tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המילה היא הלחם של שלוש האותיות הראשונות ושתי האותיות האחרונות של המילה 'vegetarian' (בעברית: צמחוני), זאת על מנת לסמן את ההתחלה ואת הסוף של הצמחונות: הצמחונות התחילה את הרעיון, אולם הטבעונות היא השלב הסופי והאידיאלי אליו יש להגיע ביחס האדם כלפי בעלי החיים.
אחת המסעדות הצמחוניות המפורסמות שפעלה בלונדון באותם הימים, נקראה 'Vega' וייתכן כי ווטסון קיבל השראה משם זה.
עד הטמעת מושג זה בציבור, צמחונים וטבעונים כאחד כונו 'צמחונים'.
המושג Vegan אמנם נטבע בשנת 1944, אולם היה נעדר הגדרה ברורה.
לסלי קרוס (Leslie J Cross), מייסד חברת Plamil Foods (אחת החברות הראשונות במערב לייצור חלב סויה), סגן נשיא האגודה הטבעונית ואחד מששת פעיליה הראשונים, הציע בשנת 1949 הגדרה למושג: "העיקרון לפיו בעלי החיים ישוחררו מניצול האדם".
לאחר מספר שנים, ההגדרה נוסחה בשנית: "לשים סוף לניצול בעלי החיים על ידי האדם עבור מזון, מסחר, שעבוד, צייד, ניסויים ולכל הפעולות האחרות הכרוכות בניצול בעלי חיים על ידי האדם".
בשנת 1979, כאשר האגודה הטבעונית נרשמה כארגון צדקה, היא עדכנה את ההגדרה: "פילוסופיה ואורח חיים השואפים להימנע ככל הניתן מכל הדרכים של ניצול ואכזריות כלפי בעלי חיים עבור מזון, הלבשה וכל מטרה אחרת.
כמו כן, הרחבה וקידום שימוש בחלופות שאינן מן החי, עבור תועלת האדם, בעלי החיים והסביבה.
מבחינה תזונתית, המושג מתאר את הנוהג להימנע ממזון מן החי".
במהדורה הראשונה של 'חדשות הטבעונות', ווטסון כתב כי דרוש לתנועה שם: "עלינו לשקול בכובד ראש איך יש לקרוא לתנועה שלנו, למגזין שלנו ולעצמנו.
המושג 'א-חלביים' (Non-dairy) הפך כבר לביטוי שגור, אולם כמו המושג 'א-לקטו' (non-lacto) - המושג נגטיבי מידי.
כמו כן, המושג הזה אינו מתאר את ההתנגדות שלנו למאכל ביצים.
אנו זקוקים למושג שימחיש שגם אם כל המזון מן החי הוא בגדר טאבו, הטבע עדיין מספק לנו מגוון רחב של מזון לבחור ממנו.
צמחונות ופירותנות כבר מקושרות לתנועות בהן מותר לאכול מ'פירותיהן'(!) של פרות ותרנגולות, ולכן נראה שאנחנו חייבים להגות מילה חדשה וראויה.
משום שכתב העת הראשון הזה היה חייב שם, בחרתי לקרוא לו 'Vegan news'.
אם נאמץ מילה זו, התזונה שלנו בקרוב תקרא 'תזונה טבעונית'.
חברי האגודה הטבעונית העלו מספר הצעות כגון: allvega, neo-vegetarian, dairyban, vitan, benevore, sanivore, beaumangeur, אולם השם שהציע ווטסון התקבל במהרה, ולדבריו השתרש לחלוטין בשפה, ונמצא כנראה בכל מילון בעולם.
המושג נכנס לראשונה למילון אוקספורד בשנת 1986 תחת ההגדרה: "אדם שנמנע באופן עקרוני ממזון מן החי, צמחוני אדוק".
צריכת חלב נתפסה בעיניו של ווטסון כאבסורד שהטבע מעולם לא התכוון אליו: "לא יכולנו לחשוב על מחזה מוזר יותר מאדם בוגר שמחובר לעטין של פרה בזמן הארוחות שלו".
התירוץ שתהליך הפקת מוצרי חלב אינו מצריך הריגה, הוא בלתי נסבל עבור כל מי שיש לו הידע על שיטות עבודה בחקלאות המתועשת".
לטענתו, הצמחונות היא רק קרש קפיצה ושלב ביניים בין תזונת כול לבין תזונה טבעונית: "השד יצא מהבקבוק, ואף אחד לא יכול להחזיר אותו לימי הבורות של לפני שנת 1944".
בעמדה זו הוא החזיק גם בהתייחסו ללקטו-צמחונים (צמחונים הנמנעים מצריכה של ביצים אך אוכלים מוצרי חלב): "בחרנו בתזונה שנמנעת מכל המזון מן החי.
האכזריות הבלתי ניתנת לערעור בתהליך ייצור מוצרי החלב הפכה את זה לברור שלקטו-צמחונים נמצאים בחצי הדרך בין אוכלי בשר לבין הומניים באמת".
ווטסון טען כי הטבעונות השפיעה על כל היבט בחייו, וכי יש מחיר בלתי נמנע של הדרה חברתית שעל הטבעונים לשלם.
מסיבה זו, הוא סבר שטבעונים שנמצאים בסביבה שאין בה טבעונים, צריכים ליצור איזשהו קשר עם התנועה הטבעונית.
הוא סירב לקבל את הרעיון שניתן לנצח רשע רק באמצעות רשע גדול יותר, וראה בטבעונות דרך להילחם ברשע שלא נוסתה עוד מעולם.
ווטסון מעולם לא לקח חלק בפעולות ישירות של חילוץ בעלי חיים, אולם רחש כבוד למי שכן עסק בכך: "אם הייתי חיה בכלוב מעבדת ניסויים, הייתי מודה לאדם שהיה פורץ למעבדה ומשחרר אותי".
כשנשאל מהו ההישג הגדול ביותר בחייו השיב: "להרגיש שאני לקחתי חלק בהתחלת תנועה חדשה וגדולה שיכולה לא רק לשנות את מהלך הדברים עבור האנושות ושאר היצורים על פני כדור הארץ, אלא גם לשנות את צפיות האדם להישרדות הרבה יותר ממושכת על פני כדור הארץ".
לכל אורך חייו, שמר ווטסון על קשר עם התנועה הצמחונית.
במהלך פעילותו לקידום הטבעונות, הוא ביקש מחברי התנועה הצמחונית לבחון מחדש את הטיעונים שלהם ואת מטרות התנועה הצמחונית, זאת במטרה לאחד בין שתי התנועות.
ווטסון הציג בפני התנועה הצמחונית שתי טענות:
תזונה שאינה כוללת מזון מן החי המתוכננת בתבונה היא בטוחה ומעשית.
אין בסיס רציונלי להבחנה בין התנגדות מוסרית לשימוש בבשר בעלי חיים, לבין שימוש בתוצרת שלהם.
בשנת 1948 פרסם מאמר במגזין התנועה הצמחונית הקורא לחבריה לשקול מחדש את מטרות התנועה.
לדבריו, הימנעות מבשר בתזונה היא רפורמה נדרשת, רק בתנאי שהיא לא מלווה בהגדלת הצריכה של מאכלים אחרים מן החי.
אם דבר זה מתרחש, כל הטיעון נגד אכזריות כלפי בעלי חיים נשמט לקרקע.
תזונה צמחונית אינה מוסרית, כלכלית או אסתטית יותר מתזונה בשרית, וייתכן כי תזונה זו אכזרית אף יותר.
"הגיעה העת לנסח מחדש את ההגדרה של צמחונות.
צמחונות צריכה להגדיר את העיקרון לפיו אין צורכים מזון מן החי.
אם התנועה הצמחונית הייתה מקבלת זאת עכשיו; תוך זמן קצר, יהיה זה בלתי נתפס שהגדרת הצמחונות יכולה הייתה להיות אי פעם משהו אחר.
המעבר לתזונה צמחית לחלוטין לא יגרום בעיות, אלא לאלו שמבחינים באופן בלתי-רציונלי בין שחיטה לצורכי ייצור בשר לבין שחיטה לצורכי הדרישות שלהם.
אנשים אלו, בגלל השקפת עולמם השגויה, יהיו ברוחם מחוץ לתנועה החדשה, והם יצטרכו להתקדם אל עבר הרעיון הנכון, בדיוק באותו האופן שאוכלי הבשר צריכים.
זו עובדה מטרידה שבמדינה שלנו, מאות צמחונים נלהבים נשארו ללא ברירה אלא להקים לעצמם תנועה חדשה מחוץ לתנועה הצמחונית, וזאת על מנת לקדם צמחונות עקבית".
כמו כן, ווטסון הפציר בחברי התנועה הצמחונית להפסיק לקשר את הדת הנוצרית לצמחונות.
לדבריו, יש לשמור על כתיבה חילונית שאינה מערבת אלים ופסוקים כאלו ואחרים.
לדבריו, אלפי צמחונים תופסים את הדת כמיתוס, ועל התנועה הצמחונית להיצמד לשיטה המדעית, לעובדות ולראיות.
מספר שנים לפני מותו אמר: "בסופו של דבר, כנראה בעשר השנים הקרובות, בוקר אחד אני לא אתעורר.
יערכו לי הלוויה, קומץ של אנשים ילווה אותי, וכפי שג'ורג' ברנרד שו תיאר את הלווייתו שלו, גם אותי ילוו כל הנשמות של בעלי החיים שמעולם לא אכלתי, ובמקרה זה – זו תהיה הלוויה גדולה מאוד!".
ווטסון חי חיים פעילים ובריאים עד מותו בגיל 95. על אף שהגדיר עצמו כאגנוסטיקן, הלווייתו התקיימה בכנסייה המקומית, והוא נקבר בחצר הכנסייה באותה חלקת הקבר בה נקברה אשתו 9 שנים לפני כן.
בתו ג'נט ספדה לו: "היו לו הרבה מבקרים בזמנו, גם צמחונים, שחשבו שאי אפשר לחיות על תזונה טבעונית.
אולם הוא היה נחוש להעמיד אותם על טעותם, והוא עשה בדיוק את זה".
בלקברן היה גנרל בצבא ארצות הברית.
בלקברן עמד בראש צוות התכנון של מבצע חוף השנהב במלחמת וייטנאם.
בלקברן נולד וגדל ב בפלורידה.
הוא עבר קורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית ב-1940 והוסמך כקצין חיל רגלים.
לאחר מכן נשלח בלקברן לפיליפינים לשמש כיועץ לגדוד רגלים פיליפיני.
לאחר פלישת יפן לפיליפינים סירב בלקברן להיכנע לכוח הכיבוש היפני והצטרף לכוחות הגרילה הפיליפיניים.
כוחות אלו שהונהגו על ידי קצינים אמריקניים הסבו אבדות כבדות לכוח היפני.
בלקברן עצמו סייע בארגון הכוח הלוחם ולבסוף פיקד על חטיבה של לוחמים משבט האיגורוט.
עם תום המלחמה, והוא כבר קולונל נשלח בלקברן להשתלם בשורה של בתי ספר צבאיים.
בהמשך פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים ה-77 שעסקה בייעוץ צבאי בלאוס.
בשנים 1965–1966 פיקד על קבוצת המבצעים המיוחדים שהוציאה לפועל שורה של משימות חשאיות במהלך מלחמת וייטנאם.
עם שובו מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 ולאחר מכן מונה לעוזר יושב ראש המטות המשולבים למבצעים מיוחדים.
בשנת 1970 הוביל את תכנון מבצע חוף השנהב שמטרתו הייתה חילוץ שבויי מלחמה אמריקנים ממחנה השבויים סון טאי שבצפון וייטנאם.
הוא פרש משירות צבאי בשנה שלאחר מכן.
אדוארד דונל "דון" תומאס היה רופא והמטולוג אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת וושינגטון, מנהל חטיבת המחקר הקליני במרכז לחקר הסרטן על שם פרד האצ'ינסון וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1990, יחד עם ג'וזף א.
מארי, על עבודתם בשטח השתלות איברים ותאים.
תומאס נולד בטקסס, ארצות הברית לאב רופא.
הוא למד כימיה והנדסה כימית באוניברסיטת טקסס באוסטין ובשנת 1941 קיבל תואר ראשון, וב-1943 קיבל תואר שני.
בהיותו סטודנט לתואר ראשון, הכיר את אשתו, דורותי מרטין, שלמדה להיות עיתונאית באותה עת.
לאחר קבלת התואר השני, החל תומאס ללמוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1946 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
בשנת 1990, אותה שנה בה זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, זכה תומאס גם במדליה הלאומית למדעים.
נפטר מדום לב בסיאטל שבוושינגטון, בגיל 92.
דונלד אקלס היה שחקן אופי בריטי.
דונלד יארו אקלס נולד בנפרטון שביורקשייר ב-26 באפריל 1908 לצ'ארלס הנרי ולקונסטנס אקלס.
אקלס התחנך בבית הספר הייגייט, ואחר כך עבד בסוכנות ביטוח.
הופעת הבכורה של אקלס בתיאטרון בעיר ניו יורק הייתה ב-1930. בהמשך נודע בחבר בלהקה השייקספירית המלכותית.
בלונדון הופיע לראשונה במחזה "Counsellor at Law" בפיקדילי בשנת 1934. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במשך שש שנים בחיל הים.
ב-1960 שיחק אקלס בסרט "A Taste of Money".
בטלוויזיה הופיע בתפקיד פוליו בסדרה "אני, קלאודיוס" ובתפקיד השופט ווספר בעונה השנייה של הסדרה "רמפול".
אקלס נהרג בתאונת דרכים בברייטון.
דונלד מקינלי גלובר הוא שחקן, ראפר, מוזיקאי, קומיקאי, תסריטאי, במאי ומפיק אמריקאי.
שם הבמה שלו כראפר הוא "צ'יילדיש גמבינו" (Childish Gambino), וכדיג'יי הוא מוכר בשם "mcDJ".
הוא זכה בשני פרסי אמי, שני פרסי גלובוס הזהב וחמישה פרסי גראמי.
גלובר מוכר בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "קומיוניטי" כטרוי, בתור אחד מכותביה הראשיים של הסדרה "רוק 30" ובתור יוצר וכוכב הסדרה "אטלנטה", עליה זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.
שימש גם כהשראה לדמותו של מיילס מורלס, הספיידרמן האפרו האמריקאי הראשון.
הוא נחשב כיום לאחד האמנים החשובים ביותר בארצות הברית וכמייצג של התרבות השחורה בעולם.
פעילותו בטלוויזיה, בקולנוע, ובעיקר במוזיקה זכו לשבחי המבקרים על הכנות שלהם והאיכות שלהם.
דונלד גלובר נולד בבסיס חיל האוויר בקליפורניה וגדל בג'ורג'יה בקהילת עדי יהוה, ומשפחתו שימשה כמשפחת אומנה לילדים אחרים במשך 14 שנים.
כמו כן, לגלובר אח קטן ואחות גדולה.
ב-2006 גלובר סיים ללמוד לתואר מאוניברסיטת ניו יורק בכתיבת דרמה, והיה חבר בקבוצת הקומיקאים Derrick Comedy , שהפיקה מערכונים באינטרנט, הקבוצה הפכה לויראלית בימים הראשונים של יוטיוב ואף הפיקו סרט קומדיה משלהם שיצא לאקרנים ב-2009.
בהמשך, גלובר אותר על ידי טינה פיי, שצירפה אותו לצוות הכותבים של הקומדיה "רוק 30" ב-2006, על כתיבתו בסדרה זכה יחד עם שאר הכותבים בפרס אמי בגיל 23.
ב-2009 החל לגלם את הדמות של טרוי בסדרת הטלוויזיה "קומיוניטי" במשך חמש וחצי עונות, עד לפרישתו על מנת להתמקד ביצירה עצמאית.
ב-2011 הוציא את ספיישל הסטאנדאפ "weirdo" שזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2010 החל קמפיין אינטרנט ויראלי בשם #DonaldForSpiderman שעודד את אולפני מארוול ללהק את גלובר לתפקיד ספיידרמן בריבוט לסרטי ספיידרמן, בעקבות הקמפיין והופעתו של גלובר בתלבושת ספיידרמן בפרק הראשון של העונה השנייה של קומיוניטי נוצרה דמותו של מיילס מורלס, ספיידרמן ממוצא אפרו אמריקאי שדמותו והופעתו מבוססת על גלובר וברק אובמה.
בשנים הבאות גילם גלובר את דמותו של ספיידרמן במספר וריאציות - הוא הראשון לגלמו כשדיבב אותו בסדרת האנימציה "ספיידרמן המדהים", גילם את דודו בסרט ספיידרמן: השיבה הביתה, ובהופעת אורח נוספת כפראולר בסרט ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש.
ב-2016 יצאה הסדרה "אטלנטה" שאותה הוא יצר, כתב, ביים ובה הוא מגלם את ארן – אחת הדמוית הראשיות.
על משחקו בסדרה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית/מוזיקלית ובפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
כמו כן זכה בפרס אמי לבמאי הטוב ביותר של סדרה קומית.
הוא גילם את דמותו של לאנדו קלריסיאן בסרט סולו: סיפור מלחמת הכוכבים שעלה לאקרנים ב-2018.
יוצר הדמות של דדפול, הקומיקסאי רוב לייפלד והשחקן המגלם את הדמות ראיין ריינולדס הביעו מחאה על ביטול הסדרה, ריינולדס אף כינה את גלובר "גאון".
במאי 2018 אירח בפעם הראשונה את תוכנית המערכונים האמריקאית סאטרדיי נייט לייב.
בשנת 2019 גילם את הדמות הראשית, סימבה, בסרט מלך האריות לצד ביונסה.
ב-12 באפריל 2019 הוצג לראשונה סרטו של גאמבינו "Guava Island" במסיבת האביב השנתית בארצות הברית, בכיכובו ובכיכוב ריהאנה.
את הסרט כתב והלחין גמבינו בשיתוף עם אחיו.
הסרט הוא המחשה ויזואלית של אלבום קונספט.
הסרט זמין באתר אמזון בתשלום.
ב-2023 הוציא את הסדרה החדשה שלו "נחיל" העוקבת אחר דרו, מעריצה אובססיבית של זמרת פופ דמוית ביונסה, הסדרה זכתה לביקורות חיוביות.
יחד עם הסדרה שוחרר אלבום לזמרת הפיקטיבית 'נדיה' מהסדרה, גלובר משתתף באחד השירים.
בתחילת 2024 הכריז הראפר 21 סבאג' שגלובר עתיד לגלם את דמותו בסרט אוטוביוגרפי על חייו, ביום שלאחר ההכרזה שוחרר גם הטריילר לסרט.
ב-2 בפברואר 2024 יצאה הסדרה מר וגברת סמית' בכתיבתו ובכיכובו.
גלובר מוכר גם בשם הבמה שלו צ'ילדיש גמבינו אותו קיבל ממחולל השמות של הוו טאנג קלאן.
ב-2006 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו "The older I get", המיקסטייפ חולק לחבריו ללימודים באוניברסיטת ניו-יורק אך בהמשך נגנז ולא יצא לקהל הרחב בעקבות דרישתו של גלובר להתנער מהפרויקט בטענה שהאלבום "אישי מידי" והוא נשמע בו כמו "דרייק מצונן".
ב-2010 שחרר את המיקסטייפ culdesac שצבר תאוצה והשיר do ya like מתוכו הפך ללהיט בקהילת האינדי ראפ.
ב-2011 שחרר את המיני אלבום "EP" לקראת הוצאת אלבום הבכורה שלו, מתוכו בלט השיר "freaks and geeks" והקליפ ששוחרר עימו.
על מנת לתמוך ביציאת האלבום יצא גלובר לסיבוב הופעות בשם I AM DONALD, ההופעות כללו ביצוע של שירי האלבום, קטעי משחק, קומדיה וסטאנדאפ.
בשנת 2012 הוציא את המיקסטייפ "royalty", המיקסטייפ התאפיין בשינוי גישה שהתמקדה יותר בשירי ראפ "קלאסים" בסגנון העיר בה גדל גלובר - אטלנטה.
באלבום התארחו ראפרים רבים ביניהם rza, ניפסי האסל, דני בראון ועוד רבים.
במיקסטייפ לקח גלובר לראשונה את הראפר צ'אנס הראפר תחת חסותו ואף צירף אותו לסיבוב ההופעות עימו על מנת לפתחו.
ב-2013 הוציא גלובר את האלבום "Because The Internet"', האלבום סימן התפתחות גדולה בגישתו של גלובר ליצירה וזה לשבחי המבקרים על ההפקה הגנרדיוזית, הנושאים בהם עסק באלבום והניסיוניות.
גלובר ניסה למעשה ליצור עולם שלם סביב האלבום ויחד עם האלבום שוחררו סרט קצר, סרטוני יוטיוב ואף חשבונות טוויטר לדמויות מהאלבום, יחד עם כל עותק של האלבום הגיע גם תסריט של 72 עמודים לסרט באורך מלא שמשתלב יחד עם שירי האלבום.
על מנת ליצור את האלבום שכר גלובר את אחוזתו של שחקן הכדורסל כריס בוש והסתגר בה במשך חצי שנה, במהלך שנת היציאה של האלבום לקח על עצמו גלובר את הדמות של the boy, הדמות שדרך עיניה מוצג האלבום, הוא התלבש בבגדי הדמות, ואף התראיין בתור הדמות.
האלבום הועמד לאלבום השנה בטקס פרסי הגראמי.
ב-2014 שחרר את המיקסטייפ הכפול, kauai/stn mtn, בהפרש של יום ביניהם, בעוד kauai התאפיין במוזיקה יותר רגועה ואקזוטית, וכל הכנסותיו הועברו לשימור האי קאווי, המיקסטייפ stn mtn התאפיין במוזיקה בסגנון אטלנטה והופק בשיתוף המפיק די ג'יי דרמה כחלק מסדרה המיקסטייפים שלו.
ב-2016 הכריז גלובר על אלבומו השלישי Awaken, my love, האלבום היווה שינוי כולל בסגנון ובתמונה של גלובר, הוא נטש את עולם הראפ והאלבום כולו הוא בסגנון הפאנק, האלבום זכה לשבחי המבקרים, רבים מהם אף הגדירו אותו כאלבום השנה ואחד מהאלבומים הטובים של העשור.
בינואר 2018 חתם על חוזה עם חברת התקליטים RCA Records, צעד אותו הוא כינה "שינוי קצב הכרחי".
בחודש מאי 2018 שחרר שיר בשם "This Is America" בזמן הופעתו ב־SNL.
השיר זכה להצלחה גדולה והפך לשיר הראשון של גלובר שהעפיל למקום הראשון במצעד הפזמונים של בילבורד בארצות הברית.
מילות השיר מתייחסות למגוון נושאים, כולל אלימות באקדחים והשחורים בארצות הברית.
את השיר ליווה קליפ פרובוקטיבי, בבימויו של היוצר היפני הירו הירואי, שהציג את גלובר בביצוע סדרה של יריות לפני פריצה לריקוד.
השיר זכה בארבעה פרס גראמי בקטגוריית שיר השנה והקלטת השנה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה שיר היפ הופ זוכה בתואר.
הקליפ הפך לויראלי ושבר שיאי צפייה וגרר אחריו שיח ער.
ב-11 ביולי 2018 שחרר גלובר מיני-אלבום הכולל את השירים "Summertime Magic" ו-"Feels Like Summer", שהראשון בהם הוא הסינגל המוביל מאלבום האולפן הרביעי של גלובר.
ב-2018 הכריז גלובר שאלבומו הבא יהיה האחרון, אולם בשנים שלאחר מכן רמז כמה פעמים שבכוונתו לשחרר מוזיקה נוספת בעתיד אך ככל הנראה תחת שם במה אחר.
באפריל 2019 הוביל את פסטיבל המוזיקה Coachella, והכריז שסיבוב ההופעות הנוכחי שלו יהיה גם האחרון.
באפריל 2024 התחיל לרמוז גלובר על הוצאת מוזיקה חדשה.
לאחר רמזים רבים התחיל לשדר את "רדיו גילגה" - תחנת רדיו שבועית שבכל שבוע משדרת למשך שעה פלייליסט של שירים שנבחרו על ידי גלובר לצד מוזיקה חדשה וקטעי פרסומות הומוריסטיים.
בפרק השני של "רדיו גילגה" התראיין גלובר והסביר כי הוא מתכנן שני אלבומים אחרונים כצ'ילדיש גמבינו - האחד גרסה גמורה של "3.15.20" אשר לטענתו הוא הוציא באופן ספונטני מבלי לסיים לערוך אותו, והשני פסקול לסרט בשם "Bando Stone & The New World" אשר ישמש כאלבומו האחרון.
במהלך התוכנית הציג הן גרסאות מוגמרות אלבומו הקודם והן שירים חדשים עם קיד קאדי וקניה וסט.
ב-13 במאי 2024 הוציא גלובר את גרסה מחודשת לאלבום הרביעי שלו, 3.15.20, בשם Atavista.
האלבום הגיע למקום ה-62 במצעד הבילבורד 200. ב-19 ביולי של אותה השנה הוציא לאור את אלבומו החמישי, Bando Stone & the New World.
באוקטובר 2024, גלובר ביטל את שאר המופעים של סיבוב ההופעות שלו תחת השם צ'יילדיש גמבינו בצפון אמריקה ואירופה, בשל הצורך לעבור ניתוח ולהחלים.
גלובר בזוגיות עם מישל וויט ולהם שלושה ילדים - drake, legend, donald glover III.
במהלך קידום הסדרה "מר וגברת סמית'" חשף גלובר כי במהלך צילומי הסדרה נישא לבת זוגו מישל.
אחיו הוא סטפן גלובר, ראפר ואומן, האחים מרבים לשתף פעולה ברוב הפרויקטים כאשר סטפן שותף בכתיבה ובבימוי.
באוקטובר 2024, גלובר ציין כי אושפז לאחר הופעתו בניו אורלינס בעקבות בדיקות רפואיות נוספות שהעידו על הצורך בניתוח.
גלובר לא חשף את סיבת האשפוז או פרטים לגבי הניתוח המתוכנן.
שנהסדרהתפקידהערות2005לייט נייט עם קונאן או'בריאןפושעפרק: "July 22, 2005"2006 - 2012רוק 30דמויות שונות4 פרקים, גם תסריטאי2007Human Giantסטודנט בקולג'פרק: "24 Hour Marathon"2007 - 2011CollegeHumorטרוי בארנספרק: "Save Greendale"
גם יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק2023נחילסדרת טלוויזיה; יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק2024–הווהמר וגברת סמית'ג'ון סמית'תפקיד ראשי; 8 פרקים
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה או ז'אנר (2025)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025הקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר"Witchy" (עם קייטרנדה)אלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותרBando Stone & the New World
דונלד הרברט דייווידסון היה פילוסוף אמריקאי.
הוא שימש פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי משנת 1981 עד 2003 לאחר שהחזיק משרת מרצה באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת רוקפלר, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת שיקגו.
דייווידסון היה ידוע באישיותו הכריזמטית ובעומק מחשבתו.
עבודתו השפיעה רבות בתחומים רבים של פילוסופיה מ-1960 ואילך, בעיקר בתחומי הפילוסופיה של הנפש, הפילוסופיה של השפה ותאוריית הפעולה .
דייווידסון היה פילוסוף אנליטי, ורוב השפעתו קשורה במסורת זו.
עבודתו משכה תשומת לב אל פילוסופיה קונטיננטלית, במיוחד לתורת הספרות ולתחומים קשורים.
עיקר פרסומיו היו מאמרים קצרים ותמציתיים שלא הסתמכו במפורש על תאוריה כוללת.
עם זאת, לעבודתו אופי אחיד, ובמחקריו בתחומים שונים הסתמך על אותן שיטות ורעיונות, באופן שקשר שורה של בעיות שאינן קשורות לכאורה, ובשילוב עבודתם של פילוסופים רבים אחרים.
הוא פיתח את שיטת הסמנטיקה המותנית באמת (truth-conditional semantics) , תקף את הרעיון של אירועים מנטליים והציגם כנשלטים על ידי חוקים פסיכולוגיים קפדניים.
הוא דחה את התפיסה של הבנה לינגוויסטית כקשורה למוסכמות או חוקים, וטבע את המימרה המפורסמת ש"אין דבר כזה 'שפה', לא אם שפה היא מה שהרבה פילוסופים ובלשנים משערים.
לכן השפה אינה דבר שניתן ללמוד, להתמחות בו או להיוולד עמו." עבודתו הפילוסופית בכללותה עוסקת באופני התקשורת של בני האדם זה עם זה.
עבודתו של דייווידסון החלה ב-1963, בחיבור, "פעולות, סיבות, גורמים" ("Actions, Reasons and Causes"), שניסה להפריך את הגישה הרווחת, המיוחסת ללודוויג ויטגנשטיין אך הנוכחת ביצירתו של לב טולסטוי "מלחמה ושלום", שסיבותיו של סוכן להתנהג בצורה מסוימת אינן יכול להיות גורמי התנהגותו (Malpas, 2005).
במקום זאת טען דייווידסון כי "רציונליזציה (מתן סיבות כדי להסביר את פעולתו של סוכן) היא מקרה פרטי של הסבר סיבתי רגיל" (1963, עמ' 685).
פעולה א' מוסברת על ידי מה שדייווידסון כינה "סיבה ראשונית" (primary reason), שכרוכה בגישה מוקדמת (שהיא, בקירוב, שאיפה) למען השגתה של איזושהי מטרה ב' ובאמונה אינסטרומנטלית כי ביצוע פעולה א' היא אמצעי להשגת מטרה ב'.
לדוגמה, סיבתו העיקרית של אדם לקחת מטרייה בצאתו ביום גשום היא רצונו להישאר יבש ואמונתו שלקיחת מטרייה, משמעה שיישאר יבש באותו יום.
השקפה זו, אשר במידה רבה תואמת את ההיגיון העממי, מבוססת בחלקה על ההנחה שבעוד שחוק סיבתי חייב להיות מוקפד ודטרמיניסטי, הרי שהסבר במונחים של היגיון ומניע אינו צריך להיות כזה.
דייווידסון טען כי גם אם ביטוי ההיגיון אינו בהכרח מדויק, חד ערכי וחד משמעי, עדיין יכול קיומו של היגיון לאפשר התנהגות שיוצרת סיבתיות.
דייווידסון פיתח במאמרים נוספים את השלכותיה של השקפה זו על תאוריית הפעולות.
"על עצם הרעיון של סכמה מושגית", בתוך: שפה, מחשבה, עולם: מאמרים קלאסיים בפילוסופיה אנליטית, הוצאת "למדא - האוניברסיטה הפתוחה", 2021
דונלד דאגלס הרינגטון (22 בדצמבר 1935 – 7 בנובמבר 2009) היה סופר ואמן אמריקאי.
כל הרומנים שכתב, מלבד הראשון, קשורים או מתרחשים בעיירה הבדיונית "סטיי מור" ("Stay More") בהרי אוזרק בארקנסו, המבוססת על העיירה דרייקס קריק, בה שהה הרינגטון בעונות הקיץ בילדותו.
הרינגטון נולד וגדל בליטל רוק, ארקנסו.
הוא איבד את מרבית שמיעתו בגיל 12 בעקבות מחלת דלקת קרום המוח.
כילד קלט וזכר את אוצר המילים ואופני ההבעה של שוכני האוזרק אותם הביא לידי ביטוי בספריו.
חרף חרשותו עסק בבגרותו בהוראה.
למרות שהתכוון מצעירותו להיות סופר, מסלול לימודיו וקריירת ההוראה שלו היו באמנות ובהיסטוריה של האמנות.
הוא לימד היסטוריה של האמנות בניו יורק, ניו אינגלנד ודקוטה הדרומית ולאחר מכן חזר לאוניברסיטת ארקנסו בפאייטוויל, האלמה מאטר שלו, בה לימד 22 שנה עד פרישתו ב-1 במאי 2008.
אנטרטיינמנט ויקלי כינה אותו "סופר הגדול ביותר שאמריקה לא מכירה".
הסופר והמבקר פרד צ'אפל אמר עליו: "דונלד הרינגטון הוא לא סופר לא מוכר.
הסופר ג'יימס סאליס כתב בהבוסטון גלוב: "הספרים של הרינגטון הם יחידים במינם - גוף העבודות המשונה והמקורי ביותר בספרות האמריקאית בת זמננו."
הרינגטון נפטר מדלקת ריאות לאחר מחלה ממושכת, ב-7 בנובמבר 2009 בספרינגדייל.
ספריו יצאו לאור בהוצאת טובי.
שלושה מספריו תורגמו לעברית על ידי אסף גברון: "הארכיטקטורה בחבל האוזרק בארקנסו", "כשהמלאכים נחים", "מקהלת העצים".
ב-2013 הפיק בריאן וולטר סרט ביוגרפי אודותיו: "סטיי מור: העולם של דונלד הרינגטון", המבוסס על ראיונות עם הרינגטון ואשתו בין השנים 2006-2007. הסרט מופץ על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת ארקנסו.
פרס אוקספורד האמריקאי למפעל חיים על תרומה לספרות דרום ארצות הברית, 2006
פרס רוברט פן וורן לספרות בדיונית, 2003
היכל התהילה של סופרי ארקנסו, 1996
פרס פורטר על הצטיינות ספרותית, 1987
דונלד לואיס אוונס הוא איש עסקים אמריקאי.
בשנים 2001–2005 כיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, חברו משכבר הימים.
הוא למד באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם היה בוגר בהנדסת מכונות ב-1969 ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של מקומבס ב-1973. בזמן שהיה אוונס סטודנט באוניברסיטת טקסס באוסטין, היה חבר בארגון "טקסס קאובויס", ובאחווה סיגמא אלפא אפסילון.
ב-1975 עבר אוונס למידלנד מיוסטון והחל לעבוד במתקן נפט עבור טום בראון בע"מ, חברת אנרגיה עצמאית גדולה שבסיסה שוכן כיום בדנוור.
עשר שנים מאוחר יותר הוא שב לשורות החברה כמנהלה הכללי והמשיך לנהל אותה עד שמונה למזכיר המסחר.
ב-1995 מונה בידי בוש, אז מושל טקסס, למועצת המנהלים של אוניברסיטת טקסס באוסטין, והוא שימש כיושב ראש מועצת המנהלים למשך ארבע שנים עד לינואר 2001. הוא היה חבר מועצת המנהלים של קרן המחקר סקלרודרמה במשך שמונה שנים וכוח מניע מאחורי תוכנית "חזון הילידים", המספקת שירותים לכרבבת אינדיאנים בארצות הברית.
במשך שנים רבות היה אוונס מעורב בפעילות המוסד ללא כוונות רווח "הדרך המאוחדת של אמריקה" (United Way of America); ב-1989 היה נשיא המוסד.
אוונס לקח חלק במסעי הבחירות המוצלחים של בוש למושלות טקסס ב-1994 וב-1998 ושימש כראש מטה הבחירות של בוש ודיק צ'ייני בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. במסגרת תפקיד זה, ניהל אוונס משא ומתן עם ויליאם דיילי, מנהל מטה הבחירות של אל גור, על אודות עימותי הבחירות הנשיאותיים.
בשל קשריו הידידותיים עם בוש, מונה עם היבחרו לנשיאות למזכיר המסחר של ארצות הברית.
זמן קצר לאחר כניסתו למחלקת המסחר של ארצות הברית, טלפן אליו ב-29 באוקטובר 2001 יו"ר חברת אנרון, קן ליי, וביקש את סיועו בשכנוע סוכנויות דירוג אשראי להימנע מלהוריד את דירוג האשראי של החברה.
אוונס הביע סימפתיות כלפי אנרון אך לא נקף אצבע בנדון.
בחודשים יולי ואוגוסט 2003, הובילו אוונס ועמיתיו לקבינט של ארצות הברית, מזכיר האוצר ג'ון ויליאם סנו ומזכירת העבודה איליין צ'או, מסע ציבורי למען תוכנית קיצוצי המס שלו.
במהלך נאום מצב האומה לשנת 2004 היה אוונס השורד המיועד ובילה את הלילה במקום מאובטח לא ידוע.
במקרה של התקפה על הקפיטול, הוא היה הופך לנשיא בפועל מכוח סדר הירושה של נשיא ארצות הברית.
ב-9 בנובמבר 2004, הגיש אוונס את התפטרותו מתפקיד מזכיר המסחר.
עם זאת, בחר אוונס להישאר בתפקיד עד שהושבע מחליפו בתפקיד, קרלוס גוטיירז, ב-7 בפברואר 2005.
ב-26 במאי 2006 דיווח העיתון הניו יורק טיימס כי אוונס הוא מועמד מועדף ומוביל לעמוד בראש מחלקת האוצר של ארצות הברית במקומו של מזכיר האוצר המתפטר ג'ון סנו.
באותו החודש בילה אוונס סוף שבוע ביחד עם בוש בקמפ דייוויד, דבר שגרם להשערות רבות בנוגע למועמדותו לתפקיד מזכיר האוצר.
בהיותו מקורב של בוש ראו רבים באוונס מועמד טבעי להחלפת סנו ולחיזוק מעמד האוצר בממשל האמריקאי.
עם זאת, ב-30 במאי, בחר הנשיא בוש למנות את הנרי פולסון להחליף את סנו במחלקת האוצר.
דונלד ג'יימס קראם היה כימאי אמריקאי, שבשנת 1987 זכה בפרס נובל לכימיה במשותף עם ז'ן-מארי להן וצ'ארלס פדרסן.
קראם נולד ב-22 באפריל 1919, בצ'סטר, ורמונט, ארצות הברית.
הוריו, ויליאם וג'ואנה היו ממוצא סקוטי וגרמני, בהתאם, והיגרו מאונטריו שבקנדה לכפר צ'סטר לפני לידת בנם.
שנתיים לאחר לידתו, המשפחה עברה לברטלבורו, ורמונט.
המשפחה מנתה ארבעה ילדים - דונלד ושלוש אחיות; אביו היה קצין ולאחר מכן עורך דין, אך מת מדלקת ריאות לפני יום ההולדת הרביעי של דונלד.
קראם היה ילד חטטן וסקרן, וכבר בגיל ארבע וחצי היה מסוגל לקרוא ספרי ילדים.
הרגל הקריאה הוטבע אצל הילדים על ידי אמם.
הוא הודה שהלימוד האמיתי שלו הגיע מחוץ לכיתה, "בעולם סגור של ספרים", מאת סופרים כמו דיקנס, קיפלינג, ושייקספיר.
דונלד למד בבית הספר התיכון וינווד שבניו יורק, שם למד כימיה וגאומטריה.
ב-1941 סיים את לימודיו ברולינס קולג' בפלורידה עם תואר ראשון בכימיה.
ב-1942 קיבל תואר שני בכימיה אורגנית מאוניברסיטת נברסקה-לינקולן.
בין 1942 ל-1945 עבד ככימאי מחקר בחברת מרק (Merck), ולאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, אותם סיים ב-1947. משם המשיך לעבודת פוסט-דוקטורט קצרה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולמשרת מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם פעל עד סוף חייו.
בשנת 1948 התמנה קראם לפרופסור משנה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וקודם לפרופסור חבר ב-1951 ופרופסור מן המניין ב-1956.
בשנת 1987 ד"ר קראם זכה בפרס נובל יחד עם להן ופדרסן על "פיתוח ושימוש במולקולות בעלות אינטראקציה ספציפית מבנית עם סלקטיביות גבוהה".
מדובר במולקולה המסוגלות ליצור קומפלקס עם יונים ומולקולות קטנות, באופן סלקטיבי.
חתני הפרס היו חלוצים בתחום, וחקרו את תכונות הקומפלקסים שנוצרו, ואילו גורמים משפיעים על יכולת המולקולות "לזהות" אחת את השנייה וליצור קומפלקסים.
מנגנון הזיהוי מתבסס על אופי הקשרים וגודל המולקולה, ודומה למנגנוני זיהוי במערכות ביולוגיות, כמו אנזימים.
בעבודה מאוחרת יותר, ד"ר קראם פיתח כלוב מולקולרי - מולקולות הכולאות לגמרי מולקולות קטנות.
שימוש אחד לכלוב אלה הוא לייצב מולקולות הנוטות להתמוטט במהירות, וכך לאפשר לחקור את תכונותיהן.
פרס ACS, דרום קליפורניה טולמן, 1984
פרס ACS Cope עבור הישג מכובד בכימיה אורגנית, 1974
פרס ACS ,שיקגו סעיף ווילארד גיבס, 1985
האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, 1967
פרס האגודה האמריקנית לכימיה לעבודה יצירתית בכימיה אורגנית סינתטית, 1965
אשתו הראשונה הייתה ג'ין טרנר שלה תואר שני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת קולומביה.
אשתו השנייה, היא דוקטור ג'יין מקסוול, היא פרופסור לשעבר בכימיה.
קראם בחר לא לגדל ילדים "מפני שאני אהיה אבא לא טוב או כימאי לא טוב".
הוא היה קורא נלהב והיה נהנה מספרות קלאסית ומודרנית.
בזמנו הפנוי, הוא נהנה מספורט כמו גלישה, טניס וסקי.
כמו כן, אהב לשיר שירי עם ולנגן בגיטרה.
דונלד צ'ארלס וינטר הוא פוליטיקאי לשעבר ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית.
קודם לכהונתו בממשל הוא שימש בתפקיד ניהולי בכיר בחברת TRW,חברה שעסקה בתחומי החלל וההגנה.
ב-2005 הוא מונה למזכיר הצי על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ולאחר שמינויו אושר על ידי הסנאט הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2006. בינואר 2009 ביקש מזכיר ההגנה רוברט גייטס שוינטר ימשיך בתפקידו עד שהנשיא החדש ברק אובמה ייבחר את יורשו.
ב-13 במרץ אותה שנה הוא פרש מתפקידו.
דונלד וינטר נולד בניו יורק.
ב-1969 הוא סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת רוצ'סטר.
ב-1970 הוא סיים תואר שני באוניברסיטת מישיגן, שם הוא המשיך ללימודי תואר דוקטור בפיזיקה שאותו הוא קיבל ב-1972.
עם סיום לימודיו הוא הצטרף לחברת טכנולוגיות תעופת החלל TRW, שם הוא ניהל מיזמי טכנולוגית לייזר ברדונדו ביץ', קליפורניה.
ב-1978 הוא היה לראש מחלקת האופטיקה שם.
ב-1980 קיבל וינטר מינוי לשלוש שנים ל-DARPA (סוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים), שם הוא עבד תחת דר' בוב קופר במהלך השנים הראשונות של המחקר לקראת יוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים") שאותה יזם הנשיא רונלד רייגן.
תחום האחריות העיקרי של וינטר היה ניסוי ה-Talon Gold.
במהלך אותה תקופה הוענקה לו מדליית מזכיר ההגנה לשירות אזרחי ראוי לשבח.
ב-1982 התפטר וינטר מ-DARPA ושב ל-TRW, שם הוא קיבל תפקידי ניהול בכירים בתחומי ההנדסה וניהול מיזמיי חלל במשך שמונה השנים הבאות.
בשנים 1990–1997, כסגן הנשיא והמנהל הכללי של חטיבת מערכות ההגנה של החברה, הוא ניהל פעילויות במערכות חלל שתמכו במאמץ הביטחוני הלאומי.
מינואר 2000 ועד רכישתה של TRW בדצמבר 2002 על ידי נורת'רופ גראמן שימש וינטר כנשיא וכמנהל הכללי של החברה.
לאחר הרכישה היה וינטר לראש מערכות המשימה של נורת'רופ גראמן.
בתפקיד זה הוא שימש עד למינויו כמזכיר הצי של ארצות הברית.
ב-2002 הוא נבחר כחבר באקדמיה הלאומית להנדסה.
לאחר סיום כהונתו כמזכיר הצי ב-2009 הוא מונה לפרופסור במחלקה להנדסה ימית באוניברסיטת מישיגן.
דונלד דייוויד הופמן הוא פסיכולוג קוגניטיבי, פרופסור במחלקה למדעים קוגניטיביים באוניברסיטת קליפורניה באירווין, וכן במחלקה לפילוסופיה, במחלקה ללוגיקה ופילוסופיה של המדע ובבית הספר למדעי המחשב.
הופמן, יליד סן אנטוניו, טקסס, סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, 1978, בפסיכולוגיה כמותית, ואת הדוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1983, בפסיכולוגיה חישובית.
תקופה קצרה היה מדען מחקר במעבדת הבינה המלאכותית של MIT, ואז התמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה באירווין (UCI) בשנת 1983, שם הוא עובד עד היום.
בשנת הלימודים 1995–1996 היה בשנת שבתון במרכז למחקר בינתחומי (Zentrum für Interdisziplinäre Forschung) באוניברסיטת בילפלד בגרמניה.
תחומי המחקר שלו כוללים תפיסה חזותית, מדעים קוגניטיביים, תודעה, התפתחות התפיסה.
נושאי המחקר שלו כוללים אטרקטיביות של פנים, הכרת הצורה, תפיסת התנועה והצבע, התפתחות התפיסה ובעיית גוף-נפש.
במחקריו, הופמן, עוסק גם בשאלות מתחום הפסיכולוגיה האבולוציונית באמצעות מודלים מתמטיים וניסויים פסיכו-פיזיים.
הופמן סבור, כי הדעה הרווחת, על פיה, פעילות מוחית גורמת לחוויה מודעת, אינה סבירה מבחינת ההסבר המדעי.
הופמן מציע פתרון ל"בעיה הקשה של התודעה" (כפי שהוצגה על ידי דייוויד צ'אלמרס) על ידי אימוץ התפיסה המנוגדת, לפיה, התודעה היא זו שגורמת לפעילות מוחית, ופעילות זו היא שיוצרת את כל האובייקטים והתכונות של העולם הפיזי.
כדי להבין זאת, הופמן פיתח תאוריה אותה כינה: "תאוריית הממשק של התפיסה".
במאמרו מ-2018, "The Interface Theory of Perception", ישנו פרק בו הוא מסביר את התאוריה שלו בפשטות על מנת להקל על הבנת הקורא הלא מקצועי, ולהלן ההסבר:
במקום זאת מטרת הממשק והסמלים שלו היא להסתיר את האופי והמורכבות האמתיים של המחשב, ולספק כלים פשוטים, המאפשרים למשתמש לערוך קבצים ותמונות ללא הנטל להתמודד ישירות עם טרנזיסטורים, מתחים, שדות מגנטיים ומגה-בייט של תוכנה.
כך למשל, מי שמנסה ליצור דוא"ל על ידי מניפולציה ישירה של מתחים במחשב, סביר כי יתייאש בטרם יסיים.
לנוחיותנו, הממשק מאפשר לנו לכתוב ולשלוח דוא"ל בקלות, מבלי שנדע דבר על התפקוד של המחשב.
לפי תאוריית ITP, המרחב-זמן, כפי שאנו תופסים אותו, הוא שולחן העבודה הספציפי שלנו, והאובייקטים הפיזיים, כפי שאנו תופסים אותם, הם סמלים ספציפיים של האובייקטים בשולחן העבודה של חיינו.
התפיסה שלנו לגבי אובייקטים במרחב-זמן וגופים פיזיים איננה תפיסה של המציאות האובייקטיבית.
אלא, הם ממשק ספציפי שמסתיר את המציאות האובייקטיבית ומנחה אותנו להתנהגויות הסתגלותיות.
התפיסה שלנו לא צריכה לראות את האמת, אלא לשרת אותנו לצורך העמדת צאצאים.
מסקנתו של הופמן היא, אם התיאוריה נכונה, אזי מושג המרחב-זמן נידון לכליה.
לא רק שהתפיסות שלנו מבחינת המרחב והזמן אינן תפיסות של המציאות האובייקטיבית, אלא שחשוב מכך, עצם הממדים של המרחב והזמן הם כמעט ללא ספק הממדים הלא נכונים לתיאורה של המציאות האובייקטיבית.
על כן, לתאוריה זו יש השלכות מרחיקות לכת לא רק על תיאוריות התפיסה, אלא גם לליבה של הפיזיקה התאורטית.
תאוריית ה-ITP צופה כי פיזיקאים יגלו שהמושג של ממד המרחב-זמן עבר זמנו, וכי שפת מרחב-זמן היא השפה הלא נכונה, וכך לא ניתן לנסח את התיאוריות העמוקות ביותר של הפיזיקה.
ואכן, יש כבר פיזיקאים שטוענים, כי המושג של מרחב-זמן עבר זמנו ויש להחליפו, אם כי הם עדיין לא יודעים מה צריך להחליף אותו.
על בסיס עמדה זו, דונלד הופמן טוען שאמנם עלינו לקחת את התפיסות שלנו ברצינות, אך אל לנו לקחת אותן מילולית, ולהעז להטיל ספק בכל מה שחשבנו שאנחנו יודעים על העולם שאנו רואים.
גישתו של הופמן חולקת על ההנחה האינטואיטיבית לפיה החוויה החושית משקפת את המציאות האובייקטיבית.
לדבריו, מנגנוני התפיסה שהתפתחו באבולוציה אינם מיועדים להציג בפנינו את המציאות כמות שהיא, אלא ליצור ייצוגים מועילים לשרידות.
הוא מדמה את התפיסה החושית לממשק משתמש של מחשב – תיווך נוח ויעיל, אך לא בהכרח אמין או מדויק מבחינה מטפיזית.
הופמן טוען שהתודעה אינה תוצר של פעילות מוחית, אלא להפך – התודעה היא היסוד הראשוני שממנו נגזרת המציאות הפיזיקלית.
הוא הציג רעיונות אלו בספרו The Case Against Reality שיצא לאור בשנת 2019.
מאז פרסום הספר, ממשיך הופמן לפתח תיאוריה מתמטית של תודעה המבוססת על מושג "הסוכנים המודעים" (Conscious Agents).
על פי מודל זה, היקום כולו מורכב מישויות תבוניות שמקיימות אינטראקציה ביניהן ויוצרות יחד את מה שנחווה בעינינו כעולם הפיזי.
במסגרת זו, המרחב והזמן אינם יסודות בסיסיים של המציאות, אלא תוצרים תודעתיים – מעין "ממשק משתמש" של סוכנים אלה.
במאמרים שפרסם יחד עם עמיתיו צ'טן פראקש ורוברט פרנטנר בין השנים 2023–2024, חקר הופמן את האפשרות של "התמזגות תודעתית", כלומר כיצד סוכנים מודעים עשויים להתמזג לכדי תודעה מורכבת יותר.
מאמרים אלה מעוררים עניין בקרב חוקרי תודעה ופילוסופים של המדע, אם כי עמדותיו של הופמן נחשבות שנויות במחלוקת בקהילה המדעית הרחבה.
המבקרים טוענים שעבודתו של הופמן, למרות נועזותה, נתקלת בבעיות מתודולוגיות, לוגיות ומושגיות עמוקות ואינה מצליחה לספק מסגרת קוהרנטית שתחליף את הריאליזם המדעי.
דונלד מקדולנד דיקינסון היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממישיגן, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
דונלד דיקינסון נולד במחוז אוסווגו שבמדינת ניו יורק.
בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו למישיגן.
ב-1867 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן ופתח משרד עורכי דין מצליח בדטרויט, שם הוא ייצג לעיתים קרובות לקוחות בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1872 קנה דיקינסון לעצמו שם של פוליטיקאי ברמה המדינתית כאשר פעל רבות לארגן את המפלגה הדמוקרטית במישיגן שהייתה מדינה בשליטה חזקה של המפלגה הרפובליקנית.
הוא היה חבר מטעם מישיגן בוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנים 1880–1885 והיה מראשוני תומכיו של גרובר קליבלנד לנשיאות בבחירות של 1884. לאחר הבחירות הציע קליבלנד לדיקינסון משרה בגוף שהוקם אז, נציבות השירות האזרחי , אך הוא דחה את ההצעה.
ב-1887 נעתר דיקינסון להצעה להתמנות כמנהל הכללי של הדואר, תפקיד בו הוא כיהן מינואר 1888 עד תום תקופת נשיאות הראשונה של קליבלנד במרץ 1889. שביתת רכבות שפרצה זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שיבשה את שירות הדואר ברחבי ארצות הברית.
דיקינסון סירב לעשות שימוש בכוחות פדרליים כדי לשבור את השביתה ותחת זאת הוא ביצע התאמות בנתיבי חלוקת הדואר כך שהשירות ימשיך כסדרו.
לבקשתו של הנשיא קליבלנד יישר דיקינסון רפורמות בשירות הציבורי כדי למזער ככל האפשר את מערכת הפטרונות הפוליטית בשירות הדואר.
לאחר תבוסתו של קליבלנד בבחירות של 1888 שב דיקינסון לעסוק בעריכת דין בדטרויט.
בהמשך הוא עמד בראש המשלחת של מישיגן לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית של 1892 שבחרה שוב בקליבלנד כמועמדה לנשיאות.
דיקינסון היה חלוק עם המפלגה על השליטה של ויליאם ג'נינגס ברייאן והצעותיו בתחום המוניטרי.
בבחירות לנשיאות של 1900 הוא תמך במועמדתם של ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט ותמך בניסיונו הבלתי מוצלח של רוזוולט להיבחר לתקופת כהונת שלישית בבחירות של 1912.
דונלד דיקינסון נפטר בדטרויט ב-15 באוקטובר 1917. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר.
מחוז דיקינסון שבמישיגן נקרא על שמו.
דונלד ברוס רדפורד היה ארכאולוג ואגיפטולוג קנדי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
רדפורד קיבל את התואר הראשון, השני והדוקטורט שלו באוניברסיטת מקגיל ובאוניברסיטת טורונטו בקנדה.
בשנים 1969–1998 היה פרופסור חבר באוניברסיטת טורונטו.
בשנת 1986 היה פרופסור אורח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בישראל.
בשנת 1998 עבר לאוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית.
רדפורד ניהל מספר חפירות חשובות במצרים, בין השאר בכרנכ, במנדס ובנקרופוליס של תבאי.
ביחד עם רעייתו סוזאן רדפורד, אף היא אגיפטולוגית, הוא מנהל את מיזם מקדש אחנתון.
מראשית הקריירה האקדמית שלו עסק גם בארכאולוגיה מקראית ובחקר המקרא.
בספרו Egypt, Canaan, and Israel in Ancient Times, אשר זכה בפרס Biblical Archaeology Society לספר הטוב בארכאולוגיה לשנת 1993, טען כי שלטון החיקסוס במצרים וגירושם הפך למיתוס בתרבות כנען, והבסיס לסיפור יציאת מצרים ודמותו של משה.
עוד טען בספר כי כמעט כל שמות המקומות בסיפור יציאת מצרים המקראי משקפים מציאות של השושלת ה-26 בהיסטוריה של מצרים העתיקה, במאות ה-7 וה-6 לפנה"ס.
עמדה זו פותחה והורחבה על ידי ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן בספרם ראשית ישראל.
הודל הציע כי במקום להפחית את ייצור הכְּלוֹרוֹ-פְלוּאוֹרוֹ-פַּחְמָנִים למניעת הרס שכבת האוזון, על הציבור לחבוש כובעים ולהשתמש בקרם הגנה.
יוזמה זו הייתה נתונה לביקורת נחרצת מצד מדענים וסביבתנים, שהצביעו על "ההשפעות הרחבות והנוראיות שתהא לקרינה אולטרה סגולה על אקלים כדור הארץ, מארגי המזון ומינים בודדים של צמחים ובעלי חיים שאינם בני אדם".
מבקרי "תוכנית ריי-באן" של הודל תיארו בסרקזם בעלי חיים וצמחים מרכיבים משקפי שמש להגנה מפני קרינה מוגברת, וקראו להתפטרותו.
הודל נולד בפורטלנד שבאורגון, בנם של פיליפ א.
סיים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1957 נישא הודל לברברה ביצ'ר שטוקמן, שנולדה בפיטסבורג שבפנסילבניה, ולמדה במכללת ולסלי.
היא נישאה להודל במהלך שנת הלימודים האחרונה שלה.
בתום לימודיהם עברו השניים לאורגון, המדינה בה גדל הודל, והודל המשיך פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת אורגון.
באורגון נולדו להם שני בנים.
לאחר התאבדות בנם הבכור הפכו בני הזוג הודל לנוצרים אוונגליסטים.
הם נעשו פעילים בכנסייה ובארגונים נוצריים אחרים והחלו לנאום בהתכנסויות אוונגליסטיות ובארוחות בוקר קהילתיות.
ההודלס הופיעו בתוכניות הטלוויזיה "מועדון 700" עם פט רוברטסון, "The Hour of Power" עם רוברט שולר ובשידורי Focus on the Family בהנחייתו של ג'יימס דובסון, ובהופעותיהם הטלוויזיוניות עודדו וניחמו משפחות שאיבדו גם הן את יקיריהם בהתאבדויות.
בשנים 1972–1977 היה הודל ראש מִנהל החשמל בונויל (Bonneville Power Administration).
אחרי שעזב חברה זו קבע שבצפון־מערב האוקיינוס השקט יהיה בסופו של דבר צורך בכל האנרגיה החשמלית שתופק בידי תחנות הכוח הגרעיניות המוצעות על ידי מערכת אספקת החשמל הציבורית במדינת וושינגטון.
ב-5 בנובמבר 1982 החל הודל את כהונתו כמזכירהּ הרביעי של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית תחת הנשיא רונלד רייגן.
לאחר מכן, בשנת 1985, מונה למזכיר הפנים של ארצות הברית.
טרם לכן שירת במחלקת הפנים של ארצות הברית כתת-המזכיר תחת ג'יימס ואט.
מבקריו שיבשו את מאמציו להטיל מדיניות ניהול חדשה על שטחי אדמה פדרליים,י ובלמו את מאמציו ליצור שטחים פתוחים רחבי-ידיים.
חרף הביקורת, ממשל רייגן הוסיף למעלה משני מיליון אקר (8,000 קילומטר רבוע) אל המערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי.
מדיניות הודל נמשכה תחת מנואל לוחאן בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש, והגיעה לידי גמר במהלך 1997 בהוראת המזכיר ברוס באביט.
בהיותו מזכיר הפננים הציע הודל לערוך מחקר בדבר הריסת סכר אושונסי בפארק הלאומי יוסמיטי ושיקום עמק הץ' הצ'י (Hetch Hetchy Valley), גרסה קטנה יותר אם כי יותר מוצפת של עמק יוסמיטי.
דיאן פיינסטיין, לשעבר ראש עיריית סן פרנסיסקו, שבתחומה המוניציפלי שוכן הסכר, התנגדה למחקר ובלמה את היוזמה.
במרץ 1984 דרשה אומת נאוואחו שמזכיר הפנים וויליאם פ.
קלארק יבצע כיול סביר לשיעור התמלוגים של שכירות הפחם ששילם התאגיד פיבודי אנרג'י.
ביולי 1985 נועד הודל בחשאיות ובחד-צדדיות עם נציג מטעם פיבודי אנרג'י, שנחשף בדיעבד כ"עוזרו לשעבר וחברו של המזכיר הודל".
לאחר סקירה קצרה של יתרונות ההצעה מצד פיבודי אנרג'י, אישר הודל תיקוני חכירה עם תעריפי תמלוגים נמוכים בהרבה מהשיעור שקבעו בעבר הגורמים האחראים על מעקב אחר יחסי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית עם העמים הילידיים.
בשנת 2007 קבע בית המשפט לערעורים עבור הסבב הפדרלי כי פעולות אלה הפרו את חובת האמון של הממשלה כלפי אומת נאוואחו.
לאחר שירותו בממשל רייגן עבר הודל לאורגון, שם עסק בעסקי ייעוץ עסקי לתאגידי אנרגיה וישב במועצות מנהלים של ארגוני צדקה וחברות מסחריות.
בשנת 1995 חיבר את הספר "משבר בחלקת הנפט" (Crisis in the Oil) בהוצאת הספרים השמרנית "Regnery".
מיוני 1997 עד פברואר 1999 היה הודל נשיא "הקואליציה הנוצרית, קבוצת אינטרס שמרנית ללא כוונת רווח שהוקמה בידי השדרן הדתי פט רוברטסון.
ממאי 2003 עד מרץ 2005 שימש הודל כנשיא ומנכ"ל חברת "Focus on the Family", ארגון נוצרי אוונגליסטי ללא מטרות רווח.
לדבריו, תפקידו היה לנהל את תקופת המעבר הניהולי מהאב המייסד ג'יימס דובסון ליורשו.
מספר שנים לפני שמונה כנשיא היה הודל חבר במועצת המנהלים של הארגון, והוא נשאר חבר הדירקטוריון עד אוקטובר 2005.
דונלד מאייר בלינקן (בשם מלא באנגלית: Donald Mayer Blinken; 11 בנובמבר 1925 – 22 בספטמבר 2022) היה איש עסקים ודיפלומט יהודי-אמריקאי.
הוא כיהן כשגריר ארצות הברית בהונגריה בין השנים 1994 ל-1997. בנו, אנתוני בלינקן, כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
בלינקן נולד ב-11 בנובמבר 1925 ביונקרס, ניו יורק.
בנם של מוריס בלינקן ואתל לבית הורוביץ.
הוריו היו ממוצא יהודי ואביו היה במקור מקייב (כיום בירת אוקראינה).
לבלינקן היו שני אחים: , שכיהן כשגריר ארצות הברית בבלגיה, ורוברט.
האחים גדלו בניו יורק וביונקרס.
הם למדו בבית הספר הוראס מאן.
בלינקן שירת בשנת 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה בחיל האוויר של ארצות הברית ולאחר המלחמה סיים בהצטיינות בשנת 1948 תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד.
ב-1966, נמנה בלינקן עם מקימי ורבורג פינקוס, בנק השקעות בניו יורק.
הוא שימש כדירקטור בוורבורג פינקוס וכיהן כיו"ר הדירקטוריון.
מ-1970 עד 1976, בלינקן היה נשיא האקדמיה למוזיקה של ברוקלין.
הוא מונה לחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק על ידי המושל יו קארי בספטמבר 1976 ומונה ליושב ראש חבר הנאמנים ב-1978. חבר הנאמנים בראשותו התעמת עם המושל מריו קואומו מכיוון שקואומו רצה שחבר הנאמנים יקצץ בהוצאות.
בלינקן הודיע על התפטרותו מחבר הנאמנים באוקטובר 1989, שנכנסה לתוקף עם אישור יורשו ב-1990.
במהלך כהונתו של הנשיא ג'ימי קרטר, שימש בלינקן כחבר בפאנל המיוחד לבחינת מועמדויות לבתי המשפט לערעורים של ארצות הברית.
בשנת 1994, הנשיא ביל קלינטון מינה את בלינקן לשגריר ארצות הברית בהונגריה.
מינויו אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית והוא כיהן בתפקידו עד 1997. משנת 2000 עד 2004, כיהן כמזכיר הכללי של הפדרציה העולמית של אגודות האומות המאוחדות (WFUNA) .
ב-1956 נפגש בלינקן עם הצייר היהודי מארק רותקו והיה לאספן אמנות.
הוא היה נשיא קרן מארק רותקו מ-1976 עד 1989. בשנת 1984 העניקה הקרן כ-1,000 יצירות אמנות למוזיאונים שונים, ביניהם, הגלריה הלאומית לאמנות.
בלינקן התגורר ברחוב 52 בעיר ניו יורק ובעיירה איסט המפטון, ניו יורק.
בלינקן היה נשוי ליהודית פרהם משנת 1958 ועד גירושיהם ב-1971. ב-1975 התחתן עם ורה ארמר, ניצולת שואה מהונגריה.
בשנת 2009 פרסמו בני הזוג ספר זיכרונות על בריחתה מהונגריה הקומוניסטית ועל תקופתם בהונגריה במהלך כהונתו כשגריר ארצות הברית במדינה.
בשנת 2015, שונה שמו של "ארכיון החברה הפתוחה" בהונגריה ל-"ארכיון החברה הפתוחה על שם ורה ודונלד בלינקן" לאחר שבני הזוג בלינקן תרמו לארכיון תרומה נכבדת.
בנו מנישואיו הראשונים, אנתוני בלינקן, כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ו ביידן.
בלינקן הלך לעולמו באיסט המפטון ב-22 בספטמבר 2022, בגיל 96.
דונלד ויליאמס היה טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
דונלד ויליאמס נולד בעיירה לאפייט שבמדינת אינדיאנה.
לאחר סיום בית ספר הוא למד באוניברסיטת פרדו אותה סיים בשנת 1964 עם תואר בהנדסת מכונות.
במהלך הלימודים הוא נרשם לצי ארצות הברית.
לאחר סיום הלימודים הוא סיים קורס טיס וקיבל הסמכה כטייס מקדונל דאגלס F-4 פנטום.
ויליאמס הוצב בנושאת מטוסים אנטרפרייז (CVN-65) וביצע מספר משימות במהלך מלחמת וייטנאם.
בהמשך הוא עבר הסבה לווט A-7 קורסייר II וחזר לאנטרפרייז (CVN-65).
בסך הכול הוא ביצע 330 טיסות מבצעיות.
בשנת 1973 ויליאמס סיים קורס לטייסי ניסוי.
בשנת 1978 ויליאמס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
כטייס ניסוי הוא השתתף בהכנות של מעבורת החלל.
בשנת 1985 הוא השתתף במשימת STS-51-D של מעבורת החלל דיסקברי כטייס.
במשימת STS-34 בשנת 1989 הוא היה מפקד צוות.
לאחר פרישה מנאס"א במרץ 1990 ויליאמס הצטרף לצוות של Science Applications International Corporation ועסק בפרויקטים בתחום תעשיית החלל.
הוא פרש לגמלאות בשנת 2006.
ויליאמס נפטר בשנת 2016 בהנדרסון שבנוואדה.
דונלד דה ליין או דונלד דליין (נולד ב-1 בינואר 1970) הוא מפיק סרטים אמריקאי.
הוא היה בעבר ראש ההפקה בסרטי פרמאונט.
הוא החל את הקריירה שלו כמנהל אולפן בחברת וולט דיסני ובחטיבת סרטי טאצ'סטון שלה בשנת 1985, בסופו של דבר שימש כסגן נשיא ההפקה של דיסני.
הוא יליד לה ג'ולה, שכונה בסן דייגו, קליפורניה.
שנהסרטקרדיטהערות1990אישה יפהמנהל אולפן1991מה הסיפור שלך בוב?1996כופר2001עד לרצחמפיק2003הג'וב האיטלקי2004נשים מושלמותשיגעון בנהר2008המרוץ לזהבגוף השקרים2009אני אוהב אותך, אחיעקוב ודווח2010אגדה עם כנפייםמפיק בפועלבורלסקמפיקיוגי דב2011הפקח הירוק: אבירי הברקתישירות לווידאוגרין לנטרן2013רווח וכאב2017פורשים בסטייל2018שחקן מספר אחת2022אל תכריח אותי להצטרף (אנ')
שנהסדרהקרדיטהערות2015–2016עיירה ללא מוצאמפיק בפועל2021Chapelwaiteמיני-סדרה המבוססת על סיפור מאת סטיבן קינג2022בילי הנערמיני-סדרה אודות בילי הנער
דונלד הב היה פסיכולוג קנדי בעל השפעה בתחום הנוירופסיכולוגיה, נושאי מחקרו עסקו בניסיון להבין כיצד תפקודם של נוירונים תורם לתהליכים פסיכולוגיים כגון למידה.
הוא מוכר בזכות התיאוריה שלו על מה שמכונה עד היום על שמו למידה הביאנית, שאותה הציג בעבודה הקלאסית שלו משנת 1949 "The Organization of Behavior".
הוא תואר כאבי הנוירופסיכולוגיה והרשתות העצביות.
סקר שפורסם בעיתון המקצועי Review of General Psychology ב-2002, דירג את הב במקום ה-19 לפי מספר הציטטות של עבודתם בין הפסיכולוגים במאה ה-20. השקפותיו על למידה תיארו התנהגות ומחשבה במונחים של תפקוד המוח, והסבירו תהליכים קוגניטיביים במונחים של קשרים בין מכלולי נוירונים.
דונלד הב נולד בצ'סטר, בפרובינציה הקנדית נובה סקוטיה, הבכור מארבעה ילדים, לארתור מ' וקלרה (אולדינג) הב, וחי שם עד גיל 16, כאשר הוריו עברו לדרטמוט, נובה סקוטיה.
הוריו של הב היו שניהם רופאים.
(רוב התלמידים בכיתות ט', י' וי"א בבית הספר בצ'סטר נכשלו בבחינות האזוריות.
אלה בכיתה ט' ו-י' הורשו להתקדם למרות כישלונם, אבל לא הייתה כיתה י"ב בצ'סטר.) הוא התחיל את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת דלהוסי בהליפקס במטרה להפוך לסופר, וסיים את לימודיו לתואר Bachelor of Arts ב-1925. הוא החל לעבוד כמורה ולימד בבית הספר הישן שלו בצ'סטר.
מאוחר יותר עבד זמן מה בחווה באלברטה ונדד כפועל בקוויבק.
בשנת 1928 החל את לימודי המחקר שלו באוניברסיטת מקגיל.
במקביל הוא מונה למנהל בית הספר התיכון ורדן בפרברי מונטריאול.
הוא עבד עם שני עמיתים מהאוניברסיטה, קלוג וקלארק, כדי לשפר את המצב בבית הספר.
הוא נקט בגישה חדשנית יותר לחינוך - למשל, להתוות נושאי לימוד מעניינים יותר ושליחה של כל מי שמתנהג בצורה לא מתאימה החוצה (מה שהפך את שיעורי בית הספר לזכות).
הוא השלים את התואר השני שלו בפסיכולוגיה באוניברסיטת מקגיל ב-1932 בהדרכתו של הפסיכולוג הבולט בוריס בבקין.
עבודת התזה לתואר שני של הב, שכותרתה "רפלקסים ומותנים ובלתי מותנים ועיכוב", ניסתה להראות שהרפלקסים של שרירי השלד נובעים מלמידה תאית.
בתחילת 1934, חייו של הב היו בקריסה.
אשתו מתה בתאונת דרכים, ביום הולדתו העשרים ותשעה (22 ביולי 1933).
עבודתו בבית הספר במונטריאול לא צלחה.
במילותיו, הוא "הובס על ידי קשיחות תוכנית הלימודים בבתי הספר הפרוטסטנטיים של קוויבק." הדגש במחקר הפסיכולוגי במקגיל היה יותר בכיוון של חינוך ואינטליגנציה, ואילו הב היה עכשיו יותר מעוניין בפסיכולוגיה פיזיולוגית והיה ביקורתי מאוד על המתודולוגיה של הניסויים שם.
הוא החליט לעזוב את מונטריאול וכתב לרוברט ירקס באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, שם הוצעה לו משרת תלמיד מחקר לקראת דוקטורט.
המנחה שלו בבקין, לעומת זאת, שכנע את הב ללמוד תחת ההנחיה של קרל לאשלי באוניברסיטת שיקגו.
ביולי 1934התקבל הב ללימודי מחקר בהנחיית קארל לשלי באוניברסיטת שיקגו.
התזה שלו הוגדרה כ"בעיית ההתמצאות המרחבית ולמידת המיקום".
הב יחד עם שני תלמידים נוספים עברו עם לשלי לאוניברסיטת הרווארד בספטמבר 1935. כאן היה עליו לשנות את נושא התזה שלו.
בהרווארד הוא חקר את ההשפעות של חסך חושי ראייתי בגיל צעיר על תפיסת הגודל והבהירות בחולדות.
כלומר, הוא השווה מוחות של חולדות שגודלו בחושך לאלה שנחשפו לאור מגיל צעיר.
בשנת 1936 קיבל את הדוקטורט שלו מהארוורד.
בשנה שלאחר מכן עבד כעוזר מחקר של לשלי, וכעוזר הוראה בקורס הקדמה לפסיכולוגיה עבור אדווין ג' בורינג במכללת רדקליף.
עבודתו בהרווארד פורסמה במהרה, והוא סיים גם את נושא המחקר שהחל באוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1937 התחתן הב עם אשתו השנייה, אליזבת ניקולס דונובן.
באותה שנה, על פי מידע מאחותו קתרין (היא עצמה סטודנטית לתואר שלישי עם בבקין באוניברסיטת מקגיל), הוא הגיש בקשה לעבוד עם וילדר פנפילד במכון הנוירולוגי של מונטריאול.
ויילדר פנפילד היה נוירוגירורג שחקר באופן שיטתי את התוצאות של הפגיעות והניתוחים.
הב חקר את ההשפעה של ניתוחי המוח ופציעות בבני אדם על התפקוד האנושי, תוך בדיקת המטופלים של פנפילד.
הוא הבחין שכאשר מוח של ילד ניזוק, הילד יכול לחזור לתפקוד חלקי או אפילו מלא.
לעומת זאת, נזק דומה אצל מבוגר גורם להפרעה תפקודית קשה יותר עם מידת החלמה מועטה בהרבה.
מתצפיות אלה הוא הסיק את יכולת הלמידה הגבוהה של המוח בילדים, והתפקיד הבולט שמילא גירוי חיצוני בתהליכי החשיבה של מבוגרים.
למעשה, חוסר הגירוי הזה או חסך תחושתי גרם לתפקוד מופחת ולפעמים הזיות.
הוא גם הפך ביקורתי על השימוש במבחן האינטליגנציה של סטנפורד-בינט ווקסלר בחולים עם פגיעות מוחיות.
המבחנים הללו נועדו למדוד אינטליגנציה כללית, בעוד שהב האמין שהבדיקות צריכות להיות מתוכננות כדי למדוד השפעות ספציפיות של ניתוח המוח על המטופל.
מורטון, הוא יצר בדיקת הבנה למבוגרים ואת בדיקת החריגות בתמונה.
תוך שימוש במבחן חריגות התמונה הב סיפק את האינדיקציה הראשונה לכך שהאונה הטמפורלית הימנית מעורבת בזיהוי חזותי.
הוא גם הראה כי להסרת חלקים גדולים של האונה הקדמית יש השפעה קטנה על האינטליגנציה.
למעשה, בחולה מבוגר אחד לו הוסרו חלק גדול של האונות הקדמיות כדי לטפל באפילפסיה שלו הב איבחן כי חל "שיפור מרשים לאחר הניתוח באישיות וביכולת האינטלקטואלית." מתצפיות מסוג זה הוא החל להאמין שהאונות הקדמיות לוקחות תפקיד בלמידה רק בשלב מוקדם של החיים.
מסקנה נוספת מתצפיותיו הייתה שהזיכרון ויכולת הלמידה אינם מרוכזים באונות אלה דווקא, אלא מפוזרים במוח כולו.
בשנת 1939 הוא מונה למשרת הוראה באוניברסיטת קווינס שבקינגסטון, אונטריו.
כדי לבחון את התיאוריה שלו על התפקיד המשתנה של האונות הקדמיות עם הגיל, הוא עיצב מבוך לחולדות עם נתיב משתנה יחד עם קנת וויליאמס שנקרא מבוך הב-וויליאמס, לשימוש כשיטה לבדיקת אינטליגנציה של בעלי חיים, מבוך ששימש מאוחר יותר במחקרים רבים.
ב-1942 עבר הב לאורנג' פארק, פלורידה לעבוד שוב עם קארל לשלי, שהחליף את ירקס כמנהל מעבדות ירקס לביולוגיה של פרימטים ב מרכז המחקר הלאומי של ירקס.
מרכז זה היה מקושר לאוניברסיטת ייל, ועסק בעיקר במחקרים של פסיכולוגיה השוואתית על קופים.
כאן, בחקר התנהגות הפרימטים, פיתח הב מבחנים רגשיים עבור שימפנזים.
הניסויים האלה נכשלו במידה רבה שכן השימפנזים התבררו כחיות קשות ללימוד.
אבל בכתביו מאוחר יותר כתב הב כי הזמן שבילה במעבדות האלה היה מועיל מבחינתו בזכות איכות הדיונים עם עמיתים, רעיונות נועזים שעלו שם והמשוב שקיבל על עבודתו.
בזמן שהותו בפלורידה ובמהלך העבודה שם כתב את ספרו פורץ הדרך: "הארגון של ההתנהגות: תיאוריה נוירופסיכולוגית", ספר זה שטען לראשונה כי הדרך היחידה להסביר התנהגות היא במונחים של תפקוד המוח.
לאחר תום עבודתו בפלורידה חזר לאוניברסיטת מקגיל וקיבל פרופסורה בפסיכולוגיה ב-1947, והיה לראש המחלקה ב-1948. כאן הוא שוב עבד עם פנפילד, אבל הפעם דרך תלמידיו, שכללו את מורטימר מישקין, הלדור אנגר רוזוולד, וברנדה מילנר, כולם הרחיבו את עבודתו הקודמת עם פנפילד על המוח האנושי.
אשתו אליזבת מתה ב-1962. בשנת 1966 התחתן הב עם אשתו השלישית, מרגרט דורין רייט (שם נעורים ויליאמסון), אלמנה.
הב נשאר במקגיל עד פרישתו בשנת 1972. הוא נשאר במקגיל לאחר פרישתו כפרופסור אמריטוס במשך כמה שנים, במחלקה לפסיכולוגיה, וניהל קורס סמינריוני שהיה חובה לכל הסטודנטים לתואר שני במחלקה.
בשנת 1977 פרש הב למקום הולדתו בנובה סקוטיה, שם השלים את ספרו האחרון, "מאמר על התודעה".
הוא מונה לפרופסור כבוד לפסיכולוגיה במוסד בו למד, אוניברסיטת דלהוסי, והשתתף באופן קבוע בסמינרים שם עד מותו בגיל 81, בשנת 1985. הוא הותיר אחריו שתי בנות (שתיהן מנישואיו השניים), מרי אלן הב וג' יין הב פול.
הב היה חבר באגודה הפסיכולוגית הקנדית (CPA) ובאגודה הפסיכולוגית האמריקאית (APA).