tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש בספרי החסידות שדימו צום זה לצום תשעה באב, משום שגדליה היה המנהיג האחרון המקובל על העם, ולאחר הירצחו נתפרק העם כליל כשברחו כולם לארצות השכנות.
גם אלו שסברו כי נרצח בא' בתשרי מסבירים כי קובעי הצום דחוהו לג' בתשרי, כיוון שאין לצום בראש השנה, שהוא יום חג.
בלכיש נמצאה בולה ועליה טביעת חותם בה נחקק: .
יש המזהים את גדליהו מחותם זה עם גדליהו בן אחיקם בעת שכיהן כשר בממשלת צדקיהו.
חז"ל ראו בגדליה אדם צדיק, אבל ביקרו אותו על שלא שעה לאזהרתו של יוחנן בן קרח מפני ישמעאל בן נתניה:
ומדברים אלו הסיק האמורא רבא הלכה בהלכות לשון הרע:
גַּדְנָ"ע צלילה היא פעילות גיבוש לבוגרי כיתה י"א שמעוניינים להתגייס ליחידת הקומנדו הימי של צה"ל - שייטת 13
לפני ההצטרפות לגדנ"ע על המעוניינים לעבור מיונים, במטרה לסנן את המועמדים שאינם מתאימים איכותית או רפואית.
בשלב המיונים הראשון לגדנ"ע בביתן חיל הים בשכונת בת גלים שבחיפה מוצגת היחידה ומתקיימים מבחנים פסיכוטכניים בדרגות שונות, בדומה למבחנים בצו הראשון.
מי שנמצא מתאים ליחידה מוזמן ליום מיונים נוסף במרכז הרפואה הימי (מר"י), שם הוא עובר סדרת בדיקות.
אלה שמילאו את כל הדרישות יקבלו הודעה מספר ימים לאחר מכן, ויוזמנו לגדנ"ע צלילה שנערך בחופש הגדול שבין כיתה י"א לי"ב.
גדנ"ע הצלילה עצמו אורך חמישה ימים, והוא נערך בבסיס השייטת בעתלית.
המוזמנים נדרשים לשלם סכום סמלי של כ-500 ש"ח עבור השתתפותם בגדנ"ע (הרוב מסובסד על ידי הצבא).
בגדנ"ע מתחלקים המשתתפים לקבוצות בנות 12 איש, כל אחת בראשות לוחם שייטת במילואים.
הקבוצות עוברות כל יום שיעורי תאוריה בנושאי הצלילה וסיכוניה, שבסופם תיבחנה במבחן תאורטי על החומר הנלמד, וכן צלילה מעשית לרמה של "כוכב 1" (צלילה לעומק של עד 20 מטר).
חניכים שהגיעו לגדנ"ע עם "כוכב 1" יצוותו יחד ויעברו קורס של "כוכב 2" (צלילה בעומק 24–30 מטר) בבריכה ובים.
בין שאר הפעילויות, נערכים למלש"בים היכרות עם כלי הנשק שאיתם עובדת היחידה (תצוגת אמל"ח), שיט בסירת המנוע המבצעית מורנה, שיחה עם מפקד פלגת ההדרכה ביחידה, הצגת תרגיל הסתערות יבש (ללא אש) לעבר מטרה יבשתית ולאחר מכן שיחה עם לוחמי היחידה שהציגו את התרגיל.
בסוף הגדנ"ע מקבלים החניכים תעודת הסמכה ויומן צלילה שבו מפורטות כל הצלילות שביצעו בנוסף לחתימת המדריך, על מנת שיוכלו לגשת למכון צלילה אזרחי ולהנפיק רישיון צלילה בינלאומי על שמם.
בסופו של הגדנ"ע, מי שעומד בכל התנאים עובר לשלב האחרון במיונים ליחידה שהוא הגיבוש לשייטת 13, וזאת בלי צורך לעבור יום סיירות או ימי גיבושים אחרים, אך עדיין יוכל להשתתף בהם.
מי שעובר את הגיבוש היחידתי, יוכל להתגייס לשייטת.
גַּדְנָ"ע (גדודי נוער או גדודי נוער עברי) הוא ארגון ישראלי לחינוך טרום צבאי.
הגדנ"ע הוא מסגרת חסות של צה"ל שאמונה על הפעלת הנוער והכנתו לשירות צבאי.
מקום המדינה ועד תחילת שנות ה-90 פעלה המערכת כפיקוד ייעודי שקם כהמשך ועל בסיס מסגרת הגדנ"ע המחתרתית שהפעיל ארגון ההגנה בשנות הארבעים, בה הוכשרו בני הנוער לשירות במסגרות כמו חי"ש ופלמ"ח.
פעולות הגדנ"ע השונות הקנו תודעה ביטחונית, מגוון מיומנויות שימושיות וערכים ציוניים-עבריים לנערים שהתנדבו למסגרת.
תכליתן הייתה מתן היסודות הדרושים ללוחם איכותי שיקבל את מרבית הכשרתו במסגרות הצבאיות הבוגרות, העסקת הנוער במשימות בלתי אלימות לפי צורכי היישוב וכן הכשרת כוח עתודה לוחם לעת צורך.
הפעילות היומיומית התקיימה בחשאיות עד עזיבת החייל הבריטי האחרון, ונשאה "אופי רומנטי", כפי שתיארו זאת השותפים לסוד.
במלחמת העצמאות השתתפו אלפי גדנ"עים במאמץ המלחמתי כמזוהים עם הגדנ"ע או כבוגרי המסגרת בפלמ"ח או בחי"ש.
המשימות שהוטלו על הגדנ"עים נעו בין קישור, קשר, סיוע בבתי חולים וביצור עמדות לבין לחימה פנים אל פנים, הטלת פצצות ממטוסים, צליפה והפעלת נשק כבד כמו מרגמות, נשק נ"ט ומקלעים.
חלקם של הגדנ"עים בלחימה בירושלים, ושל פלוגת יהונתן בפרט, היה חיוני ושימש השראה למספר ספרי נוער.
עם תום מלחמת העצמאות המסגרת הפכה לממלכתית, בדמותו של פיקוד הגדנ"ע ובאופן טבעי, איבדה את אותה רומנטיות.
בשנותיו הרבות, קיים הפיקוד פעילויות, מפעלים ומסגרות שונות להפעלת בני נוער, כשהדגש עבר מן המאמץ הצבאי למאמץ לאומי – חינוך וקליטת עלייה.
פעילויות אלו היו בעלות מטרה כפולה – הן לטובת הנוער והחברה (חינוך לאזרחות טובה, חוגים להפעלת נוער עולה, נוער טעון טיפוח ונוער מנותק) והן לטובת הצבא והמדינה (כמו מסגרות להגברת העיסוק בתחומים שנדרשים בצבא וסיוע בצעדיה הראשונים של מדינת ישראל – הן מבחינה צבאית והן מבחינה לאומית).
פיקוד הגדנ"ע פעל בקרב יישובים ומוסדות אזרחיים כמו בתי ספר (בחלקם, שיעורי הגדנ"ע היו חלק מתוכנית הלימודים), כשאת הפעילות שניתן להגדירה כצבאית הועיד למתקנים שעמדו לרשותו.
כך למשל, פיקוד הגדנ"ע הפעיל את הנוער במשימות לאומיות שונות (השירות הלאומי) בימי שלום כמו ייעור, עבודות תשתית, וכן במשימות לשעת חירום, שבמסגרתן הנוער החליף עובדים במשק שגויסו לשירות מילואים.
הפיקוד הפעיל נוער עולה בחוות חקלאיות וסייע בקליטתם בארץ של העולים בגלי העלייה השונים, חבורות נוער רחוב הופעלו במסגרות כמו הגדנ"ע כדורגל.
כן התקיימו חוגים שונים שהבולטים ביניהם היו חוגי הקליעה, הטיסנאות, הימאות והקשר שתרמו רבות לפיתוח תחומים אלו באזרחות ובתוך צה"ל.
הפיקוד קיים תזמורת סימפונית, עיתון, תוכנית רדיו ולהקה, ארגן את מרוץ הלפיד הראשון וכן חידוני תנ"ך ולימודי ארץ ישראל.
האימון המרוכז (או אימון התנסות בבסיס גדנ"ע שמכונה כיום בפשטות "שבוע גדנ"ע" ופועל עד היום), שהתקיים בבסיסי האימונים של הגדנ"ע, נותר המפעל המוכר ביותר של הפיקוד.
מפעל זה נועד להקנות ידע שישמש מאוחר יותר את הנער כשיתגייס לצה"ל.
בהמשך הדגש עבר מהכשרה מעשית כמו תפעול נשק להכנה לקראת השירות, בעיקר בתחום המידע הדרוש למתגייס (כמו הליך שרשרת החיול) ובאמצעות הדמיה של אווירת המסגרת הצבאית – תנאי המחיה, המשמעת הנוקשה, ציות לפקודות ומאפיינים נוספים שעלולים לרוב לגרום למצוקה נפשית למי שאינו מורגל בהם.
פעולות הגדנ"ע בהווה מופעלות על ידי מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער, בשיתוף, הנחיה ופיקוח של מינהל חברה ונוער במשרד החינוך והאגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון.
חילות שונים בצה"ל מפעילים מסגרות גדנ"ע נפרדות לשם הגברת המודעות על החיל בקרב בני נוער, איתור ומיון מועמדים לשירות בהם וכן הכשרתם.
כיום עיקר פעילות הגדנ"ע מתרכזת בהכנה לקראת גיוס, אך עד להקמת צה"ל ובהתאם לקיום הרעוע של היישוב, לנוער של ימי המנדט הבריטי נועדו תפקידים אחרים לגמרי מהמקובל היום.
היישוב היהודי בישראל כחברות רבות ברחבי העולם, הסתייג משימוש צבאי בילדים ובנערים.
עם זאת, החברה הציונית ביישובים היהודיים הקטנים בקיבוצים ובמושבים, אשר נבנתה סביב האידאולוגיה החלוצית, שתפה את בניה הצעירים בעול ההתיישבות והשמירה עליה, אם מפאת הרצון החינוכי ואם מפאת המחסור בכוח אדם.
ההגנה אשר נוסדה בשנת 1920, קיימה גם היא פעילויות הכשרה לנוער בעיקר בתפקידי קישור ואיתות, אך במקומות מסוימים גם בתפקידי הסחה של הבריטים ושמירה.
במקרים אחדים השתתפו נערים צעירים גם בלחימה ממש.
בני נוער התגייסו להגנה בעיקר דרך תנועות נוער ואגודות ספורט ששימשו ככיסוי לפעילות של הארגון.
אחד הגורמים לנכונות ההגנה לגייס בני נוער היה גיוסם של בני נוער לאצ"ל.
בשנות ה-20 וה-30, הדעה הרווחת ביישוב הייתה נגד חינוך טרום צבאי, אך למרות זאת היו מספר אנשי חינוך, ביניהם יונה שורטפינגר וארתור בירם, שקיימו אימונים קדם צבאיים לתלמידיהם.
פרסום הספר הלבן גרם למפנה ואנשי מוסדות היישוב החלו לקבל את רעיונותיו של ארתור בירם.
ב-23 במאי, נכתב בנוסח ההכרזה של הוועד הלאומי: "הכשרת השכבה הצעירה ביישוב לתפקידים של שעת חירום, היא ראש פעולתנו ברגע הנוכחי".
בישיבת הנהלת הסוכנות ב-5 ביוני, בן-גוריון הדגיש את הצורך במסגרת להכשרה גופנית של הנוער, שתכין אותו לשירות הביטחון.
תשומת הלב לנוער גברה גם לאור הצלחות האצ"ל בגיוס נוער.
ב-8 ביוני 1939, מחלקת החינוך הטילה על ד"ר בירם לעמוד בראש ועדת חג"ם (חינוך גופני מורחב), שתדאג לאפשר את הנהגת מקצועות החג"ם בבתי הספר התיכוניים בארץ ישראל, החל מפתיחת שנת הלימודים הבאה בספטמבר 1939.
ייסוד – פקודת הנוער נובמבר 1940
קציני גדנ"ע ארציים (תקופת ההגנה)
הקצנ"א אחראי כלפי הרמטכ"ל על פעולות הגדנ"ע בארץ ישראל.
הגדנ"ע בירושלים ופלוגת יהונתן, שרבים מחייליה היו גדנ"עים, מילאו תפקיד סגולי, כבד משקל ולעיתים מכריע, בחזית ירושלים במלחמת העצמאות.
הגדנ"ע היה המאגר הגדול ביותר לגיוס הכוח הלוחם בעיר.
הוא מנה כ-1,500 נערים, תחת פיקודו של יהושע אריאלי, ובוגריו הזינו את שורות הפלמ"ח, החי"ש ויחידות מפקדי הגדנ"ע בירושלים ומחוצה לה, מתחילת המאבק עד לסיומו.
מעבר לזה הייתה תרומתו בהכשרתם הצבאית והגופנית של בוגריו ומבחינת המסירות, הכושר והמנהיגות, בעלת חשיבות מכרעת לטיב הלחימה.
תלמידי השישיות והשביעיות בגדודי "מודיעין", "מצדה" ו"יהודה" של הגדנ"ע, היוו את המאגר הגדול ביותר למילוי התפקידים והעבודות שהתחייבו מן הגיוס הטוטלי של ירושלים.
הגדנ"עים מילאו תפקיד מכריע בעבודות הביצורים של ירושלים והסביבה.
הם עסקו בחפירות אנטי-טנקיות בשכונות בית וגן, תלפיות וקטמון, הקימו את המחסומים בכל המרחב והכשירו את שדה התעופה ואת הכביש החדש בין ירושלים לבאב אל ואד (שער הגיא).
עבודות אלו בוצעו לאחר 15 במאי, תחת הפגזה בלתי פוסקת, בה נהרגו כתריסר גדנ"עים בחודש הראשון של הפלישה הערבית.
כששים אחוז מכל עבודות הביצורים בעיר נעשו על ידם.
קרוב ל-600 גדנ"עים מגויסים יצאו יום יום לעבודות אלה.
מפקדי גדנ"ע ולעיתים גם סמליו בני ה-17 היוו יחידות לוחמות שנקראו בשעת הצורך לאייש מערכי לחימה ולבצע פעולות לוחמה יזומות.
יחד עם פלוגת יהונתן הייתה פעולתם הלוחמת במערכת ירושלים בעלת חשיבות רבה ולעיתים אף מכרעת.
כך היה בשייח' ג'ראח, בבתי מנדלבאום, בשער החדש ובנוטרדם.
שם עצרו את חדירת הלגיון הערבי למרכז העיר החדשה.
ברובע היהודי של העיר העתיקה פעלו גדנ"עים בקו הראשון.
מפקדי גדנ"ע ופלוגת יהונתן לחמו גם במקור חיים וברמת רחל, בתלפיות ובמלחה.
הם כבשו את משלט "חירבת אל חמאמה", בקרב בו נפל עודד חי, מפקד פלוגת יהונתן, ואת מיס קרי ועין כרם תחת מחליפו של עודד חי, אלי זוהר.
כמו כן איישו עמדות ומוצבים; לראשונה בדיר יאסין לאחר כיבושה, ומאוחר יותר בקריית שמואל, בקטמון ובחוות הלימוד בצפון תלפיות.
עם הלוחמים הצעירים נמנו גם נערות, שבין היתר שירתו בתפקידי קישור.
גילם הצעיר לא עמד להם למכשול כשיצאו למשימה, אך לא איפשר להם לקבל אות גבורה, כפי שקרה במקרה של לוחמת הגדנ"ע טובה גולדברג שבמהלך המצור על ירושלים נשלחה למשימת קישור במהלכה איבדה את ידה.
בכל שנת המלחמה נעשה הגדנ"ע במידה רבה מסגרת החיים הכוללת של כמעט כל הנוער בירושלים.
שילוב זה נתחזק עם הפסקת הלימודים בתחילת חודש אפריל, כתוצאה מהמצור על ירושלים והאיום בפלישת הלגיון הירדני.
גיוס הגדנ"ע למערך הביטחוני מתחילת הלחימה בירושלים אילצוֹ לפתח מסגרות עצמאיות של ארגון, פעילות והווי.
ביטוי מובהק לכך ניתן בהקמת בסיסי הגדנ"ע בירושלים – בגבעת רם, עין כרם ועמק המצלבה – ששימשו, לצד היותם בסיסים למפקדי הגדנ"ע המגויסים (מכאן השם "גבעת ר"ם" – גבעת ריכוז מפקדים), גם מחנות אימונים והדרכה, שדרכם עברו כל חודש אלפי נערים, שהשתלמו במשך שלושה ימים ויותר בבסיס.
מוסד רב-תכליתי חדש זה, בסיס הגדנ"ע, שינה את דפוסי הפעולה וההווי, והעלה יוזמות חדשות.
ממד ההסברה והתרבות שבידי קצין התרבות, התרחב ומצא ביטוי חדש בהעמקת ההסברה ובארגון אירועים סמליים, השכלתיים וחברתיים.
פלוגת "הסלע" (מאוחר יותר גדוד "הסלע") בגדנ"ע ירושלים בתש"ח הורכבה מנערי השכונות ונוער שוליים.
הפלוגה הוקמה ביוזמתו של אליעזר שמואלי, שראה בגדנ"ע מכשיר חינוכי, שבאמצעותו ניתן היה לשנות את פניה של חברה זאת, שהייתה מרוחקת מן "היישוב המאורגן".
מימוש חזון זה נתאפשר הודות לבסיס הגדנ"ע, ששימש כאולפנה, פנימייה ומסגרת חינוכית אינטנסיבית לחניכי "הסלע".
עם ההכרזה על מדינה עברית בה' באייר תש"ח (14 מאי 1948) בא קיצו של המנדט הבריטי בארץ ישראל ותם הצורך בארגוני מגן מחתרתיים ובשמירה על החשאיות – כעת ניתן היה לקיים צבא באופן גלוי.
ב-26 במאי אישרה הממשלה הזמנית את פקודת "צבא הגנה לישראל".
ב-31 במאי פרסם ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, "פקודת יום להקמת צבא הגנה לישראל".
נוסח השבועה לצה"ל שצוין באותה פקודה, הוקרא ב-28 ביוני בכל יחידות צה"ל.
שבועיים נוספים מאז הקמת צה"ל חלפו עד לתחילת הפוגה הראשונה.
בעוד ילידי 1931 התכנסו במחנה הגדנ"ע בבית ליד, פרצו "קרבות עשרת הימים".
ב-18 ביולי הוכרזה הפוגה נוספת שהופרה תכופות על ידי שני הצדדים.
בעוד שהאש אינה שוככת בחזית, ב-12 בספטמבר התפרסמה פקודת מבנה הגדנ"ע שהניחה את היסוד מחדש, באופן רשמי ומעוגן בחוק, לפעילותם של בני נוער במסגרת ייעודית בתוך צה"ל.
בנספח לפקודה, שבה נאמר כי היחידה החדשה תקרא גדנ"ע, הובעה מגמה להקים בתוך הגדנ"ע גוף נוסף שיישמר את היסוד החלוצי של ההתיישבות והוא "נוער חלוצי לוחם" או נח"ל.
לאחר פרסום פקודת הגדנ"ע נשאל, לאור סופה הקרב של מלחמת העצמאות, כשהיה ברור כי התקפתם של צבאות ערב על מדינת ישראל כשלה, האם יש עוד טעם בקיומן של יחידות נוער והאם לא הגיעה השעה להפסיק את ההכשרה הטרום צבאית לבני הנוער.
מלחמת העצמאות עוד לא הסתיימה ונדרש עוד מאמץ צבאי להסגת הצבאות הפולשים והרחבת שטח המדינה ככל האפשר.
צורך נוסף וחשוב עוד יותר היה בקליטתם של גל המעפילים – בעוד שבתי הספר יספקו השכלה, הגדנ"ע יקנה את הערכים ויסייע בהתאקלמות העולים החדשים בסביבתם החדשה.
איש לא ידע מתי תסתיים המלחמה, אך ידעו כי כאשר תסתיים, יחל שלב הכנתו של צה"ל לפעילות סדירה ולכשירות מלאה לפני עימות אפשרי.
לא היה ניתן לומר האם מדינת ישראל תזדקק שנית לגיוסו של הנוער, אך על פי כמות האוכלוסייה בארץ ישראל באותו זמן, ניתן להעריך שבפלישה נוספת של צבאות ערב, מדינת ישראל הייתה נזקקת לשירות הנוער לשם קיום החיים התקינים בעורף.
כך, במבט לאחור, ניתן להגיד כי מצבה של מדינת ישראל הצדיק את המשך פעולת הגדנ"ע ואם לא היה מוקם מלכתחילה, היה צורך בהקמתו.
סא"ל אלחנן ישי, מפקד הגדנ"ע שהחליף את דוד רשף, הקצנ"א מימי ההגנה, קיבל לידיו מסגרת מאורגנת שהותאמה לצורכי העבר – חניכיה עודם היו תחת פיקודם של מפקדי החזיתות והמרחבים, חסרי תפקיד.
הגדנ"ע המשיך להכשיר ילידי 31 לתפקידים צבאיים במסגרת המאמץ המלחמתי.
עליו היה לארגן את הגדנ"ע מחדש לתפקידיו העתידיים באמצעות קביעת התכנים, ארגון מפקדה והשלמת פעולות שהוחל בהן אך טרם הושלמו.
סא"ל ישי סבר שאף על פי שצה"ל ימשיך לעמוד בפני חוסר כוח אדם, ניתן להתגבר על כך באמצעות יתרון האיכות – הכשרה וחינוך שיפיקו חיילים מקצועיים ונחושים.
כדי לקבוע את דרכו החדשה של הגדנ"ע, נערך בירושלים כנס מפקדי גדנ"ע במהלך ההפוגה השנייה, בהשתתפות הרמטכ"ל דורי וד"ר בירם.
הגדנ"ע אורגן כחטיבה ארצית המחולקת למרחבים:
מרחבים עירוניים: ירושלים, תל אביב וחיפה.
מרחבים כפריים: צפון, עמקים, תיכון, פתח תקווה ודרום.
בכל מרחב הוקמה מפקדה שפעלה גם בתחומי ההדרכה והחינוך ושימשה לארגון החניכים ואיתור נבחרים מביניהם לקורסי קיץ.
כחלק מהמעבר ממחתרת לארגון גלוי, ביקשו אלחנן אורן ויוחנן סמואל (מפקד מרחב תל אביב) לעצב לגדנ"ע סמל שיהווה ייצוג הולם של עברו ומטרותיו.
בעת שחשבו על עיצוב הסמל, עמדו לנגד עיניהם פסוקי התנ"ך () ו () וכן העובדה שפקודת הנוער המלאה פורסמה בל"ג בעומר תשי"א – החץ והקשת הם מסמליו של מועד זה.
הצעתם, סמל החץ וקשת, הועברה למפקד הגדנ"ע אלחנן ישי וממנו אל המטכ"ל.
ההצעה אושרה, קיבלה ליטוש סופי בידי גרפיקאי במטכ"ל והיא השתמרה עד היום בצורתה המקורית על גבי תגיהם של המשרתים במערך הגדנ"ע.
סמל החץ והקשת היה מוטיב שחזר על עצמו בסמליהן של מסגרות הגדנ"ע.
בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים
בין מלחמת ההתשה למלחמת המפרץ
בתחילת שנות ה-90 הוחל בקיצוץ בתקציב הביטחון.
באפריל 1991 מינה שר הביטחון משה ארנס את אהוד ברק לתפקיד הרמטכ"ל.
ברק פתח את כהונתו בהנחיה "לקצץ כל מה שאינו יורה", כאשר כוונתו הייתה בין היתר לתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל ושפע הביטאונים הצבאיים.
ראש אג"ת במטכ"ל עמרם מצנע לחץ לצמצום בהוצאות, וראש אגף הנוער והנח"ל, אלי כהן, קיבל הנחיה להעביר את פיקוד הגדנ"ע למרותו של קצין חינוך ראשי של צה"ל, ולהעביר בסיסי גדנ"ע אחדים אל הנח"ל.
באוגוסט 1991 הוחל בהטמעתו של פיקוד הגדנ"ע בחיל החינוך וקיצוץ של 35 אחוזים מתקציבו של הגוף המשותף שהוקם.
בנובמבר 1991 פורסמה פקודת הארגון החדשה לחיל החינוך והגדנ"ע, בה נכתב, בין היתר, כי אחד הענפים במחלקת חינוך והכנה לשירות יטפל בנושאי הכנת נוער לשירות בצה"ל.
עד אותה שנה טיפל פיקוד הגדנ"ע במשימה זו, בעוד חיל החינוך התרכז בהסברה וחינוך החיילים המשרתים בצה"ל ופחות בהפעלתם (חלוקה שהייתה נהוגה עוד מימי הקמתו של הגדנ"ע בהגנה).
התפקידים שנכללו תחת הגדרה זו מתחלקים להכשרה ולהכנה ערכית ומנטלית: טיפוח כושר גופני ומיומנות קליעה, תוכניות הסברה לקראת שירות, תוכניות הכנה לגיוס לכלל הנוער (כולל אימון התנסות בבסיס גדנ"ע) ולמתנדבים ליחידות המובחרות בפרט וכן תיאום והנחיה של השירות הלאומי.
הגוף אשר בין שאר תפקידיו היה ממונה על פעילות בקרב הנוער נקרא מחלקת השכלה, נוער ומקא"ם (כאשר היה קיים ענף נוער שהוכפף לו).
בערך בשנת 1997 נעשה בחיל החינוך שינוי ארגוני: הוקמו מרכזים נפרדים לתחומי העיסוק השונים של החיל.
כך למשל הוקמו מרכז חינוך, מרכז אוכלוסיות מיוחדות, מרכז נח"ל ומרכז גדנ"ע.
בשנת 2000 אוחדו מרכז הגדנ"ע ומרכז הנח"ל למרכז נוער ונח"ל.
בשלהי שנת 2004 אוחדו מספר מרכזים למערך מג"ן, שעד היום הוא הגוף בצה"ל שעוסק בהכנת נוער לשירות, מלבד תפקידיו הנוספים.
מפקדי המחלקה, המרכזים ובהמשך מערך מג"ן, מהמוקדם למאוחר הם:
מנשה סמירה (במסגרת מחלקת השכלה, נוער ומקא"ם – הראשון לאחר הטמעת פיקוד הגדנ"ע)
איציק גבאי (במסגרת מרכז גדנ"ע)
עופר אופיר (במסגרת מרכז נוער ונח"ל)
זאב שרוני (במסגרת מערך מג"ן)
גולן בר לוי (במסגרת מערך מג"ן)
יעל הס (במסגרת מערך מג"ן)
רז קרני (במסגרת מערך מג"ן)
שבוע גדנ"ע לתלמידים – בשבוע זה תלמידים מבתי הספר התיכוניים בישראל יוצאים להתנסות בת חמישה ימים.
ההתנסות מתרחשת בבסיס אימונים המיועד לקלוט תלמידים ולהעבירם את החוויה הראשונית לקראת שירותם הצבאי.
למרות החוויה המשמעותית לתלמיד, בשנים האחרונות קיימת מגמה של צמצום היקפי הגדנ"ע ופחות ופחות תלמידים עוברים דרך בסיסים אלה.
החוויות אותן דוגמים התלמידים בשבוע זה הן ראשוניות בעבור רובם ומהוות אתגר גדול.
חלק מהחוויות הן: לינה בת חמישה ימים מחוץ לבית, לינה באוהלים, מקלחות משותפות, עמידה בזמנים ומשמעת צבאית, הכרת נשק באמצעות שיעורים עיוניים וירי במטווח, שדאות, מסעות, זחילות קרביות, עבודה צוותית מאומצת וכו'.
תלמידים מעידים ששבוע זה גרם להם להבין קצת יותר לקראת מה הם הולכים מיד עם סיום לימודיהם בבתי הספר ובעיקר עזר להפחית חששות.
עצם העלייה על מדים והשהייה הממושכת באווירה ובמשמעת צבאית עושות את שלהן.
פעילות משותפת לפיקוד הגדנ"ע ולגופים נוספים
פיקוד הגדנ"ע היה הגוף הצבאי היחיד שהותר לו להפעיל בני נוער.
חילות צה"ל וגופים נוספים שביקשו להפעיל את הנוער, נדרשו לפנות אל פיקוד הגדנ"ע.
גדנ"ע ים הוקם ב-1949 על ידי זאב פריד במטרה לאמן בני נוער בשיט וימאות, כהמשך טבעי של האגודות הימיות, שחלקן פעלו במחתרת בתקופת טרום המדינה.
הקורס הראשון – בן חודש – אורגן על ידי האגודה הימית זבולון בחיפה, בסיומו הועלו תריסר הנערים לאוניית הסוחר עצמאות ויצאו להפלגה בת ארבעה חודשים כדי להשתלם באומנות הים.
בני הקורס הראשון היו פורצי הדרך, ואחרי קורס זה התארגנו 50 בני נוער תחת שרביטו של חנינא מלצר, קצין גדנ"ע ים ראשון.
בקורס השני התאמנו 50 בני הנוער באימוני יבשה על הכרמל ובתום האימון היבשתי עלו להכשרה על שלוש מאוניות חיל הים ומאוחר יותר על אוניות הסוחר חיפה ותל אביב, כצוערים ימיים.
לימים בוטלו רבים מהחוגים החיליים, ומגדנ"ע ים נותר גדנ"ע צלילה.
קורס גדנ"ע צלילה הראשון, בשיתוף פעולה בין פיקוד הגדנ"ע ובין שייטת 13 התקיים בקיץ 1975, ורס"ן (אז) רפאל חתוכה, שבדיוק סיים את תפקידו כמפקד בסיס הגדנ"ע בג'וערה, מונה למפקד הקורס הראשון מטעם הגדנ"ע.
מבחני המיון למועמדים נעשו בברכת בת גלים בחיפה, בבצוע מדריכי 'השייטת' אך, באחריות כוללת של הגדנ"ע.
הקורס כלל "צלילה במים רדודים" – פרק עיקרי שהועבר על ידי מדריכי השייטת, ופרק של אמונים יבשתיים שכלל בעיקר אימוני נק"ל וטופוגרפיה, בהדרכת מדריכי הגדנ"ע.
הפיקוד הכולל על הקורס והאחריות לסדר יום מלא, היו באחריות פיקוד הגדנ"ע, כי רק הוא היה הגוף המוסמך לקיים קורסים קדם-צבאיים לנוער.
הקורס התבצע בשני אתרים: אחד במתחם בית הספר הימי לקציני ים בעכו, והשני – העיקרי – על החוף, בסמוך למתקני 'השייטת' – אבל מחוץ לבסיס.
מסעות הטופוגרפיה התקיימו בהר הכרמל.
הגדנ"ע צלילה קיימה קורסי ימאות ושיוט במועדוני המסגרת ברחבי ישראל, ומדי קיץ התקיים קורס במתכונת של היום, במהלכו התאמנו הנערים בבסיס הגדנ"ע לאימון יבשתי ובבסיס האימונים של השייטת בעתלית.
רבים מבני הנוער שפקדו את בסיסי גדנ"ע צלילה, התגייסו לשייטת ולחיל הים.
את המסגרת ארגן זאב פריד.
עמוס בן צבי היה מפקד ומדריך ראשי של קורס מפקדי סירות בקיסריה.
גדנ"ע חובלים הוא שבוע הכנה לקורס חובלים המיועד לבוגרי ובוגרות כיתה י"א.
ההרשמה לשבוע הגדנ"ע נפתחת כל שנה בסביבות חודש ינואר, ושבוע הגדנ"ע עצמו נערך במהלך החופש הגדול.
המעוניינים להגיע לגדנ"ע עוברים יום מיון בביתן חיל הים בבסיס תל-השומר, בנוסף למבחנים בצו הראשון.
מי שנמצא מתאים על פי שני אלה, מקבל זימון לגדנ"ע.
הנתונים הדרושים תואמים לתנאי הקבלה לקורס החובלים (פרופיל 82 וקב"א 52).
שבוע הגדנ"ע נערך במשך 5 ימים בתנאי שדה בבה"ד חיל הים בחיפה.
המשתתפים בגדנ"ע מתגוררים בבסיס, ולובשים מדים לאורך כל הפעילות.
המשתתפים מחולקים לצוותים של 5–6 גדנ"עים, ולכל צוות מוצמד צוער בקורס החובלים בשלב הייעודי.
המשתתפים לומדים על הקורס, על חיל הים ומפליגים הפלגות יום ולילה על סירות גומי אותן הם לומדים להרכיב ולהפעיל בעצמם.
במהלך ההפלגות מצטרף לכל צוות חובל במילואים.
שבוע הגדנ"ע כולל גם סיור בבסיס חיפה ובעכו העתיקה, מור"קים והכנה לגיבוש.
בבוקר היום האחרון מתקיים טקס ברחבת המסדרים של הבה"ד אליו מוזמנים משפחות המשתתפים, והוא כולל גם משט תצוגה של החניכים בסירות גומי.
לאחר הגדנ"ע מקבלים משתתפיו זימון לגיבוש חובלים בן 4 ימים בבה"ד חיל הים.
למי שעובר את הגיבוש בהצלחה מובטח מקום בקורס החובלים.
גדנ"ע אוויר הוקם ב-1950 תחת השם "גדודי נוער תעופתיים", ופועלת עד היום, אם כי במסגרת אחרת.
הפעילות התקיימה במועדונים, ובחופשות הלימודים נערכו פעילויות גם בבסיסי חיל האוויר.
כיום הגדנ"ע כולל מסלול מקוצר המיועד לשוחרי חיל האוויר הכולל יום הדרכה אחד, ומסלול מלא המיועד לאחרים הכולל 4 מפגשים בפריסה של שנה-שנתיים, וכן סדרה בת ארבעה ימים בהם מבקרים התלמידים בבסיסי החיל.
במסגרת החוגים החיליים של שנות החמישים, קוימו חוגי מודיעין.
במהלך קיץ 1953 וקיץ 1954 נערכו קורסים של גדנע מודיעין בבה"ד 15 ליד רמלה.
רוב בוגרי הגדנ"ע מודיעין שובצו מיד עם סיום הטירונות בתפקידי מש"קי מודיעין.
חלק מהם הגיע לדרגות בכירות בקהילת המודיעין במהלך השנים.
בשנת 1976 ענף קד"ץ (קדם צבאי) בחיל המודיעין יזם עם פיקוד הגדנ"ע סמינרים שמטרתם לקרב נוער במגמות ערבית בתיכונים להכיר את חיל המודיעין, לאתר מועמדים מראש ולגייסם לתפקידים הדורשים כישורי שפה.
עד יוני באותה שנה התקיימו עשרה מחזורים של "סמינרי מזרחנים".
גדנ"ע מזרחנים, סמינר מודיעין באופק ופעולות נוספות מועברות על ידי "מדור טיפוח לימודי מזרחנות" בחיל המודיעין שבאופן כללי פועל לשם הגברת לימודי השפה הערבית בבתי ספר.
בסופו של דבר, פעילות זו מביאה להגדלת כמות המתגייסים הפוטנציאלים לחיל, הגברת מידת ההיכרות של בני הנוער את התרבות הערבית ולשיפור כללי ברמת השפה.
בתקופת עקיבא עצמון, במסגרת יוזמת החוגים החיילים, פיקוד הגדנ"ע הפעיל את חוגי הקשר.
החל משנת 2002 חיל התקשוב מפעיל את ה"גדנ"ע תקשוב" כדי להגביר את הגיוס אליו.
כל שנה החיל משקיע בפרסום, שבעקבותיו מתקבלות פניות מהורים או נערים המעוניינים להשתתף בתוכנית.
בחופשת הקיץ, קבוצת נערים שחבריה עברו מיון ראשוני, מגיעה לקורס בן חמישה ימים בבה"ד 7 במחנה גדעונים שבצריפין.
הנערים בקורס משתתפים בפעולות שדאות והדמיות של תרגילים משולבים שבמהלכם הם מתנסים בהפעלת מכשירים בהם נעשה שימוש בחיל התקשוב, כמו מחשבי כף יד, מכשירי קשר ואמצעי ניווט מבוססי GPS.
החיל מלווה את משתתפי הקורס בהמשך הליך הגיוס במטרה לגייסם אל החיל.
בתחילת שנות ה-90 התקיימו מחנות קיץ משותפים לגדנ"ע ולחיל הרפואה, בשם "מד"א חר"פ" שהכשירו בני נוער מתנדבים במד"א.
במחנות אלו שולבו תכנים רפואיים עם מערכי שיעור רגילים של הגדנ"ע והכנה לצה"ל.
בסיסי הגדנ"ע שימשו להפעלת בני נוער באימונים מרוכזים.
בסיס אימון פיקודי במחנה בית ליד – בסיס זה היווה חלק חיוני בפעילות הגדנ"ע.
הבסיס החל את פעילותו ב-23 ביוני 1948. הפעילות בו הופסקה זמנית במהלך מלחמת העצמאות משום שהבסיס הופגז מספר פעמים.
באפריל 1992 הועבר מחזור אחרון של אימון התנסות בבסיס ולקראת ה-17 באותו חודש הועבר לרשות הנח"ל, כחלק מפירוק פיקוד הגדנ"ע.
מתוך בסיסי הגדנ"ע שהיו קיימים במרוצת השנים, בימים אלו רק שניים נותרו פעילים: בסיס גדנ"ע שדה בוקר, ובסיס גדנ"ע צלמון.
לאחר האיחוד עם חיל החינוך, פעולות גדנ"ע התקיימו בבסיסי החיל המשותפים, בהם נכללים בסיסים שהיו ברשות חיל החינוך כמו מחנה שערי אברהם (כיום בה"ד חיל החינוך והנוער) בשנים האחרונות התקיימו פעילויות גדנ"ע גם בבית הספר לשריון ובמחנה שבטה.
מנזר המצלבה – מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות הוחזר לבעליו היוונים.
מפקדת גדוד יהודה – בבית ברחוב עובדיה בשכונת כרם אברהם שנבנה על ידי אשתו של ג'יימס פין
החוות החקלאיות שימשו בחלקן למבצעי התערות בהם בני נוער עולים קיבלו הכשרות בחקלאות.
חוות הגדנ"ע בבאר אורה – החלה כחווה חקלאית ובהמשך שימשה כבסיס אימונים
חוות הגדנ"ע עפולה (בשנות האלפיים, כפר הנוער ויצו ניר העמק)
חג"ם – חינוך גופני מורחב/מוגבר
ח"ץ – חיל צעיר/ים או חיל שדה צעיר.
כינוי לא רשמי ליחידות נוער עד הקמת הגדנ"ע שדבק גם בשמן של יחידות גדנ"ע בהן היו חברים בעיקר בני נוער מבוגרים וביחידות הגדנ"ע שלחמו בקרבות מלחמת העצמאות.
נעשה שימוש בכינוי זה בצירוף מספר כדי לזהות מקומות אימון, מטעמי חשאיות.
עלומים – כינוי אחר לגדנ"ע
קצנ"א – קצין נוער ארצי (או קצין גדנ"ע ארצי.
נקרא גם קצין נוער וחג"ם)
קצנ"ג – קצין נוער גלילי
קצנ"מ – קצין נוער מחוזי
גדנ"ע אוויר הוא ארגון של חיל האוויר הישראלי, שמטרתו לקרב בני נוער לנושאי תעופה וחיל האוויר.
הגדנ"ע הוקם בשנת 1950 תחת השם "גדודי נוער תעופתיים", ופועל עד היום, אם כי במסגרת אחרת.
הפעילות התקיימה במועדונים, בהם ההדרכה התבצעה במשולב על ידי שני מדריכים מחיל האוויר בעזרתם של גדנ"עים (חניכי גדנ"ע) בוגרים שנקראו בשם "פלס".
בחופשות הלימודים נערכו פעילויות גם בבסיסי חיל האוויר בקיץ היה מחנה בן שבועיים והמגורים היו באוהלים עם אווירה צבאית ושמירות.
במהלך ארבע שנות הפעילות בגדנ"ע אוויר החניכים עברו שיעורים בנושאי התעופה השונים ומורשת הקרב של חיל האוויר, בנו טיסנים והטיסו אותם, דואים בדאונים
כאשר טייס חיל האוויר במילואים יושב גם הוא בדאון, אחרי 12 טיסות יקבלו כנפי דאיה, והמצטיינים שבהם יצאו למשלחת בחו"ל או הופנו על ידי התנועה למיונים ראשוניים לתפקיד "מטיס חוץ".
בהמשך התקבלו החניכים להמשך בחיל האוויר, בתקופה שבה חיל האוויר היה חיל מוביל ונחשק ורק מעטים זכו להיכנס לחיל.
פעילות הגדנ"ע הלכה והצטמצמה מאז שנות ה-90. בשנת 2008 הוחלט כי פעילות הגדנ"ע תתקיים רק לשוחרי חיל האוויר (תלמידים אשר לומדים בבתי ספר של חיל האוויר).
בשנת 2011 הופסקה הפעילות על מנת לבחון מחדש ולקראת שנת 2012 החלה המתכונת החדשה.
הפעילות עם בני הנוער במסגרת הגדנ"ע עודכנה והותאמה ברוח התקופה, אך המטרה נותרה בעינה, כמו בימי התהילה בהם פעלה מעט לאחר קום המדינה: לגעת בפרט, לגעת בקהילה ולגעת בחיל האוויר והחלל.
המסלולים מיועדים לתלמידים בטווח הגילאים 18-15, ומחולקת למסלולים.
המסלול כולל בתוכו ארבעה מפגשים אשר מתקיימים בפריסה של שנה-שנתיים ובמהלכם מתקיימים ימי הדרכה בבית חיל האוויר בהרצליה.
בתום ארבעת המפגשים מתרחשת סדרת גדנ"ע אוויר; סדרה בת ארבעה ימים בהם מבקרים התלמידים בבסיסי החיל, משתתפים בפעילות מורשת, סימולטור, יום דאייה וחווים אווירה צבאית (לינה באוהלי טירוני מערך ההגנ"א ואכילה בחדר האוכל בבסיס ביסל"א יחד עם חיילי הבסיס ולבישת מדי ב' לכל אורך סדרת הגדנ"ע).
המסלול מיועד לשוחרי חיל האוויר (תלמידים אשר לומדים בבתי ספר שמשויכים לחיל האוויר) וכולל יום הדרכה אחד בבית חיל האוויר בהרצליה.
גְדַנְסְק (בפולנית: ; בגרמנית: ; בקשובית: Gduńsk; ביידיש: דאַנציג) היא עיר הנמל החשובה בפולין, והעיר השישית בגודלה במדינה.
בעבר נקראה בעברית בשמה הגרמני, "דנציג".
גדנסק שוכנת לחוף מפרץ בדרום הים הבלטי, ומהווה צלע במשולש הערים "טרוימיאסטו" לצד עיירת הנופש סופוט והעיר גדיניה.
אוכלוסיות גדנסק רבתי מעל מיליון תושבים.
גדנסק נמצאת בשפך נהר הויסלה, דבר המעניק לה יתרון משמעותי כמרכז סחר ימי ונהרי.
לאורך ההיסטוריה שלה הייתה גדנסק עיר מסחר.
בימי הביניים היא הייתה עיר הנזה, והיום היא מרכז מסחרי חשוב.
במספנות גדנסק נולדה תנועת סולידריות בהנהגת לך ואלנסה, אשר מילאה תפקיד חשוב בהתמוטטות השלטון הקומוניסטי באירופה בסוף שנות השמונים.
על פי ממצאים ארכאולוגיים הוקם מבצר גדנסק בידי מיישקו הראשון מלך פולין בשנות ה-80 של המאה העשירית.
בשנת 997 נטבלו תושבי גדנסק לנצרות בידי הקדוש אדלברט מפראג, שנשלח על ידי מלך פולין בולסלאב האמיץ.
לאחר מכן נשלטה העיר בידי דוכסי פומרניה.
הדוכס שְוְויֶנְטוֹפֶּלְק השני העניק לעיר כתב זכויות בסביבות שנת 1235. במאה ה-14 עברה העיר לשליטת האבירים הטבטונים.
ב-1343 הוחל בבניית בזיליקת מריה הקדושה (St.
Marienkirche) במקום כנסיית עץ שהוקמה כבר ב-1243, בזיליקה זו הייתה עד 1945 הכנסייה הלותרנית הגדולה בעולם, וכיום זו כנסייה קתולית.
ב-1361 הצטרפה העיר לברית ערי הנזה.
העיר המשיכה להתפתח ולשגשג, בעיקר הודות למעמדה החופשי ולכתבי-זכויות מצד מלכי פולין ופרוסיה שאפשרו לה לסחור באופן חופשי עם מדינות אלה.
המאות ה-16 וה-17 היוו "תור זהב" בתולדות העיר, אז התיישבו בה פולנים, יהודים, קאשובים, הולנדים וסקנדינבים.
כתוצאה מכך התפתחה בעיר זהות רב-תרבותית ייחודית.
במאה השמונה-עשרה סבלה העיר מהאטה כלכלית בעקבות המלחמות שהביאו לחלוקתה של פולין.
העיר (שנקראה אז בשמה הגרמני "דנציג") סופחה ב-1793 לממלכת פרוסיה.
בשנת 1807 העיר נכבשה על ידי כחות של נפולאון והוקמה "רפובליקת דנציג".
בשנת 1813 חיל מצב צרפתי בפיקוד ז'אן ראפ נכנע והעיר חזרה לשליטת פרוסיה ונשארה תחת שלטונה עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכרזו דנציג וסביבותיה כעיר חופשית במעמד מיוחד, בחסות חבר הלאומים.
אוכלוסיית העיר הייתה ברובה הגדול גרמנית, ומ-1933 שלטה במועצתה המפלגה הנאצית.
אחת העילות הרשמיות לפרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה תביעתה של גרמניה לקבל לידיה את השלטון בדנציג והסירוב שבו נתקלה.
עם פרוץ המלחמה, ב-1 בספטמבר 1939, התחולל בבית הדואר בעיר קרב קצר בין פקידי הדואר הפולנים לבין הכוחות הנאצים, שהסתיים בתבוסת הפולנים והוצאתם להורג.
בשלהי המלחמה התרכזו בעיר מאות אלפי פליטים מפרוסיה המזרחית, שנמלטו מהצבא האדום המתקדם, ובחלקם ניסו להתפנות מערבה דרך הים.
העיר ספגה הפצצות כבדות וב־30 במרץ 1945 נתפסה בידי הכוחות הסובייטים.
בתום מלחמת העולם השנייה גורשה האוכלוסייה הגרמנית ברובה הגדול, ובמקומה יושבו בעיר פולנים, בעיקר פליטים ממחוזות במזרח פולין שעברו לשליטת ברית המועצות.
מרכז העיר העתיק שוקם בשנות החמישים והשישים, והעיר הפכה למרכז תעשייתי חשוב בפולין הקומוניסטית הודות לנמל והמספנות.
בספטמבר 1980 הוקמה במספנות על שם לנין שבגדנסק תנועת סולידריות, אשר סימנה את תחילת היסדקות הקו הנוקשה של המפלגה הקומוניסטית בפולין.
סוחרים יהודים פעלו בעיר החל מהמאה ה-15, אולם בתחילה נאסרה התיישבות יהודית בתחומי העיר עצמה, ובתקופת שלטונה של ממלכת פולין הוטלו הגבלות על מגורי יהודים בחלקים שונים בעיר ועל עיסוקיהם, הגבלות שהוסרו רק ב-1814.
בתקופת העיר החופשית דנציג, שבין המלחמות, מנתה הקהילה היהודית למעלה מ-10,000 נפש.
הנציבים מטעם חבר הלאומים ניסו להגן על מעמדם של היהודים גם לאחר השתלטות הנאצים על הסנאט של העיר, אך מסוף 1937 הידרדר מצבם של היהודים במהירות והם היו נתונים לפוגרומים, לביזה ולאפליה חוקית בהתאם לחוקי נירנברג.
מרבית היהודים עזבו, ועד פרוץ המלחמה ירד מספרם ל-1,600. בפברואר-מרץ 1941 גורשו כמעט כל היהודים שנותרו בעיר.
קהילה זעירה הוקמה בעיר לאחר המלחמה, וב-2016 נמנו בה כ-90 חברים.
גדנ"ע תל אביב יהודה הוא מועדון כדורגל ישראלי המפעיל מחלקת נוער בלבד ומזוהה מאז הקמתו עם שכונת שפירא בתל אביב.
המועדון הוקם בשנת 1947 ברחוב שלוש על ידי שוני מושקוביץ', מטעם מפקדת ההגנה - חי"ש- גדוד פרברים (שהיווה את בסיסה של חטיבת גבעתי).
תחילה בשם "השחר" - חטיבת נוער לחינוך טרום צבאי שעסקה באגרוף, ג'ודו קפ"פ וכדורגל ובהמשך בשם גדנ"ע.
בתחילה התאמנו בכדורגל במגרש באסה שנהפך לימים לאצטדיון בלומפילד ולאחר שגורשו משם עברו למגרש מאולתר בשכונת שפירא, שהוכשר למשחק רק ב-1953. לאחר נופלו בקרב ניצנים של איש חי"ש-פרברים, , נקרא המועדון על שמו: גדנ"ע יהודה.
שוני מושקוביץ' שימש כיושב ראש המועדון במשך רוב שנותיו ונחשב כדמות המרכזית בו במשך שנים רבות.
מועדון הגדנ"ע שונה בהתנהלותו מרוב מועדוני הכדורגל בכך שמטרתו היחידה היא שהשחקן יתקדם ויקבל את כל הידע הדרוש על מנת להצליח בהמשך הקריירה שלו.
מטרת המועדון איננה השגת רווח כספי מרבי על מכירת שחקנים, ושחקן המסיים את גיל הנוער עדיין מקבל את כרטיס השחקן שלו ללא תמורה.
המועדון גם פועל בשטח החברתי.
הוא מספק מועדון לילדים ונערים הבאים ממשפחות בעלות מצוקה כלכלית ובו קיימים, בין היתר, חדר פעילויות, חדר כושר לילדים, וחדר מחשבים.
בשנות ה-50, ה-60 וה-70 היה המועדון אחד ממועדוני הנוער הבולטים בישראל.
בסיום עונת 1981/1982, בעקבות שינוי במבנה הליגות (ביטול המחוזות והקמת ליגה אחת עילית לנוער), סיימה הקבוצה במקום ה-7 וירדה לליגה הארצית.
בסיום עונת 1987/1988 (עם המאמן מנחם מור) עלתה חזרה לליגה הבכירה.
בעונת (עם המאמן מיקו העליון) זכתה הקבוצה באליפות.
בסיום עונת 2003/2004 ירדה הקבוצה לליגה הארצית לנוער, ומאז לא הצליחה לעלות.
בשנות קיומו צמחו במועדון שחקנים בולטים רבים.
ראו גם: רשימת כדורגלני גדנ"ע יהודה
מאז הקמתו מחזיק המועדון מחלקת נוער בלבד, למעט בשנים 2014–2008 כשהקים המועדון, לראשונה בתולדותיו, קבוצת בוגרים כדי לייצר מסגרת לשחקנים חריגי גיל באגודה, הקבוצה נרשמה לליגה ג' מחוז תל אביב.
בעונת 2009/2010 זכתה הקבוצה בגביע המחוזי לאחר ניצחון 0–3 בגמר מול מ.ס.
בסיום עונת 2010/2011 (עם המאמן עופר מיכאלוב) העפילה קבוצת הבוגרים של גדנ"ע יהודה לליגה ב', אך כעבור שנתיים היא נשרה חזרה לליגה ג' ובסיום אותה עונה פורקה הקבוצה.
גודל אקסטנסיבי (או גודל פשיט) הוא גודל פיזיקלי שפרופורציונלי לכמות החומר במערכת שהוא מתאר.
לעומתו גודל אינטנסיבי (או גודל עֲצים) הוא גודל פיזיקלי שערכו בלתי תלוי בכמות החומר במערכת.
אם שתי מערכות זהות יאוחדו, הגדלים האקסטנסיביים יהיו כפולים בערכם עבור המערכת החדשה, ואילו הגדלים האינטנסיביים יהיו שווים לערכם במערכות שהרכיבו את המערכת החדשה.
מושגים אלה נמצאים בשימוש רב בתרמודינמיקה.
דוגמאות לגדלים אקסטנסיביים הם נפח, מספר חלקיקים , מסה, מטען חשמלי, תנע, אנרגיה, קיבול חום, אנטרופיה וכל הפוטנציאלים התרמודינמיים.
דוגמאות לגדלים אינטנסיביים הם טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל חשמלי, פוטנציאל כימי, ומהירות.
בנוסף, מנה של שני גדלים אקסטנסיביים נותנת גודל אינטנסיבי.
לדוגמה צפיפות, שהיא מסה חלקי נפח, או גדלים סגוליים (למשל קיבול חום סגולי) שמתקבלים מחלוקת גדלים אקסטנסיביים במסה, ושעבורם ניתן למצוא ערכים ספרותיים ניסויים (בהינתן הטמפרטורה והלחץ).
כאשר מחברים מערכות לא זהות, ערכי הגדלים האקסטנסיביים במערכת החדשה הם פשוט סכום הערכים שלהם במערכות שמרכיבות אותה.
לעומת זאת מציאת ערכי הגדלים האינטנסיביים מסובכת יותר, ומתבצעת דרך קשרים שלהם בגדלים אקסטנסיביים.
לרוב מתקבל ממוצע משוקלל בין הערכים בתת-המערכות המרכיבות את המערכת החדשה.
בהינתן סט של פרמטרים, שמתוכם הם פרמטרים אקסטנסיביים, ו־ הם פרמטרים אינטנסיביים, פונקציה
היא פונקציה אקסטנסיבית, אם לכל מתקיים:
קל לראות, מגזירת המשוואה לפי ש:
דבר זה חשוב עבור פוטנציאלים תרמודינמיים, בהן הנגזרות לפי המשתנים הטבעיים של הפוטנציאל גם הם בעלות משמעות פיזיקלית (ונותנים את המשתנים הבלתי נשלטים של המערכת).
כמו כן ניתן לראות שפונקציה אקסטנסיבית לא יכולה להיות פונקציה רק של משתנים אינטנסיביים, אלא חייב להיות לה לפחות משתנה אקסטנסיבי אחד, אחרת אין לפונקציה שאמורה לכלול מידע על כמות החומר במערכת משתנה ממנו היא מקבלת את המידע הזה.
גדנ"ע קליעה היא מסגרת טרום צבאית ישראלית, שמטרתה הייתה לעודד בני נוער לעסוק בקליעה, על מנת להגביר את הגיוס לתפקידים בתחום זה בצה"ל - תפקידי הדרכה, צליפה ונשקות, ובצורה זו להעלות את רמת הקליעה הכללית בצה"ל.
המסגרת פעלה כ-50 שנה, עד שנת 2007, ובמהלך שנותיה הכשירה לצה"ל מאות בעלי תפקידים בתחום הקליעה והצליפה והכשירה ספורטאים מצטיינים בתחום הירי האולימפי.
לאורך השנים בתוך ומחוץ למסגרת התעוררו מחלוקות על אופי גדנ"ע קליעה ונחיצותו: מצד אחד נטען שאם המסגרת נועדה לטיפוח ענפי הקליעה הספורטיביים, אין צורך בקיומה משום שהיא לא מסייעת בכך לצה"ל.
טענה דומה גרסה שאם המסגרת נועדה לשיפור רמת הקליעה בצה"ל עדיף למקד את הפעילות בירי ברובים צבאיים.
קלעים שהעדיפו ירי ספורטיבי השמיעו טענות מנוגדות בדבר הקלות היחסית של מעבר משיטה זו של ירי לירי צבאי, בעוד שההפך אינו כה קל.
סמל הגדנ"ע קליעה לא הותיר מקום לספק-לצד סמל החץ וקשת של פיקוד הגדנ"ע, שולבו בו צלליות של רובה צבאי ורובה ספורטיבי.
שילוב זה הבהיר שבמסגרת יש מקום לירי ספורטיבי וצבאי גם יחד.
משרד הביטחון פיקח על פעולות הגדנ"ע באמצעות האגף הביטחוני חברתי (בעבר, אגף הנוער והנח"ל).
מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער היה אחראי על החיילים המשרתים בגדנ"ע קליעה, הכשרתם והציוד במועדוני הקליעה.
הגדנ"ע פעל במטווחים אזרחיים ברחבי הארץ (כאשר הארץ חולקה למרחבים-צפון, דרום, מרכז ות"א).
בכל מועדון גדנ"ע שירת לפחות חייל אחד-מדריך נוער.
בחלקם הוצב מפקד מועדון שהוא מדריך ירי, אזרח עובד משרד הביטחון.
בשנות השבעים, כאשר היה בשיאו, היו פעילים ברחבי הארץ עשרות מטווחים.
בשנים האחרונות לפעילותו הגדנ"ע קליעה פעל בעיקר במטווחים: אבו כביר, אוסישקין, הרצליה, חיפה, עמק הירדן, רחובות, רמת גן ורעננה.
רשימת מועדוני גדנ"ע קליעה בשנות פעילותו-לפי מיקום גאוגרפי
חצור הגלילית (מטווח לרובה אוויר, נמצא במקלט קניון הגליל העליון)
כפר סבא-עבר לרשות עסק פרטי.
בית שמש-פעילות הגדנ"ע במטווח נפסקה לאחר שנטען כי קליעים נורים אל מחוץ לשטח המטווח.
אלנבי בירושלים-נבנתה שכונה על השטח שבו שכן המטווח.
נס ציונה-נעשה ניסיון לפתיחת מועדון
אבו כביר (דרום ת"א)-מטווח הגדנ"ע הראשון
קריית גת-נסגר לאור מיעוט חניכים
באר שבע-נסגר לאור מיעוט חניכים ומרחק המטווח מהעיר
דימונה-המטווח נסגר לאחר קריסת תקרה
קצין הקליעה של הגדנ"ע הוא הממונה על הגדנ"ע קליעה מטעם הצבא.
רוב קציני הקליעה של הגדנ"ע היו אזרחים כמו חי אלופי ורמי סידס, חלקם היו קצינים בקבע כמו רובי ורשבסקי וחלקם חיילים בשירות סדיר.
קצין הקליעה הראשון של הגדנ"ע היה אלכס רובין.
בימי המנדט הבריטי, בעת שבה הגדנ"ע פעל כארגון נוער של ההגנה, בני נוער רבים ביישוב הוכשרו בנשק.
לימוד יסודות הקליעה היה חלק מתוכנית ההכשרה הכללית של הגדנ"ע אך לא כמקצוע שנערים יכלו לבקש לסגל לעצמם התמחות מיוחדת בו.
גם לאחר המעבר למסגרת צבאית בסיום מלחמת העצמאות המשיכו לאמן את הנוער בנשק, אך לא באותה כמות ודחיפות כפי שנדרש עד לפרוץ המלחמה.
במהלך כהונתו של עקיבא עצמון כמפקד הגדנ"ע, טיפוח יכולת הקליעה התבטא בשיעורי הרובה שהיו בחוגי הסיירים ובקביעת ל"ג בעומר כיום הקליעה של הגדנ"ע.
רק בתקופתו של רם רון כמפקד הגדנ"ע הוקם הגדנ"ע קליעה כחוג נפרד מפעולות פיקוד הגדנ"ע-במילים אחרות, חניך המבקש להירשם לחוג לא מחויב להשתתף בפעילויות אחרות של פיקוד הגדנ"ע.
מועדוני הגדנ"ע שפעלו בקרב המעברות ומושבי עולים ובהם התבצעה בעיקר פעילות חינוכית לנוער עולה, היו ביתם הראשון של חוגי הקליעה.
בהמשך הוקמו מועדונים גם בערים הגדולות.
במועדונים לא ניתן היה לקיים אימוני ירי ולכן עיקר הפעילות הייתה הדרכתית, על השלבים המקדימים לירי.
בהמשך הוקמו מטווחי גדנ"ע, כשהראשון הוקם ב-1955 באבו כביר, וכן הועמדו לרשות הגדנ"ע מטווחים צבאיים ומטווחים של מועדוני קליעה אזרחיים.
התחרות על שם כ"ג יורדי הסירה בתשנ"ב (91/92):
מתוך 1600 החניכים שהיו רשומים ב-22 מועדונים שהיו קיימים אז, 100 חניכים השתתפו בתחרות.
התחרות נפרשה על פני שלושה ימים (בין 3 ל-5 בדצמבר 1991) וכללה שלושה תרגילים: 20X3 (שלושה מצבים), 60 שכיבה ו-40 כדור ברובה אוויר.
ביומיים הראשונים התחרויות התקיימו במטווח רמת גן, וביום השלישי נערכה התחרות במטווח האולימפי בהרצליה, בו גם נערך טקס הסיום.
מזג האוויר ביום הראשון של התחרות גרם לעיכוב בהגעה של קבוצות מצפון ומדרום, אך בהמשך החניכים לנו בבסיס האימון הפיקודי בבית ליד.
המנצח בתחרויות, שזכה על הישגיו ברובה אוויר, היה עמרי פורת.
פורת, שהיה אלוף צה"ל בקליעה בתשנ"א, התגייס לצה"ל 4 ימים לאחר התחרות.
הזוכה במקום השני היה יואב זאבי, לימים אלוף העולם בתרגיל שלושה מצבים.
מבין המנצחים הורכבה כמנהג אותם ימים נבחרת גדנ"ע, שהשתתפה בתחרויות קליעה בישראל ומחוצה לה.
חניכי המסגרת בתחרויות הקליעה בארץ
חניכי המסגרת בתחרויות קליעה בחו"ל
לאחר כניסתו של אביגדור קהלני לתפקיד ראש האגף הביטחוני חברתי, הוקמה ועדה לבדיקת נחיצות הגדנ"ע קליעה (בהמלצת קצין חינוך ראשי לשעבר, אילן הררי) שאף אחד מחבריה לא היה מתחום הקליעה, הופסקה הכשרת אזרחים עובדי צה"ל ובוטלו קורסי קיץ.
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה הוחלט על סגירת הגדנ"ע קליעה תוך חצי שנה.
ראשית הופסקה הרשמתם של חניכים חדשים למסגרת.
בוטלה תחרות חנוכה המסורתית שהייתה אמורה להתקיים בפרק זמן זה.
הסתיים החוזה עם עובדי משרד הביטחון, ובינואר 2007 נאסף מרב הציוד ונלקחו כלי נשק מהמועדונים.
לאור מחאות חניכים לשעבר, הוחלט באופן זמני להשהות את סגירת מועדון הגדנ"ע שברעננה עד לקיץ 2007.
רובי קליבר זעיר (0.22 אינץ')
רובה בריחי מוסב-מאוזר (כונה גם FN על שם חברת Fabrique National שייצרה חלק מרובים אלו)
רובה קליבר זעיר מקצועי/אולימפי-דגם 1807 מתוצרת חברת הנשק הגרמנית (כונה בפשטות "אנשוץ")
מעיל קליעה - השימוש בו נעשה משום שכדי לקבל את הירי המדויק ביותר הגוף צריך להישאר יציב ובאותו מצב בין כדור לכדור.
הגוף גמיש והמעיל מסייע לקיבועו.
המעיל מסייע גם למניעת כאבי גב בירי עם רובה בעמידה ומהווה נקודת משען טובה ליד המחזיקה את הרובה (הודות לפני השטח המחוספסים).
כפפה - להגנה על כף היד מלחץ הרובה והרצועה בירי בשכיבה, הגנה על שורש כף היד (להגביל את תנועת הפרק) ולמניעת החלקת הרובה.
רצועה - מספקת תמיכה למשקל הרובה ויציבות רבה יותר בירי בשכיבה.
מפחיתה את האפשרות של שימוש מיותר בכוח השרירים או תנועות לא רצוניות (לחץ הרצועה גורם לעיתים קרובות להרדמת היד שתומכת ברובה מלפני המרפק ועד לאצבעות)
מסתור - למנוע מהחזר אור רקע להפריע ליורה בהתרכזות במטרה וכן לאפשר ליורה לא לעצום את העין הבלתי מכוונת ולירות בשתי עיניים פקוחות.
עצימת העין הבלתי מכוונת עלולה להפחית מכושר הראייה ולגרום לקלע להשקיע מאמץ מיותר.
קלעים מקצועיים משתמשים לרוב במסתור ייעודי אך בגדנ"ע קליעה המסתור אולתר.
טלסקופ תצפית - לבחינת מיקום הפגיעות בזמן הירי.
זאת לשם הצבעה על טעויות ירי או להערכה של האיפוס שיש לעשות לכוונת.
אטמי אוזניים - למניעת פגיעה בשמיעה וכן להגברת הריכוז.
המסגרת פעלה באופן שנתי והייתה פתוחה לנערים מגיל 15 ועד הגיוס.
עובדה שסייעה מאוד לכדאיות הגדנ"ע קליעה לבני הנוער הייתה הסובסידיה לתחמושת.
הודות לסובסידיה, בני הנוער היו צריכים לשלם על ביטוח למשך שנה אחת ולא על תחמושת, וכך מחיר הרישום לתוכנית היה נמוך בהרבה ממה שהוא היה יכול להיות בפועל.
אימוני הירי התקיימו בימי חול , כאשר באופן רשמי אושר לכל חניך להתאמן פעמיים בשבוע-שריד להוראה מימי המנדט שנועדה למניעת פגיעה בלימודי הנערים שהתנדבו לגדנ"ע.
בני הנוער במסגרת התאמנו על קליעה במצבים שונים עם ובלי עזרים מסייעים: במטווחים בהם קיים מטווח אוויר, החניכים מתחילים מירי בישיבה עם משען על מדף ברובה הבסיסי, עוברים לירי מרפקים ולבסוף ירי בעמידה בו משתמשים בציוד מסייע, בדרך כלל עם רובה מתקדם.
במטווחים בהם קיים מטווח 50 מטר, החניכים מתחילים בירי עם מאוזר בשכיבה עם משען, לאחר מכן עוברים לשכיבה בלי משען עם אם 16, ולבסוף לשכיבה עם אנשוטס ועזרים מסייעים.
כשגרה, בני הנוער חונכו להתנהג באופן בטיחותי וזהיר עם נשק וטיפלו בניקוי הנשק וניקיון המטווח.
במהלך כל שנה נהגו לקיים תחרויות שהיוו תמריץ להגברת כושר הקליעה.
בעשורים הראשונים לפעילות המסגרת התקיימו בכל שנה התחרויות הבאות:
בסוכות - אליפות צה"ל על גביע ראש מה"ד ואליפות ישראל לנוער
בחנוכה - אליפות הקליעה ע"ש כ"ג יורדי הסירה ותחרות על גביע שגריר בורמה.
בל"ג בעומר - האליפות הארצית של פיקוד הגדנ"ע.
התקיימו גם תחרויות נוספות בהיקפים שונים, חלקן קבועות וחלקן חד פעמיות.
בשנותיו האחרונות של הגדנ"ע, בכפוף למצב הביטחוני ששרר במדינה (שנותיה הראשונות של האינתיפאדה השנייה) התקיימו התחרויות הבאות:
תחרות הנצחה בחנוכה ע"ש כ"ג יורדי הסירה ויואב פכטהולד שמתקיימת ברעננה-תרגיל 40 כדור אוויר, ותרגיל 20 כדור קליבר זעיר.
תחרות הנצחה בפורים ע"ש עמנואל כהן שמתקיימת ברחובות-תרגיל 40 כדור ברובה אוויר ותרגיל 20/18 כדור באם 16 מוסב (עם/בלי משען).
תחרות אות הקלע בפסח שמתקיימת בחיפה/עמק הירדן - מאוזר ואם 16.
בני הנוער היו נשלחים במהלך חופשת הקיץ לקורסים במחנה גדנ"ע, לקורס שלושה מצבים או לקורס עוזר מדריך.
בעבר התקיים קורס צליפה במתקן אדם, כשהאחרון התקיים בקיץ 2001. לעיתים רחוקות, כחלק מקורסים בבסיסי צבא או פעילויות שונות בחופשות, ניתנה לחניכים הזדמנות להתנסות בירי ברובים צבאיים של ממש, כאשר המטרה של כל אלו למשוך את בוגרי המסגרת לתפקידים משמעותיים בתחום הקליעה והצליפה בצבא.
גדליהו בּוּבּלִיק היה עיתונאי יידי ומנהיג ציוני דתי אמריקאי.
גדליהו בובליק נולד בשנת תרל"ה (1875) בגרודנה שברוסיה, בן לאהרן ולדבורה.
גדל בביאליסטוק שבפולין ולמד בישיבת לומז'ה.
לאחר מכאן עבר לליטא, שם למד בישיבת מיר.
בשנת 1899 נישא לאלה קוסובסקי.
בשנת 1900 הגיע בובליק לפריז, שם סייע לקבוצת משפחות מביאליסטוק להשיג אשרות כניסה לארגנטינה באמצעות ארגון יק"א של הברון הירש.
בובליק הצטרף לקבוצה בארגנטינה לשלוש שנים ולימד את ילדי הקבוצה עברית.
בשנת 1904 היגר בובליק לניו יורק שבארצות הברית, שם כתב בעיתון "יידישע נייעס".
ב-1915 מונה כעורך הראשי של העיתון.
בובליק היה מגדולי המתנגדים לתנועות היהדות המתקדמת והיהדות הקונסרבטיבית.
בשנת 1920 ביקר בובליק לראשונה בארץ ישראל.
הוא היה פעיל מאוד בקהילתו ונמנה עם מייסדי הקונגרס היהודי האמריקאי.
במאי 1920 נבחר להיות סגן יו"ר הקונגרס היהודי האמריקאי.
בין השנים 1919–1926 היה חבר בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית וכיהן כחבר ההנהלה הציונית.
בובליק היה מפעילי הציונות הדתית וממקימי תנועת המזרחי.
בשנים 1928–1932 כיהן כנשיא תנועת המזרחי.
בובליק נסע מספר פעמים נוספות לארץ ישראל ונכח בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1925, כנציג קרן היסוד.
כאדם צעיר נמשך בובליק לתנועת ההשכלה.
לאחר שלא מצא בה תשובות הולמות, הפך בובליק לתומך נלהב של היהדות האורתודוקסית.
רבים מכתביו עוסקים בקשיים בפניהם ניצבת היהדות האורתודוקסית.
בספרו "מן המיצר" הוא חזה התבוללות ונישואי תערובת בקרב יהדות התפוצות (ובעיקר בארצות הברית) וצפה סכנה מיהדות המסורתית.
בובליק נפטר בניו יורק בז' באדר תש"ח, 17 בפברואר 1948.
מיין רייזה אינ אראטצ ישרואל (ניו יורק, 1921)
כתבים נבחרים / בעריכת א"ל גלמן ואהרן פצ'ניק; תרגם מיידיש: י"א זיידמן, ירושלים : הוועד לכתבי גדליה בובליק (בסיוע קרן א"י של המזרחי בירושלים ומועצת "ישראל הצעיר" בארצות הברית), תשכ"ב.
(כרך אחד: "מן המיצר: עיונים בבעיות היהדות".)
רחובות במספר ערים בישראל נקראים על שמו של בובליק, בהם רחוב בשכונת רמות בירושלים, בתל אביב ועוד.
רבי גדליהו אהרן קניג (ביידיש קעניג; כ"ז בניסן ה'תרפ"א, 5 במאי 1921 – כ"ג בתמוז ה'תש"ם, 7 ביולי 1980) היה רב ברסלבי, מייסד ומנהיג קהילת ברסלב צפת.
נולד בירושלים לרב אלעזר מרדכי קניג, מחבר פירוש רוקח מרדכי על ספר שאילתות דרב אחאי וחסיד קוזניץ (פוריסוב), שמוצאו מלודז', ולאסתר פרומט לבית וינברג.
למד בישיבת תורת אמת (חב"ד).
אחר מסע חיפוש הכיר את רבי אברהם שטרנהרץ והפך לחסיד ברסלב.
התגורר בבתי ויטנברג בסמוך לשכונת מאה שערים.
נפטר בכ"ג בתמוז ה'תש"ם כאשר שהה באנגליה במסע לגיוס תרומות עבור אגודתו, בשנת ה-59 לחייו.
נטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
אחר פטירת רבו הרב שטרנהרץ, המשיך הרב קעניג את מורשתו ולימד את כתבי רבי נחמן מברסלב במסגרות שונות.
הוא היה הראשון מבין רבני ברסלב שמסר שיעורים בתורת ברסלב בעברית.
בין משתתפי שיעוריו היו דמויות מוכרות בציבוריות הישראלית.
נודע במכתבי התשובה הרבים ששלח למי שפנה אליו.
רבים ממכתביו אלו משתרעים על פני עשרות עמודים, שבהם הוא מביא בין היתר תורות שלמד מהרב שטרנהרץ.
בשנת תשכ"ז (1967) הקים הרב קעניג את אגודת "נחל נבע מקור חכמה (ננמ"ח), האגודה להחייאת היישוב הדתי בגליל העליון, על שם רבנו נחמן אור האורות מברסלב", במטרה להקים קהילה של חסידי ברסלב בעיר.
לדבריו הוא קיבל מסורת מרבו, הרב שטרנהרץ, לפיה תלויה הגאולה בעניין זה.
הוא השקיע מאמצים במטרה זו, ויצא למסע גיוס תרומות בארצות הברית ובאירופה, חרף מצבו הבריאותי הרעוע.
באמצע דרשה שנשא במנצ'סטר שבאנגליה הוא חש שלא בטוב, וכעבור דקות אחדות נפטר.
הקריה והמוסדות שיזם הוקמו ברובם לאחר פטירתו, על ידי בניו.
בנו, רבי אלעזר מרדכי קניג, הנהיג את הקהילה והמוסדות.
קונטרס חיי נפש, הוצאת חסידי ברסלב, תשכ"ח (1968).
זהו מכתב העונה לשאלה שהופנתה אליו בעניין התקשרות לצדיקים בשעת התפילה, תוך ציון שיטתו של רבי חיים מוולוז'ין בעניין זה (המובאת בספרו "נפש החיים"), שלפיה יש בעניין זה משום עבודה זרה.
הרב קעניג חותר להוכיח כי דבריו של רבי חיים אינם מתייחסים כלל לעניין ההתקשרות לצדיקים.
בראש הקונטרס נדפסה הסכמה של רבני העדה החרדית ורבנים נוספים, חסידים ומתנגדים.
בשנת תשע"א התפרסם מכתב הסכמה שכתב הרב צבי יהודה הכהן קוק.
בשנת תשע"ג (2013) נדפס שוב בכרך ג' של "שערי צדיק" (מכתב סה), עם הוספות מכתב יד המחבר.
מהדורה מתוקנת הודפסה בשנת תשע"ו (2016), עם הוספות ומפתח נושאים נרחב.
שערי צדיק, סדרת ספרים שהחלה לראות אור בשנת תשע"ב, בהוצאת בניו.
הספרים כוללים תשובות אודות תורת ברסלב, ובהן מסורות ששמע מהרב שטרנהרץ וביאורים בספר ליקוטי מוהר"ן.
חיבורים נוספים שכתב עודם בכתב יד, ובהם חיבור על ליקוטי מוהר"ן ומפתח מקיף לספרות ברסלב בשם "שפת הנחל".
מלבד חיבוריו שלו, ערך והדפיס ספרי ברסלב בלתי מוכרים יחסית, כמו ליקוטי אבן ותפילות הבוקר של רבי אפרים ב"ר נפתלי, תלמידו של רבי נתן מנמירוב.
גְּדַלְיָהוּ בֶּן פַּשְׁחוּר הוא דמות מקראית מספר ירמיהו.
מוזכר כאחד מאויביו הפוליטיים של ירמיהו שקראו למותו בעקבות נבואותיו על חורבן ירושלים בידי הבבלים:
באוגוסט 2008 פורסם כי התגלתה בעיר דוד טביעת חותם על גבי בולה שמו של גדליהו בן פשחור בחפירותה של הארכאולוגית אילת מזר.
הבולה נמצאה במתחם מבנה האבן הגדול, לא רחוק מהמקום בו נחשפה, מספר שנים קודם לכן, בולה עם שם של אויב פוליטי נוסף של ירמיהו, המוזכר באותו פסוק, יהוכל בן שלמיה.
גדליהו וִילבּוּשֶביץ (א' באדר תרכ"ה, פברואר 1865 – ד' באלול תש"ג, 4 בספטמבר 1943) היה מהנדס ואדריכל, מחלוצי התעשייה והבנייה העברית בארץ ישראל, חבר בתנועת חובבי ציון.
נולד באחוזת לוסוסנה, בסמוך לעיר גרודנו שברוסיה הלבנה למשפחה יהודית בעלת אמצעים.
אביו, זאב, היה בעל טחנת קמח.
גדליהו הוכשר כמהנדס בניין בבית הספר הטכני הגבוה בברלין (כיום Technische Hochschule Berlin).
אחותו הצעירה הייתה הפעילה הציונית מניה שוחט.
נישא לצילה (לבית בורדו) ועלה ארצה בשנת 1892, במסגרת העלייה הראשונה.
בשנת 1894 חזר לרוסיה ורכש מפעל מכונות ליציקת ברזל ליד העיר מינסק.
ב-1903 יסד את "החברה לפיתוח תעשיות בארץ ישראל", ובאמצעותה גייס כספים להקמת מפעלי תעשייה כבדה.
עם חזרתו לארץ, בשנת 1911, הקים את בית החרושת הראשון ליציקת ברזל בארץ ישראל.
בנוסף הקים יחד עם ליאון שטיין מפעל אשר ייצר ציוד לקידוח ומתקנים לשאיבת מים מבארות.
כן סייע לאחיו נחום וילבוש בהקמת בית החרושת למלט "נשר", בבניינו גם עסק כאדריכל ומהנדס.
כמהנדס בניין עסק בבניית מבנה הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה לפי תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ברוולד.
הוא גם תכנן ובנה את בית איתין, אשר נמצא בסמוך לטכניון הישן.
בשנת 1915 הוזמן על ידי השלטונות העות'מאנים לתכנן את הקמתה של "שדרות ירושלים" ביפו שנקראו אז בשם: "שדרות ג'מאל פשה" על שמו של המושל הטורקי של ארץ ישראל ושל סוריה באותה התקופה "ג'מאל פשה".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ושירת כמהנדס הראשי של מפקדת הצבא העות'מאני בדמשק.
הכין עבור ג'אמל פשה תוכנית להפיכת העיר דמשק לעיר מודרנית.
עקב קשריו ההדוקים עם אהרון אהרונסון ואבשלום פיינברג (שהיה אחי גיסתו) לא מן הנמנע שפעל שם גם כסוכן מחתרת ניל"י.
לפי דוד סיטון, הוא פעל בתקופה זו אצל ידידו ג'מאל פשה והשפיע עליו לבטל פסקי דין מוות שהוצאו כנגד ראשי היישוב.
ב-1919 השתתף יחד עם אחיו נחום וילבוש ומשה וילבושביץ ומשקיעים נוספים בהקמת בית החרושת "שמן" ואף בנה את המבנה הנאה בו שכן המפעל לחוף ימה של חיפה (כיום משמש המבנה את מוזיאון תעשיית השמן).
הוא גם שימש כמנהל שותף ב"שמן" יחד עם אחיו.
בין מפעלי הבנייה של גדליהו וילבושביץ בחיפה ניתן לציין את מבני חברת החשמל, תחנת הרכבת חיפה מרכז, המבנה הישן בבית החולים בני ציון ועוד.
גדליהו וילבושביץ עסק גם בהדרכה ובהוראה במקצועות הבניין, בכלל זה בטכניון.
הוא נפטר ב-4 בספטמבר 1943 ונטמן בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, לא הרחק משמואל יוסף פבזנר ואשתו ומבנו סשה-אלכסנדר.
גדליהו (גִי) סטרוּמזה הוא פרופסור אמריטוס בקתדרה על שם מרטין בובר למדע הדתות באוניברסיטה העברית בירושלים, ופרופסור מן המניין לחקר הדתות האברהמיות באוניברסיטת אוקספורד, שם הוא גם חבר בליידי מרגרט הול.
הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
סטרומזה הוא בן למשפחה יהודית-יוונית: אביו ז'ק סטרומזה הוא יליד סלוניקי, ואמו ילידת אתונה.
שני הוריו, ניצולי השואה (אביו שרד באושוויץ ואמו שרדה בברגן-בלזן), נפגשו במחנה פליטים במרסיי.
גי סטרומזה נולד בפריז וגדל בפרבריה עד לגיל 18. למד חמש שנים בתיכון כללי ואחר כך בתיכון יהודי (הסמינר למורים של כי"ח), שם הושפע מאוד ממנהלו, עמנואל לוינס, שלימד אותו פילוסופיה ותלמוד.
למד שנה כלכלה ומשפטים באוניברסיטת פריז, ואחר כך עלה ארצה.
למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה ומחשבת ישראל.
שם הושפע מאוד מפרופסור שלמה פינס.
לאחר שרותו הצבאי, למד לתואר שלישי במדע הדתות באוניברסיטת הרווארד.
עבודת הדוקטורט שלו התמודדה עם התהוותה של המיתולוגיה הגנוסטית.
סיים את הדוקטורט ב-1978, והתמנה למרצה באוניברסיטה העברית.
ב-1994 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1991 מונה כמופקד הקתדרה לדתות משוות על שם מרטין בובר.
סטרומזה הקים את המרכז לחקר הנצרות באוניברסיטה העברית והיה מנהלו הראשון.
באוקטובר 2009 מונה כמופקד הקתדרה לדתות אברהם בליידי מרגרט הול, אוניברסיטת אוקספורד ופרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס מהאוניברסיטה העברית.
שהה בשבתונים כחוקר וכפרופסור אורח בדאמברטון אוקס שבוושינגטון, בוולפסון קולג' שבאוקספורד, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, באוניברסיטאות מונטריאול, ז'נבה, פרנקפורט, בולוניה, פנסילבניה, פרינסטון, קיימברידג', באוניברסיטת קומפלוטנסה שבמדריד, בקולג' דה פראנס שבפריז.
סטרומזה חבר בוועדה המדעית של כעשרה כתבי העת מדעיים.
קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ציריך על תרומתו לחקר שורשי הספיריטואליות האירופית.
בשנת 2008 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וזכה בפרס אלכסנדר פון הומבולדט מקרן הומבולדט בגרמניה.
נשוי לפרופ' שרה סטרומזה, פרופסור אמריטה בחוג לשפה וספרות ערבית ובחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, ומופקדת הקתדרה לתרבות ערבית על שם אליס וג'ק אורמוט, ולשעבר רקטור האוניברסיטה (2012-2008).
לזוג שתי בנות וחמישה נכדים.
מחקריו של גדליהו סטרומזה עוסקים בעיקר בדינמיקה של מפגש הדתות, גם המסורת הדתית וגם הקהילות הדתיות באימפריה הרומית ובשלהי העת העתיקה, באזור הים התיכון והמזרח התיכון.
הגנוסיס, המאניכאיזם והנצרות הקדומה העסיקו אותו במשך שנים, כי הוא רואה בדתות אלו מעבדה נדירה להבנת תהליכי גיבושן של דתות חדשות.
חקר דתות שלהי העת העתיקה (תקופה ארוכה אשר הוזנחה במשך זמן רב על ידי חוקרי העולם הקלאסי, שגם התייחסו בזלזול מסוים לדתות מונותאיסטיות הנחקרות על ידי "תאולוגים") זכה בדור האחרון לפריחה רבה.
החוקרים למדו להכיר, בין השאר, בחשיבותה של היהדות על כל היבטיה להבנה נאותה של הפסיפס המורכב המתגלה בכל המזרח התיכון והים התיכון מימי ישו ועד מחמד.