tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 1953, שילם אלביס לחברת "סאן רקורדס" (Sun Records) על מנת להקליט עבור אימו ליום הולדתה את השירים "My Happiness" ו-"That's When Your Heartaches Begin" על גבי תקליטון חובבים.
מייסד חברת סאן רקורדס, סם פיליפס, והעוזרת מריון קייסקר, שמעו את השירים, וזיהו את כישרונו של אלביס.
ביוני 1954, הם קראו לו כדי למלא את מקומו של זמר בלדות חסר.
אף על פי שהפגישה לא נשאה פרי, צירף פיליפס את אלביס לשני מוזיקאים מקומיים, סקוטי מור וביל בלאק.
במהלך הפסקה בחזרות ב-5 ביולי 1954, החל אלביס לשיר באופן ספונטני את "That's Alright Mama", ופיליפס לחץ על כפתור ההקלטה באולפן.
במהלך הקלטה היסטורית זו, נוצר סגנון חדש שעל פי אלביס "לא דמה לשום סגנון".
השיר הראשון שהוזכר, "That All Right", של זמר הבלוז האפרו-אמריקני ארתור "ביג בוי" קרואדפ, הוקלט בסגנון קאנטרי-וסטרן, ומצידו השני של התקליטון הקליט אלביס שיר קאנטרי מפורסם של ביל מונרו עם נגיעות בלוז, "Blue Moon of Kentucky".
בכך נוצר שיר בלוז ראשון בסגנון קאנטרי, ומצידו השני של התקליטון שיר קאנטרי בסגנון בלוז, שבישרו את תחילת סגנון הרוקנ'רול.
אלביס מנה כהשפעה ראשונית, את השיר "That's All" של מוזיקאית הגוספל סיסטר רוזטה תארפ, ששילבה את מוזיקת הנשמה עם בלוז ופולק, בליווי גיטרה חשמלית פועמת.
הצלחתו של אלביס החלה מלהיטו הראשון "That's Alright" בשנת 1954. בשנת 1956, החל להקליט עבור חברת "RCA" בנאשוויל.
עם גיוסו לצבא ארצות הברית ב-24 במרץ 1958 לשנתיים של שירות צבאי, הופסקה פעילותו המוזיקלית.
באוקטובר אותה שנה, נשלח לפרידברג שבגרמניה.
באותה שנה אימו שהייתה אלכוהוליסטית, נפטרה מדלקת כבד.
ב-2 במרץ 1960 שב לארצות הברית, המשיך להוציא להיטים ולהופיע בסרטי קולנוע.
עם זאת, הוא לא חזר לנקודת השיא ביצירתיות שלו, ולדעת רבים הוא נע לכיוון נוסחתי שמרני ומלודי יותר.
במהלך שנות השישים, מיעט אלביס להופיע, וחלה נסיגה משמעותית במכירות תקליטיו ובביקוש להופעותיו.
בשנת 1968 חזר להופיע באולמות מלאים עם שירים חדשים, שהשיבו אותו לחזית הבמה ואף הכתירו אותו כ"מלך הרוק".
ב-1969, הוא שב לראש טבלת המצעדים עם להיטו הידוע "מחשבות חשדניות" (Suspicious Minds).
באותה שנה הוציא את אלבומו "מאלביס בממפיס", שהוקלט באולפן בו התחיל את דרכו המוזיקלית.
אלבום זה, שהכיל להיטים רבים, השיב את אלביס למעמדו במצעדים, בהאזנות ובטבלאות המכירות.
לאחר תקופה זו, חלה שוב דעיכה בקריירה המוזיקלית של אלביס, במהלכה התמכר לתרופות ולאכילה, דבר שהקשה על פעילותו הסדירה.
למרות זאת, ב-1973 הופיע אלביס בהוואי, במופע הראשון ששודר על ידי לוויין בשידור חי מחוף אל חוף, ובו צפו מיליוני בני אדם מחמש יבשות, וזכה ל-50 אחוזי צפייה בטלוויזיה האמריקנית.
במופע זה שר אלביס את להיטיו הגדולים מכל התקופות: "אהבה בוערת", "כלב ציד", "קדחת", "מחשבות חשדניות" ו"טרילוגיה אמריקאית", וכן מספר שירים אותם חידש: "Something" של להקת הביטלס, "Johnny B.
Goode" של צ'אק ברי ו-"My Way" של פרנק סינטרה.
לאחר הופעה זו שב אלביס אל דעת הקהל כ"מלך הרוק'נ'רול".
אך התמכרויותיו הפריעו לקידום הקריירה שלו.
נוסף על היותו זמר, אלביס היה גם שחקן קולנוע.
בשנת 1956, יצא סרטו הראשון "Love Me Tender", ביולי 1957, יצא סרטו השני "אוהב אותך".
הוא שיחק בעשרות סרטים והופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, בהן זו של אד סאליבן אשר במהלכה צפו באלביס כ-60 מיליון איש.
אף על פי שרוב סרטיו לא נחשבו ליצירות מופת, סרטו הדוקומנטרי האחרון "Elvis on tour" שיצא בשנת 1972 (ובו השתתף בעריכה מרטין סקורסזה) זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר".
במהלך שירותו הצבאי בשנת 1959 פגש אלביס את אשתו לעתיד פריסילה בגרמניה, כאשר הייתה בת 14 והוא בן 24. הם נישאו 8 שנים אחר-כך ב-1 במאי 1967 בלאס וגאס, כשלפריסיליה מלאו 22. ביתם היחידה, ליסה מארי פרסלי, נולדה ב-1 בפברואר 1968, נישאה 4 פעמים והביאה לעולם 4 ילדים.
במהלך נישואיהם, ניהל אלביס רומנים רבים המתוארים בפירוט בספרים שנכתבו עליו.
גם אשתו ניהלה רומן, עם חברם המשותף מייק סטון.
הם נפרדו ב-23 בפברואר 1972, הסכימו ביניהם לחלק את המשמורת על ביתם, והתגרשו סופית ב-1973. לאחר הגירושים חלה החמרה במצבו של אלביס, הוא הפך לאדם מבודד, עלה במשקל והשימוש שלו בתרופות גבר.
אלו השפיעו לרעה על בריאותו, מצב רוחו והתנהגותו על הבמה.
הופעתו האחרונה של אלביס נערכה ב-"Market Square Arena" באינדיאנפוליס, ב-26 ביוני 1977. ב-16 באוגוסט אותה שנה נפטר בגיל 42. גופתו נמצאה בחדרו בביתו, "אחוזת גרייסלנד".
מותו נגרם ככל הנראה כתוצאה משימוש מופרז בתרופות הרגעה, להן היה מכור, כאשר החל להופיע בלאס וגאס בתחילת שנות ה-70, והשימוש בהן הוגבר במידה ניכרת בעקבות גירושיו והלחץ הגובר של מסעות ההופעות המתישים.
בעיות בריאותיות נוספות מהן סבל היו לחץ דם גבוה, משקל יתר (הוא שקל כ-115 ק"ג), גלאוקומה.
על פי חוות דעת של נתיחה לאחר המוות וחוות דעת של דוקטורים מומחים לתרופות, סיבת מותו היא שימוש יתר בתרופות הרגעה שנמצאו בדמו בכמות מופרזת אשר הביאו לקריסת מערכת העצבים המרכזית שאחראית בין היתר על הנשימה ודופק לב.
כתוצאה מכך אלביס למעשה מת מכשל נשימתי אשר הוביל למותו.
ראיה לכך היא שצבע הפנים שלו היה כהה כשהוא נמצא ללא רוח חיים - דבר המעיד על חנק.
סיבת מותו שלכאורה נגרמה מהתקף לב היא כיסוי לסיבה האמיתית.
גרסה נוספת טוענת כי, גופתו של אלביס נמצאה בשירותים, כשהמבורגר בידו.
גרסה זו אף זכתה לפרודיה, בקליפ לשיר "Without Me" של הראפר האמריקאי אמינם משנת 2002, בו נראה אלביס יושב בשירותים, מוציא סנדוויץ' מהאסלה ואוכל אותו.
עם היוודע דבר מותו, שידרו תחנות רדיו ברחבי אירופה את שיריו במשך שעות.
היו תחנות ששינו את לוח השידורים הרגיל על מנת לשדר שירים אלו בלווית סיפורים ופרשנויות על הקריירה שלו.
מסע הלוויה החל ביום חמישי (18.8.1977) מחוץ לשערי גרייסלנד.
לעיני כ-80,000 צופים שעמדו בצדי הדרך, הובל ארונו לבית העלמין פורסט היל, מוקף בשומרי ראש, כוחות שיטור וחיילים.
הוא נקבר לצד אימו בטקס פרטי בו נכחו כ-200 בני משפחה, מכרים ומקורבים, וגרושתו – פריסילה פרסלי.
מייד לאחר קבורתו ניסו מעריצים לגנוב את גופתו.
משהבחינו שומרי בית הקברות בנעשה, החליטה המשפחה, בהתייעצות עם השלטונות, להעביר את ארונו לגרייסלנד, ולקברו שם.
בלילות הבאים גדל מספר המעריצים שניסו לקחת לעצמם מאיבריו, אך כאשר חפרו בחלקת הקבר הם גילו להפתעתם קבר ריק.
השמועה על הקבר הריק פשטה מייד ברחבי העולם.
עד שהמשפחה הסבירה את התעלומה, כבר התגבש המיתוס לפיו פרש אלביס לאי בודד, שאותו רכש לשם כך, ושם הוא חי עד עצם היום הזה בזהות בדויה, ואף נוהג להקליט שירים חדשים מדי פעם, מיתוס שאותו מפיצים עדיין מעריצים ואנשים מסוימים.
בעיקר אחרי מותו, נוצר סביב אלביס מעין פולחן אישיות רחב היקף של מעריציו ושמו הונצח בתחומים רבים.
בספר "לא מזיק ברובו" מסדרת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" של דאגלס אדמס אשר יצא ב-1992, מופיע אלביס באחד הברים הממוקם באחת הפלנטות אותן מבקרים גיבורי הספר.
נקרא על שמו העכביש Paradonea presleyi ממשפחת הסרבולניים (הידועים גם כעכבישי קטיפה - כאזכור להופעתו באין ספור ציורי קטיפה שחורה).
בשנת 2022, יצא הסרט הביוגרפי "אלביס" אודותיו.
בשנת 2023, יצאה בשירות הסטרימינג "נטפליקס" סדרת קומדיה בדיונית בשם "מרגל ושמו אלביס" העוקבת אחר קורותיו של האלטר איגו של אלביס שהוא סוכן חשאי.
יוצרי הסדרה הם פריסילה פרסלי (אשתו לשעבר של אלביס), ג'ון אדי, ו-מייק ארנולד.
אופרטור אלביס נקרא על שמו, בשל העובדה שכאשר מסובבים עם כיוון השעון את הסימון הנפוץ שלו, , הוא דומה לרגשון של אלביס פרסלי עם התסרוקת המיוחדת שלו.
מאז 1976 פועל בתחנת דלק בכניסה לנווה אילן פונדק אלביס (נווה אילן), פונדק דרכים ותיק בבעלות אורי יואלי, המוקדש כולו לאלביס פרסלי, תוך קבלת רישיון שימוש בשמו ממשפחתו של אלביס.
שני פסלי ענק של אלביס בגובה ארבעה מטרים נמצאים בכניסה למסעדה, ובתוכה תמונות של אלביס, ספלים, מפיות ממותגות ופסקול המוזיקה משיריו של אלביס, ותפריט ייחודי הכולל את ההמבורגר שאלביס אהב, בהתאמה לקהל הישראלי.
אחד משני הפסלים של אלביס ב'פונדק אלביס' נוצר על ידי הפסל ריצ'רד שילה, שפיסל פסלי חוצות רבים בישראל, היה כתב פלילי בשבועון "העולם הזה", כתב תסריטים לטלוויזיה החינוכית ונהרג בשנת 2012 בתאונה, ברוכבו על אופנוע כבד.
בשנת 1957, בגיל 22, רכש אלביס עבורו ועבור הוריו אחוזה רחבת ידיים המכונה "גרייסלנד" , השוכנת 13 קילומטרים מדרום למרכז העיר ממפיס, תמורת 100 אלף דולרים.
האחוזה מורכבת משתי קומות מגורים המכילות 23 חדרים (בהם שמונה חדרי שינה עם שירותים צמודים), בריכת שחייה, גן מדיטציה (בו נקברו לבסוף אלביס והוריו) ואורוות.
אלביס התגורר באחוזה משנת 1957 עד פטירתו בשנת 1977. תחילה התגורר באחוזה עם הוריו.
לאחר מות אימו ב-1958 אביו נישא ב-1960 לדי סטנלי, והם עברו להתגורר בבית הסמוך לאחוזה.
בעקבות התהילה הרבה לה זכה אלביס, הפך מעונו עם השנים לאחת מהאטרקציות התיירותיות החשובות ביותר בממפיס.
לאחר מותו, פתחה גרושתו פריסילה פרסלי את גרייסלנד למבקרים בשנת 1982, ומאז האחוזה היא אחד המקומות המתוירים ביותר בארצות הברית, ואף נחשבה במשך שנים לאתר השני הכי מתויר בארצות הברית אחרי הבית הלבן.
מדי שנה פוקדים את האתר כחצי מיליון מבקרים, בהם מעריצים רבים של פרסלי.
לפי עדותו של דודן מרוחק של אלביס, אוסקר טקיט, המופיעה בביוגרפיה "גלדיס ואלביס" משנת 1985, סבת-סבתו של אלביס מצד אימו, ננסי ברודין, הייתה יהודייה - כך שלפי ההלכה היהודית, גם אלביס עצמו היה יהודי.
אלביס עצמו תכנן את צורתה של המצבה שהוצבה על קברה המקורי של אימו בבית הקברות פורסט היל, וכלל בה מגן דוד קטן, לצד צלב גדול.
כשהועבר הקבר ב-1977, לאחר מותו, לאחוזת גרייסלנד, הוסר ממנו אותו מגן דוד.
עם זאת, הצהרתו של טקיט אינה נתמכת בראיות חיצוניות, ואלביס לא ראה עצמו כיהודי ואף הועסק בצעירותו כגוי של שבת בבית של שכנו, הרב אלברט פרוכטר.
עם זאת, בשנותיו האחרונות (במיוחד בשנת 77' שנת מותו) ענד תליון "חי", וקיימת הקלטה נדירה שלו מתקופת לאס וגאס, בה הוא שר את השיר היהודי המסורתי "הבה נגילה".
ליאונרד ברנשטיין אמר עליו כי "אלביס חולל את המהפכה התרבותית הגדולה ביותר בתולדות המין האנושי".
אלביס היה המוביל והזרז העיקרי למהפכת הרוק'נרול בשנות החמישים.
מהרגע שבו הופיע בתוכניתו של אד סאליבן בספטמבר 1956, חולל אלביס את תחילתו של עידן חדש במוזיקה, המכונה "עידן הרוק" (Rock era).
הוא היה מהראשונים להשתמש בגיטרות חשמליות ובציוד הגברה.
המוזיקה של אלביס הייתה מורכבת משירים קצרים ופשוטים, מהם שמחים ומהירים שנוגנו בגיטרה חשמלית, כמו "A Little Less Conversation" (שגרסה חדשה שלו הגיעה לראש המצעד הבריטי 25 שנה לאחר מות מבצעו) ו-"Heartbreak Hotel", אך לצידם גם שירים שקטים ועדינים שנוגנו בגיטרה אקוסטית, כמו "Can't Help Falling in Love".
אלבומו הראשון "Elvis Presley" היה אלבום הרוק הראשון שנמכר ביותר ממיליון עותקים.
הוא כלל שירים בסגנון קאנטרי ובלוז בלבוש חדש של מוזיקת רוק.
בנוסף, נתן אלביס לגיטימציה לשירי הבלוז של אומנים שחורים, שלא נכנסו למיינסטרים עד תקופה זו.
הם החלו להישמע בתחנות השידור הממלכתיות שהשמיעו עד אז שירי בלוז בביצוע אומנים לבנים בלבד.
אלביס קדם לביטלס בתופעת ההערצה ההיסטרית לאומן, ועורר זעם רב של גופים כמו הכנסייה (שראתה ברוקנ'רול "המוזיקה של השטן"), ארגונים גזעניים שראו בו אומן "שחור" מדי, והורים מודאגים שכינו אותו "משחית הנוער".
בתקופת "המלחמה הקרה", כאשר גויס לצבא האמריקני ב-1958 והוצב במערב גרמניה, גרמה הצבתו שם לתסיסה כה רבה בקרב הנוער המזרח אירופי, עד ששליט ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב הגדיר אותו בשנת 1959 כ"סמן הבולט ביותר לניוון הקפיטליסטי והבורגני".
אלביס נודע בהופעתו החיצונית הייחודית: בלורית שחורה גדולה, פיאות לחיים ארוכות ומשולשות וחליפה לבנה נוצצת הכוללת "מכנסי צינור".
סגנון לבוש מיוחד זה השפיע על האופנה במשך כעשור לאחר מכן ומזוהה עד היום עם אלביס.
בתרבות הלבוש וההתנהגות, אותה הנחיל, הוא גרם לכך שחברות מסחריות יתייחסו לבני נוער כצרכנים לכל דבר.
כמו כן, נודע אלביס בתנועות הגוף הפרובוקטיביות שלו, אשר הקנו לו את הכינוי "אלביס פלביס" - אלביס אגן הירכיים.
בנוסף, ניכרה השפעתו גם לתחום האומנות, למשל אנדי וורהול יצר קולאז' שלו בחלק מעבודותיו, בהן "שמונה אלביסים" המפורסם.
בסך הכול הוציא אלביס 41 תקליטי אריכי־נגן.
+שנהשם הסרטשם הסרט בשפת המקורהערות1956צלילים בין הערבייםLove Me Tender1957אהבה ועדנהLoving Youגיל המרדותJailhouse Rock1958מלך קריאולKing Creole1960קפה אירופהG.I.
אלביס קוסטלו הוא שם הבמה של דקלן פטריק מקמנוס, זמר, מוזיקאי ויוצר בריטי ממוצא אירי.
שמו המלא הוא דקלן פטריק אלויסיוס מקמנוס אך את השם אלויסיוס הוסיף בשלב מאוחר יותר.
קוסטלו מרבה לשנות את הסגנון המוזיקלי שלו מדי כמה שנים.
למעשה, הוא הספיק להתנסות בכמעט כל ז'אנר מערבי: פאנק, גל חדש, קאנטרי, רגאיי, מוזיקת נשמה, בלדות פופ ועוד.
הדבר שמשותף לרוב אלבומיו הוא השימוש במשחקי מילים והומור מתוחכם בליריקה.
אלביס קוסטלו נולד בפדינגטון שבלונדון, שם התגורר עד גיל 16. בשנת 1971 עבר עם אימו לליברפול, שם הקים את הרכבו הראשון – צמד בשם "ראסטי".
עם סיום לימודיו בתיכון עבר ללונדון, שם הקים להקה בשם "פליפ סיטי" שהייתה פעילה בשנים 1974–1976 וניגנה בעיקר רוק, כמקובל במועדונים הלונדוניים.
בתקופה זו אימץ את שם הבמה די.
Costello), המורכב מראשי התיבות של שמו הפרטי ושם נעוריה של אימו.
לפרנסתו עבד בין השאר כמזין נתונים בחברת קוסמטיקה, שאותה הנציח בשיר "Vanity Factory".
לאחר ניסיונות ממושכים, הצליח לחתום חוזה עם חברת תקליטים עצמאית – "סטיף רקורדס", אז הציע לו אמרגנו לשנות את שמו לאלביס קוסטלו: שילוב שמו הפרטי של אלביס פרסלי עם שם נעוריה של אימו.
בתחילת דרכו שווק קוסטלו בקטגוריית פאנק כיוון שבאותה עת לא הייתה קיימת הקטגוריה גל חדש אליה השתייך בדיעבד.
ב-25 במרץ 1977 הוציא קוסטלו את תקליט הסינגל הראשון שכלל שני שירים: "Less Than Zero" ו-"Radio Sweetheart".
חודשיים מאוחר יותר יצא אלבומו הראשון: "My Aim is True", שעל עטיפתו התנוסס צילום של קוסטלו בתנוחה המזכירה את באדי הולי, כשהוא מרכיב את המשקפיים הגדולים שלימים יהפכו לסימן ההיכר שלו.
האלבום דורג במקום ה-14 ברשימת האלבומים הגדולים בבריטניה ובמקום ה-40 בארצות הברית.
במהלך אותה שנה הקים קוסטלו את להקת הליווי שלו – "האטרקציות" (The Attractions) – שכללה את סטיב נאיב בפסנתר, את ברוס תומאס בגיטרה בס ואת פיט תומאס בתופים.
אז גם התפרסם להיטו הגדול הראשון – "Watching The Detectives".
חברת התקליטים "סטיף רקורדס" שווקה אז רק בבריטניה, לכן הסינגלים והאלבום של קוסטלו הגיעו לארצות הברית רק באמצעות יבוא.
ניסיונו של קוסטלו לשנות את המצב באמצעות בסקינג (Busking) – הופעה חיה מאולתרת אותה ביצע בפתח כינוס של חברת CBS בלונדון – הביא למעצרו.
הדבר לא מנע ממנו לחתום על חוזה בחברת CBS בארצות הברית מספר חודשים לאחר מכן.
בדצמבר 1977 הופיעו אלביס קוסטלו והאטרקציות בתוכנית האירוח "סאטרדיי נייט לייב" במקום להקת הסקס פיסטולס.
לאחר הופעה זו הוחרם קוסטלו מהופעה בתוכנית למשך 12 שנים, כיוון שבמהלך ביצוע השיר עליו הוסכם, הפסיק ועבר לבצע את השיר "רדיו רדיו" אותו רצה לבצע מלכתחילה.
לאחר מסע הופעות עם אמני חברת התקליטים שלו (שהונצח באלבום "Stiff Live"), הקליטה הלהקה את האלבום "(1978) This Year's Model" ממנו ידועים במיוחד השירים "I Don't Want To Go To) Chelsea)" ו-"Pump It Up".
1979 הייתה שנת שיא בקריירה של קוסטלו, עם הוצאת האלבום "Armed Forces".
האלבום והסינגל "Oliver's Army" דורגו במקום השני בבריטניה.
באותה שנה הפיק קוסטלו אלבום ללהקת הסקא "הספשלז".
על הצלחתו בבריטניה העיבה תקרית שאירעה במהלך ויכוח עם הזמרים סטפן סטילס ובוני ברמלט, במהלכו כינה קוסטלו השיכור את ריי צ'ארלס וג'יימס בראון "כושונים" (nigger).
התקרית התפרסמה בעיתונות ופגעה קשות בקריירה של אלביס קוסטלו בארצות הברית למשך שנים רבות.
אלבומו הראשון של קוסטלו בשנות ה-80, (1980) "!!Get Happy", היה המוצלח ביותר מבין נסיונותיו הרבים בסגנונות מוזיקליים שונים.
הוא התאפיין בשיריו הקצרים (20 שירים ב-50 דקות) ובמשחקי המילים האופייניים לקוסטלו.
האלבום הבא, (1981) "Trust", התאפיין בצליל יותר פופי וסגנון אקלקטי.
הוא לא זכה להצלחה גדולה והיה הראשון מאז אלבום הבכורה שלו שלא הניב אף להיט.
בעקבות האכזבה מהאלבום, נסע קוסטלו לבדו לנשוויל והקליט אלבום גרסאות כיסוי לשירי קאנטרי בשם (1981) "Almost Blue".
האלבום גרר תגובות מעורבות מצד המבקרים, אך הצליח להחדיר להיט אחד למצעד הסינגלים הבריטי.
אלבומו הבא, (1982)"Imperial Bedroom", נשא גוון בארוקי אפל יותר, זכה לשבחי המבקרים אך מאידך לא הניב אף להיט.
באלבומו השמיני, (1983) Punch the Clock, שוב שינה קוסטלו סגנון לפופ-סול וצרף ללהקת הליווי הקבועה שלו גם זמרות ליווי וכלי נשיפה.
השיר "Everyday I Write the Book" מאלבום זה הפך ללהיט עולמי גם הודות לקליפ המלווה אותו, אשר הציג כפילים של הנסיכה דיאנה ושל הנסיך צ'ארלס בעת מריבה.
באלבום זה מביע קוסטלו לראשונה מחאה פוליטית: בשיר "Shipbuilding" הוא מבקר את ההתעצמות הצבאית של בריטניה ובשיר "Pills and Soap" שהוציא בשם בדוי מתח ביקורת על התאצ'ריזם.
חילוקי דעות ומתיחות בלהקת האטרקציות הביאו להודעת קוסטלו על פרישה, אך לא לפני הוצאת האלבום התשיעי, (1984) "Goodbye Cruel World".
על אף שאלבום זה נחשב לפחות מוצלח באלבומיו ואף הוגדר על ידי קוסטלו כטעות, עדיין הצליח להניב שני להיטים: "The Comedians" ו-"The Only Flame in Town".
באותה עת יצאו בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה אלבומי אוסף של קוסטלו.
ב-1985 השתתף קוסטלו בקונצרט ההתרמה לייב-אייד והפיק את האלבום "Rum, Sodomy and the Lash" של להקת הפוגס.
כך פגש את אשתו השנייה, הבסיסטית של הלהקה קייט אוריירדן.
ב-1986 עבד קוסטלו בארצות-הברית על האלבום "King of America".
האלבום היה שיתוף פעולה עם חברו טי בון ברנט ולהקה המורכבת ממלווים של אלביס פרסלי וחלק מחברי האטרקציות, והתאפיין בשימוש בגיטרה אקוסטית וסגנון קאנטרי.
באותה עת חזר קוסטלו להשתמש בשמו המקורי, דקלן מקמנוס, בתוספת השם "אלויסיוס".
מאוחר יותר אותה שנה חזר קוסטלו להקליט באולפן עם להקתו את האלבום "Blood and Chocolate" החוזר לצליל אלבומו השני (This Year's Model).
האלבום הניב להיט אחד בלבד, "I Want You", אך להיט זה מושמע מאז בכל קונצרט של קוסטלו.
ב-1989 חתם קוסטלו על חוזה חדש עם האחים וורנר והוציא את אלבום הפופ שלו, "Spike".
השיר "ורוניקה" מהאלבום הפך לסינגל הנמכר ביותר שלו בארצות הברית ודורג בין עשרת הגדולים.
הוא השתתף בהלחנה ובהפקה של הפסקול למיני-סדרה בריטית, G.B.H, וחלק יחד עם שותפו לכתיבה ולהפקה את פרס באפט"א לטלוויזיה), למוזיקה הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה.
קוסטלו התנסה במוזיקה קלאסית עם הרכבים שונים, אך חזר לרוק וללהקת האטרקציות בהקלטת האלבום (1994) "Brutal Youth".
שנה מאוחר יותר יצא, "Kojak Variety", אלבום שירים שהוקלטו חמש שנים קודם לכן.
ב-1996 יצא "All This Useless Beauty", אלבום שירים שקוסטלו כתב לאמנים אחרים.
קוסטלו יצא למסע הופעות במועדונים רק בליווי נאיב בפסנתר ובסוף השנה יצאו קוסטלו והאטרקציות למסע ההופעות האחרון שלהם יחדיו.
בהתאם למחויבות החוזית שלו עם האחים וורנר, הוציא קוסטלו ב-1997 את האלבום "Extreme Honey" עם מיטב להיטיו ושיר חדש בשם "The Bridge I Burned".
הוא הוציא גם הקלטת הופעה חיה של גרסאות כיסוי ושירים מקוריים.
באותן שנים שיתף קוסטלו פעולה עם המוזיקאי ברט בכרך וב-1998 הוציאו את אלבומם המשותף "Painted From Memory".
יחד חידשו וביצעו את שירו של בכרך "I'll Never Fall in Love Again" לצורך פסקול הסרט "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי".
ב-1999 ביצע קוסטלו גרסת כיסוי לשיר "היא" (She) מ-1974 של שארל אזנבור לפסקול הסרט "נוטינג היל".
הוא גם הופיע בחגיגת חצי יובל לתוכנית "סאטרדי נייט לייב" ושיחזר בה את החלפת השיר שביצע בהופעתו הראשונה בתוכנית.
ב-2001 כתב קוסטלו מוזיקה לבלט חדש.
שנה מאוחר יותר הוציא את האלבום "When I Was Cruel" באיילנד רקורדס, ופתח במסע הופעות עם להקת הליווי החדשה שלו – "האימפוסטרס" (Imposters), שהורכבה למעשה מחברי להקת האטרקציות בתוספת בסיסט חדש.
במרץ 2003 נכנסו אלביס קוסטלו והאטרקציות להיכל התהילה של הרוק (Rock and Roll Hall of Fame).
בספטמבר הוציא את אלבומו "North" אשר הושפע מגירושיו ומהתאהבותו באשתו לעתיד, הזמרת הקנדית דיאנה קרול.
ב-2004 היה קוסטלו מועמד לאוסקר על השיר "Scarlet Tide" מפסקול הסרט "קולד מאונטיין", והשתתף עם אשתו בכתיבת אלבומה "The Girl in the Other Room".
באותה שנה עיבד לתזמורת בלט איטלקי בשם "Il Sogno" המבוסס על חלום ליל קיץ של שקספיר.
אלבומו החדש שיצא באותה שנה – "The Delivery Man" – משלב בלוז קאנטרי ופולק וזכה לתשבחות מהמבקרים.
ב-2005 יצא תקליטור עם שישה שירי ג'אז ושני שירים מקוריים שביצע עם הפסנתרנית מאריין מקפרטלנד.
במאי 2010 ביטל קוסטלו את שתי הופעותיו בישראל, שהיו מתוכננות להתקיים בחודשים יוני ויולי אותה שנה.
קוסטלו פרסם באתרו הרשמי מכתב בו הוא מסביר שזה צעד פוליטי כחלק מהחרם על ישראל, והוא נאלץ לנקוט כך בשל הסבל שמסבה מדינת ישראל לפלסטינים חפים מפשע.
ב-2013 יצא אלבומו "Wise Up Ghost", בשיתוף עם להקת הרוטס (The Roots).
קוסטלו נישא שלוש פעמים: ב-1974 נישא למרי בורגויין, ממנה נפרד ב-1984. לזוג נולד בן – מתיו.
ב-1986 נישא לקייט אוריירדן, הבסיסטית של הפוגס, ממנה נפרד בסוף 2002. ב-2003 נישא לזמרת דיאנה קרול, וב-6 בדצמבר 2006 נולדו לזוג תאומים.
ביולי 2018 חשף לראשונה כי סבל מגידול סרטני אגרסיבי ועבר בהצלחה ניתוח להסרתו.
אלביסטן (בטורקית: Elbistan; בערבית: البستان, תעתיק מדויק: אלבסתאן) היא עיר בנפת קהרמאנמרש במחוז הים התיכון שבדרום טורקיה.
לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 127,755 תושבים.
בעיר מתגוררת אוכלוסייה מעורבת של טורקים, וכורדים אשר היגרו אליה בראשית המאה ה-21 מרחבי אירופה והעלו את רמת החיים בעיר, במידה ניכרת.
אלביסטן ממוקמת על דרך המשי הישנה.
בשנת 1097 בעת מסע הצלב הראשון, נכבשה העיר על ידי הצלבנים ונכבשה מחדש על ידי הסלג'וקים בשנת 1105. ב, העיר הייתה בשליטת סולטנות רום.
ב-15 באפריל 1277, הממלוכים בהנהגת ביברס, חשו לעזרת סולטנות רום הדועכת וניצחו בקרב מכריע את המונגולים שתקפו ללא הרף את הסולטנות.
העיר נכבשה בשנת 1512, על ידי סלים הראשון וסופחה ל.
סמוך לעיר קיים מרבץ גדול של ליגניט ושתי תחנות כוח גדולות המשתמשות במחצב להפעלתן.
תושבי העיר מתפרנסים בעיקר מחקלאות וסחר חליפין של צאן, בקר וסוסים, אם כי באזור מתוכנן פארק תעשייתי, הכולל גם מכללות ללימודי מקצוע.
מקורות נהר הג'ייהאן, מצויים בסמיכות לעיר ומימיו משמשים להשקיה חקלאית באזור.
אלביס פרקינס הוא זמר ומוזיקאי אמריקאי הפועל בעיקר בז'אנר הפולק-רוק.
המוזיקה שלו מתאפיינת במנעד רחב ואקלקטי של השפעות ושימוש בתזמורים מורכבים ומלודיים.
אלביס פרקינס נולד ב-1976. הוריו הם השחקן אנתוני פרקינס (כיכב בסרט "פסיכו") והצלמת ברי ברנסון.
הוא גדל בניו יורק סיטי עם אחיו הגדול, אוז פרקינס.
הוא נקרא אלביס על שם אלביס פרסלי, שכן אביו העריץ את הזמר.
אביו נפטר מאיידס כשאלביס היה בן 16.
בגיל צעיר החל פרקינס לעסוק במוזיקה.
בראשית הדרך למד לנגן בסקסופון ומאוחר יותר החל לנגן על גיטרה.
הוא למד גיטרה אצל פרסקוט נילס, שהיה הבסיסט להקת "The Knack", והחל לכתוב שירים ולהלחין.
אמו של פרקינס נהרגה באסון התאומים כשהייתה על טיסה 11 של אמריקן איירליינס.
אלבומו הראשון של פרקינס, "Ash Wednesday", שיצא ב-2007, הושפע מאוד מאירוע זה.
ב-10 במרץ 2009 הוציא פרקינס עם להקתו החדשה, "Elvis Perkins in Dearland", את אלבומו השני, הנושא את שם הלהקה.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024פרטיטורה מקורית – סרט אימה/מותחן"לונגלגס"
אלבינאס ז'וקאוסקאס (בליטאית: Albinas Žukauskas; 25 בינואר 1912 – 10 באוגוסט 1987) הוא משורר, פרוזאי, עיתונאי, עורך ומתרגם ליטאי.
אלבינאס ז'וקאוסקאס נולד במשפחת איכרים ליטאים בכפר בובלה (בובליאי), על יד סייני, באזור פודלסיה בפולין, אז "ארץ הווילסה" באימפריה הרוסית, קרוב לגבול הנוכחי בין פולין ובין ליטא.
את לימודי התיכון סיים בגימנסיה הליטאית "ויטאוטאס הגדול" בווילנה, אז בפולין, ובין השנים
1935–1939 למד משפטים ועיתונאות באוניברסיטת וילנה ובבית הספר לעיתונאות בוורשה.
בין השנים 1940–1941 ערך עת העיתון Vilniaus balsą ("קולה של וילנה").
בין השנים 1948–1953 היה עורך ראשי של ההוצאה לאור הליטאית לספרות "ו.א.ג.א.", ובין השנים 1953–1959 עבד כעורך באולפני הקולנוע בווילנה וניהל את מחלקת התסריטים.
בין השנים 1965–1972 ניהל את הקרן הליטאית לספרות.
אלבינאס ז'וקאוסקאס החל לפרסם שירים בשנת 1928. בשנת 1938 הוא פרסם ספר שירים ראשון שכלל איורים של ולאדס דרמה.
בשנים 1971–1973 ז'וקאוסקאס נמנה עם אותם המשוררים אשר הצליחו לפרסם שירים שכבר פרצו את מחסומי הריאליזם הסוציאליסטי ששלט בכיפה עד אז בליטא תחת השלטון הסובייטי.
ז'וקאוסקאס בלט גם בהעברת כמה מהאגדות הליטאיות לשפת השירה.
חתן פסטיבל "אביב השירה" – 1974 בשביל קובץ השירים Sangrąžos
אלבינה לוסי שרלוט אוסיפוביץ ון אקן .
הייתה שחיינית אמריקאית ממוצא ליטאי ובלארוסי.
אלופה אולימפית (אמסטרדם 1928) בעלת שתי מדליות זהב ושיאנית עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
בתחרות שחייה שנערכה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה ב-25 באוגוסט 1929 קבעה אוסיפוביץ במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:09.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן השבועיים של גרטי (1:09.8 דקות), שיא זה החזיק מעמד 7 חודשים ונישבר על ידי הלן מדיסון מארצות הברית (1:08.0 דקות).
אוסיפוביץ בוגרת של פמברוק קולג' (קולג' לנשים), באוניברסיטת בראון אשר ממוקמת בפרובידנס, רוד איילנד, שם שיחקה הוקי שדה והמשיכה לשחות כתחביב.
היא התחתנה עם כוכב הכדורסל של המכללה בה למדה, הריסון ון אקן.
בשנת 1986 זכתה אוסיפוביץ להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אלבינה, דוניה וקטינקא, חברה קבלנית לבניין בירושלים, הייתה שותפות שהתקיימה מ-1928 ועד 1948 בירושלים והקימה כמה ממבני הציבור הידועים בעיר.
החברה עסקה גם בבניין מחוץ לתחומי ירושלים.
מנהל החברה ובעל השליטה היה איש העסקים הערבי-נוצרי ג'וזף פסקל אלבינה אליו חברו מהנדסי הבניין ברוך קטינקא וטוביה דוניה (גיסו של חיים ויצמן).
מן המבנים הנודעים שהקימו ימק"א ירושלים (1926–1933), בניין הדואר המרכזי (1938) ומלון פאלאס (1928-1929) שנבנה בממילא לעצירת התפתחות השכונות היהודיות בעיר, בשירותו של המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני ואת ביתו של המופתי בשכונת שייח' ג'ראח.
כשפורסם המכרז להקמת מלון פאלאס רצו קטינקא ודוניה להגיש הצעה.
עם זאת הם חששו שעובדת היותם יהודים תמנע מהם לזכות בו.
לשם כך חברו לקבלן ערבי נוצרי ירושלמי בשם ס.
עוואד כדי להחליש מעט את נראות היהודי של חברת הבנייה שלהם ועוואד נרשם כשותף במקום אלבינה (שהמשיך להיות בעל השליטה בחברה).
בעיצומו של המרד הערבי הגדול ניהלו את הקמת שדה התעופה הבינלאומי בלוד, שהוקם בעבודה משותפת של כשש מאות עובדים יהודים, נוצרים ומוסלמים.
על אף שדוניה נהרג ב-1938 השאירו השותפים את שמו בשם החברה.
אלבין מלישיאק (בפולנית: Albin Małysiak; 1917, קוקון – 2011, קרקוב) היה בישוף פולני קתולי וחסיד אומות העולם.
מלישיאק סיים בשנת 1936 את לימודיו במכון התאולוגי המיסיונרי של קרקוב (Instytut Teologiczny Księży Misjonarzy) והצטרף לקהילת המיסיון - קהילה קתולית שפעלה בפולין ובליטא.
עקב פלישת גרמניה לפולין בשנת 1939 התעכבה הסמכתו לכהונת כומר, ובמאי 1941 הוסמך והחל להיות כומר בקרקוב.
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה היו הכומר מלישיאק והנזירה ברוניסלבה וילמסקה (Bronisława Wilemska) מנהליו של בית אבות שבו חיו גם בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית.
במעון זה שכנו גם חמישה יהודים.
מלישיאק ווילמסקה סיפקו ליהודים אלה מסמכי זהות מזויפים, מזון וביגוד.
את פעילותם להצלת יהודים נימק האב מלישיאק בנימוקים הומניטריים ודתיים.
באביב 1944 נעצרו כל דיירי בית האבות וכל העובדים בו, וגורשו על ידי הגרמנים לשצ'אבניקה שבמחוז נובי סונץ' בדרום פולין.
חמישה היהודים בעלי תעודות הזהות המזויפות היו גם הם בין המגורשים, אך איש מבין דיירי בית האבות, אנשי הצוות המגורשים וכן תושבי שצ'אבניקה שידעו על היהודים המוסווים לא הסגירו אותם.
זאת למרות שבשכונה שבה התגוררו המגורשים הייתה גם תחנת משטרה גרמנית.
לאחר המלחמה היה מלישיאק כומר בטרנוב.
הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטה היגלונית והוכר בתור דוקטור לתאולוגיה.
הוא ניהל מספר מוסדות תאולוגיים בקרקוב והיה ראש כנסיית מרי (Parafia Najświętszej Maryi Panny z Lourdes w Krakowie) בקרקוב וכן הבישוף של קרקוב - תפקיד אליו הוסמך על ידי יוחנן פאולוס השני.
מלישיאק פרש מכהונתו בשנת 1993.
בשנת 1993 הכיר יד ושם במלישיאק בתור חסיד אומות העולם.
כעבור שנתיים הכיר יד ושם בנזירה ברוניסלבה וילמסקה בתור חסידת אומות העולם.
אלביציה צהובה (שם מדעי: Albizia lebbeck) היא עץ נשיר רחב עלים ממשפחת הקטניות.
כיום הוא משויך לשבט המימוסיים (Mimoseae) בתת-המשפחה הקסאלפיניים (Caesalpinioideae).
העץ מגיע לגובה של 15 עד 20 מטרים, בעל נוף רחב וצמרת צפופה.
פרחיו לבנבנים צהבהבים, ריחניים ובולטים באביב, והם ערוכים בתפרחות כדוריות ופרחים מרובות אבקנים.
תפוצתו הטבעית משתרעת בתת-היבשת ההודית ומשם מזרחה עד מיאנמר.
זהו עץ נוי שכיח בארצות טרופיות רבות, אך בישראל נחשב פחות אהוב בשל נשירה מרובה של פרחיו, עליו ופירותיו.
תפוצתה הטבעית של אלביציה צהובה משתרעת בתת-היבשת ההודית (פקיסטן, הודו, נפאל, בנגלדש, סרי לנקה) ומשם מזרחה עד מיאנמר; היא גדלה גם באיי אנדמן ובהימלאיה המערביים והמזרחיים.
העץ הוכנס גם לישראל, אך איננו אהוב במיוחד בשל נשירת עליו, פרחיו ולאחר מכן פירותיו.
כעץ נוי וצל הוא הוחדר למדינות רבות באזורים טרופיים, סובטרופיים ובעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתיים, בכל היבשות.
באפריקה הוא נפוץ ממאלי וסנגל במערב ועד אתיופיה וסומליה במזרח, וכן בדרום היבשת (טנזניה, מוזמביק, זימבבואה, זמביה).
באמריקה הוא מצוי ברבות ממדינות מרכז אמריקה, באיים הקריביים, בצפון אמריקה (פלורידה, טקסס, קליפורניה) ובדרום אמריקה הטרופית.
באסיה הוא גדל מאפגניסטן, איראן, עיראק, ערב הסעודית ותימן מזרחה דרך הודו, סין הדרומית ודרום-מזרח אסיה, וכן באוסטרליה ובאיי האוקיינוס השקט.
מקור הזרעים של אלביציה צהובה בישראל
במאה ה-19 וה-20 הועברה האלביציה על ידי הבריטים לאזורים טרופיים וסובטרופיים רבים ברחבי האימפריה לשם ניסויי ייעור ונטיעה כעץ נוי וצל.
אלביציה צהובה הובאה לארץ ישראל בתקופת השלטון הבריטי במסגרת ניסיונות לאקלום עצים אקזוטיים לייעור ולנטיעה בגינות ציבוריות ובצדי דרכים.
לפי ספר ניסיונות לאקלום עצים אקזוטיים בארץ ישראל בתקופת השלטון הבריטי, הזרעים הובאו ממושבת טנגנייקה (כיום טנזניה), והאקלום הצליח.
לפיכך ייתכן שהעצים שניטעו בארץ משתייכים לצורה מזרח-אפריקאית מוצלחת של המין, המתאפיינת בעלעלים דו-גוניים, חסרי חוד, ותרמילים רחבים ודקים יותר — כפי שנצפה גם בעצים הגדלים בישראל..
העץ ניטע בישראל כעץ נוי וצל, אך איננו אהוב במיוחד בשל נשירה מרובה של פרחיו, עליו ופירותיו.
מאפייניה המורפולוגיים של אלביציה צהובה משתנים במידת-מה בין אוכלוסיות שונות ברחבי תפוצתה, בהתאם לאזור הגידול — מאזורי יערות טרופיים לחים ועד לאזורים טרופיים יבשים עונתיים וסוב-טרופיים.
לסקירה כללית של מאפייני הסוג ראו גם את פרק מורפולוגיה בערך אלביציה.
באזורים פתוחים הוא מתפתח לעיתים לעץ גזעים מספר ובעל נוף רחב או מעוגל, שגובהו לרוב 8 עד 15 מטר ובבתי גידול טבעיים עשוי להגיע לגובה של עד 30 מטר, ורוחבו עשוי להגיע ל-30 מטר, עם הסתעפויות נמוכות.
לעיתים מתפתח נצרים משורשים, ומגדם גזע שנכרת הוא מתחדש בצפיפות רבה.
מערכת השורשים רחבה ורדודה, ותורמת ליציבות העץ וליכולתו לייצב קרקע קלה או מדרונות רדודים.
קליפת הגזע מחוספסת, בצבע חום בהיר עד אפור ולעיתים כהה יותר בעצים ותיקים; היא נסדקת ללוחות מלבניים או מתקלפת בשכבות דקות.
הגבעולים גליליים עם פיאות, ירקרקים ומנוקדים, מכוסים שערות פלומתיות עדינות או שעירים כשהם צעירים, אך עם הזמן נעשים חומים-אפורים.
על ענפים צעירים נראות עדשתיות לבנות או בהירות שבולטות לעין.
העלים מסורגים, מנוצים פעמיים, ומסתיימים בזוג סעיפים; כל סעיף מסתיים בזוג עלעלים.
הלוואים קיימים אך נושרים בשלב מוקדם ואינם קוצניים.
הפטוטרת ברורה, ולעיתים קרובות מצויות בלוטות צוף "חוצני לפרח" על הפטוטרת, על ציר העלה ועל הסעיפים.
הסעיפים ערוכים בזוגות נגדיים וכן העלעלים על הסעיפים.
העלים באורך 6 עד 24 ס"מ; הלוואים באורך 2 עד 4 מ"מ; הפטוטרת באורך 6 עד 7 ס"מ, ולעיתים רחוקות עד 9.5 ס"מ, בעלת פאות לאורכה או חריצים, ולעיתים שעירה; בלוטת הצוף עגולה בקירוב וממוקמת סמוך לבסיס הפטוטרת.
העלים מנוצים פעמיים, בני שניים או שלושה זוגות סעיפים שאורכם 7 עד 14 ס"מ, ובלוטת צוף נוספת מצויה בין הזוג העליון.
כל סעיף נושא חמישה עד שבעה זוגות עלעלים; העלעלים תמימים, מוארכים עד דמויי ביצה, באורך 2 עד 4 ס"מ, ולעיתים רחוקות עד 5 ס"מ; הם אחידים בצבעם (אין הבדל ניכר בין שני צדיהם), והעירוק מנוצה עד כפני; העורק הראשי כמעט במרכז, הבסיס מחודד, והקודקוד מעוגל ובעל חוד קצר.
באוכלוסיות מסוימות העלעלים בלתי-סימטריים, והעורק הראשי קרוב לשפה התחתונה.
הטרפים לרוב קירחים, לעיתים שקופים למחצה, אך בצדם התחתון עשויות להימצא שערות פלומתיות דלילות; הזוג העליון של העלעלים דומים בצורתם.
באוכלוסיות שמקורן באפריקה ובאוסטרליה, כמו בישראל, נצפו לעיתים עלעלים דו-גוניים וחסרי חוד, וכן הבדלים דקים בגודל ובמרקם העלה.
פרחים ותפרחות — כמו בשאר בני תת-המשפחה לשעבר המימוסיים (Mimosoideae), הפרחים זעירים, דו-מיניים, בעלי סימטריה רדיאלית ועלי עטיף כפולים.
עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ויוצרים צינור כותרת זעיר.
הפרחים ערוכים בתפרחות כדוריות או דמויות שיבולת, שבהן פרחים רבים וצפופים.
האבקנים מרובים, ארוכים ובולטים מאוד מחוץ לכותרת הקטנה, והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בפרח; הזירים מפורדים או מאוחים רק בבסיסם ויוצרים צינור אבקנים קצר.
השחלה עילית ומורכבת מעלה שחלה אחד.
באלביציה עצמה הפרחים דו-צורתיים — הפרחים המרכזיים יושבים וגדולים מן ההיקפיים, ובכל דור (גביע, כותרת, אבקנים ועלי שחלה) יש 5, 7 או 8 איברים.
בפרחים ההיקפיים בכל דור יש לרוב חמישה איברים.
עוקצי התפרחות פלומתיים, באורך 7 עד 8 ס"מ; חפיות התפרחת סרגליות, באורך 3 מ"מ.
הקרקפות חיקיות, שתיים עד שלוש בכל מפרק, ולעיתים רחוקות אחת; כל קרקפת נושאת 30 עד 40 פרחים.
ציר התפרחת שעיר, וחפיות הפרחים סרגליות, באורך 2 מ"מ.
עוקצי הפרחים, למעט אלה של הפרחים המרכזיים, באורך 1.5 עד 4.5 מ"מ.
הגביע צינורי, באורך 3 עד 6 מ"מ, בעל 5 או 6 אונות, מכוסה שערות קצרות.
הכותרת דמוית פעמון, באורך 4 עד 10 מ"מ, בעלת 4 או 5 אונות, קירחת ברובה למעט האונות.
האבקנים לבנים, מרובים ומספרם כ-30; אורכם 15 עד 30 מ"מ, והם מאוחים בבסיסם לצינור באורך עד 4 מ"מ.
צבעם לבן עד קרם, קצותיהם ירקרקים, והם מצהיבים עם הגיל.
הפרחים המרכזיים של הקרקפת יושבים (חסרי עוקץ); הגביע באורך עד 5.5 מ"מ, בעל 5 אונות שעירות; הכותרת דמוית פעמון, באורך 10 עד 11 מ"מ, בעלת חמש אונות; האבקנים 20 עד 30 במספרם, באורך עד 23 מ"מ, והם מאוחים בבסיסם לצינור באורך עד 10 מ"מ.
בשטח ניתן לזהות את הפרחים המרכזיים בכך שהם גדולים יותר, חסרי עוקץ, וצינור האבקנים שלהם ארוך יותר משל הפרחים ההיקפיים.
התרמילים יושבים (חסרי עוקץ פרי) אך תלויים על עוקץ תפרחת ארוך, והוא שנושא אותם.
הם שטוחים, קירחים ועוריים, בצבע חום-צהבהב בהיר.
שוליהם ישרים או מוצרים קלות בין הזרעים; הבסיס מעוגל והקודקוד מחודד ומסתיים במקור באורך כ-10 מ"מ.
פני התרמיל מתקרחים בהבשלה; ברובם נפתחים לאורך תפר אחד בלבד, אך לעיתים אינם נפתחים כלל.
קשוות התרמיל גליות, כפופות לסירוגין מטה או בולטות מעל מקום הזרעים.
בכל תרמיל מצויים 4 עד 11 זרעים,
הזרעים חומים, פחוסים ובעלי צורה אליפסית מוארכת, באורך 7 עד 8 מ"מ ולעיתים רחוקות עד 12 מ"מ, וברוחב 7 עד 9 מ"מ.
על קליפת הזרע ניכר סימן אופייני — פליאורוגרם פתוח, חריץ או קו בצורת U.
הזרעים חסרי אריל (תוספת זרעים) ואנדוספרם.
מספר הכרומוזומים: 2n = 26.
מספוא - עץ מקבע חנקן, שהוצע כחלופה למין Leucaena leucocephala לגידול על קרקעות חומציות יותר, במיוחד לאחר התפשטות כנימת הלוקנה (Heteropsylla cubana).
עם זאת, עד כה לא אומץ בקנה מידה מסחרי נרחב.
התרמילים מכילים ספונין (saponin), ולכן כבשים אינן אוכלות מהם בכמות גדולה, אף שבקר ניזון מהם ברצון.
סביבה ושימור קרקע - למרות שעליו נושרים בחורף, העץ מספק צל רב-ערך בתקופת הקיץ החם.
מערכת שורשים רחבה ורדודה מעניקה לו יכולת גבוהה לייצוב הקרקע, והוא מתאים לשימור קרקע ולמניעת סחיפה; מומלץ לשיקום קרקעות סחופות.
העלווה עמידה במידה מסוימת לרסס מלוח, ולכן אלביציה צהובה משמש גם לייצוב קרקעות רגישות באזורים חופיים.
בנוסף, הוא מסייע בשיקום קרקעות מידלדלות בזכות קיבוע חנקן ומחזור חומרי הזנה באמצעות נשירת העלים.
שימושים נוספים - חלקים שונים של העץ משמשים ברפואה העממית לטיפול במחלות שונות.
הוא משמש כעץ נוי ובשדרות, ולעיתים כעץ צל במטעי קפה, קקאו ותה.
בקליפת הגזע יש ספונינים וטאנינים, המשמשים בהתאמה להכנת סבון ולעיבוד עורות.
אלביציה צהובה מספק עץ קשה איכותי (לרהיטים, פורניר ובנייה), עץ להסקה ופחמים, וכן צוף ואבקה לדבורי דבש.
קליפתו שימשה גם כרעל לדיג.
אתנובוטניקה - אלביציה גורם לעפיצות.
בתרבויות מסוימות הוא שימש גם לטיפול בשחין, שיעול, טיפולי בבעיות עיניים, שפעת, דלקת חניכיים וגידולים בבטן, הקליפה משמשת לטיפול בדלקות, מידע זה הושג באמצעות רשומות אתנובוטניים, אשר התייחסו לאופן שבו עמים שונים השתמשו בצמח, אך אין כל ביסוס מדעי או רפואי לממצאים.
בתרבות טמילית עתיקה עוצבו הפרחים של העץ ככתר לברך חיילים מנצחים.
לסיכום, השימושים של העץ הם גינון סביבתי, מספוא, רפואה ועץ לבנייה והצללה, העץ המשמש לבנייה הוא בעל צפיפות של 0.55-0.66 גרם/ס"מ3 ומעלה.
דרישות קרקע - העץ גדל בטבע בקרקעות המכסות סלעי בזלת, בין גושי אבן חול ובחשיפות בזלתיות על מדרונות מתפוררים.
הוא מצוי גם במקומות לחים לאורך נחלים ובדיונות מיוצבות או במדרגות מאובנות מעל קו החוף.
אף שהוא מעדיף קרקעות מנוקזות היטב ובפוריות בינונית עד גבוהה, הוא מסוגל לגדול גם בקרקעות דלות, אך אינו מותאם לקרקעות כבדות או מוצפות מים.
הוא סובל טווח רחב של חומציות, מחומצי ועד בסיסי, וגם רמות מליחות מתונות.
לחות - מקורו ככל הנראה באזורים שבהם כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,300 עד 1,500 מ"מ, עם חורף יבש מאוד, אך הוא מצליח לגדול באזורים שבהם המשקעים נעים בין 400 ל-2,500 מ"מ לשנה, ואף שורד באזורים צחיחים יחסית שבהם יורדים רק 300 עד 400 מ"מ גשם בשנה.
טמפרטורה - בארצות מוצאו הוא מצוי בעמקי ההימלאיה עד גובה 1,600 מטר, אך גודל בהצלחה גם עד 2,150 מטר (במדינת קרטרו, מקסיקו, 21° צפון), שבה הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 18.7 °C.
הוא גדל היטב גם סמוך לפני הים באזור הטרופי (דר א-סלאם, טנזניה, 6°48' דרום) שם הממוצע השנתי הוא 25.6 °C.
צמרות העצים הצעירים נפגעות מכפור, אך הצמחים מתחדשים מהבסיס עם בוא מזג האוויר החמים.
בדרום-מזרח קווינסלנד (אוסטרליה) הצליח לגדול גם באזור שבו יש למעלה מ-12 לילות קרה בשנה, אחדים מהם קשים (עד -4 °C).
אור - העץ מצוי ביערות נשירים וחצי נשירים של אזור המונסון, וכן במגוון בתי גידול בטרופים הלחים ובאזורים הסובטרופיים והצחיחים למחצה.
כדי לזהות את העץ כאלביציה בכלל, ובפרט כאלביציה צהובה, יש לוודא שמתקיימים בו ארבעה מאפיינים עיקריים:
העלים מסורגים, מנוצים פעמיים, וכל סעיף נושא עלעלים רבים ומסתיים בזוג עלעלים.
התפרחות כדוריות או חצי-כדוריות, אינן דחוסות וקומפקטיות (בניגוד לשיטה), ובנויות מפרחים זעירים שאבקניהם ארוכים ובולטים; התפרחת כולה משמשת איבר המשיכה הדקורטיבי.
הפרי תרמיל שטוח וישר, ששוליו ישרים או מוצרים מעט באזור הזרעים.
בישראל דומה אלביציה לסוג קליאנדרה (Calliandra), ולכן יש לוודא שהתרמיל ישר, דמוי סרגל וללא מחיצות רוחב, והוא נפתח באיחור או אינו נפתח כלל על העץ.
לעומת זאת, בקליאנדרה התרמיל מעובה בשוליו ונפתח בעודו על העץ.
כאשר אין פירות זמינים, ניתן להבחין ביניהן לפי העלים: באלביציה מצויות בלוטות צוף על הפטוטרת ועל ציר העלה, ואילו בקליאנדרה הבלוטות חסרות, והלוואים לרוב משתיירים.
בישראל דומה האלביציה לסוג קליאנדרה (Calliandra), ולכן יש לוודא שהתרמיל ישר, דמוי סרגל וללא מחיצות רוחב, והוא נפתח באיחור או אינו נפתח כלל על העץ.
אלביציה צהובה נבדלת ממיני מאלביציה ורודה בצבע תפרחותיה — צהוב, בעוד שבאלביציה ורודה צבע התפרחות ורוד בוהק.
אלבין אקדל (בשוודית: Albin Ekdal; נולד ב-28 ביולי 1989 בסטוקהולם שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
אקדל שיחק כנער במועדון השוודי ברומאפויקארנה, ובשנת 2007 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת העל השוודית.
כבר אז הוא נודע ביכולתו לשחק במגוון עמדות בקישור, בעיקר במרכז ובצד ימין.
בעונת 2007 אקדל ירד ליגה עם בורמאפויקארנה, אך השאיר רושם טוב מאוד ועורר עניין בקרב מועדונים גדולים.
במאי 2008 חתם אקדל ביובנטוס מהסרייה א' על חוזה לארבע עונות, ודחה הצעות מאינטר מילאנו ומצ'לסי.
את הבכורה שלו בסרייה א' ערך אקדל בהפסד 1–2 לנאפולי באוקטובר 2008, כשהחליף את כריסטיאן פאולסן בדקה ה-75. אקדל לא הצליח להתאקלם ביובנטוס, ועד לתום עונת 2008/09 ערך שלוש הופעות ליגה בלבד.
בקיץ 2009 הושאל אקדל לעונה אחת לסיינה, אף היא מהסרייה א'.
בעונתו היחידה בסיינה, 2009/10, אקדל הרשים מאוד וערך 27 הופעות בהן כבש שער אחד, אך לא הצליח למנוע את נשירת המועדון לסרייה ב'.
בעקבות העובדה שהרשים בסיינה, נקרא אקדל בתום ההשאלה בחזרה ליובנטוס והצטרף אליה למחנה האימונים של קדם העונה בארצות הברית בקיץ 2010. ביוני 2010 מכרה יובנטוס מחצית מכרטיס השחקן של אקדל לבולוניה מהסרייה א', תוך הצבת תנאי ששני המועדונים יהיו מעורבים בהחלטה היכן אקדל ישחק לפני כל עונה.
בעונת 2010/11 שיחק אקדל בבולוניה, וסיים עם המועדון במקום ה-14, כשהוא מציג יכולת טובה.
בקיץ 2011, בהחלטה משותפת של יובנטוס ובולוניה, נמכר כרטיס השחקן של אקדל לקליארי.
בשלוש העונות הראשונות, אקדל וקליארי סיימו את העונות בחלק התחתון של הטבלה אך רחוק מאבקי התחתית.
בספטמבר 2014, בעונתו הרביעית והאחרונה של אקדל בקליארי, הוא הבקיע שלושער בניצחון 1–4 על אינטר מילאנו.
עם זאת, אקדל וקליארי נשרו בתום העונה לסרייה ב'.
לאחר ירידת הליגה, עזב אקדל את קליארי, לאחר שערך במדיה 114 הופעות ליגה, בהן הבקיע שמונה שערים, וחתם בהמבורג מהבונדסליגה.
המבורג שילמה לקליארי בעבור כרטיס השחקן של אקדל 4.5 מיליון אירו, והבטיחה לאקדל שכר של 600 אלף אירו לעונה.
את הופעת הבכורה שלו בהמבורג ערך אקדל באוגוסט 2015, בתבוסה 0–5 לבאיירן מינכן במחזור הפתיחה של הבונדסליגה.
בעונת הבכורה של אקדל בהמבורג, 2015/16, הוא סיים עם הקבוצה במקום העשירי בבונדסליגה, כשהוא עורך 14 הופעות ליגה בלבד בגין פציעות שונות שגרמו לו להחמיץ חלקים גדולים מהעונה.
המבורג ואקדל סיימו עונה זו במקום ה-14, מרחק נקודה אחת מהמקום המוביל למבחני ההישרדות בבונדסליגה.
באותה עונה, במרץ 2017, הבקיע אקדל את שער הבכורה שלו בהמבורג, בניצחון הליגה 0–1 על הרטה ברלין.
בעונת 2017/18 אקדל ערך 19 הופעות ליגה, והיה שותף לירידת הליגה ההיסטורית של המבורג, לראשונה בתולדות המועדון.
בקיץ 2018, לאחר שירד ליגה עם המבורג, חתם אקדל בסמפדוריה מהסרייה א' האיטלקית.
ב-13 ביולי 2022 חתם בספציה מהסרייה א'.
בדצמבר 2023 חזר לאחר 16 שנה לשוודיה וחתם ביורגודן.
אקדל שיחק בכל נבחרות שוודיה הצעירות, וערך 12 הופעות במדי נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע שני שערים.
באוגוסט 2011 ערך אקדל את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה הבוגרת, במשחק ידידות מול אוקראינה.
בהמשך, ביסס אקדל את מעמדו כשחקן הרכב בנבחרת שוודיה, אך לא זומן לסגל השוודי ליורו 2012, וכשל להעפיל עמה למונדיאל 2014.
בשנת 2016 זומן אקדל לסגל השוודי ליורו 2016. בטורניר זה, אקדל נכנס כמחליף במקום אוסקר לויצקי בדקה ה-86 בתיקו 1-1 מול אירלנד במחזור הראשון של שלב הבתים.
במחזור השני, מול נבחרת איטליה, פתח אקדל בהרכב והוחלף בדקה ה-79. איטליה ניצחה במשחק זה 0–1 משער של אדר בדקה ה-88. במחזור השלישי, בו הפסידה שוודיה 0–1 לנבחרת בלגיה, אקדל שיחק 90 דקות.
בתום שלב הבתים הודחו שוודיה ואקדל לאחר שצברו נקודה אחת.
שוודיה ואקדל צלחו את מוקדמות מונדיאל 2018, כשהם סיימו בבית המוקדמות לפני הולנד והשאירו אותה מחוץ למונדיאל, והדיחו גם את נבחרת איטליה מהשתתפות במונדיאל, לאחר שניצחו אותה בפלייאוף העלייה.
במאי 2018, אקדל זומן לסגל הסופי של שוודיה למונדיאל 2018. אקדל שיחק בכל משחקיה של שוודיה, שסיימה את המונדיאל עם הישג נאה של הגעה לרבע הגמר, בו הפסידה 0–2 לאנגליה והודחה מהטורניר.
אוסקר אלבינוס "אלבין" סטנרוס (בפינית: Oskar Albinus "Albin" Stenroos; 25 בפברואר 1889 – 30 באפריל 1971) היה רץ פיני, אלוף אולימפי בריצת מרתון (פריז 1924) ושיאן עולם בריצות ל-20 ק"מ ול-30 ק"מ.
בזירה הבינלאומית, סטנרוס וחבריו הפינים, שבלטו בעולם האתלטיקה של אותה תקופה, כונו "הפינים המעופפים".
באליפות פינלנד שנערכה בשנת 1909 רץ סטנרוס את המרתון הראשון שלו וזכה במדליית ארד.
באליפות פינלנד שנערכה בשנת 1910 הוא זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה סטנרוס בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 32:21.8 דקות, אחרי בן ארצו הנס קולמיינן שקבע שיא אולימפי חדש של 31:20.8 דקות ולואיס טואונימה מארצות הברית (32:06.6 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בריצת שדה האישית בתוצאה של 47:23.4 דקות.
בריצת השדה שלושת האתלטים הראשונים מכל מדינה מעניקם לה נקודות לפני המיקום שלהם וכך נקבע הדירוג הסופי של התחרות הקבוצתית שבה הוא זכה במדליית כסף בריצת שדה הקבוצתית עם 11 נקודות, אחרי שוודיה עם 10 נקודות ולפני בריטניה עם 49 נקודות.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה סטנרוס במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:41:22.6 שעות, לפני רומיאו ברטיני מאיטליה (2:47:19.6 שעות) וקלרנס דמאר מארצות הברית (2:48:14.0 שעות).
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1926 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 2:29:40 שעות אחרי ג'וני מיילס מקנדה (2:25:40 שעות) ולפני קלרנס דמאר (2:32:15 שעות)
בשנת 1927 פרש מתחרויות בגיל 38 לאחר שלא הצליח לסיים את המרתון בבוסטון.
"אלבינה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
הוא יצא לאור ב-30 בדצמבר 2015, כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבום הבכורה שלה מלכת השושנים (2015), בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד של מדיה פורסט TV, והשמיני במצעד של רשת ג'.
השיר נכתב והולחן על ידי צ'ארלס איגוי ודולב רם והופק על ידי יעקב למאי.
שיר זה מכיל בתוכו קטעים ולחנים מתוך השיר "Alabina" של הלהקה אלבינה.
ב"אלבינה" משלבת בן זקן מילים בשפה העברית והערבית.
את הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה ב-29 בדצמבר 2015. הקליפ בוים על ידי יניר סלע ומכיל בתוכו קטעים מתוך הופעות של בן זקן.
בנוסף לכך, העלתה בן זקן את האודיו של השיר לערוצה גם כן.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-5 מיליון צפיות.
אלביס צ'יפזזה הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת השוער בבארוקה מליגת העל הדרום אפריקאית ובנבחרת זימבבואה.
צ'יפזזה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת זימבבואה ב-5 ביוני 2019 במשחק חצי גמר גביע COSAFA נגד .
נבחרתו הפסידה 2–4 בפנדלים לאחר 0–0 בתום הזמן החוקי.
הוא היה השוער הפותח של קבוצתו במשחקי גביע אפריקה לאומות 2019. במשחק האחרון בשלב הבתים, בו היה לנבחרתו סיכוי אחרון לעלות לשמינית הגמר, הפסידה נבחרתו 0–4 לנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כששניים מהשערים היו באשמתו הבלעדית.
אלביס הוא סרט דרמה מוזיקלית ביוגרפית משנת 2022, שבוים על ידי באז לורמן, שכתב את התסריט יחד עם סם ברומל, קרייג פירס וג'רמי דונר על פי סיפור מאת לורמן ודונר.
בסרט מככב אוסטין באטלר בדמותו של אלביס פרסלי, כשלצדו מככבים טום הנקס, הלן תומסון, ריצ'רד רוקסבורו, אוליביה דה-ג'ונג, לוק ברייסי, נטשה באסט, דייוויד ונהאם, קלווין הריסון ג'וניור, זאווייר סמואל וקודי סמית-מקפי בתפקידי משנה.
הסרט מוקדש לזכרו של מייסד חברת לאד, אלן לאד ג'וניור, שמת במרץ 2022.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן ב-25 במאי 2022, ועלה לאקרנים בישראל ב-23 ביוני 2022, ובארצות הברית ב-24 ביוני 2022. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, אך ביצועיו של באטלר זכו לשבחים אוניברסליים.
הסרט מתאר את חייו של אלביס פרסלי והמוזיקה שלו כפי שנראים דרך מערכת היחסים המורכבת שלו עם מנהלו המסתורי, קולונל טום פרקר (Parker).
הסיפור מתאר את הדינמיקה המורכבת בין פרסלי ופרקר, המתמשכת על פני עשרים שנה, מעלייתו לתהילה של פרסלי ועד שהגיע למעמד חסר-תקדים ככוכב-על, על רקע נוף התרבות המתפתחת ואובדן התמימות באמריקה.
כמו כן מתוארת מערכת היחסים של אלביס עם אשתו פרסילה.
הפיתוח על פרויקט שיגולל את קורות חייו של פרסלי הוכרז לראשונה באפריל 2014, כשהבמאי באז לורמן נכנס למשא ומתן על בימוי הסרט, ודווח על כך שהתסריטאית קלי מרסל תכתוב את התסריט.
עד מרץ 2019, לא נודע מידע נוסף לגבי הליכי הפקת הסרט.
במרץ 2019, נודע שטום הנקס לוהק לדמותו של קולונל טום פרקר, שלורמן עתיד לביים את הסרט, ובנוסף גם יחליף את מרסל כתסריטאי יחד עם קרייג פירס וסאם ברומל.
ביולי 2019 נודע כי אוסטין באטלר נבחר לגלם את דמותו של אלביס פרסלי.
באוקטובר 2019 נבחרה אוליביה דה ג'ונג לגלם את דמותה של פריסילה פרסלי.
בפברואר 2020 מגי ג'ילנהול ורופוס סוול לוהקו לדמויותיהם של גלדיס וורנון פרסלי, ויולה לוהקה לדמותה של סיסטר רוזטה תארפ.
צילומי הסרט החלו ב-28 בינואר 2020 באוסטרליה.
ב-12 במרץ 2020 הופסקו הצילומים כשהתגלה כי הנקס ואשתו, ריטה וילסון, נדבקו בקורונה, והתחדשו ב-23 בספטמבר.
בתחילה, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-1 באוקטובר 2021, ולאחר מכן תאריך עלייתו לאקרנים נדחה ל-5 בנובמבר 2021 בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
לבסוף הוחלט לדחות את עלייתו לאקרנים ל-3 ביוני 2022, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר.
לפי "וראייטי", עף לפני דחייתו לשנת 2022, הסרט לא נכלל בתוכנית ההפצה של אולפני האחים וורנר לבתי הקולנוע ולשירותי HBO Max באופן סימולטני.
ב-15 בנובמבר 2021, פורסם טיזר-קדימון קצר.
ב-17 בפברואר 2022, פורסם טיזר טריילר לסרט.
שיר הנושא הרשמי של הסרט "Vegas" יצא לאור ב-6 במאי 2022 והוא בוצע על ידי הראפרית והזמרת-יוצרת האמריקאית דוג'ה קאט.
אלבין קורטי (באלבנית: Albin Kurti; בסרבית: Аљбин Курти; נולד ב-24 במרץ 1975) הוא פוליטיקאי קוסוברי המכהן כראש ממשלת קוסובו.
קורטי נולד ב-24 במרץ 1975 בבירת קוסובו, פרישטינה.
ב-11 בפברואר 2020, קורטי עשה ביקור מדיני בטירנה, אלבניה.
ב-14 בפברואר 2020, קורטי נוכח בוועידת מינכן לביטחון שהתקיימה במינכן שבגרמניה.
ב-24 בפברואר 2020, קורטי עשה ביקור ב שממוקמת בלונדון שב.
בספטמבר 2020, הופלה הממשלה בהצבעת אי-אמון לאור תפקודה הכושל בהתפרצות מגפת הקורונה ולאחר מספר חודשים מונה עבדולה הוטי לתפקיד.
בדצמבר 2020 בית המשפט העליון של קוסובו הכריז שממשלתו של הוטי הוקמה בצורה שנוגדת את החוקה מפני שאחד מחברי הפרלמנט שדרכו הושג הרוב הדרוש הורשע בשוחד ובעקבות כך הוכרזו בחירות בזק.
בבחירות שנערכו בפברואר 2021, מפלגות הקואליציה ספגו מפלה בפרלמנט ומפלגתו של קורטי גדלה בצורה משמעותית, ובעקבותיהן הוקמה ממשלה חדשה בראשות קורטי ב-22 במרץ.
אלביס ג'ייקוב שטר הבן היה פקיד ממשל אמריקאי, שגם כיהן בתפקידים ניהוליים בתחום האקדמיה.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1936 באוניברסיטת קנטקי, שם הוא היה חבר באחוות "סיגמה-כי" ובאחוות "רובאי פרשינג", הוא למד בקולג' מרטון של אוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודס.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת כלוטננט קולונל בצבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה הוא שב לאוניברסיטת קנטקי והיה לפרופסור ולאחר מכן לדקאן בקולג' למשפטים שלה, ולאחר מכן היה לנשיא אוניברסיטת וירג'יניה המערבית.
בין השנים 1961–1962 הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית ולאחר מכן ועד 1968 הוא שימש כנשיא אוניברסיטת אינדיאנה.
לאחר מכן ועד 1981 הוא היה נשיא "אגודת אודובון הלאומית".
אלביס שטר נולד בהיקמן, קנטקי, לאביו אלביס שטר האב, שופט במחוז פולטון, ולאמו, מרי מק'דניאל שטר.
בגיל 16 הוא החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי.
הוא סיים את לימודיו ב-1936 ובמהלך לימודיו היה חבר באחוות "סיגמה-כי" וב"רובאי פרשינג", אחווה להכשרת קציני מילואים לשירות צבאי.
הוא המשיך את לימודיו בקולג' מרטון של אוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודס, שם הוא למד משפטים.
שטר נודע באוקספורד בכינוי "הקולונל" והוא סירב ליטול על עצמו השפעות בריטיות.
הוא עסק בעריכת דין בניו יורק ולמד את השפה הסינית באוניברסיטת ייל.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת ביחידות קרביות בסין כקצין בדרגת לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה עסק שטר בעריכת דין בניו יורק וב-1946 הוא נשא לאישה את דורותי האולנד ברקפילד, בת למשפחה מהמעמד הגבוה מניו יורק.
ב-1947 הוא היה לפרופסור למשפטים באוניברסיטת קנטקי.
בהמשך הוא מונה כדקאן בית הספר למשפטים של האוניברסיטה, תפקיד בו הוא שימש עד 1956. יחד עם נשיא האוניברסיטה, השופט ת'ורגוד מרשל, שהיה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית האפרו אמריקאי הראשון, הוא סייע לביטול ההפרדה הגזעית בבית הספר למשפטים.
במלחמת קוריאה הוא עזב את האוניברסיטה ל-16 חודשים ושירת כעוזר מיוחד למזכיר הצבא, פרנק פייס.
ב-1956 היה שטר למנהל צוות ועדת הנשיא אייזנהאואר לחינוך על-תיכוני.
בשנים 1957–1958 הוא היה סגן נגיד אוניברסיטת פיטסבורג, ולאחר מכן נשיא אוניברסיטת וירג'יניה המערבית עד שמונה כמזכיר הצבא על ידי הנשיא קנדי.
שטר כיהן כמזכיר הצבא בשנים 1961–1962, במהלך משבר ברלין ובמהלך הפלישה למפרץ החזירים, שבחסות ה-CIA כוונה להפלתו של פידל קסטרו מהשלטון בקובה.
בתקופתו כמזכיר הצבא בוצעה תוכנית לארגון מחדש של הצבא, מבנה הדיוויזיה הקרבית אורגן מחדש, כוחות הלוחמה המיוחדים הקהילתיים הורחבו, ובמהלך משבר ברלין התחזק הצבא.
שטר גם גייס את המשמר הלאומי של אלבמה כאשר ב-1961 הוביל ממשל קנדי את ביטול ההפרדה הגזעית באוניברסיטת אלבמה.
ב-1962 התפטר שטר כדי לשמש כנשיא אוניברסיטת אינדיאנה.
שטר היה הנשיא ה-12 של אוניברסיטת אינדיאנה.
בתקופת נשיאותו מוזגו הקמפוסים של גריי וקאלומט לקמפוס צפון-מערב, בפורט ויין הוקם קמפוס משותף עם אוניברסיטת פרדו, הוקם בית הספר לספרנות ומידענות, ובית הספר לאומנויות הרון שבאינדיאנפוליס סונף לאוניברסיטה.
ב-1968 פרש שטר מאוניברסיטת אינדיאנה וקיבל על עצמות את נשיאות "אגודת אודובון הלאומית", אגודה ארצית לסביבתנות שקרויה על שמו של חוקר הציפורים ג'ון ג'יימס אודובון.
בהנהגתו של שטר, הובילה האגודה מערכה להרחבת השפעתה ולהגדלת מספר חבריה, ובעשר שנים הכפילה את מספרם ביותר מפי ארבעה לכמעט 400,000 איש.
כנשיא האגודה הוביל שטר מאמצים להגן על הפארק הלאומי אוורגליידס מפני פיתוח מסחרי ותעשייתי, לחם למען הנהגתם של הסדרים בינלאומיים בנוגע לציד לווייתנאים והוביל מערכה מוצלחת לליברליזציה בחוקי המס בארצות הברית כך שיאפשרו לארגוני צדקה לבצע פעילות שדלנות בנושאי מדיניות ציבורית.
בשנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בוושינגטון די.
ובניו יורק כשהוא מוביל נושאי סביבה.
הוא שימש כחבר דירקטוריון של כמה חברות, כולל בנק צ'ייס מנהטן וחברת הביטוח אקדייה.
במשך חייו הוענקו לו יותר מ-27 תוארי דוקטור לשם כבוד ממגוון של מכללות ואוניברסיטאות.
אלביס שטר נפטר ממחלקת הסרטן בגריניץ', קונטיקט, ביום הווטרנים, 11 בנובמבר 1998. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
אלבינה גרצ'יץ' (בקרואטית: Albina Grčić; נולדה ב-13 בפברואר 1999), ידועה גם בשמה הפרטי אלבינה, היא זמרת קרואטית.
ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ייצגה את קרואטיה באירוויזיון 2021.
בשנת 2015, גרצ'יץ' היא השתתפה בעונה השנייה של "X Factor סרביה".
לאחר שלב האודשין, חבר השופטים החליט להקים להקה עם גרצ'יץ' ועוד ארבע בנות.
בשנת 2019, גרצ'יץ' השתתפה בעונה השלישית של "The Voice קרואטיה" וזכתה במקום השלישי.
לאחר ההשתתפות בתוכנית, גרצ'יץ' חתמה חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ.
ב-16 באוקטובר 2020, הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Imuna na strah", שהגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הקרואטי.
ב-14 בדצמבר 2020, רשות השידור הקרואטית הכריזה על גרצ'יץ' כאחת מ-14 האמנים שישתתפו בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2021. ב-13 בפברואר 2021, גרצ'יץ' זכתה בקדם עם השיר "Tick-Tock".
זמרות נוספות שהשתתפו בקדם הן ברנרדה ברונוביץ' ונינה קראליץ'.
ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה בניסיונה להעפיל לגמר.
שם שנה מיקומי שיא קרואטיה"Imuna na strah"202011"Tick-Tock"2020—
אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית או אלביס היא סדרת ההמשך של "אסתי המכוערת", ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת במשך שתי עונות, בשנים 2005–2006. בתחילה נקראה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" אך בעונה השנייה קוצר השם ל"אלביס".
העונה הראשונה כללה את כל דמויות הסדרה האם, בנוסף למספר דמויות והתפתחויות עלילתיות משמעותיות.