tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'י.) הוא אלבומה השני של הראפרית ליל קים אשר יצא ב־27 ביוני 2000 על ידי אטלנטיק רקורדס ועל ידי חברת התקליטים העצמאית שלה Queen Bee Entertainment.
עם יציאתו האלבום זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה־4 בארצות הברית ונמכרו ממנו 235 אלף עותקים כבר בשבוע הראשון ליציאתו ובנוסף גם הגיע לעשירייה הפותחת במצעד אלבומי ההיפ-הופ וה-R&B האמריקאי.
הצלחתו בארצות הברית המשיכה גם לאחר מכן כאשר עד סוף השנה נמכרו ממנו 1.4 מיליון עותקים במדינה, מה שהפך אותו לאלבום הראפ הנשי המצליח ביותר במדינה באותה שנה וזיכה אותו במעמד פלטינה.
נכון להיום מכירות האלבום עומדות על 1.8 מיליון עותקים במדינה ו־5.8 בכל העולם.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "No Matter What They Say", אשר הגיע למקום ה־60 בארצות הברית ולמקום ה־15 במצעד שירי ה-R&B והיפ-הופ ו-"" אשר הגיע למקום ה־75 בארצות הברית בו השתתף הזמר סיסקו.
The Nightmare Before Christmas הוא פסקול הסרט הסיוט שלפני חג המולד.
הפסקול, שיצא לאור לראשונה ב-12 באוקטובר 1993 דרך חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס, היה לפסקול ה-15 של המלחין האמריקאי דני אלפמן.
הפסקול הועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר בשנת 1993, ודורג בשנת 2019 במקום ה-52 במצעד האלבומים האמריקאים בילבורד 200.
הפסקול יצא במהדורה מחודשת בשנת 2006, עקב הוצאתו המחודשת של הסרט בתלת מימד, יחד עם דיסק נוסף הכולל גרסאות כיסוי של חמישה משירי הפסקול המקורי המבוצעים על ידי פול אאוט בוי, פאניק!
אט דה דיסקו, מרילין מנסון, פיונה אפל ו-She Wants Revenge, וארבע רצועות דמו.
The Nicki Wrld Tour הוא סיבוב ההופעות של הזמרת ואמנית ההיפ הופ ניקי מינאז' יחד עם הראפר והזמר ג'וס וורלד.
סיבוב הופעות זה נועד לתמוך באלבום האולפן הרביעי של ניקי מינאז', Queen (2018), ובאלבום האולפן השני של ג'וס וורלד, Death Race for Love (2019).
סיבוב ההופעות כלל 19 הופעות והחל ב-21 בפברואר 2019 במינכן שבגרמניה והסתיים ב-28 במרץ 2019 בז'נבה שבשווייץ.
שלוש הופעות מתוך ה-40 שהיו בתכנון המקורי בוטלו לאור בעיות טכניות ומזג אוויר.
סיבוב ההופעות המקורי נקרא NICKIHNDRXX והיה אמור של ניקי מינאז' יחד עם הראפר פיוצ'ר, שבסופו של דבר הוחלף על ידי ג'וס וורלד.
סיבוב ההופעות המקורי היה גם אמור להתקיים באמריקה הצפונית אך בהודעה שהוציאה מינאז' הסבירה כי ידחה למאי 2019, אך מעולם לא הוכרזו מועדים שנקבעו מחדש.
במהלך ראיון ברדיו Beats 1 באפריל 2018, הודיעה מינאז' על תאריך יציאת האלבום Queen ועל התוכניות לסיבוב הופעות.
סיבוב ההופעות המקורי NICKIHNDRXX יחד עם פיוצ'ר הוכרז ביוני והיה אמור להתחיל בחודש ספטמבר אך נדחה.
בדצמבר 2018 הודיעה מינאז' כי את פיוצ'ר יחליף ג'וס וורלד וכי סיבוב ההופעות יקרא The Nicki Wrld Tour ויתחיל באירופה.
כחמישה ימים לאחר מותו של ג'וס וורלד נאמה מינאז' בטקס Billboard Women in Music 2019 והקדישה כמה מילים לזכרו; בנאום שיתפה על עבודתה יחד עם ג'וס בסיבוב ההופעות:
רשימת השירים הבאה היא מההופעה שהתקיימה ב-21 בפברואר 2019 במינכן, גרמניה.
החל מההופעה בפריז, "Bust Down Barbiana" נוסף לרשימת השירים.
במהלך ההופעות בלונדון, בירמינגהם ומנצ'סטר, סטיילו ג'י, מיז בנקס וליסה מרקדז הצטרפו למינאז' בהופעות בהתאמה.
במהלך ההופעה בלונדון, מינאז' ביצעה את "Coco Chanel" ו-Yxng Bane הצטרף אליה לביצוע "Rihanna".
במהלך ההופעות בבירמינגהם ומנצ'סטר הצטרפה Lady Leshurr למינאז' לביצוע "Queen's Speech".
+ רשימת הופעות שבוטלו, תאריכים, ערים, מדינות, מקומות וסיבות תאריך עיר מדינה מיקום סיבה 21 בספטמבר 2018 בלטימורארצות הברית Royal Farms Arenaשינויים בהפקה23 בספטמבר 2018 וושינגטון די.
הלילה שהם לקחו את מיס יפה הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מ-1977.
במסגרת תחרות יופי בינלאומית הנערכת במיאמי חמש המתמודדות שעלו לשלב חצי הגמר טסות לנסאו, לנסיעה מצטרפים גם מנחה התחרות והאמא של הנציגה האמריקאית בתחרות.
המנהיגה של הטרוריסטים דורשת כופר של חמישה מיליון שקל ולא תהרוג את הנמצאים על המטוס.
מנהל האבטחה בנמל התעופה מייק אוטול פוגש שני סוכנים ממשלתיים והוא המום לדעת שלממשלה אין כל כוונה לשלם את הכופר, הוא מבין שהתקווה היחידה של השבויים נמצאת בידיו.
The Off-Season הוא אלבום האולפן השישי של הראפר האמריקאי ג'יי קול.
האלבום יצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס, רוק ניישן ואינטרסקופ רקורדס.
ב-7 באוגוסט 2018 הוציא קול את "Album of the Year (Freestyle)" בליווי וידאו קליפ.
בסמוך לצאתו הכריז על The Off-Season, שיקדים את צאתו של מה שתוכנן במקור להיות אלבום האולפן השישי שלו, The Fall Off.
בראיון לבילבורד בספטמבר 2018 הודיע קול כי הוא מתכנן לקחת זמן ב-2019 מסיבוב הופעות עד סיום עבודתו על The Off-Season, The Fall Off והפרויקט של האלטר אגו שלו קיל אדוורד.
ב-29 בדצמבר 2020, קול פרסם תמונה באינסטגרם בה תיעד רשימה שכותרתה "The Fall Off Era".
הרשימה הכילה את אלבום האוסף Revenge of the Dreamers III ושני פרויקטים נוספים, The Off-Season ו-It's a Boy, שאותם הוא מתכוון להוציא לקראת The Fall Off.
בכיתוב התמונה נכתב: "עדיין יש לי כמה יעדים שאני צריך לבדוק עבורם.
אני סורק...", מה שגרם למעריציו לחשוב שהוא עשוי לפרוש ממוזיקה לאחר צאתו של The Fall Off.
ב-28 באפריל 2021, הראפר באס, חבר בלייבל דרימוויל רקורדס, שיתף ומחק במהירות פוסט באינסטגרם, עם הכיתוב "The Off-Season.
ב-4 במאי 2021 הודיע ג'יי קול רשמית על תאריך צאת האלבום ברשתות החברתיות, ואף חשף את עטיפת האלבום.
ב-9 במאי 2021, קול פרסם טריילר דרך הרשתות החברתיות שהכריז על סרט תיעודי בשם "Applying Pressure: The Off-Season".
הסרט התיעודי פורסם ב-10 במאי 2021 באמצעות יוטיוב.
הסרט הקצר מחולק לארבעה פרקים בהם קול משתף מראה מאחורי הקלעים באולפן, כמו גם רגעים פרטיים במהלך תהליך היצירה של האלבום.
הסרט הופק על ידי קול עצמו ואיברהים חמאד, ובוים על ידי סקוט לייזר.
בסרט הופעת קמע של הראפר 21 סבאג'.
ב-13 במאי 2021, מספר שעות לפני צאת האלבום, פרסם קול את רשימת הרצועות שלו ברשתות החברתיות.
ב-22 ביולי 2020 הוציא קול את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "The Climb Back", כסינגל כפול לצד "Lion King on Ice", תחת המיני-אלבום Lewis Street.
לפי קול, שני השירים במקור יצאו כשני הסינגלים הראשונים מתוך אלבומו העתידי The Fall Off.
ב-7 במאי 2021, קול הוציא את "Interlude", הסינגל השני מתוך האלבום, לאחר שתכנן במקור להוציא את כל האלבום בבת אחת.
בארצות הברית, השיר זכה ל-8.5 מיליון השמעות בסטרימינג לפי דרישה ביום הראשון לצאתו.
הוא גם הגיעה למקום הראשון באפל מיוזיק ארצות הברית תוך פחות מיממה.
השיר אף הגיע היישר אל המקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-25 במאי 2021, "My Life", בהשתתפות 21 סבאג' ומוראי נשלח לרדיו הקצבי העכשווי בארצות הברית, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
ב-17 במאי 2021 פורסם הווידאו קליפ הנלווה לשיר "Amari".
הקליפ בוים על ידי הראפר מז , שביים גם את הווידאו קליפ ללהיטו של קול, "Middle Child".
קול הוציא את הקליפ לשיר "Applying Pressure" ב-25 במאי 2021. את הקליפ ביים סקוט לזר, והוא כולל הופעה של הראפר דייב איסט, שאליו התייחס קול בשיר.
שני הקליפים צולמו בניו יורק.
בחודש יוני 2021, הופיע האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר לשנת 2021 עד כה" של רולינג סטון.
ביום צאתו, האלבום שבר את שיא מספר ההשמעות הגבוה ביותר בספוטיפיי לשנת 2021 ביום הראשון לצאתו, עם 62 מיליון השמעות באותו היום.
בארצות הברית, האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ומכר בשבוע הראשון 282,000 יחידות שקולות לאלבום, מה שהפך אותו לאלבום השישי של קול שהגיע למקום הראשון במצעד.
האלבום זכה בשבוע הגדול ביותר בשנת 2021 לאלבום היפ הופ, והשני בגודלו סך הכל, אחרי Fearless (Taylor's Version) של טיילור סוויפט שמכר 291,000 יחידות.
במצעד הבילבורד הוט 100, הגיעו ארבעה שירים מתוך האלבום לעשירייה הפותחת: "My Life" במקום השני, "Amari" במקום החמישי, "Pride Is the Devil" במקום השביעי ו-"" במקום השמיני, ובכך הפך קול לאמן השלישי בהיסטוריה שהכניס ארבעה שירים היישר אל העשירייה הפותחת במצעד בו זמנית, לאחר דרייק, ליל ויין וג'וס וורלד.
עיתוןתוארדירוגמקורבילבורד50 האלבומים הטובים ביותר של 2021: רשימת הצוות32Yahoo!
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם14 במאי 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגדרימוויל • רוק ניישן • אינטרסקופ
The One (בעברית: האחד או האחת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג, מתוך אלבום האולפן העשירי שלה, X.
השיר יצא לאור ב-28 ביולי 2008, על ידי חברות התקליטים מאשרום רקורדס ופרלופון, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
במקור, "The One" היה אמור להיות כלול במהדורה פיזית שיצאה לשווקים בממלכה המאוחדת, במהלך סיבוב ההופעות, "KylieX2008", אך בהמשך הוחלט להוציא אותו בפורמט דיגיטלי בלבד.
בנוסף לכך, הופצה גרסת רמיקס שלו.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הניו זילנדי והפך ללהיט במספר מדינות נוספות.
השיר נכתב על ידי קיילי מינוג, ריצ'רד "ביף" סטנארד, ג'יימס וילטשייר, ראסל סמול, ג'ון אנדרסון, יוהאן אמות' ואמה הולמגרן והופק על ידי ריצ'רד "ביף" סטנארד ופרימייסנס.
בריאיון עם ראסל סמול, מפיק האלבום, נחשף שהקלטות האלבום התעכבו כיוון שכאשר שלחו את "The One" לסטנארד, הצוות של מינוג נאלץ לחכות 10 חודשים לסיום העריכה שלו.
את הווידאו קליפ הנלווה של "The One" ביים בן איב, והוא צולם במנצ'סטר, הממלכה המאוחדת.
הוא צולם באולפן צילום, תוך שימוש במסך ירוק.
חלק מהקליפ צולם במנצ'סטר ארנה.
הוא הוקרן לראשונה באוגוסט 2008, חודשיים לאחר יציאתו כסינגל.
הוא נוצר בהשראת שחקניות אמריקאיות כדוגמת קרול לומברד ולורן באקול.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-8.1 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורהממלכה המאוחדת28 ביולי 2008הורדה דיגיטליתפרלופוןניו זילנד22 בספטמבר 2008האחים וורנר אוסטרליהאירופה7 באוקטובר 2008EMIאוסטרליה20 באוקטובר 2008האחים וורנר אוסטרליה
The One (בעברית: האחד או האחת) הוא אלבום האולפן ה־23 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־22 ביוני 1992. הוא אלבום האולפן הראשון שהוציא ג'ון מאז נגמל מבולימיה ומהתמכרויותיו לסמים ולאלכוהול.
"The One" הגיע למקום השני בבריטניה ושהה בו במשך שלושה שבועות.
בארצות הברית, הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה (על ידי RIAA) ובכך היה לאלבום הנמכר ביותר של ג'ון שם מאז 1975.
את עטיפת האלבום עיצב ג'אני ורסצ'ה.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "Simple Life", קבע רצף של 24 שנים עם להיט של ג'ון בטופ־40 בבילבורד הוט 100. בכך שבר ג'ון את השיא הוותיק הקודם (23 שנים רצופות) שנקבע על ידי אלביס פרסלי ב־1977.
"The One" הוא אלבום האולפן הראשון שהוציא ג'ון מאז נגמל מבולימיה ומהתמכרויותיו לסמים ולאלכוהול.
באופן מכוון, הוא עוסק בכובד ראש בנושאים רציניים.
ג'ון סיפר שבהכנת האלבום "היו שניים או שלושה שירים שפשוט לא התאימו להלך הרוח הרציני של האלבום הזה, אז הם נחתכו".
באלבום חזר ג'ון לנגן על פסנתר אקוסטי (ימאהה ) לצד הפסנתר האלקטרוני , שבו עשה שימוש נרחב באלבומיו הקודמים, "Reg Strikes Back" (1988) ו־"Sleeping with the Past" (1989), אף שהוא שב לעשות שימוש ברולנד במהלך ובאלבום (1994).
אולה רומו סיפק תכנות תופים, נרחב בהרבה מאשר באלבומים קודמים של ג'ון.
בנוסף לגיטריסט הוותיק , בכמה שירים ניגן גיטריסט חדש בשם אדם סימור.
מארק טיילור ניגן בקלידים, ונגינה נוספת סיפק גאי בבילון, שסיפק גם תכנות קלידים.
השיר נכתב לאחר שג'ון הזמין מטופין שיר, לאחר שנקבעו לו מופעים משותפים עם קלפטון.
אולה רומו שותף בקרדיט הכתיבה של השיר עם ג'ון וטופין.
דייוויד גילמור התארח באלבום וניגן בגיטרה ב־"Understanding Women".
ג'אני ורסצ'ה עיצב את עטיפת האלבום, כמו גם את תלבושות חברי הלהקה במהלך סיבוב ההופעות של האלבום, ואת הבמה והתאורה.
האלבום שהה שלושה שבועות רצופים במקום השני במצעד האלבומים הבריטי (כשמעליו אלבום האוסף של ליונל ריצ'י).
בארצות הברית, האלבום היה לנמכר ביותר של ג'ון מאז 1975, עם הגיעו למעמד פלטינה x2 על ידי RIAA.
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר "AllMusic", כתב שג'ון נותן ביצועים משכנעים למדי באסופת השירים הטובה למדי שבאלבום.
שירי האלבום קליטים וטובים למדי, אך הם אינם משאירים חותם לאורך זמן.
ארלוויין ביקר את ההפקה האנמית מדי לטעמו.
עם זאת אמר שהאלבום נשמע חם יותר מאשר האלבומים האחרונים שקדמו לו.
מארק קארו מ"שיקגו טריביון" כתב שג'ון מיצב את עצמו באלבום כמוזיקאי מוזיקה עכשווית למבוגרים.
קארו שיבח את "Simple Life" "הדרמטי, העשיר והסוחף" ואת רצועת הנושא "בעלת ההשראה".
"הבלדות המדויקות, הכוללות תחינה לא לאנוס אישה בדייט ("When a Woman Doesn`t Want You"), מעוצבות במיומנות, אך נוטות להיכרך ביחד, תוך שהחומר הקצבי יותר, הכולל דואט אנרגטי עם אריק קלפטון ("Runaway Train"), שומר על ברק לא מאיים של שנות ה־90".
קארו ביקר שירים שגרתיים יותר כמו "On Dark Street", "שנראה שג'ון כותב מתוך שינה", "אך זה עדיין נשאר אלבום שברוס הורנסבי יכול לקנא בו".
דייוויד גילמור – גיטרה (10)
קרול פרדריקס – זמרת רקע (4)
ג'וניס ג'יימיסון – זמרת רקע (4)
הקלטה וטכנאות קול – דייוויד ניקולס
עוזר טכנאי קול – אלכס פירלה ואנדי סטריינג'
עוזר טכנאי קול ב־"Runaway Train" – אנדי ברדפילד
Cutting בדה היט פקטורי שבלונדון
תיאום אלבום – סטיב בראון
תיאום אולפן – אדריאן קולי וסם סטל
טכנאי לאריק קלפטון – לי דיקסון
טכנאי למארק טיילור – וינס בארקר
עיצוב עטיפה – ג'אני ורסאצ'ה
"The Nights" (בעברית: "הלילות") הוא סינגל מאת ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י, שהופק על ידי אביצ'י והמפיק האיראני-שוודי אראש פורנורי.
הסינגל יצא לאור ב-1 בדצמבר 2014 כסינגל המוביל ממיני-האלבום השני של אביצ'י, The Days / Nights.
את המילים כתבו אביצ'י וכותבים שונים.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי.
ב-23 בינואר 2015, אביצ'י הוציא את "The Nights (Avicii by Avicii)", הרמיקס לשיר.
השיר מופיע בגרסה הבריטית של אלבום האולפן השני של אביצ'י "Stories".
השיר הושמע במשחק הווידאו "FIFA 15" של EA Sports.
בשנת 2014, תוכנית הטלוויזיה "SportsCenter" ב-ESPN השתמשה ב-"The Nights" כשיר סיום השנה בספורט.
הוא שימש גם כשיר הגול של קרוליינה הוריקנס מ-2015 עד 2018.
ב-15 בדצמבר 2014, הקליפ הרשמי לסינגל "The Nights" פורסם ביוטיוב.
נכון מאי 2023, הקליפ הגיע לכ-906 מיליון צפיות.
הסינגל הוקלט באולפני Foxy, לוס אנג'לס, קליפורניה.
כתיבה – ניקולס פורלונג, גבריאל בנימין, ג'ורדן סוקוף, ג'ון פלדמן, אביצ'י
הנדסה והפקה ווקאלית – זאק סרוויני
גיטרה אקוסטית – קולין בריטיין
גיטרה לאפ סטיל – וויל קרטר
The Orb הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית שנוסד בשנת 1988 על ידי אלכס פטרסון וג'ימי קאוטי.
בזכות הסאונד הפסיכדלי הייחודי להם, ההרכב היה פופולרי במיוחד בקרב באי מסיבות ורייבים בזמן שהם "יורדים" מהסמים שלקחו.
אלבום הבכורה שלהם משנת 1991, "The Orb's Adventures Beyond the Ultraworld", השפיע ופרץ את הדרך לסגנון האמביינט האוס שהתהווה בסוף שנות ה-80 בבריטניה בעוד "U.F.Orb" שיצא לאור אחריו הצליח במצעד הבריטי וייצג את השיא המסחרי של הז'אנר.
האוֹרבּ התחילו כתקליטני אמביינט ודאב בלונדון, וההופעות המוקדמות שלהם נוצרו בהשראת אמנים אלקטרוניים משנות ה-70, בעיקר בריאן אנו, Cluster ו-קרפטוורק.
לאורך השנים ה-Orb שמרו על אסתטיקת המדע הבדיוני האופיינית להם, אף על פי שהיו שינויים רבים בהרכב, כולל עזיבתם של קאוטי וחברים ההרכב כריס וסטון, אנדי פלקונר, סיימון פיליפס, ניק ברטון ואנדי יוז.
פטרסון נשאר החבר הקבוע היחיד, שהמשיך לעבוד כ-Orb עם המפיק השווייצרי-גרמני תומאס פלמן , ומאוחר יותר, עם מרטין "Youth" גלובר.
השימוש הבלתי מורשה של פטרסון ביצירות של אמנים אחרים הוביל למחלוקות מרובות, בעיקר עם ריקי לי ג'ונס.
בהופעות החיות שלהם בשנות ה-90, האוֹרב השתמשו במכשירים לקלטות אודיו דיגיטליות שהותאמו למיקס וסימפול, לפני המעבר למחשבים ניידים ומדיה דיגיטלית אחרת.
עם מופעי אור צבעוניים ודימויים פסיכדליים, ההופעות שלהם עוררו לעיתים קרובות השוואות לפינק פלויד, שהגיטריסט שלה, דייוויד גילמור, שיתף איתם פעולה מאוחר יותר באלבום "Metallic Spheres" ב-2010. אלבום האולפן השישה עשר שלהם, "Abolition of the Royal Familia" יצא לאור ב-27 במרץ 2020.
אלכס פטרסון החל את הקריירה המוזיקלית שלו בתחילת שנות ה-80 כפועל במה של להקת הפוסט-פאנק רוק "Killing Joke", בה נגן הבס, מרטין "Youth" גלובר, היה חבר ילדותו.
כשקילינג ג'וק התפרקו, בשנת 1986 הפך פטרסון לסוכן אמנים בחברת התקליטים EG Rercords.
פטרסון וגלובר היו שותפים לדירה, וג'ימי קאוטי, חבר להקת KLF, שהיה חבר בלהקה קודמת של גלובר בשם Brilliant היה אורח קבוע בדירה.
פטרסון וקאוטי החלו לתקלט ולהפיק מוזיקה יחד תחת השם "The Orb".
השיר הראשון שלהם היה "Tripping on Sunshine", המנון אסיד האוס משנת 1988, שיצא באלבום אוסף שערך Youth בשם "Eternity Project One" .
בשנה שלאחר מכן, האורב הוציאו EP בשם "Kiss EP" עם ארבעה שירים המבוססים על סאמפלים מתחנת הרדיו "KISS FM" בניו יורק.
הוא יצא לאור בחברת התקליטים החדשה של פטרסון וגלובר "WAU!
Modo Records" , שהם הקימו מתוך רצון לשמור על עצמאות כלכלית מחברות תקליטים גדולות יותר.
פטרסון וקאוטי החלו לתקלט בלונדון, וקיבלו מהתקליטן פול אוקנפולד הצעה לנגן בחדר הצ'יל אאוט במסיבות "The Land of Oz" במועדון הלילה "Heaven".
להופעות של האורב בימי שני בערב היו בתחילה רק כמה מעריצים שרופים, אבל בהדרגה חדר הצ'יל-אאוט שלהם הפך לפופולרי בקרב באי מועדונים שרצו לנוח מהמוזיקה הרועשת והקצבית של רחבת הריקודים.
האורב בנו מלודיות באמצעות הקלטות במספר ערוצים ממספר פטיפונים ומיקסר.
הקבוצה שילבה תקליטורים, קלטות ואפקטים קוליים של ה-BBC בסטים שלה, לעיתים קרובות מלווים בקטעים של רצועות דאנס פופולריות.
על אף שהשתמשו במגוון סאמפלים, הם נמנעו מקצב כבד ותופים כדי לשמור על אווירת האמביינט.
במהלך שנת 1989, ה-Orb, יחד עם Youth, פיתחו סגנון הפקה מוזיקלי ששילב מוזיקת אמביינט עם מגוון רחב של דגימות והקלטות.
עיתונות המוזיקה הבריטית תייגה מאוחר יותר את המוזיקה כאמביינט האוס.
זמן קצר לאחר מכן, ה-Orb הוזמנו על ידי דייב סטיוארט מהיורית'מיקס לעשות רמיקס לסינגל שלו "Lily Was Here" ובהמשך הוצעו להרכב עוד עבודות רמיקס מאמנים כולל Erasure ו-"System 7" .
בשנת 1990 פטרסון וקאוטי ביצעו מספר הקלטות באולפן של קאוטי.
כשהוצע להם חוזה בחברת התקליטים Big Life, ה-Orb מצאו את עצמם בצומת דרכים: קאוטי העדיף שה-Orb יוציאו את המוזיקה שלהם דרך הלייבל שלו KLF Communications, בעוד שפטרסון רצה להבטיח שההרכב לא יהפוך לפרויקט צדדי של KLF.
עקב זאת קאוטי ופטרסון נפרדו באפריל 1990, כשפטרסון שמר על השם ה-Orb.
כתוצאה מהפיצול, קאוטי הסיר את תרומותיו של פטרסון מההקלטות שנעשו והוציאה את האלבום "Space" ב-KLF Communications.
גם האלבום "Chill Out" של KLF היה מבוסס על ההקלטות הללו, ללא קרדיט לפטרסון.
בראיון בשנת 2011 למגזין Magnetic, אישר פטרסון את מעורבותו ותרומתו לאלבום "צ'יל אאוט" ואמר: "KLF הוציאו את Chill Out, שהיה בעצם אוסף של סשנים שלי שמעולם לא קיבלתי עליהם קרדיט.
זו הייתה אחת הסיבות העיקריות לכך שג'ימי ואני נפרדנו.
התברר לי שכל מה שהוא אמר שהוא נתן לי, הוא מעולם לא נתן לי.
זה עיצב הרבה דברים בראש שלי.
למשל, שלעולם לא יגנבו ממני יותר.
אל תדאג, גנבו ממני שוב.
אבל כמו שג'ימי אמר לי, אתה אף פעם לא באמת מפורסם עד שגונבים ממך.
בעקבות הפיצול, פטרסון החל לעבוד עם Youth על השיר "Little Fluffy Clouds".
ההרכב שילב סאמפלים מהיצירה "Electric Counterpoint" של סטיב רייך.
הסאמפל עליו בנוי השיר הם משפטים חוזרים ונשנים בקולה של הזמרת-יוצרת ריקי לי ג'ונס, מראיון מוקלט איתה שהופיע בתקליטור לקידום המכירות של שצורף לגרסאות פרומו של האלבום Flying Cowboys מ-1989. בסאמפל ג'ונס מתארת תמונות ציוריות של העננים מילדותה באריזונה בצורה מהורהרת וחלומית.
בשנת 1991, פטרסון הזמין את טכנאי האולפנים אנדי פלקונר להצטרף ל-Orb.
אחריו הצטרף טכנאי האולפן כריס "ת'ראש" וסטון , וסטיב הילאג' , גיטריסט בלהקת הרוק המתקדם גונג שפטרסון פגש בזמן שתקלט בלונדון.
יחד עם המפיק תומאס פלמן ה-Orb יצרו מספר שירים נוספים עבור אלבומם הראשון, "The Orb's Adventures Beyond The Ultraworld".
ההקלטה נעשתה במהלך שלושה השבועות בלא פחות משישה אולפנים ועם כעשרים מוזיקאים חיצוניים.
היכולות הטכניות של פלקונר ווסטון ועבודת הגיטרה של הילאג' אפשרו לקבוצה ליצור צלילים פנורמיים המתארים היבטים של מסע בחלל, כגון שיגור אפולו 11. האלבום נמכר היטב בבריטניה וזכה לשבחים על האיזון בין מוזיקת אמביינט, האוס ושימוש בסאמפלים.
"The Orb's Adventures Beyond The Ultraworld" נחשב לפורץ דרך בשינוי האופן שבו מוזיקאים רואים סאמפלים וכיצירה חלוצית בז'אנרים של מוזיקת אמביינט ודאנס.
לאחר הקלטת האלבום אנדי פלקונר עזב את ההרכב, ותרומתו האחרונה הייתה בסשן של האורב אצל ג'ון פיל.
באוקטובר 1991 ה-Orb יצאו למסע ההופעות הראשון שלהם בארצות הברית לקדם את ההוצאה לאור של האלבום בגרסה ערוכה בדיסק בודד בלייבל "Mercury Records".
בסוף 1991 ובתחילת 1992 כתבו פטרסון ווסטון את הסינגל הבא שלהם, "Blue Room", יחד עם ג'ה וובל , הבסיסט של PiL, וקלידנית להקת גונג, מיקט ז'ירודי.
על אף אורכו – כמעט 40 דקות – "Blue Room" נכנס למצעד הבריטי במקום 12 והגיע לשיא במקום 8 והוא הסינגל הארוך ביותר אי פעם במצעדים.
האורב קידמו את הסינגל הזה עם הופעה ב-Top of the Pops שכונתה "אוונגארד אגדי", שבה פטרסון ווסטון שיחקו שחמט בחליפות חלל על רקע צילומי דולפינים וגרסה ערוכה של "Blue Room".
ביולי 1992, האלבום "U.F.Orb" יצא לאור, וההשקה בארצות הברית לוותה בסינגל השני מהאלבום, "Assassin".
"U.F.Orb" הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי והכה את מבקרי המוזיקה בהלם בכך שהמעריצים אהבו את מה שעיתונאים תפשו כרוק מתקדם.
למרות הצלחת ה-Orb, פטרסון ווסטון העדיפו להימנע מפרסום אישי ובמקום זאת לאפשר למוזיקה שלהם להיות מוקד תשומת הלב.
בגלל האנונימיות החלקית הזו והרכב החברים המתחלף של האורב, הם מוכרים לעיתים קרובות יותר כקולקטיב מוזיקלי מאשר כ"להקה".
במהלך השנה וחצי הבאות, פטרסון ווסטון המשיכו להפיק חומרים חדשים, ועזבו את הלייבל Big Life לטובת חוזה עם איילנד רקורדס.
ב-1993 יצא לאור אלבום ההופעה "Live 93", לקט שירים מהופעות חיות שלהם באירופה ובאסיה, בהרכב שככל את פטרסון, וסטון, המפיקים ניק ברטון וסיימון פיליפס, כמו גם טכנאי האודיו אנדי יוז, שהחליף בעבר את וסטון.
הפקת האולפן הראשונה של ה-Orb בלייבל החדש הייתה "Pomme Fritz", EP כאוטי עם שימוש רב בסאמפלים מוזרים והיעדר הרמוניות קונבנציונליות.
למרות שהאלבום הגיע למקום השישי במצעד הבריטי, המבקרים קטלו אותו וכינו אותו "שרבוט"..
באוגוסט 1994, וסטון עזב את האורב ופטרסון המשיך לעבוד עם יוז ופלמן.
לאחר עזיבתו של וסטון הצטרף פלמן הצטרף להקלטות האולפן של ההרכב במשרה מלאה, אך לא תמיד השתתף בהופעות חיות.
פטרסון, יוז ופלמן סיימו את העבודה על האלבום "Orbus Terrarum", עליו עבדו פטרסון ווסטון.
האלבום שיצא ב-1995, הציג סאונד יותר ארצי ו"אורגני" מאשר המוזיקה הטריפית-מדע-בדיונית מהאלבומים הקודמים.
האלבום קיבל ביקורות שליליות בעיתונות הבריטית, שתיארה אותו כ"גנרי" וכנקודת שפל ביצירתיות של פטרסון.
האלבום גם הרחיק רבים ממעריצי ההרכב, והגיע רק למקום ה-20 במצעד הבריטי.
לעומת זאת, מבקרים אמריקאים העניקו לו שבחים רבים, כולל הרולינג סטון שציין אותו כאלבום החודש ושיבח את הזרימה הסימפונית שלו המלווה ב"שנינות הבריטית הייחודית".
לאחר סיבוב הופעות עולמי ארוך הפיקו ה-Orb, עם אנדי יוז וסטיב הילאג', את אלבומם הבא "Orblivion" שחזר לסאונד הרחפני-חללי שלהם.
למרות מכירות טובות, האלבום התקבל בקרירות בעיתונות הבריטית.
כמו עם האלבום הקודם, גם לגבי "Orblivion" המבקרים האמריקאים היו חיוביים יותר, כולל רולינג סטון, ששיבחו את "הניגודיות של כאוס וצלילים נעימים".
NME קטלו את האלבום וכתבו שהקהל המתאים היחיד לו הם רייברים המחפשים נוסטלגיה.
ה-Orb נתפשו על ידי העיתונות הבריטית כמי שעברו את השיא.
לאחר צאת האלבום עזב יוז עזב את ההרכב.
בשנת 2001, האורב, בהרכב עם פטרסון, פיליפס ופלמן הצטרפו למסע ההופעות של Area:One – פסטיבל מוזיקה נודד שארגן מובי עם פול אוקנפולד, ניו אורדר ואמנים אלטרנטיביים ואלקטרוניים אחרים.
למרות הצטרפות ה-Orb לאמני מיינסטרים במהלך סיבוב ההופעות, פטרסון ופלמן הוציאו ב-2002 את ההקלטות הבאות שלהם בסדרה של EP בפרופיל נמוך בלייבל הגרמני Kompakt וזכו להצלחה וביקורות חיוביות.
אף על פי שהסגנון המוזיקלי שלהם השתנה במקצת מאז שנות ה-90, ה-Orb המשיכו להשתמש בצלילים סינתטיים משונים באלבום "Bicycles & Tricycles" מ-2004 שזכה לביקורות מעורבות.
כדי לקדם את האלבום, הלהקה החלה בסיבוב הופעות בבריטניה עם אמן הדאב Mad Professor .
על אף שהאורב עדיין משכו קהל גדול, הגרדיאן ציין שהם חסרים את האינטנסיביות שאפיינה את ההופעות הקודמות שלהם.
לאחר שני EP נוספים בלייבל Kompakt, האורב (כעת רק פטרסון ופלמן) הוציאו את "Okie Dokie It's The Orb on Kompakt", שהציג חומרים חדשים בנוסף לגרסאות מעובדות של השירים הקודמים שלהם בלייבל.
בשלב זה, על פי AllMusic, תומאס פלמן הפך לדמות היצירתית העיקרית בהרכב.
"אוקי דוקי" היה הרבה יותר ממוקד ופחות "מטופש" משני האלבומים הקודמים,, ולפי Pitchfork Media, "קשה לומר היכן [פטרסון] בתמונה".
ההקלטות של האורב עם Kompakt החזירו להם הרבה מהאמינות המוזיקלית שלהם בקרב העיתונות והראו שהם יכולים "להזדקן בחן".
אלבום האולפן הבא של ה-Orb, "The Dream", יצא ביפן ב-2007 ובשנה שלאחר מכן בארצות הברית ובבריטניה.
פלמן נעדר מהאלבום, ופטרסון התאחד עם Youth ואליהם הצטרף טים בראן מ-Dreadzone.
באלבום חוזרים האורב לסאונד של תחילת שנות ה-90, עם שירה ייחודית ומגוון סאמפלים.
לאחר איחוד מחדש של פטרסון עם תומאס פלמן הודיע הלייבל British Malicious Damage Records (המנוהל על ידי חברי Killing Joke) במאי 2009 על אלבום האולפן התשיעי של ה-Orb בשם "Baghdad Batteries (Orbsessions Volume III)".
בניגוד לשני האלבומים הראשונים בסדרת "Orbsessions", שיצאו לאור ב-2005 ו-2007 והיו אוספים של הקלטות, "Baghdad Batteres" כלל חומרים חדשים לגמרי שהוקלטו באולפן של פלמן בברלין.
ה-Orb הוציאו לאור את האלבום "Metallic Spheres" באוקטובר 2010, בהשתתפות דייוויד גילמור מפינק פלויד.
הוא יצא לאור בקולומביה רקורדס.
בשנת 2012, עבדו ה-Orb עם מוזיקאי הדאב לי "סקראץ'" פרי על אלבום רגאיי בשם "The Orbserver in the Star House" שהוקלט בברלין במשך תקופה של מספר חודשים וכלל את הסינגל "Golden Clouds", המבוסס על גרסה ראשונית של "Little Fluffy Clouds".
ב-22 ביוני 2018, יצא לאור אלבום האולפן החמישה עשר של האורב, "No Sounds Are Out of Bounds".
ה-Orb הוציאו את אלבום האולפן השישה עשר שלהם, "Abolition of the Royal Familia" ב-27 במרץ 2020. הוא כולל תרומות של Youth, רוג'ר אינו, גאודי, דייוויד הארו, וסטיב הילאג' ומיקט ז'ירודי.
Metallic Spheres (2010) (עם דייוויד גילמור)
The Nun II: Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול סרט האימה העל-טבעי האמריקאי "הנזירה 2" (2023), שהולחן על ידי המלחין והמנצח האמריקאי מרקו בלטרמי.
הפסקול יצא לאור ב-1 בספטמבר 2023, בהוצאת חברות התקליטים ווטר-טאוור מיוזיק ואולפני האחים וורנר.
The Nun II הוא הפסקול הרשמי של סרט האימה העל-טבעי שובר הקופות "הנזירה 2" (2023), שיצא לאקרנים בסמוך לצאתו, והוא הפסקול הראשון אותו מלחין מרקו בלטרמי עבור היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בדומה לפסקול The Nun של סרט האימה העל-טבעי "הנזירה" (2018), גם פסקול זה כולל 20 רצועות בלבד.
בתוך The Nun II נכללים שירים מסוגת המוזיקה האלקטרונית ומוסגת מוזיקת אימה ומתח.
כל שירי הפסקול הולחנו על ידי המלחין והמנצח האמריקאי מרקו בלטרמי.
השיר "The Nun's Story", מהווה כשיר הפותח את הפסקול ואת הסרט "הנזירה 2" (2023), ו-"Goodbyes", סוגר אותם.
שיר הנושא של הפסקול הוא "The Nun 2" שמשמש גם כרצועה השנייה בו.
"The Night Comes Down" (מאנגלית: "הלילה יורד") הוא שיר שנכתב על ידי גיטריסט הרוק הבריטי בריאן מיי, וזה בוצע לראשונה על ידי להקתו קווין.
השיר מהווה לרצועה השישית באלבום האולפן של הלהקה משנת 1973, Queen.
השיר הוקלט במסגרת מפגשים של הלהקה שהתקיימו באולפן ההקלטות דה ליין לי בשנת 1971. הלהקה נשכרה על ידי האולפן במטרה שתתנסה בציוד החדש שרכש הצוות, ואת התשלום קיבלה בצורת הקלטת דמואים.
בשנת 1973, החלה קווין להקליט את אלבום הבכורה שלה.
כאשר ניסה המתופף רוג'ר טיילור להקליט עבור "The Night Comes Down", השתמש בתופים שנרכשו על ידי טריידנט, אולפן ההקלטות החדש אליו עברה הלהקה.
טיילור לא אהב את צליל התופים, וזה ביקש מהלהקה להכניס לאלבום את גרסת הדמו שהקליטה שנתיים לפני כן בדה ליין לי, ולוותר על הקלטת גרסה חדשה.
הבית הראשון בשיר מתייחס ל-"Lucy in the Sky with Diamonds", שיר מאת הביטלס.
ברגע שמוזכר, משתנים המקצב והאווירה המופיעה בשיר.
הבית השני בשיר מתייחס להפכים וניגודים, כגון שחור ולבן.
בעתיד, ניגודים אלו יבוטאו בשיריה, תלבושותיה והופעותיה של הלהקה.
דוגמה בולטת לכך היא עטיפת האלבום Queen II, אשר כללה "צד לבן" (צד א') שהכיל שירים בעלי ליריקה ומלודיה פשוטות, ו"צד שחור" (צד ב') שהכיל שירים בעלי ליריקה ומלודיה מורכבות יותר.
ב-11 בספטמבר 2024 הודיע מיי כי הלהקה תוציא לאור את Queen I Collector's Edition – גרסה מחודשת ומורחבת של אלבום הבכורה שלה משנת 1973. אל ההודעה צורפו סינגל ווידאו-קליפ של גרסה מחודשת של השיר "The Night Comes Down" שהוקלטה מחדש.
The Oregon Trail (בתרגום חופשי: "שביל אורגון") הוא משחק סימולציה מבוסס טקסט שפותח במקור ב-1971 על ידי שלושת הסטודנטים להוראה דון ראוויץ', ביל היינמן ופול דילנברגר אשר למדו באותה העת במכללת קארלטון במינסוטה.
המשחק נוצר במטרה ללמד את תלמידי בתי הספר בארצות הברית על מציאות חייהם של המתיישבים החלוצים שנסעו במהלך המאה ה-19 לאורך שביל אורגון ההיסטורי במערב ארצות הברית אשר עבר בין מדינת מיזורי למדינת אורגון.
המשחק הפך לתוכנה חינוכית נפוצה במיוחד בכיתות בארצות הברית במהלך שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 והוא נחשב לעיתים רבות לאחד ממשחקי הווידאו החינוכיים המשפיעים ביותר בכל הזמנים.
שביל אורגון הוא משחק סימולציה מבוסס טקסט שבו השחקן משחק בתפקיד המנהיג של קבוצת מתיישבים שיוצאים בשנת 1847 מהיישוב אינדפנדנס שבמדינת מיזורי לעבר היישוב אורגון סיטי שבמדינת אורגון באמצעות סוסים וכירכרות.
לאורך הדרך על השחקן לרכוש אספקה, לחפש מזון ולקבל החלטות שונות שיקבעו את הגורל של הקבוצה.
ככל שהמשחק מתקדם השחקן נאלץ להתמודד עם אירועים אקראיים כמו סערות שפוגעות באספקה או עלולות להאט את קצב ההתקדמות, כרכרות שבורות, מחלות שונות כמו בין היתר דיזנטריה, התקפות של חיות בר, ומתקפות מצד "רוכבים עוינים".
המשחק מסתיים כאשר השחקן מגיע לאורגון, או כאשר השחקן מת מסיבות שונות לאורך הדרך.
מקרי המוות לרוב מתרחשים עקב התקפה של "רוכבים עוינים" או משום שהאספקה אזלה והמתיישבים מתו מרעב.
הצלחה במשחק דורשת איזון בין החלטות קצרות טווח לבין אסטרטגיות הישרדות ארוכות טווח, כמו כמה אוכל לאכול בכל יום, מתי לנוח, ואיך לנהוג במצבי חירום.
הגרסה המקורית של המשחק לא הכיל שום גרפיקה, מכיוון שהיא פותחו עבור מחשבים שהשתמשו בטלפרינטרים במקום צגי מחשב.
ה-Port של המשחק שיצא בהמשך למחשבי Apple II הכיל גרפיקה פשוטה.
ב-1971 דון ראוויץ', אשר היה סטודנט בהיסטוריה במכללת קרלטון במינסוטה, לימד היסטוריה בכיתה ח' בתיכון ג'ורדן במיניאפוליס.
במסגרת ההתנסות שלו שם הוא קיבל את המטלה ללמד את התלמידים על ההתפשטות לעבר מערב ארצות הברית במהלך אמצע המאה ה-19. בעקבות כך ראוויץ' הגה לראשונה את הקונספט של המשחק ככלי למידה שיסייע לתלמידים להבין את האתגרים שעמדו בפני המתיישבים החלוצים במהלך המסע מערבה.
בתחילה רצה ראוויץ' ליצור משחק לוח של שביל אורגון.
לאחר שבוע שלם בו הוא תכנן את המשחק הוא דיבר על כך עם שותפיו לדירה, ביל היינמן ופול דילנברגר, אשר היו גם סטודנטים במכללת קרלטון.
היינמן, ודילנברגר היו בעלי ניסיון רב בתכנות והם הציע לו להפוך את הפרויקט לתוכנת מחשב, מכיוון שבאופן זה התוכנה תוכל לעקוב אחר ההתקדמות של השחקן ולחשב את סיכויי ההצלחה שלו על סמך האספקה שברשותו, במקום שההתקדמות במשחק תסתמך רק על זריקת קוביות.
בעקבות כך השלושה יצרו ביחד את המשחק באמצעות שפת התכנות BASIC אשר בגרסתו הראשונה עשה שימוש במכונות טלטייפ המחוברות למחשב מיינפריים.
בתחילה היה ניתן לשחק במשחק רק בתדפיסי נייר כאשר התלמידים היו צריכים להזין את החלטותיהם לאורך המשחק באמצעות המקלדת.
בשנת 1974 ארגון קונסורציום המחשוב החינוכי של מינסוטה (MECC) פיתח גרסה מתקדמת יותר של המשחק והפיץ את הגרסה הזו בבתי ספר ברחבי ארצות הברית.
הארגון יפתח בעתיד גם גרסאות של המשחק למגוון פלטפורמות, כולל למחשבי ה-Apple II אשר יהפכו לגרסה הפופולרית ביותר של המשחק במהלך שנות ה-80.
בעקבות הצלחת המשחק נוצרו לאורך השנים גרסאות עדכניות יותר למשחק אשר כללו גרפיקה מתקדמת יותר, וחוויות משחק אינטראקטיבית וויזואלית יותר.
חברת משחקי הווידאו Gameloft הוציאה בשנת 2008 גרסה עדכנית של המשחק לטלפונים החכמים.
The OA היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בת 16 פרקים מסוג מסתורין, מדע בדיוני ופנטזיה אשר נוצרה על ידי בריט מרלינג וזאל בטמנגליג'.
הסדרה הפכה לראשונה זמינה לצפייה בנטפליקס ב-16 בדצמבר 2016.
למרות שיוצרי הסדרה תכננו את הסדרה כך שהיא תכיל בסופו של דבר חמש עונות, ב-5 באוגוסט 2019 נטפליקס החליטה לבטל את המשך הפקת הסדרה, ועל כן היא נותרה עם סוף לא פתור.
עלילת הסדרה מתמקדת בפרירי ג'ונסון, אישה עיוורת צעירה שנעלמה במשך שבע שנים באורח מסתורי, ושבה פתאום במפתיע כאשר כעת, באורח פלא, היא מסוגלת לראות.
עם שובה, היא מתעקשת שאחרים יקראו לה "ה-OA" (מונח שמשמעותו הוא "המלאך המקורי") ומסרבת לספר להוריה המאמצים או ל-FBI מה בדיוק קרה לה בתקופה שהיא נעלמה.
בהמשך היא מרכיבה בסתר קבוצה של חמישה אנשים, הכוללת ארבעה תלמידי תיכון בעיתיים ומורה, ומחליטה לספר להם את סיפורה יוצא הדופן.
בשיחותיה עם אותה הקבוצה היא מספרת להם שהיא נחטפה על ידי מדען בשם ד"ר האפ פרסי אשר ערך ניסויים על אנשים שעברו חוויות סף מוות, מתוך האמונה שיש להם את היכולת לנוע בין ממדים.
במהלך התקופה בה היא הייתה בשבי, פרירי ויתר האנשים שנחטפו על ידי אותו המדען, עליהם הוא ערך ניסויים רבים, למדו את הטכניקה אשר מאפשרת להם לפתוח פורטל לממדים אחרים, ובאופן זה הם נמלטו מהשבי.
משום שפריירי משוכנעת שהמודעות לדרך בה ניתן לעבור בין ממדים חיוניות לאנושות, היא מחליטה לשתף את המידע עם הקבוצה על מנת להכין אותה לאירוע עתידי גדול שעלול לשנות את העולם.
בריט מרלינג בתפקיד פריירי ג'ונסון / ה-OA / נינה אזרובה - אישה צעירה שהייתה עיוורת לפני היעלמותה וחוזרת באופן מסתורי לאחר שבע שנים כאשר היא מסוגלת כעת לראות.
אמורי כהן בתפקיד הומר רוברטס - אדם שנחטף גם הוא יחד עם פריירי.
סקוט וילסון בתפקיד אייבל ג'ונסון - אביה המאמץ של פריירי.
פיליס סמית' בתפקיד בטי ברודריק-אלן - מורה בתיכון שהופכת לאחת מאנשי סודה של פריירי.
אליס קריגה בתפקיד ננסי ג'ונסון - אמה המאמצת של פריירי
פטריק גיבסון בתפקיד סטיב ווינצ'ל - תלמיד תיכון מרדן שמצטרף לקבוצה של פריירי.
ברנדן מאייר בתפקיד ג'סי מילס - תלמיד שמצטרף לקבוצה של פריירי.
ברנדון פראה בתפקיד אלפונסו "פרנץ'" סוסה - תלמיד פופולרי שמצטרף לקבוצה של פריירי.
איאן אלכסנדר בתפקיד באק וו ומישל וו - תלמיד טרנסג'נדר שמצטרף לקבוצה של פריירי.
ג'ייסון אייזקס בתפקיד ד"ר האנטר אלויסיוס "האפ" פרסי - מדען אשר חוקר חוויות סף מוות והוא האנטגוניסט הראשי בסדרה.
The Piper at the Gates of Dawn (בתרגום חופשי: "החלילן בשערי השחר") הוא אלבום הבכורה של להקת פינק פלויד, והיחיד בו היה סיד בארט חבר בלהקה.
האלבום הוקלט באולפני אבי רוד והופק על ידי טכנאי הקול של הביטלס, נורמן סמית', ומאופיין בסגנון פסיכדלי שזוהה עם הלהקה בשנותיה הראשונות.
האלבום יצא ב-5 באוגוסט 1967, והגיע למקום השישי במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-131 במצעד בילבורד 200 האמריקאי.
בשנת 2003, דורג האלבום במקום 347 מתוך 500 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
שמו של האלבום נלקח משם הפרק השביעי של הספר "הרוח בערבי הנחל" מאת קנת גרהם, שהיה אחד מהספרים האהובים על בארט.
ב-11 במרץ 1967, הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה "Arnold Layne".
השיר, עסק בגבר טְרַנְסְוֶסְטִיט שנוהג לגנוב בגדי ולבני נשים ממתקני כביסה, עורר עם יציאתו סערה ציבורית ואף נאסר לשידור בחלק מתחנות הרדיו בלונדון.
ב- 16 ביוני 1967, הוציאה הלהקה את הסינגל השני שלה "See Emily Play".
השיר זכה להצלחה ונחשב לאחד משיריה הבולטים של הלהקה באותה תקופה, נכלל בסופו של דבר בגרסה האמריקאית בלבד של האלבום.
עם יציאתו לאור של האלבום הלהקה המשיכה להופיע במועדון "UFO Club" בלונדון, בריטניה.
על אף שהלהקה החלה לצבור פופולריות ולמשוך קהל עצום להופעותיה, חברי הלהקה היו מודאגים מההתדרדרות במצבו הנפשי של סיד בארט בעקבות צריכה הולכת וגוברת של סמים.
חברי הלהקה קיוו שמדובר בתקופה שתעבור, אם כי היו גם חלק, כמו מנהל הלהקה אז פיטר ג'נר, שהבינו שזאת בעיה שיש לפתור.
לקראת סוף 1967, מעט לאחר תחילת העבודה על אלבום האולפן השני של הלהקה, A Saucerful of Secrets, מצבו של בארט דרש מהלהקה למצוא פתרון והוחלט לצרף את דייוויד גילמור.
גילמור צורף על מנת להחליף את בארט במהלך ההופעות, אולם זמן קצר לאחר מכן הוחלט כי גילמור יחליף אותו באופן מלא ובארט עזב את הלהקה.
עבור תצלום חברי הלהקה על גבי עטיפת האלבום נשכר הצלם ויק סינג.
סינג ביקש להלביש את חברי הלהקה בבגדים זוהרים ואז, בעת הצילום, השתמש בעדשת פריזמה אותה קיבל במתנה מחברו ג'ורג' האריסון, גיטריסט להקת הביטלס, במטרה ליצור את המראה הפסיכדלי של העטיפה, שנועד לדמות שימוש בסם LSD.
שם האלבום במקור היה "Projection".
את השם "The Piper at the Gates of Dawn" בחר בארט בהשראת כותרת הפרק השביעי בספר "הרוח בערבי הנחל" מאת קנת גרהם.
היה זה אחד הספרים המועדפים על בארט, ובקרב חברים פעמים רבות הוא היה אוהב ליצור את הרושם שהוא ההתגלמות של פאן (אל מהמיתולוגיה היוונית המופיע בספר).
האלבום קיבל ביקורות חיוביות, כאשר מבקרים רבים משבחים את ההישג של הלהקה בזרם של המוזיקה פסיכדלית.
עם יציאתו לאור האלבום הגיע למקום השישי במצעד האלבומים הבריטי, ומנגד רק למקום ה-131 במצעד בילבורד 200 האמריקאי.
בשנותיה הראשונות הלהקה הצליחה בעיקר בבריטניה ובמדינות אירופאיות מסוימות.
הפריצה של הלהקה לתודעה העולמית ולראשי המצעדים התרחשה בשנת 1973, עם האלבום The Dark Side of the Moon.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-253 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.
סיד בארט - גיטרה, שירה ועיצוב עטיפה אחורית
ריצ'רד רייט - אורגן, פסנתר ושירה
פיטר בואן - טכנאי קול
ויק סינג - עיצוב עטיפה קדמית
The Pirate Bay (בראשי תיבות TPB; תרגום לעברית: מפרץ הפיראטים) הוא אתר אינטרנט לשיתוף קבצים שהוקם בשוודיה ב-2003 ומאפשר למשתמשים שלו לחפש, להוריד ולתרום קישורי מגנט וקובצי טורנט, ושיתוף קבצים עמית לעמית בין משתמשי פרוטוקול ביטורנט.
האתר עורר מחלוקות ודיונים על היבטים משפטיים של שיתוף קבצים, זכויות יוצרים וחירויות אזרח והפך לפלטפורמה ליוזמות פוליטיות נגד חוקי קניין רוחני ברחבי העולם וכן לכוח מרכזי בתנועה נגד זכויות יוצרים.
במשך השנים האתר התמודד עם מספר השבתות ותפיסות דומיינים, ועבר לסדרה של כתובות אינטרנט חדשות כדי להמשיך לפעול.
באפריל 2009, מייסדי האתר (פיטר סונדה, פרדריק נייג' וגוטפריד סווארטהולם) נמצאו אשמים בשוודיה בגין סיוע בהפרת זכויות יוצרים ונידונו לשנת מאסר ולקנס.
במדינות מסוימות, ספקי שירותי אינטרנט נצטוו לחסום את הגישה לאתר.
לאחר מכן, אתרי פרוקסי סיפקו גישה אליו.
המייסדים שוחררו כולם עד 2015 לאחר שריצו עונשים מקוצרים.
"The Pirate Bay" הוקם בספטמבר 2003, על ידי הארגון השוודי נגד זכויות יוצרים Piratbyrån (בתרגום לעברית 'משרד הפיראטים'); הוא מנוהל כארגון נפרד מאז אוקטובר 2004. האתר נוהל תחילה על ידי גוטפריד סווארטהולם ופרדריק נייה, המוכרים בכינויים שלהם "אנאקאטה" ו"TiAMO", בהתאמה.
שניהם הואשמו ב"הפצת תוכן המוגן בזכויות יוצרים" על ידי איגוד הסרטים של אמריקה.
ב-31 במאי 2006, בעקבות התלונה, המשטרה השוודית פשטה על שרתי האתר בסטוקהולם ולקחה אותם, מה שהוביל לשלושה ימים של השבתה, והאתר חזר לפעול אחר כך.
האתר טען שהוא ישות ללא מטרות רווח שבסיסה באיי סיישל; עם זאת, טענה זו הייתה במחלוקת.
בעקבות פשיטת המשטרה זכה האתר לחשיפה נוספת ומספר המשתמשים בו גדל.
ארגון Piratbyrån הקים באותה עת את מפלגת הפיראטים של שוודיה, כדי להילחם בחוקי זכויות היוצרים.
בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2009 קיבלה 7.1% מקולות הבוחרים, וקיבלה בתחילה מושב אחד בפרלמנט.
במהלך 2007 מספר המשתמשים המשיך לעלות במהירות, האתר אירח תוכן פיראטי שכלל סרטי קולנוע חדשים, סדרות טלוויזיה מיד עם סיום הפקתם, משחקי מחשב ואף עותקים אלקטרונים של ספרי הארי פוטר עוד לפני שיצאו לדפוס.
באפריל 2009 ניכנס לתוקף בשוודיה חוק המחייב ספקיות שירותי אינטרנט לחשוף את זהות הגולשים החשודים בשיתוף קבצים ברשת.
מיד אחר כך צנחה תעבורת האינטרנט בשוודיה ב-33% ביום אחד.
באוגוסט 2009, ספקית האינטרנט הגדולה בשוודיה חסמה את הגישה לאתר, אך על אף שהחסימה נאכפה - הוא המשיך לפעול.
במרץ 2012, הודיעו מפעילי האתר כי הם מחפשים דרכים לעקוף את גורמי אכיפת החוק.
בין השאר בעזרת הפעלת תחנות שרתים ממטוסים זעירים ללא טייס.
באוקטובר 2012 הודיעה האתר כי הוא עובר למחשוב ענן.
במאי 2012, מתקפת האקרים השביתה את "The Pirate Bay" למשך יממה.
במרץ 2013 הודיעו מפעילי "The Pirate Bay" כי בעקבות הרדיפות של ארגוני זכויות היוצרים וסוכנויות אכיפת החוק, הם מעבירים את שרתיהם לצפון קוריאה.
אך התברר שזו הייתה רק בדיחה ופרובוקציה.
ביולי 2014 השיק אתר חדש המיועד לגולשים מהסלולרי.
בינואר 2018 הוכרז, יחד עם מספר אתרים נוספים כמו FMovies, על ידי נציב הסחר של ארצות הברית כאתר המארח תוכן פיראטי .
כמו אתרי הורדות רבים, גם האתר ומפעיליו היו חשופים לשלל איומים בתביעות משפטיות מצד תאגידים הקשורים לעולם התוכנה, תעשיית המוזיקה ותעשיית הסרטים.
עד לסגירתו הראשונה ב-2015 כלל האתר עמוד שנקרא (באירוניה) "הבהרות משפטיות" (Legal) וכלל העתקים של מכתבי תביעה מצד אותם תאגידים ואת תגובת מפעילי האתר אליהם, התגובות נכתבו בצורה הומוריסטית ולא פעם ולא פעמיים גם מלווה בניבולי פה.
האתר נחסם מעת לעת על ידי רשויות של מדינות שונות:
במאי 2012, בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת הורה לספקיות אינטרנט במדינה לחסום את "The Pirate Bay".
ההחלטה נתפסת כאור ירוק לבעלי זכויות יוצרים להתחיל לדרוש חסימות של אתרי שיתוף קבצים גדולים נוספים במדינה.
בדצמבר 2016, בית משפט באוסטרליה הורה לספקיות האינטרנט לחסום יותר מ-60 אתרי הורדות פיראטיות, כולל "The Pirate Bay".
באוסטרליה המאבק המשפטי בשיתוף הקבצים החל כבר ב-2005, בעקבות הפופולריות של תוכנת השיתוף קאזה.
בישראל ארגון זיר"ה חייב, במרץ 2018, את פייסבוק לחסום פוסטים או הודעות עם קישורים לאתרי שיתוף קבצים.
בפברואר 2009 נפתח בסטוקהולם משפט בו תבעו מספר חברות מדיה גדולות, ביניהן אולפני פוקס, אולפני קולומביה, סוני, האחים וורנר וענקית המוזיקה EMI, את Pirate Bay בסכום של 100 מיליון קרונות שוודיות, כ-12 מיליון דולר, בגין הפרת זכויות יוצרים וכיסוי הפסדים כספיים שנגרמו להן בשל פעילות האתר.
הרשעתם בפלילים של מפעילי האתר
באפריל 2009 הורשעו ארבעת מפעילי האתר (גוטפריד סוורטהולם, פרדריק נייה, פיטר סונדה ומנכ"ל ספקית האינטרנט של מפרץ הפיראטים, קארל לאנדסטרום) על ידי בית משפט בשוודיה בעבירה של תמיכה וסיוע ביודעין להפרת זכויות יוצרים.
להגנתם טענו כי שום חומר המוגן בזכויות יוצרים לא אוחסן בשרתי האתר עצמו, ושאף החלפת קבצים לא התרחשה מעולם ישירות דרך האתר כך שהוא אינו אחראי לחומרים המוחלפים בין משתמשים.
התביעה במשפט, לעומתם, טענה כי בכך שמימנו, תכנתו וניהלו את האתר, עזרו הארבעה למשתמשי האתר להפר זכויות יוצרים.
בנובמבר 2010, בעקבות ערעור שהגישו שלושה מהם, הופחתו עונשי המאסר בפועל שנגזרו עליהם, אך הוגדל סכום הפיצויים.
על מפעילי האתר נגזרו עונשי מאסר בפועל של ארבעה עד עשרה חודשים, ובנוסף נגזר עליהם לשלם קנס בגובה 30 מיליון קרונות שוודיות (קנס השווה בערכו לכ-12 מיליוני ש"ח).
בראשית 2012 דחה בית המשפט העליון של שוודיה את ערעורם של מפעילי האתר.
פיטר סונדה, גוטפריד סוורטהולם ופרדריק נייה, נמלטו מהמאסר שנגזר עליהם בשל הפעלת האתר.
סוורטהולם נעצר באוגוסט 2012 בקמבודיה וביוני 2013 נידון גם לשנתיים מאסר בגין האקינג.
סונדה נתפס ונעצר בדרום שוודיה שנתיים ביוני 2014. בנובמבר 2014, פרדריק נייה נעצר כשניסה לחצות את הגבול מלאוס לתאילנד, בידי משטרת הגבולות של תאילנד במחוז נונג קאי, כ-500 ק"מ מצפון מזרח לבנגקוק.
ב-9 בדצמבר 2014 נסגר האתר, בעקבות פשיטה של משטרת שוודיה על חוות השרתים של האתר בסטוקהולם.
מספר אתרים נפתחו כדי לשמר את ארכיון החומר של האתר לאחר סגירתו.
ב-31 בינואר 2015 שב האתר לאוויר עם הדומיין thepiratebay.se.
לוגו האתר השתנה לציור של עוף החול, המסמל את תחייתו המחודשת.
אף על פי שאפשר להוריד את כל הקבצים הקודמים שהיו באתר, טופס "צור קשר" איננו פעיל.
אתר "טורנט פריק" דיווח כי האתר עמד בתאריך שהציב לעצמו, וקם 24 שעות לפני המועד שהציב לעצמו.
בפברואר 2016 האתר החל להציע תוסף שמאפשר הזרמת מדיה ישירות מהדפדפן בלי צורך להוריד תוכנה.
The Pacific (מילולית: הַשָּׁקֵט; נקראה בעברית גם "הפסיפיק" ו"אוקיינוס לא שקט") היא מיני-סדרה זוכת פרס אמי בת 10 פרקים מבית HBO, על המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
הסדרה הופקה על ידי סטיבן ספילברג, טום הנקס וגארי גוצ'מן ועלתה לשידור בארצות הברית ב-14 במרץ 2010. היא מתמקדת בחיילי חיל הנחתים של ארצות הברית ובפרט בסיפוריהם של שלושה נחתים: יוג'ין סלדג', רוברט לאקי וג'ון בזילון, במהלך הקרבות באוקיינוס השקט.
הפסיפיק מבוססת בעיקרה על ספר הזכרונות של יוג'ין סלדג' "עם הזן הישן בפלליו ואוקינאווה" (With the Old Breed: At Peleliu and Okinawa), ועל ספר הזכרונות של רוברט לאקי "קסדה ככרית" (Helmet for My Pillow).
הסדרה מספרת את סיפורם של שניהם ושל הנחת הנודע ג'ון בזילון, הנלחמים נגד האימפריה היפנית.
הסדרה הופקה על ידי סטיבן ספילברג, טום הנקס וגארי גוצ'מן בשיתוף עם HBO, Playtone, דרימוורקס ו-Seven Network.
הסדרה היא מעין סדרת המשך למיני-סדרה של ספילברג והנקס משנת 2001 – "אחים לנשק".
באפריל 2007 החל הליהוק לסדרה, שצולמה באוסטרליה וצילומיה הסתיימו בסוף חודש מאי 2008. נעימת הפתיחה נכתבה על ידי מלחין הסרטים הנס צימר והפסקול עצמו על ידי ג'ף זנלי ובלייק נילי.
בתחילה הוערך הפרויקט בכ-100 מיליון דולר אך מאוחר יותר התברר כי תקציב הסדרה היה יותר מ-200 מיליון דולר.
זוהי הפקת הטלוויזיה היקרה ביותר שצולמה באוסטרליה.
הפסיפיק התקבלה בהתלהבות גדולה של המבקרים בארצות הברית ובעולם וזכתה לדירוג של 8.8 ב־IMDb, ועם הצלחתה זכתה בפרסים רבים.
הסדרה הייתה מועמדת ל-24 פרסי אמי, וזכתה בשמונה מהם, וביניהם זכתה בפרס אמי למיני סדרה הטובה ביותר.
הסדרה גם הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב אך לא זכתה (שלא כמו "אחים לנשק", אשר זכתה בפרס).
פרק 1 (גוודלקנל/לאקי) – רוברט לאקי ודיוויזיית הנחתים הראשונה מגיעים לגוודלקנל ולוקחים חלק בקרב טנרו (במאי: טים ואן פאטן).
פרק 2 (בזילון) – ג'ון בזילון והחטיבה השביעית של הנחתים מגיעים לגוודלקנל על מנת לחזק את ההגנה סביב שדה התעופה הנדרסון במהלך הקרב על שדה הנדרסון (במאי: דייוויד נוטר).
פרק 3 (מלבורן) – דיוויזיית הנחתים הראשונה בגוודלקנל משוחררת למלבורן שבאוסטרליה.
בזילון מקבל את מדליית הכבוד ונשלח חזרה הביתה כגיבור על מנת למכור איגרות מלחמה (במאי: ג'רמי פודסווה).
פרק 4 (גלוסטר/פובובו/בניקה) – יוג'ין סלדג' מתגייס לחיל הנחתים ומתחיל את אימוניו בזמן שלאקי ודיוויזיית הנחתים הראשונה נשלחים לכף גלוסטר על מנת להילחם ביפנים (במאי: גרהאם יוסט).
פרק 5 (נחיתה בפלליו) – סלדג' ולאקי מגיעים עם דיוויזיית הנחתים הראשונה לפלליו (במאי: קארל פרנקלין).
פרק 6 (שדה התעופה של פלליו) – הנחתים כובשים את שדה התעופה החיוני של פלליו.
לאקי נפצע והוא מפונה (במאי: טוני טו).
פרק 7 (גבעות פלליו) – סלדג' ודיוויזיית הנחתים החמישית מתקדמים לעומק האי פלליו על מנת להתמודד מול היפנים (במאי: טים ואן פאטן).
פרק 8 (איוו ג'ימה) – בזילון מועבר לדיוויזיה החמישית ונהרג בקרב איוו ג'ימה (במאים: דייוויד נוטר וג'רמי פודסווה).
פרק 9 (אוקינאווה) – סלדג' ודיוויזיית הנחתים הראשונה נלחמים באוקינאווה (במאי: טים ואן פאטן).
פרק 10 (הביתה) – סלדג' ולאקי חוזרים הביתה אחרי כניעת היפנים (במאי: ג'רמי פודסווה).
"The Phantom of the Opera" (בעברית: "פַנְטוֹם הָאוֹפֵּרָה") הוא שיר שהולחן על ידי אנדרו לויד ובר ונכתב על ידי צ'ארלס הארט וריצ'רד סטילגו.
"The Phantom of the Opera" הוא שיר הנושא מתוך המחזמר המצליח "פנטום האופרה".
הגרסה הידועה של השיר היא זו שבוצעה על ידי מייקל קרופורד (הפנטום בהפקה המקורית בלונדון ובהפקה בברודוויי) ושרה ברייטמן (כריסטין דאי בהפקה המקורית בלונדון ובהפקה בברודוויי).
השיר זכה להצלחה רבה, הן בביצוע המקורי והן בשלל גרסאות כיסוי ("קאברים").
השיר מופיע אחרי השיר "מלאך המוזיקה / המראה", מיד אחרי שהפנטום לוקח את כריסטין אל תוך המראה שבחדר ההלבשה שלה.
כריסטין והפנטום שרים את השיר בדואט בזמן שהפנטום לוקח אותה אל מאורתו התת-קרקעית ומפליג איתה בסירה באגם התת-קרקעי שמתחת לבניין האופרה גרנייה.
השיר מסתיים כאשר כריסטין שרה בקול סופרן בתו הגבוה ביותר במחזמר (E6).
אחרי השיר, ששניהם מגיעים למאורתו של הפנטום, הוא שר לה את "נעימת הלילה" ("The Music of the Night").
שיר זה בולט משאר השירים במחזמר (שהם בסגנון יותר אופראי), בסגנון ההארד רוק שלו, המלווה בצליל עוגב (שבהיעדר עוגב אמיתי מופק על ידי אורגן), גיטרה חשמלית ותופים.
בשלב מוקדם של הפקת המחזמר, אנדרו לויד ובר פגש את ג'ים סטיינמן שתיאר את השיר "פנטום האופרה" כשיר רוק הפולש לבית אופרה.
הערה זו השפיעה על הלחנת השיר והתזמור שלו, והפיכתו לשיר רוקיסטי יותר משאר השירים במחזמר.
באסיסט להקת פינק פלויד, רוג'ר ווטרס, טען שהריף המרכזי בשיר לקוח מזה שבשירם Echoes אך הוסיף שלתבוע את אנדרו לויד ובר זה יותר מדי טרחה.
מאוחר יותר באלבום הסולו שלו, "Amused to Death", ווטרס התייחס למוזיקה של ובר בשיר "It's a Miracle".
המנצח דייוויד קאלן, עיבד את השיר עבור צ'לו כדי שינגן אותו הצ'לן ג'וליאן לויד ובר, אחיו של אנדרו, ב-CD לויד ובר מנגן לויד ובר.
שרה ברייטמן שרה את השיר עם מספר פרטנרים במופעים שונים, בהם סטיב הארלי, אנטוניו בנדרס, כריס תומפסון, אלסנדרו ספינה ומריו פרנגוליס.
להקת המטאל הסימפוני "נייטוויש" ביצעה גרסת כיסוי לשיר בכיכובה של טאריה טורונן, שאף הגיעה לתו הגבוה E6 הן בהקלטת האלבום Century Child ב-2002 והן בהופעות.
הטנור הישראלי דוד ד'אור ביצע את השיר ביחד עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהופעה חיה שהוקלטה, ויצאה כאלבום ב-1 באפריל 2003.
להקת המטאל הגותי Dreams of Sanity הקליטה אף היא גרסת כיסוי לשיר, ב-1999, במסגרת אלבום קונספט העוסק בסיפור של הפנטום.
להקת הפאואר מטאל HolyHell ביצעה אף היא גרסת כיסוי לשיר, כאשר אריק אדמס מ-Manowar ביצע את תפקיד הפנטום.
בתוכנית הטלוויזיה ההולנדית Beste Zangers ביצעו הנק פורט ופלור ינסן את השיר בגרסה מטאלית.
בעקבות ההצלחה הם שחזרו את הדואט גם בהופעה חיה של Nightwish בה ינסן היא הסולנית.
השיר בוצע על ידי רהדיאן רוברטס, פיינליסט התוכנית אקס פקטור, בגרסת סולו שעובדה על ידי אנדרו לויד ובר.
הזמרים הישראליים דודו פישר וריטה ביצעו עיבוד עברי לשיר.
להקת הפאוור מטאל הישראלית Desert ביצע גרסת כיסוי בשיתוף עם זמרת המטאל הגותי הישראלית אינפי סנואו.
The Platinum Collection הוא מארז תקליטורים אשר כולל שירים במשך כל שנות הקריירה של להקת הרוק מתקדם והפופ רוק, ג'נסיס.
המארז יצא ב-2004 בבריטניה, ולאחר שנה הופץ בארצות הברית.
המארז כולל את כל התקופות של הלהקה מהתקופה של פיטר גבריאל כסולן ומנהיג הלהקה יחד הגיטריסט אנתוני פיליפס, בתקופה של הנהגתו של פיל קולינס כסולן ובסוף ריי וילסון כסולן האחרון.
כמו המארז של ג'נסיס Genesis Archive 1967–75, הסדר הכרונולוגי הוא הפוך (למעט השיר האחרון בדיסק הראשון, Calling All Stations אשר לקוח מהאלבום האחרון).
לצורך מתן קדימות לחומר החדש.
השירים עברו עריכה על ידי המפיק לשעבר של הלהקה, ניק דייוויס.
המארז כולל אוסף של שירים מכל אלבום אולפן (למעט אלבום הבכורה, From Genesis to Revelation הסיבה הייתה בגלל שללהקה אין זכויות לאלבום).
מ-Trespass מ-1970 עד Calling All Stations מ-1997. המארז עומד כרטרוספקטיבית ראשית המקיפה ביותר הזמינה.
עם שחרורו, הוא הגיע למקום 21 בבריטניה ו# 100 בארצות הברית.
כל השירים נכתבו על ידי טוני בנקס, פיל קולינס ומייק ראת'רפורד למעט המצוין אחרת.
שירים 1-4 לקוחים מהאלבום We Can't Dance מ-1991
שירים 5-9 לקוחים מהאלבום Invisible Touch מ-1986
שירים 10-14 לקוחים מהאלבום Genesis מ-1983
כל השירים נכתבו על ידי בנקס, קולינס וראת'רפורד חוץ מאיפה שמצוין
"...In That Quiet Earth'" (בנקס/קולינס/סטיב האקט/מייק ראת'רפורד) – 4:56
"Los Endos" (בנקס/קולינס/האקט/ראת'רפורד) – 5:47
שירים 1-2 לקוחים מהאלבום Abacab מ-1981
שירים 3-6 לקוחים מהאלבום Duke מ-1980
שירים 10-12 לקוחים מהאלבום Wind & Wuthering מ-1976
שירים 13-15 לקוחים מהאלבום A Trick of the Tail מ-1976
כל השירים נכתבו על ידי בנקס/קולינס/פיטר גבריאל/האקט וראת'רפורד למעט מאיפה שמצוין
"The Knife" (בנקס/גבריאל/אנתוני פיליפס/ראת'רפורד) – 8:53
שיר 7 לקוח מהאלבום Foxtrot
שיר 8 לקוח מהאלבום Nursery Cryme
שיר 9 לקוח מהאלבום Trespass
טוני בנקס - קלידים, פסנתר, קולות
מייק ראת'רפורד - גיטרת בס, גיטרה, קולות
פיל קולינס - תופים, כלי הקשה, שירה מובילה, שירה מלווה
סטיב האקט - גיטרות בדיסק 2 שירים 10-15 ובדיסק 3 בשרים 1-8
פיטר גבריאל - שירה מובילה וחליל צד בדיסק 3
אנתוני פיליפס - גיטרות בדיסק 3 בשיר 9
ג'ון מיהאו - תופים בדיסק 3 בשיר 9
ריי וילסון - שירה מובילה בדיסק 1 שיר 16
ניר צדקיהו - תופים בדיסק 1 בשיר 16
בריאן אינו - אפקטי קול בדיסק 3 בשיר 2
The Pinkprint (בעברית: טביעת אצבע ורודה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הטרינידדית ניקי מינאז'.
האלבום יצא לאור ב-15 בדצמבר 2014 דרך חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני רקורדס וריפבליק רקורדס.
בעוד באלבומה הקודם של מינאז', Pink Friday: Roman Reloaded, בלטו שירי פופ ודאנס, באלבום זה יש דגש על מוזיקת היפ הופ.
ב-21 במאי 2014 יצא לאור הסינגל הראשון מהאלבום, "Pills n Potions".
האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200 ואף זכה למעמד פלטינום 2x בארצות הברית, לפי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
האלבום אף היה מועמד לפרס אלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-58.
בשבוע הראשון לצאתו נכנס האלבום למקום השני במצעד הבילבורד 200, תוך שמכר 244,000 עותקים (198,000 מכירות טהורות).
האלבום שהה במשך שלושה שבועות רצופים במקום השני במצעד ובכך הפך לאלבום הראפ היחידי של אישה לעשות זאת.
לאחר שנה וחודשיים מצאתו קיבל האלבום את התואר פלטינה כפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
השיר זכה בפרס אלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה האמריקאי.
זו זכייה שלישית של מינאז' בקטגוריה זו, והיא גם האמנית עם הכי הרבה זכיות בקטגוריה.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-49.
האלבום הוזכר לראשונה בשנת 2013, כאשר הודיעה מינאז' שבאלבום האולפן הבא שלה היא תתרכז בראפ, ושהיא מתכוונת להתחיל לכתוב שירים לאלבום זה במהלך השנה.
שמו של האלבום הוכרז באופן רשמי בקליפ לשיר "Lookin Ass", שיצא לאור ב-12 בפברואר 2014. שם האלבום הוא מחווה לאלבומו של ג'יי זי "The Blueprint".
מינאז' ציינה כי "כולם יודעים כמה אני אובססיבית עם ג'יי זי.
הוא תמיד היה הראפר המועדף עליי".
מינאז' קידמה את האלבום באמצעות שני שירים שפרסמה, "Chi-Raq" ו-"Yasss Bish", אך לא הודיעה אם הם אכן יופיעו באלבום.
בשיר "Yasss Bish" שיצא לאור ב-2 במאי 2014, בו משתתף הראפר סולג'ה בוי, הודיעה מינאז' על הוצאת הסינגל הראשון מהאלבום, Pills n Potions, שיצא לאור כשבועיים לאחר מכן.
"Pills n Potions" - הוכרז כסינגל הראשון מהאלבום ב-18 במאי 2014, בטקס פרסי המוזיקה של מגזין הבילבורד לשנת 2014, ויצא לאור שלושה ימים לאחר מכן, ב-21 במאי.
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד הסינגלים של ארצות הברית, בילבורד הוט 100, שם גם הגיע למקום השני במצעד שירי הראפ.
באוסטרליה הגיע הסינגל למעמד זהב.
"Anaconda" - הוכרז כסינגל השני מהאלבום ב-24 ביולי 2014 בעמוד האינסטגרם של מינאז', לאחר שרמזה על הוצאתו מספר פעמים באותו השבוע.
השיר היה צפוי לצאת לאור ב-28 ביולי, אך הוצאתו נדחתה ל-4 באוגוסט.