tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התוכנית מבוססת על הסתכלות הומניסטית על תפקידי מגדר, סטראוטיפים מגדריים, וייצוגים מיזוגיניים ומגוזענים של נשים של צבע בתקשורת, והאופנים בהם גורמים אלה משפיעים על ההערכה העצמית, הזהות העצמית, וכיוון החיים של נערות ונשים צעירות.
הצ'ינסון טוענת כי נשים של צבע מיוצגות באופן מחפיץ, גזעני והיפר-מיני, דבר אשר גורם לצעירות שחורות ולטינה להיות נתונות ללחץ מוגבר לאמץ דפוסי נשיות אשר מתמקדים בהקרבה עצמית וכניעה שמוכתבים על ידי נצרות שמרנית.
הצ'ינסון כתבה רבות כיצד האידיאל ההטרוסקסיסטי של "האשה הטובה המוקרבת" בדת מגבילה את חירותן של נשים וחושפת אותן ביתר שאת לאלימות מצד בני זוגן, תקיפה מינית, HIV/AIDS ומחלות אחרות, כי בקהילות צבע דתיות נשיות וגבריות נתפשות כהפכים וכמנוגדים אחת לשנייה.
בשנת 2012 הצ'ינסון לקחה חלק בקמפיין שלטי חוצות ברחבי ארצות הברית, שמטרתו הייתה להבליט דמויות שחורות נעדרי אמונה, ואשר הושקה על ידי הארגון אפרו-אמריקאים למען הומניזם.
היא הופיעה יחד עם הסופרת זורה ניל הרסטון, שהייתה פולקלוריסטית של תרבות אפריקאית-אמריקאית, וכתבה על חוויותיה כסקפטית במאסה בכותרת "דת".
הצ'ינסון ציינה את חשיבות הנראות של פעילי זכויות אזרח נעדרי אמונה, כדי ששחורים אמריקאים יבינו שיש נוכחות לא-דתית בתנועה, וכן אלטרנטיבות פוליטיות.
הסיקורסקי CH-37 מוהאבי (Mojave, על שם האומה הילידית בעלת אותו שם) היה מסוק תובלה כבד מתוצרת חברת סיקורסקי, בארצות הברית.
המסוק הופעל על ידי צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20. סימול החברה לדגם היה S-56.
דגם S-56 יוצר כמענה לדרישת חיל הנחתים של ארצות הברית למסוק סער שיוכל לשאת 26 לוחמים, על ציודם.
המסוקים הוזמנו ב-1951 וסומלו HR2S, על פי שיטת הסימול שהייתה נהוגה אז בצי ארצות הברית ובחיל הנחתים.
אב הטיפוס, XHR2S, המריא לראשונה ב-1953 והמסוקים הסדרתיים הראשונים, מגרסה HR2S-1, סופקו לטייסת 1 (HMX-1) של חיל הנחתים ביולי 1956. בסך הכל יוצרו 60 מסוקים מגרסה זו.
צבא ארצות הברית ביצע הערכה של אב הטיפוס ב-1954 והזמין 94 מסוקים תחת הסימול CH-37A.
המסוק הראשון מגרסה זו סופק מקיץ 1956. עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 סופקו כל המטוסים שהוזמנו על ידי הצבא וחיל הנחתים.
בתחילת שנות ה-60 שודרגו מסוקי הצבא לגרסה CH-37B, ונוספה להם מערכת לייצוב אוטומטי ויכולת להעמיס ולפרוק מטען בעת ריחוף.
ב-1962 אוחדו שיטות הסימול בין זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, וסימולם של מסוקי חיל הנחתים שונה ל-CH-37C.
בעת כניסתם לשירות היה ה-CH-37 המסוק הגדול ביותר במערב, והמסוק הדו-מנועי הראשון מתוצרת חברת סיקורסקי.
מנועי המסוק היו מנועי בוכנה מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם R-2800 דאבל וואספ, שהותקנו בפודים חיצוניים.
פוד המנוע הכיל גם את כני הנסע המתכנסים.
התקנת המנועים בפודים חיצוניים איפשרה את פינוי גוף המסוק כולו למטען, אותו ניתן היה להעמיס דרך דלתות נפתחות בחרטום המסוק.
המסוקים בדגמים הראשונים היו יכולים לשאת שלושה כלי רכב קלים (כמו ג'יפים) או 26 לוחמים.
להבי הרוטור הראשי ומנור הזנב היו ניתנים לקיפול, לצורך חיסכון במקום על סיפון כלי שיט.
ה-CH-37 היה אחד ממסוקי התובלה האחרונים שהיו מונעים במנועי בוכנה.
מנועים אלה גדולים, כבדים וחלשים יותר ממנועי הטורבו-ציר שהותקנו במסוקים חדישים יותר בשנים הבאות.
בשל כך היה משך שירותו של המסוק קצר יחסית, ועד סוף שנות ה-60 של המאה העשרים הוצאו כולם משירות והוחלפו על ידי מסוקי סיקורסקי CH-54 טארהה בצבא ארצות הברית ומסוקי סיקורסקי CH-53 סי סטאליון בחיל הנחתים.
ארבעה מסוקים מגרסה CH-37B נפרשו לווייטנאם ב-1963, במהלך המלחמה.
משימתם הייתה חילוץ מטוסים שהופלו או התרסקו, והצליחו מאוד בתפקיד זה: בסך הכל הנצילו המסוקים ציוד בשווי 7.5 מיליון דולר, חלקו מאחורי קווי האויב.
המסוקים הופעלו גם במשימות חילוץ כמוסות של סרטי צילום שהוצנחו מלווייני ריגול.
אבטיפוס למסוק תובלת סער עבור חיל הנחתים של ארצות הברית, עם שני מנועי פראט אנד ויטני R-2800-54, 1,900 כוח סוס.
דגם סדרתי עבור חיל הנחתים, עם בתי מנוע מעוצבים מחדש, כני נסע ראשיים בעלי שני גלגלים וסנפיר בגב המסוק.
הזמנה ל-36 מסוקים נוספים בוטלה.
גרסה למשימות התראה מוקדמת מוטסת עבור צי ארצות הברית.
מסוק אחד מגרסה HR2S-1, להערכה ובחינה על ידי צבא ארצות הברית.
גרסה של דגם HR2S למסוק תובלה צבאי עבור צבא ארצות הברית.
כולל שינויים בסנפיר הזנב, שינוי בחיפוי האווירודינמי של ראש הרוטור.
שדרוג של כל המסוקים מגרסה 37A (למעט ארבעה) עם דלת מטען חדשה, מערכת לייצוב אוטומטי ומכלי דלק עמידים בפני התרסקות.
סימול חברת סיקורסקי לדגם H-37.
נוסעים: 26 לוחמים על ציודם או 24 אלונקות
שטח דיסקת הרוטור: 379 מטר רבוע
משקל המראה מקסימלי: 14,090 ק"ג
טווח: 233 ק"מ עם מטען מקסימלי
סיקורסקי S-61R הוא מסוק דו מנועי למשימות תובלה וחיפוש והצלה, מתוצרת חברת סיקורסקי, מארצות הברית.
דגם S61R הוא פיתוח של הסיקורסקי SH-3 סי קינג, ויוצר גם על ידי חברת אגוסטה האיטלקית תחת הסימול AS-61R.
בחיל האוויר של ארצות הברית סומל המסוק CH-3C/E וכן HH-3E ג'ולי גרין ג'יאנט , ובמשמר החופים של ארצות הברית זכה המסוק לסימול HH-3F ולכינוי "פליקן" (שקנאי).
הסיקורסקי S-61R הוא גרסה של דגם S-61 של חברת סיקורסקי, SH-3 סי קינג על פי סימול הצי.
גרסה R היא בעלת גוף משופר עם כבש הטענה בירכתי המסוק, גוף קונבנציונלי אך אטום למים בניגוד לגוף ההידרודינמי של ה-S-61, ושלושה כני נסע מתכנסים.
גוף המסוק היה הבסיס לתכנון הדגם הבא של סיקורסקי, הCH-53 סי סטאליון הגדול בהרבה, והסיקורסקי S-92 המאוחר יותר, הדומה בממדיו.
אב הטיפוס של ה-S61-R נבנה על ידי חברת סיקורסקי כיוזמה פרטית, והמריא לראשונה ב-1963. במהלך הפיתוח הזמין חיל האוויר של ארצות הברית מסוקים מדגם זה, שזכו לסימול CH-3C.
המסוק הוזמן כדי שישמש במשימות חילוץ טייסים שנטשו את מטוסיהם.
ב-1965 יוצרה גרסה CH-53E, שהייתה בעלת מנועים חזקים יותר.
הגרסה הבאה הייתה HH-3E ולה ניתן הכינוי "ג'ולי גרין ג'יאנט".
נבנו שמונה מסוקים מגרסה זו, וכל המסוקים מגרסה CH-3E שודרגו לרמה זו.
השדרוג כלל שריון הגנתי, מכלי דלק נאטמים מאליהם ומכלי דלק נתיקים, מנור מתכנס לתדלוק אווירי, מנוף חילוץ וציוד ייעודי נוסף.
משמר החופים של ארצות הברית הזמין ב-1965 גרסה שסומלה HH-3F סי קינג, שנודעה בכינוי "פליקן".
מסוקי משמר החופים היו מיועדים למשימות חילוץ ימי בכל מזג אוויר, וכללו מכ"ם חיפוש, מותקן בראדום בצידו השמאלי של חרטום המסוק.
בנוסף כללה גרסה זו יכולת נחיתה במים.
חברת אגוסטה האיטלקית בנתה ברישיון גרסה שסומלה AS-61R.
22 מסוקים מגרסה זו יוצרו עבור חיל האוויר האיטלקי.
מסוקי חיל האוויר של ארצות הברית שירתו בטייסות חילוץ אווירי וחילוץ למשימות חקר החלל במסגרת פיקוד ההיטס הצבאי (Military Airlift Command, בראשי תיבות: MAC), בטייסות חילוץ של פיקוד הקרב האווירי (Air Combat Command, ACC) ופיקודים מרכזיים אחרים של חיל האוויר של ארצות הברית ברחבי העולם.
בנוסף שירתו המסוקים במספר טייסות מילואים של פיקוד העתודה של חיל האוויר וטייסות של המשמר הלאומי האווירי (Air National Guard).
כל המסוקים מגרסה HH-3E של חיל האוויר, כולל טייסות המילואים וטייסות המשמר הלאומי הוצאו משירות בשנות ה-90 של המאה ה-20 והוחלפו במסוקי סיקורסקי HH-60G פייבהוק.
גרסה HH-3F פליקן הייתה סוס העבודה של משמר החופים החל מסוף שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-90. כל המסוקים מגרסה זו הוצאו משירות והוחלפו במסוקי סיקורסקי HH-60J ג'ייהוק, ששודרגו מאז לגרסה MH-60T.
שני מסוקי HH-3E של חיל האוויר של ארצות הברית היו המסוקים הראשונים שביצעו טיסה טרנס-אטלנטית.
המסוקים המריאו מניו יורק ב-31 במאי 1967, ונחתו בסלון האווירי בפריז בלה בורז'ה ב-1 ביוני, לאחר טיסה בת 30 שעות ו-46 דקות.
במהלך הטיסה בוצעו תשעה תדלוקים אוויריים.
שני המסוקים שביצעו את הגיחה אבדו בפעילות מבצעית בדרום-מזרח אסיה, ב-1969 וב-1970.
ייצרו המסוק באיטליה, על ידי חברת אגוסטה, החל ב-1974. החברה ייצרה 22 מסוקים שהחליפו את המטוסים הימיים מדגם גראמן HU-16 אלבטרוס שהופעלו עד אז על ידי חיל האוויר האיטלקי למשימות חיפוש והצלה ימיות.
המסוקים הופעלו בחמש טייסות של כנף 15, מארבעה בסיסים ברחבי המדינה.
החל מ-1993 החלה הכנף לבצע משימות סיוע בעת אסונות טבע.
בנוסף סייעה הכנף במשימות חיפוש והצלה במהלך פעילות מבצעית של צבא איטליה באזורים שונים בעולם, כמו סומליה, אלבניה, בוסניה, קוסובו, עיראק ואפגניסטן.
ב-26 בספטמבר 2014 הוצאו אחרוני המסוקים משירות, והוחלפו במסוקי אגוסטה וסטלנד AW139.
סימול חברת סיקורסקי למסוק תובלה צבאי.
אב טיפוס, נבנה ביוזמת חברת סיקורסקי.
סימול למסוק אחד שהועבר לחיל האוויר הארגנטינאי, זהה לגרסה HH-3F.
מסוק תובלה ארוך טווח עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
41 מסוקים הוסבו מגרסה C ו-45 יוצרו בגרסה זו.
מסוק למשימות חיפוש והצלה ארוכות טווח עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
הוסבו 50 מסוקים מגרסה E.
גרסה למשימות כוחות מיוחדים עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
גרסה לתובלת אח"ם עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
גרסה למשימות חיפוש והצלה ארוכות טווח עבור משמר החופים של ארצות הברית.
גרסה של דגם HH-3 למשימות חיפוש והצלה ארוכות טווח שיוצרה ברישיון על ידי חברת אגוסטה באיטליה.
חיל האוויר האיטלקי (יצא משירות)
חיל האוויר הארגנטינאי (יצא משירות)
חיל האוויר של ארצות הברית (יצא משירות)
משמר החופים של ארצות הברית (יצא משירות)
משקל המראה מקסימלי: 10,000 ק"ג
הנעה: 2 × מנוע טורבו ציר ג'נרל אלקטריק T58-10 בעלי הספק של 1,500 כוח סוס כל אחד
סיקסו (בהונגרית: Szikszó; ביידיש ידועה גם כסיקס) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים התיישבו במקום החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17. הקהילה התארגנה בשנת 1791 ובין מוסדותיה היו חברה קדישא, בית תפילה ומוסדות חינוך כ"תלמוד תורה", בית ספר וישיבה גדולה.
בשנת 1914 נבנה בית כנסת גדול ומפואר.
במלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא האוסטרו-הונגרי 48 מיהודי סיקסו, 10 מהם נפלו בקרבות.
בשנות השלושים גברה הפעילות הציונית בעיירה.
מבודפשט הגיעו שליחי התנועות: בית"ר, "המזרחי" ו"השומר הצעיר", ובהשפעתם עלו כמה צעירים מסיקסו לארץ ישראל.
בשנת 1942 גויסו גברים יהודים מסיקסו לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי.
רק קצת מאוד מהם חזרו לעיר בינואר 1944.
בשנת 1943 נכלאו ארבעה מיהודי המקום שלא היו בידיהם תעודות אזרחות תקינות במחנה הריכוז בהידשנמטי.
באפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי סיקסו בעגלות לגטו שהוקם בקושיצה, שם נכלאו בבית חרושת ללבנים וסבלו מחוסר מזון ומים.
במאי הועלו יהודי סיקסו לקרונות והוסעו למחנה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 92 ניצולים לעיר ובשנת 1946 התארגנה הקהילה מחדש.
בשנת 1960 עלו רובם לישראל.
בשנת 2009 הוצב לוח זיכרון על קיר בית הכנסת בעיר ליהודי סיקסו ויישובים באזור שנרצחו בשואה.
ולידו בית עלמין יהודי המתוחזק באופן סדיר, מוקף חומה ושערו נעול.
בשנת 2014 חולל בית העלמין וכתוצאה מכך נהרסו כ-50 מצבות.
סיקלורנה פלטיצפלה (שם מדעי: Cyclorana platycephala) היא מין צפרדע ממשפחת האילניתיים החיה ביבשת אוסטרליה ופיתחה שיטות להתמודד עם היובש והחום הקשה בכמה אזורים מדבריים.
צפרדע זו מגיעה לאורך 6-7 ס"מ ובעלת עור בצבע ירוק-חום עם גוון בהיר יותר מלמטה.
הראש שלה גדול ושטוח והיא בעלת עיניים גדולות.
בניגוד לצפרדעים אחרות היא מנתרת לאט ומעדיפה ללכת או לשחות והיא בעלת כפות גדולות המשמשות לחפירה.
היא חיה באזורים רבים מיערות גשם ושיחיות, ביצות ואגמים רדודים ויכולה לשרוד גם באזורים יבשים ביותר.
היא נמצאת בכל מדינות אוסטרליה למעט בויקטוריה ובטסמניה.
בעת היובש באזורים חמים הצפרדעים יורדות אל מתחת לאדמה בעומק של עד מטר, מייצרות שכבת רירי סביבה ועורה המת מתקשה כדי להגן עליה וכן אוגרת מים בשלפוחית השתן שלה הגדלה לצורך זה.
כך היא נכנסת לתרדמת קיץ ממושכת עד העונה הגשומה ולעיתים מתעוררת ואוכלת את עורה המת.
בעת התחלת הגשמים הצפרדע פורצת החוצה ומתחילה להתרבות במקווי המים הפתאומיים.
הצפרדע טורפת בעזרת לשונה חרקים ועכבישים או תולעים הנמצאות באזור.
הראשנים בדרך כלל אוכלים צמחים.
האבוריג'ינים למדו למצוא צפרדעים שהם חופרים בעונה היבשה ולסחוט משלפוחיתיהם חלק מהמים שהם נושאים.
למרות רגישות הצפרדע היא אינה בסכנה ואוכלוסיות גדולות שלה משגשגות לאורך היבשת.
סיקורסקי-בואינג SB-1 דפאיינט הוא מסוק סער קואקסיאלי משולב מייצור משותף בין חברות סיקורסקי ובואינג ומהווה את הצעתם לתוכנית "עילוי אנכי עתידי" (Future Vertical Lift או בראשי תיבות FVL) של צבא ארצות הברית.
המסוק ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-21 במרץ 2019.
תצורת המסוק המשלבת רוטור קואקסיאלי ומדחף בזנב המסוק מבטיחים ביצועי שיוט של 250 קשר (460 קמ"ש), כ-100 קשר מהר יותר ממסוקים סטנדרטיים.
המסוק כולל מנועי טורבו ציר מסדרת T-55 מייצור חברת האניוול אבל מתוכנן לשאת את מנועי ה-FATE שיקנו לו טווח של 229 מיל ימי (264 מיל, 460 קילומטר) - כ-60 אחוז יותר ממסוקים קיימים וביצועי ריחוף טובים בכ-50 אחוז בגובה וטמפרטורה גבוהים.
הטיסה הראשונה התקיימה ב-21 במרץ 2019 באתר סיקורסקי וסט פאלם ביץ' בפלורידה.
בקיץ 2019, הטיסות הושעו כדי לטפל בבעיית מיסבים עם הרוטור הראשי.
בדיקות הטיסה התחדשו ב-24 בספטמבר 2019. המטוס הגיע למהירות של 211 קשר במהלך טיסה מישורית באוקטובר 2020. עד דצמבר 2020, המסוק רשם 26 שעות טיסה ב-31 טיסות במהלך 21 החודשים מאז הטיסה הראשונה.
המסוק כולל מבנה גוף מחומרים מרוכבים, מערכת בקרת טיסה מסוג טוס-על-חוט, מייצבי גובה וכיוון נעים ומערכת רוטור ראשי קואקסיאלי מתקדמת.
ב-5 בדצמבר 2022, צבא ארצות הברית בחר במתחרה בל V-280 וולור כמנצח בתוכנית "עילוי אנכי עתידי".
סיקינדראבאד (בטלוגו: సికింద్రాబాద్; באורדו: سکندر آباد, סיכנדראבאד; בהינדי: सिकंदराबाद, סיקנדראבאד) היא עיר במרכז הודו.
סיקינדראבאד ממוקמת במחוז היידראבאד שבמדינה ההודית טלנגאנה.
מספר התושבים בעיר היה 213,698 נכון ל-2011. סיקינדראבאד נמצאת בגובה 543 מטר מעל פני הים.
עונת הקיץ בסיקינדראבאד נמשכת מסוף פברואר עד תחילת יוני, עונת המונסון נמשכת מסוף יוני ועד תחילת אוקטובר, ועונת החורף נמשכת מסוף אוקטובר עד תחילת פברואר.
בערבים ובבקרים, האקלים קריר יחסית.
רוב הגשמים יורדים באזור העיר בחודשי המונסון בין יוני לספטמבר.
החורף נמשך רק כחודשיים וחצי שבמהלכם הטמפרטורה יורדת מדי פעם ל-10 מעלות צלזיוס במהלך דצמבר וינואר.
חודש מאי הוא החודש החם ביותר, כאשר הטמפרטורה היומית המינימלית הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס והטמפרטורה היומית המקסימלית הממוצעת היא 38.8 מעלות צלזיוס.
ינואר הוא החודש הקר ביותר עם כאשר הטמפרטורה היומית המינימלית הממוצעת היא 14.7 מעלות צלזיוס והטמפרטורה היומית המקסימלית הממוצעת היא 28.6 מעלות צלזיוס.
סיקירס (בספרדית: Siquirres) היא עיר שנמצאת בקנטון סיקירס שבמחוז לימון שבקוסטה ריקה.
סיקירס ממוקמת כ-61 ק"מ מבירת המדינה סן חוסה וכ-49 ק"מ מבירת המחוז לימון.
החודש הכי קר הוא נובמבר (20 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 3,272 מילימטרים בשנה.
חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (527 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (111 מ"מ גשם).
העיר ממוקמת ליד הכבישים 10 ו-32.
סיקורסקי S-97 ריידר הוא מסוק סער קואקסיאלי משולב, המבוסס על הטכנולוגיות שנוסו במסוק S-69 ובמסוק X2. המסוק פותח על ידי סיקורסקי ונבנה עבור צבא ארצות הברית בתור הצעתם לתוכנית סייר אווירי חמוש.
המסוק עשה את טיסת הבכורה שלו ב-22 במאי 2015.
למסוק שני רוטורים ראשיים המותקנים זה מעל זה וסובבים בכיוונים מנוגדים, המונעים את הצורך ברוטור זנב לייצוב ומאפשרים התקנת מדחף אחורי שמקנה לו ביצועי טווח ומהירות גבוהים.
הניסיון המוקדם ביותר של סיקורסקי במסוק מהיר עם רוטור קואקסיאלי היה ה-סיקורסקי S-69 שטס בשנות השבעים בתוכנית ניסוי כושלת.
מהירותו המרבית הייתה מעל 260 קשר (480 קמ"ש), אך הוא סבל מצריכת דלק מופרזת, מורכבות מכנית ורעידות שהצריכו יכולת שיכוך שלא הייתה קיימת.
הגורמים האלה הקשו על תפעולו והובילו לביטול התכנית.
בעיות אלה נפתרו ברובן בתוכנית פיתוח של מסוק סיקורסקי X-2 שבשנת 2010 השיג מהירות שיא של 260 קשר (480 קמ"ש).
תוכנית הפיתוח של ה-S-97 החלה רשמית ב-20 באוקטובר 2010. המסוק יועד להתמודד במכרז של צבא ארצות הברית להחלפת את מסוקי הבל OH-58 קיואה.
סיקורסקי תכננה לבנות שני אבות טיפוס למסוק.
אחד מהם תוכנן לשמש לניסויי טיסה, ואילו השני כמדגים טכנולוגי.
אב הטיפוס הראשון תוכנן לטוס בסוף 2013 או 2014 אך ייצורו התעכב.
בפברואר 2014, הרכבתו של אב הטיפוס הראשון S-97 הסתיימה והמסוק טס את טיסת הבכורה ב-22 במאי 2015. באוגוסט 2017 המסוק חווה "נחיתה קשה" במהלך ניסוי בריחוף בצמוד לקרקע, והיא גרמה פציעות חמורות לשני הטייסים ונזק ניכר למבנה המסוק: קריסת כני הנסע ופגיעה בכל להבי המדחפים.
ביוני 2019 המסוק חזר לטיסה לאחר תהליך שיפוץ והצליח להגיע למהירות של 190 קשר (350 קמ"ש).
סיקורסקי השקיעה 150 מיליון דולר ויחד עם 54 הספקים שלה (המספקים 90% מהחלקים) הוציאו סכום כולל של 200 מיליון דולר על שני אבות הטיפוס, מתוך שאיפה להגיע ליעד עלות של 15 מיליון דולר למסוק.
עם זאת צבא ארצות הברית ביטל את המכרז והחליף את מסוקי ה-OH-58 במסוקי AH-64 אפאצ'י ותיקים מכוחות המשמר הלאומי למשימות סיור חמוש.
חברת סיקורסקי החלה לחפש שווקים בבהילות והציעה את מכירת ה-S-97 ביחידות בודדות לטובת החלפת מסוקי אפאצ'י שהתרסקו.
עתה סיקורסקי בוחנת יישומים אזרחיים עבור ה-S-97, כגון הובלת כוח אדם בין אסדות קידוח ליבשה.
צבאות זרים גילו עניין ב-S-97. אם כי ייתכן שייצוא מסוק מתקדם זה יהיה בעייתי מבחינת מדיניות הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
נוסף למסוק S-97, סיקורסקי מפתחת סדרת מסוקי סער קואקסיאליים וביניהם ה-SB-1 דפאיינט המפותח בשותפות עם חברת בואינג.
אם ה-S-97 ייכנס לייצור סדרתי ולשימוש, הוא צפוי להיות המסוק הסדרתי המהיר בעולם.
המסוק מבוסס על עיצובי מסוקים הקודמים ה-S-69 (שהיה בשימוש נאס"א) ועל טכנולוגית שפותחו ב-סיקורסקי X-2.
בהשוואה ל-בל OH-58 קיואה, ה-S-97 מהווה קפיצה משמעותית בביצועים, כגון מהירויות שיוט גבוהה מ-200 קשר (370 קמ"ש) תוך נשיאת נשק, ביצועי פנייה של 3 ג'י וביצועי ריחוף גבוהים.
עיצובו (שני רוטורים ראשיים עם מדחף בזנב) מאפשר למסוק סייג מהירות גבוה משמעותית מהמסוקים העכשוויים.
ה-S-97 צפוי לשייט במהירות של 410 קמ"ש, וזאת בהשוואה למסוקים UH-60 ו-CH-53 שמהירותם המרבית היא 360 ו-341 קמ"ש בהתאמה.
ה-S-97 יהיה מסוגל לשאת עד שישה נוסעים, בנוסף לשני אנשי צוות אוויר היושבים בתא הטייס זה לצד זה.
עם זאת, צפויה למסוק יכולת הטסה על ידי טייס בודד ואף יכולת איוש אופציונלי - טיסה אוטונומית של כלי הטיס במשימות שלא דורשות צוות אוויר, כגון נשיאת משא לא קריטי.
סיקורסקי מכוונת גם לעלות תפעולית של 1,400 דולר לשעת טיסה.
משקל המראה מריבי: 4990 ק"ג
קוטר הרוטור הראשי: (2 רוטורים קואקסיאליים) 34 רגל (10 מ')
מהירות שיוט: 250 קמ"ש בלי מדחף; 410 קמ"ש עם מדחף
פרופלור: 6 להבים (אורך 2.1 מטר ללהב)
רקטות: תרמיל עם 7 רקטות
סיקליופורה (שם מדעי: Cycliophora) היא מערכה של בעלי חיים חסרי חוליות פרימיטיביים מיקרוסקופיים מקבוצת הלופוטרוכוזואה, בה קיים סוג יחיד – Symbion הכולל לפחות שני מינים וייתכן שעוד מין נוסף.
בעבר קרבו אותם לחיטחבים ולקבוצות דומות נוספות, אך החל מ-1995 הסוג שויך למערכה עצמאית, אחת האחרונות שקוטלגו.
משמעות השם של המערכה היא: "נושאות גלגל".
למינים במערכה זו פה מעגלי הנושא ריסונים קטנים, והם מהראשונים שבבעלי החיים בעלי סימטריה דו-צדדית.
הם קטנים ביותר, לא עולים על 0.5 ס"מ והם בעלי 3 צורות גלגולים בחייהם.
יצורים אלה הם ימיים ונדיר לראותם.
לרוב הם נמצאים ביחסי סימביוזה עם לובסטרים שונים כמו לובסטר אמריקאי.
סיקמה F16 היא מכונית מיקרו בתצורת מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית SECMA (שם רשמי: Société d'Etude et de Construction de Mecanique Automobile) אשר מיוצרת משנת 2008.
תא נוסעים מונוקוק מפוליאתילן בעל חוזק גבוה.
מושבי עור בסגנון תא טייס.
בדגם "סיקמה F16" הורכב מנוע רנו, 4 צילינדרים, 16 שסתומים.
מתלים - עצמאי ב-4 גלגלים, מלפנים: עצמות משענת כפולות עם קפיצי סליל ומנחתים הידראוליים.
אחורי: זרוע נגררת עם קפיצי סליל וחותכים הידראוליים.
בלמים: דיסקים (מאוורר קדמי / אחורי מלא).
קיבולת מכל דלק - 26 ליטר.
בשנת 2016 הוצגה גרסת מנוע מגדש טורבו בדגם "סיקמה F16" בסלון המכוניות הבינלאומי בז'נבה 2016 .
הסיקורסקי CH-53K קינג סטליון הוא מסוק סער כבד שפותח על ידי תאגיד סיקורסקי מדגמי ה-CH-53 סי סטליון (המכונים בחיל האוויר הישראלי יסעור) הישנים יותר למען חיל הנחתים האמריקאי.
בהשוואה לדגמים הישנים המסוק כולל מנועי טורבו-ציר חדשים, להבי רוטור מחומרים מרוכבים, מערכת ראש רוטור אלסטומרי, מערכת בקרת טיסה מסוג טוס-על-חוט, יכולת נשיאת מטען משופרת ותא מטען מוגדל.
חיל האוויר הישראלי בחן את האפשרות להצטייד במסוק זה או במסוק בואינג CH-47 צ'ינוק להחלפת מסוקי CH-53 סי סטליון ("יסעור") המתיישנים, ובפברואר 2021 פורסם שהמסוק "קינג סטליון" נבחר לכך, וישראל תרכוש כ-20 מסוקים.
ב-30 בדצמבר 2021 נחתמה עסקה לרכש של 12 מסוקים עם אופציה לרכש של שישה מסוקים נוספים.
המסוקים הראשונים צפויים להגיע לישראל ולהיקלט בחיל האוויר הישראלי, בטייסת 114, במהלך שנת 2028. בתחילה כוּנה במערכת הביטחון "סופר יסעור" אך בהמשך קיבל את הכינוי "פרא".
החתימה האנרגטית של שני הדגמים דומה.
חיל הנחתים של ארצות הברית – הוזמנו 200 מסוקים.
חיל האוויר הישראלי – הוזמנו 12 מסוקים (אופציה לרכש של 6 מסוקים נוספים).
סיקי קול (נולדה ב-16 בפברואר 1951, ברמת גן) היא רקדנית, כוריאוגרפית, מורה לכוריאוגרפיה, מורה למחול מודרני, מנהלת חזרות ומאמנת אישית ישראלית.
בשנת 1983 זכתה יצירתה הכוריאוגרפית "סחף" בפרס השני בתחרות הבין־לאומית לכוריאוגרפיה בקלן, גרמניה.
ובשנת 1984 יצירתה הכוריאוגרפית "מלכוד" זכתה בפרס כינור דוד כיצירה הכוריאוגרפית הטובה ביותר של השנה.
נולדה בשם שרה מיניוביץ', ברמת גן, בשנת 1951, וקיבלה את שם החיבה "סיקי".
למדה בבית ספר הלל ובתיכון בליך.
בשנים 1969–1971 שירתה בצה"ל בלשכת מפקד חיל האוויר.
בשנת 1971, נישאה לאביהו קול ונולדו להם שני ילדים והם התגוררו במושב חגור.
בשנת 1986 חזרה להתגורר ברמת גן.
מאז 1989 חיה עם בן זוגה, דורון צפריר.
ב-1973 סיימה לימודי דרמה יוצרת בסמינר הקיבוצים, בהנחייתה של שרה שפיר.
בשנת 1981 השתתפה בקורס בין־לאומי לכוריאוגרפים ומלחינים (IDC-P.CC) באוניברסיטת סארי, אנגליה, בניהולם האמנותי של מרס קנינגהם וג'ון קייג'.
בשנת 1987 סיימה תואר בוגרת האקדמיה למחול ע"ש רובין בירושלים, עם תעודת הוראה מטעם משרד החינוך והתרבות.
מאז 1990, תלמידתם של יוספה ופלד מיכאלי בשיטת מחשבת הגוף.
ב-1995 סיימה קורס שנתי במכון "מעגלים" בנושא "ספורט בתהליך הפסיכותרפויטי".
בשנת 1997 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת נורוויץ' , ארצות הברית.
בשנת 2005 סיימה לימודי תעודה בניהול מערכות חינוך חדשניות מטעם אוניברסיטת תל אביב, בית הספר לחינוך.
בשנת 2006 סיימה תוכנית להכשרת מאמנים במכללת CoachMe.
קול התחילה לרקוד בגיל שש בסטודיו למחול של הילדה קסטן ועליזה שדה ברמת גן.
בשנים 1964–1969, למדה בלט קלאסי ומחול מודרני אצל ז'נט אורדמן, עם הקמתו של אולפן בת דור למחול בתל אביב.
בתום השירות הצבאי רקדה בלהקת בת דור (כלול סיורים לאירופה ולמזרח הרחוק).
בשנת 1973 החלה להיות מנהלת הצגה, מנהלת חזרות ומורה למחול באולפן בת דור תל אביב ובבאר-שבע.
בשנים 1980–1986 הייתה כוריאוגרפית הבית ומנהלת החזרות בלהקת בת שבע.
לאורך שנות ה-80 וה-90, פעלה ככוריאוגרפית בלהקות מחול נוספות, ובהן ענבל, בת דור, ביכורי מחול, ותיאטרון-מחול תל אביב (מוזע).
בשנת 1984 ייסדה וריכזה את מגמת המחול בבית הספר לאמנויות תל אביב, ובמקביל עד שנת 1995, הייתה כוריאוגרפית ומורה למחול של להקת ביכורי מחול בהנהלתו של אבי לפידות, במרכז למחול, ביכורי העיתים, שבתל אביב.
בשנים 1989–2019 הייתה מורה לכוריאוגרפיה ורפרטואר מודרני במגמת המחול בתיכון תלמה ילין.
כמו כן, הייתה מחנכת כיתה ורכזת חברתית בתיכון זה.
בשנים 1985–2015 בחנה בבחינות למלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן שרת, הייתה חברה במדור למחול ובמדור בתי ספר לאמנות במועצה הישראלית לתרבות ואמנות, חברה בוועדת השופטים של פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה, ובין השנים 2000–2019 הייתה חברה בוועדה לחשיפה בין־לאומית של מרכז סוזן דלל.
עבור עבודותיה בלהקת בת שבע, זכתה במקום השני בתחרות הבין-לאומית לכוריאוגרפים בקלן לשנת 1983 (סחף) ובפרס כינור דוד לשנת 1984 (מילכוד).
בחודש אפריל 1983 זכתה בפרס "קרן יאיר שפירא" על הישגיה בתחום המחול.
ה-סיקורסקי X-2 הוא מסוק משולב מהיר מאוד ניסיוני עם רוטורים קואקסיאליים, שפותח על ידי סיקורסקי איירקראפט, וביצע את הטיסה הראשונה שלו ב-2008 ופרש רשמית ב-2011.
סיקורסקי פיתחה את מסוק X2 בתקציב של 50 מיליון דולר.
העיצוב כולל ידע שנאסף מכמה פרויקטי עיצוב קודמים.
הלהבים המתקדמים של S-69/XH-59A הוכיחו שמהירות גבוהה אפשרית עם מסוק קואקסיאלי כשמוסיפים הנעת עזר שסופקה באמצעות שני מנועי סילון, אך הרטט של המסוק וצריכת הדלק היו מוגזמים למדי.
המסוק הרחיב את הידע של החברה על ההיבטים הייחודיים של חוקי בקרת טיסה קואקסיאלית עם מערכת טוס על חוט; ו-RAH-66 Comanche פיתחו מומחיות ברוטורים מרוכבים ובתכנון מתקדם של הילוכים.
תכונות אחרות שלו כוללות: רוטורים קשיחים, רטט נגד כוח אקטיבי בהשראת הבלק הוק, ושימוש ברוב הכוח בטיסה קדימה עבור מדחף הדוחף קדימה ולא הרוטור.
באופן חריג עבור מסוקים, הכוח הנדרש למדחף האחורי היה גדול יותר מהכוח הדרוש לרוטור.
הטייס שלט בכוח המדחף עם גלגל אגודל (סוג של ג'ויסטיק) בקוקפיט.
טיסות ניסוי וסימולציות טיסה שולבו כדי לשפר את הליך הבדיקה.
מערכת הטוס על חוט סופקה על ידי חברת Honeywell, הרוטור על ידי Eagle Aviation Technologies, טכנולוגיה נגד רעידות מבית Moog Inc, ומדחף אחורי על ידי Aero Composites.
סיקורסקי רשמה מאז פטנט על "Standpipe" (צינור קבוע בין צירי רוטור מסתובבים) המתאים לציר מרכזי.
ה-X2 טס לראשונה ב-27 באוגוסט 2001. הטיסה נמשכה 30 דקות.
כך החלה תוכנית ניסוי טיסה בת ארבעה שלבים, שהגיעה לשיאה בהגעה למהירות מרבית מתוכננת של 250 קשר.
הוא השלים את השלב השלישי של הניסוי כשה-X-2 הגיע ל-181 קשר בטיסת מבחן בסוף מאי 2010. לאחר מכן, הצליח להגיע ל-290 מייל שעה (460 קמ"ש).
ב-4 במאי 2009, סיקורסקי חשפה דגם של נגזרת מסוק טקטי קל של ה-X-2, וחשפה אב טיפוס באוקטובר 2014.
ביוני 2014, סיקורסקי/בואינג הגישה את תכנון מסוק סיקורסקי–בואינג SB-1 Defiant לתוכנית "עילוי אנכי עתידי" המבוסס על עקרון ה-X-2, והפסידה לטובת המתחרה של בל, V-280 וולור.
תאגיד המטוסים סיקורסקי וצוות המדגים הטכנולוגי X-2 זכו בגביע רוברט ג'יי קולייר לשנת 2010 על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה "...על הדגמת מסוק מהפכני שיכול להגיע ל-460 קמ"ש, המסמל נקודת פתיחה עבור פיתוח עתידי של מסוקים על ידי הגדלת המהירות, יכולת התמרון והתועלת שלהם...".
לשנת 2011, קיבל צוות ה-X-2 את הפרס על שם הווארד יוז (הפרס הוענק על ידי אגודת המסוקים האמריקאית).
סיקים קרנטיקארי מורצ'ה (בדוואנגרי: सिक्किम क्रन्तिकारी मोर्चा; מילולית: החזית המהפכנית של סיקים) היא מפלגה במדינת סיקים ההודית, אשר מהווה את מפלגת הרוב ב מ־2019.
מפלגת סיקים קרנטיקארי מורצ'ה הוקמה ב־5 באוקטובר 2013 על ידי פרם סינג תמנג, חבר ב ששלטה במדינה מ־1994.
בבחירות ל ב־2014, שהתקיימו במקביל לבחירות ללוק סבהה, זכתה המפלגה בעשרה מתוך 32 המושבים באספה.
מאוחר יותר פרשו שבעה מחברי המפלגה והצטרפו לחזית הדמוקרטית.
בבחירות ל ב־2019, שהתקיימו במקביל לבחירות ללוק סבהה, זכתה המפלגה ב־17 מתוך 32 המושבים באספה, ובעקבות כך מונה מנהיג המפלגה פרם סינג תמנג לראש השרים במדינה.
מיד לאחר בחירות אלו הודיעה המפלגה על הצטרפותה ל.
בבחירות לאספה המחוקקת ב־2024 זכתה המפלגה ב־31 מתוך 32 מושבים באספה המחוקקת של סיקים.
המפלגה זכתה בשנית במושב היחיד של סיקים בלוק סבהה בבחירות ללוק סבהה שהתקיימו במקביל.
סיקינוס () הוא אי ועירייה יוונית באיים הקיקלאדיים וחלק מהיחידה האזורית תירה.
הוא ממוקם באמצע הדרך בין האיים איוס ופולגנדרוס.
בעת העתיקה היה ידוע כאינואה או אוינואה ביוון העתיקה.
הוא שונה מהאיים הסמוכים, כגון איוס, בכך שהוא שקט ופחות מפותח יחסית.
באי ישנם שני כפרים, "אלופרוניה" על צד ים הדרום, השוכן על חוף הים ומשמש כנמל, וכפר נוסף, גבוה יותר בהרים, המכונה החורה.
החורה, המוקמת על הגבעות, מורכבת משני מרכזים סמוכים, "קסטרו" במערב ו"חוריו" במזרח.
מונח ה"חורה" מתאר לא רק את המרחב או המקום במובנו הפיזי, אלא גם תפיסה רחבה יותר הקשורה למשמעות תרבותית וארכיטקטונית.
בהקשר זה, החורה אינה רק הליבה הגאוגרפית של האי, אלא גם מרכז החיים הקהילתיים והתרבותיים, המשקף את הזהות וההיסטוריה העשירה של המקום.
יש מספר טברנות בחורה ובנמל.
החוף ליד הנמל הוא אחד משני החופים החוליים הגדולים באי.
באי ישנן מספר חורבות עתיקות אף על פי שחלקן מרוחקות.
ישנם שלושה כבישים מרוצפים, אחד נבנה כדי להתחבר למנחת המסוקים ולחוף השני, וישנם מספר כבישי עפר מתוחזקים היטב, ושבעה שבילים ממופים.
אין גישה קלה אל האי בשל הקרקע.
כמעט כל שטח האי מכוסה במדרגות שהוקמו בעבר לחקלאות נרחבת.
כיום רק מספר קטן מהן מנוצל ברחבי האי, רובן פועלות על סמך מענקי ממשלה.
הרשות המוניציפלית ספרה 273 תושבים בסיקינוס במפקד האוכלוסין של 2011.שטח הקרקע הכולל שלה הוא 42.507 קילומטרים רבועים (16.412 מיילים רבועים).
בעת העתיקה, האי כלל עיר באותו השם.
נאמר שהוא נקרא מקורית אוינואה בשל גידול הגפן, אך נקרא סיקינוס לאחר בן של תואס ואוינואה.
ככל הנראה המתיישבים הראשונים האי היו איונים הוא כמו רוב האיים היווניים האחרים, הוא נכבש לחשיארש הראשון במלחמות יוון–פרס, אך לאחר מכן היה חלק מהאימפריה הימית האתונאית.
ישנם שרידים של העיר העתיקה הממוקמת על הר גבוה וסלעי.
עדיין קיים מקדש עתיק של אפולו, שכיום הוא הפך לכנסייה.
הוא ממוקם במורד בין רכס ההרים הראשי לבין הפסגה הנמצאת יותר משמאל, עליה עומדות חורבות העיר העתיקה.
אנו לומדים מכתובת שנמצאה שם שזה היה מקדשו של אפולו.
האתר נבדק על ידי החוקר הבריטי תאודור בנט ואשתו בינואר 1884.
הסיקלי היו שבט הודו-אירופי שאכלס את מזרח אמצע סיציליה, בתקופת הברזל.
לאחר תבוסת הסיקלים בקרב נומה בשנת 450 לפנה"ס ומותו של מנהיג הסיקלי דוקטיוס בשנת 440 לפנה"ס, התפרקה המדינה הסיקלית ותרבות הסיקלי התמזגה לתוך מגנה גראסיה (יוון הגדולה).
חפירה ארכאולוגית הראתה השפעה מיקנית מסוימת על סיציליה מתקופת הברונזה.
האזכור הספרותי המוקדם ביותר של הסיקלי הוא באודיסאה.
הומרוס מזכיר גם את הסיקאני, אבל לא עושה הבחנה ביניהם: "הם היו (מ)מקום רחוק ועם רחוק וככל הנראה הם היו אותו דבר".
עבור הומרוס, מציין רובין ליין פוקס.
ייתכן שהסיקלי והסיקאני של תקופת הברזל היו מורכבים מאוכלוסייה אילירית אשר (כמו אצל המסאפים - שבט יאפיגי) כפתה את עצמה על אוכלוסייה מקומית, פרה-הודו-אירופית ("ים תיכונית").
תוקידידס וסופרים קלאסיים אחרים היו מודעים למסורות שלפיהן חיו בני שבט הסיקלי בעבר במרכז איטליה, ממזרח ואף מצפון לרומא.
משם הם נעקרו ונדחקו דרומה על ידי שבטים אומבריים וסאביים, ולבסוף עברו לסיציליה.
נראה שהארגון החברתי שלהם היה שבטי, כלכלית וחקלאית.
לפי דיודורוס סיקולוס, לאחר סדרה של סכסוכים עם הסיקאני, נהר סלסו הוכרז כגבול בין הטריטוריות שלהם.
מחקרים לשוניים העלו שייתכן שהסיקלי דיברו בשפה הודו-אירופית וכבשו את מזרח סיציליה כמו גם את איטליה הדרומית ביותר בעוד שהאלימי (מיוונית Elymoi) והסיקאני ישבו במרכז ובמערב סיציליה.
סביר להניח שהסיקאני דיברו בשפה שאינה הודו-אירופית, הסיווג של שפתם נותר לא ברור.
לעומת זאת, השפה האלימית מקובלת ככלל שהייתה שפה הודו-אירופית, אם כי הסיווג המדויק שלה בתוך המשפחה אינו ברור.
יש המשערים שהיא קשורה לליגורית, בעוד שאחרים משדכים אותה לשפות האיטליות.
הפולחן האופייני להם היה של פליקוי מושפע מהמיתוס היווני בגרסה ששרדה, שבה הנימפה המקומית טליה ילדה לאדראנוס, האל הוולקני אותו זיהו היוונים עם הפייסטוס, בנים תאומים, ש"נולדו פעמיים" (פאלין).
"שוב"; ikein "לבוא"), שנולדו תחילה מאמם הנימפה, ואחר כך מהאדמה, בגלל "קנאה" של הרה, שדחקה את אמא אדמה, גאיה, לבלוע את הנימפה.
ואז נפרדה האדמה, והולידו את התאומים, שזכו להערכה בסיציליה כפטרוני הניווט והחקלאות.
ברמה הארכאית ביותר של המיתולוגיה היוונית, טיטאן, טיטיוס, גדל כל כך עד שהוא בקע את רחם אמו ונאלץ להינשא על ידי גאיה עצמה.
הוא הגיע לתשומת לבם של מיתוגרפים יוונים מאוחרים יותר רק כאשר ניסה להדוף את לטו ליד דלפי.
אם מיתַאֶם (יחידה גנרית בסיסית של מבנה נרטיבי) כזה מופעל עם פולחן, נהוג לראות זוג ילדים כקורבנות מונחים באדמה כדי לעודד את הצמיחה הירוקה.
פרייס, אנציקלופדיית גלנוויל לשפות אירופה sv "סיצל (סיקולנית)"
סיקיליה הייתה פרובינציה ביזנטית (תימה) שהתקיימה מסוף המאה ה-7 עד המאה ה-10, וכללה את האיים סיציליה ומלטה ואת אזור קלבריה בחצי האי האפניני.
לאחר הכיבוש המוסלמי של סיציליה, משנת 902 התימה הוגבלה לקלבריה, אך שמרה על שמה המקורי עד אמצע המאה ה-10.
מכיבושה מחדש של סיציליה מידי האוסטרוגותים על ידי בליסאריוס בשנים 535–536, סיציליה הייתה פרובינציה נבדלת תחת פראיטור, בעוד הצבא הופקד בידי דוקס.
סטרטגוס (מושל צבאי) הוצב על האי לפי מקורות ערבים בין השנים 687 ל-695, ובאותה תקופה כנראה הפך האי לתימה.
התימה התבססה בסירקיוז, באופן מסורתי העיר הראשית של סיציליה.
היא כללה לא רק את האי, שהיה מחולק למחוזות שנקראו טורמה, אלא גם את דוכסות קלבריה , שהשתרעה בערך עד לנהר קראטי.
הסטרטגוסים של סיציליה הפעילו סמכות מסוימת - המשתנה בהתאם לפלג הפוליטי המקומי הרווח - על הדוכסויות האוטונומיות של נאפולי, גאטה ואמלפי.
הכיבוש המוסלמי של האי החל בשנת 826. לאחר נפילת סירקוזה בשנת 878 וכיבוש טאורמינה בשנת 902, עברו הסטרטגוסים לרגיון, בירת קלבריה.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-10, הביזנטים פתחו במספר משלחות כושלות כדי להחזיר את האי וקיימו כמה מעוזים מבודדים ליד מסינה עד לשנת 965, אז נפלה רומטה, המוצב הביזנטי האחרון.
התפקיד של "הסטרטגוס של סיציליה" נשמר אפוא בתור התואר הרשמי עד אמצע המאה ה-10, כאשר "הסטרטגוס של קלבריה" מתחיל להופיע ברשימות.
סיקיניג אלפא היא פלטפורמה ישראלית עולמית, המספקת שירותי תוכן בתחום הפיננסים ושוק ההון האמריקאי.
היא מספקת מאמרים וניתוחים אותם כותבים משקיעים אנונימיים וידועים המקבלים תשלום לפי צפיות, לצד חדשות ופרסומים רשמיים.
סיקינג אלפא הוקמה בשנת 2004 ברעננה על ידי דייוויד ג'קסון, לשעבר אנילסט במורגן סטנלי.
היא מספקת את שירותיה באתר ובאפליקציה לנייד.
באתר פעילים כ-7000 כותבים ועורכים המקבלים 10 דולר עבור כל אלף ציפיות.
נכון לשנת 2025 אתר 85 מיליון ביקורים חודשיים וכ- 20 מיליון משתמשים פעילים לצד 18,000 כותבים המודל הכלכלי שלה מבוסס על מנויי פרימיום ועל שטחי פרסום באתר ובאפליקציה.
השירותים העיקריים שהחברה מציעה הם מאמרים, נתוני שוק בסיסיים, חדשות פיננסיות, ויכולת לעקוב אחר תיק ההשקעות אישי, למנוי הפרימיום יש גישה בלתי מוגבלת למאמרים וניתוחים, דירוגים כמותיים (Quant Ratings) סינון מניות מתקדם לפי ערכים כמו ערך, צמיחה, רווחיות ועוד, השוואת מניות, בדיקת תיק ההשקעות, ודוחות "אנליסט וירטואלי" עם ניתוחים מעמיקים.
למנויי הפרו המיועד בעיקר למשקיעים מקצועיים, ניתנת גישה מוקדמת לניתוחים ממחברים מובילים וכיסוי של מניות שאינן מכוסות על ידי אנליסטים בוול סטריט.
החברה מבוססת ברעננה ומחזיקה במשרדים בניו יורק, הודו ואוקראינה.
בשנת 2014, כתב העת Review of Financial Studies פרסם מחקר בשם "חכמת ההמונים: הערך של דעות על מניות שמועברות דרך מדיה חברתית".
חוקרים מאוניברסיטת העיר הונג קונג, מאוניברסיטת פרדו ומהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ניתחו כ-100,000 מאמרים ותגובות שפורסמו בסיקינג אלפא בין השנים 2005 ל-2012.
במחקר הם בחנו האם המאמרים באתר מצליחים לחזות לא רק את תשואת המניות בעתיד (דבר שעלול להיות מושפע מדעות של אנליסטים), אלא גם הפתעות בדוחות הרווח של החברות – נתון שפחות מושפע מדעות שפורסמו.
החוקרים מצאו כי מאמרים ותגובות של קוראים באתר אכן חזו בצורה טובה את תשואת המניות, גם בטווח הקצר (חודש) וגם בטווח הארוך (עד שלוש שנים).
בנוסף, גם הפתעות בדוחות הרווח נחזו מראש באתר.
ביקורת נמתחת על סיקינג אלפא בטענה שהיא משמשת פלטפורמה למניפולציות בשוק.
לפי הטענות, משקיעים מפרסמים חדשות שליליות או ניתוחים שליליים על חברה מסוימת, מה שגורם לצניחה מהירה במחיר מנייתה.
מחקר אחד עקב אחרי פרסום מאמרים שליליים באתר על ידי קבוצת כותבים, והראה כי זה גרם לעיוותים במחירי מניות בהיקף של מעל 20 מיליארד דולר – תוצאה שיוחסה למניפולציה.
מחקר נוסף מצא שסוחרים בחסר פרסמו בלוגים שליליים על מניות, ולאחר מכן סגרו את הפוזיציות ורכשו את המניה באופן אגרסיבי כשמחירה ירד.
בשנת 2014 פנה המיליארד דייוויד איינהורן לבית המשפט בתביעה לחשוף את זהותו של אחד הבלוגרים שפרסם של רכישה שביצע איינהורן והשפיע על מחירו.
למרות ההאשמות, סיקינג אלפא לא נמצאה אחראית מבחינה משפטית – לא על ידי בית משפט ולא על ידי רשות ניירות הערך האמריקאית (SEC) – ולא התקבלה כל הכרעה חד-משמעית בנושא.
בין היתר מכיוון שהכותבים מחויבים בגילוי נאות.
סיקורסקי SH-3 סי קינג , או S-61 בשם היצרן שלו; הוא מסוק צבאי דו-מנועי רב-תכליתי, שפותח על ידי חברת סיקורסקי האמריקאית.
מסוק הסי קינג ("מלך הים") נחשב לאחד מהמסוקים הימיים המוצלחים והנפוצים ביותר בתולדות התעופה הימית, ויוצר במגוון רחב של גרסאות ודגמים.
הוא נכנס לשירות צי ארצות הברית ב-1961 והיה למסוק הראשון שיועד ללוחמה נגד צוללות (ASW) שהצליח לשלב יכולות איתור וחיפוש לבין יכולות תקיפה במסגרת פלטפורמה אחת.
פיתוחו של מסוק הסי קינג נבע מדרישת צי ארצות הברית בשנת 1957 למסוק חדש ללוחמה נגד צוללות, אשר ישמש פלטופרמה מאוחדת הן לזיהוי מטרות והן לתקיפת המטרות.
הטיסה הראשונה התקיימה ב-1959, והמסוק נכנס לשירות ב-1961. הפיתוח התבצע על רקע ההשקעה הגדולה של הצי הסובייטי בצוללות במהלך ראשית המלחמה הקרה, והצורך האמריקאי להשיב באמצעים מתקדמים – גם בצי השטח וגם באמצעות זרוע אוויר ייעודית.
התוצאה הייתה מסוק ימי דו-מנועי בינוני, שתוכנן במיוחד לנשיאת ציוד לוחמה נגד צוללות ולפעילות מספינות.
אב הטיפוס שסומן בשם HSS-1 טס את טיסת הבכורה שלו ב-11 במרץ 1959, לאחר מכן נבנו עוד שבעה מסוקים למטרות בחינה ופיתוח, אחריהם יצא הדגם HSS-2 שהפך לדגם השירות הראשון, עד שב-1962 שונה לסימון SH-3A.
בסך הכול יוצרו מאות יחידות בדגמים מגוונים, החל מגרסאות ללוחמה נגד צוללות (כמו SH-3D ו-SH-3H), דרך מסוקים לחילוץ מבצעי (HH-3A), דגמי תובלה (SH-3G), סיור ימי וזיהוי מוקדם (AEW) ואף דגמי תובלה לאח"מים (VH-3A ו־VH-3D).
ייצור ברישיון התבצע גם בבריטניה (וסטלנד), איטליה (אגוסטה) ויפן (מיצובישי), והמסוק הפך לפופולרי ברחבי העולם – מברזיל וארגנטינה ועד ערב הסעודית וונצואלה – עדות להצלחתו ותפוצתו הבינלאומית.
SH-3A – דגם לוחמה נגד צוללות של צי ארצות הברית (245 יוצרו).
SH-3G – דגם תובלה והסקה של הצי ארצות הברית (105 הומרו מדגמי A ו-D).
SH-3H – דגם משודרג ללוחמה נגד צוללות בשירות הצי (163 הומרו מדגמי A, D ו-G).
UH-3H – דגם תובלה של הצי מבוסס על ה-SH-3H שהוסרו ממנו מערכות התוחמה נגד צוללות.
HH-3A – דגם חילוץ והצלה מבצעי של צי ארצות הברית (12 הומרו מה-A).
VH-3A – דגם להסקת אח"מים, שימש כמסוק הנשיאותי מארין 1.
VH-3D – דגם משודרג של המארין 1 שהוכנס לשירות ב-1976 ועודנו נמצא בצי כלי הטיס הנישאותיים.
כיום פראט אנד ויטני קנדה (מאז 1975), החברה יצרה דגמים משלה ברישיון לשימוש הכוחות המזוייינים הקנדיים.
סך הכל יוצרו 41 מסוקי CH-124 החל מ-1963, אלו נקראו תחילה CHSS-2 ושמם שונה ב-1968. המסוק שירת בצי המלכותי הקנדי ובחיל האוויר המלכותי הקנדי עד שהוצא משירות ב-2018, כאשר לאורך השנים שודרג במספר דגמים עיקריים.
CH-124 – דגם לוחמה נגד צוללות של הצי המלכותי הקנדי.
CH-124A – דגם משודרג עם מערכות טיסה ובטיחות חדשות.
CH-124B – דגם בקונפיגורציה שונה, ללא סונאר טובל ועם תא אחסון מוגדל.
CH-124B2 – דגם משודרג עם מערכות גילוי חדשות.
בהמשך הורחב מספר המושבים בדגם זה והוא שימש לניוד לוחמים.
CH-124U – דגם הסקה וניוד לוחמים מוקדם.
HAS.1 – דגם לוחמה נגד צוללות של הצי המלכותי הבריטי, רוטור זנב עם חמישה להבים, ובעל מנועי רולס-רויס גנום H.1400.
AS-61 – דגם יצור ברישיון של חברת אגוסטה האיטלקית
AS-61A-1 – דגם יצוא עבור חיל האוויר המלכותי המלזי
AS-61A-4 – דגם הסקה צבאי וחילוץ והצלה
ASH-3D – דגם לוחמה נגד צוללות
S-61A – דגם יצור ברישיון לחילוץ והצלה ושימוש רב-תכליתי עבור כוח ההגנה העצמית הימי של יפן (18 יוצרו)
HSS-2 – דגם יצור ברישיון של ה-S-61B ללוחמה נגד צוללות (55 יוצרו)
HSS-2A – דגם יצור ברישיון של ה-SH-3D ללוחמה נגד צוללות (28 יוצרו)
HSS-2B – דגם יצור ברישיון של ה-SH-3H ללוחמה נגד צוללות (23 יוצרו)
– טייסת המסוקים הראשונה של חיל הנחתים (מארין 1).
בעבר בשירות נרחב של צי ארצות הברית.
– מסוקי וסטלנד סי קינג בשירות חיל האוויר המלכותי בתפקיד חילוץ והצלה.
– חיל האוויר המצרי; שתי טייסות מסוקי וסטלנד סי קינג (טייסת 11 ו-12).
צוות: 2 ו-2 מפעילי סונאר
דגמי לוחמה נגד-צוללות הכילו מקום ל-3 נוסעים בלבד
חימוש: סך משקל חימוש 380 ק"ג; 2 x טורפדו נגד-צוללות (סימן 46/44), או פצצת עומק גרעינית B57
"סיקס סבן" הוא ביטוי סלנג ומם אינטרנטי שהחל להתפשט ברשתות חברתיות בתחילת שנת 2025.
מקורו של המונח במילים "6-7" החוזרות בשיר "Doot Doot" של האמן , אשר יצא בדצמבר 2024. ההשערה היא כי המילים מתייחסות לרחוב 67 בשיקגו.
המונח אומץ בתחילה בעריכות וידאו של שחקני כדורסל מקצועיים ברשתות החברתיות, ובפרט הוצמד לשחקן לאמלו בול, שגובהו 6 רגל ו-7 אינצ'ים (2.01 מטר).
המונח "6-7" התרחב במהירות מעבר לקונטקסט של כדורסל והפך לסלנג נפוץ בקרב דור האלפא ודור ה-Z, עד שהפך לתופעת אינטרנט רחבה.
התפשטות המם גברה בתחילת 2025, לאחר שסרטון שפורסם על ידי היוטיובר קאם וילדר ב-31 במרץ, תחת הכותרת "הצוות המוגזם שלי חזר סוף סוף!", הפך ויראלי.
בסרטון נראה ילד בשם מווריק טאליון, שהתפרסם בעקבות כך כ"ילד ה-6-7", נראה צועק את המונח תוך ביצוע תנועת יד ייחודית במהלך משחק כדורסל של איגוד האתלטיקה החובבני.
תנועת היד המקובלת המזוהה עם הסלנג כוללת הרמה והחלפה לסירוגין של כפות הידיים כלפי מעלה, תוך אמירת הביטוי "סיקס סבן".
השפעת המונח על התרבות הפופולרית הייתה רחבה, והוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק" בעונה 28, שם בית הספר המקומי השתכנע כי מקור המונח הוא מרושע.
בנוסף, המונח חדר לתחרויות של ליגות ה-NBA, ה-NFL והפריימיר ליג.
מגזין "Business Insider" קישר את המונח לתרבות דור האלפא ולתופעה הכללית המכונה "ריקבון מוח".
ההכרה התרבותית במונח הגיעה לשיאה עם בחירתו ל"מילת השנה" של לשנת 2025. מילון ובסטר תיאר את המונח כ"הבעה ללא משמעות הנמצאת בשימוש בקרב נערים וילדים".
סיקורסקי R-4 הוא מסוק שפותח על ידי איגור סיקורסקי, מהנדס אמריקאי ממוצא אוקראיני.
המסוק כולל מדחף עם שלוש להבים המופעל באמצעות מנוע רדיאלי.
ה-R-4 היה המסוק הראשון בעולם שיוצר בקנה מידה רחב, והמסוק הראשון שהופעל על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית, צי ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי והצי המלכותי הבריטי.
בארצות הברית, המסוק עונה לשם Sikrosky NHS-1 ובממלכה המאוחדת הוא עונה לשם Hoverfly.
המסוק פותח בהשראת Vought-Sikorsky VS-300, מסוק אמריקאי בעל 75 כוח סוס.
הצהרת פיתוח המסוק יצאה לראשונה ב-1940. הטיסה הראשונה שלו התרחשה ב-14 בינואר 1942 והצבא האמריקאי החל להשתמש במסוק בעצמו ב-30 במאי 1942. המסוק יכול היה לטוס למרחקים ארוכים יותר של מעל ל-3,700 מטרים מעל פני הקרקע, ובמהירות של כ-145 קילומטר לשעה.
ב-1945 נכנס לממלכה המאוחדת תחת השם Hoverfly.
סיקסטוס הראשון היה אפיפיור משנת 115 עד 125. ספר השנים של האפיפיורים של הוותיקן מזהה אותו כבן רומי שמשל משנת 117 או 119 עד 126 או 128. על-פי הליבר פונטיפיקליס, הוא העביר שלושה חוקים להתנהלות הכנסייה וכיהן כאפיפיור בתקופתו של אדריאנוס; על-פי אוזביוס מקיסריה, הוא כיהן בין 114 ו-124.
הוא מוזכר לעיתים קרובות כמרטיר, כמו רבים מקודמיו על כס האפיפיור, אך אין בסיס היסטורי כלשהו להגדרתו ככזה.
יום החג שלו הוא 3 באפריל.
סיקסטוס השני היה אפיפיור בין 31 באוגוסט 257 ו-6 באוגוסט 258. מוצאו אינו ידוע.
הנחתו של "ספר האפיפיורים" כי היה יווני במוצאו נובעת מבלבול שיסודו בהנחה כי הוא הפילוסוף היווני סיקסטוס שחיבר את הספר המכונה "הממרות."
בתקופת קודמו, סטפנוס הראשון התגלע סכסוך חריף בין רומא והכנסיות באסיה הקטנה ובאפריקה ביחס לטבילה מחדש של כופרים והעימות איים לקרוע את הכנסייה לשניים.
לפי פונטיוס, כותב הביוגרפיה של קיפריאנוס היה סיקסטוס "אוהב השלום וטוב הלב" נוח יותר מסטפנוס לרצות וכונן מחדש יחסים טובים עם הכנסיות, אף על פי שגם הוא דבק בנוהג שלא להטביל מחדש כופרים.
זמן קצר לפני עלותו לשלטון הוציא הקיסר ולריאנוס את צו הרדיפה הראשון, שתבע מכל הנוצרים להשתתף בפולחן הפגני הלאומי ואסר עליהם להתכנס בבתי העלמין שלהם, באיימו גלות או מוות על מי שיפר את הצו.
סיקסטוס המשיך למלא את חובותיו כאפיפיור בלי שיתפס מפר את הצו המלכותי, אף בראשית אוגוסט הוציא הקיסר צו חדש וחריף הרבה יותר נגד הנוצרים, שלפי קיפריאנוס הורה (איגרת 81 לסקססוס):
"שבישופים ופרסביטרים ודיאקונים ייענשו מיד [יוצאו להורג]; ואילו סנטורים, אנשים בעלי חשיבות ופרשים רומים יאבדו את כבודם [היינו, תאריהם] ויתר על כן ינושלו מרכושם; ואם כאשר אמצעיהם יילקחו יתמידו להיות נוצרים, יאבדו את ראשם; ושנשים יאבדו את רכושן וישלחו לגלות.
יתר על כן, אנשים מחצר הקיסר, שמישהו מהם התוודה לפני כן [כלומר, נהג כנוצרי] או שיתוודה עתה, רכושו יופקע והוא ישלח בשלשלאות לאחת מחוות הקיסר."
כדי להימנע מנקמת אנשי הקיסר כינס סיקסטוס את אנשיו באחד מבתי העלמין הידועים פחות, בפראיטקסטטוס, אך למקום הגיעה חבורת חיילים וסיקסטוס נערף על-ידיהם במקום או אחרי משפט מזורז בפני טריבונל הובא לבית העלמין ונערף.
ככל הנראה האחרון הוא הנכון.
מספר ימים לאחר מכן הוצא להורג גם לאורנטיוס מרומא, אחד משבעה דיאקונים באותה תקופה והמפורסם שבהם.
עובדות אלו זה מאושרות גם על ידי פונטיוס וחשוב יותר באחת מאגרותיו האחרונות של קיפריאנוס (איגרת 81 לסקססוס), שנכתבה זמן לא רב אחרי האירוע, הוא מבשר למכותבו: "אך דע כי סיקסטוס מת כמרטיר בבית הקברות ביום השמיני של אידס של אוגוסט, ועמו ארבעה דיאקונים".
תאריך זה, שאין לנו כל סיבה להניח כי הוא שקרי, ושצוין זמן קצר אחרי המאורעות, הוא ככל הנראה נכון ומאפשר גם תארוך אירועים חשובים אחרים, ובמיוחד כהונות בישופים, ביחס לנקודה קבועה זו.
משך זמן מה היה נהוג לייחס לסיקסטוס את חיבור ה"ממרות" או "טבעת סיקסטוס", שנכתבה במקורה במאה השנייה על-ידי פילוסוף פיתגוריאני.
השגיאה נבעה מכך שרופינוס, שכתב את ההקדמה ל"ממרות" טען כי תרגם את "עבודתו של סיקסטוס, שנאמר כי הוא אותו אדם שברומא מכונה סיקסטוס, ושזכה לתהילה כבישוף ומרטיר".
גם הייחוס של החיבור "ad novatinum" (אל הנובטינים) לסיקסטוס על-ידי הארנק אינו מקובל על רוב החוקרים.
הסִיקָרִיִים (מלטינית: Sicarii; בספרות המאוחרת נקראו גם: סִיקְרִיקִים) היו קנאים יהודים שהתבלטו בתקופת המרד הגדול של יהודה נגד הכובשים הרומאים.
שיטת ההתקפה שלהם הייתה לא רק יעילה אלא גם חדשנית לזמנם.
השימוש בפגיון "סיקה" המעוקל אפשר להם להסתיר בקלות את נשקם, מה שהפך את ההתנקשויות שלהם לבלתי צפויות וקטלניות עוד יותר.
אסטרטגיה זו קדמה במאות שנים לטקטיקות דומות ששימשו קבוצות כמו החשישיון האיסלאמיים והנינג'ות היפניות, והדגישה את השליטה המוקדמת של הסיקריים בטכניקות התנקשות מאורגנות מול הדיכוי הרומי ביהודה.
השם סיקריים נגזר מן המילה "סיקה" , מאחר שבני קבוצה זו נהגו לשאת פגיון מתחת לבגדיהם-גלימותיהם.
"סיקרי" היה כינוי בלטינית לרוצחים, ובמיוחד רוצחי חרש.
ממילה זו נגזר הביטוי "מתנקש" בלטינית (sicarius).
במפגשים ציבוריים, הסיקריים היו מסתירים את פגיונות ה"סיקה" הקטלניים שלהם בגלימותיהם.
כשהייתה ההזדמנות, הם היו שולפים את הפגיונות האלה במהירות ובאופן בלתי צפוי, תוקפים את הרומאים והחשודים באהדה כלפיהם, ומתמזגים חזרה לתוך הקהל הרחב בכדי להימנע מגילוי.
הסיקריים היו תת-קבוצה של הקנאים היהודים שפעלה מאז כיבוש הארץ בידי הרומאים ובעיקר לקראת ובתקופת המרד הגדול והתנגדה בתקיפות לכיבוש הרומי ביהודה.
מטרתם המרכזית הייתה השגת עצמאות יהודית וגירוש הרומאים ותומכיהם.
הם פעלו בקבוצות קטנות ומאורגנות והתמחו בהתנקשויות חשאיות באמצעות פגיונות "סיקה" מוסתרים, מהם נגזר שמם.
שיטותיהם נועדו לערער את השלטון הרומי ולהרתיע את משתפי הפעולה עמו.
כחלק ממאבקם, הם לא נמנעו מהתנקשויות פוליטיות, אותן ראו כהכרחיות לחיזוק ההתנגדות היהודית ולחתירה לשחרור יהודה.
יוסף קלוזנר משייך את הסיקריים אל קבוצת איסיים פעילה שניסתה בכוח להביא את המשיח המיוחל, גם באמצעות טרור.
אולם לדעת רוב החוקרים הסיקריים היו בעלי השקפה פרושית, כמו קבוצות הקנאים האחרות.
הסיקריים פעלו גם נגד החברה היהודית הגבוהה, שהייתה קרובה יותר לשלטונות הרומיים, כמגמה לשינוי חברתי.
כך לדוגמה הם הציתו את הארכיון העירוני שבו היו שמורים שטרות החוב.
פעולותיהם במישור זה הקנו להם אהדה אצל השכבה הענייה של האוכלוסייה.
יוסף בן מתתיהו מספר שאנטוניוס פליקס, הנציב הרומי ביהודה, תפס והעניש מורדים פורעי חוק רבים, אותם הוא מכנה "שודדים".
אולם לאחר הצלחה זו של הנציב, התחזקה קבוצה חדשה של מורדים, שלהם טקטיקה חדשה:
הסיקריים בתקופת הנציב פליקס נזכרים גם ב, כאשר "שר האלף" קלאודיוס ליסיאס, הקצין הרומאי שאסר את שאול הטרסי, שאל אותו אם אינו אותו "הַמִּצְרִי אֲשֶׁר לִפְנֵי זְמַן מָה הֵפִיחַ מֶרֶד וְהִנְהִיג אֶת אַרְבַּעַת אַלְפֵי הַסִּיקָרִיִּים אֶל הַמִּדְבָּר?".
עם פרוץ המרד הגדול בירושלים בשנת 66, קבוצת קנאים סיקריים בהנהגת מנחם בן יהודה השתלטה על מצדה.
בירושלים השתלטו המורדים על הר הבית, ובחג קורבן העצים בט"ו באב לא אפשרו ליריביהם הפוליטיים להגיע אל בית המקדש.
מי שכן הורשה לעלות להר הבית, היו בני השכבות החלשות, וביניהם הסתננו הסיקריים, שהיו תגבורת מכרעת למורדים נגד צבאו של אגריפס השני.
לאחר שנרצח מנחם בירושלים, הגיע למצדה אחיינו, אלעזר בן יאיר, ועמד בראש המתבצרים.
הסיקריים במצדה נהגו לפשוט על היישובים היהודיים הקרובים.
בחג הפסח פשטו על עין גדי ובזזו את המקום: "המיתו את החלשים אשר לא היה להם כוח לברוח, את הנשים והילדים, שבע מאות נפש ומעלה".
בימי המצור על ירושלים היו הסיקריים ממובילי ההתנגדות לרומאים וזרעו טרור בקרב כל מי שהעז להתנגד להם.
על פי המסופר בתלמוד, הם שמרו על השערים ולא נתנו לאיש לצאת.
רבן יוחנן בן זכאי, ממנהיגי הפרושים בירושלים, נפגש עם מנהיגם, אבא סיקרא – "ריש ביריוני דירושלם", שהיה אחיינו, ובא אליו בטרוניות על שהם שרפו את כל האוכל (אוצרות המזון) ומרעיבים את כולם למוות.
אחיינו השיב לו שאין לו שליטה עליהם, ואם ינסה למתן אותם הם יהרגו אותו.
הוא יעץ לדודו שיביים את מותו כדי לצאת מהעיר, להיפגש עם המצביא הרומאי אספסיינוס.
רבן יוחנן בן זכאי עשה כדבריו וכשתלמידיו הוציאו אותו לקבורה הוא כמעט נדקר בידי הסיקריים, כאשר רצו לוודא שאין איש שיוצא בחיים מתוך ירושלים.
הסיקריים במצדה, לאחר שגורשו מירושלים בשלבים הראשונים של המרד בשנת 66, לא השתתפו יותר במרד באופן פעיל, אלא נשארו במצדה, אפילו כאשר ביקש מהם שמעון בר גיורא להצטרף לגדודיו.
לאחר חורבן בית המקדש וכניעת כל הארץ, נותרו עדיין המורדים המתבצרים במצדה, שהציקו ליישובים שנכנעו לרומאים, בטענה שאין ממש הבדל בינם לבין האויבים, "כי בחרו להיות עבדים לרומאים".
אולם יוסף בן מתתיהו טוען כי מדובר בתירוץ: "הטענה הזאת הייתה רק כסות-עיניים על אכזריותם ותאוות-בצעם...כי פגיעתם הייתה קשה גם על האנשים אשר חברו אליהם והרימו יד ברומאים איתם יחד.
ומדי שמוע הסיקריים דברי-תוכחה על תרמית-לבבם, הוסיפו עוד לרדוף בעברת-זדון את המוכיחים".
הסיקריים במצדה התאבדו שם בשנת 73, לאחר מצור ממושך של הצבא הרומי.
ההיסטוריון מנחם שטרן מבחין בין "הקנאים" לבין הסיקריים ומציין מספר הבדלים ביניהם.
לדבריו, הקנאים הונהגו על ידי קבוצת כהנים בירושלים ומבצרם העיקרי היה בית המקדש, בעוד שהסיקריים שאבו את השראתם הראשונית מאנשי הגליל והגולן; בנוסף לכך, הקנאים לא שמרו אמונים למשפחה כלשהי, בעוד שהסיקריים נותרו נאמנים לשושלת יהודה הגלילי.
יוסף בן מתתיהו מספר כי בזמן המרד הגדול נמלטו סיקריים רבים לאלכסנדריה שבמצרים, וגם לאחר שהסתיים המרד עדיין שאפו לחדש אותו.
הם שכנעו רבים מיהודי אלכסנדריה שאירחו אותם "לקום ולהילחם בעד החרות" ולהאמין כי אין הרומאים ראויים לשלוט עליהם, וכי עליהם "לקבל את עול מלכות אלוהים לבדו".
כאשר יצאו נגדם כמה ממכובדי הקהילה, רצחו אותם הסיקריים.
מנהיגי הקהילה שכנעו את היהודים להסגיר את הקבוצה המרדנית.
הם התנפלו עליהם ותפסו 600 מהם.
אחרים הצליחו להימלט אל מצרים העליונה ואל העיר נא, אולם נתפסו אחרי זמן קצר ועונו קשות: "וכל רואיהם תמהו ונבהלו על כוח-סבלם הכביר ועל תכונת רוחם, אשר האחד יקרא לה בשם מרי-שגעון והשני בשם עזוז-אמונה".
יוסף מספר שמעניהם דרשו מהם רק להודות כי "הם מקבלים עליהם את עול מלכות הקיסר".
אולם הם סירבו להיכנע: "איש לא הוציא הגה מפיו, כי אם כולם התחזקו בדעתם והתגברו על ייסוריהם הנוראים, כאילו לא חשו את מכאובי בשרם, וכמעט בשמחת-נפש קבלו את עינוייהם ואת להט-האש...
ככה ניצח עוז-הרוח את רפיון-הבשר!".
לופוס, הנציב הרומי באלכסנדריה, דיווח לקיסר על פעילותה של תנועת הסיקריים בעיר, והקיסר, שחשש ממוקד נוסף למרד יהודי חדש, הורה לו להרוס את מקדש חוניו.
לופוס הוציא ממנו חלק מכלי הקודש וסגר את שעריו.
יוסף בן מתתיהו מספר עוד כי "כמחלה רעה פשטה משובת הסיקריים גם אל קירני".
ידיעותינו על הסיקריים שאובות בעיקר מיוסף בן מתתיהו, שהיה בן חסותו של הקיסר אספסיאנוס ודעתו עליהם הייתה שלילית, ויש הסוברים שעובדה זו משפיעה על אופי הידיעות שבידינו.
אומנם גם בתלמוד ישנה לא מעט ביקורת, ומאידך – שתיקה רועמת לגבי מעשה מצדה ובכלל לגבי המרד, וסיבת השתיקה – מעבר לפרגמטיזם – ריאל-פוליטיק ביוזמת ריב"ז ויורשיו לאחר חורבן הבית השני.
על פי יוסף בן מתתיהו, המלחמה הפנימית שחוללו הסיקריים הייתה הסיבה העיקרית לחורבן.
במשנה נמצאת המילה "סיקריקון", שהיא צורה יוונית שנגזרה מהמילה הלטינית, ופירושה: העניינים הנוגעים במעשי רוצחים ושודדים.
בספרות חז"ל הוזכרו בכמה הקשרים "סיקריקון" ו"סיקרין".
"סיקריקונים" אלו היו גויים גזלנים וחמסנים שניצלו את המצב המדיני המעורער של היהודים בארץ יהודה שכלל גזרות שמד (בהם גם גזירות אדריאנוס) ושדדו קרקעות מהיהודים בכוח הזרוע, תוך איומים על חיי הנגזל.
המשנה קובעת כי קרקע שנרכשה מסיקריקון – אין תוקף לרכישה.
עם זאת הדבר לא היה קבוע, והוא היה תלוי במצבם המדיני של היהודים מול השלטונות.
ה"סיקריקון" היה מאוחר מעט מקבוצת הסיקריים שבזמן חורבן הבית.
בשנת 2003 הוצאת ידיעות אחרונות הוציאה לאור את ספרה של מינו בן גיגי – רומן בשם אני, שלום בת שמואל.
הספר מתאר את חייה של צעירה ירושלמית ששכלה את בעלה ושני ילדיה בימי המצור על ירושלים.
לאחר נפילת ירושלים היא פונה אל המדבר וחוברת לסיקריים שמתבצרים במצדה.
בימי המצור על מצדה היא נלקחת על ידי מפקד המצור, סילבה, והופכת לפילגשו.
בהשראת שיר שחיבר אורי צבי גרינברג, שבו קרא לעשות "כדין הסיקריקים", כינו את עצמם חברי ברית הבריונים "סיקריים".
בשלהי המאה ה-20 החל שימוש מוטעה בביטוי "סיקריקים" עבור חרדים קיצוניים ואנטי-ציוניים, מקרב אנשי נטורי קרתא או הדומים להם, המפעילים אלימות כדי להשיג את מטרותיהם.
הכינוי הוצמד להם על ידי ישראל אהרן קלצקין, אשר ניהל בית דפוס בירושלים והתגלע מאבק בינו ובין קבוצה קנאית.
הוא בחר בשם זה כדי להבחין בין קנאים הנשמעים להוראות הרבנים המרכזיים בציבור החרדי לבין אלה המתעלמים מהם.
באוגוסט 2018 פסק בית משפט השלום בירושלים פיצויים לבני זוג שתבעו את אתר כיכר השבת ועורכיו, לאחר שאלה כינו אותם מספר פעמים "סיקריקים".
רוצחים שכירים שפעלו בקולומביה בתקופת מאבק קרטלי הסמים נקראו sicarios.
המונח בשימוש עד היום ואף זלג למדינות אחרות באמריקה הלטינית וכיום הוא ידוע ככינוי ל"חיילים" החמושים (שומרי ראש ומתנקשים) בקרטלי הסמים במקסיקו.
סיר בישול הוא כלי לבישול מזון.
סיר בישול הוא כלי בעל תחתית שטוחה או קעורה מעט (נדיר כיום) ודפנות גבוהות, הכולל בדרך כלל גם מכסה.
לרוב הסירים מבנה עגול, אך קיימים גם סירים בעלי צורה אליפטית.
סירי בישול מיוצרים בנפחים שונים, החל בכמה מאות סמ"ק וכלה בסירים בנפח מאות ליטרים המשמשים לבישול למספר רב של סועדים (כגון במטבחים מוסדיים).
עובי הדפנות והתחתית של סירים משתנה בהתאם לחומרים מהם עשוי הסיר ולסוג השימוש לו מיועד הסיר.
ישנם סירים דקים עם עובי כללי קטן ממילימטר, סירים בהם הדפנות דקות אך התחתית עבה, וסירים "כבדים" בהם גם הדפנות עבות.
כדי להקל על החזקת הסיר, מצוידים הסירים בידית אחיזה או בשתי ידיות.
כיום קיימים סירים המצופים בציפוי שמטרתו למנוע הדבקות מזון לתחתית ולדפנות ולהקל על ניקויים.
סירי בישול מיוצרים ממגוון רחב של חומרים.