון טהמספ הראשון (1524–1576).
קיים מגוון רחב של רעיונות לגבי שלטון חכם ההלכה בקרב חוקרים של האסכולה הג'עפרית אשר אינם מוגבלים לשני רעיונות שהוזכרו לעיל.
הספקטרום נמתח מן הגבלת ההיקף של הדוקטרינה של היעדר אפוטרופוס בחברה המוסלמית, כגון ילדים ללא השגחה, והסתיים ברעיון של סמכות מוחלטת (الولایه المطلقه) על כל העניינים הציבוריים.
ניתן למצוא שני סוגים של ולאיה.
הראשון הוא סוג שהוזכר בכתבים השונים של חכמים שיעים אשר דנים בולאיה על המתים או ולאיה על מי שדומים למתים, כגון המשוגעים (سفيه), נעדרים (غائب), עניים (فقير), וכו'.
לא ניתן ליישם סוג זה של ולאיה על חברה מכיוון שרוב החברה אינה מקיימת את אחד משני התנאים האלה.
הסוג השני של הולאיה המופיע בעקרונות אמונה וכלאם דן בוולאיה על אנשים שפויים.ניתן לטעון כי האפוטרופסות של המשפטן האסלאמי מתקיימת רק מבחינת התפיסה השנייה הזו של ולאיה.
ההכרה בולאית אלפקיה אינה דומה לחיקוי של מרג'ע.
שלטון מוגבל של המשפטן האסלאמי
באופן מסורתי, משפטנים שיעים נטו לפרשנות של שלטון מוגבל והותירו את הכוח החילוני למלכים השיעים המכונים "סולטנים".
עליהם להגן על השטח מפני אלו שאינם שיעים.
לדוגמה, על פי המלומד האיראני ארוונד אברהמיאן, במהלך המאות בדיונים בקרב חכמים שיעים, איש מהם מעולם לא "טען במפורש שמונרכיות כשלעצמן אינן לגיטימיות או שלאנשי דת בכירים הייתה הסמכות לשלוט במדינה." מרבית החוקרים טענו כי תחומי האחריות העיקריים של העולמא הם:
ללמוד את החוק המבוסס על הקוראן, סונה, ותורת שנים עשר האימאמים.
לפרסם החלטות על בעיות חדשות
לחלק תרומות למי שזכאי להן: אלמנות, יתומים, תלמידי דת, וצאצאים זכרים עניים של הנביא.
על פי חוקת איראן, הרפובליקה האסלאמית מוגדרת כמדינה הנשלטת על ידי משפטנים אסלאמיים (פקיה).
בהתאם לפסוק 21/105 בקוראן ועל סמך שני עקרונות הנאמנות והעמותה הקבועה, הוא נתפס כתפקיד של משפטנים.
כמו כן מוסבר כי המשפטנים הרשאים לפסוק הם רק אלה שהם ישרים, וותיקים, אדוקים ומחויבים לאסלאם.
בנוסף, עליהם להחזיק במשרה דתית שהיא מקור לחיקוי ולהיות רשאים לפסוק פסקי דין עצמאיים על עקרונות כלליים (פתוות).
בפרק אחד של החוקה נטען כי היסוד לשלטון באיראן הוא שלטון של חכמים בדת האסלאם.
בסעיף אחר נטען כי לחכמי הדת ישנה סמכות לשלטון במדינה כל עוד האימאם השנים-עשר נעלם.
על פי סעיף 110 בחוקה נטען כי סמכויות הפיקוח של חכמי הדת הן:
חכם דת ממנה את החכמים היושבים במועצת שומרי החוקה
חכם הדת ממנה את הרשות השיפוטית העליונה במדינה
הוא המפקד העליון על הכוחות המזוינים על ידי מילוי תפקידים מסוימים
הוא חותם על תעודת המינוי של הנשיא
על פי האינטרס הלאומי הוא יכול לפטר את הנשיא
בהמלצת בתי המשפט העליונים הוא מעניק חנינה
סמכויות אלה שייכות למנהיג העליון.
עד המהפכה החוקתית באיראן, אייתוללה שייח' פזלוללה נורי התאים את התיאוריה הזו כך שתתאים למג'לס האיראני של המועצה הלאומית, אשר הוסר כשפזלוללה הוצא להורג על ידי המתנגדים לרעיון הממשל האסלאמי שלו.
עם זאת, אפוטרופסות נרחבת ניתנה לאנשי דת.
בשנת 1970 אייתוללה חומייני העביר סדרת הרצאות שהפכו לספר "חכמת האלסאם" (ולאית אל פקיה) בו טען כי המונרכיה היא "לא-אסלאמית".
במדינה אסלאמית אמיתית על מי שממלא תפקידים ממשלתיים להיות בעל ידע בשריעה, וכן להיות בעל יכולת אינטלקטואלית וניהולית.
התיאוריה היא גם אידאולוגיה מרכזית של חזבאללה המבוססת על לבנון.
אנשי דת בפוליטיקה של איראן
איראן הפכה למדינת הלאום הראשונה בהיסטוריה "שהפעילה" ממשלת "שלטון חכמי הלכה" מוחלטת.
האפוטרופסות של המשפטן האסלאמי ברפובליקה האסלאמית של איראן מיוצגת לא רק במנהיג העליון, שחייב להיות איש דת, אלא בגופים מובילים אחרים, ובמיוחד במועצת המומחים שחבריה חייבים להיות אנשי דת, מועצת שומרי החוקה, שמחציתם שחייבים להיות אנשי דת ובתי המשפט.
מנהיגי תפילת יום שישי ממונים גם על ידי המנהיג העליון.
מוסלמים תריסריים צריכים לעקוב אחרי כמה חכמים שונים בענייני פיקה.
עם זאת, האייתולות מחזיקים בדעות שונות בכמה מהנושאים, במיוחד אלה הנוגעים למערכת השלטון בזמן היעדרם של אימאמים.
חלקם לא הסכימו עם התפיסה להקמת שלטון אסלאמי לפני בואו של המהדי.
אחרים לא מסכימים עם המדיניות שיישם איתוללה חומייני, ויורשו, עלי חמינאי.
על כן, היו מספר אייתוללות באיראן שנרדפו על ידי השלטון בגלל התנגדותם לולאית אלפקיה.
שלטון האושר הוא ספרם של הסוציולוגים אווה אילוז ואדגר קבאנאס.
הספר דן בחתירה אל האושר כפי שהיא מתבטאת בתחומי חיים שונים: פסיכולוגיה, כלכלה, חינוך, תרבות, פוליטיקה, פילוסופיה.
האושר כהיפוך של פירמידת הצרכים של אברהם מסלאו: על האדם להיות מאושר כדי להשיג ביטחון והצלחה בחיים.
הספר מפנה את עיקר הביקורת לפסיכולוגיה החיובית, ענף של הפסיכולוגיה, שנוסד על ידי מרטין זליגמן בשנת 1998.
נקודות ביקורת על מדע האושר, כפי שהן מוסברות בהרחבה בספר:
אין לפסיכולוגיה החיובית בסיס מדע.
הטענה כי האושר הוא מטרה בפני עצמה של כל בני האדם אינה מוכחת מדעית.
המדידות שנעשות במסגרת איסוף הנתונים על האזרחים - ביג דאטה ותבניות של התנהגויות אנושיות - לא קשורות למידת האושר של הנחקרים אלא לתועלת שהן מביאות לתאגידים המסחריים ולפוליטיקאים שמבצעים את המדידות האלה.
לפי הפסיכולוגיה החיובית האושר הוא אינדיבידואליסטי ולא מוגדר בהקשרים חברתיים וקהילתיים.
כמו האושר כך גם קשיבות (מיינדפולנס) מוגדרת באותו אופן, כאמצעי הימלטות אל הנפש פנימה, בלי כל הקשר חברתי
תאגידים מודרניים משכנעים את עובדיהם שהם מאושרים במקום עבודתם, שמקום העבודה מבטא אותם, את מי שהם.
לפי מדע האושר האינטרס של התאגיד הוא האינטרס הפרטי של עובדי התאגיד.
אך למעשה מה שמחליש את הביטחון הכלכלי והתעסוקתי של העובדים מחזק את התאגיד.
העובדים נדרשים לגמישות בשעות העבודה וחשופים לפיטורים ביתר קלות.
רגשות מורכבים ותלויים בהקשר מוסרי, תרבותי וחברתי.
הפסיכולוגיה החיובית מתעלמת מההקשרים האלה ועושה מיון של רגשות רק ל-רגש חיובי ו-רגש שלילי.
אושר הוא לא חוויה מסוימת או מצב מובהק.
זה מושג מורכב הרבה יותר.
לדוגמה: כעס נחשב לרגש שלילי, אבל אם הוא מייצר קשרים בין אנשים שפועלים למען צדק חברתי הוא פועל פעולה חיובית.
שלטונו הנבון של ג'יימס הראשון הוא ציור שמן על קנבס מאת פטר פול רובנס וסדנתו, שנוצר בין השנים 1632–1634. היצירה היא חלק מסדרה מונומנטלית בת תשעה ציורים שנוצרו עבור תקרת אולם הנשפים בארמון וייטהול בלונדון, וממשיכות לשכון במקום זה עד היום.
הסדרה הוזמנה על ידי המלך צ'ארלס הראשון כהאדרה לזכר אביו, ג'יימס הראשון, תחת הכותרת "האפאתיאוזה של ג'יימס הראשון", והיא מייצגת את אחד המיזמים האמנותיים והפוליטיים הגדולים של התקופה.
כיום, האולם והציורים מנוהלים על ידי הגוף הציבורי הבריטי האתרים המלכותיים ההיסטוריים , האחראי על תחזוקת אתרי מורשת מלכותיים שאינם בשימוש קבוע של משפחת המלוכה.
בינואר 1619 נשרף אולם הנשפים המקורי בארמון וייטהול כליל.
בעקבות זאת, מינה המלך ג'יימס הראשון את איניגו ג'ונס, הממונה על עבודות המלך, לתכנן מבנה חדש.
האולם נועד לשמש לתהליכים ממלכתיים, קבלות פנים רשמיות, פגישות עם נציגים דיפלומטיים ומופעי מסכות חצר.
עם התקנת ציורי התקרה, בוטלו מופעי המסכות באולם כדי למנוע פגיעה ביצירות מעשן הנרות.
פטר פול רובנס והזמנת הסדרה
בשנת 1621, רובנס כבר נחשב לאמן החשוב ביותר בצפון אירופה.
באותה שנה עלה לראשונה רעיון להזמינו לצייר את תקרת אולם הנשפים.
אך במהלך שנות ה-1620 היה טרוד בהזמנות אחרות – ובעיקר בסדרת חיי מארי דה מדיצ'י לארמון לוקסמבורג בפריז – וכן במשימות דיפלומטיות עבור הארכידוכסית איזבלה ופליפה הרביעי, מלך ספרד.
עם מותו של ג'יימס הראשון ב-1625, התגבשה ההזמנה סביב רעיון כולל ומורכב יותר.
שני כתבי יד שנותרו בספרייה הבריטית מתעדים את התוכנית האיקונוגרפית, שהתרחבה במידה ניכרת בראשית שלטונו של צ'ארלס הראשון.
התוכנית נועדה להאדיר את זכרו של ג'יימס הראשון כמלך חכם ויודע שלום, ובפרט להדגיש את איחוד הכתרים האנגלי והסקוטי תחת שלטון סטיוארט, ואת הלגיטימיות האלוהית של המלוכה.
רובנס קיבל את ההזמנה במהלך שהותו באנגליה בין 1629 ל-1630, עת פעל כשליח דיפלומטי של פיליפה הרביעי.
במהלך שהות זו אף זכה לתואר אבירות מצ'ארלס הראשון.
הוא החל לעבוד על רעיונות קומפוזיציוניים באמצעות סקיצות שמן, הראשונה שבהן הייתה הסקיצה המרובה – השמורה כיום בגלריה טייט בלונדון.
העיצוב הסופי נשלח לאישור המלך ב-1632, ונתבקשו בו התאמות לכלול את כל סמלי ההוד המלכותי.
שלושת הציורים המרכזיים כוללים ייצוגים פוסט-מורטם של ג'יימס הראשון – כל אחד בתנוחה והבעת פנים שונה – ואילו ארבעת האובאלים שבפינות התקרה מציגים את ניצחונן של תכונות המפתח לשלטון צודק: גבורה מוסרית, חוכמה, מידה ונדיבות.
שלטונו הנבון של ג'יימס הראשון ממוקם בקצה הדרומי של האולם, ממש מעל ה"בימה" המלכותית ('state') שעליה ישב המלך צ'ארלס הראשון בטקסים חשובים.
ביצירה נראה ג'יימס הראשון יושב גבוה על כס מלכות, לבוש בגלימות פרלמנטריות, ומשקיף על סצנה סמלית עזה.
מינרווה, אלת החוכמה, נראית חבושת קסדה, אוחזת מגן מדוזה וברק, כשהיא מגינה על המלך מפני מארס – אל המלחמה – הנושא לפיד אש, ומפני פורא, המסמל את זעם המלחמה, המסתחרר בין מפלצות הגיהנום.
מרקוריוס, האל, מצביע לעבר התהום – יעדם של כוחות ההרס.
ג'יימס מצביע בתנועה רחבה על שתי נשים לימינו – "שלום" (בבגדי זהב) מחבקת את "שפע", כעת חופשייה להרעיף טוב על נתיני הממלכה.
קופידון מחזיק בכתר מלכות משובץ תכשיטים, ושני מלאכים (ניצחונות) עומדים להכתיר את המלך בזר דפנה.
מאחורי ג'יימס נראים עמודים לולייניים, המחזקים את ההוד הדרמטי של הסצנה.
הקנבסים הענקיים הוכנו בסדנה של רובנס באנטוורפן, ובאוגוסט 1634 כל תשעת הציורים היו מוכנים.
מרבית העבודה בוצעה בידי עוזרי הסדנה, לפי עיצוביו של רובנס, והוא עצמו פיקח על הביצוע, הוסיף נגיעות יד אחרונות ותיקונים.
לפי החוזה, רובנס היה אמור לפקח על התקנת הציורים בעצמו, אך בפועל שלח סוכן מטעמו.
בעת ההתקנה, התברר כי המידות תורגמו לא נכון מהתכנון, והיה צורך בשינויים מקומיים על הפיגום.
בשל כך, חלקים בקצוות הקנבסים מוסתרים כיום על ידי מסגרות העץ.
עם סיום ההתקנה, כתב רובנס במרץ 1636 לחברו כי "הוד מלכותו מרוצה לחלוטין מן העבודה".
שלי רחל יחימוביץ' (נולדה ב-28 במרץ 1960, כ"ט באדר ה'תש"ך) היא עיתונאית, סופרת ומגישת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
בעברה הייתה פוליטיקאית, ובשנים 2006–2019 כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
ב-2011 נבחרה לעמוד בראש מפלגת העבודה, והייתה למנהיגת המפלגה עד שנת 2013. כיהנה שלוש פעמים כראש האופוזיציה וגם שימשה יושבת ראש ועדות בכנסת: ועדה לביקורת המדינה, ועדת האתיקה, ועדה לזכויות הילד, ועדת השניים וועדת המשנה החסויה לענייני חוץ וביטחון של ביקורת המדינה.
69 חוקים שיזמה נכנסו לספר החוקים של מדינת ישראל.
שלי יחימוביץ' (בשמה הרשמי- רחל יחימוביץ') נולדה בכפר סבא לחנה ומשה, ניצולי שואה מפולין.
אביה היה פועל בניין ואמה מורה.
בכיתה ט' סולקה מתיכון אוסטרובסקי ברעננה, עקב כרזות מחאה שתלתה ברחבי בית הספר נגד ההנהלה, ועברה לפנימיית הדסים.
יחימוביץ' שירתה בצה"ל כמש"קית ח"ן בבסיס חיל האוויר בחצרים, קצינת שלישות בבסיס עציון וכקצינת ת"ש של פרויקט הלביא.
היא בעלת תואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במהלך לימודיה ריכזה את עבודת סניף באר שבע של האגודה לזכויות האזרח והצטרפה ל"אגודה לסיוע והגנה על זכויות הבדואים" ולתנועת "שלום עכשיו".
את דרכה העיתונאית החלה בזמן לימודיה בבאר שבע, ככתבת "על המשמר" בדרום, ואחר כך ככתבת רשת ב' של קול ישראל בדרום.
משם המשיכה לתפקידי כתבות בכירים ברדיו בתחומי העבודה, הכלכלה והפוליטיקה.
הגישה את מגזין הכלכלה "צבע הכסף" של רשת ב'.
ב-1993, עם פרישתו של רזי ברקאי מקול ישראל, בחר בה שלום קיטל להחליף את ברקאי בהגשת תוכנית האקטואליה הפופולרית של רשת ב', "הכל דיבורים".
יחימוביץ' הגישה וערכה את התוכנית במשך שבע שנים, ובאמצעותה הייתה לחלק פעיל וחשוב בעיצוב סדר היום.
ב-1994 החלה להגיש מדי פעם בפעם את התוכנית "ערב חדש".
באוקטובר 2000 עזבה את רשת ב' והצטרפה לחברת החדשות של ערוץ 2. שם הגישה את תוכנית הראיונות "פגוש את העיתונות" ואת "חמש עם", והייתה בעלת טור אישי בנושאי חברה וכלכלה במגזין "אולפן שישי".
בטורה האישי הביאה פרשנות כלכלית קוראת תיגר, חשפה קשרי הון ושלטון, התנגדה נחרצות לתהליכי הפרטה מהירים שהוביל משרד האוצר, ותקפה בעלי הון גדולים.
באותו זמן גם הצטרפה לגלי צה"ל, ושם הגישה בימי חמישי את תוכנית האקטואליה של רזי ברקאי "מה בוער".
יחימוביץ' נחשבה עיתונאית דעתנית וביקורתית, שקידמה בתוכניותיה עמדות הקרובות לליבה.
כך הרבתה לעסוק בנושאים כלכליים וחברתיים מנקודת מבט סוציאל-דמוקרטית ובנושאים הנוגעים למעמד האישה, ולצד חברתה כרמלה מנשה העניקה לראשונה, בעקביות, במה נרחבת לנשות "ארבע אמהות" עד יציאת צה"ל מלבנון.
בנובמבר 2005, שלושה שבועות אחרי בחירתו של עמיר פרץ לראשות מפלגת העבודה, הודיעה על עזיבתה את העיתונאות, כניסתה לפוליטיקה והתמודדות על מקום ברשימת מפלגת העבודה לבחירות לכנסת השבע עשרה.
שבועיים קודם להודעתה ערכה ריאיון עם עמיר פרץ בתוכניתה "פגוש את העיתונות".
קיומו של הריאיון, שאותו תיארו מבקרי טלוויזיה כאוהד במיוחד, וחוסר תקופת צינון בין תפקידה כעיתונאית להחלטתה לעבור לפוליטיקה, עוררו דיון ציבורי בשאלות הנוגעות לאתיקה עיתונאית.
בתגובה לביקורת טענה יחימוביץ' כי "באופן תקין הייתה צריכה להיות תקופת צינון, זה לא התאפשר טכנית, הייתי צריכה להחליט כאן ועכשיו, האופוריה הפוליטית האישית שלי הייתה כל כך גדולה, התחושה הפנימית שחציתי את הקווים מבפנים ושאני לא יכולה יותר לשבת שם כמראיינת אובייקטיבית, כי אני כבר שם, בצד השני".
היא הסבירה כי הריאיון "לא היה יותר מפרגן מעשרות ראיונות עם בנימין נתניהו שעשו כתבים כלכליים שטופי מוח עם אג'נדה קפיטליסטית, שהמדיניות שלו באותה תקופה נראתה הירואית בעיניהם".
בעקבות צעד זה של יחימוביץ' קיבלה מועצת הרשות השנייה החלטה המחייבת את עיתונאי הרשות בתקופת צינון של שלושה חודשים קודם למעברם לפעילות פוליטית.
יחימוביץ' נבחרה למקום התשיעי ברשימת מפלגת העבודה, ולאחר הבחירות הייתה לחברת הכנסת.
היא הייתה חברה בוועדת הכספים ובוועדה לענייני ביקורת המדינה, ועד שנת 2008 עמדה בראש הוועדה לזכויות הילד.
באותה שנה הוענק ליחימוביץ' אות אבירת איכות השלטון מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל על פועלה כחברת הכנסת.
במערכת הבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו בשנת 2008 הביעה תמיכה במועמדותו של רון חולדאי, ותקפה את יריבו, דב חנין ממפלגת חד"ש, על עמדותיו האנטי-ציוניות.
זאת – הגם שהעידה על עצמה כי בבחירות 1996 הצביעה לשמעון פרס לראשות הממשלה ולרשימת חד"ש, בשל הערכתה לחברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי.
בבחירות המקדימות של "העבודה" בדצמבר 2008 נבחרה למקום החמישי ברשימת המפלגה לכנסת ה-18. בכנסת זו שימשה יחימוביץ' בתפקיד יו"ר ועדת האתיקה וחברת ועדות הכספים והעבודה, הרווחה והבריאות.
בספטמבר 2011 נבחרה יחימוביץ' ליושבת ראש מפלגת העבודה, לאחר שגברה על ח"כ עמיר פרץ במסגרת הסיבוב השני של הבחירות לראשות המפלגה, שבו קיבלה יותר מ-54% מן הקולות.
במשך כחודשיים, בין 9 במאי ל-19 ביולי 2012, שימשה יחימוביץ' ראש האופוזיציה, בזמן ש"קדימה" הייתה שותפה בקואליציה של ממשלת נתניהו.
בקמפיין נטתה יחימוביץ' שלא להבליט את הנושאים המדיניים, והעדיפה להתמקד בביקורת על המדיניות הנאו-ליברלית של בנימין נתניהו ובהצגת החלופה הסוציאל-דמוקרטית שמפלגת העבודה בראשותה מציעה.
בשלבי הקמפיין האחרונים התחייבה שלא לשבת עם נתניהו בממשלת אחדות.
בבחירות קיבלה מפלגת העבודה 15 מנדטים.
לאחר הקמת הממשלה השלושים ושלוש מונתה יושבת ראש האופוזיציה.
בכנסת התשע עשרה שימשה יחימוביץ' חברה בוועדת הכספים, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, בוועדת המשנה לעניינים חסויים ובוועדה משותפת לתקציב הביטחון.
בבחירות המקדימות לראשות מפלגת העבודה שנערכו בנובמבר 2013 הפסידה ליצחק הרצוג בפער של 17%.
לאחר הפסדה גיבתה את יושב הראש הנכנס והתייצבה לצידו.
בבחירות המקדימות להרכבת הרשימה לקראת הבחירות לכנסת העשרים זכתה במקום הראשון עם 22,855 קולות, שהם 80.6% מקולות הבוחרים, ושובצה במקום השלישי לרשימת המחנה הציוני לכנסת, אחרי היושב ראש הרצוג ויושבת ראש התנועה ציפי לבני.
בכנסת זו שימשה יחימוביץ' חברה בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הכספים של הכנסת.
בספטמבר 2015 דורגה במקום הראשון בדירוג חברי הכנסת מטעם ערוץ הכנסת.
בפברואר 2017 הודיעה יחימוביץ' שתתמודד לתפקיד יושבת ראש הסתדרות העובדים הכללית החדשה.
לשם כך הקימה רשימה משותפת עם ש"ס שתהיה 26% מהנציגים בהסתדרות ו-20% בנעמ"ת ועם עובדי רשות שדות התעופה בראשות פנחס עידן.
כך התמודדה לראשונה מפלגה חרדית ברשימה משותפת שבראשה אישה.
בבחירות הפסידה יחימוביץ' לאחר שזכתה בכ-38% מקולות הבוחרים מול ניסנקורן, שזכה בכ-62%.
סיעת הבית החברתי בראשותה גדלה מ-33% ל-37.3%.
לטענת יחימוביץ התעורר חשד כבד כי הבחירות לוו בזיופים ובאי-סדרים רבים.
במאי 2017 עתרה יחימוביץ לבית המשפט לביטול תוצאות הבחירות.
באוגוסט 2017 דחה בית המשפט המחוזי בתל אביב את העתירה בנימוק שרשות השיפוט של ההסתדרות היא הגוף המוסמך לדון בטענות אלו.
במאי 2018 דחה בית המשפט העליון את ערעורה על החלטת המחוזי, והפנה אותה פעם נוספת למצות את טענותיה ברשות השיפוט של ההסתדרות.
בית המשפט העליון הבהיר כי במידת הצורך תוכל יחימוביץ' לערער על החלטת רשות השיפוט בבית המשפט המחוזי – אולם היא החליטה למשוך את עתירתה מרשות השיפוט יומיים לאחר פסיקת העליון, בטענה כי אין לה אמון במוסדות ההסתדרות.
ב-24 באוקטובר 2017 מונתה יושבת ראש הוועדה לביקורת המדינה.
ב-1 בינואר 2019 מונתה שוב לתפקיד ראש האופוזיציה, בעקבות פיצולה של סיעת המחנה הציוני.
בבחירות המקדימות בפברואר 2019 שקיימה מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיעה יחימוביץ' למקום השלישי, והוצבה במקום החמישי ברשימה לכנסת אחרי יו"ר המפלגה אבי גבאי והמקום השני, ששוריין למועמד שלו.
ב-16 ביולי 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיעה יחימוביץ' כי בכוונתה לקחת פסק זמן מהפוליטיקה ולא להתמודד על קדנציה נוספת כחברת הכנסת.
במרץ 2020 החלה להגיש תוכנית רדיו בימים ראשון–רביעי בכאן רשת ב' עם חבר הכנסת לשעבר יגאל גואטה.
השעה הראשונה של התוכנית שודרה גם בערוץ כאן 11. בפברואר 2022 הודיעה על פרישתה מהתאגיד, עקב מה שתיארה כחוסר נכונות נפשית לעסוק באקטואליה בתקופה הזאת, וכן שהעיסוק בנושא הזה כבר לא עומד בראש מעייניה.
כמו כן היא גם מפרסמת מאמרים בידיעות אחרונות.
יחימוביץ נחשבת אחת המחוקקות הפוריות בכנסות ישראל.
69 חוקים שיזמה נכנסו לספר החוקים של מדינת ישראל: 14 בכנסת ה-17; 25 בכנסת ה-18; 10 בכנסת ה-19; ו-20 בכנסת ה-20. עיקר החקיקה שלה היא בנושאים כלכליים, חברתיים, נורמות שלטוניות ומאבק בשחיתות, ופמיניזם.
כמו כן, הניחה 1076 הצעות חוק.
בפברואר 2007 אושר חוק הזכות לעבודה בישיבה, הידוע בכינוי "חוק הקופאיות", הקובע חובה בחוק להעמיד לרשות עובדים כיסא בעת עבודתם, הן כשעבודה כרוכה בישיבה והן אם לא – לצורך ישיבה בזמני מנוחה.
את החוק יזמה יחימוביץ' יחד עם זבולון אורלב מהמפד"ל גדעון סער מהליכוד ומרינה סולודקין מקדימה.
במאי 2007 אושר תיקון לחוק המאריך את חופשת הלידה לנשים מ-12 ל-14 שבועות (הארכה הראשונה לחופשת הלידה מאז נחקק החוק ב-1954).
לחוק הייתה עלות תקציבית של 200 מיליון שקלים בשנה, ולכן עבר ברוב מיוחס.
את החוק יזמה עם גדעון סער מהליכוד.
במרץ 2016 עבר חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים להגבלת שכר הבכירים במגזר הפיננסי וליצירת זיקה בינו ובין השכר הנמוך בחברה.
החוק קבע כי שכר נושאי המשרות הבכירות בחברות ציבוריות במגזר הפיננסי לא יעלה על 2.5 מיליון שקלים בשנה.
לשון החוק מאפשרת שכר בסכום גבוה מזה גבוה מתקרה זאת, אלא שאז מתחייב ששכר הבכיר לא יעלה על פי שלושים וחמישה משכרו של העובד בעל השכר הנמוך בחברה, לרבות עובדי הקבלן ולרבות מי שמועסקים באמצעות נותני שירותים.
בפברואר 2008 אושר תיקון לחוק הכנסת, להסדרת פעולתם של שדלנים, הידוע בכינוי "חוק הלוביסטים", הקובע כללי התנהגות וחובת גילוי נאות על שדלנים הפועלים בכנסת.
ביוני 2007 אושר תיקון לפקודת מס הכנסה, שקיצר את תקופת השירות הנדרשת מחייל משוחרר כדי להיות זכאי לנקודות זיכוי ממס הכנסה על שירות צבאי.
בחודש יוני 2008 אושר תיקון 24 לחוק הגנת השכר ("חוק התלוש") ובו דרישה להצגת מידע מפורט בתלוש המשכורת והחמרה בענישה על אי תשלום גמול שעות נוספות והעברת נטל ההוכחה בנושא זה בבית דין לעבודה מהעובד אל המעסיק.
בדצמבר 2009 אושר הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 2548) (מניעת פיטורים מחזוריים) התש"ע–2009. החוק שם סוף לשיטת הדלת המסתובבת בכך שהאריך לחצי שנה את אורכה של הפסקת עבודה שאינה פוגעת ברציפות לעניין הזכאות לפיצויי פיטורים.
בדצמבר 2010 אושר חוק הטקסטיל הביטחוני, הקובע כי מפעלים ישראליים יוכלו לזכות במכרזים של טקסטיל עבור כוחות הביטחון גם אם הצעותיהם יהיו יקרות ב-50% מההצעה הזולה ביותר של מתחרים מחוץ לישראל.
החוק אושר כהוראת שעה זמנית לשנתיים ותוקפה הוארך שוב ב-2013 בשנתיים וב-2015 בחמש שנים נוספות.
החוק הציל יותר מ-1000 מקומות עבודה בענף הטקסטיל בפריפריה ובישובים הדרוזים.
ביוני 2008 אושר חוק להגנה על חושפי שחיתויות המאפשר לבית הדין לעבודה לפסוק פיצויים גבוהים במיוחד לעובד שמעסיקו התעמר בו בשל חשיפת שחיתויות.
עוד כולל החוק עונשי מאסר וקנסות למתעמרים בעובדים אלה.
במרץ 2011 אושר חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 2), התשע"א-2011, החוק אוסר "סלקציה" בכניסה למקומות הנ"ל בשל צבע עור, שיוך אתני וכו', וכמו כן אוסר על תורים נפרדים בכניסה למקומות אלה.
במרץ 2017 עבר חוק מוסר תשלומים לספקים, התשע"ז-2017, המחייב את המדינה ומוסדותיה שלא לגרור תשלומים לספקים קטנים ובינוניים ולשלם להם בתוך 30–45 ימים.
בדצמבר 2011 עברה הצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס 3), התשע"ב-2011: דחיית העלאת גיל הפרישה לנשים כל עוד לא נמצא פתרון לנשים המוחלשות ביותר, חסרות עבודה או מי שעסקו במקצועות שוחקים.
באוגוסט 2011 אושר תיקון פקודת התעבורה (מס' 99), הידוע גם כ"חוק הקסדה", ולפיו בדרך עירונית או בשביל אופניים לא חלה חובת חבישת קסדה על בגיר, למעט ברכיבת ספורט, רכיבה בדרך בין עירונית ובקטינים.
מטרת החוק הייתה לעודד רכיבה על אופניים בעיר, לאפשר את מיזמי השכרת האופניים, ובכך להביא לצמצום השימוש ברכבים פרטיים, בפקקים ובזיהום אוויר.
בפברואר 2012 עבר חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – איסור גביה), התשע"א-2011: איסור גביית תשלום בכניסה לטקסי יום הזיכרון.
בדצמבר 2010 אושר תיקון לפקודת התעבורה (מס' 98) (מידע על שירותי תחבורה ציבורית), המחייב הקמת מאגר מידע בזמן אמת לכל סוגי התחבורה הציבורית בישראל והצבת שלטים דיגיטליים בתחנות האוטובוסים המורים על זמן ההגעה המדויק.
בדצמבר 2010 אושר תיקון לחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, הקובע חובה של ייצור דגל המדינה בישראל, שהגישה יחד עם ח"כ אופיר אקוניס וחברי כנסת נוספים.
ביולי 2009 אושר תיקון מס' 36 לחוק יסודות התקציב, המחייב את הממונה על השכר באוצר לפרסם גם את השכר הנמוך במגזר הציבורי ולא רק את השכר הגבוה, לרבות שכרם של עובדי הקבלן במשרדי הממשלה.
במרץ 2007 חוקק חוק יסוד: הכנסת (תיקון מס' 38): ח"כ שהורשע בעבירה שיש עימה קלון יושעה מכהונתו עד שפסק הדין בעניינו נעשה סופי.
(עד לחקיקה זאת יכול היה הח"כ להישאר כל עוד נמשכים תהליכי הערעור למיניהם).
בינואר 2010 התקבל חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 118), התש"ע-2010, ושנה לאחר מכן התקבל חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 126), התשע"א-2011. שני החוקים מאפשרים העברת גמלת הסיעוד ישירות לאזרח אם רצונו בכך, מבלי שחברות כוח האדם יגזרו עמלה מכספו.
ב-2007 עבר תיקון לפקודת מס הכנסה – קיצור תקופת השירות.
אושר תיקון לפקודת מס הכנסה, שקיצר את תקופת השירות הנדרשת מחייל משוחרר כדי להיות זכאי לנקודות זיכוי ממס הכנסה על שירות צבאי.
ביולי 2007 עבר חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון מס' 3), התשס"ז-2007, עידוד עובדי ציבור לחשוף שחיתויות (מתן תעודות הוקרה).
בדצמבר 2018 עבר חוק העונשין (תיקון מס' 136), התשע"ט-2018: מתלונן בעבירת מין או נפגע בעבירה זו יוכל להביע את הסכמתו, בכתב, לעניין פרסום פרטיו או זהותו, בלי שיידרש כי ההסכמה תינתן בפני בית המשפט.
כלומר, מתן אפשרות לנפגעות ונפגעי עבירת מין להחליט בעצמם אם לתת פרסום לנסיבות העבירה שנפלו לקורבן.
בנובמבר 2011 אושר חוק למניעת העסקת עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 4), התשס"ח -2007: איסור העסקת עברייני מין במוסדות המכוונים למתן שירותים לקטינים ולאנשים עם מוגבלויות.
בינואר 2010 עבר חוק איסור פיטורין בשל טיפולי פוריות.
ב-2010 עבר חוק עבודת נשים (תיקון מס' 45), התש"ע-2010, המרחיב את האיסור על פיטורי אישה בשל טיפולי פוריות שהיא עוברת.
ביולי 2010 אושר חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון מס' 15), התש"ע-2010: חובת ההוכחה כי לא נעשתה אפליה מראיון העבודה ועד לפיטורין תחול על המעביד.
באפריל 2011 אושר חוק מקרקעי ישראל (תיקון מס' 3), התשע"א-2011 – הטלת הגבלות על קנייה או העברה של זכויות מקרקעין לזרים.
באוגוסט 2012 אושר חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 40), התשע"ב – 2012, לפיו גם בעלי רכב בשווי נמוך יהיו זכאים להבטחת הכנסה.
במאי 2012 עבר חוק נכי רדיפות הנאצים ונכי המלחמה בנאצים (תיקוני חקיקה), התשע"ב-2012: הגדלת קצבאות ניצולי השואה.
בינואר 2012 אושרה הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון מס' 8), התשע"ב-2012: נשים גרושות תמשכנה לקבל מזונות גם אם תצאנה מהארץ פעם בשנה.
בעקבות הגשתו של חוק ההסדרים לשנת 2008, פרסמה מסמך מפורט התוקף רבים מסעיפי הצעת החוק.
רבים מסעיפיה של הצעה זו נמחקו בשלב מוקדם של הדיון בה.
מדי שנה חושפת יחימוביץ' את הטיוטה הראשונית של חוק ההסדרים ומפרסמת אותה באתר שלה.
יחימוביץ' נאבקה לצד שר האוצר לשעבר יובל שטייניץ לאישור מסקנות ועדת ששינסקי בנושא מערך המיסוי של הפקת נפט וגז טבעי.
יחימוביץ' דוגלת בתפיסת עולם סוציאל-דמוקרטית.
היא מתנגדת לתהליכי ההפרטה שהתרחשו בישראל בעשרות השנים האחרונות.
היא הייתה חלק מהמאבק לביטולה של תוכנית מהל"ב, ומתנגדת להפרטת בתי הסוהר וקרקעות המדינה, וכן להעסקה קבלנית.
היא גם תומכת בהפחתת שכר הבכירים במשק.
באנתולוגיה "אנחנו" שפרסמה בשנת 2011, מנתחת יחימוביץ' בהרחבה את התמורות שעברה החברה הישראלית במהלך השנים.
לטענתה, החברה הישראלית בחרה במהלך השנים למקד את מרבית עיסוקה בנושאי מדיניות החוץ, ובינתיים זנחה כליל את המאבק על דמותה של החברה בתוך גבולות המדינה.
במהלך תקופה זו, טוענת יחימוביץ', הפערים בחברה הישראלית צמחו באופן ניכר, קומץ של בעלי ממון התעשר באופן חסר בקרה על חשבון יתר הציבור, והשיח הציבורי עסק בעיקר במאווייו ובצרכיו של הפרט, במקום בצרכיה הקולקטיביים והמשותפים של החברה.
ערכים אלו, לטענתה, נזנחו עם השנים ופגמו בשורשיה של החברה הישראלית ובייעודה של הציונות.
יחימוביץ' מגדירה עצמה כפמיניסטית, והיא חוקקה שורה ארוכה של חוקים למען קידום מעמד האישה.
תומכת בנישואים אזרחיים ובקידום שוויון זכויות מלא עבור ציבור הלהט"ב.
היא תומכת בפתרון שתי המדינות לשני עמים כחלק ממתווה קלינטון, ועל בסיס עיקרון הכולל שמירה על גושי ההתיישבות הגדולים בידיה של ישראל, התנגדה לזכות השיבה, מתוך תפיסה כי מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי.
ליחימוביץ'בן ובת מבן זוגה לשעבר נועם זיו, עמו התקשרה בחוזה משפטי אזרחי.
בעבר הייתה בת זוגו של גיא מרוז.
בנובמבר 2017 חשפה יחימוביץ' כי היא הותקפה מינית בזמן שירותה הצבאי.
יחימוביץ' מתגוררת בשכונת כרם התימנים בתל אביב-יפו.
במקביל לקריירה עיתונאית ופוליטית כתבה יחימוביץ' שלושה ספרים:
אשת איש, הוצאת קשת, תל אביב, 2001
משחקי זוגות, הוצאת קשת, תל אביב, 2003
אנחנו: על כלכלה, חברה, מוסר ולאומיות בישראל, הוצאת עם עובד, 2011 – אנתולוגיה של מאמריה ונאומיה לאורך השנים
שלי וינטרס הייתה שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית.
זכתה בשני פרסי אוסקר (1959, 1965) ובפרס גלובוס הזהב.
וינטרס נולדה בשם שירלי שריפט במזרח סנט לואיס שבמיזורי לזוג הורים יהודים.
כאשר הייתה בת שלוש, עברה המשפחה לברוקלין, ניו יורק.
לאחר שורה ארוכה של הופעות ללא קרדיט בשנות ה-40, החלה וינטרס להופיע בתפקידים ראשיים, אך בסרטי קולנוע זניחים, פרט ל-Winchester '73 (1950), סרטו של אנטוני מאן, שבו כיכבה לצד ג'יימס סטיוארט.
אך הפריצה שלה הגיעה בעקבות גילום אהובתו של מונטגומרי קליפט ב"מקום תחת השמש" (1951), הסרט גרף 6 פרסי אוסקר והביא מועמדות ראשונה לפרס לווינטרס בקטגוריית שחקנית המשנה.
בשנת 1959 זכתה וינטרס בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "יומנה של אנה פרנק" בו גילמה את אוגוסטה ואן פלס.
בשנת 1965 זכתה בפעם השנייה באוסקר עבור משחקה בסרט "טלאי כחול".
קפטן מאק פול מאייר, לו נישאה בשנת 1943 והתגרשה בשנת 1946.
ויטוריו גסמן, לו נישאה בשנת 1952 והתגרשה בשנת 1954.
אנתוני פרנציוזה, לו נישאה בשנת 1957 והתגרשה בשנת 1960.
גארי דה-פורד, לו נישאה ברגעיה האחרונים לפני מותה ב-14 בינואר 2006.
וינטרס נפטרה בבוורלי הילס ב-14 בינואר 2006, בגיל 85, מבעיות לב.
סרטים בהם השתתפה (רשימה חלקית)
נהר האדום (1948) Red River
לפגוש את דני וילסון (1952)
הסכין הגדולה (1955) The Big Knife
ערב טוב גברת קמפבל (1968) Buona Sera, Mrs.
אני אוהב את גרושתי (1973) Blume In Love
חברי הדרקון אליוט (1977) Pete's Dragon
אוכלי האנשים הסגולים (1988) Purple People Eater
הרפתקאותיו של מלפפון חמוץ (1993) The Pickle
גדעון איש החלומות (1999) Gideon
השִׁלְיָה היא איבר המתפתח לצד העובר במהלך ההיריון אצל נקבות יונקים שאינם חיות כיס או יונקי הביב (אינפרא-מחלקה הנקראת יונקי שליה או שִלייניים).
תפקידה העיקרי לאפשר חילוף חומרים בין האם לעובר.
תפקידים נוספים הם ייצור והפרשת הורמונים, והגנה על העובר מפני חבלות ומפני חדירת מיקרו-אורגניזמים.
השליה נושאת את החומר התורשתי של העובר, אולם היא אינה חלק מהעובר ואינה חלק מהאם.
היא ממוקמת בדופן הרחם, וממנה יוצא חבל הטבור.
כלי הדם של האם מעבירים חמצן ומזון לשליה, ובה מתבצע חילוף חומרים בין דם האם לדם העובר בלי מגע ישיר ביניהם.
העובר קולט את החומרים דרך חבל הטבור, והפסולת שנאגרת בדמו עוברת בכיוון ההפוך כדי שהאם תפריש אותה.
השליה מפרישה בעצמה פרוגסטרון לאחר כשלושה חודשים של היריון.
השליה יכולה להיות בכל דופן ברחם.
למעט שליית פתח, כל המיקומים האפשריים של השליה תקינים לגמרי.
שליה קדמית ממסכת את תנועות העובר.
במצב כזה נשים ירגישו תנועות באיחור, וגם פחות תנועות, מנשים שהשליה שלהן במקום אחר.
מיקום השליה עשוי להשפיע על נקודת החדרת מחט לרחם (למשל בביצוע דיקור מי שפיר או עירוי תוך-רחמי).
במהלך הלידה, זמן קצר לאחר יציאת הוולד (כ-15 דקות בבני אדם), הרחם מתכווץ ופולט החוצה את השליה ואת חבל הטבור.
אם השליה לא יוצאת, ישנו סיכון מוגבר לדמם לאחר לידה, ולכן יש לנקוט פעולה כירורגית כדי להוציא את השליה בשלמותה.
ישנו מנהג סיני שהיולדת אוכלת את השליה לאחר הלידה, מתוך אמונה שאכילת השליה תורמת לבריאות, משפרת את מצב הרוח ומעלה את רמת האנרגיה בגוף אולם במחקר הרפואי לא נמצאו לכך ראיות.
בספרות הפוסקים דנו בכמה היבטים השייכם לשליה:
קבורה: שליה שאין בה חלקי איברים אינה חייבת בקבורה יהודית אולם ישנה סגולה המובאת בתלמוד ירושלמי המצריכה קבורה לשליה.
אכילה: אכילת בשר אדם אסורה בהלכה אך הפוסקים התחבטו בשאלה אם שליה נחשבת לבשר אדם או ל'מאכל דוחה' המותר באכילה לצורכי רפואה.
שלי אלקיים (נולדה ב-18 בנובמבר 1955) היא משוררת ישראלית וחוקרת קבלה ודתות.
למדה היסטוריה של עם ישראל וייעוץ חינוכי באוניברסיטת חיפה.
בעלת תואר שני מאוניברסיטת ליברפול בבריטניה ותואר דוקטור מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן, כתבה דוקטורט על יצירתו של רבי ישראל נג'ארה.
ד"ר שלי אלקיים היא חוקרת בינתחומית, החוקרת קבלה במרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן, דתות חדשות במכון למחקרים מיוחדים באוניברסיטת גטינגן בגרמניה, ופרקסיס ותאוריה פסיכואנליטית של הקבוצה הגדולה (Large group) במכון הישראלי לטיפול קבוצתי אנליטי, מזרח ופיוט במכון בן צבי, ובמכון ון ליר בירושלים.
היא ניהלה בשנים 2010–2012 את מכון IMPACT לחקר השלום והסובלנות בחינוך והקימה בו קבוצות מחקר שבדקו לפי קריטריונים בינלאומיים את החינוך לשלום ואת היחס לאחר הדתי, הסוציולוגי, הלאומי, העדתי והמגדרי בבתי הספר במספר מדינות: ישראל, ברשות הפלסטינית, במצרים, בטורקיה, באיראן, וכן במזרח ירושלים.
אלקיים סיימה תואר דוקטור בשנת 2012 באוניברסיטת בר-אילן בנושא "אהבה, קבלה ומשיחיות בפואטיקה של רבי ישראל נג'ארה".
בעבודת הדוקטורט שלה, אלקיים המחישה את התפשטות יצירתו של המשורר רבי ישראל נג'ארה, משורר עברי במאות השש עשרה והשבע עשרה, במגוון גדול של סביבות גאוגרפיות, תרבותיות ולשוניות.
היא הדגישה את ייחודו, והציעה את קבלת המזמור ככיוון חדש בחקר המיסטיקה היהודית.
שופטי הדוקטורט כתבו כי זו "עבודה מרתקת ומאלפת", "עבודת דוקטור יצירתית, מורכבת וייחודית שאינה צועדת בתלם השמרני של המחקר האקדמי היום".
חיבור התיזה של אלקיים זכה לציון הצטיינות יתרה מאוניברסיטת ליברפול בבריטניה.
בחיבורה מפתחת אלקיים מודל לייעוץ קוגניטיבי-התנהגותי (CBT) בקריאה ובודקת האם אפשר להאריך באמצעותו את משך הקשב והריכוז אצל תלמידים שאובחנו בבעיות קשב וריכוז (ADHD).
המודל שהיא בנתה כולל יישום מקורי לטיפול בהסחות דעת על פי עקרונות הגישה הקוגניטיבית וטיפול להארכת משך הקשב בקריאה על פי הגישה ההתנהגותית.
מחקרה משלב שני תחומים חיוניים לצמיחה וללמידה: קשב וקריאה.
במבוא היא מתארת את ניסיונה המקצועי בשירות הפסיכולוגי ייעוצי ירושלים, שהוביל אותה למחקר, וסוקרת את ספרות המחקר מתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית וההתנהגותית, האוריינות והקריאה, הקשב והריכוז וליקויי הקשב בקריאה.
הפרק השני מתאר את שיטת המחקר המשולב, מחקר כמותני, מבחינת אוכלוסיית 130 ניסיונות הקריאה, ומחקר איכותני בבקשו לתאר ולהבין את התהליך שעבר על הנבדקים.
הפרק השלישי מציג את הממצאים בדבר הקשר החיובי בין הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי בקריאה לבין שיפור הקשב והריכוז של קבוצת הניסוי ומתאר את התהליך מנקודת מבטם של הנבדקים ובית הספר: נמצא שההתערבות המוצעת יעילה.
בשנות השמונים התפרסמו מספר ספרי שירה פרי עטה, בהם "ניצת הלימון" שיצא בספרית פיוט לשירה עברית, בהוצאת איכות, בסדרה אחת עם הספר "אור פרא" של יונה וולך ועם הספר "מוזיקה אחרת" של גבריאלה אלישע.
ועוד, מתוך שירת הארכיטקט, שמבשר שירה אמונית עברית חדשה, וספר הילדים "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה", שלאחר עשור נכנס לתוכנית הלימודים התשנ"ד בחינוך לשלום.
בשנת 2007 פרסמה משפחתו של החייל השבוי גלעד שליט ספר בשם "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה", על פי טקסט שהביאה להם רותי שחף, מורתו של שליט שהיה תלמידה בכיתה ה', ושעיקרו תרגיל שביצע התלמיד על ספרה של המשוררת, שאותו למד בכיתה.
אלקיים הודיעה לציבור, דרך מאמריה באתר התקשורת החופשית בישראל "MYSAY" (אתר התוכן מיסיי), בראיונות ברדיו ובטלוויזיה, ובמכתב לאקו"ם, כי היצירה כשהכריש והדג נפגשו לראשונה שייכת לה, ושפרסום יצירתה תחת שמו של החייל החטוף הוא מעשה פלגיאט המפר את זכויות היוצרים שלה בישראל ומחוצה לה.
בשנות התשעים ערכה אלקיים את ספריית תרמיל המיועדת לחיילים, ואת "מועצת חיילים כותבים" שפעלה בביתה בירושלים.
בשנים 2010 פורסמה אלקיים מספר מסות קצרות פרי עטה באתר מיסיי (MYSAY).
המסות "ההולילנד של הספרות", "בין פואטיקה לנרטיב", "מירי בן שמחון רצתה להשתגע", ו"כשדרור וצפור רבת יופי נפגשו לראשונה".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021 הוצבה אלקיים במקום ה-43 ברשימת מפלגת העבודה הישראלית אך מועמדותה נפסלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית מטעמים שלא פורסמו.
חינוך מיני מקדם בריאות: ההיבט הנשי, קשר עין ירחון ארגון המורים העל-יסודיים, גיליון 111, ספטמבר 2001. עמ' 21–22.
בפרק הראשון של המאמר אלקיים סוקרת את השיח המיני המצוי.
בפרק השני היא מתארת את המצוקה הנפשית, החברתית והמינית של הנוער בישראל ואת ההיבט הנשי ביחס לחינוך המיני.
בפרק השלישי והרביעי היא מציעה גישה הוליסטית, מדעית ורוחנית ובפרק החמישי היא מסכמת את היישומים האפשריים של חינוך מיני מקדם בריאות ומציעה השלכות וכיווני עבודה בעבודת הייעוץ החינוכי הנובעים מן הגישה של הימנעות מקיום יחסי מין בהתבגרות כחינוך מקדם בריאות.
המאמר תרם למחקר ולשיח המקצועי בישראל את האפשרות של הימנעות מקיום יחסי מין בהתבגרות כחינוך מקדם בריאות.
המאמר מבוסס על הרצאתה בכינוס הרביעי של נשים במזרח התיכון בנושא נשים בונות תרבות של שלום (אתונה, 2000).
מאמר חלוץ בחקר התמות הקבליות בפואטיקה של המשורר רבי ישראל נג'ארה.
המאמר מנתח את הסמל של השושנה המיסטית כסמל מיסטי בין-דתי בכלל, ובפואטיקה של המשורר רבי ישראל נג'ארה בפרט.
המאמר מראה שזמירת ישראל "יערת דבש על לשונך" היא יצירה קבלית שסובבת על ציר הסמל רב הפנים והמראות של השושנה המיסטית, ומצביע על השושנה כמחברת את המיסטיקה של שלוש הדתות.
המאמר מתמקד בארבעה מישורי משמעות: בעבודה הקבלית, בעבודת השיר הנג'ארי, במישור האקולוגי ובמישור ההיסטורי, מדגיש את ייחודו של רבי ישראל נג'ארה בפיתוח הקונספט הזוהרי, ומסביר את המלודיה כחלק מן הביצוע של היצירה, כמבטא את השאיפה להפיץ שירה קבלית בעולם, בהיותה בעלת מסר אוניברסלי.
שלי אלקיים חקרה בקבוצת המחקר שחקנים דתיים באזורי סכסוך במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית את ההיסטוריה והתאולוגיה של כומר סאן מיאנג מון ותנועת האיחוד ובמיוחד את יוזמת MEPI, בין השנים 2003–2005 בתקופת האינתיפאדה השנייה.
במאמר היא מסבירה את עיקרי יוזמת השלום במזרח התיכון בתקופת האינתיפאדה השנייה ואת הרקע ההיסטורי והתאולוגי לפעולותיו של מון כשחקן דתי, ומעריכה את יוזמתו כמודל של בניית שלום בינדתית (Interfaith Peacebuilding).
ארכיונה נמצא בארכיון גנזים- אגודת הסופרים, תל אביב.
אלקיים היא ממייסדי תנועת "המזרח אל השלום" במאי 1983 והדוברת הראשונה של התנועה.
ומחלוצות הפעילות להבנה בין-דתית בארץ ובמזרח התיכון.
נבחרת בשנת 1985 לחבר הנאמנים של World Conference for Religion and Peace - WCRP ומוזמנת בשנת 1986 לבייג'ינג, בתוקף תפקידה כראש ארגון צעירי הוועידה העולמית לדת ולשלום WCRP Youth International.
יועצת בשנת 1985 לערוץ 4 של הטלוויזיה הבריטית, בסדרה על שלוש הדתות: יהדות, נצרות ואסלאם.
מוסמכת בשנת 1986 להקים בארץ את הוועידה הישראלית לדת ולשלום WCRP ISRAEL.
פעילה ב"דרך אברהם" לשלום ולחברות בין יהודים, מוסלמים ונוצרים בישראל.
פעילותה לבניית תרבות של שוויון