tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מינים אלה באים באורך 40-120 ס"מ ושייכים לתת־משפחה של זעמניים, השונים משאר הזעמניים בכמה הבדלים, בעיקר בנוגע לאיברי הרבייה שלהם.
תת-משפחה זו כוללת, נכון למאי 2025, 10 מינים.
הוא מונח המתייחס לכלי רכב או מתקן שאינו לוויין ואשר מבצע פונקציה שבדרך כלל בתחום התפקוד של לוויינים.
פסאודולייט הוא לרוב "מַשְלֶט" (רכיב המהווה צמד משדר-מקלט ביחידה אחת) קטן יחסית, המשמש כחלופה קרקעית מקומית ללוויין GNSS (בעיקר GPS).
הטווח האפקטיבי של האותות ממשלט כזה תלוי בעצמה הזמינה ביחידה.
היכולת לפרוס מערכת קביעת מיקום עצמאית בלתי תלויה ב-GPS, יכולה להיות שימושית במצבים שבהם אותות GPS חסומים (כמו בעימותים צבאיים), או פשוט לא זמין (כגון בחקר כוכבי לכת אחרים).
עבור חקר חלל, מחקר שמבוצע במתקנים כולל מרכז המחקר איימס ואוניברסיטת סטנפורד עשוי לאפשר לרכב חלל לפרוס מערך מסוים של פסאודולייטים ללא דיוק מוגדר, ועדיין לכייל את המערכת לרמת רזולוציה של סנטימטר, ללא סיוע אנושי.
מערכת כזו יכולה לסייע לרכב בשגרה מציאת נתיבים, ולהגדיל את מהירות התמרונים הבטוחים של הרכב.
יישומים אחרים של מערך פסאודולייט כוללים מערכות דיוק נחיתה למערכות מטוסים.
פסאודולייטים החלו לקבל יותר ויותר תשומת לב בהקשר של קביעת מיקום בשטחים סגורים.
פסאודוספירה הוא מונח בגאומטריה עבור משטחים בעלי עקמומיות גאוס שלילית קבועה, כלומר דמויי "אוכף" בכל מקום.
פסאודוספירה עם רדיוס R היא משטח ב-עם עקמומיות גאוס בכל נקודה.
מקור השם פסאודוספירה מגיע מהאנלוגיה לכדור (ספירה) עם רדיוס R, שהוא משטח עם עקמומיות בכל נקודה (לכדור יש עקמומיות גאוס חיובית קבועה).
הפסאודוספירה ממלאה בגאומטריה ההיפרבולית תפקיד דומה לזה שממלא הכדור בגאומטריה אליפטית.
המונח נטבע על ידי אאוג'ניו בלטראמי במאמרו מ-1868 על מודלים של גאומטריה היפרבולית.
ניתן לתאר את הפסאודוספירה גם כמשטח הנוצר על ידי סיבוב עקום הטרקטריקס מסביב לאסימפטוטה שלו.
לכן, הפסאודוספירה נקראת גם טרקטרואיד.
לדוגמה, חצי הפסאודוספירה (עם רדיוס 1) היא משטח סיבוב של הטרקטריקס הניתן להצגה פרמטרית באופן הבא:
זהו מרחב סינגולרי (קו המשווה הוא סינגולרי) אך מלבד הסינגולריות זהו משטח עם עקמומיות גאוס שלילית קבועה ולכן הוא איזומטרי מקומית למישור ההיפרבולי.
כבר ב-1693 מצא כריסטיאן הויגנס שהנפח ושטח הפנים של הפסאודוספירה הם סופיים, למרות ההיקף האינסופי של הצורה לאורך ציר הסיבוב.
עבור פסאודוספירה עם רדיוס נתון R, שטח הפנים הכולל הוא , בדומה לכדור עם רדיוס R.
נפח הפסאודוספירה הוא , מחצית מנפח כדור עם רדיוס R.
עבור פסאודוספירה "מנורמלת" (כלומר, בעלת עקמומיות גאוס קבועה 1-) שטח הפנים הכולל הוא , בדיוק כמו שטח הפנים של כדור עם עקמומיות גאוס 1+.
ניתן להסביר תוצאה זאת כמסקנה מיידית ממשפט גאוס-בונה: אם נסתכל על כל אחת ממחציות הפסאודוספירה ונמתח מכל נקודה על שפת הדיסקה המרכזית מסילה גאודזית בכיוון מרכז הדיסקה, יתקבלו אינסוף רצועות פסאודוספיריות המהוות למעשה משולשים גאודזיים אינפיניטסימליים, והמגרעת הזוויתית של משולשים אלו יחסית לשטחם (על פי משפט גאוס-בונה).
מכיוון ששתיים מצלעותיו של כל משולש כזה "נפגשות באינסוף", זווית אחת בכל משולש כזה היא בדיוק 0 מעלות, בעוד ששתי הזוויות האחרות מסתכמות ל- כאשר היא הזווית המרכזית המתאימה לקשת המעגל (האינפיניטסימלית) המחברת בין שתי נקודות סמוכות על שפת הדיסקה המרכזית.
לפיכך, המגרעת הזוויתית הכוללת של כל המשולשים הללו היא כגודל הזווית המרכזית של מעגל שלם – , וזהו גם שטחה של מחצית הפסאודוספירה.
את אותו התהליך ניתן להפעיל באופן דומה על מחצית ספירת יחידה כדי לקבל הוכחה מגאומטריה דיפרנציאלית לכך ששטחה ; ההבדל הקונספטואלי בין המקרה הספירי למקרה הפסאודוספירי הוא שבראשון הגיאודזות נפגשות לאחר מרחק סופי (בקטבים של הכדור) בעוד שבמקרה השני הן נפגשות רק "באינסוף".
פסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי , כלומר "איש אראופגוס", היה תאולוג נוצרי ופילוסוף בסוף המאה ה-5 וראשית המאה ה-6. סדרת כתביו נקראת הקורפוס הדיוניסאי (Corpus Areopagiticum או Corpus Dionysiacum) משום שהמחבר מציג עצמו בשם עט בדוי: "דיוניסוס", אתונאי שהתנצר המוזכר בברית החדשה.
ואכן, העובדה שהכתבים הוצגו כאילו הם שייכים לעשורים המוקדמים של ראשית הדת הנוצרית העניקה להם סמכות גדולה בעיניהם של תאולוגים במזרח ובמערב המרחב הנוצרי.
הכתבים של פסבדו-דיוניסוס ותורתם המיסטית התקבלו במזרח הן על ידי הכלקדונים והן על ידי מתנגדיהם המיאפיזיטים.
השפעתם הייתה רבה גם במיסטיקה הנוצרית המערבית של ימי הביניים המאוחרים, ובמיוחד בהגותו של מייסטר אקהרט.
החל מהמאה ה-15 ואילך, עם גילוי העובדה שהמדובר בפסאודואפיגרפיה אשר לאמיתו של דבר שייכת לתקופה מאוחרת בהרבה, פחתה השפעת הכתבים של פסיאודו-דיוניסוס.
אולם כיום שב וגבר עניין מחקרי מחודש בכתבים הללו.
כתביו של פסבדו-דיוניסוס עוסקים במיסטיקה ומושפעים מאוד מן ההגות הנאו-פלטונית.
כך למשל, הוא משתמש במשל של פלוטינוס אודות האמן המפסל החותך החוצה את כל מה שאיננו מתאים לדמות המפוסלת שהוא טורח בהכנתה.
הכתבים משקפים גם את היכרותו עם כתביו של פרוקלוס.
השפעות ניכרות אחרות על פסבדו-דיוניסוס הם כתביהם של קלמנט מאלכסנדריה, שלושת אבות הכנסייה מקפדוקיה (בסיליוס הגדול, גרגוריוס מנזיאנזוס ובמיוחד גרגוריוס מניסה), אוריגנס ואחרים.
פסאיל הוא כפר פלסטיני בבקעת הירדן במזרח הגדה המערבית, המהווה חלק מנפת יריחו, הנמצאת כ-14 ק"מ מצפון-מערב לעיר יריחו (אם כי היישוב הפלסטיני הקרוב ביותר הוא דומא, הממוקם בנפת שכם ממערב).
הכפר קיבל את שמו מח'רבת פצאיל, המזוהה עם העיר העתיקה פצאליס, והוא ממוקם 2 ק"מ דרומית למושב פצאל.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2016, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,364 תושבים.
הכפר מורכב משלושה חלקים פסאיל א-תחתא ("התחתון"), פסאיל אל-ווסטא ("התיכון") פסאיל אל-פוקא ("העליון").
במפקד 1931 נכללה אוכלוסיית פסאיל עם אוכלוסיית עקרבה, וכך גם בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל.
במפקד האוכלוסין הירדני של 1961, נמנו 318 תושבים.
במפקד שנערך על ידי ישראל ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים, דווח על 422 תושבים אשר חולקו ל-92 משקי בית.
מתוך מספר זה 257 בני אדם, שויכו ל-53 משקי בית, אשר בראשם היה פליט שהגיע במקור משטח ישראל.
על פי מפקד האוכלוסין הפלסטיני של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, בשנת 1999 היו בפסאיל 648 תושבים, מתוכם 31% פליטים שנמלטו משאר חלקי הגדה המערבית במלחמת ששת הימים.
היחס המגדרי עומד בכפר על 50% זכרים ו-50% נקבות.
במפקד 2007 שנערך על ידי הרשות הפלסטינית היו 1,078 תושבים אשר שכנו ב-214 מבנים.
המלך הורדוס הקים את העיר פצאליס בשנת 8 לפנה"ס, וקרא לה על שם אחיו הגדול, פצאל.
פצאליס נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל שערך הגאוגרף תלמי בספרו "גאוגרפיה" (המאה ה-2), בין הערים שב"יהודה ממערב לנהר הירדן", בשנת 363 פקדה את בקעת הירדן רעידת אדמה שהרסה את העיר.
היא יושבה מחדש בתקופה הביזנטית.
נראה כי שמו של היישוב מן התקופה הרומית עדיין היה קיים בימי הביניים, משום שבשנת 1280 (התקופה הצלבנית) נזיר בשם ברוקארדוס (Brocardus או Burchard) מציין באזור (בפעם הראשונה) כפר קטן בשם "פֶסֶך" (Phesech), ובשנת 1322 מתקן הנוסע הגאוגרף מרינו סנודו את השם ל"פסאליס".
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן במקום ומצא שהעמק והמעיין משמש את הבדואים במרחב, ושטחנת הקמח המונעת בזרם מים פעילה (טחונת אל פצאיל).
בשנת 1928 פורסם בעיתון הארץ כתבה על סיור של אגודת משוטטים ארץ-ישראלית בבקעת הירדן בו תיאור של עמק פסאיל והמעינות המשמשים את הבדואים להשקיית עדרי הצאן שלהם.
התיישבות הקבע במקום החלה בידי בדואים שנדדו לאזור כבר משנות החמישים לאחר שגורשו מאזור תל ערד.
במשך השנים הצטרפו תושבים בדואים נוספים שגורשו ממקומות אחרים בבקעת הירדן, אזורים שהוכרזו כשטחי אש או אדמות מדינה.
באפריל 1969 דיווח חוקר ארץ ישראל צבי אילן שתושבי הכפר ממשיכים להשתמש במערכת המים הקדומה (אמות מים ובארות) שבעמק.
במסגרת תוכנית אלון הופקעו חלק ניכר מהאדמות באזור והוקמו עליהם ארבע התנחלויות ישראליות: תומר, גלגל, פצאל ונתיב הגדוד.
ההתנחלות הראשונה הייתה היאחזות נח"ל גלגל מדרום לכפר, עליה הוכרז בדצמבר 1969, והיא עלתה על הקרקע בינואר 1970. שנה אחר כך הוכרז על הקמת מושב פצאל, מצפון לכפר.
הנקודה נבחרה מאחר שהייתה סמוך לאדמות הפרויות ביותר בעמק.
המושב ישב תחילה במיקום זמני, והתפתחותו התעכבה מאחר שבעלי קרקעות באזור סירבו למכור אותם.
פצאל עבר לבסוף ליישוב הקבע רק ב-1975. במקביל החל תכנון שני מושבים נוספים פצאל ב' (שקיבל אחר כך את השם "תומר") ופצאל ג' (שקיבל את השם "נתיב הגדוד"), שמתיישביו ישבו תחילה במושב פצאל.
בשנת 1973 נערכו חפירות ארכאולוגיות סמוך לכפר ונתגלה אתר מהתקופה הכלקוליתית.
בהסכמי אוסלו נקבע כי השטח הבנוי של פסאיל א-תחתא באותה עת יוגדר כשטח B, רוב שטחי הכפר הנותרים הוגדרו שטח C, בשליטה ישראלית מלאה.
מאז מקשה המנהל האזרחי על הקמת מבני קבע, בתי ספר או תשתיות.
בנוסף נמנע מהכפר חיבור למערכת המים האזורית.
באוגוסט 2015 הרס המנהל האזרחי 17 מבנים בכפר ביום אחד.
באוקטובר 2020 הרס המנהל האזרחי 4 מבנים בכפר.
פסאודונטריאקיס מיקרודון (שם מדעי: Pseudotriakis microdon) הוא מין כריש מסדרת הכרישאים והוא המין היחידי בסוגו.
הוא מצוי באוקיינוסים טרופיים עד ממוזגים וצולל עד לתהומות בעומק 500–1,400 מטרים ואף 1,900 מטרים.
לא ברור כמה כרישים כאלה קיימים מאחר שהם נדירים מאוד.
עם זאת ההנחה הרווחת היא שהוא מצוי ללא חשש.
אורך הכריש מגיע ל-3 מטר ומשקלו ל-125 קילוגרם.
הוא בעל חוטם ארוך המזכיר חוטם חזיר, עיניים קטנות אך מוארכות, עור חום כהה עד ורוד וסנפיר גב גבוה היוצר גיבנת בעוד שאר הסנפירים והזנב קצרים.
לכריש לסת גדולה אך שיניים קטנות המסודרות בשורה.
בניגוד לרוב בני סדרתו, כריש זה משריץ צאצאים חיים.
למרות מראהו המגושם הוא דווקא מהיר יחסית לרוב שוכני התהומות.
הכריש שוכן בעיקר סביב קרקעית הים של מדף היבשתי או סביב רכסים תת-ימיים עמוקים, הרי מצולה ושוניות אלמוגים תת-ימיות.
לעיתים נדירות נראים פרטים במים רדודים יותר, בעיקר כשהם חלשים וחולים.
הכריש נוהג לבלוע עם לסתותיו הגדולות טרף כמו דגים אחרים ביניהם דיסומיים, חוטמנוניים, גמפיליים וכן סילוניות, חסילונים וכרישי פנס קטנים.
הוא אוכל גם נבלות שנפלו מלמעלה ואף זבל אנושי הנופל לים.
פסאודוקיון (שם מדעי: Pseudocyon) הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת כלבי הדב, אשר חי בתקופת המיוקן באמריקה הצפונית ובאירואסיה.
מאובניו התגלו ב-1891 בניו מקסיקו ובהמשך התגלו מאובנים נוספים בנברסקה, ברוסיה ובצרפת.
בתוך סוג זה היו 3 מינים.
מאובנים המבוססים על שרידי לסת תחתונה של הטורף מעלים שהיצור הבוגר הגיע למשקל 773 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד הגדולים שבטורפים מעולם והגדול שבבני משפחתו, דומה מאוד לגודל של דוב קוטב.
היו לו ניבים מחודדים וארוכים ששימשו להריגת טרף גדול ממנו ניזון או לקרוע פיסות נבלות.
פסאלמוס הונגריקוס (בהונגרית: Psalmus Hungaricus), (תהילים הונגריים) אופוס 13, היא יצירה כוראלית לטנור, מקהלה ותזמורת מאת זולטאן קודאי, שחוברה בשנת 1923. היצירה הוזמנה לחגיגות יובל החמישים לאיחוד בודה ופשט, לביצוע חגיגי ב-19 בנובמבר 1923, לצד "סוויטת מחול" מאת בלה בארטוק, ו"אוברטורה לפסטיבל" של ארנסט פון דוהנאני, שניצח על הקונצרט.
הביצוע הראשון של היצירה מחוץ להונגריה התקיים בציריך ב-18 ביוני 1926, בניצוח פולקמאר אנדראה.
יצירה זו הייתה נקודת מפנה בהכרה הבינלאומית של קודאי כמלחין, מעבר לפרסומו כאתנומוזיקולוג ומחנך מוזיקה.
הטקסט מבוסס על פרשנות למזמור תהילים נ"ה, "האזינה אלוהים תפילתי ואל תתעלם מתחינתי", מאת המשורר המטיף והמתרגם בן המאה ה-16 קשקמטי וג מיהאלי.
שלא כמקובל, בחר קודאי טקסט דתי לציון אירוע חילוני; מילות הלברית המבטאות יאוש וקריאה לאלוהים מאפשרות למלחין להתייחס אל עברה הטרגי של הונגריה והאסון שפקד אותה בעקבות חוזה טריאנון (1920), שהביא לאובדן יותר מ-70% מן הטריטוריה הלאומית שלה.
המוזיקה משקפת את המשבר הלאומי במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחריה (חלוקת ממלכת הונגריה), והטקסט מציב את יגונו של דוד המלך אל מול סבלות המגיארים תחת שלטון העות'מאנים בהונגריה.
מכאן, שה"פסאלמוס הונגריקוס" מקיף אלפיים חמש-מאות שנים של מצוקה פוליטית.
בראשית הפרק הראשון, עובר פרלוד תזמורתי תמציתי אל פסקת מקהלה קצרה ונוגה.
הטנור הסולן נכנס מיד באריה רפסודית, שראשיתה "האזינה אלוהים תפילתי אל תתעלם תחינתי" (נ"ה:א') והמשכה, "מי יתן לי אבר כיונה".(נ"ה:ז') לאחר סולו הטנור הראשון, עונה המקהלה בקטע קצר, תיאורי, שמטרתו לשכך ולהרגיע, אך הטנור מגיב בלהט, מגנה את החוטאים שזממו להפיל תמימי-דרך.
דבריו אלה מעוררים קינה כוראלית בקולות נשים ללא מילים, ואל שוועתן מצטרף הטנור, המביא את היצירה אל שיאה הכוראלי בקביעה, כי "אני אל אלוהים אקרא וה' יושיעני" (נ"ה:י"ז) ...
"אתה אלוהים תורידם לבאר שחת"(נ"ה:כ"ד).
הפרק השני נפתח אטאקה, בהלך רוח מהורהר, בניגוד לקודמו, ובו קטעי סולו ממושכים לקלרינט ולכינור, על רקע נגינת נבל ופיציקטו בכלי מיתר.
הטנור חוזר באריה לירית, מלאת ערגה, "ואני אבטח בך"(נ"ה:כ"ד), המשלבת להט ורוך.
בפרק האחרון מופיעה בעיקר המקהלה השלמה, המשלבת לסירוגין צלילי פומפוזיות צבאית עם דברי התרסה.
מרץ 1965, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמקהלה הפילהרמונית תל אביב בניצוח גאורג שולטי, היכל התרבות, תל אביב
1972, התזמורת הסימפונית ירושלים, מקהלת הקיבוץ המאוחד ומקהלת הקיבוץ הארצי, בניצוח גארי ברתיני, בנייני האומה, ירושלים.
גאבור קארלי ומקהלת הקולג' של צפון טקסס והתזמורת הסימפונית של דאלאס בניצוח אנטל דוראטי, הוקלט ב-5 בינואר 1949, RCA ויקטור DM 1331. יצא למכירה במאי 1950
ארנסט הלפיגר, תזמורת רדיו ברלין, בניצוח פרנץ פריצ'אי, 1959 (דויטשה גרמופון) (בגרמנית)
יוזף שימאנדי ומקהלת מוזיקליסקה זלסקאפט והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בנניצוח אנטאל דוראטי, הקלטה חיה מ-16 בדצמבר 1967, תקליטור BIS 421-424, יצא למכירה בינואר 1988
יוזף שימאנדי ומקהלת רדיו הונגריה והתזמורת הממלכתית של הונגריה, בניצוח אנטאח דוראטי, הוקלט ב-24–27 בספטמבר 1968 (הונגרטון)
לאיוש קוזמה ומקהלת פסטיבל ברייטון, התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח אישטוון קרטס, 1970 דקה.
נאגי, מקהלת רדיו הונגריה והפילהרמונית של בודפשט בניצוח ארפד יו, 1982 (ארטס מיוזיק).
דרקוצ'י, תזמורת פסטיבל בודפשט בניצוח גאורג שולטי, 1998 (לונדון)
נילסון, ריימונד, התזמורת והמקהלה הפילהרמונית של לונדון בניצוח יאנוש פרנציק, 1989 (תקליטור פרייסלס D225335) (גם תקליטי אברסט SDBR-3022)
צ'ארלס מקקראס, התזמורת הסימפונית והמקהלה של רדיו דנמרק.
היצירה נזכרת בספרו של חיים באר עת הזמיר (עם עובד, 1987, עמ' 360).
בספרו מסע דילוגים (בעריכת גדעון טיקוצקי, עם עובד, 2019, עמ' 237-235) תיאר באר כיצד שילב את אזכור היצירה ברומן.
פסאודופלטיומה (שם מדעי: Pseudoplatystoma) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הפימלודיים שבסדרת השפמנונאים.
דגים אלה חיים בטבע במים מתוקים בנהרות ואגמים באמריקה הדרומית וגם ביערות מוצפים, בהם מצויים בעיקר הצעירים.
שפמנונים אלה מגיעים לאורך 55 ס"מ עד 1.5 מטרים והם בעלי גוונים אפורים-סגולים עם פסים או נקודות כחולות עד סגולות מעליהם והצידיים התחתונות או בטנם לבנה.
הראש מוארך עם שפמות מחודדים ועיניים גדולות.
אלו דגים בעלי גוף זרים המותאם לתאוצה והם צדים דגים אחרים, בעיקר חריתאים גדולים, אמנוניים ודגי חשמל טרופיים וגם חסילונים וסרטנים, בעיקר במימי האמזונאס ויובליו.
דגים אלו אינם מסוכנים לבני אדם.
האוכלוסיות החיות על גדות האמזונאס צדות את השפמנונים הללו באופן קבוע.
בנוסף הם נידוגים כדגי מאכל ברחבי ברזיל ובכמה אזורים מספרם פחת ביותר.
בפסאפאלו משחקים גם במדינות אחרות כולל גרמניה, שוודיה, שווייץ, אוסטרליה וקנדה.
המשחק דומה ל-Brännboll, הקפות, וכן Lapta, כמו גם בייסבול.
לפעמים קוראים לו בכינוי "Pesis".
הפינים החלו לשחק במשחק זה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
פסאודוסוכיה (שם מדעי: Pseudosuchia) היא קבוצה של זוחלים ארכוזאורים קדומים המהווים את אחת משתי קבוצות הארכוזאורים, לצד האוומטאטרסליה.
מקבוצה זו התפתחו התנינאים וקרוביהם.
פירוש שם הקבוצה הוא: "תנינאי שווא" ("פסאודו" - שקר, בדומה לפסאודו מדע.
"סוכיה" - תנין), מאחר שהם כללו מיני תנינים "מזויפים" שלא השתייכו לקבוצת התנינים האמיתיים.
בני קבוצה זו החלו להתפתח מהטריאס התחתון מלפני 250 מיליון שנה, תחילה עם מינים קטנים דמויי-לטאה ולאורך הטריאס הם כללו קבוצות רבות ושונות, מאוכלי עשב שלווים ודוקרניים עד טורפים יבשתיים חזקים (דוגמת הראוסוכוס), אך כמעט כולם למעט הקבוצה דמויי-תנינאים נכחדו עם הכחדת הטריאס.
אלה ששרדו בהמשך המזוזואיקון חיו בתחרות עם הדינוזאורים, אך חלקם כללו מינים ענקיים כמו הסרקוסוכוס והדיינוסוכוס (שהיה תנינאי הקרוב לאליגטוריים) שאורכם הגיע עד 12 מטרים ודינוזאורים היו חלק מתזונתם.
חלקם שרדו גם את הכחדת קרטיקון-פלאוגן והמשיכו להתקיים לצד היונקים, כגון הפורוסזאורוס הענק.
כיום שרד רק ענף אחד של הקבוצה – התנינאים, שכולל את התנינים, האליגטורים, הקיימנים והגוויאלים.
רובם בעלי חיים בינוניים עד גדולים שחיים במקווי מים מתוקים באזורים טרופיים או סובטרופיים.
המאפיין שמגדיר את הקבוצה הוא מבנה עצמות הקרסול המאפשר שינוי במנח כף הרגל.
מאפיינים עיקריים נוספים שלהם כללו לסתות ארוכות וצוואר קצר, רגליים קצרות אך בעלות מבנה חזק ולרבים מהם היה שריון עצם גרמי עשוי אוסטאודרם.
סדרה אטוזאורים (Aetosauria) - נכחדה
פסאודופלטיומה קורוסקאנס (שם מדעי: Pseudoplatystoma corruscans) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים ומהסוג פסאודופלטיומה, החי בנהרות באמריקה הדרומית והוא המין הגדול בסוגו.
דג זה נפוץ בעיקר בנהרות סאו פרנסיסקו, פרנה ופרגוואי שבברזיל ובמדינות הסמוכות ומצוי גם בריו דה לה פלטה, כך שהוא מסוגל להתקיים גם במים מליחים.
זהו דג גדול שיכול להגיע לאורך 2.5 מטרים ולמשקל של 150 קילוגרם, אם כי הוא נפוץ יותר באורך 50 עד 60 סנטימטרים.
הוא בעל סנפירים רכים ובשרניים עם סנפיר גבי נמוך וסנפירי חזה רחבים.
הזנב חזק ובעל אונות רחבות והראש מוארך יחסית עם לסתות נוקשות בתוכם שיניים רבות.
צבע השפמנון ורדרד עד חום-אדמדם המכוסה בכתמים כהים והוא סימן ההיכר של המין, מאחר שהוא חופף לתפוצת מינים קרובים.
הוא טורף במימי הנהרות בהם הוא חי ולעיתים גם בפנטנל המוצף, שם הוא ניזון מלהקות פרוכילודונטיים.
הוא מצוי לאורך נהרות עמוקים ועכורים אך בעונת הרבייה נודד לאזורים נמוכים יותר כדי להשריץ.
זהו דג מאכל משובח הנידוג לאורך נהרות אמריקה הדרומית והוא מגודל גם בחוות דגים.
פסב (בהונגרית: Paszab) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית פסב קטנה עם השנים.
יהודים חיו בפסב במאה ה-18 ובמאה ה-19, בשנת 1885 החלה הקהילה להיות כפופה לקהילת טיסברצל.
הקהילה התקיימה עד להשמדתה בשנת 1944 בשואת יהודי הונגריה.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 129 חברים, מנהיגי הקהילה הם אדולף קליין ואישטוואן שוויגר, ורב הקהילה הוא אדה פריד.
פסאודוגן הוא מקטע DNA הדומה במקורו וברצפו לגן פעיל, אך ברב המקרים איבד את הפעילות.
איבוד הפעילות קורה, בין היתר, כתוצאה ממוטציות הפוגעות במסגרת הקריאה הפתוחה של הגן או השמטת רצפי בקרה.
פסאודוגנים נמצאים בגנום של כמעט כל צורות החיים שנחקרו ומסומנים באות היוונית פסי (ψ).
פסאודוגנים נפוצים למדי ומהווים בין 1% ל-5% מהגנום של האדם.
פסאודוגנים נוצרים, בעיקר, בעקבות אירועי הכפלה של המידע הגנטי או reverse transcription (הפיכת RNA ל-DNA) של mRNA בוגר שמשתלב בתוך הגנום.
המונח נטבע באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1977 על ידי קלוד ז'אק (Claude Jacq)., בכדי לתאר גן קטוע של 5SrRNA - רנ"א ריבוזומאלי, בצפרדע רפואית מצויה (Xenopus laevis).
מקטעי גן קטועים נמצאו באופן דומה בגן של 5SrRNA באורגניזמים רב תאיים (מטזואה).
בעבר, פסאודוגנים נקראו מאובנים גנומיים והיחס אליהם היה כאל דנ"א נטול חשיבות תפקודית, אך עם התקדמות המחקר נתגלה, כי פסאודגונים רבים דווקא בעלי פעילות חשובה.
כיום ידועים שלושה סוגי פסאודוגנים, הנבדלים במנגנון היווצרותם ובמאפייניהם:
processed pseudogenes (פסאודוגנים ערוכים) – בגנום אאוקריוטי, אחד הגורמים המשפיעים על מבנה הגנום ועל הגיוון הגנטי הוא אירועי רטרוטרנספוזיציה.
רטרוטרנספוזיציה היא אירוע במהלכו מקטע גנטי מועתק ומוכנס במקום אחר בגנום.
במהלך אירוע כזה, ייתכן כי חלק מהמקטע הגנטי של mRNA בוגר (לאחר שחבור, ללא אינטרונים, לרב עם זנב poly A) יעבור reverse transcription באופן אקראי ויוכנס לתוך הגנום.
הקבוצה הגדולה ביותר בתת-הסוג של פסאודוגנים ערוכים היא ribosomal protein pseudogene המהווה 22.4% מהפסאודוגנים הערוכים.
בשל היותם תוצר של,RNA הפסאודוגנים ה"ערוכים" הם חסרי אלמנטי בקרה, במיוחד פרומוטרים.
עד היום התגלו לפחות 8,000 פסאודוגנים בגנום האדם שהם פסאודגונים ערוכים.
Unprocessed pseudogenes (פסאודגונים לא ערוכים) – מקורם בהכפלה של רצפי גנים (דופליקציה).
דופליקאציה יכולה להיווצר, למשל, באירוע טעות במהלך שחלוף (רקומבינציה הומולוגית) באזורים המכילים רצפים חוזרים.
תוצר הדופליקאציה צובר מוטציות בתדירות גבוהה עד שינוי ואף איבוד פעילותו המקורית.
זאת, מכיוון שגן המקור הפעיל עדיין נמצא בגנום, ומתוך כך ההשפעה של צבירת המוטציות בפסאודוגן על הכשירות של האורגניזם לרוב מועטה.
Unitary pseudogenes (פסאודוגן יחידני) – זו קבוצה מצומצמת של פסאודוגנים שנוצרים ללא הכפלה.
גן עשוי לצבור מוטציות נקודתית, הוספה או מחיקה של מקטעים ובכך לאבד את פעילותו.
מוטציות אלו עשויות לפגוע בפעילות של הגן עד למצב אובדן גן פעיל מן הגנום.
גנים שאיבדו פעילות בצורה זו נקראים Unitary pseudogene
פסאודוגנים בגנום האאוקריוטי מזוהים על ידי שילוב בין אנליזה ממוחשבת של השוואת רצפי DNA לרצפים של גנים פעילים ובדיקת הפעילות של הגן.
באנליזה הממוחשבת נעשית השוואה בין רצפי DNA והעמדתם זה מול זה (sequence alignment) בנוסף לחישוב של אחוז זוגות הבסיסים הזהים ואיתור מוטאציות היוצרות קודוני סיום.
בדיקת הפעילות של הגן יכולה להיעשות ברמת תעתוק (RNA), תרגום, או קיפול החלבון.
אם הפעילות אינה ניכרת ברצף ה-DNA הנבדק באחד מתהליכים, הרצף עשוי להיחשב כלא פעיל, כלומר ייתכן שהוא פסאודוגן.
במקרה של פסאודוגנים ערוכים, יתגלה ברצף החשוב כפסאודוגן היעדר אינטרונים, ומוטציות פסק שקוטעות את מסגרת הקריאה הפתוחה ביחס לגן ה"הורי"- גן המקור.
טעות בזיהוי רצף כפסאודוגן ידועה בכינוי פסאודו-פסאודגן.
זיהוי הסוג הזה נוצר בעקבות ההתפשטות המהירה של טכנולוגית לריצוף דנ"א שזיהו הרבה מקרים בהם הפסאודו-פסאודגן נראה כפסאודגן על ידי בדיקה ראשונית בה זוהו על ידי הופעת קודון עצירה בטרם עת ברצף mRNA צפוי.
בתאוריה, קודון זה אמור למנוע תרגום של תוצר החלבון התקין של הגן המקורי.
כתוצאה מכך, מצד אחד הוא אינו מתפקד כגן המקורי, אך עדיין בעל חשיבות וחלק מהחלבון עדיין מתפקד בצורה כלשהי, מכאן הגיע שמו פסאודו-פסאודגן.
בשל כך הפסאודו-פסאודוגן עשוי להיות נתון תחת הברירה הטבעית.
עקב ההגדרה המאתגרת של פסאודוגנים, לעיתים גנים סווגו בצורה לא נכונה כפסאודגונים.
דוגמה לכך היא הגן בבני האדם המקודד מוטאז פוספוגליצארט, שמוטציות בו גורמות לאי פריון.
הגן הנקרא PGAM4 סווג בעבר כפסאודוגן אבל התברר כי הוא גן פונקציונלי.
עד היום, פסאודוגנים מעובדים מהווים לעיתים קרובות בעיה עבור תוכנות המזהות דנ"א (Gene prediction programs) ולעיתים קרובות מזוהים באופן שגוי כגנים או אקסונים אמיתיים.
כמו כן נמצאו כ-140 פסאודוגנים אנושיים מתורגמים.
עם זאת, התפקוד של תוצרי חלבון אלה אינה ידועה.
ייתכן שפסאודוגנים אינם אלא שיקוף לדרך הופעתם של גנים חדשים בגנום.
כחלק מהמחקר הגנומי, הורחב גם חקר הפסאודוגנים, בין היתר הפסאודוגנים הקיימים בגנום הדרוזופילה (Drosophila,זבוב הפירות).
פסאודוגנים הם נדירים יחסית בדרוזופילה, ביחס לחולייתנים.
אבולוציית הדנ"א של רבים מהפסאודוגנים שנמצאו בדרוזופילה גילתה, כי הם מוגבלים יחסית מבחינת תפקודם.
ישנה פחות שונות ברצף שלהם ומתרחשת בהם החלפת חומצות אמינו בתדירות גבוהה יותר ביחס לגנים פעילים, יחד עם שימור אזורים בעלי פעילות.
שני גנים של דרוזופילה שבעבר הוגדרו כפסאודוגנים נמצאו כגנים בעלי פעילות.
מבחינה אבולוציונית, ישנה סברה כי מספר מוטציות גבוה בגנים שאינם פעילים, לא מקנות יתרון או מהוות חיסרון כלשהו עבור האורגניזם, ועל כן לא משפיעות על כשירותו.
אולם הדפוסים של אבולוציית פסאודוגנים אינם עולים בקנה אחד עם דפוסי האבולוציה הנייטרלית המצופים והם דווקא חשופים ללחצי סלקציה.
טענה זו נתמכה במחקר של אורגניזמים אחרים מלבד דרוזופילה, למשל בתרנגולת, שבפסאודוגנים בגנום שלה זוהו פחות מוטציות פסק (שגורמות לחוסר פעילות של הגן) מהמצופה עבור פסאודוגנים.
במשך שנים רבות הניחו כי פסאודוגנים מעובדים בגנום לא עוברים תעתוק בשל איבוד אלמנטי בקרה סמוכים (בציס).
עם התקדמות המחקר בנושא והכלים העומדים לרשות החוקרים, התגלו פסאודוגנים רבים שעוברים תעתוק.
למשל, PKG2 – פסאודוגן מעובד של הגן המקודד לאנזים פוספוגליצראט קינאז באדם.
כצפוי מרצף שעבר reverse transcription (יצירת רצף cDNA על פי RNA שמשמש כתבנית באמצעות האנזים reverse transcriptase) הוא חסר אינטרונים של הגן המקורי ולמרות זאת מתבטא ומתפקד באשכים.
משמעות הדבר היא, שהרצף עבר אינטגרציה לאזור בגנום בעל אזור בקרה ספציפי לרקמה.
NOTCH2NL הוא גן שפעילות התוצר שלו במסגרת מערכת העברת האותות בין נוירונים במערכת העצבים, שמורה אבולוציונית בקרב בעלי חיים רבים לרבות יונקים וחולייתנים.
NOTCH2NL התגלה באדם כמעורב בהתפתחות הנוירונים בקורטקס, ויש בו מחצית מהרצף המקודד ביחס לגן המקורי NOTCH.
הסברה היא, כי זהו אחד מתוצרי השיחבור של NOTCH שעבר reverse transcription ואינטגרציה לגנום.
במקרה של גן זה, נשמר הקידוד לחלבון למרות קיטוע מסגרת הקריאה ביחס לגן המקורי.
פסאודוגנים קיימים בכל צורות החיים הידועות ורוב הפסאודוגנים שנתגלו בחיידקים, מצויים בחיידקים שלא יכולים לשרוד באופן עצמאי – בטפילים או סימביונטיים – שמקיימים יחסי גומלין הנחוצים להישרדותם עם הפונדקאי.
במהלך הסתגלות של אורגניזם לאורח חיים טפילי, תפקודים רבים של גנים עשויים להפוך למיותרים, מפני שהפונדקאי מספק חלק גדול מצרכיהם.
הפיכתם של גנים מסוימים ל"מיותרים" מייצרת "ברירת הפחתה" – .
למשל, החיידק Mycobacterium leprae הגורם למחלת הצרעת איבד כרבע מהגנים שלו בהשוואה בין הגנום שלו לבין מין קרוב אליו, Mycobacterium tuberculosis.
שאריות מגנים אלו שאבדו והיו בעלי פעילות, מוערכות כעת כ־1,114 פסאודוגנים בגנום של Mycobacterium leprae.
השוואה בין הגנומים של Shigella flexneri , ו-Escherichia coli הראתה כי 254 גנים הפכו ללא פעילים אצל S.
באדריכלות, פָּסָאז' או מִפְלָשׁ הוא מעבר מרוצף ומקורֶה בין שני רחובות, שני מפלסים או שני בניינים.
לרוב, בשני צידיו של הפסאז' יימצאו חנויות ובתי עסק.
פסאז' המקורה ברצף קשתות או קמרונות נקרא ארקדה.
מקור המילה פָּסָאז' או פָּסָז' הוא בשפה הצרפתית, שבה משמעותו הוא בפשטות "מעבר".
בלשון חז"ל נקרא 'מבוי מפולש'.
חז"ל משתמשים בביטוי זה כדי לתאר מעבר הפתוח משני צדיו, או סמטה צרה, המקצר את הדרך בין רחוב אחד לרחוב אחר.
בכך מבחינים אותו מ"מבוי סתום" שאין מוצא ממנו.
במאה ה-18 וה-19 החלו יזמים לבנות פסאז'ים, מעברים וגלריות בין בתים שונים, או בין רחובות שונים.
עקב המהפכה הצרפתית אדמתם של בני האצולה והמלוכה נפלו לידיהם של בעלי הון.
הללו ביקשו לייצר רווח כלכלי מאדמות אלה, מה שהיווה את הרקע להתפשטות הפסאז'ים.
לפני שיפוץ פריז, יצרו בעלי ההון רחובות המיועדים לקניות, והמעברים ביניהם שימשו כקיצורי דרך למעבר בין הרחובות.
בניגוד לדרכי בוץ לא סלולות אחרות, הפסאז'ים היו מרוצפים באריחים.
בתקופה זו הוקמו בפריז "הפסאז'ים המקורים".
יצירתם גם הייתה קשורה לגידול המהיר של האוכלוסייה, ולצורך הנלווה להגביר את יעילות המסחר.
בתי הדירות לאורך הרחובות הצרים החלו להיות מחוברים בגגות מזוגגים, וכך נוצרו חללי מסחר נוספים.
היתרון הבולט של הפסאז', היה הגנה על החלל מפני פגעי מזג האוויר, וכן אפשרות לחימום נוסף בחורף וקירור בקיץ.
בכך, הייתה השפעה לטובה על נוחות הקניות, מה שגרם במקביל למחאות של מוכרי המטריות ויצרני "מגפי וולינגטון".
לפי "פרויקט הפסאז'ים" מאת ולטר בנימין, רוב הפסאז'ים בפריז נוצרו בעשור וחצי שלאחר 1822. התנאי הראשון להופעתם היה הפריחה בסחר הטקסטיל.
התנאי השני הוא תחילת ארכיטקטורת הברזל היצוק.
הפסאז'ים היו מבשרי תאורת הגז.
פסאז'ים שונים בעולם זוכים לעיצובים אדריכליים ייחודיים ועיטורים שונים.
אור השמש חודר אל הפסאז'ים לרוב באמצעות חלונות "זניט", תקרות זכוכית בגגות המבנים.
לעיתים פסאז'ים נבנים מראש כחלק מתכנון המבנה, ואילו במקרים אחרים הם נבנים כדי לחבר בין מבנים קיימים.
במקרים אלה, הקירות החיצוניים של המבנים, משמשים כקירות הפנימיים של הפסאז'ים.
בארצות הברית מכונים מבנים אלה בשם "ארקדת הקניות" .
מבנים אלו היו הגרסאות המוקדמות של מרכזי הקניות המודרניים.
ה"פסאז'" הראשון בישראל, "פסז' פנסק", נחנך בשנת 1925, ברחוב הרצל 16 בתל אביב.
מסלול פסגה הוא מסלול צבאי ללימודי סיעוד במסגרת העתודה האקדמית, שמטרתו להכשיר אחים ואחיות לשירות בצה"ל.
הלימודים במסלול נערכים בבית הספר למקצועות הבריאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת חיפה.
בסיומם מוענקים לצוערים תואר ראשון בסיעוד (BA/BSc) ותעודת הסמכה (רישוי) מטעם משרד הבריאות לעסוק בסיעוד בישראל.
החל משנת 2012, מסלול פסגה הוא המסלול העיקרי ללימודי סיעוד במסגרת העתודה האקדמית.
הליך ההכשרה משלב לימודים אקדמיים, במקביל להטמעת ערכים מקצועיים וחברתיים ולצורכי הלומדים .
תוכנית ההכשרה משלבת תכנים ייעודיים להשתלבות האחים והאחיות במערך הצבאי במסגרת שירותם בצה"ל.
המסלול מאפשר לימוד מקצוע חיוני למדינת ישראל ובנוסף, בדומה לשאר מסלולי העתודה האקדמית, מהווה צוהר ללימודים אקדמיים מלאים למי שרמתו הסוציואקונומית או יכולתו הכספית לא מאפשרת זאת.
בוגרי מסלול פסגה משובצים בתפקידי אח או אחות ביחידות צבאיות ובתפקידי מטה נוספים בחיל הרפואה.
נתוני איכות כפי שנדרש מכל מועמד למסלול העתודה האקדמית.
ציון פסיכומטרי וממוצע ציוני בגרות לפי דרישות הקבלה באוניברסיטה בה המועמד החל את תהליך הקבלה.
מבחני מיון אישיותיים של מסלול העתודה.
ראיון קבלה עם נציגי המסלול.
הצוערים לומדים את כל תוכני לימוד החובה לתואר בסיעוד, לפי דרישות משרד הבריאות..
תוכנית הלימודים מבוססת על התוכנית הכללית לתואר בוגר.
היא מורכבת מקורסי חובה במדעי היסוד (אנטומיה, פיזיולוגיה, סטטיסטיקה, פסיכולוגיה ועוד), קורסים המתמקדים בטיפול הסיעודי במצבי בריאות משתנים (בריאות וחולי, מלידה ועד מוות, מצבי חרום ועוד) ולבסוף הכשרה מתקדמת בשדה הקליני למקסום כישורים ומיומנויות גבוהות בטיפול הסיעודי.
מסלול הלימודים מקוצר-תוכנית לימודים מקוצרת של 3 שנים במקום 4 הכוללת לימודים עיוניים והתנסויות קליניות המקנות בסופם תואר ראשון בסיעוד ורישיון לעסוק בסיעוד.
פיתוח מקצועי וניהולי או פיקודי.
מימון מלא של מגורים במעונות ושכר לימוד.
השירות במסלול כרוך בהתחייבות לשירות קבע קשיח באורך שנה וחצי.
כלומר, מהשירות במסלול זה לא ניתן להתפטר מרגע החתימה ללא אישור הצבא, בניגוד לנהוג בדיני העבודה האזרחיים אשר לא דורשים את אישור המעסיק.
כמו כן, נשים נדרשות במסגרת הקבלה לחתום על סעיף 16א 'דין אישה כדי גבר' השולל מהן זכויות המוקנות להן בשירות החובה (כמו פטור משירות ביטחון בעקבות נישואין), ומאריך את השירות לזמן שירות זהה לשל גברים (8 חודשים נוספים, נכון לשנת 2024).
בזמן השירות הצבאי קיימת כפיפות לדין הצבאי, כך שבעת סכסוך בין המשרת לבין המערכת הצבאית הוא מוותר על זכויות משפטיות המוקנות לו כמו כפיפות לדיני הראיות.
הגבלת חופש העיסוק - בדומה לשאר המשרתים, הצבא הוא הקובע את השיבוץ לתפקידים.
כל שינוי תפקיד דורש את אישור הצבא.
לא ניתן להתפטר כאשר הבקשה מסורבת, למעט במקרים בהם שלטונות הצבא מאשרים זאת באופן חריג.
השכר הניתן בשירות הצבאי נמוך מהשכר אותו מקבלות אחיות מחוץ לצבא בעלי ניסיון דומה.
תורנויות ומטלות צבאיות - כחלק מהשירות במסלול נדרישם המשרתים לבצע תורנויות ומטלות ככל חייל בצבא, הן בשירות החובה והן בשירות הקבע.
האחים והאחיות במסלול זה משרתים בתפקידים בעלי אופי קליני ובתפקידי מטה:
תפקידי שדה - אחים/יות גדודיים - שילוב של אחים ואחיות ביחידות בעלות אופי קדמי בתפקיד קליני ראשוני.
תפקידים קליניים ראשוניים בבסיסי הדרכה ואימון חטיבתיים ומרפאות ראשוניות בבסיסים נוספים.
תפקידי פיקוד בבתי חולים במערך ר"מ 2.
תפקידי הדרכה ופיקוד, כגון מפקדי קורסים בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10)
תפקידים במטה חיל הרפואה, מרפאות ברחבי הארץ ופיקוד העורף בעלי אופי ניהולי.
בדומה להכשרות המשך של אחים ואחיות מחוץ למערכת הצבאית, גם לאחים ולאחיות בצה"ל ישנה האפשרות להתפתח מקצועית מקצועית בעזרת קורסים על-בסיסיים (הכשרות בסיעוד בישראל), לימודי תואר שני ומחקר.
לבוגרי המסלול ישנה אפשרות ללמוד קורס על בסיסי ברפואה ראשונית צבאית ורשימת מרשמי המשך.
פסאיק היא עיר במחוז פסאיק שבניו ג'רזי, ארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית העיר מדורגת במקום ה-16 בניו ג'רזי והחמישית בצפיפותה.
מקור השם הוא משבט הלנאפי ופירושו הוא עמק.
ראשוני המתיישבים שהגיעו בשנת 1678 היו סוחרים הולנדים, שהתמקמו במספר מקומות נוספים.
במאה ה-19 העיר החלה להתפתח עקב היותה מרכז מסחרי חשוב והיא הוכרזה כעיר בשנת 1873.
לפסאיק יש את אחת הקהילות היהודיות האורתודוקסיות הגדולות בניו ג'רזי, עם יותר מ-20 בתי כנסת ואוכלוסייה יהודית אורתודוקסית של כ-15,000 איש, יחד עם העיירות לייקווד, טינק וג'קסון.
הקהילה היהודית מרוכזת ברובה בדרום מערב העיר (הידוע כפסאיק פארק).
בין המפורסמים שנולדו או גדלו בעיר: זלמן שפירו, מייקל ג'יי.
פולארד, פול ראד, זואי סלדנה, מייקל אייגן וליזה וייל.
פסאנדה , הוא מאכל פופולרי מתת-היבשת ההודית, בעיקר צפון הודו, רמפור, הידרבאדי ופקיסטן, שמקורו בארוחה שהייתה מוגשת בחצר הקיסרים של האימפריה המוגולית.
המילה היא וריאציה למילה ההינדוסטנית "פסאנדה" שמשמעותה "מועדף", המתייחסת לנתחי הבשר האיכותיים המשמשים באופן מסורתי במנה.
פסאנדה הוכנה במקור משוק כבש או עז משוטחת לרצועות, כבושה ומטוגנת בצלחת עם תיבול.
בפקיסטן, פסנדאי עשוי בדרך כלל מפילטים של רוסטביף בסיר משוטחים לרצועות.
בימינו מכינים פסאנדה גם עם עוף ושרימפס.
בכל מקרה, התהליך והמרכיבים נשארים בדרך כלל זהים.
לאחר חיתוך ורידוד הבשר, הוא מונח במרינדה המורכבת מיוגורט, אבקת צ'ילי ומספר רב של תבלינים ותבלינים ומתבלים, הכוללים בדרך כלל כמון, פלפל שחור, הל ושום.
לאחר כמה שעות של כבישה, הבשר מונח בסיר עם שאר מרכיבי ה"פסאנדה" עצמה - בצל, כוסברה, צ'ילי ולפעמים קינמון או פלפל שחור - ואז מטגנים את הבשר במשך 30 דקות עד שעה.
ניתן לעטר את המנה בעגבניות או שקדים (במקרה זה היא ידועה בשם בדאם פסאנדה).
המאכל מוגש לרוב עם אורז לבן או נאן בצד.
אף על פי שהמצאתו מיוחסת לחצר המוגולית, ייתכן שהמתכון היה פיתוח של טכניקות בישול קיימות, כאשר שיטת הכנה דומה מתוארת ב־Manasollasa (טקסט בסנסקריט) של המאה ה-12 לספירה.
אמנם פסאנדה מוגשת בדרך כלל כמנה בשרית שטוחה, אך ניתן להכין אותה גם בצורת קבב.
להדגשת הטעם של המנה ואת הקשר שלה עם השקד ניתן להגיש אותה ברוטב קארי עדין עשוי שמנת, חלב קוקוס או יוגורט ושקדים.
פסאודואפדרין (באנגלית Pseudoephedrine) היא תרופה ממשפחת האמפטמינים להקלה סימפתומימטית על גודש באף.
באופן לא רשמי, היא משמשת לטיפול בהתוויות אחרות, כמו תת לחץ דם.
במינונים גבוהים מאוד, פסאודואפדרין עשוי לגרום לתופעות לוואי, כולל אפקטים מעוררים, דיכוי תיאבון, ושיפור ביצועים.
לכן, יש מקרים של שימוש לא רפואי בפסאודואפדרין.
התרופה נלקחת דרך הפה, ונמכרת תחת שמות מסחריים כמו סינופד ואקטיפד.
בניגוד לתרופות אדרנרגיות אלפא כמו אוקסימטזולין, פסאודואפדרין היא תרופה אדרנרגית בטא ואינה מלווה באפקט ריבאונד.
התרופה אגוניסט של רצפטור בטא אדרנרגי, ומכווצת כלי דם באף ובמערכת הנשימה העליונה.
היא מפחיתה היפרמיה רקמתית (זרימת דם מוגברת), בצקת, נפיחוּת, וגודש באף, שמאפיינים מצבים כמו הצטננות או אלרגיות.
יתרונות נוספים עשויים לכלול שיפור בניקוז הפרשות הסינוסים ופתיחת חצוצרת השמע (Eustachian tube) החסומה.
עם זאת, אותו מנגנון של כיווץ כלי דם עלול לגרום לעלייה בלחץ הדם (יתר לחץ דם), שהיא תופעת לוואי ידועה של פסאודואפדרין.
סקירת Cochrane משנת 2007 מצאה כי נדודי שינה הם תופעת הלוואי המשמעותית היחידה בשימוש קצר-טווח (5% מהמשתמשים).
תופעות לוואי אחרות של התרופה נדירות, ומחולקות לפי שכיחות (פחות מ-5%).
שכיחות: גירוי מערכת העצבים המרכזית, נדודי שינה, חוסר שקט, התרגשות, סחרחורת, וחרדה.
פחות שכיחות: טכיקרדיה (דופק מהיר), או פלפיטציה.
נדירות: הרחבת אישונים (מידריאזיס), הזיות, יתר לחץ דם, פרכוס, דלקת איסכמית של המעי, ותגובות עור חמורות.
שבץ מוחי דימומי, התקף לב, עוויתות של העורקים הכליליים, ומוות פתאומי דווחו במקרים נדירים.
במינונים גבוהים, בצורות שחרור מיידי, ובשימוש קצר-טווח, נצפו השפעות קרדיווסקולריות מוגברות.
פסאודואפדרין מכווץ כלי דם, מגביר לחץ דם, מאיץ קצב לב ומגביר את עוצמת התכווצות הלב.
תועד מקרה של תסמיני דיכאון זמניים לאחר הפסקת הטיפול, כולל ירידה במצב הרוח, אנרגיה נמוכה, ותיאבון מוגבר.
שימוש ממושך עלול לגרום לטכיפילקסיס (ירידה ביעילות).
פסאודואפדרין אינה מומלצת עבור אנשים הסובלים מיתר לחץ דם בלתי מבוקר, מחלות לב חמורות, היפרתירואידיזם וגלאוקומה זוויתית.
בנוסף, אסור להשתמש בה יחד עם תרופות מסוג מעכבי MAO.
פסאודואפדרין פועלת כאגוניסט לקולטנים α-אדרנרגיים, מה שמוביל לכיווץ כלי דם במערכת הנשימה העליונה.
היא משפיעה גם על קולטנים β-אדרנרגיים במידה מסוימת, מה שעשוי לגרום להרפיית שריר חלק בדרכי הנשימה.
ספיגה: זמינות ביולוגית גבוהה (100%)
מטבוליזם: מתרחשת בכבד באמצעות תהליך N-demethylation.
זמן מחצית חיים: 5-8 שעות, משתנה בהתאם לחומציות השתן.
הפרשה: בעיקר בשתן, חלקה ללא שינוי.
שימוש משולב עם מעכבי MAO עלול לגרום לעלייה מסוכנת בלחץ הדם.
תרופות סימפתומימטיות נוספות עשויות להגביר את תופעות הלוואי הקרדיווסקולריות.
מחקרים עוסקים בשיפור מנגנוני השחרור של התרופה ובהפחתת תופעות לוואי אפשריות.
כמו כן, נחקר השימוש בפסאודואפדרין לטיפול בתסמינים נוספים, כגון העלאת לחץ דם.
פסאודואפדרין מסווגת בקטגוריה C בהיריון, כלומר אין מספיק מידע על בטיחות השימוש בבני אדם, אך במחקרים בבעלי חיים נצפו השפעות שליליות.
יש לנקוט זהירות בשימוש בהנקה, מכיוון שהיא מופרשת בחלב אם ועלולה להשפיע על התינוק.
פסאודומוגילידיים (שם מדעי: Pseudomugilidae) הם משפחה של מקריני סנפיר מסדרת האידרונאים.
בעבר סווגו לעיתים כתת-משפחה של הקשתיתיים.
דגים אלו חיים במים מתוקים ובמים מליחים באוסטרליה, בגינאה החדשה ובאיים קטנים סמוכים.
פסאודומוגילידיים הם דגים קטנים, באורך של עד כ-5 סנטימטרים.
הם משריצים לאורך כל השנה ומצמידים את ביציהם לצמחייה.
פסאודומוגילידיים משמשים את האדם בעיקר כדגי נוי באקווריומים.
מקור השם המדעי נגזר מיוונית ולטינית, ומשמעותו "דמוי קיפון" (מ-pseudo – "מדומה" ו-mugil – "קיפון"), בשל דמיונם החיצוני לדגי הקיפון.
באנגלית, השם העממי של המשפחה הוא "כחולי עיניים", עקב צבעה הכחול של הקשתית שמאפיין מינים רבים.
פסאודומוגילידיים הם דגים קטנים, באורך של עד כ-3–5 סנטימטרים.
בעלי דמיון רב לדגים במשפחת הקשתיתיים, מלבד להבדלים הבאים: עצם המזאתמואיד (mesethmoid) הגוגלגלתית חסרה; סדרת העצמות התת־עיניות כוללת רק את העצם הקדמית (הקרימלית, kachrymal); ועצם המפרק (articular) בגובה עצם הלסת (dentary).
ישנם כ-20 מינים המחולקים לשלושה סוגים של פסאודומוגילידיים:
פסאז' הוד (ידוע גם בשמות פסאז' דיזנגוף ובית תיאטרון בית ליסין, בעבר - בית התיאטרון הקאמרי) הוא בניין בפינת רחוב דיזנגוף 101 ורחוב פרישמן 44 בתל אביב, המשמש מאז 2002 כמשכנו של תיאטרון בית ליסין.
הקמת המבנה החלה בשנת 1956 בתכנונו של דב כרמי (בשיתוף צבי מלצר ורם כרמי), על ידי קבוצת משקיעים בראשות אריה פילץ, שהתאגדו כחברה בשם "פסג' דיזנגוף בע"מ".
המגרש היה קודם לכן בבעלות משפחת גרדינגר (בעלי קולנוע ארמון בחיפה) ושימש לפני תחילת הבנייה כמגרש חניה.
עם תחילת הבנייה החל משא ומתן עם התיאטרון הקאמרי להקמת אולם עבורו במבנה, שייבנה בנוסף לתוכנית המקורית להקמת אולם קולנוע, חנויות ומשרדים במקום.
ביוני 1957 הוצגה התוכנית המעודכנת שכללה: בניית אולם ייעודי עבור התיאטרון הקאמרי עם 900 מושבים (מהם 400 מושבים ביציע) עם פואייה בן שתי קומות; מעל אולם קולנוע עם 900 מושבים במרתף ו-50 חנויות בשתי הקומות הראשונות.
עוד כללה התוכנית פסאז' שלו כניסות משלושת הרחובות אליהם הוא פונה, כשהכניסה הראשית היא מרחוב דיזנגוף, בעוד שהכניסה לתיאטרון הקאמרי היא מדופן המבנה, עם גרם מדרגות נפרד בפינת הרחובות פרישמן—פרוג.
המבנה הושלם בהדרג, וביוני 1958 נפתחה חנות הספרים אלשיך, ב-26 בפברואר 1959 נפתח בו "קולנוע הוד" (ומאז קיבל את הכינוי "פסאז' הוד").
אולם התיאטרון הקאמרי נקלע לקשיים כספיים ולא היה ברשותו ההון הדרוש למימון הקמת האולם.
כבר בסוף 1957 פנה התיאטרון למשרד האוצר בבקשה שנדחתה להלוואה של מיליון ל"י לצורך מימון האולם.
התיאטרון פנה למוסדות שונים בבקשת סיוע לרכישת האולם, ובין השאר עלתה הצעה שעיריית תל אביב תשתתף בהקמת האולם ותמורת זו יובטח לה חלק בבעלות.
לבסוף הוקמה חברה (חברת "בניין הקאמרי (1961) בע"מ") בבעלות משותפת של הוועדה הציבורית של ידידי התיאטרון ועיריית תל אביב שקנתה את האולם עבור התיאטרון.
עקב הקשיים הכספיים, הקמת אולם התיאטרון מעל קומות המסחר החלה רק במרץ 1959⁩.
עד ספטמבר 1960⁩ הושקעו באולם יותר ממיליון ל"י, והחלק הארי מהסכום הגיע מתרומות של אנשים ומוסדות, כולל תרומה של השחקנית אליזבת טיילור ותרומה של מערכת חימום וקירור לאולם.
העלות הסופית הייתה 2.5 מיליון ל"י, ובנוסף לתרומות ולתקציב שסיפקה העירייה נלקחו הלוואות מבנק יעסור ומחברת הכשרת היישוב.
האולם נחנך ב–27 בדצמבר 1961, בנוכחות שר החינוך אבא אבן וראש העירייה מרדכי נמיר.
עם חנוכתו היה אולם התיאטרון המודרני בישראל, עם ציוד חדיש לתקופה.
קודם לפתיחת האולם, פרצה מחלוקת עם המשטרה בטענה שסידורי הבטיחות באולם אינם עונים על הדרישות, בעיקר בשל כך שהמעברים צרים מדי.
החנויות במבנה נמכרו ליזמים שונים ותמהיל השוכרים השתנה פעמים רבות במהלך השנים.
תחילה אכלסו בתי קפה ומועדוני לילה את רוב החנויות הפונות לרוחב, בהם: "קפה קליפורניה" (בבעלות אייבי נתן), קפה "איטליה", קפה "ברודוויי" (שנקרא תחילה "קוקי") ומועדון לילה "אדריה".
אולם עם פתיחת דיזנגוף סנטר ב-1977 ואחר כך קניונים רבים, דעך המסחר בפסאז'.
בנובמבר 1988 פתחה "כתר הוצאה לאור" את חנות הדגל שלה ברחוב דיזנגוף, בשטח בו פעל קודם כלבו "מצקין".
החנות שהוקמה בהשקעה של מיליון דולר בעיצוב עדה כרמי-מלמד התפרסה על-פני שלוש קומות, הכילה 25 אלף ספרים, וכללה בית-קפה; היא כונתה "חנות הספרים הגדולה ביותר במזרח־התיכון".
החנות נסגרה ביוני 1992 לאחר שצברה הפסדים.
בשנת 1991 חולק אולם קולנוע הוד (לאחר שנרכש על ידי חברת "גלובוס גרופ") לשלושה אולמות קולנוע נפרדים.
ב-2005 קיבל אחד האולמות את השם אולם "הוד סינפריז", והוא התמחה בהצגת סרטי קולנוע צרפתי.
בסוף 2002 עזב התיאטרון הקאמרי את בניין פסאז' הוד ועבר למשכן לאמנויות הבמה ובמקומו נכנס תיאטרון בית ליסין.
בתחילת 2007 נסגר קולנוע הוד; ובמרץ 2010 רכשה אותו עיריית תל אביב, במטרה להסב את אולם הקולנוע לשני אולמות תיאטרון קטנים עבור תיאטרון בית ליסין ובמקביל לשפץ גם את האולם הקיים של התיאטרון.
באותה עת הוערכה עלות תוכנית השיפוץ ב-10 מיליון דולר.
בינואר 2012 הוצגה תוכנית השיפוץ, בהיקף תקציבי של כ-65 מיליון שקל, שכללה טיפול בבעיות בטיחות באולם הקיים ושדרוגו, הסבת אולם הקולנוע לאולם תיאטרון בן 430 מושבים, בניית כניסה חדשה לתיאטרון בקומת הקרקע ושיפוץ מקיף של הפאסז'.
השיפוץ נמשך חמש שנים, בעלות של 142 מיליון שקל, לאחר שהתגלה שיש צורך גם לחזק את יסודות המבנה והוא הסתיים בקיץ 2019.
פסגות 8,000 המטרים הן ארבע עשרה הפסגות העצמאיות הגבוהות ביותר בכדור הארץ, שגובהן הוא מעל 8,000 מטרים מעל גובה פני הים.
כל הפסגות נמצאות ברכסי ההרים הימליה וקארקוראם שבאסיה.
המטפס הראשון שטיפס את כל 14 הפסגות היה ריינהולד מסנר מאיטליה, בין השנים 1970–1986. הוא טיפס על הפסגה האחרונה ב-16 באוקטובר 1986 בגיל 42. נכון לשנת 2021, רק 44 מטפסים השלימו משימה מסוכנת ותובענית זו.
לפחות ארבעה מטפסים נספו בהיותם קרובים לסיום המשימה.
ב-29 באוקטובר 2019 המטפס הנפאלי נירמל פורג'ה קבע את שיא הטיפוס המהיר בטפסו את כל 14 הפסגות תוך שישה חודשים ושישה ימים, תוך שהוא מנפץ את השיא הקודם שעמד על שמונה שנים.
משימה זו שהוא קרא לה Project Possible תועדה בסרט 14 פסגות: שום דבר אינו בלתי אפשרי .
(הנתונים מעודכנים לספטמבר 2003, מספר החברה הגאוגרפית הסינית.)
פסגות בית השקעות הוא בית השקעות ישראלי.
החברה מחזיקה בחבר הבורסה פסגות ניירות ערך ובחברת פסגות אקוויטי.
פסגות ניירות ערך עוסקת במתן שירותי מסחר בניירות ערך ומפעילה את היישום פסגות טרייד – פלטפורמת מסחר מתקדמת למשקיעים עצמאיים.
בנוסף, פסגות מציעה שירות ברוקראז' מוסדי, שירותי נאמנות ייעודיים, פתרונות אשראי וניהול השקעות מותאם אישית.
עד שנת 2021 עסקה גם בניהול קופות גמל, קרנות השתלמות, קופות מרכזיות לפיצויים, קרנות פנסיה וניהול תיקי השקעות.
בעלי השליטה בפסגות כוללים את קבוצת סיגמא קלאריטי בראשות יואן קדוש, קבוצת כרמל קרדיט בראשות עוזי דנינו ורונן טורם וקבוצת פסגות אקוויטי בראשות רו"ח צחי עירון ועו"ד ורו"ח עומר יניב
בית ההשקעות פסגות הוקם בשנת 1963 על ידי בנק לאומי והוא בית ההשקעות הוותיק בישראל.
על פי דירוג Dun's 100 לשנת 2017, פסגות היה בית ההשקעות הגדול בישראל, וניהל כספים עבור למעלה ממיליון לקוחות פרטיים בהיקף של כ-185 מיליארד ש"ח, ובסוף 2018 ניהל כספים בהיקף של 177 מיליארד ש"ח.
נכון ליולי 2020 בית ההשקעות מנהל נכסים בשווי של כ-175 מיליארד שקלים.
נכון לינואר 2021 ירד היקף הנכסים המנוהלים לכ-165 מיליארד ש"ח.
ביוני 2021 רכש רני צים באמצעות וואליו קפיטל, את בית ההשקעות הכולל בתוכו את קבוצת חברות הבת, למעט פעילות הגמל והפנסיה שמוזגה לאלטשולר שחם.
נכון לעת הרכישה שווי הנכסים המנוהלים על ידי פסגות עומד על כ-90 מיליארד ש"ח.
נכון ל-30 באוגוסט 2021 שווי הנכסים המנוהלים הוא כ-58 מיליארד ש"ח.
באוגוסט 2022 שינתה וואליו קפיטל את שמה ל"פסגות קבוצה לפיננסים והשקעות", ובכך הביעה את שליטתה על השם "פסגות", ובשם זה היא נסחרה בבורסה.
יו"ר ומנכ"ל הקבוצה הוא דניאל לבנטל.
בינואר 2023 מכרה החברה קרנות נאמנות שמנהלות הון בהיקף של 17.1 מיליארד שקל ואת חברת ניהול תיקי ההשקעות שלה להפניקס תמורת יותר מ-300 מיליון שקל.
בדצמבר 2024 נמכרה הבעלות בבית ההשקעות פסגות מידי "פסגות קבוצה לפיננסים והשקעות", אשר לאחר המכירה שינתה את שמה בחזרה ל- וואליו קאפיטל וואן בע"מ.
החל מחודש דצמבר 2024 בית ההשקעות פסגות מוחזק בידיים פרטיות של קבוצת משקיעים
ב-1963 הקים בנק לאומי את החברה הבנקאית הראשונה בישראל לניהול תיקים - "אופק ניירות ערך והשקעות", וב-1989 הקים הבנק את "פסגות חברה לניהול קרנות נאמנות".
ב-2003 אוחדה הפעילות של שתי החברות.
באוקטובר 2005 נכנסה לתוקף רפורמת בכר, שחייבה את הבנקים למכור קופות גמל וקרנות נאמנות.
ב-2006 קבוצת פסגות נרכשה על ידי קרן יורק, והחלה לפעול כבית השקעות עצמאי.
ב-2008 רכשה פסגות בית השקעות את קופת הגמל "גדיש" מבנק הפועלים ובכך הפכה לבית ההשקעות הגדול בישראל.
ב-2009 רכשה פסגות את קופות הגמל וקרנות ההשתלמות של בית ההשקעות "פריזמה".
ב-2010 רכשה פסגות את קרן הפנסיה הוותיקה הע"ל.
באוקטובר 2010 הושלמה העסקה להעברת השליטה בפסגות לקרן אייפקס פרטנרס.
למחרת החליט פרקליט המדינה, משה לדור, לסגור תיק חקירה, בחשד לעבירות בניירות ערך, שהתנהל כנגד חברות בקבוצת פסגות, לאחר שפסגות התחייבה לשורת צעדים לתיקון המצב ושילמה קנס בסך 150 מיליון ש"ח.
ב-2013 רכשה פסגות את "מיטב תעודות סל" מבית ההשקעות מיטב דש.
בשנת 2014 נפתח משפטם של שניים מבכירי החברה, דוד אדרי ושי בן-דוד, באשמת מניפולציה בשערי איגרות חוב באמצעות תיק הנוסטרו של פסגות בשנים 2009–2010. השניים הורשעו ונדונו למאסר.
ב-2016 השיק פסגות ניירות ערך את "פסגות טרייד", מערכת למסחר עצמאי.
וב-2017 הושק פסגות PRO - ניהול תיק השקעות דיגיטלי.
בשנת 2016 עובדי החברה הקימו ועד עובדים, והתאגדו ב"כוח לעובדים".
ב-2018 העבירה פסגות את פעילות עסקי הביטוח שלה לאיילון חברה לביטוח.
בנובמבר 2018 נבחרה קרן פנסיה של פסגות על ידי רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון כאחת מארבע קרנות ברירת המחדל.
החברה הבת "פסגות קופות גמל ופנסיה" ניהלה נכסים בהיקף של כ-73 מיליארד ש"ח.
60 מיליארד ש"ח בגמל (קופות גמל, קרנות השתלמות וקופות מרכזיות לפיצויים), 13 מיליארד ש"ח בקרנות פנסיה (בכלל זה הע"ל הוותיקה).
בדצמבר 2018 סך הנכסים המנוהלים של החברה בתחום הגמל וההשתלמות עומד על כ-54 מיליארד ש"ח, החברה השנייה בגודלה בתחום.
בספטמבר 2021, החודש האחרון שבו פסגות פעלה כגוף עצמאי, היקף הנכסים המנוהלים בגמל והתשלמות ירד ל-49.7 מיליארד ש"ח, כ-7.66% משוק הגמל וההשתלמות.
אחת הקופות שהיו בבעלותה, "פסגות גדיש", שנרכשה מבנק הפועלים, היא קופת הגמל הגדולה בישראל, שניהלה נכסים בהיקף של כ־36 מיליארד ש"ח.
קרן ההשתלמות "פסגות שיא" ניהלה נכסים בהיקף של כ־15 מיליארד ש"ח.
במאי 2021 נמכרה החברה תמורת 910 מיליון ש"ח לחברת "אלטשולר שחם גמל", שהיא חברה בת של אלטשולר שחם.
ביוני 2021 רכשה וואליו קפיטל, שנשלטת על ידי איש העסקים רני צים, את בית ההשקעות, למעט פעילות הגמל והפנסיה שמוזגה לאלטשולר שחם.
נכון לסוף שנת 2023, היה היקף הנכסים המנוהלים נמוך מבעבר ושווי החברה ירד ל-64 מיליון ש"ח בלבד.
בדצמ' 2023 צים השלים את מכירת פעילות קרנות הנאמנות של פסגות להפניקס ולבית ההשקעות איי.בי.איי תמורת 297 מיליון שקל.
בדצמבר 2024 נמכרה הבעלות בבית ההשקעות פסגות לקבוצת משקיעים
פסגות ניירות ערך - נמנית עם חברי הבורסה לניירות ערך משנת 1968. החברה פועלת בתחומי המסחר העצמאי בניירות ערך, ברוקראז' מוסדי, המרות מט"ח, פקדונות ואשראי למסחר בני"ע.
פסגות ניירות ערך מפעילה את "פסגות טרייד" פלטפורמת מסחר מתקדמת למשקיעים .
פסגת אליסון היא הר ברכס היי רוק, בהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה.
</span>ההר ממוקם על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,646 מטרים.
שמו של ההר ניתן לו על ידי מוריסון פ.
Bridgland) בשנת 1915 והוא נקרא על שם דאגלס אליסון (Douglas Allison), מהמתיישבים הראשונים באזור מעבר קרואוזנסט, והשריף המקומי.
ההר מכונה גם (על ידי תושבי הסביבה, באופן לא רשמי): קוף המחט (The Needle's Eye) והר וינדו (Window Mountain - הר החלון).
פסגת איזבל היא פסגת הר בהרי הרוקי הקנדיים, חלק מרכס בול על קו פרשת המים של אמריקה, בגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי קוטניי בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1906 על ידי ר.ד.
McCaw), שערך סקר של האזור לאורך דרך באנף-וינדרמר.
הסקר נעשה לבקשת ממשלת קולומביה הבריטית.
מקלו קרא לאתר באזור "איזבל" לבקשת וו.
בל, המהנדס האחראי על בניית דרך באנף-וינדרמר, על שם אשתו איזבל, וההר נקרא על שם האתר.
השם אומץ רשמית ב-3 באפריל 1952.
הראשונים שהגיעו לפסגת ההר היו אנשי ועדת קביעת הגבולות הבינפרובינציאלית בשנת 1913.
פסגות דאגלס הן קבוצה של פסגות המצויות דרומית לקרחון פאלמר, בקצה הדרום מזרחי של רכס הריטג' בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הפסגה הגבוהה בפסגות דאגלס היא פסגת גליוצי שגובהה 1,475 מטרים מעל פני הים.
שמן של הפסגות ניתן להם על ידי משלחת המחקר אלזוורת' מטעם אוניברסיטת מינסוטה שחקרה את הרי אלזוורת' בין השנים 1962–1963. הפסגות נקראות על שם ג'ון דאגלס, טייס מטוס דקוטה LC-47 של צי ארצות הברית, שפינה את אחד מחברי משלחת המחקר לניתוח כריתת תוספתן דחוף.
פסגות נברסקה הן קבוצת פסגות ונונאטאקים ממזרח לקרחון גוסירן ולקרחון מריק, במזרח רכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהן של הפסגות 1,332 מטרים מעל פני הים.
שמן של הפסגות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והן נקראות על שם אוניברסיטת נברסקה, מלינקולן בירת נברסקה שבארצות הברית, בה שכן משרד הניהול של פרויקט מדף הקרח רוס, בין השנים 1972–1977.
פסגת אולדריג' היא פסגה על רכס הרים בין קרחון הירפילד וקרחון טרפלגר, בהרי ויקטורי שלחוף בורכגרווינק באנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,290 מטרים מעל פני הים.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרי מחקר ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והיא נקראת על שם ג'יימס א.
אולדריג', שהיה עוזר מכונאי מטוסים בטייסת חיל הים האמריקאי VX-6 ששהתה בתחנת מקמרדו בשנת 1967.
פסגת אייפל היא הר בסמוך לעמק עשר הפסגות, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,077 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 465 מטרים מעל סביבתו.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1908 על ידי ארתור או.
Wheeler); ההר נקרא על שם מגדל אייפל, בשל גובהו הרב.
הראשונים שטיפסו על ההר היו צ'ארלס ס.
פסגת אדמס היא הר בהרי ריוונס, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 8 קילומטרים מזרחית לפסגת סאבורו.
גובהה של פסגת אדמס 1,950 מטרים מעל פני הים.
הפסגת נקראת על שם קולונל ג'ונתן אדמס (Jonathan E.
Adams), אשר כיהן כמפקד של כנף ההובלה הטאקטית 109 של חיל האוויר של ארצות הברית, וסייע בהטמעת השימוש במטוסי לוקהיד LC-130 שהיו בשימוש חיל הים האמריקאי במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
פסגת אאוטלוק הוא הר ברכס הנסיכה מרגרט באזור קיקיקטאלוק בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
הר ממוקם בקצה של כיפת הקרח מולר, והוא חלק מהרי הקורדילרה הארקטית.
גובהו של ההר 2,210 מטרים מעל פני הים (והוא הרביעי בגובהו בנונאווט).
ההר מתנשא לגובה של 2,210 מטרים (ההר השני בהתנשאותו בנונאווט).
ההר הוא הגבוה בהרי האי אקסל הייברג.
פסגת אוטגארד היא הר נישא ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.5 קילומטרים צפונית-צפונית-מזרחית לפסגת וולאק.
גובה ההר 2,050 מטרים מעל פני הים.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד בשנת 1982, בהתבסס על הצעתו של ג'י.
Claridge), חוקר קרקעות במכון המחקר המדעי של ניו זילנד.
בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, השם מתייחס למיתולוגיה הנורדית: אוטגארד הייתה (במיתולוגיה הזו) מבצר בארץ יוטנהיים - ארצם של הענקים.
פסגת אופרוס או פסגת אופרוז היא פסגה המתנשאת מעל עמק אונום, דרומית מערבית לפסגת דרק ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,130 מטרים מעל פני הים.
לפסגת מדרונות תלולים המורכבים מאבן חול.
שמה של הפסגה מקורו במילה הלטינית "operose" ("אופרוזה") שפירושה "במאמץ רב" או "בעמל רב".
השם ניתן לפסגה בהתייחס למורדותיה התלולים, ובמאמץ הרב שנדרש לטפס עליהם.
פסגות אקר המכונות גם רכס אקר , הם רכס הרים, או סדרה של פסגות מכוסות שלג ברובן, מערבית למפרץ אדוארד השמיני שבאנטארקטיקה.
הגבוהה שבין הפסגות מתנשאת לגובה של 1,800 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 14 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום- מזרח.
הפסגות מצויות 6 קילומטרים מערבית לרכס ניקולאס, ו-50 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית למפרץ אדוארד השמיני.
הפסגות התגלו ב-14 בינואר 1931, על ידי משלחת צידי לווייתנים נורווגית, בפיקודו של או.
בורצ'גרווינק קרא לפסגות על שמו של חוותו של מנהל חברת הצייד הנורווגית סוונד פויין ברון האב (.Svend Foyn Bruun Sr), שמקום מושבה בטונסנברג.
פסגת אופיזו היא פסגה המכוסה ברובה קרח, בקצה המערבי של רמת אוורולווה באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,100 מטרים מעל פני הים.
מדרונות הפסגה הצפוניים והצפוניים-מזרחיים תלולים, ובשל כך אינם מכוסים קרח בחלקם.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון סבטובראצ'נה שמדרום לה ומעל אוכף דוריונס שממערב- דרום-מערב לה.
הפסגה נמצאת 5.84 ק"מ דרומית-מערבית לנקודת פטרוב; 3.2 ק"מ צפונית-מערבית להר גיוזלב; ו -11.5 ק"מ צפונית-מזרחית להר פארי.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנית בשנת 2008.
הפסגה נקראת על שם המבצר הרומי העתיק אופיזו בדרום בולגריה.
פסגות אמרי הם קבוצת פסגות באזור רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
אורכה של קבוצת הפסגות 33 קילומטרים, והן משתרעות לאורך הצד הדרום-מזרחי של קרחון נמסיס.
בפסגות אמרי נמצאים ההרים: לואו, מקנזי, סיטון ונקודת ריצ'י.
הפסגות התגלו על ידי המחלקה הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, אשר חקרה את האזור בין השנים 1956–1957.
הפסגות נקראו בשם זה, בשל קרבתן למדף הקרח אמרי.
ונקראו כך בגלל קרבתם למדף הקרח של אמרי.
פסגות סמית' הן קבוצת פסגות ברכס דייוויד, בהרי פארמנס, באדמת מק.
הפסגות ניצבות בסמוך מדרום להר הורדן.
הפסגות מופו על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן, בין השנים 1936–1937.
הפסגות מופו בשנית על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בין השנים 1957–1960.