tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן לראות בכך בעת שימושם כחומר נפץ במהלך הפלישות המונגוליות ליפן של המאה ה-13, וכן בתכנון פצצות עשן ידניות מברזל וחרס שהוציאו עשן עם גז רעיל.
פצצת ציקלון או ציקלוגנזה מתפוצצת היא תהליך של העמקה מהירה של שקע ברומטרי חוץ-טרופי.
השינוי בלחץ הדרוש כדי לסווג תופעה כציקלוגנזה מתפוצצת תלוי בקו הרוחב.
לדוגמה, בקו רוחב 60°, ציקלוגנזה מתפוצצת מתרחשת כאשר הלחץ המרכזי יורד ב־24 מיליבר או יותר תוך 24 שעות.
מדובר בתופעה שמתרחשת בעיקר מעל אזורים ימיים במהלך החורף, אך היא עלולה להתרחש גם באזורים יבשתיים.
תהליך זה מהווה את המקבילה החוץ-טרופית להעמקה מהירה של ציקלונים טרופיים.
אף שהתהליכים המטאורולוגיים היוצרים את שני סוגי הסערות שונים לחלוטין, ציקלוני פצצה עשויים להגיע למהירויות רוח של 120 עד 155 קמ"ש – בדומה לקטגוריות הנמוכות בסולם סאפיר-סימפסון – ולגרום למשקעים כבדים.
אף שרק מיעוט מציקלוני הפצצה מגיעים לעוצמות כאלה, גם אלה החלשים יותר עלולים לגרום לנזקים משמעותיים.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, מטאורולוגים מבית הספר למטאורולוגיה של ברגן החלו לכנות באופן לא פורמלי חלק מהסופות שהתפתחו מעל הים בשם "פצצות", בשל עוצמתן החריגה — שהתאפיינה בהתפתחות מהירה ואלימה, תופעה שנראתה לעיתים נדירות בלבד מעל היבשה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, החלו להשתמש במונחים "ציקלוגנזה מתפוצצת" ואף "פצצות מטאורולוגיות", בעקבות עבודתו של פרופ' פרד סנדרס מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שהתבסס על מחקר משנות ה-50 של החוקר תור ברגרון.
סנדרס הפיץ את השימוש במונחים אלה במאמר שפורסם בשנת 1980 בכתב העת Monthly Weather Review.
במאמר זה, סנדרס ועמיתו ג'ון גיאקום הגדירו "פצצה" כציקלון חוץ-טרופי שהעמקתו בלחץ האווירי המרכזי מגיעה לפחות ל־(24 × sin φ / sin 60°) מיליבר תוך 24 שעות, כאשר φ מייצג את קו הרוחב.
הגדרה זו מבוססת על תקן שקבע ברגרון, לפיו התפתחות ציקלונית מהירה בקו רוחב 60° צפון מוגדרת כירידה של 24 מיליבר בתוך יממה.
סנדרס וגיאקום ציינו כי עוצמת ההעמקה תלויה בקו הרוחב: בקוטב, העמקה שוות ערך תעמוד על 28 מיליבר ב־24 שעות, בעוד שבקו רוחב 25° תהיה זו ירידה של 12 מיליבר בלבד.
כל אחד מקצבים אלה מוגדר כ־"1 ברגרון".
בהגדרה שגיבשו בשנת 1980 – שאומצה במילון המטאורולוגי של החברה האמריקאית למטאורולוגיה – תוארה "פצצה" כתופעה המתרחשת בעיקר בעונות הקרות ובאזורים ימיים.
בתחילת שנת 2014, בצפון האוקיינוס האטלנטי, ארבעה-עשר מתוך עשרים אירועי רוח שהגיעו לעוצמת סופת הוריקן עברו תהליך של בומבוגנזה – התהליך שבו נוצרת פצצת ציקלון – כך לפי מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית (NOAA).
לפי NOAA, בומבוגנזה מתרחשת "כאשר ציקלון באזור רמות הביניים של קווי הרוחב מתעצם במהירות, עם ירידה של לפחות 24 מיליבר בלחץ האוויר המרכזי בתוך 24 שעות".
אי־יציבות ברוקלינית נחשבת לאחד מהמנגנונים המרכזיים בהתפתחותם של מרבית הציקלונים החוץ-טרופיים העוברים העמקה מתפרצת.
עם זאת, מחלוקות נמשכות זמן רב באשר לחשיבות היחסית של תהליכים ברוקליניים לעומת תהליכים דיאבטיים (תהליכים הקשורים להחלפת חום) בתהליך ההעמקה המהירה של ציקלונים חוץ-טרופיים, תוך הסתמכות על מחקרים שונים.
בין הגורמים הנוספים שמשפיעים על תהליך זה ניתן למנות את המיקום היחסי של שקע בגובה 500 הקטופסקל ודפוסי העובי האטמוספירי, תהליכי פרונטוגנזה בעומק הטרופוספירה המתרחשים הן במעלה הזרם והן במורדו של השקע בפני הקרקע, השפעת האינטראקציה בין האוויר לים, ושחרור חום כמוס.
ארבעת האזורים הפעילים ביותר בעולם שבהם מתרחשת ציקלוגנזה מתפוצצת של ציקלונים חוץ-טרופיים הם צפון־מערב האוקיינוס השקט, צפון האוקיינוס האטלנטי, דרום־מערב האוקיינוס השקט ודרום האוקיינוס האטלנטי.
בחצי הכדור הצפוני, השכיחות המרבית של ציקלונים חוץ-טרופיים העוברים העמקה מתפוצצת נצפית בתוך או מצפון לזרם הגולף שבאוקיינוס האטלנטי, לזרם הקורושיו במערב האוקיינוס השקט, וכן במזרח האוקיינוס השקט.
בחצי הכדור הדרומי, תופעה זו שכיחה באזור סופות החוף המזרחי של אוסטרליה, מעל זרם מזרח אוסטרליה, דבר הממחיש את חשיבות האינטראקציה בין האוויר לים באתחול ובהתפתחות המהירה של ציקלונים חוץ-טרופיים.
ציקלונים העוברים העמקה מתפוצצת מדרום לקו רוחב 50° דרום נוטים לעיתים קרובות לנוע לכיוון קו המשווה, בניגוד לתנועה כלפי הקוטב שמאפיינת את מרבית ציקלוני הפצצה בחצי הכדור הצפוני.
בממוצע שנתִי, כ־45 ציקלונים מתפתחים באופן מתפוצץ בחצי הכדור הצפוני, וכ־26 בחצי הכדור הדרומי, בעיקר בעונת החורף של כל חצי כדור.
עם זאת, בחצי הכדור הדרומי נצפתה עונתיות פחות מובהקת באירועי ציקלוגנזה מתפוצצת.
שימושים נוספים של "פצצת מזג אוויר"
המונח "פצצת מזג אוויר" משמש בניו זילנד בשיח הפופולרי לתיאור אירועי מזג אוויר דרמטיים או הרסניים.
עם זאת, במרבית המקרים אין מדובר בציקלוגנזה מתפוצצת ממשית, שכן העמקה מהירה של אזורי לחץ נמוך נדירה באזור ניו זילנד.
שימוש זה במונח "פצצה" עלול ליצור בלבול עם ההגדרה המטאורולוגית המדויקת יותר של המונח.
ביפן, המונח "פצצת ציקלון" (ביפנית: 爆弾低気圧, באקודן טֵייקיאַצו) משמש הן במחקר האקדמי והן בשפה היומיומית, בהתייחס לציקלון חוץ-טרופי העונה על תנאי ההגדרה המטאורולוגית של "פצצה".
המונח "פצצה" עשוי לעורר מחלוקת מסוימת.
כאשר חוקרים אירופיים הביעו הסתייגות מהמונח בטענה שמדובר בביטוי בעל אופי מלחמתי, פרד סנדרס, מחבר־משותף של המאמר שהכניס את השימוש המטאורולוגי במונח, השיב בציניות: "אז מדוע אתם משתמשים במונח 'חזית'?".
פצצת קובלט היא סוג היפותטי של נשק גרעיני מסוג "פצצה מומלחת" (Salted bomb), אשר תכנונה נועד לייצר כמות עצומה של נשורת רדיואקטיבית בעלת משך חיים ארוך, במטרה לזהם אזור גאוגרפי נרחב ולהפוך אותו לבלתי ראוי למחיה לזמן רב.
הרעיון הוצע לראשונה על ידי הפיזיקאי היהודי-הונגרי לאו סילארד בשנת 1950, לא כהצעה לפיתוח נשק, אלא כניסוי מחשבתי שנועד להמחיש כי הטכנולוגיה הגרעינית מאפשרת, תאורטית, ליצור "נשק יום הדין" (Doomsday device) – נשק שעלול להכחיד את המין האנושי.
נכון להיום, לא ידוע על אף מדינה שבנתה או הפעילה פצצת קובלט מבצעית, והיא נותרה בגדר רעיון תאורטי בלבד.
פצצת קובלט היא "פצצה מומלחת" דו-שלבית, בדומה לפצצת מימן, אך עם שינוי מהותי בשלב האחרון.
השלב הראשון: פיצוץ גרעיני רגיל (מבוסס ביקוע או היתוך) המשחרר כמות אדירה של אנרגיה ונייטרונים.
השלב השני: הנייטרונים ששוחררו נבלעים במעטפת חיצונית (Tamper) העשויה מקובלט רגיל ויציב (האיזוטופ קובלט-59).
בליעת הנייטרון הופכת את הקובלט-59 לאיזוטופ הרדיואקטיבי המסוכן קובלט-60.
לאחר הפיצוץ, הקובלט-60 מתפזר באטמוספירה כנשורת רדיואקטיבית.
הסיבה לבחירה בקובלט-60 כחומר הזיהום האידיאלי נעוצה בתכונותיו:
קרינת גמא חודרנית: קובלט-60 פולט קרינת גמא בעוצמה גבוהה מאוד (1.17 ו-1.33 מגה-אלקטרון-וולט), המסוגלת לחדור דרך קירות ומגנים שאינם עבים מספיק, וגורמת נזק חמור לתאים חיים.
זמן מחצית חיים ארוך יחסית: זמן מחצית החיים של קובלט-60 הוא 5.27 שנים.
זהו "טווח ביניים" מסוכן במיוחד: הוא ארוך מספיק כדי שהנשורת תישאר קטלנית למשך עשרות שנים ותזהם את הקרקע והמים, אך קצר מספיק כדי שהקרינה הנפלטת תהיה אינטנסיבית ביותר.
לשם השוואה, לאיזוטופים אחרים כמו צסיום-137 יש זמן מחצית חיים של כ-30 שנה (ולכן קרינתם פחות אינטנסיבית), בעוד שליוד-131 יש זמן מחצית חיים של 8 ימים בלבד (ולכן הוא דועך במהירות).
על פי חישוביו של סילארד, כמות של 510 טון קובלט, שפוזרה באמצעות פצצות מתאימות, הייתה מספיקה תאורטית כדי להכחיד את כל החיים על פני כדור הארץ.
ב-26 בפברואר 1950, במסגרת תוכנית רדיו של אוניברסיטת שיקגו, הציג לאו סילארד לראשונה את תרחיש "נשק יום הדין".
מטרתו לא הייתה להציע נשק חדש, אלא להוכיח לציבור ולמקבלי ההחלטות כי אין גבול תאורטי לכוח ההרס של נשק גרעיני.
הוא רצה להבהיר כי האנושות הגיעה לנקודה טכנולוגית שבה היא מסוגלת להשמיד את עצמה לחלוטין, ולכן יש הכרח במציאת פתרונות מדיניים למניעת מלחמה גרעינית.
הרעיון שלו עורר הד ציבורי נרחב וחדר לתודעה התרבותית והפוליטית של תקופת המלחמה הקרה.
חשוב להבחין בין פצצת קובלט מבצעית לבין ניסויים גרעיניים שבהם נעשה שימוש בקובלט.
בעוד שלא ידוע על קיומו של נשק כזה, בריטניה ערכה מספר ניסויים גרעיניים בשנות ה-50 שכללו כמויות קטנות של קובלט.
בניסוי שנערך ב-14 בספטמבר 1957 במראלינגה, אוסטרליה, הוספו דיסקיות קובלט לפצצה גרעינית.
מטרת הניסוי לא הייתה לבחון נשק של יום הדין, אלא להשתמש בקובלט-60 שנוצר כ"סמן רדיוכימי" (radiochemical tracer).
הקרינה החזקה והייחודית שלו אפשרה למדענים לעקוב אחר תנועת החלקיקים הרדיואקטיביים בפיצוץ ולמדוד את כמות הנשורת ואת דפוסי הפיזור שלה.
ניסויים דומים נערכו גם כן.
רעיון פצצת הקובלט כ"נשק יום הדין" השפיע עמוקות על התרבות הפופולרית בתקופת המלחמה הקרה, והוא משמש לרוב כאמצעי להמחשת האימה שבהשמדה הדדית מובטחת.
דוקטור סטריינג'לאב: הדוגמה המפורסמת ביותר היא סרטו הסאטירי של סטנלי קובריק, "דוקטור סטריינג'לאב" (1964).
בסרט, ברית המועצות בונה "מכונת יום הדין" המורכבת מסדרת פצצות ענק עטופות ב"קובלט-תוריום G", אשר מופעלת אוטומטית במקרה של התקפה גרעינית על אדמתה ונועדה לעטוף את כדור הארץ בענן רדיואקטיבי קטלני למשך 93 שנים.
על החוף: הרומן "על החוף" (On the Beach) מאת נוויל שוט (1957), שעובד גם לסרט, מתאר את ימיה האחרונים של האנושות לאחר מלחמה גרעינית שבה נעשה שימוש בפצצות קובלט.
פקאריים (שם מדעי: Tayassuidae) המכונים גם חזירי העולם החדש (אף כי שונים מהחזירים) היא משפחה של מכפילי פרסה בתת-סדרת דמויי חזיר.
מבין הסוגים במשפחה, שורשי הקטגונוס עתיקים יותר ועל כן הם פרימיטיביים מהפקארי.
תפוצת המשפחה מדרום-מערב ארצות הברית עד למרכז ארגנטינה.
הפרווה מברשתית בגוונים אפור עד חום, אזורים לבנים וצהובים בפנים ובחזה.
שערות ארוכות ונוקשות באמצע הגוף לכל אורכו.
הגוף כצורת החזיר (חבית), אולם הרגליים ארוכות וצרות והפרסות קטנות.
ברגליים הקדמיות 4 אצבעות, הקיצוניות קטנות יותר ואינן נוגעות באדמה.
ברגליים האחריות מתפקדות רק 2 אצבעות, האצבעות 3 ו-4 מאוחדות בקצותיהן כמו אצל מעלי גירה.
בדומה לחזיריים, גם אצל הפקאריים החוטם בר תנועה וסחוסי והאוזניים זקופות.
קיימת בלוטת ריח בעכוז לפני הזנב, בשעת ריגוש מזדקפות שערות הגב ומופרש ריח עז ומושקי מהבלוטה המורגש ממרחק מטרים רבים.
הקיבה בעלת שני חדרים ואינה מסוגלת לעלות גירה.
לנקבות הקטגונוסים שני זוגות פטמות ולפקאריים ארבעה זוגות פטמות.
תיארוך המאובנים של הקבוצה הוא תחילת האוליגוקן עד סוף המיוקן באירופה, אמצע המיוקן עד תחילת הפלאוקן באסיה, מיוקן ופליוקן באפריקה, תחילת אוליגוקן עד ימינו בצפון אמריקה, סוף הפלאוקן עד ימינו בדרום אמריקה.
הפלטיגונוס ששכן בארצות הברית לפני 12,000 שנה ונכחד בעידן הקרח האחרון, היה גדול בהרבה מבני משפחתו החיים כיום.
גודל הקבוצה משתנה מפרט בודד למאות, בהתאם למידה שבה המין ניצוד ולמיקומו הגאוגרפי.
הם פעילים במהלך היום וניזונים ממגוון רחב של צמחים ובעלי חיים קטנים.
שם שם מדעי תמונה/איורשימור טאיאסו לבן שפתיים Tayassu pecariשימור VU קטגונוס צ'אקו Catagonus wagneriשימור EN פקארי מגוון Pecari tajacuשימור LC פקארי ענק Pecari maximus שימור DD
משפחת הפקאריים קרובה למשפחה הפרהיסטורית Sanitheriidae.
פקארי (שם מדעי: Pecari) הוא סוג של יונקים דמויי חזיר אך שייכים למשפחת הפקאריים.
פקארי מגוון (Pecari tajacu) - המין המוכר המצוי ברחבי אמריקה מדרום ארצות הברית עד צפון ארגנטינה.
פקארי ענק (Pecari maximus) - מין שהתגלה בברזיל ותואר באופן מפורט ב-2007.
מינים אלה חיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ובדרום אמריקה הצפונית והם הנפוצים שבמיני משפחת הפקאריים.
הם חיים בחבורות קטנות במגוון אזורים חמימים סביב יערות, ערבות ואף מדבריות.
פק-מן הוא משחק ארקייד אשר פותח על ידי חברת Namco (כיום Bandai Namco Games) ויצא לראשונה לשווקים ביפן ב-22 במאי 1980. המשחק הופץ בארצות הברית על ידי חברת Midway Games.
ממציא המשחק הוא טורו איוואטאני.
מפתח המשחק קיבל השראה מצורתה של פיצה, כשמשולש אחד חסר ממנה, וכך נוצרה צורתו של פק-מן.
המשחק, שזכה לפופולריות עצומה מאז ימיו הראשונים, נחשב בעיני רבים כאחת הקלאסיקות של המדיום וכאייקון תרבותי של שנות השמונים.
השם היפני המקורי "PuckMan", נגזר מהביטוי האונומטופי היפני "paku paku" (פאקו פאקו) שמשמעותו פתיחה וסגירה של הפה בעת אכילה.
המשחק הפך ללהיט, ובמהרה יובא לארצות הברית על ידי חברת Midway Manufacturing, שם שונה השם מ-PuckMan ל-Pac-Man נבע בעיקר מהרצון להימנע מהקירבה היחסית של המילה Puck לקללה Fuck, והחשש ממעשה ונדליזם של משתמשים אשר ישחיתו את מכונות הארקייד ויגרדו את האות הראשונה כך שתראה כמו F.
פק-מן היה לתופעה בלתי רגילה בתעשיית משחקי הווידאו, וניתץ את המוסכמות הפופולריות שנקבעו בתחום על ידי "פולשים מהחלל".
זאת, באמצעות נטישת סגנון הירי (shoot-em-up) לטובת סגנון ייחודי, הומוריסטי ובלתי אלים ברובו שפנה לקהל יעד רחב.
על השחקן לתמרן את פק-מן (עיגול צהוב וקטן עם פה) ולנווט אותו דרך מבוך, בעודו אוכל גלולות ובונוסים.
השלב מסתיים כאשר כל הגלולות נאכלו.
בנוסף, ארבע רוחות משוטטות ברחבי המבוך במטרה לתפוס את פק-מן.
כאשר פק-מן נתפס, השחקן מפסיד.
כל שלב מתחיל כאשר שלוש רוחות נמצאות בתוך מתחם מיוחד והרביעית נמצאת מעליו.
פק-מן עצמו מתחיל כל שלב קרוב לתחתית המבוך.
הרוחות משתחררות מהמתחם בהדרגה ככל שהזמן עובר.
כשהרוחות יוצאות, הן ב"מצב פיזור" ובו מגיעים לאחת פינות המסך, ורק לאחר מכן הן במצב "רדיפה", בו הם מתנהגים כרגיל.
ארבע גלולות מיוחדות שממוקמות בפינות המבוך וידועות כ"אנרג'ייזרים" (energizers) או "גלולות כוח" מעניקות לפק-מן את היכולת הזמנית לאכול את הרוחות.
כאשר פק-מן נוטל "גלולת כוח", הצבע של הרוחות הופך לכחול-כהה והן משנות את כיוונן ונעות באיטיות יחסית.
העלייה ההדרגתית בנקודות תקפה עד הרגע בו הן חוזרות לעצמן, ולכן בכל פעם שפק-מן נוטל גלולת-כוח חדשה הרוח הראשונה שהוא אוכל תהיה שווה 200 נקודות, השנייה – 400 וכן הלאה.
לכן, כדאי לשחקן לנסות ולאכול את כל ארבע הרוחות בכל פעם שהוא נוטל גלולת-כוח.
כאשר רוח נאכלת על ידי פק-מן, העיניים שלה שבות למתחם הרוחות, שם היא חוזרת לעצמה ויוצאת מחדש למבוך.
לפני שהרוחות הפגיעות חוזרות להיות מסוכנות, הן מהבהבות מספר פעמים בלבן.
פרק הזמן שבו הרוחות נשארות פגיעות לאחר נטילת גלולת-כוח משתנה משלב לשלב, אך לאורך השלבים הוא הולך ומתקצר.
לאחר מספר רב של שלבים הרוחות לא הופכות לכחולות כלל כאשר פק-מן נוטל גלולת-כוח, אך הן עדיין משנות את הכיוון שלהן.
כל גלולה רגילה שווה 10 נקודות (ישנן 240 גלולות רגילות בכל שלב) וגלולות-כוח שוות 50 נקודות כל אחת.
בנוסף, ניתן להרוויח נקודות באמצעות אכילת בונוס שמופיע פעמיים בכל שלב מתחת למתחם הרוחות.
נהוג לכנות את הבונוסים "פירות", אפילו שאחדים מהבונוסים אינם פרות כלל וכלל.
הבונוסים משתנים בכל שלב או שניים, והשווי שלהם עולה בהדרגה:
ספינת הדגל של גלקסיאן – 2,000 נקודות
לפי ברירת המחדל, פק-מן מקבל תוספת של חיים על כל 10,000 נקודות שהוא צובר.
באמצעות כניסה למצב שירות שנועד למשחקיות.
ניתן לשנות ברירת מחדל זו ל-15,000, ל-20,000 או לבטל את אפשרות התוספת.
על אף שרוחות הרפאים מוגבלות על ידי אותן מגבלות של המבוך, קיימים כמה הבדלים בין התנועה של פק-מן לבין זו של הרוחות.
לדוגמה, פק-מן מסוגל לפנות בפניות במהירות רבה יותר מאשר יריביו.
בנוסף, כאשר פק-מן עובר במנהרה המחברת בין שני צידי המבוך הוא לא סובל מירידה במהירות, בניגוד לאויביו.
לכל רוח יש שם וכינוי, כמו גם תכונות משל עצמה.
בלינקי – הרוח האדומה (ומכונה "הצל").
נוטה לרדוף אחרי פק-מן מקרוב.
כאשר מספר מסוים של גלולות נאכל (בהתחשב בשלב), בלינקי מקבל תוספת רצינית למהירות שלו.
ב-Puckman המקורי, הוא מכונה Oikake (רודף).
ב-Puck-Man המקורי, בלינקי נקרא Akabei (הבחור האדום)
פינקי – הרוח הוורודה (ומכונה "המהירה").
בדרך כלל, פינקי מצטרפת לבלינקי במרדף אחר פק-מן, אך לעיתים היא נוטה להשתרך מאחור.
בעוד שבלינקי בדרך כלל מסתובב בפינות עם כיוון השעון, פינקי נוטה לבחור בפנייה נגד כיוון השעון, ויחד הם לוכדים את השחקן משני צידיו, ובעקבות זאת, ב-Puckman המקורי, היא מכונה Machibuse (אורבת).
עד הופעתה של סו, הייתה פינקי רוח הרפאים היחידה ממין נקבה.
אינקי – הרוח התכולה (ומכונה "הביישן").
ההתנהגות של אינקי לא קבועה – לעיתים הוא רודף אחרי פק-מן בצורה פעילה, ולעיתים הוא מנסה להימנע ממפגש עם פק-מן או אפילו מסתובב ובורח ממנו.
לעיתים מבלבל את השחקן וגורם לו להתנגש ברוח אחרת.
במשחק המקורי אינקי נקרא Aosuke (העוזר הכחול)
קלייד – הרוח הכתומה (ומכונה "הטיפשה").
קלייד לא רודף אחרי פק-מן בצורה פעילה אלא מעדיף לשוטט בדרכו ברחבי המבוך.
עם זאת, תכונה זו גורמת לקלייד להיות קשה יותר למעקב, והיא מגדילה את הסיכוי למפגש אקראי ולא מתוכנן עם הרוח.
יתר על כן, כאשר פק-מן נוטל גלולת-כוח ומנסה לאכול את כל ארבע הרוחות, לעיתים קשה יותר להגיע לקלייד בזמן בגלל תכונותיו המיוחדות.
במשחק גברת פק-מן הוא מוחלף ברוח כתומה נשית הנקראת סו ועל מנת לא ליצור בלבול בין שתי הדמויות הוחלף צבעה של סו בסגול במשחקי ההמשך.
אותו הדבר קרה גם במשחק Jr.
Pac Man, קלייד הוחלף ברוח כתומה אחרת בשם "טים", אשר הצבע הכתום שלו כהה יותר במקצת משל קלייד.
במשחק המקורי קלייד נקרא Guzuta.
מכונת הארקייד אפשרה לשנות את השמות ל-Urchin, Romp, Stylist ו-Crybaby באמצעות מתג DIP.
את שמות הרוחות רואים ב"פרומו" של המשחק, כאשר אף אחד לא משחק בו.
האלגוריתמים לבחירת מסלולן אינם אקראיים, ושחקנים מנוסים למדו לנצל את נקודת התורפה הזו על ידי יצירת מסלולים מדויקים עבור כל שלב כדי לסיים אותו ללא פסילה ועם מרב הנקודות.
בגרסה מאוחרת יותר של המשחק שונתה ההתנהגות של הרוחות במעט, אך היא עדיין לא הפכה לאקראית ולכן התגלו מסלולים חדשים.
במשחקי ההמשך של פק-מן מופיעות מספר רוחות רפאים חדשות שלא מופיעות במשחק המקורי:
סו – רוח שהופיע לראשונה במשחק גברת פק-מן שבו היא מחליפה את קלייד וצבעה היה כתום.
במשחקי המשך צבעה שונה לסגול כדי לא ליצור בבלבול עם קלייד.
בדומה לפינקי, גם סו היא נקבה.
כמו קלייד היא מסתובבת במבוך באופן אקראי וכשהיא רואה את פקמן היא רודפת אחריו באופן פעיל.
קינקי (ביפן קינזו (kinzo)) – רוח צהובה (ומכונה ביפן מנוגד, לא משתף פעולה (בשאר העולם כינויו לא ידוע)) שהופיע לראשונה במשחק "Pac-Man Arrangement".
למרות היותו פחדן והעובדה שפקמן יכול לאכול אותו כל הזמן, רוח רפאים זאת יכולה להתמזג עם רוחות אחרות וכתוצאה מכך, לקבל כוחות חדשים, כגון:
בלינקי – כאשר משתלב עם קינקי, הוא מקבל מראה כמו של שור אדום עם כפפות אגרוף, ונקרא "Urchin".
כאשר בלינקי מתקרב לפק-מן, הוא יכול לנוע במהירות לכיוונו וכך ליצור איתו מגע ולגרום לשחקן לאבד חיים.
פינקי – כאשר משתלבת עם קינקי, היא מקבלת מראה של ארנב ורוד, ונקראת "Romp".
מהסדרה פק-מן והרפתקאות רוחות הרפאים חברו יחד.
פינקי יכולה לסמן את הנקודה שפק-מן נמצא בה ולקפוץ אליה, וכך להיות קרובה יותר לפק-מן.
אינקי – כאשר יוצר מגע עם קינקי, מקבל משקפיים, חיוך קטן וזנב של ג'יני (המזכיר את זנבו במראהו המודרני בסדרת הטלוויזיה פק-מן והרפתקאות רוחות הרפאים), ונקרא "Stylist".
יכול ליצור שכפול של עצמו (ההבדל בין השכפול לאינקי המקורי הוא שלשכפול אין חיוך כמו לאינקי המקורי).
כאשר פק-מן יוצר מגע עם השכפול, הוא מאבד חיים והשכפול נעלם.
קלייד – בהשתלבות עם קינקי, מקבל מראה המזכיר את מראהו המודרני מהסדרה פק-מן והרפתקאות רוחות הרפאים, ונקרא "Crybaby".
בניגוד לשאר הרוחות, קלייד לא משתמש ביכולת המיוחדת שלו כדי לפגוע בפק-מן.
היכולת של קלייד במצב זה היא להוסיף גלולות למבוך ולהרחיק את פק-מן מגמירת השלב.
פונקי – רוח ירוקה שהופיע לראשונה ב־Pac-mania ובו הוא יכול לקפוץ גבוה.
שם סוג רוחות אלה ביפן הוא הנפוצים הירוקים (Green Commons).
ספונקי – רוח אפורה שהופיע לראשונה ב־Pac-mania ובו, כמו פונקי, היא יכולה לקפוץ גבוה.
קיימת השערה שהיא הופיעה ב Pac-land.
שם סוג רוחות אלה ביפן הוא הנפוצים האפורים (Grey Commons).
פאל (ביפן מירו (miru) - רוח צעירה וירוקה שהופיע לראשונה במשחק, Pac & Pal ומאופיינת בקשת ורודה לראשה.
במשחק זה פאל עוזרת לפאק-מן באספת הפרסים, וכך גם לגמירת השלבים מהר יותר.
באחת הגרסאות של המשחק, הוחלפה בכלב של פאקמן, צ'ומפ צ'ומפ.
בדומה לפינקי וסו, גם היא נקבה.
פירוש השם "Miru" בסלובנית הוא שלום.
חמשת רוחות אלה הם הרוחות הידועות ביותר שלא הופיעו במשחק המקורי.
מלבדם קיימות מספר רב של רוחות אך הם לא צברו פופולריות כמו הרוחות המצוינות לעיל.
במהלך השלבים הראשונים של המשחק, הרצף של המשחק נקטע באמצעות "קטעי מעבר" – סצנות הומוריסטיות מונפשות בכיכוב פק-מן ובלינקי, הרוח האדומה.
בלינקי רודף אחרי פק-מן אל מחוץ למסך.
בלינקי מופיע מחדש בתור מפלצת כחולה ופגיעה שמגיעה מהצד השני, כשאחריה פק-מן ענקי.
קטע-מעבר זה מופיע לאחר שלב 2.
בלינקי רודף אחרי פק-מן לאורך המסך, אך הוא נתקע במסמר על הרצפה והחליפה שלו נקרעת ממנו ומגלה את הרגל שלו.
קטע-מעבר זה מופיע לאחר שלב 5.
בלינקי, עם החליפה תפורה מחדש, רודף אחרי פק-מן לאורך המסך.
לאחר ששניהם יוצאים מהמסך, בלינקי חוזר מהצד השני, ערום, וגורר את החליפה שלו.
קטע מעבר זה מופיע לאחר שלבים 9, 13 ו-17.
במשחקי ההמשך שנוצרו על ידי Midway (מלבד Pac-Man Plus), קטעי המעבר הם למעשה סיפורים, למשל בגברת פק-מן מספרים איך היא ופק-מן נפגשו וילדו ילד, ובמשחק ההמשך Jr.
Pac-Man, מספרים איך בנם של פק-מן וגברת פק-מן התאהב ביאם-יאם, בתו של בלינקי.
המשחקים של Namco משתמשים בסגנון ההומוריסטי, אך הפעם, עם כל הרוחות.
השחקן יקבל שלבים חדשים אותם הוא יצטרך לסיים כל עוד נותרו לו חיים.
אולם, עקב תקלה במשחק, הצד הימני של שלב 256 משובש, מה שהופך את השלב לכזה שאי אפשר לשחק בו מעשית.
התקלה נגרמת בגלל הדרך בה נשמר מספר השלב בתכנות של המשחק – באמצעות בייט בודד.
255 הוא המספר הגבוה ביותר אותו ניתן לשמור על ידי שימוש בבייט אחד.
כאשר המשחק מנסה להמשיך למספר שגבוה יותר מתבצעת גלישה והמשחק "משתגע".
חובבי פק-מן מתייחסים לשלב זה כאל "השלב הסופי", "שלב המסך המפוצל" או פשוט כאל הסיום של משחק ה"פק-מן".
אפילו שקיימות טענות שמישהו עם מספיק ידע לגבי התבנית של המבוך יכול לעבור את השלב, אך ככלל הוא נחשב כבלתי-עביר על ידי שימוש באמצעים לגיטימיים.
ניתן לקבוע את פרטי שלב המסך המפוצל רק על ידי שיפצורים מודרניים.
מספר ROM-ים של המשחק (בהם ניתן לשחק באמצעות אמולטור ה-MAME) מכילים אפשרות שבעזרתה ניתן לנקות את השלב מכל הגלולות שבו.
בעזרת שיטה זו לא רק שהרבה יותר קל להגיע לשלב 256, אלא גם ניתן לראות מה קורה לאחר שהשלב מושלם.
מכיוון שהצד הימני של השלב לא קיים, פק-מן והרוחות מסוגלות לנוע בו בחופשיות, להוציא מספר סמלים משובשים שמייצגים חלקים שבורים של המבוך.
סמלים אחרים מייצגים את גלולות הכוח, אותן חייב השחקן לאכול כדי להמשיך לשלב הבא (בניגוד לשלבים אחרים, אם פק-מן מאבד חיים – גלולות הכוח בצד הימני של המסך יחזרו).
מכיוון שהחלקים השבורים של המבוך פזורים במקומות רבים, קשה עד בלתי אפשרי לאתר את כולם.
אם מסיימים את השלב, המשחק מתחיל מההתחלה ללא תקלה וניתן לשחק עד שלב 256 מחדש.
אולם, בניגוד לבונוסים ולקטעי המעבר שיחזרו מתחילת המשחק, הרוחות ישמרו על המהירות ועל תכונתן לא להפוך לפגיעות כאשר אוכלים גלולת כוח מהשלבים המאוחרים יותר.
משחק ה"פק-מן" המושלם (בו השחקן משלים את כל 255 השלבים עם מספר הנקודות המקסימלי וללא פסילות) שוחק ותועד לראשונה בשנת 1999 על ידי בילי מיטשל.
הניקוד המקסימלי אליו הגיע מיטשל היה 3,333,360 נקודות.
עם זאת, בדצמבר 1982, ילד בן 8 בשם Jeffrey R.
Yee קיבל מכתב מנשיא ארצות הברית רונלד רייגן המברך אותו על השיא העולמי של 6,131,940 נקודות – שיא שאפשרי רק אם השחקן עבר את שלב המסך המפוצל (שלב 256).
מאז ועד היום קיים ויכוח לגבי אמיתות המאורע.
בילי מיטשל הציע פרס של 100,000 דולר למישהו שיוכל להוכיח שהוא עבר את שלב המסך המפוצל לפני האחד בינואר 2000. אף אחד לא הצליח.
המשווקים של יצרניות משחקי הווידאו הופתעו לחלוטין מההצלחה המסחררת של פק-מן ב-1980. מראיונות עם מתכנתים שעבדו בתעשייה במהלך "תקופת הזהב" של משחקי הארקייד עולה כי מנהלי השיווק התעלמו לגמרי מהמשחק והעריכו שמשחק מרוצים שלהם בשם Rally-X יהיה זה שיסיים את השנה בראש טבלת המכירות.
אולם המשחק תפס תאוצה בקרב קהילת השחקנים והפופולריות שלו האפילה על כל מה שנראה אי פעם בתעשייה.
המשחק עבר גם את משחק ה"פולשים מהחלל" בדרכו אל התואר "המשחק הפופולרי והמשפיע ביותר של שנות השמונים".
העיצוב הייחודי ומקורי של המשחק עורר אצל יצרני המשחקים השראה ליצור משחקים שונים מסגנון ה"קרב בחלל".
"פק-מן" החדיר לעולם משחקי הווידאו אלמנט של הומור, אותו מיהרו המעצבים להעתיק, מכיוון שהוא פנה לאוכלוסייה רחבה בהרבה.
רבים ממשחקי הווידאו הפופולריים של התקופה, כולל Q*bert, דונקי קונג ו-Frogger חייבים את קיומם להצלחה של "פק-מן".
לאורך השנים נוצר מספר רב של "משחקי-המשך" ל"פקמן".
המשחקים הרשמיים של Namco כוללים את Ms.
Pac Man, Super Pac-Man, Pac-Land, Pac-Mania (שאותו Namco קנתה מ-Midway והפך למשחק רשמי), ומשחקי ההמשך של Midway (בתגובה לעובדה ש-Namco אסרה עליהם להפוך את גברת פק-מן למשחק רשמי):
בתקופה מאוחרת יותר יצא לאור Pac-Man 2: The New Adventures (ביפן ידוע כ-Hello!
בנוסף, גרסאות פיראטיות של המשחק נוצרו, כאשר הבולטת שבהן נקראת Hangly-Man, ששוחררה ב-1981 על ידי Nittoh, וזכתה למספר רב של חיקויים, כמו Caterpillar של Phi, שבו המבוך אדום, פק-מן מוחלף בזחל והרוחות בעכבישים (אפילו יש חיקוי של Hangly-Man המכיל את הראש של פופאי במקום פק-מן).
כמו כן, זמן קצר לאחר היציאה של "פק-מן", נכנסו לשוק משחקי הארקייד משחקי-מבוך רבים נוספים.
Munchkin, הורד מהמדפים לאחר שחברת Namco איימה לתבוע את היוצרים עקב הדמיון הבולט ששרר בין המשחקים.
במקביל למשחק, שווקה גם סחורה רבה בכיכובו של פק-מן, החל מחולצות, דרך צעצועים וכלה במשחקי וידאו נישאים.
המשחק גם הוביל ליצירת הסינגל "Pac-Man Fever" בביצועם של Buckner & Garcia.
זוהי הסדרה הראשונה של פק-מן, ונוצרה על ידי Hanna-Barbera.
הסדרה שוחררה ב-1982 וכללה בה את הדמויות מהמשחקים פק-מן וגברת פק-מן.
הסדרה עוקבת אחר פק-מן, אשתו גברת פק-מן (ידועה בשמה הפרטי פפר (Pepper) בסדרה זאת) ובמשפחתם, שחיה בארץ פק, בה הכל עגול (כולל הגאוגרפיה והאדריכלות).
פק-מן ואשתו תמיד מצליחים לאכול את הרוחות ולהציל את המצב בכל פרק.
סדרה זאת בעלת שתי עונות, והעונה השנייה מציגה את "גיבור העל" סופר פק-מן מהמשחק בעל אותו השם.
ב-1984, Namco שחררה משחק בשם Pac-Land, המבוסס לחלוטין על סדרה זו, ו-10 שנים לאחר מכן, שחררה את Pac-Man 2: The New Adventures, המשתמש באלמנטים מהסדרה.
כמו כן, סדרת Pac-Man World משתמשת בדמויות מסדרה זו, כגון הבן התינוק של פק-מן וצ'ומפ צ'ומפ – הכלב שלו.
פק-מן והרפתקאות רוחות הרפאים (Pac-Man and the Ghostly Adventures) (ידועה ביפן כ"עולם פק" (Pac-World)) היא סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת המשחקים פק-מן.
היא שודרה בישראל בערוץ הילדים מאז סוף שנת 2013. סדרה זאת סובבת אחר הרפתקאותיו של "פק-מן", הפק-מן הצהוב האחרון בעולם ושני חבריו, צילינדרייה וספיירל, המגנים על עולם פק מהרוחות, לאחר ששער הרוחות נפתח בטעות על ידי פק-מן.
בסדרה זאת, ארבעת הרוחות מהמשחק הרשמי, בלינקי, פינקי, אינקי וקלייד, הם חברים של פק-מן ועוזרים לו לעיתים תכופות, בתמורה שהוא יעזור להם למצוא את גופם.
פק-מן נשבע לעצור את הרוחות (ואת מנהיגם ביטראיוס, או כל רשע אחר) מלהשתלט על עולם פק, כאשר מחפש אחר הוריו האבודים.
סדרה זאת בעלת שתי עונות, ואמורים להשתחרר לה 52 פרקים (35 שודרו).
משחק ריצה ללא סוף, המבוסס על הסדרה בשם "Pac-Man Dash", שוחרר למכשירי iOS ואנדרואיד.
משחק רשמי המבוסס על הסדרה שוחרר לקונסולות ה-Wii U, Playstation 3, Xbox 360, לנינטנדו 3DS ולמחשב האישי ושוחרר ב-2013. משחק המשך לאותן פלטפורמות שוחרר ב-14 באוקטובר 2014.
פק-מן מופיע בסרט פיקסלים שיצא לאקרנים ב-23 ביולי 2015. הסרט מספר על מתקפה חייזרית על כדור הארץ בה נעזרים הפולשים בדמויות משחקי ווידאו רטרו, ביניהם פק-מן.
הפקאן (שם מדעי: Carya illinoinensis, מאוית לעיתים בטעות illinoensis) הוא מין עץ פרי נשיר, מהסוג קאריה במשפחת האגוזיים, שמקורו בדרום-מזרח אמריקה הצפונית — מאזור שנתחם בצפונו בדרום איווה ואינדיאנה ודרום בטקסס ומיסיסיפי.
לימים, הובא עץ הפקאן לארץ ישראל, ואפשר לראותו בחצר גינות של בתים וגם בשדות.
הפקאן גדל לגובה של 25–40 מטרים.
העלים מסורגים, אורך העלה נע בין 35 ל-40 סנטימטרים.
הפרחים מואבקים על ידי הרוח, ואינם מתאימים זה לזה לצורך האבקה, לכן נחוצים שני עצים או יותר כדי להפרות זה את זה.
הרבייה נעשית באמצעות הפצת זרעים, כשעומק זריעה מלאכותית היא כ-5 סנטימטרים.
עצי הפקאן מאריכים ימים ומניבים פירות עד גיל של יותר מ-300 שנה.
קצב הגדילה מהיר מאוד ועל פי מקורות שונים צריכת המים שלו היא 150 ליטר לשבוע.
העץ אוהב אקלים קר ויכול לגדול לממדי ענק, עד למצב בו הוא מטיל צל על פני צמחים אחרים.
עליו בעלי תכונות אללופתיות, כך למשל הם מכילים כמות גדולה של אשלגן.
צורת פרי הפקאן דומה לביצה מוארכת, אורכו 2.6 עד 6 סנטימטרים, ורוחבו 1.5 עד 3 סנטימטרים.
צבע קליפתו הפנימית חום כהה וקליפתו החיצונית הירוקה, הקרויה "שומר", מחולקת לארבעה חלקים הצמודים יחד, עובייה 3 עד 4 מילימטרים, היא קשה ומחוספסת ומכילה חומצה טאנית המגינה עליה מפני פגיעת מזיקים.
קליפה זו מתפקעת כאשר הפרי בשל, ארבעת חלקי הקליפה מתפצלים כלפי חוץ, והפרי נושר עם טלטול העץ ברוח או, בגידול תעשייתי, בטלטול של מנערת מכנית ייעודית המשירה את הפירות ארצה כשמכונה אחרת אוספת אותם.
אגוזי הפקאן אכילים ובעלי טעם עשיר ודמוי חמאה.
הם יכולים להיאכל כפי שהם, או לשמש לבישול — במיוחד בקינוחים מתוקים אך גם בתבשילים מתובלים.
אחד התבשילים הנפוצים ביותר שהפקאן הוא חלק עיקרי בהם הוא עוגת הפקאן, מאכל מסורתי בדרום ארצות הברית.
הפקאן הוא מרכיב חשוב גם בממתק הפרלין (praline), אשר בדרך כלל מקושר לניו אורלינס.
כמו כן ניתן לקלות אותם בתנור אפייה.
לפני הכנסתם לתנור יש לסדוק את הקליפה ולהרטיב במי מלח.
עץ הפקאן משמש להכנת רהיטים בשל חוזקו, וכן כחומר בעירה מצוין להכנת בשר מעושן בטכניקת עישון קר או חם.
הפקאן הוא "עץ המדינה" של טקסס, אך המדינה המובילה בגידול פקאן בארצות הברית היא ג'ורג'יה, ואחריה טקסס, ניו מקסיקו ואוקלהומה.
מחוץ לארצות הברית, מגדלים פקאן בישראל, אוסטרליה, ברזיל, מקסיקו, פרו ודרום אפריקה.
80 עד 95 אחוז מייצור הפקאנים העולמי, מקורו בארצות הברית, עם יבול שנתי של 150,000–200,000 טון המופקים מכ-10 מיליון עצים.
באנגלית, משמשת לעיתים המילה Nut (אגוז) לתיאור מי שהוא טיפש או משוגע, אך בדרום לואיזיאנה משמשת המילה Pecan (פקאן) באותה משמעות.
ערך תזונתי של אגוזי פקאן (קלופים), ל-100 גרם:
6.18 גרם חומצות שומן רוויות
40.801 גרם חומצות שומן חד בלתי רוויות
21.614 גרם חומצות שומן רב בלתי רוויות
13.86 גרם פחמימות, כולל 9.6 גרם סיבים תזונתיים
פקאלה (רומנית: Păcală), גיבורן של מעשיות עממיות רומניות בדומה להרשלה.
פקאלה הוא כפרי פיקח מאוד, המעמיד פני שוטה ו"מסדר" את האחרים, בעיקר את העשירים, הכמרים והטיפשים.
לפעמים מופיע בסיפורים רע של פקאלה בשם "טנדאלה" (Tândală).
שלושה סופרים רומנים אספו וניסחו סיפורים על פקאלה ואחד מהם עשה זאת בחרוזים.
ברומניה הופק ב-1974 סרט בשם הזה בבימויו של ג'או סיזסקו (Geo Saizescu).
במלאת 30 שנה לסרט זה הופק סרט המשך בשם "פקאלה חוזר" (Păcală se întoarce), עם אותו במאי.
פקאיה (בספרדית: Pacaya) הוא הר געש פעיל בגואטמלה הנמצא כ-30 ק"מ דרומית מערבית לבירה גואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה.
ההר התפרץ לראשונה לפני 23,000 שנה בערך והתפרץ לפחות 23 פעמים מאז הכיבוש הספרדי של גואטמלה.
תקופה ארוכה היה ההר כבוי ולא פעיל עד שהתפרץ שוב בשנת 1961, ומאז שנת 1965 הוא פעיל ברציפות במידה זו או אחרת.
ההר נמצא כשלושים קילומטר מגואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה, היא הבירה ההיסטורית.
ההר משמש נקודת משיכה לתיירים ולמטיילים.
בשנת 2006 רבו המטיילים והתיירים שבאו לפנות ערב כדי לחזות בלבה הרותחת והצבעונית הזורמת מהר הגעש.
ההר התפרץ לאחרונה בשנת 2014.
הר הפקאיה מתנשא לגובה 2,552 מטר מעל פני הים, והוא חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, הנמתחת לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי בגואטמלה ונוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה.
הפקאיה נמצא בקצה קלדרה רחבת ממדים שנותרה מתקופת הפליסטוקן, הכוללת גם את אגם אטיטלן הסמוך.
קלדרה זו נוצרה בפיצוצים געשיים גדולים בשלוש מאות אלף השנים האחרונות.
כמות המגמה שנפלטה אז מוערכת בשבעים קילומטרים מעוקבים.
הפקאיה הוא הר הגעש הגדול שלאחר היווצרות הקלדרה לפני 23,000 שנה בערך והוא אחד הפעילים במרכז אמריקה בחמש מאות השנים האחרונות.
לפני 1100 בערך קרס מבנה הר הגעש ובקריסתו נוצר סחף קרקע למרחק של 25 קילומטר.
בקריסה הזו נוצר לוע גדול של הר הגעש ומבנה ההר נותר בלתי יציב עם אפשרויות נוספות למפולות ולסחיפת קרקע.
הפקאיה היה כבוי בין השנים 1860 לבין 1961. ההר התפרץ בשנת 1961 והוא פעיל ברציפות משנת 1965.
קרבת הפקאיה לגואטמלה סיטי ולאנטיגואה הפכה אותו מקום מבוקש על ידי תיירים.
סביבת ההר היא פארק לאומי פקאיה.
מלחמת האזרחים שהתרחשה בגואטמלה עד שנת 1996 הביאה עמה מעשי שוד באזור ההר.
מקרים אלה התמעטו מאוד עם התייצבות השלטון והימצאות משטרת התיירות בסביבה.
הפעילות הגעשית המוגברת של הפקאיה בשנת 2006 יצרה נחלי לבה הזורמים לאיטם במורד שיפוע ההר ומספר המבקרים במקום גדל מאד.
פקדא (בכתיב לועזי: Phecda מערבית: فخذ الدب "פח'ד' א-דבּ" - ירך הדוב) או γ בדובה הגדולה הוא הכוכב השישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה.
הכוכב קיבל את ציון באייר γ (גמא), שכן יוהאן באייר ציין את שבעת כוכבי הקבוצה הבהירים על פי מיקומם ממערב למזרח ולא על פי בהירותם.
הכוכב הוא הדרומי ביותר מבין שבעת הכוכבי "העגלה הגדולה" וכפי ששמו מרמז, הוא מייצג את הרגל האחורית של הדובה.
פקדא הוא כוכב התקן למחלקה הספקטרלית A0Van.
פקדא הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, מטיפוס ספקטרלי A0 במרחק של כ-84 שנות אור, והוא בעל מסה של כ-2.7 מסות שמש ורדיוס פי 3 מרדיוס השמש.
בהירות נראיתו היא מדרגה 2.41 והוא מאיר בעוצמה של פי 64 מעוצמת ההארה של השמש.
טמפרטורת פני השטח של הכוכב היא כ-9,500 קלווין.
ניתוח ספקטרוסקופי של אורו של פקדא מראה ספקטרום פליטה של מימן, תופעה נדירה למדי בכוכבים מסוג ספקטרלי A (אופיינית לכוכבים חמים יותר מסוג ספקטרלי B).
הפליטה החריגה נגרמת כנראה ממעטפת של גז חם המועפת מפני הכוכב כתוצאה ממהירות הסיבוב של פקדא על צירו, שהיא גדולה מהרגיל - כ-168 ק"מ לשנייה (יותר מפי 80 ממהירות הסיבוב של השמש על צירה).
פקדא נע באותו כיוון ובאותה המהירות כמו מראק, מגרז, אליות, ומיזר ונמצא בערך באותו המרחק (פקדא הוא הרחוק ביותר מביניהם), כך שכנראה מדובר בצביר כוכבים שנוצרו ביחד.
פקארי מגוון או פקארי צווארון (שם מדעי: Pecari tajacu) הוא מין יונק מהסוג פקארי המצוי באזורי צפון-מרכז ודרום אמריקה.
הוא ידוע גם בשם "חזיר מקסיקני" אך זו טעות נפוצה.
למרות הדמיון הפיזי לחזיר, הפאקרי אינו שייך למשפחת החזיריים אלא למשפחת הפקאריים.
הפקארי המגוון מצוי באמריקה הטרופית.
ניתן למצוא אותם בערים ובשטחים חקלאים ואף ישנן אוכלוסיות היכולות להתקיים בפרברים של פיניקס וטוסון שבאריזונה.
פקארי מגוון ניזון בעיקר מפירות, שורשים, פקעות, אגוזים, עשב, וחולייתנים קטנים.
באזורים המיושבים על ידי בני אדם, הם ניזונים גם מצמחי נוי ופקעות של צבעוני.
פקארי מגוון נחשב כיצור יום, כלומר פעיל בעיקר בשעות היום.
הוא חי בקבוצות של עד 12 פרטים (בממוצע בין 6 ל-9 פרטים).
בדרך כלל ישנים במחילות או תחת שורשי עצים.
אף על פי שבדרך כלל מתעלמים מהאדם, במקרה שחשים באיום ובסכנה הם עלולים לתקוף אנשים.
בנוסף, יש להם ניבים ארוכים, שנשחזים בכל פעם שהפקארי פותח וסוגר את הפה, המשמשים להם כהגנה.
לפקארי ישנו מנגנון נוסף, במקרה שהסכנה מאוד קרובה, הוא משחרר ריח מושק חזק.
בגן החיות התנ"כי שבירושלים נכתב בעברית וביידיש "הפקארי אינו חזיר!!"(ביידיש:דאָס איז נישט אַ חזיר!!), כדי למנוע התנכלות של המבקרים.
פקארי ענק (שם מדעי: Pecari maximus) הוא מין חדש של פקארי, דמוי חזיר אמריקאי, החי באמריקה הדרומית.
הוא התגלה בטבע בברזיל בשנת 2007, וידוע עליו מעט מאוד.
הוא שייך לסוג פקארי וקרוב משפחתו של המין פקארי מגוון (הנקרא גם פקארי הצווארון).
הוא נפוץ במרבית אמריקה המרכזית והדרומית.
טווח המחיה שלו נע באזור יער האמזונאס, באזור הנהרות טפז'וס ומדיירה, בפארק הלאומי מאדידי וכן בצפון בוליביה.
הוא חי בזוגות או בלהקות קטנות, בניגוד לשאר הפקאריים.
יש לו רגליים גדולות וארוכות, אך פרוותו קצרה יותר וצבעה חיוור ובהיר יותר מקרובו.
תכונותיו האחרות דומות לאלו של פקארי הצווארון.
לא ידוע מה מצב השימור שלו בטבע, אך מעריכים שהציד והפגיעה בבתי הגידול משפיעים עליו.
פקארד 180 (180 Packard) היא מכונית סלון יוקרתית אמריקאית (גרסת סלון וקופה) מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה פקארד (Packard) אשר יוצרה בין השנים 1940–1942.
יצרנית הרכב "Packard", שמקום מושבה היה בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית התחילה לייצר מכוניות בשנת 1899–1958. מאוחר יותר נקנתה על ידי תאגיד סטודבייקר-Packard.
חברת Packard נוסדה על ידי האחים ג'יימס וורד וויליאם פקארד, עם שותפם ג'ורג' וייס.
בשנת 1940 השיקו את ה"פקארד 180", שהיה הרכב בעל המנוע החזק ביותר בארצות הברית לתקופה.
מנועו היה חזק יותר ממנוע הקאדילק, סדרה 63, 346 אינץ' שפיתח 150 כ"ס.
לראשונה בארצות הברית הורכבו ל"פקארד 180" חלונות חשמליים.
משנת 1940 מיזוג האוויר היה כאופציה.
דגמיה של חברת פקארד יובאו לישראל עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
היבואן היה מוריס בנין מרחוב נחלת בנימין 52, בתל אביב.
פקארד פסיפיק היא מכונית קופה, 2 דלתות הרדטופ מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בשנת 1954.
סך הכול יוצרו 1,189 יחידות.
מחיר היחידה עמד על 3,827 דולר.
הצתה - מערכת מפיץ סליל
בלמים - 4 תוף הידראולי
מתלים - קדמי: סליל עצמאי, אחורי: קפיץ עלים
מידות צמיגים - 15x8 אינץ'
פקארד צילינדר יחיד הם דגמי הרכבים הראשונים מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרו בין השנים 1899–1903.
דגמי "פקארד צילינדר יחיד" היו פתוחים (קבריולה).
יצרנית כלי הרכב "Packard", שמקום מושבה היה בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית התחילה לייצר מכוניות בשנת 1899–1958. מאוחר יותר נקנתה על ידי תאגיד סטודבייקר-Packard.
חברת Packard נוסדה על ידי האחים ג'יימס וורד וויליאם פאקרד, עם שותפם ג'ורג' וייס.
פקארד מודל A (יוצר בשנת 1899, יוצרו 5 יחידות, אבל נמכרה רק היחידה האחרונה לאיש עסקים בשם "George Kirkham")
פקארד מודל C, הדגם הראשון של "פקארד" שהורכב בו הגה שנשען על מוֹט הָהֶגֶה (יוצר בשנת 1901)
פקארד 110 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1940–1941.
סך הכול יוצרו 62,300 יחידות.
דגמי שנת 1941 צוידו ברדיו, במיזוג אוויר ובמערכת חימום.
פקארד לייט 8 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בשנת 1932.
סך הכול יוצרו 6,785 יחידות.
דגמי "פקארד לייט 8" היו קרויים גם: "Packard Light Eight 900" והשתייכו לסדרה 900 (series 900).
הדגם היה מאופיין על ידי סורג שהיה בעל צורת הצורה המסורתית, אך גם עם "את חפירה" אופנתי
סוללות וארגזי כלים היו מונחים על הכנף
אופציה:פגוש אחורי מלא ופנסי פארק על הפגוש (מחיר של 65 דולר)
פקארד סטיישן סדאן היא מכונית סטיישן מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1948–1950.
דגם ה"פקארד סטיישן סדאן" התבסס על דגם "פקארד סופר 8".
בדגמי "פקארד סטיישן סדאן" השתמשו בשילוב של מסגור פלדה וחלקי גוף, יחד עם לוחות עץ מבניים.
השתמשו בתת-דלת פלדה ובדלתות-נוסע פלדה, שעליהן הונחו לוחות עץ קשיחים.
דלת העץ היחידה על הרכב הייתה מכלול השער (דלת) האחורי.
4 דלתות + 1/2 דלת אחורית (חלק תחתון של הדלת - נפתחת לרוחב, החלון האחורי נפתח רוחבית כלפי מעלה)
2/3 תחתון של דלתות הצד + מסגרות חלונות צד + חלק תחתון של דלת תא מטען אחורי + מסגרת חלון אחורי מורכבים מעץ.
פקארד פנתר היא מכונית קונספט בתצורת מכונית סלון רודסטר מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר נבנתה בשנת 1954.
גוף עשוי מפיברגלס אשר נבנה מיחידה אחת של פיברגלס
פקארד 300 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1951–1952.
תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא 15.3 שניות (דגם תמסורת ידנית - 4 מהירויות + אוברדרייב)
תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא 17.5 שניות (דגם תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות)
פקארד קוואליר היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1953–1954.
תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא 13.0 שניות (לדגם תמסורת ידנית - 4 מהירויות + אוברדרייב).
תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא 15.2 שניות (לדגם תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות מסוג "Ultramatic").
פקארד קאריביים היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית "Packard" (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1953–1956 בתצורות: קבריולה וקופה.
מערכת חימום באמצעות אוויר טרי
פקארד סופר 8 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1933–1951 בתצורות: סדאן, 4 דלתות, קבריולה 2 דלתות, וקופה 2 דלתות.
"Club Sedan" - בתצורת 2 דלתות
דגמי "פקארד סופר 8 דה-לוקס" שיוצרו בין השנים 1948-1949
תאוצות "פקארד סופר 8" דגמי "Touring Sedan", שנת 1948 (סדרה 22)
פֶּקָּה קִיטוֹמָקִי (בפינית: Pekka Kytömäki; נולד בשנת 1975) הוא משורר פיני.
פקה קיטומקי נולד בעיר המנלינה, שבדרום פינלנד.
למד במחלקה לאנגלית של אוניברסיטת טמפרה.
החל משנת 1999 (עם סיום לימודיו) ועד היום (2020) עובד במשרד תרגום.
בשנת 2012, בגיל 37, החל לחבר שירים, ובשנת 2015 יצאה לאור אסופת השירים הראשונה שלו, "ללא הכנה לחורף" (Ei talvikunnossapitoa).
אחדים משיריו תורגמו לאנגלית בידי דוֹנַלְד אָדַמְסוֹן וראו אור באסופה דו-לשונית בשנת 2017. תרגומים עבריים של אחדים משיריו ראו אור בספר חסד ויערות, אסופה לשירה פינית צעירה, שראתה אור בשנת 2020, בתרגום רמי סערי ובהוצאת כרמל.
קיטומקי מתגורר עם משפחתו בעיר טמפרה, שבדרום-מערב פינלנד.
"החשיבה מגלגלת – שירים חוזרים ונשנים" (2018)
פקארד מייפייר היא מכונית בסגנון הרדטופ קופה מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1951–1953.
מחיר היחידה היה 3,166 דולר.
מחיר היחידה היה 3,293 דולר.
מחיר היחידה היה 3,268 דולר.
פקארד 200 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co"), אשר יוצרה בין השנים 1951–1952.
2 דלתות "Business Coupe" – קופה, מחיר היחידה בשנת 1951 היה 2,302 דולר, יוצרו מהדגם 1,029 יחידות.
מנוע בנזין, 8 צילינדרים 4.7 ליטר.
מנוע בנזין, 8 צילינדרים 5.4 ליטר.
פקארד פטרישיאן היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1951–1956 בארצות הברית.
מקור שם דגם "פטרישיאן": פטריקים, הוא שמה של קבוצה חברתית מהמעמד הגבוה ברומא העתיקה.
מנוע בנזין V8 צילינדרים, 6.13 ליטר המפיק 290 כ"ס.
פקאנבארו (באינדונזית: Pekanbaru, מילולית: "שוק חדש") היא בירת מחוז ריאו באינדונזיה ומרכז כלכלי משמעותי בחלקו המזרחי של האי סומטרה.
במקום קיים יישוב מאז המאה ה-17. בסוף המאה ה-19, ההתיישבות פותחה על מנת לשרת את תעשיות הקפה והפחם המקומיות.
תקופה זו השלטון ההולנדי בנה כבישים אל עבר סינגפור ומלאקה, בצד השני של המצרים.
את העיר משרתים , ונמל הממוקם ליד נהר סיאק.
העיר משתרעת על פני כ-630 קמ"ר על גדות , הזורם למצר מלאקה, במרחק של כ-460 ק"מ מדרום-מזרח לעיר מדן.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 983,356 תושבים, מה שהופך אותה לעיר הרביעית בגודלה על האי סומטרה, אחרי מדן, פלמבאנג ובנדר למפונג.
במטרופולין שלה, המכונה פקאנסיקאוואן, התגוררו באותה עת כ-2.67 מיליון תושבים.
כ-84.8% מתושבי העיר הם מוסלמים, לעומת 9.6% נוצרים ו-3.5% בודהיסטים.
פקה פקה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אלה לי להב.
את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים טדי הפקות ב-29 בנובמבר 2021. השיר עתיד להיכלל במיני-אלבום הראשון של הזמרת.
השיר יצא לאור לאחר סיקורים אינטרנטיים רבים על הפרידה שלה מבת-זוגה, מאיה ג'ריס.
להב ביצעה את השיר בגמר "הכוכב הבא 2021", אך רק לאחר שלושה חודשים החליטה לפרסם אותו באופן מסחרי.
מילות השיר מאדירות את הרגש הפנימי של להב על הכתבות שפורסמו עליה.
לטענתה, לא אכפת לה מה אחרים כותבים עליה, ואילו אתרים פרסמו סיקורים עליה.
להב ביצעה שיר זה לראשונה בלייב לאחר צאתו במהלך טקס הסיום של מרוץ הלפיד של תנועת המכבי הצעיר ב-30 בנובמבר 2021.
דור מאיר מועלם מאתר "Mako" ציין לרעה את העיתוי בו בחרה להב להוציא את השיר.
הוא טען כי סגנון הרגאטון בו מושר הסינגל מיושן.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב על השיר ביקורת שלילית והעניק לו שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
לטענתו, קולה של להב לא נשמע כלל בשיר, אלא רק צלילי דאנס אלקטרוני.
פקה וסאלה (בפינית: Pekka Antero Vasala; 17 באפריל 1948) הוא אתלט עבר פיני, אלוף אולימפי (מינכן 1972) ושיאן פינלנד (נכון ל-2022) בריצת 1500 מטר.
פקה וסאלה נולד ב-1948 בעיר ריהימקי שבדרום פינלנד.
כבר בתקופת לימודיו בבית הספר החל להתאמן בספורט וב-1965 זכה באליפות פינלנד עד גיל 17 בריצת 1,000 מטר.
ב-1968, במסגרת תחרות של נבחרת פינלנד מול נבחרת נורווגיה, השיג את המינימום האולימפי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.8 דקות.
באפריל 1972 נפצע וסאלה ולאחר אולימפיאדת מינכן נותח ברגלו כדי לתקן קרע בגיד אכילס.
לאחר כשנתיים בהן התאושש מהניתוח ניסה ב-1974 לחזור להתחרות אך לא הגיע להישגיו מ-1972 והחליט לפרוש.
לאחר פרישתו מספורט החל לעבוד במספר חברות ותפקידים:
ב-1974 עבד בחברת מטסא שעוסקת בתעשיית העץ.
ב-1975 הצטרף כמנהל כספים למכון הספורט הפיני.
ב-1983 מונה למנהל הכספים ובהמשך למנכ"ל של התאחדות האתלטיקה הפינית.
ב-1987 מונה למנהל השיווק של חברת וירסו אוי (Virsu Oy) הפינית.
ב-1988 מונה למנכ"ל יחידות עסקיות ב"פדרציית הספורט הלאומית הפינית".
ב-1990 מונה לסמנכ"ל ואחר כך מנכ"ל מכון הספורט הפיני.
וסאלה נשוי ואב לשני בנים.
באולימפיאדת מקסיקו חלה וסאלה וסיים במקום 47 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.51 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.1 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.49 דקות.
באליפות אירופה באולם שנערכה בסופיה, בולגריה סיים במקום 15 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:52.1 דקות.
בתחרות אתלטיקה פינלנד-שוודיה ניצח בריצת 800 מטר בשיא אירופה של 1:44.5 דקות.
באולימפיאדת מינכן זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא לאומי חדש של 3:36.3 דקות, לפני קיפצ'וגה קיינו מקניה (3:36.8 דקות) ורוד דיקסון מניו זילנד (3:37.5 דקות).
נכון ל-2022 שיאו של וסאלה הוא עדיין שיא פינלנד.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה סיים במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.5 דקות.
פטר "פקו" דפצ'ביץ' (בסרבית: Петар Пеко Дапчевић; 25 ביוני 1913 – 13 בפברואר 1999) היה גנרל יוגוסלבי אשר לחם בכוחות הפרטיזנים של טיטו במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1953–1955.
דפצ'ביץ' נולד ב-25 ביוני 1913, בכפר ליד צטיניה שבמונטנגרו.
כבר מגיל צעיר, הוא פיתח אידאולוגיה קומוניסטית נוקשה, והשתתף במחאות ובשביתות.
בכיתה ח', הוא נעצר על חברות בארגוני נוער מחתרתיים.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד משפטים באוניברסיטת בלגרד.
ב-1933 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
ב-1937 הוא נסע לספרד והצטרף לבריגדות הבינלאומיות שלחמו לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים.
הוא נפצע שלוש פעמים במהלך הקרבות, ומונה למפקד פלוגה.
לאחר שהמלחמה הסתיימה בניצחון הלאומנים, דפצ'ביץ' וחבריו נמלטו מספרד לצרפת.
המשטרה הצרפתית כלאה אותם במחנות ריכוז מיוחדים.
באוקטובר 1940 הצליח דפצ'ביץ' להימלט מהמחנה, ואף לסייע מבחוץ לחבריו להימלט.
עד שהקבוצה הצליחה להגיע ליוגוסלביה, נכבשה הארץ בידי מדינות הציר.
הוא נלכד בידי הגרמנים, ונכלא במחנה מעצר בניקשיץ' שבמונטנגרו.
הוא הצליח להימלט גם ממחנה זה, והשתתף במרד המונטנגרי כנגד כוחות הכיבוש האיטלקיים.
לאחר דיכוי המרד, הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו ומונה למפקד גזרת מונטנגרו במפקדה הפרטיזנית העליונה.
הוא הוביל את הקרבות הן כנגד האיטלקים ומשתפי הפעולה שלהם ("הקוויזלינגים"), והן כנגד הצ'טניקים המלוכנים.
לקראת סוף המלחמה הוא מונה למפקד הארמייה הפרטיזנית ה-1, ויחד עמה שחרר את קרואטיה וחלקים מסלובניה.
לאחר המלחמה מונה למפקד הארמייה ה-4.
ב-1946 הוא נשלח למוסקבה באקדמיה צבאית של המטה הכללי.
ב-1948 הוא חזר ממוסקבה ומונה לסגן ראש המטה הכללי היוגוסלבי.
ב-27 בינואר 1953 הוא מונה לראש המטה הכללי, וכיהן בתפקיד עד 29 באפריל 1955, אז עזב את הצבא.
לאחר פרישתו, הוא מונה לשגריר יוגוסלביה ביוון, וכיהן בתפקיד עד 1961.
ג'רארד "פֶּקֶה" פרננדס קסטייאנו (בספרדית: Gerard "Peque" Fernández Castellano; נולד ב-4 באוקטובר 2002 בהוספיטלט דה לוברגאט שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בסביליה מהלה ליגה.
פרננדס גדל במחלקות הנוער של קורנייה ושל ברצלונה.
הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של קורנייה ובקבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה ב'.
ב-7 ביולי 2022 חתם על חוזה לשנתיים בראסינג סנטנדר מהליגה הספרדית השנייה.
פקה אולאבי האוויסטו (בפינית: Pekka Olavi Haavisto; נולד ב-23 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי פיני מטעם הליגה הירוקה, שכיהן כשר החוץ של פינלנד בין השנים 2019 ל-2023.
האוויסטו חזר לפרלמנט הפיני בבחירות במרץ 2007 לאחר היעדרות של 12 שנים, ונבחר מחדש ב-2011, 2015 ו-2019. בין אפריל 1995 לאפריל 1999 הוא היה השר לאיכות הסביבה.
באוקטובר 2013 הוא מונה לשר לפיתוח בין-לאומי.
הוא גם היה חבר במועצת העיר הלסינקי.
האוויסטו הגיע למקום השני בבחירות לנשיאות פינלנד ב-2012, 2018 ו-2024.
לאחר שסיים את בחינת הבגרות של בית הספר התיכון, החל האוויסטו ללמוד מדעי החברה באוניברסיטת הלסינקי.
הוא הפסיק את הלימודים לאחר שנה ולא השלים את התואר.
בצעירותו הוא בחר לשרת בשירות האזרחי במקום להצטרף לכוחות ההגנה של פינלנד.
אף על פי שזה היה סוד גלוי במהלך שנות ה-90, נטייתו המינית לא הייתה פומבית עד 2002, כאשר הוא נרשם לאיחוד אזרחי עם אנטוניו פלורס מאקוודור, אותו פגש במועדון לילה בבוגוטה.
על פי דירוג המגזין הפיני בשנת 2009, האוויסטו היה האדם החמישי מפינלנד במידת ההשפעה הבין-לאומית.
האוויסטו כיהן כחבר הפרלמנט של פינלנד בין השנים 1987–1995. הוא היה יושב ראש מפלגת הליגה הירוקה מ-1993 עד 1995, כיהן כשר לאיכות הסביבה בממשלתו הראשונה של פאבו ליפונן בין השנים 1995 ל-1999 והיה השר האירופי הראשון שייצג מפלגה ירוקה.
בין השנים 1999 ל-2005 עבד האוויסטו עבור האו"ם במשימות שונות.
הוא הוביל את קבוצות המחקר של התוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP) בקוסובו, אפגניסטן, עיראק, ליבריה, הרשות הפלסטינית וסודאן.
הוא גם תיאם את חקירת האו"ם על השפעות האורניום המדולל בקוסובו, מונטנגרו, סרביה ובוסניה והרצגובינה.
האוויסטו גם ייצג את UNEP בחקירת דליפת הציאניד בבאיה מארה ברומניה.
ב-2005 הוא מונה לנציג המיוחד של האיחוד האירופי בסודאן, שם השתתף בשיחות השלום בדארפור.
בשנים 2007 ו-2011 נבחר האוויסטו מחדש לפרלמנט על ידי מחוז הבחירה של הלסינקי.
ב-2011 היה האוויסטו מועמד הליגה הירוקה בבחירות לנשיאות פינלנד ב-2012. בסיבוב הראשון של הבחירות ב-22 בינואר 2012 הוא הגיע למקום השני עם 18.8% מהקולות.
בסיבוב השני ב-5 בפברואר הוא זכה ביותר ממיליון קולות (37.4 אחוזים), והגיע למקום השני אחרי מועמד מפלגת הקואליציה הלאומית, שר האוצר לשעבר סאולי ניניסטה.
בפברואר 2017 הודיע האוויסטו כי יתמודד שוב בבחירות לנשיאות ב-2018. בבחירות הגיע האוויסטו למקום השני עם 12.4 אחוזים מהקולות, בעוד הנשיא ניניסטה ניצח והמשיך לכהונה שנייה.
ביוני 2023 הודיע כי יתמודד גם בבחירות לנשיאות פינלנד ב-2024 כמועמד עצמאי.
האוויסטו סיים שני בסיבוב הראשון של ההצבעה שנערך ב-18 בינואר 2024 ומאוחר יותר הפסיד לאלכסנדר סטוב בסיבוב השני ב-11 בפברואר 2024.
באוקטובר 2018 הודיע יו"ר הליגה הירוקה כי הוא מתפטר מתפקידו.
ההחלטה הובילה לבחירות מיידיות להנהגת המפלגה, במטרה לבחור יו"ר זמני שיוביל את המפלגה לבחירות לפרלמנט ב-2019 ועד לוועידת המפלגה הבאה.
האוויסטו הכריז על מועמדותו, וב-4 בנובמבר 2018 הוא ניצח את חברת הפרלמנט בבחירות להנהגת המפלגה והפך ליו"ר זמני.
ביוני 2019 התפטר האוויסטו מתפקידו כיו"ר המפלגה.
הוא הוחלף על ידי .
לאחר שהשיגה את התוצאה הטובה ביותר שלה אי פעם בבחירות הכלליות ב-2019 והצטרפה לקואליציה של ראש הממשלה אנטי רינה, הליגה הירוקה מינתה את האוויסטו לכהן כשר החוץ.
בתפקיד זה, הוא עמד בראש ישיבות המועצה לענייני חוץ במהלך הנשיאות של פינלנד במועצת האיחוד האירופי ב-2019. ב-2019 קרא האוויסטו לאיחוד האירופי להגביר את המאמצים לשיפור היחסים עם רוסיה.
בדצמבר 2020 מצאה ועדת המשפט החוקתי של הפרלמנט כי האוויסטו, שדחף להבאת ילדים פינים ממחנה הפליטים אל-האול בצפון סוריה לפינלנד במהירות בסוף 2019, הפר את החוק הפיני בכך שניסה להחליף פקיד במשרד החוץ שסירב לפעול לאחר חילוקי דעות בנוגע להליכי ההחזרה המדויקים.
האירועים הודלפו לעיתונות וגרמו למשבר פוליטי.
האוויסטו חזר בו מהחלטתו והוועדה הצהירה כי לא מצאה עילה להגיש כתב אישום פלילי נגד שר החוץ, בשל סף ההעמדה לדין הגבוה מהרגיל הנדרש על פי החוקה כלפי שר, אך ציינה כי האוויסטו פעל בניגוד לחוק הממשל ולחוק יחסי החוץ.
בפרלמנט קיבל האוויסטו תמיכה ברוב של 101 מול 68. החלטתו להחזיר את הפליטים קיבלה את תמיכת הפרלמנט ברוב של 110 מול 79.
בפברואר ומרץ 2021, האוויסטו היה תחת חקירה פלילית בגין הפרה לכאורה של קוד הכבישים המהירים בדצמבר 2020. מקורה של התלונה בסרטון שהוקלט על ידי כתב מגזין הרכילות , שכלל הסבר ולפיו האוויסטו לא עצר בשני מעברי חצייה.
התובע שבחן את הווידאו החליט שלא להגיש כתב אישום, בטענה שעבודות בנייה השביתו את המעבר הראשון ויצרו מצב לא ברור בשני.
האוויסטו מונה לשליח המיוחד של האיחוד האירופי לאתיופיה במהלך מלחמת תיגראי.
בפברואר 2021 הצהיר כי האלימות והסבל באתיופיה "יצאו משליטה" ועלולים לגרום למשבר פליטים גדול.
ביוני 2021 הוא תדרך את הפרלמנט האירופי על הסכסוך.
האוויסטו הזהיר מפני טיהור אתני אפשרי של התיגראים, וטען כי מנהיגי אתיופיה אמרו בשיחות סגורות כי "הם הולכים למחוק את התיגראים למשך 100 שנה".
משרד החוץ האתיופי דחה את דבריו של האוויסטו כ"מגוחכים" ו"סוג של הזיה או מעידה כלשהי בזיכרון".
האוויסטו הצהיר כי לביקורת האתיופית לא תהיה השפעה על עבודתו כשגריר והתייחס לדו"ח זכויות האדם של האו"ם על המצב.
ב-2021 היה מעורב בסערה פוליטית, לאחר שנדבק בנגיף קורונה ופגש את ראשת הממשלה, סאנה מרין, שיצאה לאחר מכן לבלות במסיבה, גם אחרי שידעה שהייתה במחיצת חולה קורונה.
ב-17 במאי 2022 חתם האוויסטו על בקשתה של פינלנד להצטרף לנאט"ו.
האוויסטו ביקר בקייב בנובמבר, והצהיר כי "פינלנד מגנה בתוקף את הפלישה הבלתי חוקית של רוסיה לאוקראינה.
נמשיך לתמוך באוקראינה כל עוד יהיה צורך בכך".
ב-2025 סירבה ישראל למינויו של האוויסטו לתפקיד המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון, מאחר שהוא נחשב למקורב למזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש ומצדד בפתרון שתי המדינות.
האוויסטו מכהן גם כחבר במועצת המנהלים של (ICG), הוא חבר (ECFR), וכיהן כיו"ר חבר הנאמנים של (EIP).
בישראל, פקודה בלתי חוקית בעליל היא פקודה צבאית שברור לכל אדם כי אינה חוקית, וציות לה הוא עבירה פלילית, ולכן אין לציית לה.
על החייל שקיבל פקודה כזו, לסרב לציית לה כאשר היא ניתנת לו, ואם ציית לה - חלה עליו אחריות פלילית לתוצאות מעשיו.
יש המבלבלים בין פקודה בלתי חוקית בעליל לבין פקודה לא מוסרית, או פקודה המנוגדת באופן קיצוני למצפונו או לעקרונותיו הדתיים או הפוליטיים של החייל שקיבל אותה.
הקריטריון להיותה של פקודה "בלתי חוקית בעליל" היא פליליותו של המעשה אותו נדרש החייל לבצע על פי חוקי מדינת ישראל.
לעיתים מועלית טענה של "פקודה בלתי חוקית בעליל" על ידי אנשי תנועות הסרבנות, מימין ומשמאל, כנימוק להחלטתם, אך טענה זו לא נבחנה בבית המשפט.
בצה"ל חייל חייב לציית לפקודה הניתנת לו, ולמלא אותה על הצד הטוב ביותר.
כלל זה חיוני לפעולתו התקינה של הצבא, אך יש לו חריג, כאשר הפקודה שניתנה היא פקודה בלתי חוקית בעליל.
חריג זה נקבע כתקדים על ידי השופט בנימין הלוי, בפסק הדין שנתן בשנת 1957 במשפטם של מבצעי טבח כפר קאסם:
בג"ץ נזקק למושג זה כאשר עסק בחלקו של אהוד יתום בפרשת קו 300, וקבע (2001):