tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-6 בנובמבר 2014 נעצר עלאן בצו מעצר מנהלי לשישה חודשים, שהוארך עד 4 בנובמבר 2015. ב-18 ביוני 2015 פתח עלאן בשביתת רעב בבית סוהר אשל, במחאה על מעצרו בלא משפט.
לפי הודעת המדינה הצו המנהלי ניתן נוכח המידע המודיעיני שהצטבר בעניינו, ומשנמצא כי אין אפשרות להעמידו לדין נוכח חסיונו של המידע.
עלאן אושפז בבית החולים סורוקה בטיפול נמרץ.
בתחילת חודש אוגוסט 2015, 50 ימים אחרי שהחל עלאן את שביתת הרעב, פרסם הצלב האדום הודעה לעיתונות לפיה עלאן נתון בסכנת חיים, וקרא לאפשר ביקורים של משפחתו של עלאן אצלו.
באותו זמן עלאן היה אזוק 16 ימים למיטתו.
ב-10 באוגוסט הועבר עלאן לבית החולים ברזילי באשקלון.
דרישה להאכילו בכפייה נדחתה על ידי ההסתדרות הרפואית, שטענה שפעולה כזו היא בגדר עינויים.
בעת אשפוזו באשקלון התקיימו בעיר עימותים אלימים בין מפגינים יהודים, בהם פעילי להב"ה, שבאו למחות על אשפוזו, ומפגינים, רובם ערבים, שתבעו לשחררו.
עלאן עתר לבית המשפט הצבאי ולבית המשפט הצבאי לערעורים נגד צו המעצר, ולאחר שבתי משפט אלה אישרו את הצו, הגיש עתירה לבג"ץ, שקבע כי אין מקום להתערב בהחלטותיהן של הערכאות הצבאיות ודחה את עתירתו.
עלאן הגיש עתירה לבג"ץ שיורה על שחרורו עקב מצבו הרפואי.
המדינה ביקשה לדחות את העתירה, והדגישה כי אם בג"ץ יורה על שחרורו של עלאן לנוכח מצבו הרפואי, הדבר "עלול לתמרץ אסירים ועצורים לפתוח בשביתות רעב, כדי לחייב את הרשויות לשחרורם, וזאת בניגוד מוחלט לאינטרס הציבורי".
המדינה הדגישה בתגובתה לעתירה כי "להערכת גורמי הביטחון, שחרורו של עלאן יש בו גם בעת הנוכחית כדי לסכן את ביטחון האזור והציבור".
עם זאת, לפנים משורת הדין, המדינה הודיעה כי היא מוכנה "לשקול את שחרורו אם יסכים לצאת לחו"ל לתקופה בת 4 שנים ויתחייב שלא לחזור לאזור".
לאחר שעלאן איבד את הכרתו והיה חשש לחייו ננקטו בבית החולים פעולות לשיפור מצבו הבריאותי, ועלה חשש שנגרם נזק למוחו כתוצאה משביתת הרעב.
בג"ץ קבע שהמעצר המנהלי מוצדק, אך הורה להקפיא את צו המעצר המנהלי, משום שהעותר אינו מהווה סיכון עקב מצבו הרפואי, ובעקבות זאת הסכים עלאן, ששב להכרה, לחזור לאכול.
ארגון הג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה איים בנקמה אם עלאן ייפגע או ימות.
בעקבות איום זה ומידע מודיעיני פרס צה"ל סוללות של "כיפת ברזל" באשדוד ובבאר שבע.
לאחר שהחל להתאושש פרסם עלאן סרטון שבו הודה לאלה שתמכו בו, ובפרט לתומכים מקרב ערביי ישראל, להם אמר: "זה מוכיח שאנחנו עם אחד, ושום מרחק או גבול לא יפריד בינינו".
ב-16 בספטמבר, עם שחרורו מבית החולים, נעצר מחדש בצו מנהלי.
הוא החל שוב בשביתת רעב אך הפסיק אותה כעבור יומיים בשל מגעים לשחרורו.
ב-4 בנובמבר שוחרר מכלא עופר.
מוחמד עבד א-שאפי הוא כדורגלן עבר מצרי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
עבד א-שאפי החל לשחק באקדמיית הנוער של א-זמאלכ, אך בשנת 2003 עבר לקבוצה מהליגה המצרית ENPPI ולאחר מכן לחאזל אל מחאלה.
בשנת 2009 חזר למועדון א-זמאלכ, שם שיחק 6 שנים עד עונת השאלה באל-אהלי מערב הסעודית כשמאוחר יותר חתם במדיה על חוזה כשחקן קבוע.
עבד א-שאפי זומן לנבחרת מצרים ב-31 בדצמבר 2009. המאמן דאז, חסן שחאתה, כלל אותו בסגל לגביע אפריקה לאומות 2010. הוא הפך לחילוף קבוע בטורניר ושותף ב-5 משחקים.
את שערו הראשון כבש בניצחון 0-4 בחצי הגמר נגד אלג'יריה.
מוחמד עלי אל-ג'עברי היה מנהיג ופוליטיקאי פלסטיני, ראש עיריית חברון במשך עשרות שנים, וחבר הסנאט הירדני בשנות ה-50 של המאה ה-20.
בשנת 1940, במהלך המנדט הבריטי, מינה אותו הנציב העליון הרולד מקמייקל ליו"ר הוועדה העירונית של חברון.
באוקטובר 1948 עמד ג'עברי בראש משלחת של אנשי חברון שהגישה לעבדאללה את מפתחות מערת המכפלה בהבעת נאמנות למלך.
בשנת 1950 מונה לחבר הסנאט הירדני ובדצמבר 1955 מונה לשר המשפטים והחקלאות בממשלה קצרת הימים של היזאע אל-מג'אלי.
הוא מונה שוב לשר המשפטים בממשלה הירדנית שנתמנתה עם יצירת האיחוד עם עיראק במאי 1958. ג'עברי המשיך לכהן כשר המשפטים עד יוני 1961. ב-1964 הוכנס למועצת עיריית חברון במינוי מיוחד של הממשלה הירדנית שהייתה זכאית לשני תקנים ייחודיים, וכך שינה את הרוב במועצת העיר וזכה במינוי נוסף לראשות העירייה.
לאחר שישראל כבשה את יהודה ושומרון מירדן במלחמת ששת הימים, כונן אל ג'עברי קשרים טובים עם הרשויות במדינת ישראל ועם פוליטיקאים ישראלים הוא ניהל מגעים עם הצד הישראלי, והציע שישראל תישאר בשלטון רק חמש שנים, שלאחריהן ישמרו הפלסטינים על זכות ההגדרה העצמית.
למרות זאת כאשר הוצע להקים ממשלה גולה של אש"ף במחצית השנייה של שנות ה-70, התנגד אל ג'עברי למהלך ובינואר 1977 נפגש עם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין כדי לקדם עמדה פרו-ירדנית לפתרון הסכסוך.
ג'עברי היה קרוב משפחתו של סולימאן ג'עברי, המופתי של ירושלים (1993–1994).
מוחמד עבדאללהי "פרמג'ו" מוחמד (בסומלית: Maxamed Cabdulaahi Maxamed Farmaajo, בערבית: محمد عبد الله محمد; נולד ב-11 במרץ 1962) הוא דיפלומט ומדינאי סומלי, שכיהן כנשיא סומליה מפברואר 2017 ועד מאי 2022. מוחמד שימש גם כראש הממשלה בשנים 2010–2011.
מוחמד נולד במוגדישו, בירת סומליה בשנת 1962. הוא למד בפנימייה ובשנים 1989–1993 למד לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בניו יורק שבארצות הברית.
בשנת 2009 סיים תואר שני במדע המדינה.
כיום הוא מחזיק באזרחות סומלית ואמריקאית.
עד קריסתה של הממשלה הפדרלית בשנת 1991 מוחמד עבד במשרד החוץ.
בשנים 1985–1988 עבד כמזכיר ראשון בשגרירות סומליה בוושינגטון ועבד עם ארגוני זכויות אדם שונים.
הוא התגורר בארצות הברית עד שנת 2010.
ב-14 באוקטובר 2010 מונה מוחמד לראשות ממשלת סומליה.
ב-31 באוקטובר המינוי אושר על ידי 297 מתוך 392 חברי הפרלמנט, כאשר 92 נציגים התנגדו, ו-3 נמנעו.
היו פרשנים אשר חשבו כי גילו הצעיר וניסיונו בדיפלומטיה יכולים לסייע למדינה.
מזכ"ל האו"ם באן קי-מון בירך את מוחמד על המינוי.
מוחמד זכה לתמיכה גם מן האיחוד האפריקאי אשר הגדיל את תמיכתו במדינה.
מוחמד הושבע לתפקידו ב-1 בנובמבר.
ב-12 בנובמבר מוחמד הציג את ממשלתו החדשה, אשר קטנה באופן משמעותי והכילה כ-18 שרים שמרביתם היו טכנוקרטים.
הממשלה אושרה על ידי הפרלמנט ב-27 בנובמבר על ידי רוב של כ-251 מחברי הפרלמנט.
ממשלתו של מוחמד ביצעה רפורמות רבות, ובהן ניסיון לפתור מתיחויות ביטחוניות בדרום המדינה, תמיכה בחיילי הצבא וחיזוק השקיפות שבמסגרתו שרי הממשלה הצהירו על נכסיהם באופן פומבי וחתמו על קוד אתי.
כמו כן, הודק הפיקוח על שרי הממשלה ונאסר עליהם לנסוע לחו"ל שלא לצורך ושלא באישור מוחמד.
בתקופה זו לשלטון הסומלי היו הישגים רבים במסגרת מלחמת האזרחים.
ביוני 2011 התגלה סכסוך עמוק בין מוחמד לנשיא המדינה.
סכסוך זה היה שנוי במחלוקת וגרר מחאה כנגד הנשיא ובעד מוחמד.
המחאה גלשה אל מעבר לגבולות סומליה והתקיימה אף בערים קהיר, לונדון, סידני, יוהנסבורג, ניירובי, רומא, סטוקהולם, מיניאפוליס וטורונטו.
בסופו של דבר, מוחמד התפטר מתפקידו ב-19 ביוני.
לאחר התפטרותו, חזר מוחמד לארצות הברית ועבד במדינת ניו יורק.
בתחילת 2012 חזר מוחמד לסומליה והקים מפלגה בשם "טיו" בשיתוף יחד עם כמה משריו לשעבר.
באותה השנה התמודד לנשיאות המדינה, אך הפסיד בסיבוב הראשון.
בשנת 2017 התמודד לתפקיד שוב פעם מול יריבים רבים.
הקמפיין שלו התמקד במלחמה ברעב ובגורמים אסלאמיים כגון א-שבאב.
ב-8 בפברואר הוא ניצח בפרלמנט עם למעלה מ-55% מקולות הנציגים.
הוא הושבע לתפקידו לאחר כשבוע.
באפריל 2021 אישר הפרלמנט את החלטתו להאריך את כהונתו כנשיא המדינה למשך שנתיים נוספות.
מוחמד עלי בוגרה (באורדו: محمد علی بوگرہ, בבנגלית: মোহাম্মদ আলী বগুড়া; 19 באוקטובר 1909 - 23 בינואר 1963) היה פוליטיקאי, מדינאי ודיפלומט בנגלי שכיהן כראש ממשלת פקיסטן השלישי בין השנים 1953–1955.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת כלכותה הוא החל את קריירה הפוליטית שלו במסגרת הליגה המוסלמית ובשנות ה-40 של המאה ה-20 הצטרף לממשלת מחוז בנגל בראשותו של חוסיין שהיד סוהרוורדי.
לאחר שפקיסטן קיבלה את עצמאותה כתוצאה מחלוקת הודו ב-1947, הוא הצטרף למשרד החוץ של פקיסטן והחל קריירה כדיפלומט ושימש כשגריר ארצו בבורמה, קנדה ופעמיים בארצות הברית.
ב-1953, לאחר שנקרא לשוב מארצות הברית לארצו, הוא החליף את חוואג'ה נזימודין כראש הממשלה במינוי שאושר על ידי מי שכיהן אז בתפקיד המושל הכללי של פקיסטן, סר מאליק ע'ולאם מוחמד.
מדיניות החוץ שלו הושתתה על חיזוק היחסים עם ארצות הברית, ולהתרחקות ביחסים עם ברית המועצות.
הוא גם דחף לחיזוקם של הכוחות המזוינים של פקיסטן לטובת השגת שלום עם הודו ונקט ביוזמות אישות לתעדוף היחסים עם סין.
במדיניות הפנים עלה בידו ליצור את הנוסחה הפוליטית שהניחה את היסודות לכינון חוקת פקיסטן ב-1956, שבמסגרתה הפכה פקיסטן לרפובליקה פדרלית פדרלית.
על אף יוזמותיו שזכו לאהדה ציבורית רחבה, הוא איבד את תמיכתו של מי שכיהן אז כמושל הכללי בפועל, איסכנדר מירזא, שמינה אותו מחדש כשגריר בארצות הברית, תפקיד בו הוא שימש עד 1959.
ב-1962 הוא הצטרף לממשלתו של נשיא פקיסטן, איוב ח'אן וכיהן בה כשר החוץ, תפקיד בו הוא שימש עד מותו ב-1963.
מוחמד עלי בוגרה נולד בעיר בריסאל שבמזרח בנגל, הודו הבריטית (כיום בבנגלדש).
הוא נולד למשפחה עשירה ממעמד האצולה.
אביו, אלטאף עלי צ'אודהרי, שלמד בקולג' סנט קסוויר בכלכותה, היה דמות בולטת בחיי העיר דאקה והיה גם הוא פוליטיקאי מקומי שכיהן כסגן נשיא הליגה המוסלמית במזרח בנגל וכן היה חובב מרוצי סוסים ו-מרוצי כלבים.
סבו, עלי צ'אודהרי, היה גם הוא פוליטיקאי והיה המוסלמי הבנגלי הראשון שמונה לשר וייסד את אוניברסיטת דאקה.
מוחמד עלי בוגרה גדל בעיר בוגרה, שם התחנך בבית ספר מקומי ולאחר מכן המשיך את לימודיו במדרסה בכלכותה.
לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת כלכותה, שם סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ב-1930.
עוד טרם כניסתו אל הפוליטיקה, הייתה משפחת בוגרה משפחה בעל השפעה בליגה המוסלמית.
ב-1937 התמודד בוגרה בבחירות הכלליות מטעם הליגה המוסלמית במחוז הבחירה של בוגרה ושימש כחבר באופוזיציה אספה המחוקקת של בנגל.
דודו, חסן עלי צ'אודהרי, ואביו, התמודדו גם הם בבחירות אלה, אך מטעם מפלגות יריבות.
ב-1938 נבחר בוגרה כיושב ראש המועצה של מחוז בוגרה, תפקיד בו שימש עד 1942. במועצה המחוקקת של בנגל הוא המשיך לכהן באופוזיציה עד שב-1943 צברה הליגה המוסלמית כוח מספיק ואז הוא מונה כמזכיר הפרלמנטרי של השר הראשי, חוואג'ה נזימודין.
ב-1946 הוא התבקש על ידי חוסיין שהיד סוהרוורדי להצטרף לממשלתו ובה הוא לקח על עצמו את תיקי הבריאות, החינוך והממשל המקומי.
כשר הבריאות הוא הקים את בתי ספר לרפואה של בדאקה ובכלכותה.
בוגרה תמך בקריאתה של הליגה המוסלמית להקמתה של פקיסטן באמצעות חלוקת הודו ובבחירות הכלליות שנערכו ב-1945 הוא הגן על מושבו בבית המחוקקים.
ב-1947 הוא הצטרף למועצה המכוננת של פקיסטן.
ב-1948, בהיותו בדאקה, הוא קיבל את פניו של מוחמד עלי ג'ינה ואז התגלעה ביניהם מחלוקת על סוגיית "תנועת השפה" ועל ההחלטה לא להפוך את השפה הבנגלית לשפה רשמית.
הוא יעץ לשר הראשי לבנגל, חוואג'ה נזימודין, לבלום את צעדו זה של ג'ינה, אך ננזף על כך.
ב-1948 התבקש בוגרה על ידי ראש הממשלה, ליקאת עלי ח'אן לקבל על עצמו את תפקיד שגריר פקיסטן במצרים וסירב להצעה.
תחת זאת הוא בחר להתמנות כשגריר פקיסטן בבורמה.
זמן קצר לאחר מינויו לתפקיד הפכה השקפתו הפוליטית לשמרנית הוא החל לנקוט בעמדה אנט-קומוניסטית ותמך בפעולותיה הצבאיות של בורמה כנגד המורדים הקומוניסטים.
באותה שנה הוא הביע את דאגתו בנוגע להתפשטות הקומוניסטית בפקיסטן ודווח שהוא אמר לעיתונאים פקיסטנים ש"גם אם ממשלת בורמה תצליח לדכא את הקומוניסטים, ייתכן שאלו יעבירו את מרכז פעילותם לפקיסטן".
ב-1949 סיים בוגרה את תפקידו בבורמה ומונה להנציב העליון של פקיסטן בקנדה ועמד בראש המשלחת הדיפלומטית שם עד 1952. באותה שנה הוא התמנה לתפקיד השגריר בארצות הברית.
בוגרה נחשב במידה רבה כמי שאחראי על הובלת תלותה של פקיסטן בארצות הברית הוא לקח חלק פעיל בלובי הפקיסטני בוושינגטון די.
סי., בהקשר של חיזוק הסיוע הצבאי והכלכלי לפקיסטן.
הוא סייע לנסח את המדיניות "מדינות חזית" (front-line state) במאבק מול ברית המועצות.
לאחר שהיה עד לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1952 הוא שכנע בהצלחה גורמים במפלגה הרפובליקנית ואת הנשיא דווייט אייזנהאואר בגישתה האנטי-קומוניסטית של פקיסטן.
הוא גם הציג את הרעיון שעל פיו כוחותיה הצבאיים של פקיסטן הם היחידים באזור שילחמו נגד התפשטותה של ברית המועצות, אף על פי שאיום רלוונטי לא נלקח בחשבון באותה תקופה על ידי קובעי המדיניות האמריקאים.
בחוגים הפוליטיים בפקיסטן הוא נתפש כבעל דעות פרו-אמריקאיות קיצוניות וכמי שרחש חיבה לארצות הברית.
בוגרה אף דחף לשליחת משלחת ייעוץ צבאית אמריקאית לפקיסטן על פי הסדר שנחתם בין שתי המדינות ב-1952.
בשירות החוץ של פקיסטן זכה בוגרה במוניטין של "אדם שהיה ידוע בשל השבחים המופרזים שהעניק לכל דבר שהוא אמריקאי".
הוא כיהן כשגריר בוושינגטון עד 1953, אך החל להיות מוטרד מהמצב בארצו כאשר השפעתה של ברית המועצות בה החלה לבלוט יותר ויותר.
היסטוריונים פקיסטנים רואים בו כמי שהיה אחד האחראים הראשיים לברית שכרתה פקיסטן עם ארצות הברית נגד ברית המועצות.
סוגיית תנועת השפה הבנגלית במזרח בנגל, עליית כוחה של המפלגה הסוציאליסטית, המהומות האלימות שהתרחשו ב-1953 בלאהור כנגד המיעוט האחמדים וההפסד בבחירות במזרח ב-1954, היו הגורמים שהובילו לפיטוריו של ראש הממשלה חוואג'ה נזימודין על ידי המושל הכללי של פקיסטן, מאליק ע'ולאם מוחמד ב-17 באפריל 1954.
בוגרה נקרא אז על ידי המושל הכללי לשוב מוושינגטון לקראצ'י (אז בירת פקיסטן) להתייעצויות, אך הוא ביקש למנות אותו לתפקיד ראש הממשלה החדש ובהסכמת הליגה המוסלמית למנות אותו כמנהיג המפלגה.
תחת לחץ ותוך כדי רתיעה, קיבל בוגרה על עצמו את הצעתו של המושל הכללי, אך הוא בלט יותר כדיפלומט מאשר כפוליטיקאי ולא היה מוכר לציבור.
בתחילה, עד למינויו של קבינט חדש, הוא שמר בידיו את תיקי החוץ וההגנה.
עם תחילת כהונתו הוא פיטר ב-30 במאי 1954 את ממשלת מזרח פקיסטן בראשותו של פזול חאק ויצא נגדו בהאשמות על בגידה.
לתפקיד מושל מזרח בנגל הוא מינה את שר ההגנה איסכנדר מירזא, אך זה החזיק במינוי זה למספר חודשים בלבד.
הממשלה שהרכיב בוגרה זכתה לכינוי "ממשלת הכישרונות".
נמנו עליה לוטננט גנרל איוב ח'אן בתפקיד שר ההגנה ואיסכנדר מירזא כשר הפנים.
מינויו כראש הממשלה זכה לתגובות חיוביות בארצות הברית.
מזכיר המדינה ג'ון פוסטר דאלס תיאר את פקיסטן כ"חומת המגן של החירות באסיה" ומנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט, ויליאם נוולנד, הביע את שביעות רצונו ממינויו של בוגרה.
באותה תקופה הורה הנשיא אייזנהאואר על משלוח מיידי של אלפי טונות של חיטה לפקיסטן.
בוגרה היה להוט לחזק את הקשרים הצבאיים עם ארצות הברית, אך האמריקאים פעלו בזהירות כדי לא לגרום נזק ליחסיהם הקרובים עם הודו ותחת זאת ניסו לשכנע, ובהמשך לכפות, על בוגרה לקיים שיחות דו-צדדיות עם הודו בשורה של נושאים.
בתקופת כהונתו של בוגרה נחתם הסכם SEATO שקירב את שתי המדינות עוד יותר.
מדיניות החוץ שלו עמדה בסימן של רגשות אנטי-סובייטיים חזקים והוא ראה ברוסים כאימפריאליסטים, אך בגישה זו הוא לא נקט כלפי סין, אף על פי ששתי המדינות היו קרובות זו לזו מבחינה אידאולוגית.
ב-1955 יזם בוגרה את השתתפותה של פקיסטן בוועידת באנדונג והיה זה המפגש הראשון בדרג גבוה בין סין לבין פקיסטן.
הסתמכותו היתרה של בוגרה על תמיכתה של ארצות הברית והשקפתו האישית האנטי-קומוניסטית פגעו קשות ביחסי פקיסטן-ברית המועצות בשנות ה-50 ומדיניות החוץ של פקיסטן התנהלה תחת תכתיבי ארצות הברית, בניגוד לדעת הקהל הפקיסטנית.
בסופו של דבר, תחת הלחץ האמריקאי, יזם בוגרה את חיזוק הקשרים עם הודו באמצעות ניסיון לפתרון בעיית קשמיר.
ב-1953 קיים בוגרה פגישה עם ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו כאשר הגיעו השניים לבריטניה לטקס ההכתרה של המלכה אליזבת השנייה.
הוא קיבל בסבר פנים יפות את נהרו כאשר זה הגיע לביקור ממלכתי בקראצ'י וזמן קצר לאחר מכן גמל לו בביקור גומלין בניו דלהי.
לשניים היו יחסי קרב חמים, שכן הם הסכימו בסופו של דבר על קיום משאל עם על שאלת קשמיר, אך מטרה זו לא הושגה בשל אובדן התמיכה בבוגרה מצד האגף השמאלי בפקיסטן.
במסגרת גישתו כלפי הודו דחף בוגרה לקיומו של צבא חזק לטובת השגת שלום בתת-היבשת ההודית וטען: "כאשר קיים שוויון במאזן הכוחות, אז אני סמוך ובטוח שיהיה סיכוי טוב יותר להגעה להסדר".
"נוסחת בוגרה הייתה פשרה פוליטית שהוצעה על ידו ב-07 באוקטובר 1953 לפני האספה המכוננת של פקיסטן.
עם קבלת תפקיד ראש הממשלה הכריז בוגרה שכינון חוקה היא מטרתו העיקרית תותוך שישה חודשים הוא הגיש הצעה לניסוח חוקה כתובה.
בנוסחה זו הציע בוגרה את הקמתו של פרלמנט דו-בתי יעיל יותר שיכלול את האספה הלאומית של פקיסטן ואת הסנאט של פקיסטן, עם ייצוג שווה לחמשת חלוקה מנהלית של פקיסטן: פנג'אב, ח'ייבר פח'טונח'ווה, בלוצ'יסטן, סינד ובנגל.
מספר חברי האספה הלאומית אמור היה לעמוד על 300 בייצוג יחסי ומספר חברי הסנאט על 50 בייצוג שווה בין כל חמשת המחוזות.
בנוסחה זו מספר גדול של מחוזות בחירה הוקצה לבנגל שמספר נציגיה באספה הלאומית עמד על 165, בניגוד ל-75 של פנג'אב, 24 של ח'ייבר פח'טונח'ווה, 19 של סינד ו-17 של בלוצ'יסטן.
שטחיהם של אזורים שבטיים, נסיכויות וטריטוריית הבירה הפדרלית קראצ'י, יוצגו על ידי 24 מושבים.
בצורה זו קיבלה בנגל ייצוג רחב יותר בשל ההומוגניות של אוכלוסייתה, זאת בהשוואה לשאר ארבעת המחוזות ומחוז הבירה הפדרלי שאוכלוסייתן הייתה הטרוגנית ומגוונת מבחינה דמוגרפית.
בניגוד לכך, סך כל המושבים שייצגו את ארבעת מחוזות המערב בסנאט, שכאמור, הייצוג בו היה שווה בין כל המחוזות ללא קשר לגודל אוכלוסייתן, עלה על מספר המושבים שייצגו את בנגל.
באופן זה נוצר למעשה איזון בין מספר הנציגים של בנגל בשני בתי הפרלמנט גם יחד לבין מספר הנציגים של המחוזות המערביים.
לשני בתי הפרלמנט היה מעמד שווה ובמקרה של חילוקי דעות בין שניהם הוצגה הסוגיה בישיבה משותפת של שני הבתים.
במסגרת נוסחת בוגרה הוצע לבטל את משרת המושל הכללי של פקיסטן שייצג את המלוכה הבריטית ולהחליפו בראש מדינה נבחר, נשיא פקיסטן.
הנוסחה גם התייחסה לנושא הפרדת הרשויות כדי למנוע שליטה קבועה של כל אחד מהמחוזות והותנה שאם הנשיא הנבחר יהיה מארבעת מחוזות המערב, אזי ראש הממשלה הנבחר יצטרך להיות מבנגל ולהפך.
תקופת כהונתו של הנשיא עמדה על חמש שנים והוא נבחר בבחירות בלתי ישירות על ידי הגוף הבוחר שהורכב מחברי שני בתי הפרלמנט.
לבית המשפט העליון של פקיסטן ניתנה יותר סמכות ועצמאות שיפוטית והוא היה אמור להחליף את אנשי הדת המוסלמיים בהחלטה אם חוק מסוים תואם את הוראות הקוראן אם לאו.
נוסחת בוגרה זכתה לאהדה ציבורית רחבה והתקבלה בברכה כניגוד ל"וועדת העקרונות הבסיסים" שהוביל בזמנו ראשה הממשלה חוואג'ה נזימודין.
המוני העם ראו בנוסחה כאמצעי לגישור הפערים בין שני חלקיה של פקיסטן וכמקור לאחדות האומה.
הפשרה שבבסיס נוסחת בוגרה לא יושמה במלואה, שכן המושל הכללי, מאליק ע'ולאם מוחמד, מתוך חשש לאובדן סמכויותיו, פיזר ב-1954 את האספה המכוננת בתמיכת חוגי הצבא והפקידות האזרחית.
על רקע הכישלון בהגעה להסכמה על נוסחת בוגרה, הוא החל לפעול לכינון שיטת "היחידה האחת", על פיה אוחדו ארבעת המחוזות המערביים ליחידה מנהלית אחת והוא דחף ליישום רעיון זה באומרו:
ב-1954 הוביל בוגרה את מדיניות היחידה האחת לחקיקת חוק בתמיכת המושל הכללי מאליק ע'ולאם מוחמד.
ב-7 באוגוסט 1955 אישר בוגרה את מינויו של שר הפנים בממשלתו, איסכנדר מירזא, למחליפו של מאליק ע'ולאם מוחמד בתפקיד המושל הכללי, לאחר שזה יצא לברטניה לטובת טיפולים רפואיים עקב מצבו הבריאותי המתדרדר.
זמן קצר לאחר מינוי זה החלו עימותים בין המושל הכללי בפועל מירזא לבין ראש הממשלה בוגרה, אף על פי ששניהם היו בנגלים במוצאם ובוגרה נאלץ להתפטר מתפקידו.
מירזא אף הדיח את מאליק ע'ולאם ושיגר לו מכתב לבריטניה לעדכנו בהתפתחויות.
לאחר פיטוריו נשלח בוגרה שוב לארצות הברית לכהונה שנייה כשגריר ומחליפו שם, אמג'ד עלי, מונה כשר האוצר.
ב-1959 סיים בוגרה את כהונתו השנייה כשגריר בוושינגטון, זאת לאחר שמנהיג המשטר הצבאי, איוב ח'אן תפש את השליטה בממשלה ב-1958 והדיח את הנשיא איסכנדר מירזא.
בוגרה הצטרף לממשלתו של איוב ח'אן ומונה כשר החוץ.
זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, קיים בוגרה ביקור בסין שם הוא החל שיחות עם ההנהגה הסינית שבסופו של דבר הובילו להסדר היסטורי בדרכי שלום בנוגע למחוזות הגבול של פקיסטן בצפון.
באותה תקופה החל בוגרה לסבול מבעיות בריאותיות והדבר גרם לו להיעדר מפגישה בנושא קשמיר שנערכה בארצות הברית ב-26 בדצמבר 1962, אך סגנו, זולפיקר עלי בהוטו, מילא את מקומו.
ב-1963 הלך מוחמד עלי בוגרה לעולמו כאשר היה בדאקה והוא נקבר באחוזת הקבר של משפחתו.
אשתו הראשונה הייתה בגום חמידה מוחמד עלי, שילדה לו שני בנים.
ב-1955 הוא נשא לאישה את עליה סאדי.
נישואיו השניים הובילו למחאות נרחבות כנגד פוליגמיה מצדם של ארגוני נשים בפקיסטן.
מוחמד עוואד הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במ.ס.
עואד נולד בטמרה, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וב-6 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין במסגרת גביע הטוטו.
בעונת כבש 30 שערים במדי קבוצת הנוער, ושבר את שיא הכיבושים לעונה אחת בליגת העל לנוער.
בעונת 2016/2017 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת, וב-10 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה תל אביב.
עד תום העונה ערך 11 הופעות בליגת העל, וב-1 באפריל 2017 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 על בית"ר ירושלים.
בעונת 2018/2019 ערך 27 הופעות ליגה וכבש שבעה שערים, בנוסף לשער אחד בגביע המדינה ושער אחד בגביע הטוטו של ליגת העל.
ב-11 ביולי 2019 כבש את שערו הראשון במסגרות האירופיות, במשחק מול מורה הסלובנית, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-8 בספטמבר 2020, האריך את חוזהו במכבי חיפה בשלוש שנים, והושאל ללך פוזנן מליגת העל הפולנית.
את הופעת הבכורה ערך ב-20 בספטמבר כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בדרבי הפולני נגד וארטה פוזנן, בו ניצחה קבוצתו 0–1. ב-25 באוקטובר כבש שער בכורה בתיקו 1–1 עם קרקוביה קרקוב.
ב-11 בפברואר 2021 חזר מההשאלה לקבוצת האם, מכבי חיפה.
ב-3 בספטמבר 2021 הושאל לעונה אחת למכבי פתח תקווה מליגת העל.
הוא כבש שער בכורה בהופעת הבכורה ב-18 בספטמבר, בתיקו 1–1 עם הפועל תל אביב.
בתחילת עונת 2022/2023 בליגת העל חתם עוואד על חוזה במועדון בני סכנין.
את הופעת הבכורה שלו בבני סכנין ערך ב-29 באוקטובר, בהפסד קבוצתו 1–4 להפועל חדרה.
את שערו היחיד במסגרת הליגה הבקיע ב-22 לאפריל 2023, במשחק הפלייאוף התחתון של ליגת העל, מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 2–2.
אחרי כמעט שנתיים, בהן לא שיחק, בפברואר 2025, חתם בפאס דה לה קאסה מליגת העל האנדורית.
באוגוסט, לאחר ששותף בחמישה משחקים בלבד, עזב את הקבוצה.
לזכותו שתי הופעות בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 ושתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21. באוקטובר 2018 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, אך לא-ערך הופעה במדיה.
מלך השערים ליגת העל לנוער 2014/15
מלך השערים ליגת העל לנוער 2015/16
מוחמד עות'מאן הוא כדורגלן סורי המשחק במועדון לאמפון ואריורס בליגה התאילנדית בעמדת הקשר ההתקפי.
עות'מאן נולד בקמישלי שבסוריה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו להולנד.
הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים DVV, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ויטסה ארנהם.
בקיץ הצטרף לקבוצת המילואים וב-22 במאי 2015 חתם לשנתיים בקבוצה הבוגרת.
ב-14 באוגוסט 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד רודה.
ב-11 בספטמבר 2017 חתם בטלסטאר ספורטקלאב מהליגה ההולנדית השנייה.
ב-30 בינואר 2018 חזר עות'מאן לליגת העל ההולנדית כשחתם בהראקלס אלמלו.
באוגוסט , עות'מאן חתם באל-ח'ריתייאת.
בקיץ חזר להולנד וחתם בספרטה רוטרדם.
ב-11 בינואר 2022 שוחרר מהמועדון.
החל משנת 2022 הוא משחק במועדון בליגה התאילנדית.
עות'מאן הוא בעל אזרחות כפולה: הולנדית וסורית, לכן היה רשאי לייצג את שתי המדינות.
בצעירותו, שיחק בנבחרת הנערים של הולנד ורשם במדיה 3 הופעות.
בשנת החליט עות'מאן לייצג את סוריה, וב-6 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
עות'מאן נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2019.
נכלל בסגל נבחרת סוריה לטורניר גביע אסיה 2023, אולם נגרע מהסגל לפני הטורניר בשל פציעה.
מוחמד עות'מאן א-סייד היה ראש ממשלת לוב בין 17 באוקטובר 1960 ל-19 במרץ 1963.
בממשלתו של מחמוד אל-מונתסר , הוא היה שר הבריאות מ-24 בדצמבר 1951 עד ל-18 בפברואר 1954.
בממשלתו של מוסטפא אחמד בן חלים , הוא היה שר הבריאות מ-11 באפריל 1954 עד ל-26 במאי 1957.
מוחמד דאג לתקן את חוקת לוב בכך שיסדיר את מעמדם של חבלי הארץ טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן במחוזות לוב.
בנוסף, ממשלתו תיקנה את חוקי העושר מהטבע, בעיקר של חוקי נפט, אשר לפי השיטה הפדרלית, הממשלה סיפקה לכל חבל ארץ את הזכות ל-30 אחוזים מרווחי הייצוא שלה לכל עושר מהטבע.
יתר 70 האחוזים הוקדשו לשיקום כל חבלי הארץ באופן שווה.
תיקון החוקה הביא להכנסות גבוהות יותר של הממשלה .
למוחמד היו קשרים חזקים עם מלך מרוקו חסן השני, ושם בילה את השנים האחרונות לחייו.
מדי פעם, הוא היה אחד מהאנשים שעזרו לנורמליזציה ביחסים בין לוב למרוקו אף על פי שמדינתו התנגדה לזאת.
חסן השני, לא פעם הציע למוחמד לחזור ללוב.
מוחמד התנגד לחזור, אך מדי פעם שלח את בניו לבקר בלוב.
בשנותיו האחרונות לחייו, הוא התגורר בביתו שברבאט.
מוחמד נפטר ב-31 בדצמבר 2007 בביתו שברבאט ב-9 בבוקר (שעון מקומי).
קודוס (בפרסית: قدوس; 1822–1849) הוא הכינוי שניתן למולא מוחמד עלי בארפורושי (בפרסית: محمدعلی بارفروشی), ממאמיני הבאב, אחרון אותיות הח"י.
קודוס הוא צאצא ישיר של האמאם חסאן,הוא נולד בעיר בארפורוש (כיום "באבול"Bárfurúsh) והתחנך באסכולה השייח'ית של האסלאם השיעי המבוסס על לימודיהם של שייח' אחמד אחסאי וסייד כאזם רשתי.
הוא היה אחד התלמידים המוערכים ביותר של סייד כאזם רשתי, וחיפש את ממשיכו של המורה שלו לאחר מותו.
את הממשיך של סייד כאזם רשתי, הבאב, גילה מולא חוסיין בושרואי אך לאחר מכן כל אחד מאותיות הח"י הכירו בו כממשיך הרוחני באופן עצמאי, כשקודוס היה האחרון מביניהם.
לאחר שמוצא מולא חוסיין את הבאב, קודוס מצטרף למאמניו והופך לשליח האחרון של הבאב – אחרון אותיות הח"י.
אף על פי שהוא האחרון הוא נחשב לחשוב מכולם מבין אותיות הח"י, שוגי אפנדי כותב עליו:
שגי אפנדי טוען שאמנם אינו נביא, אך הוא החשוב והעלה ביותר מבין אותיות הח"י, אפילו יותר מראשון אותיות הח"י, מולא חוסיין בושרואי.
באוקטובר 1844 קודוס יוצא מהעיר בושהיר ומצטרף לבאב לעליית הרגל למכה שם הבאב מצהיר את הצהרתו הראשונה.
בשיראז קודוס חווה את הרדיפה הראשונה שלו בתור באבי כאשר הוא ומולא סאדיק נתפסים וזקניהם נשרפים והם מגורשים מהעיר.
בשנת 1848 בעקבות עימותים בין הבאבים לשלטון והנפת הבאבים את הדגל השחור המסמל על בואו של המהדי, הבאבים מותקפים בידי ההמון והם בורחים בהנהגתו של מולא חוסיין בושרואי לקברו של השייח' טברסי, שם הם מתבצרים.
הם נתונים לבזיזות ונכנסים לעימות עם הצבא המקומי.
קודוס מצטרף בשלב מאוחר יותר והופך למפקד הבאבים בתקיפה זו.
הקרב מסתיים לאחר שהנסיך מהדי-קולי מירזא שולח עותק של הקוראן ומכתב לקודוס בו הוא מזמין אותו לאוהל שלו לדון בשלום ומבטיח שלא יפגע בו, אך בהגיעו לאוהל קודוס נתפס ורבים מהמאמינים הבאבים במבצר נרצחים ונכלאים.
הנסיך מהדי-קולי מירזא מעביר את קודוס אל השלטונות, וב-16 במאי 1849 השלטון הפרסי נותן את קודוס לידי המון זועם, הם הפשיטו אותו מבגדיו וטורבנו, הולכו אותו כבול בשלשלאות ברחבי העיר וההמון ביתר אותו בסכינים וגרזנים ושרף את חלקיו, למעט מספר חתיכות שנלקחו ונקברו בקרבת מקום.
מספרים על הבאב, שהיה אז כלוא בכלא בצ'יהריק שהיה בצער כה גדול שלא היה יכול לכתוב או להכתיב לתקופה של שישה חודשים.
מוּאִיז א-דִּין מֻחַמַּד ע'וּרי (בפרסית: معز الدین محمد غوری; 1149 – 15 במרץ 1206), אשר נודע בפשטות כמֻחַמַּד מע'וּר, היה מצביא ממוצא טורקי-איראני אשר שלט בין 1173 ל-1202 כסולטאן השושלת הע'ורית.
הוא לרוב נודע כאבי התפשטות האסלאם בתת היבשת ההודית.
בשלטונו שלטה השושלת הע'ורית על עברי האינדוס, גנגס, הינדו-כוש, ח'וראסאן ועוד.
הוא הסדיר מערך שלטון חזק די בשביל לאפשר את המשך ההשפעה של השושלת הע'ורית ויורשותיה עד לכיבושי האימפריה הטימורידית של טימור לנג.
שליטים מוסלמים החלו את פלישותיהם להודו כשמצביא בשם מוחמד בן קאסים נשלח על ידי הח'ליפה מבית אומיה בתחילת המאה ה-8 לכיבוש שטחים מעבר לח'וראסאן.
בן קאסים כבש את סינד (כיום בפקיסטן) מהמלך ההינדי דאז רג'א דהיר.
מאוחר יותר, כשהשושלת הע'זנווית עלתה לשלטון, הסולטאן מחמוד מע'אוזני (שלט בין 999-1030) ביצע מספר פשיטות אכזריות להודו בראשית המאה ה-11, פעולה שנתנה תנופה לע'ורידים מאוחר יותר.
עם היחלשותם של האימפריה הסלג'וקית והשושלת הסאמאנית עלו בו זמנית שתי אימפריות - האימפריה הח'ווארזמית שבסיסה עצמה כשליטת ממלכת פרס והשושלת הע'ורית שבסיסה עצמה בע'ור, הינדו-כוש (אפגניסטן של היום).
שינוי הנוף הפוליטי של מערב ומרכז אסיה.
הע'ורים התחילו דרכם כמדינת חסות של הע'זנווים לפני שאלו שקעו.
הע'ורים עלו לשלטון בתקופתו של מלכם סולטאן אללה א-דין חוסיין (שלט בין 1149–1161) שכדי לנקום באחיו שנהרגו על ידי שליט הע'זנווים, הרס ושורף את העיר ע'זני, פעולה אשר זיכתה אותו בכינוי 'ג'האן-סוז' אשר משתמע ל'מבעיר העולם'.
מוחמד מע'ור נולד בשנת 1149 לספירה והיה אחיינו של הסולטאן אללה א-דין.
כשאללה א-דין ומאוחר יותר בנו סייף א-דין נפטרו, אחיו הבכור של מוחמד, גיאת א-דין, הגיע לכס המלוכה בתמיכתם של האצילים הקיזילבאשים.
הוא נתן לאחיו הצעיר תחומי שליטה רבים כמושל; מוחמד הפך לשליט העיר ע'זני כאשר הע'ורים כבשו אותה וסיפחו אותה לשטחם בשנת 1173 מידי האימפריה הסלג'וקית, דבר אשר הסדיר את הגבול המזרחי של הע'ורים, ביחד עם הסלג'וקים על גבי פרתיה (עבר מזרח ומרכז טורקמניסטן של היום) ח'וראסאן ומדבר לוט.
הגבול הע'ורי עם תת היבשת ההודית עבר מדרום על גבי נהר האינדוס (אשר בצידו המזרחי הייתה ממלכת סינד, מדינת חסות של הע'ורים), במרכז עבר ח'ייבר פח'טונח'ווה היה בידי הממלכות ההינדיות ומצפון חבל קשמיר היה גם כן בידי הממלכות ההינדיות.
ראשית, בשנת 1175 יצא מוחמד למלחמה בממלכת מולטאן אותה כבש במהרה לקראת סוף השנה במאבק ישיר מרכזי.
עם לקיחת מולטאן, ייצב מוחמד אחיזת כוח מרכזית על האינדוס.
בשנת 1178 יצא בראש כוחותיו בניסיון לכבוש את גוג'ראט, ולהגדיל את החוף של ממלכתו אל הים הערבי כמו גם את ההשפעה בתוך הודו.
רוב צבא הע'ורים התמוסס במעבר מדבר טהאר ולאחר מכן נחל מוחמד הפסד קשה נגד ראג'ה בימדב השני, מלך צ'לוקייה ושליט גוג'ראט.
מוחמד נסוג ומאז מעולם לא ניסה לכבוש את גוג'ראט בשנית לאחר הפסד זה.
בהמשך הפכו הע'ורים לכוח המוסלמי היחיד מזרחה לנהר האינדוס כאשר כבשו את שרידי הע'זנווים; בשנת 1179 מוחמד תקף ראשית בפשאוור, ועם הזמן סיפח שטחים נרחבים עד אשר לאהור נפלה בקרב מרכזי.
הממלכה הע'זנווית לא נפלה במהרה, למרות כל האבדות וההפסדים הללו.
הסכם השלום שהוסדר עם הע'זנווים לא הוחזק זמן רב שכן בשנת 1186 תקף מוחמד בשנית, ובפעם הזאת הוא סיפח את כלל השושלת הע'זנווית.
עם ביטחון עצמי גבוה, אתגר מוחמד את פרית'ויראג' צ'האצ'וראם, ראג'ה הממלכה ההינדית הגדולה והמרכזית בצפון-מערב הודו.
ראשית כבש בחורף 1190–1191 את מוצב החורף של העיר באת'ינדה בקירוב לגבול.
מוחמד דאז יצא לפנים הממלכה, אך בעת נפגש בפרית'ויראג' עם כ-300,000 חיילים, נפגעו הכוחות הע'ורים קשות ונרדפו חזרה לבאת'ינדה.
בעודם שם, הכוחות תוגברו בחיילים ואספקה ומוחמד יצא למערכה שנייה, במסגרתה הפיל את פרית'ויראג' וכוחותיו.
בעוד נלחם מוחמד, כוחותיו הממלוכים תחת קוטב-א-דין אייבק כבשו את דלהי.
ממלכתו של פרית'ויראג' צ'האצ'וראם סופחה לתוך שטחיו של מוחמד ודאז פנה האחרון אל נהר הגנגס, ראשית יצא נגד ממלכת גהאדוולה; הוא צעד לצ'אנדוור, בקירוב לאגרה, עם לקיחתה נפלה ממלכת גהאדוולה וסופחה לידיו.
מוחמד חזר דאז אל מרכז ממלכתו באפגניסטן.
הוא הותיר לאייבק את השליטה בדלהי וסביבתה והאחרון ניסה בעצמו, בלא יוצלח, לכבוש את גוג'ראט.
אייבק יצא מאוחר יותר לכיבוש בנגל, אשר צלח בכיבוש צפונה.
המערכה הגדולה האחרונה בתקופת שלטונו של מוחמד הייתה כאשר אייבק צעד והטיל מצור על קאלינג'אר, מדרום לגנגס במאדהיה פרדש, אותה סיפח בסיום המצור.
היה זה בשנת 1203, והיה זה דאז שהסתיימו כיבושיו של מוחמד מע'ור.
מוחמד מע'ור עמד בפני לחימה מתמדת בחייו, ולאחר עלייתו לשלטון יחיד (עקב מות אחיו) בשנת 1202 לספירה, ע'ורי היה עצמו מאוים מהאימפריה הח'ווארזמית.
בשנת 1204 לספירה, תבוסה קשה עודדה כמה מעמיתיו ההודים לעלות במרד בחבל פנג'אב.
בשנת 1206 לספירה, הוא דיכא באכזריות את המרד והשאיר את ענייני הודו בהנהגתו המסוגלת של אייבק (דבר אשר חיזק את השפעת הממלוכים בהודו לעתיד).
כשחזר לאפגניסטן, נרצח במחנהו, או בידי המורדים ההודים או בידי כת מוסלמית מנוגדת.
המערכות של מוחמד מע'ור בהודו ובמקומות אחרים השאירו רושם מתמשך לדורות הבאים.
לא היו לו צאצאים וירשו אותו מפקדיו הצבאיים, בהם היה זה אייבק שהפך לסולטאן אחריו.
הוא היה מאומן היטב בענייני המדינה והצבא, מכיוון שהוא ליווה את מוחמד במסעות הלחימה הרבים שלו.
כשאייבק ירש את כס המלוכה של דלהי, הוא סיפח אזור עצום במישורי הודו המרכזית, יותר ממה שמוחמד היה מתאר לעצמו בתקופתו, מה שהחל את סולטנות דלהי.
פועלם של מוחמד מע'ור וקוטב א-דין אייבק היו שהחלו את ההשפעה המוסלמית על הודו.
מוחמד עבד אל-מוונעם אל-סייד מוחמד אחמד הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הבלם בניס ובנבחרת מצרים.
ב-11 בדצמבר 2021, עבד אל-מונעם רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מצרים בניצחון הארכה 1–3 על נבחרת ירדן במסגרת רבע גמר הגביע הערבי.
עבד אל-מונעם לקח חלק בכל משחקי טורניר גביע אפריקה לאומות 2021, כאשר במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים, הוא כבש בנגיחה את השער היחיד בניצחון על נבחרת סודאן.
בתום קמפיין זה, הוא נמנה בנבחרת הטורניר.
נבחרת טורניר גביע אפריקה לאומות (1): 2021
מוחמד עלי בן רמדאן הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-אהלי מליגת העל המצרית ובנבחרת תוניסיה.
בן רמדאן החל את הקריירה המקצוענית שלו באספרנסה ספורטיב דה תוניס מליגת העל התוניסאית.
בארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך בן רמדאן 48 הופעות ליגה, וזכה בארבע אליפויות תוניסיה, פעם אחת בסופר קאפ התוניסאי, ופעמיים בליגת האלופות האפריקאית.
ב-20 באוקטובר 2019 ערך בן רמדאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, בניצחון 2-1 על נבחרת לוב במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת 2020. הוא היה חלק מסגל נבחרת תוניסיה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך הופעה אחת בטורניר.
מוחמד עימאד עיאש הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-וכרה מליגת העל הקטרית.
בשנת 2019 חתם בא-דוחייל מליגת העל הקטרית.
הוא הושאל פעמיים לאל-אהלי מליגת העל הקטרית, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה.
ב-1 בינואר 2021 חתם באל-וכרה מליגת העל הקטרית.
עימאד היה חלק מסגל נבחרת קטר עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
מוחמד עבאס אחמד עבדאללה אל-בלושי הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
עבאס גדל במחלקת הנוער של אל-עין, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2021 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-24 במרץ 2022 ערך עבאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 1-0 לנבחרת עיראק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מייג'ור גנרל מוחמד עלי ג'עפרי (בפרסית: محمدعلی جعفری; נולד ב-1 בספטמבר 1957) הוא איש צבא איראני.
היה המפקד העליון של משמרות המהפכה האיראניים בין השנים 2007 ל-2019. מונה לתפקיד על ידי המנהיג העליון עלי ח'אמנאי ב-1 בספטמבר 2007, במקום הגנרל יחיא רחים ספווי.
נולד ביזד ב-1957 ולמד הנדסה אזרחית באוניברסיטת טהראן.
הוא השתתף בהפגנות נגד השאה ואף נעצר ונכלא בשל מעורבותו זו.
עם פרוץ מלחמת איראן-עיראק לחם ג'עפרי בכוח בסיג' ובהמשך הצטרף למשמרות המהפכה.
הוא שימש בתפקידי פיקוד שונים בזירות הדרום והמערב והשתתף במבצעים צבאיים.
לאחר המלחמה סיים ג'עפרי את לימודיו ובהמשך לימד באוניברסיטה של משמרות המהפכה לפיקוד ומטה .
הוא מונה לעמוד בראש מרכז מחקר אסטרטגי שתכנן אסטרטגיות הגנתיות חדשות עבור איראן.
ג'עפרי פיתח רעיונות בנושא לוחמה א-סימטרית (ולא קונבנציונלית) שהתבססו על לקחי מלחמת איראן-עיראק.
לפני מינויו למפקד, שימש ג'עפרי כמפקד מטה ת'ראללה בטהראן, האמון על אבטחת הבירה האיראנית.
במהלך כהונתו כמפקד משמרות המהפכה, הטיל האיחוד האירופי על ג'עפרי סנקציות בשל מעורבות איראן בדיכוי המחאה בסוריה.
הוא גיסו של מוחמד באקר זולקדר , ששימש בעבר סגן שר הפנים של איראן.
מוחמד עלי ג'מאלזאדה (בפרסית: محمد علی جمالزاده; 13 בינואר 1892 – 8 בנובמבר 1997) היה אחד הסופרים האיראנים החשובים של המאה העשרים.
ידוע כאבי ז'אנר הסיפור הקצר בפרסית.
יצירותיו ביטאו את השקפת עולמו והביקורת החברתית-פוליטית שלו.
ג'מאלזאדה ראה חשיבות בשמירה על השפה הפרסית ובכתיבתו השתמש בשפה פשוטה, מובנת ונגישה לכול.
ג'מאלזאחדה היה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות: בשנים 1965, 1967 ו-1969.
ג'מאלזאדה נולד ב-1892 באספהאן שבאיראן, הבכור מבין חמישה ילדים.
אביו, סייד ג'מאל א-דין ואעז אספהאני, היה איש דת רדיקלי בולט של תנועת המהפכה החוקתית (1911-1905), ואמו, מרים ח'אנום, הייתה בתו של אחד האנשים המכובדים באספהאן.
ג'מאלזאדה למד באספהאן בבתי ספר מסורתיים כולל בית ספר להכשרת אנשי דת.
בשנת 1902 עבר עם משפחתו לטהראן, שם למד בבתי ספר מודרניים ובבית הספר הגבוה דאר אל-פנון.
כבן בכור להוריו, הצטרף לאביו בפגישותיו ודרשותיו בעד החוקה והכיר רבים ממנהיגי התנועה החוקתית.
ג'מאלזאדה נחשף לרעיונות של חופש, צדק ושלטון החוק, ולעיתונים וכותבים כמו עלי אכבר דהח'דא.
לאחר עליית מוחמד עלי שאה קאג'אר לשלטון, נרדפו תומכי המהפכה החוקתית ואביו של ג'מאלזאדה, שניסה לברוח לעיראק, נתפס והוצא להורג בשנת 1908. ג'מאלזאדה, שהיה בן 16, נשלח ללימודים בביירות.
לאחר שעבר לביירות ג'מאלזאדה כמעט ולא שב לאיראן.
בביירות למד ג'מאלזאדה בבית ספר מיסיונרי צרפתי ושם החל לכתוב בעיתון בית הספר שירה ומאמרים.
ב-1910, אחרי שהייה קצרה בקהיר, נסע לפריז ולאחר מכן ללוזאן שבשווייץ, שם למד משפטים.
ב-1911, עבר לדיז'ון שבצרפת, שם סיים את לימודי המשפטים בשנת 1914.
בשנת 1915 חזר ג'מאלזאדה לתקופה קצרה לאיראן ונלחם במלחמת העולם הראשונה נגד בעלות הברית.
באותה שנה חזר לאירופה השתקע בברלין והצטרף לקבוצת איראנים לאומנים שהתנגדו להתערבות מדינות זרות באיראן ("ועידת האיראנים הלאומיים").
בברלין התחיל לכתוב לכתב העת הפרסי "כאוה".
בכתב עת זה פרסם את הסיפור הקצר המודרני הראשון שלו "פרסית היא סוכר", שהיה כתוב בשפה מובנת וברורה לכל אחד, ויחד עם חמישה סיפורים נוספים פורסמו באוסף "יכי בוד יכי נבוד" (הָיֹה הָיָה) בשנת 1921, שנה שבה נסגר כתב העת.
בלית ברירה עם סגירתו של כתב העת הוא התחיל לעבוד בשגרירות איראן בברלין עד שנת 1931, בתחילה כמתרגם ולאחר מכן כמנהל לענייני סטודנטים.
הוא המשיך לכתוב מאמרים אקדמיים ושיתף פעולה עם כתב עת של סטודנטים איראנים.
ג'מאלזאדה הקדיש כמעט את כל המחצית השנייה של חייו לפעילויות אקדמיות, תרבותיות ועיתונאיות.
בין השנים 1931–1956 עבד בארגון העבודה הבינלאומי בז'נבה ולימד פרסית באוניברסיטת ז'נבה.
בשנת 1914 נישא לג'וזפין, שווייצרית שלמדה איתו בדיז'ון, ולאחר פטירתה נישא בשנית בשנת 1931 למרגרט אגרט הגרמנייה.
ג'מאלזאדה המשיך לכתוב עד סוף שנות ה-70 של המאה העשרים.
ב-20 השנים האחרונות לחייו תרם את כתביו לספריית אוניברסיטת טהראן ולארכיונים, כמו כן הוא תרם חלק מהתמלוגים על ספריו למלגות, מוסדות חינוך וצדקה בעיר הולדתו, אספהאן.
ג'מאלזאדה התגורר בז'נבה שבשוויץ, עד יום מותו, ב-8 בנובמבר 1997, בגיל 105.
הנושאים ביצירותיו של ג'מאלזאדה ביטאו את השקפות עולמו לגבי החברה האיראנית וברבות מיצירותיו ביקר באופן סאטירי פגמים חברתיים ופוליטיים באיראן.
בנוסף, הביע דעתו על כך, כי הוא רואה ערך חשוב ביצירות ספרות שתהיינה נגישות לכולם ובהגנה על הזהות הפרסית באמצעות שמירה על השפה הפרסית.
נושאים נוספים שעלו ביצירותיו הם ביקורת על עריצות, שחיתות וקנאות דתית, תמיכתו בחינוך והשכלה מודרניים והחשיבות שראה בשילוב העולם המערבי המודרני, בו חי תקופה ארוכה, לתרבות הפרסית – לא בדרך של חיקוי המערב, אלא על ידי התאמה למסורת ולתנאים של איראן.
דוגמאות ליצירות בהן באים לידי ביטוי נושאים אלה:
באוסף הסיפורים הראשון שלו "היה היה", מבקר ג'מאלזאדה את החברה האיראנית.
ההקדמה לאוסף מבטאת את השקפת עולמו לגבי חשיבות הספרות והכתיבה בשפה מדוברת ופשוטה, שתאפשר לכל אדם להעריך ספרות ולהנות ממנה.
הוא קושר את המצב הפוליטי באיראן למצב של הספרות בה ויוצא נגד המשטרים הפוליטיים העריצים במדינה האיראנית והחינוך והתרבות שבה, אשר גרמו לכך שהספרות תהיה מכוונת רק לחלק קטן מהאוכלוסייה, ולא אפשרו לה להתפתח באופן כזה שההמונים יוכלו לצרוך אותה.
העריצות הפוליטית מביאה לכך שאין "דמוקרטיה ספרותית".
הסיפור "פרסית היא (מתוקה כמו) סוכר" מדגים את אהבתו של ג'מאלזאדה לשפה הפרסית.
הוא משתמש ומשלב בסיפור פתגמים רבים בהתאם למעמדן החברתי של הדמויות.
על פי תפיסתו, יש להתאמץ לשמור על השפה הפרסית כולל הפתגמים והביטויים שבה, הואיל ואם לא יישמרו תהפוך השפה לשפה דלה, והספרות היא הדרך הטובה ביותר לעשות זאת.
בסיפור הוא מבקר את אנשי הדת והמתמערבים כאנשים מנותקים.
הוא עושה זאת דרך צורת הדיבור שלהם.
אנשי הדת מדברים בפרסית מלאה במילים בערבית, והמתמערבים מערבבים ומכניסים לשפת הדיבור שלהם מילים צרפתיות שהאיראני הפשוט לא יכול להבין.
בסיפור אף באה לידי ביטוי תפיסתו של ג'מאלזאדה שאין לוותר על התרבות הפרסית, אף על פי שיש לשלב את העולם המערבי עם התרבות הפרסית.
יש לשמר את המסורת האיראנית ולא לוותר עליה לטובת זהות מודרנית.
הביקורת על אנשי דת ומוסדות דת שבאה לידי ביטוי בעבודתו של ג'מאלזאדה לא חלה כתוצאה משנאת הממסד הדתי - שהוא התחנך בו בנוסף לחינוך מודרני.
ג'מאלזאדה הכיר בכך שחלק מהתומכים במהפכה החוקתית היו אנשי דת ליברלים, בדומה לאביו.
הביקורת שלו הייתה כלפי השמרנות והשחיתות בקרב אנשי הדת.
הביקורת על ג'מאלזאדה ועל יצירותיו
למרות תרומתו הרבה של ג'מאלזאדה לספרות הפרסית, הופנתה כלפיו ביקורת שנגעה הן לסגנון ולאופי כתיבתו והן לגבי הנושאים בהם עסק.
עבודותיו עוררו ביקורת מפאת הסגנון החדשני שלהן והשימוש בפרסית מדוברת, וכן בשל הביקורת החריפה שלו על החברה האיראנית שעוררה את כעסם של איראנים שמרנים.
חלק מהמבקרים של ג'מאלזאדה טענו שהוא הגזים בביקורת החברתית-פוליטית שלו.
למשל, לא אפשר לדמויות הטובות בסיפוריו להנות מהצלחה וחופש והן תמיד דוכאו.
ביקורת נוספת נגעה לכך שתרומתו המשמעותית הייתה בכתיבת "יכי בוד יכי נבוד" ולאחר מכן הכתיבה שלו לא התפתחה והוא לא חידש, אלא חזר על עצמו מבחינת נושאים וסגנון.
בנוסף, לטענת אחמד כרימי-חכאכ, אדם שנמצא למעלה ממחצית המאה רחוק מארצו ומולדתו לא יכול לכתוב לקוראיו על חשיבות השמירה על מסורת ומנהגים לאומיים.
ג'מאלזאדה כתב על מציאות חברתית ופוליטית באיראן, כאשר היה מנותק ממנה ומהמציאות שבה, ולכן, לטענת מבקריו, אינו יכול להבין את החוויות של האיראנים.
בנוסף, הוא הואשם בשיתוף פעולה עם סופרים שתמכו בשלטון הפהלוי.
1921 - היה היה (یکی بود یکی نبود) אוסף שכלל כלל שישה סיפורים
פרסית היא (מתוקה כמו) סוכר (فارسی شکر است)
התלונה של מולא קורבאן-עלי (درد دل ملا قربانعلی)
1942 - בית המשוגעים (دارالمجانین)
1942 - סיפורו של דוד חוסיין עלי (عمو حسینعلی)
1946 - הממונה על הדיוואן (قلتشن دیوان)
1947 - מישור תחיית המתים (صحرای محشر)
1948 - מחלוקת הניקוז (راه آب نامه)
1963 - אדמה, בעל אדמה, איכר (زمین ارباب دهقان)
בנוסף ליצירות הרבות שכתב, תרגם ג'מאלזאדה לפרסית יצירות משפות אחרות כמו מאנגלית, גרמנית וצרפתית.
1955 – "תולדות האנושות" (הנדריק וילם ואן לון).
1961 – "בית הקפה בסוראט" (ברנרדין דה סן פייר).
סייד מוחמד עלי אל-האשם (1962 – 19 במאי 2024) היה פוליטיקאי איראני.
נולד לאייתוללה סייד מוחמד תקי אל-האשם.
למד לימודי דת בחווזה בעיר קום.
משנת 2008 עד 11 ביולי 2016 היה ראש הארגון האידאולוגי הפוליטי של הצבא, חבר המועצה המרכזית של אגודת אנשי הדת הלוחמים, וחבר במועצת המדיניות של האימאמים של יום שישי.
היה חבר גם במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.
אל-האשם היה האימאם של יום שישי של העיר תבריז ונציג המשטר הדתי של איראן במחוז מזרח אזרבייג'ן.
הוא היה מעורב בתאונת התרסקות מסוק נשיא איראן ב-19 במאי 2024. אל-האשם לא נהרג מיד בתאונה אלא ענה לטלפון וכך כיוון את הכוחות אל המקום, אך עד שאלו הגיעו הוא מת מפצעיו.
מוחמד עלי אל-חות'י הוא דמות פוליטית תימנית ששימש כנשיא הוועדה המהפכנית או המועצה המהפכנית של תימן, גוף שהוקם על ידי ארגון הטרור השיעי-זיידי החות'ים.
הוא בן דודו של עבד אל-מלכ אל-חות'י, מנהיג הקבוצה.
אל-חות'י תואר כ"אסיר פוליטי לשעבר".
העיתון א-שרק אל-אווסט דיווח ב-19 בפברואר כי אל-חות'י פוטר בשל היעדר הסכמה בין הפלגים הפוליטיים בתימן לתמוך בסמכות המעבר של החות'ים, אך מנהיג בכיר החות'ים הכחיש כי פוטר.
למחרת, רויטרס וכלי חדשות אחרים דיווחו כי המשא ומתן בראשות האו"ם הניב הסכם לא מחייב בנוגע לפרלמנט התימני, אך הוא לא התייחס למחלוקת הפוליטית על הנשיאות.
ב-21 במרץ 2015, אל-חות'י נאם בישיבה של ועדת המהפכה, נשא נאום שבו אמר כי כהונתו של עבד רבו מנסור האדי הסתיימה באופן חוקי ב-21 בפברואר 2015 ושהלגיטימיות שלו פגה.
הוא מתח ביקורת על ממשלות זרות על כך שהמשיכו לתמוך בהאדי, והאשים אותן ב"התערבות בוטה" בענייני תימן.
אל-חות'י נפצע מפגיעת חיל האוויר המלכותי הסעודי בצנעא במהלך הלילה הראשון של המעורבות הצבאית הסעודית בתימן ב-25 במרץ 2015, לפי אל-ג'זירה.
כלי תקשורת ממלכתיים שבשליטת החות'ים דיווחו בנובמבר 2015 כי אל-חות'י שלח מכתב למזכ"ל האו"ם באן קי-מון הקורא לאו"ם לרסן את הקואליציה בראשות ערב הסעודית והאשים את הקואליציה ב"פשעי מלחמה" ו"רצח עם" נגד תימן.
ב-15 באוגוסט 2016, הוועדה המהפכנית העליונה העבירה את השלטון למועצה המדינית העליונה.
מוחמד עבד אל-ע'אני עבד אל-רזאק עבד אל חאלק אל-עוויווי , המכונה בקצרה: מוחמד עבד אל-ע'אני, הוא משפטן ושופט פלסטיני אשר שימש בשנים 2012–2016 כיועץ המשפטי של הרשות הפלסטינית וממרץ 2024 הוא מכהן בתפקיד נשיא המועצה השיפוטית העליונה ולנשיא בית המשפט העליון הפלסטיני.
בשנת 1974 סיים את בית הספר התיכון "איברהימי" בחברון.
למד משפטים ב במרוקו וב-1978 קיבל תואר ראשון במשפטים.
בשנים 1980–1995 הוא עבד במשרד עורכי דין שלו, בחברון.
בשנת 1993 היה חבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חברון.
בשנת 1995 החל את דרכו כשופט שלום, במערכת המשפט הממשלתית.
הוא קיבל מינוי לנשיא בית משפט השלום בחברון ובשנת 2005 התמנה עוזר התובע הכללי.
ב-20 בנובמבר 2012 מונה ליועץ המשפטי של הרשות הפלסטינית.
ובהמשך, מונה לשופט בבית המשפט העליון וב-2019 מונה לחבר בבית המשפט החוקתי.
ב-18 במרץ 2024 מונה לנשיא המועצה הפלסטינית השיפוטית העליונה, ולנשיא בית המשפט העליון הפלסטיני.
קודמו בתפקיד היה עיסא אבו שראר.
מרצה במשרה חלקית בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ביר זית.
חבר בוועדה האקדמית וכן חבר בוועד המנהל של המכון הפלסטיני למשפטים.
ייצג את הרשות הפלסטינית בכנסים אזוריים ובינלאומיים.
מוחמד עלי אל-חוסייני הוא איש דת שיעי, לבנוני המחזיק באזרחות סעודית, דוקטור, חוקר, מחבר ספרים ומרצה.
אל חוסייני הוא המזכיר הכללי הנוכחי של המועצה האסלאמית הערבית בלבנון.
אל-חוסייני נולד בשכונת אל-ע'וביירי ברובע הדאחיה של ביירות.
אל-חוסייני הוא איש דת שיעי, בעל עמדות מתונות:
הוא מתנגד למדיניות "יצוא המהפכה" של איראן והניסיונות שלה להשתלט על העולם הערבי, תוך שימוש ב"שטיפת מוחות", יצירת פילוגים והתנגשויות בין עדתיות במדינות ערב השונות.
הוא מתנגד במיוחד ל"השתעבדות" השיעים בלבנון למרותה של איראן, שמשתמשת בהם ככלי להגשמת מטרותיה.
הוא מתנגד למיליטריזם של חזבאללה ויצא פעמים רבות נגד העמדות של נסראללה והחזבאללה ועל כך נשפט ונדון למאסר .
לדעתו האסלאם דוגל בשלום מקדש חיי אדם, ואוסר על אלימות, שפיכות דמים או מלחמה.
לדבריו, האסלאם מתיר לחימה רק מתוך הגנה עצמית ובהתאם לתנאים וכללים ספציפיים.
כל ג'יהאד שאינו עומד בתנאים אלה אסור.
הוא משתתף בוועידות אסלאמיות וקורא לדיאלוג פתוח בין העדות השונות, בטענה שהאסלאם כולל את כולם והבדלים הלכתיים אינם צריכים להוביל לסכסוכים ולא לטרור או נקמה.
הוא משתתף בדיאלוגים בין-דתיים רבים, וקורא לדו-קיום וסובלנות בין כל הדתות המונותאיסטיות וכן למציאת דרכים לקידום שלום עולמי.
לקראת חג הפסח תשפ"ה הוא בירך את עם ישראל: "אני מאחל לבני דודיי היהודים...
חג פסח שמח ומבורך לרגל יום השנה ליציאת בני ישראל מעבדות מצרים.
אנו מקווים ששלום, ביטחון ויציבות ישררו עלי אדמות ושהמלחמות יסתיימו".
בעקבות דבריו היו שהאשימו אותו בבגידה ובציונות.
בשנת 2011 אל-חוסייני הואשם בניסיון ליצור קשר עם ישראל והועמד לדין בבית משפט צבאי בלבנון.
ב-10 באוגוסט החליט בית המשפט להפסיק את משפטו בשל היעדר ראיות.
חזבאללה ערער על ההחלטה ובמשפט חוזר, הוא הורשע ב-2012 ונידון ל-5 שנות מאסר.
אל-חוסייני סבר שחסן נסראללה, המזכ"ל לשעבר של חזבאללה, טועה בקבלת מרותה של איראן וכן בדרכו המיליטנטית בסוריה ומול ישראל.
ב-23 יולי 2024, לאור מעורבות נסראללה במלחמת חרבות ברזל, הוא פנה אליו במכתב גלוי ביומון הסעודי והפציר בו להפסיק לאלתר את ההתקפות נגד ישראל ולהעביר את השליטה בגבול לבנון עם ישראל לידי צבא לבנון, שאם לא כן הוא יישא באחריות הבלעדית להרס ולשפיכת הדם שנגרמו במלחמה.
"אני נשבע, המלחמה נגד לבנון נמצאת במרחק צעד אחד בלבד, ורק אתה יכול לעצור אותה ולהציל את המדינה שלנו מהשמדה...
ותנו לצבא לבנון לקחת אחריות מלאה על גבולות המדינה אם לא, אתם תישאו באחריות המלאה לכל מה שהצבא הישראלי יעשה בלבנון, ואתם תהיו אחראים להשמדת לבנון ולכל הדם...
ההיגיון וההלכה האסלמית מחייבים אותנו להימנע מהשלכת עצמנו לתהום, ויש לכם אחריות דתית גדולה מאוד - להימנע מהשלכת לא רק את עצמכם [לתהום], אלא גם את כל האומה...".
למחרת ב-24 יולי 2024 בראיון לרשת אל-ערביה הוא הבהיר שהתייעץ עם אנשי דת והלכה שיעים וכולם, למעט ח'אמנאי, היו תמימי דעים שמהלכיו של נסראללה אסורים על פי ההלכה השיעית, כי אינם בגדר ג'האד הגנתי, אלא מהלכים התקפיים, שכן לבנון לא הותקפה על ידי ישראל.
ב-25 בספטמבר 2024, יומיים לפני חיסולו של נסראללה, משהבין אל חוסייני שנסראללה אינו שומע לעצתו, הוא אמר בראיון לרשת אל-ערביה: "אני אומר לנסראללה, תכתוב את הצוואה שלך, כי מי שקנה אותך, מכר אותך...
הפכת היום למטרה מספר 1. לכן תכתוב את הצוואה שלך והיום אנחנו מדברים ברצינות.
כל החלומות שלך שתיכנס לירושלים הוליכו אותך שולל".
ב-2 באוקטובר 2024 חזה בראיון כי תפרוץ מלחמה בין ישראל לאיראן וישראל תתקוף את מתקני הגרעין באיראן וידה תהיה על העליונה.
"אני נשבע לך שהצבא הישראלי יתקוף את מתקני הגרעין של איראן, בוודאות וללא ספק", אמר אל־חוסייני, "ההחלטה בעניין כבר התקבלה.
איראן צריכה לשאת באחריות מכיוון שהיא זאת שדחפה, תמכה, חימשה, הדריכה, היא זאת שנתנה הוראות.
לכן, התקיפה הישראלית לא תהיה בלבנון, התקיפה תהיה כנגד מתקני הגרעין של איראן".
מחשש לחייו, מוחמד אל-חוסייני עזב את לבנון לסעודיה, לאחר שקיבל אזרחות סעודית בצו מלכותי שניתן ב-15 בנובמבר 2021. אל-חוסייני פרסם ברשת X תצלומים שלו עם סלמאן, מלך ערב הסעודית ועם יורש העצר מוחמד בן סלמאן וכתב שהוא מודה להם ומתחייב לשמור אמונים לממלכה.
אל חוסייני חיבר מעל שבעים ספרים וביניהם:
فقة الوحدة الإسلامية – ההלכה של האחדות האסלאמית (2022).
نحو إسلام معتدل – לקראת אסלאם מתון (2017).
أصالة الإعتدال والوسطية في الإسلام – מקוריות המתינות והשביל האמצעי באסלאם (2017).
خطورة الصراعات الطائفية وسبل مواجهتها – סכנת הסכסוכים העדתיים והדרכים להתמודד איתם (2016).
מוחמד עבד אל-כרים אל-ע'מארי היה בכיר צבאי בתנועת החות'ים בתימן ששימש ראש המטה הכללי של כוחות החות'ים משנת 2016 עד מותו ב-2025.
אל-ע'מארי הוא ממקורביו של המנהיג החות'י עבד אל-מלכ אל-חות'י ועמד לצדו בקרבות שונים.
למד במכון חוסיין בדר א-דין אל-חות'י בשנת 2003. בשנת 2012 הגיע לדאחייה של ביירות בלבנון ועבר מספר קורסים אידאולוגיים וצבאיים בהדרכת גורמי חזבאללה.
בנוסף, בהכשרתו עבר גם קורסים והדרכות ממשמרות המהפכה האסלאמית באיראן ונחשב למעורב ישירות בשיגור טילים בליסטיים ומזל"טים.
לפי דו"ח של האו"ם, אל-ע'מארי היה אחראי על התקפות נגד ערב הסעודית, כמו גם על תיאום מתקפות במלחמת האזרחים בתימן.
בנוסף, לפי משרד האוצר האמריקני הוביל פריסה ורכישה של אמצעי לחימה שונים בתימן, כולל כטב"מים.
נכלל ברשימת SDN של ארצות הברית החל משנת 2021 בגין מעורבותו ב"פעילויות המאיימות על השלום, הביטחון והיציבות" בתימן.
לפי דיווחים שונים, בשנת 2003 למד אל-ע'מארי במכון חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, מוסד המזוהה עם מייסד התנועה.
לא ברור מתי בדיוק החל להשתתף במרד החות'ים נגד נשיא תימן לשעבר, עלי עבדאללה סאלח, אך נטען כי פיקח על מחסני נשק וניהל צוותים שהניחו מוקשים ומטעני חבלה נגד כוחות הצבא הלאומי.
לאחר חיסולו של מייסד התנועה חוסיין אל-חות'י בשנת 2004, דווח כי אל-ע'מארי פיקח על העברת לוחמים מקבוצת "אל-מוהאג'ירון" למחוז צעדה, שם התאמנו במחנות שמטרתם הייתה לבנות מחדש את הזרוע הצבאית של התנועה.
בשל הצלחתו במבצעים צבאיים וביטחוניים, הפך אל-ע'מארי לדמות מקורבת לבכיר נוסף בתנועה – יוסף אל-מדאני.
בין השנים 2005 ל-2009 שהה אל-ע'מארי בסוריה ובלבנון, שם עבר הכשרה אינטנסיבית על ידי קצינים מארגון חזבאללה ומשמרות המהפכה של איראן.
בעקבות ההכשרה שיזם, הקים את יחידות ההתאבדות הראשונות של החות'ים ופתח מספר מחנות אימונים ברחבי תימן, ביניהם במחוז חג'ה, עליו פיקח בשנת 2007. בתקופת המלחמות בין החות'ים למשטר התימני (2004–2010), נחשב לאחד ממפקדי השטח הבולטים, ולפי דיווחים שונים נעצר בשנת 2008 על ידי משטרו של סאלח.
בשנת 2009 דווח כי ביקר בטהראן וקיבל שם הכשרה צבאית בשימוש ברקטות ופצצות ארטילריה.
בשנת 2012 שב ללבנון, שם עבר הכשרות אידאולוגיות וצבאיות נוספות מטעם חזבאללה.
בספטמבר 2014 השתתף אל-ע'מארי בהשתלטות החות'ים על בירת תימן, צנעא, שהובילה להתפטרותו של הנשיא עבד רבו מנסור האדי בינואר 2015. באותה שנה מונה לעמוד בראש הוועדה המהפכנית העליונה ומונה כמפקח על מחוז חג'ה מטעם החות'ים.
בשנת 2016 מונה לראש המטה הכללי של כוחות החות'ים, בדרגת אלוף, על ידי המועצה הפוליטית העליונה של התנועה.
במסגרת תפקידו, אחראי אל-ע'מארי ישירות לניהול המבצעים הצבאיים של החות'ים, אשר כוללים פגיעות בתשתיות אזרחיות בתימן, בערב הסעודית ובאיחוד האמירויות.
הוא מפקח על רכש, ייצור ושיגור אמצעי לחימה מגוונים, ביניהם מטעני חבלה, טילים בליסטיים וכלי טיס בלתי מאוישים.
בפברואר 2021 מונה אל-ע'מארי למפקד קמפיין התקיפה של החות'ים במחוז מארב, והחליף את עבד אל-ח'אלק אל-חות'י, אחיו של מנהיג התנועה.
במסגרת מבצע זה, ניסו החות'ים להשתלט על המחוז שבו שוהים למעלה ממיליון עקורים פנימיים.
המתקפה כללה שיגור טילים בליסטיים לעבר מחנות עקורים ואתרים אזרחיים נוספים, וגרמה לחשש מגל עקירה נוסף.
ב-20 במאי 2021 נכלל שמו של אל-ע'מארי ברשימת הסנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית בשל תפקידו בפעולות המפרות את הסכם המעבר השלטוני שנחתם בתימן ב-23 בנובמבר 2011. ב-9 בנובמבר 2021 הוטלו עליו סנקציות גם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם בגין פגיעה בשלום, בביטחון וביציבות בתימן.
בליל 14 ביוני 2025 ניסה חיל האוויר הישראלי לחסלו בסיכול ממוקד בעת ששהה בפגישה עם מספר בכירים חות'ים בעיר צנעא.
ב-28 באוגוסט 2025, הוא הותקף שוב על ידי חיל האוויר הישראלי יחד עם שרי ממשלת החות'ים במסגרת מבצע טיפת מזל, ונפצע קשה.
ב-16 באוקטובר 2025 פרסמו החות'ים שהוא מת מפצעיו.
מוחמד אחמד מוחמד עוואד הוא מהנדס ופוליטיקאי פלסטיני ואיש ארגון הטרור חמאס, שכיהן בשלל תפקידים בממשלות חמאס החל מכהונתו כמזכיר מועצת השרים בממשלת הנייה הראשונה ועד ועדת המעקב אחרי עבודת הממשלה בעזה בין השנים 2018–2021.
מוחמד נולד בעיר רפיח שבדרום רצועת עזה ב-30 בספטמבר 1960 למשפחת פליטים פלסטינית שמוצאה מהכפר עאקיר.
עוואד משתייך לארגון הטרור חמאס, הוא חבר במועצת איגוד המהנדסים סניף רפיח משנת 1999, עמד בראש סניף איגוד המהנדסים במחוז רפיח במשך שנתיים, חבר במועצת איגוד המהנדסים הכללי ברצועת עזה בשנת 2002, חבר באיגוד המהנדסים הערבים וחבר באגודת המהנדסים האמריקאית (ASCE).
מוחמד עודה הוא חבר במועצה הצבאית וראש מטה המודיעין של ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה.
מעט מאוד ידוע על עודה והוא נחשב לדמות חשאית.
ב-4 בספטמבר 2025 פרסם דובר צה"ל תמונה שלו לצד מוחמד דף, אבו עוביידה וראפע סלאמה, שנהרגו על ידי צה"ל בסיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל והוסיף "מוחמד עודה נותר בחיים - ועוד נגיע אליו".
ב-10 בספטמבר 2025 דיווח העיתון הסעודי א-שרק אל-אווסט שמוחמד עודה החליף בתפקיד מפקד חטיבת צפון רצועת עזה את אחמד ע'נדור שנהרג בנובמבר 2023.
על פי כלי תקשורת ערביים, עוד קודם לכן ישראל ניסתה להתנקש בחייו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מוחמד עלי רג'אי (בפרסית: محمد علی رجائی, תעתיק מדויק: מחמד עלי רג'אא'י; 15 ביוני 1933 – 30 באוגוסט 1981) היה נשיאה הנבחר השני של איראן.