tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1999 הציע גילמור חוק שעליו הוא חתם עם קבלתו, להפחתת שכר הלימוד בקולג'ים הציבוריים והאוניברסיטאות ב-20 אחוזים.
הוא גם מינה ועדה בנוגע לחינוך הגבוה שחקרה את אופן האחריות והשליטה של מוסדות החינוך הגבוה.
הוועדה הגישה את התוכנית הראשונה לרגולציה מבוזרת וסמכות מנהלית לכמה מהאוניברסיטאות בתמורה להסכמים על מטרות בהישגי המוסדות.
גילמור גם חתם על החוק הראשון של וירג'יניה לציון יום מרטין לותר קינג, שבו אוזכרו באותו יום רוברט אדוארד לי, תומאס ג'ונתן ג'קסון ומרטין לותר קינג.
גילמור ורעייתו אירחו בקבלת פנים היסטורית במעון המושל את קורטה סקוט קינג, והכריזו על שותפות טכנולוגית בין וירג'יניה לבין מרכז קינג לאי-אלימות.
גילמור גם הציע ודאג למימון השביל ההיסטורי האפרו-אמריקאי בווירג'יניה וקרא למועצת החינוך המדינתית לכלול מגוון רחב של דמויות היסטוריות בתוכנית הלימודים המדינתית ללימודי חברה.
רמות הציונים במהלך תקופת ממשלו של גילמור הצביעו על צמצום פער ההישגים בין התלמידים הלבנים לבין התלמידים מקבוצות המיעוט.
גילמור הגדיל באופן משמעותי את המימון לשתיים מהאוניברסיטאות ההיסטוריות השחורות של וירג'יניה, אוניברסיטת המדינה נורפוק ואוניברסיטת המדינה של וירג'יניה.
גילמור יצר את תפקיד מזכיר הטכנולוגיה, הראשון בסוגו בכל מדינות ארצות הברית, שהראשון שכיהן בה היה דונלד אפסון.
יחד הם הקימו את ועדת הטכנולוגיה המדינתית, וגילמור חתם על החוק הראשון מסוגו בכל ארצות הברית לקיום מדיניות אינטרנט מדינתית כוללת.
במהלך תקופת כהונתו של גילמור כמושל, הוצאו להורג 37 איש בווירג'יניה.
לאחד מהנידונים למוות העניק גילמור חנינה על סמך מחלת נפש.
במקרה אחר שזכה לפרסום רחב, הוא חנן את ארל וושינגטון, נידון למוות לשעבר, לאחר שבוצעו בדיקות DNA.
גילמור גם הורה על עריכת בדיקות DNA במקרה של דרק רוקו במבי, שאישרו את אשמתו ובעקבות כך הוא הוצא להורג.
כמושל, חתם גילמור על חוק להמתנה של 24 שעות והסכמה במודע של נשים המבקשות לבצע הפלה מלאכותית, וכן איסור על הפלה חלקית בלידה.
עוד בכהונתו כתובע הכללי הוא עסק בחוק בנוגע להפלות של קטינות.
הוא הגדיל את המימון לשירותי האימוץ, וגם חתם על חוק לאיסור שיבוט בני אדם.
ב-1998 פנה גילמור לבית משפט כדי לנסות למנוע את ניתוקו מצינורות ההזנה של קורבן תאונת הדרכים, העיתונאי לשעבר יו פין, שהיה במצב של צמח במשך כמה שנים.
גילמור הפסיד בעתירה על סמך הטיעון שניתוק צינורית ההזנה אינו הסרה של מערכת תמיכת חיים מלאכותית מכיוון שהיא גורמת לרעב של אדם חולה שלא מסוגל להאכיל את עצמו, ופין הורשה למות על פי רצונו כפי שהביע אותו בפני בני משפחתו.
הוא חתם על הוראות רפואיות מקדימות עוד לפני התאונה.
בחוקת וירג'יניה קיימת הגבלת כהונה שלא מאפשרת למושלי המדינה לכהן ביותר מתקופת כהונה אחת רצופה, כך שב-2001 לא התמודד גילמור בבחירות למשרת המושל.
אחריו כיהן כמושל הדמוקרט מארק וורנר, שהושבע לתפקידו בתחילת 2002.
באוגוסט 2006 הוקמה קבוצה בשם "לגייס את גילמור לנשיאות" שמטרתה הייתה לעודד את גילמור להתמודד על נשיאות ארצות הברית.
ב-19 בדצמבר אותה שנה הודע גילמור שהוא ייצור ועדת גישוש כדי "למלא את החלל השמרני" במירוץ.
ב-9 בינואר 2007 הוא מילא באופן רשמי טפסים בוועדת הבחירות הפדרלית כדי ליצור את ועדת הגישוש לבדיקת האפשרות למועמדותו.
לדבריו של גילמור הוא ייצג את "האגף הרפובליקני של המפלגה הרפובליקנית" במרוץ של 2008 על מועמדות המפלגה לנשיאות.
הערה זו שיקפה את הסיסמה שבה עשה שימוש הווארד דין כאשר הוא ביקש להתמודד על מועמדות הדמוקרטים בבחירות לנשיאות של 2004, ששאב את הרעיון לסיסמה מהסנאטור פול ולסטון.
ב-26 באפריל 2007 הכריז גילמור באופן רשמי על מועמדותו לנשיאות.
ברבעון הראשון של 2007 גייס גילמור 174,790 דולר, ובכך היה המועמד השני מהסוף ברשימת כל המועמדים בשתי המפלגות הגדולות בקצב גיוס התרומות.
הוא קיים אירוע התרמה אחד בלבד ברבעון זה בשל הודעת גישוש מאוחרת.
ב-14 ביולי 2007 הודיע גילמור על פרישתו מהמרוץ.
הוא אמר שיהיה זה בלתי מעשי להתמודד, בציינו את הקשיים בגיוס כספים בהיקף מספיק כדי לעמוד בהצבעות המוקדמות באיווה, ניו המפשייר ובקרוליינה הדרומית.
בראיון לאתר פוליטיקו אמר גילמור שהוא מתכוון להתמודד על המושב בסנאט של ארצות הברית של ג'ון וורנר שהודיע על פרישתו בתום הקדנציה שלו ב-2009. עד סוף הקיץ של אותה שנה, כלי תקשורת רבים, שהבולט מבניהם היה הוושינגטון פוסט, סברו שתהיה זו מסקנה ידועה מראש שגילמור ייכנס למרוץ לסנאט.
יורשו של גילמור בתפקיד המושל, מארק וורנר, כבר הודיע בספטמבר על כוונתו להתמודד גם הוא על המושב בסנאט, וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, טום דייוויס, הודיע על כך באופן בלתי רשמי ימים ספורים לאחר הכרזתו של וורנר.
גילמור ניהל מערכה רצינית לקידום בחירת המועמד בוועידה מדינתית של המפלגה במקום בבחירות מקדימות, בטענה שעלות כינוסה של המפלגה יגיע למיליון דולר בהשוואה לעלות של 4 מיליון דולר לקיום בחירות מקדימות.
זה לא היה שיקול של מה בכך, שכן המרוץ למועמדות הדמוקרטית הסתיים בהכרח בכניסתו של וורנר למרוץ.
התגבשה ההבנה שוורנר יעשה שימוש משמעותי בעושרו האישי כדי לממן באופן עצמאי את מסע הבחירות.
עלתה מחשבה שהוועידה תעדיף לבחור בגילמור, שכן רוב הנציגים יגיעו מהבסיס הפעיל של המפלגה, שנטה בעיקר לימין.
הסברה הייתה שבחירות מקדימות יהיו עדיפות לדייוויס בשל הפופולריות שלו בצפון וירג'יניה בה היה ריכוז גבוה של מצביעי המפלגה.
דייוויס הוא רפובליקני מתון, ורוב הרפובליקנים בצפון וירג'יניה נוטים להיות מתונים יותר בהשוואה לעמיתיהם במקומות אחרים בווירג'יניה.
ב-13 באוקטובר 2007 הצביעה הוועדה המרכזית של הרפובליקנים בווירג'יניה ברוב של 47 תומכים ו-37 מתנגדים בעד עריכת ועידה ונגד קיום בחירות מקדימות.
לאור קבלתה של החלטה זו, הודיע גילמור שהוא שוקל ברצינות להתמודד על המושב בסנאט.
ב-19 בנובמבר הוא הודיע על כך רשמית באמצעות סרטון ביוטיוב.
הוא אמר שהוא מתמודד כדי לתת לווירג'יניה "יד חזקה ויציבה" בסנאט.
מהאגף הימני ניצב מול גילמור חבר בית הנבחרים של וירג'יניה בוב מרשל ממחוז הנסיך ויליאם.
מרשל תקף את גילמור על עמדתו החלשה מדי בסוגיית ההפלות.
על כל פנים, בוועידה עלה בידו של גילמור לזכות במועמדות המפלגה לאחר שזכה בהפרש של 65 קולות בלבד מכלל 3,000 המצביעים.
בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר, הובס גילמור תבוסה קשה, לאחר שזכה ב-34 אחוזים בלבד מהקולות בהשוואה ל-65 האחוזים שקיבל וורנר.
הוא הצליח לזכות בארבעה ממחוזות המדינה בלבד.
במקרים רבים, הוא הפסיד באזורים שבהם בדרך כלל זכו הרפובליקנים לתמיכה.
הייתה זו התוצאה הגרועה ביותר למועמד רפובליקני לסנאט בווירג'יניה מאז הביס צ'אק רוב את מוריס דאוקינס ב-71 אחוזים מהקולות ב-1988.
ב-7 ביולי 2015 אמר גילמור ל-Associated Press שהוא מתכנן להודיע על כוונתו להתמודד על מועמדות הרפובליקנים בבחירות לנשיאות של 2016 בשבוע הראשון של אוגוסט 2015. ב-29 ביולי הוא מילא טופס מועמדות לנשיאות בוועדת הבחירות הפדרלית.
ביום המחרת הוא הודיע על מועמדותו בסרטון באינטרנט.
באותו ערב הוא הופיע בתוכנית Special Report בהנחייתו של ברט בייר כמרואיין מרכזי.
על פי אתר הקמפיין שלו, הסוגיות המרכזיות בהן ביקש גילמור לטפל אם ייבחר לנשיאות היו שמירה על הזכות לשאת נשק על פי התיקון השני לחוקה, הגירה ותגבור הגבולות, רפורמה במערכת הבריאות, ושיקום כלכלת ארצות הברית.
בסקרים של 2016 היה גילמור ממוקם באופן עקבי במקום נמוך.
לעיתים רחוקות הוא השיג יותר מאחוז אחד, בדרך כלל הישגיו היו קרובים יותר לאפס אחוזים, ולפעמים לא עלה שמו ברשימת המועמדים שעליהם נשאל קהל הנסקרים.
כתוצאה מכך הוא דורג עם אפס אחוז תמיכה בסקר המצטבר של הפינגטון פוסט, והוא לא הופיע כלל בסקרים מצטברים מוקדמים של האתר RealClearPolitics.
למעט שני עימותים שנערכו למועמדים בדירוגים הנמוכים, הוא לא הצליח להשתתף באף אחד מהם.
מבין קבוצת מועמדים זו הוא היה המועמד היחידי שלא השתתף ביותר מעימות אחד.
גילמור עמד על כך שהוא "לא הולך לשום מקום" ושהוא ימשיך להתמודד.
ב-26 בינואר 2016, לאחר שנמנעה ממנו ההשתתפות בחמישה עימותים רצופים, הוזמן גילמור לעימות של המועמדים המדורגים במקומות הנמוכים ב-28 בינואר, העימות הראשון בו הוא השתתף מאז אוגוסט.
היה זה העימות האחרון לפני אספות הבחירה באיווה, שלאחריהם לא התקיימו עוד עימותים מסוג זה.
באספות הבחירה באיווה קיבל גילמור 12 קולות, תוצאה שלא הקנתה לו את הזכות אף לנציג אחד בלבד.
לאחר מכן הוא קיבל 133 קולות בבחירות המקדימות בניו המפשייר.
גילמור ציין שהוא מתכוון להמשיך במסע הבחירות שלו בבחירות בקרוליינה הדרומית.
עם זאת, ב-12 בפברואר, שבוע לפני בחירות מקדימות אלו, הוא הודיע על פרישתו מהמרוץ.
שגריר לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה
בתקופת נשיאותו הראשונה של דונלד טראמפ נחשב גילמור כמועמד לתפקיד שגריר ארצות הברית בגרמניה, אך בסופו של דבר לא נבחר לתפקיד.
בנובמבר 2018 הוא קיבל מינוי כנציג הבא של ארצות הברית לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בדרגת שגריר.
המינוי אושר על ידי הסנאט ב-23 במאי 2019. ב-25 ביוני הוא החל לכהן בתפקידו וב-2 ביולי הוא הגיש את כתב האמנה למזכיר הכללי של הארגון, תומאס גרמינגר.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, היה גילמור יושב ראש הוועדה המייעצת של הקונגרס לסחר אלקטרוני.
על הוועדה הוטלה המשימה להגיש המלצות לקונגרס בנוגע למיסוי על האינטרנט.
בדוח הוועדה הובעה התנגדות למיסוי.
גילמור היה חבר במועצת המנהלים של חברת Windmill International, קבלן ממשלתי שקודם לכן הואשם בניסיון להבטיח לעצמו חוזים שהושגו במרמה בעיראק.
שירותו במועצת המנהלים לא הוזכרה במסמכי מערכות הבחירות שלו כנדרש.
הוא לא הואשם בשום דבר בהקשר לעבירות שנעשו בשם החברה.
בשנים 1999–2003 שימש גילמור כיושב ראש פאנל הייעוץ לקונגרס להערכת יכולות מקומיות לטרור הכרוך בנשק להשמדה המונית, שכונה בשם ועדת גילמור .
הפאנל הגיש חמישה דוחות לנשיאים ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש ולקונגרס מדי שנה בכל 15 בדצמבר במהלך שנות עבודתו.
מינואר 2001 ועד ינואר 2002 שימש גילמור כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
גילמור הוא הנשיא והמנהל הכללי של "מוסד הקונגרס החופשי", צוות חשיבה שמרני שנוסד על ידי פול וייריץ' , ושאת שמו שינה גילמור למוסד להזדמנות לאמריקה (American Opportunity Foundation).
גילמור גם שימש כיושב ראש המועצה הלאומית לכוננות ומוכנות (National Council on Readiness & Preparedness), תוכנית לביטחון המולדת שהתמקדה במעורבות קהילתית ובשותפות ציבורית-פרטית.
הוא גם שימש כנשיא USA Secure, צוות חשיבה לביטחון המולדת שבסיסו בוושינגטון.
בשנים 2005–2017 היה גילמור חבר במועצת המנהלים של איגוד הרובאים הלאומי.
ב-2021 רואיין גילמור על ידי כריסטופר לים וקנדל אודונל מצוות החשיבה Bruges Group מבריטניה על תקופת כהונתו כשגריר ארצות הברית לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, על האיחוד האירופי, על יחסי ארצות הברית – סין ועל מדינות החוץ של ממשל ג'ו ביידן.
הוא מתח ביקורת על תוכנית "לבנות מחדש עולם טוב יותר" של ה-G7, באומרו שלא התקיים שום דיון על התוכנית בארצות הברית, ותיאר את יחסיו של הנשיא ביידן עם בעלי הברית באירופה כ"הכרזות רבות, כדי להיות מנומס, וכהרבה דיבורים, כדי לא להיות כל כך מנומס".
גילמור זכה לשבחים על "שאלת שאלות קשות וענייניות שהיה צורך לשאול על ממשל ביידן", ו"על האישור מחדש שלו כאחד מהמוחות המרכזיים במפלגה הרפובליקנית בנוגע למדיניות החוץ".
ג'ים בריידנסטין כיהן כמנהל נאס"א וכנציג המחוז הראשון של אוקלהומה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בריידנסטין נולד באן ארבור שבמישיגן, ולמד בתיכון בטלסה שבאוקלהומה.
ב-1998 סיים תואר ראשון בכלכלה, פסיכולוגיה וניהול באוניברסיטת רייס שביוסטון.
לאחר הלימודים התגייס לצי ארצות הברית, הוא הוכשר כטייס E-2 הוקאיי ושירת בנושאת המטוסים "אברהם לינקולן".
השתתף בפעילות קרבית במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
הוא עבר הסבה למטוסי F/A-18 הורנט ושירת במרכז לתקיפה ולוחמה אווירית של הצי, כטייס ביום אויב בבית הספר לטיסה קרבית "טופ גאן".
במהלך שירותו הצבאי רשם 1,900 שעות טיסה ו-333 נחיתות על נושאות מטוסים ועוטר במדליית האוויר.
ב-2007 השתחרר מהשירות הסדיר ומונה למנהל מוזיאון האוויר והחלל והפלנטריום בטלסה.
ב-2009 השלים תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קורנל.
ב-2010 התגייס לשירות בכוחות המילואים של הצי.
הוא השתתף במשימות באמריקה הלטינית במסגרת המלחמה בסמים כטייס מטוסי סיור MC-12. ב-2012 קודם לדרגת לוטננט קומנדר.
ביוני 2012 גבר בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על חבר הקונגרס המכהן ג'ון סאליבן ובאוקטובר ניצח גם בבחירות הכלליות למושב המחוז הראשון של אוקלהומה בבית הנבחרים.
הוא הושבע לתפקידו בינואר 2013. מאז נבחר לשתי כהונות נוספות.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך במועמדותו של טד קרוז.
במהלך כהונתו בקונגרס בריינדסטין התמקד בנושאים הקשורים לחלל ולפיתוח השקעה מסחרית בתעשיית החלל.
בבית הנבחרים מכהן כחבר הוועדה לענייני הכוחות המזוינים ובו ועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל.
בשנת 2015, הוכרז על ידי העיתון "space news" כאחד מחמשת המשפיעים ביותר בתעשיית החלל.
באפריל 2016, הגיש החלטת בית הנבחרים H.R.
4945 "חוק הרנסאנס לחלל האמריקאי" (The American Space Renaissance Act), אשר נועד לגבש חקיקה ותקנות מול החלל האזרחי, ביטחוני, ומסחרי.
ב-5 בספטמבר 2017 מינה הנשיא טראמפ את בריידנסטין למנהל נאס"א.
ב-23 באפריל הושבע והחל כהונתו.
הוא התפטר מתפקידו בתחילת כהונתו של הנשיא ג'ו ביידן.
לאחר פרישתו מנאס"א מונה בריידנסטין לחבר הנהלת חברת AGC, לחבר הנהלת Viasat וליו"ר הוועדה המייעצת לחברת Voyager Space Holdings.
בריידנסטין נשוי למישל והם הורים לשני בנים ובת.
ב-2020 נבחר לכהונה שנייה כמושל עם 63.49% מהקולות.
בבחירות לסנאט האמריקאי ב-2024 נבחר לסנאט של ארצות הברית.
ג'אסטיס נולד בצ'ארלסטון, בנם של ג'יימס ורות'.
ב-1969 סיים את לימודיו בתיכון והמשיך בלימודים באקדמיה הצבאית גרינברייר.
סיים תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת מרשל.
במהלך הלימודים שימש קפטן נבחרת הגולף של האוניברסיטה.
ידוע כאחד המושלים והפוליטיקאים הגבוהים בפוליטיקה האמריקאית, גובהו מתנשא ל-2.01 מטרים.
לאחר הלימודים הצטרף לעסקי משפחתו.
ב-1977 הקים את חברת "Justice Family Farms" שהפכה לחברה החקלאית הגדולה במזרח ארצות הברית ומגדלת חיטה, תירס, סויה על שטח של מעל 50,000 אקר בארבע מדינות.
ב-1993 נפטר אביו והוא קיבל את השליטה על החברות "Bluestone Industries" ו- "Bluestone Coal Corporation", תחת ניהולו הורחבה קבוצת החברות לשליטה במעל 100 חברות שונות, בתחומי כריית הפחם, גידול עצים, מנפטות, מגרשי גולף ועוד.
ב-2009 מכר את פעילות הפחם לחברת "Mechel" הרוסית תמורת 568 מיליון דולר וב-2015 רכש את נכסי החברה בחזרה תמורת 5 מיליון דולר בלבד.
ג'אסטיס פיתח מתחם נופש יוקרתי בגרינברייר ובו מגרשי גולף המשמשים את סבב ה-PGA (תחרויות הגולף המקצועני הראשיות).
נכון ל-2017, ג'אסטיס הוא המיליארד היחיד והאדם העשיר ביותר בווירג'יניה המערבית, הונו מוערך בכ-1.59 מיליארד דולר.
לאורך השנים החליף ג'אסטיס את רישומו בין שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית, ותרם למועמדים מהמפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית כאחד.
בפברואר 2015 הצטרף למפלגה הדמוקרטית והודיע על כוונתו להתמודד בבחירות למשרת מושל וירג'יניה המערבית.
במאי 2016 ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה ובנובמבר אותה שנה ניצח בבחירות הכלליות לאחר שזכה ל-49.1% מקולות המצביעים לעומת 42.3% ליריבו מהמפלגה הרפובליקנית.
במהלך עצרת משותפת עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הודיע ג'אסטיס ב-3 באוגוסט 2017 כי הוא עובר למפלגה הרפובליקנית.
התמודד על קדנציה נוספת לתפקיד המושל בבחירות 2020, הפעם מטעם המפלגה הרפובליקנית וניצח.
עקב הגבלה על 2 קדנציות רצופות החלה על מושל וירג'יניה המערבית, צפוי לסיים את תפקידו בתום כהונה זאת ב-2024.
בבחירות לסנאט של ארצות הברית בווירג'יניה המערבית שנערכו בנובמבר 2024 נבחר ג'אסטיס כנציגה של מדינת וירג'יניה המערבית מטעם המפלגה הרפובליקנית לאחר שגבר על המועמד מטעם המפלגה הדמוקרטית, גלן אליוט.
ב-14 בינואר 2025 ג'אסטיס הושבע לתפקידו בסנאט.
ג'אסטיס נשוי לקאת'י והם הורים לשני ילדים.
ג'יימס פרנסיס "ג'ים" בוילן הוא מאמן כדורסל אמריקאי, אשר שימש כמאמנה הראשי של קבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA.
זכה בשלוש אליפויות NBA כעוזר מאמן; שתיים עם יוסטון רוקטס (, ) ואחת עם סן אנטוניו ספרס ().
בוילן נולד בעיר איסט גרנד ראפידס שבמישיגן, ובין השנים 1983–1987 למד באוניברסיטת מיין.
כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק בעמדת הרכז, ורשם ממוצעים של 12.1 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק.
בעונתו האחרונה קלע 21.1 נקודות למשחק, נבחר לחמישיית העונה של המחוז הצפון-אטלנטי, ואף סיים במקום השני בהצבעה לפרס השחקן המצטיין של המחוז, אחרי הזוכה רג'י לואיס.
מיד עם סיום לימודיו ב-1987 מונה לעוזרו של ג'וד הית'קוט, מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מישיגן סטייט.
עד שנת 1992 נשאר בוילן בתפקיד זה, אז עבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, תחת המאמן רודי טומג'נוביץ'.
ב-11 עונותיו עם יוסטון העפיל עמה לפלייאוף 7 פעמים, וזכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-.
לקראת עונת עבר בוילן לשמש כעוזרו של אריק מוזלמן בגולדן סטייט ווריורס, ובעונה העוקבת החזיק בתפקיד דומה במילווקי באקס, תחת המאמן טרי פורטר.
בשנת 2005, לאחר 13 עונות רצופות ב-NBA, חזר לאוניברסיטת מישיגן סטייט בה היה עוזרו של המאמן טום איזו, חבר היכל התהילה לעתיד.
בשנת 2007 מונה בוילן לראשונה בקריירה לתפקיד מאמן ראשי, כשהחל לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוטה.
בארבע עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה יוטה מאזן כולל של 69 ניצחונות ו-60 הפסדים (53.5%), והעפילה פעם אחת בלבד לטורניר אליפות המכללות, בעונת 2008/2009, בה הודחה כבר במשחק הראשון כשהפסידה לאוניברסיטת אריזונה.
בסיום עונת 2010/2011 פוטר מאימון הקבוצה והוחלף על ידי לארי קריסקוביאק.
בשנת 2011 חזר בוילן לתפקד כעוזר מאמן ב-NBA, הפעם תחת המאמן פרנק ווגל באינדיאנה פייסרס.
בעונתו היחידה באינדיאנה העפילה הקבוצה לשלב חצי גמר המזרח, בו הפסידה לאלופה שבדרך מיאמי היט בתוצאה 2–4. בעונות ו- שימש בוילן כעוזרו של גרג פופוביץ' בסן אנטוניו ספרס, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות ה-NBA השלישית שלו כעוזר מאמן.
בקיץ 2015 היה חלק מצוות האימון של נבחרת קנדה בכדורסל, תחת המאמן ג'יי טריאנו.
באותו הקיץ זכה עם הנבחרת במדליית כסף במשחקים הפאן-אמריקאיים, ובמדליית ארד בטורניר אליפות האמריקות.
בעונת מונה לעוזרו של מאמן שיקגו בולס הנכנס, פרד הויברג.
בשתי עונותיו הראשונות בשיקגו ניצחה הקבוצה כמחצית ממשחקיה והשתתפה בסדרת פלייאוף אחת, אך בעונת נפרדו הבולס מכוכבם ג'ימי באטלר והציגו יכולת מאכזבת עם 27 ניצחונות בלבד.
ב-3 בדצמבר 2018, לאחר שפתחה את עונת עם מאזן שלילי 5–19, פיטרה שיקגו את הויברג ומינתה במקומו את בוילן כמאמן הראשי של הקבוצה.
עד לסיום אותה עונה רשמו תחתיו הבולס מאזן שלילי 17–41, ולאורך העונה העוקבת העמידו מאזן 22–43. באוגוסט 2020 פוטר מתפקידו בשיקגו.
ג'יימס ארתור "ג'ים" ג'קסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1992–2006. לאורך 14 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 12 קבוצות שונות, ובכך הוא ניצב במקום השני במספר מועדונים שעבר שחקן בודד, לאחר איש סמית'.
ממוצעי הקריירה שלו עומדים על 14.3 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
ג'קסון נולד וגדל בעיר טולידו שבאוהיו.
בשנתו האחרונה ב"תיכון מקומבר" המקומי הוביל את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות התיכונים של אוהיו.
כמו כן השתתף באותה שנה במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני ליגת התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בין השנים 1989–1992 למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 19.2 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק.
בעונות 1991 ו-1992 זכה בתואר השחקן המצטיין של מחוז ה-Big 10, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות כולה.
בדראפט ה-NBA 1992 נלקח ג'קסון בבחירה הרביעית, על ידי דאלאס מאבריקס.
לאחר מחלוקת מתמשכת עם המאבריקס בנוגע לתנאי חוזהו בקבוצה, הצטרף ג'קסון לקבוצה רק במרץ 1993, וב-28 המשחקים בהם שותף בעונת הרוקי קלע 16.3 נקודות למשחק.
בעונה הבאה שותף בכל משחקי קבוצתו, והציג יכולת טובה עם ממוצעים של 19.2 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק, אך המאבריקס סיימו עם המאזן הגרוע ביותר בליגה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת הצטרף לדאלאס הרוקי ג'ייסון קיד, אשר לצד ג'קסון וג'מאל משבורן השלים קו אחורי צעיר ומבטיח שזכה לכינוי "Three J's" (שמות שלושת השחקנים מתחיל באות "J").
באותה עונה היה ג'קסון אחד השחקנים הבולטים בליגה כשקלע 25.7 נקודות בממוצע למשחק, אך לאחר 51 משחקים נפצע בקרסולו והושבת להמשך העונה.
במהלך עונתו החמישית עם המאבריקס, , הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס.
מאז קיץ 1997 ועד לסיום הקריירה בשנת 2006 שיחק ג'קסון עבור פילדלפיה 76', גולדן סטייט ווריורס, פורטלנד טרייל בלייזרס, אטלנטה הוקס, קליבלנד קאבלירס, מיאמי היט, סקרמנטו קינגס, יוסטון רוקטס, פיניקס סאנס ולוס אנג'לס לייקרס, ובאף אחת מהקבוצות לא שיחק במשך שתי עונות רצופות.
בעונות ו- העפיל עם קבוצותיו (פורטלנד ופיניקס, בהתאמה) לשלב גמר האזור המערבי, ובשתי הסדרות הודח על ידי סן אנטוניו ספרס.
בסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 35.
ג'יימס ויליאם הולנדר הוא צלם עיתונות אמריקאי.
הולנדר נולד בניוארק, ניו ג'רזי, לצייר ג'ינו הולנדר והאמנית אלן תימור.
למד אמנות במכללת ויליסטון במסצ'וסטס, וצילום ב-silvermine arts center בקונטיקט עם הצלם ג'והן כהן.
עם סיום הלימודים החל לנהל את הגלריה של אביו הצייר בשדרות מדיסון בניו יורק, והתפרסם לראשונה בצילומיו המתעדים אמנות פרה היסטורית ממערות ברחבי אירופה.
את הקריירה בצילום עיתונות החל ב-1975, עת שהה במדריד והועסק שם כצלם במגזין "Q", מרשת "Interview".
בשנת 1980 החל לעבוד בדסק הבינלאומי של סוכנות הידיעות האמריקאית UPI בבריסל כצלם ועורך באירופה, המזרח התיכון ואפריקה, תחת העורך צ'ארלי מקארתי.
בשנת 1982 נשלח ללבנון לסקר את מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר שהכיר בביירות את אשתו לעתיד רינה קסטלנובו, ביקש הולנדר מהממונים עליו להיות מוצב בישראל, ועם תום המלחמה נשלח לתל אביב.
בשנת 1985 עבר לעבוד בסוכנות הידיעות "רויטרס", לאחר שזו ביקשה להרחיב את הכיסוי החדשותי באזור.
הוא קבע את מגוריו בישראל, והקים עבור "רויטרס" לראשונה את מערך הצילום בישראל, רצועת עזה והגדה המערבית.
מישראל, המשיך לתעד את הלחימה בלבנון עד יציאת צה"ל מרצועת הביטחון בשנת 2000.
הולנדר הועסק ב"רויטרס" כצלם ראשי ועורך אזורי עד לשנת 2002, אז עבר לסוכנות הצילום האירופית EPA כצלם ועורך.
בשנת 2003 הקים את מדור הצילום עבור EPA בישראל וברשות הפלסטינית.
הולנדר היה לצלם הראשון שתיעד את מרוץ השוורים השנתי בעיר פמפלונה שבספרד כאירוע תקשורתי בעל חשיבות בינלאומית, כשהעביר לראשונה ב-1981 צילומים בשידור ישיר מהמירוץ לעיתונות ברחבי העולם דרך סוכנות UPI.
הולנדר נהג לרוץ עם השוורים ברחובות העיר מאז היותו בן 13, עד שנפגע ב-1978 ומאותה שנה המיר את הריצה בצילום.
לימים נבחר ליקיר העיר פמפלונה, והעירייה חלקה לו כבוד בתערוכה של צילומיו בארמון דה-קונדסטבלה, לציון חמישים שנה לביקורו הראשון בעיר.
במהלך 45 שנותיו כצלם תיעודי, תיעד הולנדר בעיקר אזורי סכסוך, בין היתר באפגניסטן, לבנון, עיראק, קוסובו, סומליה, ליבריה, אתיופיה, המפרץ הפרסי ועוד.
עוד תיעד חמש אולימפיאדות, את משחקי גביע העולם בכדורגל וארבעה ביקורים של האפיפיור בישראל.
צילומיו ממוקדי הסכסוכים והמלחמות פורסמו מדי יום בעיתונות היומית והשבועונים ברחבי העולם.
חלק מצילומיו, במיוחד אלו המתעדים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הפכו לאייקונים המעטרים ספרים ומוצגים בתערוכות.
עבודותיו היוו גם השראה לאמנים ישראלים נוספים, כמו דוד טרטקובר, דוד ריב ואחרים.
מהאירועים המשמעותיים שתיעד בישראל היו האינתיפאדות בשטחים, המבצעים בעזה, מבצעי העלייה מאתיופיה וברית המועצות לשעבר, ההגעה של יאסר ערפאת ואש"ף לשטחי הגדה ועזה, רצח יצחק רבין ועוד.
הולנדר ערך שני ספרי צילום המתעדים את עבודתו לאורך השנים:
ספרו השלישי עוסק בתיעוד הסכסוך הישראלי-פלסטיני ועתיד לראות אור בשנת 2020.
יצירותיו של הולנדר זכו בפרסים רבים לאורך השנים, בהם פרס תמונת השנה הבינלאומית של תוכנית POYi בשנים 1993, 1996, 1999, ו-2012. בשנת 2008 זכתה סדרת צילומים שלו המתעדת את שדרות תחת מתקפת רקטות ב"תמונות השנה".
כמו כן זכה הולנדר גם בתחרות צילום על שם הצלם מירן הרובטין באיטליה (2005) ובמקום השלישי בתחרות צילומים בינלאומית בטוקיו (2016).
משנת 1975, ובמשך 50 שנה, הוצגו תמונותיו של הולנדר בתערוכות רבות ברחבי העולם.
ג'יימס וורן דמינט הוא פוליטיקאי, איש עסקים ומחבר אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הדרומית בשנים 2005–2013. דמינט הוא חבר המפלגה הרפובליקנית ודמות מובילה בתנועת מסיבת התה.
נוסף על כך, הוא גם מייסד הקרן השמרנית של הסנאט (Senate Conservatives Fund).
דמינט כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קרוליינה הדרומית מ-1999 ועד היבחרו לסנאט.
הוא נבחר לסנאט האמריקאי ב-2004 ונבחר מחדש ב-2010. בראשית 2013 הוא עזב את הסנאט כאשר כדי לכהן כנשיא "קרן המורשת", קבוצת חשיבה שמרנית הנחשב לאחד מארגוני המחקר השמרניים ביותר המשפיעים בארצות הברית.
דמינט נולד בעיר גרינוויל שבקרוליינה הדרומית, הראשון מבין ארבעת ילדיהם של בטי (לבית רולינגס) ותומאס יוג'ין דמינט, שהתגרשו כשהיה בן חמש.
בעקבות הגירושים, ניהלה אמו והפעילה סטודיו למחול מחוץ לבית המשפחה.
אחרי שלמד בתיכון וייד האמפטון בגרינוויל, הוא קיבל תואר ראשון ב-1973 מאוניברסיטת טנסי ותואר שני במנהל עסקים ב-1981 מאוניברסיטת קלמסון.
דמינט הצטרף לחברת הפרסום של חמו ב-1981, ועבד בתחום מחקר השוק.
ב-1983 הקים את "קבוצת דמינט", חברת מחקר שעבדה עם בתי עסק, בתי ספר, מכללות ובתי חולים.
המעורבות הראשונה של דמינט בפוליטיקה הייתה ב-1992, כאשר נשכר על ידי בוב אינגליס לעבוד במסע הבחירות שלו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קרוליינה הדרומית.
אינגליס את חברת בית הנבחרים הדמוקרטית המכהנת ליז ג'יי פאטרסון, ודמינט ערך סקרים באמצעות מסרונים ופעולות שיווק אחרות עבור אינגליס.
ב-1998 התמודד אינגליס לסנאט האמריקאי במקום להתמודד מחדש לבית הנבחרים.
דמינט נטש את המשרד שלו במטרה להתמודד על המושב הריק שהותיר אחריו אינגליס בבית הנבחרים.
מחוז הקונגרס הרביעי נחשב למעוז רפובליקני ביותר, ובבחירות הכלליות נבחר ברוב של 57%.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים היה אחד מ-34 הרפובליקנים שהתנגדו לרפורמת החינוך של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש (No Child Left Behind Act).
כמו כן, דמינט היה היחיד מבין נציגי קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים להצביע בעד הסדרת יחסי ארצות הברית-סין, בטענה שהנורמליזציה תקדם סחר חופשי בין שתי המדינות.
דפוס הצבעותיו, שהצביע על תמיכה בסחר חופשי, הוביל את תעשיית הטקסטיל בקרוליינה הדרומית להתנגד בכובד ראש אל דמינט בהתמודדויותיו לבית הנבחרים ולסנאט.
ב-12 בדצמבר 2002 הודיע דמינט כי בכוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית, בעקבות החלטתו של הסנאטור פריץ הולינגס, לפרוש מהחיים הפוליטיים בבחירות 2004. בבחירות אלה הביס את מועמדת המפלגה הדמוקרטית, הממונה על החינוך בממשלת קרוליינה הדרומית אינז טננבאום, כשהוא זוכה ב-53.7% מקולות הבוחרים.
ב-2010 הוא גבר די בקלות על אלווין גרין הדמוקרטי, מובטל בעל עבר פלילי שגר עם אביו ובמהלך מסע הבחירות אף הציע לבנות בובות בדמותו כדי להיאבק באבטלה.
בקונגרס ה-111 של ארצות הברית, היה דמינט חבר בוועדה לענייני בנקאות, שיכון ועניינים עירוניים.
ב-2009 הוא נמנה בין שני הסנאטורים אשר הצביעו נגד מינויה של הילרי קלינטון למזכירת המדינה של ארצות הברית, ובשנה שלאחר מכן הוא הציג חקיקה שנועדה לבטל לחלוטין את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
לאחר שנבחר מחדש ב-2010, הפך לנבחר הציבור הבכיר ביותר שזוהה עם תנועת מסיבת התה.
ב-2012 הודיעה על התפטרותו מהסנאט במטרה לכהן כנשיא "קרן המורשת".
ב-17 בדצמבר 2012 הודיעה מושלת קרוליינה הדרומית ניקי היילי על מינויו של טים סקוט לסנאט במקומו של דמינט.
דמינט עזב את קרן המורשת ב-2 במאי 2017 ומאז הוא ממשיך בפעילות ציבורית כיועץ וכמוביל דעת קהל.
ג'ים בוצ'ר (נולד ב-26 באוקטובר 1971; באנגלית: Jim Butcher) הוא סופר פנטזיה אמריקאי.
בוצ'ר זכה לפרסום והכרה עם פרסום "חזית סערה" בשנת 2000, ספרו הראשון בסדרה המצליחה בת 16 הספרים עד כה "תיקי דרזדן", העוקבת אחר הארי דרזדן, קוסם-בלש בשיקגו בת ימינו הנלחם עם יצורים לא טבעיים כגון ערפדים, אנשי זאב, קוסמים ועוד.
בוצ'ר נולד באינדפנדנס, שבמיזורי, ב-1971. הוא הצעיר מבין שלושה ילדים, יש לו שתי אחיות גדולות.
בזמן שהיה חולה כילד, אחיותיו של בוצ'ר הכירו לו את "שר הטבעות" ואת סדרת ספרי "הרפתקאותיו של האן סולו" כדי להעביר את הזמן, וכך הניעו את ההתעניינות שלו בפנטזיה ומדע בדיוני.
בגיל 19 הוא השלים את הספר הראשון שלו אולם לא היה מרוצה מהתוצאה, ובהמשך כתב שני ספרים נוספים - גם הם לא לשביעות רצונו - אולם הניסיון של כתיבת שלושה ספרים, סייע לו לחזור ולשכתב את הראשון, וכך ליצור את דמותו של הארי דרזדן.
במשך שנתיים בוצ'ר העביר את הטיוטה של "חזית הסערה" בין מוציאים לאור שונים ללא הצלחה ובמקביל המשיך לכתוב עוד שני ספרים בסדרה "ירח של שוטים" ו"רוח רעה".
עד שהחליט להשתתף בכנסים ספרותיים כדי לנסות ליצור קשרים אישיים עם נציגים וסוכנים.
לבסוף הצליח בוצ'ר באחד מכנסים אלו להיפגש פנים-אל-פנים עם ריסיה מיינהארט, סוכנת ספרות שגילתה את לורל המילטון ואחרים, אשר הסכימה לייצג אותו וכך התחילה את הקריירה שלו כסופר.
מאז, בוצ'ר סיים את ההתקשרות שלו עם מיינהרט, והסוכנת הנוכחית שלו היא ג'ניפר ג'קסון.
בוצ'ר כתב שלוש סדרות מתמשכות.
תיקי דרזדן, בה הוא כתב 16 ספרים, ומתכנן לסיים אותה ב-20. קודקס אלירה, לה 6 ספרים סך הכל, ואת "צריחי האפר", אשר מתוכננת להיות טרילוגיה, בה פורסם רק ספר אחד - "כננת האווירונאוט" ב-2015. בנוסף הוא כותב סיפורים קצרים אשר הופיעו באנתולוגיות שונות, חלקם מתרחשים ביקום של "תיקי דרזדן".
בוצ'ר התחתן עם הסופרת שאנון ק.
בוצ'ר ולזוג נולד ילד בשם ג'יימס ג'וניור.
ב-2013 בוצ'ר ושאנון התגרשו, ושנתיים מאוחר יותר בוצ'ר הציע נישואין לחברתו, קיטי קרל
מאוחר יותר ב-2018, בוצ'ר וקרל התחתנו רשמית ועברו לגור באזור הרי הרוקי, קולרדו
ג'יימס טרנר "ג'ים" ברואר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1973–1985. בעונת זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס, ובעונת זכה בגביע אירופה לאלופות כשחקן פלקנסטרו קאנטו.
ממוצעיו הכוללים לאורך תשע עונותיו ב-NBA הם 5.8 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
דודו של כדורסלן העבר והמאמן דוק ריברס.
ברואר נולד בעיר מייווד שבאילינוי, ולמד בתיכון "Proviso East" המקומי.
בשנתו האחרונה בתיכון, 1969, הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לזכייה באליפות התיכונים של אילינוי.
בין השנים 1969–1973 למד באוניברסיטת מינסוטה, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-12.1 ריבאונדים למשחק.
בעונת 1971/1972 הוביל את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, ובסיום עונת 1972/1973 נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בקיץ 1972 השתתף בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת מינכן, כשחקן נבחרת ארצות הברית.
לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה הראשונים בפער ממוצע של 33 נקודות, הפסידה ארצות הברית במשחק הגמר מול נבחרת ברית המועצות בתוצאה 50–51; הייתה זו הפעם הראשונה בה האמריקאים לא זוכים במדליית הזהב מאז נוספו טורנירי הכדורסל למשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברלין (1936).
לאורך הטורניר קלע ברואר 7.6 נקודות והוריד 7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1973 נבחר ברואר על ידי קליבלנד קאבלירס בבחירה השנייה, אחרי דאג קולינס אשר נבחר ראשון.
בעונת רשם שיאי קריירה של 11.5 נקודות ו-10.9 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה לצד חברו לקבוצה ג'ים קלימונס.
באותה עונה השיגו הקאבלירס את המאזן השני בטיבו האזור המזרחי, 49–33, והעפילו למעמד הפלייאוף לראשונה בתולדות המועדון.
בסדרת גמר המזרח הפסידה קליבלנד מול בוסטון סלטיקס, בתוצאה 2–4.
בפברואר 1979, לאחר כ-5 עונות וחצי בקליבלנד, הועבר ברואר בטרייד לדטרויט פיסטונס, ובספטמבר 1979 הועבר בטרייד נוסף לפורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, עמה זכה בעונה העוקבת באליפות ה-NBA, בהובלתם של כרים עבדול-ג'באר ומג'יק ג'ונסון.
בכל 3 וחצי עונותיו האחרונות ב-NBA – עם הפיסטונס, הבלייזרס והלייקרס – מיעט לשחק ותרם 2.6 נקודות ו-3.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד.
בשנת 1982 עבר לשחק בקבוצת פלקנסטרו קאנטו האיטלקית.
בעונת סייע לקבוצה לזכות בגביע אירופה לאלופות, כאשר קלע 14 נקודות במשחק הגמר מול אולימפיה מילאנו, עליה גברה קאנטו בתוצאה 69–68. בסיום עונת עזב ברואר את קאנטו ופרש ממשחק, בגיל 33.
בנובמבר 1990 מונה ברואר לג'נרל מנג'ר של קבוצת מינסוטה טימברוולבס, לקראת עונתה השנייה ב-NBA.
בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הטימברוולבס מאזן כולל של 44 ניצחונות ו-120 הפסדים (26.8%).
במהלך עונתו השנייה כג'נרל מנג'ר במינסוטה שימש במקביל גם כעוזרו של מאמן הקבוצה ג'ימי רוג'רס, והוא נשאר בתפקיד זה גם בשנתיים הבאות, תחת המאמן סידני לואו.
בין השנים 1994–1999 שימש כעוזר מאמן בלוס אנג'לס קליפרס תחת ביל פיץ' וכריס פורד, ובין השנים 2000–2002 היה עוזרו של לני וילקינס בטורונטו ראפטורס.
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן בוסטון סלטיקס הנכנס, דוק ריברס, ונשאר בתפקיד זה במשך שתי עונות.
ג'יימס לי הגדורן היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מינסוטה.
הגדורן נולד בעיר בלו אֶרת' שבדרום מינסוטה ב-1952, בנם של טום הגדורן לשעבר חבר הקונגרס ורעייתו קת'לין (לבית מיטלסטאדט).
הוא גדל בין חווה חקלאית משפחתית שבעיירה טרומן לבין וושינגטון הבירה, שם אביו עבד בגבעת הקפיטול.
ב-1993 השלים הגדורן לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
לאחר לימודיו הגבוהים שימש הגדורן כעוזר פרלמנטרי עבור חבר בית הנבחרים ארלן סטנאגלנד.
בשנים 1991–1998 עבד הגדורן במחלקת האוצר של ארצות הברית כמנהל לענייני חקיקה ויחסי ציבור בשירות לניהול פיננסי של המחלקה, ובהמשך מונה למפקח לענייני קונגרס בלשכה לחריטה והדפסה (Bureau of Engraving and Printing).
בבחירות 2016 בארצות הברית התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון, אך הפסיד לטים וולז, גם בבחירות 2014 ניצב מול וולז והפסיד לו.
לעומת זאת, כאשר וולז הודיע על פרישתו מהקונגרס לקראת בחירות 2018 לשם התמודדותו לתפקיד מושל מינסוטה, גבר הגדורן על דניאל פיהאן, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע הגדורן נגד שני הסעיפים בהם הואשם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במסגרת משפט ההדחה שלו.
בין השנים 2002–2012 פרסם הגדורן יומן רשת תחת הכותרת "Mr.
Conservative" ("מר שמרן"), שם פורסמו שלל מאמרים והצהרות שנויות במחלוקת, שכללו פקפוק באזרחותו של ברק אובמה, עלבונות סקסיסטיים, כינוי גנאי כלפי יוצא צבא בכיסא גלגלים והתבדחות על מותו של יריב פוליטי.
במהלך מסע הבחירות שלו ב-2014 פרסם הגדורן "התנצלות כנה ולבבית" על אמירותיו.
במסע הבחירות של 2018, נציגי ועדת הקונגרס הרפובליקנית הלאומית גרסו כי לא ידעו על אמירותיו של הגדורן, ובהמשך אפיינו את יומן הרשת שלו כ"בלתי הולם".
אף על פי שמעולם לא הביע עוינות מפורשת כלפי יהודים, על הגדורן נמתחה ביקורת על שימוש בדימויים אנטישמיים.
לראיה, ב-2008, כתב הגדורן בבלוג שלו כי הסנאטור הדמוקרטי ג'ו ליברמן תמך במלחמת עיראק בשל היותו יהודי.
ב-2018 פרסמה ועדת הקונגרס הרפובליקנית הלאומית תעמולת בחירות בה תואר דניאל פיהאן, יריבו הדמוקרטי של הגדורן, כמו גם קולין קאפרניק, כ"כאספסוף שמאלני שקיבל תשלום עבור יצירת מהומות ברחובות" במימונו של הנדבן היהודי ג'ורג' סורוס.
ב-17 בפברואר 2022 נפטר הגדורן לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ג'ים בראון היה כדורגלן ומאמן סקוטי-אמריקאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
בראון נולד ב-31 בדצמבר 1908 בקילמרנוק שבסקוטלנד.
הוא היה לבכור מבין ארבעת אחיו, כששניים מהם היו לשוערים בעתיד.
בשנת 1920 נטש אביו את המשפחה ועבר לגור בארצות הברית, כששבע שנים אחר כך עזב גם בראון במטרה למצוא את אביו שהתגורר בווסטפילד שבניו ג'רזי.
תחילת הקריירה של בראון הייתה חובבנית עד שנת 1930 בה התחיל לשחק בקבוצות מהליגות האמריקניות.
הוא שיחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס ולאחר שחזר מלשחק במונדיאל 1930 הוא חזר לאותה קבוצה ששינתה את שמה למועדון הכדורגל של ניו יורק.
לאחר מכן הוא וחברו הוותיק לקבוצת ניו יורק, רצו קרול, שיחקו בקבוצה וונדררס שבברוקלין.
בעקבות הסכסוכים שהיו באותה העת בין ליגות הכדורגל האמריקניות, ASL ו-USFA, והשפל הגדול שהתרחש בשנת 1929, הביא לסגירתה של ליגת ה-ASL בשנת 1932 ובראון החליט לשחק בבריטניה.
כשהגיע לבריטניה הוא הראה עניין בעיני כמה קבוצות בשל הופעותיו הטובות כששיחק בארצות הברית, כשאחד מהן היא מנצ'סטר יונייטד.
הוא שיחק בה משנת 1932 עד 1934 וכבש בה את שערו הראשון מנקודת הקרן בהופעתו הראשונה, וזכה עימה בגביע מנצ'סטר של 1933/34 כשבגמר הוא כובש את שער הניצחון נגד מנצ'סטר סיטי רגע לפני עזיבתו.
לאחר מכן שיחק בברנטפורד בה זכה בגביע הלונדוני של 1934/35, ובשנת 1937 עבר לשחק בגילדפולד עימה זכה בתואר הליגה הדרומית של 1937/38 לאחר תקופה בה מיעט לשחק בטוטנהאם.
בסיום הקריירה שלו שיחק בקבוצה קלייד הסקוטית בה שיחק שני משחקים עם אחיו ג'ון וממש כמו בהופעת הבכורה שלו במנצ'סטר יונייטד הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה מנקודת הקרן.
זמן קצר לאחר מכן פרש בראון מקריירת משחק בשנת 1941.
בשנת 1930 זומן בראון לשחק במדי הנבחרת של ארצות הברית לקראת מונדיאל 1930 שנערך באורוגוואי.
באותה עת, הדרישות בשביל לשחק במדי הנבחרת היו פחות מחמירות ובראון זומן על סמך אזרחותו של אביו, ולא על סמך אזרחותו האישית.
בראון שיחק בכל משחקי הטורניר עבור הנבחרת וכבש שער אחד, נגד ארגנטינה בחצי הגמר בדקה ה-89. תוצאת הסיום של משחק זה הייתה 6–1 לטובת הארגנטינאים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בראון חזר לאמריקה ואימן קבוצות חובבניות וקבוצות של בתי ספר.
בשנת 1986 בראון נכנס להיכל התהילה האמריקני בכדורגל.
בנו, ג'ורג' בראון, הוא כדורגלן עבר.
ג'יימס מריל "ג'ים" ג'פורדס היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית מטעם מדינת ורמונט.
על אף שבינואר 1989 ג'פורדס הושבע לתפקידו כסנאטור וכיהן ככזה מטעם המפלגה הרפובליקנית, ב-2001 הודיע על עזיבת והכריז על עצמו כעצמאי שמצביע עם המפלגה הדמוקרטית.
ג'פורדס פרש מהסנאט ב-2007. טרם כהונתו בסנאט שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של ורמונט בשנים 1975–1989.
בשנת 2001 עלה ג'פורדס על מוקד תשומת הלב הלאומית כשנטש את שורות המפלגה הרפובליקנית והגדיר עצמו כעצמאי, וחבר לסיעת המפלגה הדמוקרטית בסנאט.
המעבר שלו הפך את היוצרות בכך שהדמוקרטים נטלו את הרוב בסנאט מהרפובליקנים, בפעם ראשונה בה החלפת מפלגות של סנאטור הובילה לטריפת הקלפים.
במהלך הקריירה שלו בסנאט כיהן ג'פורדס כיושב ראש ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט, ובשנת 2005 הודיע על פרישתו לקראת בחירות האמצע ב-2006.
ג'יימס מריל ג'פורדס נולד ברוטלנד שבמדינת ורמונט, בנם של מריון (לבית האוסמן) ואולין מריל ג'פורדס, לימים נשיא בית המשפט העליון של ורמונט.
לדברי ג'פרודס, אמו הייתה קרובת משפחתו של האדריכל הצרפתי ז'ורז'-אז'ן אוסמן.
ב-1956 סיים את לימודיו התיכוניים ב-1956 באוניברסיטת ייל, וב-1962 היה לבוגר בית הספר הרווארד למשפטים.
לאחר שלוש שנים של שירות פעיל בצי ארצות הברית (1956–1959), שירת ג'פורדס בכוחות המילואים של הצי עד שפרש ב-1990 בדרגת קפטן.
במהלך 1962 ו-1963 היה עוזר משפטי אצל ארנסט ו.
גיבסון, שופט בבית משפט פדרלי עבור מחוז ורמונט, ולאחר מכן התמחה בעריכת דין בעיר הולדתו רוטלנד.
ג'פורדס, שהתגורר שנים רבות בעיר שרובסברי, היה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 חבר בחבר מושבעים גדול של העיר, סוכן עיירה ומנהל תוכנית בניין עיר, בנוסף כיהן כיו"ר המפלגה הרפובליקנית בעיר.
הוא שימש גם כיו"ר מועצת המנהלים לערעורים על מס קנייה.
ג'פורדס נישא פעמיים לאליזבת "ליז" דיילי.
הפעם הראשונה הייתה ב-1961, ונישואין אלה הסתיימו בגירושים ביוני 1978. עם זאת, ב-26 באוגוסט 1986 נישאו הזוג בשנית.
בבוקר 13 באפריל 2007 נפטרה ליז ג'פורדס מסרטן השחלה.
לזוג נולדו שני ילדים, לורה ולאונרד, אשר שניהם מתגוררים ועובדים בוושינגטון הבירה.
קריירה מוקדמת וכהונתו בבית הנבחרים
ב-1966 ג'פורדס נבחר לסנאט של מדינת ורמונט.
הוסיף לנצח גם בבחירות 1968 לתפקיד התובע הכללי של המדינה.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972 היה חבר בחֶבֵר האלקטורים והעניק את קולו למועמדי המפלגה הרפובליקנית, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון ומושל מרילנד ספירו אגניו.
באותה השנה התמודד למועמדות המפלגה לתפקיד מושל ורמונט אך הפסיד בבחירות המקדימות בידי לות'ר האקט, שכן רבים במפלגה לא ראו בעין יפה את עמדותיו הפוליטיות הליברליות של ג'פורדס בתחום הסביבתנות למשל.
בשנת 1974, לאחר שזכה במועמדות הרפובליקנית בבחירות מקדימות נגד שני יריבים, נבחר ג'פורדס אל המושב היחיד של ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן במשך 14 שנה.
ג'פורדס היה חבר בוועדת החקלאות ובוועדת החינוך והעבודה, ועם צבירת ותק בקונגרס האמריקאי נהיה לחבר הבכיר מטעם המיעוט הרפובליקני בוועדת החקלאות.
ג'פורדס היה הרפובליקני היחיד שהצביע נגד קיצוץ המסים של הנשיא רונלד רייגן.
הוא הביע את תמיכתו בזכות להפיל ובזכויות הקהילה הגאה.
בנוסף, הוא הוכר כרפובליקני מתון-ליברלי בשל עמדותיו הפרו-סביבתיות ותמיכתו בסיוע הלאומי לאמנות ברחבי המדינה.
בבחירות 1988 נבחר ג'פורדס אל הסנאט של ארצות הברית, ובשנים 1994 ו-2000 נבחר מחדש.
בשנת 1999 הצביע ביחד עם חמישה מעמיתיו הרפובליקנים בעד זיכויו של קלינטון בעת משפט ההדחה שלו בסנאט, לאחר שהודח בידי בית הנבחרים של ארצות הברית.
באוקטובר 1999 הצביע בעד האמנה למניעת ניסויים גרעיניים.
האמנה נועדה לאסור ניסויים גרעיניים תת-קרקעיים ונעשתה להסכם הביטחוני הבינלאומי הראשון שלא אושררה בסנאט מאז חוזה ורסאי.
פעילותו של ג'פורדס בקונגרס התמקדה בחקיקה העוסקת בענייני חינוך, הכשרת עובדים ואנשים עם מוגבלויות.
בשנותיו המאוחרות בסנאט השתנו מעט סדרי העדיפויות שלו כאשר החל לקדם סוגיות סביבתיות.
עוד בטרם עזב את מפלגתו, דפוס הצבעותיו של ג'פורדס היה בין מתון לליברלי, שהיה אופייני לרפובליקנים ממדינת ורמונט שהזדהו עם אגף אייקן-גיבסון.
בזמן מעבר המפלגות שלו, אף סנאטור רפובליקני לא קיבל דירוג נמוך יותר מהאיחוד השמרני האמריקאי.
ב-1981 ג'פורדס היה הרפובליקני היחיד בבית הנבחרים שהצביע נגד הצעת חוק שהפתחיתה את תקרת המס השולי מ-70% ל-50% — סימן ההיכר של מורשת הנשיא רונלד רייגן.
במהלך תקופתו בסנאט הצביע בעד חוק בריידי, "חוק החופשה הרפואית והמשפחתית", בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר, ונגד נורמליזציה קבועה של יחסי מסחר עם הרפובליקה העממית של סין ואיסור פדרלי על אפליה מתקנת.
ג'פורדס היה גם מתנגד בולט למינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון של ארצות הברית בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
הוא היה אחד משני הרפובליקנים שהצביעו נגד אישור מינויו של תומאס.
ב-1993 הוא הבולט שברפובליקנים תומכי הניסיון של הנשיא ביל קלינטון למסד תוכנית בריאות לאומית.
היסטוריית ההצבעות של ג'פורדס ועמדותיו בנושאי איכות הסביבה הרחיקו אותו עוד יותר מבחינה אידאולוגית מעמיתיו הרפובליקנים.
ג'פורדס הצביע בעקביות נגד האיסור על עקירת חלקים מהרחם ונגד איסור על הפלות, ונקט מדיניות קשה נגד קובה.
ב-1995 ג'פורדס נמנה בין שני הרפובליקנים היחידים — לצד הסנאטור ביל פריסט מטנסי — שהצביעו בעד מינויו של ד"ר הנרי פוסטר לראש הסוכנות לרפואה ציבורית של ארצות הברית (Surgeon General of the United States).
אישור המינוי נדחה, ובסופו של דבר פוסטר משך את מועמדותו.
באותה שנה הצביע ביחד עם 15 רפובליקנים אחרים נגד חוק הגינות התקשורת, אך בית המשפט העליון פסל חוק זה באמתלה כי הוא מנוגד לחוקת ארצות הברית.
ג'פורדס דגל במתן זכויות עובדים לקהילה הגאה.
הוא נתן את חסותו ל"חוק אי-אפליית עובדים"בשנים 1195, 1997 ו-1999. הצעות חוק אלה שהציג ג'פורדס לא כללו "זהות מגדרית".
הוא היה בין מיעוט הרפובליקנים שהתנגד לתיקון חוק ביזוי דגל ארצות הברית.
מבחינת מדיניות נשיאת נשק היה דפוס הצבעותיו מעורב.
אף על פי שהצביע בעד "הצעת חוק בריידי" ואיסור פדרלי על שימוש בכלי נשק לשם תקיפה, הוא הצביע עם מתנגדי הבקרה על כלי נשק ונגד בדיקות רקע לרוכשי אקדחים ב-1999, והצביע עם רוב חברי הקונגרס על הגנת המסחר החוקי בכלי נשק לשם תקיפה.
הוא נקט קו מתון יותר בנוגע לעונש המוות.
בסוגיות כלכליות רבות ג'פורדס היה בקנה אחד עם רוב המפלגה הרפובליקנית, לפני ואחרי שעזב את המפלגה: הוא בעיקר תמך בהסכמי סחר חופשי, הצביע בעד הטלת קשיים על אכיפת חוקים בענייני הגנת הצרכן תוך הפיכת תובענות ייצוגיות לבתי משפט פדרליים.
אפילו לאחר שנהפך לפוליטיקאי עצמאי, הוא היה נכון להצביע עם הרפובליקנים על חלקים גדולים בחקיקה.
לראייה, ג'פורדס אכן הצביע נגד החוק הדו-מפלגתי להגנת חולים, הצעת חוק שנתמכה בתוקף על ידי הסנאטור ג'ון מקיין ורפובליקנים-מתונים אחרים כמו אולימפיה סנואו, ארלן ספקטר ומייק דה ויין.
שנתיים לאחר מכן הוא הצביע בעד "הצעת החוק לתרופות מרשם", אותה דמוקרטים רבים תפשו כשעבוד ליצירניות תרופות.
גם רפובליקנים שמרנים התנגדו להצעה זו בתואנה כי היא מגדילה את ההוצאות הפדרליות, אך בסופו של דבר נחתמה הצעת החוק לחוק בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ב-11 באוקטובר 2002 היה ג'פורדס אחד מבין 23 הסנאטורים שהצביעו נגד היציאה למלחמת עיראק.
זמן קצר לאחר מכן, הוא נמנה בין תשעת הסנאטורים שהצביעו נגד הצעת החוק להקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
ב-11 בנובמבר 2003 ג'פורדס היה אחד מארבעה הסנאטורים בלבד שהצביעו נגד "חוק האחריות הסורית שיקום הריבונות הלבנונית", הצעת חוק שזכתה לתמיכה נחרצת של פוליטיקאים משני צדי המתרס.
ב-24 במאי 2001 עזב ג'פורדס את המפלגה הרפובליקנית, עמה היה תמיד מזוהה, והכריז על היותו פוליטיקאי עצמאי.
ג'פורדס הודיע על החלטה זו במהלך הכרזתו על עזיבת המפלגה הרפובליקנית: התנגדותו של ג'פורדס למדיניות הפנים של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, כולל חשש מהיקף קיצוץ המיסים של בוש, הניעו את נטישת מפלגתו.
החלפת המפלגות של ג'פורדס נגרמה גם בעקבות סירובם של הרפובליקנים בסנאט לממן באופן מלא את "חוק החינוך לאנשים עם מוגבלות".
הבחירות לסנאט בשנת 2000 הותירו את הסנאט בפיצול שווה של 50 רפובליקנים מול 50 דמוקרטים, מה שאילץ את שני הצדדים לנהל משא ומתן על הסדר חלוקת-כוח יוצא דופן (אם כי סגן הנשיא הרפובליקני דיק צ'ייני יכול היה לשבור את השוויון מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט).
לאחר הבחירות, הדמוקרטים חיפשו רפובליקני שיערוק מסיעתו, מה שיעניק לדמוקרטים את השליטה בסנאט.
המצליף הדמוקרטי הארי ריד חיזר אחרי ג'פורדס, ג'ון מקיין ולינקולן צ'ייפי כעריקים פוטנציאליים.
עם זאת, ההשפעות לא ארכו זמן רב: כעבור 18 חודשים, לאחר שג'ים טאלנט הרפובליקני זכה בבחירות מיוחדות לסנאט במיזורי והביס את ג'ין קרנהאן, הסנאט חזר לשליטת הרפובליקנים.
ג'פורדס הסכים להצביע עם הדמוקרטים בכל הנושאים הנוהליים אלא אם אישר לו המצליף אחרת, בתמורה למושבי הוועדה שהיו עומדים לרשות ג'פורדס לו היה דמוקרט בכל הקריירה הציבורית שלו.
הוא היה חופשי להצביע כרצונו בעניינים מדיניים, אך לרוב לא הצביע עם הדמוקרטים.
החלפת המפלגות של ג'פורדס הפך אותו לסנאטור השני ממדינת ורמונט שחבר לדמוקרטים.
המושב שאייש ג'פורדס יוצג בידי רפובליקנים שונים ברציפות מאז 1857 עד אשר החליט לפעול כפוליטיקאי עצמאי ב-2001.
באפריל 2005, ג'פורדס בן ה-70 הודיע על החלטתו שלא להתמודד לתקופת כהונה רביעית בסנאט ב-2006 באמתלה כי מצבו הבריאותי מעיב על הקריירה הציבורית שלו.
ג'פורדס אמר כי מחלת הסרטן שתקפה את רעייתו של והדאגות הבריאותיות גרמו לו להחליט שהגיע הזמן לפרוש.
ב-27 בספטמבר 2006 נשא ג'פורדס את נאומו האחרון במליאת הסנאט.
נאומי פרידה במליאה כמחווה לסנאטורים פורשים הם מסורת של הסנאט, אך רק סנאטור רפובליקני אחד, צ'אק גראסלי מאיווה, נאם בשבחו של ג'פורדס.
ג'פורדס נפטר ממחלת אלצהיימר ב-18 באוגוסט 2014, בנולווד, מתקן גמלאות סיעודי בוושינגטון הבירה, שם התגורר במשך שמונה שנים.
הוא נטמן בבית העלמין נורת'אם שבצפון שרובסברי.
ג'ים דיין הוא צייר ואמן הדפס אמריקאי.
ג'ים דיין נולד בסינסינטי, אוהיו.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת סינסינטי.
בשנת 1953 החל ללמוד אמנות באקדמיה לאמנות בסינסינטי.
דיין פעל בסדנאות הדפס בישראל.
בשנת 1979 יצר במרכז ברסטון לגרפיקה מספר הדפסי אבן.
בשנת 2000 ערך סדנה בתחריט לקבוצה של אמנים ישראלים במרכז גוטסמן לתחריט.
בשנת 2001 שב לישראל ויצר תחריטים במרכז גוטסמן ובסדנת ההדפס ירושלים.
ג'ים בוילן הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
שימש בעבר כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA שיקגו בולס (2007–2008) ומילווקי באקס (2013).
בוילן נולד וגדל בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, ובשנת 1974 החל ללמוד באוניברסיטת אסמפשן אשר בעיר ווסטר, מסצ'וסטס.
בשנת 1976 עבר לאוניברסיטת מרקט שבמילווקי, ויסקונסין, ועד לשנת 1978 שיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל אל מקגווייר.
בעונת 1977/1978 זכה עם הקבוצה בטורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, כרכז הפותח שלה.
במשחק גמר הטורניר, מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, הצטיין בוילן עם 14 נקודות, בניצחון קבוצתו בתוצאה 67–59. בשתי עונותיו במרקט רשם ממוצעים כוללים של 7.9 נקודות ו-4.3 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1978 נבחר בוילן בבחירה ה-68 על ידי סן דייגו קליפרס, אך לא זכה לחוזה בקבוצה.
בעונת 1978/1979 שיחק בקבוצת "טוסון גאנרס" מליגת ה-WBA האמריקאית, ובעונה הבאה עבר לשחק באלוויק באסקט מסטוקהולם, שוודיה.
בשנת 1982 חתם בוילן על חוזה בקבוצת ווה באסקט השווייצרית, בתור מאמן-שחקן.
בתקופתו עם הקבוצה הוביל אותה לזכייתה הראשונה אי פעם באליפות הליגה השווייצרית (1984), וכן לשלוש זכיותיה היחידות בגביע השווייצרי (1983–1985).
בין השנים 1986–1989 שימש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של מישיגן ("מישיגן סטייט"), ובין השנים 1989–1992 היה המאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת ניו המפשייר.
לאורך התקופה רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 15 ניצחונות ו-69 הפסדים.
בשנת 1992 מונה לסקאוט בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, וב-4 השנים הבאות שימש כקבוצה כעוזר מאמן, תחת מייק פראטלו.
בין השנים 1997–2000 היה עוזרם של מאמני ונקובר גריזליס – בראיין היל וליונל הולינס, ובשנים 2000–2002 היה עוזרם של סקוט סקיילס ופרנק ג'ונסון בפיניקס סאנס.
בעונת שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת טרי סטוטס.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של שיקגו בולס, אותה אימן סקוט סקיילס.
בדצמבר 2007, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 9 ניצחונות ו-17 הפסדים, מונה בוילן למחליפו של סקיילס כמאמן הראשי של הבולס.
עד לסיום אותה עונה רשמו הבולס מאזן שלילי 24–32.
בקיץ 2008 חזר לשמש כעוזרו של סקיילס, הפעם במילווקי באקס.
באמצע עונת התפטר סקיילס מתפקידו, ובוילן מונה פעם נוספת למחליפו כמאמן ראשי.
תחת בוילן רשמו הבאקס מאזן ניצחונות שלילי 22–28, והודחו בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA.
בין השנים 2013–2018 שימש כעוזר מאמן בקליבלנד קאבלירס, תחת המאמנים הראשיים מייק בראון, דייוויד בלאט וטיירון לו.
בעונות עד העפילה הקבוצה 4 פעמים ברציפות למעמד גמר ה-NBA, ובעונת אף זכתה באליפות, לראשונה בתולדותיה.
ג'יימס דניאל ג'ורדן הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת אוהיו.
ג'ורדן הוא חבר מייסד ב"שדולת החירות של בית הנבחרים", וכיהן כיושב הראש הראשון שלה במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית, בשנים 2015–2017. מ-2019 עד 2020 היה ג'ורדן החבר הבכיר בוועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים, ובמרץ 2020 עזב תפקיד זה כדי להיות החבר הבכיר בוועדת המשפט.
ג'ורדן, בן בריתו הקרוב של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, עוטר בינואר 2021 במדליית החירות הנשיאותית.
החל מינואר 2023, מכהן כיו"ר ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית.
ג'ורדן נולד בעיר טרוי וגדל במחוז שאמפיין שבאוהיו, בנם של שירלי וג'ון ג'ורדן.
בבית הספר התיכון גרהאם שבעיר סנט פריס למד והתאבק, ובשנת 1982 השלים את לימודיו.
הוא זכה באליפות ההיאבקות של אוהיו כל ארבע השנים בהן היה תלמיד תיכון ורשם לזכותו שיא של סיכויי הפסד בני 156–1. לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם היה פעמיים לאלוף היאבקות באגף 1 של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA).
ג'ורדן זכה במשחקי אליפות ה-NCAA ב-1985 וב-1986, בקטגוריית המתאבקים במשקל 60 קילוגרם.
בשנת 1986 השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה.
במשחקי ההיאבקות האולימפיים בארצות הברית הפסיד במשחק חצי הגמר של קטגוריית משקל הנוצה (62–57 קילוגרם), ולא העפיל לנבחרת האולימפית של ארצות הברית לאולימפיאדת סיאול ב-1988. כמו כן, בשנים 1987–1995 היה ג'ורדן עוזר מאמן קבוצת ההיאבקות של אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בראשית יוני 2018, לפחות שמונה מתאבקים לשעבר אמרו כי ג'ורדן ידע, אך לא הגיב, לטענות בדבר התעללות מינית כלפי רופא הנבחרת, שטראוס.
לג'ורדן תואר שני בחינוך מאוניברסיטת המדינה של אוהיו שבקולומבוס, שם הוסיף לקבל תואר שני נוסף במשפטים ב-2001. בריאיון עיתונאי משנת 2018 הצהיר ג'ורדן כי מעולם לא ניגש למבחני הקבלה אל לשכת עורכי הדין של אוהיו.
בשנת 1994 נבחר ג'ורדן אל בית הנבחרים המדינתי של אוהיו מטעם מחוז הבחירה ה-85. לאחר שלוש תקופות כהונה שם, בשנת 2000 התמודד ג'ורדן אל הסנאט של אוהיו וגבר על נציג מחוז הבחירה ה-12 המכהן ג'ק קאפנברגר עם 88%.
כעבור שש שנים התקיימו בחירות אמצע הכהונה בארצות הברית, וג'ורדן נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של אוהיו לאחר פרישתו של מייק אוקסלי המכהן.
ג'ורדן הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2007.
ג'ורדן היה יושב ראש ועדת המחקר הרפובליקנית במהלך הקונגרס ה-112, לאחר שמיאן לתפקיד בכיר בוועדת ההקצבות של בית הנבחרים.
במהלך ההשבתת הממשל בארצות הברית בשנת 2013, היה מחברי ועדת ההקצבות הבולטים ביותר.
ועדת ההקצבות באותה העת הייתה התומכת והמבצעת העיקרית של אסטרטגיית הרפובליקנים בקונגרס לכפות את השבתת הממשל, במטרה לאנוס שינויים בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
בימי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית קיבל ג'ורדן קול אחד בבחירות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, כאשר הצביע עבורו עמיתו השמרני ויו"ר תנועת מסיבת התה בקונגרס טים היולסקאמפ מקנזס.
בקונגרס הבא, ה-114, קיבל ג'ורדן שני קולות בבחירות לתפקיד יושב הראש.
ב-26 ביולי 2018, בעקבות עזיבתו של פול ראיין, הכריז ג'ורדן כי יתמודד לתפקיד יו"ר בית הנבחרים אך הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לקווין מקארתי.
מסע הבחירות של מקארתי עצמו נקטע לאחר שהדמוקרטים נטלו את רוב מושבי בית הנבחרים בבחירות 2018. עם זאת, בזאת לא תמו שאיפותיו ההנהגתיות של ג'ורדן, והוא התמודד לתפקיד מנהיג סיעת המיעוט.
ביחס של 159 בעד מקארתי ו-43 בעד ג'ורדן, תקוותיו אלה נגוזו גם כן.
ג'ורדן היה החבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט בוועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים בין השנים 2019–2020. בפברואר 2020 הוא עזב את תפקידו בוועדת הפיקוח והרפורמה והחליף את דאג קולינס בוועדת המשפט.
קולינס נדרש לפרוש מתפקידו בוועדה לאחר שפתח במסע בחירות לסנאט של ארצות הברית לקראת הבחירות לסנאט בנובמבר 2020. בוועדת הפיקוח הוחלף ג'ורדן במארק מדוז.
מחוז הקונגרס אותו מייצג ג'ורדן שורטט מחדש במרוצת השנים כך שהשטחים העירוניים במחוז מוזערו והשטחים הכפריים התרחבו.
נכון לקונגרס ה-117, מחוז הקונגרס הרביעי הוא תוצר של הטיה בקביעת מחוזות בחירה שכן כל שטחי הערים טולידו, קולומבוס וקליבלנד (יחד עם הפרוורים שלהן) הושמטו ממפת המחוז שמשתרע מימת אירי כמעט עד דייטון.
במאי 2019 קבע מושב בן שלושה שופטים כי מפת מחוז הקונגרס הרביעי של אוהיו מנוגדת לחוקת ארצות הברית עקב עסקנות מפלגתית בקביעת המחוז, ובית המשפט הורה למדינת אוהיו ליצור מפה חדשה עד לבחירות 2020. עם זאת, לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית הכריע בתיק משפטי "Rucho v.
Common Cause" כי אין בסמכות השיפוטית של בתי משפט לבחון האשמות בדבר הטיה בקיעת מחוזות בחירה, גבולות המחוז לא ישתנו עד שמפות מחוזות הקונגרס ישורטטו מחדש במילא בשנת 2022, כתוצאה ממפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2020.
בקונגרס ה-118, ג'ורדון מכהן יו"ר ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית
לאחר הדחת מקארתי באוקטובר 2023, ניסה שוב ג'ורדון להתמודד על התפקיד יושב ראש בית הנבחרים, בהליך בחירות חשאי בקרב חברי בית הנבחרים הרפובלקנים.
הנשיא לשעבר טראמפ תמך בו.
הוא התמודד מול סטיב סקליס אך הפסיד לאחר שקיבל 99 קולות מול 113 שבחרו בסקליס.
למרות זאת מספר חברי בית הנבחרים כמו מקס מילר, הודיעו כי יבחרו בג'ורדון לתפקיד בהצבעה במליאה.
לאחר שסקליס הודיע כי לא הצליח להשיג את תמיכת 217 חברי בית הנבחרים והוא לא יתמודד על תפקיד יושב בית הנבחרים, הודיע ג'ורדון כי הוא יתמודד במקומו על התפקיד כנציג המפלגה הרפובליקנית.