tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
UBS.com מציינת כי סגן יו"ר חטיבת UBS "...מונה לתמוך בעסק בקשרים שלהם עם לקוחות מפתח".
הוא הצטרף ל-UBS ב-2002 מיד לאחר פרישתו מהסנאט.
הקמפיין הנשיאותי של ג'ון מקיין 2008
גראם היה יו"ר משותף בקמפיין הנשיאותי של ג'ון מקיין והיועץ הכלכלי הבכיר ביותר שלו מקיץ 2007 ועד 18 ביולי 2008. בראיון ב-9 ביולי 2008 על התוכניות הכלכליות של מקיין, גראם הסביר שהאומה לא נמצאת במיתון, וקבע: "שמעת על דיכאון נפשי; זה מיתון נפשי".
הוא הוסיף, "הפכנו מעין לאומה של בכיינים, אתה פשוט שומע את היללות הקבועות האלה, מתלוננים על אובדן התחרותיות, אמריקה בדעיכה".
ההערות של גראם הפכו מיד לבעיית הקמפיין.
יריבו של מקיין, הסנאטור ברק אובמה, הצהיר, "לאמריקה כבר יש ד"ר פיל אחד.
אנחנו לא צריכים עוד אחד כשזה מגיע לכלכלה...
השפל הכלכלי הזה לא בראש שלך".
מקיין גינה בחריפות את הערותיו של גראם.
ב-18 ביולי 2008, גראם פרש מתפקידו בקמפיין של מקיין.
בהסבירו את דבריו, הצהיר גראם כי השתמש במילה "בכיינים" כדי לתאר את הפוליטיקאים של האומה ולא את הציבור, וקבע כי "הבכיינים הם המנהיגים".
באותו ראיון אמר גראם, "אני לא מתכוון לחזור בו מכל זה.
כל מילה שאמרתי הייתה נכונה".
בחירות מקדימות למועמדות הרפובליקנית לנשיאות 2016
לאחר אספת הבחירה באיווה, גראם התייחס למרוץ הבחירות לנשיאות ב-2016 כ"מפחיד".
הוא אמר על דונלד טראמפ, "אני אצטרך להודות שאני לא מוצא את טראמפ הרבה יותר מרגיע" מהילרי קלינטון או ברני סנדרס "מבחינת מדיניות כלכלית", אבל לא האמין שטראמפ יהיה המועמד.
גראם תמך בסנאטור האמריקני מרקו רוביו בפריימריז לנשיאות הרפובליקני ב-2016 והצהיר: "הוא הכי מוכן לביטחון לאומי.
הוא יכול לנצח בבחירות הכלליות".
עם פרישתו של רוביו מהמירוץ, גראם תמך בעמית הטקסני טד קרוז, וכינה אותו "מנהיג חסר חת ולוחם למען השמרנים בכל רחבי המדינה".
הוא נשוי לוונדי לי גראם, ילידת הוואי, הקשורה למרכז מרקטוס של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בווירג'יניה.
יש להם שני בנים: מרשל גראם, פרופסור לכלכלה במכללת רודס בממפיס, טנסי, וג'ף גראם, מנהל כספים, סופר, ובעבר מוזיקאי בלהקת האינדי פופ אדן.
לאחר התמוטטות אגי מדורת 1999, גראם הציע את טיסת ה-F-16 ששמורה להלווייתו העתידית כסנאטור אמריקאי להינתן במקום זאת לקהילת A&M בטקסס.
ההצעה התקבלה ומטס זיכרון ל-12 ההרוגים התבצע במשחק כדורגל של טקסס A&M ב-26 בנובמבר 1999.
פיליפ מת'יו דונלי היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כמושל ה-41 וה-43 של מדינת מיזורי בשתי תקופות כהונה לא־רצופות: הראשונה בין השנים 1945–1949, והשנייה בין השנים 1953–1957. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
דונלי נולד בלבנון שבמיזורי, בנם של פיל ומרגרט (הולורן) דונלי.
לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון לבנון בשנת 1909, למד באוניברסיטת סנט לואיס והשלים לימודי תואר ראשון במשפטים ב-1913. בתום לימודיו חזר דונלי ללבנון ופתח משרד עורכי דין בשותפות עם ג'יי.
בשנת 1915 נישא לחואניטה מקפאדן, ולזוג נולד בן אחד בשם דייוויד, אשר הלך בעקבות אביו והצטרף לעסק עריכת הדין המשפחתי.
זמן קצר לאחר שהוסמך כעורך דין והשתקע מחדש בלבנון, החל דונלי להתעניין בפוליטיקה.
הוא נבחר לתפקיד התובע העירוני של לבּנון, ובהמשך כיהן תקופה אחת כתובע מחוז לקליד.
בנובמבר 1922 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של מיזורי כנציג מחוז לקליד.
לאחר כהונה אחת בבית הנבחרים המדינתי נבחר לסנאט של מיזורי בשנת 1924, תפקיד בו כיהן במשך עשרים שנה.
בנובמבר 1944 נבחר דונלי לכהונתו הראשונה כמושל מיזורי.
הוא גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית ז'אן פול בראדשו בהפרש של 1.09%, וגרף 50.94% מקולות הבוחרים.
הישגי כהונתו כללו את יישום חוקת מיזורי החדשה בשנת 1946, הקמת משרד ההכנסות של מיזורי, וכן קבלת פניו של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל בעיר פולטון , שם נשא את נאום "מסך הברזל" המפורסם בקולג' וסטמינסטר שבעיר.
מאחר שחוקי מיזורי אסרו על כהונה רצופה שנייה, לא היה דונלי רשאי להתמודד שוב בבחירות 1948. עם זאת, בשנת 1952 התמודד בשנית לתפקיד.
הוא גרף 52.55% מהקולות וגבר על המועמד הרפובליקני, יו"ר בית הנבחרים של מיזורי הווארד אליוט, והפך לאדם הראשון בהיסטוריה של מיזורי שנבחר לשתי כהונות לא־רצופות.
לאחר סיום כהונתו השנייה פרש דונלי למחצה מהחיים הציבוריים וחזר לעסוק בעריכת דין יחד עם בנו בלבנון.
דונלי נפטר ב-12 בספטמבר 1961 ונקבר בבית הקברות העירוני בלבנון.
פיליפ נורמן ברדסן הבן הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מטנסי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כראש עיריית נאשוויל בשנים 1991–1999, וכמושל טנסי ה-48 בשנים 2003–2011.
פיל ברדסן נולד באושנפורט שבניו ג'רזי, כבנם של נורמה לוסיל (לבית וולברון) ופיל נורמן ברדסן האב.
הוריו התגרשו, ואמו עבדה כפקידת בנק.
במהלך ילדותו של ברדסן, סבתו, שעבדה למחייתה כתופרת, חיה עם המשפחה.
ברדסן גדל בכפר שורטוויל, השוכן במרחק של כ-50 ק"מ מרוצ'סטר.
הוא התחנך בבית הספר היסודי רד ג'קט סנטרל, ובבית הספר התיכון המשותף עם הכפר הסמוך מנצ'סטר.
ברדסן קיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים תואר בפיזיקה.
ב-1967 הוא עבר ללקסינגטון, מסצ'וסטס, שם הוא עסק בעבודה מסווגת עבור חברת "איטק" וקיבל דחיית שירות במהלך מלחמת וייטנאם.
ב-1968 עבד ברדסן עבור מטה הבחירות של הסנאטור ממינסוטה יוג'ין מקארתי שהתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
ב-1970 הוא ניגש למסע הבחירות הפוליטי הראשון שלו כאשר הוא התמודד על מושב בסנאט של מסצ'וסטס.
הוא הובס על ידי הסנאטור המכהן, הרפובליקני רונלד מקנזי.
ב-1971 הצטרף ברדסן לחברת התרופות ג.
סירל , וב-1973 עבר ללונדון כדי לנהל את אחת החטיבות של החברה.
ב-1974 נשא ברדסן לאישה את אנדראה קונט .
ב-1975 הם עברו לנאשוויל, טנסי, שם קונט הועסקה כאחות בתאגיד בתי החולים של אמריקה.
ברדסן עצמו הקים בנאשוויל את חברת הביטוח HealthAmerica.
ב-1986 הוא מכר את מניות השליטה שלו בחברה, ובשל ההון שהוא צבר מהבעלות על החברה, כאשר כיהן כמושל הוא נמנע מלקבל את שכרו.
ב-1987 התמודד ברדסן על משרת ראש עיריית נאשוויל.
בבחירות הוא הגיע למקום השני מתוך עשרה מועמדים, וזכה ב-30 אחוזים מהקולות, מול 46 האחוזים של המנצח, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטועם מחוז הבחירה החמישי לקונגרס של טנסי, ביל בונר.
מאחר שלא עלה בידו של בונר להשיג את הרוב המוחלט הנדרש כדי להיבחר כראש העיר, התמודדו השניים בסיבוב שני.
בסיבוב השני זכה בונר ב-75,790 מול 66,153 הקולות של ברדסן, בעיקר בזכות העובדה שהוא הדגיש שהוא יליד נאשוויל, בעוד שמוצאו של ברדסן היה מצפון ארצות הברית.
בדצמבר אותה שנה התמודד ברדסן בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על המועמדות למושב המחוז החמישי לבית הנבחרים שהתפנה עקב בחירתו של בונר כראש העיר.
הוא סיים בבחירות במקום השני, בפער גדול מול המנצח, בוב קלמנט, בנו של המושל לשעבר פרנק קלמנט.
לקראת הבחירות לראשות עיריית נאשוויל של 1991 החליט בונר שלא התמודד לתקופת כהונה נוספת.
בבחירות שהתקיימו ניצח ברדסן לאחר שהביס את חברת מועצת העיר בטי ניקסון ביחס קולות של 78,896 מול 30,282.
כראש עיריית נאשוויל, הוסיף ברדסן 440 מורים נוספים למערכת, בנה 32 בתי ספר חדשים, וחידש 43 נוספים.
הוא גם יישם תוכנית לימודים של חזרה ליסודות כדי להכשיר את התלמידים למיומנויות הבסיסיות של הלמידה.
תחת ממשלו של ברדסן, הובאה קבוצת הפוטבול מה-NFL יוסטון אילרס (כיום טנסי טייטאנס) לנאשוויל, והם התחדשו באצטדיון חדש, אצטדיון ניסאן.
ה-NHL העניקה לנאשוויל את הזיכיון הראשון מתוך ארבעה, קבוצת ההוקי קרח נאשוויל פרדטורס, ועבורה נבנה הברידג'סטון ארנה.
ברדסן גם ניסה לפתות את קבוצת ה-NBA מינסוטה טימברוולבס, ובהמשך גם את קבוצת ההוקי קרח ניו ג'רזי דווילס, לעבור לנאשוויל, אך בשני המקרים לא עלה הדבר בידו.
במרכז העיר הוקמה ספרייה, כאבן פינה לשיפורים מרכזיים לכלל מערכת הספריות העירונית, אזור הבילויים במרכז העיר חודש, ושני פארקים, פארק בימן ושלבי בוטמוס, הוקמו.
ב-1999 לא התמודד ברדסן על תקופת כהונה שלישית כראש העיר.
ב-1994 תוקנה חוקת העיר כך שחברי מועצת העיר הוגבלו בהגבלת כהונה של שתי תקופות כהונה רצופות של ארבע שנים כל אחת, ובאופן מסוים היא נוסחה כך שהיא נגעה גם לראשי העיר.
אף על פי שהותר לראשי העיר להתמודד על עד שלוש תקופות כהונה רצופות מאז הקמת האזור המטרופוליני של נאשוויל ב-1963, ברדסן לא ניצל את זכותו.
בנובמבר 1993 הכריז ברדסן על מועמדותו למשרת מושל טנסי בבחירות של 1994. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים התמודדו עשרה מועמדים, כולל ברדסן עצמו וכולל ראש העיר של מחוז שלבי, ביל מורס, וחבר הסנאט של טנסי סטיב כהן, ובהם הוא ניצח לאחר שזכה ב-53 אחוזים מהקולות.
בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר, הובס ברדסן על ידי מועמד המפלגה הרפובליקנית דון סנדקוויסט ביחס קולות של 807,104 מול 664,252.
ב-2002 התמודד ברדסן פעם נוספת על תפקיד המושל.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא ניצח בקלות לאחר שקיבל כ-80 אחוזים של הקולות בבחירות מקדימות בהן התמודדו שישה מועמדים.
בבחירות הכלליות ניצב מולו חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הרביעי של טנסי, הרפובליקני ואן הילרי.
סנדקוויסט היה מנוע מלהתמודד עקב הגבלת כהונה.
ברדסן הבטיח לנהל את ממשלת המדינה באופן טוב יותר, לשפר את בתי הספר של טנסי, ולעשות שימוש בניסיונו כמנהל שירות רפואי כדי לשפר את תוכנית הבריאות "טנקייר" , שתקציבה היה בחוסר לקראת תום כהונתו של סנדקוויסט.
המוניטין של ברדסן כדמוקרט מתון היה ברור היטב, כך שניסיונותיו של הילרי לתייג אותו כליברלי, כשלו בסופו של דבר.
הרפובליקנים גם סבלו מניסיונותיו הבלתי פופולריים של סנדקוויסט להטיל מס הכנסה מדינתי.
ברדסן זכה לתמיכה במזרח טנסי יותר משיעור התמיכה הרגיל שלו זכו המועמדים הדמוקרטים, במיוחד בנאשוויל.
בבחירות הכלליות זכה ברדסן בניצחון דחוק לאחר שקיבל 837,284 קולות מול 786,803 הקולות של הילרי.
ברדסן נבחר כמושל בעיצומו של משבר כספי, שעל פיו היה צפוי גירעון של 800 מיליון דולר בתקציב המדינה.
רוב הגרעון נבע מהקשיים של טנקייר, שהתנהלה בפער של 650 מיליון דולר מעבר לתקציב שלה.
סנדקוויסט קיווה למצוא תקנה לגירעון על ידי גביית מס ההכנסה, אך צעד זה לא זכה לאהדה ומעולם לא יושם.
ברדסן טען שיש לקצץ בשירותים, באומרו, "אין אתה יכול לקבל את השירותים של מסצ'וסטס עם המיסים של טנסי".
ב-2003 הוא חתם על חוק לקיצוץ רוחבי של 9 אחוזים.
ב-2004 הוא יישם סדרה של שינויים בטנקייר, בעיקר ביטול זכאותם של 191,000 זכאי מדיקאייד וצמצום ההטבות.
ב-2006 שינויים אלו כבר הפחיתו את עלות התוכנית ב-500 מיליון דולר.
ברדסן השתמש בחלק מהעלויות שנחסכו כדי ליצור "רשת ביטחון" למרפאות שהושפעו מהקיצוצים.
באותה שנה הוא יישם את תוכנית Cover Tennessee כדי לכסות את הטיפול באנשים עם מחלות קודמות וללא ביטוח רפואי.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל נקט ברדסן במספר צעדים שמטרתם הייתה שיפור מערכת החינוך.
ב-2003 הקימה טנסי את הלוטו המדינתי שיועד לממן מלגות ללימודים בקולג'ים עבור בוגרי בתי הספר התיכוניים.
שכר המורים הועלה אל מעבר לשכר הממוצע של המורים במדינות דרום-מזרח ארצות הברית, ויוזמת גני הילדים של טנסי הורחבה כך שכללה תוכנית ברחבי המדינה עבור הילדים בגיל ארבע.
ברדסן הקים את תוכנית אספקת הספרים מטעם המושל, הרחבה של תוכנית "ספריית הדמיון" של דולי פרטון שמחלקת ספרים לילדים בחינם, ובשנת כהונתו הרביעית הוא חתם על חוק להגדלת המימון לחינוך ב-366.5 מיליון דולר, כשרוב הסכום הגיע מהחיסכון מהרפורמה בתוכנית טנקייר.
כדי למשוך תעשיות חדשות למדינה, פעל ברדסן בשיתוף בית המחוקקים כדי לבצע רפורמות במערכת הפיצויים לעובדים, שינויים שנתמכו על ידי הקהילה העסקית וזכו להתנגדות של עורכי הדין, והשקיע בתוכניות לסיוע לעובדים המפוטרים לרכוש מיומנויות חדשות.
במהלך תקופת כהונתו, 2,889 חברות, כולל ניסאן וחברת הנייר הבינלאומית , עברו לטנסי או הרחיבו את פעילותן בה, ויצרו במדינה יותר מ-104,000 משרות והשקעות בעסקים חדשים בהיקף של 12.8 מיליארד דולר.
ברדסן ניהל מאבק נגד המתאמפטמין, כשהוא התמקד בטיפול, במניעה ובמודעות הציבורית, במסגרת "יוזמת המושל לטנסי נקייה ממתאמפטמין".
הענישה הפלילית ומשאבי כוחות האכיפה עבור התוכנית שופרו גם הם, מהלך שהוביל לירידה של 50 אחוזים בהיקף מעבדות הסמים הבלתי חוקיות.
ב-2005 חתם ברדסן על חוק להקמת קרן הנאמנות לשימור המורשת של טנסי, שהרחיבה את כוח הקנייה של המדינה להגנה על קרקעות בעלו חשיבות סביבתית ושימור או שיקום של אזורים בעלי חשיבות היסטורית.
במסע הבחירות שלו לכהונה השנייה ב-2006 ניצח ברדסן בבחירות המקדימות את ג'ון ג'יי הוקר לאחר שזכה בכמעט 90 אחוז מהקולות.
בבחירות הכלליות הוא הביס את חבר הסנאט המדינתי, ג'ים ברייסון, כאשר גרף 1,247,491 קולות מול 540,853 הקולות של יריבו, ניצח בכל 95 מחוזות טנסי, וקיבל יותר קולות מכל מועמד לתפקיד המושל בהיסטוריה של המדינה.
ב-2007 נמתחה על ברדסן ביקורת על כך שהציע את שדרוג חדר האוכל במעון המושל במימון תרומה פרטית בהיקף של 4.8 מיליון דולר.
המבקרים תייגו את המכלול המוצע "הבונקר של ברדסן", ולעגו על כך שהוא היה משוכלל ויקר יתר על המידה.
באוגוסט 2008 הפעיל ברדסן קיצוצים נוספים בתוכנית טנקייר, והטיל הגבלות על שירותים ל-10,800 מטופלים שקיבלו סוגים מסוימים של טיפול סיעודי ביתי.
צעד זה השפיע על כ-1,000 ממטופלים אלו.
בבחירות שהתקיימו באותה שנה השיגו הרפובליקנים את השליטה בשני בתי האספה הכללית של טנסי בפעם הראשונה מאז תקופת השיקום.
תחילת המיתון הגדול הגבילה גם היא את מה שיכול היה ברדסן להשיג במהלך שארית תקופת כהונתו.
ב-2009 הוא קרא לקיצוץ של כמעט 129 מיליון דולר בהוצאות המדינה והפעיל תוכנית לרכישה מרצון לעובדי המדינה שצמצמה את כוח העבודה ב-5 אחוזים ללא צורך בפיטורים.
באפריל אותה שנה חתם ברדסן על חוק לביטול הדרישה למתן טביעת אצבע לצורך רכישת כלי נשק.
במאי אותה שנה, הטיל ברדסן וטו על הצעת חוק שהייתה אמורה לאפשר לאנשים לשאת כלי נשק בברים, אך בית המחוקקים עקף את הווטו.
ביוני אותה שנה חתם ברדסן על חוק שאפשר נשיאת כלי נשק טעונים בכלי רכב.
מאז תום כהונתו כמושל ב-2011, היה ברדסן יושב הראש של מפעל פיתוח לאנרגיה סולארית.
כמי שנחשב בעיני רבים כדמוקרט מתון מהדרום, זכה ברדסן לחיזורים כמועמד אפשרי לנשיאות ב-2008, אך הוא הביע את חוסר העניין שלו בכך.
הוא גם סירב להתמודד על תפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
ב-4 ביוני 2008 הביע ברדסן את תמיכתו בברק אובמה לנשיאות.
בעקבות ביטול המועמדות של הסנאטור לשעבר טום דאשל לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש בממשל אובמה, דיווח כתב האטלנטיק מארק אמבינדר ששמו של ברדסן הועלה כמחליף אפשרי.
בסופו של דבר נבחרה לתפקיד מושלת קנזס קתלין סבליוס.
ב-26 בספטמבר 2017 הודיע הסנאטור המכהן, בוב קורקר, שהוא לא מתכוון להתמודד על כהונה נוספת ב-2018. ב-6 בדצמבר אותה שנה, הכריז ברדסן על כוונתו להתמודד בבחירות על המושב של קורקר שהתפנה.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, שהתקיימו ב-2 באוגוסט 2018, ניצח ברדסן לאחר שגרף 349,718 (91.5 אחוזים) מהקולות.
באותו יום ניצחה בבחירות המקדימות של הרפובליקנים מרשה בלקברן.
באפריל 2018 אמר קורקר שברדסן היה "ראש עיר טוב מאוד, מושל טוב מאוד, איש עסקים טוב מאוד" עם "כוח משיכה אמיתי" ו"כוח משיכה חוצה גבולות", ושתי תכונות אלו השתלבו היטב במשך השנים, אך הוא הודיע שיצביע עבור בלקברן ויתרום למסע הבחירות שלה.
קורקר אמר שהוא לא ינהל קמפיין נגד ברדסן.
לאחר השבחים שחלק קורקר לברדסן, הזהיר אותו מנהיג הרוב בסנאט מיץ' מקונל שהערות כאלו לעלות לרפובליקנים ברוב שלהם בסנאט.
זמן קצר לאחר פרסום דבריו של קורקר, הביע הנשיא דונלד טראמפ בציוץ בטוויטר את תמיכתו בבלקברן.
במהלך מסע הבחירות תקף טראמפ את ברדסן.
לפי פוליטיקו, ייצג ברדסן את "קואליציית המרכז-ימין", כולל "הרפובליקנים מהטיפוס של לשכת הסחר".
במהלך מסע הבחירות אמר ברדסן שהוא התנגד למדיניות התעריפים של טארמפ, באומרו שהתעריפים מהווים מס על תושבי טנסי ו"הם יגרמו לעליית מחירים, יפגעו בכלכלה שלנו, ויעלו באובדן משרות, במיוחד בתעשיית המכוניות החשובה שלנו".
ברדסן שיבח את קורקר על כך שהתנגד בפומבי למדיניות התעריפים של טראמפ.
באוקטובר 2018 הביעה הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט את תמיכתה בברדסן.
תמיכה זו בלטה במיוחד בשל העובדה שסוויפט לא הביעה עד אז עמדה פוליטית בפומבי.
היא אמרה ש"היסטוריית ההצבעות של בלקברן בבית הנבחרים מזעזעת ומפחידה אותי", והיא שיתפה קישור לאתר רישום ההצבעות הבלתי-מפלגתי Vote.org, אשר כתוצאה מכך הראה עלייה משמעותית בצפיות בדפים ובהרשמות חדשות.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 בנובמבר, הביסה בלקברן את ברדסן.
אף על פי שהסקרים הצביעו על מרוץ צמוד במשך רוב אורכו, זינקה בלקברן לאחר השימוע על מינויו של השופט ברט קוואנו, שהסברה היא שהוא גרם לגיוס מצביעים רפובליקנים.
בבחירות נוצח ברדסן בהפרש של פחות מ-11 אחוזים מהקולות, לאחר שקיבל 43.9 אחוזים מול 54.7 האחוזים של בלקברן.
הוא ניצח בשלושה מחוזות בלבד: דייוידסון, שלבי והייווד.
על פי העיתון The Tennessean, הוא "מתון מבחינה פוליטית", "ידוע בשל הפוליטיקה השמרנית שלו מבחינה כלכלית שעוברת במרכז המפה הפוליטית", והוא "הרגיז לעיתים קרובות ליברלים במפלגתו".
On the Issues, ארגון בלתי-מפלגתי ללא כוונות רווח שבוחן את היסטוריות ההצבעות וההצהרות של פוליטיקאים, זיהה את ברדסן כ"פופוליסט שמרן מתון".
לפי האנציקלופדיה הפוליטית של מדינות ואזורי ארצות הברית, אוחז ברדסן הן בשמרנות כלכלית והן בליברליזם חברתי "באופן שיוצר גישה רחבה כלפי המצביעים בכל רחבי הקשת הפוליטית".
במסע הבחירות שלו לסנאט ב-2018 התמודד ברדסן על בסיס מצע מתון.
חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה
ברדסן אמר שחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה "זקוק לתיקונים".
ב-2018 הוא אמר, "לא הייתי אוהד של חוק הגננת החולה וטיפול בר השגה, אך כאשר הוא עבר, אמרתי, 'זהו חוק האומה, בואו ניתן לו לעבוד'".
הפלות, זכויות להט"ב ועונש מוות
ברדסן תומך בסוגיית הבחירה החופשית בהפלות.
הוא תומך בגישה חוקית להפלות, אך הוא לא רואה בסוגיה כמכרעת במצע שלו.
ב-2006 הוא תמך בתיקון לחוקת טנסי שיאסור על נישואים של זוגות מאותו המין, אך תמך בזכויות של בני זוגות חד-מיניים לאמץ ילדים.
בעת כהונתו כמושל, דורג ברדסן בדרגת A על ידי איגוד הרובאים הלאומי, אך ב-2018 הוא קיבל דירוג D.
במהלך מסע הבחירות שלו לסנאט, הוא הביע את תמיכתו בתיקון השני, ותיאר עצמו כבעלים של כלי נשק.
מטה הבחירות שלו חלק על הדירוג הנמוך של איגוד הרובאים וטען שברדסן "מסכים עם יותר מ-80 אחוזים מהעמדות של האיגוד, [אך] הוא יש סוגיות שהוא חולק עליהם, לדוגמה, בתמיכה בביצוע בדיקות רקע לרכישת כלי נשק".
בעקבות הטבח בתיכון דאגלס בפברואר 2018, קרא ברדסן לבדיקות רקע כלליות לרוכשי כלי נשק, לבדיקות קפדניות יותר למחלות נפש, ולאיסור על כלי נשק עם טעינה באמצעות הקת.
כמושל, הוא הטיל וטו על הצעות חוק שאפשרו נשיאת כלי נשק בברים ובמסעדות שמגישות אלכוהול.
הוא גם חתם על חוק שיאפשר למחזיקי נשק עם רישיון לאקדח לשאת את כלי הנשק שלהם בפארקים ציבוריים.
ב-2009 הוא אמר שהוא לא יטיל וטו על הצעת חוק שתפטור סוגים מסוימים של כלי נשק מהתקנות הפדרליות, ואפשר לחוק לעבור ללא חתימתו, אך הוא הטיל וטו על חוק דומה שהוגש קודם, ושבסופו של דבר נעקף.
בנוגע לסוגיות ההגירה, נקט ברדסן בעמדות שבאופן כללי מזוהות עם שתי המפלגות.
ב-2004 הוא הגיש חוק "להפסקת הנוהג להנפקת רישיונות נהיגה לאנשים נטולי מסמכים".
הוא תומך באישור שהותם של מהגרים שהגיעו לארצות הברית כילדים.
בניגוד לדעת חבריו למפלגה הדמוקרטית, תמך ברדסן באוקטובר 2018 באישור המינוי השני של הנשיא טראמפ לבית המשפט העליון של ארצות הברית, המינוי של ברט קוואנו.
תמיכתו של ברדסן במינוי הובעה יום לפני ההצבעה על אישורו.
ברדסן נחשב לשמרן בסוגיות כלכליות.
הוא התמודד למשרת המושל תוך התנגדות למס ההכנסה, וכמושל הוא קיצץ בתוכנית הבריאות הממשלתית עקב הקשיים הכספיים שלה.
הוא התנגד לרפורמת המיסוי של המפלגה הרפובליקנית ב-2017, באומרו שהיא העניקה "פירורים" למעמד הביניים.
כמושל, הוא הציע את העלאת המס על סיגריות.
הוא לא העלה את מס המכירות, והתנגד להעלאת המיסים על דלק, אך לא תמך בהטלת מס על שירותי הטלוויזיה בכבלים.
הוא תומך בהעלאת שכר המינימום.
ב-1968 נשא ברדסן לאישה את סוזאן קליבס.
השניים התגרשו ב-1974 מבלי שנולדו להם ילדים.
מאוחר יותר באותה השנה הוא נישא בשנית לאנדראה קונט.
לשניים בן אחד בשם בן.
פיל סוואנה אפריקני (שם מדעי: Loxodonta africana) הוא מין בסוג פיל אפריקני, אחד משלושת מיני הפילים שחיים כיום (לצד פיל יער אפריקני ופיל אסייתי).
זהו בעל החיים הגדול ביותר שנע על פני היבשה כיום: משקלו של פיל סוואנה אפריקני יכול להגיע ל-6 עד 12 טונות, אורכו נע בין 6 ל-, וגובהו בין 3 ל-4 מטר.
פיל הסוואנה הגדול ביותר שתועד, ניצוד באנגולה ב-1955, משקלו היה והוא התנשא לגובה של .
גופתו מוחזקת במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוושינגטון, בירת ארצות הברית.
פיל הסוואנה האפריקני נע במהירות של 6 קמ"ש, אולם כאשר הוא מבוהל הוא מסוגל לנוע אף במהירות של 40 קמ"ש.
ראשו של פיל הסוואנה האפריקני גדול ולו אוזניים גדולות שמאפשרות לו לשחרר חום עודף.
חדקו גדול וחזק והוא בעל שני חטי שנהב בולטים, המפותחים היטב אצל שני המינים אף שהדבר נפוץ יותר אצל זכרים.
צווארו של הפיל קצר, ולו ארבע רגליים גדולות וזנב קצר יחסית שבקצהו שיער ארוך ושחור.
פיל הסוואנה האפריקני מכוסה שכבת עור קשה אך גמישה בצבע אפור-חום.
ברגלו האחורית שלוש בהונות, המהוות יחד פרסה, ולעומת זאת ברגלו הקדמית מספר הבהונות עשוי להשתנות בין ארבע לחמש.
פיל הסוואנה חי בעדרים של כ-30 פרטים המורכבים ממספר דורות של נקבות וצאצאיהן הקשורים בקשרי משפחה.
בראש העדר עומדת הנקבה הזקנה והמנוסה ביותר (המטריארך).
כאשר פילים ממין זכר מתבגרים הם מגורשים מהעדר וחיים בגפם.
כאשר פילי סוואנה זכרים נמצאים במוסט הם נהיים תוקפניים ביותר, כולל כלפי פילים אחרים (בהם נקבות) ובני אדם.
פיל סוואנה בוגר הוא למעשה חסין מטריפה ורק בני האדם (הצדים אותם ברובה פילים ופוגעים בבתי הגידול שלהם) ופילים זכרים אחרים מהווים איום עליו.
גורי פילים לא מוגנים יכולים להיטרף על ידי להקת אריות או תניני יאור גדולים.
פיל הסוואנה האפריקני נמצא בסכנת הכחדה ומצב השימור שלו מוגדר כ"פגיע".
האיום העיקרי עליו הוא ציד בלתי-חוקי: חטי השנהב שלו נחשקים מאוד בארצות אסיה ואפריקה ונמכרים בשווקים תמורת כסף רב.
איום נוסף הוא אובדן בית גידול עקב פעילות האדם.
בנוסף הפילים נפגעים מהתחממות כדור הארץ המייבשת מקווי מים חשובים לקיומם והופכת אזורים שונים לצחיחים יותר עבורם.
בעבר היה פיל היער האפריקני מיערות מערב אפריקה גם משויך למין זה אך בהמשך הופרד למין עצמאי (Loxodonta cyclotis).
לפיל סוואנה אפריקאי מספר התאמות שונות כדי לשרוד: הפילים נודדים עונתית כעדרים לפי אספקת המזון והמים.
לטובת זאת הם פיתחו עזרים כמו זיכרון מצוין, כדי לזכור מקורות מים שמצאו בזמן הנדידה, וחדק ארוך, שילוב של האף והשפה העליונה, המשמש בין היתר כשנורקל המאפשר לשהות מתחת למים ולחצות נהרות ומקורות מים בשחייה.
בנוסף החדק משמש לליקוט מזון, שתייה, רחצה, תקשורת והעפת אבק.
פילים מעיפים אבק על גבם כהגנה מעקיצות חרקים ומהשמש.
בנוסף לפיל יש שש מערכות של שיניים טוחנות, כך שיוכלו ללעוס גם עלים וגם קליפות עצים בהתאם לסביבה בה הם שוהים, וניבים ארוכים המשמשים לאיסוף מזון, סחיבה ותקיפה בעת הצורך.
התאמה נוספת של הפיל היא חוש הריח המפותח שלו.
פילים יכולים להעריך את מצב הרבייה של האחר לפי הריח וכך לדעת מתי אפשר להתרבות שכן פילה מתעברת כל 4–9 שנים.
לפילים מספר מנגנוני התמודדות עם קשיי הסביבה.
קיומם של ריסים ארוכים המגנים על העין מהאבק מקנים להם עמידות נגד האבק בסוואנה, וזאת על אף שהם מפחיתים מכושר ראייתם.
אוזניהם הענקיות, המשמשות לשמיעת קולותיהם של פילים מרוחקים (עד כ-4 ק"מ), משמשות גם לוויסות חום גופם.
דרך נוספת בה הפילים מווסתים את חום גופם היא התזת מים ואבק על גבם בעזרת החדק.
בנוסף רגליהם מרופדות בכריות שומן וסחוס המפוזרות בין חלקי הרגל, עקב מוגבה ועור עבה כסוליה, וזאת כדי שיוכלו לסחוב את משקלם גם בזמן תנועה ונדידה ללא כאב.
לפיל בממוצע צאצא אחד בו הוא מטפל למשך זמן ממושך.
הפילה מניקה את הצאצא, ומשנה את תזונתה כדי להתאים את החלב לשלב ההתפתחותי של הצאצא, לדוגמת, שלב הוצאת השיניים, בו יצטרך הגור משככי כאבים ולכן האם תאכל צמחים עם חומרים נוגדי דלקות.
האם מלמדת את הגור עד גיל שלוש בערך את מיומנויות החיים שיצטרך כמו מה לאכול, איך להילחם ואיך לשלוט בעדר.
על ידי שהפילה נוהגת כך היא מוודאת שהילוד יצליח לחיות בכוחות עצמו.
שכן דרך החיים של הפילים היא זו שפיל זכר עוזב לחפש עדר חדש לחיות בו, שם יתרבה.
ואילו הפילה בגיל מבוגר תהיה מנהיגת העדר.
כיוון שלזכר ולנקבה יש מסלול חיים שונה על האם ללמד את הצאצא כל שהיא יכולה על מנת לוודא את הישרדותו והמשכיות המין.
קצב התרבות המין איטי יחסית, אך נקודת הפתיחה של הפיל לחייו היא גבוהה מאוד וכמעט מבטיחה את הישרדותו שכן הישרדותו תלויה יותר במזג האוויר, במזון ובמים בסוואנה מאשר מהתמודדות עם טורפים אשר מפחדים מגודלו.
לפיל סוואנה אפריקאי יש דפוס פיזור מקובץ, כיוון שהפילים חיים בעדרים, בעדרים קטנים ובמקרים נדירים כיחידים.
ישנם עדר נקבות, עדר זכרים או זכרים כיחידים.
עדר הנקבות כולל את הצאצאים, ראש השבט - הפילה המבוגרת, הגדולה והדומיננטית ביותר, שאר הנקבות ואת הזכרים אשר לא הגיעו לבגרות מינית מספקת כדי לעזוב את העדר, עדר זה בנוי מכ-6–70 פרטים.
אולם, הפיל הזכר חי בעדר זכרים או כיחידים, עדר הזכרים מורכב מזכרים שהגיעו לבגרות מינית וחיים יחדיו כמספר מצומצם של פריטים עד שימצאו נקבה שאיתה יוכלו להתרבות וכך יחברו לעדר נקבות רק לתקופת ההזדווגות.
הזכרים חיים במקרים נדירים גם כיחידים.
הגורמים העיקריים המשפיעים על התפוצה והשפע של הפיל הם שינויי האקלים, בעיקר התחממות, כי אין להם מגוון גנטי רחב המאפשר להם להתאים את עצמם בצורה מיטבית לסביבתם ולכן הם נודדים במרחב התפוצה בין 1.5–40 ק"מ ביום מיום היוולדם, כדי למצוא מקורות מים ומזון שיספיקו לכל העדר.
בנוסף, רביית הפילים מושפעת מזמני הגשם שכן צמחים מסוימים הגדלים לאחר הגשם גורמים לבשלות הפילה לרבייה.
בעקבות שינוי האקלים וכניסת בני האדם למרחב התפוצה, תפוצת הפילים הפכה לכתמית, שכן מקורות מים רבים התייבשו או נלקחו.
שפע האוכלוסייה גדל בשטחם המצומצם דבר שהוביל לעלייה בכמות הפריטים לכל עדר ולנדידה מוגברת שכן ישנם יותר פילים להשקות ולהאכיל.
פיל סוואנה אפריקאי מנהל יחסי גומלין טרופים הרביבורים שכן הוא הטרוטרופ, טורף צמחים.
הפילים אוכלים בעיקר ענפי שיחים, עשב, פירות, זרדים, עצים - עלים, שורשים וקליפה הנותנת סיבים מעצם לעיסתה, לא בליעתה.
בנוסף, הפיל נמצא ביחסים קרניבורים עם טורפים כמו אריות, כלבי פרא, צבועים ותניני יאור.
אך אלו לא מרבים לטרוף פילים בוגרים מפאת גודלם.
יחסי הגומלין הלא-טרופים של הפיל הם קומנסליזם והדדיות.
דוגמה לקומנסליזם היא קרציות ופילים, על עור הפילים נמצאות קרציות Lxodoidea, אלו מוצצות לפיל את הדם כדי להשלים את מעגל החיים המורכב שלהן ולכן, הקרציות נהנות מיחסי הגומלין ואילו הפילים אדישים להם.
דוגמה ליחסי הדדיות היא הפיל ואנפית בקר Bubulcus ibis, האנפית חיה סביב הפיל ואוכלת את הטפילים שעל עורו.
לפיכך, האנפית והפיל נהנים, זו משפע מזון וזה מניקוי טפילים.
פיל יער אפריקני (שם מדעי: Loxodonta cyclotis) הוא מין בסוג פיל אפריקני.
מין זה מצוי רק במרכז אפריקה.זהו אחד משלושת מיני הפילים הקיימים היום, והקטן מביניהם.
שמו הלטיני קשור לצורת האמייל על שיניו הטוחנות.
פיל יער ממוצע שוקל וגובהו בכתפיים .
הוא ניזון מעלים, עשב, זרעים וקליפת עצים.
אזור המחיה שלו הוא יער טרופי סבוך והמשפחות מורכבות מקבוצות של כ-20 פרטים.
מחוץ לעונת הרבייה, קבוצות אלו מכילות רק נקבות בוגרות, בנותיהן, וגורים זכרים טרום ההתבגרות המינית שלהם.
עד 2010, היה מקובל שפיל יער אפריקני הוא תת-מין של פיל סוואנה אפריקני.
בדיקות DNA הראו כי במשפחת הפיליים יש שני סוגים: פיל אסייתי ובו מין אחד בלבד, ופיל אפריקני, ובו שני מינים, פיל הסוואנה ופיל היער.
הדמיון הרב ביניהם הביא להכללתם במין אחד כשני תת-מינים נפרדים.
בדיקות גנטיות הוכיחו שמדובר בשני מינים נפרדים.
הם נבדלים גם במאפיינים פיזיים: פיל היער קטן מפיל הסאוונה, אוזניו אובליות יותר, והחטים פונים כלפי מטה, בעוד חטיו של פיל הסוואנה פונים כלפי חוץ.
פיל היער האפריקני הוא מין אנדמי, הנפוץ בצפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וברפובליקה של קונגו, בדרום-מערב הרפובליקה המרכז אפריקאית, בחוף הדרום-מזרחי של גבון, בדרום גאנה ובחוף השנהב.
רוב האוכלוסייה היציבה נמצאת בגבון, שם 90% מהשטח מהווה בית גידול מתאים, ושם מספרם אפילו עלה ב-30 השנים האחרונות.
פילים אלה מצויים בעיקר באזורים שמתאפיינים ביערות גשם, בעלות צפיפות גבוהה של צמחייה.
ההגירה העונתית שלהם היא תוצאה של חיפוש פירות בשלים ביער, דרך נתיבים קבועים.
מבנה גופו של הפיל האפריקני מותאם לתנאי הסביבה.
הוא מקרר את עצמו באמצעות תנועת מניפה באוזניו.
תנועה זו מקררת את הגוף, אך גם יוצרת זרמי אוויר לתוך החלק הפנימי של האוזן, העשיר בכלי דם גדולים, וכך מוגבר איבוד החום מהגוף אל הסביבה, במזג אוויר חם.
גם מבנה עורו עוזר בשמירה על קרירות.
הסדקים בעורו המקומט גורמים ללכידת מים והתאדותם, וכך יורדת הטמפרטורה של פני שטח הגוף.
כפות רגליו הגדולות וכריות השומן העבות שומרות על פיזור נכון של הלחץ הכבד של משקלו ופועלות כבולם זעזועים.
יש לו חוש ריח מפותח, שעוזר לו בחיפושי המזון .
פרטים של פיל היער האפריקני מופיעים בקבוצות קטנות המונות 5–8 פילים ולעיתים אף יותר.
הם מגיעים לעצמאות כאשר הם מגיעים לבגרות מינית, בטווח הגילאים 11–14 שנים.
בגיל זה הזכרים נפרדים מהקבוצה המשפחתית ויוצרים מדי פעם קבוצות רווקים רופפות למשך מספר ימים, אך לרוב חיים כבודדים.
הזכרים מתחברים לקבוצות המשפחתיות רק במהלך עונת ההזדווגות.
על פי תיאורית היסטוריית החיים, פיל היער האפריקני מאופיין בבחירת K, שפירושה הולדת צאצאים מועטים והשקעה רבה בגידולם.
אסטרטגיה זו אכן יכולה להסביר בצורה טובה את עקומת ההישרדות שלו, בכך שהשקעה ממושכת של הנקבות בגידול הצאצאים העמידה לרשותם יותר זמן להסתגל לסביבה ולהכיר את הסכנות האפשריות.
לכן, רוב הפילים יכולים לשרוד עד גיל מאוחר בטבע, לולא ההתערבות האנושית.
הנקבות מזדווגות כל 3–6 שנים ולא לפני סיום טיפולם האישי בכל צאצא למשך זמן ארוך.
הפילים הצעירים נמצאים בהשגחה וטיפול על ידי הנקבות עד גיל בגרותם המינית ולאחריו הם עצמאיים והזכרים עוזבים את המשפחה.
פיל היער יכול לחיות עד גיל 70 בטבע.
לפיל היער האפריקני יש יחסי הדדיות עם עצים שונים ביער.
שלאחר שהזרע עובר דרך מערכת העיכול של הפיל, הוא נובט בהצלחה רבה יותר.
כך הפיל מרוויח מצריכת הפירות המשמשים לו מזון והעצים מרוויחים מסיכויי נביטה גדולים יותר.
מבדיקת ההפרשות של הפילים הסתבר שהפילים מפיצים כל יום, בממוצע, 346 זרעים גדולים, השייכים ל-73 מיני עצים על שטח של קמ"ר אחד.
הם גם מעבירים זרעים גדולים למרחק העולה על 5 ק"מ.
מתוך המינים שזרעיהם מועברים, 14 מינים ראשיים לא יכולים כלל להתרבות ללא התיווך של הפילים, כי זרעיהם אינם נובטים אלא לאחר מעבר דרך מערכת העיכול של הפילים.
מכאן שפילי היער שומרים על הרכב היערות של מרכז אפריקה.
בנוסף, הפילים תורמים גם לבעלי חיים קטנים בכך שהשבילים והחורים אשר הפילים יוצרים באדמה בעת מסעם משמשים כמקלט או כמקורות שתייה (שקעים לניקוז גשם) ליצורים קטנים.
כמו כן, הוא מין מפתח בהתפתחות עצי היער על ידי הרמיסה והאכילה של השתילים הצעירים, אשר קוטרם קטן מ-30 ס"מ, ומהווים תחרות לעצים הבוגרים.
העצים הבוגרים הם בעלי כושר גבוה של קיבוע פחמן, ולכן יש לפילי היער תרומה חשובה בצימצום טביעת הרגל הפחמנית הנגרמת על ידי פעילות המין האנושי.
לכן הם נקראים לפעמים "גנני היערות".
נמצא כי פילי היערות תורמים לקיבוע הפחמן על ידי עצים ביער: הם אוכלים את פירותיהם של העצים המקבעים פחמן ביעילות ומסייעים להתרבותם.
העלים המועדפים על ידיהם למאכל הם אלה המקבעים פחמן פחות טוב.
לפי ההערכה, ללא פעילותם היה קיבוע הפחמן בעצים שבאזור המחקר נמוך ב-6%–9%.
האיומים המרכזיים על פיל היער האפריקני הוא ציד והתערבות האדם בשטח מחייתו.
פרטים רבים ניצודים מדי שנה כדי לענות על הדרישה הבינלאומית הבלתי חוקית לשנהב.
בינואר 2012 ניצודו 200 פילי יער בקמרון.
בנוסף לכך, המין חווה אובדן בתי גידול ופיצולם, וכך נפגעת הישרדותו.
אוכלוסיות אנושיות מתרחבות פולשות לבתי הגידול של פיל היער האפריקני והופכות אדמות לחקלאיות, מקומות התיישבות ופיתוחים נוספים.
אזור המחיה של הפילים הצטמצם מכשלושה מיליון קמ"ר בשנת 1997 לכמעט מיליון קמ"ר עד שנת 2007. כריתת עצים, שתילת מטעים לגידול צמחים אשר מהווים דלקים ביולוגים, בניית כבישים והקמת תעשיות הורסות את בתי הגידול של המין ובנוסף יוצרים גישה קלה יותר ליערות הפילים עבור ציידים.
בשנת 2018, בעקבות מאמץ של ארגונים לשמירת חיות הבר, נחקק בסין חוק האוסר מכירת שנהב, שהוא מצרך מבוקש באסיה.
יש תקווה שחוק זה יצמצם את ציד הפילים.
פיל מלחמה הוא פיל מאולף ששימש לנשיאת לוחמים ונשק בעולם העתיק ובימי הביניים במזרח התיכון ובמזרח הרחוק.
שימוש בפילים נעשה בעיקר לצורך הסתערות על האויב, מחיצתו ושבירת שורותיו, ולעיתים מוקמו על הפיל קשתים.
השימוש נעשה בפילים זכרים בלבד משום שהללו מהירים ואגרסיביים יותר ומשום שנקבות נטו לברוח למראה נקבות אחרות.
אילוף פילים החל לפני כ-4,000 שנה באזור עמק האינדוס והוא ייחודי בכך שבניגוד לחיות אחרות ככבשים וכלבים נעשה במרבית המקרים ללא ביות הפילים וזאת כנראה בשל מזגם הרע, המזון היקר וההתבגרות האיטית (כ-15 שנה עד להגעה לבגרות).
הפילים נשבו בטבע ושימשו למגוון מטרות.
סוג הפילים הראשון שאולף היה הפיל האסייתי והוא שימש למטרות חקלאות, השימוש המתועד הראשון בפילים בתור אמצעי צבאי הוא בשנת 1100 לפנה"ס ומוזכר במספר מזמורי סנסקריט.
מהמזרח השימוש בפילי מלחמה התרחב מערבה אל הפרסים אשר עשו בו שימוש במספר קרבות.
5 שנים מאוחר יותר בקרב הידספס, ללא פילים משלו, ידע כבר אלכסנדר כיצד להתמודד מול פילי האויב.
המקורות חלוקים בדבר השימוש בפילי מלחמה בקרב גאוגמלה.
גם אם השתמשו הפרסים בפילים, נראה כי מספרם היה זניח ולא עלה על 10 עד 15 פרטים.
החיה בה השתמשו הייתה פיל צפון אפריקני קדום שהיה נפוץ בצפון אפריקה והיה קטן יותר ממקבילו האסייתי, חיה שנכחדה לבסוף בשל ניצולה על ידי בני אדם.
פיל סוואנה אפריקני שהוא הגדול מכל סוגי הפילים התגלה כקשה לאילוף למטרות לחימה ומעולם לא נעשה בו שימוש נרחב.
בקרב רפיח בשנת 217 לפנה"ס, בו נלחמה מצרים התלמיית נגד הממלכה הסלאוקית, השתתפו פילים משני הסוגים; הסלאוקים השתמשו ב-103 פילים אסייתים ואילו המצרים עשו שימוש ב-73 פילים צפון-אפריקנים, אולם הדבר לא הבטיח ניצחון לצבא הסלאוקי והוא ניגף בפני המצרים.
על פי ספר חשמונאים א' גם במהלך מרד החשמונאים עשו הסלווקים שימוש בפילי מלחמה.
על פי התיאור בפרק ו', במהלך קרב בית זכריה הסתער אלעזר המכבי (אחיו של יהודה המכבי) על פיל מלחמה של הצבא הסלווקי שהיה בעל שריון מיוחד.
אלעזר שיער שהמלך אנטיוכוס החמישי נמצא על פיל זה, והחליט לסכן את חייו על מנת להציל את עמו ולהנציח את שמו בישראל.
הוא רץ, שיסף את הפיל בחרבו, התמקם תחת בטנו ודקרו עם חניתו.
הפיל מת אך בקריסתו אל הארץ מחץ את אלעזר.
יוסף בן מתתיהו מסכם את הפרשה בכך שאף על פי שאלעזר הצליח להרוג חיילים רבים, לא הופקה תועלת ממעשהו חוץ משם העולם שעשה לעצמו.
במאות הבאות, עיקר השימוש בפילי מלחמה באירופה היה כנגד האימפריה הרומית, מקרב הרקלה (מלחמת פירוס, 280 לפנה"ס) ועד צעדתו של חניבעל דרך האלפים במלחמה הפונית השנייה, בה הפילים הפחידו את הלגיונות הרומים.
כך, למשל מתאר פלוטרכוס את תפקידם המכריע של הפילים במלחמת פירוס אך כמו אלכסנדר הגדול גם הרומאים מצאו דרכים להתמודד מול הפילים.
בקרב זאמה, הקרב האחרון של חניבעל, הכוחות הרומים הפכו את הסתערות הפילים לבלתי יעילה על ידי אימוצו של מערך קרב שסיפק לפילים מעברים דרכם יכלו עבור.
בקרב תאפסוס (46 לפנה"ס), צייד יוליוס קיסר את הלגיון החמישי, לגיון שהורכב על טהרת הגאלים, בגרזנים והורה ללגיונרים שלו לכוון את מכותיהם לרגלי הפילים.
הלגיון עמד בהסתערות והפילים נעשו לסימלו.
קרב זה היה הקרב האחרון בו נעשה שימוש משמעותי בפילים במערב.
נשק יעיל נגד פילים היה על פי היסטוריונים החזיר.
פליניוס הזקן כתב כי "פילים מפחדים מהצווחה הקטנה ביותר של חזיר" (VIII, 1.27).
מצור על העיר היוונית מגארה נפרץ על פי הדיווחים כשהמגרים שפכו שמן על עדר חזירים, הציתו אותם ושלחו אותם לעבר פילי המלחמה של האויב.
הפילים ברחו בבהלה תוך גרימת מהומה.
בימי הביניים, נעשה שימוש בפילים לעיתים נדירות.
קרל הגדול לקח את פילו, אבול-עבאס, כשיצא למלחמה בדנים בשנת 804 לספירה.
הצלבנים איפשרו לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לשבות פיל בארץ ישראל.
בפיל נעשה שימוש מאוחר יותר בקרב על קרמונה ב-1214.
ב־1398, צבאו של טימור התעמת מול צבא בו היו מעל 100 פילים הודים וכמעט הפסיד בשל הפחד שפשה בצבאו.
הטורקים ניצחו בשל טקטיקה ייחודית, אשר על פיה הועמס קש אשר הוצת על גבם של גמלים וכתוצאה מהאש והעשן הגמלים רצו קדימה אל עבר הפילים וגרמו להם למנוסה אשר במהלכה הם מחצו את הכוחות ההודים.
דיווח שונה על הקרב מפי אחמד אבן אראבשא מספר כי טימור השתמש במסמרי נינג'ה ענקיים על מנת לעצור את מתקפת הפילים.
הפילים שנשבו שימשו מאוחר יותר את הטורקים במלחמתם באימפריה העות'מאנית.
עם תחילת השימוש באבק שרפה, פילי מלחמה נהיו מיושנים ככלי מסתער משום שניתן היה להפילם בקלות באמצעות ירי תותח.
להכנסת פילים לקרב היו יתרונות רבים: ראשית, המחשבה על גודלם העצום של הפילים הטילה פחד בלב חיילי האויב שעמדו להילחם בהם, במיוחד אם הם לא נתקלו בחייהם באחד קודם לכן.
שנית, הפילים היו יעילים מאוד כנגד פרשים, מכיוון שריחם של הפילים גרם לסוסים להשתגע.
ליתרונות צדדיים אלו התווספו יתרונות מלחמתיים ברורים: פילים היו יכולים לשמש פלטפורמה ניידת עבור עמדות ירי לקשתים (מעין טנק) ואף ככלי יעיל ומרתיע מאין כמוהו לדריסת חיילי האויב ברגליו.
עם זאת, ללחימה בעזרת פילים היו גם חסרונות לא מעטים: ראשית, השימוש האופטימלי בפילים היה רק בקרקע שטוחה.
שנית, בגלל גודלם, הפילים היו פגיעים ביותר לנשק קל - כידוני הטלה, חצים וכדומה, לכן היה צורך להגן עליהם בכוחות קלים.
דבר זה יצר בעיה - מכיוון שהפילים נטו לדרוס חיילים סמוכים ובכך סיכנו את כוחותיהם שלהם.
בעיה נוספת הייתה הקלות בה ניתן לעצור את הפילים בעזרת תעלה חפורה, כמו שעשו הספרטנים במלחמתם נגד פירוס.
בנוסף לכל אלה, שימוש בפילים דרש לוגיסטיקה צבאית מתאימה: פילים האטו מאוד את התקדמות הצבא והיו נטל כבד על כלכלתו.
פילים שימשו למטרות צבאיות רבות.
כחיות גדולות הם יכלו לסחוב מטען רב ולהוות כלי תחבורה יעיל.
בקרב הפילים הוצבו לרוב במרכז השורה והיו יעילים בעצירת הסתערויות אויב או בפתיחת הסתערות משלהם.
הסתערות של פילים יכלה להגיע למהירות של 30 קילומטר לשעה, ובניגוד לפרשים, חיל רגלים החמוש בכידונים לא היה יכול לעצרם.
עוצמתם הייתה כוחם הגולמי אשר בעזרתה התנגשו בשורות האויב, דרכו ומחצו כל שעמד בדרכם תוך נדנוד חטיהם.
אלו שלא נמחצו הועפו לצדדים או אולצו לנוע אחורנית.
מעבר לכך, האימה שהפילים השרו בליבותיהם של אלו שלא היו רגילים להילחם בהם (כמו הרומאים), גרמה לאויב לעיתים להישבר ולברוח רק למראה ההסתערות, פרשים היו לא בטוחים גם הם משום שסוסים אשר לא הורגלו לריח הפילים נבהלו בקלות.
עורם העבה של הפילים הקשה מאוד על חיסולם או ניטרולם, וגובהם ומסתם הקנו הגנה לרוכבם.
אולם, הם נטו להיכנס לבהלה בקלות: לאחר ספיגת פציעות קלות, או לאחר מות רוכבם הם פתחו בריצת אמוק תוך פגיעה ללא הבחנה בניסיונם לברוח משדה הקרב.
הנסיגה המבוהלת יכלה ליצור אבדות כבדות לשני הצדדים הלוחמים.
כך, למשל, מנעה בהלת הפילים נסיגה מסודרת של פירוס וצבאו מהעיר ארגוס
החיילים הרומאים ניסו לעיתים קרובות לפגוע בחדק הפיל, דבר אשר גורם לו בהלה, ואם התמזל מזלם של הרומאים, לבריחתו בחזרה לשורות האויב.
במלחמות הפוניות, פילי המלחמה היו חמושים היטב והרכיבו על גבם מגדל, הקרוי הוודא, וצוות של שלושה אנשים: קשתים או מטילי כידונים; לעיתים היו מצמידים לחטי הפיל חרב פילים שהפכה אותו לקטלני אף יותר.
הפילים קדומים היו קטנים ממקביליהם האפריקנים או האסייתים לא היו מסוגלים לשאת מגדל ונשאו שניים או שלושה אנשים בלבד.
צוות זה כלל, בנוסף לאלו, גם "נהג" אשר תפקידו קרוי מאהוט.
מוצאו של המאהוט היה בדרך כלל נומידי (אלג'יריה של היום) ותפקידו היה לשלוט על החיה.
המאהוט היה מצויד גם בפטיש ואזמל אשר נועדו לחדור לעמוד השדרה של החיה ולחסלה במקרה שהיא נתפסת בשיגעון.
יש המשווים את הפילים לטנקים אולם תפקודם הטקטי שונה במידה ניכרת ואין בסיס להשוואה זאת.
פיליפ ג'ון "פיל" נוויל הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגלאנגלי, המאמן את קבוצת פורטלנד טימברס.
נוויל שיחק בכל הקרייירה שלו ב-2 מועדונים בלבד, מנצ'סטר יונייטד ואברטון.
לנוויל גם 59 הופעות בנבחרת אנגליה.
נאוויל הוא אחיו הצעיר של כדורגלן העבר גארי נוויל.
בנעוריו שיחק בקבוצות הנוער של מנצ'סטר יונייטד.
את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג רשם במדי מנצ'סטר בשנת 1994. משנה זו והלאה שיחק נוויל באופן רציף בקבוצה למרות שלא היה שחקן הרכב ראשון.
בשנת 1996 נתן נוויל את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה בכדורגל נגד סין.
נוויל זומן לסגל אנגליה בטורניר יורו 2004.
ב-4 באוגוסט 2005 עזב נוויל את יונייטד וחתם חוזה חדש עם אברטון לחוזה של 5 שנים.
נכון ל-2009 משחק נוויל באברטון כקשר אמצעי או מגן לעיתים.
נוויל הוא אחיו הצעיר של המגן הימני המפורסם גארי נוויל.
השניים שיתפו פעולה במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת אנגליה, וכיוון ששניהם שיחקו באותה עמדה, לא פעם מצאו את עצמם נאבקים זה בזה על מקום בהרכב הראשון.
פיל נוויל הוא גם אחיה התאום של שחקנית הנטבול בנבחרת אנגליה - טרייסי נוויל.
ב-24 במאי 2011 השתתף במשחק מחווה ידידותי במדי מנצ'סטר יונייטד נגד יובנטוס באולד טראפורד, לכבוד פרישתו ממשחק פעיל של אחיו גארי נוויל, ששיחק בתור קפטן מנצ'סטר יונייטד.
ביולי 2013 פרש נוויל ממשחק פעיל והצטרף לצוות האימון של מנצ'סטר יונייטד כדי לעזור למאמן הראשי דייוויד מויס, שהיה מאמנו באברטון.
בינואר 2018 מונה למאמן נבחרת אנגליה בכדורגל נשים.
בינואר 2021 מונה למאמן אינטר מיאמי.
ביוני 2023 סיים את תפקידו במועדון.
פיליפ "פיל" ג'יימס סלוואי הוא המתופף של להקת רדיוהד הבריטית.
פיל, שלעיתים נקרא בבדיחות הדעת "החבר הקירח" של הלהקה, הוא המבוגר ביותר מבין אנשי ההרכב.
לפני שהצטרף ללהקה עבד עבור מספר מוזיקאים וכמורה לאנגלית.
הוא נשוי לקייט ואב לשלושה בנים: ליאו, ג'יימי ופטריק (להם הוקדשו האלבומים Amnesiac ,Kid A, ו-Hail to the Thief בהתאמה).
בניגוד לחבריו ללהקה תום יורק וג'וני גרינווד, פיל לא היה מעורב בפרויקטים רבים מלבד רדיוהד.
אולם בשנים האחרונות הגביר את שיתוף הפעולה עם אמנים אחרים.
זה שנים שהוא חבר מסור בארגון הצדקה הבריטי "השומרוניים", ארגון שנועד לעזור לאנשים במצוקה בעלי נטיות אובדניות.
במרץ 2005 הופיע פיל עם הלהקה Dive Dive, ואף הופיע בסרט "הארי פוטר וגביע האש" כחבר בלהקת "האחיות המוזרות", יחד עם חברו לרדיוהד ג'וני גרינווד וזמר להקת פאלפ, ג'רוויס קוקר.
"פיל" צימרמן (נולד ב-12 בפברואר 1954) הוא יוצר PGP, תוכנת הצפנת הדואר האלקטרוני הנפוצה בעולם.
למד פיזיקה באוניברסיטת אטלנטיק בפלורידה, ומאוחר יותר למד גם מדעי המחשב.
צימרמן היה הראשון להפיץ בפומבי מנגנון הצפנה-אסימטרית (מבוססת מפתח ציבורי).
הפעולה הובילה לכך שרשויות המכס בארצות הברית הובילו במשך שלוש שנים חקירה פלילית נגד צימרמן, משום שכאשר הוציא לאור בחינם ב-1991 את תוכנת PGP דרך האינטרנט הפר את הגבלות ארצות הברית בנוגע לתוכנות הצפנה.
לאחר ביטול ההאשמות מצד הממשל בסוף שנת 1996, יסד צימרמן את PGP Inc.
החברה נמכרה לחברת הענק Network Associates בדצמבר 1997 וצימרמן כיהן בחברה במשך שלוש שנים כחבר הנהלה.
ב-2002 נקנתה PGP שנית, הפעם על ידי חברת PGP Corporation, שם צימרמן מועסק כיועץ-מומחה.
בתחילת שנת 2006 החל צימרמן בהפצת התוכנה Zfone המאפשרת ביצוע תקשורות שיחה קולית על גבי רשת האינטרנט (בפרוטוקול VoIP) תוך שימוש בהצפנה אסימטרית.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית שקלה להגיש תביעה נגד ההפצה שכן היא מקשה, ואף אינה מאפשרת במקרים מסוימים, ציתות לשיחות המתבצעות בארצות-הברית, דבר שמותר על פי חוק במספר מדינות שם.
צימרמן פעיל כיום ביוזמת אוניברסיטת סטנפורד, המרכז לחברה ואינטרנט.
לאחר התביעה של רשויות המכס נגדו היו רבים שראו בצימרמן גיבור חופש המידע ולא אויב מדינה.
רבים ראו בתביעה על שחרור קטע הקוד חוסר הבנה טכנולוגית מצד התביעה ועל כן יצאו במחאה.
כאקט הפגנתי הועלו באינטרנט קטעי קוד קצרים בשפות תכנות דוגמת Perl, והופצו בקהילות קוד פתוח והאקרים ומשם הועברו להדפסה על פרטי לבוש וסטיקרים.
מקרה קיצוני של התופעה היה קיעקוע קטע הקוד על זרוע אדם.
צימרמן קיבל מספר פרסים על עבודתו החלוצית בהצפנה:
1995 - ניוזוויק מנה את צימרמן עם 50 האנשים המשפיעים ביותר על האינטרנט תחת רשימת ה-Net 50
1995 - פרס החלוציות מאת קרן החזית האלקטרונית
1995 - פרס קרייזלר על חדשנות בעיצוב
1996 - פרס נורברט וינר לאחריות קהילתית ומקצועית על קידום השימוש האחראי בטכנולוגיה
2000 - הוכתר כאחד מעשרת המחדשים ביותר בתחום האי-ביזנס על ידי Infoworld
2001 - הוסף לרשימת היכל התהילה של תעשיית CRN.
"פִּיל לָבָן" הוא כינוי לנכס רב ערך לכאורה, אשר הופך לעול ולמעמסה.
פיל לבן יכול להיות נכס שעלות אחזקתו גבוהה מהתועלת שבו ואינו משמש את הציבור.
מקור הביטוי בפילים לבקניים נדירים שמצויים בדרום-מזרח אסיה.
מדובר בחיה הנחשבת קדושה, כזו שאסור לפגוע בה ויש לדאוג למחסורה.
זאת למרות העובדה שאינה מביאה תועלת ועלות אחזקתה גבוהה.
נדירותו והעובדה שהוא מוחזק בעיקר על ידי מלכים ובעלי שררה, היא שהביאה אותו למעמדו המיוחד.
בשל קדושתו, המחזיק בפיל אינו יכול לנצלו לעבודה, ומכאן נגזרת עלות החזקתו הגבוהה.
הפיל הלבן אינו ממש לבן, אלא בעל עור בהיר יותר.
צבעו הלבן הוא תולדה של מפגש גנים רצסיבים נדירים ללבקנות מצד שני הוריו.
מאחר שהפיל נחשב לקדוש על פי תרבויות האזור, למשל: בתרבות הבורמזית, אין לנטוש או להזניח אותו.
גם בתרבות התאית הפיל מקודש, ותמונתו הופיעה בשנים 1855–1916 על דגל תאילנד, בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי.
לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה ראמה השישי, מלך תאילנד את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא הסיר את תמונת הפיל מהדגל.
אחיינו, המלך ראמה התשיעי, החזיק מספר פילים לבנים.
פיל לבן ככינוי לנכסים או פרויקטים
כאמור, פיל לבן הוא כינוי לנכס, אשר הופך לעול ולמעמסה.
"פילים לבנים" רבים נוצרים לעיתים קרובות כאשר מיזם עתיר השקעה מגיע לשלב מתקדם, בו נוכחים מתכנניו כי בדיעבד המיזם אינו מצדיק את ההשקעה, וכי עלות אחזקתו יקרה לאין ערוך מהמקורות הכספיים העומדים לשם כך.
לעיתים, אירוח אולימפיאדה, או טורניר גביע העולם בכדורגל, יוצר במדינה המארחת "פילים לבנים" בדמות מבנים שנבנו לצורך אירוע הספורט, אולם לא נמצא להם שימוש עם סיומו.
פיל טיילור היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי.
טיילור נולד בבריסטול והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, בריסטול רוברס, עד שבמרץ 1936 חתם בליברפול, בעבור 5,000 ליש"ט ובעבור השחקן טד הארת'היל שעבר לבריסטול.
את הופעת הבכורה שלו ערך טיילור ב-28 במרץ במשחק ליגה מול דרבי קאונטי שהסתיים בשוויון 2-2, בו כבש טיילור את שער השוויון המאוחר.
טיילור הצטרף לליברפול כחלוץ מרכזי צעיר עם פוטנציאל רב, אך תחת שרביטו של ג'ורג' קיי הוסב תפקידו לבלם, תפקיד בו התפתח טיילור לשחקן הגנה מסוגנן ושלו.
טיילור היה חלק מהקבוצה זוכת האליפות של עונת 1946/1947, כאשר הופיע ב-35 משחקים, בהם כבש שער אחד.
טיילור ערך 3 הופעות במדי נבחרת אנגליה, את הופעת הבכורה ערך ב-18 באוקטובר 1947 במשחק במסגרת אליפות הבית הבריטית בו ניצחה אנגליה 0–3 את ויילס.
בעונת 1949/1950 קיבל טיילור את תפקיד הקפטן והוליך את הקבוצה לגמר גביע ההתאחדות בו הפסידו האדומים לארסנל 0-2. בסך הכול שיחק טיילור 345 משחקים במדי ליברפול והבקיע 34 שערים.
כאשר פרש בשנת 1954 הצטרף טיילור לצוות המאמנים באנפילד.
טיילור התמנה למאמן ליברפול ב-1956 כאשר המאמן דון ולש פוטר לאחר שלא הצליח להחזיר את המועדון לליגה הבכירה.
טיילור לקח את המושכות והיה נחוש להחזיר את ליברפול למקום אליו היא שייכת והחתים מיידית את אלן אקורט, טומי יאנגר ומי שעתיד היה להיות בורג מרכזי בליברפול במשך למעלה מארבעים שנה - רוני מוראן.
עם זאת, לא הצליח טיילור להשיג את המטרה שהציב לעצמו, ולאחר התחלה פושרת לעונת 1959/1960 הוא התפטר באומרו ש"המאמץ הכרוך בלנסות לעלות ליגה התברר כיותר מדי".
טיילור אמר לעיתון הליברפול אקו על החלטתו הקשה - "לא משנה כמה גדולה הייתה האכזבה של המנהלים מכישלוננו לעלות בחזרה לליגה הבכירה, היא לא הייתה גדולה מאכזבתי שלי.
כיוונתי את לבי לכך ושאפתי לכך עם כל האנרגיה שיכולתי לאגור.
שאיפתי לא הספיקה ועכשיו הגיע הזמן להעביר את התפקיד למישהו אחר ולראות אם הוא יצליח במידה רבה יותר." כך אכן היה, כאשר למחליפו בתפקיד של טיילור מונה ביל שאנקלי.
פִיל ספּקטוֹר היה פזמונאי, מוזיקאי, גיטריסט ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
ספקטור התפרסם בראשית שנות ה-60, והפך לאחד מהמפיקים המוזיקליים החשובים ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הפופ.
התרומה החשובה שלו ביותר בתחום ההפקה היא המצאת טכניקת ההקלטה היוצרת את "חומת הצליל" .
בין האמנים אותם הפיק ניתן למצוא את טינה טרנר, הביטלס (להם הפיק וערך את האלבום Let It Be) והראמונס.
ב-2009 הורשע ברצח מדרגה שנייה של השחקנית לנה קלארקסון ב-2003, ונגזר עליו מאסר עולם.
ספקטור נולד למשפחה יהודית ברובע הברונקס שבניו יורק.
בהיותו בן תשע התאבד אביו והמשפחה עברה בעקבות האסון ללוס אנג'לס.
כבר בגיל 16 החל ספקטור לעסוק במוזיקה; תחילה החל ללמוד ולנגן בגיטרה, ולאחר מכן הקים את להקתו הראשונה "הטדי בירס" עמם שר את להיטו הראשון "להכיר אותו פירושו לאהוב אותו" בשנת 1958.
בלהקת "הטדי בירס" חברו לספקטור שלושה מחבריו ללימודים בבית הספר התיכון בו למד.
לאחר שחסכו חברי הלהקה מספיק כסף לשכירת אולפן הקלטות למשך שעתיים, הצליחה הלהקה הצעירה להקליט את שירה הראשון, בהפקתו של ספקטור, דבר שהוביל את הלהקה לחברת התקליטים "ארה".
שירם הראשון בחברת ההקלטות היה שיר שכתב ספקטור על אביו "להכיר אותו משמעו לאהוב אותו".
השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד לאחר שמכר למעלה ממיליון עותקים עד לסוף שנת 1958.
לאור ההצלחה הגדולה של סינגל הבכורה, הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים "אימפריאל", אך הסינגל הבא שהוציאו "אינני זקוק לך עוד", הגיע למקום ה-91 במצעדי הפזמונים.
הלהקה המשיכה להקליט עוד מספר שירים ואף הוציאו את האלבום "הטדי בירס שרים!", אך בשנת 1959 התפרקה הלהקה.
לאחר פירוק הלהקה, עבר ספקטור מתפקיד של חבר להקה וכותב שירים לעמדת המפיק.
הוא החל לעבוד בחברת ההפקות של ג'רי ליבר ומייק סטולר בבניין בריל וכך למד להכיר את אולפן ההקלטות.
באותה תקופה החל להפיק הקלטות לזמרים שונים, בין השאר לריי פטרסון, לו הפיק את "קורינה, קורינה" שהגיע למקום ה-9 בשנת 1961, וכן לקרטיס לי לו הפיק את "עיני מלאכית קטנה" שהגיע למקום ה-7 במצעדי הפזמונים.
במקביל, כתב יחד עם ג'רי ליבר את להיטו של בן אי קינג "הארלם הספרדית", וכן פעל כנגן גיטרה בהקלטות והופעות שונות.
בסתיו 1961 הקים ספקטור בשיתוף סיל את חברת התקליטים "תקליטי פילס" (שם החברה מכיל את שילוב שמות מקימיה).
בתקופה זו, הפיק ספקטור את שירי להקת "הקריסטלס".
שני השירים הראשונים שהפיק ללהקה הפכו מיד ללהיטים והגיעו למקומות 20 ו-13 במצעדי הפזמונים.
במקביל המשיך להפיק לאמנים אחרים; בשנת 1962 הפיק את אלבומה של קוני פרנסיס "אהבה מיד שנייה" שהגיע למקום ה-7. באותה שנה הצליח ספקטור עם הלהיט שהפיק ל"קריסטלס" "הוא מורד" שהגיע לפסגת מצעדי הפזמונים, כמו כן סיל פרש משותפותו בחברת התקליטים, ו"תקליטי פילס" הייתה בניהולו הבלעדי.
בתקופה זו, המשיך ספקטור להפיק מספר גדול של שירים, שחלקם הפכו ללהיטים.
על אף ההצלחה, מיעטה "תקליטי פילס" להפיק אלבומים שלמים, אך הבולט שבהם הוא האלבום שהורכב משיריהם של מספר מבצעים שונים "מתנת חג מולד בשבילך" שיצא בשנת 1963 וזכה להצלחה עצומה.
בין השאר, מוקם האלבום במקום המכובד 142 במצעד 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים ברשימת הדירוג של המגזין רולינג סטון.
ספקטור העדיף הפקת סינגלים על פני הפקת אלבומים, היות שטען שאלבום הוא "שני להיטים ועשרה קטעים של זבל".
האלבום "מתנת חג מולד בשבילך" הופק, רק לאחר שספקטור היה בטוח באופן מוחלט כי ביכולתו להפיק אלבום שיהפך להצלחה אדירה בחג המולד של אותה שנה.
האלבום יצא יום לאחר ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, דבר שפגע בתחילה בקצב מכירותיו, אך עם הזמן הפך האלבום ללהיט והוא נמכר היטב בתקופת חג המולד עד היום.
סימן ההיכר באותה העת של פיל ספקטור היה מה שמכונה "חומת הצליל", טכניקת הפקה המאגדת שכבות על גבי שכבות של צליל.
ספקטור הקליט שלל נגנים אשר ניגנו על כלי נגינה שונים, וכך יצר תזמורות שלמות על ידי שילוב ההקלטות והכפלת חלקים מהן, כך שהצליל שהתקבל נשמע כתזמורת רוק גדולה ורחבה.
כדי לייעל את מערך ההקלטות לאמנים השונים להם הפיק פזמונים, ארגן ספקטור קבוצת נגנים קבועה שפעלה תחת חסותו, והדריכה את האמנים ונגניהם קודם להקלטות.
בין הנגנים הללו ניתן היה למצוא את ליאון ראסל, ג'ק ניטשה, הארי נילסון וכן סוני בונו.
כמו כן, עבד ספקטור עם קבוצת פזמונאים, כך שפעמים אף קיבל קרדיט כשותף בכתיבת הפזמונים.
בשנת 1964 צפה ספקטור בהופעה חיה של להקת "הרונטס" (The Ronettes) בסן פרנסיסקו, בה התרשם עמוקות מהפוטנציאל הרב הטמון בלהקה, והחליט בו במקום לרכוש את חוזה ההקלטות של הלהקה, בחוזה זה גם רכש את הזכויות של להקת "רייצ'ס בראדרס".
בראשית 1965 הצליח השיר "איבדת את תחושת האהבה" להגיע לראשי מצעדי הפזמונים, והיה הלהיט השני של חברת פילס שהגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים.
הלהקה המשיכה להנפיק להיטים מצליחים, ביניהם הלהיט הגדול "אנצ'ינד מלודי" (שחזר והפך ללהיט עם הופעתו בסרט הקולנוע "רוח רפאים" בשנות ה-90, וחזר בשנית לראש מצעד הסינגלים בארצות הברית.
עובדה זו השיבה גם את ספקטור - כמפיק הסינגל - לראש המצעד, 20 שנה לאחר שהלהיט האחרון שלו "דמיין" של ג'ון לנון, הגיע לראש המצעד.
למרות ההצלחה, בחר ספקטור בשלב מסוים למכור את חוזה ההקלטות של "רייצ'ס בראדרס".
החוזה האחרון שחתם ספקטור לחברת פילס היה עם צמד של בעל ואישה: אייק וטינה טרנר בשנת 1966. האלבום שהפיק להם "ריבר דיפ מאונטן היי", נחשב בעיניו לפסגת יצירתו כמפיק.
עם הזמן, איבדה יכולת ההפקה של ספקטור את מקוריותה, הדרישה להשתתפותו של ספקטור בתחום ההפקה ירדה, וספקטור נעלם מן העין הציבורית.
באותה העת, בשנת 1968 נשא לאישה את הסולנית של להקת "הרונטס" ורוניקה "רוני" בנט (כיום רוני ספקטור).
שנה לאחר מכן הופיע גם בסרט "אדם בעקבות גורלו" בתפקיד סוחר סמים.
ב-1969 שב ספקטור לפעילות מוזיקלית, בחותמו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים A&M.
הסינגל הראשון שהצליח תחת הפקתו היה "פנינה שחורה" של סוני צ'ארלס והשח-מט.
בשנת 1970 הוזמן ספקטור על ידי מפיק להקת הביטלס אלן קליין לבריטניה, כדי להפיק את שיר הסולו של ג'ון לנון "אינסטנט קרמה" שהגיע לראשי מצעדי הפזמונים.
בעקבות ההצלחה, הזמינו לנון וג'ורג' האריסון את ספקטור להתמודד עם הקלטות הפרויקט שנגנז באותה העת ונקרא "Get Back" ולהופכן לאלבום.
ספקטור ביצע שינויים מרחיקי לכת בהקלטות על ידי שינויי עיבודי השירים, והתוצאה הייתה האלבום Let It Be שזכה להצלחה מסחרית מסחררת, והכיל את הלהיט "The Long And Winding Road", שהגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים.
על אף ההצלחה, יש הטוענים כי השינויים מרחיקי הלכת שהכניס ספקטור בשירים, הם שהביאו לזירוז פירוקה של להקת הביטלס.
במיוחד העיבוד שהעניק לשירו של פול מקרטני "The Long And Winding Road", לו ביקש מקרטני להעניק עיבוד מינורי, בעוד ספקטור הוסיף לשיר תזמורת ומקהלה.
בשנת 2003 הוציא מקרטני את גרסתו לאלבום, שנקראה Let It Be...
Naked, ושהעלים את עיבודיו של ספקטור.
מכל מקום, לנון והאריסון היו שבעי רצון מהתוצר שהביא ספקטור, והמשיכו לשתף עמו פעולה בפרויקטי הסולו של כל אחד מהם בנפרד, בראשית שנות ה-70 לאחר פירוקה של הלהקה.
לג'ורג' האריסון הפיק ספקטור את אלבום הבכורה המשולש והמצליח שלו " All Things Must Pass" שהגיע לראש מצעדי המכירות בשנת 1970. האלבום כלל שני להיטים: "My Sweet Lord" שהגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים, ו"מה הם חיים" שהגיע למקום העשירי במצעדים.
באותה שנה, הפיק ספקטור גם את אלבומו של לנון "John Lennon/Plastic Ono Band" שהגיע למקום ה-6 במצעדי המכירות והכיל צליל שונה מאוד, גס ופרוע.
בשנת 1971 מונה ספקטור למנהל בחברת התקליטים "אפל רקורדס", תפקיד בו נשא שנה אחת בלבד, אך במהלך התקופה הזו הפיק את הלהיט של לנון "כוח להמונים" ואת אלבומו הבא והמצליח של לנון "Imagine".
כמו כן הפיק את הלהיט של האריסון "בנגלה דש" (מקום 23), ואת להיטה של אשתו שכתב האריסון "נסה קצת, קנה קצת".
וכמו כן הפיק את הקונצרט למען בנגלדש שארגן האריסון ושתועד בסרט ובאלבום כפול.
שיתוף הפעולה של ספקטור עם לנון המשיך לסינגל שהוציא לנון לחג המולד Happy Xmas (War Is Over), ולאלבומו הלא מוצלח משנת 1972 "מתישהו בניו יורק" שהגיע רק למקום ה-48 במצעדי המכירות.