tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1972 הועברה פלוגה י"ג של מג"ב איו"ש מאזור שכם לרצועת עזה וכך החלה נוכחות מג"ב ברצועה, בהמשך הגיעו פלוגות מג"ב נוספות לאזור זה.
עד לאינתיפאדה הראשונה היו כוחות מג"ב ברצועה שייכים למג"ב דרום והופעלו על ידי הממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה.
בעקבות אירועי האינתיפאדה הראשונה הועברו יחידות מג"ב רבות לרצועת עזה וב־1988 הוחלט להקים מרחב מג"ב עצמאי ברצועה.
במרחב פעלו עם הקמתו מספר פלוגות, ולראשונה גם יחידת מסתערבים של מג"ב שהוכשרה במיוחד להתמודד עם אירועי האינתיפאדה.
למפקד המרחב נתמנה ניצב משנה נאש מימת, ובכך היה למפקד המרחב הצ'רקסי הראשון בתולדות משמר הגבול.
מפקדת המרחב ישבה בפאת שדה.
בעקבות היעילות שהפגין קיבל בשנת 1990 אחריות מבצעית על רצועת עזה והפעיל את כוחות הביטחון ברצועה, כולל כוחות צה"ל.
בעקבות הסכמי אוסלו שונה ייעוד מג"ב עזה.
היחידה השתתפה בסיורים המשותפים עם שוטרי המשטרה הפלסטינית.
מג"ב עזה פעל גם במהומות מנהרת הכותל ובאירועים נוספים לאחר האינתיפאדה.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה פעל מג"ב ככוח משמעותי ברצועה אך ככל שעבר הזמן הפך אופי הפעילות ברצועת עזה דומה יותר לפעילות מלחמתית בה מתמחה הצבא מאשר לטיפול בהפרות סדר בה מג"ב מתמחה, לפיכך הוחלט להוציא את כוחות מג"ב מרצועת עזה ולהשאיר שם רק כוחות צה"ל.
מרחב מג"ב עזה הועבר על יחידותיו לגבול ישראל-מצרים כדי לאבטח אותו ולמנוע חדירת מחבלים והברחות.
ב־2003 עבר מג"ב עזה מרצועת עזה לגבול ישראל-מצרים ושמו שונה למג"ב רמון.
מפקדת היחידה ישבה בהר חריף פעל בגבול והצליח למנוע חדירות מחבלים והברחות רבות.
לצורך התמודדות עם האתגרים שניצבו בפניו הוקמה במג"ב רמון יחידת מתיל"ן שהתמחתה בהסוואה והסתתרות ובכך סייעה ליירוט מחבלים ולאיסוף מודיעין.
בשנת 2003 הוחלט להעביר את המחט"ב לשמירת גבול ישראל-ירדן, ולקרוא לו מג"ב ערבה.
מג"ב ערבה המשיך בפעילות אבטחת הגבולות אך הפעם בגבול המזרחי ואף קצר הצלחות.
מפקדת מג"ב ערבה ישבה בעין יהב.
בסופו של דבר, בשנת 2011, במסגרת שינוי ארגוני רחב במשמר הגבול הוחלט לפרק את מג"ב ערבה.
מספר יחידות, כגון יחידת המסתערבים של המרחב הוכפפו למג"ב דרום והמשיכו לפעול בגזרה, אך מרבית יחידות מג"ב ערבה פוזרו במג"ב צפון, מג"ב מרכז ובמג"ב חוף.
שם שנות הפיקוד הערות נאש מימת 1991–1989 מפקד המרחב הצ'רקסי הראשון במג"ב.
משמר הגבול מרחב ירושלים הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) במסגרת משמר הגבול, האחראית על פעילות משמר הגבול באזור ירושלים ובשטחי עוטף ירושלים.
מג"ב ירושלים הוא הגדול במרחבי מג"ב מבחינת כוח אדם.
מטה הגוף שוכן מעט דרומית למטה הארצי, על ציר שדרות בר-לב.
בשנת 1976 כחלק מהערכות מחודשת של משמר הגבול, הוקם מחט"ב חדש במג"ב שנקרה מחט"ב 4 שהיה אחראי על אזור מחוז ירושלים של המשטרה.
בהמשך שונה שמו למג"ב ירושלים.
בשנת 2002 הוקמה בו מפקדת משנה: 'מג"ב עוטף ירושלים' העוסקת באבטחת השטחים שסביב לעיר ובאבטחת גדר ההפרדה, בשנת 2016 הופרד "מג"ב עוטף ירושלים" מהמרחב למרחב עצמאי, עם גידול הפלוגות המבצעיות שקמו בגזרת עוטף ירושלים בעקבות הקמת הגדר.
המחט"ב אחראי על משימות מג"ב בשטח מחוז ירושלים ואף מעט מעבר לו, בשטחי עוטף ירושלים.
מפקדת המחט"ב יושבת בבסיס יהודאי, סמוך למטה הארצי של המשטרה, מפקד המרחב הוא קצין בדרגת תת-ניצב.
במג"ב ירושלים יחידות שונות המבצעות את משימות מג"ב.
יחידת שחר 101 ירושלים - יחידה ללחימה בפשיעה באזור ירושלים, היחידה מחולקת למחלק אג"מ ומחלק בילוש.
סמ"ג ירושלים - יחידת סיירת משמר הגבול למאבק בהפרות סדר, פח"ע ופשיעה באזור ירושלים.
יחידת מתיל"ן- יחידת מארבים, תצפיות לוחמה ניידת, היחידה פועלת בלחימה בפשיעה ובתפיסת מבוקשים באזור ירושלים, היחידה מחולקת למחלקים.
פלוגה ג' - פלוגת בט"ש האחראית על גזרת העיר העתיקה.
פלוגות בט"ש: פלוגת ברקת, פלוגת בזלת, פלוגת לשם, פלוגת חלמיש
פלוגות הבט"ש אחראיות לביטחון האזרחים בירושלים ופועלות כנגד הפשיעה בכפרים במזרח ירושלים.
פלוגת סיירות ירושלים - יחידה לסיור ואבטחה באזורים העירוניים, בה משרתות נשים בלבד.
יחידת כלבנים ירושלים - יחידה המפעילה כלבים בפעילות מג"ב באזור ירושלים.
ימ"ס ירושלים - יחידת מסתערבים הפועלת באזור ירושלים.
תחת פיקוד מג"ב ירושלים נמצאת תחנת מטה יהודה, תחנת משטרה בעלת אחריות טריטוריאלית משל עצמה המורכבת אך ורק משוטרי מג"ב.
תחנה זו הוקמה במרחבים הכפריים של אזור בית שמש בשנת 2013.
משמר הגבול מרחב איו"ש (אזור יהודה ושומרון) הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה), האחראית על פעילות מג"ב בשטחי יהודה ושומרון.
מג"ב איו"ש כפופים לפיקוד מרכז (לצה"ל) ולא למשטרת ישראל.
מג"ב באזור איו"ש בנוי מפלוגות מבצעיות בכלל האזורים, וייחודיים ככוח התערבות ופעילות פיזור הפגנות, התנהלות מול אזרחים מקומיים, ומההתיישבות היהודיות באיו"ש, וכן באבטחת מחסומים וביטחון שוטף, וכן אבטחתם של מקומות אזרחיים (כדוגמת: מערת המכפלה), ככוח סיור רכוב או רגלי באזור גזרתם.
מפקד מרחב יהודה ושמרון במג"ב הוא תת-ניצב ניסו גואטה שמונה לתפקיד בינואר 2025.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1967, נכנסו כמעט כל כוחות מג"ב לתוך שטחי יהודה ושומרון שנכבשו כדי להשליט שם סדר.
מאוחר יותר באותה השנה הוקם גדוד 4 של מג"ב שקיבל את האחריות על שטח זה.
לצורך הקמת הגדוד הוקמו פלוגות רבות ורוב פלוגות מג"ב חזרו לגזרותיהן המקוריות.
גדוד 2 של מג"ב שגזרתו לפני המלחמה הייתה גבול ישראל ירדן שהתקצר משמעותית בעקבות המלחמה פעל עדיין באזור הר חברון.
לאחר מלחמת יום כיפור הוטלה האחריות לביטחון הפנים של מדינת ישראל על המשטרה וכוחות מג"ב נדרשו לאבטח מתקנים בתוך שטחי מדינת ישראל.
במסגרת זו הפך גדוד 4 ל'מרחב תיכון' ופעל גם באזור המרכז, אך שנתיים מאוחר יותר הוטלה האחריות על אזור זה על מג"ב דרום ומרחב תיכון היה למג"ב איו"ש ופעל רק בתחומי יהודה ושומרון.
מג"ב איו"ש היווה באינתיפאדות כוח מרכזי בהתמודדות עם הפרות הסדר ביהודה ושומרון.
במהלך האינתיפאדה השנייה, בשנת 2003, פוצל מג"ב איו"ש לשני מרחבים: שומרון ויהודה, כדי להתמודד ביתר יעילות עם הפרות הסדר, אך פיצול זה לא הוכיח את עצמו ועד מהרה אוחד מג"ב איו"ש מחדש.
שטח האחריות של מרחב זה הוא כמעט כל שטחי יהודה ושומרון, למעט שטחי מזרח ירושלים ועוטף ירושלים, בדומה לגזרת מחוז ש"י מפקדת המרחב יושבת בבסיס בית אל.
מפקד המרחב הוא קצין בדרגת תת-ניצב.
במג"ב איו"ש יחידות מסוגים שונים המבצעות את פעילות מג"ב באזור.
תפקידם העיקרי: אבטחה, שמירה על הסדר ומניעת פח"ע (פעילות חבלנית עוינת).
לכל אחת מפלוגות הבט"ש ישנה גזרה בה היא יושבת דרך קבע.
יחידת חבלה שומרון – יחידת חבלה בגזרת מרחב שומרון.
יחידת חבלה יהודה – יחידת חבלה בגזרת מרחב יהודה.
יחידת הליווים איו"ש – יחידה המתמחת בליווי עצורים בשטחי איו"ש
ימ"ס איו"ש – יחידת מסתערבים הפועלת באזור יהודה ושומרון.
מתיל"ן איו"ש – יחידה ללוחמה בטרור ובפשיעה חמורה בגזרת יהודה ושומרון
שם שנות הפיקוד הערות משה טיומקין 1970–1967
משמר הגבול מרחב חוף הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) במסגרת משמר הגבול האחראית על פעילות מג"ב באזור צפון מישור החוף של מדינת ישראל, מחדרה ועד ראש הנקרה.
בשנת 2011, לצורך יצירת התאמה עם המשטרה הכחולה שהקימה את מחוז חוף פוצל מג"ב חוף ממג"ב צפון והפך למחט"ב עצמאי שמפקדתו יושבת בחריש.
מפקד המרחב הוא קצין בדרגת ניצב משנה, ושטח המרחב חופף לשטח מחוז חוף של המשטרה.
במג"ב חוף מספר יחידות מסוגים שונים המבצעות את משימות מג"ב באזור חוף.
מופעלות למשימות כנגד פשיעה פלילית וגורמי טרור.
מבשלת שיכר לאומית בע"מ הייתה מבשלת בירה ישראלית, שהוקמה בשנת 1951 ונרכשה בשנת 1985 על ידי חברת "טמפו".
"מבשלת שיכר לאומית" נוסדה בנתניה, על ידי קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק.
הטקס נערך מיד לאחר טקס חנוכת אזור התעשייה כולו.
הציוד למבשלה הגיעה ממבשלה קיימת שפורקה בארצות הברית והציוד שלה הועבר לישראל.
תוכנית המפעל כללה גם הקמת מפעל לקרח וקו לייצור משקה מאלט לא אלכוהולי.
הייצור במפעל החל באמצע 1953. ביולי 1954 ייצא המבשלה לראשונה בירה לארצות הברית.
מבשלת שיכר לאומית גדלה במהירות וכבשה לעצמה מקום של כבוד בשוק המקומי.
היה זה המפעל הראשון שהוקם באזור הדרומי של נתניה שהתפתח מאוחר יותר לאזור התעשייה קריית ספיר.
יחד אתו עבד מומחה סקוטי, רוברט פטרסון, וטכנאי אמריקאי שהגיע להרכיב את הציוד.
מסריק ופטרסון הגיעו לישראל עם תחילת ההקמה של המבשלה בחוזה לחמש שנים.
עבורם נבנה בית מגורים בשטח המבשלה כך שיהיו זמינים 24 שעות ביממה.
בשנים 1961–1965 שודרג המפעל ויכולת הייצור שלו שודרג ל-15 מיליון בקבוקים לחודש.
המיזוג עם "תעשיית בירה א"י" ליצירת מונופול הבירה
בשנת 1965 מוזגו "מבשלת שיכר לאומית" ו"תעשיית בירה א"י" שמפעליה בבת ים ובמגדל העמק ייצרו את מותגי הבירה "נשר" ו"גולדסטאר".
בנוסף היה לה מפעל פלסטיק לייצור ארגזים לבקבוקים ופקקים במצפה רמון, שהוקם ב-1964. החברה הממוזגת הפכה למונופול בתחום ייצור הבירה בישראל.
עם רכישת "נשר" הצטרף לפעילות הברומייסטר מנחם ברלינר, מהנדס כימיה עולה חדש מפולין, שעבד ב"נשר" מאז 1955, הוכשר כברומייסטר ואף נשלח לברלין, ללימודים אקדמיים בתחום.
בשנת 1967 רכש איש העסקים ויליאם רובינסון את השליטה בקבוצה, לאחר שהחזיק כבר בשליטה ב"תעשיית בירה א"י", וב-1973 רכש את מלוא הבעלות.
בשנת 1977 נסגר המפעל בבת ים, וקווי הייצור שלו הועברו למפעל בנתניה.
הוא הוביל למודרניזציה של המפעל, ובנוסף יזם השקעות של החברה בתחומים אחרים, אך השקעות אלה כשלו.
בשנת 1983 החלה החברה להקים רשת של פאבים בשם "הכרכרה", בשיתוף רשת מלונות דן, על פי המודל הבריטי של מבשלות הבירה המחזיקות גם ברשתות פאבים, המוכרות באופן בלעדי רק את מותגי הבירה שלהן (מודל הקרוי "Tied house" ).
לצורך כך החלה לייצר מותג בירה חדש בשם "הכרכרה", עם כוהל בנפח בשיעור 6.9%, שהיה זמין רק כבירה מהחבית (עד אז רק המותג "גולדסטר" שווק כבירה מהחבית).
מותג זה לא הצליח ולאחר חצי שנה הוחלט לייצר גרסה של בירה "מכבי" מהחבית.
לאחר שנפתחו שני סניפים של "הכרכרה" בתל אביב ואילת, הוחלט להפסיק את המיזם.
בשנת 1984 החלה החברה לייצר לראשונה בישראל מותג בירה בין-לאומי - בירה "באדוויזר", בזיכיון מטעם חברת אנהאוזר-בוש.
בשנת 1985 העמיד גולדמן למכירה את "מבשלת שיכר לאומית", מאחר שסבלה מעודף כושר ייצור ופעלה בהפסד, אך עקב משקעי העבר לא הסכים למכור אותה ל"טמפו".
החברה המשיכה לייצר את המותגים בירה "מכבי", "נשר" ו"גולדסטאר", שלטה בכ-90% משוק הבירה בישראל (שאר הצריכה הייתה מייבוא), ועד לתחילת הפעילות של מבשלות בירה ישראל בשנת 1995, המבשלה בנתניה הייתה מבשלת הבירה היחידה בישראל.
מתחילת פעילות החברה היא יצרה קרטל בירה ישראלית עם יצרנית הבירה השנייה בישראל, חברת "תעשיית בירה א"י בע"מ" יצרנית בירה נשר, שכלל הסכם לשיווק משותף.
הקרטל קיבל אישור של מועצת הקרטלים לאחר שנקבע שהוא לטובת הציבור, והאישור חודש מספר פעמים.
בשנת 1964 הקרטל התפרק ובעקבות זאת מחירי הבירה ירדו.
הדבר הניע את בעלי החברות לקדם איחוד של החברות למונופול.
באמצע שנות ה-60 החלה החברה לייצר גם משקאות קלים, תחת המותג "גולדסן".
יצרני משקאות קלים טענו שהחברה מתנה אספקת בירה ברכישת משקאות קלים מתוצרתה, ובעקבות זאת פרסם שר המסחר והתעשייה, יוסף ספיר, צו האוסר זאת.
בשנת 1983 פעלה החברה למנוע ייבוא בירה לישראל בטענה שהיא מובאת במחירי היצף.
בחיפוש אחר שם לבירה החדשה שתייצר המבשלה, הוכרזה תחרות להמצאת שמות, כשאחת הדרישות היא שהשם יהיה בעל משמעות בעברית ובאנגלית.
השם הזוכה היה "אביר" ובאנגלית Abir.
בשנת 1960 החלה החברה לייצר משקה קל בשם "פפ", העשוי מלתת, אורז, כשות וחומרים נוספים.
ייצור המשקה נפסק לאחר שנים אחדות.
בשנת 1964 השיקה מבשלת שיכר לאומית במסגרת קרטל הבירה הישראלית, את בירה מכבי, כבירה פרימיום שיועדה לתיירים בבתי מלון ומסעדות יוקרה ולייצוא.
לאחר מיזוג עם "תעשיית בירה ארץ ישראלית" התמקדה החברה בארבעה סוגי בירות: "מכבי", "גולדסטאר", "נשר ו"אביר" המותגים העממיים עם תכולת כוהל בנפח נמוכה ו"מאלט".
במחיצת השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה המבשלה להתמודד מול תחרות של מותגים מיובאים, ששיווקה בין השאר רשת שופרסל בפחיות, ביניהם "טובורג", "גינס" ו"אמסטל".
בתגובה ייצרה מותג בשם "בירה OK" ששווק בפחיות.
אחר כך הושק מותג בשם "2:2" בירת דלת קלוריות, מותג משקה "שנדי" (שילוב של בירה "מכבי" עם משקה ליים) ומותג מאלט בשם "שלוק" שהוחלף אחר כך בשם "מאלט סטאר".
לאחר הרכישה של המבשלה בידי "טמפו" הופסק גם ייצור המותג "אביר".
מבשר ישראל (בכתב סיני: 以色列信使报) שנודע גם בשם חודשי יהודי (בכתב סיני: 犹太月报) היה עיתון יהודי באנגלית, שפורסם בשאנגחאי בשנים 1904–1941. העיתון הוקם בידי ניסים אליאס בנימין עזרא (נודע יותר בכינוי N.E.B.
Ezra), ששימש כעורך הראשי של העיתון במשך יותר מ-30 שנה, עד מותו בשנת 1936.
הקהילה היהודית בשאנגחאי שבסין נוסדה בשנת 1844. לאחר מלחמת האופיום הראשונה וחתימת חוזה נאנקינג, הסכמי הכניעה הסינית התירו למעצמות אירופה לפתוח בשאנגחאי תחנות סחר אקס-טריטוריאליות שיפוטית, ולמעשה אוטונומיה מערבית.
אוטונומיה זו משכה סוחרים ותעשיינים.
עם הבריטים הגיעו תעשיינים יהודים רבים ממוצא עיראקי ובראשם משפחות עשירות כגון ששון, כדורי, חרדון ואחרות ואיתם יהודים ספרדים שהגיעו מסוריה, עיראק והודו (בדומה לקהילות בהונג קונג ויאנגון).
מבשר ישראל, הוקם באפריל 1904 כדו-שבועון, בידי איש העסקים היהודי ניסים אליאס בנימין עזרא.
משפחתו של עזרא הייתה מעיראק, והוא עצמו נולד בהודו הבריטית והתיישב בשאנגחאי.
שנה לפני כן הקים עזרא את "האגודה הציונית של שאנגחאי", ומבשר ישראל נועד למעשה להוות שופר האגודה.
בתחילה פורסם העיתון אחת לשבועיים, אולם בשל ההצלחה הבלתי צפויה לה זכה, החל להתפרסם אחת לחודש.
עזרא, שימש כעורך הרשמי של העיתון במשך שלושים שנה עד מותו ב-1936.
העיתון דיווח בעיקר על הפעילות הציונית בשאנגחאי, אך גם על אירועים כללי בסין ובעולם.
מבשר ישראל היה אחד מכתבי העת היהודיים המתוחכמים ביותר באסיה באותה תקופה, הוא הופץ אף בארצות הברית, שם ייצב את מעמדו כקול הסמכותי ביותר של יהודי מזרח אסיה.
כאשר נכבשה שאנגחאי בידי האימפריה היפנית, התייחסו היפנים באהדה אל העיתון, גנרל יפני בשם קורושיגה אינוזוקה (犬塚惟重), אף העיד שלפני מלחמת העולם השנייה, ניסה להשתמש בתקשורת היהודית כולל עיתון מבשר ישראל, כדי להשפיע על דעת הקהל האמריקנית.
העיתון נסגר בשל קשיים כלכליים, שנבעו בין היתר מהמלחמה בשנת 1941.
מבשלת מורי היא יצרנית מותג הבירה היחיד של פקיסטן, "בירה מרי" (Murree Beer), וכן של משקאות אחרים – ויסקי, וודקה, ומיצים.
למבשלה אין כמעט מתחרים בפקיסטן בשל חקיקה שמתנגדת לאלכוהול על רקע היותה של פקיסטן רפובליקה איסלאמית.
למבשלה יש שני אתרי ייצור – ברוואלפינדי ובחטאר.
המבשלה נוסדה בשנת 1860 כדי לספק את הביקוש של המתיישבים הבריטים בגהורה גלי ליד עיירת הנופש מרי.
המבשלה נוהלה על ידי המשפחה של המשורר אדוורד דייר.
אחרי 1880 החברה הקימה עוד מבשלה ומזקקה בעיר כוויתה.
בגלל מחסור במים במרי בשנות העשרים, עבודת המבשלה הועברה ברובה לרוואלפינדי, אבל הכנת הלתת המשיכה בגהורה גלי עד שנות הארבעים עד שהמזקקה נמכרה.
מזקקה זו, שנבנתה בסגנון גותי, נשרפה ב־1947 בתקופת הקמת פקיסטן כמדינה עצמאית, והמבשלה בקווטה נהרסה ברעידת האדמה ב־1935. בשנות הארבעים רוב המניות נרכשו של החברה נרכשו על ידי פשטון בהנדארא, שניהל עסק למשקאות בלאהור לפני הכרזת העצמאות של פקיסטן.
העסק עבר בירושה לבנו מ"פ בהנדארא, וממנו לבנו חבר הפרלמנט הפקיסטני איספן-יאר בהנדארא.
בשנות השישים המבשלה ייבאה חביות עץ אלון מצפון אמריקה, אוסטרליה וספרד והחלה לייצר במרתפיה ויסקי.
ציוד בישול חדש יובא בשנות התשעים מגרמניה.
ב־2001 המבשלה נסגרה זמנית בשל האשמה בזיהום סביבתי.
ב־1977 מבשלת מרי ספגה מהאיסור על אלכוהול שהונהג בתקופה הנשיא זולפיקר עלי בהוטו.
מאוחר יותר שליט פקיסטן מוחמד זיא אל-חאק הגדיר שמי שרוצה לרכוש אלכוהול צריך להוכיח שאינו מוסלמי.
מכיוון שרוב תושבי פקיסטן הם מוסלמים ויש רק קהילות קטנות של נוצרים, הינדים ופרסים הזורואסטרים, החברה הייתה צריכה לצמצם את הייצור.
החקיקה הדתית החלה להיבלם אחרי מותו של מוחמד זיא אל-חאק לזה אפשר למבשלה להתחיל למכור משקאות אלכוהוליים חזקים יותר, כגון וודקה, ג'ין וויסקי.
היום כל מוצרי מרי זמינים בחנויות משקאטות שפועלים באופן חוקי בקראצ'י וברחבי פרובינציית סינד.
בירה מרי יוצרה באוסטריה עבור מסעדות הודיות ופקיסטניות, אבל ייצורה שם הופסק ב־2004.
מבשלת מרי היא אחת החברות הציבוריות הוותיקות בדרום אסיה.
מניותיה נסחרו בבורסה בכלכותה כבר ב־1902, והיא החברה התעשייתית הוותיקה ביותר בפקיסטן ואחת מ־25 המניות הנסחרות ביותר בבורסה בקראצ'י.
המתחרה העיקרית של מרי היא מבשלת כוויתה, והיא צריכה להתחרות גם בסחורה מוברחת מהודו וממדינות אחרות.
מְבַשֵׂם אֲוִיר הוא מוצר שתכליתו לבשם אוויר, לשם שיפור הריח או לשם דחיית ריחות לא נעימים.
מבשמי אוויר מצויים בחדרי שירותים, בכלי רכב, במשרדים, בדירות, בארונות ומקומות אחסון שונים.
מסיבות שיווקיות קיים בלבול בין "מבשם אוויר" ובין "מטהר אוויר".
מבשם אוויר מכיל גז: מבשם אוויר במכל מתכתי המיועד להכיל חומרי בישום וגז הדף (פרופלנט) דחוס, שבאמצעותו הנוזל מרוסס ומופץ באוויר.
גזי הדף אלה ברובם פרופאן או בוטאן ונחשבים לכאלה שאינם מזיקים לשכבת האוזון וגם כאלו שאינם תורמים להתחממות הגלובלית, אך עדיין מכילים גזים דליקים שעקב כך עשויים לגרום לדליקות.
מבשם אוויר נטול גז: מבשם אוויר בדרך כלל בבקבוק פלסטיק המפיץ לאוויר תרסיס באמצעות שאיבה מכנית של צינורית.
יתרונו של תכשיר זה הוא בכך שאינו תורם לפליטת גזים, אך גם תרסיס זה עשוי להכיל חלקיקים אחרים שעשויים להיות לא בריאים כמו תרכובות אורגניות נדיפות (VOC).
כמו כן, עלול להיות קשה לבשם כלפי מעלה כדי למנוע פגיעת הבושם בבני אדם וחפצים.
מפיץ ריח נוזלי: מבשם אוויר באמצעות חומר נוזלי המכיל מבשמים שונים המתאדים באוויר.
מפיצי ריח מסוג זה נפוצים בחדרי שירותים, כלי רכב, משרדים, דירות פרטיות.
מפיץ ריח מוצק: מבשם אוויר באמצעות חומר מוצק המכיל מבשמים שונים המתאדים באוויר.
מפיצי ריח מסוג זה נפוצים בחדרי שירותים, כלי רכב, משרדים וארונות.
ספוג / בד / קרטון / סבון / ריחני: מבשם אוויר באמצעות ספוג, בד או קרטון או סבון הספוגים בחומר בישום.
מפיץ ריח חשמלי (מפיץ ריח אוטומטי / מבשם אוטומטי): מתקנים המופעלים על ידי סוללות או על ידי חיבור לחשמל, כאשר בתוכם נמצא בקבוק ספרי או תרסיס הניתן להחלפה.
בדרך כלל מבשמי אוויר אלה מבוססים על חיישן תנועה, על קצב קבוע מראש, או על שניהם יחדיו.
נר ריחני: נר המפיץ ריח באמצעות התכת המרכיבים שבו הכוללים מרכיבים מבשמים.
כמעט כל הנרות הריחניים מכילים תרכובות אורגניות נדיפות.
באיגוד הנר הבינלאומי נכתב כך (מתורגם):
לעיתים קרובות קיים בלבול בין "מבשם אוויר" ובין "מטהר אוויר" שהוא מוצר אחר לחלוטין; בשונה ממבשם אוויר, מטהר אוויר הוא מכשיר שתפקידו לסלק חלקיקים שונים מהאוויר כמו מולקולות, אלרגנים, נגיפים וחיידקים.
מכירה של מבשם אוויר בשם 'מטהר אוויר' גובלת בהטעיה של הצרכנים בשל העובדה שברוב הפעמים תכשירים אלה מזהמי אוויר ואינם מטהרי אוויר, אך רבו הצרכנים שאינם מודעים לכך.
באנגלית קיימת אבחנה ברורה בין מבשמי אוויר (air fresheners) ובין מטהרי אוויר (air purifiers) אך בעברית הבלבול בין המושגים עדיין רווח בשל חוסר מודעות.
באוניברסיטת בריסטול שבאנגליה נעשה מחקר גדול בו השתתפו כארבעה-עשר אלף תינוקות וילדים וממצאיו העלו כי רבים מהתכשירים המכונים בטעות 'מטהרי אוויר' שהם למעשה מבשמי אוויר, עלולים לגרום לשלשולים והקאות אצל תינוקות ולכאבי ראש או דיכאון אצל אימהותיהם.
מחקרים שנעשו בעבר הראו שמבשמי אוויר ותרסיסים אחרים אחראים לרמות גבוהות של תרכובות אורגניות נדיפות (VOC) בבתים.
קיימות דעות הנוקטות במשנה זהירות לגבי מבשמי אוויר שונים, כגון נרות ריחניים:
מבשלת הגולן היא מבשלת בוטיק ישראלית.
המבשלה הוקמה באזור התעשייה בקצרין, בשנת 2006 על ידי חיים אוחיון, נפתלי פינצ'בסקי ושותף שלישי.
מבשלת הגולן היא המבשלה הראשונה ברמת הגולן.
בנוסף שכרה המבשלה את ייעוצו של ברומייסטר מומחה מגרמניה.
הבירה מיוצרת ממי מעיין הסלוקיה.
המותג המרכזי של המבשלה הוא "בירה בזלת" על שם הקרקע הבזלתית באזור המבשלה.
הבירות משווקות בבקבוקי 330 מ"ל ו-750 מ"ל וכן בחביות עבור ברים ומסעדות.
בשנת 2012 זכתה בירה בזלת דאבל בוק של המבשלה במדליית כסף בתחרות European Beer Star בקטגוריית German Style Doppelbock.
בזלת פילזנר 4.9% כוהל בנפח, לאגר בהירה בסגנון פילזנר.
בזלת חיטה 5.1% כוהל בנפח, בירת חיטה בסגנון באוורי.
בזלת אייל ענברי 6.4% כוהל בנפח, נוצרה בהשראת שלושה סגנונות אייל: האלט הגרמני (ALT), האייל הבלגי והאייל האירי.
בזלת דאבל בוק 8.0% כוהל בנפח, לאגר כהה חזקה.
עוג אייל קיצית 4.5% כוהל בנפח, בירת IPA.
עוג אלון 8.5% כוהל בנפח, בירת לאגר חזקה מיושנת בחביות עץ אלון.
מבשלת הארץ בע"מ היא מבשלת בירה בוטיק הנמצאת בכפר דניאל.
המבשלה הוקמה בשם "מבשלת הנגב" בשנת 2008 על ידי יוחאי קודלר וחיים בן עשור.
בשנת 2016 נקנתה המבשלה על ידי "מבשלת הארץ" והיא פועלת מאז תחת השם מבשלת בירבזאר.
המבשלה הוקמה בקריית גת, בשנת 2008 על ידי יוחאי קודלר וחיים בן עשור, בשם מבשלת הנגב.
בשנת 2011 נרכשה המבשלה על ידי יבואנית הבירות חברת "נורמן פרימיום", שב-2015 נרכשה בעצמה על ידי חברת "הכרם - משקאות חריפים".
"הכרם העבירה את ייצור "בירה נגב" למבשלה נוספת שבבעלותה, מבשלת "בירה מלכה", שממשיכה לייצר את המותג "בירה נגב".
בשנת 2016 רכש ליאור וייס את המבשלה בקריית גת ושמה שונה ל"מבשלת הארץ".
וייס בישל באופן בייתי כבר קודם כמה סוגי בירות תחת השם "בירבזאר", אותם מכר בדוכן בירה בשוק הכרמל בתל אביב, והוא העביר את הייצור למבשלה בקריית גת.
בהמשך פתח עוד 4 סניפים של בר "בירבזאר", בהם סניף בשוק מחנה יהודה בירושלים.
בשנת 2023 הועברה פעילות הייצור של המבשלה ליישוב כפר דניאל במרכז הארץ.
חתול שמן 5.2% כוהל בנפח, פייל אייל.
בינדי 5.5% כוהל בנפח, IPA.
4.9% כוהל בנפח, אמבר אייל.
וויטני 5% כוהל בנפח, בירת חיטה עם שיפון.
גאלאגר 5.1% כוהל בנפח, לאגר.
בלאק ג'ק 4.7% כוהל בנפח, סטאוט.
בירה עשר 10% כוהל בנפח, טריפל בלגי.
דארק מטר 5.5% כוהל בנפח, IPA כהה.
פרשר דרופ 5% כוהל בנפח, IPA אמריקאי עם 4 סוגי כשות.
יהיה בסדר 5.6% כוהל בנפח, אייל בלונדיני.
גרובי בראון אייל 5.3% כוהל בנפח, בראון אייל.
תו כתום חיטה 5.2% כוהל בנפח, חיטה בווארי.
מבשלת שריגים היא מבשלת בירה בוטיק ישראלית.
המבשלה הוקמה ביישוב שריגים, בסוף 2011 על ידי אוהד אילון ועופר רונן.
קודם להקמת המבשלה עסקו השניים בנפרד בבישול בירה.
עופר רונן איש היי-טק שהחל בבישול בירה כתחביב, לאחר שנחשף אליו בעת שהותו בקליפורניה; הקים את "מבשלת רונן" במבשרת ציון, וייצר מספר סוגי בירות שזכו לפרסים.
אוהד אילון הקים את "מבשלת עמק האלה" שגם זכתה לפרסים על התוצרת שלה.
בעקבות ההצלחה החליטו השניים לאחד כוחות והקימו את "מבשלת שריגים".
המותגים המרכזים של המבשלה הם "עמק האלה" בירות בסגנון אירופאי קלאסי הנקראת על שם אזור המבשלה, ו"רונן" בירות בסגנון בוטיק אמריקאי על שם המייסד עופר רונן.
מוצרי המבשלה משווקים בתפוצה רחבה, וניתן למצוא אותם בחנויות משקאות רבות בישראל.
הבירות משווקות בבקבוקי 330 מ"ל ובחביות עבור מספר ברים ומסעדות.
מוצרי המבשלה והממזקקה כשרים בהשגחת רבנות מטה יהודה.
בשנת 2009 עוד בהיותה מבשלה חובבנים זכתה בירת החיטה של אילון במקום הראשון בתחרות "לונשוט 2009" בקטגוריית בירות חיטה.
בשנת 2010 זכתה הבירה רונן - הכהה המרושעת במקום הראשון בתחרות "לונגשוט 2010" של Samuel Adams בקטגוריית באייל הכהה.
בשנת 2011 זכתה הבירה רונן - הכהה המרושעת במדליית כסף בתחרות "BIRA 2011" הבינלאומית.
בשנת 2011 זכתה הבירה רונן - הבירה המכוערת במדליית זהב בתחרות "BIRA 2011" הבינלאומית.
בשנת 2011 זכתה עמק האלה - טריפל בלגית בפרס "Best in Show" בפסטיבל הבירה השנתי "מעברות 2011".
בשנת 2017 זכתה עמק האלה - טריפל בלגית במדליית כסף בתחרות "Golden Beer 2017".
עמק האלה - בלונד אנגלית 5.2% כוהל בנפח, בירה זהובה בסגנון Summer Ale אנגלי.
עמק האלה - אירית אדמונית 5.5%.
עמק האלה - חיטה בווארית 5.1%, בירה בסגנון חיטה גרמנית (Weissbier).
עמק האלה - טריפל בלגית 9.2%, בירה בהירה בסגנון מנזרים בלגי.
רונן - הכהה המרושעת 6.2%, אייל כהה.
רונן - החיטה המחוצפת 6.1%, חיטה.
רונן - הבירה המכוערת 6.5%, IPA מרירה וארומטית.
הבירה דורגה כבירה הטובה ביותר בישראל (2013) על ידי RateBeer.
מזקקת הינשוף השיכור הוקמה כחממה בתוך מבשלת שריגים בשנת 2020. ניר דותן, טייס חיל האוויר לשעבר ודוקטור לביוכימיה החל לזקק וויסקי שיפון בשיתוף פעולה עם מבשלת שריגים.
וויסקי שיפון בסגנון אמריקאי ורום בסגנון ג'מאיקני הם מוצרי הדגל של המזקקה.
נכון לשנת 2023 זהו ה-Rye Whisky היחידי המיוצר בישראל.
מִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם הוא ציווי מקראי לפיו אדם צריך לסייע לקרוביו, לכל אדם, או לעצמו.
הוא משמש גם כניב בשפה העברית המבטא צורך לסייע לקרובים או לבני אותו עם.
המקור לציווי הוא בספר ישעיהו, בו אומר הנביא: " ().
דעת הסוברים שהציווי נאמר על כל אדם
לפי בר קפרא שדעתו מובאת במדרש רבה על ספר ויקרא, "וּמִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם" מדבר על עני - .
כלומר, מומלץ לתת לעני, מכיוון שבעתיד ייתקל הנותן (או מי מבני משפחתו) בעצמו בקשיים כלכליים, ומי שיש בידם אמצעים יסייעו לו.
לפי דעה זו, האמפתיה והסימפתיה כלפי העני נובעים מחששו של כל בן אנוש שהעוני ייפול בגורלו.
רבי יוסף קרא ורבי יוסף כספי, פרשנים מאוחרים יותר, מסבירים את דעה זו: הם טוענים ש"מבשרך על תתעלם" הוא פירוש על חלקו הראשון של הפסוק, "כי תראה ערום וכסיתו" - אם תראה ערום תכסנו בבגד, ולא תעלים עיניך מאחיך האביון כשתראנו ערום, כי בשרך הוא, ו"מבשרך אל תתעלם".
לפי דעה זו "בשרך" הכוונה לכל אדם, כי מין האדם הוא בשר, אז כל בני האדם קרויים "בשר".
על דרך הדרוש ביאר רבי שלמה אפרים מלונטשיץ בפירושו כלי יקר על ספר שמות, ש"ומבשרך" פירושו, שאסור לאדם להתעלם מלתת צדקה לעני אפילו אם על ידי זה יחסר מבשרו ויעני בעצמו.
דעת הסוברים שהציווי נאמר על גרושתו
דעה נוספת מובאת בתלמוד ירושלמי ובמדרש רבה, לפיה הציווי "וּמִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם" נאמר על גרושתו של האדם, וכוונתו היא שאסור לאדם להתעלם ממצוקתה של גרושתו.
כך פירש רבי יעקב בר אחא בשם רבי אלעזר - , שאפילו אחרי שמתגרש ממנה היא נקראת "בשרו".
לפי פירוש זה, גרושתו של האדם נקראת "בשרו", משום שאם יישא את אחותה של גרושתו, נאמר להם על פי ההלכה שהם אסורים זה לזה, כי היא אחות בשרו.
התלמוד מביא סיוע לשיטה זו, ממעשה שאירע עם רבי יוסי הגלילי.
אשתו של רבי יוסי הגלילי ציערה אותו רבות והוא סבל בגללה סבל רב.
כשהגיע רבי אלעזר בן עזריה לביתו של רבי יוסי הגלילי, אמר לו לגרש את אשתו, כי אין כבודו לדור עם אישה שמתנהגת עמו בצורה לא יפה.
רבי יוסי הגלילי השיב לו, שהסכום שהתחייב לאשתו בכתובה הוא סכום גדול ביותר.
אין באפשרותו לשלם סכום כזה, ולכן אינו יכול לגרש את אשתו.
רבי אלעזר הציע שהוא ישלם את הסכום במקום רבי יוסי, על מנת שיוכל לגרש את האישה, וכך נעשה.
לאחר מכן רבי יוסי הגלילי המשיך בחייו והתעשר.
גרושתו לעומת זאת, הלכה ונישאה ליהודי אחר שהיה שומר העיר.
לאחר זמן, הורע מזלם, בעלה ירד מנכסיו ונעשה עני.
הוא אף חלה בשתי עיניו ונעשה עיוור לגמרי.
בלית ברירה, האישה הייתה מוליכה את בעלה ברחובות העיר, ומדריכה אותו לדפוק על דלתות הבתים כדי לקבץ צדקה לצורך מחייתם (היא עצמה לא יכלה לעשות זאת מפאת כבודה).
פעם אחת, עברו בכל בתי העיר, ואף אחד לא נתן להם כלום.
אמר לה בעלה: אין כאן עוד רחוב שנוכל לקבץ שם נדבות?
השיבה לו האישה, יש עוד רחוב אחד, אבל בו גר בעלי הראשון רבי יוסי הגלילי, ואיני יכולה להיכנס לשם משום שאני מתביישת שיראו אותי במצב כזה.
שמע בעלה את הדברים וכעס (כיוון שהבין שהיא מתביישת בזה שנישאה אליו), ותפס אותה בידו והכה אותה.
היא צעקה עליו והשיבה לו מנה אחת אפים, וכך התבזו שניהם ברחובה של עיר במצבם המחפיר.
עבר שם רבי יוסי הגלילי, ושמע את קולם שהם מתבזים בשווקים וברחובות.
מיד לקח את שניהם, ונתן להם את אחד הבתים שהיו בבעלותו.
הוא פרנס אותם והאכילם כל ימי חייהם, משום שנאמר "וּמִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם".
סיוע נוסף כעין זה מובא בויקרא רבה מסיפור שאירע עם רבי תנחומא.
בימיו של רבי תנחומא הייתה עצירת גשמים, ובאו אנשי העיר לפני רבי תנחומא ובקשו ממנו שיגזור תענית ציבור, כדי שתפילתם ותעניתם של כל אנשי העיר תגרום לירידת הגשמים.
רבי תנחומא גזר שתי תעניות, ולא ירדו גשמים.
בפעם השלישית קם ודרש בציבור, שכל אחד ילך ויקיים מצוות צדקה ככל יכולתו, כדי לזכות את ישראל שיהיו ראויים לגשם.
קם אחד האנשים משומעי לקחו של רבי תנחומא, לקח מביתו כסף, ויצא לשוק.
פגשה אותו גרושתו, נגשה אליו ואמרה לו: תזכה בי היום במצוות צדקה, כיוון שמיום שיצאתי מביתך לא ראיתי טוב.
ראה אותו אדם שגרושתו נמצאת במצב קשה מאוד, שלא היו לה בגדים כראוי והייתה שרויה בצרה גדולה, התמלא עליה ברחמים ונתן לה סכום כסף ממה שהיה בידו, והלך לו.
באותה שעה שדיבר עם גרושתו בשוק, עמד אדם אחד וצפה בהם.
בא לפני רבי תנחומא ואמר לו: כיצד אתה יושב כאן בבית המדרש כאשר נעשית עבירה?
רבי תנחומא התעניין במה מדובר, והצופה סיפר לו שראה את אותו אדם מדבר עם גרושתו בשוק ונותן לה מעות.
קרא רבי תנחומא לאותו אדם ואמר לו: "אינך יודע שהעולם בצער?
בני האדם נמצאים בצער, הבהמות נמצאות בצער...
ואתה הולך לגרושתך ונותן לה כסף?
אינך יודע שלא נכון להתנהג כך"?
בתגובה לדבריו, טען אותו אדם שרבי תנחומא בעצמו דרש את הפסוק "ומבשרך לא תתעלם" על גרושתו, ורבי תנחומא בעצמו אמר שכל אחד ילך ויקיים מצוות צדקה ככל יכולתו.
לכן לקח מכספו ויצא לחפש מצווה, וכשפגש את גרושתו ושמע את דבריה וראה את מצבה - ריחם עליה ונתן לה כסף, כמאמר הפסוק.
המדרש מספר, שמעשה זה, של האדם שלא התעלם מגרושתו וחמל עליה, גרם לבסוף לירידת הגשמים, וכך לשונו:
דעת הסוברים שהציווי נאמר על עצמו
יש המפרשים את הציווי "וּמִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם" כאוסר על האדם להתעלם מצרכיו הרוחניים או הגשמיים.
בספר תנא דבי אליהו נאמר, שהציווי נאמר על אחריותו של האדם על מעשיו:
במדרש שמואל מובא, שהציווי נאמר על אחריותו של האדם על צרכיו הגשמיים - .
דעת הסוברים שהציווי נאמר על תלמיד חכם
פירוש נוסף הובא בספר תנא דבי אליהו, לפיו הציווי "וּמִבְּשָׂרְךָ לֹא תִתְעַלָּם" הוא ציווי על , שיפרנס ויכלכל את התלמיד חכם, ועל ידי כך - .
דעת הסוברים שהציווי נאמר על קרובים
פרשנים מאוחרים יותר, כדוגמת רש"י והאבן עזרא, טוענים ש"מבשרך לא תתעלם" הוא ציווי לא להתעלם מצרתו של קרוב משפחה, כמו הפסוקים , וכן , המדברים על אח או קרוב.
רבי דוד בן יוסף קמחי, המכונה הרד"ק, בוחר בדרך האמצע, וטוען שמבחינה עקרונית הפסוק נאמר על כל עם ישראל, אבל על התעלמות מצרתו של קרוב יש יותר חיוב.
לכן בקרוב שהוא עני, לא יעלים עיניו ממנו עד שיצטרך לשאול מחייתו, אלא חייב להלוות לו ולפתוח לפניו דרכים שירוויח בהם.
רש"י מסביר, שהפסוק "אז תקרא וה' יענה" () נסוב על הפסוקים שלפניו, בהם נאמר "ומבשרך לא תתעלם", וכוונת הפסוק היא שעל ידי שלא יתעלם מבשרו - אלהים יענה לקריאתו.
עוד פירש רש"י, שהטעם ששבחו חכמים את נישואי בת אחות יותר מנישואי בת אחיו הוא ש.
בתוספות נאמר טעם אחר בשם רבינו תם: .
פירוש נוסף בשם רשב"ם המובא בתוספות אומר, שאין הבדל מהותי בין אח לאחות, אך כיוון שהאחות משכנעת את אחיה לשאת את ביתה, בחרה הברייתא לדבר על אחותו.
הרמב"ם פסק שדין זה חל גם על בת אחיו וגם על בת אחותו.
המגיד משנה כותב בהסבר דין זה, שאהבת הקרובים היא טבעית, .
רבי יצחק בן משה מווינה פסק בספרו אור זרוע (הלכות צדקה), לתת קודם כול לקרובי משפחתו, עד מחצית מכספי הצדקה.
דין זה נסמך על הפסוק "ומבשרך אל תתעלם".
כלומר, לא ללמד את אחד מבעלי הדין להגיד טענה שתועיל לו, "אמור כך וכך", אפילו אם יודע שהוא צודק.
רב נחמן טען שלמרות דין זה, לקרובו מותר לו ללמד מה להגיד משום "ומבשרך אל תתעלם".
כך גם נפסק בשלטי גיבורים.
בברייתא במסכת כתובות נאמר, שהמצווה על האדם לזון את בנותיו היא משום "ומבשרך לא תתעלם".
הבעל שם טוב הסביר שכוונת הפסוק "ומבשרך לא תתעלם", היא שאסור לאדם להתעלם מגופו, אלא עליו להעלות גם את הגוף לעבודת ה'.
לדבריו, "עבודה בגשמיות", כוללת גם עבודת ה' בתחום החולין - כגון בעת משא ומתן.
עבודת ה' בגשמיות משתלבת עם העיקרון של "מלוא כל הארץ כבודו", שביקש הבעל שם טוב להנחיל לתלמידיו.
תחת הסיגופים הנחה הבעל שם טוב להרבות בטבילה במקווה.
את הטבילה ראה הבעל שם טוב לא כהכשרה לדבר מצווה, אלא כעניין מהותי ודרך לדבוק באל.
"מבשרך לא תתעלם" משמש גם כביטוי בשפה העברית, המבטא צורך לסייע לקרובים או לבני אותו עם.
רב מבשר הכהן (כהנא) בן קימוי גאון היה גאון פומבדיתא משנת 917 עד לפטירתו בשנת 922.
היה בנו של רב קימוי בן אחאי ראש ישיבת פומבדיתא בין השנים 905-896, בנו של רב אחא כהנא בן מר רב, גאון פומבדיתא בשנת 858.
לאחר פטירת רב יהודה בר מר שמואל בשנת 917 פרצה מחלוקת אודות מחליפו.
חכמי הישיבה מינו את רב מבשר לגאון, אך רב מבשר לא קיבל את מרותו של ראש הגולה דוד בן זכאי, אשר כתגובה לכך מינה את רב כהן צדק בן יוסף.
לצדו של רב מבשר עמדו גם הגאון הארצישראלי אהרן בן מאיר והגביר אהרן בן עמרם.
לפי גרסת רב שרירא גאון, המחלוקת נמשכה כחמש שנים, ובשנת 921/922 הושגה פשרה, בתיווכו של נסי הנהרוואני, לפיה שני החכמים ימשיכו לעמוד בראשות שתי ישיבות מקבילות בפומבדיתא, אך מובחרי החכמים היו בישיבתו של רב מבשר, עד לפטירת רב מבשר, אז הכירו כל החכמים בכהונתו של רב כהן צדק.
רבי אברהם זכות מספר גרסה שונה: לדבריו, לאחר שמינה בן זכאי את רב כהן צדק, נטרפה דעתו של רב מבשר עד שכל החכמים עברו לתמוך ברב כהן צדק.
החוקרים מקבלים את גרסתו של רב שרירא.
רב מבשר סמך את רב אהרן הכהן בן יוסף (כלף בן סרג'אדו), שהיה לגאון פומבדיתא כמה דורות אחר כך.
לפי רב שרירא גאון, נפטר רב מבשר בכסלו של שנת ד'תרפ"ה (אלף רל"ז למניין השטרות), שהוא חודש נובמבר 924. משה גיל מקדים את פטירתו לכסלו של שנת ד'תרפ"ג (נובמבר או דצמבר 922), ומרדכי מרגליות כותב שנפטר בשנת 926. שרגא אברמסון מאחר את פטירתו לשנת 928.
מובא בשמו ששמשון נענש על כך שאיבד עצמו לדעת, על אף שעשה בכך נקמה גדולה בפלשתים.
משמר הגבול מרחב עוטף ירושלים הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) של משמר הגבול, האחראית על פעילות מג"ב באזור עוטף ירושלים.
החטיבה אחראית על אבטחת כל הגדר בעוטף ירושלים, וכן התמודדות עם אירועי פח"ע, והפרות הסדר על הגדר.
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה הוחלט ב-2001 על העברת האחריות המבצעית לביטחון שוטף ולמניעת פעילות חבלנית עוינת בצדו המערבי של מרחב ירושלים מצה"ל לידי משמר הגבול.
במהלך 2002 הוקמה מפקדת מג"ב עוטף ירושלים וגויסו פלוגות מג"ב חדשות שהוקמו על מנת להתמודד עם הטרור הגואה, ומניעת חדירתו למרחב ירושלים.
ב-2003 הוחלט על העברת האחריות על כלל מרחב התפר לידי מג"ב.
ב-2004 אורגנה החטיבה לשני גדודים אך עם השנים גדלה כאשר ב-2018 הוקם גדוד שלישי, גדוד אדומים.
2016 הופרד מג"ב עוטף ירושלים ממרחב ירושלים והיה למרחב עצמאי.
+שםבסיסתחומי גזרההגדוד הצפוניעטרותאזור תעשייה עטרות, מעבר קלנדיה, קבר שמואל הנביאהגדוד הדרומיהר גילהמחסום המנהרות, מחסום מזמוריה, עין יעל, קבר רחל, שיח סעיד, סוואחרהגדוד אדומיםאבו דיס ומצודת-אדומיםמעבר א-זעים, חיזמא, שועפאט
מבשם הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל.
למבשם היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, משמע, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש, קדמה, בשמת.
בדברי הימים מוזכר מבשם ברשימת צאצאי שמעון, מה שגרם להשערה שצאצאי שמעון התחתנו עם צאצאי ישמעאל.
פירוש השם מבשם הוא בושם.
מבשלת התרבות היא מתחם בניינים בן 25,000 מ"ר בברלין.
החצרות והארכיטקטורה הייחודית שלה מוגנות כאנדרטה מאז 1974 והיא אחת הדוגמאות הבודדות שהשתמרו היטב של אדריכלות תעשייתית בברלין מסוף המאה ה-19.
מבשלת התרבות נתמכת על ידי קרן נאמנות בשם טרויהאנדאנשטאלט (Treuhandanstalt) ומופעלת באופן מסחרי כמרכז תרבות בשכונת קולוויץ ברובע פרנצלאואר ברג (פנקו).
היא כוללת בתי קולנוע, תיאטראות, מועדונים וחדרי אירועים.
היא שוכנת קרוב לתחנת הרכבת התחתית של ברלין אברסוואלדר שטראסה.
כיום מתקיימים במבשלת התרבות אירועים, קונצרטים ופסטיבלים קבועים.
ארגונים שהתיישבו באתר של מתחם המבשלה לשעבר הם:
Kino in der Kulturbrauerei, קולנוע עם שמונה מסכים, אחד מהתיאטראות הראשונים בברלין
PANDA Nicht nur Russisches Theatre (פנדה – תיאטרון לא רק לרוסים), מקום אירוע לקונצרטים רוסיים, קריאה וכו'.
משרד וסטודיו של להקת 17 Hippies
מסעדת פרנץ ופרנץ קלוב (שנודעה בעבר בשם פרנץ-קלאב)
Alte Kantine – אולם אירועים
המוזיאון במבשלת התרבות – מוזיאון על חיי היומיום בגרמניה המזרחית, קרן בית ההיסטוריה
אוניברסיטת ניו יורק, סניף ברלין
Berlin on Bike, מארגן טיולי אופניים
מבשרת ציון הוא העיתון הראשון שאליעזר בן-יהודה הוציא לאור.
העיתון יצא לראשונה ב-1 בינואר 1884 ונסגר בספטמבר באותה שנה.
עם זאת חשיבותו ההיסטורית רבה – מטרתו הייתה לספר ליהודי הגולה על החיים בארץ ישראל ולשמש ככלי לביטוי חברי לבילויי"ם.
העיתון הראשון יצא בטבת תרמ"ד כ"הוספה לגיליון 11 מהחבצלת שנת הי"ד", וכלל 32 עמודים.
הוא יצא כעין מוסף לעיתון חבצלת, מכיוון שבידי בן יהודה לא היה רישיון להוצאת העיתון.
יוזמי הוצאת העיתון היו עסקני היישוב ישראל בלקינד, מנשה מאירוביץ, יוסף פיינברג וליאון שוורץ חיים חסין ואחרים.
ארבעה הגיליונות של מבשרת ציון שפורסמו עוררו התלהבות רבה בקרב יהודים בתפוצות שראו בו אות ליישוב החדש.
בעיתון קיימים כל המוטיבים של אליעזר בן-יהודה: כתיב חסר, תאריכים לחורבן הבית, ובעיקר סגנון חד ושימוש בלשון פשוטה ומדויקת.
"מבת ים ועד הנצח" הוא שיר של הזמר הישראלי עומר אדם, מתוך המיני-אלבום "חמישה לילות".
השיר יצא לאור ב-21 במרץ 2024, כרצועה הפותחת מתוך האלבום.
הוא נכתב והולחן על ידי טל קסטיאל וגיל ויין, שגם הפיק את השיר יחד עם גל ג'ו כהן.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד היטליסט של מאקו.
בסרטון ניתן לזהות את הכתובות על העטיפות, המציינות את שמות השירים החדשים של אדם, ובהם "מבת ים ועד הנצח", שהוא הרצועה הפותחת את המיני-אלבום.
לאחר צאתו של המיני-אלבום חמישה לילות, לצד שאר שירי האלבום, זכה השיר להצלחה בסטרימינג, ובעקבות זאת נכנס למקום התשיעי במצעד היטליסט של מאקו.
שבוע לאחר מכן, הגיע השיר לשיאו במקום השביע.י, בנוסף ל"מבת ים ועד הנצח", ארבעת השירים הנוספים מהאלבום בעשירייה הפותחת.
מַגְ'דַל שַׁמְס היא מועצה מקומית דרוזית במחוז הצפון בישראל, השוכנת צפונית לרמת הגולן, במורדות כתף חרמון שבחרמון.
היישוב ממוקם מאות מטרים ספורים מערבית לגבול ישראל–סוריה, בצמידות לגדר הגבול, ופחות מק"מ דרומית לגבול ישראל–לבנון.
הוא נחשב לפיכך ליישוב השני הצפוני ביותר בישראל, אחרי מטולה.
גובהו הממוצע הוא 1,229 מטר מעל גובה פני הים, ולפיכך הוא נחשב ליישוב הגבוה בישראל.
רבים מתושבי מג'דל שמס, כמו רבים מהדרוזים ברמת הגולן, מגדירים עצמם כאזרחים סורים, ובחרו במעמד תושבי קבע בישראל ולא אזרחים ישראלים.
ב-1982 הוכרזה מג'דל שמס כמועצה מקומית, ובראשה עומד כיום דולאן אבו סאלח.
מקור שמו של מג'דל שמס בארמית והגייתו השתנתה בהשפעת הערבית.
היישוב נקרא כך מכיוון שבזריחה קרני השמש מגיעות אליו לפני כל שאר היישובים באזור, בשל גובהו הרב.
יש הסוברים כי השם מג'דל שמס הוא גלגול שמה של "בית שמש" המקראית, הנזכרת בספר שופטים כאחת הערים בנחלת שבט נפתלי.
מג'דל שמס שוכן צפונית לרמת הגולן, במורדות הר החרמון.
גובהו הממוצע 1,229 מטר מעל גובה פני הים, ולפיכך הוא היישוב הגבוה בישראל.
הוא שוכן כמה מאות מטרים מערבית לגבול הסורי, בצמידות לגדר הגבול, והוא היישוב השני הכי צפוני בישראל, אחרי מטולה.
בשולי הכפר, במדרון הדרומי של הר חרמון, צומח יער מג'דל שמס שנקרא גם יער נמרוד.
זהו יער מעורב של עצי מחט נטועים עם עצי חורש טבעי.
בדרומו נמצא פארק מג'דל שמס, המהווה אתר לפיקניק ונקודת תצפית ייחודית הצופה על עמק החולה, שלוחות החרמון, מבצר נמרוד, דרום לבנון והרי נפתלי.
קק"ל החלה בנטיעת היער בשנת 1987, והיער משתרע כיום על פני 156 דונם בלבד.
הוא אחד היערות הנטועים המיוחדים של קק"ל: זהו היער הצפוני ביותר שנטעה הקרן בישראל; הוא צומח ברום של כ-1,100 מ' מעל פני הים – היער הנטוע הגבוה בישראל; והוא נטוע גם על תצורות גאולוגיות עתיקות – מתקופת היורה.
עם העצים הנטועים נמנים אורן קפריסאי, ברוש אריזוני, ארז אטלנטי, ברוש מצוי ואורן הצנובר.
הצומח הטבעי הוא חורש ים-תיכוני ובתה פתוחה.
מגוון הסלעים באזור זה (גיר ודולומיט קשים של תצורת חרמון, חוואר, חרסית, אבני חול ומחדרים מגמתיים), בשילוב של נביעות מים ושטחים פתוחים תורם לעושר רב של מיני צמחי בר.
צומח החורש כולל לבנה רפואי, אלון מצוי, אגס סורי, ושיחי קידה שעירה (תצורת כידוד), ועל אבני הגיר גדלים גם עוזרר קוצני ואחירותם החורש.
בשטחים הפתוחים צומח הבתה הוא שילוב של קידה שעירה, אחירותם החורש עם סירה קוצנית.
במקומות הלחים צומחים ערברבה שעירה ופטל קדוש.
ניתן למצוא גם צמחים נדירים יחסית כגון: בן חורש רחב עלים, סחלב שלוש השיניים, סחלב איטלקי, סחלב ריחני, אזוביון דגול, סחלבן החורש, דבורנית גדולה, אצבעית רומאית ושפתן מצוי.
על אף ייחודו של היער, קיומו עמד בסכנה, שכן תוכנית פיתוח של מג'דל שמס ביקשה להרחיב את היישוב על חשבון העצים.
קק"ל יצאה למאבק, הסבירה את חשיבותו של היער ושכנעה את גורמי התכנון ואת אנשי מג'דל שמס שחשוב לשמור על המקום.
ביער מג'דל שמס קיימות חמש נביעות קטנות, רובן עונתיות.
המים נובעים באזור שלתוכו חדרה מגמה, הבאה לידי ביטוי בסלעי בזלת.
נביעות אלה הן מים בתת-הקרקע הנאספים לאורך קו המגע בין סלעי הבזלת לסלעי הגיר וממנו הם זורמים החוצה לפני השטח.
רק במקום אחד מתקיימת נביעה כל השנה – היא עין קעקאן.
מי המעיין נאספים לבריכה בנויה (5X7 מ'), ולידה צומחים עצי אלון התולע.
לפי שיטת קפן לסיווג אקלימים, בשל גובהו של הכפר, מתקיים בו אקלים ים-תיכוני כאזור מעבר בין הטיפוס הסובטרופי עם קיץ חם (Csa) לזה הממוזג יותר עם קיץ קריר (Csb).
באופן כללי, במג'דל שמס הקיץ יבש עם לילות נוחים ולעיתים קרירים, בעוד שהחורף קר ורטוב, ומושלג מעת לעת.
מדי חורף מתרחשים בממוצע כמה אירועי שלג.
בשל מיקומו במורדות החרמון וגובהו, זהו היישוב הקר, הגשום והמושלג ביותר בשטח מדינת ישראל.
לדוגמה, בין השנים 1968–1981 בהן התבצעו מדידות משקעים במג'דל שמס, בעונת המשקעים 1968–1969, שהייתה גשומה מאוד בצפון הארץ, נמדדו 2,192 מ"מ של גשם ושלג בכל העונה, כאשר 846 מ"מ מהם נמדדו בחודש ינואר 1969. אלה הן כמויות המשקעים הגבוהות ביותר שנמדדו לעונה ולחודש בתחומי מדינת ישראל.
בשטח הכפר נמצאות חורבותיו של יישוב יהודי קדום, והתגלו בו שרידים מהמאות השנייה והשלישית לספירה.
בין השרידים נמנית גם מערת קבורה, המכונה בפי המקומיים "מקברת אל-יהוד" ("בית הקברות של היהודים").
החוקר זאב וילנאי מתאר את האתר בספרו "גולן וחרמון", ומציין כי נמצאו בו יסודות מבנים ומערות קבורה מהתקופה הרומית.
על פי אגדות מקומיות, בסוף המאה ה-16 ישב באזור שבו שוכן היישוב כיום, שודד דרכים בשם אל-עבד.
אנשי הכפר המוסלמי הסמוך, ג'ובתה א-זית, שהיה ממוקם באזור שבו שוכן כיום המושב נווה אטי"ב, פנו למנהיג הדרוזים בהרי השוף, האמיר פח'ר א-דין אל-מעני, וביקשו ממנו לסייע להם לסלק את אל-עבד מדרכי המסחר.
האמיר אכן שלח לוחמים ממשפחות בריק ופרחאת שחיסלו את השודד.
בתמורה לסיוע קיבל האמיר מאנשי הכפר את האדמות שעליהן הוקם היישוב מג'דל שמס, ומשפחות בריק ופרחאת היו הראשונות שהתיישבו בו.
היישוב נוסד בשנת 1595 במטרה לעבות את ההתיישבות הדרוזית במקום.
במהלך המרד הדרוזי הכפר שימש כבסיס לכנופיות שפעלו נגד השלטון הצרפתי.
היישוב היה חלק מסוריה מאז הקמתה ב־1946 ועד למלחמת ששת הימים ב-1967. במלחמת ששת הימים נכבש היישוב ומאז הוא נמצא בשליטה ישראלית.
כמה מתושביו עזבו לסוריה במהלך המלחמה והפכו לפליטים.
מהכיבוש ב־1967 ועד לחקיקת חוק רמת הגולן ב-1981, היה הכפר נתון לממשל צבאי, ובראשית שנות ה־70 כיהן יהודה אלבשן בתפקיד מושל הכפר.
במהלך מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973 הופצץ היישוב פעמים רבות ו-10 מתושביו נהרגו.
מ־1981 ועד 2018 מונו ראשי המועצה וחברי המועצה במג'דל שמס ובשְלוש המועצות הדרוזיות האחרות ברמת הגולן על ידי שר הפנים ולא נבחרו בבחירות דמוקרטיות.
בשנים 1993–2004 היה סלים שופי ראש המועצה המקומית הממונה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 נערכו לראשונה בחירות במועצות אלו.
רוב התושבים במג'דל שמס החרימו את הבחירות, ואחוז ההצבעה עמד על 3.39% בלבד.
בבחירות אלו נבחר דולאן אבו סאלח לתפקיד ראש המועצה.
ב-27 ביולי 2024 פגעה רקטה במג'דל שמס של ארגון הטרור חזבאללה במגרש כדורגל וגרמה למותם של 12 ילדים ונערים בגילים 10–16, ולפציעתם של יותר מ־30 ששיחקו במקום.
רובם המוחלט של תושבי מג'דל שמס הם דרוזים, המהווים מחצית מהאוכלוסייה הדרוזית ברמת הגולן.
קודם למלחמת ששת הימים התגוררו במג'דל שמס גם תושבים נוצרים ועלווים.
בשנת 1951 נעצרו כ־20 מתושבי הכפר באשמת ריגול לטובת ישראל על ידי שליט סוריה, אדיב שישכלי, שרדף את הדרוזים.
במשפט נגזר עליהם גזר דין מוות, אך בעקבות הדחתו של שישכלי, הומתק גזר הדין למאסר עולם.
לאחר מלחמת יום כיפור הם שוחררו והותר להם לגור בכפר דרוזי בסביבות דמשק, וכעבור זמן-מה הורשו לחזור לרמת הגולן.
לאחר מלחמת ששת הימים והכיבוש הישראלי, נקבע גבול ישראל–סוריה כמה מאות מטרים מזרחית ליישוב.
המציאות הפוליטית החדשה הובילה לניתוק תושבי הכפר מסוריה, בין היתר מהכפר הסמוך חדר, שעימו קיימו קשרי משפחה ענפים, קשרי מסחר ותרבות.
מאידך, גרם השינוי לחיבור מוגבר עם הדרוזים בישראל.
בדומה לשאר היישובים הדרוזיים ברמת הגולן, רבים מהתושבים רואים עצמם כאזרחי סוריה עד היום, ולפיכך בחרו שלא להחזיק באזרחות ישראלית אלא בתושבות קבע בלבד.
בני משפחות מהכפר המתגוררים משני עברי הגבול הישראלי-סורי, מצאו שיטה של תקשורת על גבעה ב"עין א-תינה" שבמבואות הכפר, באמצעות צעקות לקרוביהם שבעברו הסורי של הגבול, לעיתים בסיוע מגאפונים, מה שהקנה למקום את הכינוי "גבעת הצעקות" (تلة الصّيحات).
לעיתים המקום מכונה גם "ואדי הדמעות" (وادي الدّموع).
תושבי היישוב יכולים לגשת עד קרוב מאוד לקו הגבול, אך בני משפחתם תושבי סוריה יכולים להגיע רק עד נקודה במרחק של כ־200 מטרים מקו הגבול.
עלילת הסרט "הכלה הסורית" משנת 2004, העוסק במציאות הדרוזית ברמת הגולן, מתרחשת ביישוב ומספרת את סיפורה של גבעת הצעקות.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 התמעטו פגישות אלו לאור המצב הבלתי יציב בגבול, ולאור התפתחות אמצעי התקשורת האינטרנטיים כגון סקייפ וזום.
גבעת הצעקות התפרסמה באמצעי התקשורת בישראל ובעולם, בעיקר בעקבות ההפגנות בסוריה (2011) ואירועי יום הנכבה ויום הנכסה של אותה שנה.
ביום הנכבה, פרצו כ-130 פליטים פלסטינים המתגוררים במחנות פליטים בסוריה מאז 1948, את גדר הגבול ונכנסו ליישוב.
במהלך העימותים האלימים בינם לבין כוחות צה"ל, יידו המפגינים אבנים ופצעו 7 חיילים ישראלים.
בתגובה השיבו החיילים באמצעים לפיזור הפגנות ובאש חיה, שממנה נהרגו 4 פלסטינים ונפצעו 6. לבסוף פוזרו המפגינים והוחזרו לסוריה.
כעבור חודש, במהלך אירועי "יום הנכסה", הפגינו מאות פלסטינים סורים מול "גבעת הצעקות" וניסו שוב לפרוץ את גדר הגבול.
מנגד, תושבי מג'דל שמס החלו בידויי אבנים לעבר חיילים ושוטרים.
גם במקרה זה הגיבו כוחות צה"ל באמצעים לפיזור הפגנות ובאש חיה, ועל פי גורמים סוריים נהרגו 14 מפגינים כתוצאה מהירי ומעלייה על מוקשים.
כלקח מאירוע זה ולאור ההתפתחויות בסוריה נבנתה גדר גבול גבוהה וחזקה לאורך כל רמת הגולן.
תושבי הכפר היו מעורבים בכמה פרשיות ריגול ועבירות ביטחוניות נגד מדינת ישראל.
המרכזית שבהן נחשפה ב־1973, אז נעצרו מעל 50 מתושבי הכפר בחשד שהשתייכו לרשת ריגול שהפעיל שכיב אבו ג'בל, קצין מודיעין סורי תושב הכפר.
ב־2010 פשיטה משטרתית על בית הוריו של תושב הכפר שנחשד בריגול הובילה להתפרעות המונית, לנזק לניידות משטרה ולכיתור כוח משטרתי קטן, שחולץ בהתערבות מנהיגים מקומיים מהכפר.
בשנת 2012 הואשם תושב הכפר בריגול למען סוריה.
ביולי 1969, לאחר הכיבוש הישראלי, נמסר שהושלמה רשת החשמל בכפרי הדרוזים שברמת הגולן.
בינואר 1971 נחנכה בכפר מערכת חשמל מקומית, מבוססת גנרטור, שסיפקה חשמל לבתי הכפר בשעות הערב.
בחלק מבתי הכפר היה חשמל עוד בימי השלטון הסורי.
כיום אספקת החשמל לכפר מתבצעת באמצעות צובר.
חברת החשמל מוכרת את החשמל למועצה המקומית בתעריף נמוך מהמקובל, והמועצה אחראית על תחזוקת מערכת החשמל הפנימית בתוך העיירה.
מאפיין זה מוביל לקשיים באספקת חשמל בתוך העיירה, עקב קשיים בתחזוקת המערכת.
פרנסתם העיקרית של התושבים היא חקלאות, בעיקר גידול תפוחים ודובדבנים, במטעים הממוקמים במורדות הכפר, בעיקר בבקעת יעפורי.
בחורף מתפרנסים כמה מתושבי הכפר גם מהשכרת ציוד גלישה לתיירים הבאים לחרמון הסמוך.
מגמת פיתוח התיירות והשכרת הצימרים התבטאה גם בהקמתו של מלון הבוטיק "נרקיס" ובהפעלתה של מסעדה המגישה אוכל דרוזי מסורתי ובעין א-תינה ("עמק התאנים") הסמוך ל"גבעת הצעקות" שבמבואות הכפר.
בינואר 2020 אושרה בניית שכונה חדשה במקום, שתכלול 800 יחידות דיור, בית מלון ושטחי מסחר.
במרץ 2023 הופקדה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה תוכנית מתאר ליישוב, שכוללת בניית 2,700 יחידות דיור.
מג'ורו היא בירת הרפובליקה של איי מרשל והעיר הגדולה ביותר בה.
העיר ממוקמת באטול מג'ורו, בו 64 איים.
יש בה נמל ושדה תעופה בינלאומי.
שטח האי (האטול) הוא 9.7 קמ"ר, והוא מקיף לאגונה ששטחה 295 קמ"ר.
בעיר נמצאת מכללת איי מרשל.
האטול עליו נמצאת מג'ורו ידוע בספורט הצלילה.
ב-30 בינואר 1944, במלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר שהייתה עד אז בשלטון יפן על ידי חיילי ארצות הברית.
מַגְ'ד אֶל-כֻּר֫וּם היא מועצה מקומית ערבית-מוסלמית במחוז הצפון בישראל, השוכנת בבקעת בית הכרם, צפונית-מערבית לכרמיאל ודרומית-מערבית לבענה.
ב-1964 הוכרז הכפר כמועצה מקומית.
ראש מועצת מג'ד אל-כרום הנוכחי הוא סלים סליבי.
היישוב ממוקם בעיקרו בצדו הצפוני של כביש 85. שכונה אחת של היישוב, ד'יל אל-מסיל, נמצאת מדרום לכביש 85.
בחפירות באזור מג'ד אל-כרום התגלה יישוב עתיק.
חלק מהחוקרים מזהים אותו כ"בית הכרם" המוזכר במשנה ובתלמוד.
בתקופת דאהר אל-עומר ובנו עלי, שהיה מושל הגליל, נבנתה חומה סביב הכפר ובה מגדלי שמירה.
כאשר עלי ניסה למרוד באחמד אל-ג'זאר הגיע האחרון בראש צבא למג'ד אל-כרום וכבש אותה.
בשנת 1896 תואר הכפר על ידי נוסע יהודי:
"הכפר מג'דל כרום עולה באשרו על כפרים הרבה הודות לכרמיו הרבים, כשבעת אלפים עצי זית, כאלפים עצי תאנה והרבה עצי פרי שונים ימצא שמה.
לפני הכפר ישתרעו גני זרע הטאבאק, ואחריו ימשכו שדי תבואותיו המלאים בר.
בתי הכפר יפים ומשוחים בסיד, אף כי נבנו בלי סדר כטעם הערבים.
בו מעין גדול ובאר אבן בנויה עליו, גם חנות, גם בית מלון לעוברים ושבים היהודים ימצא שם."
על-פי מפקד האוכלוסין של 1922, נמנו בכפר 885 תושבים מוסלמים-סונים, 3 מוסלמים-מתואלים וערבי-נוצרי אחד.
בימי המרד הערבי הגדול היו באזור הכפר התקפות רבות כנגד יהודים ובריטים, ובאזור חנו כנופיות.
ליד הכפר היו מספר התקפות כנגד העובדים והציוד שלהם שעבדו בסלילת כביש עכו צפת, כנגד הנוסעים בדרך וכן כנגד תחנת המשטרה של הכפר.
במהלך מלחמת העצמאות הגנה על הכפר יחידה של צבא ההצלה הערבי.
בליל 29 באוקטובר 1948, במהלך "מבצע חירם", נסוגו אנשי צבא ההצלה ללבנון ועמם יצאו מהכפר כשליש מתושביו.
על פי חקירה של אנשי האו"ם, ב-5 בנובמבר ציוותה יחידת צה"ל על התושבים להתאסף במרכז הכפר, ודרשה מהמוח'תאר שימסור את כל כלי הנשק של הכפר.
המוח'תאר טען כי אין נשק בכפר, ובעקבות זאת לקחו החיילים חמישה מצעירי הכפר והוציאו אותם להורג ביריות.
לאחר מכן נערך חיפוש בכפר, שבמהלכו נהרגו עוד שני גברים ושתי נשים, ובתים רבים נבזזו.
עשרות משפחות נטשו את הכפר וברחו ללבנון.
בית המוח'תאר פוצץ ולפנות ערב עזבה יחידת הצבא את המקום.
לטענת עאדל מנאע החיילים בצעו בכפר גם מעשי אונס.
מתושבי הכפר נלקחו גם מאות ראשי צאן.
בני מוריס מצטט דו"ח של קצין או"ם המייחס זאת ליחידת צבא, ובעיתונות נטען בשם המשטרה שהשודדים היו דרוזים.
ברישום התושבים תש"ט, ב-8 בנובמבר 1948, נמנו בכפר פחות מ-200 תושבים.
במאי 1949 הגיע מספר התושבים בכפר ל-2,000–3,000. בכפר התיישבו גם פליטים מן הכפרים שעב ואל-בירווה.
בנובמבר 1949 גרשו שלטונות ישראל 200 מסתננים שנמצאו במג'דל כרום ושעב.
במאי 1950 הוחל בחלוקת תעודות זהות לתושבי הכפר שהביאו אישורים שהיו בכפר בעת מפקד האוכלוסין בנובמבר 1948. בסוף אוגוסט 1950 הטיל צה"ל עוצר על הכפר למשך 8 ימים.
במהלך שנת 1951 הוציא בג"ץ מספר פעמים צו על תנאי המורה לשר הפנים לנמק מדוע לא יינתנו לתושבים במג'ד אל-כרום תעודות זהות.
בחלק מהמקרים נפסק שיש לתת לפונים תעודות זהות.
לגבי מקרים אחרים טען פרקליט המדינה שהבקשות מבוססות על עדויות מזויפות.
במקרים אחרים נדונו מבקשים על ניסיון לקבל תעודת זהות במרמה.
באוגוסט 1952 הוטל עוצר על הכפר ונעשו בו סריקות.
בתחילת 1961 הוקמה ביישוב מרפאה של קופת חולים.
בשנת 1963 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית.
בראשית ימי מדינת ישראל שויך הכפר למועצה אזורית נעמן (בימינו חלק ממועצה אזורית מטה אשר).
לפחות חלק מתושבי מג'ד אל-כרום התנגדו לשיוך זה, בטענה שאינם מקבלים מהמועצה כל שירותים ודרשו להוציאם מתחומה.
בשנת 1964 הוקמה מועצה מקומית ביישוב.
בין 1964 ל-2003 הייתה מג'ד אל-כרום מועצה מקומית בעלת שטח שיפוט של 9,000 דונם.
בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של המועצה.
בשנת 2003 אוחדו הרשויות המקומיות בענה, דיר אל-אסד ומג'ד אל-כרום תחת מועצה מקומית מאוחדת בשם שגור.
בשנת 2005 הוכרז היישוב המאוחד כעיר.
בבחירות חדשות למועצות המקומיות הנפרדות שהתקיימו ב-18 באוגוסט 2009, נקבע כי יש צורך בסיבוב שני על מנת להכריע בין המתמודדים.
מוחמד מנאע נבחר לראשות המועצה המקומית.
תושבי מג'ד אל-כרום עוסקים בעיקר בתעשייה קלה, מסחר ושירותים לכלי רכב.
שיעור המועסקים בחקלאות, בעיקר זיתים וגידולי שדה, נמוך יחסית לממוצע בקרב ערביי ישראל, כיוון שרוב האדמה בסביבת היישוב אינה ראויה לעיבוד.
במהלך מלחמת לבנון השנייה ספגה מג'ד אל-כרום מטחי קטיושות כשאר יישובי הצפון, ושניים מתושביה נהרגו ב-4 באוגוסט 2006 מנפילת קטיושה.
ב-25 באוקטובר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרגו שני תושבים ושבעה נפצעו כתוצאה מפגיעת רסיסים ממטח רקטות מלבנון.
תושבי מג'ד אל-כרום הם מוסלמים, אך רובם לא אדוקים.
מג'דרה הוא מאכל מזרח תיכוני המכיל עדשים עם אורז, חיטה או בורגול, ובצל מטוגן עם כמון.
המאכל מקובל בכל רחבי המזרח התיכון, ומוגש כיום כמנה עיקרית, כתוספת, או כחלק ממספר רב של סלטים בראשית הארוחה.
המאכל פופולרי בארוחות צמחוניות וטבעוניות מכיוון שהוא עשיר בחלבון מן הצומח.
בקרב יהודי סוריה ומצרים נהגו לאכול מאכל זה פעמיים בשבוע - חם ביום חמישי בערב, וקר בימי ראשון בצהריים.
יהודי ירושלים נהגו לאכול מאכל זה כחלק מארוחה חלבית, בתוספת יוגורט או גבינה.
גרסה הדומה למאכל נקראת "קיצ'רי" במטבח ההודי.
מג'דל יאבא היה כפר ערבי בירכתי השרון ולמרגלות הרי השומרון – כ-6 ק"מ מזרחה מפתח תקווה, בצד הכביש פתח תקווה וראש העין–בן שמן (היום כביש 444).
הכפר הוקם על הריסות היישוב היהודי מגדל אפק מתקופת בית שני.
במלחמת העצמאות נכבש הכפר, נהרס והתרוקן מתושביו.
מרכז הכפר, על שרידיו הארכאולוגיים מתקופות שונות, הוכרז בתחילת המאה ה-21 כגן לאומי מגדל אפק.
בתקופת בית שני התקיים יישוב יהודי במקום בשם מגדל אפק, שהוקם כבר בתקופה החשמונאית (במאה ה-2 לפנה"ס), במטרה לבצר את הדרך הראשית בארץ ישראל שעברה למרגלות האתר.
הוא נקרא מגדל אפק כיוון שצפה על העיר אפק שממערב לו.
היישוב נהרס על ידי הרומאים בזמן המרד הגדול בשנת 67 לספירה.
האתר היה חלק ממערכת התיישבות מפותחת במרכזה בעמק נחל הירקון ואשר הגיעה לשיאה בתקופות הרומית והביזנטית.
במהלך התקופה העות'מאנית התיישבו כפריים מאזור השומרון בכפרים מבוצרים במערב השומרון, בסמוך למישור החוף, כדי לעבד את האדמות הפוריות.
כך גובש בחורבות האחוזה הצלבנית גרעין כפרי שנקרא מג'דל יאבה שמנה 44 נפשות (על פי עדות משנת 1596).
הכפר נזכר בשם "מג'דה" במפת ז'קוטן, שמתבססת על מדידות שבוצעו במהלך מסע נפוליון ללבנט בשנת 1799 לספירה.
במאה ה-19 השתלט על האזור שייח' צאדק אל ג'מעיני ובנה אחוזה על חורבות המצודה לריכוז שלטונו ולצורך גביית מיסים באופן בלתי חוקי מעוברי אורח, לבסוף הגלו אותו השלטונות העות'מאנים.
מאז הכפר מג'דל יאבא כונה על שמו גם בשם מג'דל צאדק שתורגם לעברית כ"מגדל צדק", אך במספר מפות, כמו גם ברוב המקורות, נקרא המקום מג'דל יאבא.
במחצית השנייה של המאה ה-19 השתתפו אנשי מג'דל יאבא, לצד ערביי קלקיליה והשבט ערב אל-ג'ראמנה (אזור נווה ירק) במלחמה שבטית נגד אנשי אבו כישכ ובעלי בריתם הבדואים מצד שני, שבמהלכה נהרג השיח' פארס אבו כישכ, אך אנשי מג'דל ובעלי בריתם הובסו.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה מחוז לוד (1945).
על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 שטחי אדמותיו היו 26,632 דונם והכפר מנה 1,520 נפשות.
במלחמת העצמאות הכפר שימש בסיס לכוח הערבי ובו התבצרו חיילים עיראקים.
ב-13 ביולי 1948 נכבש הכפר על ידי לוחמי חטיבת אלכסנדרוני, תושביו הפכו לפליטים ונמצאים, ברובם, במחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
ליד מסעף הכבישים ובכניסה אל הכפר ההרוס ניצבת אנדרטה לזכר הלוחמים במלחמת העצמאות שנפלו בכיבוש הכפר.
על אדמות הכפר יושבים היום היישובים ראש העין, עינת, גבעת השלושה וקיבוץ נחשונים.