tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשך חייו הקצרים אך מלאי ההרפתקאות (ייתכן שהיה סוכן כפול), הספיק לכתוב חמש טרגדיות שהצלחתן הייתה רבה והשפיעו רבות על בני תקופתו, המפורסם בהם הוא ויליאם שייקספיר.
מרלו קנה את עולמו בכך שהחדיר לעולם התיאטרון האנגלי שימוש בחרוזים לבנים, מה שאפשר דיבור דרמטי הקרוב למציאות הרבה יותר מהשירה המחורזת של המחזאים שקדמו לו.
מרלו נרצח ב-1593, אך נסיבות הרצח המדויקות שרויות באפלה.
בשל אי-הבהירות סביב התיגרה שבה מצא את מותו, בפרוור הלונדוני דפטפורד, צצו תאוריות קשר רבות סביב מותו.
יש המבקשים לטעון שמרלו הוא המוח האמיתי מאחורי יצירות המופת של שייקספיר.
התאוריה, שאינה מקובלת כלל על חוקרים רציניים, המציינים אותה כמופרכת, גורסת כי מרלו ביים את מותו משום שנרדף או בשל שירותו כמרגל, ברח לאיטליה או לצרפת ופרסם את כתביו באמצעות השחקן ויליאם שייקספיר.
השערה מקובלת יותר מייחסת את מותו לפעילותו הוודאית בשירות החשאי של המלכה אליזבת.
התאוריה שהועלתה כאילו מרלו עומד מאחורי יצירותיו של שייקספיר, מבוססת בין השאר על העובדה המפוקפקת שבמחזותיו משולבים תיאורים מדויקים של מקומות ברחבי אירופה בהם שייקספיר מעולם לא ביקר.
כמו כן, עולה מניתוח צוואתו של שייקספיר כי ספרייתו הפרטית הייתה דלה ביותר באופן שאינו מתיישב עם הידע וההשכלה שהפגין ביצירותיו.
זאת בהשוואה לצוואות של משכילים בני דורו של שייקספיר שספרייתם העשירה עמדה בלב הצוואה שלהם.
גם זו טענה מופרכת, כי לשקספיר הייתה גישה לספריות אחרות ולכתבי יד שהושאלו לו.
יצירתו של מרלו "דוקטור פאוסטוס", שנכתבה בעקבות "אגדת פאוסט", היוותה השראה מסוימת ליצירתו המפורסמת של המחזאי הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה, ומאוחר יותר גם לאופרה "פאוסט" של המלחין הצרפתי שארל גונו.
המחזה תורגם לעברית בידי מאיר ויזלטיר, וכן גם המחזה .
ביולי 2019 יצא לאור בהוצאת קמין, תל אביב, תרגום ראשון לעברית של "היהודי ממלטה".
במחקרו, ענבר מגיע למסקנה שייתכן שכריסטופר מרלו חיבר את המחזה בהשראת דמותו של דון יוסף נשיא, ושהדרמה אינה בהכרח רוויית מוטיבים אנטישמיים, כפי שמייחסים לה.
יצירתו השירית של מרלו ,הרו ולאנדר' זכתה לוולריות רבה בתקותו והשפיעה גם על יוצרים אחרים בני התקופה.
עברית: מאיר ויזלטיר, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2011
עברית, מבוא והערות: דוני ענבר, הוצאת קמין, 2019
נוסח עברי, אחרית דבר והערות: מאיר ויזלטיר, הוצאת דביר והמפעל לתרגום ספרות מופת, 2009
סר כריסטופר אדוארד נולאן הוא במאי קולנוע בריטי זוכה פרס אוסקר, פרס באפט"א ופרס גלובוס הזהב.
מוכר בעיקר בשל בימוי המותחן הפסיכולוגי "ממנטו", מותחן המדע הבדיוני "התחלה", יצירת הטרילוגיה המחודשת לסרטי "באטמן" ובימוי הסרט זוכה האוסקר "אופנהיימר".
לעיתים הוא משתף פעולה עם אחיו ג'ונתן נולאן ועם השחקנים כריסטיאן בייל, מייקל קיין, מריון קוטיאר, ג'וזף גורדון-לוויט וקיליאן מרפי ביצירת סרטיו.
כריסטופר נולאן הוא המקים של חברת ההפקה "Syncopy Films" ביחד עם אשתו, אמה תומאס.
הסרטים של נולאן עוסקים בעיקר בנושאים פילוסופיים, אתיים ומטאפיזיים, החוקרים את המוסר האנושי, הקונספט של הזמן, וטבעה של הזהות האישית.
סרטיו ידועים בנרטיב הלא-ליניארי שלהם, במטא-בדיון, ובדמויות גבריות האובססיביות בנוגע לעבר.
נולאן ידוע בכך ששילב אלמנטים של ארט האוס בסרטים שוברי קופות.
נולאן נולד ב-1970 בלונדון, בן אמצעי מבין שלושה ילדים.
אביו האנגלי, ברנדן ג'יימס נולאן, היה מנהל פרסום, ואמו האמריקנית, כריסטינה ג'נסן, הייתה מורה לאנגלית.
ילדותו הייתה מפוצלת בין לונדון לאוונסטון, אילינוי, והוא בעל אזרחות בריטית ואמריקנית.
אחיו הצעיר, ג'ונתן, הוא תסריטאי, במאי ומפיק טלוויזיה.
נולאן הושפע במיוחד מסרטו של סטנלי קובריק "2001: אודיסיאה בחלל" (1968) וסרטו של ג'ורג' לוקאס "מלחמת הכוכבים" (1977).
בגיל 7 החל ליצור סרטים עם מצלמת "סופר 8".
בגיל 19 בשנת 1989 הוקרן ב-"Image Union" של ה-P.B.S סרטו הראשון "טרנטלה".
נולאן למד ספרות אנגלית באוניברסיטת לונדון והחל ליצור סרטי 16 מ"מ.
סרטו הקצר "Larceny" הוקרן בפסטיבל הסרטים של קיימברידג' ב-1996. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון שלו בספרות אנגלית ב-1993 עבד נולאן כקורא תסריטים, צלם ומנהל סרטים ארגוניים וסרטים תעשייתיים.
במהלך תקופה זו בקריירה שלו ניסה לעניין מפיקים וחברות סרטים אך נענה בשלילה.
עד גיל 30 נולאן ניסה להניע פרויקטים אישיים, אך נכשל.
הוא תיאר את התקופה כ"ערימה של מכתבי דחייה" ו"שנים של סירוב אחרי סירוב".
בשנת 1998 יצא לאקרנים סרט הביכורים של נולאן "מעקבים" (Following), שאותו מימן בעצמו וצילם עם חברים.
הסרט מספר את סיפורו של סופר צעיר ומובטל (ג'רמי תיאובאלד), אשר עוקב אחר זרים ברחובות לונדון, בתקווה שיספקו עבורו חומר לרומן הראשון שלו, אבל לאט לאט הוא נמשך אל עולם הפשע.
את הרעיון לסרט קיבל נולאן מחוויה אישית, כאשר פרצו לביתו שלו בלונדון: "יש קשר מעניין בין זר המסתכל בחפצים שלך לבין הרעיון של מעקב אחר אנשים באקראי דרך קהל - זה לוקח אותך אל מעבר לגבולות הרגילים של יחסים חברתיים".
הסרט נעשה בתקציב צנוע של 3,000 ליש"ט, אשר מומן מכספו האישי של נולאן, וצולם בסופי שבוע במשך כשנה.
'מעקבים', שזכה לביקורות טובות, איפשר לנולאן הזדמנות לעשות את פריצת הדרך שלו עם "ממנטו".
במהלך טיול משיקגו ללוס אנג'לס, אחיו ג'ונתן שיתף איתו רעיון שהיה לו לסיפור קצר, בשם "ממנטו מורי", על אדם עם אמנזיה אנטרוגרדית המחפש אחר רוצח אשתו.
נולאן פיתח תסריט עם מבנה שפורש את הסיפור בצורה הפוכה ליניארית.
אהרון ריידר, מנהל של ניומרקט פילמס, אמר שזה "אולי התסריט החדשני ביותר שראיתי אי פעם".
הסרט קיבל תקציב של 4.5 מיליון דולר.
"ממנטו", בכיכובם של גאי פירס וקארי-אן מוס, הוצג לראשונה בספטמבר 2000 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוונציה וזכה לשבחים רבים.
בסיל סמית, בספר הפילוסופיה על ז'אנר הנאו-נואר, מצייר השוואה ל"מסה על שכל האדם" של ג'ון לוק, הטוען כי זיכרונות מודעים מהווים את הזהויות שלנו, נושא שנולאן בוחן בסרט.
הסרט זכה להצלחה בקופות וקיבל מספר פרסים, ביניהם פרס האקדמיה ופרס גלובוס הזהב עבור התסריט שלו, פרסי הרוח העצמאית לבמאי הטוב והתסריט הטוב ביותר, ופרס גילדת הבמאים של אמריקה (DGA).
שנה לאחר מכן ביים את "אינסומניה", בכיכובם של אל פצ'ינו ורובין ויליאמס.
לאחר אינסומניה, נולאן תכנן סרט ביוגרפי של הווארד יוז בכיכובו של ג'ים קארי.
הוא כתב תסריט, עליו אמר שהוא "התסריט הטוב ביותר שכתבתי אי פעם", אבל כאשר נודע לו כי מרטין סקורסזה עושה את הטייס (2004), הוא ויתר על התסריט ועבר לפרויקטים אחרים.
הוא קיבל הצעה לביים את "טרויה" (2004), אך סירב.
בשנת 2005 ביים את הסרט "באטמן מתחיל" (בכיכובו של כריסטיאן בייל), המהווה אתחול לסדרת סרטי "באטמן" המבוססים על גיבור הקומיקס הנלחם בפשע בעודו עוטה חליפת עטלף עם שלל פטנטים ואמצעי לחימה.
הסרט זכה לביקורות משבחות ובעקבותיו יצא לאקרנים בקיץ 2008 הסרט השני בסדרת באטמן המחודשת, שנקרא "האביר האפל", בכיכובם של כריסטיאן בייל והית' לדג'ר.
הסרט זכה להצלחה קופתית, הכניס יותר מ-1.004 מיליארד דולר וזכה בשני פרסי אוסקר מתוך שמונה מועמדויות.
נולאן הקדיש סרט זה לזכרו של הית' לדג'ר, אשר גילם בסרט את "הג'וקר" ונפטר בינואר 2008, חצי שנה טרם יציאת הסרט לאקרנים.
ב-2012 יצא הפרק החותם של הטרילוגיה, "עלייתו של האביר האפל", (בכיכובם של כריסטיאן בייל, אן האת'וויי וטום הארדי) וגם זה היה שובר קופות.
על הבימוי וכתיבת התסריט (ביחד עם אחיו ג'ונתן נולאן והתסריטאי דייוויד ס.
גויר) לסרטי באטמן החדשים, שזכו לשם טרילוגיית האביר האפל, זכה נולאן לשבחים רבים, בייחוד על האופי הרציני והאפל של הסרטים.
"האביר האפל" זכה לביקורות מהללות והפך לאחד משוברי הקופות הגדולים אי-פעם.
הסרט "עלייתו של האביר האפל" הפך גם הוא לשובר קופות שהכניס אף יותר מ"האביר האפל" (שניהם הכניסו מעל מיליארד דולר כל אחד).
ב-2006 ביים את סרט המסתורין "יוקרה", על פי ספרו של סופר המדע הבדיוני הבריטי כריסטופר פריסט (שבו כיכב כריסטיאן בייל).
הסרט הוא מותחן פסיכולוגי בדיוני, המדבר על כוח החשיבה, הלא מודע ועולם החלומות ומככבים בו השחקנים לאונרדו דיקפריו, ג'וזף גורדון-לוויט, אליוט פייג', טום הארדי, מריון קוטיאר, קן ואטאנבה, קיליאן מרפי ומייקל קיין.
נולאן בילה 10 שנים בכתיבת התסריט.
גם הסרט הזה זכה להצלחה ענקית והתקרב למיליארד דולר הכנסות.
בנובמבר 2014 יצא סרטו "בין כוכבים" - סרט מדע בדיוני המתבסס על תורת היחסות הכללית.
הסרט הכניס למעלה מ-671 מיליון דולר בקופות.
ב-21 ביולי 2017 יצא לאקרנים סרטו דנקרק העוסק בפינוי כוחות בעלות הברית מדנקרק בתחילת מלחמת העולם השנייה.
על הבימוי, נולאן היה מועמד לראשונה באופן אישי לפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר.
בסוף 2020, לאחר דחייה של כחצי שנה בשל מגפת הקורונה, יצא סרטו טנט העוסק בנושא היפוך זמן ונשען על כמה תיאוריות מדעיות.
הסרט הכניס 360 מיליון דולר בקופות וזכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
באותה שנה נודע כי סרטו הבא יעסוק ברוברט אופנהיימר ובנשק גרעיני ויתבסס על הספר "פרומתאוס אמריקאי: הניצחון והטרגדיה של אבי פצצת האטום".
הסרט יצא ביולי 2023 ונקרא "אופנהיימר" בכיכובם של קיליאן מרפי ורוברט דאוני ג'וניור, שניהם זכו בפרסי אוסקר על המשחק.
נולאן זכה בפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר והסרט עצמו זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
באוקטובר 2024, פורסם שנולאן יחזור לעבוד עם סרטי יוניברסל על סרטו הבא שיצולם בתחילת שנת 2025. בדצמבר 2024, הוכרז שנולאן כי הסרט יהווה עיבוד ל"אודיסיאה" מאת הומרוס, שפורסמה לראשונה בסביבות המאה ה-8 לפני הספירה.
הסרט ייקרא "The Odyssey" ויוצג כפעולה מיתולוגית אפית שיצולם ברחבי העולם תוך שימוש בטכנולוגיית IMAX חדשה.
הסרט מתוכנן לעלות בבתי הקולנוע ב-17 ביולי 2026. בסרט ישתתפו בין היתר מאט דיימון, טום הולנד, אן האת'וויי, זנדאיה, רוברט פטינסון, לופיטה ניונגו, ושרליז ת'רון.
בספטמבר 2025 נבחר לשמש כנשיא גילדת הבמאים של אמריקה.
נולאן תיאר את תהליך הכתיבה שלו כשילוב של אינטואיציה וגאומטריה.
"אני מצייר הרבה דיאגרמות כשאני עובד.
אני חושב הרבה על תחריטים של אשר, למשל, זה משחרר אותי, אני מנסה למצוא מודל מתמטי או מודל מדעי שידגים את הקצב הנכון".
עבודתו של נולאן בוחנת נושאים קיומיים, אתיים ואפיסטמולוגיים כגון חוויה סובייקטיבית, עיוות זיכרון, מוסר אנושי, טבע הזמן, סיבתיות ובניית זהות אישית.
"אני מוקסם מהתפיסה הסובייקטיבית שלנו את המציאות, כולם תקועים בנקודת מבט ייחודית מאוד, פרספקטיבה ייחודית על מה שכולנו מסכימים להיות מציאות אובייקטיבית, והסרטים הם אחת הדרכים שבהן אנו מנסים לראות דברים מנקודת מבט זהה".
מבקר הקולנוע, טום שון, תיאר את יצירתו של נולאן כ"מותחנים אפיסטמולוגיים, אשר התשוקה של הגיבורים הוא לתשובות סופיות, בעל כורחם הם נאלצים לנהל משא ומתן עם מציאות חידתית שבה האמת תמיד מחוץ להישג ידם".
במאמר שכותרתו "הפלאים הרציונליים של כריסטופר נולאן" מייק ד'אנג'לו טוען כי הקולנוען הוא מטריאליסט המוקדש לחקר פלאי העולם הטבעי.
"כמעט כל סרט שהוא עשה אי-פעם, ולא משנה עד כמה הוא דמיוני, ניכרת האמונה שאפשר להסביר את היקום כולו על ידי תהליכים פיזיים".
לעיתים קרובות הדמויות שלו מוטרדות רגשית, אובססיביות, ומעורערות מבחינה מוסרית.
הם מתמודדים מול פחדים וחרדות של בדידות, אשמה, קנאה וזכרונות לא נעימים.
על ידי הטלת הפחדים והתקוות בחוויה היומיומית שלנו אל מציאות חלופית, נולאן הופך אותם לנגישים יותר לקהל אוניברסלי.
גיבורי סרטיו של נולאן מונעים לעיתים קרובות על ידי אמונות פילוסופיות, וגורלם מעורפל.
בכמה מסרטיו, הגיבור והאנטגוניסט הם דימויי מראות זה של זה, נקודה ששניהם מודעים אליה.
באמצעות ההתנגשות של האידאולוגיות, נולאן מדגיש את הטבע האמביוולנטי של האמת.
גם שאלות אונטולוגיות הנוגעות לטבע הקיום והמציאות ממלאות תפקיד מרכזי בגופו.
המבקר אלק פרייס ציין כי משבר קיומי של דמויותיו "הנאבקים עם האופי החלקלק של הזהות" הוא נושא נפוץ בסרטיו של נולאן.
העולם האמיתי (או האובייקטיבי) הוא בעל חשיבות פחותה מהאופן שבו אנו סופגים וזוכרים, וזו המציאות שנוצרה (או הסובייקטיבית) היא החשובה באמת.
"זה רק במוח ובלב שבו כל תחושה של קביעות או שיווי משקל ניתן למצוא אי פעם."
נולאן אוהב למשוך תשומת לב לטבעו המניפולטיבי של המדיום הקולנועי.
הוא משתמש בטכניקות נרטיביות וסגנוניות כדי להכריח את הצופה לשאול את עצמו מדוע סרטיו מורכבים בדרכים כאלה ומדוע הם מעוררים תגובות מסוימות.
הוא משתמש בעריכה כדרך לייצג את המצב הפסיכולוגי של הדמויות, למזג את הסובייקטיביות שלהם עם זאת של הקהל.
לדוגמה, ב"ממנטו", סדר הסצנות הוא הפוך מבחינה ליניארית, כדי להציב את הקהל באותו מצב תודעה של לאונרד, שאינו מסוגל ליצור זכרונות חדשים.
ב"יוקרה", עלילה מרובה בטריקים וקסמים הנוגעים בנושאים של דואליות והונאה משקפים את המבנה הנראטיבי של הסרט, בכך יוצר אנלוגיה של סרט קולנוע כקסם האולטימטיבי.
ב"דנקרק", נולאן בנה את שלושת צירי הזמן השונים כדי לחקות את השפרד טון באופן כזה שהוא "מספק תחושה מתמשכת של אינטנסיביות, שרק עולה ועולה".
בשנת 2017 התאורטיקן וההיסטוריון דייוויד בורדוול כתב על האובססיה של נולאן בנסיונותיו למצוא גשר בין הסובייקטיביות של הדמות אל האובייקטיביות של המצלמה: "מסרט לסרט הוא מוצא אפשרויות חדשניות במה שרוב היוצרים מטפלים בהם באופן שגרתי.
הוא במאי מאוד מהורהר, כמעט תאורטיקאי, בעקשנותו להפוך מוסכמות מסוימות לכאן ולכאן, כדי לחשוף את האפשרויות הבלתי צפויות שלהן".
על הגישה שלו לנארטיב קולנועי, נולאן אמר, "אני תמיד מוצא את עצמי שואף לאנלוגיה של מבוך.
תחשבו על פילם נואר ואם אתם מדמיינים את הסיפור כמבוך, אתם לא רוצים להיות תלויים מעל המבוך, צופים בדמויות עושות את הבחירות הלא נכונות, כי זה מתסכל.
אתם באמת רוצים להיות איתם במבוך, לבצע את הפניות שהם מבצעים, זה הרבה יותר מלהיב.
אני די אוהב להיות בתוך המבוך."
הנושא החוזר והבולט ביותר של נולאן הוא מושג הזמן.
הבמאי זיהה שלכל סרטיו "היה קשר מוזר עם הזמן, בדרך כלל במובן מבני, שמאלץ את הצופה לחוות את הסובייקטיביות של הזמן בכלים הייחודים למדיום הקולנועי עצמו".
הפילוסופית אמה בל טוענת כי הדמויות, ביוזמתן, אינן נודדות בזמן אמת, אלא הן נמלטות מהזמן על ידי כך שהן מושפעות ממנו - מבססות את האשליה שהזמן לא עבר, ואינו חולף עכשיו, הן מרגישות את הזמן בחומרה: הרס מרצון של חוויותיהן על ידי יצירת מספר רב של קיום סימולטני".
זאת אף על פי שבאף אחד מסרטיו אין ממש נסיעה בזמן, אלא סוג של משחקי זמן בנארטיב עצמו.
ב"התחלה" הוא לתוך המוח, כאשר כל שכבה של מודעות מגבירה את המהירות והאינטיסיביות של ההתרחשות.
ב"בין כוכבים" הזמן הוא אויב ממשי כאשר הצוות נודד בין כוכבים שונים, ובכל כוכב הזמן זז בצורה שונה שמשפיע בצורה טראגית על גיבורי העלילה.
ב"דנקרק" הוא מקוטע ומשתלב באזורי מלחמה שונים כך שהסיפור עצמו הופך למלחמה.
ב"טנט" הסרט כולו עוסק בהיפוך זמן, ומחציתו השנייה היא למעשה מסע בזמן לאחור עד הנקודה שבה התחיל הסרט.
נולאן נשוי לאמה תומאס, שאותה הכיר באוניברסיטה בלונדון כשהיה בן 19. היא עבדה כמפיקה בכל סרטיו, ויחד הקימו את חברת ההפקה סינקופי בע"מ.
לבני הזוג יש ארבעה ילדים והם מתגוררים בלוס אנג'לס.
הוא מגן על פרטיותו, ולעיתים רחוקות הוא דן בחייו האישיים בראיונות.
עם זאת, הוא שיתף בפומבי חלק מהחששות הסוציו-פוליטיים שלו לעתיד, כמו התנאים הנוכחיים של נשק גרעיני וסוגיות סביבתיות, שלדבריו יש לטפל בהן.
הוא גם הביע הערצה לאובייקטיביות מדעית, ורוצה שיישמו אותה "בכל היבט של הציוויליזציה שלנו".
שנהסרטבמאיתסריטאימפיקסימוכין1997Doodlebug 1998מעקבים 2000ממנטו 2002אינסומניה 2005באטמן מתחיל 2006יוקרה 2008האביר האפל 2010התחלה 2012עלייתו של האביר האפל 2014בין כוכבים 2015Quay 2017דנקרק 2020טנט 2023אופנהיימר 2026האודיסיאה
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2023פדרציית המדענים האמריקאיםפרס שירות הציבור - תרומות לתרבותאופנהיימרפרסי אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגוהבמאי הטוב ביותרהתסריט המעובד הטוב ביותר (עם קאי בירד ומרטין ג'יי.
שרווין)2024פרס גלובוס הזהבהבמאי הטוב ביותרהתסריט הטוב ביותרפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיהבמאי הטוב ביותרהתסריט המעובד הטוב ביותרפרס סאטורןהבימוי הטוב ביותר בסרטהתסריט הטוב ביותר בסרטפרס החזוןפרסי האקדמיה האוסטרלית הבינלאומית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיההבמאי הטוב ביותרהתסריט הטוב ביותרפרס האקדמיה הבריטית לקולנועהבמאי הטוב ביותרהתסריט המעובד הטוב ביותרפרס גילדת המפיקים של אמריקהפרס דאריל אף.
זאנוק למפיק הטוב ביותר של סרטי קולנוע (עם אמה תומאס וצ'ארלס רואן)פרס סטלייטהבמאי הטוב ביותרהתסריט המעובד הטוב ביותרפרס אוסקרהבימוי הטוב ביותרפרס גילדת הכותבים של אמריקההתסריט המעובד הטוב ביותר
כריסטופר ג'ון רעואל טולקין היה בנו הצעיר של ג'ון רונלד רעואל טולקין ועורך ספריו של הסופר הידוע שפורסמו אחרי מותו.
כריסטופר שרטט את המפות המקוריות שמופיעות בספר שר הטבעות שנכתב על ידי אביו.
כריסטופר ג'ון רעואל טולקין נולד בלידס, הממלכה המאוחדת ב-21 בנובמבר 1924, בנו השלישי והצעיר ביותר של ג' ר.
התחנך בבתי ספר ובפנימיות במולדתו.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בתור טייס בחיל האוויר המלכותי.
לאחר סיום המלחמה למד ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד.
כתב ופרסם מספר ספרים ולאחר מכן הלך בעקבות אביו כששימש כמרצה לשפה האנגלית באוקספורד בין השנים 1964–1975.
משחר ילדותו היה מאזין קבוע לסיפורים שכתב אביו, וכשהתבגר מעט סייע לאביו בביקורת שהציע לו לאחר הקריאה.
לאחר מות אביו ערך והשלים, יחד עם גאי גבריאל קיי, את ספריו שטרם פורסמו והוציאם לאור.
בין ספרי הלגנדריום של אביו שערך: הסילמרליון, ילדי הורין, ברן ולותיין, מפלת גונדולין, סיפורים שלא נשלמו ותולדות הארץ התיכונה.
טולקין התגורר בצרפת עם אשתו השנייה, ביילי טולקין, והיה אב לשלושה ילדים - בנו סיימון, מנישואיו הראשונים, עמו הסתכסך בעקבות צאת סדרת סרטי "שר הטבעות", ובנו אדם ובתו רייצ'ל מנישואיו השניים.
כריסטופר טולקין נפטר ב-16 בינואר 2020.
כריסטופר אלן לויד הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
לויד, אשר זכה שלוש פעמים במהלך הקריירה שלו בפרס אמי, מוכר בעיקר בזכות תפקידיו כאמט "דוק" בראון בטרילוגיית הסרטים "בחזרה לעתיד", כשופט דוּם בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט", כדוד פסטר בסרט "משפחת אדמס" וכג'ים איגנטובסקי בקומדיית מצבים "טקסי".
בזכות קולו הייחודי שימש לויד גם כמדבב אנימציה, בעיקר עבור דמויות זדוניות.
אמו רות הייתה זמרת, אחותו של ראש עיריית סן פרנסיסקו, רוג'ר לפאם, ואביו סמואל היה עורך דין.
לויד גדל בערים שונות בקונטיקט ולמד בבתי ספר שונים בקונטיקט ובמסצ'וסטס, עד שסיים את לימודיו בשנת 1958.
בשנת 1992, לאחר שתי מערכות נישואין, נישא לויד לכותבת והמפיקה ג'יין ווקר ווד, לה היה נשוי עד לשנת 2005. אחיינו של לויד, סאם לויד, מוכר אף הוא כשחקן, ותפקידו הנודע ביותר הוא בסדרת הטלוויזיה "סקראבס".
לויד ממעט להעניק ראיונות לתקשורת או להופיע בציבור.
הוא מתואר על ידי אחדים מחבריו הטובים, משותפיו למקצוע וממעריציו כאדם שקט וביישן.
כמו כן, לויד נודע כחובב דיג.
בחודש נובמבר 2008 נהרס בית מגוריו של לויד כליל כתוצאה משרפות הענק שהתרחשו בקליפורניה.
לויד החל את קריירת המשחק שלו בגיל 14, ובגיל 19 למד משחק בניו יורק.
מאוחר יותר הופיע במספר רב של הצגות בברודוויי.
תפקידו המרכזי הראשון בסרט קולנוע היה בסרט "קן הקוקייה" בשנת 1975, ומאוחר יותר הוא התפרסם בתפקידו ככומר ג'ים איגנטובסקי בסיטקום האמריקאי "טקסי" ובתפקידו כמדען האקסצנטרי אמט "דוק" בראון בסרטי "בחזרה לעתיד".
לויד אף השתתף בקטעי הפתיחה והסיום המצולמים של סדרת האנימציה "בחזרה לעתיד", שהתבססה על טרילוגיית הסרטים.
כמו כן, שיחק לויד בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" בתפקיד קומנדר קרוג' הקלינגוני, ובסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בתפקיד השופט הרשע דום.
דמות מוכרת נוספת אותה שיחק לויד היא דמותו של דוד פסטר בסרטי "משפחת אדמס".
ב-1995 שיחק בסדרת המדע הבדיוני "משחקים קטלניים" של רשת UPN, בתפקיד ד"ר ג'ורדן קנט.
בשנת 2005 שיחק לויד בסדרת הטלוויזיה "משמר המדף" ברשת FOX, לצידה של פמלה אנדרסון.
באותה שנה, השתתף בסרט הנעורים "גורל כאילו אכזר כזה".
בחודש נובמבר 2007 התרחש "איחוד" בינו לבין שותפו בעבר לסדרה "טקסי", ג'אד הירש, כאשר הופיע בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "מספ7ים".
נכון לשנת 2008 משמש לויד כמדבב בסדרת האנימציה האמריקאית "Cyberchase".
בשנת 2009 השתתף בסרט הילדים "ג'ק והאפונים" בכיכובה של קלואי גרייס מורץ, ובסרט "קול מיער" שמבוסס על ספרו באותו שם של ג'ק לונדון.
ב-2010 שיחק בסרט האימה "פיראנה 3D" בכיכובה של אליזבת שו.
ב-2014 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "שטחים גרעיניים" בתפקיד הפרופ' סטנפילד, וב-2015 שב לעונה השלישית והאחרונה של הסדרה.
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "אני לא רוצח סדרתי" בבימויו של בילי אובריאן, ובסרט האימה "ירח קר".
בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל", קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף ובכיכובם של מורגן פרימן ואלן ארקין.
בשנת 2021 השתתף בסרט סתם אחד בתפקיד דייוויד מנסל, אביו של האצ' וסוכן FBI בדימוס.
בשנת 2022 ביצע הופעות אורח בסדרות "משפחת קונר" ו"המנדלוריאן".
בשנת 2023 שיחק בקומדיה הבריטית "Nandor Fodor and the Talking Mongoose" שם גילם את הפיזיקאי והמדיום הארי פרייס.
בשנת 2024 גילם את סול פסבינדר במותחן הפעולה "Guns & Moses".
שיחק גם במתחן הקומי "אף פעם לא לבד" (אנ') שביים וכתב ג'ייק ג'ונסון.
בנוסף ביצע הופעת אורח בסדרה הקומית "Hacks" בכיכובה של ג'ין סמארט.
לויד זכה בפרס אמי האמריקאי שלוש פעמים: פעמיים בפרס שחקן המשנה בסדרה קומית על תפקידו בסדרה "טקסי" (בשנים 1982 ו-1983) ופעם אחת בפרס השחקן הראשי בסדרת דרמה על תפקידו בסדרה "הדרך לאבונלי" (בשנת 1992).
סר כריסטופר פרנק קראנדיני לי היה שחקן קולנוע אנגלי, מוכר בזכות תפקידיו בטרילוגיית "שר הטבעות", בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים" ובדמותו של הרוזן דרקולה בסדרת סרטי האימה של חברת הפקות האימה הבריטית "סרטי האמר".
לי נולד בבלגרביה, וסטמינסטר שבאנגליה לרוזנת אסטל מארי וללויטננט קולונל ג'פרי טרולופ לי, קצין בצבא הבריטי.
הוריו של לי התגרשו כאשר היה צעיר, בעקבות זאת עבר לי לגור ביחד עם אמו ואחותו בשווייץ, שם החל ללמוד משחק באקדמיה מקומית בכפר וונגן שבמרכז המדינה.
בתחילה החל להופיע במחזות מקומיים ובהם גם בהצגה המפורסמת "עוץ לי גוץ לי".
לי ומשפחתו חזרו לאנגליה והשתקעו בלונדון, שם למד לי בבית ספר פרטי מקומי "וואגנר".
אמו של לי התחתנה בשנית עם בנקאי מקומי בשם הארקורט רוז, דודו של איאן פלמינג, מחבר ויוצר סדרת ספרי "ג'יימס בונד".
לי למד ב"מכללת וולינגטון" בברקשייר שם קיבל תואר בלימודים קלאסיים.
בסוף שנת 1939 התנדב לי לצבא הפיני במערכה נגד ברית המועצות במלחמת החורף.
בהמשך שירת לי בחיל האוויר המלכותי, שימש כקצין מודיעין בקבוצת המדבר ארוכת הטווח ועבר אימוני טיסה בדרום אפריקה, אולם בשל בעיות עיניים לא סיימם.
לי עבר לשרת במודיעין הבריטי עד תום מלחמת העולם ה-2. לי השתחרר מחיל האוויר המלכותי לאחר המלחמה בדרגת סגן טייס.
בשנת 2001 הוענק ללי על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת התואר של מפקד במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 2009 הוענק לו תואר אבירות.
לי היה נשוי משנת 1961 לדוגמנית הדנית ברידג'יט קרונקה, ולהם בת אחת.
נפטר ב-7 ביוני 2015 לאחר שאושפז בבית חולים בלונדון בשל בעיות בדרכי הנשימה ואי ספיקת לב.
דבר מותו פורסם ברבים רק כ-4 ימים מאוחר יותר.
את הופעת הבכורה שלו בתחום הקולנוע עשה לי בשנת 1948 בעיבוד הקולנועי זוכה 4 פרסי אוסקר של לורנס אוליבייה למחזהו של ויליאם שייקספיר המלט.
לי החל לבסס את מעמדו כשחקן בריטי מן השורה בשנות ה-50 כשהשתתף במספר רב של סרטי מלחמה ומופת בריטיים, הבולט שבהם היה דרמת המוזיקה הביוגרפית זוכת שני פרסי האוסקר של ג'ון יוסטון "מולן רוז'", בסרט גילם לי את דמותו של הצייר ז'ורז' סרה.
סרט נוסף שהעלה את מעמדו של לי היה בשנת 1958 "דרקולה", בו גילם לי את הדמות הראשית של הרוזן דרקולה.
בשנות ה-60 הופיע לי בתור הרוזן דרקולה בשני סרטים נוספים "דרקולה: נסיך האופל" ,"דרקולה קם מקברו", כו כן גילם את דמותו של המיסטיקן הרוסי גריגורי רספוטין בסרט "רספוטין, הנזיר המשוגע".
כמו כן הופיע לי בתור דמותו הידועה של הרוזן דרקולה בשבעה סרטים נוספים כשהבולטים שבהם היו "דרקולה אל עבר 1972", "הטקסים השטניים של דרקולה", "הצלקת של דרקולה" ו"לטעום את דמו של דרקולה".
דמות ידועה נוספת אותה גילם לי הייתה הרוזן דה רוקפורט בשני סרטיו של ריצ'רד לסטר המבוססים על רומן ההרפתקאות הספרותי של אלכסנדר דיומא האב "שלושת המוסקטרים".
בסוף שנות ה-70 השתתף לי בסרט האסונות מועמד שני פרסי אוסקר "שדה תעופה 77" ובקומדיית המלחמה מועמדת 3 פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג "1941".
לאחר עשור חזר לי לבימת הוליווד בשנות ה-90 והשתתף בסרט האימה זוכה פרס האוסקר של טים ברטון "סליפי הולו", בסרט גילם את דמותו של ראש העיר.
בנוסף גילם לי את דמותו של המנהיג המוסלמי ההודי מוחמד עלי ג'ינה בסרט "ג'ינה".
סרטים נוספים בהם שיחק לי היו קומדיית האימה "גרמלינס 2" ו"בית ספר לשוטרים מתחילים 7: משימה במוסקבה".
ב-1997 גילם לי את דמותו המיתולוגית של טירסיאס, הנביא העיוור של העיר היוונית הקדומה תבאי בסדרת הפנטזיה זוכת 2 פרסי אמי "אודיסאה" מבית היוצר של פרנסיס פורד קופולה.
בשנת 2002 מלבד השתתפות בחלק השני ב"שר הטבעות", "שר הטבעות: שני הצריחים" שיחק לי בתפקיד ראשי גם בפרק השני של ג'ורג' לוקאס בסאגת מלחמת הכוכבים, "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים".
בסרט גילם לי את דמותו של הרוזן דוקו, שנחשב למאסטר ג'דיי אגדי בקרב מסדר הג'דיי, ונכלל תחת "העשרים האבודים" - עשרים אבירי ג'דיי היחידים בהיסטוריה של המסדר, אשר אי פעם נטשו אותו, נחשב לאחד הנבלים העיקריים בסדרת הסרטים.
לי זכה ביחד עם שותפו לסט הצילומים פרנק אוז בפרס ה-MTV בקטגוריית הקרב הטוב ביותר.
בשנת 2005 שיחק לי בחלק השלישי בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" בו חזר לגלם את דמותו של הרוזן דוקו, הסרט הוא השני בהכנסותיו בסדרה אחרי " מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום".
בנוסף שיחק לי גם בקומדיית ההרפתקאות של טים ברטון "צ'ארלי בממלכת השוקולד", בסרט גילם לי את וילבור וונקה רופא שיניים ואביו של גיבור הסרט וילי וונקה (ג'וני דפ).
את שנת 2005 חתם לי כשדיבב בסרט האנימציה המצליח "חתונת הרפאים", בסרט דיבב את דמותו של הכומר גאלסוולס.
לאחר מכן הופיע לי בתפקיד קטן בפנטזיית ההרפתקאות "מצפן הזהב" בכיכובם של ניקול קידמן ודניאל קרייג ודיבב בסרט האנימציה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" המבוסס על סדרת הסרטים המפורסמת.
בשל קולו העמוק והסמכותי לי שימש כמדבב במספר רב של סרטים וסדרות טלוויזיה.
בין השאר דיבב את מוות בסדרות אנימציה לספרי עולם הדיסק של טרי פראצ'ט וכן דיבב את הג'ברווקי בסרט אליס בארץ הפלאות של טים ברטון.
כמו כן השתתף לי באלבום Charlemagne: By the Sword and the Cross , אלבום מטאל סימפוני מאת המפיק האיטלקי מרקו סביו.
באלבום, העוסק בחייו של קרל הגדול, לי מגלם את התפקיד הראשי.
שני הפרצופים של דר' ג'קייל (1960)
בית הסוסים של ד"ר טרורס (1965)
לטעום את דמו של דרקולה (1970)
חייו הפרטיים של שרלוק הולמס (1970)
הטקסים השטניים של דרקולה (1973)
יללה: סטריבה - אשת הזאב הכלבה (1985)
המחלוקת - The Disputation (1986) בתפקיד חיימה הראשון, מלך אראגון
מיו בארץ מרחקים (1987) (עיבוד קולנועי לספר מיו, מיו שלי)
בית ספר לשוטרים מתחילים 7: משימה במוסקבה (1994)
מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים (2008)
כריסטופר צ'ארלס מינץ-פלאס הוא שחקן, קומיקאי, מדבב ומוזיקאי יהודי-אמריקאי.
מוכר בשל תפקידיו בסרטים "סופרבאד - חרמן על הזמן" בסרט גיבורי העל "קיק אס" ובהמשכו "קיק אס 2" ובסרטי הקומדיה "שכנים" ו-"שכנים 2".
מינץ-פלאס נולד וגדל בשכונת וודלנד הילס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
אביו, ריי פלאס דוור במקצועו, הוא קתולי ממוצא פולני, צרפתי-קנדי ואירי, אימו, אלן (לבית מינץ) היא יועצת בית ספר ממוצא יהודי.
מינץ-פלאס החל לשחק מהיותו ילד וכבר בכיתה א' החל ללמוד בסדנאות דרמה עד שהגיע לתיכון.
את תפקידו הראשון קיבל פלאס בשנת 2007 עוד שהיה תלמיד בי"ב, בסרט הקומדיה "סופרבאד - חרמן על הזמן" בהפקת ג'אד אפאטו וסת' רוגן, בסרט גילם פלאס את דמותו של פוגל מק'לאבין, חברם של אוון וסת' והיחיד במהלך הסרט שמצליח לאבד את בתוליו.
במהלך הצילומים נאלצה אמו של פלאס להיות נוכחת בסט הצילומים בעת סצנת הסקס של בנה, כיוון שפלאס היה בן 17 וחצי בלבד בזמן הצילומים.
סרטו הבא של מינץ-פלאס היה הקומדיה "מודלים לחיקוי" משנת 2008, לצד שון ויליאם סקוט ופול ראד, שם גילם ילד משועמם בשם אוגי שמעדיף את העולם הדמיוני (ימי הביניים) מאשר את המציאות.
בשנת 2009 הופיע פלאס בתור יצחק אבינו לצד מייקל סרה בקומדיית ההרפתקאות "פרה היסטרי" החולפת על פני ההיסטוריה התנ"כית.
מינץ-פלאס שיחק מאז בסרטים רבים, בעיקר קומדיות כמו "רשימה לביצוע" בכיכובה של אוברי פלזה, או "קיק אס" ו-"קיק אס 2", שבסרט השני הוא שיחק את הנבל או בשמו: המאדרפאקר.
בשנת 2014 שיחק בסרט הקומדיה "שכנים" ובסרט ההמשך "שכנים 2" משנת 2016 כדמות ראשית יחד עם זאק אפרון, דייב פרנקו, וסת' רוגן.
דיבב גם בשלושת סרטי "הדרקון הראשון שלי" וגם בסדרת טלוויזיה שלה שבעלת אותו שם.
ב-2016 תרם את קולו לסרט האנימציה "טרולים".
במאי 2017 החל לככב בסיטקום "מרחבים סגורים" לצד ג'ואל מקהייל ברשת CBS.
בשנת 2020 שיחק בסרט המותחן הפסיכולוגי הקומי "צעירה מבטיחה" שנכתב ובוים על ידי אמרלד פנל בהופעת בכורתה כבמאית.
כריסטופר לנגן הוא אוטודידקט אמריקאי אשר מנת המשכל שלו, כפי שדווח על ידי תוכנית הטלוויזיה "20/20" של רשת ABC ומקורות תקשורתיים אחרים, נאמדת בין 195 ל-210.
לנגן התפרסם בשנת 1999, בעודו עובד כמאבטח בארים בלונג איילנד, כ"איש החכם ביותר באמריקה" על ידי כמה מקורות תקשורתיים.
לנגן פיתח תאוריה על הקשר בין הדעת לבין המציאות, אותה הוא מכנה "דגם תאורטי-קוגניטיבי של היקום".
לטענתו, ניתן באמצעות התאוריה להוכיח את קיומו של אלוהים על בסיס רציונלי ומתמטי והיא מהווה בסיס ל"תאולוגיה לוגית".
לנגן נולד בסן פרנסיסקו, ובילה את רוב ראשית חייו במונטנה.
אמו הייתה בתו של ספן עשיר אך היא נותקה ממשפחתה.
היא נישאה לארבעה גברים והתגרשה בזה אחר זה וילדה ילד מכל אחד מהם.
אביו של לנגן מת או נעלם עוד לפני שנולד.
הוא התחיל לדבר בגיל חצי שנה, לימד עצמו לקרוא לפני שהיה בן ארבע, וקפץ מספר כיתות.
הוא גדל בעוני מרוד וסיפר שהוכה על ידי אביו החורג מאז שהיה בן כמעט שש עד לגיל 14 לערך, אז החל להתאמן באימון משקולות ושם בכוח קץ להתעללות, על ידי שזרק את אביו החורג מן הבית ואמר לו שלא לחזור.
לנגן אומר שהוא בילה את שנותיו האחרונות בבית הספר התיכון בעיקר בלימודים עצמאיים, כשהוא מלמד את עצמו "מתמטיקה מתקדמת, פיזיקה, פילוסופיה, לטינית ויוונית, כל זה".
לאחר שהשיג את הציון המושלם בבחינה הפסיכומטרית (ה-SAT) החל לנגן לפקוד את ריד קולג', הוא לא הסתדר שם ועזב את המקום.
לאחר כמה שנים ניסה ללמוד באוניברסיטה של מונטנה, אבל לנוכח בעיות מימון ותחבורה, בשיתוף חוסר רצון טוב מצד הביורוקרטיה האקדמית לסייע לו בפתירתן, ומתוך אמונה שהוא "יכול, פשוטו כמשמעו, ללמד את הפרופסורים שלו יותר משהם יכולים ללמד אותו" – נשר מהמערכת.
הוא עבד בסדרה של עבודות גופניות, ועד אמצע שנות ה-40 שלו כבר הספיק להיות פועל בניין, בוקר, כבאי יערות, פועל חקלאי, ובמשך למעלה מעשרים שנה, מאבטח בארים בלונג איילנד.
הוא אומר שהוא פיתח "אסטרטגיה של חיים כפולים": מצד אחד אדם רגיל, העושה את עבודתו ומחליף הלצות עם אחרים, ומצד שני חוזר הביתה לבצע משוואות בראשו, בעובדו ביחידות על הדגם תאורטי-קוגניטיבי של היקום שלו (The Cognitive-Theoretic Model of the Universe או בראשי התיבות CTMU).
תשומת לב רחבה אליו הגיעה בשנת 1999, כאשר המגזין אסקווייר פרסם כתבת דיוקן של לנגן וחברים אחרים של קהילת High IQ.
כתבתו של מייק סאגר על המאבטח מרים המשקולות וה"תאוריה של הכול" שלו, ה-CTMU, עוררה גל של התעניינות בתקשורת בהציגה את לנגן כ"האיש החכם ביותר באמריקה".
הנוירופסיכולוג ד"ר רוברט נובלי אשר בדק את ה-IQ של לנגן עבור "20/20" דיווח כי לנגן "שבר את תקרת המדידה".
נאמר שנובלי נדהם, באומרו: "כריס הוא האדם הגבוה ביותר שמדדתי אי פעם, ב-25 שנה של עבודתי בזה".
כתבות וראיונות עם לנגן הופיעו במגזין Popular Science, הטיימס, Newsday, Muscle & Fitness (שם דווח כי הוא יכול להרים משקולות של 225 ק"ג), ובמקומות אחרים.
לנגן השתתף בתוכנית הטלוויזיה "20/20", התראיין ברדיו BBC וב-"First Person" של ארול מוריס, והשתתף בצ'ט חי ב-ABCNEWS.com.
בשנת 2004 עבר לנגן עם ג'ינה אשתו (לבית לוסאסו), נוירופסיכולוגית קלינית, אל צפון מיזורי, שם הוא הבעלים והמפעיל של חוות סוסים.
בשנת 1999 יצרו לנגן ואשתו, ג'ינה לוסאסו, מוסד ללא כוונת רווח בשם "קרן מגה" כדי "ליצור תוכניות המסייעות בהתפתחות אנשים מוכשרים מאוד ורעיונותיהם וליישמם".
בנוסף לכתביו בקרן מגה, החשיפה התקשורתית של לנגן בסוף שנות ה-90 כללה תמיד דיון ב"דגם תאורטי-קוגניטיבי של היקום" שלו, ובשנת 2001 דיווח המגזין מדע פופולרי שהוא כותב ספר על עבודתו לו הוא קורא "תכנון עבור היקום".
הוא צוטט כאומר ש"אינך יכול לתאר את היקום בשלמות בכל דרגה של דיוק שהיא, אלא אם כן אתה מוכן להודות שהוא גם גשמי וגם רוחני (mental) בטבעו", ושה-CTMU שלו "מסבירה את הקשר בין הדעת (mind) למציאות, ולכן את הנוכחות של הכרה ויקום באותו הביטוי".
הוא מכנה את ההצעה שלו "'תאוריה של הכול' אמיתית, שילוב של היקום ההשתתפותי של ג'ון וילר והתאוריה הקוסמולוגית זמן מדומה של סטיבן הוקינג".
בצירוף עם רעיונותיו שלו, טען לנגן כי "אתה יכול להוכיח את קיומו של אלוהים, הנפש והחיים שלאחר המוות, באמצעות המתמטיקה".
בשנת 2004, תרם לנגן פרק לספר "Uncommon Dissent", אוסף מאמרים הקוראים תיגר על אבולוציה ללא כוח מנחה (אקראית) ומקדמים את גישת התכנון התבוני, בעריכת אחד ממייסדי ISCID ותומך התכנון התבוני ויליאם דמבסקי.
כשנשאל על הבריאתנות, אמר לנגן:
אני מאמין בתורת האבולוציה, אבל אני מאמין גם באמת האלגורית של תורת הבריאה.
במילים אחרות, אני מאמין שהאבולוציה, כולל עקרון הברירה הטבעית, היא אחד הכלים שאלוהים השתמש בהם כדי ליצור את האנושות.
האנושות היא לפיכך שותפה ביצירה של היקום עצמו, כך שיש לנו לולאה סגורה.
אני מאמין שקיימת רמה בה המדע והמטפורה הדתית תואמים זה לזה.
לנגן מסביר באתר האינטרנט שלו שהוא מאמין כי "כיוון שתיאורים מקראיים של היווצרות עולמנו והמינים הם אמיתיים אבל מטפוריים, המשימה שלנו היא לפענח נכונה את המטפורה לאור ראיות מדעיות, שגם הן ניתנו לנו על ידי אלוהים".
בהסבירה את הקשר הזה [שבין הדעת והמציאות], ה-CTMU מראה כי המציאות היא בעלת תכונה מורכבת הדומה במהותה למודעות עצמית.
כלומר, כשם שהדעת (mind) היא אמיתית, המציאות היא במובנים מסוימים כמו דעת.
אבל כאשר אנו מנסים לענות על השאלה המתבקשת "דעתו של מי?", התשובה הופכת להגדרה מתמטית ומדעית של אלוהים.
יוצא מזה שכולנו קיימים במה שניתן לקרוא לו "דעתו של אלוהים", ושהדעות הפרטיות שלנו הן חלקים של דעתו של אלוהים.
הן לא חזקות כמו דעתו של אלוהים, כי הן רק חלקים ממנה; עם זאת, הן מחוברות ישירות אל המקור הגדול ביותר של הידע והכוח הקיים.
חיבור זה של דעתנו לדעת של אלוהים, שהוא כמו חיבור של חלקים אל השלם, הוא מה שאנחנו מכנים לעיתים הנפש או הרוח, והוא החלק המכריע והחיוני ביותר של היות האדם.
לנגן קורא לעצמו "מכבד של כל הדתות של העמים בכל המקומות".
באחד המקומות טען כי הוא לא שייך לאף זרם דתי כלשהו, והסביר כי הוא "לא יכול להרשות שהגישה ההגיונית [שלו] לתאולוגיה תיפגע על ידי דוֹגְמָה דתית".
(על אף זאת, כתב בספרו "The Art of Knowing" הערה המתייחסת כך לאמונה הנוצרית: "(לעת עתה, נתעלם מהוויכוח המתמשך זמן רב לגבי האם אלוהים יכול 'להזריק' [inject] את עצמו לתוך סימולציית הרמה התחתונה כ"משיח", פשוט נענה "כן" ונשאיר זאת בכך)" [הסוגריים במקור].)
דיוקנו הופיע לאחרונה בספרו של מלקולם גלדוול "מצוינים: ממה עשויה הצלחה", שם גלדוול מתייחס לסיבות מדוע לנגן לא היה מסוגל לפרוח בסביבת האוניברסיטה.
גלדוול כותב כי אף על פי שלנגן "קרא לעומק פילוסופיה, מתמטיקה, ופיזיקה" כשעבד על ה-CTMU, "ללא אישורים אקדמיים, אין לו סיכוי להתקבל לפרסום אי פעם בכתב עת אקדמי".
דיוקנו של גלדוול על לנגן מצייר אותו בעיקר כדוגמה לאדם שנכשל במימוש הפוטנציאל שלו בין השאר בשל כישורים חברתיים דלים, שהם תוצאה, לפי השערת גלדוול, של גדילתו בעוני.
לעומת זאת, לנגן מצידו מתייחס בבוז לאקדמיה (ובייחוד לממסדים האקדמיים), אותה הוא מכנה "Acadummy" (דֶּמֶה), ולטענתו "מגה מצליחה היכן שהאקדֶמֶה-יות נכשלות".
כריסטופר "טריקי" סטיוארט הוא אמרגן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מעבד מוזיקלי ובעל אולפן הקלטות אמריקאי.
סטיוארט הפיק להיטי פופ ו-R&B רבים, לאמנים מצליחים כמו בריטני ספירס, ביונסה, ריהאנה, ג'סטין ביבר, מרי ג'יי בלייג', ג'סי מקרטני וסיארה.
סטיוארט נולד ככריסטופר אלן סטיוארט ב-4 בינואר 1974 בעיר מרקהאם שבמדינת אילינוי בארצות הברית.
סטיוארט גדל במשפחה מוזיקלית וכבר בגיל 12 ניגן בגיטרה, קלידים וכתב שירים.
אחיו הגדול, לני סטיוארט גם הוא מפיק מוזיקלי, הציג אותו בפני לואיל סיילס ג'וניור סיילס נתן לכריסטופר סטיוארט הזדמנות לעבוד במספר פרויקטים של אמנים בכירים, ובכך החל סטיוארט את הקריירה המוזיקלית שלו.
ב-1994 הפיק סטיוארט את אלבום הבכורה של ההרכב בלאק גירל, "Treat U Right".
ב-1995 ייסד סטיוארט יחד עם שני אחיו, לני ומארק סטיוארט, וגיסתו, ג'ודי סטיוארט, את חברת רדזון אנטרטיינמנט באטלנטה שבג'ורג'יה.
ב-1999 הפיק סטיוארט את הסינגל "Who Dat" של הזמר JT Money, הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הR&B וההיפ הופ של הבילבורד, ולמקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. באותה התקופה סטיוארט זיהה והחתים את הזמרת בלו קנטרל, והפיק את אלבום הבכורה שלה "So Blu" תחת חברת התקליטים אריסטה רקורדס.
"So Blu", שיצא ב-31 ביולי 2001 הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד 200, והסינגל מתוכו, "(Oops!)Hit 'Em Up Style", הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100.
ב-2002 סטיוארט כתב והפיק את אלבום הבכורה של ההרכב B2K.
וב-2003 הפיק סטיוארט לזמרת בריטני ספירס את השיר Me Against The Music מתוך אלבומה In the Zone.
שנת 2007 הייתה השנה בה הקריירה של סטיוארט ורדזון אנטרטיינמנט התפתחה באופן משמעותי.
הסינגל "Umbrella" של ריהאנה, בו היה סטיוארט שותף מרכזי בכתיבתו יחד עם The-Dream וקוק הרל, היה מועמד לשלושה פרסי גראמי ומתוכם זכה באחד.
במקור תכנן סטיוארט שאת השיר תשיר בריטני ספירס, ולאחר מכן רצה להעבירו למרי ג'יי בלייג' אך היא לא הספיקה לאשר את השיר בזמן.
לסטיוארט היו ספקות באשר להתאמתה של ריהאנה לביצוע השיר עד ששמע את ההקלטה שלה מבצעת את השיר.
השיר הצליח מאוד, והיה במשך שבעה שבועות בראש מצעד הבילבורד הוט 100 ושבר שיאים גם בחנות המקוונת iTunes.
ההצלחה יוצאת הדופן של השיר קידמה את הצלחתם של יוצריו: ריהאנה הגיעמה לרמה גבוהה של פרסום, The-Dream קיבל חוזה להקלטת אלבום הבכורה שלו והקריירה של סטיוארט התרחבה לזמרים ידועים נוספים כ-ג'נט ג'קסון, סלין דיון ואשר.
גם הסינגל "Just Fine" מתוך האלבום "Growing Pains" של מרי ג'יי בלייג', שסטיוארט השתתף ביצירתו, היה מועמד לפרס גראמי ב-2007.
בעקבות ההצלחה של Umbrella שותפו של סטיוארט ליצירה, The-Dream, קיבל חוזה מחברת דאף ג'אם להקלטת אלבום הבכורה שלו, וסטיוארט נבחר להפיק את האלבום, שנקרא "Love Hate" ויצא ב-11 בדצמבר 2007.
החל משנת 2008 יצאו סינגלים רבים של אומנים ידועים בהפקת סטיוארט:
"Touch My Body" של מריה קארי שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
"Single Ladies" של ביונסה שהגיע גם הוא למקום הראשון בהוט 100
"Just Like Me" של ג'יימי פוקס
ב-2009 השתתף בכתיבת ארבעה שירים מתוך אלבומה השלישי של סיארה "Fantasy Ride".
"One Time" של ג'סטין ביבר
"I Look to You" של ויטני יוסטון
"Hard" של ריהאנה בהשתתפות יאנג ג'יזי
ב-2010 השתתף בכתיבת ובהפקת אלבומה הרביעי של סיארה "Basic Instinct", מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים אותם הפיק: "Ride" (בו, מלבד סיארה, משתתף גם הראפר לודאקריס), "Speechless" ו-"Gimmie Dat".
"Baby" של ג'סטין ביבר יחד עם לודאקריס
"Up Out My Face" (רמיקס) של מריה קארי בהשתתפות ניקי מינאז'.
כריסטופר פיטר מלוני הוא שחקן ובמאי אמריקאי.
ידוע בזכות גילום דמותו של הבלש המשטרתי אליוט סטייבלר בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" (עליו קיבל מועמדות לפרס אמי) ובסדרת הספין-אוף "חוק וסדר: פשע מאורגן", וגם בתור האסיר כריס קלר בדרמת בית הסוהר מבית HBO - "אוז".
מלוני הצעיר מבין שלושה אחים נולד בוושינגטון לקרול ולרוברט מלוני.
אביו היה אנדוקרינולוג ממוצא איטלקי ואמו עקרת בית ממוצא קנדי-צרפתי.
למד משחק באוניברסיטת קולורדו, שם סיים תואר בהיסטוריה.
לאחר לימודיו נסע לניו יורק כדי ללמוד משחק אצל השחקן סנפורד מייסנר, בבית ספר למשחק "בית הבובות השכונתי".
מלוני ערך את הופעת הבכורה שלו בתור שחקן קולנוע בשנת 1995 בדרמת הפשע האפוקליפטית "12 קופים" בתור בלש שדה התעופה הלפרין.
ב-1996 שיחק במותחן הפשע "קשורות" בתור המפיונר ג'וני מארזון.
ב-1999 הופיע בקומדיה שוברת הקופות "תפוס את הכלה", בתפקיד בוב קלי הארוס של "הכלה הבורחת" מגי קרפנטר (ג'וליה רוברטס).
ב-2001 שיחק בקומדיה "קיץ אמריקאי חם ורטוב" בתור יוצא וייטנאם הלום הקרב ג'ין וב-2004 בקטע מהקומדיה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה" בתור פריקשואו המציע מקלט להרולד וקומר.
מאז לא הופיע בסרטים במשך ארבע שנים וחזר רק ב-2008 לתפקיד משני בדרמה הרומנטית "לילות ברודנטה", בתור ג'ק בעלה של בעלה אדריאן ויליס (דיאן ליין) ולתפקיד קטן בקומדיה "הרולד וקומר 2".
בשנת 2009 הופיע בסרט האימה "הנשאים" ודיבב את גיבור העל גרין לנטרן בסרט האנימציה "גרין לנטרן: טיסה ראשונה"
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומי בכיכובה של איימי שומר, "באמאשל'ך" בבימויו של ג'ונתן לוין.
בשנת 1988 ביצע הופעת אורח בסדרת הדרמה והפעולה של CBS, "המשווה" (אנ').
מלוני הצטרף ב-1998 לעונה השנייה של סדרת כותלי הכלא "אוז", בה שיחק בתור האסיר ההומו כריס קלר הנכלא לתקופה של שני מאסרי עולם.
מלוני היה מועמד לפרס אמי ב-2006 על התפקיד הראשי שלו בסדרת המשטרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתור הבלש אליוט סטייבלר.
מלוני שיחק בסדרה מהפרק הראשון עד סוף העונה ה-12. על תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי מצטיין בסדרה דרמה לשנת 2006. ב-2012 השתתף בעונה החמישית של הסדרה "דם אמיתי" בתפקיד רומן, השליט העליון של קהילת הערפדים שמגיע לעשות סדר בעיירה בון טאמפ.
בשנת 2019 החל לדבב את הדמות של ג'יימס גורדון בסדרת ההנפשה "הארלי קווין".
בשנת 2020 דיבב בסדרות "איש משפחה" ו-"ריק ומורטי" וגם התארח בסדרת האימה האנתולוגית "אזור הדמדומים".
בשנת 2021 שב לגלם את דמותו של הבלש אליוט סטייבלר בסדרת הספין-אוף "חוק וסדר: פשע מאורגן" ברשת NBC.
מאז 1995 הוא נשוי למעצבת האמנותית, דוריס שרמן ויליאמס, ולהם בת ובן.
בשם הילד (1991) - סרט טלוויזיה
משהו לחיות בשבילו: הסיפור של אליסון גרץ (1992) - סרט טלוויזיה
ללא נשיקה להתראות (1993) - סרט טלוויזיה
רומן מסוכן (1995) - סרט טלוויזיה
כל תשע שניות (1997) - סרט טלוויזיה
מטרת כדור הארץ (1998) - סרט טלוויזיה
קיץ אמריקאי חם ורטוב (2001)
רצח בגרינוויץ' (2002) - סרט טלוויזיה
הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו (2008)
מורה להתעמלות: הסרט (2008) - סרט טלוויזיה
גרין לנטרן: טיסה ראשונה (2009) - דיבוב
ציפור לבנה בסופת שלג (2014)
עיר החטאים: עלמה להרוג (2014)
יומנה של נערה מתבגרת (2015)
חברים דמיוניים (2024) - דיבוב
חוק וסדר: מדור מיוחד (1999–הווה)
קיץ אמריקני חם ורטוב: היום הראשון במחנה (2015)
הבריחה מג'ורג'יה (2017–2016) - גם במאי הפרק "Auld Acquaintance"
קיץ אמריקני חם ורטוב: כעבור עשר שנים (2017)
בבית עם איימי סדריס (2017)
הארלי קווין (2019–הווה) - דיבוב
כריסטופר טיי היה מלחין ונגן עוגב אנגלי, שלמד באוניברסיטת קיימברידג' ובשנת 1545 היה לדוקטור למוזיקה הן בקיימברידג' והן באוקספורד.
טיי היה מדריך המקהלה של קתדרלת אילי מסביבות שנת 1543 ומשנת 1559 כיהן גם כנגן עוגב במקום.
טיי נשאר באלי בתקופת שלטונה של המלכה הקתולית מרי, על אף העדפתו הברורה לפרוטסטנטיות.
ב-1560 או 1561 התפטר ממשרתו באלי, שם החליף אותו בתפקידו רוברט וייט (שאף נשא לאישה את בתו), התקדש לכנסייה והיה לרקטור של דודינגטון אשר במחוז קיימברידג'.
הוא מת ב-1572 או 1573, עדיין פעיל כנראה בתקופת שלטונה של אליזבת, כדברי אנתוני ווד:
המוזיקה של טיי לכנסייה הקתולית כוללת מזמורי תפילה ומיסות - ידועה בעיקר מיסה המבוססת על השיר "רוח המערב" (המהווה בסיס גם למיסות מאת ג'ון טאוורנר וג'ון שפארד).
עוד חיבר יצירות באנגלית לכנסייה האנגליקנית, בהן מוזיקה לטקסי תפילה ומזמורים, ויצירות להרכבי ויולים.
כריסטופר לויד הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
עבודת התסריטאות הראשונה של לויד הייתה ארבע העונות הראשונות של הסדרה "בנות הזהב".
הוא היה גם הכותב והמפיק של הסדרות "כנפיים", "פרייז'ר", "לא בכושר", "בחזרה אליך" ו"משפחה מודרנית".
בהמשך יצר כתסריטאי את סרט האנימציה "חיים בזרם", אשר עליו קיבל את פרס אנני לתסריט הטוב ביותר.
בשנת 2005 יצר וכתב את הסיטקום "טיפול משפחתי" לרשת CBS.
לסודרו תוכננו 22 פרקים אך הסדרה בוטלה לאחר 14 פרקים, טרם שודרו כל הפרקים.
אביו של לויד היה כותב הסיטקומים דייוויד לויד (1934-2009).
לויד נשוי לשחקנית והמדבבת ארלין סורקין, שידועה בעיקר בקול של הארלי קווין מבאטמן: איש העטלף.
ג'ון כריסטופר (כריס) סטיבנס היה דיפלומט אמריקני שכיהן כשגריר ארצות הברית בלוב לאחר המהפכה בשנת 2011. ב-11 בספטמבר 2012 נחנק סטיבנס למוות במתקפה על הקונסוליה האמריקאית בבנגזי כשזו עלתה באש.
סטיבנס היה בן 52 בהירצחו.
סטיבנס נולד ב-18 באפריל 1960 בקליפורניה, בשנת 1982 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ותואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה.
בין השנים 1983–1985 שירת בחיל השלום והוצב במרוקו ולאחר מכן היה עורך דין בוושינגטון די.
בשנת 1991 הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית וכיהן כדיפלומט במדינות המזרח התיכון, הוא כיהן בתפקיד בכיר בקונסוליה האמריקאית בירושלים, כמו כן כיהן בתפקידים שונים במצרים, סעודיה, סוריה ואיראן.
את שירותו בלוב החל בשנת 2007 כסגן ראש המשלחת ובמהלך ההתקוממות בלוב שימש ממרץ 2011 כנציג מיוחד של ארצות הברית למועצת המעבר הלאומית.
במאי 2012 הוא מונה כשגריר ארצות הברית בלוב.
ב-11 בספטמבר 2012 תקפו מחבלים את בניין הקונסוליה האמריקנית בבנגזי בה שהה סטיבנס והציתו אותו.
בעת המתקפה על הבניין, התבצר סטיבנס בחדר המאובטח ושם נחנק כתוצאה משאיפת עשן בשל השרפה שאחזה בבניין הקונסוליה.
כעבור שעתיים, בשעה 00:30 חולץ סטיבנס על ידי מקומיים כשהוא מחוסר הכרה והוסע לבית חולים מקומי, שם הרופא קבע את מותו לאחר 90 דקות של ניסיונות החייאה.
בתחילה נטען כי ההתקפה על השגרירות באה בעקבות פרסום הסרט תמימותם של מוסלמים בה מוצג מוחמד באור שלילי, אולם מאוחר יותר גרסו חוקרי ביטחון כי הייתה זו התקפה מתוכננת של גורמי טרור המזוהים עם אל-קאעידה שביקשו לנצל את התאריך הסמלי במלאת 11 שנה לפיגוע במגדלי התאומים.
כריסטופר ג'ונסון מקנדלס היה הרפתקן אמריקאי.
באפריל 1992 נדד אל ערבות אלסקה הרחוקות עם מעט אוכל וציוד הישרדות בסיסי, בתקווה שיגשים את חלומו לחיות חיים פשוטים והרמוניים בטבע ללא כל מגע ידי אדם.
כמעט ארבעה חודשים לאחר מכן, שרידי הגופה של כריס נמצאו ליד אגם ונטיטיקה בשמורת דנאלי פארק בדרום-מרכז מדינת אלסקה כאשר הוא שוקל 30 ק"ג בלבד.
המוות נגרם ככל הנראה כתוצאה ישירה של רעב.
בינואר 1993 פרסם הסופר ג'ון קראקאוור את סיפורו של כריס במגזין "אאוטסייד".
מאמר נוסף אודות סיפורו המלא של כריס התפרסם בפברואר 1993 במגזין הניו יורקר.
תחת ההשפעה מסיפורו של כריס, ג'ון קראקאוור הוציא לאור ב-1996 את ספרו "Into the wild" (בעברית: 'עד קצה העולם') אודות מסעותיו של כריס בדרכים ובחיק הטבע.
הספר תורגם לעברית ב-2014. הספר, שבעצמו היה רב מכר מוצלח עם חלוף השנים, היה מקור השראה לסרט בעל אותו שם שבוים על ידי שון פן בשנת 2007. את דמותו של כריסטופר גילם השחקן אמיל הירש.
כמו כן, באותה השנה, יצא סרט דוקומנטרי-ביתי של הבמאי רון למות' בשם "The call of the wild" (ובעברית – הקריאה של הטבע או קול מיער).
בסרט, הבמאי מציג את המקומות בהם כריס ביקר במהלך מסעותיו ואת האנשים שהכירו או פגשו את כריס, כולל בתחנה האחרונה אליה הגיע באלסקה.
כריס נולד באל סגונדו, קליפורניה, כבנם הבכור של וולטר ("וולט") וְוילהלמינה "בילי" ג'ונסון.
לכריס הייתה אחות אחת צעירה בשם קארין.
בשנת 1976 התיישבה המשפחה באנאנדייל, וירג'יניה, פרבר של וושינגטון הבירה, לאחר שאביו הועסק כמדען מומחה בנאס"א.
אמו עבדה כמזכירה בחברת "מטוסי יוז" ומאוחר יותר סייעה לבעלה וולט בחברת הייעוץ המוצלחת שהקים במקום מגוריהם באנאנדייל.
היחסים בין ההורים של כריס היו עכורים.
וולט ובילי רבו לעיתים קרובות, ולעיתים כאשר הוויכוחים היו מתלהטים ויוצאים מכלל שליטה הם שקלו להתגרש.
לכריס ואחותו קארין היו שישה אחים למחצה שהתגוררו בקליפורניה מנישואיו הראשונים של וולט.
כאשר כריס וקארין נולדו, וולט טרם התגרש מאשתו הראשונה, וכריס לא גילה את הרומן של אביו עד שביקר אצל קרוביו בדרום קליפורניה בקיץ 1986. תגלית זו גרמה לו לפתח הרבה מרירות ואנטגוניזם כלפי אביו, ויחס מנוכר להוריו, ולמעשה הייתה אחד מגורמים הראשיים של כריס בתפיסת העולם שלו על החברה המודרנית.
בבית הספר הבחינו המורים שלכריס כוח רצון בלתי רגיל.
בגיל ההתבגרות הוא היה התגלמות מושלמת של ערכים ואידיאליזם אינטנסיבי, טיפוס פופולרי מבחינה חברתית וספורטאי מצטיין.
בבית הספר התיכון שימש כקפטן של נבחרת הקרוס קאנטרי (נבחרת הרצים למרחקים ארוכים).
באימונים עצמם, הוא היה מאיץ בחברי הנבחרת בתרגילי מוטיבציה בעל אופי רוחני שבו הם: "פועלים נגד כוחות האופל...
כל הרע בעולם, כל השנאה".
ב-2 ביוני 1986 סיים כריס את לימודיו בבית הספר וילברט טאקר ודסון בפיירפקס, וירג'יניה.
ב-10 ביוני יצא כריס לאחת ההרפתקאות הגדולות הראשונות שלו, כשנסע בכל רחבי הארץ בניסאן דאטסון הפרטית שלו.
הוא הגיע לאוניברסיטת אמורי שבאטלנטה, ג'ורג'יה יומיים לפני תחילת הלימודים בסתיו של אותה שנה.
הרקע הסוציו-אקונומי הגבוה שממנו הגיע כריס וההצלחה האקדמית שלו, היו תמונת ראי להשקפותיו על החברה המודרנית-אנושית כחברה ריקנית שבה מרדף בלתי נלאה אחר חומרנות וכסף.
כריס מאוד אהב לקרוא, ובין היתר שאב את ההשראה שלו ממגוון של סופרים, פילוסופים הרפתקנים, כגון ג'ק לונדון, לב טולסטוי, ג'ק קרואק, והנרי דייוויד תורו.
בשנה השלישית ללימודיו, הוא סירב להיות חבר מועדון בוגרים יוקרתי של האוניברסיטה תחת הסיבה המרכזית ש"כבוד" "ותארים" היו לא רלוונטיים מבחינתו.
כריס סיים את לימודיו בקולג' אמורי ב-12 במאי 1990 עם תואר ראשון בהיסטוריה ואנתרופולוגיה.
למעשה, סיום התואר הראשון היה בעצם הפעם האחרונה שבה כריס נפרד מהחברה המודרנית המאורגנת לתקופה של התבוננות והתבודדות.
במאי 1990 תרם כריסטופר 24,000 דולרים, שניתנו לו על ידי חבר של המשפחה על מנת לממן את לימודי המשפטים אליהם שקל להמשיך, לאוקספם (ארגון בינלאומי המסייע לעניים).
לקראת סוף יוני, הוא החל את מסעו בשם "אלכסנדר מקנדלס", ומאוחר יותר אימץ את שם המשפחה "סופרטרמפ" ("נווד-על", בהשראת מאת ו.
מרבית האנשים שנתקלו בו בדרכים התייחסו אליו כאל בחור אינטליגנטי ויודע ספר.
בסוף הקיץ החל כריס את דרכו דרך אריזונה, לעבר העיירה קארתג' שבדקוטה הדרומית, שם עבד בחווה לגידול חיטה.
בהמשך שרד שיטפון עז בזמן שהיה במכוניתו.
המכונית ניזוקה וכריס החליט להשאיר אותה במדבר, ובנוסף השליך את לוחיות הרישוי שלו כדי שלא יקשרו את הרכב אליו (בדיעבד, המכונית ספגה נזק קטן יחסית, נמצאה מאוחר יותר, והמשטרה אף הסיקה כי כריס נטש אותה מרצונו).
בשנת 1991, אלכסנדר חתר בסירת קיאק קטנה במורד מסוכן של נהר קולורדו עד למפרץ קליפורניה.
הוא חצה את הגבול למקסיקו, ולאחר שהלך לאיבוד בתעלות ונקלע למבוי סתום, נגרר על ידי ציידי ברווזים מקומיים לים, שם שהה במשך זמן מה.
הוא התגאה בעובדה שהצליח לשרוד עם ציוד מינימלי ועם מעט עזרים חיצוניים, והוא חש כי עשה "הכנה קטנה" לקראת מה שצפוי לו בהמשך הדרך.
כריס לא אהב לתכנן דברים מראש, הוא אהב לתת משמעות לאותה חוויה בלי לחשוב על כלום לפניה.
מטרתו הראשית במסע הייתה להגיע לאלסקה.
שום דבר במסעו לא היה מוגדר.
הוא החליט והאמין שלא צריך להשתמש במטוסים אלא רק בטרמפים וברכבות כדי להכיר את הארץ מקרוב דרך האדמה.
כריס עבר חוויית רבות במהלך המסע עד הנסיעה לאלסקה.
הוא פגש אנשים רבים בכל מקום שהגיע אליו ורקם איתם קשרים הדוקים.
במשך שנים, כריס חלם על "אודיסיאת אלסקה" (מסע או טיול ארוך לאלסקה), בה יחיה על אדמת הפרא של אלסקה, הרחק מכל ציוויליזציה, וימצא משמעות לחייו.
הוא ניהל יומן מסע המתאר את ההתקדמות הפיזית והרוחנית שלו כמי שהתייצב כנגד איתני הטבע.
באפריל 1992 כריס תפס טרמפים כל הדרך מאנדרלין שבצפון דקוטה ועד לעיר פיירבנקס שבאלסקה.
הוא נראה לאחרונה כשהוא בחיים ב-28 באפריל 1992 על ידי ג'ים גאלין, בחור מקומי, שנתן לו טרמפ מפיירבנקס עד לתחילתו של שביל שנקרא "Stampede Trail".
גאלין היה מודאג לגבי "אלכסנדר", שהיה באמתחתו ציוד הישרדות מינימלי (אפילו ללא מצפן) וללא ניסיון לחיות בערבות הקפואות של אלסקה.
גאלין ניסה פעמים רבות לשכנע את כריס לדחות את מסעו, ואף הציע להסיע אותו לעיר אנקורג' כדי לקנות ציוד ואספקה המתאים להישרדות בתנאים קיצוניים.
אולם, כריס התעלם מהאזהרות של גאלין וסירב לכל סיוע אפשרי פרט לזוג מגפי גומי, שתי קופסאות טונה ושקית של חטיפי תירס.
לאחר שהרחיק לכת לאורך השביל, כריס מצא אוטובוס נטוש והחל לחיות בתוכו, באזור מיוער יותר של השביל ליד הפארק הלאומי דנאלי (כ-25 קילומטרים מערבה מהעיירה הילי).
האוטובוס הנטוש שימש בעיקר כקורת גג לעובדים שעסקו בתחזוקת השבילים והכבישים באזור, וכמו כן שימש כמקלט לציידים.
כריס נשא עמו בתיקו האישי כ-10 ק"ג אורז, רובה חצי-אוטומטי מחברת רמינגטון עם תחמושת של 400 כדורים, ספר של הצמחים הגדלים באזור (ומספר ספרים נוספים אחרים), ומעט ציוד מחנאות.
כריס הניח שכדי לשרוד הוא יוכל ללקט מזון מן הצומח בשילוב מבוקר של ציד.
במשך 30 הימים הבאים בקירוב, כריס החל לנסות לצוד חיות רבות כגון דורבנים, סנאים, ציפורים, עופות, ואווזים קנדיים.
ב-9 ביוני 1992 הוא אפילו הצליח להרוג אייל, אך עם זאת הוא לא הצליח לשמר את הבשר כראוי, ותוך מספר ימים הבשר התקלקל והתכסה ברימות.
במקום לחתוך את הבשר דק ולייבש אותו כפי שנהוג לעשות בבשר משומר (מה שבדרך כלל נהוג לעשות באזורים אלה של אלסקה) הוא ניסה לעשן אותו על האש, בעקבות עצתם של ציידים שפגש בדרום דקוטה כמה חודשים קודם לכן.
המסע של כריס בפרא ובשממה של אלסקה נמשך כ-112 יום בסה"כ (כמעט ארבעה חודשים).
ביולי, לאחר שהתגורר באוטובוס הנטוש במשך כשלושה חודשים, הוא החליט לעזוב ולצאת מהשמורה; אך בדרכו חזרה ראה כי השביל נחסם על ידי נהר הטקלניקה, שהיה במידה ניכרת גבוה וסוער יותר מאשר כשהוא חצה אותו בחודש אפריל שלושה חודשים קודם לכן.
בדיעבד, מבלי ידיעתו של כריס, היה קרון המופעל בצורה ידנית אשר חצה את הנהר בדיוק 400 מטר מהמקום שבו ניסה לחצות.
בסרט הדוקומנטרי "The call of the wild", לפי הראיות בשטח, לכריס הייתה בשקית האשפה שלו מפה שהייתה מסייעת לו למצוא דרך אחרת לחצות את הנהר בבטחה.
כריס שהה באוטובוס כ-113 יום בסה"כ.
בשלב מסוים במשך הזמן הזה, ככל הנראה לקראת קץ חייו, הוא כתב קריאת S.O.S לכל עוברי האורח שעשויים לעבור שם ולסייע לו משום שהוא נפצע והיה "חלש מדי" כדי לתפקד.
קריאת העזרה של כריס הייתה כדלקמן: "שימו לב מבקרים ואורחים בפוטנציה, S.O.S, אני זקוק לעזרתכם.
אני פצוע, גוסס למוות, וחלש מידי כדי ללכת.
אני לבד לגמרי, זאת לא בדיחה.
בשם אלוהים, אנא הצילו אותי.
הלכתי לאסוף גרגירי דובדבנים ואני עשוי לחזור הערב הזה.
תודה מקרב לב, כריסטופר מקנדלס".
ב-12 באוגוסט 1992 כתב כריס ביומן המסע שלו מה שמסתבר כמילותיו האחרונות: "אוכמניות יפהפיות".
הוא קרע את העמוד האחרון של הספר "Education of a Wandering Man" (סיפור חייו של הסופר האמריקאי הנודע לואיס ל'אמור) שהכיל קטע של המשורר האמריקאי רובינסון ג'פרס שנקרא "אנשים פיקחים בשעות הרעות שלהם":
גופתו של כריס נמצאה טמונה בתוך שק השינה שלו באוטובוס על ידי צייד מקומי (באטץ' קיליאן) ב-6 בספטמבר 1992.
כריס כבר היה ללא רוח חיים לכל הפחות כשבועיים ממועד מציאת גופתו, ומשקל גופו היה 30 ק"ג בלבד.
סיבת המוות הרשמית שלו הייתה רעב.
הסופר ג'ון קראקאוור הציע שני גורמים שהיו עשויים להביא למותו: הגורם האפשרי הראשון לדבריו, היה רעב, בין אם מחוסר תזונה ובין אם מתת-תזונה, וזאת עקב מחסור במזון בסיסי וקלקול המזון הקיים עקב עובש, לחות וטפילים שהיו על הצמחים.
הגורם האפשרי השני היה הרעלה כתוצאה מאכילה של זרעים רעילים.
אולם, מאמר שהתפרסם במגזין Men's Journal קבע כי בדיקות מעבדה מעמיקות גילו כי לא היו שרידים של רעל במאגר האוכל של כריס.
ד"ר תומאס קלאוסן, ראש המחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת פיירבינקס באלסקה טען כי "הוא אכל בעצמו את הצמחים שנמצאו באספקת האוכל של כריס ולא נמצאו שם שום רעלים".
לאחר מכן, נעשה ניתוח מעמיק על הצמח אפונה ריחנית (צמח נוי מטפס ממשפחת הקטניות) והתברר כי מותו של כריס - כפי שהוצג בסרטו של שון פן - לא נגרם מהרעלה, ולא הוזכר ולו מקרה אחד בתולדות הספרות הרפואית שמישהו נפטר מהרעלה של אותו הצמח.