tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה ב-2018 בטמפרה זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.16 שניות ובריצת 200 מטר בשיא אליפות של 22.50 שניות.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית זהב עם נבחרת השליחות של ג'מייקה בריצת 4X100 מטר, עם שיא לאומי חדש של 41.02 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיימה חמישית בריצת 60 מטר בשיא אישי של 7.04 שניות.
BAZ, או מפעל הרכבים של בריאנסק היא יצרנית רוסית של כלי רכב צבאיים הממוקמת בבריאנסק, רוסיה.
היא הוקמה בשנת 1958 כחברה בת של ZiL.
זהו אחד מיצרני הציוד הצבאי הרוסי המובילים במדינה.
כמו כן מייצר רכבי שטח ורכבים כבדים עם יכולת קיבולת של 14 עד 40 טון.
מפעל הרכב של בריאנסק נוסד ב-4 ביוני 1958 כסניף של מפעל ZIL המוסקבאי לייצור רכיבים למכוניות ZIL-131. הבסיס ליצירת עסק חדש היה מפעל הפלדה המקומי.
כבר בשנת 1959 הועבר מהמפעל במוסקבה האגף לייצור של כלי רכב צבאיים ובשנת 1960 הוקמה לשכת עיצוב סגורה מיוחדת ובעלת יכולת ייצור עצמאית.
בשנת 1961 נבדק הפיתוח הראשון של המפעל, רכב BAZ-930, אך הסדרה לא יצאה לפועל, ובמקום זאת החל המפעל בשינויי ייצור עבור דגמי ZIL-135L: ZIL-135LM, עם תיבת הילוכים ידנית, BAZ-135MB ו-135MBK.
באמצע שנות השישים במפעל לעצב שלדות צפות עם הנעת לארבעה גלגלים.
פס הייצור התבסס על עקרונות תכנון שנלקחו ממפעל ZIL.
התוצאה הייתה תכנון של משפחת כלי הרכב BAZ-5937 / 5938/5939 ומנועים, שהפכו לבסיס של מכונות SAM Osa ו-BAZ-5921/5922. החל ממרץ 1971, בהוראת משרד ההגנה, החלה לשכת העיצוב לתכנן סדרה חדשה של ארבע-שלדות סטנדרטיות, שקיבלה את השם "בסיס".
במסגרת פיתוח זה נוצרו כמה דגמים עבור הצבא.
BAZ ידועה בעיקר בכלי הרכב הצבאיים שלה.
BAZ פיתחה וייצרה פלטפורמות שונות של מערכות נשק סובייטיות ורוסיות כגון 9K33 Osa ו-S-400.
המפעל ייצר טרקטורים ומנופים לשוק האזרחי.
BAZ-8027 עם יכולת נשיאה של 32 טון
BAZ-6909.8 - יכולת נשיאה של 50 טון לטיפול בסחורות מסוכנות
כלי רכב מדגם BAZ אזרחיים משמשים לתעשיות הנפט והבנייה במתקני קידוח ניידים ותיקונים כמכלים, שסתומים, משאבות והתקנת מלט.
בריאנצה (באיטלקית: Brianza, נהגה: briˈantsa, בלומברדית: Brianza, נהגה: briˈãː(t)sa) הוא אזור גאוגרפי, היסטורי ותרבותי באיטליה, למרגלות הרי האלפים, בצפון-מערב לומברדיה, בין מילאנו לאגם קומו.
באיטלקית, בריאנצה תחתית מכונה בסה בריאנצה (bassa Brianza) ובריאנצה עילית מכונה אלטה בריאנצה (alta Brianza).
המילה בריאנצה עשויה להיות נגזרת מהמילה הקלטית brig (גבעה), או מהמילה הלטינית Brigantia שמקורה בכמה מושבות של בריגנטס, או Brigantii, תת-שבט קלטי מהאלפים שעבר רומניזציה אחרי שפלישות הברברים נדדו למקומות אחרים.
על פי מסורת אחרת, כאשר המנהיג הקלטי בלובסוס ייסד את מילאנו, סגנו בריאנטיאו כבש את האזור הגאוגרפי מסביב, שנקרא על שמו בריאנטיה או בריאנצה.
בריאנצה משתרעת מאזור קאנצו, צפונית למונצה (כ-14 ק"מ ממילאנו), עד נהר סבסו במערב ונהר אדה במזרח.
החלקים הדרומיים והמערביים של חבל הארץ מישוריים ברובם, בעוד שהחלקים הצפוניים והמזרחיים הרריים.
בריאנצה מקיפה חלק מהאזור המנהלי של נפת מונצה-בריאנצה, חלק מהאזור המנהלי של נפת לקו, חלק מהאזור המנהלי של נפת קומו וחלק מנפת מצילאנו.
השפה העיקרית המדוברת באזור זה היא איטלקית ובמידה פחותה ניב של השפה הלומברדית.
בריאנצה מאוכלסת בצפיפות, עם כ-1,372 תושבים לקמ"ר, אך בכל זאת נותרה פורייה להפליא למטרות חקלאיות.
בשל אופיה ההררי, בריאנצה נחשבת כאתר נופש מועדף על תושבי מילאנו.
כלכלת האזור כוללת ייצור רהיטים וכלי עבודה.
סביב האזור התפתחה תעשייה טכנולוגית ענפה בשנים האחרונות.
בצפון-מזרח: גבעות ועמקים באזור אגם גרלייט, עד תחילתו של נהר למברו באזור ההר מונטה סן פרימו.
בצפון-מערב: גבעות המקיפות את מקור נהר הלמברו עד לקומונת טברנריו (שממוקמת בסמיכות לאגם מונטורפונו), הגבול הדמיוני נמשך לאורך הקומונות ליפומו-קפיאגו אינטימיאנו-סנה קומסקו-קזנטה קון ברנאטה ומסתיים במקורות נהר הסבסו.
בדרום: הגבול הדמיוני מתחיל בקומונת לימביאטה, ממשיך דרך העיריות שלאורך תעלת וילורסי עד למפגש של התעלה עם נהר האדה.
במזרח: הגבול הדמיוני מתחיל בנהר האדה, ממשיך באגמים של גרלטה ואולגינטה, ומסתיים במימי תעלת וילורסי.
במערב: הגבול הדמיוני מתחיל בנהר הסבסו שם הוא חוצה את תעלת וילורסי.
אזור בריאנצה המודרני יושב לראשונה באלף ה-2 לפנה"ס לפני הספירה או אפילו קודם לכן.
בריאנצה ממוקמת בלומברדיה, האזור שנקרא על שם הלומברדים, שהגיעו בסביבות שנת 570 לספירה, לאחר התפשטות הקלטים ורומא.
התפשטות הנצרות בבריאנצה מתוארכת למאה ה-3 לספירה, הרבה בזכות פועלו של אמברוזיוס.
אוגוסטינוס מהיפו (כפי שהעיד על עצמו בחיבורי הווידויים שלו) התגורר ברוס קאסיאקום (כיום קאסאגו), בתקופה שלאחר המרתו ורגע לפני הטבלתו על ידי אמברוזיוס.
בימי הביניים שלטו באזור הקתרים, ההומיליאטים והתנועה הדתית פטריה במספר עיירות בבריאנצה.
הפרנציסקנים פרחו במקום ונשארו עד היום.
רוב האזור דבֵק בטקס האמברוזיאני של הכנסייה הקתולית עם האפיפיור ברומא.
בריאנצה הייתה ביתם של דמויות מכובדות רבות בדת, בשירה, בפילוסופיה ובהיסטוריה של הרפואה, ביניהן:
פיוס האחד עשר - אפיפיור
ג'ובאני בטיסטה סקאלבריני - בישוף
אלברטו דה ג'וסאנו - מצביא
אריברט, הארכיבישוף של מילאנו - ארכיבישוף
סימונה ברמבילה - נזירה קתולית
בריאן אלן קרייג הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמורגן קורינתוס (אנ') באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל" (אנ') ובזכות תפקידו כחואקין פרז בסדרה "צרות טובות".
קרייג נולד ב-27 באוקטובר 1991 בבוקה ראטון, פלורידה, בנם של ליסט ודוני קרייג, יש לו אח צעיר בשם בראדלי אלן קרייג.
בגיל 19 עזב את פלורידה כדי להמשיך בקריירת משחק בלוס אנג'לס.
לאחר שעבר ללוס אנג'לס, קרייג לוהק לתפקיד ג'סטין בסרט "Christmas Spirit" משנת 2011. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "The Nine Lives of Chloe King" בעונתה הראשונה והיחידה.
ב-17 באפריל 2013, ערוץ ABC אישר כי קרייג לוהק לתפקיד מורגן קורינתוס באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל".
על תפקידו בסדרה הוא היה מועמד ארבע פעמים בטקס פרסי האמי לשעות היום בקטגוריית השחקן הצעיר המצטיין בסדרת דרמה, וזכה בפרס שנתיים רצופות.
ב-15 בספטמבר 2016, קרייג הודיע באמצעות אינסטגרם כי החליט לעזוב את הסדרה.
לאחר שעזב את הסדרה קרייג הופיע בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "חירות ואומץ" מ-2017 עד 2018.
בשנת 2019, הוא שיחק בדרמה הטלוויזיונית של ABC "גרנד הוטל".
בשנת 2022 שיחק בסרט "מה זאת אהבה?" ששודר לראשונה באוגוסט בשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
באותה שנה הצטרף כדמות ראשית לעונתה הרביעית של הסדרה "צרות טובות" של רשת Freeform.
בסדרה, קרייג מגלם את חואקין פרז, דייר חדש ומסתורי בקוטרי ועיתונאי שמחפש את אחותו, ג'נה.
קרייג התארס ביוני 2015 לשחקנית קלי טיבוד (אנ') שותפתו לסדרה "ג'נרל אוספיטל".
+רשימת פרסי משחק ומועמדויותשנה פרס קטגוריה כותרתתוצאה פרס אמי לשעות היום שחקן צעיר מצטיין בסדרת דרמה ג'נרל הוספיטל פרס אמי לשעות היום שחקן צעיר מצטיין בסדרת דרמה פרס אמי לשעות היום שחקן צעיר מצטיין בסדרת דרמה פרס אמי לשעות היום שחקן צעיר מצטיין בסדרת דרמה
בריאן ראסט הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בשבעה צמידי אליפות העולם בפוקר.
נבחר להיכל התהילה של הפוקר ב-2023.
ראסט למד באוניברסיטת סטנפורד, עד שעזב בכדי לשחק פוקר בצורה מקצוענית.
הוא החל את דרכו במשחקי אונליין בפוקרסטארס ופולטילטפוקר תחת השם tsarrast.
את הצלחתו הראשונה בטורנירים עשה כשהגיע למספר שולחנות גמר בטורנירים שונים בסוף שנות האלפיים, אך חותמו הראשון היה כאשר ניצח את טורניר ה-Pot Limit טקסס הולדם במסגרת אליפות העולם בפוקר וזכה בצמיד הראשון שלו, וכחודש לאחר מכן ניצח את אליפות שחקני הפוקר וזכה בצמיד השני שלו וב-1.7 מיליון דולר.
ב-2015 ראסט השתתף בטורניר ה-Super High Roller Bowl הראשון, בעל עלות כניסה של 500 אלף דולר, וזכה בו וב-7.5 מיליון דולר, זכייתו הגדולה ביותר.
ב-2016 היה לשחקן השני אשר זכה באליפות שחקני הפוקר בפעם השנייה, כאשר זכה בצמיד השלישי שלו וב-1.3 מיליון דולר.
ב-2018 המשיך להראות את יכולתיו במשחקי הפוקר השונים, כאשר ניצח באליפות ה- ובצמיד הרביעי שלו.
ב-2021 זכה בצמיד ה-No Limit טקסס הולדם הראשון שלו והחמישי בסך הכל.
ב-2023 השווה את שיאו של מייקל מזרחי כאשר זכה בפעם השלישית באליפות שחקני הפוקר, וב-1.3 מיליון דולר.
באותה השנה נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
למרות הצלחתו בטורנירי פוקר, ובמסגרת אליפות העולם בפוקר בפרט, ראסט מוכר כשחקן Mixed Games, והוא משחק במשחקי הכסף בעלי הכניסה הגבוהים ביותר בעולם, ב-Ivey Room שבמלון ה-Aria, ובמקאו.
נכון ליוני 2025, ראסט זכה בסך של כ-28.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-11.6 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
במהלך טיול לברזיל ב-2010, הכיר ראסט את ג'וליאנה קארלה קארלוס דה סילבה, איתה התחתן ב-2012.
בריאן רוברט תומפסון היה איש עסקים אמריקאי אשר בין אפריל 2021 ועד להירצחו שימש כמנכ"ל של חברת UnitedHealthcare, אשר היא חברת הבת של חברת הביטוח UnitedHealth Group.
תומפסון נולד בעיר איימס שבמדינת איווה.
אביו היה עובד בחברת מעליות תבואה.
תומפסון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סאות' המילטון ב-1993. בהמשך למד באוניברסיטת איווה אשר באיווה סיטי, ובמהלך תקופה זו הכיר את אשתו לעתיד.
בשנת 1997 הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים עם התמחות בחשבונאות.
בין השנים 1997 עד 2004 תומפסון עבד כמנהל צוות שירותי ייעוץ פיננסי בתאגיד פרייס ווטרהאוס קופרס.
בשנת 2004 תומפסון החל לעבוד עבור חברת הביטוח UnitedHealth Group.
באפריל 2021 הוא מונה לתפקיד המנכ"ל של חברת הבת UnitedHealthcare והוא היה האחראי להוביל את הצמיחה הכלכלית של החברה.
שכרו של תומפסון היה 9.6 מיליון דולרים בשנת 2021, 9.8 מיליון דולרים בשנת 2022 ו-10.2 מיליון דולרים בשנת 2023. תחת הנהגתו, הרווחים של החברה גדלו מ-12 מיליארד דולרים בשנת 2021 ל-16 מיליארד דולרים בשנת 2023. כאשר נרצח בדצמבר 2024 חברת UnitedHealthcare הייתה המבטחת הפרטית הגדולה ביותר בארצות הברית.
בשנת 2021, תומפסון ספג ביקורת במכתב פתוח מאיגוד בתי החולים האמריקאי (American Hospital Association) בשל התוכנית של חברת UnitedHealthcare להתחיל להפסיק לכסות את מה שלטענת החברה הם "ביקורים לא קריטיים בחדרי מיון בבתי חולים".
בתגובה למכתב חברת UnitedHealthcare עיכבה את החלת השינוי.
בנוסף, תחת הנהגתו, חברת UnitedHealthcare החלה להשתמש בבינה מלאכותית על מת להתחיל לדחות תביעות ביטוח באופן אוטומטי, וכתוצאה מהמהלך לקוחות החברה נדרשו לשלם על הטיפולים הרפואיים שלהם מכיסם על אף שבמקרים רבים מדובר בעלויות גבוהות במיוחד, או שבמקרים אחרים הם לא היו מסוגלים בכלל לקבל את הטיפול הרפואי הנחוץ להם.
הדיווחים על הגידול הניכר בשיעור הדחיות הובילו לכך שארגון פרופבליקה והסנאט של ארצות הברית החלו לחקור את ההתנהלות של חברת UnitedHealthcare.
חקירות אלו תוארו אף בכתב העת האמריקאי פורצ'ן כ"כתם" על תקופת ההנהגה של תומפסון.
במאי 2024 קרן הפנסיה של כבאי העיר הוליווד שבפלורידה תבעה את תומפסון ושני בכירים נוספים בחברת UnitedHealth Group (המנכ"ל אנדרו וויטי והיו"ר הבכיר סטיבן המסלי) באשמת הונאה וסחר במידע פנים.
לטענת התביעה הנתבעים הסתירו את החקירה שמבוצעת נגד החברה מצד מחלקת המשפטים של ארצות הברית ומכרו אופציות למניות לפני מועד הפרסום של קיום החקירה.
בתביעה נכתב כי תומפסון והמסלי מכרו מניות בחברת UnitedHealthcare בשווי כולל של 120 מיליון דולרים, ארבעה חודשים בלבד לפני שהתפרסם שמחלקת המשפטים של ארצות הברית מבצעת חקירה נגד החברה.
תומפסון היה נשוי לפולט ריווייזן.
לבני הזוג היו שני בנים.
תומפסון, אשתו וילדיהם גרו בעיר הפרברית מייפל גרוב שבמינסוטה.
לו ולאשתו היו בתים נפרדים במייפל גרוב.
ב-4 בדצמבר 2024 תומפסון שהה בעיר ניו יורק על מנת לקחת חלק במפגש המשקיעים השנתי של חברת UnitedHealthcare.
בשעות הבוקר של ה-4 בדצמבר תומפסון עזב את מלון מריוט בו הוא שהה, אשר ממוקם מעבר לרחוב מהבניין של מלון הילטון מידטאון בו היה אמור להתקיים מפגש המשקיעים השנתי.
בסביבות השעה 6:45 בבוקר, בעת שהוא הלך לאורך רחוב 54 לכיוון מלון הילטון מידטאון, תומפסון נורה מאחור על ידי תוקף אלמוני שהיה לבוש בז'קט עם קפוצ'ון וחמוש באקדח.
תומפסון נלקח לבית החולים "Mount Sinai West" במנהטן, ובשעה 7:12 בבוקר, לאחר שהוא הגיע לבית החולים, נקבע מותו.
בעקבות הריגתו מושל מינסוטה טים וולז, הסנאטורית איימי קלובשר וראש העיר מיניאפוליס ג'ייקוב פריי הביעו תנחומים למשפחתו של תומפסון.
במקביל, בתקשורת דווח כי משתמשים רבים במדיה החברתית לעגו לתומפסון, לחברת UnitedHealthcare ולמערכת ביטוח הבריאות האמריקאית, ורבים אף חגגו את ההתנקשות בחייו.
ב-9 בדצמבר נעצר באלטונה שבפנסילבניה אדם החשוד בביצוע ההתנקשות בחייו של תומפסון אשר הואשם בהמשך בביצוע הרצח.
בריאן דייוויד שווייצר הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ה-23 של מדינת מונטנה בין השנים 2005–2013.
שווייצר נולד בהאבר (Havre) שבמונטנה, הרביעי מבין ששת ילדיהם של קת'לין הלן (לבית מקרנן) ואדם שווייצר.
סביו מצד אביו היו גרמנים מהכפר קוצ'ורהן (Kuchurhan) שבמחוז אודסה (אז באימפריה הרוסית, בהווה באוקראינה); הורי אמו היו ממוצא אירי.
הוא בן דוד מדרגה שנייה של הבדרן לורנס ולק (סבתו מצד אביו הייתה דודתו של ולק).
לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון הולי קרוס אביי בקנון סיטי שבקולורדו בשנת 1973, השלים שווייצר ב-1978 לימודי תואר ראשון באגרונומיה בין-לאומית מאוניברסיטת המדינה של קולורדו.
ב-1980 השלים לימודי תואר שני במדעי הקרקע באוניברסיטת המדינה של מונטנה.
עם סיום לימודיו הגבוהים עבד שווייצר בפיתוח מערכות השקיה במיזמים שונים באסיה, אפריקה ואמריקה הדרומית.
הוא שהה שנים אחדות בלוב ובערב הסעודית, ונהיה לדובר ערבית.
בשנת 1986 שב למונטנה והתיישב בעיירה וייטפיש.
בשנת 1993 מונה בידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לחבר בוועדת מונטנה של סוכנות שירותי החקלאות של מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד במשך שבע שנים.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית במונטנה 2000
בשנת 2000 התמודד שווייצר אל הסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור הרפובליקני המכהן קונרד ברנס.
ברנס עמד בפני מסע בחירות קשה: בפברואר 1999 הודיע כי יפר את הבטחתו מ-1988 לכהן רק שתי כהונות, בטענה ש"הנסיבות השתנו, ושיניתי את דעתי".
מאוחר יותר באותו החודש, במהלך נאום שנשא בפני איגוד סוחרי הציוד של מונטנה על תלותה של ארצות הברית בנפט זר, כינה ברנס ערבים בכינוי הגנאי "ragheads" (כינוי גזעני כלפי חובשי כאפיות וטורבנים).
זמן קצר לאחר מכן התנצל באומרו כי "נסחף רגשית" במהלך הנאום.
ברנס גם הסתבך בפרשת מקרי המוות שנגרמו מחשיפה לאזבסט בעיר ליבי .
תחילה תמך בהצעת חוק שנועדה להגביל פיצויים במקרים מסוג זה, אך נסוג מתמיכתו בעקבות ביקורת ציבורית ותמך בהוספת 11.5 מיליון דולר אמריקאי לעיר במסגרת הצעת חוק תקציבית.
ברנס ניסה לקשור את שווייצר למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות אל גור, אך שווייצר ניסה לדבוק בתדמית א-פוליטית.
הוא התמקד בעיקר בנושא מחירי התרופות, וארגן נסיעות של אזרחים ותיקים לקנדה ולמקסיקו כדי לרכוש תרופות זולות יותר.
ברנס האשים את שווייצר בתמיכה ב"פיקוח ממשלתי בסגנון קנדי" וטען כי קשישים הולכים לרופאים רק כדי שיהיה להם "מישהו לדבר עמו" וכי "אין להם שום בעיה רפואית אמיתית".
שווייצר הפסיד לברנס בהפרש קטן של 51% מול 47%, אף על פי שגיוס ממנו יותר מפי שניים כספים במהלך מסע הבחירות.
לשם השוואה, אל גור גרף 33% בלבד מהקולות במונטנה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000.
כאשר מושלת מונטנה המכהנת, ג'ודי מארץ, הודיעה שלא תתמודד לכהונה נוספת בשנת 2004, הודיע שוייצר כי בכוונתו להתמודד לתפקיד.
עמיתו למרוץ היה ג'ון בולינגר, חבר הסנאט של מונטנה מטעם המפלגה הרפובליקנית.
הוא ניצח בבחירות הכלליות כשהביס את מזכיר המדינה של מונטנה בוב בראון, ברוב של 50% לעומת 46%.
בבחירות שלאחר מכן, ב-2008, שווייצר ובולינגר נבחרו לתקופת כהונה שנייה לאחר שגברו על הסנאטור בוב בראון ועמיתו למרוץ סטיב דיינס.
כמושל, שווייצר תואר כמי שיש לו תמהיל של "ערכים פרוגרסיביים, רטוריקה פופוליסטית ותחושת עצמאות מערבית".
הפרשן הפוליטי ברינק לינדסי סיווג את האידאולוגיה של שווייצר כתערובת של ליברליזם וליברטריאניזם, תוך שהוא דוגל ב"פופוליזם כלכלי נגד הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה וחשש מקמעונאות סטייל וולמארט".
שווייצר היה ידוע בשימוש תכוף בסמכותו להטיל וטו – בו עשה שימוש 95 פעמים במהלך כהונתו.
הוא הטיל וטו על 74 חוקים במהלך מושב החקיקה של שנת 2011, ואף חוק לא חוקק במטרה לעקוף אותם.
לדוגמה, באפריל 2011, שווייצר זכה לתשומת לב בולטת בזכות השימוש הבלתי שגרתי שלו בברזל סימון כדי להטיל וטו על חוקים אחדים שהעבירו המחוקקים הרפובליקנים בבית המחוקקים.
הוא גינה אותם כ"חוקי הבל, לא חוקתיים ורעיונות רעים" המצויים בניגוד ישיר לרצון העם של מונטנה".
בין החוקים עליהם הטיל וטו נמנו כאלה נגד הפלות ונגד החקיקה להסדרת השימשו בקנאביס רפואי במונטנה.
שווייצר התגאה כי מונטנה הייתה המדינה עם יתרת הקרן הגבוהה ביותר בתולדותיה תחת שלטונו, עם יתרת קרן ממוצעת של 414 מיליון דולר.
יתרת הקרן הממוצעת בשנים שמוקדם לה הייתה 54 מיליון דולר.
שווייצר שמר על אחד מדירוגי התמיכה הגבוהים ביותר בקרב מושלי מדינות ארצות הברית, עם סקרים שהצביעו באופן עקבי על שיעור תמיכה מעל ל-60%.
בשנת 2008 נבחר ליושב ראש אגודת המושלים הדמוקרטים.
ב-2005 חתם שווייצר על חוק "חינוך האינדיאנים לכולם" שהקצה לראשונה תקציבים למימון לימודי היסטוריה של עמים ילידים בארצות הברית בבתי הספר במונטנה.
במהלך כהונתו מונטנה הפכה למדינה עם שיעור הגידול הגבוה ביותר באחוז האוכלוסייה בעלת תארים אקדמיים, בין השנים 2009–2012. כמו כן, שווייצר שם דגש על הרחבת ייצור האנרגיה במונטנה, כולל דלקי מאובנים כמו פחם ונפט וגם אנרגיה מתחדשת כמו רוח.
זמן קצר לאחר סיום כהונתו כמושל נבחר שווייצר למועצת המנהלים של חברת הכרייה "Stillwater Mining Company".
ב-13 ביולי 2013 הודיע שווייצר כי אין בכוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2014, לאחר השערות רבות בנוגע להתמודדותו.
באוקטובר 2015 הביע תמיכה במסע הבחירות של מושל מרילנד מרטין אומאלי לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ואף היה יו"ר-שותף של מטה הבחירות הנשיאותי הלאומי שלו.
בריאן סטיבן קָרַבַּאלִי בונייה (בספרדית: Brayan Stiven Carabalí Bonilla; נולד ב-25 בפברואר 1999 בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הבלם בבית"ר ירושלים.
קרבאלי גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, ושיחק בקבוצות הבוגרות של אוניון מגדלנה מליגת העל הקולומביאנית, ולאונס ויאנרוס מליגת המשנה הקולומביאנית.
ב-19 בינואר 2024 חתם בדפורטיבו פאסטו מליגת העל הקולומביאנית.
ב-17 ביוני 2025 חתם בבית"ר ירושלים.
בריאנה מקנזי סטיוארט היא שחקנית כדורסל אמריקאית המשחקת בקבוצת ניו יורק ליברטי מליגת ה-WNBA.
סטיוארט המתנשאת לגובה 1.93 היא מבולטות הכדורסלניות בהיסטוריית הליגה, זכתה בשלוש אליפויות, פעמיים ב-MVP של העונה הסדירה ופעמיים ב-MVP של סדרת הגמר.
באירופה זכתה פעמיים ביורוליג ועם נבחרת ארצות הברית זכתה בשלוש מדליות זהב במשחקים האולימפיים (ריו דה ז'ניירו 2016, טוקיו 2020, פריז 2024) ובשלוש אליפויות עולם (טורקיה 2014, ספרד 2018, אוסטרליה 2022).
היא ידועה בכינויה סטואי ("Stewie").
סטיוארט נולדה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק והחלה לשחק כדורסל בגיל צעיר.
בתיכון שיחקה בבית הספר סיסרו-צפון בסירקיוז וזכתה בתואר שחקנית השנה במדינה ונבחרה למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
באוניברסיטת קונטיקט הובילה את קבוצת הכדורסל לארבע אליפויות NCAA רצופות בשנים 2013 עד 2016, זכתה שלוש פעמים בתואר כדורסלנית השנה במכללות וארבע פעמים ב-MVP של הפיינל פור.
בדראפט ה-WNBA ב-2016 נבחרה במקום הראשון על ידי סיאטל סטורם.
בעונתה הראשונה זכתה בתואר רוקי השנה של ה-WNBA.
היא הובילה את הקבוצה לזכייה בשתי אליפויות: ב-2018 וב-2020 וזכתה בתואר ה-MVP של הגמר בשתי העונות.
ב-2023 הצטרפה לניו יורק ליברטי והובילה את הקבוצה לאליפות ב-2024. היא זכתה פעמיים ב-MVP של הליגה ב-2018 וב-2023.
ב-2023 הקימה עם נאפיסה קולייר, חברתה לנבחרת ארצות הברית, את ליגת "Unrivaled", ליגת כדורסל 3x3 והיא משחקת בשורות קבוצת "Mist BC" מליגה זו.
בגילאי הנוער זכתה עם נבחרת ארצות הברית גביע העולם בכדורסל נשים עד גיל 17 ב-2010, בגביע העולם בכדורסל נשים עד גיל 19 ב-2011 וב-2013 ובתואר ה-MVP של הטורניר ב-2013.
סטיוארט זכתה בשלוש מדליות זהב אולימפיות עם נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אולימפיאדת טוקיו (2020) ואולימפיאדת פריז (2024), וכן בשלוש מדליות זהב באליפויות העולם ב-2014, 2018 ו-2022. היא נבחרה ל-MVP של אליפות העולם ב-2018.
סטיוארט נשואה לשחקנית הכדורסל הספרדייה לשעבר מרתה זארגאי.
בריאנסון היא עיר בת כ-12,000 תושבים הנמצאת במחוז האלפים העליונים בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבדרום מזרח צרפת.
העיר רחוקה כ-15 ק"מ מגבול איטליה וכ-110 ק"מ מהעיר טורינו.
לפי רשומות של סטראבון, ההתיישבות במקום החלה כבר במאה הראשונה לספירה.
העיר, הממוקמת בגובה של 1,326 מטר, היא העיר הגבוהה ביותר בצרפת.
השילוב של סביבה אלפינית, אוויר נקי ואקלים הממוזג על ידי רוחות מהים התיכון הפכו את העיר לחביבה על חובבי סקי החורף, מטיילי הרים, מבריאים וגמלאים.
לפי כתביו של סטראבון, שם היישוב במאה הראשונה לספירה היה "בריגנטיון" (Brigantion).
מקורות אחרים נוקבים בשם "בריגנטיום" (Brigantium).
במפת פויטינגר, מהמאה הרביעית, מצוין גם השם "בריגנטיון" (Brigantione).
לפי חוקרי שפה, מקור השמות הנ"ל בשפות הקלטית/גאלית לפיהן משמעות המילה brigant, שבשורש שם היישוב, היא "גבוה, נישא" והמילה הקלטית brig משמעה "גבעה, הר".
במאה הרביעית מוזכרת העיר בשם "קסטלום וירגנטיאם" (castellum Virgantiam) בכתביו של ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מרקלינוס.
בימי הביניים הפך השם לבריגאנסון (Briganson) שהפך בהמשך לבריאנסון עקב השתקה (muting) של האות g הנהוגה בדיאלקט המדובר באלפים.
במאה ה-13 כונתה גם בורגוס (burgus).
האזכור הראשון של העיר מופיע בכתביו של סטרבון במאה הראשונה לספירה.
לפי כתבים אלו היה זה ישוב על הדרך הרומית מגאליה לאיטליה שנקראה "הדרך הקונטינית" ("contian way") שהיא המשכה של דרך היסטורית שהחלה בנרבון, לחופי ים התיכון, וטיפסה צפונה לאורך נהר הרון.
השליטה על האלפים המערביים בתחילת האלף הראשונה לספירה הייתה בידי מלכים קלטים מבית "קוטיוס" שסייעו לרומאים לכבוש ולהחזיק בהרי האלפים.
בתיעתוק שערך פליניוס הזקן לטקסטים שהיו חרוטים על המונומנט הרומי טרופאום אלפיום (תולדות הטבע, כרך III) מוזכרים הבריגיאני, בני בריגנטיון, כנתיניו של אוגוסטוס קיסר (יחד עם שאר נתיני פרובינקיה גאליה נארבוננסיס)
שם העיר חרוט גם על "גביעי ויקארלו" .
ארכאולוגים שערכו חפירות בעיר וסביבתה מעריכים שהעיר הרומית שכנה מעט מצפון מערב לעיר הנוכחית.
במהלך פלישות הברברים לרומא, החל מהמאה הרביעית לספירה, נותקה העיר מרומא ותושביה, שלא יכלו לסמוך עוד על הצבא הרומי, הגנו על עצמם בביצורים (שנקראו אז קסטלום ).
במאה ה-9, בהתאם לחוזה ורדן, לפיו חילקו יורשיו של קרל הגדול את האימפריה הקרולינגית, השתייכה בריאנסון לממלכת פרנקיה התיכונה.
במאה ה-11 הוענקה העיר לדוכסות אלבון .
בהמשך אותה מאה החל תהליך בניית מבצר מסיבי להגן על העיר והגרים בה.
במאה ה-13 קיימות עדויות על התרחבות העיר לגבעה ששלטה על העיר.
במאה זו התרחבה העיר, גדלה האוכלוסייה ושופרו השלטון העירוני והמערכות האזרחיות.
במאה ה-14 הפך חלקה העליון של העיר למקום מושבו של שליט המחוז.
ב-1343 זכו תושבי העיר לעצמאות מסוימת מטעם שליט העיר.
ב-1349 נחתמה "אמנת רומנס" , בין דוכסות אלבון למלך צרפת פיליפ השישי במסגרתה צורפה העיר לממלכת צרפת.
שלהי המאה עמדו בסימן ביצור העיר כשבמרווחים בין הבתים החיצוניים נבנתה חומה, הותקנו שערי כניסה והוקמו מגדלי שמירה לאורך החומה.
בתקופה זו המשיכה העיר לגדול ולחזק את ביצוריה כשבסביבות 1539 הוקם בעיר מגדל פעמונים הקיים עד היום.
התפתחות העיר הושפעה לרעה ממלחמות הדת שהתחוללו בצרפת בתקופה זו וכן מהמלחמות האיטלקיות, בהן הייתה צרפת מעורבות והשפיעו על העיר בגלל קרבתה לאיטליה.
במסגרת מלחמות הדת נכבשה העיר ב-1590 על ידי כוחות פרוטסטנטים בפיקודו של פרנסואה דה בון דה לסדיגר.
ב-1624 פרצה בעיר שריפה ומכיוון שהיה זה בחורף לא ניתן היה להשתמש במי הנהרות שקפאו והאש, שבערה חמישה ימים, כילתה 80% מבתי העיר.
ב-1692 פרצה שריפה נוספת בעיר וגרמה לנזק רב יותר מאחר שבחלק מהבתים, שהיו בבעלות הצבא הצרפתי, אוחסנו תחמושת וכלי נשק.
האש שככה רק לאחר עשרה ימים.
מקורות היסטוריים מציינים שיחסית לערים אחרות הייתה ההשקעה בחינוך בעיר גבוהה ובדיקה שנערכה ב-1674 מצאה שכ-85% מגברי העיר ידעו קרוא וכתוב.
בגלל הקרבה של העיר לדוכסות סבויה, שבמערב איטליה, החליט מלך צרפת, לואי הארבעה עשר, בשלהי המאה ה-17, לבצר עוד את העיר.
מהלך זה קיבל הצדקה לאחר ששליט דוכסות סבוי הצטרף ל שהתאגדה כנגד צרפת.
ב-1692 אף תקף שליט זה, ויטוריו אמדאו השני את מזרח צרפת אך לא הצליח לכבוש את בריאנסון.
ב-1713 נחתם הסכם אוטרכט שמשמעותו, מבחינת העיר, הייתה הטלת מיסים גבוהים יותר, על ידי דוכסות סבויה, על סחורות שהועברו בגבול בין המדינות.
צעד זה הסיט את המסחר, שעבר דרך בריאנסון לאיטליה, למסלולים אחרים ופגע משמעותית במעמד הכלכלי של העיר.
בעקבות התקיפה של מדינות הברית הגדולה את מזרח צרפת ביקר המהנדס סבסטיאן דה וובאן בבריאנסון ב-1692 וב-1700 והתווה תוכנית לביצור העיר.
תוכנית זו כללה שיפור ביצורי העיר לצד הקמת מבצרים נוספים להגנה עליה.
עבודות הביצורים החלו ב-1700 ונמשכו מספר שנים.
את וובאן החליף, בתפקיד האחראי על ביצורי וובאן, קלוד פרנסואה בידל, רוזן אספלד הראשון שהמשיך לבצר את העיר וסביבתה ובין השאר בנה, בשנים 1734-1721, את גשר אספלד, מבצר דז טט , מבצר ראנדויה , מבצר דופין , מבצר דאנז'ו (fort d'Anjou) ומבצר קומיניקסיון Y .
ביצורי וואבן, שנבנו בעיר וסביבתה, הוכרזו ב-2008 כאתר מורשת על ידי אונסק"ו.
ב-1789, עם פרוץ המהפכה הצרפתית, שרר חשש בבריאנסון מאיבוד העצמאות היחסית שהוענקה לעיר ב-1343. חשש זה התממש וזכויות היתר של תושבי העיר נלקחו מהם.
שינוי זה הביא רבים מבני העיר לתמוך בתנועת הז'ירונדינים המתונה ולהסתייג מהתנועות הקיצוניים שפעלו במהפכה (כדוגמת תנועת המונטניארדים).
תקופת המהפכה וחוסר היציבות הביאו לעיר (כמו לחלקים רבים בצרפת) עוני ומחסור.
המהפכה הייתה בעלת גוון אנטי דתי ואף איימה על מדינתו של האפיפיור.
לבסוף הוסכם שהאפיפיור, פיוס השישי ישהה בבידוד בבריאנסון וימנע מהטפה.
באפריל 1799 הגיע האפיפיור לעיר ושהה בה כחודשיים.
מסע זה ותנאי החיים הקשים איתם התמודד הביאו למותו של האפיפיור בהמשך אותה שנה.
בתקופת של האימפריה הצרפתית, שתחילתה ב, לא הצליחה בריאנסון להתאושש מהקשיים.
תקופה זו סימנה את התרחבותה של העיר והיציאה מהחומות.
בבריאנסון, שהתבססה בעיקר על חקלאות ומסחר, החלה להתפתח במאה זו תעשייה כשהמפעל המוביל היה מפעל לעיבוד ראשוני של פקעות משי, שהובאו מיפן.
מפעל זה העסיק בשיאו כ-1,000 פועלים מקומיים.
מאה זו התאפיינה גם בשיפור התשתיות התחבורתיות ובמיוחד של מסילות הרכבת.
תשתיות אלו הקלו על הגישה לעיר הן מהצד הצרפתי והן מהצד האיטלקי ושיפרו את המסחר עם העיר.
במאה ה-19 המשיך הצבא במאמץ רב השנים לבצר את העיר עקב מיקומה האסטרטגי מול איטליה.
תחילה היה זה הגנרל הצרפתי פרנסואה ניקולא בנואה אקסו שבזמן כהונתו של מלך צרפת לואי פיליפ חיזק את ביצורי וובאן הקיימים בעיר ובסביבתה.
בשלהי אותה מאה, בעקבות תבוסת צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה, יצא לדרך פרויקט הקמת מערכת הביצורים סרה דה ריבייר.
בבריאנסון היעד של פרויקט זה היה להגן על מעבר מונז'נוור שחיבר את העיר לאיטליה.
צורך זה הוגדר לאור התדרדרות היחסים עם איטליה שכרתה ברית עם גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית כנגד צרפת.
במסגרת פרויקט סרה דה ריבייר נבנו שורה של ביצורים לאורך הדרך המובילה מבריאנסון למעבר ההררי לאיטליה.
ביצורים אלו אוישו על ידי רגימנט הרגלים ה-159 שהפך עם הזמן לרגימנט הרגלים האלפיני.
ב-1904 אף נפתח במקום בית ספר לסקי בו התאמנו חיילי הרגימנט.
בסה"כ הגיעה מצבת החיילים בבריאנסון וסביבתה, עם תחילת המאה ה-20, לכ-4,000.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הכריזה איטליה על נייטרליות דבר שהפך את זירת האלפים לזירה שקטה ונטולת קרבות.
הכרזה זו הביאה לכך שרוב החיילים שהיו מוצבים בבריאנסון וסביבתה הועברו לחזית מול גרמניה.
הפעילות המלחמתית היחידה הייתה שמחנות הצבא ובית החולים הצבאי בעיר הוכנו לקליטת פצועי המלחמה.
ב-1927 נחנכה בעיר אנדרטה לזכר 180 חללי העיר שנפלו במלחמה.
במהלך המלחמה קטנה אוכלוסיית העיר מכ-5,300 תושבים לפני המלחמה לכ-4,300 אחרי המלחמה.
לאחר המלחמה התקשתה בריאנסון להתאושש מהמשבר הכלכלי שחוותה.
פגיעה חמורה חווה המגזר החקלאי כש-30% מהחקלאים לא חזרו לעסוק במקצוע כשרובם נהרגו או נפצעו במלחמה.
גם בתעשייה המקומית הורגשה האטה כשמפעל המשי הגדול סגר שעריו ב-1933 לאחר שיפן החלה לעבד בעצמה את גלמי משי והפסיקה לייצא אותם לצרפת.
בחיפוש אחר מקורות תעסוקה סימנו קברניטי העיר שני תחומים חדשים: תיירות ומרפא המנצלים, מצד אחד, את ריבוי מסלולי ההליכה וההחלקה בסביבת העיר ומצד שני מציעים לחולים אוויר נקי ויבש והרבה ימי שמש.
אוכלוסיית חולים מיוחדת שנמצאה מתאימה לאוויר זה הייתה חולי שחפת ועד 1936 נבנו בעיר ובסביבתה 16 מוסדות שהתמחו בריפוי השחפת, ויצרו כמאה מקומות עבודה קבועים.
במקביל התפתחה תיירות שהתבססה, בעיקר, על תיירות חורף.
תחילתה של פעילות זו הייתה ב-1906 כשהצבא הקים במקום בית ספר לסקי וב-1907 כש"פדרציית מועדוני הספורט האלפיני" חנכה תחרות סקי שנתית בעיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התרחבה תיירות זו ולחובבי ספורט השלג הוצע מגוון פעילויות שכלל, בנוסף לסקי, גם מזחלות, צעדות בשלג, מקפצות סקי ועוד.
נהירת התיירים למקום הכתיבה פתיחת מלונות ובתי הארחה שגם סיפקו תעסוקה לבני המקום.
ב-1941 נחנך בקרבת העיר רכבל עבור הגולשים.
בשנות ה-30 חוזק גבולה הצפוני והמזרחי של צרפת בעזרת ביצורי קו מאז'ינו.
בגלל החשש מהמשטר הפשיסטי באיטליה הוחלט לכלול בפרויקט גם את בריאנסון וסביבתה ובנקודות אסטרטגיות הוקמו מצדיות עבור ארטילריה ותותחי נ"ט (כמו למשל מבצר יאניס ).
הפלישה של גרמניה לצרפת החלה ב-10 במאי 1940. מוסוליני עיכב את הצטרפותו למערכה, בסוג של נייטרליות מזויפת, דבר שהביא להעברת חלק מחיילי המשמר, שהגנו על מעבר מונז'נוור, לחזית מול גרמניה.
ב-10 ביוני 1940 פתחו האיטלקים במתקפה על צרפת כשחלק מהכוחות התכוונו לנוע דרך המעבר ולכבוש את בריאנסון.
כוחות רגלים צרפתים, בסיוע אש ארטילרית מהמצדיות הצליחו לעצור את ההתקדמות האיטלקית.
ב-25 ביוני נכנעה צרפת והאיטלקים כבשו את העיר כשבהמשך הוחלפו על ידי הגרמנים.
בשנות הכיבוש הנאצי ניצלה תנועת ההתנגדות הצרפתית את בידודה של העיר כדי לפעול מתוכה כנגד הגרמנים בדרכים של חבלה ברכבות ופשיטות.
ב-15 באוגוסט 1944 נחתו כוחות אמריקאים בחופי דרום צרפת והתקדמו צפונה וב-23 באוגוסט שוחררה בריאנסון ללא לחימה לאחר שהגרמנים נסוגו ממנה.
ועדה עירונית הוצבה בבית העירייה כדי להחליף את האנשים שמונו על ידי משטר וישי.
הגרמנים, שייחסו חשיבות רבה לשליטה במעברי האלפים להגנה על כוחותיהם שעדיין שלטו בצפון איטליה, חזרו וכבשו את העיר ב-29 באוגוסט 1944 והיא ששוחררה רק ב-7 בספטמבר 1944 לאחר קרבות של רגימנט הרובאים המרוקאי הרביעי של דיוויזיית הרגלים המרוקאית השנייה .
הגרמנים נסוגו מהעיר מזרחה והתבצרו במעבר מונז'נוור, על גבול איטליה, עד אפריל 1945 אז נסוגו לגרמניה עם כיבוש צפון איטליה.
על פעולות אזרחי העיר כנגד השלטון הנאצי הוענק לעיר "צלב המלחמה" .
עם סיום מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית בריאנסון כ-6,700 איש ומאז גדלה בכאחוז לשנה עד לכ-12,000 תושבים ב-2016. הטופוגרפיה של העמק, בו יושבת העיר, הגבילה את הקרקעות עליהן ניתן לבנות ובסופו של דבר בא גידול האוכלוסייה העירונית על חשבון שטחים חקלאיים והביא לצמצום מספר החקלאים שגרו בעיר וסביבתה.
לפני המלחמה גרו בבריאנסון חיילים רבים מחיל המצב של צבא צרפת.
לאחר המלחמה החל תהליך צמצום חיל המצב לכן הגידול הכללי של האוכלוסייה מרשים לאור יציאת החיילים מהעיר.
הגידול באוכלוסייה חייב יצירת מקומות תעסוקה נוספים.
עיריית בריאנסון ניסתה למצב עצמה שוב כמרכז כלל צרפתי לטיפול בחולי שחפת ואף השקיעה בבניית בתי החלמה חדשים לחולים.
המצאת הסטרפטומיצין ב-1946 כתרופה לשחפת והפצתה בעולם בשנים הבאות הביאו לירידה משמעותית בתפוצת המחלה בעולם ובהתאם לכך לירידה בתפוסת בתי המרפא בעיר ובסופו של דבר לסגירת חלקם.
מנגד מצאו מומחים שהאוויר של בריאנסון משפר את נשימתם של חולי אסתמה וההשקעות, בהקמת תשתית עבור חולים אלו, גדלו משמעותית כשבין השאר הוקם במקום בית ספר מיוחד לילדים חולי אסתמה שמבריאים בעיר.
הרחבת השירותים לחולי האסתמה הביא ליצירת 1,135 מקומות עבודה וכן הגדיל את הכנסות העיר מכספים שהוציאו החולים בעיר.
שגשוג זו נוטרל חלקית על ידי שיפור התרופות לטיפול באסתמה שצמצמו את תקופת ההבראה של חולים ועל ידי צמצום התמיכה הממשלתית בבתי הבראה לחולי אסתמה.
בשנות ה-60 התגברה מאוד הפופולריות של ספורט החורף בצרפת (סקי וכו') ומורדות ההרים שמקיפים את בריאנסון הפכו אתרי גלישה מבוקשים.
כך לדוגמה אתר "סר שבאלייה" (Serre-Chevalier), שממערב לעיר, דורג ב-1973 במקום הרביעי בין אתרי הסקי הטובים בצרפת עם 50 מעליות סקי ו-17,000 מיטות.
בריאנסון שכל אדמותיה נמצאות בעמק לא יכלה להציע אתרי סקי לכן התפתחו בעיר שירותים לגולשים כמו לינה, הסעדה, מרכז הצלה, שירות מזג אוויר, הכשרה במקצועות שלג וכו'.
ב-1989 נחנך רכבל שחיבר את מרכז בריאנסון עם אתר סר שבאלייה דבר שמשך תיירים לשהות בעיר.
העיר, שגובהה כ-1,324, מטר נבנתה בנקודת מפגש של מספר עמקים והיא מוקפת בהרי מערב רכס האלפים.
העמק, בו נמצאת העיר, מנקז אליו מי נגר עילי מההרים מסביב כשחלקם הם מי הפשרת שלגים.
הנהר העיקרי החוצה את העיר הוא נהר הדוראנס שזורם מצפון לדרום ונשפך לייד אביניון לנהר הרון שנשפך לים התיכון.
אל הדוראנס, העובר בעמק, מתנקזים מספר נחלים נוספים וביניהם הקלרה , הגיזן והסרווירט .
האקלים בבריאנסון יבשתי יבש בהשפעת האזור ההררי הגבוה אך מושפעת מאקלים ים-תיכוני בגלל הקרבה לים התיכון.
לפי נתונים שנמדדו בשנים 2010-1981, טמפרטורה ממוצעת נמוכה של 0 מעלות נמדדה בינואר בעוד שטמפרטורה ממוצעת גבוהה של 17.7 מעלות נמדדה ביולי.
על אף השפעת מזג האוויר הים תיכוני, טמפרטורות אלו הופכות את בריאנסון לאחת הערים הקרות בצרפת.
מדידות שנעשו בשנים 1990-1961 הראו שבריאנסון הייתה אחת הערים שטופות השמש ביותר בצרפת (2,500-2,460 שעות) עם כ-300 ימי שמש בשנה (בהגדרה: לפחות שעתיים של שמש ביום).
העיר מאופיינת בלחות נמוכה: ממוצע של פחות מ-40% במהלך היום.
מבחינת משקעים מתאפיינת העיר ב-88 ימי גשם בשנה (קריטריון: לפחות 1 מ"מ) כשממוצע הגשמים בשנה הוא כ-735 מ"מ.
גשמים נרשמו בכל חודשי השנה.
האקלים הנוח בבריאנסון מוסבר על ידי הגאוגרפיה של עמק הדוראנס הפרוס בכיוון צפון-דרום דבר המאפשר זרימת אוויר חמים מהים התיכון כשבמקביל רכסי ההרים הגבוהים מסביב חוסמים הגעת עננים ממערב ומעמק הפו ממזרח.
שטחה של בריאנסון הוא כ-28,000 דונם הנחלקים כדלקמן:
2% שטחי ספורט ופארקים ציבוריים
מאז החלו ביצוע מפקדי אוכלוסין בעיר נרשמה עליה מתמדת באוכלוסיית העיר אולם אירועים ביטחוניים (כמו מלחמות העולם), גרמו לנטישת תושבים וירידה באוכלוסייה.
מאז תום מלחמת העולם השנייה נמצאת אוכלוסיית העיר בעלייה ממוצעת של 1% בשנה כשב-1946 מנתה האוכלוסייה כ-6,700 איש והגיעה לכ-12,000 תושבים ב-2016.
האוויר הנוח והיבש של העיר החל למשוך אליה הרבה גמלאים.
ב-1975 שיעור האנשים מעל גיל 60 היווה רק 13.7% מכלל האוכלוסייה העירונית בעוד שב-2018 עלה פלח זה של האוכלוסייה ל-28.1%.
הגידול באוכלוסייה המבוגרת לא נבע רק ממעבר של בודדים לדירות שקנו בעיר אלא גם מבניית בתי אבות שמשכו אוכלוסייה זו.
על אף גידול זה באוכלוסייה המבוגרת בעיר היא עדיין נמוכה מהממוצע במחוז האלפים העליונים (33.2%).
מנגד אחוז הצעירים, מתחת לגיל 30, בעיר עומד על 29.5% ביחס ל-28.5% בכלל המחוז.
יחס גברים לנשים בעיר עומד על 52.5% נשים לעומת 47.5% גברים.
בסקר מ-2011 נמצא ששיעור האוכלוסייה בגילאי העבודה עמד על 63.4% כשאחוז האבטלה עמד 6.3%.
האוויר הטוב של בריאנסון בחודשי הקיץ משך הרבה צרפתים לרכוש בית קיץ בעיר.
ב-1968 הוגדרו רק כ-10% מהדירות בעיר כדירה שנייה בעוד שב-2016 עלה המספר לכ-36%.
ליבה של בריאנסון היא "העיר העתיקה" שהוקפה בחומה במסגרת פרויקט ביצורי וובאן כשבמשך השנים התרחבה העיר אל מחוץ לחומות.
נזקי הזמן בבתים הישנים של לב העיר הביאו לנטישתם לטובת בתים חדשים בשולי העיר.
כך למשל חיו ב-1968 בתחומי החומות כ-1,000 איש בעוד שב-1975 ירד מספר זה לכ-790. עיריית בריאנסון החליטה לעצור סחף זה ולאחר הכרזת ביצורי העיר העתיקה ב-1979 כאתר מורשת וב-2008 כאתר מורשת עולמית הוקצו כספים עירוניים ונתקבלו כספים ממשלתיים לשיקום החלק העתיק.
חלקים מהעיר העתיקה נבנו בעבר עבור הצבא (מגורים, מחסנים וכו') ומועצת העיר בחנה דרכים לשמר חלק מהמבנים ההיסטוריים האלו.
אין מובהקות בנטייה הפוליטית של תושבי בריאנסון.
כך למשל בבחירות לנשיאות צרפת ב-2007 הצביע רוב קטן של בוחרי העיר לניקולא סרקוזי, ממפלגת מרכז-ימין ומיעוטם הצביעו לסגולן רויאל הסוציאליסטית בעוד שבבחירות לנשיאות ב-2012 הצביעו רוב קטן בעיר לפרנסואה הולנד הסוציאליסט והמיעוט לסרקוזי.
הדרך העיקרית החוצה את בריאנסון היא N94 שתחילתה בעיר גאפ, שמדרום לבריאנסון, ולאחר שהיא חוצה את העיר היא ממשיכה מזרחה לתוך איטליה.
דרך D1091 מגיעה לעיר מגרנובל שמצפון מזרחה של בריאנסון ובעיר היא מתמזגת עם N94.
בבריאנסון קיימת תחנת רכבת היסטורית , שנבנתה ב-1884, והיא מהווה תחנת קצה לרכבות שמגיעות ממרסיי מדרום ומפריז דרך ואלנס וגרנובל ממזרח.
אפשרות נוספת להגיע לעיר היא באמצעות הרכבת המהירה TGV מפריז לאיטליה העוצרת בעיירה האיטלקית אולס השוכנת כ-40 ק"מ ממזרח לבריאנסון.
באולס קיים שרות שאטלים לבריאנסון ובחזרה.
בגלל תוואי הקרקע ההרריים נחפרו מספר מנהרות באלפים עבור הרכבת לבריאנסון.
שירות אוטובוסים סדיר מחבר את העיר לערים סמוכות כמו גרנובל, ליון, מרסיי, טורינו ומילאנו.
מערכת החינוך של בריאנסון פועלת במסגרת מחוז מרסיי.
בעיר פועלים שמונה גני ילדים ובתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ובית ספר תיכון אחד.
כמתואר לעיל, בריאנסון מיצבה את עצמה כאתר המציע יתרונות בריאותיים של אוויר ושמש לשוהים בו לכן קיימים בעיר מגוון של מוסדות וארגונים הקשורים לנושא הבריאות.
צוות העוסקים ברפואה בעיר מונה 52 קליניקות רופאים, 26 מרפאות אחיות ו-38 פיזיותרפיסטים.
ב-2010 חתמה העיר על הסכם עם ארגון הבריאות העולמי לפיו היא מוגדרת כ"עיר בריאה".
ב-2011 הצטרפה לתוכנית הבריאות הלאומית של צרפת(Programme national pour l'alimentation).
בנוסף לקליניקות ולמרפאות פועלים בעיר מרכז רפואי לספורט ובית חולים.
בריאנסון נמצאת בליבו של עמק שמורדות ההרים מסביבו משמשים לספורט החורף והעיר נותנת שירות למבקרים באתרים אלו, כמו לינה, מסעדות, לימוד סקי, הדרכה ועוד.
העיר מציעה ספריית מדיה ציבורית, בית קולנוע, פארק סקייטבורד, אולם התעמלות ופארק ציבורי.
בעיר מתקיימים לאורך השנה (אך בעיקר בקיץ) מספר אירועי תרבות ומוזיקה:
קונצרטים נבחרים מיצירותיו של אוליבייה מסייאן
פעם בשנה, ב-16 באוגוסט, מארח הכפר השכן, פונט-דה-סרבייר, את ריקוד ה"בקו-בר" המסורתי, המבוצע על ידי גברים נושאי חרבות.
ריקוד זה קיים כיום רק בכפר זה.
בבריאנסון פועלת קהילה השייכת ל"כנסייה הרפורמית של צרפת" ובנפרד ממנה פועלת קהילה אוונגליסטית.
בנוסף פועלות בעיר שתי קהילות קתוליות שחוסות תחת הבישופות של גאפ-אמברון .
בעיר הוקם מרכז עובר קהילת עדי יהווה וכן יש בעיר בית כנסת לשירות הקהילה היהודית שראשיתה בימי הבינים.
עקב מיקומה בין הרי האלפים, מתמקדים רבים מעיסוקי הספורט בבריאנסון במקצועות הקשורים בסקי.
בעיר קיימים מספר מתקני ספורט כמו זירת החלקה, רכבל פרורל (המגיעה לאתר הסקי "סר שבאלייה" (Serre-Chevalier)), בריכת שחייה ומרכז מים, מרכז חמצון, מגרשי טניס, כדורגל ורוגבי, פארק סקייטבורד, אולם ספורט וקיר טיפוס.
בעיר פועלת קבוצת הוקי קרח מהליגה הלאומית של צרפת , המשחקת בזירת החלקת הקרח, וכן קבוצת כדורעף, קבוצת כדורסל ומועדון רוגבי.
המצוקים מסביב לעיר פופולריים בקרב מטפסי הרים ובעיר פועל מרכז הדרכה למטפסים וכן מועדון מטפסי הרים שחלק מחבריו שייכים לנבחרת צרפת בטיפוס.
העיר שימשה 33 פעמים תחנה במסלול הטור דה פראנס וכן עובר בעיר מרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה.
היקף העיסוק בספורט בעיר הביא את עיתון הספורט ל'אקיפ להעניק לעיר, ב-2007, את התואר "העיר הספורטיבית ביותר בצרפת".
בגלל הטמפרטורות הנמוכות בחודשי החורף מציעה העירייה אפשרות התחברות למערכת חימום מרכזית המבוססת על שריפת עץ.
ממערכת זו נמתח קו חימום מרכזי באורך שמונה ק"מ המשרת את כל המבנים העירוניים וכן בתים פרטיים.
שפע המים והטופוגרפיה של בריאנסון הביאו להתפתחות ייצור חשמל בעזרת אנרגיה הידרואלקטרית כבר במאה ה-19. כיום פועלת בעיר חברת אנרגיה ירוקה המפיקה חשמל במספר תחנות כוח הידרואלקטריות המוזנות מסכרים שנבנו באלפים.
גובהו של הסכר הראשי, המשרת את העיר וסביבתה, כ-55 מטר והוא אוגר כמיליון מ"ק מים.
בריאנסון עשירה באתרי מורשת כשהעיקריים בהם אלו המבנים המבוצרים שנבנו לאורך ההיסטוריה ונועדו לשמור על העיר ועל המעבר לאיטליה.
ביצורי וובאן שהוקמו העיר ובסביבותיה:
החומה המקיפה את העיר העתיקה של בריאנסון ומספר מבנים צבאיים שנבנו באותה תקופה
מבצר סאלט הנמצא מצפון לעיר ושומר על הדרך העולה מזרחה לאיטליה
מבצר דז טט הנמצא מדרום מזרח לבריאנסון וצופה על הדרך לאיטליה.
מבצר ראנדויה הנמצא מדרום לבריאנסון וצופה על חלקה הדרומי של העיר
חומת Y היא חומה המגנה על המרווח בין מבצר דז טט ומבצר ראנדויה.
גשר אספלד נבנה כדי לחבר את העיר למבצר שחלש על העיר.
בנוסף לביצורי וואבן, ישנם בסביבתה של בריאנסון עוד מבנים צבאיים היסטוריים מתקופות אחרות כמו:
מבצר דופין שנבנה ממזרח לעיר וצופה על הדרך לאיטליה
מבצר דה לה קרואה-דה-ברטאן שנבנה מדרום לעיר וחולש על הדרכים המובילות אליה מדרום
מבצר אינפרנה על פסגת הר ממזרח לבריאנסון
מבצר יאניס שהיה אחר ממבצרי קו מאז'ינו ונבנה מצפון מזרח לעיר כשהוא חולש על מעבר מונז'נוור.
בריאנסון עשירה במבני דת, שחלקם היסטורי, כמו:
כנסיית גבירתנו וניקולס הקדוש מבריאנסון שנבנתה בתחילת המאה ה-18 ומוגדרת כמבנה היסטורי
מגדל הפעמונים של "קפלת החוזרים בתשובה השחורים מבריאנסון" שנבנה במאה ה-16 ומוגדר כאתר היסטורי
מבנה מהמאה ה-14 הנמצא בבעלות העירייה.
כנסיית סנט-קתרין של הקהילה הקתולית בעיר
מזרקת האנחות לזכרו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת (המאה ה-18).
החזיתות והגגות של "בית המקדש" (maison du Temple), שנבנה בשנת 1575
שעוני שמש המותקנים על בתים שונים
בית המשפט ההיסטורי של בריאנסון
בריאתנות היא מערכת אמונות שלפיהן היקום, כדור הארץ, החיים והאדם נבראו על ידי ישות על-טבעית, ישות אשר ביהדות, בנצרות ובאסלאם מזוהה עם האל המונותאיסטי.
הרעיון לפיו אלוהים ברא את העולם עתיק כמו הדתות עצמן, אך הבריאתנות המודרנית היא במידה רבה תגובה לתאוריית האבולוציה, שמסבירה את מגוון החיים ללא פניה לכוח אלוהי או על טבעי.
מדענים מהזרם המרכזי דוחים בדרך כלל את הבריאתנות.
הבריאתנות קשורה במידה רבה לענפים שמרניים של הנצרות הפרוטסטנטית, אם כי ישנם תומכים בבריאתנות יהודית ואסלאמית וכן חסידים שלה בענפים אחרים של הנצרות.
לא כל המאמינים בדתות אברהמיות מאמינים בבריאתנות.
ב-1950 פיוס השנים עשר פרסם אנציקליקה לפיה אין סתירה בין אבולוציה לבין לימודי הדוגמה של נצרות קתולית בתנאי שמאמינים כי לבני אדם יש נשמה שנוצרה בידי אלוהים.
גם ביהדות יש רבנים וזרמים שלא דוחים את האבולוציה ותאוריות מדעיות נוספות.
את המונחים העבריים בריאתנות ובְרִיאָתָן טבע המילונאי ראובן אלקלעי כתרגום של המונח האנגלי creationism, שנכנס לראשונה לשימוש בארצות הברית בשנות ה-20 של המאה ה-20. אמונה בבריאתנות נמצאת בפרט בקרב נוצרים-אמריקאים, לציון אמונה בבריאת יקום בן כמה אלפי שנים על פי הפשט של ספר בראשית.
בריאתנות שדוגלת בפשט של כתבי הקודש ועל כן בכך שכדור הארץ בן כ-6,000 שנים, נקראת "בריאתנות של כדור הארץ הצעיר" (Young Earth Creationism).
העמדה הבריאתנית הדתית-שמרנית ביהדות באה לידי ביטוי בביאור פשט המקרא.
גם בנצרות הדברים מופיעים בכתבי הברית החדשה.
לפי עמדה זו נברא כל היקום על ידי אלוהים בשישה ימים.
ומניין השנים המיוחס לזמן שעבר מאז ועד ימינו הוא כ-5,800 שנה (על פי הלוח היהודי המקובל) או מעט יותר מ-6,000 שנה (על פי הספירה הנוצרית המקובלת) וכל מיני החי והצומח, וכן האדם, נבראו מייד בצורתם הנוכחית, ללא התפתחות אבולוציונית בהכרח.
לעומת זאת הבריאתנות המוסלמית מאפשרת, בהתאם לנוסח הקוראן, גיל עתיק בהרבה של העולם, אך גם לגרסתה נבראו המינים והאדם בצורתם הנוכחית.
העמדה הבריאתנית-דתית הקיצונית (כדור ארץ צעיר) גם תומכת בגאולוגיית מבול שכביכול כיסה במים את פני כל כדור הארץ לפני כ-4,000 שנה, במוצא כל בעלי החיים ובני האדם בני-ימינו מאלו שכונסו בתיבת נח, ובניסים נוספים המתוארים בסיפורי בראשית.
לאורך מרבית ההיסטוריה שלטו השקפה בריאתניות בחברות האנושניות שהיו ברובן דתיות.
לתרבויות ודתות שונות יש מיתוסים שונים של בריאה, כולל סיפור הבריאה המקראי שהתקבל בחברות שהאמינו בדתות המונותאיסטיות.
החל מהמאה ה-19 החלה להתבסס בתחומי הקוסמולוגיה, הפיזיקה, הכימיה, מדעי כדור הארץ, הביולוגיה, ההיסטוריה והארכאולוגיה הסכמה נרחבת כי גיל היקום נאמד במיליארדי שנים, וכך גם גיל כדור הארץ ומערכת השמש הוא מיליארדי שנים.
עוד מוסכם כי מערכת השמש, כדור הארץ, החיים והאדם התפתחו בתהליכים הדרגתיים כתוצאה מחוקי טבע.
כהתנגדות וביקורת על הסכמה זו הופיעו תנועות ואגודות בריאתניות רבות ברחבי העולם.
בארצות הברית הופיעה תנועת "מדע הבריאה", המציגה סברות חלופיות לפיהן בריאת העולם והמבול הן ככתוב בספר בראשית, ותנועת התכנון התבוני לפיה מורכבות בטבע אינה יכולה להופיע ללא מתכנן, אך נמנעת מהסתמכות על כתבי קודש דתיים.
תנועות אלו מנהלות מאבק ציבורי ומשפטי להכרה בהן כתחומים מדעיים, וללימוד שלהן בבתי-הספר.
ויכוח ציבורי בנושא מתנהל גם במדינות אחרות ובכללן ישראל, שבה יש קשת של עמדות המבוססות בעיקר על היהדות האורתודוקסית ולחץ פוליטי שמונע את לימודי האבולוציה בקרב רוב התלמידים.
הקהילה המדעית ברובה מתייחסת אל הבריאתנות כאל פסאודו-מדע או הכחשת מדע.
בשנות ה-70 קבע תאודוסיוס דובז'נסקי, כי "דבר אינו הגיוני בביולוגיה אלא לאורה של האבולוציה", ומאז הסינתזה בין תאוריית האבולוציה לבין תאוריות, תצפיות, וניסויים נוספים בביולוגיה התרחבה והתחזקה - עם תחומים כמו ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית, התאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית, ניסוי האבולוציה של אי קולי ועוד.
לפי הביולוג ריצ'רד דוקינס, מי שמתעקשים כי העולם הוא בן פחות מ-10,000 שנים ומכחישים כי היקום וכדור הארץ הם בני מיליארדי שנים, מכחישים לא רק עובדות בביולוגיה, אלא גם עובדות מרכזיות בפיזיקה, כימיה, גאולוגיה, קוסמולוגיה, ארכאולוגיה והיסטוריה.
בספר ההצגה הטובה בתבל תיאר כיצד שימוש בטבעות עצים מאפשר לקבוע תאריכים ברמת דיוק של שנה, בטווח של כ-11,000 שנים, וכיצד שימוש בתיארוך רדיומטרי של איזוטופים מאפשר חישוב הערכות גיל של מאובנים וסלעים בכדור הארץ עד לגיל של מיליארדי שנים.
קיימים סוגים רבים של בריאתנים.
לפי המרכז הלאומי לחינוך מדעי, קיימת דעה נפוצה לפיה קיימת דיכוטומיה בין בריאתנים מצד אחד ותומכי אבולוציה מצד שני.
דיכוטומיה כוזבת זו מובילה לעיתים קרובות למסקנה כי כיוון שבריאתנים הם דתיים, מי שתומכים באבולוציה הם בהכרח אתאיסטים.
לפי הארגון, יש סוגים שונים של בריאתנים, רצף של בריאתנים, יש להם אמונות שונות ולא כולם מתנגדים לאבולוציה.
תומכי ארץ שטוחה – אנשים כמו Charles K.
Johnson שעמד בראש Flat Earth Research Society טוענים כי לפי התיאור התנכ"י, הארץ היא שטוחה.
גאוצנטרים – גאוצנרטים מודים כי כדור הארץ עגול אבל הם תומכים במודל בו השמש סובבת את כדור הארץ.
בדומה לתומכי הארץ השטוחה הם דוחים את כל הפיזיקה המודרנית, את האסטרונומיה ואת הביולוגיה.
גאונצטרים כנראה מעט יותר נפוצים מאשר תומכי ארץ שטוחה אבל הם מיעוט קטן מבין המתנגדים לאבולוציה.
דוגמה לאדם כזה הוא שייח' עבדול עזיז בן באז , שבשנות ה-60 היה המופתי הגדול של ערב הסעודית.
בריאתנים של כדור הארץ הצעיר – בריאתנים אלה מקבלים את המודל ההליוצנטרי אך דוחים את המסקנות של הפיזיקה המודרנית, האסטרונומיה, הכימיה והגאולוגיה לגבי גיל כדור הארץ, והם מכחישים התפתחות ביולוגית של מיני יצורים חיים ושל האדם באבולוציה.
הם דוחים את תאוריית המפץ הגדול ומניחים מנגנונים קטסטרופליים כגורם לרוב המאפיינים הגאולוגיים של העולם.
הם מאמינים בגאולוגיית מבול לפיה סיפור המבול אחראי לכאורה ליצירת הגרנד קניון ומאפיינים גאולוגיים אחרים.
בריאתנים של כדור הארץ העתיק – הרעיון לפיו כדור הארץ הוא עתיק בוסס במדע באמצע המאה ה-19, ולא נחשב רעיון רדיקלי בכנסייה האנגלית או בכנסייה הקתולית.
מאז המאה ה-18 התאולוגיה של בריאת מינים על ידי אלוהים הותאמה חלקית לממצאים מדעיים ולתאוריות מדעיות שהראו כי כדור הארץ עתיק בהרבה מ-10,000 שנים.
לרוב הנוצרים, הנושא הקריטי הוא מעורבות אישית של אלוהים בבריאה, ואילו הפרטים המדויקים כיצד אלוהים ברא את העולם פחות חשובים.
היקום כיום אולי שונה מהיקום בעבר אבל עבור מאמינים בבריאתנות של כדור ארץ עתיק, אלוהים הוא הסיבה הישירה לשינויים אלה.
יש מספר אסכולות של גישה זו והפערים ביניהם אינם בהכרח חדים:
בריאתנים של פער – אחת ההתאמות הנפוצות במאה התשע-עשרה שאפשרה לנוצרים לקבל את המדע של אותו זמן הייתה "בריאתנות של פער" שטענה שיש פער זמנים גדול בין פסוקים 1 ו-2 של פרק 1 של בראשית.
רעיון זה, שנוסח בסוף המאה השמונה עשרה לערך, מניח יצירה טרום-אדמית שנחרבה לפני בראשית א':2, כאשר אלוהים ברא מחדש את העולם בשישה ימים וברא את אדם וחוה.
פער זמן בין שתי יצירות נפרדות מאפשר התאמה של בריאתנות לעדויות לכדור ארץ עתיק.
בריאתנות של אורך יום – ניסיון נוסף להתאים את המדע לקריאה מילולית של התנ"ך היא תאוריית אורך היום, שהייתה פופולרית יותר מבריאתנות הפערים במאה התשע-עשרה ובתחילת המאה ה-20. ההסבר הדתי מותאם למדע בכך שכל אחד מששת ימי הבריאה לא נמשך 24 שעות אלא פרקי זמן ארוכים – אפילו מיליוני שנים.
כך אפשר להכיר בכדור ארץ עתיק, אך עדיין לשמור על פרשנות מילולית של ספר בראשית.
רבים מצאו נחמה במה שהם מפרשים כהקבלה גסה בין האבולוציה לבראשית, שבה הצמחים מופיעים לפני בעלי החיים, ובני האדם מופיעים לאחר מכן.
גישה זו מתעלמת בדרך כלל מאנומליות בטקסט כגון צמחים פורחים שנוצרו לפני בעלי חיים וציפורים המתרחשות לפני חיות יבשה – אירועים שאינם נתמכים על ידי תיעוד המאובנים.
בריאתנים פרוגרסיבים – הדעה שבה מחזיקים רוב הבריאנים של כדור ארץ עתיק של ימינו היא צורה כלשהי של בריאתנות מתקדמת (Progressive Creationism).
תפיסת זו מקבלת יותר מהמדע המודרני מאשר בריאתנות של אורך יום ופערים.
בריאתנים מתקדמים אינם חולקים על נתונים מדעיים הנוגעים למפץ הגדול, לגיל כדור הארץ או לפרק הזמן הארוך שלקח לכדור הארץ להגיע למצבו הנוכחי.
חלקם אפילו מצביעים על המפץ הגדול כאישור לספר בראשית, בכך שהמפץ הגדול נתפס כמקור החומר, האנרגיה והזמן, אשר לתפיסתם מקביל לבריאה התנ"כית יש מאין.
בדומה לגישות האחרות של כדור ארץ עתיק, אף על פי שהם מקבלים תיאוריות של מדע פיזיקלי מודרני, בריאתנים אלה משלבים רק חלקים מהמדע הביולוגי המודרני.
בריאתנים פרוגרסיבים, מקבלים בדרך כלל את תפוצת המאובנים של אורגניזמים כ"אמיתית" מכיוון שהם מאמינים שאלוהים ברא סוגים של בעלי חיים ברצף.
עם זאת, הבריאתנים המתקדמים אינם מקבלים את הרעיון שמינים שונים התפתחו זה מזה, לדעתם מין אחד לא יכול להתפתח לאחר.
בריאתנים אבולוציונים – מאמינים בבריאתנות אבולוציונית מאמינים בסוג מסוים של אבולוציה.
לפי זרם זה, אלוהים הבורא השתמש באבולוציה כדי לפתח את היקום על פי תוכניתו של אלוהים.
מנקודת מבט מדעית, הבריאתנות האבולוציונית בקושי ניתנת להבדלה מהאבולוציה התיאיסטית, העוקבת אחריה על הרצף.
ההבדלים בין זרם זה לאבולוציה תיאיסטית נעוצים לא במדע אלא בתאולוגיה, כאשר בריאתנים אבולוציונים נפוצים יותר בקרב נוצרים שמרנים יותר (אוונגליסטים), הרואים באלוהים מעורב יותר באבולוציה מאשר רוב האבולוציונים התיאיסטים.
בריאתנים של תכנון תבוני תכנון תבוני הוא הזרם החדש ביותר של בריאתנות בארצות הברית, ועם זאת הוא דומה לרעיון מוקדם בהרבה.
ברוב המובנים, הוא צאצא של הטיעון של ויליאם פיילי מתחילת המאה ה-19, שטען שניתן להוכיח את קיומו של אלוהים על ידי בחינת מעשיו של אלוהים.
פיילי השתמש במטאפורה: אם מישהו מצא שעון, היה ברור שחפץ מורכב כל כך לא יכול היה להתאחד במקרה; קיומו של שעון מרמז על שען שעיצב את השעון מתוך מטרה בראש.
באנלוגיה, מציאת הסדר, המטרה והעיצוב בעולם היוותה הוכחה למעצב יודע כל.
תומכי תכנון תבוני יכולים לתמוך הן בגישה של כדור ארץ צעיר והן בגישה של כדור הארץ זקן או לא לתמוך באץ גישה במפורש.
תומכי תכנון תבוני מקבלים את הגישה של ברירה טבעית אבל בדומה לבריאתנים אחרים הם מסרבים להכיר בכך שמוטציות וברירה טבעית יכולים לגרום לאבולוציה הדרגתית של מין אחד למין אחר.
אבולוציה תאיסטית – אבולוציה תאיסטית היא השקפה תאולוגית שבה אלוהים יוצר באמצעות חוקי הטבע.
אבולוציוניסטים תיאיסטים מקבלים את כל התוצאות של המדע המודרני, אסטרונומיה, בפיזיקה ובגאולוגיה וכן באנתרופולוגיה ובביולוגיה.
בפרט, מקובל עליהם שמין אחד יכול להתפתח למין אחר.
אבולוציונים תאיסטים הם בעלי דעות שונות לגבי האם ועד כמה אלוהים מתערב – יש המאמינים שאלוהים ברא את חוקי הטבע ומאפשר לאירועים להתרחש ללא התערבות נוספת (דאיזם).
אחרים מאמינים שאלוהים מתערב בנקודות קריטיות במהלך ההיסטוריה של החיים (במיוחד במקורם של בני האדם).
בצורה כלשהי, אבולוציה תאיסטית הוא השקפת הבריאה הנלמדת ברוב הסמינרים הפרוטסטנטיים המרכזיים, וזוהי עמדתה של הכנסייה הקתולית.
תנועת "הבריאתנות-הדתית" (Religious creationism) נשענת בעיקר על המקרא כיסוד לתפיסת עולמה.
התנועה מכנה גישה זאת בשם "בריאתנות תנ"כית" .
והיות שהתנ"ך הוא הספר המרכזי שממנו שואבת התנועה את תפיסתה, היא הקדישה (ומקדישה) זמן רב מאוד לחקר התנ"ך, בניסיון להוציא מתוכו ראיות שתומכות בעמדתה: מציאות הבורא, היות היקום נברא, גילו הצעיר של העולם, התרחשותו של מבול כלל עולמי וכיוצא בזה.
המחקר נשען בעיקר על תאולוגיה, פילולוגיה וההיסטוריה המקראית.
כבר בפסוק הראשון בספר התנ"ך, אנו למדים את עמדתו המובהקת: שיש בורא, ושהייתה בריאה.
עם השתלשלות הפסוקים בפרק א' בספר בראשית, פרוש מילולי של התנ"ך גם טוען כי השמיים וכל צבאם והארץ וכל אשר עליה נבראו בשישה ימים, ומדובר בתהליך של בריאה גמורה ולא הייתה מעורבת בה התפתחות משום סוג.
לפי התנ"ך, לאחר חטאו של אדם הראשון, האלוהים העניש את אדם ואשתו, וכל הבריאה התנוונה יחד עם עונשו: האדמה קוללה, סבל ומוות באו לעולם.
לאחר שסולקו אדם וחווה מגן העדן, המקרא מספר לנו על תולדותיהם, שכללו עשרה דורות: אדם, שת, אנוש, קינן, מהללאל, ירד, חנוך, מתושלח, למך ונח.
בזמנו של נח, רבתה רעת האדם על הארץ, והאלוהים החליט למחות את כל היקום (או לפחות את בעלי החיים היבשתיים והצמחים בכדור הארץ) אשר עשה, והוציא לאור את מחשבתו בכך שהביא מבול לעולם ששטף את כל החי והצומח תחת שכבות רבות של מים.
לפי המסופר ה' החליט לחוס על נח ובני משפחתו, ששהו על תיבה (=ספינה) ששטה על המים, ונשאה בבטנה את כל החי, שארית של החיים מלפני המבול, שהיוו את הגרעין שאכלס את העולם מחדש לאחר המבול.
את גילו של היקום מחשבים תאולוגים על פי גילן של הדמויות המוזכרות במקרא, ואומנם יש מספר שיטות לחישוב ההיסטוריה המקראית, לכן נוצרו מספר גישות שמתארכות את גילו העולם של העולם לפי התנ"ך.
בימי הביניים באירופה התקבל הסיפור התנ"כי כאמת הצרופה שאין עליה עוררין.
גם בקרב מתיישבי העולם החדש פשטה האמונה בתיאור המקראי כאמת שיש לחנך ברוחה.
עם הקמת "המדינות המאוחדות של אמריקה" (=ארצות הברית), דאגו מייסדיה לקבוע בהכרזת העצמאות של ארצות הברית את יסוד ההשקפה בדבר בריאת האדם, וכך הכריזו: "אנו סבורים שאמיתות אלה ברורות מאליהן, שכל בני האדם נבראו שווים, ושבוראם העניק להם זכויות שאין ליטול מהם".
גישה זאת רווחה גם בקרב מוסדות רבים של ההשכלה הגבוהה שקמו בארצות הברית במאות ה-16–18, כגון: האוניברסיטאות הרווארד, פרינסטון, ייל, בראון, פנסילבניה, דארטמות', ומוסדות נוספים.
עם התפשטות הדאיזם והנאורות, רבים החלו לנטוש את הדוֹגמות של הדת, וניסו לפתח תשובות לשאלות בדבר גילו של העולם ומוצא האדם ברוח מדעית.
תמיכה לשיטתם הם מצאו בתאוריות גאולוגיות מודרניות, שייחסו גילאים מופלגים לשכבות הקרקע של כדור הארץ.
במיוחד השפיעה תאוריית עקרון האחידות (Uniformitarianism) של החוקרים ג'יימס האטון וצ'ארלס לייל.
התאוריה גרסה שכל התהליך של התהוות פני כדור-הארץ והשכבות הגאולוגיות התרחש במשך מאות מיליוני שנים.
תאוריה זאת השפיעה במיוחד על חוקר טבע צעיר בשם צ'ארלס דרווין.