tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך המלחמה הפיל שמונה-עשר מטוסי LAGG-3, שנים עשר מטוסי איליושין Il-2, שלושה מטוסי בל P-39, שני מטוסי אילושין DB-3, שני יאקובלב יאק-1, וכן מטוס אחד מכל הדגמים הבאים: I-16, מיג-3, ספיטפייר, לאבוצ'קין La-5, יאק-9, פטליאקוב Pe-2 ויונקרס A-35 (ועוד הפלה אחת לא מוכרת).
מאטיי דלאץ' (בקרואטית: Matej Delač; נולד ב-20 באוגוסט 1992 בגורני ואקוף שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת השוער בקבוצת הורסנס.
דלאץ' נולד בגורני ואקוף שבבוסניה והרצגובינה.
הוא גדל במחלקת הנוער של אינטר זפרשיץ' מליגת העל הקרואטית.
ב-22 בפברואר 2009 ערך דלאץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על NK זאגרב במסגרת המחזור ה-19 בליגה, והפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק בליגת העל הקרואטית, כשהוא בן 16 ו-186 ימים.
במשחק הבכורה שלו הציל פנדל בדקה ה-85 ונבחר כאיש המשחק.
עד לסיום אותה עונה ערך דלאץ' 15 הופעות, ובעונה הבאה ערך 23 הופעות נוספות.
ב-11 בספטמבר 2009, יומיים לאחר ההפסד של נבחרת קרואטיה לנבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי, דווח בתקשורת הקרואטית כי דלאץ' נשאר בלונדון לבדיקות רפואיות ושהוא קרוב לחתום בצ'לסי, לאחר מעקב של סקאוטים מצ'לסי אחריו.
ב-17 בספטמבר 2009 הוכרז במסיבת עיתונאים כי דלאץ' חתם על חוזה ל-5 שנים בצ'לסי שיחל בחודש ינואר 2011, ושעד אז הוא ימשיך לשחק באינטר זפרשיץ' ומשכורתו תשולם על ידי צ'לסי, ושהוא יתאמן עם צ'לסי כאשר הדבר יהיה אפשרי.
ב-11 בספטמבר 2015 חתם דלאץ' על חוזה חדש ל-4 שנים בצ'לסי.
ב-24 באוגוסט 2010 הושאל דלאץ' לוויטסה ארנהם לעונה אחת, אך הוא לא ערך הופעות במדי הקבוצה בעונה זו.
ב-13 בספטמבר 2011 הושאל לדינמו בודייוביצה מליגת העל הצ'כית, בה ערך הופעה אחת בלבד, בה ספג 4 שערים מויקטוריה פלזן.
בהמשך הושאל לויטוריה דה גימארייש, אך לא שיחק וערך הופעה אחת בלבד בקבוצת המילואים שלה, ויטוריה דה גימארייש ב'.
בחודש ינואר 2013 הושאל לאינטר זפרשיץ' למשך חצי עונה.
בחודש יולי 2013 הושאל דלאץ' לוויבודינה נובי סאד למשך עונה אחת.
באמצע המחצית הראשונה של העונה, איבד דלאץ' את תפקידו כשוער הראשון של הקבוצה, ובסוף חודש דצמבר החליט לסיים את השאלתו מוקדם.
לאחר מכן הושאל דלאץ' לסרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה וזכה איתה בגביע הבוסני, ובהמשך הושאל לארל.
לאחר מכן הושאל פעם נוספת לסרייבו, איתה זכה באליפות בוסניה והרצגובינה.
ב-22 ביולי 2016 הושאל למוסקרון הבלגית.
מאטה אוטו היא עיר הבירה של הקולקטיב מעבר לים ואליס ופוטונה.
העיר ממוקמת על האי ואליס ובעיר אחד משני הנמלים בוואליס ופוטונה כשהנמל השני נמצא בליווה באי פוטונה.
נמל התעופה ואליס היהיפו (היחיד בוואליס והגדול ביותר בקולקטיב) נמצא כ-6 קילומטרים צפונית מערבית לעיר.
מיסיונרים נוצרים קתולים שהגיעו לעיר בשנת 1837 הבטיחו את התנצרותם של כל תושבי האי תוך 5 שנים.
ההתנצרות השתלמה לתושבי האי משום שבתמורה המיסיונרים הגנו על האי מפני ניסיונות כיבוש אירופיים ואמריקאים ובנו כנסיות באיים.
במלחמת העולם השנייה צרפת החופשית נלחמה נגד צרפת של וישי במקום וניצחה, זה היה סימן ראשון להתפוררות ממשלת הבובות ולהתפוררות היד שמחזיקה אותה, גרמניה הנאצית.
מאטה אוטו היא המרכז העירוני הגדול ביותר בוואליס ומקיפות אותה שוניות אלמוגים.
מאטה אוטו היא הבירה המנהלית של ואליס ופוטונה.
במאטה אוטו נמצא אחד משני הנמלים שנמצאים בוואליס ופוטונה.
שני הכבישים הראשיים RT1 ו-RT3 שמובילים ל"מעבר מאטה אוטו ביי" המוביל לכמה וכמה איים אחרים.
"מאטה אוטו בי" נמצא 5 קילומטרים צפונית מזרחית מ"אובאה ביי", מעבר נוסף שמוביל לכמה איים נוספים
כלכלת העיר היא בעיקר מסחר ירקות ופירות כמו: קופרה, קסאווה, בטטות, שורשי טארו, ובננות.
משק בעלי החיים בעיר מורכב מ-25,000 חזירים ו-7,000 עזים.
יחידת המטבע היא פרנק CFP.
הייבוא לעיר עולה כמו ייצוא ממנה.
במאטה אוטו נחגגים כל החגים הנוצרים ועוד חג אחד, חג עליית מרים הנחגג ב-15 באוגוסט.
קרוב למאטה אוטו נמצאים אתרים ארכאולוגים חשובים דוגמת טונגה טוטו.
התרבות הוואליסית היא לא תרבות בפני עצמה והיא "שלוחה" של התרבות הפולינזית.
ואליסיאנית (הנקראת גם אובאין כשם הלא רשמי של האי - אובאה) השפה המדוברת באי היא שפה הקרובה לשפה הטונגית והשפה הפולינזית, שפת היומיום היא ואליסיאנית ושפת הממשל היא צרפתית.
מאטי הנריקי יארווינן (בפינית: Matti Henrikki Järvinen; 18 בפברואר 1909 – 22 ביולי 1985) היה אתלט פיני.
אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932) פעמיים ברציפות אלוף אירופה (טורינו 1934 ופריז 1938) ושיאן עולם (1938-1930) בהטלת כידון.
במהלך הקריירה שלו הוא שיפר את שיא העולם 10 פעמים (מ-71.57 מטר ועד 77.23 מטר).
מאטי יארווינן נולד וגדל בטמפרה.
הוא ואחיו הספורטאים המצטיינים, התאמנו בהדרכת אביהם, ורנר שהיה אלוף אולימפי בזריקת דיסקוס יווני (אתונה 1906).
שני אחיו, אקילס בעל שתי מדליות כסף אולימפיות (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) ושיאן עולם בקרב עשר והאח הבכור קלה, מקום 9 באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932) ושיאן אירופה בהדיפת כדור ברזל.
בתחרות שנערכה בויבורג ב-8 באוגוסט 1930 קבע יארווינן בהטלת כידון שיא עולם חדש של 71.57 מטר, שיאו העולמי הראשון.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה יארווינן במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 72.71 מטר, לפני חבריו לנבחרת מאטי סיפלה (69.80 מטר) ואינו פנטילה (68.70 מטר).
באליפות אירופה הראשונה באתלטיקה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1934 זכה יארווינן במדליית זהב בשיא עולם חדש של 76.66 מטר, שיא העולם היחידי באליפות, לפני בן ארצו מאטי סיפלה (69.97 מטר) וגוסטב סול מאסטוניה (69.31 מטר).
באולימפיאדת ברלין (1936) לא הצליח יארווינן להגן על תוארו בשל פציעה בגבו וסיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 69.18 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1938 הגן יארווינן על תוארו בהטלת כידון בתוצאה של 76.87 מטר, לפני בן ארצו שיאן העולם הטרי (שבוע ימים) איריו ניקנן (75.00 מטר) ויוז'ף וארסגי מהונגריה (72.78 מטר).
בשנת 1939, שירת יארווינן במלחמת החורף במצר הקרלי (קו מנרהיים) ושם אימן חיילים בזריקת רימוני יד ביחד עם חברו איריו ניקנן.
לאחר המלחמה עבד כיועץ כלכלי.
בשנת 1945, בסיום הקריירה הספורטיבית שלו, משרד הדואר של פינלנד כיבד אותו בהוצאת בולים בדמותו.
מאטיי מיטרוביץ' (בקרואטית: Matej Mitrović; נולד ב-10 בנובמבר 1993 בפוז'גה שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רייקה ובנבחרת קרואטיה.
מיטרוביץ' גדל במחלקות נוער של מועדונים קטנים, ובשנת 2011 עבר למחלקת הנוער של ציבאליה מליגת העל הקרואטית.
ב-25 בפברואר 2012 ערך מיטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בניצחון 0–1 על סלאבן בלופו במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך מיטרוביץ' 4 הופעות ליגה.
בעונת , שהסתיימה בירידתה של ציבאליה לליגת המשנה הקרואטית, ערך מיטרוביץ' 33 הופעות ליגה.
בתחילת העונה הבאה הוסיף מיטרוביץ' 3 הופעות ליגה.
לקראת עונת חתם מיטרוביץ' ברייקה מליגת העל הקרואטית.
ב-9 באוקטובר 2013 ערך מיטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 11-0 במסגרת הגביע הקרואטי.
ב-19 באוקטובר ערך מיטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על זאדאר במסגרת המחזור ה-13 בליגה.
ב-13 במאי 2014 הבקיע מיטרוביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-36 בניצחון 0–2 על דינמו זאגרב במסגרת משחק הגומלין של גמר הגביע הקרואטי לעונת , בו זכתה רייקה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך מיטרוביץ' 8 הופעות ליגה.
ב-11 ביולי 2014 שיחק מיטרוביץ' 90 דקות בגמר הסופר קאפ הקרואטי, בו ניצחה רייקה את דינמו זאגרב בתוצאה 1–2. ב-2 באוקטובר ערך מיטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגה האירופית, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד סביליה במסגרת שלב הבתים לעונת .
ב-14 באפריל 2015 הבקיע מיטרוביץ' את שער הבכורה שלו בליגת העל הקרואטית, שער בדקה ה-59 בניצחון 1–4 על נ.ק.
זאגרב במסגרת המחזור ה-28 בליגה.
מיטרוביץ' ערך 26 הופעות ליגה בעונת , בהן הבקיע שער אחד.
בעונת ערך מיטרוביץ' 23 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-12 בנובמבר 2014 ערך מיטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 1–2 לנבחרת ארגנטינה במשחק ידידות.
ב-6 באוקטובר 2016, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע מיטרוביץ' את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-68 בניצחון 0–6 על נבחרת קוסובו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
מאטה אויביץ' (בסרבו-קרואטית: Mate Ujević; 13 ביולי 1901, קריבודול (Krivodol) שליד פודבבליה , האימפריה האוסטרו-הונגרית – 6 בינואר 1967, זאגרב) היה משורר ואיש אשכולות קרואטי, וחסיד אומות העולם.
אויביץ' סיים את הגימנסיות בסיני ובספליט ולמד ספרות בזאגרב.
הוא השיג תואר ראשון בליובליאנה וסיים עבודת דוקטורט על המשורר ג'ובאן ראנילוביץ' (Jovan Hranilović) בזאגרב.
בשנת 1941 מונה לתפקיד מנהל המכון האחראי על האנציקלופדיה הקרואטית, בו עבד עד מאי 1945.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הציל אויביץ' אנציקלופדיסט יהודי שהיה חברו הקרוב, וכן שתי אחיות יהודיות מגירוש למחנה הריכוז יאסנובאץ.
בעקבות פעולות אלה העניק לו יד ושם את אות חסיד אומות העולם.
בשנת 1950 החל אויביץ' לעבוד במכון הלקסיקוגרפי היוגוסלבי (כיום Miroslav Krleža Lexicographical Institute), שם עבד עד פרישתו בשנת 1965. הוא נפטר בזאגרב.
מאטביי דווידוביץ' ברמן היה יהודי-רוסי, קצין במשטרת הביטחון של ברית המועצות.
עמד בראש מערכת הגולאגים בשנים 1932–1937.
מאטביי ברמן נולד באנדריאנובקה, במחוז צ'יטה בסיביר במשפחה יהודית אמידה.
אביו היה בעלים של מפעל לייצור לבנים.
במאי 1917 גויס לצבא האימפריה הרוסית.
באוקטובר 1917 סיים קורס קצינים מזורז והוצב לשרת כמפקד מחלקה ביחידת חיל רגלים בעיר טומסק.
בעת שירותו בטומסק חבר לבולשביקים והשתתף בהפלת השלטון של הממשלה הזמנית הרוסית בסיביר.
בתחילת 1918 הצטרף לצבא האדום, נטל חלק בלחימה נגד חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי.
באוגוסט 1918 הוא הצטרף לצ'קה ומונה לממונה על ביטחון המדינה בעיר גלזוב.
מ-1923 עד 1924 הוא היה הקומיסר העממי לביטחון המדינה במחוז האוטונומי בוריאטיה של ברית המועצות.
אז הוא עמד בראש ה- OGPU (מגלגולי המשטרה החשאית הסובייטית) במרכז אסיה.
מפברואר 1927 עד אוקטובר 1927 הוא היה יו"ר ה- OGPU ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.
בנובמבר 1929 הוא עזר לפתח את מערכת המחנות של הגולאגים בשנת 1930 נתמנה לסגן ראש מערכת הגולאגים.
מ 9 ביוני 1932 עד 17 באוגוסט 1937 הוא היה ראש מערכת הגולאגים.
הוא קיבל את עיטור לנין ב-4 באוגוסט 1933, זמן קצר לאחר סיום בניית תעלת הים הלבן-הים הבלטי.
ב-1935, על פי ספירתו, היה ברמן אחראי ליותר מ-740,000 אסירים שעבדו על 15 פרויקטים גדולים בגולאגים.
לאחר סילוקו של גנריך יגודה המשיך ברמן לעלות בהיררכיה של ה-נ.ק.ו.ד., עמד בראש פרויקט תעלת מוסקבה והיה סגן ראש הנ.ק.ו.ד.
באוגוסט 1937 החלה נפילתו של ברמן בתקופת הטרור הגדול.
ב -17 באוגוסט 1937 הוא איבד את תפקידו כראש הגולאגים ומונה לקומיסר העם של הודעות ותקשורת (רוסית: Наркомпочтель).
ב -23 בדצמבר 1938 גורש מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית, ונעצר למחרת במשרדו של גאורגי מלנקוב ונשלח לכלא בלוביאנקה.
הוא נמצא אשם על ידי הרכב צבאי בית המשפט העליון של ברית המועצות בעוון "חברות בארגון טרור חבלה" ונידון למוות.
הוא הוצא להורג ביריה ב -7 במרץ 1939.
ב -17 באוקטובר 1957 טוהר שמו של מאטביי ברמן.
שני אחיו הצעירים של מאטביי ברמן גם שירתו ב-נ.ק.ו.ד.
ובמערכת הגולאגים בתפקידי ניהול ופיקוח :
לאחר ריצוי העונש הוא התגורר בנובוסיבירסק עד מותו.
מת'יו ריצ'רד קַרְדָרוֹפְּל הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
קרדרופל נולד בשנת 1983 בעיירה אקסטר שבניו המפשייר.
הוריו התגרשו כאשר היה צעיר.
הוא בוגר האקדמיה לקולנוע של ניו יורק .
לאחר לימודיו עבד כעוזרו האישי של השחקן לוק וילסון.
את תפקידו הראשון קיבל בשנת 2008 בסרט הקומי "שומר ראש במבצע" שבכיכוב אוון וילסון ובשנה שלאחר מכן בסרט הדרמה "Absolute Evil – Final Exit" בתפקיד של צלם.
בשנת 2010 הופיע בתפקיד אורח בסדרה הקומית "סקראבס" בתור פרנק.
בשנת 2012 שיחק בסרט "קרועים על כל הראש" גם כצלם.
בשנת 2014 הופיע בסרט הקומדיה "טיפשים בלי הפסקה 2" של האחים פארלי לצד ג'ים קארי וג'ף דניאלס.
בנוסף הופיע בסדרות "Comedy Bang!
בשנת 2015 הופיע בסרטו שובר הקופות של קולין טרוורו "עולם היורה" בתור ג'וש, מפעיל של מתחם רכבי כדור משוריינים, הנאלץ לסגור אותו בשל מצב חירום.
בשנה שאחריה שיחק בסדרת קומדיית המצבים "הבחורה החדשה" בפרק בודד בתור קארל ובסדרה "NCIS" בתור קלארק.
בשנת 2017 הופיע בסדרה "סדרה של צרות" בתפקיד "האדם שהוא לא גבר ולא אישה", תפקיד בו שיחק בשתי עונות ואף שיחק בעונה השנייה של הסדרה "דברים מוזרים" בתור קית'.
בנוסף הופיע בשנה זו בסרט הרומנטי "חולי אהבה" כסטו ובסרט הדרמה "לוגאן לאקי" של סטיבן סודרברג כקצין משטרה.
בשנת 2021 הופיע בסרט "לשחרר את גאי" של שון לוי, בתפקיד יוטיובר של המשחק "פרי סיטי".
באותה שנה ביצע הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "הטירון" ברשת ABC, "שבב של אהבה" ברשת HBO Max ו-"Immoral Compass" של שירות הסטרימינג Roku (לשעבר קוויבי).
שנהסרטתפקידהערות2008שומר ראש במבצעפקיד2009Absolute Evilצלם2012קרועים על כל הראשצלם2014טיפשים בלי הפסקה 2ממציאן2015שבט הזומביםזומביעולם היורהג'וש2016נשות המאה ה-20 (אנ')ברמן2017חולי אהבהסטולוגאן לאקישוטרהמתיני בבקשהחנון מס' 12019Itsy BitsyדוניI Am Womanרוי מאייר2020Lazy Susanרוג'רWheels of Fortuneנודל2021לשחרר את גאיקיית'The CleanerדוניNight Nightלוקאס2022Crushedבראט2024סנדי צ'יקס מצילה את ביקיני בוטוםקיילדיבובהדלעתקלינטסרט מקורי של הולוTBAAmerican Cherryקליי אליוטQuarterקיילGeneration Angstדון סילברCampfireכריסBright Forestsסיימור
מאטי פוליאק (בסלובקית: Matej Poliak; נולד ב-19 בינואר 1993) הוא ג'ודוקא סלובקי.
פוליאק מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (2017).
באוקטובר 2010, פוליאק זכה לראשונה באליפות סלובקיה.
בספטמבר 2014 הוא זכה במדליית ארד בטורניר 'European Cup Bratislava' שנערך במדינת הולדתו.
בספטמבר 2015 פוליאק זכה במדליית הזהב בטורניר 'European Cup Bratislava' לאחר שניצח בגמר את אנדריאס טיגרבר האוסטרי.
באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, פוליאק זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח את אנסטסיוס קסידיס הקפריסאי, בשמינית הגמר הוא ניצח את ואזה מרגוולשווילי הגיאורגי וברבע הגמר גבר על סינאן סנדל הטורקי.
בחצי הגמר פוליאק הפסיד לגאורגי זנטראיה האוקראיני ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר על ברוך שמאילוב הישראלי.
}}מאטיי מוחוריץ' (בסלובנית: Matej Mohorič'''; נולד ב-19 באוקטובר 1994) הוא רוכב אופני כביש סלובני בקבוצת קבוצת בחריין–ויקטוריוס.
מנצח מילאנו - סן רמו 2022. אלוף העולם עד גיל 23 ב-2012 ואלוף העולם עד גיל 19 בשנת 2011. הוא אלוף העולם לשנת 2023 במרוץ בדרכי כורכר (Gravel).
מוחוריץ' נולד בקראן בחווה כפרית להורים העוסקים בהוראה ובחקלאות.
בתור חובבן, הוא ניצח את אליפות סלובניה עד גיל 19 ב-2011.
ב-2012, מוחוריץ' זכה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 19 כשהוא מקדים את קיילב יואן ואת יוסיפ רומאץ בספרינט רב משתתפים.
ארבעה ימים לפני כן, מוחוריץ' זכה במדליית כסף בנגד השעון באותה התחרות, כשרק אוסקר סוונדסן הנורווגי הקדים אותו בפער של 7 שניות.
ב-2012, מוחוריץ' עבר לקבוצת "סאווה" החובבנית מדרג הקונטיננטל.
הוא סיים רביעי באליפות סלובניה והשתתף בטור דה ל'אווניר, הוא סיים במקום ה-2 בשני הקטעים האחרונים וסיים במקום ה-26. מוחוריץ' התחרה שוב באליפות העולם, הפעם במקצה עד גיל 23 וזכה במדליית זהב.
במהלך המרוץ, מוחוריץ' ירד לתנוחה משונה שבה הוא יורד מהאוכף ומתיישב על הצינור העליון של השלדה, כשבקטעים מסוימים הוא גם עבר לדווש תוך הימצאותו בתנוחה זו, דבר שהעצים את מוזרות הפעולה.
התנוחה החדשה התקבלה בביקורת קשה על ידי ותיקי הרוכבים והפרשנים, כולל לאנס ארמסטרונג, שטענו כי נוסף להיותה מגוחכת אין בה יתרון לרוכב והיא אף מסוכנת כיוון שנפגעת בה השליטה באופניים במהירות כה גבוהה.
סטיב טילפורד (Steve Tilford), מבכירי הרוכבים האמריקאים בזמנו באופני הרים ובסייקלוקרוס אמר בזמנו: "מישהו צריך ללמד אותו שחשוב מאוד לנוח בזמן רכיבה מהירה במורד ולא לבזבז אנרגיה ברכיבה טפשית".
ב-1 באפריל 2021 הוציא ה-UCI את התנוחה (המכונה super-tuck) אל מחוץ לחוק במרוצים, בשל חששו שרוכבים חובבים יחקו את המקצוענים ויאמצו גם הם את התנוחה המסוכנת, ובהמשך השנה אף נפסלו רוכבים בגין השימוש הלא חוקי בה.
מוחוריץ' הפך למקצוען בשנת 2014 יחד עם הצטרפותו לקבוצת קנונדייל.
הוא סיים חמישי באליפות סלובניה בנגד השעון.
ב-2015, הצטרף מוחוריץ' לקבוצת קנונדייל–גארמין.
הוא סיים חמישי באליפות סלובניה וערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-6.
ב-2016 הצטרף לקבוצת למפרה–מרידה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה אך לא בלט, כשהתוצאה הבכירה שלו במרוץ הייתה מקום 18 בקטע ה-18. הוא סיים שני באליפות סלובניה ושביעי באליפות סלובניה בנגד השעון.
הוא נבחר לסגל סלובניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא סיים את המרוץ.
הוא ניצח את הקטע החמישי בטור של האיינן.
ב-2017, מוחוריץ' סיים שמיני במרוץ טרופאו לאייגווייה.
הוא ניצח מרוץ חד יומי בהונג קונג וסיים שישי ב, 24 שניות מטים ולנס המנצח.
מוחוריץ' הצטרף לבחריין מרידה ב-2018, בעונה שהפכה לעונת הפריצה שלו.
הוא ניצח את גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיג'יאנטו והשתתף בפעם השלישית בג'ירו ד'איטליה שהתחיל בישראל, מוחוריץ' ניצח במרוץ את הקטע ה-10, לאחר שגבר על ניקו דנז בספרינט בין שניהם.
גם את המרוץ הזה סיים במקום ה-30, וסייע לדומניקו פוצוביבו, בן קבוצתו, לסיים חמישי את המרוץ.
הוא סיים שלישי בטור של סלובניה וניצח את אליפות סלובניה.
מוחוריץ' ניצח את הקטע הראשון בטור של אוסטריה.
הוא התחרה בבינקבנק טור, לאחר הקטע ה-3, בו סיים רביעי, תפס מוחוריץ' את ההובלה במרוץ.
בקטע ה-6, ניצח את השלב מייקל מת'יוס האוסטרלי ועלה למקום השני הכללי, 30 שניות אחרי מוחוריץ' המוביל.
בקטע ה-7 והאחרון, מת'יוס ניצח, בהפרש של 13 שניות ממוחוריץ' שסיים במקום ה-13 את הקטע.
בעקבות כך מוחוריץ' ניצח את המרוץ, בפער של 5 שניות בלבד ממת'יוס השני ו-20 שניות מטים ולנס שסיים שלישי.
לאחר מכן ניצח גם את הטור של גרמניה, לאחר שניצח את הקטע ה-3 בשלב ואת קטגוריית הנקודות ואת קטגוריית הרוכב הצעיר.
מוחוריץ' הקדים בדירוג הכללי את נילס פוליט ואת מקסימיליאן שכמן.
הוא סיים שביעי בג'ירו דל טוסקנה.
ב-2019, מוחוריץ' סיים חמישי במונומנט מילאנו - סן רמו ושביעי בגנט - וולגם.
הוא סיים שני באליפות סלובניה בנגד השעון ושלישי במרוץ גראן פרמיו קיטה די לוגאנו.
הוא איבד את תוארו כאלוף סלובניה כאשר סיים חמישי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה המקום ה-14 בקטע הרביעי.
הוא ניצח את הקטע השביעי ב.
מאט שוורץ הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מתכנת, טכנאי קול, טכנאי מיקס ודי ג'יי ישראלי-בריטי.
שוורץ נולד בשכונת נווה יוסף שבחיפה.
הגיע ללונדון בראשית שנות ה-90. בוגר אוניברסיטת קינגסטון.
בשנת 1998 החל להתרכז בקריירה שלו כמפיק מוזיקלי.
בשנת 2000 הקים את חברת תקליטי הדאנס "דסטינד רקורדס".
בשנת 2009 הוציא את הסינגל הדאנס האינסטרומנטלי "Heartbreak" תחת השם "אמ'בלאק".
הסינגל זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של הבילבורד.
בהמשך, הוציא סינגלים נוספים כדוגמת "Crash" שזכו להצלחה ניכרת והצליחו להגיע למצעד שירי הדאנס של הבילבורד אף הם.
בשנת 2012 הפיק את שירה של הזמרת קיילי מינוג, "Timebomb", שהפך במהרה ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב של הבילבורד.
בשנת 2018 החל לעבוד באופן צמוד עם הזמר יאנגבלאד.
בינואר יצא לאור מיני-אלבומו הנושא את שמו שהפיק שוורץ.
בינואר 2019 הוציא יאנגבלאד את השיר "" בהשתתפות הלסי וטראוויס בארקר.
השיר הופק על ידי שוורץ, הגיע למקום הראשון במצעד השירים מתחת להוט 100 וזכה במעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
מאטה הארי הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1931 עם גרטה גרבו בתפקיד הראשי.
התסריט מתבסס באופן רופף על חייה של הרקדנית האקזוטית והקורטיזנה מאטה הארי שהוצאה להורג במלחמת העולם הראשונה בצרפת באשמת ריגול לטובת גרמניה.
הוא נכתב במיוחד לגרבו והפרטים ההיסטוריים לא קשורים למציאות פרט לעובדה שהיא הייתה רקדנית אקזוטית ומושכת גברים שהוצאה להורג באשמת ריגול.
ב-1985 הופק הסרט מאטה הארי בכיכובה של סילביה קריסטל.
גרבו הופיעה בסרט השלם בריקוד המפורסם מול האל שיווה כשהיא מסיימת אותו מעורטלת כמעט לחלוטין.
הצנזורה מחקה חלק גדול מהריקוד הזה ורק הגרסה המצונזרת נשארה.
הסרט הצליח מאוד מבחינה מסחרית וקידם את הקריירה של גרבו.
מטוס של חיל האוויר הרוסי הקיסרי נוחת בפריז וממנו יוצא הטייס לוטננט אלכסיס רוסנוף (רומן נוברו) ובידו מסמך מוצפן לצרפתים.
הוא מוסר את המסמך לגנרל סרז' שובין (ליונל ברימור) שמקבל אותו בחמימות ומזמין אותו להופעה בערב עם ידידתו הרקדנית מאטה הארי.
הוא נשבה בקסמיה של מאטה הארי שרוקדת ריקוד חושני מול האל שיווה ומגרה את כל הגברים באולם.
הוא נפגש אתה ומבלה את הלילה בדירתה.
הוא לא יודע שהיא עובדת כמרגלת בשירות הגרמנים.
היא מספרת זאת לאדריאני (לואיס סטון), ראש רשת המרגלים הגרמנים בפריז והוא מטיל עליה לפעול כדי לקבל את המסמך המוצפן מהרוסים, דרך מיטתו של לוטננט רוסנוף.
ראש המודיעין הצרפתי, דיבואה, (הנרי גורדון) חושד בה כל הזמן שהיא מרגלת אך אין לו עדיין הוכחות מספקות.
היא נפגשת שוב עם רוסנוף ומבלה אתו לילה שלם.
באותו זמן חודרים סוכנים גרמנים לדירה, לוקחים את המסמך, מצלמים ומחזירים למקומו.
דיבואה מנסה לסכסך בין גנרל שובין למאטה הארי.
הוא מגלה לו על הרומן שהיא מנהלת עם הטייס הצעיר והנאה והגנרל נעלב וכועס.
כשהיא מגיעה אליו הוא צועק עליה ומטלפן לדיבואה כדי לגלות לו שהיא מרגלת אך היא מקדימה אותו, יורה והורגת אותו ושמה את האקדח בידו כדי שיחשבו שהתאבד.
בינתיים טס רוסנוף בחזרה לרוסיה ומטוסו מתרסק.
מאטה מבקרת אותו בבית החולים אך נעצרת מיד לאחר מכן ומובאת למשפט באשמה ריגול ובגידה במולדת.
המשפט מתנהל לרעתה והיא נדונה למוות ביריות.
היא מודיעה לרוסנוף שהיא נמצאת כעת בסנטוריום בגלל חולשה.
מארגנים לה פגישה עם רוזנוף העיוור שחושב שהיא נמצאת במוסד רפואי.
הם נפגשים, מתחבקים ומעלים תקווה לעתיד טוב יותר.
לבסוף מובלת מאטה הארי עם כיתת חיילים לקראת הוצאתה להורג ביריות.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגרטה גרבומאטה הארירומן נוברולוטננט אלכסיס רוסנוףטייס רוסיליונל ברימורגנרל שוביןגנרל צרפתיהנרי גורדוןדיבואהראש המודיעין הצרפתילואיס סטוןאדריאנימרגל גרמני
מאטי קאש הוא כדורגלן פולני-אנגלי המשחק בעמדת הבלם והמגן הימני באסטון וילה ובנבחרת פולין.
קאש הצטרף ב-2014 לקבוצת הנוער של נוטינגהאם פורסט.
בין מרץ למאי 2016 הושאל לדאגנהאם אנד רדברידג' מליגת הפוטבול ליג השנייה.
באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
הוא שיחק בקבוצה במשך ארבע עונות בהן שותף ב-129 משחקי ליגה וכבש 11 פעמים.
בעונת 2019/2020 נבחר על ידי האוהדים לשחקן העונה של הקבוצה.
בספטמבר 2020 עבר לאסטון וילה מהפרמייר ליג.
הוא כבש שער בכורה ב-18 בספטמבר 2021 בניצחון 0–3 על אברטון.
קאש ערך הופעת בכורה בנבחרת פולין בניצחון 1–4 על אנדורה בנובמבר 2021. ב-11 ביוני 2022 כבש שער בכורה במדי נבחרת פולין בתיקו 2-2 נגד הולנד בליגת האומות.
מאטוריוואבו, או מאטורי-וואבו הוא אטול לא מיושב בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו.
זהו האטול הגדול ביותר בתוך קבוצת אקטון, וכמו אחרים בקבוצה זו, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מהקומונה של איי גמבייה.
מאטוריוואבו הוא באורך של כ-6.6 ק"מ בכיוון צפון צפון מערב-דרום דרום מזרח ובעל רוחב של כ-4.6 ק"מ.
יש לו שטח אדמה של 2.5 קמ"ר ושטח לגונה של 18 קמ"ר.
הוא ממוקם 16 ק"מ דרום-מזרחית לטנארונגה ו-1,390 ק"מ מטהיטי.
האטול גבוה מספיק כדי להיראות מרחוק ניכר.
הוא נראה כחוף חולי, המגובה בקו ירוק כהה.
במזג אוויר גרוע, לפעמים הים נשטף מעל השונית.
בחלק מהמפות מופיע אטול זה גם כ"מלבורן".
אחרי ההוריקן ב-1983, מאטוריוואבו נשתל מחדש לחלוטין באלפי עצי קוקוס.
באטול שוכנים מגוון של ירבוזיים כולל הסוג Achyranthes aspera var.
זהו גם אחד האטולים המעטים בהם מעולם לא היו חולדות.
מאטיוש (בהונגרית: Mátyus) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית מאטיוש קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-392 תושבים בשנת 1990 עד 311 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו במאטיוש בתקופות זמן שונות עד להירצחם בשואה.
מאטה רימאץ (בקרואטית: Mate Rimac; נהגה: [mǎːte rǐːmats]; נולד ב-12 בפברואר 1988) הוא יזם קרואטי ומייסד יצרנית הרכב רימאק אוטומובילי הידועה בשל פיתוח רימאק נברה המחזיקה בתואר "המכונית המהירה ביותר בעולם" ועוד מכוניות חשמליות הידועות בזכות התאוצה שלהם מ-0 ל-100 קמ"ש.
הוא פתח גם את חברת האופניים החשמליות גרייפ אופניים שהיא חברת הייטק ב-eBike.
יש המכנים אותו אילון מאסק של קרואטיה.
במהלך שנות התיכון שלו בלט רימאץ בכך שזכה בתחרויות מקומיות, לאומיות ובינלאומיות לאלקטרוניקה וחדשנות.
בגיל 19, רימאץ הפך ב.מ.וו סדרה 3 ישנה משנת 1984 למכונית חשמלית במוסך שלו ששברה כמה שיאי עולם למכוניות חשמליות, לפני שהמשיך לייצור את מכונית העל החשמלית הראשונה שלו, רימאק קונספט 1 בשנת 2011 בגיל 23.
החברה שלו, רימאק אוטומובילי עברה מכמה עובדים ספורים בשנת 2009 ללמעלה מ-900 עובדים בשנת 2020 ומשכה השקעות גדולות של פורשה, יונדאי מוטור וקבוצת קאמל.
בנוסף לפיתוח מכוניות חשמליות וסוללות לרכב, החברה מספקת טכנולוגיות ומערכות לרכב חשמלי עבור יצרני רכב גדולים בעולם.
היצרנים להם מספקת החברה טכנולוגיות ומערכות לרכב חשמלי הם: קיה, רנו, פורשה, יונדאי מוטור, יגואר, אסטון מרטין, סיאט, קוניגסג, אוטומובילי פינינפארינה וקופרה.
המכונית השנייה של החברה היא הרימאק נברה המוגדרת המכונית המהירה ביותר בעולם.
רימאץ גאה להיות קרואטי וכבר דחה בעבר הצעות רבות להעביר את עסקיו למחוץ לקרואטיה, וקבע כי מטרתו היא להביא את יצרני הרכב לקרואטיה.
המגזין האמריקאי "Motor Trend" דירג את רימאץ במקום התשיעי ברשימת האנשים הגדולים ביותר בתעשיית הרכב.
המגזין האמריקאי "פורבס" הכתיר את רימאץ לאחד מ-30 היזמים הטובים בעולם מתחת לגיל 30, בשנת 2017. רימאץ נבחר ליזם השנה בקרואטיה לשנת 2017 על ידי "EY Hrvatska".
רימאץ נולד בליבנו שבבוסניה והרצגובינה בשנת 1988 לזדנקה ואיוון רימאץ.
עם פרוץ מלחמת יוגוסלביה בשנת 1991 מקום הולדתו נפגע ומשפחתו החליטה לעבור לפרנקפורט שבגרמניה כשהיה בן 3. רימאץ התגורר בגרמניה עד לשנת 2000 אז החליטה משפחתו לעבור לסמובור שבמחוז זאגרב שבקרואטיה, שם הקים אביו חברת נדל"ן.
בתחילת חייו, היה ידוע מאטה כממציא.
רימאץ, שעבר מגרמניה לקרואטיה, הודה שהיה לו קשה להסתגל חברתית ולבית הספר החדש.
הציקו לו מפני שהיה לו מבטא בוסני והוא לא ידע קרואטית טוב.
עם זאת, רימאץ היה חובב מכוניות וטכנולוגיה ועבד במוסך של הוריו על פרויקטים משלו.
במהלך התיכון, הפרופסור של רימאץ ומאוחר יותר המנטור שלו, איוון ולאיניץ', שכנע אותו להשתתף בתחרות מקומית לאלקטרוניקה.
לרימאץ לא היו תקוות גדולות לזכות בפרס או לנצח במקום הראשון מכיוון שהוא לא היה "המוכשר" בבית הספר, אך בכל זאת, הוא זכה במקום הראשון.
לאחר מכן, מאטה התחרה ברמה הלאומית, וגם שם הגיע למקום הראשון, מה שהוביל אותו לייצג את קרואטיה בתחרויות עולמיות לאלקטרוניקה וחדשנות.
בשנת 2005, בנה רימאץ מכשיר שהחליף את המקלדת והעכבר של המחשב בכפפה, שאותה כינה iGlove.
זמן קצר לאחר מכן, הוא המציא מערכת מראות אחורית למניעת "שטח מת" בעת נהיגה ברכב, הנקראת מערכת מראה פעילה, שזכתה בפרס ביריד הסחר הבינלאומי IENA לשנת 2006 בנירנברג שבגרמניה.
בגיל 17 הגיש רימאץ בקשה לשני פטנטים בינלאומיים על המצאותיו.
רימאץ זכה בפרסים רבים בתחרויות בינלאומיות לאלקטרוניקה וחדשנות.
הוא למד באוניברסיטת VERN למדע יישומי משנת 2007. הוא קיבל תואר ראשון בניהול יזמות בשנת 2010.
רימאץ הודה מאוחר יותר כי אלמלא הפרופסור שלו בתיכון, איוון ולאיניץ', שדחף אותו להתחרות בתחרויות אלקטרוניקה וחדשנות, ייתכן שהוא מעולם לא היה מייסד חברה מכיוון שההצלחות המוקדמות לימדו אותו איך לבנות משהו ולהיות בעל ביטחון עצמי.
רימאץ שהוקסם ממכוניות ורצה כל חייו להיכנס לענף מרוצי מכוניות החליט בשנת 2006 כשהיה בגיל 18 לקנות ב.מ.וו סדרה 3 (דגם E30) שיוצרה בשנת 1984 מכיוון שזו הייתה הדרך הזולה היותר להיכנס למרוצים.
לאחר שבאמצע מרוץ התפוצץ לפתע מנוע הבנזין של המכונית החליט רימאץ להפוך אותה לחשמלית בהשראת "האליל" שלו ניקולה טסלה.
עמיתיו לעגו לו על שהתחרה עם מכונית חשמלית - על שהביא "מכונת כביסה" למסלול המרוצים.
לאחר שדרוגים רבים, ובסך הכל שבע פעמים שבהן כל מרכיבי המפתח של המכונית הוחלפו בפיתוחים החדשים של רימאץ, המכונית הפכה למהירה יותר, ניצחה במרוצים וזכתה לתשומת לב.
עד מהרה הוא הפנה את תשומת הלב ליתרון של מכונית חשמלית ואל כישוריו כמהנדס, בנוסף לקביעת מספר שיאי גינס ו-FIA בעולם.
בספטמבר 2009 כשהיה רימאץ בן 21 הקים את רימאק אוטומובילי.
בעוד שרימאק אוטומובילי הוקמה בשנת 2009 לא היו בה ממש עובדים עד לשנת 2011.
בשנת 2010 פגש רימאץ את אדריאנו מודרי שהיה מעצב בג'נרל מוטורס באותה תקופה.
רימאץ הציע למודרי לפתח מכונית-על חשמלית יחדיו.
הם הסכימו להתחיל לעבוד על מכונית קונספט בתור ניסוי.
רימאץ היה סטודנט באוניברסיטה ומודרי עבד בג'נרל מוטורס ולכן הם עבדו על התוכנית בלילות ובסופיי שבוע, רימאץ על הפרטים הטכניים ומודרי על העיצוב.
עד סוף 2010, היו להם עיבודים ראשונים, מושגים טכניים ומפרטי יעד.
באותו זמן, רימאץ קיבל סיקור תקשורתי בזכות המרת הב.מ.וו שלו שניצחה במרוצים שונים.
בעקבות הסיקור התקשורתי פנה אליו אדם קרואטי שעבד עבור משפחת מלוכה מזרח-תיכונית שביקש מרימאץ חומר על רכב הקונספט עליו עבדו.
רימאץ ומודרי הכינו חוברת עם העיבודים והמפרט הטכני של המכונית הקונספט.
לאחר זמן קצר קיבל רימאץ שיחה שמשפחת המלוכה מעוניינת ברכישת שני כלי רכב.
מכיוון שלרימאץ, באותה תקופה, לא הייתה חברה אמיתית עם עובדים או משאבים אחרים, הוא השיב ללקוחות הפוטנציאליים שהוא לא יכול לבנות את המכונית.
לאחר מכן הציעו הלקוחות להשקיע במאמציו של רימאץ בכדי לאפשר לו לבנות את המכונית.
רימאק החלה לעבוד על התוכנית וקיבלה הצעה ממשקיעים זמן קצר לאחר מכן.
לאחר שקיבל את התשלום הראשון של ההשקעה, שכנע רימאץ קומץ אנשים להצטרף לחברה שלו כעובדים הראשונים.
עם זאת, לאחר זמן מה, המשקיעים לא כיבדו את ההסכמים והציבו אולטימטום – להעביר את החברה למזרח התיכון או שהם יפסיקו את המימון.
רימאץ התקשה לשלם משכורות ושכר דירה בזמן שניסה לבנות את אב הטיפוס הראשון של רימאק, הרימאק קונספט 1 עם צוות לא מנוסה.
עם זאת, החליט רימאץ שלא להעביר את עסקיו אל מחוץ למדינה.
לימים, ולאחר שהחברה השתקמה הוא אמר כי "זה היה הדבר הטוב ביותר שעשיתי אי פעם", שכן מהלך זה אפשר לו להחזיק בחברה בקרואטיה.
רימאץ החל להציע את החברה שלו כקבלן חיצוני ליצרני רכב אחרים בכדי להרוויח כסף בכך שיספק וייצר ליצרני רכב אחרים מערכות הנעה וסיוע טכנולוגי, תוך ניסיון לשמור על פיתוח המכונית.
רימאק החלה לעבוד עבור חברות רכב אחרות כדי לפתח סוללות, מערכות הנעה חשמלית או כלי רכב מלאים כאמצעי הישרדות, ובמקביל, בנתה מכוניות-על משלה וניסתה למצוא משקיעים שיממנו את הבאת המכוניות שלהם לשוק.
רימאץ תמיד רצה להראות שאפשר להקים חברת רכב ולפתח ולייצר מכונית בקרואטיה.
כשהקים את החברה כאדם בן 21, לא היה לו ניסיון בתחום הרכב והיה מקרואטיה, מדינה עם מעט תעשיית רכב.
הוא ביקש עזרה מהאוניברסיטה להנדסת מכונות בזאגרב בפיתוח המכונית, אך אחד הפרופסורים שם אמר לו שאי אפשר לבנות מכונית בקרואטיה ושהוא צריך לוותר.
רימאק הציגה את הדגם הראשון שלהם, רימאק קונספט 1, בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 2011. תוכנן ייצר של 88 יחידות אך לאחר מכן יוצרו רק 8 יחידות וכולן נמכרו.
אדריאנו מודרי עובד עם רימאץ מאז והוא מנהל העיצוב של רימאק כיום.
לאחר שנים שבהן הוכיחה כי היא יכולה לפתח מכוניות, משכה בסופו של דבר רימאק השקעות משמעותיות מחברות כמו פורשה, יונדאי וקיה.
בשנת 2018 הציגה את מכונית הקונספט, רימאק C טו שברבות הימים הפכה לרימאק נברה.
כיום החברה מוכרת בעולם ומייצרת רכיבים למכוניות חשמליות ליצרני רכב רבים.
מטה החברה ממקום בזאגרב שבקרואטיה והיא מעסיקה כיום למעלה מ-900 עובדים.
ביולי 2021 הקים מאטה ביחד עם פורשה ובוגאטי את קבוצת בוגאטי-רימאק, הקבוצה שולטת בבוגאטי ועד סוף העשור היא תהפוך אותה לחשמלית.
בשנת 2015 ייסד רימאץ את גרייפ אופניים (Greyp Bikes), חברה אחות של רימאק אוטומובילי במטרה לייצר אופניים חשמליים בעלי ביצועים גבוהים שבהם הוא "מתכוון לשנות את העולם".
מאטיי קובאר (בצ'כית: Matěj Kovář; נולד ב-17 במאי 2000 באוהרסקה הראדישטה שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פ.ס.וו.
איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת צ'כיה.
קובאר גדל במחלקת הנוער של סלובקו המקומית.
בחודש ינואר 2018 הצטרף למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג.
בעונת הושאל קובאר לסווינדון טאון מהפוטבול ליג הראשונה.
ב-15 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לארבע עונות בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
קובאר היה חלק מסגל נבחרת צ'כיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21.
ב-26 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 2-1 על נבחרת ארמניה במשחק ידידות.
מאטה זלקה (במקור בלה פרנקל-Frankl, בהונגרית: Zalka Máté; 23 באפריל 1896, טוניוגמטולץ' – 11 ביוני 1937, וסקה, ספרד) היה סופר, גנרל יהודי-הונגרי.
בלה פרנקל נולד במשפחה יהודית כבנם של מיהאי פרנקל בעל בית מרזח ושל פאני וייס.
השם הבדוי מאטה זלקה (Máté Zalka), שהפך לשמו הרשמי מאוחר יותר, נשא אותו בהשראת העיר מטסלקה (Mátészalka), שקרובה למקום הולדתו.
הוא בא ממשפחה זעיר בורגנית ועבר את מבחני הבגרות בבית הספר התיכון הגבוה בסאטמר הקרובה לכפר הולדתו.
בסיום מלחמת האזרחים ברוסיה עסק בפעילות ספרותית במוסקבה.
הסיפור הראשון שלו פורסם ב-1924, וספרו הראשון פורסם בשפה הרוסית במוסקבה.
יצירותיו עוסקות בעיקר בנושאי במלחמת העולם הראשונה ובאירועי מלחמת האזרחים הרוסית.
בשנת 1936 התנדב לשורות הלוחמים הרפובליקנים הספרדים.
במלחמת האזרחים בספרד, בשם פאל לוקאץ'.
הוא הקים וארגן את הבריגדות הבינלאומיות של הרפובליקנים בדרגת גנרל.
מאטה זלקה נפל בקיץ 1937 כאשר מכוניתו נפגעה מירי ארטילריה במהלך הלחימה באזור וסקה.
איבנוב וסיפורים אחרים (בודפשט, 1954)
כוכבי הלכת חוזרים (בודפשט, 1966)
כיכר זלקה מאטה בקבניה (כיום כיכר ליגט)
תיכון מקצועי זלקה מאטה בברטיואויפאלו (היום בית הספר הטכני ג'רג' בשנאי)
מאטוויי אנדרייביץ' מיצ'קוב הוא שחקן הוקי קרח רוסי, חלוץ אגף ימני של קבוצת ה־NHL, פילדלפיה פליירס.
ב־11 בנובמבר 2021, בגיל 16 שנים 11 חודשים ויומיים, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הבוגר של נבחרת רוסיה במשחק מול פינלנד והפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרות הלאומיות של רוסיה וברית המועצות.
יומיים לאחר מכן, הוא כבש שער מול נבחרת שוודיה והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של רוסיה וברית המועצות.
הוא בוגר האקדמיה של מועדון מולוט פרם, אך כבר בגיל 9 קיבל הצעה לעבור לאקדמיה של מועדון לוקומוטיב ירוסלבל.
במאי 2020 מיצ'קוב הפר את החוזה עם לוקומוטיב, ולאחר מכן עבר למועדון סק"א סנקט פטרבורג.
סק"א גם שילמה פיצוי כספי ללוקומוטיב ירוסלבל בסך 400 אלף רובל.
בספטמבר 2020, במשחקו הראשון בליגת MHL עבור סק"א-1946, הוא כבש במשחק נגד דינמו והפך לשחקן ההוקי קרח השני הכי צעיר שכבש ב־MHL, כשרק ריהארדס בוקארטס ממועדון ריגה הקדים אותו.
בתחילת העונה הוא כבש חמישה שערים בשישה משחקים, ולאחר שישה עשר משחקים היו לו 14 שערים, שהיו המדד הטוב ביותר בליגה באותה עונה.
בנובמבר הוא נדבק בנגיף קורונה.
הוא גם בילה חלק מעונת 2020/21 במדי סק"א-וריאג, מכיוון שסגל סק"א-1946 הוכנס לבידוד והמועדון לא היה יכול לקיים מפגשים.
ב-28 בינואר 2021, הוא כבש שלושער ראשון בליגת MHL.
ב-5 בפברואר כבש מאטוויי את השער ה-30, שבזכותו שבר את שיא השערים של ניקיטה קוצ'רוב.
בסוף פברואר שבר מיצ'קוב שיא נוסף של קוצ'רוב, והפך למלך השערים של ה־MHL בקרב שחקנים מתחת לגיל 17. בתום עונת 2020/21, הוא הפך לכובש הטוב ביותר בתולדות הליגה, כשהבקיע 38 שערים ב-56 משחקים.
ברשימת המבקיעים תפס מיצ'קוב את המקום השמיני עם 56 (38 + 18) נקודות.
בפלייאוף, הוא קלע רק 3 (1 + 2) נקודות, וסק"א-1946 הודחה בסיבוב הראשון, כשהפסידה בשבעה מפגשים למועדון לוקו מירוסלבל.
מוקדם יותר, בדצמבר 2020, סיכמו סק"א ומיצ'קוב על הארכת החוזה בחמש שנים, כבר בפברואר 2021 חתמו הצדדים על חוזה לחמש שנים, לפיו ישחק ברוסיה עד עונת 2025/26.
באוגוסט 2021 השתתף בטורניר פוצ'קוב בהרכב הקבוצה הבוגרת של סק"א.
למשחק סק"א הראשון בעונת 2021/22, הוא נכלל בהרכב, בהיותו החלוץ השלושה עשר.
הוא בילה 13 דקות על הקרח ללא נקודות, אך ביצע ארבע חבטות ויצא באחד על אחד במשחק מול סברסטל, אך לא הבקיע.
החלוץ גם הפך לשחקן ההוקי הראשון שנולד ב-2004 ששיחק בליגת KHL.
במשחקו השני ב־KHL מול לוקומוטיב ירוסלבל, מיצ'קוב הועלה לקישור הראשון, אך הוא לא הצליח להבקיע.
ב-6 בספטמבר הוא כבש את השער הראשון ב-KHL במשחק מול אדמירל.
במשחק זה, הוא קלע 3 נקודות והבקיע צמד שערים.
בעונת 2021/2022 השתתף בפלייאוף ליגת MHL במדי סק"א-1946 ואף הבקיע שלושער במשחק הרביעי בסדרת חצי הגמר מול אירביס קאזאן הטטארית.
הוא הוביל את טבלת המבקיעים בפלייאוף כשהבקיע 12 שערים ב-14 משחקים ובישל 4 שערים נוספים.
בשנת 2020, הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שהבקיע הכי הרבה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים לנוער וצבר 14 (9 + 5) נקודות בארבעה מפגשים, זכה במדליית זהב בהרכב הנבחרת הלאומית.
באליפות העולם לנוער ב־2021 במשחק נגד נבחרת גרמניה כבש מיצ'קוב פוקר, כשהבקיע שער אחד בסגנון לקרוס.
בסיום הטורניר, הוכתר לצלף ולקלע הטוב ביותר בטורניר, צבר 16 (12 + 4) נקודות בשבעה משחקים, הוכר כחלוץ וה־MVP הטוב ביותר של הטורניר.
בנוסף, מיצ'קוב שבר את שיאו של אלכסנדר אובצ'קין והפך למבקיע הפוקר (ארבעה שערים במשחק) הצעיר ביותר מבין שחקני ההוקי קרח הרוסים בגביע העולם.
בנוסף, הוא הפך לשחקן הראשון של נבחרת רוסיה בטורניר שכבש שלושה שערים בבת אחת ברבע אחד.
עם זאת, נבחרת רוסיה בגמר הטורניר הפסידה לקנדה בתוצאה 3:5 ומיצ'קוב זכה במדליית כסף.
בשנת 2021, מטווי, כחלק מנבחרת רוסיה, הפך לזוכה בגביע הלינקה/גרצקי, כמו גם למלך השערים של הטורניר, כשצבר 13 (8 + 5) נקודות בחמישה מפגשים.
בסתיו 2021, מיצ'קוב נכלל בסגל נבחרת רוסיה כדי להשתתף בגביע קריאלה.
ב-11 בנובמבר 2021, בגיל 16 שנים 11 חודשים ויומיים, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק מול פינלנד והפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרות הלאומיות של רוסיה וברית המועצות.
יומיים לאחר מכן, מאטוויי מיצ'קוב כבש שער מול נבחרת שוודיה והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של הנבחרות הלאומיות של רוסיה וברית המועצות, כשהדיסקית הושלכה בסגנון לקרוס.
באליפות העולם לנוער שנפתחה בדצמבר 2021 הבקיע אומנם 2 שערים, אך נבחרתו הפסידה במשחק הפתיחה 3:6 לשוודיה.
עם זאת, הטורניר בוטל בעקבות גל הדבקות בנגיף הקורונה.
מיצ'קוב עצמו נמצא חיובי ונבחרתו ספגה הפסד טכני מול סלובקיה.
מאטטלקה (בהונגרית: Mátételke) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם במאטטלקה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
מאטוויי יבגנייביץ' ספונוב הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת רוסיה.
ספונוב גדל במחלקת הנוער של קרסנודאר.
ב-13 באוגוסט 2017 ערך ספונוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אמקאר פרם במסגרת המחזור השישי בליגת העל הרוסית לעונת 2017/2018.
ביוני 2024 חתם ל־5 שנים בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית תמורת דמי העברה של 20 מיליון יורו.
ב-1 ביוני 2021 ערך ספונוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פולין במשחק ידידות.
מאטיי קאראג'אלה (ברומנית: Mateiu Ion Caragiale; 25 במרץ 1885 – 17 בינואר 1936) היה משורר ופרוזאיקן רומני, הידוע בעיקר ברומן שלו ("המלכים של החצר הישנה"), המתאר את המִילְיֶה של צאצאים של בויאר לפני ואחרי מלחמת העולם הראשונה.
סגנונו של קאראג'אלה, המזוהה עם סימבוליזם, של מפנה המאה העשרים, והמודרניזם המוקדם, היה מקורי בספרות הרומנית של התקופה בין שתי מלחמות העולם.
בתרומות מאוחרות אחרות, היה קאראג'אלה חלוץ הספרות הבלשית המקומית, אך ישנה מחלוקת אם עבודתו בתחום הניבה נרטיב שלם או רק קטעים.
הכתבים המעטים שהוא השאיר אחריו עומדים בניגוד לשבחי הביקורת עליהם וקמו לו מספר חקיינים גדול, בעיקר לאחר מותו, הידועים בכינוים "מאטייסטים".
קאראג'אלה הצעיר, שהיה ידוע גם כהרלדיסט ו חובב, פרסם את יצירותיו באופן ספוראדי, ובמקום זאת ביקש להיות מעורב בפוליטיקה ולפתח קריירה בשירות הציבורי.
הוא היה קשור ל, ולאחר מכן ל, ובסופו של דבר הפך לדמות שנויה במחלוקת כשתמך במעצמות המרכז בתקופת כיבוש רומניה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן התמקד בספרות, ובמהלך שנות ה-20 המאוחרות ובתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, פרסם את רוב הפרוזה שלו בכתב העת (Gândirea, "מחשבה").
מאטיי קאראג'אלה היה ילדו הבלתי חוקי והמרדן של המחזאי רב ההשפעה יון לוקה קאראג'אלה, והוא היה אחיו למחצה של לוקה קאראג'אלה, משורר אוונגרד שמת ב-1921, וחתנו של הסופר לאחר מותו.
מאטיי קאראג'אלה היה מזוהה באופן רופף עם , והיה ידוע בזכות ה, האקסצנטריות והבוהמייניות שלו, ובמשך רוב חייו, היה נוכח קבוע בחוג האינטלקטואלי שנוצר סביב מסעדת .
מקורביו כללו את הדמות הפוליטית השנויה במחלוקת , האנימטורית התרבותית , והמשורר יון בארבו, שהיה גם אחד מתומכיו המסורים ביותר.
מאטיי קאראג'אלה נולד בבוקרשט כילד מחוץ לנישואים ליון לוקה קאראג'אלה ומריה קונסטנטינסקו (Maria Constantinescu), רווקה בת 21 באותה עת, שהייתה עובדת לשעבר בעיריית בוקרשט.
כשחי את שנותיו הראשונות בבית אימו ברחוב פרומואסה (Frumoasă), ליד הרחוב הראשי (עד שהבניין נמכר), הייתה למאטיי אחות למחצה, בת לאימו מרומן אחר מחוץ לנישואים.
בשנת 1889, כמעט שנה לאחר שנפרד מפילגשו, אביו התחתן עם אלכסנדרינה בורלי (Alexandrina Burelly), והביא את מאטיי למשפחתו החדשה.
בשנים הבאות, הוא התנכר בהדרגה לאביו, ולפי אקטרינה (Ecaterina), הצעירה מבין ילדיהם של יון לוקה קאראג'אלה ובורלי, "מאטיי לבדו התעמת עם [אביו] וסתר את דבריו באופן שיטתי".
קאראג'אלה הצעיר נשלח לבית הספר במכללת גאורגיוס הקדוש (Sfântul Gheorghe) של בבוקרשט, שם גילה תשוקה להיסטוריה ולהרלדיקה.
סביב אותה תקופה, הוא כנראה הוכנס לחוגו של דמטריסקו, שכלל את הרופא , הסופר , הפיזיקאי , מבקר הספרות והאדריכל .
במהלך טיול קיץ ב-1901 לסינאיה, שם שהה בקרב משפחת ביבסקו, הכיר מאטיי את ג'ורג'ה-ולנטין ביבסקו ואלכסנדרו ביבסקו (Alexandru Bibescu) (במכתב שכתב באותה תקופה, הוא תיאר את האחרון כ"משוגע מדי ומטורף תזזיתי").
הספר האהוב עליו בגיל 17 היה L'Arriviste, מאת הסופר הצרפתי , אשר, כפי שהוא עצמו הודה, תרם לחזון שלו על טיפוס בסולם החברתי.
ב-1903, עם יון לוקה, בורלי וילדיהם, הוא טייל בחלקים נרחבים של מערב אירופה, וביקר באוסטריה-הונגריה, שווייץ, איטליה וצרפת; במהלך הטיול הוא תיעד את הרשמים שהותירו בו מגמות האמנות האירופיות השונות.
ב-1904 עקר אביו לברלין, והביא איתו את מאטיי - בתקווה שיוכל לשכנעו ללמוד משפטים באוניברסיטת פרידריך וילהלם - אבל מאטיי בילה את זמנו בקריאה ובחקר בירת הקיסרות הגרמנית.
מאוחר יותר הוא יתייחס לתקופה זו באמצעות מונח צרפתי, l'école buissonière ("בית הספר לנוודים"), והדגיש כי "[זה] עזר לי מאוד".
אקטרינה קאראג'אלה ציינה שאחד הבילויים האהובים על אחיה היה "להתפעל מהעצים החילוניים בטירגארטן", וידוע גם כי הוא בילה ימים שלמים בגלריה הלאומית הישנה, וחביבים עליו במיוחד היו ציוריו של יאקוב ואן רויסדאל.
יון לוקה, שלא היה מרוצה מגישתו של מאטיי, שלח אותו בחזרה לרומניה ב-1905, שם נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט, אך הוא פרש ממנו שנה לאחר מכן.
לזמן קצר, אביו של קאראג'אלה אף הפקיד בידי שטפנסקו דלאוורנצה את הפיקוח על בנו המנוכר.
הסכסוך עם אביו לא פסק כל עוד האחרון היה בחיים.
הפסיכיאטר והמסאי , שחקר את מערכת היחסים ביניהם עם כלי הפסיכואנליזה, מתאר את תחושתו של מאטיי כלפי יון לוקה כ"אנטיפתיה, על גבול השנאה", ומשער שהדבר שיקף השפעות אימהיות מהתקופה הקצרה שבה נותרה מריה קונסטנטינסקו רווקה חד-הורית.
ככל הנראה המצב הידרדר בשנת 1904, לאחר מות דודתו לנצ'י (Lenci), כאשר יון לוקה השתלט על ירושת בנו, והוחמר אף יותר בשל החלטת אביו להפסיק לממן אותו, מה שהותיר את האחרון ללא מקור הכנסה יציב.
לפיכך הוא היה אמור לפרנס את אימו ואחותו, עד שיון לוקה העביר את הירושה שנבעה ממותה של דודתו האחרת קטינקה מומולואה, לפילגשו לשעבר.
הוא גם ציין שאביו הכריח אותו ללמוד באוניברסיטת פרידריך וילהלם מבלי לממן את שכר הלימוד.
זמן מה לאחר שחזר לרומניה, הוא החל להשתתף בחוג הספרותי הסימבוליסטי שנוצר סביב המשורר והתועמלן הפוליטי השמאלני , שהעניק לקאראג'אלה הצעיר כסף והזמין אותו לא פעם לארוחת ערב.
באביב 1907, למרות המתחים המתמשכים בין האב לבנו, מאטיי, שהחלים מצורה קשה של חצבת, חזר לברלין, שם עדיין התגוררה משפחתו של יון לוקה.
עד מהרה הפך למאהב של אישה מקומית, רומן שלפי הדיווחים גרם לאביו להכריז עליו כשערורייתי.
במהלך אותה שנה, היה מאטיי קאראג'אלה מסוקרן מהשמועות על אלימות מרד האיכרים ברומניה, תיעד חדשות מוגזמות שונות על אופיו והיקפו, ותיאר אותו כ"דבר טוב".
בשנת 1909, הוא נרשם שוב לאוניברסיטה, לאחר שהחליט להתכונן לקבלת תואר, אך שוב לא הצליח להשלים את לימודיו.
מאטיי קאראג'אלה חשב לראשונה על הרומן העתידי Craii de Curtea-Veche בשנת 1910. שנתיים לאחר מכן, במהלך טיול ליאשי, הוא פרסם את 13 שיריו הראשונים בכתב העת הספרותי ("חיים רומניים"), וזכה לשבחיו של המשורר וללעג של הסופר טודור ארגזי.
מבקר הספרות הדגיש כי אלה הודפסו בעקבות התערבויות של אביו עם צוות כתב העת, ולפי הדיווח מאותה תקופה של גם גיסו של לוקה, הפילוסוף , יון לוקה העריץ את תרומותיו של בנו, וביקורתו הייתה מינימלית, בונה, והתקבלה בברכה על ידי מאטיי.
זה הוביל את גריה למסקנה שבהעתיקו בחיים האמיתיים קלישאה סימבוליסטית, בדה קאראג'אלה הבן תמונה לא הוגנת של אביו.
בשנים מאוחרות יותר, המשיך מאטיי לכתוב שירה, שפרסם האמרגן הספרותי קונסטנטין באנו בכתב העת שלו, ("הלהבה").
אביו נפטר ביוני 1912, מה שלפי שרבן צ'וקולסקו (שציטט את התכתובת של מאטיי קאראג'אלה), הותיר אותו אדיש.
עד אז, קאראג'אלה הבן התרעם על ניצול לכאורה של יון לוקה את הפופולריות שלו למען רווחים חומריים, ומאוחר יותר באותה שנה, העיר כי, "בתשלום קטן", ניתן היה לשכנע את אביו של קאראג'אלה לקרוא את יצירותיו ביריד ב.
בקטע שאבד מאז מיומנו, שעליו הגיב צ'וקולסקו, הוא גם טען כי ועישון מוגזם גרמו לאביו להירקב פיזית ונפשית.
למרות אהבתו לברלין, הוא גם לא היה מרוצה מהמעבר של אביו לעיר, והפיץ את השמועה שבעיני משפחתו וחבריו, הפרידה של יון לוקה מרומניה התפרשה כ"מטורפת" (תוך כדי טענה כי קאראג'אלה האב תכנן לכתוב מחזות בגרמנית, בסיוע מיטה קרמניץ, אהובתו לשעבר של המשורר מיכאי אמינסקו).
בטקס ההלוויה, הוא כביכול זעזע את הפסנתרנית בכך שאמר בקרירות בצרפתית: Je suis venu voir feu mon père ("באתי לראות את אבי המנוח").
קאראג'אלה חזר לבוקרשט: בקיץ 1912, בעזרת העיתונאי רודולף אורינובסקי (Rudolf Uhrinowsky), הועסק הסופר הצעיר בעיתון בשפה הצרפתית, L'Indépendence Roumaine ("עצמאות רומניה"), והודיע לקוראיו שהוא גם הפך לנציג הלגיטימי היחיד של משפחת קאראג'אלה ברומניה.
באוקטובר הוא הפך לראש המטה במשרד לעבודות ציבוריות בקדנציה השנייה של טיטו מאיורסקו תחת השר .
ארבע שנים לאחר הערה זו, זמן קצר לאחר הופעת הבכורה שלו בספרות, הוא התעמת עם אביו על כך שהאחרון שקל מינוי בממשלה של יונסקו.
כאשר קאראג'אלה האב נפטר, תכנן מאטיי בתחילה להצטרף ל בעלת האג'נדה המרכזית ולדרוש משרה מ, ראש עיריית בוקרשט ומקורבו של בוגדן-פיטשטי.
אף על פי כן, הוא שינה דעתו והגדיר עמדה זו כ"פתרון רע", וכאשר מאיורסקו ויונסקו כרתו ברית, הוא ביקש וקיבל מינוי מבאדאראו, שבסופו של דבר השיג אותו באמצעות צו שנחתם על ידי המלך קרול הראשון, מלך רומניה.
מאוחר יותר העיר קאראג'אלה: "[באדאראו] הפקיד בידי מפתח זהב זה, שרציתי כל כך הרבה זמן, ושעבור כל זה לא הייתי נואש להשיג".
זה סותר עוד אחד מהדיווחים שלו, שבו התוודה כי, בתחילה התקבל באדישות על ידי באדאראו, הוא טען כי הצטרפותו לשמרנים-דמוקרטים הייתה בקשתו של יון לוקה הגוסס.
שרבן צ'וקולסקו הגיב: "לא יכול היה להיות עיוות גדול יותר של המשאלה האחרונה של הורה"!
הוא נכנס לתפקידו ב-7 בנובמבר 1912, אך כפי שהתוודה מאוחר יותר, שונו הרישומים הרשמיים כך שייראה כאילו שהוא היה עובד מדינה כבר מ-29 באוקטובר.
תקופת כהונתו מתוארת על ידי המבקר בארבו צ'וקולסקו כאירוע חסר משמעות, כשמאטיי "מיצה את הפנטזיה [הפוליטית] שלו" במאמציו להקסים את באדאראו.
כפי שסיפר קאראג'אלה מאוחר יותר, הוא הוביל שיחות עם משלחת מממלכת סרביה שכללו את היוזמה לבנות גשר על הדנובה כדי לקשר בין שתי המדינות.
בשנת 1913, הוא הפך לאביר (Coroana României), קיבל את אות בדרגה 2 של האימפריה הרוסית.
הוא זכה גם במדליות רומניות בדרגה 1 של Bene Merenti ו-Bărbăție și credință ("גבריות ואמונה").
בשנת 1913 כתב קאראג'אלה את הסיפור "Remember", תוך שהוא ממשיך לתרום לכתב העת .
אף על פי שמשרדו היה מחויב לפוליטיקה שמרנית-דמוקרטית, קאראג'אלה עדיין היה מקורב לבוגדן-פיטשטי, שעיתונו היומי סארה (Seara, "ערב") פרסם שוב ושוב מאמרים שטענו לחשיפה של סיעת טאקה יונסקו, ולעיתים קרובות מיקד התקפות כאלה בבאדאראו.
העסקתו הסתיימה בסופו של דבר ב-17 בינואר 1914, כאשר הוקמה הממשלה הלאומית הליברלית של יון ברטיאנו.
לדברי יון ויאנו, צדק קאראג'אלה בהנחה שמעורבותו השולית בתככים הפוליטיים הפכה אותו למטרה להתנגדות לבאדאראו.
במהלך השלבים המוקדמים של מלחמת העולם הראשונה, כיוון שרומניה נותרה מדינה נייטרלית, מתעדות רשימותיו של קאראג'אלה שחברו בוגדאן-פיטשטי פעל כסוכן פוליטי של מעצמות המרכז, וכי הכסף שהעמיד לרשותו סופק על ידי קרנות תעמולה גרמניות.
אף על פי כן, שני האישים היו קרובים זה לזה במיוחד במהלך ואחרי 1915, וב-1916 אף ביקרו יחד בברלין.
באותה תקופה ביקר קאראג'אלה גם בחוג הספרותי הגרמנופילי שהוקם על ידי , ולווה על פי הדיווח 10,000 ליי מבוגדן-פיטשטי, שאותם לא החזיר.
העדפותיו הגרמנופיליות ו של קאראג'אלה עצמו חיסלו עד אז את הפרנקופיליה התרבותית שלו, ונפוצו שמועות שהוא עצמו היה מרגל של האימפריה הגרמנית.
מאטיי קאראג'אלה, שהיה מבקר תדיר במסעדה הנודעת , היה מוקף ללא הרף בקבוצה צמודה של בליינים, שכללה את אורינובסקי (Uhrinowsky) והאריסטוקרט גאורגה ז'ורג'ה-נגרילשטי (Gheorghe Jurgea-Negrilești).
מאוחר יותר הצטרף אליהם האדמירל הרוסי וסיולקין, שהיה לכאורה בנו הבלתי חוקי של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה.
הודות להתערבותו של אורינובסקי, הפך קאראג'אלה לכתב של סוכנות העיתונות העות'מאנית "אסמנלי", משרה שבה שירת במשך שמונה חודשים, עד שכפי שכתב מאוחר יותר, "המים המתוקים" של [החברה] התייבשו".
באמצע קיץ 1916 תרם קאראג'אלה כסף לקרן שנועדה לעטר את קברו של ב בפרוטומה שיכין הפסל .
לוקיאן, צייר שנפטר זמן קצר קודם לכן, היה בן טיפוחיו של בוגדן-פיטשטי (הסכסוך העולמי ואירועים מאוחרים יותר מנעו זאת).
כאשר רומניה הצטרפה למדינות ההסכמה והחלה המערכה הצבאית הרומנית, וכשגיוס החובה לצבא הרומני דילג עליו ניסח קאראג'אלה את הראשון משלושת החלקים של Craii de Curtea-Veche, שכותרתו "Crailor Întâmpinarea" ("פגישה עם המלכים").
מאוחר יותר כאשר הוא יהרהר על חשיבותה של 1916, הוא יראה בה את "סוף ה-Ancien Régime".
הוא לא הצטרף לשלטונות ותומכי טאקה יונסקו כשהם התפרסו מחדש במולדביה כשדרום רומניה נכבשה על ידי מעצמות המרכז, ונשאר בבוקרשט.
הוא עדיין היה פעיל בחוגי הגרמנופילים, כולל אלה שבחרו בשיתוף פעולה, וזכה להערכה רבה על ידי כוחות הכיבוש: אחיו לוקה הועסק במנגנון המנהלי החדש, אך על קידומו של מאטיי עצמו לדרגת פרפקט הטיל לופו קוסטקי, שר בממשלת הבובות, וטו.
לאחר שממשלתו של חתמה על הסכם הכניעה של מאי 1918 מול מעצמות המרכז, הוא הודיע על תמיכתו במפלגה השמרנית הפרו-גרמנית יותר: ב-29 ביוני 1918, הוא ולוקה היו בין החותמים על מכתב שהופנה אל פטרה פ.
קארפ הקשיש, המנהיג השמרני לשעבר, שביקש ממנו להשתלט על השלטון במדינה.
הבחירה הפוליטית שלו הייתה שנויה במחלוקת רבה, וחשיפתה תרמה מאוחר יותר לסיום הקריירה הפוליטית של קאראג'אלה.
במאמר ביוגרפי ביקורתי משנת 1970 על מאטיי קאראג'אלה, ייחס צ'וקולסקו למאטיי את חיבור המסמך, וטען שלוקה הסכים להצטרף רק כתוצאה מהלחצים של אחיו.
ב-1919, כאשר יונסקו השיג השפעה פוליטית באמצעות הברית עם , מונה קאראג'אלה לראש לשכת העיתונות של , וכיהן עד 1921. מכתבים מאוחרים יותר שלו עולה כי הוא היה מאוד לא מרוצה מהמשרה, שאותה השווה ל"הורדה בדרגה", וכי הוא התרעם על יונסקו שלא הטיל עליו את ניהול המשרה הדיפלומטית של קונסול.
לפיכך הוא התפטר ועזב את השמרנים-דמוקרטים, פעולה שאותה הגדיר מאוחר יותר כ"טעות חמורה".
קאראג'אלה חי, לכאורה, במצוקה, התגורר במגורים זמניים בבתים זולים שונים בפאתי בוקרשט, ונזרק לפחות ממקום אחד כזה לאחר שלא שילם את שכר הדירה שלו.
יון ויאנו מאמין שלהתמקדות הבלעדית שלו בכתיבת Craii...
הייתה "אפקט טיפולי", בכך שעזרה לסופר להתמודד עם המצב.
כמו כן, בשנת 1921, הודפסה טיוטה ראשונה של "Remember" שלו ב.
החלק השני של Craii, "Cele trei hagialâcuri" ("שלוש העליות לרגל"), נכתב באופן ספוראדי בין 1918 ל-1921 (לפי קאראג'אלה עצמו: "זה נכתב על שולחנות של מסעדות, במאורת ההימורים, באולם ישיבות בבית משפט השלום").
הוא התחתן עם מריקה סיון (Marica Sion), בתו של המשורר והאציל , בשנת 1923, ובכך הפך לבעלים של חלקת אדמה בשם סיונו (Sionu), ב (אף על פי שבפועל הוא התגורר במרכז העיר בוקרשט).
אשתו, שאותה הוא כנראה פגש לפני 1916, בזמן שהשתתפה באירועים של מילר ורגי, הייתה מבוגרת ממנו ב-25 שנים.
למרות הבעלות של אדמות במדינה וחיים נוחים בעיר, התוודה קאראג'אלה על נוסטלגיה כלפי הבתים שבהם גדל, ובמיוחד לביתה של אימו בבוקרשט.
מאטיי קאראג'אלה פרסם את Remember כספר בשנה שלאחר מכן; משנת 1922, הוא החל לעבוד על "Spovedanii" ("וידויים"), החלק השלישי והאחרון של Craii..., שכפי שסיפר, עלה בקנה אחד עם " המשבר הנורא ביותר" בחייו.
כמה משיריו פורסמו באוסף משנת 1925 בעריכת ו, Antologia poeților de azi ("אנתולוגיה של המשוררים של ימינו"), ואליהם התלווה דיוקן בדיו חתום על ידי מרסל ינקו; באותו זמן הודיע קאראג'אלה שהוא עומד לפרסם סדרת שירים תחת הכותרת Pajere (היא הודפסה רק לאחר מותו).
בתקופה 1925–1933 עולה מרשימותיו של קאראג'אלה כי הוא ראה את חייו כמסומנים על ידי מחזורים קיומיים ורגעים מכריעים.
במרץ 1926-אוקטובר 1928, פרסם כתב העת ("מחשבה") של טודור ויאנו את הרומן שלו Craii de Curtea-Veche כסדרה.
הוא השלים את התוספות האחרונות לטקסט בנובמבר 1927, מכיוון שהחלקים הראשונים שלו כבר היו מודפסים.
כשהפרק האחרון הודפס על ידי גנדיריה, הוא זכה לשבחים נרחבים, הוא ציין: "מהזמן שבו הראשון מבין חלקיו הודפס, התקבלה עבודה זו בלהט חסר תקדים בספרות הרומנית.
לובינסקו האמין, שקאראג'אלה ו"סופרים כישרוניים" אחרים עזרו לכתב העת, שבהנהגתו שלא עמד "מבקר של הסמכות".
ב-1926 הוא התגייס למען מפלגת "ליגת העם", וביקש ללא הצלחה מאוקטביאן גוגה להקצות לו מועמדות למושב פרלמנטרי במהלך .
בינואר 1928, הוא שוב חיפש קריירה בשירות הדיפלומטי, וחיפש לעצמו מינוי בקונסוליה הרומנית בהלסינקי בפינלנד; משום כך ביקר את שר החוץ ניקולאיה טיטולסקו באיטליה, בסן רמו.
המעבר שלו בלומברדיה התרחש במקביל לשיטפונות גדולים, אירוע שתועד בהתעניינות ברשימותיו הפרטיות.
טיטולסקו קיבל את פניו במלון מיראמארה, אך השיחות ביניהם לא הניבו פרי.
לטענת פרפסיציוס, הכישלון נבע מההתנגדות שהייתה לפוליטיקאים אחרים כלפי קאראג'אלה, בעוד שיון ויאנו טוען שהשאפתנות עצמה היוותה הוכחה ל"אוטופיות מושלמת".
הסופר היה בכל זאת מרוצה מביקורו, לאחר שהתרשם עמוקות מהנוף האיטלקי, וכתוצאה מכך ניסה ליצור אווירה של, כלשונו, "שקט איטלקי כפרי עמוק" בנכסיו בפונדולה.
יומנו גם הנציח את השמועה לפיה טיטולסקו היה מכור לקוקאין.
קאראג'אלה החל לעבוד גם על הכתיבה המקוטעת של Soborul țațelor ("מועצת העסקים", 1929) ועל הסיפור הבלשי Sub pecetea tainei ("תחת חותמת הסודיות", 1930), אך הם יישארו בלתי גמורים.
הטיוטה הראשונה של, Sub pecetea tainei פורסמה על ידי גנדיריה באפריל 1930-אפריל 1933, בעוד ש-Soborul țațelor נשמר בשלוש גרסאות שונות.