tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המונח נטבע באירופה המערבית בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים, שאחד המאפיינים החשובים שלה היה האמונה הנוצרית.
בעת המודרנית משמש המונח בהשאלה לתיאור ארצות שיש בהן רוב נוצרי מובהק.
היום המונח משמש לתיאור כלל הישויות הפוליטיות הנמצאות בשליטה נוצרית או כלל הקהילות הנוצרית וקהילות בעלי תרבות נוצרית בעולם.
רוב הנוצרים (87% מתוכם) מתגוררים במדינות שבהן רוב נוצרי.
יש 157 מדינות וטריטוריות בעולם עם רוב נוצרי.
בסוף המאה ה-20 כשליש מאוכלוסיית העולם משתייך לאחד מן הפלגים של הדת הנוצרית.
הנוצרים הם הקהילה הדתית הנרחבת והמגוונת ביותר, ויש להם כנסיות בחלק גדול מאומות העולם.
סימן לדינמיות של הדת הנוצרית היא מעבר המרכז הדמוגרפי של הנצרות ממדינות המערב לאמריקה הלטינית, אפריקה, אסיה ואזור האוקיינוס השקט, שם חיים למעלה ממחצית הנוצרים בעולם.
מגמה זו הואצה בשל דעיכת ההשפעה של הממסדים הנוצריים באירופה.
הנצרות, כדת אוניברסלית, כלומר דת שפונה לבני אדם מעמים שונים וממעמדות שונים, הצליחה להתפשט במקומות רבים הודות לשיטת המיסיון.
יש מדינות שבהן הנצרות אינה רק נפוצה, אלא גם ממוסדת במסגרת המדינה, כגון: ארמניה (הכנסייה האפוסטולית הארמנית), אנגליה (הכנסייה האנגליקנית), גאורגיה (הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית), דנמרק, איסלנד, יוון, רומניה, נורווגיה, שווייץ.
במדינות כמו ליכטנשטיין, אל סלוודור, קוסטה ריקה, מלטה, מונקו, וקריית הוותיקן הכנסייה הממוסדת היא הכנסייה הקתולית.
העולם המטורף של דוד חיים היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בערוץ הופ!
החל מפסח 2016, ב-2017 יצאה עונה שנייה עם אגדות חדשות.
לאחר שנפרד מחברו הטוב בובו דוד חיים מנהל את הכל בו שלו, בכל פרק הוא מקבל הודעה מהאגדות שחפץ אחד צריך לייצר, מבעד לדלת הסודית שלו נמצא עולמו המטורף שהוא בעצם חדר משחקים שבו יש שני חברים חדשים בשם מיקה ומישו שרבים בין בעיה לפתרון.
דוד חיים (חיים אוסדון): דוד מצחיק אשר מנהל כיום את הכל בו שלו, בכל פרק מבעד לדלת שולחים לו הודעה סודית כדי לייצר את המרכיב לאגדה, אבל מיקה ומישו רבים ביניהם ודוד חיים מיד בא לעזרתם של השניים דרך עולמם המטורף.
מיקה (אביה ברוש): חברתו של דוד חיים ואחותו התאומה של מישו, רבה איתו בין בעיה לפתרון.
מישו (מורן קל): חברו של דוד חיים ואחיה התאום של מיקה, רב איתה בין פתרון לבעיה.
כדור הזהב של נסיך צפרדע
הממתקים מהבית של עמי ותמי
הורד המכושף של היפה והחיה
האבנים הצהובות של ארץ עוץ
אבקת הפיות של פיטר פן
מצילים את פרח לב הזהב
קנקן התה של ארץ הפלאות
בעקבות הצלחת הסדרה יצאה הצגה בשם "משימה מהאגדות" שבה דוד חיים מזמין את מולי וצומי להציל את ארץ האגדות ממלך רשע, בהצגה יחזור אל דוד חיים "בובו" החבר שלו מהקלטות הראשונות.
העולם היום היא מהדורת חדשות חוץ יומית המשודרת בערוץ כאן 11 מאז 28 בדצמבר 2017. כיום מגיש את התוכנית יואב זהבי, בעבר הגיש אותה מואב ורדי.
המהדורה נפתחת בהצגת כותרות המהדורה, ובדרך כלל מיד אחריה משודרת הפינה "מסביב לעולם ב-80 שניות" שבה שלל אירועים שהתרחשו בעולם.
התוכנית כוללת ראיונות עם מומחים שונים מרחבי ישראל והעולם, ושיחות עם כתבי תאגיד השידור הישראלי.
העולם החדש הפראי הידועה גם בשם אמריקה הפרהיסטורית היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית בת 6 פרקים של ה-BBC ששודרה בערוץ דיסקברי אשר עוסקת בחיים באמריקה במהלך עידן הקרח ומתארת את הפרהיסטוריה, הנופים וחיות הבר של היבשת מרגע בואם של בני האדם ועד לסוף עידן הקרח.
התוכנית מכילה גם גרפיקה ממוחשבת וגם חיות אמיתיות.
בתוכנית מוצגים לעיתים קרובי משפחה של חיות נכחדות אמריקאיות בדמות קרוביהם החיים שאינם אמריקאים (כמו האריה האמריקני והברדלס האמריקני) המצולמים כחלק מהפאונה הצפון אמריקאית לצד מינים נכחדים או מינים קיימים אמריקאים.
כך למשל מציגים ברדלס אפריקני בציד של אנטילוקפרות.
ארץ הממותה: הפרק הראשון מתרחש באזור ברינגיה (אלסקה ויוקון שבצפון קנדה של ימינו) לפני 14,000 שנה.
באזור זה רעו כבשי מושק וסוסי בר לצד עדרי ממותות צמריות.
אריות אמריקנים ארבו לעדרים וצדו לעיתים צאצאי ממותות ובעיקר ביזונים, אך נאלצו לפנות את טרפם לטורף הגדול של האזור דוב קצר-פנים.
בעלי חיים אחרים המופיעים בפרק כוללים זאבים, דובים, כבשי דאל, אנטילופות סאיגה ואיילי צפון.
ארץ הקניונים: הפרק מתרחש בדרום-מערב ארצות הברית (נבדה וגרנד קניון של ימינו) לפני 13,000 שנה.
הוא עוסק באנשים הראשונים שהגיעו לאזור הגרנד קניון ובבעלי חיים נכחדים שחיו שם כמו הממותה הקולומביאנית, העצלן נות'רותריופס והסמילודון בעל ניבי החרב.
בעלי חיים אחרים בפרק כוללים פומות, כבשי בר, ברדלסים אמריקאים וזאבי בלהות.
נווה מדבר בעידן הקרח: הפרק מתרחש בדרום-מזרח ארצות הברית (פלורידה של ימינו) לפני 13,000 שנה.
בזמן עידן הקרח, היו ערבות וביצות הדרום גן-עדן לאנשים הראשונים שם וגם לחיות בר שנמלטו מהקור.
טפירים וקפיבארות קדומות רעו שם, לצידם של העצלנים הענקיים והמסטודונים הגדולים.
בפרק נראה גם טיגריס שנחרבי המנסה לצוד בואש אך מובס ויגואר המתנפל על גליפטודון והורג אותו בנשיכה מאחורי הצוואר.
בעלי חיים אחרים בפרק כוללים פומות, תחשי נהר, אליגטורים, לוטרות ודביבונים.
קצה הקרח: הפרק מתרחש בצפון-מערב ארצות הברית (וושינגטון ואורגון של ימינו) לפני 13,000 שנה.
בימינו ישנם שם יערות גשם לחים ושופעים, אך כשהאדם הגיע אליהם הוא הגיע לאקלים שונה מאוד: יערות פתוחים הקרובים לאזורי טונדרה.
ביערות אלה היו בעלי חיים גדולים כמו אייל הצפון, הביזון והמסטודון הענקי.
הטורף הגדול באזור היה ההומוטריום שיכל להרוג את כל אלה.
סרנגטי אמריקני: הפרק מתרחש לפני 13,000 בערבות העשב הרחבות של אמריקה (קולורדו של ימינו).
בעבר אזורים אלה היו מאוכלסים בחיות ענקיות שניזונו אחת מהשנייה, בדומה לסרנגטי של היום.
היו שם ממותות ענקיות, אריות שצדו סוסים וביזונים וברדלסים מהירים שרדפו אחרי אנטילוקפרות אך המרשים מכל אלה היה מין דוב ענקי טורף - דוב קצר-פנים ששקל אולי מעל טון.
ממותה עד מנהטן: הפרק מתרחש לפני 14,000 שנה במנהטן של ימינו.
בפרק מדובר על הכחדת המגה-פאונה הגדולה של אמריקה ועל הסתגלות המינים הקיימים להימצאות האדם ביבשת.
כשהאדם הגיע הוא השמיד את רוב המינים הענקיים של אמריקה לרבות הממותות, המסטודונים, מיני הסוסים, עצלני הקרקע, החתולים הגדולים (למעט הפומה) והדוב קצר-הפנים.
בהמשך הסוסים חזרו עם האדם הלבן לאמריקה אך שימשו לציד מסיבי של ביזונים.
עם זאת כמה מינים למדו לחיות עם האדם.
כך סנוניות מקננות במבנים שהוכנו למענם, סיסים חולפים מעל ארובות בפורטלנד, שועלי מקרוטיס מסתובבים בלוס אנג'לס, איילי קורא מחפשים מזון בלילות ליד אנקורג' ועקב אדום זנב מקנן במנהטן.
מדינות "העולם השני" הוא כינוי למדינות הגוש הקומוניסטי או מדינות שהיו תחת השפעות הקומוניזם, מדינות אלה הן מדינות בעלות כלכלה ריכוזית המאופיינת בעיקרי הסוציאליזם.
ברית המועצות הייתה מדינת עולם שני מהמשפיעות בעולם, ולאחר נפילתה נותרו רק חמש מדינות בעלות מאפיינים דומים לה: סין, קוריאה הצפונית, קובה, לאוס ווייטנאם.
שימוש במושג "העולם שני" היה נפוץ בעת המלחמה הקרה, והמונח עדיין משמש בעיקר לתיאור מדינות שניתן להגדיר את כלכלתן הממוקמת בין כלכלה ענייה לכלכלה מפותחת כגון סין העממית, ברזיל והודו.
רוב המדינות אשר היו בעבר חלק מהעולם השני, הן מדינות קפיטליסטיות מפותחות.
חוקרים רבים טענו כי שימוש במושג העולם השני, לצד השימוש במושגים העולם הראשון והעולם השלישי, הוא מיושן ולא נחוץ ושימוש במושגים מדינות מפותחות ומתפתחות יעיל יותר.
העולם הבוקר: החיים הטובים הייתה תוכנית הבוקר של רשת 13 ששודרה אחרי "העולם הבוקר".
את התוכנית הגישו קובי מחט, דנה פאן לוזון ויעל בר זוהר.
כחלק מפיצול ערוץ 2 ומעבר הזכיינית "רשת" לערוץ 13, הוחלפה התוכנית "בוקר חם" (ששודרה בשעה זאת בערוץ 2 בימים של "רשת") בתוכנית בוקר חדשה בשם "העולם הבוקר: החיים הטובים".
התוכנית עלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2017 בערוץ 2, וב-1 בנובמבר 2017 עברה לרשת 13.
ב-26 בנובמבר 2017, לאחר מספר שבועות שידור, ירדה "העולם הבוקר: החיים הטובים" מהאוויר והוחלפה בתוכנית "פותחים יום".
העולם כרצון וכייצוג הוא חיבור פילוסופי מאת הפילוסוף הגרמני ארתור שופנהאואר, הנחשב למגנום אופוס שלו.
המהדורה הראשונה יצאה לאור בשלהי 1818 (כשהשנה 1819 מופיעה בעמוד השער).
מהדורה שנייה בת שני כרכים הופיעה ב-1844: הכרך הראשון היה גרסה ערוכה של מהדורת 1818, ואילו הכרך השני כלל פרשנות על הרעיונות שהובאו בכרך הראשון והתייחסויות להוגים שונים.
מהדורה שלישית מורחבת יצאה לאור ב-1859, בשנה שקדמה למותו של שופנהאואר.
בשנת 1948, נערכה גרסה מקוצרת על ידי תומאס מאן.
שופנהאואר טען כי החיבור נועד לבטא "מחשבה אחת" מנקודות מבט שונות.
החיבור מחולק לארבעה ספרים המכסים ארבעה נושאים: אפיסטמולוגיה, אונטולוגיה, אסתטיקה ואתיקה.
בסיום הספר מופיע נספח בשם "ביקורת על הפילוסופיה הקאנטיאנית".
כפי שמעיד שמו, התזה המרכזית של החיבור מבוססת על שני אופני התייחסות לעולם, העולם כ"ייצוג" (Vorstellung) והעולם כ"רצון" (Wille).
בהסתמך על האידיאליזם הטרנסצנדנטלי של עמנואל קאנט, שופנהאואר טוען שהעולם שבני האדם חווים סביבם, עולם התופעות (הפנומנה) הכפוף להסתכלות במרחב ובזמן ולקטגוריית הסיבתיות ולעקרון הטעם המספיק, קיים אך ורק כ"ייצוג" המותנה בהכרה הסובייקטיבית.
העולם כייצוג אינו קיים כשלעצמו (כלומר, ללא תלות באיך שהוא נתפס כתופעה בתודעת הסובייקט).
ההכרה של האדם אודות אובייקטים הוא אפוא הכרה של תופעות בלבד.
לעומת זאת, שופנהאואר מזהה את הדבר כשלעצמו (הנומנה) כרצון, כחתירה עיוורת, בלתי מודעת, חסרת מטרה, נטולת הכרה, מחוץ למרחב ולזמן, ללא אינדיודואציה וריבוי - שהיא המהות הפנימית של הכל.
העולם כייצוג הוא רק ה"אובייקטיבציה" של הרצון.
בנוסף, שופנהאואר גורס כי האדם משועבד לרצון, שהוא מקור כל הסבל.
חוויות אסתטיות, והמוזיקה בפרט, יכולות לשחרר את האדם לזמן קצר מהשעבוד לרצון, אך גאולה אמיתית מהחיים, יכולה לנבוע רק מסגפנות, ומשלילה מוחלטת של "הרצון לחיים".
שופנהאואר מציין נקודות השקה מהותיות בין הגותו שלו לבין הפלאטוניזם ולבין פילוסופיה הודית (בעיקר בודות, בבודהיזם ובהינדואיזם).
העולם כרצון וכייצוג סימן את פסגת הגותו הפילוסופית של שופנהאואר; הוא הקדיש את שארית חייו בחידוד, בהבהרה ובהעמקה של הרעיונות המוצגים בעבודה.
המהדורה הראשונה נתקלה בשתיקה ציבורית כמעט מוחלטת.
גם המהדורה השנייה של 1844 לא הצליחה למשוך עניין רב.
באותה תקופה, הפילוסופיה האקדמית הגרמנית שאחרי קאנט נשלטה על ידי האידיאליסטים הגרמנים ובראשם הגל, ששופנהאואר גינה במרירות כ"שרלטן" וראה בו יריב מר.
רק ב-1851 עם פרסום אוסף מאמריו Parerga und Paralipomena החל שופנהאואר לראות את תחילתה של ההכרה לה ייחל מרבית חייו.
בקיץ 1813, שופנהאואר הגיש את עבודת הדוקטורט שלו "על השורש המרובע של עיקרון הטעם המספיק" (Ueber die vierfache Wurzel des Satzes vom zureichenden Grunde) שזיכה אותו בדוקטורט מאוניברסיטת ינה.
לאחר מכן בילה בויימאר ועבר להתגורר בדרזדן.
וב-1816 פרסם את חיבורו "על ראייה וצבעים" (Ueber das Sehn und die Farben).
שופנהאואר בילה את השנים הבאות בעבודה על יצירתו המרכזית, העולם כרצון וכייצוג.
שופנהאואר דורש לקרוא את עבודת הדוקטורט שלו כהקדמה לספר.
בהתייחסו כתב במבוא המהדורה הראשונה לחיבור כי "בלתי אפשרי לחלוטין להבין את היצירה הנוכחית, אלא אם כן הקורא מכיר את ההקדמה והפרופדאוטית הזו, ותוכנו של החיבור הזה מונחה כאן מראש.
עד כמה שהם נכללו בספר".
יתר על כן, שופנהאואר מצהיר בתחילת הספר שהוא מניח שהקורא בקיא בפילוסופיה של עמנואל קאנט.
שופנהאואר טען שהפילוסופיה שלו היא ההמשך הטבעי של קאנט, ונאמנה יותר לשיטה המטפיזית של האידיאליזם טרנסצנדנטלי כפי שנפרשה בביקורת התבונה הטהורה (1781), לעומת כל הפיתוחים המאוחרים של האידיאליסטים הגרמנים.
עם זאת, הספר כולל נספח שכותרתו "ביקורת על הפילוסופיה הקאנטיאנית", שבו שופנהאואר דוחה את רוב הפילוסופיית המוסר של קאנט וחלקים משמעותיים מהאפיסטמולוגיה ומהאסתטיקה שלו.
אף על פי כן, עדיין ראה בהישגיו של קאנט את נקודת המוצא למחקר שלו.
שופנהאואר ראה רצון האנושי את הפתח האחד והיחיד שלנו למציאות שמעבר לעולם כייצוג, כלומר העולם החיצוני כפי שאנו חווים אותו דרך היכולות המנטליות שלנו.
לפי שופנהאואר, הרצון הוא ה'מהות הפנימית' של העולם כולו, כלומר הדבר כשלעצמו (Ding an sich), המתקיים ללא תלות בצורות של עקרון הטעם המספיק השולטות בעולם כייצוג.
שופנהאואר האמין שאמנם אנו עשויים להיות מנועים מידע ישיר של הנומנה הקאנטיאנית, אך אנו עשויים להשיג ידע לגביו במידה מסוימת (בניגוד לקאנט, שעבורו הנומנה בלתי ידועה לחלוטין).
הסיבה לכך היא שלפי שופנהאואר, ניתן להבין את היחס בין העולם כייצוג לבין העולם כפי שהוא 'בעצמו' על ידי חקירת היחס בין גופנו (אובייקטים חומריים, כלומר ייצוגים, הקיימים במרחב ובזמן) לבין הרצון שלנו.
הבדל חשוב נוסף בין הפילוסופיות של שופנהאואר וקאנט הוא דחייתו של שופנהאואר את משנתו של קאנט על שתים עשרה קטגוריות של השכל.
שופנהאואר טוען שאחת עשרה מהקטגוריות של קאנט הן "חלונות עיוורים" מיותרים שנועדו למטרות של סימטריה ארכיטקטונית.
שופנהאואר טוען שיש רק שלוש צורות אפריוריות שבאמצעותן התודעה שלנו הופכת את חווית העולם שלנו למובנת לעצמנו: זמן, מרחב (צורות ההסתכלות) סיבתיות (הקטגוריה העיקרית של קאנט).
שופנהאואר גם מציין בהקדמתו כי הקורא יהיה מוכן במיטבו להבין את התיאוריות אם קרא ב"אפלטון האלוהי": שופנהאואר מכיר לעיתים קרובות בהשפעתו של אפלטון על התפתחותו.
תיאוריות, ובמיוחד בהקשר של אסתטיקה, מדבר על האידאות האפלטוניות כקיימות ברמה אונטולוגית בין הייצוג לרצון.
הקורא יקבל יתרון נוסף אם הוא כבר מכיר את הפילוסופיה ההודית.
שופנהאואר השתמש במילה "רצון" באופן שנקשר גם למושגים כמו תשוקה, תכלית, אינטרס, דחף, ומאמץ.
הפילוסופיה של שופנהאואר גורסת שכל אלמנט בטבע, כולל האדם, הוא ביטוי של "רצון" שאינו יודע שובע.
זה דרך הרצון, כשלעצמו של כל הקיום, שבני האדם מוצאים את כל סבלם.
הרצון הוא הגורם לסבל הזה.
הוא טוען שרק הנאה אסתטית יוצרת בריחה רגעית מהרצון.
למושג התשוקה של שופנהאואר יש הקבלות חזקות במחשבה הבודהיסטית.
הבודהיזם מזהה את תחושת חוסר שביעות הרצון המתפשטת של הפרט כמניעה את התשוקה, בערך בדומה למה ששופנהאואר היה מכנה הרצון לחיים.
שניהם טוענים שהתרופה למצב זה כוללות פעילויות סגפניות מהורהרות.
האפיגרף לכרך הראשון הוא ציטוט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה: "האם הטבע לא יבין את עצמו סוף סוף?
הלקוח מהפואה "Staatsminister von Voigt" שנכתבה ב-27 בספטמבר 1816.
משפט הפתיחה של 1§ הוא "העולם הוא הייצוג שלי" (Die Welt ist meine Vorstellung).
בספר הראשון שופנהאואר רואה את העולם כייצוג.
ספציפית, הספר הראשון עוסק בייצוג בכפוף ל"עקרון הטעם המספיק" (Satz vom Grunde).
בספר השלישי שופנהאואר חוזר להתייחס לעולם כייצוג; הפעם, הוא מתמקד בייצוג ללא תלות בעקרון הטעם המספיק (כלומר הרעיון האפלטוני, האובייקט המיידי וההולם של הרצון, שהוא מושא האמנות).
שופנהאואר מתחיל את החיבור בבחינת העולם כפי שהוא מראה את עצמו לנו בתודעתנו, כשאובייקטים מסודרים בהכרח לפי מרחב וזמן ולפי סיבתיות.
מניסיוננו, העולם מסודר על פי עקרון הטעם המספיק.
אנו תופסים ריבוי של עצמים הקשורים זה לזה בדרכים הכרחיות.
האפיגרף של ספר I הוא ציטוט של ז'אן ז'אק רוסו "Sors de l'enfance, ami, réveille-toi" (בתרגום חופשי: צא מהילדות, חבר, התעורר!).
בספר השני, שופנהאואר טוען שהרצון הוא הדבר כשלעצמו הקנטיאני, המהות היחידה העומדת בבסיס כל האובייקטים והתופעות בעולם.
קאנט האמין שהמרחב והזמן הם רק צורות ההסתכלות שלנו שבאמצעותן עלינו לתפוס את עולם התופעות, וגורמים אלו (כנראה) שלא חלים על הדבר כשלעצמו.
שופנהאואר הצביע על כך שאפשר לשפוט ולהבחין בין אובייקטים רק בזמן ובמרחב, ולכן הדבר כשלעצמו חייב להיות אחד.
כל הדברים הקיימים, כולל בני אדם, חייבים להיות חלק מהאחדות היסודית הזו.
הביטוי של הרצון הבודד בריבוי האובייקטים שאנו חווים הוא "האובייקטיבציה של הרצון".
ריבוי קיים והפך אפשרי רק דרך הזמן והמרחב, ולכן שופנהאואר מתייחס אליהם כאל עקרון ההתפרטות,principium individualis .
הרצון, כדבר כשלעצמו, מצוי מחוץ לעקרון הטעם המספיק (על כל צורותיו) ולכן הוא חסר בסיס (אם כי כל אחת מתופעות הרצון כפופה לעיקרון זה).
הרצון, שאינו כפוף ל"עקרון ההתפרטות", משוחרר מכל ריבוי.
כל התופעות מגלמות שאיפה מהותית: חשמל וכוח משיכה, למשל, מתוארים ככוחות, ואלו עבור שופנהאואר אובייקטיפיקציה של הרצון.
באותו האופן גם יכולת ההכרה האנושית, כפופה לדרישות הרצון.
ואולם, כל מה שרצוני בהכרח מוביל לסבל.
שופנהאואר מציג תמונה פסימית לפי כרצונות אינם ממומשים הם כואבים, והנאה היא רק התחושה הנחווית ברגע שמסירים כאב כזה.
עם זאת, רוב הרצונות לעולם אינם מתגשמים, ואלו שמתגשמים מוחלפים באופן מיידי ברצונות קשים יותר למימוש.
בספר השלישי שופנהאואר חוקר את חווית ההתבוננות האסתטית.
כאשר אנו מתבוננים במשהו בצורה אסתטית, יש לנו ידע על האובייקט לא כדבר אינדיבידואלי אלא על האוניברסל כאידאה האפלטונית (die Platonische Idee).
לאחר מכן האדם מסוגל לאבד את עצמו במושא ההתבוננות האסתטית, ולרגע קצר להימלט ממעגל התשוקה הבלתי ממומשת כ"נושא [סובייקט] ידע טהור וחסר רצון" (reinen, willenlosen Subjekts der Erkenntniß).
הדבר כרוך בנטישת שיטת ההכרה המחוברת לעקרון הטעם המספיק (האופן היחיד המתאים לשירות הרצון המדע).
במהלך החוויה האסתטית אנו זוכים להקלה רגעית בכאב הנלווה לשאיפה שלנו.
כמו תיאוריות אסתטיות רבות אחרות, מרכזו של שופנהאואר הוא מושג הגאון.
גאונות, לפי שופנהאואר, מוחזקת על ידי כל האנשים בדרגות שונות והיא מורכבת מיכולת חוויה אסתטית.
ניתן ללמד את מי שיש לו רמה גבוהה של גאונות להעביר חוויות אסתטיות אלו לאחרים, וחפצים המתקשרים לחוויות אלו הם יצירות אמנות.
אנו רואים בחפצים יפים כמי שמאפרים בצורה המיטבית לערוך התבוננות שהיא אובייקטיבית גרידא על ידי תודעה חסרת רצון ומבטאים רעיונות 'מוגבהים' (כמו אלה של האנושות).
שופנהאואר משווה את החוויה של משהו יפה לחוויה של משהו כמו ה"נשגב" (das Erhabene) - במקרה האחרון, אנו נאבקים על העוינות הטבעית שלנו למושא ההתבוננות ומועלים מעליו.
חוויה אסתטית אינה נובעת מהאובייקט המעורר את רצוננו; לפיכך מתח שופנהאואר ביקורת על תיאורים של נשים עירומות ואוכל מעורר תיאבון, שכן אלו מעוררים תשוקה ובכך מונעים מהצופה להפוך ל"סובייקט הידע הטהור, חסר הרצון".
שאר הספר השלישי מכיל תיאור של מגוון צורות אמנות, כולל אדריכלות, גינון נוף, ציור נוף, ציור בעלי חיים, ציור היסטורי, פיסול, עירום, ספרות (שירה וטרגדיה), ולבסוף, מוזיקה.
המוזיקה תופסת מקום מיוחס באסתטיקה של שופנהאואר, שכן הוא האמין שיש לה יחס מיוחד לרצון.
יצירות אמנות אחרות מחפצות את הרצון ומהוות אובייקטיפקציה שלו רק בעקיפין באמצעות האידיאות (האובייקטיבציה ההולמת של הרצון), ועולמנו אינו אלא הופעת האידיאות בריבוי הנובע מאותם רעיונות תחת "עקרון האינדיבידואציה".
לעומת זאת, המוזיקה חולפת על האידאות ולכן היא בלתי תלויה בעולם התופעות.
בסיום ספר III, בסעיף 52§ הוא כותב:
בספר הרביעי, שופנהאואר חוזר להתייחס לעולם כרצון.
הוא טוען בספר זה להציג תיאור גרידא של התנהגות אתית אנושית, שבו הוא מזהה שני סוגים של התנהגות: האחת, חיוב ה"רצון לחיים" (Wille zum Leben) והשנייה דחייתו.
אלו מהוות את המהות של כל אינדיבידואל.
שופנהאואר הבהיר לאחר מכן את הפילוסופיה האתית שלו בשני מאמריו: "על חופש הרצון" (1839) ו"על בסיס המוסר" (1840).
לפי שופנהאואר, הרצון בקונפליקט עם עצמו בשל האגואיזם שכל אדם וחיה ניחנים בו.
חמלה נובעת מחריגה מהאגואיזם, כשחודרת התפיסה האשלייתית של האינדיבידואליות, ניתן לחוש אמפתיה ולהזדהות עם סבלו של אחר.
החמלה יכולה לרמוז לאפשרות של הליכה מעבר לתשוקה ולרצון.
שופנהאואר מכחיש מכל וכל את קיומו של "חופש הרצון" במובן המקובל, ורק שולל כיצד ניתן לאשר או לשלול את הרצון, אך אינו נתון לשינוי, והוא משמש כשורש השרשרת של הדטרמיניזם הסיבתי.
שופנהאואר דן בהרחבה בהתאבדות, ומציין שהיא לא ממש שוללת את הרצון או כל חלק ממנה בשום צורה מהותית, שכן המוות הוא רק הסוף של תופעה מסוימת אחת של הרצון, שלאחר מכן מסודרת מחדש.
הסגפנות, נתפסת כהכחשה האולטימטיבית של הרצון, כפי שנהוגה על ידי נזירים המזרח, ומאפשרת להחליש לאט את הרצון האינדיבידואלי באופן שהוא הרבה יותר משמעותי מהתאבדות אלימה, שהיא למעשה, במובן מסוים, חיוב של רצון.
העיסוק בסגפנות הוביל את שופנהאור להעריך את הבודהיזם, הודנטה, והינדואיזם, כמו גם כמה מסדרי נזיריים ומנהגי סגפנות בכנסייה הקתולית.
הוא הביע בוז כלפי הנצרות הפרוטסטנטיות, היהדות והאסלאם, שאותם ראה כאופטימיים, נטולי מטפיזיקה ואכזריים כלפי בעלי חיים שאינם אנושיים.
לטענת שופנהאואר, האמת העמוקה היא שבמקרים של אישור יתר של הרצון, כשאינדיבידואל אחד מפעיל את רצונו לא רק להגשמתו, אלא לשם שליטה פסולה של אחרים - הוא אינו מודע להיותו לאדם שהוא פוגע בו.
כך למעשה הרצון פוגע בעצמו כל הזמן, והצדק נעשה ברגע ביצוע הפשע, שכן אותו אינדיבידואל מטפיזי הוא גם המבצע וגם הקורבן.
לפי שופנהאואר, שלילת הרצון לחיים היא הדרך לגאולה מסבל.
הישועה יכולה לנבוע רק מההכרה שהאינדיבידואליות היא לא יותר מאשליה.
את העולם כשלעצמו לא ניתן לחלק ליחידות בדידות אינדיבידואליות.
האדם שהפנים תובנה זאת 'שולל' את רצונו ובכך משתחרר מכאבי הקיום הנובעים מהשאיפה הבלתי פוסקת של הרצון.
כשהרצון נשלל, החכם הופך לשום דבר, מבלי למות בפועל.
כשהרצון נעלם, גם הרצון וגם העולם הופכים לשום דבר.
לדידו, עבור מי שהשיג את מצב חוסר-הרצון, העולם כרצון נחשף בתור הכלום.
אחיזתו עלינו כמציאות לכאורה מתבטלת, כך שהיא עומדת כעת בפנינו כדבר מלבד חלום רע שממנו אנחנו מתעוררים.
שופנהאואר מסיים את הספר הרביעי באמירה הבאה:
בהערת שוליים, שופנהאואר משייך את ה'כלום' הזה למושג "פראז'נה פרמיטה" של המהאיאנה, כנקודה שבה הסובייקט והאובייקט אינם קיימים עוד.
ביקורת על הפילוסופיה הקאנטיאנית (נספח)
בסוף ספר 4, שופנהאואר צירף דיון מעמיק ביתרונותיה וחסרונותיה של הפילוסופיה של קאנט.
ביקורתו של שופנהאואר נפתחת בציטוט הבא מתוך וולטייר מ"עידן לואי ה-14": " C'est le privilège du vrai génie, et surtout du génie qui ouvre une carrière, de faire impunément de grandes fautes ("זו הפריבילגיה של גאונות אמיתית, ובעיקר הגאון שפותח דרך חדשה, לעשות טעויות גדולות ללא עונש.")
שופנהאואר טוען שהכשרון הגדול ביותר של קאנט היה ההבחנה בין התופעה [Erscheinung] והדבר כשלעצמו [Ding an sich], מה שמוכיח שהתודעה תמיד עומדת בינינו לבין הדברים, ולפיכך איננו יכולים לדעת את הדברים כפי שהם מחוץ לתודעתנו.
בין הפגמים של קאנט, טוען שופנהאואר, הוא האופן הבלתי נסבל שבו בחר קאנט להציג את הדבר כשלעצמו ב"ביקורת התבונה הטהורה".
שופנהאואר טען שקאנט לא הצליח להבחין בין הכרה אינטואיטיבית ומופשטת - כלומר ייצוגים אינטואיטיביים - מה שהוליד בלבולים ושגיאות חמורות.
בביקורת על העדפתו של קאנט לסדר את המערכת הפילוסופית שלו על פי סימטריה ארכיטקטונית אלגנטית, שופנהאואר מתאר בשלב מסוים את שתים עשרה הקטגוריות של קאנט כמיטה פרוקרוסטית איומה שאליה הוא כופה באלימות את כל מה שבעולם ואת כל מה שקורה בבני אדם.
הכרך השני כלל מספר חיבורים המרחיבים את הנושאים שנסקרו בראשון.
החשובים ביותר הם הרהוריו על המוות והתיאוריה שלו על מיניות, שראתה בו ביטוי של הרצון השלם המוודא שהוא יחיה ומונע מבני האדם את שכלם ושפיותם בגעגועיהם ליקיריהם.
נקודה שהתיישנה רע היא תורת הגנטיקה שלו.
הוא טען שבני אדם יורשים את רצונם, ובכך את אופיים, מאבותיהם, אבל את האינטלקט שלהם מאמהותיהם והוא מספק דוגמאות מביוגרפיות של דמויות גדולות כדי להמחיש את התיאוריה הזו.
הכרך השני מכיל גם התקפות על פילוסופים בני זמננו, בעיקר אידיאליסטים גרמניים כמו פיכטה, שלינג ויריבו הגל.
הספר נתקל בשתיקה ציבורית בעשורים הראשונים לפרסומו.
יוצאי דופן היו יוהאן וולפגנג פון גתה וז'אן פול .
כלתו של גתה, אוטילי פון גתה, סיפרה שגתה התחיל לקרוא את ספרו של שופנהאואר בלהט כפי שהיא מעולם לא ראתה בו.
גתה אמר לכלתו שעכשיו יש לו עונג במשך שנה שלמה, כי הוא יקרא אותו לגמרי, בניגוד למנהגו לדגום דפים.
השפעתו של שופנהאואר ניכרת בספר השיחות עם גתה Gespräche mit Goethe .
ז'אן פול שיבח את הספר כ"יצירה פילוסופית גאונית נועזת, רבת פנים ומלאת כושר המצאה ועומק", והעיר ביחס לשופנהאואר ש"שבחו של איש גאון אחד משפר לחלוטין את מה שההמון חסר המחשבה זנח".
ההתעלמות הציבורית הגיעה לקיצה בשנים האחרונות לחייו של שופנהאואר, ובעקבות ההתעניינות החדשה בספר הוא הפך לפילוסוף המשפיע ביותר בגרמניה עד למלחמת העולם הראשונה.
ההתעניינות החדשה בשופנהאואר ובספר זה בפרט, הולידה בשנות ה-60 של המאה ה-19 את "מחלוקת הפסימיזם", שנסבה סביב שאלת משמעות החיים וערך הקיום.
הפילוסופים פרידריך ניטשה ופיליפ מיינלנדר שלקחו חלק במחלוקת, תיארו שניהם את גילוי הספר כהתגלות.
ניטשה העיר, "אני שייך לאותם הקוראים של שופנהאואר שיודעים היטב, לאחר שיהפכו את העמוד הראשון, שהם יקראו את כל האחרים, ויקשיבו לכל מילה שהוא אמר".
הספר השפיע רבות על יוליוס באהנסן שדן אודותיו עם שופנהאואר באופן אישי.
דיוניו של שופנהאואר בשפה ובאתיקה בספר זה השפיע רבות על לודוויג ויטגנשטיין.
השפעתו של שופנהאואר חרגה מעולום הפילוסופיה.
אמנים רבים נמשכו לעבודה זו, בין היתר תרמה לכרך העובדה כי כרבע מהיצירה עוסקת באסתטיקה ובאמנות.
יש לציין את ריכרד וגנר (שהצהיר שהושפע ממנו בכתיבת טריסטן ואיזולדה), ארנולד שנברג, גוסטב מאהלר, (שהתייחס לספר בתור "הכתיבה המעמיקה ביותר על מוזיקה שאי פעם פגש"), תומאס מאן, הרמן הסה, חורחה לואיס בורחס, לב טולסטוי, דייוויד הרברט לורנס וסמואל בקט.
ספרו של שופנהאואר השפיע גם על עולם המדע המודרני.
צ'ארלס דרווין ציטט את הספר בספרו מוצא האדם.
יש שקראו בו רעיונות שניתן למצוא בתורת האבולוציה, למשל, לפיהם היצר המיני הוא כלי של הטבע להבטיח את איכות הצאצאים.
שופנהאואר טען בעד טרנספורמיזם בכך שהצביע על אחת העדויות החשובות והמוכרות ביותר לאמיתות תורת המוצא, ההומולוגיות במבנה הפנימי של כל החולייתנים.
השקפותיו של שופנהאואר על עצמאותן של מערכות מופרדות במרחב, עקרון האדיבידוציה (principium individualis) השפיעו על איינשטיין, שכינה אותו גאון.
שרדינגר שם את התווית שופנהאואריאנית על תיקיית ניירות בתיקיו "אוסף מחשבות על Principium individualis הפיזי".
העולם כרצון וכדימוי ב תרגום: יוסף האובן (נבו), הוצאת י' גולן, 2004 (מכיל את ההשלמות לארבעת החלקים של כרך א'
העולם המופלא של מיקי מאוס היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, המופקת על ידי Disney Television Animation ומונפשת על ידי Mercury Filmworks עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
סדרה זו היא סדרת המשך לסדרה "מיקי מאוס", והיא יצאה לרגל חגיגות יום ההולדת ה-92 של מיקי מאוס.
בגרסה האנגלית, כל מדבבי הסדרה "מיקי מאוס" חזרו לדבב את הדמויות חוץ מראסי טיילור, המדבבת של מיני מאוס, שהוחלפה על ידי קייתלין רוברוק עקב מותה.
בנובמבר 2021, הסדרה חודשה ל-4 פרקי ספיישל בני 22 דקות, שכל אחד מהם מתרכז בעונה אחת מ-4 עונות השנה.
הדיבוב העברי של הסדרה יצא באיחור, בגלל ששירות הסטרימינג דיסני+ הושק בישראל ב-16 ביוני 2022. כל הפרקים שיצאו עד חודש יוני יצאו בעברית בדיסני+ ביום ההשקה, עם עוד שלל סדרות וסרטים מקוריים של שירות הסטרימינג.
הסדרה מתרכזת בהרפתקאותיהם של מיקי מאוס וחבריו בחיי היום-יום, כשהדמויות מוצגות בצורה הומוריסטית ומוקצנת.
הסדרה דובבה באולפני אלרום ובוימה על ידי תמי ברק, פרט לספיישל השלישי שבוים יחד עם טליה ברקאי.
התרגום העברי לפרקי הסדרה נכתב על ידי גיא זיידמן ואילו התרגום העברי לספיישלים נכתב על ידי מיה בר-שלום, אפרת ענבל ומעין אור.
עונהמספר הפרקיםתקופת השידור בישראלתחילת השידורסוף השידור12016 ביוני 202216 ביוני 2022ספיישלים416 ביוני 2022ישודר בהמשך
ההפקה11Cheese Wranglersבוקרי הגבינה18 בנובמבר 202016 ביוני 2022101מיני מאוס, הבעלים של "עמק הרעם הגדול", שוכרת את מיקי מאוס, בוקר הגבינה הטוב ביותר במערב, כדי להעביר את כל מרעה הגבינה העירה בעזרת עבדיה הנאמנים - דונלד דאק וגופי.
אך הם צריכים לשמור על הגבינה הרחק מהשודד הידוע לשמצה - פיט רגל-עץ.
הערה: האמפרי הדוב מופיע בפרק.22House of Tomorrowבית המחר!18 בנובמבר 202016 ביוני 2022102בהיכל המדע, מיקי, דונלד וגופי מתגנבים אל ההמצאה האחרונה של פרופסור לודוויג פון דרייק - בית המחר, בית בעל בינה מלאכותית המציג את נוחות העתיד, ועונה על כל צורכיהם, מה שגורם לדעותיהם בנוגע לנוחות העתיד להשתנות.
הערה: בית המחר מבוסס על האטרקציה בארץ המחר שבדיסנילנד - "Monsanto House of the Future"
מדבבים נוספים: ערן מור בתפקיד בית המחר.33Hard to Swallowקשה לבליעה27 בנובמבר 202016 ביוני 2022103מיקי מנסה לגרום לפלוטו לבלוע גלולה נגד פרעושים שמגעילה אותו.
הסיטואציה נעשית נוראית כשצבא פרעושים מגיע במטרה לתפוס את פלוטו.44School of Fishבית הספר לדגים27 בנובמבר 202016 ביוני 2022104מיקי שולח לבית הספר את דג הזהב שלו - גאבלס, אך נעשה מודאג מאוד לגביו.
לכן, הוא מחליט לעקוב אחריו בבית הספר.55Keep on Rollin'מתגלגלים4 בדצמבר 202016 ביוני 2022105ערב הדיסקו של מיקי וחבריו הרוס בגלל פיט וקבוצת הרולר-דרבי שלו שמשתלטים על זירת הרולר-סקייט.
הערה: אורסולה מהסרט "בת הים הקטנה" והביגלים מופיעים בתור חברי הקבוצה של פיט.
ין סיד מהסרט "פנטסיה" והחיה מהסרט "היפה והחיה" מופיעים בפרק.
מדבבים נוספים: טליה ברקאי בתפקיד אורסולה.66The Big Good Wolfהזאב הגדול והטוב4 בדצמבר 202016 ביוני 2022106מיקי מנסה לשנות לטובה את הזאב הגדול והרע, רק כדי לגלות שזה לא ממש קל.
הערה: דמבו וטימוטי העכבר מהסרט "דמבו" ונסיך הסקסופון מהסרט "ארץ המוזיקה" מופיעים בפרק.
מדבבים נוספים: ערן מור בתפקיד הזאב הגדול והרע.77The Brave Little Squireנושא הכלים האמיץ הקטן11 בדצמבר 202016 ביוני 2022107מיקי חולם להיות אביר, ומצליח להתמנות למשרת נושא הכלים של האביר המהולל - מורטימר מאוס.
למרבה הצער, מיקי מגלה שהתדמית של האביר האהוב היא פנטזיה.
הערה: דמויות מהסרטים "רובין הוד", "היפהפייה הנרדמת" ו"החרב באבן" מופיעות בפרק.
הערה: הרוחות מ"רוחות בודדות" והשלדים מ"ריקוד השלדים" מופיעים בפרק.
מדבבים נוספים: גדי לוי בתפקיד האקסטר מקבוגדנסטר.1414Birdwatchingצפרות4 באוגוסט 202116 ביוני 2022114כשהמסע של מיני אחר צילום מרהיב של ציפור נדירה ביותר גורם למיקי להיחטף, היא חייבת למצוא דרך לחלץ אותו.1515Bellboysסבלים11 באוגוסט 202116 ביוני 2022115הסבלים מיקי, דונלד וגופי מנסים להבטיח את עתיד המלון בו הם עובדים.
הערה: בפרק מוצגת גולגולת הפיראט מהאטרקציה "שודדי הקאריביים" שבדיסנילנד, בממלכת הקסם שבדיסניוורלד ובדיסנילנד פריז.
מדבבים נוספים: יורם יוספברג בתפקיד גולגולת הפיראט.1818Disappearing Actמופע היעלמות18 באוגוסט 202116 ביוני 2022118מיקי מתקשה להציל את מיני לאחר שהעלים אותה בטעות על ידי שרביט קסמים.
הערה: ברגע מסוים בפרק, מיני הופכת לארנב שדומה לפאני מסדרת הקצרים "אוסוולד הארנב בר המזל".
הפיה הטובה מהסרט "סינדרלה", ג'ימיני הצרצר והפיה הכחולה מהסרט "פינוקיו", שלושת הפיות מהסרט "היפהפייה הנרדמת" ומרלין הקוסם מהסרט "החרב באבן" מופיעים בפרק.
מדבבים נוספים: גדי לוי בתפקיד ג'ימיני הצרצר והאודיני המדהים, תמי ברק בתפקיד הפיה הכחולה והפיה הטובה, יורם יוספברג בתפקיד הקריין ומרלין הקוסם.1919Once Upon an Appleהיה היה תפוח25 באוגוסט 202116 ביוני 2022119מיקי מנסה לגרום לכולם להיות שמחים כשלפתע נתקל במכשפה מרירה שבדרכה לתת תפוח מורעל ליפה ביותר בעיר.
הערה: המכשפה המרירה היא המלכה הרעה מהסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" בצורת המכשפה שלה.
מר קרפד מהסרט "הרפתקאות איכבוד ומר קרפד", סינדרלה מהסרט "סינדרלה" והחתול צ'שייר מהסרט "עליסה בארץ הפלאות" מופיעים בפרק.
מדבבים נוספים: טליה ברקאי בתפקיד המכשפה וגדי לוי בתפקיד המראה שעל הקיר.2020Game Nightערב משחקים25 באוגוסט 202116 ביוני 2022120מיקי רוצה לפלפל את ערב המשחקים שלו ושל חבריו, אך הדבר הופך למועקה כשהם מותשים ומגלים שהדרך היחידה לעצור היא לסיים את המשחק.
שני הספיישלים הראשונים מורכבים משלושה סיפורים הקשורים לעונה עליה מסופר, ואילו הספיישל השלישי מורכב מהגרסאות של כל אחת מהדמויות הראשיות לסיפור אחד.
ההפקה211The Wonderful Winter of Mickey Mouseהחורף המופלא של מיקי מאוס18 בפברואר 202216 ביוני 2022201בסיפור הראשון, אנו פוגשים את מיקי השרת, שעובד במפעל ליצירת מזג האוויר הנמצא גבוה בעננים, חולם לקבל קידום וליצור פתיתי שלג.
אך כשחלומו מתגשם, הוא בטעות יוצר פתית שלג ענקי לאחר שהשתמש ביותר מדי אבקת שלג לאחר שעת הסגירה.
מיקי מאבד את כדור השלג ומוכרך להקריב את יצירת המופת שלו כדי להציל את העיר.
בסיפור השני, מיקי דונלד וגופי מגיעים לבקתה באתר נופש, אך לפני שמספיקים להנות מפעילויות האתר, הבקתה נקברת בשלג בעודם בפנים.
אך גם אם יצליחו השלישייה להיחלץ מהמצב הנורא, הפזיזות שלהם תגרום לאסונות גרועים יותר.
בסיפור השלישי, מיקי ומיני עורכים מופע קסום של החלקה על הקרח, וחייבים להמשיך להחליק כדי לגרום אושר לקהל הנרגש, תוך הימנעות ממכשולים רבים - כולל דייג בשם גופי.
בסיפור השני, מיקי ומיני מנסים לנקות את החצר שלהם כדי לאפשר לה לפרוח, אבל כשהאהבה שלהם משפיע על הצמחים, החצר שלהם הורסת את חצרות השכנים ותוקפת את חבריהם.
בסיפור השלישי, מיני מנסה לעזור למיקי עם ניקיון האביב, אבל לא מצליחה לגרום לו להיפטר מחפצים לא נחוצים, כי לדעתו, כל חפץ מלא בזיכרונות יקרים.
הערה: האמפרי הדוב, אליס מהסרט "עליסה בארץ הפלאות", טיגר מסדרת הסרטים "פו הדב", צ'יפ ודייל, לומייר, גברת פוטס וכליה מהסרט "היפה והחיה" והוראס הורסקולר מסרטי "מיקי מאוס" הופיעו בספיישל.
השמש בשמיים מוצגת על ידי דופי הגמד מהסרט "שלגייה ושבעת הגמדים".
בסיפור השלישי, מופיעות גרסאות ישנות רבות של מיקי מאוס, וחפצים שהופיעו בסדרה "מיקי מאוס".
כשמיקי מקבל את הצ'ורו הראשון שלו, הוא נמצא בדיסנילנד.
מדבבים נוספים: גדי לוי בתפקיד ראש העיר וסקרוג' מקדאק.244The Wonderful Fall of Mickey Mouseהסתיו המופלא של מיקי מאוס7 באוקטובר 20227 באוקטובר 2022204
שנהפרסקטגוריהמועמדיםתוצאהמקור2023פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחהספיישל האנימציה הטוב ביותרהקיץ המופלא של מיקי מאוס
"העולם כמרקחה" הוא ביטוי בעברית.
נהוג לספר שמקורו בכותרת ראשית שראתה אור בעיתון דבר במחצית הראשונה של המאה ה־20. על פי הגרסה המקובלת, שאינה אחידה, נתן את הכותרת עורך שלא הצליח להחליט איזה מהאירועים הדרמטיים שקרו באותו יום חשוב יותר.
ככל הידוע זו אגדה אורבנית, והעיתון לא הדפיס את הביטוי ככותרת הראשית מעולם.
מרקחה היא , כלומר תבלינים, ולפי האקדמיה ללשון העברית המילה היא חלק מביטוי.
הביטוי פירושו , על יסוד מילון ההווה.
במילון אבניאון הצירוף מוגדר כך: .
שם, וכן באתר הזירה הלשונית, מצוין כי מקור הביטוי בפסוק .
בעיתונות העברית אפשר למצוא שימושים בביטוי מתקופות שונות.
למשל, ב־18 במאי 1936, למוחרת פטירתו של נחום סוקולוב, פורסם בהארץ מאמר שכתב שאחת הפסקאות בו נפתחה כך:
בדוגמה אחרת, עשור קודם לכן ניתנה ביומון דואר היום הכותרת לידיעה שעסקה בברית שכרתו איטליה ואלבניה.
לאורך השנים נדרשו כותבים שונים לכותרת "העולם כמרקחה" כאילו ניתנה באמת, אבל ייחסו אותה לעורכים ולאירועים שונים.
לפי תיאורו של העיתונאי זאב גלילי, שניסה להתחקות אחר מקור הביטוי, מסופר שעורך לילה בעיתון התחבט בשאלה מהי הכותרת הראויה ביום שכלל מהפכה בדרום אמריקה, התפרצות הר געש באיטליה ושיטפונות בסין, ולבסוף בחר כותרת כוללת.
בביקורת טלוויזיה בדבר הזכיר טדי פרויס כי הכותרת הראשית ניתנה בשנות ה־30 מעל כותרות ספציפיות שתיארו "אנתולוגיה" של אסונות, והייתה פרי עטה של מערכת הלילה של העיתון.
עשרות שנים לאחר מכן נקב חמי שלו בשמו של זלמן שזר, שהיה העורך הראשי של דבר אחרי ברל כצנלסון, כמי שבחר את הכותרת.
לדבריו הידיעות שמהן נדרש שזר לבחור היו פלישתו של היטלר לאוסטריה, תקריות אש חמורות ביישוב היהודי בארץ ישראל ורעידת אדמה חזקה שהתחוללה במזרח אסיה.
ואילו גדעון סאמט נקב בשמו של עורך זוטר יותר שנתן את הכותרת כביכול:
גלילי חיפש את הכותרת בארכיון דבר, אך מצא רק כמה כותרות לא ראשיות למאמרים.
הוא הזכיר מאמר מאת רות בונדי משנות ה־70 שבו המחברת לא רק תיארה את הכותרת כאילו ניתנה , אלא גם קוננה על כך שבאותם ימים .
עד היום כלי תקשורת מרבים להשתמש בפרפרזות על הביטוי, בכותרות ובכלל.
באתר ביקורת התקשורת העין השביעית כונתה "העולם כמרקחה" .
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש נטען באתר כי הכותרת הראשית , שניתנה במעריב לידיעה שעסקה בהאשמות במערכת הפוליטית, היא חסרת פשר ומזכירה את "האגדה" על הכותרת "העולם כמרקחה".
באלארד, הוא רומן מדע בדיוני בריטי המתאר עתיד פוסט-אפוקליפטי שבו ההתחממות הגלובלית, הנגרמת על ידי קרינת שמש מוגברת, הפכה חלק גדול משטח פני כדור הארץ לבלתי ניתן למגורים.
הסיפור עוקב אחר צוות של מדענים החוקר התפתחויות סביבתיות בעיר לונדון המוצפת.
הרומן הוא הרחבה של הנובלה "העולם הטובע" ("The Drowned World"), שפורסמה לראשונה במגזין Science Fiction Adventures, בגיליון ינואר 1962.
בשנת 2010, מגזין טיים דירג את "העולם הטובע" כאחד מעשרת הרומנים הטובים ביותר בכל הזמנים – סוגת פוסט-אפוקליפסה.
בספרות המדע הבדיוני, "העולם הטובע" נחשב לאחד הרומנים המייסדים של תת-ז'אנר האקלים הבדיוני.
באמצע המאה ה-22, סופות שמש עזות וממושכות מגדילות את חגורת הקרינה של ואן אלן, שדרדרה את היונוספירה של כדור הארץ.
קרינת השמש העלתה את טמפרטורת פני השטח, כמו גם את מפלסי הים, וכך נוצר אקלים טרופי ברוב כדור הארץ; כאשר רוב כדור הארץ כבר אינו ראוי למגורים, השורדים האחרונים נודדים לקוטב הצפוני ולקוטב הדרומי, שם האקלים הטרופי הפך לראוי למגורים.
בשנת 2145, בפיקודו של קולונל ריגס, ד"ר רוברט קרנס היא חלק ממשלחת מדעית שנשלחה לקטלג את החי והצומח של הלגונה המכסה את העיר לונדון.
במהלך עבודתם המדעית, חברי המשלחת מתחילים לחוות חלומות מוזרים; בין הדיבורים על הצבא והמדענים שנעים צפונה, הארדמן, הקצין השני במשלחת, נמלט מהלגונה של לונדון ופונה דרומה; צוות חיפוש שנשלח למצוא אותו נכשל במשימה.
כאשר שאר תושבי הלגונה בורחים לבסוף מקרינת השמש המתחממת ויוצאים צפונה, קרנס ושני מדענים נוספים, ד"ר ביאטריס דאל המתבודדת וד"ר אלן בודקין, מחליטים להישאר.
קבוצת פיראטים בראשותו של סטרנגמן מגיעה לשדוד אוצרות מהמים העמוקים של הלגונה של לונדון.
לאחר ניקוז הלגונה, סטרנגמן ושודדי הים שלו חושפים את העיר לונדון; בודקין מנסה ללא הצלחה להציף מחדש את העיר.
לאחר מכן, סטרנגמן הורג את בודקין.
בינתיים, סטרנגמן והפיראטים שלו חושדים בקרנס, והם כולאים אותה ואת דאל.
הפיראטים מענים את קרנס; על אף שנחלשה מהעינויים, קרנס מנסה ולא מצליחה לשחרר את דאל מהשבי.
קרנס ודאל מתעמתים עם סטרנגמן ושודדי הים שלו, אך קולונל ריגס והצבא חוזרים לחלץ אותם.
במקום להעניש את סטרנגמן, רשויות הצבא משתפות איתו פעולה, מה שמכעיס ומתסכל את ד"ר קרנס, שלאחר מכן מציפה מחדש את הלגונה.
קרנס הפצועה נמלטת מהלגונה ופונה דרומה ללא מטרה, ונתקלת בסגן הארדמן, שהפך עיוור.
לאחר שסייעה להארדמן, ד"ר קרנס ממשיכה דרומה, כמו "אדם שני שמחפש את גן העדן הנשכח של השמש שנולדה מחדש".
ברומן "העולם הטובע" (1962), מציג הסופר ג'יי.
באלארד דמויות המנצלות את הקריסה החברתית והציוויליזציונית כהזדמנויות לחתור אחר אופנים חדשים של תפיסה, דחפים לא מודעים ומערכות משמעות.
ב-Humanities Review, הסופר טראוויס אלדבורו אמר שיצירות ספרותיות של באלארד באופן כללי, ו"העולם הטובע" בפרט, מאפשרות לקוראים .
המבקר בריאן בייקר ביקר את הספר "העולם הטובע" והעיר שהסופר באלארד .
החוקר ג'ים קלארק אמר כי בספר הזה ובספר "עולם הקריסטל" (1966), .
ב-1962, עם פרסום הספר "העולם הטובע", העיר הסופר קינגסלי איימיס שג'יי.
ג'י באלארד הוא , ואמר שהסיפור כולל .
ב-1966, סופר המדע הבדיוני, אלגיס באדריס, לעג לספר.
בין 1996 ליציאתו של Ray of Light ב-22 בפברואר 1998, עברה הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה מספר "חוויות משנות חיים".
במהלך העבודות על האלבום, הקליטה את השיר "Drowned World/Substitute for Love" ("הָעוֹלָם טוֹבֵעַ/תַּחְלִיף לְאַהֲבָה") – ששמו נגזר משם הרומן "העולם הטובע".
בשתי היצירות, באה לידי ביטוי פעולת הטביעה המהווה גורם מרכזי בשתיהן.
העולם ירעד הוא סרט דרמה היסטורי משנת 2025 שנוצר בקופרודוקציה ישראלית-אמריקאית-בריטית, בבימויו של ליאור גלר, המבוסס על סיפורם האמיתי של מרדכי פודכלבניק ושלמה בר וינר שנמלטו ממחנה ההשמדה חלמנו כדי לחשוף לעולם את הזוועות שהתרחשו בו.
הסרט צולם בשוט מתמשך ורציף וקיבל תמיכה בממסגרת מסלול הסיפור העברי בשיתוף פעולה עם קרן מיימונדס.
הסרט הופק על ידי סער יוגב ונעמי לבארי מחברת ההפקות בלאק שיפ הפקות סרטים.
בסרט מככבים אוליבר ג'קסון-כהן וג'רמי נוימארק ג'ונס.
מיכאל ויעקב, אסירים יהודים במחנה ההשמדה חלמנו, עובדים בקבורת אחים.
בינואר 1942, הם פורקים משאית שבה הם מגלים למרבה הזוועה את גופותיהם של בני משפחותיהם.
הם מחליטים באקט של התעלות נפשית שלא לשקוע בייאוש ומתכננים בריחה נועזת על מנת לחשוף את הזוועות הללו לעולם.
כנגד כל הסיכויים הם מצליחים להימלט, לחבור לקהילה היהודית בעיירה סמוכה ולמסור את עדותם, בעדות שתשנה את מהלך ההיסטוריה.
אוליבר ג'קסון-כהן – בתפקיד שלמה וינר
ג'רמי נוימרק ג'ונס – בתפקיד מיכאל פודכלבניק
התסריטאי והבמאי ליאור גלר הקדיש עשר שנים לחקר מחנה ההשמדה חלמנו, ונעזר בהיסטוריונית ד"ר נעמה שיק מיד ושם בירושלים, כדי לקבל כמה שיותר מידע ורקע היסטורי לסרטו.
בין המפיקים נמנים בן סילברמן מ-Propagate Content, ארתור לנדון ואד בראט מ-Lorton Entertainment, פיליפ ג'יי.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע היהודי במיאמי, פלורידה, ב-16 בינואר 2025 ושוחרר לאורנים בארצות הברית ב-14 במרץ 2025.
"העולם זה לא מספיק" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר, הראפר והמפיק והיוצר הישראלי עטר מיינר.
האלבום יצא לאור ב-15 בינואר 2026, תחת חברת התקליטים שבבעלותו, "השם מיוזיק".
האלבום ממשיך את הקו האמנותי הייחודי של מיינר המשלב היפ-הופ, R&B, מוזיקה אלקטרונית ופופ אלטרנטיבי עם השפעות של פיוט ותפילה, האלבום כולל דואטים עם אביתר בנאי, עמיר לב, נופר סלמאן ואלונה שאול.
האלבום הוא ההוצאה הראשונה של מיינר לאחר עזיבת חברת התקליטים "יהלום" והקמת חברת התקליטים העצמאית "השם מיוזיק", והוא יצא לאור שלוש שנים לאחר אלבומו הקודם "לפנים" שיצא בשנת 2022 ושנה לאחר שהוציא בשנת 2024 את המיני האלבום "גיבורים".
בדומה לאלבומיו הקודמים מיינר כתב, הלחין והפיק את כלל שירי האלבום.
לצידו השתתפו בכתיבה והלחנה אביתר בנאי, שי טרא ליטמן, בןבן, אופיר ויפליך, אלונה שאול, נופר סלמאן, עמיר לב, אדם יעקב כהן, בר שטיינר ויובל מנשה האלבום תוכנן לצאת מוקדם יותר אך נדחה בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
האלבום כולל 11 רצועות, ובהם שיתופי פעולה עם מספר אמנים: השיר הפותח את האלבום, "נשמות", הוא דואט בהשתתפות הזמר והיוצר אביתר בנאי ומהווה את שיתוף הפעולה הראשון בין השניים, לאחר שבנאי ציין בראיון לעיתונאי אסף ליברמן בינואר 2025 את התרשמותו מהמיני-אלבום "גיבורים", והביע עניין בעבודה משותפת עם מיינר.
השיר המשותף זכה לתשומת לב רחבה עם יציאת האלבום ונכנס לפלייליסט הלילה של "הנבחרים של כאן גימל".
בנוסף כלולים בו השירים "שפת אהבה" עם הזמרת אלונה שאול, "זה הזמן שלי" עם הזמרת נופר סלמאן ו"עסוק בעצמי" עם הזמר והיוצר עמיר לב, שכולל דגימה מוזיקלית של שירו של לב "מיליוני דולרים" שיצא בשנת 2022.
חלק ניכר מההפקות בשירי האלבום מאופיינים בשינויי מקצב תכופים ודרופים פתאומיים.
מהלכים אלה שוברים את המבנה השירי הליניארי ומייצרים תחושת אי־יציבות המשקפת את המצב הנפשי והתודעתי שמוצג בטקסטים.
בשיר העשירי באלבום "המסיבה" שולב סמפול של מקהלת גוספל מדומה שמיינר יצר באמצעות מערכת בינה מלאכותית.
בתוכנית "פופטוק" בגלגלצ, ציינו המבקרות אחינועם בר ויסמין ישבי כי מיינר הצליח לגבש סביבו קהל מעריצים ייחודי המורכב מ"מאמינים בשוליים" – קהל המזהה ביצירתו חיפוש אמוני המוגש בשפה מודרנית.
לאחר צאת האלבום, בעקבות ביקורת שהופנתה כלפי עטר והזמרת אלונה שאול על הבחירה להשתמש בשיר "שפת אהבה" בנוסח השגוי בעברית "שלושה מילים" (כשהנוסח התקני בעברית הוא "שלוש מילים"), הקליטו עטר ואלונה את השורה מחדש עם הנוסח התקני, ושבוע לאחר צאת האלבום הגרסה עם הנוסח המתוקן עודכנה בשירותי הסטרימינג
"העולם מסתובב" הוא שיר בביצוע מלאני למברסקי ועומרי סבח, שיצא ב-18 בינואר 2026 כסינגל משותף.
השיר נכתב והולחן בידי שני המבצעים, ונולד מתוך חברות קרובה ומתוך חוויית פרידה שעברו שניהם בתקופה סמוכה.
השיר מתמקד בהיבט של התמודדות עם פרידה באמצעות אהבה עצמית והמשכיות, ואינו מציב את כאב הפרידה כמוקד הבלעדי של היצירה.
למברסקי וסבח חברו ליצירת הדואט מתוך קשר חברי בין השניים ומתוך רצון לעבוד יחד על שיר משותף.
השניים כתבו והלחינו את השיר בעצמם, והציבו בכך את "העולם מסתובב" כיצירה המבוססת על חוויה אישית משותפת.
נקודת המוצא לכתיבה הייתה פרידה שעברו במקביל, אשר השפיעה על התוכן והמסר של השיר.
למברסקי וסבח בחרו לעסוק בשיר בצד של הפרידה המכוון לצמיחה אישית ולהתחדשות, ולא במרכיב הכאב שלאחריה.
הם הדגישו את הרצון להציג תהליך של חיזוק עצמי ולמידה מתוך קושי, ואת הבחירה להפוך חוויה אישית מורכבת ליצירה בעלת מסר חיובי.
השיר הוצג כתוצאה של התמודדות מודעת עם תקופה מאתגרת, וכביטוי לתפיסה הרואה בפרידה נקודת מעבר ולא סיום.
העולם שבפנים הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 2001 בבימויו של טרי זוויגוף.
הסרט מבוסס על נובלה גרפית בעלת אותו השם מאת אמן הקומיקס דניאל קלאוז.
הסרט הוא סאטירה על התרבות הפופולרית האמריקאית הריקנית, המשתמש בצורה אירונית בפורמט של סרט נעורים.
התסריט, אשר נכתב על ידי זוויגוף וקלאוז, היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2001. למרות שלא זכה להצלחה מסחרית, במשך השנים הפך לסרט פולחן.
העלילה מתרחשת בפרבר חסר שם בארצות הברית, ומתרכזת במערכת היחסים בין שתי חברות בנות-עשרה לא מקובלות בחברה: איניד (ת'ורה ברץ') ורבקה (סקרלט ג'והנסון).
החברות שלהן מתחילה להתערער כאשר איניד מתחילה לגלות עניין בחיי האהבה של סימור (סטיב בושמי), רווק מבוגר ובודד.
העולם שבפנים הוא עיבוד קולנועי לסיפור בהמשכים "Ghost World", אשר הופיע בחוברת הקומיקס "אייטבול" (Eightball) של קלאוז.
העלילה מבוססת ברובה על סיפור זה, אך מכילה גם קטעים ואלמנטים מסיפורים אחרים שהופיעו בקומיקס.
דמותו של סימור, שאינה מופיעה בסיפור המקורי, מבוססת על מספר דמויות משניות המופיעות בקומיקס.
שינוי נוסף במעבר מהקומיקס לקולנוע הוא צמצום חשיבות דמותה של רבקה.
העֹפֶל, כינוי מקראי לחלק מסוים של עיר.
במקרא, עופל מוזכר בהקשר לשתי ערים: שומרון וירושלים.
מקור המילה מן השורש ע.פ.ל שקיים במספר שפות שמיות ופירושו התרומם או התנשא.
ייתכן וגובהו של העופל מסביר את ההקשר מהכתובים המורה כי העופל היה אזור מבוצר ומוגן ששימש כמצודה פנימית בעבור המלך ומנהלי הממלכה.
גם במצבת מישע מוזכרת "חמת העפל" (חומת העופל) בין מפעלי הבנייה של מישע מלך מואב.
בחפירות ארכאולוגיות בתחילת המאה ה-20 בתל שומרון נמצאו שרידי מצודה בראש הגבעה שיש שזיהו אותו עם העופל.
בירושלים, העופל מתייחס לגבעה ארוכה וצרה, מעבר לקצה הדרומי של הר הבית.
האזור כולו נמוך מהר הבית ויש להעפיל משם אליו.
העופל תחום ממערב על ידי עמק הגיא המרכזי, מדרום על ידי גיא בן הינום וממזרח על ידי נחל קדרון.
גבעת עיר דוד, המהווה את הגרעין הקדום של ירושלים, שוכנת בדרום העופל.
הדעה המקובלת במחקר היא שהעיר התרחבה לכלול את העופל בימי שלמה המלך, שבנה את בית המקדש על הר הבית.
בימי שיבת ציון, נתינים התיישבו באזור העופל, כדי להיות קרובים לבית המקדש, בו הם שירתו.
קרן העופל הוא הכינוי לפינה הדרום מזרחית של חומת הר הבית באזור זה מתנשאת החומה ההרודיאנית לשיא גובהה, 20 מטר, ובה בעת חודרת כ-20 מטר לעומק האדמה.
החומה נושקת ומתחברת לחומה החשמונאית הקדומה ממנה.
על פי מסורת נוצרית, זהו מקום הסקילה של יעקב הצדיק.
קרן העופל מוזכרת בתוספתא בנוגע לשאלה מתי צריך להפסיק להתפלל עבור ירידת גשמים: "צאו וראו, אם עומד אדם בקרן אפל ומשקשק את רגלו בנחל קדרון, אנו מתפללים שלא ירדו גשמים".
בעופל נערכו חפירות ארכאולוגיות נרחבות: בנימין מזר ומאיר בן דב חשפו את מדרגות חולדה המובילות לשער הכפול וסדרה של מבנים מהתקופה האומיית, יובל ברוך ורוני רייך חשפו את המדרגות העולות לשער המשולש מדרום וממזרח, ואילת מזר חשפה מערכת של ביצורים מימי הבית הראשון, שלדעתה נבנו על ידי שלמה המלך.
ארכאולוגים רבים אינם מקבלים את הטענה האחרונה ומסתייגים מהצעת התארוך המוקדם לשרידים.
כיום, הוקם בעופל גן ארכאולוגי ומרכז מבקרים ע"ש דוידסון, המציג שרידים ושחזורים של ירושלים בתקופות שונות בעיקר מסוף ימי בית שני.
העוקץ הוא אתר אינטרנט ישראלי שפרסם טורי דעה אקטואליים של אנשי אקדמיה ופעילים חברתיים במגוון נושאים.
האתר בחן מגמות חברתיות וכלכליות בישראל, וביקר עוולות הנעשות לטענת כותביו כלפי שכבות שאותן הם תופסים כמוחלשות מבחינות שונות וקבוצות מיעוטים בישראל.
מבחינה פוליטית מזוהים המאמרים באתר עם תפיסות סוציאל-דמוקרטיות ועם עמדות השמאל בישראל.
האתר הוקם בשנת 2003 כפרויקט של מרכז אדוה בפורמט של בלוג אישי בו כתבו בעיקר פרופ' יוסי דהאן וד"ר יצחק ספורטא שחשו, לדבריהם, כי נושאים כלכליים וחברתיים מסוקרים בישראל באופן שטחי.
האתר נוהל תחילה במשותף על ידי ספורטא ודהאן והתעדכן על בסיס יומי.
האתר אפשר פרסום תגובות ולעיתים קרובות התרחשו בו דיונים מקיפים בהם מעורבים אנשים מהשורה יחד עם אנשי אקדמיה על נושאי השעה.
עד 10 באוגוסט 2007, התפרסמו באתר 2,204 מאמרים, מתוכם 1,347 פרי עטם של ספורטא ודהאן.
בהמשך, מתוך רצון "להוות אלטרנטיבה לתקשורת הממוסדת המונעת בעיקרה משיקולי רייטינג ושבויה בידי בעלי הון ופוליטיקאים", שינה האתר את הפורמט שלו והפך לבמה מרכזית עבור עשרות אנשי אקדמיה, פובליציסטים ואישי ציבור שפרסמו בו את מאמריהם.
בשנת 2009 שודרג האתר בעזרת תרומתה של הקרן החדשה לישראל.
האתר קיבל תמיכות לאורך מספר שנים מהקרן החדשה לישראל וכן מקרן רוזה לוקסמבורג המזוהה עם מפלגת די לינקה הגרמנית.
עם הכותבים באתר במשך השנים נמנו בין השאר: שלי יחימוביץ', חררדו לייבנר, גדי אלגזי, יוסי יונה, יהודה שנהב, יצחק ג'קי אדרי, יחיעם שורק, שלמה סבירסקי, עמי וטורי, אילנה שזור, אורלי בנימין, איאת אבו שמיס ואחרים.
בנובמבר 2021 הכריזו עורכות האתר, אפרת ג'רופי ויונית נעמן, כי הוא ייסגר בסוף השנה, עקב בעיות תקציב, אך לאחר שכ-100 איש התגייסו לתרום לאתר באופן קבוע, הודיעו שהוא ימשיך לפעול.
האתר נסגר לבסוף סופית במאי 2024.
"העונות" היא אורטוריה מאת יוזף היידן, לשלושה סולנים, מקהלה ותזמורת.
היא אחת מיצירותיו האחרונות של המלחין, וכן מן הגדולות והחשובות שבהן.
האורטוריה הועלתה לראשונה ב-29 במאי 1801 בווינה.
באורטוריה ארבעה חלקים, וביצועה אורך בין שעתיים ורבע לשעתיים וחצי.
כותב הלברית של האורטוריה, איש הספרות הברון גוטפריד ואן סוויטן (Gottfried van Swieten), היה מבושם מהצלחת היצירה האחרונה שעליה עבדו הוא והיידן יחדיו, אורטוריית "הבריאה" (Die Schöpfung).
האורטוריה הזו זכתה להצלחה מסחררת בווינה ובלונדון (ומאוחר יותר במרבית ארצות אירופה), ווואן סוויטן רצה לנצל את המומנטום על מנת לכתוב יצירה נוספת שתצליח גם היא.
היידן, שהיה כבר מבוגר, והחל להתעייף ממלאכת ההלחנה שלה הקדיש את מרבית כוחותיו וכישרונו ב-50 השנים האחרונות, היה נלהב פחות מן הרעיון, והוא ידע שיצירה נוספת בז'אנר הזה חייבת להיות מוצלחת לא פחות מקודמתה.
היצירה אכן הייתה להצלחה עצומה מבחינת היידן, אך היא לא הייתה פופולרית כמו האורטוריה "הבריאה", שנחשבה בראשית המאה ה-19 ליצירתו הגדולה ביותר של המלחין.
היידן החל לעבוד על האורטוריה החדשה בשנת 1799. ואן-סוויטן הציע לברית עממית ולא דתית העוסקת בחיי הכפר, שחילופי עונות השנה יאירו אותם באופן מיוחד.
לשם כך נבחרה פואמה אפית משנת 1726 של ג'יימס תומסון, משורר סקוטי מתקופת ההשכלה.
הפואמה דברה בעיקר בשבח ההשפעה שיש לחיי הכפר על נפש האדם ועל השתקפויות הטבע בנפשו של איש הכפר.
הלברית הסופית והאורטוריה עצמה (בעיקר בעידודו של ואן-סוויטן) אכן מתייחסים לדברים באופן "קלאסי" יותר.
זאת בזמן שהתנועה הרומנטית שכבר הייתה "מעבר לפינה" ראתה את האלמנט המיסטי-משהו של הטבע, ושל האמן שהטבע הוא בשבילו מקום מפלט, בדידות, ומקור השראה.
שלוש הדמויות המציגות הן בני כפר.
סימון (Simon), איכר מבוגר (בס), לוקאס (Lukas), בנו (טנור), שבמהלך ההתרחשות מתאהב בהנה (Hanne סופרן).
במהלך כתיבת היצירה ניטשו ויכוחים בין היידן לוואן סוויטן, על אופי הכתיבה ועל הטקסט.
ואן סוויטן אפילו הרהיב עוז והתערב במוזיקה עצמה, והביע את רצונו שהמוזיקה תהיה ממש אילוסטרציה של הטקסט (אילוסטרציות שמוצאים בשפע רב יותר באורטוריה "הבריאה" הקודמת).
היידן עמד על כך שיש לשנות את מקום העלילה מאזור כפרי-הררי, לכפר הנמצא במרחבים הפתוחים, ליד הכרמים והיקבים.
ייתכן שמפני שהיה זה נוף שאיתו יכול היה להזדהות מאזור האחוזה של בית אסטרהאזי, או של כפר ילדותו, רוראו.
הטקסט עצמו, הגרמני והאנגלי, כתובים בלשון מליצית, וההתרחשות בו נוטה להיות אידילית יותר מאשר נטורליסטית.
לאחר סיום היצירה אמר היידן "היצירה התישה אותי.
לא הייתי צריך לכתוב אותה מעולם".
היצירה הועלתה לביצועי טרום-בכורה בארמון שוורצנברג שבווינה ב-24 וב-27 באפריל וב-1 במאי 1801. לאחר מכן הועלתה שוב בפני החצר הקיסרית בווינה, ונפתחה ב"המנון הקיסר" של היידן ("Gott erhalte"), בשירתה של הקיסרית.
ביצוע הבכורה הועלה ב-29 במאי 1801 באולם רדוטנזאל.
היצירה הופצה אז בהוצאת ברייטקופף, ובסוף אותה שנה כבר הועלה ביצוע מחוץ לאוסטריה, בלייפציג.
הביצועים הראשונים היו בהרכב קטן יחסית של כ-32 זמרי מקהלה ו-40 נגנים, בגלל בעיית צפיפות, ביצועים נוספים של האורטוריות של היידן בשנים שלאחר מכן בוצעו גם בהרכבים גדולים יותר.
למרות ההערה הנ"ל של היידן, ביצירה עצמה אין זכר למרירות, והיא חיונית מאוד, מבריקה ועשירה בהומור, כפי שהיידן מטיב להלחין.
התזמורת לה כתובה היצירה כוללת:
שני חלילים (השני מכפיל פיקולו באריה אחת), שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים וקונטרה בסון.
סקציית כלי המתכת מורחבת יחסית: 4 קרנות (ארבעתן יחד מנגנות רק בפרק אחד), שתי חצוצרות (פרק לפרק האחרון, בו מנגנות שלוש חצוצרות), ושלושה טרומבונים.
בסקציית כלי ההקשה מנגנים בנוסף לטימפני, גם משולש וטמבורין (תוף מרים), דבר אשר תורם לאווירה של חגיגה כפרית בחלקים מסוימים ביצירה.
סקציית כלי הקשת היא סטנדרטית וכוללת כינור ראשון וכינור שני, ויולה, צ'לו וקונטרבס.
באורטוריה "העונות", כמו גם באורטוריה "הבריאה", היידן מאפיין פרקים באופן מאוד צבעוני וייחודי בעזרת תזמור ומרקם.
פרט לתפקיד ההולך וגדל של כלי הנשיפה ביצירות אלו, הקלרינט גם הוא מקבל תפקידים סולניים רבים, גם ליריים וגם וירטואוזיים.
בסימפוניות לונדון האחרונות, למשל, אומנם יש כבר תפקיד לקלרינט, אך שם הוא כמעט תמיד מכפיל ומעשיר את התזמור.
האורטוריה בנויה בארבעה חלקים, כאשר היידן מייחד כל חלק לעונה (היצירה פותחת בעונת האביב).
ליצירה הזו יש מאפיינים רבים של אורטוריה, כמו למשל ההרכב המבצע, חלוקה, והרכבי הפרקים השונים, שהם: אריות וקטעי אנסמבל הסולנים, רצ'יטטיבים (מתוזמרים או סקו) וקטעים מקהלתיים גדולים ומרהיבים (Chorus) שבסופי כל "עונה" הם בדרך כלל פוגאליים.
בניגוד לאורטוריה הקודמת, באורטוריה זו אין פוגות כפולות.
לעיתים נוטים שלא להגדיר את היצירה כאורטוריה לכל דבר ועניין, משום שהיא מחולקת לארבעה חלקים (בניגוד לחלוקה המקובלת ל-2) והסיבה המרכזית – היא כתובה לפי טקסט חילוני, ואין בה אף ציטוט מכתבי הקודש הקאנוניים, גם אם לעיתים ישנם פרקים בעלי הקשר דתי.
עם הערות בנוגע לטקסט, למוזיקה ולקשר ביניהם.
מס' 1: פתיחה – לארגו – ויואצ'ה
"הפתיחה מתארת את המעבר מן החורף לאביב."
הפתיחה היא בסולם סול מינור, ומזכירה באופן מפתיע את התיבות הראשונות בקונצ'רטו "החורף" מתוך ארבע העונות מאת ויוואלדי.
המתאר את סיום החורף וראשית האביב.
בני כפר, ובנות כפר, לסירוגין וביחד.
זו האריה שבה משתתף הפיקולו.
באריה הזו היידן מצטט את עצמו בתפקידיהם של הכלים הגבוהים.
הציטוט המפורסם הוא בעצם הפרק השני מתוך סימפוניה מס' 94 "ההפתעה" מאת היידן.
הנושא הקליט של הפרק הפך להיות מושא לשריקה ברחוב, כמו שמעיד אחד מחבריו של היידן בלונדון.
היידן מתאר בעזרת הפיקולו את סימון האיכר שורק להנאתו את אותו נושא.
מס' 6: "תפילה" Bittgesang (שיר בקשות) - סולנים ומקהלה לסירוגין "!Sei nun gnädig, milder Himmel"
– סולנים ומקהלה לסירוגין עם מקהלה נוספת של נערים ונערות "O wie lieblich"
מס' 9: סיום חלק האביב – סולנים ומקהלה, לסירוגין וביחד "!Ewiger, mächtiger, gütiger Gott"
"הקדמה [תזמורתית] קצרה המתארת דמדומים לפני עלות החמה".
באבוב מופיעים קטעי סולו קצרים שמתארים קריאות של ציפורים, בתוך הרקע העמום שיוצרים כלי הקשת.
תיאור של רועי הצאן, עם "קריאות" של קרן שנשמעות ברקע.
זריחת השמש, מתוארת בפעם השלישית לפחות ביצירתו של היידן.
בפעם האחרונה, הוא עשה זאת באופן מבריק ונוגע ללב באורטוריה "הבריאה".
שם הדבר נעשה בעזרת פתיחה איטית בתזמורת, ובאורטוריה "העונות", הסולנים נכנסים אחד אחרי השני ולוחשים "היא עולה", "היא באה" וכו', במהלך מלודי-כרומטי עולה.