tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1982 חזר טורה לאטלנטה ברייבס בתור מנג'ר וכבר בעונתו הראשונה הצעיד את הקבוצה לזכייה בראשות הבית הוא נשאר בתפקיד עד שנת 1984. בשנת 1985 עשה טורה הפסקה מאימון ועבר לשמש כשדרן ופרשן ספורט, הוא חזר לקריירת האימון רק בשנת 1990, כמנג'ר של הסנט לואיס קרדינלס.
בשנת 1996 טורה עבר לניו יורק יאנקיז ובעונה הראשונה תחת הנהגתו הקבוצה זכתה בוורלד סיריס אחרי 18 שנות בצורת.
בשנים 1998-2000 הוביל את היאנקיז לזכייה ב-3 אליפויות רצופות נוספות.
לאחר עונת 2007 התפוטר טורה, ומונה למנג'ר של הלוס אנג'לס דודג'רס.
יוסף (ג'ו) ורשבה היה עיתונאי ומפיק טלוויזיה יהודי אמריקאי.
עבד במשך 50 שנים ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS וזכה בשני פרסי אמי.
ורשבה נולד בניו יורק למהגרים יהודים מפולין.
דודו, יהודה ורשבה, עלה ארצה עם משפחתו ונמנה עם מייסדי בית הכנסת הגדול ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
בשנת 1944 החל ורשבה לעבוד ברשת CBS.
לאורך שנות עבודתו הוא שימש תסריטאי, עורך וכתב שטח.
שנים רבות הוא עבד לצידם של העיתונאים אדוארד מורו ווולטר קרונקייט.
בין השנים 1968–1988 הפיק את תוכנית הטלוויזיה "60 דקות".
בכפוף לנוהלי הרשת שמרו ורשבה ורעייתו, שירלי, את נישואיהם בסוד.
שירלי ורשבה עבדה עמו בתוכניתו של אדוארד מורו, בה היו יחד כתבי השטח בחשיפת עלילות השווא של המקארתיזם.
פרק זה בחייהם המקצועיים והאישיים נראה בסרט "לילה טוב ובהצלחה" (2005), בו גילם רוברט דאוני ג'וניור את דמותו.
ורשבה זכה על מפעל חייו בפרס סילוריאן.
פרסים נוספים בהם זכה: פרס אמי, פרס הילמן ואחרים.
על תוכניתו בנושא לי הרווי אוסוולד בשנת 1963 היה מועמד לפרס פוליצר.
ג'וזף הארולד אנתוני "ג'ו" האלם היה כדורגלן ושחקן קריקט אנגלי.
האלם שיחק בדרך כלל בעמדת הקיצוני הימני.
ב-1923 הוא החל את הקריירה ביורק סיטי שלא שיחקה בליגה כלשהי, ובפברואר 1924 הצטרף לבלקברן רוברס.
הוא שיחק בבלבקבורן במשך שתי עונות, בהן השתתף ב-74 משחקי ליגה שבהם הבקיע שני שערים.
ב-1926 הוא עבר לשחק בארסנל, והיה אחד מהשחקנים הראשונים שהוחתמו על ידי המאמן הרברט צ'פמן; האלם היה ידוע בקצב המשחק שלו ובשליטתו בכדור, ושיחק בארסנל במשך 12 שנים שכללו את שנות ה-30 שבהן זכה המועדון בתארים רבים.
ב-6 בפברואר 1926 האלם ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד לידס יונייטד, והפך לשחקן הרכב קבוע לשארית העונה תוך הדחת סידני הואר.
האלם נבחר לנבחרת ה-11 של הפוטבול ליג באותה עונה, ובעונה שלאחר מכן (1926/1927) הוא שיחק לראשונה במדי נבחרת אנגליה, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד שנערך בהאמפדן פארק ב-2 באפריל 1927. עד ל-1933 הוא שיחק 9 פעמים עבור הנבחרת.
באותה עונה הוא שיחק בגמר גביע ה-FA, שהסתיים בהפסד 0 - 1 של ארסנל לקארדיף סיטי כתוצאה מטעותו של השוער דן לואיס.
האלם היה הקיצוני הימני הבכיר של ארסנל עד עונת 1932/1933, וביחד עם קליף באסטין (שהצטרף לארסנל ב-1929) היה אחראי למסירות מוצלחות רבות לחלוץ השני אלכס ג'יימס.
האלם ובאסטין היו מבקיעים מצטיינים בזכות עצמם, כאשר האלם מבקיע 18 שערים בעונת 1931/1932 (כולל שלושער נגד סנדרלנד ומידלסברו) ו-20 שערים בעונה שלאחר מכן.
בתקופה זו החלו האלם והמועדון לזכות בתארים, כאשר הראשון היה גביע ה-FA בעונת 1929/1930 ואחריו אליפויות ב-1930/1931 ו-1932/1933.
בעונת האליפות 1933/1934 האלם השתתף בשמונה משחקים בלבד כתוצאה מפציעה (בתקופה זו מקומו תפס אלברט ביזלי), אך הצליח לכבוש בהם חמישה שערים.
הוא חזר להרכב הקבוע בעונה שלאחר מכן (שגם בה זכה המועדון באליפות), ושיחק בה ב-16 משחקים.
אולם, האלם כבר לא היה הבחירה הראשונה לעמדת הקיצוני הימני כתוצאה מפציעתו, והתחרה על מקומו בהרכב עם פט ביזלי ואלף קירצ'ן.
בעונת 1935/1936 הוא השתתף ב-28 משחקים במדי ארסנל, וזכה עם המועדון בגביע FA שני שהיה גם תוארו האחרון.
האלם הוא השחקן היחיד שהשתתף בכל ארבעת משחקי גמר גביע ה-FA הראשונים בהיסטוריה של ארסנל.
בשתי עונותיו האחרונות בארסנל (1936/1937 ו-1937/1938) השתתף האלם בעשרה משחקים בלבד בפרק זמן של שנה וחצי.
הופעתו האחרונה הייתה ב-18 בדצמבר 1937, במשחק נגד ליברפול.
האלם הבקיע 125 שערים ב-374 משחקים במדי ארסנל.
הוא עבר להאדרספילד טאון בינואר 1938, העפיל עם מועדונו החדש לגמר גביע ה-FA ובסוף העונה פרש מכדורגל.
מלבד הקריירה שלו ככדורגלן הוא היה גם שחקן קריקט, והשתתף כחובט וכמגיש ב-225 משחקים במדי מידלסקס בין 1929 ל-1939.
האלם עבד כשוטר במלחמת העולם השנייה.
בין 1945 ל-1959 אימן את טוטנהאם הוטספר, היריבה הידועה ביותר של ארסנל.
האלם לא זכה להצלחה רבה בתקופה זו, אך הניח את היסודות לזכיית טוטנהאם באליפות בעונת 1950/1951. לאחר מכן הוא עזב כליל את תחום הכדורגל, והפך לעיתונאי מצליח.
ג'וזף ג'ו וידר היה יהודי קנדי, מייסד שותף של הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) ביחד עם אחיו בן וידר והוגה תחרויות פיתוח הגוף מר אולימפיה, מיס אולימפיה והתחרות שבוטלה מאסטרס אולימפיה.
וידר נולד במונטריאול, קנדה והחל את דרכו בעולם הפרסום בגיל 17.
וידר זכה במספר רב של פרסים והכרה רחבה על עבודתו בשביל אמריקה הבריאה, עזר להביא את ארנולד שוורצנגר לארצות הברית.
בשנות התשעים חברת ההוצאה לאור של וידר "וידר הוצאות לאור" נמכרה ל"אמריקן מדיה".
נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית ב-23 במרץ 2013.
ג'וזף סמואל טונר היה כדורגלן צפון אירי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
טונר נולד בקאסלוולאן שבמחוז דאון, והחל את הקריירה שלו בבלפסט יונייטד.
באוגוסט 1919 הוא הצטרף לארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול אברטון ב-11 באוקטובר.
הוא שיחק באופן לא סדיר בשתי עונותיו הראשונות, ולבסוף החל להתבלט בעונת 1921/1922. הופעת הבכורה שלו בנבחרת צפון אירלנד הייתה בתיקו 1 - 1 בבלפסט מול נבחרת ויילס ב-4 באפריל 1922. הופעתו השנייה הייתה גם כן מול ויילס, ונערכה במשחק שהתנהל ברקסהאם.
בעונת 1922/1923 ובזו שלאחריה השתתף טונר בשמונה משחקים בלבד, בעיקר בגלל התחרות העזה עם ג'ימי פטרסון וסמסון היידן על המקום בהרכב.
הוא חזר להרכב בעונת 1924/1925, אך הודח ממנו לאחר הפסד ביתי להאדרספילד טאון בתוצאה 0 - 5. הוא השתתף בארבעה משחקי נבחרת נוספים כשהיה בארסנל, אך בינואר 1926 עזב לסנט ג'ונסטון לאחר שהרברט צ'פמן, המאמן החדש של ארסנל, החליט כי הוא לא זקוק לו.
הוא השתתף במאה משחקים בדיוק (89 בליגה ו-11 בגביע ה-FA), והבקיע במשחקי הליגה שישה שערים.
הוא השתתף בארבעה משחקי נבחרת נוספים כשהיה בסנט ג'ונסטון, כולל מול נבחרת אנגליה ונבחרת סקוטלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית של 1927. הוא נאלץ לפרוש לאחר שסבל משבר ברגלו, ולאחר מכן חזר לצפון אירלנד והחל לאמן במועדון הכדורגל קולריין, כאשר פעם אחת הוא עלה כשחקן מחליף.
טונר ייצג את המחוז שבו נולד בענף ההרלינג, והשתתף במשחקי כדורגל גאלי מטעם המועדון המקומי של קאסלוולאן.
ג'ו וולש הוא גיטריסט, מחלוצי הרוק המודרני וידוע בעיקר כחבר להקת הרוק-קאנטרי העיטים.
וולש נולד בקנזס ועבר לניו ג'רזי שם למד בבית ספר תיכון.
התחיל את פעילותו כבר בסוף שנות השישים וניגן בלהקות שונות כמו ה"ג'יימס גנג" ועוד עד שהצטרף לאיגלס ב-1975. וולש פעל גם במיזמים והופיע עם מוזיקאים חשובים כמו רינגו סטאר (הביטלס), ג'ון לורד (דיפ פרפל), ביל וויימן (האבנים המתגלגלות), ופיט טאונסנד, גיטריסט להקת המי.
ב-1980 הופיע - למספר שניות - כאסיר שמצית מהומה בכלא בסצנת הכותרות של הסרט "האחים בלוז".
ב-2005 הופיע וולש לצד גיטריסטים רבים בערב מחווה לחברת הגיטרות "פנדר", על אף שהגיטרה המרכזית בה השתמש היא גיבסון לס פול משנת 1959 אותה נתן לגיטריסט לד זפלין ג'ימי פייג'.
ג'ו וולש פועל עד היום ומוכר כווירטואוז בעולם המוזיקה.
ג'ו וולש נודע, בין השאר, בהבעות הפנים שלו כאשר הוא מנגן ובסגנון ההופעה הייחודי לו.
ג'ו סלבטורה לובנו הוא סקסופוניסט ג'אז (פוסט-בופ) המנגן בעיקר בסקסופון טנור אך גם בקלרינט, חליל ותופים.
זכה במספר פרסי גראמי (בהם בשנת 2000 על "אלבום אנסמבל הג'אז הגדול הטוב ביותר") ושלוש פעמים בתואר "אמן הג'אז של השנה" במשאלי הקוראים והמבקרים של מגזין הג'אז דאון ביט.
לובנו נולד בקליבלנד, אוהיו, בנו של טוני "Big T" לובנו, שהיה סקסופוניסט טנור אף הוא.
את חינוכו המוזיקלי הראשוני (החל מגיל 5, לפי הביוגרפיה הרשמית שלו) קיבל מאביו שלימדו לנגן סטנדרטים, כיצד להוביל הופעה וכיצד למצוא שותפים.
הוא הושפע מג'ון קולטריין, דיזי גילספי וסאני סטיט ולמד בבית ספר תיכון בעירו, כשסיים אותו עבר ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ולמד אצל גארי ברטון ואחרים.
עם סיום לימודיו ב-1974 יצא למסע הופעות עם הרכב.
ההרכב הגיע לניו יורק ולובנו זכה לחשיפה כאשר הופיע בקרנגי הול ובמועדוני הג'אז של הארלם.
הוא התיישב בניו-יורק וניגן עם אמנים רבים, בהם החצוצרן צ'ט בייקר.
ב-1976 הצטרף לביג בנד של וודי הרמן לרגל הופעה בקרנגי הול לחגיגות 40 שנות פעילות של התזמורת, ולאחריה מסע הופעות ארוך (כשלוש שנים) בצפון אמריקה ובאירופה.
במסע זה גם הופיע כסולן, נחשף בפסטיבלים שונים וחלק במה עם אמנים כסטן גץ, קרלה בליי, צ'ארלי היידן ואחרים.
ב-1979 חזר לניו יורק והחל לשתף פעולה עם הזמרת ג'ודי סילברנו, אותה נשא לאישה.
ב-1980 הצטרף לובנו לתזמורתו של מל לואיס שניגנה באופן קבוע במועדון הג'אז הניו-יורקי הנודע וילג' וונגארד.
ב-1981 יצרו לובנו, המתופף פול מושן והגיטריסט ביל פריזל את "טריו (שלישיית) פול מושן".
השלישייה, שפועלת למעלה מ-25 שנה, זכתה להצלחה רבה באירופה והוחתמה להקלטות בחברת התקליטים ECM.
במהלך הופעות באירופה שיתף לובנו פעולה עם מוזיקאי ג'אז אירופאים רבים ששיתוף הפעולה הבולט ביניהם הוא עם המלחין ונגן הקרן גונתר שולר.
בין שנים 1989–1993 הופיע והקליט עם הגיטריסט ג'ון סקופילד.
באותה תקופה החלה ההכרה בו כאחד מהסקסופוניסטים המובילים בעולם הג'אז.
מאז שיתף פעולה עם שורה ארוכה של אמנים כגון הרבי הנקוק, אלווין ג'ונס, צ'ארלי היידן, קרלה בליי, דייב ברובק, דייב הולנד, אד בלקוול, מישל פטרוצ'יאני, לי קוניץ, אבי לינקולן, מק'קוי טיינר, ג'ים הול ואחרים.
הוא לימד במסגרות שונות, העביר כיתות אמן והופיע בפסטיבלים ברחבי העולם.
בין היתר מונה כמופקד הקתדרה להופעות על שם גארי ברטון במכללת ברקלי.
ב-1991 יצר את "פסגת הסקסופון" (Sax Summit) עם הסקסופוניסטים דייב ליבמן ומייקל ברקר, הרכב שיועד להבלטת נגינה וירטואוזית ו"חקירת המוזיקה של ג'ון קולטריין".
עם מותו של בריקר ב-2006 החליף אותו בנו של קולטריין, ראווי קולטריין.
ההרכב אף הופיע בפסטיבל הג'אז באילת.
בנוסף לשיתוף הפעולה הארוך שלו עם אמני חברת התקליטים ECM, חתם לובנו על חוזה הקלטות כמוביל הרכבים עם חברת בלו נוט והקליט במסגרת זו למעלה מ-25 תקליטים, בהם שלושה כמתופף.
ונוטי נולד במהלך הגירת הוריו מאיטליה לארצות הברית.
הוא טען שנולד על האונייה שהובילה את המשפחה לאמריקה, אך ייתכן שנולד מיד לפני כן או מיד לאחר מכן.
בשנות העשרים החל לנגן ג'אז בכינור, והיה הנגן הראשון שאלתר בכלי זה באופן קבוע ולאורך זמן.
יחד עם הגיטריסט וחברו מילדות אדי לאנג, השלים צמד שהיה פופולרי ביותר.
גם כאשר ניגנו השניים בתזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף.
השניים גם הקליטו מספר תקליטים כצמד עד מותו של לאנג בשנת 1933. ונוטי עבד עם תזמורות ביג בנד רבות בהן עם בני גודמן, ביקס ביידרבק (בתזמורות של פרנק טראמבאואר ושל פול וייטמן), בינג קרוסבי, ג'ק טיגרדן ועוד והופיע גם כסולן במועדונים ועל גבי תקליטים של מוזיקה פופולרית של אותה עת.
לאחר שקיעת סגנון הסווינג של התזמורות הגדולות שקעה הקריירה שלו והוא פרש מעיסוק במוזיקה.
לקראת סוף שנות השישים "התגלה" מחדש.
הוא הקים צמד מצליח עם נגן הסקסופון זוט סימס והשניים הוציאו יחד מספר תקליטים.
שיתוף פעולה נוסף שלו באותן שנים היה עם "ותיק" נוסף, הפסנתרן ארל היינס ובצמד כנרים עם סטפן גרפלי.
הוא הופיע והקליט גם מוזיקת קאנטרי.
ג'וזף סמואל "ג'ו" וייד היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
וייד נולד בשורדיץ' שבלונדון, ובעת שלמד בבית הספר היה אלוף מועדון האיגרוף לנוער של לונדון.
במלחמת העולם השנייה הוא שובץ לחיל האוויר המלכותי, והוצב בבסיס החיל קרדנהיל שבהירפורדשייר.
בתקופת שירותו שם הוא השתתף כשחקן אורח במספר משחקים לא רשמיים במדי הירפורד יונייטד מהליגה הדרומית.
במאי 1944 הוא חתם על חוזה חובבן בארסנל, ובאוגוסט 1945 על חוזה המקצוען שלו.
הוא היה שחקן מילואים בעמדת הבלם, ובשנות ה-40 כמעט ולא שיחק; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-5 בינואר 1946. ההרכב של ארסנל התבסס בעיקר על שחקני קבוצת המילואים, וספג הפסד 0 - 6 הנחשב לכבד ביותר בתקופה שלאחר המלחמה.
וייד המשיך לשחק מדי פעם; הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה בניצחון 4 - 2 על לידס יונייטד ב-16 בנובמבר 1946, אך בין אותה שנה ל-1952 השתתף רק ב-16 משחקים, בין השאר בגלל הצורך להתחרות על המקום בהרכב עם הכוכבים וולי ברנס, ליונל סמית' ולורי סקוט.
ברנס ספג פציעה קשה בברכו בגמר גביע ה-FA של 1952, ולמשך כל עונת 1952/1953 הוחלף על ידי וייד.
הוא השתתף ב-44 משחקים בכל המסגרות, ובסיום העונה זכתה ארסנל באליפות שביעית בגלל ממוצע שערים עדיף לעומת פרסטון נורת' אנד; היה זה התואר האחרון של המועדון עד 1970. בעונה שלאחר מכן, 1953/1954, ספג וייד פציעה בברכו בגלל שלולית במגרש המוצף במשחק הידידות מול קווינס פארק ריינג'רס.
לאחר שהחלים מהפציעה הוא ניסה להתמודד עם מקום בהרכב עם לן ויליס וברנס שהחלים בינתיים.
הוא המשיך לשחק לסירוגין בקבוצה הבוגרת, אך לאורך כל עונת 1955/1956 היה בקבוצת המילואים, ולפרקים אף מאמן קבוצת הנוער של ארסנל.
באביב 1956 הוא עזב את ארסנל, וחזר להירפורד יונייטד כמאמן-שחקן.
בסך הכל נטל חלק ב-86 משחקי ליגה, 7 משחקי גביע ה-FA ו-25 משחקים לא רשמיים בתקופת המלחמה, בהם לא הבקיע ולו שער אחד.
בהירפורד הוא החל במסורת של הדחת קבוצות מקצועניות מגביע ה-FA, בהן אלדרשוט ב-1956/1957 וקווינס פארק ריינג'רס ב-1957/1958. וייד זכה ב"דאבל" של גביע הליגה הדרומית והחטיבה הצפון-מערבית של הליגה הדרומית בעונת 1958/1959.
ב-1962 פרש מכדורגל על מנת להקדיש את מרב זמנו לחנויות הספורט שלו, אותן ניהל בהירפורד ובלאומינסטר.
הוא חזר להירפורד כמאמן זמני לאחר התפטרותו של ג'ון צ'ארלס ב-1971, אך לא המשיך מעבר לכך בקריירת האימון שלו.
ג'וזף אריק "ג'ו" זאווינול היה פסנתרן וקלידן ג'אז אוסטרי, מחלוצי זרם הפיוז'ן במוזיקה.
הוא זכה 30 פעם בתואר "קלידן הג'אז הטוב ביותר" בסקרי כתב העת דאון ביט.
זאווינול נולד בווינה, אוסטריה, סבתו הייתה ממוצא צועני.
חברו לספסל הלימודים היה תומאס קלסטיל, לימים נשיא אוסטריה.
זאווינול רכש את השכלתו במוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון של וינה.
ב-1959 קיבל מלגה ללימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון והיגר לארצות הברית.
הוא החל לנגן בהרכבו של החצוצרן מיינרד פרגוסון שם פגש את נגן הסקסופון ויין שורטר, שלימים יהיה שותפו להנהגת להקת 'תחזית מזג האוויר' (Weather Report).
עד מהרה עזב שורטר את ההרכב כדי לנגן עם ארט בלייקי וזאווינול עזב על מנת ללוות את הזמרת דיינה וושינגטון.
ב-1961 החל זאווינול לעבוד עם נגן הסקסופון קנונבול אדרלי, שותפות שתימשך כתשע שנים.
זאווינול כתב את הקטעים "Mercy, Mercy, Mercy" ,"Walk Tall" ו-"Country Preacher", שהוקדש לכומר ג'סי ג'קסון, פעיל התנועה לזכויות האזרח.
זאווינול הוכיח הבנה ושליטה במקצבים האפרו-אמריקאים ובגישת הנגינה שזכתה לכינוי "cool".
אלבומו "Country Preacher" והופעה חיה שלו בשיקגו במסגרת השקת מיזם "Operation Breadbasket" של ג'סי ג'קסון (ארגון לשיפור המצב הכלכלי של קהילות האפרו אמריקאים ברחבי ארצות הברית בראשית שנות השישים) סימנו את האימוץ ההדדי של זאווינול וקהילת האפרו אמריקאים.
בתקופה זו החל להתנסות בהכנסת נגינה על פסנתר חשמלי Fender Rhodes ועל אורגן חשמלי לג'אז המסורתי, עובדה שצדה את תשומת לבו של מיילס דייוויס שהזמין אותו לנגן עמו ולהרחיב את אופקי הסגנון.
ב--1968 יצר אלבום בשם "The Rise and Fall of the Third Stream" (עלייתו ונפילתו של הזרם השלישי), בהשתתפות הרכב גדול שכלל נגני כלי קשת.
בסוף שנות ה-60 חבר זאווינול למיילס דייוויס בהקלטות אולפן.
הוא היה שותף ליצירת התקליט " In a Silent Way", שאת רצועת-הנושא שלו הלחין.
בהמשך כתב את היצירה בת 20 הדקות "ריקוד פרעה" (Pharaoh's Dance), המוקלטת על צידו הראשון של התקליט הכפול החשוב "Bitches Brew", המסמל את פריצת הפיוז'ן.
יחד עם נגנים נוספים שהשתתפו בהקלטות ההיסטוריות עם דייוויס בשנים 1969–1970, כגון הרבי הנקוק וצ'יק קוריאה, התנסה בהכנסת צלילים חדשים לג'אז.
הוא לא רק ניגן אלא הוסיף שכלולים, שיפורים ואפקטים לסינתיסייזרים ולאורגנים בהם ניגן כגון ה-ARP 2600 (בהופעות ניגן על שני סינטיסייזרים מדגם זה, אחד בכל יד).
בשנת 1970, לצד ויין שורטר ונגן כלי ההקשה איירטו מוריירה (שגם הם היו יוצאי ההרכב של מיילס דייוויס), הקים זאווינול את 'תחזית מזג האוויר' (Weather Report) חברים נוספים בהרכב המקורי היו הבסיסט מירוסלב ויטוס והמתופף אלפונז מוזון.
לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, הנהיגו שורטר וזאווינול את ההרכב יחדיו עד פירוקו ב-1985. מוזיקאים רבים ניגנו בהרכב המשתנה בגלגוליו השונים, הבולט ביותר היה הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס.
אלבומיהם החשובים, בהם הוגדר "הצליל של 'תחזית מזג האוויר'" היו "Sweetnighter" (השלישי, 1973) ו-"Mysterious Traveller" (הרביעי, 1974) בהם התפתחה המוזיקה הן באורך הקטעים, הן בתחכומם.
נוספו אלמנטים של פאנק (Funk), של מוזיקת רוק ושל מוזיקה קלאסית תוך אלתור קבוצתי.
התקליט "Heavy Weather" מ-1977 (בהרכב עם פסטוריוס) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר והגיע למקום ה-30 במצעד בילבורד.
בפרט הצליח הקטע הסוחף "Birdland" מאת זאווינול מתוך תקליט זה (על שם מועדון Birdland בניו יורק), שהפך לסטנדרט.
קטע זה זיכה את זאווינול בשלושה פרסי גראמי.
ב-1985 יצא התקליט החשוב האחרון של ההרכב והארבעה עשר במספר, "Sportin' Life", שאירח את בובי מקפרין בשירה.
לאחר פירוק "תחזית מזג האוויר"
בשנת 1993 כתב זאווינול סימפוניה בשם "סיפורי הדנובה" ("Stories of the Danube") לכבוד פתיחת פסטיבל אנטון ברוקנר בעיר לינץ שבאוסטריה.
שבעת פרקי היצירה עוקבים אחר מהלך הנהר ממוצאו (בלב גרמניה) ועד שפכו בים השחור (המיוצג ביצירה על ידי מוזיקה מן האימפריה העות'מאנית).
היצירה הוקלטה על ידי התזמורת הסימפונית של צ'כיה בשנת 1996.
ב-7 באוגוסט 2007 אושפז זאווינול בעיר הולדתו, וינה, לאחר סיבוב הופעות באירופה ואובחן כסובל מסוג נדיר של סרטן עור (Merkel Cell Carcinoma - MCC) כחודש מאוחר יותר נפטר.
צ'ארלס ג'וזף ג'ון "ג'ו" הארט הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער, וכיום פרשן כדורגל.
כשהיה הארט בכיתה י"א החל לשחק בקבוצת שרוסברי טאון בעיר הולדתו.
ב-20 באפריל 2004, יום לאחר יום הולדתו ה-17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד אבספליט יונייטד, וארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעה נוספת נגד מורקיימב.
אף על פי כן, בעונה שלאחר מכן כמעט ולא שותף, בעיקר בעקבות יכולת מצוינת של השוער הראשון סקוט האווי.
בעונת ,הפך הארט לשוערה הראשון של שרוסברי וסייע לה לסיים במקום העשירי בפוטבול ליג השנייה לאחר שספג 52 שערים בלבד ב-46 משחקי ליגה.
כמו כן, הוא נבחר לשוער השנה בליגה ונכלל בנבחרת העונה, דבר שגרם למספר קבוצות מהפרמייר ליג להתעניין בשירותיו.
ב-14 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הליגה נגד שפילד יונייטד, אך אף על פי שהציג יכולת מרשימה לא שותף עוד במשחקי הקבוצה, ובינואר 2007 הושאל לטרנמיר רוברס מהליגה השלישית.
לאחר כחודשיים עבר לשחק בבלקפול וסייע לה להעפיל לליגת המשנה.
בעקבות יכולתו הטובה בבלקפול שב הארט לסיטי בעונת ועד מהרה הפך לשוערה הראשון של הקבוצה.
הארט הפגין יכולת טובה במיוחד, והוביל את הקבוצה למקום התשיעי בפרמייר ליג, כאשר הוא סופג 34 שערים ב-26 משחקים.
עוד באותה העונה הוכנס הארט יחד עם חברו לקבוצה בעבר, דויד אדוארדס, להיכל התהילה של איגוד בתי הספר והמכללות של שרופשייר.
לאחר עזיבתו של אנדראס איסאקסון בתחילת עונת הפך הארט לשוער המוביל של הסיטי, אולם עם הגעתו של שי גיבן לקבוצה במהלך ינואר 2009 ירד מעמדו משמעותית ובסיום העונה הוא הושאל שוב, הפעם לברמינגהאם סיטי.
בעונה אחת בברמינגהאם הפגין הארט יכולת שיא, כאשר הוא סופג 45 שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות ומוביל את קבוצתו לעונה מצוינת, בה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בפרמייר ליג והגיעה עד לרבע גמר הגביע האנגלי.
כמו כן, נבחר הארט לשחקן השנה של ברמינגהאם ולשוער העונה בליגה האנגלית.
בעקבות יכולתו המרשימה במדי ברמינגהאם, שב הארט למנצ'סטר סיטי בעונת ואף תפס את מקומו של גיבן כשוערה הראשון של הקבוצה.
בעונה זו זכה הארט בפרס כפפת הזהב בפרמייר ליג, המוענק לשוער שהצליח לסיים הכי הרבה משחקי ליגה ללא ספיגת שער במהלך עונה - 18 פעמים - כשהוא גם מציין שיא עבור קבוצתו בקטגוריה זו כששמר על רשת נקייה ב-29 משחקים בכל המסגרות.
בחצי גמר הגביע האנגלי הצליח הארט לשמור על רשת נקייה בניצחון 0–1 בדרבי נגד מנצ'סטר יונייטד, ונבחר לשחקן המחזור במפעל, לאחר שקבוצתו ניצחה באותה תוצאה גם בגמר, וזכתה בגביע.
באוגוסט 2011 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2016.
בעונת זכה הארט פעם נוספת בפרס כפפת הזהב של הפרמייר ליג, וסייע למנצ'סטר סיטי לזכות באליפות ראשונה מזה 44 שנה.
בעונת חלה ירידה ביכולתו של הארט, על אף שזכה בפעם השלישית רצופה בכפפת הזהב.
הארט התקשה לשוב לכושרו גם במהלך עונת ולאחר הפסד של הקבוצה ליריבתה בצמרת צ'לסי בו היה לו חלק, איבד למשך חודש את מקומו כשוער הראשון של הקבוצה, אבל חזר להרכב בסוף נובמבר, ובהמשך העונה זכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
ב-30 באוגוסט 2016 בעקבות מינויו של פפ גווארדיולה למאמן הקבוצה, הושאל הראט לטורינו האיטלקית.
ב-18 ביולי 2017 הושאל לווסטהאם יונייטד לעונה אחת.
ב-7 באוגוסט 2018 עזב הארט לאחר 12 שנה את מנצ'סטר סיטי וחתם לשנתיים בברנלי.
בתום עונת 2019/2020, עבר הארט לטוטנהאם הוטספר.
בעונה זו ערך הרט הופעת בכורה בטוטנהאם במשחק מול מכבי חיפה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 2–7.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם הארט בסלטיק לשלוש שנים.
הארט שיחק בנבחרת הנוער של אנגליה, לאחר מכן שיחק גם בנבחרת עד גיל 21. הארט נכלל בסגל הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 של שנת 2007 והיה השוער הראשון באליפות של שנת 2009, עת העפיל עם נבחרתו לגמר הטורניר.
בחצי הגמר שיחקה אנגליה מול שוודיה, והארט עצר פנדל במהלך דו-קרב בעיטות עונשין בו ניצחה נבחרתו 4–5. הארט הורחק ממשחק הגמר כיוון שקיבל כרטיס צהוב לאחר שניגש לשוחח עם בועט פנדל שוודי, והחמיץ את משחק הגמר בו אנגליה הובסה על ידי גרמניה 4-0.
ב-1 ביוני 2008 ערך את הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות נגד .
הארט היה בסגל הנבחרת האנגלית למונדיאל 2010 אך לא שיחק בטורניר.
לאחר פרישתו של דייוויד ג'יימס מהנבחרת, הפך הארט לשוער המוביל של אנגליה, והיה השוער הראשון של הנבחרת ביורו 2012, במונדיאל 2014 וביורו 2016.
גביע הפוטבול ליג (2): ,
אליפות אירופה: 2009 (מקום שני)
ג'וזף תומאס "ג'ו" ורדור היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב (שלושה סגנונות) ובסגנון חזה, הנחשב כיום כסגנון פרפר.
ורדור נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה.
בתחרות שחייה שנערכה בביינברידג', ג'ורג'יה ב-5 באפריל 1946 קבע ורדור במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:35.6 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של אלפרד נקש יהודי מצרפת (2:36.8 דקות).
הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה זה 4 פעמים נוספות והעמידו על תוצאה של 2:30.0 דקות בתחרות שנערכה ב-28 ביוני 1948 בניו הייבן, קונטיקט.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ורדור במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:39.3 דקות, לפני חבריו לנבחרת קיית' קרטר (2:40.2 דקות) ובוב סול (2:43.9 דקות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:40.0 דקות.
למרות שהיה אמור להשתתף במשחה שליחים 4x200 מטר הוא ויתר לוואלאס וולף כדי שיוכל אף הוא לזכות במדליה ואכן הרביעייה האמריקאית זכתה במדליית הזהב.
בתחרות שחייה שנערכה בניו הייבן, קונטיקט ב-31 במרץ 1950 קבע ורדור במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:28.3 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2:30 דקות.
שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי הרברט קליין יהודי מגרמניה (2:27.3 דקות).
בשנת 1991 נפטר ורדור בגיל 65 ממחלת הסרטן.
ורדור קבע 19 שיאי עולם חדשים בסגנון חזה, פרפר ומעורב.
ורדור זכה ב-19 תוארי אליפות ארצות הברית
בשנים 1948 ו-1949 זכה ורדור בתואר שחיין השנה מתאם Sport Magazine.
בשנת 1966 זכה ורדור להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'ו היל היה פעיל בתנועת העבודה האמריקאית וחבר בארגון IWW ("פועלי התעשייה של העולם"), כותב שירים וקריקטוריסט אמריקאי.
ג'ו היל נולד ביבלה, שוודיה בשם ג'ואל עמנואל הגלונד (Joel Emmanuel Hägglund).
היל, ששפת אמו הייתה שוודית, למד אנגלית בתחילת המאה ה-20 בזמן שעבד בעבודות מזדמנות ברחבי ארצות הברית, מניו יורק ועד לסן פרנסיסקו.
בזמן נדודיו כעובד זמני, עסק היל בכתיבת שירים וציור קריקטורות עבור ארגון IWW, אשר זכו לפופולריות רבה בארגון ומחוצה לו.
שיריו עוסקים בעיקר במצב הקיומי הקשה של הפועלים, ומדגישים את הצורך בהתאגדות כדי לשפר את תנאי העבודה שלהם.
מוריסון, בעל מכולת ושוטר לשעבר בסולט לייק סיטי, ובנו נרצחו על ידי שני אנשים בעודם הולכים ברחובות העיר.
באותו הערב בו נרצחו השניים, הגיע היל למרפאה מקומית עם פציעת אקדח בידו.
כשנשאל למקור הפציעה, טען היל שהפציעה ארעה במהלך ויכוח עם גבר אחר על אישה אותה שניהם רצו.
בשל סמיכות האירועים, ובעיקר עקב העובדה שהיל לא היה מוכן לחשוף פרטים נוספים על המקרה בו היה מעורב, הואשם היל ברצח בעל המכולת ובנו בהתבסס על הפציעה שהייתה לו.
אף על פי שהראיות היו נסיבתיות בלבד, היל הורשע בבית המשפט כאשם ברצח.
לאחר ערעור לא מוצלח, ויכוחים פוליטיים עקרים וקריאות בינלאומיות לזיכויו מפוליטיקאים ואנשי איגודים שלא צלחו, הוצא היל להורג על ידי כיתת יורים בנובמבר 1915. גופתו נשרפה לפי בקשתו, ואפרו נשלח לחברי IWW בארצות הברית, קנדה, שוודיה, אוסטרליה וניקרגואה, ופוזר על-ידם.
לאחר מותו, חייו הונצחו בכמה שירי עם, וחייו ומותו נתנו השראה לספרים ושירים בזמנים שונים.
ג'ו ואן פליט הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אמריקאית זוכת פרס טוני ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1955 על הופעתה בסרט "קדמת עדן".
ואן פליט נולדה בעיר אוקלנד, קליפורניה.
למדה השכלה כללית ב"אוניברסיטת הפסיפיק" שבעיר סטוקטון, קליפורניה ומשחק ב"סטודיו הרברט ברגהוף" שבגריניץ' וילג', מנהטן.
ואן פליט החלה את דרכה כשחקנית דרמטית בבמות ברודוויי בהצגות "אגדת חורף" ו"המלך ליר".
היא זכתה בשנת 1954 בפרס טוני על הופעתה בתפקיד ג'סי מיי ווטס במחזה של הורטון פוט "המסע אל האושר".
הבמאי איליה קזאן שעבד עם ואן פליט בברודוויי במחזות "הטיסה למצרים" ו"קמינו ריאל" בחר בה בשנת 1955 לתפקיד קייט אמו של קאל טראסק (ג'יימס דין) בסרט קדמת עדן שהוא עיבוד קולנועי לרומן "קדמת עדן" של ג'ון סטיינבק.
עבור ואן פליט הופעה קולנועית זו הייתה הראשונה שלה בהוליווד, היא זכתה בעבורה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנה זו שיחקה ואן פליט גם בסרטיו של דניאל מאן: השושנה המקועקעת, העיבוד הקולנועי המוצלח למחזה "השושנה המקועקעת", בו שיחקה בתפקיד בסי והדרמה המוזיקלית הביוגרפית "מחר אזיל דמעה" בה הופיעה בתור קייטי אמה של הזמרת- שחקנית הצעירה ליליאן רות (סוזן הייוורד).
בהמשך דרכה הופיעה ואן פליט במערבונים "דו-קרב באו.
קוראל" של ג'ון סטורג'ס בתפקיד קייט פישר אשתו של האקדוחן דוק הולידיי (קירק דאגלס), "המלך וארבע המלכות" של ראול וולש, בדרמות "המורד" בתפקיד ארלטה אמו של האסיר לוק (פול ניומן), "נהר פראי" של איליה קזאן ובקומדיה "אני אוהב אותך, אליס ב.
טוקאלס" בתור אמו של הארולד פיין (פיטר סלרס).
את תפקידה הזכור האחרון בקולנוע עשתה ואן פליט בשנת 1976 מותחן הפסיכולוגי של רומן פולנסקי "הדייר" בתור מאדאם דיוז.
היא המשיכה לשחק בתיאטרון עד לפרישתה בשנת 1986.
לואן פליט היה ילד אחד מנישואיה לוויליאם ביילס.
ואן פליט נפטרה בשכונת ג'מייקה, ניו יורק ב-10 ביוני 1996 כשהיא בת 81. היא נקברה ב"בית הקברות פלושינג" שבשכונת פלושינג, קווינס.
על שמה של ואן פליט מונצח כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אני אוהב אותך, אליס ב.
מאמורו פוג'יסאווה (ביפנית: 藤澤 守; נולד ב-6 בדצמבר 1950) ידוע גם בשמו המקצועי ג'ו היסאישי (ביפנית: 久石 譲).
הוא מנהל מוזיקלי, מלחין, מנצח ומעבד מוזיקלי אשר נודע בזכות למעלה מ-100 פסקולים ואלבומי סולו שהלחין מראשית 1981.
ג'ו היסאישי נולד בנאקאנו שבמחוז נאגנו ביפן בשם מאמורו פוג'יסאווה.
כאשר החל את לימודי הכינור בגיל 5, גילה היסאישי את תשוקתו למוזיקה.
הוא החל ללמוד הלחנה במכללת קוניטאקי ללימודי מוזיקה בשנת 1969.
הצלחתו הראשונה במקצוע הייתה בשנת 1974 כאשר חיבר מוזיקה עבור אנימציה קצרה הנקראת "Gyatoruzu".
עבודה זו ועבודות נוספות שעשה באותה עת פורסמו תחת שמו המקורי.
במהלך תקופה זו אף הלחין לסדרות "Sasuga no Sarutobi" ("אקדמיה לנינג'ה") ו-"Futari Taka" ("מצערת מלאה").
בשנות ה-70, מוזיקת פופ יפנית, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקת העידן החדש פרחו.
הז'אנרים הללו, ממש כמו להקת "Yellow Magic Orchestra" ("תזמורת קסם צהוב") השפיעו על סגנונו של היסאישי.
הוא פיתח את המוזיקה שלו מרעיונות מינימליסטיים והרחיב לכיוון הלחנה עם תזמורת.
את אלבומו הראשון, "MKWAJU", הוא הוציא לאור בשנת 1981. הפסקולים הראשונים שעשה לאנימות בסדרי גודל גדולים יותר באותה עת, היו ל-"Hajime Ningen Gyatoruz" ו-"Robokko Beeton".
בשנת 1983 הומלץ היסאישי לבמאי הייאו מיאזאקי כמלחין לפסקול של סרטו החדש הנסיכה מעמק הרוחות.
השניים נהיו לחברים טובים ובעתיד הם ימשיכו לעבוד ביחד על פרויקטים גדולים רבים.
השכן הקסום שלי טוטורו (1988)
שירות המשלוחים של קיקי (1990)
זיקוקין דינור (1997) (Hana Bi)
פוניו על הצוק ליד הים (2008)
ג'ו הק הוא פוליטיקאי אמריקאי ובריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית.
כיהן כנציג מחוז מס' 3 של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הק נולד בשכונת ג'מייקה בניו יורק.
ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי בחינוך לבריאות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
ב-1988 סיים לימודי אוסטאופתיה בקולג' לרפואה אוסטאופתית בפילדלפיה.
ב-1992 סיים התמחות ברפואת חירום במרכז הרפואי אלברט שוויצר בפילדלפיה.
שימש חבר סגל באוניברסיטת טורו, בקולג' הקהילתי של דרום נבדה ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נבדה בלאס וגאס.
כמו כן שימש חבר סגל באוניברסיטת לובשי המדים במרילנד.
משנת 1991 הוא משתייך לכוחות המילואים של צבא ארצות הברית ומשרת כקצין בדרגת בריגדיר גנרל כמפקד כוח רפואי.
הוא בוגר לימודי אסטרטגיה בקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית ב-2006. נקרא לשירות פעיל מספר פעמים והוצב בין השאר כחלק מכוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה ובעיראק.
בנוסף הוא התנדב לאורך השנים בכוחות כיבוי האש, בצוותי אמבולנסים, צוותי סריקה, חילוץ והצלה וכרופא יחידת משטרה מיוחדת (SWAT).
הוא בעלים של עסק בתחום שירותי הרפואה.
בשנים 2004 עד 2008 ייצג את המחוז החמישי של נבדה בסנאט המדינתי.
בנובמבר 2010 נבחר לנציג המחוז השלישי של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא ניצח בבחירות את חברת הקונגרס המכהנת מהמפלגה הדמוקרטית ברוב זעום.
הוא מכהן בבית הנבחרים בוועדת שירותי הביטחון וכיו"ר ועדת המשנה לאנשי כוחות הביטחון.
כמו כן הוא חבר בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת המודיעין.
הוא חבר בין השאר בשדולת בית הנבחרים למען ישראל ובשדולת הרופאים.
ביולי 2015 הודיע כי בכוונתו להתמודד לבחירות לסנאט של ארצות הברית על המושב המתפנה של הארי ריד.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2016 הפסיד למועמדת המפלגה הדמוקרטית קתרין קורטז מסטו.
הוא נוצרי קתולי באמונתו וחבר אגודת אבירי קולומבוס.
ג'ו וג'ייק הם צמד זמרים בריטי, ג'ו וולפורד (Joe Woolford) וג'ייק שייקשאפט (Jake Shakeshaft), שנבחר לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון בתחרות האירוויזיון 2016 שהתקיימה בסטוקהולם.
שני חברי ההרכב השתתפו בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "The Voice UK" שבתומה חברו יחד להיות צמד.
במהלך צילומי העונה הרביעית של תוכנית המציאות "The Voice UK" בשנת 2015 הכירו וולפורד ושייקשפט.
בשלב המבחן העיוור ביצע ג'ייק את שירו של אד שירן, "Thinking Out Loud" וצורף לנבחרת של המנטורית ריטה אורה; במקביל ביצע ג'ו את שירה של אלי גולדינג, "Lights" וצורף לנבחרת של will.i.am.
בשלבי הדו-קרב ניצחו ג'ו וג'ייק ועברו לשלבי ה"נוק אאוט", אולם ג'ייק הודח בשלב זה וג'ו המשיך עד שהודח בשבוע השני.
תאגיד השידור הבריטי (BBC) בחר בג'ו וג'ייק להשתתף בגמר הלאומי "Eurovision: You Decide", המחליף את הבחירה הפנימית שהייתה מקובלת בשנים (2011–2015), לבחירת האמן שייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון בשנת 2016, בה נבחר הזוכה, מבין שישה אומנים נוספים.
ההצבעה התבססה על החלטת שופטים והצבעת קהל שהתאפשרה טלפונית ואינטרנטית.
בגמר הלאומי שהתקיים ב-26 בפברואר זכו ונבחרו לייצג את מדינתם בתחרות האירוויזיון בשירם "You're not alone".
ג'וזף כריסטופר "ג'ו" לדלי הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת הקשר.
לדלי התחיל את הקריירה שלו בקארדיף סיטי.
ב-21 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת גביע הליגה האנגלי, כעבור חודש ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה.
ב-2 בנובמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד וסטהאם יונייטד.
לאחר שהציג יכולת טובה במדי הקבוצה הבוגרת בפברואר חתם על חוזה ארוך טווח בקבוצה הבוגרת.
בעונת העפיל עם הקבוצה לגמר גביע ה-FA בו הפסידה לפורטסמות'.
בינואר נבחרת לשחקן החודש ובתום העונה אף נכלל בנבחרי העונה בליגה.
בקיץ חתם בסלטיק מליגת העל הסקוטית ל-3 וחצי לאחר שסיים את חוזהו בקארדיף.
ב-19 באוגוסט 2010 השתתף במשחק מוקדמות הליגה האירופאית נגד אוטרכט שהיה גם הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית כלשהי.
בינואר חזר לאנגליה כאשר חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
ב-20 בספטמבר 2017 חתם בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ.
ב-6 בדצמבר 2019 חתן בצ'רלטון את'לטיק.
ב-25 בפברואר 2020 חתם בניוקאסל ג'טס האוסטרלית.
ב-18 במרץ 2021, לדלי חתם בניופורט קאנטרי מהפוטבול ליג השנייה.
כעבור יומיים, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 ללייטון אוריינט.
בנובמבר 2021 הודיע על פרישה.
לדלי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של ויילס.
ב-7 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006 כאשר הוא בן 18 וחצי.
ב-17 באוקטובר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
לדלי היה שותף לעלייה של נבחרתו ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה.
נבחרת העונה של פוטבול ליג צ'מפיונשיפ:
שחקן החודש בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: ינואר
ג'ו לואיס ארנה היה אולם רב-תכליתי שהיה ממוקם בדטרויט, מישיגן.
האולם קרוי על שם המתאגרף ג'ו לואיס.
בניית האולם הסתיימה בשנת 1979 ועלות הבנייה הסתכמה ב-57 מיליון דולר אמריקאי.
רק מדיסון סקוור גארדן שבניו יורק נושא גם הוא שם לא פרסומי בליגת ההוקי קרח.
ב-2017 נסגר האולם, והקבוצה הביתית העיקרית שבו, קבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס, עברה לשחק בליטל סיזרס ארנה.
הריסת האולם החלה באפריל 2019, ונכון לדצמבר 2019 עדיין נמשכת.
ג'ו וודקוק היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
היא זכתה להכרה ולשבחים אחרי שהופיעה בתפקיד אליס בדרמה הטלוויזיונית "Torn" משנת 2007, ובתפקיד ליזה-לו דרביפילד במיני-סדרה "טס לבית דרברוויל" ב-2009. עוד ב-2009 שיחקה בתפקיד סיליה רדלי בסרט "דוריאן גריי" עיבוד קולנועי לרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד.
וודקוק נולדה במחוז קנט שבאנגליה.
היא התחילה את קריירת המשחק בדרמת הפשע "Hero of the Hour" בתפקיד ג'סיקה.
אחרי הפסקה של חמש שנים הופיעה ב-2005 הן בטלוויזיה והן בתיאטרון.
היא שיחקה בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון".
על הבמה גילמה את דמותה של אסטלה הצעירה בעיבוד לרומן "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס.
ב-2007 כיכבה בתפקיד אליס לצדם של הולי איירד וברדלי וולש במיני-סדרה "Torn", תפקיד עליו זכתה לשבחי הביקורת.
ב-2008 שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "טס לבית דרברוויל" בתפקיד אחותה הצעירה של טס, ליזה-לו דרביפילד.
במרץ 2009 הופיעה בסדרה "All The Small Things" של ה-BBC בתפקיד ג'ורג'יה קאדיק לצדם של שרה אלכסנדר, שרה לנקשייר וריצ'רד פלישמן.
בסתיו 2009 שיחקה בתפקיד סיליה ראדלי בסרט "דוריאן גריי", עיבוד לרומן "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד.
עוד ב-2009 הופיעה בתפקיד קטן במיני-סדרה "Collision" בהפקת גרינליט פרודקשנס.
בסדרה "Land Girls" של ערוץ BBC One שיחקה וודקוק בתפקיד בי.
ג'ו הולדמן הוא סופר מדע בדיוני יהודי-אמריקאי, שזכה בפרסים רבים, לרבות פרס הוגו ופרס נבולה, מספר פעמים בכל פרס.
ב-2010 היה הסופר ה-27 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
ספרו הידוע ביותר הוא "מלחמה לנצח".
חלק מספריו תורגמו עד ל-19 שפות שונות ושלושה מהם אף יצאו בעברית, "מלחמה לנצח" ו"שלום לנצח", שניהם בהוצאת עם עובד ו"מכונת הזמן המקרית", בהוצאת יניב.
נולד ב-1943, למשפחה יהודית באוקלהומה סיטי.
אחיו הגדול היה ג'ק הולדמן, לימים סופר מדע בדיוני אף הוא.
המשפחה נדדה ברחבי ארצות הברית והולדמן גדל בפוארטו ריקו, ניו אורלינס, וושינגטון הבירה, אלסקה, ומרילנד.
כשהיה בן 12 קנה לו אביו טלסקופ ומאז רצה הולדמן הצעיר להיות אסטרונאוט.
ב-1967 סיים תואר ראשון (BsA) באסטרונומיה ופיזיקה, באוניברסיטת מרילנד.
קצת יותר משנה לפני סיום הלימודים, באוגוסט 1965 נישא למרי גיי (לבית פוטר.
מכונה "גיי"), לה הוא נשאר נשוי עד היום.
גיי הייתה סטודנטית לספרדית, סיימה תואר שני והפכה למורה לספרדית.
עם סיום לימודיו קיבל הולדמן צו גיוס.
הוא ניסה להתחמק בכמה וכמה צורות, לרבות ניסיון להתנדב ל"חיל השלום" ואף הצהרה על סירוב לגיוס מטעמי מצפון, אך נכשל.
שקל התחמקות מהצבא על ידי בריחה לקנדה או שוודיה, אך החליט לבסוף שלא לעשות כן, משום שהדבר היה חוסם סופית את שאיפתו, שעדיין הייתה קיימת אז, להיות אסטרונאוט.
התגייס ושירת בדיוויזיה הרביעית של צבא ארצות הברית (1968–1969) כמהנדס קרבי, נפצע במלחמת וייטנאם וזכה בעיטור לב הארגמן.
המשיך ללמוד באוניברסיטת מרילנד לתואר שני בשנים 1969–1970 ואף הספיק לעשות את עבודת המאסטר במתמטיקה ומחשבים, אך נשר לפני הסיום בשל רצונו להתחיל לכתוב.
גר כיום לסירוגין בגיינסוויל (פלורידה) ובקיימברידג' (מסצ'וסטס).
היצירה הראשונה פרי עטו של הולדמן, שפורסמה, הייתה שיר, והבמה בה התפרסם השיר הייתה הוושינגטון פוסט.
עד לגיוסו לצבא ארצות הברית הוא הספיק כבר לכתוב, אך לא למכור עדיין, גם שני סיפורי מדע בדיוני קצרים.
כשהשתחרר, הצליח לפרסם את שני סיפוריו בתוך זמן קצר ביותר.
סיפורו הראשון, "Out of Phase" התפרסם במגזין המדע הבדיוני "גלקסי", בספטמבר 1969 ואילו הסיפור השני התפרסם באחד המגזינים הזולים של התקופה, אך כעבור שנים אחדות הפך לפרק בסדרה הטלוויזיונית אזור הדמדומים.
הולדמן הצליח להתקבל לסדנת הכתיבה השנתית, "Milford Writer's Workshop", שארגן דיימון נייט במילפורד, פנסילבניה ושם הכיר בין השאר גם את הסופר בן בובה.
הוא סיפר לבובה על רעיון שחשב, לספר, על רקע ניסיונו הקרבי בווייטנאם.
בובה הסכים לקבל לבדיקה את שני הפרקים הראשונים, הם אכן מצאו חן בעיניו והוא המליץ על הספר והסופר הצעיר, בפני המוציאים לאור שלו וכך התפרסם ספרו הראשון של הולדמן, "War Year", בהוצאת Holt, Rinehart and Winston, ב-1972.
ב-1975 קיבל הולדמן תואר שני בכתיבה יוצרת (MFA) מאוניברסיטת איווה.
הוא החל לכתוב לפרנסתו והחל מ-1983 החל גם להרצות וללמד כתיבה יוצרת ב-MIT ובאוניברסיטאות אחרות.
כיהן כנשיא אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה האמריקאית בשנים 1992–1994.
Martin's Press, 1975 (תורגם גם לעברית ויצא לאור בהוצאת "עם עובד") (זכה גם לעיבוד לתיאטרון ב-1983)
Martin's Press, 1976 (עבור כתיבתו של ספר זה הולדמן קיבל בשעתו את המקדמה הגבוהה ביותר שניתנה עד אז לסופר מדע בדיוני כלשהו)
FOREVER PEACE (novel), Berkley, October 1997 (תורגם גם לעברית ויצא לאור בהוצאת "עם עובד")
THE ACCIDENTAL TIME MACHINE, Ace, 2007 (גיבורו של ספר זה הוא עוזר הוראה יהודי מתבולל ב-MIT.
למוצאו היהודי, כמו גם להתבוללותו, שגרמה לכך שהוא לא נימול, יש משמעות ניכרת בצרותיו, בייחוד כשהוא מגיע לעתיד הנשלט על ידי ישו אשר בו כל שאר האוכלוסייה דווקא כן נימולה) הספר יצא לאור בעברית ב 2011 תחת השם "מכונת הזמן המקרית".
בנוסף, הולדמן כתב גם שני ספרים, שיצאו לאור בהוצאת Pocket Books, בשם העט "רוברט גראהם" וכן כתב את הספר "THERE IS NO DARKNESS", יחד עם אחיו ג'ק הולדמן.
סיפורים קצרים, שירים, מאמרים ותסריט
כמה עשרות סיפורים קצרים פרי עטו פורסמו אף הם במגזיני מדע בדיוני שונים ואף בפלייבוי.
אחד מהם הפך ב-1985 לאפיזודה אחת בסדרה אזור הדמדומים.
כמו כן, כתב מספר שירים, שהתפרסמו בין השאר במגזינים OMNI והארפרז (כתב עת), וכן כתב מאמרים מדעיים, שאינם בדיוניים.
אחד האחרונים, שנסב על מעבורת החלל אף זכה בפרס הקוראים של המגזין Analog לאותה שנה.
ב-1990 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "ROBOT JOX", אשר הולדמן היה התסריטאי שלו.
אחד מסיפוריו הקצרים הידועים ביותר של הולדמן הוא "The Mazel Tov Revolution", שהתפרסם לראשונה בספטמבר 1974, במגזין המדע הבדיוני Analog ולאחר מכן גם בשתי אסופות שהולדמן הוציא לאור מסיפוריו הקצרים: "Infinite Dreams" (1978) ו-"Vietnam and Other Alien Worlds" (1993).
הסיפור התפרסם גם בחלק השני של אסופת סיפורי המדע הבדיוני היהודיים, "More Wandering Stars" של ג'ק דאן (1981).
הולדמן מספר בו על איש מאדים דובר יידיש ובסיפור זה ניכר מוצאו היהודי של המחבר.
1975 - פרס הוגו, פרס נבולה ופרס דיטמר, בגין הספר "מלחמה לנצח".
1976 - "פרס הוגו" שני, בגין הסיפור הקצר Tricentennial.
1978 - פרס המגזין "גלקסי", לספר "MINDBRIDGE".
1983 - פרס ריזלינג, לשיר "Saul's Death".
1990 - פרס הוגו (שלישי) ונבולה (שני), לנובלה "The Hemingway Hoax".
1993 - פרס הפנטזיה העולמי וגם פרס נבולה (שלישי), לסיפור הקצר - "Graves".
1995 - פרס הוגו (רביעי), לסיפור הקצר - "None So Blind".
1998 - פרס הוגו (חמישי), נבולה (רביעי) ופרס ג'ון קמפבל לספר "שלום לנצח".
2006 - פרס ריזלינג (שלישי) ל-"January Fires" ופרס נבולה (חמישי) וגם פרס ג'יימס טיפטרי ל-"CAMOUFLAGE".
ג'ו מלקולם האריס הוא כדורסלן עבר אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
האריס נולד בעיר שלאן שבמדינת וושינגטון.
בארבע שנותיו ב"תיכון שלאן" שיחק בקבוצת הכדורסל שלה, אותה אימן אביו, ובשנתו האחרונה זכה בפרס "שחקן התיכונים המצטיין של וושינגטון" ("Washington Mr.
Basketball") לאחר שקלע 26.6 נקודות בממוצע למשחק.
בין השנים 2010–2014 למד באוניברסיטת וירג'יניה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני ה-NBA לעתיד מייק סקוט, מלקולם ברוגדון וג'סטין אנדרסון.
את קריירת המכללות שלו סיים האריס עם ממוצעים של 12.6 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק ב-135 משחקים.
האריס נלקח בבחירה ה-33 של דראפט ה-NBA 2014 על ידי קליבלנד קאבלירס, אותה אימן דייוויד בלאט.
באותה עונה צירפה קליבלנד את לברון ג'יימס וקווין לאב, והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר ה-NBA, בו הפסידה לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 2–4. האריס עצמו מיעט לקבל דקות משחק וקלע 2.7 נקודות ב-9.7 דקות למשחק בלבד.
בתחילת העונה העוקבת נפצע בכף רגלו הימנית, וב-5 בינואר 2016 נאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו עד סיום העונה, לאחר שהשתתף ב-5 משחקים בלבד.
כשבוע לאחר הניתוח נשלח האריס בטרייד לאורלנדו מג'יק, אשר מיד שחררה אותו מהסגל.
לקראת עונת חתם האריס בברוקלין נטס על חוזה לשנתיים בסך כ-2.5 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה בברוקלין התבסס כשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, וקלע 8.2 נקודות בכ-22 דקות בממוצע למשחק, אך הנטס סיימו את העונה עם המאזן הגרוע בליגה, 20–62. בעונה הבאה המשיך את ההתקדמות שלו כשרשם שיאי קריירה בנקודות (10.8), בריבאונדים, באסיסטים ובאחוזי קליעה מכל הטווחים, כולל אחוזי הקליעה לשלוש הגבוהים בקבוצה (41.9%).
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בברוקלין לשתי עונות נוספות עבור כ-16 מיליון דולר.
במהלך סוף-שבוע האולסטאר 2019 זכה בתחרות השלשות, לאחר שגבר על סטפן קרי ובאדי הילד בסיבוב הגמר.
לאורך אותה עונה קלע שיא קריירה של 13.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את כל שחקני ה-NBA עם 47.4% קליעה לשלוש.
בנובמבר 2020 חתם בברוקלין על הארכת חוזה ל-4 עונות נוספות, עבור כ-75 מיליון דולר.
בשנת 2019 השתתף האריס בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 כחבר נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום השביעי בלבד.
לאורך הטורניר קלע האריס 8.0 נקודות בממוצע למשחק.
ג'וזף "ג'ו" לו טרוליו הוא שחקן אמריקאי, קומיקאי, תסריטאי ומפיק.
נודע בעיקר בזכות תפקידו כבלש צ'ארלס בויל בסדרה הקומית "ברוקלין תשע תשע".
בנוסף, שיחק בסדרת המוקומנטרית "רינו 911!" ובסרטי קולנוע כגון "סופרבאד".
לו טרוליו נולד בקווינס, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי וממוצא איטלקי ואירי.
הוא גדל והתחנך בפלורידה, אם כי למד באוניברסיטת ניו יורק.
לו טרוליו כתב והשתתף בתוכנית המערכונים "The State", ובהמשך כשחקן אורח בתוכניות ובסדרות טלוויזיה שונות במהלך שנות ה-90.
בשנת 2001 שיחק בסרט הקולנוע הקומי "Wet Hot American Summer", ובשנת 2015 בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, המבוססת על עלילת הסרט.
בהמשך, שיחק בסדרת המוקומנטרית "רינו 911!", כמו גם בסרט הקולנוע של סדרה זו "רינו 911!: מיאמי", דיבב במשחקי מחשב ווידאו (כגון ב-"Grand Theft Auto: סיפורי ליברטי סיטי" ובפרסומות טלוויזיה.
הוא שיחק גם בסרטים נוספים (כולל בסרט הקומדיה של ג'אד אפאטאו "סופרבאד").
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד משנה קבוע בסדרה הקומית "ברוקלין תשע תשע" כבלש המשטרה צ'ארלס בויל, לצדם של אנדי סמברג ואנדרה בראואר.
בשנת 2014 שיחק בסרט "בנוגע לאתמול בלילה", לצדו של קווין הארט.
בשנת 2020 גילם את התובע הכללי של ארצות הברית ג'ף סשנס, במיני-סדרה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, המבוססת על הספר מאת ג'יימס קומי מ-2018.
בשנת 2024 דיבב בסרט "הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל" של ערוץ דיסני.
שיחק גם בסרט של נטפליקס "איש השלג שלי" בתור סגן השריף אד שץ.
ב-2014 נישא לשחקנית האמריקאית ממוצא יהודי בת' דובר, לאחר כשנה בה היו מאורסים זה לזו.
ג'ו יוליוס איסאק פיליפ היידקר היה צלם, עיתונאי וסופר גרמני.
משנת 1960 היה גם מוציא לאור ומוכר ספרים בברזיל.
הוא צילם בסתר בגטו ורשה והיה אחד הכתבים הגרמנים הבודדים במשפטי נירנברג.
אביו של ג'ו היידקר, יוליוס היידקר, ואמו מריאן ראת (Rath) היו שחקנים ולימים אנשי עסקים בעלי השקפה בורגנית-ליברלית.
היידקר למד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן למד בבית ספר חקלאי במשך שנתיים.
משנת 1931 עבר תקופת חניכה בתור צלם אצל סטפן רוזנבאואר בפרנקפורט.
בשנת 1933 יצא ספרו הראשון Coup - רומן בהוצאת ליפסיה (Lipsia) בלייפציג בשם ג'ו היידקר.
ביולי 1933 נסע היידקר ללוצרן לחו"ל ועבד כעיתונאי בעיתון היומי "לוצרן".
בסתיו 1933 עבר להוריו בפראג ועבד בחברה המשפחתית.
בשנת 1938 עבד היידקר בווינה, בסטודיו לצילומים של אלבין קובה (Albin Kobé).
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נקרא ג'ו היידקר לבדיקה לקראת גיוס בגרמניה, וגויס ביום הראשון למלחמת העולם השנייה באירופה, בספטמבר 1939 השתתף במערכה על כיבוש פולין.
במאי 1940 השתתף בקרב על צרפת.
בשנת 1941 התחתן עם העיתונאית מריאן סטבר (Marianne Steber) במינכן.
באותה שנה קיבל קידום למש"ק.
הוא הועבר לוורשה כטכנאי מעבדות צילום ביחידת תעמולה.
שם צילם בסתר תמונות בגטו ורשה.
התמונות פותחו בסתר ופורסמו רק בשנת 1981. תצלומיו הם עדות לזוועות הנאציות ולתנאי החיים הלא אנושיים בגטו.
בשנת 1944 הצטווה לעבור ליחידת פנצרייגר.
הוא צילם את חורבות ורשה הריקות לאחר מרד ורשה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה היידקר כתב בעיתונים גרמניים שונים, כולל "הקורייר" בברלין וה"אבנדצייטונג" במינכן.
הוא דיווח על משפטי פשעי המלחמה בנירנברג ועל מה שראה בגטו ורשה.
בשנת 1950 התגרש וכעבור ארבע שנים התחתן עם שרלוט אנגרמאיר (Charlotte Angermeir).
היידקר הפך לעורך הטקסט של השבועון מינכנר אילוסטריירטה .
בשנת 1955 נסע לשטוטגרט, שם הפך לסגן העורך הראשי של דויטשה אילוסטריירטה (Deutsche Illustrierte).
בשנת 1956 נולדה בשטוטגרט בתו טיטה, לימים ציירת.
בשנת 1960 היגר היידקר לברזיל, שם הקים את "סטודיו צילום 61" בסאו פאולו עם אשתו.
הוא צילם עבור השבועונים "די צייט", "קוויק" ו"שטרן" ונסע ברחבי דרום אמריקה.
בתו השנייה נולדה בשנת 1967 ואובחנה כלוקה בתסמונת דאון.
בשנת 1969 הקימו היידקר ואשתו חנות ספרים ואת ההוצאה לאור "אטלנטיס ליברוס" (Atlantis Livros).
הוא פרסם שבועון ביבליוגרפי עבור אוניברסיטאות.
בשנת 1982 עבר ניתוח מסתם לב ביוסטון.
אשתו שרלוט נפרדה ממנו וחזרה לגרמניה.
בשנת 1985 מכר היידקר את חברת "אטלנטיס ליברוס", שקיימת עד היום בסאו פאולו.
בשנת 1986 עבר ליישב בווינה עם בת זוגו מארה קראוס , ניצולת שואה.
הוא עבד על כתיבת האוטוביוגרפיה שלו ובשנת 1997 נפטר מאי ספיקת לב.
הוא קבור בבית הקברות של פויירהאלה צימרינג .
ארכיונו, ובו למעלה מ-25,000 תשלילים, נמצא בארכיון התמונות של הספרייה הלאומית של אוסטריה.
ג'ו הנדרסון היה מוזיקאי ג'אז ונגן סקסופון טנור אמריקאי.
במשך קריירה בת ארבעה עשורים ניגן הנדרסון עם טובי הנגנים בתקופתו, והקליט אלבומים כמוביל הרכבים בחברות תקליטים שונות, בהן בלו נוט.
ג'ו הנדרסון נולד וגדל בלימה, אוהיו במשפחה מרובת ילדים, יחד עם שמונה אחים נוספים וחמש אחיות.
הוא עודד להתעסק במוזיקה בידי הוריו ואחיו הגדול, להם הקדיש את אלבומו הראשון, והחל ללמוד הלחנה ולנגן בפסנתר, תופים וסקסופון טנור, שנעשה לכלי המרכזי שלו.
מתוך אוסף התקליטים של אחיו, ובהמלצותיו של מתופף מקומי, האזין הנדרסון לתקליטים של מוזיקאים שונים כמו לסטר יאנג, סטן גץ, דקסטר גורדון, לי קוניץ, ג'אז בפילהרמונית וצ'ארלי פארקר, שהיה להשפעתו העיקרית.
בגיל 18 היה הנדרסון פעיל בסצנת הג'אז בדטרויט, ונהג לנסוע לנגן בג'אם סשנים בניו יורק במקביל ללימודיו באוניברסיטת ויין סטייט, בה למד במקביל לסקסופון גם שיעורי קונטרבס וחליל צד.
מכיוון ששיעתק וזכר סולואים רבים של לסטר יאנג, חשבו מוריו כי יש לו שמיעה אבסולוטית, ומבין חבריו לאוניברסיטה נמנו יוסף לטיף, דונלד בירד ובארי האריס.
לאחר מכן למד תקופה קצרה באוניברסיטת המדינה של קנטקי.
בתחילת שנות ה-60 התגייס הנדרסון לצבא ארצות הברית לתקופה של שנתיים.
לאחר שזכה בתחרות כישרונות של הצבא, נבחר הנדרסון לקחת חלק בסיבוב הופעות בין-לאומי עבור חיילי הצבא, ופגש בקני קלארק וקני דרו בפריז.
בתום שירותו הצבאי עבר לגור בניו יורק, שם התיידד והחל בשותפות ארוכה עם החצוצרן קני דורהאם.
בשנת 1963 החל להקליט, הן באלבומיו של קני והן כמוביל הרכב.
אלבומיו בתקופה הזו היו מצד אחד מושפעים רבות ממסורת הביבופ וההארד בופ, אך גם ממוזיקה לטינית, ג'אז אוונגרדי ו-R&B.
במשך חמש שנים בהן היה חתום הנדרסון בחברת התקליטים בלו נוט, הוא הוציא חמישה אלבומים כמנהיג, וניגן בכ-30 אלבומים נוספים של מוזיקאים אחרים כמו הוראס סילבר, לי מורגן, מק'קוי טיינר, הרבי הנקוק, אנדרו היל ואחרים.
לקראת סוף שנות ה-60 עבר הנדרסון לחברת התקליטים מיילסטון של המפיק אורין קיפניוס, הוביל הרכב משותף עם פרדי האברד, והחל להתנסות בג'אז-פאנק ואפקטים אלקטרוניים שונים לצד עניין גובר ביצירת מוזיקה פוליטית.
במשך שנות ה-80, הנדרסון שב להתעסק ברפטואר הסטנדרטים ובלחנים מוקדמים יותר.
הוא הצטרף לחברת ורב, והקליט שני אלבומים בהופעה חיה בוילג' ונגארד יחד עם הקונטרבסיסט רון קרטר והמתופף אל פוסטר.
קטע סולו מתוך אלבום מחווה למוזיקה של בילי סטרייהורן שהקליט בורב זכה בפרס גראמי לסולו המאולתר הטוב ביותר, ואחריו זכה בשני פרסי גראמי נוספים.
אחרי אותו אלבום הקליט הנדרסון אלבומי מחווה למיילס דייוויס, אנטוניו קרלוס ז'ובים ואלבום של קטעים מתוך האופרה "פורגי ובס".
לאחר מאבק ממושך במחלת ריאות חסימתית כרונית, נפטר הנדרסון כתוצאה מאי-ספיקת לב בגיל 64.
ג'וזף בוהומיל "ג'ו" לאפצ'יק היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי.
נודע כאחד הסנטרים הדומיננטיים ביותר בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, כאשר שיחק בליגת ה-ABL.
בשנת 1966 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, כשחקן.
לאחר קריירת המשחק אימן את קבוצת אוניברסיטת סנט ג'ון בליגת המכללות האמריקאית (1936–1947, 1956–1965) ואת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA (1947–1956).
לאפצ'יק נולד בעיר יונקרס שבמדינת ניו יורק, לזוג מהגרים צ'כים.
בגיל 14 עזב את בית ספרו, על מנת לעזור למשפחתו דלת האמצעים, ובגיל 15 החל לשחק בקבוצות כדורסל מקומיות עבור כ-5 עד 10 דולר למשחק.
בגיל 19 הצטרף לקבוצות ראווה כגון "הוליוק רדס", "ברוקלין ויזיטיישנס" ו"טרוי טרויאנס", עבור כ-75 דולר למשחק.
גובהו יוצא הדופן באותה תקופה – 1.96 מטרים – העניק לו יתרון משמעותי על פני יריביו, אותו ניצל בין היתר בתפיסת "כדור הפתיחה" (Jump ball) אשר התבצע לאחר כל קליעת סל.
בשנת 1923 החל לשחק בקבוצת הסלטיקס המקוריים, אשר הייתה אז קבוצת ראווה שערכה סיבובי הופעות בצפון-מזרח ארצות הברית.
בשנת 1926 הצטרפו הסלטיקס לליגת ה-ABL (American Basketball League), שהייתה באותה העת ליגת הכדורסל המקצועית הגדולה ביותר בארצות הברית (ובעולם).
בהובלתם של לאפצ'יק, נאט הולמן ודאץ' דנהרט, זכו הסלטיקס בשתי אליפויות רצופות בשנים 1927 ו-1928. בשל הדומיננטיות של הקבוצה, אילצה אותה הנהלת הליגה להתפרק, ולאפצ'יק עבר לשחק בקבוצת "קליבלנד רוזנבלומס".
כשחקן קליבלנד זכה בשתי אליפויות ABL נוספות, בשנים 1929 ו-1930. בשנת 1931 התפרקה הליגה, בגין משבר "השפל הגדול", ולאפצ'יק פרש ממשחק.
בשנת 1936 מונה לאפצ'יק למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק.
ב-11 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 180 ניצחונות ו-55 הפסדים (76.6%), וזכתה פעמיים (1943 ו-1944) באליפות "טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT), אשר נחשב באותה תקופה לטורניר כדורסל המכללות היוקרתי ביותר.
בשנת 1947 מונה למאמן ניו יורק ניקס מליגת ה-BAA (אשר הפכה בהמשך לליגת ה-NBA), לקראת העונה השנייה לקיומה.
בכל שמונה עונותיו המלאות בתפקיד השתתפו הניקס בשלב פלייאוף, ובשלוש מתוכן (1951–1953) אף העפילו לגמר הליגה.
לאורך התקופה בלטו בקבוצה שחקני האולסטאר מקס זסלופסקי, דיק מקגווייר (ששיחקו תחת לאפצ'יק גם בסנט ג'ון), וינס בורילה, הארי גלאטין, קארל בראון ונת'ניאל קליפטון.
כמו כן, שבעה מבין שחקניו בניקס הפכו לאחר פרישתם ממשחק למאמנים ב-NBA: מקגווייר, בורילה, גלאטין, בראון, פרד שאוס, ג'ין שו ובוץ' ואן ברדה קוף.
לקראת סיום עונת עזב את הניקס, ובמקומו מונה וינס בורילה למאמן הראשי.
מאזנה הכולל של ניו יורק תחת הדרכתו לאפצ'יק עומד על 326 ניצחונות ו-247 הפסדים (56.9%).
כחודש לאחר עזיבתו את הניקס חזר לאמן את קבוצת אוניברסיטת סנט ג'ון.
ב-9 העונות הבאות הדריך אותה לשתי זכיות נוספות בטורניר ה-NIT (1959 ו-1965), ולמאזן כולל של 154 ניצחונות ו-75 הפסדים (67.2%).
לאורך התקופה בלטו בקבוצה השחקנים קווין לוגרי ולירוי אליס.
בסיום עונת 1964/1965 נאלץ לפרוש לגמלאות, על פי חוקי האוניברסיטה, ובכך למעשה פרש מאימון.
בשנת 1966 הונצח לאפצ'יק בהיכל התהילה של הכדורסל, כהוקרה על תרומתו כשחקן.
ב-10 באוגוסט 1970 נפטר כתוצאה מהתקף לב, בגיל 70.
ג'ו יורגנסן (נולדה ב-1 במאי 1957) היא פעילה פוליטית אמריקאית, מועמדת המפלגה הליברטריאנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. הייתה גם המועמדת של המפלגה למשרת סגנית הנשיא בבחירות לנשיאות ב-1996 כשותפתו למירוץ של הסופר הארי בראון .
הפעם הראשונה בה התמודדה יורגנסן על משרה פוליטית הייתה בבחירות לבית הנבחרים שנערכו ב-1992 , והתמודדה כליברטריאנית על מושב מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של דרום קרוליינה.
יורגנסן סיימה את המירוץ במקום השלישי וקיבלה כ-2.2% מכלל הקולות.
במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1996, המפלגה הליברטריאנית מינתה את יורגנסן למועמדת לתפקיד סגנית הנשיא ואת הסופר הארי בראון למועמד לתפקיד הנשיא.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020
ב־13 באוגוסט 2019 הגישה יורגנסן לוועדת הבחירות הפדרלית טופס התמודדות על המועמדות לייצוג המפלגה הליברטריאנית.
היא החלה את הקמפיין שלה בכנס המפלגה הליברטריאנית שנערך בדרום קרוליינה ב-2 בנובמבר 2019 ולבסוף זכתה במועמדות ונבחרה לייצג את המפלגה בבחירות לנשיאות ב-2020, לצד המועמד של המפלגה לתפקיד סגן הנשיא, ספייק כהן , היהודי השני שרץ כמועמד לתפקיד סגן הנשיא (הראשון היה המועמד הדמוקרטי, ג'ו ליברמן בבחירות לנשיאות 2000).
בחודש ספטמבר 2020, פרסמה רשימה של מועמדים פוטנציאליים לבית המשפט העליון לאחר מותה השופטת הליברלית רות ביידר גינסבורג במהלך כהונתה.
בבחירות הגיעה יורגנסן למקום השלישי, וזכתה בכ-1,800,000 קולות, המהווים 1.2% מכלל הבוחרים.
היא לא הצליחה להשיג אלקטורים.
יורגנסן מתנגדת להטלת אמברגו ומנגד גם מתנגדת לסיוע זר והיא תומכת בנסיגת כל כוחות הצבא האמריקאיים שנמצאים מחוץ לגבולות ארצות הברית.
בנוסף לכך יורגנסן מתנגדת לחילוט נכסים אזרחיים-פדרליים ואף תומכת בצמצום המלחמה בסמים, כמו כן היא מתנגדת לתהליך מיליטריזציה של המשטרה .
יורגנסן טוענת כי הממשל האמריקאי להתפרצות נגיף הקורונה במדינה מחליט על שורה של החלטות ביורוקרטיות וסמכותניות מדי וקרא להגבלה חקיקת שתחליט על סגר בריאותי וטוענת שלבישת מסכת פנים היא עניין של בחירה אישית.