tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זהו מין חמקני, שקשה מאוד לראותו, מלבד לפעמים כשהוא שר.
הוא נוהג להתגנב דרך עשבים ועלווה נמוכה.
השירה מונוטונית, בעלת צליל מכני דמוי חרק, וניתנת לעיתים תכופות בשעת בין ערביים.
היא דומה לשירה של מינים אחרים בסוג, אך היא בעלת איכות המתוארת כשל "מכונת תפירה" ומבוצעת לפרקי זמן ארוכים יותר.
בעונת הקינון נמצא חרגולן הנחלים בצמחייה נמוכה צפופה, בסבך עשב, סרפדים ובעשביה סבוכה בכרי דשא, חורש לח, קרחות יער לחות וביצות קנים.
הוא מצוי גם בגדות נהר ובגידולים חקלאיים נטושים.
באזורי החריפה באפריקה הוא נמצא באזורי שיחים ירוקים צפופים, בעשביה גבוהה ובסבך חורשים.
הוא מזדמן נדיר למערב אירופה.
מזדמן יוצא-דופן אחד צולם בגמבל, אלסקה, באוקטובר 2017.
עונת הקינון מתחילה מסוף מאי וממשיכה עד אמצע יולי במזרח אירופה.
הקן בצורת כוס רופפת המורכב מגבעולים ועלי דשא, ומרופד בעשבים ושיער עדינים יותר.
הוא ממוקם בצמחייה עבותה או בבסיס שיח, על הקרקע או קרוב מאוד לקרקע ובדרך כלל יש לו גישה צרה או "מסדרון".
התטולה מכילה בין ארבע לשש ביצים.
הוא ניזון בעיקר מחרקים אך מלקט גם עכבישים, קרציות קטנות, רבי-רגליים ורכיכות קטנות.
מגמות האוכלוסייה העולמיות מראות סימני ירידה, אך למרות זאת המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
אירופה מהווה כ-80% מהתפוצה העולמית, כך שהערכה ראשונית של גודל האוכלוסייה העולמית היא כ-5,800,000–13,400,000 פרטים בוגרים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
חרדה (בנורווגית: Angst) הוא ציור שמן על בד שנוצר על ידי האמן האקספרסיוניסטי אדוורד מונק בשנת 1894. היצירה מוצגת במוזיאון מונק באוסלו, נורווגיה.
ציור זה שימש בידי מונק בשנת 1986, כבסיס ליצירת סדרה של הדפסים וליטוגרפיות בטכניקות שונות, הנושאים אותו שם.
"מאז שאני זוכר את עצמי סבלתי מתחושת חרדה עמוקה שניסיתי לבטא באמנות שלי.
בלי חרדה ומחלה הייתי כמו ספינה ללא הגה".
חרדה קיומית הוא מצב נפשי המאופיין בחוויה של ייסורים, חרדה עמוקה ומשמעותית לגבי המשמעות והקיום האנושי.
היא מאופיינת בתחושות של פאניקה או אימה הנובעות ממחשבות על המוות, חוסר המשמעות של החיים או הקיום האנושי.
חרדה זו מופיעה לעיתים קרובות ללא גירוי חיצוני ברור, אלא נובעת מהרהורים פנימיים עמוקים על המצב הקיומי של האדם.
חרדה קיומית נידונה רבות בתחום הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית על ידי פילוסופים כמו סרן קירקגור, מרטין היידגר וז'אן-פול סארטר.
הבנת ההבדלים בין חרדה לחרדה קיומית
הבנת ההבדלים בין חרדה קיומית לחרדה עשויה להיות מאתגרת, אך היא חיונית להבנת הבריאות הנפשית.
שני המונחים מתארים מצבים של חרדה ופחד, אך הם נבדלים במקורותיהם ובביטויים.
חרדה היא מצב של דאגה, חשש או אי נוחות, הנגרמת לעיתים קרובות מאירוע מתקרב או ממצב שתוצאותיו אינן ברורות.
אנשים חווים תגובה רגשית כאשר הם מרגישים סכנה או איום, ותסמינים פיזיים כגון דופק מהיר, הזעה, רעד או קשיי נשימה נפוצים במצבי חרדה.
לעומת זאת, חרדה קיומית הוא תחושת פחד חזקה ובלתי ממוקדת הקשורה לאופן שבו אחרים מרגישים או למצב הכללי של העולם.
חרדה קיומית הוא מצב רגשי מתמשך שבו אנשים מרגישים שמשהו רע עומד לקרות ללא סיבה ברורה, בניגוד לחרדה שלרוב יש לה סיבות מוחשיות.
חרדה קיומית מאופיינת במחשבות מעמיקות על משמעות החיים והמוות.
המאפיינים כוללים תחושות של ייאוש וחוסר תקווה, חשיבה על סופיות החיים ותחושת חוסר אונים.
חרדה זו יכולה להתפתח בעקבות אירועים טראומטיים, משברים אישיים כמו אובדן, מחלות, או מלחמות, וכן במצבי שינוי גדולים כמו פרישה מהעבודה או מעבר למדינה חדשה.
ילדים יכולים להיות מושפעים מחרדה קיומית עקב מצבי לחץ משפחתיים או חברתיים, במיוחד כאשר הם עדים למצבי דחק אצל המבוגרים בסביבתם.
תסמינים נפשיים של חרדה קיומית כוללים תחושות מתמשכות של דאגה וחשש, חוסר שקט פנימי וקשיים בקבלת החלטות.
הסובלים מחרדה זו עשויים לחוות דיכאון, עייפות נפשית וניכור חברתי.
תסמינים פיזיים יכולים לכלול דופק מהיר, מתח שרירים, הזעה מוגברת ובעיות נשימה.
תחושות אלו עשויות להחמיר במצבי לחץ או חוסר ודאות, ולהשפיע על התפקוד היומיומי ועל איכות החיים באופן משמעותי.
התמודדות עם חרדה קיומית כוללת מגוון גישות טיפוליות.
ייעוץ פסיכולוגי וטיפולים קוגניטיביים-התנהגותיים יכולים לסייע בהבנת המחשבות והרגשות המתלווים לחרדה ולשנות דפוסי חשיבה שליליים.
תרגולי מיינדפולנס ומדיטציה עשויים להקל על תחושות המתח והחרדה.
פעילות גופנית סדירה ותזונה מאוזנת יכולים גם הם לתרום לשיפור התחושה הכללית.
במקרים חמורים, טיפול תרופתי עשוי להיות הכרחי לשם שיפור המצב הנפשי והתמודדות עם תסמיני החרדה.
הקונספט של חרדה קיומית צמח והתפתח בעיקר במהלך המאה ה-19 וה-20. הפילוסוף הדני סרן קירקגור נחשב לאחד הראשונים שהעמיק בחקירת החרדה הקיומית, בספרו "החזרה" (Repetition).
קירקגור התייחס לפחד כתחושה הקשורה למודעותו של האדם לאי-ודאותו העתידית ולחירותו להחליט את דרכו.
במאה ה-20, הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר בחן את הפחד הקיומי בספרו "הוויה וזמן" (Being and Time).
היידגר טען כי חרדה קיומית נובעת מההבנה של האדם את סופיותו והיותו חלק מהעולם, אשר מונע ממנו להגיע ל"אותנטיות" אמיתית.
בסקר שנערך על ידי תנועת אמונה בשנת 2010, הזדהו 14% מהדתיים הלאומיים כחרדים לאומיים.
במחקר של המכון הישראלי לדמוקרטיה משנת 2014 הזדהו 6% מהמשתייכים למחנה הדתי-לאומי כחרדים לאומיים או כתורניים.
בשנת תשמ"ד תנועת הנוער עזרא, שעד אז הגדירה עצמה כ"תנועת הנוער החרדי", שינתה את הגדרתה ל"תנועת הנוער החרדי-לאומי", על רקע ניתוק גובר בינה לבין הציבור החרדי ועל מנת להדגיש שמחויבותה לתורה ולמצוות אינה סותרת את הלאומיות, אלא מחייבת אותה.
המונח "חרדים לאומיים", ובראשי תיבות "חרד"לים", שימש את יושב ראש תנועת הנוער בני עקיבא, אמנון שפירא, ככינוי גנאי למה שתפס כמגמות של הקצנה דתית ולאומנית בתוך תנועתו.
ובהמשך אומץ התואר על ידי חלקים בציונות הדתית, לרבות חלק מבתי הספר.
בשנת 1992 תיארה חברת הכנסת דליה איציק מסגרות חינוך דתיות ובהן חרד"ל.
בשנת 2010 החליפה תנועת עזרא את הגדרתה שוב, מ"חרדי-לאומי" ל"תורני-לאומי", "מתוך רצון לתת את הדגש על המאור שבתורה במקום על ההסתגרות שמתבטאת בביטוי 'חרדי'.
כמו כן השם 'חרדי' נהיה מזוהה עם פלג מסוים באוכלוסייה שהתנועה כבר לא מזדהה איתו." רוב המכונים בכינוי זה אינם משתמשים בו ואינם רואים עצמם כחרדים אלא כתורניים.
גבולותיו של הזרם החרדי־לאומי אינם חדים וברורים.
נהוג להשתמש בכינוי "חרדי לאומי" בהתייחס לדתיים לאומיים בעלי תפיסה חרדית, או אדוקה יותר בנושאים חברתיים והלכתיים, בהם:
הקפדה בהלכות צניעות בנוגע ללבושן של נשים, כדוגמת שרוולים עד מפרק היד, וכן הפרדה בין המינים בכיתות הנמוכות של בתי הספר, בתנועות הנוער ובאירועים.
הקפדה מלאה על מצוות אשר לא מקוימות באופן מלא בכלל המגזר הדתי, כגון שלוש תפילות ביום, ברכות לפני ולאחר האכילה, לבישת ציצית וכיסוי ראש לנשים המכסה את כל השיער.
הימנעות מצריכה ומעורבות בתרבות חילונית או מערבית, כגון ספרות, קולנוע ותקשורת.
הדגשת חשיבות לימוד תורה אינטנסיבי לאורך שנים, בעדיפות על פני לימודי חול.
שליחת הבנים בגילאי בית ספר יסודי לתלמודי תורה או לממ"דים תורניים שבהם החל מגיל צעיר מוקדשות שעות רבות ללימודי קודש.
במקרים רבים שעות הלימודים ארוכות יותר והחופשות מותאמות ללוח הזמנים הישיבתי ולא לזה של משרד החינוך, בדומה לישיבות ולמערכת החינוך החרדית.
דוגמה למוסדות אלו היא תלמוד תורה מורשה.
שליחת הבנים בגיל תיכון לישיבות תיכוניות תורניות.
ישנן ישיבות תיכוניות תורניות שכוללות לימודי חול מינימליים לצורך תעודת בגרות, ונחשבות מזוהות עם הזרם החרדי לאומי, כדוגמת ישיבת בני צבי, ישיבת תורת עציון, ישיבת נתיבות יוסף (מצפה יריחו), ישיבת ירושלים לצעירים (ישל"צ) ועוד.
בנוסף לכך, מעטים שולחים לישיבות קטנות לאומיות שתוכנית הלימודים שלהן אינה כוללת בגרות או כוללת תעודת בגרות לא מלאה.
דוגמת ישיבת מעלה חבר, ישיבה קטנה מורשה, ישיבת דרך חיים (גמזו), ישיבת שלום בניך ועוד.
מגזר זה איננו מובדל מבחינה סוציולוגית באופן מלא, כך שההגדרה של ישיבה או קהילה מסוימת כחרד"לית היא לעיתים שנויה במחלוקת.
בפועל, חלקים מישיבות מרכז הרב והר המור וישיבות הבת שלהם נחשבים על ידי המחקר כחרדים לאומיים.
אחרים המנויים לעיתים בין החרדים לאומיים הם אנשי ישיבות תורת החיים ועוד יוסף חי וקהילות מסוימות של חוזרים בתשובה ונוער הגבעות.
כך אנשים המזוהים כ"חרדים לאומיים" יכולים להיות בעלי גישה מאוד ציונית או בעלי גישה הרבה יותר מסויגת, בעלי גישה מאוד חיובית לשירות צבאי או בעלי גישה הרבה יותר מסויגת.
המגזר החרד"לי מחזיק בעמדה ימנית מבחינה פוליטית, אך הפלג החרד"לי המזוהה עם ישיבת הר המור נחשבים כמתונים יותר מבחינת המאבק בנושא ארץ ישראל השלמה, עקב תפיסתם של המדינה כקדושה.
תפיסה זו באה לידי ביטוי בהקשר של אופן ההתנגדות לפינוי התנחלויות ועימותים עם רשויות המדינה.
במשך שנים רבות הייתה תנועת נוער בני עקיבא התנועה הדומיננטית בקרב בני נוער דתיים לאומיים.
הפעילות בה הייתה משותפת לבנים ולבנות.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החלה להגיע דרישה מצד חלק מההורים והחניכים, להפריד בין בנים לבנות במסגרת פעילות התנועה.
"מרכז בני עקיבא" לא הסכים בתחילה להיענות לדרישות, למעט בסניפים בודדים (המפורסם שבהם הוא סניף הרובע היהודי בירושלים).
בעקבות כך, הוקמה בשנת 1980 תנועת אריאל שבה הסניפים נפרדים לחלוטין.
במקביל, החלה נדידה מסוימת של חרדים־לאומיים לעבר תנועת עזרא – שהשתייכה בעבר לפועלי אגודת ישראל, אך מזוהה כיום עם ערכי הזרם הדתי-לאומי.
בתנועה זו הפעילות היא נפרדת אבל המבנה משותף.
מאוחר יותר הופרדו סניפים נוספים של בני עקיבא, אף שסוגיה זו נותרה במחלוקת בתוך התנועה גם כיום.
חרדת בחינות או חרדת ביצוע או חרדת מבחנים היא תחושה סובייקטיבית של האדם, שבה האדם תופס כמאיים את המצב שבו מעריכים את הביצועים שלו או כשהוא נבחן.
מה שגורם לתגובת דחק וכתוצאה ממנה התפקוד נפגע ונוצרת מצוקה וחרדה, הרגשת אי- נוחות, הגברת החשש והדאגה האישית שלו.
החרדה יכולה להופיע בגיל מוקדם, ואם אינה מטופלת עלולה להחריף ולהשפיע על תחומים נוספים ולהימשך גם בשנות הבגרות.
חרדת בחינות באה לידי ביטוי במצבים בהם הנבחן צריך להוכיח לעצמו ולאחרים לְמה הוא מסוגל, והיא בעלת שני מרכיבים: מרכיב קוגניטיבי ומרכיב ריגושי.
המרכיב הקוגניטיבי מתבטא בחשש מכישלון אפשרי, ואילו המרכיב הריגושי משתקף בהגברת הפעילות של מערכת העצבים האוטונומית: הפרשת זיעה, כאבי בטן, הלמות לב מוגברת, חולשה, רעידות ידיים ובסימפטומים נוספים.
תחושה של חרדה מבחינות תתאפיין בעיקר אצל אנשים שיש להם חרדה תכונתית גבוהה- נטייה גבוהה לתפוס מצבים של הערכה חברתית כמאיימים ומסוכנים הגורמת לתחושת חרדה גבוהה יותר.
מעריכים כי הבעיה מטרידה כ-15% מהתלמידים והסטודנטים.
החרדה מקשה על התלמיד בהתכוננות לבחינה ומקשה עליו לבצע את הבחינה באופן המייצג את מצב ידיעותיו הריאלי בנושאי הלמידה.
לעיתים עלולה החרדה "לשתק" את התלמיד עד כדי אי-יכולת מוחלטת לבצע את הבחינה או להתכונן לקראתה.
חרדת בחינות אינה תלויה ברמת האינטליגנציה של הנבחן.
חרדת בחינות נובעת מפרשנויות של הנבחנים את הבחינה כמצב מאיים.
קשיים בלמידה לבחינה ובתפקוד פורה במהלכה עלולים להוליד פירוש שלילי של מצב הבחינה וכך לעורר חרדה.
מצב זה עלול להוביל לקשיים בהבנת הבחינה, בשליפת החומר מן הזיכרון ובעיבודו לצורך מתן תשובות.
בנוסף, תופעה זו קשורה בתכונות מולדות כמו "חרדה תכונתית", פרפקציוניזם ונטייה לפסימיות.
החרדה מופיעה בשל הידיעה כי הופעל שיפוט על הביצוע של הפרט.
חרדת בחינות היא בעלת רבדים רבים, הכוללים מספר מרכיבים מרכזיים:
אחד הגורמים העיקריים להיווצרות של חרדה הוא הלחץ, אדם הנתון במצב של לחץ מובל על ידי מחשבותיו למקום שלילי וגורם לעצמו להעריך מצבים בצורה שגויה.
אצל ילדים ניתן לראות מספר גורמים המשפיעים על מצב הלחץ של הילד אחד מהם הוא יחסי הגומלין של הילד עם משפחתו.
ישנם הורים שאינם מאפשרים לילדיהם לחוות, לחקור, ללמוד ואף להתנסות בחוויות אישיות מה שיוצר לילד פגיעה באמון העצמי שלו ועקב כך מתפתחת חרדת בחינות אצל אותם ילדים.
דבר שחשוב לזכור כאשר יש בבית הילד הגבלות, גבולות וחוקים עקביים רמת החרדה שלו נשארת נמוכה.
גורם נוסף שחשוב לזכור שישנה השפעה של הסביבה האקולוגית של הילד, ניתן לראות זאת על ידי ההשפעות הנ"ל: גודל הכיתה בה הוא לומד, מזג- אוויר ורעש לעומת שקט.
גורמים אלו משפיעים על הילד מבחינה לימודית ולפעמים מובילה אותו לחוסר ריכוז, ירידה במוטיבציה וישנה ירידה גם בהשתתפות בשיעורים.
המרכיב הקוגניטיבי - בא לידי ביטוי בגילוי דאגה.
הרגש הוא מושג רציונלי מעיקרו שמעורבים בו יסודות של הערכה; בני האדם אינם מגיבים ישירות על גירויים או מאורעות, אלא על הערכות הניתנות להם, המתווכות בין הגירוי הראשוני לתגובה הרגשית או ההתנהגותית.
פרשנות והערכת המבחן על ידי האדם כמצב מאיים, עשויות לעורר חרדה.
המרכיב הפיזי/ ריגושי - בא לידי ביטוי בהגברת הפעילות של מערכת העצבים האוטונומית.
התאוריות הפיזיולוגיות הנוגעות לחרדה התמקדו בבחינה של תהליכים המתרחשים בגוף האדם בתגובה על איום.
הקשר בין ההיבט הפיזיולוגי להיבט הביוכימי הוא שתוצאתו היא הביטוי הפיזי הנגלה של החרדה.
גורמים תלויי אישיות - חשש מאי עמידה בציפיות (למשל של האדם מעצמו, של הוריו או של מוריו), השפעה מכישלונות קודמים, דימוי עצמי נמוך, תפיסה עצמית שלילית ותחרותיות יתר.
יחסים בין-אישיים עם המורה – בגיל בית ספר יסודי ובחטיבת ביניים, תלמידים אשר תקשורת שלהם עם המורה לקויה, עשויים לפתח חרדת בחינות.
מצבי משבר שאינם קשורים קשר ישיר ללימודים – תלמידים בכל הגילאים, העוברים משבר בבית, מכל סוג שהוא, מתאפיינים בירידת רמת ריכוז ותופעת לחץ בשיעורים ובבחינות.
יחסי הגומלין בתוך המשפחה עלולים להשפיע על חרדת הבחינות.
הורים אשר אינם מאפשרים לילדיהם להתנסות בחוויות אישיות ללמוד ולחקור, פוגעים באמון שלהם ועקב כך מתפתחת חרדת המבחנים.
גם כאשר החוקים והגבולות בבית הם ברורים ועקביים, רמת החרדה של הילד נמוכה.
בנוסף, רמה ירודה של הסביבה האקולוגית המושפעת מגודל הכיתה, מזג אוויר, רעש לעומת שקט ותאורה ועוד עשויים להוביל למיעוט השתתפות בשיעור, חוסר ריכוז, ירידה במוטיבציה ועוד, המשפיעים על התפקוד בבחינות.
חרדת הבחינות מתבטאת בכמה אופנים:
סימפטומים גופניים של חרדה ומתח כגון הזעה, עלייה בקצב הלב, כאבי בטן, בחילה, לחץ בחזה, חיוורון וכדומה.
תגובה רגשית כגון דאגה, לחץ ופחד.
שיבושים קוגניטיביים כגון שכחה, בלבול, פגיעה ביכולת הריכוז ועוד.
מחשבות מסיחות כגון דימוי קטסטרופלי של הכישלון העתידי במבחן ותגובות הלעג והנידוי שיבואו בעקבותיו.
ניסיונות הימנעות כושלים מהמצב מעורר החרדה, כגון התכוננות לא יעילה לבחינה, או הימנעות מוצלחת מהבחינה אשר גוררת את הפסד ההישג הצפוי ממנה.
לחץ וחרדה נוצרים כתגובה לאתגרים ומכשולים בהם נתקלים בחיים - במצב זה האדם צריך לעשות מאמץ נפשי, גופני ורגשי כדי להסתגל, להתאים את עצמו, ולהמשיך הלאה בצורה מסתגלת.
כל מצב שדורש הסתגלות יכול להוות גורם ללחץ וחרדה, משום שנוצר עומס על האדם בניסיון להתמודד.
החרדה והלחץ עולים בדרך כלל משום שהמצב החדש מאיים על האדם שלא יצליח להסתגל, וכתוצאה מכך נוצר איום להיפגע ממשהו.
לכן תלמידים עשויים להילחץ סביב מבחן חשוב שעליהם לעבור - הם עשויים להיות מאוימים מכך שלא יוכלו ללמוד או להתקדם בחייהם בעקבות הכישלון הצפוי.
החרדה מבטאת פעמים רבות את האמירה 'אני חושש שלא אצליח להסתגל או לתפקד טוב מול האתגר הזה ולכן אפגע'.
הבעיה נוצרת כאשר החרדה גבוהה מדי ופוגעת בתפקוד.
הביטויים של חרדה מתונה אינם מסוכנים אובייקטיבית, זהו מצב טבעי.
יתרה מכך, מחקרים בתחום הפסיכולוגיה מלמדים כי לחץ הוא גורם חשוב שיכול לתרום לתהליך הלמידה, למקד את הקשב ולגרום למוטיבציה מועילה.
כל זאת, בתנאי שהלחץ הוא בתחום אופטימלי.
לאחר שהלחץ עובר את הרמה האופטימלית, נוצרת פגיעה בתהליכי הקשב, הזיכרון והתפקוד היעיל.
במצב זה החרדה יוצרת מעגליות של סימפטומים והימנעות שמזיקים ודורשים טיפול.
חרדה גבוהה שמתמשכת לאורך זמן יכולה לגרום לנזקים גופניים בלתי הפיכים.
פרופיל האנשים שעשויים לפתח חרדת בחינות
לא ניתן לבודד את מאפייני האישיות אשר גורמים או מנבאים הופעת חרדת בחינות.
עם זאת, ניתן לקשור בהכללה בין תכונות כגון פרפקציוניזם, נטייה לאובססיביות, צורך לרצות את הסביבה, קושי לשאת תסכולים ונטייה אובססיבית - לחרדת בחינות.
בנוסף, חרדת הבחינות מופיעה פעמים רבות אצל תלמידים וסטודנטים עם לקויות למידה או הפרעת קשב והיפראקטיביות (ADHD).
במיוחד כאשר תלמידים אלו לא אובחנו בגיל צעיר ולא קיבלו עזרה מתאימה עלולה להיווצר דינמיקה של חרדת בחינות עקב היסטורית כישלונות ודימוי עצמי נמוך.
חרדת בחינות איננה מוגדרת כהפרעה נפשית במדריך ההפרעות הנפשיות DSM.
נראה כי ניתן לשייך אותה לקבוצת הפוביות השייכות להפרעות חרדה.
יש לזכור כי חרדת הבחינות יכולה להופיע בעוצמות שונות ולגרום למצוקות ולקשיי תפקוד שונים, ולכן נדרשים אבחון והערכה להתאמת סוג והיקף הטיפול, וכדי לשלול גורמים כמו הפרעות נפשיות אחרות.
על מנת לטפל בחרדת בחינות, קיימים טיפולים המתמקדים בניטרול זמני של הסימפטומים, כגון חוסמי בטא, וטיפולים המנסים לאתר את הגורמים לחרדה ולתקנם, כגון טיפול פסיכולוגי או טיפול קוגניטיבי-התנהגותי.
קיימים גם טיפולים אלטרנטיביים, כגון EMDR.
כאשר הבעיה אינה בדרגת חומרה המצריכה טיפול, מקובל להמליץ לסובלים להתמודד עם החרדה שלהם, ובשום אופן לא לחמוק או להימנע מבחינות, משום שהתנהגות זו עלולה להחריף את החרדה.
ניתן להשתתף בטיפולים קבוצתיים על מנת ללמוד מניסיונם של אחרים ולקבל תמיכה פסיכולוגית מקצועית כדי לטפל במצב ולהתמודד עמו באופן יעיל.
על מנת להתמודד עם המתח הגופני ותחושת החרדה מבצעים עם המטופל סוגים של הרפיה ודמיון מודרך העוזר להפחית רמת המתח.
דרכים להתמודדות עם חרדת הבחינות
הבעיה בלחץ מתחילה כאשר הוא הופך לחרדה של ממש, מה שעלול לגרום לחוסר תפקוד.
הגישות הטיפוליות מפנות מקום להתנהגות בונה ויעילה בכך שהן מתמקדות בהימנעות/הפחתת/הכחדת מכלול התגובות הפיזיולוגיות והפסיכולוגיות השליליות המכשילות את המטופל במהלך הבחינה או בהתכוננות אליה.
ה'טיפים' הבאים אינם מהווים תחליף לטיפול פסיכולוגי.
נשימות עמוקות- נשימות עמוקות מקלות על החרדה.
ניתן לתרגל את הנשימות בעזרת הפרחת בועות סבון (מתקן של ילדים לבועות).
יש לנסות לייצר בועות גדולות ככל שניתן.
כדי ליצור בועות גדולות, נדרשת נשימה עמוקה ושאיפה איטית.
הליך זה פועל על המערכת הפרא-סימפתית וגורם לרגיעה.
להמשיך להתמודד- במצבי לחץ וחרדה התגובה הטבעית היא הימנעות.
אולם, כפי שהוסבר לעיל, אין להיכנע לנטייה זו וכדאי להתמודד עם חרדת הבחינות.
שימוש בתרופות- החרדה למעשה גורמת לחוסר איזון ברמת המוליכים העצביים במוח ועל ידי לקיחת תרופות אפשר להשיבם אל הנורמה.
לקיחת תרופות ללא טיפול פסיכולוגי ומרשם מרופא מוסמך עלולה להוביל להרעה במצבי החרדה.
שיחה- באמצעות שיתוף החרדה עם הסביבה הקרובה, אדם מכין את עצמו אל ה"לא נודע" ומסוגל לתכנן את פעולותיו בהתאם, מה שעוזר להפגת מתחים.
שכנוע עצמי - חזרה על אמירות מעודדות יכולה להביא את האדם להתגברות על רגשות לחץ ולשכנוע עצמי להצלחה.
דמיון מודרך- במצב של חרדה בעת הבחינה או בעיסוק כלשהו, עצימת העיניים, שמיעת מוזיקה מרגיעה, חשיבה על דברים נעימים, חיוביים ומהנים, גורמת לתגובות פיזיות המפיגות את המתח, שבעזרתן האדם יכול לחזור לעיסוקו בצורה יעילה יותר.
הרפיה- שחרור המתח הגופני מסייע להקלת החרדה.
היפנוזה- היפנוזה עוזרת על ידי כך שהיא גורמת לפתיחות וגמישות לרעיונות חדשים ומסייעת להתמודדות עם מצבי חרדה.
תרומה אפשרית של הסביבה בהפחתת חרדת הבחינות
תרומת ההורים בהפחתת חרדת בחינות
כיוון שהילד לא נולד עם כלים לחיים ושבית הספר שם דגש בעיקר על החומר הנלמד ולא על הקניית אסטרטגיות למידה, ההורים נדרשים להיות יותר מעורבים ולספק לילד את הכלים, להיות לילד "מורים לחיים".
ככל שההורים יהיו נוכחים יותר ובינם לבין הילד תהיה תקשורת טובה יותר, הם יוכלו לזהות את החרדה שהילד שרוי בה, ובכך לעזור בהקטנתה.
זאת באמצעות שיחה על הקושי הלימודי והבחנה בהתנהגות מתוחה אצל הילד בעיקר בזמנים, כמו, בעת התכוננות לבחינה, יום הבחינה וכדומה.
בעזרת יחסים טובים בין ההורים לבין הילד, הבנויים מחיזוקים, דיבוב הילד ודיבור על תחושותיו, טיפוח הרגלי למידה ופיקוח עליהם; הילד מרגיש יותר בטוח בעצמו והוא יוצר מחשבות חיוביות של הצלחה ולא של כישלון שיביאו אותו לפיתוח עצמאות, יכולת התמודדות ואחריות.
תרומת המורה בהפחתת חרדת הבחינות
היות שתפקיד המורה כולל, העברת החומר הנלמד, מתן תגובה על הלמידה, חיבור הבחינות והערכתן על ידי ציונים, יש למורה קשר חזק לרמת חרדת הבחינות בכיתה.
למורה כמה סוגי השפעות בתחום הדידקטי הבאות לידי ביטוי בהבנת התלמידים את החומר הנלמד והכנתם לבחינה וכן כתיבת בחינה שתתאם את החומר הנלמד, ומידת החשיבות שנותן המורה לבחינות ולהתנהגויות לימודיות אחרות.
היחסים הבין אישיים בין התלמידים למוריהם גם כן, משפיעים על ההצלחה, התפיסה, מיקוד השליטה ועל הניבוי, שהתלמידים מייחסים לעצמם.
מורה ידידותי, משרה רוגע ואילו מורה שיחסיו קרירים שבייחוד בהערכת בחינות הוא נתפס כמחמיר וקפדן, גורם להגברת החרדה בכיתה.
מקומו של העידוד בהפחתת חרדת הבחינות
עידוד מעלה את ערך האדם בעיני עצמו.
מתוך חוסר מודעות או חוסר תשומת לב, עלולים המורים, לעיתים, לייאש תלמיד, לטעת בו אמונות שגויות ועל ידי כך לעלות את רמת החרדה.
עידוד אינו פותר בעיות, אך הוא משפיע רבות על הפחתת החרדה שיביא לתלמיד סיוע ודרכי התמודדות.
הקשר בין דימוי עצמי לחרדת מבחנים
נמצא כי ישנו קשר ישיר בין דימוי עצמי לחרדת בחינות.
מאחר שהתלמיד סובל מדימוי עצמי נמוך הוא יבחר במסלולי לימוד קלים מידי-במטרה לא לאכזב ולא להתאכזב.
הכישלון נתפס כ"הוכחה" לחוסר יכולת הן על ידי התלמיד והן על ידי הסביבה.
הרגשת ה"אין סיכוי" מובילה לייאוש המגביר את הנטייה להתנהגות הימנעותית.
דחיית הלמידה ל"רגע האחרון", שאינה מאפשרת ללמוד כראוי את כל החומר.
חרדים מודרניים או חרדים לייט (Light באנגלית - "קל", "מופחת" או "דל") הוא כינוי לאנשים המשתייכים למגזר החרדי בישראל ושומרים תורה ומצווות ללא פשרות, אך פתוחים לעולם המודרני ולחברה הכללית, במידה העולה על המקובל בזרם החרדי המרכזי.
לרוב הזרם מתבטא בהחזקת מכשירים טכנולוגיים האסורים על פי דעת הרבנים בזרם החרדי.
לא מדובר בזרם מוגדר ואין הגדרות חדות למאפיינים של החרדי-מודרני.
יש טוענים שמונח זה מתייחס בעיקר לתת-חברה חדשה שנוצרה עקב שינויים פנימיים המתרחשים בשנים האחרונות בחברה החרדית הישראלית.
קבוצה זו קרויה גם "החרדים החדשים".
המודרנה משפיעה על כלל הציבור החרדי אך במידה משתנה בין הקהלים השונים שלו.
הזרם החרדי המרכזי אינו רואה פסול בשימוש באבזרים ובמכשירים טכניים וטכנולוגים מודרניים, בתנאי שאין בהם תכנים פסולים והשפעה של התרבות המערבית שמציעה המודרנה.
לפיכך, הוא מסתייג בשימוש בחידושים כמו אינטרנט, למשל.
לעומת זאת, החרדים המודרניים מצדדים בשילוב המודרנה כחלק בלתי נפרד מאורח החיים החרדי, זאת אף שיש לנקוט בגישה סלקטיבית השואפת לשאוב את האלמנטים החיוביים שמציעה המודרנה, תוך דחיית האלמנטים השליליים שבה.
חרדיות מודרנית קיימת בקרב כל תתי-המגזר החרדי: הליטאים, החרדים הספרדים, והחסידים.
ההתנגדות מצד הזרם החרדי המרכזי
לפי גישת הזרם החרדי המרכזי, לא תיתכן חשיפה לעולם החילוני ולתרבות המערבית מבלי להיות מושפע מהם בכיוון מנוגד לעמדות החרדיות המסורתית.
לפי גישה זו, קיים מתאם בין מידת המודרניות לבין הרמה הדתית והרוחנית (החרדים-המודרניים מכונים גם "חרדים לייט"), ובחלק מהמקרים הדבר מוביל להידרדרות דתית ואף ליציאה בשאלה.
רבנים חרדים נאבקים בתופעה, בין השאר על ידי הצבת סטנדרטים קפדניים בקבלת ילדים למוסדות החינוך.
על רקע זה מתעוררים עימותים במוסדות החינוך של הזרם המרכזי של הציבור החרדי, שבחלק מהמקרים אינם מקבלים לשורותיהם ילדי משפחות חרדים-מודרניים.
כמו כן נאבקים רבנים ועסקנים חרדים באתרי האינטרנט החרדיים ובשבועונים החרדיים שלדעתם מובילים את הקו של החרדיות-מודרנית.
חרדים, בהם מאנשי הפלג הירושלמי, תקפו אישים בולטים בקרב החרדים החדשים תוך שימוש באלימות ופיזור פשקווילים.
הבדלים בין חרדים מודרניים לזרם החרדי המרכזי
קיימים הבדלים השקפתיים ומעשיים בין הזרם החרדי המרכזי לבין החרדים המודרניים.
בציבור הליטאי, רוב הגברים החרדים לומדים לאחר נישואיהם בכולל במשך מספר שנים, ולאחר מכן חלקם פונים למשרות תורניות ואחרות.
הם מחנכים את ילדיהם ב"חדרים" בעלי קו שמרני, המותאם למשפחות אברכים ושכולל לימודי חול ברמה בסיסית.
לאחר הלימודים ב"חדר" נשלחים הבחורים ללימודים בישיבה קטנה ולאחר מכן בישיבה גבוהה, שבהן נלמדים לימודי קודש בלבד.
לעומת זאת, חלק מהחרדים המודרניים מחנכים את ילדיהם במוסדות ליברליים יותר הכוללים לימודי חול וחלקם אף נבחנים בבחינות הבגרות.
בין מוסדות אלו ניתן למצוא את מוסדות הזרם הממלכתי החרדי (ממ"ח),ישיבות תיכוניות חרדיות כגון: היישוב החדש, נהורא, נהרדעא, ומערבא כמוסדות לבנים, לצד תיכון לוסטיג, בית שרה, ודרכי שרה לבנות.
רוב החרדים המודרניים ממשיכים ללמוד מספר שנים בישיבות גבוהות מן הזרם המרכזי.
לא קיימות ישיבות גבוהות של הזרם המודרני, אך יש ישיבות הנחשבות 'פתוחות' המקבלות אל שורותיהן בחורים בעלי רקע מודרני, ובהן ישיבת איתרי וישיבת עטרת ישראל, ישיבת קול תורה וישיבת חברון.
לרוב, לאחר החתונה משתלבים הגברים בשוק העבודה הכללי לאחר לימודים באקדמיות החרדיות ולעיתים אף באוניברסיטאות כלליות.
לרוב, ציבור החרדים המודרניים הוא במעמד כלכלי גבוה יותר מהממוצע החרדי.
הוא צורך תרבות פנאי ובילויים, הכוללים נופש בבתי מלון, מסעדות, טיולים ונופשים בחו"ל.
באופן יחסי לסטנדרטים החרדיים, חרדים מודרניים צורכים את תרבות המערב, ניזונים מהתקשורת החילונית, גולשים באינטרנט, רבים מהם מחזיקים מכשירים סלולריים שאינם כשרים.
סגנון לבושם של החרדים המודרניים פתוח יותר יחסית לאנשי הזרם המרכזי, המקפידים על הופעה המזוהה כחרדית.
הסממן העיקרי שהם משמרים הוא כיפה שחורה מקטיפה, למרות שמיעוטם חובש כיפות קטיפה בצבעים אחרים, כיפות עור (אמריקאית) וכיפה סרוגה שחורה, המבדילה בינם לבין הדתיים לאומיים החובשים כיפה סרוגה מכל הצבעים.
יש בקרב ציבור זה מי שרואים בחיוב את גיוסם לצה"ל או הצטרפותם לשירות אזרחי של חלק מבני הישיבות שאינם מתאימים ללימוד תורה.
יש המבקשים לאמץ ערכים אוניברסליים לצד הערכים היהודיים או נותנים משקל גבוה יותר לאינדיבידואל, לעומת הקולקטיביזם.
חרדים מודרניים רואים את עצמם פחות מחויבים לציות לרבנים בהשוואה לחרדים אחרים.
אין דמות רבנית מובהקת שמשמשת כמנהיג לזרם.
עם זאת ישנם רבנים המזוהים איתם, בהם הרב דוד לייבל ראש מוסדות אחוות תורה, הרב בצלאל כהן ראש ישיבת חכמי לב, הרב דוד בלוך מקים הנח"ל החרדי, הרב רפאל קרויזר ראש כולל "למען דעת" ועוד.
מפלגת "טוב" שהתמודדה בבחירות מוניציפליות בירושלים, בבית שמש ובביתר עילית זוהתה עם החרדים המודרניים.
בבית שמש היא הצליחה להכניס את הזמר אלי פרידמן למועצת העיר.
חלק מן החרדים המודרניים מצביעים גם עבור מפלגות שאינן חרדיות.
קיימות מסגרות פוליטיות במפלגות חילוניות שמיועדות לחרדים מודרניים, בהן התא החרדי במפלגת העבודה וקבוצת חרדים בליכוד שהכניסו למועצת העיר בני ברק את יעקב וידר.
התארגנות קטנה יותר קיימת גם במפלגת ימינה בעבר והציונות הדתית-עוצמה יהודית של סמוטריץ' ובן גביר.
חרדים מודרניים סייעו לבחירתה של עליזה בלוך לראשות העיר בית שמש.
חרדים מודרניים פעילים ברשתות החברתיות.
חרדים מודרניים עורכים מפגשים חברתיים, אירועים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ופעילים למען מוסדות מזרם הממ"ח.
בקבוצה כ-4,000 חברים ומסונף לה גם בית מדרש וירטואלי.
קבוצות נוספות הן The Torah Hub (תורה האב) שנועדה לדון בעניינים הקשורים לחברה החרדית הישראלית המבקשת להתחדש.
תופעה דומה נפוצה בארצות הברית ובמערב אירופה, שם החשיפה לתרבות החוץ ועיסוקים מפרנסים מצויים בשיעור גבוה, והנוטים לכך מהווים חלק גדול מרוב הקהילות (אין לבלבל אותם עם בני אורתודוקסיה מודרנית).
העלייה הגדולה של קהל חרדי כזה מארצות הברית, קנדה ובריטניה לישראל מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, והצטרפותם של צעירים רבים מבניהם לסמינרים ולישיבות המקומיות, תרמה להתפשטות התופעה גם בישראל.
גם קליטה של חוזרים בתשובה מרובים וחלקם בני עדות המזרח הגדילה את החשיפה לאורח חיים פתוח יותר.
בישראל, במחקר שנעשה על ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה, 11% מהחרדים הגדירו את עצמם כ"חרדיים מודרניים", ו-29% כ"חרדים עם נגיעות מודרניות".
החרדים המודרניים פזורים בקרב הציבור כולו כמו גם באזורים חילוניים.
הם מעדיפים שכונות חרדיות הנחשבות 'פתוחות' יותר, כמו הר נוף והגבעה הצרפתית בירושלים, ובפאתי בני ברק.
כמו כן קיימים ריכוזים של חרדים מודרניים באלעד, בית שמש ביתר עילית ופתח תקווה.
בבחירות המקומיות האחרונות זכתה רשימת 'דרך' המזוהה עם החרדים המודרניים בשני מושבים במועצת העיר בית שמש.
חרדת מתמטיקה היא תגובה רגשית ועקבית של אי שקט, מתח ודאגה, המשבשת את יכולת החשיבה והפעולה של הפרט בשעה שעליו להתמודד עם בעיה בתחום המתמטיקה.
התחושה עשויה להופיע החל כשעולה צורך בחישוב חשבוני פשוט ביום יום, וכלה במהלך למידה, והגשת מטלות או בחינה במסגרת חינוכית, ועל כן השלכותיה עלולות להיות הרסניות.
הגורם לחרדת מתמטיקה הוא ברוב המקרים חסך (כלומר, חוסר) בידע מתמטי (ובזה גם בידע פרוצדורלי המשמש לפתרון פרקטי של הבעיות המתמטיות השונות) שהוא בסיסי הרבה יותר משעלול להיות נדמה לפרט עצמו או למערכת החינוך ממנה הוא חלק (תהיה זו יסודית או אקדמאית).
השלמת הידע בהקשר לחסך זה עשויה לסייע להשתדרג במתמטיקה ולצמצם מאוד את החרדה או אף "למחוק" אותה.
כמו כן, טיפול ספציפי בבעיות אשר נדמה שנובעות מחרדת המתמטיקה, או שהן מחריפות אותה, גם הוא עלול לסייע בחלק מהמקרים.
נגזרת אפשרית של חרדת מתמטיקה היא חרדת סטטיסטיקה, והטיפול בה עלול להסתכם בסילוק של חרדת המתמטיקה עצמה (מה שיאפשר למידה של סוגיות סטטיסטיות בנחת), אם כי במקרים מסוימים חרדת הסטטיסטיקה בעצמה תדרוש טיפול עצמאי, לאחר מכן, או בפני עצמו.
חרדת מתמטיקה מתבטאת לרוב במתמטיקה עד רמה תיכונית, אך מתקיימת גם בלימודים אקדמיים בתחומים כמו מדעי החברה ומדעי החיים, שבהם נדרש ידע מתמטי.
חרדת מתמטיקה באה לידי ביטוי באופנים שונים.
בדומה לתופעות דומות של חרדה, עולות בין השאר תגובות פיזיולוגיות, כגון פעמת וכאבי בטן; תגובות קוגניטיביות, כגון חוסר ריכוז ובלבול מחשבתי; ותגובות רגשיות, כגון תחושת חוסר אונים ואף תגובה עצבנית.
אנשים עשויים למשל להתקשות ליישם ידע נלמד לגבי בעיה מתמטית מסוימת במקרים דומים אחרים, או לחשוב בדרכים יצירתיות על פתרון הבעיה, ללא התערבות של גורם דידקטי.
תלמידים רבים חוששים לחשוף את הידע שלהם בשל חרדתם ממתמטיקה ולעיתים חשיפת הידע בכיתה עלולה לגרור השלכות שליליות בהתאם לתגובה החברתית של הסובבים אותו.
המשוררת והסופרת רבקה מרים תיארה את חרדת המתמטיקה שלה:
מאז שאני זוכרת את עצמי מיַראים אותי המִספרים.
כנערה צעירה נהגתי לקבל חום מדי יום שני בשבוע – והבדיקות הרפואיות, שבאו בזו אחר זו, לא העלו דבר.
לאחר זמן לא רב הבנתי מכוח עצמי שבימי שני, הימים שבהם נרשמו במערכת השעות הכיתתית שלה שני שיעורי מתמטיקה רצופים, מצא לו גופי, שהיה קשוב לגבירתו, דרך לחמוק מאותם שיעורים.
לחרדת מתמטיקה מספר גורמים עיקריים.
הגורם השני הוא דרכי ההוראה של המתמטיקה.
השלישי הוא המעמד הגבוה של המתמטיקה בחברה, והגורם האחרון הוא הלומד ומאפייניו.
דרכי הוראת המתמטיקה קיים קשר ישיר בין דרך הוראת המתמטיקה לבין הצלחתם של התלמידים במקצוע.
ככל שהוראת המקצוע הופכת ממוחשית למופשטת באופן הדרגתי, כאשר ההסברים כוללים את ההיגיון המתמטי, כך עולה שיעור אחוז המצליחים בו.
הוראת המתמטיקה באופן שאינו יוצר עניין אצל התלמידים, ואף לעיתים מלווה בשיפוטיות מצד המורה, מוביל לרוב לסלידתם של התלמידים מהמקצוע, והוא הגרעין העיקרי לחרדת מתמטיקה.
שיטות חינוך שונות (אשר כאלו באות והולכות) הניבו דורות שונים של אחוזים פחותים או גבוהים יותר של חרדת מתמטיקה, ומכאן הראייה כי לשיטת ההוראה הממלכתית בהקשר זה, בפרט בתקופות התפתחות קריטיות, היא בעלת חשיבות עלאית לגבי עתידו המתמטי של התלמיד.
מעמדה של המתמטיקה בחברה ובמערכת החינוך מתמטיקה היא בין המקצועות היחידים הנלמדים לאורך 12 שנות הלימוד, והיא אף מובילה במספר השעות השבועיות המוקצות ללימוד מקצוע זה במערכת החינוך.
נוסף על כך, במרבית הבחינות כגון פסיכומטרי, מבחני איי קיו, ומיונים למקומות עבודה הבודקות יכולת הצלחה, הידע במתמטיקה תופס חלק נכבד.
אדם בעל יכולות מתמטיות גבוהות זוכה להערכה.
נתון זה מגביר את החשש מפני הכישלון במתמטיקה.
מאפייני הלומד לנתוני הלומד ולאופיו ישנם השפעה על מידת חרדתו ממתמטיקה.
קיים קשר ישיר בין מינו וגילו של האדם, לבין מידת חרדתו: החרדה שכיחה יותר אצל אנשים מבוגרים יותר, ונשים מדווחות על חרדת מתמטיקה יותר מאשר גברים.
כמו כן, אדם חרדתי באופן כללי ייטה לפתח חרדה גם ממתמטיקה.
עוד נמצא כי הצלחות וכישלונות קודמים בתחום המתמטיקה משפיעים על חרדה עתידית ממתמטיקה.
אדם בעל הישגים גבוהים במתמטיקה יסבול מחרדת מתמטיקה בדרגה נמוכה.
קשיי למידה שונים יכולים להוביל לחרדת מתמטיקה.
דבר זה נכון במיוחד עבור לקות הלמידה דיסקלקוליה, שהיא ספציפית למתמטיקה, אם כי כתופעה היא נדירה מאוד ביחס לגורמים האותנטיים של חרדת מתמטיקה.
האבחון הראשוני של חרדת מתמטיקה מתבצע, למעשה, על ידי זיהוי התגובות הרגשיות המלוות את הלוקים בחרדה.
מתח, בלבול וכעס יכולים להעיד על קיומה של החרדה אצל התלמיד.
דרך נוספת לאבחון החרדה מתבצעת על ידי הצוות הפדגוגי בבית-הספר.
הישגים נמוכים במקצוע המתמטיקה המלווים בהישגים ממוצעים ומעלה בשאר המקצועות, יכולים להעיד על מידה מסוימת של חרדה ממתמטיקה.
כדי לנסות להקטין את החרדה או לחסלה (או ביטויים ספציפיים שלה כגון חרדה מבחינה מתמטית) ניתן לנקוט גישות שונות, וביולוגיות ודידקטיות כאחת.
על פי היכרותו עם עצמו יפנה הפרט להיעזר בשיטה מסוימת, וייתכן שהיא תיבחר בעזרת הכוונתו של איש מקצוע מן התחום הדידקטי או תחום בריאות הנפש (כגון פסיכולוג חינוכי) או רופא (בהנחה שיכלול הדבר שימוש בתרופה (כגון חוסמי בטא).
להלן יוצגו דרכי הטיפול השונות:
רכישה וארגון מחדש של ידע מתמטי
מטרת תוכנית כזו היא לפצות על כל החסכים שנגרמו בגלל דילוג על שלבים או נדבכים מתמטיים (אשר ברמה הנפשית הם סכמות נוירו-פסיכולוגיות), הנבנים בהדרגה זה על גבי זה, ומהווים למעשה את המנגנונים הנפשיים המשמשים לפתרון הבעיות המתמטיות.
התוכנית אפוא תגרום, בהנחה שהפרט החרד רכש בהצלחה את הידע המתמטי הבסיסי, ל"סתימה" של כל החורים והפערים שנוצרו בהשכלתו מסיבות שונות (כגון מערכת חינוך קלוקלת או בעיות לימוד שגרמו לכך) בהשכלתו המתמטית כך שמעתה יוכל לתמרן עם מתמטיקה עד-תיכונית כמו אלו שכן רכשו את הידע הנדרש בהקשרה בהצלחה.
אחר שהפרט בנה תשתית ראשונית של מתמטיקה אלמנטרית הספרות תביא אותו, תוך לימוד מסודר והדרגתי, להכיר תצוגה מתמטית ודרכיה לפתרון בעיות המתעוררות בעיקר בעשייה מחקרית וסטטיסטית, ושמקובל כי הן חלק מהמתמטיקה האלמנטארית.
יוכרו מונחים כגון איבר (מתמטיקה), אגף, גורם (factor), ויוסבר ההבדל ביניהם, ותוצג הצבתם בתבנית מתמטית ולאחר מכן גם במשוואה אשר תחילה תכלול נעלם בודד, נוסחה, בעיות יחס ופתרונן, וביאור כללי של מושג הפונקציה.
הוראה פרטית, מערכתית או פרטית לגמרי עלולה לסייע, בפרט כשהיא מוגשת בעת ערנות גבוהה יחסית של התלמיד, בתנאי נוחות, ואם המורה נתפס על ידי התלמיד ככריזמטי, ואם יש לו רקע בלימוד בעלי קשיים במתמטיקה, או אף בעלי לקות למידה מוגדרת למתמטיקה.
ישנם טיפולים ביולוגיים שונים הניתנים לאנשים החשים חרדה קלה יחסית בעיקר לפני בחינות או עבודות, ושהם בעלי כושר תמרון מתמטי טוב יחסית, אך לאו דווקא רק לאוכלוסייה זו.
הטיפול ניתן באופן "כרוני" או שיוכל להינתן לפני הגשת עבודה או מבחן.
הטיפול יהיה למשל בתרופות מסוג חוסמי קולטן בטא-אדרנלין (כגון פרופרנולול או נורמלול) או תרופות הרגעה שונות.
הטיפול ניתן לרוב על ידי פסיכיאטר או נוירולוג, אך אפשר שגם על ידי אחרים ורק כאשר יש עילה סבירה למתן בטיחותי שלו, וכישלונן של שיטות רלוונטיות אחרות.
חרדים ספרדים הם תת-ענף בתוך החברה החרדית בישראל, הכולל חרדים יוצאי ארצות האסלאם, חצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל), הבלקן ושאר דרום אירופה.
הזרם החרדי-ספרדי מנה בשנת 2024, על-פי הערכות, כ-408,000 נפשות – כשליש מתוך היהדות החרדית, וכמיעוט מתוך היהדות הישראלית.
חרדיות ספרדית היא תופעה שהחלה להתפתח רק לאחר קום מדינת ישראל, עם המפגש בין יהדות ארצות האסלאם (הספרדית והמזרחית) המסורתית-דתית ליהדות החרדית המזרח אירופאית (האשכנזית) במוצאה ומקורה, ומאז היא עדיין בשלבי התפתחותה, כשחרדים-ספרדים רבים עומדים על קו התפר שבין חרדים לבין דתיים או דתיים לאומיים.
כיום, במגזר החרדי, מפלגת ש"ס, מועצת חכמי התורה והראשון לציון הם דוגמאות מובהקות לקיומה ולהשתלבותה של החרדיות-הספרדית במדינת ישראל, והשפעתה ניכרת בכוחה אשר הצליחה לגרוף במשך מערכות הבחירות שבין 2020-2023 כ-12 מנדטים שהם כעשירית מתושבי מדינת ישראל והמפלגה השלישית בגודלה.
עד המאה ה-20 יהודים ספרדים התאפיינו בשמירה על מצוות היהדות תוך הפגנה של פרגמטיות והתאמת ההלכה לחיי היום-יום.
בעוד שבקרב יהודי אירופה האמנציפציה הובילה לתהליך חילון וכתגובה לו לתהליך של הקצנה דתית, וליצירתה של היהדות החרדית, בקרב יהודי המזרח לא התרחשו תהליכים דומים.
הייתה פתיחות רבה יותר בקרב רבנים בפני חידושי העת המודרנית, וניסיון להתאימם להלכות הדת.
רבנים ספרדים מסורתיים, כגון הרב הראשי הספרדי הראשון של מדינת ישראל הרב עוזיאל, הביעו פעמים רבות עמדות מתונות בענייני החברה והדת.
כך למשל הרב עוזיאל תמך בזכות הצבעה לנשים, בגיור מקל לבני זוג של יהודים ובעמדות מתונות נוספות, שהיו מנוגדות לעמדת רוב הרבנים האשכנזיים באותה תקופה.
בצורה דומה, אתוס "חברת הלומדים" שהתפתח בקרב היהדות החרדית במאה ה-20 גם כן לא התקיים באופן היסטורי בקרב יהודי המזרח.
בארצות רבות אפילו הרבנים שילבו בין מלאכה ללימודי הדת, ולא התקיימו ממשכורת מהקהילה, מה שלא מנע את התפתחותה של ספרות הלכתית עשירה.
פרופ' מנחם אלון הביא כדוגמה נוספת למתינות הספרדית המסורתית את הוויכוח ההלכתי שהתנהל בשנות ה-50 בנוגע זכות ירושה שוויונית לנשים נשואות; באותו זמן שבו הרבנות הראשית האשכנזית בישראל קבעה שאין זכות כזו, רבני מרוקו העניקו זכות ירושה שוויונית.
רבני אשכנז נהגו באופן הולך וגובר על פי הכלל חדש אסור מן התורה, עיקרון יסודי של היהדות החרדית, בעוד שרבני מרוקו נימקו את פסיקתם בצורך להתאים את ההלכה לרוח הזמן ולדרישות המשכילים.
התפתחות הזרם החרדי-ספרדי החלה בעיקר לאחר המפגש בין היהדות החרדית האשכנזית ליהודי המזרח בישראל.
רבנים ספרדיים שחששו מפני החילוניות בישראל והזדהו עם ערכי החברה החרדית, אימצו חלק מעקרונות היהדות החרדית, אמונותיה ואף לעיתים את הלבוש המסורתי שלה שמוצאו ממזרח אירופה.
התנועה הספרדית הראשונה שהייתה בעלת סממנים חרדים הייתה תנועת נאמני התורה, שהוקמה בשנות ה-60 מחוגי ישיבת פורת יוסף כדי להוות במה לדיון בסוגיות הנוגעות ליהודי המזרח בישראל.
תנועה זו, באמצעות ביטאונה "קול סיני", הזהירה מפני החילוניות והדגישה את האופן שבו היא מאיימת על יהודי המזרח.
בביטאון התנועה הובעה ביקורת כלפי הרבנים הספרדים בני התקופה, שלטענתה הסתגרו בלימודים תורניים שקדניים מבלי לפעול דיו כדי למנוע מהציבור הספרדי לנהות לכיוון החילוניות.
"פורת יוסף" קנתה לעצמה בתוך זמן קצר יחסית מוניטין מצוינים בעולם הרבני, העמידה תלמידים רבים ואף "ייצאה" רבנים ומורי הלכה לקהילות ספרדיות שונות בגולה, בעיקר בארצות המזרח.
הם טיפחו לימים דפוס תגובה חרדי מגובש, פחות או יותר, וקרוב למדי לזה של הזרם המרכזי ביהדות החרדית האשכנזית, המזוהה עם אגודת ישראל.
הקמתה של מפלגת ש"ס בשנת 1982, המייצגת המובהקת של הזרם החרדי-ספרדי, הייתה נקודת הציון המרכזית של התפתחות הזרם והנקודה בה הוא החל לחדור לשיח הציבורי.
לדעת נסים לאון, החרדיות הספרדית שונה משני הזרמים החרדיים האחרים - החסידים והליטאים - לא רק במאפייניה האתניים אלא גם בהיותה 'חרדיות רכה'.
הפלג הגדול של החרדים ספרדים הוא ממשיך דרכן של הישיבות הספרדיות הוותיקות של היישוב הישן בירושלים, ובראשן ישיבת פורת יוסף.
בראשית שנות ה-80 החלו אנשי קבוצה זו לפתח לעצמם תשתית פוליטית על רקע תלונתם אודות אפליה פנים-חרדית.
זאת במקביל למחאות על קיפוח ואפליה של מזרחים בכלל, מאז קום המדינה.
תחושת קיפוח זו הייתה מהסיבות העיקריות להקמת תנועת ש"ס והמסגרות החינוכיות הגדולות שלה "מעיין החינוך התורני" ו"אל המעיין".
הפלג השני מכונה מרביצי תורה ספרדים ובראשו הרבנים ניסים טולדנו, יעקב משה הלל, אברהם סלים (אמנם בשנת תשפ"ג הוסמך לחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס) ויהודה עדס.
אנשיה הם חרדים ספרדים - ברובם בוגרי ישיבות אשכנזיות שבהן רכשו את ההשקפה ואת אורחות החיים של הציבור החרדי-אשכנזי, אשר מחזיקים בהשקפה מותאמת להשקפת הזרם החרדי ליטאי בנוגע לצורת הלימוד ולהנהגת בן תורה.
פלג ה'מרביצי' לא סרו למרותו של הרב עובדיה יוסף במהלך השנים, והכפיפו את עצמם לגדולי הדור הליטאיים, הרב שך, הרב אלישיב והרב שטינמן.
כיום פלג זה מחולק, יש הנשמעים לראשי מועצת גדולי התורה של דגל, יש הרואים עצמם חלק מהפלג הירושלמי, ויש שנשמעים לרבנים ספרדים שאינם נמנים עם מועצת חכמי התורה, כגון הרב משה צדקה.
בפסקי הלכה הם נוהגים לפי פוסקים ספרדים אחרים ולא כפסקי הרב עובדיה, כגון הרב בן ציון אבא שאול (אף שיש עדות לכך שלא תמך בהם בשעתו).
לדעתם יש לבנות את הציבור הספרדי באופן עצמאי ובלתי תלוי בציבור הליטאי, אך כן לשמר את הערכים שהנחילו גדולי הדור הליטאי.
לפלג זה השפעה רבה כיום, שכן רבים מראשי הישיבות והר"מים בישיבות הספרדיות המובחרות משתייכים אליו, גם אם לא באופן רשמי.
איגוד עמלי התורה הוא גוף שהוקם ונחשב למעין גוף המשך לארגון מרביצי תורה, אך נחשב כמי שמזוהה לחלוטין עם מפלגת ש"ס, אשר כיום מרבית הציבור חש חלק מתנועת ש"ס.
באיגוד עמלי התורה חברות כיום כ-60 קהילות אברכים ספרדים, והוקמו על ידו כ-18 מוסדות חינוך לבני אברכים ספרדים, תלמודי תורה ובתי ספר.
בנוסף ישנו פלג קטן של "העדה החרדית הספרדית" שבראשה עמדו הרב צדקה חוצין והרב יעקב מוצפי, ושקרובה בדעותיה לעדה החרדית.
אנשיה אינם משתתפים בבחירות לכנסת ומערכות החינוך שלה אינן לוקחות תקציבים ממשלתיים.
לעדה החרדית הספרדית בית-דין משלה, בו מכהן כאב"ד הרב אהרן עזריאל רחמים.
רבנים ספרדים נוספים, אף שלא השתייכו לפלג זה באופן רשמי, נטו לקנאות, כמו אי השתתפות בבחירות, בהם הרב יהודה צדקה ותלמידו הרב בן ציון אבא שאול, ראשי ישיבת פורת יוסף, והרב שלמה אליעזר אלפנדרי.
גם במישור ההלכתי הספרדים נחלקים לכמה קבוצות משנה, אשר כל אחת מהם הולכת לפי שיטת אחד הפוסקים הספרדים הבולטים:
הקבוצה הגדולה ביותר כיום הולכת לפי ספריו של הרב עובדיה יוסף.
היותם של ספרי הרב יוסף ובניו מקיפים ונגישים הפכו את השפעתו של הרב עובדיה יוסף לעצומה, לא רק על חרדים-ספרדים וחוזרים בתשובה אלא גם על מגזרים נוספים ביהדות האורתודוקסית.
שיטתו ההלכתית של הרב יוסף - יצירת הלכה אחידה לכל העדות בארץ ישראל המתבססת על פסיקתו של רבי יוסף קארו בעל השולחן ערוך.
המשמעות של שיטה זו היא ויתור על רבים ממנהגי העדות השונות, דבר שהוביל להתנגדות בקרב חלק מהספרדים ולפילוג בין מי שאמצו את גישתו במלואה לבין התומכים בהמשכיות של המסורות העדתיות השונות.
הקבוצה השנייה הולכת לפי פסקי הרב יוסף חיים מבגדאד, כפי שהם מופיעים בספרו בן איש חי.
כיום פסקי ה"בן איש חי" נהוגים בעיקר בקהילות עיראק (בבל) וארם צובא.
הרב מרדכי אליהו המשיך את שיטת הפסיקה של יהודי עיראק, בעיקר על פי דרכו של הבן איש חי, שיטת פסיקה המבוססת על פי תורת הנגלה השולחן ערוך והאחרונים, וגם על פי תורת הנסתר, הקבלה, פסקי האר"י ורבי שלום שרעבי.
השפעתו על החרדים קטנה יחסית בגלל קרבתו לציונות הדתית, אך הוא נחשב לפוסק מרכזי בקרב חוגים חרדים לאומיים.
קבוצה שלישית היא תלמידי הרב בן ציון אבא שאול - פוסק מוערך, אשר זכה להערכה גם מהאשכנזים.
קבוצה רביעית היא של בני העדה המרוקאית אשר לרוב נוהגת לפי ספריהם של הרב רפאל ברוך טולדנו ושל הרב שלום משאש.
קבוצה חמישית ובולטת היא זו של עולי תימן.
התימנים מאז ומתמיד היו אוטונומיה בקרב עדות המזרח, ונוהגים על-פי פסיקת השתילי זיתים (זרם השאמי), ותלמידו מהרי"ץ (זרם הבלדי).
פלג הדרדעים פוסקים אך ורק על-פי הרמב"ם.
החרדים הספרדים סבלו לאורך השנים ממעמד נמוך בחברה החרדית.
על פי פרופ' עוז אלמוג, הם לא הצליחו להקים מוסדות בעלי שם מכיוון שהתלמידים הספרדיים המובחרים כמעט תמיד מעדיפים להיקלט במוסדות לימוד אשכנזיים, הנראים בעיניהם כבעלי מעמד גבוה ממוסדות הלימוד הספרדיים, והמוסכמה הזאת מעכבת את התפתחות הזרם הספרדי ואת השתחררותו מהפטרונות של הזרם הליטאי.
ברוב הישיבות האשכנזיות יש מיעוט של תלמידים ספרדים.
בחלקן יש מכסה של כ-30%, וישנן ישיבות שמכסתן נמוכה בהרבה ומגיעה ללא יותר מתלמידים ספרדים ספורים.
דוגמה נוספת למעמדם של הספרדים בחברה החרדית היא בשידוכים - אשכנזים אינם משתדכים עם ספרדים (למעט במקרים חריגים), אף עם כאלו שאימצו לחלוטין את מנהגיהם והליכותיהם של האשכנזים.
גם בתוך עולם הישיבות החרדי ספרדי למעשה קיימים שני סוגים של ישיבות:
1. ישיבות המזוהות עם המסורת, שיטת הלימוד וצורת הפסיקה הספרדית.
עם הישיבות הללו נמנות הישיבות פורת יוסף, כסא רחמים, חזון עובדיה ועוד.
2. ישיבות המשתייכות לארגון "מרביצי תורה ספרדים".
ראשי הישיבה בישיבות הללו בדרך כלל מתנגדים לרב עובדיה יוסף ולש"ס.
עם הישיבות הללו נמנות הישיבות, דעת חיים, קול יעקב, ברכת אפרים, משכנות התורה.
ישיבות נוספות שהשתייכו בעבר לזרם זה היו, שארית יוסף, אור ברוך ועוד כמותם שכבר חלפו ונסגרו מחוסר עניין לציבור.
מנגד בישיבות אלו התלמידים מזדהים לחלוטין עם ש"ס בניגוד לצוות הישיבה.
חלק ניכר מראשי הישיבות הללו משתייכים למשפחת טולדנו.
בשנת 2011 היו מקרים שבהם שראשי ישיבות מסוג זה עזבו חתונות של תלמידיהם בעקבות קיומם של מנהגים ספרדיים.
הרב עובדיה יוסף היה הסמכות הרוחנית בעלת שיעור הקומה הרם ביותר בזרם החרדי-ספרדי.
רבנים חרדים-ספרדים בולטים נוספים הם הרב שלום כהן, הרב אליהו בקשי דורון הרב שלמה משה עמאר, הרב בן-ציון מוצפי, הרב מאיר מאזוז הרב משה צדקה והרב יצחק יוסף.
עם זאת, חלק ניכר מהישיבות הספרדיות היוקרתיות הן בעלות אוריינטציה ליטאית ואינן כפופות לסמכותם של הרבנים הספרדים.
ראשי הישיבות וצוות הר"מים בישיבות אלו הם חניכי הזרם הליטאי ורואים עצמם כפופים לסמכות הרוחנית של הציבור הליטאי.
ההשפעה הליטאית על הציבור הספרדי השפיעה במידה רבה גם על צורת הלבוש המקובלת.
כיום בציבור הספרדי חרדי מקובל להתלבש בסגנון ליטאי הכולל חליפה שחורה או בצבע כהה, עניבה וכובעי קנייטש.
חרדת נטישה או חרדת פרידה היא מצב פסיכולוגי שבו אדם חש חרדה קיצונית הנובעת מפרידה של הפרט ממושא הקשר הרגשי וההתקשרות שלו (לדוגמה: בית, חפץ, או אדם כלשהו כמו אב, אם, אהוב או בן זוג).
חרדה זו שכיחה מאוד בקרב תינוקות וילדים צעירים, ומהווה חלק מהתפתחותם התקנית.
אך כאשר היא מופיעה בגילאים בוגרים יותר, ובמצבים בהם החרדה מוגברת או פוגעת בתפקוד התקין של האדם - היא נקראת הפרעת חרדת פרידה .
פחד פתולוגי מפני נטישה עשוי להופיע גם אצל אנשים הסובלים מהפרעת אישיות גבולית או מהפרעת אישיות תלותית.
הקריטריונים האבחוניים להפרעת חרדת פרידה אצל ילדים, לפי ה-5-DSM הם:
פחד או חרדה בלתי מותאמים מבחינה התפתחותית, מפני אפשרות של נטישת אדם אליו הוא קשור.
הפחד מלווה בשלושה מהתסמינים הבאים לפחות:
מתח-נפשי רב הנוצר כאשר האדם מצפה לפרידה מאדם היקר לו או מביתו.
דאגה מתמשכת ורבה מהאפשרות לאבד דמויות שהאדם קשור אליהם וחשש שמא משהו רע יקרה להם (מחלה, פציעה או מוות)
חשש מפני מצבים לא נעימים (ללכת לאיבוד, להחטף, להיות מעורב בתאונה, לחלות) העלולים להיות כרוכים בפרידה וריחוק מאדם קרוב.
סירוב מתמשך ועקבי לצאת מהבית לבית הספר, לעבודה או למקום אחר, בעקבות חשש שמא האדם הקרוב ייעלם או ינטוש את הילד.
פחד מתמשך וסירוב להיות לבד וללכת לישון ללא נכחותו של האדם הקרוב.
סרוב מתמשך לישון מחוץ לבית או סירוב ללכת לישון שלא בקרבת האדם הקרוב.
סיוטי לילה חוזרים הכוללים תכנים של פרידה.
תלונות מתמשכות על תסמינים פיזיים: כאב ראש, כאב בטן, בחילה והקאות, כאשר מתרחשת פרידה כפויה מהאדם הקרוב או כשמסתמנת אפשרות של פרידה כזו.
הפחד, החרדה או ההימנעות נמשכים לפחות ארבעה שבועות בילדים ומתבגרים ושישה שבועות אצל מבוגרים יותר.
ההפרעה גורמת למצוקה משמעותית מבחינה קלינית או גורמת לפגיעה בתפקוד התעסוקתי האקדמי והחברתי או בכל תחום תפקוד אחר.
ההפרעה אינה מוסברת טוב יותר על ידי הפרעה נפשית אחרת, כמו הפרעות הספקטרום האוטיסטי, דלוזיות או הלוצינציות או תסמינים אחרים של פסיכוזה והפרעות פסיכוטיות, וכן אינה מוסברת טוב יותר על ידי אגורפוביה, הפרעת חרדה אחרת או מצב רפואי אחר.
ההפרעה היא הפרעת החרדה השכיחה ביותר בקרב ילדים.
שכיחותה בקרב מבוגרים בארצות הברית נעה בין 0.9% ל-1.9%.
במדגמים קליניים נמצאה שכיחות שווה בין בנים ובנות.
עם זאת בנות מסרבות יותר לקחת חלק בפעילויות בבית הספר ובכלל מפגינות יותר אסטרטגיות של הימנעות מאשר בנים.
סביבתיים: ההפרעה מתפתחת לרוב על רקע של אירועי חיים מעוררי דחק פסיכולוגי: מוות של בן משפחה, וכן של בעל חיים קרוב, אסון שהתרחש במשפחה או בקהילה הקרובה, גירושין של הורים, מעבר לסביבה חדשה, הגירה, ושינויים אחרים הכרוכים בפרידה ממושכת מאחד ההורים או שניהם.
גם באימוץ חווה הילד/ה ניתוק מהדמויות הקרובות אליו אפילו בשלבים המוקדמים ביותר של החיים עשוי הניתוק להשפיע בעתיד.
גורמים נוספים ישפיעו על התפתחות החרדה, כמו רמת הרגישות של האדם, כמה הוא מצליח להסתדר בסביבה שמחוץ לאהוב המגונן (אם הוא לא מסתדר בחברה ומפתח חרדה חברתית הסיכון לתופעה גובר).
גנטיים ופיזיולוגיים: הפרעת חרדת נטישה יכולה להיות בעלת בסיס גנטי.
הבסיס הגנטי הוערך באמצעות מחקרי תאומים בהם נמצא שיעור של 73% של ההפרעה בקרב ילדים תאומים בני 6, כאשר השיעור בקרב בנות היה מעט גבוה יותר.
ילדים עם הפרעת חרדת נטישה הפגינו רגישות גבוהה יותר לאוויר שהיה בו ריכוז גבוה של דו־תחמוצת הפחמן.
בתרבויות שונות ישנה מידת קרבה שונה ולכידות שונה של התא המשפחתי ולכן יש שינוי בסף החרדה שהילד או המבוגר יכולים לשאת ורגילים לשאת, ביחס לפרידה מאהוב.
קושי רגשי להתמודד עם פרידה זמנית מאחד ההורים או שניהם הוא חלק מתהליך ההתפתחות הרגיל של ילדים רבים ומרבית הילדים עוברים תקופה זו בהצלחה.
התפתחות הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש בגיל טרום בית ספר, או בכל תקופה אחרת של הילדות, ובאופן נדיר יותר בגיל הנעורים.
ככלל ייתכנו תקופות של החמרה ולעומתן תקופות של הקלה.
ההפרעה חולפת בדרך כלל מאליה בהמשך החיים.
בחלק קטן מהמקרים יימשכו החרדה מנטישה וההימנעות מפרידה אל תוך הבגרות.
במרבית המקרים האנשים הבוגרים לא יזכרו כלל את ההפרעה אך עשויים לזכור חלק מהתסמינים.
האופן בו ההפרעה באה לידי ביטוי משתנה בגילאים שונים ובתרבויות שונות.
ילדים צעירים יותר יסרבו ללכת לבית ספר ואף יימנעו כליל מבית הספר.
כמו כן ילדים צעירים לא יפגינו דאגות מאפשרות של אירועי חיים שונים כפי שתואר לעיל, בין השאר כיוון שמושגים אלה (לרבות מושג המוות) לא מוכרים להם מספיק ולא מובנים להם מספיק.
דאגות מפני אפשרות שיאונה רע לאחד ההורים או שניהם הן תופעה שניתן לראות בתקופות מאוחרות יותר.
בגילאים מאוחרים יחסית ניתן לראות פגיעה ביכולת התעסוקתית החברתית וכדומה.
ההפרעה יכולה להיות כרוכה בסיכון מוגבר לאובדנות.
בקרב ילדים ההפרעה יכולה להופיע בסבירות גבוהה ביחד עם הפרעת חרדה מוכללת (GAD), אגורפוביה, הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD), הפרעת פאניקה, חרדה חברתית, הפרעה טורדנית-כפייתית והפרעות אישיות.
בקרב מבוגרים יכולה הפרעה זו להיות מלווה בדיכאון מז'ורי ובהפרעה דו־קוטבית.
במחקר הנוגע ספציפית להפרעת חרדת נטישה, יש ניסיון להבין יותר את הרקע להתפתחות ההפרעה דווקא אצל ילדים מסוימים.
כיוון אחד נעזר בתאוריית ההיקשרות של בולבי וממשיכיו.
כיוון שני של מחקרים בודק את הקשר בין התפתחות ההפרעה לבין ההורמון אוקסיטוצין, המופרש בגוף בתגובה לאינטראקציה עם אנשים ובמיוחד דמויות אהובות.
הפרעת חרדה מוכללת: החרדה בהפרעת חרדת נטישה מוגבלת ספציפית לנטישה.
הפרעת פאניקה: הפרעת נטישה יכולה להתבטא בהתקף פאניקה אך בניגוד להפרעת פאניקה ההתקף יתרחש נוכח אפשרות של נטישה בלבד.
אגורפוביה: ההפרעה יכולה להתבטא בפחד ממקומות הומים בגלל האפשרות לאבד בהם את יקירם.
זאת בניגוד לאנשים עם אגורפוביה שבעיקר חשים לכודים במקום שאינם יודעים כיצד יוכלו לצאת ממנו.
הפרעות שליטה בדחפים: היעדרות מבית הספר שכיחה בקרב ילדים עם הפרעת חרדת נטישה, אך ילדים אלה בניגוד לילדים עם הפרעות שליטה בדחפים, תמיד יחזרו הביתה.
הפרעת חרדה חברתית: הפרעה זו יכולה לכלול חרדה מפני בית ספר, בו הילד עלול להשפט על ידי החברה.
תופעה זו אינה חלק מהפרעת חרדת נטישה
PTSD: הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש על רקע של אירוע טראומטי.
אך אדם עם PTSD ינסה במקרים רבים להימנע ממחשבה על אודות דברים המזכירים את הטראומה.
הימנעות כזו אינה חלק מהתסמינים של הפרעת חרדת נטישה.
כמו כן אצל אנשים עם PTSD תיתכן תמונה של מיעוט ביציאה מהבית ואובדן עניין בסביבה.
הסיבה לכך קשורה להימנעות ממקומות או מצבים המזכירים את הטראומה, או שמדובר בתסמינים דיכאוניים של צמצום.
הפרעת חרדת מחלה: אנשים אלה חרדים מפני האפשרות שיחלו במחלה ספציפית כלשהי.
עיקר הדאגה שלהם היא רפואית ולא קשורה לפרידה מאדם קרוב.
אבל: הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש על רקע של אבל במשפחה.
עם זאת היא יכולה להתרחש גם על רקע של אירועי דחק אחרים כמו הגירה, גירושין וכדומה ולא רק אבל בעקבות פטירת אדם.
הפרעת דיכאון מז'ורי והפרעה דו־קוטבית: חלק מהאנשים עם דיכאון והפרעה דו־קוטבית יפגינו סימפטומים של הימנעות מיציאה מהבית, כחלק מהסימפטומים של אובדן העניין בסביבה.
הפרעת התנגדות: הפרעת התנגדות שונה מהפרעת חרדת נטישה בכך שההתנגדות בה אינה מוגבלת רק לנטישה.
הפרעות פסיכוטיות: בניגוד להזיות ואמונות שווא המאפיינים מצבים פסיכוטיים, הפרעת חרדת נטישה יכולה לכלול מצבים של הבנה לא נכונה של הילד את הקורה בסביבתו.
אין אלה הזיות אלא פרושים לא נכונים שהילד נותן למתרחש סביבו.
הפרעות אישיות: אישיות תלותית מתבטאת בנטייה הלא בררנית בהישענות על הזולת.
לא כל כך משנה מיהו הזולת בו מדובר.
לעומת זאת בהפרעת חרדת נטישה זהות האדם חשובה מאוד.
הפרעת אישיות גבולית מאופיינת בחרדה מפני נטישה של אדם אהוב, אך תסמינים נוספים של הפרעה זו מבדילים אותה מהפרעת חרדת נטישה.
פסיכותרפיה: כשמדובר במבוגרים החיים עם הפרעת חרדת נטישה, ישנה המלצה לטיפול פסיכודינמי קצר מועד הממוקד בהיקשרות עם הדמויות המשמעותיות בחיי המטופל.
עמותת חרדים לסביבה היא ארגון סביבתי שהוקם על ידי יהודה גנוט, מנהיג קהילתי בפתח תקווה ובוגר ישיבת ישיבת אור ישראל וישיבת חברון.
הארגון מנוהל בידי ועד מנהל שנבחר באספה כללית ומורכב מאישי ציבור חרדים: רבנים, עורכי דין ונציגי שכונות נשים וגברים.
הארגון החל את פעילותו במסגרת קהילתית בשנת 1999 והפך לעמותה הפועלת במסגרת המגזר החרדי כולו בשנת 2005, והיה לארגון ראשון מסוגו במגזר החרדי.
הארגון פועל לקידום איכות הסביבה על ידי הפעלת תוכניות חינוכיות לבני נוער, מתן ייעוץ לפתרון כולל של בעיות סביבה וכן קידום מדיניות של פיתוח מקיים וחלוקה שווה של נטל סביבתי.
הארגון חבר בחיים וסביבה ונציגה מטעמו משמשת כחבר מ"מ ובעלת זכויות מלאות בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים.
בין הפעילויות שהוביל הארגון היה כנס בשנת 2006 בשיתוף ארגונים וחברות במשק בו השתתפו חברי כנסת, ראשי ערים חרדיות ונציגי ציבור מכל הארץ.
בשנת 2007 הוביל הארגון את הכנס בירושלים בשיתוף משרד התשתיות ובו הוצגו לראשונה מוסדות חרדיים שהחלו בפעילות למען הסביבה.
במסגרת הכנס הציגו בתי הספר תערוכה של התלמידים בנושאים סביבתיים.
בשנה זו זכה הארגון באות התנועה הסביבתית בישראל - "הגלובוס הירוק".
האירוע התקיים בתל אביב, בהשתתפות שרים, חברי כנסת, ראש עיריית תל אביב ופעילים סביבתיים מרחבי הארץ.
בעקבות התיקון שהתקבל בכנסת לפקודת העיריות, המחייב כל רשות מקומית להקים ועדה לאיכות הסביבה שבה צריכים להיות חברים שני נציגים של ארגוני סביבה מקומיים, צורף מנכ"ל הארגון, יהודה גנוט, כחבר בוועדת איכות הסביבה בפתח תקווה עיר מגוריו.
בנוסף, מתקיים שיתוף פעולה הדוק בין "חרדים לסביבה" וארגוני הסביבה האחרים כמו "אדם טבע ודין" וכן עם הקליניקות לצדק סביבתי באוניברסיטאות בר-אילן ותל אביב המסייעות לארגון בקידום מאבקים סביבתיים ובכלל זה פניות לפי חוק חופש המידע, יוזמות של הצעות לתיקוני חקיקה בכנסת ואף פעילות משפטית בעת הצורך.
בשנת 2008 החל הארגון בפעילות בקמפוס החרדי של הקריה האקדמית אונו והוביל להקמת "קליניקה ירוקה" בקמפוס.
כמו כן לקראת הבחירות המוניציפליות ובסיוע ארגון "חיים וסביבה" שילב את נבחרי הציבור החרדי בקמפיין שכונה "ירוק עכשיו".
חרדל (מכונה גם קרם חרדל או ממרח חרדל) הוא ממרח שרכיבו העיקרי הוא זרעים של צמח החרדל.
הממרח עשוי זרעי החרדל טחונים המעורבבים עם מים, חומץ או נוזלים אחרים, וכן עם חומרי טעם ותבלינים אחרים, ויוצרים עיסה צמיגה בגוון צהוב.
ערבוב זרעי החרדל עם נוזל קר גורמת לשחרור האנזים מירוזין ומקנה לחרדל טעם חריף ואת צבעו הצהוב.