tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלק מהמכשולים הקיימים בתהליך המזעור הם אפקטים קוונטיים ואפקטי קוהרנטיות קוונטית, שדות חשמליים חזקים היוצרים פריצות מפולת בהתקנים, דיאלקטריות לא קבועה הגורמת לתדר עבודה לא יציב, כמו כן בעיה בהולכה ופיזור החום עקב מבנים והתקנים הבנויים באופן צפוף ביותר, סימום לא אחיד של אטומי סיגים, פגמי אטומים יחידים, וכדומה.
כל אלו ידועים כאפקטים טפיליים והמטרה ביישום הננואלקטרוניקה היא מציאת הדרכים לצמצום השפעות אלו ככל הניתן ועדיין ליצור מכשירים קטנים, זולים ומהירים יותר.
טכנולוגיות ננואלקטרוניקה משתמשות בננוחומרים כמו פולרנים, נקודות קוונטיות ובננוחוטים העשויים מחד-גביש מוליך למחצה מסודר.
ננו-שפופרות פחמן (CNT) – מלבד היכולת לצופף טרנזיסטורים רבים יותר בשבב יחיד, המבנה האחיד והסימטרי של הננו-צינוריות מאפשר ניידות אלקטרונים גבוהה מאוד (תנועת אלקטרונים מהירה יותר בחומר), וכמו כן מקדם דיאלקטריות גבוה יותר (יכולת עבודה בתדר גבוה יותר), ומאפיין יצירת צמד אלקטרון/חור סימטרי מאוד.
קיימות גישות חדשניות נוספות ופיתוחים חדשים לצורך ייצור, מדידה ואנליזת פרמטרי אובייקטים בעלי מבנה ננומטרי.
גישות אלו כוללות שיטות שונות של מיקרוסקופיות כגון מיקרוסקופיית מנהור (STM) ומיקרוסקופיית כוח אטומי אשר ניתן להשתמש בשניהם עבור מחקר והדמיית פני שטח של מבנים בקנה מידה ננומטרי, ולצורכי בניית התקני ננואלקטרוניקה על ידי עיצוב וחריטה או גידול ננוחלקיקים על פני משטח המטרה.
שימוש בהתקנים המבוססים על מולקולה בודדת בהתאם לאלקטרוניקה בקנה מידה מולקולרי .
בגישה זו ייעשה שימוש נרחב בעקרון הרכבה עצמית מולקולרית לצורך עיצוב רכיבי ההתקן כבנייה על ידי הרכבה עצמית של מבנה גדול יותר או אפילו מערכת שלמה בכוחות עצמם.
דבר זה יכול להיות שימושי עבור מחשוב בר הגדרה מחדש ואולי אף להחליף את טכנולוגיית ה-FPGA הנוכחית באופן מוחלט.
אלקטרוניקה מולקולרית היא טכנולוגיה חדשה הנמצאת בתחילת דרכה, המביאה תקווה למערכות אלקטרוניות בקנה מידה אטומי, ואחד מיישומיה המבטיחים הוצע על ידי החוקר ארי אבירם מחברת IBM והכימאי התאורטי מארק רטנר מתוך המאמר מהשנים 1974 ו-1988 "מולקולות לזיכרון, לוגיקה והגברה".
זוהי אחת מבין הדרכים האפשריות הרבות שבהן ניתן לסנתז דיודה או טרנזיסטור ברמה המולקולרית על ידי שימוש בכימיה אורגנית.
על פי מודל זה הוצעה מערכת בעלת מבנה פחמן ספיראלי המתפקדת כדיודה מולקולרית שאורכה מחצית הננומטר, וניתנת לחיבור בעזרת חוטי Polythiophene מולקולריים (חישובים תאורטיים הראו שהתכנון אפשרי ברמה העקרונית).
ננויוניקה , תחום החוקר את הובלת היונים (ולאו דווקא את הובלת האלקטרונים) במערכות בקנה מידה ננומטרי, וכמו כן יישום ושימוש בהתקנים המנצלים את יתרונותיו של תחום זה.
ננופוטוניקה, תחום החוקר את התנהגות האור ותכונותיו בקנה מידה ננומטרי, ומציבה את המטרה לפתח מכשירים המנצלים את התנהגות זו ותכונות אלו, כגון שימוש בהתקן ננופוטוני בתור מוליך אור למחצה – בהקבלה להתקני מל"מ מעולם האלקטרוניקה והמיקרואלקטרוניקה תוך שילוב מערכות פוטוניקה עם מעגלים משולבים או ב-MOEMS.
ננו-רפואה, תחום העוסק ביכולת זיהוי וגילוי ריכוזים של ביו-מולקולות בזמן אמת לצורך בניית כלי אבחון רפואי באמצעות ננוחיישנים אלקטרוניים, החדרת תרופות בזמנים קצובים למחזור הדם ללא הפרעה לפציינט, וכדומה.
פיתוח אף אלקטרוני לחישה ברגישות גבוהה של סמים וחומרי נפץ.
ננורובוטיקה, זהו תחום המתפתח במהירות העוסק בייצור רובוטים זעירים אשר בנויים ממרכיבים שגודלם בקנה מידה ננומטרי.
התקן ננואלקטרוני הוא התקן קטן מאוד היכול לעבור את מגבלת יכולת ייצורו בקנה המידה הננומטרי.
התקנים נפוצים הם טרנזיסטור אלקטרון בודד (SET) שבו מנהור האלקטרונים הוא מבוקר במטרה לבצע הגברת זרם על ידי ניצול תופעה קוונטית המוכרת כמחסום קולון , והתקן מנהור-תהודה כגון דיודת מנהור-תהודה , בהם קיים השימוש בתופעות קוונטיות לצורך שליטה על הזרם.
תהליכי הייצור הנוכחיים המתקדמים ביותר מבוססים בעיקר על פי אסטרטגיית בנייה Top-Down מסורתית, כדומה בתחום המיקרואלקטרוניקה.
כיום אנו נמצאים בגבול יכולת הקטנת הגודל המאפיין המינימלי במעגלים משולבים, וזאת בהתייחס לרוחב של שער הטרנזיסטורים הנמצאים במעבדים והזיכרונות למיניהם.
לצורך המשך התקדמות טכנולוגית בתחום הננואלקטרוניקה נדרש שימוש באמצעים חדישים כמו ננוליתוגרפיה.
בנוסף שילוב עקרונות ננוטכנולוגיים נוספים כגון: הרכבה עצמית כאסטרטגיית בנייה Bottom-Up, ניצול תכונות ייחודיות המופיעות בחומרים בגדלים ננומטריים כגון יחס פני שטח-לנפח גבוה מאוד המופיע בננו-חלקיקים, תופעת התהודה הפלסמונית המופיעה בננו-חלקיקי זהב (זהב קולואידי), נקודות קוונטיות המבצעים אפקט פלואורוסצנטי בהתאם לגודלו של הננוחלקיק, דבר היכול לשמש ביישום התקנים אלקטרואופטיים ועוד.
ננואלקטרוניקה מאפשרת בניית מעבדי מחשבים חזקים יותר מאשר כאלו הבנויים לפי טכניקות ייצור התקני מוליכים למחצה קונבנציונליות.
מספר גישות ייצור כוללות שימוש בצורות חדשות של ננוליתוגרפיה או בליתוגרפיה על ידי ננומחט סורקת, כמו כן שימוש בננו-חומרים כגון ננו-חוטים או מולקולות קטנות לצורך שער לוגי מולקולרי במקומם של רכיבי ה-CMOS המסורתיים.
דוגמה להתקנים ננואלקטרוניים המשמשים את עולם המחשבים הם טרנזיסטורי אפקט-שדה המיושמים על ידי ננושפופרות פחמן מוליכות למחצה יחד עם ננוחוטים מוליכים למחצה בעלי מבנה מִצְמַת-שׁוֹנִים .
כבר בשנת 1999 פותח במעבדה לאלקטרוניקה וטכנולוגיית המידע בגרנובל צרפת, טרנזיסטור CMOS מיוחד שבעזרתו בדקו את גבולות טרנזיסטורי ה-MOSFET בעלי רוחב של 18 ננומטר (כ-70 אטומים המוצבים זה לצד זה).
טרנזיסטור זה היה כמעט עשירית מגודלו של הטרנזיסטור התעשייתי הקטן ביותר בשנת 2003 (130 ננומטר ב-2003, 90 ננומטר ב-2004, 65 ננומטר ב-2005, ו-45 ננומטר ב-2007), דבר המאפשר מבחינה תאורטית את היישום והאינטגרציה של שבע מיליארד צומתי טרנזיסטורים היכולים להיות ממוקמים בתוך מטבע קטן של €1.
גישות חדשות מופיעות עקב צורכי המחשוב ההולכים וגדלים, המנצלות את חוקי מכניקת הקוונטים עבור מחשבים קוונטיים חדישים, המאפשרים את השימוש באלגוריתמים קוונטיים מהירים.
במחשב קוונטי יש שטח זיכרון מסוג ביט-קוונטי המכונה קיוביט, המשמש לצורך ביצוע חישובים רבים בו זמנית.
אם התקן זיכרון זה ייושם במערכות קיימות ישנות הוא עשוי לשפר את ביצועיהן.
בעבר תכנון זיכרונות אלקטרוניים (או זיכרון מחשב) הסתמך במידה רבה על המבנה ותצורת הטרנזיסטורים לאחר יצורם והתקנתם.
עם זאת, לפי מחקר באלקטרוניקה המתבסס על מתגי משקוף , קיימת חלופה על ידי ניצול חיבורי צמתים ברי תכנון מחדש (המתבססים על עקרונות הרכבה עצמית ביולוגית וננוטכנולוגיות של DNA) שקיימים בין מערכי החיווט האנכיים והאופקיים של התקני הזיכרון, על מנת ליצור זיכרונות בצפיפות גבוהה במיוחד.
שני המובילים בתחום זה הם חברת Nantero אשר פיתחו זיכרון משקוף מבוסס ננושפופרות פחמן הנקרא בשם Nano-RAM , וחברת Hewlett-Packard שהציעה את השימוש בחומר בשם Memristor כתחליף עתידי לזיכרון ההבזק (Flash memory).
התקנים חדישים אלו מבוססים על ספינטרוניקה.
אפקט תלות התנגדותו של החומר עקב ספין האלקטרונים שלו, בתוך שדה מגנטי חיצוני נקראת התנגדות מגנטית .
אפקט זה יכול להיות מוגבר באופן משמעותי ולגרום להתנגדות מגנטית ענקית (GMR) באובייקטים שהם בעלי גדלים בקנה מידה ננומטרי, למשל כאשר שתי שכבות פרומגנטיות מופרדות על ידי שכבה לא מגנטית שהיא בעובי של כמה ננומטרים (לדוגמה שכבת קובלט-נחושת-קובלט Co-Cu-Co).
אפקט ה-GMR הוביל לעלייה חזקה ביכולת הציפוף ולכן לעלייה חדה ביכולת אחסון הנתונים בדיסקים קשיחים (ובכך אפשר למעשה יכולת אחסון בכמויות של ג'יגה-בייטים לדבר אפשרי).
התנגדות מגנטית של מנהור (TMR) דומה מאוד ל-GMR ומבוססת על המנהור תלוי-הספין של האלקטרונים העוברים דרך שכבות פרומגנטיות סמוכות.
ניתן להשתמש בהשפעות ה-GMR וה-TMR ליצירת זיכרון בלתי נדיף ראשי למחשבים, כמו זיכרון הנקרא זיכרון גישה אקראי התנגדותי-מגנטי (MRAM).
ייצור צגים מבוססי ננואלקטרוניקה בעלי צריכת אנרגיה נמוכה במיוחד הוא בר ביצוע באמצעות ננושפופרות פחמן (CNT).
ננו-שפופרות פחמן הם מוליכים חשמליים טובים ובשל קוטרם הזעיר של כמה ננומטרים הם יכולים לשמש כמערכים פולטי שדות בעלי יעילות גבוהה מאוד עבור צגי פליטת שדה (FED).
עקרון הפעולה דומה לזה של שפופרת קרן קתודית (CRT) אך אורך ההתקן קטן בהרבה.
קיים מחקר מתמשך על אופן השימוש בננוחוטים וחומרים בעלי מבנה ננומטרי אחרים בתקווה ליצור תאים סולאריים זולים ויעילים יותר מהאפשרי כיום בתאים סולאריים פלנריים מבוססי סיליקון, לדוגמה שילוב של גרפן בתאים סולאריים.
להמצאת אנרגיה סולארית יעילה יותר תהיה השפעה גדולה מאוד על צורכי האנרגיה העולמיים.
ישנו גם מחקר להפקת אנרגיה על ידי התקנים שיפעלו בתוך ומתוך אורגניזם חי, הנקראים ננו-ביו-מחוללים.
ננו-ביו-מחולל או ננו-ביו-גנרטור (המבוסס על ננומחולל ), הוא מכשיר אלקטרו-כימי בקנה מידה ננומטרי, בדומה לתא דלק או לתא גלווני, אך כעת מדובר על התקן שמושך אנרגיה מתוך הגלוקוז שנמצא בדם הגוף החי בדומה מאוד לאופן שבו הגוף מייצר אנרגיה ממזון.
כדי לאפשר את האפקט, משתמשים באנזים המסוגל "להפשיט" את הגלוקוז מהאלקטרונים שלו ובכך לשחרר אותם לצורכי שימוש של התקנים חשמליים.
גופו של האדם הממוצע יכול באופן תאורטי לייצר חשמל בסדרי גודל של כ-100 ואט (לפי צריכת 2,000 קלוריות מזון ליום) באמצעות ננו-ביו-גנרטור.
עם זאת, הערכה זו נכונה רק אם כל האוכל הנצרך הוסב במלואו לחשמל, והרי גוף האדם צריך (ולכן מנצל) אנרגיה באופן קבוע, אזי האנרגיה האפשרית הנוצרת נמוכה בהרבה.
החשמל המופק על ידי התקן שכזה יכול לשמש מכשירים אלקטרוניים הצמודים באופן קבוע או זמני לגוף האורגניזם החי (כגון קוצבי לב), או בתור ננורובוטים שתפקידם למתן סוכר לתוך מחזור דם הפציינט.
ישנו אינטרס רב בפיתוח חיישנים ננואלקטרוניים שיוכלו לזהות ולגלות ריכוזים נמוכים במיוחד באופן ספציפי וסלקטיבי של מולקולות ביולוגיות לצורך אבחון מוקדם של מחלות.
מאמץ נרחב נעשה בתחום זה לפיתוח ביוננוחיישנים אולטרה רגישים הבנויים ממבנים ננומטרים ופועלים על בסיס התמרת תגובות כימיות ואינטראקציות ביולוגיות לאותות חישה אלקטרוניים.
כמו כן נעשה מאמץ בפיתוח של מכשירים ננואלקטרוניים שיוכלו לקיים אינטראקציה עם תאים בודדים לצורך שימוש במחקרים ביולוגיים בסיסיים.
מכשירים לריצוף DNA על בסיס אותות חישה חשמליים פיתוח אף מלאכותי המאפשר לחוש ברגישות גבוהה במיוחד מולקולות בודדות של חומרים נדיפים כמו חומרי נפץ או סמים.
בטכנולוגיות תקשורת מודרניות, מכשירי חשמל אנלוגיים מסורתיים מוחלפים על ידי התקנים אופטיים או אופטו-אלקטרוניים בשל קיבולתם הגבוהה ורוחב הפס העצום שלהם.
שתי דוגמאות טובות להתקנים אלו הן גבישים פוטוניים ונקודות קוונטיות.
גבישים פוטוניים הם חומרים בעלי וריאציה מחזורית של מקדם שבירתם עם קבוע סריג בעל ערך השווה למחצית אורך הגל המסוים של האור הנמצא תחת שימוש.
הם מאפשרים פער פס אנרגיה סלקטיבי (ניתן לבחירה) להתפשטות האור בהתאם לאורך גל מסוים, ובכך הם דומים מאוד למוליכים למחצה, אך במקום היכולת לאפשר הולכה חלקית של אלקטרונים מדובר כעת על אפשור חלקי של מעבר אור או פוטונים.
נקודות קוונטיות הם אובייקטים בקנה מידה ננומטרי, אשר ניתן להשתמש בהם בין היתר לבנייה של לייזרים.
היתרון של לייזר מבוסס נקודות קוונטיות על פני לייזר מבוסס מוליך למחצה מסורתי הוא שאורך גל הלייזר הנפלט תלוי בקוטר הנקודה הקוונטית.
לייזרים מבוססים נקודות קוונטיות הם זולים יותר ומציעים קרן לייזר באיכות גבוהה יותר מאשר אלו של דיודות לייזר קונבנציונליות.
בהתבסס על הננואלקטרוניקה, פותח התקן תקשורת רדיו הנקרא ננורדיו , אשר ייצורו מבוסס ננושפופרות פחמן.
ננו-אנטנה הנקראת גם בשם Nantenna היא סוג של אנטנת יישור מרחבית (מוכרת גם כ-Rectenna), אך בגודל ננומטרי.
מדובר על טכנולוגיה ניסיונית וחדשנית שפותחה על מנת להמיר את קרינת האור לאנרגיה חשמלית.
הרעיון מתבסס על אנטנת יישור – מכשיר הממיר את אנרגיית קרינת המיקרוגלים לזרם חשמלי ישר, המשמשת לשידור והעברת הספק באופן אלחוטי.
אנטנה זו היא אנטנת רדיו מיוחדת אשר ממירה גלי רדיו לחשמל בזרם ישר.
האור מורכב מגלים אלקטרומגנטיים שחלקם בעלי אורך גל הקטן בהרבה משל גלי רדיו.
ננו-אנטנה היא מעין Rectenna קטנה מאוד בעלת גודל הקרוב לזה של אורך גל האור ומתפקדת כמעין "אנטנה" עבור האור – היא ממירה את האור לחשמל, ובנייתה מיושמת על ידי אמצעים ננוטכנולוגיים.
מערכי ננואנטנות יכולים להיות אמצעי יעיל להמרת אור השמש לאנרגיה חשמלית ואף לאפשר הפקת אנרגיה סולארית ביעילות רבה יותר מאשר זו המופקת מתאים סולאריים קונבנציונליים.
ננוטירנוס (שם מדעי: Nanotyrannus; מילולית: "טיראן ננסי") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים או הננוטירניים שחי בסופו של הקרטיקון לפני 68.5–66 מיליון שנה באמריקה הצפונית.
סוג דינוזאור זה התגלה ב-1988 וקיבל שם בידי החוקרים רוברט בקר, פיליפ קורי ומייקל ויליאם.
עם זאת כיום מספר חוקרים (למשל ג'ק הורנר) רואים בו סוג בספק שמאובניו (שכנראה שייכים לשלושה פרטים) שייכים לצעירים של טירנוזאורוס רקס.
הוא היה קטן יחסית לטירנוזאורוס והגיע לאורך 5.2 מטר, גובה של 2 מטר ומשקל 600–900 ק"ג.
המאובנים של דינוזאור זה נמצאו ב-1946, אך זוהו כמאובני גורגוזאורוס.
בהמשך התגלו הבדלים במבנה שגרמו להפריד אותו.
התגלו מאובנים של גולגולת חלקית ושל כמה עצמות.
אם היה סוג נפרד, היצור היה דומה מאוד לטירנוזאורוס, אך קטן יותר וכמותו בעל זוג אצבעות קטנות ברגליו הקדמיות.
הוא הכיל לסת מלאת שיניים והשתמש בשרירי הצוואר כדי לנשוך בחוזקה את טרפו.
היצור נכחד ככל הנראה בעת הכחדת הקרטיקון הגדולה לצד קרובו הגדול.
ב-2024 התפרסם מאמר שקבע שננוטירנוס היה סוג נפרד מהטירנוזאורוס, בנימוקים שיש מספיק הבדלים בעצמות, שקצב הגדילה שהוסק ממאובני הננוטירנוס מתאימים לפרט בוגר שהגיע לגודל מלא ולא לפרט צעיר בתהליכי גדילה מהירה, וכן שזרועות הננוטירנוס ארוכות יותר מאלו של טירנוזאורוס בוגר.
ב-2025 זוהה ה"טירנוזאורוס" במאובן ה"דו-קרב הדינוזאורים" כננוטירנוס.
בנוסף, המאמר ביסס את היותו סוג נפרד והגדיר בו מין שני.
ננוזאורוס (שם מדעי: Nanosaurus; מילולית: "לטאה ננסית") הוא סוג של דינוזאור הרביבורי מסדרת בעלי אגן דמוי עוף אשר חי ביורה העליון באמריקה הצפונית.
הוא התגלה בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1877. עד היום חולקים האם סוג זה עצמאי או שמאובניו שייכים לדינוזאורים קרובים.
חלק מהחוקרים רואים בסוג זה טקסון בטל.
עצמות הננוזאורוס התגלו בתצורת מוריסון שבקולורדו ואולי בויומינג.
מארש תיאר את סוג זה בהתבסס על 3 מינים בסוג, אך כיום רק מין אחד שייך לסוג לגמרי - Nanosaurus agilis, מין שנמצא בתצורות מוריסון והכיל מאובני שיניים, לסתות, עצמות ירך, אגן ושוקיים.
שני מינים נוספים עברו לסוגים עותניליה ודרינקר וכמה חוקרים סוברים שאולי גם לעותניאלוזאורוס.
ב-2018 פרסמו גלטון וקרפנטר מאמר מדעי שקבע שהשלושה הם למעשה מינים של ננוזאורוס וביטל אותם כסוגים נפרדים.
דינוזאור זה היה בעל מאפיינים הדומים לאלה של ההיפסילופודוניים אך כמה חוקרים בעת האחרונה רואים בו סוג השייך למשפחה עצמאית, הקרובה לראשוני האורניתופודה בדומה לדרינקר.
ננו קומיקס (או בשם המלא: ננו קומיקס, עלילות מדעיות עם חיוך) היא סדרת קומיקס שמוציא מכון ויצמן למדע.
הסדרה, בעריכת יבשם עזגד, מביאה את סיפורם של חמישה גיבורים קבועים ועוד כמספר הזה גיבורים-לרגע, הפועלים במכון למחקר מדעי שמתקיים, למעשה, בכל מקום ובכל זמן.
גיבור הסדרה הוא ננו, ילד כבן 10, שהוריו יצאו למסע ארוך בחלל, והוא מבלה זמן רב במקום העבודה של סבתו, שהיא הטבחית בקפטריה של המכון המדעי.
סקרנותו הטבעית מובילה את ננו למעורבות בהרפתקאות מדעיות המתחוללות בחזית המחקר המדעי.
כוכבי הסדרה האחרים הם פמטו, מדען בכיר ומבוגר, עם נפש של ילד; ג'יגה, מדענית רב-תחומית, צעירה ונמרצת; מגה, חוקר בתר-דוקטוריאלי המסתיר את עובדת היותו נוסע בזמן; וטרה, מעצבת גרפית העובדת במכון, הנאלצת לעיתים להזכיר לחבריה המדענים את עובדות החיים הפשוטות.
שמותיהם של חמש דמויות הננו-קומיקס העיקריות (פמטו, ג'יגה, מגה, טרה וננו), הוצעו על ידי הנשיא השמיני של מכון ויצמן למדע, פרופ' חיים הררי.
ה"ננו קומיקס" נעים במרחב ובזמן, מחליפים מקומות ותרבויות, ומפגישים את המדענים וחבריהם עם אינדיאנים, סינים, אסקימואים, מרגלים תעשייתיים ועוד.
בכל סיפור משולב "מלבן מדעי" שמספר במעט מילים פשוטות על העבודה המדעית שעליה מבוסס הסיפור.
הדיאלוגים של הדמויות נכתבו בדיאלוג בין יבשם עזגד לבין המשורר מאיר גולדברג.
הפרק הראשון בסדרה פורסם בשנת 2006. בשנים הראשונות צייר את הסדרה יניב שמעוני.
לאחר פרישתו של שמעוני מהמיזם, ב-2010, ציירו את הסדרה, במשותף, דורית מיה גור ואלית אבני שרון - ולסדרה נוספה כותרת המשנה: "הדור השני".
עם פרישתן של גור ואבני שרון (2015), החלה לצייר את הסדרה (תחת כותרת המשנה "הדור השלישי"), לי זכאי.
פרק חדש בסדרה נכלל בכל גיליון של הרבעון המדעי-פופולרי "המכון", של מכון ויצמן למדע, ועולה גם באתר "מסע הקסם המדעי" של מכון ויצמן.
במשך השנים יצאו לאור גם אסופות של ה"ננו-קומיקס", שזכו לפופולריות רבה בקרב ילדים וחובבי מדע בני כל הגילים, וכן גרסה מונפשת של הקומיקס.
מספר תערוכות של ננו-קומיקס נודדות בין בתי-ספר, מתנ"סים ומרכזי תרבות שונים בארץ, ואף נשלחות לאירועי מדע וחינוך בחו"ל.
מעת לעת מקיימים היוצרים סדנאות ננו-קומיקס לנוער (למשל, בפסטיבל אנימיקס, וכן לצד תערוכות במרכזי תרבות), שבהן יוצרי קומיקס ומדענים צעירים מדריכים את המשתתפים ביצירת ננו-קומיקס משלהם.
במסגרות אלה מצטרפים אל היוצרים אמני קומיקס נוספים ובהם אורי פינק, צחי פרבר, עמוס אלנבוגן וניסים חזקיהו.
ננו פלוסל קוונטינו (באיטלקית: NanoFlowcell Quantino) היא מכונית קונספט בתצורה של מכונית קופה חשמלית מתוצרת החברה השווייצרית, חברה מחקר ופיתוח של סוללות זרימה NanoFlowcell
"ננו פלוסל קוונטינו" הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה בשנת 2015, "היצרן nanoFlowcell" טוען שפיתח את סוללת הזרימה הראשונה הקטנה מספיק לשימוש במכוניות
סוללת ליתיום-יון, נוצרת על ידי שני מכלים, אחד עם מטען חיובי והשני של מטען שלילי, המשמשים להכנת 175 ליטר נוזל יוני כל אחד, בנפח כולל של 350 ליטר
בשנת 2016 הוצגה דוגמה שנייה מהדגם גם בתערוכת ז'נבה אשר מלבד צבע המרכב והגמורים אינה מציגה שינויים משמעותיים בהשוואה לדוגמה הראשונה.
הדגימה השנייה הזו הועברה בסמוך לציריך לבדיקה שערך מנהל הטכנולוגיה נונציו לה וקיה (Nunzio La Vecchia).
המכונית הצליחה לנסוע כ־14 שעות במהירות המרבית של 74 קמ"ש מבלי לעצור, אולם יצרנית הרכב השווייצרית הודיעה כי ה-"ננו פלוסל קוונטינו" יכולה לנסוע ללא הפסקה יותר מ־14 שעות, נסיעת המבחן הופסקה בגלל עייפות הנהג
ננס אדום הוא כוכב הסדרה הראשית, קר וקטן יחסית, שנמצא על דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל בסיווג ספקטרלי K או M.
ננסים אדומים מהווים את הרוב המכריע של הכוכבים והם בעלי קוטר ומסה של עד שליש מסת שמש (מתחת למסה של 0.08 מסת שמש אלו ננסים חומים), ובעלי טמפרטורה של פחות מ-3,500 מעלות קלווין.
כוכבים אלה הם בעלי בהירות מוחלטת נמוכה - חלקם פולטים פחות מ-1/10,000 מקרינת השמש שלנו.
שיא פליטת הקרינה שלהם היא בתחום הנראה לעין האדם כצבע אדום, אם כי אין אפילו ננס אדום אחד שניתן לראות בשמי כדור הארץ בעין בלתי מזוינת, כיוון שעוצמת ההארה שלהם חלשה מדי.
עקב הקצב האיטי של ההיתוך הגרעיני של המימן, לננסים אדומים יש אורך חיים גדול מאוד שיכול לנוע בין עשרות מיליארדים ל-1013 שנים
ננסים אדומים מתחת ל-0.25 מסות שמש אינם מתחילים להתיך הליום ולכן אינם יכולים להפוך לענק אדום.
ננסים אדומים מעל ל-0.25 מסות שמש, יהפכו בעוד מיליארדי שנים לננסים כחולים.
הכוכבים מתכווצים לאיטם ומתחממים עד שכל המימן שבהם מתכלה.
בכל מקרה, לא עבר מספיק זמן מאז המפץ הגדול שיאפשר לננסים אדומים להתפתח מחוץ לסדרה הראשית.
העובדה שננסים אדומים נשארים בסדרה הראשית גם לאחר שכוכבים זקנים יותר עזבו אותה מאפשרת לתארך צבירי כוכבים על ידי מציאת המסה שבה הכוכבים יוצאים מהסדרה הראשית.
בנוסף, העובדה שלא נצפו ננסים אדומים שהתפתחו אל מחוץ לסדרה הראשית היא חיזוק להשערה לגבי גיל היקום.
דבר מסתורי אחד שעדיין לא נפתר בהקשר לננסים אדומים, הוא מחסור בננסים אדומים עם מתכתיות נמוכה, (כלומר ללא יסודות שאינם מימן או הליום).
מודל המפץ הגדול חוזה שהדור הראשון של הכוכבים הכיל רק מימן, הליום וליתיום.
אם כוכבים אלו כללו ננסים אדומים, הם היו אמורים להיות נצפים גם היום, בשל אורך חייהם, אך כאמור, לא נצפו עד כה ננסים אדומים כאלו.
ההסבר הקונבנציונלי הוא שללא יסודות כבדים, לא יכולים להיווצר כוכבים בעלי מסה נמוכה והכוכבים הראשונים שנוצרו ביקום, היו כולם בעלי מסות גדולות, שאורך חייהם קצר, ובהם נוצרו המתכות הנחוצות להיווצרות כוכבים קטנים יותר לאחר מכן.
נהוג לחשוב כי ננס אדום הם סוג הכוכב הנפוץ ביותר ביקום.
פרוקסימה קנטאורי, הכוכב הקרוב ביותר לשמש שלנו, הוא ננס אדום מסוג MS, שבהירות נראיתו מדרגה 11, וכמו כן כ-20 מתוך 30 הכוכבים הקרובים ביותר למערכת השמש הם ננסים אדומים.
בשנת 2005 התגלו כוכבי לכת סביב ננס אדום, אחד מכוכבי הלכת הללו הוא בגודל של נפטון, ומסתו גדולה פי 17 ממסת כדור הארץ.
הוא מקיף את כוכב האם שלו במרחק של 6 מיליון קילומטרים בלבד ולפיכך הטמפרטורה על פניו, למרות הבהירות הנמוכה של הכוכב שלו, מגיעה לכ-150 מעלות צלזיוס.
בשנת 2014 התגלו שלושה כוכבי לכת המסווגים כסופר כדורי ארץ הנמצאים באזור החיים של המערכות שלהם, הם חלק משמונה כוכבי לכת חדשים המקיפים ננסים אדומים קרובים.
כוכבי הלכת הללו התגלו בידי צוות בינלאומי של אסטרונומים מבריטניה וצ'ילה.
המחקר זיהה כי כמעט כל הננסים האדומים בסביבת השמש שלנו הם בעלי כוכבי לכת, מה שאומר שלרבים מאוד מהכוכבים מסוג זה, המהווים כ-70% מכוכבי הגלקסיה שלנו, יש מערכות כוכבי לכת המקיפות אותם.
החוקרים גם משערים כי כוכבי הלכת הגדולים במעט מכדור הארץ (ולכן הם מכונים סופר כדורי ארץ), שבהם עשויים להתקיים מים במצב נוזלי ולפיכך הם מועמדים פוטנציאליים לתמיכה בחיים, מקיפים ננסים אדומים ב'שכונה' של השמש.
אין ביקום ננסים אדומים שגמרו את שלב הכוכב היציב בסדרה הראשית, מכיוון ששלב הכוכב היציב בננס אדום מתמשך למעלה מ-30 מיליארד שנים.
לאחר שהוא מכלה את כל המימן הוא הופך לננס לבן.
ננס חום (Brown Dwarf, מכונה גם Failed Star - כוכב כושל או Ultracool Dwarf ובקיצור UCD) הוא גוף תת-כוכבי שגדול מכוכב לכת וקטן מכוכב.
קיימות מספר דעות לגבי הגדרת ננס חום: הראשונה מסתמכת על כך שננס חום גדול דיו על מנת להתיך דאוטוריום, אך לא גדול דיו על מנת להתיך מימן.
הצעה אחרת היא להוסיף לדרישה זו מסה גדולה די הצורך להתיך את רוב הדאוטריום.
הגדרה נוספת שהוצעה מצביעה על צירוף שתי תכונות - הראשונה שמדובר בגוף שנוצר מערפילית בתור הגוף המרכזי, ובנוסף, שיקיים חום מעטפת גבוה דיו ליצירת אטמוספירה.
חישובים ראשוניים מעלים שגוף שמסתו פי 13 מזו של צדק יקיים היתוך דאוטריום, אם מסתו מעל 25 מסות צדק הוא יתיך בסופו של דבר את רוב הדאוטריום, ואם מסתו שמעל פי 65–70 ממסת צדק, עם טמפרטורת ליבה של כ-2 מיליון קלווין יתקיים גם היתוך של ליתיום.
עם זאת, כפי שהוכח באסון קאסל בראבו, פעולות היתוך בסביבת יסודות שונים עשויות להתחולל בטמפרטורות נמוכות מהצפוי.
לננסים חומים מאפיינים ייחודיים: הסעת חום מלאה מפני השטח של הננס ועד לליבתו, כך שאין הבדלים בהרכב הכימי בעומקים שונים של הננס (תופעה שנצפית גם בכוכבים מתחת ל-0.3 מסות שמש).
סערות אדירות באטמוספירה של הננס וגשם ברזל.
למספר ננסים חומים ישנם כוכבי לכת המקיפים אותם, כגון 2M1207b, MOA-2007-BLG-192Lb, 2MASS J044144b.
המונח ננס חום נטבע על ידי ג'יל טרטר בשנת 1975 (במקום המונח המקובל עד אז - ננס שחור) כדי לתאר גופים כהים תת-כוכביים שלא מסתובבים סביב כוכב אחר ומסתם נמוכה מכדי לקיים היתוך מימן בצורה יציבה.
(כיום המושג ננס שחור משמש לננס לבן שהתקרר עד שהוא לא פולט חום או אור משמעותיים).
שמות חלופיים שהוצעו הם Planetar (שילוב של Planet - כוכב לכת ו-Star - כוכב) ו-Substar (תת-כוכב).
לא נמצאו ננסים חומים באותן שנים מכיוון שספקטרום הפליטה שלהם הוא בעיקר בתחום הספקטרום התת-אדום וכמעט ולא בתחום הספקטרום הנראה.
מצפי התת-אדום הקרקעיים באותה תקופה היו לא מדויקים מספיק כדי לזהות ננסים חומים.
מאז הניסיונות הראשונים נעשו מספר חיפושים בשיטות שונות כדי למצוא ננסים חומים.
בין השיטות שנוסו: מדידת שינויים במהירות רדיאלית (מהירות הגוף ביחס לצופה) של כוכבים כדי לאתר לוויינים קרובים, סקירת צבירי כוכבים צעירים.
במשך שנים רבות כל הניסיונות למצוא ננסים חומים העלו חרס.
עד שבשנת 1988, הפרופסורים אריק בקלין ובן זקרמן מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס חיפשו באמצעות אינפרא אדום ננסים לבנים, ומצאו לוויין עמום לGD 165. הספקטרום של GD 165B (הלוויין) היה מאוד אדום ומסתורי, מראה שלא תאם את המצופה מננס אדום.
התברר ש-GD 165B צריך להיות מסווג כאובייקט הרבה יותר קר מהננס האדום הכי קר שידוע.
GD 165B נשאר ייחודי במשך כמעט עשור עד לתחילת פרויקט 2MASS (Two Micron All Sky Survey- פרויקט לסקירת כל השמים בתת-אדום באורך גל 2 מיקרומטר), כשדייוי קירקפטריק מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, וחוקרים נוספים מצאו גופים רבים נוספים בעלי ספקטרום וצבע דומים.
כיום GD 165B מזוהה כאבטיפוס למחלקה של אובייקטים שנקראים "ננסי L".
הסיווג של ננסי L עדיין שנוי במחלוקת - האם הם ננסים חומים או ננסים אדומים בעלי מסה נמוכה מאוד, ומאוד קשה על-פי הנתונים שנאספו עד כה להבחין בין שניהם.
מיד לאחר גילוי GD 165B, הוצעו מועמדים רבים נוספים לננסים חומים.
אך התברר שננסים חומים צעירים יחסית (עד מיליארד שנה) לעיתים בהירים וחמים ברמה דומה לחלק מהכוכבים, ולכן דרושים מאפיינים ייחודיים אחרים כדי להבדיל בין ננס חום לכוכב.
אחת מהשיטות היא בדיקת אחוז הליתיום בכוכב.
בעוד שכוכב רגיל מכלה בהיתוך גרעיני את הליתיום בתוך כמיליון שנה, לננס חום אין טמפרטורת ליבה מספיק גבוהה כדי להתיך ליתיום ולכן זיהוי ליתיום באובייקט מבטיח זיהוי וודאי.
על ידי בדיקת ליתיום התברר שרבים מהמועמדים אינם ננסים חומים.
בשנת 1995 התקדם המחקר בנושא, כשהתגלו באופן ברור שלושה ננסים חומים, חלקם זוהו בעזרת גילוי נוכחות של ליתיום.
במיוחד ראוי לציון גליזה 229B שהבהירות והטמפרטורה שלו נמוכים באופן ניכר מכוכב רגיל.
לגליזה 229B ספקטרום בליעה של מתאן, תכונה שנצפתה קודם רק בענקי גזים ובטיטאן.
הימצאות מתאן לא צפויה בכוכבי הסדרה הראשית.
גילוי זה סייע לביסוס קבוצה ספקטרלית חדשה "ננסי T" הקרה יותר מננסי L, אב הטיפוס של הקבוצה הוא גליזה 229B.
מאז שנת 1995, שבה אושר לראשונה זיהוי של ננס חום על ידי האסטרונומית הצ'יליאנית מריה טרזה רואיז, זוהו מעל אלף ננסים חומים.
ננסים חומים קרובים לכדור הארץ הם אפסילון באינדיאני Ba ו Bb, זוג ננסים שקשורים כבידתית לכוכב דמוי שמש במרחק של כ-12 שנות אור מהשמש.
ננסים חומים מאתגרים את התאוריות לגבי היווצרות כוכב, ומנגנון היווצרותם עדיין אינו ברור עד הסוף.
הועלו מספר תאוריות מה גורם להיווצרות ננס חום במקום כוכב:
היווצרות רגילה: ננס חום נוצר כמו כוכב רגיל על ידי קריסת ענן בין כוכבי, כלומר עובר דרך שלב של קדם-כוכב.
השוני היחיד הוא המסה הנמוכה שלא מספיקה להיתוך מימן.
הפרעה באמצע תהליך ספיחת המסה:
ננס חום מתפתח ביחד עם כוכבים אחרים בענן בין כוכבי, אבל נפלט מהמערכת מסיבה מסוימת לפני שהוא צובר מספיק מסה.
ננס חום נוצר כמו כוכב לכת, בחלק החיצוני (מעל 100 יחידות אסטרונומיות) של הדיסקה סביב כוכב, ובשלב מאוחר יותר הוא נפלט מהמערכת הפלנטרית.
בצבירים צעירים של כוכבים מסיביים הקרינה המייננת מכוכבים מסוג B ו-O מפריעה להיווצרות כוכבים לפני שהם מספיקים לצבור מספיק חומר להיתוך מימן.
מפגשים קרובים עם כוכבים אחרים בצבירי כוכבים צעירים יכולים להרוס את דיסקת הספיחה לפני שהיא צוברת מספיק חומר להיתוך מימן.
מנגנון ההיווצרות והגעה לשלב יציב
המנגנון הרגיל של היווצרות כוכב הוא קריסה כבידתית של ענן בין כוכבי המכיל גז ואבק.
כשהענן מתכווץ הוא מתחמם כתוצאה משחרור של אנרגיה פוטנציאלית כבידתית.
לחץ תרמי מאט את ההתכווצות, אך בתחילת התהליך התכווצות הגז במהירות מקרינה החוצה הרבה אנרגיה ומקררת את הענן, הליך המאפשר לקריסה להמשיך.
בסופו של דבר, האזור המרכזי הופך להיות צפוף מספיק כדי ללכוד את קרינת החום.
כתוצאה מכך, הטמפרטורה והצפיפות של מרכז הענן הקורס גדלים באופן דרמטי וההתכווצות מואטת, עד שתנאי החום והצפיפות מספיקים בשביל התרחשות של תגובות תרמו גרעיניות בליבת הכוכב המתהווה.
ברוב הכוכבים, לחץ הגז והקרינה שנוצרים על ידי ההיתוך הגרעיני בליבת הכוכב תומכים בו כנגד הקריסה הכבידתית.
שיווי משקל הידרוסטטי מושג והכוכב מבלה את רוב חייו בהתכת מימן להליום ככוכב סדרה ראשית.
אולם אם המסה של הכוכב המתהווה קטנה מ-0.084 מסות שמש (פחות או יותר, תלוי בהרכבו הכימי של הכוכב), היתוך גרעיני של מימן לא ניצת בליבת הכוכב.
הקריסה הכבידתית לא מחממת את הכוכב מספיק, ולפני שהטמפרטורה גדלה מספיק כדי לגרום להיתוך מימן, הצפיפות מגיעה לנקודה שהאלקטרונים צפופים מספיק כדי ליצור לחץ ניוון אלקטרונים (כמו בננס לבן).
התכווצות נוספת נמנעת והתוצאה היא ננס חום שמתקרר על ידי הקרנת האנרגיה התרמית החוצה.
על פי המודלים של ננסים חומים, תנאים טיפוסיים בליבת הכוכב עבור צפיפות, טמפרטורה ולחץ צפויים להיות כדלהלן:
שיטות הבחנה בין ננס חום בעל מסה גבוהה לכוכב בעל מסה נמוכה
ליתיום: ליתיום נמצא בדרך כלל בננסים חומים ולא בכוכבים בעלי מסה נמוכה, מכיוון שהטמפרטורה הנחוצה להיתוך גרעיני של ליתיום נמוכה משמעותית מזו שנחוצה להיתוך מימן.
כוכבים שמצליחים להשיג טמפרטורה מספיק גבוהה כדי להתיך מימן ישרפו במהירות את הליתיום שלהם.
היתוך ליתיום מתרחש באמצעות התמזגות של ליתיום 7 ופרוטון שיוצרים שני גרעינים של הליום 4. הסעת חום בכוכבים בעלי מסה נמוכה מבטיחה שהליתיום יתכלה בכל נפח הכוכב.
לכן, הנוכחות של קווי בליעה של ליתיום בספקטרום של מועמד לננס חום מהווה הוכחה חזקה שאכן מדובר בתת-כוכב.
סוג הבדיקה הזה נקרא מבחן ליתיום, החלוצים בתחום זה היו רפאל רבולו, אדוארדו מרטין ואנטוניו מגזו.
מבחן ליתיום אינו מושלם משלוש סיבות.
ליתיום קיים גם בכוכבים צעירים מאוד שלא הספיקו עדיין לכלות אותו בהיתוך גרעיני.
כוכבים עם מסה הדומה לשמש ומעלה יכולים לשמור ליתיום באטמוספירה החיצונית שלהם, שלעולם לא תהיה מספיק חמה כדי לכלות את הליתיום, מכיוון שאין להם הסעת חום בכל נפח הכוכב.
למרות זאת, מכיוון שמסת שמש גדולה בהרבה ממסת ננס חום אפשר לזהות כוכב כזה על פי מסתו.
ננסים חומים בקצה הטווח העליון של המסה (~65 ומעלה), חמים מספיק כדי לכלות את הליתיום תוך כחצי מיליארד שנים.
מתאן: בניגוד לכוכבים, ננסים חומים 'זקנים' לפעמים מספיק קרים כדי לצבור באטמוספירה שלהם כמויות ניכרות של מתאן.
גליזה 229B זוהה כננס חום בשיטה הזו.
בהירות נראית: כוכבי סדרה ראשית קטנים מאוד, שומרים על בהירות מינימלית באמצעות היתוך גרעיני.
כך שהבהירות המינימלית שיכולה להיות לכוכב סדרה ראשית היא כ-0.01% מבהירות השמש (תלוי בסוג ובהרכב הכוכב).
לעומת זאת ננסים חומים מתכהים לאורך כל חייהם, ננסים זקנים מאוד הם כהים מכדי שיוכלו לגלותם באמצעות תצפית ישירה.
גשם ברזל: גשם ברזל נוצר בננסים חומים כחלק מתהליכי הסעת החום באטמוספירה.
גשם ברזל נוצר בחלק מהננסים החומים ובכלל לא בכוכבים.
המחקר הספקטרוסקופי של גשם ברזל נמצא בעיצומו.
שיטות הבחנה בין ננס חום בעל מסה נמוכה לכוכב לכת בעל מסה גבוהה
אחת מהתכונות המיוחדות של ננסים חומים היא שלכולם יש רדיוס דומה לרדיוס של צדק.
בקצה העליון של טווח המסה שלהם (כ-84 מסות צדק), נפח הננס נקבע בעיקר על ידי לחץ הניוון של האלקטרונים כמו בננסים לבנים; בקצה הטווח התחתון (כ-13 מסות צדק) נפח הננס נקבע בעיקר בידי הלחץ הקולוני, כמו בכוכבי לכת.
כך שיוצא שהשינוי ברדיוס של ננסים חומים הוא כ-10%- 15% הפרש בין הננסים הקטנים ביותר לגדולים ביותר, עובדה זו מקשה להבדיל ביניהם לכוכבי לכת.
בנוסף, ננסים חומים רבים לא ביצעו היתוך גרעיני מעולם, ננס עם מסה הקטנה מ-13 מסות צדק (ננסי Y) לעולם לא יתחמם מספיק כדי להתיך אפילו דאוטריום; מצד שני, ננסים בעלי 60 מסות צדק ומעלה מכלים במהירות את הדאוטריום שלהם ולא מבצעים יותר היתוך גרעיני.
גם עובדה זו מקשה להבחין ביניהם לכוכבי לכת.
ננסים חומים, לעומת זאת, יכולים להיווצר באופן עצמאי (לא כחלק ממערכת פלנטרית גדולה יותר) כמו כוכבים.
כמו כל הכוכבים הם יכולים להיווצר בודדים או בסמיכות לכוכבים אחרים.
לננסים חומים גם יכולים להיות כוכבי לכת המקיפים אותם, ובדומה לכך לענקי גזים יכולים להיות ירחים המקיפים אותם.
חלק מהננסים מקיפים כוכבים ומסלול ההקפה שלהם יכול להיות, בדומה לכוכבי לכת, מאוד אקסצנטרי.
ישנם עוד מאפיינים דומים לענקי הגזים וננסים חומים.
הרכב- צדק ושבתאי מורכבים בעיקר ממימן והליום, כמו השמש.
טמפרטורה- שלושה מענקי הגזים במערכת השמש (צדק, שבתאי ונפטון) פולטים יותר חום מאשר הם מקבלים מהשמש.
עם זאת קיימות שיטות שאפשר בעזרתן להבחין בין ננס חום לפלנטה:
מסה: אם הגוף מעל 10 מסות צדק, נראה שהוא ננס חום.
צפיפות: הצפיפות של ננסים חומים גדולה יחסית לענקי גזים (10 גרם לסמ"ק בננס חום לעומת גרם לסמ"ק בענק גזים ממוצע).
קרני רנטגן ותת-אדום: חלק מהננסים החומים פולטים קרני רנטגן; הננסים החמים יותר (M, L וחלק מT), מקרינים כמויות מרשימות של קרינה בספקטרום האדום והתת-אדום עד שהם מתקררים לטמפרטורה של כ-1000 מעלות קלווין.
ישנה בעייתיות בהגדרת ההבדל בין ננסים חומים לכוכבי לכת.
בתחילת המחקר של ננסים חומים ההגדרה הרווחת הייתה גוף שנוצר כמו כוכב (דהיינו לא סביב כוכב אחר) ומסתו לא מספיקה ליצור היתוך גרעיני.
הבעיה בהגדרה זו שישנם גופים בעלי מסה גבוהה שנוצרים סביב כוכבים.
ומצד שני ישנם גופים בעלי מסה נמוכה יחסית שנוצרים כמו כוכב (כוכב לכת תועה).
הגדרה שמשמשת כבר למעלה מעשור, מתייחסת לגופים בעלי מסה הגבוהה מגבול ההיתוך הגרעיני של דאוטריום (שנכון לעכשיו מחושב כ-13 מסות צדק עבור גופים בעלי רמת מתכתיות הזהה לשמש) כננסים חומים.
בעוד שלגופים מתחת למסה הזו (ומקיפים כוכב או שאריות כוכב) מתייחסים כאל כוכב לכת.
אין בהגדרה זו התייחסות לגופים שאינם מקיפים כוכב ואינם מתיכים דאוטריום.
נכון לעכשיו זוהי הגדרת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, אך הגדרה זו אינה מוחלטת ונתונה לדיונים.
הקביעה של 13 מסות צדק כגבול היתוך הדאוטריום גם היא בעייתית, ולמעשה היא יותר כלל אצבע מאשר חוק בעל משמעות פיזיקלית חותכת.
גופים גדולים מאוד יתיכו את רוב הדאוטריום שלהם, גופים קטנים יותר יתיכו רק חלק מזערי מהדאוטריום, והגבול של 13 מסות צדק הוא איפה שהוא בין שניהם.
כמות שריפת הדאוטריום נסמכת לא רק על המסה של הגוף אלא גם על ההרכב שלו - כמות ההליום והדאוטריום הנוכחית.
גופים הגדולים מ-13 מסות צדק לעיתים יופיעו תחת הסיווג "תת-ננס חום".
סיווג ספקטרלי של ננסים חומים
טמפרטורת פני השטח הנמוכה יחסית של ננסים חומים גורמת לריבוי קווי בליעה של מולקולת שונות.
לננסים חומים גדולים במיוחד יש ספקטרום M6.5 ומטה והם נקראים גם ננסי בתר M.
על פי חלק מהתאוריות אלה אינם ננסים חומים אלא כוכב בעל מסה קטנה.
המאפיין המגדיר את סוג ספקטרלי M, הסוג הקר ביותר ברצף הסדרה הראשית, הוא ספקטרום אופטי שנשלט על ידי קווי בליעה של מולקולות טיטניום(II) חמצני (TiO) וונדיום(II) חמצני (VO).
לננסי L טמפרטורת פני שטח של 1300- 2200 מעלות קלווין.
לGD 165B, הלוויין הקר של הננס הלבן GD 165, לא נמצאו סימנים של TiO המאפיינים ננסי M.
זיהויים נוספים של גופים דומים לGD 165B הובילו בסופו של דבר את דייוי קירקפטריק ואחרים להגדיר סוג ספקטרלי חדש, ננסי L, שמוגדר על ידי טווח נראה אדום ועל ידי קווי בליעה חזקים של מתכות הידרידיות (MgH, FeH, CrH, CaH) וקווים בולטים של מתכות אלקליות.
נכון ל-2011 זוהו מעל ל-600 ננסי L, רובם על ידי סקרי שדה רחב: 2MASS- סקר השמים בשני מיקרון, DENIS- סקר עמוק בתת-אדום קרוב של שמי הדרום וSSDS- סקר השמים הדיגיטלי של סלואן.
גם על רוב ננסי L אין הסכמה האם הם ננסים חומים או שהם כוכבים בעלי מסה קטנה מאוד.
ננסי T (נקראים גם ננס חום מתאן) הם הננסים היחידים שהסיווג שלהם כננסים חומים מוסכם.
לננסי T טמפרטורה אפקטיבית (טמפרטורת פני שטח) של 700- 1300 מעלות קלווין.
כמו ש-GD 165B הוא אבטיפוס של הסוג L, כך גליזה 229B הוא אבטיפוס של ננסי T.
בעוד שספקטרום ה-NIR (תת-אדום קרוב) של ננסי L מראה קווי בליעה חזקים של HO (מים) וCO (פחמן חד-חמצני), בספקטרום ה-NIR של גליזה 229B דומיננטיים קווי בליעה של CH4 (מתאן), מאפיין שנמצא רק אצל ענקי גזים וטיטאן.
התנגשויות של H2O ו-CH4 בH2 יוצרות קווי בליעה המעניקים לגליזה 229B ספקטרום כחול ותת-אדום קרוב.
לגליזה 229B יש ירידה תלולה בספקטרום האדום וחוסר במתכות הידרידיות המאפיינות ננסי L, לעומת זאת הוא מאופיין בקווי בליעה רחבים במיוחד של המתכות האלקליות Na וK.
המאפיינים הייחודיים הללו הובילו את קירקפטריק להציע את סוג ספקטרלי T עבור גופים בעלי קווי בליעה של מימן, אשלגן ומתאן.
תרשים של סיווג תת-אדום קרוב של ננסים חומים פותח ב-2011 על ידי אדם בורגייזר וטום גבייל.
דוגמאות לננסים מסוג T הם לווייניו של אפסילון באינדיאני ו-SIMP J013656.5+093347. בגלל קווי הבליעה שיוצרים נתרן ואשלגן בחלק הירוק של הספקטרום, ננסי T נראים לעין האנושית בצבע מג'נטה.
ננסי Y הם הקרים ביותר מבין הננסים החומים, על פי חלק מההגדרות הם "תת-ננסים חומים".
המחקר על ננסי Y נמצא בעיצומו ועדיין הרצף הספקטרלי שלהם לא מוגדר בבירור.
ב-2009 לננסים החומים הקרים ביותר שידועים טמפרטורה אפקטיבית מוערכת בכ-500 עד 600 K, ננסים אלו קבלו את הסיווג הספקטרלי T9 (התחום הקר ביותר בתוך סיווג T).
לננסים אלו ספקטרום בליעה בסביבות אורך גל של 1.55 מיקרון.
באפריל 2010 התגלו שני תת-ננסים חומים נוספים, שהוצעו כאב טיפוס לסיווג Y0. בפברואר 2011, לומן ועמיתים דיווחו על גילוי תת-ננס חום בטמפרטורה 300 K (כ-30 מעלות צלזיוס), בעל 7 מסות צדק שמשמש כלוויין של ננס לבן.
אף על פי שמסת הננס היא בטווח המסות של כוכב לכת, קבוצת מדענים הראתה שהננס נוצר כמו כוכב.
זמן קצר לאחר מכן, מיכאל ליו ועמיתים פרסמו תיאור של ננס חום קר מאוד (~370 K) שמקיף ננס חום בעל מסה נמוכה מאוד, "הנתונים הם בהירות נראית נמוכה, צבע לא טיפוסי וטמפרטורה נמוכה, CFBDS J1458+10B הוא מועמד מבטיח להשערת סוג ספקטרלי Y"..
באוגוסט 2011, חוקרים שהשתמשו בנתונים מטלסקופ החלל WISE (סורק שדה רחב בתת-אדום), גילו 6 ננסי Y בטמפרטורה של 300 K~.
עד כה גילה WISE 100 ננסים חומים חדשים, מתוכם 6 ננסי Y.
אחד מננסי Y, WISE 1828+2650, מחזיק בתואר הננס החום הקר ביותר, טמפרטורת האטמוספירה שלו מוערכת בפחות מטמפרטורת החדר (298 K או 25°C).
הוא אינו פולט אור נראה בכלל, מה שהופך אותו לדומה לכוכב לכת יותר מאשר לכוכב.
מאפייני הספקטרום והאטמוספירה של ננסים חומים
עיקר זרם הפליטה של ננסי T ו-L הוא בספקטרום התת-אדום הקרוב באורכי גל של 1- 2.5 מיקרומטר.
הטמפרטורות הנמוכות של ננסים חומים גורמות לספקטרום תת-אדום עשיר שמכיל מגוון תכונות שמשתנות בתלות בטמפרטורה, מסה ומתכתיות.
בנוסף, הטמפרטורות הנמוכות גורמות להתעבות חלק מהגז לגרגירי נוזל.
אטמוספירה טיפוסית של ננסים חומים ידועים משתרעת בטווח הטמפרטורה מ-2200 עד לכ-300K.
בניגוד לכוכב שמחמם את עצמו עם היתוך פנימי יציב, ננסים חומים מתקררים עם הזמן; הננסים המסיביים מתקררים לאט יותר מאשר אלו הפחות מסיביים.
כורונוגרפים (אביזר בטלסקופ שנועד לחסום מקור אור שמפריע לתצפית) משמשים כדי להבחין בגופים עמומים שמקיפים כוכבים בהירים.
גליזה 229B התגלה באמצעות כורונוגרף.
בשנת 2020 סביב HD 162020 התגלה ננס חום שנמצא במרחק של יחידות אסטרונומיות בלבד ממנו.
ננס אדום היא סדרת קומדיה-מדע בדיוני בריטית אשר נכתבה על ידי גרנט ניילור (שם עט משותף שהגו צמד הכותבים רוב גרנט ודאג ניילור).
החללית "ננס אדום" היא חללית כרייה באורך כ-10 ק"מ של תאגיד הכרייה של צדק.
בפרק הראשון בסדרה הטכנאי הזוטר דייב ליסטר נכנס למתקן "הקפאת זמן" כעונש על כך שהחזיק בחתולה ההרה פרנקנשטיין על סיפון הספינה, בניגוד להוראות.
מעט לאחר מכן מתרחשת תאונה על הספינה, ודליפה רדיואקטיבית הורגת את כל היצורים החיים שעל הספינה פרט לדייב ולחתולה ששהתה בבידוד.
הולי (מחשב הספינה בעל הבינה המלאכותית, מנת משכל השווה ל-6,000 ותחושות דיכאון) משאיר את דייב בהקפאה עד שרמות הקרינה בספינה ירדו לממדים תקינים, דבר שארך כשלושה מיליון שנים.
כאשר דייב יוצא מן ההקפאה, הוא מגלה כי הוא בן האנוש האחרון וכי החיים היחידים שנותרו על הספינה בנוסף אליו הם ארנולד ג'.
רימר, שותפו לתא אשר מת והוחזר כהולוגרמה בעלת תודעה ויצור נוסף עם השם הפשוט "חתול", מצאצאיה של פרנקנשטיין, חתולתו ההרה של דייב, אשר התפתחו אבולוציונית במשך שלושה מיליון שנים לצורת חיים הומונידית.
בתחילת העונה השנייה הצוות עונה לקריאת מצוקה של ספינה אחרת ומגלה כי פרט לרובוט השירות קרייטן אף אחד לא שרד.
קרייטן מצטרף לצוות הספינה ומנסה, לעיתים ללא הצלחה מרובה, לספק את צורכיהם.
מרבית ההתפתחויות בעונות הראשונות של הסדרה מונעות מרצונו של דייב לחזור הביתה לכדור הארץ.
בדרך ישנן התרחשויות רבות אשר מסיטות את החללית מדרכה, לרוב בצורה של גזעים חייזריים שהתפתחו בתקופה שעברה מאז הדליפה.
עיקר הבדיחות בסדרה נובעות מההבדלים הגדולים בין ליסטר ורימר ומהשילוב הבלתי אפשרי של הדמויות על רקע המאורעות.
דייב ליסטר (קרייג צ'ארלס) הוא יליד ליברפול שהגיע לספינה על מנת לעבוד ולהרוויח מספיק כסף כדי שיוכל להקים חווה באיי פיג'י.
הוא בעל הדרגה הנמוכה ביותר על הספינה (טכנאי מדרגה שלישית), עקב עצלנותו, ומתואר על ידי קפטן הספינה כעובד שלעולם לא יקודם.
ליסטר ניסה להפוך לשף, וכך להתקדם בדרגתו, אך נכשל.
ליסטר אוהב בעיקר לאכול אוכל הודי, לשתות בירות ולישון.
הוא נמשך לחברת צוות בשם כריסטין קוצ'אנסקי, אך היא מתה יחד עם שאר צוות הספינה, לפני שהספיק לספר לה על רגשותיו.
שותפו לחדר הוא מפקדו, ארנולד רימר, המהווה את ההפך הגמור שלו.
ארנולד ג'ודאס רימר (כריס בארי) יליד איו.
על הספינה רימר היה בעל דרגה אחת לפני הנמוכה ביותר (טכנאי מדרגה שנייה) וראה בעצמו מפקדו של ליסטר.
לאחר התאונה הגדולה הולי החזיר את רימר כהולוגרמה על מנת שתשמש חברה לליסטר ותשמור על שפיותו.
רימר מהווה ניגוד מוחלט לליסטר והוא התמקד תמיד בניסיון לעלות בדרגה ולהיות קצין.
דמותו של ארנולד רימר התפתחה רבות לאורך הסדרה.
בעונות הראשונות ארנולד מופיע כאדם קטנוני ושונא אדם הנגוע בקיבעון להתקדמות בדרגות.
תכונות אלה עמדו כמאבק ישיר לעובדה שהוא צר-מוחין ובור מושלם.
במשך הזמן נגלו לצופה צדדים נוספים בדמות.
לדוגמה, משפחתו דרשה ממנו מצוינות ללא פשרות מצד אחד ומצד שני זלזלו לחלוטין ביכולותיו ובכשרונותיו (רימר היה שחיין מצטיין).
דוגמה נוספת היא הקיבעון שלו לקרבות, מלחמה ואסטרטגיה (הוא מכור למשחק הקופסה "סיכון"), לעומת הנטייה שלו לברוח מעימותים וחוסר היכולת שלו לתפקד במצבי לחץ.
בפרקים מאוחרים יותר התגלה שרימר מאשים את עצמו במותו של הצוות על סיפון ננס אדום.
בפרק "קפיצת ממד" מופיע דמותו של "אייס רימר", כפילו של רימר ממימד אחר, אשר הראה מה היה קורה לו רימר היה נשאר שנה בפנימייה.
אייס רימר הוא ההפך הגמור מרימר: נבון, אמיץ, מוכשר, נערץ, חי וחשוב מכל - אהוב.
לאחר שנים של התמודדות עם קשיים שונים ומשונים, התמודדות עם מותו שלו עצמו ושבע עונות - רימר לקח על עצמו את תפקיד אייס רימר ועזב את צוות הסדרה.
הוא חזר בעונה הבאה ככפיל של רימר, שנבנה מחדש יחד עם הספינה.
חתול (דני ג'ון-ג'ולס) הוא דמוי-אדם שהתפתח מהחתולה של ליסטר לאורך שלושה מיליון שנות אבולוציה.
הוא אוהב לאכול, לישון וחפצים נטושים עליהם הוא מכריז כ"שלו".
בפרק "קמיל" מסתבר שהוא רואה בעצמו כליל השלמות והיצור האהוב עליו ביותר.
הולי (נורמן לובט/האטי היירידג') הוא מחשב הספינה.
הוא בעל מנת משכל של 6,000 אך לאחר שלושה מיליון שנים פיתח "סניליות מחשבית" וקצת איבד את זה.
בפרק "ממד מקביל" הוא מצא הולי מחשב ספינה שהיה זהה לו בכול פרט לכך שהיה בעל מראה של אישה והתאהב בו.
קרייטן (רוברט לוולין) הוא רובוט שירות שחולץ מספינת רפאים.
כרובוט הוא מחויב לתכנות שלו, מה שלא מונע מליסטר לנסות לשבור את התכנות מפעם לפעם.
ננופוטוניקה היא שם כולל לתחום המחקר והטכנולוגיות המשלבים מערכות שגודלן האופייני הוא בסדר גודל של 1–400 ננומטר
, לבין תחום הפוטוניקה, כלומר תת-תחום באלקטרואופטיקה הדן בפוטונים.
תחום זה דן בספקטרום החל מאזור התת אדום ועד האולטרה סגול.
הן המחקרים והן הטכנולוגיות משתייכים למגוון נושאים בתחומי המדעים וההנדסה ובניהם:
פיזיקה והנדסת חשמל - מעבד אופטי, התקנים מוליכים למחצה, התקנים תוך סיביים, נקודה קוונטית.
ביולוגיה ורפואה - בדיקות חדשניות, שליטה בתהליכים ביולוגיים.
כימיה - תהליכים חדשניים, תא פוטואלקטרי .
נניוס היה נזיר ולשי בן המאה התשיעית אשר נודע בכך שמשויכת לו כתיבת היצירה "היסטוריה בריטונום" - "ההיסטוריה של הבריטים".
כיום סבורים מלומדים רבים כי לא הוא כתב את היצירה, אלא היה אחד ממעתיקיה של יצירה קדומה יותר.
נניוס היה תלמידו של אלוודוגוס, הבישוף של אלפוד.
החוקרים מניחים כי נניוס התגורר באזור ברקנוקשייר ובאזור ראדנורשייר של ימינו בוויילס.
ההיסטוריה בריטונום, אשר שרדה במספר עותקים עד ימינו, היא יצירה רבת השפעה, אשר היוותה את המקור לאגדות המלך ארתור הידועות כיום.
בחלק מעותקי היצירה ששרדו עד ימינו מצוין נניוס ככותב היצירה, אולם בדיקה סגנונית והשוואה בין גרסאות שונות ששרדו מעלה כי מדובר ביצירה אשר מורכבת ממספר יצירות שונות.
בחלק מהגרסאות מופיע שמו של נניוס, ובחלק הוא אינו מוזכר.
העובדה ששמו של נניוס מופיע בפרולוג ובאפילוג של היצירה, מהווה בסיס לסברה כי שיוך היצירה לנניוס הוא מאוחר, ואירע ככל הנראה במהלך המאה ה-12.
כתב יד וולשי משנת 817 נכתב על ידי "נמניווס" או "נמניוס" ובו משיב אותו אדם למכתב אנגלו סקסי התוקף את העובדה שלוולשים אין אלפבית משלהם, בכך שהוא ממציא אלפבית וולשי.
על פי מסמך זה ישנם חוקרים הסבורים כי נניוס הוא שהמציא את האלפבית הוולשי בהתבסס על כתב הרונות האנגלו-סקסי (שהגיע לאנגליה במהלך המאה החמישית ונעשה בו שימוש עד אמצע המאה ה-11).
ג'ואבני "נני" מורטי (באיטלקית: Giovanni "Nanni" Moretti; נולד ב-19 באוגוסט 1953) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן קולנוע איטלקי.
מורטי נולד בעיירה ברוניקו () שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה בצפון איטליה.
אביו היה מרצה באוניברסיטת רומא ומומחה לאפיגרפיה יוונית ואמו מורה בתיכון.
עוד בנעוריו גילה את אהבתו לקולנוע לצד אהבתו לספורט הכדור מים, והוא אף שיחק בליגת המשנה האיטלקית.
מיד עם סיום לימודיו, בשנת 1973, הפיק וביים את שני סרטיו הקצרים הראשונים.
בשנת 1976 יצר סרט ראשון באורך מלא, "lo sono un autarchico" (מילולית: אני עצמאי).
בשנת 1978 הפיק את סרטו "Ecce Bombo" אשר הוצג בפסטיבל קאן.
מורטי משחק בדרך כלל את תפקיד הפרוטגוניסט בסרטיו.
סרטו המפורסם ביותר הוא "Caro diario" (יומני היקר) אשר יצא לאקרנים בשנת 1993 והמשכו "Aprile" (אפריל) בשנת 1998. סרטו "La stanza del figlio" (חדרו של הבן) משנת 2001 זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2001. את ההשראה לסרטו "palombella rosa" שאב מימיו כשחקן כדור מים.
רבים מסרטיו לא זכו להצלחה מחוץ לגבולות אירופה, אולם במולדתו הוא ידוע בזכות סרטיו השנונים.
מורטי ידוע אף בדעותיו השמאלניות, ובשנת 2002 ארגן הפגנת ענק נגד ממשלת סילביו ברלוסקוני.
סרטו "Il caimano" (התנין) משנת 2006 עוסק בחלקו בחילוקי הדעות שעורר משטר ברלוסקוני, ומורטי עצמו הוא אחד משלושה שחקנים המגלמים את תפקיד ברלוסקוני בסרט.
בשנת 2021 ביים מורטי את סרט הדרמה "שלוש קומות" המבוסס על הספר באותו שם משנת 2015 מאת הסופר הישראלי אשכול נבו.
בשנת 2023 ביים מורטי ואף כתב והפיק את סרט הדרמה הקומית "מחר תזרח השמש" בו אף כיכב בתפקיד הראשי בתור במאי קולנוע שעובד ביחד עם אשתו המפיקה על סרטו החדש, בעוד אשתו מתחילה לעבוד במקביל על סרט עם במאי אחר.
מורטי מתגורר ברומא מאז ילדותו והוא בעלים משותף של בית קולנוע בעיר בשם "Nuovo Sacher".
בסרטו הקצר "Il Giorno della prima di Close Up" הוא מגלם עצמו בעודו מנסה לעודד מבקרים לצפות בפתיחת הסרט "Close Up".
היומן של נני מורטי (1993)
ננטקט הוא אי באוקיינוס האטלנטי במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, כ-40 קילומטרים מדרום לקייפ קוד.
שטח האי 123 קילומטרים רבועים והוא מתנשא לגובה של 33 מטרים בלבד מעל פני הים.
האי נודע במיוחד כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) כמרכז העולמי של ציד הלווייתנים במאות ה-18 וה-19 וכנמל הבית של הספינה הספרותית "פקווד" ברומן של הרמן מלוויל, "מובי דיק".
באי פועל שדה תעופה (Nantucket Memorial Airport), וחברת תעופה (Nantucket Airlines) מפעילה אליו טיסות סדירות מקייפ קוד.
תושבי האי המקוריים היו בני שבט הוָומפּאָנוֹאָג (Wampanoag) ושם האי בלשונם הוא "ארץ רחוקה".
האי התגלה יחד עם שכנו מרתה'ס ויניארד בשנת 1602 על ידי האדמירל ברת'ולומיו גוסנולד (Bartholomew Gosnold), שסיפח אותו לכתר הבריטי.
בשנת 1641 רכש את האי תומאס מת'יוס וסיפח אותו למדינת ניו יורק.
ההתיישבות באי החלה ב-1659 על ידי מתיישבים מאגודת הידידים ("קוויקרים") ממסצ'וסטס, וב-1671 הוכרזה בו עיר.
ניסיונות לפתח באי חקלאות נכשלו, ויישוביו הפכו לתחנות דיגים עונתיות.
במאה ה-18 הפך ננטקט למרכז עולמי של ציד לווייתנים והפך לאחד המקומות העשירים ביותר בארצות הברית ולאחד מרכוזי מתקני ההפקה הגדולים בעולם לשמן לווייתנים, לחֵלֶב הראשתן גדול-הראש ולענבר אפור.
בשנים אלה פקדו את נמל ננטקט בעונת ההפקה 150 ספינות בעונה.
נמל ננטקט היה הנמל האטלנטי העמוס ביותר לאחר ניו יורק ובוסטון.
ב-1846 פרצה שרפה שהרסה לחלוטין את העיר העיקרית באי.
בשנות החמישים של המאה ה-19 פגע משבר כלכלי בענף ציד הלווייתנים, עקב מעבר לשימוש באמצעי אנרגיה אחרים לתאורה.
בשל כך התדרדר מצב האי, האוכלוסייה קטנה והפכה ענייה יותר ומבנים רבים ננטשו.
בדיעבד, סייע הדבר לשימורם של מבנים ומתקנים שנותרו כפי שהיו בלא פיתוח עד אמצע המאה ה-20, דבר שהפך את המרכז ההיסטורי של ננטקט לאחד הגדולים ביותר בארצות הברית.
לקראת סוף המאה ה-19 החלה להיווצר באי תעשיית תיירות ונופש מרפא בזכות אוויר הים הצלול וטבילה במי האוקיינוס.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, במקביל לצמיחתו של האי השכן, מרתה'ס ויניארד, כאתר נופש, התקדמה גם הפיכתו של ננטקט לאתר תיירות, נופש ומורשת.
האי ננטקט מוזכר בסרט "ממזרים חסרי כבוד" של קוונטין טרנטינו, בסצנה שבה קולונל לנדה (כריסטוף ואלץ) מבקש חלקת אדמה באי כחלק מהעסקה על קבלת חסינות מפני העמדה לדין על פשעי מלחמה.
הסרט הקיץ של 42' שעלילתו מתרחשת באי, הופק שם בשנת 1971.
ברומן "מובי דיק" שכתב הסופר הרמן מלוויל, חלקים משמעותיים מן העלילה מתרחשים באי.
הסדרה "הזוג המושלם" (נטפליקס, 2024) מתרחשת באי.
ננורובוטיקה הוא תחום טכנולוגי מתפתח העוסק ביצירת מכונות או רובוטים, שגודל מרכיביהם מספר ננומטרים ( מטרים).
ננורובוטיקה שייכת להנדסת ננוטכנולוגיה, בתחום של עיצוב ובניית ננו-רובוטים, עם מכונות באורך של 0.1-10 מיקרומטר שבנויות מרכיבים ננומטריים או מולקולריים.
הגדרה נוספת לננו-רובוט היא רובוט המאפשר דיוק אינטראקציות עם עצמים בקנה מידה ננומטרי, או יכול לתמרן עם רזולוציה ננומטרית.
מכשירים אלה מיועדים לבצע סריקות ובדיקות מיקרוסקופיות, ואינם בהכרח בסדר גודל ננומטרי, כמו מכונה מולקולרית.
על פי הגדרה זו, מנגנון גדול כמו מיקרוסקופ כוח אטומי יכול להיחשב מכשיר ננורובוטי, כיוון שהוא מסוגל לבצע פעולות ננומטריות.
לכן מיקרו-רובוטים המסוגלים להעביר נתונים מדויקים בסקלות ננומטריות, יכולים להחשב גם כן לננו-רובוטים.
נכון לשנת 2012 כמה מכונות מולקולריות נבדקו ומנוצלות ליישומים שונים, אם כי מרבית המכונות מצויות בשלב המחקר והפיתוח.
דוגמה לכך היא חיישן בעל מתג שרוחבו כ-1.5 ננומטר, המסוגל לספור מולקולות ספציפיות מדגמים כימיים.
פיתוח מתקדם שלו יהיה חיישן המסוגל למפות DNA שלם של אדם בתוך שעות ספורות.
מכונות ננומטריות עתידיות רבות נועדות לשימוש בתחום הטכנולוגיה הרפואית, במטרה לזהות ולהשמיד תאים סרטניים.
יישום פוטנציאלי נוסף הוא איתור של כימיקלים רעילים, ומדידת הריכוז שלהם בסביבה.
השימוש במשותף בין ננו-אלקטרוניקה, פוטוליתוגרפיה וביו-חומרים חדשים מאפשר גישה חדשה ליצירת ננורובוטים לצרכים שימושיים ברפואה, כמו יצירת מיכשור לניתוחים, איבחון ומשלוח של תרופות.
שיטה זו של ייצור בתחום הננו-טכנולוגיה נמצאת בשימוש בתעשיות האלקטרוניקה.
חלק מהננורובוטים ישתלבו כמכשירים ננואלקטרוניים שיאפשרו הפעלה מרוחקת ואופציות חדשות בתעשיית הרפואה.
נו-בוטים הם 'רובוטי חומצות גרעין', שהם מכונות אורגניות מולקולריות בגודל ננומטרי.
מבנה הדנ"א מסוגל לאפשר אמצעים ליצירת מכשור ננומכני דו-ממדי ותלת-ממדי.
מכשירים המבוססים על דנ"א יכולים לפעול על ידי שימוש במולקולות קטנות, על ידי חלבונים ומולקולות דנ"א אחרות.
המחזור הביולוגי מבוסס על חומרי דנ"א שהונדסו (תוכננו) כמו מכונות מולקולריות כדי לאפשר משלוח תרופות לבעיות ממוקדות בגוף.
מערכות אלו יעבדו צמוד לביו-חומרים המיועדים למערכת העברת תרופות, מערכת כזו שלא תאפשר דיוק בתוך vivo כמו אבטיפוסים מהונדסים.
גישה זו מציעה שימוש במיקרואורגניזים ביולוגים כמו החיידק Escherichia coli.
כך שהמודל משתמש בשוטון כדי לנוע ובדרך כלל משתמשים בשדות אלקטרומגנטיים כדי לשלוט בתנועה שלו.
מסמך המציע גישות התפתחותיות בנושא הננוטכנולוגיה בשימוש "טכנולוגיה פתוחה" הוצג לעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
לפי מסמך זה, כמו ש"מקור פתוח" האיץ בשנים האחרונות את התפתחות של מערכות מחשב כך גם גישה דומה יכולה לתרום להתפתחות הננורובוטיקה.
השימוש בננוביוטכנולוגיה צריך להיות מורשת לדורות הבאים ולהתפתח כטכנולוגיה פתוחה המבוססת שימוש אתי למטרות שוכנות שלום.
"טכנולוגיה פתוחה" מוגדרת להיות אחד מהיסודות העיקרים להשגת מטרה זו.
יש הרבה פוטנציאל בשימוש הננורובוטיקה ברפואה, שכולל אבחון מוקדם של מחלות, התמקדות שליחת תרופות לתאים סרטנים, שימוש במיכשור ביומכני לניתוחים, ניטור פרמקוקינטיקה על סוכרת וביטוח רפואי.
בתוכניות שכאלו, הצפי של ננוטכנולוגיה רפואית עתיד להראות כך שיוזרקו ננורובוטים לתוך גוף חולה, ואלו יפעלו ברמה התאית.
הננורובוטים בשימוש בתחום הרפואי לא יהיה בהם את היכולת לשכפל את עצמם משום שזה היה מעלה את המורכבות של המכשיר, מפחית את המהימנות, ומפריע בהשגת המטרה הרפואית.
ננוטכנולוגיה מספקת מגוון רחב של טכנולוגיות חדשות לפיתוח פתרונות מותאמים אישית ליעילות אספקת מוצרים פרמצבטיים.
היום אחת מתופעות הלוואי בטיפולים כמו כימותרפיה היא שלא ניתן למקד את שליחת התרופה למיקום הספציפי של התאים הסרטניים.
אך חוקרים באוניברסיטת הרוורד ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס הצליחו להצמיד גדילי רנ"א מיוחדים שגודלם לא עולה על עשרה ננומטרים בקוטר לננוחלקיקים ומילאו אותם עם התרופה הכימותרפית.
אותם גדילי רנ"א נדבקים לתאים הסרטניים.
ברגע שהננוחלקיק נפגש עם תא סרטני הוא נדבק אליו ומפריש בתוכו את התרופה הכימותרפית.
הפעולה הממוקדת הזו של שליחת התרופה היא בעלת פוטנציאל רב בנושא הטיפול בחולי סרטן עם הימנעות מתופעות לוואי בחולה עצמו.
עוד יישום שימושי של הננורובוטיקה הוא סיוע בתיקון רקמות של תאים ביחד עם התאי דם הלבנים.
הגיוס של תאים דלקתיים או תאי דם לבנים לאזור הנגוע, היא התגובה הראשונה שיש פציעה ברקמה (אשר כוללים נויטרופילים, לימפוציטים ומונוציטים).
בשל גודלם הזעיר הננורובוטים נצמדים לדפנות התאי דם הלבנים ודוחסים את עצמם דרך דפנות כלי הדם ולהגיע למקום הפציעה.
שם הם יכולים לסייע לתאי דם הלבנים בתהליך תיכון הרקמות, וע"י כך להאיץ את תהליך ההחלמה.
המדע מאחורי מנגנון זה הוא מורכב למדי.
מעבר של תאים על פני האנדותליום בדם, תהליך המכונה הגירה, הוא מנגנון בו מעורבים מפגש בין רצפטורי שטח פני התא למולקולות הדבקה, מאמץ כוח פעיל והתרחבות של דפנות כלי ומתרחש העיוות הפיזי של התאים המהגרים.
על ידי הצמדת את עצמם תאים דלקתיים מהגרים, הרובוטים יכולים למעשה "לתפוס טרמפ" על כלי הדם, תוך עקיפת הצורך במנגנון מורכב של הגירה.
חברות ענק כמו "ג'נרל אלקטריק", "היולט פקארד" ו"נורת'רופ גרומן" עובדות על פיתוח ומחקר של ננורובוטים.
מנתחים מציעים לעיתים רעיונות לדרכים לשימוש בננורובוטים בפרוצדורות רפואיות נפוצות.
סוכנויות ממשלתיות השקיעו באוניברסיטאות ובמוסדות מחקר מעבר ל-2 מיליארד דולר למחקר פיתוח מכשירי ננו לרפואה.
גם בנקים רבים באופן אסטרטגי החלו להשקיע בתחום הזה כדי לרכוש זכויות ותמלוגים על ננורובוטים בעתיד.
אחד הפנים של ננורובוטיקה הוא נושא המונופול בתחום.
פטנטים רבים נרשמו על ננו-רובוטים, רובם על ידי סוכני פטנטים (חברות המתמחות בעיקר בייצור של טיוטות לפטנטים ולעורכי דין).
קיים חשש שהתחום יהפוך למונופול שישלט על ידי תאגידי ענק, כפי שקרה עם המצאת הרדיו או מלחמת הזרמים.
על מנת שיוכלו לבצע משימות מיקרו/ומאקרו סקופיות ככל הנראה יש צורך להרבה ננו-רובוטים ולהפעילם במקביל.
נחילי הננורובוטים - גם אלו שלא מסוגלים לשכפל את עצמם וגם אלו המסוגלים לשכפל את עצמם ללא מעצורים בטבע -נמצאים בהרבה סרטי מדע בדיוני, כמו ה"ננו-גששים של בורג" "במסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" והפרק בסדרה 'The outer limis' שנקרא 'The new breed'.
ננו-בוטים - בפתיח של סדרת האנימציה האמריקאית "פיניאס ופרב", נאמרת השורה "Creating Nano-bots" (בגרסה המתורגמת לעברית של הסדרה: לבנות רובוטים קטנטנים).