tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחום הזמר, השתתף בערב שירים של יוני רכטר - "העיקר זה הרומנטיקה".
עבירות מין בקטינים והמשך הקריירה
בנובמבר 1999 הורשע בביצוע מעשי סדום ומעשים מגונים במספר תלמידים כשניהל ולימד בחוג לתיאטרון של תיכון עירוני ה', ונידון ל-4 שנות מאסר.
לאחר שנידון למאסר, הפסיק לדבב את דמותו של פו הדב, והתפקיד הועבר לסער בדישי.
בשנת 2003, לאחר שישב 3 שנים בכלא צלמון, שוחרר לתקופת שיקום, במהלכה התגרש ויצא מהארון.
בתום תקופת השיקום חזר ללמד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובמקביל החל לביים בתיאטרון הסימטה והקים את המרכז לאופרת פרינג' ביפו.
בין השאר ביים המחזות "כלאדם", "השמשים" מאת חנוך לוין "מטודלה" מאת יוני להב, גרסה עברית חדשה של "סלומה", מאת אוסקר ויילד ואת "בארץ לובנגולו מלך זולו" מופע שהוא שילוב של אופרה ופרינג' לילדים.
לאחר תקופה חזר לשחק בתיאטרון הקאמרי.
הוא שיחק ב"כנר על הגג" והחל לשחק במחזמר "קברט" עד למותו ב-21 בדצמבר 2011. נפטר בגיל 48 לאחר התמודדות עם מחלת הסוכרת.
זמיר היה נשוי בין השנים 1992 עד 2003 לכרמל נאמן, בתו של אמיתי נאמן ואחותו של עדי נאמן.
יובל טוֹפֶּר-ארז (נולד ב-1988) הוא ישראלי הידוע בעיקר בשל היותו הגבר הטרנסג'נדר הראשון בישראל שהרה וילד.
טופר-ארז הוא פעיל זכויות להט"ב וממובילי מאבקי הטרנסג'נדרים בישראל.
טופר-ארז נולד כנקבה וגדל בירושלים למשפחה דתית, ולו ארבעה אחים צעירים.
בגיל צעיר החל ביציאה בשאלה, ובגיל 14 יצא מהארון בפני הוריו כלסבית.
מאוחר יותר גילה טופר-ארז שמשיכתו המינית היא לשני המינים, והגדיר את עצמו כביסקסואל.
בגיל 16 החל טופר-ארז לחקור את זהותו המגדרית, והחל כבר בגיל 18 לחיות את חייו כגבר.
באותה תקופה הוא הופיע בבר "שושן-4" של הקהילה הגאה בירושלים במופע דראג.
בגיל 20 החל טופר-ארז בתהליך להתאמה מגדרית, שכלל תחילה טיפול הורמונלי, ולאחר מכן הליכים פיזיים נוספים אך לא עבר אותו במלואו ונשאר עם איברי רבייה ומין נקביים.
משפחתו הדתית של טופר-ארז קיבלה אותו בזהותו החדשה.
בספטמבר 2010 נישא (פעמיים: בראשונה בישראל והשנייה בקנדה) לבן-זוגו מתן טופר-ארז.
בשנת 2011 הרה טופר-ארז, וב-28 בדצמבר באותה שנה ילד את בנו הבכור.
היריון זה היה מהמתוקשרים ביותר במדינת ישראל, בשל העובדה שהתינוק גדל ברחם של גבר ושנולד על ידי גבר טרנסקסואל שנשאר עם איברי רבייה ומין נקביים.
בספטמבר 2013, בתום כשנה וחצי של הידיינות ומאבק מול משרד הפנים, נרשם בנם של הזוג טופר-ארז כילדם הביולוגי.
לראשונה בישראל נרשם ילד כבן ביולוגי של שני הורים מאותו מגדר.
בפברואר 2014 ילד טופר-ארז את בתו השנייה.
טופר-ארז הוא פעיל בקהילת הלהט"ב בישראל.
בעבר התנדב ב"איגי - ארגון נוער גאה" וב"חוש"ן - חינוך ושינוי", וכיום מרצה במסגרות שונות על סיפורו האישי ועל נושאים מגדריים אחרים.
יובל דרור (נולד ב-1971) הוא סוציולוג, חוקר, פרשן וסופר ישראלי, כיהן כדקאן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למינהל ולמד באוניברסיטאות נוספות.
מרצה בנושאי חדשנות, בינה מלאכותית והשפעות הטכנולוגיה הדיגיטלית והמדיה החברתית.
מגיש את הפודקאסט "עושים טכנולוגיה", ב"רשת עושים היסטוריה".
יובל דרור נולד ב-1971 בגבעתיים.
בצעירותו עבד כאיש תמיכה למשחקים במרכז לטכנולוגיה חינוכית והעביר הדרכות על מחשבים.
למד לתואר ראשון ולתואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וסיים את לימודיו בשנת 2001 לאחר שכתב עבודת גמר בנושא "קהילות בעידן הווירטואלי".
בשנת 2008 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן על עבודתו בנושא "הגבלה חברתית של טכנולוגיה: ניתוח וביקורת על פי SCOT", בהנחיית ד"ר נח עפרון.
את דרכו העיתונאית-ספרותית החל בעריכת ספרי מחשבים בהוצאת "אופוס", שם חיבר את ספרו הראשון, ספר הדרכה בשם "מי מפחד ממחשבים".
בסוף שנות ה-90 מונה לסגן עורך המגזין "אינטרנט וורלד", וכן שימש כעורך "עדכנט" - יומון הדואר האלקטרוני הישראלי הראשון.
בשנת 2000 החל לעבוד ככתב המחשבים של העיתון "הארץ", ובהמשך הפך לעורך בתחומי המדע, הטכנולוגיה והכלכלה בעיתון.
בשנת 2003 החל לכתוב טורי דעה לעמוד המאמרים של העיתון ונחשב באותה התקופה לכותב הקבוע הצעיר ביותר בתולדות העיתון שהוזמן לכתוב באופן קבוע בעמוד זה.
בשנת 2004 עזב את העיתון "הארץ", ולאחר מספר חדשים מונה לכתב טכנולוגיה בחברת החדשות של ערוץ 2 וב"ידיעות אחרונות".
במקביל החל ללמד בשורה של מוסדות להשכלה גבוהה, ובכללם: בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל, במחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון, בתוכנית ל"מדע, טכנולוגיה וחברה" באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר לתקשורת של מכללת נתניה.
באוקטובר 2010 מונה לעמוד בראש המסלול לתקשורת דיגיטלית בבית הספר לתקשורת של המכללה למינהל.
בספטמבר 2014 מונה לדקאן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למינהל, תפקיד בו כיהן עד לספטמבר 2018. ביוני 2022 פרש מעבודה במכללה למנהל.
לאורך השנים פרסם כתבות ומאמרים רבים בעיתונות הפופולרית, וכן בכתבי עת ייעודיים ובהם "גליליאו", "אודיסאה" ו"פנים".
מאז שנת 2005 הוא מפעיל בלוג פופולרי בשם "מאבד תמלילים - הגלוב", העוסק בין היתר בתקשורת, טכנולוגיה, פוליטיקה, אקדמיה וחברה.
בנוסף, מאז שנת 2008 הוא משמש כמבקר תקשורת באתר "העין השביעית", ומראשית 2010 היה אורח קבוע בתוכנית "לונדון וקירשנבאום" בערוץ 10 לעיסוק בנושאי אינטרנט וטכנולוגיה.
לאורך השנים השמיע ביקורת על הכוח הפוליטי, הכלכלי והחברתי של חברות הטכנולוגיה הגדולות.
חיבר ספרי עיון אחדים על הטכנולוגיה והשפעותיה על החברה.
בשנת 2005 הוציא את ספרו "הפוליטיקה של הטכנולוגיה", הסוקר את הגישות השונות של החברה לטכנולוגיה בעבר ובהווה.
בשנת 2011 יצא ספרו "עיתונות מקוונת", העוסק בסיכוייה של התקשורת המסורתית לשרוד בעידן העיתונות המקוונת, ובגורמים שהובילו לדעיכתה.
בשנת 2019 פרסם את ספרו הרביעי, "קוד סמוי", העוסק בהשפעת המדיה החדשה - האלגוריתמים, פלטפורמות המדיה החברתית ושירותים דיגיטליים נוספים - על החברה, הפוליטיקה, התקשורת, המשפחה, עולם העסקים ועוד.
במרץ 2019 החל להגיש את הפודקאסט "עושים טכנולוגיה" מבית רשת עושים היסטוריה.
בשנים 2019 וב-2020 הוא זכה בתואר "פודקאסט השנה" בתחום הטכנולוגיה בתחרות השנתית שמארגן אתר גיקטיים.
בשנת 2020 החל להגיש את "הדבר הבא" פודקאסט ממותג עבור IBM, את "נקודה IL" פודקאסט ממותג עבור איגוד האינטרנט הישראלי.
בשנת 2021 החל להגיש את "צורכים חדשנות" פודקאסט ממותג עבור שופרסל ואת "פורצים דרך" עבור חברת סיילספורס.
בשנת 2022 החל להגיש את "אינטליגנציה מלאכותית", פודקאסט ממותג עבור אינטל ואת "המימד הדיגיטלי", פודקאסט ממותג עבור דלויט.
בראשית 2023 החל לפרסם טור חודשי תחת השם "עידן הבינה" במגזין TheMarker.
במאי 2024 השיק פודקסט עצמאי בשם "סערה מושלמת" שבודק מה קורה כאשר רעיונות הופכים לאובססיה תרבותית.
דרור נשוי ואב לשלוש בנות.
ספר חובה למשתמש המתחיל, אופוס, תל אביב, 1998
הפוליטיקה של הטכנולוגיה, הוצאת מפה, 2005
עיתונות מקוונת, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2011
יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה הוא אירוע רב לאומי שנחגג בשנת 2012 לציון 60 שנות מלכותה של אליזבת השנייה בממלכה המאוחדת וביתר ממלכות חבר העמים.
אליזבת השנייה עלתה לשלטון ב-6 בפברואר 1952 לאחר מות אביה, המלך ג'ורג' השישי, ומלכה על בריטניה ועל שבע ממלכות נוספות.
ביובל היהלום למלכותה היא מלכה על 16 ממלכות, מהן 12 היו מושבות בריטיות או דומיניונים בעת שעלתה לשלטון.
המלכה ויקטוריה הייתה היחידה שבין מונרכי הממלכה המאוחדת אשר חגגה אף היא יובל יהלום לשלטונה (בשנת 1897) אולם אליזבת השנייה עקפה אפילו אותה כאשר חגגה את יובל הפלטינה לציון 70 שנות מלכותה בשנת 2022, חודשים ספורים לפני לכתה לעולמה.
אירועים במדינות חבר העמים הבריטי
במפגש ראשי מדינות חבר העמים שנערכה ב-2011 בפרת' שבאוסטרליה הכריז ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון על הקמת קרן יובל היהלום של המלכה אליזבת (Queen Elizabeth Diamond Jubilee Trust) שהוקמה רשמית ב-6 בפברואר 2012 (יום היובל לעלייתה לשלטון).
מטרת קרן זו היא לתמוך בארגוני צדקה במדינת חבר העמים הבריטי ולקדם פעילות תרבות, בריאות וחינוך.
ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד הכריזה כי אוסטרליה תתרום 5.4 מיליון דולרים אוסטרלים לקרן זו; ואחריה תרמה ניו זילנד מיליון דולרים אוסטרליים לקרן.
ב-4 ביוני הושאו אלפי משואות ברחבי חבר העמים הבריטי.
בעת תכנון האירוע הוחלט על השאת 2,012 משואות, אולם לבסוף הושאו יותר מ-4,000 משואות, כאשר האחרונה שבהן הודלקה על ידי המלכה עצמה בארמון בקינגהאם.
הראשונה במשואות הודלקה בטונגה, ולאחריה הודלקו משואות במדינות חבר העמים קניה, אוסטרליה, ניו זילנד, פקיסטן, סרי לנקה, ובמדינות שונות בים הקריבי וקנדה.
אירועי היובל השונים אורגנו ותואמו על ידי מועצת המלכה.
לוגו חגיגות היובל נבחר בתחרות במסגרת תוכנית הילדים של ה-BBC "פיטר הכחול".
הלוגו נבחר מבין ציורי ילדים שנשלחו לתוכנית, והזוכה הייתה קתרין דיוור.
האירוע הראשון שבמסגרתו צוין היובל היה אירוע "העולם מגיע לווינזדור" (The World Comes to Windsor), אירוע לציין את אהבת המלכה לסוסים, ואת ביקורה ב-250 מדינות במהלך כהונתה.
במסגרת האירוע נערכה תצוגת סוסים בה השתתפו 550 סוסים ו-1,100 רוכבים מרחבי העולם.
האירוע נערך ב-10, 11 וב-13 במאי 2012, כחלק מאירועי תצוגת הסוסים המלכותית של וינדזור.
ב-18 במאי 2012 ערכה המלכה אליזבת ארוחת צהריים לעשרים ראשי מדינות בטירת וינדזור.
ב-5 בינואר 2010 הוחלט על קביעת חג מיוחד ב-4 ביוני וב-5 ביוני 2012 לציון המאורע.
ב-6 בפברואר נערך מטח כבוד על גדת נהר התמזה לציון היובל.
ב-20 במרץ נשאה המלכה נאום חגיגי בפרלמנט הבריטי לציון היובל.
ב־19 במאי נערך מצעד צבאי מיוחד בטירת וינדזור לציון היובל.
חגיגות היובל החלו ב-3 ביוני 2012 במסיבות רחוב ובמשט יובל היהלום בתמזה בו משתתפות 1,000 ספינות (המשט הגדול ביותר בתמזה מזה 350 שנים).
קונצרט יובל היהלום נערך בחזית ארמון בקינגהאם ב-4 ביוני.
לציון היובל הוענק לרובע גריניץ' מעמד מיוחד של רובע מלכותי.
בנוסף, נערכה תחרות בין עיירות שונות ברחבי הממלכה המאוחדת להענקת להן מעמד עיר, או למתן לראש העיר התואר "לורד".
25 ערים השתתפו בתחרות, והתואר עיר הוענק לצ'למספורד באנגליה, לפרת' שבסקוטלנד ולסנט אסף שבוויילס.
לראש העיר של העיר ארמאז' הוענק התואר "לורד ראש העיר" (Lord Mayor).
במסגרת חגיגות יובל היהלום ביקרו באוסטרליה הנסיך צ'ארלס וקמילה, רעייתו.
המטבעה המלכותית האוסטרלית הטביעה מטבע 50 סנט אוסטרלי מיוחד עשוי כסף לציון היובל.
תפילה מיוחדת לציון היובל נערכה בכנסיית סנט ג'יימס שבסידני בנוכחות מושל ניו סאות' ויילס והקרדינל ג'ורג פל.
טקס לציון היובל נערך בפרלמנט האוסטרלי ב-6 בפברואר 2012.
הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג', ורעייתו קתרין ביקרו באיי שלמה לציון יובל היהלום.
לציון יובל היהלום ביקרו בברבדוס הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו וסופי רעייתו ב-23 וב-24 בפברואר 2012.
ב-3 ביוני נערכה תפילה חגיגית בכנסייה האנגליקנית מרי בברידג'טאון.
לציון יובל היהלום ביקר הנסיך הארי ב-2 וב-3 במרץ 2012. במהלך הביקור נערכו טקסים בבלמופן ובסן אגנציו.
רשות הדואר של בליז הנפיקה מספר בולים לציון המאורע, באירוע הנפקה בנוכחות הנסיך, ולאחר מכן הנסיך חנך שדרה על שמה של המלכה.
לציון היובל ביקרו הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו, ורעייתו סופי בגיברלטר בין ה-11 וה-13 ביוני 2012.
לרגל היובל ביקר הנסיך הארי בג'מייקה בין ה-5 וה-8 במאי 2012 והשתתף במספר אירועים וטקסים לרגל היובל.
בין היתר, הנסיך השתתף באימון צבא ג'מייקה ובאימון ריצה של יוסיין בולט באוניברסיטת איי הודו המערבית שבמונה, וקיבל תואר של כבוד מאוניברסיטה זו.
הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג', ורעייתו קתרין ביקרו בטובלו לציון יובל היהלום.
הבנק של ניו זילנד הנפיק מטבע דולר ניו זילנד מיוחד עשוי כסף לציון היובל.
ב-7 בפברואר נערך טקס מיוחד בבית המחוקקים של ניו זילנד, והנסיך צ'ארלס ורעייתו קאמילה ביקרו בניו זילנד בנובמבר 2012.
לרגל היובל הטביעה המטבעה המלכותית הקנדית סדרת מטבעות.
בעת ביקור המלכה בקנדה בשנת 2010 חנכה אליזבת השנייה גן בבית המלכה שבמניטובה לרגל היובל.
כמו כן, במהלך הביקור, נחנך באחוזת רידו שבאוטווה חלון ויטרז' המציין את המלכה אליזבת ואת המלכה ויקטוריה.
במהלך שבוע יובל היהלום (Diamond Jubilee Week) שהחל ב-6 בפברואר 2012, נערכו טקסים ברחבי קנדה, בבית המחוקקים של קנדה ובבתי המחוקקים של פרובינציות קנדה.
על בתי המחוקקים הונפו דגלי המלכה (וזאת בהרשאה מיוחדת של המלכה, שכן יש להניף את נס המלכה רק כאשר היא נוכחת במבנה).
בצהריי אותו היום ניגן הקרילון של מגדל השלום באוטווה מחווה מיוחדת למלכה.
כמו כן, בטקס באחוזת רידו חולקו 60 המדליות הראשונות מבין 60,000 המדליות המיוחדות שהונפקו לציון היובל ואשר חולקו במהלך השנה לאזרחי קנדה אשר הצטיינו בפעולתם למען החברה.
לרגל היובל, ביקרו הנסיך צ'ארלס ורעייתו קמילה בקנדה בחודש מאי 2012.
מדינות נוספות בחבר העמים הבריטי
לרגל היובל ביקרו הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ורעייתו סופי בטרינידד וטובגו.
וכמו כן ביקרו הנסיכה אן בזמביה ומוזמביק; הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר באוגנדה ומלטה; הנסיך אנדרו, דוכס יורק בהודו; הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' ורעייתו קתרין במלזיה ובסינגפור.
יובל וישניצר (נולד בשנת 1947) הוא אתלט ישראלי לשעבר, אלוף ושיאן ישראל בעבר בריצות למרחקים בינוניים וארוכים.
החזיק בשיא הישראלי בריצת 5000 מטר במשך 35 שנים, יותר מכל אתלט ישראלי אחר.
זכה 7 פעמים באליפות ישראל במרוצי שדה.
בעל שתי מדליות, כסף וארד ממשחקי אסיה ואלוף המכביה התשיעית (1973) בריצת 5000 מטר.
וישניצר נולד ברחובות וגדל במושב אביגדור.
הוא למד בבית הספר תיכון האזורי בבאר טוביה והחל להשתתף בתחרויות אתלטיקה בעקבות אחיו הגדול רפי שהצטיין בריצת 800 מטר.
בתחרות לנוער זכה בריצות ל-800 מטר ול-1500 מטר לגילאי 17, מטעם הפועל ראשון לציון.
בינואר 1965 עלה לכותרות כשגבר על עמוס גלעד בריצת 1000 מטר.
ביולי 1966 זכה במקום הראשון ב-3000 מטר מכשולים ונשלח ליוון לתחרות בין ארצית
באליפות ישראל במרוצי שדה שנערכה בשנת 1968 זכה וישניצר בתואר הבכורה שלו מבין שבעה בסך הכל.
בתחרות שנערכה במילאנו, איטליה ב-2 ביולי 1969 סיים וישניצר במקום רביעי בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 3:43.3 דקות, שיפור ניכר לשיא בן השנתיים של יאיר פנטילט (3:52.4 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי רוני מעוז ממכבי תל אביב (3:43.07 דקות).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכו באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:48.6 דקות, אחרי ריי רוזמן מבריטניה שקבע שיא מכביה חדש של 3:46.9 דקות ולפני סולמון מארצות הברית (3:50.8 דקות).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:52.8 דקות, לפני אילן שזיפי (1:54.8 דקות) ואחיו רפי (1:55.4 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.1 דקות, לפני משה חיון מאליצור גבעת וושינגטון (4:03.4 דקות) ודוד לאוגומר מהפועל עמק חפר (4:08.6 דקות).
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1970 זכה וישניצר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:34.7 דקות, אחרי לוסיין רוזה מציילון (14:32.2 דקות) ואדוארד סקווירה מהודו (14:33.8 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה בשתי מדליות זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.9 דקות, לפני רפי וישניצר (3:49.6 דקות) ואורי לאוגומר (3:52.0 דקות) ובריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:37.2 דקות, לפני ציון חצרוני (14:52.2 דקות) ואורי לאוגומר (15:09.2 דקות).
לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, מטעמי ביטחון, השתתף וישניצר בתחרויות בינלאומיות באירופה, במדי מועדון שוודי מאחר שנסע אליהן בגפו וללא אבטחה.
בתחרות האתלטיקה של המכביה התשיעית ביולי 1973 זכה וישניצר במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:27.8 דקות, לפני ג'רי כהן מארצות הברית (14:33.6 דקות) ומייק סלומון מישראל (14:51.4 דקות).
חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה ב-18 באוגוסט, במוסקבה, אותה העת ברית המועצות הוא סיים במקום שלישי בשלב חצי הגמר בריצת 5000 מטר בשיא ישראלי חדש של 13:48.8 דקות, שבוע לאחר מכן, באוסלו, נורווגיה, הוא סיים במקום שמיני בשיא ישראלי חדש של 13:48.4 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1974 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
בתחרות שנערכה בגטבורג, שוודיה ב-13 באוגוסט 1974 סיים וישניצר במקום חמישי בריצת 5000 מטר בשיא ישראלי חדש של 13:39.8 דקות, שיא זה החזיק מעמד 35 שנים עד שנישבר על ידי גזצ'או יוסף (13:31.45 דקות).
במשחקי אסיה שנערכו בטהראן, איראן בשנת 1974 זכה וישניצר במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:21.50 דקות, אחרי שיבנת' סיין מהודו (14:20.50 דקות) ולפני קניצ'י אוזאווה מיפן (14:22.15 דקות).
בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית ביולי 1977 זכה וישניצר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:59.00 דקות, אחרי ג'רי כהן (14:26.66 דקות) ויאיר קרני (14:54.97 דקות)
לאחר פציעות רבות, פרש וישניצר מתחרויות בסוף שנת 1977.
וישניצר הוא כלכלן המתמחה בניהול ובטיפול בעסקים, חברות ואגודות שיתופיות שנקלעו לקשיים.
מכהן כיושב ראש בשלושה ועדים ממונים, בקיבוץ בית קמה, בקיבוץ בית ניר ובקיבוץ עמיר.
יובל דיין לוי (נולדה ב-28 בדצמבר 1994) היא זמרת, פזמונאית, מלחינה ושחקנית ישראלית.
דיין זכתה לפריצה המוזיקלית שלה בשנת 2012, כאשר השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית הכישרונות המוזיקלית The Voice ישראל ופרשה בשלב חצי הגמר.
מאז הוציאה לאור שני אלבומי אולפן, שזכו להצלחה רבה והגיעו למעמד "אלבום פלטינה".
דיין זכתה בתואר "זמרת השנה" לשנת ה'תשע"ד, ב"מצעד השנתי של ישראל" של ערוץ 24 והאתר "מאקו".
דיין נולדה וגדלה באשדוד להורים ממוצא מרוקאי - רחל, עובדת בעיריית אשדוד, ודוד, עובד בנמל אשדוד.
היא האמצעית משלושה ילדים, ומגיל צעיר אהבה לנגן ולשיר.
אותרה כמחוננת בכיתה ג', למדה בתוכנית "מופ"ת" בכיתת מחוננים גם בתיכון והשתתפה באולימפיאדות המדע הבינלאומיות.
בדצמבר 2013 התגייסה לצה"ל, ל"להקת קיטבג" של חיל החינוך והנוער.
דיין השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המוזיקה "The Voice ישראל".
באודישן שרה את השיר "שאריות של החיים".
דיין פרשה בחצי גמר של התכנית.
לאחר הצלחתה בתוכנית, ביצעה את השירים העצמאיים: "מסונוורת" ו"יותר מדי".בשנה זו חתמה גם על הסכם ייצוג עם חברת ארומה מיוזיק.
עם סינגל הבכורה שלה, לאסוף, שיצא בפברואר 2013, הופיעה דיין בתוכנית חצי הגמר של העונה השנייה של "The Voice ישראל".
השיר זכה להצלחה והגיע למקום ראשון במצעדים של מדיה פורסט וגלגלצ.
במאי 2013 הוציאה דיין את הסינגל השני שלה מתוך האלבום, "עד שתחזור".
באוגוסט הוציאה דיין את הסינגל השלישי שלה: "פעם אחת".
באוקטובר 2013 יצא לאור הסינגל הרביעי של יובל דיין, "אל תאמר".
השיר זכה להצלחה מיידית והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ ומדיה פורסט.
באותה שנה זכתה דיין בתואר "זמרת השנה" של ערוץ 24 ואתר מאקו.
בדצמבר 2013 התגייסה לצה"ל, ללהקת חיל החינוך והנוער.
ב-19 בינואר 2014 יצא הסינגל החמישי שלה, "צבעים", יחד עם אמיר דדון, השיר הגיע למקום השביעי במצעד מדיה פורסט.
בפברואר 2014 יצא אלבומה הראשון לאסוף, ודיין החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה.
במאי 2014, הוציאה לאור את הסינגל "מי אני מולם" בגרסת ההופעה, והשיר זכה להשמעות רבות ברדיו.
ביולי 2015, יצא לאור הסינגל הראשון, "בשעה טובה", מתוך אלבומה השני של דיין.
ב-17 במרץ 2016, הוציאה לאור את האלבום "ליבי ער" וכסינגל את שיר הנושא של האלבום.
ב-19 ביוני אותה שנה, הוציאה דיין שיר נוסף מתוך האלבום, "שעה חלפה".
הסינגלים הבולטים מהאלבום היו; "בדיוק כמו הירח" ו"לילותיי", שזכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ.
השיר הגיע למקום ה-21 במצעד השנתי של גלגלצ של שנת תשע"ז.
בדצמבר 2017 יצא השיר "תשאל את המים".
במרץ 2018 יצא שיר שני "הסוף הטוב הזה", וביולי 2018 יצא שיר שלישי בשם "דמעות שקופות".
באותה שנה גילמה דיין את מיקה במחזמר "מיקה שלי", שעלה בתיאטרון הבימה בשנת 2018, ומבוסס על שירי יאיר רוזנבלום.
ב-7 בינואר 2019 הוציאה את "לפתוח את הלב".
ב-20 במאי 2019, עלתה לשידור העונה החמישית של התוכנית המוזיקלית "The Voice ישראל", בה דיין משמשת מנטורית עם שלומי שבת, וב-1 בדצמבר של אותה שנה, פרסמה דיין את השיר "מי אוהב?".
באוגוסט 2020 הוציאה את השיר "שרק תחייך", שזכה להצלחה, והגיע למקום ראשון במצעד הרשמי של גלגלצ.
בדצמבר באותה השנה, הוציאה דיין את השיר "כוחך הרם", שהיה שיר הנושא של הסרט התיעודי "צלצולי פעמונים", המתאר את חייה של הזמרת אהובה עוזרי.
ב-8 במרץ 2021, דיין הוציאה לאור את הסינגל "אתה בכולם".
ב-15 ביוני 2021, הוציאה דיין לאור את הסינגל "קרוב בינינו" ובאוקטובר "עד שגעגוע יחלוף".
באותו השנה, גילמה דיין את הזמרת שושנה דמארי, בסדרת הטלוויזיה "פלמח" בערוץ TeenNick לילדי yes.
ב-10 בפברואר 2022 הוציאה לאור את הדואט "מיליון עננים" יחד עם בר צברי.
ב-16 ביוני הוציאה את השיר "אשדודית באליטה", שכתבה יחד עם רביד פלוטניק.
שיר בו היא משתפת על הילדות באשדוד, הפרסום בגיל צעיר ותהליך החזרה בתשובה.
ב-14 ביולי של אותה השנה ביצעה במשכן הנשיא את השיר "לו יהי", לצד הזמר רן דנקר בפני נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן בעת ביקורו בישראל.
בסיום ההופעה נמנעה מללחוץ את ידו המושטת של ביידן בשל היותה שומרת נגיעה.
למחרת פרסמה דיין פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו הסבירה שסוכם מראש שלא תהיה לחיצת יד ביניהם, והבהירה נסיבות נוספות שהובילו לתקרית.
חמישה ימים לאחר מכן שלח הנשיא ביידן לדיין מסר באמצעות שגריר ארצות הברית בישראל תומאס ריצ'רד ניידס, ובו נאמר: "תודה שהיית נאמנה לאמונה שלך, תודה בשם העם האמריקני על שירתך היפהפייה".
באוקטובר 2022 הוציאה לאור את הסינגל "יהיה מי שיאהב אותך ככה".
במאי 2023 הוציאה את הסינגל "תישארי את".
בספטמבר הוציאה את הסינגל "עומדת במקום", שהגיע למקום ה-12 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
באוקטובר 2023 הוציאה את "תשמרי על הלב" שנכתב לבקשת אם שכולה.
הוא פורסם בצל מלחמת חרבות ברזל.
בפברואר 2024 הוציאה את האלבום "ניגונים", ובו שבעה שירים מסורתיים.
את האלבום הוציאה בעקבות מתקפת 7 באוקטובר, "מתוך שאיפה לבצר את השורשים אחרי המהלומה שעם ישראל ספג".
מתוך האלבום הוציאה את השיר "תפילה לעני" כסינגל לתחנות הרדיו.
ב־13 במאי 2024 הופיעה בטקס הדלקת המשואות בלילו של יום העצמאות ה־76 למדינת ישראל, וביצעה עם דפנה אליקים בת ה־15, שנחטפה לעזה במתקפת הפתע על ישראל ושוחררה בפעימה השלישית של עסקת נובמבר, את השירים "אור" (של שושנה דמארי) ו"שהשמש תעבור עלי" (של ירדנה ארזי).
ביוני 2024 הוציאה את האלבום "תישארי את", הכולל אחד עשר שירים, בהם הסינגלים "תישארי את" ו"עומדת במקום", האלבום תוכנן לצאת באוקטובר 2023, והוצאתו נדחתה בשל מלחמת חרבות ברזל.
ב-18 במרץ 2025 הוציאה דיין את הסינגל "הנה באו הימים" שהגיע למקום החמישי במצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט ב-30 במרץ 2025.
ב־7 בספטמבר 2025 הוציאה את הסינגל "מה שהיה היה" שכתבה והלחינה יחד עם לידור סולטן.
בשנת 2023 הגישה דיין תוכנית רדיו בגלגלצ כ"מגישה אורחת", התוכנית בהגשתה שודרה בין החודשים יוני-ספטמבר.
בשנת 2016 החלה דיין בתהליך חזרה בתשובה.
היא סיפרה שעוד קודם לכן ביקרה בלילות שבת בבית כנסת.
כיום היא מגדירה את עצמה דתייה.
שנהפרסקטגוריהפרויקט2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיזמרת השנה
שימש כמפקד חטיבת הנגב וכמפקד מתקן אדם.
דביר נולד וגדל בקיבוץ מסילות.
בסיירת עבר דביר מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור.
דביר שימש במספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד פלוגה בסיירת ובהמשך כמפקד גדוד חרמ"ש 519, גדוד שהוקם על בסיס מטה סיירת שקד שפורקה באותה העת, והיה בהמשך הגדוד הראשון שצורף לחטיבת גבעתי כשהוקמה.
לאחר מכן שימש כמושל רצועת עזה ולקח חלק בפינוי ימית ב־1982.
שימש כמפקד חטיבת הנגב במלחמת לבנון הראשונה.
בתפקידו האחרון שימש כמפקד מתקן אדם.
לאחר שחרורו היה דביר חבר במועצה לשלום ולביטחון.
היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית ותואר שני באנתרופולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
ב-31 במאי 2017 נפטר דביר עקב מחלה, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ מסילות.
יובל דניאלי (נולד ב-1943) הוא צייר, פסל מבקר אמנות, חוקר תרבות וארכיונאי ישראלי.
דניאלי נולד במחנה הזמני ששכן לצד בית חרושת נעמן במפרץ חיפה והורכב מקבוצת החברים שהקימה מאוחר יותר את קיבוץ המעפיל ומאז חי ופועל בקיבוץ.
בין השנים 1957 ו-1960 למד ציור אצל האמן משה פרופס בבית הספר התיכון במוסד החינוכי "מעיין" שבקיבוץ עין החורש.
בתום לימודי התיכון שירת במסגרת הנח"ל ביחידת בני המשקים.
בתום שירותו למד במכון לציור ופיסול ע"ש אבני בתל אביב.
שימש כמורה לציור במוסד החינוכי מעיין (כיום מעיין שחר) ובחוגי אמנות מטעם המכללה האזורית מנשה.
החל מ-1981 נבחר לשמש במשך שלוש קדנציות בתפקיד מזכיר קיבוץ המעפיל.
במקביל, שיחק כדורעף בהפועל המעפיל בשנים 1960–1974, בשנים בהן הייתה הפועל המעפיל הקבוצה הבולטת בישראל בכדורעף וזכתה ב-9 אליפויות וב-8 גביעי המדינה.
ספרו הראשון של יובל דניאלי,"רקויאם לברוש", (ספרית פועלים, 1987), משלב ציורים משלו עם שירים משל המשורר עלי אלון.
מאז שנת 1997 פועל דניאלי כארכיונאי בארכיון השומר הצעיר "יד יערי" בגבעת חביבה ובמסגרת זו הוא חוקר ומתעד את אמני הקיבוצים ואוצר הארכיון.
כחוקר תרבות פרסם דניאלי במשותף עם מוקי צור שלוש מונוגרפיות על בכירי האדריכלים שפעלו במסגרת המחלקה הטכנית של תנועת הקיבוץ הארצי – השומר הצעיר: שמואל מסטצ'קין, חיליק ערד ומנחם באר.
הספרים חשפו רובד נשכח ונסתר באדריכלות הישראלית שכמעט ולא נחשפה עד פרסום הספרים ועוררה מחדש עניין באדריכלות בקיבוצים בכלל ובמבנים שתכננו האדריכלים בפרט.
ב-2020 פרסם דניאלי את הספר "גבעה ורוח בא" (הוצאת יד יערי) שיצא לאור לציון 70 שנה לגבעת חביבה.
בספר מחקרי זה חושף דניאלי את סיפור הקמתה וקורות המוסד.
ב-2022 פרסם דניאלי את הספר "רועה צבעים – דיוקנו של אלף 1910–2001" (הוצאת מוסד ביאליק), המסכם את עבודתו כארכיונאי שהקים ומרכז את חטיבת האמנים בתנועה הקיבוצית.
דניאלי מרבה להציג תערוכות יחיד וקבוצתיות במוזיאונים וגלריות ולפרסם סקירות ומאמרי ביקורת בתחומי האמנות והתרבות עם דגש על הזירה הקיבוצית.
ב-2009 נערכה לו תערוכת יחיד מקיפה "דרכי זיכרון" (אוצר: יניב שפירא) במשכן לאמנות עין חרוד.
לאורך השנים עסק דניאלי בכתיבה שהתמקדה באמנות ותרבות בקיבוצים.
תחילה פרסם ב"עלוננו" - עלון קיבוץ המעפיל, ופרסם גם בעיתונות ארצית כמו בעיתוני הקיבוצים (הזמן הירוק, הקיבוץ וכיוצא בזה).
עם מוקי צור ערך שלוש מונוגרפיות לאדריכלים שפעלו במסגרת תנועת הקיבוץ הארצי, ואחריהם פרסם את הספר "רועה צבעים" העוסק בדמותו של האמן בקיבוץ.
ב-2025 הוציא את הספר "ונטעתים על אדמתם - שבילי המעפיל 2025-1945", המציג תמונה מקיפה ומעמיקה על קיבוץ המעפיל מאז ראשיתו ועד עתה.
רקויאם לברוש (במשותף עם עלי אלון), ספרית פועלים, 1987
מוזה בשחור לבן: עשר השנים הראשונות של ארגון הציירים והפסלים בקיבוץ הארצי, יד יערי, 1999
בשנה הבאה, שנות טובות מן הקיבוץ (במשותף עם מוקי צור), יד יערי, המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2001
יוצאים בחודש האביב, פסח ארץ ישראלי בהגדות מן הקיבוץ (במשותף עם מוקי צור), יד בן צבי, מכון בן-גוריון, יד טבנקין, יד יערי, 2004
לבנות ולהיבנות בה, ספר שמואל מסטצ'קין – אדריכלות הקיבוץ בישראל (במשותף עם מוקי צור), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
הבית, המקום: מתיקיו של המתכנן חיליק ערד (במשותף עם מוקי צור), יד יערי, 2013
אבני דרך – אבני בניין, על דרכו האדריכלית של מנחם באר (במשותף עם מוקי צור), יד יערי, 2015
גבעה ורוח בא: שבעים שנה לגבעת חביבה, הוצאת יד יערי, 2020
יובל דניאלי: אופוריה מלוא המשכן, הזמן הירוק, 7.9.2017
יוֹבֵל זוסמן (נולד ב-12 במאי 1998) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסווינגמן בקבוצת הפועל ירושלים בכדורסל מליגת ווינר סל והיורוקאפ, וכן בנבחרת ישראל.
יובל זוסמן גדל והתחנך בעיר נתניה, בן לאביגל וליריב זוסמן.
שמו של יובל נבחר מכיוון שנולד בתאריך סמוך ליום העצמאות ה-50 למדינת ישראל, ולכן הוא מקפיד לשחק בכל המסגרות עם חולצה מספר 50.
התחנך ולמד בבית הספר היסודי "בארי" ע"ש ברל כצנלסון.
אביו שימש כמאמן כדורסל וכמורה לחינוך גופני, ואימן את יובל באופן אישי לאורך השנים.
בשנים 2015–2017 התאמן ושיחק זוסמן במסגרת האקדמיה של מכבי תל אביב.
בעונת 2015/2016 הוא הוביל את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב לעונה מושלמת עם זכייה בדאבל, וכן הרשים מאוד בטורניר מוקדמות הנוער של היורוליג שנערך בברצלונה ונבחר לחמישייה המצטיינת של הטורניר עם ממוצעים של 18.0 נק', 7.5 ריב', 5.2 חט' ו-2.7 אס' למשחק.
במקביל שיחק זוסמן גם בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב.
בעונת 2016/2017 הושאל למכבי עירוני רעננה, שסיימה במקום הראשון בסיום העונה הסדירה בליגה הלאומית, וסיים עם ממוצעים של 11.7 נק' עם 41 אחוז ל-3, 3.6 ריב', 2.3 אס' ו-1.8 חטיפות.
ב-27 ביולי 2017 חתם זוסמן על חוזה חדש במכבי תל אביב ל-4 עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לתגלית העונה בליגת העל בכדורסל.
ב-11 בינואר 2019, במחזור ה-18 של עונת 2018/2019 ביורוליג, הוביל זוסמן את מכבי לניצחון חוץ ראשון על צסק"א מוסקבה לאחר 15 שנים כאשר סיים את המשחק עם 15 נקודות, שיא קריירה אישי ביורוליג, ונבחר ל-MVP של המשחק.
בסיום העונה זכה עם מכבי באליפות המדינה כשחקן משמעותי, והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, אך לא נבחר לבסוף.
בקיץ של אותה השנה שיחק במדי קליבלנד קאבלירס בליגת הקיץ של ה-NBA.
במהלך חודש פברואר 2020 הוכרז כאחד המועמדים לתואר שחקן ההגנה של היורוליג לעונת 2019/2020.
זוסמן חבר קבע בנבחרות הצעירות של ישראל.
בקיץ 2014 עלה עם הקדטים לדרג א' ובקיץ 2015 חווה הישג זהה עם נבחרת הנוער.
בקיץ 2016 השתתף באליפות אירופה עד גיל 18 וסיפק ממוצעים של 15.5 נק' (תשיעי בטורניר), 8.8 ריב' (שמיני בטורניר), 3.8 חט' (שני בטורניר) ו-3.2 אס' למשחק.
בקיץ 2017 היה אחד מכוכביה של נבחרת העתודה באליפות אירופה, כשסיים עם ממוצעים של 16.3 נק' (שישי בטורניר) ב-42.5% מחוץ לקשת, 5.7 ריב' ו-1.9 חט' (חמישי בטורניר).
במשחק הגמר מול יוון, בו הפסידה ישראל 56:65, היה המצטיין בשורות ישראל עם 23 נק' (5 שלשות) ו-7 ריב'.
בקיץ 2018 זוסמן הוביל את נבחרת העתודה לזכייה היסטורית באליפות אירופה לאחר ניצחון 66–80 בגמר על נבחרת קרואטיה.
זוסמן נבחר לחמישיית הטורניר ול-MVP של הטורניר.
באותו הקיץ, הוא זומן לנבחרת הבוגרת על ידי עודד קטש.
יובל טל (נולד באוגוסט 1965) הוא המייסד והנשיא של חברת פיוניר, חברת תשלומים אינטרנטית והמייסד של BorderFree, חברת מסחר אלקטרוני.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים ברמת השרון.
הוא שירת בצה"ל ולאחר מכן קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת מכונות, ובהמשך קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בהנדסה ביו-רפואית מאוניברסיטת תל אביב.
טל החל את הקריירה המקצועית שלו בחברת רדוור בתפקיד סמנכ"ל פיתוח עסקי.
בהמשך שימש כמנהל חברת R-U-Sure Ltd.
ב-1999 היה טל מייסד שותף של חברת E4X, חברה שהציעה פתרונות תשלום מקוונים.
תחת ניהולו, החברה הכניסה יותר מ-500 מיליון דולר בחמש השנים הראשונות לפעילותה, וב-2007 החברה מותגה מחדש ושינתה את שמה ל-FiftyOne.
החברה מאפשרת לקמעונאים לשווק ולמכור מוצרים ושירותים ברחבי העולם במטבע המקומי של הצרכן.
החברה ביצעה מיתוג מחדש ב-2013 ושינתה את שמה ל-BorderFree.
ב-2015 נרכשה החברה על ידי חברת Pitney Bowes תמורת 395 מיליון דולר.
החברה מאפשרת כיום ביצוע משלוחים מחנויות בארצות הברית לצרכנים ברחבי העולם
ב-2005 ייסד טל את חברת פיוניר.
יובל דלשד הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי.
דלשד התפרסם ב-2015 מבימוי וכתיבת תסריט לסרט באבא ג'ון, שזכה לתואר "הסרט הישראלי הראשון בשפה הפרסית".
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, וזכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" בטקס פרסי אופיר לשנת 2015, וכן ב-4 פרסים נוספים.
פרס העיצוב האומנותי, הצילום, המוזיקה, והליהוק.
הסרט ייצג את ישראל בתחרות לסרט הזר באוסקר האמריקאי 2015.
הסרט הוקרן ב-28 פסטיבלים בינלאומיים והוקרן ב-23 מדינות.
יוונית, ספרדית, צרפתית, איטלקית ואנגלית.
יובל החל דרכו כבמאי ועורך סרטים דוקומנטריים ו"באבא ג'ון" הוא סרטו העלילתי הראשון.
יובל חן (נולד ב-14 בדצמבר 1968) הוא צלם ישראלי, העוסק בצילום אמנותי ובצילום עיתונות.
יובל חן נולד במושב פדיה.
שירת בצה"ל כלוחם בפלס"ר גבעתי.
לאחר שחרורו מצה"ל החל בלימודי קולנוע בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות.
במקביל ללימודיו החל לעבוד כצלם עיתונות, תחילה בעיתון "מעריב", ומשנת 1996 בקבוצות ידיעות אחרונות, כצלם חדשות וכצלם מגזין.
לאורך השנים צילם רבים משערי מוספי "ידיעות אחרונות".
חן צילם לאורך השנים גם עבור מגזינים נוספים כגון: 360 מעלות, 42 מעלות, S.B.C, אטמוספירה ובייקס.
לאורך השנים שילב בין עבודתו כצלם עיתונות עם פעילות אמנותית.
בין השנים 1994–2024 הציג 11 תערוכות יחיד, והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות.
ב-2014 זכה ב"תמונת השנה" בתערוכת "עדות מקומית" לצילומי עיתונות, הנערכת מדי שנה במוזיאון ארץ ישראל, על תמונה שצילם בהלווייתו של , לוחם ביחידת מגלן, שנהרג במבצע צוק איתן.
בהשראת התמונה כתבה המשוררת רחל שפירא את השיר "פני הכאב", שהולחן ובוצע על ידי אלי גורנשטיין.
כצלם עיתונות תיעד יובל חן אישים ואירועים מרכזיים בציבוריות הישראלית, שבחלקם הפכו לחלק בלתי נפרד מההוויה ומהאתוס הישראלי.
כצלם אמנות מרבה חן לעסוק במושגי מפתח של האתוס הישראלי ושל המציאות הישראלית.
בעבודותיו עוסק במנעד שבין המרחב הציבורי המשותף לפרטי והאישי, בין השורשים והאחיזה בנוף ובטבע הישראליים לבין ייצוגים של מציאות זמנית ומשתנה.
2024 פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה.
2023 מקום ראשון ושלישי "עדות מקומית", מוזיאון ארץ ישראל.
2020 מקום ראשון - "פליטי אור 2020 - אתגר הקורונה" בפסטיבל הצילום "PHOTO IS:RAEL"
2011 - מקום שלישי בתערוכת "עדות מקומית".
2014 - תמונת השנה בתערוכת "עדות מקומית".מוזיאון ארץ ישראל.
2024 מועצה פרדס חנה "7 באוקטובר" (אוצרת: ענת נירים)
2024 גלריית דניאל "אל תשימו אותי בקופסה" (אוצרת: עירית אביר)
2020 פסטיבל הצילום PHOTO IS: RAEL - "פליטי אור" (אוצרת: מיה ענר)
2020 מוזיאון חיפה - "פליטי אור" (אוצרת: יפעת אשכנזי)
2018 מקום לאמנות, תל אביב - "אוטופוס" (אוצרת:שגית זלוף נמיר)
2017 מקום לאמנות, תל אביב – "כל סוסי העץ רצים במעגל" (אוצר: גלעד אופיר)
2015 מקום לאמנות, תל אביב - "מחווה לאלפרד היצ'קוק" (אוצר: ניר הרמט)
2014 בית האומנים תל אביב - "שלושה חמורים, אלף יונים, כמה עורבים וטנדר של שברולט" (אוצר: רוני סומק)
2008 בית האומנים תל אביב - "קיפוד" (אוצר: אריה ברקוביץ')
1999 סינמטק תל אביב - "For Sale" (אוצרת: טלי גרבוז)
1994 קמרה אובסקורה תל אביב - "Shutter".
2025 מוזיאון יד מרדכי "אלבום דרום" (תמר הרצברג)
2024 מוזיאון פתח תקווה "צלם הדברים" (דוקטור #אירנה גורדון פרופסור דנה אריאלי)
2024 מוזיאון אנו "7 באוקטובר" (דנה וולפיילר)
2024 מוזיאון ארץ ישראל "עדות מקומית" (ענת סרגוסטי)
2023 מוזיאון ארץ ישראל "עדות מקומית" (גליה גור זאב)
2022 הקוביה ירושלים - "מחילות" (אוצרת: ד"ר שירה פרידמן)
2020 פירמידה חיפה - "המרכזית 1-"חץ הזמן" (אוצרת: שירלי משולם)
2019 יד ושם ירושלים - מוזיאונים בעולם, "לונקה פרויקט" (אוצרים: רינה קוסטלנבו גים הולנדר)
2018 גלריה מכללת תלפיות - "עורבים זה לזה" (אוצר: אבנר בן חמה)
2018 גלריה מינוס 1 - "פלסטר" (אוצר: ישראל אליהו)
2016 גלריית המרכז האקדמי ויצו חיפה - "כאן ושם ועכשיו" (אוצר: מיכה קירשנר)
2015 "ספריית גן לוינסקי" (אוצרת: רוית הררי)
2015 גלריית החווה חולון - "כנפיים" (אוצרת: נורית טל טנא)
2015 ארטפורט נמל יפו - "פלסטר 3" (אוצרת: ורדית גרוס)
2014 מוזיאון ארץ ישראל תל אביב - "עדות מקומית - 2014" (אוצרת: ורדי כהנא)
2011 מוזיאון ארץ ישראל תל אביב - "עדות מקומית - 2011" (אוצרת: גליה גור זאב)
1998 פוטוגן, תל אביב - "Dirty frame of Mind" (אוצרת: לי מור כהן).
יובל שמעון דיין (נולד ב-4 באפריל 1968) הוא יועץ אסטרטגי ותסריטאי ישראלי.
בשנות ה-90 חזר בתשובה והפך לאחד ממנהיגי תנועת התשובה בחסידות ברסלב, עד 2016, אז יצא בשאלה.
נולד ביישוב דקלה ליעקב (אח של תיקי דיין) וליעל דיין, משפחה חילונית.
כשהיה בן 12 עברה המשפחה לרמת גן.
למד בתיכון בליך והיה חבר בתנועת הנוער "הצופים העבריים".
למד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ועבד כתסריטאי בערוץ הילדים ובערוץ 2. במהלך לימודיו חלק דירת שותפים עם נועה ירון, והם היו זוג.
הם החלו יחד תהליך של חזרה בתשובה במהלכו נפרדו, אך לבסוף התחתנו והתקרבו יחד לחסידות ברסלב.
הם התגוררו 16 שנים ברמת בית שמש ונולדו להם שבעה ילדים.
בשנת 2007 יצא לאור הספר "מקימי" מאת נועה ירון דיין, שיובל היה שותף לתהליך כתיבתו.
ב-2013 יצר (לצד נועה ירון דיין, תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הטלוויזיה "מקימי" ששודרה ב-HOT3. הסדרה היא עיבוד לספר המבוסס על סיפור התקרבותם המשותפת אל הדת ותהליך חזרתם בתשובה.
גיבורת הסדרה היא עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו, שמואסת בהצלחתה ובחיים החילוניים, ומוצאת משמעות בחסידות ברסלב.
בשנת 2000 הקים את מרכז התהוות בתל אביב שם עסק בהעברת שיעורי תורה וקבלה ובמתן הרצאות ובין השאר לקח חלק בתהליך החזרה בתשובה של לינור אברג'יל ואיה קרמרמן.
במקביל שימש כמנטור וכיועץ אסטרטגי בין השאר לחברות אורקל, טמפו משקאות ו-WeWork.
ב-2014 השתתף לצד אשתו בסדרה "6 אימהות".
בשנת 2016 החל תהליך של יציאה בשאלה, וב-2018 הוא ואשתו נועה התגרשו.
ב-2019 החל שידור הסדרה "יס מן" בהנחיית חנוך דאום, שבה השתתפו יובל ונועה ירון דיין.
ביולי 2021 התחתן בשנית עם בת זוגו, סיוון.
כיום הוא מעביר סדנאות כתיבה, ושותף בחברה העוסקת במסחר אינטרנטי ושיווק דיגיטלי.
יובל דרור (נולד ב-29 באוקטובר 1949) הוא פרופסור אמריטוס לתולדות החינוך באוניברסיטת תל אביב.
בבית הספר לחינוך באוניברסיטה היה ראש המגמה לתכנון לימודים, ראש ההתמחות בחינוך דמוקרטי, ראש החוג למדיניות ומנהל החינוך, מופקד הקתדרה לחינוך יהודי (2020-2010), וראש בית הספר (2010-2006).
דרור מכהן כיועץ המדעי של הארכיון לחינוך יהודי באוניברסיטה, הוא נשיא האגודה הישראלית לחקר תולדות החינוך ועורך כתב העת הבין-אוניברסיטאי בתחום זה, "דור לדור".
משנת 2011/2012 הוא מלמד בחוג לחינוך במכללה האקדמית תל-חי.
משנת 2019/2020 הוא ראש התוכנית לתואר שני שם.
תחומי מחקרו של יובל דרור היו ההיסטוריה של החינוך בארץ ישראל, שילוב מחקר היסטורי עם קביעת מדיניות חינוכית עכשווית, חינוך קיבוצי וחינוך בלתי פורמלי.
דרור נולד בשכונת בורוכוב בגבעתיים והוא בוגר קן בורוכוב של תנועת הנוער העובד והלומד ותושב עמק המעיינות (עמק בית שאן) מאז השירות הצבאי בנח"ל.
במהלך שירותו הצבאי בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח השתתף דרור במלחמת ההתשה.
במילואים שירת בצנחנים והשתתף במלחמת יום כיפור.
בשנת 1978 עבר קורס קצינים והיה קצין חינוך, הדריך סדרות מנהיגות וכתב חומרי הדרכה.
בשנת 2001 השתחרר בדרגת רב-סרן.
דרור הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות בחינוך וסוציולוגיה (בשנת 1972).
בשנת 1978 סיים בהצטיינות יתרה מסלול ישיר לדוקטורט ובשנת 1985 העניקה לו האוניברסיטה העברית תואר דוקטור בחינוך.
1993-1985 ראש המחלקה לחינוך בחטיבה האוניברסיטאית של אוניברסיטת חיפה במכללת אורנים.
1990-1989 רכז אקדמי של תעודת הוראה במכללה האקדמית תל-חי מטעם אורנים ואוניברסיטת חיפה.
1997-1990 ראש אורנים, בית הספר לחינוך של התנועה הקיבוצית ואוניברסיטת חיפה.
2006-2003 ראש החוג למדיניות ומינהל בחינוך, בית הספר לחינוך ע"ש קונסטנטינר, אוניברסיטת תל אביב.
2006 נתמנה לפרופסור מן המניין.
2010-2006 ראש בית הספר לחינוך, אוניברסיטת תל אביב.
2010 -2018 ראש התמחות לתואר שני בחינוך דמוקרטי.
2010-2020 מופקד הקתדרה לחינוך יהודי באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף היה דרור חבר ועדת הקבלה האוניברסיטאית באוניברסיטת תל אביב.
2001 – מלמד בחוג לחינוך במכללת תל-חי.
2019 – ראש התכנית לתואר שני במכללה.
יובל דרור מילא תפקידים ציבוריים-חינוכיים.
בין היתר לימד באולפן, עבד במחלקת ההדרכה במזכירות הנוער העובד והלומד, ריכז את החינוך החברתי (הבלתי-פורמלי) בקיבוץ ובתיכון האזורי ולימד בתיכון היסטוריה של עם-ישראל, אזרחות וקיבוץ.
במקביל לימד במחלקה לחינוך באורנים, וריכז שם את הסדנא להוראת הקיבוץ ותנועת העבודה.משנת 1990 היה חבר בוועדות שונות של משרד החינוך (המזכירות הפדגוגית; המדען הראשי ועוד) ושל המועצה להשכלה גבוהה.
בנוסף הוא עוסק בפעילות ציבורית-קיבוצית: בחמדיה היה רכז תרבות, עורך העלון, מזכיר ורכז ועדות החברה וההשתלמויות.
בכפר רופין היה חבר במזכירות ובוועדות והוא נציג המועצה האזורית עמק המעיינות בוועד המנהל של המכללה האקדמית כנרת.
דרור היה חבר בקיבוץ חמדיה 30 שנה וכיום הוא חבר קיבוץ כפר רופין.
הוא נשוי לעירית בר-ניב דרור, אב לשתי בנות וסב לנכדים.
מחקריו העיקריים הם בתחום החינוך היהודי-ציוני בישראל, בעבר ובהווה:
תולדות החינוך העברי בימי המנדט
תולדות החינוך בחיפה ובצפון בתקופת המנדט ובשני העשורים הראשונים למדינה
המדיניות החינוכית בישראל וכיצד הושפעה מתולדות החינוך הישראלי
תולדות הכשרת המורים והחינוך הגבוה בישראל
תולדות החינוך הבלתי פורמלי בישראל (בדגש על תנועות הנוער)
השפעות השואה על החינוך היישובי והישראלי
תורותיהם ופועלם של מנהיגי חינוך בישראל
מתודולוגיה מחקרית בהיסטוריה של החינוך
יובל דרור, החינוך החברתי-ערכי ב"זרם העובדים" בתקופת המנדט (1948-1921) - מעבר לחינוך עכשווי, הוצאת דור לדור, סדרת המונוגרפיות, בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, 1994
יובל דרור, יעקב ליברמן, תוכנית הלימודים במעשה: מדינת ישראל.
בכתב העת "הלכה למעשה בתכנון לימודים", 12 (גיליון מיוחד), 1996. זהו תרגום של ספרם בגרמנית שיצא לאור בשנת 1995
יובל דרור, בית הספר האוניברסיטאי בין ה'אקדמיה' ל'שדה' - התהוותו של בית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה תשכ"ד-תשמ"ג.
הוצאת דור לדור, בית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב, י"א/סידרת המונוגרפיות, 1997
משה ליסק (עורך), 'תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל מאז העלייה הראשונה', שמעון רשף ויובל דרור, תולדות המנדט הבריטי, חלק שלישי, החינוך העברי בימי הבית הלאומי, 1948-1919, הוצאות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, 2007
יובל דרור, תולדות החינוך הקיבוצי - ממעשה להלכה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002
יובל דרור, כלים שלובים בחינוך הלאומי: הסיפור הציוני, הוצאת מאגנס, 2008
יובל דרור ויעקב ליברמן (עורכים), בית הספר הקיבוצי בין ייחוד לגודל – אסופת מאמרים, המכון לחקר החינוך הקיבוצי, אורנים, 1994
יובל דרור דרור ו-שמעון אורן (עורכים), הפואמה הפדגוגית של אברהם אורן בבית הספר אורט רוגוזין – מגדל העמק, מו"לים: הנהלת "אורט" ובית הספר המקיף רוגוזין, עיריית מגדל העמק, אורנים, 1995
יובל דרור (עורך), החינוך הקיבוצי בסביבתו, סדרת חינוך וחברה, הוצאת רמות ובית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב, 1997
יובל דרור, דוד נבו ורינה שפירא (עורכים), תמורות בחינוך – קווים למדיניות החינוך בישראל לשנות האלפיים, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר לחינוך והוצאת רמות, 2003
זהבית גרוס ויובל דרור (עורכים), חינוך כאתגר חברתי: אסופת מאמרים על החינוך הממלכתי-דתי ועל החינוך הבלתי-פורמלי, בתי הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב, 2004
יובל דרור (עורך), הקבוצות השיתופיות בישראל, הוצאת יד טבנקין, 2008
נורית חמו ויובל דרור, שבילים בחינוך יהודי פלורליסטי, מכון מופ"ת ואוניברסיטת תל אביב, בית הספר לחינוך, 2012
יובל דרור (עורך), קיבוץ ויהדות, יד טבנקין ומוסד ביאליק, 2017
אלי שיש, יובל דרור וישראל קרצנר (עורכים), שלושים שנות משלחות לפולין, הוצאות הקתדרה לחינוך יהודי ע"ש ג'ואן וחיים קונסטנטינר של אוניברסיטת תל אביב ומינהל חברה ונוער במשרד החינוך, 2019
תוכן העניינים ותיאור של ספרים
קיבוץ ויהדות (יובל דרור [עורך], 2017) - על תולדות היהדות שבקיבוץ; ההבדלים בין התנועות הקיבוציות ביחסן ליהדות; התכנים הטקסטואליים והאינטר-טקסטואליוּת שביהדות הקיבוצית – חגים, טקסים ועוד, וכן המסגרות והכלים החדשניים שיצר ומקיים הקיבוץ כחלק מהחלוציות התרבותית שלו.
השער השלישי העוסק בקיבוץ ויהדות במכללות החינוך הקיבוציות כולל את המאמרים: "החינוך היהודי בהגותו החינוכית של מרדכי סגל" (שי פרוכטמן); "קהילתיות בארגון חינוכי קיבוצי [אורנים], בקהילה עירונית ובקיבוץ המתחדש" (שרה שדמי-וורטמן) ו" 'עמיות יהודית' הלכה למעשה: 25 שנות פרויקט אורן במכללה האקדמית לחינוך אורנים" (דוד מיטלברג ורוברטה בל-קליגלר).
שבילים בחינוך יהודי פלורליסטי – דרכי נעמ[ה] (נורית חמו ויובל דרור [עורכים], (2012) – הספר מוקדש לחינוך יהודי פלורליסטי בישראל ובעולם.
שבעת המאמרים בשער השני של הספר (באנגלית) עוסקים בחינוך יהודי בפזורה היהודית ופותחים צוהר אל ההוויה היהודית הפלורליסטית בתפוצות בימינו.
המאמרים דנים בחינוך היהודי באמריקה הלטינית (יוסי גולדשטיין), בבריטניה (רונה הארט; הלנה מילר); בבריסל, פריז וז'נבה הפרנקופוניות (זהבית גרוס), בארצות הברית ובקנדה (אלכס פומסון), באוסטרליה (דני בן משה ודוד מיטלברג) – ובעצם המגוון הפלורליסטי היהודי בתפוצות והצורך למצוא מכנה יהודי משותף (ג'יין גלזר).
הקבוצות השיתופיות בישראל (יובל דרור [עורך], 2008) - "הקבוצות השיתופיות" הפרושות ברחבי ישראל הן תופעה קומונאלית ששורשיה בראשית שנות השבעים של המאה ה-20, והיא מונה בראשית המאה ה-21 מעל 2000 חברים.
קבוצות אלה, שבהן עשרות בודדות של חברים, ממשיכות את מפעליה של התנועה הקיבוצית תוך שמירת קשר איתה - ובו-בזמן מהוות התפתחות חדשנית ועצמאית בדרכי השיתוף השונות שלהן, בעשייה חינוכית-קהילתית כפרנסה ובמיקומן באזורי פיתוח עירוניים.
הן נחלקות ברובן לשני סוגים.
"קיבוצים עירוניים": 'ראשית' ו'בית-ישראל' בירושלים, 'תמוז' בבית שמש ו'מגוון' בשדרות.
בנצרת עילית/נוף הגליל קיים 'קיבוץ המחנכים משעול' הפועל גם במגדל העמק.
קבוצות שיתופיות מסוג אחר הן "תנועות הבוגרים" של תנועות הנוער שנוסדו עקב המשבר שפקד את התנועות הקיבוציות.
תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד (כיום 'דרור ישראל') מוסדה בראשית שנות התשעים, ובעקבותיה הוקמו תנועות בוגרים נוספות.
כיום מונות תנועות אלה מאות צעירים בגילאי צבא עד 40 החיים בעשרות קבוצות שיתופיות וב"קיבוצים חינוכיים" המשמשים כמרכז חינוכי לתנועות הנוער שלהם ולסביבתם.
לדוגמה, רביד ואשבל של הנוער העובד והלומד, פלך ואמיתי של השומר הצעיר ונערן של המחנות העולים.
בסיכום קובץ המאמרים נידונים המאפיינים המשותפים לקבוצות השיתופיות בישראל (המחבר ניר מיכאלי) וכחלק ממגמה עולמית (מאת אליהו [צצה] רגב); באחרית דבר משרטט יובל דרור תשובות העולות מהספר לשאלות המחקר.
פרק (2) החינוך הבלתי פורמלי – החינוך לעבודה, לדמוקרטיה ולקואופרציה.
פרק (3) הקשר בין בית הספר לתנועות הנוער בתחום הערכי.
היבטים השוואתיים – 'חברת הילדים' המקומית מול הארצית, בתי החינוך בסוגי היישוב השונים, השוואת מסגרות החינוך בקהילת חיפה, השוואה בין בית הספר הכפרי במושבות לבית החינוך בזרם העובדים, החינוך החברתי בזרם העובדים בהשוואה למקורות ההשראה שלו – ולימינו: אוון וקורצ'ק בהשוואה לחינוך הקיבוצי.
פרק (5) – סיכום (מהעבר ליישום חינוכי עכשווי) והיבטים מתודולוגיים בחינוך החברתי-ערכי.
תוכנית הלימודים במעשה: מדינת ישראל (מחקר משווה בין-לאומי) (יובל דרור ויעקב ליברמן; 1997) - (1) המחקר הבין-לאומי מטעם המכון הגרמני למחקר בין-לאומי משווה בפרנקפורט.
(2) משתני מסגרת – ראשית מערכת החינוך במדינה, שלושה שלבים בהתגבשות הקוריקולום, האידיאל החינוכי, מטרות ויעדים, ריכוזיות או אוטונומיה של בתי הספר.
(3) תוכנית הלימודים העכשווית – ניתוח כמותי, התוכניות בבתי הספר היסודיים, בחטיבות הביניים בבתי הספר התיכוניים העיוניים, הטכנולוגיים והמקיפים, במגזרים הממלכתי-דתי והערבי.
(4) הקוריקולום במעשה הבית ספרי – השפעת הקהילה וההורים (תוכנית לימודים נוספת – תל"ן), בתי ספר אוטונומיים, ייחודיים וקהילתיים, בקיבוצים, במגזרים החרדי והערבי.
(5) השיטות הדידקטיות: פיתוח חשיבה או הרחבת הידע בכל הגילים, שיטות הוראה אלטרנטיביות.
(6) בית הספר כמרכז של פעילות – חינוך חברתי, חוגים ותנועות הנוער.
'בית הספר האוניברסיטאי' בין ה'אקדמיה' ל'שדה' – התהוותו של בית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, תשכ"ד – תשמ"ג (1997) – מבוא: התהוות אוניברסיטת חיפה ובית הספר לחינוך בתוכה, גישתו הייחודית של המחקר, שיטות המחקר הנקוטות בספר: בתי ספר מקצועיים, דילמת הקשר שבין ה'אקדמיה' ל'שדה'; הגישה ההיסטורית-עכשווית בחקר תולדות החינוך.
החוג לחינוך - מ'קורס מורים יועצים' ל'בית הספר לחינוך'.
(3) התארים המתקדמים בבית הספר לחינוך.
(4) המחלקה להשתלמויות, להדרכה ולשירותים ב'שדה'.
(5) 'בית הספר הניסיוני הקשור לאוניברסיטה' (תשל"א – תש"ם).
(7) המרכז למינהל החינוך, כתב העת 'עיונים במינהל ובארגון החינוך' והקורסים להכשרת המנהלים.
(9) המכון לחקר החינוך הערבי.
(10) הקתדרה לחינוך מיוחד והקתדרה לחינוך ולחברה.
(11) כתב העת 'עיונים בחינוך'.
(14) שירותים לקהילות האוניברסיטה ('שירות הייעוץ' ו'קידום ההוראה'), חיפה ('החברה לחינוך – חיפה') והצפון (קשרים עם 'אורנים' ושלוחות האוניברסיטה במכללות עמק יזרעאל ותל-חי).
סיכום: מאזן כמותי ואיכותי, חלוקת היחידות השונות של בית הספר לחינוך, 50 מדדים שונים לבחינת הדילמה בין ה'אקדמיה' ל'שדה' שהופקו מהמחקר ההיסטורי לצורך קביעת מדיניות חינוכית עתידית.
תולדות החינוך הקיבוצי: ממעשה להלכה (2002) – הספר מביא את תולדות 'החינוך המשותף' בקיבוץ מדגניה, ערב מלחמת העולם הראשונה, ועד לכ-270 הקיבוצים החילוניים של סוף המאה העשרים, המשתייכים ל'תנועה הקיבוצית'.
בפרק הסיכום כלולים הערכה מחקרית והיסטורית מפורטת של החינוך המשותף ובוגריו, ותשובה לשאלת המחקר המרכזית: מה ניתן ללמוד מניסיון הקיבוץ על הקשר בין מעשה ותיאוריה בחינוך?
כלים שלובים בחינוך הלאומי: הסיפור הציוני (2008) – הספר מוסיף לחקר הלאומיות היבט של חינוך לאומי בבתי הספר.
הנחת המוצא היא שהחינוך מסייע למאמץ הלאומי לא רק בתכנים (ה'מה'), אלא גם במגוון הכלים שהוא משתמש בהם (ה'איך').
חינוך לאומי משמעותו הן חינוך לכול והן חינוך ערכי או אידאולוגי ללאומיות.
לאחר מבוא היסטורי ותאורטי, עוסק הספר ב'כלים השלובים' של החינוך הלאומי הציוני, החל משלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל וכלה במדינת ישראל של ימינו.
בחלק הראשון נדונים הכלים הבלתי-פורמליים שרובם שלובים בלימוד הפורמלי בבית הספר, ובהם חברות תלמידים, טקסים וחגים, טיולים והכשרה טרום-צבאית, פנימייתיות וכן ויזואליות בספרי לימוד ובתוכניות חינוכיות.
החלק השני עניינו יזמות וחידושים בשדה החינוך ודרכי הפצתם: אוטונומיה למורים ולבתי הספר, אקלקטיות ומקוריות של מנהיגים חינוכיים, 'תנועות מחנכים', שותפות החינוך העל-תיכוני והגבוה עם 'שדה החינוך', אזוריות החינוך ומערכתיות החינוך ברמה הארצית.
בחלק השלישי נדונים העקרונות החינוכיים הכוללים של החינוך הלאומי: תוכניות ליבה, 'איזון חינוכי-חברתי' ו'איזון דילמי', הלכה חינוכית הנובעת מהמעשה החינוכי שנוסה לפני שנכתבה ו'פרדיגמות חינוכיות מתחדשות' - כגון 'תגבור לימודי היהדות', שיטות רב-תחומיות ולמידה קבוצתית/שיתופית.
הספר מתמקד בשלושה מעגלים קהילתיים: החינוך הקיבוצי, הייחודי במובנים רבים, ששימש מעבדה חינוכית-חברתית בישראל ובעולם; החינוך בבתי ספר של זרם העובדים (1953-1920/1); החינוך הכללי (הלא דתי) ביישוב והחינוך הממלכתי במדינת ישראל.
יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה נחגג ביוני 2022 בממלכה המאוחדת לציון 70 שנה למעבר הכתר אל אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ב־6 בפברואר 1952. יום חג צוין בממלכה המאוחדת ויום החג המסורתי במאי הועבר לתחילת יוני, כדי ליצור סוף שבוע באורך ארבעה ימים לציון יובל הפלטינה.
מדליה תינתן לאנשי הכוחות המזוינים של בריטניה ולמשרתי ציבור אחרים וממשלת הוד מלכותה הבטיחה "מופע של פעם בדור שיערב את המנהגים הטקסיים הבריטיים יחד עם תצוגות טכנולוגיות ואמנותיות פורצות דרך".
זו הפעם הראשונה בה חוגג מונרך בריטי יובל פלטינה.
קמפיין, המכונה 'החופה הירוקה של המלכה', הושק במאי 2021, לקראת היובל בשנת 2022. אנשים ברחבי בריטניה 'שתלו עץ ליובל' כדי לסמן את אבן הדרך.
כדי לעזור לאיכות הסביבה ולהפוך את האזורים המקומיים לירוקים יותר, תושבי הממלכה המאוחדת התבקשו ליצור את 'המתנה המיוחדת' הזו עבור המלכה, בשנת יובל הפלטינה שלה.
בהצהרה אמר ראש הממשלה בוריס ג'ונסון, "כשאנחנו חוגגים 70 שנות שירות מדהימות של הוד מלכותה, אני ממליץ לכולם לעמוד מאחורי התוכנית הזו וללכת 'לשתול עץ ליובל'."
יובל חלד (נולד ב-1967) הוא פיזיולוג מאמץ, איש אקדמיה, יועץ וסופר.
שימש כפיזיולוג הראשי של צה"ל בחיל הרפואה בדרגת סא"ל, כמדען ראשי וכמנהל מכון הלר למחקר רפואי במרכז הרפואי ע"ש שיבא.
פרופ' חלד הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעים במכללת סמינר הקיבוצים בתוכנית לתואר שני בחינוך לפעילות גופנית ובריאות, פרופסור אורח בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לרפואה באוניברסיטת USUHS במדינת מרילנד, ארצות הברית.
משמש כפיזיולוג הראשי של מרכז מדיקס לרפואת ספורט בתל אביב וכפיזיולוג יועץ במכון הלאומי לרפואת ספורט במרכז הרפואי על-שם שיבא, תל השומר.
פרופ' חלד סיים תואר ראשון בחינוך גופני במכללה לחינוך גופני ע"ש זינמן במכון וינגייט ותואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
בעל תואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ ותואר שלישי (PhD) בפיזיולוגיה מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
את לימודי הפוסט דוקטורט סיים בהצטיינות בשנת 2007 בפקולטה לרפואה באוניברסיטת USUSH בבת'סדה שבמדינת מרילנד, ארצות הברית, ושם קיבל מעמד פרופסור חבר.
על שם פרופ' חלד מעבדה לחקר הפיזיולוגיה של גוף האדם באוניברסיטת USUHS, ולזכותו מדליית הצטיינות במדע ומחקר מטעם אוניברסיטת USUHS ומשרד ההגנה האמריקאי.
בין השנים 1997 עד 2016 שימש כפיזיולוג במכון לפיזיולוגיה בחיל הרפואה (מכון הלר למחקר רפואי) וסיים את תפקידו כמנהל המכון במעמד הפיזיולוג הראשי של צה"ל בחיל הרפואה.
בשנת 2019 קיבל מינוי פרופסור מן המניין בפקולטה למדעים במכללת סמינר הקיבוצים והוא מרצה כפרופסור אורח בבית הספר לפיזיותרפיה ובבית הספר לבריאות הציבור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
משמש כיועץ מדעי לחברות בארץ ובעולם בתחומי הרפואה, בריאות, הזדקנות ואריכות ימים, פיזיולוגיה של המאמץ וביוטכנולוגיה, כיועץ מדעי לאיחוד האירופי, וכפיזיולוג הראשי במרכז מדיקס לרפואת ספורט.
נותן חוות דעת מומחה משפטי בתחומו וכן משמש כאורח בתוכניות בוקר בטלוויזיה וברדיו בנושאי בריאות, הזדקנות בריאה, רפואת ספורט, פעילות גופנית ותזונה.
מבין תחומי העניין והמחקר שלו: פיזיולוגיה של המאמץ, ויסות חום, תזונה, שינה, תהליכים מטבוליים, הסתגלות לסטרס, מדעי האימון הגופני, אבולוציה, ומדעי ההזדקנות ואריכות הימים.
לפרופסור חלד למעלה מ-100 פרסומים מדעיים בעיתונים מדעיים נבחרים.
והוא מחברם של שני ספרים: 'בריאות מחוץ לאזור הנוחות - מדע ההורמזיס' ו- 'עד מתי רק עד 120?'
דירקטור בחברה לפיתוח מועצת גני תקווה
חבר במועצה המדעית של מכללת סמינר הקיבוצים
חבר בכיר בקולג' האמריקאי לרפואת ספורט ACSM
חבר בקונסורציום לבריאות וביצועים גופניים (CHAMP) בבית הספר לרפואה USUHS בארצות הברית
חבר במערכת העיתון הישראלי לרפואה צבאית (JIMM)
יובל רונן יועז (נולד ב-18 בפברואר 1973) הוא יו"ר משמר הדמוקרטיה הישראלית ומקים התנועה לטוהר המידות, הפרשן המשפטי של זמן ישראל, פובלציסט בהארץ, עורך דין בתחום המשפט הציבורי, שותף במשרד עו"ד קרניאל ושות' יועז-ברקת-יונש, עיתונאי ופרשן משפטי.
מחבר הספר תיק קצב, לשעבר חבר נשיאות מועצת העיתונות, זוכה אות אומ"ץ לעיתונות לשנת 2012. מרצה בנושא שחיתות שלטונית במוסדות אקדמיים ותלמיד לתואר שלישי במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
יועז נולד וגדל בתל אביב, הוא למד בגימנסיה העברית "הרצליה" ובתיכון שלווה.
בצה"ל שירת בנציבות קבילות החיילים.
לאחר שירותו הצבאי, למד משפטים באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
יועז החל את דרכו בתקשורת עוד בצעירותו, כשהשתתף ומגיש בקול ישראל, במגזין הנוער "רדיו עשרה" ברשת א' ובתוכנית "מועדון הצעירים" ברשת ג'.
בין השנים 1995 ל-1997 שימש כתב חדשות וכתב תרבות ברשת ב, וכן מגיש ועורך מוזיקה ב-88FM.
ב-1997 הושעה מתפקידו לאחר שנשלח לסקר את הופעתה של הזמרת גרייס ג'ונס, אך עזב את המקום לפני שהופיעה ושלח כתבה המתארת את הופעתה.
ג'ונס לא עלתה לבמה לבסוף בשל מחלוקת כספית עם מפיקי המופע.
בעקבות התקרית הודח יועז מתפקידו.
בין השנים 1997-2000 עבד בעיתון אנשים שהיה בבעלות משפחת אריסון.
בשנת 2000 עבר לעיתון "הארץ", ובמשך כשלוש שנים שימש עורך וראש דסק לילה בדסק החדשות.
משנת 2003 ועד 2008 שימש בתפקיד הכתב המשפטי של העיתון.
בין הישגיו הבולטים: חשיפת פרשת המייל שכתב נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק לעמית באוניברסיטת ייל, שבו תיאר את יחסי הכוחות בין שופטי העליון בפרשת איחוד המשפחות; ראיון הפגישה של השופט
מישאל חשין, שבו ביקר בחריפות את ברק בשל עמדתו המשפטית בפרשה זו; וחשיפת נימוקי התנגדותו של ברק למינויה של פרופ' רות גביזון לבית המשפט העליון.
יועז שימש כתב משפטי בעיתון הארץ.
ב-2004 הוכרז כחבר לא רצוי בתא הכתבים המשפטיים לאחר שפרסם פרטי שיחת רקע עם פרקליט המדינה בניגוד לסיכומים.
ב-2007 הוא ננזף על ידי עורכי העיתון לאחר שהחמיץ את הידיעה על מינויו של משה לדור לפרקליט המדינה, בהמשך פוטר מתפקידו.
בשנת 2008 עבד בידיעות אחרונות ככתב לענייני אכיפת החוק והמטה הארצי של המשטרה, עד פיטוריו ב-2008.