tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זו היצירה השנייה שבטהובן כתב לטקסט המיסה, אחרי המיסה בדו מז'ור, אופוס 86, יצירה הנופלת ממנה בהרבה במידת ההערכה שזכתה לה.
המוזיקולוג יו מקדונלד כתב על היצירה:
המיסה כתובה לתזמורת קלאסית מלאה (כוללת טרומבונים), מקהלה בארבעה קולות וסולנים בקולות סופרן, אלט, טנור ובס.
כמרבית המיסות, המיסה סולמניס כתובה בחמישה פרקים:
קיריה: פרק זה, אולי המסורתי ביותר בפרקי המיסה, כתוב במבנה מסורתי של א-ב-א, עם כוראל איטי בחלק הראשון של הפרק והולכת קולות קונטרפונקטית יותר בכריסטה, שבו נכנסים גם ארבעת הסולנים.
גלוריה: שינויים מהירים במרקמים ובנושאים מציינים כל אחד מקטעי הטקסט של הגלוריה, הנפתחת בחקר של מפעם 3/4. הפרק מסתיים בראשונה משתי הפוגות כבדות המשקל של היצירה, על הטקסט In Gloria Dei Patris.
Amen המובילה אל הרפריזה (רקאפיטולציה) של הטקסט והמוזיקה הראשוניים של ה"גלוריה".
קרדו: אחד הפרקים המרשימים ביותר שיצאו, קודם או אחר כך, מקולמוסו של בטהובן, נפתח בסקוונצה של אקורדים, שתופיע שוב בפרק לצורך מודולציות.
הקרדו, כמוהו כגלוריה, הוא לא פעם מרוץ מטורף ומבלבל בין שורות הטקסט.
ההרמוניות המודליות הנוקבות של et incarnatus נכנעות לשיאי רגש גוברים והולכים ב-crucifixus ומגיעות להכרזת א-קפלה מרשימה ב-et resurrexit החולפת כמעט לפני שהחלה.
אבל הראויה ביותר לציון בפרק זה היא הפוגה et vitam venturi החותמת אותו וכוללת את אחד הקטעים הקשים ביותר ברפרטואר המקהלתי, כאשר הנושא חוזר במהירות כפולה עד לסיום המפעים.
סנקטוס: עד לבנדיקטוס של הסנקטוס, המיסה סולמניס שומרת על פרופורציות קלאסיות סבירות למדי.
אבל אז, לאחר "פרלודיו" תזמורתי, נכנס כינור סולו בטווח הצלילים הגבוה ביותר שלו - לייצג את רוח הקודש היורדת אלי אדמות - ומתחיל בקטע מוזיקה יפהפה, שלוחה ארוכה להפליא של הטקסט.
אגנוס דאי: התחינה miserere nobis, המתחילה בקולות גברים בלבד, נפתחת לבסוף לתפילת dona nobis pacem (תן לנו שלום) בהירה ברה מז'ור, הנושאת אופי פסטורלי.
לאחר פיתוח פוגלי מסוים, היא מופסקת בצלילי שיר לכת, אבל מתייצבת בסופו של דבר בסיום מתון ואומר כבוד.
המבנה המוזיקלי של המיסה סולמניס קרוב יותר לסימפוניה המלווה מקהלה מאשר למיסה כוראלית "מסורתית".
הכתיבה מציגה את התעלמותו האופיינית של בטהובן מן המבצע ובמקומות אחדים היא מחמירה ביותר בתביעותיה, הן טכנית והן פיזית, ורצופה שינויים פתאומיים בדינמיקה, במשקל ובמפעם.
קשיים אלה נמשכים בעקביות לכל אורך היצירה, החל ב"קיריה" הפותח, שם ההברות קי-רי מושרות בפורטה או בספורצאנדו, אך ההברה הסופית היא בפיאנו.
כפי שצוין לעיל, הרפריזה של הפוגה Et vitam venturi מפרכת במיוחד, הן בשל השינויים הדקים לעומת ההצגה הקודמת של הנושא ושל הנושא הנגדי, והן משום שמהירותה גבוהה בערך כפליים.
גם תפקידי התזמורת כוללים קטעים תובעניים רבים, בהם סולו הכינור ב"סנקטוס" וכמה מן הקטעים הקשים ביותר לביצוע ברפרטואר לבסון ולקונטרבסון.
מחמת הקושי שביצירה, והדרישה לתזמורת מלאה הכוללת כנר ראשי סולן, אין מבצעים אותה לעיתים קרובות במקהלות חובבים ומקצועיות למחצה, האחראיות על רוב הביצועים האורטוריים.
אי-אילו מבקרי מוזיקה מוטרדים מן הבעיה, כפי שהציג אותה תיאודור אדורנו, כי: "במיסה סולמניס יש משהו משונה ויוצא דופן." מבחינות רבות, זו יצירה חריגה, אפילו לגבי בטהובן.
היא חסרה אותה חקירת נושאים רצופה ומתמשכת באמצעות פיתוח, שהיא מסימני ההיכר המובהקים של בטהובן.
הפוגות המאסיביות בסוף הגלוריה והקרדו מציבות אותה בשורה אחת עם יצירותיו המאוחרות - אבל העניין שגילה בו בזמן בצורת הנושא וריאציות בולט בהיעדרו.
תחת זאת, מציגה המיסה סיפור מוזיקלי רציף, כמעט ללא חזרה, בעיקר בפרקי הגלוריה והקרדו, העולים באורכם על כל אחד משלושת האחרים.
הסגנון, כפי שמציין אדורנו, קרוב לטיפול בנושאים בדרך החיקוי, שאפשר למצוא אצל רבי-האמנים הפלמיים, כמו ז'וסקן דה פרה ויוהנס אוקכם, אבל לא ברור, אם בטהובן חיקה ביודעין את הטכניקות שלהם, או שמדובר פשוט באבולוציה מתכנסת לענות על הדרישות המיוחדות במינן של טקסט המיסה.
דונלד טובי קישר את בטהובן למסורת המוקדמת בדרך שונה:
הדרך הטובה ביותר, אולי, בהבנת חשיבותה של המיסה ביצירתו של בטהובן היא להכיר בייחודה ולהבחין במגוון המרשים והאינדיבידואליות רבת העוצמה שלה והגדרתה כיצירה שמיימית.
מה שברור הוא, שהמיסה סולמניס היא יצירה קשה ושנויה במחלוקת.
בכך אפשר לראותה כמשקפת את אמונתו של בטהובן עצמו.
המיסה בסי מינור, מיצירותיו הגדולות של יוהאן סבסטיאן באך (Mass in B minor) (מס' 232 ברשימת יצירות באך), הולחנה לטקסט הלטיני של המיסה.
חלקים מן המיסה נכתבו כבר בשנת 1724, אך היצירה הושלמה וחוברה לצורתה הנוכחית בשנת 1749, זמן קצר לפני מות המלחין בשנת 1750. על אף שלא הולחנה כמקשה אחת, היא נחשבת לאחת מיצירות המופת הגדולות של באך, ונחשבת על ידי רבים ליצירה הגדולה ביותר בתולדות המוזיקה הקלאסית.
רקע והקשר למיסה בסי מינור
באך לא נתן כותרת ליצירה זו.
תחת זאת, ניתן לכל אחד מארבעת חלקי המיסה הלטינית דף כותרת משלו:
מיסה - שכוללת בתוכה את הקיריה והגלוריה;
אוסאנה - שכוללת בתוכה את האוסאנה, הבנדיקטוס והאגנוס דאי.
למעשה, החלקים השונים דורשים מספרים שונים וסידורי מבצעים שונים, ומכאן עולה ההנחה שבאך לא ציפה שהיצירה תבוצע בשלמותה.
מאידך, החלקים בכתב היד ממוספרים מ-1 עד 4, וחתימת הסיום הרגילה של באך על כתבי היד שלו (S.D.G.
– Soli Deo Gloria – לאל בלבד התהילה) נמצאת רק בסוף ה"דונה נוביס פאצם".
המיסה מציגה חוויה מוזיקלית שלמה ומאוחדת.
מפאת אורכה - קרוב לשעתיים - לא בוצעה מעולם כחלק מן הליטורגיה הכנסייתית.
הביצוע הראשון התקיים ככל הנראה לאחר מות באך, כשבנו, קרל פיליפ עמנואל באך ביצע את הפרק "גלוריה" (אך לא את כל המיסה) בברלין.
ביצועים של המיסה בסי מינור בשלמותה לא עלו על הבימה עד המאה ה-19, והראשון בהם היה בשנת 1859.
יש המקשים מדוע באך, הלותרני, ראה לנכון להשקיע מאמץ כה גדול ביצירת מיסה לטינית בסדר גודל כזה.
אחרי הכול, המיסה הלטינית היא חלק מן הליטורגיה המסורתית של הכנסייה הקתולית הרומית, והרשומות ההיסטוריות אינן מראות כל רמז למישהו שהזמין את היצירה, כך שלא נותר אלא להניח שבאך חיבר את המיסה הזו מסיבות אישיות - מעשה יוצא דופן מבחינתו, בהתחשב במנהגו לחבר יצירות דתיות רק למטרת ביצוע מוגדר.
ואולם, הלותרנים של המאה ה-18 הרבו להשתמש במיסה הלטינית כחלק מן הליטורגיה שלהם, בייחוד בפרקי ה"קיריה" וה"גלוריה", בהם כל העדה שרה, והמיסה הלטינית הייתה כמעט אוניברסלית כצורה של מוזיקה כנסייתית.
צעד פוליטי זה היה אמור לחזק, כך קיווה, את מעמדו בלייפציג, שם ניהל מאבקים פוליטיים עם מועצת העיר.
הפרטיטורה נשארה מונחת על המדף אצל באך ואצל הנסיך הבוחר בלא שתבוצע עד 1737, אז החל באך להכניס שינויים קלים בפרקי "קיריה" וב"גלוריה" והוסיף את פרקי ה"קרדו" ואת ה"סנקטוס" במהלך השנתיים הבאות.
בשנות ה-30 של המאה ה-18, אז אולי החל להשתעשע ברעיון הרחבת מיסת הקיריה-גלוריה הראשונית, עיין באך ב"מיסה סינה נומינה" של ג'ובאני פלסטרינה, שאותה העתיק אחר כך בשינויים ותיקונים, וב"מיסה סאפיינטייה" של אנטוניו לוטי.
יצירות אחרות להן הייתה השפעה ישירה על המיסה בסי מינור הן ה"מיסה ללא שם" בפה מז'ור מאת ג'ובאני באטיסטה באסאני, שלה הוסיף באך מוזיקה ל"קרדו אין אונום דאום" (1081 ברשימת יצירות באך) ומגניפיקט של אנטוניו קלדרה, שהקטע "סוסקפיט איזראל" מתוכו מהווה בסיס לאטיוד הקונטרפונקטי, 1082 ברשימת יצירות באך.
אף כי רק מעטים מן הקטעים ביצירה ניתנים לזיהוי מובהק כממוחזרים ממוזיקה קודמת, חוקרים אחדים, כמו ג'ושוע ריפקין, סבורים שרובה ממוחזר (בעיקר לאור ראיות בכתב היד ומודלים של קומפוזיציה).
החריגים היחידים מכלל זה הם ארבע התיבות הראשונות של ה"קיריה" הראשון וקטע ה"קונפיטיאור" של ה"קרדו", המכילים שניהם מחיקות ותיקונים על כתב היד.
פרטים על פרקי החיקוי ומקורותיהם מפורטים ברשימת הפרקים.
ב-2006 סיים ריפקין 25 שנות עבודה על שחזור המיסה כפי שבאך כתבה במקור, לפני התיקונים והשינויים שהכניס בה קרל פיליפ עמנואל לקראת ביצועה הפומבי הראשון.
בשנת 1956, 100 שנים לאחר הוצאת המהדורה הראשונה של המיסה, יצאה מהדורה חדשה, בעריכת המוזיקולוג פרידריך סמנר, אך גם בה היו ליקויים רבים שהצריכו טיפול מדעי מיומן.
נעשה מאמץ מיוחד להשלים את העבודה במלאת 150 שנה להוצאת המהדורה הראשונה, ובדצמבר 2006 יצאה המהדורה הנוכחית בדפוס.
זו הפעם הראשונה בה מוזיקולוג זכה לבצע את התיקונים והשחזור על פי כתב היד המקורי של באך, שם מצא את התיקונים, המחיקות ואפילו קרצופי הסכין שערך קרל פיליפ עמנואל בכתב היד של אביו, שמנעו כמובן אפשרות שחזור.
היו גם מקרים שמן הנמנע היה להבחין בין כתב היד של באך האב לזה של בנו, אך בסך הכל, המהדורה החדשה היא הקרובה ביותר עד כה ליצירה המקורית, כפי שיוהאן סבסטיאן באך רצה שתישמע.
לדברי ריפקין, רבים מהתיקונים אינם נשמעים, כי הם חבויים בקולות הפנימיים, אך הרושם הכללי בקרב מנצחים ונגנים יביא לתחושה של רוח חדשה וישפר, כך הוא מקווה, את ההבנה למוזיקה של המיסה בסי מינור.
Kyrie eleison (ראשון) – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) בסי מינור, Adagio—Largo ed un poco piano ב-4/4.
Christe eleison – דואט (סופרן 1 ו-2) ברה מז'ור בליווי כינורות, ב-4/4.
Kyrie eleison (שני) – מקהלה בת 4 קולות (סופרן, אלט, טנור, בס) בפה דיאז מינור, בציון Alla breve ב-4/2.
Gloria in excelsis Deo – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, באס) ברה מז'ור, Vivace ב-3/8. המוזיקה שימשה כמקהלת הפתיחה בקנטטה 191 ברשימת יצירות באך.
Et in terra pax – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) ברה מז'ור, ב-4/4. גם במקרה זה נעשה שימוש במוזיקה כמקהלת הפתיחה של מס' 191 ברשימת יצירות באך.
Laudamus te – אריה (סופרן 2) בלה מז'ור בליווי כינור אובליגטו, ב-4/4.
Gratias agimus tibi – מקהלה בת 4 קולות (סופרן, אלט, טנור, בס) ברה מז'ור ב-4/2 (alla breve).
המוזיקה היא עיבוד מחדש של הפרק השני של קנטטה 29 ברשימת יצירות באך.
Domine Deus – דואט (סופרן 1, טנור) בסול מז'ור, ב-4/4. המוזיקה מופיעה בדואט מתוך קנטטה 191.
Qui tollis peccata mundi – מקהלה בת 4 קולות (סופרן 2, אלט, טנור, בס) בסי מינור, Lento ב-3/4. המקהלה היא עיבוד מחדש של המחצית הראשונה של קנטטה 46 ברשימת יצירות באך.
Qui sedes ad dexteram Patris – אריה (אלט) בסי מינור בליווי אבוב ד'אמורה אובליגטו, ב-6/8.
Quoniam tu solus sanctus – אריה (בס) ברה מז'ור בליווי קרן יער אובליגטו, ב-3/4.
Cum sancto Spiritu – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) ברה מז'ור, Vivace ב-3/4. המוזיקה מופיעה במקהלת הסיום של 191 ברשימת יצירות באך.
Credo in unum Deum – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) בלה מיקסולידי, 4/2 (alla breve).
Patrem omnipotentem – מקהלה בת 4 קולות (סופרן, אלט, טנור, בס) ברה מז'ור, ב-2/2 (alla breve).
המוזיקה היא עיבוד מחדש של מקהלת הפתיחה של קנטטה 171 ברשימת יצירות באך.
Et incarnatus est – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) בסי מינור, ב-3/4.
Crucifixus – מקהלה בת 4 קולות (סופרן 2, אלט, טנור, בס) במי מינור, ב-3/2. המוזיקה עובדה מחדש ממקהלת הפתיחה של קנטטה 12 ברשימת יצירות באך.
Et in Spiritum Sanctum – אריה (בס) בלה מז'ור בליווי שני אבובי ד'אמורה אובליגטו, ב-6/8.
Confiteor – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) בפה דיאז מינור ב-2/2 (הפרק מתחיל ללא ציון טמפו, ובטקסט Et expecto עובר ל-Adagio).
Et expecto – מקהלה בת 5 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט, טנור, בס) ברה מז'ור, Vivace e Allegro.
המוזיקה היא עיבוד מחדש של הפרק השני (מקהלה) מתוך קנטטה 120 ברשימת יצירות באך.
Sanctus – מקהלה בת 6 קולות (סופרן 1 ו-2, אלט 1 ו-2, טנור, בס) ברה מז'ור, ב-4/4, בטקסט Pleni sunt coeli הפרק עובר ל-3/8. לקוח מיצירה מוקדמת שאבדה, ל-3 סופרנים ואלט משנת 1724.
Osanna – מקהלה כפולה בת 8 קולות (סופרן, אלט, טנור, בס/סופרן, אלט, טנור, בס) ברה מז'ור, ב-3/8. עיבוד מחדש של מקהלת הפתיחה של מס' 215 ברשימת יצירות באך - אם כי ייתכן, ששתי היצירות מסתמכות בעצמן על מודל משותף אבוד.
Benedictus – אריה לטנור בסי מינור בליווי חליל או כינור אובליגטו, ב-3/4.
Agnus Dei – אריה לאלט בסול מינור בליווי כינור אובליגטו, ב-4/4. לקוחה מאריה של קנטטת חתונה אבודה (1725), שבאך השתמש בה שוב גם באריה לאלט של אורטוריית העלייה השמיימה (מס' 11 ברשימת יצירות באך), אבל הואיל ושתי הגרסאות ששרדו שונות במידה ניכרת זו מזו, סבורים שהן חולקות מודל משותף.
Dona nobis pacem – מקהלה בת 4 קולות ברה מז'ור.
המוזיקה זהה לזו של גראטיאס אגימוס טיבי מתוך הגלוריה.
מיסאק (מישל) מאנושיאן (בארמנית: Միսաք Մանուշյան; 1 בספטמבר 1906 - 21 בפברואר 1944) היה פעיל קומוניסטי ממוצא ארמני בתנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה.
מיסאק מישל מאנושיאן נולד באדיאמן באזור ארמני של האימפריה העות'מאנית.
אביו נהרג ברצח העם הארמני ואמו נפטרה בעודו צעיר.
מאנושיאן ואחיו נקלטו בבית יתומים צרפתי בג'וניה, לבנון, שהייתה אז כלולה בסוריה שתחת מנדט צרפתי, ובשנת 1925 הם עברו לצרפת, תחילה למרסיי ולאחר מכן לפריז.
יחד עם כמה ארמנים נוספים יזם מאנושיאן מגזין ספרותי בעל אוריאנטציה שמאלנית עם שאיפות לשימור התרבות הארמנית בצרפת.
מאנושיאן הצטרף ל"קונפדרציה הכללית של העבודה" (Confédération Générale du Travail, בראשי תיבות: CGT) ודרך הצטרפות זו הגיע למפלגה הקומוניסטית הצרפתית בתקופה בה הוצאה מחוץ לחוק בגלל סירובה לגנות את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
– M.O.I., ארגון מחתרתי שפעל במסגרת הרזיסטנס, נגד גרמניה הנאצית, בתחומי צרפת, ממרץ 1942 עד נובמבר 1943. מפקדה הראשון של הקבוצה ומייסד הסקציה הפריזאית היה בוריס הולבן (Boris Holban), יהודי יליד בסרביה.
הארגון היה מחולק ל-4 קבוצות משנה: אחת של יוצאי רומניה, שנייה של יהודים יוצאי פולין, שלישית של איטלקים והרביעית של מומחי חבלה במסילות רכבת.
הולבן פיקד על הקבוצה המחתרתית ממרץ 1942 ועד אוגוסט 1942, כשהוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן, כיוון שסירב להגביר את תדירות הפעולות - הוא חשש שהדבר יביא לחשיפתם.
המפקד החדש, מיסאק מאנושיאן, הוביל את הקבוצה לפעולות נוספות עד לחשיפתה ולכידת מרבית פעיליה בנובמבר 1943. המחתרת כללה כשלושים פרטיזנים ולידם עוד כארבעים מסייעים, חלקם מוותיקי מלחמת האזרחים של ספרד, רבים מביניהם יהודים.
הקבוצה ביצעה 229 פעולות חבלה נגד הגרמנים, הנודעת ביותר הייתה חיסול גנרל האס אס יוליוס ריטר (Julius Ritter), האחראי לשילוחם של מאות אלפי צעירים צרפתים לעבודות כפייה בגרמניה.
לא ידוע מה הביא ישירות ללכידת הקבוצה על ידי הגסטפו, אך בנובמבר 1943 נלכדו 24 חברי הקבוצה, 23 גברים ואישה אחת, גולדה בנצ'יק.
בני הקבוצה נשפטו ביום 18 בפברואר 1944, נידונו למוות והוצאו להורג.
במוזיקה, מיסה היא יצירה כוראלית, הכתובה לטקסט של המיסה הקתולית.
רוב המיסות מושרות בלטינית, שהיא השפה המקורית של הטקסטים.
מיסות כתובות להרכבים שונים, בהם מקהלה ללא ליווי (א-קאפלה), בליווי עוגב כנסייתי או בליווי הרכבים כליים שונים.
מיסות רבות נכתבו לשירה בליווי תזמורת, קאמרית או סימפונית, ולא נועדו לביצוע בטקס מיסה כנסייתי.
המיסה מחולקת לשישה חלקים קבועים:
Kyrie Eleison – "אדון רחם עלינו".
הטקסט בנוי בדרך כלל במבנה סימטרי.
במיסות רבות בנוי פרק זה במבנה הטרינארי (ABA), כאשר A הוא Kyrie eleison, ו-B הוא Christe eleison ("משיח רחם עלינו").
הקרדו הוא הטקסט הארוך ביותר במיסה.
הקטע מציג למלחין אתגר ייחודי בגלל אורכו.
Sanctus – "קדוש, קדוש, קדוש".
בנוי משני חלקים, סנקטוס והושענא.
Benedictus – המשך רצוף של קטע הסנקטוס.
בדרך כלל מופיע אחריו שוב קטע ה"הושענא", על פי רוב אף עם אותם חומרים כמו בסנקטוס.
בזמרה גריגוריאנית, הקטע Sanctus-Benedictus הושר כחלק אחד רצוף.
ככל שמלחינים הוסיפו קישוטיות לקטע הוא התארך במידה כזאת, עד שעלה על ההקדשה של היין והלחם.
כיוון שזה החלק החשוב ביותר בטקס, רוב המלחינים הפסיקו את הסנקטוס באמצע, והמשיכו אותו רק לאחר ההקדשה.
Agnus Dei – "שה האלוהים".
לפעמים נמצאים גם חלקים אחרים, שאינם קבועים.
מלבד מלחינים עצמאיים שכתבו מיסות, המוזיקה הייתה בעיקר זמרה גרגוריאנית.
הזמרה הגרגוריאנית סיפקה הרבה אפשרויות מוזיקליות למיסות, שנועדו לביצוע בימים ספציפיים.
הקטעים לעיל הפכו לתקן מוזיקלי למיסה מאז ימי הביניים.
היצירות המוקדמות ביותר מכילות גם קטעים אחרים, ואף משמיטות לפעמים חלק מהקטעים הסטנדרטיים.
כמה מיסות אנונימיות מהמאות 13 ו-14 שרדו, אך למרות זאת כמה סתירות בסגנון מראות כי הקטעים נכתבו בידי אנשים שונים ורק לאחר מכן נאספו כרשומה אחת.
המיסה הראשונה שזהות מחברה ידועה, היא "Messe de Nostre Dame" ("מיסה של גבירתנו") שנכתבה בידי גיום דה מאשו (Guillaume de Machaut) במאה ה-14.
במאות ה-15 וה-16, השתמשו מלחינים רבים במלודיות פופולריות בתור קנטוס פירמוס, נוהג שעורר שערורייה בקרב השמרנים.
המיסה שגשגה בתקופת הרנסאנס, אז שימשה מלחינים רבים כצורה עיקרית להלחנה עשירה ומתוכחמת.
בסוף המאה ה-16, הגיעו לשיאו הקונטרפונקט של מקהלת א-קאפלה בקטעים של ויליאם בירד, תומאס לואיס דה ויקטוריה וג'ובאני פלסטרינה, (שהמיסה שלו "Missa Papa Marcelli" נחשבת כמצילת המוזיקה הפוליפונית מצנזורה של הוועדה האקומנית).
אך בזמנו של פלסטרינה, כבר תפסו צורות אחרות את מקום המיסה כצורה המוזיקלית הדתית העיקרית.
מלחינים בתקופה זו כבר כתבו פחות מיסות והעדיפו צורות כגון מדריגל ספיריטואלה ומוטט.
אחרי תקופת הרנסאנס, כבר לא היוותה המיסה ז'אנר מרכזי למלחינים.
למרות זאת, מיסות תופסות מקום של כבוד בין היצירות המפורסמות של תקופת הבארוק, של התקופה הקלאסית ושל התקופה הרומנטית.
רבות ממיסות אלו של הרומנטיקה הן מיסות רקוויאם (תפילת אשכבה נוצרית).
במאה ה-20, חזרו המלחינים לכתוב מיסות, בגיוון רב יותר של סגנון, צורה ופונקציונליות מאשר לפני כן (בהם מלחינים מודרניים כגון איגור סטרווינסקי, ליאונרד ברנשטיין, אריאל רמירס ודויד מסלנסקי).
מיסה קריאוז'ה (Misa Criolla), המכונה בעברית גם מיסה קריאולה, נכתבה בשנות ה-60 על ידי המלחין הארגנטינאי אריאל רמירס.
היא בנויה כמיסה מסורתית, אך בשפה הספרדית ובשילוב מוטיבים וסגנונות מחול מהמוזיקה הדרום-אמריקאית העממית.
תחרות מיס תבל או מיס יוניברס , היא תחרות יופי בינלאומית שנתית לנשים הנערכת בידי ארגון מיס תבל.
בכל שנה משתתפות בה מאות נשים שנבחרו למלכות יופי במדינות מהן הגיעו.
התואר מיס תבל הוענק לראשונה בתחרות יופי בינלאומית לנשים שנוסדה בשנת 1926, והופסקה בשנת 1935 עקב השפל הגדול.
הזוכה בתחרות מיס אמריקה 1951, יולנדה פוקס, סירבה לדגמן בבגד ים של חברת האופנה האמריקנית נותנת החסות פסיפיק מילס.
עקב כך החברה פרשה מהתחרות, והקימה את התחרויות מיס ארצות הברית ומיס תבל בשנת 1952. הטקס משודר בטלוויזיה משנת 1955. משנת 1960 הוא שודר ברשת CBS, ומשנת 2003 ברשת NBC.
התחרות עברה במהלך השנים לשליטת חברות אחרות ובשנת 1996 נרכשה בידי איש העסקים האמריקני דונלד טראמפ (לימים נשיא ארצות הברית ה-45) שגם הפיק את התחרות בעזרת חברות ההפקות שלו, טראמפ הפקות.
בשנת 2015 קנה דונלד טראמפ את חלקה של רשת NBC בזכויות של הארגון, לאחר שהרשת ביקשה להפסיק לשתף איתו פעולה לאחר הצהרתו בעניין המהגרים ממקסיקו.
טראמפ, שהפך לבעלים היחיד של הארגון, מכר כעבור כמה ימים את מלוא הזכויות בארגון לחברת WME/IMG.
בתחרות בשנת 1986 שנערכה בפנמה נציגת בלגיה גואדל לייקנס סירבה ללחוץ את היד של מנהיג המדינה מנואל נורייגה.
בשנת 1998 נוסד ארגון מיס תבל שהחליף את חברת מיס תבל, ומטה החברה עבר מלוס אנג'לס לניו יורק.
בשנת 2002, לראשונה בתולדות התחרות, הודחה הזוכה אוקסנה פדורובה, נציגת רוסיה.
הכתר הועבר לסגניתה, ג'סטין פאסק מפנמה.
מארגני התחרות טוענו כי החליטו להדיח את "מיס יוניברס" משום שכשלה במילוי תפקידה, ובין השאר לא נכחה כמתחייב בתחרות "מיס עשרה" של ארצות הברית לשנת 2002. בנוסף, פדורובה נחשדה כי נישאה בחשאי והרתה, בניגוד לנוהלי התחרות ולחוזה עליו חתמה.
פדורובה מצידה טענה שפרשה מרצונה כדי להשלים תואר במשפטים.
בשנת 2012 החליט ארגון מיס יוניברס לאשר לראשונה את מועמדותה של טרנסג'נדרית.
בתחרות שנערכה ב-20 בדצמבר 2015 בלאס וגאס שבארצות הברית, ובה נבחרה פיה אלונזו וורצבך מהפיליפינים כמיס תבל, לאחר שכמה דקות לפני כן הוכרזה בטעות על ידי המנחה סטיב הארווי מיס קולומביה כמיס תבל.
בשנת 2019, תבעה מיס אוקראינה את מארגני התחרות, לאחר ששללו ממנה את התואר כי היא גרושה עם ילד.
על פי כללי התחרות מאפשרים רק לרווקות ללא ילדים להתחרות כדי שיוכלו להתמסר להתחייבויות ברחבי העולם.
כחלק מחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל יזם איש העסקים לוי קושניר את הבאת התחרות לישראל.
עלות התחרות הוערכה בכ-5 מיליון דולר וקושניר הצליח לשכנע את עמותת חגיגות שנת ה-50 לאשר את התקציב.
אך בתחילת פברואר 1998, החליט שר התיירות משה קצב שהיה ממונה על החגיגות, שלא לקיים את התחרות בשל עלותה הגבוהה, וסירובו של משרד האוצר לממן אותה.
אך הוחלט לבסוף לקיים את התחרות בהוואיי ולא באילת.
בהמשך נסע קדוש יחד עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפגוש את דונלד טראמפ בניו יורק, במטרה לדון בקיום התחרות באילת בשנת 1999 או 2000. אך הדבר לא יצא לפועל.
ישראל הגישה מועמדות לאירוח התחרות בתל אביב, בדצמבר 2019 והתחרות ה-70 התקיימה באילת, ישראל, ב-11 ועד 12 בדצמבר 2021.
שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום השלישי
שורה בטורקיז מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום הרביעי
שורה בירוק מסמלת תחרות בה המתמודדת הישראלית הגיעה למקום החמישי
מספר התחרותתאריךדיוקןזוכה ומדינת המוצאמיקום התחרותמספר המתמודדותנציגת ישראל הערות 1 1952 (28 ביוני) ארמי קוסלה לונג ביץ', ארצות הברית 30 אורה ורד מנחה - בוב ראסל.
בין המתמודדות-ג'קי לוגרי ואן מארי טיסלר, אווה רויין 2 1953 (17 ביולי) כריסטיאן מרטל לונג ביץ', ארצות הברית 27 - שחקנית ורעייתו של נשיא מקסיקו לשעבר.
בין המתמודדות - מירנה הנסן,
בין השופטים - טרוי דונהיו, גונילה קנוטסון 11 1962 (14 ביולי) נורמה נולן מיאמי ביץ', ארצות הברית 51 יהודית מזור נבחרה לטופ 15 בין המתמודדות - ג'ולי אגי 12 1963 (20 ביולי) איידה מריה ורגס מיאמי ביץ', ארצות הברית 50 שירין איברהים בין השופטים - השחקן פיטר סלרס.
19 1970 (11 ביולי) מריסול מלרט מיאמי ביץ', ארצות הברית 64 מושית ציפורין המתמודדות ביקרו בתערוכת אקספו 70' ביפן.
בין המתמודדות - קריסטינה וייבורן, דבורה שלטון 20 1971 (24 ביולי) ג'ורג'ינה ריזק מיאמי ביץ', ארצות הברית 60 אתי אורגד נבחרה לטופ 12 21 1972 (29 ביולי) קלי אן ולס דוראדו, פוארטו ריקו 61 אילנה גורן נבחרה לסגנית שלישית (מקום רביעי) התחרות נערכה בצל חשש כבד מפיגועי טרור.
בין השופטים - לין רדגרייב.
22 1973 (21 ביולי) מרגריטה מורן אתונה, יוון 61 לימור שריר נבחרה לסגנית רביעית (מקום חמישי) נכדתו של נשיא הפיליפינים לשעבר.
בין השופטים - ג'ינג'ר רוג'רס.
בין המתמודדות-דאגמאר וורל 23 1974 (21 ביולי) אמפארו מוניוס מנילה, הפיליפינים 65 עדנה לוי שחקנית קולנוע וטלוויזיה.
תחרות מיס תבל הראשונה שנערכה ביבשת אסיה.
נערכה בשעות הבוקר, כדי להתאים לשעות צפיית שיא בארצות הברית.
בין השופטים - ג'רי וסט, אנה ביורן.
בין המתחרות - אוולין אנגלדר, יוהאנה ראוניו.
24 1975 (19 ביולי) אן מארי פוטמו סן סלוודור, אל סלוודור 71 אורית קופר נבחרה לטופ 12 במחאה על ההשקעה הכספית של הממשלה המקומית בתחרות, נערכו במדינה הפגנות אלימות.
בין השופטים - ארנסט בורגניין, פיטר לופורד.
בין המשתתפות - רקל ארגנדוניה 25 1976 (11 ביולי) רינה מור 72 מיס תבל עורכת דין.
בין השופטים - רומן פולנסקי, בריט אקלנד 26 1977 (16 ביולי) ז'אנל קומיסיון סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית 80 זהבה ורדי בין השופטים - רוברטו קוואלי, אוסקר דה לה רנטה, אורי גלר, וידאל ששון, דיון וורוויק, ארמי אביקו.
27 1978 (24 ביולי) מרגרט גרדינר אקפולקו, מקסיקו 75 דורית ילינק נבחרה לטופ 12 אמן - רוברט גולה.
בין השופטים - מילוש פורמן, אורסולה אנדרס.
28 1979 (20 ביולי) מריצה סיילרו פרת, אוסטרליה 75 ורד פולגר אמן - דוני אוסמונד.
בין השופטים - חוליו איגלסיאס.
בין המתמודדות - מארי תרז פריאל, קרוליין סיוורד, אנדראה הונצ'יק 29 1980 (8 ביולי) שון ות'רלי סיאול, קוריאה הדרומית 69 אילנה שושן אמן - דוני אוסמונד.
30 1981 (20 ביולי) אירנה סאס ניו יורק, ארצות הברית 77 דנה וקסלר התחרות תוכננה להיערך בגואטמלה סיטי, גואטמלה.
בין השופטים - פלה, לי מייג'ורס, איציק קול.
בין המתמודדות - קים סילברד 31 1982 (26 ביולי) קארן בולדווין לימה, פרו 77 דבי הס אמן - רקס סמית.
בין השופטים - דייוויד קופרפילד, מריו ורגס יוסה.
בין המתמודדות - צ'ינציה דה פונטי.
מנחה משנית-ג'ואן ואן ארק 32 1983 (11 ביולי) לוריין דאונס סנט לואיס, מיזורי 80 שמעונה הולנדר אמן - ג'ון שניידר.
בין המתמודדות - ג'ולי האייק, לוליטה מורנה, פדריקה מורו, ג'ודי ראטלדג' 33 1984 (9 ביולי) איבון רידינג מיאמי, ארצות הברית 81 ספיר קופמן התחרות תוכננה להיערך בקלגרי, קנדה.
בין השופטים - קרולינה הררה,
בין המשתתפות - בריגיט ברקס, כרמן מריה מונטייל, סינתיה קרולק 34 1985 (15 ביולי) דבורה קרתי מיאמי, ארצות הברית 79 הילה קלמן עקב לחצים פוליטיים כלפי משטר האפרטהייד, דרום אפריקה נמנעה מלשלוח נציגה לתחרות משנה זו ועד לשנת 1995.
בין התמודדות - לורה הרינג, אוליביה טרייסי, קטז'ינה זווידצקה 35 1986 (21 ביולי) ברברה פלסיוס פנמה סיטי, פנמה 77 נילי דרוקר אמן - גלוריה אסטפן.
בין המתמודדות - אלי לנדרי, רוברטה אנסטס 46 1997 (16 במאי) ברוק לי מיאמי ביץ', ארצות הברית 74 דקלה חמדי אמן - אנריקה איגלסיאס.
בין השופטים - קרולינה הררה, אווה הרציגובה.
בין המתמודדות - לאורה קסורטאן.
47 1998 (12 במאי) ונדי פיצוויליאם הונולולו, ארצות הברית 80 חגית רז בין המתמודדות - סנדרין קורמן, ג'ויס ג'ירו, טניה גוטמן 48 1999 (26 במאי) מפול קוולגוב צ'גואראמס, טרינידד וטובגו 84 רנא רסלאן בין השופטים - מרקוס שנקנברג, סטפני סימור, איוונדר הוליפילד.
בין המשתתפות - טניה דקסטרס 49 2000 (12 במאי) לארה דוטה ניקוסיה, קפריסין 79 נירית בקשי בין השופטים - קתרין בל, טוני רובינס, קים אלכסיס, דבי אלן, כריסטיאן דה לה פואנטה
בין המתמודדות - אניטה בורי, ואלרי אפללו 50 2001 (11 במאי) דניס קווינונז ביאמון, פוארטו ריקו 77 אילנית לוי נבחרה לעשירייה הראשונה מנחה - אל מקפירסון.
בין השופטים - מארק אנתוני.
בין המתמודדות-אלודי גוסיה, דינה טרסגו, קנדס קרוגר 51 2002 (29 במאי) אוקסנה פדורובה סן חואן, פוארטו ריקו 75 ימית הר נוי הודחה כעבור ארבעה חודשים, והוחלפה בידי הסגנית הראשונה ג'סטין פסק מפנמה.
בין המתמודדות - קים קוטר, ג'ויס ג'ירו 52 2003 (3 ביוני) אמליה וגה פנמה סיטי, פנמה 71 סיון קליין בין המשתתפות - סוזי קסטיו, סניה פפיץ', ג'ולי טאטון, קתרינה סמרז'ובה 53 2004 (1 ביוני) ג'ניפר הוקינס קיטו, אקוודור 80 גל גדות בין השופטים - בו דרק, פטרה נמצובה.
בין המתמודדות - שנדי פינסי, קתרין סורלנד, אולכסנדרה ניקולאיינקו, גל גדות 54 2005 (31 במאי) נטליה גלבובה בנגקוק, תאילנד 81 ילנה ראלף נבחרה לעשירייה הראשונה בין השופטים - היידי אלברטסן 55 2006 (23 ביולי) זוליקה ריברה לוס אנג'לס, ארצות הברית 86 אנסטסיה אנטין בין השופטים - טום גרין.
בין המתמודדות - לאוריאן גיליארון, אלכסנדרה רוזנפלד, טרה קונר, אינה צימבאליוק 56 2007 (28 במאי) ריו מורי מקסיקו סיטי, מקסיקו 77 שרון קנת מנחה - מריו לופז.
בין השופטים - דייב נבארו, מישל קוואן, נינה גרסיה.
בין המשתתפות - מיכאלה רייס.
57 2008 (14 ביולי) דיאנה מנדוזה נאצ'אנג, וייטנאם 80 שונית פרג'י מנחים - ג'רי ספרינגר ומלאני בראון.
בין המתמודדות - אליזה פוליצ'ק ולזליאנה פריירה 58 2009 (23 באוגוסט) סטפניה פרננדז נסאו, איי בהאמה 84 יוליה לוביאניצי בין השופטים - דין קיין.
אמנים - פלו ריידה, דייוויד גטה, קלי רולנד.
בין המשתתפות - קריסטן דלטון 59 2010 (23 באוגוסט) קסימנה נברט לאס וגאס, ארצות הברית 83 בת אל ג'ובי אמנים - ג'ון לג'נד, קרקס השמש.
בין המשתתפות - ניקי טיילור 60 2011 (12 בספטמבר) לילה לופז סאו פאולו, ברזיל 89 קים אדרי בין השופטים - קוני צ'אנג.
בין המתמודדות - קרסטין קוק 61 2012 (19 בדצמבר) אוליביה קולפו לאס וגאס, ארצות הברית 89 לינה מחולה בין האמנים - להקת טריין.
בין השופטים - סי-לו גרין.
62 2013 (9 בנובמבר) גבריאלה איסלר מוסקבה, רוסיה 86 טיטי איינאו מנחים - מלאני בראון ותומאס רוברטס.
אנדי כהן אמור היה להנחות, אך סירב במחאה על חקיקה מקומית שפוגעת בזכויות הקהילה הגאה.
בין האמנים - אמין אגלרוב, להקת פאניק!
65 2016 (30 בינואר 2017) איריס מיטנאר מנילה, הפיליפינים 86 ים קספרס אנשל בין המשתתפות מרטה פנץ'.
המדינות שזכו במספר התארים הרב ביותר הן ארצות הברית (שמונה), ונצואלה (שבע), פוארטו ריקו (חמש) שוודיה, הפיליפינים, מקסיקו והודו (שלוש).
ישראל זכתה בתחרות זו פעם אחת בלבד, בשנת 1976 עם הנציגה רינה מור.
מלכת היופי הישראלית היחידה שזכתה בתואר מיס תבל היא רינה מור בשנת 1976. משנת 1952 נהוג כמעט בכל שנה שמלכת היופי הישראלית נוסעת לייצג את ישראל בתחרות זו, למעט שנים מעטות.
לדוגמה בשנת 1996 מלכת היופי טלי לוונטל הייתה בת 17 ואחד מהקריטריונים בתחרות הוא שכל המתמודדות צריכות להיות מעל גיל 18 אז הזוכה במקום השני ("נערת ישראל") לירז מסילתי נסעה לייצג את ישראל בתחרות ולוונטל נסעה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם, תחרות אליה נועדה לנסוע נערת ישראל.
ב-2021 מלכת היופי לשנת 2021 נועה כוכבא התמודדה כמיס ישראל בתחרות של 2021, שנערכה לראשונה אי פעם בישראל - בעיר אילת.
בשנתיים שלאחר מכן 2022 ו-2023 ישראל לא שלחה נציגה לתחרויות.
ב-2024 ישראל חזרה לתחרות עם המתמודדת אופיר קורסיה, שלראשונה נבחרה למלכת היופי של ישראל שלא במסגרת תחרות מלכת היופי הישראלית.
ב-2025 מלאני שירז (מיס ישראל 2025) תייצג את ישראל בתחרות.
מיסה מחזורית הוא כינויה של יצירה מוזיקלית, שנכתבה לנוסח היום-יומי (Ordinary) של המיסה הקתולית בתקופת הרנסאנס.
במיסה המחזורית חלקו כל הפרקים - קיריה, גלוריה, קרדו, סנקטוס ואגנוס דאי - נושא מוזיקלי משותף, בדרך כלל קנטוס פירמוס, שהקנה להן אחדות ושלמות.
המיסה המחזורית הייתה הצורה מרובת הפרקים הראשונה במוזיקה המערבית, שנכתבה בהתאם לעיקרון ארגוני יחיד.
התקופה שבה חוברו מיסות מחזוריות נמשכה משנת 1430 עד סביבות 1600, אף כי מלחינים מסוימים, בעיקר במרכזי מוזיקה שמרניים, המשיכו לכתוב אותם לאחר מועד זה.
סוגי המיסות המחזוריות כוללים מיסה "מוטו" (או מיסה של "מוטיב ראשי"), מיסת קנטוס פירמוס, מיסת פרפרזה, מיסה פארודית ומיסות, המבוססות על צירופים של הטכניקות הללו.
לפני שהלחנת יצירה שלמה לנוסח המיסה הרגילה, בידי מלחין יחיד, הייתה לנורמה, בסביבות אמצע המאה ה-15, נהגו מלחינים לכתוב מוזיקה לצמדי פרקים.
צמדים של גלוריה-קרדו או סנקטוס-אגנוס דאי מצויים בכתבי יד רבים מראשית המאה ה-15, משל מלחינים כמו יוהנס צ'יקוניה, ארנולד דה לאנטינס וזאכארה דה טראמו.
קיימת אמנם האפשרות, שכמה ממלחינים אלה כתבו מוזיקה לנוסח המיסה בשלמותו, אך שום יצירה מחזורית מאת מלחין יחיד לא שרדה.
קרוב לוודאי, שמקור המיסה המחזורית האמיתית הוא אנגליה והמלחינים הראשונים שידוע כי ערכו את המיסה תוך שימוש באותו קנטוס פירמוס בכל פרק הם ג'ון דאנסטפל וליונל פאואר.
כתוצאה מתפוצתה של ה"מיסה קאפוט", פשט בקרב מלחינים הנוהג להוסיף את הקול הנמוך הזה למרקמים הפוליפוניים שלהם ממחצית המאה ואילך, פחות או יותר; נוהל זה אפשר גמישות הרמונית וקדנציאלית, שלא הייתה קיימת קודם לכן.
השיטה המוקדמת ביותר ששימשה לארגון פרקי המיסה הייתה שיטת המוטיב הראשי, הידועה גם בשם "מוטו".
במקרה זה, נושא מוכר או קטע מנושא פתח כל אחד מחלקי המיסה החשובים.
הרבה מיסות "מוטו" אוחדו גם באמצעים אחרים, אבל הליך כזה לא היה נחוץ.
דוגמה מוקדמת למיסת "מוטו" היא ה-Missa verbum incarnatum מאת ארנולד דה לאנטינס, כנראה מסביבות 1430, שבה כל פרק מקושר באמצעות מוטיב ראשי.
נוסף לכך, הפרקים מכילים רמזים דקים למוטט שלו, O pulcherrima mulierum.
רבות מן המיסות של דופאי עושות שימוש בטכניקה של מוטיב ראשי, גם כאשר הן מנצלות טכניקה אחרת, כגון קנטוס פירמוס.
טכניקת המוטו הייתה נפוצה ביבשת אירופה, אך נדירה בקרב מלחינים אנגלים.
בשנים המאוחרות של המאה ה-15, טכניקת קנטוס פירמוס הייתה זו ששימשה בתדירות הגבוהה ביותר לאיחוד מיסות מחזוריות.
הקנטוס פירמוס, שנלקח בתחילה מן המזמור הגרגוריאני, ולאחר זמן ממקורות אחרים כמו שאנסונים חילוניים, הולחן בדרך כלל בצלילים ארוכים יותר בקול הטנור (זה שמעל הקול הנמוך ביותר).
יתר הקולות יכלו לבוא לביטוי בדרכים רבות, החל פוליפוניה בהלחנה חופשית וכלה בקאנון מחמיר, אבל המרקם היה בראש ובראשונה פוליפוני, אך לא אימיטאטיבי.
בכמה מקרים הופיע הקנטוס פירמוס גם בקולות אחרים, מלבד הטנור, בחירות גדלה והולכת ככל שהמאה הלכה וקרבה לסיומה.
שאנסונים חילוניים היו למקור המועדף לקנטוס פירמי בתקופתם של אוקכם ובני דורו (השליש האחרון של המאה ה-15), ומלחינים החלו לכתוב שאנסונים משלהם; דוגמה לכך היא Missa au travail suis של אוקכם, המבוססת על שאנסון שלו באותו שם.
אוקכם השתמש לארגון המיסות המחזוריות שלו בטכניקת הקאנון והדוגמה הראשונה למיסה כזאת נכתבה כנראה על ידו: "מיסה פרולאטיונום", שבמקום להסתמך על קנטוס פירמוס קבוע, התבסס כל פרק מפרקיה על אימיטאציה, שכל אחד ממרווחי האימיטאציה שלה נפרש והתרחב מאוניסונו לאוקטבה במהלך המיסה.
(לימן פרקינס ראה בכך את "ההישג הוקונטרפונקטי המדהים ביותר של המאה ה-15" והשווה אותו, בהיקף ובהפקה, לווריאציות גולדברג של יוהאן סבסטיאן באך).
מיסה אחרת של אוקכם, Missa cuiusvis toni כתובה כך, שאפשר לבצע אותה בכל אחד מארבעת המודוסים הכנסיתיים.
בראשית המאה ה-16 כבר לא הייתה טכניקת הקנטוס פירמוס השיטה המועדפת לכתיבת מיסות, פרט לכמה אזורים מרוחקים מרומא ומארצות השפלה (מלחינים ספרדים, בייחוד, המשיכו להשתמש בשיטה זו גם במאה ה-16).
בין השיטות האחרות לארגון המיסות המחזוריות טכניקת הפרפרזה והטכניקה הפארודית.
בטכניקת פרפרזה, נעימת מקור, אם נעימת קודש ואם חילונית, עוברת עיבוד ושכלול, בדרך כלל באמצעות קישוטים אבל לפעמים באמצעות צמצום ודחיסה.
במיסות פרפרזה הנעימה מופיעה בדרך כלל בכל קול שהוא.
Missa Pange lingua של ז'וסקן דה פרה (1520 בקירוב) היא דוגמה מפורסמת לכך: גם פלסטרינה הרבה להשתמש בשיטה זו, שרק הטכניקה הפארודית קדמה לה.
המיסה הפארודית, הידועה גם בשם "מיסת אימיטאציה" (שכן השימוש במילה "פארודיה" איננו מרמז כלל לסאטירה, אלא מבוסס על הבנה שגויה של המקור מן המאה ה-16), עושה שימוש בקולות רבים ממקור פוליפוני לשם האחדת הפרקים השונים של מיסה מחזורית.
טכניקת פארודיה הייתה השכיחה ביותר בשימוש מכל השיטות במאה ה-16: פלסטרינה לבדו כתב 51 מיסות פארודיה.
לבנייתה של מיסה כזאת אפשר היה להשתמש כמקור במוזיקת קודש או במוזיקה חילונית, וכמה מן השירים היה חילוניים בפירוש: דוגמה מאוחרת היא Missa entre vous filles משנת 1581, המבוססת על שיר זימה פופולרי מאת קלמנס נון פפה, "Entre vous filles de quinze ans" ("בנות חמש-עשרה מתוקות שכמותכן").
מיסה אדומה היא טקס מיסה הנערכת בכנסייה הקתולית עבור שופטים או עבור בעלי תפקיד רשמי במוסד ממשלתי.
מטרת מיסה זו להזכיר לאנשים המהווים חלק מהרשות השופטת כי צדק הוא כוח המוענק להם בידי האל (על פי האמונה הקתולית).
מקור שמה של המיסה בצבעם האדום של בגדי הכמורה.
צבע אדום זה נבחר על מנת לסמל את לשונות האש - רוח הקודש אשר דיברה דרך 12 השליחים בפנטקוסט (חג השבועות הנוצרי).
המיסה האדומה הראשונה נערכה בקתדרלה של פריז בשנת 1245. במהלך המאה ה-13 נפוץ המנהג ברחבי אירופה, ובשנת 1310 נערכה המיסה האדומה לראשונה באנגליה, בנוכחות כל השופטים וחבר לשכות עורכי הדין.
בשנת 1877 נערכה המיסה האדומה הראשונה בארצות הברית באוניברסיטת דטרויט מרסי.
הטקס נערך בשנית באוניברסיטה בשנת 1912 ומצוין מדי שנה.
בעיר ניו יורק נערכה מיסה אדומה לראשונה בשנת 1928 בכנסיית סנט אנדרו עבור שופטי ניו יורק.
בקנדה נערכה המיסה האדומה לראשונה בעיר קוויבק בשנת 1896, בעיר טורונטו בשנת 1924 ובמונטריאול בשנת 1944.
באוסטרליה נערכה המיסה האדומה לראשונה בסידני בשנת 1931.
המיסה האדומה הנודעת ביותר נערכת מדי שנה, בחודשי הסתיו בקתדרלת סנט מתיו השליח שבעיר וושינגטון בירת ארצות הברית.
המיסה נערכת ביום שני הראשון שבחודש אוקטובר (היום בו מתכנס בית המשפט העליון של ארצות הברית בשובו מפגרת הקיץ השנתית).
במיסה נוכחים חברי בית המשפט העליון של ארצות הברית, חברי הקונגרס האמריקאי, חברי ממשלת ארצות הברית ולעיתים גם נשיא ארצות הברית.
במיסה נוכחים גם חברי מוסדות אלה שאינם קתולים, כך לדוגמה נהגה השופטת רות ביידר גינסבורג, יהודייה, לנכוח במיסה.
בשנת 2011 שלוש השופטות בית המשפט העליון של ארצות הברית באותה עת - רות ביידר גינסבורג (יהודייה), סוניה סוטומאיור (קתולית) ואלנה קגן (יהודייה) בחרו שלא להשתתף בטקס לאות מחאה על יחס הכנסייה הקתולית בארצות הברית בנושא הפלות.
באירלנד נערכת המיסה האדומה ביום שני הראשון בחודש אוקטובר.
הטקס נערך בכנסיית סנט מיקאן, ונוכחים בה חברי מערכת השיפוט האירית, וכן עורכי דין.
בסקוטלנד נערכת המיסה האדומה בקתדרלת סנט מרי שבאדינבורו.
במיסה משתתפים חברי בית המשפט העליון של סקוטלנד, ועורכי דין.
המיסה האדומה מוזכרת בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן" במסגרתה מבוקרת השתתפות חברי הממשלה במיסה בניגוד לעיקרון הפרדת דת ומדינה.
מיסה לרוסיני היא מיסת רקוויאם שהולחנה ביוזמתו של ג'וזפה ורדי על ידי 13 מלחינים איטלקיים לזכרו של המלחין ג'ואקינו רוסיני.
המיסה הייתה אמורה להתבצע לראשונה ביום השנה לפטירתו של רוסיני שנפטר בשנת 1868, אך בשל סכסוכים בין מארגני הפרויקט הביצוע לא יצא אל הפועל, ובכורה של המיסה לרוסיני התבצעה רק בשנת 1988.
לאחר מותו של ג'ואקינו רוסיני ב-13 בנובמבר 1868, הציע ג'וזפה ורדי למוציא לאור שלו לאסוף מלחינים ולהלחין ביחד מיסת רקוויאם לזכרו של רוסיני.
ביצוע הבכורה של הרקוויאם נועד להתבצע בבולוניה, בה חי רוסיני חלק ניכר מחייו, ביום השנה הראשון לפטירתו.
מועצת העיר של בולוניה החליטה לתמוך בפרויקט זה ומינתה ועדה שחילקה את הרקוויאם לחלקים וגייסה מלחין שילחין כל חלק.
ורדי עצמו הלחין את ה"ליברה מה", הפרק החותם את הרקוויאם.
כמיקום הבכורה נבחרה בזיליקת פטרוניוס הקדוש והמנצח המיועד היה אנג'לו מריאני.
הלחנת היצירה הסתיימה בקיץ של אותה השנה.
התוכנית לבצע את היצירה נתקלה בקשיים.
מריאני היה אחראי על הנצחתו של רוסיני בפזארו, עיר הולדתו של רוסיני, ובקשתו מורדי להגיע לקונצרט שם נענתה בסירוב, דבר שהביא למתח בין השניים.
באותו הזמן בקשת הוועדה מהאופרה של בולוניה להשאיל תזמורת, סולנים ומקהלה לצורך הבכורה ב-13 בנובמבר 1869 נדחתה, זאת בשל החשש של מנהל האופרה שביצוע הרקוויאם יפגע לו בעונת האופרה.
הקשיים הביאו למתחים בין מארגני הפרויקט, ובייחוד בין ורדי למריאני.
ורדי התנגד בכל תוקף לשינוי מקום או זמן של הבכורה ורמז שמריאני אשם במצב.
בסופו של דבר, ארבעה ימים לפני יום השנה לרוסיני, בוטלה הבכורה והרקוויאם נזנח.
ורדי השתמש בליברה מה שהלחין לצורך המיסה לרוסיני, בתיקונים קלים, ברקוויאם שהלחין לזכרו של אלסנדרו מנצוני בשנת 1874.
לאחר כישלון ביצוע הרקוויאם הוא נגנז, ונתגלה מחדש בשנת 1970 על ידי המוזיקולוג דייוויד רוזן.
ביצוע הבכורה של הרקוויאם נערך בשנת 1988, ומאז בוצע כמה פעמים ואף הוקלט.
זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-110 דקות.
מלחיןקטע מן הרקוויאםפרק מן היצירההרכב אנטוניו בוזולה (1815–1871) I.
Communio Lux aeterna טנור, בריטון ובס ג'וזפה ורדי (1813–1901) VII.
מיס תבל 1981 הוא טקס מיס תבל ה-30 שנערך בתיאטרון מינקוף שבניו יורק.
זו הייתה השנה הראשונה שהתחרות נערכה בארצות הברית מאז שנת 1971. הזוכה הייתה מלכת היופי של ונצואלה אירנה סאס.
נציגת ישראל בתחרות הייתה מלכת היופי דנה וקסלר.
מנחי התחרות היו בוב ברקר והשחקנית אלקה זומר והיא שודרה ברשת CBS.
מספר מתמודדות בתחרות התלוננו על גזענות, שכן עשר מתוך שתים עשרה המתמודדות שעלו לגמר היו בלונדיניות, ולא הייתה אף אחת מהן אסייתית או בעלת גוון עור כהה.
כמו כן מתמודדות מסוימות התלוננו שזכו לתשומת לב תקשורתית מופחתת מצד העיתונאים שסיקרו את התחרות.
תואר זוכה מיס תבל 1981 - אירנה סאס סגנית ראשונה - דומיניק דופור סגנית שנייה - אווה לנה לונדגרן סגנית שלישית - אדריאנה אוליביירה סגנית רביעית - דומיניק ואן אקהאוט 12 המועמדות הסופיות - טטיאנה טראאיאמנו
מיס תבל 1978 היא תחרות מיס תבל ה-27, שנערכה באקפולקו שבמקסיקו, את התחרות הנחו בוב ברקר והזמרת הלן אוקונל.
למיס תבל הוכתרה מלכת היופי של דרום אפריקה, מרגרט גרדינר.
תואר זוכה מיס תבל 1978 - מרגרט גרדינר סגנית ראשונה - ג'ודי אנדרסון סגנית שנייה - יוליארמינה רואיז סגנית שלישית - שירלי סאנז סגנית רביעית - ססיליה רוד12 המועמדות הסופיות - פרנסואיז מואנז
מיס תבל 1983 היא תחרות מיס תבל ה-32 במספר, שנערכה באודיטוריום קייל שבסנט לואיס, מיזורי.
נציגת ישראל היא מלכת היופי שמעונה הולנדר.
במסגרת החלק האומנותי של הערב הופיע הזמר ג'ון שניידר.
כמיס תבל הוכתרת מלכת היופי של ניו זילנד, לוריין דאונס.
תואר זוכה מיס תבל 1983 - לוריין דאונס סגנית ראשונה - ג'ולי האייק סגנית שנייה - רוברטה בראון סגנית שלישית - לוליטה מורנה סגנית רביעית - קארן מור 12 המועמדות הסופיות - לואנה רדצקי
מיס תבל 1982 היא תחרות מיס תבל ה-31 במספר שנערכה בלימה, בירת פרו.
נציגת ישראל הייתה מלכת היופי דבי הס.
כמיס תבל הוכתרה מלכת היופי של קנדה, קארן בולדווין.
תואר זוכה מיס תבל 1982 - קארן בולדווין סגנית ראשונה - פאטי קרקוס סגנית שנייה - צ'ינציה דה פונטי סגנית שלישית - טינה רוסו סגנית רביעית - טרי יוטלי 12 המועמדות הסופיות - אודט סקרובי
מיס תבל 1976 היא תחרות מיס תבל העשרים וחמש במספר.
התחרות נערכה בתיאטרון לי שבהונג קונג.
בתחרות זכתה מלכת היופי של ישראל, רינה מור.
זוהי הפעם הראשונה והיחידה בהיסטוריה של התחרות שבה זכתה מלכת היופי הישראלית.
תואר זוכה מיס תבל 1976 - רינה מור סגנית ראשונה - ג'ודית קסטיליו סגנית שנייה - סיאן אדיי ג'ונס סגנית שלישית - קרול ג'יין גרנט סגנית רביעית - ג'ולי אן איסמאי 12 המועמדות הסופיות - רינה מור
מיס תבל 1985 היא תחרות מיס תבל ה-34 במספר ונערכה בארצות הברית.
נציגת ישראל בתחרות הייתה מלכת היופי הילה קלמן.
כמיס תבל הוכתרת מלכת היופי של פוארטו ריקו, דבורה קרתי דו.
תואר זוכה מיס תבל 1985 – דבורה קרתי דו סגנית ראשונה – תרזה לופז סגנית שנייה – קיונגה מורקה סגנית שלישית – סילביה מרטינז סגנית רביעית – אנדראה לופז המועמדות הסופיות – אוליביה טרייסי
– קלאודיה ואן סינט גאן
מיס תבל 1989 היא תחרות מיס תבל ה-38, שנערכה בעיר קנקון שבמקסיקו.
נציגת ישראל בתחרות הייתה מלכת היופי, ניקול הלפרין, שהגיעה למקום ה-11 בתחרות.
את התחרות הנחו השחקן ג'ון פורסיית', השחקנית אמה סאמס ומיס תבל קארן בולדווין.
למיס תבל הוכתרה מלכת היופי של הולנד, אנגלה ויסר.
תואר זוכה מיס תבל 1989 - אנגלה ויסר סגנית ראשונה - לואיז דרונסטאם סגנית שנייה - גרטשן פולהמוס סגנית שלישית - ג'ואנה גפינסקה סגנית רביעית - אדריאנה אבאסקאל 10 המועמדות הסופיות - אנדראה סטלזר
מיס תבל 1987 היא תחרות מיס תבל ה-36, שנערכה בסינגפור.
נציגת ישראל בתחרות הייתה היא מלכת היופי ימית נוי.
את התחרות הנחו מגיש הטלוויזיה בוב ברקר והשחקנית מארי פראן.
למיס תבל הוכתרה מלכת היופי של צ'ילה, ססיליה בולוקו.
זוהי הייתה הפעם הראשונה שנציגת צ'ילה זכתה בתחרות.
תואר זוכה מיס תבל 1987 - ססיליה בולוקו סגנית ראשונה - רוברטה קפואה סגנית שנייה - מישל רוייר סגנית שלישית - אינס מריה קלרו סגנית רביעית - לאורי סימפסון 10 המועמדות הסופיות - ג'רלדין אסיס
מיס תבל 1956 היא תחרות מיס תבל החמישית במספרה.
נערכה באודיטוריום של לונג ביץ' בקליפורניה שבארצות הברית.
תואר מתמודדת מיס תבל 1956 - קרול מוריס סגנית ראשונה - מרינה אורשל סגנית שנייה - אינגריד גוד סגנית שלישית - איריס אליס קתלין וואלר סגנית רביעית - רוסאנה גאלי 15 המועמדות הסופיות - אילאנה קארה
מיס תבל 1975 היא תחרות מיס תבל ה-24 במספר שנערכה באולם "הגימנסיה הלאומית" שבסן סלוודור, בירת אל סלוודור.
התחרות לוותה במחאה פוליטית על ידי תושבים מקומיים, עקב כך שהממשלה הוציאה סכומים מתקציבה עבור התחרות.
תואר זוכה מיס תבל 1975 - אן מארי פוטמו סגנית ראשונה - גרטי דויד סגנית שנייה - סאמר ברת'ולומיו סגנית שלישית - קטרינה סג'ודאהל סגנית רביעית - רוז מארי ברוסאס 12 המועמדות הסופיות - מרטה אצ'ורי
מיס תבל 1980 היא תחרות מיס תבל ה-29 במספר, התחרות נערכה בסיאול שבקוריאה הדרומית.
תואר זוכה מיס תבל 1980 - שון ות'רלי סגנית ראשונה - לינדה גלאגר סגנית שנייה - דיאנה נוטל סגנית שלישית - מריה רוסאריו סיליין סגנית רביעית - אווה בירגיטה אנדרסון 12 המועמדות הסופיות - תרזה מקאיי
מיס תבל 1931 היא תחרות יופי שנערכה ב-1931 והיוותה את תחרות היופי הבינלאומית ה-6 במספר.
התחרות נערכה בגלווסטון, שבטקסס, מרבית המתמודדות היו מרחבי ארצות הברית ובנוסף היו שתי מתמודדות ממדינות אירופה.
עשר המתמודדות שהגיעו למקומות הראשונים זכו בפרסים כספיים.
דווח על כך שבתצוגת בגדי הים שנערכה במסגרת התחרות נכחו בסביבות 150,000 צופים.
הזוכה בתחרות הייתה מיס בלגיה, נטה דושאטו.
תואר זוכה מיס תבל 1931 מיס - נטה דושאטו סגנית ראשונה מיס קנטקי - אן לי פאטרסון סגנית שנייה מיס ממפיס - לנה תומאס סגנית שלישית מיס - דייזי דאורה סגנית רביעית מיס אטלנטה - פט הול
מיס תבל שוודיה (בשוודית: Miss Universum Sverige) היא תחרות יופי בשוודיה לבחירת הנציגה השוודית לתחרות מיס תבל הבינלאומית.
מ־1952, השנה הראשונה בה נערכה תחרות מיס תבל, הזוכות בתחרות היופי הארצית מיס שוודיה, שאורגנה על ידי מגזין וקורבין, הלכו לייצג את שוודיה בתחרות מיס תבל, זאת עד 2003.
ב־2007 ו־2008 לשוודיה לא הייתה נציגה בתחרות, דונלד טראמפ, הבעלים של ארגון מיס תבל, חיפש אחר ארגון חדש שיחזיק בזיכיון על התחרות, בכך ארגון "STAR WORLD SWEDEN & ENTERTAINMENT" נבחר לקיים זאת.
תחרות מיס תבל שוודיה במתכונתה הנוכחית המחודשת נערכה לראשונה ב־2009 בעיר סדרטליה ביום הלאומי השוודי, ובין השופטים בתחרות נמנתה איבון רידינג.
הארגון המקיים את התחרות אחראי על נציגות שוודיה בתחרויות בינלאומיות נוספות כמו מיס אינטרנשיונל.
מיס תבל קנדה היא תחרות יופי שנתית בקנדה, הבוחרת את הנציגה הקנדית לתחרות מיס תבל.
ב-1952 מיס טורונטו ייצגה את קנדה במיס תבל, ועד 1958 נציגות קנדה בתחרות נבחרו על ידי הארגון של מיס טורונטו.
מ-1959 ועד 1977 תחרות היופי הלאומית "Miss Dominion of Canada" החזיקה בזיכיון על מיס תבל, והזוכות בה ייצגו את המדינה בתחרות.
משנת 1980 ועד 1992 הזוכה בתואר מיס קנדה נשלחה לייצג את מדינתה בתחרות מיס תבל, התחרות בוטלה ב-1993, עקב קריאות פמיניסטיות על כך שהתחרות מבזה את גוף האישה, ומארגני התחרות טענו שהתחרות אינה מייצגת כראוי את הנשים בקנדה.
לאחר ביטול התחרות מ-1993 ועד 2002 הנציגות הקנדית נבחרה בפורמט חדש, הנקרא "Canadian Search Miss Universe", והונחה על ידי טרי לין מקאיי, מיס קנדה 1980.
ב-2002 קיבל ארגון "היופי של קנדה" העומד בראשו איש העסקים יליד ניקרגואה דניס דבילה את הזכות לבחור את נציגת קנדה לתחרות.
עקב היותה של קנדה מדינת הגירה, מדי שנה רבות מהמתמודדות בתחרות מוצאן ממדינות שונות ומגוונות.
פעמיים זכו נציגות קנדה במיס תבל, ב-1982 (קארן בולדווין) וב-2005 (נטליה גלבובה שהיא ילידת רוסיה שהיגרה לקנדה וב-1981 נבחרה מלכת היופי של קנדה כסגנית ראשונה.
מיס תבל גרמניה היא תחרות יופי לבחירת הנציגה של גרמניה למיס תבל.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 השתתפו נציגות מגרמניה בתחרות היופי הבינלאומית וביניהן דייזי דאורה.
תחרות מיס תבל המודרנית החלה ב-1952, ומדי שנה הזוכות במיס גרמניה ייצגן את המדינה בתחרות.
ב-1961 זכתה מרלן שמידט הגרמנייה בתואר הבינלאומי.
ב-2000 עברה הבעלות על מיס תבל בגרמניה לתחרות נפרדת הנקראת "Miss Deutschland".
ב-2009 מיס הולנד 2002 קים קוטר קיבלה את הזיכיון על תחרות מיס תבל גרמניה.
כל אחת מן המתמודדות מייצגות אזור בגרמניה, בתחרות מוענק פרס על תלבושת לאומית והתלבושת הזוכה בפרס משמשת את הנציגה הגרמנית במיס תבל.
התחרות משודרת ב-ARD, ארגון השידור הציבורי הגרמני.
מיס תבל 2003, או מיס יוניברס 2003 , היא תחרות מיס תבל ה-52 במספר, התחרות נערכה בפנמה סיטי שבפנמה.
71 מתמודדות השתתפו בתחרות, בתחרות זו לראשונה מאז 1970 עלו חמש עשרה מתמודדות לחצי הגמר של התחרות, בשנים הקודמות עלו לצי הגמר עשירייה או שתים עשרה מתמודדות.
המנחים היו דייזי פואנטז ובילי בוש.
זוהי תחרות מיס תבל הראשונה ששודרה ב-NBC.
הנציגה הישראלית כמיס ישראל הייתה מלכת היופי לשנת 2003, סיוון קליין.
תואר זוכה מיס תבל 2003 - אמליה וגה סגנית ראשונה - מריאנגל רואיז סגנית שנייה - סינדי נל סגנית שלישית - סניה פפיץ' סגנית רביעית 10 המועמדות הסופיות - ג'יסליין פריירה
-פיי אליבוקוס 15 המועמדות הסופיות - אנה סבסטיאו
- קלאודיה אורטיז דה זבולוס
מיס תבל 2002 היא תחרות מיס תבל ה-51 במספר, התחרות נערכה בסן חואן.
75 מתמודדות השתתפו בתחרות, בחלק האמנותי של הטקס הופיע הזמר מארק אנתוני.
זוהי התחרות מיס תבל האחרונה ששודרה ב-CBS, שכן לאחר מכן הועתק שידור התחרות לרשת NBC.
בתחרות זו לראשונה בהיסטוריה נשלל מהזוכה במיס תבל תוארה, וסגניתה החלה להחזיק בתואר.
תואר זוכה מיס תבל 2002 - אוקסנה פדורובה (הודחה) סגנית ראשונה - ג'סטין פאסק סגנית שנייה - לינג ז'ואו סגנית שלישית - ג'ואנה גפינסקה סגנית רביעית - סינתיה לנדר 10 המועמדות הסופיות - אניסה קוספירי
מיס תבל 1984 היא תחרות מיס תבל ה-33 במספר, 81 מתמודדות השתתפו בתחרות.
התחרות תוכננה במקור להיערך בקלגרי שבקנדה אך לאחר מכן הועתק מיקומה למיאמי.
השתתפותן בתחרות של נציגות מהמדינות הקומוניסטיות פולין ויוגוסלביה הובילה למחאות על ידי פליטים קובנים בעיר.
תואר זוכה מיס תבל 1984 - איבון רידינג סגנית ראשונה - לטיסיה סנימן סגנית שנייה - כרמן מריה מונטייל סגנית שלישית - מריה דזירה ורדאדרו סגנית רביעית - סוזנה קלדס למיטר 10 המועמדות הסופיות - בריגיט ברקס
מיס תבל 1958 היא תחרות מיס תבל ה-7 במספר, התחרות נערכה בלונג ביץ'.
התחרות הונחתה על ידי ביירון פאלמה, 36 מתמודדות לקחו בה חלק.
בתחרות זו זכתה נציגה קולומביה שזוהי השתתפותה הראשונה של המדינה בתחרות, בנוסף ביצעו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות המדינות פולין וסורינאם.
מלכת היופי הישראלית מרים הדר קיבלה את התואר "הנואמת הטובה ביותר.
תואר מתמודדת מיס תבל 1958 - לוז מרינה זולואגה סגנית ראשונה - אדלגיסה קולומבו סגנית שנייה סגנית שלישית - ארלין האוול סגנית רביעית - אליצ'ה בוברובסקה 15 המועמדות הסופיות - אווי נורלונד
מיס תבל 2013 היא תחרות מיס תבל ה-62 במספר.
התחרות נערכה באולם הקונצרטים קרוקוס סיטי הול בעיר קרסנוגורסק שבמחוז מוסקבה.
זוהי הפעם הראשונה בה רוסיה מארחת את התחרות, והפעם השלישית בה התחרות נערכת באירופה.
התפאורה על במת התחרות נבנתה על בסיס הכיכר האדומה של העיר.
את התחרות הנחו העיתונאי ומגיש הטלוויזיה תומאס רוברטס, הזמרת מלאני בראון, מנחת הטלוויזיה והסטייליסטית ג'ני מאי וסגנית מיס תבל 2012 ג'נין טוגונון מהפיליפינים.
במסגרת החלק האומנותי של הערב הופיעו פאניק!
אט דה דיסקו וסטיבן טיילר.
קיום התחרות ברוסיה לווה במחלוקת עקב הפרת זכויות אדם המתקיימת במדינה.
86 מתמודדות לקחו חלק בתחרות.
באירוע זכתה נציגת ונצואלה, גבריאלה איסלר.
הערוץ הראשון הרוסי היווה את רשת השידור הרשמית של התחרות.
תואר זוכהמיס תבל 2013 – גבריאלה איסלר סגנית ראשונה – פטרישיה יורנה רודריגז סגנית שנייה – קונסטנזה באאז סגנית שלישית – אריאלה ארידה§'''|-
מיס תבל 1960 היא תחרות מיס תבל ה-9 במספר.
התחרות נערכה ב-9 ביולי 1960 במיאמי ביץ', פלורידה שבארצות הברית.
43 מתמודדות ממדינות שונות השתתפו בתחרות, בתחרות זו בפעם השלישית נבחרה נציגת ארצות הברית למיס תבל.
זוהי הפעם הראשונה שספרד ופורטוגל השתתפו בתחרות.
התחרות שודרה בשידור ישיר ב-CBS.
תוצאה סופית מתמודדת מיס תבל 1960 – לינדה במנט סגנית ראשונה – דניאלה ביאנקי סגנית שנייה – אליזבת הודאקס סגנית שלישית – ניקולט קאראס סגנית רביעית – מריה תרזה דל ריו 15 המועמדות הסופיות – ז'אן ג'ינה מקפרסון
מיס תבל 2001 הייתה תחרות מיס תבל ה-50 במספר.
היא נערכה ב-11 במאי 2001 בעיר בימון בפוארטו ריקו.
את התחרות הנחו הדוגמניות אל מקפירסון ונעמי קמפבל.
זו הייתה הפעם הראשונה בה התחרות לא הונחתה על ידי גבר.
במסגרת החלק האמנותי הופיע הזמר ריקי מרטין.
מיס פוארטו ריקו זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה פוארטו ריקו למדינה השנייה לאחר ארצות הברית שנציגתה זוכה בתחרות בעוד היא משמשת גם כמדינה המארחת.
מיס יוון הייתה מועמדת מועדפת על ידי הקהל.
יש שטענו כי מה שמנע ממנה מלזכות היה שזמן קצר לפני התחרות הודלפו ברשת תמונות עירום שלה.
תואר זוכה מיס תבל 2001 - דניס קיניונס סגנית ראשונה - אוולינה פפנטוניו סגנית שנייה ג- קנדס קרוגר סגנית שלישית - אווה אקוול סגנית רביעית - סלינה ג'ייטלי 10 המועמדות הסופיות - אלודי גוסיה
מיס תבל 1957 הייתה תחרות מיס תבל ה-6 במספר.
32 מתמודדות השתתפו בתחרות, בהן לראשונה המדינות פאראגוואי ומרטיניק.
בשנה זו חברת הפקות הסרטים "סרטי יוניברסל" הפסיקה להעניק חסות לתחרות.
מיס פרו זכתה בתחרות, וזו הפעם הראשונה בה נציגה מאמריקה הלטינית זכתה בתואר.
תואר מתמודדת מיס תבל 1957 - גלדיס זנדר סגנית ראשונה - תרסיניה מורנגו סגנית שנייה - סוניה המילטון סגנית שלישית - מריה גמיו סגנית רביעית - גרטי דאוב 15 המועמדות הסופיות - מרתה להמן
מיס שרלוק (ביפנית: ミス·シャーロック) הוא עיבוד נשי לספרי הבלשים של סר ארתור קונאן דויל אודות שרלוק הולמס.
הסדרה מתרחשת בעיקר בטוקיו, יפן ומהווה הפקה משותפת בין HBO אסיה להולו יפן.
את שתי הדמויות הראשיות, המבוססות על שרלוק הולמס וד"ר ג'ון ווטסון, מגלמות נשים, יוקו טקאוצ'י ושיהורי קנג'יה בהתאמה והיא הסדרה הגדולה הראשונה שמלהקת אישה כבלש דמוי הולמס.
הסדרה שאבה השראה ברורה מהעיבוד של BBC, "שרלוק".
בתור הסדרה הגדולה הראשונה שמלהקת נשים לשתי הדמויות המובילות, היא זכתה לשבחים על הבחירה הזו.
יוקיאושי אוזאווה, המגלם את אחיו הבכור של שרלוק, אמר "אני לא מנסה להעליב אף בחורים, אבל יש סוגים של חבר'ה שחושבים מאוד מרובע.
נשים רגישות יותר ויודעות לגעת בלבם של אנשים, ולכן הן יודעות לנצח את המשחק.
אני חושב שהן מגלמות בלשים פרטיים טובים יותר."
"הבלשית המייעצת" שרה "שרלוק" שלי פוטאבה פותרת תעלומות שונות בטוקיו של ימינו.
שרלוק נעזרת בחברתה לדירה, ד"ר וואטו טצ'יבאנה, רופאה שחזרה לאחרונה מסיוע רפואי בהתנדבות בסוריה.
בשל כישורי ההבחנה והדדוקציה הנמרצים של שרלוק, היא מתבקשת לעיתים קרובות על ידי הפקח ג'נטארו ריימון ממחלקת משטרת המטרופולין של טוקיו לעזור בתיקים.
אף על פי שהסדרה מתארת מגוון פשעים ומבצעים, שרלוק צריך להתמודד עם הארגון החשאי, סטלה מאריס, שעומד מאחורי חלק מהפשעים שהם פותרים.
דמויות חוזרות אחרות כוללות את קימי הטאנו, בעלת הבית בה מתגורר שרלוק, וקנטו פוטאבה, מזכיר ראש הממשלה ואחיו הגדול של שרלוק.
יוקו טקאוצ'י בתפקיד שרה "שרלוק" שלי פוטאבה, בלשית מייעצת מבריקה.
לעיתים קרובות היא מתבקשת על ידי משטרת המטרופולין של טוקיו לעזור בחקירות.
הדמות מציגה את שרלוק הולמס מהרומנים, אך שואבת את רוב ההשראה מהסדרה של BBC שרלוק, בכיכובו של בנדיקט קמברבאץ'.
שיהורי קנג'יה בתפקיד ד"ר וואטו ("וואטו-סאן" ) טשיבאנה, רופאה שחזרה לאחרונה מסיוע רפואי בהתנדבות בסוריה.
אחרי שהמלון בו שהתה באופן זמני נשרף, היא נאלצת לעבור לגור עם שרלוק.
הדמות היא עיבוד לד"ר ווטסון מהרומנים.
קניצ'י טקיטו כפקח ג'נטארו ריימון, בלש העובד במשטרת המטרופוליטן.
הדמות מהווה עיבוד למפקח לסטרייד מהרומנים.
טומויה נקאמורה כסמל טצויה שיבאטה, קצין משטרה העובד בפיקוח ריימון.
יוקיאושי אוזאווה בתפקיד קנטו פוטאבה, מזכיר ראש הממשלה ואחיו הגדול של שרלוק.
הדמות היא עיבוד למייקרופט הולמס מהרומנים.
רן איטו בתפקיד קימי הטאנו, בעלת הבית של הבניין ששרלוק גרה בה וחברה משפחתית של שרלוק.
הדמות מהווה עיבוד לגברת הדסון מהרומנים.
ריוהיי אוטאני בתפקיד טורו מוריה, צלם מלחמה.
יוקי סאיטו בתפקיד מריקו איריקאווה, יועצת פסיכולוגית המייעצת לוואטו ומוריה.
בהתחלה היא נודעה בסתר בשם סטלה מאריס והופכת לאנטגוניסטית הסופית של סדרת הטלוויזיה.
קיי טנאקה בתפקיד טושיו יוניימה (פרק 3)
מיס תבל 1986 הייתה תחרות מיס תבל ה-35 במספר, התחרות נערכה בפנמה סיטי.
77 מתמודדות לקחו חלק בתחרות.
הזוכה הייתה מיס ונצואלה שמלכתחילה הייתה אחת המועמדות האהובות על העיתונאים שסיקרו את התחרות.
תואר זוכה מיס תבל 1986 - ברברה פלסיוס סגנית ראשונה - כריסטי פיצ'טנר סגנית שנייה - מריה מוניקה אורבינה סגנית שלישית - בריגידה בזיויקייביץ' סגנית רביעית - טולה אירמלי פולבי 10 המועמדות הסופיות - דייזה נונס דה סוזה
מיס תבל 1966 היא תחרות מיס תבל ה-51 במספר.
את התחרות הנחה הזמר פאט בון.
58 מתמודדות התמודדו על התואר בשנה זו.
בתחרות זכתה מיס שוודיה, מתחילת ההכנות לתחרות היא הייתה מועמדת אהודה בתחרות על ידי הקהל ועל ידי אמצעי התקשורת, היא הביאה עימה לתחרות מלתחה שהציגה את האופנה העכשווית של אירופה, בנוסף היא גם זכתה בתואר "מיס פוטוגניק".
בין הפרסים שניתנו לזוכה היה עשרת אלפים דולר במזומן, תכשיטים יוקרתיים וחוזה הופעות.