tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2022 השלים את לימודיו לתואר שלישי בתחום צבא וביטחון במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתחרות האסטרטגית (מלחמה עקיפה) בין ישראל לבין איראן וחזבאללה, וכותרתה: "דגמים של עימות באזור האפור ותפקידם של שחקנים לא-מדינתיים בראי אסטרטגיית הכפייה: מקרי-הבוחן של ישראל, איראן וחזבאללה".
החל משנת 2013 החל לכתוב מאמרי דעה, טורים ופרשנויות בעיתונים ואתרי חדשות בישראל.
כתביו התפרסמו בין היתר בעיתונים ובאתרי החדשות הארץ, nrg, ynet, מקור ראשון, וואלה, TheMarker, ישראל היום ומידה.
בשנים 2016–2018 עבד כעורך חדשות ואקטואליה ב"כאן חדשות", בתאגיד השידור הישראלי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים צורף לצוות הדוברות וההסברה בקמפיין הבחירות של מפלגת הליכוד.
מיולי 2024 עד יולי 2025 שימש כדובר ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 2024 נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים של העיתון "דה-מרקר" וברשימת 40 הצעירים המבטיחים בישראל של אתר "אייס" וקרן רוטשילד.
בפברואר 2026 נבחר לתפקיד ממלא מקום מנהל האגף להסברה ודוברות במשרד לביטחון לאומי.
בתחום הכלכלי תומך דוסטרי בכלכלת שוק, מרבה לבקר בכתביו את התכנון המרכזי של הכלכלה הישראלית, וכותב על הצורך בצמצום המעורבות הממשלתית בכלכלה ובחיי הפרט, האסדרה והבירוקרטיה, כתנאי לחירות האזרח ולמטרת צמיחת המשק והורדת יוקר המחיה.
הוא משתייך לזרם המתנגדים לאקטיביזם שיפוטי ולהתערבות היתרה, כפי שהוא רואה אותה, של מערכת המשפט בעבודת הרשות המחוקקת והרשות המבצעת.
השקפותיו הפוליטיות מזוהות עם הימין הישראלי, והשקפותיו המדיניות מתיישבות עם אסכולת הריאליזם.
מחקריו של דוסטרי עוסקים בתחום הפילוסופיה והתאוריה הצבאית, וכן בתחום הביטחון הלאומי ובכלל זה אסטרטגיה צבאית, הכפייה וההרתעה, הטרור, היחס בין הטרור לפשיעה פלילית ומדיניות חוץ.
עומר דגן (נולד ב-9 ביולי 1976) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, ששירת כמפקד יחידת המחשוב לוט"ם מנובמבר 2019 עד מאי 2023. ביולי 2025 מונה ליו"ר המועצה הלאומית לחינוך מדעי וטכנולוגי.
בשנת 1994 התגייס לצה"ל לקורס תכנות בממר"ם ושירת כמתכנת במא"ם.
בשנת 1997 סיים קורס קצינים ומונה למפקד קורס תכנות בבסמ"ח, תפקיד בו שירת עד 1999.
בהמשך מילא תפקידי פיקוד ותוכנה והוביל פרויקטי מחשוב מבצעיים.
בשנים 2006–2009 שירת כראש לשכתו של עמי שפרן, ראש אגף התקשוב.
בין 2009 ו-2015 שימש בשלושה תפקידי ראש ענף, בדרגת סגן אלוף.
בשנת 2015 מונה למפקד יחידת מצפ"ן, בית התוכנה של לוט"ם, ושירת בתפקיד זה עד 2017. לאחר מכן שירת כרמ"ח בחטיבת ההגנה בסייבר באגף התקשוב, אשר דגן היה ממקימיה.
בשנת 2018 מונה לראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית הראשון באגף התקשוב לאחר שהוביל את עבודת המטה להקמתה.
ביוני 2019 הועלה לדרגת תת-אלוף ובנובמבר 2019 מונה למפקד לוט"ם, במקומו של תא"ל רמי מלאכי.
במאי 2023 הוחלף על ידי תא"ל יעל גרוסמן.
ביולי 2025 מונה על ידי שר החינוך יואב קיש ליו"ר המועצה הלאומית לחינוך מדעי וטכנולוגי, שתוקם כגוף מייעץ לקידום החינוך בתחומי המדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה .
דגן בעל תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בהנדסת תוכנה ממכללת סמי שמעון, וותואר שני במדעי המדינה עם התמחות בביטחון לאומי ודיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב.
דגן מתגורר ברעננה ונשוי לד"ר נעה דגן ולהם שלושה ילדים.
עומר גולדשטיין (נולד ב-13 באוגוסט 1996) הוא רוכב אופניים ישראלי מקצועי, הרוכב נכון ל-2025 בקבוצת הקונטיננטל פרו הסינית, Shenzhen Kung Cycling Team.
גולדשטיין הוא אלוף ישראל במרוץ הכביש ב-2020 ובמרוץ נגד השעון בשנים 2018, 2021 ו-2022
בשנת 2017 הצטרף לקבוצה החובבנית הספרדית אמפו-גויריקו טי.בי.
והישג השיא שלו בקבוצה היה הניצחון בממוריאל אסטאניז אלגויבאר , מרוץ חד יומי ספרדי, אך לא מרוץ מקצועי אלא חובבני.
בשנת 2018, גולדשטיין הצטרף לקבוצה הישראלית Israel Cycling Academy, והשתתף במרוצים חשובים כמו הטור של האלפים , מילאנו–טורינו, ג'ירו די לומברדיה, ועוד.
הוא סיים 10 בדירוג הצעירים של הטור של סלובניה.
באותה שנה השתתף גם באליפויות אירופה עד גיל 23 בנגד שעון ובכביש, בנגד שעון סיים במקום ה-38 ובכביש סיים במקום ה-47.
הוא זכה בתואר אלוף ישראל בנגד שעון, לאחר שהקדים את אהרון חיטמן ב-12 שניות.
באליפות ישראל בכביש, הגיע במקום השלישי, כאשר במירוץ רכב כפועל עבור אחיו רועי, שגם ניצח את המירוץ.
את עונת 2018 סיים גולדשטיין עם מקום 14 (זמן מנצח) במרוץ החד יומי גראן - פימונטה, במרוץ עצמו ניצח סוני קולברלי האיטלקי.
את 2019 גולדשטיין פתח בוואלטה סאן חואן וסיים 43 כללי.
הוא לא שמר על תוארו כאלוף ישראל בנגד השעון, לאחר שבשל לוח מרוצים צפוף נאלץ לוותר על המירוץ.
באליפות ישראל בכביש, סיים במקום ה-2, 2:10 אחרי המנצח גיא שגיב.
באוגוסט 2025 סיים במקום השני בדירוג הכללי במרוץ בדרגה 2.1 של ה-UCI, Trans-Himalaya Cycling Race , מרוץ הנערך ב, בגבהים של 4,000-3,000 מטר מעל פני הים, כשהוא רוכב בשורות הקבוצה הקונטינטלית הסינית, Shenzhen Kung Cycling Team.
גרנד טורס 2020 הג'ירו ד'איטליה — הטור דה פראנס —2022 וואלטה אספניה משתתף
עומר הופמן (נולד ב-1977) הוא מאייר, מחבר ספרי קומיקס, ומחבר ספרי ילדים ישראלי.
הופמן נולד בשנת 1977 בתל אביב וגדל ברמת השרון.
הוא בוגר תיכון אלון ברמת השרון, ובוגר מחזור 2007 באקדמיית בצלאל, ירושלים במחלקה לתקשורת חזותית.
לאחר לימודיו החל לאייר בעיתונות.
איוריו פורסמו בעיתונים ומגזינים מובילים בישראל ומחוצה לה, ביניהם Wall Street Journal, New York Times ,ידיעות אחרונות, מעריב, כלכליסט, ליברל, מגזין עיניים, ירחון אדם צעיר, ישראל היום.
בין השנים 2011–2019 אייר טור קבוע במגזין G בעיתון גלובס.
עבודותיו הוצגו בעולם וזכו בפרסים רבים, ביניהם ציון לשבח ממוזיאון ישראל לאיור ספרי ילדים (2020, עבור "הסיפור על יואב ששלח את המשפחה שלו בדואר"), עיטור אנדרסן לאיור ספרי ילדים (2016 ,עבור הספר "חרדיל לא רגיל") ומדליית כסף מאגודת המאיירים האמריקאית (2014 ,עבור הקומיקס "Two Years In New York").
הופמן יוצר ועורך קומיקס, מרצה בתחום האיור והקומיקס במכללות שונות בישראל, בהן מנשר ותילתן.
הוא מעביר קורסים בפלטפורמה המקוונת און-קורס.
כמו כן, הופמן הוא חלק מקולקטיב הקומיקס הישראלי "Humdrum", אשר מוציא לאור אנתולוגיות קומיקס אחת לשנה.
בשנת 2020 ערך (יחד עם הילה נועם) והפיק את אנתולוגיית הקומיקס הישראלית "Misdeeds" אשר כוללת 35 יוצרות ויוצרים, ויצאה לאור בהוצאת ברחש.
נח בלי מח - נירה הראל, הוצאת קיבוץ מאוחד, ישראל 2012
אבא אכל דיסה - שהם סמיט, הוצאת כנרת זמורה-דביר, ישראל וגרמניה 2011 ,2012
נמרת - אורנה לנדאו, הוצאת כנרת-זמורה-ביתן, ישראל וארצות הברית 2012
חרדיל לא רגיל - חגי ברקת, הוצאת דני ספרים, ישראל 2013
משל על שועל - שהם שמיט, הוצאת כנרת זמורה-דביר, ישראל 2014
תינוקות לא מוצאים בסופר - אורנה לנדאו, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, ישראל 2014
חכמי חלם והירח - שלמה אבס, הוצאת עגור, ישראל 2017
מעשיות מבולבלות - גילה נגר, הוצאת ידיעות ספרים, ישראל 2017
חד קרן מסוג קרנף - אורית גידלי, הוצאת כנרת זמורה-דביר, ישראל 2020
מוכנה מוכנה - אורית גידלי, הוצאת כנרת זמורה-דביר, ישראל 2023
Gang - אנתולוגית קומיקס, הוצאת ברחש, ישראל 2017
Hideout - אנתולוגית קומיקס, הוצאת ברחש, ישראל 2018
Thinking Wishful - אנתולוגית קומיקס, הוצאת ברחש, ישראל 2020
הסיפור על יואב ששלח את המשפחה שלו בדואר - הוצאת טל-מאי ומשכל, ישראל 2019
שנתיים בניו יורק - סדרת קומיקס, ארצות הברית 2013
Misdeeds - איור ועריכה, אנתולוגית קומיקס, הוצאת ברחש, ישראל 2020
Misdeeds 2 - איור ועריכה, אנתולוגית קומיקס, ישראל 2021
אות הצטיינות, קרן התרבות אמריקה-ישראל, ישראל 2005–2006
אות הצטיינות, קרן התרבות אמריקה-ישראל, ישראל 2007
אות הצטיינות קומיקס, Annual Illustration 3x3, ארצות הברית 2013
איור מקום שני בתחרות Creative Quarterly No.33, ארצות הברית 2013
איור זוכה תחרות, Creative Quarterly No.34, ארצות הברית 2013
עיטור "הפנקס" לספר ילדים מאויר, כתב העת "הפנקס", ישראל 2013
אות הצטיינות איור ספרי ילדים, Annual Illustration 3x3 ,ארצות הברית 2014
אות הצטיינות איור עיתונות, Annual Illustration 3x3 ,ארצות הברית 2014
איור זוכה תחרות, Creative Quarterly No.42, ארצות הברית 2015
עיטור אנדרסן העולמי לספרי ילדים (על ספר ילדים "חרדיל לא רגיל"), 2016
מועמד ALTERNATIVE PRIX לאסופת קומיקס אלטרנטיבי (כחלק מקולקטיב Humdrum), אנגולם - צרפות, 2018
מועמד ALTERNATIVE PRIX לאסופת קומיקס אלטרנטיבי (כחלק מקולקטיב Humdrum), אנגולם - צרפות, 2019
ציון לשבח, פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק, עבור "הסיפור על יואב ששלח את המשפחה שלו בדואר", 2020 ישראל
פרס שר התרבות ליצירה בתחום ספרות הילדים והנוער ע"ש דבורה עומר (על הספר "הסיפור על יואב ששלח את המשפחה שלו בדואר"), ישראל 2021
עומר אל-מוח'תאר , אשר כונה אריה המדבר, היה מנהיג ההתקוממות בקירנאיקה האיטלקית (במזרח לוב של ימינו) תחת המסדר הסנוסי, כנגד הכיבוש האיטלקי.
מורה שהפך לגנרל, עומר אל-מוח'תאר היה דמות מבטיחה בתנועה הסנוסית, והוא נחשב לגיבור הלאומי של לוב ולאחד מסמלי ההתנגדות בעולם הערבי ובעולם המוסלמי.
החל ב-1911 החל אל-מוח'תאר לארגן את תנועת ההתנגדות הלובית שנאבקה באימפריה האיטלקית במהלך המלחמה האיטלקית-הסנוסית השנייה.
אל-מוח'תאר הוביל את תנועת ההתנגדות במשך קרוב לעשרים שנה.
לאחר ניסיונות רבים הצליחו כוחות הצבא האיטלקי ללכוד את אל-מוח'תאר בסמוך לעיירה סלונטה, והוציאו אותו להורג בתלייה ב-1931.
עומר אל-מוח'תאר נולד ב-1858 למשפחה שהתגוררה בכפר הקטן זאוויאת ג'נזור, בסמוך לעיר טוברוק, במחוז של קירנאיקה העות'מאנית המשתייכת לחמולת הסנוסי הערבית.
כילד התייתם אל-מוח'תאר מאביו בגיל צעיר וחייו בשנים אלו עברו עליו בעוני.
הוא אומץ על ידי שייח'.
דודו של אל-מוח'תאר היה מנהיג דתי-פוליטי בקירנאיקה, ועומר זכה לרכוש השכלה מוקדמת במסגד המקומי, בטרם המשיך בלימודיו במשך שמונה שנים באוניברסיטת סנוסי שבג'חבוב, כיום כפר מדברי ואז העיר הקדושה של המסדר הסנוסי.
הוא הפך למומחה בקוראן ולאימאם, והצטרף לאחווה של המסדר הסנוסי.
הוא התוודע היטב למבנה החברתי של החברה בה חי כאשר נבחר ליישב מחלוקות בין-שבטיות.
אל-מוח'תאר פיתח מערכת יחסים איתנה עם התנועה הסנוסית במהלך שנותיו בג'חבוב, וב-1895, מהדי סנוסי נסע איתו לאל-כופרה, שקע ונווה מדבר במחוז כופרה בדרום-מזרח קירנאיקה, שבסוף המאה ה-19 הייתה למרכזו של המסדר הסנוסי.
בהזדמנות אחרת נסעו אף דרומה יותר, לקארו שבצ'אד, שם מונה אל מוח'תאר לשייח'.
כשהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית פלשה לצ'אד ב-1899, נשלח אל-מוח'תאר, לצד חברים אחרים במסדר הסנוסי, לסייע להגן על צ'אד מפני הצרפתים, בשל העובדה שהסנוסים תפסו את התפשטותם של הצרפתים כסיכון, בשל פעילותם המיסיונרית של הצרפתים במרכז ובמערב אפריקה.
ב-1902 נקרא אל-מוח'תאר בחזרה לצפון, לאחר מותו של מהדי, והמנהיג הסנוסי החדש, אחמד שריף א-סנוסי, מינה אותו כשייח' של זאוויאת לסקור בצפון קירנאיקה.
באוקטובר 1911, במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית, ה-Regia Marina (הצי המלכותי האיטלקי), תחת פיקודו של האדמירל לואיג'י פאראוולי, הגיע לחופי לוב, שהייתה אז טריטוריה תחת שלטונה של האימפריה העות'מאנית.
אדמירל פאראוולי דרש מהמינהל העות'מאני ומחיל המצב המקומי להיכנע ולמסור את השטח לאיטלקים, או ליטול על עצמם את האחריות להרס המיידי של הערים טריפולי ובנגאזי.
העות'מאנים ובני בריתם הלובים נסוגו אל המרחב הכפרי במקום להיכנע, והאיטלקים הפציצו את הערים במשך שלושה ימים ואז טענו כי תושבי טריפולי "מחויבים וקשורים בעוצמה לאיטליה".
היה זה הסימן לתחילת סדרה של קרבות בין כוחות הקולוניאליזם האיטלקי לבין האופוזיציה הלובית החמושה בקירנאיקה.
כמורה של הקוראן במקצועו, היה אל-מוח'תאר מיומן גם באסטרטגיה ובטקטיקה של לוחמה מדברית.
אל-מוח'תאר הכיר היטב את הגאוגרפיה המקומית וניצל את הידע הזה לטובתו בקרבות נגד האיטלקים, שלא היו מורגלים בלחימה מדברית.
אל-מוחת'אר הוביל שוב ושוב את היחידה הקטנה והדרוכה אשר בראשה עמד, למתקפות מוצלחות נגד האיטלקים, מתקפות שלאחריהן נמוגו שוב אנשיו של אל-מוח'תאר אל פני השטח המדבריים.
אנשיו של אל-מוח'תאר תקפו במיומנות מוצבים צבאיים, הניחו מארבים לחיילים, ושיבשו קווי אספקה ותקשורת.
ה-Regio Esercito (הצבא המלכותי האיטלקי) נותר נדהם ונבוך מטקטיקת הגרילה של אל-מוח'תאר.
באזור ההררי של ג'בל אח'דאר ("ההר הירוק"), יצר ב-1924 המושל האיטלקי ארנסטו בומבלי כוח אנטי-גרילה אשר הביא לנסיגה קשה של כוחות הגרילה באפריל 1925. בתגובה, התאים עומר אל-מוחת'אר בזריזות את הטקטיקות שלו, ויכול היה לסמוך על סיוע מתמשך מצד מצרים.
במרץ 1927, על אף הכיבוש של ג'חבוב בפברואר 1926 והשלטון של המושל אטיליו טרוּצי, אשר הכביד את ידו יותר ויותר על התושבים, הפתיע אל מוח'תאר את החיילים האיטלקים ברח'ייבה.
בין 1927 ל-1928 ארגן אל-מוחת'אר את הכוחות הסנוסים שניצודו ללא הרף על ידי האיטלקים.
אפילו הגנרל טרוצי עצמו הכיר ב"התמדה יוצאת הדופן וכוח הרצון החזק" של עומר אל-מוח'תאר.
המרשל פייטרו באדוליו, מושל לוב החל מינואר 1929, הגיע להסכם פשרה עם אל-מוח'תאר, בדומה להסכמים קודמים של איטליה עם המסדר הסנוסי.
האיטלקים תיארו אותו כ"כניעה מוחלטת".
צעדים אלו, שיזם גרציאני בראשית 1931, גבו מחיר מההתנגדות הסנוסית.
מהמורדים נשלל סיוע ותגבור כוחות הפך בלתי אפשרי, הופעל מערך של ריגול אחר תנועותיהם, הם הופצצו על ידי מטוסים איטלקיים, ונרדפו על פני הקרקע על ידי כוחות איטלקיים שהסתייעו במשתפי פעולה ומודיעים מקומיים.
אל-מוח'תאר וכוחותיו המשיכו להילחם על אף הקשיים והסיכונים הקשים יותר בפניהם ניצבו, אך ב-11 בספטמבר 1931, הותקף אל-מוח'תאר מן המארב ליד סלונטה.
עומר גפן (נולד ב־21 ביולי 1988) הוא שדרן רדיו, קריין ועיתונאי ישראלי.
משדר בתחנות הרדיו גלי צה"ל וגלגלצ.
בילדותו עברה משפחתו לקיסריה, והוא למד באור עקיבא.
ב־2006 התקבל לשירות צבאי בגלי צה"ל כקריין ומגיש.
הגיש עם עמרי רחמימוב את התוכנית "שישי חם" בגלי צה"ל.
החל מ־2007 עבר מוקד הפעילות שלו לגלגלצ.
הוא הגיש את "סוף שבוע רגוע" ותוכניות ספיישל, ואת "קולות החיילים" ב־2008–2009. קריין מהדורות חדשות בשתי התחנות.
עם שחרורו ב־2009 קריין חדשות ברדיו האזורי (שהופעלו באותה תקופה על ידי ערוץ עשר) ושידר ברדיו תל אביב ובאקו 99FM (שנקרא אז "רדיו 99").
לאחר כשנה חזר לגלגלצ והגיש את "מדינה בדרך" בימי חמישי ותוכניות נוספות בסוף השבוע.
את "מדינה בדרך" הוא מגיש עם בני כבודי, עורך דיווחי התנועה הראשי בתחנה.
במסגרת שידורו בתוכנית יזם גפן את פינת "השיר הטוב בעולם", בה הכריז שוב ושוב שהשיר הטוב בעולם הוא "Africa" של "טוטו".
בהסכת מיוחד שייחד לשיר הסביר שאף שבהכרזה שלו היה "אלמנט של צחוק ושל הומור", והשיר הוא "לא הכי גדול בעולם", עם כל זאת הוא "הכי טוב בעולם" משום שהוא "קפסולת זמן מושלמת לאידיאל של האייטיז".
החל מדצמבר 2023 הפסיק לשדר את "מדינה בדרך" בימי חמישי, והחל לשדר ברצועת אחר-הצהריים בגלגלצ במקום ערן אביגל שעזב את התחנה.
עם המיתוג החדש של רצועת סוף השבוע בגלגלצ ב־2018, הפכה תוכנית הצהריים של גפן ביום ו' לתוכנית המתבססת על טעמו האישי, ותוארה כ"שלוש שעות של רוק לסוף השבוע".
במסגרת התוכנית הושקה פינה חדשה בשם "האזנה מודרכת", במסגרתה חוקר גפן את סיפוריהם של מוזיקאים או שירים שהם קלסיקות רוק באמצעות קטעי סאונד, ראיונות וקטעי ארכיון.
הפינה התחילה כפינה קצרה באורך 1–2 דקות, אך התפתחה להסכת מוערך באורך של כ־20 דקות.
את התוכנית נוהג גפן לסיים עם שיר של שלום חנוך וברכת .
גפן הגיש שידורים מיוחדים, ובהם ימי הולדת 70 לדני סנדרסון, גידי גוב (תוכנית שכללה מצעד משיריו), יוני רכטר ויהודה פוליקר, שכללו ראיונות והופעה באולפן, ספיישל קולנוע לרגל פרס האוסקר, מצעד שירי דיסני ומצעד שירי "קווין" עם דלית רצ'שטר, ואת מצעד שירי האצטדיונים עם הדר מרקס.
הגיש את "20 הגדולים" במצעד העשור המחודש של שנות ה־90 של המאה ה־20. הגיש עם דלית רצ'שטר את "30 הגדולים" במצעד "מוזיקה מהמסך – השירים הגדולים מהסדרות ומהסרטים".
סיקר מטעם גלגלצ את ההופעה של "קולדפליי" בעמאן ב־2019.
היה במשך ארבע שנים מנהל התקשורת של "Waze" בישראל.
עובד כקריין פרסומות (בין השאר נתן את קולו לג'ינגל "גלגלצ בשיתוף הרלב"ד ומשרד התחבורה").
גפן נשוי לנעם כהן גפן, מנכ"לית אקו 99FM (ומי שהייתה עורכת מוזיקה בגלגלצ, מפיקה ראשית וסגנית מנהל התחנה עד ספטמבר 2022).
השניים הכירו במקום עבודתם בגלגלצ, בעקבות תוכנית משותפת לציון 50 שנה לאלבום "Pet Sounds" של "הביץ' בויז", שכללה ריאיון עם מייסד הלהקה, בריאן וילסון.
גפן אוהד את קבוצת הכדורגל מכבי חיפה ומשמש מדי פעם כרוז במשחקיה.
עומר ג'ערון הוא כדורגלן עבר אמריקאי-פלסטיני ששיחק בעמדת הבלם.
ג'ערון נולד בכווית סיטי לאם אמריקאית ולאב פלסטיני מטול כרם.
כשהיה בן 7 ג'ערון היגר עם משפחתו לפיצ'טרי סיטי, ג'ורג'יה שבארצות הברית לאחר שטיל נורה פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה.
ג'ערון התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ממפיס ואוניברסיטת דייטון.
בשנת חתם בשיקגו פייר פרמייר ממנה עבר לאטלנטה סילברבקס.
בשנת בוונקובר ווייטקאפס עוד לפני שזו הצטרפה ל-MLS.
ב-6 בפברואר 2009 חתם פלוטה שווינואוישצ'ה מהליגה הפולנית השנייה.
בהמשך שיחק בפוגון שצ'צ'ין, טמפה ביי וארקה גדיניה.
ב-31 ביולי 2012 חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית במדיה רשם רק 2 הופעות בעונה אחת.
ב-7 בינואר 2014 הצטרף לאוטווה פיורי הקנדית.
בהמשך שיחק בבהרט,ופיצ'טרי סיטי מובה.
בשנת החליט ג'ערון לייצג את נבחרת פלסטין.
ב-8 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במשחק נגד .
עומר סולטאן אל-עולמא הוא השר לבינה מלאכותית באיחוד האמירויות הערביות.
הוא מונה באוקטובר 2017 על ידי מי שהיה סגן הנשיא וראש הממשלה של איחוד האמירויות ושליט דובאי, השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום.
איחוד האמירויות הייתה המדינה הראשונה שמינתה שר לבינה מלאכותית.
אל-עולמא נולד ב-16 בפברואר 1990 בדובאי .
יש לו תואר ראשון במנהל עסקים וניהול מהאוניברסיטה האמריקאית בדובאי, ותעודה במצוינות וניהול פרויקטים מהאוניברסיטה האמריקאית בשארג'ה.
תחומי האחריות של אל-עולמא כשר לבינה מלאכותית כוללים יצירה וטיפוח מאמצים בינלאומיים בניהול אחראי של בינה מלאכותית ומשקף את החזון של איחוד האמירויות הערביות לגבי שימוש אתי בבינה מלאכותית.
לפני תפקידו כשר, עבד אל-עולמא במספר מגזרים, כולל מגזר הבנקאות, טלקומוניקציה, ארגונים פרטיים וממשל.
משנת 2012 ועד 2014, היה חבר בתכנון התאגידי במשרד ראש הממשלה של איחוד האמירויות.
מנובמבר 2015 עד נובמבר 2016, הוא היה סגן ראש משרד השר במשרד ראש הממשלה של איחוד האמירויות.
בין דצמבר 2015 לאוקטובר 2017, הוא היה המזכיר הכללי של הארגון העולמי לרחפנים.
בנובמבר 2017 הוא מונה לסגן המנהל של קרן Dubai Future Foundation.
לפני מינויו, הוא עבד על פיתוח אסטרטגיית הבינה המלאכותית של איחוד האמירויות.
בנובמבר 2017, אל-עולמא מונה לחבר במועת "עיצוב העתיד של הכלכלה והחברה הדיגיטלית" (קבוצת עבודה), והוא לוקח חלק בפורום הכלכלי העולמי (WEF) - בדאבוס .
אסטרטגיית איחוד האמירויות לבינה מלאכותית
באוקטובר 2017 השיקה ממשלת איחוד האמירויות את "אסטרטגיית הבינה המלאכותית של איחוד האמירויות".
הנוגעת בתחומי החינוך, התחבורה, האנרגיה, החלל והטכנולוגיה.
מחנה קיץ ראשון של AI
ב-1 ביולי 2018, חנך אל-עולמא את מחנה הקיץ הראשון של איחוד האמירויות הערביות.
עומר דיאקיטה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרקל ברוז', בהשאלה מסטאד ריימס ובנבחרת חוף השנהב.
דיאקיטה גדל במחלקת הנוער של מימוסאס, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של חוף השנהב.
ב-12 בינואר 2022 חתם ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בליפרינג, קבוצת הבת של המועדון.
ב-21 ביוני 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2023/2024. ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד מץ במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-1 בספטמבר 2025 הושאל לסרקל ברוז'.
ב-9 בספטמבר 2023 ערך דיאקיטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בניצחון 0–1 על נבחרת לסוטו, במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
עומר בולאט (בטורקית: Ömer Bolat.
נולד ב-30 באוגוסט 1963) הוא אקדמאי ופוליטיקאי טורקי.
באקדמיה הוא עסק בתחומי הכלכלה, יחסים בינלאומיים ומינהל עסקים.
בולאט משמש כשר המסחר בממשלת ארדואן.
בולאט נולד ב-30 באוגוסט 1963 באיסטנבול.
ב-1984 סיים את לימודיו ביחסים כלכליים בינלאומיים באוניברסיטת מרמרה.
הוא השלים את לימודיו לאחר התואר באוניברסיטת אמסטרדם.
בהמשך סיים תואר שני ממכון קיל לכלכלה העולמית בגרמניה, בהתמחות בכלכלה בינלאומית ובמנהל עסקים.
הוא קיבל דוקטורט מהמכון ללימודי אירופה של אוניברסיטת מרמרה.
בולאט מונה לפרופסור חבר ב-2014, ולאחר מכן קודם לדרגת פרופסור ב-2019. בין ספטמבר 2015 לספטמבר 2020, הוא העביר קורסים לתארים מתקדמים בכלכלה בינלאומית, מנהל, מנהל עסקים ויזמות באוניברסיטת איסטנבול סבהטין זעים .
ב-1 באוקטובר 2020, הוא קיבל תפקיד של חבר אקדמי באוניברסיטת איסטנבול למסחר , שם לימד קורסים בנושאי "יזמות ומודלים עסקיים חדשים" ו"תיאוריות מנהיגות".
בולאט מילא כמה תפקידים במפלגת הצדק והפיתוח.
בשנת 2023, מונה בולאט לשר המסחר על ידי הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן.
לאחר מינויו אמר בולאט כי יחסי המסחר בין ישראל לטורקיה יתרמו ליציבות ושלום באזור.
עם זאת, במהלך מלחמת חרבות ברזל הודיע שטורקיה תעצור את כל הסחר עם ישראל עד שתושג הפסקת אש קבועה בעזה.
בולאט נשוי ואב לשני ילדים.
עומר בן יעקב הוא עיתונאי תחקירים ישראלי, חוקר רשת וטכנולוגיה, וכתב הסייבר והדיסאינפורמציה של עיתון "הארץ" ו"העין השביעית".
רבים מתחקיריו עוסקים במפגש בין טכנולוגיה לפוליטיקה, ובחשיפת פעילות של ממשלות ומארגנים שמנסים להשפיע על דעת הקהל.
בן יעקב נולד בניו יורק וגדל בתל אביב.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה ופוליטיקה וממשל, ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע והרעיונות.
הוא עבד במספר עיתונים וכתבי עת, בעיקר בנושאי טכנולוגיה וחברה.
בן יעקב השתתף במספר תחקירים בינלאומיים זוכי פרסים, ביניהם:
תחקיר על תוכנת פגסוס - תחקיר מקיף על תוכנת הריגול פגסוס, שפותחה על ידי חברת NSO הישראלית, תחקיר שהעלה שאלות קשות בנוגע לאתיקה של תעשיית הסייבר הישראלית והשפעתה על הדמוקרטיה.
צוות חורחה - תחקיר שחשף את פעילותה של רשת של ישראלים שניסו לשבש מערכות בחירות ברחבי העולם באמצעות שימוש בטכנולוגיות דיגיטליות.
התחקיר הציג איומים הגלומים במניפולציה של דעת הקהל באמצעות כלים דיגיטליים.
בנוסף לעבודתו העיתונאית, בן יעקב הוא גם חוקר ויקיפדיה וסוציולוגיה של המדע.
הוא מפרסם מאמרים אקדמיים ומנחה פודקאסט העוסק בנושאים הקשורים לטכנולוגיה, לדיסאינפורמציה ולפוליטיקה.
תחומי העניין המרכזיים שלו כוללים:
דיסאינפורמציה – חקר מקורות, שיטות הפצה והשפעות של מידע כוזב ברשת
סייבר – חקר איומי סייבר, הנדסה חברתית והשפעת הטכנולוגיה על הביטחון הלאומי
ויקיפדיה – חקר התהליכים החברתיים והפוליטיים העומדים בבסיס עריכת האנציקלופדיה המקוונת.
בן יעקב משמש כמרצה בנושאים הקשורים לטכנולוגיה, דיסאינפורמציה ופוליטיקה.
כמו כן הוא עובד כחוקר במכון ה-LPI בפריז, בתחום הסוציולוגיה של המדע, ומתמקד בחקר ויקיפדיה ותהליכים חברתיים ופוליטיים.
יש לו פודקאסט בשם "זו דעתי על כל פנים", אותו הוא מעביר יחד עם אשתו, מיכל צורן, ופודקאסט בשם "היסטוריה אינטלקטואלית גסה", אותו הוא מעביר יחד עם דור קומט, עורך הפודקאסט.
עומר אל־ביטאר היה בן למשפחה עשירה ביפו.
משפחתו עלתה לגדולה והשיגה השפעה במאה ה-19. בסוף העשור השני של המאה ה-20 בלטה משפחת ביטאר מיפו ברשימות בעלי קרקע גדולים בארץ ישראל.
ב־1908 מונה אל־ביטאר לראשות המועצה העירונית בידי הקאימקאם, שאיתו קיים קשרים הדוקים.
ב־1915 פוטר אל־ביטאר על ידי הקאימקאם עריף בק, וגורש לדמשק יחד עם 45 מנכבדי יפו.
עם תחילת השלטון הבריטי נחשד בפעילות פרו-עות'מאנית וגורש למצרים.
הוא הורשה לחזור בתחילת 1919. בספטמבר 1919 נבחר לנשיא "האגודה המוסלמית-נוצרית ביפו", אחת ההתארגוניות הפוליטיות הראשונות בהתעוררות הלאומית הערבית בארץ.
אגודות דומות קמו זמן קצר לאחר מכן בערים נוספות, וראשיהן התכנסו בדצמבר 1919 בחיפה וייסדו את הוועד הפועל הערבי.
אל־ביטאר כיהן כנשיא האגודה ביפו עד סוף שנת 1929, כאשר הודח על ידי האגף הקיצוני.
הוא היה חבר הרכבי הוועד הפועל שנבחרו בוועידות הרביעית עד השביעית של הקונגרס הערבי-פלסטיני (1921–1928).
בקונגרס הרביעי, שהתכנס ביוני 1921 בחיפה, נבחר כסגן יו"ר הוועד הפועל, תפקיד שמילא עד הקונגרס השביעי ב-1928.
במאורעות תרפ"א (1921) ביפו נקרא אל־ביטאר יחד עם שניים מנכבדי העיר למפגש עם נכבדי תל אביב להרגעת הרוחות, שנערכה בהוראת מושל מחוז יפו ב-2 במאי.
לאחר אספה משותפת של נכבדי העדות ב־5 במאי 1921, נשלח עם קצין מודיעין בריטי לטולכרם וקלקיליה כדי לְהָזֵם שמועות שהיהודים הורגים בערביי יפו.
בשלהי 1923 החל תהליך התפוררות של האגודה המוסלמית-נוצרית ביפו על רקע הסכמת עיריית יפו לקבל לשטחה את מפעל החשמל של פנחס רוטנברג.
הסכמת העירייה לקבל חשמל ממפעלו של רוטנברג עוררה את זעמם של גורמים קיצוניים שונים, ומאחר שראש העירייה עאסם ביי אל־סעיד היה מקורבו ובעל בריתו של אל־ביטאר, הזעם דבק גם בו.
משפחת דג'אני החזקה ניצלה את ההזדמנות ויצאה בהתקפה עליו כדי לחתור תחת מעמדו.
סכסוך זה החל תהליך התפוררות של האגודה המוסלמית-נוצרית ביפו, חלוקתה לשני מחנות יריבים וירידה במעמדה הקודם.
בתוך תהליך זה עבר נשיא האגודה אל־ביטאר אל מחנה האופוזיציה (המועארד'ה) שבהנהגת ראע'ב נשאשיבי, וכך אפשר לה לחדור לעירו, שהייתה עד אז מבצרם של תומכי הוועד הפועל הערבי.
ב-1925 כבר נטל חלק בעצומת האופוזיציה שהוגשה לשר המושבות.
לאחר ההתקרבות בין הנשאשיבים והחוסיינים לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) היה אל־ביטאר ממקימי "המפלגה הליברלית" ב־1930.
ביוני 1932 החלה לפעול ועדה שנועדה לנהל את חברת "קופת האומה", שמטרתה הייתה "הצלת קרקעות" מפני העברתן לידי יהודים, ואל־ביטאר היה חבר הוועדה מטעם האופוזיציה.
באוקטובר 1933 היה אל־ביטאר אחד משלושה מנהיגי אופוזיציה חברי הוועד הפועל הערבי, שתמכו בהפגנות שנערכו בארץ באותו החודש.
בדצמבר 1934 נתארגנה מחדש האופוזיציה במסגרת "מפלגת ההגנה הלאומית" בראשות ראע'ב נשאשיבי, ואל־ביטאר היה בין מייסדיה.
בוועידת היסוד של המפלגה ב-2 בדצמבר 1934 הוא נבחר לאחד מ-12 חברי הוועד המרכזי שלה.
ב־1935 נוסדה חברת "קופת האומה" מחדש, ואל־ביטאר היה חבר במועצת החברה.
ב־1939 פוזרה מועצת עיריית יפו ואחיו של עומר, עבד א-ראוף אל-ביטאר, מונה לראש העירייה בראש ועדה קרואה.
עבד א־ראוף נפטר ב־16 ביוני 1941 ועומר מונה בשנית לראש העירייה.
ביוני 1943 קיבל דרגת קצין במסדר האימפריה הבריטית.
בפברואר 1945 מספר חברי העירייה התפטרו ממנה ופגעו בתפקודה, לאחר שמושל המחוז פקד על עיריית יפו לשלם באופן מיידי את חובה לעיריית תל אביב עבור שירותים שהאחרונה העניקה לשכונות פלורנטין ושכונת שפירא במסגרת הסכם בין העיריות.
בעקבות זאת שלח עומר ב-12 במרץ 1945 בקשת התפטרות לנציב העליון ג'ון ורקר.
בסוף החודש הוקמה ועדה עירונית חדשה בראשות אל-ביטאר, שיצא לחופשה בת שלושה חודשים במהלכן נוהלה העירייה על ידי יוסוף הייכל ששימש כממלא מקום ראש העירייה.
ביוני 1945 התפטר אל-ביטאר פעם נוספת והייכל מונה לראש העירייה.
לאחר התפטרותו נטש את הפוליטיקה והחיים הציבוריים.
אל־ביטאר נפטר ב-16 ביוני 1946, בדיוק חמש שנים לאחר מות אחיו, והוא נקבר לידו בבית הקברות בג'בליה (גבעת עלייה).
עומר אכרם עומרן אל-ביטאר הוא כלכלן ומשפטן ערבי-פלסטיני, שכיהן בתפקיד שר האוצר בממשלתו של מוחמד מוסטפא ממרץ 2024 ועד 9 בנובמבר 2025.
אל ביטאר למד פיננסים ובנקאות בין השנים 1980 ל-1984 וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת מיזורי - סנט לואיס בארצות הברית.
הוא היה חבר במועצת המנהלים של עד שהגיש את התפטרותו ב-29 ביולי 2022. הוא חבר גם במועצת המנהלים של החברה לפיתוח והשקעות פלסטין (PDICO) וחברות הבנות שלה, וחבר בדירקטוריון של חברת אל עמל המבצעת השקעות פיננסיות בירדן.
ב-28 במרץ 2024, הנשיא מחמוד עבאס אישר את הקמת הממשלה הפלסטינית התשע-עשרה בראשות מוחמד מוסטפא והעניק לה את אמונו.
ב-31 במרץ 2024 הושבע אל-ביטאר כשר האוצר במבנה המוקטעה בעיר אל-בירה.
מחמוד עבאס תיקן גם את צו מספר (9) משנת 2016 להקמת ב-11 ביוני 2024, והוסיף דירקטוריון לסוכנות.
מאוחר יותר פרסם את החלטה מספר (51) משנת 2024, הממנה אותו כחבר המועצה, החל מיום 23 ביוני 2024.
במהלך מלחמת חרבות ברזל האשים אל ביטאר את ישראל במשבר הכלכלי ברשות הפלסטינית וטען כי "התמיכה הסעודית ממלאת תפקיד מרכזי בהקלה על המשבר הכלכלי החמור שבו אנו נמצאים, שנגרם כתוצאה מהצעדים הישראליים האחרונים".
ב־9 בנובמבר 2025 הגיש עומר אל-ביטאר את התפטרותו מתפקידו כשר האוצר של הרשות הפלסטינית.
עומר אל-הילאלי (בספרדית: Omar El Hilali, בערבית: عمر الهلالي, בתעתיק מדויק: עמר אלהלאלי; נולד ב-12 בספטמבר 2003 בל'הוספיטלט דה ליוברגאט שבספרד) הוא כדורגלן מרוקאי-ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אספניול מלה ליגה.
אל-הילאלי הצטרף למחלקת הנוער של אספניול בגיל 13, לאחר ששיחק במחלקת הנוער של סטאד אולאליה.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של אספניול.
ב-4 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על אלבסטה במסגרת המחזור ה-33 בליגה הספרדית השנייה לעונת .
הוא ערך שלוש הופעות ליגה בעונה זו, בסיימה העפילה אספניול ללה ליגה.
אל-הילאלי נולד בספרד למשפחה מרוקאית שמוצאה בטנג'יר.
הוא שיחק בנבחרת מרוקו עד גיל 20 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 20 בשנת 2021.
בחודש יוני 2023 הוא נכלל בסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 לטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23, בו זכתה נבחרתו.
עומָר אל-עקאד הוא סופר ועיתונאי מצרי-אמריקאי, שזכה במספר פרסים ספרותיים.
עומר אל-עקאד נולד בקהיר, מצרים, וגדל בדוחא, קטר.
הוא למד בבית ספר אמריקאי בין-לאומי במצרים.
בגיל 16 עבר עם משפחתו לקנדה, למד בבית ספר תיכון במונטריאול ולאחר מכן סיים תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה של קווינס בקינגסטון (אונטריו).
אל-עקאד עבד כעיתונאי וסיקר אזורי סכסוך עבור העיתון הקנדי "הגלוב אנד מייל" במשך כעשר שנים.
בין השאר סיקר את המלחמה באפגניסטן, את המשפטים הצבאיים במתקן מעצר גואנטנמו, את האביב הערבי במצרים ואת מחאות "Black Lives Matter" בארצות הברית.
הרומן הראשון שלו, "American War" ("מלחמה אמריקאית"), מתרחש בעתיד דיסטופי.
הוא ראה אור בשנת 2017. הספר נכלל ברשימת "100 הרומנים המשפיעים ביותר" של ה-BBC.
הרומן השני שלו, "What Strange Paradise" ("איזה גן עדן מוזר"), מתאר את משבר ההגירה בארצות הברית דרך עיניו של נער המתעניין בגורלו של ילד סורי בשם אמיר, שהוא הניצול היחיד מטביעתה של סירת מהגרים.
בשנת 2025 ראה אור ספרו השלישי, ("יום אחד, כולם יהיו מאז ומתמיד נגד זה"), שהוא ספר עיון המפרט טענות לרצח עם ברצועת עזה ודן בתגובת העולם המערבי לאירועים אלה.
הספר "מלחמה אמריקאית" היה מועמד לפרס על שם מרגרט אטווד ומועמד לפרס מטעם אמזון קנדה.
ב-2018 הוא זכה בפרס ספרותי של מדינת אורגון על שם קן קיזי.
הספר "איזה גן עדן מוזר" זכה בנובמבר 2021 ב לספרות קנדית.
הספר "יום אחד, כולם יהיו מאז ומתמיד נגד זה" זכה בפרס הספר הלאומי בארצות הברית לשנת 2025 בקטגוריית ספרי העיון, ונבחר לאחר מספרי השנה בכתבי עת רבים, בהם הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט והגלוב אנד מייל.
מתגורר עם אשתו וילדיו בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית.
ע'יאת' אל דין אבו אל פתח עמר אבן אברהים ח'יאם נישאפורי (בפרסית: غیاث الدین ابو الفتح عمر بن ابراهیم خیام نیشاپوری; המכונה בקצרה עומר ח'יאם (לעיתים גם כיאם ב-כ'), בפרסית: عمر خیام; 18 במאי 1048 – 4 בדצמבר 1131) היה מתמטיקאי, אסטרונום, פילוסוף ומשורר פרסי.
משמעות השם ח'יאם היא "עושה אוהלים", וייתכן שמקורו במקצועו של אביו.
ח'יאם התפרסם בזכות שורה של חיבורים אלגבריים שפרסם בזמנו, דבר שגרם לסולטאן מאלכשאה הראשון להטיל עליו משימות מחקר באסטרונומיה.
כאסטרונום, הוא היה מעורב בתכנון של לוח השנה של ג'לאלי, לוח שנה שמשי שסיפק את הבסיס ללוח השנה הפרסי שעדיין נמצא בשימוש.
ידוע שהיה בקיא גם בפילוסופיה, משפט והיסטוריה, אך כתבים שלו על נושאים אלו כמעט שלא נשתמרו.
ח'יאם מצא שיטה גאומטרית לפתרון של משוואות ממעלה שלישית, הישג שהפך אותו למתמטיקאי הראשון שמצא פתרון כללי למשוואות כאלו.
רק במאה ה-16 מצא טרטליה שיטה אלגברית טהורה לפתרון הבעיה.
ח'יאם היה הראשון שחקר תכונות של מרובע סאקרי.
פרסומו במערב החל לאחר שבשנת 1859 אדוורד פיצג'ראלד תרגם לאנגלית אוסף שירים שחיבר, ה"מרובעים" ("רבאעיאת").
השירים מורכבים על פי משקל פרסי של יחידות בעלות ארבע שורות.
שורשי המרובעים נעוצים בשירה העממית הפרסית, וח'יאם שכלל וגיבש את הצורה השירית הזאת.
לרוב הטורים עמוסים בתוכן עשיר.
כיוון שהשירים עוררו התנגדות דתית, הם הועתקו בחשאי וצורפו אליהם גם שיריהם של כותבים אחרים.
מבין יותר מ-5,000 שירים אשר מיוחסים לח'יאם, רק בין 158 ל-500 נחשבים כאותנטיים.
בערוב ימיו הלך למכה כדי להיטהר, ולאחר מותו נקבר בנישאפור.
על שמו נקראו מכתש ח'יאם על הירח ואסטרואיד 3095. בחיפה נקרא רחוב על שמו, וביפו פעל משנת 1958 מועדון לילה על שמו, שהקימו שלמה צפריר וזאב ברלינסקי.
חלק משיריו תורגמו לעברית לראשונה על ידי נפתלי הרץ אימבר, על־פי תרגומו האנגלי של פיצג'רלד.
זאב ז'בוטינסקי תרגם אף הוא מבחר שירים מתוך התרגום האנגלי.
גם יוסף מזל תרגם את ח'יאם לעברית.
תרגומו הופיע בשנת 1907 במנצ'סטר.
ד"ר הלל פרחי ממצרים בשנת 1931 תרגם את ח'יאם על פי תרגומו האנגלי של פיצג'רלד בהצלבה עם תרגומים ערביים.
תרגום ראשון של שיריו ישירות על־פי המקור הפרסי נוצר ככל הנראה על ידי בנציון בנשלום.
ב-1976 יצא לאור תרגומו של יעקב אורלנד.
כיום ניתן למצוא תרגומים של הסופר ראובן נמדר לשיריו.
ב-2020 יצא לאור תרגומו של שלמה אחדות לשבעים מרובעים של חיאם ישירות מהמקור בפרסית.
תל אביב: הוצאת גזית, תשי"ב.
עוֹמַר כַיָּאם הַמְרֻבָּעִים, תרגום עיבוד וציור: שלמה אחדות, טבריה, הוצאה עצמית, ספטמבר 2020, .
הספר כולל גם מיניאטורות לכל מרובע, צבעונית ושחור-לבן לסירוגין.
עומר עבד אל-חמיד כראמי הוא פוליטיקאי לבנוני ששימש כראש ממשלת לבנון בשתי קדנציות נפרדות.
עומר כראמי נולד ב־1934 בעיירה א-נורי שבצפון לבנון, בסמוך לטריפולי לעבד אל-חמיד כראמי, לימים ראש ממשלת לבנון.
כראמי קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קהיר ב־1956.
עומר כראמי נכנס לפוליטיקה ב-1987 בעקבות ההתנקשות באחיו רשיד כראמי שכיהן כראש ממשלת לבנון.
כראמי מונה ב־1989 לשר החינוך של לבנון, וב-24 בדצמבר 1990, לאחר שסלים אל-חוס התפטר, מונה לראש ממשלת לבנון.
ממשלתו הייתה הממשלה הראשונה בלבנון שהוקמה לאחר הסכם טאיף שנועד להביא לסיום מלחמת האזרחים בלבנון.
ממשלת כראמי הצליחה להביא לפירוק מרבית המליציות הלבנוניות ולייצב את שלטון הממשלה על המדינה.
במאי 1991 חתמה ממשלתו על חוזה ידידות מול סוריה.
תמיכה זו עוררה ומעוררת ביקורת נגדו מצד לאומנים לבנונים, ובייחוד בקרב הנוצרים המרונים האנטי-סורים, הטוענים כלפיו כי שעבד את ריבונותה של לבנון להגמוניה הסורית.
ב־13 במאי 1992 התפטר כראמי בעקבות נפילת הלירה הלבנונית והמחאה הציבורית החריפה שבאה לאחריה.
כראמי נבחר לפרלמנט הלבנוני ב־1992, 1996 ו־2000 מטעם מחוז הבחירה טריפולי.
כראמי הושבע שוב לתפקיד ראש ממשלת לבנון ב-21 באוקטובר 2004. לאחר רצח ראש הממשלה הקודם רפיק אל-חרירי ב-2005, האשימו חברי אופוזיציה את סוריה במעשה, ודרשו כי תסיג את כוחותיה ואת אנשי המודיעין שלה מתחומי לבנון – דרישה שנתקלה בהתנגדותו של כראמי הפרו-סורי.
כראמי ניצל את ההזדמנות כדי לקרוא לכל המפלגות להצטרף לממשלת אחדות לאומית, אך מאמציו עלו בתוהו וב-13 באפריל נאלץ להגיש את התפטרותו פעם נוספת.
כראמי לא נבחר לפרלמנט הלבנוני ב־2005 או 2009.
עומר מואב (יליד 1960) הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת רייכמן ופרופסור באוניברסיטת ווריק (University of Warwick).
בין תחומי מחקרו צמיחה כלכלית, כלכלת פיתוח, וכלכלת ישראל.
נולד וגדל בירושלים, בנם של יהודית ופרופ' רם מואב.
סיים את לימודי תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים (בהצטיינות) באוניברסיטה העברית בשנת 1993, ובשנת 1995 סיים את לימודי מוסמך בכלכלה (בהצטיינות יתרה).
את לימודי הדוקטורט סיים באוניברסיטה העברית בשנת 1999 ושב למחלקה לכלכלה כמרצה לאחר שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת MIT.
עבודת הדוקטורט, בנושא "אי-שוויון, ניידות בין-דורית בהכנסה, וצמיחה כלכלית", נכתבה בהדרכת פרופ' עודד גלאור ופרופ' יורם מישר.
מואב זכה בשנת 2002 במלגת אלון למדענים צעירים מצטיינים, ובשנת 2006 בפרס רקטור האוניברסיטה העברית על הצטיינות במחקר ובהוראה.
בדצמבר 2012 זכה מואב בפרס מפעל הפיס למדעים ומחקר ע"ש לנדאו בקטגוריה: מדעי החברה – מקרו כלכלה.
מחקריו של מואב על כלכלת ישראל זכו להתייחסות נרחבת בתקשורת הישראלית.
בולט בעיקר מחקרו עם פרופ' אריק גולד על "בריחת המוחות מישראל" שתיעד לראשונה את הרכב ההגירה מישראל על פי השכלה ומקצוע, והעלה לתשומת הלב הציבורית את העובדה שהרכב היורדים מישראל אינו מייצג את האוכלוסייה, אלא מאופיין בבעלי השכלה גבוהה.
מואב מפרסם את עמדותיו הכלכליות-חברתיות ומפרש התפתחויות כלכליות בטורי הדעות בעיתונות הישראלית.
בנוסף הוא מופיע לעיתים בטלוויזיה כפרשן כלכלי וכמי שקורא לרפורמות שוק במשק הישראלי.
מאז נובמבר 2020 מואב מגיש את הפודקאסט "עושים חשבון" מבית רשת עושים היסטוריה.
מואב חבר סגל באוניברסיטת רייכמן.
מואב תומך בכלכלת שוק קפיטליסטית, ומציג את הגיונותיה כנובעים מחוקי הטבע, תוך שימוש בשיטת 'הבאה לאבסורד', כמו למשל השאלה הרטורית 'האם מים מסוגלים לעלות במעלה הגבעה'.
בהתאם הוא קובע כי הקפיטליזם, כפי שהוא מבין ומציג אותו - והרי מדובר בתפיסת עולם רחבה ומלאת ויכוחים וסתירות - הוא המודל היחיד שמסוגל להביא לרווחת האזרחים.
במרכז תפיסתו של מואב עומדת חשיפת המשק לייבוא על ידי הורדת מכסים וסחר חופשי, הגמשת שוק העבודה על ידי ביטול ושינוי חוקי עבודה, צמצום זכות השביתה בשירותים החיוניים, ביטול מוסד הקביעות במגזר הציבורי, והפרטת חלק מהחברות הממשלתיות.
לצד זאת מואב תומך בתשלומי העברה דוגמת הבטחת הכנסה ודמי אבטלה, אך טוען שעל אלו להיות במידה כזו שלא תעודד אי-יציאה לשוק העבודה.
בניגוד לדעה הרווחת, מואב נוהג לציין לחיוב את המודל הנורדי (ובפרט – זה של שוודיה) המאופיין בגמישות עובדים רבה (Flexicurity) לטובת צורכי השוק, ומרבה לתאר את השוני התהומי בין הסוציאל-דמוקרטיה בשוודיה לבין הסוציאל-דמוקרטיה בישראל.
מואב טוען כי הסוציאל-דמוקרטים בישראל נוטים לסוציאליזם מיושן ואף רדיקלי, ואילו סוציאל-דמוקרטיה לדבריו היא תמיכה בשוק חופשי עם מעורבות ממשלתית מינימלית לצד מדיניות רווחה.
במובן זה בלבד, מחשיב עצמו מואב סוציאל-דמוקרט.
מואב תומך באגרת גודש עבור הורדת העומס בכבישים, וממחקר שערך מואב עולה כי "הגודש בכבישים גורם להפסד של כ-50 מיליארד שקל מהתוצר השנתי של ישראל".
מואב גורס כי חשוב להנהיג אגרת גודש אף במנותק מהשאלה האם ישנה תחבורה ציבורית יעילה.
לדידו, אף שחלופה ראויה יכולה להגדיל את השפעתה החיובית של אגרת גודש, הרי שגם בהיעדר חלופה שכזו לאגרת הגודש תהיינה השפעות חיוביות על הצפיפות בכבישים.
זאת משום שאגרת גודש תביא לטענתו לוויסות הביקוש לכביש, לשינוי שעות הנסיעה של עובדים כך שיקל על עומסי התנועה, ובעיקר לצמצום כלי הרכב הפרטיים בכביש ובכך שיפור בניידות התחבורה הציבורית.
לשיטתו של מואב, הגדלת היצע התחבורה הציבורית רצויה מאוד ותשפר את הניידות והרווחה, אך לא תפתור את בעיית הגודש בכבישים.
מואב מחדד כי ממילא, עבור רבים, תחבורה ציבורית נוחה פחות מנסיעה ברכב פרטי בכביש פנוי, ולכן כביש פנוי מיד מושך שימוש ברכב פרטי, עד להיווצרות פקק.
מואב דוחה את הטענה שניתן להשיג אפקט תעבורתי דומה על-ידי סבסוד מלא של שירותי התחבורה הציבורית, או דה רגולציה שלהם.
מואב מנמק את עמדתו בכך ששיפור התחבורה הציבורית משפר את הניידות ואת הרווחה, אבל כמעט שלא מקטין את הפקקים, שכן פקק הוא שיווי המשקל – בהיעדר פקק רבים יעדיפו את הרכב הפרטי על פני תחבורה ציבורית, אפילו אם היא טובה, ועל-כן מנגנוני הביקוש וההיצע יביאו לחזרת הפקק.
כמו-כן, טוען מואב כי עם העלייה בביקוש לתחבורה ציבורית, יתפתח גם ההיצע - משקווים רבים יהפכו משתלמים ותדירותם תגבר.
מואב אף נוהג להפנות למחקר שממנו עולה כי סבסוד התחבורה הציבורית אינו מביא למעבר משמעותי של נהגים לתחבורה הציבורית, הזולה ממילא, ואף עלול להביא לכך שהולכי רגל יעברו להשתמש באוטובוסים, אפקט שאיננו נתפס כרצוי.
מואב אף מתנגד לטענה שאגרת הגודש היא מס רגרסיבי, שכן הנפגעים העיקריים מהגודש בכבישים הם מי שאינם יכולים להחזיק שני רכבים ולחיות קרוב לתל אביב, והפחתת עומסי הכבישים עולה בקנה אחד עם האינטרס שלהם.
מואב מתנגד לחוק לעידוד השקעות הון, בטענה כי הוא איננו מביא להקצאת משאבים יעילה, וממילא, בכלכלת שוק אין יתרון לעיסוק בייצוא דווקא, שממילא משתווה לייבוא, ויש לעודד לכל היותר הגדלה של פריון העבודה.
מואב גורס כי הטבות מס ליצואנים אינן מייצרות מקומות עבודה "יש מאין", אלא משנות את הקצאת העובדים בין חברות מייצאות לחברות שאינן מייצאות, ולכן עידוד הייצוא אינו תורם לתעסוקה.
באותו האופן, פתיחת המשק לייבוא משנה את הקצאת העובדים בין ענפים שונים ואינה מחסלת מקומות עבודה, על כן פתיחת המשק לייבוא לא תפגע בתעסוקה.
המדיניות הקיימת של עידוד ייצוא ובו בזמן מדיניות לצמצום ייבוא הן פעולות הסותרות זו את זו וגורמות לבזבוז משאבים ולפגיעה ברווחה, מכיוון שהייצוא והייבוא משתווים בטווח הארוך דרך מנגנון של התאמות שער החליפין.
על מנת להצדיק את החוק נדרש יחס סיבתי בין פעילות ייצוא לפריון של הפירמה המייצאת, היחס הזה צריך להתקיים במיוחד עבור פירמות שבוחרות לייצא רק בגלל החוק, ונדרש שלפריון תהיינה השפעות חיצוניות חיוביות.
סקירת הספרות המחקרית אינה מעידה על אף לא אחד מהתנאים הללו.
מואב מתנגד להנהגת חניה חינם באזורים שבהם ישנו מחסור, אף עבור תושבי המקום.
מואב מתנגד לרפורמה המשפטית בישראל (2023), ומאמין כי השפעותיה על הכלכלה הישראליות הרות אסון.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הצהיר מואב על תמיכתו במפלגת עלה ירוק – הרשימה הליברלית ותרם לכתיבת התוכנית הכלכלית של המפלגה.
באפריל 2025 הביע ביקורת על תוכנית המכסים של טראמפ: "מדובר בחוסר הבנה עמוק של עקרונות בסיסיים בכלכלה, וביישום של מדיניות הרסנית מתוך בורות."
בשנת 2008 מונה מואב לחבר בוועדת החקירה הממלכתית בנושא הסיוע לניצולי השואה בראשות דליה דורנר.
מאפריל 2009 ועד אפריל 2010 שימש מואב כיועץ הכלכלי הבכיר של שר האוצר יובל שטייניץ.
הוא פרש מן התפקיד לאחר כשנה.
מואב היה חבר ומזכיר קיבוץ קליה.
עומר מאיר ולבר (נולד ב-28 באוקטובר 1981) הוא מנצח, מוזיקאי ומלחין ישראלי.
ולבר נולד וגדל בבאר שבע.
הוריו, יצחק ואורה ולבר הם מורים במקצועם, ילידי שכונת שערי חסד בירושלים.
האב כיהן בעבר כמזכ"ל הסתדרות המורים.
ולבר התחיל את חינוכו המוזיקלי בגיל חמש.
בתחילה למד לנגן באקורדיון ואחר כך בפסנתר ובכינור בקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
מגיל תשע החל ללמוד אצל טניה טלר והמשיך, עד 2004, אצל המלחין מיכאל וולפה.
בשנת 1999, סיים את לימודיו בקונסרבטוריון העירוני באר שבע וסיים את לימודיו בתיכון מקיף ג' בבאר שבע.
בהמשך למד אמנות הניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בהדרכתם של יבגני צירלין ומנדי רודן.
ולבר קיבל מלגה למוזיקאים מצטיינים של קרן התרבות אמריקה-ישראל למשך חמש שנים.
מגיל צעיר ניצח ולבר על תזמורות חשובות בארץ ובעולם, ביניהן הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת סנטה צ'ציליה ברומא, תזמורת פריז, התזמורת הפילהרמונית של תיאטרון לה סקאלה ועוד.
נוסף לכך, היה עוזר מנצח של אשר פיש בהפקה של ווצק מאת אלבן ברג.
בשנת 2004 הוזמן לנצח על תזמורת סימפונט רעננה בקונצרט שנערך בבנייני האומה בירושלים, וחמש שנים לאחר מכן (בשנת 2009) מונה למנהל המוזיקלי שלה.
בפברואר 2007 בבייג'ינג, סין ניצח ולבר על קונצרט גאלה של התזמורת הפילהרמונית של בייג'ינג.
באוקטובר 2008 ניצח בהתראה קצרה וללא הכנה מוקדמת על האופרה אאידה בתיאטרון האופרה על שם ג'וזפה ורדי בפדובה שבאיטליה.
אותה שנה, נבחר ל"כישרון המוזיקלי המפתיע" באיטליה על ידי "קלאסיק וויס מגזין".
בשנת 2009 חלה פריצת דרך בקריירה של ולבר, כאשר התקבל להיות עוזרו של דניאל בארנבוים באופרה הממלכתית אונטר דן לינדן של ברלין ובתיאטרון לה סקאלה במילאנו.
ולבר ניצח על תזמורת לה סקאלה בביקורה בישראל עם האופרה "אאידה".
באופרה הממלכתית אונטר דן לינדן של ברלין, ניצח ולבר על כרמן מאת ביזה.
על "אאידה" ויבגני אוניגין ניצח בהיכל האומנויות של ולנסיה, על טוסקה בלה סקאלה, על "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בפסטיבל סאיטו קינן במאצומוטו, על הפקה חדשה של האופרה "דפנה" מאת ריכרד שטראוס בזמפראופרה של דרזדן.
כמו כן ניצח בקונצרטים סימפוניים בתיאטרון לה פניצ'ה בוונציה, על תזמורת פריז ובפסטיבל "מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו".
בראיונות בתקשורת הצהיר ולבר, כי הפרשנויות האמוציונליות של ליאונרד ברנשטיין והדיוק של יבגני מראווינסקי עומדים לנגד עיניו כמופת באמנות הניצוח.
בשנים 2011–2014 החליף ולבר את לורין מאזל כמנהל המוזיקלי של האופרה של ולנסיה בהיכל האמנויות (בית האופרה) ע"ש המלכה סופיה (Palau de les Arts Reina Sofia) בוולנסיה, ספרד.
בפברואר 2018 התמנה להיות מנצח אורח ראשי של זמפר-אופרה בדרזדן.
באותה השנה נבחר להיות המנהל המוזיקלי של בית האופרה תיאטרו מאסימו בפלרמו שבסיציליה, תפקיד אותו התחיל בשנת 2020. באוקטובר 2018 נבחר ולבר למנצח הראשי של הפילהרמונית של ה-BBC, החל מעונת 2019–2020, בשנת 2022 סיים את תפקידו בתזמורת הפילהרמונית של ה-BBC אחרי כהונה של 4 שנים.
בדצמבר 2020 הודיעה הפולקסאופר של וינה כי מינתה את ולבר כמנהל מוזיקלי שלה החל מ-1 בספטמבר 2022 למשך חמש שנים.
ולבר מייסד ומנהל מוזיקלי של הפרויקט "סראב – מיתרים של שינוי".
משמעות המילה "סראב" בערבית היא נווה מדבר והפרויקט מנגיש לימודי מוזיקה לילדים בדואים בנגב, שמתמודדים עם נחיתות ואפליה חמורים בחברה ישראלית.
באמצעות יוזמה זו, מקדם ולבר שינויים במציאות החברתית בקרב הצעירים הבדווים ומסייע להם לרכוש כישורי חיים תוך שיפור שיתוף הפעולה והתקשורת בין הקהילות הבדואיות והיהודיות.
ולבר גם משמש כשגריר של רצון טוב בעמותה "הצל לבו של ילד" (Save a Child's Heart) – ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח שבסיסו בישראל המספק טיפולים רפואיים וניתוחי לב מצילי חיים.
בנוסף, ולבר משתף פעולה עם ארגונים שונים דרך תוכניות קירוב ומטפח את הדור הבא של מנצחים באמצעות הרצאות חינוכיות.
בפברואר 2023, הודיעה עיריית המבורג על מינויו של ולבר כמנהל המוזיקלי הכללי החדש שלה, שתפקידיו כוללים את ניהול האופרה הממלכתית של המבורג והתזמורת הממלכתית הפילהרמונית של המבורג.
הוא מתגורר במילאנו עם בת זוגו, פסיכולוגית במקצועה, ועם בתם.
סוויטה לתזמורת כלי קשת, בסון וקלרינט
החמישייה עם אבוב "העלה האחרון"
רביעייה מס' 1 לכלי קשת
"מה שזוכרות הידיים", כנרת זמורה דביר, 2025.
עומר מילר (נולד ב-17 במאי 1980) הוא שף ישראלי ומגיש תוכנית בישול.
עומר מילר נולד וגדל בכפר הנוער "אשל הנשיא" שבנגב.
אביו הוא זאב מילר, מנהל הכפר במשך שנים רבות וכיום, מנכ"ל יק"א.
בתום השירות, מצא מילר עבודה זמנית בבית קפה "מאיר" ברחוב קינג ג'ורג' בתל אביב, ובהמשך למד בבית הספר "בישולים" בתל אביב.
מילר עבר לארצות הברית ועבד במסעדת "טבלה" במדיסון אווניו, ניו יורק.
עם חזרתו לישראל עבד במסעדת "מוסקט", בראש פינה, ב"דניאלה" ברחוב נחמני, והמשיך לקייטרינג "פוד ארט" במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, בתחילה כסגנם של השפים ירון קסטנבוים ודני הקר, מהם הושפע מאוד.
כעבור זמן מה החליף מילר את קסטנבוים והתמנה לשף הראשי של המסעדה והקייטרינג.
משנסגרה מסעדת "פוד ארט", קמה תחתיה מסעדת "חדר האוכל", ומילר התמנה לשף הראשי שלה ולאחד השותפים ביחד עם סטיבן לובל, איתי ספיבק וקבוצת "פוד ארט".
המסעדה הוקמה בהשראת חדר אוכל בקיבוץ, מנוגדת לזוהר של המיקום בסמוך לקאמרי.
בה השולחנות מוארכים ובצידם ספסלים המתאימים לארוחה משותפת.
זאת תוך התמקדות בפשטות באוכל.
חדר האוכל זכתה בתואר "מסעדת השנה" לשנת 2010 במגזין על השולחן.
מילר גם שותף בפאב "ביפר".
בפברואר 2012 פתח את מסעדת "שולחן" בשדרות רוטשילד בתל אביב, שנסגרה בשנת 2016. ב-2015 הוא פתח, יחד עם אולם האירועים "שבע", את חברת הקייטרינג Bazaar.
ב-2016 פתח את מסעדת ההמבורגרים "סוסו אנד סאנס" בתל אביב.
לאחר הצלחתה הרבה של המסעדה נפתחו סניפים ברחבי הארץ.
בינואר 2018, פתח מילר פיצרייה חדשה בשם "פיצה סבא", שזכתה גם היא להצלחה רבה, בשדרות רוטשילד בתל אביב.
באפריל 2018 קנה מילר את מסעדת "מעבר לקצה" שנמצאת בחוף הצוק הצפוני בתל אביב.
בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל יזם מחאת מסעדנים לפתיחה מחדש של המסעדות, שנסגרו בהוראת משרד הבריאות בשל הקורונה, ופתח את מסעדתו בניגוד להנחיות.
בשנת 2021 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "חיים של אבא" בערוץ רשת 13.
מילר נשוי לסטייליסטית שירן כדר, ואב לתאומים ובת.
ב-2010 ראה אור ספרו "מטבח ישראלי" בהוצאת על השולחן.
ב-2012 יצא לאור ספרו "שולחן לחג" (עם עמיר אילן, אבי ביטון ואיילת לטוביץ') בהוצאת רימונים והוצאת כתר.
ב-2015 יצא הספר "גם טעים, גם בריא" (עם אלינוער רבין ובלווי מדעי של פרופ' דן טרנר).
הספר כולל מתכונים לסובלים ממחלות כגון קרוהן, קוליטיס וצליאק).
בשנת 2011 מילר הגיש בערוץ האוכל את תוכנית הבישול "הכי טרי שיש", ביחד עם מיכל אנסקי.
בשנת 2012 החל להגיש את תוכנית הבישול "שף על האש" בערוץ 10.
בשנת 2015 השתתף בתוכנית הבישול והבידור "שישי טייק אווי" ברשת, ערוץ 2 בהנחייתם של טום באום ואוריאל יקותיאל.
בשנת 2017 הגיש את תוכנית הבישול "סטוריז" בערוץ האוכל, ביחד עם אשתו שירן כדר.
בשנת 2020 החל להגיש את תוכנית הבישול "מה יש לאכול" לצד תמרה אהרוני ברשת 13.
עומר ורד (נולד ב-25 בינואר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
ורד החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב כשהיה בן 6. בשנת 2009 הושאל לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן הושאל להפועל חיפה.
ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון הפועל חיפה 1–0 על הפועל תל אביב.
לקראת עונת 2011/2012 חזר למכבי תל אביב, ושותף במרבית משחקי הקבוצה בעונה זו, בהם משחקיה במסגרות אירופאיות, ואף כבש שער במשחק הליגה האירופית מול דינמו קייב.
בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות תחת המאמן אוסקר גארסיה, אך ורד מיעט לשחק והשתתף רק ב-9 משחקי ליגה.
בתום עונה זו עזב את הקבוצה לאחר שחוזהו הסתיים.
בדצמבר 2013 חתם ורד בבני יהודה תל אביב בהשאלה עד לסיום העונה, אך סיועו לא הספיק להציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית.
ביוני 2014 הושאל שוב להפועל חיפה.
ביולי 2015 שוחרר ורד ממכבי תל אביב וחתם על חוזה לעונת אחת במכבי נתניה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית.
בספטמבר 2016 חתם לשנתיים בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, ובתום עונת 2017/2018 עזב את המועדון.
ביוני 2018 חתם ורד לשנתיים בהפועל רעננה, אך במדיה ערך רק ארבע הופעות בליגת העל, ובינואר 2019 חזר להפועל פתח תקווה.
עד תום עונת 2018/2019 ערך במדי הקבוצה 17 הופעות בליגה הלאומית, עזר לה להינצל מירידה לליגה השלישית ובסופה עזב את המועדון.
ב-11 בנובמבר 2019 חתם ורד בהפועל כפר שלם מליגה א'.
בינואר 2020 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
במרץ 2025 מונה למנהל הנבחרת הצעירה (עד גיל 21) של ישראל.
ורד בוגר תיכון אליאנס תל אביב בהצטיינות, במגמות כימיה וצרפתית.
בשנת 2017 השלים תואר במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2019 השלים תואר שני בניהול ספורט באקדמיה של ריאל מדריד (Univesrdiad Europea Real Madrid), והחל לימודים לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה.
ביולי 2023 השלים את לימודיו במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה.
עומר טופראק (בטורקית: Ömer Toprak; נולד ב-21 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר טורקי-גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
טופראק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרייבורג, ב-22 באוגוסט 2008 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרים בתיקו 2-2 נגד אוסנבריק.
ב-16 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על פ.ס.וו.
בעונתו הראשונה בקריירה עלה עם הקבוצה לבודנסליגה.
בקיץ 2011 חתם בבאייר לברקוזן.
ב-30 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 3–4 לדינמו דרזדן בגביע הגרמני.
ב-4 במאי 2013 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–2 על מיינץ 05. ב-5 בפברואר 2017 אושר שיעבור לבורוסיה דורטמונד בסיום העונה.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הראשונה בניצחון 0–2 על הרטה ברלין.
ב-11 באוגוסט 2019 הושאל לוורדר ברמן לעונה אחת.
ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 1–3 לפורטונה דיסלדורף.
ב-8 ביולי 2020 חתם באופן קבוע בקבוצה.
בצעירותו, טופראק היה חלק מסגל הנבחרות הצעירות של גרמניה, אך בשנת 2011 בחר לשחק בנבחרת טורקיה.
ב-30 בספטמבר 2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת, וב-15 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות יורו 2012.
עומר היית'ם , נולד ב-3 בינואר 1963, בסוריה), הוא איש עסקים סורי, שהתאזרח ברומניה ונידון בה בהיעדרו לעונש של 20 שנות מאסר על מעורבותו בחטיפת העיתונאים הרומנים בעיראק, ב-2005.
היית'ם, שנולד בסוריה והגיע לרומניה בשנת 1980 לצורך לימודים אוניברסיטאיים בבוקרשט, הוא קרוב משפחה של מוסטפא טלאס.
הוא נשא לאישה את רומנייה בשם אדלה ויחד הביאו לעולם שבעה ילדים.
לאחר המהפכה הרומנית התאזרח ברומניה.
שני עובדי ערוץ הטלוויזיה המסחרי הרומני Prima TV, יחד עם כתב של כתב העת הרומני România liberă ועם מלווה ומתרגם יליד עיראק בעל אזרחות אמריקאית (משנת 2000) בשם מוחמד מונאף, שהתגורר ברומניה משנת 2001 ועבד שם בשירותו של עומר היית'ם, שהו מזה כשבוע בעיראק לצורך העבודה עיתונאית של הרומנים.
ביום 28 במרץ 2005 הם נסעו באזור בגדאד ברכב פרטי הנהוג בידי המלווה הערבי.
עומר המשיך לנהל ברומניה עסקים גם אחרי המהפכה הרומנית והסתבך עם המשמר הפיננסי.
עומר הרשמן (נולד ב-5 במאי 1980) הוא גיטריסט, מוזיקאי, זמר, מפיק ומלחין ישראלי, מוכר בעיקר בשל היותו גיטריסט בהרכב "פאניק אנסמבל", ב"אטליז" וכן בלהקות העבר "ליידי מקבת'","ג'ט סאם" ו"באפלוס".
עומר הרשמן נולד ברמת גן.
הוא גדל והתחנך ברמת- גן ולמד בתיכון בליך.
את הקריירה המוזיקלית שלו התחיל עומר בשנת 1995 בלהקה "ליידי מקבת'" שהקים יחד עם חברו, אסף שני.
הלהקה פעלה יותר מעשור, בארץ ובארצות הברית, צברה קהל מעריצים אדוק והוציאה שני אלבומים.
בהמשך, במהלך שהות בניו יורק, הקים יחד עם רן יעקובוביץ' את ההרכב "ג'ט סאם", שהספיק להוציא EP בלייבל Earsay של "האוזן השלישית" ולהופיע תחילה בניו יורק, עם הבסיסטית הגר בן ארי, ולאחר מכן עם יאיר יונה בהופעות בארץ וסיבוב הופעות בארצות הברית.
בשנת 2007 הצטרף כגיטריסט להרכב "פאניק אנסמבל", עימם הקליט שני אלבומים וחבר בו עד היום, ואף ניגן במופע המחול "תנשמת" של מיכל הרמן ותיאטרון קליפה.
בנוסף לכך החל שיתוף פעולה מתמשך עם ירונה כספי, עימה הופיע והקליט שני אלבומים.
בשנת 2008 הוציא אלבום סולו אקוסטי בשם Limited Dose Of Affection, שעם חומרים מתוכו הופיע בארץ יחד עם רן יעקובוביץ' ויהוא ירון ועשה סיבוב הופעות לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית.
בנוסף, הקים יחד עם סיון בלה לשד את הלהקה "באפלוס" שהוציאה אלבום בשנת 2009 ועשתה מספר סיבובי הופעות ברחבי אירופה.
כמו כן ניגן עם נועה גולנדסקי, ויחד עם צח דרורי הפיק את אלבומה "סוכריות מזרים" שיצא בשנת 2011.
בשנת 2012 הפיק מוזיקלית את אלבומה של אפרת בן צור Robin, אלבום הכולל תשעה שירים שכתבה המשוררת האמריקאית אמילי דיקנסון והלחינה בן צור.
כמו כן, הוא חבר ללהקת אטליז כגיטריסט, עימם יצא לסיבוב הופעות בסין והקליט את האלבום "All Of It".
בשנת 2013 כתב את המוזיקה עבור הסרט "החבר הערבי שלי", סרטה הדוקומנטרי של הבמאית נגה נצר, אשר הציג בפסטיבל דוקאביב, וכמו כן כתב יחד עם גיא בן שטרית את המוזיקה לסרט "אנשים כתומים", סרטה של חנה אזולאי-הספרי.
בנוסף לכך הפיק את אלבומו של עופר פריאון "שום דבר עוד לא קרה" והתארח באלבומו של גבע אסקרוב "אי שקט", והחל לעבוד איתו על אלבומו הבא.
בשנים 2011- 2014 ניגן במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטים, בין היתר- "פלפלים צהובים", "בלתי הפיך", "המשרד", "70 מיליון סיבות לעושר", "פלסטלינה", "חמש שעות מפריז", "אפס ביחסי אנוש", "Web Junky" והמשיך לעסוק בהפקה מוזיקלית של אמנים רבים.
בשנת 2014 עבד עם אורן לביא על אלבומו השני וכן, ניגן והפיק את הסינגל "הלילה הוא שירים" שיצא לאפרת בן צור במסגרת פרויקט "נשים שרות חוה אלברשטיין" של "עבודה עברית".
בתחילת 2015 הפיק וביצע יחד עם אפרת בן צור מוזיקה מקורית שכתבה להצגה "אליס" שעלתה בתיאטרון גשר בבימויו של יחזקאל לזרוב.
בנוסף לכך, החל לנהל מוזיקלית את "קברט טוטאל", קבוצה יוצרת של אמני קרקס, שחקנים ואמנים פיזיים, וכתב מוזיקה מקורית למופע "הפסקת אש", וכמו כן, החל לקחת חלק במופע כחלק מהרכב נגנים שמלווה את המופע.