tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הרבה מן האנשים הגרים בארצות הברית יודעים שפות נוספות מלבד אנגלית ולעיתים יש להם קשר תרבותי לאותן שפות.
שפות אלו אינן שפות זרות לאותם אינדיבידואליים או קהילות.
חלק מהאנשים יודעים מבינים ומדברים בשפה וחלקם אף יודעים גם לקרוא ולכתוב.
חלק מהאנשים לא מדברים את השפה אך הם חלק ממשפחה או קהילה בה דוברים את אותה שפה.
ישנן קהילות רבות שמלמדות את שפת המורשת, ניתן למנות ביניהן את קהילת הנאוואחו בארצות הברית, קהילות של ילידי אמריקה שמוצאם בשבטים אינדיאנים ואת קהילת ילידי הוואי בארצות הברית.
עבור קהילות אלו שפת השבט היא שפת המורשת, גם כאשר לבני הקהילה אין ידע בשפה עצמה.
על פי פישמן (2001) שפת מורשת בארצות הברית מחולקת לשלושה סוגים:
שפת מורשת הגירתית - מדוברת על ידי מהגרים המגיעים לארצות הברית אחרי שהיא הפכה למדינה עצמאית, היא יכולה לחפוף עם שפות המורשת הקולוניאליות למשל ספרדית ועכשיו היא שפת מהגרים בעלת חשיבות רבה בארצות הברית.
שפת מורשת ילידית - השפה של הילידים של יבשת אמריקה.
רוב השפות הללו כבר נכחדו, חלקן מדוברות על ידי זקני שבטים למיניהם והן בסיכון להיכחד.
חלק קטן של השפות הללו נמצאות תחת תהליך שימור במסגרת הקהילה שלהן באמצעות מאמצים חינוכיים.
שפת מורשת קולוניאלית- שפות של קבוצות שונות מאירופה שישבו את ארצות הברית לפני שהפכה לארצות הברית ועדיין מדוברות בה היום.
שפות כגון: הולנדית, גרמנית, פינית, צרפתית, ספרדית ושוודית.
שפת פֿוּר, או "פורית", היא שפתו של עם הפור היושב בדארפור.
לרוב הפורים היא מהווה שפת אם.
היא נכתבת באותיות לטיניות או באותיות ערביות.
דוגמאות: אווילאקואה - בוקר טוב; אווילאקונו - ערב טוב.
התנועות נהגות כמו בעברית (אהו"י).
בפורית שלושה זמנים: הווה, הווה מתמשך ועתיד.
רוב שמות התואר בנויים משתי הברות, והעיצור האמצעי מוכפל.
את שמות העצם המופשטים יוצרים על ידי השמטת התנועה המסיימת של שם התואר ועל ידי הוספת הסיומת "אין".
לדוגמה, "דירו" – כבד, "דירין" – כבדות.
שלילה נעשית בתוספת "א-...-בה" סביב הפועל.
לדוגמה, "באי" - הוא שותה.
"אבאיבה" - הוא לא שותה.
בספטמבר 2025 קיבלה שפתו של שבט ה-Zaghawa תקן Unicode לשימוש במחשב.
+ הפונמות בפוריתעיצוריםדו-שפתיים מכתשיים חכיים וילוניים וילוניים-שפתיים סדקייםסותמים p b t d ɟ k g חוככים f s hאפיים m n ɲ ŋ מקורבים j w צדיים l רוטטים r
שפת תכנות דינמית היא שפת תכנות עילית אשר בניגוד לשפה מפורשת כוללת פעולה של הידור, אולם זו נעשית בעיקרה בזמן ריצת התוכנית.
בדרך כלל יש לשפה דינמית גם מערכת טיפוסים דינמית, אך אין זה הכרחי.
במקרים רבים יש בלבול בין שפות דינמיות לשפות מפורשות.
שפות דינמיות רבות מכונות לא פעם "שפת תסריט", מונח שמתייחס להרצה (שורה אחרי שורה) במפרש ולא נכון לדרך ההרצה בשפה דינמית.
השפה הדינמית הראשונה הייתה LISP, אם כי מימושיה הראשונים השתמשו במפרש.
Perl, שנוצרה בשנת 1987 ופייתון (1989) נכתבו מראש כשפות דינמיות.
שפות דינמיות נוספות: JavaScript, PHP, לואה ו־Ruby.
שפת תכנות דינמית במערכת קוד קבועה
מתודולוגיות פיתוח מודרניות כמו ארכיטקטורת מיקרו-שירותים או עיצוב מונחה דומיין משתמשים בשיטת בניית קוד אחיד אליו מתחברים תתי קודים.
הרעיון הוא ליצור קומפוננטות או מודולים קטנים ועצמאיים שכל אחד מהם אחראי על פיצ'ר, נתון או תצוגה ספציפית, ואלו מתחברים ל"קוד הליבה האחיד"" למשיכת נתוני הוראות פעילות ואופיין.
השימוש בשפות תכנות דינמיות מאפשר גמישות רבה בבניית מערכות מידע מודולריות.
הן תומכות במתודולוגיה של הפרדת דאגות ומאפשרות לבנות קוד אחיד וקל לתחזוקה, אליו ניתן לחבר תתי-קודים המטפלים בפיצ'רים ספציפיים, מבלי לפגוע ביציבות או בביצועים של המערכת כולה.
יתרונות שפות התכנות הדינמית ב: הפעלה דינמית של פונקציות/מתודות על בסיס "קוד הליבה האחיד" אותו במקרה הצורך ניתן לשנות באופן ממוקד, מהיר ויעיל.
קלות הטמעה ושינוי, במקרה צורך בשינוי או תיקון נקודתי ניתן לפנות לתת-הקוד הרלוונטי, מבלי להשפיע על שאר המערכת.
אפשרות הרחבה בקלות ובחיבור לליבה באמצעות הגדרות קונפיגורציה, ללא שינוי מהותי בקוד הליבה עצמו.
ואפשרות שימוש ב-Reflection לבדוק את מבנה אובייקטים והמתודות שלהם בזמן ריצה, מה שמאפשר גמישות רבה בחיבור רכיבים.
שפת הסימנים הרוסית היא שפת הסימנים של קהילת החירשים ברוסיה ובטג'יקיסטן ובמדינות שכנות כמו בלארוס, מולדובה וגאורגיה.
לשפת הסימנים הרוסית יש דקדוק שלא כמו השפה הרוסית (המדוברת או הכתובה), עם סדר מילים מחמיר כללי ליצירת מילים.
שפת הסימנים הרוסית שייכת למשפחת שפת הסימנים הצרפתית.
אוצר המילים משפת הסימנים האוסטרית משפיע רבות גם על שפת הסימנים הרוסית.
לשפת הסימנים הרוסית (РЖЯ) יש דקדוק משלה והיא משמשת את הרוסים החירשים בתקשורת היומיומית.
עם זאת, קיים "שפה מסומנת רוסית" המשמשת בעיקר בתקשורת רשמית, כגון הרצאות בשפת סימנים באוניברסיטאות, מאמרים בכנס, ובעבר שימש בטלוויזיה בתוכניות חדשות מתורגמות.
ההערכה היא שהשפה התחילה בסביבות 1806, כשנפתח בית ספר לחירשים בפאבלובסק, מדרום לפטרבורג.
בשנת 1810 עבר בית הספר לסנקט פטרבורג.
המיקום המקורי הלך והתפורר בתקופה הסובייטית, אך מאז תוקן.
האחוזה היא כיום מלון ומסעדה.
היא יוצאה לבולגריה בשנת 1920, שם הפכה לשפה נפרדת (שפת סימנים בולגרית) ולא לניב של שפת הסימנים הרוסית, אם כי גם שם משתמשים בשפת הסימנים הרוסית.
בדומה לשפת הסימנים האמריקאית, גם שפת הסימנים הרוסית היא במשפחת שפת הסימנים הצרפתית.
עם זאת, אוצר המילים בשפת הסימנים הרוסית הושפע רבות משפת הסימנים האוסטרית.
בית הספר השני לחירשים במוסקבה, שמשתמש בשפת הסימנים הרוסית בכיתות הלימוד, נפתח בשנת 1992.
חלק ניכר מהמחקר המוקדם על שפת הסימנים הרוסית נעשה על ידי גלינה לאזרבנה זייצבה, שכתבה את עבודת הדוקטורט שלה בשנת 1969 על יחסים מרחביים בשפת הסימנים הרוסית, וב-1992 המציאה את המונח הסטנדרטי כיום לשפת הסימנים הרוסית "רוסקי ז'סטוביי יאזיק" (רוסית: Русский Жестовый Язык).
מחקר מתמשך על השפה מתקיים במרכז ללימודי חרשים במוסקבה.
נראה שהשונות האזורית של שפת הסימנים הרוסית היא רחבה יחסית, דומה לגרסאות האזוריות בתוך שפת הסימנים הפולנית או שפת הסימנים האסטונית.
מחקר אחד דיווח על דמיון לקסיקלי בין שתי שפות סימנים רוסיות של 70-80%, אך בשל המדגם המצומצם הפסיקו להסיק מסקנות האם הם מהווים אותו דבר או בשפות שונות.
המצב הפעיל של שפת הסימנים הרוסית הוא כדלקמן:
הפדרציה הרוסית מספקת שירותי שפת סימנים למוסדות שיקום.
המצב הנוכחי של שפת הסימנים הרוסית נמוך ביותר.
על פי סעיף 14 לחוק הפדרלי הרוסי, שכותרתו "הגנה חברתית על נכים בפדרציה הרוסית", שפת הסימנים מוכרת כאמצעי לתקשורת בין-אישית.
למרות שהוא מוכר, אין תמיכה ממלכתית, למרות סעיפים 3, 5, 14, ו-19 לחוק הפדרלי הרוסי, הטוענים להבטיח אספקת שירותים נחוצים לחירשים.
ישנן מספר בעיות הנוגעות לחקר וליישום שפת הסימנים ברוסיה, שציין ולרי ניקיטיץ' רוכלדב, נשיא אגודת החירשים הרוסית:
הוראתם של מתורגמני שפת הסימנים היא תוכנית וותיקה, והם לומדים כמה מחוות, שנפלו מזמן ללא שימוש או השתנו במשמעותן או בצורתן.
בגלל זה, מתורגמנים מתקשים להבין את החירשים, המנסים להשתמש בשירותיהם.
עד 1990 היו לאיגודי העובדים מתורגמנים בשפת הסימנים 5,500 מתורגמנים, מתוכם 1,000 עבדו במערכת אגודת החירשים הרוסית.
כעת, הודות לתוכנית היעד הפדרלית "תמיכה חברתית בנכים", האגודה מצליחה לשמור על 800 מתורגמנים אף שהמחסור במתורגמנים נותר על כ-5,000 איש.
הפדרציה הרוסית מכשירה רק מתורגמנים לשפת סימנים עם הנפקת תעודות מדינה מהמרכז הבין-אזורי לשיקום רפואי של אנשים עם מוגבלויות שמיעה בסנקט פטרבורג.
ביטול הגירעון הקיים של מתורגמנים לשפת סימנים במדינה כמו רוסיה הוא בלתי אפשרי עם מרכז אימונים אחד בלבד.
יש צורך להכשיר מומחים נוספים ולקבל אותם באזורים רחוקים של המדינה.
עם זאת, יש תקווה שהמצב יכול להשתנות.
ב-4 באפריל 2009 במועצה הרוסית לנכים, דן הנשיא דמיטרי מדבדב בנושא מעמדה של שפת הסימנים ברוסיה.
בדברי הסיום שלו הביע נשיא הפדרציה הרוסית את דעתו:"אכן קיים חוסר מובהק במתורגמנים לשפת סימנים.
רמת הצורך הזו מחייבת שינויים.
ישנם שיקולים והצעות ליישום כדי לפתור את הצורך בהכשרת מתורגמנים לשפת סימנים למתן שירותי תרגום.
אבל אני מסכים עם הנאמר: יש צורך לשקול מחדש את הכנת המתורגמנים במשרד החינוך, מוסדות ואוניברסיטאות.
מורים אלה צריכים להיות מוכנים כמעט בכל מחוז פדרלי, כי יש לנו מדינה ענקית ואי אפשר לדמיין שכל המתורגמנים לשפת הסימנים יוכשרו במוסקבה, למשל, וזו הדרך היחידה שבה נוכל לפתור בעיה זו.
אני שמח שהדומה הממלכתית תמכה ביוזמות הנשיא, ולכן נמשיך לפעול באותה אחדות, שבה פעלנו בעבר לפתרון סוגיה זו".
שפת הסימנים של כפר קאסם היא שפת סימנים המסומנת בכפר קאסם בישראל.
השפה נמצאת בתהליך תיעוד, בעיקר במעבדה לשפות סימנים באוניברסיטת חיפה.
כפר קאסם מאופיין באחוז גבוה יחסית של אנשים בעלי לקות שמיעה, וככל הנראה, שפת הסימנים שלהם התפתחה מאליה במהלך השנים, גם אם ספגה השפעות משפת הסימנים הישראלית ומשפות סימנים מקומיות מהאזור.
בהנדסת מחשבים, שפת תיאור חומרה (Hardware Description Language; ובקיצור HDL) היא שפה פורמלית המתארת את המבנה וההתנהגות של מעגלים אלקטרוניים ובפרט לוגיקה דיגיטלית.
שפת תיאור מחשב מאפשרת לתאר בצורה פורמלית את המבנה של מעגלים חשמליים וכך לבצע אנליזה אוטומטית וסימולציה למעגלים חשמליים.
ניתן לסנתז תיאור חומרה ל-netlist (רשימת חיווט; תיאור של הרכיבים האלקטרוניים ואיך הם מחוברים), שלו אפשר לעשות מיקום וניתוב (Place and route) ליצירת מסיכות שמשמשות לייצור מעגל משולב.
מהנדסים של מעגלים משולבים משתמשים בשפת תיאור חומרה לתיאור השערים הלוגים ברמה גבוהה מבלי להיות תלויים בטכנולוגיה ספציפית כדוגמת ECL, TTL ו-CMOS.
שפות תיאור חומרה משמשות אבסטרקציה לרמת מעברי אוגר (register-transfer level ובקיצור RTL) של מעברי מידע לאורך זמן במעגל משולב.
שתי שפות עיקריות לתיאור חומרה הן VHDL ו-Verilog.
מין (בסינית מפושטת: 闽语, בפין-יין: Mǐnyǔ) היא קבוצה רחבה של שפות סיניות המדוברות על ידי כ-30 מיליון תושבים במחוז פוג'יין וכן על ידי צאצאיהם של מתיישבים דוברי מין בחצי האי לייג'ואו והאינאן.
השם נגזר מנהר המין הזורם בפוג'יאן, והפך גם לשם המקוצר של מחוז פוג'יאן.
דיאלקטים של מין אינם מובנים הדדית זה עבור זה (כלומר: דוברי ניב אחד לא בהכרח מסוגלים להבין דוברי ניבים אחרים) וגם לא עם כל שפה סינית אחרת (כגון מנדרינית, קנטונזית או וו).
קבוצת מין היא קבוצת השפות השנייה הכי מדוברת בסין, אחרי השפות המנדריניות.
ישנם דוברי מין רבים בפזורה הסינית בדרום-מזרח אסיה.
הניב המדובר ביותר של מין מחוץ לפוג'יאן הוא ניב מין נאן, המכונה גם מין דרומי וטאיוונית-הוקיין.
שפת הסימנים האמריקאית ) היא שפה טבעית המשמשת כשפת הסימנים השלטת של קהילות החירשים בארצות הברית ובמרבית קנדה.
השפה היא שפה חזותית שלמה ומאורגנת, שמתבטאת על ידי שימוש במחוות ידניות ולא ידניות כאחד.
מלבד צפון אמריקה, ניבים של שפת הסימנים האמריקאית ושפות קריאוליות המבוססות עליה נמצאים בשימוש במדינות רבות ברחבי העולם, כולל רוב מערב אפריקה וחלקים מדרום-מזרח אסיה.
השפה גם נלמדת באופן נרחב כשפה שנייה, המשמשת כלינגואה פרנקה.
שפת הסימנים האמריקאית קשורה באופן הדוק ביותר לשפת הסימנים הצרפתית (LSF), והוצע לראות בה שפה קריאולית של שפת הסימנים הצרפתית, אך היא מציגה מאפיינים לא אופייניים לשפות קריאוליות, כגון מורפולוגיה אגלוטינטיבית .
מקורה של שפת הסימנים האמריקאית בתחילת המאה ה-19 בבית הספר האמריקאי לחירשים (ASD) בהרטפורד שבקונטיקט.
מאז, השפה מופצת באופן נרחב על ידי בתי ספר לחירשים וארגוני קהילה של חירשים.
למרות השימוש הרב בה, אין מידע מדויק באשר למספר דובריה, ואומדנים שונים נעים בין 250,000 ל-500,000 דוברים, כולל מספר ילדים של מבוגרים חירשים ואנשים שומעים אחרים.
לסימני שפת הסימנים האמריקאית יש מספר מרכיבים פונמיים, כגון תנועה של הפנים, הגו והידיים.
השפה אינה סוג של פנטומימה, למרות שהאייקוניות משחקת תפקיד גדול יותר בה מאשר בשפות המדוברות.
מילים השאולות מאנגלית מושאלות לרוב באמצעות איות אצבעות, למרות שדקדוקה אינו קשור לזה של אנגלית.
בלשנים רבים מאמינים כי השפה היא שפת נושא-פועל-מושא.
עם זאת, ישנן מספר דרכים חלופיות לסידור המילים בשפה.
שפת פיבוט (מ–Pivot language באנגלית; מילולית "שפת ציר"), הנקראת לפעמים גם שפת גשר, היא שפה טבעית או מלאכותית המשמשת כשפת ביניים לתרגום בין שפות רבות ושונות.
על מנת לתרגם בין כל צמד שפות A ו-B, מתרגמים את A לשפת הפיבוט P, ואז מ-P מתרגמים ל-B.
החיסרון של שפת פיבוט הוא שכל שלב של תרגום מחדש מציג טעויות ואי בהירות אפשריות - שימוש בשפת פיבוט כרוך בשני שלבים, במקום אחד.
לדוגמה, כאשר הרנן קורטס תקשר עם אינדיאנים מסואמריקאים, הוא דיבר ספרדית עם ג'רונימו דה אגילאר, שדיבר מאיה עם מלינטזין, שדיבר נאוטל עם המקומיים.
אנגלית, צרפתית, רוסית וערבית משמשות לעיתים קרובות כשפות פיבוט.
אינטרלינגואה שימשה כשפת פיבוט בכנסים בינלאומיים והוצעה כשפת פיבוט עבור האיחוד האירופי .
אספרנטו הוצעה כשפת פיבוט בפרויקט תרגום שפה מבוזרת ונעשה בה שימוש בשפה זו ב-Majstro Tradukvortaro באתר האספרנטו Majstro.com .
שפת הרשת האוניברסלית היא שפה מלאכותית שתוכננה במיוחד לשימוש כשפת פיבוט.
קידוד Pivot הוא גם שיטה נפוצה לתרגום נתונים עבור מערכות מחשב.
לדוגמה, פרוטוקול האינטרנט, XML ושפות מחשב עיליות הם קידודי פיבוט של נתוני מחשב, שלעיתים קרובות מעובדים לפורמטים בינאריים פנימיים עבור מערכות מחשב מסוימות.
Unicode תוכנן להיות שמיש כקידוד פיבוט בין קידודי תווים עיקריים קיימים, אם כי האימוץ הנרחב שלו כקידוד בפני עצמו הפך את השימוש הזה לחסר חשיבות.
2009. מבט חדש על שפת פיבוט לתרגום מכונה .
Isahara (2006) השוואה של שיטות ציר לתרגום מכונה סטטיסטי מבוסס ביטויים .
השִׂפְתָנִיִּים (שם מדעי: Lamiaceae Martinov, שם נרדף: Labiatae) היא משפחת צמחים המקיפה עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בני שיח או שיחים מאוחי עלי כותרת ומכילים על פי רוב שמנים ריחניים.
המשפחה משויכת לסדרת הצינוראים (Lamiales Bromhead).
במשפחה נמנים 269 סוגים ו-8,135 מינים, שנפוצים בכל העולם, במיוחד באזורים ממוזגים וסובטרופיים.
אך, רובם גדלים באזור הים התיכון, באסיה המרכזית וגם במחוזות ההרריים של האזורים הטרופיים.
בצמחיית ישראל כ-33 סוגים וכ-180 מינים ממשפחה זו.
למשפחת השפתניים נציגות מכובדת בין צמחי התבלין והבושם מאז ימי קדם ועד היום, וגם בין צמחי המרפא.
במיני המשפחה נעשה שימוש נרחב ברפואה העממית אם כי פחות ברפואה המודרנית.
משפחת השפתניים היא משפחת עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בני שיח או שיחים על פי רוב ריחניים.
קיום חפיות, שהן חפים זעירים היושבים על עוקץ הפרח, או חסרונן, גודלן וצורתן הם סימנים חשובים במיון הסוגים ממשפחת השפתניים בכלל והמינים בפרט.
הגבעולים בדרך כלל בעלי חתך רְבוּעִי (בעל 4 פאות או 'מקצועות') או לעיתים רחוקות גלילי (למשל, מרווה צחורה).
העלים נגדיים (לעיתים רחוקות ערוכים בדורים מדומים או מסורגים).
התפרחות אמיריות (צומחות מקצה הגבעול) מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת שנושאת 2 פרחים או רבים, ובתחתיתה עלים או חפים, או לעיתים רחוקות הן חיקיות (יוצאות מחיק העלה) ונושאות פרח בודד.
החָפֶה הוא עלה קטן, ירוק או צבעוני או קרומי, בדרך כלל שונה מהעלה הגבעול, שמחיקו יוצא עוקץ הפרח או עוקץ התפרחת.
לעיתים החפים יוצרים מעטפת המלווה תפרחת
הפרחים על פי רוב דו-מיניים, בלתי-נכונים (דו-סימטריים), לעיתים רחוקות כמעט נכונים (רב-סימטריים).
הם מקובצים לאורך התפרחת בקבוצות של אשכולות או מכבדים, מסוג מסוימת חד בדית או דו-בדית (למשל, נפית כפופה).
הקבוצות ערוכות על מפרק הגבעול בזוגות נגדיים, או בדור מדומה.
כל דור נמצא בחיק זוג עלים נגדיים או זוג חפים נגדיים, שלעיתים נושר במהרה ולא נראה בפרח הבוגר (למשל במרווה צחורה).
חפיות הפרחים מצויות או לא מצויות.
(למשל, לאשבל זוהרי יש חפיות גדולות המלוות את הפרחים, ואילו לאשבל ערבי אין חפיות).
הגביע נכון (בעל סימטריה רדיאלית) או בלתי נכון (דו-שפתני, למשל כלמנתה) מאוחה חלקית, בעל 5 שיניים או אונות שלפעמים אין מבחינים בהן.
הוא משתייר לאחר נשירת הכותרת ועוטף את הזרעים, לעיתים הגביע מתפרה, כלומר גדל לאחר ההפריה ובמהלך הבשלת הזרעים.
הכותרת על פי רוב דו-שפתנית פחות או יותר, דהיינו היא בעלת צינור כותרת שקצהו העליון שסוע לשתי שפות.
הכותרת לעיתים רחוקות בעל שפה אחת פחות או יותר, השפה העליונה מנוונת או חסרה (לדוגמה מיני חד-שפה וגעדה).
הכותרת לעיתים רחוקות בעלת סימטריה רדיאלית כמעט, ולה 4 או 5 אונות שוות כמעט (למשל, נענע).
השפה העליונה לעיתים קרובות בת 2 אונות והשפה התחתונה בעלת 3 אונות.
לא תמיד ניתן להבחין באונות.
האבקנים 2 או 4, מעורים בדרגות שונות בצינור הכותרת, מופרדים האחד מן השני או לעיתים רחוקות מאוחים בחלקם התחתון (למשל, נדנונית).
אם מספר האבקנים 4 אז שניים מהם קצרים ו-2 ארוכים יותר.
המאבקים עם 1 או 2 לשכות, שמתפצלים על פי רוב, ובדרך כלל נפתחים בסדק לאורך.
המצעית משתיירת בפרי כמו הגביע.
השחלה עילית, והיא בעלת 2 עלי שחלה, 2 מגורות שבכל אחת מהן 2 ביציות ואז עמוד העלי אינו יוצא מבסיס השחלה, או השחלה בעלת 2 עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות ובכל מגורה ביצית אחת זקופה ואז עמוד העלי יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה (gynobasic).
הצלקת שבראש עמוד השחלה שסועה לשתיים.
הפרי הוא מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp) שמורכבת 1 עד 4 פרודות (אגוזיות יבשות) מופרדות או משתי זוגות.
הפרי נראה מחולק ל-4 פרודות על ידי שני קווים מצטלבים.
המפרדת עטופה בגביע משתייר, לעיתים הגביע מתפרה, כלומר גדל לאחר ההפריה ובמהלך הבשלת הזרעים.
הזרעים בעלי עובר ישר, בדרך כלל בלי אנדוספרם או עם אנדוספרם אבל מועט ביותר.
סוגים רבים במשפחה מכילים שמנים אתריים ריחניים בעיקר על פני האיברים הווגטטיבים (צמחיים), שמטרתם למנוע את אכילת הצמח בידי אוכלי צמחים (הֶרְבּיבוֹרים).
נוכחות השמנים האתריים היא גם הסיבה שמינים רבים מהמשפחה טופחו בתור עשבי תיבול נפוצים, במיוחד במטבח הים-תיכוני למשל: ריחן, נענע (מנטה), אזובית, אזוב וקורנית המכונים זעתר.
וכן להפקת שמנים במיוחד לבושם למשל מיני האזביון והנענע.
בנוסף, יופיין וקלות רבייתם מחתך גבעול או מזרעים הפכה אותם לצמחי תרבות.
חשיבות מסוימת נודעת לשפתניים כצמחי גן ונוי, ולצורכי מסחר, למשל מיני מרווה, רוזמרין ועוד.
ברפואה העממית מיני השפתניים ממלאים תפקיד חשוב ומינים כמו מרווה רפואית, בן אזוב רפואי ואחרים משמשים בה כתרופות.
שמה המדעי הקודם של משפחת השפתניים היה labiatae, נגזרת של מילת הרבים בלטינית החדשה, labia, וביחיד labium, ופירושה שפתיים.
שמה העברי של המשפחה ניתן במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 491.
שמה המדעי הנוכחי של משפחת השפתניים הוא Lamiaceae, שנלקח משמו של הסוג הנפוץ והמוכר ממשפחת השפתניים, Lamium (נִזְמִית) שהוא תרגום השם הנפוץ של נזמית, dead nettle, מלטינית ללטינית חדשה lamium mortuum (סרפד מת, סרפד כוזב).
השם "סרפד כוזב" ניתן לנזמית במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 490) משנת 1930 מפי תלמידי מקווה ישראל ושונה לשמה הנוכחי במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 500.
סוגים ומינים בצמחיית הבר בישראל וסביבתה
מקרא: "אותר" - המין התגלה בישראל ובסביבתה.
"נדחה" - המין נמצא בעבר בישראל ובסביבתה וכיום נכחד, או שהוא חולף.
המונח "בסכנת הכחדה" כולל גם פגיע.
אזוב מצוי כלול בסוג אזובית.
זוטה לבנה כלולה בסוג קלינופודיון.
קורנית מקורקפת כלולה בסוג צתרנית.
אבובית (Ziziphora) - 3 מינים אותרו, 1 רק בחרמון
אודנה (Otostegia) - מין אחד אותר, 0 בישראל, 1 בסביבתה (אודנה שיחנית).
אזוביון - (Lavandula) - 4 מינים אותרו, 3 בישראל 1 בסביבתה
אזובית (Origanum) - 7 מינים אותרו, 3 בישראל ובכללם אזוב מצוי, 4 בסביבתה
אשבל (Stachys) - 16 מינים אותרו, 2 נדחו, 5 רק בחרמון, 7 בסכנת הכחדה
בר-גביע (Moluccella) - 2 מינים אותרו: בר-גביע קוצני ובר-גביע חלק;
ברזילון (Sideritis) - 5 מינים אותרו, 1 נדחה, 1 בחרמון
בת-קורנית (Thymus) 2 מינים אותרו 1 בישראל, 1 בסביבתה (סיני) אה הסבר בערך הסוג.
גלונית (Ballota) - 4 מינים אותרו, 3 נדחו
געדה (Teucrium) - 13 מינים אותרו, 11 בישראל, 2 בסביבתה
זוטה (Micromeria) - 5 מינים אותרו, 2 בישראל, 3 בסביבתה
חד-שפה (Ajuga) - 3 מינים ו-2 תת-מינים של חד-שפה מצוי אותרו, אחד מהם בירדן
כף-זאב אירופית (Lycopus) - מין יחיד בסוגו בישראל
מליסה (Melissa) - מליסה רפואית מין יחיד בסוגו בישראל
מניפנית גרוזית (Lallemantia) - 2 מינים אותרו, 1 בישראל ובירדן ובסיני.
מרמר (מרוביון, Marrubium) - 4 מינים אותרו, 2 בישראל, 1 רק בחרמון, 1 בדרום ירדן
נזמית (Lamium) - 6 מינים אותרו, 4 בישראל ו-2 נדחים
נענע (Mentha) - 4 מינים אותרו, 3 בישראל ו-1 נדחה בחרמון
נפית (Nepeta) - 8 מינים אותרו, 5 בישראל (4 רק בחרמון), 1 בסיני ו-2 בירדן
פרסיון (Prasium) - מין יחיד בסוגו בישראל
צמר (Phlomoides) - מין יחיד בסוגו בישראל
צתרה (Satureja) - צתרה ורודה מין יחיד בסוגו בישראל.
קלינופודיון (Clinopodium) - 3 מינים אותרו, 3 בישראל
קערורית (Scutellaria) - 4 מינים אותרו, 3 בישראל, ואחד נדחה
שיח אברהם (.Vitex L) - שיח-אברהם מצוי מין יחיד בסוגו בישראל
שלהבית (Phlomis) - 12 מינים אותרו, 8 בישראל, 1 בסיני, 1 בירדן, 2 נדחים בחרמון
נדנונית (.Coleus Lour) בשמו המוכר קולאוס הוא סוג צמחים עשבוניים או בני שיח המונה 301 מינים.
סוג זה דומה לפלקטרנתוס ועדיין המיון של שני הסוגים לא הושלם, ומינים עוברים מסוג לסוג.
נדנונית נבדלת מפלקטרנתוס בזירי האבקנים מאוחים בחלקם התחתון ויצרים כעין נדן מסביב לעמוד השחלה.
בישראל גדלים בתרבות מספר מינים: נדנונית מצויה (Coleus scutellarioides) ונדנונית משובלת (Coleus caninus).
פְּלֶקְטְרַנְתּוּס (.Plectranthus L'Hér) - סוג צמחים רב-שנתיים ושיחים המונה 83 מינים.
הגבעול רבוע, העלים נגדיים, משוננים, הפרחים קטנים, ערוכים במכבדים ובאשכולות או מאוגדים.
דורי הפרחים בעלי 2 או 3 בדרך כלל.
הגביע פעמוני, הגביע דו-שפתני, העליונה שונה מהאחרות, אבל אין לה יותרת, בעל 5 שיניים אורך שיני הגביע כאורך הצינור או יותר עד כפליים מאורכו.
צינור הכותרת ארוך מן הגביע, נפוח בבסיסו, דו-שפתני, השפה העליונה בעל 4 אונות, השפה התחתונה קעורה.
הפרי היא מפרדת שמורכב מ-4 אגוזיות חלקות או מגובששות.
סוג זה דומה לנדנונית, ונבדל ממנה בזירי האבקנים הנפרדים.
בישראל גדלים מינים: פלקטרנתוס אהרטנדל (Plectranthus oertendahlii).
פלקטרנתוס פורסטר (Plectranthus forsteri) הוא כנראה נדנונית פורסטר (Coleus forsteri).
שִׂפְתוֹת הַקּוֹל הן שתי רקמות ריריות לבנות המתוחות בצורה אופקית בתוך בית הקול, הנמצא בחלקו העליון של קנה הנשימה, מאחורי פיקת הגרגרת.
שתי הרקמות מחוברות זו לזו בצד חזית הגוף.
שִׂפְתוֹת הקול אחראיות על יצירת מגוון הקולות האנושיים.
בזמן נשימה רגילה, שִׂפְתוֹת הקול מרוחקות זו מזו, כך שהאוויר העובר ביניהן לא מרעיד אותן מספיק ליצירת הקול.
בזמן דיבור או שירה השרירים שבבית הקול מקרבים את שִׂפְתוֹת הקול, ומכווצים או מותחים אותן.
גובה צליל הקול תלוי בעובי השפתיים, באורכן ובמצב המתיחה שלהן, והוא שונה מאדם לאדם.
ככל שקצב התנודות של שפתות הקול נמוך יותר גובה הצליל נמוך יותר, ולהפך.
בתקופת ההתבגרות גדלות שפתות הקול של הנערים, תדירות התנודות איטית יותר, ובעקבות זאת קולם נעשה נמוך יותר.
אורך שפתות הקול בגברים הוא לרוב בין 17.5 ל-25 מילימטר, ובנשים – 12.5 עד 17.5. שפתות הקול של ילדים הן קצרות יותר, תינוקות נולדים עם שפתות קול באורך של 6 עד 8 מילימטר.
בעת דיבור שפתות הקול משתתפות בהגייה של חלק מהעיצורים, עיצורים אלה נקראים עיצורים קוליים.
העיצורים ששפתות הקול אינן משתתפות בהגייתם נקראים אטומים.
בטבלה מצוינים העיצורים הקוליים, ולצדם העיצורים שנהגים באותו אופן אך ללא השתתפות מיתרי הקול.
שפתות הקול יכולות להיות באחד המצבים הבאים של קרבה:
מצב A – שפתות הקול צמודות זו לזו כך שאין מעבר אוויר ביניהן, מצב שאופייני להפקת סותם סדקי ולהפקת עיצורים במנגנון זרימת האוויר הגרוני המחוצן והגרוני המפונם.
מצב B – שפתות הקול קרובות זו לזו כך שהאוויר הזורם ביניהם גורם לרטט אך אין שחרור צליל חיכוך, מצב שאופייני להגיית עיצורים קוליים ותנועות.
מצב C – שפתות הקול קרובות יותר זו לזו כך שהאוויר יוצא מהן בצליל חיכוך המלווה ברטט שפתות הקול, מצב שאופייני להפקת עיצורים סדקיים חוככים קוליים ועיצורים מנושפים קולית.
מצב D – שפתות הקול קרובות יותר זו לזו כך שהאוויר יוצא מהן בצליל חיכוך אך ללא רטיטת שפתות הקול, מצב שאופייני לעיצורים סדקיים חוככים אטומים ולעיצורים מנושפים.
מצב E – שפתות הקול רחוקות זו מזו כך שהאוויר הזורם דרכן אינו גורם לרטיטתן וליצירת צליל חיכוך, מצב המאפיין הפקת עיצורים אטומים.
מצב F – שפתות הקול רחוקות זו מזו ורפויות, מצב המאפיין נשימה רגילה.
שפתי כהן (בראשי תיבות - הש"ך), הוא פירוש על החלקים יורה דעה וחושן משפט מתוך השולחן ערוך, מאת הרב שבתי הכהן.
הפירוש על יורה דעה פורסם בשנת ה'ת"ו (1646) בקראקא, כשהיה בן 24, והפירוש על חושן משפט פורסם באמסטרדם, בשנת ה'תכ"ג (1663).
הספר הוא פירוש על חלקים יורה דעה וחושן משפט מתוך השולחן ערוך, שעוסקים בעיקר בהלכות כשרות וממונות.
הספר נחשב לאחד מאבני היסוד בפסיקת הלכה, ומשמש כספר הלכה חשוב, בעיקר בישיבות ואצל רבנים ודיינים.
שם הספר מבוסס על הפסוק: , ודומה לשמו של המחבר- הרב שבתי כהן.
באותה שנה שבה פורסם הספר, יצא לאור בלובלין הפירוש "טורי זהב" (ט"ז) על חלק "יורה דעה" מאת הרב דוד הלוי סגל, שהיה פוסק ומפורסם, וחתנו של הב"ח, שכתב פירוש על ארבעה טורים.
הש"ך השיג על הט"ז השגות, שנדפסו בחוברת בשם "נקודות הכסף" בשנת 1677, ועל חלקן השיב בט"ז בחוברת משלו, שנקראה "דף אחרון".
החוברות מודפסות בסוף הכרך הראשון של חלק יורה דעה, בחלק מהמהדורות של השולחן ערוך.
לתוך "נקודות הכסף" מוכנסות לעיתים הגהות על הספר 'שפתי כהן', מבנו של הרב שבתי כהן.
הפירוש נדפס מסביב לטקסט השולחן ערוך, והוא נחשב לאחד משני הפירושים החשובים והמרכזיים על יורה דעה וחושן משפט, ביחד עם הטורי זהב (ט"ז), ובדרך כלל פוסקים כמותו במחלוקות עם הט"ז.
השפתיים הן איבר המהווה את הפתח של חלל הפה אצל בני אדם ויונקים רבים אחרים.
סיוע בקליטת המזון, כחלק ממערכת העיכול.
מאפשרות את ההגייה של חלק מההברות בכל השפות אצל בני האדם ואצל יונקים אחרים.
חלק מבני האדם סובלים משפה עליונה קשורה, אשר יכולה להשפיע על מנח השיניים והלסת העליונה בזמן חיוך ומנוחה.
שותפות ביצירת תקשורת ההבעה אצל האדם ואצל הקופים.
עקב היותן אזור רגיש עשיר בקצות עצב השפתיים משמשות גם כאיבר מיני, ובפרט משמשות לנשיקה.
בתרבות מיוחסות לשפתיים תכונות ארוטיות.
המוצר המזוהה ביותר עם השפתיים הוא השפתון המשמש להגנתן מיובש או כאיפור לצביעתן.
שפתון (נקרא גם ליפסטיק או אודם) הוא מוצר קוסמטי ורפואי הנמרח על השפתיים.
שפתונים קוסמטיים משמשים להבלטה והדגשה חזותית של השפתיים או להברקה שלהן, לרוב צבעם אדום בגוונים שונים.
שפתונים רפואיים משמשים להגנה על השפתיים מקרינת השמש ומהתייבשות.
שפתונים מכילים מגוון של חומרים, בעיקר פיגמנטים, שמנים, שעווה, חמרים לריכוך העור, בושם ותבלינים.
השפתון היה בשימוש גם לפני 5,000 שנים בבבל, כאשר הנשים היו מקשטות את שפתיהן ועיניהן במשחה שכללה אבני חן צבעוניות מרוסקות.
המצרים הקדמונים נהגו למצות פיגמנט אדום-סגול מצמחים מכילי כספית ולהשתמש בו להאדמת השפתיים, אך היו לכך השלכות בריאותיות מרחיקות לכת על המשתמש.
הנשים היווניות במאה החמישית לא התאפרו, מכיוון שהאיפור היה מיועד לשחקנים שצבעו את פניהם.
ביפן העתיקה הנשים חויבו להתאפר כאשר נראו במקומות ציבוריים.
הנשים היפניות השתמשו בשפתון העשוי משעווה, דבש ופיגמנטים בגוון עדין.
המלכה קלאופטרה נהגה להשתמש בשפתון שנוצר מרסק חיפושיות ונמלים, שיצר פיגמנט ארגמני.
המלכה ויקטוריה התנגדה נחרצות לאיפור וראתה בו דבר פרובוקטיבי השייך לעולמן של פרוצות, שאינו יאה לגבירות מהוגנות.
באותה תקופה אף שררה נורמה האוסרת על עלמות להתאפר טרם נישואיהן, שמא יהווה האיפור משום הטעיית הארוס הפוטנציאלי לגבי יופייה של בחירת ליבו.
כיום השימוש בשפתון מקובל בקרב נשים בכל רחבי העולם.
עופרת ועקבות של מתכות אחרות עלולים להימצא בשפתונים.
עם זאת כיוון שמדובר על זיהום, אין ציון של מתכות אלו.
מחקר מ-2007 מצא ב-33 מותגי שפתונים עופרת.
כאשר הכמויות הגבוהות ביותר נמצאו בקרב המותגים Revlon ,L'Oreal ו-Cover Girl.
הליפ גלוס הוא מוצר הנמרח מעל השפתון או ישירות על השפתיים והוא נותן לשפתיים מראה "רטוב" ומבריק.
קיימים סוגים שונים של ליפ גלוס:
גלוס צבעוני הקיים בשלל גוונים שונים שנמרחים ישירות על השפתיים.
גלוס נוצץ המכיל נצנצים למראה נוצץ.
שפתון לחות הוא מוצר קוסמטי שמיועד להגן על השפתיים מפני יובש, נזקי השמש וכוויות קור, ומשתמשים בו גם גברים וגם נשים.
רוב שפתוני הלחות מורכבים מדונג, קרמים, ויטמינים, שמנים אתריים, חמאת שיאה, חמאת קקאו וכדומה .
שפתיים הייתה להקה ישראלית מהעיר שדרות, אשר עסקה במוזיקה צפון-אפריקאית וים-תיכונית ושרה בעיקר בשפה המרוקאית יהודית.
הלהקה הוקמה על ידי חיים אוליאל, חיים אוחנה ואלי אוליאל.
סגנונה המוזיקלי אופיין בצליל מרוקאי עממי.
הלהקה תרמה רבות לשילובה של המוזיקה המרוקאית בפרט והמוזיקה המזרחית בכלל, בתרבות ובתודעה הישראלית והכניסה את השירה במרוקאית יהודית לזמר המזרחי בארץ.
להקת שפתיים זכתה בתקליט פלטינה על מכירה של למעלה מ-40,000 תקליטים ותקליטורים וכך הפכה למעשה ליחידה בתחומה שזכתה למעמד שכזה.
בשנת 1981 אוליאל קיבל הצעה להצטרף לתזמורת חתונות: "יום אחד ניגש אלי בחור בשם ארמונדו, זמר מרוקאי שהייתה לו תזמורת חתונות שהופיעה באשקלון והסביבה.
הוא שמע עלי מחברים ואמר לי שהוא מחפש גיטריסט וזמר שישיר רוק'נרול ומוזיקה לריקודים, בעוד הוא יהיה אחראי על השירה בשפה המרוקאית והצרפתית.
ההצעה קסמה לי והצטרפתי ללהקה".
בהמשך צירף אוליאל ללהקת החתונות של ארמונדו כמה חברים: אחיו אלי כמתופף, חברם חיים אוחנה כבסיסט ושתי זמרות: דליה אלמקייס ויהודית עזרן.
לאחר זמן קצר הזמר ארמונדו עזב את ההרכב וכך נוצר הבסיס של להקת שפתיים שפרצה את דרכה לאחר הצטרפותו של סמי לזמי, שהפך להיות סולן הלהקה והמוביל בשירה המרוקאית.
אוליאל על מקור השם שנבחר ללהקה: "קראנו לה 'שפתיים' בהתחלה כשם שאחי אלי המציא ללא כוונה מסוימת, אך ברבות השנים התברר שיש לשם הזה משמעות: 'שפה ועוד שפה' עברית ומרוקאית וגם שפתיים, כלומר הפה של העדה המרוקאית".
בשנת 1984 החלה הלהקה להופיע בחתונות ולצבור תאוצה.
בתחילת דרכה של הלהקה הם לא ביצעו חומרים מקוריים, אף על פי שאוליאל העיד על עצמו שכתב החל מגיל צעיר.
מאחר שהיה חשש שהקהל לא יתחבר לחומרים מקוריים ולשירים לא מוכרים, הם ביצעו בתחילה רק שירים מוכרים.
אוליאל: " (...) בלהקה הייתי עושה הכל: מרכיב ומפרק את ציוד ההגברה, סוגר את ההופעות כאמרגן, מנחה את הערב ובוחר את הרפרטואר של הלהקה.
הייתי שר, מנגן בגיטרה ומתופף על דרבוקות".
להקת שפתיים פעלה בין השנים 1984–1998 והוציאה 5 אלבומים, שכללו בין השאר את הלהיטים: "אהלן וסהלן ביכּוּם", "חביבי דיאלי", "מאמא דיאלי", "נחליאלי" ו"יללים ללים", "אללה ימללי", "הייה הייה".
בנוסף יצאו קלטות וידאו של הלהקה, והבולטת שבהן הייתה הופעת הלהקה במרוקו, ונקראה "שפתיים במרוקו".
בשנת 2004, שבע שנים לאחר פירוקה של להקת שפתיים, הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות וגם הקליטה שיר חדש בשיר: "תנו בקצב", שכתב והלחין חיים אוליאל.
ההופעה הראשונה של הלהקה במסגרת האיחוד התקיימה ב"פסטיבל מרוקו 3" באילת.
לאחר פירוק הלהקה פנה אוליאל לקריירת סולו ובעיקר בשפה העברית ואילו סמי לזמי סולן הלהקה פנה גם הוא לקריירת סולו אך בשפה המרוקאית ושניהם ממשיכים לפעול בסצנת המוזיקה המקומית והבינלאומית.
סמי לזמי סולן להקת שפתיים מופיע בעיקר בחינות ובאירועים של בני העדה עם שירים במרוקאית.
אלי אוליאל הוסיף לתופף מדי פעם עם חיים אחיו, והלך לעולמו ממחלת הסרטן ב-1 באוקטובר 2020. חיים אוחנה פרש מהמוזיקה ופנה לעסקים.
להקת שפתיים הייתה הלהקה הראשונה משדרות והשפיעה רבות על אמנים אחרים בעיר כמו קובי אוז, להקות טיפקס וכנסיית השכל ועוד.
הלהקה הייתה שותפה לאורך השנים למספר שיתופי פעולה בולטים, בין היתר עם מתי כספי.
לאחר שהקליט כספי את השיר "נחליאלי" באלבומו "שירים במיץ עגבניות" חברי הלהקה ביקשו מכספי להקליט את השיר במרוקאית.
הם ביצעו את השיר בשם "ללה עישה" והכניסו אותו לאלבום הנושא את שם השיר.
בהמשך ביקשו חברי הלהקה מכספי להלחין עבורם שיר נוסף, והוא הלחין את השיר "חדוז'ה" ואף השתתף בהקלטות בנגינה בקלידים, אקורדיאון, כלי הקשה ושירה.
השיר שולב באלבום "אהלן וסהלן" של הלהקה.
שיתוף פעולה נוסף היה עם הזמר אלון אולארצ'יק, בשירו "בן בסט".
חברי הלהקה בהקמתה כללו את: סמי לזמי - סולן הלהקה, חיים אוליאל - זמר, נגן גיטרה ודרבוקה, חיים אוחנה - נגן גיטרה בס ואלי אוליאל - תופים, כולם תושבי העיר שדרות.
לאחר ההצלחה של הלהקה הצטרפו להרכב הכנר שמעון עמר, קובי אוז כקלידן (לימים סולן להקת טיפקס) וניב חובב (כיום בשליחי הבלוז).
שפתון על צווארונך היא מיני-סדרת טלוויזיה, קומדיה רומנטית מוזיקלית בריטית.
הסדרה נכתבה על ידי המחזאי והתסריטאי דניס פוטר, כשלישית בטרילוגיה מוזיקלית הכוללת גם את הסדרות: "פרוטות מהשמיים" ו"הבלש המזמר".
הסדרה עוסקת בעלילותיהם הרומנטיות של שני צעירים בריטיים המשרתים כחיילים-פקידים במשרד המלחמה הבריטי.
זאת, על רקע תחילתה של מהפכה בסגנון-החיים ובמוזיקה בשנות החמישים.
ברקע מוצגת ההשפעה של הרוק אנד רול האמריקאי ופער הדורות בין הדור הישן לדור הצעיר בבריטניה.
הסדרה היא הרחבה של מחזה קודם של פוטר "הנח את נשקך" (Lay down your arms) (1970).
היא קרויה על שם להיט הענק של קוני פרנסיס, המייצג את להיטי הריקודים הגדולים של שנות החמישים והשישים.
הסדרה, בבימויו של רני ריי, שודרה במקור בטלוויזיה הבריטית בערוץ 4 בשנת 1993. בה היה תפקידו הגדול הראשון של השחקן יואן מקגרגור.
העלילה מתרחשת בשנת 1956 במשרד המלחמה הבריטי (וייטהול) במהלך "משבר סואץ".
המשבר פרץ בין בריטניה למצריים לאחר הכרזתו של הנשיא המצרי נאצר על הלאמת התעלה.
האירועים ערב מבצע מוסקטר שנערך על ידי הצבאות הבריטיים והצרפתיים במקביל למבצע קדש, משמשים ברקע העלילה.
שני החיילים הצעירים, טוראי פרנסיס פרנסיס (ג'יילס תומאס) ומייק הופר (יואן מקגרגור), משרתים כמתרגמי מסמכים מרוסית במחלקת מודיעין במשרד המלחמה הבריטי בלונדון.
הם עובדים במשרד אזרחי, בחדר גדול אחד עם אנשי מודיעין מבוגרים וחמורי סבר.
פרנסיס פרנסיס, וולשי במקורו, הוא חייל חדש במשרד.
פראנסיס הוא איש-ספר המעריץ את פושקין וצ'כוב ומתעתד ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, והוא בן דמותו של דניס פוטר הצעיר.
הטירון התמים, המגושם וכבד-הלשון נופל קורבן להתעללות של מפקדיו.
הוא גר אצל דודתו ודודו השמרנים, ומתאהב נואשות בשכנתו היפהפייה והשיטחית, סילביה ברי (לואיז ז'רמן).
אולם, זו נשואה למפקדו הישיר והאלים רב"ט פיט ברי.
מייק הופר מצוי על סף סיום השירות הלאומי שלו, והוא מאוס ומשועמם מעבודתו.
הוא אוהב מוזיקת רוק-אנ-רול וחולם להיות מתופף מקצועי.
הוא בעל חיוך ממזרי המבלה בחלומות בהקיץ ובפנטזיות, הכוללות עירוב המציאות בלהיטי מוזיקה וריקודים.
מייק, מתאהב בליסה, אחייניתו של קולונל טאקר, המשקיף האמריקאי במשרד.
אולם בניגוד למייק החובב בילויים, ליסה היא "תולעת ספרים" החובבת ספרות ותיאטרון, ובמיוחד ספרות רוסית.
בעלה של סילביה, פיט, נהרג בתאונת מכונית על ידי נגן עוגב מזדקן, החושק גם הוא בסילביה היפה.
הגיבורים המרכזיים נפגשים בלוויה של פיט.
לאחר מפגשים ראשוניים חסרי התאמה בן הזוגות, מזווגים הזוגות התואמים: פרנסיס וליסה הרומנטיקנים-אינטלקטואלים, ומייק וסילביה תאבי החיים.
"שפתון" הוא חלק מטרילוגיה בה סוקר פוטר את החיים בבריטניה, דרך נקודות מבט אישית: "מטבעות מן השמיים" עסק בשנות ה-30, "הבלש המזמר" בשנות ה-40 ו"שפתון" בשנות ה-50.
כמו גם, הסדרות המאוחרות: "קריוקי" ו"לזארוס הקר", שהופקו לפי תסריטיו לאחר מותו.
"שפתון" היא הסדרה העליזה והקלילה מבין סדרות אלו.
בכל אחת מסדרות אלו מציג פוטר את המוזיקה כמפלט ממציאות אפרורית, עגמומית ומסויטת.
המוזיקה בסדרה מופיעה בקטעי הדמיון באמצעות דיבוב שפתיים של השירים הפופולריים של התקופה על ידי הגיבורים.
בטכניקה זו נעשה שימוש נרחב ביצירותיו של פוטר.
בין השירים מופיעים להיטיהם של הפלאטרס, אלביס פרסלי, באדי הולי, ג'רי לי לואיס, פאטס דומינו ועוד.
בסצנת המפגש בין מייק הופר לסילביה ברי, מבצע ורוקד הזוג בדמיונם את להיטם של הצמד הזמרים האמריקאי מיקי וסילביה "האהבה היא מוזרה".
רמז לסיבת הבחירה של שמות הדמויות.
נעימת סיום כל פרק והכותרות הייתה "The Man With the Golden Arm" (1956) של בילי מאי
יש לציין כי חלקם של השירים יצא מספר שנים אחרי המאורעות המתוארים.
כיאה לסדרות בריטיות, מופיע בה ייצוג נאמן של אופי התקופה, הכלים והתלבושות.
בתחילת כל פרק מוצג קטע מקורי של "יומן קולנוע" המביא את החדשות וקטעי סגנון-חיים מהתקופה, כמו למשל את חתונתה של השחקנית גרייס קלי.
היומן מוצג בבית הקולנוע בו עובדת סילביה כסדרנית.
מסגרת העלילה, בה משולבים השרות והסגנון הצבאי בשרות במסגרת אזרחית, נלקחה מחוויותיו של פוטר עצמו בעת שירותו בשנות החמישים.
בסדרה מוצגת הלהיטות של הפקידות הבכירה ליציאה למלחמה על "כבוד בריטניה" ללא עילה מספקת.
הסדרה מסתיימת ערב היציאה למלחמה ובשיר "הנח את הנשקך" (1956) של אני שאלטון, כמסר רומנטי ואנטי-מלחמתי כאחד.
הסדרה הייתה מועמדת בשנת 1994 לשני פרסי באפט"א, בקטגוריות "איפור הטוב ביותר" ו"המוזיקה הטובה ביותר".
הסדרה שודרה בישראל במסגרת ערוץ 2 בשנות התשעים.
ג'יילס תומאס - טוראי פרנסיס פרנסיס
יואן מקגרגור - טוראי מיק הופר
לואיז ג'רמיין - סילביה ברי
רוי הוד - הרולד אטרבאו
דאגלס הנשל - קורפורל פיט ברי
פיטר ג'פרי - קולונל ברנווד
קלייב פרנסיס - מייג'ור הדג'ס
ניקולס ג'ונס - מייג'ור קרטר
ניקולס פארל - מייג'ור צ'רץ'
מגי סטיד - דודה ויקי
ברנרד היל - דוד פרד
פרדריק טרבס - בריגדיר סנדרס
שפתה (געז: ሽፍታ, סומלית: שופתו) הוא מונח הנמצא בשימוש בקרב רבים מעמי קרן אפריקה וניתן לשודדים, פורעי חוק, מורדים, לוחמי חופש וטוענים לכתר.
המצב בו השפתה נמצא מחוץ לחוק נקרא "שפתנת" (ሽፍታነት).
השפתה מתואר לרוב כ"פורע חוק חברתי" אשר מאתגר את הממסד הרשמי ויש הרואים בו כדבר הדומה למצב של רובין הוד.
השפתה הקלאסי הוא אדם שעזב את החברה או את האדון הפיאודלי ושפועל במקומות כפריים ובספר וכדי לבטא את היותו פורע חוק הוא אף אינו מספר את שערו.
חגי ארליך מרחיב על כך:
הקיסרים סוסוניוס, תוודרוס השני ויוהנס הרביעי הם דוגמאות מובהקת לאנשים שפעלו כשפתה ויותר מאוחר היו לשליטים החוקיים של האימפריה האתיופית.
השלטון האיטלקי באריתריאה ויותר מאוחר באתיופיה השתמש במונח כדי לתאר אנשים אשר פעלו כנגדם ובין האנשים הראשונים אשר תוארו ככאלה היה בהתה חגוס.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פעלו שפתה רבים באזורים המיושבים בסומלים בצפון-מזרח קניה, בתגובה לכך פתח צבא קניה במלחמה כנגדם, מלחמה אשר מכונה מלחמת שפתה .
במהלך מלחמת האזרחים האתיופית ובמלחמת העצמאות האריתריאית שבתה רבים היו חלק ממחתרות מאורגנות וראשיהם לרבות מלס זנאווי ואיסאייס אפוורקי, הפכו מאוחר יותר למנהגי אתיופיה ואריתריאה בהתאם.
שפתי חכמים הוא פירוש פופולרי לפירוש רש"י לתורה שחובר על ידי רבי שבתי בס.
הספר נדפס לראשונה באמסטרדם ב-1680. "שפתי חכמים" מופיע כיום בחלק מהחומשים מקראות גדולות, אולם ברובם, כמו בחומשים ממהדורות רבות אחרות, מודפס כיום פירוש המכונה: עיקר שפתי חכמים, שהוא קיצור של שפתי חכמים.
"שפתי חכמים" שייך לפירושי רש"י הפותחים בחיפוש הקושי שרש"י ניצב בפניו.
הפירוש מלוקט ממפרשי רש"י שקדמו לו ובפרט מהרא"ם.
שצ'גובו (בפולנית: Strzegowo; ביידיש: סטשעגאווע) הוא כפר חקלאי בפרובינציית מזוביה שבפולין.
היישוב שצ'גובו מוזכר לראשונה במסמך משנת 1349, מסמך המתייחס אליו כחלק מרכושו של הנסיך בולסלאב השלישי, עקום הפה, בן המאה ה-12. הוא מוזכר במסמכים מהמאות הבאות כחלק מרכושם של בני אצולה ובעלי תפקידי ממשל ושיפוט.
בכפר כנסיית עץ על שם אנה הקדושה, שנבנתה בשנת 1756. המזבח הראשי הוא מהמאה ה-18, בסגנון הרוקוקו, ועבר שיפוץ בשנת 1959. ליד הכנסייה נמצא מגדל פעמון מהמאה ה-19. בכיכר סמוכה נמצאים שני אלונים עתיקים שלפי האגדה ניטעו בידי המלך קזימיר הגדול.
לכפר צביון תיירותי ובו בית מלון ומספר עסקים, אצטדיון, תיאטרון ותזמורת נוער מקומית.
בבית הקברות של הכפר טמונים מספר לוחמים פולנים שלחמו במלחמה הפולנית-סובייטית בשנים 1919-1921 וכן במערכה בפולין בספטמבר 1939.
בין שתי מלחמות העולם חיו בשצ'גובו כ-600 יהודים מתוך כ-1,800 תושבי הכפר.
הכפר נכבש על ידי גרמניה הנאצית בתחילת ספטמבר 1939, בעת המערכה בפולין.
פולקסדויטשה השתלטו על הכפר והחלו לפגוע ביהודים.
בקיץ 1940 הוקם במקום יודנרט, ובסוף 1941 הוקם במקום גטו.
בינואר 1942 הובאו אל הגטו כ-1,000 פליטים מיישובי הסביבה, בהם שרפץ, וכן יהודים נוספים, שנמלטו מאקציות באזור.
בנובמבר 1942 גורשו יהודי הכפר לטרבלינקה עם חלק מתושבי גטו מלאווה וכן לאושוויץ.
מעטים מהצעירים בכפר הצליחו להימלט בעת חיסול הגטו, והצטרפו לפרטיזנים פולנים.
שצ'דרין (בבלארוסית: Шчадры́н; ביידיש: שטשעדרין) הוא כפר במחוז הומל שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר מהמאה ה-18 ככפר במחוז בוברויסק.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.
שצ'דרין נודעה בשל פעילות האדמו"ר מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק מלובביץ') במקום במחצית הראשונה של המאה ה-19 וגרם להתיישבות גדולה של יהודים במשך השנים אחרי שקנה את המקום.
בשנת 1897 נמנו בכפר 4,022 יהודים, ובשנת 1926 היוו היהודים כ-91% מאוכלוסיית היישוב.
בתקופה הסובייטית פעלו ביישוב קולחוז יהודי ובית ספר יידי.
עם פרוץ מבצע ברברוסה לא הספיקו יהודי היישוב להימלט ממנו מזרחה.
ב-1 ביולי 1941 נכנסו הגרמנים לכפר, וב-9 בנובמבר 1941 רוכזו כל יהודי היישוב בגטו שהוקם בו.
ב-8 במרץ 1942 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו שבכפר בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי.
יהודים בודדים שהצליחו להימלט מהאקציה חברו ליחידות פרטיזנים באזור.
הצייר זינובי טולקצ'וב, אלוף השח לאון מונוסון והרב יעקב ישראל זובר נולדו בשצ'דרין.
שצ'וצ'ין (בבלארוסית: Шчучын; בפולנית: Szczuczyn; ביידיש: שטשוטשין; בעברית לעיתים: סטוצ'ין) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, על גדות נהר שצ'וצ'ינקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שצ'וצ'ין נזכרת לראשונה בשנת 1436, ומהמאה ה-15 הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
מאמצע המאה ה-17 ועד תחילת המאה ה-18 נהרס היישוב מספר פעמים בידי הרוסים, הקוזקים והשוודים.
בשנת 1761 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
בשנת תרס"ח התמנה הרב יהודה לייב חסמן לרב העיר שצ'וצ'ין, והקים בה ישיבה בשם "ענף כנסת ישראל", שהייתה סניף של ישיבת כנסת ישראל בסלבודקה.
הוא קרא לרב אלתר שמואלביץ לכהן בישיבה כר"מ.
הישיבה מנתה כ-300 תלמידים והייתה מהישיבות המרכזיות באותה תקופה.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התפזרו תלמידיה והישיבה לא חזרה לפעול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-25 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, השפלה, התעללות ורצח ביהודיה.
כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת ענידת טלאי צהוב.
בסוף אוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה.
באמצע ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כמה עשרות מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים".
בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים כמה עשרות עובדי כפייה יהודים מהעיירה.
בינואר 1942 רצחו הגרמנים כ-20 יהודים נוספים מהגטו.
בתחילת מאי 1942 גודר הגטו שבעיירה, והובאו אליו כ-600 יהודים נוספים מהסביבה.
ב-9 במאי רצחו הגרמנים בירי כ-2,000 מיושבי הגטו שבעיירה, ואת קרוב ל-600 הנותרים ריכזו בגטו מצומצם יותר.
עד קיץ 1943 חיסלו הגרמנים גם את גטו זה.
רבי יוסף רוטנברג-מושקובסקי - במשך 40 שנה בראשית המאה ה-19
רבי מנחם מנדל_אייזנשטאדט (אוסטרינסקי), מחבר "צמח מנחם" ובנו של הרב הקודם
לאחר פטירתו, בשל סכסוך בקהילה כיהנו במקביל בנו וחתנו.
רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים" - רבה האחרון של שצ'וצ'ין.
שצ'בז'שין (בפולנית: Szczebrzeszyn; ביידיש: שעברעשין) היא עיר קטנה במחוז זמושץ' שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שצ'בז'שין נזכרת לראשונה בשנת 1352, עת ביקר בה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, אך נראה שהייתה מיושבת כמה מאות שנים קודם לכן.
במהלך המאה ה-15 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ועד מהרה הפך למרכז מסחר לסביבתו.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מהמאה ה-16, הגם שבשנים אלה הוטלו עליהם מגבלות תעסוקה שונות.
מסוף המאה ה-16 התקיימה בעיר קהילה יהודית עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין.
במהלך פרעות ת"ח ות"ט ערכו הקוזקים טבח קטלני ביהודי העיר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,600 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.
כמו כן, פעלו בעיר בית ספר מרשת יבנה, ישיבה ובית ספר יידי.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שכללו הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.
ב-13 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו בביזת רכוש יהודיה.
כעבור כשבועיים נכנס לעיר הצבא האדום, אך זה נסוג ממנה ב-5 באוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב.
לאחר שהגרמנים שבו לעיר, החלו במעשי השפלה והתעללות פומביים ביהודיה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה המקומית, וחטיפת יהודים מהעיר לעבודות כפייה.
בדצמבר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד הן טלאי צהוב והן סרט זרוע, והובאו לעיר 180 יהודים שגורשו מוולוצלאבק.
ביולי 1940 שולחו 130 יהודים מהעיר למחנה עבודה בביאלובז'גי.
בשנת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, תוך הוצאה להורג של יהודים שלא מסרו לגרמנים את פרוותיהם.
בשל מגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו בינואר 1942 מתו רבים מיושביו.
באפריל 1942 עוד נמנו בגטו שבעיר למעלה מ-3,000 יהודים.
ב-8 במאי 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו, וריכזו כ-2,000 מיהודיו בכיכר המרכזית בו, תוך ירי אקראי לעברם, ממנו נהרגו כ-100 יהודים ורבים נפצעו.
כ-280 יהודים שולחו במועד זה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-23 ביוני 1942 רצחו הגרמנים עוד עשרות יהודים מהגטו, וב-8 באוגוסט 1942 ערכו אקציה נוספת בגטו, בה ירו למוות בכ-200 קשישים, ושילחו כ-400 יהודים נוספים לבלז'ץ במספר קרונות משא דחוסים.
כ-700 יהודים נוספים מהגטו שולחו כעבור מספר ימים למחנה עבודה ליד חלם, בו נרצחו.
בין ה-21 ל-24 באוקטובר 1942 חיסלו הגרמנים את הגטו שבעיר באקציה אלימה ביותר, במהלכה רצחו כ-500 יהודים בשטח הגטו.
כ-2,000 היהודים הנותרים שולחו לבלז'ץ.
יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה הוסגרו ברובם לגרמנים, או נרצחו ישירות בידי האיכרים הפולנים.
שצ'וצ'ין (בפולנית: Szczuczyn; ביידיש: סטוטשין, שצוצין) היא עיירה במחוז גרייבו שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שצ'וצ'ין נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובסוף המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר, והיתרים לקיים בה ירידים שנתיים ויום שוק שבועי.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובתקופה זו התפתחה, והוקמו בה מפעלי תעשייה שונים.
שרפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1852 בלמה התפתחות זו.
יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-18, ובשנת 1877 כבר היוו כשלושה רבעים מתושביה.
בשנת 1898 נוסדה בעיירה קבוצה ציונית ראשונה, ובהמשך פעלו בה גם הבונד ואגודת ישראל.
בסוף מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות מצד חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, כמחצית מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ובית ספר מרשת בית יעקב.
בתקופה זו הפעילו המפלגות הציוניות בעיירה תנועות נוער וקיבוצי הכשרה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, העלו אלו באש את בית הכנסת ובתי המדרש בה, ושילחו קרוב ל-350 מיהודיה לעבודות כפייה מחוצה לה.
בסוף החודש נכנס לעיירה הצבא האדום, אשר גירש כעשרים משפחות יהודיות אמידות מהעיירה לסיביר.
בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבש אזור העיירה בידי הגרמנים.
בתקופת הביניים עד לכניסת הגרמנים לעיירה עצמה, עת נותרו בה כ-2,000 יהודים, ערכו הפולנים המקומיים פוגרום אכזרי ביהודי המקום.
עד סוף חודש יוני 1941 רצחו הפולנים המקומיים בנשק קר כ-300 יהודים בעיירה, ובהם משפחות שלמות, נשים ותינוקות, תוך השלכת הגופות לתעלות נגד טנקים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה הופסק הטבח.
ב-24 ביולי 1941 חודשו הפרעות ביהודי העיירה, תוך שהפולנים המקומיים, בסיוע המשטרה הפולנית, רצחו כ-100 יהודים נוספים מהעיירה בשטח בית העלמין היהודי בה.
ב-8 באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו מגודר, שהוקם בידי המשטרה הפולנית בעיירה, תוך רצח החולים היהודים שהיו מאושפזים באותה עת בבית החולים העירוני.
בימים שלאחר הקמת הגטו, רצחו הגרמנים והפולנים כ-600 יהודים נוספים מהעיירה, ובהם רב הקהילה, אליהו צבי אפרון.
בשל תנאי המחיה הקשים בגטו, והצפיפות הרבה בו (עד 25 איש בחדר), מתו רבים מיושביו.
ב-2 בנובמבר 1942 הועברו כל יושבי הגטו הנותרים למחנה מעבר בבוגושה, ומשם שולחו עד ינואר 1943 למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.
מכ-2,500 יהודי שצ'וצ'ין נותרו ניצולים מעטים בלבד.
אחד מהניצולים הוא יצחק ורטמן שמתאר בספרו "מהתופת בחזרה לחיים" (ראה בקישורים חיצוניים) את קורותיו מהרגע שבו נלקח על ידי הגרמנים מהעיירה בספטמבר 1939 ועד הגיעו לארץ לאחר המלחמה.
שצ'וצין (בפולנית: Szczucin; ביידיש: סטיטשין) היא עיירה במחוז דומברובה טרנובסקה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בסמוך לנהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
שצ'וצין נזכרת לראשונה בשנת 1326, ובשנת 1745 הוענקו לה זכויות עיר.
בתקופה זו שימשה העיירה כתחנת מעבר בנתיב המסחר שבין ממלכת פולין והונגריה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נהרסה העיירה כתוצאה ממתקפת הגייסות הרוסיים.
יהודים התיישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-18, ועסקו בה בעיקר במסחר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-500 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, רצחו אלו קרוב ל-40 פליטים יהודים שהגיעו אליה, תוך שריפת גופותיהם.
בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה.
במרץ 1942 החלו הגרמנים לבצע מעשי רצח ביהודי העיירה, ובמאי 1942 עוד נמנו בה 776 יהודים.
בהמשך נערכו בעיירה מספר אקציות, בהן נרצחו הקשישים והחולים היהודים, ויתר היהודים שולחו למחנות עבודה ולדומברובה טרנובסקה.
יהודים בודדים בלבד מקהילת שצ'וצין שרדו את השואה.
שפתניים (שם מדעי: Mormoopidae) היא משפחה של עטלפי חרקים מסדרת העטלפים.
במשפחה שני סוגים ו-13 מינים חיים.
השפתניים חיים בעולם החדש, ממערב ארצות הברית עד לדרום ברזיל.
לעטלפים אלו אף בצורת עלה קטן והם בעלי שפתיים גדולות, שנתנו להם את שמם.
אוזניהם קטנות יחסית ועיניהם קטנות מאוד.
הם בעלי שיער עבה וזנב קצר והם מקננים בלהקות גדולות במערות במשך היום.
הם ניזונים מחרקים מהאוויר או אף משפת המים.
מין: שפתן רפאים ענק (Mormoops magna) - מאובן נכחד
מין: שפתן משופם זוטר (Pteronotus davyi)
מין: שפתן משופם קדום (Pteronotus pristinus) - מאובן נכחד
שִׂפְתוֹנִיִּים (שם מדעי: Labridae לעיתים מכונים שפתניים) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים, החיים בימים רדודים שונים ורבים מבני המשפחה צבעוניים והם קרוביהם של בני משפחת התוכינונים (Scaridae).
אלו דגים החיים בעיקר בשוניות אלמוגים ואורכם לעיתים רחוקות עולה על 20 ס"מ אך הגדול שבהם, המין תפאר ענק (Cheilinus undulatus), מגיע עד לאורך 2.5 מ' ולמשקל 190 ק"ג.
הם קרויים כך עקב שפתיהם הגדולות והמשורבבות מחוץ לפיהם.
לחלקם ישנו גם "חדק" גדול איתו הם מרחרחים את הסביבה.
סנפיריהם גדולים וראשם גדול וחזק, אך זנבותיהם קטנים והם איטיים יחסית.
המינים הקטנים מתחבאים רוב זמנם בין האלמוגים או משוטטים ביניהם בחיפוש אחר מזון.
כולם טורפים הניזונים בעיקר מחסרי חוליות ימיים שונים או משרידי ארוחות של דגים אחרים.
כמה מבני המשפחה הם דגי נקאי בעלי "תחנות ניקוי" קבועות.
במפרץ אילת מצויים המינים הבאים:
בים התיכון מצויים המינים הבאים:
שְׂפַתְנִיב כתום-נקודות (שם מדעי: Choerodon anchorago) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים החי באוקיינוס ההודי ובמערב האוקיינוס השקט מסרי לנקה עד פולינזיה הצרפתית ומצפין עד לאיי ריוקיו.
הוא מצוי סביב שוניות אלמוגים חמימות.
הדג מגיע לאורך של עד 50 ס"מ.
הוא בעל ראש גדול עם עיניים בגוון כחול-ירוק וסביבם טבעות כתומות.
הראש והגוף אפורים והצידיים ירוקים כהים.
כפי ששמו מציין הגוף מנוקד בנקודות כתומות.
הבטן והצידיים התחתונים לבנים והזנב אפור בהיר.
לדג סנפיר גבי קוצני וסנפירים קצרים.
הדג קיבל את שמו בזכות ניביו הגדולות שבולטים כשהוא פוער את פיו.
הוא מחפש בחולות הקרקעית רכיכות, סרטנים ויצורים קטנים נוספים.
כשהוא מוצא את טרפו הוא בולע אותו ומוציא את הקונכייה בעזרת לסתותיו הגדולות.
לכמה מיני צדפות ישנם קונכיות חזקות מדי ולכן הוא לוקח אותם לאלמוג אבן חזק ומטיח את הצדפה שוב ושוב באלמוג עד שהיא נפערת והשפתניב יכול לבלוע אותה.
שפתן ראשתני אסייתי המכונה קובודאי (שם מדעי: Semicossyphus reticulatus) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים המצוי במזרח האוקיינוס השקט בקרבה לחופי סין, יפן, קוריאה ואיי בונין ומצוי סביב שוניות סלעיות בימים ממוזגים.
הוא קרוב משפחתו של השפתן הראשתני הקליפורני (Semicossyphus pulcher).
זהו דג גדול היכול להגיע עד למשקל 14.7 ק"ג ולאורך של 1 מטר, והוא מהגדולים שבבני משפחתו.
ראשו גדול מאוד ונתן לו את שמו והוא מורכב ממצח כדורי בולט, עיניים קטנות ושפתיים מגודלות כשהתחתונה כדורית ולבנה ומגודלת ביותר.
הסנפירים קטנים מאוד ומצויים בקרבת קצה הגוף והזנב קטן.
הגוף אפור עד ורוד וסנפיר הגב זהוב.
דגים אלה יכולים להחליף את מינם במהלך עונת הרבייה.
הזכרים הגדולים אוספים נקבות ומושכים אותם לטריטוריה שלהם אך הנקבות החזקות והגדולות ביותר יכולות להחליף את מינם לזכרים וגם להתחרות עם הבעלים הישן על השטח.
שפתן ראשתני קליפורני (שם מדעי: Semicossyphus pulcher) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים המצוי בימים הרדודים של מערב האוקיינוס השקט לחופי אמריקה.
זהו אחד מהגדולים שבשפתניים והוא יכול להגיע לאורך 91 ס"מ ולמשקל 16 ק"ג.
הדג יכול לחיות מעל 20 שנה ובאופן מפתיע כל הדגים נולדים כנקבות וחלקם מחליפות את מינם לזכרים כשהם בשיא גודלם (45 ס"מ בערך).
הדגים בעלי ראש מגודל בצבע כחול כהה עם לסת תחתונה לבנה ושפתיים אדומות מאוד ובעלות שיניים חדות וגדולות, הגוף ורוד, כחול כהה ומעט ירקרק והזנב והסנפירים כחולים.
הם טורפים החיים במים קרירים שופעי אצות קלפ ענקיות וצמחי ים שבהם יצורים רבים.
השפתן מחפש בין האבנים והאצות חסרי חוליות גדולים כמו לובסטרים, קיפודי ים ורכיכות משוריינות.
שיניו של השפתן גדולות ועוזרות לו למחוץ את טרפו.
השפתן מצוי בסכנת הכחדה בעיקר עקב דיג יתר ועקב הסתבכות ברשתות דיג.
שפתן ראשתני (שם מדעי: Semicossyphus) הוא סוג של דגים ובו שלושה מינים ממשפחת השפתוניים.
כל המינים חיים במימי האוקיינוס השקט.
למינים אלה יש ראש מגודל עם שפתיים גדולות וחזקות ובהן שינים גדולות והם בעלי מצח מוגבה.
הסנפירים גדולים אך סנפירי החזה שלהם קטנים.
צבעם ורוד עם חלקי גוף שחורים ולעיתים הלסת התחתונה בהירה יותר.
הם חיים בימים הממוזגים, בין אצות קלפ ומחפשים חסרי חוליות כמו רכיכות, קיפודי ים ולובסטרים למאכל.
אצל דגים אלה ישנה תופעה המכונה דיכוגמיה ובה הנקבות יכולות להיהפך לזכרים ברגע שהם מגיעות לגודל מסוים.
שפתן ראשתני גלאפגוס (שם מדעי: Semicossyphus darwini) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים החי במימי האוקיינוס השקט סמוך לחופי אמריקה הדרומית ובעיקר לחופי איי גלאפגוס.
אורך דג זה מגיע עד 70 ס"מ ומשקלו עד 4 ק"ג.
הוא דומה במראהו לשפתן ראשתני קליפורני המצוי צפונה יותר וכמוהו בעל לסתות ושיניים גדולות, מצח מוגבה, עיניים אדומות וגוף בצבע שחור וורוד.
הוא בעל סנפירים גדולים וכתם צהוב מעל סנפיר החזה.
דג זה מצוי בימים שסביב פרו, אקוודור ואיי גלאפגוס במים שופעים במזון.
הוא ניזון מחסרי חוליות גדולים ימיים ובעזרת לסתותיו מרסק אותם.
מחוז משנה שצ'וצ'ין (בבלארוסית: Шчучынскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר שצ'וצ'ין.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שצ'וצ'ין 47,764 בני אדם.
שפתי הפות הן רקמות ארוגניות המהוות חלק מהפות.
השפתיים הן החלקים היחידים מהפות שנראים מבחוץ, והן מגינות על השופכה, הדגדגן ועל פתח הנרתיק.