tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-12 בנובמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הוא נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר קופה אמריקה 2021, בו זכתה נבחרתו, וערך חמש הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022, אך נגרע מהסגל מספר ימים לפני פתיחת הטורניר בשל פציעה.
ניקולאס האגן גודוי (בספרדית: Nicholas Hagen Godoy; נולד ב-2 באוגוסט 1996 בגואטמלה סיטי שבגואטמלה) הוא כדורגלן גואטמלי המשחק בעמדת השוער בקולומבוס קרו ונבחרת גוואטמלה.
האגן גדל במחלקות הנוער של דאלאס ומוניסיפל.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבוגרת של מוניסיפל במסגרת ליגת העל הגואטמלית, ובסך הכל ערך 132 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם על חוזה לעונה אחת בסבאיל מליגת העל האזרית.
ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לזירה במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
בסך הכול ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-30 ביולי 2021 חתם על חוזה לשנתיים בהאמקאם מליגת המשנה הנורווגית.
בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הנורווגית, ובעונת ערך 23 הופעות ליגה במסגרת ליגת העל הנורווגית.
בסך הכול 40 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2023 חתם על חוזה לעונה אחת בבני סכנין מליגת העל הישראלית.
ב-17 בנובמבר התיר את חוזהו בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
ב-12 בדצמבר 2023 חתם בקולומבוס קרו מה-MLS.
ב-18 באוגוסט 2018 ערך האגן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גואטמלה, בניצחון 0–1 על נבחרת קובה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גואטמלה לטורנירים גביע הזהב 2021 וגביע הזהב 2023.
ניקולאס ולנטיני (בספרדית: Nicolás Valentini; נולד ב-6 באפריל 2001 בחונין שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם בהלאס ורונה מליגת הסרייה א' האיטלקית בהשאלה מפיורנטינה.
ולנטיני גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס.
ב-8 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 לפטרונטו במסגרת המחזור ה-13 בליגת העל הארגנטינאית לעונת .
ב-19 בינואר 2022 הושאל ולנטיני למשך עונת לאלדוסיבי מליגת העל הארגנטינאית.
הוא ערך 39 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
לקראת עונת חזר ולנטיני לבוקה ג'וניורס.
ב-1 בינואר 2025 חתם ולנטיני בפיורנטינה מליגת הסרייה א' האיטלקית, אך ב-3 בפברואר 2025 הושאל ולנטיני לקבוצת הלאס ורונה מליגת העל האיטלקית.
ניקולאס הפלר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר האחורי בפרייבורג מהבונדסליגה.
הפלר נולד באיברלינגן והצטרף לפרייבורג ב-2005. הוא שיחק שלוש שנים בקבוצת הנוער ושלוש שנים נוספות בקבוצת המילואים, עד שביולי 2011 הושאל לשנתיים לארצגבירגה אווה ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו חודש לאחר מכן, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 נגד איינטרכט בראונשווייג.
קאר הוא סופר ומרצה אמריקאי המתמקד בתחומי אסטרטגיה עסקית, חדשנות, כלכלה, תרבות וטכנולוגיה.
לקאר תואר ראשון מדארטמות' קולג' ותואר שני מאוניברסיטת הרווארד.
במהלך הקריירה שלו, שימש קאר כעורך אחראי ועורך בפועל של כתב העת Harvard Business Review.
ספרו "The Shallows: What the Internet Is Doing to Our Brains" שפורסם ב-2011 היה מועמד לפרס פוליצר, הפך לרב מכר בינלאומי ותורגם ל-24 שפות שונות.
מלבד ספר זה פרסם קאר שני ספרים משפיעים נוספים: "The Big Switch: Rewiring the World" שפורסם ב-2008; ו-"Does IT Matter" שפורסם ב-2004.
בשנת 2003 כתב קאר את המאמר "IT Doesn't Matter" ("טכנולוגיית המידע לא חשובה"), וב-2004 הרחיב אותו לספר "Does IT Matter?
שחיקת היתרון התחרותי וטכנולוגיית המידע").
קאר טוען בעבודותיו שהחשיבות האסטרטגית של טכנולוגיית המידע בעסקים פחתה, וזאת מכיוון שטכנולוגיית המידע הפכה נפוצה, תקנית וזולה.
טכנולוגיית המידע, טען קאר, תלך בדרכם של מסילות הברזל, הטלגרף והחשמל, ותהפוך גם היא לגורם רגיל המשפיע על הייצור, אך לא יותר מזה.
רעיונות אלה הכעיסו רבים בתעשיית טכנולוגיית המידע, ומנהלים בכירים בחברות מובילות בהן מיקרוסופט, אינטל ו-HP מחו בתוקף נגדם.
מאידך גיסא, פרשנים אחדים של התעשייה הביעו תמיכה ברעיונותיו.
בהמשך אותה שנה, פרסם קאר מאמר משפיע נוסף בשם "The End of Corporate Computing" ("סופו של המחשוב הארגוני").
במאמר שהתפרסם בכתב העת MIT Sloan Management Review, טען קאר שבעתיד, טכנולוגיית המידע תירכש כשירותי תשתית מספקים החיצוניים לארגון (בדומה לחשמל ומים), ומחלקות טכנולוגיית המידע הקיימות בארגונים – תיעלמנה.
קאר כתב במספר כתבי עת חשובים, בהם די צייט, הפייננשל טיימס, האטלנטיק, הגרדיאן ומגזין הניו יורק טיימס, וכן במגזינים Wired, The Futurist ו-The Industry Standard.
בעברו היה קאר חבר במערכת היועצים של אנציקלופדיית בריטניקה, כמו כן ראש מערכת פרויקט המחשבים "World Economic Forum" וכתב באוניברסיטת קליפורניה.
כיום הוא כותב בבלוג הפופולרי שלו Rough Type.
ביקורת על האינטרנט ועל טכנולוגיית המידע
על מסילות הברזל, הטלגרף והחשמל, כתב קאר:
בספרו "The Big Switch: Rewiring the World" מ-2008 מדבר קאר על השינוי שמתרחש בעקבות התקדמות הטכנולוגיה והאינטרנט, בדומה להתפתחויות והמצאות קודמות בהיסטוריה.
קאר מציג בספרו איך המחשבים והאינטרנט משנים את התפיסה שלנו ומשפיעים על תחומים רבים בחברה והתרבות.
אחד מהמאמרים המשפיעים והמפורסמים ביותר שכתב הוא האם גוגל הופך אותנו לטיפשים?
שפורסם בשנת 2008 במגזין האטלנטיק.
טענתו המרכזית במאמר היא שהאינטרנט משפיע על היכולות הקוגניטיביות ושיש לו השפעה לרעה על יכולת הריכוז והתבוננות לעומק.
בדומה לטענתו של חוקר התקשורת מרשל מקלוהן ב-1960 ש"המדיום הוא המסר", לטענת קאר לאינטרנט יש השפעה על צורת החשיבה.
יתרונותיו הרבים של האינטרנט: כמויות עצומות של מידע, נגישות מהירה, שיתוף, קישורים וכו'...גובים מחיר.
קאר טוען שצורת ההתנהלות הזו באינטרנט גורמת לכך שכיום אנשים מתקשים לקרוא מאמרים ארוכים או ספרים מפני שצורת החשיבה שלהם השתנתה.
אנחנו רגילים לקבל את התשובה ואת המסר במהירות וללא מאמץ ולכן אנו מתקשים להתרכז ולהתמקד במשימה אחת לאורך זמן, אנחנו סורקים את דפי האינטרנט ולא קוראים יותר, או במילותיו מתוך המאמר:
במאמר נוסף שפרסם בשנת 2010 ב-The Wall Street Journal הוא חוזר על טענותיו בקשר להשפעתו השלילית של האינטרנט על היכולות הקוגניטיביות ועל כך שהוא הופך אותנו לבעלי חשיבה רדודה יותר.
הוא מציג מספר מחקרים שנערכו בנושא, המראים שדעתם של משתמשי אינטרנט מנוסים מוסחת בקלות רבה יותר וקשה להם לבצע מספר משימות בו זמנית בניגוד למצופה.
טענותיו אלה מורחבות ומפורטות יותר בספרו משנת 2011 "The Shallows".
ספרו האחרון "The Shallows" עוסק בהשלכות שיש לשימוש באינטרנט על המוח שלנו.
הוא דן בכך שהמוח משתנה כל פעם בהתאם לכלים שהוא עושה בהם שימוש ומראה כיצד המחשבה האנושית שינתה את צורתה במהלך השנים בהתאם לכלים השונים בהם השתמשו בהם, מהכתב, המפות, הדפוס ועד למחשבים.
בשנת 2005 כתב קאר מאמר בשם "חוסר המוסריות של Web 2.0", שבו ביקר את האיכות הירודה של המידע המצוי בפרויקטי Web 2.0 כגון ויקיפדיה ובלוגים.
קאר טען שבסופו של דבר, לפרויקטים אלה עלולה להיות השפעה שלילית על החברה, מכיוון שהם מחליפים מקורות מידע מקצועיים יותר, אם כי יקרים יותר.
מאמרו זה הצית גל של ביקורות נוספות על מיזמי ויקיפדיה.
באוגוסט 2007, קאר הציע את המונח 'ויקיקרטיה' כדי לתאר את התפתחותה של הבירוקרטיה בוויקיפדיה, ההיררכיה הסבוכה והגודש בחוקים.
לטענתו, זו הסיבה לניצחון המוחלט של גישת ה"מחקנות" על ה"מכלילנות", והוא הסיק שהמחקנות סוללת את הדרך לבואם של חוקים רבים ומפורטים יותר ויותר - ללא סוף.
לדבריו, אנשים מעדיפים דרך זו כשהם הופכים לחברים בקבוצה גדולה.
ניקולאס גסטון נבארו (ספרדית: Nicolás Gastón Navarro; נולד ב-25 במרץ 1985 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק כשוער.
נבארו נחשב לאחד מהשוערים המבטיחים בארגנטינה והיה בסגל נבחרת ארגנטינה הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בהולנד בשנת 2005.
נבארו החל לשחק בקבוצת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס.
שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת במהלך קלאוסורה 2007. בסך הכל נבארו הופיע ב-22 משחקי ליגה בארחנטינוס ג'וניורס ושימש כשוער הראשון של הקבוצה במהלך אפרטורה 2007.
בינואר 2008 רכשה נאפולי מחצית מכרטיסו תמורת כ-2 מיליון אירו אחרי שלא הצליחה לרכוש את אגוסטין אוריון, שוער סגל נבחרת ארגנטינה, מסן לורנסו.
נבארו אמור לרשת את מקומו של ג'נארו אייזו בקבוצה.
הוא שיחק בשלושת משחקיה האחרונים של הקבוצה בעונת 2007/08 ואמור לשמש כשוער הראשון של הקבוצה בעונת 2008/09. ב-20 באוגוסט 2009 הושאל לקבוצה הארגנטינאית ריבר פלייט, לבסוף שיחק בקבוצה 4 משחקים בלבד.
בעונת 2010/2011 חזר ארחנטינוס ג'וניורס.
ב-2011 עבר לקבוצה הטורקית קייסריספור, ב-2013 הושאל לטייגרה וב-2015 עבר לחימנסיה לה פלאטה.
נבארו היה בסגל ארגנטינה הצעירה אשר זכתה במונדיאל הנוער ב-2005. לאחר פציעתו של אוסקר אוסטארי במהלך משחקי אולימפיאדת בייג'ינג (2008) צורף נבארו לסגל הארגנטינאי שזכה במדליית הזהב כמחליפו של סרחיו רומרו.
מדליית זהב אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
ניקולאס ריירה (בספרדית: Nicolas Riera; נולד ב-29 במאי 1985) הוא שחקן וזמר ארגנטינאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בטלנובלה "כמעט מלאכים" בתור טצ'ו / חואן מורלס.
היה חבר בלהקת "טין אנג'לס" יחד עם מריאנה אספוסיטו, חואן פדרו לנסאני, גסטון דלמאו ואאוחניה סוארס שהוחלפה מאוחר יותר ברוסיו איגרסבל.
החל את דרכו אצל כריס מורנה כששיחק תפקידים אורחים בסדרות "אלמה פיראטה" ו"קטנטנות".
הוא שיחק בסדרה "כמעט מלאכים" כאחד מהשחקנים הראשיים יחד עם חבריו לסדרה חואן פדרו לנסאני, מריאנה אספוסיטו, גאסטון דלמהאו, ואאוחניה סוארס.
איתם גם הקים את להקת "טין אנג'לס" (Teen Angels).
ה"טין אנג'לס" הופיעו בישראל 3 פעמים: באוקטובר 2009, במרץ 2010 ובפורים 2011. ב-2012 הודיעו חברה הלהקה שהם מתפרקים ועושים סיבוב הופעות פרידה אחרון.
בשנת 2011 השתתף ריירה בעונה השביעית של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" והייה למודח העשירי.
בשנת 2012 שיחק בטלנובלה "אהבה מתוקה" לצד רוסיו איגרסבל.
בשנת 2013 שיחק בטלנובלה "taxxi", שם שיחק את בנה של רוסיו איגרסבל.
בשנת 2016 שיחק בטלנובלה "עשירים לא מבקשים רשות" בתפקיד חואן דומינגז חוארז.
בשנים 2018–2021 כיכב ריירה בשלוש עונות של הטלנובלה Millennials" שמדברת על שישה חבר'ה צעירים בני דור המילניום ועל חייהם, האהבות שלהם, האינטרסים שלהם והקונפליקטים שלהם.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד משני בטלנובלה "הראשון מבינינו" לצדם של מרסדס פונס, בנחמין ויקוניה ולוסיאנו קסטרו.
בשנת 2008 החל לצאת עם אאוחניה סוארס אשר הכיר על הסט של "כמעט מלאכים" השניים נפרדו ב-2010.
בשנים 2011-2012 ניהל מערכת יחסים עם הרקדנית והשחקנית סילבינה אסקודרו.
בשנת 2012 החל לצאת עם רוסיו איגרסבל, עמה שיחק ב"כמעט מלאכים",ובשנת 2014 נפרדו.
בשנים 2018 -2020 היה בזוגיות עם השחקנית ג'וליה גבטה.
כיום הוא בזוגיות עם השחקנית תלמה פרדין.
ניקולאס קולאסנטו , היה שחקן ובמאי אמריקאי.
זכור בעיקר מהסרטים "השור הזועם", "מזימות", "עיר שמנה" ובתפקידו כ"מאמן" בקומדיית המצבים "חופשי על הבר", עליו הועמד 3 פעמים לפרס אמי.
קולאסנטו נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד, למד באוניברסיטת בריאנט ושירת בצי האמריקני במשך שנתיים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
התפרסם לראשונה בדרמת האגרוף "עיר שמנה" בתור רובן, מאמנו של המתאגרף בילי טולי.
ב-1976 השתתף בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "מזימות".
ב-1980 שיחק בתפקיד משני בדרמת האגרוף המצליחה של מרטין סקורסזה "השור הזועם", בתור ראש המאפיה טומי קומו.
קולאסנטו זכה להערכה רק בגיל מבוגר מאוד כאשר שיחק בתפקיד ארני "המאמן" פנטוסו, מאמן הבייסבול של סאם מאלון (טד דנסון) בקבוצת "בוסטון רד סוקס" בקומדיית המצבים "חופשי על הבר".
על תפקידו זה קיבל שלוש מועמדויות לפרס אמי בשלוש עונות בסדרה.
קולאסנטו נפטר לקראת סוף העונה השלישית ממחלת לב, כשהוא בן 61. ההפקה החליטה לא להשאיר את דמותו בהמשך הסדרה, ובמקומו בחרה ללהק את וודי הארלסון הצעיר, שהצטרף לצוות השחקנים, בתפקיד אחר.
לאחר מותו של צ'אווס הפך לנשיא בפועל במשך כחמישה שבועות עד לבחירות.
עם הזמן קיבל שלטונו סממנים של רודנות.
החל משנת 2018, עשרות מדינות בעולם חדלו להכיר בו כשליט ונצואלה, בעקבות האשמות על ניצחון לא חוקי בבחירות.
ב-3 בינואר 2026 נעצר על ידי צבא ארצות הברית במבצע מיוחד.
מדורו נולד בקראקס, בירת ונצואלה.
סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-Liceo Ávalos במערב קראקס במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, אולם הוא נעדר כל השכלה גבוהה או לימודי המשך.
מדורו החל את הקריירה הפוליטית שלו בעת שעבד כנהג אוטובוס, כשהפך לנושא ונותן לא רשמי מטעם איגוד העובדים של מערכת התחבורה הציבורית בקראקס במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בתקופה שהאיגודים היו בלתי חוקיים.
מדורו נחשב לאחד ממייסדי התנועה לרפובליקה החמישית, אך שני הישגיו הפוליטיים הגדולים ביותר היו שחרורו של צ'אווס מהכלא ב-1994, לאחר הפיכת הנפל שהוביל ב-1992, כאשר רעייתו, סיליה פלורס, היא שהובילה למעשה את ההגנה על צ'אווס, ותפקודו כאחד מהמתאמים הפוליטיים האזוריים במהלך הבחירות הנשיאותיות של 1998.
מדורו נבחר ב-1998 מטעם התנועה לרפובליקה החמישית למה שהיה אז הבית התחתון (שנה לאחר מכן אוחדו שני בתי הנבחרים), ל-Asamblea Nacional Constituyente (אספת הבוחרים הלאומית) ב-1999 ול-Asamblea Nacional (האספה הלאומית) ב-2000 וב-2005 כשהוא מייצג את מחוז הבירה (מחוז פדרלי המקביל לבירה קראקס).
המחוקקים בחרו בו ליו"ר האספה, תפקיד בו החזיק בין 2005 ל-9 באוגוסט 2006, כאשר מונה לשר החוץ.
ב-15 בדצמבר 2011 דיווח ה-El Universal (עיתון מקומי של קראקס) כי צ'אווס רצה לקדם את מועמדותו של מדורו לתפקיד מושל מדינת קרבובו מטעם ה-Partido Socialista Unido de Venezuela (המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה), משרה שהוחזקה באותה התקופה על ידי Mesa de la Unidad Democrática (השולחן לאיחוד דמוקרטי) האופוזיציונית לצ'אווס.
ב-10 באוקטובר 2012, שלושה ימים לאחר שזכה צ'אווס בבחירות לנשיאות ונצואלה, מינה אותו נשיא ונצואלה לתפקיד סגן הנשיא.
מדורו נכנס לתפקידו ב-13 באוקטובר 2012, כאשר הוא שומר, במקביל, על משרתו כשר החוץ.
ב-8 בדצמבר 2012, במהלך נאום טלוויזיוני, הודיע צ'אווס כי הוא יחזור לקובה לניתוח חירום, עקב הישנות של מחלת הסרטן בה הוא חולה.
צ'אווס אמר כי אם מצבו יחמיר ותיערכנה בחירות חדשות לנשיאות ונצואלה, הוונצואלים צריכים לבחור במדורו כיורשו.
זוהי הפעם הראשונה שצ'אווס מינה יורש אפשרי לתנועתו, כמו גם הפעם הראשונה שהוא הכיר בפומבי באפשרות של מותו.
תמיכתו של צ'אווס במדורו פגעה בדיוסדאדו קאבלו, איש צבא ופקיד רשמי רב עוצמה במפלגה הסוציאליסטית ובעל קשרים לכוחות המזוינים, שנחשב מועמדו של צ'אווס לרשת אותו.
קאבלו התחייב מיידית לנאמנות, הן לצ'אווס, הן למדורו.
במרץ 2013 צ'אווס הלך לעולמו וניקולאס מדורו הפך לנשיא ונצואלה עד לכינון בחירות חדשות.
בבחירות שהתקיימו בחודש יולי 2014, שלטונו של מדורו הודיע שהוא ניצח בבחירות עם 51% מהקולות.
האופוזיציה, לעומת זאת, טענה שהיו זיופים בבחירות, ושמי שניצח הוא אדמונדו גונסאלס עם כ-70%, כפי שהראו המדגמים.
בדומה לבחירות הקודמות, ניצחונו זכה להכרה בידי מדינות דוגמת רוסיה, סין וקובה ולא זכה להכרה בידי ארצות הברית ומדינות מערביות נוספות.
ב-2014 הנהיג יו"ר האופוזיציה לאופולדו לופס הפגנות מחאה נגד מדורו ונגד השלטון הסוציאליסטי.
במהלך ההפגנות נעצר לופס ונשפט ל-14 שנות מאסר.
מדורו הואשם במעצרו של לופס ברודנות ובכך שלופס הוא אסיר פוליטי.
בבחירות לפרלמנט ב-2015 הפסיד מדורו לאופוזיציה.
בתגובה מינה מדורו שופטים בבית המשפט העליון מקרב נאמניו ובכך הוא שיתק את הפרלמנט שהיה נגדו.
הרשויות הנאמנות לו מנעו מהאופוזיציה לקיים משאל עם על שלטונו של מדורו על אף שנאספו מספיק חתימות כנדרש בחוק.
באפריל 2017 חודשו שוב המחאות נגדו בטענה שמדורו הוא דיקטטור והורס את הדמוקרטיה של ונצואלה.
במחאות נהרגו לפחות 120 בני אדם.
בעקבות התנהלות של מדורו הטילה ארצות הברית סנקציות כלכליות על מדורו ועל פוליטיקאים שתומכים בו.
לאחר הפסדו לפרלמנט הקים מדורו בתחילת אוגוסט 2017 גוף ממשלתי חדש בשם "האספה המחוקקת החדשה" עם 545 מושבים, גוף שמחזיק בסמכויות בלתי מוגבלות.
האופוזיציה החרימה את הבחירות מה שהביא לכך שכל המחוקקים שנבחרו הם מנאמניו של מדורו.
ההחלטה הראשונה של בית המחוקקים הייתה להדיח את התובעת הכללית לואיסה אורטגה ממפלגתו שלו שהאשימה את מדורו בהפרת זכויות אדם וברציחתם של המפגינים במחאה שהחלה באפריל.
במקומה של אורגטה מינה בית המחוקקים את נציב תלונות הציבור טארק סאאב מנאמניו של מדורו.
בשנת 2018 ניצח מדורו בבחירות, אולם הפרלמנט, שהיה בשליטת האופוזיציה, קבע כי מדורו ניצח באופן לא חוקי.
מועמד האופוזיציה המוביל, חואן גואידו, הכריז על עצמו כנשיא זמני עד לקיום בחירות חדשות ותקניות, הכרזות שנהדפו על ידי מדורו.
בעקבות התפתחויות אלו, עשרות מדינות ברחבי העולם חדלו להכיר בשלטונו של מדורו והצהירו שמכירות בגואידו כשליט החוקי של ונצואלה.
בשנת 2020 האשים אותו משרד המשפטים האמריקאי ש"הפך את ונצואלה לארגון פשיעה בשירותי סוחרי סמים וארגוני טרור" והגיש נגדו ונגד מקורביו מספר כתבי אישום, בין היתר בהקשר של סחר בינלאומי בסמים.
במקביל הציבה ממשלת ארצות הברית פרס של 15 מיליון דולר על ראשו.
בהמשך הועלה סכום הפרס ל-50 מיליון דולר.
באפריל 2023 הנשיא מדורו השיק תוכנית טלוויזיה בהנחייתו בערוץ הציבורי, שנה לפני שבמדינה היו אמורות להיערך בחירות לנשיאות.
בבחירות 2024 הוכרז מנצח, אך באופוזיציה נטען כי הבחירות זויפו.
באוגוסט 2018 ניצל מניסיון התנקשות בעת שנשא נאום.
יחסי ארצות הברית – ונצואלה החריפו בספטמבר 2025 וארצות הברית פרסה כוחות בים הקריבי, סמוך לוונצואלה.
היא ציינה כי המהלך נועד להילחם בקרטלי הסמים בדרום אמריקה.
ב-6 בספטמבר דיווחה רשת CNN כי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שוקל פעולות צבאיות נגד קרטלי סמים בוונצואלה- כולל תקיפות בשטחה.
בדצמבר, הניו יורק טיימס דיווח כי טראמפ שוחח עם נשיא ונצואלה מדורו, וכי השניים דנו באפשרות שייפגשו בבית הלבן.
טראמפ אמר בגלוי שהוא עשוי להסכים להפגש עם מאדורו על מנת למנוע מלחמה.
נשיא ונצואלה מאדורו אמר כי התושבים מוכנים להגן על אדמתם.
ב-3 בינואר 2026, בשעות הבוקר המוקדמות בוונצואלה, פתחה ארצות הברית במתקפה על ונצואלה.
בעקבות כך, נשיא ונצואלה הכריז על מצב חירום במדינה וגיוס כללי.
ממשלת ונצואלה הגיבה כי "התקיפות מאיימות על השלום והיציבות באזור", טענה שמטרתן "לתפוס את המשאבים האסטרטגיים של ונצואלה", בהם נפט ומחצבים, וקבעה כי היא דוחה את "התוקפנות הצבאית" האמריקנית.
שר החוץ של ארצות הברית מרקו רוביו אמר שמדורו יעמוד לדין פלילי בארצות הברית, ושרת המשפטים פאם בונדי הודיעה על הגשת כתב אישום נגד מדורו ורעייתו.
"מדורו הואשם במימון טרור-סמים, ייבוא קוקאין והחזקה של מקלעים ומכשירים הרסניים.
הם יעמדו בקרוב בפני אימת הדין על אדמת אמריקה ובבתי המשפט האמריקניים", כתבה בונדי.
ב-5 בינואר, הובל אזוק לבית המשפט הפדרלי בניו יורק לצורך הקראת כתב האישום.
מדורו הואשם בפיקוח על רשת להברחת קוקאין ששיתפה פעולה עם ארגונים אלימים, בהם הקרטלים המקסיקניים "קרטל סינלואה" ו"לוס סטאס", המורדים הקולומביאנים מארגון ה-FARC וכנופיית "טרן דה ארגואה" מוונצואלה.
ניקולאס מדורו עומד מאחורי מספר עמדות רדיקליות בתחום מדיניות החוץ של ונצואלה, כולל תמיכה של המדינה בלוב תחת שלטונו של מועמר קדאפי, אולם הוא גם היה אחראי על חלק מההחלטות הפרגמטיות והפייסניות ביותר, כולל פשרות שהובילו לתפנית ביחסים עם קולומביה.
בניגוד לקודמו בתפקיד, מדורו הביע נכונות לחדש ולנהל יחסים עם מדינת ישראל.
מדורו, כמו קודמו, ניהל מדיניות עוינת כלפי ארצות הברית והיה בעל בריתן של יריבותיה המרכזיות, רוסיה, סין ואיראן.
ארצות הברית האשימה אותו גם בקשרים עם חזבאללה.
מדורו דיבר אודות "אהבה ושירות למען המולדת".
אמירות אלה מיוחסות לאמונתו בסאתיה סאי באבא.
בראשית 2012 הכריז מדורו בנאום ציבורי כי הפוליטיקאים מהאופוזיציה הם "מתרוממים".
מדורו התנצל בפני הקהילה ההומוסקסואלית ואמר כי השמיע את הדברים בלהט הוויכוח אודות מעשיה של האופוזיציה.
מדורו נשוי לסיליה פלורס, עורכת דין ב-Movimiento V República (התנועה לרפובליקה החמישית), אשר החליפה את בעלה כיושבת ראש בית הנבחרים של ונצואלה באוגוסט 2006, כאשר הוא מונה לשר החוץ.
פלורס הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כיושבת ראש האספה הלאומית (2006 - 2011).
לדברי הקטור מוחיקה, ששימש כשגריר ונצואלה בצרפת, מדורו הוא בעל שורשים יהודים ספרדיים שאבותיו היגרו לוונצואלה במאה ה-17 מהולנד שבה חיו לאחר גירוש ספרד.
מדורו סיפר על כך בריאיון עיתונאי.
הוא טען שסביו משני הצדדים היו יהודים, והתנצרו בוונצואלה.
ניקולאס גסטון פלצ'וק (בספרדית: Nicolás Gastón Falczuk; נולד ב-15 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן ישראלי-ארגנטינאי ממוצא יהודי המשחק בעמדת קשר ההתקפי.
פלצ'וק גדל בארגנטינה ושיחק בדפורטיבו מורון ובטמפרליי.
ביולי הגיע לישראל והצטרף למחנה האימונים של הפועל עכו.
ב-1 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–4 למכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו, וכעבור שלושה ימים חתם במועדון.
ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 למ.ס.
אשדוד במחזור הפתיחה של עונת 2010/2011. ב-11 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הפועל עכו, במשחק נגד הפועל תל אביב שהסתיים בתיקו 2–2. בסך הכל כבש בעונתו הראשונה בקבוצה ארבעה שערי ליגה, והיה שותף לעונה הטובה ביותר של המועדון שסיים את העונה במקום השמיני.
ב-21 בספטמבר 2011 הבקיע שלושער בניצחון 2-4 נגד הפועל חיפה, ואת עונת 2011/2012 סיים עם עשרה שערי ליגה.
בקיץ חתם פלצ'וק בהפועל באר שבע.
בעונת 2012/2013 כבש שלושה שערים והיה שותף להעפלה של הקבוצה לגמר גביע הטוטו, שם הפסידה להפועל חיפה.
בעונה שלאחר מכן התערער מעמדו עם הצטרפותם של שחקנים בכירים רבים, והוא שיחק רק 17 משחקי ליגה, ברובם נכנס כמחליף.
ב-10 ביולי 2014 חתם פלצ'וק במכבי פתח תקווה.
לאחר שלא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, עבר בחלון ההעברות של ינואר למועדון ספורט אשדוד.
פלצ'וק שותף בתשעה משחקי ליגה, ובתום עונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-19 ביוני 2015 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שלושה שערים ב-18 הופעות בעונת 2015/2016.
ב-10 ביוני 2016 חתם פלצ'וק בהפועל נצרת עילית, ובעונת 2016/2017 כבש במדיה ארבעה שערים ב-28 משחקים בליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2017/2018 איבד את מקומו בהרכב הקבוצה, וב-16 בינואר 2018 הושאל להפועל אכסאל מליגה א'.
ב-28 ביולי 2018 פלצ'וק חתם בהפועל מגדל העמק מליגה א'.
ניקולאס מלירה היה מורה פרנציסקני צרפתי, מפרשני המקרא הנוצריים הבולטים בימי הביניים.
נולד בכפר La Vieille-Lyre שבנורמנדי, ומכאן שמו.
יש הסבורים שהיה ממוצא יהודי, שהוטבל לנצרות והפך לנוצרי קתולי.
בשנת 1291 הצטרף למסדר הפרנציסקני.
בשנת 1309 קיבל תואר דוקטור מהסורבון ועשר שנים לאחר מכן מונה לראש הפרציסקנים בצרפת.
הוא הודפס ברומא בשנת 1471. בכל עמוד בספר הודפס הטקסט של התנ"ך במרכז החלק העליון של העמוד, וסביבו הודפס הפירוש.
הוא שלט היטב בעברית, והרבה להסתמך בפירושו על רש"י ועל פרשני מקרא יהודים אחרים, וכן על "פגיון האמונה" של ריימונדוס מרטיני ופירושיו של תומאס אקווינס.
פירושו התבסס על המשמעות המילולית של הטקסט, והוא גינה את הפירושים המתוחכמים שניתנו לטקסט.
הוא חתר לתיקון טעויות בתרגום מעברית, במה שניתן לראות כניצוץ ראשון של ביקורת נוסח המקרא, אך הכיר בסמכותה של מסורת הכנסייה.
פרשנותו הברורה והתמציתית הפכו את ספרו לפירוש המקובל ביותר בקרב הנוצרים עד המאה ה-16. הפירוש שימש בהרחבה גם את מרטין לותר, בספרו על ספר בראשית.
ניקולאס (ניין) פוסטהומוס (בהולנדית: Nicolaas Wilhelmus Posthumus; 1880, אמסטרדם – 1960, בוסום שבצפון הולנד) היה היסטוריון של הכלכלה, ארכיונאי וחסיד אומות העולם מהולנד.
פוסטהומוס למד משפטים והיה בעל תואר דוקטור בתחום המשפט הקונטיננטלי.
משנת 1913 היה מרצה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם מעת ייסודה של האוניברסיטה, ולאחר מכן לימד משפטים ופילוסופיה במספר אוניברסיטאות.
הוא היה מזכיר החברה להיסטוריה כלכלית של הולנד שישבה בהאג, וכן סופר פורה, בעיקר בתחומי ההיסטוריה החברתית ונושאי צדק חברתי.
משנת 1922 היה מרצה במחלקה לאמנות ולפילוסופיה באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 1932 ייסד שם את הספרייה להיסטוריה כלכלית.
בין היתר היה אחראי על אצירת הארכיון של ה-SPD שכלל כתבים של קרל מרקס ופרידריך אנגלס.
בשנת 1935 היה פוסטהומוס ממייסדי המכון הבין-לאומי להיסטוריה חברתית.
בשנת 1931 נישא לווילמיין ון דר חוט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של וילמיין, אני, עם בתה.
בשנת 1941 התפטר פוסטהומוס במחאה על הצעדים האנטי-יהודיים של הגרמנים.
בין מכריו של פוסטהומוס היה גם פרופסור יאן רומיין (Jan Romein), שלימים הוכר אף הוא בתואר חסיד אומות העולם.
השניים אספו תיעוד בנוגע לשואת יהודי הולנד, תיעוד שלימים היווה את הבסיס למכון המחקר NIOD (Nederlands instituut voor oorlogsdocumentatie), המכון ההולנדי ללימודי רצח עם, שואה ומלחמה.
איסוף התיעוד היווה סיכון נוסף עבור כל המעורבים.
השניים אף תכננו פקולטה חדשה באוניברסיטת אמסטרדם, פקולטה ללימודי מדעי החברה, שאותה ביקשו להקים אחרי המלחמה.
ביוני 1943 פנתה אל בני הזוג פוסטהומוס אחותה של הסטר ון לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם.
פוסטהומוס ואשתו קיבלו את בפ לביתם והתייחסו אליה כאל בתם.
משנת 1949 היה פוסטהומוס חבר בדירקטוריון של NIOD.
בשנת 2008 הכיר יד ושם בפוסטהומוס, באשתו ובגיסתו, אני דיאץ ון דר חוט (Annie Diaz-van der Goot) בתור חסידי אומות העולם.
ניקולאס אלכסיס ג'וליו נקולו נדובנה הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם בסקאריאספור מליגת המשנה הטורקית.
נקולו החל לשחק כדורגל בקאג'י ספורטס אקדמי, אקדמיית כדורגל מהעיר דואלה שבקמרון.
בשנת 2007 חתם נקולו על חוזה ל-3 שנים במונקו הצרפתית.
בעונתו הראשונה במועדון שיחק בקבוצת הנוער, ובחודש יולי 2008, בעת קדם העונה, הצטרף לסגל הבוגר וקיבל את חולצה מספר 3. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-13 בספטמבר 2008 בניצחון של מונקו על לוריאן בתוצאה 0–2 והוחלף בדקה ה-65.
ב-29 ביוני 2011 עבר נקולו את הבדיקות הרפואיות במרסיי וחתם בה ל-4 שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באוגוסט 2011 במשחק ליגה נגד אוסר.
ב-29 ביוני 2016 חתם נקולו באולימפיק ליון לארבע שנים.
ב-6 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–4 לפריז סן-ז'רמן בסופר קאפ הצרפתי.
ב-5 באוגוסט 2017 הושאל נקולו לטורינו עד לסוף העונה.
נקולו נכלל בסגל נבחרת קמרון עד גיל 21 באולימפיאדת בייג'ינג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של קמרון ב-19 בנובמבר 2008 במשחק ידידות נגד נבחרת דרום אפריקה.
ניקולאס ריי נולד בשם ריימונד ניקולס קינזל הבן (Raymond Nicholas Kienzle Jr.) היה במאי, תסריטאי, ושחקן קולנוע אמריקאי, שנודע בעיקר בשל סרטו מרד הנעורים (Rebel Without a Cause).
סגנונו מתאפיין בקומפוזיציות המוקפדות בתוך פריים הסינמסקופ והשימוש הראוותני בצבע.
לריי הייתה השפעה חשובה על הגל החדש הצרפתי.
בביקורת מפורסמת לסרטו של ריי "ניצחון מר" כתב ז'אן לוק גודאר, "הקולנוע הוא ניקולס ריי".
שנה כותרת הערות1954ג'וני גיטאר1955מרד הנעורים1960התמימים והפראים196355 יום בפקינג
ניקולה (ברומנית: Nicola; נולדה ב-5 בנובמבר 1968) היא זמרת רומנייה.
ניקולה נולדה בבוקרשט בשם ניקולטה אלכסנדרו (Nicoleta Alexandru), בתחילת דרכה שרה בלהקה.
ב-1992 החלה את קריירת הסולו המוזיקלית שלה והופיעה רבות בטלוויזיה וברדיו.
ב-1999 הוציאה את אלבומה הראשון "Cu tălpile goale".
ב-2002 שירה "Lângă mine" נבחר לשיר השנה על ידי שתי תחנות רדיו.
בנוסף היא גם זכתה בשני פסטיבלי מוזיקה.
ב-2003 ייצגה את רומניה באירוויזיון עם השיר "Don't Break My Heart" והייתה במקום העשירי.
היא השתתפה מספר פעמים נוספות בסלקציה נציונלה.
ב-2003 היא נבחרה לאשת השנה על ידי המגזין "Avantaje".
ב-2005 יצא אלבומה "De mă vei chema" שכלל בתוכו שני שירים שנהיו ללהיטים ברומניה.
ב-2005 זכתה בפרס זמרת השנה בטקס פרסי MTV רומניה' בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס אמן הפופ הטוב ביותר.
ניקולאס אלחנדרו מאסו פריד (בספרדית: Nicolás Alejandro Massú Fried; נולד ב-10 באוקטובר 1979), המכונה "הערפד" (בספרדית: "El Vampiro") הוא מאמן טניס וטניסאי עבר יהודי-צ'ילאני, בשיאו דורג מקום תשיעי בעולם ביחידים, וזכה בשתי מדליות זהב אולימפיות (אתונה 2004).
הוא השחקן היחיד בסבב הגברים בטניס האולימפי המודרני (מאז 1988) שזכה בשתי מדליות הזהב בטורניר היחידים והזוגות באותה האולימפיאדה.
מדליות הזהב בהן זכה מאסו היו מדליות הזהב הראשונות בהיסטוריה של צ'ילה במשחקים האולימפיים.
מאסו הגיע לגמר טורניר המאסטרס במדריד (2003) ואף זכה בשישה תוארי יחידים בסבב ה-ATP.
אביו, מנואל מאסו, הוא ממוצא לבנוני ופלסטיני ואימו סוניה פריד היא יהודיה ממוצא הונגרי.
סבו, לדיסלאו פריד קליין, היה יהודי יליד הונגריה ששרד את הכיבוש הנאצי בהונגריה במסתור.
וסבתו, ורוניקה (לבית ווגווארי) הייתה ניצולת שואה ששרדה את מחנה הריכוז אושוויץ.
מאסו התוודע לטניס בגיל חמש על ידי סבו.
בגיל 12, החל להתאמן באקדמית הטניס ואיה דוראדו, בולפראיסו ובהמשך עבר להתאמן באקדמיה של ניק בויטיירי, בפלורידה, ארצות הברית.
לצדו של הטניסאי הצ'ילאני מרסלו ריוס (שדורג 1 בעולם בשנת 1998), ובהמשך במרכז הגבוה לביצועים בברצלונה, ספרד.
מאסו הפך לטניסאי מקצועי בשנת 1997. באותה שנה, הוא זכה בטורניר הנוער היוקרתי של סוף העונה "האורנג' בול" (אנ') בטורניר הזוגות, וסיים חמישי ביחידים.
הוא גם זכה בתחרויות הזוגות לנוער בווימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה, יחד עם לואיס הורנה הפרואני ובן ארצו פרננדו גונסאלס בהתאמה.
באוגוסט 1998 זכה מאסו בטורניר הפיוצ'ר הראשון שלו, בספרד.
בחודש שלאחר מכן הוא זכה לראשונה בטורניר צ'לנג'ר, שנערך באקוודור.
את הצ'לנג'ר השני שלו השיג מאסו ביוני 1999 בטורניר באיטליה, ובספטמבר 1999 הוא הגן בהצלחה על תוארו באקוודור.
בנובמבר 1999 זכה מאסו בצ'לנג'ר בסנטיאגו דה צ'ילה ונכנס לראשונה לטופ 100 בדירוג היחידים.
בחודש מאי 2000 הגיע מאסו לגמר טורניר ה-ATP הראשון שלו, באליפות החימר של ארצות הברית באורלנדו פלורידה, שם הפסיד לבן ארצו פרננדו גונסאלס.
מאוחר יותר באוגוסט הוא שוב הפסיד לצ'יליאני אחר - מרסלו ריוס בהופעת הבכורה שלו בארצות הברית.
בינואר 2001 הגיע מאסו לגמר טורניר ה-ATP השני שלו, באדלייד, אוסטרליה, לאחר שבחצי הגמר גבר לראשונה על מתמודד המדורג בטופ 10 העולמי טים הנמן הבריטי.
בתואר ה-ATP הראשון שלו זכה מאסו בפברואר 2002 בבואנוס איירס, שם הביס את הארגנטינאי אגוסטין קאיירי בשלוש מערכות לאחר שכבר עמד בפני נקודת משחק.
בטורניר בואנוס איירס של 2003, נקם קאיירי והדיח את מאסו בסיבוב הראשון, הפסד שדחק החוצה את מאסו מהטופ 100 בדירוג ואילץ אותו לחזור להתחרות שוב בצ'לנג'רס.
באפריל 2003 הגיע לגמר הצ'לנג'ר בברמודה.
בתואר ה-ATP השני שלו זכה מאסו ביולי 2003 באמרספורט, הולנד.
בשבוע שלאחר מכן הוא הגיע לגמר טורניר קיצביהל, אוסטריה.
ונכנס לראשונה לטופ 50 בדירוג העולמי.
בספטמבר באותה שנה הגיע לשלושה גמרים ברציפות, כולל ניצחון בצ'לנג'ר ותואר ה-ATP השלישי שלו בפלרמו, איטליה.
באוקטובר הגיע לגמר בטורניר סדרת המאסטרס במדריד, והפסיד לספרדי חואן קרלוס פררו.
ואת שנת 2003 הוא סיים כמדורג 12 בעולם.
באמצע 2004 נפרד מאסו מהמאמן הארגנטינאי גבריאל מרקוס, אותו הוא החליף בפטריסיו רודריגס הצ'יליאני.
ביולי 2004 זכה מאסו בתואר ה-ATP הרביעי שלו בקיצביהל והמשיך את שנת השיא שלו עם זכייה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת אתונה.
בזכות הביצועים שלו באולימפיאדה, בספטמבר נכנס מאסו לראשונה לטופ 10 העולמי ודורג במקום ה-9 אך בנובמבר עבר ניתוח במפשעה ולכן נכנס לעונת 2005 כשהוא מחוץ לטופ.
הוא סיים את שנת 2005 עם רצף של שישה הפסדים, אולם באותה שנה הוא הצליח בפעם הראשונה להגיע לסיבוב הרביעי בטורניר גרנד סלאם באליפות ארצות הברית הפתוחה שם הפסיד לגיירמו קוריה הארגנטינאי.
בינואר 2006 הפסיד מאסו לחוסה אקאסוסו הארגנטינאי בגמר הטורניר בעיר הולדתו ויניה דל מאר.
ובפברואר זכה בתואר ה-ATP השישי שלו בקוסטה דו סויפה, ברזיל.
באפריל הגיע לגמר טורניר קזבלנקה במרוקו.
וביולי הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בגמר טורניר אמרספורט.
בינואר 2007 חזר מאסו על הופעתו בויניה דל מאר מ-2006, והפסיד ללואיס הורנה הפרואני.
וביולי של אותה שנה הוא החל ברצף הפסדים בן שמונה משחקים שהסתיים רק באוקטובר בסנט פטרסבורג, רוסיה.
בטורניר ויניה דל מאר של 2008 הודח מאסו כבר בסיבוב הראשון על ידי הארגנטינאי סרחיו רויטמן, ומכיוון שב -2007 הוא הגיע לגמר הוא לא הגן על נקודות הדירוג שלו מה שהוביל לצניחתו למקום ה-97 בעולם בשבוע שלאחר מכן.
ביולי, הוא צנח עוד בדירוג עד למקום ה-138, הגרוע ביותר שלו מאז נובמבר 1999. בהמשך השנה הוא זכה בצ'לנג'ר של פלוריאנופוליס בברזיל והגיע לגמר בשני צ'לנג'רים נוספים.
מאסו החל את שנת 2009 עם אפס ניצחונות במהלך חמשת הטורנירים הראשונים שלו ואף הפסיד במשחק הפתיחה ביחידים מול קרואטיה בגביע דייוויס בתחילת מרץ.
רצף ההפסדים שלו נשבר באינדיאן וולס מאסטרס כשניצח את אדוארדו שוונק הארגנטינאי בשלוש מערכות בסיבוב הראשון.
מאסו ייצג את צ'ילה בשלוש אולימפיאדות: סידני 2000, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008. בטקס הפתיחה של האירוע בשנת 2000, הוא אף היה נושא הדגל של המשלחת הצ'יליאנית לאחר שמרסלו ריוס לא הצליח להופיע.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את סלאבה דוסדל הצ'כי, אך הפסיד לחואן קרלוס פררו הספרדי בסיבוב הבא.
מאסו וגונסאלס התמודדו עם ארבע נקודות משחק במערכה הרביעית לפני שניצחו וזכו בזהב.
למחרת זכה מאסו במדליית הזהב השנייה שלו, כשניצח את מרדי פיש מארצות הברית בחמש מערכות בגמר היחידים לגברים.
לאחר ניצחונו ביחידים הוא הוכרז כ"ספורטאי היום" על ידי ארגון אולימפיאדת אתונה 2004.
לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 נכנס מאסו רק באמצעות "ווילד קארד" כיוון שהדירוג שלו לא היה אמור להקנות לו מקום בתחרות.
וגם לא נחל הצלחה גדולה כשהודח בסיבוב השני ביחידים ובסיבוב הראשון בזוגות (שם הוא חבר פעם נוספת לבן ארצו פרננדו גונסאלס).
עד היום מאסו הוא השחקן היחיד בסבב הגברים בעידן הפתוח שזכה במדליות זהב גם ביחידים וגם בזוגות באותם המשחקים האולימפיים.
למאסו היסטוריה ארוכה בגביע דייוויס, את ההופעה הראשונה שלו ערך בשנת 1996 מול קנדה כשהוא בן 16 שנים ו-188 יום בלבד, ובכך הפך באותה עת לשחקן הצעיר ביותר שייצג את נבחרת צ'ילה, (תואר בו החזיק עד 2012 כשכריסטיאן גרין שבר אותו).
ולמעט בשנת 2003, הוא נקרא לייצג את צ'ילה בכל שנה מאז ועד פרישתו ב-2013.
מאסו שיחק 56 משחקים בסך הכל, ומחזיק במאזן חיובי של 32-24 הישגי השיא של הנבחרת כשמאסו היה חלק ממנה היו שתי הדחות ברבע הגמר בשנים 2006 ו-2010. מאסו בלט מאז ומתמיד ביכולתו להילחם במשחקים אלו, שבאה לידי ביטוי במשחקי מרתון ארוכים, והשיג לעיתים קרובות ניצחונות נגד יריבים המדורגים גבוה ממנו.
למעשה, הוא מחזיק בשיא למשחק הארוך ביותר של נבחרת צ'ילה בתולדות גביע דייוויס, כשבספטמבר 2009 הכניע את סטפן קוביק האוסטרי במשחק שארך 5 שעות ו-14 דקות.
בשנת 2014, מאסו נכנס לתפקיד קפטן נבחרת גביע דייוויס של צ'ילה, עם מרסלו ריוס כמאמן.
לאחר חמש שנים מאז החל לשמש כקפטן, חזרה הנבחרת לבית העליון של התחרות שמונה שנים לאחר השתתפותה האחרונה.
מאסו ייצג את נבחרת צ'ילה במשחקי המכביה השש-עשרה שנערכו בישראל בשנת 2001.
כיום מאסו מאמן את דומיניק תים, האוסטרי זוכה אינדיאן וולס מאסטרס לשנת 2019.
מאסו היה ידוע ברוח הלחימה שלו, במיוחד כששיחק בצ'ילה, אותה הדגים באולימפיאדת 2004 ובמספר משחקי גביע דייוויס.
סגנונו הקשוח הפך אותו למומחה במגרש חימר, עם משחק טוב על הקו ושליטה טובה הן בחבטות כף יד והן בחבטות גב יד.
תוצאהשנהתחרות משטחיריבניקוד זהב 2004 אולימפיאדת אתונהקשהמרדי פיש 6–3, 3–6, 2-6, 6–3, 6–4
תוצאהשנהתחרות משטח בן זוגיריביםניקוד זהב 2004 אולימפיאדת אתונהקשהפרננדו גונסאלסניקולס קיפר וריינר שוטלר 6–2, 4–6, 3–6, 7–6 (9–7), 6-4
תוצאה שנה תחרות משטח יריב ניקודפיינליסט 2003 מדריד קשהחואן קרלוס פררו 3–6, 4–6, 3–6
זוגות: 3 (זכייה אחת, 2 פיינליסט)
תוצאה תאריך תחרות משטח בן זוגיריבים ציוןהפסד מרץ 2004 אקפולקו, מקסיקוחימר חואן איגנסיו צ'לה בוב בריאן ומייק בריאן 2–6, 3–6ניצחון אוגוסט 2004 אולימפיאדת אתונהקשהפרננדו גונסאלס ניקולה קיפר וריינר שטוטלר 6–2, 4–6, 3–6, 7–6 (9–7), 6-4הפסד יולי 2005 אמרספורט, הולנדחימרפרננדו גונסאלס מרטין גרסיה לואיס הורנה 4–6, 4–6
ניקולאס פדריקו ספולי (בספרדית: Nicolás Federico Spolli; נולד ב-20 בפברואר 1983) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
ספולי נולד ברוסאריו והחל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת עיר הולדתו, ניואל'ס אולד בויס.
בשנת 2005, הוא קודם לסגל הקבוצה הבוגרת.
בקבוצה זו הוא היה שחקן הרכב פותח ובמהלך ארבע שנים הוא ערך למעלה ממאה הופעות.
ב-24 ביולי 2009, כרטיס השחקן של ספולי נרכש על ידי קטניה עבור מיליון אירו בחוזה לארבע שנים.
הוא כבש את שערו הראשון בליגה ב-6 בינואר 2010 בניצחון 0–1 על בולוניה.
ב-14 בפברואר 2012, החוזה של ספולי הוארך עד ל-30 ביוני 2015. בתום מועד חלון העברות של אותה העונה, הוא היה קרוב כפסע לעבור לטוטנהאם מהפרמייר ליג עבור סכום של קרוב לשמונה מיליון פאונד, אך הוא החליט להישאר במדי קטניה ולהישאר עונה נוספת בקבוצה.
ב-2 בפברואר 2015, הוא הושאל לרומא בעסקה אשר כללה אפשרות רכישה.
במחזור הסיום של הליגה, שנערך ב-31 במאי, הוא ערך את הופעת הבכורה והיחידה שלו במדי הזאבים במסגרת הפסד הבית 2–1 לפלרמו.
בתום העונה, אפשרות הרכישה שלו לא מומשה על ידי רומא והוא שב לקטניה.
לאחר ששוחרר מקטניה, הוא הצטרף ב-24 ביולי 2015 לקבוצה שהעפילה לסרייה א', קארפי, בחוזה לעונה אחת עם אפשרות הארכה לעונה שנייה.
לאחר ארבע הופעות בלבד במדי הקבוצה, החוזה שלו הותר ב-20 בינואר 2016.
ב-22 בינואר 2016, קייבו ורונה הודיעה על צירופו של ספולי.
לעומת זאת, ב-30 ביוני 2017, ההרפתקה של ספולי הסתיימה לאחר עונה אחת בלבד אשר כללה 31 הופעות במדי הקבוצה.
כעבור כשבוע משחרורו מ"החמורים המעופפים", הוא חתם על חוזה בקבוצת גנואה ממחוז ליגוריה.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-17 בספטמבר בהפסד 3–2 ללאציו, כשבאותו המשחק הוא נפצע בברכו.
הוא חזר לשחק ב-19 בנובמבר בניצחון החוץ על קרוטונה.
הוא נשאר במדי האדומים כחולים עד לינואר 2019, כשבמהלך תקופה זו הוא רשם 30 הופעות בכל המסגרות.
ב-17 בינואר 2019, קרוטונה הודיעה על השאלתו של ספולי מגנואה עד לתום העונה בעסקה אשר כללה חובת רכישה.
לאחר תריסר הופעות במדי קרוטונה, חובת הרכישה מומשה על ידי האחרונה.
ניקולאס קפאלדו טובואס (בספרדית: Nicolás Capaldo Toboas; נולד ב-14 בספטמבר 1998 בסנטה רוסה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת המבורג.
קפאלדו הגיע אל מחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית ממחלקת הנוער של דפורטיבו מקאליסטר בשנת 2015. ב-25 בפברואר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על דפנסה וחוסטיסיה במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת .
בסך הכל הוא ערך 37 הופעות ליגה במועדון, וזכה עמו באליפות ארגנטינה בעונת .
ב-23 ביוני 2021 חתם קפאלדו על חוזה לחמש עונות ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-16 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על הרטה ולס במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע האוסטרי.
ב-23 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 3-1 על שטורם גראץ במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על הארטברג במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-10 ביולי 2025 חתם בהמבורג מהבונדסליגה.
ניקולאס פאולס (בספרדית: Nicolás Pauls; נולד ב-20 בדצמבר 1973) הוא שחקן ומוזיקאי ארגנטינאי.
הוא בא ממשפחה של אמנים, שבה אמו הייתה ציירת, אביו היה מפיק סרטים וסביו מצד אביו היו רקדנים.
כילד למד תקליטנות ונגינה על כלי הקשה.
בשנים 1998–1999 שיחק בשתי עונות של הטלנובלה "Gasoleros" בתור סבסטיאן.
בשנת 2008 הוא שגילם את דמותו של סלבדור בעונה השנייה של הטלנובלה "כמעט מלאכים".
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה "Alguien que me quiera" בתור גונסלו.
בשנת 2012 שיחק במיני-סדרה "30 días juntos" בכיכובה של אאוחניה סוארס.
בשנת 2013 שיחק לצד אוסבלדו לפורט במיני-סדרה "Inconsciente colectivo" אשר שודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורית, הסדרה עוקבת אחר גל התאבדויות בקרב תלמידי שנה ה' בבית ספר פרטי בבואנוס איירס רבתי.
בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה והפנטזיה "Amapola", סרטו הראשון כבמאי של מעצב ההפקה הארגנטינאי אאוחניו זאנטי (אנ').
הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי חיים, ואף השתתף בקמפיין כנגד יצור ביצים בארגנטינה.
בפברואר 2021 הוא פרסם פוסט אנטישמי באינסטגרם: יד גדולה עם טבעת נוצצת שמוחצת קבוצה של אנשים חסרי הגנה, על השרוול שמכסה את הזרוע נמצא מגן דוד.
הפוסט עורר תגובות נזעמות ברשתות החברתיות.
ניקולה ברהמן (בלטבית: Nikola Brahmane; נולדה ב-10 בספטמבר 1998) היא כדורגלנית לטבית המשחקת בעמדת הקשרית באאודה ובנבחרת לטביה.
ברהמן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ב-21 בספטמבר 2021, בהפסד 0–4 ל.
ניקולה אוליסלאגרס היא אתלטית אוסטרלית, פעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024), אלופת העולם (טוקיו 2025), פעמיים ברציפות אלופת עולם באולם (גאלזגו 2024, נאנג'ינג 2025) ושיאנית אוסטרליה (2.04 מטר) בקפיצה לגובה.
אוליסלאגרס (במקור מקדרמוט) היא ממוצא קרואטי מצד אמה, מהאי קורצ'ולה.
היא התחילה להתאמן באתלטיקה בבית הספר היסודי והתמקצעה בקפיצה לגובה.
היא השתתפה באליפות העולם לנוער ב-2014 בה קפצה לגובה של 1.79 מטר.
באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) סיימה רביעית בתוצאה של 1.80 מטר.
באוניברסיאדת טאיפיי (2017) סיימה שביעית בתוצאה של 1.88 מטר.
באליפות אוסטרליה ב-2018 סיימה שלישית ונכללה בנבחרת למשחקי חבר העמים בהם זכתה במדליית ארד בשיא אישי של 1.91 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית כסף בשיא אוסטרליה של 2.02 מטר, אחרי מריה לאסיצקנה (2.04 מטר).
באליפות העולם סיימה חמישית בתוצאה של 1.96 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1.99 מטר, אחרי ירוסלבה מהוצ'יך (2.01 מטר) ובת ארצה אלינור פטרסון (1.99 מטר).
באליפות העולם באולם זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.99 מטר.
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2.00 מטר, זהה לזו של המנצחת ירוסלבה מהוצ'יך אך עם יותר פסילות.
בתחרות ליגת היהלום בציריך באוגוסט 2025 שיפרה את שיאה האישי ל-2.04 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.00 מטר, לפני מריה ז'ודזיק מפולין (2.00 מטר) וירוסלבה מהוצ'יך
ואנג'לינה טופיץ' מסרביה (1.97 מטר).
על הישגה זכתה בתואר אתלטית השנה בעולם בענפי השדה.
ב-2022 נישאה לריס אוליסלאגרס ושינתה את שם משפחתה.
היא נוצרייה-אוונגליסטית אדוקה, היא ידועה בכתובות דתיות שרושמת על ידייה בזמן תחרויות.
היא בעלת תואר ראשון בביוכימיה אותו השיגה ב-2021 באוניברסיטת סידני.
ניקולה אילייב (בבולגרית: Никола Илиев; נולד ב-6 ביוני 2004 ביודלניק שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת בוטב פלובדיב ובנבחרת בולגריה.
אילייב גדל במחלקות הנוער של אריסטון רוסה ובוטב פלובדיב.
ב-29 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בוטב פלובדיב, בהפסד 1-0 לסלביה סופיה במסגרת ליגת העל הבולגרית.
ב-9 ביוני 2020 חתם אילייב על חוזה לארבע עונות באינטר מילאנו מהסרייה א'.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך אילייב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה, בניצחון 5-1 על נבחרת גיברלטר במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
ניקולאס פוזו הוא כדורגלן גיברלטרי המשחק בעמדת הקשר במחלקתת הנוער של קדיס ובנבחרת גיברלטר.
פוזו החל לשחק בכדורגל במחלקת הנוער של אתלטיקו סאבאל, ובשנת 2015 הצטרף למחלקת הנוער של קדיס.
ב-5 ביוני 2022 ערך פוזו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גיברלטר, בהפסד 2-0 לנבחרת מקדוניה הצפונית במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
ניקולאס הרנן סירי קגנו (בספרדית: Nicolás Hernán Siri Cagno; נולד ב-17 באפריל 2004) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ במונטווידאו סיטי טורק.
סירי החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של דאנוביו, וב-20 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בתיקו 2–2 עם בוסטון ריבר.
ב-19 במרץ 2021 כבש שלושער בניצחון קבוצתו 5–1 על בוסטון ריבר, והפך לשחקן השני הכי צעיר בהיסטוריה שכובש שלושער (אחרי טרבור פרנסיס) ולשחקן הדרום-אמריקאי הצעיר ביותר שעושה זאת (שיא שהחזיק עד אז דייגו מראדונה).
ב-27 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לשש עונות במונטווידאו סיטי טורק, ששייכת לקבוצת סיטי פוטבול.
הוא שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, בו זכתה נבחרתו.
ניקולאס סמאיואה פאצ'קו (בספרדית: Nicolás Samayoa Pacheco; נולד ב-2 באוגוסט 1995 בגואטמלה סיטי שבגואטמלה) הוא כדורגלן גואטמלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית ובנבחרת גוואטמלה.
סמאיואה החל את הקריירה המקצוענית שלו בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS, במדיה ערך הופעה אחת במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח.
ב-11 ביוני 2018 הושאל ללאס וגאס לייטס מה-USL, במדיה ערך שתי הופעות ליגה.
ב-1 בינואר 2019 חתם סמאיואה בקומוניקסיונאס מליגת העל הגואטמלית.
ב-15 בנובמבר 2018 ערך סמאיואה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גואטמלה, בהפסד 7-0 לנבחרת ישראל במשחק ידידות.
ב-27 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת גיאנה הצרפתית במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת .
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023.
ליגת העל הגואטמלית (1): קלאוסורה 2022
לוק סאה ניקולאס קנגקטקיד מיקלסון (בדנית: Look Saa Nicholas Kengkhetkid Mickelson, בתאית: ลูกโซ่ นิโคลัส เก่งเขตกิจ มิคเคลสัน; נולד ב-24 ביולי 1999 בסקיין שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי-תאילנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אלוורסברג מבונדסליגה השנייה ובנבחרת תאילנד.
מיקלסון גדל במחלקות הנוער של אוטסטאד והאמקאם.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבוגרת של האמקאם במסגרת הליגות הנמוכות בנורווגיה, וערך 55 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 בינואר 2019 חתם מיקלסון בסטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם מיקלסון באודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית.
מיקלסון שיחק בנבחרות הצעירות של נורווגיה.
ב-25 במרץ 2023 ערך מיקלסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תאילנד, בהפסד 3-1 לנבחרת סוריה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת תאילנד לטורניר גביע אסיה 2023.
ניקולה אוגרודניקובה (בצ'כית: Nikola Ogrodníková; נולדה ב-18 באוגוסט 1990) היא אתלטית צ'כית, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) וסגנית אלופת אירופה (ברלין 2018) בהטלת כידון.
אוגרודניקובה נולדה וגדלה באוסטרבה שבצ'כוסלובקיה (לימים צ'כיה).
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בהנגלו שבהולנד ביולי זכתה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 5607 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בציריך שבשווייץ באוגוסט סיימה במקום 20 בהטלת כידון בתוצאה של 53.15 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיימה במקום 19 בהטלת כידון בתוצאה של 59.99 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 61.85 מטר, אחרי קריסטין הוסונג מגרמניה (67.90 מטר) וליבטה יאסיאונייטה מליטא (61.59 מט).
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר-אוקטובר סיימה במקום 11 בהטלת כידון בתוצאה של 57.24 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 16 בהטלת כידון בתוצאה של 60.03 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 60.18 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום 12 בהטלת כידון בתוצאה של 54.48 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום 28 בהטלת כידון בתוצאה של 54.59 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 61.78 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 63.68 מטר, אחרי הארוקה קיטגוצ'י מיפן (65.80 מטר) וג'ו-אן ואן דייק מדרום אפריקה (63.93 מטר).
נִיקוֹלָה טֶסְלָה (בסרבית: Никола Тесла; באנגלית: Nikola Tesla; 10 ביולי 1856 – 7 בינואר 1943) היה פיזיקאי, מהנדס חשמל וממציא אמריקאי ממוצא סרבי נחשב בעיני רבים כאחד מגדולי הממציאים בכל הזמנים וגדול מהנדסי החשמל.
בארצות הברית הוא כונה "הקוסם מהמערב".
על שמו קרויה יחידת המדידה טסלה, המסומנת באות T – יחידה סטנדרטית למדידת עוצמת שדה מגנטי לפי מערכת יחידות המידה SI.
טסלה חקר ובהמשך המציא שיטה לשידור גלי רדיו שהייתה מעין המשך של רעיון השנאי.
על אף החדשנות גם בתחום זה, לא ראה תגמול רב על תרומתו למדע ולאנושות.
במהלך חייו המציא טסלה מעל ל-300 פטנטים.
טסלה, יליד קרואטיה באימפריה האוסטרית, היה בן כומר אורתודוקסי.
בהכשרה לקריירה הנדסית למד בגראץ ובפראג.
בגראץ הוא למד לראשונה על דינמו והגה דרך לשימוש בזרם חילופין למטרות שימוש אזרחי.
מאוחר יותר, בבודפשט, הוא העריך לראשונה את עקרון השדה המגנטי המסתובב ופיתח תוכניות עבור מנוע אינדוקציה שהיה לצעד הראשון שלו לקראת ניצול מוצלח של זרם חילופין.
ב-1882 יצא טסלה לעבוד בפריז בשלוחה של חברת התעשיין אדיסון, ובהיותו בשטרסבורג ב-1883 בנה את מנוע האינדוקציה הראשון שלו.
טסלה הפליג לאמריקה ב-1884, והגיע לניו יורק עם כמה פרוטות בלבד.
הוא מצא תחילה עבודה אצל אדיסון, אך בתוך זמן קצר פרצה יריבות בין שני המהנדסים.
טסלה פיתח מערכת תלת פאזית של הולכת חשמל.
במאי 1888 רכש ג'ורג' וסטינגהאוס, ראש חברת החשמל וסטינגהאוס בפיטסבורג, את זכויות הפטנט למערכת של טסלה של דינמו, שנאים ומנועים המבוססים על זרם חילופין.
העסקה הובילה ל"מלחמת הזרמים" בין טסלה לאדיסון.
ב-1891 המציא את סליל טסלה, סליל אינדוקציה הנמצא בשימוש נרחב בטכנולוגיית רדיו.
עד מהרה הקים טסלה מעבדה משלו, שם עשה ניסויים בצילומי צללים במקביל לפיתוחו של וילהלם רנטגן.
על מנת להפיג את החשש האזרחי מפני התחשמלות, טסלה הציג במעבדתו תערוכות בהן הדליק מנורות על ידי מתן זרם חשמל בגופו.
וסטינגהאוס השתמש במערכת זרם החילופין של טסלה עבור התערוכה העולמית בשיקגו ב-1893. בהמשך נעשה שימוש בזרם חילופין עבור המרת אנרגיה הידרומכנית לאנרגיה חשמלית במפלי ניאגרה.
בקולורדו ספרינגס, שם שהה בין 1899 ו-1900, טסלה גילה את מה שראה כגילוי החשוב ביותר שלו - גלים אלקטרומגנטיים נייחים ברחבי כדור הארץ.
בכך הוכיח כי ניתן להיעזר בתדר חשמלי טבעי להחליף מוליכות חוטית.
הוא האיר 200 מנורות ללא חוטים בטווח 40 ק"מ, יצר ברקים מעשה ידי אדם, והפיק הבזקים בגודל 41 מטר.
פעם אחת חשד בקבלת שדר חוצני, הערכה שהתגלתה כשגויה.
טסלה היה מקורב לאישים ידועי שם כגון מארק טוויין.
בשובו לניו יורק בשנת 1900, החל טסלה בבניית מגדל שידור עולמי אלחוטי בלונג איילנד, ונתמך כלכלית מידי איל ההון ג'יי.
הפרויקט נזנח עקב קשיים כלכליים, בעיות עבודה ועצירת התמיכה של מורגן.
זו הייתה התבוסה הגדולה ביותר של טסלה.
עבודתו של טסלה עברה אז לטורבינות ולפרויקטים אחרים.
עקב קשיים כלכליים לא קידם רבות מהמצאותיו התאורטיות וחי את שנותיו האחרונות בעוני בין בתי מלון להם התקשה לשלם על שהותו.
טסלה נולד ב-1856 למשפחה סרבית בסמיליאן (Smiljan), כפר קטן בקרואטיה, אז בממלכת קרואטיה ההבסבורגית במסגרת האימפריה האוסטרית.
אביו מילוטין טסלה ואמו גאורגינה "ג'וקה" לבית מנדיץ' היו שניהם ממוצא סרבי.
אביו וסבו מצד אמו היו כמרים סרבים-אורתודוקסים.
אביו לעיתים היה מרוחק מהילדים ומגיל צעיר מילא טסלה הצעיר שעות ביומו בספרייה הביתית של אביו.
אמו, אישה אנאלפביתית אך רבת כישרון, החדירה בו אחריות בלקיחת חלק בעבודות הבית והמשק.
אחת מעבודות אלו הייתה שימוש במקצף ביצים מכני.
מאוחר יותר טען טסלה כי התושייה ההנדסית שלו התבססה על החינוך שהחדירה בו אמו.
תחילה התחנך טסלה בחינוך ביתי, אך בשנת 1870, בגיל 14, נשלח ללמוד בגימנסיית קרלובץ שם הצטיין בשלל המקצועות כבר בשנתו הראשונה.
היה זה מוסד חינוכי ממלכתי בו רכש את הידע הטכני העיקרי הראשון שלו והתעניין במיוחד בפיזיקה.
בשנתו הראשונה היו ציוני התעודה שלו להלן: מוסריות - דוגמה ומופת, חריצות - עיקשת, קטכיזם - מצוין, גרמנית - מצוין, קרואטית - מצוין, גאוגרפיה והיסטוריה - ראוי לשבח, מתמטיקה - מצוין, גאומטריה תאורטית - ראוי לשבח, היסטוריה טבעית - ראוי לשבח, כימיה - מצוין וציור - מספיק.
בשנתו השנייה החל ללמוד גם פיזיקה וסיים עם ציון מצוין בתעודה.
סימן מוקדם ליכולתו השכלית הגבוהה הוא שהצליח לבצע חשבון אינטגרלי במחשבה ולא בכתב, מה שגרם למוריו לחשוד שהוא פועל לא בדרך הנדרשת ושייתכן כי הוא מעתיק.
למרות היצירתיות המוקדמת שלו, טסלה לא החל לחשוב על קריירה של ממציא עד לשנות העשרים המאוחרות לחייו.
טסלה רצה לטפח קריירה של פיזיקאי, אך אביו רצה לקדמו בתחום הכמורה.
בגיל שבע עשרה חלה טסלה במחלת הכולרה חשוכת המרפא, נפל למשכב והיה חשש רב לחייו.
אביו של טסלה נשבע כי אם בנו ישרוד הוא יאפשר לו להתקדם בקריירה מדעית במקום דתית וללכת ללמוד באוניברסיטת גראץ לטכנולוגיה, שהייתה אוניברסיטה ממלכתית, מכובדת ונודעת.
טסלה שרד והתגבר על מחלתו לאחר חודשיים שבהם היה מרותק למיטתו.
באוניברסיטה החל טסלה את לימודיו בהנדסת מכונות וחשמל.
יום אחד המרצה שלו לפיזיקה הראה לכיתה של טסלה מתקן דינמו חדש, שעל ידי שימוש בזרם ישיר יכול היה לשמש גם כמנוע חשמלי וגם כגנרטור חשמלי.
לאחר שצפה בדינמו לזמן מה, טסלה הציע שייתכן ויהיה זה אפשרי להוציא את מערכת החיבורים הנוספים שגרר עמו הדינמו עוד מדגמים קודמים כדי לייעל אותו ולהוזיל אותו.
זה, אמר הפרופסור המשועשע שלו, יהיה כמו בניית מכונה הנמצאת בתנועה תמידית.
טסלה קיבל את הצהרת הפרופסור כאתגר, ובמשך שנים חקר באובססיביות בחיפוש אחר חלופה לזרם הישר, הוא מצא קצה חוט בחקר זרם החליפין.
טסלה הגיע למועד בחינות השלמת התואר שלו כאשר הוא מרגיש שאינו מוכן לקראתן, וכאשר קיבל סירוב לבקשתו עבור זמן נוסף להתכונן לבחינות, הוא פרש מלימודיו הגבוהים ומעולם לא השלים אותם.טסלה היה ידוע בלמידתו המהירה של שפות, ולפי רישומים אודותיו, הוא עבד במשך ימים ולילות על בסיס שעות שינה בודדות בלבד.
כסטודנט צעיר, טסלה התעמק בתיאוריות וטכנולוגיות שונות שהיו בשימוש נרחב באותה העת, וחיפש פתרונות טובים ויעילים יותר.
בגיל 19, הוא ניהל ויכוחים מול פרופסורים באוניברסיטה על פגמים בעיצוב הקיים של מנועי זרם ישר (DC) שהודגמו בכיתה.
הוא כתב באוטוביוגרפיה שלו על ניסיונותיו לשפר את מנועי הזרם הישר, "היה לי כל כך הרבה זמן פנוי.
כאשר לקחתי על עצמי את המשימה לא הייתה זאת החלטה כמו שאנשים עושים לעיתים קרובות.
אצלי היה זה נדר קדוש, שאלה של חיים ומוות.
כעת הרגשתי כי הגיע הניצחון בקרב.
עמוק בתוך מוחי היה הפתרון, אך עדיין לא יכולתי לתת לו ביטוי חיצוני".
תחת אדיסון, המעבר לארצות הברית
טסלה החל את עבודתו בשנת 1881 כמפעיל טלגרף בבודפשט, שם המציא מתקן שאפשר רישום אוטומטי של אותות המורס שנקלטו.
מתקן זה אפשר לו לעסוק בפעילויות חקר נוספות בזמן שהיה במשמרת.
טסלה התקבל לעבודה בזכות קשריו של דודו, פאבלה, למנהל חברת הטלגרפים של בודפשט, פרנץ פושקאש.
החברה הייתה אז בתחילת דרכה, ובתוך מספר חודשים קודם טסלה לחשמלאי ראשי.
במקביל לעבודתו תרם טסלה לפיתוח דגמים חדשים של מגברים.
בנוסף לכך הוא המשיך לחקור אחר רעיון הדינמו היעיל והזול יותר.
בשנת 1882, לאחר שנים של עבודה ללא כל פריצת דרך, לקה טסלה בדיכאון קליני שנמשך מספר חודשים בעקבות דכדוך שנגרם מאי הצלחתו.
הדיכאון הוחמר בעקבות קשיים כלכליים שנגרמו עקב התמכרותו של טסלה להימורים.
זמן קצר לאחר שהתגבר על הדיכאון, השיג טסלה קצה חוט במחקרו האישי על האפשרות של שימוש בזרם חילופין.
במקביל, התגבר טסלה בהדרגה על ההתמכרות שלו להימורים.
במהלך פברואר 1883 נרשם טסלה לעבוד בשירותי חברת אדיסון הקונטיננטלית, שהייתה השלוחה של חברת החשמל של תומאס אלווה אדיסון (הממוסדת והמבוססת בארצות הברית) באירופה.
עם קבלתו לחברה נשלח טסלה להתקין רשת מנורות תאורת רחוב, תחילה בפריז, ברפובליקה הצרפתית השלישית, ובהמשך בשטרסבורג ואלזס-לורן, בקיסרות הגרמנית (בצרפת בת זמננו).
בעת הרצת ניסוי של חברת הרכבות הגרמנית, פגעה רכבת בעמודי תאורת רחוב ומוטטה מספר עמודים.
לטסלה, על אף שביצע עבודה גדולה יותר מן המבוקש תחילה, לא הוענק הפיצוי הכספי שהובטח בהתאם.
קשיים הנוגעים לשכר היו הגורם הראשוני לקרע העתידי בין אדיסון וטסלה.
ביוני ביצע טסלה הדגמה של פעילות זרם חילופין למספר משקיעים אפשריים ובהם גם ראש עיריית שטרסבורג לשעבר.
על אף העניין שהראו בפיתוח של טסלה, אף אחד מבין היזמים לא השקיע בו כספית.במהלך אביב 1884, עם תרומות כספיות מצד דודיו, טסלה הפליג לארצות הברית להמשיך לעבוד תחת אדיסון.
כרטיס אישור השיט שלו, כספו, וחלק ממסמכיו האישיים, נגנבו ממנו ימים ספורים לפני תחילת ההפלגה.
במהלך ההפלגה פרצו פרעות על גבי האונייה בין יושביה וטסלה כמעט נזרק מין הסיפון לים.