tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב מליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–3 למכבי נתניה באצטדיון בלומפילד.
ב-20 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 1–4 לעירוני קריית שמונה.
עד לסיום העונה שותף ב-12 משחקים בליגת העל, וכבש שני שערים.
במקביל המשיך לשחק גם בקבוצת הנוער, ובעונת 2013/2014 רשם שני שערים ב-11 הופעות בליגת העל.
בעונת 2014/2015 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה, וכבש שני שערים ב-28 הופעות בליגת העל.
בעונת 2015/2016 ערך 15 הופעות בליגת העל וכבש שני שערים.
לקראת עונת 2016/2017 הושאל לקבוצת בני סכנין, במדיה כבש שלושה שערי ליגה ב-32 הופעות, וסייע לקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון.
לקראת עונת 2017/2018, לאחר שהפועל תל אביב ירדה לליגה הלאומית חתם על חוזה חדש במועדון והושאל להפועל אשקלון.
את שערו היחיד בהפועל אשקלון כבש ב-2 בדצמבר 2017 במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 1–1, ובינואר 2018 הושאל למכבי נתניה עד תום העונה.
ב-10 במרץ 2018 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על בני יהודה תל אביב, ועד תום העונה כבש שני שערים ב-13 הופעות וסייע למכבי נתניה להעפיל לפלייאוף העליון.
לקראת עונת 2018/2019 חזר להפועל תל אביב, לאחר שהקבוצה עלתה בחזרה לליגת העל.
בעונה זו היה ספורי הכובש והמבשל המוביל בקבוצה, עם שמונה שערים וחמישה בישולים.
בהפועל תל אביב שימש גם לסירוגין כסגן-קפטן לקפטן הקבוצה, אוראל דגני.
ב-24 ביוני 2019 חתם לחמש שנים בקבוצת הפועל באר שבע מליגת העל, אשר שילמה עבורו 500 אלף אירו.
ב-11 בפברואר 2021 עבר בהשאלה עד לתום חצי העונה שנשארה, למ.ס.
את הופעת הבכורה ערך ב-13 בפברואר בתיקו 0–0 של קבוצתו עם בני סכנין.
את שער הבכורה כבש ב-20 במרץ בניצחון קבוצתו 0–2 על בית"ר ירושלים.
בסיום העונה חזר להפועל באר שבע.
באותה העונה סייע לקבוצה לזכות בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי חיפה בתום דו-קרב בעיטות עונשין.
באותו המשחק כבש ספורי את השער הראשון לזכות קבוצתו, במשחק אשר הסתיים בתוצאה 2–2 אחרי הארכה.
ב-14 בספטמבר 2023 חתם באנטליהספור מליגת העל הטורקית, למשך שתי-עונות על חוזה שיסתיים ב-30 ביוני 2025, ותמורת העברה זו קבוצתו הקודמת קיבלה כמאתיים וחמישים אלף יורו בנוסף לאחוזים ממכירה פוטנציאלית.
במרץ 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת משחקי הידידות מול גרמניה ורומניה.
ב-26 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת, בהפסד במשחק הידידות 0–2 בחוץ לטובת גרמניה.
רמטין סבטי (נולד ב-1972) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש מפקד מחוז ירושלים והמרכז בפיקוד העורף.
סבטי נולד וגדל בטהראן שבאיראן להורים מהמדאן.
בגיל 15 נמלט לפקיסטן, משם עבר לשווייץ בטרם עלה לישראל בדצמבר 1987. למד בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
ב-1991 התגייס לצה"ל, את שירותו הצבאי החל בגדוד 101 של חטיבת הצנחנים.
הוא בוגר המחזור הראשון של קורס קציני חילוץ והצלה של פיקוד העורף ב-1993. כקצין חילוץ והצלה נטל חלק במשימות הומניטריות בעקבות הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה, הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בקניה, רעידת אדמה ביוון, רעידת האדמה באיזמיט (1999), וכן בחילוץ הנפגעים באסון ורסאי.
ב-2012 קודם לדרגת אל"ם ומונה למפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית של פיקוד העורף וכן שימש ראש מחלקת תורה ופיתוח.
בנובמבר 2012 עמד בראש משלחת הסיוע לנפגעי קריסת הקניון באקרה, גאנה.
בנובמבר 2013 עמד בראש משלחת הסיוע לנפגעי טייפון האיאן בפיליפינים.
ב-2014 מונה למפקד בה"ד 16 וביולי 2015 מונה למפקד מחוז מרכז של פיקוד העורף.
באוגוסט 2016 נסגר המחוז ואוחד עם מחוז ירושלים ונקרא מחוז ירושלים והמרכז, ואל"ם סבטי מונה למפקדו.
שירת בתפקיד עד אוקטובר 2017 ויצא לחופשת שחרור.
ביום העצמאות ב-2012 היה בין משיאי המשואות.
סבטי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
נשוי לצפורה ארז-סבטי, אף היא קצינה בדרגת אלוף-משנה בפיקוד העורף, והם הורים לשניים.
רמי אבודרהם (נולד ב-4 ביוני 1975) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף, המשרת כראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
שירת כראש מטה וראש חטיבת התכנון בזרוע היבשה, ראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה, ראש מטה פיקוד המרכז, כראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה וכמפקד עוצבת שלהבת האש (אגד ארטילרי 425) ובית הספר לתותחנות שדה.
אבודרהם גדל בגבעת אבני, בוגר ישיבה תיכונית.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1993 שובץ אבודרהם בחיל התותחנים ושירת בגדוד נמר (405).
בשנת 1996, בעת מבצע ענבי זעם פיקד על סוללה בתוך רצועת הביטחון.
אבודרהם שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובוגר המכללה לפיקוד ומטה.
בשנים 2009–2011 פיקד אבודרהם על ההכש"ל (בא"ח תותחנים) ובתפקידו הבא פיקד על יחידת מורן.
בשנת 2013 הועלה אבודרהם לדרגת אל"ם ומונה למפקד מרכז האש באוגדת הבשן 210 כשבמקביל, שירת כמפקד אגד ארטילרי 209. בשנת 2015 מונה למפקד עוצבת שלהבת האש, אגד 425, בית הספר לתותחנות וסיוע האש ביבשה (מחנה שבטה).
עם הגיעו לאגד 425 הוביל אבודרהם את תהליך הפיכת בית הספר לאגד ארטילרי בעל מחויבות אופרטיבית.
ביוני 2019 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.
ב-10 באוגוסט 2022 נכנס אבודרהם לתפקיד ראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה במקום טל אהרון שפרש.
באוגוסט 2024 מונה אבודרהם לראש מטה זרוע היבשה.
באוגוסט 2025 הועלה לדרגת אלוף, ובספטמבר 2025 נכנס לתפקיד ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
אבודרהם נשוי ללירון ואב לשלושה, ומתגורר בהרצליה.
בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בהצטיינות ותואר ראשון נוסף בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת אריאל, בעל תואר שני בביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה.
רמי בנבנישתי (נולד ב-18 ביוני 1951) הוא פרופסור אמריטוס לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן.
זוכה פרס א.מ.ת לשנת 2016 על תרומתו המדעית לחקר רווחת הילד ושלומו ולפיתוח המקצועי בתחומי העבודה הסוציאלית.
בנבנישתי, יליד יפו, היה חבר תנועת נוער לנוער כשבהמשך התמנה להנהגתה הארצית.
בשנת 1969, התגייס לחיל התותחנים ובהמשך יצא לקורס קצינים והשתתף במלחמת ההתשה.
השתתף כקצין מילואים במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1972, החל ללמוד בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שסיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר מוסמך, קיבל מלגה ללימודי דוקטורט ובעבודה סוציאלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן שבארצות הברית.
בשנת 1982, לאחר השלמת לימודי הדוקטורט, שב כמרצה וחוקר לאוניברסיטה העברית.
בתקופה הזו מילא תפקידים שונים והקים קבוצת מחקר בנושא ילדים ובני נוער.
במקביל, החל לשרת במילואים כקצין בריאות נפש.
בהמשך, עבד במחלקת המחקר בבריאות הנפש כאזרח עובד צה"ל.
כיהן כראש המחקר וההערכה ב"מכון חרוב", המקדם את ההתמודדות מול התעללות והזנחה של ילדים.
לאחר שעזב את משרתו באוניברסיטה העברית, עבר בנבנישתי בשנת 2008 באוניברסיטת בר-אילן, שם החל לעסוק במחקרים שונים הנוגעים לבני נוער, ובהם מחקר על ילדים ובני נוער במצבי סיכון ומצוקה ולדרכים המקדמות את רווחתם ואת שלומם - בקהילה ובבתי הספר וכן במסגרות חוץ-ביתיות של אומנה ופנימיות.
מחקרים נוספים של בנבנישתי עוסקים בשיפור הדרכים שבהן אנשי המקצוע ומעצבי המדיניות מקבלים החלטות לגבי ילדים, שהיו קורבנות לפגיעה.
במרוצת השנים פרסם יותר מ־200 מאמרים, פרקים וספרים ועשרות דוחות מחקר.
בשנת 2018 פרש בנבנישתי מאוניברסיטת בר-אילן והעתיק את המשך עבודת המחקרית לאוניברסיטה העברית.
לצד עבודת המחקר האקדמי, מעורב בנבנישתי בפעילות אקדמית וחברתית למען ילדים בישראל ובעולם.
במסגרת פעילות זו, היה חבר בוועדות אחדות, שעיצבו את החקיקה ואת דרכי ההתנהלות של שירותי הרווחה והחינוך - בין היתר בקביעת מערכת המיצ"ב וניטור האלימות.
עבודתו זיכתה אותו בפרסים, בהם "פרס לנדאו למדעים ולמחקר", "פרס הרקטור של האוניברסיטה העברית", "פרס מפעל חיים מטעם החברה למחקר בעבודה סוציאלית" ו"פרס מדעים ומחקר" של "מועצת הפיס לתרבות ולאמנות".
כמו כן, הוענק לו על ידי ממשלת צרפת תואר אביר על תרומתו לתרבות צרפת.
בשנת 2016, הוענק לו פרס א.מ.ת בקטגוריית מדעי החברה בתחום העבודה הסוציאלית.
בנימוקי חבר השופטים נכתב כי "פרס א.מ.ת מוענק לפרופ' רמי בנבנישתי על תרומתו המדעית לחקר רווחת הילד ושלומו ולפיתוח המקצועי בתחומי העבודה הסוציאלית תוך מעורבות בחברה הישראלית והתייחסות לאתגרים הייחודיים שבפניהם היא ניצבת." בשנת 2018 הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית (Academy of Social Work and Social Welfare)
בשנת 2022 דורג בנבנישתי במקום ה-65 מבין 100 החוקרים המשפיעים ביותר בתחום העבודה הסוציאלית בעולם.
בנבנישתי נשוי לרות ולהם ארבעה ילדים, ביניהם הדוגמנית והשחקנית, יערה בנבנישתי.
רמי אָטֵר (נולד ב-5 באוקטובר 1960) הוא אמן רב תחומי ישראלי, מתמקד בפיסול בברזל, תוך שיח עם המופשט .
שרת כקצין בהנדסה קרבית והשתחרר בשנת 1983, לאחר מלחמת לבנון הראשונה אשר הותירה בו את חותמה.
בתחילת דרכו עסק בצילום והוציא ספר שירה (הספר "מילים" בהוצאת סער), ונגע לראשונה בפיסול בברזל.
לאחר פסק זמן בו עבד לפרנסתו בתחום ההיי-טק, התמחה אטר בפיסול בברזל בסדנה של רמי רודיך, ומאז הפך הפיסול לעיסוקו העיקרי.
בשנת 2010, בעידודה של האמנית זיו פלג, החל להציג את עבודותיו לקהל הרחב, ומאז מציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
בינואר 2020 הציג במוזיאון היהודי במוסקבה לצידם של כריסטיאן בולטנסקי מצרפת, מירוסלב בלקה מפולין, סיגלית לנדאו, טל שוחט, מיכל רובנר, מוש קאשי, נלי אגסי ואמנים נבחרים נוספים בתערוכה "Not) a Good Time for Love)".
אטר הוא חבר באיגוד האמנים הפלסטיים, ועבודותיו מוצגות בחללים ציבוריים כמו מוזיאון וולפסון בירושלים ובבית גבריאל שבכנרת.
אטר מפסל בברזל, לעיתים עם נגיעות פליז, בטכניקות שפיתח בעצמו במאמץ להוסיף רבדים ליצירתו.
פסליו מתאפיינים בשימוש בתנועה ובחלל, ונוצרים מתוך שפה שגבולותיה אינם ברורים, באמצעותה מוזמן הצופה לפרש את הדיאלוג בין הגשמי לנראה לעין, ובין החלל החסר הנוצר בתוכו.
יצירתו האקספרסיבית מושפעת מחייו, מהאנשים הסובבים אותו, מאלה הקיימים ושאינם קיימים עוד.
כל אלה מתווים את קווי פסליו, כך שלעיתים החסר יוצר בהם את הקיים, והמסה המלאה מעצבת ויוצרת את הסביבה העוטפת את העבודה.
יצירותיו מתייחסות למניפסט הריאליסטי של הפיסול משנת 1920 בו הוגדרו האמנים כמממשים את תפיסת העולם בעיצוב החלל והזמן.
פסליו הקונסטרוקטיביסטיים של אָטֵר, כמו הפסלים המיתיים הידועים מהיסטורית הפיסול לדורותיה, מהווים ישות קיימת מעוצבת בפשטות, ומהווים אובייקטים הנמצאים בזכות עצמם, נוהגים על פי חוקיהם הם, אך נטענים במשמעות מתוך התייחסותם למוטיב התנועה ולמוטיב הזמן - מן העימות בין חוקיהם לחוקים חיצוניים להם.
אברהם (רמי) אונגר (נולד ב-12 באוקטובר 1946) הוא איש עסקים ישראלי, העוסק ביבוא מכוניות, בספנות ובנדל"ן.
אונגר גדל במשפחה מבוססת בצפון תל אביב, בן לשלום אונגר.
הוא למד בפנימייה בבריטניה, שירת בצה"ל בחיל הקשר, ולאחר תום שירותו למד משפטים באוניברסיטת אוקספורד, אך לא השלים את לימודיו.
בשנת 1971 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות ה–60 פתח עסק קטן ליבוא מערכות אוורור ללולים.
בהמשך היה היבואן הראשון של אוטוביאנקי בישראל, ואחר כך היה גם ליבואן של לנצ'יה.
אונגר היה פעיל פוליטי ברשימת גח"ל של תנועת החרות והמפלגה הליברלית.
במסגרת זו קשר קשרים עם עזר ויצמן, שהצטרף באותה עת לליכוד, ממשיכה של גח"ל.
ויצמן היה שותף עסקי של דוד קוליץ, בעל השליטה בחברת "אלול", שלה היו עסקים באיראן, והם סייעו לאונגר לייצא לאיראן מערכות אוורור ללולים, עד למהפכה האיראנית בשנת 1979.
בתחילת שנות ה-80, לאחר שוויצמן פרש מהממשלה, הפכו ויצמן ואונגר לשותפים בעסקי יבוא מכוניות, ספנות ונדל"ן.
עם הקמת מפלגת יחד בשנת 1984, על ידי ויצמן, בנימין (פואד) בן אליעזר ושלמה עמר, היה אונגר תורם עיקרי למפלגה ושימש גזבר שלה.
בשנים 1985–1987, שבהן כיהן ויצמן כשר בממשלת ישראל, העניק לו אונגר 1,000 דולר מדי חודש, ובסך הכל 27 אלף דולר.
יחד עם חברת "נצבא", שבבעלות חברי "אגד", היה אונגר יבואן של מכוניות "דייהטסו" בישראל.
בשנת 1985 מכר ל"נצבא" את חלקו בסוכנות, ובשנת 1989 רכש מ"נצבא" את מלוא השליטה בסוכנות.
במקביל נכנס לעסקי הובלה ימית, באמצעות חברת ריי שיפינג שבשליטתו.
לפי הערכות, בשנת 2010 היו לחברה יותר מ–60 אוניות המשמשות להובלת כלי רכב, ששוויין עולה על 3 מיליארד דולר.
בשנת 2008 קיבלה חברת "טלקאר" שבשליטתו את הזיכיון לייבוא מכוניות "קיה" לישראל.
על זיכיון זה התנהל סכסוך עסקי ממושך בין אונגר למיכאל לוי, שהיה היבואן של "קיה" בישראל שקדמו, ובשנת 1990 רכש מאונגר את הזיכיון לייבוא "לנצ'יה" לישראל.
הסכסוך הסתיים בפסק דין לטובתו של אונגר.
ב-2013 התערב סגן ראש המוסד יוסי כהן בסכסוך על זיכיון ליבוא רכבי קיה.
מאוחר יותר אונגר תרם 1.1 מיליון שקל מחברה בפנמה לבית הכנסת מול ביתו של כהן.
מותג רכב נוסף ש"טלקאר" מייבאת לישראל הוא "KGM".
בבעלותו עסקי נדל"ן בישראל, במזרח אירופה ובארצות הברית, והוא נמנה עם מקימי קרן הנדל"ן "פייר" שבניהול שלמה גרופמן.
ב-19 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסמו החות'ים שהם חטפו אוניית סוחר ישראלית מהצי של אונגר, עליה היו 22 אנשי צוות שאינם ישראלים.
רמי אונגר נשוי ליעל, הפעילה אף היא בעסקיו, וכך גם שני בניהם.
רמחניים (שם מדעי: Scomberesocidae; מילולית: skombros - טונה או מקרל; Esox - קרוב לסלמון, כלומר "טונות הסלמון") היא משפחת דגים ימיים השייכים לסדרת החניתאים ובתוכה ישנם 2 סוגים ו-4 מינים.
חלק מהחוקרים רואים בהם חלק ממשפחת השפודניים.
דגים אלה חיים בימים טרופיים עד ממוזגים.
אורכם 7–46 סנטימטרים, והם בעלי גוף מוארך, סנפירים בולטים וזנב מפוצל ושרירי והם חסרי שלפוחית אוויר.
הלסתות שלהם ארוכות ודקיקות ומזכירות מקורים.
יש להם מעט שיניים חלשות בתוך הפה, והם בעלי עיניים גדולות.
אלה דגים החיים בים הפתוח וניזון מסרטנים שונים ומזואופלנקטון ומושכים בתורם מגוון של דגים טורפים.
רמי איגרא הוא איש ביטחון ישראלי, לשעבר ראש חטיבת השבויים והנעדרים במוסד ונכון ל-2023, מנכ"ל חברת Tender Loving Care.
איגרא התגייס למוסד בגיל 21. הוא שימש במספר תפקידים בארגון ביניהם כראש שלוחת המוסד ("צומת") באירופה וראש חטיבת השבויים והנעדרים במוסד.
לאחר פרישתו מהמוסד בשנת 1999 הוא כיהן כמנהל מחוז תל אביב של מכבי שירותי בריאות, מנכ"ל של "בית בלב".
במסגרת הזאת הקים את בית החולים בבת ים ופיתח את מערך הסיעוד המורכב והשיקום של מכבי.
בשנת 2015 כתב מאמר המבקר את ההחלטה לכבד בהדלקת משואה את סימה שיין, לשעבר ראש חטיבת המחקר ב"מוסד", עקב עיסוקה בתפקיד משרדי ומחקרי ולא בתפקיד מבצעי.
כיום הוא משמש כמנכ"ל חברת "Tender Loving Care".
בנוסף הוא מעביר הרצאות בנושא מודיעין, שבויים ונעדרים והמוסד.
רמזים הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה אשר נתמך על אלבומה "רמזים" והתקיים ברחבי ישראל ובארצות הברית.
המופע עלה בשנת 2008 והסתיים בשנת 2010. הוא נמשך כשלוש שנים וכלל כ-250 הופעות.
בינואר 2008 יצא לאור האלבום "רמזים", בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר.
האלבום יצא אחרי שנה קשה שעברה על ריטה, שכללה פרידה מחברת התקליטים "הליקון" וכן פרידה מתוקשרת מבעלה רמי.
עם צאתו של האלבום התראיינה ריטה בספיישל מיוחד בערוץ 2, בו היא דיברה בגילוי לב נדיר על אחת השנים הטעונות בחייה, הראיון זכה לנתוני רייטינג גבוהים.
האלבום מתאפיין בקו שקט, מאופק ועדין שלא אפיין את אלבומיה הקודמים.
כסינגלים ראשונים יצאו השירים: "אני גרה מול המים" שכתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, "אחרי שאהב" שהלחין קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם" שכתב והלחין עברי לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים שלה.
בתוך שבועיים בלבד הגיע האלבום למעמד אלבום זהב וכחודשיים מרגע צאתו הגיע למעמד אלבום פלטינה עם מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים, נתון נדיר לתעשיית המוזיקה הישראלית של אותן שנים.
ביולי 2008 במסגרת תוכנית סיום העונה של חדשות הבידור "Y בעשר", הוכתרה ריטה כאשת השנה בעקבות ההצלחה הגדולה והשינוי בחייה האישיים והמוזיקליים.
רשימת השירים מתוך ההופעה ה-100, שהתקיימה בשנת 2008 בקיסריה ושודרה בגלי צה"ל:
"ים הרחמים" (עם קובי אפללו)
"שיר געגועים" (סולו קובי אפללו)
"נוצה ברוח" (עם קובי אפללו)
יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את המופע: "היא לא צריכה להשתנות.
אין כמו ריטה לעשות הכי טוב את ריטה.
אני נסוג מכל דרישותיי הקודמות.
כמו שיש לתת לרביץ להיות רביץ...זוהי ריטה גם של שירים שהיא שרה מתוך עצמה.
אבל בעיקר עדיין שרה ברחובות.
ככה הקהל רוצה להתרגש איתה.
שרה איתו ברחובות, על הבמה, ונותנת את כ ו ל ה".
גם יובל אברמוביץ' ביקר באופן חיובי את המופע: "ריטה מחודשת ומשובחת.
בלי רקדנים בלי פירוטכניקה בלי עיבודים פומפוזיים.
הקהל מאוהב בנטו הבשל הזה ומגיע בהמוניו, מחבק בחום, משליך זרי פרחים וממתין מחוץ לאולם בתקווה לזכות בחיבוק.
האולמות שבהם היא מופיעה מלאים עד אפס מקום חודשים קדימה.
רמזים הוא מופע המשאיר את הקהל דרוך לכל אורכו עד לסיום שכולו חגיגה אחת גדולה.
אלבומה הנוכחי "רמזים" מכר תוך עשרה שבועות מעל חמישים אלף עותקים...".
רֶמי - ילד של אף אחד הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2018, שמבוסס על הספר "באין משפחה" מאת הקטור מלו.
תחילת הסרט מתרחשת בבית יתומים בלילה סוער.
הילדים המפוחדים מתכנסים בסמוך לזקן, ששמו רֶמי, שמספר סיפור על ילדותו.
רֶמי היה ילד צעיר שנמצא נטוש בכנסייה כתינוק.
הילד גדל מאושר עם אמו, אך קשיים באו כאשר אביו עבר תאונה ותבע את מקום עבודתו.
את רֶמי ניסה להעביר לבית יתומים על ידי אביו כאשר הם נפגשו עם כנר לשעבר בשם ויטאליס, שחקן רחוב עם קוף, טוב לב, והכלב קאפי.
ויטאליס גילה את כישרון השירה של רֶמי והציע "לשכור" את הילד כדי להימלט מבית היתומים.
ויטאליס (דניאל אוטיי) - אמן נודד.
רֶמי הצעיר (מלום פקן) - ילד יתום שגדל אצל איכרים ולא יודע מאין הוא.
רֶמי הזקן (ז'אק פרן) - רמי הזקן שמנהל בית יתומים ומספר את העלילה ליתומים.
הגברת הארפר (וירג'יני לדווין) - אמא של ליז.
ג'רום ברברין (ג'ונתן זכאי) - איכר אכזר שאשתו גידלה את רמי כבנה.
גברת ברברין (לודיווין סנייה) - האיכרה הטובה שגידלה את רמי כבנה.
גברת מיליגן (זואי בויל) - אמו האמיתית של רמי.
ליז (אלבן מאסון) - ילדה עשירה בכיסא גלגלים, שרמי מתחבר איתה ואף מתאהב בה.
ג'יימס מיליגן (ניקולס רו) - עורך דין ודודו הרע של רמי.
גברת דריסקול (ניקולה דופט) - אישה רעה שמעמידה פנים בתור אמו של רמי.
מר דריסקול (סיימון ארמסטרונג) - איש רע שמעמיד פנים בתור אביו של רמי.
ויליאם רמזי קלארק היה משפטן ופעיל שמאל אמריקאי שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית תחת הנשיא לינדון ג'ונסון, בין השנים 1966–1969.
לאחר כהונתו פעל נגד מדיניות החוץ של ארצות הברית בפעולותיה נגד יוגוסלביה, נגד עיראק, במלחמה העולמית בטרור ועוד.
שימש סניגורם של סדאם חוסיין, צ'ארלס טיילור, סלובודן מילושביץ', פושעים נאצים, יאסר ערפאת ואש"ף, טרוריסטים אסלאמים, סוריה וגופים נוספים במאבקם בתביעות נפגעי טרור נגד מוסדות פיננסים ומדינות תומכות טרור.
קלארק נולד בדאלאס, בנם של מרי ג'יין וטום קלארק.
אביו היה משפטן בולט שכיהן כתובע הכללי תחת הנשיא הארי טרומן וכשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1945 התגייס קלארק לחיל הנחתים ושירת בחזית האוקיינוס השקט בשלהי מלחמת העולם השנייה.
לאחר שחרורו סיים תואר ראשון באוניברסיטת טקסס באוסטין, תואר שני בהיסטוריה של ארצות הברית ותואר JD במשפטים מאוניברסיטת שיקגו.
לאחר הלימודים הצטרף למשרד עורכי הדין של אביו.
בתקופת כהונתו של הנשיא ג'ון קנדי כיהן קלארק במחלקת המשפטים.
ב-1965 מונה לסגן התובע הכללי של ארצות הברית.
ב-1967 מונה לתובע הכללי בקבינט של לינדון ג'ונסון וכיהן בתפקיד עד סיום כהונת ג'ונסון בינואר 1969. בתקופת כהונתו פעל ליישום חוק זכות ההצבעה (1965), הגנה פדרלית על פעילויות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח וגיבוש חוק זכויות האזרח (1968) בעקבות רצח מרטין לותר קינג.
הוא נקט במורטוריום בנושא הוצאות להורג פדרליות ובניית בתי כלא פדרליים וטען כי הדרך הטובה ביותר לחיסול הפשיעה היא מלחמה בגזענות ובעוני.
הוא סירב להעמיד לדין מנהיגי מחאות נגד מלחמת וייטנאם ופעילים אפרו-אמריקאים שנטלו חלק במהומות הגזעיות ב-1967–1968. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968 היה קלארק במרכזו של קמפיין ניקסון שהבטיח לפטרו עם עלייתו לשלטון.
לאחר עזיבתו את התפקיד הרצה באוניברסיטת הווארד ובבית הספר למשפטים בברוקלין.
הוא היה מהמתנגדים למלחמת וייטנאם (בתקופת כהונתו בקבינט ג'ונסון לא התבטא בנושא באופן פומבי מתוך כבוד לנשיא) ואף ביקר בצפון וייטנאם ב-1972. הוא התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-1972 אך לא זכה להצלחה.
ב-1974 התמודד לסנאט אך הפסיד בבחירות במדינת ניו יורק לג'ייקוב יעבץ מהמפלגה הרפובליקנית.
ב-1976 הציג שוב את מועמדותו לסנאט אך הפסיד בבחירות המוקדמות של המפלגה הדמוקרטית לדניאל פטריק מויניהאן.
כעורך דין פרטי היה לפעיל זכויות אדם ופעיל נגד מלחמה.
הוא ייסד ב-1992 את ארגון IAC (המרכז הבינלאומי לפעולה), התבטא נגד פעילות ארצות הברית במלחמת המפרץ ובמלחמת עיראק ופעל בניסיון להדחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ייצג שורה ארוכה של נאשמים מעוררי מחלוקת, בהם:
סאדאם חוסיין - שליט עיראק לשעבר
סלובודן מילושוביץ' - נשיא יוגוסלביה וסרביה
רדובאן קאראג'יץ' - נשיא רפובליקה סרפסקה, הואשם בפשעי מלחמה במהלך מלחמת בוסניה
לינדון לארוש - פוליטיקאי אמריקאי מכחיש השואה
קרל לינאס - פושע מלחמה אסטוני-נאצי שהואשם על חלקו בשואת יהודי אסטוניה
ג'קוב ריימר - פושע מלחמה אוקריאני-נאצי ממתנדבי טרווניקי שהסתתר בארצות הברית
צ'ארלס טיילור - מנהיג ליבריה לשעבר
אש"ף ויאסר ערפאת - בתביעות נזיקין של נפגעי טרור, בהם בני משפחת הנרצח ליאון קלינגהופר מאקילה לאורו
מוחמד ראשד דאוד אל-אווהלי - ממתכנני ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
עומאר עבד א-רחמאן - ממתכנני הפיגוע במגדלי התאומים (1993)
סוריה, הרשות הפלסטינית ומדינות נוספות - בתביעות נזיקין של קורבנות טרור
קלארק היה נשוי לג'ורג'יה ממנה התאלמן ולזוג נולדו בן ובת.
רמי אבו לבן הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אחיינו של רמי, יוסף, היה אף הוא כדורגלן.
אבו לבן, ערבי ישראלי, התחיל את הקריירה שלו בצעירי יפו ממנה עבר לבית"ר רמלה.
בקיץ , אבו לבן חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל.
ב-29 באוגוסט 1999, אבו לבן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–5 להפועל תל אביב.
ב-3 בדצמבר, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד בני יהודה.
אבו לבן, המשיך לשחק במדי כפר סבא ג'.
בפברואר , אבו לבן חתם בהפועל באר שבע, בה כבש עוד 4 שערי ליגה וסייע לקבוצה לחזור לליגה הבכירה אחרי 3 עונות בליגה השנייה.
ב-10 ביולי 2003, אבו לבן חתם בהפועל תל אביב.
אבו לבן, שיחק 18 משחקים בליגה במדי הפועל בעונתו הראשונה במועדון.
בעונה שלאחר מכן, לא רשם ולו דקת משחק אחת והושאל למכבי הרצליה בפברואר .
אבו לבן, היה שותף לעלייה של הרצליה לגמר הגביע, בו בישל את שני השערים ואף כבש את אחד השערים בדו-קרב בעיטת ההכרעה, בו הרצליה הפסידה 3–5. אבו לבן, המשיך לשחק בהרצליה גם בעונה שלאחר מכן והיה שותף לחזרה של המועדון לליגה הבכירה בעונה זו.
בקיץ , אבו לבן חתם בהפועל ראשון לציון ובסיום העונה פרש מכדורגל.
רמי בוניאסקי הוא קיקבוקסר עבר סורינאמי-הולנדי.
שלוש פעמים זכה בטורניר הגרנד פרי העולמי K-1 במשקל כבד, זכה בתואר ב-2003, 2004 ו-2008.
בוניאסקי נודע בבעיטות המעופפות שלו, התקפות הברכיים וההגנה החזקה שלו, ומכאן הכינוי "הג'נטלמן המעופף".
בוניאסקי נחשב לאחד הקיקבוקסרים הטובים ביותר בהיסטוריה, ויש לו ניצחונות על לוחמים מפורסמים כמו: ארנסטו הוסט, באדר הארי, אליסטר אוברים, מירקו פיליפוביץ', בוב סאפ, צ'וי הונג-מן, ג'רום לה באנר ואחרים.
רמזי ריצ'רד ריינאגל היה צייר דיוקן, נוף ובעלי חיים אנגלי, ובנו של פיליפ ריינאגל.
רמזי ריצ'רד ריינאגל היה תלמידו של אביו פיליפ ריינאגל, שאת סגנונו הוא למד, והציג באקדמיה המלכותית כבר בשנת 1788. בהמשך נסע לאיטליה, ולמד ברומא בשנת 1796. הוא ביקר בהולנד על מנת ללמוד מהמאסטרים ההולנדיים.
לאחר שובו הביתה צייר זמן מה בפנורמה של רוברט בארקר בכיכר לסטר, ולאחר מכן נכנס לשותפות עם תומאס אדוארד בארקר, בנו הבכור של רוברט, שלא היה אמן, על מנת להקים בניין מתחרה בסטרנד.
הם הפיקו תמונות פנורמה של רומא, מפרץ נאפולי, פירנצה, גיברלטר, מפרץ גיברלטר ופריז, אך ב-1816 מכרו את התערוכה שלהם להנרי אסטון בארקר וג'ון ברפורד.
ב-1805 נבחר ריינאגל למקורב של אגודת הציירים בצבעי מים, ובשנת 1806 לחבר.
הוא הפך לגזבר שלה בשנת 1807, והיה נשיא בשנים 1808 עד 1812 בין 1806 ל-1812 הוא שלח לתערוכות שלה שישים ושבעה רישומים, בעיקר נופים איטלקיים ונופים של האגמים האנגלים.
באותה תקופה הציג דיוקנאות ונופים בשמן באקדמיה המלכותית, שבה הפך למקורב ב-1814, ולאקדמאי ב-1823.
בשנת 1848 הוא שלח לתערוכת האקדמיה המלכותית בתור עבודתו, תמונה קטנה של מזג אוויר גשום מטירת הרסט, שצוירה על ידי אמן צעיר בשם J.
Yarnold, שאותה הוא רכש בחנות תיווך.
הוא עשה שינויים קלים בתמונה ושלח אותה כעבודתו.
שהתגלתה הרמאות, אחרי בירור מלא שנערך על ידי האקדמיה, הוא נקרא להתפטר מתעודתו כצייר אקדמאי מלכותי.
בשנת 1850 הוא ניסה ללא הצלחה לפטור את עצמו מאחריות לזיוף, במכתבים שפורסמו בעיתון.
הוא המשיך להציג באקדמיה עד 1857, אך בשנותיו האחרונות שקע בעוני, ונעזר בפנסיה מכספי האקדמיה.
ציוריו של ריינאגל נכללים באוספים של מספר מוסדות בריטיים כולל שפילד, רות'רהאם, דונקסטר וגלריה לאמנות דרבי ובאוסף האמנות הממשלתי.
ריינאגל התחתן עם אוריאנה בולפינץ' בשנת 1801. נולדו להם שלושה בנים, מתוכם ג'ורג' פיליפ ריינאגל הצייר, שהיה הצעיר ביותר, ובת אחת, אוריאנה ג'יין, שנישאה לסופר פיליפ דוטין.
רמזים לסיבתיות הם אינדיקטורים המשמשים עבור בני האדם כסמנים לקיומו של קשר סיבתי בין מאורעות.
חוקרי חשיבה סיבתית זיהו ארבעה רמזים.
הרמז הראשון, סדר התרחשות המאורעות בזמן (Temporal order), הוא רמז הגורם לבני האדם להסיק באופן כמעט אוטומטי שהסיבה להתרחשות מאורע (נפילת מחשב) היא מאורע שקדם לו בזמן (פתיחת מייל חשוד).
על פי הרמז השני, צמידות המאורעות בזמן ובמרחב (Contiguity in time and space), בני האדם יתפסו את המאורע שקדם בזמן ובמרחב כסיבה (פתיחת המייל החשוד), רק אם הוא התרחש ממש בסמוך לתוצאה (נפילת המחשב) בזמן ובמקום.
ככל שהפער בזמן בין שני המאורעות יגדל, המאורע שקדם בזמן (פתיחת המייל החשוד) לא ייתפס כסיבה להתרחשות המאורע (נפילת מהמחשב).
הרמז השלישי – קיום מתאם בין המאורעות (cause-effect covariation), פירושו שיש קשר בין המאורעות.
פתיחת מייל חשוד לוותה לעיתים קרובות בנפילת המחשב, ואי פתיחתו בדרך כלל לא לוותה בנפילת המחשב.
הרמז האחרון נוגע לדמיון בין המאורעות (Cause-effect congruency/similarity) במשך אורך או עוצמה.
הציפייה היא שתוצאה קשה (מוות) תגרם על ידי סיבה בעלת עוצמה חזקה (תאונת דרכים קשה), ולא על ידי סיבה חלשה (קבלת מכה קלה).
האינדיקציה החזקה ביותר המרמזת על קיומו של קשר סיבתי מתייחסת לסדר התרחשות המאורעות בזמן.
חשיבות סדר ההתרחשות היא מובנת מאליה שכן הוא הכרחית לקביעת מי משני המשתנים בקשר הוא הסיבה ומיהו התוצאה.
אפיון חשוב של רמז זה היא המהירות והקלות שבני האדם משתמשים בו בהיסקי סיבתיות – לעיתים קרובות ללא מודעות ובאופן אוטומטי.
האנקדוטה על זמרת אופרה ששרה בקול סופרן גבוה, כשבצליל המקסימלי גביע היין שמחזיק מאזין מתנפצת לרסיסים, היא דוגמה משעשעת קלאסית של הנטייה של בני האדם להסיק אוטומטית שהסיבה להתנפצות הגביע הוא הצליל הגבוה, למרות שזה לא ממש הגיוני.
לעיתים קרובות סדר ההתרחשות של המאורעות בזמן ברור, ולפיכך המאורע הראשון שהתרחש ייתפס ואכן יהווה סיבה.
קריסת עץ בעקבות ברק עוצמתי, הפגת כאב ראש לאחר נטילת אקמול, כלים מבריקים לאחר רחיצתם בסבון וסחרחורת לאחר חשיפה ממושכת לשמש, הם דוגמאות בהם סדר ההתרחשות בזמן ברור ולכן ההיסק לגבי מהו הסיבה תקף.
עם זאת לעיתים, למרות סדר התרחשות המאורעות הברור, רמז זה יכול להוביל לשיפוטים סיבתיים שגויים.
למרות שהברק נראה לעין לפני שמיעת הרעם, ומד הדלק המעיד על העדר דלק נראה לעין לפני שהמכונית מפסיקה לנסוע, הברק אינו הסיבה לרעם והמדיד אינו מה שגרם לכך שהמכונית הפסיקה לנוע.
בדוגמאות האלה התרחשות שתי המאורעות הללו יחדיו היא תוצאה של השפעת משתנה שלישי על שניהם.
בגלל שמאורע אחד התרחש לפני המאורע השני הוא נשפט כסיבה כשלמעשה משתנה שלישי (התנגשות עננים, העדר דלק) השפיע על ההתרחשות של שתי המאורעות.
מושג שקשור לרמז הקדימות בזמן הוא מושג הכיוונית הסיבתית .
חוקרי חשיבה סיבתית מדגישים את המעמד השונה של הסיבה והתוצאה בחשיבה האנושית, לא רק שהסיבה קודמת לתוצאה אלא גם מחוללת אותה.
בני אדם רגישים מאוד לכיווניות זו.
למרות שרמז הקדימות בזמן הוא בעל פוטנציאל גדול לספק מידע, מחד, ולהטעות, מאידך, בעשיית היסקים סיבתיים, התפקיד שלו יותר הונח מאשר נחקר.
זאת מכיוון שהאינטואיציה לפיה הנטייה האוטומטית לייחס את הסיבה להתרחשות מאורע למאורע שקדם לו בזמן היא חזקה.
מכאן לא "עלה" צורך להביא לכך ראיות מחקריות.
אמנם אנשים ייחסו במידה רבה של צדק את שבירתו של מסך הטלפון הנייד לנפילתו, אך לא הגיוני יהיה ליחס את הסיבה לפיצוץ צינור לעובדה שבדיוק שנייה לפני כן האדם פתח את המים בניאגרה.
למרות זאת, כאמור הנטייה המיידית תהיה לעשות זאת ורק לאחר מכן לבטל את הייחוס הסיבתי, כתוצאה מההבנה שזה לחלוטין לא הגיוני.
בכל מקרה, התחושה היא שלא צריך לספק להשפעה של רמז הקדימות בזמן ראיות.
עיקר המחקר על השפעת רמז הקדימות בזמן נעשה בהקשר של רמז צמידות בין המאורעות בזמן ובמרחב.
צמידות בין המאורעות בזמן ובמרחב
מחקרים מראים כי הצמידות בין מאורעות בזמן ובמרחב היא רמז חזק לסיבתיות.
הפסיכולוג הניסויי הבלגי אלברט מישו , הדגים כי מאורעות נתפסים כבעלי יחסים של גרימה כשהם צמודים בזמן ובמרחב, אך ככל שפער הזמן בן המאורעות גדל כך היחסים בין המאורעות לא נתפסים כיחסי גרימה.
באחד הניסויים הציג מישו לנחקרים על כעין "מסך" (טרום עידן המחשב) שני עגולים, כחול ואדום במרחק מה זה מזה.
העיגול האדום החל את התנועה ונגע בעיגול הכחול שלאחר מכן החל לנוע.
העיגול האדום נתפס כסיבה לתנועה של העיגול הכחול.
תופעה זו נקראת "שיגור" , כיוון שהמגע של הכדור האדום נתפס כ"משגר" את הכדור הכחול.
עם זאת, ככל שהפער בזמן בין התנועה של העיגול הכחול לבין הנגיעה של העיגול האדום היה גדול יותר כך המגע של הכדור האדום לא נתפס כגורם לתנועה של הכדור הכחול.
מחקרים מראים שאפילו לילדים קטנים בני 5-6 צמידות בזמן ובמרחב היא רמז חזק להיסק על קשר סיבתי.
מספר חוקרים הראו כי אנשים לא תופסים קשר בין מאורעות כסיבתי אם פער הזמן בניהם עולה על שתי שניות.
עם זאת הרבה היסקים סיבתיים ביומיום נעשים גם כשיש פער זמן גדול בין המאורעות.
דוגמה קלאסית היא שברור לבני אדם שקיום יחסי מין הוא הסיבה ללידה למרות שיש בניהם פער זמן ניכר.
אנשים יתפסו קשרים שיש בניהם פער זמן כסיבתיים אם הם יכולים להסביר את פער הזמן.
למשל, ברור לבני האדם שקרם להסרת קמטים, משחה המטפלת באקנה ולייזר להסרת פטרת ציפורניים, לא יביאו מיידית לאפקט כי בני האדם יודעים שהשפעות של גורמים חיצוניים מסוג זה על הגוף הן יותר איטיות ולכן צפוי פער זמן בין השימוש במוצר לאפקט.
למעשה הבטחות לאפקט מידי במקרים כאלה לא נתפסות כאמינות.
רמת הצמידות יכולה להתפרש גם כאיכות המגע.
כך ככל שאיכות המגע טובה יותר, כך הציפייה היא לאפקט מידי יותר.
למשל, הציפייה היא שההשפעה של זריקת חיסון נגד שפעת למערכת הדם תהיה מהירה יותר מתרסיס לאף, שכן רמת הצמידות בין מרכיבי החיסון לבין האובייקט שעליו הוא אמור לפעול (האיבר בגופו של האדם) במטרה להביא לאפקט (מניעת המחלה) נתפסת כגבוהה יותר בזריקה מאשר בתרסיס.
תאוריית הפרפר לפיה משק כנפי פרפר בסין יכולה לגרום לצונאמי בחופי ארצות הברית היא תאוריה רומנטית, אך לא משכנעת במיוחד שכן היא מפירה את הממצאים לפיהם קשר בין מאורעות שפער הזמן בניהם גדול מידי ושלא ניתן להסבירו, לא נתפס כקשר סיבתי.
דמיון בין המאורעות במשך, אורך או עוצמה
דמיון או התאמה (congruency) בין המאורעות מתייחסת לנטייה של האדם לצפות שיהיה דמיון ברמה הפיזית בן הסיבה לתוצאה וכן התאמה במשך, אורך או בעוצמה בין אפיוני הסיבה לבין אפיוני התוצאה.
הציפייה היא שמוות, שהוא תוצאה עוצמתית, תיגרם על ידי סיבה חזקה כמו: אכילת רעל, מחלה ממושכת, ירי, ולא על ידי סיבה חלשה כגון סטירת לחי.
באופן דומה, הציפייה של אנשים תהיה שקבלת פנים חמה מאוד תתקבל מחבר אך לא ממכר רחוק או מאדם זר.
היסק סיבתי על בסיס דמיון בין אפיוני הסיבה לאפיוני התוצאה נשען על התפיסה הרווחת שיש מעבר של אנרגיה מהסיבה לתוצאה.
כדור רגל שנבעט בחוזקה לשער מעביר אנרגיה ונחבט בשער בעוצמה דומה לזו בה הוא נבעט.
היסק על בסיס רמז זה מבוסס על השימוש בהיוריסטיקה "דומה הולך עם דומה".
לעיתים השימוש ברמז הדמיון בין הסיבה לתוצאה עלול להטעות ולהביא להיסקים סיבתיים שגויים או להתנהגות לא הגיונית.
בסקר לאומי שנערך ב-2017 על ידי הוושינגטון פוסט הסתבר כי 7% (16.4 מיליון) אמריקאים מאמינים ששוקו מגיע מפרות חומות.
במחקר שנערך על סטודנטים אמריקאים נמצא כי רובם העדיפו חתיכת שוקולד עגולה על פני חתיכה בעלת אותו תוכן אך מעוצבת כמו צואה של כלב.
נחקרים אמריקאים לתואר ראשון צפו בחוקר שהעביר סוכר ממכל מסחרי מוכר באופן מקרי לאחד משני בקבוקים שקופים, שעל אחד מהם הודבקה תווית "סוכר" ועל השני הודבקה תווית "ציאניד".
הנחקרים נרתעו מלצרוך את הסוכר שנלקח מהבקבוק שסומן כציאניד.
נחקרים ישראלים העדיפו לרכוש מוצרים (למשל פלסטר המונע עקיצות יתושים) בהם צבע המוצר התאים לתועלת המובטחת (פלסטר בצבע העור) על פני מוצרים זהים אך שצבעם היה מנוגד לתועלת המובטחת (פלסטר בצבע אדום).
נחקרים ישראלים העדיפו לרכוש מוצרים (למשל משקה אנרגיה לשריפת שומנים) שצורת המכל שלהם התאימה לתועלת המובטחת (פחית גבוהה וצרה) ממוצרים זהים אך שצורתם הייתה מנוגדת לתועלת המובטחת (מכל נמוך ורחב)
קיום מתאם הוא רמז חשוב לקיומו של קשר סיבתי.
לכן, השאלה עד כמה אנשים מדייקים בשיפוטי המתאם שהם עושים זכתה למחקר רב בפסיכולוגיה.
בדרך כלל במחקרים אלה אנשים קבלו נתונים על קשרים בין שני משתנים והם נתבקשו לציין את חוזק הקשר וכיוונו.
במרבית המחקרים הנתונים שקבלו הנחקרים התייחסו לקשר בין שני משתנים דיכוטומיים (למשל קשר בין נטילת תרופה להבראה).
במחקרים נמצא שהמשקל שנותן הנחקר לצרופים השונים של קיום/העדר הסיבה (למשל: נטילה/ אי נטילה של תרופה) וקיום/העדר התוצאה (למשל: הבראה/אי הבראה) אינו זהה לזה שמתחייב מהמודל הנורמטיבי.
בני אדם נוטים לבצע "הטיית מספיקות" (סוג של הטיית אישוש).
הם נוטים להתחשב יותר, או רק, במידע הנוגע להתרחשות האפקט (הבראה) בנוכחות הסיבה (נטילת התרופה), וכמעט ולא למידע המפריך, כלומר להתרחשות האפקט (הבראה) בהיעדר הסיבה (אי נטילת התרופה).
עם זאת, בני אדם כן רגישים לגודלו של המתאם, כך שככל שהמתאם גבוה יותר במידע הניתן להם, כך הם שופטים את הקשר כחזק יותר.
כמו כן, הטיית המספיקות קטנה כשהתנאים מקלים על עיבוד המידע הנוגע לקשר, כלומר הנתונים שבהם הסיבה נעדרת נלקחים יותר בחשבון כשהנתונים מסוכמים בטבלה או כשיש הסבר לאופן שבו הסיבה גורמת לתוצאה.
בחלק מהמחקרים הנתונים התייחסו לקשר בין שני משתנים רציפים (למשל קשר בין מחיר המוצר להערכת איכותו).
גם במחקרים אלה נמצאו עדויות להטיית אישור.
הנחקרים עשו הערכת יתר של חוזק המתאם אם הייתה להם אמונה קודמת חזקה לגבי קיום הקשר.
יש לציין כי במחקרים אלה לא הייתה הקפדה על ניסוח השאלה לנחקר לגבי חוזק הקשר, כלומר, לעיתים נשאל הנחקר על חוזק הקשר בכלל ולעיתים על חוזק הקשר הסיבתי.
מתאם לעומת סיבתיות - מתאם מזויף
על מנת לבסס טעון על קיום קשר סיבתי קיום מתאם בין המאורעות הוא תנאי הכרחי אך לא מספיק.
במילים אחרות, קיום מתאם אין פירושו קיום קשר סיבתי.
אחד האתגרים של האדם במדע ואף ביומיום הוא להבחין בין קשרים סיבתיים אמיתיים לבין מתאמים מזויפים (spurious correlation).
כלומר להבחין בין מצב בו התרחשות מאורע א היא הגורם להתרחשות מאורע ב, לבין מצב בו הקשר בין מאורע א ל ב התקבל כתוצאה מהשפעה של משתנה שלישי על שניהם.
ממחקרים עולה כי האדם עושה זאת במידה רבה של הצלחה, בעיקר במקרים בהם יש לו ידע סיבתי קודם.
עליה בכמות התנורים הנרכשים תהיה קשורה לנזק לגידולי השדה.
למרות שיש מתאם בין שתי המאורעות הללו, האדם לא יסיק שהקשר בניהם הוא סיבתי, כלומר, שהעלייה בכמות התנורים הנרכשים היא זו שגרמה לנזק לגידולי השדה, או להפך.
אלא האדם יסיק כי שתי התופעות מושפעות מגורם שלישי גל הקור.
עם זאת לעיתים, עלול האדם להסיק היסק לא תקף מקיום מתאם בין מאורעות לקיום קשר סיבתי.
בעיתונות בני האדם נחשפים לעיתים לממצאים לגבי קשר בין תופעות ומפרשים אותו בטעות כסיבתי כשלמעשה מדובר במתאם מזויף.
למשל באחד האתרים פורסמו תוצאות של מחקר שנעשה על צעירים אמריקאים בו נמצא קשר בין אובדנות ועשון קנאביס.
אנשים עלולים להסיק בטעות שהקשר הוא סיבתי, כלומר שצריכת הקנביס היא שגרמה להתאבדות.
אך בקלות ניתן לחשוב על מספר משתנים שהם הגורמים לקבלת הקשר בין המשתנים.
למשל משבר קשה עלול להוביל הן לעישון קנביס והן להתאבדות.
גם הפרעות אישיות מסוימות (כגון העדר חוסן נפשי) עלולות לגרום הן לעישון והן להתאבדות.
מושג אחר שרווח בקרב חוקרים במדעי החברה ומבטא את אותו רעיון כמו המתאם המזויף הוא מושג ההסבר החלופי (alternative explanation).
אנשים נוהגים לשים במלחייה גרגרי אורז, במטרה ליבש את הרטיבות שנוצרת בגרגירי המלח.
הטענה הרווחת היא שלאורז יש תכונה ייחודית לספוח את הרטיבות.
למעשה כל סוג של גרגרים (פולי קפה, עדשים) יביא לאותה תוצאה.
שכן מה שמונע את הרטיבות הוא קיום של גרגרים יבשים אחרים שמסייעים להפרדה בין גרגירי המלח ובכך מאפשרים את ייבושם.
היסטורית המחקר בחשיבה סיבתית אנושית
השאלה לגבי ההגדרה והמשמעות של סיבה נדונה בפילוסופיה במשך מאות שנים.
עם זאת לא נמצאה הסכמה בין פילוסופים לגבי הגדרת המושג.
כלומר, הפילוסופים לא סיפקו מודל נורמטיבי שיגדיר מהו סט התנאים שצריכים להתקיים על מנת שתופעה תחשב לסיבה להתרחשות של מאורע כלשהו.
ולכן לא ניתן היה לבחון האם ההיסקים הסיבתיים של האדם בפועל חורגים או לא ממה ש"נכון".
עם זאת, חוקרים בפסיכולוגיה הבינו שלבני אדם יש אינטואיציות חזקות לגבי זיהוי סיבות, ומכאן הניחו שהם משתמשים בחוקים ובאסטרטגיות שיטתיות להיסק סיבתי הן במדע והן ביומיום.
בהיעדר מודל כולל, התמקדו החוקרים בהיבטים ספציפיים של סיבתיות שהודגשו על ידי פילוסופים שונים.
כאלה הם ארבעת הרמזים לסיבתיות.
המחקר בחשיבה סיבתית בפסיכולוגיה הוא צעיר יחסית והחל מאמצע שנות הארבעים של המאה העשרים עם מחקריו של מישו.
מרבית המחקר בחשיבה סיבתית שהתמקד בהשפעת ארבעת הרמזים לסיבתיות על שיפוטי הסיבתיות נעשה עד תחילת המאה ה-21.
במהלך העשור האחרון, חל שינוי בפרדיגמת המחקר בנושא החשיבה הסיבתיותעקב הופעת מודל נורמטיבי.
מתמטיקאים ותאורטיקנים ממדעי המחשב ניסחו מודלים הסתברותיים נורמטיביים הנוגעים להיסקים סיבתיים - הרשתות הבייזיאניות .
בעקבותיהם, חוקרים בפסיכולוגיה ניסחו את תיאורית המודל הסיבתי (Causal Model Theory).
על פי התאוריה אנשים מייצגים ידע סיבתי שיש להם במודלים (מבנים), המיצגים את המשתנים המעורבים ומבנה הקשרים בניהם.
לשם המחשה, שלושת המשתנים: תת-תזונה מחלות פיזיות ופגיעה בתפקוד הקוגניטיבי סביר שיאורגנו במודל הבא (מודל הסיבה המשותפת): מחלות פיזיות → תת תזונה ← פגיעה בתפקוד הקוגניטיבי.
הנקודה החשובה היא שהמבנה לפיו מיוצג הידע הסיבתי קובע את טבע ההיסקים הסיבתיים והמתאמים הצפויים בין המשתנים.
אם אכן הידע הסיבתי של האדם מאורגן כמודל הסיבה המשותפת שבדוגמה, מצופה לא רק שיהיו מתאמים בין שלושת המשתנים אלא שההיסק לפיו ניתן לטפל במחלות פזיות על ידי אמון המערכת הקוגניטיבית הוא אבסורדי.
כיום עיקר המחקר בחשיבה סיבתית אנושית מתמקד בבדיקה האם ההיסקים הסיבתיים האנושיים תואמים או חורגים ממרכיבים שונים של תיאורית המודלים הסיבתיים..
כללית, למעט חריגות ספציפיות, מחקרים מעלים כי בני אדם די טובים בהיסקים סיבתיים.
רמזי מוחמד עבדולה בן א-שיבה הוא טרוריסט תימני וחבר לשעבר בארגון אל-קאעדה.
מאז שנתפס בקראצ'י ב-11 בספטמבר 2002 הוא מוחזק על ידי ארצות הברית.
הוא מואשם בהיותו "סייען מרכזי" לפיגועי 11 בספטמבר 2001.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 עבר כסטודנט להמבורג, שם התיידד לכאורה עם מוחמד עטא, זיאד ג'ראח ומרואן א-שחי.
נטען כי יחדיו הקימו את חוליית המבורג והפכו למתכננים המרכזיים בפיגועי 11 בספטמבר.
הוא היה היחיד מבין הארבעה שלא הצליח להשיג ויזה לארצות הברית; הוא מואשם בכך שפעל כמתווך עבור החוטפים בארצות הברית, בעזרת העברת כספים ומידע מאנשי מפתח באל-קאעדה.
לאחר המתקפה היה לראשון שזוהה בפומבי על ידי ארצות הברית כאדם שככל הנראה היה "החוטף ה-20" - הטרוריסט שאמור היה להשתתף בביצועם בפועל של הפיגועים אך לבסוף לא עשה כן.
הוא הוחזק על ידי ה-CIA במקומות שונים מרוקו לפני שהועבר למתקן המעצר בגואנטנמו בספטמבר 2006. במאי 2012 הועמד למשפט, לצד מספר נאשמים נוספים בתכנון הפיגועים, אולם באוגוסט 2023 נקבע שהוא ניזוק פסיכולוגית מכדי להגן על עצמו לאחר עינויים של ה-CIA.
רמזי חלבי הוא פוליטיקאי, יזם ואיש עסקים דרוזי-ישראלי שכיהן כראש מועצת דלית אל-כרמל בשנים 1998–2003.
חלבי נולד ביישוב דלית אל-כרמל.
שירת בצה"ל במשך כעשרים שנה, ובתפקידו האחרון שירת כראש ענף שכר וגמלאות במנהל התשלומים (מת"ש) בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש כסמנכ"ל כספים בחברת "עמידר".
הוא עמד בראש ארגון "צופן", שנועד לסייע בהשתלבותם של ערביי ישראל בתחום ההייטק.
מכהן כיושב ראש ארגון יד לבנים הדרוזים.
ב-1987 קיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר שני בלימודי עבודה, על עבודה שכותרתה "מפעל קדמני: התרבות הארגונית של מפעל דרוזי".
ב-1997 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "יחסי הגומלין בין תרבות לכלכלה בתהליכי השנוי שעוברים על העדה הדרוזית בישראל" שנעשתה במסגרת החוג ללימודי עבודה בהנחייתו של ד"ר גדעון קונדה.
הוא משמש כמרצה בנושאי תעסוקה וכלכלה בסקטור הלא יהודי בישראל, בפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 נבחר לראשות מועצת דלית אל-כרמל.
ב-2001, במהלך כהונתו כראש מועצת דלית אל-כרמל, הגיע להבנות עם רשויות התכנון ועם רשות הטבע והגנים על שחרור קרקעות נוספות לבנייה עבור היישוב.
ב-2003 אוחדה דלית אל-כרמל עם היישוב הסמוך עספיא לרשות החדשה עיר הכרמל, ואכרם חסון החליף את חלבי בתפקידו כראש המועצה המאוחדת.
ב-2009, לאחר פירוקה של עיר הכרמל חזרה ליישובים דלית אל-כרמל ועספיא, התמודד חלבי לראשות מועצת דלית אל-כרמל, אך נוצח בידי כרמל נסר א-דין.
ב-2009 יצא לאור בהוצאת אסיה ספרו "מנהיגות כלכלית ויזמות בעדה הדרוזית בישראל".
חלבי היה נשוי למינא, שנפטרה ב-2006. הוא שכל את בנו, סרן , במהלך שירותו הצבאי ב-2005. לאחר מכן נישא לעו"ד סנאא נאטור, ואחר כך השניים התגרשו.
רמי (אברהם) אליקים הוא רופא, מומחה לבעיות עיכול.
פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב.
רמי אליקים נולד וגדל בירושלים, לאב רופא קרדיולוג, פרופ' מרסל אליקים.
רמי אח בכור לאלון אליקים.
רמי אליקים למד רפואה ב.
את הלימודים סיים בשנת 1979. הוא עשה התמחות כפולה, שתיהן בבית החולים הדסה בירושלים.
הראשונה ברפואה פנימית אותה סיים ב-1985, והשנייה בגסטרואנטולוגיה ומחלות כבד אותה סיים ב-1987.
אליקים רופא מומחה לגסטרואנטולוגיה במדיקל סנטר הרצליה וב.
כמו כן כיהן כראש מחלקה: במרכז הרפואי שיבא ובמרכז הרפואי רמב"ם, וראש מחלקה בפועל בבית החולים הדסה הר הצופים.
לצד עבודתו הקלינית היה איש סגל בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שם התקדם לדרגת פרופסור מן המניין.
הוא נטל חלק במעל 700 מחקרים.
בין נושאי המחקר הקליני שבהם הוא עוסק: פיתוח של גלולת צילום (אנדוסקופיה קפסולית) במערכת העיכול, ובעזרתה חיזוי של הישנות של מחלות גלקסיות במעי.
כמו כן הוא חוקר מחלות במעי הגס, ובכלל זה את ההשפעות של ניקוטין, תרופות וגנטיקה על מחלות מעי דלקתי, תוך שימוש במודלי חיות.
הוא היה עורך בכתבי עת שונים בעולם.
במהלך השנים כיהן בתפקידים שונים בארץ ובעולם.
בארץ כיהן כיו"ר האיגוד הגסטרואנטרולוגי, ובו גם כיו"ר החוג לטכנולוגיות מתקדמות.
כמו כן היה יו"ר החוג למחלות דלקתיות.
פעילותו כאמור גם מחוץ לישראל: היה חבר בוועדת ההנחיות הקליניות של הארגון העולמי לגסטרואנטולוגיה.
נטל חלק באיגוד האירופאי למחלות מעי דלקתיות הן כיו"ר ועדת ההנחיות הקליניות והן כחבר בוועדת החינוך.
רמי אליקים נשוי, ואב לשלושה ילדים.
אחיו אלון אליקים הוא רופא, פרופסור לרפואת ילדים שמנהל את אגף הילדים בבית חולים מאיר, ובעברו אתלט ישראלי, אלוף ושיאן ישראל': אלוף ושיאן המכביה בריצת 400 מטר ושותף לשיא ישראלי בריצת שליחים 4x400 מטר.
שם מדעי: Boehmeria nivea סרפד הסיבים), הוא צמח המשמש להפקת סיבים שמקורו במזרח אסיה, ככל הנראה בחצי האי המלאי.
סוג נוסף, המכונה רמי ירוק או ריאה (rhea), הוא בעל עלים קטנים יותר שהם ירוקים בצד התחתון, ונראה שהוא מתאים יותר לתנאים טרופיים.
המילה "רמי" נגזרת מהמילה המלאית .
רמי הוא אחד מגידולי הסיבים העתיקים ביותר, בשימוש לפחות 6,000 שנה והוא משמש בעיקר לייצור בדים.
מקור הסיב בקליפה הפנימית (שיפה) של גבעולי הצמח ולא בגבעול העצי עצמו או מהקליפה החיצונית.
רמי נקצר בדרך כלל פעמיים עד שלוש פעמים בשנה, אך בתנאי גידול טובים ניתן לקצור אותו עד שש פעמים בשנה.
הוא דורש עיבוד כימי כדי להסיר את הסיבים.
הוא נקטף כאשר הוא מתחיל לפרוח, או ממש לפני כן.
הדבר נראה הן על ירידה בגדילה והן על תכולת הסיבים המקסימלית שלו.
הגבעולים נקצרים על ידי חיתוך ממש מעל השורשים הצדדיים או על ידי כיפוף הגבעול.
זה מאפשר לשבור את הליבה ולהסיר את הקורטקס מהצמח במקום.
זה חייב להתבצע בעוד הצמחים טריים.אם הם יתייבשו יהיה קשה להסיר את הקליפה.
לאחר מכן, סרט הקליפה מיובש במהירות האפשרית, ובכך מונע מחיידקים ופטריות לתקוף אותו.
המשקל היבש של הגבעול שנקטף מגידולים נע בין 3.4 ל-4.5 טון/דונם/שנה.
יבול של 4.5 טון מניב כ-1,600ק"ג/דונם/שנה של סיבים יבשים לא מותססים.
ירידה במשקל במהלך הטיפול בסיבים יכולה להגיע עד 25%, מה שנותן תשואה של כ-1,200 סיבים מותססים לק"ג/דונם/שנה.
מיצוי הסיבים מתרחש בשלושה שלבים.
ראשית, קליפת הקורטקס מוסרת; ניתן לעשות זאת באופן ידני או במכונה.
תהליך זה נקרא הסרת הקליפה (decturtication).
שנית, הקליפה מגורדת כדי להסיר את רוב הקליפה החיצונית.
שלישית, חומר הקליפה הנותר נשטף, מיובש ומפורק כדי לחלץ את הסיבים הניתנים לטוויה.
רמי גודל בסין במשך מאות שנים, וחקלאים בסין העתיקה ידועים בכך שהשתמשו בסיב לאריגת בגדים.
בסין הוא נקרא ז'ו מא (苎麻).
ייתכן שהוא שימש לייצור בדים לעטיפת מומיות במצרים.
למרות שקשה להבחין בין רמי ופשתן בבד עתיק, עמידותו של הרמי לחיידקים וטחב הופכת אותו למתאים לעטיפת מומיות.
התושבים הקדומים של טייוואן השתמשו ברמי במשך אלפי שנים לייצור בדים, ורמי עדיין משמש ליצירת בגדים מסורתיים.
רמי שימש לייצור בד באריגה פתוחה בשם מכרה (mechera), המשמש לחולצות וחלוקים המתאימים לאקלים חם.
הצייר הצרפתי ראול דופי עיצב בתחילת המאה ה-20 דוגמאות להדפסים על מכרה ששימשו את יצרן החולצות הצרפתי שארווה.
ברזיל החלה בייצור בסוף שנות ה-30, כאשר הייצור הגיע לשיאו בשנת 1971. מאז, הייצור ירד בהתמדה כתוצאה מתחרות מצד גידולים אלטרנטיביים, כגון פולי סויה, ומסיבים סינתטיים.
רמי הוא אחד הסיבים הטבעיים החזקים ביותר.
הוא מפגין חוזק רב עוד יותר כשהוא רטוב.
סיב רמי ידוע במיוחד ביכולתו לשמור על צורה, להפחית קמטים ולהעניק ברק משיי למראה הבד.
הוא אינו עמיד כמו סיבים אחרים, ולכן משמש בדרך כלל כתערובת עם סיבים אחרים כמו כותנה או צמר.
הוא דומה לפשתן בספיגה, בצפיפות ובמראה המיקרוסקופי.
הוא אינו נצבע היטב כמו כותנה.
בגלל הגבישיות המולקולרית הגבוהה שלו, רמי נוקשה ושביר ויישבר אם יקפל אותו שוב ושוב באותו מקום; הוא חסר גמישות ופוטנציאל האלסטיות וההתארכות שלו נמוך.
למרות חוזקו, רמי זכה לקבלה מוגבלת לשימוש בטקסטיל.
תהליך חילוץ וניקוי הסיבים יקר, בעיקר בגלל השלבים הרבים - הכוללים גירוד, כתישה, חימום, שטיפה או חשיפה לכימיקלים.
חלקם או כולם נחוצים כדי להפריד את הסיבים הגולמיים מהדבקים או השרפים.
טוויית הסיבים קשה בשל איכותם השברירית וגמישותם הנמוכה; ואריגה מסובכת בגלל פני השטח השעירים של החוט, הנובעים מחוסר לכידות בין הסיבים.
ניצול רב יותר של רמי עשוי להיות תלוי בפיתוח שיטות עיבוד משופרות ובצורך למצוא חלופות לסיבים סינתטים.
רמי משמש לייצור מוצרים כגון חוטי תפירה תעשייתיים, חומרי אריזה, רשתות דיג ובדי סינון.
הוא משמש גם לבדים לריהוט ביתי (ריפוד, קנבס) ובגדים, לעיתים קרובות בתערובות עם סיבי טקסטיל אחרים (לדוגמה, כאשר משתמשים בו בתערובת עם צמר, דווח כי הצטמקות מופחתת משמעותית בהשוואה לצמר טהור).
סיבים קצרים יותר ופסולת משמשים בייצור נייר.
סרט רמי משמש בכריכת ספרים עדינה כתחליף לסרט פשתן מסורתי.
עבור דגם הפריוס של שנת 2010, טויוטה החלה להשתמש בפלסטיק שמקורו בצמחים, העשוי מתאית שמקורה בעץ או עשבים, במקום בנפט.
אחד משני הגידולים העיקריים בהם נעשה שימוש הוא רמי.
רמי משמש גם כצמח נוי במזרח אסיה.
בווייטנאם, עלי רמי הם מרכיב עיקרי בהכנת עוגת אורז דביקה וייטנאמית הנקראת bánh gai (עוגת עלי קוצים) או bánh gai Tứ Trụ במחוז Thanh Hóa .
העלים מעניקים לעוגה את צבעה, טעמה וניחוחה הייחודיים.
בקהילת ההאקה הסינית, עלי רמי הם מרכיב עיקרי בהכנת כיסונים דמויי פנקייק עם אבקת אורז דביק, סוכר ומים.
כיסוני אבקת אורז דביקים אלה דומים למעדן דרום מזרח אסייתי אחר המכונה גם קויה.
עלי הרמי נקטפים, מנוקים ונטחנים במכתש, מעורבבים לבצק של אבקת אורז דביק, מים וסוכר, נילושים היטב ומונחים על עלי בננה חתוכים בריבוע או עגול בגודל כף יד ומאודים.
עלי הרמי מעניקים לכיסונים צבע ירוק כהה וארומה ייחודית.
רמי משמש לעיתים גם בבניית מוטות משוטים לחתירה בעלי ביצועים גבוהים.
מאהה דרייסדייל השתמש במשוטים לחתירה עשויים מרמי במהלך אולימפיאדת ריו 2016, שם זכה בזהב בחתירה 1X לגברים.
רמי משמש לעיתים קרובות לייצור קימונו קיץ איכותי ביפן.
ביפנית, הצמח נקרא רמי או צ'ומה (苧麻), בעוד שבאיי אוקינאווה הדרומיים הוא מכונה bu.
דוגמאות ידועות לטקסטיל רמי כוללות את יאיאמה ג'ופו ומיאקו ג'ופו, שניהם מוערכים בזכות איכותם ועבודת היד המשובחת שלהם.
סין היא היצרנית העיקרית של רמי.
מדינות נוספות כוללות את יפן, טייוואן, הפיליפינים וברזיל.
רק אחוז קטן מהרמי המיוצר זמין בשוק הבינלאומי.
יפן, גרמניה, צרפת ובריטניה הן היבואניות העיקריות; האספקה הנותרת משמשת באופן מקומי.
רמי דותן (1945 – 12 בספטמבר 2020) היה ראש להק הציוד בחיל האוויר הישראלי, בדרגת תת-אלוף שהורשע בשורה של סעיפי אישום ובהם קבלת שוחד ונידון ל-13 שנות מאסר ולגירוש מהצבא (וכתוצאה מכך גם לשלילת דרגתו).
נולד בשם אברהם דולברג ברומניה בשנת 1945, ובשנת 1950 עלה עם הוריו לישראל.
אביו שמואל היה זכיין של מפעל הפיס, ואמו רבקה הייתה עקרת בית (שניהם היו עורכי דין בהכשרתם).
בשנת 1968 התגייס לצה"ל כעתודאי, למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, והוצב בחיל האוויר.
בשנת 1978 נשלח לאוהיו שבארצות הברית, וסיים תואר שני באווירונאוטיקה.
בשנת 1980 קודם לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף הנעה בלהק הציוד.
בשנת 1983 החל לקבל שוחד עבור בחירה בחברות מסוימות כזוכות במכרזים של החיל.
בשנת 1987 קודם לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת מטוסים.
בשנת 1989 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק הציוד.
קודם למינויו לתפקיד עלו ביחס לדותן חשדות להפרת תקנות הרכש של משרד הביטחון בעת ששימש כממונה על הרכש בארצות הברית, ומנכ"ל משרד הביטחון דוד עברי אף מינה ועדת חקירה לבדיקת החשדות, אך לבסוף הפרקליט הצבאי הראשי אמנון סטרשנוב לא מצא שיש בחומרים שנאספו כדי למנוע את קידומו של דותן.
הפרשה נחשפה על ידי אחד המעורבים במכרזים המכורים, שדותן החליט לסיים את עבודתו.
בטרם נחשפה הפרשה תכנן דותן לפגוע בחקירה באמצעות חטיפת העד המרכזי, סימומו, הכאתו והשמדת מסמכים שהיו ברשותו ואף העביר סכומי כסף לאחרים שיבצעו את המעשה בעבורו, אך מעצרו סיכל את הפעולה.
דותן נעצר ב־28 באוקטובר 1990. הוא הועמד לדין ב-12 סעיפים.
בתחילת החקירה הכחיש דותן את החשדות נגדו.
אחד מאנשי סודו שימש כעד מדינה וגילה שדותן החזיק צוואה שנכתבה במרץ 1989 במרתף בסיס חיל האוויר בו שירת, ובה פירוט נרחב של סכומי כסף גבוהים המופקדים בחשבונות בנק זרים.
בעקבות גילוי הצוואה הסכים דותן לעסקת טיעון, שבה הודה בכל סעיפי האישום.
הורשע בקבלת שוחד מחברות אמריקניות, ביניהן ג'נרל אלקטריק, בגנבת 12 מיליון דולר, ובקבלת דבר במרמה, בתקופת שירותו כראש ענף הנעה וראש להק הציוד (רלצ"ד) בחיל האוויר, בדרגת תת-אלוף.
ב-27 במרץ 1991 הוא נידון ל־18 שנות מאסר, מתוכן 13 בפועל, לגירוש מהצבא (המביא גם לשלילת דרגותיו), ולקנס כספי.
הכסף הוחזר למדינה על ידי שותפיו.
ככל הנראה, סכום הכסף שהוצא במרמה הגיע ל־40 מיליון דולר בעסקאות סיבוביות.
את דותן ייצג במשפטו אלוף-משנה (מיל') עו"ד דניאל פרידמן, שייצג אותו גם בהליכים שעסקו בבקשת שחרור מוקדם ממאסר.
ב-13 במרץ 1997 החליטה ועדת שחרורים לשחררו מהכלא, לאחר מחצית מתקופת מאסרו, כנהוג לגבי אסירים צבאיים, בין השאר בגלל הרעה במצבו הבריאותי.
בעקבות ארבע עתירות שהוגשו בעניין, ביטל בג"ץ את ההחלטה, בין השאר כיוון שהוועדה לא שמעה את הפרקליט הצבאי הראשי והורה לוועדה לשוב לדון בעניין.
ב-31 בינואר 1998 דנה הוועדה בבקשת השחרור והחליטה לדחותה ועתירה של דותן לבג"ץ נגד ההחלטה נדחתה.
ביוני 1999 החליטה הוועדה לשחרר את דותן, לאחר סיום ריצוי שני שלישים מתקופת מאסרו, בשם עקרון השוויון לעומת אסירים אחרים ולאחר שלא מצאה שהוא מהווה סכנה.
אולם בג"ץ ביטל את החלטת השחרור בקובעו פה אחד: "הוועדה התעלמה מהיותו של העניין שלפניה עניין מיוחד במינו, וכך נתעלמו ממנה שיקולים מיוחדים שחובה היה עליה לשוקלם (שיקולי שכר ועונש, שיקולי הרתעה, הרתעת היחיד והרתעת הרבים, שיקול כיבוד החוק ועוד).
שנית, משנתעלמו מן הוועדה שיקולים כבדי-מישקל שהיה עליה לשוקלם בדעתה, ממילא לא זכו אותם שיקולים - בהם הנזק הנורא שגרם דותן לכל אשר סביבו, ולא רק לאשר סביבו - שישפיעו על שיקול דעתה כמישקלם הראוי.
די בדברים אלה כדי להביא לפסילת החלטתה של הוועדה הצבאית.".
בסופו של דבר שוחרר דותן באוקטובר 2002, לאחר שריצה 12 שנות מאסר בכלא 4 הצבאי בצריפין.
על דותן כתב השופט מישאל חשין: "דותן - אשר הגיע לרום-המעלה בחיל האוויר ובצה"ל - הוכיח עצמו כאדם מושחת מן-היסוד, אדם שבמעשיו פגע אנושות בליבה של צה"ל, של מערכת הביטחון, של המדינה.
דותן לא היה אך חַטָּא; חוטא ומחטיא היה.
במעשיו קשר דותן סביבו ואחריו אנשי-צבא נוספים, אותם החטיא והניע אותם לעשות מעשים שהמיטו עליהם קלון".
נטען גם שפרשת השוחד והגנבה של רמי דותן גרמה נזק רב לחיל האוויר, לצה"ל וליחסי ארצות הברית–ישראל.
היו לו שלושה ילדים משותפים מאשתו הראשונה.
דיצני היה מהנדס אלקטרוניקה, בוגר בית הספר לקולנוע בלונדון ומדריך תיירים מוסמך.
הוא פרסם שירים בעיתונים ובכתבי עת.
נפטר ב-15 ביולי 2012 לאחר מחלה ממושכת.
שירתו כוללת סוגים שונים וקשת רחבה של נושאים: שירי ילדים, שירי אהבה ליריים וגם שירי מחאה בוטים.
בשירתו ניכר שילוב בין היסוד הסיפורי ובין כתיבה לירית רגישה.
על שירת המחאה של דיצני כתב המבקר חנן חבר: "הוא פרץ באלימות פיוטית, בהופכו את הדוחה, הצורם, המזעזע, ואפילו את המגעיל - לכלים לשוניים שיריים בעלי ייחוד".
רמי דיצני זכה בפרסים ספרותיים: פרס קרן תל אביב, פרס ירושלים לשירה על שם אורי צבי גרינברג, פרס אקו"ם וחתן פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשנ"ה.
שיריו תורגמו לשפות זרות, כולל ערבית, אנגלית, צרפתית, פולנית, רוסית, סרבו-קרואטית וספרדית.
בשנת 2013 חולק לראשונה פרס רמי דיצני, למשוררים בתחילת דרכם.
משירי מדור נכות רוח (ירושלים: דומינו, תשמ"ד 1984).
מה לא אמרו על רמי (ירושלים: כתר, 1987) <איורים: אבנר כץ>.
הידד לדודות!: שיר-דודים לילדים ולילדות (ירושלים: כתר, 1987) <איורים: סימה לוין>.
אהבה רק אהבה (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987).
פירכוס: שירי אהבים קשים (תל אביב: זמורה-ביתן, תשנ"ט 1998).
ארץ החול: שירים (תל אביב: תג-הוצאה לאור: סדרת הליקון, 1998).
רם "רמי" הויברגר (12 באוקטובר 1963 – 28 באוגוסט 2025) היה שחקן, קומיקאי ובמאי ישראלי, משחקני האופי הבולטים בישראל.
הויברגר שיחק שנים רבות בתיאטרון הקאמרי ובהבימה בתפקידים ראשיים, בין השאר במחזות "המלט", "מקבת'", "מחכים לגודו" ו"החולה המדומה".
בנוסף ביים את המחזות "תמונות מחיי הנישואין" המבוסס באופן חופשי על סרט באותו שם ו"אלינג".
בין תפקידיו הידועים בטלוויזיה היו בתוכנית המערכונים "החמישייה הקאמרית" (1993–1997), בסדרה "הבורגנים" (2000–2004), בסדרה "בטיפול" (2005–2008), ובגילומו את ראש ממשלת ישראל ב"ילדי ראש הממשלה" (2011–2012).
בקולנוע גילם בין השאר את דמותו של יוסף באו בסרט "רשימת שינדלר" (1993), ואת משה דיין בסרט "גולדה" (2023).
באחד מתפקידיו הידועים הוא גילם את אלון שגיב (קרמבו) בסרט הפולחן של דרור שאול "מבצע סבתא" (1999), דמות המבוססת על דמותו של טל שאול.
הויברגר נולד וגדל בתל אביב.
אחיו הצעיר הוא השחקן גל הויברגר.
אביו תעשיין ואימו עקרת בית.
הוא למד בתיכון עירוני א' ושירת בצה"ל בחיל המשטרה הצבאית.
לאחר שירותו הצבאי, למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.