tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-11 באוגוסט 2019, הקומיקאי הבריטי-אמריקאי ג'ון אוליבר הכין בתוכניתו השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר, עוגת שיש שנטען שהיא הגדולה ביותר בעולם בשטח של 180 מ"ר, במטרה ללעוג לנשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב שהוא חובב פרסי גינס.
עם זאת, צוות השופטים של שיאי גינס נמנע מלקחת חלק בתוכנית ולרשום את ההישג, כיוון שעל העוגה נכתב מסר בוטה שהוגדר על ידיהם כ"לא מתאים לכל המשפחה".
עוגת מזון מלאכים או עוגת מלאכים היא עוגת ספוג הנפוצה כקינוח במטבח האמריקאי.
העוגה הפכה פופולרית בצפון אמריקה בשלהי המאה ה-19. בשל מרקמה הקל, ובשל המראה שלה היא זכתה לשם "מזון של מלאכים".
להכנת העוגה נדרשת הקצפה של חלבוני ביצים.
אל הקצף מוסיפים קמח וקרם טרטר.
העוגה נאפית בתבנית ייחודית עגולה, שבמרכזה צינור היוצר חור באמצע העוגה (בדומה לעוגת באנט).
צינור זה מאפשר אפייה אחידה ומהירה של העוגה, אולם מקשה על הוצאתה (בייחוד לאור העובדה שאין משמנים את תבנית העוגה).תבנית זו נקראת תבנית קוגלהוף או באבקה וכן סיר פלא בגרסה הישראלית.
לרוב העוגה מעוטרת בזיגוג לבן, ולעיתים היא מעוטרת ברוטב פירות.
מקורה של העוגה בארצות הברית.
ישנם היסטוריוני מזון הסבורים כי מקורה של העוגה בראשית המאה ה-19, וכי מדובר במאכל שהוכן על ידי עבדים שחורים, בשל העבודה הרבה הנדרשת בהקצפת הביצים בטרם הומצא מקציף חשמלי.
גם כיום עוגה זו נפוצה בארוחות שנאכלות בתרבות האפרו אמריקאית לאחר הלוויות.
מתכון העוגה מוזכר לראשונה בספר הבישול של הגברת פורטר "ספר הבישול הדרומי החדש של הגברת פורטר, בן לוויה לחסכן ולכלכלן" ("Mrs.
מתכון דומה תחת השם "עוגת כסף" ("Silver cake") הופיעה בספר "מה הגברת פישר יודעת על בישול דרומי, מרקים, חמוצים, שימורים ועוד" ("What Mrs.
העוגה הייתה חביבה על הגברת הראשונה של ארצות הברית לוסי וב הייז אשת נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז.
בשנת 1884 פורסם המתכון ב"ספר הבישול של בית הספר לבישול של בוסטון" (Boston Cooking School Cook Book) - לראשונה תחת השם "עוגת מלאכים".
במהדורת הספר שיצא לאור בשנת 1886 הופיע לראשונה השם "עוגת מזון מלאכים".
בבריטניה נאכלת עוגה בשם זה, אולם מדובר בעוגה מסוג שונה - שלוש עוגות ספוג שטוחות, בצבעי לבן, ורוד וצהוב וביניהן שכבת קרם לבנה.
עוגת פירות היא עוגה שבין רכיביה כלולים פירות משומרים או מיובשים, ולעיתים גם אגוזים, תבלינים או אלכוהול.
כל עוגה שמכילה פרי כרכיב יכולה להיחשב אם כן כעוגת פירות.
עוגות אלו לרוב מוגשות בחתונות ובחגיגות חג המולד.
הודות לטעמן העשיר, עוגות אלה לרוב מוגשות לחוד ללא תוספות כגון קצפת או חמאה.
המתכון הקדום ביותר לעוגת פירות נמצא ברומא העתיקה והוא כלל רימונים, אגוזים, וצימוקים שעורבבו בתוך מחית שעורה.
בימי הביניים, דבש, תבלינים ופירות משומרים נוספו למתכון.
לאחר מכן סוגים שונים של עוגות פירות החלו להופיע ברחבי אירופה.
המתכונים השתנו רבות ממדינה למדינה עם השנים, שכן הם היו תלויים ברכיבים שהיו זמינים באותה תקופה וכן שבאזורים מסוימים הכנסייה אסרה להשתמש בחמאה בתקופת הצום.
האפיפיור אינוקנטיוס השמיני (1492-1432) התיר את השימוש בחמאה במסמך כתוב שנודע בשם "מכתב החמאה" בשנת 1490, במכתב הוא אישר לתושבי סקסוניה להשתמש בחלב ובחמאה עבור עוגת פירות גרמנית בשם סטולן.
החל מהמאה ה-16, סוכר שהגיע מהמושבות האמריקאיות (יחד עם התגלית שריכוז גבוה של סוכר עוזר לשמר פירות) הוביל לעודפים של פירות משומרים, כתוצאה עוגת הפירות נהייתה זולה יותר ואהודה יותר.
בבריטניה ישנו מגוון גדול של עוגות פירות, מעוגות דלות מאוד בפירות ועד לעוגות מאוד עשירות בהם.
עוגת חג המולד המסורתית בבריטניה היא עוגת פירות עגולה שמצופה במרציפן.
לרוב הן גם מקושטות בקישוטים שונים כגון עוגיות בצורת פתיתי שלג, אנשי שלג או אוכמניות.
באיטליה נפוצה עוגת פנפורטה שהיא עוגת פירות איטלקית, שמקורה מסיינה טוסקנה במאה ה-13. את העוגה אופים עם תבלינים רבים ומשטיחים אותה.
דוגמה נוספת היא בוצ'לטו מסיציליה המבוססת על פירות מסוכרים.
בצרפת ובמדינות אחרות שלא דוברות אנגלית, עוגת פירות פשוט נקראת "עוגה".
בגרמניה עוגת הפירות המסורתית נקראת סטולן, אוכלים אותה בעיקר בחג המולד וצורתה ככיכר לחם.
מרכיבי העוגה כוללים שמרים, חמאה, מים, קמח, קליפות פרי הדר, צימוקים ושקדים.
בישראל יש האופים בט"ו בשבט עוגת פירות יבשים דחוסה מאוד, הנפרסת לאחר אפייתה לפרוסות דקיקות.
עוגת שוקולד גרמנית הוא למעשה שמה הנפוץ של עוגת שוקולד אמריקאית.
עוגה זו היא שילוב של עוגת שוקולד ועוגת שכבות הממולאת ומצופה בשברי פקאן וקוקוס.
יצרן שוקולד אמריקאי בשם סאם ג'רמן ("גרמני" באנגלית) פיתח שיטה להכנת שוקולד כהה לאפיה שנכלל במתכון העוגה.
המילוי והציפוי של העוגה הוא קרמל המיוצר מחלמוני ביצה ומאבקת חלב.
לאחר שמבשלים את הקרמל מוסיפים לו שברים של פקאן ושל קוקוס.
בדרך כלל, מפזרים שברי שוקולד סביב להיקפה של העוגה וכן מוסיפים דובדבנים מסוכרים כקישוט.
בניגוד לאמונה הרווחת, מקורה של עוגת השוקולד הגרמנית אינה מגרמניה.
שורשיה מתחילים בשנת 1852 כאשר יצרן שוקולד בשם סאם ג'רמן פיתח סוג של שוקולד כהה לאפייה.
שמו של המוצר שפיתח קיבל את השם השוקולד המתוק של ג'רמן (באנגלית הביטוי מתורגם לשוקולד הגרמני המתוק).
ב-3 ביוני 1957, מתכון לעוגת שוקולד גרמנית פורסם תחת המדור "מתכון היום" של עיתון גדול בדאלאס.
המתכון כלל את שוקולד האפייה הרגיל שהוצג לעולם 105 שנים לפני כן וצבר אהדה.
חברת ג'נרל פודס, שבבעלותה היה בזמנו שוקולד האפייה שפיתח סאם ג'רמן, ראתה את המתכון והחלה לפרסם אותו לעיתונים אחרים ברחבי המדינה.
מוערך שהיקף המכירות של שוקולד האפייה החדש שלהם עלה ב-73 אחוזים, והעוגה נהפכה לסוג של סמל לאומי.
מתכון העוגה נותר פופולרי עד לימינו ואומץ על ידי קונדיטוריות שונות.
ה-11 ביוני הוא יום עוגת השוקולד הגרמנית הלאומי בארצות הברית.
עוגת שכבות היא עוגה המורכבת מיריעות של עוגה הערומות זו על גבי זו, וביניהם זיגוג או סוג אחר של מילוי כגון ריבה.
מתכונים רבים של עוגות ניתן לשנות להכנת עוגת שכבות; לרוב הופכים עוגות ספוג וחמאה לעוגת שכבות.
לעיתים העוגה מכוסה בציפוי כלשהו ולעיתים לא מצפים את דפנות העוגה וכך ניתן לראות את המילוי ואת מספר השכבות עוד לפני הפריסה.
באמצע המאה ה-19, ספר הבישול של המחברת האמריקאית מריה פרלואה, שפורסם בבוסטון בשנת 1872, הכיל את אחד ממתכוני עוגות השכבה הראשונה.
מתכון לפני כן נוסף לעוגת שכבות פורסם ב"ספר הבישול האוניברסלי החדש של קאסל" בלונדון בשנת 1894.
בין העוגות הפופולריות שהן עוגות שכבות ניתן למנות את עוגת השוקולד הגרמנית ועוגת היער השחור.
עוגת חתונה היא לרוב עוגת שכבות מצופה.
צורה ישנה יותר של עוגת השכבות נפוצה במזרח ובדרום אירופה.
באוקראינה וברוסיה, אנשים עדיין אופים עוגות אלו בצורה המסורתית והישנה.
בלילת העוגה נאפית במחבת בשכבות דקות, כל אחת בעובי של כסנטימטר.
שכבות אלו מצופות לאחר מכן בשכבה דקה של קצפת או ריבה ונערמות עד לגובה של 7 או 8 שכבות.
ערימה זו, שהיא בגובה של עוגת שכבות מערבית, מצופה על מנת שלא יהיה אפשר לראות את המבנה שלה.
עוגת שכבות תמיד מוגשת לאנשים רבים, ולכן היא גדולה יותר מקאפקייק, פטיפור או מנות אחרות שמיועדות לאדם יחיד.
עוגת שכבות נפוצות שנאפית בתבניות עוגה עגולות בקוטר של כ-22 ס"מ, מספיקה לכ-16 סועדים.
בניגוד לעוגת רולדה או עוגה וייטנאמית, עוגת שכבות מורכבת ממספר שכבות שונות של עוגה.
עוגה שטוחה יותר, ניתן להפוך לעוגת שכבות אם חותכים אותה לחלקים ומחברים אותם מחדש בעזרת מילוי או ציפוי.
עוגת חמאה היא עוגה שאחד ממרכיביה העיקריים הוא חמאה.
עוגת חמאה עשויה מהמצרכים הבסיסיים ביותר לעוגה: חמאה, סוכר, ביצים, קמח וחומר מתפיח (כגון אבקת אפייה או סודה לשתייה).
עוגות אלה נחשבות לעוגות הבסיסיות הקלאסיות ביותר במטבח האמריקאי.
מקורן בעוגת הפאונד האנגלית, שעשויה באופן מסורתי מכמויות שוות של סוכר, חמאה, קמח, וביצים היוצרים עוגה עשירה בטעמה.
הכנסת אבקת האפייה וחומרי התפחה אחרים, שהומצאו במהלך המאה ה-19, לעוגות הפאונד הפכו אותן לקלות יותר ואווריריות.
כך באה לעולם עוגה חדשה, עוגת החמאה המודרנית.
עוגות חמאה מיוצרות על ידי הקצפה של חמאה וסוכר, עד שאוויר מוקצף לתוך החמאה.
בהמשך מוסיפים ביצים בהדרגה עד לקבלת תחליב, ולאחר מכן מוסיפים מרכיבים יבשים ורטובים.
עוגות חמאה שומרות על טעמן העשיר ועל רטיבותן כאשר מאחסנים אותן בטמפרטורת חדר, אך הן נוטות להתקשות, להתייבש ולאבד את טעמן אם הן מאוחסנות במקרר זמן רב.
לפיכך עוגות אלה אינן מתאימות למילוי או לציפוי עם חומרים המצריכים קירור כגון קרם גבינה או חביצה.
עוגת מזון השטן או עוגת השטן היא עוגת שכבות לחה, אוורירית ועשירה בשוקולד.
העוגה נחשבת למקבילה לעוגת מזון המלאכים.
בשל המתכונים וזמינות הרכיבים שהשתנו במהלך המאה העשרים, קשה לקבוע מה מבדיל עוגה זאת מעוגת שוקולד, אם כי לרוב עוגה זאת מכילה יותר שוקולד מעוגת שוקולד רגילה ולכן תהיה כהה יותר.
על פי רוב העוגה תוגש עם ציפוי שוקולד.
עוגת מזון השטן לרוב תהיה לחה ואוורירית יותר מעוגות שוקולד אחרות, וכן היא תכיל מוצקי קקאו ולא שוקולד לאפייה וכן פולי קפה.
היעדר שוקולד מותך והוספת קפה לעוגה הוא לרוב מה שמבדיל את העוגה מעוגת שוקולד, אולם ישנם מתכונים הכוללים את כל הרכיבים והתוצאה היא עוגת שוקולד עשירה אף יותר בטעמה.
כמו כן, בהכנת העוגה נעשה שימוש במים חמים ולא בחלב, הבדל משמעותי נוסף בין העוגות.
עוגת מזון השטן נבדלת מעוגות שוקולד אחרות בכך שהיא מכילה יותר סודה לשתייה, מה שמעניק לה גוון שחור מהגוני יותר.
בין שאר המרכיבים ניתן למנות חמאה (או תחליף), חלבוני ביצים, קמח (בעוד שכמה עוגות שוקולד כלל לא מכילות קמח) ופחות ביצים לעומת עוגות שוקולד.
עוגה זו הומצאה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים, כאשר המתכון המודפס הראשון שלה ראה אור כבר בשנת 1905.
עוגה דומה, עוגת קטיפה אדומה, מזכירה מאוד את עוגת מזון השטן, ובשלב כלשהו במהלך המאה שמות העוגות הוחלפו בספרי המתכונים.
רוב עוגות הקטיפה האדומה מכילות כיום צבע מאכל אדום, אך גם בלעדיו, התגובה הכימית של החומץ וחלב החמאה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין במוצקי הקקאו.
כאשר משתמשים בו בעוגות, חומץ גורם להאדמה של הקקאו בעת אפייה.
גוון טבעי זה הוא ככל הנראה המקור לשם "קטיפה אדומה" וכן "מזון השטן" וכן רשימה ארוכה של שמות דומים עבור עוגות שוקולד.
עוגת קטיפה אדומה היא עוגה בעלת גוון אדום כהה, אדום בהיר או אדום-חום.
באופן מסורתי מכינים את העוגה כעוגת שכבות מצופה בקרם גבינה או ברביכה.
הרכיבים הנפוצים של העוגה הם קמח, חובצה, חמאה וקקאו.
בספר בישול מאת השף ג'יימס בירד משנת 1972, ניתן למצוא מתכונים לשלוש עוגות קטיפה אדומות, כאשר קיים שוני בכמות שומן האפייה, החמאה והשומן הצמחי ביניהם.
התגובה הכימית של החומץ בחובצה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין הנמצא בקקאו, וכן שומרת שהעוגה תהיה קלה, אוורירית ולחה.
גוון טבעי זה שניתן לעוגה הוא ככל הנראה מקור השם "קטיפה אדומה" לעוגה זו או "מזון השטן" וכן שמות דומים אחרים עבור עוגות שוקולד אחרות.
צבעה החום-אדמדם של העוגה במקור התקבל מהתגובה הכימית בלבד.
כיום מוסיפים לעוגה צבע מאכל אדום כגון תמצית סלק אדום להשגת צבע אדום עז.
כאשר היו הקצבות מזון במלחמת העולם השנייה, אופים נהגו להרתיח בצק במיצי סלק כדי להבליט את צבע העוגות שייצרו.
ישנן עוגות קטיפה אדומות בהן נעשה שימוש בסלק, והוא לא רק מעניק לעוגה את גוונה האדום אלא גם שומר על לחותה.
חברת "אדמס אקסטרקט", חברה אמריקאית שבסיסה בטקסס, עזרה להפיץ את עוגת הקטיפה האדומה ברחבי ארצות הברית בזמן השפל הגדול.
החברה הייתה מבין החברות האמריקאיות הראשונות שמכרו צבע מאכל אדום ותמציות מאכל נוספות בטעמים.
העוגה ומתכונה המקורי מוכרים היטב בארצות הברית הודות למלון וולדורף אסטוריה מניו יורק.
אולם, העוגה נחשבת לעוגה של מדינות הדרום ולא עוגה כלל-אמריקאית.
לרוב, העוגה מצופה ברביכה על בסיס חמאה, שהיא קלה ואוורירית אך דרוש זמן רב להכנתה.
ציפוי בקרם גבינה או בקרם חמאה נהיו יותר פופולריים בשנים האחרונות.
בקנדה, העוגה הייתה קינוח מפורסם במסעדות ובחנויות בחנות הכלבו "איטון" בשנות הארבעים והחמישים.
סופר שמתכון העוגה הוא מתכון ייחודי של רשת החנויות, עובדי הרשת נשבעו לשמור על סודיות המתכון, וכך אנשים רבים הוטעו לחשוב שהעוגה היא פרי המצאתה של מייסדת הרשת, ליידי איטון.
עוגה זאת הייתה פופולרית במטבחים רבים ברחבי ארצות הברית בשנות ה-30. ובשנים האחרונות, עוגת הקטיפה האדומה על צורותיה השונות צברו שוב פופולריות בארצות הברית ובהרבה מדינות אירופאיות.
יש הרואים בסרט Steel Magnolias משנת 1989 את האחראי לאהדת העוגה בעולם, שכן עוגת החתן בסרט היא עוגת קטיפה אדומה המעוצבת כארמדילו.
מאפיית "מגנוליה" במנהטן, שמייצרת את העוגה מאז פתיחה בשנת 1996, עזרה אף היא לפופולריות העוגה, בדומה למסעדות אחרות במדינות דרום ארצות הברית.
בברוקלין נפתחה מאפייה שמייצרת אך ורק עוגה זו בשנת 2000, מאפיית "קייק מן רייבן".
עוגת פאונד היא עוגה שבה משתמשים בפאונד (בקירוב 0.45 קילוגרם) עבור כל אחד מרכיביה: קמח, חמאה, סוכר וביצים.
למעשה, כל עוגה שבה מתקיים יחס של 1:1:1:1 בין כמות הקמח, הסוכר, הביצים והחמאה שבה יכולה להיחשב לעוגת פאונד, מאחר שהתוצאה תהיה זהה בטעמה.
עוגות פאונד לרוב יוכנו בתבניות לחם או בתבניות שיצרו עוגה בעלת צורה טבעתית, ויוגשו עם אבקת סוכר או ציפוי קל כלשהו.
סבורים שמקורה של העוגה הוא מצפון אירופה ושהחלו להכין אותה משנת 1700 לערך.
במהלך השנים, רכיבי העוגה שונו וכל אחד החל להוסיף מרכיבים אחרים כראות עיניו.
למשל, אליזה לסלי שהוציאה ספר בישול בשנת 1851, השתמשה בעשר ביצים, הקציפה אותן היטב וערבבה אותן עם פאונד של קמח ולאחר מכן הוסיפה מיץ של שני לימונים או שלושה תפוזים גדולים, מה ששינה את טעמה ומרקמה של עוגת הפאונד הרגילה.
לעוגת הפאונד ישנן גרסאות שונות ורבות, כאשר למדינות ולאזורים שונים יש סגנון שונה להכנת העוגה.
ביניהם ניתן לכלול הוספת חומרי טעם (תמצית וניל או תמצית שקדים), פירות מיובשים (דוגמת צימוקים או חמוציות), וכן שינויים נוספים שמשנים את מרקם העוגה ואת טעמה הסופי.
למשל, אבקת אפייה או סודה לשתייה יכולים לעזור להתפיח את העוגה, וכך תיווצר עוגה יותר קלה ופחות דחוסה.
שמן בישול (לרוב שמן צמחי) משמש לעיתים תחליף לחמאה ובא להעניק לעוגה לחות.
"עוגת פאונד שמנת חמוצה" היא וריאציה פופולרית של העוגה בארצות הברית, בה נעשה שימוש בשמנת חמוצה במקום החמאה, ושוב באה להעניק לעוגה לחות וטעם מעט חמצמץ.
חלק מהמתכונים השונים יוצרים עוגות פאונד בעלות מרקם וטעם שונה לחלוטין מזה של העוגה המקורית, אך הן עדיין נחשבות לעוגות פאונד.
זוהי עוגת הפאונד המקורית והבסיסית בה מערבבים פאונד של קמח, עם פאונד של ביצים, חמאה וסוכר.
המתכון פופולרי מאוד בקרב מדינות דרום ארצות הברית.
עוגת הפאונד מוכרת יותר בבריטניה כעוגת ספוג.
לרוב מכינים אותה מחמאה, אבקת סוכר, קמח תופח וביצים ביחסים שווים ביניהם.
ניתן להוסיף לעוגה תמצית וניל על מנת להעשיר את טעמה.
שם העוגה בצרפתית "קוואטרה-קווארטס" פירושו ארבעה רבעים, כלומר משקל שווה של כל אחד מארבעת מרכיבי העוגה.
בצרפת לא מוסיפים לעוגה שום תוספת, מלבד מושבות צרפת מעבר לים שם נוהגים להוסיף לעוגה רום או בננות מעוכות על מנת להגביר את לחות העוגה.
לעיתים, הצרפתים נוהגים להכין את העוגה רק באמצעות חלבוני ביצים ולא באמצעות ביצים שלמות על מנת ליצור בלילה קלה יותר.
במתכונים אחרים מוסיפים שוקולד או מיץ לימון.
במקסיקו, עוגת הפאונד נקראת "פאנקה".
המתכון של הפאנקה המקסיקנית דומה מאוד למתכון של עוגת הפאונד האמריקאית.
השוני הוא שבמקסיקו נוטים להוסיף לעוגה אגוזי מלך או צימוקים.
"פונקה" היא הגרסה הוונצואלית והקולומביאנית של עוגת הפאונד.
המילה פונקה היא שיבוש של המילה בספרדית לעוגת פאונד.
הפונקה היא עוגת פאונד המכילה יין וקרם או ציפוי סוכר, והיא פופולרית מאוד בימי הולדת, חתונות ובחגיגות אחרות.
בגרמניה קיים קינוח בשם "Eischwerkuchen" ("במשקל ביצה", כל הרכיבים שוקלים כמו משקל הביצים) שהמתכון שלו דומה מאוד למתכון של עוגת הפאונד המקורית.
עוגת צפרדע היא קינוח בצורת ראש של צפרדע, המורכב מעוגת שכבות, קרם ובצק סוכר.
הקינוח נוצר במאפייה בשם "בַּלְפוּרְס" בשנת 1924, ותוך זמן קצר נהיה לקינוח פופולרי באוסטרליה הדרומית.
בהתחלה, נאפו עוגות צפרדע רק בצבע ירוק, ובהמשך נוספו גם גרסאות בצבע ורוד וחום.
מאז פיתוח העוגה קמו לה גרסאות רבות ושונות דוגמת "אנשי שלג" ו"ארנבי חג הפסחא".
העוגה נחשבת לעוגה ייחודית לאוסטרליה הדרומית והיא מסייעת לעידוד התיירות במדינה.
הקרן הלאומית של אוסטרליה הדרומית רשמה את עוגת הצפרדע בשנת 2001 כאחדי מסמלי המורשת של המדינה.
עוגת הצפרדע היא קינוח קטן המעוצב בצורת צפרדע בעלת פה פתוח, ומורכב מעוגת שכבות המכילה קרם ומעליו ציפוי עבה של בצק סוכר.
מתכון העוגה כיום נותר לזהה למתכון המקורי מאז המצאת העוגה בשנת 1922. כאשר מייצרים את העוגה באופן תעשייתי, שכבות גדולות של עוגת ספוג מחוברות זו לזו, נחתכות באופן מכני לצורה הרצויה, מצופות בבצק הסוכר, וצורת הפה הפעור נוצרת בעזרת סכין חמה.
עייני ה"צפרדע" בעלות צבע המנוגד לצבע הגוף של העוגה, עשויות גם הן מבצק סוכר ומונחות ידנית על כל עוגה ועוגה, המונחות בסוף על נייר עוגה.
בצק הסוכר הוא על פי רוב בצבעים חום, ירוק, או ורוד, ועבור אירועים חגיגיים הוא נצבע בצבעים אדום וצהוב.
לאחר שביקר בצרפת בתחילת שנות העשרים, גורדון בלפור, אחיינו של ג'ון בלפור (ממקימי מאפיית בלפורס), קיבל השראה מהמגדנאות האירופאית שהובילה להמצאת עוגת הצפרדע.
העוגה הוצגה לעולם בשנת 1924 על ידי מאפיית בלפורס לאחר שגורדון חזר לאדלייד, בתקופה זו בתי תה היו עדיין פופולריים בעיר.
בתחילה העוגה הייתה בלעדית למאפית בלפורס, ונמכרה רק באוסטרליה הדרומית.
כיום, העוגה נמכרת גם בניו סאות' ויילס, ויקטוריה וקווינסלנד.
עוגות הצפרדע הראשונות נצבעו בצבע ירוק, צבע זה נותר הצבע הנפוץ ביותר לצביעת העוגה אך בהמשך נוספו גם צבע שוקולד וצבע ורוד.
בנוסף, בעוד שמוטיב צורת העוגה כראש צפרדע נותר דומיננטי, באירועים מיוחדים לובשת העוגה צורות אחרות דוגמת סנטה קלאוס או איש שלג בחג המולד.
בשלב מסוים החלו למכור עוגות צפרדע הצבועות בצבע מועדון הפוטבול של אדלייד.
עוגת הצפרדע נחשבה במשך זמן רב לסמל של אוסטרליה הדרומית, ובזמנים שונים עזרה לעודד תיירות למדינה.
מצד אחד קמו הצעות משעשעות להנציח את העוגה, דוגמת הקמת מונומנט בצורת העוגה, ומצד שני הכרה רשמית לאומית בעוגה באה בשנת 2001. בשנה זו העוגה הייתה מבין הפריטים הראשונים שנבחנו על ידי הקרן הלאומית של אוסטרליה הדרומית לרגל 165 שנות עצמאות, והקרן בחרה להוסיף את העוגה לרשימת פריטי המורשת הלאומית.
מבחינה היסטורית, עוגת הצפרדע נמכרה היטב על ידי מאפיית בלפורס, ולעיתים המכירות הרקיעו שחקים בתגובה לאירועים הקשורים לחברה.
בשנת 2000, כאשר החברה הייתה בתהליך כינוס נכסים, העיתון המקומי בעיר אדלייד קרא לתושבים לתמוך בחברה על ידי קניית עוגות צפרדע, התושבים נענו לקריאה והמכירות הגיעו לשיא חדש.
באופן דומה, לאחר שהעוגה נבחרה לסמל לאומי של המדינה בשנת 2001, מכירות העוגה האמירו.
הצלחת העוגה הובילה לחיקויים רבים, ובתגובה מאפיית בלפורס רשמו את שם העוגה ואת צורתה כסימן מסחרי בשנת 2001.
עוגת שוקולד מותך או עוגת לַבָּה, נקראת בישראל לרוב "סופלה שוקולד".
היא קינוח פופולרי המשלב את האלמנטים של עוגת שוקולד נטולת קמח, וסופלה.
שמות אחרים לקינוח: "שוקולד מותך", שוקולד רך (בצרפתית moelleux) ועוגת לבה משוקולד.
השף האמריקאי-צרפתי ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן טען כי הוא המציא את עוגת השוקולד המותך בניו יורק בשנת 1987, אך יצרן השוקולד והשף הצרפתי ז'ק טורס חלק על טענה זו וציין כי מקור הקינוח בצרפת.
לפי גרסתו של וונגריכטן, הוא הוציא מהתנור עוגת ספוג-שוקולד טרם סיום אפייתה וגילה שמרכזה נותר נוזלי, אך הוא גילה שגם המרקם וגם הטעם שלה מצאו חן בעיניו.
בין אם אכן המציא את העוגה או לא, וונגריכטן עזר לעוגה להיות פופולרית בארצות הברית, וכיום היא מוצעת בתפריטי קינוחים במסעדות רבות.
עוגות שוקולד מותך תמיד נאפות בצלוחיות אישיות והן כוללות ארבעה רכיבים עיקריים: חמאה, ביצים, סוכר ושוקולד.
דרך אחת להשתמש בביצים היא להקציף אותן עם הסוכר עד ליצירת עיסה עבה, המעניקה לעוגה מרקם דחוס.
דרך שנייה היא להפריד בין החלמונים לחלבונים, להקציף את האחרונים וכך לתת לעוגה מרקם אוורירי וקל יותר.
ניתן להגישה עם אבקת סוכר, רוטב שוקולד חם, מיץ פטל ולעטר בפטל או עלה נענע.
הוספת כף של קפה חזק תעשיר את טעם השוקולד של העוגה.
עוגת למינגטון היא עוגת ספוג פופולרית במטבח האוסטרלי.
עוגת הספוג עטופה בקרם שוקולד, שנספג בחלקה החיצוני ועל הקרם דבוקים שבבי קוקוס מיובש.
יש המוסיפים קרם או ריבה למרכז העוגה.
לרוב הדעות, העוגה נאפתה לראשונה במטבחו של לורד צ'ארלס למינגטון (1860–1940) מאוסטרליה על ידי טבחו ארמאן גלאנד יליד צרפת.
על פי הסיפור נקרא ארמאן בהתרעה קצרה להכין אוכל לאורחים בלתי צפויים.
מאחר שברשותו היו מרכיבים בודדים זמינים, גלאנד חתך כמה עוגות וניל צרפתיות שנאפו ביום הקודם, טבל את הפרוסות בשוקולד וגלגל אותן בקוקוס.
נאמר שאורחיו של למינגטון ביקשו לאחר הסעודה את המתכון לעוגה.
גרסה זו של אירועים נכתבה גם בספר זיכרונותיה של ליידי למינגטון.
כיום הלמינגטון הוא חטיף פופולרי ברחבי אוסטרליה וניו זילנד.
כך, יום שישי, 21 ביולי 2006, התקיים "יום הלמינגטון" באוסטרליה, שם נמכרת העוגה לעיתים קרובות עבור בתי ספר או קבוצות צדקה.
יש המכנים באוסטרליה את העוגה כ"למו" (Lammo) לעוגה יחידה, או "למוס" (Lammos) למספר עוגות.
עוגת קשת בענן או עוגיית קשת בענן היא מאפה המכיל שכבות של עוגה, לרוב עוגת ספוג, בצבעים שונים.
בגלל הצבעים השונים, נפוצה עוגה זו במקומות שונים ובצבעים שונים, מעוגה בצבעי דגל המדינה הנפוצה באיטליה ועד לעוגות בצבעי הקשת במסיבות ואירועים.
בשנים האחרונות החלו להכין אותה בשכבות בצבעי הקשת לעיתים קרובות עם שכבה דקה של קרם שוקולד לבן, שמפרידה בין השכבות השונות ולעיתים הציפוי החיצוני שלה עשוי אף הוא מקרם השוקולד הלבן, או מבצק סוכר, שנצבע בצבעי השוקולד אף הוא.
במתכונת הזו שלה העוגה משמשת באירועי להט"ב שונים.
העוגה כבדה יחסית בשל ריבוי שכבותיה.
לעיתים העוגה נקראת עוגיות קשת בענן, אך קיימים שמות מקומיים נוספים לעוגה:
עוגת עקיצת הדבורה / עוגת עוקץ הדבורה היא עוגה שמקורה בגרמניה.
העוגה מבוססת לרוב על תחתית של בצק שמרים מתוק עם ציפוי אפוי של שקדים מקורמלים וממולאת בחביצת וניל, קציפת חמאה או שמנת.
ניתן למצוא את המתכון במספר גרסאות או צורות, כמו בצורת מאפין.
ישנן גם גרסאות מהירות יותר להכנהשאינן מבוססות על בצק שמרים, ומרקמן אוורירי יותר.
עוגת עקיצת הדבורה היא עוגה מסורתית הפופולרית למדי ברחבי הארצות הגרמניות וגם בחלקים אחרים של אירופה ואף בישראל.
נהוג להגיש אותה כמנה אחרונה או לצד קפה או תה.
ייתכן שהעוגה קיבלה את שמה בשל ציפוי הדבש שלה.
לפי סיפור אגדה, דבורה נמשכה אל העוגה ועקצה את האופה שהמציא את העוגה.
מקורות אחרים מצטטים סיפורים שונים, למשל, אגדה של אופים גרמניים מהמאה ה-15, אשר השליכו כוורות מלאות בדבורים על פולשים שהגיעו מכפרים סמוכים.
לאחר שהפולשים נהדפו בהצלחה פצחו תושבי הכפר בחגיגות על ידי אפיית גרסה של עוגה זו שנקראה על שם ההדיפה בעזרת דבורים.
ישנו גם סיפור על אופה גרמני שבזז להנאתו כוורות בכפר שכן, וחגג את מלאי הדבש החדש שלו בעוגה הזו שהכין.
עוגת תפוחים יהודית היא עוגה דחוסה המכילה רסק תפוחי עץ ונמכרת בעיקר בפנסילבניה שבארצות הברית.
תפוחי העץ (או לפי גרסה ישראלית - חבושים) נפוצים במטבח האשכנזי ומהווים חלק מהמסורת היהודית של ראש השנה.
משוער שמקור העוגה בקהילות היהודיות בפולין.
שלא כמו עם רוב העוגות האמריקאיות, את העוגה מכינים עם שמן צמחי ולא עם חמאה, כדי לא להפוך את העוגה לחלבית, ולאפשר את אכילתה גם בסעודות הכוללות בשר מבלי לפגוע בכשרות..
כמו כן, בשל השימוש בשמן העוגה מוגשת בעיקר גם בחג החנוכה.
עוגת קייב (באוקראינית: торт "Київський) היא עוגה הקרויה על שם העיר קייב שבאוקראינה.
העוגה שווקה לראשונה ב-6 בדצמבר 1956 על ידי קונדיטוריית קרל מרקס שבקייב.
העוגה נהייתה אהודה במהרה ברחבי ברית המועצות.
העוגה הפכה לאחד מן הסמלים של קייב, בעיקר בשל שמה וכן בעקבות הציפוי המציג את הסמל הלא-רשמי של העיר.
לעוגה יש שתי שכבות אווריריות של מרנג עם אגוזי לוז, זיגוג שוקולד ומילוי דמוי קרם חמאה.
המתכון הראשוני נוצר כשאופים בקונדיטוריה שכחו להוסיף חלבוני ביצה לתבנית האפייה.
בבוקר שלמחרת, השף קונסטנטין ניקיטוביץ פטרנקו, יחד עם העוזרת שלו בת ה-17, נדיה צ'רנוגור, פיזרו עוגות קפואות עם קרם חמאה לתוך התבנית כדי לחפות על הטעות.
המתכון לעוגה השתנה עם השנים.
בשנות השבעים אופים במפעל הוסיפו אגוזים למקצפת.
תחילה הוסיפו אגוזי לוז, ובהמשך גם בוטנים ואגוזי קשיו אולם מאחר שאגוזי לוז היו זולים יותר, הפסיקו את השימוש בבוטנים ובאגוזי קשיו.
עוגת ירח (במנדרינית: 月饼 "יוּאֶה (ירח)-בִּינְג (עוגה)", באנגלית: mooncake) הוא מאפה סיני מסורתי הנאכל בעיקר בחג אמצע הסתיו (中秋节 - ג'וֹנְג-צְ'יוּ-גְ'יֶה).
הפסטיבל מתרכז בהערכה לירח וצפייה בו.
במהלך הפסטיבל עוגות ירח במגוון עצום של טעמים נחשבות למעדן חובה מסורתי.
באופן טיפוסי, נהוג להציע עוגות ירח לחברים ומשפחה בכינוסים משפחתיים או מסיבות.
עוגת ירח קלאסית הן עגולות, בקוטר של כ-10 סנטימטרים וכ 3–4 סנטימטרים עובי, ונאכלות במיוחד באזורים הצפוניים והדרומיים של סין.
העוגות בדרך כלל בעלות מילוי עשיר העשוי מממרח שעועית אדומה או ממרח זרעי לוטוס, עטוף בשכבה פריכה של חלמון ביצי ברווז מומלח ואפוי.
עוגות ירח נחתכות למשולשים קטנים ומוגשות עם תה עלים סיני.
בימינו נהוג שאנשי עסקים ומארחים מגישים ללקוחותיהם או אורחיהם עוגות ירח כמתנה, ובכך התפתחה תעשיית עוגות ירח מושקעות ומעוצבות.
עקב העלייה המתמדת בהשפעה התרבותית של סין, התפשטו עוגות ירח וחגיגות אמצע הסתיו לחלקים אחרים ברחבי אסיה.
בנוסף החלו גם מסעדות במדינות מערביות להגיש עוגות ירח כמעדן.
עוד הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-5 בנובמבר 2012 כסינגל הראשון מתוך אלבומו השני של נתן גושן "בין כל הרעשים", על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי יועד נבו.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקומות הראשונים במצעדים השבועיים של מדיה פורסט, גלגלצ ורשת ג'.
כמו כן, זכה השיר במקום ה-2 במצעד השנתי של רשת ג', במקום ה-20 במצעד השנתי של גלגלצ, ובמקום ה-18 במצעד השנתי של מדיה פורסט.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-7.3 מיליון צפיות ביוטיוב.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר, והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה בסך הכל.
עוגת ליל כל הקדושים היא עוגה ובה קישוטים וסמלים בנושא ליל כל הקדושים.
ניתן להכין אותה באמצעות שימוש בצבעי ליל כל הקדושים המסורתיים, כגון שחור וכתום והיא עשויה להיות מעוטרת בסמלים מגוונים ורבים של החג, עם נושאים שונים שקשורים אליו.
בין היתר, מקשטים אותה בקישוטי חג מסורתיים כמו דלעת, רוחות רפאים, עצמות וכולי.
עוגת ליל כל הקדושים נוצרת עם סמלים ונושאי ליל כל הקדושים.
נהוג להכין את העוגה ואת הציפוי שלה בצבעי כתום ושחור, מכיוון שכתום הוא צבע מסורתי המשויך לליל כל הקדושים.
(הצבע של הדלעת, המשמשת ליצירת ג'ק-או-לנטרן) שחור הוא עוד צבע מסורתי של החג היות שמדובר בחג "אפל" לכאורה.
במרוצת השנים, פותחו צבעי מאכל בצבעים הללו שאפשרו ליצור עוגות בצבעים הרצויים.
לעיתים, מוכרים ומכינים עוגות גזר כעוגות ליל כל הקדושים, בשל צבען הכתום.
כמו כן, ישנן עוגות ליל כל הקדושים שעשויות מגבינה, שוקולד וכולי.
בין היתר, ישנן עוגיות ליל כל הקדושים (שמעוצבות גם הן ברוח החג), מאפינס וקינוחים נוספים.
כל אותם הקינוחים נחשבים כחלק מהקישוטים המסורתיים של החג.
יש המקשטים את הקינוחים בסוכריות תירס וסוכריות דלעת.
חברות מזון מסוימות מייצרות כמויות מסחריות של עוגות ליל כל הקדושים, כמו החברה "Hostess Brands", המייצרת את המותג "Hostess CupCake", עבור ליל כל הקדושים.
עוגות אלו נאפות בצורת מאפין, עם מילוי קרם ובציפוי כתום ופס שוקולד בצבע חום.
הן נמכרות בחודש בו חוגגים את ליל כל הקדושים.
ניתן להכין עוגות ליל כל הקדושים במראה של ג'ק-או-לנטרן ודלועים.
כמה מהנושאים לעוגות ליל כל הקדושים כוללים גם שימוש בירקות כמו עגבניות על מנת ליצור קישוטים שונים ומגוונים.
בנוסף, ישנה עוגת קורי עכביש, אותה מכינים באמצעות זיגוג של מרכיבים שונים.
רבים מכינים עוגות שדומות לבתי קברות, זומבים, ערפדים וכולי.
עוגות נוספות כוללות בתוכן עיצובים בבצק סוכר, בצורה של מכשפות, גולגולות, מוחות ועצמות.
עוגת נשמה, המכונה גם Soulmass-cake, היא עוגה עגולה וקטנה המיוצרת באופן מסורתי לרגל ליל כל הקדושים, יום כל הקדושים ויום כל הנשמות כדי להנציח את המתים על פי המסורת הנוצרית.
העוגות, המכונות לעיתים קרובות פשוט כ"נשמות", ניתנות לנשמות (בעיקר ילדים ועניים) העוברות מדלת לדלת בימי אולהלוטייד.
המנהג נראה לראשונה באנגליה או באירלנד ומתוארך לתקופת ימי הביניים, ונמשך שם עד שנות ה-30 של המאה ה-20, על ידי נוצרים פרוטסטנטים וקתולים כאחד.
בשפילד ובצ'שייר המנהג התקיים לראשונה בעיקר בעידן המודרני.
בלנקשייר ובצפון-מזרח אנגליה הן היו ידועות כ"הארקייקס".
הנוהג של מתן ואכילת עוגות נשמה נמשך בכמה מדינות כיום, כמו פורטוגל (שם מוכר כפאו-פור-דאוס ומתרחש ביום כל הקדושים וביום כל הנשמות), כמו גם בפיליפינים (שם הדבר מוכר כפנגנגאלווה ומתרחש בערב כל הקדושים).
במדינות אחרות, הדבר נחשב למקביל של תעלול או ממתק.
בארצות הברית, כמה כנסיות במהלך אולהלוטייד, מזמינות אנשים לבוא לקבל מהן עוגות נשמה ומציעות להם "להתפלל על נפשם של חבריהם, קרובי משפחתם או אפילו חיות המחמד שלהם".
המסורת של מתן ואכילת עוגות נשמה התקיימה באנגליה או באירלנד כבר בימי הביניים, אם כי מנהגים דומים התקיימו גם בדרום איטליה.
העוגות מכילות בדרך כלל פלפל אנגלי, אגוז מוסקט, קינמון, זנגביל (או תבלינים מתוקים אחרים) צימוקים או דומדמניות ולפני האפייה שלהן שמים עליהן סימון של צלב שמסמל את הצדקה.
באופן מסורתי הן מוגשות עם כוס יין.
עוגת רום היא סוג של עוגת ספוג המכילה רום.
ברוב האיים הקריביים, עוגות רום הן קינוח מסורתי של תקופת החגים, שמקורו בפודינג החג.
באופן מסורתי, פירות יבשים מושרים ברום במשך חודשים, ואז מוספים לבצק שהוכן עם סוכר מקורמל.
התוצאה, המכונה גם "עוגה שחורה", דומה לעוגת פירות, אך בעלת צבע בהיר יותר.
בטרינידד וטובגו, נהוג לשמר פירות בברנדי דובדבנים שישמשו לעוגה.
במדינה זו, העוגה קשורה באופן מסורתי לחג המולד.
בפוארטו ריקו, עוגת רום נקראת Bizcocho de Ron, והיא מעין עוגת ספוג.
בארצות הברית, עוגות רום היו פופולריות לפחות מאז שנות השבעים.
יש המציעים עוגות רום אפויות לפי הזמנה.
חלק מהאופים מעדיפים להחדיר את הרום ישירות לעוגותיהם (במקום זיגוג).
אדם עלול להשתכר מצריכה מוגזמת של עוגות רום, וחלק מהעוגות מכילות אף יותר אחוזי אלכוהול ממשקאות אלכוהוליים רגילים.
עוגת סנט אונורה או עוגת סנט הונורה היא עוגה מהמטבח הצרפתי.
העוגה נקראת על שם סנט הונורה או הונורטוס - הפטרון (הקדוש הנוצרי) הצרפתי של האופים והמגדנאים.
העוגה כוללת בסיס בצק עלים בצורת מעגל, מעל הבסיס ולאורך ההיקף של העוגה - מעגל דק של בצק רבוך.
על הבצק הרבוך מונחות פחזניות קטנות, הטבולות בסוכר מקורמל, ומחוברות זו לזו.
מרכז העוגה ממולא באופן מסורתי בקרם שיבוסט, והיא מעוטרת בקצפת.
העוגה הומצאה בשנת 1874 במאפיית שיבוס (Chiboust bakery) ברחוב סן-אונורה שבפריז.
עוגת שוקולד ללא קמח (באנגלית Flourless chocolate cake) או עוגת מלכת מונטנגרו או טנרינה (מאיטלקית La Torta Tenerina) היא עוגת שוקולד דחוסה, העשויה מקרם שוקולד ללא קמח.
לעוגת השוקולד הזו מספר גרסאות לגבי מקורה.
התיעוד הראשון מגיע מהעיר פרארה באיטליה מ-1900, שם נאפתה למען אלנה, נסיכת מונטנגרו, אשתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
קיימת עוגה מסורתית נטולת קמח מהאי קפרי (טורטה קפרזה) הכוללת קמח שקדים.
לעוגה זו יש מספר מיתוסים סביב מוצאה, כולל אופה מקומי אשר שכח להוסיף קמח לבלילה, ושהיא למעשה גרסה מועתקת של עוגת שוקולד אוסטרית.
עדויות נוספות מגיעות מהעם היהודי אם כי לא ניתן לתארך מתי.
עוגת שוקולד נטולת קמח היא קינוח נפוץ בחג הפסח כיוון שנהוג לא להשתמש בקמח במהלך החג.
כמו כן העוגה נפוצה לנמנעים מגלוטן בין אם זה כתוצאה מדיאטה ללא פחמימות, או בגלל רגישות לגלוטן.
השף ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן משתמש בעוגה זו במסעדותיו בשם "עוגת שוקולד שנפלה" או עוגת שוקולד מותך (אם כי לעיתים לעוגה זו השף מוסיף מעט מאוד קמח).
העוגה מכילה ביצים, חמאה, שוקולד מריר, קקאו וסוכר.
נהוג לפזר לאחר תום האפייה על העוגה אבקת סוכר או קקאו ולהגיש עם גלידת וניל.
עוגת מצות היא עוגה כשרה לפסח מהמטבח הישראלי.
העוגה מורכבת ממצות מונחות זו על זו וביניהן מילוי, בדרך כלל קרם שוקולד.
העוגה אינה אפויה, ולאחר הכנתה נשמרת בקירור.
עוגת המצות קיימת מראשית ימי מדינת ישראל, כקינוח המתאים לשומרי כשרות הפסח.
במקור, הוכנה העוגה מחומרים פשוטים ביותר שהיו זמינים בשנות החמישים: המצות המרובעות הוספגו ביין קידוש (יין אדום מתוק מאוד), והונחו זו על גבי זו, כשבין כל מצה ומצה מעיין "קרם" שהוכן ממרגרינה, שוקולד מומס או אבקת קקאו, סוכר וביצים.
יתרון נוסף של המתכון המקורי הוא היותה של העוגה פרווה, דבר שאפשר לאכול אותה כקינוח הן לארוחות בשריות והן לחלביות.
עם התפתחות הכלכלה הישראלית, נוצרו גרסאות נוספות לעוגה, המבוססות על חומרי גלם איכותיים ומגוונים יותר.
עוגת תות היא עוגה המשתמשת בתות שדה כמרכיב עיקרי.
ניתן להשתמש בתותים בבלילת העוגה, על גבי העוגה ובציפוי.
עוגות תותים מוגשות בדרך כלל קרות.
ניתן להכין עוגות תותים עם תותים בבלילה, עם תותים מעליהן, עם תותים או מילוי תותים בין שכבות של עוגת שכבות, ובכל שילוב שלהן.
חלק מעוגות התות מוכנות עם תותים המשולבים בציפוי.
ניתן להשתמש בתותים טריים, קפואים או ברוטב תותים שהוכן מתותים שבושלו בסוכר.
ניתן גם להשתמש בג'לטין בטעם תות כמרכיב בעוגה, אשר יכול לתת לעוגה צבע ורוד כאשר הוא מעורבב עם הבלילה או לצפות את העוגה בג'לי תות שבתוכו פרוסות תותים.
חלק מהגרסאות מוגשות מקוררות, וחלקן קפואות כשלאחר מכן, הן מוגשות במצב קפוא חלקית.
עוגה בחושה עם תותים מוגשת בטמפרטורת החדר .
עוגות תותים נפוצות הן פאי תותים, רולדת תותים, עוגת גבינה ועוגה בחושה עם תותים.
עוגה נוספת היא עוגת בסיס לבנה שלמה או בשכבות, לעיתים מתערובת מוכנה, שלה מוסיפים תותים ובדרך כלל קצפת בין השכבות ו/או מלמעלה.
לפעמים היא מוגשת כמנה ביום האהבה.
לעיתים משמשת גבינת ריקוטה כמרכיב בבלילת עוגת תות או כתוספת.
ניתן להכין עוגת תותים כמנה ללא גלוטן.
עוגת ערמונים היא עוגה שמכינים תוך שימוש בערמונים.
לעיתים מכינים אותה מקמח ערמונים העשוי מערמונים מבושלים וטחונים, יחד עם מרכיבי עוגה אופייניים נוספים, ולפעמים משתמשים בערמונים בציפוי או בזיגוג על גבי העוגה.
אפשר לקשט את העוגה בערמונים מבושלים או מסוכרים וניתן גם להכין את העוגה ללא גלוטן.
עוגת ערמונים מכילה ערמונים כמרכיב עיקרי.
הערמונים נטחנים לקמח לצורך הכנת העוגה.
עוגה זו מוגשת כעוגת קינוח, וחלק מהגרסאות מכוסות בציפוי, גנאש או קצפת.
ניתן לכלול ערמונים בזיגוג או בציפוי, כגון בציפוי שוקולד-ערמונים.
ניתן להוסיף ערמונים מסוכרים או מבושלים על גבי העוגה כקישוט.
משקאות מזוקקים כגון ברנדי וויסקי סקוטי עשויים לשמש כמרכיב בזיגוג או בציפוי.
ניתן להכין את העוגה כמנה ללא גלוטן באמצעות קמח ערמונים וקמח אורז.
עוגת טיפת גשם (ביפנית: 水信玄餅, מיזו שינגן מוצ'י) היא קינוח העשוי ממים ואגר המזכיר טיפת גשם גדולה.
הוא נהיה פופולרי לראשונה ביפן ב-2014 ולאחר מכן זכה לתשומת לב בין-לאומית.
ביפן הקינוח ידוע בשם מיזו שינגן מוצ'י (水信玄餅).
העוגה היא התפתחות של הקינוח היפני "שינגן מוצ'י" (信玄餅), אשר פותח בשנות ה-60 בהשראת "מוצ'י אבקאווה" (安倍川餅) מתוצרת מקומית, הנאכלת באופן מסורתי במהלך פסטיבל אובון במחוזות ימאנשי ושיזואוקה.
שינגן מוצ'י, כמו אבקאווה מוצ'י, היא עוגת אורז ("מוצ'י") מכוסה בקינאקו (קמח סויה קלוי) וסירופ סוכר חום.
היא נקראה על שמו של טקדה שינגן, דאימיו מפורסם ששלט על ימאנשי בתקופת סנגוקו.
יש הטוענים כי הוא השתמש במוצ'י שהורכב מקמח אורז וסוכר כמאכל חירום בתקופות הלחימה.
קינסייקן, אשר משרדיה הראשיים ממוקמים בבהאקשו, ימאנאשי, הביאה את הרעיון של מיזו שינגן מוצ'י.
מיזו (水) פירושו מים, ושינגן מוצ'י (信玄餅) היא סוג של עוגת אורז מתוקה (מוצ'י) מתוצרת חברת קינסייקן.
בשנה שלפני כן בשנת 2013, קינסייקן חקרה את הרעיון של הכנת מים אכילים.
הקינוח הפך לטרנדי ואנשים ערכו טיולים מיוחדים לאזור כדי לאכול את המנה.
הקינוח הוצג ביריד האוכל של סמורגסבורד, ניו יורק, על ידי דארן וונג באפריל 2016. זמן קצר לאחר מכן, המסעדה Yamagoya שבלונדון פיתחה גרסה חדשה של הקינוח.
הקינוח נמכר גם בערכות להכנה בבית.
העוגה עשויה ממים מינרליים ואגר; ולכן, אין בה כמעט קלוריות.
המים של המנה המקורית מתקבלים מהר קאיקומה שבדרום האלפים היפניים, והיא תוארה כבעלת טעם מתוק עדין.
אגר הוא חלופה טבעונית לג'לטין שעשוי מאצות ים.
לאחר חימום המים והאגר מצננים את הנוזל.
סירופ דמוי מולסה, הנקרא "kuromitsu", וקמח סויה, הנקרא kinako, משמשים כתוספות.
המנה נראית כמו טיפת גשם שקופה, אם כי יש המשווים את הקינוח גם לשתלים בחזה ולמדוזות.
הקינוח חסר הטעם ברובו נמס כשהוא נכנס לפה ויש לאכול אותו מייד, או שהוא יימס ויתחיל להתאדות לאחר עשרים דקות.
עוגת נאנט היא עוגה שמקורה בעיר נאנט שבצרפת.
עוגת נאנט היא עוגת פאונד רכה ועגולה, עשויה מקמח, סוכר, חמאה מלוחה, ביצים וקמח שקדים, לאחר מכן העוגה מורטבת עם פונץ' של רום ולימון, לפעמים עם יצירת מרכז ג'לי משמש.
החלק העליון של העוגה בצורת עיגול מכוסה בזיגוג לבן מדולל ברום, אם כי ניתן להחליף את הרום במי לימון או תפוז אם העוגה מוגשת לילדים.
מומלץ להכין את העוגה יום לפני ההגשה.
יש לה חיי מדף ארוכים.
לפי הדיווחים, גרסה קודמת של המתכון, ללא ביצים, נשמרה במשך שלושה עד ארבעה שבועות.
במתכון המודרני, הציפוי בצבע לבן, בעוד שבגרסאות הישנות יותר של העוגה הציפוי היה בצבע ענבר.
בלילת עוגה זו על פי מתכון מספר בישול משנות ה-90 הייתה יציבה מספיק כדי להימתח בעזרת מערוך והייתה ניתנת לחיתוך לעיגולים בעזרת חותכן עוגיות.
בגרסה זו השתמשו בזילוף של קמח שקדים וסוכר כתוספת לעוגה לפני האפייה, ללא רום, על מנת להגיע למרקם הרצוי, וגם גיררו את קליפת הלימון לתוך הבלילה.
במאה ה-18, נמל נאנט הועשר בסחר משולש וראו בו סחורות רבות מהמושבות הקריביות כמו סוכר קנים, רום כהה ווניל; מצרכים ששימשו מאוחר יותר בהרכב עוגת נאנט.
בגלל זה, היא נקראת לפעמים "עוגת המטייל".
הכנת העוגה נחשבת למומחיות אזורית של נאנט.
בעל טור Paul Eudel אומר שהעוגה נוצרה בשנת 1820 על ידי רולו (Roleau), אופה המאסטר של נאנט.
הקינוח ה"יוקרתי" הזה הוגש פעם על ידי עקרות בית לאורחים שלהן.
הוא נשכח מעט עד להחייאתו על ידי מפעל הביסקוויטים LU, מ-1910 עד 1972. בסוף שנות ה-90, LU העניק את המתכון שלו לג'ילבר דבוטה, (Gilbert Debotté) שניהל את קונדיטוריה דבוטה.
מאז שהעוגה הפכה שוב לפופולרית במאה ה-20, קונדיטורים וטבחים בנאנט מגישים אותה בגרסה הקלאסית שלה, או יצרו גרסאות המכילות מצרכים נוספים.
עוגת פונץ' היא עוגת ספוג במילוי נוגט וריבה ספוגה ברום מהמטבח האוסטרי.
מלבד המילוי, הוא דומה לפטיפור הצרפתי.
כיום, אפשר למצוא את עוגת הפונץ' ברוב הקונדיטוריות והמאפיות באוסטריה ובצ'כיה.
זוהי עוגה המורכבת מעוגת ספוג או פירורי עוגה, שוקולד נוגט וריבת משמש.
העוגה נחתכת לקוביות מרובעות של כ-4 ס"מ, והקוביות מצופות במה שנקרא Punschglasur (ציפוי פונץ'), זיגוג סוכר רום ורוד סמיך שמטופטף על הקוביות ולעיתים קרובות שוקולד ודובדבן מסוכר מעל.
כיום, יש גם עוגת פונץ' בצורה גלילית.
יש מחלוקת מי עשה את ה-Punschkrapfen הראשון ומאיפה הוא הגיע.
ייתכן שהוא הוכנס לווינה בימי הביניים על ידי האוורים הפאנוניים, או שהצבאות העות'מאניים הביאו את הפונשקרפן לווינה (המצור הטורקי השני), או שהוא הומצא על ידי קונדיטור חצר הקיסר.
רוברט מנשּה ׁ("ש" שמאלית) הציע באופן סאטירי שהפונשקרפן (עוגת הפונץ') יהפוך לסמל הלאומי האוסטרי.
עוגת טיפסי היא עוגת קינוח מתוקה, העשויה במקור מ"עוגות ספוג טריות ספוגות בשרי טוב וברנדי טוב".
במנה כפי שהוכנה באנגליה היו בדרך כלל כמה עוגות קטנות מוערמות יחד, וביניהן שקדים.
כאחד מסוגי הטרייפל האנגלי, עוגת טיפסי פופולרית בדרום ארצות הברית, מוגשת לעיתים קרובות לאחר ארוחת הערב כקינוח או באירועים חברתיים של הכנסייה ובמפגשים שכונתיים.
זה היה קינוח ידוע עד אמצע המאה ה-19 ונכלל בספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית ב-1861.
מקורה של עוגת הטיפסי באמצע המאה ה-18. במתכון לעוגה יש ביסקוויטים, אלכוהול וחביצה משולבים בקערת טריפל.
העוגה הגיעה לשלוש עשרה המושבות דרך הבריטים שהתיישבו בחופים הדרומיים של המושבות.
הפופולריות שלו נשארה אצל מתיישבי הדרום שאהבו קינוחים מתוקים.
עוגת טיפסי כונתה בהומור גם Tipsy Parson (כומר אנגליקני טיפסי).
השם התייחס לכמות האלכוהול בה נעשה שימוש בהכנת המנה.
אחת מווריאציות העוגה משלבת עוגת פאונד ו/או עוגת מזון מלאכים עם ריבת פירות, אונקייה אחת של וויסקי, חמש אונקיות שרי ומילוי פאי וניל חמים או חביצה.
כל המרכיבים מלבד מילוי הפאי מעורבבים יחד; לאחר מכן יוצקים מעל את מילוי הפאי החם/החביצה והמנה מצוננת.
קצפת יוצקים על החלק העליון של המנה ממש לפני ההגשה.
עוגת פירורים או עוגת שטרויזל היא עוגת עלה שטוחה גרמנית.
העוגה עשויה מבצק שמרים עם ציפוי של שטרויזל - תערובת פירורית של סוכר, שומן וקמח.
בעבר העוגה הייתה מוכרת בעיקר בסקסוניה ובשלזיה, אבל היא פופולרית כיום בכל רחבי גרמניה.
בדרך כלל עוגות פירורים מיוצרות עם סוגים שונים של מליות מתחת לפירורים.
העוגה פופולרית גם בקרב יהדות אשכנז.
להכנת עוגת פירורים מרדדים תחילה את בצק השמרים על תבנית אפייה ונותנים לו לתפוח זמן מה.
לאחר מכן מפזרים על בסיס הבצק את הפירורים (העשויים מסוכר, שומן וקמח ביחס של 1:1:2).
מרטיבים את הבצק מראש כדי שהפירורים יידבקו טוב יותר.
לבסוף, אופים את העוגה בסביבות 220 מעלות צלזיוס.
ניתן להשתמש בחומרים רבים כדי להרטיב את הבצק: מים, חלב, שמנת, קרם וניל, ממרחי גלידה, מי סוכר, דבש או ריבה.
תוספות אלו עוזרות לעידון הטעם לאחר האפייה.
ניתן לפזר על הפירורים אבקת סוכר.
חמאה משמשת לעיתים קרובות כשומן בפירורים.
עוגות אלו מכונות גם עוגות פירורי חמאה, ועוגות קרמבל חמאה.
על פי ההנחיות של קוד המזון הגרמני, עוגות קרמבל חמאה חייבות להכיל לפחות 30 חלקים של חמאה או כמויות שוות של חמאה או חמאה מזוקקת בבצק ובפירורים, בשילוב של 100 חלקים של מוצרי דגנים טחונים ו/או עמילן, ואסור לכלול בהן שומנים אחרים.
הוספת שכבת מלית מתחת לפירורים, למשל שכבת פרג, פודינג, קרם וניל, פירות כמו תפוחים וריבס ועוגות קרמבל עם פירות כגון משמשים, שזיפים, דובדבנים (חצויים ומגולענים), אוכמניות ודומדמניות.
עוגת שטרויזל שלזית בה השטרויזל על בסיס קצף ביצים.
עוּד (מערבית عود, oud) או אַגַרווּד מכונה גם: aloeswood, eaglewood, gharuwood או "עץ האלים" (Wood of Gods) ועוד כינויים רבים , הוא עץ ריחני יוקרתי כהה המכיל שרף המשמש לקטורת, לבישום וכן לגילופי יד קטנים.
עץ אקווילריה סטנדרטי יכול לייצר כ-4 ק"ג אגרווד במשך כ-10 שנים.
הוא מהעצים היקרים בעולם, ומחיר ק"ג בודד של עץ עוּד יכול לעמוד על מאות או אלפי דולרים, כאשר סוג איכותי ויקר ביותר כגון קינאם עשוי לעלות אפילו מאות אלפי דולרים לק"ג.
הוא נוצר בלב עצי האקווילריה לאחר שהם נדבקים בסוג של עובש הפאאואקרמוניום, P.
העץ מפריש באופן טבעי את שרף כמגננה נגד התפשטות הפטרייה.
במקור עץ האקווילריה לרוב חסר ריח, והוא יחסית בהיר וחיוור בצבעו.
עם זאת, ככל שהזיהום מתקדם והעץ מייצר את השרף הריחני שלו כאמצעי הגנה, לב העץ הופך צפוף, כהה ורווי בשרף.
מוצר זה נקצר באופן חקלאי, והמפורסם ביותר הוא המכונה בענף הקוסמטיקה "עוּד" (oud), "אוּד" (oodh) או "אַגוּרוּ" (aguru).
עם זאת, הוא נקרא גם אלוו (aloes), אגַאר (agar), כמו גם גהארו (gaharu) או ג'ינקו (jinko).
השרף מופק ונמצא בשימוש אלפי שנים, ומוערך בתרבויות הינדיות, בודהיסטיות, מוסלמיות וסיניות, עוד מוערך בתרבויות המזרח התיכון ודרום אסיה בזכות ניחוחו הייחודי, ומשמש במי קולון, קטורות ובשמים שונים.
התכונות הארומטיות המשתנות של עץ האגר מושפעות מהמין, המיקום הגאוגרפי, מקור הענף, הגזע והשורש שלו, משך הזמן מאז ההדבקה ושיטות הקציר והעיבוד.
אחת הסיבות העיקריות לנדירות היחסית ולעלות הגבוהה של האגרווד היא דלדול מקורות הטבע.
מאז 1995, אמנת וושינגטון מפרטת את Aquilaria malaccensis (המקור העיקרי לאגרווד) בנספח II שלה (מינים שעלולים להיות בסכנת הכחדה).
בשנת 2004, כל מיני האקווילריה נרשמו בנספח II.
מקור המילה אַגַאר הוא באחת השפות הדרווידיות, כנראה מטמילית அகில்.
אגרווד ידוע בשמות רבים בתרבויות שונות ביניהן:
שם נוסף הוא אלווי (Aloeswood)
באסאמית מכונה שאסי (xasi সাঁচি)
בבנגלית מכונה בשם הסנסקריט אגארו.
העץ עצמו מכונה agor gach) আগর গাছ) והשמן המופק ממנו מכונה agor ator) আগর আতর)
בסינהאלה העץ המפיק אגרווד (Gyrinops walla) מכונה וואלה פאטה වල්ල පට්ට
בערבית בדרך כלל מכונה עוּד عود (שפרושו "מקל")
בתאילנדית מכונה מאי קריטסאנה ไม้กฤษณา
עוד יום אחד הוא מאלבומיה המצליחים של הזמרת ירדנה ארזי.
הוא יצא בשנת 1988 וכולל שורה ארוכה של להיטים.
את האלבום הפיק מוזיקלית ירון בכר, לצד המוזיקאים אלדד שרים ועדי דגני.
מפיק האלבום הוא בעלה של ארזי, נתן תומר.
האלבום נמכר בלמעלה מ-100 אלף עותקים (פלטינה כפולה), וזיכה את ארזי בתואר זמרת השנה בפעם הרביעית.
באותה שנה נבחרה ארזי בסקר מקיף שנערך לרגל שנת הארבעים למדינה כזמרת הפופולרית בישראל, וכן כיכבה בקמפיין פרסומי רחב היקף לבנק לאומי.
באותה השנה הוציאה ארזי אלבום ילדים וקלטת סיפורי ילדים, וכן את הדיסק הישראלי שמכונה עד היום התקליטור הישראלי הראשון, על אף שזה לא נכון.
במצעד הפזמונים העברי השנתי התברגו ארבעה משירי האלבום בעשירייה הפותחת, הישג חסר תקדים.
שיר נוסף התברג במקום ה-38 במצעד, ושיר אחר התברג במצעד הפזמונים של 1987:
"עגילי דמאר" - שהה 14 שבועות במצעד מהם שלושה בפסגה ודורג במקום השלישי
"בן אדם" - שהה 11 שבועות במצעד מהם שלושה בפסגה ודורג במקום הרביעי
"היא רוקדת" - שהה 10 שבועות במצעד מהם שבוע בפסגה ודורג במקום התשיעי
"אדם אחר" - שהה 11 שבועות במצעד מהם שניים בפסגה ודורג במקום העשירי
"כמו בהתחלה" - שהה 12 שבועות במצעד מהם שבוע אחד בפסגה ודורג במקום ה-38
השיר "מחוזות האהבה" יצא לרדיו כבר ב-7 ביולי 1987, שהה במצעד עשרה שבועות מהם שלושה בפסגה והתברג במקום התשיעי במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ז.
גם השירים "קרוב לים" ו"האישה על האבן" יצאו לרדיו כסינגלים אף על פי שלא צעדו במצעד הפזמונים ברשת ג'.
האישה על האבן - (בעקבות פנחס שדה) רחל שפירא / עממי [3:28]
אדם אחר (בדואט עם יהורם גאון) - רחל שפירא / נורית הירש [3:10]
עגילי דמאר - דודו ברק / יאיר קלינגר [4:47]
עוד יום אחד - לאה גולדברג / יאיר רוזנבלום [3:35]
אהבתה - רחל שפירא / יאיר קלינגר [2:25]
בן אדם - אהוד מנור / בוריס דימיטשטיין [3:00]
כמו בהתחלה - יואב גינאי / ירון בכר [3:00]
קרוב לים - רחל שפירא / יאיר קלינגר [3:00]
היא רוקדת - אהוד מנור / קובי אשרת [3:00]
מחוזות האהבה - דודו ברק / בועז שרעבי [4:44]
עוד להיט הייתה תוכנית הופעות אולפן ווידאו קליפים ששודרה בערוץ הראשון בין השנים 1977- 1983. כבר ב-1977 צולמה התוכנית בצבע, למרות ששודרה עד 1980 בשחור-לבן.
בין השירים שולבו קטעי קישור קצרים בסגנון הנונסנס, על פי רוב בהנחייתו של דורי בן זאב (אך גם של דובי גל ואלי דנקר).
תסריטאי התוכנית וקטעי המעבר היה הסופר מאיר שלו.
את המוזיקה לפתיח (ששימש לעיתים גם כקטע מעבר) כתב אילן מוכיח (שביצע אותו יחד עם חיים קריו) ועל הכוריאוגרפיה חתום שלמה רוזמרין (רוזה).
התוכנית צולמה באולפני הרצליה ובוימה על ידי דן בירון.
התוכנית שודרה במתכונת של תוכנית קליפים עבריים ותוכנית קליפים לועזיים לסירוגין מדי שבועיים.
בשנת 1983 נעשה ניסיון ליצור פורמט שישלב בין הופעות חיות (למעשה השתמשו בפלייבק) באולפן שהיה דמוי מכשיר רדיו ענק לבין "וידאו קליפים" (בפילם) שצולמו בחוץ.
אות חדש נכתב לתוכנית (מילים: אהוד מנור, לחן: בני נגרי) והוא בוצע על ידי הזמרת ריקי גל.
את העונה הזו הנחה שדרן הרדיו אלי ישראלי.
בהמשך השנה התוכנית עברה לפורמט של קליפים ברצף ללא הנחיה ובסוף שנת 1983 ירדה מהמסך.
ב-9 בדצמבר 1984 עלתה תוכנית חדשה בשם "להיט בראש", תוכנית זו הייתה דומה במתכונתה לתוכנית הבריטית "Top of the Pops" והיא הייתה מבוססת על דירוג השירים של "מקום בצמרת" - מצעד הפזמונים של רשת ג'.
ב-2008 יצא אלבום DVD כפול "עוד להיט - השנים הגדולות 1977-1981" בהפקת רשות השידור, ובו 66 שירים נבחרים מהתוכנית מהשנים 1977- 1981.
"עוד מעט נהפוך לשיר" היה מיזם מוזיקלי להנצחת חללי מערכות ישראל, ביוזמתה ובהפקתה של תחנת הרדיו גלי צה"ל.
במסגרת המיזם, שנערך בשנים 2001–2013, נבחרו מדי שנה מספר שירים שמילותיהם נכתבו על ידי חיילים וחיילות שנפלו ועל ידי אזרחים שנהרגו בפעולות טרור, ואלו הולחנו ובוצעו על ידי מבחר מאמני ישראל המוכרים.
השירים המוקלטים הושמעו במסגרת שידורי התחנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
במסגרת המיזם, נאספו ממקורות שונים טקסטים רבים שכתבו חיילים שנפלו במשך כל שנות קיומה של מדינת ישראל, ושירים שכתבו אזרחים שנהרגו בפיגועי טרור.
הטקסטים הועברו למוזיקאים ישראלים מוכרים, וכל מוזיקאי בחר את השיר אותו הוא מעוניין להלחין.
תהליך זה יצר חיבורים ייחודיים בין סגנונות מוזיקליים ותרבותיים שונים.
במסגרת תהליך הפקת השירים נפגשו אנשי גלי צה"ל עם המשפחות השכולות על מנת להכיר מקרוב את סיפוריהם של הנופלים, והדבר התבטא בכתבת רדיו על אודות כל אחד מהנופלים ששיריהם הולחנו במסגרת המיזם.
לעיתים אף תהליך הלחנתו והקלטתו של השיר התבצע בליווי בני המשפחה השכולה.
השירים והכתבות על אודות הנופלים הושמעו מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, במשדר רדיו מיוחד בהגשתו של גולן יוכפז.
חלק מהשירים שהולחנו והוקלטו כחלק מהמיזם הפכו במרוצת הזמן מוכרים גם מחוץ למסגרת המיזם, והם הושמעו במסגרת שידורי הרדיו בישראל בתדירות גבוהה.
המיזם כולו, שבשנותיו האחרונות אף שודר בשידורי ערוץ 2 בתפר שבין יום הזיכרון ליום העצמאות, נעשה בהתנדבות מלאה של כל המשתתפים.
משדר הרדיו הוקדש מדי שנה לחייל גלי צה"ל אלעד הירשנזון, שהיה אחד מיוזמיו של הפרויקט.
הירשנזון, ששכל את אחיו בפיגוע בצומת בית ליד ואת חברו הטוב ביומה הראשון של האינתיפאדה השנייה, התאבד בשנת 2000, במהלך העבודה על הפרויקט.
מקור שמו של המיזם (שנקרא בשנתו הראשונה "לחיות את עצמם") הוא בשירו של שלמה ארצי "הו לעזאזל".
השיר מבוסס על סיפור של בועז ארד בשם "בלב האפלה", שנכתב בעקבות שירות מילואים בלבנון, ומתאר את החשש ליפול בקרב.
השיר כולל את השורה "עוד מעט נהפוך לשיר, עוד מעט אולי כבר לא נהיה".
המיזם זכה בשורת פרסים, בהם פרס לתוכנית הרדיו הטובה ביותר בתחום התרבות לשנת 2009 במסגרת כנס העיתונאים השנתי, ופרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2006.
בשנת 2012 ראה אור אלבום המורכב משני תקליטורים, ובו ארבעים משירי המיזם שהוקלטו לאורך השנים.
ב-9 באפריל 2013 קיים המפעל לראשונה מופע חי.
המופע התקיים בספרייה הלאומית בירושלים השתתפו בו בשירה קורין אלאל, ערן צור, כנסיית השכל, עידן רייכל, בית הבובות, עילי בוטנר וילדי החוץ, רוני דלומי, וחגית יאסו.
דרור קרן הקריא מכתבי נופלים וקטעי קריאה ונערך דיון בהשתתפות מוקי צור וחגי ליניק.
את המופע הנחה גולן יוכפז.
בשנת 2014, עם פיטוריו של גולן יוכפז מגלי צה"ל, שינה המיזם את פניו ושמו, וביום הזיכרון התשע"ד 2014, שודר לראשונה במתכונתו החדשה הפרויקט שנקרא "אלה האחים שלי", ובו חיילים בשירות סדיר הלחינו ומבצעים שירי נופלים.
השירים הוקלטו באולפן גלי צה"ל, ולצדם הוצגו בתוכנית סיפוריהם של הנופל ושל משפחתו.
הפרויקט שודר גם בערוץ 24 והסתיים ב-2018.
ב-7 באוקטובר 2024, יום הזיכרון הראשון לחללי מלחמת חרבות ברזל, שודר בגלגלצ הפרויקט "שבעה שירים באוקטובר", במסגרתו בוצעו על ידי אמני ישראל שירים שנכתבו על ידי או בשיתוף חללי מתקפת הפתע והמלחמה.
שום דבר לא יפגע בי (2008) – מאת ארז שטרק, בביצוע כנסיית השכל
אני אוהב אותך חזק (2010) – מאת נדב הררי, בביצוע גידי גוב
אמא, אבא וכל השאר (2011) – מאת ראובן פוליטי, בביצוע הפרויקט של עידן רייכל בהשתתפות עידן רפאל חביב
המכתב האחרון (2011) – מאת משה אוחיון, בביצוע עידן עמדי
עוד מֵעֵבֶר (מלטינית: PLUS ULTRA) הוא המוטו הלאומי של ספרד.
מקורו במוטו האישי של מלך ספרד, קרלוס הראשון.
המוטו קשור קשר הדוק לעמודי הרקולס, שעל פי המיתולוגיה היוונית הוצבו על ידי הרקולס בקרבת מצר גיברלטר, וסימנו את גבולו המערבי של העולם המוכר דאז.
על פי המיתולוגיה הופיעה האזהרה "NEC PLUS ULTRA" (או בגרסאות אחרות - "NON PLUS ULTRA" - "אין עוד מֵעֵבֶר") בשמשה כאזהרה למלחים ולנווטים שלא להפליג אל מעבר למצר.
המוטו אומץ על ידי המלך קרלוס כמוטו האישי שלו, ככל הנראה על פי הצעת רופאו ויועצו האישי לואיג'י מרליאנו.
הרעיון מאחורי המוטו נועד לעודד את קרל הצעיר להתעלם מאיסורים ואזהרות עתיקות ולעודדו ליטול סיכונים וללכת "עוד מעבר".
קרלוס נולד בעיר גנט (בבלגיה של היום) וכתוצאה מאימוצו של המוטו, הוא נפוץ באזור זה.
לאחר כהונתו של קרל כמלך קסטיליה ואראגון במאה ה-16, הפך המוטו למוטו של ספרד ההבסבורגית והופיע על מטבע הדולר הספרדי.
מטרתו של המוטו הייתה לעודד מגלי ארצות ספרדיים להרחיק מעבר למצר גיברלטר אל עבר העולם החדש.
כיום חקוק המוטו באותיות זהב על סרט אדום המחבר בין עמודי הרקולס המשמשים כתומכים בסמלה של ספרד, ועל דגלה.
"עוד חוזר הניגון" הוא שיר שפרסם המשורר העברי נתן אלתרמן.
השיר פורסם ללא שם, ונקרא על שם השורה הראשונה בו: .
השיר פותח את ספרו הראשון של אלתרמן, "כוכבים בחוץ", שהתפרסם ב-1938 בהוצאת יחדיו.
הוא מתאר עובר אורח ואת מה שהוא רואה בדרכו.
אותו עובר אורח, הקרוי בפי אלתרמן לעיתים "הלך", משרת שירים רבים של המשורר, ובפרט בספר זה.
אחת הדוגמאות המוכרות היא השיר "ירח" שם מופיעה השורה .
השיר חרוז ושקול בדיוק רב.
מקצבו המשולש המסודר, והחריזה לסירוגין, היו לסימני היכר של אלתרמן שהיו גם נושא לביקורת יצירותיו מפי המבקר העברי, נתן זך.
הלשון ציורית ומרבה לתאר את הטבע בכלים של האנשה ומטפורה.
דן מירון טוען במאמרו "נקודת המוצא" שאלתרמן היה מודע לחלוטין לשירה המודרנית האירופאית ולתאוריות המודרניסטיות ושכתיבתו הסימבולית, לשונו ה"אנכרוניסטית" והמקצב הלכאורה-מלאכותי בו נקט הם ביטוי פנימי אמיתי ואותנטי לעולמו של המשורר.
מירון טוען שכל שירתו של אלתרמן היא "ניגון" שצריך להתפרש באמצעות שיר זה.
זהו אחד משיריו המפורסמים של אלתרמן, הוא זכה למספר לחנים וביצועים רבים, ונלמד בבתי הספר בישראל.
לפי חוקר הספרות דן לאור, במרכז השיר עומד האמן - עובר אורח, כמעין זמר נודד, שבכל מקום שאליו הוא מגיע הוא נושא את "הניגון", שממנו אינו יכול להיפרד.
"עובר האורח מוצג בשיר כאדם נטול מחויבות אישית או חברתית...
הטריטוריה שלו היא המרחבים הפתוחים והקסומים הנגלים לו בדרך.
פה ושם הוא נוגע בעצמים שונים: בכבשה, באיילת; מפעם לפעם הוא מתמכר ואף סוגד לדמויות ולמראות שנגלים לו מסביב - חורשה ירוקה ו"אשה בצחוקה".
הדרך המוליכה את המשורר־ההלך למפגשים עם היקום הסובב אותו".
החוקרת זיוה שמיר מציינת שניתן אמנם לקרוא את השיר כשיר ריאליסטי פשוט, העוסק בנדודי הלך, אך ניתן לקרוא את השיר בדרך סוריאליסטית, כאילו צופה הענן על ההלך, ומצפה ממנו שיפר את חוקי המשיכה ויבקיע גם דרך אל עולמות עליונים.
לתפיסתה, את ההנמקה למסעו הסוריאליסטי של ההלך יש לחפש בתחומי ההגות הפואטית.
"הנדודים אינם רק נדודים במרחבי תבל, כי אם נדודים מטאפוריים בין מחוזותיו המוגבלים של עולם המעשה לבין מחוזותיו האינסופיים של עולם הרוח, שגבולותיו משתרעים גם מעבר לחיים.
מה שעשוי להיראות כפזמון או כשיר-עם קליל ופשוט, עשוי להתברר כשיר-הגות רב השלכות ומשמעויות".
דן מירון רואה ב"דרך" את "דרך החיים" במובן הסימבולי: מלידה עד מוות, מהלך החיים מדור לדור.
הדרך מייצגת גם את השירה, או את שליחות חייו של המשורר.
"ההֵלך הוא הטרובדור, והדרך מקבילה לניגון".
חוה אלברשטיין בלחן של נחום היימן.
נעמי שמר בלחן שלה; גם חנן יובל ואילנה רובינא ביצעו את השיר בלחנה.
יוסי בנאי בלחן של יונתן בר גיורא.
בשנת 1999 הקליט יוסי בנאי גרסה חדשה מוקראת בקולו לשיר, עטופה בלחן חדש של יונתן בר גיורא, שיצאה באלבום "פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן".
לשיר בלחן של נפתלי אלטר היו מספר מבצעים: נירה גל; הזמר-יוצר ברי סחרוף בביצוע שהתפרסם באלבום "עבודה עברית", ובאלבומו "נגיעות" שנחשב הביצוע המוכר והנשמע ביותר של השיר.
שולי רנד בפרסומת טלוויזיונית של תאגיד שטראוס, שיצאה במהלך מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל.
בשנת 2021 העלה תיאטרון הבימה שבתל אביב, מחזמר הקרוי על-שם השיר על אודותיו של הסופר והמשורר העברי, נתן אלתרמן.
השחקנים במחזמר הם יגאל שדה, רוני דלומי, שלומית אהרון, מירי מסיקה, טל מוסרי, ריקי גל, מאיה מעוז ואחרים.
עוד סיפור סינדרלה הוא סרט קומדיית נעורים מוזיקלית משנת 2008 בבימויו של דיימון סנטוסטפנו ובכיכובה של סלינה גומז, דרו סילי וג'יין לינץ'.
זהו סרט המשך לסיפור סינדרלה משנת 2004 והסרט השני בסדרת הסרטים של סיפור סינדרלה.
הסרט שוחרר ב-DVD ב-16 בספטמבר 2008.
בעקבות הסרט שוחרר סרט ההמשך סיפור סינדרלה: היה היה שיר בשנת 2011.