tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברדיו ערך והגיש, בין היתר, את התוכניות "שורה ראשונה" – מגזין התיאטרון של "קול ישראל", "רוח צד" – מגזין הפילוסופיה של "קול ישראל" ו"מסע מוזיקלי" – מוזיקה מרחבי העולם ב"קול המוסיקה".
גיל הוא בוגר המגמה לזן ב"מכללת מדיסין", שם שימש מאוחר יותר כמורה.
בשנת 2000, הוסמך רשמית ומסורתית לזן מאסטר ביפן.
המורה המסמיך היה מאסטר גודו וואפו נישיג'ימה השייך לאסכולת הסוטו.
מאז אלון מלמד זן בודהיזם ומעביר סדנאות בארץ וברחבי העולם.
הצגות ומופעים בהשתתפותו (רשימה חלקית)
"אויב העם" - תיאטרון הבימה
"הלם קרב" - תיאטרון חיפה
"שדים במרתף" - תיאטרון חיפה
"פטריית הרעל" - תיאטרון חיפה
"מהומה רבה על לא דבר" - תיאטרון חיפה
"מלחמה טרויה לא תהיה" - תיאטרון חיפה
"העלמה והמוות" - תיאטרון חיפה
"צד בצד" - תיאטרון החאן
"פן" - תיאטרון בית ליסין "חמש צעקות" - תיאטרון תמונע
"מתנקשים" - תיאטרון בית ליסין
"מבדולח לעשן" - תיאטרון הקאמרי
"היהודי זיס" - תיאטרון באר שבע
"תפוז מכני" - תיאטרון באר שבע
"סינים סינים" - תיאטרון הסמטה
"דיוקן של ציפור" - תיאטרון תמונע
"וריאציות גולדברג" - תיאטרון תמונע
"מדיאה" - בית ציוני אמריקה "לגמור יפה" - בית ציוני אמריקה
"טיפות על אבנים לוהטות" - בית ציוני אמריקה
"נון סטופ" (הצגת בידור יחיד) - צוותא
"חנות קטנה ומטריפה" - "התיאטרון העממי"
"המלט משין" - תיאטרון תמונע "פו הדב" - דני פלץ הפקות (הצגת ילדים)
"חתולים בצמרת" - דני פלץ הפקות (הצגת ילדים)
"הגיבן מנוטרדם" - תיאטרון יובל ולירן הפקות (הצגה לכל המשפחה)
"אגדות מדגדגות" – "צימבל הפקות" (הצגת ילדים)
"מחשבות קטנות" (הצגת יחיד) – "צימבל הפקות" (הצגת ילדים)
"מה משנה מנשה?" - תיאטרון הקיבוץ (הצגת ילדים)
"מיראד – נער מבוסניה" - תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער
"אינטרביו" (מאת ז'אן קלוד ואן איטאלי) – זוכה פרס ראשון בפסטיבל "ארינה", גרמניה.
"מותר לשתות אחרי אבטיח" - הצגת ילדים (מאת דתיה בן דור)
"מיין קאמפף" (מאת ג'ורג' טבורי) – זוכה בפרס הבימוי ושלושה פרסי משחק בפסטיבל עכו 2012 ופרס "קיפוד הזהב" לשחקן הטוב ביותר – רועי אסף.
"וריאציות גולדברג" (מאת ג'ורג' טבורי)הצגות בחוץ לארץ
"הכלה וצייד הפרפרים" (מאת נסים אלוני) – מומביי – המכון הבריטי, הודו.
"שלומית" (מאת אוסקר ויילד) – מומביי – תיאטרון אינדיגו, הודו.
"הסיפור של פרהלאדה" – מדרס – התיאטרון הרפרטוארי הטמילי, הודו.
"שש נפשות מחפשות מחבר" (מאת לואיג'י פירנדלו) – מדרס - התיאטרון הרפרטוארי הטמילי, הודו.
"וויצק" (מאת גיאורג ביכנר) – מדרס - התיאטרון הרפרטוארי הטמילי, הודו.
"תנ"ך בודהיסטי4" - בנגקוק - תיאטרון פטרוואדי, תאילנד.
"חדר עם אור רך" - פוסאן - תיאטרון חצר משחקים, קוריאה הדרומית.
"הכפר הבלתי נראה" - טייפה - The Assignment Theater, טאיוואן.
"הפאדו שלי" - ליסבון - ISPA Theater, פורטוגל.
"חמש" - פאלמרסטון נורת', ניו זילנד.
"מיסטר סי" – מלבורן, אוסטרליה
"רק רגע" – יומן מסע למזרח הרחוק
"זה מה שזה" – שיחות זֶן עם יוֹ
"שירת המסע" - ספר שירה
שיריו התפרסמו במוספים הספרותיים של העיתונים "דבר" ו"הארץ", בכתבי העת הספרותיים "עמדה" ו"גג", בעיתון "העיר" ובבלוג השירה "בננות".
זוכה ציון לשבח בתחרות משוררים על-שם פסח מילין של האיגוד כללי של סופרים בישראל - 2012
גיירמו מרטינס (בספרדית: Guillermo Martínez; נולד ב-29 ביולי 1962) הוא סופר ארגנטינאי.
גיירמו מרטינס נולד בבאיה בלנקה שבארגנטינה.
בשנת 1992 קיבל תואר דוקטור בלוגיקה מתמטית מאוניברסיטת בואנוס איירס, ולאחר מכן שהה שנתיים בפוסט דוקטורט במכון למתמטיקה של אוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2002 השתתף בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה.
פרסם רומנים, סיפורים קצרים וספרי מסות.
הרומן המצליח ביותר שלו הוא "רציחות נוסח אוקספורד", שיצא לאור בשנת 2003. הספר זיכה את מרטינס בפרס פלנטה, תורגם לשפות אחדות, ובשנת 2008 עובד לסרט הקולנוע "רציחות באוקספורד".
עברית: רציחות נוסח אוקספורד, הוצאת עם עובד, 2007.
עברית: מותה האטי של לוסיאנה ב', הוצאת עם עובד, 2014.
ספר זה זיכה את מרטינס בפרס לסיפור הקצר על שם גבריאל גרסיה מארקס
עברית: רציחות נוסח אליס, הוצאת עם עובד, 2024.
גיל אמיתי (נולד ב-1 באוקטובר 1989) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז.
אמיתי החל לשחק כדורסל בקבוצת הנוער של הפועל כפר סבא.
בעונת הצטרף לקבוצת בני הרצליה מליגת העל, אך מיעט לשחק.
בעונה הבאה שב לקבוצת הבוגרים של הפועל כפר סבא, מהליגה הלאומית, וגם בעונה הבאה שיחק בליגה הלאומית, במ.כ.
בעונת שב לליגת העל, לקבוצת הפועל חולון, אך לאחר שזכה לדקות משחק מועטות, עבר במהלך העונה לעירוני רמת גן מהליגה הלאומית.
בעונת הצטרף לעירוני נס ציונה.
הוא העפיל עמה לליגת העל, ושיחק בשורותיה גם בשתי העונות הבאות.
בעונת 2015/2016 שיחק בשורות הפועל תל אביב.
בעונת 2016/2017 חזר לעירוני נס-ציונה שהייתה בליגה הלאומית ועלה איתה לליגת העל שם .
לאחר תקופה קצרה מתחילת עונת 2017/18 במדיה של עירוני נס-ציונה, החליט גיל לעזוב את עירוני נס ציונה לקבוצת מכבי אשדוד/באר טוביה במקומו של גוני יזרעאלי, בסיום אותה עונה לאחר שלא הרבה לשחק עזב אמיתי את הקבוצה וחתם באליצור נתניה מהליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2019 חתם בקבוצת מכבי חיפה .
ב-7 בדצמבר 2022 הודיע אמיתי על פרישה בעקבות פציעה בברכו..
גיל-לי אלון קוריאל (נולדה ב-1960) היא מאיירת וסופרת ישראלית.
גיל-לי אלון קוריאל נולדה וגדלה בחיפה.
למדה במכללת ויצו חיפה במגמה לתקשורת חזותית, וסיימה את לימודיה ב-1984.
בתערוכת סוף השנה בויצ"ו, ביקרו נציגים של ספרית הפועלים שהתרשמו מעבודותיה, ונתנו לה לאייר את ספרה הראשון: "העגלה בורחת" מאת חוה טל שיצא לאור בספרית פועלים ב-1984.
מאז איירה קוריאל-אלון כ-70 ספרים, כולם באיור ידני.
היא כתבה ואיירה את הספר "מאחורי הדלת יש שביל" שיצא לאור בשנת 2012 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
זכתה בפרס עיריית תל אביב על שם נחום גוטמן לאיור בשנת 1992 על איור הצל של יאיר מאת יאיר לפיד, ובציון לשבח ממוזיאון ישראל בשנת 2006 על איוריה לספרה של שלומית כהן-אסיף, "מאחורי וילון האפרסקים".
מרצה לאיור במכללת ויצו חיפה ובמכללת עמק יזרעאל.
קוריאל-אלון נשואה ואם לשלוש בנות, היא מתגוררת בחיפה.
מאחורי הדלת יש שביל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
גיל אגינסקי-פרץ הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד בסיס חיפה של חיל הים.
אגינסקי התגייס לצה"ל ב-1988 ועשה את מרבית שירותו בחיל הים בשייטת הצוללות, כחייל וכקצין בצוללות מסדרת גל ומסדרת דולפין.
פיקד על הצוללת אח"י תקומה.
בשנים 2011 עד מאי 2015 פיקד על שייטת הצוללות.
בתקופת כהונתו הוכנסה לשירות הצוללת הראשונה מסדרת דולפין AIP "אח"י תנין".
בתפקידו הבא שירת כנספח חיל הים בארצות הברית.
באוגוסט 2017 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חיפה.
ביולי 2020 סיים את תפקידו בצה"ל.
באפריל 2022 הצטרף לחברת טורבוג'ן, העוסקת בפיתוח מיקרו-טורבינה.
גיירמו ויסקארה ברוקנר (בספרדית: Guillermo Viscarra Bruckner; נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק באליאנסה לימה בעמדת השוער.
ויסקארה נולד בבוליביה ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לברזיל.
ויסקארה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ויטוריה מליגת העל הברזילאית.
ב-21 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-0 נגד ספורט בויס.
את העונה סיים עם הקבוצה כאלוף הקלאסורה וכאלוף האפרטורה.
בעונתו הראשונה במועדון, שיחק ברוטציה עם מרקוס ארגו וסיים את העונה עם 16 משחקי ליגה.
בעונתו השנייה במועדון רשם 41 הופעות בליגה.
את עונת התחיל כשחקן חופשי וב-12 בינואר 2018 חתם בהפועל רעננה מליגת העל עד לסיום העונה.
בקיץ ויסקארה חזר לאוריינטה פטרולרו.
ב-2 בינואר 2021 ויסקארה חתם בד'ה סטרונגסט.
בפברואר זומן לראשונה לסגל נבחרת בוליביה לקראת המשחק נגד .
ב-29 במאי 2016 ויסקארה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 4-0 ל.
ויסקארה נכלל בסגל הנבחרת לקראת הקופה אמריקה 2016.
ליגת העל הבוליביאנית: (קלאסורה), (אפרטורה), 2019 (אפרטורה)
גיירמו גורוסטיסה (בספרדית: Guillermo Gorostiza; 15 בפברואר 1909 – 23 באוגוסט 1966) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא שיחק 14 שנים במועדונים אתלטיק בילבאו וולנסיה, כששם שיחק 255 משחקים וכבש 178 שערים בלה ליגה.
בתקופה זו זכה איתם ב-11 תארים.
גורוסטיסה שיחק בנבחרת ספרד בין השנים 1930–1941 וגם שיחק במונדיאל 1934.
במהלך הקריירה שלו נאבק גורוסטיסה באלכוהוליזם, וזה בסופו של דבר הוביל לבעיות כלכליות קשות.
הוא נמצא ללא רוח חיים ב-23 באוגוסט 1966 בבית האבות סנטה מריה שבבילבאו, בגיל 57.
גורוסטיסה נולד ב-15 בפברואר 1909 בסנטורצי שבספרד.
הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בארנס גצ'ו ולאחר מכן עבר לראסינג פרול לפני שהתחיל לשחק עבור אתלטיק בילבאו.
בשנת 1929 ערך גורוסטיסה את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי אתלטיק ב-1 בדצמבר 1929 נגד ריאל מדריד, ומשם כבש 37 שערי ליגה בשתי העונות הראשונות וזכה בארבע אליפויות ספרד ובארבעה גביעי מלך.
גורוסטיסה היה חבר בהתקפת אתלטיק שכללה גם את באטה, חוסה איראראגורי, צ'יררי השני, לפואנטה ואת ויקטור אונמונו, שאומנו על ידי פרד פנטלנד האנגלי.
גורוסטיסה זכה פעמיים בתואר הפיצ'יצ'י והיה לשחקן השני שזוכה בפרס אחרי פרנסיסקו ביאנזובס.
בגמר הגביע הספרדי של 1933 כבש גורוסטיסה את שער השוויון נגד ריאל מדריד בברצלונה בניצחון 1–2.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד שיחק גורוסטיסה במועדון אוסקאדי, קבוצה שנוצרה על פי הצעתו של חוסה אנטוניו אגיירה, נשיא חבל הבסקים ואתלט לשעבר.
לאחר סיום מלחמת האזרחים חזר לעונה נוספת באתלטיק ולאחר מכן עזב לולנסיה.
גורוסטיסה כבש 106 שערים ב-140 הופעות עבור אתלטיק בילבאו.
בוולנסיה זכה גורוסטיסה פעמיים בלה ליגה ובגביע ספרדי אחד.
לאחר שעזב את ולנסיה, שיחק גורוסטיסה בכמה קבוצות לפני הפרישה.
הוא שיחק בברקאלדו, juvencia וב-CD לוגרונייס.
בשנת 1949 סיים את הקריירה המקצועית שלו כשחקן.
בעודו באתלטיק בילבאו, עשה גורוסטיסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ועשה אותה נגד צ'כוסלובקיה ב-14 ביוני 1930. במונדיאל 1934, המונדיאל הראשון של ספרד בהיסטוריה, הוא שיחק בניצחון 1–3 נגד ברזיל ובתיקו 1-1 נגד איטליה.
גורוסטיסה שיחק את משחקו האחרון ב-12 בדצמבר 1941 במשחק ידידות נגד שווייץ בולנסיה.
גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו הוא סרט מוזיקלי סטופ מושן אמריקאי-מקסיקני מסוגת פנטזיה אפלה בבימויו של גיירמו דל טורו ומארק גוסטפסון, המבוסס על איוריו של גריז גרימלי למהדורה שיצאה בשנת 2002 לרומן האיטלקי "הרפתקאותיו של פינוקיו" שיצא בשנת 1883 מאת קרלו קולודי.
הסרט הוכרז על ידי דל-טורו ב-2008 ובמקור היה אמור לצאת לאקרנים ב-2013 או 2014, אבל הפרויקט נכנס לגיהנום פיתוחי.
בינואר 2017, מקהייל הוכרז כשותף בכתיבת התסריט, אך ההפקה הושעתה בנובמבר 2017 מכיוון שאף אולפן לא היה מוכן לספק מימון.
הוא קם לתחייה בשנה שלאחר מכן לאחר שנרכש על ידי נטפליקס.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-15 באוקטובר 2022. כמו כן, הסרט יצא לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-9 בנובמבר באותה שנה ויצא בסטרימינג ב-9 בדצמבר על ידי נטפליקס.
הסרט זכה לשבחים רבים על ידי המבקרים, ששיבחו את הבימוי של דל טורו וגוסטפסון, התסריט, ההנפשה והוויזואליות של סטופ-מושן, פרטיטורה מוזיקלית, עבודת הדיבוב ונאמנות לחומר המקורי.
הסרט הוקדש גם לזכר הוריו של דל טורו.
באיטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה, הנגר ג'פטו מאבד את בנו קרלו במהלך הפצצה אווירית בשוגג.
ג'פטו מכבד את זכרו על ידי נטיעת אצטרובל ליד קברו ומבלה את עשרים השנים הבאות באבל על אובדנו.
צרצר אנתרופומורפי בשם סבסטיאן מתגורר בעץ האורן שנוצר.
ג'פטו כורת לאחר מכן את העץ בהתקף זעם שיכור כדי ליצור בן חדש מהעץ שלו.
הוא מתעלף שיכור כשהוא משאיר את הבובה לא גמורה.
ורוח היער מעוררת את הבובה לחיים, ונותנת לו את השם פינוקיו.
הרוח פוגשת את סבסטיאן, צרצר עם שאיפות ספרותיות, ומבטיחה להעניק לו משאלה, בה הוא מתכוון להשתמש כדי להתפרסם, בתמורה לאחריות להשגיח על פינוקיו.
מאוחר יותר ג'פטו מגלה שפינוקיו חי וסוגר אותו בארון בזמן שהוא הולך לכנסייה, אך פינוקיו עוקב אחריו ומפחיד את תושבי הכפר.
למחרת בהוראת קצין המשטר הפשיסטי הפודסטה, הוא שולח את פינוקיו לבית הספר,
בדרך הוא פוגש את האריסטוקרט לשעבר שהפך למנהל תיאטרון בובות נודד הרוזן וולפה והקוף שתום העין המבצע שלו ספצטורה.
וולפה משכנע את פינוקיו להצטרף לקרקס שלו וגורם לו לחתום על חוזה.
לאחר שג'פטו מגיע להביא את פינוקיו הביתה ונאבק ברוזן וולפה, פינוקיו נזרק לכביש שם הוא נפגע ממכונית ומת.
פינוקיו נשלח לעולם הבא שם הוא פוגש את המוות, אחותה של פיית העץ.
היא מסבירה לפינוקיו שהוא בן אלמוות ושהוא יחזור לממלכת התמותה ברגע ששעון חול יזרום, ומזהירה שהזמן שהוא מבלה בחיים שלאחר המוות יגדל בכל פעם שהוא יחזור.
כשהוא חוזר לממלכת התמותה, פינוקיו מחליט להצטרף לקרקס של וולפה, הן כדי להרוויח כסף עבור ג'פטו והן כדי להימנע מגיוס לצבא המלכותי האיטלקי על ידי הפודסטה.
כאשר סבסטיאן וג'פטו מחפשים אותו בים, הם נבלעים על ידי מפלצת ים (לווייתן טורף).
במהלך אחת ההופעות שלו, פינוקיו שר פארודיה גסה על שיר פטריוטי שהוקדש לראש הממשלה בניטו מוסוליני כנקמה על ההתעללות של וולפה, הוא נורה על ידו ומת שוב.
הוא זוכה לתחייה מחדש, אך נלקח על ידי הפודסטה למחנה אימונים שבו מתאמנים נערים קטנים אחרים להילחם במלחמה.
פינוקיו מתיידד עם בנו של הפודסטה, קנדלוויק, שמפחד לאכזב את אביו ולהיראות כחלש.
בעצתו של פינוקיו, קנדלוויק עומד מול אביו אך מחנה האימונים מופצץ, והורג את הפודסטה.
פינוקיו מצליח להימלט ונלכד על ידי וולפה שרוצה לנקום בו על שהשפיל אותו מוקדם יותר, אבל ספצטורה מתערב ומשחרר אותו והם נופלים אל צוק, כשוולפה נופל אל מותו.
כאשר פינוקיו מציל את ספצטורה, הם נבלעים על ידי מפלצת הים (לוייתן טורף), שם הם מתאחדים במהרה עם ג'פטו וסבסטיאן.
פינוקיו מספר כמה שקרים כדי לגרום לאף שלו לגדול כדי ליצור גשר שמוביל אל מחוץ לחור הנשיפה של הליוייתן.
בדיוק כשהם בורחים, הליוייתן מנסה לאכול אותם שוב, ומאלץ את פינוקיו להקריב את עצמו על ידי פיצוץ מוקש ימי.
כשהוא פוגש שוב את המוות, הוא דורש להישלח בחזרה מוקדם כדי שיציל את ג'פטו מטביעה, למרות העובדה שזה יהפוך אותו לבן תמותה.
לאחר שהציל את ג'פטו, פינוקיו מת, מה שגרם לסבסטיאן להשתמש במשאלה כדי לגרום לפינוקיו לחזור.
עם זאת, כפי שסיפרה המוות לפינוקיו, הוא מצליח להאריך ימים יותר מכל אהוביו, כאשר נראה כי ג'פטו, סבסטיאן וספצטורה מתו ופינוקיו מחליט לנסוע לחלקים לא ידועים להרפתקאות חיים חדשות עד ליום שבו זמנו יסתיים.
יואן מקגרגור - סבסטיאן ג'יי צרצר, צרצר נודד ומספר הסיפור, שחי בתוך פינוקיו כמדריך ומצפונו.
דייוויד בראדלי - אדון ג'פטו, אביו של פינוקיו, גילף עץ איטלקי שבור לב המתאבל על בנו המנוח קרלו.
גרגורי מאן - פינוקיו, בובת עץ חיה שופעת ורועשת והגיבור הראשי.
מאן גם מדבב את קרלו, בנו המנוח של ג'פטו שנהרג בפשיטה.
הוא נקרא על שמו של קרלו קולודי, מחבר הסיפור המקורי.
ברן גורמן - הכומר, כומר כנסייה ולקוחו לשעבר של ג'פטו.
רון פרלמן - הפודסטה, אביו של קנדלוויק, פקיד ממשלתי פאשיסטי שהופך את פינוקיו לחייל.
מבוסס על דמותו של העגלון מהסיפור המקורי.
ג'ון טורטורו - איל דוטורה, רופא בכפר של ג'פטו.
פין וולפהארד - קנדלוויק, בנו של הפודסטה שמציק לפינוקיו לפני שהתיידד איתו.
קייט בלאנשט - ספצטורה, קוף העוזר המושפל של הרוזן וולפה.
פירוש שמו הוא "זבל" באיטלקית והוא מבוסס על דמותו של החתול מהסיפור המקורי.
טים בלייק נלסון - הארנבים השחורים, להקת ארנבים שחורים שעובדים בשביל המוות.
כריסטוף ואלץ - הרוזן וולפה, אריסטוקרט לשעבר שאפתן שהיה פעם מפעיל בובות ומנהל קרקס החי בחוסר.
פירוש שמו באיטלקית הוא "שועל", והוא מבוסס על דמויותיהם של מאנג'ופוקו והשועל מהסיפור המקורי.
טילדה סווינטון בתור רוח היער, רוח קסומה חכמה שנותנת לפינוקיו חיים, דמותה מבוססת על הפיה הכחולה מהסיפור המקורי.
(בדיבוב העברי: שרה וינו אלעד)
סווינטון גם מדבבת את המוות, אחותה של רוח היער שמפקחת על החיים שלאחר המוות.
טום קני - בניטו מוסוליני, דיקטטור איטלקי.
דמויות נוספות שקני דיבב הן איש יד-ימינו של מוסוליני וקפטן הים.
ב-17 בפברואר 2011, הוכרז כי גריס גרימלי ומארק גוסטפסון יביימו יחד סרט אנימציה של פינוקיו על פי תסריט של גיירמו דל טורו ומת'יו רובינס, על בסיס עיצוביו של גרימלי, עם דל טורו כמפיק יחד עם חברת ג'ים הנסון וחברת Pathé.
ב-17 במאי 2012, דל טורו נכנס לתפקיד הבמאי במקום גרימלי.
ב-23 בינואר 2017, הודיע פטריק מק'הייל שהוא יכתוב יחד עם דל טורו את התסריט.
ב-31 באוגוסט 2017, דל טורו אמר בריאיון לאתר IndieWire שהסרט זקוק ל-35 מיליון דולר נוספים או שהוא יבוטל וב־22 באוקטובר 2018 רכשה נטפליקס את זכויות הסרט.
ב-31 בינואר 2020, הוכרז שרון פרלמן, טילדה סווינטון, יואן מקגרגור, כריסטוף וולץ ודייוויד בראדלי הצטרפו לצוות הסרט.
דניאל רדקליף, טום ווייטס וכריסטופר ווקן נחשבו בעבר.
רדקליף יישאר מאוחר יותר כמפיק בפועל של הסרט.
ב-19 באוגוסט 2020, גרגורי מאן, קייט בלאנשט, טים בלייק נלסון, פין וולפהארד, ג'ון טורטורו וברן גורמן הצטרפו לקאסט הסרט.
ההופעה הווקאלית של מאן בתור פינוקיו העניקה לו אישיות "מטופשת ושטופת שמש" שכמהה ללמוד על העולם ולפגוש את כולם, אבל בהתחשב באיך שהוא נוצר עם עץ העץ ליד קברו של קרלו, השורשים שלו עצובים איכשהוא.
ב-8 בינואר 2020, אלכסנדר דספלה החל להלחין את פרטי הסרט והשירים המקוריים של הסרט.
זה שיתוף הפעולה השני של דספלה ודל טורו, אחרי הסרט "צורת המים".
רובן כץ כתב את שירי הסרט.
ב-23 באוגוסט 2012, ניק קייב צורף במקור להלחין את הפרטיטורה, אך הוחלף על ידי דספלה כעבור שנים.
בנובמבר 2018 קבעה נטפליקס את מועד יציאת הסרט לשנת 2021. בינואר 2021, מנכ"ל נטפליקס, טד סרנדוס, חשף שניתן להעביר את ההפצה ל-2022 או מאוחר יותר, עם הרעיון של נטפליקס להוציא שישה סרטי אנימציה בשנה.
בדצמבר 2021, דל טורו הצהיר שהוא ישוחרר ברבעון האחרון של 2022. בינואר ויולי 2022, עם יציאת הפרולוג הראשון של הסרט, הוכרז על הפצת הסרט בדצמבר 2022.
פרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהפרס סטלייטהסרט הטוב ביותר - אנימציה או מדיה מעורבתגיירמו דל טורו מציג: פינוקיופרס סאטורןסדרת הטלוויזיה או הספיישל המונפש הטוב ביותר
סזאר גיירמו קסטיו רייס (בספרדית: César Guillermo Castillo Reyes; נולד ב-17 במרץ 1966) הוא עורך דין ופוליטיקאי המכהן כסגן נשיא גואטמלה.
קסטיו סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת סן קרלוס ותואר שני בזכויות אדם באוניברסיטת רפאל לנדיוואר.
מינואר 2004 ועד מאי 2005 שימש כסגן שר העבודה.
בשנת 2013 מונה למנכ"ל לשכת המסחר בגואטמלה.
בשנת 2018 עזב את התפקיד.
בשנת 2019, באספה הכללית של מפלגת ואמוס נבחר לשמש כעמית למרוץ וכמועמד לסגן נשיא של המתמודד אלחנדרו ג'יאמטיי.
ג'יאמטיי התמודד בבחירות 2019 .
קסטיו נכנס לתפקידו כסגן הנשיא ב-14 בינואר 2020, והחליף את סגן הנשיא ג'פת קבררה.
גיירסמרה (בהונגרית: Győrszemere) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בגיירסמרה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
גיירמו סוביאברה (בספרדית: Guillermo Subiabre; 25 בפברואר 1903 – 11 באפריל 1964) היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה במונדיאל 1930.
סוביאברה נולד ב-25 בפברואר 1903 באוסורנו שבצ'ילה.
בקריירת הכדורגל שלו התאפיין כחלוץ טוב ובעל בעיטות חזקות.
על פי המידע באתר קבוצת קולו-קולו בו שיחק, טוענים כי הבעיטה החזקה שלו יכלה לגרום לפציעה אצל השוערים ואף לקריעת רשת השער.
ב-1 בינואר 1927 עשה את הופעת הבכורה בקולו-קולו נגד סלקציה.
בשנים 1928, 1929 ו-1930 זכה באליפות צ'ילה עוד בזמן שהתחרות לא הייתה רשמית.
הוא פרש מכדורגל ב-1934 וזכה בתואר הכבוד "שחקן לכל החיים" מקולו-קולו.
במדי נבחרת צ'ילה תחילה שיחק בקופה אמריקה 1926, אותו היא אירחה.
בטורניר כבש בניצחון 1–7 על בוליביה ובהפסד 3–1 לאורוגוואי מנקודת העונשין.
בנוסף לכך היה שותף גם במשחקים האולימפיים ב-1928 ובמונדיאל 1930 שהיה לראשון בהיסטוריה.
במונדיאל, צ'ילה אומנם לא עברה את שלב הבתים, אך סוביאברה כבש שני שערים בניצחון 0–1 על צרפת ובהפסד 3–1 לארגנטינה.
בסך הכל כבש עבורה עשרה שערים ב-14 הופעות.
גיירמו אלברטו סנטיאגו לאסו מנדוסה (בספרדית: Guillermo Alberto Santiago Lasso Mendoza; נולד ב-16 בנובמבר 1955) הוא איש עסקים, בנקאי ופוליטיקאי אקוודורי, שכיהן כנשיאה ה-47 של אקוודור בין השנים 2021–2023. לאסו התמודד לנשיאות גם ב-2013 וב-2017, אך הפסיד.
בשנת 1970, בגיל 15, קיבל לאסו את תפקידו הראשון, משרה חלקית בבורסת גואיאקיל ולאחר מכן בקאסה מולר מרטינס, כעוזר סוכנות איסוף.
בשנת 1972, בגיל 16, החל לעבוד בחברה הפיננסית Cofiec ולאחר מכן ב-Finansa בקיטו.
החברה הראשונה שלו הייתה קונסטרוקטורה אלפא אי אומגה, אותה הקים יחד עם אחיו הבכור אנריקה לאסו בשנת 1978, כשהיה בן 23.
במהלך שנות ה-90 מונה לאסו לראש הפעילות באקוודור של חברת קוקה-קולה, בעקבות פשיטת הרגל המקומית של החברה באזור זה.
בתפקיד זה הוטל על לאסו לבנות מחדש את החברה ולהחזירה לבריאות כלכלית.
מאז ישב בדירקטוריונים של קוקה-קולה ומבסה, וכיהן גם כיו"ר הדירקטוריון של ועדת המעבר בגואיאס וכן היה חבר בוועד המנהל של התאגיד לפיתוח האנדים.
בשנת 1994 מונה לאסו למנכ"ל בנקו גואיאקיל.
כחלק מתקופת כהונתו ייסד את תוכנית בנקוס דל באריו, יוזמה בנקאית קהילתית שהביאה חנוונים מקומיים כשותפים כלכליים עם הבנק בתכנון ובאסטרטגיה.
התוכנית צוטטה על ידי הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח כפורצת דרך באסטרטגיית הבנקאות העממית.
הוא התפטר מתפקידו בשנת 2012. לאסו הוא גם מייסד חברת Fundacion del Barrio.
בשנת 1998 מונה לאסו למושל מחוז גואייס, במהלך כהונתו עברה הממשלה הלאומית הפרטה המונית של חברות ותעשיות ציבוריות.
אקוודור עברה קריסה כלכלית בשנת 1999, ובעקבותיה מונה לאסו באופן זמני לתפקיד החדש שנוצר "שר העל" – מפקח – לכלכלה, במקומה של אנה לוסיה ארמיגוס שהתפטרה.
כשר אוצר הוא כיהן בתפקיד תחת הנשיא ג'מיל מוואד והיה אחראי על משא ומתן עם קרן המטבע הבינלאומית על מנת לזכות בתמיכה כלכלית.
כמו כן, הוטל עליו לתאם את מדיניות הממשלה כתגובה למשבר הכלכלי במדינה.
בבחירות הכלליות בשנת 2013 הוא היה המועמד לנשיאות מטעם מפלגת יצירת הזדמנויות אותה הקים.
הוא סיים במקום השני עם 22.68% מהקולות, והפסיד לנשיא המכהן רפאל קוראה שקיבל יותר מכפול מכמות זו (57.17%).
בתחילת 2017, פתח שוב לאסו בקמפיין השני שלו בניסיון לרשת את הנשיא המכהן קוראה.
נושא הקמפיין שלו היה "שינוי" והוא התחייב ליצור מיליון מקומות עבודה נוספים באקוודור.
לאסו קיבל 48.84% והפסיד ללנין מורנו.
לאחר התוצאות האשים לאסו את מתנגדיו בהונאת בחירות וכינה את הממשל הנכנס "לא לגיטימי".
לאסו התמודד שוב לנשיאות בבחירות הכלליות בשנת 2021. לאסו זכה בבחירות שהתקיימו בחודש אפריל 2021 כשגרף 52.4% מהקולות ואילו יריבו אנדרס אראוס זכה ב-47.6% מהקולות.
הניצחון של לאסו נתפס גם כזכייה של תומכי השוק החופשי במדינה.
כמה מגופי החדשות תיארו את זכייתו של לאסו כ"ניצחון נסער".
במאי 2023 התרחש משבר פוליטי, כאשר החל נגדו הליך הדחה באספה הלאומית של אקוודור ב-9 במאי.
המשבר נמשך עד 17 במאי, כאשר לאסו פיזר את האספה הלאומית, והכריז הקדמת הבחירות הכלליות , שבהן לא יתמודד.
לאסו נולד בגואיאקיל למשפחה ממעמד הביניים.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, החל ללמוד כלכלה באוניברסיטה הקתולית האפיפיורית של אקוודור בקיטו, אך עזב ללא תואר.
בשנת 1977 פגש לאסו את מריה קרספו, איתה התחתן בשנת 1981. יש להם חמישה ילדים.
גיירמו פריאנס הרננדס הוא רופא לפסיכולוגיה, עיתונאי עצמאי מתנגד פוליטי בקובה.
הרננדס נולד ב-3 בינואר 1962 בעיירה סנטה קלרה אשר במרכז קובה.
אביו, גילרמו פריאנס קי, היה חבר לשעבר בתנועת "ה-26 ביולי" וחלק מכוחות הצבא הקובניים, ואמו הייתה פרמדיקית.
פריאנס גדל אצל סבו ובשנת 1974 אביו שלח אותו לבית הספר " קמילו צ'ינפוגוס" שם נערכו חיילים ללחימה באמריקה הלטינית ובאפריקה.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר, בשנת 1980, הוא נשלח למלחמה באנגולה והוצב במחלקה המורכבת מיחידות אנטי מפלגתיות ויחידות מיוחדות.
הוא נשלח לאחד עשר מבצעים צבאיים, שבמהלכן נורה פעמיים, ועליהם קיבל עיטורים צבאיים רבים.
בשנת 1981 החל ללמוד בבית ספר צבאי גבוה יותר באקדמיה המוטסת אשר בברית המועצות שבוגריו נקראו "הכומתה הכחולה", אך עקב רשלנות סבל מחשיפה לחומר עצבי כימי שפגע בבריאותו עד כדי כך ששוחרר מהצבא.
באזרחות, הוא חקר את העולם הספרותי, גילה את ההיסטוריה שהייתה נסתרת מעיניו עד כה והפך לאנטי-קומוניסטי.
בשנת 1983 חזר לקובה והחל ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת סנטרל דה לאס וילות.
עקב עמדותיו הפוליטיות הפומביות, הוא נכנס לרשימת המעקב של המשטרה החשאית.
פריניאס סיים את בית הספר בשנת 1988, אך לא יכול היה להיות פרופסור לפסיכולוגיה מכיוון שהוא נחשב לא אמין מבחינה פוליטית.
אחרי לימודיו עבד כפסיכולוג קליני בתחום הבריאות וכמזכ"ל הליגה הקומוניסטית הצעירה, ובהדרגה החל לבקר את המשטר הקומוניסטי ואת האלימות כלפי המתנגדים, כשהתנגד להוצאתו להורג של ארנאלדו אוצ'ואה סאנצ'ס, הוא גורש ממרפאתו ואיבד את חברותו בליגת הנוער הקומוניסטית.
כמו כן, נשלל ממנו דיור על היותו לא אמין מבחינה פוליטית.
ב-1995 יצא פריניאס בגלוי נגד השחיתות שראה בקרב חברי הנהלת בית חולים גדול בעיר הולדתו סנטה קלרה.
בתגובה נעצר על ידי שירות הביטחון הקובני למשך אחד עשר חודשים, הובל לאגף סגור בבית חולים פסיכיאטרי שם הוזרקו סמים לגופו.
פריניאס סיפר שנים אחר כך: "עד היום אני לא יודע מה היה הרכב החומרים האלה, אבל דעתי ורוחי השתבשו לזמן ממושך".
לאחר המשפט שנעשה במהלך חודשי מאסרו של פריניאס, הוא נידון לעשרה חודשי מאסר נוספים ופוטר מבית החולים בו עבד.
בתום מאסרו, החל פריניאס את פעילותו העיתונאית והאקטיביסטית כעיתונאי חופשי הלוחם לזכויות האזרחים בארצו ונאבק בהגבלות על חופש הביטוי.
מחאתו כנגד השלטון התפתחה מעבר לכתיבה: הוא קיים 23 שביתות רעב.
הארוכה שבהן, שנמשכה שבעה חודשים, הייתה בשנת 2006 אשר התרחשה כמחאה על ההגבלות החמורות שהטילה הממשלה על השימוש באינטרנט, והסתיימה רק כאשר חייו של פריניאס היו בסכנה.
שביתת רעב מפורסמת נוספת אותה קיים פריניאס התרחשה במטרה למחות על מותו של עמיתו האסיר הפוליטי אורלנדו זאפטה טמאיו, פריניאס ציין שימשיך בשביתה עד לשחרורם של עשרים ושישה אסירי מצפון.
שביתה זו הובילה לשחרורם של 52 אסירי משטר.
פריניאס ממשיך את פעילותו הפוליטית והאקטיביסטית כנגד המשטר ובעד חופש הביטוי בשביתות רעב נוספות שמקיים ובהפגנות רבות.
בשנת 2010 זכה פריניאס בפרס סחרוב לחופש המחשבה על ידי הפרלמנט האירופי.
בטקס זכה לתשבחות על ידי הפרלמנט שכינו אותו כ"סמל המאבק לחופש הביטוי".
בדצמבר 2010 הממשלה הקובנית שללה מפרינס אשרת יציאה הדרושה כדי לנסוע לשטרסבורג כדי לקבל את הפרס, והוצב בטקס כיסא ריק לכבוד פריניאס.
בהודעה המוקלטת ששלח לטקס הענקת הפרס בפרלמנט האירופי, אמר פריניאס: "אני גאה להיות חלק קטן מרוח ההתקוממות של העם הקובני".
גיירצ'קה (בהונגרית: Győröcske) הוא כפר קטן על גדות נהר הטיסה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הוא היישוב הקטן ביותר במחוז.
יהודים חיו בגיירצ'קה במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה
גיל 110 הוא גיל שמגיעים אליו בערך אחד מכל 1,000 אנשים שהגיעו לגיל 100. אנשים שמגיעים לגיל 110 חיים בדרך כלל חיים נטולי מחלות הקשורות לגיל, עד זמן קצר לפני משך החיים המרבי לאדם.
המונח המתאר אנשים שחצו את גיל 110 הוא Supercentenarian.
אוספת נתונים על גילים של אנשים מבוגרים, ומתחזקת בכל עת רשימה של 30–40 האנשים החיים המבוגרים ביותר שגילם מאומת.
בהתבסס על שיעור האנשים שגילם מעל 100 שנים שעוברים את גיל 110, שעומד על 0.15% עד 0.25%, החוקרים מעריכים כי אמורים להיות בין 300 ל-450 אנשים חיים שגילם מעל 110 שנים.
מחקר שנערך בשנת 2010 על ידי מכון מקס פלאנק למחקר דמוגרפי אימת את גילם של 663 אנשים, חיים ומתים, שעברו את גיל 110. המחקר הראה שהמדינות עם המספר הכולל הגבוה ביותר של אנשים המגיעים לגילים כאלו (בסדר יורד) היו ארצות הברית, יפן, אנגליה, צרפת ואיטליה.
האדם הראשון בהיסטוריה שגילו אומת ונמצא שהוא בן מעל 110 שנים היה הולנדי בשם חירט אדריאנס בומחארט שנפטר בגיל 111 בשנת 1899. רק בשנות ה-80, הגיל המאומת המבוגר ביותר היה גדול מ-115 שנים.
ברשימת האנשים המבוגרים ביותר שתועדו, הגבר המבוגר ביותר שגילו אומת היה היפני ג'ירואמון קימורה, שנפטר ב-2013 בגיל 116 שנים.
האישה המבוגרת ביותר שגילה אומת היא ז'אן לואיז קלמן, שנפטרה ב-1997 כשהייתה בת 122 שנים ו-164 ימים.
המונח המשמש לתיאור אנשים שחצו את גיל 110 הוא Supercentenarian.
הוא נמצא בשימוש לפחות מאז המאה התשע עשרה.
המונח המקביל, Semisupercentenarian, משמש לתיאור טווח הגילים של 105–109 שנים.
מונח נוסף שמשמש לתיאור אדם שגילו הרבה יותר מ-100 הוא Ultracentenarian.
נוריס מק'וירטר, עורך גינס שיאי עולם, השתמש בו בהתכתבות עם חוקר הגיל א.
התייחסויות מוקדמות ל-Supercentenarian משתמשות במונח במשמעות "אדם שגילו גדול בהרבה מ-100", אך הסף של 110 שנים ומעלה הוא הקריטריון המקובל אצל חוקרי דמוגרפיה.
בעוד שהטענות על גיל מופלג החלו בתקופות מוקדמות בהיסטוריה, האדם הראשון שגילו היה מעל ל-110 שנים שהתקבל על ידי שיאי גינס הוא תומאס פיטרס ההולנדי (לפי הדיווחים, הוא חי בין השנים 1745–1857).
לעומת זאת, חוקרים כמו הדמוגרף הצרפתי ז'אן-מארי רובין מחשיבים את חירט אדריאנס בומגארד, שגם הוא מהולנד, כמקרה הראשון שניתן לאימות, שכן הראיות לגבי פיטרס ככל הנראה אבדו.
חירט אדריאנס בומגארד חי בין השנים 1788-1899.
עדויות קדומות יותר התומכות בכך שהאנגלי ויליאם הילנד הגיע לגיל 112 (לפי הדיווחים, חי בין השנים 1620–1732) אינן עומדות בסטנדרטים הנדרשים על פי ספר השיאים של גינס.
מרישומי הכנסייה בנורווגיה, שדיוקם שנוי במחלוקת, עולה כי במהלך המאות ה-16 וה-17 חיו מספר בני אדם שחצו את גיל 110 בחלק הדרומי-מרכזי של נורווגיה.
הרישומים כוללים את יוהנס טורפ (1549–1664), ואת קנוד ארלנדסון אטון (1659–1770), שניהם תושבי אופלנד.
בשנת 1902, מרגרט אן ניב שנולדה ב-1792, הייתה לאישה הראשונה שאומתה בוודאות כמי שהגיעה לגיל 110. נכון לשנת 2015, מעל ל-1700 איש בהיסטוריה תועדו כמי שחצו את גיל 110. אנשים רבים נוספים טוענים (או שנטען לגביהם) כי הגיעו לגיל 110, אולם רובם לא אוחז בתיעוד תומך הניתן לאימות מלא.
מגמה זו משתנה ברבות השנים שכן רבים מהטוענים נולדו לאחר שהחלה סטנדרטיזציה בנושא תיעוד ומרשם לידה במדינותיהם.
מבין הישראלים שחצו את גיל 110, זכו לפרסום זכריה בראשי וישראל קרישטל, שקיבל את תואר הגבר המבוגר החי בעולם בזמן מסוים, ונפטר בגיל 113. מבין בראשי וקרישטל, רק גילו של קרישטל הצליח להיות מאומת באמצעות תעודת לידה.
מחקר סביב אותם אנשים שמגיעים לגיל 110, מהווה כר פורה להבנה מדעית של הדרכים האפשריות להארכת תוחלת החיים.
ישנם ארגונים ייעודיים העוסקים במחקר מהסוג הזה, דוגמת הקבוצה הגלובלית לחקר גרונטולוגיה, חברת LongeviQuest, ו-Supercentenarian Research Foundation.
במאי 2021, פורסמה אנליזה הכוללת ריצוף גנומי מלא של 81 איטלקים שהגיעו לגיל 105 ולגיל 110, בהשוואה לקבוצת ביקורת ובה 36 איטלקים בגיל מתקדם כלשהו.
מחקר שנעשה לגבי תחלואה בקרב אנשים שחצו את גיל 110, מצא כי הם הצליחו לחמוק מהמחלות המרכזיות הכרוכות בהזדקנות (כגון שבץ, מחלות קרדיו-וסקולריות, דמנציה, מחלת פרקינסון וסוכרת) וכי הסיבה למותם הייתה קשורה בהתשה תפקודית של האיברים והרקמות.
כ-10% מבין החוצים את גיל 110 שורדים עד לשלושת החודשים האחרונים לחיים מבלי לחלות במחלות האופייניות לקשישים, וזאת בהשוואה ל-4% מבין החוצים את גיל 105 ול-3% מהחוצים את גיל 100.
על ידי מדידת הגיל הביולוגי של רקמות מאנשים שחצו את גיל 110, חוקרים עשויים להצליח ולזהות את טבעם של אלה המוגנים מפני אפקטי הזדקנות.
על פי מחקר שבחן 30 חלקי גוף שונים באישה בת 112 מול קבוצת ביקורת צעירה יותר, הצרבלום מוגן מפני הזדקנות.
מקריאת סמן ביולוגי אפיגנטי של גיל הרקמה, המכונה "שעון אפיגנטי", עלה כי היא צעירה בכ-15 שנים מהצפוי אצל נבדקת זו.
ממצאים אלו יכולים להסביר מדוע הצרבלום מציג סממנים נויורופתולוגיים מועטים של דמנציה תלוית-גיל, בהשוואה לאזורים אחרים במוח.
מחקר גנומי שבוצע בשנת 2021 זיהה תכונות גנטיות המגינות מפני מחלות תלויות-גיל אצל אנשים שהגיעו לגיל 110, ובפרט וריאנטים אשר משפרים את תיקון ה-DNA.
חמישה מבין הווריאנטים נמצאו כמשמעותיים.
כמו כן, אצל אנשים שחצו את גיל 110 נמצאה רמה נמוכה מהצפוי של מוטציות סומטיות.
ד"ר גיל-עד נועם (נולד ב-5 בספטמבר 1973) הוא עורך דין ישראלי אשר משמש החל מיולי 2022 משנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט בין-לאומי.
שירת בצה"ל ביחידת המודיעין 8200. בעל תואר ראשון במשפטים, בערבית ובספרות ערבית, וכן תואר שני ודוקטורט במשפטים, כולם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מתמחה במשפט פלילי בינלאומי ותחומים בעלי זיקה לתחום, כגון חסינויות, דיני המלחמה ודיני זכויות אדם.
נועם שימש כמרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית, במסלול האקדמי המכללה למינהל ובאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2012–2022 שימש נועם ראש אשכול הליכים בינלאומיים במחלקה הבינלאומית במשרד המשפטים.
במסגרת תפקידו עסק בקידום טענותיה של מדינת ישראל ביחס להיעדר סמכותו של בית הדין הפלילי הבין-לאומי לקדם הליכים בהתבסס על פנייה פלסטינית לבית הדין.
כן היה שותף למגעים עם גורמים בינלאומיים לקידום האינטרסים של מדינת ישראל, בזירות המשליכות על ההתמודדות עם הליכים בינלאומיים נגד ישראל או הפועלים בשמה.
המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט בין-לאומי)
ב-19 ביוני 2022, לאחר שוועדת האיתור לתפקיד בחרה בו פה אחד, מונה נועם בידי ממשלת ישראל ה-36 לתפקיד המשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט בין-לאומי, במקומו של רועי שיינדורף.
הוא נכנס לתפקידו ב-1 ביולי.
בפברואר 2023 טען נועם בוועדת החוקה, חוק ומשפט כי חקיקת הרפורמה המשפטית עשויה לפגוע בתפיסה הבינלאומית של מערכת המשפט בישראל.
נשוי לקרן ולהם שלושה ילדים.
גיל אלקבץ (12 בפברואר 1957 – 14 בספטמבר 2022) היה אנימטור, קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
רוב עבודות האנימציה של אלקבץ הן סרטי אנימציה עצמאיים של 3–13 דקות.
מיצירותיו המפורסמות התינוק של במבה שאותו יצר ב-1993 וקטעי האנימציה מהסרט "ראן לולה ראן" מ-1998.
אלקבץ נולד בקיבוץ משאבי שדה במשפחה בת שלושה ילדים.
בשנים 1979–1983 למד אלקבץ עיצוב גרפי בבצלאל בירושלים.
סרט הגמר של לימודיו של אלקבץ בבצלאל שאותו יצר ב-1983 נקרא "בצבוץ" בהדרכתו של פרופסור יצחק יורש.
בעקבות הסרט הוזמן אלקבץ לעבוד בסטודיו שניהל רוני אורן בירושלים, שם עבד כשנה וחצי עד לסגירתו בשנים 1984–1985. סרט הגמר של לימודיו זכה בפרסים במספר פסטיבלים, ובפרט בפרס ראשון, משותף, על סרט ביכורים בפסטיבל האנימציה אנסי ב-1984. בעקבות הקרנה של סרט הגמר שלו בפסטיבל שטוטגרט, זכה אלקבץ למלגת לימודים שם.
בעקבות הקשרים שיצר שם עבר בהמשך להתגורר בשטוטגרט.
בשנים 1985–1989 עבד כעצמאי כמאייר, כבמאי אנימציה וכמורה לאנימציה.
בשנים 1989 עד 1992 עבד באקדמיה לאמנות בשטוטגרט יחד עם שותפתו נורית ישראלי על סרט אנטי-מלחמתי "ביצה".
ב-1992 זכה הסרט בפרס שלישי בפסטיבל שטוטגרט, בפרס הראשון לסרט הקצר הטוב ביותר בגרמניה ובפרס מיוחד בפסטיבל אוטווה.
בשנת 1993 נוצרה דמות התינוק של במבה – דמות מותג שמייצגת את החטיף – שאותה פיתח אלקבץ יחד עם "אולפני אנימה" וחברת הפרסום "אריאלי".
לרעיון תרם עופר גולן, רעיונאי במשרד הפרסום "אריאלי", בהשראת מילותיו הראשונות של בנו.
ב-1994 עבר להתגורר בשטוטגרט שבגרמניה.
שני הסרטים זכו בפרסים בפסטיבלים שונים.
יצר את קטעי האנימציה מראן לולה ראן מ-1998.
בשנת 2000 הקים יחד עם אשתו נורית ישראלי סטודיו עצמאי "סוויט הום סטודיו", שיצר בין היתר סרטים קצרים עבור הטלוויזיה הגרמנית.
מ-2004 היה אלקבץ פרופסור לאנימציה באוניברסיטת קונארד וולף לקולנוע בבלסברג .
בנוסף היה מרצה אורח והעביר סדנאות אמן לסטודנטים בישראל, ארצות הברית, שווייץ וגרמניה.
ב-2005 היה הבמאי והכותב של "Morir de amor" שזכה לפרסים בפסטיבלים בינלאומיים.
ב-2020 הוציאה טובה גרטנר את הסינגל "בסדר", לו הופק קליפ אנימציה שעוצב על ידי אלקבץ שזכה בפרסים בתחום המולטימדיה.
ב-14 בספטמבר 2022 התאבד בשטוטגרט שבגרמניה.
גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות היא מיני-סדרת אימה אמריקאית שנוצרה על ידי הקולנוען גיירמו דל טורו עבור "נטפליקס".
המיני-סדרה כוללת שמונה סיפורי אימה ייחודיים המאתגרים את סוגת האימה הקלאסית.
שניים מהפרקים נכתבו בשיתוף פעולה של דל טורו עצמו, ואילו האחרים נכתבו ובוימו על ידי קולנוענים שונים.
המיני-סדרה עלתה לשירות "נטפליקס" ב-25 באוקטובר 2022.
המיני-סדרה מתוארת כאוסף סיפורי אימה, מתוחכמים ומזעזעים באותה מידה, המסופרים מפיו של דל טורו.
2 Graveyard Rats העכברושים בבית הקברות וינצ'נזו נטלי תסריט מאת: וינצ'נזו נטלימבוסס על סיפור קצר מאת: הנרי קוטנר שחקנים: דייוויד היולט.
3 The Autopsy הנתיחה שלאחר המוות דייוויד פריור תסריט מאת  : דייוויד ס.
גוירמבוסס על סיפור קצר מאת: מייקל שיי 26 באוקטובר 2022 שחקנים: פ.
מארי אברהם, גלין טורמן ולוק רוברטס.
4 The Outside מבחוץ אנה לילי אמירפור תסריט מאת  : היילי זי.
בוסטוןמבוסס על סיפור קצר מאת: אמילי קרול שחקנים: קייט מיקוצ'י, מרטין סטאר ודן סטיבנס.
5 Pickman's Model המודל של פיקמן קית' תומאס תסריט מאת: לי פיטרסוןמבוסס על סיפור קצר מאת : ה.
לאבקראפט 27 באוקטובר 2022 שחקנים: בן בארנס, קריספין גלובר ואוריאנה למן.
6 Dreams in the Witch House חלומות בבית המכשפה קתרין הארדוויק תסריט מאת: מיקה ווטקינסמבוסס על סיפור קצר מאת : ה.
לאבקראפט שחקנים: רופרט גרינט, איסמאיל קרוז קורדובה, די.
קוואלס, ניה ורדלוס, טניקה דייוויס וגבי מורנו.
7 The Viewing התצוגה באדי קוסמטו פאנוס קוסמטוס ואהרון סטיוארט-אהן 28 באוקטובר 2022 שחקנים: פיטר ולר, אריק אנדרה, סופיה בוטלה, שרלין יי, סטיב אייג'י, מייקל תריו וסעיד סידיקי.
8 The Murmuring ההמיה ג'ניפר קנט תסריט מאת: ג'ניפר קנטמבוסס על סיפור קצר מאת: גיירמו דל טורו שחקנים: אסי דייוויס, אנדרו לינקולן והאנה גאלוויי.
ב-14 במאי 2018, נמסר כי "נטפליקס" הזמינה מהקולנוען גיירמו דל טורו אנתולוגיית סיפורי אימה, שעל הפקתו בפועל יופקו דל טורו, ג'יי מיילס דייל וגארי אונגר.
בנוסף, נמסר כי דל טורו ישמש כתסריטאי-שותף לפרקים מרובים ויהיה אמון על בחירה קפדנית של תסריטאי ובמאי האנתולוגיה האחרים בעצמו.
בספטמבר 2021, נמסר מ"הוליווד ריפורטר" כי יוצרת הסרט "באבאדוק", ג'ניפר קנט תכתוב ותביים פרק בכיכובה של אסי דייוויס, שכיכבה בתפקיד ראשי באותו הסרט.
עוד נמסר כי האנתולוגיה תכלול שבעה פרקים נוספים, שיבוימו בנפרד על ידי אנה לילי אמירפור, פאנוס קוסמטוס, קתרין הארדוויק, גיירמו נבארו, דייוויד פריור, וינצ'נזו נטלי וקית' תומאס, וייכתבו על ידי רג'ינה קוראדו, לי פיטרסון, היילי זי.
בוסטון, מיקה ווטקינס ואהרון סטיוארט-אהן.
צילומי המיני-סדרה החלו ב-28 ביוני 2021 בטורונטו והסתיימו ב-16 בפברואר 2022.
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיוביות מאוד מצד המבקרים.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכתה המיני-סדרה לציון 88%, עם דירוג ממוצע של 7.7/10, על בסיס 26 ביקורות.
קונצנזוס האתר כתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכתה המיני-סדרה לציון 74/100 על בסיס 19 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
גיל ארי כהן (נולד ב-22 באוגוסט 1990) הוא שחקן ומחזאי ישראלי.
גיל ארי כהן נולד בתל אביב וגדל בבת ים.
בשנת 2015 שיחק בהצגה "חתונה מושלמת" בתיאטרון הספרייה, ובהצגה "איבנוב" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2016 שיחק בהצגה "אויב הציבור" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2017 שיחק בהצגה "שייקספיר מאוהב" בתיאטרון הלאומי הבימה.
בשנת 2018 שיחק במחזמר "סוליקא" בתיאטרון באר-שבע.
בשנת 2019 שיחק בהצגה "הפקר" בתיאטרון באר-שבע.
בשנת 2020 שיחק בהצגה "זורבה היווני" בתיאטרון הלאומי הבימה.
בשנת 2021 כתב ושיחק במחזמר "עמירם" במסגרת חג המחזמר המקורי בתיאטרון הבימה.
בשנת 2022 שיחק במחזמר "הלהקה" בתיאטרון הארצי לנוער.
בשנת 2022 כתב את המונודרמה "פנתר", שזכתה בפסטיבל סוליקו להצגות יחיד בתיאטרון השעה הישראלי.
בשנת 2023 שיחק במחזמר "לעבור את הקיר" בתיאטרון בית-ליסין.
בשנת 2023 כתב את ההצגה "הבן של מושיקו הגדול" של תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2023 כתב את ההצגה "נגזר לחיים" של תיאטרון השעה הישראלי.
משנת 2024 משחק במחזמר "סוף העולם שמאלה" בתיאטרון הארצי.
משנת 2024 משחק בהצגה "חתונה מושלמת" בתיאטרון הארצי.
בשנת 2025 כתב את ההצגה על פי הסרט "סימה וקנין מכשפה" בתיאטרון ToMix.
משנת 2026 משחק במחזמר "ביקור התזמורת" בישראל.
שנהשםדמותבמאי2017In Our Hands: The Battle for Jerusalemיוסי פרדקיןארין צימרמן2019אחד בלבמאבטח רוה"מטליה לביא2021שף פקטור (סרט טלוויזיה)אלעדיובל סול בוקר
שנהשםדמותבמאי2017הלסביון העליוןסעררוני צידון2019זאת וזאתימאבטח בכותלדן מסר2022גוף שלישיאילןשי קפון
שנהשםתפקידתיאטרון2015חתונה מושלמתשחקןתיאטרון הספרייהאיבנובהתיאטרון הקאמרי2016אויב הציבור2017שייקספיר מאוהבהבימה2018סוליקאתיאטרון באר שבע2019הפקר2020זורבה היווניהבימה2021עמירם (חג המחזמר המקורי)מחזאי, שחקן2022הלהקהשחקןהתיאטרון הארציפנתרמחזאיתיאטרון השעה הישראלי2023לעבור את הקירשחקןתיאטרון בית ליסיןהבן של מושיקו הגדולמחזאיהתיאטרון הקאמרינגזר לחייםתיאטרון השעה הישראלי2024סוף העולם שמאלהשחקןהתיאטרון הארצי2024חתונה מושלמתשחקןהתיאטרון הארצי2025סימה וקנין מכשפהמחזאיתיאטרון ToMix2026ביקור התזמורתשחקןקופת תל-אביב
גיל אליה (נולד ב-1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, בתפקיד המזכיר הצבאי של נשיא המדינה.
אליה נולד בירושלים ולמד בתיכון ג'נוגלי.
התגייס לצה"ל והתנדב ליחידת עוקץ.
בסיום הקורס שב לעוקץ ושימש בה במספר תפקידי פיקוד, בהם מפקד פלגה.
בשנים 2017–2020 שירת כמפקד יחידת עוקץ.
עם סיום תפקידו זה מונה למפקד היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים.
באוקטובר 2022 מונה למפקד חטיבת המרום, ושירת כמפקד החטיבה במהלך מלחמת חרבות ברזל, עד אוגוסט 2025.
ב-19 אוקטובר 2025 מונה למזכיר הצבאי של נשיא המדינה בדרגת תא"ל.
אליה נשוי ואב לארבעה ילדים, והוא בעל תואר ראשון ושני במנהל עסקים.
גיל אליאס (נולד ב-1 בפברואר 1990) הוא משורר, פעיל חברתי וחוקר בלשנות ישראלי.
שימש יו"ר ומנהל הבית הגאה בבאר שבע ובדרום, רפרנט הלהט"ב בעיריית באר שבע.
אליאס נולד וגדל בבאר שבע, והוא בן לעדה הקוצ'ינית.
מאז 2022 אליאס משמש רפרנט האוכלוסייה הלהט"בית בעיריית באר שבע, הראשון בתפקיד זה בעיר, ואחד הראשונים בישראל.
לפני כן, בשנים 2019–2021, שימש יו"ר הבית הגאה בבאר שבע ובדרום, ולפני כן היה רכז החינוך והפעילויות של הבית.
בתפקידו כרפרנט הקהילה הגאה, בין היתר, ניהל מטעם העירייה את הקמת המשכן החדש של הבית הגאה בבאר שבע ב־2023. כמו כן, היה מהיוזמים של מרפאה גניקולוגית ראשונה לאוכלוסייה הלהט"בית במרכז הרפואי סורוקה, שנפתחה ב־2024.
בצד הפעילות החברתית, אליאס עוסק בכתיבת שירה ובמחקר לשוני.
ב־2022 פרסם את ספר הביכורים שלו, "שאריות".
השירים בספר עוסקים, בין השאר, בחוסר השוויון הבסיסי שאותו חווה הקהילה הגאה, כמו גם באלה המכונים באחד השירים "שחורים לעזאזל".
ברשימת ביקורת במוסף "תרבות וספרות" בעיתון הארץ כתב המשורר אילן ברקוביץ', בהקשר לספר, כי "מה שהופך את גיל אליאס למשורר אמיתי הוא דווקא אי־היענותו לתבניות הצפויות מראש של פוליטיקת הזהויות", וכן כי זהו "ספר שירים מרשים, כזה שהולך בגדולות".
ב־2025 יצא לאור ספר שיריו השני "הומוהומוהומוהום" בעריכת רחל פרץ בהוצאת גמא
שיריו פורסמו בבמות שונות, בהן כתבי העת "הכיוון מזרח" ו"הקומה השישית".
ב־2021 יצאה לאור "אלפיים זריחות לַשֶּמֶשׁ", אנתולוגיה שערך יחד עם גֶּ'נֶט בֶּלַאי, ואשר הוקדשה למאבק לשחרורו של הצעיר הישראלי אברה מנגיסטו משבי חמאס.
ב־2022 הלחין המוזיקאי נדב דלומי את שיריו של אליאס "ציפור תשושה" ו"בבקשה", וביצע אותם באלבומו "כל הגיבורים עזבו".
לאליאס תואר ראשון בספרות ובלשון עברית, ותואר שני בסוציו־בלשנות, שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עבודת התזה שלו, "וודג' של מלך: הסגנון האוחצ'י ברשת החברתית", עוסקת בחיבור בין שפה ומיניות.
גיירמו אלפונסו מאריפן לואיזה (בספרדית: Guillermo Alfonso Maripán Loaysa; נולד ב-6 במאי 1994) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת הבלם בטורינו.
מאריפן התחיל את הקריירה שלו באוניברסידד קאתוליקה.
ב-27 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד קוברסל.
בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה.
ב-13 בספטמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–5 נגד או'היגינס.
ב-7 ביולי 2017 מאריפן חתם בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה, במדיה שיחק שנתיים ואף התחיל את עונת בקבוצה.
ב-24 באוגוסט 2019 מאריפן חתם לחמש שנים במונקו מליגת העל הצרפתית.
בעונת הבקיע 5 שערי ליגה, מה שהפך אותו לשחק ההגנה שהבקיע הכי הרבה שערים באותה עונה.
ב-29 באוגוסט 2024 מאריפן חתם לשנתיים בטורינו מהסרייה א'.
ב-11 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה בתיקו 1-1 נגד .
ב-31 במאי 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–3 ל.
5 ימים לאחר מכן, הבקיע את השער היחיד בניצחון 0–1 נגד .
מאריפן השתתף שלוש פעמים בקופה אמריקה.
ליגת העל הצ'יליאנית: קלאסורה , אפרטורה
גיירמו דיאז (Guillermo Díaz; נולד ב-22 במרץ 1975) הוא שחקן אמריקאי.
בטלוויזיה הוא ידוע בזכות תפקידו כדייגו "האק" מוניוז בסדרת הדרמה "סקנדל".
דיאז הופיע כאורח בסדרות "המופע של שאפל", "העשב של השכן", " ER", "ברוד סיטי", "בנות" ו"חוק וסדר: פשע מאורגן".
דיאז נולד בניו ג'רזי להורים קובנים, וגדל בוושינגטון הייטס, מנהטן.
בשנת 1994, הוא קיבל את תפקיד הדיבוב הראשון שלו בתור ספייק בסרטו של בועז יכין "פרש".
משם הוא החל להופיע ב "Party Girl" בתור ליאו, שותפה לדירה של פארקר פוזי.
תפקידו הבא היה דראג קווין (לה מירנדה) בסרטו של נייג'ל פינץ "סטונוול".
ב-1998 הופיע כ"פני צלקת" בסרט "חברים בכל מחיר".
אחד השחקנים ששחיקו לצידו היה דייב שאפל, שליהק אותו מאוחר יותר למספר פרקים של "המופע של שאפל".
דיאז גילם את גיירמו גרסיה גומז, סוחר סמים, בעונות 2–6 של הסדרה "העשב של השכן".
בשנת 2010, דיאז הופיעה בעירום חזותי מלא בצילומים עבור מגזין Pinups.
בשנת 2011, דיאז הופיע לצד בריטני ספירס בקליפ לסינגל "I Wanna Go", והשתתף בסצנה שהתייחסה לדמותו "פני צלקת" מהסרט "חברים בכל מחיר".
בשנת 2012, דיאז החל את תפקידו הראשי כהאק בסדרת הדרמה "סקנדל".
דיאז היה אחד מהסלבריטאים הרבים ששיחקו בקליפ של ביונסה וג'יי-זי לשיר "Run" בשנת 2014.
בשנת 2011, הוא סיפר למגזין "אאוט" כי ילדותו הקשה בניו יורק, שבמהלכה הסתיר את מיניותו כדי לא להפוך למטרה, הפכה אותו בסופו של דבר לשחקן טוב יותר.
למדתי כל הזמן לנסות להסתיר את העובדה שאני הומו.
החזות הזאת של להיות מישהו שאני באמת לא רק כדי להגן על עצמי בהחלט עזרה לי במשחק." הוא נבחר לאחד מ-100 ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים או הטרנסג'נדרים המשפיעים ביותר של מגזין Out לשנת 2013.
דיאז אמר מספר פעמים שהוא מעריץ של מדונה.
הוא היה כמעט בכל סיבובי ההופעות שלה ויש לו קעקוע של פניה על זרועו הימנית.
בנובמבר 2017, דיאז היה מועמד לרשימת "OUT100" של מגזין Out לשנת 2017 כהוקרה על עבודתו.
שנה משחק/קליפ תפקיד הערות 2002 Soldier of Fortune II: Double Helix דומינגו סנצ'ז קול; משחק וידאו 2011 "I Wanna Go" בריטני ספירס גיירמו קליפ מוזיקלי 2014 "Run" ג'יי זי וביונסה עצמו
אֵרֶיְנִיוֹן גִיל גַלַד היא דמות בארץ־התיכונה, מעולם ה"לגנדריום" של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
גיל גלד היה המלך העליון האחרון של גולי הנולדור בארץ־התיכונה.
גיל גלד היה עלף לבית פינגולפין) הוא הוכתר כמלך עליון של הנולדור הגולים בבלריאנד לאחר נפילת העיר גונדולין ומות המלך העליון הקודם, טורגון.
אביו היה פינגון, בן פינגולפין).
שמו הראשון בקווניה היה ארטנרו, אך הוא עבר סינדאריניזציה והפך לרונדור.
עם זאת, המלך היה מוכר יותר בשם: גיל גלד ("כוכב הזוהר") והאפסה (תיאור כבוד): אריניון, משמע "חוטר המלכים", כי אף על פי שהמלכים העליונים מתו בזה אחר זה, עדיין נשמר נצר.
עוד בעידן הראשון, במלחמות הגדולות של חבל בלריאנד בין העלפים ורעי-העלפים, האדין נגד מורגות' וצבאותיו, נהרג פינגולפין בדו-קרב כנגד מורגות' בעת שנשא את כתר מלכי הנולדור.
לכן, פינגון בן פינגולפין, שמלך בהיתלום אשר בצפון בלריאנד, נטל לו את כתר אביו ונעשה מלך עליון על הנולדור; את כל בניו הותיר עמו על-מנת שיעזרו לו במלחמות הצפון, זולת את צעיר בניו, ארניון גיל גלד.
כי אותו הוא שלח לנמלים שבמערב בלריאנד, לצד הספן קירדן ובני סיעתו, כי ידע שגיל גלד הוא התקווה האחרונה למלכי הנולדור.
לאחר תקופה קצרה נהרגו פינגון ובניו הבכורים.
בחורבן הנמלים הגדולים של קירדן חרש-הספינות, יצאו קירדן ובני סיעתו יחד עם גיל גלד ומעט נולדור לאי בלר ושם התיישבו במסתור מפני מורגות עד למלחמת החרון.
לאחר מות טורגון, שהיה אחיו הצעיר של פינגון, וחורבן גונדולין, הפך גיל גלד למלך העליון על הנולדור הגולים (אף על פי שעכשיו כל העלפים בארץ התיכונה ראו בו מנהיג).
אחר מלחמת החרון וסוף העידן הראשון, כאשר בלריאנד נחרבה, ייסד גיל גלד ממלכה באזור החופי של לינדון לגדות בלגיר, הים הגדול.
בשיאה, ממלכתו הרחבה השתרעה מזרחה, מעבר להרי לינדון, עד לנהר לון, בשני מחוזות גדולים (פורלינדון והרלינדון); וגבלה עם מיתלונד, מקומם של הנמלים האפורים של הספן קירדן, ואזורים רבים עד להרי האובך היו תחת חסותו.
לאורך העידן השני נהנה גיל גלד מידידותו עם בני נומנור (הדונאדין).
כוח נומנורי אדיר סייע לו להדוף את הסתערות סאורון לאחר חישול הטבעת האחת, ולקח בשבי את סאורון לנומנור.
כאשר רק שלוש טבעות-כוח, מתוך כל ה-19 שיצרו העלפים, הצליחו להינצל מידי סאורון על ידי העלפים, החליטו אלה לשמור אותן בחשאי אצל חכמי העלפים.
אז קיבל גיל גלד את האדירה מבין השלוש, שתשמר תחת חסותו: ויליה, טבעת האוויר בעלת אבן הספיר.
סביר להניח שהוא השתמש בה מעט להענקת מרפא לזקוקים לכך, ולהדיפת פגעי הזמן בכל ממלכתו.
לאחר שקיעת נומנור והקמת ממלכות הדונדין בגלות (ארנור וגונדור), תקף סאורון את מינס יתיל ואוסגיליאת.
לאחר התקפה זאת כרת גיל גלד את "הברית האחרונה" בין בני-האדם מזרע נומנור לבין העלפים (האלדר) כדי להאבק בסאורון וצבאותיו.
צבאות הברית עשו חייל בקרב הדגורלד, והטילו מצור על צבאות סאורון בארץ מורדור.
היה נדמה שהברית האחרונה עומדת לנצח ושמורדור האפלה עומדת להחרב, ולכן סאורון בעודו עונד את הטבעת האחת, יצא בעצמו לקרב.
במו-ידיו קטל את אלנדיל, מלך בני-האדם; ואת גיל גלד.
כי השניים היו גיבורי מלחמה, ואף אויב, מלבד סאורון, לא יכול היה לעמוד בפניהם אף שגם שר האופל נקטל מידיהם.
עוד לפני יציאתו לקרבות הברית האחרונה הפקיד גיל גלד את טבעתו אצל אלרונד.
חניתו נקראה איגלוס, משמע חוד־שלג או קוץ־שלג בלשון המערב, ואיתה הוא נלחם בברית האחרונה (ייתכן כי היא נשמרה בעמק ריוונדל על ידי אלרונד).
סיפורו של ארניון גיל גלד שרד לעידן השלישי, כחלק מן האגדות הרבות שהעלפים בארץ התיכונה מספרים ושרים על קורות ימי קדומים.
בסרטי "שר הטבעות" של פיטר ג'קסון, הופיע גיל גלד לשנייה בודדת בפתיח של הסרט הראשון, אך כל שאר הופעתו ומותו נחתכו ואינם מופיעים אף בגרסת הבמאי.
לאחר מכן הוא אינו מופיע בשמו לאורך כל הטרילוגיה.
מפה זו מציגה את גיל ההסכמה ליחסי מין הטרוסקסואלים במדינות שונות
במשפט הפלילי, גיל ההסכמה הוא הגיל שבו אדם נחשב לבוגר לצורך מתן הסכמה משפטית לקיום יחסי מין.
אדם המקיים יחסי מין עם קטינים שגילם קטן מגיל ההסכמה מבצע עבירה פלילית שיכולה להיות בעילת קטינה (שלעיתים דינה כדין אונס), מעשה סדום, בעילה אסורה בהסכמה או מעשה מגונה.
גילו של הבוגר יכול להיות רלוונטי במדינות מסוימות, כגון ישראל, אם הפרש הגילים בין בני הזוג הוא בתחום מסוים, לצורך אפיון העבירה כחמורה פחות (או כבלתי מוגדרת כעבירה כלל בנסיבות המתאימות).
יש להבדיל בין גיל ההסכמה לגיל הבגירות, כמו גם בינו לבין גיל אחריות פלילית או בתחומי שיפוט מסוימים, בינו לבין גיל נישואין.
רוב המדינות קובעות את גיל ההסכמה בטווח הגילים שבין 14 ל-18 (פרט לארגנטינה, ניז'ר וסהרה המערבית, בהן גיל ההסכמה הוא 13, ומקסיקו, שבה גיל ההסכמה הוא בטווח הגילאים שבין 12 ל-18), ואילו אחרות ממדינות האסלאם ומקריית הוותיקן קובעות את ההסכמה בנישואין בלבד.
גיל ההסכמה משתנה לעיתים גם לפי אופי וסוג יחסי המין ולעיתים על פי מין האדם הנדון.
בישראל גיל ההסכמה הוא 16, למעט אם ההפרש בין הגילאים לא גדול מ-3 שנים, שאז ניתן כבר מגיל 14.
היחס החברתי והמשפטי כלפי גיל ההסכמה נעו מעלה בזמנים המודרניים.
בעוד שגילים בטווח של 10 עד 13 היו מקובלים באמצע המאה ה-19, טווח הגילים המקובל בסוף המאה ה-20 הוא כ-15 עד 18 עבור יחסים הטרוסקסואליים.
קיום יחסים מיניים עם אדם שגילו מתחת לגיל ההסכמה הוא עבירה פלילית, עם עונשים קלים כגון קנסות סמליים ועד עונשים כבדים כגון מאסר עולם.
בארצות הברית, עבירה מסוג זה נקראת בדרך כלל "אונס סטטוטורי", אולם במדינות אחרות העבירה מקבלת ייחוס תחת סעיף כללי יותר, כגון אונס.
מידת האכיפה של גיל ההסכמה נוטה להשתנות, והדבר תלוי ברגישות החברתית של התרבות המדוברת.
לעיתים, האכיפה אינה מבוצעת כלשון החוק, כאשר ננקטת פעולה משפטית רק כאשר קיים פער שאינו קביל חברתית בין שני בני אדם, או אם העבריין נמצא במעמד של סמכות על הקטין (כגון מורה, רב או רופא).
מינו של כל משתתף משפיע על תפיסת האשמה של האדם, ולכן הוא משפיע גם על רשויות האכיפה.
ישנן מדינות, כגון ארצות הברית, הנמצאות בתהליכים למנוע מצבים שבהם ניתן לקיים יחסי מין כאשר אחד המשתתפים נמצא במעמד של סמכות אך הדבר חוקי למרות זאת (כגון מצב שבו מורה מקיים יחסים עם תלמידה בת 17, המבוגרת מגיל ההסכמה).
בדרך כלל טיעון יחסים בהסכמה אינו קו הגנה קביל בבתי משפט כאשר מדובר ביחסים עם אדם הקטן מגיל ההסכמה.
למרות זאת, קיימים מספר קווי הגנה קבילים: הגנת זיהוי מוטעה של גיל הקטין והגנת גילים דומים.
הגנת זיהוי מוטעה של גיל הקטין הוא קו הגנה בה הנאשם טוען כי האמין בשוגג כי גילו של הקורבן גבוה מזה של גיל ההסכמה.
אולם, קו הגנה זה מוגבל בכך שהוא מחייב שגיל הקורבן יהיה מעל גיל מסוים.
חיזוק לקו הגנה זה הוא יכולת ההוכחה כי הנאשם ניסה לברר בקפידה מהו גיל הקורבן.
הגנת גילים דומים הוא קו הגנה בה הנאשם טוען כי הפרש הגילים בין הקורבן ועצמו אינו עולה על מספר מסוים של שנים.
בתחומי השיפוט בהן גיל הנישואין קטן מגיל ההסכמה, קו הגנה נוסף הוא נישואין.
ב-1977, פורסמה בעיתונות עצומה של אינטלקטואלים, רופאים ופסיכולוגים צרפתים, ביניהם מישל פוקו, ובה דרשו לבטל את ההפללה של כל היחסים בהסכמה בין מבוגרים לקטינים מתחת לגיל חמש עשרה.
מבחינה משפטית, היחסים בין מבוגרים ונערים אינם בהכרח כוללים יחסי מין.
יציאה לבילוי עם נער מתבגר הקטן מגיל ההסכמה הוא דבר חוקי לחלוטין בתחומי שיפוט מסוימים, אך ורק אם גיל הנער גדול מגיל הנישואין.
בתחומי שיפוט אחרים, הדבר נוגד את החוק בלי קשר לגיל הנער.
חוקים העוסקים בגיל ההסכמה מבדילים לעיתים בין יחסי המין לפי סוגם, כלומר בין מין וגינלי בין גבר לאישה, ובין יחסי מין אחרים, כגון יחסי מין הומוסקסואליים, מין אנאלי ומין אוראלי, שלהם נקבע גיל הסכמה גבוה יותר.
תנועות להט"ב נלחמות להשוואת גיל ההסכמה, בטענה שההבחנה בין הסוגים השונים של יחסי מין מהווה אפליה הטרוסקסיסטית.
כיום במרבית המדינות בהן יחסי מין בין גברים אינם אסורים על פי החוק, לא קיימת הבחנה בגיל ההסכמה לפי סוג היחסים.
בעבר נקבע גיל ההסכמה בישראל לפי סוג יחסי המין, כאשר למין אוראלי ומין אנאלי (הקרוי בחוק מעשה סדום), התקיים רף שונה וגבוה יותר (גיל 18).
בשנת 2000, לאחר דיון שהתקיים בנושא במשרד המשפטים ביוזמת האגודה לזכויות האזרח, תוקנו הוראות החוק, ומאז במדינת ישראל גיל ההסכמה אינו תלוי בסוג יחסי המין.
בישראל גיל ההסכמה הוא 16. קיימים חוקים בדבר גיל ההסכמה בחוק העונשין, התשל"ז-1977, בעיקר תחת הסעיפים אינוס (), בעילה אסורה בהסכמה () ומעשה סדום (), כולם תחת .
כאמור גיל ההסכמה עומד על 16 שנה בלי תלות בגיל בן/ת זוג, ומגיל 14 כל עוד בן/ת זוג מבוגר בלא יותר משלוש שנים.
חומרת הפרת החוק מושפעת מהאם היחסים קוימו מתחת לגיל 14, או בין גיל 14 לבין גיל 16, בהתאם לנסיבות .
למשל, עונש על קיום יחסי מין בין בן/ת 15 וחודשיים ובן/ת 18 ושלושה חודשים יהיה שונה בתכלית מעונש על יחסי מין בין בן/ת 14 ובן/ת 18 וחודשיים.
בין קרובי משפחה גיל ההסכמה לבעילת אישה ולמעשה סדום הוא 21 שנים ().
גיל המעבר אצל גבר או אנדרופאוזה , המכונה גם "גיל העמידה", הוא הגרסה הגברית לגיל המעבר אצל נשים.
מונח זה החל להתבסס באמצע שנות ה-90, לאחר שנתגלה שגם בקרב גברים קיימות תופעות דומות לגיל המעבר אצל נשים.
מקורה של האנדרופאוזה בירידה ברמת ההורמונים האנדרוגניים: בכל שנה יורדות רמות ההורמון הגברי טסטוסטרון ב-1.6%.
הירידה ברמת ההורמונים היא תוצאה של ירידה בכמות ובתפוקה של תאי ליידיג (Leydig's cells) המצויים באשכים ואחראים לייצור הורמון הטסטוסטרון.
בדיקות רמות הטסטוסטרון מעידות כי כ-20% מכלל הגברים שגילם עולה על 55, סובלים מהיפוגונדיזם - רמות נמוכות של טסטוסטרון.
בדיקה קלינית של רמת ההורמון השמיש ביולוגית מעידה כי מחצית מכלל הגברים מעל 55 שנים סובלים מהתופעה.