tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, מעבד עשוי להכיל יחידה אחת עבור פעולת החילוק ויחידה נפרדת עבור פעולת הכפל, וכך ניתן לבצע את פעולת הכפל של ההוראה הבאה לפני שפעולת החילוק הסתיימה.
מעבדים מודרניים סופר־סקלאריים מסוגלים לשנות את סדר ביצוע הפעולות כדי להפעיל כמה יחידות חישוב במקביל וליעל את קצב העבודה של המחשב.
הרעיון הוא שכאשר פקודה מסוימת מחכה לתוצאות של חישובים שטרם הסתיימו, ניתן לבצע בינתיים את הפעולות הבאות אחריה, כל עוד פעולות אלו אינן תלויות בחישובים שטרם הסתיימו.
המעבדים הראשונים תוכננו לפני המצאת צינור עיבוד הנתונים ולכן שפת הסף שלהם איפשרה ביצוע פעולות מורכבות יחסית שאינן יכולות להתחלק באופן יעיל לחלקים קטנים יותר.
עם המצאת השיטה של צינור עיבוד הנתונים, פותחו מעבדים חדשים עם שפה שהותאמה במיוחד לשיטה זו.
שפת המכונה של מעבדים אלו הכילה פקודות פשוטות יותר אותן קל לחלק לשלבים, ולכן כונו RISC.
המעבדים מהסוג הקודם כונו לפיכך מעבדי CISC.
אף על פי שמעבדי RISC נחשבו ליעילים יותר, מעבדי "אינטל" ותואמיהם (כולל המעבדים של AMD) המשיכו לעבוד בשיטת ה־CISC כדי לשמור על תאימות לשפת המכונה של המעבדים הקודמים.
לעומתם, ה־PowerPC המשמש במחשבי המקינטוש הוא מעבד RISC.
עם זאת, עם הזמן הצטמצם הפער בביצועים בין CISC ל־RISC, כאשר מעבדי CISC מודרניים כגון "פנטיום 4" ו"אתלון" מתרגמים כל פקודה בשפת המכונה המורכבת שלהם לשפת RISC פנימית.
גודל הפקודה, הנמדד במספר הסיביות, גדל בהתמדה.
בעוד שבמעבדים הראשונים כמו ה־8086 הייתה כל פקודה בת 8 סיביות, למרבית מעבדים החדשים היום 64 יש סיביות.
למעבד בעל פקודה של 64 סיביות יכול להיות מבחר גדול יותר של פקודות והפקודות יכולות להיות מורכבות יותר.
שאר הרכיבים במעבד כמו האוגרים וה־ALU יהיו רחבים יותר בהתאם, וכך כל פקודה יכולה להתבצע על כמות מידע גדולה יותר ולהאיץ את מהירות החישוב.
אך היתרון המשמעותי ביותר של ריבוי סיביות הוא גודל הזיכרון הנתמך על ידי המעבד.
חלק מהסיביות בכל פקודה משמש לקביעת הכתובת בזיכרון של הפקודות והנתונים.
ככל שיש יותר סיביות ניתן לפנות למרחב כתובות גדול יותר.
32 סיביות למשל מוגבלות למרחב כתובות של 4 גיגה.
לגודל הזיכרון השפעה רבה על מהירות החישוב במחשב.
בנוסף, גם אפיק הנתונים יהיה רחב יותר ויביא יותר מידע מהזיכרון בכל מחזור שעון.
המעבדים, כמו כל המעגלים המשולבים, מיוצרים בתהליך המייצר שכבות שונות של "מזהמים" (חומרים זרים בריכוז נמוך) ב"תמונה" מוגדרת מראש, בתוך פרוסה של חומר מוליך למחצה (לרוב סיליקון), וכמו כן "תוספות" של חומרים נוספים (למשל מוליכים) על פני הפרוסה.
את התמונה משליכים על הפרוסה בתהליך המכונה פוטוליתוגרפיה, במהלכו נסרקת התבנית של המעגל באמצעות קרן לייזר באורך גל מסוים ומועתקת אל שכבה דקה של מוליך למחצה, כגון סיליקון.
מפאת גודלם הזעיר של הרכיבים, כל גרגיר אבק קטנטן עלול לקלקל את הרכיב, ולכן מייצרים את המעבדים באזורים מיוחדים הנקראים חדרים נקיים, שבהם רמת החלקיקים באוויר נמוכה פי 1,000 מחדר ניתוח והטכנאים לבושים בחליפות מיוחדות המכונות בעגה Bunny-Suits.
בתהליך זה מדפיסים מספר רב של מעבדים על פרוסת סיליקון, אותה חותכים למעבדים רבים בסיום התהליך.
למרות הניסיון להקפיד על תנאי ייצור אופטימליים, בתהליך הייצור יש פחת רב.
לא ניתן לצפות מראש מאילו חלקים מפרוסת סיליקון מסוימת יתקבלו מעבדים תקינים.
רק חלק מהמעבדים המתקבלים בסוף הייצור עומדים ברף בקרת איכות המיועד, למשל עבור מהירות השעון המקסימלית שתוכננה.
מסיבה זו לתוצרים באיכות נמוכה נקבעים מהירויות שעון נמוכות יותר והם משווקים כדגמים חלשים יותר.
בנוסף יש גם כשל מוחלט – מעבדים שלא מבצעים כנדרש פעולה עיקרית אחת או יותר.
מסיבה זאת, מחירם של מעבדים יקר בהשוואה לרכיבים אלקטרוניים אחרים כגון זיכרונות.
עובי ההדפסה של קווי המתאר של מוליכי המעבד קטֵן משנה לשנה, על מנת שיהיה אפשר לחסוך בהספק, להעלות את מהירות השעון של המעבד ולבנות מעבדים מורכבים יותר על ידי הגדלת מספר הרכיבים או לחלופין להגדיל את מספר המעבדים מפרוסה אחת, דבר המביא לרווחים גדולים יותר.
ב־2004 רוחב תעלת הטרנזיסטורים במעבדי אינטל החדשים עמד על 90nm (ננומטר).
ב־2005 יוצרו מעבדי אינטל בטכנולוגיה של עד 65nm.
חברת AMD התחילה לעבור לטכנולוגיה זו בסוף 2006.
ב־2008 החלה "אינטל" לייצר בטכנולוגיית 45nm ובאמצע 2008 גם AMD החלה באותה שיטת ייצור.
ב־2010 חברת אינטל החלה לשווק מעבדים שיוצרו בטכנולוגיית 32nm.
ב־2014 הכריזה אינטל על שבבים בטכנולוגיית 14 ננומטר.
ב־2017 הכריזה אינטל על שבבים בטכנולוגיית 10 ננומטר.
ב־2019 הכריזה AMD על שבבים בטכנולוגיית 7 ננומטר.
בסוף אוקטובר 2023 הכריזה אפל, על מעבדי מחשב בטכנולוגיית 3 ננומטר שיוצרו על ידי חברת TSMC, וזאת לאחר שהאייפון 15, שהושק בנובמבר 2023, הכיל את מעבד ה-A17 Pro, המעבד הראשון של אפל לסמארטפונים שיוצר בטכנולוגיה זו.
בפועל, עם הקטנת הרכיבים, בשנים האחרונות נחלש הקשר בין שם הטכנולוגיה לבין הממדים הפיזיים האמיתיים של הטרנזיסטורים, והשימוש בשמות כמו 5nm או 3nm הוא בעיקר שיווקי.
מעבד גרפי הוא מעבד המצוי בכרטיס גרפי או לצד ליבת המעבד במערכת על שבב ומאפשר חלוקת עומסים עם המעבד הראשי (CPU) בחישובים גרפיים שונים, בעיקר של סצנות תלת־ממדיות.
המעבד הגרפי מתמחה בביצוע חישובים רבים במקביל.
יכולת חישוב מקבילית זו שימושית למשל בעיבודי תלת-ממד ובחישובים מספריים דוגמת פעולות על וקטורים ומטריצות.
יחידות חומרה ייעודיות לביצוע חישובים שונים והורדת העומסים מעל המעבד הראשי היו קיימות במשך שנים רבות, לדוגמה, בעולם המחשוב האישי, כרטיסי רשת מאפשרים להוריד חלק נכבד מהחישוב הקשור לביצוע תקשורת בין מחשבים.
סוג אחר של יחידת חישוב ייעודית היא למשל יחידות לחישוב נקודה צפה – FPU המוטמעת בתוך המעבד הראשי.
בשנות השמונים של המאה ה-20 החלו לצוץ יחידות חישוב גרפיות – בראשית נקראו אלה מתאמי מסך ונועדו לאפשר חיבור מסכים שונים למחשב האישי, כך שהמעבד הראשי לא צריך להכיר את פרטי החומרה של מסכים שונים.
תהליך יצירת התמונה נוהל על ידי המעבד הראשי של המחשב האישי והיה איטי למדי.
במקביל, בעולם תחנות העבודה הגרפיות, התפתחו רכיבי חומרה ייעודיים להפקת תמונה ממודלים תלת־ממדיים.
בעולם הזה שלטו חברות כמו אוונס וסטרלנד (E&S), Matrox ו-Silicon Graphics.
רכיבי החומרה אלו היו ייחודיים לכל חברה ולא חשפו ממשק אחוד, דבר שהאט את התפתחות התחום.
בשנות התשעים, עם עליית המחשוב האישי ובפרט משחקי המחשב, נוצר צורך ליצור תקנים תעשייתיים לממשק גרפי אחוד והופיעו ממשקים כמו OpenGL ו-DirectX.
שימוש בממשק אחוד אפשר ליצרני חומרה שונים לייצר כרטיסים גרפיים ייחודיים ולכותבי התוכנה לנצל יכולות אלו.
בשנת 2003 הוציאה לשוק חברת אנבידיה, שבשלב זה הייתה אחת משלוש חברות הכרטיסים הגרפיים המובילות בעולם, כרטיס גרפי הניתן לתכנות, יכולות אלו התרחבו ובשנת 2005 הוציאה אנבידיה סביבת תכנות לכרטיסים גרפיים בשם Cuda, במקביל הומצא המושג GPU על ידי אותה חברה.
בבסיסו כרטיס גרפי נועד להתמיר מודל תלת־ממדי לתמונה דו־ממדית על מסך המחשב.
בפשטות, הכרטיס הגרפי מקבל קואורדינטות של רשת מצולעים תלת־ממדית עבור כל אובייקט, את מיקום המצלמה ומיקום מקורות האור ולעיתים תמונה דו-ממדית שיש למפות על כל מצולע.
המעבד הגרפי מטפל במיקום האובייקטים בחלל הווירטואלי, בניהול ההסתרות של אובייקטים ברקע על ידי אובייקטים בקדמת הסצנה ובהטלת המודל התלת־ממדי על מישור התמונה.
בנוסף מנהל הכרטיס את מיתוג חוצץ המסך כך שציור תמונות עוקבות לא יצור ריצוד.
במעבדים גרפיים מתקדמים יותר התווספו יכולות של שימוש ב- ושימוש בחלקיקים נקודתיים (למשל לאפקטים של עשן וערפל).
במעבדים חדישים עוד יותר הוספו יכולות של ניתוב קרניים (Ray tracing) ויכולות עיבוד טנזורים המאיצות פעולה זו.
המעבד הגרפי מאפשר למפתחי משחקי המחשב להציג גרפיקה מציאותית הרבה יותר ומפורטת הרבה יותר הודות ליכולות עיבוד אלו.
כרטיס מסך חזק נמדד במספר מאפיינים:
מהירות שעון גבוהה של הליבה והזיכרונות
כמות מרובה של זיכרון העומד לרשותו
יכולות האצה טובות וקירור טוב
מעבדים גרפיים מודרניים יכולים לתמוך בטרנספורמציית קוסינוס בדידה הפוכה (iDCT) ופיצוי תנועה (mocomp).
מעבדים גרפיים מתקדמים לשרתים תומכים ביכולות של וירטואליזציה.
בהקשר זה תומכת אינטל בטכנולוגית Graphics Virtualization Technology שהוכרזה ב-2014, AMD תומכת בטכנולוגית MxGPU המבוססת על SR-IOV ואנבידיה תומכת בטכנולוגיית vGPU וב-Multi-Instance GPU המבוסס על SR-IOV.
מעבד גרפי יכול לבוא בתצורה של כרטיס גרפי דיסקרטי או בצורה של מעבד גרפי אינטגרלי (Integrated graphics processing unit; IGPU).
בתצורה של כרטיס גרפי דיסקרטי הוא מגיע ככרטיס הרחבה ל-PCI Express או ל-Accelerated Graphics Port.
בתצורה של מעבד גרפי אינטגרלי מצורף המעבד הגרפי לסיליקון יחד עם המעבד – דוגמאות לכך הן Intel HD Graphics או AMD APU).
ניתן להשתמש ביותר ממעבד גרפי אחד במחשב באמצעות טכנולוגיות המאפשרות תקשורת של המעבד הגרפי כדוגמת Scalable Link Interface (SLI) או NVLink של אנבידיה או CrossFire של AMD.
כריית מטבעות דיגיטליים: יצירת מטבעות דיגיטליים מבוססת על תהליך "כרייה" הדורש כמות גדולה של חישובים, עד לקבלת תוצאה "נכונה" המאפשר יצירת מטבעות חדשים והענקת "בונוס" לכורה.
כורים מקצועיים משתמשים במחשבים בעלי כמות גדולה של כרטיסי מסך המאפשרים את התהליך.
פיצוח סיסמאות: הצורה המקובלת לאחסון סיסמאות היא גיבוב (Hash), ניתן להשתמש בתהליך Brute Force כדי לייצר כמות גדולה של Hash-ים ולחפש תוצאות זהות לסיסמאות מגובבות שנאספו בצורה כזו או אחרת כדי לפענח את הסיסמאות.
תהליך זה הופך לישים (ברמה מסוימת) בעזרת כרטיסים גרפיים היכולים לייצר כמויות גדולות של Hash-ים בפרקי זמן סבירים
AI – למידה עמוקה: תהליכי Deep Learning מבוססים על רשתות נוירונים שהן למעשה מטריצות עם מספר גדול של ממדים כאשר תהליך האימון של רשת דורש חישובים רבים של משקולות לכל המטריצה כדי לספק תשובות מדויקות.
מקובל להשתמש במערכות מבוססות GPU כדי להאיץ את תהליך אימון הרשת.
יצירת שמות לרשת Onion: הגעה למשאבים ב"רשת אפלה" דורשת יצירת שם מבוסס תהליך גיבוב.
לעיתים מעוניינים ליצור שם משמעותי (דוגמה: פייסבוק יצרה את השם facebookcorewwwi.onion) דבר הדורש משאבי מחשוב חזקים היכולים להתבצע על ידי GPU.
סימולציות פיזיקאליות: לדוגמה תחזית מזג אוויר, סימולציה של תגובות כימיות ועוד.
הרבה חברות מסביב העולם ייצרו מעבדים גרפיים תחת שמות מסחריים שונים.
עם זאת, מספרים אלה כוללים את פתרונות הגרפיקה המשולבים של אינטל כ-GPU.
אם לא סופרים את אלה, אנבידיה ו-AMD שולטות בכמעט 100% משוק המחשוב הבייתי, נכון לשנת 2018. נתחי השוק שלהן הם 66% ו-33% בהתאמה.
חברות חומרה רבות דוגמת חברת S3 graphics (בבעלות חברת VIA Technologies) וחברתMatrox משתמשות במעבדים על מנת ליצור מעבדים גרפיים.
מֻעָ'אר היא עיר במחוז הצפון שבישראל, השוכנת למרגלות הר חזון שב מזרחית לכרמיאל.
היא הוכרזה כעיר בשנת 2021, והיא העיר היחידה בישראל שרוב אוכלוסייתה, כ-57%, הם דרוזים.
אם כי יש בה מיעוטים משמעותיים של כ-22% ערבים-מוסלמים וכ-21% ערבים-נוצרים.
במזרחה של העיר נמצאת שכונת אל-מנסורה, שהייתה בעבר כפר נפרד.
חלק מתושבי מע'אר משרתים בצבא הגנה לישראל.
ליד העיר שוכנים בסיס צלמון, מחו"ה אלון וכלא חרמון.
ייתכן כי זהו הכפר שנקרא בתקופה הרומאית ובתקופה הביזנטית "מעריה" - מקום מגוריה של משפחת הכוהנים בילגה.
יש האומרים כי השם "מע'אר" מקורו במילה "מערה", בשל המערות הרבות שביישוב.
בימי האמיר דאהר אל עומר, היו עוד יישובים דרוזיים בגליל התחתון, אך עקב מלחמות וסכסוכים בין הדרוזים למוסלמים בסביבה, רוב הדרוזים למשל בסלאמה נמלטו לכפר.
כיום מע'אר הוא היישוב הדרוזי הדרומי ביותר באזור הגליל והיחיד בגליל התחתון בו חיים דרוזים.
בשנת 1852 היוו הדרוזים שני-שלישים מהתושבים והשליש הנותר היו ערבים נוצרים ומוסלמים.
התושבים במע'אר התפרנסו לכל אורך ההיסטוריה ממטעי הזיתים ומענפי חקלאות אחרים.
לאורך ההיסטוריה נודע השמן של מע'אר כשמן משובח ביותר.
מערות ישנות וחפירות בסלעים שימשו לייצור יין ושמן.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שערכו רשויות המנדט נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-2,140 נפשות ושטחו השתרע על פני 55,583 דונמים (מתוכם 9,992 דונמים של שטחים ציבוריים).
האומדן כלל גם את האוכלוסייה והשטח של הכפר הסמוך אל-מנסורה.
בשנת 1956 הוכרזה מע'אר כמועצה מקומית וראשי המועצה המקומית בעיירה מאז ועד להכרזתה כעיר היו מבני הקבוצה האתנית-דתית הדרוזית, המהווים גם כיום את מרבית תושבי העיר.
בעת הקמת המועצה הועמד בראשה הדרוזי נימר עראיידה.
בבחירות שהתקיימו לאחר מכן זכה עראיידה, והוא כיהן עד סוף 1965. הבחירות לראש המועצה המקומית מונעות בעיקר על פי השתייכות חמולתית.
הפיצול בעיר בלט בבחירות בנובמבר 1965, התמודדו 19 רשימות ואף אחת מהן לא עברה את אחוז החסימה.
חיי היום־יום בין בני המיעוטים המהווים שלוש קבוצות אתנו-דתיות שונות ביישוב מתנהלים פעמים רבות על מי מנוחות, אך לפעמים ניצתות מריבות ומהומות בין בני הנוער על רקע אתנו-דתי וכן סכסוכים בין חמולות.
ברוב המקרים מתערבים המכובדים ביישוב למניעת מקרים אלה.
במרץ 2005 התלקחו ביישוב מהומות קשות שבהן השחיתו צעירים דרוזים רכוש של ערבים נוצרים.
במלחמת לבנון השנייה ספג היישוב מספר פגיעות של רקטות חזבאללה.
בהתקפות אלה נהרגו שתי נשים.
ב-26 באוקטובר 2021 הכריזה שרת הפנים איילת שקד כי, בהתאם להמלצת הוועדה הגאוגרפית גליל מערבי, על שינוי מעמדה המוניציפלי של מע'אר לעיר.
מאז, מע'אר היא העיר היחידה בישראל שבה רוב דרוזי (מעל כ-57% אחוז).
עם זאת, מע'אר איננה העיר הדרוזית הראשונה שהוכרזה בישראל, שכן עיר הכרמל לשעבר, שהוכרזה בעת איחוד שתי המועצות המקומיות דאלית אל-כרמל ועספיא שב, לעיר אחת במסגרת רפורמה של משרד הפנים ב-2003. אך איחוד זה בוטל, בשנת 2008.
פעם בשנה, בתקופת המסיק, מתקיים בעיר פסטיבל "ימי ענף הזית" הפסטיבל כולל פעילויות מורשת דרוזית וסיור בעיר.
קווי התחבורה הפנימיים (3,4,6) פועלים שבעה ימים בשבוע ואף ביום הכיפורים.
בשנת 1965 מנתה אוכלוסיית המקום כ-4.5 אלף תושבים, כשני שלישים דרוזים וכשליש ערבים נוצרים או מוסלמים.
אולם אחוז הדרוזים בקרב תושבי העיר מע'אר, לעומת הנוצרים והמוסלמים, נמצא בירידה מתמדת.
רבים מבני מע'אר הדרוזים משרתים בשירות חובה בצה"ל, ומתגוררים בה אף קצינים ובכירים בצה"ל ובכוחות המשטרה בעבר ובהווה, בפרט בשכונותיה הדרוזיות של העיר.
נכון ל-2023, במע'אר מתגוררות כיום שלוש קבוצות אתניות-דתיות דוברות-ערבית: דרוזים (מעל למחצית מהאוכלוסייה), ערבים-מוסלמים (כחמישית מהאוכלוסייה), וערבים-נוצרים (כחמישית מהאוכלוסייה).
יש במע'אר 7 בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ושני בתי ספר תיכוניים.
בבתי הספר לומדים יחד בני כל הדתות, בנים ובנות יחד, קיים מפת"ן אחד ובית ספר לחינוך מיוחד, מתנ"ס עם שלוחה בבית הספר היסודי א ובנוסף לאשכול פיס.
בשטח העיר מע'אר קיימים שני מגרשי כדורגל, אחד בשכונה הצפונית ואחד בשכונה המערבית, וכן אולם ספורט שנמצא בשכונת אלמנסורה.
בעיר קיימים גם 3 מסגדים לתושביה המוסלמים, 2 בתי תפילה (ח'ילווה) לדרוזים, וכנסייה אחת לנוצרים.
שכונת אלמנסורה - שכונה דרוזית ותיקה במזרח היישוב הכוללת שכונה חדשה של חיילים משוחררים.
כפי שצוין למעלה, עד שנות ה-40, הייתה השכונה כפר נפרד.
בשכונה נמצא מעיין אל מנסורה שהיה המעיין הראשי של מע'אר.
שכונת אלחריק - באזור המערבי
מע'אר שוכן מגובה פני הים עד לגובה 400 מטר מעל פני הים.
ממוצע הטמפרטורות בקיץ נע בין 33–35 בשעות היום 25–27 בשעות הלילה.
ובחורף נע בין 16–19 בשעות היום 12–14 בשעות הלילה.
מנסור עבאס, פוליטיקאי ערבי-ישראלי, יושב ראש מפלגת רע"מ וחבר הכנסת מטעמה.
נעים עריידי, דרוזי, כיהן כשגריר ישראל בנורווגיה ובאיסלנד.
סולימאן בשיר, היה היסטוריון דרוזי-ישראלי ומרצה באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, בעבר לימד ב
סלמאן מצאלחה, משורר, מסאי, מתרגם ופובליציסט דרוזי-ישראלי.
דאוד תורכי, היה משורר ופעיל פוליטי קומוניסטי ערבי-ישראלי.
עזאם עזאם, ישראלי שנכלא במצרים באשמת ריגול.
מעבד תמלילים הוא תוכנה המשמשת להקלדה, לעריכה ולעיצוב של מסמכים.
עיבוד תמלילים הוא אחד השימושים הראשונים שנעשו במחשב האישי ואחד הנפוצים ביותר עד היום.
מרבית מעבדי התמלילים המודרניים משתמשים בממשק משתמש גרפי ובטכניקת WYSIWYG.
הקלדת טקסט באמצעות מקלדת והצגה מיידית של הטקסט שהוקלד על־גבי הצג
הקלדת מגוון רחב של סימני עיצוב: בחירת גופן, הדגשת אותיות, מעבר לדף חדש וכו'
הוספת טקסט ממקור חיצוני על ידי הפעולות גזור, העתק והדבק
שמירת הטקסט שהוקלד על־גבי דיסק קשיח לשם המשך עיבודו מאוחר יותר
הדפסת המסמך בהתאם לטקסט שהוקלד ולסימני העיצוב ששולבו בו
הוספת כותריות ותחתיות לעמודי המסמך
הכנסת הערות שוליים בתחתית המלל בכל עמוד או בסוף המסמך
ביצוע חיפוש בתוכן המסמך והחלפת מלל או מלל וסגנון במלל וסגנון אחרים
הוספת מספור אוטומטי של חלקי המסמך
יצירת רשימות ממוספרות או מתובלטות
יצירת מפתח עניינים המבוסס על מילים מסומנות בטקסט
החלפת מילים או חלקי מילים באופן אוטומטי
בדיקה לשונית: הצבעה על מילים לא מקובלות והצעת תחליף, איתור משפטים מורכבים מדי, איתור שגיאות תחביר ופיסוק
מדידת פשטותו של הטקסט, בהתאם לנוסחאות מתבססות על אורך המשפטים המרכיבים את הטקסט, שיעור המילים הארוכות, ומאפיינים דומים
שמירת המסמך כדף HTML לשם הצגתו באמצעות דפדפן.
השפעתו של מעבד התמלילים על ההתבטאות בכתב
במשך אלפי שנות כתיבה השתנו והשתכללו כלי הכתיבה בהתמדה: איזמל לחקיקה באבן, יתדות לכתיבה על חומר, דיו לכתיבה על פפירוס או קלף, עט לכתיבה על נייר, לחיצה על קלידים במכונת כתיבה.
ואולם לכל האמצעים הללו יש מאפיין משותף שלא השתנה: אי־הפיכות.
מלל שנכתב באמצעות כל אחד מהם אינו ניתן לשינוי בקלות, בלי מחיקת המלל שנכתב קודם או כתיבת המלל מהתחלה.
מובן שקל יותר להעתיק מחדש מלל שנכתב על דף אחד לדף אחר בהשוואה לחקיקה חוזרת של כתובת אבן באמצעות איזמל, אך בשני המקרים היה צורך ליצור מהתחלה עותק חדש ולזרוק את הישן.
מגבלה טכנית זו הנחתה את הכותבים לזהירות גדולה בניסוח דבריהם קודם ולתכנון מדוקדק טרם העלאתם על הכתב, ולכן כוונו טכניקות הכתיבה כך שהגרסה הראשונית תהיה סופית ככל האפשר.
השימוש במעבד תמלילים יצר מהפכה בשיטת העבודה, משום שאפשר, בפעם הראשונה, לשנות מלל באופן חופשי עוד לפני שזה יקבל ממד פיזי.
כך, לדוגמה, אפשר במחי לחיצת מקש לשנות כל תו, מילה או משפט בטקסט, להזיז מלל ממקום למקום, לכתוב פסקאות מחדש, להעביר פסקאות ממקום למקום, וכן הלאה – והכל בלי שיהיה צורך כלשהו בהעתקה חוזרת של הטקסט.
יתרונה של שיטת העבודה במעבד תמלילים גדול במיוחד כאשר נדרש הכותב לבצע החלפות חוזרות לאורך כל הטקסט (לדוגמה, כאשר יש צורך בשינוי איותה של מילה או בהחלפת שמה של דמות ברומן), החלפת מילה החוזרת פעמים רבות במילים נרדפות, מיספור מחודש של סעיפים, וכדומה.
כך משחרר מעבד התמלילים את הכותב מהחלק הפחות יצירתי של מלאכת הכתיבה: העתקה חוזרת ונשנית של הטקסט במהלך שכתובו.
הקלות שבה נעשית מלאכת העריכה מאפשרת שכתוב של הטקסט פעמים רבות יותר, לשם השגת תוצאה טובה יותר.
כותבים רבים הדגישו את תרומת מעבד התמלילים לנוחות עבודתם.
דוגמה לכך הם דבריה של עמליה כהנא-כרמון (בריאיון לזיסי סתוי, "ידיעות אחרונות", 30.3.90):
"לפעמים נראה לי שכשהמציאו את מעבד התמלילים חשבו עליי.
אני, כאמור, בן־אדם של טיוטות.
כמותית, במקרה שלי, עיקר העבודה פירושו תמיד היה טיוטות, טיוטות.
המחשב גאל אותי מכל זה".
יש גם כאלה שהטכנולוגיה אינה מדברת אליהם, והם מעדיפים את השיטות הישנות.
אריקה ג'ונג מוצאת בעט יתרון שאין במעבד התמלילים, כפי שהיא מתארת בספרה "פחד חמישים":
"עד היום אני כותבת את ספריי ביד, כאילו היו מלאכת ריקמה.
יש לי, כמובן, חצי תריסר מחשבים, אבל מעולם לא למדתי להשתמש באחד מהם.
הם מתיישנים אגב המתנה שאלמד להשתמש בהם.
אני משתעשעת שעה קלה בעולם חליפי זה, ואחר כך חוזרת אל עטי – הסמל הפאלי הנודע".
מעבדי תמלילים ראשונים פותחו במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. ביניהם היה מעבד שפותח על ידי אוולין ברזין שעבד על מחשב ייעודי בגודל של מקרר.
עם תחילת עידן המחשוב האישי בישראל, עלתה במלוא חומרתה בעיית ההתאמה של הטכנולוגיה החדשה לדרישותיה של השפה העברית, באשר זו כוללת הן מערכת תווים מיוחדת והן כיוון כתיבה "הפוך" מזה הנהוג בעולם הרחב.
כמענה לצורך פותחו בישראל מעבדי תמלילים ישראלים מקוריים ובעלי עוצמה אשר פתרו את הבעיות המיוחדות של השפה העברית ואיפשרו את התפתחותו של תחום המחשוב המשרדי העברי.
מעבד התמלילים הראשון שהיה פרי פיתוח ישראלי מקורי היה "תמליל" שהותקן באגף תקציבים במשרד האוצר בירושלים ב-15 בספטמבר 1979. תמליל פותח על ידי חברת 2001 שירותי מערכות ומחשבים בע"מ בשותפות עם מושב יעד.
תמליל הפך במהירה למעבד התמלילים התקני של כל משרדי הממשלה, צה"ל והקיבוצים.
מעבדי התמלילים החלוציים שפעלו במחשבים אישיים היו "וורדמיל" (פותח על ידי אבינועם גוזנר), "תמר" (פותח על ידי שבתאי גרשון), "ורד" (פותח על ידי ערן סיטניק), "א-ב" (פותח על ידי עמי גרינברג), "נועם" (פותח על ידי אלון צוקר), "מיכל" ו"קיוטקסט" (פותח על ידי קיבוץ דביר).
לצד הפיתוחים הישראליים המקוריים הופיעו בשוק התוכנה הישראלי גם כמה תרגומים והתאמות של מעבדים אמריקאיים כמו "איינשטיין", "וורד-פרפקט" ו"וורדסטאר".
עם המעבר לתוכנת "חלונות" פותח מעבד התמלילים תואם החלונות הישראלי הראשון: "דגש" (על ידי אירווין רוזנבאום).
מתן פתרונות הולמים לבעיית עיבוד התמלילים העברי היה בעל השפעה מכרעת על תפוצתם של המחשבים האישיים בתחילת דרכם.
כיום נפוצות תוכנות עיבוד תמלילים לסביבת חלונות הפועלות היטב בעברית:
מיקרוסופט וורד – מעבד התמלילים הנפוץ ביותר
אופן אופיס וכיום ליברה אופיס החופשיות כוללות מעבד תמלילים בשם "כתבן"
מלל – מעבד תמלילים בעברית למקינטוש
מעבד התמלילים חוסך מהקורא את הצורך להתמודד עם כתב יד, ומסייע לאנשים עם מוגבלות בכתיבה, כגון דיסגרפיה, בעיות תנועה בידיים או מוגבלות בראייה.
מעבד התמלילים מכיל גם תת-תוכנות שאנשים עם מוגבלות נוטים להשתמש בהן יותר מן האוכלוסייה הכללית.
בין תת-תוכנות אלו ניתן למנות את המאקרו, התמליל האוטומטי, תיקון השגיאות האוטומטי והזום.
ניתן לכוונן את מעבד התמלילים כך שהשימוש בתת-תוכנות אלה יהפוך לנוח יותר מהרגיל.
מעבר לזאת, ניתן לקנות תוספי נגישות למעבד התמלילים כמו משוב קולי.
מעבד התמלילים עשוי לשמש גם כאביזר נגישות לפעולות שונות מכתיבה, כגון קריאה.
אדם שמתקשה בקריאה בספר עשוי לסרוק את עמודי הספר, להורות למחשב שיפענח את צילומי העמודים בתוכנת OCR ויעביר את החומר המפוענח אל מעבד התמלילים כדי לערוך בו שינויים שיהפכו אותו לנגיש.
שינויים כאלה יכולים להיות הגדלה של הרווחים בין השורות ובין המילים, הסרת כתמי דיו מן הדף, והשלמת צורת האותיות במקרה שההדפסה דהויה.
מניפולציות פשוטות יותר על חומר הקריאה, כמו הגדלת הטקסט ושינוי הצבע בו הוא כתוב (למשל משחור על גבי לבן לצהוב על גבי שחור).
מעבדה היא מקום המספק תנאים מבוקרים וציוד המאפשרים מחקר, ניסויים ובדיקות.
מעבדות משמשות במגוון רחב של תחומים.
במדעי הטבע: ביולוגיה, כימיה ופיזיקה, ברפואה, הנדסה, מדעי המחשב, גאולוגיה וכל תחום מדעי או טכנולוגי בו נדרש לערוך ניסויים או לבחון מוצרים שונים.
לפעמים יש שימוש בהשאלה במושג זה, כדבר ביקורת על פי רוב, עבור מדעי החברה ומדע המדינה, כאשר מדובר על מצבים בהם מנסים תהליכים על החברה, אולם לא בהכרח שמדובר במחקר מדעי.
מעבדת מחקר - מעבדה בה מתבצעים מחקרים הדורשים ביצוע ניסויים.
מעבדות אלו נפוצות באוניברסיטאות ובמכוני מחקר.
מעבדה רפואית - בעיקר לצורך בדיקות קליניות, כניתוח ובדיקה של דגימות רקמות והפרשות מגופם של חולים, כגון דם, צואה ושתן).
הרבה מעבדות כאלו נמצאות בבתי חולים ובמרכזים רפואיים.
מעבדת תיקונים - ביצוע תיקון, הרכבה ובדיקה של ציוד טכני מורכב כמחשבים וציוד תקשורת נתונים.
מעבדת בדיקה וכיול - מעבדה שיעודה בדיקה של ציוד ומוצרים, למשל לצורך בקרת איכות, התאמה לתקנים, כיול של ציוד ועוד.
מעבדת פיתוח - מעבדה בה מפתחים ובודקים מוצרים חדשים.
מעבדת צילום - מעבדה עם ציוד ייחודי למפתחים סרטי צילום, והדפסת תמונות.
מעבדה לזיהוי פלילי - מעבדה המתמחה בפיענוח בתחום הקרימינולוגיה.
מעבדה גמולוגית - מתמחה בזיהוי של אבני חן.
מעבדת קול - מעבדה שעוסקת בהקלטה והשמעה של קול.
מעבדות רבות משלבות מספר רב של יכולות.
יש מעבדות שהן תאגיד בפני עצמן הנותנות שירותי מעבדה על פי דרישה, וישנן מעבדות שמהוות חלק מתאגיד ובדרך כלל נועדו לצרכיו הפנימיים.
מוסדות לימודיים רבים מפעילים מעבדות לימודיות, לצורך התנסות פדגוגית.
מעבדות אלו מאפשרות ללומדים לחזור על ניסויים מוכרים, בדרך כלל בתחום מדעי הטבע, רובוטיקה, אלקטרוניקה ומחשבים.
קיימות גם מעבדות ניידות, המאפשרות לבצע ניסויים ובדיקות בתנאי שטח.
חלק ניכר מהציוד במעבדות ייחודי להן, ואין לו שימוש אחר.
ישנם סוגי ציוד רבים המאפיינים מעבדות ולהם שימוש נרחב כגון מבחנה, שבמידה רבה מזוהה עם עולם המעבדות.
עם זאת, בעיקר במעבדות מחקר, נדרש ציוד המותאם ספציפית לאותה המעבדה, ושנועד לניסויים שזו להם הפעם הראשונה להתבצע.
מכיוון שבמעבדות רבות העבודה כרוכה בחומרים מסוכנים ובתהליכים קיצוניים, קיים סיכוי ניכר להתרחשות תאונות והיקף הנזק הצפוי עלול להיות לא מבוטל.
לכן, ננקטים במעבדות אמצעי בטיחות שמטרתם להקטין את ההסתברות לתאונות ולצמצם את נזקן אם תתרחשנה.
כיום גוברת המודעות, ומוסדות רבים מציעים קורסים אינטנסיביים ומקיפים בנוהלי בטיחות במעבדות.
תאונות במעבדות הן עדיין מחזה נפוץ למדי; הללו כוללות שרפות (כתוצאה משימוש לא זהיר באש או בחימום), הרעלות ונזקים בריאותיים אחרים כתוצאה משימוש לא זהיר בחומרים מסוכנים) ושבירת ציוד ומכשור.
המונח רובוטיקה מעבדתית משמש לתאר מעבדה אשר ניסויים בה מבוצעים רק דרך רובוטים, לכל הפחות כעבודה מרחוק.
באופן כללי מדענים לא נכנסים למעבדה כלל אלא מתפעלים רובוטים הנמצאים בה מרחוק, דרך עמדות תפעול, אלא אם הן מבוצעות אוטומטית.
מעבדה רובוטית מאפשרת למנוע פציעה בתהליכים כימיים או הידבקות בפותגנים שונים בתהליכים ביולוגיים.
מונה לרמטכ"ל צבא מאוריטניה ולראש הממשלה של הממשל הצבאי בשנת 1981, ומינה עצמו לנשיא ב-1984. בשנת 1992 נערכו בחירות רב-מפלגתיות, בהן זכה למרות טענות האופוזיציה על זיופים.
בשנת 1997 זכה ביותר מ-90% מקולות הבוחרים, לאחר שמפלגות האופוזיציה נמנעו מלהשתתף.
בשנת 2003 דיכא ניסיון הפיכה, ולאחריו זכה בבחירות בשלישית, שוב לקול האשמות האופוזיציה בזיופים.
ממשלו היה ממשל גזעני, שבו הופלו לרעה תושבי מאוריטניה השחורים.
באוגוסט 2005, לאחר שיצא מהמדינה להלוויית המלך הסעודי פהד, השתלטה קבוצת חיילים על אמצעי התקשורת של המדינה והכריזה על הפיכה ועל כינון שלטון צבאי לשנתיים כדי לאפשר הקמת דמוקרטיה.
טאייע עבר מסעודיה לניז'ר, ממנה המשיך לגמביה ולקטר, בה הוא שוהה היום.
מַעָאן היא עיר בדרום ירדן, המשמשת בירת מחוז מעאן.
אוכלוסיית העיר מונה כ-50,000 תושבים.
בעיר עובר הכביש מעמאן לעקבה וכן מסילת הרכבת החיג'אזית.
מעאן מזוהה עם מעון המקראית, מרכזם של שבט המעונים שלחץ את ישראל בתקופת השופטים ().
מלך יהודה עוזיהו ניצחם ().
בתקופת בית שני נכבשה על ידי הנבטים.
הרומאים בנו במקום את מצודות הלימֶס.
בתקופת בני אומיה העיר השתקמה והתחילה לפרוח, שכן הח'ליף מועאויה נולד בה.
בתקופה מאוחרת יותר שקעה, אך הוסיפה להיות תחנה חשובה בדרך למכה.
בתקופה העות'מאנית הייתה חלק מן הפרובינציה של חג'אז.
ב-1904 נחנכה בעיר מסילת הרכבת החיג'אזית המקשרת בין דמשק ואזור החג'אז.
בשנת 1925, זמן קצר לפני שהסעודים כבשו את החג'אז מידי המשפחה ההאשמית, צירפה בריטניה את מעאן לאמירות עבר הירדן.
סעודיה סירבה להכיר דה-יורה בסיפוח זה במשך 40 שנה.
בשנת 1965 חתמו ירדן וסעודיה על הסכם חילופי שטחים, שבו הכירה לראשונה סעודיה בשליטת ירדן על מעאן.
מעבד צליל (או מכשיר אפקטים) הוא מהכלים החשובים והמרכזיים שיש לטכנאי קול.
קיימים סוגים רבים של מעבדי צליל אשר כל אחד מהם נועד למטרות אחרות, בהן: שינוי צבע הצליל על ידי הגברה או הנמכה של תדרים מסוימים מתוכו (אקוולייזר), שינוי העוצמה של הצליל באופן אוטומטי (קומפרסור), הוספת תהודה מלאכותית לצליל (ריוורב) ועוד.
מעבדי צליל מקבלים לתוכם את הצליל הגולמי, מבצעים בו שינויים לפי הגדרת המשתמש ומוציאים אותו כשהוא מעובד.
ניתן להשתמש במעבדי צליל בשתי שיטות: הראשונה שבהן היא שיטת העיבוד הטורי, ששמו נגזר מהמילה "טור".
בשיטה זו, המעבדים מחוברים בטור זה אחר זה והצליל המעובד נשמע במקום הצליל המקורי.
השיטה השנייה היא עיבוד מקבילי, בה הצליל המעובד מתווסף לצליל המקורי.
בעיבוד צליל טורי, הצליל נכנס לתוך המעבד, משתנה לפי הגדרות המשתמש ויוצא כשהוא מעובד.
בקונפיגורציה זו הצליל המעובד יחליף את הצליל המקורי וישמע במקומו.
דוגמה קלאסית לעיבוד טורי היא מכשירי אקולייזר, שמשנים את הצבע או הגוון של הצליל.
דוגמה נוספת היא פיץ' שיפט, אפקט אשר משנה את גובה הצליל.
נהוג להשתמש בעיבוד טורי גם במכשירים שמשנים את עוצמת הצליל באופן אוטומטי, הנקראים "מעבדי דינמיקה" (Dynamics processors) כמו קומפרסור, גייט, אקספנדר ועוד.
ניתן לחבר באופן טורי גם מעבדים שמוסיפים צלילים לצליל המקורי, כמו רוורב או דיליי, גם אם הדרך הנכונה לחבר אותם היא באופן מקבילי.
כאשר מחברים מעבד מסוג זה באופן טורי, משתמשים בכפתור "מיקס" שעל המעבד כדי לקבוע את היחס בין עוצמת הצליל המקורי לעוצמת האפקט שנוסף עליו.
במצבים מסוימים יש צורך לשמוע את הצליל המקורי ולהוסיף עליו את הצליל המעובד, במצבים כאלה מחברים את הכניסה של מעבד הצליל לשולחן בקרה ושולחים אליו את הסיגנל דרך היציאות הנוספות (Auxilliary) של השולחן.
את הסיגנל המעובד שיוצא מהמכשיר מחזירים לערוצים פנויים על השולחן, כך שניתן לשמוע במקביל את הצליל המקורי והמעובד, ולשלוט על העוצמה של כל אחד מהם באופן עצמאי.
מכשירים שנפוץ לחבר באופן מקבילי הם: ריוורב, דיליי, פייזר, פלנג'ר, קורוס ועוד.
קיימת גם טכניקה בשם parallel compression, בה מחברים באופן מקבילי מעבדי דינמיקה (שבדרך כלל נהוג לחבר באופן טורי).
סוגים נפוצים של מעבדי צליל
קיים מספר עצום של מעבדי צליל שונים שנהוג לחלק לקטגוריות לפי השפעתם על הצליל.
מעבדי צבע (Timbre processors) - משנים את צבע הצליל, או למעשה את היחס בין עוצמת התדרים שמרכיבים אותו.
אקולייזר ופילטר הם מעבדי הצבע הנפוצים ביותר.
מעבדי דינמיקה (Dynamics processors) - משנים את עוצמת הצליל באופן אוטומטי לפי הגדרת המשתמש.
קומפרסור, גייט, אקספנדר ולימיטר הם מעבדי הדינמיקה הנפוצים ביותר.
מעבדים שמשלבים צבע ודינמיקה - מעבדי צליל מודרניים, שקיימים בעיקר בפורמט של תוספי תוכנה (פלאגינים), ומאפשרים גמישות גבוהה של עיבוד צלילים מדויק.
לקטגוריה זו שייכים מולטי-באנד קומפרסור וכן אקולייזר דינמי.
מעבדי חלל (מרחב) (Spatial processors) - מקבלים את הצליל המקורי ומייצרים את ההד שיתווסף עליו אם הוא יושמע בחלל אקוסטי.
ריוורב ודיליי הם מעבדי החלל הנפוצים ביותר.
מעבדי שינוי (Modulation effects) - מוסיפים לצליל המקורי אפקט שמשתנה לאורך זמן באופן מחזורי.
משמשים להוספת תנועה, עניין ונפח לצליל.
קורוס, פלנג'ר ופייזר הם מעבדי שינוי נפוצים.
מעצבי צורת גל (Waveshapers) - משנים את הצורה של גלי הקול באופן שמוסיף הרמוניות לצליל.
לרוב, שינוי קטן יוסיף מעט הרמוניות ויהפוך את הצליל לעשיר וגדול יותר, בעוד שינוי גדול יגרום לצליל להתעוות לחלוטין.
דיסטורשן, סאטוריישן וביט קראשר הם מעצבי צורת גל נפוצים.
מעבדי גובה הצליל (Pitch shift) - משנים את גובה הצליל שנכנס.
מעבדי גובה פשוטים משנים את גובה הצליל באופן קשיח וקבוע (למשל: הורדה של חצי טון) ומשמשים בדרך כלל כאפקטים מיוחדים היוצרים צליל לא טבעי (למשל קול של ענק או של גמד), בעוד מעבדים מודרניים ומשוכללים יותר מאפשרים לשנות את הגובה של כל צליל בנפרד, במידה שונה, ומשמשים לתיקון זיופים.
כיום קיימות גרסאות תוכנה של רוב מעבדי הצליל, המשתלבות בדרך כלל כתוספים (פלאגינים) לתוכנת ההפקה המרכזית שמשמשת את האולפן.
חלק מתוכנות אלה מדמות את הפעולה ואת העיצוב של מעבדי צליל פיזיים (חומרה) שהיו נפוצים בעבר באולפנים, וחלקן משתמשות בשיטות עיבוד חדשניות ומעוצבים כתוכנה מודרנית.
יש חברות שמייצרות פלאגינים משני הסוגים - לדוגמה, חברת Waves הישראלית מייצרת מגוון רחב של תוספי תוכנה לעיבוד צליל, אשר חלקם מעוצבים כסימולציות של חומרה קלאסית וחלקם כתוכנה מקורית ומודרנית.
מעבד מזון הוא מכשיר מטבח לעיבוד מזון, המשמש לפעולות חוזרות ונשנות בתהליך הכנת המזון.
כיום משתמשים במונח, ברוב המקרים, לתיאור מכשיר חשמלי, אולם בנמצא גם מכשירים ידניים הנקראים בשם זה.
מעבדי מזון דומים במידה רבה לממחים (בלנדר).
ההבדל המרכזי הוא שבמעבדי מזון מותקנים סכינים ודיסקים הניתנים להחלפה במקום להב קבוע.
בנוסף, הקערות שלהם רחבות ונמוכות יותר, בצורה המתאימה יותר לעיבוד מזון מוצק או מוצק למחצה.
בדרך כלל אין צורך להוסיף הרבה נוזלים בהפעלת המעבד, בניגוד לממחה, הדורש כמות מסוימת של נוזלים כדי לעבד את חלקי המזון סביב להביו.
מעבד מזון מאפשר את הפעולות הבאות:
טחינת מזונות כגון אגוזים, תבלינים, בשר או פירות יבשים.
הרעיון של מכונה לעיבוד מזון נהגה לראשונה על ידי איש מכירות של חברת קייטרינג צרפתית בשם פייר ורדן.
ורדן שם לב לזמן הרב שהשקיעו לקוחותיו במטבח בקיצוץ, כתישה וערבוב של מזון.
הוא פיתח פתרון פשוט ויעיל, קערה עם להב מסתובב בבסיסה.
ב-1960 הרעיון התפתח לחברה בשם "רובוטקופ" (Robot Coupe) שיצרה את מעבד המזון הראשון לתעשיית ההסעדה.
בסוף שנות ה-60 פותח מעבד מזון עם מנוע אינדוקציה מסחרי.
בשנת 1972 הופיע מעבד מזון לשוק הביתי.
מעבד המג'ימיקס הופיע בבריטניה ב-1974, עם הדגם R1,1800.
הממציא והמהנדס האמריקאי קארל סונטהמייר פיתח את מעבד המזון בארצות הברית בתחילת שנות ה-70, בהשראת העיצוב של הבלנדר התעשייתי של רובוטקופ.
ב-1973, שווק מעבד המזון הביתי הראשון בצפון אמריקה תחת המותג קוסינארט (Cuisinart).
בבסיס המעבד מותקן מנוע המסובב ציר הינע אנכי.
קערה, העשויה בדרך כלל מפלסטיק שקוף וכוללת מכסה מתפרק עם פתח הזנה בצורת צינור דרכו ניתן להכניס מזון למעבד, מולבשת על הציר.
ניתן לחבר להבי חיתוך שונים אל הציר, כך שהם מותקנים קרוב לתחתית הקערה.
ניתן לחבר, לחלופין, דיסקות פריסה וגירור הפועלות קרוב למכסה הקערה.
ניתן למצוא היום מעבדי מזון רבים המגיעים עם תוספות כגון מקצף, דיסקית להכנת צ'יפס, להב ערבול ועוד.
ניתן להכניס מזון למעבד דרך פתח ההזנה בזמן קיצוץ, מעיכה או קיצוץ.
הפתח משמש גם כצינור לחיתוך, או כתישה כנגד הדיסקות המתאימות.
עם המעבד מגיע דוחסן המתאים בגודלו לפתח ההזנה ומגן על האצבעות.
ברוב מעבדי המזון המודרניים קיים התקן בטיחות המונע מהמנוע להסתובב אם הקערה לא מונחת היטב במקומה או אם המכסה אינו מחובר לקערה כהלכה.
מעבד אות ספרתי (; בראשי תיבות: DSP) הוא סוג של מיקרו מעבד המשמש לצורכי עיבוד אותות, לרוב במערכות זמן אמת.
בדרך כלל מעבדי אות יכילו את האלמנטים הבאים:
ביצוע מהיר של כפל משולב עם סיכום (MACHINE).
פעולה זו שימושית באלגוריתמים רבים לעיבוד אותות, כמו מסננים ספרתיים, התמרת פורייה מהירה (FFT) ועוד.
ארכיטקטורת הרווארד – מרחבי זיכרון נפרדים לתוכנה ולנתונים
מיעון בהיפוך סיביות (Bit-reversed addressing), השימושי במימוש של FFT
עיבוד נתונים וקטורי – ביצוע פעולה מתמטית בסיסית על כמות נתונים גדולה
ביצוע לולאות בצורה מהירה וללא תקורה (overhead)
גישה מעגלית לזיכרון (circular buffer)
ניתן לחלק את סוגי מעבדי האות לשתי קטגוריות עיקריות: מעבדי נקודה צפה ומעבדי נקודה קבועה.
במעבדי נקודה צפה זמן פיתוח האלגוריתם מהיר יותר מאשר במעבדי נקודה קבועה, אולם הם לרוב יקרים יותר, וצריכת ההספק שלהם גדולה יותר.
המשחק Speak & Spell שהשיקה טקסס איסטרומנטס ב-1978, והיה מסוגל להקריא מילים על ידי סינתזת דיבור, היה מבוסס על מעבד אותות בשם TMS5100 – מעבד האותות הדיגיטלי הראשון בתעשייה.
בשנת 1980, הוצגו רכיבי ה-DSP NEC µPD7720 של NEC ו-DSP1 של AT&T בוועידת המעגלים הבינלאומיים של מצב מוצק.
הם שימשו כבקרי דיסקים, טלפוניה וכרטיסי קול וגרפיקה.
ב־1983 השיקה טקסס אינטרומנטס את ה-TMS32010 שהתבסס על ארכיטקטורת הרווארד, ולכן היו לו זיכרון הוראות וזיכרון נתונים נפרדים, וסט הוראות מיוחד, עם הוראות כמו MAC.
רכיב זה ואלו שבאו בעקבותיו הפכו את טקסס אינטרומנטס למובילה של השוק.
ב־1986 השיקה מוטורולה את ה-DSP56000 שהיה הרכיב הראשון בסדרת DSP של מוטורולה.
מוטורולה הייתה שחקן חשוב בשוק ה-DSP במשק כ-20 שנה.
ב־2000 השיקה Analog Devices את מעבד ה-BlackFin שתמך ברזולוציה של 32 ביט ואפשר יישומים בעלי דרישות עיבוד גבוהות.
מעבדה גמולוגית היא גוף עצמאי ואובייקטיבי המתמחה בזיהוי, דירוג וסיווג אבני חן, יהלומים ותכשיטים משובצים.
בכל מעבדה גמולוגית עצמאית ואובייקטיבית ישנם מספר אנשי מקצוע בעלי הכשרה מקצועית מדעית (גמולוגים), ביניהם לפחות שני גמולוגים מוסמכים, כאשר לבכיר שבהם חייב להיות ניסיון של 10 שנים ומעלה והשכלה מתאימה ממוסד בינלאומי מוכר וידוע.
המעבדה הגמולוגית מחויבת לעמוד בתקן הבינלאומי, לפיו על המעבדות הגמולוגיות לפעול ללא משוא פנים תוך תיאור מלא ומדויק של כל אשר נמצא בבדיקתן, בכפוף לאיסורים החמורים החלים עליהן: לא לעסוק במסחר ובמתן הערכות כספיות לאבנים ולתכשיטים הנבדקים, זאת על מנת לשמור על אובייקטיביות מקצועית.
במעבדה הגמולוגית מנפיקים לאבנים תעודות לדירוג יהלומים לפי ארבעת הקריטריונים המקובלים בענף לדירוג והערכת אבני חן ויהלומים ה:4C'S - צבע=Color, ניקיון=Clarity, משקל=Carat, חיתוך=Cut.
דרגת הניקיון במעבדה נקבעת בהתאם לסטנדרטים הבינלאומיים בציוד אופטי מתקדם ובהגדלה של פי 10, הבדיקה מתבצעת באמצעות ציוד מדעי הכולל שימוש במכשירים אופטיים ואלקטרו אופטיים מדעיים, המאפשרים לזהות את האבן הנבדקת להעריך את איכותה על פי הממצאים.
בהתאם לממצאי הבדיקות, נקבעות המסקנות הסופיות על ידי הצוותים הבודקים ומונפקת תעודה גמולוגית בה נרשמים כל הממצאים לפריט הנבדק.
בישראל חייבת מעבדה גמולוגית רישיון מטעם המפקח על היהלומים ואבני החן במשרד המסחר והתעשייה של מדינת ישראל.
המעבדות הגמולוגיות נועדו להגן על רוכשי יהלומים ולעודד נוהלי כתיבה ותיעוד בענף.
בישראל פועלות מספר מעבדות גמולוגיות.
מקובל כי המעבדות הגמולוגיות המוכרות בעולם, יגיעו לתוצאות דירוג דומות מאוד.
התעודה הגמולוגית היא מסמך רשמי הנכתב על ידי גמולוג, המפרט באופן מדעי את מאפייני היהלום, אבן החן או התכשיט על פי ממצאי הבדיקות שנעשו, בכפוף לקריטריונים בינלאומיים ובהתאם לחובת הגילוי הנאות החלה על המעבדה הגמולוגית- לפיה יש לציין את כל ממצאי הבדיקות.
הבדיקה נעשית בתשומת לב מרבית על מנת להבטיח תוצאה מדויקת ככל הניתן.
התעודה מכילה דו"ח מפורט של הניקיון, צבע, סימטריה, ברק ותכונות נוספות של היהלום.
מחוז מעאן הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן.
הוא ממוקם בדרום-מזרח המדינה ובירתו היא העיר מעאן.
זהו המחוז הגדול ביותר בירדן, שטחו 33,832.3 קמ"ר.
אוכלוסייתו מונה 116,200 נפש, וצפיפות האוכלוסייה בו היא הנמוכה ביותר בממלכה, פחות מארבעה אנשים לקמ"ר.
מֻעָ'אר היה כפר ערבי מוסלמי ששכן על רכס גבעות כורכר, כ-4 ק"מ דרומית לרחובות.
הכפר נכבש ונהרס במלחמת העצמאות על ידי חטיבת גבעתי.
רכס גבעות מע'אר מתנשא לגובה 94 מטר.
ברכס מערות רבות ומכאן קיבל הכפר את שמו (מֻעָ'אר היא מערה בערבית).
זאב וילנאי מציין כי בכפר 1250 מוסלמים והבתים הצפופים בנויים במורד הגבעה בצורת מדרגות.
על פסגת הגבעה נמצא קבר קדוש לתושבים בשם אבו תקה (אבי האשנב) וייתכן כי בשם זה יש קשר לעיר אלתקא בגבול נחלת שבט דן (ספר יהושע י"ט, מ"ד).
יש חוקרים המזהים ברכס את "הר הבעלה" הנזכר בתיאור גבול שבט יהודה ושבט דן המוזכר בספר יהושע (ט"ו, י"א): "ויצא הגבול אל כתף עקרון צפונה...ועבר הר הבעלה..." ועליו שכנה בַּעֲלָת - עיר בנחלת שבט דן (יהושע, י"ט, מ"ג).
בשטח יש מערות קבורה מתקופת הברונזה התיכונה והרומית-ביזנטית.
כן נמצאו במקום חרסים רבים מהתקופה הכלקוליתית עד לתקופה הערבית.
יש עדויות להתיישבות ערבים במקום כבר בתקופה המוסלמית המוקדמת.
במלחמת העולם הראשונה התחולל בגבעות מע'אר קרב עקוב מדם בין יחידות הצבא הבריטי והצבא העות'מאני.
הטורקים נהנו מיתרון אסטרטגי ביושבם על הגבעות אך כעבור קרב קשה נסוגו צפונה.
בתקופת המנדט התפתח הכפר וקיבל חשיבות אסטרטגית כשנבנה בסיס תל נוף.
הכפר חלש על המסעף לתל נוף.
תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות והקימו בכספם בית ספר ליד מסעף הכביש לתל נוף.
על פי סקר הכפרים המנדטורי מ-1945 השתרע הכפר ושטחיו החקלאיים על פני 15,390 דונמים, מתוכם היו 2,659 דונמים בבעלות יהודית ו-1,479 דונמים שימשו כשטחים ציבוריים.
בתחילת 1948 משערים שבכפר התגוררו כ-2,020 תושבים.
בתחילת מלחמת העצמאות נמנעו ערביי מע'אר לתקוף את התחבורה היהודית שעברה לרגלי הכפר (היום-כביש 40).
אולם בפברואר 1948 הותקפו שיירות בכביש והערכת היישוב העברי הייתה שהתוקפים הגיעו ממע'אר ומעאקיר.
בעקבות היריות נותק החשמל לעזה ותושבי מע'אר בקשו לתקוף עובדים של חברת החשמל שבאו לתקן את הקו, ורק בזכות מעורבותו של קצין מהצבא הבריטי העימות נמנע.
תפישת מחנה תל נוף על ידי חטיבת גבעתי הגבירה את תנועת השיירות בכביש זה.
כמה מאנשי הכנופיות הגיעו לכפר.
הם הסיתו את בני אחת החמולות שהתחרתה על השלטון בכפר והבטיחו לתמוך בהם בתנאי שיעלו את עדרם על שדות גבעת ברנר.
ב-28 במרץ 1948 פתחו שומרי גבעת ברנר באש על מסיגי הגבול ממע'אר ואנשי החמולה המובסים החליטו לנקום בתושבי הקיבוץ, עוד באותו יום הגיעו למקום אנשי צבא ההצלה מיבנא.
בכפר הצטרפו אליהם לוחמים מקומיים והם פתחו באש על השיירות העבריות שעברו בכביש.
אנשי צבא ההצלה הביאו אתם שני מוקשים חשמליים מופעלים מרחוק, הטמינו אותם במסעף הכביש לתל נוף, ליד בית הספר של הכפר, והמתינו במבנה בית הספר לשעת כושר להפעילם.
בשעה 17.30 עברו את צומת תל נוף שני משוריינים.
בראשון היו נוטרים ובשני שמונה לוחמי חטיבת גבעתי.
הערבים הצליחו להפעיל רק מוקש אחד והוא התפוצץ מתחת למשוריין של לוחמי גבעתי.
מתוך מע'אר נפתחה אש שמנעה את חילוץ אנשיו.
כל שמונת הלוחמים נשרפו בתוך המשוריין.
באותו לילה בוצעה פעולת גמול נגד הכפר ובה פוצץ בנין בית הספר ממנו הופעל המוקש הקטלני, גופות הנספים חולצו והועברו לקבורה, 7בחלקה הצבאית בבית העלמין ברחובות ונהג המשוריין - בבית העלמין בראשון לציון.
לוחמי גבעתי שזעמם על מע'אר היה רב, תכננו פעולה לכיבושו.
המבצע כונה "מבצע דרור" והוא בוצע על ידי גדוד 53 של החטיבה בפיקודו של יצחק פונדק במסגרת מבצע ברק.
המבצע החל בליל ה-15 במאי 1948. בשעה 01.00 יצא כוח מגבעת ברנר דרומה וכוח מגדרה צפונה.
הכוחות הגיעו לנקודת ההיערכות ב-03.00. כן יצאה מגבעת ברנר יחידה של 4 משוריינים שתפקידה היה למנוע מעבר תגבורת למע'אר.
לאחר התקפה קצרה נכבש הכפר.
התברר כי הוא פונה מתושביו עוד בתחילת מאי ומאז הוחזק בידי יחידה קטנה של מתנדבים סורים ומקומיים.
בתי האבן והבארות פוצצו ובתי החימר והגרנות הועלו באש זמן קצר לאחר כיבוש הכפר.
לאחר המלחמה נוסד על רוב השטח החקלאי של הכפר, המושב בית אלעזרי.
מהכפר נותרו ארבעה בתים המיושבים ובמקומו שוכן הגן הלאומי גבעות מע'אר.
מעבדה על שבב (Lab on chip או LOC) היא טכנולוגיה המאפשרת להעביר תהליך מעבדה או כמה תהליכי מעבדה לנפחים של ננו-ליטרים בודדים, על גבי שבב שגודלו נע ממילימטרים ועד למספר סנטימטרים רבועים.
את השבב ניתן לייצר ממגוון רחב של חומרים, כגון פולימרים, זכוכית וצורן.
המעבדה על השבב נמצאת בשימוש בטכניקות אנליטיות ויישומים ביו-רפואיים רבים, ביניהם- זיהוי פתוגנים, מבחנים כימיים ואנליזות של חלבונים וחומצות גרעין.
"מעבדה על שבב" מאפשרת אנליזה של כמויות זעירות של נוזלים, המהווה יתרון במקרים שבהם ישנו קושי בהפקת נפחים גדולים של החומר הנבדק.
"מעבדה על שבב" משלבת בתוכה את תחום המיקרופלואידיקה ונכללת בקבוצת המשנה של התקני ה-MEMS (מערכות מיקרו אלקטרו מכניות) וכן NEMS (מערכות ננו אלקטרו מכניות).
ניתן למצוא בספרות הקבלה בין המונח LOC לבין , כאשר הוא מונח רחב יותר, המתייחס לכלל תהליכי המעבדה (מחוץ לשבב ובתוכו) לצורך ביצוע אנליזה כימית.
"מעבדה על שבב" היא אחת מהחלופות לניסויים בבעלי חיים.
היכולת להפוך בהנדסה גנטית תאי סומטיים (לרוב מהעור) לתאי גזע ומשם לגדלם להיות תאים אחרים, מאפשרת ליצור מודלי מחלה על "מעבדה על שבב",ישירות מתרומה מאנשים שצריך לבחון את המחלה שלהם עצמם, וכן לבחון אפשרויות לריפוי.
ה"מעבדה על שבב" הוא מכשיר ננוטכנולוגי, אשר התפתח מתחום המיקרוטכנולוגיה.
תחום המיקרוטכנולוגיה הופיע לראשונה בשנות ה-60 עם שילובם של רכיבים מיקרו-אלקטרוניים, מוליכים למחצה (טרנזיסטור), על גבי שבב (הראשון היה הטרנזיסטור MOS).
שבבים אלו יוצרו בטכנולוגיית הפוטוליתוגרפיה, המאפשרת הדפסת שכבות של מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים בסדרה של תהליכים כימיים עוקבים.
שילובם של הטרנזיסטורים היווה בהמשך את הבסיס לטכנולוגיית ה- , המשמשת ליצירת מעגלים משולבים.
טכנולוגיה זו שולבה עם טכנולוגיית ה- , ליצירת מכונות מזעריות בגדלים של מיקרומטרים ספורים.
טכנולוגיית ה-MEMS מיושמת כיום במגוון תחומים (פיזיקה, אופטיקה, אלקטרוניקה וביולוגיה) ובשילובן של טכניקות ייצור חדשניות.
לדוגמה, טכניקת ה- (עיצוב בהזרקה) לצורך בניית התקן MEMS מפולימרים.
בשנות ה-80 החל להתפתח תחום העוסק בנפחים זעירים של נוזלים זעירים, הנקרא מיקרופלואידיקה (Microfluidics).
תחום זה יכול להיות מיושם בשבבים, כגון ביו-סנסורים המיועדים לזיהוי חומר ביולוגי מסוים (נוגדן, אנזים, רקמה ומיקרואורגניזם).
"מעבדה על שבב" הופיעה לראשונה בשנת 1979, עם המצאתו של S.C.
Terry מאוניברסיטת סטנפורד, שהציג יישום של כרומטוגרפיית גז על גבי משטח קטן בגודל של מספר סנטימטרים רבועים בלבד.
עם זאת, רק בתחילת שנות ה-90 נצפתה התקדמות ראשונה בתחום, עם המצאת המיקרו-משאבות, המיקרו-סנסורים ושילובן של שיטות מיקרופלואידיות לצורך אנליזות מחקר.
ניתן היה לראות כי עם הזמן, תהליכים ואנליזות על גבי שבב נזדקקו לפחות ופחות הכנות מקדימות (שבוצעו בדרך כלל בקנה מידה מעבדתי) והמושג "מעבדה על שבב" קיבל את משמעותו המלאה.
אחת הפריצות הגדולות הגיעה מתחום הגנומיקה, והיא מערכי DNA שהוצגו לראשונה בשנת 1995. שבבים אלו משמשים לאיתור חומצות גרעין (לרוב mRNA) לצורך סריקת גנים.
"מעבדה על שבב" עדיין מוגדר כתחום חדש ומתפתח.
יישומן של "מעבדות על שבב" הופך למקובל ושכיח בנושאים כגון אבחון רפואי, אנליזות כימיות-פרמצבטיות ושימוש אקולוגי (לצורך ניטור סביבתי).
ניתן לצפות כי עם התקדמות הננוטכנולוגיה, אנליזות בקנה מידה קטן יותר יאפשרו מחקר ושילובם טכניקות שונות על גבי פלטפורמה אחת.
קיימים טכנולוגיות וחומרי יצור רבים ל"מעבדה על שבב".
שלוש מערכות בולטות בתחום הן הסיליקון, הפולימרים והזכוכית.
מערכת הסיליקון המתבססת על טכנולוגיית הייצור של המוליכים למחצה והמעגלים המשולבים.
המערכת מאופיינת במוליכות החשמלית שלה והמגוון הרחב של הטכניקות שפותחו עבורה.
מערכת נוספת היא הפולימרים כאשר הפולימר הנפוץ בשימוש בתחום זה הוא ה- , אלסטומר שקוף וביוקומפטבילי.
ניתן להשתמש בפולימר להכנת מכשיר "מעבדה על שבב" משולב, כאשר בחלק התחתון הפולימר ובחלק העליון שכבה של סיליקון או חומר אחר שעבר תהליך (ליתוגרפיה על גבי חומר אלסטומרי, בדרך כלל מסוג פולימר).
מערכות הפולימרים מאפשרות איכות אופטית גבוהה ובנוסף מוזילות משמעותית את תהליך הייצור.
אחד החלוצים החשובים בתחום הוא הפרופסור לכימיה מאוניברסיטת הרווארד ג'ורג' מ.
דוגמה נוספת היא מערכת הזכוכית, המקנה תכונות תרמיות ואופטיות טובות ובנוסף מאפשרת מגוון שימושים בזכות הידע הנרחב שקיים לגבי האינטראקציות הביוכימיות הידועות עמה.
עם זאת, בשל הקושי לעצב את הזכוכית כפי רצוננו למערכת זו מגבלה טכנית מסוימת.
חוקרים רבים מאמינים כי הטכנולוגיה של "המעבדה על שבב" תהווה חלק חשוב במאמץ לשיפור מערכת הבריאות העולמית, בעיקר בפיתוח של מכשירי דיאגנוסטיקה.
אותם מכשירים יהיו זמינים בקרבתו של המטופל, מה שיאפשר אבחון וטיפול מהירים יותר.
במדינות שבהן קיים מחסור במערכת בריאות מבוססת, מחלות הניתנות בדרך כלל לטיפול, מהוות בתנאים אלו סכנת מוות ממשית.
גם אם קיימות באזורים אלו מרפאות שמצוידות בתרופות, הן לרוב חסרות את הכלים הדיאגנוסטיים עבור אבחון המחלה הספציפית.
"מעבדה על שבב" תאפשר פתרון מתאים לבעיות אלו.
HIV- ישנם יותר מ 40 מיליון נשאי HIV החיים בעולם כיום, כאשר רק כ- 1.4 מיליון מתוכם מקבלים את הטיפול הנאות.
קיים פיתוח של אב טיפוס המבוסס על נוגדנים חד-שבטיים עבור תאי T מסוג CD4+, הנפגעים בעת ההדבקה ב-HIV וכמותם מהווה מדד טוב לאבחון ומעקב אחר התפשטות הנגיף.
דגימות הדם עוברות הדגרה למשך 8 דקות עם נוגדנים הקשור אליהם חומר פלואורסצנטי ומוזרמות אל תוך שבב המכיל קרומי סינון עם נקבוביות בגדלים שונים ועל ידי כך מתאפשרת הפרדה של דגימת הדם המוכנסת לשבב, לתאי דם אדומים ולתאי דם לבנים.
בעזרת מערכת הדמיה דיגיטלית ניתן לזהות ולכמת את האיתות הפלואורסצנטי מתאי ה- CD4+ ישירות על גבי השבב.
יש צורך במחקר נוסף על מנת להביא שבב זה לכדי שימוש אך ישנן תוצאות מבטיחות.
בדיקות דם לזיהוי זיהומים פתוגנים - קיים פיתוח של "מעבדה על שבב" אשר תזהה מספר של פתוגנים הגורמים למחלות אקוטיות נפוצות בעלות אותם התסמינים.
האבחון נעשה על ידי שבב מיקרופלואידי חד פעמי המכיל חומרים יבשים ויציבים בפני חום ומכשיר רב-פעמי נייד המפעיל את השבב ושולט בטמפרטורה שלו.
אופן השימוש הוא כזה שבו המשתמש יכניס דגימת צואה אל השבב.
ל"מעבדה על שבב" זו ארבע פעולות: לכידה ו של אורגניזמים מצואה גולמית, לכידה של חומצות גרעין, הגברה של כמות חומצות הגרעין על ידי PCR ולבסוף הצגה ויזואלית של תוצרי ההגברה של חומצות הגרעין.
התהליך האבחון ייקח כמחצית השעה והעלות המשוערת היא בין 1 ל-5 דולר לשבב חד פעמי.
בדיקות דם למדידת מדדים חיוניים - לדוגמה, גלוקוז או פקטורי קרישה.
היתרון שמעניקה ה"מעבדה על שבב" במזעור שיטות מעבדתיות הוא היכולת לבצע אנליזה מלאה ממספר טיפות דם בודדות.
דוגמה לפיתוח שכזה הוא המבוסס על העברה פסיבית של נוזל הדם בכוח הנימיות - השבב מכיל נוגדנים המצומדים לננו-חלקיקים או לאנזימים מיוחדים הנותנים צבע פלואורסצנטי.
אותם נוגדנים יקשרו את האנטיגן ויעברו אל אזור הזיהוי המכיל נוגדים אחרים המזהים את האנטיגן- מתקבל תצמיד של נוגדן-אנטיגן-נוגדן פלואורסצנטי.
השבב נקרא על ידי מכשיר נייד הנותן ערך כמותי בהתאם לרמת האות הפלואורסצנטי הנפלט.
ל"מעבדה על שבב" ישנן אפליקציות בתחום המחקר.
כיום במעבדות מחקר הפועלות בתחומים שונים קיימים מכשירי אנליזה רבים בהם משתמשים חוקרים לצורך עבודתם.
מכשירי אנליזה אלו לרוב יקרים מאוד, מצריכים תחזוקה שוטפת רבה, מיומנות.
בנוסף, לרוב אין אפשרות לניוד המכשור מחוץ לתחומי המעבדה.
"מעבדה על שבב" תאפשר שילוב מספר טכניקות אנליזה לפלטפורמה אחת ובכך תקל, תוזיל ותאפשר גמישות בעבודת החוקר.
שבב לביצוע הפרדות שונות של דנ"א וחלבונים באמצעות זרם חשמלי.
היתרון בשיטת הפרדה זו הוא האפשרות של זיהוי וכימות התוצאות על ידי בליעה אופטית או פלואורסצנציה, כך שלאחר ההפרדה, הדוגמה עוברת בגלאי אופטי.
ישנם פיתוחים בתחום זה המשלבים גם טכנולוגיית ה-Mass spectrometry המאפשרת זיהוי של החלבון לאחר הפרדתו.
שבב להגברה (שכפול) של דנ"א באמצעות שיטת PCR על גבי השבב.
שבב המשמש לספירה, הפרדה וזיהוי אוכלוסיות של תאים בשיטת .
גילוי תרופות – טכנולוגיית המיקרופלואידיקה ב"מעבדה על שבב" מאפשרת לסרוק במהירות חומרים עם פוטנציאל תרפויטי.
בעזרת השבב ניתן לבדוק את יעילות חומרים אלו ורעילותם לתאים חיים.
"מעבדה על שבב" נמצאת בשימוש ובפיתוח גם בסוכנות החלל האמריקאית (NASA) לצורכי מחקר שונים.
בעזרת טכנולוגיה זו חוקרים מייצרים שבבים המסוגלים לסרוק דנ"א ומולקולות אורגניות שונות במטרה למצוא עדויות על חיים בחלל.
שבבים אלו נלקחים לתחנות החלל והבדיקות עצמן מתבצעות שם ללא צורך בהבאת הדגימות בחזרה לכדור הארץ.
"מעבדה על שבב" כוללת מערכות לניטור סביבתי כמו מערכות המשמשות למדידת זיהומים כגון זיהוי של מתכות כבדות המסכנות את בריאות הציבור.
לתחומים אלו של איתור זיהומים סביבתיים חשיבות מכרעת לניידות הציוד ומידיות קבלת התוצאות, שכן זמן העברת הדגימות אל המעבדה פוגע באיכותן ומאריך משמעותית את זמן התגובה למפגע, שלעיתים משמעותו פגיעה בחיי אדם.
יתרונות המעבדה על שבב הם:
שימוש בכמויות זעירות של דוגמאות וריאגנטים.
זמן אנליזה יותר מהיר, עקב עלייה ביחס שטח נפח הנובעת מהמזעור.
הקטנת טעויות אנוש עקב הפחתה בצורך בהכנות מקדימות של הדוגמאות לפני הרצתם.
הוזלת עלויות של מכשור מעבדתי.
טכנולוגיה זו מאפשרת ייצור תעשייתי המוזיל את עלויות היצור.
מזעור מכשירים, כך שישנה אפשרות להכניס יותר מכשור במעבדה אחת וגם לביצוע יותר ניסויים בו זמנית.
אין צורך בהכשרה מיוחדת לצורך שימוש במכשיר, בניגוד לציוד המעבדתי הקיים.
קידום רעיון הרפואה המותאמת אישית .
ה"מעבדה על שבב" מאפשרת נגישות וזמינות למכשור מעבדתי לצורך אבחון וטיפול ממוקד ומהיר.
חסרונות המעבדה על שבב הם:
רוב המכשירים נבדקו רק על דוגמאות פשוטות ולא מורכבות.
טכנולוגיה עדיין חדשה ולא מספיק מפותחת.
לעיתים רמת הדיוק המושגת אינה משתווה לציוד קונבנציונלי.
ההשפעה של האינטראקציות הכימיות והפיזיקליות בנפחים קטנים גדלה משמעותית ומקשה על התהליכים המתרחשים בשבב.
לעיתים בתהליך הנעשה בנפחים קטנים היחס בין האות לרעש קטן מאשר בנפחים גדולים.
מעאלים פי א-טריק הוא ספר קטן שיצא לאור בשנת 1964 על ידי האסלאמיסט המצרי סייד קוטב.
הספר משרטט תוכנית וקורא לפעול להחלה קפדנית של חוקי האסלאם בארצות ערב, מתוך מטרה להיאבק בג'אהיליה שאליה שוקע העולם ובפרט זה המתיימר להיות מוסלמי.
הספר הוגדר כאחת מהעבודות המשפיעות ביותר בערבית במחצית השנייה של המאה ה-20, הוא ככל הנראה המפורסם והמשפיע ביותר של קוטב, ואחת מהעבודות האסלאמיות המשפיעות ביותר שנכתבו.
הספר אף מהווה מניפסט, לאידאולוגיה המכונה קוטביזם.
מבקרים מאוחרים יותר שיבחו את הספר כבעל השראה אשר נכתב על ידי גיבור וקדוש, אך אחרים הגדירוהו כלא הגיוני, אפוף רחמים עצמיים, פרנואידי, וככזה שהשפיע רבות על הטרור האיסלאמי.
הספר תורגם לאנגלית, וגם לעברית, ויצא בהוצאת הספרים "רסלינג", תחת השם "מניפסט האסלאם הרדיקלי - ציוני דרך".
מעאלים פי א-טריק מייצג את המהפך והדרך שעבר קוטב, מסופר ומבקר מודרני, לאקטיביסט איסלאמי, ובסוף למהפכן ותאורטיקן.
הספר נכתב בעת שהות קוטב בכלא כשריצה בו 10 שנות מאסר, לאחר שהואשם בקשירת קשר כנגד המשטר המצרי בהנהגת גמאל עבד אל נאצר, וראה אור בשנת 1964. ארבעה פרקים מתוך הספר נכתבו במקור בשביל ספרו הקודם פי ט'לאל אלקוראן(בצל הקוראן).
פחות משנה לאחר צאת הספר נעצר שוב קוטב בעוון קשירת קשר.
קטעים מהספר שימוש להפללתו, הוא נמצא אשם בדין, ונגזר להוציאו להורג בתלייה.
קוטב הוצא להורג בשנת 1966, ומוות זה הפך אותו לשהיד בעיני מוסלמים רבים.
הספר הפך לרב-מכר, והופץ באופן נרחב ברחבי העולם דובר הערבית.
הספר יצא בלפחות 2,000 מהדורות.
בספר מציג קוטב "אבני דרך" והדרכה, להחייאת האסלאם ממצבו הנוכחי, אותו הוא רואה כצועד ל"הכחדה".
על פי קוטב רבים בעולם המוסלמי, רואים את הקוראן כתרבות ומידע נרכשים, המהווים בעיקר מקור השראה ואסמכתה בדיונים אקדמיים ובכלל.
משמעות זו של הקוראן מחמיצה את המשמעות האמיתית של הקוראן שהיא שינוי חברתי, המעביר את האדם משעבוד אצל בני אדם אחרים, לעבדות אצל אללה.
קוטב כותב כי במספר קהילות מוסלמיות נכחד האסלאם ואנשיו חזרו לג'היליה, בגלל שאנשיו שכינו עצמם מוסלמים נכשלו, ולא נהגו על פי השריעה.
על פי קוטב, קיום השריעה אינו רק חשוב, אלא הכרחי ומהווה חלק בסיסי בהגדרת המוסלמי, ואף יותר חשוב מעצם האמונה, משום שעל פי השריעה הציות לחוקיה בפועל, הוא האמונה.
משמעות תפיסה זו היא שלמוסלמי לא רק שאסור להאמין באלוהות אחרת מלבד אללה, אלא גם אסור לו לבצע כל פעולת סגידה וציות לאלוהות אחרת.
משום כך אסור לציית לאנשי דת מדתות אחרות, לפרלמנט, לנשיא, לרשות משפטית של מדינה חילונית, ולכל גוף לא מוסלמי, למרות שהגוף טוען שהוא מכבד את הדת.
קוטב טוען כי חוקי השריעה אינם רק קוד התנהגותי פומבי אלא "דרך חיים" המבוססת על הכנעה לאללה בלבד, תוך דחיית כל דבר שאינו מוסלמי.
דרך החיים כוללת את האמונה עצמה, מערכת ניהול הצדק והחוק, ועקרונות במדע ובאומנות.
הקוראן והשריעה מייצגים את החוקים השולטים ביקום, והם נכונים ומדויקים יותר מכל חוק טבע הידוע לאדם, כגון כוח הכבידה וחוקי האלקטרוניקה.
החלת השריעה בארץ תביא ברכה לכל האנושות, והיא מהווה את העירבון היחיד כנגד כל חוסר הרמוניה ומחלוקת.
השריעה תביא לשיתוף פעולה בין בני האדם לפיצוח סודות הטבע בדרך קלה, ולשימוש בכל האוצרות המצויים במרחביו.
רק השריעה בראיית קוטב היא המושלמת, וכל דבר שאינו מוסלמי הוא שגוי ונגוע בשחיתות ועצם הימצאותו היא בלתי נסבלת על פי האסלאם.
"האסלאם אינו יכול להסכים או לקבל מצב של חצי אסלאם וחצי ג'אהיליה...
הערבוב של האמת והשקר הם בלתי אפשריים".
קוטב אף דוחה כל ניסיון להידברות עם אנשי הג'אהיליה: כדי לקדם ולהטיף לאסלאם, מדגיש קוטב כי אין לנסות למצוא דמיון בין האסלאם לתרבות המערב, אותה הוא מגדיר כערימת זבל וזוהמה.
על פי קוטב הניסיון לערב סוציאליזם או לאומיות באסלאם מנוגדת לדעת האסלאם.
לטענתו בימים הראשונים של האסלאם מוחמד לא ניסה ליצור שייכות ונאמנות אתנית או לאומית.
מחנה הפליטים אל-מַעַ֫'אזִי הוא מחנה פליטים פלסטינים במרכז רצועת עזה, מזרחית לדיר אל-בלח.
מחנה הפליטים הוקם על בסיס של הצבא הבריטי שהוסב על ידי מתנדבים קווייקרים למחנה פליטים.