tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 2000 חזר האן לתפקיד המאמן, כשעבר לקפריסין וקיבל את תפקיד מאמן אומוניה ניקוסיה, אך הספיק לאמן בה בשני משחקים בלבד.
לאחר מכן קיבל הצעה גבוהה מאוסטריה וינה להתמנות למאמנה, וקיבל את רשות הקבוצה לעזוב לאוסטריה.
הוא המשיך ואימן את אוסטריה וינה עד לאוגוסט 2001.
בדצמבר 2002 מונה לתפקיד המאמן בנבחרת .
הטורניר המשמעותי הראשון בו אימן היה גביע אסיה בכדורגל 2004 שהתקיים במדינה.
הנבחרת של האן העפילה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר הטורניר, אך כשלה בניסיון להשיג את התואר הראשון בתולדותיה, כשהפסידה 1-3 ל.
בנובמבר של אותה שנה כשלה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון של מוקדמות מונדיאל 2006, כשהפסידה את המקום הראשון בבית ל.
בעקבות הכישלון סיים האן את תפקידו בנבחרת.
יותר משנה לאחר סיום דרכו בסין, האן חזר לכדורגל האסייתי כשהתמנה למאמן קבוצת פרספוליס מאיראן, אותה הוביל לגמר גביע חאזפי.
למרות זאת, הוא פוטר מתפקידו עוד לפני פתיחת עונת , בעקבות חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה.
זמן קצר לאחר מכן מונה לתפקיד מאמן נבחרת , בחוזה לשנתיים.
פחות מחצי שנה מאז כניסתו לתפקיד התפטר האן מאימון הנבחרת, עקב התערבויות חוזרות ונשנות של נשיא התאחדות הכדורגל בעניינים מקצועיים.
בינואר 2008 חתם האן על חוזה לשנתיים כמאמן נבחרת .
בעשרה משחקים כמאמן הקבוצה השיג האן רק שני ניצחונות, והוא עזב את תפקידו באפריל 2009.
כחודשיים לאחר עזיבת אלבניה, חזר האן לאסיה.
הוא חתם בקבוצת צ'ונגקינג ליפאן, שנלחמה על מקומה בליגת העל הסינית.
בחודש אוגוסט הושעה האן לשלושה משחקים לאחר שנופף בשטרות כסף לעבר שופט במשחק ליגה.
בסיום העונה, ולאחר שקבוצתו ירדה ליגה, נשאר האן בליגת העל הסינית כשהגיע לקדנציה ראשונה ומוצלחת בטיינג'ין טדה.
בשנת 2010 סיימה הקבוצה במקום השני בטבלה, המיקום הגבוה בתולדותיה.
שנה לאחר מכן, למרות שטיינג'ין סיימה רק במקום העשירי בטבלה, היא הצליחה לזכות בגביע הסיני, מה שהפך לתואר הראשון של הקבוצה מאז היווסדה ב-1998. עבור האן, היה זה התואר הראשון בו זכה מאז הגביע הבלגי עם סטנדרד לייז', 18 שנים קודם לכן.
ב-2012 מונה למאמנה של שניאנג שנביי, אך סיים את תפקידו כעבור מספר חודשים בלבד.
ב-2014 מונה בשנית לתפקיד המאמן בקבוצת טיינג'ין טדה.
גביע אירופה לאלופות (3): , ,
גביע אירופה למחזיקות גביע (2): ,
ארטפרנס, היה אציל פרסי חשוב.
בנו של היסטספס, אחיו של דריווש הראשון, ואביו של המצביא ארטפרנס.
ארטפרנס היה גם האחשדרפן של אסיה הקטנה בתקופת המרד האיוני.
ארטפרנס היה בנו של היסטספס אציל פרסי חשוב ממשפחת האחמנידים.
להיסטספס נולדו סך הכל ארבעה בנים דריווש, ארטבנוס, ארטנס, וארטפרנס.
לאחר מותו של המלך כנבוזי השני במצרים, תפס את השלטון כהן דת בשם גאומתה שהתחזה לברדיה אחיו המת של כנבוזי.
אציל בשם אוטאנס גילה את המרמה וארגן קשר להתנקש במתחזה.
אל הקשר הצטרף גם דריווש אחיו של ארטפרנס.
המתחזה נרצח ולאחר סכסוך קצר עלה דריווש לשלטון.
דריווש מינה את ארטפרנס אחיו למשרת הסטרפ של אסיה הקטנה ומושבו היה בסרדיס.
האתונאים הגיעו אליו בבקשה לברית הגנה נגד ספרטה.
בתמורה דרש ארטפרנס "אדמה ומים" כסמל לכניעה.
השליחים האתונאים הסכימו אולם נענשו על כך בשובם חזרה לעיר.
הברית בין אתונה לפרס התפוררה כיוון שארטפרנס העניק מקלט לטיראן האתונאי היפיאס שנמלט מהעיר הוא דרש מהאתונאים להחזיר אותו לעיר האתונאים סרבו.
בשנת 501 לפנה"ס בערך הגיש טיראן מילטוס אריסטגורס הצעה לארטפרנס לכבוש את האי נקסוס.
ארטפרנס נענה ברצון ולאחר שקיבל אישור מהמלך נתן ארטפרנס לאריסטגורס 200 ספינות ואף צרף אליהן מצביא פרסי בשם מגבטס.
אולם אריסטגורס ומגבטס הסתכסכו ומגבטס הכשיל את המצור.
לאחר האירוע פרץ המרד האיוני, המורדים תקפו את סרדיס אולם לא הצליחו לכבוש אותה והסתפקו בהעלאתה באש.
לאחר מכן הובסו המורדים בקרב לאדה וארטפרנס חזר לשלוט.
כדי למנוע מרידות נוספות הוחלט להקל על התושבים, נעשתה חלוקה צודקת יותר של המיסים והוקם בית דין מיוחד לבוררות.
מאוחר יותר ביטל מרדוניוס חתן המלך את הטיראניה בערים השונות והרשה להן להקים דמוקרטיות.
בנו ארטפרנס, לקח חלק בקרב מרתון.
הרב ארי אברהם סמג'ה (נולד בי"ב בתשרי ה'תשכ"ו, 11 באוקטובר 1965) הוא רב שכונת רמת שלמה בירושלים ורב המרכז הרוחני נר יוסף בשכונה ומחבר סדרת הספרים "הליכות השולחן ערוך החמישי".
נולד בתוניסיה לרב דניאל ולדינה סמג'ה.
עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1970. אביו הקים מרכז רוחני בשם "משכן ישראל" בשכונת רמת הנשיא שבבת ים סבו, הרב אברהם סמג'ה, היה רב קהילת אריינה בפרברי תוניס.
למד בישיבת אדר"ת ובישיבת כרם ביבנה.
בגיל 19 עבר לישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה בירושלים, בראשות הרב שלום כהן.
נשא לאישה את גילה, בתו של הראשון לציון הרב אליהו בקשי דורון.
לאחר נישואיו התגורר ברובע היהודי.
בשנת 1987 החל למסור שיעור שבועי ברשת מורשת של "קול ישראל" בנושא ערכים בפרשת השבוע.
לאחר כמה שנים נוספה תוכנית בנושא המשפט העברי.
בשנת 1991 החל ללמוד בכולל אברכים בישיבת מיר.
בשנת 1993 החל ללמוד רבנות ודיינות במכון הרי פישל.
בשנת 1995 החל לשמש כרב בשכונת פסגת זאב בירושלים.
בשנת 2002 החל לכהן כרב שכונת רמת שלמה בירושלים.
בשנת 1997 החל לשמש כרב צבאי ביחידת נ"מ בגבול הצפון.
בשנת 2001 התמנה למנהל תוכניות לחינוך המוכר שאינו רשמי בתחומי יהדות וחברה במרכז הארצי להשתלמויות "בית יציב" של משרד החינוך.
בשנת 2005 החל לשמש מנהל תוכנית למשגיחים וראשי ישיבות בתחום היהדות ופסיכולוגיה במכון ון ליר בירושלים.
הקבוצה עסקה בין היתר בבעיית נוער חרדי נושר.
הרב סמג'ה פעל ליצירת מפגשים בין דתיים על ידי ארגונים כמו Hommes de Parole.
במרץ 2010, בעקבות חיכוכים בין נערים מרמת שלמה לכפר שועפט הסמוך, יזם הרב סמג'ה מפגש עם 'מוכתר' שועפט ונכבדיו.
כתב טור שבועי בעניינים שבין אדם לחברו בעיתון המודיע בצרפתית במשך כשנה.
בשנת 2017 כאשר חודשה הפצת העלון "מעיין השבוע" של רשת החינוך "בני יוסף" מונה לעורכו, וכתב בו גם טור הנושא בשם "הליכות השבוע".
בשנת 2020 חזר לשדר ב"כאן מורשת", במסגרת "בית מדרש משודר".
הרב סמג'ה עוסק במשך שנים במצוות שלא נכללו בשולחן ערוך, הן בעניינים שבין אדם למקום, כמו אהבת השם, יראת השם ושמחה במצוות, והן בעניינים שבין אדם לחברו, כמו "לא תיקום ולא תיטור" "תוכחה" "ואהבת לרעך כמוך" ועוד.
בכך עוסקת סדרת ספריו "הליכות השולחן ערוך החמישי".
לדעתו יש להתייחס למוסר ומידות כהלכה פסוקה שנאמרה בעיקר לתלמידי חכמים ולא רק לפשוטי העם.
"מסעד לבית ה'", על טור אורח חיים וכן תמצית דרך התשובה המעשית, ירושלים תש"נ
מגן אברהם – משא ומתן למדני על מסכת בבא קמא
"הליכות השו"ע החמישי", כרך א' - מבוא, תשע"ו.
כרך ב' - מצוות בין אדם לחברו שלא הובאו בארבעת חלקי השו"ע, (שנת הוצאה תשע"ט, 2019)
סדרת "מאורות הליכות השולחן ערוך החמישי" - חוברות לימוד יומי לתלמידים בנושא הליכות מידות נימוסים ודרך ארץ (הוצאה לאור רשת החינוך "בני יוסף" תשע"ז 2017).
הסדרה כוללת סיפור יומי ומלווה בתמונות וציורים.
דת ודמוקרטיה הילכו יחדיו, אוסף מאמרים ויחידות לימוד במלאת עשור למרכז הארצי להשתלמויות עו"ה במקצועות היהדות, הרוח והחברה בבית יציב.
ועדת דוברת והציבור החרדי: האם הדוח ניתן ליישום ובאיזו מידה?
'לקראת מהפכה חינוכית, דן ענבר (עורך): מוסד ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד.
המעמד המיוחד של יחסי אדם לאדם ביהדות, קשר ישיר, ביטאון המרכז הארצי לפיתוח מקצועי של עובדי הוראה (אינטרנטי)
הליכות ניקיון האדם ובסביבתו, הסביבה בהלכה ובמחשבה עמ' 44–78 הוצאת המשרד לאיכות הסביבה.
ארי-פקה ליוקונן (בפינית: Ari-Pekka Liukkonen; נולד ב-9 בפברואר 1989) הוא שחיין פיני, אלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-50 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיים ליוקונן במקום 27 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.67 שניות
באליפות אירופה שנערכה בדברצן הונגריה במאי 2012 סיים ליוקונן במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא פינלנד חדש של 22.22 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.62 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים ליוקונן במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.57 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 סיים ליוקונן במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.38 שניות
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה ליוקונן במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.93 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת שקבע שיא אליפות חדש של 21.32 שניות וקונרד צ'רניאק מפולין (21.88 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.45 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים ליוקונן במקום 22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.54 שניות ובמקום 48 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.64 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה סיים ליוקונן במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.39 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים ליוקונן במקום חמישי בתוצאה של 22.01 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא פינלנד חדש של 21.92 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.05 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי 2021 זכה ליוקונן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.61 שניות, לפני בן פראוד מבריטניה (21.69 שניות) וכריסטיאן גולומייב מיוון (21.73 שניות).
ב-2 בפברואר 2014 ליוקונן יצא מהארון בריאיון לתקשורת.
ארטפורט הוא מרכז אמנות, שבמרכזו תוכנית רזידנסי (שהות אמן) לאמנים פלסטיים, שהוקם בתל אביב-יפו בשנת 2012.
מאז שנת 2013 מנהלת את ארטפורט ורדית גרוס.
ארטפורט הוא מרכז אמנות ללא מטרות רווח ובית לתוכנית הרזידנסי הגדולה והמובילה בישראל.
הוא הוקם בשנת 2012 על ידי ג'ייסון אריסון, יו"ר הקרן המשפחתית ע"ש תד אריסון.
המתחם מאפשר את פעילותם של כ-6 אמנים ישראלים בכל שנה, באמצעות מלגות וסדנאות עבודה.
התוכנית מעניקה לאמנים למשך שנה סטודיו, מלגה חודשית, ליווי אישי ותמיכה בפרויקטים ותערוכות.
במקביל לתוכנית הישראלית קיימת תוכנית אמנים בינלאומית, במסגרתה מתארחים אמנים ואוצרים בינלאומיים לתקופה של עד שלושה חודשים.
בשנת 2020 כתגובה למשבר הקורונה נוספה בארטפורט תוכנית חדשה לאמנים ישראליים המתגוררים מרחק 100 ק"מ מתל אביב ולאמנים ישראלים הגרים בחו"ל, השוהים בדירות האירוח של האמנים הבינלאומיים.
לצד תוכנית הרזידנסי פועלת בארטפורט גלריה לאמנות המארחת תערוכות קבוצתיות של אמני התוכנית ושל אוצרים עצמאיים ותוכנית אירועים הכוללת הרצאות, שיחי אמן הקרנות ועוד.
החל משנת 2014 מתקיים בארטפורט יריד ספרי אמן, המשמש כפלטפורמה המרכזית בישראל להצגת ומכירת ספרי אמן.
בשנת 2022 הוצג בו לראשונה בישראל פסטיבל סרטי אמנים.
ארטפורט פועל כמרכז אמנות ומתקיימות בו סדנאות, הרצאות והקרנות, כמו גם עבודה על פרויקטים במרחב הציבורי האורבני.
בין השנים 2012 ל-2017 שכן ארטפורט בדרך בן צבי בדרום תל אביב במתחם שאכלס קודם לכן מחסנים של חברת בזק.
באוגוסט 2017, עם סגירת מתחם בזק, הפסיק ארטפורט את פעילותו במתחם בדרך בן צבי וביוני 2019 הוא נפתח מחדש בבנין בן שלוש קומות ברחוב העמל 8 (פינת המנור 10) בדרום תל אביב.
בין האמנים שהשתתפו בתוכנית הישראלית למשך שנה שלמה נמנים:
מחזור ראשון (2012-2013): עינת עמיר, עידו מיכאלי, יאיר פרץ, רונית פורת, רפרם חדד, אוצרת: מעין שלף.
מחזור שני (2013–2014): בוריס אויכרמן, גיא פיטשון, נבט יצחק, נועה גור, ליאור גריידי, אוצר: רני לביא.
מחזור שלישי (2014–2015): תנועה ציבורית (דנה יהלומי), נטליה זורבובה, הינדה וייס, רון עמיר, גיא גולדשטיין, ציון אברהם חזן.
מחזור רביעי (2015-2016): דוד עדיקא, תמיר צדוק, מיכל בראור, הילה טוני נבוק, אלעד רוזן, נעמה ערד.
מחזור חמישי (2016-2017): גבי קריכלי, דרור דאום, פאטמה שנאן, ליהי תורג'מן, יערה צח, גילי אבישר.
מחזור שישי (2019-2020): דור זליכה לוי, רות פתיר, גיל יפמן, אלה ליטביץ, יעל פרנק, חליל בלבין ומרב קמל.
מחזור שביעי (2020-2021): כרם נאטור, שחר יהלום, תכלת רם, רועי כהן, שי-לי הורודי, אמיר יציב.
מחזור שמיני (2021–2022): קרן גלר, להלי פרילינג, מעיין אליקים, תומר דקל, נרדין סרוג'י, אנה וילד.
מחזור תשיעי (2022-2023): הלל רומן, לי נבו, אירה אדוארדובנה, יעל אפרתי, אבנר פינצ'ובר, חן כהן.
מחזור עשירי (2023-2024): רותי דה פריס, אסתר שניידר, אסף אלקלעי, אורי זמיר, משה רואס, טל אלפרשטיין.
מחזור אחד-עשר (2024-2025): טליה קינן, אלכסנדרה צוקרמן, דניאל קיצ'לס, חביב קפצון, אורי וויינשטיין, נועה שוורץ
מחזור שנים-עשר (2025-2026): רועי מנחם מרקוביץ', נועה יפה, יונתן עומר מזרחי, יסמין דייוויס, נעמה רוט
בין האמנים והאוצרים שהשתתפו בתוכנית הבינלאומית (מספר חודשים) נמנים:
תמרה מויזס , אולריך ווגל , ג'ני ברוקמן , שמעון אטי , פנג לו, ג'וסף דל פסקו , ג'ורדן נסאר , אניסה טואטי, שורוק רייש , אסתר קלאס, אגוסטס סראפינאס, יבגני גוסיאטינסקי, אבסה מירוואלי, ונינה סרצ'ינו, מאיה שוויצר, לאון כהנא והילי פרלסון.
בנוסף לתוכנית השנתית לאמנים ישראלים, קיימת גם תוכנית קצרת מועד, הן לישראליים המתגוררים בישראל והן לכאלו המתגוררים מחוצה לה.
נונפיניטו - תערוכה המתקיימת מדי שנה, החל משנת 2013 ועד 2025, עם סיום תוכנית הרזידנסי הישראלית השנתית.
מטרתה לאפשר הצצה לפרויקטים שנרקמו בתוכנית במהלך השנה.
2013 - תנאי חיים - עשרים שנה של אמנות מעורבת חברתית.
גרסה מקומית לתערוכה הבינלאומית Living As Form.
אוצרות: ורדית גרוס, סיגל ברניר ויעל מוריה קליין.
2014 - המסתננים - תערוכה שעוסקת בנושאי פליטות בהקשר המקומי והבינלאומי.
2014 - משחקים באש - תערוכה שעסקה בעידן האנתרופוקן.
2015 - The Urburb - תערוכה אודות תהליך הפרברים בישראל.
אוצרים: אורי שלום, רועי ברנד וקרן יעלה גולן
2015 - שמיים משוחררים - תערוכה שעוסקת בשימוש האזרחי בכטב"מים.
אוצרים: יעל מסר וגלעד רייך
2016 - נקודת מגוז - אודות מדינת הלאום.
2017 - הצעות לסדר - על הקשר בין משפט לאמנות.
אוצרים: אבי פלדמן וורדית גרוס
2019 - בחזרה לארטפורט - תערוכת בוגרי התוכנית לרגל הפתיחה המחודשת בבנין ברחוב העמל 8 בתל אביב.
2019 - גבי קריכלי לא מאמין - תערוכת יחיד לבוגר תוכנית הרזידנסי גבי קריכלי, המתמקדת בשדה טבק שהקים בסטודיו שלו במתחם ארטפורט.
2019 - אמא בשלי לי מיץ גנבים - תערוכת אמני תוכנית הרזידנסי שנקוצת המוצא שלה היא קוד מורס.
בהשתתפות: דור זליכה לוי, גיל יפמן, אלה ליטביץ, יעל פרנק, רות פתיר, מרב קמל וחליל בלבין.
2020 - ברוכים הבאים ליפו - תערוכה לשלושה אמנים ותיקים הפועלים ביפו.
בהשתתפות: אורי אליעז, נחום ענבר וסופי יונגרייז.
2020 - קווי ראייה - תערוכה שכל העבודות בה מתחילות מפילם 16 מ"מ.
בהשתתפות: ניר עברון, איתן וסירה, ג'סיקה רינלנד, שרה שוויינר, אדוארד דיקאם.
2021 - חוץ ממני - תערוכה זוגית משותפת של האמניות נעמה ערד ותכלת רם.
2021 - סמיכות - שתי תערוכות יחיד לאמניות אורלי סבר ומריה סאלח מחאמיד.
2021 - פני מזרח מאדימין - תערוכת יחיד לבוגרת תוכנית הרזידנסי הינדה וייס.
2022 - טעויות העתיד וכיבוד קל - תערוכת יחיד לבוגר התוכנית גיא גולדשטיין.
2022 - אישונים מתרחבים בחושך - תערוכת יחיד למעיין שחר.
2022 - וסיפורים אחרים - תערוכת יחיד לניתאי חלופ.
2023 - ערד - תערוכת יחיד לבוגרת התוכנית נטליה זורבובה.
2023 - צבא של מאה שרירים - תערוכת יחיד לצמד אפי ואמיר.
2023 - בארץ זו, באדמה זו - תערוכה קבוצתית בהשתתפות גיא גולדשטיין, דור גז, ליאור גריידי, רלי דה פריס, אלה ליטביץ, דן סטוקהולם, טל שוחט.
2023 - יותר ממספיק - תערוכה קבוצתית מנקודת מבט קווירית בהשתתפות ינון אביאור, פאינה גאורגייש פייגין, דנה וינגרט, עודד יונס, נגה אור-ים, שיר כהן, רגב עמרני ולילה קלינגר.
2024 - מלאכת התרגום - תערוכת יחיד לעידו מיכאלי.
2024 - לימבו - תערוכת יחיד ליאיר פרץ.
ארי ברזילי (נולד ב-19 בפברואר 1953) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לנוירולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
ראש המעבדה לחקר מחלות מוח ניווניות ופונקציונליות המוח.
ארי ברזילי נולד בתל אביב, רביעי מבין אחיו לאמו שנולדה בירושלים והיא דור שמיני בארץ, ולאביו עלה לארץ מרוסיה ועבד בחברת "אמקור" לייצור מקררים.
בשנת 1957 עבר עם משפחתו להרצליה פיתוח.
את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון אליאנס בתל אביב.
בצבא שירת כקצין בחיל השריון.
בשנת 1977 החל את לימודיו האקדמאים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים את התואר הראשון שלו בכימיה, פיזיקה וביולוגיה.
את התואר השני והשלישי שלו עשה בנוירוביולוגיה וביוכימיה והשלים אותם בשש שנים.
ברזילי עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בשנת 1987 באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
תואר זה ארך 5 שנים במעבדתו של פרופסור אריק קנדל.
בסיום התואר, שנת 1992 חזר לארץ ובחר לעבוד באוניברסיטת תל אביב, בה עובד עד היום בתור ראש מעבדה העוסקת במחלות ניווניות ופונקציונליות של המוח.
בנוסף כיהן כיו"ר המועצה המדעית של עמותת "לראות" בין השנים 2006–2013.
ארי ברזילי נשוי לאפרת ברזילי, מעצבת גרפית במקצועה וצלמת אמנותית, ולהם תאומים.
המחקר במעבדתו של בריזלי במחלקה לנוירוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב מתעסק בעיקר בפונקציונליות המוח ומחלות מוח ניווניות, ובמנגנון ה-DDR.
במעבדה חוקרים את הקשר בין השיבוש בתפקוד מנגנון DDR לאטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות באמצעות מחקר בעכברים בעלי מוטציה בגנים שחסרים אצל חולים עם הפרעות ביציבות הגנומית, לדוגמה ATM, Nbs1, Wrn.
בנוסף חוקרים במעבדה את הקשר בין תגובת התא לנזק DNA ובין תהליך ההזדקנות על מנת להשיג תובנה עמוקה יותר לתהליך ההזדקנות בהתמקדות על תהליכים שמושפעים על ידי Atm ו- Wrn במטרה להבין את תפקיד החלבונים בהזדקנות.
תחום נוסף הנחקר במעבדה הוא הבנת חשיבות תאי הגליה באטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות .
בזמן מחלות מוח ניווניות חלק מהרשתות נפגעות, מטרת המחקר הוא להבין אלו מן הרשתות נפגעו וכיצד ניתן לתקן אותן.
במחקר שמים דגש על תפקיד תאי הגליה בפגיעה בתפקוד הרשת וכאמצעי היכול לעזור בתיקונה לאחר שנפגעה.
נוסף על מחקרים בנושא זה, ברזילי חוקר גם את המנגנון המולקולרי של ניוון והתחדשות עצב הראייה.
מחקריו מתמקדים בפתרון לבעיות חשוכות מרפא ברשתית העין ועצב הראייה באמצעות השתלת פיגום שיקדם את הישרדות תאי RGC (תאי גלגיליון) והתחדשות אקסונלית, הפרשה מרחבית ומבוקרת ממבנים בגודל ננומטרי שיושתלו בעצב הראייה, והשתלת צ'יפים מיקרוסקופים ואלקטרודות בעצב הראייה.
ארטק הוא כפר נופש והעשרה לילדים מחוננים.
הכפר הוא מרכז בינלאומי, הגדול בעולם, הממוקם על שפת הים השחור בחצי האי קרים שנמצא בשליטת רוסיה.
לארטק מתקבלים ילדים בגילאי 7–17, בעלי הישגים גבוהים בתחומים שונים: מדע, ספרות, אמנות, מוזיקה, ספורט, חברה וכדומה.
בארטק 10 מחנות, חמישה פועלים כל השנה וחמישה נוספים פועלים במהלך הקיץ בלבד.
המרכז מקבל עד כ-30,000 ילדים בשנה, כאשר משך כל מחזור הוא 21 יום.
מטרות הכפר הן הבראה וחופש לצד השכלה והעשרה לילדים המחוננים.
כיום משתרע ארטק על שטח של 2,500 דונם, 1,200 דונם מתוכם גנים.
כמו כן, תופס ארטק קו לאורך שפת הים באורך 7 ק"מ.
השטח כולל חופי ים מוסדרים הנועדים לפעילות ומנוחה של הילדים - לכל מחנה חוף ים משלו.
מבני המגורים, הבריכות, מגרשי הספורט והתשתיות של המרכז עומדים בסטנדרטים הגבוהים ביותר.
בשנת 2014 הושקע כסף רב בשיקום ובחידוש של כפר הנופש.
עבודות הבנייה נמשכו שנה וחצי.
לכל ילד בארטק אפשרות לבחור בעיסוקים לפי נטייתו ורצונו, ולבחור מבין חוגים רבים.
המחנות מתחלקים לפי מגמות, כגון: תיאטרון, יצירה, אמנות, עיתונאות, קולנוע, ספורט, תיירות, עסקים, מוזיקה וכדומה.
הילד יכול לעסוק בסוגי ספורט מגוונים; רכיבה על סוסים, משחקי טניס, כדורסל, חתירה, ועוד סוגי ספורט רבים.
השטח של ארטק כולל מגרשי ספורט רבים, אצטדיון המכיל כ-7,000 איש, 3 בריכות ענק וכו'.
הפעילות במתחם כוללת ביקור וסיור בחצי האי.
בארטק ישנו סטודיו לסרטים וערוץ טלוויזיה משלו.
הילדים מוזמנים לעבוד ולהשתלם במקצועות הקולנוע בהדרכת אנשי המקצוע במקום.
בכפר נערכים מדי יום פסטיבלים ותחרויות אליהם מוזמנים גם אורחים מבחוץ.
המקום מושך מפורסמים מרחבי העולם.
הילדים מקבלים 5 ארוחות ביום עם שפע פירות וירקות.
מושם דגש על בריאות המזון ואיכותו.
משימתו של צוות העובדים היא לעזור לילד לגלות ולפתח את הפוטנציאל הגלום בו.
לדוגמה, ילד שלא העז להופיע על במה, חווה את הצלחתו הראשונה וזוכה למחיאות כפיים מהקהל באולם הגדול.
המחנכים מכוונים את הילדים לנסח לעצמם את היעדים היצירתיים והאינדיבידואליים שלהם, ולחתור להשגתם בצורה יעילה.
בשנת 2014 גובשה תוכנית חינוכית ייחודית שלפיה עובד ארטק כיום.
התוכנית נקראת תפיסת הפיתוח 2.0.
במרכזה של התוכנית עומד רעיון העצמת המסוגלות של הילד, כך שכאשר הוא יגדל הוא יוכל לממש את הפוטנציאל שלו ולהוביל את החברה בה הוא חי בתחום שבו הוא מצטיין.
מנכ"ל המתחם, אלכסיי קספרז'ק מגדיר זאת כך "אנו חותרים לכך שכל מי שהשתתף בתוכנית יגדל להיות אדם שמודע לכוח שלו ויודע כיצד להשתמש בו בצורה אנושית וסובלנית על מנת לייצר לעצמם הזדמנויות לקידום הרעיונות שלהם."
"ארטק" נוסד כמחנה סנטוריום לילדים הסובלים משחפת, ביוזמת יו"ר אגודת הצלב האדום הרוסי זינובי סולוביוב.
המחנה בשנת 1925 והיה מורכב מארבעה אוהלי בד גדולים.
קבוצת הילדים הראשונה הגיעו 80 ילדים חולי שחפת ממוסקבה ומחצי האי קרים.
בהמשך הובאו למטרת שיקום והבראה של ילדים נפגעי מלחמות, לדוגמה ילדים ספרדים ממלחמת האזרחים בספרד, ועוד.
ארטק גדל ורכש שם עולמי, כמחנה לשיקום ילדים.
הוא נתפש כסמל לילדות מאושרת.
פוליטיקאים ידועים, שחקנים, ספורטאים, אמנים מפורסמים ומשלחות שונות מכל העולם ביקרו במרכז, נפגשו עם הילדים ותרמו רבות לחיי ארטק.
הקוסמונאוט הראשון, יורי גגארין, הקים שם את המוזיאון הראשון לאסטרונאוטיקה לילדים, אשר קיים עד היום.
כאשר מדינת אוקראינה קיבלה את עצמאותה וקמה בשנת 1991, עבר חצי האי קרים לרשותה, כולל מחנה ארטק הממוקם בו.
מדינת אוקראינה הצעירה נדרשה להמשיך לממן את המחנה בעצמה.
מחנה ארטק שינה ייעוד: המשרדים הממשלתיים שהיו אחראים עליו קבעו כי חלק ניכר מהילדים המגיעים למחנה יהיו ילדים מבתים עם הכנסה נמוכה וממשפחות גדולות וכן יתומים, ילדים נכים.
בשנת 2004 הוא הוכר רשמית על ידי אונסק"ו כאתר ליישום פרויקטים חינוכיים בינלאומיים.
ממשלת אוקראינה התקשתה לממן את פעילויות המחנה, ובסוף שנת 2008 היה המקום על סף פשיטת רגל בהיעדר מימון.
לאור זאת, בשנת 2009 קבע הפרלמנט האוקראיני חוקים שונים בעניין מחנה ארטק, ביניהם מחיקת חובות של יותר מ-2 מיליון דולר (ועוד חובות במיסים שלא שולמו), אסר על הפרטה של אדמות המחנה וחייב סוכנויות ממשלתיות לשלם את הוצאותיהם של 15,000 ילדים מדי שנה באמצעו מלגות.
בנוסף החל המרכז לעבוד על בסיס מסחרי, ומספר הילדים בו הצטמצם.
בנוסף למחזורים הרגילים, אורגנו פסטיבלים בינלאומיים לילדים כדי לעודד את המשך פעילות המרכז.
בפסטיבלים אלו השתתפו גם משלחות ישראליות מכרמיאל, בת ים ואשדוד.
סיפוח רוסי של המחנה (2014)
בשנת 2014, עם סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה, עבר גם מחנה הילדים ארטק לידיים רוסיות.
המחנה קיבל מעמד של מרכז לימודים, החל להיות ממומן על ידי הפדרציה הרוסית ולהימצא תחת פיקוח משרד החינוך והמדע הרוסי.
צוות המחנה עבר רשמית מקרים לבוקובל בהרי הקרפטים .
המרכז החדש שם קיבל את השם הבינלאומי לילדים "ארטק-קרפטים" והורכב משלושה מחנות "אגם", "יער" ו"הר".
בינתיים, האתר המקורי בקרים נשאר פתוח.
באוקטובר 2014 הקצתה ממשלת רוסיה 21 מיליארד רובל (568 מיליון דולר) לשיקום ופיתוח.
ב-16 ביוני 2014, בצו של ממשלת הפדרציה הרוסית, הוקם מוסד החינוך התקציבי של המדינה הפדרלית "המרכז הבינלאומי לילדים "ארטק".
בסתיו 2014, ארטק החל לעבוד על שיפור השטח, שיקום ותיקוני מבנים גדולים.
כ-5 מיליארד רובל הוקצו מהתקציב הרוסי לשיקום ארטק.
בשנים 2014–2015 בוצע שחזור רחב היקף של המחנה, כולל השלמת מבנים לא גמורים, בניית מבנים חדשים ומתקני תשתית אחרים.
בתוך הבניינים שונו קווי השירות, נמסרו רהיטים חדשים, חדר האוכל שוחזר, ומגרש ספורט צויד במגוון רחב של ציוד ספורט.
גם בריכות השחייה שופצו, והמחנה צויד במחשבים חדישים.
ב-27 בפברואר 2015 הופעלו 4 מבנים של מחנה "לזורני".
ישנן שלוש דרכים להגיע לארטק: להישגים מיוחדים במדע, תרבות, ספורט; זכייה בתחרות של ארגון שותף; או בסכום העולה על 80,000 רובל.
ארטק במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022
לפי טענות ממשלת אוקראינה וכתבים שונים בעיתוני המערב, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, הוחזקו במחנה ארקט בניגוד לרצון הוריהם, ילדים אוקראינים בין הגילאים 6 עד 16 מאזורים כבושים באוקראינה.
לפי טענות אלה, הילדים למדו את הנרטיב הרוסי על המלחמה, כולל הטענה שמחוזות חרסון וזפוריז'יה סופחו ולכן הם חלקים מרוסיה.
ממשלת רוסיה אישרה את הימצאות הילדים שם, אך טענה כי השמתם שם היא על מנת להצילם ונעשתה לבקשתם.
באוקטובר 2022, סוכנות הידיעות הרוסית TASS הצהירה כי ישנם כ-4,500 ילדים ממחוז חרסון וזפוריז'יה במחנות הקיץ של קרים.
הרשויות ברוסיה טענו שהילדים מוגנים מפני הקרבות המתמשכים.
לדברי נציב זכויות האדם באוקראינה, דמיטרו לובינץ, זה היה חלק ממאמץ רוסי למחוק את הזהות האוקראינית.
ארי גולדוואג הוא פזמונאי, זמר ומלחין של מוזיקה חסידית ומוזיקה יהודית מקורית.
נולד וגדל בווסט המפסטד, ניו יורק.
אביו הוא מורה למתמטיקה לשעבר ובעליה של חנות קמעונאית גדולה בסאות' פולסברג.
ארי למד בבית הספר היהודי HANC המזוהה עם האורתודוקסיה המודרנית במחוז נסאו בניו יורק, ובתיכון בישיבת פאר רוקאוואי.
לאחר תום לימודיו בישיבה זו נסע ללמוד בישראל, בישיבת מיר.
ב-2001 הכיר את טליה, ילידת סיאטל, וושינגטון, הם נישאו ונשארו לגור בישראל.
תחילה בירושלים ובהמשך ברמת בית שמש.
התפרסם כסולן מקהלת הילדים פרחי מיאמי בגיל 10, וכיכב בחמישה אלבומים ושלושה סרטונים של המקהלה בטרם השתנה קולו בגיל 14.
הוא המשיך בקריירה מוזיקלית, כתב והלחין שירים עבור אמנים אחרים, והפיק מספר אלבומי סולו.
בשנת 2018 (ה'תשע"ח) הפיק את אלבומו לא נפסיק לרקוד, את רובם של השירים באלבום הלחין גולדוואג בעצמו, לצד שיתוף פעולה עם איצי וולדנר, מירי ישראלי, ויוחנן שפירא.
בהפקת האלבום נעזר במפיק המוזיקלי יוחי בריסקמן.
יש תקווה, בני פרידמן, 2014
ארי דוידוביץ' הוא במאי, תסריטאי ומפיק ישראלי של קולנוע תיעודי, טלוויזיה וניו מדיה.
נולד וגדל בשכונת נוה שאנן בחיפה.
לאחר לימודיו האקדמיים השתקע בתל אביב.
בשנת 2007, דוידוביץ' כתב וביים את סרטו הדוקומנטרי הראשון, "מחכים לגודיק", המביא את סיפור עלייתו ונפילתו של מלך המחזמר של שנות ה-60, גיורא גודיק.
ב-2010, כתב, ביים והפיק את "אלוף העולם שלי", סרט על מסעו של אלוף האיגרוף מרחב מוהר בדרך לאליפות העולם.
ב-2015 יצא סרטו "תרצה אתר: ציפור בחדר", שאותו כתב, ביים והפיק.
הסרט, המביא לראשונה למסך את סיפור חייה ומותה של המשוררת והפזמונאית תרצה אתר, זכה בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב במשך 8 חודשים ברציפות.
ב-2019 יצא סרטו "החיים הנסתרים של שייקה אופיר", שגם אותו כתב, ביים והפיק.
הסרט הוקרן ברשת בתי הקולנוע לב במשך 10 שבועות.
ב-2024 יצא סרטו "אם העולם הזה הוא ים", המביא את סיפור חייו ויצירתו של המשורר נתן יונתן.
דוידוביץ' הפיק את הסרטים "כל הבקרים השמחים" בבימויו של עומר יפמן (2012), "חלומות של דובים" בבימויה של אורלי בויום (2013) ו"לשמור בבטן" בבימויים של חן רותם ועומר יפמן (2020).
בשנת 2009, יזם את "דוקו-צ'אלנג' ישראל", תחרות שנתית ליצירת סרטים דוקומנטריים קצרים, שבה שימש מפיק ומנהל אמנותי במשך שש שנים.
בין השנים 2013–2016 היה העורך הראשי של כנס ותחרות "יוצרים ברשת", ליצירת תוכני וידאו מקוריים לאינטרנט, מטעם איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל, בשיתוף YouTube.
דוידוביץ' אף שימש כיועץ התוכניות של פסטיבל דוקאביב לקולנוע דוקומנטרי.
דוידוביץ' ערך תוכניות תרבות בטלוויזיה ועסק בעיתונות ככותב ועורך בעיתונים וכתבי עת, בהם: מעריב, חדשות, הארץ, העיר, מוניטין ומקומוני ידיעות תקשורת.
בין השנים 2010–2012 כיהן בהתנדבות כחבר מדור הפרינג' במשרד התרבות והספורט, ובשנים 2018–2020 כיהן כחבר הנהלת הפורום הדוקומנטרי הישראלי.
דוידוביץ הוא בעל תואר מוסמך בתקשורת המונים מטעם האוניברסיטה העברית, בוגר החוג לפסיכולוגיה ולימודים כלליים במדעי הרוח מאוניברסיטת חיפה, בוגר התוכנית לייעוץ ארגוני מטעם האוניברסיטה הפתוחה, בוגר התוכנית למפיקים יוצרים של שותפות תל אביב - לוס אנג'לס, מופיע ומרצה על קולנוע תיעודי, יועץ ומלווה יוצרים צעירים בתהליך היצירה.
כל הבקרים השמחים (2012) - במאי: עומר יפמן
חלומות של דובים (2013) - במאית: אורלי בויום
החיים הנסתרים של שייקה אופיר (2019)
נתן יונתן - אם העולם הזה הוא ים (2024)
אריקלנס דה סילבה פריירה (בפורטוגזית: Ariclenes da Silva Ferreira; ברוסית: Арикленес да Силва Феррейра; נולד ב-11 בדצמבר 1985 בפורטלזה, ברזיל), הידוע בכינוי ארי, הוא כדורגלן עבר ברזילאי-רוסי.
הוא התחיל את קריירת המשחק שלו ב-2005 במועדון פורטלזה.
חתם במועדון השוודי קלמר שנה אחת מאוחר יותר.
אחרי שתי עונות וחצי בא.ז.
אלקמאר, הוא שיחק בקבוצות ליגת העל הרוסית בספרטק מוסקבה, קרסנודאר ולוקומוטיב מוסקבה.
הוא החל את הקריירה המקצוענית במדי קלמר מהליגה השוודית בעונת 2006, בשורותיה הבקיע 15 שערים בעונת הבכורה והוכתר למלך השערים של העונה בשוודיה.
במדיה זכה באליפות הולנד בעונת 2008/09.
בינואר 2010 עבר לרוסיה, תחילה חתם בספרטק מוסקבה תמורת 3 מיליון יורו.
לאחר מכן באוגוסט 2013 חתם לשלוש שנים בקרסנודאר והתבלט כחלוץ מרכזי, אך לא הצליח לזכות עם הקבוצה בתארים.
ב-2017 הושאל ללוקומוטיב מוסקבה, במדיה זכה בגביע הרוסי, באליפות המדינה ובסופרקאפ לפני שחזר לקרסנודאר ביולי 2018.
בקיץ 2018 קיבל אזרחות רוסית ובנובמבר 2018 זומן לסגל הנבחרת למשחקי ליגת האומות נגד שוודיה, במקומו של ארטיום דזיובה שנפצע.
לאחר פרישתו ממשחק מונה בדצמבר 2024 למנהל ספורטיבי במועדון טורפדו מוסקבה.
+הופעות ושערים לפי מועדון, עונה ותחרותמועדוןעונהאליפותליגהגביעטורנירים ביניבשתייםטורנירים אחריםסך הכלהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםפוטלזה2006אליפות ברזיל30??????3+0+קלמאר2006ליגת העל השוודית2315??33—26+18+2007123????—12+3+סך הכל3518??3+3+0038+21+א.ז.
ארי אולפסון (באיסלנדית: Ari Ólafsson; נולד ב-21 במאי 1998) הוא זמר איסלנדי.
אולפסון ייצג את איסלנד באירוויזיון 2018 עם השיר "Our Choice".
אולפסון שובץ בהגרלה לחצי הגמר הראשון של התחרות ולהופעה כשני בסדר ההופעות.
אולפסון כשל להעפיל לשלב הגמר כאשר סיים את חצי הגמר במקום ה-19 והאחרון עם 15 נקודות בלבד מהקהל ומהשופטים גם יחד.
אֲרִי גּוֹלְד (נולד ב-כ"ד בניסן ה'תשנ"ד, 15 באפריל 1993) הוא זמר יוצר חרדי ישראלי.
למד בבחרותו בישיבת באר התורה בבית שמש.
בבחרותו השתתף במקהלות עם אלי לאופר, מוישי רוט, ויעקב שוואקי.
נישא בשנת 2016, ולאחר מכן פתח בקריירת סולו.
בפברואר 2019 הוציא את סינגל הבכורה שלו – "הטוב".
בפברואר 2020 הוציא את הסינגל "צועקים".
במאי 2020 הוציא את הסינגל "רפואה" בהקשר לתקופת נגיף הקורונה, אותו הלחין בעצמו.
באוגוסט 2021 הוציא את הלהיט "אהבת תורה", בדואט עם הזמר מוטי וייס.
השיר זכה במקום השביעי במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול חי מיוזיק", ובמקום השישה עשר במצעד של רדיו "קול פליי".
בינואר 2022 הוציא את הסינגל-קליפ "יש בי אמונה".
הקליפ צולם בלונדון ובירושלים וזכה למאות אלפי צפיות באתר יוטיוב.
את תסריט הקליפ כתב גולד בעצמו, כמו גם המילים והלחן.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, ביצע את שירו "אהבת תורה" בסרטון קמפיין למפלגת יהדות התורה.
בסרטון השתתפו ארבעת חברי הכנסת של המפלגה – משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר ויצחק פינדרוס.
בפברואר 2023 הוציא את הסינגל-קליפ "חיזוקים".
הקליפ צולם בהרי הטטרה באירופה.
השיר נכנס לפלייליסט קול חי מיוזיק, וקול פליי, וזכה במקום הראשון במצעד השבועי של קול פליי.
במאי 2023 הוציא את הסינגל "ימים טובים".
בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, שיבח מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את פועלו של גולד בשנה זו וכתב
ביוני 2024, הוציא את סינגל החתונות "שמחת כלה" אשר הלחין בעצמו.
בנובמבר 2024 ביצע את השיר "ניגון של צדיק" בדואט לצד מלחין השיר אלחנן אלחדד, בשיר הראשון בו השתתף אלחדד בשירה.
השיר נכנס לאחר כמה ימים לפלייליסט קול חי מיוזיק, וזכה במקום הראשון במצעד השבועי של קול פליי.
באוגוסט 2025, הוציא גולד סינגל-קליפ בשם "מה רבו" שכתב והלחין, לשיר מלווה קליפ שצולם באיטליה ובאוסטריה.
בהמשך אותו החודש הוציא את הסינגל "דופקים בדלת, שכתב והלחין.
הטוב – לחן – אלחנן אלחדד, עיבוד והפקה מוזיקלית – אלי קליין איצי ברי.
צועקים – לחן – אלחנן אלחדד, עיבוד והפקה מוזיקלית – אלי קליין איצי ברי.
רפואה – לחן – ארי גולד, עיבוד – בני לאופר.
אהבת תורה – בדואט עם מוטי וייס.
לחן – אלחנן אלחדד, עיבוד והפקה מוזיקלית – אלי קליין איצי ברי.
יש בי אמונה – מילים ולחן – ארי גולד, עיבוד והפקה מוזיקלית – אלי קליין ואיצי ברי.
חיזוקים – מילים ולחן – אלחנן אלחדד, עיבוד – שמואל כהן.
ימים טובים – מילים ולחן – אלחנן אלחדד, עיבוד – שמואל כהן.
שמע קולי – מילים – חגית שמחה בן צבי, לחן – חגית שמחה בן צבי, נתנאל לייפר ואיתמר שקדי, עיבוד – איתמר שקדי.
שמחת כלה – מילים – על פי ליקוטי תפילות, לחן – ארי גולד, עיבוד והפקה מוזיקלית – שמואל כהן.
ניגון של צדיק – בדואט עם אלחנן אלחדד.
מילים – על פי רבי נחמן מברסלב, לחן – אלחנן אלחדד, עיבוד – שמואל כהן.
מה רבו – מילים ולחן – ארי גולד, עיבוד – שמואל כהן.
נישא לשירה בשנת 2016, אב לשני בנים ובת, מתגורר בגבעת זאב.
אהרן (ארי) היל (נולד בשנת 1995) הוא זמר-חסידי ישראלי.
אביו יונתן היל (בנו של השחקן היהודי-אמריקאי סטיבן היל) הוא יליד ארצות הברית משתייך לחסידות סקווירה ועוסק בין השאר במוזיקה.
אחיו דוד נפטר בגיל 14 מלוקמיה.
אחיו יענקי היל עוסק אף הוא במוזיקה.
בתחילת דרכו התארח בשירים ובאלבומים של אמנים שונים.
ב-2015 התארח בשיר "לבקש רחמים" של יואלי קליין ושייע גרוס, לפי הלחן של השיר "אתיתי לחננך" של הרב שלמה קרליבך.
בשנת 2016 התארח בשיר "ודע" של יואלי קליין; ביצע לצד שלום זילבר את השיר "תפילין" וביצע גרסת כיסוי לשיר מתנות קטנות.
באותה שנה השתתף באלבום "זאג שוין ווען" של דודי קאליש.
בעקבות כך החל להופיע לצד דודי קאליש; ביצע לצד נותי פוקס את הסינגל "ד'מיר'ער חבורה" שהוציאו משתתפי "הדף היומי - מיר" לרגל שמחת הנישואין של יהושע (שוקי) אונגר בהפקתו של בנצי שטיין, על פי הלחן של השיר "חלום חלמתי" של ליפא שמלצר; וביצע את הסינגל של ישיבת נועם אלימלך.
ב-2017 שר לצד דודי קאליש את השיר "אלו ואלו", השני מסדרת "שירי מנחם" - סדרת שירים שהלחין מנדל ברכפלד.
בשנת 2018 השתתף כסולן בשיר "אנא מלך" באלבום "תו השעה" של מקהלת מלכות, בחסות השבועון החרדי "משפחה", והתארח בשירו של שרולי גרין "כ'הייב אויף מיינע אויגן".
בנוסף הוציא את השיר "בעט ניסים" והוציא את הקליפ "ארי היל - הקומזיץ!".
בשנת 2019 ביצע יחד עם אברהם פריד את השיר "אבא" שכתב והלחין בנצי שטיין.
השיר זכה למספר גרסאות כיסוי במגזר החרדי והדתי ובוצע בין השאר על ידי שלמה דסקל, משה לוק, שרולי ונתנאל ועוד.
פריד אף הוציא גרסה מחודשת לשיר בהופעתו בבריכת הסולטן.
באותה שנה הוציא את השיר "סוכהל'ה", גרסת כיסוי לשיר של מרדכי בן דוד ויידל ורדיגר; ואת השיר "אני מאמין".
בשנת 2020 שר את השיר "אבא איתי" יחד עם חיים ישראל; שר את השיר "הושע נא" לצד בערי וועבער; השתתף בשיר "זכרנו לחיים" של שרוליק רייזמן; השתתף בביצוע השיר "ה' הוא האלוקים" לצד אהרלה סמט, יואלי קליין ושייע גרוס וביצע לצד יואלי קליין ושייע גרוס את השיר "א חידוש".
באותה שנה השתתף במופע "מדליקים את הנשמה".
בנוסף באותה השנה השתתף בתוכנית "עולים לירושלים 5" (ששודר בזום בעקבות מגפת הקורונה בישראל).
בתוכנית ביצע שני שירים: את השיר "אבא איתי" יחד עם מקהלת פרחי נתניה, וביצע לצד שמחה פרידמן ו"מקהלת פרחי נתניה" את השיר "מוכנים" (גרסת כיסוי לשירו של אורי דוידי בעל אותו השם.
שיר זה נכלל לאחר מכן באלבום "עולים לירושלים", אלבום הקאברים שהוציא שמחה פרידמן).
בנוסף השתתף לצד זמרים רבים נוספים ב"שיר האחדות" שיזם כתב והלחין שוקי סלומון, וביצע שיר (לפי הלחן של השיר "דער רבי איז דא" של יהודה גרין) המתאר את ביקוריו של הרב חנניה צ'ולק אצל הרב חיים קניבסקי, ביוזמת עמותת עזר מציון.
ב-2022 (אדר ב' ה'תשפ"ב) חידש יחד עם משה דוד וייסמנדל את השיר "טאטא'לע" שכתב והלחין הרב דן סגל ועיבדו אלי קליין ואיצי ברי.
ב-19 ביוני של אותה שנה הוציא סינגל ראשון מתוך אלבום בכורה "גרש את העצבות" (לחן: נפתלי קמפה, עיבוד: אלי קליין ואיצי ברי).
התארח בשיר "7" של פיני איינהורן (גרסת כיסוי לשיר "שבעת הרועים" של חיים דוד סרצ'יק).
היל מופיע גם באירועים ובקומזיצים שונים.
בין השאר הופיע ב באירוע הצדעה למתנדבים חרדים.
השתתף גם בפרסומות: ב-2017 שיחק ושר בפרסומת לשירותי בריאות כללית "אלע חסידים" (המבוסס על "שיר החסידים" של ישי לפידות), וב-2021 שיחק ושר לצד רולי דיקמן בקמפיין של מאוחדת לציבור החרדי בשם "בוחרים במאוחדת".
בינואר 2024 הופיע בקונצרט האסק.
ב-1 ביולי, הוציא יחד עם אביאל גראוכר את השיר "רק ביחד".
השיר כולל וידאו קליפ הכולל ילדים של חיילים שנפלו.
בנובמבר 2024 הוציא את השיר לעורר רחמים בטריו עם משה דוד וייסמנדל ושעיה גרוס שגם הלחין את השיר.
ב-23 בנובמבר 2024 הוציא ארי את הסינגל מה אני מבקש בדואט יחד עם אחיו הזמר יענקי היל
בשנת 2017 נישא היל לאחותו של הזמר פיני איינהורן.
כיום היל גרוש, מתגורר בירושלים ומקורב לחסידות ברסלב.
גרש את העצבות- לחן -נפתלי קמפה, עיבוד -אלי קליין ואיצי ברי הפקת קליפ-שרולי ברוכנר.
איכא בשוקא – לחן - ר' שמואל גריינימן, עיבוד והפקה מוזיקלית - אלי קליין ואיצי ברי.
אוי ירושלים – מילים - צ.
גריינמן, לחן - ר' שמואל גריינימן, עיבוד והפקה מוזיקלית - אברומי שטרנפלד.
ארי גלהר (נולד ב-31 ביולי 1987) הוא יועץ אסטרטגי ואיש תקשורת, יו"ר חברת 'תרבותא' ומגזין הילדים החרדי 'נפלאות עולם'.
גלהר נולד ב-31 ביולי 1987, בדבלין במדינת אירלנד.
למיכאל ורחל גלהר, חסידי ברסלב.
התחנך בתלמוד תורה תורת אמת, וישיבות שערי תורה של חסידות ברסלב ושובו בנים.
את דרכו התקשורתית החל גלהר בשנת 2006 בעיתון ידיעות ירושלים, שם שימש ככתב לענייני חרדים ובריאות ואף פרסם מדי שבוע טור אישי בעיתון.
במהלך עבודתו בידיעות ירושלים שימש גלהר גם ככתב באתר ynet ואף פרסם מדור כלכלי קבוע בערוץ כלכלה.
בשנת 2009 זכה גלהר בפרס מצטיין רשת ידיעות תקשורת ועורר סערה כאשר סירב ללחוץ את ידה של העורכת הראשית יעל אדמוני וקיבל את התעודה ממנכ"ל ידיעות תקשורת.
בשנת 2012 עבר גלהר לעיתון מעריב וסיקר את תחום הבריאות ובהמשך את תחום החרדים.
עם רכישת מעריב על ידי מו"ל מקור ראשון שלמה בן צבי החל גלהר לסקר חרדים גם עבור העיתון מקור ראשון.
במקביל לכתיבתו עסק גלהר גם ברדיו, ערך והגיש תוכניות ופינות ברדיו ירושלים, גלי ישראל ורדיו קול ברמה.
בשנת 2013 הגיש תוכנית שבועית באתר nrg בשם המית של הצ'ולנט שעסקה בחברה החרדית לצד יקי אדמקר.
בסוף שנת 2013 פרש גלהר מעיתונות והחל לעבוד כיועץ אסטרטגי לחברות עסקיות, רבנים, פוליטיקאים ואישי ציבור.
בבחירות 2015 עבד גלהר עבור יו"ר ש"ס ויו"ר הבית היהודי נפתלי בנט במקביל ואף ליווה את בנט בעת כהונתו כשר החינוך והחיבור המחודש שלו לציבור החרדי לאחר ברית האחים עם יאיר לפיד בשנת 2013.
בשנת 2017 הקים גלהר את חברת התוכן 'תרבותא' הפועלת בקרב הציבור החרדי.
בשנת 2017 הצטרף גלהר כשותף אל מייסדי חברת הלובינג 'ריפבליק יועצים' לירון הרשקוביץ ומבשרת נבו שפרשו מעבודתם בחברת הלובינג 'גלעד לובינג' עד לפרישתו בסוף 2020.
בשנת 2021 ייסד גלהר את מגזין הילדים המדעי חרדי נפלאות עולם באמצעות חברת 'תרבותא' ובשותפות עם זכיינית נשיונל ג'יאוגרפיק בישראל, ג'וניור מדיה.
גלהר משמש מעת לעת כפרשן ומגיש בכלי תקשורת שונים וכותב טורי דעה בנושאי פוליטיקה, חרדים ועוד בכלי התקשורת.
ארי אסטר הוא במאי ותסריטאי קולנוע אמריקאי-יהודי.
אסטר נולד בעיר ניו יורק למשפחה יהודית.
בן לאב מוזיקאי ואם משוררת ויש לו אח צעיר.
הסרט הראשון שצפה בו היה דיק טרייסי (Dick Tracy), כשהיה בן ארבע.
הוא מספר שבסרט הייתה סצנה שבה דמות ירתה באקדח טומי והוא קפץ בבהלה ממושבו ו"רץ שישה בלוקים בעיר ניו יורק", שבהן אמו נאלצה לרדוף אחריו.
בילדותו המוקדמת, משפחתו התגוררה לזמן קצר בצ'סטר, אנגליה והם חזרו לארצות הברית כשאסטר היה בן 10, והתיישבו בניו מקסיקו.
בילדותו, אסטר נהיה אובססיבי לסרטי אימה, ונהג לשכור אותם לעיתים קרובות מספריות וידאו מקומיות: "עברתי על כל הסרטים במדור סרטי האימה של כל חנות וידאו שהצלחתי למצוא [...] מצאתי את עצמי פשוט כותב תסריטים".
בשנת 2004, אסטר נרשם למכללת סנטה פה בניו מקסיקו, שם למד קולנוע.
לאחר שסיים את לימודיו ב-2008, אסטר התקבל ב-2010 למכון הסרטים האמריקאי (AFI) שם קיבל תואר שני באמנויות (MFA) עם התמקדות בתחום הבימוי.
סרט הביכורים של אסטר היה הסרט הקצר "סיפורם של שני טימס", אותו כתב במכללת סנטה פה והגיש למכון הקולנוע האמריקאי (AFI) בכדי לקבל מלגת לימודים.
לאחר מכן, אסטר ביים את הסרט הקצר "הדבר המוזר על הג'ונסונים", סיפורה של משפחה שבה הבן נמצא במערכת גילוי עריות מתעללת עם אביו.
הסרט היה סרט הגמר של אסטר.
בין 2011 ל-2018, אסטר כתב וביים עוד חמישה סרטים קצרים, לעיתים קרובות בשיתוף עם חבריו מהלימודים בAFI, אלחנדרו דה ליאון ופאבל פוגורזלסקי, בין היתר.
פריצת דרך עם חברת A24
אסטר פרץ לתודעה עם סרטו הארוך הראשון, סרט האימה-דרמה "תורשתי", שהוקרן בבכורה ב-21 בינואר 2018, במסגרת הקרנת חצות בפסטיבל סאנדנס 2018, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 ביוני 2018. מככבים בו טוני קולט, אלכס וולף, מילי שפירו וגבריאל בירן כמשפחה רדופת נוכחות מסתורית, לאחר מותה של הסבתא המיסטיקנית.
"תורשתי" זכה לשבחים על ידי המבקרים, כאשר הופעתה של קולט זכתה לשבחים מיוחדים.
הסרט זכה להצלחה מסחרית, והרוויח מעל 80 מיליון דולר בתקציב של 10 מיליון דולר וכך הפך לסרט המרוויח ביותר של חברת ההפצה A24. במגזין התרבות של רולינג סטון, פיטר טראוורס כינה אותו "הסרט המפחיד ביותר של 2018".
ההפקה הבאה של אסטר, גם היא עם A24, הייתה סרט האימה הפולקלורי "מידסומר", בכיכובה של פלורנס פיו.
הוא עוקב אחר קבוצת סטודנטים שנוסעת לשוודיה לפסטיבל שמתרחש אחת ל-90 שנה ומוצאת את עצמה בחגיגותיה של כת פגאנית.
מידסומר יצא לאקרנים בארצות הברית ב-3 ביולי 2019 ובשוודיה ב-10 ביולי 2019. הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, כאשר רבים שיבחו את הבימוי של אסטר ואת הופעתה של פיו.
על עבודתו על הסרט, אסטר קיבל מועמדות לתסריט הטוב ביותר בטקס פרסי הסרט העצמאי ה-29 של פרסי גות'האם.
ביוני 2019 ארי אסטר והמפיק לארס קנודסן הכריזו על השקת חברת ההפקה החדשה שלהם, Square Peg, שתעבוד בשיתוף פעולה עם A24 על הפרויקטים הבאים של אסטר.
ביוני 2020, אסטר הצהיר שסרטו הבא יהיה "קומדיית סיוטים" בת ארבע שעות בכיכובו של חואקין פיניקס שקיבלה את השם "בו מפחד".
בראיון לקריטריון קולקשן (The Criterion Collection), אסטר מנה כמה מהסרטים האהובים עליו כמו "תינוקה של רוזמרי", "פאני ואלכסנדר", "פרסונה", "עניין של חיים ומוות", "45 שנים", "יום קיץ בהיר יותר", "עידן התמימות", "המורה לפסנתר", "שמונה וחצי" ו-"דחייה".
+סרטים קצריםשנהשם הסרטתפקיד2008Herman's Cure-All Tonicבמאי ותסריטאי2011The Strange Thing About the Johnsonsבמאי ותסריטאי2011TDF Really Worksבמאי, תסריטאי, עורך ושחקן2011Beauבמאי, תסריטאי ושחקן2013Munchausenבמאי ותסריטאי2013Basicallyבמאי ותסריטאי2014The Turtle's Headבמאי ותסריטאי2016C'est la vieבמאי ותסריטאי
+סרטים באורך מלאשנהשם הסרטתפקיד2018תורשתיבמאי ותסריטאי2019מידסומרבמאי ותסריטאי2023בו מפחדבמאי, תסריטאי ומפיקDream Scenarioמפיק2025בוגוניהמפיקאדינגטוןבמאי, תסריטאי ומפיקTBAThe Dramaמפיק
ארי קורנליס ואן דר פליס (בהולנדית: Arie Kornelis van der Vlis; 20 באוגוסט 1940 – 4 ביולי 2020) היה גנרל הולנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין 1992–1994.
פליס נולד ב-20 באוגוסט 1940 כבנו של הפוליטיקאי קורנליס ואן דר פליס.
הוא החל את הקריירה הצבאית שלו ב-1958 כצוער באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה, ולאחר סיום לימודיו ב-1961 והועלה לדרגת לוטננט משנה.
בשנים הבאות השלים את השכלתו בבתי ספר צבאיים בבריטניה ובארצות הברית.
לאחר מכן התמנה למפקד הגדוד ה-11, וב-1985 הפך למפקד בריגדת חיל הרגלים המשוריין ה-12. כעבור שנתיים קודם לדרגת בריגדה גנרל ומונה לסגן מפקד זרוע היבשה.
שלוש שנים לאחר מכן הוא מונה למפקד הקורפוס ה-1 והועלה לדרגת לוטננט גנרל.
ב-14 במאי 1992 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
בתקופתו, נשלחו חיילים הולנדים לשמש ככוח שמירת שלום במלחמות יוגוסלביה.
ארטרמון הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית וילובי (City of Willoughby).
הוא אחד מאזורי הממשל המקומי.
ארטרמון ממוקם בדרום הגדה הצפונית, בערך 9 ק"מ דרום צפון-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני.
מעבריו מצויים הפרוורים סיינט לנרדס וגריניץ' מדרום, ליין קוב וליין קוב נורת' במערב, צ'טסווד ווילובי בצפון, וממזרח הפרוור גובל בנרמברן.
בשנים 1794 ו-1796 קרקעות באזור ניתנו לחיילים ופושעים משוחררים על מנת לעודד חקלאות.
החווה המשמעותית באזור הייתה בבעלות ויליאם גור, שוטר שעבד תחת המושל ויליאם בליי.
גור קרא לאחוזתו ארטרמון על שם אחוזת משפחתו באירלנד.
בתוך הפרוור כיום מצוי אתר הקרוי אף הוא על שמו, גבעת גור.
משרד הדואר הראשון בפרוור נפתח ב-1 בדצמבר 1909.
בארטרמון שני בנייני דת גדולים: הכנסייה האנגליקנית על שם בזיל הקדוש, ומסגד ארטרמון המשרת את הקהילה המוסלמית.
בפרוור מצוי בית ספר יסודי אחד, שנחשב מהטובים באזור וזכה בפרס בשנת 2018.
בפרוור עוברת תחנת הרכבת ארטרמון, שנמצאת על קו הגדה הצפונית והמערב של רכבות סידני.
ארי גולד הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה הקומית "הפמליה".
את הדמות מגלם ג'רמי פיבן.
ארי גולד (נולד ב-1967) הוא בוגר אוניברסיטת הרווארד ובעל תואר מאוניברסיטת מישיגן.
ארי הוא יהודי ויש לו אח אחד, הווארד.
ארי הצהיר שאין לו אחות, וזאת על אף סיפורים מוגזמים רבים, אודות אחות שטען שהיא משוגעת.
למרות מעמדו כאחד הסוכנים החזקים ביותר בהוליווד, התנהגותו התוקפנית, ולעיתים המתנשאת, של ארי, אשתו מצליחה להחזיק אותו קצר (מליסה היא אישה עשירה ללא קשר לנישואיה לארי, לאחר שקיבלה ירושה גדולה מאביה).
למרות רמיזות מיניות תכופות, ארי מעולם לא בגד באשתו מאז שנישאו.
ארי, יחד עם , הם חבריו ועמיתיו של כוכב הקולנוע ובעלי ההשפעה העיקריים בחייו המקצועיים - ארי משמש כסוכנו של צ'ייס ואריק משמש כמנהלו האישי של צ'ייס.
בשל היותם חברי ילדות, צ'ייס נוטה למלא אחר עצותיו של אריק, במקרים שבהם הן מנוגדות לעצותיו של ארי, וזאת למרות ניסיונו העשיר של ארי.
הדבר מוביל לעימותים מילוליים רבים ותכופים בין אריק לבין ארי, אף על פי שהם לא מחבבים במיוחד האחד את השני, הם מבינים שאין להם ברירה, אלא להסתדר זה עם זה.
עם זאת, ככל שעובר הזמן, היחסים ביניהם מתחממים והם לומדים להעריך זה את זה ובסופו של דבר אף מתיידדים וארי אף הופך למנטור של אריק.
ארי מנסה לגרום לווינס להשתתף בסרט בשם "מטרהורן", המוצג כ-"מת לחיות בדיסנילנד".
וינס ואריק שונאים את התסריט ומביעים עניין רב בסרט עצמאי ודל-תקציב – "שדרות קווינס" – שאותו הכיר להם ג'וש ויינשטיין, בעבר עוזרו של ארי ובהווה יריב מקצועי.
ארי כועס על כך שסוכן אחר לוחש באוזנו של הלקוח שלו ומנסה לשכנע את וינס שלא לעשות את הסרט, אך וינס מתעקש.
מאוחר יותר ארי טוען שלא קיבל שום הצעה ממפיקי הסרט, אבל וינס ואריק מגלים שזה לא נכון, כשהם מוזמנים למסיבת חוף על ידי ג'וש.
ארי חושש שהוא עומד לאבד את וינס כלקוח, נוטש את מסיבת יום ההולדת של בנו ומגיע למסיבה של ג'וש.
הוא מתעמת עם ג'וש ומשפיל אותו לעיני אורחיו.
לאחר מכן ארי מודה בפני וינס שאכן הגיעה הצעה מהמפיקים, אך היא הייתה נמוכה מאוד ולכן שיקר.
ארי מסכים שוינס ישתתף בסרט בתנאי שיבטיח שהסרט הבא שישתתף בו יהיה סרט אולפנים בתקציב גבוה.
ארי מנסה לשכנע את וינס לככב ב"אקוומן" – סרט גיבורי-על בהפקת האחים וורנר.
וינס מסרב להצעה, משום שהוא מאמין שזה לא הסגנון שלו, אבל ארי מתעקש וטוען שוינס זקוק לסרט מתוקצב בהפקת אולפן גדול על מנת לבסס את מעמדו ככוכב קולנוע, בפרט לאחר שבתפקידו האחרון וינס כיכב בסרט "שדרות קווינס" – סרט עצמאי דל-תקציב.
וינס עומד בלחצים של ארי ושל אריק, עד אשר הוא מגלה שג'יימס קמרון צפוי לביים את הסרט.
כאשר הוא מתרצה בסופו של דבר, וינס מגלה שקמרון עשוי שלא ללהק אותו לסרט, משום שהוא לא צפה באף אחד מסרטיו הקודמים.
ארי מארגן פגישה בין וינס לקמרון, שמוזמן לצפות בסרט "שדרות קווינס" בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
בסופו של דבר, קמרון מבטל את הפגישה עם וינס.
כמו כן, הוא מגיע להקרנה של "שדרות קווינס" בסאנדנס, אך עוזב את האולם לאחר עשר דקות בלבד.
ארי כועס על אריק, וכולם משוכנעים שקמרון לא ילהק את וינס לסרטו.
עם זאת, זמן קצר לאחר מכן ארי מתקשר לוינס בשיחת ועידה עם קמרון, שמציע לוינס לככב ב-"אקוומן".
לקראת סוף עונה 2, ארי מתעמת עם טרנס מקווייק (בגילומו של מלקולם מקדואל), השותף-המייסד של הסוכנות ובעל השליטה בה.
המתח מתגבר כאשר ארי משתכנע שטרנס מנסה לגנוב ממנו את וינס כלקוח.
בסופו של דבר, ארי מבין שטרנס הולך לנסות להוציא אותו בכוח מהסוכנות, והוא קובע פגישת צהריים חשאית עם שמונה סוכנים אחרים על מנת לשכנע אותם לפרוש ביחד ולהקים סוכנות משלהם.
התוכנית נכשלת כאשר אדם דייוויס (סוכן מתחרה), חושף בפני טרנס את תוכניתו של ארי.
ארי לוקה בהתמוטטות עצבים קלה, אך מתאושש לאחר שהעוזר שלו, לויד לי (בגילומו של ), מעודד אותו להמשיך בתוכניתו ולפתוח סוכנות משלו.
בסוף העונה, ארי מקים סוכנות משל עצמו, ביחד עם עוד חמישה סוכנים שעובדים אצלו.
טרנס וארי בסופו של דבר מסכימים על הסדר פיצויים בסך 11 מיליון דולר בתמורה לכך שארי לא יתבע את טרנס על פיטורים שלא כדין.
ארי מתכוון להשתמש בכספי הפיצויים כדי לפתוח את הסוכנות הגדולה ביותר בהוליווד, אבל השמועה על כך מגיעה לטרנס, שחוזר בו מהסדר הפיצויים ומבהיר לארי שבכוונתו לגרור את העניין בהליכים ממושכים בבית המשפט למשך שנים כדי שלארי לא יהיה הכסף הדרוש לו כדי להמשיך עם התוכנית שלו.
בסופו של דבר, המנטורית לשעבר של ארי - והבוסית שלו לשעבר לפני טרנס - ברברה מילר (בגילומה של בוורלי ד'אנג'לו) מסכמת עם ארי שהיא תיכנס איתו כשותפה עסקית על מנת לפתוח יחד סוכנות חדשה.
בסופו של דבר הסוכנות נקראת Miller Gold Talent Agency (בראשי תיבות: MGA).
בעוד ארי מתעסק בעיקר בהקמת הסוכנות החדשה שלו, הקריירה של וינס מתחילה לדעוך, בין השאר בשל חוסר תשומת הלב של ארי.
מערכת היחסים האישית והמקצועית של ארי, וינס ואריק מגיעה לסף פיצוץ לקראת סוף העונה השלישית - כאשר וינס ואריק מפטרים את ארי, בין השאר על רקע תפקיד בסרט ביוגרפי אודות הראמונס, אותו וינס לא הצליח להשיג.
ארי נפגש וינס ואריק לארוחת צהריים ידידותית, ומודיע להם שפרויקט החלומות של וינס, "מדיין" (סיפורו של מלך הסמים הקולומביאני פבלו אסקובר), זמין כעת, אבל אמנדה, הסוכנת החדשה של וינס, סבורה שמדובר בתרגיל.
וינס מחליט שלא לקחת על עצמו אף פרויקט חדש עד שיידע בוודאות ש-"מדיין" ירד מהשולחן.
במהלך הפרק ה-17 של עונה 3, "Return of the King", ארי מודיע לווינס שהתפקיד הראשי בסרט "מדיין" עדיין פנוי.
למרות העובדה שהוא כבר לא הסוכן של וינס, ארי מנסה בכל כוחו להבטיח את התפקיד הזה לוינס, אבל בגלל שזה יום כיפור, ראש האולפן (יהודי אורתודוקסי מבוגר) מסרב לדון על כך, ובסופו של דבר מחליט לעצור לחלוטין את הפקת הסרט.
וינס מגיע למסקנה שאמנדה הכשילה את הניסיון שלו לקבל את התפקיד בסרט בגלל מערכת היחסים הרומנטית שלהם, שכן הצילומים של "מדיין" היו מאלצים אותו לעזוב את ארצות הברית למשך חצי שנה.
וינס ואמנדה נפרדים, הן מבחינה רומנטית והן מבחינה עסקית.
בפרק הבא, "The Resurrection", וינס שוכר מחדש את ארי כסוכן שלו, לאחר שארי עוזר לוינס ולאריק לרכוש את הזכויות להפיק את "מדיין" בעצמם.
ארי מנסה בכל כוחו להשיג לוינס עבודה, אבל מתקשה לעשות זאת בשל חוסר הוודאות האופפת את הפקת הסרט "מדיין".
בסופו של דבר, הטריילר של "מדיין" דולף, ומבול של הצעות מגיעות.
החבורה מחליטה ללכת על סרט שהוא עיבוד קולנועי לספר שאריק נתן לוינס לפני זמן מה, וכולם מצפים שהסרט יהיה שובר קופות והצלחה מסחררת עבור וינס.
ארי נפגש עם דנה גורדון על מנת לסגור את התפקיד הראשי עבור וינס, ומוכר לה את "צוות החלומות של מדיין" הכולל את הכוכב וינסנט צ'ייס, המפיק אריק מרפי והבמאי בילי וולש.
בילי מקבל מתקדמה של חצי מיליון דולר כדי לעבד את הספר לתסריט קולנועי, אבל בסופו של דבר כותב תסריט מקורי לחלוטין במקום.
בחוסר רצון, ארי ודנה חוברים יחד כדי לשכנע את ראש האולפן לאשר את הפרויקט החדש של בילי, "SILO", שוינס מאמין שיהיה מצוין.
ארי, אריק ובילי מנסים למכור את "מדיין" למפיץ, ובטוחים שיקבלו מספר הצעות מתחרות מאולפנים שונים, אך לאחר הקרנה בפני קהל בפסטיבל הקולנוע בקאן הסרט מתגלה ככישלון וכל ההצעות מתבטלות.
וינס ושותפיו לא מצליחים למצוא חברת הפצה שתרכוש את הזכויות לסרט "מדיין" ולבסוף הסרט מופץ .
הכישלון מוביל לכך שאף אחד מהאולפנים בהוליווד אינו מעוניין ללהק את וינס לתפקיד ראשי, והוא פונה אל ארי על מנת שישיג לו תפקיד משנה בסרט "Smoke Jumpers" שבו צפוי אדוארד נורטון לככב בתפקיד הראשי.
ארי מגלה שהזכויות לסרט נרכשו על ידי אולפני האחים וורנר, שמסרבים להעסיק את וינס לאחר שדרש 20 מיליון דולר כדי להשתתף בסרט ההמשך של "אקוומן" ובעקבות כך פוטר מהזיכיון.
ארי משחק גולף עם ראש אולפני האחים וורנר, אלן גריי, שמבטיח לארי שילהק את וינס אם ארי ינצח אותו במשחק.
ארי מגלה להפתעתו שאלן לקח שיעורים פרטיים משחקן הגולף המקצועי ואלן מנצח את ארי במשחק.
אלן זועם על ארי, ותוך כדי סובל מהתקף לב קטלני.
זמן קצר לאחר מכן, ארי מקבל הצעה לרשת אותו מיו"ר האולפן ג'ון אליס, אך דוחה אותה ומשכנע את אליס לתת את התפקיד לדנה גורדון.
בכך, ארי מבטיח לוינס את התפקיד שחשק בו בסרט "Smoke Jumpers" וכן מתקן את מערכת היחסים שלו עם דנה.
ארי נפגש עם אנדרו קליין (בגילומו של גארי קול), חבר ותיק וקולגה בעל סוכנות משלו.
קליין פונה אליו בבקשה להלוואה וארי משכנע אותו למכור לו את הסוכנות שלו, ולהפוך, למעשה, לראש חטיבת הטלוויזיה של סוכנות מילר-גולד.
שותפתו של ארי, ברברה מילר, מתנגדת למהלך אך לבסוף מסכימה.
במהלך צילומי הסרט "Smoke Jumpers", הבמאי ורנר וולסטדט (בגילומו של סטלאן סקושגורד) מביע שוב ושוב את אי-שביעות רצונו מיכולות המשחק של וינס ולבסוף מפטר אותו.
האולפן מחליט להפסיק את ההפקה לחלוטין, מה שמשאיר את וינס שבור ומובטל.
וינס חוזר לבית אמו שבקווינס, אך לאחר מספר ימים ארי פונה אליו ומקשר אותו עם הבמאי מרטין סקורסזה (בתפקיד עצמו), שמציע לוינס את התפקיד הראשי של ניק קארוויי בסרטו החדש - עיבוד קולנועי לספר הקלאסי "גטסבי הגדול".
וינס חוזר להיות כוכב נחשק בהוליווד, בעוד ארי מטפל בעניינים פנימיים בסוכנות שלו, שם אנדרו קליין סובל מהתמוטטות רגשית הנובעת מרומן שהוא מנהל עם סוכנת צעירה, ליזי גרנט.
ארי מייעץ לאנדרו לסיים עם הרומן ולחשוב על ילדיו וכיצד הוא רוצה להיתפס על ידם.
אנדרו לא מבין את עצתו של ארי ומחליט להיפרד ולהתגרש מאשתו.
למחרת, ליזי מסיימת את הרומן עם אנדרו, שאשתו הקפיאה את חשבונותיו הפיננסיים, מה שהותיר אותו חסר בית וחסר פרוטה.
ארי מוצא את אנדרו ישן על הספה במשרדו של ארי והוא המום מהופעתו הלא מקצועית.
אנדרו נפגש מאוחר יותר באותו יום עם התסריטאי המפורסם אהרן סורקין, ששונא את ארי אך בכל זאת שוקל להצטרף כלקוח של סוכנות מילר-גולד מכיוון שהוא אוהב את אנדרו.
ארי אומר לאנדרו שעדיף לו לסגור את העסקה.
אנדרו נשלח לכלא בעקבות תקרית של אלימות במשפחה עם פרודתו, אך בכל זאת מצליח להחתים את סורקין, שמגלה כלפיו אמפתיה משום שגם הוא עבר הליך של גירושים מכוערים.
בינתיים, אדם דייוויס מציע ללויד לעזוב את הסוכנות של ארי, לחזור ל-TMA ולהתקדם לתפקיד של סוכן.
בתחילה הוא מסרב, אך בסופו של דבר נמאס לו מהאלימות המילולית של ארי והוא מקבל את הצעתו של דייוויס.
זמן קצר לאחר מכן, טרנס ניגש לארי עם הצעה לקנות את הסוכנות שלו.
לאחר ויכוחים רבים, טרנס וארי משלימים והעסקה יוצאת לפועל.
לאחר השלמת העסקה, ארי נוקם ברבים מאויביו כשהוא פורץ למשרדי TMA, ויורה בכדורי פיינטבול בכל הסוכנים שהוא מפטר.
לויד מצליח להסתתר מארי, שדורש מלויד לחזור, להישבע לו אמונים ולהתנצל בפניו על מנת לשמור על עבודתו.
לויד מתעמת עם ארי במשרדו ומאשים אותו בניצול.
ארי מתנצל בפני לויד ומגלה לו שיש לו כבר משרד שממתין לו במשרדי מילר-גולד ושהוא מקודם סוף סוף להיות סוכן.
לאחר רכישת הסוכנות של טרנס, ארי הופך לסוכן הגדול ביותר בהוליווד.
הוא מנסה לרכוש את זכויות השידור לטלוויזיה של ליגת ה-NFL אך מופתע כאשר הוא מקבל הצעה להיות הזכיין של ה-NFL בלוס אנג'לס.
ארי חוגג במשרדו יחד עם ליזי גרנט כאשר מליסה אשתו נכנסת ומפתיעה אותו.
מאוחר יותר מליסה דורשת מארי לפטר את ליזי על מה שעשתה לאנדרו, שעזב את הסוכנות.
לעומת זאת, ליזי מבקשת מארי לעמוד בראש חטיבת הטלוויזיה של הסוכנות במקומו של אנדרו, אך הוא מסרב ואומר לה שהיא עדיין לא מוכנה לתפקיד.
ליזי מתפטרת ומתחילה לעבוד עבור אמנדה דניאלס, שעדיין נוטרת טינה לארי שמנע ממנה להפוך לראש אולפני האחים וורנר.