tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מצד אחד שינוי כזה יפתור את בעיית הייצוג הפוליטי החסר של תושביה, אך מאידך יפגע בתפקודה כבירה פוליטית בלתי תלויה.
קיימות סוגיות פוליטיות נוספות המלוות את הטיעונים בעד ונגד ההצעה, כמו מאפייני ההצבעה של התושבים, או יכולתם להשפיע באופן חריג על הממשל אם הרשות המקומית לא תהיה כפופה לקונגרס.
ביוני 2020 הצביע בית הנבחרים ברוב של 232 נגד 180 בעד הפיכת וושינגטון די.
למדינה ה-51 של ארצות הברית.
החוק יעבור אם בעתיד גם הסנאט יצביע בעדו, ואם הנשיא באותה עת לא יטיל עליו וטו.
כמו ערי בירה אחרות בעולם, המעסיק המרכזי בעיר וושינגטון היא הממשלה וגופים הקשורים אליה.
רוב אנשי העיר מועסקים על ידי הממשל הפדרלי או גורמים ממשלתיים או חוץ-ממשלתיים אחרים (כגון ארגונים לוביסטיים, עמותות, ועסקים שונים הפועלים מול הממשל הפדרלי).
מסיבה זו, מושפעת האוכלוסייה של העיר במידה פחותה ממיתון או אינפלציה, מאחר שרוב אנשיה מועסקים במשרדים ממשלתיים ציבוריים שמושפעים פחות מתנודות במצב הכלכלה לעומת המגזר הפרטי.
על פי דירוג רשימת הערים העשירות בעולם שפרסמה חברת ייעוץ ההגירה הנלי אנד פרטנרס בתחילת 2024, וושינגטון.די.סי.
היא העיר ה-31 בדירוג המקומות המועדפים ביותר על עשירי העולם.
נכון ל-2024 גרים בה מעל 28,300 מיליונרים ומתוכם 12 מוגדרים כמיליארדרים.
קנדי לאמנויות הבמה הוא ביתה של התזמורת הלאומית של ארצות הברית, של בית האופרה של וושינגטון ושל להקת הבלט של וושינגטון.
בשנת 2003 הושלמה בניית מרכז הקונגרסים של וושינגטון בו נערכות תערוכות רבות.
הוושינגטון פוסט, הוותיק בעיתוני וושינגטון, נחשב אחד העיתונים האמינים ביותר בעולם.
לעיתון זה השפעה רבה על הפוליטיקה האמריקאית ואף העולמית.
רבים ממקבלי ההחלטות בוושינגטון קוראים את העיתון.
העיתון חשף לראשונה את פרשת ווטרגייט.
בנוסף נמצא בעיר מועדון העיתונות הלאומי של ארצות הברית.
הבית הלבן - מקום משכנו של נשיא ארצות הברית מאז תחילת המאה ה-19.
הקפיטול - בניין הקונגרס הכולל את בית הנבחרים והסנאט.
ספריית הקונגרס - הספרייה הגדולה והחשובה בעולם.
המול - השדרה המובילה מבניין הקפיטול וכוללת מוזיאונים פדרליים רבים.
הקתדרלה הלאומית של וושינגטון - קתדרלה רחבת ממדים הנחשבת לשישית בגודלה בעולם.
הארכיון הלאומי של ארצות הברית - הארכיון כולל את העותק המקורי של הצהרת העצמאות והחוקה.
תיאטרון פורד- בניין התיאטרון בו נרצח אברהם לינקולן.
בריכת ההשתקפות - ממוקמת בסמוך לאנדרטת לינקולן.
בלייר האוס - בית ההארחה של הנשיא
הפארק הזואולוגי הלאומי של ארצות הברית
הארבורטום הלאומי של ארצות הברית
127 שכונות העיר, או מחוז קולומביה, מחולקות על פני שמונה אגפים אדמיניסטרטיביים.
תושבי וושינגטון מתפלגים מבחינה דתית כדלקמן:
מחוז קולומביה, שבו שוכנת עיר הבירה של ארצות הברית, וושינגטון די.סי., מונה נכון לשנת 2025 כ-685,183 תושבים.
מדובר באזור עירוני צפוף המאופיין באוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית, תרבותית וחברתית.
האוכלוסייה השחורה, שבעבר הייתה הרוב הברור בעיר, מהווה כיום כ-45 אחוזים מהתושבים, בעוד שהלבנים שאינם היספנים מונים כ-40 אחוזים.
קבוצות אחרות כוללות את הקהילה ההיספנית המהווה כ-11 אחוזים מהאוכלוסייה, וכן קהילה אסייתית קטנה אך גדלה שמונה כ-4 אחוזים.
לצד קבוצות אלו קיימות גם אוכלוסיות מעורבות וקבוצות קטנות נוספות.
מחוז קולומביה מאופיין בגיל ממוצע צעיר יחסית, בעיקר בשל ריכוז גבוה של אוניברסיטאות, מוסדות פדרליים, ארגוני חברה אזרחית וגופים בינלאומיים המושכים אליהם צעירים בתחילת דרכם המקצועית.
גיל החציון של תושבי המחוז עומד על כ-34 שנים, כאשר חלק ניכר מהאוכלוסייה מורכב מרווקים ורווקות.
בתחום ההשכלה הגבוהה, מחוז קולומביה נמצא בין האזורים המובילים בארצות הברית, כאשר למעלה מ-60 אחוזים מהמבוגרים בני 25 ומעלה הם בעלי תואר ראשון לפחות.
הכנסה חציונית למשק בית במחוז עומדת על כ-93,000 דולר לשנה, אולם קיימים פערים כלכליים חדים בין שכונות שונות ובין קבוצות אתניות, כתוצאה מתהליכים ממושכים של ג'נטריפיקציה.
בשנים האחרונות ידעה העיר שינויים דמוגרפיים ניכרים עם חדירת אוכלוסיות אמידות, משכילות ולבנות לשכונות שבעבר היו מזוהות עם קהילה אפרו-אמריקאית ותיקה.
תהליכים אלו הובילו לעלייה חדה במחירי הדיור, שינוי באופי השכונות והעתקת אוכלוסיות מוחלשות אל מחוץ למרכז העיר.
מחוז קולומביה מתאפיין גם בגיוון דתי, אף שבשנים האחרונות ניכרת ירידה בשיעור ההשתייכות לדתות מאורגנות.
בעיר פועלות קהילות נוצריות רבות, בעיקר מתודיסטים ובפטיסטים, לצד קהילה יהודית ותיקה, קהילות מוסלמיות, בודהיסטיות והינדואיות.
האזור נחשב למרכז משיכה למהגרים, הן ממדינות אחרות בארצות הברית והן ממדינות זרות, בעיקר בשל ריכוז מוסדות הממשל הפדרלי וההזדמנויות הכלכליות והפוליטיות שהוא מציע.
למרות שמחוז קולומביה אינו מדינה, הוא מתפקד כיחידה מוניציפלית עצמאית עם ממשל מקומי נפרד, אך כפוף לפיקוח ישיר של הקונגרס האמריקאי.
השילוב בין אוכלוסייה צעירה, רמת השכלה גבוהה, מרכזיות פוליטית ותהליכים מואצים של שינוי עירוני, הופכים את מחוז קולומביה לאחד האזורים הייחודיים והמורכבים מבחינה דמוגרפית בארצות הברית.
מחוז קולומביה מחולק לשמונה רבעים מנהליים (Wards), אשר מהווים את הבסיס לחלוקה הייצוגית של המועצה העירונית של וושינגטון הבירה.
כל רובע מונה נציג אחד במועצת העיר, הנבחר על ידי תושבי הרובע לכהונה בת ארבע שנים.
חלוקת הרבעים מתבצעת מחדש אחת לעשור בהתאם לנתוני מפקד האוכלוסין, והחלוקה הנוכחית נכנסה לתוקף בעקבות מפקד האוכלוסין של 2020 ואושרה בשנת 2022.
כל רובע כולל מספר שכונות היסטוריות ועכשוויות.
ישנם מקרים שבהם שכונה אחת נחלקת בין מספר רבעים.
רבעים אחדים, כמו רובע 6, חוצים אזורים גאוגרפיים שונים של העיר (צפון־מערב, דרום־מערב, מזרח ועוד), ומשלבים מגוון חברתי וכלכלי רחב.
לצד החלוקה לרבעים, פועלת בעיר מערכת ניהול שכונתי הנקראת ANC – Advisory Neighborhood Commissions (ועדות שכונה מייעצות).
מחוז קולומביה כולל כיום 46 ועדות שכונה, שכל אחת מהן מחולקת ליחידות משנה הקרויות Single Member Districts.
כל יחידה כזו מייצגת כ-2,000 תושבים, והיא בוחרת נציג עצמאי לוועדת השכונה שלה.
הוועדות משמשות כגוף מייעץ שאינו מחוקק, אך יש לו סמכות השפעה מהותית על סוגיות מקומיות כמו רישוי עסקים, תכנון עירוני, תחבורה, ביטחון קהילתי ופיתוח נדל"ן.
ועדות השכונה מהוות נדבך חשוב בשלטון המקומי של וושינגטון הבירה, ומאפשרות ייצוג ישיר לתושבים ברמת הרחוב והשכונה.
פעילותן נחשבת לביטוי מובהק של ממשל קהילתי מבוזר, והן ממלאות תפקיד מרכזי בקביעת אופי השכונות והמדיניות העירונית בתחומים יומיומיים.
Adams Morgan – שכונה רב-תרבותית תוססת הידועה בחיי הלילה שלה ובמסעדות מגוונות.
Columbia Heights – אזור מתחדש עם מרכזי קניות, תחנת מטרו מרכזית ואוכלוסייה מגוונת.
Mount Pleasant – שכונת מגורים שקטה בסמוך ל-Rock Creek Park עם קהילה היסטורית יציבה.
Lanier Heights – שכונה קטנה ונעימה בתוך Adams Morgan המאופיינת בבנייה קלאסית ובתים משותפים.
LeDroit Park – שכונה היסטורית עם אדריכלות ויקטוריאנית, סמוכה לאוניברסיטת הווארד.
Meridian Hill – אזור ירוק סביב פארק מרידיאן היל, המוכר כאזור תרבות ונופש.
Park View – שכונת מגורים שקטה וקרובה ל-Columbia Heights, עם קהילה מקומית פעילה.
Pleasant Plains – אזור מגורים קטן בין שדרות ג'ורג'יה ל-אוניברסיטת הווארד.
Shaw – שכונה היסטורית העוברת התחדשות, עם מוקדי תרבות אפרו-אמריקאית וחיי לילה מודרניים.
U Street Corridor – רצועת בילוי מוזיקלית ומרכז היסטורי של הג'אז האפרו-אמריקאי.
Howard University – מתחם האוניברסיטה ההיסטורית לשחורים, עם קמפוס רחב השפעה תרבותית.
קאלורמה – אזור מגורים יוקרתי ומטופח בגבול Adams Morgan, עם בניינים היסטוריים.
Georgetown – שכונה היסטורית יוקרתית עם רחובות מרוצפים, אוניברסיטה ושדרת מסחר תיירותית.
Dupont Circle – מוקד תרבותי וליברלי עם גלריות, בתי קפה ושגרירויות.
Foggy Bottom – ביתה של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, קרובה למחלקת המדינה ולמרכז קנדי.
העיר התחתית – אזור עסקים ראשי הכולל את הבית הלבן, פארק הנשיא, אנדרטת וושינגטון, המול מוזיאונים ומוסדות ממשליים.
Chinatown – אזור קניות ומסעדות עם השפעה אסייתית, כולל Capital One Arena.
Logan Circle – שכונה עם ארכיטקטורה ויקטוריאנית וחיי קהילה יציבים.
West End – אזור מגורים יוקרתי עם בתי מלון, קומפלקסים מודרניים וגישה לגשרי פוטומק.
Penn Quarter – אזור עירוני מחודש עם תיאטראות, גלריות ואולמות הופעה.
Shaw (חלקית) – מתאפיינת בשחזור היסטורי, חיי לילה וקהילה אפרו-אמריקאית חזקה.
Cleveland Park – שכונה ירוקה עם בתים היסטוריים וגישה נוחה ל-Rock Creek Park.
Woodley Park – שכונה שקטה ליד גן החיות הלאומי, עם מלונות ובתי קפה.
Tenleytown – אזור עם תחנת מטרו, ספריות ואוניברסיטת אמריקן.
Chevy Chase – שכונה פרוורית יוקרתית בצפון-מערב המחוז, סמוך לגבול מרילנד.
Friendship Heights – אזור מסחרי-מגורים יוקרתי עם מרכזי קניות ומעבר לתחבורה ציבורית.
Forest Hills – שכונת וילות שקטה וירוקה, עם בתי ספר יוקרתיים וגישה לטבע.
AU Park (American University Park) – שכונה אקדמית שקטה עם אוכלוסייה מבוססת.
Glover Park – שכונה נוחה למשפחות, סמוכה לוויסקונסין אבניו, עם תמהיל של דירות ובתים..
Petworth – שכונה עירונית במגמת עלייה, מתאפיינת בווילות העתקים ורשת רחובות המשופרת; חובקת ממגוון אתני תרבותי.
Takoma – אזור שקט עם אווירה קהילתית, קרוב לגבול מרילנד.
Brightwood – שכונת מגורים ותיקה עם בנייה נמוכה, מתחדשת בשנים האחרונות.
Shepherd Park – שכונה בצפון המחוז עם רחובות ירוקים ובתים פרטיים.
Manor Park – שכונה קטנה ושקטה, מתאפיינת בקהילתיות ובקרבה לפארקים.
Riggs Park – אזור מגורים סמוך לגבול הצפוני, עם משפחות ותיקות ומבנים בשיפוץ.
Brookland – שכונה אקדמית ודתית הכוללת קמפוסים כנסייתיים ואוניברסיטת קתוליק.
Eckington – אזור מעבר בין תעשייה למגורים, עובר התחדשות עירונית.
Trinidad – שכונה מגוונת קרוב ל-H Street, עם בנייה מתחדשת ואוכלוסייה צעירה.
Michigan Park – אזור שקט עם קהילה מבוססת, סמוך לקו מרילנד.
Fort Lincoln – אזור מגורים בפינה הצפון-מזרחית, עם מרכז קניות חדש.
Woodridge – שכונה שלווה עם בתים פרטיים וקרבה לפרוורי מרילנד.
Brentwood – אזור תעשייה ומסחר עם מגורים מעורבים, בדרום Ward 5.
גבעת הקפיטול – אחת השכונות הוותיקות בעיר, ביתם של הקונגרס ובתים מהמאה ה-19.
Navy Yard – אזור חוף מתפתח עם בנייה גבוהה, מסעדות וטיילת לאורך הנהר.
NoMa – מתחם עסקים חדש סביב תחנת יוניון, עם קומפלקסים מודרניים.
Southwest Waterfront – אזור בילוי עם מרינה, הופעות ופיתוח עירוני מתקדם.
H Street Corridor – רצועת בילוי מתחדשת עם ברים, מסעדות ומופעי רחוב.
Judiciary Square – מרכז משפטי וממשלתי הכולל בתי משפט ומשרדים פדרליים.
Deanwood – אחת השכונות הוותיקות במזרח העיר, עם בתים פרטיים ותחושת קהילה חזקה.
Hillcrest – שכונה שקטה עם בתים גדולים ונוף לגבעות, קרובה לגבול מרילנד.
Benning – אזור מגורים סמוך לאנאקוסטיה, בעל גישה נוחה למטרו וקווי אוטובוס.
Fort Dupont – שכונה ירוקה סביב הפארק הלאומי, עם פעילויות קיץ לקהילה.
Marshall Heights – שכונת מגורים במזרח העיר, עם יוזמות קהילתיות ושיפורים עירוניים.
Capitol View – ממוקמת על גבעה ממזרח לנהר, עם נוף לעיר ותחבורה נגישה.
Anacostia – שכונה היסטורית במזרח העיר, עוברת תהליך התחדשות ומקושרת למורשת אפרו-אמריקאית.
Congress Heights – אזור מגורים מרכזי בדרום-מזרח המחוז, עם תשתיות משתפרות ואצטדיון ספורט.
Barry Farm – שכונה שנמצאת בשיקום עירוני, עם דגש על פרויקטים ציבוריים חדשים.
Bellevue – שכונת מגורים דרומית סמוכה לגבול מרילנד, עם פארקים ושירותים קהילתיים.
Washington Highlands – אזור שקט בדרום העיר עם מוסדות חינוך ושיפורים בשירותים.
Shipley Terrace – שכונה מגוונת על גבעה, הכוללת מיזמים קהילתיים ומרכזים רפואיים.
כמו ערי בירה אחרות בעולם העיר וושינגטון משופעת במוסדות להשכלה גבוהה בהם לומדים סטודנטים מהאזור ומכל רחבי ארצות הברית.
אוניברסיטת גאלדט (לחירשים ולכבדי שמיעה)
בקרבת העיר וושינגטון נמצאים שלושה נמלי תעופה עיקריים:
נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס - מהווה את שער הכניסה האווירי המרכזי של הבירה לטיסות בינלאומיות.
ממוקם בפרוור שנטילי כ־40 קילומטרים ממערב לעיר, משמש כנמל התעופה הבינלאומי העיקרי של האזור, ומציע טיסות לאירופה, אסיה, המזרח התיכון ויעדים נוספים.
נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל: ממוקם בארלינגטון וירג'יניה, בסמוך למרכז וושינגטון, מתמקד בעיקר בטיסות פנים קצרות טווח ומוגבל בהיקף הטיסות הבינלאומיות שהוא מורשה להפעיל.
נמל התעופה הבין-לאומי בולטימור-וושינגטון ת'ורגוד מרשל: ממוקם ליד העיר בולטימור, במדינת מרילנד, כ־50 ק"מ מצפון לוושינגטון הבירה.
הנמל משמש גם את תושבי מרילנד וגם את תושבי פרברי וושינגטון הצפוניים.
בעיר נמצא אולם הספורט ורייזון סנטר בו נמצאת "גלריית הספורט הלאומית" ובו משחקת קבוצת הכדורסל של וושינגטון וכן נבחרת ההוקי הלאומית של ארצות הברית.
גם אצטדיון רוברט קנדי ממוריאל נמצא בעיר ובו משחקת די סי יונייטד.
וושינגטון ויזארדס קבוצת כדורסל המשחקת בליגת ה-NBA.
וושינגטון מיסטיקס קבוצת כדורסל נשים המשחקת בליגת ה-WNBA.
יונייטד קבוצת כדורגל המשחקת בליגת ה-MLS.
וושינגטון נשיונאלס קבוצת בייסבול המשחקת בליגת ה-MLB.
וושינגטון קומנדרס קבוצת פוטבול המשחקת בליגת ה-NFL.
וושינגטון קפיטלס קבוצת הוקי קרח המשחקת בליגת ה-NHL.
לוושינגטון 14 ערים תאומות והן:
כל הערים הן ערי בירה, מלבד סנדרלנד שבשטחה נמצאת העיר וושינגטון, ממנה הגיעה משפחתו של ג'ורג' וושינגטון.
וושינגטון ויזארדס היא קבוצת כדורסל מהעיר וושינגטון די.
שבארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם קפיטל ואן ארנה.
בעונת , אז נקראה וושינגטון בולטס, זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA היחידה בתולדותיה, בהובלתם של השחקנים וס אנסלד, אלווין הייז ובוב דאנדרידג'.
כמו כן העפילה וושינגטון למעמד גמר ה-NBA שלוש פעמים נוספות – בעונות , ו-.
מאז שנת 1979 לא עברו הוויזארדס את הסיבוב השני בפלייאוף ה-NBA.
המועדון החל את דרכו בשנת 1961 בעיר שיקגו, בתור שיקגו פקרס ("Chicago Packers"), כקבוצת ההרחבה הראשונה בהיסטוריה של ליגת ה-NBA.
בעונת הבכורה של הפקרס בלט בה הסנטר וולט בלאמי, אשר זכה בתואר רוקי העונה לאחר שרשם ממוצעים של 31.6 נקודות ו-19.0 ריבאונדים למשחק.
על אף הצטיינותו, רשמה הקבוצה את מאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה; 18–62. לקראת עונתה השנייה שינתה הקבוצה את שמה לשיקגו זפרס ("Chicago Zephyrs"), וצירפה את טרי דיסינג'ר אשר זכה אף הוא בתואר רוקי העונה.
בשנת 1963 עבר המועדון לבולטימור, מרילנד, והפך לבולטימור בולטס ("Baltimore Bullets").
קודם לעונת ערכו הבולטס טרייד גדול, כאשר שלחו את דיסינג'ר, רוד ת'ורן ודון קוג'יס לדטרויט פיסטונס, תמורת ביילי האוול, דון אול, ואלי ג'ונס ובוב פרי.
הטרייד התגלה כמוצלח; בסיום אותה עונה העפילה הקבוצה לראשונה לפלייאוף ה-NBA, ואף הגיעה לשלב גמר המערב, בו הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס.
הבולטס הגיעו אל פלייאוף 1969 עם ציפיות גדולות להעפלה לשלבים הגבוהים, אך הם הודחו בסיבוב הראשון בידי ניו יורק ניקס.
בעונה שלאחר מכן נפגשו הקבוצות שוב, אך אף על פי שהסדרה התארכה לשבעה משחקים, הבולטס נוצחו בסופה שוב בידי הניקס.
בעונת , סיימו הבולטס את העונה הסדירה במאזן חיובי 42–40 ופגשו שוב את הניקס בפלייאוף, הפעם בגמר המזרח.
במשחק השביעי והמכריע שנערך במדיסון סקוור גארדן, שחקנה של בולטימור גאס ג'ונסון קלע סל מכריע בשניות הסיום של המשחק שהעניק לבולטס את הניצחון בתוצאה 93–91. בסדרת גמר ה-NBA, אליה העפילו לראשונה בתולדות המועדון, הובסו הבולטס בסוויפ (0–4) על ידי מילווקי באקס, בה שיחקו כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון.
בשנים 1971 ו-1972 עזבו את הקבוצה מונרו וג'ונסון, ובמקביל הצטרפו אליה אלווין הייז ופיל צ'ניר – שניים משחקניה המובילים בשנים הבאות.
בשנת 1973 עבר המועדון ללנדובר, מרילנד, והפך לקפיטל בולטס ("Capital Bullets"), ושנה לאחר מכן שינתה הקבוצה את שמה לוושינגטון בולטס ("Washington Bullets").
את עונת סיימה וושינגטון במאזן של 60–22, והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה למעמד גמר ה-NBA, לאחר שגברה בפלייאוף על באפלו ברייבס (4–3) ובוסטון סלטיקס (4–2).
הבולטס היו פייבוריטים לנצח בסדרת הגמר, אך הופתעו בידי ריק בארי שהוביל את גולדן סטייט ווריורס לניצחון מוחץ בארבעה משחקים.
בסיום עונת , בה הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, פיטרה הקבוצה את המאמן הראשי קיי.
ג'ונס, ומינתה במקומו את דיק מוטה.
על אף העובדה שבשורות הבולטס שיחקו ארבעה שחקני אולסטאר – אנסלד, הייז, צ'ניר ובוב דאנדרידג' – סיימו הבולטס את עונת במאזן של 44–38 "בלבד", ולא נחשבו כמועמדים בולטים לזכייה באליפות ה-NBA.
בסיבוב הראשון של פלייאוף 1978 גברה וושינגטון על המדורגת שישית במזרח, אטלנטה הוקס, בתוצאה 2–0, לקראת התמודדות מול סן אנטוניו ספרס שדורגה שנייה והחזיקה ביתרון ביתיות.
לאחר ניצחון של הספרס במשחק הראשון, השתמש העיתונאי דן קוק מעיתון "San Antonio Express-News" במשפט המפורסם: "The opera ain't over 'til the fat lady sings" (בתרגום חופשי: "האופרה לא מסתיימת עד שהגברת השמנה שרה") במטרה למנוע שאננות בקרב שחקני ואוהדי סן אנטוניו.
באופן אירוני, משפט זה הפך דווקא למוטו של הבולטס אשר ניצחו בארבעה מתוך חמשת המשחקים הבאים מול הספרס, ובסדרת גמר המזרח גברו גם על פילדלפיה 76' (4–2).
בסדרת גמר ה-NBA, אליו העפילה בפעם השלישית בתולדותיה, גברה וושינגטון על סיאטל סופרסוניקס בתוצאה 4–3, ובכך זכתה באליפות הראשונה מזה 36 שנים של קבוצת ספורט מקצועני מוושינגטון די.
בסיום הסדרה זכה אנסלד בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, הודות לתפוקתו ההגנתית, ועל אף שלאורך הסדרה היה הקלעי השביעי של הבולטס עם ממוצע של 9.0 נקודות למשחק בלבד.
בעונת העפילו הבולטס לגמר ה-NBA בפעם השנייה ברציפות, לאחר שגברו על אטלנטה (4–3) וסן אנטוניו ספרס (4–3) בשני הסיבובים הראשונים של הפלייאוף.
המשחק השביעי של גמר המזרח, מול הספרס, נחשב לאחד ממשחקי הפלייאוף הגדולים בתולדות ה-NBA; ברבע האחרון חזרה וושינגטון מפיגור של 10 נקודות, הודות ליכולת מצוינת של דאנדרידג' שקלע ברבע 13 נקודות (מתוך 37 במשחק כולו), כולל סל הניצחון כ-8 שניות לסיום המשחק.
שחקן הספרס ג'יימס סיילאס עוד ניסה להשוות את התוצאה, אך זריקתו נחסמה על ידי הייז, אשר הצטיין אף הוא עם 25 נקודות, 15 ריבאונדים ו-7 חסימות.
בסדרת הגמר התמודדו הבולטס פעם נוספת מול הסופרסוניקס, ואף ניצחו במשחק הראשון בזכות שתי קליעות עונשין של הרכז המחליף לארי רייט, אולם סיאטל ביצעה מהפך וניצחה בכל ארבעת המשחקים הבאים, בדרך לזכייה באליפות.
התבגרותו של סגל השחקנים ופציעות החלו לתת את אותותיהם בבולטס; בעונת הבולטס בקושי הצליחו להגיע אל משחקי הפלייאוף, כאשר הם משיגים את המקום השישי והאחרון במזרח, על אף שנפלו למאזן שלילי של 39–43 בתום העונה הסדירה.
בפלייאוף, הם נוצחו בסוויפ בסדרה של שני משחקים בידי פילדלפיה 76'.
שנה לאחר מכן כשלו הבולטס ולא הצליחו להיכנס אל משחקי הפלייאוף, לראשונה מזה 13 שנים.
בקיץ 1981 פרש וס אנסלד ממשחק, בעוד אלווין הייז עבר לשחק ביוסטון רוקטס.
בעונת הציגו הבולטס יכולת טובה תחת המאמן ג'ין שו, כשהם מסיימים את העונה הסדירה במאזן חיובי 43–39, ואף מעפילים לחצי גמר האזור המזרחי, בהובלתו של גרג באלרד.
ב- הצליחו הוויזארדס לסיים את העונה הסדירה במאזן חיובי (42–40), אולם החמיצו את הפלייאוף בשל חוזקן של יתר קבוצות המזרח.
בכל שלוש העונות הבאות המשיכו הבולטס לשחק כדורסל בינוני, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן שלילי, והודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון.
השחקנים הבולטים של הקבוצה באותה תקופה היו הקלע ג'ף מלון והסנטר ג'ף רולנד.
לקראת עונת העבירו הבולטס את רולנד בטרייד לפילדלפיה 76', תמורת הסנטר חבר היכל התהילה מוזס מלון.
מוזס וג'ף מלון הובילו את קלעי הקבוצה, עם 24.1 ו-22.0 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה, והבולטס השיגו מאזן של 42–40 בסיומה של העונה הסדירה.
בסיבוב הראשון של פלייאוף 1987 הודחו הבולטס בשלושה משחקים בידי דטרויט פיסטונס.
לאחר פתיחה חלשה לעונת , פוטר המאמן קווין לוגרי כאשר הבולטס החזיקו מאזן של 8–19, ובמקומו מונה כוכב הקבוצה לשעבר – וס אנסלד.
תחת שרביט האימון של אנסלד השתפרו הבולטס והצליחו להגיע שוב למשחקי הפלייאוף, חרף מאזן ניצחונות שלילי 38–44. בפלייאוף עצמו הפסידה הקבוצה מול דטרויט פיסטונס בסיבוב הראשון, ובכך הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף בפעם החמישית ברציפות.
מאז, חלפו עוד 9 שנים עד שהבולטס שבו אל הפלייאוף.
את עונות ו- סיימו הבולטס עם מאזן כולל של 71 ניצחונות ו-93 הפסדים, על אף יכולת טובה של ג'ף מלון וברנרד קינג, שהשיגו ממוצעים של 23.0 ו-21.5 נקודות למשחק, בהתאמה.
בקיץ 1990 הועבר מלון בטרייד ליוטה ג'אז, בתמורה לפרביס אליסון, ובהיעדרו של מלון, קלע קינג בעונת שיא קריירה של 28.4 נקודות בממוצע למשחק (שלישי בליגה).
באותה שנה מינתה הנהלת המועדון את סוזאן או'מאלי לנשיאת הקבוצה, ובכך הפכה לאישה הראשונה המכהנת כנשיאת מועדון בהיסטוריה של ה-NBA.
את עונת סיימו הבולטס במאזן 25–57 ואת עונת במאזן 22–60, עקב פציעות רבות ויכולת לא יציבה.
מכת הפציעות המשיכה להטריד את הבולטס כאשר שחקני מפתח כפרביס אליסון, רקס צ'אפמן וקלברט צ'ייני החמיצו חלקים מעונת ; התוצאה הייתה מאזן עלוב של 24–58.
לקראת עונת פוטר אנסלד מאימון הקבוצה, לאחר כ-6 וחצי עונות, ובמקומו מונה ג'ים ליינאם.
בבחירה החמישית של דראפט 1994 בחרו הבולטס את ג'וואן הווארד, ובמקביל העבירו את טום גוגליוטה יחד עם שלוש בחירות דראפט עתידיות בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, תמורת שחקן השנה השנייה כריס ובר.
בעוד העונה מתחילה עם הבטחה, פציעת כתף של ובר גרמה לו להחמיץ 19 משחקים והבולטס השתרכו מאחור במשך כל העונה, אותה סיימו עם המאזן הגרוע בתולדות המועדון, 21–61. ובר הציג ממוצעים של 20.1 נקודות למשחק ו-9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך סירב לניתוח שהיה אמור לתקן את כתפו הפגועה.
נראה היה כי עונת הסתיימה עוד לפני שהחלה עבור הבולטס, כאשר ב-21 באוקטובר נפצע שוב ובר בכתפו, ונעדר מ-67 משחקים.
כמו כן סבלו מפציעות הרכזים מארק פרייס (ששיחק רק 7 משחקים) ורוברט פאק (31 משחקים).
נקודת האור של העונה הייתה בחירתו של ראשיד וולאס כבחירה הרביעית בדראפט 1995, ויכולתו הגבוהה של הווארד אשר קלע 22.1 נקודות בממוצע למשחק, אך הבולטס נותרו מחוץ לפלייאוף בפעם השמינית ברציפות, עם מאזן שלילי 39–43.
לקראת עונת ויתרה הקבוצה על וולאס, כאשר העבירה אותו בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת הרכז רוד סטריקלנד.
לאחר פתיחה חלשה של 22–24 פיטרו הבולטס את המאמן ג'ים ליינאם, ומינו במקומו את ברני ביקרסטאף, אשר שימש כעוזר מאמן בקבוצת האליפות של הבולטס משנת 1978. הבולטס הגיבו היטב, וניצחו ב-22 מ-36 המשחקים הבאים כדי לסיים את העונה במאזן 44–38 – המאזן הטוב ביותר של המועדון מאז עונת .
במחזור האחרון של העונה הסדירה גברו הבולטס על קליבלנד קאבלירס בקרב ישיר על ההעפלה לפלייאוף, ובכך העפילו אליו לראשונה מזה 9 עונות.
בפלייאוף עצמו הפסידה הקבוצה בסוויפ (0–3) מול האלופה שבדרך, שיקגו בולס.
השחקנים המובילים של הקבוצה באותה עונה היו ובר (20.1 נקודות ו-10.3 למשחק), הווארד (19.1 נקודות למשחק) וסטריקלנד (17.2 נקודות ו-8.9 אסיסטים למשחק).
בשנת 1995 הודיע בעלי המועדון, אייב פולין, על כוונתו לשנות את שמו של המועדון עקב הקונוטציה האלימה של השם "בולטס" , בעיקר בהשפעת שיעורי הפשיעה והאלימות שגאו בעיר וושינגטון בתחילת שנות ה-90. אירוע נוסף אשר השפיע על ההחלטה על שינוי השם היה רצח יצחק רבין, חברו הקרוב של פולין.
בשנת 1997 נערכה תחרות לבחירת שם חדש למועדון, והאפשרויות צומצמו ל"דרגונס", "אקספרס", "סטאליונס", "סי דוגס", ו"וויזארדס".
ב-15 במאי 1997 שינה המועדון באופן רשמי את שמו לוושינגטון ויזארדס.
באותה השנה עברו הוויזארדס לאולם "MCI סנטר", הנקרא עתה קפיטל ואן ארנה (בעבר "ורייזון סנטר").
את עונת סיימו הוויזארדס במאזן חיובי 42–40, אך החמיצו במעט את הפלייאוף.
רוד סטריקלנד סיים את העונה כמלך האסיסטים של ה-NBA, עם ממוצע של 10.5 אסיסטים למשחק, והוא נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בסיום העונה נשלח כוכב הקבוצה כריס ובר בטרייד לסקרמנטו קינגס, תמורת מיץ' ריצ'מונד ואוטיס ת'ורפ.
הוויזארדס סיימו את עונת המקוצרת במאזן 18–32, ואת העונה העוקבת סיימו במאזן 29–53. בשתי העונות הוביל ריצ'מונד את קלעי הקבוצה עם ממוצעים של 19.7 ו-17.4 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה.
בינואר 2000 מונה שחקן העבר מייקל ג'ורדן לג'נרל מנג'ר של הוויזארדס, במקומו של וס אנסלד.
בדראפט 2001 זכו הוויזארדס בבחירה הראשונה, וניצלו אותה כדי לבחור את שחקן התיכונים קוואמי בראון.
בספטמבר 2001 הודיע הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, מייקל ג'ורדן, אשר גם החזיק בחלק מיעוט מהבעלות על המועדון, על חזרתו למשחק פעיל כשחקן הוויזארדס.
עקב חוקי ה-NBA, נאלץ ג'ורדן לוותר על חלקו בבעלות המועדון לקראת חתימה על חוזהו בקבוצה.
ב-54 המשחקים הראשונים של העונה הוביל ג'ורדן את הוויזארדס למאזן 27–27, עם ממוצעים מרשימים של 24.6 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק, אולם במשחק מול מיאמי היט ב-24 בפברואר 2002 נפצע בברכו, ונאלץ להחמיץ את מרבית המשך העונה.
וושינגטון סיימה את אותה עונה עם מאזן שלילי 37–45; שיפור של 18 ניצחונות לעומת העונה הקודמת.
לקראת עונת החתימה הקבוצה את לארי יוז, וצירפה את ג'רי סטקהאוס בטרייד תמורת ריצ'רד המילטון.
את העונה הסדירה סיימו הוויזארדס עם מאזן זהה לזה של העונה הקודמת (37–45), ובכך החמיצו את הפלייאוף בפעם השישית ברציפות.
ג'ורדן עצמו סיים את העונה כשחקן היחיד של הוויזארדס ששיחק בכל 82 המשחקים, והשיג ממוצעים של 20.0 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
באפריל 2003 הודיע ג'ורדן על פרישתו ממשחק, בפעם השלישית והאחרונה.
לאחר העונה הודח ג'ורדן מתפקיד נשיא הקבוצה, להפתעת רבים מהשחקנים, מההנהלה ומהציבור, על ידי אייב פולין, המחזיק ברוב הבעלות על המועדון.
ג'ורדן חש נבגד, כשחשב שיקבל חזרה לידיו את חלקו בבעלות על המועדון לאחר שקריירת המשחק שלו תגיע לקיצה, אך פולין הצדיק את מהלך פיטוריו של ג'ורדן כשציין כי לג'ורדן הייתה השפעה מזיקה על הקבוצה.
את מקומו של מייקל ג'ורדן בתפקיד הניהולי תפס הג'נרל מנג'ר ארני גרונפלד, בעוד אדי ג'ורדן (אין קשר משפחתי) מונה למאמן הקבוצה במקומו של דאג קולינס.
ללא ג'ורדן, ולמרות החתמתו של מי שלעתיד יהפוך לשחקן אולסטאר, גילברט ארינאס, הקבוצה מעדה למאזן 25–57 בתום עונת .
לקראת עונת , ביצעה הקבוצה טרייד ושלחה את ג'רי סטקהאוס, כריסטיאן לייטנר, וזכויות הדראפט על דווין האריס לדאלאס מאבריקס, בעבור אנטואן ג'יימיסון.
אותה עונה הייתה הטובה ביותר של הוויזארדס ב-26 השנים האחרונות, כאשר הם מסיימים עם במאזן 45–37 ומציינים את הפעם הראשונה בה המועדון מעפיל לפלייאוף תחת השם ויזארדס.
במהלך העונה הסדירה, שחקני הקבוצה ארינאס, ג'יימיסון ולארי יוז היו שלישיית השחקנים בעלי ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בליגה – עם ממוצע כולל של 67.1 נקודות למשחק.
ארינאס וג'יימיסון נבחרו לייצג את נבחרת המזרח למשחק האולסטאר, ובכך נרשמה הפעם הראשונה בה ישנם לוויזארדס שני שחקנים במשחק האולסטאר מאז תקופתם של ג'ף מלון ומוזס מלון (1987).
בסדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף גברה וושינגטון על שיקגו בולס בתוצאה 4–2, והעפילו לחצי גמר המזרח לראשונה מזה 23 שנים.
בסדרת חצי גמר המזרח נוצחו הוויזארדס בסוויפ (0–4) בידי מיאמי היט, המדורגת ראשונה במזרח.
בפגרה שלפני עונת עזב יוז את הקבוצה, אולם הוויזארדס צירפו במקומו את קארון באטלר, אשר הגיע בטרייד מלוס אנג'לס לייקרס תמורת הסנטר המאכזב קוואמי בראון.
במהלך העונה הרגילה, היו בסגל של הוויזארדס שוב שלושת הקלעים הפוריים בליגה – ארינאס, ג'יימיסון ובאטלר – אשר קלעו 67.4 נקודות משותפות בממוצע למשחק.
הוויזארדס קלעו 101.7 נקודות בממוצע למשחק, ממוצע הנקודות הגבוה ביותר במזרח, וסיימו את העונה במאזן 42–40 אשר הקנה להם את המקום החמישי בפלייאוף המזרח.
בסיבוב הראשון התמודדו הוויזארדס מול קליבלנד קאבלירס, והפסידו מולם בתוצאה 2–4.
במשחק מול לוס אנג'לס לייקרס ב-17 בדצמבר 2006 קלע ארינאס שיא מועדון של 60 נקודות, בניצחון וושינגטון בתוצאה 147–141. בפברואר 2007 הפך המאמן הראשי של הוויזארדס, אדי ג'ורדן, למאמן הקבוצה הראשון מאז דיק מוטה () המאמן את נבחרת המזרח באולסטאר.
ארינאס הופיע בפעם השלישית במשחק האולסטאר ואילו באטלר ערך את הופעת הבכורה שלו.
במרץ סיים באטלר את העונה בגין פציעה בכף ידו, וכחודש לאחר מכן סיים את העונה גם ארינאס, אשר נפצע במניסקוס בברכו.
למרות מאבקם בשלהי העונה בהיעדרם של ארינאס ובאטלר, הצליחו הוויזארדס להגיע אל פלייאוף המזרח, כשהשיגו את המקום השביעי במזרח עם מאזן של 41–41. בסיבוב הראשון שוב פגשו הוויזארדס את הקאבלירס במפגש חוזר מהעונה שעברה, כשהפעם נוצחו הוויזארדס בסוויפ (0–4).
הוויזארדס הצליחו לשמור על רוב סגל השחקנים בעונת , וצירפו את הבחירה הבחירה ה-16 של דראפט 2007 – ניק יאנג.
לאחר 8 משחקים, נאלץ ארינאס לעבור שני ניתוחים בברכו הפצועה, שהשביתו אותו ל-68 המשחקים הבאים.
באמצע העונה, נאלץ באטלר להיעדר מ-20 משחקים עקב פציעה.
חרף כל הפציעות, הצליחו הוויזארדס להשיג מאזן של 43–39 בתום העונה הסדירה, שהספיק למקום החמישי במזרח ומפגש שלישי ברציפות עם קליבלנד קאבלירס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
הקאבלירס גברו על הוויזארדס בפעם השלישית ברציפות, 4–2, וסיימו את שאיפות הפלייאוף של הוויזארדס.
הוויזארדס יצאו מפגרת המשחקים של 2008 כשהם מצליחים להשאיר בסגל את שני השחקנים המובילים של הקבוצה: ארינאס וג'יימיסון; ארינאס חתם על חוזה לשש שנים במועדון תמורת 111 מיליון דולר, בעוד ג'יימיסון חתם על חוזה לארבע עונות, תמורת 50 מיליון דולר.
כמו כן צירפה הקבוצה בדראפט 2008 את ג'בייל מגי, בבחירה ה-18. בחודש ספטמבר 2008, עבר ארינאס ניתוח שלישי כדי לנקות נוזלים ושאריות מהניתוח הקודם, והיה צפוי להיעדר לפחות מהחודש הראשון של העונה.
התחזית התבררה כקצרה מהמציאות, כאשר ארינאס נעדר במשך חמישה חודשים עקב התמשכות הבעיות בברכו השמאלית, ושיחק בשני משחקים בלבד.
כמו כן הסנטר ברנדן הייווד עבר ניתוח במרפקו הימני, ושיחק בשישה משחקים בלבד.
ב-24 בנובמבר 2008 פוטר המאמן אדי ג'ורדן, לאחר התחלה של ניצחון אחד מ-11 משחקים, והוחלף בידי עוזר המאמן אד טאפסקוט.
כהמשך לפתיחה הגרועה המשיכו הוויזארדס וניצחו רק 18 מתוך 61 המשחקים הבאים, וסיימו את העונה הסדירה במאזן הגרוע בתולדות המועדון; 19–63.
באמצע חודש אפריל 2009 מינתה וושינגטון את פליפ סונדרס לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה.
ביוני 2009 העבירו הוויזארדס את הבחירה החמישית בדראפט 2009 (ריקי רוביו), יחד עם אית'ן תומאס, דריוס סונגאילה ואולכסיי פצ'רוב, בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לרנדי פוי ומייק מילר.
במהלך חודש נובמבר נפטר בעל הרוב במועדון, אייב פולין, בגיל 85. בעת פטירתו, היה פולין הבעלים של מועדון כדורסל לתקופה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ה-NBA.
השליטה במועדון עברה לאלמנתו איירין, אף על פי שידוע היה כי בעל המיעוט במועדון, טד לאונסיס, תכנן השתלטות על המועדון.
ב-24 בדצמבר 2009, נחשף כי גילברט ארינאס החזיק נשק לא טעון בארונית חדר ההלבשה של הוויזארדס באולם ורייזון סנטר.
בעשותו כן, הפר ארינאס את חוקי ה-NBA נגד הבאת כלי נשק לתוך אולמות הכדורסל, וכן את חוקי העיר וושינגטון.
ב-1 בינואר 2010, דווח כי אריאנס וחברו לקבוצה ג'באריס קריטנטון החזיקו באקדחים בחדר ההלבשה של הוויזארדס בשל ויכוח ביניהם על חובות הימורים בערב חג המולד.
בתגובה, השעתה הנהלת הליגה את ארינאס ללא הגבלת זמן וללא שכר בעודם מנהלים חקירה על התקרית.
הקומישינר של הליגה דייוויד סטרן אמר בהצהרה שמסר כי קרוב לוודאי שארינאס יספוג עונש השעיה ממושך, "כי מעשיו הממושכים הביאו אותי למסקנה כי כרגע אינו נמצא מתאים לעלות על הפרקט במשחקי ה-NBA".
הנהלת הוויזארדס הוציאה הודעה בה היא מְגַנָה את התנהגות השחקנים בציינה כי זה "בלתי מקובל".
ב-13 בפברואר 2010, לאחר שעמד מאזן הקבוצה בעונת על 17–33, ביצעו הוויזארדס טרייד על באטלר, הייווד וד'שון סטיבנסון, שנשלחו לדאלאס מאבריקס תמורת ג'וש הווארד, דרו גודן, קווינטון רוס וג'יימס סינגלטון.
שלושה ימים מאוחר יותר, צירפו הוויזארדס את אל ת'ורנטון וז'ידרונאס אילגאוסקאס (ששוחרר מידית), כחלק מטרייד משולש במסגרתו העבירו את ג'יימיסון (לקליבלנד) ואת גודן (לקליפרס).
ללא שלושת שחקניה המובילים בשנים האחרונות – ארינאס, ג'יימיסון ובאטלר – סיימו הוויזארדס את העונה במאזן שלילי 26–56.
טד לאונסיס השלים את השתלטותו על המועדון במהלך חודש יוני, כאשר רכש ממשפחת פולין את הוויזארדס, יחד עם מועדוני וושינגטון קפיטלס ו-וושינגטון מיסטיקס.
אף על פי שלוויזארדס היה רק הסיכוי החמישי בטיבו לזכות במקום הראשון בהגרלת דראפט 2010 (10.3%), זכו בו הוויזארדס ובחרו את הרכז ג'ון וול מאוניברסיטת קנטקי.
ב-18 בדצמבר 2010, לאחר 24 משחקים בעונת , שלחו הוויזארדס את גילברט ארינאס בטרייד לאורלנדו מג'יק, תמורת רשארד לואיס.
הוויזארדס סיימו את העונה במאזן 23–59, אשר הציב אותם במקום ה-13 באזור המזרחי.
אחרי שהוויזארדס פתחו את עונת עם מאזן שלילי 2–15, המאמן הראשי פליפ סונדרס פוטר והוחלף על ידי עוזרו רנדי ויטמן.
במרץ של אותה עונה לקחו הוויזארדס חלק בטרייד בין שלוש קבוצות שבו הם שלחו את ג'בייל מקגי ורוני טוריאף לדנוור נאגטס ואת ניק יאנג ללוס אנג'לס קליפרס, ובתמורה קיבלו את ננה ובריאן קוק.
הוויזארדס סיימו את העונה עם 20 ניצחונות ו-46 הפסדים, במקום ה-29 בליגה (בעונה זו התקיימו 66 משחקים בלבד בשל שביתת שחקנים).
ביוני 2012 הוויזארדס שלחו את רשארד לואיס לשארלוט הורנטס, לצד בחירת דראפט עתידית, ובתמורה קיבלו את אמקה אוקפור וטרבור אריזה.
בבחירה השלישית של דראפט 2012 בחרו הוויזארדס את בראדלי ביל, אשר הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה בשנים הבאות.
באפריל 2013 יצא מהארון שחקן הקבוצה ג'ייסון קולינס, אשר בכך היה השחקן הפעיל הראשון מאחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית (NBA, NHL, MLB ו-NFL) שיצא מהארון כהומוסקסואל.
הוויזארדס סיימו את העונה עם 33 ניצחונות ו-49 הפסדים, במקום ה-12 באזור המזרחי.
בדראפט 2013 שוב זכו הוויזארדס בבחירה השלישית, וניצלו אותה כדי לבחור את אוטו פורטר.
ב-25 באוקטובר 2013, ארבעה ימים לפני תחילת העונה הבאה, הוויזארדס שלחו את הסנטר אמקה אוקפור ובחירת דראפט עתידית לפיניקס סאנס, עבור מרצ'ין גורטאט ושלושה שחקנים נוספים.
בעונת העפילה וושינגטון לפלייאוף ה-NBA מהמקום החמישי במזרח, לראשונה מאז עונת .
בסיבוב הראשון גברו הוויזארדס על בוסטון סלטיקס בתוצאה 4–1, על אף שלא החזיקו ביתרון ביתיות, אולם בסיבוב השני הפסידו מול אינדיאנה פייסרס בתוצאה 2–4. לאורך הפלייאוף הצטיינו וול (16.3 נקודות ו-7.1 אסיסטים למשחק) וביל (19.2 נקודות ו-4.5 אסיסטים למשחק), ומיצבו את עצמם כשניים מהשחקנים הצעירים המבטיחים בליגה.
בפגרה שלפני עונת חתם בוושינגטון השחקן הוותיק פול פירס.
בעזרתו סיימו הוויזארדס את העונה עם 46 ניצחונות ו-36 הפסדים – המאזן הטוב ביותר שלהם מאז עונת .
בסדרת הסיבוב הראשון גברה הקבוצה על טורונטו ראפטורס (4–0), בטרם הפסידה מול אטלנטה הוקס (2–4) בחצי גמר המזרח.
בעונת עזב פירס ללוס אנג'לס קליפרס, ועל אף יכולת טובה של וול וביל, הוויזארדס לא העפילו לפלייאוף.
בעקבות העונה המאכזבת פוטר המאמן הראשי רנדי ויטמן, ובמקומו מונה סקוט ברוקס.
את עונת סיימה וושינגטון במקום הרביעי במזרח, עם 49 ניצחונות ו-33 הפסדים.
הוויזארדס הודחו מהפלייאוף בסיבוב השני, בפעם השלישית בארבע העונות האחרונות, לאחר שהפסידו מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4.
בעונת האולם של הוויזארדס שינה את שמו מ"יו אס איירווייס ארנה" ל"קפיטל ואן ארנה" (Capital One Arena).
באותה עונה נבחרו וול וביל להשתתף יחד במשחק האולסטאר של ה-NBA, בפעם היחידה שלהם כחברים לקבוצה.
הוויזארדס סיימו את העונה עם 43 ניצחונות ו-39 הפסדים, מספיק בשביל המקום השמיני במזרח, והודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, על ידי טורונטו ראפטורס.
לקראת עונת חתמו בקבוצה צמד הסנטרים דווייט הווארד ותומאס בראיינט; בשל פציעה בגבו שותף הווארד בתשעה משחקים בלבד, ואת מקומו בחמישייה הפותחת תפס בראיינט, אשר הפתיע לטובה עם 10.5 נקודות בממוצע למשחק.
מלבד הווארד, גם ג'ון וול סבל מפציעה קשה, ולא שיחק כלל לאורך העונה לאחר שעבר ניתוח בברכו.
במהלך אותה עונה העבירו הוויזארדס בטריידים שונים את קלי אוברה (לפיניקס), אוטו פורטר (לשיקגו), ומרקיף מוריס (לניו אורלינס), ובכך למעשה "ויתרו" על העונה, אותה סיימו עם מאזן שלילי 30–52.
באפריל 2019 פוטר ארני גרונפלד מתפקידו כג'נרל מנג'ר של הקבוצה, ובמקומו מונה טומי שפרד, אשר היה חבר בהנהלה המקצועית של המועדון מאז שנת 2003. בתחילת עונת נודע שג'ון וול סובל מקרע בגיד אכילס, ועל כן הוא ייעדר מהמגרשים במשך שנה נוספת.
בהיעדרו, הצטיין בראדלי ביל עם ממוצע של 30.5 נקודות למשחק (שני בליגה), ולצדו בלטו דאוויס ברטאנס והרוקי רוי הצ'ימורה שהצטרפו לקבוצה באותה עונה.
הוויזארדס סיימו את העונה המקוצרת במקום העשירי באזור המזרחי, עם מאזן שלילי 25–47.
לקראת עונת הועבר ג'ון וול בטרייד ליוסטון רוקטס, יחד עם בחירת סיבוב ראשון בדראפט, תמורת ראסל וסטברוק.
עוד באותו הקיץ הועבר ראסל ווסטברוק בטרייד גדול ללוס אנג'לס לייקרס, תמורת מונטרז הארל, קנטביוס קלדוול-פופ וקייל קוזמה.
בנוסף החתימה הקבוצה את הרכז המחליף של ברוקלין, ספנסר דינווידי.
בנוסף לכך, פיטרה הנהלת המועדון את המאמן סקוט ברוקס, והחתימה את המאמן ווס אנסלד ג'וניור, עוזר מאמן מדנבר נאגסט ובנו של שחקן העבר של המועדון, ווס אנסלד.
את העונה העוקבת פתחה וושינגטון ללא רוי הצ'ימורה ותומאס בראיינט, ואף על פי כן הצליחה להגיע לרצף ניצחונות מרשים ולזמן קצר החזיקה במקום הראשון במזרח.
אולם לאחר חזרתם של האצ'ימורה ובראיינט לסגל, התמלאה מחדש הרוטציה מה שהוביל על פי דיווחים למתחים בחדר ההלבשה ולאווירה לא בריאה בקבוצה, שהתבטאה בהידרדרות בביצועי הקבוצה לאחר שזו צנחה למקום ה-11 במזרח.
במהלך העונה גברו השמועות על הכוונה של בראדלי ביל לעזוב את הקבוצה בסיום העונה, ובעקבות כך ניסו הויזארדס להעביר בטרייד כוכב נוסף לשורות הקבוצה.
לאחר שביל נפצע בשורש כף היד וסיים את העונה מוקדם מהצפוי, העבירה הנהלת הויזארדס את מונטרז הארל לשארלוט הורנטס בתמורה לאיש סמית', את ארון הולידיי לפיניקס סאנס והנחיתה בטרייד את הסנטר של דאלאס מאבריקס, קריסטפס פורזינגיס, בתמורה לדאביס ברטנס וספנסר דינווידי.
לאחר שגם בעונת 2022-2023 לא הצליחה להעפיל לפלייאוף, ב-19 באפריל 2023 הוויזארדס פיטרו את הגנרל מנג'ר טומי שפרד, וב-24 במאי 2023 החתימו במקומו את מייקל ווינגר הגנרל מנג'ר לשעבר של הקליפרס.
עוד באותו קיץ - העבירו הויזארדס בטרייד את בראדלי ביל לפיניקס סאנס לאחר כ-11 עונות במדי הקבוצה, בתמורה לכריס פול (ששוחרר לאחר הטרייד ועבר לגולדן סטייט ווריורס), לאנדרי שאמט ובחירות סיבוב שני בדראפט.
יו אס איירווייס ארנה (במקור נקרא "קפיטל סנטר") (1973–1997)
קפיטל ואן ארנה (בעבר נקרא "MC סנטר" ו-"ורייזון סנטר") (1997–הווה)
נקודות: 60, גילברט ארינאס מול לוס אנג'לס לייקרס, 17 בדצמבר 2006. בראדלי ביל, מול פילדלפיה 76, 07 בינואר 2021.
ריבאונדים: 37, וולט בלאמי מול סנט לואיס הוקס, 4 בדצמבר 1964.
אסיסטים: 22, קווין פורטר מול אטלנטה הוקס, 5 במרץ 1975.
חסימות: 15, מאנוט בול מול אטלנטה הוקס (1986) ומול אינדיאנה פייסרס (1987).
חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת :
מספר שחקן עמדה שנים בקבוצה 6 ביל ראסל סנטר לא שיחק בקבוצה
וושינגטון קומנדרס לשעבר וושינגטון רדסקינס (Washington Redskins) היא קבוצת פוטבול אמריקנית המשחקת בליגת הפוטבול הלאומית, ה-NFL.
הקבוצה משחקת בחטיבת ה-NFC בבית המזרחי.
אצטדיון הקבוצה, מגרש פדקס בעיר לאנדוור שבמדינת מרילנד, המכיל 91,704 מושבים הוא הגדול ביותר מבחינת מספר המקומות בליגה.
משרדה הראשי של הקבוצה ומתקני האימונים שלה ממוקמים באשבורן, וירג'יניה.
האזור של המשרד ומתקני האימונים נקרא "רדסקינס פארק", על שם הקבוצה.
לפי מגזין פורבס, היא הקבוצה בעלת השווי השישי בגובהו בליגה, וערכה מוערך נכון ל-2022 בכ-5.6 מיליארד דולר.
הרדסקינס השתתפו ב-11 משחקי אליפות של חטיבת ה-NFC וזכו בחמישה מהם.
זכיות אלו העלו אותם למשחקי הסופרבול, מתוכם זכו הרדסקינס בשלושה.
השם "רדסקינס" בתרגום מאנגלית: "אדומי עור" והוא כינוי רב-שנים לאינדיאנים.
השם נבחר כמחווה למאמן הקבוצה ויליאם הנרי דיטז, שהיה ממוצא אינדיאני.
עם זאת, השם עורר מחלוקות רבות לאורך השנים משום שהכינוי נחשב ככינוי גנאי גזעני, וב-2020 הודיעה הקבוצה כי תשנה את השם והלוגו שלה.
ביוני 2020 חשפה הקבוצה את השם "וושינגטון פוטבול טים", הקבוצה שיחקה תחת שם זה באופן זמני עד שינוי השם ל"וושינגטון קומנדרס" בשנת 2022.
את הקבוצה הקים ג'ורג' פרסטון מרשל בשנת 1932,
שנה לאחר מכן שונה שמה ל"בוסטון רדסקינס", כמחווה למאמן הקבוצה ויליאם הנרי דיטז, שהיה ממוצא אינדיאני.
בתקופה זו עברה הקבוצה לשחק בפנווי פארק, מגרשה של קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס.
בדראפט הרשמי הראשון של ה-NFL בשנת 1936, בחרו בוסטון רדסקינס את הפול בק ריילי סמית'.
סמית' היה הבחירה השנייה בדראפט, אך ג'י ברוואנגר, השחקן שנבחר ראשון, בחר שלא לשחק ב-NFL, ובכך הפך סמית' לשחקן הראשון שנבחר בדראפט ושיחק בליגת ה-NFL .
באותו הדראפט בחרו הרדסקינס גם בווין מילנר, לימים חבר בהיכל התהילה של ה-NFL.
בשנה זו זכו באליפות הבית הראשונה שלהם.
בשנת 1937 עברה הקבוצה לוושינגטון הבירה עקב מספר אוהדים מועט בבוסטון.
בעקבות המעבר לוושינגטון עברו הרדסקינס לשחק באצטדיון גריפית', ששימש גם את וושינגטון סנטורס, קבוצת הבייסבול של וושינגטון באותה עת.
בדראפט ה-NFL של שנת 1937, שנערך בזמן המעבר לוושינגטון, החתימו הרדסקינס את הקוורטרבק סמואל "סמי" באו מאוניברסיטת TCU .
כבר בהמשך אותה השנה זכו הרדסקינס באליפות ה-NFL, בהנהגתו של באו, לאחר ניצחון על שיקגו ברס.
במשחק הגמר היה באו אחראי לשלושה טאצ'דאונים.
שלוש שנים מאוחר יותר נפגשו שוב שתי הקבוצות, בגמר אליפות ה-NFL של שנת 1940. במשחק זה ניצחו הברס 73-0 את הרדסקינס, הניצחון בהפרש הנקודות הגדול ביותר בתולדות ה-NFL .
הניצחון המוחץ הושג בזכות שימוש במערך ה-T (מערך בו שחקני הקבוצה מסודרים בצורת האות האנגלית T), שבאותה עת היה מערך התקפה חדשני ב-NFL, שהפתיע את שחקני הרדסקינס.
בשנת 1942 זכו הרדסקינס באליפותם השנייה, לאחר שניצחו את הברס בגמר אליפות ה-NFL.
שתי הקבוצות נפגשו שוב בגמר של 1943, בו ניצחו הברס.
הרדסקינס העפילו שוב לגמר ה-NFL בשנת 1945. במשחק הגמר הפסידו הרדסקינס בתוצאה 15-14 לקליבלנד ראמס.
במהלך המשחק מסר באו את הכדור לאחד השחקנים, אך הכדור פגע בעמוד השער ונזרק אל מחוץ למגרש.
השופט קבע שזה סייפטי, שהקנה לראמס שתי נקודות שהובילו לניצחונם.
בעקבות המקרה פנה ג'ורג' פרסטון מרשל, הבעלים של הרדסקינס באותה עת, להנהלת הליגה, בדרישה לשנות את החוק.
החוק שונה והחל מעונת 1946 כדור שפגע בעמוד השער נחשב כמסירה שלא הושלמה ולא כסייפטי.
החוק קיבל את השם "חוק באו-מרשל".
סמי באו שיחק בקבוצה 15 עונות, עד לשנת 1952 בה פרש.
ב-1963 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
שנותיה הראשונות של הקבוצה היו מוצלחות במיוחד, אך מעונת 1946 עד עונת 1970 הקבוצה לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בשנים 1946 עד 1951 החליפה הקבוצה ארבעה מאמנים ואף אחד מהם לא היה מוצלח במיוחד.
אך הבעלים ג'ורג' פרסטון מרשל עשה מאמצים להפוך את הרדסקינס לאחד המועדונים הבולטים בליגה.
הצעד המשמעותי הראשון שעשה לשם כך היה כאשר הפך ב-1950 את הרדסקינס לקבוצה הראשונה אי פעם שכל משחקי העונה שלה משודרים בטלוויזיה.
צעד משמעותי נוסף היה העסקת המאמן ארל "קרלי" למבו.
למבו נודע בהצלחתו בגרין ביי פאקרס, אותה הוביל לזכייה בשש אליפויות ליגה.
אולם לאחר שתי עונות בלבד בהן לא הצליח להוביל את הרדסקינס לפלייאוף, פוטר למבו מאימון הקבוצה והוחלף בג'ו קווהאריץ'.
ב-1961 עברה הקבוצה מאצטדיון גריפית' הישן אל אצטדיון RFK שנקרא על שמו של רוברט פ' קנדי, שהיה חדיש יותר.
בשנת 1964 ביצעה הקבוצה שני טריידים (החלפות שחקנים) משמעותיים, והשיגה את הקוורטרבק סאני ג'ורגנסון, אחד הקוורטרבקים הטובים בתולדות הליגה, ואת הליינבקר סם הוף.
שניהם הפכו לימים לחברי היכל התהילה.
אך גם אלו לא הצליחו להוביל את הקבוצה למשחקי הפלייאוף.
אדוארד בנט ויליאמס, שהיה גם הבעלים של קבוצת הבייסבול בולטימור אוריולס, החליף אותו כנשיא הקבוצה, אף שבבעלותו היה אחוז קטן של מניות הקבוצה.
ג'ק קנט קוק, שקנה אחוזי בעלות על הקבוצה עוד ב-1961, הפך לבעלי הקבוצה לאחר מותו של מרשל, ולאחר שבמהלך השנים הרחיב את הבעלות, הפך ב-1974 לבעל השליטה הבלעדי כמעט על הקבוצה.
קוק היה גם הבעלים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס וקבוצת ההוקי קרח לוס אנג'לס קינגס.
ב-1969 העסיקה הקבוצה כמאמנה החדש את וינס לומברדי, שזכה לתהילה כמאמן גרין ביי פאקרס.
לומברדי הוביל את הקבוצה למאזן של שבעה ניצחונות, חמישה הפסדים ושני משחקים שהסתיימו בתיקו, המאזן הטוב ביותר של הקבוצה מאז 1955. בערב פתיחת עונת 1970 נפטר לומברדי בשל מחלת הסרטן ממנה סבל.
עוזר המאמן ביל אוסטין מונה במקומו למאמן בעונת 1970, וסיים במאזן של שישה ניצחונות ושמונה הפסדים.
לקראת עונת 1971, לאחר מותו של לומברי, החתים נשיא הקבוצה אדוארד בנט ויליאמס את המאמן ג'ורג' אלן.
אלן הביא לקבוצה שחקנים מנוסים במקום שחקנים צעירים, כאשר המוטו שלו היה "העתיד הוא עכשיו", ולא חלף זמן רב עד שהוכיחו שחקני הקבוצה כי צדק.
כבר בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה למשחקי הפלייאוף הראשונים שלה מאז 1945. בעונה שאחריה הצליחה הקבוצה לזכות באליפות חטיבת ה-NFC והעפילה לסופרבול הראשון שלה, סופרבול VII, בו הפסידה למיאמי דולפינס, שנותרה בלתי מנוצחת בעונה זו.
הרדסקינס העפילו לפלייאוף שוב בשנים 1973, 1974 ו-1976, אך בשלוש השנים הללו הודחו כבר בסיבוב הראשון.
לאחר שבעונת 1977 נכשל אלן בניסיונו להוביל את הרדסקינס לפלייאוף, הוא פוטר והוחלף בג'ק פארדי, שחקן עבר של הרדסקינס שאף שיחק עבור אלן בוושינגטון ובלוס אנג'לס ראמס.
את עונתו הראשונה התחיל פארדי עם רצף של שישה ניצחונות, אך הפסיד בשמונה מעשרת המשחקים הבאים, וסיים את העונה עם מאזן של שמונה ניצחונות ושמונה הפסדים.
בסוף העונה בעלי הקבוצה ג'ק קנט קוק עבר מלוס אנג'לס לווירג'יניה, ופעל נמרצות בניסיונות לקבל את השליטה על הקבוצה במקום נשיאה אדוארד בנט ויליאמס.
את עונת 1979 פתח פארדי עם מאזן שישה ניצחונות ושני הפסדים, והגיע למשחק האחרון נגד דאלאס קאובויס במאזן של עשרה ניצחונות וחמישה הפסדים.
ניצחון במשחק זה היה מעלה את הקבוצה לפלייאוף, אך הרדסקינס הפסידו 35-34 ולא הצליחו להעפיל לפלייאוף.
בעקבות הצלחתו המהירה של פראדי, בסוף העונה זכה בתואר מאמן השנה בליגת ה-NFL.
הצלחתו הסתיימה בעונת 1980, כאשר סיים במאזן של שישה ניצחונות ועשרה הפסדים, ולאחריה פוטר.
לפני פיטוריו הספיק לבחור בדראפט את התופס ארט מונק, לימים חבר בהיכל התהילה.
ב-13 בינואר 1981 החתים הבעלים ג'ק קנט קוק את מתאם ההתקפה של סן דייגו צ'רג'רס, ג'ו גיבס, כמאמן הקבוצה.
את עונתו הראשונה פתח עם חמישה הפסדים רצופים, אך ניצח שמונה מ-11 המשחקים הבאים של העונה וסיים את שנתו הראשונה עם מאזן של שמונה ניצחונות ושמונה הפסדים.
תחילת עונת 1982 התאחרה ב-57 יום עקב שביתת שחקני הליגה.
נקבע כי בעונה זו יתקיימו תשעה משחקים בלבד וכי שמונה קבוצות מכל חטיבה יעפילו לפלייאוף.
הרדסקינס, שהיו במקום הראשון בחטיבה שלהם, העפילו לסופרבול XVII, בו ניצחו את מיאמי דולפינס וזכו בסופרבול הראשון שלהם ובאליפות הליגה הראשונה מאז 1942. הרץ האחורי ג'ון ריגנס זכה בתואר ה-MVP של המשחק.
בדראפט 1983 בחר גיבס את מגן הפינה דארל גרין.
גרין שיחק בקבוצה 20 עונות רצופות ומחזיק, יחד עם ג'קי סלאטר, בשיא של מספר העונות בקבוצה אחת.
ב-2008 נכנס גרין להיכל התהילה.
בעונה זו העפילו הרדסקינס לסופרבול XVIII, בו הפסידו ללוס אנג'לס ריידרס בתוצאה 38-9.
את עונת 1984 סיימו הרדסקינס במאזן של 11 ניצחונות וחמישה הפסדים, וסיימו במקום הראשון בבית המזרחי של חטיבת ה-NFC, בפעם השלישית ברציפות.
למרות זאת, כבר בשלב הראשון של הפלייאוף הודחו בידי שיקגו ברס.
במהלך עונת 1985, במשחק נגד ניו יורק ג'איינטס, נפצע הקוורטרבק ג'ו תייסמן בעקבות תיקול עם הליינבקר לורנס טיילור.
תיקול זה סיים את הקריירה המקצוענית של תייסמן, וזכור כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL, כפי שהגדיר אותו הוושינגטון פוסט.
בעונת 1987 חזרו הרדסקינס לפלייאוף.
הקבוצה העפילה למשחק חצי הגמר באליפות חטיבת ה-NFC לאחר ניצחון על שיקגו ברס.
משחק זה היה המשחק ה-70 בקריירה של ג'ו גיבס כמאמן ראשי, והוא הפך למאמן בעל אחוז הניצחונות הגבוה ביותר בתולדות הרדסקינס.
הניצחון במשחק העלה את הקבוצה לגמר חטיבת ה-NFC, בו הפסידה לג'ייאנטס.
שלושה שבועות לאחר תחילת עונת 1987, פתחו כמה משחקני הליגה בשביתה בת 24 יום.
מחזור המשחקים השלישי לא התקיים, אך כיוון ש-89 משחקני הליגה לא שבתו המשחקים התקיימו כרגיל החל ממחזור המשחקים הרביעי, עם השחקנים שלא שבתו ושחקנים מחליפים.
הרדסקינס היו הקבוצה היחידה ששיחקה עם שחקנים מחליפים בלבד.
למרות זאת הצליחו המחליפים לנצח בשלושת המשחקים שהתקיימו במהלך השביתה.
הצלחת השחקנים המחליפים ברדקסינס עוררה עניין, ובין היתר יצא 13 שנה לאחר מכן, בשנת 2000, הסרט "המחליפים", המבוסס על הסיפור.
ניצחונות אלו סייעו לקבוצה להעפיל לפלייאוף.
הקבוצה העפילה לסופרבול XXII, בו ניצחה את דנוור ברונקוס בתוצאה 42-10, לאחר שהברונקוס הובילו 10-0 ברבע הראשון של המשחק.
במהלך תולדות הסופרבול לא נתבצעה חזרה מפיגור בכמות נקודות גבוהה יותר.
את תואר ה-MVP של המשחק קיבל הקוורטרבק דאג ויליאמס, שמסר ארבע מסירות לטאצ'דאון.
ויליאמס הפך לקוורטרבק האפרו-אמריקאי הראשון שהוביל קבוצה לניצחון בסופרבול.
עונת 1991 החלה עם 11 ניצחונות רצופים, שיא המועדון ברצף ניצחונות.
במהלך העונה שבר התופס ארט מונק את שיא התפיסות לקריירה, עם 820 תפיסות.
בסוף העונה העפילו הרדסקינס לסופרבול XXVI, בו ניצחו את באפלו בילס בתוצאה 37-24. תואר ה-MVP של המשחק ניתן לקוורטרבק מארק ריפין, שהפך לשחקן הקנדי הראשון שזכה בתואר ה-MVP של משחק סופרבול.
תקופת פריחה זו, המכונה גם ה"עשור של הרדסקינס", הסתיימה ב-5 במרץ 1993, כשג'ו גיבס הודיע על פרישה מאימון הקבוצה לאחר 12 עונות אימון.
במהלך 12 עונות אלו העלה את הקבוצה לפלייאוף שמונה פעמים, ארבע פעמים הוביל את הקבוצה לסופרבול ומתוכן ניצחה הקבוצה בשלושה.
ב-6 באפריל 1997 נפטר קוק, הבעלים של הקבוצה, זמן קצר טרם פתיחת מגרש פדקס, אצטדיון חדש שבנה לקבוצה.
בנו ג'ון ירש ממנו את הקבוצה, וקרא לאצטדיון על שם אביו, "אצטדיון ג'ק קנט קוק".
לאחר שתי עונות לא מוצלחות, מכר ג'ון קוק ב-1999 את הקבוצה לדניאל סניידר, יושב ראש רשת פארקי השעשועים "סיקס פלאגס".
סכום העסקה עמד על 800 מיליון דולר, העסקה היקרה ביותר אי פעם של רכישת קבוצת ספורט.
אחת מפעולותיו הראשונות של סניידר הייתה מכירת הזכויות על שם האצטדיון למרבה במחיר.
חברת פדקס נתנה את ההצעה הגבוהה ביותר, ושם האצטדיון שונה ל"מגרש פדקס".
כבר בעונתו הראשונה של סניידר העפילה הקבוצה לפלייאוף, לראשונה מאז עונת 1992.
לאחר חילופי מאמנים רבים, החתים סניידר ב-2004 את ג'ו גיבס, מאמן הקבוצה בשנות ה-80, כמאמנה הראשי.
עונתו הראשונה בקדנציה לא הייתה מוצלחת.
למרות ההגנה החזקה של הקבוצה, הרדסקינס לא הצליחו בחלק ההתקפי.
לקראת עונת 2005 שיפר גיבס את הסגל ההתקפי של הקבוצה במהלך הדראפט ובאמצעות החתמת שחקנים חדשים.
כבר באותה עונה הצליחו הרדסקינס להעפיל לפלייאוף.
בעונה זו נשברו שלושה שיאים של הקבוצה: שיא היארדים בריצה לעונה, שיא היארדים בתפיסה לעונה ושיא התפיסות לעונה על ידי קיצוני צמוד.
בעונת 2007 הוביל גיבס את הקבוצה לפלייאוף נוסף, אך הרדסקינס הפסידו כבר בשלב הראשון והודחו מהפלייאוף.
גיבס לא הצליח לשחזר את הישגיו מהעבר והודיע על פרישה לפני תחילת עונת 2008.
את מקומו של גיבס החליף ג'ים זורן.
זורן הפך את ההתקפה להתקפת "וסט קוסט" (West Coast), שיטה התקפית השמה דגש על מהלכי המסירה.
את עונתו הראשונה סיים עם מאזן של שמונה ניצחונות ושמונה הפסדים.
לקראת עונת 2009 החתימו סניידר וזורן את התאקל ההגנתי אלברט היינסוורת', שנחשב לתאקל ההגנתי הטוב ביותר בליגה באותה עונה.
הוא חתם על חוזה בסך 100 מיליון דולר לשבע שנים, השכר הגבוה ביותר לשחקן הגנה בתולדות הליגה.
בדראפט 2009 בחר זורן את הליינבקר בריאן אורקפו מאוניברסיטת טקסס.
כבר בשנתו הראשונה נבחר אורקפו למשחק הפרובול.
לאחר פתיחת עונה לא טובה של זורן, שכללה הפסד לדטרויט ליונס ששבר רצף של 19 הפסדים לליונס, שכרה הקבוצה את שירותיו של שרמן לואיס כיועץ התקפי לקבוצה, ובכך נלקחה מזורן השליטה על בחירת מהלכי ההתקפה.
לקראת סיום העונה שכרה הקבוצה את ברוס אלן, בנו של מאמן העבר של הקבוצה ג'ורג' אלן, לתפקיד הג'נרל מנג'ר של הקבוצה.
העונה הסתיימה עם מאזן של ארבעה ניצחונות ו-12 הפסדים, ומיד בסיומה פוטר המאמן זורן.
ב-5 בינואר 2010, יממה לאחר פיטוריו של זורן, הוחתם מייק שנאהאן למשרת מאמן הקבוצה.
שנאהאן, אלן וסניידר ערכו שינויים בצוות האימון, וצירפו את קייל שנאהאן, בנו של מייק שנאהאן, כמתאם ההתקפה, ואת ג'ים האסלט, מאמנה הראשי לשעבר של ניו אורלינס סיינטס, כמתאם ההגנה.
צוות האימון החדש ערך שינויים רבים גם בצוות השחקנים, כאשר המרכזי בהם הוא טרייד בו קיבלו את הקוורטרבק דונובן מקנאב.
ה"חזירים" הם שחקני קו ההתקפה של הקבוצה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הם נודעו בעיקר בזכות השליטה שלהם בקו המגע (line of scrimmage).
את שמם טבע ג'ו בוגל, מאמן קו ההתקפה, לאחר שכינה את שחקניו "חזירים".
לבוגל הוטבע הכינוי "בוס החזירים".
בעקבות שיתוף הפעולה המוצלח בין ה"חזירים" לבין הרץ האחורי באותה תקופה, ג'ון ריגנס, דבק בריגנס הכינוי "חזיר של כבוד".
שיתוף פעולה זה זיכה את ריגנס בתואר השחקן המצטיין של סופרבול XVII.
באחד המשחקים עזר הקוורטרבק ג'ו תייסמן ל"חזירים" וחסם תיקול, חסימה שהייתה מהלך מפתח במשחק ובעקבות כך כונה "חזירון של כבוד".
בוגל, עם זאת, לא התייחס לתייסמן כאחד מה"חזירים", משום שבדרך כלל לא חסם תיקולים.
במהלך עונת 1985, במשחק נגד ניו יורק ג'איינטס, נפצע תייסמן.
ה"חזירים" כשלו בניסיונם לעצור את לורנס טיילור, שחקן ההגנה של הג'איינטס שתיקל את תייסמן ופצע אותו.
פציעה זו הובילה לסיום הקריירה של תייסמן.
וושינגטון פוסט כינה את הפציעה כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL.
בסוף עונת 1985 פרש ריגנס יחד עם שניים מה"חזירים", ואת מקומם החליפו שחקנים צעירים מהדראפט שגם אליהם התייחסו כחלק מה"חזירים".
שילוב שחקנים אלו הצליח לשחזר את הצלחתם של ה"חזירים" המקוריים והוביל את הקבוצה לשתי אליפויות נוספות.
עד תחילת שנות ה-90 פרשו כל ה"חזירים".
ה"חזירים" הוביל את הרדסקינס לשלוש זכיות בסופרבול.
ראס גרים, אחד מה"חזירים" וריגנס, "חזיר של כבוד", נכנסו להיכל התהילה.
עיצוב התלבושת הנוכחית, בצבעי בורדו וזהב, הוצג לראשונה על ידי המאמן ג'ק פארדי ב-1979. בשנים 1961–1978 תלבושת הקבוצה הייתה מכנסיים בצבע זהב וחולצות בצבע בורדו למשחקים ביתיים ולבן למשחקי חוץ.
החל מ-1978 ועד היום משתמשת הקבוצה במגני הפנים שעל הקסדה בצבע זהב; לפני כן צבע מגני הפנים היה אפור.
הרדסקינס היא אחת משלוש הקבוצות היחידות ב-NFL שהתלבושת הביתית שלה לבנה.
שתי הקבוצות האחרות הם דאלאס קאובויס ומיאמי דולפינס.
מנהג זה החל בקבוצה בשנת 1981, תחילת תקופת אימונו של ג'ו גיבס.
גיבס עבד לפני הגעתו לקבוצה כמתאם התקפה בסן דייגו צ'רג'רס; באותה תקופה תלבושתם הביתית של סן דייגו הייתה גם היא לבנה, וכשהפך למאמן ראשי ברדסקינס, המשיך גיבס במנהג זה, אף על פי שרוב הקבוצות המארחות בסופרבול נוהגות לבחור בתלבושת צבעונית.
בכך הפכה הרדסקינס לאחת משלוש הקבוצות המארחות בסופרבול שלבשו מדים לבנים.
הקבוצות האחרות הן דאלאס קאובויס ופיטסבורג סטילרס שבסופרבול XL בחרו בתלבושת אחרי רצף ניצחונות בפלייאוף שקדם לו כשהם לבושים במדים לבנים.
ב-23 בספטמבר 2007, במשחק ביתי נגד ניו יורק ג'איינטס, לבשו שחקני הקבוצה מדים מיוחדים לציון 75 שנים להקמת הקבוצה ב-1932. חולצת התלבושת הייתה לבנה, המכנסיים בצבע זהב והקסדה הרגילה הוחלפה בקסדה צהובה שעליה סמל מיוחד לאירוע זה.
בסוף עונת 2009 פורסמו ידיעות שתלבושת הקבוצה תעבור שינוי ותוסיף צבע שחור לתלבושת.
אולם ברוס אלן, הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, טען שאין בכוונת ההנהלה לשנות את תלבושת הקבוצה.
יש הטוענים כי שמם וסמלם של הוושינגטון רדסקינס מהווה פגיעה באינדיאנים.
נעשו ניסיונות בעבר על ידי קבוצות מסוימות לשנות את השם, אך ללא הצלחה.
אחרים טוענים להגנת הרדסקינס ששמם נועד לכבד את אומץ לבם וגדולתם של האינדיאנים.
ללא קשר להקשרים בהם שימשה המילה בעבר, המילה "רדסקינס" מתייחסת לקבוצת הפוטבול.
סקר שערך המגזין ספורטס אילוסטרייטד ב-2002 הראה ש-75% מהאינדיאנים לא מתנגדים לשמם של הרדסקינס.
פעילים אינדיאנים ביקרו את תוצאות הסקר בעקבות סירובם של אנשי המגזין לחשוף את מלוא המידע (ניסוח השאלות, סדר השאלות, מספר הקבוצות הנשאלות והאזורים הנשאלים).
אולם ב-2004 פורסמו ממצאי סקר שנערך באוניברסיטת פנסילבניה, בו נמצא ש-91 אחוז מהאינדיאנים שהשתתפו בסקר מ-48 מדינות בארצות הברית הסכימו שהשימוש בשם "רדסקינס" מקובל.
סקר שערך העיתון וושינגטון פוסט ב-2016 הראה שלא חל שינוי בעמדה זו מאז 2004, ורק 9% רואים בשם פגיעה.