tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יובל המבולבל - טוב לצחוק
דוד חיים - הטיול אל האוצר
מיכל הקטנה - השיר שבלב
רוי בוי - לטבע נולד
רוי בוי - סוד המדבר
מני ממטרה - מיטב המערכונים
קופיקו (עונות 1-4, בלעדי למנויי yes)
משחקים באוכל בריא עם ורדינון
מיכלי זה קל לשמור על בריאות
המכולת של דוד חיים (בלעדי למנויי yes)
מחנה הקיץ של דוד חיים (בלעדי למנויי yes)
מה מי מו (בלעדי למנויי yes)
הגיבורים - משימה בג'ונגל (בלעדי למנויי yes)
גיבורי האור - הדור הבא - הסדרה (בלעדי למנויי yes)
מיקי בפארק השעשועים (בלעדי למנויי yes)
אגדות משתוללות עם דץ ושושנה (בלעדי למנויי yes)
יניב המגניב - חושב בירוק
מיכל הקטנה רוצה להיות גדולה (בלעדי למנויי yes)
חבורת מיכל הקטנה (בלעדי למנויי yes)
מיכל הקטנה והטונטונים (בלעדי למנויי yes)
ערוץ פאגודרומה הוא ערוץ תלול ברכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הערוץ 4.8 קילומטרים, והוא מנקז את אגם ראדוק ונשפך אל אגם ביוור.
גובהו של הערוץ 285 מטרים מעל פני הים.
הערוץ צולם מן האוויר על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בשנת 1956. הערוץ מופה על ידי א.
Medvecky) גאולוג ממשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה אשר עבר בערוץ בינואר - פברואר 1969.
שמו של האגם ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
האגם נקרא על שמה של הציפור יסעור שלג, (ששמה המדעי הוא Pagodroma nivea -פאגודרומה ניוואה) - אשר מקננת בקירות אבן החול של הערוץ.
נכון לחודש יוני 2025 ערוץ היוטיוב בעל מספר המנויים הגדול בעולם הוא הערוץ mrbeast שנמצא בבעלותו של ג'ימי דונלדסון הידוע בכינוי (mrbeast)
האדם עם הכי הרבה מנויים הוא גם היוטיובר האמריקאי MrBeast עם כ-406 מיליון מנויים וממוקם במקום הראשון ברשימה הכללית.
הערוץ של להקת הבנות בלאק פינק הוא ערוץ המוזיקאים הגבוה ביותר ברשימה עם כ-90 מיליון מנויים, הערוץ של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר הוא הגבוה ביותר מבין מוזיקאי סולו עם למעלה מכשבעים מיליון מנויים.
"הכפתורים של יוטיוב" הם פרסים המוענקים על ידי יוטיוב ליוצרים על פי מספר המנויים שלהם.
בנוסף, קיימים עוד מספר הטבות אשר לא כוללות פרסים פיזיים או הכרזה מיוחדת.
מכלל הרשימה, 16 ערוצים הם בבעלות תאגידים ויוצרים הודים ו-12 הם אמריקאים.
40 הערוצים עם הכי הרבה רשומים
הערוץ עם מספר מנויים הגבוה ביותר לאורך השנים
אבני דרך בהיסטוריה של הרשימה
היריבות בין טי סיריז ופיודיפאי
באמצע 2018, מספר המנויים בערוץ היוטיוב של חברת ההפקות ההודית טי סיריז התקרב להגיע לזה של היוטיובר השוודי פיודיפאי, שהיה בעל ערוץ היוטיוב עם מספר המנויים הגדול ביותר באותה התקופה.
כתוצאה מכך, מעריצי שני הערוצים החלו להתחרות ביניהם ומספר יוטיוברים וסלבריטאים התייחסו לכך ואף נטלו צדדים בתחרות.
במהלך התחרות פיודיפאי הוציא על טי סיריז 2 דיסים.
ג'סטין ביבר החזיק בשיא מספר המנויים ביוטיוב כמוזיקאי ממאי 2010 עד ספטמבר 2021 עם כ-66 מיליון מנויים עד השגתם של להקת הבנות בלאק פינק, הממקם אותו כיום כמוזיקאי השני ברשימה אך במקום הראשון כמוזיקאי סולו.
בין השנים 2016 - 2018 ערוץ היוטיוב של ביבר היה הערוץ השני עם מספר המנויים הגבוה באתר.
נכון לשנת 2022, הוא האמן המושמע ביוטיוב בכל הזמנים והיחיד אשר 11 משיריו חצו את רף המיליארד צפיות באתר.
נכון לחודש יוני 2025, ערוץ היוטיוב הישראלי בעל מספר המנויים (סאבים) הגבוה ביותר ברשת החברתית המקוונת, הוא ערוץ TuTiTu שבבעלות יוסי דהן וטל גמליאל, המפרסם סרטוני אנימציה ומוזיקה לתינוקות, עם כ-.5.5 מיליון מנויים.
הערוץ של כוכבת הרשת והמוזיקאית בר גרינזייד הוא השלישי במספר המנויים עם כ-3.48 מיליון מנויים, והיא האישה ויוצרת התוכן בעברית הגבוה ביותר ברשימה.
מאשה והדוב הוא הערוץ המפרסם תוכניות טלוויזיה הגבוה ביותר ברשימה עם כ-2.73 מיליון מנויים, בעוד הערוץ של המוזיקאי כפיר אוחיון הוא התשיעי במספר המנויים עם כ-2.26 מיליון מנויים, והוא הגבר הבודד המוביל ברשימה .
חמישה מתוך עשרת הערוצים המובילים ברשימה מפרסמים תוכן בשפה האנגלית, שניים ברוסית, אחד מהםבעברית, אחד בעברית ואנגלית, ואחד בערבית.
ב-2016 נערך לראשונה טקס חגיגי של חלוקת הפרסים בישראל.
ערוצי היוטיוב הישראליים בעלי מספר המנויים הגדול ביותר
ילדות ישראלית 0.796מוזיקה עברית61MangoldProject@ —0.786מוזיקהאנגלית62AVIGAIL_WE@אביגיל ויסמן—0.782מוזיקה ותרבותעברית62YuvalNoahHarari@יובל נח הררי —0.775היסטוריהאנגלית63isaacpintosevich@יצחק פינטושביץ' —0.764מוטיבציהרוסית64CatsCovers@ —0.758מוזיקהאנגלית65KAN11NEWS@כאן חדשות 0.758חדשות עברית66Noa Kirel@נועה קירל —0.754מוזיקה עברית, אנגלית67quotes212@ —0.747מוטיבציהאנגלית68meraprincess4915@מריה —0.747בידורערבית69dianavingert9227@דיאנה פינגרט —0.742מקרמהאנגלית70user-wk8zm8pf6e@קווין רובין —0.741בידור עברית71yes@yes הטלוויזיה בלוויין 0.713טלוויזיה עברית72TheCohen1@דה כהן—0.753בידורעברית73DennisLloydOfficial@דניס לויד —0.682מוזיקה עברית74MoranTarasov@מורן טרסוב —0.691בידור עברית75hopchannel@ערוץ הופ!
0.670טלוויזיה עברית76abdullahalsaidda@עבדאללה אל-סעידה —0.665מוזיקהערבית77JudaismoAbierto@ —0.646יהדותספרדית78health1@ד"ר רמאדן —0.644סקסולוגיהערבית79PsychedelicUniverse@ —0.632מוזיקהאנגלית80dildoraniyozova7722@דילדורה ניוזובה —0.630בידורערבית81GalShir@גל שיר —0.628אנימציהאנגלית82videoloskutova@ —0.620מוטיבציהרוסית83srutonim@שרוטונים 0.614קומדיה עברית84benzini_official@בן זיני—0.604מוזיקה ובידורעברית85HOTVODyoung@HOT VOD Young 0.603טלוויזיה עברית86Festivy@פסטיביי—0.584בידורעברית87DylenDror@דילן דרור—0.583בידורעברית88MasterCassette@ —0.573מוזיקהאנגלית89TheWheelNetwork@ —0.568רכביםאנגלית90ZigZagZong1@זיג זג זונג—0.554בידורעברית91multimixru@ —0.547פעוטותרוסית92studioal5rbe@סטודיו Al5rbe —0.542מוזיקהערבית93AhmadMsarwe@Ahmad Msarwe —0.533בידורערבית94aboabduallahyt2683@אבו עבדאללה —0.531גיימינגערבית95cabinetblack@ —0.529טלוויזיהרוסית96Borgore@בורגור —0.523מוזיקה עברית97HannahZiad@האנה זיאד —0.519קוסמטיקהערבית98ElonMatanaOfficial@אילון מתנה —0.510מוזיקהאנגלית99RonenGG@רונן רובין—0.508בידורעברית100MasterOhad@מאסטר אוהד—0.505בידורעברית
בשנת 2013 הפך שרוטונים לערוץ הישראלי הראשון שצבר 100 אלף עוקבים והשיג את כפתור הכסף.
בפברואר 2014 הפך הזמר עומר אדם לאמן הישראלי הראשון שהגיע להישג זה.הערוץ TuTiTu, היה הראשון שצבר מיליון מנויים והשיג כפתור זהב ובמאי 2020 הפך הזמר אייל גולן לאמן הישראלי הראשון אשר הגיע להישג זה.
ערוק הוא מאכל עיראקי מסורתי, המזכיר לביבה או קציצה ונפוץ בקרב יהודי עיראק.
המאכל מורכב מתפוחי אדמה, פטרוזיליה, מלח, בצל, ביצה, קמח, פלפל שחור ובצל ירוק שאותם חותכים, מערבבים יחד ומטגנים.
נהוג להגיש את המאכל בשבת בבוקר, אך בעיקר בחג סוכות וחנוכה.
מלבד הגרסה הצמחונית, קיימת גם גרסה המכילה בשר בקר או עוף טחונים גזר וצימוקים.
ערוץ פלא הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי מבית היוצר של "הופ!" המשודר ב-"FreeTV".
ערוץ פלא הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי לילדים, המשודר במסגרת פלטפורמת הסטרימינג FreeTV.
הערוץ הושק בשנת 2023 על ידי קבוצת מדיה הופ!, הפועלת בתחום התוכן לילדים בישראל ומפעילה ערוצים נוספים, בהם הופ!, לולי ו-WIZ!.
הערוץ מיועד לילדים בגיל הרך, בגילאי שנתיים עד חמש, ומתמקד בהצגת תכנים חינוכיים ובידוריים המותאמים לקבוצת גיל זו.
בין התכנים המשודרים בערוץ נכללות סדרות אנימציה בינלאומיות מוכרות, בהן פפה פיג, בוב הבנאי, פיפ ופוזי, טרו וממלכת הקשת, קוקומלון, רחוב סומסום ודובוני אכפת לי.
התכנים נבחרים בהתאם לשיקולים חינוכיים ולהתאמה לפסיכולוגיה ההתפתחותית של ילדים בגיל הרך.
הוא נגיש לצפייה באמצעות שירות "FreeTV", שירות טלוויזיה ישראלי המשדר דרך אינטרנט ואינו מצריך חיבור לכבלים או ללוויין.
כמו כן, חלק מתכני הערוץ זמינים גם ביוטיוב בערוץ הרשמי של פלא.
הסמל המסחרי של הערוץ הוא עיצוב גרפי מופשט, קישקוש דמוי ענן אבק אדמדם עם הבעה מחויכת.
הוא נועד לשקף את אופי התכנים שמציע הערוץ: מהנים, דינמיים ולעיתים כאוטיים, מתוך הבנה שילדים נמשכים לאווירה חופשית, בלתי פורמלית ועמוסת התרחשויות.
ערוץ פלא רכש תוכניות רבות, להלן רשימה חלקית של תוכניות ששודרו בערוץ
המלך בבר ההרפתקה של באדו
דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה
נחש כמה אני אוהב אותך
ערוץ יויו הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי לפעוטות ולקטנטנים.
ב-2 ביולי 2023 עלה הערוץ FOMO לשירות הטלוויזיה "סלקום tv+" באפיק 81 ביחד עם הערוץ "יויו" מה שגרם לשינוי מערוץ 78 לאפיק 81 בסלקום tv+.
בערוץ הזה מככבים כוכבי הילדים טל מוסרי, סתיו בכל הצבעים, מיכל הקטנה, רוי בוי, סבא נתי (נתן נתנזון), לירון רביבו, מיטל ונעלי הפלא, הגברת שין שין, ללוש, יה יה אביה וזוהר לא הספקתי.
יפה גבאי מדבבת את דמותו של יויו.
ארגז הקסמים (לצופי +yes, STING+, ופרטנר tv+)
מקצועות עם מיטל ונעלי פלא
דובוני אכפת לי: הקסם מתחיל
הסופר קידס של סטן לי
טרופותי הבת סרט ליום שבת
טרמפ על המטאטא סרט ליום שבת
בטיחות בכל יום עם אמבר
עֵרי (תיאודור) ז'בוטינסקי (26 בדצמבר 1910, כ"ה בכסלו, ה'תרע"א – 6 ביוני 1969, כ בסיוון, ה'תשכ"ט) היה פעיל בתנועה הציונית, פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, חבר הכנסת, פוליטיקאי ומתמטיקאי ישראלי.
עֵרי תיאודור ז'בוטינסקי נולד בכ"ה בכסלו ה'תרע"א, 26 בדצמבר 1910, באודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בן יחיד ליוענה בת מרדכי גלפרין וזאב ז'בוטינסקי, מכונן הציונות הרוויזיוניסטית.
בשנות ילדותו נלווה ערי ז'בוטינסקי להוריו במסעותיהם על רקע פעילותו של אביו זאב וזכה לחינוך פרטי שכלל לימודי שפות ובכללן עברית, אנגלית, צרפתית ורוסית.
בהמשך, ולמרות התנגדותו של אביו, החל ערי ללמוד במוסדות חינוך שונים ובכללם אקול סנטרל שבפריז, וב-1933 הוסמך בהנדסת חשמל והחל לעבוד כמהנדס במפעל "קוזינה" שעסק בהרכבת מטוסים.
ב-1934 חזר לארץ ישראל, התקבל על ידי פנחס רוטנברג לעבודה כמהנדס בתחנת הכוח בנהריים, שם הועסק עד 1936.
תקופת המאורעות ומאסרו בכלא עכו
ז'בוטינסקי היה פעיל בתנועת בית"ר ("ברית יוסף תרומפלדור") הרוויזיוניסטית, שאביו היה מייסדה וראשה וב-1934 השתתף בעיר הומנה (Humenné, אז בצ'כוסלובקיה, בימינו בסלובקיה), בקורס בבית ספר למדריכים של בית"ר בפיקודו של ירמיהו הלפרן.
לאחר פרוץ המאורעות נתמנה על ידי אביו לנציב בית"ר בארץ ישראל וכיהן בתפקיד זה עד ל-1938. ב-1937 נאסר על ידי משטרת המנדט הבריטי ביחד עם מספר מחברי תנועתו, לאחר פעולות תגמול שבוצעו כנגד הערבים וכעבור שלושה חודשי מעצר במבצר עכו, שוחרר ונסע בשליחות התנועה הלאומית ללונדון.
בימי שהותו שם, החל גל המאסרים של ראשי הצה"ר ובית"ר בארץ ישראל, עקב שבירת ה"הבלגה" בימי המאורעות.
גם לאחר שראשי בית"ר ניסו להניא את ז'בוטינסקי מלחזור ארצה מחשש למאסרו, הוא שב בנובמבר 1937 ארצה, נעצר ונכלא בכלא עכו עד פברואר 1938.
ארגון העפלת יהודים לארץ ישראל ופעילות ציבורית
באוגוסט 1938 יצא לפולין לכינוס העולמי השלישי של בית"ר בורשה ונבחר לקצין השלטון של בית"ר.
ערי ז'בוטינסקי נמנה עם השלישייה אשר מונתה לנהל את מבצע ההעפלה מטעם התנועה, שנודע לימים בשם "עליית אף על פי".
יחד עם ז'בוטינסקי ניהלו את המבצע ש"י יעקובי ויוסף כצנלסון.
במסגרת ההתארגנות הוקמו ארבע מחלקות: ארגון השיירות, הובלה יבשתית (ויזות ונסיעות עד הים), הובלה ימית (אוניות, מלווים) וכספים, פיקוח על התשלומים והוצאות.
ערי ז'בוטינסקי הופקד על שתי המחלקות הראשונות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה ברומניה, עסק בארגון ההעפלה מאירופה ובראשית 1940 ארגן את הפלגת אוניית המעפילים "סקריה" שהובילה 2,385 מעפילים מפולין ומרומניה ופיקד עליה.
האונייה נתפסה בידי הבריטים אחרי צאתה ממצר הדרדנלים.
הנשים והילדים שוחררו והגברים נלקחו למחנה המעצר בעתלית.
ז'בוטינסקי נעצר במעצר מנהלי לחצי שנה, הועבר לכלא עכו ולאחר מכן למחנה המעצר מזרעה.
באוגוסט 1940 נפטר זאב ז'בוטינסקי בניו יורק וערי הורשה לעזוב את ארץ ישראל כדי להשתתף בהלוויית אביו.
הוא השתקע בארצות הברית, ב-1942 נשא לאישה את אביבה לבית קוגון ושנה מאוחר יותר נולדה בתם קרני זאבה.
בארצות הברית הצטרף למשלחת האצ"ל שבראשה עמד הלל קוק, פעל ב"ועד למען הקמת צבא עברי" וסייע להקמת "ועד החירום להצלת העם היהודי באירופה".
בעקבות פעולתם כונן הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את "המועצה לפליטי המלחמה", שפעלה מטורקיה הנייטרלית ונועדה לסייע ליהודי הארצות הכבושות בידי הנאצים.
ז'בוטינסקי, שפעל מאיסטנבול, נקלע לעימות עם השלטונות הטורקיים ונציגים דיפלומטיים אמריקניים והוא נעצר והוסגר לבריטים.
ערי ז'בוטינסקי הועבר לארץ ישראל דרך לבנון ובמהלך ההעברה נכשלו אנשי "צרפת החופשית" בחטיפתו, הוא הגיע לירושלים ונכלא בבית הסוהר המרכזי למשך חצי שנה.
בשנת 1944 הוא הביע ביקורת על אנשי הסתדרות ציונית חדשה, הביע תמיכה בתנועת העם למדינה עברית, ונכלל ברשימתה בבחירות לאספת הנבחרים הרביעית.
ב-1947 פעל ב"וועד העברי לשחרור האומה" בצרפת.
לפי עדותו של ערי ז'בוטינסקי, הוא עסק גם בארגון ואיסוף הנשק לאונייה "אלטלנה".
מצרפת נסע למשפחתו בארצות הברית.
עם הקמת המדינה החליט לחזור לארץ ישראל עם משפחתו על סיפון ה"אלטלנה", אך מסיבה רפואית הם לא עלו על האונייה בסופו של דבר.
מספר חודשים לאחר הגעתו לארץ ישראל התגייס ז'בוטינסקי לצה"ל ושירת כמהנדס חשמל.
כאשר החלו ההכנות לקראת הבחירות לכנסת הראשונה הציג את מועמדותו לרשימת תנועת החרות, והוצב במקום ה-14 ברשימה על אף שלא היה חבר בתנועה.
נבחר לכנסת, עם בחירתו השתחרר משירות פעיל בצה"ל.
במהלך כהונתו היה חבר במספר ועדות בכנסת.
ז'בוטינסקי וקוק פעלו להכרה בלאום ישראלי, לכינון חוקה, לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל, לשיתוף הערבים בשלטון וכן להפרדת הדת מהמדינה.
על רקע זה נוצרו חילוקי דעות פוליטיים מול חבריהם לתנועת החירות וב-1951 הם פרשו ממנה וכל אחד מהם הקים סיעת יחיד.
ב-1951, לאחר מות אימו, שב לארצות הברית, וב-1952 התמנה למרצה בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון בחיפה וחזר ארצה.
ב-1953 נולד בנו זאב, וב-1957 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה מטעם האוניברסיטה העברית.
ז'בוטינסקי מונה לחבר מן המניין בפקולטה למתמטיקה בטכניון.
ב-1965 קיבל מינוי של פרופסור, ובמקביל כיהן גם כדקאן הפקולטה למדעים באוניברסיטה על שם היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, באדיס אבבה בירת אתיופיה.
כמו כן שימש כמורה למתמטיקה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
היה בעל מספר ארדש 1.
במקביל לעבודתו האקדמית נטל חלק פעיל בחיים הפוליטיים והציבוריים בארץ, והמשיך בפועלו למען הפרדת הדת מהמדינה.
הוא פעל בתנועה למען שינוי שיטת הבחירות, בליגה למניעת כפייה דתית, והוביל את התומכים בשיבת עקורי איקרית ובירעם לכפריהם.
הוא מימן את ההגנה המשפטית של דוד בן הרוש ונאשמי אירועי ואדי סאליב.
ז'בוטינסקי הרבה לכתוב מאמרים פובליציסטיים, בהם מאמר על האימפריאליזם הערבי ועל התפשטותו, תוך הדגשת הטענה שהשליטים הערבים במדינות ערב הם מיעוט השולט בכוח הזרוע ורוב האוכלוסייה כלל אינה ערבית.
הוא אף כתב מאמרים הומוריסטיים עליהם חתם בשם העט "חש בז".
פעילות למען "ארץ ישראל השלמה"
לאחר מלחמת ששת הימים היה ממקימי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
במאמריו שהופיעו בביטאון התנועה "זאת הארץ", קרא להתיישבות יהודית נרחבת ביהודה והשומרון וחבל עזה, לחיזוק הריבונות על הר הבית ולמדיניות נוקשה כלפי הטרור הערבי.
לקראת הבחירות לכנסת ב-1969, התכוון להצטרף למפלגת "המרכז החופשי", אך הלך לעולמו בטרם החל בפעילותו במפלגה.
ערי ז'בוטינסקי נפטר משטף דם במוח, בכ' בסיוון ה'תשכ"ט, 6 ביוני 1969, מספר שעות לאחר שחזר לביתו לאחר הרצאה בפני חיילים בסיני.
היה בן 58 שנים במותו.
הותיר אחריו את רעייתו, אביבה, בת, ד"ר קרני רובין-ז'בוטינסקי, ובן, זאב-יאיר.
ערי ז'בוטינסקי תרם את גופתו למדע.
לאחר שנה נקבר בחלקת משפחת ז'בוטינסקי.
ב-1978 נפטרה רעייתו אביבה ונטמנה לצידו, ליד חלקת גדולי האומה, בהר הרצל, בסמוך לקברי הוריו זאב ויוענה ז'בוטינסקי.
ערי הזהב הנסתרות (ביפנית: 太陽の子エステバン, תרגום: "אסטבן, ילד השמש"; בצרפתית: Les Mystérieuses Cités d'Or) היא סדרת אנימה בת 117 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1982 בשיתוף-פעולה יפני-צרפתי.
סדרת האנימציה היא עיבוד חופשי לספר "ערי הזהב הנסתרות" מאת הסופר האמריקני סקוט אודל.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנת 1532, ועוקבת אחר הרפתקאותיו של נער ספרדי צעיר בשם אסטבן שמצטרף למסע לעולם החדש בחיפוש אחר שבע ערי הזהב האבודות ואביו.
בסוף כל פרק שודר קטע דוקומנטרי קצר בן 2–4 דקות אשר הרחיב על הרקע לעלילת הפרק, כגון הגעת קולומבוס לאמריקה, הסערות במצר מגלן, תעלת פנמה או תרבות האינקה.
לאורך השנים הסדרה שודרה בארצות רבות ודובבה למספר שפות.
בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 1988 ושוב בשנת 1991 בדיבוב צרפתי, עם כתוביות בעברית ובהמשך בדיבוב לעברית בערוץ זום.
בשנת 1532 נער יתום ספרדי בן שתים-עשרה בשם אסטבן מצטרף למשלחת ספרדית בראשות הנווט מנדוזה.
הצוות כולל גם את שני "נושאי-כליו" הנאמנים סנצ'ו ופדרו.
המשלחת יוצאת למסע לעבר אמריקה הדרומית בחיפוש אחר אחת משבע ערי הזהב שנמצאת בעולם החדש.
אסטבן מחליט להצטרף אל הצוות בתקווה למצוא את אביו.
בנוסף לכך, אל הצוות מצטרפת גם נערה בשם זיאה, בתו של כוהן אינקה, ונער בשם טאו - הצאצא האחרון לאימפריית מו (היווה בגרסה האנגלית).
הסדרה משלבת אלמנטים אמיתיים מההיסטוריה והארכאולוגיה של אזור אמריקה הדרומית, וכמו גם אלמנטים בדיוניים שונים מסוגת המדע בדיוני.
במהלך המסע החבורה פוגשת בבני המאיה, בני האינקה והאולמקים ומגלה פלאים טכנולוגיים יוצאי דופן רבים שנוצרו במקור על ידי אימפריית מו שידעה לנצל את אנרגיית השמש.
הם מגלים בין היתר ספינה גדולה המונעת על ידי השמש (סולאריס) וכן כלי טיס מוזהב גדול דמוי קונדור (אורניתופטר) המסוגל לטוס למרחקים עצומים באמצעות אנרגיית השמש בלבד.
לאורך המסע טאו נושא עמו אנציקלופדיה המכילה מידע רב אודות הטכנולוגיות של אימפריית מו וכד מסתורי שאף אחד אינו מסוגל לפתוח, ושלפי האגדה רק הכוהן הגדול של עיר הזהב יצליח לעשות זאת.
במהלך מסעם נתקלת החבורה במכשולים רבים, בהם המושל הספרדי פיסארו, המפקד גומס, סרן גאספר, ומנוולים נוספים המעוניינים בזהב בעצמם ומאמינים כי אסטבן והילדים יהיו מסוגלים לסייע להם למצוא את ערי הזהב.
שבע ערי הזהב הוקמו על ידי אימפריית מו לפני אלפי שנים בשל החשש מפני סכסוך עולמי פוטנציאלי שעשוי לגרום להכחדה של הציוויליזציה שלהם.
הקיסר של אימפריית מו דאג לשמר את המורשת של עמו בשבע ערי הזהב שבנה באזורים שונים ברחבי העולם.
לרוע המזל, בסופו של דבר פרצה מלחמה בין אימפריית מו לאימפריית אטלנטיס, אשר במהלכה שני הצדדים השתמשו בנשק תרמו-גרעיני רב עוצמה, המכונה "נשק השמש", והשמידו זה את זה.
השרידים היחידים למלחמה העתיקה הזו נמצאים באגדות האינקה, המתועדות בקיפו מוזהב אותו רק זיאה מסוגלת לפענח.
מידע זה תרם רבות לכך שמנדוזה, גומז, גאספרד ופרנסיסקו פיזארו בחרו לצאת לחיפוש אובססיבי אחר שבע ערי הזהב באזור אמריקה הדרומית.
אסטבן מקווה למצוא את אביו האבוד באמריקה הדרומית.
בנוסף לכך הוא חולק קשר מיוחד עם מנדוזה, אשר חילץ אותו מספינה טובעת כתינוק.
לאסטבן יש גם יכולת ייחודית וקסומה לגרום לשמש להופיע - יכולת שמתגלה כנכס שלא יסולא בפז לאורך כל הסדרה.
זיאה גם כן מחפשת את אביה, ממנו נלקחה כאשר היא נחטפה והובאה לספרד כמתנה לנסיכה מרגריטה כאשר היא הייתה בת שבע.
זיאה נושאת תליון זהה לזה של אסטבן.
טאו מעוניין לגלות מידע נוסף הנוגע למורשת של אבותיו.
טאו מחזיק ברשותו אנציקלופדיה המכילה ידע נרחב אודות הטכנולוגיות האבודות של אימפריית מו, וכמו גם כד מסתורי שעל פי האגדה רק הכהן הגדול של עיר הזהב יהיה מסוגל לפתוח.
בהמשך הסדרה מתגלה שהכד הוא למעשה מערכת קירור לכור ההיתוך של עיר הזהב.
המטרה העיקרית של מנדוזה, סנצ'ו ופדרו היא למצוא זהב, אבל נראה שמנדוזה מחבב את שלושת הילדים.
האולמקים הם צאצאיהם של ניצולי המלחמה העולמית שהסתתרו במערה במעמקי הר.
רק כמות מעטה של אולמקים מתוך אותה הציוויליזציה הצליחו לשרוד, משום שהם היו מושעים בתרדמת קריוגנית.
נדמה כי האולמקים אינם אנושיים לגמרי, ואם אי פעם הם היו אנושיים, הם עברו מוטציה חמורה כתוצאה מהמלחמה הגרעינית שהשמידה את הציוויליזציה שלהם.
האולמקים נמוכים ורזים, בעלי אוזניים מחודדות, והם אינטליגנטיים במיוחד, אם כי הם גם ערמומיים ואנוכיים.
האולמקים מעוניינים בחפץ המכונה "הירושה הגדולה" (Le grand héritage), שהם מאמינים שנמצא בעיר הזהב ויהיה מסוגל להפעיל את המערכות הקריוגניות שלהם ולרפא את המוטציות והמחלות הפיזיות שפקדו את החברה שלהם כתוצאה מהמלחמה.
למרות שהטכנולוגיה שלהם היא פרימיטיבית יחסית, עם כלי נשק כמו חרבות וחניתות, יש להם מכונות מתקדמות כמו מכשירי הקפאה קריוגניים וספינות מרחפות.
מנדוזה מצליח לשבש את מערכת ההקפאה הקריוגנית של האולמקים כאשר הוא עוצר את תהליך ההקפאה שכבר החל בילדים ומשחרר אותם.
האולמקים יוצאים בעקבותיהם בתקווה שיצליחו לתפוס את הילדים ולהשיג את ליבת כור ההיתוך של עיר הזהב.
בסופו של דבר, האולמקים מצליחים להשיג את ליבת כור ההיתוך של עיר הזהב.
הכהן הגדול של ערי הזהב, שמתגלה כאביו של אסטבן, מקריב את עצמו כדי להשתיל בהצלחה את יחידת ה"כד" של טאו, אשר למעשה היה יחידת בקרה.
הוא בוחר שלא לחשוף בפני אסטבן כי הוא אביו, למרות זאת, ייתכן שאסטבן הבין זאת בעצמו.
מנדוזה, סנצ'ו ופדרו מצליחים לחלץ מעט זהב לפני קריסת העיר, מה שמבטיח את עושרם עם שובם לספרד.
בסיום הסדרה אסטבן וחבריו יוצאים למסע על פני האוקיינוס השקט על סיפון הקונדור המוזהב המעופף בחיפוש אחר יתר ערי הזהב הנסתרות.
אסטבן (Esteban) - יתום בן שתים עשרה שגדל בספרד, אך ממוצא אטלנטי, שמצטרף לנווט מנדוזה בחיפוש אחר שבע ערי הזהב בעולם החדש כדי לגלות את זהותו האמיתית.
אסטבן עונד על צווארו את חציו האחד של שני "תליוני שמש" (מנדוסה מחזיק בחלק השני).
אסטבן הוא נער אמיץ, אוהב הרפתקאות ואימפולסיבי מאוד.
זיאה (Zia) - ילדה בת אחת עשרה.
זיאה נחטפה מארצה על ידי הפולשים הספרדים כאשר הייתה בת שש, הובאה לספרד וניתנה כמתנה לנסיכה מרגריטה.
זיאה היא בעלת חשיבות רבה לספרדים בשל יכולתה הייחודית לקרוא קיפו שמכיליים את כתבי הסתרים של בני האינקה.
זיאה עונדת "תליון שמש" זהה לזה של אסטבן.
טאו (Tao) - נער בן שלוש-עשרה.
הצאצא האחרון לציוויליזציית מו העתיקה אשר מצטרף לחבורה במטרה למצוא את ערי הזהב הנסתרות כדי לגלות את סודות עמו.
מנדוזה (Mendoza) - נווט בצי הספרדי בעל כישורי לחימה אשר בדומה לשאר הספרדים מטרתו אחת - זהב.
מנדוזה מלווה בשני "נושאי-כלים" - סאנצ'ו ופדרו.
מנדוסה ניסה במשך שנים רבות למצוא מידע על ערי הזהב המסתוריות.
רוב האתרים שבהם מתרחשת עלילת הסדרה מתבססים על אתרים ארכאולוגיים וממצאים אמיתיים, אשר אוירו בדייקנות ובפירוט רב.
אף על פי כן, כדי שניתן יהיה לשלבם בעלילת הסדרה, נאלצו היוצרים לשנות את המיקום של חלקם.
להלן רשימה של הערים המפורסמות ביותר והערים הבדיוניות המתבססות עליהן (לפי סדר הופעתן בסדרה):
צ'יצ'ן איצה, טיוואנאקו ואושמאל (מופיעים בפתיח הסדרה)
אויאנטאיטמבו וסקסייוומאן (מצודת הנשר השחור)
מאצ'ו פיצ'ו (עיר הפסגה הגבוהה)
קאבה, לאבנה, וטיקאל (העיר החרבה השנייה)
מערת לולטון (העיר החרבה השלישית)
המסע בים (האוקיינוס האטלנטי, מצר מגלן, האוקיינוס השקט):
אמריקה הדרומית, ארץ האינקה (כיום אקוודור, פרו):
אלטיפלאנו, הרי האנדים (כיום בוליביה):
18. הטיסה הראשונה של הקונדור הגדול (Le premier vol du Grand Condor)
יער-העד של נהר האמזונאס (כיום בברזיל):
ארץ המאיה, חצי האי יוקטן (כיום בשטחי גואטמלה, בליז ומקסיקו):
36. דו-קרב אווירי (Duel aérien)
הזהב אינו מעניין אותו; הוא חולם לצייר מפות של אזורים המסומנים בינתיים כ"לא ידוע".
בין חברי המשלחת: קפטן מנדוסה (Captain Mendoza) האכזר וצמא-הזהב וכן זיה טרויאנו (Zia Troyano), מתורגמנית בת שלוש-עשרה מבני הנאיאריט.
שנתיים מאז יציאת המשלחת אסטבן בן השבע-עשרה הוא היחיד ששרד מכל חבריה (מלבד זיאה, אשר שבה לכפרה).
הספר כתוב בצורת זכרונותיו של אסטבן, היושב כעת בכלא בוורה-קרוס שבמקסיקו, מואשם בכך שלא מסר חמישית מן האוצר שמצאו לקופת המלך כנדרש בחוק.
אסטבן כותב כדי להבין את עצמו, להבין מה אירע לו במהלך השנתיים הללו של קדחת הזהב המאיימת על כל חברי המשלחת והאם בעקבות כל מה שקרה הוא ראוי עדיין להיקרא אדם.
כמו כן ניתן לזהות בסדרה אלמנטים מתוך ספרים נוספים מאת סקוט אודל:
The Island of the Blue Dolphins ("אי הדולפינים הכחולים") וכן ההמשך שלו, Zia
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 יצאו לשווקים ברחבי העולם כמה מהדורות DVD של הסדרה המקורית.
חלק ממארזי ה-DVD של עונות הסדרה כוללים בנוסף לכל 39 הפרקים תוספות מיוחדות שונות, כגון ראיונות עם צוות ההפקה והמדבבים של הסדרה, קטעים שהוסרו במקור מהסדרה המקורית והרישומים המקוריים שבהם צוירו מראש ה'שוטים' של עלילת הסדרה.
בשנת 2000 יצאה לשווקים בצרפת מהדורת ה-DVD של הסדרה בגרסה הצרפתית הכוללת שישה תקליטורי DVD.
39 הפרקים של הסדרה המקורית בגרסה האנגלית יצאו לשווקים בבריטניה ב-23 ביוני 2008. מהדורת ה-DVD יצאה לשווקים באוסטרליה במהלך אוגוסט 2008 ובצפון אמריקה ב-7 באפריל 2009.
פסקול הסדרה הצרפתי, השונה מן היפני, הולחן והופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי.
את שיר הנושא ביצע נועם קניאל.
ברנרד דייריה (Bernard Deyries), שהשתתף בהפקת הסדרה המקורית, יהיה מעורב גם בהפקת סדרת ההמשך.
ברנרד דייריה ציין בראיון וידאו במהדורת ה-DVD של הסדרה המקורית, אשר יצאה לשווקים במרץ 2008, כי התכנון הראשוני היה לייצר שבע סדרות, אחת לחיפוש אחר כל עיר זהב.
בדצמבר 2012, כמעט 30 שנה אחרי העונה הראשונה, עלתה לאוויר עונה שנייה, בת 26 פרקים חדשים בערוץ הצרפתי TF1. הדמויות נשארו ללא שינוי אך עוצבו מחדש, העלילה ממשיכה מאותו המקום בו נפסקה בסדרה המקורית.
את המוזיקה לסדרת המשך שהופקה על ידי הערוצים הצרפתי והבלגי הלחין נועם קניאל.
סדרת ההמשך שודרה בישראל בערוץ Zoom בדיבוב לעברית.
במרץ 2007 רכשה חברת ההפקה Movie Plus Group את הזכויות על הזיכיון מרשת NHK והודיעו כי הם מתכננים להפיק סרט קולנוע מונפש באורך מלא אשר יתבסס על העלילה המקורית של הסדרה.
הפרויקט נכנס לשלבי הפקה במהלך 2008, אולם ככל הנראה חברת ההפקה החליטה לבסוף לדחות או לבטל את הפקת הסרט שכן באמצע שנת 2009 הורידה חברת Movie Plus Group כל אזכור לפרויקט מאתר האינטרנט של החברה.
אזור ערי המעבר , המכונה גם דרום-מזרח מחוז לוס אנג'לס , הוא אזור עירוני גדול בדרום-מזרח מחוז לוס אנג'לס, המשתרע בין העיר לוס אנג'לס, מחוז אורנג' והאוקיינוס השקט.
מקבץ הערים זכה לכינוי "ערי המעבר" משום שהערים הללו משמשות כנקודת מעבר בין אזור לוס אנג'לס ואזור מחוז אורנג'.
נכון ל-2021 האזור כולל כ-2 מיליון תושבים.
האזור כולל כולל כמה מהאזורים העירוניים בעלי צפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר בארצות הברית.
בדומה לאזורים אחרים בלוס אנג'לס, גם הדמוגרפיה של אזור ערי המעבר מאופיינת באוכלוסייה בעלת מגוון אתני רב יחסית.
העיר הגדולה ביותר באזור זה היא לונג ביץ' עם 461,522 תושבים (נכון ל-2006) ואחריה נמצאת העיר לייקווד עם 79,345 תושבים (נכון ל-2006).
האזור כולל בתוכו גם כמה ערים מאזורים אחרים בלוס אנג'לס כגון סאות' ביי ואיסט לוס אנג'לס.
בדומה לאזור דרום לוס אנג'לס גם בערי המעבר ישנה רמת פשיעה גבוהה, ואפילו גבוהה יותר והאזור מוצף בכנופיות רחוב, בייחוד בעיר קומפטון.
מבחינה היסטורית אזור ערי המעבר שימש כמרכז הייצור התעשייתי של אזור לוס אנג'לס רבתי ותהליך העיור של האזור החל במהלך העשור הראשון של המאה ה-20.
שמות ערי המחוז לפי סדר האלפבית האנגלי:
ערי הובר הוא כינוי ציני לשכונות אוהלים ופחונים שבהם נאלצו אמריקנים רבים לגור בתקופת השפל הגדול בארצות הברית.
שכונות אלו הופיעו לאחר תחילת המשבר, ב"יום חמישי השחור", ה-24 באוקטובר 1929, ונשארו מאוכלסות עד סוף שנות ה-40. הכינוי בא ללעוג לנשיא ארצות הברית ה-31, הרברט הובר, שכיהן לפני המשבר ובמהלכו.
רבים ראו בשלטונו הרפובליקני הליברלי את הגורם המרכזי למשבר ולמצבם.
כתוצאה מקריסת הבורסה ומסגירת מפעלי תעשייה ועסקים רבים, איבדו התושבים את עבודתם ואת רכושם ונאלצו לגור בעיירות אלו, בתנאי מחיה קשים וברעב.
בתיהם היו מורכבים ממבני פח, קרטון, עץ וכל חומר בסיסי שאותו היו יכולים למצוא.
שימוש לועג בשמו של הובר ניתן מאוחר יותר גם לדברים נוספים:
עגלות הסוסים נקראו "עגלות הובר" משום שהאזרחים נאלצו לנוע בעזרתן, כי לא היה להם כסף לדלק.
השם "שמיכות הובר" ניתן לעיתונים שבהם נאלצו להתכסות התושבים.
עָרֵי הַלְּוִיִּם הן ארבעים ושמונה ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים.
לפי ספר סדר הדורות, חלוקת הארץ הסתיימה בשנת ב'תק"ג (1257 לפנה"ס).
כל אחד מהשבטים העניק בין שלוש לשש ערים מנחלתו.
ערי הלויים חולקו בין בני גרשון, קהת ומררי כך שלכהנים ולבני גרשון מספר הערים היו 13 לכל קבוצה, בני מררי קיבלו 12 ערים ובני קהת שאינם כהנים קיבלו 10 ערים.
ערי הלויים שניתנו לכהנים נקראו גם ערי כהנים.
המחקר ההיסטורי והארכאולוגי מציג תמונה מורכבת יותר של המציאות ההיסטורית ושל התמונה היישובית הממשית שמאחורי רשימת ערי הלויים והכהנים, כמתואר בפרק האחרון בערך זה.
מקור הציווי על ערי הלויים שספר במדבר, אינו מתקשר רק לערי הלויים עצמם, אלא לשני דברים נוספים: תחום שבת וטעמי המקרא
יש מחלוקת האם תחום שבת במרחק של אלפיים אמה לכל צד, מקורו מדאורייתא, או מקור ההגבלה לאלפיים אמה הוא מדרבנן.
הטוענים כי תחום שבת עד אלפיים אמה הוא מהתורה, מביאים לכך ראייה מגזרה שווה בין הפסוק , לבין מקור הציווי על ערי הלויים שבחומש במדבר שם נאמר "ומדותם מחוץ לעיר את פאת קדמה אלפיים באמה".
בנוסף, בפסוק החמישי של מקור הציווי על ערי הלויים שבספר במדבר, בקטע , מופיעים שניים מטעמי המקרא שאינם מופיעים ביתר התורה כולה, והם קרויים קרני פרה (֟) וירח בן יומו (֪), בסדר לפיו מופיע הטעם "מונח" לפני הטעמים הללו, לאחר מכן מופיע ירח בן יומו, ובסוף קרני פרה.
מטרתם של הערים הללו לשמש ללויים מקום מגורים בארץ ישראל, מפני ששבט זה לא קיבל חלק ונחלה בארץ כשאר השבטים, משתי סיבות עיקריות:
יעקב גזר על שמעון ולוי באחרית ימיו , וזאת עקב הריגתם את שכם כתגובה למעשה דינה.
שבט לוי עבד במשכן ובבית המקדש בתור משרתי ה', ו, כלומר: מאחר שהם משרתי ה', נחלתם היא רק השכר הראוי לעבודתם במקדש, ולא נחלות מעבר לכך.
הציווי על ערי הלויים מופיע בפרשה האחרונה של ספר במדבר, פרשת מסעי, ב.
הפרקים האחרונים בפרשה זו (סוף עד ), יחד עם פרק זה, עוסקים בחלוקת הארץ.
ממקור זה ניתן ללמוד את הסיבה לכך שכל שבט לא תרם את אותו מספר זהה של ערים, שלפי הכתוב כאן כל שבט נתן מספר ערים לפי גודל שטחו.
גם בספר ויקרא, בפרשת בהר, מופיע מקור העוסק בגאולת שטחי ערי הלויים.
מתוך 48 הערים הללו, 6 ערים שימשו כערי מקלט, והם: קדש, שכם, קריית ארבע, בצר, ראמות וגולן.
לדעת בעל ספר החינוך הסיבה לכך היא משום דרגת הקדושה הגבוהה של הלויים, וגם משום שהם לא יגעו בו לרעה.
מהמקור שבספר במדבר, ניתן ללמוד את הציווי על נתינת מגרשי הערים ללויים.
במשנה, במסכת סוטה, מובאות שתי דעות לפירוש הסתירה בין הפסוקים , העוסקים בשטח המגרשים.
רבי עקיבא פירש את ה"אלף אמה" שבהתחלה לשטח המגרש, ואילו ה"אלפיים אמה" שלאחר מכן פירש שהן המקור לתחום שבת מדאורייתא, ולעומתו, רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי פירש, שה"אלף אמה" הן לשטח המגרש, ואילו ה"אלפיים אמה" הן לשטח השדות והכרמים של העיר.
מפני שרבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי לא ציין את השטח הכללי של השדות והכרמים עם המגרשים, נוצרה על כך מחלוקת בין הפרשנים.
לדעת הרמב"ם, אורך מגרשי ערי הלויים היו במרחק של עד שלושת אלפים אמה מהעיר עצמה, מתוכם אלף האמה הסמוכות יותר לעיר שימשו כמגרש, ואילו אלפיים האמה החיצוניות יותר שימשו כשדות וככרמים.
לדעת רש"י והרמב"ן, גבול מגרשי ערי הלויים היה עד אלפיים אמה מחוץ לעיר, ומתוך אותם אלפיים אמה, אלף האמות החיצוניות שימשו ככרמים וכשדות, ואלף האמות הפנימיות היו המגרש עצמו.
בנוסף לכך, שניהם טוענים כי אלף האמה הפנימיות של המגרשים שנתרמו היו לצורך נוי, ואסור לבנות באותם מגרשים בתים או לנטוע שם עצים.
מהמקור שבספר ויקרא, ניתן ללמוד כי קיים איסור למכור או לשנות את ייעוד הקרקעות של ערים אלו, וגם ששטחיהן הם גאולת עולם ללויים.
ספר החינוך מנמק זאת בטענה שערים אלו היו נאות ביותר, ואם ימכרו או יחליפו שטחים מערי הלויים, זה יראה כאילו יש גנאי בשטחים הנאים של ערי הלויים.
במשנה, בסוף מסכת ערכין, נכתבו דינים הקשורים לדינים המוזכרים במקור שבספר ויקרא.
אסור לשנות את ייעוד חלקי ערי הלויים, כלומר, אסור בערי הלויים להפוך את שדה העיר למגרש ולהפך, וגם לא להפוך חלק מהעיר עצמה למגרש העיר, ולהפך.
דין זה לא יוחס מלכתחילה ספציפית לערי הלויים, אך רבי אליעזר במשנה, ציין כי דין זה מתייחס לערי לויים.
הלויים והכהנים יכולים לגאול את בתי עיר החומה שלהם בערים אלו בכל זמן שיחפצו בכך, לפי הכתוב במקור ערי הלויים שבספר ויקרא , ולא במגבלת זמן כמו בבתי עיר חומה של ישראל, שיכולים להיגאל רק עד שנה לאחר המכירה.
אם לישראל יש בית עיר חומה בשטח של ערי הלויים, רבי יהודה הנשיא טוען שהוא גואל כישראל אחר, שבית עיר חומתו נמצא בשטח ערי ישראל, עד לשנה מתום המכירה, ואילו חכמים סוברים שהוא יכול לגאול את בית עיר חומתו בערים אלו כלויים.
רשימת הערים מופיעה בשני ספרים בתנ"ך: בספר יהושע וגם בדברי הימים, ובין שתי הרשימות ישנם מספר הבדלים.
בטבלה להלן, מוצגים בכל עמודה (המחולקת לשני טורים משניים) רשימת הערים שנתנו לכל קבוצה מהלויים.
בטור המשני מימין מופיעה הרשימה מספר יהושע, ואילו בצד השני, מופיעה הרשימה מדברי הימים.
+ערי הלויים לפי ספר יהושע ולפי ספר דברי הימיםהכהנים
נחלות יהודה, שמעון ובנימיןבני גרשון
נחלות יששכר, אשר, נפתלי וחצי מנשה המזרחיבני קהת
נחלות אפרים, דן וחצי מנשה המערביבני מררי
נחלות ראובן, גד וזבולוןיהושעדברי הימיםיהושעדברי הימיםיהושעדברי הימיםיהושעדברי הימיםקריית ארבעחברוןגולןגולןשכםשכםבצרבצראֶשְׁתְּמוֹעַאֶשְתְּמֹעַקֶדֶשקֶדֶשאַיָּלוֹןאַיָלוֹןרמתראמותבית שמשבית שמשבְּעֶשְׁתְּרָהעַשְׁתָּרוֹתבית חֹרוֹןבית חוֹרוֹןחשבוןחשבוןגבעגֶבַעדָבְרַתדָבְרַתגזרגזריַהְצָהיַהְצָהדְּבִרדבירחַמֹּת דֹּארחַמּוֹןגַּת רִמּוֹןגַת רִמּוֹןיַעְזֵריַעְזֵירחֹלֹןחִילֵןרְחׁברְחֹבגַּת רִמּוֹןבִּלְעָםמַחֲנַיִםמַחֲנַיִםיַתִּריַתִּרעַבְדּוֹןעַבְדּוֹןקִבְצַיִםיָקְמְעָםמֵיפַעַתמֵיפַעַתלִבְנָהלִבְנָהקַרְתָּןקִרְיָתַיִםתַּעְנַךְעָנֵרקְדֵמוֹתקְדֵמוֹתעֲנָתוֹתעֲנָתוֹתחֶלְקָתחוּקֹקאֶלְתְּקֵאדִּמְנָהרִמּוֹנוֹעַלְמוֹןעָלֶמֶתיַרְמוּתרָאמוֹת (בגליל)גִבְּתוֹןיקנעםתָּבוֹרעַיִןעָשָׁןעין גניםעָנֵםקַרְתָּהיֻטָּהקִשְׁיוֹןקֶדֶשנהללגבעוןמִשְאָלמָשָׁל
לאחר קביעת ערי הלויים הראשיות, הוסיפו עוד ערי לויים במהלך תקופת בית ראשון, ביניהם עיר הכהנים נוב, המוזכרת בספר שמואל.
חלק מהערים הללו נהיו ידועים בזכות אירועים שהתרחשו בהם על פי התנ"ך כדוגמת נוב, שבה התבצע הטבח בנוב עיר הכהנים על ידי שאול, או ענתות, ממנה הגיע הנביא ירמיהו הכהן.
על-פי הכתוב בדברי הימים, בתקופת ירבעם מלך ישראל, נאלצו הלויים לעזוב את עריהם שבממלכת ישראל ולעבור לממלכת יהודה, היות שירבעם השבית אותם מתפקידיהם ומינה כוהנים אחרים תחתם: כִּי-עָזְבוּ הַלְוִיִּם אֶת-מִגְרְשֵׁיהֶם וַאֲחֻזָּתָם וַיֵּלְכוּ לִיהוּדָה וְלִירוּשָׁלִָם כִּי-הִזְנִיחָם יָרָבְעָם וּבָנָיו מִכַּהֵן לַיהוָה.
על-פי פרשני המקרא, מעבר זה נבע מכך שירבעם לא אפשר לכהנים וללויים שבממלכתו ללכת לעבוד בבית המקדש, אלא כפה עליהם להשתתף בעבודת הבמות שהייתה בממלכת ישראל (בעודם לא מכהנים ככהני הבמות, אלא כפשוטים בעם).
מתוך 48 ערי הלויים שברשימת יהושע, 35 שכנו בממלכת ישראל, כך שמדובר בלא מעט אנשים שנאלצו לעבור ליהודה, וייתכן כי חמש עשרה ערי המבצר שבנה רחבעם מלך יהודה נועדו להתיישבות של הלויים שהגיעו מממלכת ישראל.
הלויים חיזקו את שלטונו של רחבעם במשך שלוש שנים, עד אשר החל לחטוא בעבודה זרה ולכן נענש במסע שישק.
לפי התלמוד, משחרב בית המקדש הראשון "בטלו ערי מגרש" - ערי הלויים.
בתקופת בית שני, אין אזכור חד משמעי לקיומה של עיר לויים/כהנים.
ב, אף נאמר: "וישבו הכהנים והלוים ומן-העם והמשררים והשוערים והנתינים בעריהם וכל-ישראל בעריהם".אך ישנן דעות הסוברות כי העיר מודיעים שמשה כעיר כהנים באותה תקופה, בין היתר מפני שבמסכת חגיגה במשנה רשום שכלי חרס שנמכרו מעיר זו לירושלים טהורים, והכהנים היו צריכים להיזהר במיוחד בענייני טומאה וטהרה.
בספר נחמיה מוזכרות ערי מחוז שבהן ישבו הלויים שחזרו לארץ אחרי גלות בבל, ושמופיעות גם ברשימת ערי המבצר של רחבעם (אך לא ברשימת ערי הלויים בספר יהושע), לדוגמה – עיר 'הפלך' (כינוי למחוז בתקופה הפרסית) קעילה, שבראש מחצית המחוז שלה עמדו הלויים ממשפחת חֵנָדָד.
כיום, לא קיימות עוד ערי לויים או ערי כהנים.
בביקורת המקרא רווחת ההשערה שרשימות ערי הלויים היו מיושמות רק בימי ממלכת ישראל המאוחדת.
היחס בין ערי הלוויים לנחלות השבטים מהן הוקצו, נחשב לתואם את נחלות השבטים כפי שהיו לאחר כיבושי דוד ושינויים מנהליים שמשוער שערך.
בעוד שהערים שהוקצו מנחלת יהודה ושמעון הן ישראליות ומרוכזות באזור מצומצם שמשוער שמהווה את נחלתו הגרעינית של שבט לוי, שאר הערים כנראה נכבשו רק בימי דוד והוענקו לנאמניו.
בנוסף, לפי הסברה ששמות משפחות הלוויים המוזכרים בתורה מייצגים את האזורים בהם ישבו, החוקרים הסיקו שמשפחות לויים ישבו בערי הכוהנים, לדוגמה משפחת "החברוני" בחברון, ו"הלבני" בלבנה.
בנוסף, מסיפור פילגש בגבעה עולה שבראשית תקופת השופטים גבע בנימין לא יושבה בידי כוהנים אלא בבני בנימין.
לאחר פילוג הממלכה, הסידור השתנה, שכן ירבעם מלך ישראל מינה כוהנים מבני השבטים האחרים, והלוויים שבתחומי ממלכתו עזבו את אחוזותיהם ונספחו לממלכת יהודה.
המושג של "ערי לויים" אינו מוכר מהספרות של ימי בית ראשון, אלא רק מספר יחזקאל המדבר על חלוקה שונה של נחלות הלויים והכהנים, ומספרות ימי בית שני.
מניתוח המגמה, הלשון והסגנון של הרשימות, הסיקו חוקרים רבים שהן נוספו בידי מחבר מהאסכולה הכהנית (מקור P) בתקופה הפרסית בארץ ישראל, על בסיס תעודות מנהליות מתקופת הממלכה המאוחדת.
השערה זו רואה ברשימות הסותרות שבספר יהושע ושבדברי הימים, גרסאות משובשות של רשימה מקורית אחת.
חוקרים אחרים ראו את שתי הרשימות כמשקפות התפתחות היסטורית, כשבספר יהושע מוצגת תוכנית להקצאת ערים ללוויים לפי ציווי התורה, ובדברי הימים מוצגת השתלשלות המצב בתקופה מאוחרת יותר.
את המחקר המודרני ברשימת ערי הלויים והכהנים פתח בנימין מזר, אשר סבר כי הערים הן מרכזי מינהל שארגן שלמה הצעיר בסוף ימי דוד כמתואר ב-, כשללויים תפקיד מרכזי במינהל ולא רק בפולחן.
מכלול הערים מתאים לדעתו לתחום הממלכה המאוחדת של דוד ושלמה, אך הן מקובצות בכמה גושים.
את ניתוח הרשימות לאור המשך המחקר הביא נדב נאמן, הסבור שנחלות השבטים כפי שתוארו במקרא אינן מבטאות מצב שבטי או מנהלי שהיה קיים אי פעם במציאות.
לדעתו, רק 13 ערי בני אהרון (שביהודה ובבנימין) מהוות גרעין היסטורי לרשימה.
מחברה המאוחר נטל 13 ערים אלה והשלימן לסכימת 48 הערים הבלתי היסטורית, תוך שימוש בשמות שלקח מרשימות ערי המקלט ובעיקר מרשימת גבולות השבטים; רשימה זו אף היא אינה היסטורית לשיטתו, אבל משקפת היקף טריטוריאלי מימי הממלכה המאוחדת, כפי שנאמן תפס אותו בעת חיבור מאמרו המקיף בנושא (1986).
במסגרת המחקר הארכאולוגי וההיסטורי ביהודה, הושם דגש על ייחודו של ריכוז ערי הלויים בהר יהודה.
הרשימה כוללת 9 ערים ביהודה וכביכול גם בשמעון, מבלי להפריד ביניהם.
אבל למעשה כל הערים הן מיהודה בלבד, למעט אולי עשן, הנזכרת ברשימת ערי יהודה בשפלה לצד לבנה ולכן סביר שבה מדובר, אבל גם ברשימת ערי שמעון.
בהר נזכרות 6 ערים, וכולן באזור שמחברון ודרומה: חברון עצמה, יתיר, אשתמוע, חלן, דביר, יוטה.
ריכוז זה מהווה חריגה בולטת מהסכמטיות הבולטת של הרשימה, שבה מוקצות לכל שבט 4 ערים כך שהמניין הכולל הוא 48.
לדעת אבי עופר, הנסמכת על סקר הר יהודה, ריכוז ערי הלויים בדרום יהודה נראה יותר מכל כמשקף ריכוז התיישבותי פשוטו כמשמעו, באזור בעל ייחוד אקולוגי.
ערי ההר נסקרו ובחלקן גם נחפרו, כמתואר בערכים הנפרדים של כל אחת מהן.
חלקן התקיימו כבר בתקופת הברזל 1 ("ההתנחלות"), אחרות נושבו רק בתקופת הברזל 2א, היינו ראשית תקופת המלוכה.
עַרִיִים (שם מדעי: Lauraceae) היא משפחה בסדרת העראים, הנקראת בעקבות שם הסוג ער.
זהו גם הסוג היחיד במשפחה שמיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל על ידי מין אחד, ער אציל המכונה 'דפנה'.
מקור השם 'ער' נגזר מהכינוי 'ערירי, בודד' שכן השם הלטיני של הסוג ער, Laurus, מגיע מהמילה לאורה שפירושה מקום התבודדות לנזירים.
מיניה נפוצים באזורים טרופיים וסובטרופיים, בעיקר.
דרום-מזרח יבשת אסיה ויערות הגשם של ברזיל מהווים מוקדי התמיינות עיקריים של משפחה זו.
בני משפחה זו הם עצים או שיחים.
כיאה למשפחה טרופית, מרבית המינים ירוקי-עד בעוד מינים שתפוצתם באזורים ממוזגים יותר נשירים.
ארומטיות מאפיינת את עליהם וחלקיהם המעוצים של מיני משפחה זו.
לתכונה זו חשיבות בערכם הכלכלי של חלק ממיני המשפחה.
העלים מסודרים באופן מסורג על הגבעול, כאשר העלים לרוב פשוטים ונוקשים במקצת ('גלדניים').
התפרחות מתפתחות בדדך-כלל מחיק העלים.
הפרחים אינם בולטים, כשצבעי עלי הכותרת הנפוצים של הם ירוק, צהוב ולבן.
מספר האבקנים משתנה, וקיים מעבר בין אבקנים פוריים לבין סטמינודים (קשקשים דמויי-אבקן).
זהו אחד מסימני הפרימיטיביות של המשפחה, כלומר, שהיא ממוקמת נמוך בסולם הפילוגנטי.
שחלת הפרח היא עילית, ואיברי הרבייה הנקביים בודדים: מגורה אחת, ביצית אחת, עלי אחד.
הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס ענבה או בית-גלעין.
למספר מינים ממשפחה זו חשיבות כלכלית עבור האדם, כאשר מינים ממשפחה זו משמשים באופן מגוון למדי את צורכי המין האנושי.
השימוש רחב-ההיקף ביותר, בייחוד בישראל, הוא בפרי הנאכל של האבוקדו (Persea americana), וכן מין זה משמש כעץ נוי בגנים.
תבלין הקינמון מקובל כתוספת למאכלים מתוקים.
הקינמון מופק מקליפת העץ; זהו אחד משני הגידולים החקלאיים היחידים שלקליפתם ערך מסחרי- השני הוא אלון השעם.
עליו היבשים של הער האציל משמשים לתיבול.
טעמה של בירת שורשים הופק במקור מצמח ממשפחת העריים.
מספר בלתי-מבוטל של מינים נוספים משמש את האדם לבושם, רוקחות, רפואה עממית, הפקת שמני מאכל, שמנים אתריים ועוד.
עֵרִי גְּלַס (German: Erich Glas); (29 ביוני 1897 – 23 בינואר 1973) היה צייר, מעצב גרפי, מאייר וצלם ישראלי יליד גרמניה.
הוא תרם לאומנות הגרפית המודרניסטית המוקדמת בגרמניה, ומאוחר יותר היה דמות חשובה בחיי האומנות של התנועה הקיבוצית בתקופת המנדט הבריטי ולאחר קום המדינה.
גלס מוכר במיוחד בזכות ספר חיתוכי הלינולאום שלו "לילות" (1945), המתאר את זוועות השואה.
גלס נולד בברלין בגרמניה תחת השם אריך גלס (Erich Glas).
במלחמת העולם הראשונה לחם ביחידת קומנדו וכטייס קרב בצבא הקייזר.
למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן ובין השנים 1919–1920 בבית הספר באוהאוס בוויימאר אצל ליונל פיינינגר ויוהנס איטן.
התמחה במיוחד בעבודות הדפסים בחיתוכי עץ ובלינולאום.
למד גם בבית הספר הגבוה לאמנות "הוכשולה פיר קונסטארציהונג" בברלין, ככל הנראה אצל וילי ייקל ופיליפ פרנק.
הצטרף לקבוצת "ריינלנד הצעירה" Junge Rheinland ונמנה עם ידידיו של האמן אלפרד קובין.
אחרי שנת 1926 עבד אריך גלס כגרפיקאי עצמאי בוויימאר ובברלין.
כמו כן עסק בהוראת ציור וגרפיקה.
באותה תקופה יצירתו הושפעה ממקס ליברמן.
בשנים 1932–1933, בנסיבות המאבקים הפוליטיים הגורליים שעברו על גרמניה, פנה גלס יותר אל הציור המגויס, בעיקר הסאטירי.
בשנת 1933 עבד גם כצלם עיתונות.
אחרי עליית הנאצים לשלטון בשנת 1934 עלה לארץ ישראל יחד עם משפחתו והתיישב בקיבוץ יגור.
בארץ ישראל עיברת את שמו הפרטי לערי ונעשה מעורב כ"אמן של ההתיישבות העובדת".
בכל התחומים שהיה מוכשר בהם: כצייר, גרפיקאי, מאייר וצלם.
השתתף בתערוכות שאורגנו סביבה – בבית פבזנר בחיפה, בשנת 1940, בתערוכות שבמסגרת הקיבוץ המאוחד.
כחבר ב"הגנה" בימי המאבק לעצמאות חזר להשתמש בניסיונו הצבאי וביצע טיסות לאיסוף מודיעין.
בשנת 1957 עזב את הקיבוץ והתיישב בעכו.
בשנת 1955 הציג בתערוכה קבוצתית בעכו.
בשנת 1967 לקח חלק בתערוכה הראשונה לרישום גרפי בישראל, במוזיאון בחיפה.
יצירותיו הוצגו בתערוכה "קומונה מחייכת" (2006).
צילומים שיצר בעזרת אשתו, זיוה, על העיר העתיקה בעכו הוצגו במסגרת תערוכה "עשור לעכו" ב-1958.
מנישואיו לאישה יהודייה, מילֶה, נולד בנו גוטהארד, לימים הממציא הישראלי עוזי גל.
מנישואיו לאשתו השנייה, סוזנה, נולדו שלושה בנים: מיכאל, יורם וראובן.
"טוֹסה ניקי" מאת קי נו צוראוקי
האגדה "הזמיר" מאת האנס כריסטיאן אנדרסן
"המוזיקה של בטהובן" מאת גתה
אלבום "לעבור את הלילה" (1943) מוקדש לנושא השואה והגבורה.
ערי הזהב הנסתרות הוא רומן היסטורי לילדים מאת סופר הילדים האמריקני סקוט אודל אשר יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1966.
הספק עוסק בקונקיסטאדורים וביחס של הכובשים לעמים הילידיים של יבשת אמריקה, וכן מעלה סוגיות של מצפון ומוסר מול תאוות בצע.
הספר היווה מקור השראה לסדרת האנימה "ערי הזהב הנסתרות".
בשנת 1540 מצטרף אסטבן דה סנדובל (Estéban de Sandoval), צייר מפות בן חמש-עשרה, למשלחת ספרדית אל אזור סיבולה (Cìbola) המסתורי (באזור דרום-מערב ארצות הברית של ימינו) בחיפוש אחר שבע ערי הזהב של סיבולה.
בין חברי המשלחת: קפיטן מנדוסה (Captain Mendoza) האכזר וצמא-הזהב וכן זיאה טרויאנו (Zia Troyano), מתורגמנית בת שלוש-עשרה מבני הנאיאריט.
הספר כתוב בצורת זכרונותיו של אסטבן, היושב כעת בכלא בוראקרוס שבמקסיקו, מואשם בכך שלא מסר חמישית מן האוצר שמצאו לקופת המלך כנדרש בחוק.
בתחילת שנות השמונים הופקה סדרת האנימה "ערי הזהב הנסתרות" אשר היא עיבוד חופשי לרומן.
מלבד אלמנטים בסיסיים שזהים בין הסדרה לספר (כמו שמות הדמויות, התקופה בה מתרחשת העלילה ומסעותיהם של הכובשים הספרדים ביבשת אמריקה בחיפוש אחר זהב) עלילת סדרת האנימציה שונה באופן מהותי מעלילת הספר ומכילה אף מוטיבים של פנטזיה ומדע בדיוני (כגון גזע של חייזרים ומכונות תעופה משוכללות).
הסדרה אשר שודרה בישראל בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים, זכתה לפופולריות בקרב ילדי ישראל.
ערי הזהב הנסתרות, תרגם אסף שור, סדרת הרפתקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2016
ערי חינוך הוא ארגון חברתי-חינוכי, הקרוי על שם גישה חינוכית-אורבנית שפיתח יעקב הכט, ומטרתה לחולל שינוי חברתי מערכתי בערים.
הגישה רואה במערכת החינוך כלי מרכזי בפיתוח העיר, ובעיר כלי מרכזי בפיתוח מערכת החינוך.
הגישה מופעלת בערים שונות בישראל החל משנת 1999. בשנים הראשונות ליישום השיטה, ניהל הכט את המכון לחינוך דמוקרטי במכללת סמינר הקיבוצים, ופעל במסגרתו.
ב-2010 העביר את הפעילות לארגון "ערי חינוך", שאותו הקים יחד עם רם שמואלי.
העיר כבית ספר אחד גדול - עיר חינוך מהווה רשת חברתית לימודית הממוקדת במיצוי ופיתוח הפרט והיישוב דרך אזורי חוזק וצמיחה אישיים, קהילתיים ועירוניים.
הסיפור והשפה המקומית - עיר חינוך מפתחת "סיפור", "שפה" ואורח חיים מקומי הנשענים על חוזקות האזור וממנפים כיווני התפתחות עתידיים.
החדשנות הגלובלית - עיר חינוך מהווה פלטפורמה מרכזית לחיבור העיר לגישות של חדשנות חינוכית, אורבנית וטכנולוגית, המותאמות למאה ה-21.
אמנות שיתופי הפעולה - בעיר חינוך מתקיים תהליך דינמי שבדומה לעבודת אמנות, יוצר השראה.
במהלכו נרקמים שיתופי פעולה שמאפשרים יצירות ייחודיות של תושבי העיר והארגונים הפועלים בה.
הם אינם מוכתבים מראש אלא נוצרים מתוך ראיית הזדמנות באחר.
באופן זה מתהווה אקלים של אחריות חברתית, קהילתית וסביבתית.
מנהיגות מובילה – ראש העיר מוביל את תוכנית "עיר חינוך" ועומד בראשה.
עירוב צבעים – בתוכנית עיר חינוך שותפים כל נציגי המגזר הראשון- המחלקות ברשות המקומית וכל משרדי הממשלה, המגזר השני- הארגונים הפרטיים שפועלים בעיר, ונציגי המגזר השלישי והרביעי.
צמיחה דרך חוזקות – צמיחה דרך אזורי חוזק אישיים, ארגוניים ואזוריים.
חיזוק תחושת השייכות של התושבים אל עירם
העמקת תחושת המסוגלות של הצעירים והמבוגרים
מקורות תאורטיים שמשפיעים על ייצוב המודל
מודל ערי חינוך נוצר והופעל לראשונה על ידי יעקב הכט שהוא גם הוגה גישת החינוך הדמוקרטי המיושמת בארץ ובעולם.
החינוך הדמוקרטי ממוקד ביצירת תנאים וכלים לכל אדם (תלמיד) להתפתח דרך אזורי החוזק האישיים.
מתוך כך החלה בסביבות שנת 2000 להתהוות ההבנה שבית הספר המוכר, התחום גאוגרפית בגדר פיזית ורעיונית, מוגבל מאוד ביצירת תוכנית למידה אישית ממוקדת אזורי חוזק.
מכאן החל הכט לבחון את האפשרות שהעיר כולה, על כלל משאביה, תהפוך לבית ספר גדול אחד.
לפי תפישה זו, ייווצר היזון הדדי: מצד אחד תלמידי העיר יוכלו ללמוד בכל המוסדות, המתקנים, אתרי המסחר והתעשייה, מרכזי התרבות והספורט הקיימים בעיר.
ומצד שני התלמידים, על שלל כישוריהם, יסייעו לעיר לצמוח בכיוונים שאותם סימנה כמנועי צמיחה עירוניים.
פיתוח רעיון "עיר חינוך", מושפע מגישות קיימות : "עיר מחנכת" (Educatingcity) ו"עיר לומדת" (Learning city).
גישות אלו ממוקדות בלמידה לאורך החיים ובלמידה לאורך כל היום.
אך בשונה מגישת עיר חינוך הן אינן מתמקדות ביצירת קשר בין מערכת החינוך הפורמלית והמערכת העירונית.
גישות נוספות שמשפיעות על עיצוב רעיון "עיר חינוך" הן, "ביטול בית הספר" של איוון איליץ', ובתחום התכנון האורבני – גישתו של כריסטופר אלכסנדר, מתכנן אורבני, שמדבר אף הוא על חיבור מערכת החינוך לעיר .
מאז 1999, עבר הכט משלב החשיבה התאורטית, בעזרת ראשי הערים, לניסיונות בשטח.
לאחר כעשר שנים של ניסיונות רבים בתחום עבר מניהול המכון לחינוך דמוקרטי להקמת "ארגון ערי חינוך" בשיתוף עם רם שמואלי.
בתוכנית זו, העיר כולה, על כלל משאביה, הופכת לבית ספר גדול אחד.
אחת הדוגמאות המוצלחות לתוכנית נמצאת בטבריה.
תלמידי בית ספר ברנקו וייס, נוער בסיכון, מנהלים ומתחזקים בכוחות עצמם את הפארק האתגרי של העיר.
בני נוער אחרים משמשים כ"שגרירי תרבות" של העיר: הם לומדים על ההיסטוריה של העיר ומלווים סיורים של אוטובוסי תיירים הנכנסים אליה.
כמו כן, יש ילדים שבעקבות משנת הרמב"ם שקבור בעיר, מגדלים בגינות ואפילו איי התנועה, צמחי מרפא ומוכרים אותם לאחר עיבוד.
יש עוד דוגמאות רבות לכך שכל ילד יכול ללמוד ולהתפתח גם מעבר לקירות בית הספר.
זאת כדי לאפשר לכל ילד למצוא את האזורים שבהם הוא טוב ולחוות חוויית הצלחה.
התפישה הבסיסית היא שכולנו חלשים, בינוניים, או חזקים בתחומים שונים.
אם אנחנו מרחיבים מאוד את יכולת הבחירה, הרבה מעבר לקוריקולום המסורתי של בית הספר, גם לילד שמאוד חלש בחשבון או היסטוריה, יש סיכוי למצוא אזור שבו הוא יצטיין (ואז הוא יוכל להתמודד גם עם אזורי החולשה שלו).
העשייה היא ייחודית ודיפרנציאלית בכל עיר, וזאת במכוון.
במהלך שנת התכנון הראשונה, במסגרת "מעגלים" של מנהלי בתי ספר, ראשי אגף חינוך, מורים, הורים, בעלי עסקים, וכל מרכיב אחר של העיר, נבנית תוכנית על ידי התושבים עצמם ולא מונחתת עליהם על ידי גורם חיצוני.
1999 – ניסיון ראשון במצפה רמון – "קהילה לומדת" (דרור דבש ראש המועצה ויעקב הכט ראש המכון לחינוך דמוקרטי).
2001 – מתבצע שלב תכנון של "באר שבע – עיר חינוך" אבל לא מגיע לשלב מימוש
2004 – בת ים - מודל בת ים לחינוך אישי - עיר חינוך ראשונה יוצאת לפועל בישראל וזוכה להצלחה גדולה.
2006 - מתבצע השלב הראשון בתכנון "ירושלים עיר חינוך" ניסיון שלא יוצא לפועל.
2006 – עכו- ניסיון של שנתיים ליצירת עיר חינוך.
2008 – טבריה- ניסיון פורץ דרך שמקיים לראשונה חיבור מוצלח בין הפיתוח העירוני לפיתוח מערכת החינוך, בתוכנית "עבר מצמיח עתיד".
2009 - חדרה – תוכנית יכו"ל – חדרה בירוק כחול לבן.
2011 – עמק המעיינות – עמק חינוך – תוכנית עיר חינוך במועצה אזורית.
בפברואר 2017, נבחר ארגון ערי חינוך כאחד מחמשת ארגוני חינוך מעוררי השראה בעולם.
בינואר 2011, אחרי הפעלת תוכנית "ערי חינוך", זכתה חדרה, לראשונה בתולדותיה, בפרס החינוך הארצי.
פרס החינוך היישובי-מחוזי מטעם מחוז הצפון במשרד החינוך הוענק ביוני 2011 לטבריה, על הפעלת דרך החיים העירונית "עבר מצמיח עתיד" בגישת "ערי חינוך".
בזכות יסוד וניהול "ערי חינוך", נכלל יעקב הכט ברשימת "50 המשפיעים ביותר על החינוך לשנת 2011" של עיתון העיר.
זוהי רשימה של ערי בירה בעולם המסודרות בסדר אלפבית של המדינות והטריטוריות בהן נמצאות הערים.
ממשלת הולנד, ארמון המלוכה, משרדי הממשלה, בית המשפט העליון והשגרירויות הזרות יושבות בהאג.בודפשטטגוסיגלפההונג קונגאזור מנהלי מיוחד של סיןמאלהלונדוןמנילהסנטו דומינגוקינשאסהלפקושהמדינה שאינה מוכרתבנגיבייג'ינגברזווילרמאללה (בפועל)ישות מדינית אוטונומית למחצה.
רשמית, טוענת לעצמאות מדינית בגבולות 1967 עם מזרח ירושלים כעיר הבירה.מאטה אוטוקולקטיב מעבר לים של צרפתהאנויפורט וילהקראקסהוותיקןעיר-מדינההארארהלוסקהיאמוסוקרו (רשמית) אביג'אן (מושב הממשלה)טאיפיימדינה שאינה מוכרתדושנבהפונאפוטילומהנוקואלופהאנקרהאשגבאטדודומה (רשמית) דאר א-סלאם (מושב הממשלה)פורט אוף ספייןטריסטן דה קונהאדינבורו על שבעת הימיםטריטוריה בריטית שמעבר ליםטירספולמדינה שאינה מוכרתאתונהטוקיועמאן ירושליםכווית סיטיפראיהויינטיאןביירותטריפולילוקסמבורגריגהמונרוביהוילנהואדוץמסרונואקשוטפור לואיבמקואנטננריבומפוטוקישינבאולן בטורפודגוריצהמונטסראטפלימות' (רשמית) בריידס (בפועל)טריטוריה בריטית שמעבר לים.
טינדוף (בפועל, מחנה פליטים בסמוך לעיר בשטח אלג'יריה)מדינה שאינה מוכרת, מפני שעיר הבירה הרשמית לעיון נמצאת תחת שליטה מרוקו, ביר להלו לבירה הזמנית עד לשנת 2008. מאז טיפריטי קיבלה מעמד זמני זה.
ב-2018 נכבשה עדן בידי מועצת המעבר הדרומית, וממשלת תימן כעת גולה בריאד, בירת ערב הסעודית.
ערטניתיים (Berberidaceae) - משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת הנוריתאים.
משפחה זו נקראת בעברית על שם הסוג ערטנית, ובאנגלית על שם הסוג ברברית, שהוא הסוג הגדול במשפחה.
משפחה זו כוללת כ-15 סוגים.
שלושה מהם מיוצגים בצמחיית ארץ ישראל, עם מין אחד כל אחד.
זוהי משפחה הכוללת בעיקר שיחים הגדלים באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני.
המשפחה כוללת כ-600 מינים, רובם, כ-470, כלולים בסוג ברברית, שהוא הגדול במשפחה.
תכונה מורפולוגית יוצאת דופן בקרב צמחי המשפחה היא הצגת גוונים שונים על גבי העלים.
זוהי תכונה טבעית ההופכת את הצמחים לאטרקטיביים כצמחי נוי.
משפחה זו כוללת צמחים מצורות החיים עצים, שיחים ועשבוניים רב-שנתיים.
לעלים אין תכונות אחידות, והם פשוטים או מורכבים, לעיתים קרובות מנוצים פעם אחת או יותר.
הפרחים דו מיניים, ובעלי סימטריה רדיאלית.
מספר עלי הכותרת 6-9. בפרחי כל המשפחה קיימים צופנים.
מספר האבקנים 6. השחלה עילית, לרוב בעלת מגורה אחת.
הפרי הוא מטיפוס הלקט או ענבה, ומכיל אחד עד 50 זרעים.
משפחה זו מיוצגת בצמחיית ארץ ישראל על ידי שלושה מינים השייכים לשלושה סוגים שונים.
המינים ערטנית השדות וכרבולתן השדות הם עשבים רב-שנתיים הגדלים בשדות ושוליהם ופריחתם צהובה; המין ברברית הלבנון הוא שיח קוצני נשיר הגדל במרומי החרמון, והוא נדיר ביותר בחרמון הישראלי.
חשיבות משפחה זו לאדם היא משנית.
מספר מינים מהסוג ברברית הם בעלי פרי אכיל, המלוקט לשם כך.
כמו כן, מינים רבים מסוג זה משמשים כצמחי נוי, בעיקר משום יופי עלוותם הצבעונית.
לכך גם משמש המין ננדינה תרבותית.
מינים רבים אחרים משמשים כצמחי מרפא.
מינים אחרים, כדוגמת ערטנית השדות, מהווים לעיתים עשבים שוטים.
ברברית- Berberis- המין 'ברברית הלבנון' גדל כצמח בר בחרמון הישראלי.
מינים אחרים משמשים כצמחי נוי.
מכונים לרוב בשם 'ברבריס', שהוא השם המדעי.
ערטנית- Leontice- המין 'ערטנית השדות' גדל כצמח בר בארץ ישראל.
כרבולתן- Bongardia- המין 'כרבולתן השדות' גדל כצמח בר בארץ ישראל.
ננדינה- Nandina- המין 'ננדינה תרבותית' משמש כצמח נוי.
ערי בירה וקברים של ממלכת קוֹגוּרְיוֹ העתיקה (בסינית: 高句丽王城、王陵及贵族墓葬) הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המרכז כמה אתרים סביב ובתוך העיר גִ'י'אָן, השייכת לנציבות העירונית במחוז ג'ילין ואתר נוסף בנפת חְווָאנְזֶ'ן, השייכת לנציבות העירונית בֶּנְשִׂי, במחוז ליאונינג בצפון מזרח הרפובליקה העממית של סין.
האתר כולל את השרידים הארכאולוגיים של שלוש ערים: העיר ההררית ווּנוּ, העיר ההררית וָאנְדוּ והעיר גְווֹנֵיי, וארבעים קברים של מלכים ואצילים מממלכת קוגוריו.
על פי הכרוניקות סאמגוק סאגי וסאמגוק יוסה הוקמה ממלכת קוגוריו בשנת 37 לפני הספירה על ידי נסיך בשם ג'ומונג מממלכת בּוּיֵה-אוֹ (בשטח מנצ'וריה של ימינו), שנמלט לאחר מאבקי כוח עם נסיכים אחרים בחצר הממלכה אל האזור שכיום הוא באזור הגבול בין סין לקוריאה הצפונית.
את בירתו הקים ג'ומונג על הר ווּנוּ המשקיף על עמק הנהר חוּן (כיום במחוז ליאונינג).
קוגוריו התפתחה מברית של שבטים שונים מהקבוצה האתנית של הימאק והרחיבה במהירות את בסיס הכוח שלה מאגן הניקוז של עמק חוּן.
בשנת 3 לפני הספירה החליט המלך יורי (שלט 19 לפנה"ס – 18 לספירה), בנו של ג'ומונג, להעביר את בירתו מזרחה אל עמק הנהר יאלו ולחלקה לשניים.
העיר גְווֹנֵיי, על הגדה הצפונית של הנהר, והמצודה ההררית על הר וָאנְדוּ, כ-2.5 קילומטרים צפונית לגְווֹנֵיי.
הממלכה התפשטה צפונה ודרומה והשתלטה על חלקים של מנצ'וריה וצפון קוריאה.
ב-242 תקפה קוגוריו את החלק המערבי של חצי האי ליאודונג שהיה שייך לשושלת ויי (265-220), אחת משלוש הממלכות.
בהתקפה הנגדית של צבא שושלת ויי נכבשו וָאנְדוּ וגְווֹנֵיי ונהרסו, והמלך דונגצ'ון (שלט 248-227) נמלט מזרחה.
לאחר שצבא שושלת ויי פינה את האזור נבנתה הבירה מחדש וממלכת קוגוריו שבה למדיניות ההתפשטות.
בשנת 313 הצליח המלך מיצ'ון (שלט 331-300) להשתלט על לֶלָאנְג, שהיה האזור האחרון בשליטה סינית בחצי האי קוריאה, וקוגוריו שלטה על כל החלק הצפוני של חצי האי.