tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהשפעתו של אחיה, מסכימה גרטרוד המיוסרת לשוב אל כפר הולדתה ולגדל שם את בנה, ועד שכל הדברים יוסדרו היא משתכנת בדירה בסמוך לכנסייתו של מסימאנגו.
כעת קומאלו מתפנה לחפש את בנו, וכצעד ראשון הוא הולך אל אחיו, ג'ון, שהיה בעברו נגר בכפר, ולאחר שהיגר ליוהנסבורג הפך לפוליטיקאי מוביל בקרב השחורים בדרום אפריקה.
קומאלו ומסימאנגו מנסים להתחקות אחר עקבותיו של אבשלום, ונוכחים לדעת כי הצעיר השתחרר זה עתה ממוסד לעבריינים צעירים בשל התנהגות טובה, אך מאז נעלם ולא הופיע במקום עבודתו החדש שסודר עבורו.
מתברר גם כי אבשלום הכניס להיריון נערה צעירה, שאותה נטש לאחר שהשתחרר מהמוסד.
לתדהמתם מגלים השניים כי אבשלום נעצר יחד עם בן דודו ובנו של ג'ון, מתיו קומאלו, ועם בחור בשם יוהנס פאפורי בחשד לרציחתו של ארתור ג'ארוויס, אקטיביסט לבן שפעל רבות נגד הגזענות ולטובת השחורים בדרום אפריקה, שהוא לא פחות מאשר בנו של ג'יימס ג'ארוויס, המתגורר בשכנות לקומאלו באיקופו.
כמו קומאלו ואבשלום, כך גם ג'יימס וארתור התרחקו זה מזה מאז עזב האחרון ליוהנסבורג ודעותיו הפוליטיות התגבשו והפכו שונות משל אביו.
ג'יימס מגיע ליוהנסבורג ומגלה עוד ועוד פרטים על בנו מתוך קריאה במכתבים ובחיבורים בלתי גמורים שהשאיר אחריו.
מתוך הקריאה במכתבים מתפכח ג'יימס, ומתעוררת אצלו התחושה כי עליו לפעול כדי להמשיך את דרכו של בנו במאבק נגד הגזענות.
אבשלום נידון לעונש מוות, כאשר בן דודו מתיו ופאפורי משקרים במשפט, נחלצים מעונש ומזוכים מאשמה, הודות למאמצים משפטיים מצד ג'ון קומאלו.
אבשלום והנערה מביעים רצון להינשא, והם אכן נישאים בכלא זמן קצר לפי ביצוע פסק הדין.
קומאלו חוזר אל ביתו בלוויית הנערה ההרה ובנה של גרטרוד, כאשר גרטרוד עצמה נעלמת בלילה שלפני הנסיעה – ייתכן כי פנתה להיות נזירה כפי שציינה קודם לכן בפני מספר אנשים.
בחזרתו לאיקופו, מבקר קומאלו את הצ'יף של הקהילה ואת מנהל בית הספר המקומי במטרה לדון עמם בדרכים לעצור את חורבנו של הכפר, אשר כל בניו עוזבים אותו ואדמתו חרבה מחמת הבצורת המתמשכת ושיטות החקלאות המיושנות.
עד מהרה מגלה קומאלו כי ג'יימס כבר רקם תוכנית להצלת האזור, הכוללת בניית סכר והעסקתו של מדריך חקלאי שחור שילמד את תושבי הכפר טכניקות חקלאיות חדשות.
השרב נשבר ומבול גדול יורד על האזור.
סטיבן קומאלו: כומר שחור מאיקופו המנסה לשקם את השבט השבור ולאחות את משפחתו הקרועה.
תיאופילוס מסימאנגו: כומר שחור מיהונסבורג המסייע לקומאלו למצוא את אחותו גרטרוד ואת בנו אבשלום.
ג'ון קומאלו: אחיו של סטיבן.
נגר שעזב את הכפר לטובת יוהנסבורג, שם הפך לפוליטיקאי גדול ולשופרם של השחורים בעיר.
מאמין בוולנטריזם ומתכחש הן לעברו בכפר והן לכנסייה הנוצרית.
אביו של מתיו קומאלו, אשר היה שותף לרצח עם אבשלום, אך זוכה מאשמה.
אבשלום קומאלו: בנו של סטיבן, שעזב את הכפר ליוהנסבורג כדי לחפש את גרטרוד ומאז נעלמו עקבותיו.
נידון למוות באשמת רצח ארתור ג'ארויס.
גרטרוד קומאלו: אחותו של סטיבן אשר הידרדרה בעיר הגדולה לזנות ולשיכרות ומגדלת את בנה בעוני מרוד.
נעלמת לפני חזרתם של קומאלו ובני ביתו אל הכפר, ייתכן שלטובת חיים כנזירה.
ג'יימס ג'ארוויס: מהנדס ובעל אדמות לבן אמיד המתגורר במשק היי-פלייס בשכנות לקומאלו.
בנו ארתור נרצח על ידי אבשלום.
במהלך הספר הוא מבין את האחריות שיש לאדם הלבן בדרדור השחורים לפשע ואלימות.
ארתור ג'ארוויס: בנו יחידו של ג'יימס ופעיל בולט למען זכויות השחורים ונגד הגזענות בדרום אפריקה.
נרצח על ידי אבשלום במהלך שוד מזוין בביתו.
מניח ילד בן תשע וילדה בת חמש.
דמותו אינה מופיעה בספר, אולם השקפת עולמו הפוליטית-חברתית נשקפת אל הקורא מבעד למכתבים שהשאיר אחריו, אשר יש להם משמעות אדירה בעיצוב המסר של הספר.
דובולה: פוליטיקאי גדול בן התקופה שפעל לצד ג'ון קומאלו להשכנת שלום בין העמים.
מר קרמייקל: סניגורו של אבשלום במשפט.
מבצע את עבודתו "פרו-דאו" .
האב וינסנט: כומר אנגלי שמסייע למסימאנגו בעבודתו.
מרת דיתבה: אישה שחורה מבוגרת המיודדת עם מסימאנגו ומשכנת אצלה את קומאלו, גרטרוד ובנה ואת אשתו של אבשלום עד עזיבתם את העיר.
משפחת האריסון: משפחתה של מרי, אשתו של ארתור ג'ארויס.
האב מייצג את הגישות הלבנות המסורתיות בעוד הבן, ג'ון, מייצג עמדות ליברליות הקרובות לאלו של ארתור.
מרי האריסון: אשתו של ארתור ג'ארוויס ואחותו של ג'ון האריסון.
הנערה: אשתו של אבשלום הנמצאת בהיריון ממנו.
הרגשות האמביוולנטיים של הלבנים כלפי שאלת החינוך והשוויון של השחורים וההשלכות שעתידות להיות לכך, מבוטאים בציטוט הבא:
הספר מתאר בעיות רבות נוספות כגון אחוזי הפשיעה, השכרות והאנאלפביתיות הגבוהים בקרב השחורים בדרום אפריקה, הידלדלות אדמותיהם, התפוררות החברה השבטית המסורתית וההגירה המסיבית של שחורים אל הערים – המבוטאת במשפט "כל הדרכים מובילות ליוהנסבורג", החוזר מספר פעמים בספר.
אחד המוטיבים המרכזיים לכל אורך הספר הוא ההשפעה ההרסנית של הפחד המקנן בלבם של הגיבורים ומשחית את דרום אפריקה כולה – כפי שהדבר בא לידי ביטוי בפסקה:
זעקי ארץ אהובה נכתב בשנת 1946 ערב כינונו של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, אשר יוחל באותה השנה שבה יפורסם הספר - 1948. הוא זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם ובפרט בדרום אפריקה, שם הוא הוחרם על ידי משטר האפרטהייד נוכח התוכן הפוליטי הנוקב שלו שכוון נגד המשטר.
למעלה מ-15 מיליון עותקים של הספר נמכרו טרם מותו של הסופר פטון בשנת 1988, והוא נלמד במוסדות לימוד רבים מסביב לעולם.
חלק מהמקומות המוזכרים בספר הם אמיתיים, כגון יוהנסבורג או איקופו שבה פטון שימש כמורה בצעירותו, וחלקם בדויים, כגון הכפר נדותשני ומשק היי-פלייס של משפחת ג'ארוויס.
שמו של הפרוור שבו התגורר ארתור ג'ארוויס הוא בדוי, אך הוא מזכיר בתיאוריו את פארקטאון ואת סאקסונוולד שביהונסבורג.
בהקדמה לספר מציין פטון כי כל הדמויות בדויות, פרט לפרופסור הרנלה ולארנסט אופנהיימר, וכן כי כל האירועים המוזכרים הם בדויים, פרט לחרם על האוטובוסים, תיאור שנטי-טאון, מציאת הזהב באודנדאלסרוסט ושביתת הכורים שהם ערבוב בין דמיון למציאות.
בזמן כתיבת הספר מנתה אוכלוסיית דרום אפריקה כעשרה מיליון נפש, מתוכם 1.25 מיליון אפריקנרים, 750 אלף בריטים, 250 אלף הודים, מיליון "צבעונים" והיתר – 6.75 מיליון שחורים.
אוכלוסייתה של יוהנסבורג מנתה כ-700 אלף איש.
בהיותו של פטון נוצרי אדוק - בספר ישנם מוטיבים רבים הלקוחים מהתנ"ך ומהברית החדשה, כאשר הדוגמאות הבולטות ביותר הן בבחירת שמותיהן של הדמויות.
שמו של אבשלום קומאלו מרמז על אבשלום התנ"כי, בנו של דוד המלך שהתמרד נגדו, והשם סטיבן קומאלו שאול מתוך ספר מעשי השליחים בברית החדשה שבו מסופר על סטפנוס הקדוש שהעדיף למות מאשר לוותר על אמונתו.
תיאופילוס מסימאנגו נקרא על שם הכהן הגדול תיאופילוס שאליו מוקדש הספר מעשי השליחים.
לפני מותו מבקש אבשלום מאביו כי אם ייוולד לו בן – ייקרא את שמו פטר.
יש כאן רמיזה לפטרוס, תלמידו של ישו, אשר ידוע בשל האימפולסיביות שלו והתכחשותו לישו לאחר שהאחרון נעצר.
בברית החדשה מסופר כיצד לאחר תחייתו של ישו חידש פטר את הנדר שלו כלפי ישו וכלפי הפצת הבשורה.
כל האמור לעיל מרמז על חזרתו בתשובה של אבשלום קומאלו רגע לפני מותו ועל חידוש הנדר שלו עם אמונתו של אביו.
במקום אחר מתוארת ספרייתו הגדולה של ארתור ג'ארויס ואת הערצתו לכתבי אברהם לינקולן, אשר מופיעים מספר פעמים במהלך העלילה.
בסוף הספר פטון מתאר את בנו הצעיר של ארתור ג'ארוויס באמצעות אותם תיאורים וביטויים ששימשו לתיאור ארתור בצעירותו – כלומר יש כאן רמיזה על תחיה מחדש המזכירה את תחייתו של ישו.
ב-1949 המלחין קורט וייל, יחד עם מקסוול אנדרסון, יצרו מחזמר המבוסס על הספר ונקרא "אבוד בין כוכבים".
ההפקה הראשונה בברודוויי עלתה לבמה ב-30 באוקטובר 1949 ורצה במשך 273 הופעות.
ב-1974 יצא לאקרנים סרט המבוסס על המחזמר בכיכובם של ברוק פטרס ומלבה מור.
המחזה הועלה גם בישראל בתיאטרון הבימה בשנת 1953 כאשר את דמותו של קומאלו גילם השחקן אהרן מסקין.
גרסה נוספת המבוססת על הספר הועלתה בהבימה בשנת 1994 בבימויו של אורי פסטר ובכיכובם של שורת שחקנים מפורסמים כגון יוסי פולק (קומאלו), יגאל שדה (אבשלום), אברהם מור (ג'יימס ג'ארויס), אתי אנקרי, דוד דאור ועוד.
בשנת 2003 הספר עובד למחזה על ידי המחזאי הדרום אפריקאי, רוי סרג'נט, והצגת הבכורה הועלתה על הבמה לראשונה ב-27 ביוני 2003 בפסטיבל הלאומי לאמנות בגראהאמסטאון שבכף המזרחי, וב-8 ביולי 2003 בקייפטאון עצמה.
התרגום העברי לספר יצא לאור בהוצאת עם עובד ובתרגומו של אהרן אמיר.
על הכריכה מופיע רישום מאת האמן הישראלי גד אולמן.
בשלהי 1953 פרסם עזריאל קרליבך בעיתון מעריב מאמר מפורסם תחת הכותרת "זעקי ארץ אהובה", שבו הוא משווה במרומז בין מדינת ישראל ויחסה אל הערבים שבקרבה לבין יחסו של שלטון האפרטהייד כלפי השחורים.
אריה אבנרי פרסם ספר בשם "זעקי ארץ מושחתת" (הוצאת מטר, 2008) כפרפרזה ברורה לשם הספר "זעקי ארץ אהובה".
חירבת זעקוקה היא אתר ארכאולוגי הנמצא בפאתים המזרחיים של הכפר אום טובא ממזרח לירושלים (ליד שכונת הר חומה), בו נמצאו מערות, גת חצובה, בורות מים ובריכה.
כיום האתר מוזנח ונפגע מאוד עקב בנייה בלתי חוקית ושוד עתיקות.
באחת המערות ששימשו לקבורה התרחש שוד עתיקות בו נעקרו ממקומם ונגנבו פרוטומות.
זַעֲמָן יְפֵהפֶה (שם מדעי: Platyceps elegantissimus) הוא נחש לא ארסי הנמנה עם משפחת הזעמניים.
הנחש נמצא בדרך כלל בבתי גידול מדבריים ונחשב לנדיר בכל תחום תפוצתו.
נמצא לראשונה בישראל באזור הערבה בשנת 1953 מאז נצפו פרטים בודדים בלבד.
הזעמן היפהפה הבוגר מגיע לאורך של כמטר ומשקלו הממוצע כ-50 גרם.
הגב צהוב והוא מכוסה בכתמים רוחביים שחורים.
זנב הזעמן היפהפה מכוסה טבעות שחורות לחלק מהפרטים יש גם פס בצבע אדום או כתום הנמשך לאורך כל הגוף.
הזעמן היפהפה מעדיף לחיות מעל פני הקרקע, בעיקר בין שיחים ולמרגלות עצים, אך מספר פרטים נתפסו מתחת לגזעי דקלים שנכרתו.
הוא פעיל במהלך שעות היום.
לא ידוע ממה הזעמן ניזון בטבע, פרטים בשבי ניזונים מחרקים.
הם מתגוננים על ידי נשיפת אוויר ונשיכות.
זעם הטיטאנים (במקור: Wrath of the Titans) הוא סרט פנטזיה אמריקני משנת 2012 בבימויו של ג'ונתן לייבסמן ובכיכובם של סאם וורת'ינגטון, רוזמונד פייק, ביל ניי, אדגר רמירז, טובי קבל, דני יוסטון, רייף פיינס וליאם ניסן.
עשור לאחר שניצח את הקראקן, פרסאוס (מגולם על ידי סאם וורת'ינגטון), מנסה לחיות חיים שקטים כדייג יחד עם בנו בן 10 הליוס (מגולם על ידי ג'ון בל).
בינתיים, מתנהל מאבק בין האלים לטיטאנים.
האלים אשר נחלשים במידה רבה בשל העדר המסירות של המין האנושי ובעקבות כך מאבדים שליטה על הטיטאנים ועל המנהיג הכלוא האכזרי שלהם קרונוס אשר הוא אביהם של זאוס, האדס ופוסידון.
שלושת הבנים הצליחו להדיח את אביהם לפני זמן רב, וכלאו אותו במעמקי טרטרוס.
פרסאוס מחליט לצאת לעזרתו של אביו לאחר שהאדס וארס מחליטים לחבור לקרונוס ומנסים ללכוד את זאוס.
כוחם של הטיטאנים מתחזק לאחר שיתר כוחות העל של זאוס נלקחים ממנו, והכאוס פורץ עלי אדמות.
פרסאוס מגייס את עזרתה של אנדרומדה (מגולמת על ידי רוזמונד פייק), אגנור (מגולם על ידי טובי קבל), והפיסטוס (מגולם על ידי ביל ניי) ויחד הם יוצאים למסע מסוכן אל עבר השאול כדי להציל את זאוס, להביס את הטיטאנים ולהציל את האנושות.
אדגר רמירז בתפקיד ארס אל המלחמה.
דני יוסטון בתפקיד פוסידון אל הים
רייף פיינס בתפקיד האדס אל השאול
ליאם ניסן בתפקיד זאוס מלך האלים ושליט הר האולימפוס
זעמן מזרחי (שם מדעי: Hemorrhois ravergieri) הוא מין נחש לא ארסי המצוי במערב, מרכז ודרום מזרח אסיה.
עורו בדרך כלל בגוון חום-אפרפר, עם סדרה של מעוינים כהים על הגב ושורה של מעוינים קטנים יותר בכל אחד מצדי גופו.
לקראת הזנב הופכים המעוינים לנקודות ובזנב עצמו מתאחדות הנקודות לקו רציף.
לזעמן המזרחי כתם כהה מאחורי כל עין וכתם כהה מתחת לכל עין.
הזעמן המזרחי מגיע לאורך של 1.33 מטרים, כשאורך הזנב הוא 33 סנטימטר.
בישראל מצוי הזעמן המזרחי באזור החרמון, המהווה את גבול תפוצתו הדרומי.
בישראל נמצא הזעמן המזרחי בסכנת הכחדה חמורה.
זַעֲמָן דַּק (שם מדעי: Platyceps saharicus) הוא מין של זעמן שחי במרכז אסיה והמזרח התיכון.
בישראל הוא נפוץ בעיקר לאורך הבקע הסורי-אפריקני באזור אילת, הערבה, בקעת ים המלח, מרכז הנגב, מדבר יהודה והשומרון; אך בנוסף נרשמו מספר קטן של תצפיות בצפון הארץ.
בעבר חשבו כי לזעמן הדק שני מינים הנצפים בארץ (לעתים תוארו כתת-מינים); אחד דרומי ואחד צפוני, הנבדלים ביניהם בתפוצה ובצבע.
מחקר שפורסם ב-2018 מצא כי אין סימנים המאפשרים חלוקה ברורה בין האוכלוסיות השונות על-סמך מורפולוגיה וגנטיקה; יש חפיפה נרחבת במאפיינים המופרולוגיים של שני המופעים, המוסברת חלקית על-ידי גרדיאנט אקלימי; ובנוסף אין כלל הפרדה גנטית בריצוף שנבחן במחקר.
המסקנה שהתקבלה היא כי בישראל מופיע מין יחיד בעל שני מופעים.
זעמן דק הוא נחש דק וארוך המגיע לאורך של עד 140 ס"מ ולמשקל של כ-130 גרם, אך לרוב לא יגיע למימדים כאלה.
צבעו משתנה בהתאם לסביבה, לרוב אפור בהיר או חום-צהבהב; דגם הגוף מורכב מפסי רוחב כהים ומכתמים בצדי הגוף המרובים מאלו שעל הגב.
סימן זיהוי בולט הוא קו לבן דק העובר בין העיניים, שאישוניהן עגולים ושחורים.
דגם הכתמים הולך ומיטשטש כלפי חלקו האחורי של הגוף, עד להיעלמותו המוחלטת בזנב שצבעו אפור-צהבהב אחיד.
בפרטים מבוגרים עשוי להופיע פס אורך אדמדם לאורך הגוף כולו.
הוא פעיל יום, תזונתו כוללת בעיקר לטאות, ציפורים ומכרסמים אותם הוא צד תוך כדי מרדף, ותועד מקרה בו צד עטלף.
הנקבה מטילה ביצים בקיץ מהן בוקעים הצעירים.
זהו נחש זריז, אשר בעת מנוסה ינסה להיכנס לסדקים וחרכים בסלעים.
הוא מסוגל לטפס היטב, ואף מסוגל לטפס על סלעים אנכיים וחלקים.
מין זה נמצא באזורים צחיחים, סלעיים וחצציים במדבר, שם הוא מקושר לגבעות, צוקים ואתרים סלעיים, כמו גם חורבות, נווה מדבר, גנים נטושים או שולי חוות.
התצפיות בצ'אד ובאלג'יריה תועדו בהקשר לגופי מים באזורים סלעיים, ודווח כי נראה שהוא אינו מתרחק ממים.
הוא מוגבל לאזורים יבשים בירדן.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים 163–165
זַעֲמַן סִינַי (שם מדעי: Platyceps sinai) הוא מין של נחש מסוג זעמן שאנדמי לנגב, סיני ודרום ירדן.
בישראל הוא מצוי במדבר יהודה, דרום הנגב, הערבה והרי אילת.
מאופיין בגוף מאורך עם טבעות שחורות וצהובות לסירוגין.
הוא דומה למין זעמן יפהפה.
בעבר הוא היה בסוג זעמן, אך הועבר לסוג Platyceps (אין שם עברי).
נחש דק המגיע לאורך 60 סנטימטרים.
נחשב לאחד הנחשים הנדירים והיפים בישראל.
מאכלס בתי גידול מצוקיים מדבריים, בעל יכולת טיפוס מצוינת על קירות ומצוקים.
ניזון מלטאות ופרוקי רגליים, אינו ארסי ואינו מסוכן כלל לאדם.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 169-170
זַעֲמַן אֻכָּפִים (שם מדעי: Platyceps rogersi) הוא נחש השייך למשפחת הזעמניים.
אורכו עד מטר, ונפוץ בעיקר בסביבה מדברית.
זהו נחש פעיל יום שאינו ארסי.
זעמן אוכפים הוא נחש בגודל בינוני המגיע באורכו עד מטר ולמשקל של כ-220 גרם, כאשר הגודל הנפוץ לנחש זה קטן יותר.
ראשו החום רחב מהצוואר במעט, עיניו ואישוניו עגולים וסביבן כתמים צהבהבים.
צבע גופו אפור צהבהב, ועל גבו שורת כתמים רוחביים חומים המופרדים זה מזה המזכירים אוכף, ומכאן שמו העברי של הנחש - זעמן אוכפים.
בין כתמים חומים אלו רווחים בהירים.
כתמים חומים אלו מתבהרים ככל שמתקרבים לזנב הנחש, ובאזור הזנב עצמו אין כתמים כלל.
כאשר הנחש נע במהירות נוצרת דוגמה מטושטשת מכתמי גבו המקשה על זיהוי מיקום הראש.
כאשר מאוים זוקף במעט את ראשו בצורת S, וינסה להימלט או יתגונן בנשיכות אשר אינן חזקות במיוחד.
לא ידוע הרבה על רביית נחש זה, זהו נחש המטיל ביצים ולא ולדות חיים, הטלת כ-5 ביצים מוארכות מתרחשת בחודש יולי.
זעמן אוכפים פעיל ביום, ובימי הקיץ יהיה פעיל גם בלילה.
תפוצת זעמן אוכפים באזורים מדבריים בצפון מזרח אפריקה, מלוב ועד מצרים, ומשם ממשיך לאסיה עד עיראק וערב הסעודית.
תפוצתו בישראל באזורים המדבריים בצפון הנגב וכן סביב ים המלח צפונה עד יריחו.
זעמן אוכפים הוא נחש שוכן קרקע, באזור אדמת הלס ואדמת טרשים, מצוי מתחת לאבנים, בין סדקים וכן בוואדיות.
זעמן אוכפים ניזון בעיקר מלטאות קטנות כגון ישימונית מצויה שאותן הוא נוהג לשלוף מתחת לאבנים, וייתכן שניזון גם מחרקים שונים.
את טרפו הוא יצוד באופן אקטיבי בשטחים הפתוחים.
בצפון אפריקה נצפה כאשר טורף צפרדעים וקרפדות.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 160-162
זעם הוא סרט מלחמה אמריקאי העוסק בצוותי הטנקים בצבא ארצות הברית לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
הסרט מתמקד בטנק M4 שרמן המכונה "זעם" ומשתייך לדיוויזיה המשוריינת ה-2 של צבא ארצות הברית.
מפקד הטנק הוא דון "וורדאדי" קולייר, סמל קשוח ואכזרי וגרמנופוב מושבע.
שאר צוות הטנק כולל את התותחן בויד סוון, המכונה "התנ"ך" בשל נטייתו לצטט קטעים מכתבי הקודש, הנהג טריני "גורדו" גרסיה, הטען גראדי "קון-אס" טראוויס.
הצוות פועל יחד מאז המערכה בצפון אפריקה.
ב-1945, במהלך פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, מצטרף אל הצוות טוראי צעיר בשם נורמן אליסון כעוזר נהג.
אליסון עוד טרם התנסה בקרבות ולא ראה טנק מבפנים, ועד מהרה מתפתחים יחסי קרבה של אב ובן בינו לבין קולייר, אשר מנסה להפוך אותו לחייל קשוח ומחוספס אשר אינו מהסס לטבוח בגרמנים, בדומה לשאר חיילי הצוות.
הסרט מתאר כיצד המלחמה משנה את אופיים של האנשים, והופכת אותם למכונות הרג.
דון "וורדאדי" קולייר (בראד פיט)
נורמן "Machine" אליסון (לוגאן לרמן)
בויד "התנ"ך" סוון (שיה לה-באף)
טריני "גורדו" גרסיה (מייקל פניה)
גראדי "קון-אס" טראוויס (ג'ון ברנטל)
צוות השחקנים הורכב בין אפריל לאוקטובר 2013. הבמאי של הסרט, דייוויד אייר, חפץ שהסרט יהיה מדויק ככל האפשר, ועל כן השחקנים עברו שבוע טירונות בניהול אריות הים, וכן אלצו לגור זמן מה יחד בתוך הטנק.
בהכנת הסרט הושקעו מאמצים כבירים בפרטים הקטנים.
הטנק "זעם", הוא טנק שרמן מקורי שמספרו T224875. הטנק נלקח בהשאלה ממוזיאון הטנקים בבובינגטון שבאנגליה.
כמו כן, בסרט מופיע טנק גרמני מדגם טיגר, אשר גם הוא טיגר מקורי.
מדובר בטיגר 131, אחד מ-6 הטיגרים היחידים ששרדו את המלחמה.
טיגר 131 מגדוד השריון הכבד 504 נלקח שלל בתוניסיה ב-21 באפריל 1943, לאחר שפגז מטנק צ'רצ'יל פגע בתותח שלו וניתז משם לעבר טבעת הצריח, כשהוא תוקע את הצריח ופוגע ככל הנראה במכשיר הרדיו.
הצוות נטש את הטיגר והטנק נלקח שלל והובא לתוניס, שם הוא הוצג בפני המלך ג'ורג' השישי וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל במהלך ביקורם באזור.
ב-25 בספטמבר 1951 נמסר הטנק למוזיאון הטנקים בבובינגטון.
רק כעבור כמעט 40 שנה, ביוני 1990 הוחלט לנסות ולשחזר באופן מלא את הטיגר.
מנוע מייבאך HL230 P45 שנלקח מטיגר II הותקן בטנק.
כעבור 13 שנים, בדצמבר 2003, הושלם סופית שחזורו של טיגר 131 - הטיגר היחיד בעולם שמסוגל לנוע.
זהו הסרט הראשון מאז "They Were Not Divided", מ-1950, אשר מוצג בו טיגר מקורי.
הסרט הכניס 35 מיליון דולר בשבוע הראשון להקרנתו בבתי הקולנוע.
זעמן גלאפגוס (שם מדעי: Pseudalsophis biserialis) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים האנדמי לאיי גלאפגוס.
זהו אחד מתוך שלושת מיני הנחשים באיים אלו (לצד שניים מקרוביו לסוג: Pseudalsophis dorsalis ו-Pseudalsophis slevini).
נחשים אלה יכולים להגיע לאורך 1.2 מטרים, והם בעלי רצועות אפורות עם פסים אופקיים חומים, עיניים בולטות ולסת מוארכת מעט.
הנחשים מתמקמים בקרבת חופים שונים וממתינים לטרף איטי.
הטרף העיקרי שלהם הוא צעירים של איגואנת הים אותה הם צדים בלהקות החונקות את האיגואנות הצעירות עד למותם.
כמו כן הם טורפים דגים, זוחלים קטנים, יונקים קטנים ואפרוחים.
הוא יכול להאיץ ביותר לעבר טרפו.
נחש זה מצוי בסכנה עקב הבאת מינים פולשים לאי הפוגעים בביציו.
זעמן אף-חזיר מדגסקרי (שם מדעי: Leioheterodon madagascariensis) הוא מין נחש ממשפחת הלמפרופידיים החי רק במדגסקר ובארכיפלג קומורו.
הוא בעל רצועות שחורות-צהובות והראש גדול ובעל אף הפונה כלפי מעלה.
הנחש מצוי באזורי יער ושדות במדגסקר ואיי קומורו ומצוי על הקרקע.
הוא יצור יחידאי המחפש טרף קטן ואיטי.
הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים ועופות אך מחכה גם להטלות ביצים של כמה לטאות כמו איגואנת צווארון מלגשית ואז מבריח את האמא ואוכל את ביציה.
חוטמו המוזר יכול להיפתח למעלה ולהקל עליו את אכילת הביצים.
זעמן השוט (שם מדעי: Masticophis flagellum) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי ברחבי ארצות הברית ומקסיקו.
נחש זה קיבל את שמו עקב מבנה גופו המשתלח כמו שוט שחור.
הוא בעל ראש מעוגל עם עיניים צהובות גדולות ולשון מפוצלת המזדקרת כדי לקלוט את האוויר.
צבעו העיקרי הוא שחור, אך יכול להופיע גם באפור כהה, חום, אדמדם ואף ורוד.
צבעו תלוי בתת-המין ובאזור ממנו הוא מגיע.
זהו נחש פעיל יום מהיר מאוד היכול לנוע במהירות של 15 קמ"ש אחרי טרפו.
הוא טורף לטאות, ציפורים שונות ומכרסמים.
הם מרימים את ראשיהם מעל הקרקע כדי לראות היטב ולחוש בטרף ואז מנהלים אחריו מרדף מהיר.
הם הורגים את הטרף באמצעות לסתותיהם החזקות והמהירות.
בעת איום הם משמיעים קולות אזהרה קולניים שמפתיעים את היריב ואז בורחים במהירות.
תפוצתם ברחבי יערות מחט, יערות נשירים, ביצות, שדות, הפרריה, אזורי חולות וחופים.
זעמן טלוא-חרטום מערבי (שם מדעי: Salvadora hexalepis) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים, המצוי ברחבי ארצות הברית ומקסיקו.
זהו נחש רזה וקטן יחסית, שאורכו 51–117 ס"מ.
ידוע על פרט אחד, אשר הגיע לאורך 150 ס"מ.
לזעמן קשקשים כהים, ראש אפור, תחתית צהובה ופסים אופקיים שחורים לאורך גופו.
לצד החוטם הפונה מעלה צורת סולם שחורה.
הנחש נפוץ באזורים מדבריים למחצה וניזון ממכרסמים, לטאות, ביצי זוחלים ונחשים אחרים.
תקופת הרבייה מתרחשת בין אוגוסט לספטמבר, ומסתיימת בהטלה של בין ארבע לעשר ביצים לפרט ממוצע.
זעמן מלכותי מצוי או זעמן אלמוגי מצוי (שם מדעי: Lampropeltis getula) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים המצוי באמריקה הצפונית בארצות הברית ובמקסיקו.
הוא בעל גוף כבד בצבע שחור עם פסים לבנים ובטן לבנה.
הראש גדול ובעל לסת גדולה עם לשון מפוצלת.
נחש זה מצוי במגוון בתי גידול הכוללים בעיקר שדות ועשבים גבוהים אך גם שפלות, הרים, חופים, יערות, מדבריות, מערות ועוד.
הוא מסתווה ומנסה לתפוס טרף ממארב.
הנחש ניזון בעיקר מנחשים אחרים שיכולים להיות ארסיים אך הוא חסין לארסם וטורף אותם עם שיניו הגדולות.
הוא ניזון גם מדוחיים, לטאות, עופות, ביצים ויונקים שונים אותם הוא מוחץ בעזרת הגוף הגדול.
הוא מגודל במקרים רבים כחיית מחמד.
בעבר נכלל גם זעמן מלכותי קליפורני במין זה, אך הוא הופרד למין עצמאי.
זעמנים (שם מדעי: Colubrinae) היא תת-משפחה של נחשים במשפחת הזעמניים.
אלו נחשים באורך קטן עד בינוני בעלי גיוון גדול בין סוג אחד לאחר.
הם יכולים להגיע לאורך של עד 4 מטרים במינים מסוימים ואצל חלקם קיים ארס, בדרך כלל חלש, בשיניהם האחוריות.
הם נפוצים בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה במגוון סביבות חיות ממדבריות ועד למים ואזורים קרירים.
נחשים אלה טורפים יצורים קטנים יותר בעיקר באמצעות תפיסה ובליעה עם הלסתות.
הם ניזונים עכברים, עופות, זוחלים אחרים, דוחיים וכמה מינים אוכלים חרקים.
סוג Rhamnophis - בו 2 מינים כולל זעמן אדום-מקור
זעמן אדום-מקור (שם מדעי: Rhamphiophis oxyrhynchus), הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים המצוי במזרח אפריקה.
נחש זה ארסי למחצה וכך הוא מתגבר על טרפו.
הוא בעל צבעים אפורים עד אדמדמים עם בטן כהה וסימנים שחורים ליד העיניים.
הראש קטן ומעוגל והחוטם קצר ופונה כלפי מעלה ומזכיר מעט מקור של ציפור.
הוא מצוי בסוואנות מזרח אפריקה בבוטסואנה, מוזמביק, טנזניה, זימבבואה, סודאן ואוגנדה.
הוא שוכן בערבות פתוחות או מיוערות ומחפש טרף קטן ובעיקר עכברים ומכרסמים שונים אך גם זוחלים שונים לרבות נחשים אחרים.
הוא הורג את הטרף על ידי היכרכות סביבו ועל ידי הכשה תת-ארסית המזריקה ניאוטוקסינים שונים.
זַעֲמָן אַלְמֻגִּי (שם מדעי: Lampropeltis) הוא סוג של נחשים מנחשי העולם החדש ממשפחת הזעמניים שכוללת גם נחשי חלב ועוד ארבעה מינים אחרים.
הזעמן האלמוגי איננו ארסי, ולעיתים ניזון מנחשים אחרים בסך הכל מוכרים כ-45 תת-מינים.
חלק גדול מהמינים של זעמן אלמוגי מחקה מינים של הפתנים האמריקאים פתני אלמוגים ומחקה את צבעיהם כדי להרתיע טורפים.
רצועה אדומה על רקע שחור - זעמן, רצועה אדומה על רקע צהוב - פתן אלמוגי, אם כי הוא פחות יעיל לקביעה של מינים ארסיים אחרים כמו נחש אלמוגים אריזוני.
נחשים אלה חיים מדרום קנדה ועד לאקוודור במגוון בתי גידול.
הם טורפים על ידי מחיצה של קורבנם בדומה לנחשי חנק.
הטרף כולל לטאות, מכרסמים, עופות וביצים אך בעיקר נחשים אחרים לרבות ארסיים.
הם יאכלו אפילו את הפתנים שהם מחקים.
מיני זעמנים אלמוגיים מאכלסים את יבשת אמריקה מדרום-מזרח קנדה לדרום אקוודור.
המינים מתבדלים אחד מהשני בגודלם וצבעם לדוגמה: זעמן אלמוגי אדום מגיע לאורך של 40–50 סנטימטרים ולעומתו זעמן מלכותי מצוי יכול להגיע גם ל-1.8 מטרים ובשאר המינים חלקם חומים נוטים לשחור ואחרים בכלל בגוונים של לבן, צהוב, אדום, אפור וסגול.
לכל מין יש את צבעו ודוגמתו.
הטקסונומיה של סוג נחשים זה מורכבת ולא סופית עקב מחלוקות של מקורות שונים, הכלאת מינים מאזורים קרובים וחילוקי דעות לגבי מינים ותת-מינים.
זעמני אלמוגים הורגים את טרפם בחניקה, והם נוטים להיות די סתגלנים בתזונה שלהם.
הם אוכלים לטאות, מכרסמים, ציפורים וביצים.
בנוסף לזה הם גם אוכלים נחשים אחרים, והם חסינים לארס של נחשים מאזורם.
נחשים כמו זעמן קליפורני (Lampropeltis californiae) בדומה לפיתונים וכרכנים יכולים להפעיל לחץ כפול מגודל גופם בזמן החניקה.
הזעמן האלמוג נטרף על ידי בעלי חוליות גדולים דוגמת עופות דורסים, ולעיתים על ידי טרנטולות.
זעמן אלמוגי אדום (שם מדעי: Lampropeltis elapsoides) הוא מין של נחש מהסוג זעמן אלמוגי שבמשפחת הזעמניים החי באמריקה הצפונית.
נחש זה מגיע לרוב לאורך של 40-60 סנטימטר כאשר הארוך ביותר הגיע לאורך 78.4 סנטימטר לפחות צבע הנחש אדום עם רצועות צהובות מוקפות רצועות שחורות משני צידיהם והראש אדום.
צבעי הנחש מזכירים את צבעי המין הארסי הקטלני פתן אלמוגי מזרחי.
חיקוי זה נותן לו הגנה מטורפים החוששים מנחשים ארסיים, דבר המכונה חקיינות בטסיאנית.
ואולם יש הבדל בצבעי הרצועות של שני המינים: לזעמן יש רצועה אדומה בין שתי רצועות שחורות ולפתן יש רצועה אדומה בין שתי רצועות צהובות.
הנחש חי בדרום-מזרח ארצות הברית ביערות אורנים, שדות, פרריות, יערות נשירים וכן ליד פרברים.
לעיתים יימצאו זעמנים בבריכות טבעיות שונות.
הנחש הוא פעיל לילה המחפש בעזרת לשונו המפוצלת נחשים אחרות ולטאות ובעיקר מיני חומטיים קטנים וצעירים.
זעם ותהילה הוא סרט דרמה היסטורית ישראלי משנת 1984 בכתיבתו ובבימויו של אבי נשר.
זהו סרטו החמישי של אבי נשר ובו שחזור עלילותיו של התא הירושלמי של הלח"י במהלך חודש מרץ 1942, זמן קצר לאחר רצח יאיר בידי הבולשת הבריטית.
צילומי הסרט נערכו בין ינואר למאי 1984.
התסריט נכתב לאחר ראיונות עם לוחמי לח"י ובעיקר דוד שומרון ואנשל שפילמן.
גם יצחק שמיר שותף בהתיעצויות.
שוחזרו אירועים אמיתיים כמו חלוקת כרוזים, חטיפת ורצח אלכס רובוביץ, משפט צבאי והוצאה להורג בתלייה, שידור מחתרתי, ניסיון להתנקש במפקד בריטי ועוד.
תקציב הסרט היה כמיליון דולר בקירוב והוא הופק במשך שנה.
לצרוך הפקת הסרט שחזרו בקפדנות פרטי התקופה: דירות מרתף דלות ריהוט שהתגוררו בהן חברי המחתרת, מרכז הבולשת הבריטית, סגנון החיים והלבוש בירושלים של שנות הארבעים, כרזות של הלח"י, מדים של הצבא הבריטי שהובאו במיוחד מאנגליה, משאיות צבאיות וכלי נשק מהתקופה.
השחקנים כלאו עצמם מרצון במשך שלושה חודשים בדירה אחת כדי ללמוד, מכלי ראשון, את אופי חייהם של אנשי המחתרת.
הסרט עורר מחלוקת גדולה בישראל של ראשית מלחמת לבנון (נשר הואשם במתן לגיטימציה לטרור פלשתינאי), אך לעומת זאת הסרט זכה להכרה והוקרה בפסטיבלי סרטים ברחבי העולם ובעיני מבקרים ואנשי קולנוע בארצות הברית נחשב לאחד מסרטי הפעולה המסוגננים ביותר שנעשו אי פעם.
בעת הפקת הסרט נפצע ג'וליאנו מר מרסיס של כדור סרק, הבמאי אבי נשר החליף את מקומו של ג'וליאנו מר הפצוע בצילומי סצנת פיצוץ בניין הבולשת.
כעבור כמה חודשים צלמו את צילומי התקריב לסצנה.
הסרט מתחיל בשידור מחתרתי של לח"י על ידי דפנה (חנה אזולאי-הספרי) מתוך חדר מחתרתי בירושלים בו נמצאים גם מפקד הסניף הירושלמי, מלניק (יגאל נאור), וכותב התשדירים סלונים (ליאור נחמן).
התאריך הוא 14 במרץ 1942, כחודש לאחר רציחתו של אברהם שטרן.
מפקדת לח"י שולחת לירושלים את אדי "הקצב" (ג'וליאנו מר), לוחם ללא חת כדי לעורר את הסניף "המנומנם" ולבצע התנקשות במפקד הבריטי בירושלים.
בין הלוחמים בסניף נמצא גם נח קפלן (רוני פינקוביץ'), בוגר תיכון בן 19. הוא מאוהב בחברתו מהתיכון, אנג'לה ששון (רונה פריד).
נח מגיע לנשף ריקודים בו משתתפים גם חיילים בריטים.
אנג'לה מציגה אותו לאביה (ז'אק כהן) ולאמה (גבי אלדור) אך הם מסתייגים מיחסיה עמו.
הבריטים עוצרים את שמעון רובוביץ (יהלי ברגמן) בעת חלוקת כרוזים.
הוא מעונה למוות בידי החוקר גרווין (ג'ון פיליפס) אך לא מוסר את שמות חבריו.
אדי מתכנן התנקשות בחיי המפקד הבריטי.
את חמר הנפץ מכין "פינוקיו" (טוביה גלבר) והוא אמור להתפוצץ בעת כניסת מכונית המפקד לבסיס המבוצר.
חומר הנפץ לא מתפוצץ והלוחם אלכס (דודו יפת) פותח באש ולאחריו שאר המתקיפים.
הבריטים פותחים באש עזה ופוגעים באלכס.
הלוחמים נסוגים עם הפצוע אך מקום מחבואם מתגלה על ידי הלשנה.
הבריטים חשים למקום ותופשים את אלכס.
הוא מועמד לדין, נושא נאום נגד השלטון הבריטי ומועלה לגרדום בנוכחות רב.
פינוקיו מצליח לברוח לדירתה של חברתו יעל (סיגל כהן) המטפלת בו ומעודדת אותו.
נח ואנג'לה נישאים במחתרת ומסתירים זאת מהוריה.
לבסוף מחליט אביה למכור את מפעלו בארץ ולהגר לארצות הברית ואנג'לה מודיעה לנח שעליה להצטרף אליהם.
אדי מתכן התקפה על הבסיס הבריטי על ידי הכנסת מכונית תופת ובה לוחמי לח"י לבושים כחיילים בריטיים.
הם מצליחים להחדיר את המכונית אך הבריטים מגלים זאת.
מתפתח קרב קשה שבו נהרג אדי וכל תוקפי הלח"י פרט לנח שמצליח לברוח.
המכונית מתפוצצת וזורעת הרס רב.
נח נתפס לאחר שישה שבועות, נדון למאסר עולם ומשוחרר עם הקמת המדינה.
זעם הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1936 בבימויו של פריץ לאנג עם ספנסר טרייסי וסילביה סידני בתפקידים הראשיים.
התסריט מתבסס על הסיפור "שלטון ההמון" (Mob Rule) של נורמן קרסנה והוא קשור באופן רופף למקרה של חטיפה ורצח שהיה בסן חוזה בקליפורניה ב-1933.
זה היה סרטו הראשון של לאנג בארצות הברית.
הסרט הצליח כלכלית והקפיץ את הקריירה של טרייסי שעד אז שיחק בתפקידים קטנים.
בסרט הוא מראה את כישרונו כשחקן בהבעת פנים שמשתנה מאדם שקט ונעים לאדם רע ומאיים שמחפש נקם באנשים שניסו לרצוח אותו במשפט לינץ'.
בסרט מופיעה גם כלבתו של טרייסי ,"ריינבו", המגולמת על ידי כלבת הקאירן טרייר שהופיעה בשם "טוטו" בסרט הקוסם מארץ עוץ לצידה של ג'ודי גארלנד.
הסרט נבחר ב-1995 לשימור בארכיון הסרטים הלאומי בספריית הקונגרס על היות בעל חשיבות היסטורית, אסתטית ותרבותית.
ג'ון וילסון (ספנסר טרייסי) וקת'רין גרנט (סילביה סידני) הם זוג צעיר משיקגו שרוצים להינשא.
קת'רין מוסרת לג'ון טבעת שירשה מאימה ובה שמותיהם.
היא נוסעת לעיר הבירה, שם קיבלה משרה כמורה כדי לחסוך כסף לפני חתונתם.
במשך שנה הם שומרים על אהבתם במכתבים עד שג'ון מחליט לנסוע לעיר הבירה עם כלבתו "ריינבו" כדי להיפגש עם ארוסתו.
ליד עיירה בשם סטרנד הוא נעצר על ידי סגן השריף (וולטר ברנן).
בעיירה היה מקרה של חטיפה ותשלום כופר וג'ון נראה לו חשוד.
הוא מובא לתחנת המשטרה והשריף מגלה כי ג'ון חובב בוטנים וכי במעטפת בקשת הכופר היה מלח המשמש להמלחת בוטנים.
בנוסף לכך הם מגלים כי שטר הכסף בידי ג'ון זהה לאחד מהשטרות שניתנו ככופר, וג'ון נעצר מיד בחדר המעצר במשטרה כחשוד בחטיפה.
סגן השריף שאינו מסוגל לשמור על לשונו, מפיץ בעיירה כי נתפס חשוד ודאי בחטיפה.
הידיעה מתפשטת במהירות והתושבים ובראשם קירבי דוסון (ברוס קבוט) נוהרים לתחנת המשטרה ומבקשים להרוג את וילסון.
השריף נועל את הדלת אך הם פורצים אותה ובאותה עת הם מציתים את התחנה.
ג'ון מביט עליהם מחדר המעצר בפנים מעוותות מחרדה ומרגיש שקיצו קרב.
אחד מהאנשים זורק לבמת דינמיט וג'ון מצליח להימלט דרך אחד הקירות שקרסו ומגיע לאחר מסע ייסורים לדירת המשפחה כשעורו מכוסה בכוויות.
הוא מבקש משני אחיו לא לגלות את עובדת הינצלותו ועוקב אחרי המשפט דרך השידור במקלט הרדיו שלו.
התובע המחוזי (וולטר אבל) מאשים 22 מאנשי העיירה שזוהו כמשתתפי הלינץ' ברצח וצפוי להם עונש מוות אולם כל העדים שהוא מעלה משקרים כולל השריף עצמו.
גם לאחר שהסתבר שהלינץ' הוסרט וכל הנאשמים נראים כמשתתפים פעילים בו עדיין לא הסתיים המשפט.
הסניגור טוען כי לא הוכח שג'ון וילסון מת ובאין ממצא מרשיע (קורפוס דליקטי) מהשטח אין אפשרות לגזור עונש מוות.
כשג'ון רואה שהמשפט נוטה לטובת הנאשמים, הוא שולח מכתב אנונימי לשופט ובו הטבעת שנתנה לו קת'רין כאילו הוא תושב העיירה שמצא אותה במקום, וזה "קורפוס דליקטי" כי ג'ון וילסון אכן מת.
לאחר שקת'רין מגלה שג'ון בחיים, היא מפצירה בו כי יגלה ברבים שהוא חי אך הוא מסרב כי רוצה בגזר דין מוות על הנאשמים.
ברור לו כי אם זה יקרה הוא יצטרך להישאר אלמוני ולא יוכל לשאת את קת'רין.
לאחר התלבטויות קשות הוא מגיע לבית המשפט לאחר שהמושבעים מצאו את רוב הנאשמים אשמים, פוגש את קת'רין והם מתחבקים לעיני כולם.
זעמן מלכותי קליפורני ('קינג סנייק קליפורניה') (שם מדעי: Lampropeltis californiae) הוא מין של נחש ממשפת הזעמניים ומהסוג זעמן אלמוגי.
הוא קרוב למין זעמן מלכותי מצוי ובעבר סווג כתת-מין שלו אך הופרד.
אורך הזעמן יכול להגיע ל-2.5 עד 3.5 מטרים והוא בעל רצועות שחורות עד אדמדמות ורצועות בהירות עליהם.
העיניים של נחש זה גדולות ושחורות והוא רואה הייטב, אך הוא משתמש בעיקר בחוש הריח מלשונו המפוצלת.
הנחש מצוי בטבע באורגון, קליפורניה, נבאדה, יוטה, אריזונה, דרום מערב קולורדו, צפון-מערב ניו מקסיקו ובצפון-מערב מקסיקו.
הוא נפוץ בסביבות נרחבות בתחום תפוצתו ונצפה כבר בגובה 2,000 מטר בהרי סיירה נבדה שבקליפורניה.
הוא נפוץ במורדות הרים, יערות, חורשים טבעיים, שיחיות, ביצות, פרריות ומדבריות עם צמחייה רבה.
הוא נפוץ אף בפרברים מבודדים.
לרוב הנחש הוא פעיל יום, אך במזג אוויר חם במיוחד הוא פעיל יותר בלילה.
הנחש הוא טורף אגרסיבי הניזון ממיני מכרסמים, עופות קטנים, זוחלים אחרים לרבות נחשים שונים ודו-חיים.
הנחש לא ארסי ומשתמש בשריריו החזקים כדי למחוץ את טרפו ולבלוע אותו.
הוא ניזון גם מעכסנים הנפוצים באזור ולמרות שאינו חסין לארסם הוא בעל עמידות גבוהה, מה שמבטל את ההגנה שלהם ממנו.
נקבת הזעמן מטילה 5 עד 12 ביצים בסביבות מאי עד אוגוסט.
היא נוטשת את התטולה לאחר בקיעת הצאצאים.
נחש זה הוא חיית מחמד נפוצה בתחומי תפוצתו בארצות הברית וצפון מקסיקו והוא דורש גידול מועט.
זעמן אמריקאי מזרחי (שם מדעי: Coluber constrictor) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים החי באמריקה הצפונית ומרכז אמריקה באזורים לחים והוא קרוב לסוג כרכן.
נחש זה הוא הזוחל הלאומי של מדינת אוהיו.
נחש זה נפוץ ממזרח להרי הרוקי, לרוב בארצות הברית, אך גם בדרום קנדה ובמקסיקו, גוואטמלה ובליז.
לרוב הוא מגיע לאורך 50 עד 152 סנטימטרים, כשהגודל משתנה בין התת-מינים השונים.
הפרט הגדול ביותר הגיע לאורך 185.4 סנטימטרים.
צבע קשקשי הנחש לרוב שחור או חום כהה עם גוונים צהובים, חומים ואף ירוקים על הצד או הבטן.
הצעירים נולדים בהירים יחסית אך מתכהים במהירות עם התבגרותם.
לנחש זה ראש מוארך עם עיניים שחורות גדולות והוא בעל ראייה טובה.
הנחש חי לרוב בסביבות לחות וביערות והוא פעיל במשך היום.
נחש זה מסוגל לנוע במהירות הן על הקרקע והן על עצים והוא רודף אחרי טרף כמו יונקים קטנים, עופות, צפרדעים וזוחלים אחרים כמו לטאות, זעמניים אחרים ואף נחשים ארסיים.
הצעירים ניזונים בעיקר מחרקים ועכבישים.
נחש זה אינו ארסי, והוא משתמש בשרירי גופו כדי למחוץ את טרפו או למחוץ אותו על הקרקע וטרף קטן הוא נוטה לבלוע בחיים.
הנחש בעל חושים טובים והוא מתרומם כדי לחוש את סביבתו ולגלות סכנות.
במקרה של סכנה הנחש נוטה לנוע במהירות הרחק.
אם לא הצליח להמלט, ינסה הזעמן להרתיע את הטורף באמצעות יריקה מפחידה והנעת זנבו במהירות כחיקוי של עכסן.
במידה והסכנה לא חלפה, הוא ינשוך או יפלוט ריח מושק דוחה מהביב שלו.
זעמה של בקי (מאנגלית: The Wrath of Becky) הוא סרט פעולה עצמאי אמריקאי משנת 2023, בהפקה והפצה של חברת "קוויבר דיסטריביושן" .
זהו המשכון לסרט המתח "בקי" משנת 2020, ובו שבה לולו וילסון לתפקיד הראשי בדמותה של בקי, ולצידה משחק שון ויליאם סקוט בתפקיד האנטגוניסט, דאריל.
הסרט נכתב ובוים בידי מאט איינג'ל (שגם משחק) וסוזן קוט, על בסיס דמויות שייצרו ניק מוריס, ליין סקיי ורוקוס סקיי, כותבי התסריט לסרט הראשון.
בכורת הסרט התקיימה ב-11 במרץ 2023, במסגרת סרטי חצות בפסטיבל הסרטים SXSW.
הוא יצא למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-26 במאי 2023, והופץ לצפייה על פי דרישה ב-16 ביוני 2023.
שנתיים אחרי האירוע המזוויע שבו נהרג אביה (בסרט הקודם), בקי בת ה-16 ממשיכה לקיים חיים חשאיים, תוך שהיא בורחת משלושה בתי אומנה ומשפרת את כישורי ההישרדות שלה.
במהלך נדודיה, היא פוגשת אישה בשם אלנה שאוספת אותה טרמפ במכוניתה ביחד עם הכלב דייגו, ובסופו של דבר, בקי משתכנת בביתה של אלנה המתייחסת אל בקי כאל בת אחראית, ולא מחטטת בעברה.
אנטוני, די-ג'יי ושון, שלושה חברי תא רדיקלי בשם "הגברים האצילים", עוצרים ונכנסים לדיינר שבו בקי עובדת כמלצרית.
הם נוהגים כלפיה באופן מיזוגיני ומעליב, ובכעסה, היא שופכת כוס קפה חם על רגלו של אנטוני.
השלושה עוקבים אחריה ופורצים לביתן של אלנה ובקי בכוונה להפחיד את הנערה.
אולם האירוע מסלים, ובסופו הורג אנטוני את אלנה בירייה בראשה, מכה את בקי עד אובדן הכרה, והם חוטפים את הכלב.
כאשר בקי מתאוששת, היא נשבעת למצוא את דייגו ולנקום בשלושת הגברים.
מכיוון שבקי זכרה שהשלושה דיברו על כוונתם לפגוש מישהו שם "דאריל", היא מוצאת שתי כתובות מקומיות הקשורות לשם זה.
הכתובת הראשונה מובילה אותה לאישה בשם "דאריל הָאֵם" (במקור באנגלית: ), ובכתובת השנייה מוצאת בקי בקתה מבודדת, שם מקיים מנהיג תא "הגברים האצילים", דאריל, פגישה עם אנטוני, די-ג'יי ושון, וחבר מיליציה נוסף בשם "טוויג".
בקי מתגנבת לתוך הבקתה ומגלה שהמחאה המתוכננת ליום המחרת מול בניין העירייה, תהיה למעשה פעולה מזוינת נגד הסנאטורית אן הרננדז.
בקי מצלמת מסמכים ותמונות וגונבת החסן נייד סודי הכולל רשימות של שמות הקשורים לגברים האצילים.
בקי משאירה טלפון סלולרי על מפתן הבקתה, וכשהגברים מוצאים את הטלפון, היא מקניטה אותם דרכו.
הימצאותה של בקי במקום מאלצת את אנטוני, די-ג'יי ושון להתוודות באוזני דאריל על חטיפת הכלב.
דאריל שולח את אנטוני לתפוס את בקי, שמוליכה אותו שולל ליפול לתוך בור נסתר ביער, ורימון יד ממולכד מפוצץ את ראשו כאשר דאריל שב ופותח את דלת הכניסה של הבקתה.
באיומי אקדח, דאריל דורש מדי-ג'יי ושון לספר לו את האמת על בקי, והם מתוודים שרצחו את אלנה.
כאשר מתברר לשון שההפגנה מול בניין העירייה תהיה מרד אלים, הוא נמלך בדעתו ומנסה לעזוב את הקבוצה, אך דאריל שובר את מפרקתו של שון.
מתוך פחד מפני דאריל, והן מפניה של בקי, די-ג'יי נמלט מהמקום במכונית.
בקי מתקשרת לדאריל וממשיכה להקניט אותו.
היא מאיימת לחשוף את המזימה נגד הסנאטורית הרננדז, ומגלה לו שגנבה את ההחסן הנייד המפליל.
טוויג יוצא לחפש את בקי, היא יורה מקשת מוצלבת חץ הננעץ בין לחייו, ועורפת את ראשו עם מצ'טה.
לבסוף, דאריל מצליח ללכוד את בקי אחרי שהוא יורה בה חץ מרדים.
היא מתעוררת כבולה לכיסא, ודאריל מראה לה שהוא גנב את המפתח שהוא שומרת למזכרת (המפתח שהניע אל עלילת הסרט הראשון), ולאורכו חרותות ספרות שהן ככל הנראה קואורדינטות.
למקום מגיעה האישה המבוגרת שבקי הכירה בכתובת הראשונה בשם "דאריל האם", ומתברר שהיא אימו של דאריל הגבר, והמוח שמאחורי תא "הגברים האצילים".
האישה משתמשת בדייגו כדי לאיים על בקי, ודורשת לדעת היכן ההחסן הנייד.
דאריל יוצא מהחדר להתאושש מתרסיס הפלפל שבקי ריססה לעברו.
דאריל האם מתכוונת לירות בדייגו, אך בקי מטילה סכין שפוגעת במצחה של האישה.
דאריל הַבֵּן רודף אחרי בקי לתוך היער, היא מפתה אותו לתוך מלכודת בעלי חיים הנסגרת על צווארו, ודאריל נהרג.
בקי לוקחת בחזרה את המפתח וחוזרת לבקתה לחפש את דייגו.
מתברר שדאריל האם שרדה את פגיעת הסכין.
היא מנסה לירות בבקי, אך לא מצליחה לכוון כראוי מחמת הפציעה בראשה.
בקי משסה באישה את דייגו, שהורג אותה.
24 שעות אחר כך, סוכנת ה-CIA קייט מונטנה מתשאלת את בקי לגבי ההחסן הנייד, וכיצד הצליחה להתגבר במו-ידיה על חברי תא הגברים האצילים.
במהלך התשאול בקי נענית הלצתה של הסוכנת להתגייס ל-CIA.
מונטנה שואלת את בקי אם היא מוכנה לגלות לְמָה קשור המפתח שברשותה.
אחרי שדי-ג'יי נמלט מזירת האירועים, מכוניתו מתקלקלת ונתקעת.
בעודו מנסה לחזור אל הכביש, בקי מגיעה למקום כשהיא נוהגת בניידת משטרה רשמית, ולבושה בחליפה שחורה.
באמצעות מטול רקטות, היא מפוצצת את די-ג'יי והמכונית שלו.
+שחקניםדמויותלולו וילסוןבקי הופרשון ויליאם סקוטדאריל הַבֵּןג'יל לארסון דאריל הָאֵםמייקל סירואנטונימאט איינג'לשוןארון דלה וילהדי-ג'ייקורטני גיינס טוויגדניז ברס אלנהקייט סיגל הסוכנת קייט מונטנהג'ון ד' היקמןסטיב
בדצמבר 2021 ביקש המפיק ג'יי.
ליפשיץ ממאט איינג'ל וסוזן קוט, לכתוב ולביים המשכון ל"בקי", ללא הנחיות נוספות, ולשניים ניתנו שלושה שבועות בלבד להשלים את התסריט.
איינג'ל וקוט עיבדו את הסרט בנימה קומית יותר בהשוואה לסרט הקודם, כשהם משלבים את הסכנות והאיומים עם "קלילות של חוברת קומיקס".
לצורך הזה הם שאבו השראה מהפילמוגרפיה של קוונטין טרנטינו ואדגר רייט, ומהסרטים "קיק אס" ו"דדפול".
איינגל צפה גם ב"להרוג את ביל", לצורך אפיון סגנון הסרט והדמויות.
מכיוון שחלפו שנתיים מהסרט הראשון, לולו וילסון רצתה דמות בוגרת יותר של בקי, ולשם כך עבדה בצמוד לאיינג'ל וקוט, בניסיון לרכך את החספוס של הדמות.
ביוני 2022 פורסמה הכרזה רשמית על הסרט, בשם "בקי 2: הזעם של בקי".
בהודעה נמסר גם ששון ויליאם סקוט יגלם את דמות הנבל, וכן יישא בתואר "מפיק אחראי" (Executive producer) לצידה של וילסון.
ניק מוריס, שהיה שותף לכתיבת תסריט הסרט הראשון, וכן ג'ונתן מילוט וקארי מרניון שביימו אותו, צורפו גם הם כמפיקים אחראים.
שלב הצילומים התקיים בחשאי בניו ג'רזי, נמשך 18 יום, ועל סיום הצילומים נמסר רשמית ב-8 ביוני 2022. צילומי השלמה התקיימו בראשית יוני 2022 בעיירה סקוטש פליינס , גם היא בניו ג'רזי.
איינג'ל וסקוט, בצוותא עם הצלמת ג'וליה סוויין, החליטו לוותר על מצלמה ידנית שבה נעשה שימוש בסרט הראשון, והעדיפו להשתמש בסטדיקאם כדי להשיג תנועות מצלמה חלקות יותר.
ב-23 בפברואר 2023, בצמוד להודעה על קיום בכורת הסרט במסגרת פסטיבל SXSW, פרסמה חברת "Yale Productios" את תמונת הכרזה הקולנועית הרשמית.
הסרט יצא למספר מוגבל של בתי קולנוע בארצות הברית ב-26 במאי 2023, והופץ לצפייה ביתית ב-16 ביוני 2023.
במסגרת ריאיון לרגל הקרנת הסרט בפסטיבל SXSW, אישר מאט איינג'ל שמתקיימים דיונים אודות אפשרות להפקת סרט שלישי בסדרת סרטי "בקי".
זעקות ואז שתיקה הוא סרט תיעודי של הבמאית ענת סטלינסקי שהופק על ידי שריל סנדברג.
הסרט מתעד את האלימות המינית של מחבלי חמאס במהלך טבח שבעה באוקטובר, ובפרט במהלך הטבח בפסטיבל נובה, וכן אונס ועינויים של שבויות יהודיות-ישראליות שנחטפו לרצועת עזה.
בעקבות האלימות המינית הרבה שאירעה כחלק ממעשי הטבח והחטיפה, עלתה היוזמה להפיק סרט דוקומנטרי המתעד את הפגיעות.
הסרט צולם בפברואר 2024, בבימויה של ענת סטלינסקי ובהובלתה של שריל סנדברג.
אחת המשתתפות בסרט היא עמית סוסנה שנחטפה לעזה ושוחררה בעסקת שחרור החטופים בנובמבר 2023, שתיארה את הפגיעות המיניות שעברה בעודה בשבי החמאס.
כמו כן בסרט ישנן עדויות רבות על מעשי אונס ותקיפות מיניות במהלך הטבח בפסטיבל נובה ובמקומות נוספים.
ב-7 במאי 2024 שודר הסרט בישראל במגוון פלטפורמות, בהן HOT ,yes, סלקום TV ופרטנר tv.
ב-8 במאי אירחה מיכל הרצוג, רעיית נשיא המדינה יצחק הרצוג, הקרנת בכורה בישראל של הסרט, בנוכחותם של דיפלומטים ונשותיהם, ובמהלכה נשאה דברים עמית סוסנה.
ביוני 2024 סיפרה עמית סוסנה את סיפור חטיפתה ותקיפתה המינית בנאום בבית הלבן.
ב-24 ביוני פרסם דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית דהיום, ומועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בבחירות 2024 דאז, פוסט ברשת החברתית שבבעלותו, Truth Social, ובו פירט שהסרט קשה לצפייה בשל התיאורים הגרפיים של המוות וההרס שביצע חמאס במתקפה, וקרא לאנשים לצפות ולתמוך בסרט.
זעקה באפלה הוא סרט דרמה אוסטרלי משנת 1988 בבימויו של פרד שפיסי עם תסריט של שפיסי ורוברט קאסוול.
הסרט מבוסס על ספרו של ג'ון ברייסון מ-1985 בעל אותו השם.
הוא מתאר את המקרה של עזריה צ'מברלין, תינוקת בת תשעה שבועות שנעלמה מחניון ליד אולורו באוגוסט 1980, ואת המאבק של הוריה, מייקל ולינדי צ'מברלין, להוכיח את חפותם לציבור המשוכנע שהם היו שותפים למותה.
מריל סטריפ וסם ניל מככבים בסרט בתור ההורים שבתם נעלמה.
הסרט יצא לאקרנים פחות מחודשיים לאחר שזוג ההורים זוכה על ידי בית המשפט לערעורים בטריטוריה הצפונית מכל האישומים שהוגשו נגדם.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל, כאשר הופעתה של מריל סטריפ זכתה לשבחים רבים ומועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך נחל אכזבה בקופות, והכניס רק 6.9 מיליון דולר לעומת תקציב של 15 מיליון דולר.
כומר הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי מייקל צ'מברלין, אשתו לינדי צ'מברלין, שני בניהם ובתם עזריה בת תשעה שבועות יוצאים לחופשת קמפינג באאוטבק האוסטרלי כשהתינוקת ישנה באוהל, המשפחה נהנית מברביקיו עם חבריה כשנשמע בכי.
לינדי חוזרת לאוהל לבדוק ובטוחה שהיא רואה דינגו עם משהו בפה בורח כשהיא מתקרבת.
כשהיא מגלה את התינוקת נעדרת, כולם מתאחדים כדי לחפש אותה, אך ללא הצלחה.
ההנחה היא שמה שראתה לינדי היה החיה הנושאת את עזריה, וחקירה שלאחר מכן קובעת את תיאור האירועים שלה כנכון.
עם זאת, דעת הקהל פונה במהרה נגד צ'מברלין.
עבור רבים, לינדי נראית סטואית מדי, קרת לב ומקבלת את האסון שפקד את המשפחה.
הרכילות עליה מתחילה להתנפח ועד מהרה מתקבלת כעובדות.
אמונתם הדתית של בני הזוג אינה נהוגה בארץ, וכשהתקשורת מדווחת על שמועה שפירוש השם עזריה הוא "הקרבה במדבר", הציבור ממהר להאמין שערפו את ראשה של התינוקת במספריים כחלק מטקס דתי מוזר.
אנשי אכיפת החוק מוצאים עדים חדשים, מומחים לזיהוי פלילי וראיות נסיבתיות ופותחים מחדש את החקירה, ובסופו של דבר מאשימים את לינדי ברצח.
בחודש השביעי להריונה, היא מתעלמת מעצות עורכי הדין שלה לשחק לאהדת חבר המושבעים ונראית סטואית על הדוכן, ומשכנעת כמה מהצופים באשמתה.
ככל שהמשפט מתקדם, אמונתו של מייקל בדתו ואמונתו באשתו מתערערת, והוא מועד בעדותו ומרמז שהוא מסתיר את האמת.
באוקטובר 1982, לינדי נמצאה אשמה ונידונה מיד למאסר עולם עם עבודת פרך, בעוד מייקל נמצא אשם כמסייע ונידון למאסר על תנאי של 18 חודשים.
יותר משלוש שנים לאחר מכן, בזמן שחיפשה גופה של תייר אנגלי שנפל מאולורו, המשטרה מגלה מערת דינגו עם לבוש המזוהה כז'קט שלינדי התעקשה שעזריה לבשה מעל הבגד שלה, שהתגלה בתחילת החקירה.
לינדי משתחררת מיד מהכלא, התיק נפתח מחדש, וכל ההרשעות נגד הזוג מתבטלות.
הסרט מסתיים בכך שמייקל מגיב על הקרב המתמשך לטיהור שמה של המשפחה.
מריל סטריפ בתפקיד לינדי צ'מברלין
סם ניל בתור מייקל צ'מברלין
ברוס מיילס בתור איאן בארקר, עו"ד
ניל פיצפטריק בתפקיד ג'ון פיליפס, עו"ד
צ'ארלס 'באד' טינגוול בתור השופט ג'יימס מיורהד
מאורי פילדס בתור השופט דניס בריט
לואיס פיץ-ג'רלד בתור סטיוארט טיפל
דורותי אליסון בתור אוויס מרצ'יסון, אמה של לינדי
רובי האנטר בתור ג'ודי רוברטס
מורין אדוארדס בתור קייט וודמן
מארק מיטשל בתור מורה בבית הספר
אלן הופגוד בתור הנשיא קוקס
טרבור קנט בתור שוטר הפחדת פצצות
דברה לורנס בתור סאלי לואו
סנדי גור בתור ג'וי קוהל
רג גורמן בתור מר וויטאקר
איאן מקפאדין בתור התובע הכללי
ג'סטין גפני בתור קולין מקריי
ג'ון פינלייסון בתור פרופסור באטצ'ר
קווין מיילס בתור פרופסור קמרון
לואיז סיברסן בתור ג'ני מילר
ספרו של ג'ון ברייסון " Evil Angels " יצא לאור בשנת 1985 וזכויות הסרט נקנו על ידי וריטי למברט, שהצליחה לעניין את מריל סטריפ.
רוברט קאסוול כתב את התסריט ופרד שפיסי הסכים לביים.
הסרט היה אחד היקרים שצולמו אי פעם באוסטרליה, עם צוות של 350 צוות שחקנים ו-4,000 ניצבים.
בשנת 2005, המשפט "הדינגו לקח את התינוק שלי" ("The dingo took my baby"), היה מועמד על ידי מכון הסרטים האמריקאי ברשימת מאה שנים...
הציטוט, שצוטט לעיתים קרובות באופן שגוי כ"דינגו אכל את התינוק שלי", הפך לחלק מתרבות הפופ לאחר יציאת הסרט, והופיע בתוכניות כמו "סיינפלד", "משפחת סימפסון", "פרייזר", "על טבעי", "באפי ציידת הערפדים", ו"בייבי דאדי", כמו גם "רעם טרופי" ו"ראגרטס: הסרט".
ביוני 2008, מכון הסרטים האמריקאי חשף את "עשרת הסרטים הטובים ביותר " שלו - עשרת הסרטים הטובים ביותר בעשרה ז'אנרים של סרטים אמריקאים "קלאסיים" - לאחר סקר של למעלה מ-1,500 אנשים מהקהילה היצירתית.
הסרט הוכר כמקום התשיעי הטוב ביותר בז'אנר דרמה משפטית.
זעמו של אכילס הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי ז'אק-לואי דויד, שהושלם בשנת 1819 במהלך גלותו בבריסל לאחר תבוסת נפוליאון.
היצירה מוצגת באוסף מוזיאון קימבל לאמנות בפורט וורת', טקסס.
זהו אחד מציורי ההיסטוריה האחרונים של דויד, אשר ראה בו סיכום לשאיפתו ארוכת השנים לשוב אל אידיאל השלמות של האמנות היוונית הקלאסית באמצעות סגנון ניאוקלאסי.
הציור מתאר סצנה דרמטית מתוך העלילה של איפיגניה באאוליס.
אגממנון, מלך היוונים, ניצב בגלימה אדומה ובזקן עבות, פונה בגופו ימינה אך מביט אל אכילס ביד מושטת ובמחווה סמכותית.
אכילס, בפינה השמאלית של התמונה, נראה בלבוש שריון ולבוש לוחם, כשראשו מופנה אל המלך וידו נשלחת אל חרבו במחווה של זעם מתפרץ.
בצדו הימני של הציור ניצבות איפיגניה ואמה קליטמנסטרה.
איפיגניה לבושה בלבן, כמועמדת לכלולות, ומניחה את ידה על ליבה בהבעה של שלווה וחוסר מודעות לעימות שמולה.
קליטמנסטרה, מאחוריה, נראית מרכינה את ראשה ומביעה צער, אכזבה וחוסר אונים.
מבנה הקומפוזיציה מדגיש את הניגוד בין כוחם של הגברים לעמדתן של הנשים, ומעביר את המתח בין רגשות אישיים לבין חובות פוליטיות ומשפחתיות.
הציור מתבסס על המחזה איפיגניה באאוליס מאת אוריפידס.
לפי העלילה, אלת הציד ארטמיס סירבה להעניק תנאים נוחים להפלגת הצי היווני אל טרויה, אלא אם יוקדש לה קורבן אדם.
קלכס, נביאו של אגממנון, ניבא כי הקרבת בת המלך, איפיגניה, תביא לריצוי האלה.
אגממנון שלח איגרת כוזבת לאשתו קליטמנסטרה, ובה טען כי הוא מבקש את בתם לשם נישואין עם אכילס.
כאשר קליטמנסטרה ואיפיגניה הגיעו אל המחנה, גילו כי לא תוכננה חתונה אלא הקרבה.
קליטמנסטרה פנתה לאכילס, שלא ידע כלל על ההצעה, וזה נדר להגן על הנערה מפני גורלה.
אף על פי כן, אכילס לא הצליח למנוע את ההקרבה, ואיפיגניה עצמה בחרה להשלים עם גורלה כדי שלא לשבש את הייעוד הלאומי של הצי היווני.
הקרבתה איפשרה את יציאת המשלחת לטרויה, אך הותירה את קליטמנסטרה כשהיא שומרת בליבה רגשות נקם, שהובילו בעתיד לרצח אגממנון.
הציור זעמו של אכילס מגלם את שאיפתו של דויד לעצב אידיאל מוסרי ואסתטי באמצעות סצנה טרגית מהמיתולוגיה היוונית.
הוא בחר ברגע טעון שבו מתנגשים ערכים יסודיים - חובה אזרחית, רגשות הוריים, אהבה, הונאה, נקמה והקרבה עצמית.
העימות בין אגממנון לאכילס מובע לא רק במחוות הגופניות, אלא גם באמצעות מבטים, תנוחות ומיקומם של הדמויות במרחב.
ידו המושטת של אגממנון, הקשיחות שבגופו הזקוף והבעתו השלווה משקפים את סמכותו הבלתי מעורערת - אך גם את קרירותו.
אכילס לעומתו מתואר בתנוחה מתוחה, ידו על חרבו, כסמל להתפרצות שנבלמה.
איפיגניה נראית מנותקת מן העימות, בהבעה שלווה וחסרת מודעות, בגדי הכלולות שלה מדגישים את הניגוד הטרגי בין הציפייה לשמחה לבין גורלה הממשמש ובא.
קליטמנסטרה, הדמות היחידה המפגינה כאב רגשי גלוי, מציגה את התגובה האנושית ביותר - שילוב של אובדן, אכזבה וזעם כבוש.
דויד משתמש בארבע הדמויות כדי לייצר מערך רגשי מורכב, שבו כל אחת מהן מייצגת ערך מוסרי מתנגש: פיקוד, מרי, תמימות וסבל.
בכך הוא אינו רק מציג סיפור מיתולוגי אלא יוצר אלגוריה רחבה על התנגשות בין מצפון לצו, בין רגש לחובה, ובין אינדיבידואליזם לסדר מדיני.
הרגע שבחר דויד - שנמצא עוד לפני ההקרבה עצמה - מדגיש את המתח המוסרי, לא את האסון הסופי.
הוא בוחר לעצור את הזמן בנקודה של פוטנציאל של התנגדות אפשרית, של הכרעה - ומעמיד את הצופה מול השאלה: האם ניתן היה למנוע את הטרגדיה?
הבחירה באיפוק ובקלאסיות צורנית מבקשת לא רק לרגש אלא גם לעורר מחשבה על גבולות הרצון החופשי מול הגורל.
בציור זעמו של אכילס מופיעה איפיגניה כשהיא לבושה ככלה, למרות שאין מדובר בטקס נישואין.
לפי התיאור באתר מוזיאון קימבל, "נראה שהיא לבושה ככלה", וזאת כחלק מהתרמית שבאמצעותה שידל אגממנון את קליטמנסטרה להביאה למחנה.
הלבוש משמש כאן לא כייצוג של שמחה אלא כעדות להונאה ולטרגדיה שבפתח.
התיאור מציין גם את הבעת הפנים של איפיגניה כ"שלווה ומלאכית", בעוד שהיא "אינה מודעת כלל לעימות הגברי סביבה".
אכילס מתואר כשידו נשלחת אל חרבו מתוך זעם, אך גישתו נעצרת לכאורה על ידי מבטו ותנועתו של אגממנון, שבמוזיאון תוארו כ"מבט מגנטי ומחווה סמכותית שמקפיאה את ההתפרצות של אכילס".
קליטמנסטרה נראית כמתבוננת באירוע "בעיניים דומעות", והתגובה שלה משלבת "אכזבה מאי־יכולתו של אכילס לפעול יחד עם אבל על בתה" - תגובה שאמורה לשקף את התחושות המעורבות של הצופה.
עותק של הציור מ־1825 נמצא באוסף פרטי, ולעיתים מיוחס לצייר מישל גיסלן סטאפלו, שפעל בהנחייתו של ז'אק־לואי דויד.
לפי פרסום של ארגון ICIJ, העותק מוחזק כיום על ידי קונסטנטין ארנסט, איש תקשורת רוסי, באמצעות חברה הרשומה באיי הבתולה הבריטיים.
זעפר אל-מסרי היה ראש עיריית שכם.
הוא מונה לתפקיד על ידי מדינת ישראל, בנובמבר 1985, כדי להחליף קצין של המנהל האזרחי, שכיהן כראש עיריית שכם בארבע השנים הקודמות (1982–1986), לאחר הדחתו בידי ישראל של בסאם א-שכעה בשנת 1982. הוא נרצח כארבעה חודשים לאחר שמונה לתפקיד.
אל-מסרי נולד בשנת 1940 בשכם למשפחה פלסטינית מהאליטה הפוליטית והכלכלית של העיר.
אחיו, חכמת אל-מסרי, היה סגן יו"ר הפרלמנט הירדני ואחיו השני, סביח אל-מסרי, הוא מיליארדר ויו"ר הבנק הערבי שבסיסו בירדן.
בן דודו, טאהר אל-מסרי, היה שר החוץ של ירדן.
בן דודו נוסף, המיליארדר מוניב אל-מסרי, הוא, על פי הדיווחים, הפלסטיני העשיר בעולם.
מקור עושרה של משפחתו הוא בהפקת שמן זית וייצור סבון וזעפר אל-מסרי הצטרף לעסקי המשפחה.
הוא עזר לפתחם והגדיל אותם באופן משמעותי לעסקי מסחר ובנייה בשטחים, במדינות ערב ובמפרץ הפרסי.
בשנת 1982, רוב ראשי הערים בגדה שנבחרו על ידי הפלסטינים, כולל בסאם א-שכעה בשכם, הודחו על ידי ממשלת מנחם בגין.
עם מינויו של שמעון פרס כראש ממשלת ישראל בממשלת הרוטציה של 1984, הוא טען שעדיף לישראל ולאוכלוסייה הערבית הפלסטינית בשטחים אם פלסטינים ינהלו את ענייניהם המוניציפליים בעצמם, ולא על ידי הממשל הצבאי.
שכם נבחרה כניסיון ראשון למדיניות זו, ונאמר כי אחר כך ימונו ראשי ערים ערבים נוספים ברמאללה, אל-בירה וחברון.
לפני מינויו לראשות העיר, בנובמבר 1985, עמד זאפר אל-מסרי בראש לשכת המסחר של שכם.
מינויו לראשות עיריית שכם על ידי ישראל אושר על ידי ירדן ועל ידי הגורמים המתונים יחסית של אש"ף, לאחר כ-18 חודשים של מגעים עקיפים בין הארגון לשחרור פלסטין, ישראל וירדן.
אל-מסרי דחה את הצעות האוטונומיה הישראלית והתמקד בשיפור התנאים בשכם.
הוא הוריד את מחיר החשמל והחל בעבודות להרחבת רשת החשמל.
כל העובדים לשעבר, ששבתו מאז הדחתו של בסאם א-שכעה, הוחזרו לתפקידם והיתרי בנייה שהתעכבו זמן רב אושרו.
רציחתו נתפסה כמכשול חמור עבור גורמים מתונים שביקשו לערב את הפלסטינים יחד עם ירדן בשיחות שלום עם ישראל.
זאפר אל-מסרי נרצח ב-2 במרץ 1986, שלושה חודשים בלבד לאחר שנכנס לתפקידו.
הוא נורה למוות בגבו, על ידי מועיד עבד אל-סמד, בעת שהלך ברחוב לבדו אל בניין עיריית שכם.
אל-מסרי נורה שלושה פעמים כשכדור אחד פגע בליבו.
הוא נלקח לבית החולים רשאדיה ומת על שולחן הניתוחים.
כמעט 50,000 פלסטינים השתתפו בהלווייתו ב-3 במרץ 1986. השאיר אחריו אשה בת 38, ראג'דיה, ושלושה ילדים.
מקובל לחשוב שהוא נהרג על ידי עבדול סמד בהוראת החזית העממית לשחרור פלסטין.
החזית העממית האשימה אותו ב"שיתוף פעולה עם ישראל".
עבדול סמד נעצר והוגש נגדו כתב אישום על רצח.
הוא נידון למאסר עולם על מעשיו.
אף על פי שקבוצה אחרת, פתח - המועצה המהפכנית, פלג פלסטיני בראשות אבו נידאל, לקח גם הוא אחריות בתחילה על הפיגוע.
טענה זו הופרכה לאחר שאחריות החזית העממית הוכחה בבירור.
אל-מסרי היה ראש העיר הפלסטיני השלישי או ראש העיר לשעבר שנפל קורבן לרצח בתוך קצת יותר משנתיים.
פהד קוואסמה, ראש עיריית חברון לשעבר, נורה למוות בעמאן, ירדן, ב-30 בדצמבר 1984. הוא התגורר שם מאז שגורש על ידי ישראל בשנת 1980 בשל פעילות באש"ף.
ב-4 בספטמבר 1984, ראש עיריית רפיח עבדול מחמוד קישטה, נפצע פצעי מוות מירי ממכונית חולפת.
זפירינוס כיהן כאפיפיור בין השנים 199 ו-217 כיורשו של האפיפיור ויקטור הראשון.
לפי תיאורו של היפוליטוס מרומא היה זפירינוס איש פשוט ולא משכיל ועסק ככל הנראה בעיקר במנהל המעשי של הכנסייה.