tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נועצים בערוגה מוטות במרחק של 0.9-0.6 מטר זה מזה, עליה יוצרים תלוליות מהקרקע שנחפרה, שמתנשאות לגובה הקרקע המקורי.
על תלוליות אלו מפזרים בזהירות את צמחי האספרגוס בני השנה עד שנתיים ומכסים בקרקע, ורצוי בעוד שכבת דשן כך שרק ראשי התלוליות מבצבצים.
עתה מכסים בעוד שכבת קרקע כך שראשי הצמחים נמצאים בעומק של כ-3 סנטימטר מתחת לפני הקרקע.
בסתיו מקצרים את הענפים לגובה 16 סנטימטר, מדללים את הערוגה ומכסים בגובה 8–10 סנטימטר בדשן ישן.
בחודשי החורף מסלקים את הצמחים הגסים ומכסים בעוד שכבת קרקע בת כמה סנטימטרים.
בשנה השלישית מגביהים את הערוגות באדמה עבה וחולית כך שהצמחים יימצאו בעומק 16 ס"מ.
עתה ניתן להתחיל בקטיף האספרגוס.
סוף עונת האספרגוס חופף להבשלת הדובדבנים, וחל בדרך כלל ב-24 ביוני.
הערוגות מניבות יבול טוב במשך 25 שנה.
בתחילת השנה מדללים אותן ובמהלך השנה מזבלים אותן בדשנים שונים.
אספרג לבן - כתוצאה מהערמת הקרקע בתהליך הגידול לא נחשפים הגבעולים, גם באורך של 20 סנטימטר, לאור, ולכן לא נוצר בהם כלורופיל.
אספרג שמגודל כך מכנים אספרגוס לבן והוא מוכר רק מתחילת המאה ה-19.
אספרג ירוק - האספרג היחיד שגודל עד להכרת האספרגוס הלבן.
הוא אינו מוגן מקרני השמש, והוא בעל צבע ירוק עז לכל אורכו.
אספרג סגול - במיוחד בצרפת מקובל לחכות עד שהגבעול מבצבץ אל מחוץ לאדמה וקצהו מקבל צבע ירוק-סגלגל.
לסוג זה קוראים אספרגוס סגול.
האספרג הוא ירק רגיש ביותר ויש לטפל בו בזהירות מהקטיף ועד להכנתו.
אספרג לבן או סגול מאיכות טובה מזהים לפי צורת הראש הסגורה, הגוף בעל הצורה האחידה, הקצה התחתון הלח והלא-חלול, וצליל החריקה שגבעולי האספרג משמיעים בחיכוכם זה בזה.
גבעולים רזים הם בעלי איכות נמוכה יותר.
באספרג ירוק הגבעולים מעט דקים יותר, והראש כבר נפתח מעט בגלל השפעת האור.
את האספרג מכינים על פי רוב בבישול.
בשלב ההכנה נהוג לקלף אספרג לבן וסגול מהראש ועד לקצה, שכן הקליפה היא גסה וסיבית.
את קצה הגבעול נהוג לקצוץ במספר סנטימטרים.
בשיירים אלה ניתן להשתמש כבסיס ל'מרק קרם אספרגוס'.
אספרגוס ירוק לא נהוג לקלוף.
מכיוון שראשי האספרג עדינים ומתרככים מהר יותר משאר הגבעול, נהוג לבשל אספרגוס במצב עמידה, כאשר הגבעולים קשורים יחד - בסיר צר וארוך ובטמפרטורה מתונה, כאשר המים מגיעים עד מעט מתחת לראשי האספרגוס.
משך הבישול משתנה בין 20 ל-30 דקות לפי עובי הגבעולים.
כיום מקובלת גם צורת הכנה של אספרגוס פריך יותר: מבשלים את האספרגוס 3 עד 4 דקות ומשאירים אותו במים 6 עד 8 דקות נוספות.
צורת בישול נוספת, אשר משמרת היטב את הארומה של האספרגוס, דורשת הרבה פחות נוזלים.
שמים את האספרגוס המקולף במחבת גדולה, ממלאים במים, מכסים בנייר פרגמנט משומן ומבשלים בחום נמוך.
באופן מסורתי מוגש אספרגוס עם תפוחי אדמה צעירים מבושלים, חמאה מותכת, רוטב הולנדז וקותלי חזיר.
גודל מנה לאדם הוא כ-500 גרם.
אספרג גורם לאפקט משתן ואצל אנשים רבים גורם לשינוי משמעותי בריח השתן, פועל בכמויות גדולות כמעורר חשק, ועלול לגרום להופעת דם בשתן.
מחקר שהתפרסם בשנת 2018 בכתב העת nature מזהיר לגבי הקשר בין אספרגוס לבין סרטן השד הגרורתי, כיוון שתרכובת האספרגין המצויה בו בריכוז גבוה עוזרת לתאי גידול סרטני ליצור גרורות.
אגדה יהודית המדגישה את נדירותו של האספרגוס, מספרת על רב שנחשד במנהגים מוזרים, וכאשר רב אחר נשלח להתארח ולברר האם אמת בשמועה, הוא לא היה מסוגל לסעוד את סעודת הערב, משום שחשב כי הוגשו לו אצבעות אדם לאכילה.
מאוחר יותר גילה כי המזון שהוגש לו היה אספרגוס.
בתלמוד בבלי מוזכר כי ה"אספרגוס יפה ללב וטוב לעיניים", אך לפי פרשני התלמוד הכוונה שם לשילוב של משקה יין עם תבשיל של כרוב, שהיו שותים אותו לרפואה בכל בוקר על קיבה ריקה.
בחלק ממדינות צפון אירופה וגם במערבה נחשב האספרגוס לירק אהוד במיוחד.
בעיר שווצינגן בבאדן-וירטמברג בגרמניה אף נחגג בעונת האביב "חג האספרגוס", והעיר מתהדרת בכינוי "בירת האספרגוס העולמית".
בשנות ה-30 של המאה ה-20 זכה לפופולריות השיר עם הרמזים המיניים שביצע ההרכב הגרמני, קומדיאן הרמוניסטס, "ורוניקה!
האביב הגיע!", שהשורה המפורסמת בו היא "ורוניקה!
אגודות אספרג הוצגו לראווה מספר פעמים באומנות התקופות הרומית והביזנטית בציורי קיר ובפסיפסים.
התיאורים הראשונים של האספרג נראים בציור הקיר מפומפיי בו מעוטרת אגודה של אספרג לצד כלי מטבח ותאנים על מדף ובפסיפס 'מגדל העבדים' (Tower of the Slaves) מרומא, מהמאה השלישית לספירה.
אספרג עוצב גם בשני מבנים מחצי האי הפלופנסי ביוון, המתוארכים למאה השישית לספירה.
הופעות האספרג באמנות מרמזות שהצמח היה נפוץ בחקלאות של איטליה ובחצי האי הפלופנסי ביוון, באזורים הים-תיכוניים בהם קיימים מישורים של אדמות סחף הנוחות לגידול האספרג.
האספרג היה גידול חדש, נדיר ומאוד יוקרתי בתקופה הביזנטית באזור הלבנט, ומשום נדירותו בחקלאות התקופה הוא היה גם נדיר בפסיפסים ובארץ ישראל הוא עוצב רק פעם אחת, בכנסיית קריות המתוארכת לסוף המאה החמישית-תחילת המאה השישית.
פסיפס כנסיית קריות מתייחד בעיצובים ייחודיים של גידולים חקלאיים יוקרתיים נוספים.
אַסְפֶּסֶת (שם מדעי: Medicago) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקטניות.
המין הידוע ביותר בסוג הוא האספסת התרבותית (אלפלפה).
רוב המינים בסוג הם צמחים נמוכים ושרועים; האספסת התרבותית, לעומת זאת, יכולה להגיע לגובה של מטר.
לצמחי האספסת על-פי רוב פרי בעל צורה מעוגלת אופיינית של סליל, שבלול, כליה או חרמש.
המורפולוגיה של הפרי היא הסימן העיקרי להבחנה בין מיני האספסת השונים בשדה.
בישראל גדלים בר 28 מינים של אספסת, רובם צמחים חד-שנתיים קטנים.
3 מינים זוהו בעבר עם הסוג גרגרנית, אולם בעקבות מחקרים עדכניים הם משויכים כיום לסוג אספסת.
שמותיהם העבריים נותרו כבעבר (למשל "גרגרנית מצויה"), דבר העלול ליצור בלבול רב.
מיני אספסת הגדלים בר בישראל
האספסת גדלה בכל רחבי העולם והיא משמשת בכל העולם כמזון לבקר ולמכרסמים.
בדרך-כלל נקצרת האספסת כמספוא בעל הערך התזונתי הגבוה ביותר מכל סוגי המספוא הנפוצים, ולעיתים נדירות הוא משמש גם בשדות מרעה.
כמו סוגי קטניות אחרות, האספסת יכולה לפתח בשורשיה סימביוזה עם חיידקים המסוגלים לקבע חנקן מהאוויר, ולכן היא עשירה בחלבונים גם אם רמת החנקן בקרקע נמוכה.
הגידול הנרחב של אספסת באירופה במהלך המאה ה-17 היה צעד חשוב בהתקדמות החקלאות ביבשת.
השימוש באספסת עזר לייעל את החקלאות באופן ניכר.
האספסת היא אחד הצמחים היחידים המגלים רעילות עצמית .
צמחי אספסת מפרישים לאדמה חומרים שמפחיתים את שיעור הנביטה של זרעי אספסת, ואף מאיטים מאוד את התפתחותם של נבטי אספסת וצמחי אספסת חדשים.
כדי להתמודד עם הבעיה, נהוג להמתין לפני זריעה מחודשת של אספסת בשדות אספסת קיימים, ואף לחרוש ולהפוך שדות אספסת לפני זריעה מחודשת.
נבטי האספסת התרבותית משמשים למאכל האדם, למשל כמרכיב לסלט, וטובים לבריאות.
בנוסף, משמשת האספסת לטיהור אדמות מזוהמות במתכות כבדות עקב יכולתה לספוח מתכות כבדות בלא נזק.
מקור השם המדעי של סוג האספסת כולו – Medicago, מגיע מתקופת הרומאים ובעיקר מהסופר הרומי פלדיוס בן המאה ה-4 שמזכיר בכתביו את הצמח.
הצמח נקרא בפי הרומאים כך, משום שהם סברו שהוא בא מארץ מדי (בדומה לשמו הלטיני של האתרוג – Citrus medica שהגיע גם הוא ממדי לדעת הרומאים).
המילון הערבי מהמאה ה-13 "ליסאן אל-ערב" מפרש ש-"אל-פיספיסה" (אספסת) הוא מאכל בהמות.
בספרד השתבשה המילה במאה ה-14 למילה הספרדית – אלפלפה ושימשה לכינוי חציר מזן משובח לסוסים.
אספרגין (Asparagine ובקיצור ASN, או N) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.
אספרגין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת: חומצה אספרטית.
השייר של חומצה אספרטית מכיל קבוצת קרבוקסיל (COOH), ואילו השייר של אספרגין מכיל קבוצת אמיד (CONH).
כשחומצה אספרטית מגיבה עם אמוניה (NH3) מתקבל אספרגין.
עקב הקרבה בין שתי החומצות קיים סימול ארוך המציין אספרגין או חומצה אספרטית - Asx - וכן סימול קצר - B.
השייר של אספרגין מורכב, אם כן, מקבוצת מתילן (CH2) ומקבוצת אמיד.
שייר זה דומה לזה של חומצת אמינו אחרת - גלוטמין, כשהם נבדלים זה מזה בקבוצת מתילן נוספת הקיימת בשייר של גלוטמין.
קבוצת האמין (NH), המהווה חלק מקבוצת האמיד בשייר האספרגין, היא קוטבית; השייר של אספרגין מסוגל ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים, ולפיכך אספרגין היא הידרופילית ומסיסה במים.
שיירי אספרגין נוטים להופיע באזורים החיצוניים של חלבונים, שם הם מסוגלים לבוא במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית.
אספרגין הייתה חומצת האמינו הראשונה שנתגלתה, בשנת 1806. היא מוצתה לראשונה מצמח האספרגוס, ומכאן שמה.
כמו כן נתגלה כי מזונות המכילים אספרגין ומחוממים לטמפרטורה גבוהה מ-125 מעלות צלזיוס, הופכים, עקב תגובת מייאר עם סוכר מחזר לאקרילאמיד, חומר מסרטן לבני אדם.
בשנת 2018 התפרסם מחקר המזהיר מפני אכילת אספרגוס להתפשטות סרטן השד בשל המצאות אספרגין בריכוז גבוה בירק.
אספנות היא סוג של תחביב או עיסוק פנאי בו האספן עוסק באגירת פריטים שונים, בדרך כלל תוך התמקדות בתחום ואף בתת-תחום מסוים.
איסוף מתבצע לשם מחקר, הפקעת רווח או למטרות הנאה ובידור.
העיסוק כולל חיפוש, איתור, רכישה, ארגון, קטלוג, הצגה, אחסון ותחזוקה של פריטים המעניינים אספן בודד.
האוספים נבדלים זה מזה במגוון רחב של היבטים, בעיקר באופי ובהיקף של החפצים הכלולים, אך גם במטרה, באופן התצוגה וכדומה.
מגוון הנושאים האפשריים לאוסף הוא כמעט בלתי מוגבל.
באוספים של פריטים מיוצרים, החפצים עשויים להיות עתיקים או פשוט ניתנים לאיסוף.
עתיקות הן פריטי אספנות בני 100 שנה לפחות, בעוד שאר פריטי אספנות הם עדכניים באופן שרירותי.
המילה "וינטג'" מתארת פריטי אספנות ישנים יחסית שעדיין אינם עתיקות.
איסוף הוא תחביב ילדות עבור אנשים מסוימים, אבל עבור אחרים עיסוק לכל החיים או משהו שהתחיל בבגרות.
אספנים שמתחילים מוקדם בחייהם לעיתים קרובות משנים את מטרותיהם כשהם מתבגרים.
יש אספנים מתחילים שמתחילים לרכוש פריטים שמושכים אותם ואז לאט לאט בונים אוסף, בעוד שאחרים מעדיפים לפתח קצת רקע בתחום לפני שמתחילים לקנות פריטים.
הופעת האינטרנט כפורום גלובלי לאספנים שונים הביאה לכך שחובבים בודדים רבים מצאו זה את זה.
קיימות חנויות ייעודיות המוכרות פרטי אספנות, כמו חנויות קומיקס שמוכרות בין היתר מהדורות מיוחדות ומוגבלות, הנחשבות לרוב כפריטי אספנות נדירים.
תחומי אספנות נפוצים הם איסוף בולים, איסוף מטבעות, איסוף כלי רכב, איסוף חתימות, וכן איסוף שטרות, מיניאטורות, כרטיסי חיוג, עטים, עתיקות, ספרים, חוברות קומיקס, כלי נשק, יצירות אמנות, בעלי חיים נדירים, קונכיות, סמלים וסיכות.
גם צעצועים הם מושא לאספנות.
אספני צעצועים מתמקדים לעיתים במותג, כגון לגו, רובוטריקים, ובובות "ברבי" ובובות "פופ!" או מתקני סוכריות פז, או בנושא כגון דגמי רכבות, אקשן פיגרז (בובות פעולה) ומיניאטורות דינוזאורים.
בעשורים האחרונים התפתח שוק רחב לאספנות צעצועים, וחברות החלו לשווק מוצרים המיועדים מראש למטרה זו.
דוגמאות בולטות לכך הן; צעצועי מעצבים, המתקיימים על קו התפר שבין צעצוע לפריט אמנות; או חנויות, כמו פופ מארט, המתמחות בשיווק מוצרי "קופסה עיוורת", שבו הפריטים נמכרים כאשר זהותם אינה ידועה מראש - שיטה המזוהה במיוחד עם איסוף בובות ואקשן פיגרז.
סוג נוסף של אספנות הוא איסוף מזכרות ממקומות ביקור או צילום תמונות, למשל תמונות כלי רכב או צילום כלי טיס על ידי ספוטרים (חובבי תעופה העוקבים אחרי כלי טיס, המראות ונחיתות).
גם בצילום טבע יכולה להיות מעין אספנות כאשר הצלם מנסה לצלם כמה שיותר מינים של בעלי חיים ופרחים, ובפרט מינים נדירים.
איסוף בולים הוא אחד מסוגי האספנות הפופולריים בעולם.
רשויות דואר של מדינות שונות מעדכנות את עיצוב הבולים מדי תקופה, דבר שמספק חומר חדש לאספנים.
האספנים לרוב אוספים את בוליהם לאלבום בולים.
ישנם חנויות המוכרות בולים עכשוויים ממדינות שונות בעולם לצד בולים היסטוריים.
מתקיימות תערוכת בולים ואף קיים איגוד בין-לאומי לבולאות.
בולאות היא תחום הכולל חקר בולים ואיסופם.
קיימים בולים נדירים למדי המוכרים בזכות טעויות הדפסה, למשל ברבור הפוך וג'ני ההפוכה, שמהווים כיום פרטי אספנות יקרים ביותר.
בנוסף קיימים בולים בעלי ערך היסטורי כגון הפני השחור והבולים של רג'פיפלה.
פריטי אספנות יכולים להיות רבי ערך (כדגומת כלי רכב ותכשיטים) או חסרי ערך כללי ממשי (כגון פקקי בקבוקים ומחזיקי מפתחות), לעיתים מדובר בפרטים עתיקי יומין.
לעיתים נאספים עצמים שנכחו או היו בשימוש באירועים היסטוריים חשובים.
כאשר מדובר באוספים של פריטים נדירים, כגון כלי נשק היסטוריים או פרטי לבוש של ידוענים, עשויים אלו להימכר מכירות פומביות בסכומי עתק.
לאחר רכישת פריט אספנות, המחיר הקמעונאי שלו אינו חל עוד וערכו צמוד למה שנקרא השוק המשני.
אין שוק משני לפריט אלא אם מישהו מוכן לקנות אותו, וערך החפץ הוא מה שהקונה מוכן לשלם.
בהתאם לגיל, מצב, היצע, ביקוש וגורמים אחרים, אנשים פרטיים, מכירות פומביות וקמעונאים משניים עשויים למכור פריט אספנות עבור יותר או פחות ממה ששילמו עבורו במקור.
פריטי אספנות במהדורה מיוחדת או מוגבלת נוצרים במטרה להגדיל את הביקוש והערך של פריט בשל נדירותו.
מדריך מחירים הוא משאב כגון ספר או אתר המפרט מחירי מכירה אופייניים.
מוצרים לרוב הופכים לבעלי יותר ערך עם הגיל.
המונח עתיק מתייחס בדרך כלל לפריטים שיוצרו לפני למעלה מ-100 שנה, אם כי בתחומים מסוימים, כגון מכוניות עתיקות, מסגרת הזמן פחות מחמירה.
עבור ריהוט עתיק, הגבול נקבע באופן מסורתי בשנות ה-30 של המאה ה-20. אספנים וסוחרים עשויים להשתמש במילה "וינטג'" כדי לתאר פריטי אספנות ישנים יותר, צעירים מכדי להיקרא עתיקות, כולל פריטי ארט דקו וארט נובו, זכוכית קרנבל ודיכאון וכו'.
פריטים שהיו פעם חפצים יומיומיים אך עשויים כעת להיות ניתנים לאיסוף, מכיוון שכמעט כל הדוגמאות שהופקו הושמדו או הושלכו, נקראות אפמרה.
גורמים פסיכולוגיים יכולים לשחק תפקיד הן במוטיבציה לשמירת אוסף והן בהשפעה שיש לה על חיי האספן.
גורמים אלו יכולים להיות חיוביים או שליליים.
תחביב האיסוף הולך לרוב יד ביד עם עניין בחפצים שנאספו ובמה שהם מייצגים, למשל איסוף גלויות עשוי לשקף עניין במקומות ותרבויות שונות.
מסיבה זו, לאיסוף יכולות להיות יתרונות חינוכיים, וחלק מהאספנים אף הופכים למומחים בתחומם.
שמירה על אוסף יכולה להיות פעילות מרגיעה המונעת את הלחץ של החיים, תוך מתן עיסוק מכוון שמונע שעמום.
התחביב יכול להוביל לקשרים חברתיים בין אנשים בעלי תחומי עניין דומים ולפיתוח חברויות חדשות.
איסוף עבור רוב האנשים הוא בחירה, אבל עבור חלק זה יכול להיות כפייה, על ידי שיתוף מאפיינים של אגרנות אובססיבית.
כאשר האיסוף עובר בין דורות, יכול להיות לפעמים שלילדים יש סימפטומים של הפרעה טורדנית-כפייתית.
איסוף יכול לפעמים לשקף פחד ממחסור, או לזרוק משהו ואז להתחרט עליו מאוחר יותר.
קרל יונג שיער שהמשיכה הנרחבת של האיסוף קשורה לציד ולאיסוף שהיו נחוצים בעבר להישרדות האדם.
איסוף קשור גם לזיכרון על ידי אסוציאציה והצורך של המוח האנושי לקטלג ולארגן מידע ולתת משמעות לפעולותיו.
לאספנות יכולים להיות מספר מניעים, כגון:
נושא או תחום החביב על האספן, שרוצה להיות בעלים של חפצים הקשורים לתחום זה.
מניע אסתטי של איסוף חפצים יפים (כגון יצירות אמנות).
תיעוד מדעי של תחום העניין ויצירת קטלוג אוספים (רלוונטי בעיקר למוזיאונים ומכוני מחקר).
מניע כלכלי: איסוף חפצים יקרים ונדירים במטרה למכרם תמורת רווח כספי רב.
איסוף הוא מנהג עם היסטוריה תרבותית ארוכה מאוד.
במסופוטמיה תועדו שיטות איסוף בקרב בני מלוכה ואליטות עוד ב.
שושלת בית תלמי המצרית אספה ספרים מכל העולם הידוע בספריית אלכסנדריה.
משפחת מדיצ'י, בפירנצה בתקופת הרנסאנס, עשתה את המאמץ הראשון לאסוף אמנות בחסות פרטית, כך יכלו אמנים להשתחרר בפעם הראשונה מהכסף שנתנו הכנסייה והמלכים; מסורת אזרחית זו נמשכת מאז עם יצירותיהם של אספני אמנות פרטיים.
לרבים מהמוזיאונים הפופולריים בעולם, מהמטרופוליטן בניו יורק ועד לתיסן במדריד או לפרנץ מאייר במקסיקו סיטי, יש אוספים שנוצרו על ידי האספנים שתרמו אותם כדי שיוצגו לציבור הרחב.
תחביב האספנות הוא צאצא מודרני של "חדר פלאות", שהיה נפוץ בקרב חוקרים בעלי אמצעים והזדמנויות לרכוש פריטים יוצאי דופן מהמאה ה-16 ואילך.
איסוף מתוכנן של פרסומים ארעיים חוזר לפחות לג'ורג' תומסון בתקופת שלטונם של צ'ארלס הראשון וסמואל פפיס בזו של צ'ארלס השני.
גם איסוף תחריטים והדפסים אחרים על ידי מי שאמצעיו לא אפשרו להם לקנות יצירות אמנות מקוריות הוא תחביב בן מאות שנים.
מעורבותם של מספר גדול יותר של אנשים בפעילויות איסוף באה עם השגשוג והגברת הפנאי עבור חלקם במאה ה-19 המאוחרת במדינות תעשייתיות.
זה היה כאשר איסוף פריטים כגון חרסינה עתיקה, רהיטים ופריטי נוי ממדינות מזרחיות הפך פופולרי.
מדריך המחירים הראשון היה קטלוג סטנלי גיבונס שהונפק בנובמבר 1865.
אספרגאים (שם מדעי: Asparagales) הוא שם בוטני של סדרה, במחלקת הצמחים החד פסיגיים, במערכת בעלי הפרחים.
רוב משפחותיה נמנו בעבר עם סדרות אחרות, בעיקר בשושנאים.
המשפחות הבאות נמנות באספרגאים על פי שיטת המיון APG II (מ-2003):
שומיים (Alliaceae) - על פי המיון החדש מאוחדת עם נרקיסיים
אספרגיים (Asparagaceae) - קיימת בשני סוגי מיון, הצר (הכולל בעיקר את האספרג) והרחב, המכניס משפחות נוספות.
בארץ ישראל צומחים בר נציגי המשפחות סחלביים, נרקיסיים, אספרגיים, אירוסיים, עיריתיים ושומיים.
האירוסיים והשומיים כוללות מינים אנדמיים לארץ ישראל.
מועדון הספורט המלכותי אספניול מברצלונה (בקטלאנית: Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona), הידועה בקיצור כאספניול, היא קבוצת כדורגל מהעיר ברצלונה שבקטלוניה, אשר משחקת בלה ליגה, הליגה הבכירה בספרד.
המועדון נוסד ב-28 באוקטובר 1900 על ידי מספר סטודנטים באוניברסיטת ברצלונה, בראשם עמד אנחל רודריגס רואיס, שיזם את הרעיון והיה נשיאו הראשון של המועדון.
שמו הראשון של המועדון היה "סוסיאדד אספניולה דה פוטבול".
תחילה היו מדי הקבוצה בצבע צהוב.
שנה לאחר הקמת המועדון שונה שם המועדון לשם "קלוב אספניול דה פוטבול", והמדים הוחלפו בחולצות לבנות ומכנסיים כחולים או שחורים.
כעבור שמונה שנים שונה שם המועדון פעם נוספת, ושמו החדש היה "דפורטיבו דה אספניול", וכמו כן הוחלט על שינוי צבע החולצות, לפסים אנכיים בצבעי כחול ולבן.
מאז לא שונו צבעי התלבושת של השחקנים.
ב-1912 העניק מלך ספרד אלפונסו ה-13 למועדון את הזכות לשאת את התואר המלכותי בשמו, וכך שונה שם המועדון ל"ריאל קלוב דפורטיבו אספניול".
האצטדיון הראשון של אספניול היה אצטדיון סאריה.
בשנותיה הראשונות השתתפה הקבוצה בגביע המלך ובאליפות קטלוניה.
בעשור הראשון של המאה ה-20 זכתה הקבוצה ארבע פעמים באליפות קטלוניה, ובעשור השני, שלוש פעמים.
ב-1929 הייתה אחת מהקבוצות שהקימו את לה ליגה, ליגת העל הספרדית.
באותה שנה חגגה הקבוצה זכייה ראשונה בגביע המלך, הודות לניצחון 1–2 על ריאל מדריד במשחק הגמר שנערך במסטאייה.
לאחר פטירתו של אלפונסו ה-13, הוסרה המילה "ריאל" משם המועדון, אך ב-1939, לאחר מלחמת האזרחים הספרדית, הוחזרה המילה והשם נותר כפי שהוא עד היום.
ב-1940 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בהיסטוריה שלה בגביע המלך, אחרי ניצחון נוסף בגמר על ריאל מדריד.
אחרי מספר עשורים, בהם הייתה הקבוצה בעיקר במרכז טבלת הליגה הספרדית, סיימה הקבוצה את עונת 1961/62 במקום ה-13, ממנו ירדה לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה.
הקבוצה שבה לליגה הראשונה כבר בעונה שלאחר מכן.
ארבע שנים לאחר מכן, בעונת 1966/67, הגיעה למקום השלישי בליגה, הישג השיא של המועדון במסגרת הליגה.
כעבור שנתיים סיימה אספניול במקום ה-15, ירדה לליגה השנייה פעם נוספת, אך הצליחה לשוב לליגה הראשונה כעבור עונה אחת בלבד.
בעונת 1972/73 שחזרה הקבוצה את הישג השיא שלה בליגה והגיעה למקום ה-3, ממנו העפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע אופ"א.
אספניול הודחה כבר בסיבוב הראשון שהשתתפה בו במפעל, על ידי מולנבק הבלגית.
בסוף עונת סיימה את ליגת העל הספרדית במקום הרביעי והעפילה בפעם השנייה לגביע אופ"א.
ב-1986 התמנה חאבייר קלמנטה להיות מאמן הקבוצה ובעונתו הראשונה עמה הוא הוביל את אספניול פעם נוספת למקום ה-3 בליגה, מקום שהקנה לה את הכרטיס לגביע אופ"א.
בעונת 1987/88 היא הגיעה לגמר המפעל אחרי שהדיחה את בורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית, את מילאן ואינטר מילאנו האיטלקיות, את ויטקוביץ' הצ'כית ואת קלאב ברוז' הבלגית.
בגמר נגד באייר לברקוזן, שהתפרס על שני משחקים, ניצחה אספניול 0–3 במשחק הראשון, אך הפסידה 0–3 במשחק השני.
המשחק הגיע להארכה ולדו-קרב בעיטות עונשין, בו הפסידה אספניול 2–3. חרף הצלחתה באירופה סיימה הקבוצה במקום ה-15 בלבד בליגה.
הדעיכה המשיכה גם בעונה הבאה, קלמנטה פוטר באמצע העונה, והקבוצה ירדה לליגה השנייה פעם נוספת אחרי שסיימה את העונה במקום ה-17.
אספניול הצליחה לחזור לליגה הראשונה כעבור שנה, אך כעבור שלוש עונות בהן הייתה לרוב בתחתית הטבלה, ירדה חזרה לליגה השנייה לעונת 1993/94. היא סיימה במקום הראשון בליגה השנייה ושבה לשחק בליגה הראשונה.
אצטדיון סאריה נסגר ב-1997, ולכן העבירה הקבוצה את משחקיה הביתיים לאסטדי אולימפיק דה מונז'ואיק המכיל 56,000 מקומות, וממוקם על הר "מונז'ואיק" (בתרגום לעברית: "הר היהודים").
אספניול זכתה בגביע המלך בפעם השלישית בתולדותיה בעונת , הודות לניצחון 1–2 בגמר, שנערך במסטאייה, על אתלטיקו מדריד.
בזכות זכייה זו העפילה לגביע אופ"א בעונת .
היא הגיעה עד לסיבוב השלישי, בו הפסידה לפורטו והודחה מהטורניר.
בסוף עונת סיימה במקום החמישי בליגה והעפילה לגביע אופ"א בעונת .
היא הגיעה בגביע אופ"א לשלב 32 האחרונות, בו הודחה על ידי שאלקה 04. אספניול זכתה בעונה זו בפעם הרביעית בגביע המלך, אחרי שניצחה בגמר את ריאל סרגוסה בתוצאה 1–4. בזכות כך השתתפה עונה שנייה ברציפות בגביע אופ"א.
בעונת 2006/07 הגיעה פעם שנייה בתולדותיה לגמר גביע אופ"א, לאחר שבדרך ניצחה את הקבוצות בנפיקה ליסבון, ליבורנו, מכבי חיפה וורדר ברמן.
במשחק הגמר הפסידה אספניול לסביליה בדו-קרב בעיטות עונשין, אחרי שהמשחק הסתיים בתיקו 2-2.
ב-2009 חנכה אספניול את אצטדיונה החדש, אסטדי קורנליה-לה פראט, אשר מכיל 40,000 מקומות ישיבה.
ב-8 באוגוסט של אותה שנה מת דניאל חארקה, הקפטן ובלם הקבוצה, במהלך מחנה אימונים.
בסיום עונת 2019/2020 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, לאחר 27 שנים בהן שיחקה בלה ליגה, אולם שבה לליגה הבכירה כעבור עונה.
בעונה הראשונה לאחר חזרתה לליגה, עונת 2021/2022 סיימה במקום ה-14 והצליחה להישאר בליגה.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2022/2023, ירדה לליגה השנייה.
עונה לאחר מכן שבה לליגה הבכירה.
בעונת 2024//2025 הצליחה לשרוד בליגה וסיימה במקום ה-14.
אספנדוס (Aspendos) הייתה עיר יוונית-רומית בדרום אסיה הקטנה; אתרהּ מצוי כ-40 קילומטר מזרחה לאנטליה, טורקיה, על נהר יורימדון.
העיר הייתה במרחק של 16 ק"מ מחופי הים התיכון.
האגדה מספרת כי אספנדוס נוסדה על ידי מתיישבים בני ארגוס שביוון שהגיעו אליה אחרי מלחמת טרויה.
המתיישבים מארגוס הגיעו לאספנדוס תחת הנהגתו של מופסוס סביב שנת 1000 לפני הספירה.
ארגוס הייתה עיר שנמצאת בפלופונסוס.
העיר הייתה המרכזית באזורה במאה ה-5 לפנה"ס, כאשר הנהר שעל גדתו נבנתה היה עדיין עביר לשיט מחוף הים התיכון.
העיר נכנעה לרומאים בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס.
בשלהי התקופה הרומית החלה ירידתה.
ההיסטוריה הפוליטית של אספנדוס דומה להיסטוריה של כל אזור פמפיליה.
ראשית, העיר הייתה תחת שלטון אימפריית לידיאן ובשנת 546 לפני הספירה נכבשה על ידי הפרסים.
עם זאת, העובדה שהמשיכה לטבוע מטבעות משלה פירושה שהיה לה מידה רבה של עצמאות.
אספנדוס נותרה תחת השלטון הפרסי עד שנת 333 לפני הספירה כאשר אלכסנדר מוקדון הגיע לחלק זה של אסיה הקטנה.
אספנדוס ידועה בתיאטרון הרומי העתיק שנשמר להפליא.
התיאטרון נבנה באמצע המאה ה-2 לסה"נ, בימי הקיסר מרקוס אורליוס.
קוטרו של התיאטרון 96 מטרים, ובשיאו הכיל עד לכ-12,000 צופים.
בהתאם למסורת ההלניסטית, נשען חלק מהתיאטרון על מדרון גבעת האקרופוליס, אך רובו בנוי על גבי קמרונות, כמקובל במבני תיאטראות רומיים.
הקיר שמאחרי הבמה (scaenae frons) נותר למלוא גובהו אך תקרת העץ שחיפתה עליו ולא שרדה.
הסלג'וקים ערכו שינויים במבנה התיאטרון ועשו בו שימוש כאורחן לסוחרים ולחיילים.
מאז 1994 נערך בתיאטרון הפסטיבל הבינלאומי השנתי של אספנדוס למוזיקה ולמחול, וכן מתקיימים בו מופעים שונים, ובהם תחרויות היאבקות.
בקרבת התיאטרון נמצאים שרידי בזיליקה, אגורה, נימפאום, ובמרחק 15 קילומטרים – שרידים של אמת מים רומית.
אספקלריא הוא תיאטרון יהודי-ישראלי ובית ספר למשחק בירושלים.
מייסד התיאטרון ומנהלו האמנותי הוא חגי לובר.
ב-1999, לאחר שסיים שנה ראשונה מתוך שלוש שנות לימודי משחק במעלה, העלה חגי לובר הצגת יחיד בשם "תלוש" שכתב וביים עבורו שולי רנד.
לאחר שהעלה עוד 2 הצגות, הקים את התיאטרון בשנת 2000 (העמותה הוקמה בשנת 2004) במטרה להעלות מחזות מתוך עולם הערכים היהודי.
הקמת התיאטרון נולדה מתוך התחושה כי מערכת ערכים זו כמעט ולא באה לידי ביטוי בעולם התרבות העכשווי הישראלי, והקמת התיאטרון נועדה למלא חוסר זה.
כותבי הטקסטים והשחקנים באים בחלקם מתוך העולם הדתי לאומי והחרדי.
אמונתם במערכות הערכים של עולמות אלה ומחויבותם אליהם היא המעוררת בהם את הרצון לשקף את תוכניהם, עם הלבטים שבתוכם.
שם התיאטרון "אספקלריא" - שמשמעותו מראה - הוצע לחגי לובר על ידי אלי ויסברט, והבחירה בשם הייתה בין השאר כי התיאטרון יוצר בהשראת מקורות יהודיים.
ב-29 בנובמבר 2011 השתתפו שחקני התיאטרון (ביניהם רחל ורבוב אשר גילמה את גולדה מאיר) בשחזור של כ"ט בנובמבר שנערך ברחבת בית המוסדות הלאומיים.
ב-2012 הוכר כתיאטרון רפרטוארי על ידי מדור התיאטרון במועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
ב-2017 זכה התיאטרון בפרס ירושלים (ערוץ 7) בתחום התרבות.
באותה שנה החל התיאטרון במיזם תיאטרון חברתי בו מחיר כרטיס להצגה עמד על סך של 20 שקלים.
עד תחילת 2021 שימש לובר כמנכ"ל וכמנהל אמנותי של התיאטרון.
ב-2021 מונה יזהר פלורסהיים למנכ"ל התיאטרון, בעוד לובר נשאר כמנהל אמנותי.
בין אוגוסט 2022 לאוגוסט 2024 היה אורן כהן מנכ"ל התיאטרון.
ב-2024 בני מזוז מונה למנכ"ל התיאטרון.
תיאטרון אספקלריא מעלה בארץ מדי שנה כ-200 הצגות מתוך רפרטואר המונה 16 הצגות.
כמו כן, מעלה התיאטרון כ־40 הצגות מדי שנה בקרב קהילות יהודיות ברחבי העולם.
בין השנים 2006 - 2021 מרכז פעילות התיאטרון הייתה במשכנו באולם ובו 50 מקומות (בהמשך הוגדל ל-80 מקומות) בשכונת גבעת שאול בירושלים, לצד העלאת ההצגות גם ברחבי הארץ.
במאי 2021 עבר התיאטרון לאולם במתחם התחנה הראשונה בירושלים ובו 250 מקומות.
בינואר 2023 עבר למתחם של תיאטרון הקרון בגן פעמון הדרור.
ב-2016 נפתחה שלוחה של התיאטרון בטורונטו, אותה מנהל יוסף פקנהיים.
ב-2022 נפתחה שלוחה של התיאטרון בניו יורק.
בשנת 2003 ייסד לובר, לצידו של התיאטרון, בית ספר ללימוד מקצועות התיאטרון הנושא גם הוא את השם "אספקלריא", ובו מגמות לימודי משחק לגברים ולנשים בקבוצות נפרדות.
בבית הספר לימדו במשך השנים בין השאר עופר גורן, אילווה עשת, יוספה אבן-שושן, רמה בורשטין, אופיר נהרי, גיא דורון, חביב מזרחי, משה מלכא וצביקה פישזון.
במהלך שנת תשע"ג (2013) הוקם בירושלים בית מדרש ליצירה בראשות הרב שמעון קליין, בו כ-15 עמיתים דתיים וחילוניים לומדים תורה על מנת לתרגם אותה ליצירה.
תלוש (Torn) (הצגת יחיד), הצגת בכורה: שנת 1999
יוצרים: מחזאי - שולי רנד, במאי - שולי רנד
הצגת יחיד המספרת על נער דתי המתלבט בנושאי אמונה וקיום מצוות.
התהליך הזה מלווה בהרבה כאב ובוויתור על סביבה ועולם מוכר".
הצגה זו הועלתה מעל ל-1500 פעמים בישראל וביהדות התפוצות.
את הגרסה הראשונה למחזה כתב לובר במהלך לימודיו ב"מעלה", אך הרגיש שהיא לא מדויקת מספיק וביקש משולי רנד (שלימד אותו במעלה) לכתוב מחדש ולביים את המחזה.
החל מ-2003 ההצגה מועלית גם בשפה האנגלית.
יוצא מן הכלל (הצגת יחיד), הצגת בכורה: שנת 2000
יוצרים: מחזאי - דביר שרייבר, במאי - ברוך גוטין
לילה לפני נישואיו לג'סיקה, אריק מגן עושה מסיבת רווקים בדירתו שבמנהטן.
במהלך הערב הוא מדמיין את חבריו מגיעים ומעלים יחד איתו זיכרונות מישראל הרחוקה.
מול כולם ניצבת דמות סבו של אריק: ניצול שואה שעלה לישראל, הצטרף לקיבוץ, שכל את בנו האחד במלחמה, בנו השני עבר לגור בעיר, ונכדו, בו תלה תקוות גדולות, עזב את הארץ.
אריק נקרע בין קריאתו המדומה של סבו לחזור אליו ואל דרכו, ובין רצונו להתחתן עם ג'סיקה ובכך להגשים את שאיפתו להיות אזרח העולם הגדול.
סוף הדרך, הצגת בכורה: שנת 2002
יוצרים: מחזאי - דביר שרייבר, במאי – אורי וייל, מוזיקה - ד"ר אבי בר איתן, ייעוץ והכוונה - הרב איתן אקשטיין (רטורנו)
שחקנים: נתנאל - חגי לובר, מתניה - אסף פני-אל/עידו לוינגר/יפתח רוה/שרוליק פניאל/אלעד לובר
הצגה העוסקת בבני נוער ממשפחות טובות המתמודדים עם מצוקות רגשיות ומגיעים להתמכרות לסמים ולאלכוהול.
ההצגה מועלית גם בשפה האנגלית בביצוע השחקנים יוסף פקנהיים וטים ולהאם (Tim welham)
טישאטרון (מופע סיפורים מעולמם של חסידים, משולבים בניגונים), הצגת בכורה: שנת 2002
יוצרים: מחזאי - חביב מזרחי, במאי – חביב מזרחי
שחקנים: עופר גורן, אלחנן אבן חן, גיא דורון, עדי טרר, אסף פני-אל, אושרי מימון
להמשיך לחיות (הצגת יחיד), הצגת בכורה: שנת 2004
יוצרים: מחזאי - חוה דיבון, במאי – מאשה נמירובסקי
ההצגה מספרת על דורון - אב ל-3 ילדים שאיבד את אשתו אורלי בפיגוע טרור.
גוף מדבר (הצגת יחיד בנושא שפת גוף), הצגת בכורה: 2005
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר
הקבר ביער (הצגת יחיד), הצגת בכורה: 1 באפריל 2005
יוצרים: מחזאי - אורי צבי גרינברג, במאית - סלעית אחי-מרים
מדרש קטיף, הצגת בכורה: 1 באוגוסט 2006 (במלאת שנה לביצוע תוכנית ההתנתקות)
יוצרים: מחזאי - חביב מזרחי, במאי - חביב מזרחי
שחקנים: גיא דורון, יפתח רוה, אסף פני-אל, יוסף אופיר, חגי לובר, אושרי מימון
ההצגה בוחנת מזוויות שונות את תוכנית ההתנתקות ומציפה באמצעות טקסטים תנ"כיים ומונולוגים אישיים על הקשר בין שלטון ואדמה - מימי אחאב וכרם נבות ועד ימינו.
פצוע בשטח, הצגת בכורה: 11 בנובמבר 2006
יוצרים: מחזאי - יעל רובינשטיין, במאי – אורי וייל
שחקנים: יונתן פולארד - חגי לובר, רמי גולן (מבוסס על דמותם של רפי איתן ואביאם סלע) - אילן גנני/אלחנן אבן חן, חביב מזרחי
ההצגה מספרת על פולארד השובת רעב בכלאו, וממשלת ישראל שולחת את מפעילו של פולארד, רמי גולן לשכנע אותו להפסיק את שביתת הרעב.
בשנת 2007, במהלך סיבוב הצגות בארצות הברית עם התיאטרון, ביקר לובר את פולארד בכלא באטנר במדינת צפון קרוליינה.
על כך סיפר לובר בריאיון לעיתון "הצופה": "פגשנו איש מאוד חכם ומאוד מיוחד.
קשה מאוד להקיף את כל מרכיבי דמותו במשחק.
הוא מורכב מכל כך הרבה נקודות, פנימיות, עצמיות וכלליות.
הופתענו שלא התלונן על מצבו הגופני הקשה.
הוא לא מתלהם אלא מדבר בשיקול ובענייניות...
(הוא לא כועס על כך שהמדינה הפקירה אותו ו)זה הפתיע - כי ההצגה בנויה על ציר היחסים בין פולארד לבין רפי איתן מפעילו, וכשחקן, הטריגר שלי היה הכעס הגדול על איתן, ועל הפקרת ישראל אותו.
אבל כששאלתי אם אינו כועס, הוא אמר: לא, אני רק מצטער שאנשים כמותו עובדים בשירות המדינה".
על השאלה האם דמותו של פולארד בהצגה תשתנה בעקבות הביקור, השיב: "מצד אחד המשחק חייב להיות הרבה פחות רגשי וכועס.
צריך לבדוק מה גם ישרת את ההצגה.
כי צריך גם להעביר את הכאב האישי ואת הסבל, שהוא מדגיש הרבה פחות מאשר ניתוחו ההגיוני לגבי שפלות וכניעות המדינה בעסקאות השבויים, שהוא נפל לה קורבן".
קולות (מחזמר חסידי), הצגת בכורה: 9 ביולי 2006
שחקנים: חנניה - אסף פני-אל, אושרי מימון, אלחנן אבן חן, גיא דורון, צבי יהודה בדיחי, בן ישי חוטר, אביעד כהן, אדם קונר
אחים במחלוקת, הצגת בכורה: שנת 2007
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי – אורי וייל
שחקנים: אברהם הרצפלד - דוד לפיד, דוד הרצפלד - אסף פני-אל, דמויות נוספות (מחמוד, ועוד) - גיא דורון
אי זוגי (The odds), הצגת בכורה: 6 בנובמבר 2010
יוצרים: מחזאי - איילת שיינברג, במאית – מיכל ורד, מוזיקה ותפאורה - רמי הראל
שחקנים: יועד - חגי לובר/אורן חבוט, אלעד - אלחנן אבן חן/אסף ברזניצקי/יונתן בק, גדעון - יוסף פקנהיים/יאיר להמן/יפתח רוה, יואב - נדב סדקה
בני דון-יחייא אמר על ההצגה: "ההצגה מהווה שיקוף מעניין של זוגיות מנקודת מבטם של ארבעה בעלים על הבעייתיות, התסכולים, ההתלבטויות, כמעל לכל אלה מרחף הרצון והצורך למחוק את ה'אי' ולחזק את ה'זוגי'.
כמי שעוסק בתחום עשרות שנים, מצאתי קונפליקטים מעניינים, טקסט רענן, משחק משובח ונגיעות מתוחכמות של הומור".
הצגה זו הועלתה ב כהצגת פתיחה של הסניף של אספקלריא בקנדה, בביצוע שחקניים מקומיים
און דה פייס, הצגת בכורה: 18 בספטמבר 2011
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי – שיר פרייבך, מוזיקה - ד"ר אבי בר איתן, תאורה - יוסף דיין
שחקנים: יוסי פקנהיים/נדב סדקה, יונתן אבינועם
יהודי ביער (חידוש להצגת היחיד "הקבר ביער"), הצגת בכורה: 31 בדצמבר 2011
שעיר לעזאזל (על פי "שעיר, לעזאזל" מאת אפרים קישון), הצגת בכורה: 17 ביולי 2013
יוצרים: מחזאי - אפרים קישון, עיבוד ובימוי – בן לוין
שחקנים: פינטא - איצ'ו אביטל, פפי - חגי לובר, נדב סדקה, יאיר להמן, אריאל כהן, ניר מנקי
יוצרים: מחזאי - יהודה מורלי (על פי "מסירות נפש" מאת י"ל פרץ), במאי – יפים ריננברג, ניהול מוזיקלי - ד"ר אבי בר איתן, תפאורה - איליה קוץ, תאורה - מרטין קנטור
שחקנים: חייא - יוסף אופיר, אסף ברזניצקי, בני גונן, י"ל פרץ - אביתר לזר, יוסף פקנהיים, חנניה - יפתח רוה
הלילה שלפני, הצגת בכורה: 16 ביוני 2014
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - עידן עמית, מוזיקה - ד"ר אבי בר איתן, תפאורה - עלי קפלן-וילדמן
שחקנים: גלעד שטיין - יובל שוורצמן, נדב סדקה, יונתן בק/יונתן אבינועם
שמיטת אחים (חידוש להצגה "אחים במחלוקת"), הצגת בכורה: 11 בספטמבר 2014
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי – חגי לובר
שחקנים: אברהם הרצפלד - אביתר לזר, דוד הרצפלד - אסף ברזניצקי, דמויות נוספות (מחמוד, ועוד) - נדב סדקה
תקרת הזכוכית, הצגת בכורה: 8 בספטמבר 2014
יוצרים: מחזאי - גיא דורון, במאי - חביב מזרחי, מוזיקה - יגאל פילר, תפאורה - איתן כהן, עיצוב תאורה - בני פולנסקי
שחקנים: גיא דורון, אסף ברזנציקי, אליעזר שמעון, יונתן אבינועם
ארבעה אבות (הצגת המשך לאי זוגי), הצגת בכורה: 15 ביולי 2015
יוצרים: מחזאי - דביר שרייבר, במאי - אילן פופקו, מוזיקה - יגאל פילר, תפאורה - יגאל פילר
שחקנים: יועד - חגי לובר/אריאל כהן, אלעד - אסף ברזניצקי/גדי ויסברט/אריאל קרן, גדעון - יאיר להמן/אלי שמעון, יואב - נדב סדקה
הרב חיים דרוקמן צפה בהצגה זו ואמר: "בהחלט יש דברים רבים שאפשר ללמוד מההצגה".
בולדוזר, הצגת בכורה: 16 בספטמבר 2015
יוצרים: מחזאים - מוריה חסין וחגי לובר, במאי - חגי לובר, מוזיקה - ד"ר אבי בר איתן, תפאורה - שי סקיבא, עיצוב תאורה - נעמה גבאי
שחקנים: איציק אלון - דני שטג, צבי יהודה אלון - יובל שוורצמן, גלעד שרון - יאיר להמן, ראובן אדלר - אביתר לזר, אריאל כהן סקלי, אריאל קרן, נדב סדקה
בלב ימים, הצגת בכורה: 7 בספטמבר 2016
יוצרים: עיבוד - אורית גל ליכטנשטט (בהשראת "בלב ים" מאת סלאבומיר מרוז'ק), במאי - אילן פופקו, כוריאוגרפיה - שולמית חינסקי, תלבושות - אושר בן יהודה, מוזיקה מקורית - יואב אסיף, תפאורה - ליאור שכטר, תאורה - אדם רוטבליט
שחקנים: ישי מאיר, גיא דורון, נדב סדקה, עידו מרקוביץ
המלבוש, הצגת בכורה: 8 בספטמבר 2016
יוצרים: עיבוד - חגי לובר (על פי שמואל יוסף עגנון), בימוי, כוריאוגרפיה וכתיבת טקסטים - פרוספר מלכה, מוזיקה מקורית - נדב ויקנסקי, תאורה - אדם רוטבליט, תפאורה - ליאור שכטר, תלבושות - שירה גוטנטג
שחקנים: החייט - מוטי גלעדי, דני שטג, יגאל פילר, ציון אשכנזי
בודד ברשת (על קשרים בין-אישיים בעידן של רשתות חברתיות), הצגת בכורה: 19 ביוני 2017
יוצרים: מחזאית - מוריה חסין, במאי - יצחק לאור, מוזיקה - טל מינקוב, תלבושות - דקלה רחימי ורחל ורבוב
שחקנים: אלי ריינמן/יפתח רוה, אליעזר שדיאל/רועי פרילינג, יונתן אבינועם/הראל אלקלעי, מיכאל גולד
שלום עולמים (ע"פ "שלום עולמים" מתוך פרקים של ספר המדינה מאת ש''י עגנון), הצגת בכורה: 3 בספטמבר 2017
שחקנים: אסף שגב/נדב סדקה, ארז קנטור, גדי ויסברט, יואב עמיר, יונתן פז-בוגנים, כרם וילדר, ציון אשכנזי
(חידוש להצגה "יוצא מן הכלל"), הצגת בכורה: 29 בנובמבר (כ"ט בנובמבר) 2017
יוצרים: כתיבה - גדי ויסברט וחגי לובר, במאים - גדי ויסברט וחגי לובר, טקסטים - דביר שרייבר
שחקנים: גדי ויסברט, חגי לובר
שברי לוחות, הצגת בכורה: 30 במאי 2018
יוצרים: מחזאית - אורית גל ליכטנשטט, רעיון וליווי אומנותי - חגי לובר, במאי - ציון אשכנזי, מוזיקה - גל לב, תפאורה - אלכסנדר ליסיאנסקי, ביצוע תפאורה - נתן ברודי, תלבושות - יהודה קרל, תאורה - מאיר עקריש
שחקנים: הרב אריה - יפתח קמינר/מיכאל וייגל/אמיר ירושלמי, הרב לייזר - אייל שכטר, ארז קנטור, יואב עמיר, רפי קלמר
איפה הכסף, הצגת בכורה: 24 בדצמבר 2018
יוצרים: מחזאים - שרון וגדי ויסברט, במאי - אברהם שלום לוי, רעיון וליווי אמנותי - חגי לובר, קריינות - ענבל ראובן, מוזיקה - גל לב, תפאורה - קרן ווליך, ביצוע תפאורה - נתן ברודי
שחקנים: גדי ויסברט, אלי שמעון, כרם חמד וילדר, בצלאל בורוכוב
ארבעה גברים השקועים בחובות מקבלים הזדמנות לאיזון חשבון הבנק תמורת השתתפות בתוכנית ריאליטי חסרת עכבות.
הם יצטרכו להתגבר על אתגרי ההפקה ועל חוסר היכולת שלהם להתנהל בצורה אחראית.
אחי טוב (הצגה לנוער בנושא הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות), הצגת בכורה 2019
יוצרים: רעיון וליווי אומנותי - חגי לובר, מחזאית - אורית גל ליכטנשטט, בימוי - אביתר ליכטנשטט וחגי לובר, תאורה - שי סקיבא, מוזיקה - נדב ויקינסקי, תפאורה - אלכסנדר ליסיאנסקי, תלבושות - שרון שי, הנפשת חול - יסמין שטרן
שחקנים: אבא - ג'וש שגיא, מעין - דור לוי, אח - ירמי רייך, קצין - ערן קראוס
יוסילי זמיר ("מָּחָזֶנֶּר" - מחזמר בשילוב חזנות), הצגת בכורה: 1 ביולי 2019
שחקנים: אדר (ששון) פנקסוביץ, אלי שמעון, יואב עמיר, ישראל רנד, נוית (סילם) סיטבון, ניר מנקי/ערן קראוס, צחי נוי/יוני לויתן, תום שינצקי
קרחת היא קדחת (חידוש להצגה "שעיר לעזאזל"), הצגת בכורה: 16 בספטמבר 2019
יוצרים: רעיון וליווי אמנותי - חגי לובר, מחזאי - בן לוין, עיבוד - גדי וייסברט, במאי ודרמטורג - ציון אשכנזי, כוריאוגרפיה - קים גורדון וציון אשכנזי, תלבושות - שרונה שרביט, תפאורה - אלכסנדר ליסיאנסקי, תאורה - עדי שימרוני
שחקנים: אורי לבנון, יואב עמיר, ליאון נונין, ניר מנקי, עדו וקנין ושרון פרידמן
נכונה לשרת, (הצגה על שירות צבאי מול שירות לאומי), הצגת בכורה: 2020
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר, תאורה - שי סקיבא, ייעוץ לתחקיר - הרבנים גדעון בשן, יוני לביא, יוני מילוא ויונה גודמן
שחקנים: חגי לובר, רננה לובר
חגי ורננה לובר (אב ובתו) מגלמים בהצגה אב ובתו המתדיינים בשאלה מה עדיף: שירות לאומי או צבאי?
חד הורים, הצגת בכורה: 9 במרץ 2021
יוצרים: רעיון וליווי אמנותי - חגי לובר, מחזאית - אורית גל ליכטנשטט, במאית - אסנת זיביל, מוזיקה - גל לב, עיצוב תפאורה ותלבושות - דניאלה מור, ביצוע תפאורה - שמעון אהרוני, אנימציה - גל כהן, צילום וידאו - שמואל אדלמן, בר חן, צילום סטילס - יוסי צבקר
שחקנים: עמוס - חגי לובר/אלון לשם, יעל - אמונה צבי לשם
עמוס, עורך דין רווק המעוניין להפוך לאב יחידני פוגש את יעל - עורכת דין רווקה ש"התחתנה" עם העבודה ומגלה את היופי בלהיות אם.
בהצגות הראשונות גילם חגי לובר את עמוס, לצד אמונה צבי לשם.
בהמשך הוחלף לובר בשחקן אלון לשם - בעלה של אמונה צבי לשם.
בן המלך והקרקס, הצגת בכורה: 17 ביוני 2021
שחקנים: שי גלאור, בן ממן, אריאל מרדכי, ערן עבאדי, בן קובי, לירן קריוף, בן איש רביבו, שחר שמואלוב
שיער רע (חידוש להצגה "שעיר לעזאזל"), הצגת בכורה: 31 בפברואר 2022
יוצרים: רעיון ולווי אומנותי -חגי לובר, מחזאי - בן לוין, במאי - ינון שאזו, מוזיקה - איתי דורי, תאורה - שי סקיבא, תפאורה ותלבושות - גילי עזרן
שחקנים: פינטא - נתנאל רפפורט, פפי - שרוליק פניאל, שימקוביץ - אילן חזן, בני שיף, הלל אהרן אטיה, אלעד עובדיה
טיש ירושלמי, הצגת בכורה: 7 במרץ 2022
יוצרים: רעיון וליווי אומנותי - חגי לובר, מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר, מוזיקה - אורי אברבוך, עמיחי הרשקופ, תלבושות - שמריהו בלוי
שחקנים: רביב זק, אורי אברבוך, עמיחי הרשקופ
לבד בניו יורק (חידוש להצגה יוצא מן הכלל), הצגת בכורה: 27 בדצמבר 2022
יוצרים: מחזאי - דביר שרייבר, במאית - לירון הרניק, מוזיקה - ברוך גוטין, תאורה - שי סקיבא, תפאורה ותלבושות - חן אהרוני
אריק נקרע בין קריאתו המדומה של סבו לחזור אליו ואל דרכו, ובין רצונו להתחתן עם ג'סיקה ובכך להגשים את שאיפתו להיות אזרח העולם הגדול
חתול רחוב (חידוש להצגה "תקרת זכוכית"), הצגת בכורה: 3 בינואר 2024
יוצרים: מחזאי - גיא דורון, במאי - ינון שאזו, תלבושות - גילי עזרן, מוזיקה - אמיתי וולברגר, תאורה - שי סקיבא
שחקנים: אלעד עובדיה, יהונתן אבינועם, איתן צביק, עדי חושן
שבעה באוקטובר (חידוש להצגה "להמשיך לחיות"), הצגת בכורה: 24 בינואר 2024, בית העם (ירושלים)
יוצרים: מחזאי - חוה דיבון, במאי – ינון שאזו ומאשה נמירובסקי, וידאו ארט - סיון פרסלר וניתאי שלם, מוזיקה - אמיתי ולברגר, תפאורה - עדיאל אריאל, ביצוע תפאורה - ג'ק רובינזון, הפקה - שלום סופר
מופע בשילוב וידאו ארט המבוסס על סיפורים אמיתיים של אנשים שאיבדו את יקיריהם, שנשזרו לסיפור אחד על דורון המאבד את אשתו אורלי בפיגוע טרור ומגדל לבדו את שלושת ילדיו.
המופע היה אמור לעלות ב-7 בינואר - במלואת שלושה חודשים לפרוץ מלחמת חרבות ברזל, אך בתאריך המיועד ישב לובר שבעה על בנו יהונתן שנהרג במלחמה.
לבסוף, ההצגה עלתה ב-24 בינואר, יום בו מלאו שלושים לאבל על בנו.
בפסקול ההצגה נשמע קולו של בנו יהונתן שהוקלט כאשר היה בן 4, בגרסה הקודמת של ההצגה "להמשיך לחיות".
עוד נקום, (מחזמר), הצגת בכורה: 28 באוקטובר 2024, סינמה סיטי באר שבע
יוצרים: מחזאי - בן שפירו, שירים ולחנים - דייוויד שפירו, במאי - יואב מיכאלי, ניהול מוזיקלי - שי בן יעקב, ניהול והפקה - תהילה קדרון, מנהל תפעול - שלום סופר, נגינה - הסינפונייטה הישראלית באר שבע בהרכב של 30 נגנים על הבמה.
שחקנים: אביחי פדידה, אורן חבוט, אבי אופיר, אביאל שמעון, דניאל ורטהיים, סתיו צוברי, יפתח זיצר, יונתן רוזן, דין לוינשטין, סער בדישי, ספיר דרמון, עדה ביבי
הקמצן שהפך לקבצן, הצגת בכורה: שנת 2003
יוצרים: מחזאי - אלי ויסברט, בימוי – ברוך גוטין/אילת סטולר, מוזיקה - גל לב, תפאורה - קרן ווליך
שחקנים: חגי לובר/אלעד לובר, רן כהן, גדי ויסברט/מיכאל גולד (ב-2013 שיחקו: יפתח רוה, אביתר בורובסקי, מאיר דרליך)
אויש ומויש וקול השופר האבוד, הצגת בכורה: 23 בנובמבר 2005
יוצרים: מחזאי - חגי לובר ועידו לוינגר, במאי – צביקה פישזון
אויש ומויש וסוד התפילה, הצגת בכורה: שנת 2006
בעקבות האריה (על הרב אריה לוין), הצגת בכורה: שנת 2008
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאית – עירית שלג, מוזיקה - יואב שמש, תפאורה - דוד פנסו
שחקנים: ציקי - יואב עמיר/יונתן אבינועם, המורה - גיא דורון/הראל אלקלעי, הרב אריה לוין - יואב עמיר/נדב סדקה/אסף פני-אל
אויש ומויש ונס פך השמן, הצגת בכורה: שנת 2008
יוצרים: מחזאי - אסף פני-אל וחגי לובר, במאי – חגי לובר
ארץ בסכנה (הצגה בנושא שנת שמיטה), הצגת בכורה: שנת 2008
שחקנים: 3 שחקנים (ביניהם אושרי מימון)
הצגה זו עובדה לסרט קולנוע חרדי בשם "שמיטה בסכנה" בהפקת תיאטרון אספקלריא.
שיחקו בו חגי לובר (גדליה), אושרי מימון, גיא דורון (בוקס), חביב מזרחי ויואב עמיר (מרשמלו).
המסע אל העוז (הצגה על הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל), הצגת בכורה: 30 באוקטובר 2011
יוצרים: מחזאי - אתי אלבוים, במאית – שובה בן דניאל
שווים זה"ב, הצגת בכורה: 2 בדצמבר 2011
יוצרים: מחזאית - אתי אלבוים, במאי – אסף פני-אל
אל ארץ צב"י (על הרב צבי יהודה קוק), הצגת בכורה: 14 באוקטובר 2012
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי – אסף ברזניצקי וחגי לובר
שאלה של חיים (על הרב חיים דוד הלוי), הצגת בכורה: 2013
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר, תפאורה - איליה קוץ, ביצוע תפאורה - יהודה ספקטור, שירים - גדי ויסברט, מוזיקה - אבי בר איתן, כוריאוגרפיה - אסף ברזנציקי
שחקנים: נדב סדקה, יפתח רוה, בני גונן
שמיטה בסכנה (חידוש להצגה "ארץ בסכנה"), הצגת בכורה: 17 בספטמבר 2014
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - עידן עמית, מוזיקה - קרני אלדד, תפאורה ותלבושות - מריאלה פיבניקה, כוריאוגרפיה - יעל גרינבלט, עיצוב תאורה - בני פולונסקי
שחקנים: גדליה - יונתן בק, בוקס - נדב סדקה, מרשמלו - רועי פרילינג
גיבור ישראלי (על הרב שאול ישראלי), הצגת בכורה: 9 בנובמבר 2014
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאי - יצחק לאור, דרמטורגיה - חגי לובר, תאורה - בני פולונסקי, מוזיקה - נדב ויקנסקי, תפאורה ותלבושות - אליטוב בן פזי, כוראוגרפיה - יעל גרינבלאט
שחקנים: יפתח רוה, בועז בן צור, דורון פוקסמן
עוד קאפח חי (על הרב יוסף קאפח), הצגת בכורה: 8 בנובמבר 2015
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאי - גיא דורון
שחקנים: נדב סדקה, הראל אלקלעי, יונתן אבינועם/אריאל קרן
קול שופר בירושלים (על הרב שלמה גורן), הצגת בכורה: 23 בנובמבר 2015
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאי - חגי לובר
שחקנים: נדב סדקה, יפתח רוה, יונתן אבינועם, רועי פרילינג
שירת הקבצנים (מחזמר), הצגת בכורה: 21 בפברואר 2016
יוצרים: מחזאי - גדי ויסברט, במאית - מאשה נמירובסקי, מוזיקה - נדב ויקנסקי
שחקנים: יגאל פילר, יפתח רוה, יונתן בק, ניראל פרידמן, רועי פרילינג
הגץ המאיר (על הרב מאיר יהודה והרבנית אסתר גץ), הצגת בכורה: 5 בנובמבר 2017
יוצרים: מחזאי - חגי לובר ומוריה חסין, במאי - ינון שאזו, מוזיקה - איילת חן, תלבושות - שירה גוטנטג, תפאורה - איליה קוץ
שחקנים: יונתן אבינועם, יפתח רוה, רועי פרילינג
נר למאה (על הרב משה צבי ורחל נריה), הצגת בכורה: 17 ביולי 2018
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר, עוזרת במאי - רננה לובר, תפאורה ותלבושות - קרן ווליך, ביצוע תפאורה - נתן ברודי, מוזיקה - גל לב, תאורה - אדם רוטבליט, כוריאוגרפיה - שקד ברוק
שחקנים: דוד אריאל, יונתן אבינועם, יפתח רוה
הרואה פני עתיד (על הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יעקב מאיר), הצגת בכורה: 2020
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר, מוזיקה - בצלאל בורכוב, תפאורה ותלבושות - קרן ווליך, תאורה - שי סקיבא
שחקנים: אלי שמעון, ארז שדיאור, גלעד שמולביץ
שמיטה בסכנה (חידוש להצגה "ארץ בסכנה") שנת 2021
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי – חגי לובר, מוזיקה - בצלאל בורוכוב, תפאורה ותלבושות - קרן ווליך
שחקנים: גדליה - ירמי רייך, בוקס - בצלאל בורוכוב, מרשמלו - יואב עמיר
הכיתה של נחמה (על נחמה ליבוביץ), הצגת בכורה: 2023
יוצרים: רעיון וליווי אמנותי - חגי לובר, מחזאי - רביב זק, במאית - רננה לובר
שחקנים: יונתן אבינועם, שי בלקין, נחמה ליבוביץ - שרון ויסברט
הגמדון של לירון, הצגת בכורה: 2023
יוצרים: מחזאית - אתי אלבוים, רעיון, דרמטורגיה ובימוי - חגי לובר, תפאורה ותלבושות - נופר ויזמן פרמן
שחקניות: לירון הרניק, רננה לובר, תגל צוריה
אביהם של ישראל, (על הרב מרדכי אליהו), הצגת בכורה: 2024
יוצרים: מחזאי - חגי לובר, במאי - חגי לובר, הפקה - לירון הרניק, תפאורה ותלבושות - נופר ויזמן פרמן, מוזיקה - מרדכי צבי שמרלינג, תאורה - שי סקיבא, ייעוץ - הרב שמואל אליהו
שחקנים: הרב מרדכי אליהו - אליעזר שמעון, יונתן אבינועם, רון שמוקלר
ב-2013 הוקמה תוכנית ה"שירותרון" בפיקוח ומימון משרד החינוך, במטרה ליצור מסלול שירות לאומי ייחודי המשלב משחק בתיאטרון.
רכזת התכנית והבמאית הראשונה הייתה רחל ורבוב ואחר כך מיכל פרץ.
בנות השירות למדו יום בשבוע בבית הספר למשחק של אספקלריא, ובמהלך השבוע כתבו יחד עם הבמאית את ההצגות.
במחזור הראשון היו ארבע בנות: אופיר ילוז, הודיה ויסנשטרן, יערה יהודה ונוי חביב.
הרבי מרימינוב, הצגת בכורה: 9 בספטמבר 2013
יוצרים - מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
תפילת הדב, הצגת בכורה: 10 בספטמבר 2013
חלות מן השמיים, הצגת בכורה: 2013
מחייה של בת שירות, הצגת בכורה: 18 בנובמבר 2013
יוצרים: מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
בדרך אל הרב, הצגת בכורה: 27 בנובמבר 2013
ליל הסדר האמיתי של נעה, הצגת בכורה: 6 באפריל 2014
בשבילך, הצגת בכורה: 13 בינואר 2014
המסע של ברה'לה (חידוש להצגות תפילת הדב וחלות מן השמיים)
יוצרים: במאית - רחל ורבוב
כשהנשמה מאירה (על הרב אברהם יצחק הכהן קוק), הצגת בכורה: 2022
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאית - רננה לובר
חלום של בת מצווה, הצגת בכורה: פברואר 2023
יוצרים: רעיון וליווי אומנותי - חגי לובר, מחזאית - מוריה חסין, במאית - תודיה מרקוביץ ורננה לובר, מוזיקה - תודיה מרקוביץ ובנות השירותרון, עיצוב תפאורה ותלבושות - נופר פרמן, הפקה - תודיה מרקוביץ
הדרך ללב של ליבי (עלה לאחר מכן בשם הסופגניה של ליבי)
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאית - רחל ורבוב/מיכל פרץ, מוזיקה - איילת חן, תפאורה - קרן ווליך
הפקת ההצגה מומנה על ידי משרד הבריאות ומנח"י.
הגינה של יעלי (הועלה גם בשמות "הגינה של שלי" ו"שלי שלך") (הצגה בנושא איכות הסביבה), הצגת בכורה: 2020
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאית - רחל ורבוב/מיכל פרץ, מוזיקה - איילת חן, שיר נושא - קרני אלדד, תפאורה - קרן ווליך
יוצרים: במאים - ענת יונגר וחגי לובר
תזמורת על תנאי, הצגת בכורה: 2007
יוצרים: עיבוד המחזה - אושרית קצין, במאית - בטי השכל
שחקניות: 9 שחקניות (ביניהם אושרית קצין ורחל ורבוב)
חנה'לה ושמלת השבת, הצגת בכורה: 2007
יוצרים: עיבוד - לימור גינזבורג, במאית - מיכל רובין
מעגל הגיר הקווקזי, הצגת בכורה: 2007
יוצרים: עיבוד ובימוי - אילווה עשת
עד החתונה זה יעבור, הצגת בכורה: 1 ביוני 2009
יוצרים: מחזאית - שובה בן דניאל, במאית - סלעית אחי-מרים
קליל כזה, הצגת בכורה: יוני 2009
יוצרים: מחזאיות - איילת שיינברג, חדוה מאירה כחלון ושירה מלכא, במאית – עירית שלג
שחקניות: איילת שיינברג, חדוה מאירה כחלון, שירה מלכא
דרך חור המנעול, הצגת בכורה: 23 ביוני 2010
יוצרים: מחזאי - לואיג'י פיראנדלו, במאית - קריסטינה (קרישה) סובוטקה קוטב
לפני שנחרבה, הצגת בכורה: 23 ביוני 2010
יוצרים: עיבוד (על פי "קמצא ובר קמצא" (עץ אחרון בירושלים) מאת דניאל הורוביץ) ובימוי - סלעית אחי-מרים, מוזיקה - איילת חן, תלבושות - ליאת בן שושן
שחקניות: דינה בר-לב, עינת הבא-אביב, לאה וייס, מוריה לויאני, לירון סלהוב, איילת עזריאל, אביה רגונס, תמר שילה
תזמורת השואה, הצגת בכורה: 2 ביולי 2012
יוצרים: עיבוד ובימוי - דליה שימקו
יוצרים: מחזאי - איילת רון (ע"פ ספרה של נועה ירון דיין), במאית – איילת רון
קן הקוקייה, הצגת בכורה: 18 ביוני 2013
יוצרים: מחזאי - בטי השכל, במאית – בטי השכל
מעורבות, הצגת בכורה: 16 ביוני 2014
יוצרים: מחזאי - דביר שרייבר, במאי – חביב מזרחי
שחקניות: נתנאלה תירוש, אדר ששון-פנקסוביץ', לנה פוגסוב, שרית - שרון ונצובסקי
ההצגה מבוססת על סיפורים אמיתיים של נשים ונערות שנישאו למוסלמים וחולצו על ידי ארגון יד לאחים.
תהיי יפה ותשתקי, הצגת בכורה: 28 בספטמבר 2016
יוצרים: מחזאי - מוריה חסין, במאית – אילת סטולר, שירים - אייל שכטר
שחקניות: אדר ששון-פנקסוביץ', אנה סנגר, נועם שנהב, עידית שמעון, שיר - שרון ונצובסקי
על גופתי, הצגת בכורה: 11 באפריל 2021
יוצרים: מחזאי - אורית גל-ליכטנשטט, במאית – אילת סטולר, רעיון וליווי אמנותי - חגי לובר, עיצוב במה, אביזרים ותלבושות - עדיאל אריאל, מוזיקה מקורית ועיבודים - גל לב, כוראוגרפיה - מעיין אלן, תאורה - אדם רוטבליט
שחקניות: מלכי - שרון ונצובסקי-שבצ'נקו, עדי אלדדי, מורן אלון-רוה, נטע טרוים
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה, הצגת בכורה: 19 ביוני 2023
יוצרים: על פי המחזה מאת סיימון סטיבנס, במאית - אילווה גורונוביץ'-עשת, תנועה - עדילי ליברמן, דרמטורגיה - רחל שוורץ ואוריה ליפשיץ, תאורה - אדם רוטבליט, גרפיקה - קורל סדס
שחקניות: סטודנטיות תוכנית "אספקלריא & הרצוג": אודי הראל, אמונה כליפה, אפרת פריד, חנה כהן, טליה איתן, יסכה כהן, מיכל אמויאל, מעיין הירשפלד, נגה פרוינדליך, שוהם פרץ, שולמית עמרני (בידני), שיראל עשוש
דירת רווקות, הצגת בכורה: 2023
יוצרים: מחזאית - מוריה חסין, ליווי אומנותי ודרמטורגיה - חגי לובר, בימוי - יואב מיכאלי, מוזיקה - אמיתי ולברגר, תלבושות - סתיו ניזרי, תפאורה - עדיאל אריאל
שחקניות: לירון הרניק, צהלה מיכאלי, רננה לובר ותגל צוריה
בבואה (תיאטרון פלייבק - נשים), הצגת בכורה: 12 בדצמבר 2010
יוצרים: במאית - דנה רובין
שחקניות: עדי (כהן) נתנאל, סנדרה בן נבט, רעות (גלעדי) גורן, בת חן תם, אתאל בלוך, תמר בזק, רות פרנק, אורנה סרלואי
בהמשך עלה ההרכב בצורה עצמאית בשם "מייסעס - תיאטרון פלייבק נשי".
אימפרו-אספקלריא, הצגת בכורה: 5 במרץ 2011
יוצרים: במאי - אילן פופקו
שחקנים: 6 שחקנים (ביניהם: יחזקאל לנג, חיים רוטשטיין, יואב עמיר, חננאל אמיתי)
פרלקסה (מופע אימפרוביזציה - נשים), הצגת בכורה: 10 בנובמבר 2013
יוצרים: במאית - הילה די קאסטרו
שניים סוכר, הצגת בכורה: 2014
יוצרים ושחקנים: אילן פופקו יואב עמיר
חלק מהצגות התיאטרון עובדו לסרטים:
"הקמצן שהפך לקבצן", "אויש ומויש" ו"אויש ומויש וסוד התפילה" בהפקת "ניצוצות של קדושה"
"שמיטה בסכנה" בהפקת אספקלריא הפקות
בשנת 2017 הפיק התיאטרון יחד עם אולפני אתרוג את הסרט "עוז והדר" - דרמה היסטורית על הרב שלמה והרבנית צפייה גורן.
אספנות ספרים היא תחום אספנות נפוץ אם כתחביב קריאה ואם כספריית מחקר עצמאית.
תחת ההגדרה "אספנות ספרים" כוללים את כל פריטי הדפוס (אפמרה, מפות, חוברות וכדומה).
אספני ספרים ממקדים בדרך כלל את אוסף הספרים שלהם לפי תחומי עניין (תקופות, ז'אנרים, סופרים, ישנם אספנים הנוהגים לאסוף מהדורות ראשונות בלבד וכדומה).
על פי חוק העתיקות "עתיקה" היא כל יצירה אנושית שנוצרה לפני שנת 1700. משכך, ולפי לשון החוק, ספר משנת 1701 לא יוגדר כעתיקה (ולכן לא יהיה חייב ברישום ודיווח לרשות העתיקות) ולעומתו ספר משנת 1699 הוא עתיקה.
עם זאת המונח המקובל לתיאור "ספר עתיק" מתייחס על פי רוב לספרים שפורסמו או הודפסו כבר במאה ה-19 ואחורה.
על פי רוב לא ניתן יהיה למצוא באוספים פרטיים פריטים שהודפסו לפני מהפכת הדפוס במאה ה-15 כאשר אלו נכתבו או הועתקו בכתב יד ונחשבים לנדירים ביותר וכמעט שלא ניתן למצוא פריטים מסוג זה בידיים פרטיות.
ספרים שהודפסו ב-50 השנים הראשונות של הדפוס (המאה ה-15) נקראים אינקונבולה ולהם ערך עצמאי רב רק בשל כך.
על פי רוב, קשה למצוא באוספים פרטיים כרכים מלאים של אינקונבולה אבל לעיתים רחוקות ניתן למצוא דפים או איורים מתקופה זו.
מחירם של ספרים עתיקים יכול לנוע מעשרות ומאות דולרים לספרים בלתי ידועים ועד מיליוני דולרים לפריטים מבוקשים.
מחירם של אינקונבולה מתחיל, על פי רוב, במאות דולרים לעמוד בודד ועד אלפי דולר לעמוד בעל תוכן או איור חשובים או מבוקשים.
אוספים פרטיים יכולים להשתנות בהיקפם המספרי והאיכותי באופן משמעותי.
ההערכה היא כי בבית ממוצע בישראל ניתן למצוא עד 100 ספרים ואצל אנשים חובבי קריאה כ-200–300 ספרים (כולל ספרי קריאה, עיון, דת, לימוד, טיולים, בישול וכדומה).
אספן ספרים יחזיק בדרך כלל בין 500–1000 ספרים ומעבר לזה יהיה מדובר באוסף נרחב ומשמעותי.
בין אספני הספרים המפורסמים בישראל ניתן למנות את דוד בן-גוריון, חיים נחמן ביאליק, יצחק בן-צבי, רחבעם זאבי (גנדי), יגאל אלון, משה שרת, הרב עובדיה יוסף ועוד.
היחס שבין אוספים פרטיים ולאומיים
אוספים פרטיים מייצגים את טעמו האישי של האספן ובדרך כלל לא נשארים בידי משפחת האספן ליותר מדור או שניים.
משכך פעמים רבות אספני ספרים מורישים את אוספיהם, בחייהם או לאחר מותם, למוסדות או ספריות ומהווים שם את הבסיס לאוסף המחקרי.
כך נהג לדוגמה ערן לאור כאשר תרם, עוד בחייו, את אוסף הספרים והמפות שלו לספרייה הלאומית ואוספו מהווה את הבסיס לאוסף המפות של הספרייה הלאומית וקרוי על שמו.
בשנים האחרונות החלה קריאה ויוזמה ל"פתיחתם" של אוספים פרטיים לעיון הציבור הרחב.
לאור התפתחות אפשרויות הדיגיטציה השונות נשמעת קריאה לאספנים פרטיים לפרסם, או לאפשר פרסום, של תכנים מאוספיהם הפרטיים ברשת האינטרנט.
באמצעות פרסום האוספים הפרטיים מתאפשרת גישה זמינה לידע לציבור הרחב שאינו נגיש כיום, שאינו מצוי בסיפריות ציבוריות ומוסדיות או שטרם עבר דיגיטציה והמרה לטקסט.
אחד המיזמים הראשונים בתחום זה בישראל הוא 'אתר ארץ ישראל'.
אספקת המים לירושלים היוותה אתגר מורכב מאז היווסדה של העיר.
לאורך כל דורותיה וגלגוליה נאלצו יושבי העיר ושליטיה למצוא פתרונות שונים למצוקה זו, בהתאם לטכנולוגיה שרווחה בזמנם.
בתקופות קדומות התבססו הפתרונות על ניסיונות לאגירת מי גשמים ועל מציאת דרכים להפקה, הובלה וניצול של מי המעיינות הנובעים בקרבת העיר.
החל מן התקופה החשמונאית החלה בניית מערכות הובלת מים ממעיינות המרוחקים מרחק ניכר מן העיר, באמצעות אמות מים.
מערכות אלה הורחבו ושוכללו בתקופות מאוחרות יותר, אך אחזקתן נעשתה מורכבת יותר ויותר, ודרשה תשומת לב ומשאבים רבים מצד השלטון שהיה בעיר בכל עת נתונה.
התהפוכות השלטוניות הרבות שעברה העיר לאורך הדורות לא תמיד היטיבו עם מערכות אספקת המים, ובתקופות רבות לאורך ההיסטוריה שלה ידעה העיר מחסור ומצוקה בתחום זה.
בעיה זו בלטה במיוחד בתקופות של שלטון חלש, דל משאבים, או כזה שלא ייחס חשיבות מיוחדת לירושלים, וכן בעתות מלחמה ומצור.
בתקופות אלו, שלעיתים נמשכו עשרות ואף מאות בשנים, שבו תושבי העיר לשיטות פרימיטיביות יותר של הפקת מים ואגירתם.
בתקופת המנדט הבריטי הונחה בעיר לראשונה מערכת מודרנית המבוססת על משאבות ומערכת צינורות מסועפת, שסיפקה מים זורמים ישירות לשכונות המגורים, ובהמשך גם לבתיהם הפרטיים של תושבי העיר.
עדיין, קטיעת אספקת המים לעיר בעת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות הוכיחה עד כמה פגיעה העיר מן הבחינה הזו, גם בעת המודרנית.