tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בוגי יעלון נפגש עם עמיתו שר ההגנה ההודי מאנוהר פרקיר.
במרץ 2015, לאחר הבחירות לכנסת העשרים, נקט ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי במחווה מיוחדת כלפי ראש הממשלה הנבחר, בנימין נתניהו, כאשר שיגר לו ברכה בעברית.
באוקטובר 2015 הגיע נשיא הודו פרנב מוקהרג'י לביקור בן שלושה ימים בישראל.
היה זה הביקור הראשון של נשיא הודי במדינה.
בין ישראל להודו קיים שיתוף פעולה פורה שאינו צבאי, בעיקר בתחומי החקלאות.
מומחים ישראליים וחברות המתמחות בנושא זה מדריכות משלחות ומומחים הודים בתחומים כגון השקיה, המלחַת קרקע, דשָׁנים, גידול בחממות, התפלת מי ים, ניהול משק מים, לחימה במדבור, אנרגיה סולארית ואחרים.
ב-2009 במהלך ביקור שר החקלאות ההודי בישראל נחתם הסכם להקמת שורה של מרכזי מצוינות חקלאיים בהודו בהן תבוא לידי ביטוי בולט החדשנות הטכנולוגית החקלאית הישראלית.
ההסכם חודש ב-2011 וסוכם על הרחבתו לשבע ממדינות האיחוד ההודי.
קשרים והסכמים קיימים בין המדינות גם בתחומי הסחר, הבנקאות, המיסוי, התעופה ובנושא התיירות, המאופיינת בזרימתם של אלפי תרמילאים ישראלים צעירים להודו.
ב-14 בנובמבר 2016 ביקר נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין יחד עם רעייתו נחמה ריבלין בניו דלהי.
במהלך ביקורו אמר ריבלין: "אני ממריא כעת לביקור חשוב מאוד בהודו, בת ברית חשובה, וידידה קרובה של ישראל, מדינה עמה יש לנו הרבה מן המשותף."
ב-29 בינואר 2017 ישראל והודו ציינו 25 שנים להיווסדות היחסים הדיפלומטיים.
ביוני 2017 אישרה ממשלת ישראל תוכנית רב שנתית להידוק הקשרים עם הודו, בהיקף כולל של כ-240 מיליון שקל.
ב-4 ביולי 2017 ביקר ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי בישראל, לראשונה מאז קום המדינה, ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בדצמבר 2017 הצביעה הודו באו"ם נגד הכרזת טראמפ וההכרה בירושלים כבירת ישראל
בינואר 2018, למרות ההצבעה נגד ישראל באו"ם, ביקר ראש ממשלת ישראל נתניהו בהודו בראש משלחת ישראלית גדולה.
במשך מספר ימים נערך לו ביקור ממלכתי גדול, בליווי צמוד של ראש הממשלה מודי, במהלכו נחתמו הסכמים כלכליים ונוספים.
ביולי 2020 סוכם כי שתי המדינות ישתפו פעולה במאבק בנגיף הקורונה.
ב-14 ביולי 2022, בעת ביקורו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל, התקיימה (בשיחת ועידה) פסגת המנהיגים הראשונה של קבוצת I2U2 - קבוצה המאגדת את איחוד האמירויות הערביות, ארצות הברית, הודו וישראל ומטרתה להגביר שיתופי פעולה כלכליים במגוון תחומים.
הבסיס למדיניות הודו כלפי הכיבוש היה מאמר של מהטמה גאנדי מ-1938 בו קבע כי פלסטין שייכת לפלסטינים וכי הקמת מדינה ליהודים אפילו בחלק משטחה הוא פשע נגד האנושות.
אך לאחר בחירתו של מודי לראש ממשלת הודו בשנת 2014 חל שינוי, על רקע איבתו לאסלאם ולמוסלמים.
לאחר מתקפת חמאס על ישראל באוקטובר 2023 הייתה הודו מראשוני המגנים אותה.
היא אף נמנעה מהצבעה באו"ם על הצעת החלטה שקראה להפסקת אש הומניטרית בסוף אוקטובר.
במאמר מאת עבד אל-עזיז בעיתון ערבי לונדוני הוסבר כי העמדה ההודית כלפי ישראל וכלפי הסוגיה הפלסטינית מושפעת לא רק מאינטרסים פוליטיים וכלכליים אלא גם משיקולים דתיים-אידאולוגיים.
שתי המדינות יונקות מהעבר הרחוק על טהרת הזהות הדתית.
בהודו אף נחקק בשנת 2019 חוק האזרחות, המעניק זכות לכל אדם השייך לדת ההינדית במדינות השכנות לקבל אזרחות הודית על סמך דתו.
ימים אחדים אחרי מתקפת חמאס קראה הודו לפתרון דרך משא ומתן להקמת מדינה פלסטינית עצמאית, ריבונית ובת־קיימא בגבולות ביטחון מוכרים, שתחיה בשלום לצד ישראל.
הסחר הישראלי-הודי נמצא במגמת עליה בולטת החל מכינון היחסים ועד היום.
לשכת המסחר ישראל הודו היא חלק מלשכת המסחר ישראל אסיה.
בראש הלשכה עומדים מר רביב בירון (נשיא) ועו"ד ענת ברנשטיין-רייך (יו"ר).
בלשכה חברות עשרות חברות ישראליות אשר פעילות בהודו והיא משמשת כגשר של אינפורמציה והזדמנויות עסקיות בין ישראל להודו.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל מערך של שלוש נספחויות כלכליות בהודו במטרה לסייע לחברות ישראליות לפתח את עסקיהן בשוק ההודי המתפתח, בערים בנגלורו, מומבאי וניו דלהי.
להלן נתוני הסחר בין ישראל להודו בחמש עשרה השנים שעברו מאז כינון היחסים (כל המספרים במיליוני דולרים):
בפברואר 2007 נערכה בניו דלהי פסגת המנהיגות הבין-דתית הראשונה של יהודים-הינדו.
הפסגה כללה את הרב הראשי לישראל דאז יונה מצגר, המנהל הבינלאומי לעניינים בין-דתיים של הוועד היהודי-אמריקאי דוד רוזן, משלחת של רבנים ראשיים מרחבי העולם ומנהיגים הינדים מהודו.
במהלך הפסגה הצהיר הרב מצגר כי "יהודים חיו בהודו למעלה מ-2,000 שנה ומעולם לא הופלו לרעה.
זה דבר שאין שני לו בהיסטוריה האנושית".
באוגוסט 2007, על רקע הפגנות, נסעה משלחת של מנהיגים ועיתונאים מוסלמים הודים לישראל.
הביקור הוגדר כדיאלוג של דמוקרטיות, והוא אורגן על ידי משרד הודו של הוועד היהודי האמריקאי.
במהלך הטיול הזה, מלאנה ג'מייל אחמד איליאסי, המזכיר הכללי דאז של איגוד האימאמים והמסגדים הכל-הודו, שיבח את הכבוד ההדדי של ערביי ישראל ויהודי ישראל זה לזה, ועודד פתרון בעיות בדיאלוג ולא באלימות.
מנהיגים מוסלמים נפגשו עם הנשיא דאז שמעון פרס, שם הדגיש פרס את הדו-קיום בין הדתות בירושלים ואת מאבקה של הודו בטרור ובבדלנות.
בשנת 2008 התקיימה פסגה יהודית-הינדית שנייה בירושלים.
הפסגה כללה מפגש בין קבוצות הינדיות לבין נשיא ישראל דאז, שמעון פרס, שבה נדונה החשיבות של מערכת יחסים ישראלית-הודית חזקה.
המשלחת ההינדית נפגשה גם עם הפוליטיקאים הישראלים יצחק הרצוג ומג'אלי והבי.
קבוצות הינדיות ביקרו ונשאו את תפילותיהן בכותל המערבי, וכן חלקו כבוד לקורבנות השואה.
בשנת 2009 התקיים בעיר ניו יורק ובוושינגטון מפגש בין-דתי-הינדי-יהודי קטן יותר שאורגן על ידי הקרן ההינדית האמריקאית והוועד היהודי האמריקאי.
נציגים הינדים ויהודים העניקו מצגות, והמשתתפים ענדו סיכות דש בשילוב דגל ישראל, הודו ואמריקאי.
בנובמבר 2012, ציין נשיא ישראל שמעון פרס, "אני חושב שהודו היא ההצגה הגדולה ביותר של איך כל כך הרבה הבדלים בשפה, בכתות יכולים להתקיים במקביל מול סבל גדול ושמירה על חופש מלא.
יחסי הודו–ניז'ר הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של ניז'ר.
להודו שגרירות בניאמיי, ואילו לניז'ר יש שגרירות בניו דלהי.
במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962 תמכה ניז'ר בהודו וגינתה את סין.
הודו פתחה את השגרירות שלה בניאמיי במאי 2009, והשגריר ההודי הראשון בניז'ר נכנס לתפקידו באוגוסט 2010. ניז'ר פתחה את השגרירות שלה בניו דלהי בנובמבר 2011; השגריר הראשון של ניז'ר בהודו בינואר 2012.
נשיא ניז'ר, מוחמד איסופו ומשלחת של 6 שרים, ביקרו בהודו בין התאריכים 27-30 באוקטובר 2015 במהלך ביקורו נפגש איסופו עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, ב-28 באוקטובר.
במהלך פגישתו הביע נשיא ניז'ר את רצונו להרחיב את היחסים בין שתי המדינות.
ראש ממשלת הודו או נשיא הודו לא ביקרו מעולם בניז'ר, אולם כמה שרים הודים ביקרו במדינה.
הסחר הבילטרלי בין הודו לניז'ר הסתכם ב-80.48 מיליון דולר בשנים 16–2015. הייצוא ההודי לניז'ר הסתכם ב-80.16 מיליון דולר, ואילו הייצוא הניז'רי להודו הסתכם ב-320 אלף דולר בלבד.
הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לניז'ר הן דגנים ופריטי מזון אחרים, כמו גם תרופות, כותנה, מכונות לייצור חשמל ופלסטיק.
הייבוא ההודי מניז'ר כולל עורות ועופרת.
נתוני הסחר הדו-צדדיים אינם משקפים את הסחר הכולל בין המדינות, מאחר שכמה אנשי עסקים מניז'ר רכשו מוצרים הודיים בדובאי.
הודו מספקת סיוע כלכלי לניז'ר בתחומי הבריאות והחקלאות, כמו גם סיוע טכני וסיוע במזון.
בספטמבר 2005 סיפקה הודו לניז'ר תרופות בחינם.
בנוסף היא סיפקה לממשלת ניז'ר 100 מחשבים ו-100 מדפסות בשנת 2012. ממשלת הודו סיפקה גם מצלמות טלוויזיה ומחשבים ניידים לתעשיית המדיה של ניז'ר.
להודו יש גם מעורבות באשראי של ניז'ר.
ביולי 2005 סיפקה הודו לניז'ר 17 מיליון דולר לרכישת אוטובוסים, משאיות, טרקטורים, טחנות קמח ומשאבות.
ביולי 2008, היא סיפקה עוד 20 מיליון דולר לפיתוח אספקת החשמל של ניז'ר.
ביוני 2013 סיפקה הודו עוד 34.50 מיליון דולר עבור חשמל ל-50 כפרים בניז'ר, והקמת תחנת כוח סולארית.
בינואר 2014 הודו סיפה עוד 25 מיליון דולר לבניית מתקני אספקת מים לקהילות עירוניות וכפריות.
עוד 30 מיליון דולר סיפקה הודו לניז'ר בשנת 2016 עבור פינוי פסולת עירונית בנימאיי.
נכון לדצמבר 2016, 150 תושבי הודו מתגוררים בניז'ר, ורובם עוסקים במסחר ובתחום האירוח.
יחסי הודו–מאלי הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת מאלי.
שתי המדינות הן ריבוניות וחברות בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות.
מאלי תומכת ברפורמה ההודית להוספת מושבים במועצת הביטחון של האו"ם בהם מושב הודי.
נשיא מאלי ביקר בהודו באמצע ינואר 2012 בליווי פמלייתו ובראשה רעייתו.
נשיא הודו אירח אותו ואת פמלייתו לסעודת כבוד בארמון הנשיא.
מאוחר יותר פתחו שני הנשיאים את פגישתם הרשמית בבית ההיידראבאד שבמסגרתה נכללו היחסים הבינלאומיים והבילטרליים בין שתי המדינות.
שני הצדדים הצהירו כי הם יעשו ככל שביכולתם כדי להעמיק את היחסים, הם חתמו על מזכר שיתוף פעולה בנושא גאולוגיה ומשאבי טבע זמינים ועל הסכם בו הודו נותנת 100 מיליון דולר למאלי כדי להקים בה תשתית חשמלית מודרנית.
יחסי הודו–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת סורינאם.
להודו שגרירות בפרמריבו ואילו לסורינאם שגרירות בניו דלהי.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו וסורינאם נוסדו ב-1976. הודו פתחה את שגרירותה בפרמריבו שנה לאחר מכן, ב-1977 ואילו סורינאם פתחה את שגרירותה בניו דלהי בשנת 2000. לסורינאם יש גם שגרירות דיפלומטית בבנגלורו.
הוועדה המשותפת של הודו וסורינאם לחיזוק שיתוף הפעולה בין המגזרים הפרטיים והציבוריים בין שתי המדינות הוקמה בספטמבר 1992. מאז 1998, תומכת סורינאם במועמדותה של הודו למושב קבע במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ונטיאן ביקר בהודו במרץ 2003. במהלך הביקור נפגש ונטיאן עם נשיא הודו עבדול קאלאם וראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי, ושתי המדינות חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה בחקלאות, ותרבות (CEP).
שתי המדינות גם הסכימו על הרחבת האשראי של הודו לסורינאם בסך 10 מיליון דולר.
הסחר הבילטראלי בין הודו לסורינאם הסתכם ב-228.49 מיליון דולר בשנים 15–2014. המוצרים העיקריים המיוצאים מהודו לסורינאם הם דוודים, מכונות, ברזל ופלדה, ציוד לייצור חשמל, רשמקולים, מוצרי רוקחות, טקסטיל, כלי רכב, קפה, תה ותבלינים, גומי, נייר, טבק, כימיקלים אורגניים, רהיטים, שטיחים, מוצרי קרמיקה, נעליים ודפים מודפסים.
הסחורות העיקריות המיוצאות מסורינאם להודו הן עץ, אלומיניום ומכונות לייצור חשמל.
הודים הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסורינאם, המהווים 27.4% מכלל האוכלוסייה.
לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2012 בסורינאם, 148,443 אזרחי המדינה הם ממוצא הודי.
בשנת 1972 היוו הודים 37.6% מהאוכלוסייה.
זמן קצר לפני ואחרי עצמאותה של סורינאם ב-25 בנובמבר 1975 היגרו הודים רבים מהמדינה וגרמו לירידה באוכלוסיית ההודים.
תחת הראג' הבריטי, הודים רבים נשלחו למושבות בריטיות אחרות לעבדות.
לאחר ביטול העבדות במושבה ההולנדית של סורינאם, חתמה ממשלת הולנד על הסכם עם בריטניה בדבר גיוס עובדים בחוזה.
ההודים החלו לעבור לסורינאם ב-1873 כפועלים מובטלים, רובם ממדינות הודו המודרניות אוטר פרדש, ביהר והאזורים המקיפים אותן.
בשל נוכחותה של קהילה הודית גדולה בסורינאם, מוגשות מדי שנה 400 בקשות לאזרחות מעבר לים בהודו בידי אזרחים סורינאמים.
יחסי הודו–ליטא הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת ליטא.
היחסים הראשונים של הודו עם ליטא היו באמצעות מיסיונרים ליטאים נוצרים שנסעו להודו ב.
במהלך המאה ה-19 גבר העניין הליטאי בהודו לאחר שהתגלה דמיון בין השפה ההודית סנסקריט לבין הליטאית.
בין השפות האירופיות, ליטאית היא הקרובה ביותר לסנסקריט.
האדריכל היהודי הדרום אפריקאי הרמן קלנבאך, יליד ליטא, היה ידיד קרוב של מהטמה גנדי.
השניים נפגשו ב-1904 בדרום אפריקה.
קלנבאך ליווה את גנדי בצום הראשון שלו, ואת עזיבתו ללונדון ב-1914. קלנבאך גם תרם 1,000 דונם של קרקע אשר נקרא לימים חוות טולסטוי.
ב-2 באוקטובר 2015, ביום ההולדת ה-146 של גנדי, חשפו ראש ממשלת ליטא, אלג'ירדאס בוטקוויצ'יוס ושר החקלאות של הודו, מוהאן קונדארייה, פסל של קלנבאך וגנדי.
שגריר ליטא בהודו, לימונאס טלאט קלפשה, אמר:
הודו הכירה בליטא ב-9 בספטמבר 1991, וכוננה יחסים דיפלומטיים עמה ב-25 בפברואר.
ליטא הקימה שגרירות בניו דלהי ב-1 ביולי 2008.
ב-2005 הצהיר שר החוץ ההודי נטאוור סינג כי הודו תפתח שגרירות בליטא.
ביולי 2014 קרא שר החוץ של ליטא להודו להקים שגרירות בווילנה.
הודו עדיין לא פתחה שגרירות במדינה, אם כי היא הקימה קונסוליה לשם כבוד בווילנה ב-6 בפברואר 2015.
באוקטובר 2015 חתמו שתי המדינות על הסכם דו-צדדי לשיתוף פעולה בחקלאות.
הן גם הסכימו להגדיל את שיתוף הפעולה שלהן בתחומים כגון מזון וחלב.
הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2009 ב-117.9 מיליון דולר, ב-2010 ב-184 מיליון דולר ובשנת 2011 ב-203 מיליון דולר, ורשם עלייה באופן עקבי.
הייצוא העיקרי של הודו לליטא הוא תרופות מוצרי קוסמטיקה, טקסטיל ומוצרי צריכה.
הייצוא העיקרי של ליטא להודו הוא מכשירי חשמל, מכשירי אופטיקה, מוצרי היי-טק, מתכות, כימיקלים, גופרית, סיד ומלט.
לשכת המסחר ההודו-בלטית (IBCC) הוקמה בווילנה בשנת 2009. פורום הודו-ליטא נחנך בספטמבר 2010.
יש עניין גובר והולך בליטא במוזיקה וריקודים הודיים, יוגה, איור ודה, וביצירותיו של רבינדרנת טאגור.
נכון לשנת 2014, מדי שנה מבקרים בהודו כ-3,00 אזרחי ליטא.
יחסי הודו–ניקרגואה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת ניקרגואה.
בשנת 1989, יו"ר הלוק סבהה ביקר בניקרגואה במסגרת הפורום האיגוד הבין-פרלמנטרי, ביקור זה היה ביקורו הראשון של שר הודי בניקרגואה.
שנתיים לאחר מכן, שר העבודה והרווחה ההודי, ראם וילאס פסואן, נכח בהשבעת הנשיאה הניקרגואית ויולטה צ'מורו.
בשנת 2013, שר החוץ הניקרגואי, סמואל סנטוס לופס, ביקר בהודו על מנת להשתתף ב-SICA.
סנטוס נהג לערוך שיחות עם שר החוץ ההודי סלמאן קורשיד, מה שהועיל לשיפור היחסים בין המדינות ולפיתוח הסחר והיחסים הכלכליים שביניהן.
בנוסף, שיחות אלו אפשרו לאנשי עסקים הודים להשקיע בפרויקט תעלת בניקרגואה.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מהודו לניקרגואה הגיעה לסך 90.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, אופנועים, חלקי רכב, טרקטורים, גלגלי גומי, מכסי פלסטיק, תרופות, סוכרים, ערכות קפה ותה, מוצרים אפויים, שנאים, טלפונים, חוטים מבודדים, מעגלים חשמליים, צינורות ברזל, ענבים, פלפל ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מניקרגואה להודו הגיעה לסך 2.69 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עץ מנוסר, עץ קשה, בטריות חשמליות, נעלי עור, גרוטאות אלומיניום ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מהודו לניקרגואה הגיעה לסך 123 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, חלקי רכב, אופנועים, טרקטורים, גלגלי גומי, מוצרי פלסטיק, חלקים של מנועים חשמליים, שסתומים, משאבות נוזלים, מוצרים אפויים, סוכרים, צינורות ברזל, תיקים ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מניקרגואה להודו הגיעה לסך 5.39 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עץ קשה, עץ מנוסר, בטריות חשמליות, בגדים משומשים, נפט מזוקק ועוד.
הודו אינה מיוצגת בניקרגואה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את הודו נמצאת בפנמה.
ניקרגואה אינה מיוצגת בהודו בדרג השגרירות, ניקרגואה מיוצגת בהודו על ידי קונסוליה במומבאי ועל ידי קונסליה כללית בניו דלהי, בירת המדינה.
יחסי הודו–סיישל הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של סיישל.
להודו יש נציבות עליונה בוויקטוריה ואילו לסיישל נציבות עליונה בניו דלהי.
הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוסדו כבר בשנת 1976, לאחר מתן העצמאות לסיישל.
בשנת 1987 פתחה הודו נציבות עליונה, ואילו בשנת 2008 פתחה סיישל.
היחסים בין שתי המדינות נחשבים לידידותיים, ושתי המדינות מקיימות ביקורים רשמיים בדרגים גבוהים מדי פעם.
ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי והנשיאים רמזוואמי ונקטרמן ופרטיבה פטיל ביקרו בסיישל, שמצדה ביקרו הנשיאים פרנס-אלברט רנה, ג'יימס מישל ודני פאור.
להודו ולסיישל יש יחסים נרחבים שעוסקים במגוון רחב של נושאים, לרבות ביטחון, תרבות, סחר ושיתופי פעולה נוספים.
היקף הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנים 2010–2011 ב-40 מיליון דולר, והמאזן נטה לטובת הודו.
תיירות, דיג, נפט, תקשורת, טכנולוגיית מידע, חינוך, מחשבים ופרמצבטיקה היו נושאים בהם שתי המדינות שיתפו פעולה.
הודו וסיישל חתמו בשנת 2010 ו-2012 על הסכמים לקידום ההשקעות הדו-צדדיות במהלך ביקור הנשיאה פרטיבה פטיל בסיישל, והודו העניקה אשראי של 50 מיליון דולר לצד מענק של 25 מיליון דולר.
להודו ולסיישל יחסים ביטחוניים הדוקים.
סיישל נחשבת לבעלת חשיבות אסטרטגית עבור הודו, כיוון שהיא ממוקמת בסמוך לנתיבים הגלובליים של הספנות והמסחר ומהווה בסיס חשוב במאבק בטרור ובפיראטים.
ביוני 1986 פרס כוחות בנמל ויקטוריה, על מנת למנוע ניסיון הפיכה נגד הנשיא רנה, שהונהג על ידי שר הביטחון ברלואיס.
הודו סייעה למנוע ניסיון הפיכה נוסף של ברלואיס בספטמבר 1986, כשראש ממשלת הודו, רג'יב גנדי השאיל לרנה את מטוסו, כדי שיוכל לשוב למדינתו מכנס בינלאומי בהארארה.
רנה קיבל מקלט בנציבות העליונה של הודו שבמאלה שבאיים המלדיביים.
בשנת 2009 פעלה הודו על פי בקשתה של סיישל ושלחה ספינות של חיל הים שלה לשטחה הכלכלי של סיישל על מנת לשמור עליו מפני פיראטים.
ביוני 2018 הודיע ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי כי הודו מגדילה את האשראי של סיישל ל-100 מיליון דולר, על מנת שתוכל לפתח את יכולות ההגנה שלה.
יחסי הודו–נפאל הם היחסים הבילטראליים בין הרפובליקה של הודו והרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
במהלך השנים, ידעו יחסי הודו ונפאל עליות ומורדות בשל לחצים פוליטיים וכלכליים.
כיום, היחסים בין הודו לנפאל נחשבים לבביים, אך עדיין כרוכים בחיכוכים הנובעים מסוגיות שנויות במחלוקת כגון סכסוכי גבולות ושאלות כלכליות.
עם חתימתה של אמנת הודו-נפאל ב-1950, נרקמו יחסים דיפלומטיים ראשוניים בין הודו לנפאל.
אמנה זו לוותה במכתבים סודיים בין שתי המדינות, שהגדירו יחסים ביטחוניים, לצד הסכם המסדיר את הסחר הבילטראלי והסחר במעברי הגבול.
הסכמים אלה ביצרו "יחסים מיוחדים" בין הודו ונפאל.
אמנה זו גם העניקה לנפאלים הזדמנויות כלכליות וחינוכיות שוות ערך לאזרחים הודים בהודו, תוך הענקת יחס מועדף לאזרחים ועסקים הודים בהשוואה לאזרחויות אחרות בנפאל.
גבול הודו-נפאל פתוח לאזרחי הודו ונפאל והם מורשים לנוע באופן חופשי ללא דרכון או אשרה, כמו כן מורשים אזרחים משתי המדינות לגור או לעבוד בהן.
עם זאת, אזרחים הודים אינם רשאים להחזיק בבעלותם נכסי קרקעות או לעבוד במוסדות ממשלתיים בנפאל, ואילו אזרחים נפאלים בהודו רשאים לעבוד במוסדות ממשל הודיים (למעט במדינות מסוימות).
בשנת 2014 הסכימו שתי המדינות לשנות את האמנה ולהתאימה על מנת לשקף את המציאות של העת הנוכחית.
עם זאת, אופן ההתאמה בין שני הצדדים טרם הובהר סופית.
על אף קשרי הדת ובתרבות ההדוקים שבין האומה ההודית לאומה הנפאלית, החל מסוף 2015, סוגיות פוליטיות וסכסוכי גבולות הובילו למתח ביחסי המדינות.
הם העיבו על תדמית הממשל ההודי בקרב הנפאלים, שגילו איבה כלפיהם.
בשנת 1950 נרקמו לראשונה יחסים לבביים בין שתי המדינות.
ככל שמספר העובדים הנפאלים בהודו הלך וגדל, החלה הודו למלא תפקיד חשוב בכלכלת נפאל, מה שגרם להעצמת המנהיגות הנפאלית.
באמצע שנות ה-70 המתחים בין שתי המדינות הגיעו לשיאם כאשר נפאל מתחה ביקורת על הצטרפותה של ממלכת סיקים למדינות הודו.
בשנת 1975 הציע בירנדרה, מלך נפאל להכרה בינלאומית של נפאל כ"אי של שלום", רעיון שזכה לתמיכה מצד סין ופקיסטן וחוסר תגובה מצד הודו, שראתה בכך איום ב"יחסים המיוחדים" בין המדינות.
ב-1984 העלתה נפאל הצעה זו פעם נוספת, אך שוב לא זכתה למענה מהודו.
בשל כך, החלה נפאל לדבוק במדיניות חוץ נייטרלית.
במהלך המלחמה הקרה, ניסתה נפאל לנקוט עמדה פרו־אמריקנית.
בשנת 1960, על מנת להפגין חיבה כלפי ארצות הברית, ובניסיון לחזק את קשריה עימה, כוננה נפאל יחסים דיפלומטיים עם ישראל, בעוד שהודו שהעדיפה לצידה את ברית המועצות, חיזקה עימה את קשריה והכירה בשטחים הפלסטיניים.
בשנת 1978 נאותה הודו להסכמי סחר ותחבורה אשר ימלאו את מבוקשה של נפאל זה מכבר.
ב-1988, כשהחלו החוזים לפוג, סירבה נפאל להסכמי מעבר וסחר יחיד.
סירוב זה הוביל למשברים חריפים בין המדינות.
ב-23 במרץ 1989 פגו תוקפם של החוזים והודו הטילה על נפאל מצור כלכלי שנמשך עד אפריל 1990.
מאז כינון היחסים, נושאים כלכליים מהווים גורם מרכזי בקונפליקט שבין שתי המדינות.לאחר הידרדרות במצב הכלכלי שהובילה לשינוי מערכתי במדינה, נפאל נאלצה לוותר על תמיכת הודו בשלל נושאים.
בסוף שנות השמונים, הגיעו יחסי הודו-נפאל לשפל המדרגה כשהודו מתחה ביקורת על כך שנפאל רכשה נשק מתוצרת סין ב-1988.
ביוני 1990 שוקמו יחסי הודו ונפאל, לאחר שראש ממשלת נפאל, קרישנה פראסאד בהאטראי, וראש ממשלת הודו, ו.
בדצמבר 1991 ביקר ראש ממשלת נפאל גיריג'ה פרסד קויראלה בהודו.
במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על הסכמי סחר ומעבר, נוסף על הסכמים כלכליים שונים.
באפריל 1995 ביקר ראש ממשלת נפאל, מאנמוהאן אדהיקארי, בניו דלהי.
במהלך ביקורו, עמד על תיקונה של אמנת הידידות של הודו-נפאל מ-1950. אדהיקארי שאף לכונן מדיניות חופש כלכלי עבור נפאל, ובמקביל שיפור היחסים עם סין.
בשנת 2005 הידרדרו יחסי הודו-נפאל בשל מדיניותו הנוקשה של גיינדרה, מלך נפאל.
ב-2008 ביקר ראש ממשלת נפאל החדש פראצ'אנדה בהודו.
פראצ'אנדה קרא להודו לתמוך בשינויים הדמוקרטיים של נפאל, שבוצעו עם הדחתו של המלך גיינדרה וביטול המונרכיה בנפאל, ושתשקיע בתשתיות של המדינה.
באותה שנה, חתמו שתי המדינות על הסכם בדבר ניצול משאבי המים של נהר בהוטה קוסי הזורם בשתי המדינות.
ב-2010 הקצתה הודו לנפאל הלוואה בסך של 50 מיליון דולר והפיקה 80,000 טונות של גרגרי מזון עבור המדינה.
הודו גם הביעה נכונותה לתרום למאמצים כדי להבטיח שלום בנפאל.
שר החוץ של הודו פרנב מוקהרג'י, הבטיח לראש ממשלת נפאל פראצ'אנדה שיספק כל סיוע אפשרי כדי להבטיח שלום אזורי ופיתוח בנפאל.
אחת הסוגיות השנויות במחלוקת בין שתי המדינות נוגעת בסכסוכי גבול באזור קלאפאני שבמערב נפאל, המהווה גבול משולש בין הודו, נפאל וסין (400 קמ"ר); נהר הקאלי הזורם בקרבת התחום, מהווה גבול טבעי בין אזור מהקאלי בנפאל לבין מדינת אוטראקהאנד בהודו.
נפאל טוענת בעלות על אזור קלאפאני בטענה שנהר הקאלי הזורם למערבהּ הוא נהר מרכזי, ועל כן מהווה גבול טבעי ואמור להיות חלק מנפאל.
הודו לעומת זאת טוענת בעלות על השטח בטענה שנהר הקאלי אינו נהר מרכזי ולכן חשיבותו זניחה.
הודו מבססת את גבולהּ על פי קווי הרכס של הר אום פראוואט ממזרח לנהר.
מבחינה היסטורית-פוליטית, על פי הסכם סוגאולי, שנחתם על ידי נפאל והודו הבריטית ב-4 במרץ 1816, נהר הקאלי מוגדר כגבולה המערבי של נפאל עם הודו.
עם זאת שרטוטים מאוחרים יותר ששורטטו על ידי מודדים בריטיים, תוחמים את הגבול עם הנהר המערבי במקום אחר.
אי ההתאמת תיחום הגבול בהתאם למקור הנהר היא זאת שגרמה לסכסוכי הגבול בין הודו לנפאל, כשכל מדינה משרטטת לעצמה מפות על פי טענות בעלותיהן.
בנוסף, אזור וסוסטה (140 קמ"ר) שבדרום נפאל שנוי אף הוא במחלוקת.
יחסי הודו–לסוטו הם היחסים הבילטרליים שמתקיימים בין הרפובליקה של הוֹדוּ לבין ממלכת לסוֹטוֹ.
2 המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
, החליטה לסוטו באופן רשמי להחזיר את מועמדותה של הודו למושב קבע ב-G4. לסוטו הכירה גם בקשמיר כחלק בלתי-נפרד מהודו, ותומכת בעמדה ההודית בנושא זה.
על פי הנציבות העליונה של הודו באתר של פרטוריה, .
שרי מאן מוהן בקיה מונה להיות קונסול כבוד של לסוטו בהודו במרץ 2014 בטקס שנערך בבירת לסוטו מאסרו.
הטקס בוצע על ידי הנציב העליון של הודו בדרום אפריקה.
ב-2010–2011, הייצוא מהודו ללסוטו הוערך בסביבות כ-17 מיליון דולר.
הייצוא מלסוטו להודו הוערך רק לכ-1 מיליון דולר.
ב-2001, במסגרת הסכם עם הודו, צוות אימון של הצבא ההודי (IATT) התחיל באימון הצבא בלסוטו (LDF).
להודו יש קונסוליה כללית במסרו.
לסוטו יש משלחת בניו דלהי וקונסוליה במומבאי.
יחסי הודו–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של הודו לבין נסיכות מונקו.
תיירים הודים הוציאו במצטבר 14 מיליארד דולר בשנת 2018. יותר משלושים ושלושה אחוזים מהסחר שייצאה מונקו להודו הם מוצרי צריכה.
יותר מארבעים אחוזים מהסחר שייבאה מונקו מהודו הם מוצרי טקסטיל.
מונקו מעמידה לזכותה של הודו סיוע הומניטרי החל משנות ה-80 של המאה ה-20.
סלייה קומרי - שרת התיירות ההודית (2010)
מונקו אינה מיוצגת בהודו בדרג השגרירות ובדרג הקונסולרי אלא מתוך מטה הממוקם במונטה קרלו.
הודו אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות ובדרג הקונסולרי אלא באמצעות השגרירות שלה הממוקמת בפריז, בירת צרפת הסמוכה.
יחסי הודו–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה העממית של סין.
קיימות מערכות יחסים תרבותיות, כלכליות ופוליטיות בין תת-היבשת ההודית לאזור התרבות הסיני כבר מתקופות קדומות.
היחסים המודרניים בין המדינות החלו בשנת 1950, כאשר הודו סיימה את הקשרים הרשמיים עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן) וקיבלה את ממשלת הרפובליקה העממית של סין כממשלתה הלגיטימית של סין.
ההיסטוריה של יחסי סין-הודו מתוארכת למאה השנייה לפני הספירה.
דרך המשי שימשה דרך תחבורה לחילופי טובין, סחורות ורעיונות.
הבודהיזם הועבר מהודו לסין במאה הראשונה לספירה.
את המקורות של הבודהיזם הסיני ניתן לייחס להודו העתיקה.
מהמאה השלישית למאה השביעית התפתח הבודהיזם לדת משפיעה בסין.
המפיצים הראשונים של הבודהיזם היו סוחרים ובעלי מלאכה, אשר נשאו לאורך דרך המשי את אמונתם מהודו לסין.
שושלת טאנג הסינית (581–907) נחשבת לשיא הזוהר של הבודהיזם.
מנטזות ואמנות הושפעו מהבודהיזם, כמו טכניקות הציור ואומנות גנדהרה.
בהודו, הבודהיזם הוחלף על ידי ההינדואיזם, ומאוחר יותר על ידי האסלאם.
כיום 6.1 אחוזים מהאוכלוסייה בסין הם בודהיסטים, יותר מהודו שבה רק 0.8 אחוזים הם כאלו.
בסין ישנם כ-20,000 מקדשים בודהיסטים וכמה מנזרים בודהיסטים, וכ-200,000 נזירים בודהיסטים.
במערכת היחסים הפוליטית בין הודו לסין, סכסוך הגבולות בהימלאיה, שנמשך כבר עשרות שנים, גורם לחוסר אמון מצד שני הצדדים.
בשנת 1962, המחלוקות הסלימו למלחמת גבולות למשך חודש.
באפריל 2013 שתי המדינות חוו משבר קשה, כאשר כוחות סיניים חדרו לשטח הודי והקימו מחנה צבאי.
כאשר הבריטים נסוגו מהודו בסוף שנות ה-40 והודו קיבלה עצמאות, הם סימנו את הגבולות באופן שרירותי, כמו קו מקמהון.
במשך עשרות שנים הייתה מחלוקת לגבי מסלולו המדויק של הגבול באורך 3,500 ק"מ, מה שגרם לסכסוכים רבים, כמו מלחמת הגבולות ההודית-סינית בשנת 1962. שר החוץ ההודי, ג'ווהרלל נהרו, ניסה לדון כדי לפייס את הסכסוך, אך עדיין היו עימותים על טיבט, המהווה אזור חיץ גאוגרפי ופוליטי לשתי המדינות.
מלחמת הודו–סין החלה ב-20 באוקטובר 1962 בין צבא השחרור העממי לכוחותיה המזוינים של הודו, והעילה הראשונית למלחמה הייתה על אזור הגבול ההימלאי בארונאצ'ל פרדש, שבסין נקרא דרום טיבט.
ההתנגשות הכבדה הראשונה בין הכוחות הייתה התקיפה הסינית על הפטרול ההודי, צפונית לקו מקמהון.
העימות התרחב גם לאזור אקסאי צ'ין בו ראתה סין אזור אסטרטגי, שכן דרכו יוכל לעבור הכביש המהיר הלאומי שלה, בין המחוזות המנהליים טיבט ושינג'יאנג.
בסופה של המלחמה כבשה סין את שני אזורי המחלוקת והכריזה על הפסקת אש חד-צדדית שנכנסה לפועל ב-20 בנובמבר 1962 בחצות.
מלחמת הודו–סין הייתה מלחמה הררית בעיקרה, והקרבות הגדולים בה התבצעו בגובה של מעל ל-4,250 מטרים.
קרבות אלו היו בעיה לוגיסטית לשני הצדדים.
לאחר המלחמה בוצע שינוי רחב בצבא ההודי כדי להכינו למאבקים דומים בעתיד.
הפסדה של הודו במלחמה גם גרם לביקורת קשה על ראש הממשלה ההודי ג'ווהרלל נהרו, שנתפש כאחראי לכישלון ועל שר ההגנה שלו, קרישנה מנון, שאולץ להתפטר.
אף על פי שהמלחמה נמשכה חודש בלבד, היחסים בין המדינות התדרדרו בשנות ה־60 וה-70, ומאופיינים מאז בחוסר אמון.
ברית המועצות תמכה בהודו במלחמה זו, מה שהחמיר עוד יותר את היחסים המתוחים שכבר היו בין סין לברית המועצות.
בעקבות כך, סין החלה לסייע לאויב של הודו, פקיסטן.
בשנת 1971 התקשרה הודו בהסכם שלום, ידידות ושיתוף פעולה עם ברית המועצות.
בתמורה, סין חתמה על חוזה עם אויבת הודו, פקיסטן.
באותה שנה הצטרפה סין לאו"ם, ובניגוד להודו הפכה לחברה קבועה במועצת הביטחון עם זכויות וטו.
משנות ה-90 היחסים השתפרו דרך ביקורי מדינה, עד שהושג הסכם גבול בשנת 1993 שהביא לשביתת נשק בין שתי המדינות.
במאי 2020 החלה הסלמה בסכסוך הגבולות כאשר לטענת ההודים, חיילים סינים נכנסו לטריטוריית לדאק שבשליטת הודו, והקימו שם אוהלים ועמדות שמירה.
חיילים סינים, בעימות עם צבא סין בעמק גלוואן שבאזור לדאק.
מאוחר יותר שחררה סין 10 חיילים הודים שלקחה בשבי.
לאספקת המים של שתי המדינות יש פוטנציאל עצום לסכסוך.
אספקת המים בהודו מובטחת, בין היתר, על ידי ברהמפוטרה, שמקורה בהימלאיה בשטח סיני.
צורכי המים הסיניים עלו בשנים האחרונות בגלל הבצורת בצפון מזרח המדינה והגידול בצמיחה הכלכלית.
פרויקט העברת המים השאפתני דרום-צפון, בו סין מוליכה מים מאזור ההימלאיה לבייג'ינג, והקמת מפעלי כוח מים לאורך ברהמפוטרה מובילים למחסור במים בבנגלדש והודו, כך שמתעוררים סכסוכים בשל כך.
כמעצמות מרכזיות באסיה, הודו וסין תורמות תרומה משמעותית לאפקט החממה האנתרופוגנית, מכיוון שהן נמצאות בראש העולם מבחינת צריכת אנרגיה.
סין דורגה במקום הראשון עם פליטות שנתיות של 6.1 מיליארד טון בשנת 2016, לפני ארצות הברית והודו.
שתי המדינות סובלות מזיהום אוויר אדיר, מה שמאלץ אותן לשתף פעולה בתחום זה.
בפסגת האקלים בדצמבר 2015 קבעה הודו יעדים נמוכים יותר מסין, בה היא לא רצתה להפחית את גזי החממה, אך שתי המדינות התבטאו בעד חוזה המחייב על פי החוק הבינלאומי.
לאחר שארצות הברית וסין אשררו את אמנת פסגת האקלים בפריז בשנת 2015, רק הודו כמקור השלישי בגודלו לפליטת פחמן דו-חמצני, עוד לא אשררה את האמנה.
ב-2 באוקטובר 2016 אשררה גם הודו את האמנה, מה שהיווה צעד חשוב לקראת סיום הסכם האקלים הראשון המחייב באופן גלובלי.
מאז תחילת המאה ה-21, סין והודו עלו בשיעורי הצמיחה השנתיים בתוצר מקומי גולמי מ-5% ל-10% או יותר, ובכך תפסו את מקומם כשווקים העתידיים.
שתי המדינות חברות במדינות BRICS, הנמצאות בין הכלכלות המתעוררות.
בשנת 2016 הייתה כלכלת הודו בשיעור צמיחה כלכלי של 7.62% מהתמ"ג, בעוד שכלכלת סין גדלה ב–6.59% בלבד בשנת 2016; הגידול בתפוקה הכלכלית צנח משמעותית.
בשנים האחרונות סין והודו העריכו זו את זו כשותפות, במיוחד בתחום הכלכלי.
שתי המדינות מקוות להחלפת סחורות מתפתחת באופן דינמי בין שתי המדינות, מה שיכול לעזור להן להמשיך בצמיחה כלכלית.
סין הפכה לשותפה הכלכלית הגדולה ביותר של הודו.
היקף הסחר הדו-צדדי גדל יותר מאשר פי 20 בין השנים 2000 ל-2012. עם זאת, הודו מרגישה מאוימת מהכוח הכלכלי של סין ומהאסטרטגיה שנקראת "שרשרת פנינים", בה סין נכנסה לשיתוף פעולה כלכלי עם מדינות שכנות להודו, ובכך מקיפה אותה.
עם זאת, נרשמה נורמליזציה פרגמטית של היחסים בין סין להודו בשנים האחרונות.
השוואה כלכלית של סין והודו
סין והודו מושוות לרוב כלכלית.
בשתי המדינות יש את האוכלוסיות הגדולות בעולם.
פוטנציאל הצמיחה ושוקי המכירות לסחר עולמי הם עצומים, ואילו שוק העבודה זול.
הודו מופיעה כמיקום להשקעות מיקור חוץ יותר אטרקטיבי מאשר סין, משום שהיא מציעה שילוב של ליברליזם, כוח עבודה זול ואנגלית כשפה משותפת.
סין, לעומת זאת, נותרה מדינה אוטוריטרית שהעבודה בה הולכת ונעשית יקרה יותר.
עם זאת, הודו תצטרך לשפר את התשתית שלה, מכיוון שדרכי התנועה ורשתות החשמל כבר עמוסות.
משיכות הון זרות יכולות לממן פרויקטים של תשתיות, אך לשם כך הכלכלה ההודית צריכה להיות פתוחה יותר להשקעות זרות.
השגרירות ההודית בבייג'ינג הוקמה בשנת 1950. השגרירות נסגרה זמנית בשנת 1962, אך נפתחה מחדש בשנת 1976. בנוסף לשגרירות הודו בבייג'ינג, להודו יש 2 קונסוליות בגואנגג'ואו ושאנגחאי.
מאידך, סין מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-2 קונסוליות בקולקטה ומומבאי.
יחסי הודו–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לבין מקסיקו.
שתי המדינות הן חברות ה-G-20 והאו"ם.
במהלך הקולוניאליזם בהודו וגם במקסיקו, היחסים והסחר בוצעו על ידי הספרדים אשר באמצעות הגליאון של מנילה סחרו עם סוחרים הודים והביאו את מוצריהם לספרד החדשה (מקסיקו של ימינו).
במהלך המאה ה-16 נלקחו כמה מאות הודים כעבדים והועברו למקסיקו.
במהלך המאה ה-17 נחטפה אישה הודית במקסיקו המכונה קטרינה דה סן חואן על ידי שודדי ים פורטוגזים והובאה לפיליפינים.
משם היא הובאה למקסיקו ונמכרה לגבר במדינת פואבלה המקסיקנית.
הנוכחות שלה בפואבלה היוותה השראה ליצירת שמלת הפובלנה הסינית, המבוססת על שמלותיה המסורתיות שלבשה.
בשנת 1947 הפכה מקסיקו לאומה האמריקאית הלטינית הראשונה שהכירה בעצמאות הודו מהממלכה המאוחדת .
ב-1 באוגוסט 1950 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ובשנה שלאחר מכן פתחה מקסיקו שגרירות בדלהי.
כדי להראות את חשיבות היחסים החדשים בין שתי המדינות, השגריר המקסיקני הראשון בהודו היה נשיא מקסיקו לשעבר אמיליו פורטס חיל.
בשנת 1962 מונה חתן פרס נובל לספרות אוקטביו פס לשגריר בהודו.
בשנת 1961 הפך ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו לראש המדינה ההודי הראשון שביקר במקסיקו.
בשנת 1962 ערך נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס ביקור רשמי בהודו.
יבשנים לאחר מכן התקיימו ביקורים רבים יותר בין מנהיגי שתי המדינות.
במהלך תנועת השחרור של גואה, כאשר המתיחות ההודו-פורטוגזית זינקה, מקסיקו הציעה לממשלת הודו את השפעתה באמריקה הלטינית להפעיל לחץ על הפורטוגזים להפיג את המתחים.
שתי המדינות פועלות באופן הדוק במספר ארגונים רב-צדדיים.
מגוון הסונורה של חיטה מקסיקנית היה מהותי במהפכה הירוקה בהודו.
בשנת 2010 פתחה הודו מרכז תרבותי במקסיקו סיטי בתגובה לאינטרסים הרחבים המתבטאים במקסיקו על ידי היבטיו השונים של התרבות והאורח החיים ההודי.
ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו (1961)
ראש הממשלה אינדירה גנדי (1981)
ראש הממשלה רג'יב גנדי (1986)
ראש הממשלה מאנמוהאן סינג (2012)
ראש הממשלה נרנדרה מודי (2016)
הקהילה ההודית במקסיקו קטנה יחסית ומוערכת בכ-5,500 איש; הכוללים בעיקר מהנדסי תוכנה של חברות IT הודיות.
ישנם כמה מנהלים בחברות ההודיות והבינלאומיות, אנשי אקדמיה / פרופסורים באוניברסיטאות המקומיות וכמה אנשי עסקים פרטיים בעסקי טקסטיל ובגדים.
בעיקר אנשי אקדמיה ואנשי עסקים הודים אשר הם תושבי קבע במקסיקו, השאר פועלים במשימות עבודה קצרות של 2–3 שנים ויוחלפו לאחר מכן.
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-10 מיליארד דולר.
הייצוא העיקרי של הודו למקסיקו כולל: טקסטיל, אבני חן, תכשיטים, עור ותוכנה.
הייצוא העיקרי של מקסיקו להודו כולל: נפט, מכונות, דשנים וכימיקלים.
בין השנים 1999–2014 השקיעו חברות הודיות 68.9 מיליון דולר במקסיקו.
בשנים 2009–2011 השקיעו חברות מקסיקניות בהודו 282 מיליון דולר.
כמה חברות רב לאומיות מקסיקניות פועלות בהודו כגון Cinépolis, Gruma, Grupo בימבו, KidZania, ו-Nemak .
כ-174 חברות הודיות משקיעות ופועלות במקסיקו.
הודו מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-2 קונסוליות בקנקון וגוודלחרה.
מאידך, מקסיקו מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-4 קונסוליות בבנגלורו, צ'נאי, קלקוטה ומומבאי.
יחסי הודו–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים להודו.
היחסים המודרניים בין המדינות החלו במגעים בין סעד זע'לול לבין מוהנדס קרמצ'נד גנדי על המטרות המשותפות של תנועות העצמאות שלהם.
בשנת 1955, מצרים תחת גמאל עבד אל נאצר והודו תחת ג'ווהרלל נהרו הפכו למייסדות של תנועת המדינות הבלתי מזדהות.
במהלך מלחמת סיני, תמך נהרו במצרים עד כדי איום להסיג את ארצו מחבר העמים הבריטי.
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, תמכה הודו במצרים ובערבים.
בשנת 1977 תיארה ניו דלהי את ביקורו של הנשיא אנואר סאדאת בירושלים כצעד "אמיץ", וראתה את הסכם השלום בין ישראל למצרים כצעד ראשוני בדרך ליישוב צודק של בעיית המזרח התיכון.
הייצוא העיקרי של מצרים להודו כולל כותנה גולמית, דשנים גולמיים ומיוצרים, מוצרי נפט ונפט, כימיקלים אורגניים ולא אורגניים, מוצרי עור וברזל.
היבוא העיקרי למצרים מהודו הוא חוטי כותנה, שומשום, קפה, עשבי תיבול, טבק ועדשים.
משרד הנפט המצרי מנהל כעת משא ומתן על הקמת מפעל דשן מופעל על גז טבעי עם חברה הודית אחרת.
בשנת 2004 רכשה רשות הגז של הודו בע"מ 15% מחברת ההפצה והשיווק Nat Gas המצרית.
הנשיא מובארק המצרי ביקר בהודו בשנת 2008. במהלך הביקור פגש את ראש הממשלה מאנמוהאן סינג.
נשיא מצרים, מוחמד מורסי, ביקר בהודו בין התאריכים 18 עד 21 במרץ 2013 כראש משלחת בדרגה גבוהה של שרים ומנהיגים עסקיים, בתקופה בה הסחר בין שני הצדדים היה עד לשיא של 30%.
הודו היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של מצרים, אחרי ארצות הברית, איטליה וסעודיה.
בשנת 2003 חתמה חברת הענק ההודי רילאנס על חוזה עם תאגיד הנפט הכללי המצרי (EGPC) לייבוא 8 משלוחי נפט גולמי בשנת 2003. בשנתיים שקדמו לחוזה, הם ייבאו משלוחים ממצרים.
באוגוסט 2004 רכשה החברה ההודית GAIL 15% מהחברה המצרית Nat Gas העוסקת בשיווק והפצה של גז טבעי במצרים.
שרי נפט מצרים והודים נפגשו בשנת 2004 במצרים כדי לדון בסיכוי להשקעה ורכישת נפט וגז ממצרים.
בשנת 2008, החברה ההודית הבינלאומית KEC, קיבלה הזמנה בשווי 636 מיליון רופי (כ-89 מיליון דולר) מחברת החשמל המצרית.
ההזמנה מומנה באמצעות בנק ההשקעות האירופי והבנק הלאומי המצרי.
ההזמנה כללה תכנון, אספקה ובנייה של שנאי חשמל והנחת 196 ק"מ של קווי תמסורת במצרים.
העבודה הושלמה תוך 24 חודשים.
אולם זו לא הייתה הפעם הראשונה.
KEC מניחה קווי הולכת חשמל במצרים כבר למעלה מ-40 שנה.
לאחרונה עוסקת KEC אינטרנשיונל בחוזה של 60 מיליון רופי (8.4 מיליון דולר) עבור אספקת שנאים עיליים עבור קו הולכת חשמל מצרים–ירדן.
בשנת 2011 ההשקעה המצרית בהודו הסתכמה בכ-30 מיליון דולר.
קבוצת אל סווידי, חברה מצרית, מייצרת מדי חשמל בהודו.
חברה מצרית אחרת, אורסקום טלקום, הייתה בעבר בעלת 10% אחזקות בהאצ'ינסון-אסאר, שנרכשה מאז על ידי קבוצת וודאפון הבריטית.
ההשקעה ההודית הנוכחית במצרים עומדת על 2.5 מיליארד דולר בכ-45 פרויקטים.
Alexandria Fibre Co, חברת סייבר אלכסנדריה, מתקן הייצור של חברת דבור בהודו לקו הקוסמטיקה שלה, נילטקס, הנדסת רכב טק, רכישת מריקו של שני מותגי טיפוח לשיער ורכישת קבוצת סאנמר ביחידה של חברת Trust Chemicals של מצרים מייצגים כמה מההשקעות ההודיות העיקריות במצרים.
ל-GAIL הון עצמי וניהול בשני מיזמי חלוקת גז בפאום ובקהיר וכן בנטגאס.
באפריל 2007 הודיעו OVL ושותפה IPR Red Sea Inc על תגלית משמעותית בשדה נפט במפרץ סואץ, ודיווחו על גילוי שני בנובמבר 2008, אם כי מאוחר יותר נמצאו מרבצים אלה בלתי רווחיים מבחינה מסחרית.
במרץ 2008 חתמה חברת גוג'אראט נפט נפט בע"מ (GSPC) על הסכם זיכיון לשני בלוקים לחיפושי נפט וגז במצרים.
לאחר מכן רכשה GSPC שלושה בלוקי חיפוש נוספים באזור ים סוף בשנת 2010. Satyam מחשבים וויפרו הקימו מרכזי משלוחים גלובליים בקהיר.
קבוצת אוברוי מנהלת מלון והפלגות בנילוס; האחים קירלוסקאר מרכיבים מנועי דיזל וערכות משאבות השקיה במצרים; ל-Ranbaxy חברה בת מצרית לייצור ניסוחים פרמצבטיים; אשוק ליילנד, טאטא מוטורס, מארוטי סוזוקי ומהינדרה ומאהינדרה משווקים את כלי הרכב שלהם במצרים, ובאג'ג' אוטו שלטה בשוק התלת-גלגלים.
יחסי הודו–מונטנגרו הם היחסים הבין לאומיים בין הודו למונטנגרו.
הרפובליקה של הודו הכירה רשמית במונטנגרו ב-2 באוגוסט 2006, אז כיננה יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
בשנת 2012 הסתכם המסחר הכולל בין שתי המדינות ב-7,054,099 אירו.
שר החוץ של מונטרנגרו ביקר בהודו באפריל 2012.
שר המדינה לענייני חוץ של הודו ביקר במונטנגרו בספטמבר 2014.
הודו מיוצגת במונטנגרו באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף מחזיקה גם קונסוליית כבוד בפודגוריצה.
יחסי הודו–נורווגיה הם היחסים בין הודו לנורווגיה.
מאז עצמאות הודו ב-1947, שתי המדינות שמרו על יחסים חזקים וידידותיים כמו יחסי הודו עם מדינות נורדיות אחרות.
טלנור הנורווגית, חברת טלפונים נורווגית גדולה, משקיעה בהודו, והפכה לחברת טלפון מרכזית בהודו.
טלנור השקיעה למעלה משלושה מיליארד דולר בשוק ההודי, אך הזהירה מפני "השלכות פוליטיות" אם הדבר ייכשל.
בשנת 2014, הודו ונורווגיה חתמו על 13 הסכמים, שסייעו בחיזוק הקשר בין הודו לנורווגיה כמו גם מדינות נורדיות אחרות.
נורווגיה רואה בהודו שותפה חשובה להתפתחויות כלכליות.
הודו ייבאה מעל 268.68 מיליון דולר ואילו ייצאה לנורווגיה מעל 82.3 מיליון דולר בשנת 2010, אך מאז הופחת מאזן הסחר.
שתי המדינות נהנות ממערכת יחסים חמה ומתמיכה זו בזו.
הודו מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
נורווגיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ושלוש קונסוליות כלליות בצ'נאי, קולקטה ומומבאי.
יחסי הודו–מלזיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין הודו ומלזיה.
שתי המדינות הן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי, האיחוד האסייתי ו-G15.
הודו ומלזיה קשורות גם הן בקשרים תרבותיים והיסטוריים שונים המתוארכים לימי קדם.
שתי המדינות נמצאות ביחסים ידידותיים ביניהן, מכיוון שבמלזיה קיימת קבוצה גדולה של מהגרים הודים.
מאהאטיר מוחמד, ראש הממשלה הרביעי ובעל הכהונה הארוכה ביותר במלזיה הוא ממוצא הודי.
בתחום הסחר היקף הסחר הדו-צדדי של שתי המדינות עומד על 10.5 מיליארד דולר והוא צפוי להגיע ל-25 מיליארד דולר עד 2020.
לאחר ביקורו של ראש ממשלת מלזיה נג'יב רזאק בהודו בשנת 2017, הודו ומלזיה הסכימו להרחיב את שיתוף הפעולה בתחומים כמו פיתוח תשתיות ובניית ערים חכמות.
רבים בממשלת הודו מרגישים שהקשרים שתחת ממשלת מלזיה תחת מאהאטיר מוחמד הולכים ומתמעטים מכיוון שהוא מעדיף את פקיסטן.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות המודרניות כוננו בשנת 1957, לאחר עצמאות פדרציית מלאיה.
מאז, מנהיגי שתי המדינות ערכו ביקורים זה בזה.
בשנת 2020, בעקבות הערות ראש ממשלת מלזיה, מאהאטיר מוחמד, שנשא דברים בהתנגדות לביטול מעמדו המיוחד של ג'אמו וקשמיר והעברת החוק לתיקון אזרחות, הטילה הודו מגבלות על יבוא שמן דקלים מלזי.
בין השנים 2000–2013, מלזיה היא המשקיעה ה-19 בגודלה בהודו עם תזרים מצטבר של FDI בשווי 618.37 מיליון דולר.
יותר מ-6 מיליארד דולר השקעות מלזיות מגיעות גם בצורה של פרויקטים בטלקומוניקציה, בריאות, בנקאות ובנייה.
הסחר בין שתי המדינות גדל מ-0.6 מיליארד דולר בלבד בשנת 1992 ל-13.32 מיליארד דולר בשנת 2012. מלבד זאת, חברות הודיות בתחום התעשייה, ה-IT והבריאות משקיעות במלזיה יחד עם כ-150,000 הודים (כולל 10,000 יוצאי הודו) עובדים מיומנים ומיומנים למחצה, הועסקו במדינה בתחומי ה-IT, הייצור והבנקאות.
חברות מלזיות משתתפות גם בפרויקטים רבים של תשתית ברחבי מדינות הודו השונות.
בשנת 2017 הודו ומלזיה חתמו על עסקה עסקית חדשה בהיקף של 36 מיליארד דולר בהחלפת 31 מזכרי הבנות עסקיים, העסקה הגדולה ביותר בתולדות היחסים הכלכליים בין שתי המדינות.
קיימת גם מועצה עסקית בהודו במלזיה.
בין שנות השישים לשנות השבעים, כ-30,000 סטודנטים מלזים למדו במוסדות חינוך הודים, בעיקר בתחום הרפואה, כאשר למעלה מ-30% מהרופאים במלזיה כיום התחנכו בהודו.
ממשלת הודו מעניקה גם מלגה לסטודנטים מלזיים.
בשל הצורך של סטודנטים מלזיים לרפואה להמשיך את לימודיהם בהודו, קבוצת החינוך העולמית של מניפול הסכימה להקים את הקמפוסים שלהם במלזיה.
רבים מאנשי כוחות הביטחון במלזיה מאומנים בהודו, מעוד לפני הקמת המדינה.
בניגוד להשפעה הסינית הגוברת, הודו הביעה את רצונה להגביר את שיתוף הפעולה הצבאי והביטחוני עם מלזיה.
הודו מחזיקה נציבות עליונה בקואלה לומפור.
מלזיה מחזיקה בהודו נציבות עליונה בניו דלהי וקונסוליות כלליות בצ'נאי ומומבאי.
יחסי הודו–לבנון הם יחסי החוץ בין הודו ללבנון.
הודו כוננה יחסים דיפלומטיים עם לבנון בשנת 1954. לאורך כל מלחמת האזרחים בלבנון פעלה הנציגות ההודית בבירות, למעט סגירה קצרה של כחודשיים מ-5 באוגוסט עד 16 באוקטובר 1989 בעקבות הסלמת הלחימה בביירות, בניגוד למספר רב של שגרירויות זרות אחרות בביירות שנסגרו בתקופת מלחמת האזרחים (1975–1990).
במהלך תקופה זו, הייתה אינטראקציה דו-צדדית מוגבלת בין שתי המדינות.
הסחר ההודי-לבנוני, שנבלם במהלך מלחמת האזרחים, גבר בשנים האחרונות.
המסחר הכולל בין לבנון להודו היה בסך 13.60 מיליון דולר בשנת 1993. במהלך שבע השנים, בין השנים 1993–1999, המסחר צמח בקצב איטי והגיע ל–55 מיליון דולר רק בשנת 1999.
עם זאת, לאחר שנת 2000 היה הבדל ניכר, במיוחד עם הגברת המודעות וההכרה בלבנון בהשפעתה הכלכלית, הטכנולוגית, הפוליטית והאסטרטגית של הודו, בסיס הייצור הגדול שלה, כוחה בשירותים ויכולתה להישאר ללא פגע למרות משברים פיננסיים אזוריים ובינלאומיים.
היקף המסחר הכולל בין הודו ללבנון במהלך ינואר–ספטמבר 2017 היה 181 מיליון דולר.
הסחר הדו צדדי בשנת 2016 הגיע ל-293.10 מיליון דולר, כאשר הייצוא ההודי ללבנון עמד על 280.09 מיליון דולר, והיבוא ההודי עמד על 13.01 מיליון דולר.
צבא הודו משתתף ביוניפי"ל, כאשר גדוד חיל רגלי אחד מטעמו הוצב בלבנון מהקמת הכוח ב-1982. בעקבות כך נפגש ב-2001 עוזר שר החוץ ההודי עם סגן מנהיג החזבאללה במטרה להקל על חייליה בלבנון.
נטען כי חיילי הודו סייעו לפעילי החזבאללה בחטיפת חיילי צה"ל בהר דב ב-2001.
הקהילה ההודית אינה מוכרת כיום בלבנון בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה ב-2006 פונתה האוכלוסייה ההודית בלבנון.
המפונים הובאו תחילה על ידי ספינות חיל הים ההודי מביירות ללרנקה שבקפריסין ואז הוטסו להודו, בתרגיל מתואם צבאי הודי שכונה "מבצע סוקון".
לבנון מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
הודו מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות.
יחסי הודו–מלאווי הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת מלאווי.
ראשית היחסים והמסחר בין המדינות נמצאת במאה ה-18, כשאנשי עסקים הודים (בעיקר מגוג'ראט) ביקרו באפריקה.
הודו כוננה יחסים דיפלומטיים עם מלאווי ב-1964, זמן לא רב אחרי שהאחרונה קיבלה עצמאות.
עוד באותה שנה ביקרה במלאווי ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי והשתתפה בחגיגות העצמאות של המדינה הצעירה.
הנציגות הדיפלומטית של הודו במלאווי נסגרה ב-1993 וייצוגה של הודו במדינה עבר לשגרירות ההודית בזמביה.
מלאווי פתחה נציבות עליונה בניו דלהי בפברואר 2007. מספר מנהיגים במלאווי רכשו השכלה באוניברסיטאות הודיות, ביניהם הנשיא בינגו וה מותריקה.
נשיא מלאווי מותריקה למד תואר ראשון במסחר ותואר שני בכלכלה מאוניברסיטת דלהי בין השנים 1961 ו-1963. במהלך ביקורו בהודו כנשיא ב-2010, הוענק לו תואר דוקטור של כבוד.
נשיאה הראשון של מלאווי הייסטינגס באנדה ביקר בהודו ב-1983 כחלק מפגישת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי.
כ-30 שנה אחר כך, ב-2010 ביקר בהודו נשיא מלאווי מותריקה בביקורו זה חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה וכן על הסכם הנוגע לשיתוף הפעולה במשאבים טבעיים לצד הסכם לשיתוף פעולה רפואי ובריאותי.
במהלך הביקור ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג הכריז שמדינתו תפתח מחדש את הנציגות במלאווי בתחילת 2012, בהבטחה שהתקיימה בפברואר 2012 עם פתיחת הנציגות העליונה בלינגווה.
סגן נשיא הודו מוחמד חמיד אנסארי ביקר במלאווי בינואר 2010. במהלך ביקור זה שני הצדדים חתמו על כמה הסכמים בנושאי חקלאות וקידום העסקים הקטנים במלאווי.
עוד סוכם על אופן הייצוג הקונסולרי בין המדינות.
מלאווי תומכת בהודו בסכסוך הבעלות על קשמיר וציינה זאת בוועידת האומות המאוחדות שנערכה אחרי הניסויים הגרעיניים ב-1998. מלאווי תומכת גם בדרישתה של הודו להיכלל כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
כמו כן, המדינה הצביעה בעד מועמדותה של הודו למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם ב-2006.
בשנת 2015 הייתה הודו שותפת הסחר השלישית בגודלה של מלאווי, אחרי דרום אפריקה וסין.
הודו היא המקור הרביעי בגודלו לייבוא והשביעי בגודלו לייצוא.
ב-2019 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-290 מיליון דולר.
באותה שנה ייצאה הודו למלאווי סחורות בשווי של 255 מיליון דולר, העיקריות שבהן היו מוצרים רפואיים ומכונות, ואילו מלאווי ייצאה להודו סחורות בשווי של 35 מיליון דולר, רובן הגדול היו ירקות ופירות.
ביוני 2020 הודיעה הודו על אספקת סיוע כלכלי למלאווי בסך של 215 מיליון דולר באשראי למימון מיזמי תשתיות מים.
ההגירה ההודית למלאווי התחילה ב-1891, אחרי שהאחרונה הפכה למושבה בריטית.
הבריטים הביאו עמם עובדים הודים כדי לפתח את מסילת הברזל בין מלאווי ומוזמביק.
נכון לדצמבר 2016 מתגוררים במלאווי 8,000 איש ממוצא הודי, רובם מאזור גוג'ראט.
הם מרוכזים בעיקר בערים כמו לינגווה, זומבה, מזוזו ואחרות.
רובם מחזיקים באזרחות בריטית וחיים במלאווי למשך יותר מדור אחד.
הם עוסקים בעיקר במסחר, חקלאות וחקלאות עסקית ורפואה.
יחסי הודו–סוריה הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לסוריה, אשר החלו כבר בימי קדם.
שתי המדינות שכנו על דרך המשי שבאמצעותה התנהלו חילופי תרבויות במשך מאות שנים.
הדחף להמשיך ביחסים עם העולם המוסלמי בכלל, והעולם הערבי בפרט, התחזק לאור חלוקת הודו על רקע דתי.
אותה נקודת מבט הביאה תמיכה בעניין הפלסטיני.
בנוסף, הודו נקטה מדיניות פרו-ערבית בנוגע ל במטרה לנטרל את ההשפעה הפקיסטנית באזור וכן להבטיח גישה למשאבי נפט במערב אסיה.
לאומיות משותפת ואוריינטציה חילונית, חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות ותפיסות דומות בנושאים רבים חיזקו עוד יותר את הקשר בין שתי המדינות.
הודו תמכה ב"זכותה הלגיטימית של סוריה להחזיר את רמת הגולן הכבושה".
מאידך, סוריה הכירה כי קשמיר הוא נושא דו-צדדי וכן סיפקה תמיכה כללית בחששות הודו ואף במועמדות בפורומים בינלאומיים שונים.
מעבר לקשרים מסחריים, גיש גם חילופי מקצועות בין המדינות.
בנוסף לאוכלוסיית סטודנטים סורית גדולה בהודו, בכל שנה מוצעות חמש מלגות במסגרת תוכנית CEP לסטודנטים סורים לצורך לימודים גבוהים בהודו, וכן 14 מלגות לחוקרים סורים במסגרת תוכנית מלגות התרבות הכללית (GCSS).
סוריה מציעה גם חמש מלגות לסטודנטים הודים ללימוד שפה וספרות ערבית.
שתי המדינות חתמו גם על הסכמים לשתף פעולה בחינוך מדעי וטכני.
באוגוסט 1950 אמר הציר הסורי החדש בקראצ'י כי סוריה תומכת בעמדתה של פקיסטן לגבי הסכסוך על חבל קשמיר, אך ציר סוריה בהודו הצהיר שהציר בפקיסטן לא הוסמך לפרסם הצהרה כזו.
ב־2006, לאחר שכוחות הקנדיים שהוצבו באונדו"ף עזבו את הכוח, הצרפו חיילים הודים לכוח שמירת השלום המוצב בגבול ישראל–סוריה.
בשנת 2007 קרא נשיא סוריה בשאר אל-אסד להודו לקחת חלק פעיל יותר בתהליך השלום במזרח התיכון.
גם שר החוץ הסורי וליד אל-מועלם אמר הערה דומה ואמר: "הודו חייבת למלא את תפקידה בזירה הבינלאומית.
המצב במזרח התיכון משפיע ישירות על הודו.
אינטרס של הודו לראות פתרון של הסכסוך הערבי-ישראלי.
הודו צריכה להשקיע בקשריה עם ארצות הבחירות כדי לשכנע את הממשל האמריקני כי היציבות במזרח התיכון היא האינטרס של ארצות הברית וישראל.
על הודו לשכנע גם מדינות תנועה אחרות שאינן מתואמות לתמוך בתהליך השלום במזרח התיכון והקמת מדינה פלסטינית.
הודו יכולה לעשות הרבה בתחום הזה.
כל עוד הודו תמשיך במדיניות החוץ העצמאית שלה, היחסים בין הודו לסוריה יגדלו ליתרון הדדי." ב-2008 קראה נשיאת הודו אז פרטיבה פטיל לשתי המדינות לחזק את היחסים עם הגברת הסחר ולעודד קשרים בין אנשים.
בזמן שאירחה את נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, אמרה כי "הקשרים האזרחיים וההיסטוריים שלנו ידועים ומתועדים היטב.
אנו מצפים להגברת היחסים שלנו עם סוריה כפי שאנו מאמינים כי הקשרים ההיסטוריים שלנו חשובים לא פחות לעמינו כפי שנראו במאמצים המשותפים שלנו בנתיב של מודרניזציה." בשנת 2010, בביקור שלה בסוריה קראה פטיל לישראל להחזיר את רמת הגולן: "הודו תמכה בעקביות בכל העניין הערבי בלבד.
משרד החוץ ההודי תיאר את היחסים הכלכליים של שתי המדינות הם בעלי "סיכויים מבריקים וטומנים בחובם פוטנציאל גדול".
לפני מלחמת האזרחים בסוריה, הייצוא ההודי לסוריה כלל בעיקר בדים וחוטים מעשה ידי אדם (21%), מכונות וציוד תחבורה (20%), תרופות וכימיקלים (8%), ייצור מתכות (6%), יוטה ומוצרי יוטה (4%).
הייבוא שלה כלל פוספטים סלעיים, קטניות, תבלינים, כותנה גולמית וצמר גולמי, אולם ניתן היה לראות יותר ייצוא של פריטים מסורתיים כמו מוצרי יוטה / יוטה, אורז שאינו בסמטי, תה, קפה ומוצרים חקלאיים אחרים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הודו וסוריה הודיעו גם על תחומים בעלי תועלת הדדית כדי למקד בהם יותר תשומת לב: פוספטים, מלט, תחום החשמל, טכנולוגיית המידע, החינוך והתעשיות החקלאיות היו אזורים כאלה.
הודו גם הביעה עניין בהרחבת ההתקשרויות התעשייתיות שלה בצורה של השקעות ומיזמים משותפים.
בשנת 2009 חתמו שר הנפט ההודי מורלי דאורה ושר הנפט והמשאבים הסורי סופיאן אל-עלא על הסכם בכנס פטרוטק הודו 2009, שסללו את הדרך ל-"ONGC Videsh", הזרוע הזרה של תאגיד הנפט והגז הטבעי לנפט וגז טבעי בסוריה.
עד אז רוב ההשקעות ההודיות בסוריה היו בקנה מידה קטן.
בשנת 2006 קיבלה סוריה השקעות מהודו בהיקף של 84 מיליון דולר בסך כולל של 800 מיליון דולר.
הודו הייתה, אם כן, המשקיעה השלישית בגובהה (מאחורי ההובלה האיראנית) במדינה והקדימה את גרמניה עם 24 מיליון דולר (בעוד שהאיחוד האירופי בכללותו הכניס 155 מיליון דולר).
באותה תקופה מאזן הסחר היה לטובת הודו, אם כי שיערו שהדבר עשוי להשתנות עם חוזי הנפט והגז החדשים.
חברות הודיות רבות קיבלו גם חוזים חשובים מסוריה.
KEC (I) Ltd השלימה חוזה של כ-48 מיליון דולר לבניית מגדלי הולכה / רשת חשמל ירדן–סוריה.
BEML היא ספקית קבועה של ציוד עבודות עפר לסוריה וסיכמה הזמנה של כ-6 מיליון דולר.
IRCON קיבלה הזמנה של כ-9 מיליון דולר לתחנות משנה חשמליות.
ABB (הודו) זכתה בחוזה של כ-51.5 מיליון דולר לאספקת תשע תחנות כוח.
לקונסורציום בראשות ONGC Videsh הוענק חוזה חיפושים (בלוק 24, שעשוי להיות עשיר בנפט).
התאחדות יצרני החשמל והאלקטרוניקה ההודית תמורת חוזים בשווי של 40 מיליון דולר.
הנוכחות הנוצרית הראשונה בהודו הייתה של כנסיית המזרח.
השפה הסורית העתיקה בקרב הנוצרים הסורים מקראלה הובאה לקרלה גם על ידי תומאס הקדוש במאה ה-1 לספירה.
גם כיום השפה ממשיכה להילמד במכללות ובאוניברסיטאות בקרלה.
ב-14 ביולי 1957 ביקר בדמשק ראש ממשלת הודו הראשון ג'ווהרלל נהרו בדרכו לארצות הברית.
במהלך הביקור נקרא לכבודו רחוב ראשי (בו נמצאת כיום כיכר אומיה) במטרה "להנציח את יחסי סוריה והודו".
באותה שנה ביקר נשיא סוריה שוכרי אל-קוותלי בדלהי.
בטיול חנכו ואג'פאיי ואסד במשותף את המרכז הביולוגי הלאומי הסורי, שהוקם בסיוע הודי, שם הודיע ואג'פאיי על מענק מיוחד של מיליון דולר למרכז.
שתי המדינות החליטו גם להקים ועדה משותפת לפחמימנים.
ואג'פאיי הודיעה גם על מסגרת אשראי בסך 25 מיליון דולר לפיתוח סחר דו-צדדי.
מצדם, סוריה תמכה גם בהחלטה של סוגיות הודו-פקיסטן באופן דו-צדדי באמצעות דיאלוג שהתבסס על הסכם שימלה (1972) והצהרת לאהור (1999), ואילו וויג'פיי חזר על "התמיכה העקרונית של הודו בעניין הפלסטיני והסורי ובגיטימי.
זכויות ושאיפות במסגרת החלטות האו"ם וכן עקרון 'ארץ לשלום'." מאוחר יותר ביקר בהודו שר החוץ הסורי ואחריו כעבור שנה הנשיא אל-אסד.
אחרי שבשאר אל-אסד מונה לנשיא ביולי 2000, משלחת השרים הראשונה שלו שערכה ביקור רשמי במדינה אחרת הייתה להודו, בראשות ראש הממשלה הסגן לענייני כלכלה כללה את השרים של תכנון, תעשייה, מדע וטכנולוגיה וחינוך גבוה.
הודו מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
סוריה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
יחסי הודו–לוב הם יחסים דיפלומטיים דו-צדדיים בין הודו ולוב.
הודו ולוב נהנות מקשרים דו-צדדיים חזקים.
הודו הקימה את שגרירותה בטריפולי בשנת 1969 וראש ממשלת הודו אינדירה גנדי ביקרה בלוב בשנת 1984. ממשלת לוב בראשותו של מועמר קדאפי הייתה חברה בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות ותמכה בהודו.
קדאפי עצמו זכה לכבוד עמוק מג'ווהרלל נהרו, שהיה גם המנהיג היחיד שאינו ערבי ולא אפריקאי שהונצח במהלך חגיגות הארבעים לשלטונו של קדאפי.
הודו בדרך כלל תמכה בלוב בפורומים בינלאומיים.
לוב תמכה בתביעתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
תגובת הודו לרצח קדאפי זכתה לביקורת.
למרות שהודו הייתה בין המדינות האחרונות שהכירו במועצת המעבר הלאומית של לוב, היא הסכימה לעבוד עם המועצה כדי לסייע לבנייה מחדש של לוב.
הודו התרעמה על שגריר בטריפולי ביולי 2012 לאחר שסגרה את משלחתה בטריפולי בשנת 2011. ראש הממשלה החדש של לוב עלי זידאן הוא בוגר אוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו, דלהי ודיפלומט קריירה ששירת בהודו בסוף שנות השבעים ואילו הנשיא, מוחמד מגריף, היה שגריר לוב בהודו בשנים 1978–1981.
בזמן המהפכה בלוב היו 18,000 הודים בלוב.
ברחבי לוב מכבדים את ההודים ככוח עבודה ממושמע ורופאים ומורים הודים מוכרים כטובים ביותר במדינה.
הודו שלחה שתי ספינות חיל הים INS Mysore ו-INS Jalashwa כדי להעביר הודים מלוב למצרים ומלטה לאחר תחילת פעולות האיבה בין המורדים לכוחות קדאפי והורשתה להפעיל כמעט 50 טיסות פינוי של אייר אינדיה מטריפולי.
בעוד שרובם עזבו במהלך הסכסוך, כמה מאות נשארו בחזרה בעיקר בעבודה באוניברסיטאות בלוב ובבתי חולים.
לאחר סיום הלחימה בלוב והקמת ממשלה חדשה בה, הודו ביטלה חלקית את איסור הגירת ההודים ללוב ביוני 2012.
הסחר בין לוב להודו הסתכם ב-1.35 מיליארד דולר בשנים 2012–2013, כאשר מאזן הסחר היה לטובת לוב.
הייצוא ההודי ללוב עמד על 144 מיליון דולר ואילו יבואו הוערך ב-1.2 מיליארד דולר.
חברות במגזר הציבורי ההודי כמו BHEL, תאגיד הנפט ההודי, Oil India ו-ONGC Videsh עוסקות בתחום הפחמימנים בלוב וחברות פרטיות כמו i-Flex Solutions, Punj Lloyd, Unitech ו-Sun Pharma נוכחות בלוב וביצעו שם פרויקטים.