tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2009 שיחק בקומדיה הרומנטית "חייה הפרטיים של פיפה".
ב-2013 יצא סרטו הראשון כבמאי, "קרב עד הסוף", בו גם הופיע באחד התפקידים הראשיים.
באותה שנה גם כיכב בסרט הפעולה והפנטזיה 47 רונין, המבוסס על סיפורם ההיסטורי של ארבעים ושבעה הרונין, שהתרחש ביפן בתחילת המאה ה-18. עלות הפקת הסרט הייתה כ-200 מיליון דולר אך הוא הכניס רק כ-150 מיליון.
משנת 2014 הוא מככב בסדרת סרטי הפעולה "ג'ון וויק".
ב-2015 שיחק בסרט האימה "דפיקה בדלת".
בתערוכת E3 של 2019 הודיע כי ישתתף בהפקת משחק המחשב Cyberpunk 2077 של חברת CD Projekt RED כמדובב.
המשחק יצא לשוק בדצמבר 2020. המשחק יצא לשוק חרף העובדה שהמפתחים שלו ידעו שהוא לא גמור ועמוס בבאגים, ונכשל מבחינה מסחרית.
אחר כך הושק עדכון למשחק.
בשנת 2021 החל לפרסם, יחד עם הסופר מאט קינדט, סדרת ספרי קומיקס בשם "BRZRKR", החוברת הראשונה מכרה מעל 615 אלף עותקים זמן קצר לאחר שיצאה לאור.
בנוסף הודיעה חברת נטפליקס כי תעבד את סדרת הקומיקס לסרט וסדרה בכיכובו.
ביולי 2024 הוציא לאור את ספר הבכורה שלו (The Book of Elsewhere), שהרקע שלו הוא עולם הקומיקס BRZRKR, ספר שאותו כתב עם סופר המדע־בדיוני הבריטי צ'יינה מיוויל.
באפריל 2025, הוכרז כי ריבס ישוב לגלם את ג'ון וויק בסרט חמישי בסדרת ג'ון וויק לאחר שסרטי ליונסגייט הכריזו על הסרט "ג'ון וויק 5" בכנס CinemaCon.
ב-1998 החל זוגיות עם השחקנית האמריקאית , והיא אף נכנסה להיריון ממנו, אולם ב-24 בדצמבר 1999 חוו לידה שקטה.
לאחר מספר שבועות הם נפרדו.
ב-2 באפריל 2001 נסעה סיים לבדה בלוס אנג'לס, התהפכה עם רכבה ונהרגה במקום.
בעקבות כך, ריבס לקח פסק זמן מעבודתו.
ב-2009 הכיר ריבס את האמנית , והם שיתפו פעולה בשני ספרים.
בשנת 2011 הוציאו לאור ביחד ספר שירים ואיורים, במהדורה מוגבלת של 4,000 עותקים, וב-2016 ספר צילומים.
בנובמבר 2019 הודיעו רשמית כי הם זוג.
כשנשאל ריבס אם הוא אדם רוחני, אמר שהוא מאמין "באלוהים, באמונה, באמונה הפנימית, בעצמי, בתשוקה לדברים", ושהוא "רוחני מאוד".
למרות שהוא שאינו מזדהה כבודהיסט, הדת הותירה עליו רושם עז, במיוחד לאחר צילומי הסרט "הבודהה הקטן".
הוא הסביר, "רוב הדברים שאיתם יצאתי מהבודהיזם היו אנושיים – הבנת רגשות, ארעיות וניסיון להבין אנשים אחרים ומאיפה הם מגיעים".
ריבס ידוע באורח חייו הצנוע יחסית לכוכב הוליוודי, אשר בא לידי ביטוי בין היתר בנסיעותיו בתחבורה ציבורית.
בנוסף לאזרחותו הקנדית ריבס מחזיק בגרין קארד אמריקאי.
ב-31 בינואר 2005 זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
עולמו המופלא של דיסני (1986) - בתפקיד: מייקל ריילי
תיאטרון אמריקאי (1989) - בתפקיד: קיפ
המופע של טרייסי אולמן (1989) - בתפקיד: ג'ייסי וולקר
ההרפתקה המצוינת של ביל וטד (1990) – בתפקיד: דיבוב קולו של טד לוגאן
דרגה סודית (אנ') (2024) - בתפקיד: דיבוב קולו של הטייס
בראון: הסיפור הלא יאמן בפורמולה 1 (2023) - בתפקיד: רוס בראון
קיבול חום הוא תכונה פיזיקלית אשר מוגדרת ככמות החום הנדרשת על מנת להעלות את הטמפרטורה של גוף נתון במידה ידועה, ומסומן בדרך כלל באות .
ביחידות SI, קיבול החום נמדד בג'ול לקלווין.
באופן כללי, קיימים שני סוגי קיבולי חום שימושים: קיבול חום עבור מערכת בנפח קבוע, המסומן לרוב ב-, וקיבול חום עבור מערכת בלחץ קבוע, המסומן לרוב ב-.
ההבדל בין השניים נובע מכך שכאשר מנסים לחמם גוף בלחץ קבוע, חלק מהאנרגיה תלך להתפשטות החומר במקום העלאת הטמפרטורה, מה שגורם לכך שצריך יותר חום כדי להגיע לאותה טמפרטורה לעומת המקרה שלא נותנים לחומר להתפשט (כלומר להשאיר את המערכת בנפח קבוע).
במוצק ובנוזל אין הבדל בין קיבול חום בנפח קבוע לקיבול חום בלחץ קבוע, אך בגזים מאפיינים בין שני הסוגים האלה כתוצאה מהתפשטות אטומי הגזים בטמפרטורות גבוהות.
ההגדרה של קיבול חום היא:
x - מייצג פרמטר שנשאר קבוע (V - נפח קבוע, P - לחץ קבוע וכדומה)
אפשר להראות קשרים בין קיבול החום לגדלים תרמודינמיים אחרים במערכת, לדוגמה:
כאשר U היא האנרגיה הפנימית של החומר ו־S האנטרופיה.
היחס בין שני קיבולי החום האלו נקרא האינדקס האדיאבטי: , וקשר ליניארי ביניהם מתואר על ידי נוסחת מאייר.
באמצעות נתון, ניתן לחשב את קיבול החום לגז אדיאלי לפי הקשר:
ניתן לחשב גם את קיבול חום ביחס קבוע לפי:
כאשר R הוא קבוע הגזים.
קיבול חום של גוף הוא כמות החום הדרושה כדי להעלות את הגוף במעלת צלזיוס אחת.
קיבול החום הוא תכונה אקסטנסיבית והוא גדל עם מסת הגוף.
כך לדוגמה, לדלי מים יש קיבול חום גדול יותר מאשר לכוס מים.
על ידי חלוקת קיבול החום במסת הגוף מקבלים את קיבול החום הסגולי, המתאר את כמות החום שיש להשקיע ביחידת מסה של אותו חומר על מנת להעלות את הטמפרטורה שלה במעלה אחת.
היחידות של קיבול חום סגולי הן ג'ול לקילוגרם לקלווין (או למעלות צלזיוס).
באופן כללי, אם נתונים מסה כלשהי ושינוי טמפרטורה כלשהו , מתקיים .
אם במקום המסה m נתון מספר המולים n, הרי שאז .
כלומר, קיבול החום שווה למסה כפול קיבול החום הסגולי.
ערכי קיבול חום סגולי של חומרים שונים בטמפרטורת החדר ובלחץ אטמוספירי
קיבול החום הסגולי של מים הוא כ־4,186 ג'ול לקילוגרם למעלת צלזיוס (או בדיוק קלוריה לגרם לפי הגדרתה).
קיבול החום הסגולי של אלומיניום הוא 880 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של ברזל הוא 460 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של זהב הוא 100 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של קרח הוא 2,100 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של נחושת הוא 385 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של אלכוהול הוא 2,400 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של זכוכית הוא 830 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של חלב הוא 3,900 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של שמן מנוע הוא 2,050 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של שמן תינוקות הוא 2,140 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של שמן סויה הוא 2,350 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של שמן חמניות הוא 2,600 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של שמן תירס הוא 2,820 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
קיבול החום הסגולי של בדיל הוא 227 ג'ול לקילוגרם למעלת קלווין.
חוק דולון-פטי מתקיים במוצקים בטמפרטורות גבוהות ונותן קיבול חום מוֹלי קבוע שערכו למוצק כאשר R הוא קבוע הגזים.
לפי מודל דביי למוצקים, מקבלים את קיבול חום בעזרת טמפרטורת דביי :
מודל דביי מדויק יותר ממודל המוצק של איינשטיין בטמפרטורות נמוכות כיוון שהוא מתייחס לתנודות הסריג כאל גלים בעלי רצף של תדירויות, בעוד שמודל איינשטיין מניח שכל האטומים רועדים בתדר יחיד וזהה.
בגז אידיאלי מתקיים הקשר בין קיבול החום בלחץ קבוע לקיבול חום בנפח קבוע:
לכל 1 מול מתקיים הקשר:
ומתקיים (עבור גז אידיאלי חד-אטומי):
קיאניט (Kyanite; מיוונית: Κυανίτης ("קיאנוֹס", כחול); נקרא גם: דיסתן (disthene), מונקרודיט (munkrudite), סיאניט (cyanite) וראאטיציט (rhaeticite)) הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) שצבעו בדרך כלל כחול, הנפוץ בפגמטיטים או בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה.
קיאניט הוא מינרל אינדקס לפאצייס (Facies צורת הופעה של סלע ("פרצוף") שממנו ניתן ללמוד על תהליך היווצרותו) מסוג פאצייס צפחות כחולות של סלעים מותמרים.
הקיאניט הוא חבר בסדרה של מינרלים אלומוסילקטיים הקרויה קבוצת הסילימניט.
קיאניט ניחן באנאיזוטרופיות (תלות בכיוון, ההפך מאיזוטרופיות) חזקה, וקשיותו על פי סולם מוס משתנה בהתאם לכיוון הקריסטלוגרפי.
תכונה זו אמנם קיימת ברוב המינרלים, אך בקיאניט היא בולטת במיוחד ונחשבת למאפיין מזהה.
תכונה מעניינת נוספת של הקיאניט היא שבטמפרטורה גבוהה הוא עובר התפשטות בלתי הפיכה.
המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא קיאניט כוללים את: רוסיה, הודו, שווייץ, קניה, סרביה וארצות הברית (בצפון קרולינה, ובג'ורג'יה).
השימושים העיקריים בקיאניט הם לייצור חומרים חסיני אש ומוצרי קרמיקה כולל אביזרי שרברבות וכלים מפורצלן, מבודדים חשמליים וחומרי ליטוש.
בקיאניט נעשה שימוש גם כאבן חן אם־כי שימוש זה מוגבל בשל תכונת האנאיזוטרופיות והפצילות המושלמת במישור האורך.
הצבע הכחול והגבישים העמודיים המוארכים של הקיאניט הם בדרך כלל סימן ראשון לזיהוי המינרל.
מינרלים נלווים מסייעים בזיהוי גם כן, בייחוד נוכחות של פולימורפים של סטאורוליט המופיע בדרך כלל יחד עם קיאניט.
עם זאת, המאפיין המועיל ביותר לזיהוי הקיאניט הוא תכונת האנאיזוטרופיות שלו.
המפתח לזיהוי קיאניט הוא אם לדגימה מסוימת יש קשיות אחת בכיוון אחד וקשיות אחרת בניצב לה.
קיארה מרגריטה קוצולאני (באיטלקית: Chiara Margarita Cozzolani; 1602 - סביבות 1678) הייתה מלחינה מתקופת הבארוק, חברה במסדר נזירות בנדיקטיות, שכל חייה הבוגרים עברו עליה בין כותלי מנזר ראדגונדה הקדושה במילאנו.
עם הזמן התמנתה לאם המנזר וחדלה להלחין.
למעלה מתריסר נשים שחיו במנזרים הוציאו לאור מוזיקת קודש באיטליה של המאה ה-17.
משפחת קוצולאני הייתה משפחה מילאנזית עשירה.
נראה שקיארה מרגריטה קיבלה הכשרה מוזיקלית מקיפה לפני שנכנסה למנזר בשנת 1619, כשהגיעה לפרקה.
ארבע יצירותיה המוזיקליות יצאו לאור בין 1640 ל-1650, מועד הוצאתה לאור של "ערביות", שהיא אולי יצירתה היחידה המוכרת ביותר.
כמו כן כתבה מיסה לחג הפסחא.
כאם מנזר הגנה על המוזיקה של הנזירות, שהייתה נתונה למתקפה מצד הארכיבישוף אלפונסו ליטה.
איש הדת הבכיר רצה להכניס בנוהלי המנזר תיקונים, שכללו הגבלה של עיסוק הנזירות במוזיקה וקשרים אחרים עם העולם החיצון.
חששותיו של הארכיבישוף מצאו חיזוק בדין וחשבון הנלהב של פיליפו פיצ'ינלי ב-Ateneo dei letterati milanesi (מילאנו 1670), שמצא, כי "הנזירות של סנטה ראדגונדה במילאנו מחוננות בכישרונות מוזיקליים נדירים ומיוחדים כל כך במינם, שאפשר לראות בהן את מיטב הזמרות של איטליה.
הן עוטות גלימות של בנדיקטיות קאסיניות (גלימות שחורות) אך לכל המאזין לשירתן הן נדמות כברבורים צחורים ומלודיים, הממלאים את הלבבות בפליאה ואת הלשונות בשבחיהן.
בין האחיות הללו, דונה קיארה מרגריטה קוצולאני היא הזוכה בשבח הרם והנישא מכולן, קיארה (לובן צח) בשמה אך עוד יותר מכך במעלותיה ומרגריטה (פנינה) על שום אצילות המצאתה היחידה במינה והמצוינת...".
בתקופת פעילותה של קוצולאני פעלו במנזרי מילאנו עוד שלוש מלחינות נזירות - רוזה ג'אצ'ינטה באדאלה, קלאודיה רוסקה וקלאודיה ססה.
דונה קיארה מרגריטה קוצולאני נעלמת מרשימות המנזר אחרי 1676. ההוצאה המודרנית הראשונה של מכלול המוטטים שלה, לקול אחד עד חמישה קולות וקונטינואו, נערכה על ידי רוברט ל.
קיארה סירקוזה (במלטזית: Chiara Siracusa, נולדה ב-25 בספטמבר 1976 במלטה), היא זמרת מלטזית, הידועה כאומנית בעיקר בשמה הפרטי.
באירוויזיון 1998, ייצגה את מדינתה עם השיר "The One That I Love".
היא סיימה את התחרות במקום השלישי, לאחר דנה אינטרנשיונל ואימאני סלם.
דרמה נרשמה בתום הקראת הנקודות באותה תחרות, כאשר לאור מה שהסתמן במדינות האחרונות עד למקדוניה (המדינה האחרונה שהקריאה את הצבעתה), חשבו צופים רבים כי האחרונה תיתן את 12 הנקודות שלה למלטה, ובכך תביא לניצחונה.
לבסוף מקדוניה נתנה את 12 הנקודות שלה לקרואטיה ואף לא נקודה למלטה, וכך ישראל קטפה את המקום הראשון בתחרות.
באירוויזיון 2005 נבחרה קיארה לייצג שוב את מדינתה עם השיר "Angel".
הפעם היא הצליחה להגיע למקום השני (המקום הטוב ביותר שלה בינתיים) בהפרש של 38 נקודות מהמנצחת, הלנה פפאריזו.
עם זאת, קיארה זכתה ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון עבור אותו השיר.
ב-2009, נבחרה לייצג את מלטה בפעם השלישית בתחרות - בפעם הזו, עם השיר "What if we".
בתחרות שנערכה במוסקבה, השיר עלה לשלב הגמר, אך שם סיים רק במקום ה-22 מתוך 25.
קיבו קיפט הייתה תנועת נוער שהתקיימה בבריטניה בין 1920 ל-1951 שהשפיעה על אופי תנועות הנוער הצופיות.
התנועה הוקמה ב-1920 על ידי ג'ון הרגרייב.
הרגרייב, חבר בתנועת הצופים של רוברט באדן פאוול, שירת במלחמת העולם הראשונה בגליפולי כחבר בצוות סיוע רפואי.
חוויות המלחמה חיזקו את תפיסת עולמו הפציפיסטית והוא ראה בחומרה את הנטיות הלאומניות והמיליטריסטיות של תנועת הצופים הבריטית בהנהגת באדן פאוול.
בהשראת ארנסט תומפסון סטון (Ernest Thompson Seton), מייסד תנועת הצופים של ארצות הברית וגישתו לגבי דגש על חיים בטבע, כמו אמריקאים ילידים, תוך השקעה בלימוד ופיתוח מיומנויות הישרדות ביער ושימוש במוצרי עץ לבניית מחסות ומתקנים, יצר הרגרייב "שבט" של תנועה חדשה, בשם קיבו קיפט.
השבט היה פתוח לבנים ובנות כאחד, בכך עבר על כלל של באדן פאוול, בשלו סולקו הרגרייב ושבטו מתנועת הצופים.
התנועה כללה בכל שבט חלוקה לשבט צעיר (לנערים ונערות במשותף) ושבט בוגר (למבוגרים).
הכינוסים, שאורגנו בסוף כל טיול, נקראו "אלת'ינגי", כשמו של הכינוס הנורדי העתיק, וכללו טקסים פרי יצירתו של הרגרייב ששילבו אלמנטים מדומניינים מטקסי אמריקאים ילידים והעמים הנורדיים.
התנועה התפלגה ב-1925, כאשר הפלג שנקרא "עם מלאכת-היער" (Woodcraft Folk) חבר לשמאל הפוליטי.
הרגרייב המשיך להנהיג את פלג הקיבו קיפט שהפך לאלים יותר בדרישותיו החברתיות.
ב-1932 הפכו החולצות הירוקות למדי הקיבו קיפט ושם התנועה שונה לתנועת החולצות הירוקות לאשראי חברתי (The Green Shirt Movement for Social Credit).
ב-1936 ספגה המפלגה מכה אנושה לאחר החלת "חוק הסדר הציבורי (1936)" שאסר על לבישת מדים על ידי אזרחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הפעילות המפלגתית והתנועתית.
לאחר כישלונו בבחירות הכלליות של 1950 והתדלדלות התנועה, החליט הרגרייב לפרוש ולפרק את התנועה.
קיארה באנקיני (באיטלקית: Chiara Banchini; נולדה ב-7 באוקטובר 1946) היא כנרת שווייצרית, שמעורבת בתנועה לבביצוע אותנטי נכון היסטורית ומומחית למוזיקה של תקופת הבארוק.
באנקיני נולדה בלוגאנו שבחבל טיצ'ינו האיטלקי של שווייץ.
היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון של ז'נבה; לאחר זאת למדה אצל שאנדור וג והמשיכה בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד אצל סיגיסוולד קאוקן להתמחות בכינור בארוק.
באנקיני לימדה במרכז למוזיקה עתיקה בז'נבה והחלה להופיע כסולנית.
ב-1981 עברה מז'נבה לסקולה קנטורום בזיליאנסיס בבזל, שם הקימה את אנסמבל 415, הרכב לביצוע בארוקי, שהתפרק בינואר 2012. הקבוצה לקחה את שמה מגובה בארוקי מקובל.
הקלטת האנסמבל לקונצ'רטי גרוסי של ארכאנג'לו קורלי לחברת "הרמוניה מונדי" נחלה הצלחה מסחרית ב-1992, וכך גם הקלטתם משנת 1996 ל"סטאבאט מאטר" של אנטוניו ויוואלדי.
כמו כן הקליטה ביאנקיני בחברות "וירג'ין רקורדס", "אקסנט", "אסטרה" ו"זיג זג טריטוריס".
קיארה באנקיני מנגנת בכינור שבנה ניקולו אמאטי בשנת 1674.
קיבול הוא תכונה פיזיקלית המתארת את היכולת של גוף (לרוב שניים) לאגור מטען חשמלי.
הקיבול, , מוגדר כיחס בין המטען האגור בגוף, , לבין הפרש הפוטנציאל עליו, :
במערכת היחידות הבין-לאומית, קיבול נמדד ביחידת המידה פאראד, על שמו של מייקל פארדיי, ומסומלת באות .
זוהי יחידת מידה גדולה יחסית והיא מציינת גוף הטעון ב-1 קולון ליחידת הפרש פוטנציאלים של 1 וולט.
השגת קיבול גבוה היא אתגר המצריך לרב הגדלה של נפח הגוף כי הקיבול תלוי בפרמטרים הגאומטריים של הקבל, ובתכונות החומרים המרכיבים אותו, אך לא במטען שהוא מכיל.
קבל הוא רכיב חשמלי בעל יכולת לאגור מטען חשמלי ולפרוק אותו.
קבל בנוי משני מוליכים המופרדים על ידי מבודד.
סך המטען על קבל הוא תמיד 0. תאורטית, כל זוג מוליכים (ואפילו מוליך יחיד) יכולים לתפקד כקבל, אך הסוגים הנפוצים ביותר הם קבל לוחות וקבל קואקסיאלי.
חישוב קיבולה של מערכת מבוסס על פתרון משוואת לפלס, כאשר , כאשר, , הפוטנציאל על פני השטח של מוליכים טעונים קבוע.
פתרון זה טריוויאלי עבור מקרים בעלי סימטריה גבוהה, אך אין בהכרח פתרון בעזרת פונקציות יסודיות במקרים מסובכים יותר.
+ קיבול של מערכות פשוטות סוג קיבול הערות קבל לוחות
: מקדם דיאלקטרי קבל קואקסיאלי
: מקדם דיאלקטרי זוג כבלים מקבילים כבל מקביל ללוח : רדיוס הכבל : מרחק, : אורך הכבל ספרות קונצנטריות
: מקדם דיאלקטרי זוג ספרות בעלות רדיוס זהה : רדיוס: מרחק, = : קבוע אוילר ספרה ולוח : רדיוס: מרחק, ספרה : רדיוס דיסק עגול : רדיוס כבל דק באורך סופי : רדיוס הכבל: אורך
קיבאנץ' טטליטו (בטורקית: Kıvanç Tatlıtuğ; נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא שחקן ודוגמן טורקי שזכה בשני פרסי "פרפר הזהב" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
הוא גם זכה בתחרויות הדוגמן הטוב ביותר של טורקיה והדוגמן הטוב ביותר בעולם ב-2002.
קיבאנץ' טטליטו נולד ב-27 באוקטובר 1983 בעיר אדנה שבטורקיה למשפחה מוסלמית.
פירוש השם קיבאנץ' הוא "גאווה" בטורקית וטטליטו הוא חיבור של המילים הטורקיות "טטלי" (tatlı - "מתוק") ו"טו" (tuğ - שלט אצולה של סמלים טורקיים ישנים).
סבו וסבתו מצד אביו היו מהגרים מבוסניה והרצגובינה.
הוא אמר שהוא נולד והתחנך באדנה, ושלמשפחתו יש עסק מאפייה בעיר יותר ממאה שנים.
הוא למד בתיכון הפרטי Yenice Çağ, שם הצטיין בכדורסל.
בשל מחלתו של אביו, עברה המשפחה לאיסטנבול, כדי שאביו יוכל לקבל טיפול מתאים.
באיסטנבול הוא הצטרף לקבוצת הספורט בשיקטאש (Beşiktaş) כשחקן כדורסל חובבני.
טטליטו הנחה מספר תחרויות ומופעים.
נקודת המפנה בקריירה שלו הייתה כשהוא כיכב בסדרה "Gümüş" בתור מהמט שדוגלו.
הוא שיחק בסרט הקומדיה "Americans at the Black Sea" בבימויו של קרטל טיבט.
הוא גם שיחק בסדרות אחרות כמו "Menekşe ile Halil" שבה הוא שיחק לצד סדף אפצ'י.
בסדרה "אהבה אסורה", הוא חלק את התפקיד הראשי עם ברן סאאת.
הוא זכה בפרס "פרפר הזהב" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי עבור הופעתו ב"אהבה אסורה".
טטליטו יצא עם אזרה אקין, מיס עולם של 2002, מ-2005 עד 2009, ועם השחקנית מלטם ג'ומבול מתחילת 2009 עד אוגוסט 2009. הוא יצא עם אידיל פירט, בתו של המיליונר אונדר פירט; עם זאת, הם נפרדו.
טטליטו חזר לחברתו לשעבר אזרה אקין ב-2011, בינואר 2013 שניהם החליטו להיפרד באופן סופי אחרי שהם התעייפו ממערכת יחסים חוזרת בת 11 שנים.
הוא סיפק את קולו של קן לגרסה המדובבת לטורקית של הסרט "צעצוע של סיפור 3".
מ-2011, הוא מגלם את קוזיי טקינוגלו בסדרת הדרמה "קוזיי גוניי" שהסתיימה ביוני 2013, אך עלתה לשידור בישראל בספטמבר 2014. הוא גילם את המשורר מוזפר טאיפ אוסלו בסרט הדרמה "Kelebeğin Rüyası".
ממרץ 2014 גילם את דמותו של סגן סאיט אמינוב בסדרת הטלוויזיה "שורה וסאיט" (Kurt Seyit ve Şura), אשר עלתה לשידור בישראל מ-5 ביולי 2015, לצדה של השחקנית פארה זיינפ אבדולה בתפקיד "שורה".
שנה סרט תפקיד הערות 2007 Americans at the Black Sea מוזפר 2010 צעצוע של סיפור 3 (גרסה טורקית מדובבת) קן דיבוב 2013 Kelebeğin Rüyası מוזפר טאיפ אוסלו 2018Hadi Be Oğlum (קדימה,ילד)עלי2019Organize Isler: Sazan Sarmaliסארי סארוהן2023מחנקיאלין
2002 - תחרות היופי הטורקית -מקום ראשון
2002 - תחרות היופי העולמית-מקום ראשון
2009-השחקן הטוב ביותר- אהבה אסורה
קיארוסקורו (באיטלקית: Chiaroscuro; מילולית: "כהה-בהיר", לעיתים מתורגם "אוֹר-צֵל") הוא מונח מתחום הציור ועיקרו שימוש בניגודיות (קונטרסט) חדה בין אזורים כהים לבין אזורים בהירים בציור, בעל השפעה על תפיסת היצירה והקומפוזיציה שלה.
הניגודיות יוצרת תחושה של דרמה ותלת־ממדיות ומציגה אובייקטים בעלי חשיבות כמוארים או כמקורות-אור.
המונח משמש גם לאפקטים דומים באמנויות נוספות, כגון קולנוע, צילום וגרפיקה ממוחשבת.
קרוואג'ו הוא מייצגה ומפתחה הבולט ביותר של השיטה.
כן משמש המושג לאופן של חיתוך עץ הכולל מגוון מרקמים, שבאמצעותם מיוצר אפקט של עומק תלת-ממדי, תחושת צבע ואפקטים של אור בוהק וצללים.
קיבדו (בספרדית: Quibdó) היא בירת מחוז צ'וקו שבמערב קולומביה, בסמוך לנהר אטרטו.
שטחה של העיר הוא 3,337.5 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתה מונה 97,714 תושבים, רובם אפרו-קולומביאנים ובני הקפוזו.
בזמנים פרה-היסטוריים יער הגשם צ'וקו שימש כמחסום עיקרי בין מסו-אמריקה לבין תושבי האנדים, וכן הלחות הגבוה באזור הרחיקה גם את המתיישבים הספרדים.
אינדיאנים בני שבט האמברה העניקו את השטח למסדר הפרנציסקנים בשנת 1648, שבטים אויבים תקפו את השטח כדי למנוע את ההתיישבות, אך הם נסוגו בתום שש שנות לחימה.
במאה ה-19 רצו למצוא נתיב שיט שמחבר בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי, מלבד מצר מגלן.
אז התגלתה התעניינות באזור צ'וקו מצד הקולוניאליזם האירופאי, שכן אלכסנדר פון הומבולדט הציע לחצות את יבשת דרום אמריקה דרך נהר אטרטו.
הרעיון נגנז ונתיב השיט החדש הרצוי הושג על ידי הקמת תעלת פנמה.
באותה התקופה חקרו את אזור צ'וקו, זהב ופלטינה נמצאו בקרבת נהר אטרטו, והדבר הבטיח את צמיחתה של העיר קיבדו ואת מעמדה כבירת המחוז.
בקיבדו אקלים טרופי של יערות גשם (לפי שיטת קפן) לח ומעונן במיוחד בו כמעט ולא ניכר שינוי בין העונות השונות.
זוהי העיר הגשומה ביותר בדרום אמריקה, וכן העיר הגשומה ביותר מבין הערים בעלות שטח זהה או גדול ממנה - למשל, מונרוביה בירת ליבריה, סופגת 3 מטרים פחות של גשמים בשנה לעומת קיבדו.
מקורה של כמות הגשמים הנכבדת בעיר בהרי האנדים שממזרח לעיר, החוסמים את הרוחות המגיעות ממערב, אזור ההתכנסות הבין-טרופי, וכך במהלך השנה הודות גם לזרם הומבולדט, הרוחות מצטברות בצפון היבשת בקו האורך בו נמצאת העיר.
התוצאה היא שהאוויר הלא-היציב והמתרומם המגיע מאזור ההתכנסות הבין-טרופי, נאלץ לעבור מעל למישור צ'וקו וכשהוא מתקרר נותרת בו לחות רבה.
ממטרי גשם מלווים בסופות ברקים יורדים על העיר מדי יום, ופרקי הזמן בהם ניתן לראות את השמש נמשכים לעיתים רחוקות מספר שעות לאחר הזריחה.
קיבו סטויקה (ברומנית: Chivu Stoica; 8 באוגוסט 1908 – 16 בפברואר 1975) היה ראש ממשלת רומניה בשנים 1955–1961 ונשיא מועצת המדינה של רומניה (תפקיד זהה לעמדת ראש מדינה) בין 24 במרץ 1965 ל-9 בדצמבר 1967.
סטויקה נולד בכפר קטן במחוז בוזאו, למשפחה עם 11 ילדים.
אחרי חמש שנות בית ספר יסודי, נשלח כמתלמד לארבע שנים בבתי המלאכה של חברת הרכבות הרומנית (CFR).
בגיל 20, בהיותו פועל במפעל "Lemaître" בבוקרשט, החל בפעילות פוליטית כחבר מפלגת האיכרים הלאומית ברומניה, והגיע להיות מזכיר הסניף ברובע 'הסקטור הכחול' של הבירה בוקרשט.
ב-1929 גויס לצבא רומניה, ממנו השתחרר ב-1931. לאחר שחרורו החל לעבוד בבתי המלאכה של חברת הרכבות CFR בבוקרשט.
ב-1931 כבר נמנה עם חברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית; ב-1933 נשפט לצד מנהיג המפלגה - גאורגה גאורגיו-דז' - ל-12 שנות מאסר עם עבודת פרך, על מעורבותו בארגון השביתה הכללית בסדנאות הרכבת של גריביצה בבוקרשט.
הוא נאסר תחילה בכלא איוד, משם הועבר לדופטאנה (מ-15 במאי 1937), אחר כך נשלח לטרגו אוקנה, בהמשך לווקרשט (מספטמבר 1938) ובסוף לקאראנסבש.
ב-1940 קוצב עונשו ל-9 שנות עבודת פרך, והוא נכלא במחנה המעצר טרגו ז'יו.
סטויקה השתחרר רק לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, עם סילוק יון אנטונסקו מההנהגה על ידי המלך.
סטויקה הצטייר בקרב חבריו למפלגה כחסר תחכום ונטול השכלה, אך פעילותו בעת שהותו במאסר ונאמנותו לגאורגיו-דז' הבטיחו את קידומו במעלה המנגנון הקומוניסטי.
עם שחרורו מבית הסוהר מונה לנציג איגודי העובדים המאוחדים במועצת החזית הלאומית הדמוקרטית, וסגן נשיא הקונפדרציה הכללית של העבודה (ארגון הגג הארצי של האיגודים המקצועיים).
מ-1946 היה חבר בבתי המחוקקים של רומניה ברציפות עד יום מותו.
ב-1950 נתמנה כחבר הוועדה הארגונית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, בו כיהנו 17 חברי צמרת השלטון ברומניה.
לאחר הבחירות הכלליות ב-1946 מונה למנכ"ל חברת הרכבות הרומנית CFR (התפקיד כלל את ניהול הנושא כולו, תפעול הרכבות ותחזוקתן).
ב-13 באפריל 1948 מונה לשר התעשייה של רומניה; מ-23 בנובמבר 1949 נהייה שר לענייני מטלורגיה ותעשייה כימית, ומ-1 במרץ 1951 עד 11 ביוני 1952 כיהן כשר התעשיות המטלורגית והכימית.
מ-17 באוקטובר 1953 תפקד כשר התעשייה המטלורגית ובניית המכונות, ובהמשך היה סגן הנשיא האחראי לכל נושא התעשייה.
מ-20 באוגוסט 1954 נהייה סגן ראשון לנשיא.
ב-4 באוקטובר 1955, עם מינוי גאורגיו-דז' למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית, הפך סטויקה לנשיא מועצת השרים (מקביל לראש ממשלה).
השינוי סימן התגברות הקו המתון ברומניה.
ממרץ 1961 כיהן גאורגיו-דז' כנשיא רומניה, יון גאורגה מאורר הפך לראש ממשלה וסטויקה מונה למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
לאחר מותו של גאורגיו-דז', התמנה סטויקה ב-24 במרץ 1965 לנשיא רומניה, תפקיד ייצוגי בעיקרו.
ב-9 בדצמבר 1967 הודח סטויקה מהנשיאות והתפקיד הועבר לידי צ'אושסקו, שהמשיך להחזיק בו-זמנית גם בתפקיד מזכ"ל המפלגה.
ב-4 בנובמבר 1957 טס סטויקה בראש משלחת רומנית רמת דרג במטוס סובייטי למוסקבה במלאת 50 שנה למהפכה הבולשביקית; בנחיתה פגע המטוס בעצים ליד שדה התעופה וונוקוב במוסקבה, ובהתרסקות נהרגו ארבעה: אחד מחברי המשלחת ושלושת הטייסים.
השאר, בהם סטויקה וצ'אושסקו, נפצעו.
לאחר מותו של גאורגיו-דז' היה סטויקה בין תומכי צ'אושסקו כיורש.
בתקופת שהותו הממושכת בבתי כלא נמצא סטויקה חולה בשחפת ובעגבת, ולכן נשלח לתקופות קצובות של הבראה בבתי מרפא.
סטויקה היה נשוי ארבע פעמים, וכן היו לו קשרים עם נשים נוספות - שמו נודע כגבר הכרוך אחרי נשים.
רעייתו הראשונה הייתה ארנסטויה אורנשטאיו (Ernestuia Orânştaiu), פעילה בוועדת פיקוח של המפלגה הקומוניסטית.
השנייה הייתה מרצה לכלכלה מרקסיסטית בשם אקטרינה קליין, שהפכה לאורנשטיין לאחר נישואיה הראשונים.
עם התמנותו לראש ממשלה הוצמדה לו מזכירה-מדפיסה שהייתה בהמשך לרעייתו השלישית.
ב-1965 נשא לאישה את מריה מנולסקו, מהנדסת טקסטיל שהייתה צעירה ממנו ב-18 שנים.
ב-1971 לקה סטויקה באוטם שריר הלב וסבל מלחץ דם גבוה.
לדברי מנולסקו רעייתו, לאחר האירוע הלבבי היו לו קשיים בתפקוד המיני.
מנולסקו סיפרה שיום אחד הוא הגיע הביתה כשהוא מטושטש ומלווה בכמה אנשי סקוריטטה, שלושה גברים ואישה אחת, שלטענתם באו לשמור עליו מפניה, ומאותו רגע לא נתנו לה לגשת אליו, לטפל בו או לדבר איתו.
אחד מארבעת המלווים היה יון מיחאי פצ'פה (שערק בהמשך למערב).
האישה הצעירה, שהוצגה כאחייניתה של אלנה צ'אושסקו, הייתה צעירה בתחילת שנות העשרים והופקדה בלעדית על הטיפול בסטויקה.
פצ'פה עזב, שלושת האחרים נשארו והשתכנו בחדר הסמוך לחדרו של סטויקה - כך הפרידו אותו מרעייתו ומבתו בת ה-9. סטויקה לקח את הצעירה (שמה היה רומאן דוינה) כמעט לכל מקום אליו הלך.
בחקירה לאחר מותו התברר שנהג להציגה כאחייניתו, כשלמעשה הייתה מאהבתו למרות יותר מארבעים שנה שהפרידו ביניהם.
סטויקה אושפז בבית חולים ולקח עמו לשם גם את רומאן דוינה.
כעבור שבועיים, ב-17 בפברואר 1975, חזר הביתה עם מזוודה, ביקש מרעייתו שתכין לו כוס תה והסתגר בחדרו, כדי לדבר בטלפון עם דוינה, שנשארה בבית החולים.
דוינה התקשרה למשטרה והודיעה שבמהלך שיחת הטלפון נשמע רעש חזק והשיחה נפסקה.
השוטרים הגיעו לביתו ומצאו אותו ירוי ברובה ציד.
פרטים שונים בחקירת התאבדותו של סטויקה לא תאמו לעדות רעייתו, עד כדי שעצם ההתאבדות נראתה לחבריו כנוגדת את אופיו.
לכך נוסף מידע על חילופי דברים בין סטויקה לבין ניקולאה צ'אושסקו ורינונים על יחסיהם בתקופת כליאתם המשותפת.
כל אלה היוו רקע לתאוריות קונספירציה בדבר 'התאבדות בפקודה', או אף רצח שהוצג כהתאבדות.
בשנות השלושים של המאה העשרים, כשסטויקה, צ'אושסקו ויתר אנשי הצמרת הקומוניסטית של רומניה היו בכלא, שהה איתם גם שמיל מרקוביץ', פעיל קומוניסטי בכיר ותיק, שפיתה אסירים אחרים, בעיקר צעירים, ליחסים הומוסקסואליים.
בבית הכלא הקימו הקומוניסטים ועדת חקירה בה היו חברים גאורגה גאורגיו-דז', קיבו סטויקה ודימיטריה גנב.
הוועדה חקרה ונמצא מי שהודה במעשים, וכתוצאה הודח מרקוביץ' מהמפלגה הקומוניסטית.
בין החשודים היה גם ניקולאה צ'אושסקו, שהכחיש אז את הדבר.
מרקוביץ' עצמו נהרג ברעידת האדמה הקשה ב-1940, בה התמוטט הבניין הגבוה ביותר בבוקרשט דאז.
צ'אושסקו התכוון לכתוב על היסטוריית המפלגה הקומוניסטית המחתרתית, ולשם כך ביקש מוותיקי הקומוניסטים לכתוב קורות חייהם באותה תקופה.
גם סטויקה עשה זאת, והזכיר באוטוביוגרפיה שלו את היותו חבר בוועדה שחקרה אז את הצעירים, מבלי לנקוב בשמו של צ'אושסקו.
הוגי תאוריית הקונספירציה מקשרים דברים אלה לכך שצ'אושסקו קרא לסטויקה לשיחת נזיפה על התנהגות לא-מוסרית (מאהבתו הצעירה ממנו בארבעים שנה), וסטויקה זעם על כך בהשיבו "מי אתה שתטיף לי מוסר?", אמירה שהיה בה כדי לרמוז לסודות מהעבר; אז החליט כביכול צ'אושסקו על חיסולו.
לא נמצאו ראיות לאישוש תאוריה זו.
קיארה אפנדינו (באיטלקית: Chiara Appendino; נולדה ב-12 ביוני 1984) היא פוליטיקאית איטלקייה המכהנת כחברת בית הנבחרים של איטליה מטעם מחוז פיימונטה, קודם לכן כיהנה כראש עיריית טורינו מטעם תנועת חמשת הכוכבים.
אביה הוא בעלי חברת Prima Industrie SpA המתמחה בייצור מכשירי חיתוך בלייזר.
ב-2006 סיימה תואר ראשון בניהול וכלכלה בינלאומית באוניברסיטת בוקוני שבמילאנו.
ב-2008 סיימה תואר שני בחשבונאות וניהול פיננסי באוניברסיטת בוקוני.
היא עבדה כחשבת במועדון הכדורגל יובנטוס ומ-2010 עבדה כמנהלת כספים בחברה קטנה שבבעלות בן זוגה בטורינו.
ב-2010 הצטרפה לתנועת חמשת הכוכבים (Movimento 5 Stelle) שהוקמה על ידי הקומיקאי בפה גרילו וב-2011 נבחרה מטעמה לחברת מועצת העיר טורינו.
ביוני 2016 נבחרה לראשות עיריית טורינו לאחר שניצחה את ראש העיר המכהן פיירו פאסינו, ברוב של 54.5% בסיבוב השני של הבחירות.
היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ב-2020 הורשעה בדיווח שקר ונגזר עליה שישה חודשי מאסר תנאי.
אפנדינו לא התפטרה מתפקידה אך השעתה עצמה מתנועת חמשת הכוכבים.
בינואר 2021 הורשעה בחלקה באחריות לאירועי מנוסת הבהלה בכיכר סן מרקו במהלך שידור משחק גמר ליגת האלופות 2017. בתקרית נהרגו שלושה אנשים ונפצעו למעלה מ-1,600. על אפנדינו נגזר עונש מאסר של שנה וחצי.
היא ערערה על החלטה זו.
ב-2022 נבחרה לבית הנבחרים כנציגת המושב הראשון של מחוז פיימונטה.
אפנדינו נשואה למרקו לאווטלי ואם לבת.
במדעי הקרקע, קיבול הקטיונים החליפים או CEC הוא פרמטר המייצג את כמות הקטיונים המצויים בדוגמת קרקע יבשה בתנאי pH נתונים, אשר זמינים לתחלופה ספונטנית עם יונים חיוביים מתמיסת הקרקע.
נהוג להשתמש בקרקעות שיובשו בתנור תחת 105 מ"צ.
CEC משמש כמדד לפוריות האדמה, קיבול ההזנה החוזרת, ויכולת הקרקע להגן על מי התהום מפני זיהום באמצעות ספיחה.
נהוג לבטא אומדן זה ביחידות של מיליאקוויוולנט (meq) של מימן (אקוויוולנט מטען בודד), על כל 100 גרם של אדמה יבשה.
קרקעות המכילות מינרלים חרסיתיים וחומרים הומיים המצויים בעילית הקרקע הם בעלי מטעני שטח גבוהים הנוטים למשוך ולספוח יונים בסביבתם.
קיבולתם משתנה בהתאם לסוג המינרל או דרגת הפילמור של החומצה (הומין, חומצה הומית, חומצה פלאבית ועוד), בהתאמה.
קיבארט (בליטאית: , קיבארטאי; בפולנית: Kibarty, קיבארטי; ביידיש: קיבאַרט) היא עיר קטנה בדרום מערב ליטא, שנמצאת במחוז מריאמפולה.
היא סמוכה לעיר וירבאליס ושוכנת על הנהר לייפונה , שמשמש כגבול של ליטא עם מחוז קלינינגרד השייך לרוסיה.
בשנת 1923 חיו בעיירה 1,253 יהודים והם היוו 19,88% מכלל האוכלוסייה.
נכון ל-2023 העיירה מונה 4,015 אנשים, מתוכם רק יהודיה אחת.
בתקופת השואה נערך בקיבארטאי טבח על ידי הנאצים, וכמעט כל היהודים הושמדו ליד מחצבות החול, בצפון מערב העיירה.
קיבארט נוסדה ככפר במהלך המאה ה-16.
היא הפכה לעיירה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-19 לאחר הנחת מסילת הברזל סנקט פטרבורג-ברלין.
נהר הלייפונה שימש אז כגבול בין האימפריה הרוסית לקיסרות הגרמנית.
מעל הנחל היה נטוי גשר עץ ומשני צדדיו היו בנייני המכס של שתי המדינות.
בעיירה נבנתה תחנת הרכבת ובה בית נתיבות גדול ומפואר, שבנייתם הושלמה בערך בשנת 1865. בשנת 1880 היו בקיבארט כ-22 בתים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בקיץ 1914, עזבו רוב התושבים את העיירה.
קיבארט הייתה אז תחנת מסחר בין ליטא לגרמניה ושימשה מרכז מסחרי לתעשיית הבדים בליטא.
נשארו בה כ-2,000 תושבים ומתוכם כ-200 יהודים, בעיקר בעלי בתים.
במהלך הקרבות של מלחמת העולם הראשונה, עברה העיירה כמה פעמים מצד לצד וחלק גדול ממנה נהרס.
עד שלבסוף באביב 1915 נסוג הצבא הרוסי וקיבארט נכבשה בידי הגרמנים.
אלה החזיקו בה עד שנת 1919 ואז מסרו אותה לליטא העצמאית.
בתקופת ליטא העצמאית (1918-1940) הייתה קיבארט עיירה בעלת שלטון עצמי וגם מרכז נפה.
ערב פתיחת מלחמת העולם השנייה באחד בספטמבר 1939, חיו בקיבארט כ-1,300 יהודים.
מבחינה כלכלית, היהודים עסקו בעיקר במסחר, היו בעלי אחוזות ובתי עסק קטנים ומעמדם הכלכלי היה טוב ויציב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-15 ביוני 1940, ליטא נכנעה לאולטימטום מברית המועצות והסובייטים השתלטו על קיבארט וליטא כולה.
ב-22 ביוני 1941 פלש הצבא הגרמני לברית המועצות ובו ביום נכבשה גם קיבארט.
עם הכיבוש, הגרמנים שחררו את כל האסירים מהכלא, רובם ליטאים, שנאשמו בהתנגדות לשלטון הסובייטי.
האסירים החלו מיד בארגון קבוצות מקומיות כדי לנקום בקומוניסטים וביהודים וגם לסייע לגרמנים להטיל סדר ולשקם את חיי האזרחיים.
ראש הפעילים הליטאים שהיה בשליטת הגרמנים היה הווטרינר זובריקאס, שהיה פעיל בארגונים הליטאים הלאומיים בתקופת השלטון הסובייטי, וכתוצאה מכך הם אסרו אותו.
בשנת 1944 נסוגו הגרמנים מפני הצבא האדום ובמהלך הקרבות נהרסו כמה מרבעי העיירה וגם בית הנתיבות המפואר.
היהודים הראשונים התיישבו בעיירה עם הקמת תחנת הרכבת והמכס באמצע שנות ה-60 של המאה ה-19. כל הסחורות עברו בדיקה במחסני המכס שבתחנה.
בעקבות העומס בבדיקות נדרשו עובדי מכס חדשים בתחנה והגיעו עמלי מכס יהודים.
בקרבת הגבול נפתחו אז הרבה חנויות של יהודים שמכרו מצרכי מזון.
חלק מיהודי העיירה התפרנסו מהברחת סחורות מגרמניה וממכירתן בליטא.
בסביבה היו גם יהודים בעלי קרקעות שהתפרנסו מחקלאות.
הילדים היהודיים למדו באחד משלושת החדרים שפעלו בקיבארט.
המלמדים לימדו עברית, חומש עם רש"י ותנ"ך על פי ה"טייטש חומש" יום הלימודים החל השכם בבוקר והסתיים בשעות הערב.
מאוחר יותר הוקמו מוסדות נוספים מסוג "חדר מתוקן", שהיו יותר מודרניים, ובהם למדו גם כמה מקצועות כלליים.
חלק מן היהודים האמידים יותר שלחו את ילדיהם, ובעיקר את הבנות ללמוד בבתי הספר הגרמניים באיידטקונן (צ'רנישבסקויה המודרנית במחוז קלינינגרד).
בשנת 1880 קיבלה הקהילה רשות לפתוח בית ספר יסודי יהודי, אבל ללא תמיכת הממשלה.
"החברה להפצת השכלה בישראל" תמכה במוסד מבחינה כספית.
המורה בבית הספר הזה היה המלמד.
רוב היהודים בקיבארט לא היו אדוקים בדת, אך היו בה שני בתי תפילה, שקמו בעקבות יריבות בין שתי קבוצות של פלגים בדת היהודית.
הפעילות הציונית התחילה בקיבארט לפני הקונגרס הציוני השלישי, שנערך בשנת 1899. קיבארט הייתה אחת משש העיירות בליטא שבקולותיהן נבחר ככל הנראה המנהיג הציוני הידוע יצחק ניסנבוים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה רוב היהודים עזבו את העיירה ובתים רבים נהרסו בה.
בתקופת ליטא העצמאית גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה ויהודים רבים פתחו בה חנויות ועסקים והתעשרו.
בעקבות הכרזת האוטונומיה ליהודים מטעם ממשלת ליטא העצמאית נבחר בקיבארט ועד קהילה שמנה תשעה חברים.
הוועד פעל עד סוף שנת 1925 באמצעות ועדות משנה ברוב תחומי החיים היהודיים בעיירה.
בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, היהודים בקיבארט פיתחו רבות את העיר בעיקר בתחומי המסחר והקמת מפעלים.
בשנות השגשוג הכלכלי בנו היהודים בתים מפוארים ונוסדו סניפים של הבנק היהודי העממי ושל הבנק היהודי המרכזי.
לאחר מכן התפרנסו בעיקר ממסחר עם תושבי איידטקונן השכנה.
עם עליית הנאצים לשלטון יהודים מעטים בחרו לברוח מקיבארט ועיירות שכנות לכיוון ארץ ישראל.
בהמשך החליטו יותר יהודים לעזוב ולעבוד בקובנה או לעלות לארץ.
ביוני ליטא הפכה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית שם חל השלטון הסובייטי במשך שנה.
לקיבארט הגיעה יחידה של הצבא האדום של משמר הגבול שהשתכנה בבניינים של עובדי הרכבת יחידה.
החיילים פשטו על החנויות וקנו מכל הבא ליד.
בסוף יולי הולאמו הבנקים והפיקדונות הוקפאו.
אחר כך הולאמה התעשייה על פי קריטריונים שנקבעו למפעלים מגודל מסוים.
בתי החרושת הולאמו גם הם והוכנסו בהם קומיסרים שהתמנו למנהלים.
אלה היו קומוניסטים שהשתחררו מבתי סוהר או פעילים במחתרת לשעבר.
כך השתלטו הסובייטים על העסקים המקומיים ומכיוון שלא היה להם ידע בניהול השתמשו בבעלים לשעבר שהפכו לפקידים.
את הקצינים ומשפחותיהם שיכנו בבתים היפים של העיר במגוריהם של יהודים.
כתוצאה מתקופה כושלת זו נוצר קושי כלכלי שפגעה קשות במעמד הבינוני והנמוך.
למצב הייתה השפעה גם על החינוך, בכך שבשנת לימודים זו הפך בית הספר העברי לבית ספר יהודי שבו לימדו ביידיש.
תנועות הנוער הציוניות פוזרו והקומסומול - תנועת הנוער הקומוניסטית - החל לגייס את הנוער לשורותיו.
יהודים נאסרו בגלל האשמות שווא בתקופה זו ודבר זה הוסיף לאווירה הקשה ששררה בקיבארט וליטא.
מכל האזור קיבצו מספר מוגלים החשודים בפעילות ציונית לקרונות המשא.
בתקופה שלקראת הכיבוש הגרמני לא הייתה תפיסתם של היהודים שהגרמנים צפויים לחדור את הגבול ולכן לא ברחו לעומק ברית המועצות או נערכו בהתאם.
הגרמנים כבשו את קיבארט כמה שעות אחרי מתקפתם על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941, כמעט ללא התנגדות של ממש.
רק קבוצה של חיילי משמר הגבול הרוסי, נלחמה על חייה עד מות האחרון בהם.
ליטאים לאומנים, ביניהם כאלו ששוחררו מבתי הסוהר שבהם נכלאו בימי המשטר הסובייטי, העמידו עצמם לרשות הגרמנים להשלטת סדר בעיירה.
ליטאים אלה ארגנו פעולות נקמה באוהדי המשטר הסובייטי, ופגעו ביהודים בגופם וברכושם.
דווקא הגרמנים היו אלה שהתערבו בשלב זה לטובת היהודים שהתלוננו בפניהם.
בימי הכיבוש הראשונים הצבא לא נקט צעדים כלשהם נגד יהודים.
היו גם מקרים של שלטונות גרמניים שעזרו ליהודים להחזיר רכוש שכבר נשדד על ידי ליטאים.
כעבור כמה ימים הוקם המנהל האזרחי הגרמני, ואחד הצווים הראשונים שפורסמו היה להגביל את זכויות היהודים.
הנפגעים הראשונים מגזרות אלו היו יהודים קומוניסטים, שהיו בעלי תפקידים במוסדות מקומיים.
דובר העירייה עבר ברחובות ובסיוע פעמון ארגן את הקהל וקרא להם את הפקודה:
על פי הגזרות של הגרמנים, פוטרו היהודים ממשרותיהם במוסדות ציבור, הוטל עליהם עוצר לילה, נאסרו עליהם קשרים עם האוכלוסייה הנוצרית והוטל עליהם לענוד סימן זיהוי, שהיה בהתחלה טלאי צהוב ואחר-כך מגן דוד.
יהודים שנחשדו באהדה לסובייטים נאסרו ואחרים הוצאו למחנות עבודה, בהן עשו עבודת פרך, בתנאים קשים.
בגלל מיקום העיירה כ-25 קלומטרים מן הגבול הגרמני, ניתנה הוראה על ידי הגסטפו להוציא להורג את היהודים.
בעקבות כך, ב-9 ביולי 1941 הוצאו מקיבארט כל הגברים היהודים בני 16 ומעלה ורוכזו יחד עם הגברים היהודים מווירבאליס במבני אחוזה מצפון לווירבאליס.
למחרת, נרצחו כל הגברים היהודים באתר תעלות נגד טנקים מימי הסובייטים ונקברו בקברי אחים.
ב-11 בספטמבר 1941 נרצחו גם נשות וילדי העיירה היהודים באותו אתר.
בשנת 1918 נוסד בקהילה היהודית שבקיבארט בית ספר יהודי ובו התחנכו חברי הקהילה.
בתחילה שימש בית הספר כמעין "חדר" ששכן "בעזרת הנשים", שבבית הכנסת.
באותה תקופה, הקהילה התקשתה לקיים בית ספר בעל רמה טובה, מפני שרבים מן הילדים למדו בבית ספר גרמני באיידטקונן ואחרים למדו בגימנסיה העברית בווירבאליס, שהוקמה בשנת 1919. רק בשנת 1925 הוקם בעיר בית ספר מודרני וגן לילדים יהודים.
בית הספר היה בן ארבע כיתות ושתי מכינות, והיה קשור לרשת "תרבות".
שפת ההוראה בבית הספר הייתה עברית, אך מכיתה ב' התלמידים למדו גם ליטאית.
בית הספר נוהל שנים רבות, אך נסגר בשנת 1940 וחלק ממאות בוגריו, המשיכו את לימודיהם בגימנסיה העברית בווירבאליס.
במשך כמה עשרות שנים לא היה ליהודים בית קברות בעיירה והם נהגו לקבור את המתים בווירבאלן.
רק בשנת 1912 נוסדה בקיבארט חברה קדישא ונרכש שטח לבית עלמין מחוץ לעיירה.
המארגן והמייסד של אלה היה יצחק שרגא חשמן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נבנה בקיבארט בית כנסת גדול מול כיכר השוק.
הבניין היה בנוי מלבנים אדומות והיה בן שתי קומות.
צמוד לבית הכנסת הגדול נבנו בית מרחץ, מקווה וספרייה.
נוסף על בית הכנסת הגדול הוקם בקצה אחר של העיירה בית הכנסת הקטן "אוהל יצחק", על שם יצחק שרגא חשמן, שעמד בראש מקימיו והיה חבר הנהלתו עד מותו.
יוסף רוזין גדל במשפחה ציונית בקיבארט ובגיל צעיר הצטרף לתנועת "השומר הצעיר".
הוא היה בוגר הגימנסיה העברית במריאמפולה.
דוד שדכנוביץ, שגדל בקיבארט, מצא בשנת 1965 כי קבריהם של הסובייטים מונצחים כראוי במצבה וגדר בקיבארט.
לעומת זאת, קברי יהודי קיבארט ווירבאליס, הנמצאים ב"ויגיניס", כ-1.5 ק"מ מווירבאלן, לא מונצחים כראוי.
במקום 12 בורות קבורים ללא מצבה וגדר, פרות וסוסים רומסים את הקברים.
השלטונות המקומיים לא דאגו לתנאים האלמנטריים להנצחת זכרם של הנרצחים.
דוד פנה לגופים השונים ופעל לתיקון המצב והקמת מצבה וגדר ראויים, לזכר הנרצחים.
גם לאחר שתוקן המצב, לא צוין במצבה אזכור על יהדותם של הנרצחים, ושהפשע היחידי שעשו היה היותם יהודים.
לכן, דוד חרט "מגן דוד" על המצבה.
קיבול טפילי , קיבול פזור או קיבול מקרי הוא קיבול בלתי נמנע ולרוב גם בלתי רצוי אשר קיים בין האלמנטים השונים ברכיב אלקטרוני או מעגל חשמלי רק בגלל קרבתם אחד לשני.
כאשר שני מוליכים חשמליים במתחים שונים קרובים זה לזה השדה החשמלי ביניהם גורם להצטברות מטענים חשמליים ביניהם; אפקט זה הוא הקיבול הטפילי.
בפועל, לכל האלמנטים במעגל כגון סלילים, דיודות וטרנזיסטורים קיימים קיבולים פנימיים אשר יכולים לגרום להתנהגותם לסטות מזו של רכיב "אידיאלי" במעגל.
בנוסף, הקיבול תמיד שונה מאפס בין כל שני מוליכים; דבר זה יכול להיות משמעותי בתדרים גבוהים יותר כאשר צפיפות המוליכים גבוהה, למשל בחוטים או במעגל מודפס.
הקיבול הטפילי בין הליפופים של סליל השראה או רכיב דומה מתואר לעיתים קרובות כקיבול עצמי.
עם זאת, קיבול עצמי של אובייקט מוליך היא תופעה בפני עצמה המתייחסת לקיבול של האובייקט ללא התייחסות לאובייקט אחר.
כאשר שני מוליכים בעלי פוטנציאלים שונים נמצאים בסמיכות אחד לשני הם מושפעים מהשדות החשמליים השונים ביניהם ומאחסנים מטענים חשמליים הפוכים בסימן כמו בקבל.
שינוי הפוטנציאל החשמלי בין המוליכים דורש זרם פנימה או החוצה כדי לטעון או לפרוק את המטענים.
כאשר מסמל את הקיבול בין המוליכים.
לדוגמה, סליל השראה לעיתים מתנהג כמו שני קבלים במקביל, בשל צפיפות הליפופים.
כאשר קיים מפל מתח לאורך הסליל, חוטים בליפופים סמוכים נמצאים בהפרש פוטנציאלים זה מזה, ולכן מתנהגים כלוחות בקבל לוחות ומאחסנים מטען.
כל שינוי במתח לאורך הסליל דורש תוספת זרם כדי לפרוק או לטעון את המטען שהצטבר עליו.
כאשר המתח משתנה באיטיות, כמו במעגלי תדר נמוך, תוספת הזרם המתקבלת ניתנת להזנחה, אך כאשר המתח משתנה במהירות תוספת הזרם גדולה יותר ויכולה להשפיע על פעילות המעגל.
עבור סלילים בתדרים גבוהים בדרך כלל משתמשים בטכניקות ליפוף שונות כדי למזער את הקיבול הטפילי.
בתדרים נמוכים, ניתן להזניח קיבול טפילי אך במעגלי תדר גבוה קיבול טפילי זה יכול להוות בעיה משמעותית.
במעגלי מגבר עם תגובת תדר מורחבת, קיבול טפילי בין הפלט לקלט יכול לשמש כענף משוב, הגורם למעגל תנודתיות (אוסצילציה) בתדירות גבוהה.
תנודות לא רצויות אלה נקראות "תנודות טפיליות" .
במגברים בעלי תדר גבוה, קיבול טפילי יכול להיות משולב עם השראות מקרית, רכיב שכזה מוביל ליצירת מעגל תהודה חשמלי שמוביל גם ליצירת תנודתיות טפילית.
בכל הסלילים, הקיבול הטפילי ייצור תהודה עם ההשראות בתדירות גבוהה כלשהי כדי להפוך את הסליל לבעל תהודה עצמית; דבר זה נקרא תדר תהודה עצמית.
מעל תדר זה, לסליל ההשראה יש למעשה יש היגב קיבולי.
הקיבול של מעגל העומס המחובר לפלט של מגבר שרת יכול להפחית את רוחב הפס.
מעגלי תדר גבוה דורשים טכניקות עיצוב מיוחדות כגון הפרדה זהירה של חוטים ורכיבים, טבעות אבטוח, מישורים מוליכים, סיכוך בין הקלט לפלט ותאום בין קווי התמסורת כדי למזער את השפעות הקיבול הלא רצויות.
בכבלים שהוצבו בצפיפות זה ליד זה ובאפיקי מחשב, קיבול טפילי צימודי עלול לגרום לערב דיבור , כלומר שאות ממעגל אחד חודר לאחר, דבר הגורם להפרעות וחוסר אמינות בהפעלה.
תוכנות מחשב העוסקות באוטומציה של תכנון אלקטרוני, אשר משתמשים בהן כדי לעצב מעגלים מודפסים מסחריים, יכולות לחשב את הקיבול הטפילי ועוד אפקטים טפיליים לפי עקבות הן של רכיבים והן של מעגלים ולכלול אותם בסימולציות של המעגל המבצעי.
פעולה זו נקראת חליצה טפילית.
הקיבול הטפילי בין אלקטרודות הקלט לפלט במגבר מהפך למשל בין הבסיס לקולקטור בטרנזיסטור BJT בעייתי במיוחד מאחר שהוא מוכפל בהגבר התקן.
אפקט מילר (תועד לראשונה בשפופרות ריק על ידי ג'ון מילטון מילר, 1920) הוא הגורם העיקרי המגביל את ביצועי התדרים הגבוהים של התקנים פעילים כגון שפופרות ריק וטרנזיסטורים.
מעין סריג נוסף לטריודה בשנת 1920 כדי להפחית את הקיבול הטפילי בין אלקטרודת הבקרה לאנודה, מה שיצר את הטטריודה אשר העלה משמעותית את תדירות ההפעלה.
התרשים מדגים כיצד קיבול מילר קיבולת מתרחשת.
נניח שהמגבר המוצג הוא מהפך אידיאלי עם הגבר מתח ו־ הוא הקיבול בין הקלט לפלט.
מתח המוצא של המגבר הוא
אז הקיבול בכניסה למגבר הוא
קיבול הפלט מוכפל בהגבר המגבר.
אם למעגל הקלט יש עכבה ביחס לאדמה של , אז (בהנחה שאין קיטוב עם עוד מגבר) הפלט של המגבר יהיה
רוחב הפס של המגבר מוגבל על ידי התדר הגבוה ב:
אז רוחב הפס מופחת על ידי פקטור , בערך הגבר המתח של ההתקן.
הגבר המתח של טרנזיסטורים מודרניים יכול לנוע בין 10–100, ואף גבוה יותר, אז זוהי הגבלה משמעותית.
קיארה פראני (באיטלקית: Chiara Ferragni, נולדה ב-7 במאי 1987) היא יזמית, דוגמנית ואושיית אופנה איטלקייה.
נחשבת לבלוגרית האופנה המפורסמת בעולם, בעלת הבלוג "The Blonde Salad".
קיארה פראני נולדה בקרמונה בצפון איטליה, לרופא שיניים, מרקו פראני ומרינה די גוארדו, סופרת מצפון איטליה.
בשנת 2009 החלה פראני לפרסם את הבלוג שלה "The Blonde Salad", וכיום הוא מתופעל על ידי צוות של עשרה אנשים.
באותן שנים היו לבלוג שלה כ-12 מיליון כניסות בחודש.
ב-2011 הגדיר אותה המגזין ניו יורק כאחת הפריצות הגדולות של השנה בתחום אופנת הרחוב (street-style).
קיארה למדה משפטים באוניברסיטת בוקוני אך לא סיימה את התואר.
פראני מדגמנת עבור מותגים רבים ומשתתפת בפורמטים טלוויזיוניים שונים, ביניהם המותגים, לואי ויטון, פנטן, פנדי, Guess ,Tod's ועוד.
היא השתתפה בעיצוב קו הנעלים של Steve Madden באביב 2014, והייתה הפרזנטורית של TRL Awards, כמו כן היא הבלוגרית הראשונה שכיכבה על השער של מגזין "ווג", הספרדי באפריל 2015.
פראני פעילה מאוד באינסטגרם ובחשבון שלה מעל 28.5 מיליון עוקבים.
לפי פרסומים היא מרוויחה כ- $12,000 לפרסום של פוסט ממומן.
בינואר 2015, הבלוג וקו הנעלים של פראני Chiara Ferragni Collection, נלמדים בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
ביולי 2017 פתחה פראני את החנות שלה Chiara Ferragni Collection במילאנו.
בספטמבר 2017, דורגה פראני ראשונה, ברשימת האנשים הכי המשפיעים בתחום האופנה של המגזין פורבס(Forbes Top Influencers).
במאי 2018, הכריז המגזין Footwear News על פראני "אחת האמהות הכי משפיעות בתעשיית האופנה".
בשנת 2024 נקלעה פראני לצרות משפטיות, במסגרתן קיבלה דו"ח של 1.2 מיליון יורו על הטעיית צרכנים בקמפיין התרמה.
פראני שיווקה עוגת פאנדורו תחת שמה והבטיחה לצרכנים שהרווחים ייתרמו למרכז לחקר סרטן העצמות בבית חולים בטורינו, אבל בפועל הרווחים לא הועברו.
בדצמבר 2024 בוטלה תובענה ייצוגית שהוגשה נגדה, לאחר שהוסכם על הסדר פשרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
על פי ההסדר, פראני תשלם פיצוי בסך 150 אירו ל-300 הצרכנים שיוצגו בתביעה, ובנוסף לכך תתרום 200,000 אירו לעמותה המסייעת לנשים שנפגעו מאלימות.
פראני נשואה לראפר האיטלקי פדריקו לוסיה, הידוע בכינויו פדז.
הם התארסו בהופעה שלו בורונה אל מול המצלמות, החתונה התקיימה בנוטו, סיציליה בספטמבר 2018.
לזוג יש 2 ילדים, בן בשם לאון (בשם מקוצר ליאו) ובת בשם ויטוריה (ויטו) והם גרים בין מילאנו ולוס אנג'לס.
קיבו (ביפנית: Kibo, בתרגום לעברית: תקווה) הוא מודול יפני, המהווה את הרכיב הגדול ביותר בתחנת החלל הבינלאומית.
המודול פותח בידי סוכנות החלל היפנית (JAXA) שהשקיעה לצורך כך סך של כ-3 מיליארד דולר.
בסיום פיתוחו, נתרם המודול לתחנת החלל הבינלאומית.
המודול מהווה את הבסיס לפעילות החלל היפנית.
מודול הורכב ב-3 שלבים: חלקה הראשון (1J/A), הוטס באמצעות מעבורת החלל אנדוור במסגרת המשימה STS-123 במרץ 2008, חלקה השני (JEM–PM), הוטס באמצעות מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-124 במאי 2008 וחלק השלישי במעבורת STS-127 בשנת 2009.
הוא כולל 8 מדפים לציוד שונה.
בנפח הפנימי מתאים לפעילות של עד 4 אנשים אך בדרך כלל צוות פעיל כולל זוג בלבד.
החלק השני - Pressurized module שוגר במאי 2008. משקלו 15,900 ק"ג.
הוא כולל 23 מדפים לציוד שונה.
החלק השלישי - Exposed Facility שוגר ביולי 2009. משקלו כ-4,000 ק"ג.
בנוסף לכך מודול כולל זרועות רובוטיות באורך של כ-10 מ' ו-2.2 מ'.
מודול "קיבו" מנוצל לביצוע ניסויים בתחומים שונים.
בשנת 2012 למודול התווספה יחידה לשחרור לווייני קיובסאט J-SSOD שהגיע בחללית מטען H-II-3.
קיאנה לדה בראון היא זמרת, פזמונאית, מוזיקאית, פסנתרנית ושחקנית אמריקאית.
קיאנה לדה נולדה בפיניקס, אריזונה וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-2012 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Hey Chica".
השיר נכלל בפסקולו של הסרט "הדרדסים 2".
ב-2016 כיכבה בעונה השנייה של סדרת האימה של MTV, "צעקה".
ב-2018 כיכבה בסדרה המקורית של נטפליקס, "הוושינגטונים".
ב-2018 הוציאה את הסינגל "Ex", שהפך ללהיט, תוך שקיבל את מעמד הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
הסינגל נכלל במיני-אלבומה השני, Selfless, שיצא באותה השנה וזכה להצלחה רבה אף הוא.
מאוחר יותר, נכלל השיר גם במיני-אלבום השלישי שלה, Myself, שיצא לאור בשנת 2019.
ב-2020 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Kiki, שהגיע למקום ה-30 במצעד הבילבורד 200.
שנהשםתפקידהערות2006Deadlands: The Risingמפונה / זומבי2025Sneaksשונהדיבוב
שנהשםתפקיד2006Temporary Dreamsאוולין וקו2015Guidanceריילי2015–2016Betchדמויות שונות / עצמה2016צעקהזואי ווהן2018הוושינגטוניםורוניקה וושינגטון
קיארה קאס היא סופרת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות סדרת ספרי "המועמדת".
קאס נולדה וגדלה במירטל ביץ', שבדרום קרוליינה, וסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון סוקסטי (Socastee) שבמירטל ביץ'.
היא למדה באוניברסיטת חוף קרולינה לפני שעברה לאוניברסיטת רדפורד.
היא סיימה את רדפורד עם תואר בהיסטוריה.
הספר הראשון בטרילוגיית "המועמדת", פורסם ב-2012 על ידי הרפר קולינס.
זכויות הטלוויזיה לטרילוגיה הועמדו לרשת הטלוויזיה "The CW" וצולמו שני פרקי פיילוט, אך אף אחד מהם לא הועלה לסדרה מלאה.
באפריל 2015 נרכשו זכויות הסרטים לטרילוגיית "המועמדת" על ידי האחים וורנר.
במאי 2013 הודיעה קאס כי היא תעבוד על סדרה שכותרתה טרם הוכרזה, היא מתייחסת אליה במדיה החברתית כ-"238", ומיועדת לצאת לאור על ידי הרפר קולינס.
ב־14 באוגוסט 2014 הודיעה קאס כי סדרת "המועמדת" תתרחב לספרים נוספים.
הראשון בסדרה, "העילית", פורסם בשנת 2013. "האחת" פורסם אחריו.
"היורשת" יצא בשנת 2015. "הכתר" יצא ב-3 במאי 2016. באפריל 2019 יצא הספר השישי בסדרת המועמדת, "עד עצם היום הזה".
סדרת "המועמדת", שקאס ידועה בעיקר בזכותה, היא סדרה של שישה רומנים לנוער בוגר שמתרחשים במדינה הבדיונית איליאה, לשעבר ארצות הברית.
הספרים עוסקים בתחרות המכונה "הבחירה" שבה מתמודדים אזרחי איליאה על נישואים ליורש המלך הנוכחי.
שלושת הספרים הראשונים הם מנקודת מבטה של אמריקה סינגר, אשר מצטרפת לבחירה לאחר שוחד מאמה, שלא יודעת שהיא מאוהבת באספן, שהוא ממעמד נמוך ממנה.
שני ספרי ההמשך, היורשת והכתר נכתבים מנקודת מבטם של הנסיכה אידליין, בתם הבכורה של הנסיך מקסון וליידי אמריקה סינגר.
אמריקה סינגר היא ילדה בת שבע-עשרה שגרה במדינת איליאה, שהייתה בעבר ארצות הברית.
החברה שלהם מחולקת לשמונה מעמדות, כאשר המעמד הנמוך ובו העניים הם מספר שמונה ומעמד המלוכה הוא אחד.
אמריקה היא בת למעמד חמש ונמצאת במערכת יחסים סודית עם בן למעמד שש בשם אספן לג'ר, אותה הם שמרו בסוד על ידי התגנבות בלילה לפגישות בבית העץ בחצר האחורית שלה.
כשאמריקה ואספן נפרדים מכיוון שהוא מרגיש שהוא לעולם לא יוכל להיות מספיק עבורה, הוא אומר לה להצטרף ל"בחירה", שהיא תחרות שנועדה לבחור אישה להיות אשתו לעתיד של הנסיך מקסון ולקחת לעצמה את התפקיד של המלכה של איליאה.
אף על פי שאמריקה אדישה לנסיך ולבחירה, היא נדחפת על ידי אמה ודבריו של אספן להרשם לתחרות.
באורח פלא היא נכנסת לתחרות ונשלחת לארמון, שם היא מתאהבת לאט לאט בנסיך ומתחילה ללמוד שיש מורדים שרוצים לשנות את המדינה.
אספן מתגייס לצבא ונשלח להיות שומר בארמון, הדבר מבלבל את אמריקה ככל שמערכת היחסים שלה עם מקסון מתפתחת.
חברותה עם מקסון גדלה לאט לאט לחיבה עד שיום אחד אחת הבנות הנבחרות, חברה של אמריקה, נכלאת ומסולקת בפומבי מפני שנמצאה מתנשקת עם אחד השומרים.
אמריקה מתרגזת מהדרך בה הדברים מתנהלים ומבינה מה טומן בחובו להיות המלכה ומוציאה את זה על מקסון, ומתרחקת ממנו.
ככל שבנות אחרות מסולקות לאט מהבחירה, אמריקה ומקסון מתקרבים שוב לאט ומתנצלים זה בפי זה במהלך מתקפת מורדים בארמון בזמן שהם מסתתרים יחד.
היחסים ביניהם עוברים עליות וירידות רבות, עד שמקסון שולח את כל הבנות בבחירה הביתה למעט אמריקה ונערה אחרת בשם קריס.
מקסון אומר לאמריקה שהוא אוהב אותה אך מגלה על מערכת היחסים הקודמת שלה עם אספן שהיא הסתירה ממנו.
הוא מתרגז ומבטל את הודעת האירוסין.
למחרת בבוקר מתרחשת מתקפת מורדים.
מקסון נורה ומתנצל בפני אמריקה ואומר שלא אכפת לו שהיא תשבור את ליבו אלף פעם, הוא עדיין רוצה אותה ולא אף אחת אחרת.
המלך והמלכה נהרגים על ידי המורדים, ומשאירים את מקסון להיות המלך.
הוא מציע לאמריקה להנשא לו והוא מגלה לה שהוא יחסל את המעמדות.
שני הספרים הבאים מתרחשים כעבור עשרים שנה, שם יש למקסון ואמריקה ארבעה ילדים, כאשר הבכורה שבהם היא הנסיכה אידליין, שהיא היורשת הנוכחית של כס המלוכה.
המעמדות נעלמו לאט לאט, אך עדיין קיימות התקוממויות בלתי פוסקות.
כדי להרגיע את הציבור מחליט מקסון לארגן תחרות בחירה נוספת.
אמריקה סינגר - גיבורת שלושת הרומנים הראשונים.
היא ילדה מרדנית מעט עם כוונות לעשות נכון.
יש לה שיער אדום והיא בת 17 בתחילת הרומן, נולדה ב-26.2
הנסיך מקסון קליקס שרייב - היורש של המלך קלרקסון שרייב והמלכה אמברלי שרייב.
יש לו שיער בלונדיני ועיניים חומות.
אספן לג'ר - החבר לשעבר והאהבה הראשונה של אמריקה.
יש לו שיער כהה ועיניים ירוקות.
סלסט - אחת המועמדות לבחירה שבהתחלה היא יריבה של אמריקה, אבל הן מגשרות על ההבדלים שלהן ומתיידדות.
היא נהרגה במהלך מתקפת המורדים האחרונה על ידי מורדי הדרום.
מארלי - החברה הראשונה והטובה ביותר של אמריקה בארמון.
היא נתפסת ומשוחררת מהבחירה לאחר שנמצאה במערכת יחסים עם שומר בשם קרטר שאיתו היא מתחתנת מאוחר יותר.
היא אחת מארבע הנבחרות האחרונות שנותרו, המכונה "העילית".
המלך קלרקסון שרייב - מלך קשה ואביו של הנסיך מקסון.
הוא בז לאמריקה ומערער בצורה נוראית את מקסון.
הוא מת במתקפת המורדים הסופית.
המלכה אמברלי שרייב - מלכה עדינה ואדיבה.
כמו כן, אמו של הנסיך מקסון.
בניגוד למלך, היא חביבה אל אמריקה.
היא מתה גם בהתקפת המורדים האחרונה.
מאי סינגר - אחותה הצעירה של אמריקה.
היא ואמריקה חולקות תכונות דומות.
הן קרובות זו לזו מאוד.
אן - אחת משלוש המשרתות האדיבות והחביבות אל אמריקה במהלך הבחירה.
היא חזקה וזו שלוקחת פיקוד.
לוסי - ממש כמו אן, לוסי היא אחת המשרתות שהיו לאמריקה במהלך הבחירה.
היא ביישנית ומתאהבת אחר כך באספן.
מרי - משרתת יציבה וחרוצה של אמריקה בתקופת הבחירה, והיחידה שנשארת משרתת של אמריקה לאחר מכן.
"במועדון ה- AV" ציינו כי הספר הראשון בסדרה "הוא משהו שיצא 'ממשחקי רעב', אבל לפחות הוא מבדר".
ב־4 בפברואר 2015 פרסם "הגרדיאן" ביקורת על קיארה קאס באומרו, "קאס הופכת את הקריאה למותחת עם אירועים דרמטיים ורגעים רומנטיים ולעולם לא תדע מה יקרה בפרק הבא." ב־24 באוקטובר 2015, הוסיף הגרדיאן,"הסיפור מצוין גם לאנשים מרתקים שבדרך כלל לא נהנים לקרוא."
קאס היא גם המחברת של "בת הים".
ספר זה עוסק בקיילין, בחורה שהופכת לבת ים וצריכה לשרת את האוקיינוס מאה שנים.
יום אחד היא פוגשת את נער חלומותיה, אקינלי, ורוצה לחיות איתו, אבל אינה יכולה.
היא נאבקת ברגשותיה זמן מה כאשר "אחיותיה" - בנות הים האחרות - מנסות לעזור לה.
קיילין מתווכחת עם הים באומץ, למרות כוחו הרב.
לבסוף הים, שאוהב את קיילין, משיב אותה לאקינלי.
הספר נוגע בנושאים חשובים, כמו יכולת הבחירה, האלמוות והאהבה.
ב־12 בינואר 2012 פורסמה ביקורת של כוכב אחד על ספרה של קאס, "המועמדת", באתר סקירת הספרים Goodreads, ובבלוג של המבקר.
בהמשך אותו יום פרסמה הסוכנת הספרותית של קיארה קאס, אלנה רוט, שורה של ציוצי גינוי באתר הרשת החברתית טוויטר.
בשיחה שקאס ורוט האמינו שהיא פרטית - אך למעשה הייתה פומבית - רוט כנתה את המבקרים בשמות גנאי ושתיהן רוט וקאס דנו כיצד להפיל את הסקירה השלילית ולהגביר את הביקורות החיוביות על ידי מניפולציות שלהן על מערכת הדירוג.
המחלוקת עוררה מאמר של שבועון המוציאים לאור (Publisher Weekly) שהתבטא כנגד מנהג זה והעלה זעקה של מבקרים רבים, בלוגרים ופרסומים נגד בריונות ברשת של מבקרים שאינם מקצועיים על ידי סופרים וסוכנים.
סיפורי הבחירה: הנסיך והשומר (2014)
סיפורי הבחירה: המלכה והמועדפת (2015)
באושר ועושר (מכיל את ארבעת הנובלות הנ"ל והעוזרת) (2015)
מחוז קיבוגה (באנגלית, בסוואהילי: Kiboga) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, קיבוגה.
המחוז גובל במחוז קיאנקוונצי מצפון מערב, במחוז נאקאסאקה מצפון מזרח, במחוז מיטיאנה מדרום ובמחוז קסנדה מדרום מערב.
מטה המחוז יושב במחוז מובנדה.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קיבוגה.