tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1965–1964, שימש כמתלמד לגאורג סל בתזמורת קליבלנד, ואחר כך כעוזר מנצח עד 1970. באותה שנה גם הופיע לראשונה כמנצח אורח עם תזמורת פילדלפיה במעון הקיץ שלה ב"רובין הוד דל", ובהמשכה עם האופרה הוולשית הלאומית ועם האופרה של סן פרנסיסקו.
הופעתו הראשונה עם המטרופוליטן אופרה, הייתה ביוני 1971, בהפקת פסטיבל של "טוסקה".
הצלחתו הובילה להופעות נוספות ולמינויו כמנצח ראשי בשנת 1973. משנת 1975 היה המנהל הראשי של המטרופוליטן, עד מינויו למנהלה האמנותי (הראשון בתולדותיה) בשנת 1986. לוויין עמד בקשר ממושך עם התזמורת הסימפונית של שיקגו ומשנת 1973 עד 1993, שימש כמנהל המוזיקלי של פסטיבל רוויניה.
דיסני, ערך את המוזיקה וניצח על תזמורת שיקגו בפסקול הסרט "פנטזיה 2000", בהפקת אולפני וולט דיסני.
בנוסף, היה גם המנהל המוזיקלי של פסטיבל מאי בסינסינטי.
בניצוחו, נעשו התזמורת והמקהלה של המטרופוליטן אופרה לאחד ההרכבים האופראיים הטובים בעולם.
לוויין יזם סדרת קונצרטים קבועה לתזמורת (ולהרכבים קאמריים מתוכה) בקרנגי הול.
הוא ניצח על הפקות חדשות, רבות מספור, של יצירות מאת מוצרט, ורדי, וגנר, ריכרד שטראוס, רוסיני, שנברג, סטרווינסקי, קורט וייל, קלוד דביסי, אלבן ברג וג'ורג' גרשווין.
ליובל ה-25 להופעתו הראשונה במטרופוליטן, ניצח לוויין על הצגת הבכורה העולמית של "גטסבי הגדול" מאת ג'ון הרביסון, לפי ספרו של סקוט פיצג'רלד, שהוזמנה במיוחד לציון האירוע.
בנוסף, לוויין לקח את המטרופוליטן אופרה למסעות הופעות רבים, הן בארצות הברית והן מחוצה לה.
מ–1999 עד 2004 כיהן כמנצח הראשי בתזמורת הפילהרמונית של מינכן.
מאוקטובר 2004 עד 2011, קיבל לידיו את הנהגת התזמורת הסימפונית של בוסטון, כמנהל מוזיקלי ממשיך לסייג'י אוזאווה.
בכך היה לאמריקאי הראשון העומד בראש התזמורת הנכבדה ועתירת השנים הזאת.
הוא חלק את זמנו בין ניו יורק לבוסטון.
כך קרה, שלראשונה בתולדות אמריקה, ניצב אותו אדם בראש בית האופרה המוביל והתזמורת הראשונה במעלה של ארצות הברית (באירופה ביצע הרברט פון קאראיין מהלך דומה בשנות ה-50, כאשר היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין ומנהל האופרה של וינה).
החוזה של לוויין עם תזמורת בוסטון הגביל את הופעות האורח שלו עם תזמורות אמריקאיות, אבל הוא הופיע בקביעות באירופה, עם הפילהרמונית של מינכן, הפילהרמונית של וינה, הפילהרמונית של ברלין ובפסטיבל ביירוית.
לוויין היה גם אורח קבוע בתזמורת פילהרמוניה של לונדון והתזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.
מאז 1975, ניצח בקביעות גם בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל וורבייה השנתי שבשווייץ שהיה גם מנהלו המוזיקלי, מדי חודש יולי.
רשימת ההקלטות שלו ארוכה במיוחד, וכוללת הקלטות אופרה ומוזיקה סימפונית.
בנוסף, עד שבריאותו התרופפה, ניגן לוויין בקביעות בהרכבי מוזיקה קאמרית, כשכמה מהקלטותיו הטובות ביותר היו מהופעות אלה, וגם ניגן כמלווה ברסיטלים של לידר.
פרס גראמי לביצוע התזמורתי הטוב ביותר 1982
פרס המדליות הלאומיות לאמנויות ולמדעי הרוח 1997, ארצות הברית
פרס מרכז קנדי 2002, ארצות הברית
פרס על שירות מכובד לאמנויות 2005, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומכתבים וחבר כבוד בשנת 2010
פרס דיטסון לניצוח, אוניברסיטת קולומביה 2009
ב-1 במרץ 2006, אירעה ללוויין תאונת נפילה על הבמה בעת התשואות לאחר קונצרט עם תזמורת בוסטון.
הוא נפגע בכתפו הימנית, עבר ניתוח לתיקון הנזק, וביטל את כל הופעות הניצוח שלו לשארית העונה.
לאחר הפסקה, חזר אל דוכן המנצחים ב-7 ביולי 2006 בטנגלווד, והתכוון לפתוח את עונת הקונצרטים הבאה של תזמורת בוסטון בסתיו 2006.
בשנת 2011 החמיר מצבו הבריאותי של לוויין, ובמשך קרוב לשנה היו סיכוייו לחזור לנצח נתונים בספק.
במאי 2013, חזר לקונצרט ניסיון עם תזמורת המטרופוליטן בקרנגי הול, מכיסא גלגלים.
הנהלת התזמורת לחצה על פיטר גלב, להחליט על מעמדו של לוויין בתקופת היעדרותו, ובינתיים תפס את מקומו פאביו לואיזי, שמונה למנצח ראשי.
גלב לא הרפה ממאמציו להשיב את לוויין למעמדו כמנהל המוזיקלי של תזמורת המטרופוליטן, ובאפריל 2014 חזר המנצח אל הדוכן, בעזרת שיפוע מיוחד שנבנה למענו.
על אף הכחשות קודמות, הסתבר, שלוויין לקה במחלת פרקינסון שאינה פרוגרסיבית.
מצבו הבריאותי, המעורער בשנותיו האחרונות, מנע ממנו להמשיך בקריירה שלו כפסנתרן.
בדצמבר 2017 הקפיא המטרופוליטן את קשריו עם לוויין.
בהודעה רשמית שפרסמו מנהלי המטרופוליטן נאמר: "לוויין לא יהיה מעורב בפעילויות של המטרופליטן, כולל קונצרטים שעליהם היה אמור לנצח השנה".
מנהלי האופרה הודיעו גם, כי מינו את עורך הדין רוברט ג' קלירי להוביל את הבדיקה בנוגע לטענות על הטרדות מיניות מצד לוויין, שהתקיימו לכאורה החל משנות ה-60 ועד לשנות ה-80. זאת בעקבות חשדות שהתפרסמו מוקדם יותר באותה שנה.
על פיטוריו מהמטרופוליטן קיבל פיצויים בסך 3.5 מיליון דולר.
Zogby נולד ב-1945) הוא סופר ומרצה ערבי-אמריקאי, פעיל בולט ב והמייסד ויושב ראש זה כ-30 שנה של .
הוא נולד בניו יורק להורים ממוצא לבנוני מרוני.
הוא למד ב-Le Moyne College וסיים בשנת 1967 תואר בכלכלה.
בשנת 1975 סיים דוקטורט מ-Temple University ואחר כך המשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון כעמית מחקר של הקרן הלאומית למדעי הרוח.
בשנת 1980 ייסד יחד עם הסנטור ג'יימס אבורזק את הליגה הערבית נגד השמצה ועמד בראש הארגון עד לשנת 1984. הארגון ביקש לשפר את הדימוי של הקהילה הערבית בתקשורת האמריקאית, ולתת מקום נרחב יותר לעמדה הערבית.
בשנת 1985 הקים את המכון הערבי-אמריקאי ומאז הוא עומד בראשו.
זוגבי נמצא בוועד המייעץ לאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, בוועדה המייעצת לענייני המזרח התיכון במשמר זכויות האדם, ב-Council on Foreign Relations.
זוגבי מקורב במשך שנים למפלגה הדמוקרטית בארצות הברית.
בשנת 2001 הוא מונה לוועד המנהל של "הוועדה הדמוקרטית הלאומית" (Democratic National Committee), הוועדה אחראית לפיתוח וקידום מצע המפלגה הדמוקרטית וכן לגיוס כספים.
הוא כותב בעיתון המקוון הפינגטון פוסט.
זוגבי נשוי לאיליין מקמאהון ואב לחמישה ילדים.
ג'יימס טראסלו אדמס היה פובליציסט והיסטוריון פופולרי של ההיסטוריה של ארצות הברית.
על אף שלא הייתה לו השכלה פורמלית בהיסטוריה, נחשבים ספריו, בעיקר הטרילוגיה על תולדות ניו אינגלנד והספר "האפוס של אמריקה" לספרי יסוד בתחום.
אדמס (אין קשר משפחתי לג'ון אדמס) נולד בברוקלין, ניו יורק למד במכון הפוליטכני של ניו יורק ובאוניברסיטת ייל.
בשנת 1900 החל לעבוד בבנק השקעות והיה לשותף בפירמה.
בשנת 1912 החליט שהרוויח דיו ופנה לעסוק במחקר ובכתיבה היסטורית.
במלחמת העולם הראשונה כבר נחשב לאינטלקטואל בולט והיה חבר בצוות המשא ומתן לשלום של אדוארד האוס ובצוות החשיבה של הנשיא וודרו וילסון לגיבוש העקרונות האמריקאים האוניברסליים לקראת ועידת השלום בפריז (1919) והקמת חבר הלאומים.
כמו כן היה חבר המשלחת האמריקאית לוועידת שיחות השלום בפריז והממונה על המיפוי.
בשנת 1921 יצא לאור הספר הראשון בסדרת ספריו על ההיסטוריה של ניו אינגלנד, ייסוד ניו אינגלנד, שזכה בפרס פוליצר.
עד 1926 הוציא עוד שני כרכים של ההיסטוריה של ניו אינגלנד.
ספרו הבא, היסטוריה חברתית של אמריקה הקולוניאלית הבריטית, Provincial Society, 1690-1763, זכה לשבחים.
הספר "האפוס של אמריקה" מ-1931 מסכם למעשה את הנרטיב המרכזי בהיסטוריוגרפיה של ארצות הברית.
הספר היה רב-מכר עולמי ותורגם גם לעברית.
בספר זה טבע את המונח "החלום האמריקאי" והגדירו כחזון של חיי עושר ושגשוג והזדמנויות לכל, בהתאם ליכולתו של הפרט להשיגם.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 היה עורך משותף של המילון רב-הכרכים להיסטוריה אמריקאית, של האטלס להיסטוריה אמריקאית ושל האלבום להיסטוריה אמריקאית בארבעה כרכים.
אדמס היה כותב פורה של מאמרים רבים בעיתונות ובכתבי עת על נושאים היסטוריים שונים ופרסם 21 מונוגרפיות.
משנת 1930 היה חבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות .
Simon Publications 2001 paperback: – ג'יימס טראסלו אדמס, האפוס של אמריקה, מוסד ביאליק, תרגום ראובן גרוסמן, בעריכת נתן ביסטריצקי; מהדורה ראשונה תש"ח.
ג'יימס סלומון טיש הוא איש עסקים ופילנתרופ אמריקאי.
טיש הוא מנכ"ל ואחד מהבעלים של תאגיד לואס (Loews).
כיהן כיו"ר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית בין השנים 2011–2014.
טיש נולד באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, ללורנס ווילמה (נולדה: שטיין) טיש.
אביו לורנס (2001-1923) הקים יחד עם אחיו פרסטון את תאגיד לואס, שעסק ברכישת נכסים במצוקה.
הוא בוגר אוניברסיטת קורנל, ובעל תואר שני מבית הספר למינהל עסקים וורטון.
הוא היה חבר במועצות המנהלים של ג'נרל אלקטריק, של בית החולים הר סיני בשיקגו, ושל הספרייה הציבורית של ניו יורק.
כמו כן היה חבר בדירקטוריון של הבנק הפדרלי של ניו יורק, המועצה ליחסי חוץ, ועמד בראשות ערוץ הטלוויזיה החינוכי WNET.
בנוסף היה יו"ר חבר הנאמנים של איחוד הקהילות היהודיות ויו"ר מועצת המנהלים של ועידת נשיא הארגונים היהודיים בארצות הברית.
טיש הוא תומך נלהב של מדינת ישראל ותורם לה רבות.
כמו כן תרם לקמפיינים פוליטיים רבים בארצות הברית, דמוקרטים ורפובליקאים כאחד.
בבחירות 2008 הוא תמך במועמד המפלגה הרפובליקאית ג'ון מקיין.
בשנת 2010 מתח טיש ביקורת חריפה על ברק אובמה ומדיניות המזרח התיכון של ממשלו.
טיש נשוי ואב לשלושה, מתגורר בניו יורק.
ג'יימס דניאל לאודר הוא סופר ועורך ספרותי אמריקאי.
כותב בעיקר ספרים מז'אנר הפנטזיה, פנטזיה אפלה ואימה.
ספריו תורגמו ליותר מעשר שפות.
לאודר החל את דרכו כסופר בסדרות הספרים "ממלכות נשכחות" ו"רייבנלופט".
שני הספרים וסיפור קצר שכתב על עולם רייבנלופט מתארים את הרפתקאותיה של דמות מטילת אימה בעולם של "רומח הדרקון", לורד סות', ומעלליו בעולם פנטזיית האימה רייבנלופט.
מאמצע שנות התשעים החל לאודר לעסוק בעיקר בפרויקטים עצמאיים.
חלק מסיפוריו הקצרים זכו להופיע ברשימות "הפנטזיה והאימה הטובים ביותר" המופיעות מדי שנה.
בשנת 2003 היה מועמד בשלב הסופי בתחרות הספר הבדיוני הקצר על הסיפור "הלילה בו שיקגו מתה"; בסיפור זה מופיעה לראשונה דמותו של "האיש המסתורי", הידוע רק בכינוי "הגופה".
באותה שנה כתב לאודר את הסיפור "המסכות המתייפחות" ב"צללים מעל רחוב בייקר", ספר המפגיש את שרלוק הולמס עם המיתוס של קת'ולהו, שנכתב על ידי ה.
לאודר כתב גם מספר ספרי קומיקס, למספר חברות, בהן ,Devil's Due DC קומיקס ו-Desperado.
כמו כן כתב סיפור וערך את סדרות ספרי הקומיקס של "עולמות המבוכים והדרקונים", שהוציאה לאור חברת Devil's Due.
במהלך עבודתו כתב גם ספרי הרחבה למשחקי תפקידים שונים, כולל מבוכים ודרקונים והמיתוס של קת'ולהו.
בתחילת שנות התשעים ניהל לאודר חלק מסדרות הספרים המצליחות של TSR, כמו "הממלכות הנשכחות" ו"רייבנלופט".
לאחר מכן שימש כעורך בפועל עבור הסדרה הבדיונית "אגדות פנדרגון", המבוססת על סיפור "המלך ארתור" עבור הוצאת Green Knight, וכן כעורך מייעץ להוצאת ספרי CDS בספרי "עיר הגיבורים".
לאודר ערך יותר מתריסר סיפורים קצרים בנושאים מגוונים, כגון גיבורי על וזומבים.
"אביר הוורד השחור" (דצמבר 1991) - Knight of the Black Rose - תורגם לעברית על ידי בועז וייס בהוצאת "מיצוב" ב-1992 (תחת השם "אביר השושנה השחורה"), הוצא מחדש על ידי אופוס ב-2011.
"רוח הוורד השחור" (מרץ 1999) - Spectre of the Black Rose - נכתב בשיתוף עם ורוניקה וויטני-רובינסון - תורגם לעברית על ידי צפריר גרוסמן בהוצאת אופוס ב-2011.
"חוקי המשחק" (ספטמבר 1994) - סיפור קצר שפורסם באוסף הסיפורים "סיפורי רייבנלופט".
עלילתו מתרחשת בתקופה שבין שני הספרים לעיל.
מלחמת הברית (ינואר 1991) - Crusade - הספר השלישי בטרילוגיית האימפריות.
טבעת החורף (נובמבר 1992) - The Ring of winter - הספר החמישי בסדרת ההרפרים.
נסיך השקרים (אוגוסט 1993) - Prince of Lies - ספר ההמשך לסדרת "מלחמות האלים".
תן שם לסיוט שלך (אוגוסט 1995) - Name Your Nightmare - הספר פורסם תחת השם ג'יימס ד.
ג'יימס טרנר ברקלי היה רופא, מטיף, מיסיונר וארכאולוג אמריקאי.
שהה בארץ ישראל בין השנים 1851–1854, שימש בה כמיסיונר לעדתו הפרוטסטנטית "חניכי המשיח" (Disciples of Christ) וביצע חקר ארכאולוגי בירושלים שבמסגרתו גילה את "שער ברקלי" בכותל הר הבית ואת מערת צדקיהו.
ברקלי נולד למשפחה נודעת בהיסטוריה של ארצות הברית.
סבו, תומאס ברקלי, היה דמות בעלת חשיבות במהפכה האמריקאית והקונסול הראשון של ארצו בפריז ב-1781. בין השנים 1826–1828 למד רפואה ורוקחות באוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר מכן התגורר בסקוטסוויל, וירג'יניה.
בשנת 1830 נשא לאשה את ג'וליה אן סוורס (Julia Ann Sowers).
לקראת סוף שנות ה-30 של המאה ה-19 התקרבו הוא ורעייתו אל הדת, למרות שמשפחתו הייתה בפטיסטית, השתייכו ברקלי ורעייתו לכנסייה הפרסביטריאנית.
ברקלי העיד על עצמו שקרא את כל התנ"ך והברית החדשה מכריכה לכריכה במחזורי קריאה כל שישה שבועות.
בהשפעת מטיף בשם אלכסנדר קמפבל נוצרה בסקוסוויל קהילה וכנסייה מבוססת על פעילות מיסיונרית בשם "כנסיית חניכי המשיח" (Disciples of Christ Church), שמרכזה היה בסינסינטי.
ברקלי היה מבין העומדים בראשה.
ב-1849 שכנע את ראשי הקהילה לתמוך בו ובמשפחתו במסע מיסיונרי לארץ הקודש, מתוך אמונה בביאתו השנייה של ישו שנחזתה לשנת 1851.
בינואר 1851 הגיעה משפחת ברקלי לביירות, משם נסעה לירושלים.
בואם לירושלים הכה את ברקלי בתדהמה.
העיר הייתה שקועה בהריסות ובמגפה, יתרה מזו, בין העדות הנוצריות הרבות שררה עוינות ומשפחת ברקלי, שלא הייתה קשורה לאף אחת מהן, נודתה מכל הכנסיות והטקסים.
בקרב היהודים, שלא נטו להתנצר, פעלה כבר מערכת מיסיון אנגליקנית ונדמה כי למסעו של ברקלי, בשלב זה, לא הייתה כל תכלית.
עם זאת פעל ברקלי כרופא (בחסות הקונסוליה האמריקאית בירושלים) והצליח, לפי מכתביו, לרפא מאות חולים ממלריה.
בין ידידיו הבודדים בעיר נמצא הצלם מנדל ג'ון דינס, שברקלי הטביל לכנסייתו.
תפנית בגורלו אירעה כאשר הצליח לרפא בכיר ממשל עות'מאני שהיה קשור לעבודות השיפוצים בהר הבית.
כאות הוקרה לרופאו העניק הבכיר לברקלי גישה להר הבית – מעשה נדיר ביותר כלפי לא-מוסלמים באותה עת.
ברקלי ניצל את עבודות השיפוץ למחקר על במת ההר.
בשנת 1858 פרסם בארצות הברית את ספרו City of the Great King, המתאר את מחקריו בירושלים.
הספר מעוטר במפות ורישומים פרי עטה של בתו, שרה.
בנוסף פרסם, בנפרד מן הספר, מפה של ירושלים.
שרה ברקלי פרסמה באותה שנה ספר משלה, Hadji in Syria, or Three Years in Jerusalem שבו תיאורים צבעוניים ודרמטיים מחוויותיה ושיטוטיה בעיר.
משפחת ברקלי עזבה את העיר עם פרוץ מלחמת קרים.
ביולי 1854 שלחה ג'וליה ברקלי ממלטה מכתב למשפחתה בסקוטסוויל, ובו כתבה שהיא נמצאת סוף סוף בקרב בני תרבות.
ב-1857 שב ברקלי לירושלים לתקופה קצרה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הטיף ברקלי לעליית יהודים לארץ ישראל כהכנה לבוא המשיח.
שרה שבה למזרח ונישאה לאוגוסטוס ג'ונסון, קונסול ארצות הברית בביירות.
ברקלי נחשף לחפירות תת-קרקעיות על הר הבית, בהם בור מים ענק אותו זיהה כ"ים" (מלכים א' פרק ז'), בריכת המים של בית המקדש.
בין היתר עבר במעבר תת-קרקעי שנמשך מתוך ההר, דרך הכותל המערבי, אל מחוץ לכותל.
הוא צעד במעבר כ-32 מטרים (105 רגל) עד שהגיע לקיר חסום.
נקודת היציאה, אלמלא היה השער חסום, מצויה במקום בו נמצאת כיום עזרת הנשים של הכותל המערבי.
השער, שיש המזהים אותו עם שער קיפונוס, נקרא על שמו, שער ברקלי.
באופן מקרי זיהה ברקלי גם את מערת צדקיהו בעת שיצא לטיול עם כלבו סמוך לשער שכם בירושלים.
לפתע נעלם הכלב, ולאחר חיפושים התברר כי החליק לתוך פתח מערה ענקית, שהיה מוסתר בערימת אשפה גדולה.
הפתח נחשף בעקבות גשמים עזים שירדו באותה שנה, וסחפו את האשפה אל תוך חלל המערה.
נרעש מן הגילוי, מיהר ברקלי לביתו, ולמחרת בלילה יצא שוב בחברת שני בניו לבדוק את המערה מקרוב.
הם התחפשו לערבים כדי לא למשוך תשומת לב, ונכנסו דרך הפתח הקטן מצוידים בלפידים כבויים, שהודלקו רק בתוך המערה.
ברקלי זיהה את המקום כמחצבה ושיער שממנה נחצבו אבנים לשם הקמת בית המקדש.
עובדה זו עוררה את דמיונם של הבונים החופשיים, שאמצו אותה כמקום מפגש לטקסיהם.
ג'יימס ז'אק ז'וזף טיסו היה צייר צרפתי, אשר התגורר במשך מרבית הקריירה האמנותית שלו בבריטניה.
בשנת 1856 החל את לימודיו בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (École des Beaux-Arts) בפריז, ולמד תחת ז'אן-איפוליט פלנדרן ולואי למוט.
במהלך לימודיו התחבר עם אדגר דגה ועם ג'יימס מקניל ויסלר.
בשנת 1859 הציג טיסו לראשונה את יצירותיו במסגרת סלון פריז: שני דיוקנאות נשים ושלוש יצירות המציגות סצנות מתוך פאוסט.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 החל טיסו לצייר דיוקנאות נשים בסגנון "ג'פונזי" (סגנון בהשפעת האמנות היפנית, בדומה לקלוד מונה ואלפרד סטיבנס).
טיסו השתתף בלוחמה במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחר מכן לחם במסגרת הקומונה הפריזאית.
לאחר תבוסת הקומונה בשנת 1871 עבר ללונדון, והחל לעבוד כקריקטוריסט עבור מגזין ואניטי פייר (כתב עת, 1868), וכן הציג מיצירותיו במסגרת האקדמיה המלכותית.
בשנת 1874 אדגר דגה הציע לטיסו להשתתף בתערוכת האימפרסיוניסטית שארגן, אולם טיסו סירב.
באותה שנה הצטרף לאדואר מאנה והשניים ביקרו בוונציה שבאיטליה.
בשנת 1875 פגש טיסו את הגברת קייתלין ניוטון שהפכה להיות ידידתו ודוגמנית ברבות מיצירותיו.
בשנת 1876 עברה ניוטון להתגורר בביתו של טיסו, ביער סנט ג'ון שבלונדון, והתגוררה בביתו עד מותה משחפת בשנת 1882.
לאחר מותה של ניוטון שב טיסו לפריז והציג בשנת 1885 בגאלרי סדלמייר (Galerie Sedelmeyer).
חמש עשרה היצירות שהציג, שכונו "נשות פריז" (La Femme à Paris) היו שונות בסגנונן מסגנון היצירות שצייר בלונדון.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19, התגברה אמונתו הדתית של טיסו בעקבות חוויה דתית שעבר בעת ביקור בכנסיית סן סולפיס, והחל מתקופה זו צייר אך ורק ציורים ואיורים של התנ"ך והברית החדשה.
טיסו ביקר במזרח התיכון בשנים 1886, 1889 ו-1896 וצייר סדרה של 350 איורים המתארים את חייו של ישו.
בשנת 1900 נקנו האיורים על ידי מוזיאון ברוקלין.
בשנותיו האחרונות צייר טיסו סדרה של ציורים העוסקים באירועים מהתנ"ך.
80 מיצירות אלה הוצגו בפריז בשנת 1901.
טיסו מת בדו שבצרפת בשנת 1902 בעת שביקר בשאטו דה בויון (Château de Buillon), אחוזה אותה ירש מאביו בשנת 1888.
ג'יימס טיבריוס קירק הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי השחקנים ויליאם שאטנר במסע בין כוכבים: הסדרה המקורית וסרטי מסע בין כוכבים, כריס פיין שגילם את הדמות בסרט הקולנוע "סטארטרק" ושני המשכיו ופול וסלי שעתיד לגלם את הדמות בעונתה השנייה של הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים".
קירק שימש כקפטן השלישי של ספינת החלל "USS Enterprise NCC-1701".
הדמות זכתה לשבחים על הפגנת תכונת המנהיגות שבה, אך ספגה ביקורת בגין יחסה כלפי נשים.
ג'יימס טיבריוס (או: ג'יימס ט' או ג'ים) קירק נולד ב-22 במרץ 2233 (תאריך כוכבי 1277.1) ביישוב ריברסייד שבאיווה.
הוא גודל שם על ידי הוריו – וינונה וג'ורג' קירק.
בגיל 13 התגוררה משפחת קירק ב"טארסוס IV" במהלך משבר התבואה הגדול שהוביל את המושל קודוס להחליט על חיסול של מחצית מתושבי ההתיישבות.
בטבח נרצחו 4,000 בני אדם, ביניהם כמה מבני משפחתו של קירק.
קירק היה אחד מתשעת העדים היחידים לטבח.
קירק החל את הקריירה שלו באקדמיה של צי הכוכבים בתור צוער בשנת 2250. בהמשך אותה השנה קירק סיים בהצטיינות ובדרגת קצין את ההכשרה באקדמיה של צי הכוכבים.
בשנת 2251 קירק נשלח להשתלמות בספינת החלל "USS Republic, NCC-1371".
לאחר מכן, הוא הועלה לדרגת סגן משנה, חזר לאקדמיה ומונה כמדריך.
בשנת 2254 הוא הועלה לדרגת סגן ושירת בהמשך במשך שלוש שנים על סיפונה של ספינת החלל "USS Farragut, NCC-1647".
בעת שירותו על ספינת חלל זו, שרד פיגוע התאבדות שבו נהרגו רוב אנשי הצוות של הספינה.
לאחר תשע שנות שירות למופת, הוא הועלה לדרגת סרן בשנת 2263.
בשנת 2263 קיבל על עצמו את הפיקוד על ה-"USS Enterprise NCC-1701", לאחר שפייק עבר לפקד על אקדמיית צי הכוכבים, ובכך הפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות צי הכוכבים.
קירק פיקד על האנטרפרייז במהלך השליחות ההיסטורית של ספינת החלל בשנים 2264–2269.
בשנת 2269 קירק הועלה לדרגת אדמירל ולתפקיד כראש המבצעים של צי הכוכבים.
בשנת 2293 קירק נעלם כאשר האנטרפריז נפגעה על ידי הנקסוס.
עם זאת, הוא למעשה היה עדיין בחיים ביקום מקביל, שכן הוא חולץ על ידי קפטן ז'אן לוק פיקארד.
בשנת 2371 קירק הקריב עצמו במהלך קרב מול ד"ר סוראן במערכת "Veridian III" כדי למנוע מסוראן להוציא לפועל את מזימותיו.
קירק נקבר על ידי קפטן ז'אן לוק פיקארד בכדור הארץ.
קירק היה אב לילד בשם דייוויד מנישואיו לקרול מרקוס.
דייוויד נרצח על ידי קלינגונים בשנת 2285.
ג'יימס אדולף ישראל היה כירורג, אורולוג ומיקרוביולוג יהודי גרמני יליד ברלין.
הוא היה השני מבין שלושה אחים.
אביו אדולף ישראל היה סיטונאי של משי בברלין.
אמו יוהנה הייתה בתו של היזם הברלינאי יואל וולף מאיר.
ב-1880 התחתן עם מטה גולדשטיין.
וילהלם וארתור ישראל היו כירורגים מפורסמים.
בתו שרלוטה ובעלה זיגפריד לוי נספו במחנות ריכוז.
ב-1870 קיבל את הדוקטורט שלו ברפואה באוניברסיטת הומבולדט שם למד אצל לודוויג טראובה.
בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה הוא שירת כרופא צבאי.
אחרי כן המשיך את לימודיו בווינה (1871).
בשנים שלאחר מכן הוא היה אסיסטנט בבית החולים של הקהילה היהודית.
ב-1875, אחרי שהרחיב את השכלתו באנגליה וסקוטלנד הוא מונה כסגן הרופא הראשי במחלקה הכירורגית בבית החולים היהודי בברלין.
ישראל סבל, כנראה, מאולקוס כרוני שאילץ אותו לצאת לחופשה ארוכה במונטרה שם הוא טופל על ידי אדולף קוסמאול (Adolf Kußmaul) בדיאטה שעזרה לו.
כשחזר לברלין ב-1886 פתח קליניקה פרטית.
השימוש בחומרי חיטוי בו החל ב-1892 עשה אותה לאחד מבתי החולים המודרניים הראשונים של התקופה.
ב-1890 הוצעה לו משרת פרופסור באוניברסיטת ברלין בתנאי שיתנצר אך הוא דחה את ההצעה.
ב-1894 הוא קיבל משרת פרופסור בהמלצתו של ארנסט פון ברגמן.
ב-1915 הוא הוזמן על ידי האימפריה העות'מאנית לטפל בסולטאן.
ב-1917 הוא פרש מבית החולים היהודי והמשיך לעבוד רק בקליניקה שלו.
ישראל היה חלוץ בניתוחים אורולוגיים ושל הכליות.
התיזה שלו עסקה במחלת ברייט (Bright' disease) והדיווח הראשון שלו על ניתוח של כליה היה ב-1882. הוא פרסם, במהלך הקריירה שלו, יותר מ-170 מאמרים בעיקר על רפואה אורולוגית.
כמו כן היה מייסד שותף של כתב העת Folia Urologica.
היה מורהו של הפרופסור מקס צונדק.
ד"ר אפרים סיני אשר נפגש עם ישראל, בזמן היותו סטודנט לרופא הגדיר את ישראל "מגדולי האורולוגים בברלין"..
ישראל תרם תרומות חשובות בתחום של ניתוחים פלסטיים ובמיוחד בתחום של כירורגיית פה ולסת.
בנוסף נזקף לזכותו עיצוב קרונית בית חולים ניידת הידועה בשם Lazarettzug.
ישראל היה גם הראשון שתיאר חיידק גראם-חיובי בעל צורה מתגית "תפטירית" בסוג Actinomyces, שגורם למחלה זיהומית בשם אקטינומיקוזיס.
ג'יימס טרויסי הוא כדורגלן עבר אוסטרלי שנשיחק כקשר תוקף ולעיתים כקיצוני שמאלי.
טרויסי נולד באדלייד שבאוסטרליה לאב איטלקי ולאם יוונית, ושיחק עד גיל 17 בקבוצות נוער מקומיות באוסטרליה.
ב-10 בינואר 2007 עבר למחלקת הנוער של ניוקאסל יונייטד מאנגליה.
לאחר שלא זכה להזדמנויות בקבוצה הבוגרת, עבר טרויסי לגנצ'לרבירליגי באוגוסט 2008. ב-14 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אסקיסאהירספור כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-65 במקומו של אנגין באיטר.
ב-24 בינואר 2009 ניצחה קבוצתו את קייסריספור בתוצאה 1–3 כאשר טרויסי הבקיע את כל שערי הקבוצה.
ביולי 2009 הצטרף לקייסריספור ל-4 שנים.
ב-22 באוגוסט 2012 חתם ביובנטוס אך כעבור יומיים עבר לאטאלנטה כחלק מעסקת ממנולו גאביאדיני.
ב-24 באוגוסט 2013 הושאל לקבוצה האוסטרלית מלבורן ויקטורי למשך עונה אחת.
ב-30 באוגוסט 2014 עבר לזולטה ורכם הבלגית.
ב-29 בינואר 2016 חתם בקבוצת ליאונינג ווהווין מליגת העל הסינית.
ב-1 באוגוסט 2016 חתם במלבורן ויקטורי לעונה אחת.
ב-5 באוקטובר 2019 חתם לשנתיים באדלייד יונייטד.
בעקבות הצלחתו של טרויסי בנוער של ניוקאסל יונייטד, הוא זומן לסגל של נבחרת אוסטרליה עד גיל 23 בכדורגל לראשונה ב-18 באפריל 2007. טרויסי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-22 במרץ 2008 נגד .
את שערו היחיד בנבחרת כבש נגד במשחק ידידות אותו ניצחה אוסטרליה 0–3.
ג'יימס מרטין לאפרטי הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אמריקאי, אשר ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של ניית'ן סקוט בסדרת הדרמה "מגרש ביתי" מבית The CW.
לאפרטי נולד בעיר המט, קליפורניה.
בבעלות הוריו, ג'פרי ואנג'יליקה, חברת בנייה.
ללאפרטי אח הצעיר ממנו, סטיוארט לאפרטי, אף הוא שחקן.
לאפרטי למד ב"תיכון המט" בעיר הולדתו, שיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר וסיים את לימודיו בשנת 2003. לאחר סיום לימודיו הוא עבר לקרוליינה הצפונית, לאחר שלוהק לתפקיד ניית'ן סקוט בסדרה "מגרש ביתי" של רשות השידור האמריקאית The CW.
ב-1997 ביצע לאפרטי הופעת בכורה בתפקיד קולי בסרט המצויר "משאלתה של אנאבל".
מאוחר יותר הופיע לאפרטי בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות כמו "להתחיל מחדש", "תתאפס על עצמך" ו-"בוסטון פאבליק".
בשנת 2003 לאפרטי ביצע את פריצתו בכך שקיבל את התפקיד של ניית'ן סקוט בסדרה "מגרש ביתי".
הסדרה מתרכזת בשני אחים חורגים, ניית'ן ולוקאס סקוט, הלומדים באותו תיכון.
הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ופרק הפתיחה של הסדרה זכה ל-2.5 מיליון צופים.
הצלחת הסדרה הובילה לפרסומו של לאפרטי אשר הופיע על השער של מגזינים כדוגמת אנטרטיינמנט ויקלי, Elle וגרסת הנוער של העיתון פיפל.
בעונותיה המאוחרות לאפרטי ביים גם ארבעה פרקים מהסדרה.
בשל תפקידו בסדרה קיבל לאפרטי ארבע מועמדויות לפרס "Teen Choice Awards".
בפברואר 2008 לוהק לאפרטי לסרט ההמשך לסרט "דוני דארקו".
גרסת ההמשך יצאה ישירות ל-DVD וכללה שחקנים אחרים כמו אליזבת' ברקלי ואד וסטוויק.
דארקו" יצא במאי 2009 וזכה לביקורות שליליות.
באפריל 2011 אושר כי לאפרטי ישתתף בסדרת ריאליטי הרפתקאות יחד עם אחיו הצעיר ואותה גם יפיק.
לאחר חילוקי דעות ובעיות בהפקה הסדרה לא הצליחה למצוא רשות שידור ולכן לא יצאה לפועל.
באותה שנה החל לשחק בסדרה "Wild Life: A New Generation of Wild" את עצמו ושימש כמפיק.
ב-2014 שיחק בסרט האימה "השער" ושיחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרה "Crisis" ברשת NBC.
ב-2018, שיחק בסדרת האימה העל-טבעית "מי מתגורר בבית היל" שיצר מייק פלנגאן לשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
בשנת 2020 כיכב בין התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "הצוות המובחר" בהפקה משותפת של דיסני+ ונשיונל ג'יאוגרפיק, המבוססת על הספר באותו שם מאת טום וולף, ומקדורמן גילם את האסטרונאוט סקוט קרפנטר, אשר ידוע בתור האמריקאי הראשון בחלל במשימת מרקורי 3.
משנת 2003 עד 2008, לאפרטי אירח אירוע של משחק כדורסל שנתי למען ארגוני צדקה שונים בווילמינגטון שבקרוליינה הצפונית.
ב-2009 הוא הודיע כי הוא מבטל את האירוע, וציין: "כתוצאה מהטרדות בלתי פוסקות ופלישה לפרטיות שלי, של חברים שלי ואפילו של משפחתי, אני כבר לא מרגיש בנוח לערוך גיוס כספים."
בין השנים 2008–2009, לאפרטי ניהל מערכת יחסים עם השחקנית סופיה בוש אשר שיחקה איתו ב"מגרש ביתי".
החל מ-2016 לאפרטי נמצא במערכת יחסים עם השחקנית האוסטרלית אלכסנדרה פארק, אותה פגש על הסט של הסדרה "The Royals" כאשר הוא ביים את הסדרה.
השניים התארסו ב-7 בספטמבר 2020. בני הזוג מתגוררים יחד בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנה סרטתפקידהערות 1997 משאלתה של אנאבל באסטרדיבוב 2003 Boys on the Run ג'ו פרגוסון 2009 ס.
דארקו ג'סטין ספארו 2011 The Legend of Hell's Gate: An American Conspiracy איגסון הווארד2013Lost on Purposeפיבר2014השערמייקל דומונט2015Waffle Streetג'יימס "ג'ימי" אדמס2017פשע בעיירה קטנהטוני לאמה2024יד עקובה מדם (אנ')לזרוס
גם במאי (4 פרקים)2014Crisisמיסטר נאשתפקיד ראשי; 13 פרקים2015–2018The Royalsבמאי; 5 פרקים2016הבריחה מג'ורג'יהקייל ריסדין6 פרקים2018מי מתגורר בבית הילריאן4 פרקים2020הצוות המובחרסקוט קרפנטרתפקיד ראשי; 8 פרקים2021–2023Everyone is Doing Greatג'רמי דייוויסתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
גם במאי, תסריטאי ומפיק בפועל
אליס ברדלי שלדון הייתה סופרת מדע בדיוני אמריקאית, קצינת מודיעין, ביסקסואלית, שכתבה בשם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור (James Tiptree Jr.).
היא ידועה בכך שפירקה את החסמים בין כתיבה שנחשבת "זכרית" לזו שנחשבת "נקבית" – עד 1977 לא היה ידוע ברבים שטיפטרי היא אישה.
ב-1991 נוסד על שמה "פרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור" למדע בדיוני, המוענק לעבודות בתחום המדע הבדיוני או הפנטסיה החוקרות או מרחיבות את ההבנה בנושאים מגדריים.
ב-2012 היא הוכנסה להיכל התהילה של המדע הבדיוני.
ברדלי נולדה בשיקגו, להורים אינטלקטואלים – אביה, הרברט, היה עורך דין וחוקר טבע, ואמה, מרי, סופרת וכתבת מסעות.
המשפחה טיילה ברחבי עולם, והמפגשים של ברדלי עם תרבויות אחרות תרמו רבות לכתיבתה.
ב-1934, בגיל 19, פגשה את ויליאם דייווי ("ביל"), ונישאה לו – לדבריה מתוך תחושה שזוהי מחויבותה כבת.
הנישואים היו סוערים – אליס ביקשה יחסים שוויוניים, ואילו ביל הרגיש בתחרות מתמדת איתה.
הזוג התגרש בשנת 1941. באותה תקופה, ברדלי עבדה כמעצבת גרפית, ציירת, ומבקרת אמנות עבור העיתון The Chicago Sun.
ב-1942 התגייסה לחיל האוויר של ארצות הברית, ועבדה בקבוצת צילום מודיעיני.
היא הגיעה במהרה לדרגת רב-סרן, שנחשבה לדרגה גבוהה מאוד לאישה באותה תקופה.
היא אמרה שבשירות הצבאי שלה היא "הרגישה בין נשים חופשיות לראשונה בחייה".
ב-1945 נישאה לבעלה השני, הנטינגטון ד.
היא השתחררה מהצבא ב-1946, ובאותה שנה פורסם סיפורה הקצר הראשון במגזין The New Yorker, בשם "אליס ברדלי".
ב-1952 הוזמנו אליס והנטינגטון להצטרף לשורות ה-CIA, והם עשו זאת, אך ב-1955 היא התפטרה וחזרה ללמוד באוניברסיטה.
היא סיימה תואר ראשון מאמריקן יוניברסיטי ב-1959, והמשיכה לדוקטורט בפסיכולוגיה ניסויית מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אותו סיימה ב-1967. בתקופה זו החלה לשלוח למגזינים סיפורי מדע בדיוני בשם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור, כדי לשמר את שמה הטוב בעולם האקדמי.
שלדון התחילה לאייר בגיל 9, וכבר אז תרמה לספר ילדים שחיברה אמה.
למרות שגם בבגרותה המשיכה לאייר את ספריה של מרי, היא מכרה רק איור אחד במשך הקריירה שלה, למגזין הניו יורקר.
ב-1936 השתתפה בתערוכה קבוצתית במכון לאמנות בשיקגו, והמשיכה בלימודים פרטיים כדי לקדם את הקריירה שלה.
פורטרט עצמי שלה בעירום התקבל לביאנלה של גלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון הבירה, והוצג שם במשך שישה שבועות.
למרות שהשגים אלו נחשבו בעיני הסביבה המקצועית למשמעותיים, שלדון עצמה זלזלה בהם ואמרה שהיא מעדיפה לשמור את עבודתה בבית.
שלדון הפסיקה לצייר ב-1941, כשמצאה את עצמה נזקקת למקור פרנסה כגרושה טריה, והתחילה לעבוד כמבקרת אמנות ב-Chicago Sun.
בין עיסוקיה האחרים ועבודתה באקדמיה, שלדון התחילה לכתוב סיפורי מדע בדיוני, והחל מ-1967, בשם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור.
מקור השם היה צנצנת מרמלדה.
היא החליטה לכתוב תחת זהות גברית מכיוון שהייתה בטוחה שתמשוך כך פחות תשומת לב שלילית.
הסיפור הראשון שפרסמה היה "הולדתו של סוכן", שיצא במהדורת מרץ 1968 של "אנלוג מדע עובדתי ובדיוני" בעריכת ג'ון ו.
שלושה סיפורים נוספים פורסמו באותה שנה בכתבי עת אחרים למדע בדיוני.
שם העט החזיק מעמד עד שנות השבעים המאוחרות.
למרות שהיה ידוע שזהו שם עט, הסברה הרווחת הייתה שהפסבדונים נחוץ כדי להגן על זהותו של קצין מודיעין.
ההנחה בכל זאת הייתה בדרך כלל שמדובר בגבר.
"טיפטרי" מעולם לא הופיעה בציבור, אך ניהלה התכתבויות עם אוהדים וסופרי מדע בדיוני אחרים.
היא הייתה פתוחה לגבי כמעט כל נושא חוץ מאשר מגדרה.
את רוב הפרטים שהיו ידועים עליה – הדוקטורט, הרקע המודיעיני – טיפטרי סיפרה בעצמה.
וכך, ב-1976 כשאמה מרי נפטרה, טיפטרי כתב ש"אמו" מתה, ואף היא הייתה סופרת.
וכך אוהדים מסורים הצליחו למצוא את מודעת הפטירה שלה, וזהותה של שלדון נחשפה.
הדבר גרר מבוכה בקרב קהילת המדע הבדיוני, שכן סופרים רבים – דוגמת רוברט סילברברג והרלן אליסון – שכתבו הקדמות לסיפוריה והתייחסו אליה בביקורות, התעקשו במשך שנים שמדובר בגבר.
רק לאחר החשיפה, פרסמה שלדון את הספר הראשון שלה, Up the Walls of the World (1978), שהיה רומן באורך מלא.
לפני כן התמקדה והייתה מוכרת ככותבת סיפורים קצרים.
אליס שלדון עצמה לא תייגה עצמה לפי זהויות (שהיו פחות מוכרות בתקופתה).
על פי כתביה, התנהלותה ועדותה על עצמה, גם הזהות המינית וגם הזהות המגדרית שלה היו לא-בינאריים.
מתחילת נישואיה הראשונים, שלדון לא נהנתה מיחסי המין עם ביל, וכעבור זמן קצר החלה לנהל מערכות יחסים עם גברים נוספים מחוץ למסגרת הנישואים.
תוך שנה שני בני הזוג הגדירו את נישואיהם כפתוחים.
גם בעלה השני, טינג, לא ריצה אותה מינית, והיא החליטה שהיא רוצה אותו כחבר נפש ולא כמאהב.
תשוקותיה המיניות היו גורם משמעותי בחייה, ואף השפיעו רבות על כתיבתה.
היא התייחסה פעמים רבות למשיכתה הגדולה – והעיקרית – לנשים, ואף כתבה לא פעם שחייה לעולם לא יהיו שלמים עד שלא תגשים את משיכתה זו.
"אני מחבבת גברים מסוימים מאוד", כתבה, "אני מעריכה אותם כידידים קרובים וחכמים, אך במיטה עוד בנעוריי, עוד לפני שידעתי דבר, תמיד היו אלה נערות ונשים שהשתוקקתי אליהן והן הדליקו אותי מינית".
שלדון תפשה לסביוּת כמשהו שאמניות בסביבתה היו מתנסות בו, אך לא כדרך חיים.
היא לא רצתה לוותר לחלוטין על יחסיה עם גברים.
היא לא הכירה ביסקסואליות כזהות, והרגישה תקועה בין רצונותיה השונים.
כשהתיסכול גבר עליה כתבה מסות נגד נשים והציבה גבריות כמצב האנושי הטבעי.
ההזדהות שלה עם גבריות והדחייה שלה את הנשיות גם היו מרכזיים לזהותה האישית.
זהותה המגדרית בתור אישה הייתה בעייתית בעיניה, ולא רק מהבחינה של המכובדות המפוקפקת לכאורה של כתיבת מדע בדיוני, אלא כי היא באמת ובתמים רצתה לחיות כגבר.
שלדון התייחסה לכך ביומניה: "הו, אלוהים, רחם עלי, ארורה נולדתי, אומרים שזה האגו שבי, אך אני יודעת שזה הגבר, כל מה שאני רוצה זה חיי גבר....
ארור, גופי הארור, הו, איך אוכל להימלט ממנו?
אני משחקת אישה, איני יכולה לחיות או לנשום, אני לא יכולה לייצר, אני משתגעת, תודה לאל שיצר אלכוהול", וכן: "אני אינני אישה לעזאזל, אלהים הוא בזבזן מכיוון שלא יצרני גבר".
מין ביולוגי מוגדר כ"המאפיינים הפיזיולוגיים כגון גניטליה, כרומוזומי מין, בלוטות מין, הורמונים, ומבנה פנימי של אברי רבייה.
בעת הלידה, משתמשים במאפיינים אלה כדי לייחס מין לוולד, כלומר, לזהות אינדיבידואלים כזכר או נקבה." המין המיוחס לאליס שלדון היה נקבה, אך המבע המגדרי שלה – בעיקר דרך כתיבתה – היה כזכר.
מבע מגדרי משמעו "האופן בו אנשים מתקשרים החוצה את הזהות המגדרית שלהם, דרך התנהגות, לבוש, תספורת, קול, וצורות הבעה אחרות." התקה מגדרית והפיכת תפקידי מגדר היו תמות רווחות בכתיבתה.
כאשר אימצה את שם העט ג'יימס טיפטרי ג'וניור, נפתחה בפני שלדון האפשרות לכתוב דברים שלא יכלה לכתוב כאישה, ולא רק בסיפוריה עצמם, אלא בתור הפרסונה השלמה שפיתחה בשם טיפטרי.
שלדון הייתה סופרת אקלקטית, שכתבה בז'אנרים וסגנונות מגוונים.
היא אהבה לערבב את הצד ה"קשה" של מדע בדיוני טכנולוגי עם הצד ה"רך" הסוציולוגי, יחד עם ניסויים סגנוניים של תנועת הגל החדש במדע הבדיוני.
הסיפור הראשון שלה שזכה לתהודה היה סיפורה הקצר ביותר, "הטיסה האחרונה של ד"ר אין", ב-1969. הסיפור הוא פורטרט אוהד של מדען שמרוב דאגתו להרס האקולוגי של כדור הארץ, מכחיד את האנושות.
ישנם ברבים מסיפוריה רפרנסים סגנוניים לאופרות החלל שהכירה בילדותה, אך בדרך כלל היה בכתיבתה טון הרבה יותר אפל: למסעות הקוסמיים של דמויותיה נלווים ניתוק רוחני או חוויית התעלות אשר מביאים איתם סיפוק, אך גם מוות.
ג'ון קלוט כתב ש"זה נדיר שסיפור של ג'יימס טיפטרי לא יעסוק גם במוות באופן ישיר וגם במוות של הנשמה, או של כל תקווה, או של האנושות כולה.".
סיפורים מסוג זה כוללים את "Painwise", בו חוקר חלל עובר שינוי גופני שמחסן אותו מפני כאב, אך הוא מוצא את הקיום הזה בלתי נסבל, וכן "A Momentary Taste of Being", בו המטרה האמיתית של האנושות, המתגלה בכוכב רחוק, הופכת כל קיום איניווידואלי לחסר תכלית.
עוד תמה מרכזית בכתיבתה היא המתח בין רצון חופשי לדטרמיניזם ביולוגי, או בין ההגיון לתאווה מינית.
"Love Is the Plan the Plan Is Death", אחד מסיפורי המדע הבדיוני הנדירים בהם אין כלל דמויות אנושיות, מתאר את הרציונליזציות הרומנטיות של יצור זר לגבי האינסטינקטים הברוטליים אשר מניעים את מחזור החיים שלו.
"The Screwfly Solution" מרמז כי גם בני אנוש מתרצים באופן דומה את מגפת האלימות המינית הרצחנית שלהם.
סקס, בסיפורי טיפטרי, הוא נושא גלוי, שלפעמים מקבל טיפול משעשע, אך לעיתים קרובות יותר, מוצג ככוח מאיים.
לפני שזהותה של שלדון התגלתה, טיפטרי היה מתואר כסופר "מאצ'ו" במיוחד, ובו זמנית כסופר מדע בדיוני פמיניסט (לפחות יחסית לגבר), במיוחד בשל הסיפור "הנשים שהגברים אינם רואים אותן", בו שתי נשים יוצאות למסע חיפוש אחר חייזרים כדי להימלט מהחברה תחת שליטה גברית הרווחת בכדור הארץ.
אך העמדה של שלדון לגבי פוליטיקה מינית לא הייתה חד-משמעית, כפי שניתן לראות ב-"יוסטון, יוסטון, האם שומעת?", שם חברה של נשים משובטות נאלצת להתמודד עם שלושה אסטרונאוטים גברים הנוסעים בזמן.
תמת הפמיניזם חזרה על עצמה ברוב העבודות של שלדון.
ב"הנשים שהגברים אינם רואים אותן" שלדון הציגה עמדות פמיניסטיות דרך דמות מרכזית גברית דווקא – המספר, דון פנטון, שופט את דמויות הנשים על פי מידת היופי שלהן בעיניו, ומתרגז כשהן לא "מתאימות לתפקידי מגדר נשיים סטריאוטיפיים".
בנוסף, חוסר היכולת של פנטון להבין את מצוקתן של הנשים ואת תחושת הניכור של דמות האם, רות פרסונס, מדגישה את ההבדלים בין נשים וגברים בחברה.
גם כותרת הסיפור מתייחסת לכך שנשים בחברה הן בלתי נראות.
שנותיה האחרונות של שלדון לא היו מאושרות, שכן טינג היה אז חולה, נכה ועיוור, ללא יכולת לטפל בעצמו, והיא נאלצה לטפל בו בעת שהיא עצמה סבלה מבעיות בריאותיות.
ב-1976 כתבה שלדון מכתב לחברה בה הביעה את רצונה לסיים את חייה כשהיא עדיין מתפקדת.
אך היא הרגישה שאין ביכלתה להשאיר את טינג ללא מי שידאג לו, שהדבר יהווה עונש מוות.
כעבור אחת עשרה שנים, ב-19 במאי 1987 שלדון ירתה בטינג בשנתו ואז בעצמה.
השניים נמצאו ללא רוח חיים במיטתם, מחזיקים ידיים.
בשנותיהם האחרונות הזוג הפך ליותר ויותר מבודד, ככל שבריאותם התדרדרה.
בבוקר לפני שביצעה את המעשה, התקשרה שלדון לעורך דינה וסיפרה לו את תוכניתה.
על פי כותבת הביוגרפיה שלה, ג'ולי פיליפס, מכתב ההתאבדות של שלדון נכתב שנים קודם לכן, ונשמר לעת הצורך.
פרס ג'יימס טיפטרי מוענק כל שנה לעבודת מדע בדיוני או פנטזיה אשר מרחיב את הבנתנו בתחום המגדר.
בתוך: פנטסיה 2000, גיליון 25; תרגום שני לעברית: "בהקיצי הנה נמצאתי כאן על צלע הגבעה הקרה".
תרגום: עמנואל לוטם, בתוך: פנטסיה 2000, גיליון 45
'The Women Men Don't See' (novelette): WWO, SRU - תרגום לעברית: "הנשים שהגברים אינם רואים אותן".
תל אביב, הוצאת לדורי 1973
בתוך: מדע בדיוני: הטוב שבטוב מספר 6, בעריכת א.
שלדון צורפה להיכל התהילה של המדע הבדיוני ב-2012. היא גם זכתה במספר פרסים יוקרתיים עבור עבודתה:
פרס הפנטזיה העולמי: 1987 עבור האוסף Tales of the Quintana Roo.
ג'יימס פרדריק גרנוויל לאנס הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בסדרות קומיות בריטיות ובעיקר בסדרת הקומדיה טד לאסו, עליה היה מועמד לפרס אמי בפריים טיים לשחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית ב-2022.
לאנס וסטברי-סאב-מנדיפ שבסאמרסט, ולמד בבית הספר למשחק של סילביה יאנג.
לאנס שיחק בסדרה המוקומנטרית "תפאורות קרטון" של רשת ITV, במיני-סדרה "Boy Meets Girl" לצדו של מרטין פרימן, ובסדרה הקומית של ערוץ ITV2 "גיבורי-על מובטלים".
בין תפקידיו של לאנס היו הדילר סטיקי בסדרה "Top Buzzer", מאט בשתי עונות של הסדרה "מורים", בן בסדרה "אני אלן פרטרידג'", ג'יימי בסדרה "יחצ"נים מסוכנים", ותפקידים שונים בתוכנית המערכונים "Smack the Pony".
עוד שיחק בתפקידי אורח בדמות ריצ'רד בסדרה "Spaced", ובדמות טום בסדרה "מלון בבילון" של ה-BBC.
ב-1992 שיחק לאנס בפרק בעונה הראשונה של הסדרה "פשוט נהדרת" בתפקיד חבר לכתה של סאפי.
בקולנוע הופיע לאנס בסרטים "Late Night Shopping", הקומדיה "The Search for John Gissing", "מארי אנטואנט", "ברונסון" בתפקיד מורה לאמנות, ובסרט "בל אמי" משנת 2012.
במיני-סדרה "האימפרסיוניסטים" גילם לאנס את דמותו של הצייר פרדריק באזיל.
הוא שיחק בקומדיות המצבים "מועדון הספר", "עור רגיש" ו"תציל אותי".
לאנס השתתף בתפקידים קטנים בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע", ב-"People Like Us", "סקסונדייל", ובתפקיד דניאל בפרק בסדרה "פשוט נהדרת".
ב-2012 כיכב בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "כמעט אנושיים" של ערוץ BBC Three בתפקיד קירבי.
ב-2015 שיחק בפרק "The Dagger Club" של הסדרה "רציחות במידסומר".
לאנס היה קריין של מספר פרסומות לטלוויזיה למותגים כגון Maybelline, Wrigley's Extra ו-the AA.
החל מאוגוסט 2013 הופיע לאנס בפרסומות עבור Moneysupermarket.com.
במאי 2009 הופיע לאנס על במת התיאטרון בתפקיד מיילס במחזה "Ordinary Dreams; or How to Survive a Meltdown with Flair" מאת מרקוס מרקו בתיאטרון טרפלגר סטודיוס.
עוד ב-2009 שיחק בתפקיד אריק איידל במחזה "Pythonesque" מאת רוי סמיילס שהועלה בפסטיבל אדינבורו.
ב-2016 התחתן לאנס עם קייט קווילטון.
לבני הזוג נולד בן ביוני 2018.
ג'יימס טרי הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי שעשה את רוב הקריירה המקצועית שלו בישראל.
הוא שיחק בליגת המכללות באוניברסיטת הרווארד ובשנת 1982 נבחר בסיבוב התשיעי של דראפט ה-NBA על ידי וושינגטון בולטס.
החל את הקריירה בישראל בקבוצת מכבי חיפה בשנת 1983. בתקופה זו ניתן היה לשתף בליגה בישראל זר אחד בלבד לכן טרי התגייר וקיבל אזרחות ישראלית.
כעבור שתי עונות עזב את חיפה והצטרף להפועל חולון.
כעבור שנתיים עזב את חולון והצטרף להפועל תל אביב.
בשנים הבאות נד בכל שנה לסירוגין בין הפועל תל אביב להפועל חולון, כך עד שנת 1992 אז הצטרף להפועל נהריה.
כעבור שתי עונות שב להפועל תל אביב למשך שנתיים, ותחנתו האחרונה בישראל הייתה הפועל אילת.
טרי שיחק ברוב הקריירה שלו בישראל ובנוסף שיחק גם תקופות קצרות באיטליה, ספרד, יוון וארגנטינה.
לאחר פרישתו החל לעבוד כמפקח בנייה.
ג'יימס יאנג הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקולוסוס רודוס.
למד בתיכון טרוי, בטרוי, מישיגן.
בשנת 2013 הצטרף לאוניברסיטת קנטקי, שם שיחק שנה שם ונבחר לחמישייה השנייה של שחקני הרוקיס בליגה האזורית.
בשנת 2014 נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-17 בסיבוב בראשון על ידי בוסטון סלטיקס שם שיחק 102 משחקים וקלע 2.6 נקודות למשחק במהלכן שיחק בשירות מיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשנת 2017, יאנג נקרא לסגל מחנה האימונים של קבוצת ויסקונסין הרד מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בסופו של דבר נשאר בסגל הקבוצה למשך הכל העונה.
בחודש ינואר 2018, יאנג הוחתם על חוזה דו כיווני על ידי פילדלפיה 76'.
שם שיחק שלושה משחקים בלבד ועבר לקבוצת הפיתוח שלה דלאוור בלו קואוטס.
בחודש אוקטובר 2018 הצטרף מחדש לקבוצת ויסקונסין הרד אך כעבור ארבעה חודשים החליט לעזוב.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית.
במדיה הפך יאנג למלך הסלים של עונת 2019/2020 עם ממוצע 20.5 נקודות למשחק.
לפני תחילת ההכנות לליגת הקורונה של ליגת העל, שוחרר יאנג ממכבי חיפה.
באוקטובר 2020 חתם בקבוצת ניו יורק ניקס ושוחרר אחרי יומיים.
בפברואר 2021 חתם בוסטצ'סטר ניקס, קבוצת הפיתוח של הניקס.
באמצע עונת 2020/2021 חתם בהפועל תל אביב.
אחרי 3 משחקים, בהם קלע בממוצע 16 נקודות למשחק, נפצע יאנג, אך חוזהו הוארך לעונה נוספת .
לקראת עונת 2022/2023 חתם יאנג לעונה נוספת בהפועל תל אביב.
ג'יימס טובין היה כלכלן אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת הרווארד.
טובין היה חבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית וויעץ לחבר הנאמנים של הפדרל ריזרב.
טובין גם היה ממפתחי הכלכלה הקיינסיאנית ודגל בהתערבות ממשלתית כדי לייצב את התפוקה ולהימנע ממיתון.
טובין נולד ב-5 במרץ 1918 בשמפיין שבאילינוי.
אביו היה עיתונאי שעבד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולחם במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1935 החל טובין ללמוד באוניברסיטת הרווארד וסיים את התואר הראשון בהצטיינות בשנת 1939. הוא החל מיד את לימודי התואר השני, אך קטע אותם על מנת להתגייס לצי ארצות הברית ולהילחם במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1947 סיים את לימודי הדוקטורט.
בשנת 1950 עבר ללמד באוניברסיטת ייל, שם הפך לפרופסור בשנת 1957.
בשנת 1955 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק.
בתחילת שנות ה-60 היה טובין מהצוות הכלכלי שייעץ לנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי.
בתחילת שנות ה-80 טובין כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1988 פרש מהאקדמיה, אך המשיך לכתוב באופן מועט.
טובין נפטר ב-11 במרץ 2002 בניו הייבן, קונטיקט.
ג'יימס טאפר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
טופר נולד בדרטמות', נובה סקוטיה, קנדה.
הוא למד משחק באוניברסיטת קונקורדיה, מונטריאול, ואחר כך באוניברסיטת באוניברסיטת ראטגרס ניו ג'רזי, שם קיבל תואר שני.
טאפר שיחק בכמה הצגות באוף ברודוויי.
הוא היה שותף לכתיבה של הסרט העצמאי ""Loudmouth Soup", משנת 2005. הסרט, מאולתר לחלוטין צולם בלילה אחד ללא תסריט.
משנת 2006 גילם טאפר את ג'ק סלייטרי בסדרת הטלוויזיה "Men in Trees".
בשנת 2009 הופיע כד"ר כריס סנדס בסדרת הדרמה הרפואית "מרסי" במשך 22 פרקים לפני שבוטלה בשנת 2010.
טאפר הופיע בתפקיד ד"ר אנדרו פרקינס, בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי".
הוא הופיע בשבעה פרקים בעונה השביעית של הסדרה.
טאפר הופיע בסדרה "נקמה" של רשת ABC מ-2011 עד לסיומה בשנת 2015. הוא גילם את דמותו של דייוויד קלארק, אביו של הדמות הראשית.
קלארק היה דמות חוזרת בשלוש העונות הראשונות, והועלה לקאסט הראשי לעונה הרביעית
ב־27 בספטמבר 2016, שיחק במותחן הפעולה הפוסט-אפוקליפטי "Aftermath".
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "The Requin".
טאפר נפרד מאשתו, קייט מייפילד, בנובמבר 2006 ועבר להתגורר עם השחקנית אן הייש באוגוסט 2007, לאחר שנפגשו על הסט של "Men in Trees".
2005: Love's Long Journey - סרט טלוויזיה של הולמרק
2013: לפענח את אנני פרקר
2023: התפוררות - סרט קצר של נטפליקס
ג'יימס הנרי טברנייר (נולד ב-31 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בריינג'רס מליגת העל הסקוטית, בה הוא גם משמש כקפטן.
טברנייר נולד בעיר ברדפורד, וכשהיה אז בגיל 9, הצטרף טברנייר למחלקת הנוער של לידס יונייטד.
הוא בילה שש עונות בלידס.
טברנייר עבר ל-ניוקאסל יונייטד ב-2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתבוסה 0 - 2 לפיטרבורו יונייטד במסגרת גביע הפוטבול ליג ב-22 בספטמבר 2009.
ב-7 בינואר 2011, טברנייר הצטרף לגייטסהד מהליגות הנמוכות באנגליה, בהשאלה ל-28 יום.
לאחר מכן, טברנייר בילה את רוב הקריירה שלו בהשאלות בעוד חמישה מועדונים מהליגות הנמוכות באנגליה.
טברנייר חתם ב-ויגאן את'לטיק ב-28 ביוני 2014. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-9 באוגוסט, ושיחק במשך 18 הדקות האחרונות של המשחק; המשחק הסתיים ללא הכרעה בתוצאה 2 - 2 נגד רדינג.
ב-15 בינואר 2015, טברנייר הושאל למועדון בריסטול סיטי לשארית העונה.
ב-20 ביולי 2015, טברנייר חתם על חוזה לשלוש שנים עם המועדון הסקוטי ריינג'רס.
חמישה ימים לאחר מכן, הוא כבש שער בהופעת הבכורה שלו מבעיטה חופשית בניצחון 6–2 נגד היברניאן בסיבוב הראשון של גביע האתגר הסקוטי.
טברנייר אף כבש את שער הליגה הראשון שלו בניצחון 5 - 1 על אלואה אתלטיק ב-16 באוגוסט 2015.
בסיום העונה, לאחר שהציג טברנייר יכולת טובה, ריינג'רס הציעו לטברנייר חוזה חדש שהוא דחה, לאחר שדווח בתקשורת שהתגמולים הכספיים לא היו מספיק טובים.
ב-19 ביולי 2016, טברנייר חתם על חוזה חדש עם ריינג'רס.
ביולי 2018, טברנייר מונה לקפטן הקבוצה על ידי המאמן סטיבן ג'רארד.
במשחקו הראשון כשקפטן, כבש טברנייר בניצחון 2 - 0 נגד שקופי הצפון מקדונית במסגרת הליגה האירופית ב-12 ביולי 2018.
במהלך עונת 2021, ריינג'רס רשמה הישגים הגנתיים בליגת העל הסקוטית, כשלא ספגה שער במשך שבעה משחקים רצופים.
טברנייר אף תרם רבות להגנה ולהתקפה, כשרשם 16 שערים ו-11 בישולים בכל המסגרות.
טברנייר נבחר לשחקן החודש של הליגה בספטמבר ונובמבר.
ריינג'רס אף זכתה בליגת העל הסקוטית, לאחר עשור בהן הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר.
טברנייה אף זכה באותה העונה בתואר שחקן השנה בסקוטלנד.
בפברואר 2022, הדיחה ריינג'רס את מועדון הפאר הגרמני בורוסיה דורטמונד, במסגרת שלב הנוקאאוט הראשוני של הליגה האירופית.
טברנייר היה נוכח ב-2 המשחקים ואף כבש 3 שערים, מה שגרם להדחה כואבת לקבוצה הגרמנית.
פלייאוף הפוטבול ליג הראשונה: 2014
ג'יימס אלן טרקובסקי הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם באברטון מהפרמייר ליג.
טרקובסקי נולד במנצ'סטר, ושיחק במחלקת הנוער של בלקברן רוברס עד שעזב אותה בשנת 2008 ועבר לשחק במיין רואד החובבנית.
בשנת 2009 עבר לאולדהאם אתלטיק מהליגה האנגלית השלישית, והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה.
ב-22 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–1 על ברנטפורד.
במאי 2011 חתם על חוזהו המקצועני הראשון, כשחתם לשנתיים בקבוצה הבוגרת.
ביוני 2013 האריך את חוזהו בשנתיים, אך בינואר 2014 עבר לברנטפורד, גם היא מהליגה השלישית, אחרי 89 הופעות ו-6 שערים באולדהאם.
ב-1 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בברנטפורד בתיקו 0–0 עם קרלייל יונייטד, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ.
בתום העונה הבאה העפילה הקבוצה לפלייאוף העלייה לפרמייר ליג, אך הפסידה 1–5 במצטבר בצמד משחקי חצי גמר הפלייאוף נגד מידלסברו, ולא העפילה.
בינואר 2016 החלו שמועות על כך שטרקובסקי יעזוב את המועדון בחלון ההעברות, והוא אף סירב לשחק נגד ברנלי במשחק שנערך ב-15 בינואר, נענש על כך על ידי המועדון והתנצל על כך מאוחר יותר.
עם זאת, טרקובסקי לא הופיע יותר במדי הקבוצה, וב-1 בפברואר 2016 עזב את המועדון לאחר שנתיים, 74 הופעות ו-4 שערים, וחתם על חוזה לשלוש עונות וחצי בברנלי, גם היא מהצ'מפיונשיפ.
טרקובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-20 בפברואר.
כשהגיע לקבוצה היא הייתה במקום השלישי, ולאחר הגעתו הקבוצה לא הפסידה עד לתום העונה ועלתה לפרמייר ליג מהמקום הראשון בטבלה.
בעונתו הראשונה בפרמיירליג לא זכה להרבה הופעות, מפני ששני הבלמים הראשונים של הקבוצה היו בן מי ומייקל קין, אך זכה לשחק לסירוגין כשאחד מהשניים נפצע, ובתום העונה עבר קין לאברטון וטרקובסקי השתלב בהרכב.
ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה, בהפסד 0–1 לצ'לסי.
ב-4 בפברואר 2023 כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על ארסנל.
טרקובסקי בחר לייצג את נבחרת אנגליה, אף על פי שיכול היה לייצג גם את נבחרת פולין.
ב-15 במרץ 2018 נבחר לראשונה לסגל נבחרת אנגליה, וב-27 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1–1 עם במשחק ידידות.
טרקובסקי תוכנן להצטרף לסגל הנבחרת המורחב למשחקי מונדיאל 2018, אך נאלץ להיעדר בשל ניתוח בקע.
ג'יימס טורל הוא אמן אמריקאי.
נודע בשימוש האומנותי שהוא עושה במרחב ובאור כחומרי הגלם של עבודותיו.
טורל נולד ב-1943 נולד בפסדינה, במדינת קליפורניה למשפחה קוויקרית.
הוא למד פסיכולוגיה קוגניטיבית, אסטרונומיה, ומתמטיקה במכללת פומונה וקיבל תואר שני באומנות באוניברסיטת קליפורניה באירוויין ובמהלך לימודיו החל לעבוד עם האור כחומר הגלם שלו.
עבודתו הידועה ביותר נבנתה במשך כמה עשורים במכתש רודן, אריזונה, שם בנה בהר געש כבוי מצפה כוכבים בו ניתן לצפות בעין בלתי מזוינת בשטח הטבעי.
בשלהי שנות ה-60 ובראשית שנות ה-70, החל טורל ליצור "חללי שמים", סדרת עבודות פיסול בסגנון אמנות אדמה ברחבי העולם, בין היתר יצר ב-1992 את העבודה החלל הרואה בגן האמנות ע"ש בילי רוז במוזיאון ישראל בירושלים.
ב-2009, נפתח בעיר סלטה בארגנטינה "מוזיאון ג'יימס טורל" המוקדש לעבודתו ומכיל תשעה מיצבי אור, "חלל שמיים", רישומים והדפסים.
זוכה מלגת עמיתי מקארתור - 1984
זוכה פרס וולף לציור/פיסול - 1998
זוכה המדליה הלאומית לאמנויות - 2013
ג'יימס טורנר מורהד היה סנאטור מטעם מדינת קנטקי ומושלה ה-12, והיה למושל קנטקי הראשון שנולד במדינה.
מורהד היה חבר המפלגה הלאומית הרפובליקנית בראשות הנרי קליי.
הוא נכנס לפוליטיקה כאשר מפלגתו החלה לערער על הדומיננטיות של המפלגה הדמוקרטית בקנטקי.
מורהד היה המועמד לתפקיד סגן מושל קנטקי ב-1831, ונבחר לתפקיד תחת המושל ג'ון בריטהיט.
מורהד מונה לתפקיד מושל קנטקי לאחר פטירתו של בריטהיט ב-21 בפברואר 1834. מורהד לא הצליח לחוקק חוקים רבים במהלך תקופת כהונתו.
ב-1841 מונה לסנאט של ארצות הברית, וייצג את מדינתו בסנאט עד 1847. בשנה זו פרש מורהד מהקונגרס ועבר ל שבקנטקי.
שם הוא כעורך דין עד מותו ב-1854. העיר בקנטקי נקראה על שמו.
ג'יימס טורנר מורהד נולד ב-24 במאי 1797 ב שליד בקנטקי.
הוריו היו ארמיסטד ולוסי (לוטהם) מורהד.
משפחתו עברה ל כשהיה צעיר, וג'יימס למד בבתי הספר הציבוריים בעיר.
מורהד למד ב שבלקסינגטון מ-1813 עד 1815. לאחר לימודיו באוניברסיטה חזר לרוסלוויל, שם למד משפטים אצל השופטים ה.
ברואדנקס וג'ון קריטנדן, וב-1818 התקבל ללשכת עורכי הדין.
ב-1 במאי 1823 נישאה לסוזן רוברטס, לזוג נולדו שני ילדים.
מורהד נבחר לבית הנבחרים בקנטקי וייצג את בין 1828 ל-1831.
ב-1831 נבחר מורהד לנציג בוועידת המפלגה הלאומית הרפובליקנית בבולטימור, מרילנד, שמינתה את הנרי קליי כמועמדה לנשיאות ארצות הברית.
במהלך הוועידה נבחר מורהד למועמד לתפקיד סגן מושל קנטקי, אף שחברו למפלגה, , הובס על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית, ג'ון בריטהיט.
מורהד נבחר לסגן המושל התשיעי.
בריטהיט נפטר משחפת בפברואר 1834, ומורהד הושבע כמושל קנטקי ביום שלמחרת.
מינויו של מורהד עורר סערה בקרב המפלגה הדמוקרטית, אך מינויו של ג'יימס גתרי לתפקיד נשיא הסנאט של קנטקי, כמו גם נכונותו של מורהד לא לפטר את מזכיר המדינה בימי בריטהיט, לואיס סונדרס, הפחיתו מעט את הסערה.
באותה שנה פורקה המפלגה הלאומית הרפובליקנית והתמזגה לתוך המפלגה הוויגית.
ב-4 ביולי 1834, יום העצמאות של ארצות הברית, אירח מורהד את ועידת המפלגה הראשונה בפרנקפורט.
בבחירות לבית הנבחרים בקנטקי באוגוסט 1834, הדיחה מפלגת הרוב את גותרי כנשיא הסנאט ברוב של 40–90, והחליפה את גותרי בג'ון קריטנדן ב-1835.
בפנייתו הראשונה לבית הנבחרים המליץ מורהד על תוכנית של שיפור נרחב של התשתיות ברחבי קנטקי.
בית הנבחרים הגיב ביצירת מועצת מדינה של שיפורים פנימיים, וקרא למורהד לעמוד בראשה.
בתפקיד זה גיבש מורהד מספר תוכניות לשיפור התשתיות.
עם זאת, רוב התוכניות לא בוצעו בשל .
דבר אחד שכן התקדם היה בניית מסילת הרכבת בין לקסינגטון ואוהיו, שהסתיימה ב-1835 אף שמורהד לא הציב את נושא החינוך בראש מעייניו בתקופת כהונתו כמושל, הוקמו בתקופה זו אגודת בתי הספר של קנטקי ואגודת המורים המקצועיים של קנטקי.
לאחר כהונתו כמושל חזר מורהד לעסוק בעריכת דין בפרנקפורט, קנטקי.
במרץ 1837 הוזמן על ידי מושל קנטקי לפעול כעובד המדינה, ולמכור איגרות חוב למימון שיפורים בתשתיות.
הוא כיהן שוב בבית הנבחרים במדינה מ-1837 עד 1838, וייצג את .
מורהד היה נשיא מועצת השיפורים בתשתיות של קנטקי מ-1838 עד 1841. ב-1839 נבחר מורהד יחד עם לכהן כנציב במדינת אוהיו שנועד להבטיח את החזרתם של עבדים בבעלות קנטקי שברחו לשם.
ב-1840 פרסם מורהד ספר לזכר המתיישבים הראשונים בקנטקי, שהכיל מידע מקורי לגבי ההתיישבות המוקדמת ב.
ב-1846 פרסם ספר נוסף על תביעות אזרחיות והליכי משפט.
ב-1841 נבחר מורהד לסנאט של ארצות הברית וכיהן שם עד 1847. הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני אינדיאנים.
במהלך כהונתו בסנאט התנגד לסיפוחה של טקסס, על אף שתמך במלחמת ארצות הברית–מקסיקו לאחר תחילתה.
מורהד היה תומך נלהב של הנרי קליי.
לאחר כהונתו בסנאט המשיך מורהד לעסוק בעריכת דין ב עד לפטירתו.
הוא נקבר בחלקת המדינאים בבית הקברות בפרנקפורט, קנטקי.
על שמו נקראה העיר במדינה לאחר מותו.
ג'יימס הרינגטון טראפורד הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
טראפורד גדל במחלקות הנוער של קוקרמות', קרלייל יונייטד ומנצ'סטר סיטי.
הוא הושאל ממנצ'סטר סיטי לאקרינגטון סטנלי ובולטון וונדררס מהפוטבול ליג הראשונה.
טראפורד שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה.
הוא נכלל בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה הבוגרת למוקדמות מונדיאל 2026, אך לא ערך עדיין הופעה.
ג'יימס טיילור לואיס היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית המחוקקים של מדינתו, על שני בתיו, בשנים 1852–1854, לאחר מכן ועד 1856, כסגן מושל המדינה הרביעי, כמזכיר המדינה השביעי בשנים 1862–1864, ולאחר מכן ועד 1866 כמושל ויסקונסין התשיעי.
ג'יימס לואיס נולד בעיירה קלרנדון שבצפון מדינת ניו יורק, כבנם של שובאל לואיס ואשתו הראשונה אלינור (לבית רוברטסון).
אביו היה חוואי וקולונל במיליציה של מדינת ניו יורק, והחזיק בבעלותו אחוזות גדולות בניו יורק ובטריטוריית ויסקונסין.
ג'יימס היה השלישי מבין ארבעה בנים.
ב-1834 נפטרה אימו, ואביו נישא בשנית לפרנה ניקולס, שסייעה בגידולו.
לואיס התחנך בבתי ספר ציבוריים והשלים את חינוכו באנגלית ובלימודים קלאסיים באקדמיית קלארקסון ובסמינר קלינטון.
מגיל צעיר הוא גילה עניין בנושאי צבא, והשתתף בפעילות המיליציה של ניו יורק.
ב-1838 הוא קיבל דרגת סמל, וב-1840 הוא היה ללוטננט ברגימנט ה-215. ב-1842 החל לואיס ללמוד משפטים בקלארקסון בהדרכתו של הנרי ר.
סלדן, שלימים היה סגן מושל מדינת ניו יורק.
לזמן קצר הוא לימד בבתי הספר של המחוז סביב לקלארקסון.
לאחר שהשלים את לימודיו, הוצעה לו שותפות במשרד עורכי דין בקלינטון שבניו יורק, אך הוא דחה את ההצעה, ותחת זאת הוא בחר לעבור מערבה לטריטוריית ויסקונסין והתיישב בעיר קולומבוס, שהייתה למקום מגוריו העיקרי עד יומו האחרון.
בקולומבוס התקבל לואיס ללשכת עורכי הדין.