tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף כי גם העולם התחתון ביפן סוחר בסם, קיומו של טאבו חברתי הפחית משמעותית את השימוש בו.
על מנת לענות על הביקוש במזרח, התחילו "ברוני הסמים" של מדינות משולש הזהב להפיק מתאמפטמין, בעיקר מאפדרין.
בתקופת מלחמת וייטנאם נחשפו חיילים אמריקאים לסם וחלקם צרכו אותו.
לאחר שחרורם וחזרתם לבתיהם, אותם חיילים העלו את הביקוש בארצות הברית.
בארצות הברית נמכר הסם בעבר לשימוש רפואי על פי מרשם, ובשנות החמישים של המאה העשרים גדלה צריכתו באופן משמעותי.
בשנות השישים חלה עליה ניכרת בייצור מתאמפטמין באופן בלתי חוקי, אך רק בשנת 1983 נאסרו אחזקתו והשימוש בו.
בשנות השמונים של המאה העשרים חלה עלייה בצריכה בלתי חוקית של מתאמפטמין, בדרכי נטילה שונות, בארצות הברית בכלל ובקליפורניה בפרט.
חוק שנועד להילחם בשימוש בסמים, שנחקק בארצות הברית בשנת 1986, לא מנע את הגידול בשימוש במתאמפטמין.
הגידול בצריכה היה בעיקר באזורי הפרברים של מדינות הדרום בארצות הברית (אחת מהן טנסי, נחשבת בשנות האלפיים לבירת המתאמפטמין).
ב-1998, פרסם ה-DEA התרעה בדבר שימוש מוגבר במתאמפטמין בתעשיית הסרטים הפורנוגרפיים.
השימוש במתאמפטמין בתעשייה זו נעשה עקב תופעת ההתעוררות המינית האופיינית לשלבים הראשונים של השימוש בסם, ומשמשת לשיפור ביצועי השחקנים במהלך כיום וחצי לאחר השימוש.
עם זאת, שימוש ממושך במתאמפטמין מוביל לבסוף להפרעה בזקפה (אימפוטנציה).
גם בעשורים הבאים המשיכה העלייה בצריכת הסם, ורוב מדינות ארצות הברית שוקלות להחמיר את החקיקה כדי לעצור תופעה זו.
לסם כינויים רבים ברחבי העולם, בין היתר: ספיד, קריסטל ומת' (קיצור של שמו המקובל - מתאמפטמין).
הפקת הסם נעשית בתהליכים כימיים המלווים בסיכוני שרפה, הרעלה וזיהום סביבתי.
הסם פופולרי ביותר, והפקתו נעשית בצורה חובבנית, תהליכי היצור אינם נעשים על ידי כימאים, והסיכונים ומספר תאונות העבודה גדולים.
אחת התופעות המדווחות כתוצאה מניסיונות ייצור מתאמפטמין באופן בלתי חוקי היא עלייה במספר קורבנות שרפה מאז שנות ה-90 של המאה העשרים ברחבי העולם.
המבנה הכימי של המתאמפטמין דומה לחומרים מטקטינון, אמפטמין וסמים ממריצים אחרים.
ניתן לייצר מתאמפטמין מאפדרין או מפסיאודואפדרין על ידי חיזור כימי.
רוב החומרים המשתתפים בסינתזת המתאמפטמין זמינים לציבור כ"תרופות מדף", כך שיצור ביתי של מתאמפטמין הוא אפשרי.
באינטרנט ניתן למצוא הוראות לסינתזת המתאמפטמין, אף על פי שרוב האתרים המספקים מידע זה נחשבים לבלתי אמינים, בין היתר, כיוון שהסינתזה כרוכה בשימוש בחומרים ותהליכים מסוכנים מאוד ואף לא חוקיים.
המידע המפוקפק בדבר שיטות ליצור מתאמפטמין מגביר את הסיכונים לפיצוץ ולזיהום סביבתי חמור.
רוב השיטות לסינתזת מתאמפטמין כוללות הידרוגנציה (חיזור מימן) של קבוצת ההידרוקסיד (OH) של מולקולות האפדרין או הפסיאודואפדרין.
השיטה הנפוצה ביותר כוללת הפיכת זרחן אדום ויוד למימן-יודי, חומר המשמש לאחר מכן ליצירת המתאמפטמין.
תהליך זה הוא תהליך מסוכן למדי שכן התגובה הכימית בין זרחן אדום ליוד היא תגובה אקסותרמית (פולטת חום) אלימה מאוד.
תהליך נוסף לסינתזת המתאמפטמין הוא תהליך "חיזור תירזה" (חיזור טבעת בנזן בעזרת תמיסת נתרן מהולה באמוניה).
גם תהליך זה מסוכן מאוד וכרוך בסכנת התפוצצות בגלל האופי הנפיץ של החומרים בתגובה, כמו גם בגלל היותו של הבנזן חומר מסרטן, מה שמחייב שימוש בתלבושת עזר מגינה.
תהליך אחר ליצירת המתאמפטמין כרוך בתהליך הנקרא "חיזור אמינָטי" (הוספת קבוצת אמין לתרכובת אורגנית על ידי חיזור) של פנילאצטון עם מתילאמין (CH3NH2 ,החומר המספק את האמין בתגובה).
הפנילאצטון, מתילאמין אפדרין ופסיאודואפדרין נמצאים ברשימת החומרים האסורים של הרשות האמריקאית למלחמה בסמים (DEA) בשל היותם חומרי גלם ליצור מתאמפטמין.
שיטת החיזור האמינטי הייתה השיטה המועדפת בעבר על חבורות האופנוענים בקליפורניה לייצור מתאמפטמין, אך הגבלות הרשות הפכו שיטה זו לנגישה פחות ושכיחותה ירדה במהלך השנים.
החומרים המשתתפים ביצור מתאמפטמין משמשים בבטחה לצרכים ביתיים שונים אך התהליכים בהם הם משתתפים בסינתזת המתאמפטמין הופך אותם למסוכנים.
בגלל סכנות אלו, רק צוות מיומן של מומחים מוסמכים המצוידים בעזרי בטיחות וחליפות מיגון רשאי לטפל בסילוק החומרים ממעבדה ליצור מתאמפטמין המתגלה על ידי רשויות החוק.
סימנים שכיחים לזיהוי מעבדת מתאמפטמין הם ריח שתן המורגש בסמוך למעבדה וגזים הנפלטים בתגובה הכימית הגורמים למתכות להחליד.
הריחות הנודפים מהמעבדה מאלצים את מפעיליה לנקוט בשיטות הסוואה, עם זאת הגורם העיקרי לגילוי המעבדות על ידי רשויות החוק הוא בדרך כלל שכן החש בריחות אלו.
סכנות נוספות בסינתזת מתאמפטמין בתנאים לא נאותים, טמונות בחימום הנגרם במהלך התגובה, וביצירת הגז פוספין (זרחן מימני, PH3) כתוצר לוואי.
בנוסף להיותו רעיל מאוד לדרכי-הנשימה (עד כדי גרימת מוות), הוא גם נפיץ בריכוז מסוים, בתגובת הצתה עצמית של הנגזרת דיפוספין (דו זרחן מימני, P2H4) הנוצרת על ידי חימום יתר של זרחן אדום.
בשנות ה-90, המתאמפטמין יוצר ברובו במעבדות סמים בלתי חוקיות במקסיקו ובקליפורניה אך בשנות ה-2000 תיעדו רשויות החוק בארצות הברית עליה ניכרת במספרן של מעבדות מסוג זה באזורי הספר של ארצות הברית בהם התושבים הם בעלי הכנסה נמוכה.
באינדיאנה למשל, נמצאו 1,260 מעבדות בשנת 2003 לעומת שש מעבדות ב-1995. הבדלים אלו יכולים לנבוע גם מהגברת פעילות המשטרה במדינה זו.
מעבדות גדולות ליצירת מתאמפטמין המופעלות על ידי ארגוני פשע גדולים עדיין קיימות.
במעבדות אלו נעשה שימוש בחומרי גלם בלתי חוקיים ולא בתרופות ביתיות.
כמות המתאמפטמין המיוצר על ידי מעבדות בלתי חוקיות אינה ידועה.
המשרד לאיכות הסביבה בארצות הברית מוציא בכל שנה מאות אלפי דולרים על ניקוי מעבדות מתאמפטמין בלתי חוקיות מחומרים נפיצים ורעילים.
נוסף לבעיה הכרוכה בחומרי המוצא ליצור המוצר הסופי, מעריכים שביצור קילוגרם אחד של מתאמפטמין במעבדות בלתי חוקיות, נוצרים כחמישה קילוגרמים של חומרים מסוכנים אחרים כתוצרי לוואי.
חומרים מסוכנים אלו נטמנים לרוב בדרכים בלתי חוקיות במקומות המהווים סכנה לציבור, וחלחולם לתוך הקרקע עלול לגרום לזיהום מקורות המים.
רוב הסחר במתאמפטמין ברחבי העולם אינו חוקי.
מספר רב ומגוון של קבוצות פשע, בבתי כלא וברחוב, מעורבות במעגל ההפצה של הסם.
בניגוד לסם הקוקאין, הנשלט על ידי קולומביה וסם ההרואין הנשלט על ידי קרטלי סמים פקיסטנים, הסחר במתאמפטמין אינו תחת שליטה של קרטלי סמים עולמיים.
מספר גדול של קבוצות קטנות יחסית של ארגוני פשע שולטות על אזורים מוגבלים בסחר העולמי.
המתאמפטמין, כאמור, משמש גם לצרכים רפואיים חוקיים.
הסם משמש באופן חוקי לטיפול או הקלה בבעיות הבאות:
בעיות ברצפטור הדופמין במוח, כתוצאה מלקיחת מנות יתר של סמים אנטי פסיכוטיים.
הסיבה לשימוש המצומצם יחסית בסם, היא תופעות לוואי המשפיעות על החולים .
על כן, נהוג להשתמש בתרופות אחרות (כגון ריטלין) לטיפול בבעיה.
מבחינה פרמקולוגית, השפעתו של המתאמפטמין על הגוף היא כפעולת סם ממריץ על מערכת העצבים המרכזית.
הוא משפיע על נוירוכימיקאלים האחראיים לקצב פעימות הלב, טמפרטורת הגוף, לחץ הדם, תיאבון, קשב, מצב רוח וכמו כן משפיע על מערכות התרעה דרך מנגנוני כאב.
פעולתו על הנוירוטרנסמיטורים דופמין ונוראפינפרין כמו האמפטמין.
מחקרים שנעשו על מכרסמים חשפו חלקית את פעולת מנגנון ההשפעה הנוירוביוכימי של המתאמפטמין על הגוף.
לפי מחקרים אלו, המתאמפטמין הנכנס לגוף משבש את תהליך יצור הדופמין וחומצת האמינו גלוטמט במערכת העצבים המרכזית על ידי מנגנון מורכב שאינו ברור במלואו.
במנגנון זה הופכים אטומי חמצן וחנקן לפעילים (תהליכי ROS וRNS ל-Reactive Oxygen and/or Nitrogen Species).
תהליכים אלו, כאמור, גורמים לשיבוש יצירת הדופמין והגלוטמט ולשינוי טמפרטורת הגוף.
מחקרים גם הראו שהמתאמפטמין תורם למערכת החיסון בהגנה חיסונית כלפי מחלות מסוימות כאשר אדם נדבק במחלת האיידס ומערכת החיסון שלו כושלת.
בעקבות זאת נוסה טיפול בעזרת מתאמפטמין לחולי איידס.
מנגד, נמצא שהמתאמפטמין משפיע במידה רבה גם על קצב הלב ומעלה את הסיכון למחלות לב, פוגם בהשפעתם הרפואית של תרופות לאיידס ואף גורם להחמרת המחלה.
למרות ההשערות שתכונותיו עוזרות במידת מה לטיפול באיידס, המתאמפטמין לא הוכנס לשימוש תרופתי רשמי כנגד המחלה.
ההשפעה החריפה של המתאמפטמין היא השפעה גופנית ופסיכולוגית על תגובת ה"הילחם או ברח", התרחבות האישונים ועלייה ברמת הסוכר בדם.
אדם הצורך מתאמפטמין ירגיש עליה ברמת הערנות ובריכוז, העלמות של תחושת עייפות ואיבוד תחושת התיאבון.
השפעות אלו מתורגמות לתחושת אופוריה, ביטחון, חוכמה וכוח.
הפגיעה החריפה במערכת העצבים המרכזית פוחתת עם ירידת ריכוז החומר בדם.
רבים מהמשתמשים מפצים על אובדן השפעות הסם על ידי נטילת הסם בכמות גדולה יותר, כדי לשמור על רמה יציבה של אופוריה וערנות.
ירידת סף הגירוי והעלייה בצריכת המתאמפטמין גורמת לעיתים למשתמש להיות ער זמן רב.
השפעות חוסר השינה גורמות לעצבנות, ראייה מטושטשת, איבוד זיכרון, בלבול, פרנויה, ובחילה.
אחרי שימוש ממושך, משתמשי המתאמפטמין מפתחים עצבנות בשל מחסור בשינה ושינה לא סדירה.
מתאמפטמין, בין אם נצרך באופן רפואי חוקי ובין אם באופן פלילי, יכול לגרום לתופעות הבאות:
ערנות גוברת, פעילות מוגברת במוח
צריכת מנות גדולות וממושכות של מתאמפטמין עלולה לגרום לתגובות חרדה ודיכאון
צריכת מתאמפטמין עלולה לגרום לפסיכוזה בה לוקה המשתמש בהזיות, ופרנויה
אחרי שמסתיים אפקט ההמרצה, מורגשת עייפות אינטנסיבית ורצון לישון המלווה בקושי להירדם; לאחר מכן, עלולה להיווצר תחושת ריקנות ודכדוך
תחושת גרד המתוארת לעיתים כ"חרקים הזוחלים מתחת לעור", מצב שמוביל לגירוד עד זוב דם
בהמשך - הריסת מבנה השיניים והחניכיים, כתוצאה מאופיו המאכל של המתאמפטמין ומהידוק לסתות או שחיקת השיניים.
מצב זה ידוע גם כ"פה של משתמש מת' "
פגיעה במערכת החיסונית של הגוף המשאירה את הגוף פגיע למספר רב של מחלות זיהומיות
במשתמשים מכורים - התנהגות בלתי חברתית או התנהגות עוינת
מוות ממנת יתר או עקב שילוב עם סמים אחרים
המתאמפטמין הוא סם ממכר מאוד מבחינה פסיכולוגית (ההתמכרות לסם מבחינה פיזיולוגית מתוארת לעיל בסעיף פרמקולוגיה).
הגמילה מהסם כרוכה בתהליכים חברתיים ומנטליים קשים מאוד לאדם המכור למתאמפטמין.
כמו בכל תהליכי הגמילה, החזרה לשימוש בסם היא רבה.
כדי להילחם בתופעה של חזרה לשימוש בסם קיים תהליך גמילה ב-12 שלבים וגם קבוצות תמיכה לקבוצות שונות של משתמשים (כמו אלכוהוליסטים אנונימיים).
מכורים לשעבר ציינו שהם מרגישים טיפשים או משועממים כאשר הם מפסיקים להשתמש במתאמפטמין.
הרגשה זו מתרחשת כיוון שהמוח הסתגל לנוכחות מתאמפטמין כדי לחשוב מהר יותר או ברמה יותר "גבוהה" ולאחר הפסקת השימוש בסם, הפעילות הפחותה במוחם גורמת לתחושות הללו.
מכורים עם בעיות קשב נמצאים בקבוצת סיכון גבוהה להתמכרות למתאמפטמין.
כיוון שהסם מגביר את יכולת המשתמש להיות ממוקד ופחות אימפולסיבי.
מסיבה זו, הטיפול במתאמפטמין רפואי למטרות אלו צריך להינתן אך ורק תחת השגחה של פסיכיאטר המוסמך לתת לאדם כמות מבוקרת של מתאמפטמין.
מסיבה זו , נמנעים להתוות שימוש במתאמפטמין כדי לשפר את מצבם של הסובלים מבעיות קשב.
במקום זאת, הפסיכיאטרים המטפלים באנשים בעלי הפרעות קשב מעדיפים להשתמש בסמים ממריצים אחרים אשר להן תופעות לוואי פחותות יותר, סמים כגון מתילפנידאט (או בשמו המוכר ריטלין), דקסטרואמפטמין (דקסאדרין) ו"מלח" אמפטמין (אדראל/אטנט).
כיום, עומדים אחוזי הגמילה ללא טיפול על 6%, דבר המראה את חומרת ההתמכרות לסם המתאמפטמין.
את המתאמפטמין ניתן להכניס לגוף על ידי בליעה, שאיפה ("הסנפה"), הזרקה, עישון, והכנסה רקטלית (לפי הטבעת).
כמו כל הסמים הממכרים, הסיכוי להתמכר לסם הוא גדול יותר ככל שדרך הכנסתו לגוף נעשית בדרך המביאה לריכוז הסם בדם לעלות במהירות, והשפעתו מורגשת במהירות יתרה ובחדות גדולה יותר מאשר בדרכי צריכה אחרים.
מחקרים מראים שרמת ההנאה של הסם (ה"כוח המניע" העיקרי של תופעת ההתמכרות) תלויה במידה בה רמת הסם במערכת הדם עולה.
עישון המתאמפטמין נחשב לרוב הדרך "המהירה ביותר" (כלומר העישון גורם לריכוז הסם לעלות בצורה המהירה והקצרה ביותר בדם וכך להגיע בצורה יעילה לכיוון המוח ומערכת העצבים המרכזית, מקום הפעולה העיקרית של הסם).
אחרי עישון, הדרכים המהירות ביותר (בסדר יורד) הם: הזרקה, שאיפה, בליעה.
ככל שדרך השפעת הסם מהירה יותר, כך משך השפעתו קצר.
המתאמפטמין יכול לטפל ביעילות בבעיות גודש באף בגלל היותו משחרר גודש חזק.
על כן, משתמשי מתאמפטמין המסניפים את הסם לרוב זוכים לדרכי אף פתוחות.
עם זאת, נרשמו מקרים אחדים בהם מכורים הסניפו מתאמפטמין בכמות כה מרובה עד שדרכי הנשימה באפם קרסו.
להשוואה, הסנפת קוקאין הוא תהליך בעל סיכון יותר גדול לקריסת דרכי הנשימה מאשר המתאמפטמין כיוון שהקוקאין גורם לנימי הדם להתכווץ.
בהסנפת מתאמפטמין, מכיוון שדרך הנשימה מהאף מחוברת לדרך הנשימה של הפה, מצטברים חלקיקי קריסטל המתאמפטמין על השיניים וגורמים לפגיעה במשק הסידן בשיניים.
הדבר עלול לגרום להכהיית השיניים ולפגיעה בחניכיים (תופעה הנקראת "פה של מת'").
בנוסף גורם המתאמפטמין להפחתת תהליך יצירת הרוק והכמות הפחותה של הרוק מוסיפה לתופעת הכהיית השיניים.
הסנפת המתאמפטמין היא הדרך המועדפת של לקיחת מתאמפטמין בעיקר בתעשיית סרטי המבוגרים .
עישון המתאמפטמין נעשה לרוב במקטרות זכוכית או על ידי נייר אלומיניום.
השיטה לעישון המתאמפטמין נקראת בסלנג "רדיפה אחרי הדרקון הלבן" (משפט זה נגזר מתוך משפט סלנג אחר לתיאור שיטת עישון הרואין שנקראת "רדיפה אחרי הדרקון"), המתאמפטמין חייב להתחמם ולא להישרף כדי לשמור על השפעת הסם.
בנוסף לנזק לשיניים פוגע עישון המתאמפטמין בצורה חמורה בריאות.
מכורים שמעשנים את המתאמפטמין סובלים במקרים מסוימים מאסתמה.
תרסיס סלבוטמול (הנמצא במשאפים נגד אסתמה) או תרסיס אפינפרין - אדרנלין יכול לטפל בבעיה.
בנוסף, במהלך העישון עלולים להיווצר תוצרי לוואי מסוכנים של בעירה לא מלאה (כגון פחמן חד-חמצני), שמזיקים לגוף האדם.
אפילו אם המתאמפטמין שהמשתמש צורך הוא טהור, תהליך החימום יכול לגרום לבעירה של המתאמפטמין וליצירת חומרים אחרים, חלקם יכולים להיות רעילים.
הזרקת המתאמפטמין נחשבת לדרך שימוש פופולרית, אך שיטה זו כרוכה במספר סכנות חמורות.
החומר המוזרק הוא המלח ההידרוכלורי (מלח אשר נוצר כאשר מתאמפטמין מגיב עם חומצה כלורית) של המתאמפטמין מומס במים וניתן ככה להכניס בקלות את התמיסה למזרק.
מכורים המזריקים מתאמפטמין צורכים כמויות של מ-200 מיליגרם עד אפילו יותר מגרם מהתמיסה בזריקה אחת.
כמות כזו שמוזרקת לאדם אשר עדיין לא ניסה את הסם יכולה להיות קטלנית; מכורים מפתחים סבילות לכמות קטנה של סם במשך הזמן ולכן ממשיכים ומעלים את כמות הסם לזריקה.
במחקרים על משתמשי מתאמפטמין, מכורים אשר משתמשים בדרך הזריקה כדרך הכנסת הסם לגוף אינם גורמים לפגיעה ישירה בשיניים, מכיוון שלא נותרת עליהם שכבה של מתאמפטמין - דבר הקורה למשתמשים אשר מעשנים את הסם.
עם זאת, משתמשים אשר מזריקים, לרוב חורקים יותר את שיניהם ממשתמשים שמסניפים או מעשנים.
התופעה נגרמת מהאפקט החזק של הזרקת הסם על הגוף, ביחס להסנפה, מה שמחזק את חוויית הסם, כמו גם את תופעות הלוואי כמו חריקת השיניים.
חריקת השיניים גורמת לשחיקה ואפילו איבוד השיניים, ולכן, אפילו המכורים אשר מזריקים את המתאמפטמין עוברים תהליך של השחתת הפה.
בנוסף, ישנה סכנה גבוהה של הדבקות והעברת מחלות כאשר המכורים מזריקים אותו.
מזריקי המתאמפטמין לרוב סובלים מפריחות בעור ומחלות נוספות בגלל סיכון זה.
כמו כל המכורים אשר מזריקים סמים, מזריקי המתאמפטמין חשופים גם הם לסכנה גדולה העברת מחלות כגון איידס וצהבת כתוצאה מהזרקה באותה מחט לשני משתמשים.
מספר מחקרים בודדים בלבד נעשו על חקר הכנסה רקטלית של הסם ועדויות על השפעות הדרך הזו אינן מוזכרות לעיתים קרובות, כנראה מפני הטאבו החברתי בתרבויות רבות כלפי הישבן.
דרך ההכנסה הכי לא שכיחה לצריכת מתאמפטמין הוא כנראה הכנסה רקטלית.
ההשפעה של הסם היא חלשה וארוכה ולא מתרחש נזק לשיניים, עור או דרכי הנשימה באף (כאשר מניחים שהמתאמפטמין שמוכנס לגוף לא בא במגע עם החלקים המוזכרים בגוף).
השפעת הסם החלשה בדרך זו, היא שגורמת לתפוצת השיטה להיות לא שכיחה.
בישראל מוגדר המתאמפטמין כסם בפקודת הסמים המסוכנים.
אחזקה, צריכה ומכירה של מתאמפטמין עלולות לגרור עונשי מאסר כבדים של עד 25 שנות מאסר או קנס גבוה מאוד.
בארצות הברית נכלל המתאמפטמין ברשימת החומרים האסורים, במערכת השנייה של חומרים אסורים, בה נכללים חומרים בעלי השפעות פסיכולוגיות קשות, המאושרים לשימוש כתרופת מרשם (גלולות דסוקסין במקרה זה).
חומרים נוספים הנכללים ברשימה זו הם אמפטמין, קוקאין, קטמין (משמש כמרדים רפואי), מתילפנידייט (ריטלין) ועוד.
חומרים הנמצאים במערכת הראשונה של הסמים המסוכנים הם חומרים בעלי השפעה פסיכולוגית קשה וללא כל שימוש רפואי חוקי, כגון אקסטזי או הרואין.
באוגוסט 2005 העביר המחוקק הקנדי את המתאמפטמין ממערכת הסמים השלישית למערכת הסמים הראשונה, כדי להחמיר את העונש על סחר במתאמפטמין וכדי להילחם בצריכת הסם באופן בלתי חוקי.
בעקבות השינוי עלה העונש המרבי על ייצור מתאמפטמין וסחר בו ל-10 שנות מאסר, בדומה לעונשים המרביים הניתנים על ייצור הרואין וקוקאין או סחר בהם.
כחלק מתהליך העיור בתאילנד היו הכפריים שהגיעו לעיר צריכים לעבוד שעות רבות ולעבוד בעבודות לילה, הסותרות את ההתנהלות הטבעית על פי השעון הביולוגי.
כדי להישאר ערים נטלו עובדים אלו מתאמפטמין.
אליהם הצטרפו סטודנטים שרצו להישאר ערים לשם לימודים לפני בחינות.
זינוק בביקוש היה בתקופת מלחמת וייטנאם כאשר חיילים אמריקאים שהגיעו לחופשה בעיר, רצו להישאר ערים שעות רבות על מנת למצות את החופשה, נטלו מתאמפטמין לשם כך, והיו מוכנים לשלם מחיר גבוה יחסית למחיר השוק על מנת להשיג את הגלולות.
החיילים היו אלו שסיפקו גלולות מתאמפטמין לנערות הברים על מנת שיהיה להן מרץ לרקוד כל הלילה וקיבעו גם את הצריכה אצלן.
בשנת 1998 חוקק בתאילנד, מדינה אשר נחשבת למייצרת וצורכת גדולה של מתאמפטמין בגלולות, חוק הקובע שהשימוש בסם נחשב לעברת סם מדרגה ראשונה, ועלול להינתן עליו עונש מרבי.
המתאמפטמין הוא אסור לסחר ושימוש בו ניתן רק באישור ממשרד הבריאות התאילנדי.
למתאמפטמין מספר שמות המקובלים בשפת הרחוב, בהם:
קריסטל מת' או קריסטל (בגלל מראהו הגבישי), פוני, כריסי, כריס, זכוכית, קרח, ג'יב, טינה, פוק, טיק, זכוכית שבורה, אמפ' (קיצור לאמפטמין), באטו, טרי, זיפ, שון ועוד.
שמות למתאמפטמין מאיכות ירודה: קראנק, טוויק או צ'ימיצ'נגה ועוד.
גלולות צבעוניות אשר עשויות ממתאמפטמין וקפאין נקראות גם יאה-באה ("תרופת השגעון" בתאית).
מתבודדי הרמן הייתה להקת רוק בריטית מהעיר מנצ'סטר משנות ה-60.
הלהקה נקראה במקור "פעימות הלב" (Heartbeats), עד שבשנת 1963 צורף אליה הזמר פיטר נון (Peter Noone, נולד ב-5 בנובמבר 1947), שגדל כילד פלא בטלוויזיה.
הסולן החדש כונה הרמן והלהקה שינתה את שמה ל-מתבודדי הרמן.
הלהקה הוחתמה על ידי האמרגן מיקי מוסט, וקיבלה חוזה בחברת EMI-Columbia.
הלהיט הראשון שהקליטה הלהקה, I'm into something good של ארל-ג'ין, כבש את פסגת המצעד הבריטי בספטמבר 1964, ובעקבותיו הקליטה הלהקה שרשרת של להיטים מצליחים.
בשנת 1965 זכתה הלהקה להצלחה עצומה גם בארצות הברית עם חוזה הקלטה בחברת MGM, בייחוד עם הלהיט Mrs.
עד שנת 1969 המשיכו מתבודדי הרמן להקליט להיטים בשרשרת.
בשנת 1970 הם עברו להקליט בחברת RAK, ושני להיטים שהקליטו זכו להצלחה בינונית בבריטניה.
בשנת 1971 עזב פיטר נון את ההרמיטס והתחיל קריירת סולו שהביאה את הלהיט של דייוויד בואי Oh you pretty thing אל המקום ה-12 בבריטניה, אבל בהמשך הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה.
ההרמיטס הקליטו עוד שלושה סינגלים שלא נכנסו למצעד.
מִתְאָם פירסון, או בשמו המלא מְקַדֵּם הַמִּתְאָם של פירסון , על שם קרל פירסון, הוא מדד לקשר ליניארי בין שני משתנים כמותיים שערכיהם מתקבלים במדגם.
הרעיון הבסיסי למקדם המתאם הוצע על ידי פרנסיס גאלטון בשנות השמונים של המאה ה-19, שניסה למדוד קשרים בין משתנים תצפיתיים.
החישוב של גאלטון היה ויזואלי, והסתמך על שרטוט הנתונים במערכת צירים ומדידה פיזית של שיפוע קו הרגרסיה.
קרל פירסון גיבש את רעיונותיו של גאלטון והציג את הנוסחה המקובלת כיום.
רונלד פישר חישב את התפלגותו של מקדם המתאם כאשר מקור התצפיות בהתפלגות נורמלית, ואיפשר בכך הסקה סטטיסטית על ערכו התאורטי של המקדם.
יהיו נתונים על שני משתנים ו- שהתקבלו במדגם.
מקדם המתאם של פירסון, r מוגדר כ-:
כאשר הוא ממוצע ערכי ו- ממוצע ערכי , והסכימה היא על כל ערכי הנתונים מהמדגם.
מההגדרה ניתן לראות כי מקדם המתאם הוא סימטרי, כלומר מקדם המתאם בין X ל-Y שווה בערכו למקדם המתאם בין Y ל-X
אף על פי שהחישוב על פי הנוסחה מתאפשר כאשר X ו-Y מקבלים ערכים מספריים כלשהם, אין משמעות לערכו של מקדם המתאם אם X ו-Y אינם משתנים כמותיים, כלומר נמדדים בסולם מנה או סולם רווח .
ערכו של r נע בין 1- ל-1 (בעזרת אי שוויון קושי-שוורץ).
הערך 1 יתקבל כאשר יש קשר ליניארי חיובי מלא בין המשתנים
הערך 1- יתקבל כאשר יש קשר ליניארי שלילי מלא בין המשתנים.
עם זאת, ברוב המקרים r יקבל ערכי ביניים בין שני ערכי הקיצון, וערכים אלה נתונים לפרשנות.
לדוגמה: אם ערכו של r שווה ל-0.8, הפרשנות המקובלת היא כי בין שני המשתנים קיים קשר ליניארי חיובי בעוצמה גבוהה.
מקובל לפרש את ערכי מקדם המתאם באופן הבא:
עוצמת הקשר הליניארי בין המשתנים: ככל שהערך קרוב יותר ל־1+ או ל־1- אזי עוצמת הקשר חזקה יותר.
כיוון הקשר הליניארי בין המשתנים: ערך חיובי פירושו קשר ליניארי חיובי.
ערך שלילי פירושו קשר ליניארי שלילי (הפוך).
כאשר ערכו של מקדם המתאם קרוב לאפס הקשר הליניארי בין שני המקדמים חלש.
גם כאשר ערכו של מקדם המתאם קרוב לאפס או אפילו שווה לאפס, אין להסיק מכך כי אין קשר בין שני המשתנים, מכיוון שייתכן כי בין המשתנים קיים קשר אחר שאינו ליניארי.
לדוגמה, אם ערכי X שווים לערכים השלמים שבין 10- ל-10 (כלומר ערכי X הם 10-, 9-, 8-, וכן הלאה עד 8, 9, 10) ואילו Y שווה ל-, ערכו של מקדם המתאם יהיה שווה ל-0 אף על פי שברור כי יש קשר בין שני המשתנים.
כמו כן, אין להסיק מערכים הקרובים ל-1 או ל־1- כי קיים קשר סיבתי בין שני המשתנים X ו-Y.
מבחינה מתמטית, המתאם ההסתברותי בין שני משתנים מקריים X ו-Y עם תוחלות μX ו-μY וסטיות תקן σX ו-σY מוגדר על פי הנוסחה הבאה:
כאשר E מציין תוחלת ו-cov מציין שונות משותפת.
מכיוון שלפי ההגדרה במכנה הנוסחה מופיעות סטיות התקן של המשתנים X ו-Y עולה כי המקדם מוגדר אך ורק אם לכל אחד מהמשתנים ו- קיימת שונות סופית וחיובית.
אם מקדם המתאם ההסתברותי שווה ל-0 נאמר כי המשתנים ו- הם "בלתי מתואמים".
התכונות של מקדם המתאם ההסתברותי דומות לתכונות של מקדם המתאם של פירסון.
בנוסף, קל להוכיח כי אם המשתנים ו- הם בלתי תלויים, הרי שהם בלתי מתואמים.
הטענה ההפוכה אינה נכונה: קיימים משתנים מקריים בלתי מתואמים שאינם בלתי תלויים.
דוגמה טריוויאלית היא כאשר הוא משתנה מקרי עם התפלגות אחידה בקטע , ו-.
קיימות מספר הרחבות למקדם המתאם של פירסון.
הידועה שבהם היא מקדם המתאם של ספירמן, בו מקדם המתאם מחושב על פי הדרגות של המשתנים, כלומר הערך הנמוך ביותר של X מקבל דרגה השווה ל-1, הערך השני הנמוך ביותר מקבל דרגה 2 וכן הלאה.
מקדם זה מתאים לאמידת עוצמת הקשר בין שני משתנים הנמדדים בסולם סודר.
הפרשנות של ערכי מקדם המתאם של ספירמן דומה לזו של מקדם פירסון.
עם זאת, אין להסיק כי כאשר ערך מקדם המתאם של ספירמן שווה ל-1 אזי קיים קשר ליניארי מלא בין המשתנים, אך ניתן להסיק כי קיים ביניהם קשר מונוטוני.
כן קיימות הרחבות למתאם חלקי, מתאם מתוקן, מתאם ממושקל, מתאם כאשר המשתנים אינם סימטריים סביב הממוצע שלהם ועוד.
פירסון עצמו ניסה להרחיב את מקדם המתאם כך שיוכל למדוד את הקשר בין שני משתנים קטגוריים (כלומר משתנים המקבלים מספר סופי של ערכים) הנמדדים בסולם סדר.
הוא פיתח שני מדדים: מקדם המתאם הטטרכורי ומקדם המתאם הפוליכורי.
השימוש במדדים אלה מצומצם, אם כי יש תוכנות מחשב המאפשרות את חישוב המדדים האלה.
מֶתֶג (מכונה גם מאריך, מעמיד, גִּעְיָא או גַּעְיָא) הוא סימן דיאקריטי בדמות קו מאונך קטן (◌ֽ) הממוקם תחת אחת מאותיות המילה.
בספרי התנ"ך העברי, מטרתו של המֶתֶג לציין הארכת הביטוי של התנועה שאליה הוא נלווה.
כתוצאה מהארכה זו נוצרת הטעמה משנית (נחץ) של הברת המתג; וזאת נבדלת ומתוספת על הטעמת מלעיל ומלרע (קרא "מֶֽאתֶֽאג").
בעת החדשה (בעיקר בסידורי התפילה) המתג עשוי לשמש לסימון ההברה המוטעמת, בעיקר כאשר יש להגות אותה בהטעמה מלעילית.
אין להתבלבל בין מתג לבין הטעם המקראי סוף פסוק הדומה לו בצורתו, אך לו תפקיד שונה.
שימושו העיקרי של המתג הוא כחלק מטעמי המקרא, אך בניגוד לטעמים, שנועדו ללמד על פיסוק המשפט (הפסוק) בצורה נכונה, תפקידו של המתג הוא להאריך במעט את התנועה שמתלווה אליו.
מילה קצרה בת שתי הברות אינה זקוקה למתג בדרך כלל, שכן מיקום הטעם של טעמי המקרא מסמן אם היא נקראת מלעיל או מלרע.
הצורך במתג קיים לרוב במילה בת שלוש הברות או יותר.
במילה כזו, בעיקר כאשר היא מלרעית, עלולות ההברות הראשונות להיקרא במהירות, בצורה שתבליע חלק מהן והן לא יישמעו כיאות.
במקרה כזה יבוא מתג תחת אחת ההברות הראשונות, בדרך כלל הראשונה במילה.
אזי יידע הקורא להפסיק מעט לפני ההברה הבאה, וכתוצאה מכך היא תישמע היטב כראוי.
ההברה שתחתיה המתג הופכת להברה מוטעמת הטעמה משנית, כלומר הטעמה פחות חזקה ביחס להטעמה העיקרית שבמילה.
להלן דוגמאות לשימוש במתג אחד במילה (המתג תחת האות המודגשת): שַֽׁעַטְנֵז, לִרְצֹֽנְכֶם, תֹּֽאכְלֶנּוּ.
במילה שעטנז למשל, יקרא הקורא את ההברה הראשונה - "שַ" - מעט יותר ארוכה מאלו שאחריה, אך פחות ארוכה מן ההברה האחרונה - "נֵז" - המוטעמת.
במילה ארוכה במיוחד ניתן למצוא שני מתגים.
פעמים רבות בא מתג לפני אחד החטפים, במטרה למנוע חטיפת יתר של ההברה החטופה.
למתג השפעה רבה על הגיית המילה, מלבד ההפסקה הקלה בקריאתה.
לעיתים הוא גורם לשווא שאחריו להיקרא כשווא נע, כאשר לולא המתג היה השווא נח.
בלעדי המתג היה השווא שאחרי השורוק שווא מרחף, ועל ידי המתג - שגרם להפסקה קלה בקריאה - הפך השווא לשווא נע, ככל שווא בראש הברה.
(אבל יש לציין שלדעת אחרים, אלה דוגמאות של "מאריך כבדה", והשווא אינו הופך לשווא נע.)
בעברית ישראלית נשמט המתג מהניקוד המקובל, וכיום אין בו שימוש מלבד לצרכים ליטורגיים.
קוד יוניקוד עבור המתג הוא U+05BD.
שימוש נוסף למתג קיים בעיקר בסידורי התפילה.
נהוג לסמן את ההברה המוטעמת במילה על ידי הוספת מתג תחת ההברה.
בחלק מהסידורים מסמנים רק את המילים שהטעמתן היא מלעילית, וזאת עקב העובדה שרובן של המילים הן מלרעיות ואין צורך לסמן את הטעמתן.
חלק מהמילונים (כגון מילון אבן שושן ורב מילים) מסמנים את ההברה המוטעמת באמצעות מתג במילים מלעיליות.
מתאצמינדָה (בגאורגית: მთაწმინდა) הוא הר ברכס תריאלתי שבמרכז גאורגיה.
ההר נמצא על גבולה המערבי של העיר טביליסי ונכלל בתחומי העיר.
ההר מתנשא לגובה של 770 מטר מעל פני הים ועל פסגתו מוצב מגדל שידורי הטלוויזיה של טביליסי.
על המדרון הפונה לעבר מרכז טביליסי, ממש באמצע המדרון, נמצאים פנתאון מתאצמינדה וכנסיית מאמאדוויתי.
בשנת 1905 נבנה לאורך המדרון שפונה למרכז טביליסי, הפוניקולר של טביליסי, שחודש בשנת 2006 בעקבות תרומתו של בדרי פטרקצישווילי.
הפוניקולר עובר בכנסיית מאמאדוויתי בדרכו לפסגת ההר.
בפסגת ההר נמצא פארק עם מקומות ישיבה.
כמו כן נמצא בראש ההר מסעדה המשקיפה על טביליסי.
הכנסייה נבנתה במקור במאה ה-9, תקופת שלטון נסיכות איבריה.
בשנת 1524 בנו, האחים ניקולוז ודוד גאבאשווילי מנזר על שם דוד גארג'לי אחד משלוש עשרה האבות האשורים - "מנזר דוד הקדוש".
מאז עברו תהפוכות רבות על מנזר ועל טביליסי בכלל.
עד לתחילת המאה ה-19 היו מדרונות ההר מכוסים ביערות.
בשנת 1817, פולסה דרך עקלקלה שהובילה למנזר.
המבנה הנוכחי של הכנסייה נבנה בשנת 1871 על מבנה קטן יותר משנת 1809. בחצר הכנסייה נמצא פנתאון מתאצמינדה.
צ'ורגולאשווילי (1979), "מתאצמינדה", נדפס בטביליסי, בגאורגית
יוסליאני (1866), "תיאור עתיקות טיפליס" ("Описание древностей Тифлица"), ברוסית
מרידזה (1983), האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית, כרך 6, עמ' 665, גאורגית
מתג אופטי הוא רכיב המאפשר הפניה וחסימה של אות אופטי במערכת תקשורת אופטית מבוססת סיב אופטי או במערכת משולבת רכיבים אופטיים.
יש שיטות שונות ליצור ושימוש במתג אופטי כאשר חלקן אופטיות, חלקן חשמליות וחלקן מכניות.
מקדם הקשר (או המתאם) של קראמר הוא מדד תיאורי לעוצמת הקשר בין שני משתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי (משתנים קטגוריים).
המדד מבוסס על סטטיסטי כי-בריבוע של פירסון.
מדד זה הוצג על ידי הסטטיסטיקאי השוודי הראלד קראמר בספרו שיצא לאור בשנת 1946, ומסומן בדרך כלל באות V.
יהיו X ו-Y שני משתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי, ויהא סטטיסטי המבחן לבדיקת השערת אי תלות בין שני המשתנים.
מתאם קראמר מוגדר להיות שווה ל-
כאשר n הוא מספר התצפיות, ו-r ו-c הם מספר הערכים שמקבלים המשתנים X ו-Y.
עקרונית ניתן לחשב את V כאשר X ו-Y הם משתנים בדידים כלשהם ולאו דווקא משתנים בסולם שמי (כגון משתנים מסולם סדר או משתני ספירה), אולם בדרך כלל קיימים מדדי קשר עדיפים לשימוש במקרים כאלה.
V הוא מדד סימטרי: עוצמת הקשר בין X ל-Y שווה לעוצמת הקשר בין Y ל-X.
V שווה ל-0 אם ורק אם קיימת אי תלות סטטיסטית בין המשתנים X ו-Y.
V שווה ל-1 אם ורק אם יש התאמה מלאה בין ערכי X וערכי Y.
במדגם שנערך בשנת במחוז ססקצ'ואן בקנדה נשאלו 566 נבדקים על הזדהותם המפלגתית ועל דעתם לגבי הטענה כי בסכסוכי עבודה הממשלה נוטה יותר לצד של המעסיקים מאשר לצד של העובדים.
תוצאות המדגם מוצגות בטבלה הבאה:
הזדהות פוליטיתמידת הסכמהליברליסוציאל-דמוקרטישמרניסך הכלמסכים מאוד3122731289מסכים317754162לא מסכים18193774מאוד לא מסכים872641סך הכל88330148566
שימו לב כי משתנה ההזדהות הפוליטית הוא משתנה בסולם שמי בעוד שמשתנה מידת ההסכמה נמדד בסולם סדר.
ערכו של סטטיסטי הוא 126.1, מספר התצפיות n הוא 566, מספר קטגוריות משתנה מידת ההסכמה הוא r=4 ומספר קטגוריות משתנה ההזדהות הפוליטית הוא c=3. לכן:
ניתן לומר כי קיים קשר חלש בין המשתנים.
מֶתֶג הוא סוג של ציוד המשמש ברכיבה על סוסים.
צורתו לרוב ארוכה דמוית מוט עם טבעות בקצה, בדרך כלל עשוי מתכת, או חומר סינתטי.
ממוקם בפה הסוס (או מינים אחרים בסוג) ומסייע לרוכב לתקשר עם בעל החיים.
המתג מונח בתוך פה הסוס בין השיניים החותכות וטוחנות, ברווח טבעי בו אין לסוס שיניים ובולט משני צידי הפה כך שטבעות הקשירה בולטות החוצה.
המתג כבול לראש הסוס באמצעות רסן ואל הטבעות בצידים מחוברות המושכות שמשמשות את הרוכב.
המתג פועל באמצעות העיקרון של חיזוק שלילי.
כאשר הרוכב מושך במושכות הוא מפעיל לחץ על המתג שבתוך הפה של הסוס ומאלץ אותו לפעול לפי רצונו של הרוכב.
התגמול של הסוס על פעולה נכונה הוא הפחתת הלחץ של המתג.
אמנם קיימים מאות וריאציות עיצוב, אך ניתן לחלק את המתגים לקבוצות בסיסיות לפי הדרך בה הם מפעילים לחץ בפה הסוס.
פַּג (רבים: פַּגִּים אנגלית: Snaffle) עשוי משני מוטות בעלי טבעת בקצה המחוברים יחדיו ונקראים פֻּמִּית.
המתג מפעיל לחץ ישיר על הלסת, לשון, וקצה הפה.
פְּרֻמְבִּיָּה מתג המשתמש בסוג של מנוף (shank).
הפומית בעל קימור הנקרא מִרְוַח הַלָּשׁוֹן .
מנוף זה יוצר לחץ לא רק בפה, אלא גם על הקודקוד ומסילות הסנטר.
מקדם הקשר (או המתאם) (פי) הוא מדד תיאורי לעוצמת הקשר בין שני משתנים איכותיים (כשבדרך כלל שניהם נמדדים בסולם מדידה שמי).
המדד מבוסס על סטטיסטי כי בריבוע של פירסון, אולם יש לו קשר גם למקדם המתאם של פירסון.
מקדם קשר זה הוצע על ידי ג'ורג' אדני יול ב-1912 עבור 2 משתנים איכותיים דיכוטומיים.
קרל פירסון הציע באופן בלתי תלוי לאמוד את עצמת הקשר בין שני משתנים דיכוטומיים המקבלים את הערכים 0 ו-1 על ידי חישוב מקדם המתאם כאשר מתייחסים למשתנים כאל משתנים כמותיים.
התברר כי שתי ההגדרות שקולות, וכי שתיהן קשורות גם לסטטיסטי מבחן כי בריבוע לבדיקת השערת אי התלות בין המשתנים.
ההרחבה פורמלית של מקדם למדידת עצמת הקשר בין שני משתנים איכותיים כלשהם נעשתה על ידי הראלד קראמר.
יהיו ו- שני משתנים מקריים איכותיים, ויהי סטטיסטי כי בריבוע לבדיקת השערת אי התלות בין המשתנים על סמך מדגם בגודל .
ערכו של שווה ל-0 אם ורק אם שני המשתנים הם בלתי תלויים.
ככל שערכו של גדול יותר כך עצמת הקשר גדולה יותר.
בדרך כלל ערכו של קטן מ-1, אם כי ניתן למצוא דוגמאות בהן ערכו גדול מ-1. עם זאת, כאשר ו- הם משתנים דיכוטומיים, ערכו של אינו יכול לעלות על 1.
ניתן לבדוק השערות על ערכו של ולחשב רווחי סמך תוך שימוש בהתפלגות כי בריבוע.
כאשר ו- הם משתנים דיכוטומיים (כלומר כל אחד מהם מקבל שני ערכים בלבד), ניתן להציג את נתוני המדגם בלוח השכיחות הבא:
זוהי למעשה ההגדרה שנתן יול.
אם ו- הם משתנים דיכוטומיים, ערכו של שווה לערכו של מתאם קרמר.
אם ו- מקבלים את הערכים 0 ו-1, אזי שווה לערכו של מקדם המתאם של פירסון המחושב כאשר מתייחסים למשתנים כאל משתנים כמותיים.
מתגעגעת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-26 במרץ 2019 כסינגל השני מתוך אלבומו החמישי של גושן, באתי לחלום, על ידי חברות התקליטים יוניסל וטדי הפקות.
את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלה נתן גושן לערוץ היוטיוב שלו ב-26 במרץ 2019.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-18 מיליון צפיות ביוטיוב.
מתגייסי היישוב לצבא העות'מאני היו יהודים מבני היישוב העברי בארץ ישראל שבחרו להתעת'מן ולהתגייס לצבא העות'מאני החל מ-1908 ועד סיום מלחמת העולם הראשונה.
עד לשנת 1908 אסר החוק העות'מאני גיוס של מי שאינו מוסלמי לצבא הטורקי וכפה תשלום "כופר צבא" (בַּדַל עַסְכָּרִיָה Bedel-I-Askeri) על הפטורים משירות.
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים ב-1908 שונה החוק והתיר גיוס בני דתות לא מוסלמיות.
בטורקיה עצמה התקבל החוק החדש בעוינות רבה על ידי הקהילות היהודיות והנוצריות וזאת לאור ה"מוניטין" שהיה לצבא הטורקי הן בתחום היחס לחיילים והן לאור קנאות הדתית שהמשיכה לשרור בין מפקדיו.
אי לכך פעלו ראשי הקהילות לפטור את חייבי הגיוס במגוון שיטות שכללו תשלום כופר מוגדל, שיחוד רופאים ופקידים ובמקרים קיצוניים אף עזיבת טורקיה.
בניגוד לטורקיה עצמה שם הרוב המוחלט של התושבים היו אזרחים עות'מאנים הרי ברחבי האימפריה הטורקית חיו מגוון של תושבים שלא היו אזרחים ולהם הציעו השלטונות את חלופת ההתעת'מנות (קבלת האזרחות העות'מאנית).
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה נחלקו הדעות ביישוב בין המיעוט שצידד בקבלת האזרחות מתוך תקווה שיזכה בכך לאהדת השלטונות לבין הרוב, בעלי האזרחות הזרה, ששלל קבלת אזרחות עות'מאנית והעדיף להסתמך על חוקי הקפיטולציות כדי לקבל זכויות יתר וחסינות בחסות הקונסולים של המדינות השונות בארץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביטלו השלטונות את הזכויות (הקפיטולציות) שניתנו לאזרחים הזרים והכריחו את תושבי הארץ שלא התעת'מנו עד המלחמה (רובם היה בעלי אזרחות של רוסיה שהייתה אויבת לטורקיה) לבחור בין התעת'מנות (וגיוס לצבא) לבין עזיבת הארץ.
מספר רב של תושבי הארץ עזבו את הארץ למצרים אך רבים עדיין "ישבו על הגדר" ולא החליטו.
פרשת גירוש יפו ב-17 בדצמבר 1914 הגבירה את הלחץ על אנשי היישוב היהודי להחליט ואכן רבים בחרו להתעת'מן כדי להימנע מגירוש.
ההתגייסות לצבא העות'מאני לפני המלחמה
על פי אותו חוק הטורקי שהתקבל ב-1908, כל אותם שקיבלו את האזרחות העות'מאנית והיו כשירים לשרת בצבא היו מחויבים להתגייס לצבא העות'מאני.
רובם של אנשי היישוב בארץ התנגדו לגיוס בניהם ונקטו בשלל פעולות כדי לשחררם מחובה זו.
המשפחות האמידות שילמו לשלטונות כופר לשחרור בניהם בעוד שהמשפחות דלות האמצעים שלחו את בניהם אל מחוץ לגבולות האימפריה העות'מאנית או שניסו לשחד גורמי ממשל וצבא כדי להקל על השירות או שעודדו אותם לערוק מהצבא וסייעו להסתרם "עד יעבור זעם".
רבים מרבני היישוב הורו לתלמידי הישיבות להתפלל לביטול הגזרה.
כתוצאה מכל ההאמור לעיל התגייסו, בסופו של דבר, רק עשרות בודדות של צעירים שרובם היה עני מלהשיג שחרור.
רק מעטים מהם התגייסו בשאיפה לפתח קריירה צבאית והצטרפו לבתי ספר לקצינים.
מגויסים אלו השתתפו במערכות שקדמו למלחמת העולם הראשונה (כמו מלחמות הבלקן).
נטיית היישוב להתגייס לצבא העות'מאני בתקופת המלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה החליט השלטון העות'מאני להגדיל את סדר הכוחות של הצבא ולכן הוחמרה ההקפדה על חובת הגיוס לצבא.
כמו כן, כפי שצוין לעיל, גבר הלחץ על בני היישוב לבחור בהתעת'מנות ובגיוס תחת איום הגירוש.
אל מול עליית הנכונות של בני היישוב להתגייס לצבא הטורקי עמדו הידיעות על היחס ליהודים בצבא זה הן מבחינת האנטישמיות והן מבחינת תנאי השירות.
לאור ההתנגדות של רבים ביישוב להתגייסות ואל מול הידיעות על הקורה בצבא הטורקי התגברו הניסיונות להימנע מהשירות הצבאי במגוון שיטות:
תשלום דמי כופר על ידי משפחות אמידות.
בשלבים המאוחרים של המלחמה ביטלו הטורקים אפשרות זו.
עבודת תמיכה במאמץ המלחמתי הטורקי (סוכרה).
ההתגייסות לעבודות נדרשות כמו סלילת דרכים, חטיבת עצים, הובלת משאות, מסילות רכבת ועוד זיכתה את העובד בתעודת פטור משירות צבאי (וַאסִיקָה).
מינוי לתפקידים דתיים (רבנים, חזנים, שוחטים, מוהלים וכו').
לפי החוק העות'מאני נושאי משרות דת היו פטורים משירות.
השגת נתינות של מדינות נייטרליות כמו ספרד וארצות הברית.
התחזות לחולים כדי להשיג פטור רפואי.
לימודים (אפשרו דחייה של שנה).
מורים בבתי ספר מאושרים על ידי השלטונות העות'מאנים.
תלמידים בבתי ספר לרפואה, רוקחות ורפואת שיניים
אל מול הניסיונות, של חלק מהישוב, להשתחרר מעול השירות הצבאי, נמצאו רבים שצידדו בהתגייסות.
המניעים של קבוצה זו היו:
רצון להישאר בארץ ממניעים ציוניים (הם היו רוב האוכלוסייה שהעדיפה להתעת'מן ולא לעזוב את ארץ).
להפגין נאמנות לשלטון הטורקי כדי להקטין את איבתו ליישוב, לשפר את היחסים עימו ואף לקבל את תמיכתו ביישוב.
להקנות לבני היישוב ידע צבאי שיסיע בעתיד להגנת היישוב העברי בארץ.
מאחר שמלחמת העולם הראשונה הוכרזה על ידי טורקיה כג'יהאד צומצמו אפשרויות השירות של היהודים והנוצרים ורבים מהם שובצו לגדודי עבודה (טאבור עֲמָלִיָה).
רובם של הגדודים נשלחו לדרום הארץ לסיוע בסלילת דרכים ובהקמת מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה.
הפועלים בגדודים סבלו מתנאי עבודה ירודים ביותר וממחסור בבגדים, נעליים ומזון ורבים מהם חלו ואף נפטרו.
בגלל התנאים הרעים בגדודים עלה היקף העריקים (פרארים) ולכן פרסם אחמד ג'מאל פאשה ב-26 ביוני 1916 צו המוחל לעריקים שיחזרו לשירות ומאיים בגזר דין מוות למי שלא יחזור.
עקב המידע על תנאי השירות הקשים ולאור אי ידיעת השפה הטורקית נטו רוב המתגייסים להתגייס בקבוצות בתקווה לסייע אחד לשני.
קבוצות אלו התאפיינו, בדרך כלל, באיכות אנושית טובה ובמוטיבציה גבוהה.
בין קבוצות אלו ניתן למנות את:
הקבוצה הראשונה שהתגייסה לצבא הטורקי הייתה של כ-20 צעירים מזכרון יעקב שהיו חברים באגודת הגדעונים בהנהגתו של אלכסנדר אהרנסון.
זה היה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה והמתגייסים הוצבו בנקודות שונות בגליל כחיילים מן השורה.
אולם עם פרוץ המלחמה נלקחו מהם הנשק והמדים והם הועברו לגדודי העבודה (טאבור עמליה).
דבר זה הביא לירידה במוטיבצית המתגייסים ולכך שרבים מהם עזבו, בצורה זו או אחרת, את השירות.
הנהגת היישוב יזמה הקמת מליציות מקומיות, כחלק מהצבא העות'מאני, שיעסקו בשמירה ובהגנה על גבולות הארץ.
יוזמה זה הובלה על ידי ישראל שוחט ופועלי ציון בתמיכת דוד בן-גוריון ויצחק בן צבי כשמאחוריה עמדה השאיפה לקבל מהטורקים תמיכה בשאיפות הציוניות בארץ ישראל.
בירושלים ניהלו בן-גוריון ובן צבי משא ומתן עם מפקדה הצבאי של העיר זאכי ביי לגיוס 40 מתנדבים.
היחידה החלה להתאמן אולם מתוך חשש לתסיסה בדעת הקהל ההערבי ביטל המושל את היחידה.
ביפו אישר המושל הצבאי חסן בק גיוס מליציה של כ-20 מתנדבים אולם בסופו של דבר לא ניתן אישור רשמי.
בגליל הובילו ישראל שוחט וועד ארגון השומר את הגיוס למליציה גלילית.
מספר רב של מתנדבים הסכים להתגייס אולם היוזמה הוכשלה על ידי אחמד ג'מאל פאשה שחשש להפקיד נשק בידי יהודים.
פרק זה מתייחס לגיוסם של תלמידים מ-4 בתי ספר:
הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב.
בית המדרש למורים העברי בירושלים.
בניגוד למתגייסים קודמים הייתה התייחסות השלטונות למתגייסים אלו טובה יותר ב-2 אספקטים:
לאחר ההתעת'מנות ב-1915 התאפשר להם לדחות את תחילת השירות עד סיום לימודיהם ב-1916.
מאחר שהיו בוגרי בית ספר תיכון נפתח בפניהם המסלול של בתי הספר לקצינים באיסטנבול.
מספר מועט של תלמידים שהתגייסו ראשונים נשלח לבית ספר לקצינים בבעלבכ שבלבנון, אולם רוב התלמידים התגייסו לאחר פסח ב-30 באפריל 1916. דרכם לאיסטנבול עברה דרך דמשק שם חיכו 10 ימים להגעת תלמידים נוספים ואז עוד מספר שבועות עד איסטנבול.
בהגיעם לעיר חולקו בין 5 גדודים (קורסים) כשכל גדוד, שמנה 3-בּּוּלוּקים (פלוגות), חנה באחת מהעיירות ליד היידר פאשא (בצד האסיאתי של איסטנבול).
פלוגות אלו היו מעורבות וכללו רוב של טורקים וערבים ורק 4–5 יהודים.
סדר היום כלל אימוני שדה ותרגילי סדר.
תנאי השירות של המתגייסים היו קשים מאוד כשמצד אחד חוו לכלוך וזוהמה ומצד שני התמודדו מול יחס עוין, ואלים לא פעם, מפרחי הקצונה המוסלמים.
בעיה נוספת איתה התמודדו המתגייסים הטריים הייתה אי ידיעת השפה הטורקית (תוֹרְכְּצָ'ה בִּילְמֶיֶנְלֶר - "בלתי יודעים טורקית").
כל הפקודות ניתנו בטורקית וחוסר היכולת להבין חלק גדול מהשפה הביא לחיכוחים בין המתגייסים למפקדים.
בניסיון לפתור את הבעיה קיבצו את התלמידים לכיתות לימוד טורקית אולם אלו פוזרו לאחר שהמורה האשים את התלמידים היהודים בהסתרת ידיעת השפה.
לעזרת המגויסים באו ראשי הקהילה היהודית באיסטנבול וכן מנהיגי חברת "עזרה", יק"א, בני ברית וההסתדרות הציונית העולמית.
אלו הפעילו לחץ על שלטונות גרמניה שהפעילו לחץ על צבא טורקיה לחדש את כתות לימוד הטורקית.
ואכן תוך זמן קצר כונסו המתגייסים הישראלים לפלוגה חדשה שנקראה "האדונים העבריים" (הִיבְּרַאנִילֶאר אֶפֶנְדִילֶר).
הפלוגה פורקה לאחר 6 שבועות (עם תום של האימון הראשוני) ואת שלבי האימון הבאים עשה כל מתגייס במסגר הפלוגה המקורית שלו.
בדצמבר 1916 סיימו הקאדטים את קורסי ההכשרה והוסמכו למועמדי קצונה במילואים (זאַבִּיט נַאמְזִיטִי) ונשלחו למערכות הקרב בחזיתות השונות בהן היה מעורב הצבא העות'מאני וביניהן:
חזית סוריה, ארץ ישראל וסיני.
חלק מהמוצבים בגזרה זו שובצו לדיוויזיה ה-53 שהוצבה במעאן א-סאלט ובהמשך לחמו בקרבות עזה.
המערכה במסופוטמיה - ההצבה הייתה בכרכוכ, מוסול, סינג'אר, דיארבקיר, כורדיסטן ועוד.
ביחידותיהם עסקו רוב החיילים בתפקידים לא קרביים כמו אימון, הדרכה וכמתרגמים בין הגרמנים לטורקים (לאור ידיעת שתי השפות).
לפי עדויות החיילים היה יחס הפיקוד הטורקי לקצינים הישראלים הוגן ומקצועי.
אולם בשלהי 1917 חל שינוי לרעה ביחס זה בעקבות מספר מקרים שהגבירו את החשד של הטורקים בנאמנותם של הקצינים היהודים:
עריקתם של מספר קצינים בחזית ארץ ישראל לצד האנגלי.
בעקבות חשדות אלו הועברו רבים מהקצינים לתפקידי מנהלה בהם לא נחשפו לחומרים רגישים.
במהלך 1918 הואץ תהליך ההתפרקות של הצבא הטורקי והתגברה כמות העריקים ממנו שעשו דרכם לארץ ישראל.
בסיומה של המלחמה בנובמבר אותה שנה נשארו רק חיילים בודדים בשירות פעיל וגם הם שוחררו ב-1919.
מורשתם של המתגייסים לצבא העות'מאני
רבים מאלו שנטשו את הצבא העות'מאני ב-1918 התגייסו לגדודים העבריים תוך שהם מביאים איתם את ניסיונם הצבאי.
גם לאחר המלחמה רבים מהחיילים היו מעורבים בפעילות ביטחונית במסגרת ארגון ההגנה ואחרים.
באוגוסט 1962 החליטה ממשלת ישראל העשירית כי המתנדבים מקרב היישוב לשרות בצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה יהיו זכאים לאות ההתנדבות.
מתגלגלים הוא סרט התבגרות-קומי מוזיקלי אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי הבמאי ריצ'רד לינקלייטר על פי מחזמר באותו השם מאת סטיבן סונדהיים וג'ורג' פורת שעלה לתיאטראות ברודוויי בשנת 1981 ועובד על פי מחזה שכתבו ג'ורג' ס.
קאופמן ומוס הארט בשנת 1934.
בעוד עלילת הסרט נפרשת על פני 20 שנה, בין השנים 1957–1976, ומתרחשת בסדר כרונולוגי הפוך, היא מביאה את סיפורו של פרנקלין שפרד, מלחין מוכשר שעבד בתיאטראות ברודוויי, שמחליט לנטוש את חבריו ואת הקריירה המצליחה שלו על מנת להפוך למפיק הוליוודי.
פול מסקל – פרנקלין שפרד
ביני פלדשטיין – מרי פלין
בן פלאט – צ'ארלי קרינגאס
ב-29 באוגוסט 2019, נמסר כי אולפני "בלאמהאוס הפקות" רכשו את זכויות הפקת הסרט, אותו עתיד לביים ולהפיק ריצ'רד לינקלייטר, בשיתוף פעולה עם המפיקים ג'ינג'ר סליידג', ג'ייסון בלאם וג'ונתן מארק שרמן.
עוד נמסר כי בסרט יככבו בן פלאט, ביני פלדשטיין ובלייק ג'נר.
בנוסף, נמסר כי הפקת וצילומי הסרט יתחדשו אחת לשנתיים במשך 20 שנה, על מנת לשקף את התבגרותם והזדקנותם של הדמויות השונות לאורך 20 השנים הפרושות על פני העלילה, בדומה לאופן בו הסרט "התבגרות", שאף הוא נכתב ובוים גם על ידי לינקלייטר, צולם במשך 12 שנים.
הסרט מבוסס על הגרסה האחרונה ביותר לתסריטו של פורת, שעובדה על ידי לינקלייטר עבור תסריט הסרט.
בינואר 2023, נמסר כי את ג'נר יחליף השחקן האירי פול מסקל, לאחר שג'נר נאלץ לפרוש מהפקת הסרט עם תחילת הצילומים, לאור האשמות על אלימות במשפחה מצד גרושתו, מליסה בנויסט.
מתג איש מת הוא מתג שנועד להיות מופעל או מושבת אם המפעיל האנושי הופך למחוסר יכולת, למשל בעקבות מוות, אובדן הכרה או כל סיבה אחרת.
במקור נעשה בו שימוש בכלי רכב או במכונות, אך מאז הוא משמש גם לתיאור שימושים בלתי מוחשיים, כגון בתוכנת מחשב.
מתגים אלה משמשים בדרך כלל כצורה של מנגנון אל כשל כאשר הם עוצרים מכונה ללא מפעיל מפעולה שעלולה להיות מסוכנת או מבטלים את פעולתו של מכשיר כתוצאה מתאונה, תקלה או שימוש לרעה.
הם נפוצים בקטרים, תדלוק מטוסים, מעליות משא, מכסחות דשא, טרקטורים, כלי שיט אישיים, מנועים חיצוניים, מסורי שרשרת, מפוחי שלג, הליכונים, אופנועי שלג, מתקנים בפארקי שעשועים ומכשירי הדמיה רפואיים.
במכונות מסוימות, מתגים אלו רק מחזירים את המכונות למצב בטוח, כגון הפחתת המצערת למצב סרק או הפעלת בלמים תוך השארת המכונות פועלות ומוכנות לחידוש פעולה רגילה לאחר חזרת השליטה עליהן.
מתגי איש המת לא תמיד משמשים לעצירת מכונות.
מתגים אלה יכולים לשמש גם כגורם להשלמת תהליך ולא רק למניעתו.
הדבר מאפשר להשתמש במתג איש מת, כמנגנון כשל קטלני, כדי להפעיל מתקן מזיק, כגון פצצה או מטען חבלה.
המתג המחמש את המתקן נשמר במצב "כבוי" רק על ידי המשך לחיצה עליו על ידי המשתמש.
המתקן יופעל עם שחרור המתג, כך שאם המשתמש מאבד יכולת או נהרג תוך כדי החזקת המתג, הפצצה תתפוצץ.
גרסה קיצונית יותר היא תוכנית Dead Hand של רוסיה, המאפשרת שיגור אוטומטי של טילים גרעיניים אם יתקיימו מספר תנאים, גם אם כל ההנהגה הרוסית נהרגת.
מושג דומה הוא מכתבי המוצא האחרון בכתב יד מראש ממשלת בריטניה למפקדי 4 צוללות הטילים הבליסטיים הבריטיים.
הם מכילים פקודות איזו פעולה לנקוט אם ממשלת בריטניה תושמד בהתקפה גרעינית.
לאחר שראש ממשלה עוזב את תפקידו, המכתבים מושמדים ללא פתיחה.
מושג זה מיושם גם עם נתוני מחשב, כאשר מידע רגיש הוצפן ואז שוחרר לציבור, ובמקביל ה"מתג" הוא מפתח ההצפנה אשר משוחרר במועד אחר.
העניין במתגי איש מת גבר עם כניסתן של חשמליות (קרונות רחוב בצפון אמריקה) ובעיקר רכבות תחתית מחושמלות.
מתג איש המת היה נדיר למדי בחשמליות בארצות הברית עד לחשמלית PCC המצליחה, שהיה לה מתג איש מת שהופעל בעזרת רגל שמאל, בשילוב עם דוושות הבלם והכוח המופעלות ברגל ימין.
צורת הפעלה זו המשיכה לשמש בכמה חשמליות מודרניות ברחבי העולם.
ברכבות קיטור קונבנציונליות, תמיד היה אדם שני עם נהג הקטר, שיכול היה כמעט תמיד לעצור את הרכבת במידת הצורך.
במשך עשורים שובצו שני אנשים גם לקטרי חשמל ודיזל, אף על פי שאדם בודד יכול תאורטית להפעיל אותם.
ברשת הרכבת העירונית והפרברית המודרנית, הנהג נמצא בדרך כלל לבדו.
לפי היסטוריון רובע במנהטן, היו לפחות שלושה מקרים שבהם נעשה שימוש מוצלח במתג המתג - ב-1927, 1940 ו-2010.
מתגי איש מת רבים מותקנים בידית השליטה של כלי רכב או מכונה ונכנסים לפעולה אם המפעיל אי פעם מאבד את אחיזתו.
מתגי ידית עדיין בשימוש בחשמליות וברכבות מודרניות.
אם הידית לא מוחזקת, בלמי החירום של הרכבת מופעלים.
בדרך כלל, הידית היא מוט אופקי, המסובב כדי להפעיל את הכוח הנדרש עבור הרכבת.
הידית קופצת אם עוזבים את הידית, הדבר מנתק את המגע עם מתג פנימי וגורם לניתוק מידי של הכוח והפעלת הבלמים.
ברכבת התחתית של ניו יורק למשל, מתג איש מת משולב בבקרת המהירות של הרכבת.
מפעיל הרכבת חייב להחזיק את ידית המהירות במקומה כדי שהרכבת תנוע.
דוגמה לרכב נוסעים המשתמש במתג איש מת היא ברכבים חשמליים של טסלה.
כאשר הנהג מפעיל את מערכת הנהיגה האוטונומית למחצה "טייס אוטומטי", עליו להחזיק את הידיים על ההגה.
אם הנהג מוריד את ידיו מההגה למשך יותר מ-30 שניות, תישמע אזעקה חזקה בתוך המכונית כדי להתריע בפני הנהג, אם הנהג לא יניח את ידיו למשך יותר מדקה, אזי המכונית תפעיל את איתותי האזהרה שלה והמכונית תעצור.
מערכת זו משתמשת בחיישן מומנט על ההגה של הרכב: כאשר הנהג אוחז בהגה, הוא עדיין מפעיל כמות קטנה של מומנט על גלגל ההגה ובכך משדר למכונית שהוא ערני לנסיעה.
אם הנהג מסובב את ההגה ביתר כוח, כל השליטה ברכב תחזור מיד לנהג.
מתגי איש מת המורכבים בידית משמשים גם בכלים ידניים, בדרך כלל בכלים שמסתובבים או בעלי להבים כגון מסורים, מקדחות ומכסחות דשא.
במסורים למשל, הם מחייבים לחיצה על הידית.
אם המשתמש מאבד אחיזה במסור, הקפיצים בהדק המצערת ידחפו אותו בחזרה החוצה למצב כבוי או סרק, ויעצרו את הלהב מלהסתובב.
בחלק מכלי הרכב, כולל קטרי הרכבת הדיזל-חשמליים בקנדה, בקר המהירות מצויד בחיישן מגע כדי לזהות את ידו של הנהג.
אם היד מוסרת למשך יותר מפרק הזמן שהוגדר הבלמים מופעלים.
ניתן להשתמש בדוושה במקום בידית, אך לשיטה זו יש כמה חסרונות.
באסון רכבת ווטרפול, שהתרחש בשנת 2003 בפרבר של ניו סאות' ויילס, דרומית לסידני אוסטרליה, נראה היה כי הנהג צנח על מושבו, אך המשיך ללחוץ על הדוושה כאשר מת באופן פתאומי מהתקף לב.
ישנם כמה פתרונות לבעיה זו המשמשים כיום במערכות דוושות מודרניות.
לדוושה יכולה להיות פונקציית ערנות מובנית, שבה הנהגים חייבים לשחרר וללחוץ מחדש על הדוושה לסירוגין בתגובה לאות קולי.
סוגים מסוימים של קטר מצוידים בדוושה בעלת שלושה מצבים, שבדרך כלל יש לשמור אותה במצב האמצעי.
הוספת פונקציית ערנות לסוג זה של דוושה מביאה למערכת בטוחה מאוד.
מתג איש מת יכול להיות ממוקם מתחת למושב של כלי רכב או מכונה ונכנס לפעולה אם המפעיל אינו במושב ומחזיק את המתג כלפי מטה.
בטרקטורים מודרניים, המתג ינתק את המנוע בזמן שתיבת ההילוכים מופעלת.
במכסחות דשא ברכיבה, המתג הוא לרוב קיצוני יותר כאשר המתג מנתק את המנוע גם אם המכסחת חונה והלהבים אינם מסתובבים.
ניתן להשתמש במתגי מושבים גם כדי למנוע מילדים קטנים אפילו להתניע את הרכב מכיוון שהם לא שוקלים מספיק.
בכלים כגון סירות, אופנועי ים ואופנועי שלג, ובלוח הבקרה של מתקני שעשועים רבים, יש למשתמש או למפעיל חוט או שרוך המחובר לפרק כף היד או לחגורת ההצלה, המחוברים למפתח המותקן על מתג איש מת.
אם הרוכב ייפול מהכלי או שהמפעיל יתרחק מהפקדים, הכבל יישלף מהמתג, יכבה את המנוע או יכוון את מצב המצערת ל"סרק".
גם הליכונים לפעילות גופנית כוללים תכונה זו.
במקרה של הליכונים, מתג איש מת מורכב לרוב ממגנט חיצוני המחובר לכבל הנצמד למשתמש.
אם המשתמש נופל או מתרחק מבלי לכבות את ההליכון, המתג מנתק את החשמל.
פיקוד האוויר האסטרטגי פיתח מתג איש מת עבור המפציצים הגרעיניים שלו, הידוע כמערכת חירום להפרדת נשק מיוחד (SWESS), אשר מבטיח שהמטען הגרעיני יתפוצץ במקרה של חוסר יכולת של הצוות לתפקד במקרה של פעולת האויב.
המטרה של מכשיר זה, בניגוד לדוגמאות אחרות שהוזכרו לעיל, המנגנון המיושם כאן הוא כשל קטלני ולא אל כשל.
לאחר שהפצצה חמושה, המערכת תפוצץ את הנשק הגרעיני על סיפון המטוס אם המטוס יירד מתחת לגובה שנקבע מראש, לרוב הדבר מתרחש בעקבות הפלת המטוס.
כשל הבטיחות העיקרי במערכת מתג איש מת הבסיסית הוא האפשרות שהמתג יוחזק באופן קבוע במקומו, בכוונה או בטעות (למשל על ידי הנחת משקולת על דוושה).
בקרת ערנות פותחה כדי לזהות מצב זה על ידי דרישה שהמתג ישוחרר לרגע ויופעל מחדש במרווחי זמן קצובים.
מתבייתים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה שנוצרה על ידי היוצרת ליז פלדמן ועלתה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-12 בדצמבר 2024.
העלילה עוקבת אחר פול ולידיה המנסים למכור את הבית שלהם בלוס אנג'לס ונאלצים להסתיר סודות משפחתיים מעיניים חטטניות ומהרוכשים הפוטנציאליים: שלוש משפחות שמנסות לקנות את אותו הבית.
כל המשפחות חושבות שרכישת הנכס תפתור את הבעיות שלהם.
לינדה קרדליני - מרגו סטארלינג
אבי ג'ייקובסון - לסלי פישר
ליסה קודרו - לידיה מורגן
דניס לירי - מייקי מורגן
פופי ליו - שרה וובר
טיונה פאריס - קרלה אוונס
ריי רומנו - פול מורגן
מאט רוג'רס - גרג בויסליין
קתרין מוניג - גוון דלוקיו
אנה מריה הורספורד - דניס סמפסון
לינדה לאבין - פיליס אדלמן
קווין אלבס - נייט מורגן
וויאט אוברי - ג'ייקוב מורגן, בנם המנוח של לידיה ופול.
מספר הפרקשם הפרקבימויתסריט1בית פתוחסילבר טריליז פלדמן2סיור פרטיסילבר טריקארה דיפאולו, מדהי דאליוול3מכתבי כוונותסילבר טריקריסטל ג'נקינס4בעיה יסודיתליז פלדמןקלי הצ'ינסון5לא למכירהליז פלדמןקארה דיפאולו6גילוי נאותסילבר טריברוס אריק קפלן7ההצעה הזוכהסילבר טריזורה ביקנגאגא8נמכרסילבר טריליז פלדמן, קלי הצ'ינסון
במאי 2022, הוכרז שליז פלדמן תיצור ותפיק בפועל את הסדרה, כשג'סיקה אלבאום וויל פרל מתוכננים להיות המפיקים בפועל של הסדרה תחת חברת הדגל שלהם Gloria Sanchez Productions, וסילבר טרי הוצמד להפקה בפועל והפיק בין היתר גם פרקים בסדרה וגם את פרקי הפיילוט.
שלב הצילומים החל בפברואר 2024.
בדצמבר 2023 הצטרפו לצוות השחקנים ריי רומנו, ליסה קודרו, לינדה קרדליני, לוק וילסון, טיינה פאריס, אבי ג'ייקובסון ופופי ליו.
בינואר 2024, דניס לירי ואו.טי.
בפברואר 2024, מאט רוג'רס, אנה מארי הורספורד, קתרין מוניג, לינדה לאבין וויאט אוברי הצטרפו לצוות השחקנים.
באפריל 2024, קווין אלבס הצטרף לצוות השחקנים.
הסדרה עלתה לשידור בנטפליקס ב-12 בדצמבר 2024.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", אחוז הביקורות החיוביות על הסדרה עומד על 75%, על בסיס 20 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.2/10. קונצנזוס המבקרים של האתר כתב: "הסדרה יכולה להרגיש מדי פעם כמו עונש, אבל צוות שחקנים קסום וקרס איתן נותנים לקומדיה הזו בסיס יציב".
באתר "Metacritic", הסדרה זכתה לציון ממוצע משוקלל של 63 מתוך 100, על בסיס 22 ביקורות, דבר המרמז על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
הסדרה קיבלה דירוג של שני כוכבים בהארץ, ונכתב עליה ש.
מתווה קלינטון הוא השם לקווים מנחים להסדר קבע בין ישראל לפלסטינים, שהציע נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בדצמבר 2000.
הרקע למתווה קלינטון היה תחילתה של האינתיפאדה השנייה, כישלון השיחות שנערכו בקמפ דייוויד זמן מה קודם לכן, הבחירות המתקרבות בישראל, הסקרים שהצביעו על תבוסה אפשרית לאהוד ברק, וסיום תקופת כהונתו של קלינטון עצמו, שחפץ לסיים בהצלחה שמונה שנים של מאמצים בזירה המזרח תיכונית.
ההצעה הוגשה ב-23 בדצמבר 2000, תוך הדגשה של הנשיא כי היא אינה בת שינוי וכל צד זכאי לקבלה או לדחותה בלבד.
שטחים - הגבול בין ישראל למדינה הפלסטינית יתבסס על קו 4 ביוני 1967, הוא "הקו הירוק", או קו שביתת הנשק ממלחמת העצמאות.
בריבונות פלסטינית יהיו 97%-96% מהגדה המערבית בתוספת אחוז אחד מהשטח הישראלי הריבוני או 94% מהגדה המערבית בתוספת 3% מהשטח הישראלי הריבוני.
כמו כן נקבע כי כל שטחי רצועת עזה יהיו תחת ריבונות פלסטינית, כאשר בין רצועת עזה לגדה המערבית יהיה "מעבר בטוח".
ישראל תספח מהגדה גושי התנחלויות (גוש עציון, גוש אריאל וגוש עוטף ירושלים) ובתמורה תעניק לפלסטינים שטחים בנגב להרחבת רצועת עזה לפי יחס של 1:3 (ולפי גרסה אחרת, 3% כנגד סיפוח של 5%), וגם מסדרון למעבר פתוח קבוע בין הגדה המערבית לרצועת עזה.
כמו כן נקבע כי 80% מהמתנחלים יהיו בשטח ריבוני ישראלי.
הגבלת חימוש - הנשיא קלינטון הציע כי המדינה הפלסטינית שתקום תהיה מדינה לא-צבאית (non-militarized state).
הנשיא קבע כי תהיה לישראל נוכחות צבאית משמעותית בבקעת הירדן למשך שלוש שנים ונוכחות סמלית באתרים מוגדרים למשך שלוש שנים נוספות.
כמו כן ניתנו לישראל שלוש תחנות התראה לתקופה של עשר שנים עם נוכחות של קציני קישור פלסטינים.
בקעת הירדן - ישראל תוותר על ריבונותה בבקעת הירדן.
אולם, כאמור לעיל, נסיגתה ממנה תהיה הדרגתית מטעמי ביטחון.
בין היתר, למשל, ישראל תחזיק צבא בבקעת הירדן למשך 3 שנים.
ירושלים - ירושלים תחולק על בסיס אתני - השכונות הערביות בירושלים יהיו תחת ריבונות פלסטינית והשכונות היהודיות יהיו תחת ריבונות ישראלית.
תהיה ריבונות פלסטינית על הר הבית וריבונות ישראלית על הכותל המערבי.
פליטים - בנושא הפליטים נאמר כי 'שני הצדדים מכירים בזכות הפליטים לחזור לפלסטין ההיסטורית' או 'לחזור למולדתם', אבל מצד שני הובהר ש'אין זכות שיבה ספציפית לישראל'.
כלומר, זכות השיבה לא תתממש באופן חופשי בישראל אלא בכפוף לחוקיה הריבוניים, וייאמר כי לפלסטינים זכות שיבה לביתם הלאומי.
פתרון בעיית הפליטים ישלב בין שיבה, שיקום, יישוב מחדש ופיצוי.
בהצעת קלינטון נאמר שמילוי כל הסעיפים ייחשב לביצוע החלטת עצרת האו"ם 194 מנובמבר 48', שבה רואים הפלסטינים את הבסיס המשפטי להצדקת תביעתם לזכות השיבה.
בנוסף, מנגנון בינלאומי חדש יוקם למימון התוכנית.
מרחב אווירי - בעניין המרחב האווירי המונח היה 'שימוש מוסכם'.
קלינטון קבע שהריבונות על המרחב האווירי היא פלסטינית אבל הכיר בזכות הישראלית לעשות בו שימוש לצורכי אימון ולצרכים מבצעיים ובלבד שהשימוש הזה יהיה מוסכם.