tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המרכז הוקם ב-8 באוקטובר 1998, ביוזמת מנהל שירות הביטחון הפדרלי דאז ולדימיר פוטין תוך מיזוג ושילוב כל גופי הכוחות המיוחדים של סוכנויות הביטחון לכדי גוף אחד.
ההחלטה להקים את המרכז נולדה בשל האיום המתגבר של התפשטות הטרור והקיצוניות.
יצירת המרכז מאפשרת לשירות הביטחון לאגד תחת קורת גג אחת את היחידות המיוחדות של סוכנויות הביטחון ולהתנהל טוב יותר בניהול מבצעים מיוחדים ותיאום פעולות צבאיות לצורך מלחמה בטרור ומתן תמיכה מבצעית בעת פעילות נגד הפשע המאורגן.
במהלך השנים, הוענקו לאנשי המרכז יותר מאלפיים פרסי מדינה ויותר מעשרים חיילים זכו בתואר הכבוד גיבור הפדרציה הרוסית (עשרה מהם — לאחר מותם).
מייג'ור גנרל ולרי אנדרייב (8 באוקטובר - 21 באוקטובר 1998);
קולונל-גנרל אלכסנדר טיחונוב (מ-22 באוקטובר 1998 ואילך)
מינהל C (המינהל למבצעים מיוחדים; בסיס: מוסקבה);
מינהל K (בעבר השירות למטרות מיוחדות של העיר יסנטוקי);
המרכז לניתוח דיווחים ועסקאות פיננסיות הוא גוף ממשלתי לאיסוף, ניתוח, הערכה וחשיפת מודיעין פיננסי.
נוצר במקור בשנת 2000 כגוף למאבק בהלבנת הון.
סמכויותיה של FINTRAC הורחבו בחודש דצמבר 2001 על מנת לספק את המודיעין הנדרש עבור שירות הביון הביטחוני הקנדי (CSUS), במאבקו במימון טרור באופן המאיים על ביטחונה של קנדה.
מנהל FINTRAC מדווח לשר האוצר.
מאז יוני 2002, FINTRAC היא חברה בקבוצת Egmont, הקבוצה ליחידות מודיעין פיננסי.
FINTRAC מקבלת מידע מישויות מוסדרות אודות:
פעולה של העברת כספים יוצאת או נכנסת בעלת אופי בינלאומי ושעולה על סכום של 10,000 דולר קנדי בתוך תקופה של 24 שעות
דיווח על הברחת מטבעות ושטרות כסף בגבול
בשנת 2009, FINTRAC העריכה כי כמות הכסף המולבן על בסיס שנתי היא איפשהו בין 5 ו-15 מיליארד דולר.
FINTRAC מפרסמת דו"ח שנתי, עדכונים רבעוניים, דוחות ביצועים, והודעות.
FINTRAC מנתחת כ-19 מיליון עסקאות בשנה.
ב-2017, FINTRAC ביצעה 2000 גילויים של עסקאות מפוקפות עבור כוחות המשטרה.
ראש FINTRAC הוא מנהל המתמנה על ידי המושל הכללי לתקופה של לא יותר מחמש שנים.
שום אדם לא יכול לכהן כמנהל לתקופה של יותר מעשר שנים במצטבר.
בהתאם לפעילויות הישירות שדווחו FINTRAC אחראית למילוי הדו"חות הבאים:
חלופה לדיווחי עסקאות מזומן גדולות.
FINTRAC יכול גם לקבל מידע על:
הברחת מטבע באמצעות כלים מוניטריים.
מידע וולונטרי שמגיע ממתנדבים ומודיעים.
בשנת 2009, נציב הפרטיות של קנדה דיווח כי FINTRAC מקבלת ושומרת על מידע אישי מעבר למותר, תוך הפרה של חוק הפרטיות וכי זה "מראה על סיכון מוטל בספק לפרטיות תוך הנגשת מיגע לשימוש או גילוי מידע אישי אשר מעולם לא הושג."
המרכז למשאבים ביסקסואלים הוא ארגון ללא כוונת רווח חינוכי שנוסד ב-1985. מטה הארגון נמצא בבוסטון שבארצות הברית.
עד ל-1993, הארגון נקרא "רשת החוף המזרחית הביסקסואלית".
הארגון מפרסם מדריך משאבים ביסקסואליים דו-שנתי, שבו ישנו רשימה מקיפה של ארגונים דו-מכלוליים ודו-כלולים, ספרים וסרטים, אתרי אינטרנט ומאמרים אקדמיים.
המהדורה הראשונה של המדריך יצא לאור באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.
המרכז למניעת סימום בספורט, או המעבדה המוסקבאית למניעת סימום בספורט היא מעבדה אנליטית לכימיה וטוקסולוגיה במוסקבה, רוסיה, המתמחה באיתור סמים בספורט.
המעבדה ניצבה במרכזה של פרשת הסימום הממשלתית שנחשפה על ידי ראשה, גריגורי רודצ'נקוב והביאה להחרמת רוסיה מהשתתפות במשחקים האולימפיים.
המעבדה למניעת סמים נוצרה בהוראת משרד הבריאות ו-ועדת הספורט הממלכתית של ברית המועצות בשנת 1971 בחסות מכון המחקר המדעי לספורט (VNIIIFK) במוסקבה.
ראש המעבדה הראשון היה אלכסיי איוואנוביץ' שאייב.
אז ראש המעבדה במשך זמן רב היה ויטלי אלכסנדרוביץ' סמיונוב.
ההסמכה מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי והזכות לנתח דגימות שנלקחו בתחרויות עולמיות מרכזיות, כולל המשחקים האולימפיים, קיבלה המעבדה ב-7 ביולי 1980.
בשנת 2005 מונה גריגורי רודצ'נקוב לממלא מקום מנהל המרכז למניעת סמים.
ב-6 ביולי 2006 מונה רודצ'נקוב למנהל קבוע.
הוא נשאר בתפקיד זה עד 11 בנובמבר 2015, כאשר עקב שערוריית סמים הוא נאלץ להתפטר.
עד דצמבר 2015 המעבדה התקיימה בצורה של מפעל פדרלי ממלכתי ובדצמבר 2015 היא הפכה למוסד פדרלי המתוקצב על ידי משרד הספורט.
ב-11 באוקטובר 2016, הודיע נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בישיבת המועצה לפיתוח תרבות גוף וספורט כי מתוכננים שינויים במערכת הניהול של המעבדה למניעת סמים, כאשר אוניברסיטת מוסקבה מרכזת את עבודת המעבדה.
בהמשך הודיעה ראש המעבדה למניעת סמים במוסקבה, מרינה דיקונץ, כי הארגון יועבר רשמית לאחריות אוניברסיטת מוסקבה, בתחילת נובמבר אותה שנה.
לפני המשחקים האולימפיים בסוצ'י, הפך המרכז למניעת סמים לאחת המעבדות המובילות מבחינת מספר הדגימות שניתחו בין כל המעבדות שהוסמכו על ידי הסוכנות העולמית למניעת סמים (WADA).
כך שבשנים 2012 ו-2013, המרכז דורג במקום הראשון בעולם מבין כל 34 המעבדות למניעת סמים שהוסמכו על ידי WADA במספר הדגימות שניתחו.
לצורך בקרת הסמים באולימפיאדת חורף 2014 הוקמה בסוצ'י מעבדה לטיפול בסמים, שנוהלה על ידי צוות המעבדה למניעת סימום ממוסקבה.
בפרט, מנהל המעבדה במוסקבה, רודצ'נקוב, הגיע לנהל את המעבדה בסוצ'י.
במעבדה הועסקו 50 מומחים מקומיים ו-25 זרים, כולל משקיפים עצמאיים.
במהלך המשחקים ניתחה המעבדה יותר מ-2,500 דגימות שתן וכמעט 600 דגימות דם.
בדצמבר 2014, רשת הטלוויזיה הגרמנית ARD הציגה סדרת סרטי תעודה שצולמה על ידי העיתונאי חאיו זפלט והוקדשה למספר הפרות בתחום הסמים מצד ספורטאים רוסים.
בעניין זה, בינואר 2015, החליטה הסוכנות העולמית למלחמה בסמים (WADA) לערוך חקירה.
בהתבסס על תוצאות החקירה הזו, ב-9 בנובמבר 2015, ועדת WADA עצמאית הציגה דו"ח בו האשימה, בפרט, את מנהל המעבדה גריגורי רודצ'נקוב בהשמדה מכוונת של יותר מאלף דגימות בספטמבר 2015 במטרה להסתיר את השימוש בסמים על ידי ספורטאים רוסים.
הנציבות מצאה עוד כי המעבדה למניעת סמים במוסקבה התבררה כתלותית בפעילותה המבצעית בסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט (RUSADA) ובמשרד הספורט ושירותי הביטחון התערבו ישירות בעבודתה.
העובדות שנחשפו במהלך החקירה, לטענת הנציבות, צריכות להביא לפיטוריו המיידיים של רודצ'נקוב מתפקיד מנהל המעבדה ויש להשעות את המעבדה מפעילות.
בנובמבר 2015, רודצ'נקוב התפטר מתפקיד מנהל המעבדה ופעילות המעבדה הופסקה.
בדצמבר 2015, בצו של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב המעבדה הוסבה למוסד לתקציבי המדינה הפדרלית, אשר מייסדה הוא משרד הספורט.
ב-15 באפריל 2016, נשללה מהמעבדה הסמכת WADA לביצוע ניתוחי מעבדה.
ב־20 במאי 2016 הוחזרו למעבדה חלקה מזכויותיה והיא קיבלה הסמכה מ-WADA לביצוע בדיקת דם.
עובדי המרכז בשנת 2012 וב-2015 זכו בפרס מנפרד דוניקה, על תרומתה המדעית למאבק בסמים ומשמעותו הכרה בינלאומית ברמת המחקר הגבוהה.
בשנת 2012 הוענק לטימופיי סובולבסקי, עובד המרכז לטיפול בסמים, על מחקר בסיסי על מטבוליטים ארוכי שנים של סטרואידים אנאבוליים.
כתוצאה ממחקרו של סובולבסקי, השימוש בסטרואידים אנבוליים הפך כמעט חסר משמעות, מכיוון שתקופת גילוים הייתה שלושה עד שישה חודשים, העולה באופן משמעותי על משך ההשפעה האנאבולית.
בשנת 2015, גריגורי קרוטוב זכה בפרס, שהוענק למחקר על ניתוח סמים פפטידים, התכונות המבניות של התרופה המעוררת אריתופרוזיס החדשה EPO-Fc וקביעת מטבוליטים פעילים בעלי זיקה לקולטני הורמוני גדילה.
המרכז לרפואת שיניים הוא מרכז רפואי של חיל הרפואה בצה"ל, הנמצא בשטח המרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל השומר.
ארגונית, המרכז נמצא תחת פיקוד מחלקת רפואת השיניים במפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר) ובראשו עומד קצין רפואת שיניים בדרגת סגן אלוף.
בעבר, שכן המרכז במחנה ב' של מקרפ"ר אשר נמצא במחנה דורי.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר המרכז אל תוך בית החולים שיבא והוא שוכן כיום בבנין "פה ושן", יחד עם גופי רפואת שיניים (האזרחיים) של בית החולים: המחלקה לכירורגיית פה ולסתות, היחידה לרפואת הפה ורפואת שיניים לילדים, והמרפאה לשיקום פנים ולסתות.
כחלק מתהליכי שיפור שירות והתייעלות,
המרפאה המשמרת ששכנה במחנה מקרפ"ר ב' והיוותה שלוחה של המרכז לרפואת שיניים, נסגרה בשנת 2020 ואוחדה עם מרפאת השיניים במרפ"א מרכז (צריפין).
נכון לשנת 2025, סא"ל ד"ר יעל ארבל משמשת כמפקדת המרכז.
בין המפקדים הקודמים: ד"ר אבי לוין, ד"ר יונתן לוין, ד"ר דרור טויטו, ד"ר פיני בר חמא, ד"ר אלכס דובריאן, ד"ר שי גורן, ד"ר גדי שחר, ד"ר אלון שנקמן.
לשמש מרכז המומחים הראשי של חיל הרפואה בתחום רפואת השיניים
לשמש מרכז להתמחויות ברפואת שיניים של קציני רפואת השיניים בצה"ל
ביצוע מחקרים בתחום רפואת השיניים הצבאית
במרכז ישנן מחלקות קליניות ומחלקות תומכות.
רוב המחלקות הקליניות מקיימות בתוכן תוכנית התמחות, המוכרת על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל ומשרד הבריאות.
המחלקה לשיקום הפה - המחלקה הגדולה ביותר, כוללת תוכנית התמחות
המחלקה לפריודונטיה (רפואת חניכיים) - כוללת תוכנית התמחות
המחלקה לאנדודונטיה (טיפולי שורש) - כוללת תוכנית התמחות
המחלקה לאורתודונטיה (יישור שיניים ולסתות) - כוללת תוכנית התמחות
המרכז למיפוי ארץ ישראל היה מחלקת הממשלה האחראית על הסקר והמיפוי של ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
הקים את "רשת ישראל הישנה (Palestine grid)".
המחלקה הוקמה בשנת 1920 ביפו, וב-1931 עברה לצפון רחוב יהודה הלוי בתל אביב, משכנה הנוכחי.
בראשית שנת 1948, לפני הקמת מדינת ישראל, ערך המרכז מדידות ומפות עבור מדינה יהודית ומדינה ערבית, בהתאם לתוכנית החלוקה של האו"ם.
לאחר 1948 הוא הפך להיות המרכז למיפוי ישראל המחזיק במפות ההיסטוריות האלה הנמצאות גם באוניברסיטה העברית בירושלים, במשרד החקלאות ופיתוח הכפר ובארכיונים של משרד הביטחון.
המפות שהופקו על ידי המרכז הארצישראלי הן בעלות ערך עכשווי למיפוי תולדות היישוב הערבי בארץ ישראל המערבית לפני מלחמת 1948 והנכבה.
בשנת 2019 המפות שימשו כבסיס למערכת מיפוי מבוססת קוד פתוח שפותחה על ידי באסל ח'רטביל.
המרכז למלחמת יום הכיפורים הוא עמותה שמטרתה להנחיל את תולדותיה ומורשתה של מלחמת יום הכיפורים לדורות הבאים, להעניק כבוד והערכה ללוחמיה, להנציח את זכר הנופלים, לתת כבוד והערכה למשפחות השכולות, ולשמש אכסניה להמשך המחקר על המלחמה ולקחיה.
העמותה קמה בינואר 2018 כיוזמה של חיילים, אזרחים ומפקדים בצבא, במטרה לייסד "מרכז למלחמת יום הכיפורים" עד אוקטובר 2023 שאז ימלאו 50 שנים למלחמה.
היעד המרכזי של העמותה הוא הקמת "מרכז למלחמת יום הכיפורים" והשלמתו עד לאוקטובר 2023.
המרכז ישמש בית לחוקרים שילמדו את קורותיה, אכסניה לספרים, למחקרים, לעבודות, לשירים, לסרטים ולסיפורים שנכתבו אודותיה.
מעל לכל יתן המרכז כבוד ללוחמים הרבים שנלחמו על הגנת המדינה, לפצועים הנושאים את כאבם, לנופלים ששילמו בחייהם הצעירים ולמשפחות הרבות שיקיריהן לא שבו.
העמותה הגישה בקשה להקצאת קרקע בשנת 2019 בעיר נתניה אך הליך ההקצאה לא התקדם (נכון לתאריך 11 בינואר 2021).
למען מטרה זו העמותה פועלת לקידום חוק בכנסת המחייב את המדינה לתמוך במרכז, בדומה לחוק מלחמת ששת הימים.
החוק יאפשר להכיר במרכז כמכון מחקר, יאפשר ביקורי חיילים ובני נוער ויחייב תקצוב ממשלתי.
העמותה עורכת כנסים בהם משתתפים חוקרים ומומחים אחרים בתחום המלחמה.
+מספר כנסשם הכנסתאריךמיקום1כנס היסוד של העמותה14 באוקטובר 2018היכל התרבות בנתניה2האם ניתן היה למנוע את המלחמה?23 במאי 2019אודיטוריום ע"ש אריק איינשטיין בנתניה3על סף התהום7 באוקטובר 2019אודיטוריום ע"ש אריק איינשטיין בנתניה511 בדצמבר 202111 בדצמבר 2021אודיטוריום ע"ש אריק איינשטיין בנתניה
העמותה מעודדת עיסוק בנושאים הקשורים במלחמה, הסיבות לפריצת המלחמה, מהלכה ותוצאותיה.
העמותה הקימה מרכז מידע הכולל אלפי מסמכים, מאמרים ועדויות הנוגעות למלחמה וכן שחרר לציבור ספרים על המלחמה להורדה.
העמותה פנתה לבג"ץ כנגד ארכיון המדינה בשביל לשחרר חומרים על מלחמת יום הכיפורים, לבסוף ארכיון המדינה פרסם 87 מסמכים הכוללים את יומן המלחמה של ראש הממשלה, פרוטוקולים של דיונים בלשכתה וכן אלה של ישיבות ממשלה והתייעצויות מדיניות־ביטחוניות לציבור.
העמותה אוספת סיפורים של מפקדים, לוחמים ומשפחות, מתעדת ומפרסמת את החומרים הללו באתר העמותה.
הספר יום פקודה: מלחמת יום הכיפורים - להביט לאמת בעיניים, הוצאת ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2023
הספר יצא לאור על ידי העמותה לציון 50 שנה למלחמה.
יו"ר המרכז רמי סווט וועדת התיעוד והמחקר של המרכז, שקדו על הוצאת הספר והפקידו את עריכתו בידיו הנאמנות של דר' גדעון אביטל-אפשטיין.
אסופת מאמרים שנכתבו בידי טובי החוקרים והכותבים בארץ רואים אור לראשונה בספר.
הוא עוסק במחקר המלחמה, בהסתכלות היסטורית על הסיבות לפריצתה, בניתוח תוצאותיה ברבות השנים ועוד.
החוקרים, כל אחד בתחומו מנתחים את המלחמה על כל היבטיה: המדיני, הפוליטי, הצבאי והאנושי והם עושים זאת באומץ וכשרון ואינם חוששים להביע דעה גם בנושאים שנויים במחלוקת, בלי להירתע מן הפולמוס שיתעורר בעקבות הקריאה בספר.
בנוסף שולבו בספר טורים אישיים מאת מבחר מפקדים ולוחמים שחוו את המלחמה ונושאים את תוצאותיה וכן כותבים בתחום התרבות, המחקר, החינוך, הפעילות הציבורית והתיעוד.
טורים אלה פורסים בפני הקורא מחשבות, הגיגים, הרהורים וזוויות ראייה הן בממד ציבורי והן בממד אישי ואנושי.
המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית (CCDH) הוא ארגון בריטי ללא מטרות רווח המחזיק משרדים בלונדון ובוושינגטון די.
המרכז מקדם מחקרים ומבצע קמפיינים מול חברות טכנולוגיה גדולות המפעילות רשתות חברתיות להפסיק לספק שירותים לאנשים שעלולים לקדם שנאה ומידע מוטעה, כולל נאו-נאצים, מכחישי שינוי אקלים ומתנגדי חיסונים, וכן קמפיינים להגבלת ארגוני מדיה כמו ברייטברט ניוז ו-The Daily Wire מפרסום.
המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית הוא חבר בקואליציית Stop Hate For Profit.
המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית מתמקד בפלטפורמות מדיה חברתית שלדבריו אינן משקיעות מספיק מאמצים כדי להילחם בתנועות קיצוניות כמו נאו-נאצים ומתנגדי חיסונים.
בינואר 2020, המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית פעל נגד קייטי הופקינס, פרשנית פוליטית ימנית קיצונית, וג'ורג' גאלאוויי, פוליטיקאי ושדר שמאלי קיצוני.
מגישת הטלוויזיה רייצ'ל ריילי ו-CCDH לחצו ישירות על חברות "ביג טק" כדי להסיר אנשים אלה מפלטפורמות המדיה החברתית הגדולות.
על פי דיווחים בתקשורת, ריילי ועמראן אחמד קיימו "פגישה חשאית" עם הצוות של טוויטר בלונדון בינואר 2020, בדרישה להרחיק את הופקינס וגאלווי מהפלטפורמה שלהם.
הניסיון של CCDH להסיר את גאלווי מטוויטר נכשל, אך הופקינס הושעתה לשבוע בפברואר 2020, ופוטרה לצמיתות ביולי 2020.
באפריל 2020 השיק המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית קמפיין נגד מפיץ הקונספירציה הבריטי דייוויד אייק, שזכה לתשומת לב תקשורתית מוגברת במהלך הסגר הקשור ל-COVID-19 בבריטניה בנובמבר 2020, הסירה טוויטר את החשבון של אייק בשל הפרת כללי האתר נגד הפצת מידע מוטעה על מגפת COVID-19.
הקמפיין נקרא במקור "הפסיקו להפיץ פייק ניוז" Stop Funding Fake News, ומבקש ממפרסמים להפסיק לפרסם מודעות באתרי אינטרנט שלטענתו מפיצים מידע מוטעה ("חדשות מזויפות").
הקמפיין החל כקמפיין עממי במרץ 2019, בהשראת ההצלחה האמריקאית של Sleeping Giants ששכנעה מספר מפרסמים שלא לפרסם באתר Breitbart News, חברות כמו Adobe Inc., Chelsea FC, טד בייקר, eBay ומנצ'סטר יונייטד היו בין 40 המותגים וארגוני הצדקה שהקמפיין שכנע להפסיק לפרסם במה שהוא כינה אתרי חדשות מזויפות.
במרץ 2019, ארגון הצדקה Macmillan Cancer Support הסיר פרסומת מאתר The Canary לאחר תלונות מהקמפיין ומאחרים.
הקמפיין טען כי האתר קידם תיאוריות קונספירציה, הגן על אנטישמיות ופרסם חדשות מזויפות.
אנשי The Canary אמרו ששינויים באלגוריתמים של גוגל ופייסבוק ובקמפיין Stop Funding Fake News הובילו לכך ש-The Canary צמצמה את פעילותה; הם אמרו כי הם "נגד פעולות של מדינה, לא נגד העם היהודי כקבוצה אתנית" וכי הקמפיין היה "מרוח בהאשמות אנטישמיות על ידי אלה שחימשו את המונח למטרות פוליטיות".
חבר הפרלמנט של מפלגת הלייבור כריס וויליאמסון תיאר קמפיין זה כ"מרושע".
קמפיינים נגד פרסומות בגוגל עבור ארגוני מדיה
המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית פעל להגבלת טווח הפרסום של ארגוני המדיה הבאים על ידי מיקוד השימוש שלהם בפלטפורמת הפרסום של Google:
המרכז כתב מאמר ובו ביקש מגוגל להפסיק להפעיל פרסומות של מה שה-CCH כינה "דיסאינפורמציה וקנוניות גזעניות" הקשורות לג'ורג' סורוס, טענות שה-NIH בראשות ד"ר אנתוני פאוצ'י מימן מעבדה בווהאן, ומגוון טענות על הכחשת שינוי האקלים.
הקמפיין התמקד בפרסומות מאתר החדשות האמריקאי The Daily Wire.
ה-CCDH כתב לגוגל כי האתר Zero Hedge פרסם "כתבות גזעניות" על מחאות Black Lives Matter.
כתוצאה מכך, ביוני 2020 גילתה גוגל שהערות קוראים על Zero Hedge הפרו את המדיניות שלה ואסרה על Zero Hedge לפרסם בפלטפורמה שלה.
קמפיין נגד מכחישי שינויי אקלים
בנובמבר 2021, מחקר של המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית זיהה "עשרה מפרסמי-שוליים" שיחד היו אחראים לכמעט 70% מהחשיפה של משתמשי פייסבוק להכחשת שינויי אקלים.
פייסבוק אמרה שהאחוז מוגזם וכינתה את המחקר מטעה.
המפרסמים שכונו "עשרת הרעילים" היו ברייטברט ניוז, הווסטרן ג'ורנל, ניוזמקס, Townhall, Media Research Center, הוושינגטון טיימס, הפדרליסט, ה-Daily Wire, RT ו-The Patriot Post.
המחקר ציטט הודעה של ג'ון סטוסל שקבעה כי "מיתוס מספר שלוש הוא שבגלל שינויי האקלים, ההוריקנים מחמירים" והודעה של אלכס אפשטיין שקבעה כי "עליך להסתכל ברצינות על...
היתרונות של הפיכת העולם לירוק יותר" כעדויות לדיסאינפורמציה.
בדצמבר 2022, המרכז דיווח כי פלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק מקדמת פגיעה עצמית ותכני דיאטה למשתמשים.
ביוני 2023 דיווח המרכז כי לאחר רכישת טוויטר של אילון מאסק, האתר "אינו מצליח לפעול מול 99% מהודעות השנאה שפרסמו מנויי Twitter Blue".
החברה היורשת של טוויטר, X Corp.
הגיבה על כך בהגשת תביעה נגד המרכז ב-31 ביולי 2023, ואמרה כי הם "טוענים בטעות שיש להם תמיכה סטטיסטית המראה שהפלטפורמה מוצפת בתוכן מזיק".
משרד הפנים של בריטניה היה בקשר עם קבוצות כמו המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית "כדי להבין טוב יותר את האופי המשתנה של הקיצוניות המקוונת".
המרכז נתן עדויות לממשלות בריטניה וארצות הברית, כולל בנוגע לחוק הבטיחות המקוון בבריטניה.
המרכז הצהיר שההנחיות שלו לגבי מידע מוטעה לגבי נגיף הקורונה "מאומצות על ידי ממשלת בריטניה".
חקירת הצנזורה של הקונגרס האמריקני
ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית שלחה מכתב למרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית בנוגע ל"עד כמה הרשות מבצעת כפתה ושיתפה פעולה עם חברות ומתווכים אחרים לצנזר דיבור" וביקשה את כל המסמכים והתקשורת בין המרכז לבין הרשות המבצעת בארצות הברית או חברות מדיה חברתית, רשימת עובדים, קבלנים ומענקים שהתקבלו.
הוועדה ציינה במכתבה כי בסמכותה לחקור "נושאים הקשורים להפרת חירויות האזרח של אזרחי ארצות הברית".
על פי רישומים ציבוריים, הארגון התאגד בשנת 2018 בלונדון בשם Brixton Endeavors Limited.
באוגוסט 2019 שינה הארגון את שמו ל"מרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית".
בשנת 2021 נרשם משרד הארגון בארצות הברית כארגון ללא מטרות רווח בארצות הברית.
המנכ"ל הנוכחי הוא עמרן אחמד.
ב-2020 דווח ב-BBC שהמרכז קיבל מימון מPears- Foundation, קרן הצדקה ג'וזף רונטרי וקרן בארו קדבורי.
בשנת 2021 תרמה קרן פול המלין 100,000 ליש"ט למרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית.
בדוח שלה למרץ 2022, התחייבה Pears Foundation בסך 100,000 ליש"ט, שסומנו כחידוש של מימון ליבה עבור המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית.
Don't Feed the Trolls: How to Deal with Hate on Social Media (2019) - חוברת בת 12 עמודים על אופן פעולתם של טרולי אינטרנט, המקושרת לקמפיין באותו שם הכולל את גארי ליניקר וסלבריטאים אחרים.
The Anti-Vaxx Industry (2020) – מבקר את פלטפורמות המדיה החברתית על צמיחתם של מתנגדים לחיסונים.
Will to Act (2020) - טוען שחברות המדיה החברתית הגדולות ביותר אינן מצליחות לאכוף את הכללים שלהן המונעים תוכן של תיאוריות קונספירציה נגד חיסונים ו-COVID-19.
The Anti-Vaxx Playbook (2020) – פרסום המספק תובנות לגבי טקטיקות אנטי-vaxx, הודעות ושימוש במדיה חברתית.
Hatebook (2020) - בשיתוף הקואליציה לרשת בטוחה, הפרסום מאשים כי פייסבוק ואינסטגרם אירחו 61 חשבונות שמכרו סחורה נאו-נאצית כדי לממן פעילות של ימין רדיקלי.
Failure to Act (2021) - במשותף עם Restless Development, עוקב אחר פעולות שננקטות על ידי חברות מדיה חברתית בתגובה לתוכן נגד חיסונים.
מלגוריתם (2021) - ניתוח ביקורתי של אלגוריתם מעורבות המשתמשים והמלצה על תוכן של אינסטגרם ופייסבוק.
תריסר הדיסאינפורמציה (2021) - מזהה את 12 המפיצים המובילים של דיסאינפורמציה נגד חיסונים בפלטפורמות המדיה החברתית כמו ג'וזף מרקולה, רוברט פ.
קנדי, ג'וניור, טאי ושרלין בולינגר, שרי טנפני, ריזה אסלאם, ראשיד בוטאר, ארין אליזבת, סיייר ג'י, קלי ברוגן, כריסטיאן נורת'רופ, בן טפר וקווין ג'נקינס.
הדוח מצטט אנשים אלה כאחראים ל-65% מכל התוכן נגד חיסונים בפייסבוק, אינסטגרם וטוויטר.
בשנת 2023 פרסם המרכז מחקר לפיו 60% מתושבי ארצות הברית בגיל 13–17 מאמינים בלפחות 4 תאוריות קונספירציה.
הנתון בקרב מבוגרים עמד על 49%.
בקרב בני נוער שבילו 4 שעות או יותר ביום ברשת חברתית יחידה, הנתון עמד על 69%.
המרכז לסיוע הוליסטי למתמודדים עם מחלת הסרטן ע"ש יורי שטרן הוא עמותה ישראלית הפועלת על בסיס התנדבותי ומטרתה לחזק, להקל ולתמוך באנשים המתמודדים עם מחלת הסרטן באמצעות מתן טיפולי רפואה אינטגרטיבית לחולים אונקולוגיים וסיוע להם ולבני משפחותיהם.
העמותה הוקמה ב־2007 ומפעילה מרכזי פעילות בירושלים ובהרצליה.
העמותה הוקמה בשנת 2007 ומנציחה את חבר הכנסת יורי שטרן, שנפטר ממחלת הסרטן, על ידי אשתו, לנה שטרן, בני משפחתה וחבריהם הקרובים.
העמותה החלה את פעילותה במתן מענה לחולים במחלקה האונקולוגית במרכז הרפואי שערי צדק בירושלים מתוך תפיסה כי הטיפולים ברפואה המשלימה תורמים לאיכות החיים של מתמודדים בכל שלבי מחלת הסרטן, מפחיתים את תופעות הלוואי הרבות, גורמים להורדת רמת המתח הפיזי והנפשי ובכך משפרים את סיכויי ההבראה שלהם.
בשנת 2009 הקימה העמותה את 'הקליניקה הקהילתית' בבית יורי שטרן בירושלים לטיפולים משלימים: דיקור סיני; טיפולי מגע – שיאצו, רפלקסולוגיה, עיסוי, קרניוסקרל, טווינה; טיפולים רגשיים, קבוצות תמיכה, יוגה, מקהלה; ופעילות קהילתית.
בשנת 2022 החלה העמותה בהפעלת קליניקה קהילתית נוספת, 'ליד הים', הפועלת בקניון ארנה בהרצליה.
מודל העבודה של העמותה מבוסס על מטפלים מוסמכים (בעלי תעודה) מתחומים שונים ברפואה המשלימה ומכשירה אותם בהשתלמות של 60 שעות לעבודה טיפולית בשדה האונקולוגי ולמתן טיפולים פליאטיביים.
על-פי נתוני העמותה, היא מעניקה כ-12,000 טיפולים מדי שנה ובפעילותה לוקחים כ-160 מטפלים מתחומים שונים בכל שנה.
המרכז משתתף במחקר איכותני של השפעת טיפולי רפואה משלימה על איכות החיים של מטופלים של פרופסור נח סמואלס מהמרכז הרפואי שערי צדק.
העמותה זכתה במספר אותות הערכה ובהם, פרס 'אנשי השנה' של ערוץ 9 בקטגוריית 'תרומה לקהילה' (2016) 'מגן שר הבריאות למתנדבים וארגונים מצטיינים הפועלים במערכת הבריאות' (2017) ופרס החברה הישראלית לרפואה משלימה.
מייסדת העמותה ויושבת הראש שלה, לנה שטרן, זכתה בחודש ספטמבר 2023 בעיטור נשיא מדינת ישראל על "תרומתה הייחודית למדינת ישראל".
המרכז לעיוור בישראל הוא ארגון גג המאגד תחתיו את מרבית העמותות והארגונים למען אנשים עם עיוורון ולקויות ראייה במדינת ישראל.
המרכז נוסד בשנת 1983 על יסוד ארגונים קודמים.
סיוע והכוונת אנשים עם עיוורון ולקויות ראייה בכל תחומי החיים.
הגברת מודעות בקרב הציבור ומקבלי ההחלטות לצורכי קהילת האנשים עם עיוורון ולקויות ראייה במדינת ישראל.
קידום זכויות לציבור האנשים עם עיוורון ולקויות ראייה בישראל, מיצוי זכויות הפרט, סיוע משפטי וכלכלי ומתן שרות לעיוורים ולקויי הראייה.
העמותה משתפת פעולה עם ארגונים שונים למען העלאת המודעות בתחום העיוורון וחייהם של בעלי המוגבלויות בישראל.
המרכז לעיוור בישראל מאגד תחתיו את הארגונים הבאים:
עמותת על"ה - העמותה לקידום הסטודנטים העיוורים בישראל
אופק לילדינו - ארגון ארצי של הורים לילדים עם עיוורון ולקות ראייה
אגודת העיוורים הנעזרים בכלבי נחייה בישראל
המרכז לניהול משברים לאומיים (בראשי תיבות: המנ"ל) הוא מרכז שליטה ובקרה לשעת חירום של ממשלת ישראל הנמצא בהרי ירושלים.
המרכז פועל תחת המטה לביטחון לאומי ומשרד ראש הממשלה.
בשנת 2002 הורה ראש הממשלה אריאל שרון על הקמת בונקר תת-קרקעי בירושלים בו ישהו ראשי המדינה במצב חירום.
המזכיר הצבאי של ראש הממשלה האלוף יואב גלנט תכנן את פנים המבנה.
בשנת 2007 אישרה הממשלה בראשות אהוד אולמרט, תוכנית מבנה חדשה כחלק מיישום המלצות ועדת וינוגרד לבדיקת אירועי מלחמת לבנון השנייה שתקפה את היעדר התיאום בין הדרג המדיני לצבא.
בהחלטת הממשלה סוכם כי המטה לביטחון לאומי ינהלו ויפעילו באופן שוטף ובמהלך השנים הועברה האחריות ממשרד ראש הממשלה למשרד שר הביטחון לתקופה קצרה.
המיזם התת-קרקעי הורחב עד למרכז העיר, מתחת לקריית הממשלה ובשנת 2009 קושר אליו מעון ראש הממשלה פרויקט אלמוג שנבנה בלב העיר.
עלות בניית המיזם והחציבה המסווגת הוערכה במיליארדי שקלים בשל עומק החפירה, המערכות שהורכבו והליך בבנייה הממושך.
עיתונאים שונים מתחו ביקורת על העלות הגבוהה.
הבונקר הממשלתי בהרי ירושלים נבנה במטרה לאפשר הפרדה בניהול השוטף בין הממשלה לגורמי הצבא שנמצאים במוצב הפיקוד העליון ב בתל אביב.
המתחם נבנה באופן תת-קרקעי בעומק של עשרות מטרים, במטרה לעמוד במתקפות שונות בהם תקיפה אווירית, רעידת אדמה, התקפה בנשק כימי או נשק ביולוגי וכימי.
מערכות השליטה ממוגנות כנגד מתקפות סייבר.
מרכז השליטה כולל חדרי ישיבות, משרדים ולשכות לשרים ובכירי הממשלה ואולמות.
כמו כן, נבנו תשתיות לשהות ארוכת טווח בהן חדרי אוכל וחדרי שינה לשעת חירום.
מערכות שליטה ממוחשבות מאפשרות הצגת נתונים משטח הלחימה ושיתוף פעולה עם כל גורמי הביטחון.
ממשלת ישראל התכנסה מספר פעמים מאז הקמתו בקבינט גם בעת שגרה.
המתחם הושמש בעקבות איומי תקיפה מצד איראניים בעקבות ההתנקשות באסמאעיל הנייה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בזמן מתקפת הטילים הנרחבת של איראן על ישראל ב-1 באוקטובר 2024, ראש הממשלה בנימין נתניהו שהה במתחם וכינס בו את הקבינט המדיני-ביטחוני כאשר שר הביטחון וראשי הצבא שהו ב"בור" בקריה.
המתחם שימש את ממשלת ישראל במבצע עם כלביא.
המרכז למורשת יהדות אתיופיה הוא תאגיד סטטוטורי לחקר ולשימור תרבותה ומורשתה של יהדות אתיופיה (ביתא ישראל) מכוח חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, התשע"ב-2012. המרכז שוכן בשדרות שז"ר 1 (בנייני האומה, קומה 6), ירושלים.
ב־28 בינואר 2014 המועצה הציבורית של המרכז למורשת יהדות אתיופיה קיימה את ישיבתה הראשונה, ובה נכחו נציגי משרדים ממשלתיים, נציגי ציבור, אנשי דת ואנשי אקדמיה.
ליושבת הראש הראשונה של המרכז נבחרה ד"ר שמחה גתהון.
בשנים הראשונות לפעילותו של המרכז הוא התמקד בגיבוש חזון, בפיתוח תשתיות, בקביעת נוהלי עבודה ובגיוס כוח אדם.
בתחילת 2016 מונה ד"ר דני אדמסו למנכ"ל המרכז.
נבנו התשתיות הראשונות לעבודה, ונקלטו עובדים על פי מכרזים ממשלתיים.
בשנים 2017–2019 לא היה למרכז מנכ"ל, ובשנת 2019 נכנס לתפקיד מר נפתלי אברהם.
בשנת 2016 המרכז למורשת יהדות אתיופיה החל בפעילותו לחקר ולשימור תרבותה ומורשתה של ביתא ישראל (יהדות אתיופיה).
ארכיון: ארכיון המרכז פועל לאיסוף, לרישום, לשימור ולהנגשה של חומרי ארכיון על אודות יהדות אתיופיה.
אוספי הארכיון כוללים מסמכים, תצלומים, סרטי וידאו, הקלטות קול, קטעי עיתונות, מפות, כרזות, יצירות אומנות וחפצים בעלי ערך.
חומרי הארכיון מספקים עדות לחיים היהודיים באתיופיה, לתרבות העשירה של יהודי אתיופיה, למסעם לישראל ולקליטתם בארץ.
מחלקת תיעוד: היות שמרבית הידע התרבותי וההיסטורי על אודות מורשת הקהילה מצוי בקרב האוכלוסייה המבוגרת, המרכז עוסק בתיעוד (של תפילות הקסים, ראיונות אישיים, אירועים מיוחדים ועוד), במטרה לאפשר לחברה הישראלית ולדורות הבאים להכיר את הידע הקיים בעל פה באמצעות "תרגום" והנגשה שלו במגוון כלים מקצועיים.
כל זאת כדי לקדם כתיבה אקדמית וספרותית בנושא ולהנגיש את הידע השימושי לציבור.
מכון מחקר: מכון המחקר פועל להעמקת הידע ולהעשרתו באמצעות מחקר מדעי אקדמי יישומי בכל הקשור למורשתה של קהילת ביתא ישראל מבחינה היסטורית, דתית, חברתית ותרבותית.
המכון מקיים פעילויות אקדמיות, לרבות פרסום מחקרים בתחומי פעילותו, קבוצות מחקר, סמינרי מחקר, הרצאות פומביות וכנסים אקדמיים.
ספרייה: בספריית המרכז שמורים ספרים, כתבי עת ועבודות גמר בעברית, באנגלית, באמהרית ובשפות נוספות, שיצאו לאור החל מתחילת המאה ה־20 ועד היום.
בספרייה יש ספרי מחקר ועיון על אודות יהדות אתיופיה במגוון תחומים – דוגמת היסטוריה, דת, מנהגים, חברה, שפה, תרבות ואומנות – ולצידם ספרים בנושאים קשורים כגון עלייה והגירה, רב-תרבותיות ויהדות ועוד.
עוד יש בספרייה ספרי שירה, סיפורת וספרות ילדים, ביוגרפיות וספרים משפחתיים, ביבליוגרפיות ומילונים.
הדרכות ותוכניות העשרה: המרכז מפתח תוכניות העשרה, בדגש על מורשתה ומסורתה של יהדות אתיופיה, במטרה להנגיש חומרים שונים לציבור הרחב.
תוכניות הלימוד וההעשרה מותאמות לתלמידי בתי הספר ולאנשי מקצוע בתחומים שונים, בהתאם לדרישות ולצרכים לימודיים, חינוכיים, חברתיים וערכיים שונים.
המרכז הוא הגוף הרשמי מטעם מדינת ישראל בכל הקשור לתרבותה ולמורשתה של ביתא ישראל (יהדות אתיופיה).
המרכז פועל בשיתוף פעולה הדוק עם כוהני הקהילה ועם מוסדות המדינה האמונים על קיום אירועים ממלכתיים.
קיומם של האירועים, ציון המועדים והשותפות הפעילה בהם, נועדו להטמיע את הנרטיב של הקהילה בחברה הישראלית.
המרכז למימוש זכויות רפואיות בע"מ, הידועה גם בכינוי "חברת לבנת פורן", היא חברה פרטית ישראלית העוסקת במימוש זכויות רפואיות.
החברה נוסדה על ידי לבנת פורן בשנת 2003.
החברה מפעילה חמישה סניפים, בערים תל אביב, חיפה, כרמיאל, באר שבע וירושלים.
מנכ"לית החברה היא הדס זאבי, ולבנת פורן מכהנת כיושבת ראש החברה.
צוות החברה מורכב ממומחים בזכויות רפואיות, מנהלות לקוח ורפרנטיות.
החברה מעסיקה כ-90% נשים מתוך כלל העובדים.
החברה מספקת שירותים בתחומים שונים הקשורים למימוש זכויות רפואיות, בהם:
פטור ממס הכנסה על רקע רפואי (לפי )
תביעות מול קרנות פנסיה וחברות ביטוח
מימוש זכויות נפגעי פעולות איבה
זכויות בתחום הסיעוד ושירותים מיוחדים
לשכת עורכי הדין בישראל תבעה את המרכז למימוש זכויות רפואיות, בנימוק שהמרכז מפר את הוראות לחוק לשכת עורכי הדין הקובע שפעולות מסוימות יבוצעו רק על ידי עורך דין.
עוד חייב בית המשפט את המרכז למימוש זכויות רפואיות להודיע ללקוחותיו על אי מתן שירותים כאמור, למעט סיוע טכני בלבד במילוי טפסים, ולשנות את פרסומיו בהתאם לכך.
כל השירותים האחרים שנדונו נותרו אסורים בהתאם לפסק דינו של בית המשפט המחוזי.
לאחר שנטען כי החברה גובה אחוזים ניכרים מהקצבאות אותם קיבלו לקוחותיה, בשנת 2015 חוקקה הכנסת העשרים את תיקון 161 לחוק הביטוח הלאומי, המכונה "חוק לבנת פורן".
התיקון נועד להגביל את שכר הטרחה שגובות חברות המסייעות במימוש זכויות רפואיות, עבור סיוע במימוש זכויות מול המוסד לביטוח לאומי.
המרכז לנפגעות ונפגעי גזענות הוא מרכז הפועל ביוזמת ובידי המרכז הרפורמי לדת ומדינה שהינו הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה הרפורמית בישראל, והמטה למאבק בגזענות בישראל.
המרכז הוקם בשנת 2017 במטרה לסייע לנפגעי גזענות בעמידה על זכויותיהם החוקיות, לספק סיוע משפטי ונפשי, וכן להבין את ממדי התופעה של פגיעה על רקע גזעי.
המרכז מהווה כתובת לנפגעי גזענות על מופעיה השונים - גזענות במקום העבודה, גזענות במתן שירותים,תקיפות אלימות, הסתה ועוד.
המרכז מפעיל מוקד טלפוני שנועד לסייע לנפגעי פשעי גזענות לעמוד על זכויותיהם ולקבל סיוע משפטי ונפשי.
הוא מקבל דיווחים מנפגעי גזענות ומעדי ראייה לאירועים גזעניים, ופועל בשפות עברית, ערבית, רוסית, אמהרית ואנגלית.
המרכז הוא פרי שיתוף פעולה של ארגונים ופעילים רבים.
ארגון "תמורה" מסייע בהכשרה וייעוץ משפטי לעורכי הדין המלווים, ארגון "עו"סים שלום" מפקח על הליווי הנפשי, "פסיכואקטיב" מסייע בהפנייה למטפלים.
הארגונים "טבקה צדק ושוויון ליוצאי אתיופיה" וארגון "מורשתנו" הפועל למען דוברי רוסית תומכים גם הם.
כיום מנהלת המרכז היא עו"ד סמאח דרוויש.
באוגוסט 2017 החליט המרכז הרפורמי לדת ומדינה להקים את המרכז בשיתוף המטה למאבק בגזענות בישראל.
מטרת הקמת המרכז הייתה לטפל באופן שיטתי במופעי גזענות, ולצורך כתיבת דוחות על סוגי אירועים שונים, כגון גזענות במקומות עבודה, גזענות במרחב הציבורי ופשעי שנאה.
המרכז נועד להבטיח את זכויותיהם החוקיות של נפגעי גזענות ולהעניק סיוע נפשי במידת הצורך בשיתוף עם עמותת "עו"סים שלום".
המרכז מפרסם דוחות שנתיים על היקף התופעות הגזעניות בישראל.
מנהלת המרכז היא סמאח דרוויש, עו"ד ומגשרת, מייסדת מרכז "אידיאל" לייעוץ, ניהול סכסוכים ויישובם.
דרוויש חברה בוועדת גישור, בוררות ודיני משפחה בלשכת עורכי הדין בישראל והייתה חברה בוועדה בין-תרבותית של ארגון המגשרים בישראל.
סיוע משפטי: הענקת ייעוץ וייצוג משפטי לנפגעים ללא תמורה.
המרכז מטפל במגוון רחב של גילוי גזענות בין היתר אפליה במתן שירותים, גזענות ממסדית, פרופיילינג ואפליה בקבלה ובתנאי העבודה.
סיוע נפשי: ליווי נפשי למפונים לפי הצורך בליווי עו"ס ובשיתוף פעולה עם עמותת עו"סים שלום.
פעילות חינוכית: כנסים, הרצאות וסדנאות שמטרתן הבנת תופעת האפליה הגזעית והגברת המודעות לה, ועידוד לפעול באופן אקטיבי כנגדה.
איסוף מידע: תיעוד ואיסוף מידע על מנת להבין את ממדי התופעה ופרסום דוחות מעקב שנתיים.
קידום מדיניות: ייזום מהלכים לשינוי מדיניות קיימת או קידום מדיניות חדשה בנושא מאבק בגזענות.
בסקר שערך המרכז בשנת 2022 נמצא כי 94% מערביי ישראל חוו תיוג גזעני במרחב הציבורי.
עבור 75% מדובר בתחושת ביזוי ופגיעה בכבודם, עבור 73% מדובר בפגיעה בביטחון האישי ו־67% נמנעים מהגשת מועמדות לעבודה בשל כך.
במהלך 2024 התקבלו במרכז לנפגעי גזענות 433 פניות – עלייה משמעותית לעומת השנה הקודמת.
69% מהפניות הגיעו מאזרחים ערבים, 22.8% מתושבי מזרח ירושלים, ורבות מהן עוסקות באפליה ממסדית, סירוב למתן שירותים, פרופיילינג והשפלה יומיומית.
המרק הקדום (או: המרק הקדמוני, באנגלית: Primordial soup) הוא כינוי לסביבה קדומה שבה לפי ההשערה התחילו החיים.
סביבה זו הייתה עשירה במינרלים ותרכובות אורגניות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 פרסמו אלכסנדר אופרין (ב-1924) והביוכימאי והגנטיקאי ג'ון הלדיין (ב-1929) שני מאמרים, ששניהם, באופן בלתי תלוי, נשאו את השם "על מוצא החיים".
השניים העלו את ההשערה לפיה האטמוספירה הקדומה של כדור הארץ הייתה עשירה בתרכובות שנמצאות במערכת השמש, שהכילו מימן, מתאן, אמוניה ואדי מים, ולא הכילה חמצן בצורתו החופשית.
בתנאים אלה, לפני כ-4 מיליארד שנים, בעזרת ברקים, חום גבוה וקרינה קוסמית התאפשרה יצירתן של תרכובות אורגניות מורכבות יותר כחומצות אמינו, פפטידים ונוקלאוטידים.
בהמשך נוצרו חומרים מורכבים עוד יותר כחלבונים שבתורם יצרו רכיבי על מורכבים יותר.
ביסוד ההשערה עומדת ההנחה כי אין הבדל מהותי בין חומר חסר חיים לחומר חי, ולכן חיים יכלו להיווצר בדרך של אבולוציה כימית.
אלכסנדר אופרין פרסם את התאוריה שלו ברוסית בשנת 1924 בחוברת קטנה בשם "Proiskhozhdenie zhizni" ("מקור החיים").
על פי אלכסנדר אופרין, היו פני השטח של כדור הארץ הפרימיטיבי נוזל סמיך, חם, המורכב מאלמנטים כבדים, כגון פחמן (בצורת ברזל קרביד).
גרעין זה היה מוקף באלמנטים הקלילים ביותר, כלומר גזים, כגון מימן.
בנוכחות אדי מים, קרביד הגיב עם מימן כדי ליצור פחמימנים.
פחמימנים כאלה היו המולקולות האורגניות הראשונות.
אלה עוד בשילוב עם חמצן ואמוניה לייצר נגזרות הידרוקסיות ואמיניות, כגון פחמימות וחלבונים.
מולקולות אלה צברו על פני האוקיינוס והפכו לחומרים דמויי ג'ל וגדלו.
הם יצרו אורגניזמים פרימיטיביים (תאים), שאותם כינה קוואקרבטים.
בתאוריה המקורית שלו, החשיב אופרין את החמצן כאחד הגזים הקמאיים; כך שהאווירה הראשונית הייתה מחמצנת.
עם זאת, כאשר פירט את התאוריה שלו ב -1936 (בספר של אותה כותרת, ותורגם לאנגלית ב -1938), צמצם אופרין את ההרכב הכימי של הסביבה הקדמונית למתאן, אמוניה, מימן חופשי ואדי מים, ללא חמצן.
אבולוציה כימית זו התרחשה בזכות שלושה תנאי יסוד:
קרבה לפתחי גייזרים מימיים או אזורי מגמה הביאה את הטמפרטורה הדרושה להאצת ההתרכבויות הכימיות.
ברקים, שהיו נפוצים מאוד בכדור הארץ הקדמוני סיפקו את האנרגיה הנדרשת להתנעת תהליכי שרשרת.
חומצות אמינו וחומרים אורגניים אחרים מסוימים מתפלמרים ספונטנית ליצירת חומרים מורכבים יותר.
בסוף שנות ה-40 החלו ביוכימאים לחקור את התאוריה של אלכסנדר אופרין והולדן.
בניסוי מילר-יורי שנערך בשנת 1953 הצליחו סטנלי מילר והרולד יורי ליצור במעבדה חומצות אמינו שהם אבני הבניין של החלבונים, בתערובת שייצגה את האטמוספירה הקדומה שנפרק בה חשמל שייצג את הברקים.
מארי-ז'וזף פול איב רוש - גילברט דו מוטייה, המרקיז דה לה פאייט היה אציל צרפתי ליברלי, איש צבא ופוליטיקאי, שנודע בעיקר בתפקיד שמילא במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמהפכה הצרפתית.
נחשב גיבור לאומי הן בצרפת והן בארצות הברית.
לה פאייט נולד בשאטו דה שווניאק (Château de Chavaniac) שבחבל אוברן (Auvergne) בצרפת.
משפחתו קיבלה את תוארה "לה פאייט" מהאחוזה שהייתה בבעלותה במאה ה-13. אביו של לה פאייט, איש צבא, נהרג ב-1759 בקרב מינדן במהלך מלחמת שבע השנים, וב-1770 נפטרו אמו (כשהיא בת 33) וסבו.
כך הפך לה פאייט בגיל 13 לבן אצולה יתום, שבבעלותו הון אגדי.
לה פאייט, שבחר ללכת בעקבות אביו לקריירה צבאית, למד באקדמיה הצבאית בוורסאי והצטרף לצבא הצרפתי בגיל 14. כשהיה בן 16 הוא נישא למארי-אדריאן-פרנסואז דה נואיי, בתו של הדוכס דה נואיי, בת לאחת המשפחות המשפיעות בממלכה.
לה פאייט היה קצין דרגונים צעיר בן 19 כאשר, ב-1776, הכריזו 13 הקולוניות הבריטיות באמריקה על עצמאותן.
ליבו של לה פאייט הלך שבי אחרי המאבק לחירות של המתיישבים האמריקנים, וחרף ניסיונות שונים של מקורביו לצנן את התלהבותו הצליח לסדר לעצמו מינוי של גנרל בשורות האמריקנים.
גם לאחר המינוי, ניסו גורמים שונים לעצור בעד יציאתו לאמריקה, והוא אף נעצר, אך הצליח לחמוק ולצאת לדרך בספינה יחד עם 11 מעמיתיו הנבחרים.
ב-13 ביוני 1777, בתום מסע קשה בן חודשיים על פני האוקיינוס האטלנטי, נחת בחופי דרום קרוליינה.
משם עשה דרכו לפילדלפיה, באותה עת מושב ממשלת המושבות האמריקניות, והציג עצמו בפני הקונגרס.
בתחילה התקבל לה פאייט בקרירות, והוא התקשה לשכנע את הקונגרס, באנגלית הרצוצה שבפיו, מדוע זכאי מתנדב זר וצעיר להיות מוצב בכוחות הצבא בדרגה כה גבוהה, על פני קצינים אמריקנים הזכאים לקידום.
לאחר ששוכנעו חברי הקונגרס מייחוסו, קשריו ולהט כוונותיו, ומשהביע את נכונותו לשרת כמתנדב וללא שכר, נעתרו להעניק לו מינוי של מייג'ור גנרל בכוחות ארצות הברית, והוא נשלח לפגוש את ג'ורג' וושינגטון.
וושינגטון התרשם מאוד מהצעיר שלפניו, שבהמשך היה לאחד מידידיו הקרובים ביותר.
בקרב הראשון של לה פאייט בשירות האמריקנים הוכיח גבורה רבה ואף נפצע קלות.
זמן קצר אחר כך, על פי בקשה מפורשת של וושינגטון מהקונגרס, קיבל פיקוד על דיוויזיה.
הוא זכה לשבחים על תפקודו בחלק מהמערכות המכריעות של המלחמה.
בעקבות הכרזת המלחמה בין בריטניה וצרפת ב-1778 ביקש לה פאייט לחזור לצרפת להתייעצויות עם מלכו על המשך דרכו.
וושינגטון, שראה בבקשתו הזדמנות פז להשתמש בשירותיו של לה פאייט כשתדלן מוכשר למען המטרות האמריקניות בחצר לואי ה-16, נעתר בחפץ לב לבקשתו.
וושינגטון ציפה לשכנע את לואי ה-16 לשלוח כוחות יותר משמעותיים לסיוע למאבק נגד הבריטים.
לה פאייט שהה בצרפת שישה חודשים, כשהוא נושא דרגת קולונל בחיל הפרשים.
לאחר שובו לארצות הברית חזר לשירות פעיל, ובשנת 1781 קיבל, על פי בקשתו של ידידו וושינגטון, את הפיקוד על הגנת וירג'יניה.
וושינגטון חלק לו שבחים רבים על ביצועיו בתפקיד זה בתנאים קשים, בהם השתמש בכספו הפרטי לרכישת אספקה לחייליו.
לה פאייט מילא גם תפקיד חשוב ובולט בקרב יורקטאון, שהיה האחרון עבורו בשירות ארצות הברית (ובו פיקד על כוח בסדר גודל שעליו נהג לפקד מפקד הצבא הקונטיננטלי עצמו, וושינגטון), בטרם חזר לצרפת ב-1782.
עם שובו לצרפת קיבל דרגת "מרשל דה קאם" (maréchal de camp – בריגדיר גנרל) בצבא צרפת.
הוא מילא תפקידים צבאיים ופוליטיים שונים, וב-1784 שב לביקור בן 5 חודשים בארצות הברית כאורח כבוד של האומה.
עוד טרם פרוץ המהפכה הצרפתית נודע לה פאייט כדוברה של האריסטוקרטיה הליברלית, והיה חבר באגודת ידידי השחורים ובאחוות הבונים החופשיים.
ב-1787 קיבל מושב ב"אספת הנכבדים", שהתכנסה בוורסאי לראשונה מזה 160 שנה.
כליברל ששאף לתואר "גיבור החירות של שני העולמות", מעין "וושינגטון צרפתי", היה הראשון – והיחיד מחברי אספת הנכבדים – שדרש מהמלך את כינוסה המיידי של אספת המעמדות.
דרישה זו, והרקע של נטיותיו הליברליות, הביאו לבסוף לשחרורו ב-1788 מפיקוד בצבא, ולבניית מעמדו כאחד ממנהיגי המהפכה.
ב-1789 הוא נבחר לאספת המעמדות כנציג חבל אוברן, ולקח חלק פעיל בדיוניה.
בהמשך אותה שנה נבחר כסגן נשיא האספה הלאומית, בה הציע את 'הצהרת זכויות האדם', על פי דגם 'הצהרת העצמאות' האמריקנית של תומאס ג'פרסון.
ב-15 ביולי, יומו השני של 'המשטר החדש', מונה לה פאייט למפקד המשמר הלאומי של פריז.
באותו יום גם אומץ שילוב צבעי הטריקולור – אדום-לבן-כחול – כדגלה הלאומי החדש של צרפת, לפי הצעתו של לה פאייט.
במשך שלוש השנים הבאות עד 1792, שנות המונרכיה החוקתית, פעל נמרצות בניסיון להשליט סדר, ככל יכולתו, בהתפרצויות האספסוף בתקופה סוערת זו.
באוקטובר 1789 הציל את המלכה מארי אנטואנט מזעם ההמון, ובהזדמנויות רבות אחרות סיכן את חייו בניסיונות להציל קורבנות מידי ההמון.
בגלל סלידתו מזוועות אותן נבצר ממנו למנוע, ניסה פעמים אחדות להתפטר מתפקידו, אך שוכנע לחזור בו בהיעדר מחליף ראוי.
מעל במת האספה המכוננת הלאומית טען בזכות ביטול הכליאה השרירותית, בעד סובלנות דתית, קרא לכינון משפט באמצעות חבר מושבעים, לביטול העבדות, לאבטחת חופש העיתונות, ולביטול תוארי האצולה וזכויות היתר.
ברוח משנתו הליברלית ניסח את הצהרת זכויות האדם והאזרח שאומצה על ידי האספה.
הוא נמנה עם החברים המייסדים של המועדון היעקוביני, תנועה פוליטית למען מלוכה חוקתית וביטול אי-השוויון של חברת המעמדות שפעלה במשך 5 שנים.
בפברואר 1790 סירב להצעה למינויו כמפקד העליון של המשמר הלאומי של הממלכה.
ב-14 ביולי 1790 הוא מילא תפקיד מרכזי באירועי ציון יום השנה הראשון לנפילת הבסטיליה.
לה פאייט היה מחויב לעקרונות החירות הנישאים על דגלה של המהפכה, אך במקביל היה נאמן לא פחות לעקרונות החוק והסדר שהמהפכה רמסה ברגל גסה.
המשמר הלאומי של פריז בראשותו היה אחראי על שמירת בני משפחת המלוכה, הן מפני הימלטות והן מפני זעם ההמון, ולה פאייט מילא תפקיד זה באמונה.
לא אחת נדרש להגן על בני המלוכה משפטים בידי ההמון, אך כשנמלט המלך לואי ה-16 משביו לווארן ב-1791, היה זה לה פאייט שהוציא צו למעצרו.
בהמשך היה דמות בולטת במועדון הפייאנטי של הליברלים המתונים.
לה פאייט חרד לפניה של המהפכה והתנגד לאופי האלים והברוטלי שלבשה.
לאחר הפיכת ה-10 באוגוסט 1792 שהפילה את האספה המחוקקת, ניסה בעצמו לבצע הפיכה צבאית ב-17 באוגוסט 1792 בכוונה להשיב את המונרכיה, ובתנאי שתהיה חוקתית ומוגבלת בכוחה, כמו באנגליה.
ואולם, כיוון שחייליו סירבו לפקודה שנראתה להם כבגידה, הוכרז לה פאייט ב-19 באוגוסט 1792 כבוגד, ונאלץ להימלט לעיר הנייטרלית לייז', על ידי עריקתו אל האוסטרים.
חרף לחץ אמריקני ולמרות הפצרות רעייתו, הוא נאסר למשך 5 שנים על היותו אחד מקברניטי המהפכה בצרפת, ונכלא תחילה בפרוסיה ובהמשך באוסטריה.
נפוליאון, שלא אהד אותו במיוחד, הורה לשחררו ב-1797, אך רק ב-1799 הוא הורשה לחזור לצרפת, שם חבר למתנגדי נפוליאון.
בתקופת הקיסרות הראשונה הדיר רגליו מפעילות ציבורית, אך עם הרסטורציה של "המשטר הישן" חזר לפעילות ונטל חלק בהתרחשויות הפוליטיות של מאה הימים.
בין 1818–1824 שימש כציר של מחוז שולי בבית הנבחרים; לאחר זמן הוא שב לביקור בן שנה בארצות הברית, והתקבל שם בהתלהבות ובכבוד רב.
במהפכת יולי 1830 קיבל שוב פיקוד על המשמר הלאומי בצרפת, ופעל באותם קווי פעולה בהם נקט בימי המהפכה הראשונה.
עד סמוך מאוד למותו המשיך בפעילות פוליטית ברוחו הליברלית.
לה פאייט נפטר בפריז ב-20 במאי 1834 ונקבר בבית העלמין פיקפוס שבעיר.
לה פאייט נישא באפריל 1774 כשהוא בן 16 בלבד למארי-אדריאן-פרנסואז דה נואיי בת ה-14. ב-1775 נולדה בתם הנרייטה (שנפטרה בצעירותה) ואחריה נולדו אנסטסיה, מארי אנטואנט וג'ורג' וושינגטון (על שם חברו לקרב מאמריקה).
הן בצרפת והן בארצות הברית נחשב לה פאייט לגיבור לאומי, שמוצאו האריסטוקרטי לא מנע ממנו להיות ליברל, מהפכן ורפורמטור.
בלפחות מחצית ממדינות ארצות הברית יש ערים ויישובים הנקראים לה-פאייט.
בוושינגטון הבירה נקראה כיכר מרכזית על שמו - כיכר לה פאייט, ליד הבית הלבן, ובמרכזה פסלו רכוב על סוס.
ב-2002 העניק נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש אזרחות כבוד של ארצות הברית ללה פאייט, חרף סנטימנטים אנטי-צרפתיים חזקים שרחשו בארצות הברית באותה תקופה.
לה פאייט הוא אחד מ-8 אנשים בהיסטוריה שזכו לתואר זה.
במחזמר המילטון, המרקיז דה לה פאייט מגולם על ידי השחקן דוויד דיגס, שמגלם גם את תומאס ג'פרסון.
במערכה הראשונה דמותו של לה פייט מופיעה במספר שירים (הזכור שבהם הוא "אקדחים וספינות"), אך בשיר "הקרב על יורקטאון" מסופר כי הוא מתכנן לחזור לצרפת, ומשם והלאה דמותו אינה מופיעה.
הוא כן מוזכר על ידי תומאס ג'פרסון ב"מה פיספסתי?" וב"קרב הקבינט 2", דבר אירוני מכיוון שאת שניהם משחק דיגס.
במשחק הווידאו "Assassin's Creed III", המתרחש בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, המרקיז דה לה פאייט הוא אריסטוקרט צרפתי ששירת כמייג'ור גנרל בצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של ג'ורג' וושינגטון.
מארי-ז'אן-אנטואן-ניקולא דה קאריטא, מרקיז דה קונְדוֹרְסֶה היה פוליטיקאי, פילוסוף, מתמטיקאי וחוקר מדע המדינה צרפתי.
קונדורסה דגל בליברליזם כלכלי, סובלנות דתית, בחינוך מודרני ובעליונות השכל האנושי.
קונדורסה נולד כבן למשפחת אצולה צרפתית עשירה ומכובדת.
הוא התייתם מאביו בגיל צעיר, וגדל עם אימו שהייתה אדוקה בדתה ושלחה אותו ללמוד בבית ספר ישועי.
כבר בימי לימודיו המוקדמים הראה יכולות מעוררות התפעלות בלימודי המתמטיקה שלו, ובגיל 16 עורר את תשומת לבם של כמה מגדולי המתמטיקאים של דורו, אנשי עידן הנאורות.
ב-1765 פרסם את חיבורו הראשון בתחום המתמטיקה, העוסק בחשבון אינטגרלי, והביא לו יוקרה רבה.
אחריו פרסם מאמרים רבים בתחומי המתמטיקה והמדעים, ובהדרגה ביסס לעצמו מעמד בכיר ומרכזי בחוגים האקדמיים.
בשנת 1769, בהיותו בן עשרים ושש, התקבל כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.
בשנת 1772 מונה כמפקח כללי של המטבעה המלכותית.
מנקודה זו ואילך לא הצטמצמו מאמריו לתחומים המתמטיים והמדעיים, והוא החל לפרסם חיבורים בתחומי הפילוסופיה ומדע המדינה.
הוא עסק בהפצת רעיונות חברתיים ופוליטיים שנחשבו מתקדמים מאוד לתקופתו, והתמקד בעיקר בזכויות האדם וזכויות נשים ומיעוטים.
הוא היה בין מחברי האנציקלופדיה הצרפתית שנכתבה באותה עת, יחד עם גדולי ההוגים והמדענים של עידן הנאורות.
קונדורסה תמך באידיאלים שהנחו את ייסוד ארצות הברית באותה תקופה, ועסק רבות בהצעת רפורמות פוליטיות, כלכליות ומנהלתיות שיקדמו את צרפת ברוח דומה.
ב-1777 מונה למזכיר האקדמיה הצרפתית למדעים.
ב-1785 התפרסם חיבור חשוב שלו העוסק בניתוח תורת ההסתברות ויישומיה לגבי הכרעות פוליטיות מבוססות רוב.
בחיבור זה הוא מציג את הפרדוקס ההסתברותי הנקרא על שמו - פרדוקס קונדורסה.
ב-1786 עסק בחיבור עבודה חשובה נוספת בתחום החשבון האינפיניטסימלי, שמעולם לא התפרסמה.
ב-1789 פרסם את ספרו "חיי וולטר", בו הוא תומך בהשקפותיו האנטי-כנסייתיות של וולטר.
משנתו הליברלית של קונדורסה תאמה את רוח המהפכה בתחילתה, והוא היה להוגה בולט בין מחולליה.
כתוצאה, נבחר ב-1791 כנציג פריז באספה המחוקקת והיה למזכיר האספה.
הוא תכנן את מערך החינוך הממלכתי, ועסק בניסוח הצעות לחוקה החדשה של צרפת ובניסיונות לקדם את רעיונותיו על זכות הצבעה לנשים.
עם הרדיקליזציה של המהפכה איבד קונדורסה ממעמדו הפוליטי.
קיצו הפוליטי הגיע עם עליית שלטון הטרור של רובספייר, אז הוכרזו דעותיו כלא חוקיות.
הוא התנגד להוצאתו להורג של לואי השישה עשר ולשלטון הטרור, והוכרז על ידי השלטון כבוגד.
באוקטובר 1793 הוצא צו למעצרו, אך במשך חמישה חודשים הסתתר קונדורסה משלטונות הטרור בדירת מסתור בפריז.
במקום מחבואו כתב את אחד הספרים החשובים ביותר שלו, "מתווה לתמונה היסטורית של התקדמות הרוח האנושית" (Esquisse d'un tableau historique des progrés de l'esprit humain).
הספר, שיצא לאור ב-1795 (לאחר מותו של קונדורסה), עוסק בביטוי דעותיו באשר לאופי האדם.
כשניסה קונדורסה לחמוק מפריז במרץ 1794, נתפס בידי השלטונות ונכלא.
כעבור יומיים הוא נמצא מת בתאו בנסיבות לא ברורות.
על פי אחת ההשערות התאבד בעזרת רעל שסיפק לו ידיד רופא, אם כי קיימת גם ההשערה כי נרצח.
בשנת 1989, לרגל מאתיים שנה למהפכה הצרפתית, הועברה גופתו של קונדורסה לפנתאון של פריז, היכל התהילה של אנשי המעלה של צרפת.
דונאטיין אלפונס פרנסואה דה סאד , הידוע כ"המרקיז דה-סאד" (2 ביוני 1740 - 2 בדצמבר 1814), היה אריסטוקרט צרפתי, מהפכן, פילוסוף וסופר שנודע בעיקר בזכות סגנון חייו ותפישת עולמו הליברטינית.
עבודתו כוללת רומאנים, סיפורים קצרים, מחזות ופרגמנטים פוליטיים, חלקם פורסמו בימי חייו תחת שם בדוי.
עבודותיו עסקו בשאלות חברתיות נוקבות באמצעות העלילה והדמויות ושילבו רעיונות פילוסופיים-ראציונאליסטיים עם ארוטיקה, בכדי להציף את השאלות המהפכניות בהן עסק בספריו.
עבודות אלה כללו תיאורים מפורטים של פנטזיות מיניות בשילוב אלימות וקריאת תיגר על הכנסייה הקתולית, ועל מוסכמויות חברתיות שונות בתקופתו בעיקר כנגד מעמד האצולה, טבע את הטענה כי הכוח משחית בתקופה בה לא הייתה כל מודעות לדבר.
סאד נכלא במשך תקופות שונות בחייו במתקני כליאה שונים ובבתי חולים לחולי נפש ברחבי צרפת.
נחשב בעיני הסוריאליסיטים כמבשר הסוריאליזם.
המונח סאדיזם - הפקת הנאה מגרימת סבל לזולת, קרוי על שמו.
דה סאד נולד ב־Condé palace שבפריז לרוזן דה סאד ומארי אלינור מאייה דה כארמן (Marie Elénore Maillé de Carman).
דה סאד חונך על ידי דודו.
כשהתבגר, פנה לקריירה צבאית והשתתף במלחמת שבע השנים.
כשאביו מת, בינואר 1767 הוא קיבל את התואר "הרוזן דה סאד" אך מעולם לא הציג את עצמו כך, אלא כמרקיז דה סאד.
זמן קצר לאחר החתונה, החל לחיות חיים ליברטיניים, מלאי פרשיות שערורייתיות, ומקרים חוזרים ונשנים של התעללות בפרוצות ובמשרתיו, משני המינים, מאוחר יותר גם בעידוד אשתו.
כמו כן הוא ניהל רומן עם אחות אשתו.
הוא ישב בסדרת מאסרים וקיבל גזר דין מוות ב־1772 אך קיבל חנינה.
ב־1777 נאסר שוב בכלא וינסֵן (Vincennes), שם הוא פגש באסיר אונורֵה מירבו (Honoré Mirabeau) שכתב גם הוא תכנים אירוטיים.
למרות זאת שניהם תיעבו זה את זה.
ב־1784, אחרי ניסיון בריחה כושל, הועבר דה סאד לבסטיליה שבפריז.
ב־2 ביולי 1789, צרח מתא כלאו אל ההמון בחוץ כי "הם רוצחים כאן את האסירים!" וגרם למהומה קלה.
יומיים לאחר מכן הועבר למוסד לחולי נפש בשרנטון (Charenton-Saint-Maurice), (כיום סן-מוריס).
הוא שוחרר משרנטון ב־1790 ואשתו קיבלה גט זמן קצר לאחר מכן.
חלק נכבד מעבודתו עשה סאד בבסטיליה ובמוסד לחולי נפש בשרנטון.
בעודו בחיים, זכו כתביו להצלחה.
ב־1782 הוא סיים את "דיאלוג בין כומר ושכיב מרע" שבו ביטא את האתאיזם בכך שרעיונותיו הליברטיניים שכנעו את הכומר.
הנובלה "120 הימים של סדום" נכתבה ב־1785 ותיארה מגוון רחב של סטיות מיניות שבוצעו על ידי קבוצה של בני נוער משועבדים.
ב־1787 כתב את "ייסוריה של המידה הטובה", גרסה מוקדמת ל"ז'וסטין" שפורסמה ב־1791. היא מתארת את תלאותיה של נערה שמאמינה בטובו של אלוהים למרות ההוכחות הסותרות.
ז'וסטין בוחרת כל פעם להאמין בטובם של בני אדם.
היא מאמינה שכל פעם האנשים שהיא פוגשת יכבדו אותה, ויסייעו לה.
במציאות היא עוברת התעללות מינית קשה.
דה סאד משתמש בדמויות שז'וסטין פוגשת ובדיאלוגים ביניהם כדי לחשוף את המסה שלו על מושג הרוע.
מצבה העגום של ז'וסטין רק מודגש על ידי השוואה עם אחותה שהגיעה לשגשוג על ידי כך שדחתה את חינוך הכנסייה ומאמצת את הפילוסופיה ההדוניסטית.
דה סאד כתב את המשך הנובלה, "ז'ולייט" (1798), המתארת את הרפתקאותיה של אחותה של ז'וסטין.
ב"אלין ווולקור" (Aline and Valcour) (1795) הוא מציג ממלכה אפריקנית ברוטאלית כנגד אי אוטופי נוסח גן-עדן.
כמו כן כתב מספר מחזות.
יצירתו של סאד, הנחשבת כתרומה הגדולה ביותר לאמנות היא "הפילוסופיה של חדר המיטה".
המחזה תמציתי, שנון ומושך ובו דמויות סאד-יות המיושמות באפקטיביות רבה.
בעבודותיו של דה סאד מקרי אונס ומעשי סטיות מינית המתוארים בדקדקנות, שרבים מהם כוללים אלימות שעוברת את גבולות האפשר.
הליברטיניות של סאד ותיאוריו הסוטים ביותר מתרכזים יותר בפילוסופיה הראציונליסטית שמאחורי המעשים, יותר מאשר במעשים עצמם.
במשך היותו חופשי (1790 ואילך), הוא פגש את מארי קונסטנס קאנה (Marie-Constance Quesnet), שחקנית ואם במשפחה חד-הורית ממעמד הפועלים; הם נשארו יחד עד סוף חייו.
הוא הסתדר במצב הפוליטי החדש ואף השיג מספר משרות ציבוריות למרות שושלתו האצילית.
הוא אף נבחר לוועדה הלאומית, שם ייצג את השמאל הקיצוני.
לאחר מכן הואשם במתינות ("moderatism"), נאסר למשך יותר משנה, ובקושי חמק מהגיליוטינה.
פרשה זו חיזקה את השנאה שלו לטיראניות ובעיקר לגזר-דין מוות.
על הרקע הזה כתב את העלון "צרפתים!
עוד מאמץ נוסף אם תרצו להיות רפובליקנים!" שבו דיבר זכות על צורה אוטופית של סוציאליזם.
שם טען כי חוקים נגד גנבות הם מגוחכים: הם מגינים על הגנבים המקוריים - העשירים - במקום על העניים שלא נותר להם דבר אלא לגנוב.
הוא גם טען כי למדינה אין זכות להוציא את הרצח מחוץ לחוק, כל עוד היא מוציאה להורג אסירים או יוצאת למלחמה.
ב־1801 ציווה נפוליאון לאסור את המחבר האנונימי של "ז'וסטין" ללא משפט.
דה סאד נעצר במבצר Bicetre.
בשל התערבות משפחתו, הוכרז כחולה נפש ב־1803 והועבר שוב לשרנטון.
הותר לקונסטנס, אשתו, לגור איתו שם.
מנהל המוסד הליברלי, האב דה קוּלמִייֵה, איפשר לו להעמיד מספר ממחזותיו בהשתתפות אסירים נוספים, כדי שיוצגו בפני הקהל הפריזאי.
דה סאד החל בשרנטון רומן עם נערה בת 14, מדלן לֵקלֵרְק.
רומן זה נמשך כ־4 שנים, עד מותו של סאד בשרנטון ב־1814. בנו הבכור שרף את כל כתביו שלא פורסמו.
בין כתבים אלו נכלל החיבור רחב היריעה "ימי פְלורבֵּל".
דה סאד נקבר בשרנטון ובהתאם לבקשתו נמחה כל סימן לקברו.
גולגולתו הוצאה מהקבר מאוחר יותר, לשם חקירה מדעית.
סימון דה בובואר וסופרים נוספים ניסו כעבור זמן-מה לאתר סימנים של פילוסופיית חופש קיצונית בכתביו של סאד, שקדמו את האקזיסטנציאליזם בכ־150 שנה.
הסוריאליסטים העריצו אותו וראו בו את מבשרם וגיום אפולינר קרא לו "הנפש החופשייה ביותר עד היום".
ז'וסטין או ייסוריה של המידה הטובה, מצרפתית: מיכה פרנקל, הוצאת בבל
פשעי האהבה, מצרפתית: נועם ברוך, הוצאת בבל
המרפסט או האמרפסט (בנורווגית: Hammerfest) היא עיר בנורווגיה והיישוב הצפוני בעולם שבו מעל 5,000 תושבים.
אוכלוסיית העיר מונה למעלה מ-11,000 תושבים.
המרפסט היה גם היישוב הצפון אירופאי הראשון שרחובותיו הוארו בתאורה חשמלית, בשנת 1891.
במלחמת העולם השנייה, גירש הצבא הגרמני את תושבי המרפסט ושרף את העיר, שנבנתה מחדש לאחר מכן.
העיר נקראת על שמו של מעגן ישן.
פירוש החלק הראשון בשם הוא "פטיש", בהתייחס למספר הרב של סלעים גדולים, הטובים למעגן ספינות, הנקרא הַרמַן (בנורדית עתיקה: Hamarr - הר תלול).
המעגנים היו מכוסים באדמה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
החלק השני של המילה הוא fest (פֶסט) מן המילה festr (פֶסטר) בנורדית עתיקה, שמשמעה "לחזק" (לחזק סירות).
מארט אנה סארה - סופרת ואמנית סאמית.
לוק דה קלפייה המרקיז דה וובנארג היה פילוסוף וחייל צרפתי.
לוק דה קלפייה המרקיז דה וובנארג נולד בעיר אקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת למשפחת אצילים שירדה מנכסיה.
הוא למד בקולג' שבעיר אך התעניין בעיקר בכתבי פלוטרכוס שאותם קרא בתרגום לצרפתית.
הוא התגייס לצבא הצרפתי בדרגת סגן-משנה בחטיבת המלך לואי החמישה עשר, שבה שירת למעלה מעשר שנים.
ב-1733 לקח חלק במלחמת הירושה הפולנית במערכה באיטליה תחת פיקודו של המרשל וילאר.
ב-1740 השתתף במלחמת הירושה האוסטרית בחיל המשלוח הצרפתי לבוהמיה נגד אוסטריה.
במצור על פראג ב-1742 קפאו רגליו כתוצאה מן הצינה, ולמרות שהות ארוכה בבית חולים בעיר נאנסי לא הבריא מעולם.
הוא נכח בקרב דטינגן (16 ביוני 1743) שבו האנגלים תחת פיקודו של המלך ג'ורג' השני הביסו צבא צרפתי שמנה 70,000 איש.
משחזר לצרפת הוצב בעיר אראס שבצפון המדינה, ובכך הגיעה לקיצה הקריירה הצבאית שלו.
ב-1740 פגש בבוהמיה בהיפוליט אמנואל דה סטר, שהיה חייל אריסטוקראטי צרפתי צעיר, והתאהב בו.
דה סטר מת ב-1742 במצור על פראג והמרקיז דה וובנארג הקדיש לאהובו שנפטר את יצירתו הפילוסופית Conseil à un jeune homme ("עצה לאדם צעיר").
ביצירה זו הוא מבטא את סלידתו מנשים ואת אהבתו לגברים צעירים.
הוא טוען שאין בכך דבר המנוגד לטבע, ותוקף כל מי שמנסה לגנות את טעמו באהבה.
הכלכלן המרקיז דה מירבו עודד אותו להקדיש את עצמו לספרות והזמינו לפריז.
המרקיז דה וובנארג שהיה חסר אמצעים לא יכול היה להגיע לפריז.
הוא ביקש להתקבל לשירות הדיפלומטי והגיש את בקשתו למלך לואי החמישה עשר על פי המלצתו של וולטר.
אך לפני שהיה סיפק בידו לזכות במשרה נתקף אבעבועות שחורות.