tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלחמת העולם הראשונה והקמת יוגוסלביה
לאחר הפלישה ליוגוסלביה, פעלו שתי קבוצות התנגדות מאתגרות בשטחי סרביה ומונטנגרו; הפרטיזנים היוגוסלביים והצ'טניקים.
הסרבים והמונטנגרינים היוו 35% מההרכב האתני של הפרטיזנים היוגוסלביים במלחמת העולם השנייה.
על המונטגרינים נאמר כי היו הקבוצה השנייה בגודלה מבין חברי הצ'טניקים אחרי הסרבים.
צ'טניקים מונטנגרים הובלו ואורגנו ברובם על ידי פאבל דוריסיץ', מפקד שנוי במחלוקת שנהרג יחד עם צבאו על ידי משתפי פעולה נאצים קרואטים בקרב שדה ליחצ'ה.
יוריסיץ' נחשב לחלק מההיסטוריה של סרביה-מונטנגרו שכן הוא היה בעד איחוד סרבי-מונטנגרי, מה שנחשב לסיבה לכך שהבדלן המונטנגרי סקולה דרלייביץ' (ראש ממשלת הבובות האיטלקית במונטנגרו - מונטנגרו האיטלקית) סייע לכוחות אוסטאשה להרוג אותו.
סרביה ומונטנגרו כמדינות חברות ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (1992–2003)
הרפובליקה הסרבית הראשונה והרפובליקה המונטנגרית היוו את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאחר פירוק יוגוסלביה.
מונטנגרו נותרה חלק מיוגוסלביה לאחר שרוב מוחלט של האוכלוסייה הצביע בעד אחדות עם סרביה בשנת 1992. במלחמות יוגוסלביה, כוחות מונטנגרים הובילו בעיקר את המצור על דוברובניק.
רדובאן קאראג'יץ', לשעבר נשיא רפובליקת סרפסקה, בעת מלחמת בוסניה, מוכר בטעות לעיתים קרובות בתור בוסני-סרבי, בעוד שלמעשה הוא היה למעשה מונטנגרי אתני.
ידוע כי הוא תמך במדינה מאוחדת בין רפובליקה סרפסקה, וסרביה ומונטנגרו.
לאורך כל שלטונו מינה נשיא יוגוסלביה סלובודן מילושביץ' כמה פוליטיקאים מונטנגרים כמו מילו ג'וקאנוביץ' וסבטוזר מרוביץ' ששיתפו פעולה עם משטרו במידה רבה ואז הוקיעו אותו שנים לאחר מכן.
ב-4 בפברואר 2003, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו.
האמנה החוקתית של סרביה ומונטנגרו, אפשרה לאחת משתי המדינות החברות לערוך משאל עם לעצמאות אחת לשלוש שנים.
לאחר חיסולו של זוראן ינשיץ' ב-12 במרץ 2003, נערכה על ידי ממשלת סרביה ומונטנגרו מבצע משטרתי ענק שכונה "מבצע סאבר" בו נבדקו מקומות שונים במונטנגרו (ובמיוחד בבודווה) בגלל ניסיונות התנקשות קודמים שמקורם משם.
משאל עם עצמאות מונטנגרי (2006)
משאל העם האחרון לעצמאות במונטנגרו נערך ב-21 במאי 2006. המשאל אושר על ידי 55.5% מהמצביעים, ועבר באופן קטן את אחוז החסימה שקבע האיחוד האירופי.
עד ה-23 במאי, הוכרו תוצאות משאל העם הראשוני על ידי כל חמשת חברי הקבע במועצת הביטחון של האו"ם, מה שמעיד על הכרה בינלאומית נרחבת במונטנגרו לאחר שתוכרז רשמית על עצמאותה.
ב-31 במאי אישרה ועדת משאל העם רשמית את תוצאות משאל העם, ואישרה כי 55.5% מאוכלוסיית מצביעי מונטנגרו הצביעו בעד עצמאות.
מילו ג'וקאנוביץ', ראש הממשלה, היה מנהיג הגוש הפרו-עצמאי שהתרכז סביב המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים של מונטנגרו.
פרדרג' בולאטוביץ' הוביל את הקואליציה של מפלגות פרו-איחוד במהלך קמפיין משאל העם.
שתי המדינות מוכרות גם כמדינות מועמדות אפשריות לצירוף על ידי האיחוד האירופי.
ההכרה של מונטנגרו ברפובליקה של קוסובו
לאחר הכרזת העצמאות בקוסובו, גירשה סרביה את שגריר מונטנגרו באוקטובר 2008, בעקבות ההכרה של מונטנגרו בעצמאות קוסובו.
ראש ממשלת מונטנגרו מילו ג'וקאנוביץ' דחה את הרחקתו הכפויה של עמיתו מבלגרד בטענה כי היחסים בין שתי המדינות הפכו ל"רעים באופן שלא יתקבל על הדעת".
כמעט שנה לאחר מכן סרביה קיבלה לבסוף את איגור יובוביץ' לתפקיד שגריר מונטנגרו החדש.
ממשלת SNS בסרביה (2012 - הווה)
לאחר שנבחר לנשיא סרביה החדש במאי 2012, המועמד של SNS, טומיסלב ניקוליץ', נתן ריאיון לטלוויזיה קרנה גור, ובמהלכו הצהיר:
ביוני 2014 התפתח סכסוך תקשורתי עדין בין ג'וקאנוביץ' לראש הממשלה הסרבי אלכסנדר ווצ'יץ'.
מספר צהובונים סרביים, כולל אינפורמר וקוריר, פרסמו מאמרים שדנו ביחס לכאורה של ג'וקאנוביץ' עם איומים והתקפות על עיתונאים במונטנגרו.
ג'וקאנוביץ' הגיב מייד לכתבות הצהובונים הסרביות, ושחרר סדרה של הצהרות שנויות במחלוקת ב-17 ביוני, אשר כינתה את המאמרים "הטיפשות הרגילה ביותר", והוסיף כי "אני מאמין שחברי בבלגרד יגיע לתחתית אלה כתבים שמזכירים את שנת 2003." ההצהרה על 2003 התייחסה ישירות לחיסולו של זוראן ינשיץ', שהיה בשנת 2003 ראש ממשלת סרביה.
פורטלי חדשות רבים בסרביה ראו בתגובותיו של ג'וקאנוביץ' בעלי אופי מאיים.
המאפיה המונטנגרית ידועה כפועלת באופן לא חוקי בסרביה, בעיקר בבלגרד.
נהוג לחשוב שאלמנטים מונטנגרים גרמו להתנקשות בחייו של האדון הסרבי ז'לקו רזנטוביץ' ב-15 בינואר 2000. ב-9 באוקטובר 2009 נהרג איש העסקים המונטנגרי ברניסלב סרנוביץ', שהיה בעליו של הקזינו במלון סלאביה בבלגרד מירי נשק בשכונה היוקרתית בעיר דדינג'ה על ידי שני מתנקשים רעולי פנים.
סרביה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה וקונסוליה כללית בהרצג נובי.
מונטנגרו מחזיקה שגרירות בסרביה בבלגרד וקונסוליה כללית בנובי סאד.
יחסי מונטנגרו–רוסיה הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לרוסיה.
למונטנגרו יש שגרירות במוסקבה, ולרוסיה יש שגרירות בפודגוריצה.
בגלל מלחמת העצמאות של ראקוצ'י (1703–1711), העמדה של המיליציות הסרביות בגבול הצבאי של מלוכת הבסבורג הייתה בסכנה.
בשנת 1704 נעשו הניסיונות הסרביים הראשונים להציע את שירותיהם עבור האימפריה הרוסית במאבקה של רוסיה נגד העות'מאנים.
לפני תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710–1711), הקיסר הרוסי פיוטר הגדול הזמין מיליציות סרביות וסרבים בכלל להצטרף לכוחות הרוסים.
בשנת 1711 הגיעה לסנקט פטרבורג המשלחת השלישית שנשלחה לרוסיה על ידי המטרופולין דנילו.
המשלחת הרוסית הראשונה למונטנגרו הגיעה ב-3 במרץ 1711. פיוטר הגדול קרא לאורתודוקסים בבלקן להתקומם נגד העות'מאנים במהלך מערכת נהר פרוט.
בשנים 1715–1716 נסע המטרופולין המונטנגרי דנילו הראשון לסנקט פטרבורג, משם חזר באפריל 1716 עם שתי תעודות חתומות על ידי הקיסר פטר הגדול, הראשון שחייב את המונטנגרים לסייע לרוסים במקרה של מלחמה עם העות'מאנים, והשנייה עזרה שנתית של 500 רובלים למנזר צטיניה.
סצ'פן מאלי היה מתחזה של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה שביקש לשלוט במונטנגרו.
הוא תמך בסבה פטרוביץ כבישוף כאשר השבטים המונטנגרים תמכו בארסנייה פלמנאק.
במהלך כהונתו של המטרופוליטן פטר הראשון, הוא והמושל יובאן ראדוניץ' היו שני הראשים של מונטנגרו, האחד לפי התואר, השני לפי העמדה בפועל.
השניים התנגשו בפוליטיקה הבינלאומית: המטרופוליטן תמך ברוסיה ואילו יובאן הסתמך על אוסטריה.
בשאלה אם לתמוך באוסטריה או לא, שני הצדדים התנגשו במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1788–1791) ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
האימפריה הרוסית פתחה קונסוליה בקוטור במלוכת הבסבורג באוקטובר 1804, אשר הייתה אמורה לשמש "הגנה על תושבי מונטנגרו וברדה".
היא הוכרה רשמית על ידי האוסטרים באותו חודש.
בין השליחים הרוסים הפעילים במונטנגרו היו מזורבסקי (המשנה) ומרקו איווליץ'.
בשנת 1806, הכוח הרוסי-מונטנגרי תחת פיקוחו של דמיטרי סניאבין כבש את קוטור, אך העביר אותו לצרפתים.
פטר הראשון הגה תוכנית בשנת 1807 להחיות את האימפריה הסרבית ("האימפריה הסלובנו-סרבית"), והודיע עליה לחצר הקיסרית ברוסיה.
התוכנית חזתה ברוסיה כיורשת; התואר של הקיסר הסרבי יוחזק בידי הקיסר הרוסי, אולם היא סוכלה על ידי הסכם השלום הצרפתי-רוסי.
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו, המלך האחרון של מונטנגרו, החליף תמיכה עם המלוכה הרוסית.
בשנת 1868 הוא עשה מסע לרוסיה, שם התקבל בקבלת פנים ידידותית מצד הצאר, אלכסנדר השני.
שתיים מבנותיו של המלך ניקולה נישאו לנסיכים גדולים מבית רומנוב, הנסיכה מיליצה והנסיכה אנסטסיה.
תחת פיקוחו של ניקולה הראשון, מונטנגרו הייתה בעלת ברית של רוסיה במלחמת רוסיה–יפן.
מתנדבים ממונטנגרו נלחמו בצבא הרוסי.
בשנת 1905 הכירה יפן בעצמאות מונטנגרו והכריזה על סיום המלחמה.
באותה תקופה שתי המדינות היו חלק מברית המועצות ויוגוסלביה, בהתאמה.
סקר ביולי 2015 של המרכז לדמוקרטיה וזכויות אדם שקיבל תמיכה כלכלית מנאט"ו מצא כי 36.6 אחוזים תומכים בחברות, ל-37.3 אחוזים נגד, עם חילוקי דעות חדים בין קבוצות אתניות: 71.2 אחוז מהלבנים המונטנגרים ו-68 אחוז מהמונטנגרו בוסניאקים תמכו בחברות, ואילו רק 11.3 אחוזים מהסרבים המונטנגרים עשו זאת.
ביוני 2015 אמר מזכ"ל נאט"ו ינס סטולטנברג שתמיכה ציבורית נמוכה בנאט"ו יכולה להשפיע האם מונטנגרו תוכל להצטרף לברית.
בדצמבר 2015 אמר דובר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי הצטרפותה של מונטנגרו לנאט"ו עלולה להביא ל"פעולות תגמול".
בסוף אפריל 2017, לאחר שהפרלמנט המונטנגרי אישר את הצטרפותה של המדינה לברית, הוציא משרד החוץ הרוסי הצהרה לפיה ההחלטה להצטרף לנאט"ו התקבלה באופן המתריס "לרצונם של כמעט מחצית המדינה אוכלוסייה שיוצאת נגד ההצטרפות." אנליסט ממסדי רוסיה העיר כי נאט"ו זקוקה למונטנגרו כדי לפתוח במלחמה היברידית ולייצבן את אירופה.
המתיחות בין המדינות גברה לאחר מכן באופן דרמטי, כאשר מונטנגרו האשימה את רוסיה בהתערבות בענייניה הפנימיים ואסרה על כניסה לאזרחים רוסים מסוימים, כולל גורמים רשמיים בכירים כמו דמיטרי רוגוזין, ניקולאי פטרושב ורמזן קדירוב.
ב-5 ביוני 2017, היום בו הצטרפה מונטנגרו רשמית לנאט"ו, אמר משרד החוץ הרוסי, "לאור המסלול העוין שבחרו הרשויות במונטנגרו הצד הרוסי שומר לעצמו את הזכות לנקוט בצעדים נגדיים על בסיס הדדי.
בפוליטיקה, ממש כמו בפיזיקה, לכל פעולה יש תגובה הפוכה."
רוסיה ממלאת תפקיד גדול בכלכלה המונטנגרית.
בשנת 2012 דיווח מונסטאט כי לאנשי עסקים רוסים יש מניות ברוב מ-32% מהעסקים הזרים שנמצאים במונטנגרו.
מונטנגרו ורוסיה הגיעו להסכמה על אשרות כניסה ללא ויזה למטיילים בין המדינות מאז 2008. מונטנגרו מוכרת כאחד היעדים הפופולריים ביותר בקרב תיירים רוסים.
בקיץ 2011, הרוסים היוו למעלה מ-20% מכלל התיירים שביקרו במונטנגרו.
עד לפירוק סרביה ומונטנגרו, רוב המפעלים העסקיים במונטנגרו היו בבעלות המדינה.
לאחר העצמאות, הפרטה המונית בלעה רבות מחברות המדינה לשעבר של מונטנגרו.
פירוק האיגוד הסרבו-מונטנגרי הביא גם למכסים על שטחים גדולים שנמכרו לפרופילים אקסצנטריים בבורסות שנויות במחלוקת.
העיתונות הרוסית טענה בשנת 2012 כי אזרחים רוסים מחזיקים לפחות 40% מרכוש הנדל"ן בכל מונטנגרו.
בשנת 2009, פורטל החדשות הקרואטי גלובוס כינה את מונטנגרו "מושבה רוסית", והאשים את מילו ג'וקאנוביץ' באסטרטגיות מניפולטיביות בהפרטה שלאחר העצמאות לטובת היתרונות של כאלו שאינם מונטנגרים, במיוחד טייקונים רוסים.
יחסי מונטנגרו–קוסובו הם יחסי החוץ בין קוסובו למונטנגרו.
למונטנגרו יש גבול ארוך באורך 78.6 ק"מ עם קוסובו.
והיא הייתה המדינה ה-49 שהכירה בעצמאותה של קוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ומונטנגרו הכירה בה ב-9 באוקטובר 2008.
לפני ההכרה, ב-24 ביוני, אמר ראש הממשלה מילו ג'וקאנוביץ': "הרבה מדינות חברות חשובות באיחוד האירופי והקהילה הבינלאומית כולה כבר הכירו בקוסובו, ולכן אני לא מאמין שאף אדם רציני היה רוצה שגלגל ההיסטוריה יחזור.
אנו פועלים בזהירות משתי סיבות.
הראשונה היא שאנחנו שכנים של קוסובו וסרביה, ולכן עלינו לעזור ולא להזין דלק לאש על ידי ביצוע מהלכים.
השנייה היא שאנחנו עצמנו עצמאיים רק שנתיים, והגענו לעצמאות זו על ידי השארת האיחוד עם סרביה.
העצמאות שלנו הותירה כמה טראומות ביחסי מונטנגרו–סרביה." שלושה ימים לאחר מכן אמר גורם בכיר במפלגת ה-DPS השלטת כי ההכרה בקוסובו "אינה כרגע על סדר היום בסדר העדיפויות הלאומי." ב-7 ביולי 2008 אמר שר החוץ המונטנגרי לתקשורת בפודגוריצה כי ממשלתו תכיר בעצמאות קוסובו.
עם זאת, הוא לא אמר מתי הממשלה תודיע הודעה כזו.
כששאל האם זה יהיה במוקדם או במאוחר הוא השיב: "לא אני ואף אחד אחר לא יכולים להגיד ברגע זה.
זה יקרה ברגע שנסיים כי זה הטוב ביותר מבחינה פוליטית עבור מונטנגרו." עם זאת, ב-15 ביולי, בריאיון לתחנת רדיו רוסית, אמר ראש הממשלה יוקאנוביץ' כי אומתו טרם נקטה עמדה בנושא הכרה, והוסיף כי "איפוק" זה נגרם על ידי הצורך לתרום, כשכנה, ליציבות באזור ושיפור היחסים עם סרביה.
ב-2 בדצמבר 2009 אמר סגן ראש ממשלת מונטנגרו, סווטוזר מרוביץ' כי אין מכשולים עבור מונטנגרו לכונן יחסים דיפלומטיים עם קוסובו.
הוא גם אמר שמונטנגרו מונה כעשרת אלפים עקורים מקוסובו, אשר אלף מהם מעוניינים לחזור לעיירות מגוריהם, ועל ממשלות קוסובו ומונטנגרו לפתור את הבעיה.
ב-15 בינואר 2010, מונטנגרו וקוסובו כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
תנועות רבות הגיעו מקוסובו וממקומות אחרים להחלפת שגרירויות כדי להראות רשמית את ההכרזה ההדדית של קשרים דיפלומטיים, אולם הנשיא פיליפ וויאנוביץ' דחה כל העת את האפשרות הזו, בהצהיר על מעמדו של המיעוט המונטנגרי בקוסובו ושובם של הפליטים הלא-אלבנים שגורשו כתנאי מוקדם, מאז ההכרה בשנת 2008.
ב-31 במאי 2012 הצהירה מונטנגרו על פתיחת שגרירות בקוסובו, בה נאמר כי "יחסים טובים עם שכנים ופיתוח שיתוף פעולה אזורי מייצגים מטרה מתמשכת, מעוררים את ההתקדמות במדינות האזור בכל הנוגע לשילוב האיחוד האירופי והיורו-אטלנטי, ומגבירים את היציבות באזור כולו."
ב-30 ביולי 2013, מונטנגרו פתחה רשמית שגרירות בפרישטינה, כאשר מונה רדובן מילג'ניץ' לשגריר בקוסובו.
יחסי מונטנגרו–מקדוניה הצפונית הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לרפובליקה הצפונית של מקדוניה.
משרד החוץ המקדוני קובע כי לשתי המדינות יש קשרים פוליטיים מצוינים, ללא כל סוגיות גלויות בין המדינות.
שתי המדינות העצמאיות כיום של מונטנגרו וצפון מקדוניה חולקות היסטוריה משותפת, שכן שתיהן היו רפובליקות מכוננות של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
כאשר יוגוסלביה החלה להתפרק בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, שתי הרפובליקות היוגוסלביות סלובניה וקרואטיה הכריזו על עצמאות מיוגוסלביה ב-25 ביוני 1991. הרפובליקה של מקדוניה הצביעה על משאל עם ב-8 בספטמבר 1991 בעד מדינה ריבונית והכריזה גם על עצמאות.
מונטנגרו ארגנה גם משאל עם לעצמאות, אך החליטה להישאר ביוגוסלביה.
באפריל 1992 הקימו הרפובליקות היוגוסלביות הנותרות מונטנגרו וסרביה את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לרפובליקה של מקדוניה נקבעו ב-8 באפריל 1996. היחסים בין המדינות היו יציבים וידידותיים.
בשנת 2003 שונה שמה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה "לאיחוד המדינה של סרביה ומונטנגרו", דבר המשקף את שני החלקים (הרפובליקות) מהם הוא מורכב.
בשנת 2006 קיימה מונטנגרו משאל עם שני על עצמאותה.
משאל העם היה מוצלח ומונטנגרו הפכה למדינה ריבונית, ובכך התפרקה סרביה ומונטנגרו וכתוצאה מכך סרביה הפכה למדינה עצמאית.
היחסים הדיפלומטיים בין מונטנגרו למקדוניה כוננו ב-14 ביוני 2006.
בין המדינות מתקיימים יחסים קרובים, ושתיהן חולקות את המטרה המשותפת להצטרף לאיחוד האירופי.
מונטנגרו הייתה גם בין 131 מדינות בעולם שהכירו במקדוניה בשמה החוקתי לפני ששינתה את שמה למקדוניה הצפונית.
יש מספר קטן של מונטנגרים החיים בצפון מקדוניה.
על פי המפקד האחרון שנערך במקדוניה בשנת 2002, המיעוט המונטנגרי מהווה 2,003 תושבים, שהם כ־0.1% מכלל אוכלוסיית מקדוניה.
מיעוט מקדוני קטן קיים גם במונטנגרו.
המפקד האחרון שנערך בשנת 2003 הראה כי 819 אנשים הצהירו על עצמם כמקדוניים, שהם 0.13% מכלל אוכלוסיית מונטנגרו.
מונטנגרו מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליות בביטולה ובשטיפ.
מאידך, מקדוניה הצפונית מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה בלבד.
יחסי מונטנגרו–קרואטיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה למונטנגרו.
מונטנגרית וקרואטית, הן שפות רשמיות במונטנגרו וקרואטיה בהתאמה, הן מובנות הדדית, מתוקף היותן ניבים תקניים של סרבו-קרואטית.
בסוף 2002 אימצו קרואטיה וסרביה ומונטנגרו הסכם ביניים ליישוב המחלוקת לגבי חצי האי פרבלאקה בכניסה למפרץ קוטור לטובת קרואטיה, מה שאפשר את נסיגת משימת הניטור של האו"ם.
הסכם זה חל על מונטנגרו מאז עצמאותה.
שתי המדינות הסכימו ליישב את כל המחלוקות האפשריות בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
קרואטיה הכירה בעצמאות מונטנגרו ב-12 ביוני 2006. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 ביולי 2006. לקרואטיה שגרירות בפודגוריצה וקונסוליה כללית בקוטור.
היחסים בין המדינות מקודמים באמצעות אגודת הידידות הקרואטית-מונטנגרית "קרואטיה-מונטנגרינה".
יחסי מונטנגרו–צרפת הם יחסי החוץ בין מונטנגרו וצרפת.
הסרבים ממונטנגרו, בסיוע הרוסים, מנעו מצבא נפוליאון להחזיק במפרץ קוטור, אותו השיגו בדרך של שלום, ולכן הם כבשו והחזיקו אותו.
הם לחמו בצרפתים תחת פיקודם של המפקד הרוסי בריגדיר שטבנובסקי והאדמירל של הצי הרוסי באיים היוניים סנג'אווין.
המפרץ הפך לבסיס חשוב לפעולה של הצי הרוסי נגד הצרפתים בים האדריאטי.
מונטנגרו וצרפת מקיימים יחסים ידידותיים באופן מסורתי, אשר כוננו בתקופת נסיכות מונטנגרו.
לצרפת הייתה משלחת דיפלומטית במונטנגרו מאז סוף 1878. ממשלתו של אנדרייה רדוביץ' הצליחה להשיג את קבלת הפנים של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו עם נשיא צרפת רמון פואנקרה ב-27 ביולי 1916. כתוצאה מביקור זה, ביקר המלך ב-3 באוגוסט בחזית המערבית באזור שמפאן.
היחסים הדיפלומטיים עם בית המלוכה במונטנגרו וממשלתו הופסקו על ידי צרפת רק בדצמבר 1920, לאחר הבחירות לפרלמנט של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שהתקיימו ב-28 בנובמבר באותה השנה.
אולם, אף לאחר ניתוק הקשרים המשיך המלך ניקולה להתגורר בצרפת, בעקבות הדחתו מתפקידו, ואיחוד ממלכת מונטנגרו עם ממלכת סרביה ליצירת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, עד למותו בשנת 1921.
הרפובליקה של צרפת הכירה רשמית במונטנגרו ב-13 ביוני 2006, אז כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
מונטנגרו מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליה כללית בליון.
מאידך, צרפת מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה בלבד.
יחסי מונטנגרו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מונטנגרו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מונטנגרו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין מונטנגרו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-24 ביולי 2006, כחודש לאחר ההכרה הרשמית של צ'ילה במדינה ב-27 ביוני.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במונטנגרו אינם זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
גם אזרחי מונטנגרו שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
צ'ילה אינה מיוצגת במונטנגרו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מונטנגרו אינה מיוצגת בצ'ילה בדרג השגרירות.
מונטנגרו מיוצגת בצ'ילה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר טלקה.
יחסי מונגוליה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת מונגוליה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין מדינת מונגוליה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת מונגוליה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים ידידותיים וחמים שמתבססים על סיוע הומניטרי של שווייץ למונגוליה ועל שיתוף פעולה גואה בין שתי המדינות במגוון תחומים.
הקשרים שבין שווייץ למונגוליה החלו בהיווצרותם בחצי השני של שנות החמישים של המאה העשרים, כאשר החברות השווייצריות הראשונות החלו לפעול במונגוליה וכוננו יחסי מסחר בין שתי המדינות.
שווייץ הייתה שותפת המסחר הלא-סוציאליסטית הראשונה של מונגוליה.
ב-2014 חגגו שתי המדינות חמישים שנים של יחסים דיפלומטיים רשמיים ועשר שנים של שיתוף פעולה בפיתוח מונגוליה.
אף על פי שבשנת 1990 הפכה כלכלת מונגוליה מכלכלה סוציאליסטית לכלכלת שוק חופשי, הסחר בינה לבין שווייץ נשאר צנוע ומוגבל.
מאז 2009, הסחר שבין שתי המדינות מראה צמיחה מתונה מדי שנה.
שווייץ מייצאת למונגוליה את המוצרים האופייניים לכלכלתה; מוצרי פרמצבטיקה, שעונים וכו'.
מונגוליה מייצאת לשווייץ בעיקר יסודות מתכתיים.
מונגוליה הופכת בהדרגה לייצואנית של זהב ואורניום והיא משקיעה כספים רבים בפרויקטים של כרייה.
יחסי מונגוליה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מונגוליה לבין הפדרציה הרוסית.
על פי סקר שנערך בשנת 2017, 90% מהמונגולים הם בעלי השקפה חיובית על רוסיה (38% "במידה רבה" ו-52% "במידה מועטה"), כאשר 8% מביעים דעה שלילית (2% "במידה רבה" ו 6% "במידה מועטה").
רוסיה ומונגוליה חולקות גבול של 3,500 קילומטרים.
כאשר כוחות סינים תקפו את מונגוליה בשנת 1919 כדי לשלול את עצמאותה מסין, הצבא האדום הסובייטי עזר למונגוליה להדוף את הפלישה.
הרפובליקה העממית המונגולית הוקמה בשנת 1921 בתמיכה צבאית סובייטית ותחת השפעה סובייטית.
ברית המועצות תמכה במהפכה שהביאה את מפלגת העם המונגולי (לימים המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה) לשלטון כמפלגת השלטון של הרפובליקה העממית של מונגוליה (MPR), אשר הוקמה בשנת 1924. במהלך 70 השנים הבאות, מונגוליה "ניהלה מדיניות אשר חיקתה את ברית המועצות" כמדינת לוויין סובייטית.
כמעט כל חבר באליטה הפוליטית והטכנוקרטית המונגולית, כמו גם רבים מבני האליטה התרבותית והאמנותית, התחנכו בברית המועצות או באחת מבעלות בריתה המזרח אירופאיות.
הכלכלה המונגולית הסתמכה מאוד על הגוש הסובייטי בתחום החשמל, המסחר וההשקעות.
בעת הפיצול הסיני-סובייטי, ניסה בתחילה מנהיג מונגוליה, יומג'אגין טסדנבאל, לשמור על נייטרליות, אך בהמשך נקט עמדה פרו-סובייטית שיצרה מתח עם סין.
כוחות צבאיים משני הצדדים החלו להתיישב על גדר הגבול בין סין למונגוליה ומתח צבאי התגבש החל מ-1963. בדצמבר 1965 ביקש הפוליטביורו המונגולי מברית המועצות להציב את כוחותיה הצבאיים במונגוליה, לשמור עליה מפני הצבא הסיני.
בינואר 1966, עם ביקורו של ליאוניד ברז'נייב במונגוליה, חתמו שתי המדינות על הסכם סיוע הדדי, שסלל את הדרך לנוכחות צבאית סובייטית במונגוליה.
בפברואר 1967, לאחר שבועות של החמרה במתיחות הסינית-סובייטית, אישרה מוסקבה רשמית את הצבת הארמייה הסובייטית ה-39 במונגוליה.
הכוחות הסובייטים נפרסו לתקופה ארוכה במונגוליה.
המשטרים הקומוניסטיים של מונגוליה וברית המועצות יצרו קשרים דו-צדדיים קרובים ושיתופי פעולה.
שתי המדינות הקימו קשרים תעשייתיים ומסחריים קרובים, במיוחד עם הרפובליקות הסובייטיות במרכז אסיה, ומונגוליה תמכה בעקביות בברית המועצות בנושאים בינלאומיים.
בשנת 1986 חתמו שתי המדינות על הסכם שלום, חברות ושיתוף פעולה.
מונגוליה הצטרפה לצד ברית המועצות בעקבות הפיצול הסיני-סובייטי בשנות ה-50. בעקבות הדוגמה של מדיניותו של מנהיג ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב לשיפור הקשרים עם המערב וסין, שיפרה מונגוליה את קשריה עם ארצות הברית וסין.
בשנת 1989 סיימו מונגוליה וברית המועצות את התוכניות לנסיגת הכוחות הסובייטים ממונגוליה.
הרפובליקה העממית של מונגוליה קרסה בשנת 1990 והממשלה הראשונה שנבחרה באופן דמוקרטי נכנסה לתפקיד באותה שנה, מה שהוביל ל"טריז במערכת היחסים ההדוקה בעבר בין מונגוליה לגוש הסובייטי".
לאחר 1992 נפסק הסיוע הטכני הרוסי, ורוסיה הגישה בקשה למונגוליה להחזיר את כל הסיוע שקיבלה מברית המועצות בשנים 1946 עד 1990, נתון שהסובייטים העריכו כ-11.6 מיליארד רובלים (שנוי במחלוקת על ידי המונגולים).
לאחר פירוק ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, הסחר של מונגוליה עם רוסיה ירד בכ-80% ויחסי סין והשפעתה על מונגוליה גברו.
עם זאת, רוסיה ביקשה לשקם את היחסים החזקים עם מונגוליה בשנים האחרונות כדי לשפר את מעמדה כמעצמה אזורית.
בשנת 2000 ערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקור רשמי במונגוליה - הראשון על ידי ראש מדינה רוסי מאז לאוניד ברז'נייב בשנת 1974 ואחד הראשונים מנשיאותו של פוטין - וחידש הסכם דו צדדי גדול.
הביקור והשיפור ביחסים הדו-צדדיים התקבלו בברכה במונגוליה כנגד השפעת סין.
רוסיה הורידה את מחירי יצוא הנפט והאנרגיה למונגוליה ושיפרה את הסחר החוצה גבולות.
ממשלת רוסיה מחקה 98% מהחובות הממלכתיים של מונגוליה ונחתם הסכם לבניית צינור נפט מרוסיה לסין דרך מונגוליה.
יחסי מונטנגרו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מונטנגרו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת מונטנגרו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מונטנגרו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטים אשר במסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה בתחומים מגוונים מאוד ונחתמו בין שתי המדינות הסכמים רבים בתחומים שונים כראיה לכך.
מונטנגרו קיבלה את עצמאותה בחזרה מסרביה ומונטנגרו ב-4 ביוני 2006 והוכרה מיד על ידי הקהילה הבינלאומית וגם על ידי שווייץ.
שווייץ כוננה יחסים דיפלומטיים עם מונטנגרו ב-30 ביוני באותה השנה.
האחריות על היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ועל השירותים הקונסולריים המוענקים משווייץ לאזרחי מונטנגרו מופקדת על שגרירות שווייץ בבלגרד, בירת סרביה הסמוכה.
מונטנגרו פתחה שגרירות בברן בשנת 2015.
הסוכנות השווייצרית לפיתוח פעילה במונטנגרו מאז שנת 1991. מאז הכרזת העצמאות של המדינה בשנת 2006, עברה התוכנית להתמקד בסרביה.
שווייץ ומונטנגרו חתמו על מספר הסכמים בילטרליים כלכליים בנושאים: סחר, שיתוף פעולה כלכלי, אמנה למניעת כפל מס והגנה וקידום השקעות הדדיות.
יחסי הסחר שבין שתי המדינות הם יחסים צנועים, ולמרות זאת, שווייץ היא אחת המשקיעות המרכזיות במונטנגרו.
קו החוף של מונטנגרו הוא יעד תיירות שהפופולריות שלו עולה בכל רחבי העולם וגם בשווייץ.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו במונטנגרו תשעים ושבעה אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת במונטנגרו בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת במונטנגרו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה כללית שהיא מחזיקה בפודגוריצה, בירת המדינה.
מונטנגרו מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
מונטנגרו מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
יחסי סן מרינו-מונטנגרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת מונטנגרו.
יוגוסלביה וסן מרינו חתמו על הסכם לכינון יחסים קונסולריים (לא דיפלומטיים) רשמיים, סן מרינו חתמה על ההסכם ב-25 בספטמבר 1961 ויוגוסלביה חתמה עליו באותה השנה.
על פי ההסכם, דיפלומט בכיר בשגרירות של יוגוסלביה ברומא הוגדר כקונסול כללי לרפובליקה של סן מרינו.
בין שתי המדינות נחתם בשנת 1967 הסכם פטור מוויזה.
אחד מקפטני המחוז של סן מרינו ביקר ביוגוסלביה ב-1984. בשנת 1985 חתמו שתי המדינות על הסכם במטרה להתחיל שיתופי פעולה כלכליים ארוכי טווח ומסחר בקנה מידה גדול.
סן מרינו הכירה לראשונה בעצמאותה של מונטנגרו ב-26 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו לראשונה ב-29 במרץ 2007. למונטנגרו קונסול כבוד בסן מרינו, והשגרירות המונטנגרית באיטליה היא זו האמונה על הטיפול באינטרסים המונטנגרים בסן מרינו.
סן מרינו אינה מיוצגת במונטנגרו בדרג השגרירות.
סן מרינו מיוצגת במונטנגרו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפודגוריצה, בירת המדינה.
מונטנגרו אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות של מונטנגרו ברומא, בירת איטליה הסמוכה אמונה על הטיפול באינטרסים המונטנגריים בסן מרינו.
בנוסף לכך מינתה מונטנגרו קונסול כבוד מטעמה היושב בסן מרינו.
יחסי מונטנגרו–סינגפור הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סינגפור לבין רפובליקת מונטנגרו.
למונטנגרו ולסינגפור ישנם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים.
סינגפור הכירה במונטנגרו לראשונה ב-14 ביוני 2006. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-30 ביוני 2006. ישנן השקעות רבות שמשקיעה סינגפור במונטנגרו.
ב-5 במאי 2009 ביקר שר החוץ המונטנגרי בסינגפור.
סינגפור אינה מיוצגת במונטנגרו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מונטנגרו אינה מיוצגת בסינגפור, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי מונטנגרו–מקסיקו הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לבין מקסיקו.
מקסיקו הכירה בעצמאות מונטנגרו ב-19 ביולי 2006, ויחסים דיפלומטיים בין מונטנגרו למקסיקו כוננו ב-5 ביוני 2007. שתי המדינות מנהלות יחסים ידידותיים באופן מסורתי המבוססים על כבוד ומוכנות מלאה להגדיל את שיתוף הפעולה בתחומים בעלי עניין הדדי.
בתקופה ינואר–אוגוסט 2018 הסתכם הסחר בין מונטנגרו למקסיקו ב-2.2 מיליון אירו.
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין מונטנגרו למקסיקו ב-2.97 מיליון אירו.
מקסיקו מוסמכת למונטנגרו משגרירותה בבלגרד, סרביה.
מונטנגרו מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די.
יחסי מונטנגרו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מונטנגרו וספרד.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובנאט"ו.
כמו כן מונטנגרו היא מועמדת להצטרפות ל וספרד היא חברה באיחוד האירופי.
לא לספרד ולא למונטנגרו יש שגרירות זו אצל זו, אך שגרירות ספרד בבלגרד שבסרביה מוסמכת אף למונטנגרו.
לאחר עצמאות מונטנגרו ביוני 2006, נוצרו יחסים דיפלומטיים ב-11 בדצמבר 2006, על ידי החלפת מכתבים בין שרי החוץ של ספרד ומונטנגרו, מיגל מורטינוס ומילאן רוצן .
מאז, היחסים בין שתי המדינות היו מצוינים, ללא מחלוקות.
בנוסף, ספרד תומכת ברצונה של מונטנגרו להשתלב באיחוד האירופי ובנאט"ו.
קרבת העמדות והאינטרס לטיפוח היחסים עומדים בבסיס המשא ומתן והחתימה על הצהרה פוליטית דו-צדדית ב-19 במאי 2011 לרגל ביקורו של שר החוץ המונטנגרי רוצן במדריד ופגישתו עם שרת החוץ הספרדית טרינידד חימנס.
בדצמבר 2013, השגריר הראשון של מונטנגרו בספרד, שהתגורר בפודגוריצה, ז'ליקו פרוביץ', מסר עותק של כתב ההאמנה שלו לשר החוץ הספרדי.
לא קיימת מסגרת מוסדית ספציפית, יחסים דו-צדדיים מפותחים על בסיס הסכמים שנחתמו עם הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
על פי נתונים סטטיסטיים מקומיים, היצוא הספרדי למונטנגרו בשנת 2013 עמד על 27.6 מיליון אירו, עלייה של 8.2% לעומת 2012. באותה שנה, היבוא ממונטנגרו הסתכם בכמעט 860,000 אירו, מה שנתן מאזן חיובי מאוד לספרד.
הקשרים בתחום השירותים מצטמצמים בתחום התיירות והתחבורה, סוכנויות מונטנגריות מוכרות כמה חבילות נופש בספרד, בעיקר על החוף ובאיים הבלאריים.
כמה פרויקטים של חיזוק אזורי נוהלו מהמשרד הטכני לשיתוף פעולה של סוכנות הסיוע הספרדית AECID בסרייבו, שנסגר בשנת 2011. הפרויקטים היו בענייני שלטון החוק, חינוך, פיתוח כלכלי, מניעת סכסוכים ועשיית שלום במונטנגרו.
אחד הפרויקטים החשובים ביותר היה "תמיכה במזכירות השילוב האירופי של מונטנגרו בניהול הכספים האירופיים", הכשרת מוסדות מונטנגרו בשיתוף פעולה חוצה גבולות, שבוצע באמצעות הקרן הבינלאומית והקרן האיברית-אמריקאית למינהל ולמדיניות ציבורית (FIIAPP) בשיתוף מזכירות האינטגרציה האירופית של מונטנגרו.
ראוי להזכיר גם את המימון של פרויקט פיתוח תיירות בר קיימא באזור הרי פרוקלטיה שבוצע על ידי סניפים מקומיים של קרן הקרן העולמית לשימור חיות הבר וארגוני פיתוח לא-ממשלתיים.
יחסי מונטנגרו–רומניה הם יחסי החוץ בין מונטנגרו ורומניה.
רומניה הכירה בעצמאות מונטנגרו ב-13 ביוני 2006, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 באוגוסט אותה שנה.
היחסים המדיניים בין מונטנגרו לרומניה הם ידידותיים באופן מסורתי, על בסיס עקרונות הפתיחות, שיתוף פעולה מתמשך בתחומים רבים ותמיכה הדדית ברמה האזורית והבינלאומית.
שתי המדינות חולקות סדרי עדיפויות של מדיניות חוץ, משתפות פעולה בהצלחה במבנים של נאט"ו, ורומניה סיפקה תמיכה מתמשכת למונטנגרו מאז שיקום העצמאות בהקשר של שילוב אירופי.
בשנת 2020 ההשקעות מרומניה הסתכמו ב-0.33 מיליון אירו, והסחר עם רומניה הסתכם ב-22.7 מיליון אירו (ייצוא 1.1 מיליון אירו; יבוא 21.6 מיליון אירו).
מונטנגרו מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה.
יחסי מונטנגרו–צ'כיה הם היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין צ'כיה למונטנגרו.
צ'כיה הכירה רשמית בעצמאותה של מונטנגרו ב-12 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-15 ביוני 2006.
היחסים המדיניים בין מונטנגרו לצ'כיה הם ידידותיים ומבוססים על עקרונות הפתיחות, שיתוף פעולה בתחומים רבים ותמיכה הדדית ברמה האזורית והבינלאומית.
שתי המדינות משתפות פעולה בהצלחה במסגרת נאט"ו, וצ'כיה העניקה תמיכה מתמשכת למונטנגרו מאז שיקום העצמאות במסגרת האינטגרציה האירופית, הן ברמה המדינית והן ברמה המומחית.
בשנת 2020 הסתכם המסחר ב-35.03 מיליון אירו, מתוכם יבוא מצ'כיה למונטנגרו בשווי 23.78 מיליון אירו ויצוא ממונטנגרו לצ'כיה בשווי 11.52 מיליון אירו.
בשנת 2019 הסחר עם צ'כיה הסתכם ב-60.91 מיליון אירו, מתוכם יצוא בשווי 19.67 מיליון אירו ויבוא בשווי 41.24 מיליון אירו.
בשנת 2020 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-4.42 מיליון אירו.
בשנת 2019 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-3.33 מיליון אירו, בשנת 2018 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-4.61 מיליון אירו.
בשנת 2020 ביקרו במונטנגרו 599 תיירים מצ'כיה, שבילו 2,078 לילות.
מונטנגרו מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה.
יחסי מונטנגרו–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לבין מונטנגרו.
קנדה הכירה רשמית במונטנגרו ב-13 ביוני 2006, והיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-5 בספטמבר 2006. ב-29 ביוני 2010, מונטנגרו פתחה קונסוליה ומינתה קונסול כבוד בוונקובר, קולומביה הבריטית.
ב-3 במאי 2011, הסמיכה מונטנגרו את שגרירה בוושינגטון, ארצות הברית גם עבור קנדה.
המשקיע הקנדי החשוב ביותר במונטנגרו הוא פיטר מונק, שחברתו בונה בטיווט את מרינת היאכטות היוקרתית הגדולה ביותר בחוף הים האדריאטי המזרחי - פורטו מונטנגרו.
החלק הראשון של המרינה נפתח ב-17 ביוני 2009. עם קיבולת של 85 מקומות ליכטות בין 12 ל-100 מטר, ובאמצע אוגוסט 2010 נפתח בניין המגורים-מסחר הראשון Teuta, כחלק ממרינה חדשה.
באפריל 2012 הפכה חברת "מולסון קורס" הקנדית לבעלים החדש של מבשלת הבירה Niksic" Trebjesa".
ב-8 בדצמבר 2008, כחלק מתהליך ההצטרפות לארגון הסחר העולמי, חתמה מונטנגרו על הסכם סחר דו-צדדי עם קנדה.
מונטנגרו מייבאת בעיקר מקנדה: ספינות, סירות; דוודים; מוצרי תרופות, ירקות, שורשים, פקעות.
מונטנגרו מייצאת בעיקר לקנדה: מגוון מוצרים לתזונה, ירקות; חפצי אמנות, פריטי אספנות ועתיקות; מכונות וציוד חשמל.
מונטנגרו משתתפת גם בתוכנית ההכשרה והשיתוף הצבאית של משרד ההגנה הלאומי (MTCP).
ה-MTCP מנוהל על ידי משרד ההגנה הלאומי להכשרת קצינים מהמדינות המשתתפות בתחומי בקיאות השפה (אנגלית וצרפתית), פעולות תומכות שלום, תפקידי צוות ופיתוח מקצועי.
מאז 2007 הוכשרו 40 מועמדים מונטנגרים באמצעות MTCP.
בשנים 2014–2015 הוצעו ארבעה מקומות אימון למונטנגרו.
קיים שיתוף פעולה בין בית הספר מונק לעניינים גלובליים שבאוניברסיטת טורונטו לבין אוניברסיטת דוניה גוריצה, בצורה של חילופי סטודנטים, טיולי לימוד וכדומה.
בתחום שיתוף הפעולה המדעי והטכנולוגי מונטנגרו מעוניינת במיוחד להשתמש במספר מלגות קנדיות, במיוחד מועצת המחקר הלאומית של קנדה, שפיתחה שיתופי פעולה ברחבי העולם.
זה קיים דרך המשרדים שקנדה פתחה במדינות שהרכיבו בעבר את יוגוסלביה.
סטודנטים ללימודי תואר ראשון, סטודנטים לתואר שני ופרופסורים של הפקולטה לניהול תיירות ומלונאות מקוטור זכו להחלפה עם עמיתים מאוניברסיטת ריירסון בטורונטו.
ההסכם על שיתוף פעולה בין אוניברסיטת מונטנגרו לאוניברסיטת אוטווה נחתם ב-13 באפריל 2006.
קנדה מיוצגת במונטנגרו באמצעות שגרירותה בבלגרד שבסרביה.
מונטנגרו מיוצגת בקנדה באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.
שבארצות הברית, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בוונקובר.
יחסי מונגוליה–תאילנד הם יחסי החוץ בין מונגוליה לתאילנד.
מונגוליה היא שותפת הסחר השישית בגודלה של תאילנד במזרח אסיה וה-126 בגודלה בעולם.
שווי הסחר הממוצע השנתי בין תאילנד למונגוליה בחמש השנים האחרונות הוא 49.8 מיליון דולר.
בשנת 2020, המסחר הכולל של תאילנד עם מונגוליה היה 36.8 מיליון דולר, כאשר מונגוליה ייצאה לתאילנד בעיקר נייר, מוצרי רכב וגומי, ואילו תאילנד ייצאה למונגוליה בעיקר עפרות מתכת, פסולת מתכת ומוצרים, בעלי חיים ומוצרים מן החי וטקסטיל.
יחסי מונטנגרו–פולין הם יחסי החוץ קיימים בין מונטנגרו לפולין.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-14 באוגוסט 2006, לאחר שמונטנגרו קיבלה עצמאות מסרביה כתוצאה ממשאל העם לעצמאות ב-2006. בשנת 2007 נפתחה בפודגוריצה שגרירות הרפובליקה של פולין.
מונטנגרו הקימה שגרירות בוורשה ב-2011.
מחזור הסחר ההדדי בשנת 2020 הסתכם בשווי 47.7 מיליון אירו.
היצוא מפולין למונטנגרו הסתכם ב-33.6 מיליון אירו, והיבוא ב-14.1 מיליון אירו.
ממונטנגרו לפולין יובאו: עפרות אבץ ותרכיזים (79.4%), עפרות אלומיניום ותרכיזים (9.5%), ציוד תאורה חשמלי (5%).
ההשקעות הפולניות המובילות הן מכרה עפרות האבץ והעופרת בפליה ומכרה הבוקסיט בניקשיץ'.
מאז שנת 2000, פולנים מבצעים פרויקט ארכאולוגי במונטנגרו באזור העיר המודרנית ריסאן, שבו חוקרים אנדרטאות יווניות, איליריות ורומיות.
עבודות החפירה מבוצעות על ידי מרכז המחקר לעתיקות דרום-מזרח אירופה של אוניברסיטת ורשה.
כ-100 פולנים ואנשים ממוצא פולני מתגוררים במונטנגרו.
מונטנגרו מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה.
יחסי מזרח טימור–רוסיה, הם היחסים הדו-צדדיים בין מזרח טימור והפדרציה הרוסית.
לשתי המדינות אין שגריר תושב במדינה השנייה.
רוסיה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של מזרח טימור, והיא אף השתתפה כמעט בכל תוכניות הסיוע של האו"ם, תוך אספקת מזון ואנשי סעד, וכן טייסי תעופה אזרחיים ותחבורה.
ב-20 במאי 2002, חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין על אוקאז לפיו רוסיה מכירה בעצמאותה של מזרח טימור, והנחה את משרד החוץ הרוסי לכונן יחסים דיפלומטיים עם המדינה העצמאית החדשה.
ב-24 ביוני אותה שנה, אלכסנדר יקובנקו ממשרד החוץ הרוסי הודיע כי בעקבות משא ומתן עם נציגים ממזרח טימור, ביססה רוסיה את קשריה הדיפלומטיים עם מזרח טימור.
רוסיה מיוצגת במזרח על ידי השגרירות שלה בג'קרטה, אינדונזיה.
לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו של נשיא מזרח טימור ז'וזה רמוס הורטה ב-11 בפברואר 2008, משרד החוץ הרוסי פרסם הצהרה שבה הביע דאגה על ההתפתחויות במזרח טימור, וקרא ליציבות פוליטית באזור.
ביוני 2001, חברת התעופה הרוסית TyumenAviaTrans (הידוע כיום UTair), קיבלה חוזה של שנה אחת לספק את כוח המשימה של האו"ם במזרח טימור עם מסוק תמיכה ניצול של Mil Mi-26, בחוזה בשווי כ-6.5 מיליון דולר.
יחסי מזרח טימור–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
סן מרינו ומזרח טימור כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-9 בנובמבר 2004. מלבד ייבוא אזרחי, לא התרחש סחר בין שתי המדינות בשנת 2016 על פי הלמ"ס המזרח טימורי.
אזרחי סן מרינו המגיעים למזרח טימור פטורים מאשרה.
גם אזרחי מזרח טימור המגיעים לסן מרינו פטורים מאשרה.
סן מרינו אינה מיוצגת במזרח טימור באף דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה במזרח טימור היא זו המצויה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
מזרח טימור אינה מיוצגת בסן מרינו באף דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות בה ניתנים שירותים קונסולריים לאזרחי סן מרינו היא זו שאמונה על הכס הקדוש ונמצאת בקריית הוותיקן.
יחסי מזרח טימור–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לבין פדרציית מלזיה.
מאז 1999, מלזיה תורמת רבות על מנת לשמור על שלום במזרח טימור.
מלזיה סיפקה סיוע למזרח טימור בתחום פיתוח משאבי האנוש באמצעות תוכניות הכשרה שונות.
על פי דברי ממשלת מזרח טימור, מלזיה נחשבת מודל לפיתוח ארצות.
למרות שבין המדינות לא כוננו לעולם יחסים דיפלומטיים רשמיים, היחסים בין שתי המדינות טובים מאוד, ומלזיה תומכת במידה רבה במזרח טימור.
שתי המדינות פועלות על מנת להרחיב את היקף הסחר ביניהן.
מלזיה מפעילה מספר רב של מסעדות ובתי ספר במזרח טימור ומספקת לה חומרי בנייה.
סך הסחר בין שתי המדינות גדל מ-10 מיליון דולר בשנת 2012 ל-21.2 מיליון דולר בשנת 2013. ממשלת מזרח טימור הביעה את התעניינותה לשיתוף פעולה בתחומי הגז והנפט.
מלזיה מיוצגת במזרח טימור על ידי שגרירות בדילי, בירת מזרח טימור.
מזרח טימור מיוצגת במלזיה על ידי שגרירות בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
יחסי מזרח טימור–פורטוגל הם יחסי החוץ השיתופיים, המדיניים והפוליטיים המתנהלים בין מזרח טימור לבין פורטוגל.
מזרח טימור הייתה קולוניה הנתונה לשליטת פורטוגל במשך 400 שנה.
מזרח טימור מחזיקה שגרירות בליסבון, ואילו פורטוגל מחזיקה שגרירות בדילי.
הפורטוגזים, במסע חיפוש תבלינים, התיישבו תחילה בטימור ב-1520.
במאה ה-17 הגיעו ההולנדים והקימו את החצי המערבי של האי טימור.
לפורטוגל הייתה שליטה אפקטיבית על מזרח טימור רק לאחר המחצית השנייה של המאה ה-20. בעקבות הלחימה בין קבוצות יריבות המבקשות עצמאות מפורטוגל, פלשה אינדונזיה לטימור המזרחית וסיפחה אותה ב-1976, לאחר שמזרח טימור הכריזה על עצמה כעצמאית מפורטוגל ב-28 בנובמבר 1975. הפלישה הביאה לניתוק הקשרים הדיפלומטיים בין פורטוגל לאינדונזיה..
ב-1987, ראש הממשלה הפורטוגזי דאז, אניבל קבאקו סילבה האשים את אינדונזיה במניעת זכויות האדם הבסיסיות ביותר במזרח טימור ובהכנות לקראת הבחירות המתקדמות במזרח טימור.
קבאקו סילבה המשיך ואמר כי ממשלתו תומכת בהגדרה עצמית עבור מזרח טימור.
בתחילת שנות ה-90, האו"ם עדיין ראה את פורטוגל כרשות המנהלית במזרח טימור.
מצדם, פקידים פורטוגלים ראו מחויבות מוסרית להמשיך ולהיות מעורבים בענייני מושבה לשעבר.
פורטוגל ניסתה להביא את ממשלת אינדונזיה להסכים להסדר, ואפילו לעצמאות, עבור מזרח טימור.
עם זאת, אינדונזיה סירבה להצעה.
בשנת 2005, חתמו שתי המדינות על תוכנית לשיתוף פעולה צבאי-טכני.
בשנים 2007 ו-2010, נשיא מזרח טימור, ז'וזה רמוס הורטה, ביקר את ראש הממשלה הפורטוגזי ז'וזה סוקרטש.
סוקרטש אמר כי פורטוגל תחזק את היחסים עם מזרח טימור במגזרים שונים, כגון חינוך, צדק, טכנולוגיה ופוליטיקה, והוסיף כי המגזרים הללו חיוניים לעתידה של מזרח טימור.
בעקבות פרוץ האלימות ב-2006, ביקש שר החוץ של מזרח טימור, ז'וזה רמוס הורטה, לשלוח כוחות ומשטרה מאוסטרליה, מניו זילנד, ממלזיה ופורטוגל כדי לסייע בהרגעת התסיסה סביב דילי.
ראש הממשלה, ז'וזה סוקרטש, אמר כי פורטוגל מתכוונת לשלוח משלחת משטרה צבאית למזרח טימור, אם יוארך המנדט של משלחת האו"ם.
מאוחר יותר באותו חודש, אמר נשיא פורטוגל קבקו סילבה כי המצב במזרח טימור רציני מאוד, פורטוגל תתאחד עם מזרח טימור ותעשה כל מה שאפשר על מנת להחזיר את השלום.
בהמשך שלחה פורטוגל יחידה של המשמר הלאומי הרפובליקני שלה בה 120 משטרות צבאיות.0
בנובמבר 2006, הגישה מזרח טימור בקשה רשמית לממשלת האו"ם ולפורטוגל להכפלה של מספר המשטרות.
המחויבות של המשטרה הצבאית עודנה נמשכת במזרח טימור.
בשנת 2007, אמר הנשיא רמוס הורטה לאחר פגישה עם עמיתו הפורטוגזי כי מזרח טימור תזדקק לכוחות בינלאומיים כדי לשמור על הביטחון "עוד כמה שנים".
פורטוגל היא התורמת המסייעת הגדולה ביותר במזרח טימור, לאחר שהעניקה מעל 350 מיליון דולר מאז שהצביעה בעד העצמאות מאינדונזיה ב-1999.
יחסי מונקו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין קנדה.
היחסים בין קנדה למונקו כוננו בשנת 2008.
על פי משרד החוץ הקנדי, היחסים בין שתי המדינות הם: "מצוינים ומבוססים על ערכי הדמוקרטיה, השוויון, החופש, החברות והאמון." עקב גודלה הקטן של מונקו והיות שתי המדינות מדינות אמידות, שיתוף הפעולה ביניהן מתרחש בעיקר בשדות הבינלאומיים; שתי המדינות הן חברות מלאות בלה פרנקופוני וב ומשתפות פעולה בתחום השפה הצרפתית.
בין שתי המדינות מתרחש שיתוף פעולה גם בתחום המלחמה בהתחממות הגלובלית ושתי המדינות חתומות על הסכם פריז מ-2015.
קנדה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, השגרירות האמונה על מונקו נמצאת בפריז, בירת צרפת.
קנדה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
מונקו אינה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות, השגרירות האמונה על קנדה נמצאת בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית.
מונקו מיוצגת בקנדה בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שונות שהיא מחזיקה בערים: ונקובר, טורונטו, ומונטריאול.
יחסי מונקו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים בין המדינות כוננו ב-1918 בזכות אמנה בין צרפת למונקו.
בשנת 1960 נפתחה הקונסוליה המונגאסקית בעיר ולפראיסו שבמונקו ובכך כוננו יחסים קונסולריים בין שתי המדינות דה פקטו.
ב-2014 ביקר בצ'ילה אלבר השני, נסיך מונקו, זהו היה הביקור רם הדרג הראשון שנערך בכל תולדות היחסים בין שתי המדינות.
מונקו אינה מיוצגת בצ'ילה בדרג השגרירות אלא באמצעות מסדרון שנמצא בשגרירות הצרפתית בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה.
מונקו מיוצגת בצ'ילה בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים סנטיאגו דה צ'ילה, וולפראיסו.
צ'ילה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות הצ'יליאנית בפריז, בירת צרפת הסמוכה, האמונה גם על מונקו.
צ'ילה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
יחסי מונקו–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
היחסים שבין מונקו למקסיקו הם בין העתיקים ביותר באמריקה כולה והם כוננו בשנת 1881. לבית גרימלדי ישנם ענפים ממוצא מקסיקני כאשר טוענן מונגאסקי לכתר לשעבר היה ממוצא מקסיקני מצד אמו.
באוקטובר 1968 רנייה השלישי, נסיך מונקו ואשתו גרייס קלי, נסיכת מונקו ביקרו יחד במקסיקו סיטי והשתתפו בפתיחת אולימפיאדת הקיץ של 1968. מאוחר יותר, הם נסעו למדינת יוקטן שם ביקרו בעתיקות של בני המאיה.
ב-1993 האמינה ממשלת מקסיקו את הקונסוליה שלה בפריז גם למקסיקו.
בשנת 2001 שתי המדינות שדרגו את רמת היחסים שלהן לשגרירות כאשר מקסיקו האמינה את שגרירותה בפריז למונקו.
בנובמבר 2002 ביקר אלבר השני, נסיך מונקו במקסיקו סיטי על מנת להשתתף בפגישה של הוועד האולימפי העולמי.
הביקור ב-2002 לא היה ביקורו הראשון של אלבר השני אלא בשנת 1999, אז השתתף בצילומים לסרט שצולם במקסיקו באופן לא רשמי.
הנסיך אלבר חזר מספר פעמים למקסיקו בהן הביקור בשנת 2011 בו השתתף בוועידה למען שמירה על האוקיינוסים ועל הסביבה.
למונקו ומקסיקו שיתוף פעולה נרחב בנושא החינוך כאשר מונקו מקדמת צעירים מקסיקנים בלימודי הגסטרונומיה והתיירות.
ישנה מלגה מיוחדת שנוצרה על ידי קרן שהוקמה במיוחד לשם כך הניתנת לצעירים מקסיקנים מתחת לגיל 24 על מנת שיוכלו להגיע למונקו ולהתמקצע בנושאים אלו.
מעל 100 צעירים מקסיקנים קיבלו את המלגה והשתתפו בתוכנית.
רנייה השלישי, נסיך מונקו (1968)
בשנת 2018 הסחר הכולל בין מונקו לבין מקסיקו עמד על 1.7 מיליון דולר אמריקאי.
ענפי הייצוא העיקריים של מקסיקו למונקו הם בעיקר תמנונים, צילינדרים, בקבוקים ותירס.
ענפי הייצוא העיקריים של מונקו למקסיקו הם מוצרי קוסמטיקה ורפואה.
ישנה פעילות ערה של חברות משתי המדינות במדינה השנייה.
מקסיקו אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת צרפת הסמוכה.
מקסיקו מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה בעיר המדינה.
מונקו אינה מיוצגת במקסיקו בדרג השגרירות.
מונקו מיוצגת במקסיקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה במקסיקו סיטי, בירת המדינה.
יחסי מונקו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה הצרפתית.
בשנת 1419 קיבלה מונקו את השליטה הבלעדית על עצמה כאשר למבר גרימלדי, הלורד של מונקו שכנע את המלך הצרפתי שארל השמיני לתת למונקו את עצמאותה הבלעדית.
המלך לואי השנים עשר הכיר בעצמאותה של מונקו בשנת 1512 וחתם על מסמך המכריז על כך.
בנוסף, המסמך כלל ברית עם מונקו.
במאה ה-17 החלה מונקו בשגשוג ניכר לאחר שחיזקה את הקשרים שלה עם צרפת כשהייתה תחת השלטון של הנסיך הונורה השני.
היא שמרה על כוחה זה עד 1861, בה החתים שארל השלישי, נסיך מונקו את צרפת על אמנה שבתמורה למספר שטחים - מונקו תקבל עצמאות מוחלטת מצרפת מבלי שום התערבות חיצונית.
ב-17 ביולי 1918 כוננו שתי המדינות יחסי דיפלומטיים ולאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ב-27 ביולי 1919, חתמה צרפת עם מונקו על הסכם הגנה פעם נוספת.
החתימה על ההסכם יצרה יחסים מיוחדים בין צרפת למונקו שנשמרים עד היום - הממשל הצרפתי מגן על מונקו לה יש רק כוח משטרתי פנימי קטן.
הסכם חוקי בין שתי המדינות ואמנות שנחתמו בשנים 1945 ו-1963 חיזקו אף יותר את היחסים בין המדינות.
ב-2002 החלה צרפת לנסח מחדש את האמנה משנת 1963 וחתמה עליה מחדש יחד עם מונקו בשנת 2005. בתנאים החדשים של האמנה מצורפת הכרה רשמית מצרפת בסדר ירושת הכתר בבית גרימלדי על פי ההחלטה של 1962. כמו כן שודרג מעמדה של הנציגות הצרפתית במונקו מקונסוליה לשגרירות.
שתי המדינות חולקות את הצרפתית כשפה הרשמית והמדוברת במדינה.
עם זאת, השפה ההיסטורית והרשמית השנייה במדינה היא מונגאסקית - שפה גאלו-איטלקית הנגזרת מליגורית.
יותר מחצי מאוכלוסיית מונקו הם צרפתים ואיטלקים.
המטבח הצרפתי הוא המטבח השולט במונקו.
שני שלישים מתוך 30,000 העובדים במונקו הם צרפתים ואיטלקים המגיעים מהפרברים של עיר המדינה הקטנה.
הסירוב של מונקו להטיל מס על התושבים שלה ועל העסקים הבינלאומיים שפועלים בתוכה ב-1962 יצר בעיה ביחסים בין שתי המדינות.
בעיה זו נפתרה באמצעות הסכם הקובע כי אזרחים צרפתים שיושבים פחות מחמש שנים במונקו וחברות שיותר מ-25% מעסקיהן נעשים מחוץ למונקו, יקבלו מיסים על פי התקן הצרפתי.
מונקו חברה באיחוד מכס מלא עם צרפת, מה שמאפשר לה השתתפות במערכת השוק של האיחוד האירופי.
האירו מהווה במונקו כהילך חוקי באישור מיוחד של האיחוד האירופי החל מהתאריך 1 בינואר 2002.
צרפת מיוצגת במונקו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במונטה קרלו שבעיר.
מונקו מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
יחסי מונקו–רוסיה (, ) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים שבין איטליה למונקו החלו בתקופת שלטונם של שארל השלישי, נסיך מונקו ואלכסנדר השני, קיסר רוסיה ששלט ב.
במהלך התקופה הזו, שתי המדינות חתמו על מספר אמנות והסכמים בהם נכללו הסכם הסגרה הדדי, עזרה חוקית משותפת, הכרה בסטטוס האזרחי של תושבי מדינה אחת בשנייה וסיוע רפואי.
לאחר ההקמה של מסדר סן-שארל במונקו ב-1858, הצאר אלכסנדר השני היה הראשון ממשפחת מלוכה לקבל תואר כבוד מונגאסקי.
בשנת 1877 הקימה מונקו קונסוליה בסנט פטרסבורג.
אחרי מהפכת אוקטובר, היחסים בין השתיים הושעו עד להצטרפות מונקו לאו"ם בשנת 1993. יחסים עם ברית המועצות לא התקיימו אלא קשרים חשאיים דרך השגרירות הסובייטית בפריז ושגרירות צרפת בברית המועצות.
כיום, היחסים בין שתי המדינות הם יחסים חמים, אלבר השני, נסיך מונקו, ידוע בתור חבר טוב של ולדימיר פוטין מעבר לפוליטיקה ולרשמיות.
בשנת 2007 יצאו שני המנהיגים לטיול ברפובליקת טובה בו שטו יחד בסירה ודגו דגים.
פוטין שלח ב-2008 בנאים למונקו על מנת לבנות לאלבר השני נסיך מונקו דאצ'ה של שלושה חדרי שינה בגינה.
בנוסף ליחסים הטובים והחבריים בין המנהיגים, היחסים הכלכליים בין מונקו לרוסיה הם יחסים פורחים.
הסחר הכולל בין שתי המדינות עומד על מיליון אירו לשנה ומשקיעים ואוליגרכים רבים משקיעים בעסקים מונגאסקים ומבצעים בה פעולות עסקיות, בעיקר עקב העובדה שהיא מהווה מקלט מס.
מונקו אינה מיוצגת ברוסיה בדרג השגרירות.
מונקו מיוצגת ברוסיה בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: מוסקבה, סנט פטרסבורג, ורוסטוב על הדון.
רוסיה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות הקונסוליה שלה במרסיי שבצרפת הסמוכה, שמהווה שגרירות למונקו.
רוסיה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
יחסי מונקו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
על פי משרד החוץ השווייצרי היחסים בין מונקו לשווייץ הם "ידידותיים, ומעולים.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים כגון לחימה בעברייני צווארון לבן, לה פרנקופוני, ספורט ושמירה על סביבה בת קיימא".
נסיכות מונקו פתחה את שגרירותה בברן ב-1959. הביקור הרשמי הראשון בשווייץ של משפחת גרימלדי נערך ב-1960 כאשר רנייה השלישי, נסיך מונקו, הגיע אל שווייץ.
מאז 2006 השגרירות הצרפתית בפריז אמונה גם על מונקו.
היחסים בין שתי המדינות מתנהלים בעיקר בארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ולה פרנקופוני.
הביקור הרשמי האחרון של אלבר השני, נסיך מונקו בשווייץ היה במאי 2007. הוא ביקר בשווייץ באופן לא רשמי בשנת 2010 במהלך ועידת הפרנקופוני השנתית.
על פי המפקד המונגאסקי בשנת 2016, חיו 1,211 שווייצרים במונקו.
יחד עם הצרפתים, האיטלקים, והבריטים - בני הלאום השווייצרי מהווים מיעוט גדול במונקו.
היחסים הקונסולריים בין שתי המדינות מנוהלים על ידי השגרירות השווייצרית במרסיי שנועדה למונקו בלבד.
מונקו מנהלת שיתופי פעולה עם שווייץ גם בתחום החינוך בעקבות הסכם מיוחד שנחתם בין שתי המדינות.
מונקו מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
מונקו מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות ארבע קונסוליות שהיא מחזיקה בערים בזל, ז'נבה, לוגאנו, וציריך.
שווייץ אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שלה בפריז, בירת צרפת הסמוכה שהואמנה גם על מונקו.
שווייץ מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במרסיי הסמוכה.
יחסי מונקו–סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה העממית של סין.
בשנת 2013 היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לבין מונקו החלו להתפתח לאחר נתק מלבד יחסים דיפלומטיים פורמליים.
ב-27 בספטמבר באותה השנה השתתפו פוליטיקאים מונגאסקים במסיבה שנערכה לכבוד יום עצמאותה ה-64 של הרפובליקה העממית של סין.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות הם מפותחים מאוד כאשר הרפובליקה העממית של סין היא הייצואנית הרביעית בגודלה בעולם למונקו אחרי צרפת, איטליה וגרמניה.
הבלט המונגאסקי שיושב במונטה קרלו הופיע עם "רומיאו ויוליה" ברפובליקה העממית של סין.
על פי משרד החוץ הסיני שתי המדינות מנהלות גם שיתוף פעולה בארגונים בינלאומיים ומונקו תומכת בסין במגוון הצבעות, החשובה שבהן היא ההצטרפות הסינית לוועדה נגד עינויים בה מונקו תמכה.
מונקו אינה מיוצגת בסין בדרג השגרירות.
מונקו מיוצגת בסין בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בערים בייג'ינג, הונג קונג ושאנגחאי.
סין אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סין מחזיקה שגרירות בפריז, בירת צרפת הסמוכה שהואמנה גם על מונקו.
יחסי מונקו–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת קזחסטן.
ב-15 בינואר 2009 חתמו רפובליקת קזחסטן ונסיכות מונקו על הסכם כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ב-28 במאי 2010 הציג שגריר קזחסטן בפריז, בירת צרפת הסמוכה, לאלבר השני, נסיך מונקו את כתבו האמנתו.
כשלוש שנים לאחר מכן הציג שגריר מונקו בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, לנורסולטן נזרבייב את כתב האמנתו גם הוא.
בתחילת חודש נובמבר 2012 ביקר אלבר השני, נסיך מונקו, בקזחסטן לצרכים רשמיים למשך שלושה ימים.
כשנה לאחר מכן, בסוף ספטמבר בשנת 2013 הגיע נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן, לביקור גומלין במונקו על מנת לחתום על הסכם שיתוף פעולה בין שתי המדינות בנושא התיירות.
בשנת 2013 נערך פורום מונגאסקי-קזחי לקידום שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות, נציגים של יותר ממאה חברות פרטיות שמושבן בשתי המדינות הגיעו לכנס.
באותה השנה חתמו מונקו וקזחסטן על הסכם שיתוף פעולה כלכלי ועל קידום מיזמים של המדינה השנייה.
מונקו הייתה אחת המדינות הראשונות לאשר השתתפות באקספו 2017 שנערך בנורסולטן בירת קזחסטן.
כבר בינואר 2016 היא החלה לנסח אמנה שתסדיר את השתתפותה וחודש לאחר מכן, בפברואר, היא אישרה השתתפות וחתמה על האמנה.
קזחסטן אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגריר היושב פריז, בירת צרפת.
קזחסטן מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
מונקו אינה מיוצגת בקזחסטן בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגריר היושב בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
מונקו מיוצגת בקזחסטן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בנורסולטן, בירת המדינה.
יחסי מונקו–נפאל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
היחסים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין נסיכות מונקו כוננו ב-15 במאי 2012. נפאל האמינה על מונקו את השגרירות שלה בפריז, בירת צרפת הסמוכה.
נפאל אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת צרפת.
נפאל מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
מונקו אינה מיוצגת בנפאל הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי מונקו–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת פינלנד.
היחסים שבין פינלנד למונקו כוננו בטקס חגיגי שנערך בפריז, בירת צרפת, הסמוכה למונקו ב-29 במרץ 2007. השגריר המונגאסקי לצרפת והשגריר הפיני לצרפת חתמו על הסכם כינון יחסים בין שתי המדינות.
יחסים קונסולריים של פינלנד ושל מונקו קיימים החל משנת 1958.
פינלנד ומונקו יכלו לכונן את היחסים הדיפלומטיים אודות לאמנה המתירה את מונקו מצרפת בקשרי החוץ שלה שנחתמה ב-1 בדצמבר 2005.
מונקו אינה מיוצגת בפינלנד בדרג השגרירות.
מונקו מיוצגת בפינלנד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בהלסינקי, בירת המדינה.
פינלנד אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת צרפת הסמוכה.
פינלנד מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה עצמה.
יחסי מונקו–קמבודיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין ממלכת קמבודיה.