tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מספר דיווחים העידו כי הצדדים היו קרובים להסכם באפריל 1991.
ב-7 באפריל 1992 טראמפ שאטל חדלה מלהתקיים לאחר שמוזגה לתאגיד חדש שהחל לפעול באפריל 1992.
החברה הפעילה קווי תעופה במטוסי בואינג 727 ממספר יעדים ובהם טיסה מנמל התעופה לה גוארדיה שבניו יורק לנמל התעופה הבינלאומי לוגן שבבוסטון, וטיסה מנמל התעופה לה גוארדיה לנמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל שבוושינגטון די.
מלבד יעדים אלו סיפקה החברה גם שירותי שכר ליעדים נוספים.
טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים הוא ספר זיכרונות וייעוץ עסקי משנת 1987 שכתב איש העסקים דונלד טראמפ, לימים נשיא ארצות הברית, יחד עם העיתונאי האמריקאי, טוני שוורץ.
הספר הגיע למקום הראשון של רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, שמר על מקומו במשך כ-13 שבועות, ובסך הכל היה ברשימה 48 שבועות.
גם טוני שוורץ וגם מו"ל הספר הווארד קמינסקי, טענו שטראמפ לא מילא חלק פעיל בכתיבת הספר, ושוורץ אף כינה אותו "החרטה הגדולה ביותר בחיי, ללא ספק".
לעומת זאת, טראמפ מסר דיווחים סותרים בשאלת היותו המחבר, על אף שהוא נחשב לספר הראשון שטראמפ טען שכתב.
הספר זכה לתשומת לב נוספת במהלך קמפיין הבחירות שערך טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. טראמפ החשיב את הספר כאחד מההישגים שהוא הכי גאה בהם.
הוא אף ציין כי זה הספר השני שהוא הכי אוהב – אחרי התנ"ך.
הספר מדבר על ילדותו של טראמפ בקווינס.
לאחר מכן הוא מתאר את עבודתו המוקדמת בברוקלין עוד לפני שעבר למנהטן ובנה את ארגון טראמפ, את פעולותיו בפיתוח מגדל טראמפ ומלון גראנד הייאט ועל עוד מספר מיזמים אחרים שניהל.
הספר פורסם בנובמבר 1987 בהוצאת "רנדום האוס", עם פרסום הספר נערך קמפיין לקידום מכירות, הקמפיין כלל מסיבות במגדל טראמפ, פרסומות במגזינים והופעות בתוכניות טלוויזיה.
קטעים מהספר פורסמו במגזין ניו יורק.
מגזין התרבות האמריקאי "פיפל" נתן לספר ביקורת מעורבת.
קצת יותר משלוש שנים לאחר פרסום הספר טען העיתונאי ג'ון טירני ש"נראה שטראמפ התעלם מכמה מהעצות שנתן בעצמו בספר בגלל משברים ביחסיו עם בנקים".
בעיתון האטלנטיק פורסמה ביקורת לספר רק ב-2016, בביקורת טען המבקר כי טראמפ לא רואה את הקפיטליזם כשיטה כלכלית, אלא כאחד מהבחירות במחזות מוסר.
סרט פרודי עם שם זהה נוצר על בסיס הספר.
טראמפיזם הוא מושג המתאר אידאולוגיה פוליטית, תרבות פוליטית, סגנון ממשל ומכלול מנגנונים הקשורים לממשלו של נשיא ארצות הברית ה-45 וה-47 דונלד טראמפ.
לטראמפיזם מספר מאפיינים כגון פופוליזם ימני, פולחן אישיות ותמיכה בתאוריות קונספירציה.
יש הטוענים כי טראמפיזם הוא גרסה אמריקאית של ימין קיצוני, פופוליסטי ולאומני שהחל להופיע במספר מדינות החל משנת 2010. בתוך ארצות הברית, תומכי טראמפ הפכו לסיעה השלטת במפלגה הרפובליקנית בארצות הברית, כאשר רפובליקנים אחרים שאופיינו לעיתים קרובות כ"ממסדיים", התנגדו לטראמפ.
חלק מהפרשנים דחו את ההגדרה הפופוליסטית לטראמפיזם, ורואים בו צורה חדשה של פשיזם או נאו-פשיזם, השונה מהפשיזם של שנות ה-30 של המאה ה-20. חלקם מתייחסים לטרמפיזם כתנועה פאשיסטית במפורש, ואחרים כסמכותנית ולא-ליברלית.
האידאולוגיה והרטוריקה של טרמאפ ותומכיו הביאו למספר תוצאות חמורות ותקדימיות ביחס לדמוקרטיה בארצות הברית.
טרמאפ המשיך להכחיש את הלגיטימיות של בחירת ביידן, גם שנים אחר ההפסד, ורבים מתומכיו סבורים עד היום כי הבחירות זויפו.
לאחר הבחירות, המשיך טרמאפ לחזק את כוחו בתוך המפלגה הרפובליקנית, ורוב מתנגדיו שם, מתוך המחנה השמרני, הוחלפו.
ביקורת על מה שנתפס בעיני פרשנים וחוקרים כניסיון הפיכה תקדימי בארצות הברית, כמעט ואינה קיימת עוד בקרב המפלגה הרפובליקנית או בקרב כלי תקשורת המזוהים איתה.
ניסיונות תומכי טראמפ לבטל את תוצאות הבחירות עוררו חששות בקרב מומחים משפטיים כי התבצעה חבלה באמון הציבור בדמוקרטיה בארצות הברית, במטרה להניח יסודות לטענות חסרות בסיס לגבי בחירות עתידיות.
ביוני 2022, הוועדה הנבחרת של בית הנבחרים למתקפה על הקפיטול ב-6 בינואר אמרה שיש לה מספיק ראיות כדי להמליץ שמשרד המשפטים האמריקני יתבע את טראמפ, וב-19 בדצמבר, הוועדה הגישה רשמית את הפניה הפלילית למשרד המשפטים.
ב-1 באוגוסט 2023, חבר מושבעים גדול ב-וושינגטון די.
המושג טראמפיזם הוחל על תנועות לאומיות-שמרניות ולאומיות-פופוליסטיות במדינות אחרות כולל בדמוקרטיות מערביות, ופוליטיקאים רבים מחוץ לארצות הברית תויגו כתומכים של טראמפ או בטראמפיזם, או כמקבילה של טראמפ בארצם.
אלה כוללים את ולדימיר פוטין ברוסיה, ג'ורג'ה מלוני באיטליה, ז'איר בולסונארו בברזיל, נרנדרה מודי בהודו, ויקטור אורבן בהונגריה, רודריגו דוטרטה בפיליפינים, מארין לה פן בצרפת, רג'פ טאיפ ארדואן בטורקיה, בנימין נתניהו בישראל, יון סוק-יאול בקוריאה הדרומית ועוד.
התייחסות אחרת לאותה קבוצה של מנהיגים היא רודנים בחסות החוק – מנהיגים שיודעים מהם המנגנונים שאמורים לשמור על הדמוקרטיה – כמו הפרדת הרשויות, ויודעים כיצד לעקוף ולנטרל מנגנונים אלה בצורה אפקטיבית.
סטיב סיילר נחשב בין מבשרי הטרמפיזם.
המונח נטבע במהלך מסע הבחירות של טראמפ לנשיאות ב-2016. עבור חוקרים רבים, הוא מציין שיטה פוליטית פופוליסטית המציעה תשובות לאומניות לבעיות פוליטיות, כלכליות וחברתיות.
נטיות אלו משתקפות להעדפות מדיניות כגון הגבלות הגירה, פרוטקציוניזם מסחרי, בידוד והתנגדות לרפורמה בזכויות.
כשיטה פוליטית, הפופוליזם אינו מונע מאידאולוגיה מסוימת.
ג'ון בולטון שכיהן כיועץ לביטחון לאומי והיה יועץ קרוב של טראמפ, חולק על כך שטראמפיזם אפילו קיים במובן פילוסופי משמעותי, והוסיף כי "לאדם אין פילוסופיה.
ואנשים יכולים לנסות למתוח קווים בין נקודות ההחלטות שלו.
הטראמפיזם מתואר לעיתים כפטרימוניאליזם וכסוג של פופוליזם אשר כולל עיסוק בהגירה, גלובליזציה ולאומנות כלכלית אשר נובעת ממניעים תרבותיים או כלכליים.
במסגרתו הובטח להחזיר את ארצות הברית לתקופה שתוארה כטובה יותר כחלק מסיסמת "Make America Great Again".
במקביל היו שתמכו בטראמפ שלא כחלק מתמיכה בטראמפיזם אלא בשל חיבור לדת, תמיכה במיסים נמוכים, הזכות לשאת נשק ושיקולים אחרים.
מבקרים של טראמפ, כולל אנשים מתוך המפלגה הרפובליקנית מצביעים על הבדלים בין הטראמפיזם לבין הגישה הקלאסית של המפלגה הרפובליקנית בנוגע לסוגיות כגון סחר חופשי, הגירה, תמיכה במדינות דמוקרטיות, סגנון ממלכתי, והפרדת הדת מהמדינה.
במסגרת הטראמפיזם, צומצמה החשיבות של הסכמים רב-לאומיים, שהיו מרכז המדיניות החוץ-האמריקנית מאז המלחמה הקרה.
לגישת הממשל, ארצות הברית תעמוד ברשות עצמה גם אם משמעו של דבר שתפעל באופן חד-צדדי בנושאים מסוימים של סחר, שינוי אקלים והגירה.
חלק מהביקורת על גישה זו היא בטענה שטראמפ עודד קיטוב והקפיד לסדוק את מוסדות השלטון לאורך כהונתו.
אחת השאלות שעולות היא האם יש מאפיינים לקהל שנוהר אחרי טרמאפ.
לדוגמה עד כמה הם מוכנים להודות בכך שמידע לא נכון שהוא מפיץ הוא שגוי.
שאלה אחרת היא אם אנשים שמפיצים עובדות לא נכונות באמת מאמינים בעובדות אלה או עושים זאת מתוך נאמנות מפלגתית.
בנאום ההכתרה של טראמפ ב-2017 הגיעו פחות אנשים מאשר בנאום ההכתרה של אובמה.
טראמפ צייץ כי בנאום ההכתרה שלו נכח הקהל הרב ביותר מעולם.
חוקרים שאלו עד כמה תומכיו של טרמאפ מוכנים להאמין לטענה זו.
החוקרים הראו ל-1388 בוגרים שתי תמונות - אחת מנאום ההכתרה של אובמה והאחרת מנאום ההכתרה של טרמאפ.
חצי מהנשאלים התבקשו לשייך את התמונה להשבעה של אובמה או טרמאפ.
אנשים שלא הצביעו ענו תשובה שגויה בשיעור של 20%, תומכי אובמה טעו בשיעור של 10% ותומכי טרמאפ טעו בשיעור של 40%.
החצי השני של הנשאלים התבקשו להגיד באיזה תמונה יש יותר אנשים.
אנשים שלא הצביעו ענו תשובה שגויה בשיעור של 3% תומכי אובמה טעו בשיעור של 3%, בעוד שתומכי טרמאפ טעו בשיעור של 15%.
חלק מהחוקרים טוענים כי קיימות סיבות כלכליות לנהיה אחר טראמפ.
לפי מאמר אחד, טראמפ ניצח בבחירות ב-2016 בעיקר בגלל שמספיק מצביעים מ-3 מדינות מפתח, כולן בחגורת החלודה העבירו את תמיכתם מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית, וכי הסיבה המרכזית לכך היו משברים כלכליים במדינות אלו.
מקור השבר הכלכלי הזה הוא קיום של כלכלה כפולה שבה קבוצה אחת של המעמדות הנמוכים, התאפיינה בשכר נמוך, ירידה בהכנסה היחסית, חובות גדלים, ניידות חברתית כלפי מטה ותחושות ייאוש הנובעות מכך, בעוד שבקבוצה של ההכנסות הגבוהות, הייתה פריחה כלכלית.
לפי המחקר מקור תהליכים אלה החל בזמן רייגן, בהענקת הקלות לעשירים וכוח פוליטי גדל, ונמשך גם במשך כהונת קלינטון, בוש והגיע לשיא בימי ברק אובמה שטיפח את הסופר-עשירים.
טרמאפ עצמו טען ב-23 בינואר 2023 כי קהל המצביעים שלו מורכב מ"אנשים חכמים" ונאמנים מאד אליו.
כדי להדגים את עוצמת הנאמנות והערצה עליו הוא טען כי "יכולתי לעמוד באמצע השדרה החמישית ולירות במישהו, ולא לאבד אף מצביע".
מבחינה רטורית, משתמש הטראמפיזם במסגרות אבסולוטיות ונרטיבים מאיימים, המאופיינים בדחייה של הממסד הפוליטי.
הרטוריקה האבסולוטיסטית מעדיפה תגובה רגשית של הקהל על פני אמיתות.
כשהיה מועמד לנשיאות וגם כנשיא, טראמפ השמיע לעיתים קרובות הצהרות כוזבות בנאומים פומביים ובהתבטאויות אחרות..
נוסף למגמה של הפצת טענות כוזבות מתאפיין הטראמפיזם בהפצה של תאוריות קונספירציה.
תומכים רבים של טראמפ השתמשו בתאוריות קונספריציה במהלך קמפיינים שלו, כולל את "פיצה גייט" במהלך בחירות 2016, קיו-אנאן, דיפ-סטייט, וטענות לזיופי מקרי-ירי המוני שקודמו על ידי מתנגדי תעשיית הנשק.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 קידמו טראמפ ותומכיו את תאוריית הקונספירציה, לפיה הבחירות זויפו בידי הדמוקרטים.
טענה זו הובילה להסתערות על הקפיטול בינואר 2021.
הטראמפיזם מתאפיין לעיתים קרובות בהכחשת מדע, במיוחד בתחומים הקשורים בבריאות הציבור, הגנת הסביבה ושינוי אקלים, בשיטות כגון צנזורה, הפצת מידע מוטעה ביודעין, הפצת תאוריות קונספירציה, עיוות של מחקרים מדעיים, זלזול במדענים ובמחקר מדעי ואיום על חוקרים ורופאים.
במאמר משנת 2022 טענו חוקרים כי ממשל טראמפ דיכא, המעיט או פשוט התעלם ממחקרים מדעיים שהדיגמו את הצורך ברגולציה כדי להגן על בריאות הציבור והגנת הסביבה.
ניסיונות ממשל טרמפ לפגוע במדע מתועדים באתר "Silencing Science Tracker" שהוא בסיס נתנים שמתעד פעולות נגד המדע שנוקטות ממשלות שונות.
בהתבסס על נתוני מעקב מ-4 שנות נשיאות טראמפ, הראו החוקרים כי נשיאות טראמפ שינתה מהותית את האופן שבו סוכנויות ממשלתיות פדרליות מבצעות, משתמשות ומתקשרות מחקר מדעי.
ממשל טראמפ פעל להפחתת תקציבים למחקרים מדעיים בנושאים הקשורים לזיהום.
לדוגמה, באוגוסט 2017, משרד הפנים עצר מחקר מתמשך על ההשפעות הבריאותיות של הסרת פסגות הרים במסגרת כריית פחם, ובאפריל 2018 המחקר בוטל לגמרי בטענה שהוא "מיותר".
בדיקה בנושא העלתה כי בכירה במשרד, Katherine MacGregor, פעלה לביטול המחקר לאחר שנפגשה עם נציגי חברות כריית פחם.
לפי דיווח משנת 2019 של הוושינגטון פוסט, בכיר אחר במשרד, Landon "Tucker" Davis, אמר לפי הדיווח כי יש לבטל את המחקר כי "מדע הוא דבר דמוקרטי".
עם פרוץ מגפת הקורונה, מנהיגים המזוהים כטראמפיסטים נטו להמעיט בחומרת המגפה והפגינו עוינות כלפי אנשי המקצוע הממונים על הטיפול בה.
רופאים ומומחי מדע העידו כי הופעל עליהם לחץ להסתיר נתונים, לעוות את דבריהם בניגוד לדעתם המקצועית.
במקרים אחרים הפיצו טראמפ ותומכיו תאוריות קונספריציה על המחלה, על הרופאים ועל מחקרים בתחום.
הדבר הוביל לחוסר אמון במערכת הרפואית, ולאיום על חיי רופאים.
הכחשת שינוי האקלים מטעם טראמפ נגעה הן בחוסר הרצון שלו לקדם אמנות בינלאומיות והן ביחס שלו לחוקרים ומדענים.
דבר זה התקיים בכל שנות מנהיגותו.
לדוגמה בשנת 2020 מעט לפני הבחירות, הדיח ממשל טראמפ את המדען הראשי של מינהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA), משום שביקש מעובדים חדשים להתחייב להימנע מפרסומים המבוססים על אידאולוגיה.
טראן פֶּטֶוַואי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בהפועל אילת.
פטוואי החל לשחק כדורסל עבור אוניברסיטת טקסס טק, אך לאחר שהקבוצה ניצחה שמונה משחקים בלבד לאורך כל העונה, בחר להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת נברסקה–לינקולן.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2015 הצטרף לסגל אטלנטה הוקס לליגת הקיץ של ה-NBA ולמשחקי קדם-העונה, אך נופה מהסגל לפני תחילת העונה.
לאחר שחתם באינדיאנה פייסרס ונופה יום לאחר מכן, ב-29 באוקטובר 2015 חתם בפורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בקיץ 2016 הצטרף למילווקי באקס לטורניר ליגת הקיץ.
ב-7 באוגוסט 2016 חתם בפיסטויה מהסרייה א'.
לאחר ששיחק בנאנטר, פאוק סלוניקי ודינמו סאסארי, ב-28 ביולי 2019 שב לפיסטויה, והעמיד ממוצעים של 16.3 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.
ב-20 ביוני 2020 חתם בפריסטרי אתונה היוונית.
בעונתו הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 11.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק ב-24 משחקים בהם שיחק, ובעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 11.6 נקודות, 2.8 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים ו-0.8 חטיפות ב-26 דקות למשחק ב-26 משחקים.
ב-11 בספטמבר 2022 חתם בהפועל אילת, עקב פציעתו של קייסי פראת'ר.
טראנס אטלנטיק אייר וייבס הידוע גם בשם TAAW, הוא פרויקט מוזיקלי צדדי של המפיק המוזיקלי הגרמני-רומני מיכאל קרצו שהקים את הפרויקט המוזיקלי אניגמה.
הוא עבד בעבר עם ינס גאד כחלק מאניגמה ובאלבום האולפן (1996), והם חברו בשנית לפרויקט הצדדי הזה.
אלבום אולפן אחד יצא, The Energy of Sound, בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס.
רוב השירים היו גרסאות כיסוי אך היו גם שלושה שירים מקוריים.
טראמפ תמיד משתפן , שידוע בעיקר בתור TACO – ראשי תיבות שהפכו לוויראליים במאי 2025 לאחר איומים ותהפוכות רבים במהלך מלחמת הסחר שיזם דונלד טראמפ עם ממשלו ב"מכסי יום השחרור".
ראשי התיבות משמשים לתיאור נטייתו של טראמפ להשמיע איומי מכס רק כדי לדחות אותם מאוחר יותר כדרך להאריך את זמן המשא ומתן ולאפשר לשווקים להתאושש.
הנטייה של טראמפ לשנות את דעתו בנוגע לעמדות מדיניות תוארה עוד מאז קמפיין הבחירות הראשון שלו לנשיאות.
לפני הופעת ראשי התיבות TACO, משקיפים השתמשו במונחים כמו "חזרה לאחור" ו"להתהפך".
סוחרים בוול סטריט כינו זאת "אופציית הפוט של טראמפ" (במקור מאנגלית: Trump Put) כאשר, במהלך כהונתו הראשונה, הוא שינה מדיניות כאשר השווקים הגיבו לה בצורה שלילית.
ממשיכים לדווח על נטייה זו לקראת ובמהלך כהונתו השנייה של טראמפ בנשיאות, כאשר פרשנים מציינים נושאים ספציפיים כולל מסחר, הגירה, ויחסים בין-לאומיים.
במונח השתמש לראשונה עיתונאי ה"פייננשל טיימס" רוברט ארמסטרונג במאמר דעה מ-2 במאי 2025, שדן במכסים ובהשפעתם על השווקים בארצות הברית.
במאמר, שהיה חלק מסדרה בשם "Unhedged", ארמסטרונג אמר כי השווקים מבינים ש"ממשל ארצות הברית אינו סובלני במיוחד ללחץ בשווקים וכלכלי, ויהיה מהיר לסגת כאשר מכסים גורמים לכאב".
ארמסטרונג כינה זאת "תאוריית הטאקו: טראמפ תמיד משתפן".
קייטי מרטין מ"פייננשל טיימס" נתנה שלוש דוגמאות ל"גורם הטאקו" שבהן טראמפ חזר בו מהחלטה בתגובה לתגובת השוק: טראמפ קבע מכסי יום השחרור גבוהים והשהה אותם שבוע לאחר מכן, הוא קרא להדחת יו"ר הפדרל ריזרב ג'רום פאוול לפני שהתרחק מהרעיון, וארצות הברית התחייבה להפחית מכסים נגד סין במהלך שיחות סחר במאי.
דוגמה נוספת היא כאשר טראמפ דחה את הצעתו למכס של 50% המשפיע על יבוא מהאיחוד האירופי עד ל-9 ביולי, מה שגרם מאוחר יותר לעלייה בשווקים האירופיים.
שאנון פטיפיס מ-NBC כתבה עשר דוגמאות שבהן "טראמפ איים ואז חזר בו ממכסים מאז שנכנס לתפקיד." היא הוסיפה: "בעוד שטראמפ הטיל מספר מכסים מקיפים שהעלו את העלויות עבור עסקים ואזרחים אמריקאים הקונים סחורות מחו"ל, הוא איים על מכסים רבים יותר מאשר הוא ביצע."
ב-11 ביוני 2025, טראמפ פרסם ב־Truth Social שהגיע לעסקה במלחמת הסחר של ארצות הברית עם סין.
ABC News ציינה כי דובר סיני אמר שזו "מסגרת" לאיחוד ההסכמות שהושגו במאי, וכי השיחות היוו את "הפגישה הראשונה".
שר המסחר האוורד לוטניק כינה את ההסכם כ"לחיצת יד למסגרת".
וול סטריט ג'ורנל פרסם מאמר מערכת שביקר את העסקה, וקרא לה "הפסקת אש שמוטה לטובת סין" בכך שהיא נראית כ"מאפסת את יחסי הסחר שלהם למצב שהיה לפני כמה חודשים לפני הסלמה הדדית".
פריד זכריה מהוושינגטון פוסט ראה בעסקת הסחר המעורפלת דוגמה ל"טאקו", למעט "טוויסט אחד", שצרכנים אמריקאים "עדיין ישלמו שיעור מכס של 55 אחוזים על סחורות מסין (בהשוואה למכס של 10 אחוזים של סין על סחורות אמריקאיות)".
ב-8 ביולי 2025, טראמפ הודיע שוב על דחיית יישום מכסים נגד 14 מדינות, ודחה את המועד האחרון למשא ומתן מ-9 ביולי ל-1 באוגוסט.
בלומברג דיווח כי טראמפ ריכך את הטון הקשוח שלו כלפי סין כדי להבטיח פסגה עם מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הסינית שי ג'ינפינג, במטרה לקדם הסכם סחר בין אמריקה לסין.
ב-14 בינואר 2026 טראמפ ביטל את התכנונים לתקיפה באיראן לאחר שהצהיר כי במידה וייהרגו מפגינים באיראן - ארה"ב תעזור להם.
גדעון רחמן מפייננשל טיימס כתב כי "טראמפ תמיד משתפן גם במדיניות החוץ", תוך ציון מאמר של ג'רמי שפירו ממועצת יחסי חוץ של גוש האירו שמצא כי טראמפ איים בשימוש בכוח נגד יריבות זרות ב-22 הזדמנויות (נכון לתחילת 2025), אך בפועל עשה זאת רק בשתי הזדמנויות.
במרץ 2025 טראמפ הודיע שהוא מתכוון להטיל מכסי עתק כדי להפוך את ארצות הברית לגדולה שוב; באפריל 2025 הוא הודיע על המכסים.
בתגובה מדד שוק ההון האמריקאי S&P 500 ירד ב-20%.
עם זאת, ב-9 באפריל 2025 טראמפ הודיע על הקפאת המכסים, ובתגובה מדד שוק ההון האמריקאי S&P 500 עלה לשיא כל הזמנים חדש ביוני 2025, פחות משלושה חודשים משפל 4,835 נקודות של המדד.
ההודעה על הקפאת המכסים, וההעלייה החריגה בשוק ההון האמריקאי בתגובה לכך, יצרה את המונח הוויראלי TACO Trade.
דונלד טראמפ נשאל על ידי מגאן קסלה, כתבת CNBC, מה דעתו על המונח ב-28 במאי 2025, במהלך טקס השבעה של ממלא מקום התובע הכללי.
הוא הכחיש את ההתנהגות, ואמר ש"זה נקרא משא ומתן".
הוא כינה את השאלה "שאלה מגעילה", והוסיף "בדרך כלל יש לי את הבעיה ההפוכה.
הם אומרים שאני קשוח מדי".
לפי CNN, טראמפ עדיין לא שמע את המונח, והוא הבין תחילה שקסלה קוראת לו פחדן.
לורנס אודונל ציין את המדיניות והפעולות של טראמפ שלדעתו יבוטלו על ידי בתי המשפט, אך יחד עם ההתהפכויות שטראמפ עצמו עשה, מאפיינות אותו כנשיא לא יעיל שכן כולם מודעים יותר ויותר לכך שהוא ייסוג, מה שמוליד את ראשי התיבות TACO, בעוד מלחמת המכסים ממשיכה לפגוע בעסקים אמריקאים.
הניו יורק טיימס ציטט אנליסטים סלומון פידלר מ-Berenberg Bank, פול דונובן מ-UBS Wealth Management, וכריס בושמף מ־IG Group, שאמרו כי איומי המכס של טראמפ אינם נמשכים.
ב-28 במאי 2025, בית המשפט לסחר בין-לאומי של ארצות הברית (CIT) קבע כי טראמפ חרג מסמכותו לפי חוק סמכויות הכלכלה הבין-לאומיות לשעת חירום (IEEPA) וביטל את כל המכסים הקשורים לכך.
זה גרם למושל קליפורניה גווין ניוסאם להגיב, "יורד גשם של טאקו היום." Reuters פרסם הערה על ראשי תיבות פופולריים בקרב משקיעים ארבעה חודשים לתוך כהונתו השנייה של טראמפ: YOLO, TACO, MEGA, MAGA (Make America Go Away), ו-FAFO.
בריאיון עם ניקול וולאס ב-MSNBC ב-30 במאי, הכלכלן ג'סטין וולפרס טבע ראשי תיבות נוספים בנושא אוכל מקסיקני על פעולותיו של טראמפ: בוריטו – "שכתוב בוטה ובלתי חוקתי של כללי הסחר הבין-לאומי".
הוא אמר כי התגובה הנכונה תהיה לעורר את צ'ורו – "לבתי המשפט יש אחריות עליונה להשיב את הסדר על כנו".
גרהאם, שכתב להאטלנטיק, נזכר בניתוח שלו משנת 2018 על הדפוס של טראמפ "כמעט תמיד מתקפל" בפוליטיקה בין-לאומית במהלך כהונתו הראשונה, וציין כי וול סטריט רק עכשיו "תופסת", וכי כעת, כשטראמפ מודע לביטוי מסחר הטאקו, הוא עשוי לקבל החלטות גרועות ולהתמיד בהן, מה שיגרום לשווקים לקרוס.
בריאיון לרויטרס, בהקשר של הכרזת טראמפ ב-30 במאי על העלאת מכסים על פלדה ואלומיניום, יואכים קלמנט, ראש האסטרטגיה בבנק ההשקעות Panmure Liberum, אמר, "אנו חושבים...
שככל שמסחר הטאקו הופך לוויראלי יותר, כך גדל הסיכוי שטראמפ יתמיד במכסים גבוהים יותר רק כדי להוכיח נקודה."
ב-3 ביוני 2025, ההוועדה הלאומית הדמוקרטית חנתה משאית אוכל מושכרת, מותאמת עם תמונות של טראמפ לבוש בתחפושת תרנגולת, מחוץ למטה ההוועדה הלאומית הרפובליקנית, וחילקה טאקו בחינם לעוברים ושבים "כדרך יעילה למשוך תשומת לב למדיניות המכסים של טראמפ, אותם תיארו כ"משחקים עם פרנסתן של משפחות עובדות".
ואנס מתח ביקורת על המפלגה היריבה כ"מגוחכת", ובתגובה הוועדה הדמוקרטית ענתה כינתה אותו "סגן הנשיא הכי מביך בהיסטוריה האמריקאית", והזכירה כי חוק אחד גדול ויפה עשוי "לקחת מזון מאנשים".
זישאן עלים, שכתב עבור MSNBC, מתח ביקורת על הדמוקרטים שהשתמשו ב-TACO כסיסמה פוליטית משום שהיא לא מדויקת, שכן טראמפ שמר (נכון ליוני 2025) על מכסי בסיס ומכסים ספציפיים.
כמו כן, משום ש"למה לעזאזל הדמוקרטים יאתגרו את טראמפ למלא אחר האיומים הקיצוניים ביותר שלו על מכסים?".
עלים מצטט את רוברט ארמסטרונג המבכה את ההשפעה של יצירתו: "בואו נאמר בבירור, נסיגה היא דבר טוב ומשהו שיש לחגוג.
נסיגה ממדיניות גרועה, הידד." לבסוף, משום שאם המסר של הדמוקרטים הוא שטראמפ מהווה איום על הדמוקרטיה, "זה קצת מוזר לטעון במקביל שטראמפ הוא כל דיבורים וללא מעשים."
כמעט מיד לאחר תגובתו של טראמפ, המונח הוביל לטרנד של ממים על טראמפ המתייחסים לראשי התיבות TACO או לביטוי ישירות.
הממים השתמשו לעיתים קרובות בבינה מלאכותית יוצרת כדי לייצר תמונות וסרטונים מלאכותיים של טראמפ במצבים שפרודים על המונח הוויראלי.
קריקטורות מערכת לעגו לתגובתו של טראמפ למונח, לעיתים תוך שימוש במשחקי מילים וקריקטורות מוגזמות של ולדימיר פוטין וטראמפ.
המונח דווח בהרחבה בעיתונות הבין-לאומית, כאשר הביטוי תורגם לאסטונית (), צרפתית (), גרמנית (), נורווגית (), סלובנית (), ספרדית (), פורטוגזית ברזילאית (), ושפות אחרות.
מנחות התוכנית The View וופי גולדברג, ג'וי בהר ואנה נבארו שיבחו את ביטוי TACO Trade בתוכניתן.
ניתוח ודיון של נבארו על הכינוי עם המנחות האחרות כלל את הסיבות לכך שהן חשדו שהשם זכה לפופולריות ומה הוביל לעלייתו, וציינו כי "כדי שכינוי יהיה אפקטיבי, צריכה להיות בו אמת, וזה קיים כאן: מדיניות הסחר שלו מפוזרת...
וזה חייב להיכנס מתחת לעור של האדם, מה שברור שקרה".
המנחה שרה היינס ציינה את השימוש הנפוץ של טראמפ בכינויים מעליבים לדמויות ציבוריות שהוא לא מחבב.
נבארו גם השוותה את הכינוי הטרנדי ל"קארמה" עבור פעולותיו הקודמות של טראמפ בנוגע למקסיקו בתחילת כהונתו השנייה, כולל איסור על Associated Press מהשתתפות באירועי עיתונות של הבית הלבן עקב סירובם לכנות את מפרץ מקסיקו "מפרץ אמריקה".
טְרָאמבְּל היא עיר במחוז פיירפילד (Fairfield County), בקונטיקט, ארצות הברית.
העיר שוכנת כ-20 קילומטרים מערבית לחוף האוקיינוס האטלנטי, כ-28 קילומטר מערבית לניו הייבן והיא חלק מאזור התכנון "ברידג'פורט רבתי" (Greater Bridgeport Planning Region, Connecticut).
אוכלוסיית העיר מנתה 36,827 תושבים במפקד האוכלוסין של 2020. אזור טראמבל היה מולדתה של אומת גולדן היל פאוגוסט, האינדיאנית (Golden Hill Paugussett Indian Nation), במשך שנים רבות לפני ההתיישבות האנגלית שהחלה בשנת 1639, עם הקמת העיירה סטרטפורד (Stratford, Connecticut).
העיר נקראה על שם ג'ונתן טראמבל (1710–1785) שהיה מדינאי, חבר ויועץ של הגנרל ג'ורג' וושינגטון לאורך כל תקופת המהפכה וגנרל וושינגטון הכריז עליו כ"ראשון הפטריוטים".
האזור שבו שוכנת העיר טראמבל היה מיושב במשך אלפי שנים בידי בני שבט הפאוגסט, עוד לפני בואם של המתיישבים האנגלים במהלך "ההגירה הגדולה" מאנגליה, שבקונטיקט בשנת 1639.
בשנת 1725 ביקשו תושבים מצפון סטרטפורד להקים יישוב עצמאי ולקרוא לו "חוות ניקול'ס" (Nickol's Farms) על שם משפחה מקומית, אך המושבה קראה לו "יוניטי" (Unity).
בשנת 1740, הוקם בסמוך, כפר נוסף בשם "לונג היל" (Long Hill), ושני הכפרים אוחדו ב־1744 לעיירה שנקראה "צפון סטרטפורד" (North Stratford).
צפון סטרטפורד לבקש עצמאות מלאה, והאספה הכללית של קונטיקט נענתה לבקשה באוקטובר 1797. העיירה החדשה נקראה טראמבל, על שם יונתן טראמבל.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 התיישב בעיר מהגר מאוקראינה, מהנדס התעופה איגור סיקורסקי, שחי ופעל בה בשנותיו הפוריות, ופיתח בה את המטוסים וההליקופטרים הראשונים שיוצרו בייצור המוני.
המפעלים שלו שוכנים בטראמבל ובאזור.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיירה הכולל הוא כ-59,600 דונם.
על פי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית משנת 1986, הנקודה הנמוכה ביותר בעיר היא כ-12 מטרים מעל פני הים והנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 187 מטרים מעל פני הים.
בטראמבול יש 3,525 דונם של פארקים.
בנוסף, על פי סיכום בין העיר טראמבל, מחלקת הגנת הסביבה של קונטיקט וחברת ההידראוליקה של ברידג'פורט, נרכשו, בשנת 1989, קרקעות בעמק נהר פקונוק (Pequonnock River Valley) והפכו לפארק של המדינה, בשח של כ-1500 דונם.
מזרקת המאתיים של העיר נבנתה לכבוד יובל המאתיים לייסוד העיר והיא ממוקמת בפינת רחוב קוואליטי (Quality Street) ודרך צ'רץ' היל (Church Hill Road), ליד בניין העירייה.
היא כוללת את חותם העיר טראמבל ולוח זיכרון לתורמים.
ב-12 אוקטובר 1997 הונחה קפסולת זמן ליד המזרקה ותאריך הפתיחה נקבע ב-12 באוקטובר 2097, בחגיגות השלוש מאות שנה לטראמבל.
כמהוני שוקולד, או טראפלים (מצרפתית: Truffle), הם כדורי שוקולד עשירים שהומצאו בצרפת ונקראים על שם פטריית הכמהין בשל הדמיון החיצוני ביניהם.
האקדמיה ללשון העברית קראה לשוקולד בשם כְּמֵהוֹן שׁוֹקוֹלָד, עקב הדמיון לפטריית הכמהה וגם בשל הטעם המתוק המעורר כמיהה.
הטראפלים עשויים משוקולד מומס מעורב עם שמנת מתוקה (גנאש).
לעיתים מוסיפים לתערובת חמאה או חלמונים להענקת מרקם קרמי וגם חומרי טעם שונים כגון ליקרים, קליפות תפוז או לימון, מחיות פרי או אגוזים שונים, תבלינים.
לאחר שנותנים לתערובת להתקשות מעט, יוצרים ממנה כדורים, אותם אפשר להגיש כמו שהם או לצפות אותם בקקאו, אבקת סוכר או קוקוס טחון, ויש שאף טובלים אותם בשוקולד מטומפרר ולאחר מכן מצפים בקקאו.
טראפִּיסטים או "הנזירים השתקנים" הם פלג של מסדר הנזירים הציסטרציאנים של הכנסייה הקתולית המקיים את תקנון הנזירים של בנדיקטוס (Regula Benedictina).
באופן פורמלי נקרא המסדר "המסדר הציסטרציאני של ההקפדה המחמירה" (Ordo Cisterciensis strictioris observantiae), ויש בו כיום (2006) 102 מנזרי גברים ו־71 מנזרי נשים.
המסדר החל בשנת 1662 ברפורמה דתית שחולל ארמאנד-ז'אן לה בוטלייה דה רנסי, אב המנזר נוטר־דאם דה לה טראפ שבנורמנדי, צרפת.
מטרתו של דה רנסי הייתה להחזיר את הנזירות לחיי קדושה, לאחר שלדעתו נפגמו חיים אלה במהלך השנים, ולשם כך לנקוט באמצעים שיישמרו חיים אלה.
חוקת המסדר התקבלה שנתיים אחר־כך.
ב־1689 נוסד גם מסדר של נזירות טראפיסטיות.
במאה ה־19 החלו לקרוא לחברי המסדר "טראפיסטים" על שם המנזר שבו נקבעה חוקתם.
הטראפיסטים דוגלים בחיי פשטות, ורואים בדיבור בעלמא מקור לבזבוז זמן הגורם למחשבות כפירה, לכן הם נמנעים מדיבור חולין ככל האפשר אך אינם נודרים נדר שתיקה.
שגרת יומם מורכבת מתפילה - הם נוהגים להתפלל בכל יום שבע תפילות ומיסה, מהגות – לימוד אישי בחדר העיון המתנהל בשתיקה, ומעבודה - חקלאות ומלאכה.
לנזירים אין רכוש, והם מתנזרים מאכילת בשר (למעט בזמן מחלה), וביצים ודגים עולים על שולחנם רק מדי פעם.
לבושם הוא בדרך כלל בגד דמוי שמלה חומה מבד גס הנקשר בחבל במותניים.
בשל אורח־חיים סגפני זה עובר כל מועמד תקופת ניסיון של שש שנים, ורק כחמישית מבין המועמדים מחזיק מעמד עד הסוף.
במנזר של פלג זה נוצרה לראשונה גבינת טראפיסטה ובדנמרק גבינת אסרום.
בישראל קיים מנזר של נזירים טראפיסטים בלטרון שנקרא מנזר השתקנים.
מבנה המנזר נבנה ב־1926, נהרס ברעידת אדמה שלוש שנים לאחר מכן ונבנה מחדש.
הנזירים במנזר מוצאים פרנסתם בעיקר מגידול גפנים ליין, ובמקום יקב המפיק כרבע מיליון בקבוקים בשנה.
בבלגיה עוסקים נזירים טראפיסטים רבים בהפקת בירה, הזוכה לביקוש רב.
טראנס פסיכדלי הוא סגנון של מוזיקה אלקטרונית אשר התפתח מהגואה טראנס בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. לטראנס הפסיכדלי בדרך כלל מקצב מהיר של כ-130 עד 155 פעימות בדקה (BPM), עם צליל בעל אופי מאוד "סינתטי".
בעוד שבגואה טראנס המקורי נעשה שימוש בעיקר בסינתיסייזרים ובסמפלרים חומרתיים, אמני טראנס פסיכדלי עכשויים מעדיפים לרוב לעשות שימוש בכלים תוכנתיים למניפולציה של דגימות, וכן במכשירים דיגיטליים או תוכנות, המדמים את פעולתם של סינתסייזרים אנלוגיים ישנים.
הטראנס הפסיכדלי פופולרי במיוחד בישראל בה הוא נחשב לכמעט מיינסטרים, בעיני חובבי הז'אנר מהארץ ומהעולם.
הוא פופולרי גם ברוסיה, הממלכה המאוחדת, מקסיקו, גרמניה, יפן, אוסטרליה, ברזיל, דרום אפריקה, סרביה ומונטנגרו, הולנד וגואה.
טראנס פסיכדלי מאופיין ב־BPM של 138–145. המאפיין המובהק שלו הוא בס מחזורי שחוזר על עצמו באופן פסיכדלי, וכך קיבל את שמו.
הטראנס הפסיכדלי התפתח בתחילת שנות התשעים מהגואה בעזרת השפעת אמנים כמו TimeShard ו-Eat Static מהלייבל Planet Dog.
הלייבל הראשון שיצר טראנס פסיכדלי "טהור" היה Butterfly Records, אשר הוקם על ידי מרטין גלובר.
הוא ניצל את המונופול שלו בתור בעל הלייבל והסטודיו היחיד אשר פעל למען הטראנס הפסיכדלי והקים את דרגונפליי רקורדס ובמהרה הפך המקום למרכז המוזיקה הפסיכדלית בלונדון.
סיימון פוספורד, אשר עבד כטכנאי סאונד ב-Dragonfly, הוציא שם את האלבום האגדי Twisted כ-Hallucinogen, הקומפילציה הראשונה של דרגונפליי רקורדס הוצאה כטראנס סמפלר וזמן קצר אחר כך באוגוסט 1993 יצאה קומפילציה חדשה בשם Project II Trance.
הקומפילציה הנ"ל הכילה יצירות של אמנים אהודים כמו Mandra Gora והפרויקט הצרפתי Total Eclipse.
בנקודה זו התפתחה סצנת הטראנס הפסיכדלי ולייבלים ואמנים רבים נוספו ונוצרו בתחום.
המסיבה הקולקטיבית הראשונה של טראנס פסיכדלי נערכה, וראג'ה ראם וגארהם ווד הקימו לייבל משלהם, הנקרא TIP Records (השם שונה לבסוף ל-TIP WORLD).
טצ'ויושי סוזוקי החל לשתף פעולה עם ג'ון פרלאוף והם הקימו את Matsuri Productions.
סיימון ברי הקים את פלטיפוס רקורדס, שבנוסף הוציא את התקליט הראשון שלו, הפרויקט של סיימון Union Jack הוביל אותו להוציא בשנת 1996 את אלבום הטראנס There will be no Armageddon, המציג טרקים ידועים כמו: "Red Herring","Cactus" ואת "Two Full Moons and a Trout".
בזמן זה, הופיעו לייבלים חדשים בבריטניה.
Blue Room Released השפיע רבות על סוגת הטראנס הפסיכדלי.
Blue Room Released הובל על ידי סיימון גאהארי, ונתמך בזכות המימון מחברת רמקולים בריטית.
זה איפשר ל-Blue Room Released לעבור מהסגנון הקלאסי גואה טראנס למשהו נסיוני וחדשני יותר.
כמה מהאמנים המפורסמים ביותר עבדו בשיתוף עם מותג ההקלטה הזה.
הקומפילציה הראשונה שהקליטו הייתה "Outside The Reactor" והיא יצאה לאור באפריל, 1995 עליה עבדו האמנים: Total Eclipse, הראל פרוצקי ו-Voodoo People.
במהרה גם הפרויקט הגרמני X-Dream החל לעבוד עם Blue Room, אשר הוציאו ביחד את האלבום Radio.
למרות עצם היותה של אנגליה מרכז ההפקה של הטראנס הפסיכדלי באמצע שנות התשעים, סצנת מסיבות הטראנס שלה הייתה מוגבלת, בשל הצעת החוק אשר הורה על סגירת המועדונים בשעה מוקדמת.
בגרמניה לעומת זאת חלו חוקים הרבה יותר ליברלים מה שהפך אותה למרכז סצנת הטראנס הפסיכדלים במועדונים ומסיבות.
הלייבל הגרמני Spirit Zone Records אשר נפתח ב-1994 קיבל הצעות לשיתוף מאמנים והרכבים שעד כה פעלו באנגליה, כמו The Infinity Project והראל פרוצקי, גם הצעות ממקומות אחרים בעולם התקבלו, כמו K.U.R.O.
גם צרפת החלה לתפוס מקום חשוב בתרבות הטראנס הפסיכדלי, מלבד Total Eclipse הוותיק התווספו גם Talamasca ו־Transwave.
בסביבות 1997, הגואה טראנס המקורי "עבר" זמנים קשים, בעיקר בממלכה המאוחדת.
המכירות התדרדרו, מותגים גדולים כמו ה"קרנף המעופף" פשטו את הרגל, ואחרים ניסו להמציא את עצמם מחדש תחת שם חדש (כמו TIP WORLD).
המוות של הגואה "הוכרז רשמית" על ידי טצ'ויושי סוזוקי כהוציא את האלבום Let it RIP (תרגום חופשי לעברית: תנו לו לנוח על משכבו), כאשר בהערה צדדית רשום על הדיסק: "נחו על משכבם: אמא תרזה, הנסיכה דיאנה, William S.
בשנת 1998 הפכה גרמניה בצורה סופית למרכז הטראנס הפסיכדלי בעולם.
המותג Dragonfly החל לשנות את תחום העיסוק שלו למוזיקה המזכירה סאונד פרוגרסיבי יותר, רק אז חזר הטראנס הפסיכדלי להיות אהוד ופופולרי יותר.
תוך זמן קצר, חזר הטראנס הפסיכדלי להתפתח והלתרחב, והפעם במקומות ומדינות אחרים, הסצנה התפשטה לישראל, יפן, ניו זילנד, אוסטרליה, דרום אפריקה, ברזיל, מקסיקו, הולנד, שווייץ, פולין, קנדה, דנמרק, פינלנד, אוקראינה, רוסיה, יוון, פורטוגל, תאילנד ואפילו לארצות הברית.
בישראל התפתחה תרבות טראנס פסיכדלי רווחת ומגוונת.
ב-1988 בעקבות ההתחממות ביחסי הודו–ישראל, החלו הישראלים להשיג ויזה תיירותית להודו.
רובם סיימו את השירות הצבאי ורצו למצוא מקום לנפוש בו ומצאו את חופי גואה.
כשחזרו, הביאו איתם הקלטות של "מוזיקה חדשה" – הטראנס הפסיכדלי.
מוזיקה זו השפיעה מאוד על סצנת המועדונים בישראל ותקליטנים רבים החלו ליצור וריאציות שונות משלהם למוזיקה זו.
המפורסמים מביניהם היו אבי ניסים וליאור פרלמוטר (כיום חברי ההרכב Astral Projection), רמי שפירא Chakra ואדי מיס, עופר דיקובסקי (Oforia), הראל פרוצקי ומיקו (California Sunshine), גיא סבג, אבי אלגרנטי (Space Cat), לילך קים מיכאל ואנלוג פוסי.
החל משנת 1995 החלה להתפתח סצנת מסיבות טראנס מדבריות בישראל בשם Doof Project, שהיוותה את הקרקע לצמיחתו של פסטיבל דוף המתקיים בכנרת מדי שנה החל משנת 2004.
המותגים הישראלים והאמנים החדשניים הפכו בטבעיות את ישראל לחלק חשוב מתרבות הטראנס בישראל.
בישראל ישנם כיום כמה עשרות לייבלים (חברת תקליטים) שמובילים בתחום, ומשמשים כבית חם לאומני טראנס פסיכדלי רבים ומוכרים, בין לייבלים אלו נמנים: קרמבו, DNA, HOMmega, PsyShark, פונוקול, BNE , Planet B.E.N ,Chemical Crew, Katana digital, WELVRAVE, Alteza Records ועוד רבים.
תרבות הטראנס בישראל היא המובילה העולמית ביצוא אמנים, כמות המסיבות ושיעור המשתתפים.
תת הז'אנר הזה צמח בישראל בראשית שנות ה-2000 ושאב השראה מז'אנרים כגון ניצחונות ויורודאנס.
ז'אנר הפול און מתבטא בקטעים מלודיים ואנרגטיים, בייסליין דומיננטי וקצב פעימות גבוה יחסית (בין 142 ל-147 פעימות לדקה).
גם לז'אנר זה קיימים מספר תתי-סוגים.
סוג ראשון, מלודי יותר, שנקרא "בוקר" ומתנגן לרוב קרוב לשעות הזריחה (במסיבות טבע) או במועדוני לילה.
הסוג השני נקרא "לילה" ומתאפיין בהיותו רועש יותר, ובעל השפעות מהרוק והמטאל.
סוג זה צמח לראשונה לקראת סוף העשור הראשון ותחילת העשור השני של המאה ה-21 עם אמנים כגון בליס, אזאקס סינדרום, Painkiller, Panayota ובלסטויז.
מקורו של תת-הז'אנר הזה הוא בגרמניה וברוסיה והוא החל לצבור פופולריות החל מ-2003. הוא מתאפיין בקצב פעימות גבוה מאוד (150 ואף מעל לכך), בבייסליין כבד ובמלודיות אפלות ו"מעוותות" תוך לקיחת השראה מסרטי אימה ותורת הנסתר.
לחלוצי הז'אנר נחשבים אמן הטראנס הגרמני Xenomorph עם אלבומו Cassandra's Nightmare והאלבום Radio של X-Dreams, שניהם מ-1998. הז'אנר התחבב עד מהרה על סצנת הטראנס בדנמרק ואף באמריקה הלטינית.
ז'אנר זה נחשב ל"הכלאה" של הטראנס הפסיכדלי עם הפרוגרסיב טראנס וההאוס.
מקורות הסגנון נעוצים גם במינימל טכנו, טק האוס ומינימל האוס.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 התאפיין ז'אנר זה עם אמנים כגון Son Kite השוודיים (מרקוס הנריקסון וסבסטיאן מולר, אשר יוצרים גם מוזיקת מינימל טכנו תחת השם Minilogue), Atmos השוודי ואף עם Cosma (אביחן ליבנה) הישראלי.
בהמשך הפך ז'אנר זה למזוהה עם אמנים כגון Ace Ventura וויני ויצ'י שהמוזיקה שלהם מתאפיינת בהשראה מהז'אנרים היותר "מיינסטרימיים" של מוזיקת הדאנס.
הז'אנר הנקרא סואומיסאונדי (בפינית: Suomisaundi, "סאונד פיני") צמח בפינלנד בשנות ה-90, והתפתח באופן כמעט עצמאי ביחס ליתר תתי הז'אנרים.
ז'אנר זה נחשב ל"אנרכיסטי" ו"כאוטי" בכך שאינו מתחייב לכללים מוזיקליים כלשהם שנקבעו על ידי אחד מהז'אנרים האחרים, והוא מתאפיין במבנה לא מסודר ולא צפוי, בצליל מאוד מלודי ואקלקטי המושפע מהגואה טראנס, הטרייבל האוס והאסיד טראנס בשנותיהם הראשונות וכן בהשפעה ממוזיקת פאנק (Funk), מאפיין שאינו ניכר ביתר תתי-הז'אנרים של הטראנס הפסיכדלי.
בשנים האחרונות המכירות של מוזיקה פסיכדלית התדרדרו.
"אלבום טיפוסי" מוכר כ-2,000 עותקים, כאשר מכירה של למעלה מ-5,000 עותקים נחשבת כהצלחה.
ישנם קומץ של אמנים והרכבים שמכרו מעל 20,000 עותקים, והם Hallucinogen ,Chakra & Edi Mis, אינפקטד מאשרום, Transwave ,Sesto Sento, Astral Projection ואסטריקס (אבי שמיילוב), ויני ויצ'י ובלסטויז.
טראנס פסיכדלי מושמע בצורה "מסורתית", בפסטיבלים ומסיבות בטבע (חוקיים ובלתי-חוקיים) שחלקם נמשכים מספר ימים והמוזיקה מתנגנת ללא הפסקה.
מסיבות אלו נקראות לרוב בשמות כגון "מסיבות טבע", "מסיבות יער" ובעבר "מסיבות אסיד".
בקרב המשתתפים קיימת תופעה שהיקפה לא ידוע של שימוש בסמים – לרוב סמים הלוצינוגניים.
עם התפתחות התת-ז'אנרים של הטראנס הפסיכדלי התפתחו גם סוגים של מסיבות טבע לפי הז'אנר המושמע בהם – למשל: מסיבות דארק, מסיבות פול און וכו'
לאחר שהגואה והטראנס פסיכדלי זכו לפופולריות, החלה גם סצנת הריקוד במועדונים להשמיעם, ביחד עם פרוגרסיב טראנס ואמביינט.
טראנס פסיכדלי נעשה לרוב בשיתוף בין שני אמנים או יותר, אשר נקרא "פרויקט" או "הרכב".
הדגש השונה בז'אנר זה הוא שהאמן יכול להשתתף במספר פרויקטים (הרכבים) בו זמנית.
לכל קומבינציה של אמנים יש כינוי כמו שפונגל המורכב מראג'ה ראם וסיימון פוספורד.
שמות הפרויקטים לא חייבים לכלול את שם או כינוי האמנים, אך ישנם הרכבים אשר משתמשים במוטיב מאפיין, לדוגמה: Infected Mushroom, הרכב אשר משתתף בפרויקטים רבים ונוהג להשתמש בשם ההרכב לפרויקטים השונים (למשל: Domestic Mushroom, Infected Astrix, Cat on Mushroom).
לעיתים אמנים או קבוצות אמנים מפיקים מוזיקה תחת שמות פרויקטים שונים כדי להראות וריאציה שונה של המוזיקה שלהם.
ישנם מעטים אשר מוציאים אלבום תחת שמם האמיתי (כמו טים שולדט), או ששם הפרויקט הוא נושא שמתאר את המוזיקה שלהם.
מוזיקאים ישראלים מתחום הטראנס הפסיכדלי
אינפקטד מאשרום (Infected Mushroom) – הרכב שהוקם על ידי עמית דובדבני וארז אייזן, נחשב לאחד המובילים בז'אנר עם קריירה בינלאומית עשירה.
אסטרל פרוג'קשן (Astral Projection) – צמד המורכב מאבי ניסים וליאור פרלמוטר, מחלוצי הטראנס הפסיכדלי בישראל.
אסטריקס (מוזיקאי) (Astrix) – אבי שמיילוב, יוצר ותקליטן בעל שם עולמי בתחום הטראנס הפסיכדלי.
סקאזי (Skazi) – אשר סוויסה, ידוע בסגנונו האנרגטי ובשיתופי פעולה עם אמנים בינלאומיים.
אומיקי (Omiki) – עומרי עמר, מפיק ודיג'יי המתמחה בטראמס פסיכדלי ופרוגרסיב
בלסטויז (Blastoyz) – קובי ניגרקר, מוזיקאי, מפיק ותקליטן ישראלי מוביל בז'אנר הטראנס הפסיכדלי בעולם.
קליפורניה סאנשיין (California Sunshine) – הרכב שהוקם על ידי הראל פרוצקי ודי ג'יי מיקו, ידועים בסגנון הגואה טראנס.
סאג'נקה (Sajanka) – אבישי גרינבאום יוצר המשלב אלמנטים אתניים במוזיקה הפסיכדלית שלו.
ויני ויצ'י (Vini Vici) – צמד המורכב מאבירם סחראי ומתן קדוש, ידועים בשיתופי פעולה עם אמנים בינלאומיים.
אליין פרוג'קט (Alien Project) – ארי לינקר, יוצר ותיק בתחום הטראנס הפסיכדלי.
Reality Test (מוזיקאית) – ורוניקה לורן, יוצרת ותקליטנית מתחום הטראנס.
אייס ונטורה (Ace Ventura) – יוני אושרת, יוצר ותקליטן מצליח בזירה הבינלאומית.
ראנג'י (Ranji)- רן רג'ואן- מפיק מוזיקה אלקטרונית ותקליטן ישראלי המתמחה בטראנס פסיכדלי ופרוגרסיב
WHITENO1SE (מוזיקאי) – איתי אליה, מפיק מוזיקה אלקטרונית ותקליטן ישראלי המתמחה בטראנס פסיכדלי, ידוע בשילוב בין מוזיקה אלקטרונית מסחרית וביטים אנרגטיים
שלומי ברג (Berg) – יוצר מוביל בז'אנר הטראנס.
יצירותיו מתאפיינות במוטיבים פסיכדלים, ביטים דינמיים ווקווים מלודיים עמוקים.
All In One (צמד מוזיקלי)- הצמד יניר אוחנה ולירן כליפא הם יוצרים הידועים בזכות שילוב פסיכדליה ומלודיה ברזילאית וישראלית.
Roc Dubloc (איתי יצחקי)- איתי יצחקי הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקה אלקטרונית ישראלית מז'אנר הטראנס
Invisible Reality צמד מוזיקלי ישראלי בתחום הטראנס הפסיכדלי הפרוגרסיבי, המורכב מהיוצרים שמיל אברמוב ואיגור סורין
חברת התעופה טראנסאארו (רוסית Авиационная компания ТРАНСАЭРО) הייתה חברת תעופה רוסית פרטית הגדולה מסוגה ברוסיה שהפסיקה את פעילותה באוקטובר 2015. בסיסי פעולתה המרכזיים נמצאו בנמל התעופה דומודדובו ובנמל התעופה ונוקובו במוסקבה והפעילה בסיס פעולה משני גם מנמל התעופה פולקובו שבסנקט פטרבורג.
משרדי החברה הראשיים ממוקמים במוסקבה.
החברה ביצעה טיסות תובלה וטיסות נוסעים לכל רחבי רוסיה וברחבי העולם וצי המטוסים שלה עמד של 104 מטוסים מדגמים שונים.
בשיאה הייתה החברה לחברה השנייה בגודלה ברוסיה ולחברת התעופה הפרטית הגדולה ברוסיה.
נכון לשנת 2014 החברה הטיסה 13.2 מיליון איש.
החברה נכנסה להליכי פירוק באוקטובר 2015 כשהסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הורתה לעצור את טיסות החברה עד להסדרת ענייניה הפיננסיים.
ב-20 באוקטובר החברה ניסתה לחתום על הסכם עם חברת התעופה S7 איירליינס למכירה של לא פחות מ-51% ממניות טראנסאארו, על מנת להימנע מהכרזה על פשיטת רגל אך לאחר בדיקת משרד התחבורה של רוסיה הוחלט לבטל את העסקה, לאחר שS7 איירליינס הכריזה על חוסר רצונה לרכוש את חברת התעופה.
כל הנוסעים שרכשו כרטיסים לפני ה-15 באוקטובר הועברו לטיסה בחברות תעופה אחרות ועד סוף אוקטובר 2015 החברה חדלה מלפעול.
בעת פירוקה עמדו בראשה דמיטרי סאפריקין כמנכ"ל, אולגה פלשאקובה כיו"ר הדירקטוריון.
החברה נוסדה ב-28 בדצמבר 1990. מטוסיה הראשונים היו חכורים מחברת התעופה הלאומית איירופלוט והיא הייתה חברת התעופה הרוסית הראשונה שנוסדה לאחר שנים רבות בהן איירופלוט הייתה חברת התעופה היחידה ברוסיה.
טיסתה הראשונה של החברה הייתה לקו מוסקבה - תל אביב בנובמבר 1991 וקו זה נפתח רשמית בשנת 1993. באותה שנה רכשה החברה מטוסי בואינג 737-200 ובואינג 757-200 והפכה לחברה הראשונה ברוסיה שהפעילה מטוסים שאינם מתוצרת רוסית.
בשנת 1995 הפכה לחברה הראשונה ברוסיה שהפעילה מועדון נוסע מתמיד ובאוקטובר 2011, טרנסאארו הייתה לחברת התעופה הראשונה ברוסיה ובמזרח אירופה שהזמינה את מטוס האיירבוס A380.
החברה נכנסה להליכי פירוק באוקטובר 2015 לאחר שלא הצליחה להוציא לפועל רכישת מטוסים חדשים ומצבה הפיננסי התדרדר.
באוגוסט 2015 ממשלת רוסיה הכריזה שחברת אארופלוט תרכוש כ-75% ממניות טראנסאארו.
החברה תוכננה לעבור לידי חברת אארופלוט בספטמבר 2015 כשלמנהל החברה מונה דמיטרי סאפריקין.
הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הורתה לעצור את טיסות החברה עד להסדרת ענייניה הפיננסיים.
ב-20 באוקטובר החברה עוד ניסתה לחתום על הסכם רכישה עם חברת התעופה S7 איירליינס שתרכוש עד מ-51% ממניות טראנסאארו, על מנת להימנע מהכרזה על פשיטת רגל אך לאחר בדיקת משרד התחבורה של רוסיה הוחלט לבטל את העסקה בטענה שהחברה הפרה את הרישיון שלה.
ב-26 באוקטובר 2015 רישיון החברה בוטל והיא הפסיקה את פעילותה באופן סופי כחברת תעופה.
בנובמבר 2016 כל מניות החברה התייקרו ביותר מ-70% בבורסת מוסקבה לאחר שהנהלת החברה הצהירה על כוונתה לחדש את פעילותה.
צי המטוסים של טראנסאארו הורכב מהדגמים הבאים (ספטמבר 2015) וגילם הממוצע עמד על 16.9 שנים:
החברה הפעילה 3 טיסות יומיות בקו בין נמלי התעופה דומודדובו ונמל התעופה הבינלאומי ונוקובו לנמל התעופה בן-גוריון.
כמו כן, החברה הפעילה שתי טיסות שבועיות בקו סנט פטרסבורג-תל אביב.
הטיסות בוצעו במגוון מטוסי החברה.
החברה הפעילה 2 טיסות שבועיות בין מוסקבה לנמל התעופה בעובדה.
טראנסאוויה (בהולנדית: Transavia) או טראנסאוויה איירליינס (בעבר: טראנסאוויה.קום) היא חברת תעופה במחיר נמוך הולנדית.
החברה היא חלק מתאגיד אייר פראנס-KLM.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי סכיפהול באמסטרדם.
החברה נוסדה בסוף שנת 1965 והחלה את פעילותה בנובמבר 1966 בשם "טראנסאוויה הולנד".
בשנת 1986 שונה שם החברה ל"טראנסאוויה איירליינס", ובאותה השנה החלה החברה להפעיל קו סדיר בין אמסטרדם ללונדון.
בשנת 1991 קנתה חברת התעופה הלאומית של הולנד KLM 80% ממניותיה של החברה, ובשנת 2003 קנתה את ה-20% הנותרים.
בתחילת שנות ה-2000 כללה החברה את חברת האם טראנסאוויה שעסקה בעיקר בטיסות שכר (צ'רטר), ואת חברת הבת "בייסיק" אייר שעסקה בטיסות במחיר נמוך.
כדי לחזק את החברה הוחלט כי שתי החברות יאוחדו תחת שם אחד- טראנסאוויה.קום, והחברה תפעיל טיסות במחיר נמוך.
בשנת 2015 החליטה החברה על הורדת הסיומת, והחברה חזרה להיקרא "טראנסאוויה איירליינס".
החברה נוסדה בשנת 2006 והחלה לפעול בשנת 2007 כחברה עצמאית (קוד יאט"א: TO, קוד ICAO: TVF, או"ק: FRANCE SOLEIL).
בסיסיה נמצאים בנמל התעופה פריז - אורלי, נמל התעופה הבינלאומי סנט-אכזופרי ונאנט.
נכון לנובמבר 2025, טראנסאוויה צרפת מפעילה 10 טיסות שבועיות בין תל אביב לפריז אורלי, 2 טיסות שבועיות מליון, 2 טיסות שבועיות מטולוז ו-2 טיסות שבועיות ממרסיי.
עד לפרוץ מלחמת חרבות ברזל גם פעלה בישראל טראנסאוויה הולנד בטיסות לאמסטרדם ואיינדהובן.
כלי טיס חברה/חברת בת בצי בהזמנה נוסעים הערות Y סה"כבואינג 737-700טראנסאוויה7—149149בואינג 737-800טראנסאוויה31—189189טראנסאוויה צרפת33סה"כ71—
טראפיק הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2000 בבימויו של סטיבן סודרברג, המתמקד בסחר בסמים מכמה זוויות.
בסרט משחקים מייקל דאגלס, דון צ'ידל, בניסיו דל טורו, לואיס גוזמן, דניס קווייד וקתרין זיטה-ג'ונס.
הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר שמתוכם זכה בארבעה.
הסרט יצא לאקרנים בסוף 2000.
במקסיקו, השוטרים חוויאר רודריגז (בניסיו דל טורו) ומנולו סאנצ'ס (ג'אקוב וורגז) עוצרים בלדרי סמים.
אך מבצעם מופסק על ידי הגנרל סלזר (תומאס מיליאן) ששוכר אותם למצוא את הרוצח השכיר פרנסיסקו פלורס (קליפטון קולינס) שעובד עבור האחים אוברגון.
לאחר עינויים רבים, פלורס חושף את שמותיהם של חברי כנופיית האחים אוברגון.
ומאוחר יותר, חוויאר ומנולו מגלים שהגנרל סלזר מחסל את כנופיית האחים אוברגון כדי להקים ארגון סמים משל עצמו.
לאחר שמנולו נרצח מפני ניסיונו לחשוף את הגנרל סלזר, חוויאר מחליט לחשוף אותו וכך הוא גורם למעצרו.
בינתיים, רוברט ווייקפילד (מייקל דאגלס) מתמנה להיות עוזרו הרשמי של נשיא ארצות הברית לענייני מיגור סמים.
בעוד שהוא מוזהר על ידי קודמיו בתפקיד שזהו תפקיד שאי אפשר לישמו.
ביתו של רוברט, קרולין (אריקה כריסטיאנסן), היא צורכת סמים.
יום אחד היא נעצרת ורוברט מגלה על הדבר.
ובנוסף הוא מגלה שאשתו, ברברה (איימי אירווינג), ידעה לגבי התמכרותה של קרולין במשך חצי שנה.
לאחר שרוברט שב מביקור במקסיקו, ביתו בורחת לעיר סינסינטי ששם היא עוסקת בזנות במטרה להרוויח כסף כדי לקנות סמים.
לבסוף, רוברט מוצא את קרולין באמצעות חברה, סת אברהמס (טופר גרייס).
בסן דייגו, שוטרי "DEA" מונטל גורדון (דון צ'ידל) וריי קסטרו (לואיס גוזמן) עוצרים את הדייג אדוארדו רואיז (מיגל פרר) שעוסק במסחר בסמים.
אדוארדו חושף את מנהלו, קרלוס איילה (סטיבן באואר), תמורת חסינות.
אשתו של קרלוס, הלנה (קתרין זיטה-ג'ונס), מחליטה לשכור את פלורס שיתנקש באדוארדו כדי שכך יסתיים משפטו של בעלה.
פלורס שותל פצצה במכוניתם של שוטרי ה-"DEA", אך לבסוף הוא מצליח להרוג רק את השוטר ריי.
לבסוף, הלנה עושה עסקה עם חואן אוברגון שיתנקש בחייו של אדוארדו.
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 91%.
הסרט זכה להיות ברשימת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2000 של מגזינים רבים כמו: הניו יורק טיימס, ניו יורק דיילי ניוז ורולינג סטון.
הופעתו של בניסיו דל טורו זכתה לביקורות מהללות.
הסרט יצא בארצות הברית בדצמבר 2000. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-15.5 מיליון דולר.
נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-124 מיליון דולר בארצות הברית וכ-83.4 מיליון דולר בשאר מדינות העולם.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (בניסיו דל טורו)
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (סטיבן מיריונה)
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (סטיבן גייגן)
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר - (סטיבן גייגן)
פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר - סרט קולנוע
פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (בניסיו דל טורו)
פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (בניסיו דל טורו)
פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר (סטיבן גייגן)
פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (בניסיו דל טורו)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (קתרין זיטה-ג'ונס)
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (סטיבן מיריונה)
טראנסאמריקה הוא דרמה קומית להט"בית עצמאית משנת 2005 בהפקת IFC Films וחברת וינשטיין.
הסרט מספר את סיפורה של ברי, אישה טרנסית (פליסיטי האפמן), אשר יוצאת למסע ביחד עם בנה האבוד טובי (קווין זגרס).
הסרט, אשר היה מועמד לפרס אוסקר, כולל את הופעתה זוכת פרס גלובוס הזהב של האפמן, המוכרת מתפקידה בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות".
על פי ראיונות עם הבמאי והשחקנים, אחד הנושאים העיקריים של הסרט הוא מסע אישי לקראת גילוי עצמי.
סברינה "ברי" אוסבורן (האפמן), אישה טרנסית אשר נולדה כגבר בשם סטנלי שופק, חיה חיי צניעות וחוסר התבלטות בקליפורניה.
שבוע לפני שהיא צפויה לעבור את השלב האחרון בתהליך המעבר מגבר לאישה, ניתוח להתאמה מגדרית, מקבלת ברי שיחת טלפון מטובי וילקינס (קווין זג'רס), צעיר בן 17 שנמצא בכלא בניו יורק, הטוען להיות בנו של סטנלי מבת זוגו היחידה מימי הלימודים, אשר איננה עוד בחיים.
ברי מבקשת לנתק את הקשר המפתיע עם הגורם האחרון שנותר מחייה הקודמים כגבר, אולם מרגרט, המטפלת של ברי (אליזבת' פנייה) מסרבת לאשר לה לבצע את הניתוח, אם לא תתמודד עם עברה.
ברי מנסה לשכנע אותה לאפשר לה לממש את המפגש לאחר ביצוע הניתוח, מפאת זמן קצוב והעובדה שיש לקבוע את התור לניתוח כשנה מראש, אך זו אינה מקבלת את האפשרות הזו.
לפיכך, ברי טסה מלוס אנג'לס לניו יורק, על מנת לשחרר את טובי בערבות מהכלא.
בבית המעצר מתגלה לברי כי טובי נעצר בגין אחזקה ושימוש בסמים קשים ובירידה לזנות, זאת לאחר שאמו נפטרה מהתקף לב והוא נותר בחזקתו שלאביו החורג, שאותו הוא אינו רוצה לראות שוב.
ברי לא מגלה לטובי כי היא אביו, ומעמידה פנים כי היא נוצרייה מיסיונרית ומשכנעת את טובי לנסוע עימה אל החוף המערבי, כאשר בחשאי היא מתכננת להשאיר אותו בבית אביו החורג, בדרכה חזרה ללוס אנג'לס.
כאשר הם מגיעים לקנטקי, מתברר לברי כי אביו החורג של טובי התעלל בו בילדותו, ולכן התוכנית שלה נכשלת, והשניים ממשיכים יחד, בדרכם ללוס אנג'לס.
הימים הראשונים בחברתו של טובי הסורר, שבמהלכם הוא גונב מחנויות, צורך סמים, מפיר את דבריה של ברי ואף גורר אותה לליל מחנאות בחיק הטבע, מקשים עליה והיא מבקשת את עזרתה של מרגרט, וזו שולחת אותם להעביר את הלילה בדאלאס ביתה של מטופלת קודמת שלה.
בהגיעם אל הבית מסתבר שבאותו ערב מתקיים מפגש גאווה מגדרית של טרנסקסואלים.
ברי מנסה לשמור על זהותה בסוד על ידי השמצת הקבוצה בפני טומי על חוסר האותנטיות שלה, אך להפתעתה הוא מגלה הבנה ואמפתיה כלפיהם.
לאחר שטרמפיסט שטובי הסכים לאסוף גונב מהם את מכוניתם ואת כל כספם, הוא מסרסר בעצמו בפונדק דרכים על מנת לפצות את ברי על האובדן הכספי.
הם מקבלים טרמפ מחוואי חביב (גרהאם גרין) עד אל בית הוריה של ברי, שבפיניקס, אריזונה, המוצא האחרון של ברי להגיע בזמן אל הניתוח שלה, אם כי הם לא יודעים על השינוי שעבר בנם.
ברי וטובי פוגשים באליזבת' (פינולה פלנגן), אימה השמרנית והאנוכית של ברי, באביה היהודי מוריי (ברט יאנג) ובאחותה המרדנית והצינית סידני (קארי פרסטון).
אליזבת' מסתייגת מהטרנסקסואליות של ברי, אך נרגשת לגלות כי יש לה נכד.
היא מתנהגת באדיבות כלפי טובי ומזמינה אותו להישאר ולגור איתם בביתם המפואר, וזהו התנאי שהיא מציבה לברי על מנת לסייע לה כספית להגיע לניתוח שלה בזמן.
על אף האפשרות לחיי מותרות בקרב משפחתה של ברי, טובי המותרות, הוא מהסס משום ההסתייגות שלהם ממנה, ואף מגלה בפניה כי פיתח רגשות אינטימיים כלפיה.
כאשר הוא מתוודה בפניה על כך היא עוצרת אותו ומחליטה סופית לספר לו כי היא אביו הביולוגי.
מושפל וכועס על גילוי השקר בשלב זה, חובט טובי בברי ומסתגר בחדרו.
למחרת היום המשפחה מגלה כי במהלך הלילה טובי גנב מהם כסף וברח מן הבית.
ברי פונה אל המשטרה, מזדהה בתור אביו של טובי, ומדווחת עליו כנעדר.
לאחר שלוותה כסף מאימה עבור כרטיס טיסה, ברי חוזרת ללוס אנג'לס ועוברת בהצלחה ניתוח לשינוי מין.
למרות זאת, ברי איננה מאושרת כי הרסה את יחסיה עם טובי, ונשברת בבכי תוך כדי שיחה על כך עם מרגרט שלה.
כמה חודשים מאוחר יותר, ברי חוזרת אל שגרת חייה, ועובדת כמלצרית במסעדה בה קודם לכן עבדה כשוטפת כלים.
יום אחד, באופן מפתיע, מגיע לפתח ביתה טובי, אשר בינתיים עבר בעצמו לגור בלוס אנג'לס, חימצן את שערו והתפרנס כשחקן בסרטים פורנוגרפיים הומוסקסואליים.
על אף הבחירה המפוקפקת שלו בפרנסה, ברי אינה שופטת אותו ומקבלת אותו בחום אליה הביתה.
פליסיטי האפמן – סברינה "ברי" אוסבורן
קווין זגרס – טובי וילקינס
הסרט קיבל ביקורות חיוביות, באופן כללי, מהמבקרים:
על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, 76 אחוז מהמבקרים נתנו חוות דעת חיובית על טראנסאמריקה, בהתבסס על 132 ביקורות, עם הקונצנזוס כי "הביצוע הנהדר של פליסיטי האפמן מחזיק על כתפיו את סרט המסע הטרנסג'נדרי הלא-שגרתי אך הנוגע ללב".
על פי אתר האינטרנט Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 66 מתוך 100, בהתבסס על 37 ביקורות.
זוכה פרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (פליסיטי האפמן)
זוכה פרס התסריט הראשון הטוב ביותר (דאנקן טאקר)
מועמדות לפרס הסרט הראשון הטוב ביותר (דאנקן טאקר, סבסטיאן דאנגן, לינדה מורן, רנה באסטיאן)
מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר (פליסיטי האפמן)
מועמדות לשיר הנושא הטוב ביותר (דולי פרטון, עבור השיר "Travelin' Thru").
זוכה פרס התסריט הטוב ביותר (דאנקן טאקר)
טקס פרסי המדיה של GLAAD
זוכה פרס הסרט הטוב ביותר
זוכה פרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה (פליסיטי האפמן)
זוכה פרס השחקנית הטובה ביותר (פליסיטי האפמן)
זוכה פרס שיר הנושא הטוב ביותר (דולי פרטון, עבור השיר "Travelin' Thru").
מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (פליסיטי האפמן)
זוכה פרס תגלית לשחקן (קווין זג'רס)
טראפיק הייתה להקת רוק אנגלית ממערב המידלנדס.
הלהקה הוקמה באפריל 1967 על ידי סטיב וינווד, ג'ים קאפאלדי, כריס ווד, ודייב מייסון.
הלהקה החלה את דרכה בתור להקת רוק פסיכדלי עם סינגלים אשר הושפעו מהביטלס.עם הזמן סגנונה של הלהקה עבר לרוק מתקדם עם הוספת כלים ללחניהם, כמו: מלוטרון, עלה, ושילבו טכניקות של ג'אז ואלתור.
עם עזיבתו של ווינוד והצטרפותו ללהקת בליינד פאית', התפרקה הלהקה והתאחדה שוב בשנת 1970. בשנה זו הוציאה הלהקה את האלבום John Barleycorn Must Die, שנחשב לאלבום חשוב בקריירה של הלהקה.
מאז השתנה ההרכב של 'טראפיק' פעמים רבות עד להתפרקותה בשנית בשנת 1975. טראפיק התאחדו בשלישית בשנת 1994, כשחברים בה רק ווינווד וקאפאלדי.
בשנת 2004, הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
טֶראסה (בקטלאנית: Terrassa; בספרדית: Tarrasa, טַראסה) היא עיר במחוז ברצלונה, מזרח קטלוניה, ספרד.
טראסה היא העיר השלישית בגודלה בקטלוניה, וממוקמת כ-20 ק"מ מברצלונה וכ-18 ק"מ מהר מונטסראט.
באזור טראסה ישנן עדויות ארכאולוגיות עוד מתקופות פרהיסטוריות, חלקן מהעתיקות ביותר באירופה.
ראשית ההתיישבות באזור החלה בתקופתו של הקיסר הרומאי אספסיאנוס (69–79).
לעיר היה תפקיד חשוב בזמן המהפכה התעשייתית וכתוצאה מכך בעיר נבנו בניינים רבים בסגנון מודרניזם קטלאני.
בשנת 1962 התרחשו שיטפונות שגרמו למותם של כ-700 איש.
בעיר ממוקם מטה של חברת "Cirsa" הבינלאומית.
טראפ לטיני או טראפ ספרדי הוא תת-ז'אנר במוזיקת טראפ שמקורו בפוארטו ריקו.
הז'אנר, שמכיל בתוכו השפעות של רגאטון והיפ הופ דרומי , צבר פופולריות בשנות האלפיים, ומאז התפשט בכל אמריקה הלטינית.
הטראפ הלטיני דומה באופיו למוזיקת הטראפ שבמיינסטרים, בשילוב עם מילים על חיי רחוב.
טראפ לטיני הוא תת-סוגה של היפ הופ לטיני , המכילה בתוכה השפעות מהיפ הופ דרומי , כמו גם השפעות מז'אנרים פוארטו ריקנים כדוגמת רגאטון ודמבו .
סגנון השירה של הז'אנר כולל שילוב של ראפ ושירה, לרוב בשפה הספרדית, תוך שמירה על מעגלי הקול בסגנון הטראפ.
המילים בטראפ הלטיני עוסקות לרוב בחיי רחוב, אלימות, סקס וסמים.
הטראפ הלטיני, שמקורו בפוארטו ריקו, צבר פופולריות רחבה ברחבי אמריקה הלטינית.
השנה המדויקת בה התחיל הז'אנר להתפתח אינה ידועה ובנושא מחלוקת נרחבת.
זמר הטראפ הלטיני אוזונה קבע כי מקורו של הז'אנר הוא בשנת 2007, בשיר "El Pistoló".
אחד ממבצעי השיר, דה לה גטו , קבע כי החל לבצע טראפ לטיני עוד בין השנים 2005–2006, ומעריציו חשבו ש"זה היה משוגע".
באותה תקופה, אמני רגאטון שילבו בעיקר אלמנטים של היפ הופ ורית'ם אנד בלוז אמריקאיים בשירם.
הטראפ הלטיני החל להתבלט בסביבות 2014, כאשר אמנים כמו אלברו דיאז, מייק טאוורס ופואט בילטה, האמנים הראשונים ששילבו שירת ראפ על מקצבי טראפ לטיני, החלו לפרסם את שיריהם דרך פלטפורמות המדיה החברתית.
המוזיקה שלהם זכתה בסופו של דבר לפופולריות רבה בפוארטו ריקו, ולהיטים רבים של טראפ לטיני עלו.
בין האמנים שפרצו באותה התקופה היה אוזונה, שזכה להצלחה בינלאומית נרחבת, ואף הפך לאמן הטראפ הלטיני הנמכר ביותר, ואף לאחד מהאמנים הלטיניים הנמכרים ביותר.