tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ה-PDP הראשון היה המחשב הראשון שיוצר על ידי DEC שנוסדה ב-1957 על ידי בוגרי MIT קן אולסן והרלן אנדרסון.
המחשב התבסס במידה רבה על מחשב המחקר TX-0 עליו עבד אולסן במעבדות לינקולן ב-MIT ועל פטנטים שפיתחו השניים בעת לימודיהם.
המחשב התבסס על CPU הבנוי מטרנזיסטורים, וזיכרון ליבה מגנטית עם אורך מילה של 18 סיביות.
מערכת ההפעלה שלו אפשרה ריבוי משימות על ידי שיתוף-זמן, כלומר הקצאת משאבי המחשוב למספר יישומים.
אחד ממשחקי המחשב הראשונים, !Spacewar, נכתב עבור PDP-1 של MIT ב-1961.
למחשב היה זיכרון פנימי בגודל 4,096 מילים והוא עשה שימוש בעיקר בסרט מנוקב כאמצעי לאחסון נתונים.
אמצעי הפלט המרכזי היה מסך CRT עגול בתושבת משושה, שיוצר על ידי DEC.
כמקלדת שימשה מכונת כתיבה מתוצרת IBM, שהותאמה להזנת קלט.
כמו כן נעשה במחשב שימוש מחקרי בדיסק קשיח, שהיה באותה עת אמצעי שמירת מידע בלתי אמין.
שימוש מחקרי נוסף נעשה במחשב על מנת לנגן מוזיקה באמצעות חומרה ייעודית.
המחשבים הבאים בסדרה עד 6 היו מחשבים נסיוניים שלא הוצעו כמוצר, פרט ל-PDP-4 שנועד להיות גרסה זולה יותר של PDP-1.
PDP-6, שהושק ב-1963, היה, מבחינה הנדסית, אחד המחשבים החשובים בסדרה ותוכנן כמחשב מרכזי מדעי.
גודל המילה שלו היה 36 ביט לאחסון ו-18 ביט לגודל כתובת.
אחד החידושים בארכיטקטורה היה היכולת לפנות ל"בנקים" או מאגרי זיכרון נפרדים, על ידי צירוף הכתובת בת ה-18 ביט עם 4 ביטים נוספים, שהיוו הצבעה למאגר הזיכרון (ה"בנק", נקרא AC), עובדה זו אפשרה הוספת בנקי זיכרון למערכת.
גודל הזיכרון הפנימי הטיפוסי היה 32,768 מילים.
אף על פי שרק 26 מחשבים מטיפוס זה הותקנו, היווה המחשב פריצת דרך טכנולוגית ואב טיפוס של ארכיטקטורת מחשב.
סט הפקודות של המחשב היה זהה כמעט לזה של PDP-10. היה זה המחשב המסחרי הראשון לשימוש רב תכליתי שסופק עם תוכנות שנכתבו על ידי דיגיטל.
מערכת ההפעלה שנכתבה עבורו ב-1964, Monitor, הייתה הבסיס למערכת ההפעלה 10-TOPS.
PDP-7, שהושק ב-1965, היה גרסה משופרת וזולה יותר של PDP-4. עקב יחס העלות/תועלת שלו נרכש המחשב על ידי אוניברסיטאות ומכוני מחקר.
בשנת 1969 כתבו קן תומפסון ודניס ריצ'י במעבדות בל את הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה UNIX עבור מחשב PDP-7.
ממשיכו היה PDP-9, שהוכרז כשנה לאחר מכן, והיה מחשב ה-PDP הראשון עם מיקרו קוד.
PDP-8 הושק ב-22 במרץ 1965 ונחשב בדרך כלל למיני-מחשב המסחרי המצליח הראשון מתוצרת דיגיטל, נמכרו ממנו 50,000 יחידות והוא נחשב כ"מחשב הקטן החשוב ביותר של שנות השישים" שהגדיר למעשה את מושג ה"מיני-מחשב" לשימוש רב-תכליתי.
המחשב מימש עקרונות של פשטות ומחיר נמוך עם אפשרות להתרחבות ושדרוג, תוך שימור השקעה שנעשתה בכתיבת תוכנה על ידי הלקוח.
הפופולריות של המחשב ומחירו הנמוך הביאו אותו ללקוחות שלא היה להם כל מחשוב קודם לכן.
הדגם הראשון, שכונה "Straight-8" ("8 ישר"), היה בגודל של מקרר קטן, קטן בהרבה מהמחשבים המרכזיים.
דגם PDP-8/S נארז במארז שולחני והיה המחשב הראשון שניתן היה להעמיד בחדר, על שולחן רגיל, בלי צורך במערכות קירור יקרות ובהתקנה מסובכת, אך היה זה מחשב חלש ואיטי יותר מהמחשב במארז הגדול.
דגמים שולחניים מתקדמים יותר, כ-PDP-8/e, ניצלו את ההתפתחויות בשטח המוליכים למחצה והמעגלים המודפסים ליצירת גרסאות מהירות וחזקות יותר.
גודל המילה של המחשב היה 12 ביט, הוא הציג לראשונה אפיק נתונים (Bus) רב-תכליתי בקצבים שתמכו באמצעים מגוונים לקלט/פלט מדעי, הנדסי ותעשייתי מדויק כמסך CRT, עט אור, ממיר דיגיטלי/אנלוגי, סרטים מגנטיים וסרט מנוקב.
אמצעי אחסון המידע המרכזי של ה-PDP-8 בגרסאותיו השולחניות היה, לראשונה, דיסק קשיח.
למערכות ה-PDP-8 לא הייתה מערכת הפעלה, אלא סט מתגים בלוח הבקרה, שאפשרו טעינת תוכנה בשפת מכונה, בדרך כלל מסרט מנוקב, והרצתה.
סרט הנייר יכול להכיל את התוכנית עצמה, או loader קטן, שקורא את התוכנית הראשית מאמצעי קלט פלט אחר.
בהמשך נכתבו מערכות הפעלה כ-OS/8 ו-TSS לשיתוף-זמן משאבים ומהדרים ומפרשים לשפות כ-BASIC, FORTRAN, ALGOL ועוד וכן שפת היישומים של דיגיטל, 8-DIBOL.
במחשב נעשו שימושים רבים ומגוונים: באקדמיה, בתעשייה, ובעסקים.
מחלקות או פקולטות אקדמיות יכלו לראשונה לרכוש מחשב שנמצא בשליטתן, בלי תלות במחשב מרכזי.
מחשבים כאלו הפעילו ציוד מעבדה לביצוע ניסויים, לצד חישובים, סימולציות ועוד.
בתעשייה שימשו כבקרים תעשייתיים, לצד שימושים מסורתיים לניהול מלאים, הנהלת חשבונות, ועוד.
חברות קטנות מצאו שרכישתו משתלמת יותר משימוש במשאבי מחשוב "חכורים", או במקרים רבים עבודה ללא מחשוב כלל.
PDP-10 הוכרז בסוף 1966 כמחשב מרכזי מדעי לריבוי משימות וכ"מחשב מרכזי אישי".
המחשב נרכש ושימש כמחשב מרכזי עבור אוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים.
המחשב שווק עם מספר גרסאות CPU, כאשר המוצלחת והנפוצה בהם הייתה ה-KL10 ומאוחר יותר KL-20. מבחינת ארכיטקטורה התבסס ה-PDP-10 באופן נרחב על PDP-6, עם שיפורים בחומרה.
מדעני מחשב ב-MIT ובחברת BBN Technologies השתמשו ביכולת הפרדת הזיכון למאגרים נפרדים של PDP-6 על מנת ליצור מערכת זיכרון וירטואלי לצרכים מחקריים.
מערכת ההפעלה של המחשב, 10-TOPS הייתה הרחבה של מערכת ה-Monitor של PDP-6, מחשבים עם CPU KL10 ומערכת הפעלה 10-TOPS מקודדת במיקרו-קוד למעבד נמכרו תחת השם "DECsystem-10", מחשבים עם CPU KL20 יוצרו עם מערכת הפעלה מותאמת בשם 20-TOPS ושווקו תחת השם "DECsystem-20".
מארזי ה-CPU ויחידות הרחבת הזיכרון היו זהים וכך נוצר מבנה אופייני של מספר "ארונות" או "קופסות" זו לצד זו.
אחד היישומים הגדלים של DECsystem-10 היה כשרתי רשת CompuServe, אשר השתמשה בהם כנקודות גישה רשתיות למאגרי מידע.
בשנת 1983 הפסיקה דיגיטל לייצר את ה-PDP-10, כיוון שרצתה להתמקד בפיתוח ומכירת קו מחשבי ה-VAX.
המיני-מחשב בעל 16 ביט הטיפוסי ביותר ואחת ההצלחות המסחריות הגדולה ביותר של דיגיטל הייתה תת-סדרת PDP-11 ששווקה מאז הכרזתה ב-1970 ועד 1990. מחשבי הסדרה שימשו בכל יישום ממערכות משובצות מחשב, מערכות זמן אמת ושימושים תעשייתיים והנדסיים, דרך יישומים מדעיים ומחקריים ועד שימושים מסחריים ומערכות מידע.
סט הפקודות של מעבד ה-CISC של ה-PDP-11 השפיע על תעשיית המעבדים ועל תכנון מיקרו-מעבדים מרכזיים כגון Motorola 68000 (המעבד של מקינטוש, קומודור אמיגה ואטארי) וה-Zilog Z8000.
מערכת ההפעלה העיקרית של PDP-11 הייתה RSX-11, למרות שנכתבו לו, על ידי דיגיטל וספקים אחרים, למעלה מעשר מערכות הפעלה שונות.
הגרסה הרשמית הראשונה של UNIX הורצה על PDP-11/20 ב-1970 וכך גם הגרסה הראשונה של שפת התכנות C.
שיטת ארגון הקבצים על הדיסק, Files-11, היוותה גם את המודל לניהול קבצים של מערכת ההפעלה VMS שפעלה על מחשבי VAX ו־Alpha (ועל ידי כך, בעקיפין גם של NTFS), השיטה כללה ארגון היררכי, ניהול גרסאות וניהול רשימות גישה לצורך אבטחת מידע.
ספריות הפיתוח המרכזיות בעולם פיתוח התוכנה במחשבי דיגיטל, DecForms-11 לפיתוח מסכים, דוחות וטפסים ו-RMS-11 לניהול רשומות נוצרו עבור PDP-11.
סדרת מחשבי ה"סופר מיני" VAX, היא ממשיכת סדרת ה-PDP-11 ומחשב ה-VAX הראשון נקרא VAX-11, על מנת לשמר זיקה המשכית זו.
מחשבי ה-VAX בעלי 32 ביט התגברו על בעיית מרחב הכתובות הצר של PDP-11, אך דיגיטל סיפקה חבילת תאימות, כך שתוכנות שנכתבו עבור PDP-11, המשיכו לפעול על גבי מחשבי VAX/VMS.
PDP-11 יוצר בשתי תצורות אפיק נתונים, Unibus ו-Q-Bus (שהמשיך לעולם ה-VAX).
ה-Unibus היה אפיק נתונים לקישור המעבד לזיכרון וקישור אמצעי קלט/פלט חיצוניים נעשה על ידי מיפוי שלהם לכתובות "בנקי" זיכרון (AC).
שיטה זו, בפרט לאחר שדיגיטל פתחה את פרוטוקול התקשורת של האפיק, הפך את המחשב למסוגל לתקשר בקלות יחסית עם התקני קלט/פלט וציוד היקפי של מגוון יצרנים, כולל ציוד היקפי ייחודי, בלתי-תקני, לשימושים תפורים ובכך סייע גם להתפתחות הרובוטיקה.
Q-Bus היה אפיק ייעודי, רב-תכליתי לאמצעי קלט/פלט, שאפשר לשחרר את האפיק המרכזי לתקשורת המעבד לזיכרון הפנימי.
אפיק זה שימש גם את מחשבי ה-VAX.
ב-1985 הוצג PDP-11/83 שהיה מיקרו-מחשב ונמכר כ"מיקרו-PDP", המחשב התבסס על מעגל משולב ובו מעבד רב-עוצמה KDJ11-BF ואפיק מהיר לגישה לזיכרון הפנימי (PMI) ליישומי זמן אמת.
התצורה של PDP-11 שיועדה לשיבוץ במערכות משובצות-מחשב נקראה LSI-11, והייתה למעשה מעגל משולב שהכיל את ארכיטקטורת המחשב.
PDP-12 היה מחשב מדעי בלתי מסחרי, המספר 13 לא יוצר כלל (בשל אמונה טפלה בקשר לחוסר המזל של המספר) ו-PDP-14 ו-PDP-16 היו בקרים מיתכנתים לשימושים תעשייתיים.
PDP-15 היה מחשב ה-PDP האחרון בעל מילה של 18 ביט ומחשב ה-PDP היחיד שהשתמש בטכנולוגיה של מעגל משולב.
המחשב הוכרז ב-1969 כתחליף ל-PDP-9 והיה מחשב ה-PDP הנמכר ביותר.
אחד משימושיו הנפוצים היה כמחשב תיב"ם.
נכון לאפריל 1973 נמכרו בישראל מחשבי PDP למערכת הביטחון הישראלית, הוועדה לאנרגיה אטומית, התעשייה האווירית, האוניברסיטה העברית בירושלים, הטכניון, מכון ויצמן למדע, בית חולים הדסה, חברת צים ועוד.
PETRA (ראשי תיבות של Positron-Electron Tandem Ring Accelerator) היה מאיץ חלקיקים שהיה בשימוש מ-1978 עד 1986 בסינכרוטרון האלקטרונים "דזי" (Deutsches Elektronen-Synchrotron) בהמבורג שבגרמניה.
מטרת המאיץ הייתה ללמוד על התנגשויות אלקטרון-פוזיטרון.
היקפו היה 2.3 ק"מ והואצו בו אלקטרונים עד 19 מיליארד אלקטרו-וולט.
הגלאי TASSO מצא במתקן זה ראיות לקיומו של הגלואון כאשר נמצאו ראיות לקיומו של מבנה תלת-סילוני במישור יחיד (single-plane three-jet structure); הסילון השלישי יוחס ליצירתו של גלואון מאחד הקווארקים שהופקו בניסוי כתוצאה מהתנגשות בין אלקטרון לפוזיטרון.
החל ב-2007 פועל בדזי מאיץ קרינה אלקטרומגנטית (magnetobremsstrahlung) בעל רגישות גבוהה בשם PETRA-III.
פטריוטים אירופאים נגד האיסלמיזציה של המערב (גרמנית: Patriotische Europäer gegen die Islamisierung des Abendlandes), בקיצור PEGIDA או Pegida, הוא ארגון פוליטי גרמני שנוסד בעיר דרזדן באוקטובר 2014. הארגון מארגן הפגנות שבועיות נגד מה שהוא מכנה אסלאמיזציה של העולם המערבי, בקריאה לחקיקה מגבילה יותר במדיניות ההגירה הגרמנית.
למול פעילות הארגון נוצרה תופעה הולכת וגדלה של הפגנות-נגד בכל רחבי גרמניה, עד כי בינואר 2015 מספר מפגיני הנגד עלה על מספר המפגינים ב-PEGIDA.
פוליטיקאים גרמנים, אנשי דת, ומנהיגי תעשייה האשימו את PEGIDA בקסנופוביה ואסלאמופוביה.
ארגון PEGIDA נוסד באוקטובר 2014 על ידי לוץ בכמן המנהל סוכנות יחסי ציבור בדרזדן.
בכמן קיבל את ההשראה להקמת הארגון אחרי שהיה עד להפגנה של תומכי מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) ב-10 באוקטובר 2014 בדרזדן.
ביום שלמחרת הוא הקים קבוצה בפייסבוק הנקראת "Patriotische Europäer Gegen die Islamisierung des Abendlandes" ("אירופאים פטריוטים נגד האיסלמיזציה של המערב") אשר בתחילה הייתה מכוונת בעיקר נגד משלוחי הנשק ל-PKK.
מספר ימים קודם קבוצה של מוסלמים, כנראה סלפים, תקפו באכזריות תומכי PKK אשר התאספו אחרי הפגנה כנגד המדינה האסלאמית.
באותו יום יזידים ומוסלמים צ'צ'נים התעמתו באלימות בעיר סל שבגרמניה.
ב-26 באוקטובר אורגנה הפגנה על ידי תנועה המתקראת "חוליגנים נגד סלפים", מתוך 5,000 המפגינים שהופיעו לפחות 400 פעילי ימין קיצוניים התפרעו במרכז העיר קלן.
(בקיצור PDVSA) היא חברת הנפט והגז טבעי הממלכתית של ונצואלה.
החברה עוסקת בגילוי, ייצור, זיקוק ויצוא של נפט ושל גז טבעי.
מאז הקמתה ב-1 בינואר 1976 עם הלאמת תעשיית הנפט בוונצואלה, PDVSA היא הגורם המרכזי בתעשיית הנפט במדינה שהיא היצואנית החמישית בעולם של נפט.
מאגרי הנפט בוונצואלה הם מהגדולים בעולם, והחברה הממשלתית משמשת עבור ממשלת ונצואלה מקור תקציבי חשוב.
ממשלת ונצואלה מתייחסת לחברה כפרת מזומנים, והיא מעסיקה תומכים פוליטיים בנשיא.
בשנת 1999 הפיקה החברה 3 מיליון חביות ליום, וב-2012 ירדה התפוקה ל-2.4 מיליון חביות.
בין השנים 2004 ל-2010 תרמה החברה 61.4 מיליארד דולר לפרויקטים חברתיים של הממשלה.
תחנות שאיבת הנפט העיקרית במדינה נמצאות בסביבות אגם מאראקאיבו, מפרץ ונצואלה ובקרבת אגן נהר האורינוקו, שבו נמצא מאגר הנפט הגדול ביותר במדינה.
רצועת אורינוקו נחשבת למאגר הגדול בעולם של נפט כבד מאוד או נפט אקסטרה-כבד.
PDM - מדריך לאבחון פסיכודינמי (ראשי תיבות באנגלית של Psychodynamic Diagnostic Manual) הוא מדריך לאבחון נפשי של מבוגרים, ילדים ונוער, תינוקות ופעוטות.
בניגוד לספרי האבחנות המקובלים בעולם הפסיכיאטריה, ה-DSM וה-ICD, הוא אינו נסמך על תסמינים תיאוריים וברי צפייה, אלא על הפסיכודינמיקה הנפשית - חוויה נפשית, מבנים פנימיים ותימות מרכזיות בנפש.
המדריך משמש אנשי טיפול, פסיכולוגים, פסיכואנליטיקאים ופסיכותרפיסטים, ומסתמך על ספרות, מאמרים ומחקרים נרחבים בתחומי המחקר וההגות בפסיכואנליזה, בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה.
הספר יצא לראשונה בשנת 2006, ובמהדורה שנייה בשנת 2017.
הכותבים סבורים, שלא ניתן לנתק את ההפרעה הנפשית מהבריאות הנפשית, ואת התסמינים מהאישיות שיצרה אותם.
מחקרים מראים כי יש לטפל באדם באופן שמותאם למורכבות הסובייקטיבית שלו, ולא להיצמד לפרוטוקול טיפולי שמסלק את התסמינים האופייניים להפרעה שלו.
מדריך ה-PDM מתייחס למישורי התפקוד ההתנהגותי, הרגשי, הקוגניטיבי והחברתי.
המדריך מציע שלושה סולמות אבחוניים: הראשון, ציר ה-P, לפי טיפוסי אישיות והפרעות אישיות.
השני, ציר ה-M, לפי תפקוד מנטלי בפונקציות נפשיות שחיוניות לבריאות הנפשית.
והאחרון, ציר ה-S, לפי קטגוריות אבחוניות תיאוּריות מרכזיות במדריך האבחון DSM.
בכולן מפרט המדריך את הדינמיקה הנפשית האופיינית והתמות הנפשיות המרכזיות שמאפיינות את האדם, זאת במטרה להשיג אבחון נפשי רב-ממדי בעל עומק ומורכבות שיתקבל כתוצאה מדירוג האדם לפי שלושת הצירים וניתוח הדינמיקה האופיינית למצבו בכל אחד מהם.
ה–PDM מבקש לשמור על העומק האבחוני הפסיכודינמי והפסיכולוגי תוך שמירת השפה המשותפת במערכות בריאות הנפש, שמסתמכות על אבחנות לפי אשכולות תסמינים ברי צפייה (מדריכי ה-DSM וה-ICD).
מדריך ה -PDM נוצר מתוך יוזמה משותפת של חמישה גופים: האגודה האמריקאית לפסיכואנליזה (APA), האגודה הבינלאומית לפסיכואנליזה, המחלקה הפסיכואנליטית של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, האקדמיה האמריקאית לפסיכואנליזה ולפסיכיאטריה דינמית, והוועדה הלאומית לפסיכואנליזה בעבודה סוציאלית קלינית.
את פרויקט המהדורה הראשונה הובילו הפסיכיאטר האמריקאי סטנלי גרינספן, בעזרתם של ננסי מקוויליאמס ורוברט ולרשטיין.
המהדורה השנייה של המדריך יצאה לאור ב-2017, בהובלתם של ננסי מקוויליאמס וויטוריו לינגיארדי.
חלק I: סיווג הפרעות בבריאותם הנפשית של מבוגרים
המבוגרים מאובחנים על פני הצירים P, M ו F.
מתאר את רמת הארגון האישיותי, החל ברמה בריאה של היעדר הפרעת אישיות והמשך בהפרעות אישיות ברמה נוירוטית וברמה גבולית.
מתאר את פרופיל התפקוד הנפשי של הנבדק בפונקציות נפשיות מבוססות מחקר שחשובות לבריאות הנפשית.
בהן נמנות היכולת לויסות, לקשב וללמידה, היכולת ליחסים ולאינטימיות, איכות החוויה הפנימית (רמת הביטחון בחוויה האישית), ההתנסות האַפקטיבית ואיכות הביטוי והתקשורת שלה, מנגנוני ההגנה ויכולות ההתמודדות, היכולת ליצור יחסים בייצוגים הפנימיים, היכולת ליצור מובחנות ואינטגרציה בחוויית העצמי, היכולת להתבוננות עצמית (מודעות פסיכולוגית) והיכולת לבנות ולהשתמש בסטנדרטים ובערכים (תחושת המצפוניות והמוסר).
כל אלו צריכים להיבדק בשאלה האם הנבדק משיג תפקוד תואם לגיל ולשלב ההתפתחותי שלו או שתפקודו מוגבל בצורה קלה, בינונית או קשה.
ציר ה-S שעוסק בעולם הפנימי ובהתנסות הסובייקטיבית של דפוסי התסמינים שמתוארים ב DSM-IV-TR (Symptom Patterns: The Subjective Experience)
בנוסף מוצגים תיאורי מקרה להמחשת פרופיל ה-PDM אצל מבוגרים עם הפרעות בבריאות הנפשית.
חלק II: סיווג הפרעות בבריאותם הנפשית של ילדים ובני נוער
הילדים ובני הנוער מאובחנים על פני הצירים MCA, PCA, SCA, ו IEC (זה האחרון שמור לתינוקות ולפעוטות).
ציר MCA של פרופיל התפקוד המנטלי
מתאר את פרופיל התפקוד הנפשי של הנבדק בפונקציות נפשיות מבוססות מחקר שחשובות לבריאות הנפשית בדגש על התאמה לגילם ולמשימותיהם ההתפתחותיות, בדומה לציר ה M אצל מבוגרים.
ה PDM מפרט את היכולות הללו בגילאי הילדות והנעורים.
מתאר סגנונות אישיותיים בגילאים אלו, לרבות דפוסי הפצעה נורמליים של האישיות המתהווה לעומת דפוסים בלתי פונקציונליים ברמות הפרעה קלות, בינוניות וחמורות.
ה-PDM מציע את הסיווגים שמקבילים לאבחנות הללו ב-DSM.
מתאר את האופן בו חווים ילדים ונוער תסמינים נפשיים בתוך אבחנות אלו בהקשר המשפחתי, החברתי, הגופני (למשל בהתאם למידת רגישותם לגירויים), ההיסטוריה ההתפתחותית שלהם, יכולות הלמידה שלהם ועוד.
גם כאן מובאת טבלה שמתארת את הקטגוריות האבחוניות לפי ה PDM ולפי ה – DSM.
בנוסף מוצגים תיאורי מקרה להמחשת פרופיל ה-PDM אצל ילדים ונוער עם הפרעות בבריאות הנפשית.
בנוסף מובא בחלק השני סיווג של הפרעות בבריאות הנפשית ושל הפרעות התפתחותיות בינקות ובילדות המוקדמת (ציר IEC).
בגילאים אלו הילד מושפע מממדים רבים של התפקוד האנושי כולל ממדים רגשיים, חברתיים, שפתיים, קוגניטיביים, תהליכי עיבוד וויסות חושי, ויכולות מוטוריות.
ההפרעות בפרק זה מתוארות באופן נרחב יותר במדריך הספציפי ICDL – DMIC .
תחילה מובאת סקירת נושא האבחון המנטלי הראשוני בקרב תינוקות ובילדות המוקדמת.
ציר I מתאר שלוש קטגוריות של הפרעות בבריאות הנפשית בגיל זה, בהן הפרעות אינטראקטיביות, הפרעות בעיבוד הסנסורי ובוויסות והפרעות נוירו-התפתחותיות בהתייחסות ובתקשורת.
ציר II מתאר יכולות פונקציונליות, רגשיות והתפתחותיות.
ציר II מתאר יכולות וויסות סנסוריות.
ציר IV מתאר דפוסי ילד ומטפל (Caregiver) ומשפחה.
ציר V מתאר אבחנות רפואיות ונוירולוגיות נוספות.
בנוסף מוצגים תיאורי מקרה להמחשת פרופיל ה PDM אצל תינוקות ופעוטות עם הפרעות בבריאות הנפשית.
חלק III: יסודות מושגיים ומחקריים לשיטת סיווג שבסיסה פסיכודינמי בהפרעות בבריאות הנפשית
בחלק זה מוצגים מאמרים שמבססים רקע תאורטי ומחקרי לסיווגים שתוארו בחלקים הקודמים.
בארבעת הפרקים הראשונים נסקרים היסודות ההיסטוריים והמושגיים.
בפרק הראשון כותב רוברט ולרשטיין על מקורותיה ההיסטוריים של הנוזולוגיה (סיווג אבחנתי) מבוססת פסיכואנליזה.
Widlocher על התאמות ואינדיקציות לפסיכותרפיה פסיכואנליטית.
בין היתר נסקרים עבודתם ומושגיהם של פרויד, גלובר Glover, Greenson, Zetzel, בולבי ותאוריית ההיקשרות (Attachment), ולאקאן.
בפרק השלישי כותבים סטנלי גרינספן ו-S.G.
Shanker על מסגרת התפתחותית לפסיכולוגיית עומק ולתפקוד נפשי בריא.
Shevrin על תרומתן של מסגרות התייחסות קוגניטיביות והתנהגותיות לנוזולוגיה (הסיווג האבחנתי) הפסיכודינמית לחולי נפשי.
בין היתר נכתב על הסטאטוס של ההוכחות הקוגניטיביות והנוירולוגיות לתהליכים מנטליים לא מודעים וטבע השפעתם על המודעות וההתנהגות, על הוכחות ללא-מודע דינמי, ונסקרת התבוננות פסיכודינמית לטיבם האי-רציונלי, הבהול והספונטני של התסמינים הנפשיים.
שמונת הפרקים הבאים סוקרים את הבסיס המחקרי.
בפרק החמישי כותב רוברט ולרשטיין על חקר התרפיה הפסיכואנליטית: ההיסטוריה שלה, מצבה העדכני והפרויקטים שלה לעתיד.
בין היתר נסקרים ארבעה דורות של מחקרי תוצאה על הסבריו הסטטיסטיים שנערכו במוסדות פסיכואנליטיים שונים בארה"ב.
בנוסף נסקרים גם ארבעה דורות של מחקרי תהליך.
Zuroff & גולן שחר על הערכת החוללות (Efficacy), היעילות (Effectiveness) והגורמים מחוללי השינוי (Mutative Factors) בפסיכותרפיות פסיכודינמיות.
בין היתר נסקר הקשר שבין אפיונים קדם – טיפוליים של מטופלים לבין תוצרי הטיפול, נסקרת מדידת השינוי התרפויטי, ונסקרים מדדים מוכחים מחקרית בעקבות התערבויות פסיכותרפויטית דינמית, ומתואר תפקידם של היחסים התרפויטיים בתהליך הטיפולי.
Shedler & אודות אבחון אישיותי בעזרת ה SWAP – Shedler–Westen Assessment Procedur, כמגשר על הפער שבין המדע לַפרקטיקה.
בין היתר מובאות דוגמאות כגון הפרעת אישיות גבולית בראי כלי ה SWAP, נסקרים נתוני תקפות ומהימנות שלו, לרבות בהערכתם של תוצרים טיפוליים.
ומובאים ציונים של אבחנות שונות בפריטים שונים בכלי, מפריטים שנמצאו כאופייניים יותר למאובחנים בקטגוריה זו עד לפריטים ששכיחותם נמוכה יותר בקרב המאובחנים בה.
במסקנות מכוונים הכותבים לאינטגרציה בין המדע, לבין הפרקטיקה.
Rudolf וכן OPD Task Force אודות מבנה נפשי ותפקוד מנטלי: מחקר עכשווי של מהימנות מדידות ותקפות קלינית של שיטת האבחון הפסיכודינאמית המעשית (OPD – Operationalized Psychodynamic Diagnostics).
נסקרת אופרציונליזציית המבנה הנפשי והתפקוד המנטלי בשיטת ה OPD.
נסקרת מהימנות ותקפות ציר ה – OPD של המבנה הנפשי או התפקוד המנטלי.
נסקרים שימושים בציר זה, חשיבה להמשך פיתוח שלו לעתיד ומוצג מנואל לשימוש בו, עם דוגמאות קליניות.
לבסוף מוצגת טבלה שסוקרת רמות שונות של אינטגרציה מהגבוהה לנמוכה בתחומי התפיסה העצמית, הוויסות העצמי, איכות ההגנות הנפשיות, תפיסת האובייקט, התקשורת, היכולת להיקשרות ולחיבור, וכן, דירוג כללי של מבנה העצמי ביחס לאחרים ונגישותן של פונקציות ויסות תוך ובין אישיות לשימור האוטונומיה והיכולת להתייחס לאחר ולהתחבר אליו.
Rudolf וצוות המשימה של ה – OPD על התמיכה האמפירית לגישה מבוססת התסמינים של ה – DSM לסיווג דיאגנוסטי.
נסקרים נתוני מהימנות ותקפות באבחון הפרעות במצב הרוח, והמחלוקות אודותיהם.
בדומה נסקרים הסיווגים של הפרעה דיסתמית, של הפרעות חרדה, של הפרעות במצב הרוח וחרדה, של הפרעות שאובחנו לראשונה בינקות, בילדות או בגיל הנעורים (ADHD, והפרעת התנהגות מתמרדת ומתנגדת – Oppositional Defiant Disorder and Conduct Disorder).
Thompson-Brenner את הסטטוס האמפירי של הפסיכותרפיות מבוססות הראיות (EST – Empirically Supported Psychotherapies) לרבות ההנחות שעומדות בבסיסן, והממצאים והדיווחים במקצים קליניים מבוקרים (Controlled Clinical Trials) שלהן.
מוזכרות ההנחות שתהליכים פסיכולוגיים גמישים באורכם ובמבנה שלהם, שלרוב הפציינטים יש בעיה אחת בולטת או שניתן לטפל בהם כאילו יש אחת שכזו, מוזכרת בעיית הקומורבידיות (האפשרות שתהיינה כמה בעיות בו זמנית) ונדונה חשיבות הערכתה והיכולת להכליל מהמחקרים שמבוססים על קבוצת מחקר שהנבדקים חולקים בעיה אחת בלבד, לפרקטיקה הקלינית.
נבדקת ההנחה שניתן להבין תסמינים פסיכולוגיים ולטפל בהם במבודד מהנטייה האישיותית, ונבדק הפרדוקס של קבוצת מחקר "נקייה" מקומורבידיות, לאור זאת נבדקת ההנחה שטיפולים מבוקרים יכולים להוות "סטנדרט זהב" להערכת יכולות תרפויטית.
בנוסף מובאת מטא-אנליזה של מחקרים קודמים של יעילות פסיכותרפיה לבעיות פסיכולוגיות נפוצות בהן דיכאון, פאניקה והפרעת חרדה, לבולימיה ולהפרעה אובססיבית קומפולסיבית (OCD).
בפרק האחד עשר כותב פיטר פונגי על פסיכותרפיות פסיכודינמיות מבוססות ראיות.
הוא כותב על המסגרת המתודולוגית לחקר טיפולים פסיכודינמיים מבוססי ראיות.
הוא סוקר מחקרים על טיפולים פסיכודינמיים בדיכאון מאז'ורי, בהפרעות חרדה, בהפרעות אכילה, בשימוש לרעה בחומרים, בהפרעות אישיות.
בפרק השנים עשר סוקר F.
Leichsenring מטא-אנליזה של ממצאי מחקרים על תרפיות פסיכודינמיות, בהפרעות דיכאוניות, בהפרעות אישיות, אצל פאציינטים עם הפרעת אישיות גבולית ואצל פציינטים עם הפרעות פסיכיאטריות ספציפיות.
PET-CT היא בדיקת דימות רפואי המשלבת את טכנולוגיית הטומוגרפיה הממוחשבת (CT) והטכנולוגיה ברפואה גרעינית הידועה כטומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET).
זו טכניקת הדמיה מתקדמת שהתפתחה בעשורים האחרונים בעולם הרפואה הגרעינית, ולרוב משמשת לצורך אבחון גידולים סרטניים והערכת פעילות הממצאים.
הבדיקה מאפשרת בנוסף הבחנה בין תהליכים שפירים פיזיולוגיים לתהליכים פתולוגיים, אבחון מחלות נוירולוגיות, הערכת פעילות שריר הלב, מחלות זיהומיות, התמכרות לסמים, מחלות פסיכיאטריות והלם.
השילוב של שתי השיטות האלה במכשיר אחד הביא לפריצת דרך בדימות הרפואי בעיקר בשטח האונקולוגיה, שבו יש חשיבות ראשונית לקביעת שלב המחלה (Staging) כדי לקבוע את האבחנה, הטיפול המתאים ומעקב של התגובה לטיפול.
בדיקות הדימות השונות כמו צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת, דימות תהודה מגנטית ובדיקת אולטרה סאונד רפואית מאפשרות לגלות את הגרורות רק כאשר הן שונות במרקמן מהרקמות שסביבן ובגודל מסוים.
הטומוגרפיה הממוחשבת נותנת תוצאה אנטומית וה-PET נותן תוצאה תפקודית.
החומר הנפוץ ביותר בבדיקות PET הוא פלואורו-דאוקסי-גלוקוז (fluorodeoxyglucose, או בראשי תיבות: FDG), שהוא אנלוג של מולקולת גלוקוז שבו אחת מקבוצות ההידרוקסיל הוחלפה באיזוטופ הרדיואקטיבי פלואור-18. ההנחה היא שאזורים פעילים בגוף, ובמיוחד גידולים סרטניים, צורכים כמויות גדולות של גלוקוז ובשל כך צפויות להתרחש בסביבתם פליטות גמא רבות.
השילוב של שתי השיטות נותן תוצאה מדויקת יותר משתי השיטות לחוד.
החיסרון בשיטה היא הקרינה הרבה, הרנטגנית והגרעינית, עלות השיטה (ה-FDG יקר וזמן מחצית החיים שלו קצר).
למרות זאת השיטה נמצאת במקום ראשון באונקולוגיה.
אפשר להשתמש גם ב-MRI במקום ה-CT כדי להקטין את הקרינה.
בגלל שבדיקת ה-PET מתבססת על המטבוליזם של הגלוקוז יש לבצע אותה עם ערכי גלוקוז פחות מ-150 מ"ג/ד"ל.
הנבדק מגיע לאחר 6 שעות צום, ולכל הפחות 4 שעות.
ה-FDG מוזרק לווריד ולאחר כ-60 דקות הנבדק מוכנס למכשיר ההיברידי של ה-CT וה-PET ומבוצעת בו-זמנית סריקה רדיוגרפית וגרעינית.
רוב הנבדקים העוברים כיום בדיקות PET-CT הם חולים אונקולוגיים.
בדיקת ה-PET-CT מורכבת מבדיקת מיפוי (PET) שמתבצעת אחרי בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT).
בדיקת CT - טומוגרפיה ממוחשבת, מבוססת על שימוש בקרני רנטגן שנפלטות ממספר מקורות באותו הזמן אשר עוברות דרך רקמות הגוף השונות ומאפשרת הדמיה אנטומית.
בשיטה זו ניתן לזהות מצבי מחלה, בעיקר על ידי הדגמת שינויים מבניים באיברי הגוף.
בחלק מהבדיקות מוזרק חומר ניגוד על בסיס יוד, המאפשר אבחנה טובה יותר.
בדיקת PET המתבססת על כך שלתאים סרטניים יש פעילות מוגברת של האנזים הקסוקינאז, הגורם לפוספורילציה של FDG (אנלוג של סוכר המכיל יסוד רדיואקטיבי שמוזרק דרך הווריד ומגיע עם זרם הדם לאיברים) שנקשר במיוחד לרקמות שבהן קצב חילוף החומרים הוא מהיר יותר, כמו גידולים ממאירים.
FDG שעבר פוספורילציה אינו ממשיך בתהליך הגליקוליזה, ולכן מצטבר בתוך התא, מה שמאפשר זיהוי של פעילות פתולוגית של תאים סרטניים או של המערכת החיסונית ומיקומם.
לאחר הזרקת החומר הרדיואקטיבי, ישנו זמן המתנה בזמן שריכוז המולקולה הפעילה ברקמות הנבדקות עולה (עבור FDG זמן ההמתנה הוא לרוב כשעה) לאחר מכן הנבדק נכנס לסורק PET.
בזמן הסריקה, רישומים של הריכוזים ברקמות השונות אשר נבדלות זו מזו במידת הבליעה וההחזרה של הקרינה, נשמרים בזמן שהיסוד הרדיואקטיבי (טרייסר) דועך- הוא עובר דעיכת פליטת פוזיטרון (חלקיק בעל מסה זהה לאלקטרון ומטען שווה בגודלו אך מנוגד בכיוונו), הפוזיטרון הנפלט נע ברקמות למרחק קצר.
בזמן זה הפוזיטרון מאבד אנרגיה קנטית, ומאט עד לנקודה שהוא מסוגל לבצע אינטראקציה עם אלקטרון (איון פוזיטרון-אלקטרון – שניהם מבטלים זה את זה ונוצר זוג פוטונים) וליצור שני פוטוני גאמא בזווית של כמעט 180 מעלות ביניהם (כיוונים מנוגדים).
קרני גאמא מתגלות כאשר הו פוגעות בחומר אשר מתיינן עקב פגיעתן, ופולט אור.
אור זה ניתן לזהות באמצעות טכניקה שתלויה בגילוי סימולטני של זוג הפוטונים.
קרני גאמא נקלטות בגלאים שממוקמים מסביב לנבדק אל-תוך מחשב לצורך עיבוד וחישוב מיקום הפליטה המקורית בגוף וקבלת תמונות מפורטות ומדויקות של האיברים על ידי תוכנת מחשב.
עשיית בדיקת PET ו-CT בו זמנית מאפשרת לאפיין באופן מדויק יותר את האזורים שבהם קיימת קשירה מוגברת של FDG.
התמונות שמתקבלות לאחר הבדיקה מוצגות בפרוסות, והרופא יכול לעיין בכל פרוסה בנפרד או לבנות תמונות תלת־ממדיות בעזרת המחשב.
בסורקי PET ראשוניים הייתה רק טבעת אחת של גלאים, לכן איסוף הנתונים והשחזור הוגבלו למישור דו-ממדי יחיד.
איזוטופים של פוזיטרון שמשמשים בהדמיה רפואית (F-18 ,C-11, N-13, O-15...), נחשבים לקצרי טווח ומתפרקים מהר, דבר שמאפשר שימוש אופטימאלי בצילומי הדמיה תוך שמירה על מינון קרינה נמוך שנחשף אליהם המטופל.
בנוסף, הבדיקה אינה מכאיבה בדרך כלל, אך לפעמים יש תחושת כאב ברגע הזרקת החומר הרדיואקטיבי דרך הווריד.
הבדיקה יעילה בהערכת התגובה לטיפול בסקירה שיטתית.
השוואה בין בדיקת PET-CT לבין MRI של חולים לאחר קבלת הטיפול על מנת לספק מידע על התקדמות המחלה, הראתה כי ל-MRI יכולות להיות תוצאות חיוביות שגויות (False Positive) לעומת PET-CT.
PET-CT עשוי להיות כלי שימושי בהערכת התגובה לטיפול ב-immune checkpoint inhibitors (ICI), אשר מאפשרת מדידת הפעילות המטבולית שהיא המדד היעיל והאמין ביותר להערכת הגידול ואיך הוא מגיב לטיפול בהשוואה למדידת גודל הגידול.
הבדיקה אינה כרוכה בתופעות לוואי, תוצאות הבדיקה חשובות לבנייתה או לשינויה של תוכנית הטיפולים.
את ההחלטות על אופי והמשך הטיפול מקבל האונקולוג בשיתוף עם רופא שמומחה ברפואה גרעינית או רדיולוג שמנוסה בPET .
מסיבות פיזיקליות וטכניות, רזולוציית ה-PET מוגבלת לנגעים בקוטר קטן והיכולת שלהם בקליטת החומר הרדיואקטיבי.
סוגי סרטן שונים קולטים את החומר בעוצמות שונות.
לפיכך תהליך שאינו קולט FDG ב-PET-CT אינו בהכרח תהליך שפיר.
במקרים כאלו אפשר להשתמש לפעמים בחומרים אחרים למיפוי PET-CT כגון אנלוג לסומטוסטטין המשמש לזיהוי גידולים נוירו-אנדוקריניים.
הבדיקה כרוכה בחשיפה לשני סוגים של קרינה: קרינה רדיואקטיבית בכמות זעירה וקרני רנטגן.
חשיפה לקרני רנטגן בבדיקות חוזרות עלולה להגביר את הסיכון לממאירות בעתיד.
תוצאות חיוביות שגויות False Positive יכולות להופיע בבדיקות PET במקרים של תהליכים דלקתיים בשל פעילותם המטבולית הגבוהה.
השוואת בדיקת PET CT לבדיקות MRI ו-CT
בניגוד ל-CT ו-MRI שמבצעים סריקה אנטומית של הגוף, טכנולוגית PET מאפשרת הערכה של שינויים כימיים ופיזיולוגיים הקשורים במטבוליזם של הגוף.
שינויים אלה מקדימים פעמים רבות את השינויים המבניים ברקמות, וכך ניתן לאבחן שינויים פתולוגיים הרבה לפני שהם מתגלים על ידי שימוש בטכניקות MRI ו-CT.
תמונות PET נראות מטושטשות הרבה יותר בגלל המספר המצומצם יחסית של פוטונים שנקלטים במהלך ההדמיה.
רזולוציית הגלאים של PET CT פחות טובה ומוגבלת לנגעים בקוטר של 0.5-1.0 ס"מ.
במצבים פתולוגיים מסוימים, בדיקת PET CT עשויה להיות יותר יעילה לצורך אבחון, כמו במצב של דלקת מוח אוטואימונית, האבחנה של דלקת מוח אוטואימונית (Autoimmune Encephalitis-AE) היא תהליך מאתגר בגלל הזמן הארוך הנדרש לצורך בדיקת נוגדנים והחפיפה הקלינית המשמעותית עם מחלות אוטואימוניות זיהומיות אחרות במערכת העצבים.
בשנת 2016 נקבעו קריטריונים לאבחון AE כדי להביא לאבחנה מהירה וקלה באמצעות ממצאי בדיקה נוירולוגית MRI, EEG, בדיקת סירום ו-CSF.
עם זאת, מחקרים הראו ש FDG-PET/CT עשוי להיות יותר רגיש מ-MRI  באבחון AE וגילוי ממצאים פתולוגים.
לפי תוצאות המחקר, גילו שיש ל-FDG-PET/CT ו-MRI אותה יעילות באבחון AE.
PDU (ראשי תיבות באנגלית של: Power Distribution Unit) הוא מכשיר המצויד ביציאות מרובות, המיועד להפצת חשמל למכשירים מרובים, הוא נפוץ במיוחד במסדי מחשבים וציוד רשת הממוקמים במרכז נתונים.
מרכזי נתונים מתמודדים עם אתגרים בפתרונות הגנה על כוח וניהול.
מסיבה זו מרכזי נתונים רבים מסתמכים על ניטור PDU כדי לשפר את היעילות, זמן הפעילות והצמיחה.
עבור יישומי מרכז נתונים, דרישת החשמל היא בדרך כלל הרבה יותר גדולה מפסים חשמליים בסגנון ביתי או משרדי עם כניסות חשמל בגודל של 22 קילו וולט ואפילו יותר.
מרבית מרכזי הנתונים הגדולים משתמשים ב-PDU עם כניסת חשמל תלת פאזית והספק חד פאזי.
ישנן שתי קטגוריות עיקריות של PDU: הראשונה היא PDU בסיסי והשנייה היא "PDU חכם" או iPDU.
תפקיד PDU בסיסי הוא פשוט להוות אמצעי להפצת כוח מרשת החשמל לצרכנים מרובים.
מאידך, ל-iPDU יש בדרך כלל רכיב חכם המאפשר למחשבים אישיים תקשורת וניהול מרחוק של מידע על מדידת הספק, שליטה/כיבוי לשקע חשמל ו/או אזעקות.
חלק מה-PDU המתקדמים מאפשרים למשתמשים לנהל חיישנים חיצוניים כגון טמפרטורה, לחות, זרימת אוויר ועוד.
שיתוף פעולה מבני קבוע הוא האינטגרציה הצבאית של 26 מתוך 27 מדינות החברות באיחוד האירופי (כולן למעט מלטה) במסגרת של האיחוד.
ההסכם נכנס לתוקף בתאריך 11 בדצמבר 2017 במטרה להעמיק את שיתוף הפעולה הצבאי בין מדינות האיחוד אשר חפצות בכך ולקדם פיתוח משותף של העוצמה הצבאית של האיחוד.
טיבו של ההסכם שונה מהסכמים קודמים של האיחוד האירופי בכך שהליך קבלת ההחלטות הראשוני לא נסמך על הצבעת פה אחד אלא על אימוץ חלקי של תוכניות שונות במסגרת ההסכם.
בניגוד להסכמים אחרים באיחוד, ההחלטות שנקבעו באמצעות מנגנון פסקו מוגדרות כמחייבות ולא כהמלצות.
התרחבות האיחוד האירופי עם חתימת אמנת מאסטריכט יצרה מתחים חדשים בין חברות האיחוד וחוסר קוהרנטיות מנהלית של הארגון.
הצורך בהמשך אינטגרציה בתחומים שונים ומשברים דוגמת וגל התרחבות חדש ב-2003/4 זירזו קריאות בתוך האיחוד לאימוץ של יותר אשר עד עכשיו הסתמכה על הצבעות פה אחד לרוב תפקודה.
ב-1997 אומצה לאיחוד אמנת אמסטרדם (1997) אשר הכניסה לאמנת מאסטריכט סעיף (סעיף מספר 31) אשר התיר למספר מדינות מצומצם (עד שליש מחברות האיחוד אשר מייצגות עד שליש ) לקבל פטור מחוק.
במישור הצבאי, אמנת מאסטריכט התחייבה על הקמה עתידית של מדיניות חוץ וביטחון, בדגש על הישענות על נאט"ו והאיחוד המערב-אירופי כגורמים העיקריים אשר יבטיחו את הביטחון באירופה.
כתוצאה מכך, האמנה לא טרחה להגדיר תקציב משותף או גוף מאוחד במסגרת מדיניות החוץ והביטחון החדשה.
המבנה הגמיש של אשר נכלל באמנה כלל סעיפים לפיהם השתתפות בארגון לא חויבה בעמידה במדדים של השקעה כלכלית ופוליטית אלה בחקיקה ועמידה בחוקי הארגון.
מבנה אינקלוסיבי מסוג זה הוסב במסגרת אמנת ליסבון לתחום הצבאי עם הסכם פסקו.
אמנת אמסטרדם (1997) יחד עם אמנת ניס (2001), הרחיבה את הפרמטרים של אמנת מאסטריכט לגבי שיתוף פעולה צבאי מוגבר.
האמנות אפשרו שיתוף פעולה לאחר הצבעה עם רוב מיוחד של 51% והגדירו כי שיתוף פעולה זה יופעל רק כאפשרות אחרונה ומבלי לחייב את המדינות אשר לא הצביעו בעד מלהשתתף.
אמנה נוספת אשר לא אומצה לבסוף המשיכה לחייב החלטת פה אחד בנוסף להמלצה כללית לשימוש מוגבר בעתיד בהענקת פטורים, קידום תיאום ושיתוף פעולה הדדי בתחום הצבאי, הקמת סוכנות שלימים תהפוך לסוכנות ההגנה האירופית, קידום פיתוח משותף של אמצעי לחימה והתאמה של מנגנון שיתוף הפעולה לקונספט קבוצות הלחימה האירופיות.
אמנת ליסבון והפעלת מנגנון פסקו
אמנת ליסבון איגדה את רוב המנגנונים מהאמנות השונות ומהחוקה האירופית תחת סעיפים 42.6 ו-46. לאחר אימוץ האמנה החלה תקופת המתנה עקב משבר החוב האירופי וחוסר קשב כללי באיחוד בה לא נעשתה פעולה רצינית להפעלת המנגנון.
העיגון החוקתי של מנגנון פסקו מעוגן בסעיפים 42.6, 44 ו-46 של , פרוטוקול מספר 10 של ובתיקונים שנעשו לאמנות על ידי אמנת ליסבון (סעיף 28).
פסקו עובד על פי עקרון לפיו מדינה אשר בוחרת שלא להשתתף בארגון אינה מחויבת בהשלכות הכלכליות או החוקיות של ארגון זה אך אין לה זכות הצבעה על מדיניותו.
אם מדינה מעוניינת להשתתף, עליה להודיע של מועצת האיחוד האירופי, לנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון ושבקשתה תעבור שם הצבעה של רוב מיוחד.
אותו הליך קיים גם כאשר ישנן קריאות לסלק מדינה מהארגון.
אימוץ או ביטול של חוק מסוים במסגרת הארגון תידרש להצבעה בפה אחד.
קבוצות קטנות של מדינות מתוך פסקו רשאיות להתאגד למען מטרה מסוימת אשר הוגדרה על ידי המועצה האירופית.
המועצה אחראית על הליך קבלת ההחלטות של פסקו, קבלה או גירוש של מדינה מפסקו, תיעדוף פרויקטים, מימון ואישור של פרויקטים חדשים ובקרה על פרויקטים קיימים.
המזכירות הכללית של פסקו מורכבת מגורמים אשר הושאלו משירות החוץ האירופי, ושל סוכנות ההגנה האירופית.
המזכירות אמונה על תקשורת בין האיחוד האירופי וכלל גורמי פסקו.
חברות באיחוד האירופי אשר לא משתתפות בהסכם
- במסגרת , דנמרק בחרה שלא לקחת חלק .
בשנת 2023, שינתה דנמרק את החלטתה והצטרפה ל-CSDP ופסקו.
- עקב פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, הממלכה הפסיקה להיכנס לארגונים אירופים חדשים.
שיתוף פעולה עם גורמי צד שלישי
- ב-6 במאי 2021, ארצות הברית הצטרפה לפרויקט המוביליות הצבאית כחברת צד שלישי.
- ב-14 בנובמבר 2022, בריטניה הצטרפה לפרויקט המוביליות הצבאית כחברת צד שלישי.
- ב-6 במאי 2021, נורווגיה הצטרפה לפרויקט המוביליות הצבאית כחברת צד שלישי.
- ב-6 במאי 2021, קנדה הצטרפה לפרויקט המוביליות הצבאית וב-21 בפברואר 2023 הצטרפה לפרויקט הלוגיסטי NetLogHubs.
- תוכנית פיתוח בין גרמניה לצרפת פוטנציה לפרויקטים אחרים במסגרת פסקו
PFAS תרכובות פרא ופולי-פלואורואלקיליות הן קבוצת כימיקלים המיוצרים באופן סינתטי הכוללים פחממנים המותמרים על ידי קבוצות פלואור מרובות.
מחקרים אפידמיולוגיים הראו כי תרכובות אלו מצטברות בגוף האדם ועלולות לגרום נזקים בריאותיים כמו: הגברת הסיכון לתחלואה בסרטן הכליה וסרטן האשכים, פגיעה במערכת החיסונית, עלייה ברמת הכולסטרול, ופגיעה בעוברים.
המזהמים בקבוצה זו נודדים למרחקים ארוכים הרחק ממוקדי הזיהום, יציבים מאוד בסביבה, ומצטברים ברקמות ביולוגיות בסביבה ובגוף האדם.
הגדרה מורכבת יותר היא הן תרכובות כימיות אורגננו-פלואריות סינתטיות שיש להן מספר אטומי פלואור המחוברים לשרשרת אלקיל.
הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD) מגדיר אותם כחומרים מופלרים המכילים לפחות אטום מתיל או מתילן פחמן מופלר מלא (ללא כל H/Cl/Br) אטום /I המחובר אליו), כלומר למעט כמה יוצאי דופן שצוינו, כל כימיקל עם לפחות קבוצת מתיל פרפלורית (-CF3) או קבוצת מתילן פרפלורית (–CF2) הוא PFAS.
על פי ה-OECD, ידועים לפחות 4,730 PFAS נפרדים עם לפחות שלושה אטומי פחמן פרפלואורינים.
מסד נתונים של רעילות של הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA), DSSTox, מפרט 10,776 חומרי PFAS.
תת-קבוצה מתוך חומרים אלה Fluorosurfactants, חומרי השטח הפלואוריים או פעילי השטח המופלרים, הם בעלי "זנב" מופלר ו"ראש" הידרופילי ולכן הם פעילי שטח.
הם יעילים יותר בהפחתת מתח-הפנים של מים מאשר פעילי שטח פחמימנים דומים.
הם כוללים את החומצות הפרפלואורו-סולפוניות כגון חומצה פרפלואורו-אוקטן-סולפונית (PFOS) ואת החומצות הפרפלואורו-קרבוקסיליות כגון חומצה פרפלואורו-אוקטנואית (PFOA).
תרכובות PFAS מיוצרות בידי האדם החל משנות הארבעים של המאה ה-20 ומשמשות במגוון מוצרים: יצירת ציפויים מוצרים העמידים בפני חום, שמן וכתמים כולל בציפויי מחבתות וסירים, כתוספים דוחי שמן ומים, בבגדים, באריזות מזון ובחומרי בידוד של חוטי חשמל.
בנוסף, משמשות תרכובות אלה גם כמעכבי בעירה בקצפי כיבוי המשמשים לכיבוי שריפות של נוזלים דליקים (כגון דלקים) ולכן נעשה בהן שימוש נרחב בנמלי תעופה אזרחיים וצבאיים.
בשנים האחרונות נמצאו תרכובות ממשפחת ה-PFAS ברחבי העולם במקורות מים ובמערכות אספקת מי שתייה, כולל גם בישראל.
ידוע כי PFOS ,PFOA ו-PFAS אחרים עמידים בסביבה ומתוארים בדרך כלל כמזהמים אורגניים עמידים, הידועים גם כ"כימיקלים לנצח".
כימיקלים ממשפחת ה-PFAS נחשבים כיציבים במיוחד וכמעט ואינם מתפרקים ולכן נוטים להצטבר לאורך זמן רב בסביבה הטבעית או בגוף האדם.
הצטברות ביולוגית ויציבות של החומרים עלולות לגרום בעיה גדלה והולכת עבור בעלי חיים ובהקשר של בריאות הציבור.
על פי האקדמיות הלאומיות למדעים, הנדסה ורפואה, חשיפה ל-PFAS קשורה לסיכון מוגבר לירידה בתגובת נוגדנים, דיסליפידמיה (כולסטרול גבוה באופן חריג), ירידה בצמיחה של תינוקות ועוברים, ועלייה בסיכון לסרטן הכליה.
מדענים מודאגים לדוגמה עקב ראיות לכך שחומרי PFAS נמצאים בריכוזים עולים בחלב אם.
מהספרות עולה כי חשיפה ל-PFAS עלולה לגרום להשפעות על הכבד (שאחראי לסילוק רעלים בגוף), על מערכת החיסון ועל ההתפתחות של ילדים.
עוד עולה כי אוכלוסיות שצרכו מי שתייה מזוהמים ב-PFOA במשך לפחות שנה סבלו מעלייה ברמת הכולסטרול, פגיעה בבלוטת התריס, סיכויים מוגברים לתחלואה בסרטן וכן עלייה בשיעורי ההשמנה בילדים.
חששות בריאותיים הובילו לתביעות רבות של אזרחים בארצות הברית נגד חברות.
בשנת 2021, מיין הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שאסרה על תרכובות אלו בכל המוצרים עד 2030, למעט מקרים שנחשבו "כרגע בלתי נמנעים".
מחקר משנת 2021 שפורסם בירחון Environmental Science & Technology מצא כימיקלים רעילים של PFAS ב-100% מדגימות חלב האם שנבדקו.
מדענים מארגון Toxic-Free Future, אוניברסיטת אינדיאנה, אוניברסיטת וושינגטון ומכון המחקר לילדים של סיאטל הובילו את המחקר.
המחקר טוען כי חומרים רעילים - כולל תרכובות מהדור החדש שנמצאות כיום בשימוש - מצטברות בגופים של בני אדם.
למרות ההבטחות של התעשייה הכימית ש-PFAS בשימוש עכשווי לא מצטבר באנשים, המחקר מוצא שגילויים של כימיקלים אלו בחלב אם נמצאים במגמת עלייה בעולם ומכפילים את עצמם כל ארבע שנים.
גילוי הסכנה של חומרי PFAS
בשנות ה-40 החלו בחברת דופונט לייצר טפלון למגוון רחב של מוצרים.
אחד השימושים הראשונים של הטפלון היה במסגרת פרויקט מנהטן.
מלח אורניום היה מעכל מאד לצנרת במפעל הייצור שלו וכדי להגן על הצנרת ציפו אותה מבפנים בטפלון.
בהמשך השתמשו בטפלון כדי לצפות מחבתות כדי למנוע מאוכל להדבק.
תהליך ייצור מסחרי של הטפלון כרוך בשחרור רב של חום שעלול לגרום לפיצוץ.
כדי לאפשר ייצור טפלון בכמויות מסחריות הכניסו אותו למים שיקררו אותו.
עם זאת החומר עלול להתרכז במקום מסוים וליצור פיצוץ כדי למנוע דבר זה הוסיפו למים PFOA, המוכר גם כ-C8. חומר זה יוצר בועות קטנות שבתוכן יכולות להיווצר שרשרות ארוכות של טפלון, ללא חשש של פיצוץ בשל המים המקררים אותן.
כדי לצפות סיר מתכת בטפלון, חורצים בחריצים מיקרוסקופיים את שטח הפנים של המתכת ומתיזים את התערובת המתקבלת על פני השטח.
המים וה-PFOA מסולקים לסביבה והטפלון נשאר על פני השטח.
הטפלון עצמו מורכב משרשראות ארוכות של מולוקלות שאינן מגיבות בכלל עם חומרים אחרים - מה שמעניק להן את תכונות העמידות שלהן.
הטפלון נחשב חומר בטוח למדי שנכנס לגוף האדם ויוצא ממנו ללא הצטברות או השפעה.
המצב שונה למדי ביחס ל-PFOA.
מחקרים אפידמיולוגיים שבוצעו בשנים האחרונות הראו כי תרכובות אלו מצטברות בגוף האדם כמו גם בבעלי חיים אחרים, ועלולות לגרום נזקים בריאותיים כמו: הגברת הסיכון לתחלואה בסרטן הכליה וסרטן האשכים, פגיעה במערכת החיסונית, עלייה ברמת הכולסטרול, ופגיעה בעוברים.
החומר עובר הצטברות ביולוגית והוא עמיד מאד, כך שכמויות זעירות שלו נמצאות במי גשם, ומי שתייה.
דרך מקורות אלה וכן דרך מקורות אחרים (כמו עטיפות מזון, מוצרי היגיינה, זיהום במזון ועוד) החומרים מגיעים אל תוך הגוף האנושי ומצטברים בו.
חוואי מקומי שגר ליד מפעל של דופונט, שם לב שהפרות שלו, שותות ממי נחל שזוהמו בקצף ממקור לא ידוע.
תביעה של החוואי את חברת דופונט הביאה לגילוי של פיזור PFOA למערכת המים של מערב וירג'יניה.
תובענה ייצוגית בארצות הברית גרמה לתשומת לב לאומית בשנת 2005. עובדים במפעל בפארקרסבורג, מערב וירג'יניה, של חברת דופונט חברו לתושבים מקומיים כדי לתבוע את החברה על שחרור מיליוני ק"ג של אחד מהכימיקלים הללו, הידוע בשם PFOA, לאוויר ולנהר אוהיו.
עורכי דין גילו שחברת דופונט ידעה כבר ב-1961 ש-PFOA עלול להזיק לכבד, אך הסתירה את הנזקים מהציבור.
מאז שנת 2000, התפרסמו מאות מאמרים מדעיים שעברו ביקרות עמיתים בנושא PFAS.
המחקרים הראו ש-PFAS רבים הם רעילים, לא מתפרקים במלואם בסביבה, ובעלי תכונה של הצטברות ביולוגית - הם מצטברים בגופם של אנשים ובעלי חיים ברחבי העולם.
כמה מחקרים גילו PFAS במעל ל-99% מהאנשים שנבדקו.
אחרים מצאו PFAS בחיות בר, כולל דובי קוטב, דולפינים וכלבי ים.
עם הזמן התברר כי החומר מתפזר בסביבה, מצטבר בגוף האדם ובבעלי חיים, ועלול לגרום לנזקים בריאותיים משמעותיים, בהם פגיעה בכבד, סרטן, בעיות בפריון ובעיות התפתחות בעוברים.
בינואר 2024 ה-IARC סיווג את החומר PFOA כגורם מסרטן בבני אדם (Group 1).
כמה חומרים ממשפחת ה־PFAS, כגון PFOA, עשויים להימצא ברמות נמוכות במזון, במי שתייה ובאבק ביתי.
אף על פי שרמות החומר במי השתייה בדרך כלל נמוכות, הן עשויות להיות גבוהות יותר באזורים מסוימים – למשל בקרבת מתקנים תעשייתיים שהשתמשו בכימיקלים אלו.
צוות בין-משרדי גיבש תמונת מצב לנוכחותם של מזהמים אלו בישראל.
הצוות של המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות ורשות המים פועל מאז שנת 2022 לאיסוף מידע ולתיאום פעולות אסדרה.
באפריל 2022 פרסם הצוות דו"ח תמונת מצב בישראל.
עד שנת 2024 סגר משרד הבריאות שישה קידוחים של מי שתייה לנוכח חריגה מִתקן מי שתייה נוכחי, ולפחות עשרה קידוחים נוספים צפויים להיסגר בשנת 2026 עקב חריגה מִתקן מי שתייה.
סקר של רשות המים בישראל שבוצע בשנת 2020 מצא ריכוזים נמוכים של PFAS בקידוחי שתייה בישראל.
עם זאת נמצאו ריכוזים משמעותיים של PFAS במי תהום בקידוח הסמוך למתקן אימון של כיבוי אש, וכן באתרים שונים: תחת אתרי תשתית דלק בהם כובו שריפות דלק, תחת אתרי סילוק פסולות במקומות שונים בארץ, בקידוח ניטור בתוך שדה תעופה צבאי וכן בקידוחי הפקה סמוכים לשדות תעופה - צבאי ואזרחי.
במרץ 2021 חוקרים מטעם משרד הבריאות פרסמו סקר ניטור ביולוגי ראשון בישראל שבדק ריכוזים של כימיקלים ממשפחת ה-PFAS בבני אדם.
הסקר היה מצומצם מאד בהיקפו וכלל רק 20 משתתפים שאינם בהכרח מייצגים את כל האוכלוסייה בישראל.
מהסקר עולה כי 4 מתוך 12 כימיקלים שנבדקו, נמצאו בפלסמה של משתתפים ישראלים.
שלושה כימיקלים:PFOA ,PFHxS וכן PFOS-L נמצאו בכל הדגימות.
PFNA נמצא ב-12 מתוך 20 הדגימות ואילו PFHpS-L נמצא בשלוש דגימות.
PDFescape היא תוכנה לעריכת קובצי PDF הנתמכת בפרסומות ובתשלום, הפועלת הן כיישום אינטרנטי והן כיישום ל־Windows.
התוכנה מאפשרת עריכת מסמכי PDF, מילוי טפסים, סידור עמודים, הדפסה, שמירה ופרסום טפסים דיגיטליים.
PDFescape מציעה אחסון מקוון של מסמכי PDF וניתן להשתמש בה בדפדפנים נפוצים כגון Firefox, Internet Explorer, Safari, Chrome ו־Opera.
הגרסה הראשונה של התוכנה פורסמה ב־20 בפברואר 2007.
ניתן לפתוח מסמכי PDF ישירות בתוך היישום או לייבא אותם דרך ממשק האינטרנט.
המסמכים ניתנים לעריכה באמצעות אוסף כלים הדומה, אך מצומצם יותר, לזה המוצע בתוכנות ייעודיות לעריכת PDF כגון Adobe Acrobat.
PDF/A הוא תת־תקן של PDF, שאושר על ידי ISO, ונועד לשימוש בארכוב ולשימור דיגיטלי ארוך־טווח של מסמכים אלקטרוניים.
התקן PDF/A שונה מ־PDF רגיל בכך שהוא אוסר שימוש במאפיינים שאינם מתאימים לשימור ארוך־טווח, כגון קישור לגופנים חיצוניים (במקום הטמעת גופנים) והצפנה.
דרישות התקן לצופי PDF/A כוללות הנחיות לניהול צבע, תמיכה בגופנים מוטמעים וממשק לקריאת הערות מוטמעות.
החלק הראשון של התקן פורסם ב־28 בספטמבר 2005, והוא מגדיר שתי רמות תאימות:
PDF/A-1b – רמת תאימות B (בסיסית)
PDF/A-1a – רמת תאימות A (נגישות)
רמת B מחייבת עמידה בדרישות הנחוצות לשחזור מהימן של המראה החזותי של המסמך.
רמת A כוללת את כל דרישות רמת B וכן דרישות נוספות שמטרתן לשפר את הנגישות הדיגיטלית של המסמך.
דרישות נוספות ברמת A כוללות:
תיוג טקסט ותיאורים עבור תמונות וסמלים
רמת תאימות A נועדה להקל על שימוש במסמכים באמצעות תוכנות מסייעות, כגון קוראי מסך.
בהמשך פותח התקן PDF/UA, שנועד לתת מענה מפורט יותר להיבטי נגישות, תוך החלפת חלק מההנחיות הכלליות של PDF/A במפרטים טכניים מדויקים יותר.
תקן זה אינו תואם בהכרח לאחור ל־PDF/A-1.
תמיכה בחתימות דיגיטליות בהתאם לתקן PAdES
אפשרות להטמעת קובצי PDF/A בתוך קובץ אחד לצורכי ארכוב
התקן מגדיר שלוש רמות תאימות: PDF/A-2a, PDF/A-2b ו־PDF/A-2u, כאשר האחרונה מחייבת מיפוי Unicode מלא לכל הטקסט במסמך.
החלק השלישי של התקן פורסם ב־15 באוקטובר 2012, והוא מאפשר, לראשונה, הטמעה של קובצי מידע בפורמטים שרירותיים (כגון XML, CSV או מסמכי Office) בתוך מסמכי PDF/A תואמים.
החלק הרביעי של התקן, המבוסס על PDF 2.0, פורסם בסוף שנת 2020.
התקן מגדיר שתי רמות תאימות נוספות:
PDF/A-4f – הטמעת קבצים שרירותיים
PDF/A-4e – תאימות הנדסית, הכוללת תמיכה ב־3D, RichMedia ו־JavaScript
PDF/A-4e מחליף את PDF/E כפורמט הארכוב למסמכים הנדסיים המבוססים על PDF 2.0.
PHP (ראשי תיבות רקורסיביים של PHP Hypertext Preprocessor, שבמקור התבססו על Personal Home Page) היא שפת תסריט המיועדת בעיקר לתכנות יישומי אינטרנט בצד השרת, אך יכולה לרוץ על המחשב האישי באמצעות מפרש.
התחביר של השפה דומה לזה של C והסמנטיקה דומה לזו של Perl.
שפת PHP נוצרה במקור על ידי רזמוס לרדורף, אך בצורתה הנוכחית נכתבה על ידי זאב סורסקי ואנדי גוטמנס.
PHP היא אחת משפות התכנות הנפוצות ביותר.
רזמוס לרדורף (Rasmus Lerdorf) חיפש דרך קלה להכניס נתוני קורות חיים דרך האינטרנט באמצעות מפענח שפה שירוץ בצד השרת.
בשנת 1994/5 הוא יצר את מפענח השפה PHP/FI (כלומר Personal Home Page tools / Forms Interpreter) שנועד בעיקר לטיפול בטפסים.
לרדורף פיתח גם את הגרסה השנייה, PHP/FI 2.
השפה שבנה לרדורף הייתה מסורבלת במקצת ושונה מהשפה המוכרת כיום.
זאב סורסקי ואנדי גוטמנס, שני מפתחים ישראליים מהטכניון, פיתחו מהיסוד את שפת PHP המוכרת לנו כיום, והעניקו ל-PHP את הפירוש הרקורסיבי: PHP Hypertext Preprocessor.
לאחר שלרדורף הסכים להפסיק את הפיתוח של PHP/FI, החליטו סורסקי וגוטמנס להוציא את השפה שפיתחו כגרסה השלישית, PHP3, כהמשך לגרסה השנייה של לרדורף וכדי להבהיר ש-PHP3 מחליפה את PHP/FI 2. שפת PHP3 הייתה הגרסה הראשונה שהייתה מלאה, איפשרה הרחבה לתמיכה בבסיסי נתונים ובפרוטוקולים שונים, והיא השפה המוכרת כיום.
סורסקי וגוטמנס ממשיכים בפיתוח השפה בעזרת חברת Zend Technologies שהקימו יחדיו, הוציאו את PHP4 ולאחריה את PHP5, וב-2015 הוכרזה PHP7. בסימון הגרסאות דילגו על המספר 6: לאחר 13 שנים של עבודה על הגרסה הוחלט לדלג מספר.
לשפת PHP יש מפרש (Interpreter) בשם זה המותקן בשרת ותפקידו להריץ תסריטים (Scripts) ב-PHP, תוך שימוש במשאבים של מחשב השרת (למשל: מערכת הקבצים ובסיסי נתונים).
בדומה לטכנולוגיות צד-שרת נוספות, באמצעות PHP ניתן ליצור דפי אינטרנט דינמיים בשילוב נתונים מבסיסי נתונים, וכך לטפל בטפסים ובמידע שנשלחים מהמשתמשים (clients).
התפקיד של PHP הוא לנתח את המידע וליצור פלט בהתאם.
כשפה לתכנות יישומי אינטרנט בצד השרת, PHP אינה עוסקת במשימות שמתבצעות בצד הלקוח, כלומר בדפדפן.
בהתאם לכך, PHP יוצרת תוכן, דף HTML, XML, תמונה או כל אובייקט אחר, ושולחת אותם אל הדפדפן, אך היא אינה מפענחת אותם – זו מלאכתו של הדפדפן.
באופן דומה, שפת PHP משלבת בדפים, במידת הצורך, תסריטי JavaScript או VBScript ורכיבי Flash, לביצוע במחשב הלקוח (קוד PHP אינו מגיע אל מחשב הלקוח, אלא רק הפלט שיצר קוד זה).
PHP היא אחת השפות הראשונות שנבנו במיוחד לתכנות אתרים דינמיים באינטרנט.
בין הכלים המקבילים לה ניתן למנות את Ruby on Rails ו-JSP (של Sun, מפתחת Java) וכן את ASP (של Microsoft).
במבנה השפה ניכרת השפעת שפת C, ובמידה מסוימת, גם Java.
היכרות מוקדמת עם שפות אלו מסייעת לתהליך ההתאקלמות.
בשימוש ותכנות נכון, שפת PHP מספקת אבטחה גבוהה מאוד וחוסמת כניסה של מחשבים אחרים למערכת.
ניתן להריץ את מנוע PHP על מגוון רחב של מערכות הפעלה ושרתים, כך ש-PHP אינה מוגבלת לשרתים או למערכות הפעלה מסוימות.
שפת PHP מותאמת בעיקר לעבודה עם אתרים ברשת.
למעשה, ניתן לבנות אתר שלם עם קובץ PHP אחד.
אתר ויקיפדיה, למשל, בנוי כולו באמצעות PHP.
שפת PHP היא שפת "קוד פתוח" (open source), ולכן כמעט כל אחד יכול לפתח את השפה, והיא מופצת בחינם.
לשפת PHP מגוון גדול של פונקציות ספרייה המכסות תחומים רבים ומקלות על המפתחים.
פונקציות ייעודיות לתמיכה בבסיסי נתונים שונים, פונקציות לפרישת ודחיסת קבצים, להצפנת מידע, לטיפול באזורי זמן על פי הארצות השונות ברחבי העולם, קביעת זמני זריחת השמש ושקיעתה לפי האזור הגאוגרפי על כדור הארץ, ואף פונקציות להמרה תאריכית בין תאריכונים שונים, כולל מהתאריך העברי ואליו.
pecl (נהגה "פיקל") היא ספרייה לתוספים חיצוניים שאינם מגיעים עם PHP במעמד ההתקנה של החבילה הראשית.
זאת דוגמה לתוכנית Hello World טיפוסית:
(שתי הפעולות הנ"ל יעשו את אותה עבודה, אך נהוג להשתמש בדוגמה הראשונה)
הקוד שלהלן ידגים כיצד ניתן להדפיס את כתובת ה-IP של המחשב שצפה בקוד זה.
שפת PHP תומכת בקבלת משתנים מהכתובת (טפסים בשיטת GET) הקוד הבא מדגים שימוש באפשרות זאת.
אם מידע מהטופס נשלח באמצעות HTTP POST, נוכל לגשת למידע באמצעות המשתנה הגלובלי POST_$.
אם ניכנס לכתובת http://localhost/file.php?name=Bob (כאשר localhost/file.php מייצג את מיקום ושם הקובץ) נקבל את הפלט:
הקוד הבא מדגים התחברות למסד נתונים מסוג MySQL וביצוע שאילתא.
or die(mysql_error()); //אם ההתחברות נכשלה, הפסק את ריצת הקוד
or die(mysql_error()); //אם בחירת המסד נכשלה (מסד לא קיים או שם שגוי, לדוגמה), הפסק את ריצת הקוד
or die(mysql_error()); //או הפסקת ריצת הקוד, במקרה של שגיאה
$row = mysql_fetch_assoc($result); //המרת התוצאות למערך אסוציאטיבי
וכאשר ניכנס לדף, הפלט שיתקבל הוא:
השפה PHP תומכת בתכנות מונחה עצמים, הקוד הבא מראה יצירת מחלקה.
+ מקרא צבע זמן אדום גרסה ישנה צהוב גרסה ישנה שעדיין נתמכת ירוק גרסה נוכחית כתוםגרסת בטא כחול גרסה עתידית
גרסה תאריך שחרור תאריך סופי לתמיכה בגרסא הערות 1.0 1995-06-08 השם הראשון בשחרור הגרסה הראשונה הרשמית היה Personal Home Page.
5.3 2009-06-30 2014-07 שיפור התמיכה בWindows נוספה ספרייה ייחודית לטיפול וניהול של מסדי נתונים מסוג .MySQL 5.4 2012-03-012015-09 תמיכה בסינטקס מקוצר במערכים, הסרה של פונקציות הקשורות לסשנים מטעמי אבטחה, צריכה יעילה יותר של זיכרון, שיפור בביצועים.
5.62014-08-282017-08 שדרוגים מינוריים ותיקוני באגים.6.0לא שוחררהשחרור הגרסה בוטל.
7.02015-12-032018-12-03 גרסה שלישית של Zend Engine, הכוללת שיפור בביצועים ותיקוני באגים.
תמיכה בהוספת תכונות (Attributes) לחלקי מסוימים בקוד.
הצהרה על משתנים שיקבלו סוגי תוכן מסוימים (union types).
pH (קיצור המילים: power/potential Hydrogenium; בעברית: ערך הֲגָבָה או רמת חומציות) הוא מדד מספרי לרמת חומציות של תמיסה מימית, המתבסס על ריכוזם של יוני הידרוקסיד ע"פ יחס לוגריתמי הפוך לריכוז הידרוניום () בתמיסה.
את המושג הציג לראשונה הכימאי הדני סרן סרנסן ב-1909.
האות p מייצגת חזקה או פוטנציאל (potential), במשמעות של ריכוז.
האות H היא הסימול הכימי של היסוד מימן והיא מייצגת יוני מימן חיוביים (פרוטונים; +H)
pH מוגדר על פי הנוסחה: .
כאן היא האקטיביות של יוני המימן בתמיסה, ששווה בקירוב ל-שהוא ריכוז יוני המימן בתמיסה.
הוא הלוגריתם לפי בסיס 10. הריכוז נמדד במולים לליטר (מוכר גם בשם מולריות).
בשנת 1909, הכימאי הדני סרן סרנסן (Søren Peter Lauritz Sørensen) הציג את מושג ה-pH במעבדת קרלסברג.
במקור השתמש בסימון "pH•", עם H• כחתימה לאותיות קטנות p.
המושג תוקן ב-1924 ל-pH כדי להתאים להגדרות ומדידות במונחים של תאים אלקטרוכימיים.
סרנסן לא הסביר מדוע השתמש באות p, והמשמעות המדויקת של האות עדיין שנויה במחלוקת.
הוא תיאר דרך למדידת pH באמצעות הבדלי פוטנציאל, והיא מייצגת את ריכוז יוני המימן בתמיסה בערכים של 10 בחזקת מינוס המדד.
האות p יכולה לייצג את ה-puissance הצרפתית, ה-Potenz הגרמנית או פוטנציה דנית, שכולן משמעותן "כוח", או שמשמעותה "פוטנציאל".
ניתן למדוד את רמת ה-pH בעזרת אינדיקטור pH או באמצעות שימוש במד pH אלקטרוני.
אינדיקטורים הם חומרים המשנים את צבעם לפי רמת ה-pH של התמיסה שבה הם נמצאים.
לכל אינדיקטור יש רגישות לטווח pH מצומצם, שבו הוא משנה את צבעו.
קיימים גם אינדיקטורים אוניברסליים המורכבים משילוב של מספר אינדיקטורים, ומאפשרים שינוי צבע רציף בטווח pH גדול מאוד.
אינדיקטורים מפורסמים לדוגמה הם לקמוס, פנולפתלאין, מתילן אדום, מתילן כחול וקונגו אדום.
גם תה והחומר האדום בכרוב אדום (אנתוציאנין) יכולים לשמש כאינדיקטורים.
מד pH אלקטרוני מתבסס על השפעת החומציות על התכונות החשמליות של התמיסה.
מדי pH אלקטרוניים הם מדויקים מאוד ומאפשרים מדידה ברמת דיוק של מאית יחידת pH.
המדידה נעשית על ידי מדידת פוטנציאל החיזור התקני של התמיסה (למעשה, במד pH קיימת ממברנת זכוכית, המאפשרת למדוד רק את השפעת ריכוז יוני ההידרוניום על פוטנציאל החיזור, ולהתעלם מהשפעת המומסים האחרים).
מתוך הפוטנציאל ניתן לחשב את ריכוז היונים על ידי שימוש במשוואת נרנסט.
הערך מתייחס לרמת החומציות של מים מזוקקים, או תמיסה מימית נייטרלית אחרת בטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס.
משמעותו של pH=7 היא שריכוז יוני ההידרוניום ( +H3O) שווה לריכוז יוני ההידרוקסיד ( -OH).
מי ברז או מי גשם אינם טהורים, ומכילים חומרים מומסים שונים, ולכן ה-pH שלהם עשוי להיות שונה במעט מ-7.
ערכי pH הגבוהים מ-7 הם בסיסיים יותר, בהם ריכוז ה-+H3O נמוך מריכוז -OH.
התחום הנפוץ של סולם ה-pH הוא בין 0 ל-14, ורוב התמיסות בטבע הן בתחום pH זה.
עם זאת, אין שום משמעות מיוחדת לערכים 0 או 14 שמונעת לעבור אותם, ועבור חומצות או בסיסים חזקים במיוחד ייתכן pH שחורג מתחום זה.
למשל, לתמיסת HCl רוויה (בריכוז 37% משקלי) יש pH= -1.1 בערך, ולעומת זאת לתמיסה רוויה של NaOH יש pH=15 בערך.
בטבע נמצאו אף תמיסות בעלות pH= _3.6.
ישנן כמה סיבות שבגללן pH שלילי אינו נפוץ והוא קשה למדידה:
גם חומצות חזקות אינן נפרדות לחלוטין ליונים כשהן בריכוז גבוה.
למשל, ניתן לצפות כי תמיסת HCl של 12 מול בליטר תוביל לערך pH=-1.08 (מכיוון ש-log(12)=1.08).
בפועל, ערך ה-pH של תמיסה זו גבוה יותר, משום שחלק מיוני המימן נותרים קשורים ליוני הכלור, כיוון שהמערכת מגיעה לשיווי משקל.