tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צעד זה מנע את השימוש במיניקס לבסיס מערכת תוכנה חופשית המופצת בחינם, והוביל מפתחי תוכנה מתנדבים לתרום לפיתוח מערכות הפעלה כמו לינוקס ו-FreeBSD.
באפריל 2000, מיניקס הפכה לקוד פתוח תחת רישיון BSD, אך עד אז מערכות הפעלה אחרות עלו על יכולותיה, והיא נותרה מערכת הפעלה עבור סטודנטים וחובבים.
מיניסטרי (Ministry) היא להקת אינדסטריאל מטאל אמריקאית שהוקמה בשנות השמונים ונחשבת לחלוצה בתחומה.
אלן יורגנסן הקים את מיניסטרי בשיקגו, אילינוי ב-1981. ההרכב המקורי הורכב בעיקר מיורגנסן (שירה וקלידים) וסטפן ג'ורג' (תופים), והצליל המקורי של מיניסטרי היה במקור סינת' פופ שהיה מלודי יותר מהמוזיקה שיורגנסן יתפרסם בזכותה.
הצמד יורגנסן/ג'ורג' יצר תחת השם מיניסטרי ארבעה סינגלים בחברת !Wax Trax במהלך 1984 (נאספו לאלבום ששמו Twelve-Inch Singles).
ארך-הנגן הראשון שלהם, With Sympathy, יצא בחברת אריסטה רקורדס ב-1984 ומכר מעט.
המוזיקה באלבום זה והסינגלים שליוו אותו היו בסגנון פופ מלודי, שלא דומה לשום דבר שמיניסטרי הוציאה לאחר מכן.
יורגנסן הביע מאז חרטה על המוזיקה שיצר במיניסטרי בימים המוקדמים ההם, כשהוא מכנה את With Sympathy בתואר "הפלה בדמות אלבום".
כמה מההקלטות המועדפות עליו מאותה תקופה נאספו לאלבום Early Trax שיצא בחברת ריקודיסק מיוזיק ב-2004.
עד לאמצע שנות השמונים מוזיקת פופ עניינה פחות את יורגנסן, וכתוצאה מכך הוא נפרד מג'ורג' תוך שהוא שוקל מחדש את דרכה המוזיקלית של מיניסטרי.
יורגנסן הקליט כמעט לבדו את האלבום השני מ-1986, Twitch, שגם הוא לא מכר היטב.
המוזיקה הייתה אלקטרונית ורקידה, אך רחוקה ממוזיקת פופ והצליל היה נוקשה ואגרסיבי יותר מההקלטות הקודמות של מיניסטרי.
לאחר Twitch, יורגנסן ביצע את שינוי חשוב בלהקה כשחזר אל כלי הנגינה שזנח שנים לפני כן: הגיטרה החשמלית.
הוא גם הביא את פול בארקר למיניסטרי כדי לנגן בה גיטרה בס; בארקר יישאר חברו לצמד של יורגנסן במהלך מה שתיחשב תקופת הזהב של מיניסטרי.
לאחר צירופו של המתופף ויליאם ריפקין, מיניסטרי הקליטה את The Land of Rape and Honey ב-1988. האלבום היה הצלחה בסצנת השוליים של הרוק והיום נחשב ליצירה קלאסית ולאחד מהאלבומים החשובים בתת-הז'אנר "אינדסטריאל מטאל" ("רוק כבד תעשייתי").
"ארץ האונס והדבש" מורכב מסינתיסייזרים, קלידים, מכונות-תופים רועשות ומהירות, דוגמיות-קול משונות, דיאלוגים מתוך סרטים, עיבודים אלקטרוניים בלתי-שגרתיים, ומדי פעם צלילים כבדים ומעוותים של גיטרה חשמלית וגיטרה בס.
האלבום קודם באמצעות סיבוב הופעות ב-1988 ובווידאו-קליפים לשיר "סטיגמטה" ולשיר הנושא של האלבום.
על עטיפת האלבום יש צילום מטושטש של ראש של גופה ששרועה על האדמה.
האלבום הבא, The Mind Is a Terrible Thing to Taste, היה דומה לאלבום הקודם באווירתו הכבדה והדחוסה, אך "הדעת היא דבר נורא לטעום" היה מעט כבד יותר עם דגש על הגיטרה של יורגנסן.
האלבום קודם באמצעות סיבוב הופעות ב-1990 ובסינגלים Burning Inside (שגם צולם לו וידאו-קליפ) ו-So What.
במשך שנות השמונים יורגנסן ובארקר הרחיבו את רעיונותיהם מעבר למיניסטרי במסגרת מה שנראה כמצעד אינסופי של פרויקטים צדדיים ושיתופי-פעולה.
רבים מהם נשאו את חותמה המוזיקלי של מיניסטרי ושל צמד המפיקים "היפו לוקסה" (כינויו של יורגנסן כמפיק)/"הרמס פן" (בארקר).
החשוב מכולם הייתה האלטר-אגו של מיניסטרי, ריבולטינג קוקס.
הלהקה, שמכונה בקיצור RevCo, הייתה למעשה מיניסטרי בצירוף הסולן הבלגי לוק ון-אקר.
יורגנסן ובארקר הקימו גם את Lard, עם סולן להקת הפאנק דד קנדיז ג'לו ביאפרה, את Acid Horse כשיתוף-פעולה עם להקת האינדסטריאל "קברט וולטייר", את "1000 הומו די-ג'ייז" עם טרנט רנזור מלהקת האינדסטריאל ניין אינץ' ניילס, את PTP עם כריס קונלי, ואת Pailhead עם איאן מק'קיי מלהקת הפאנק מיינור ת'רט.
בארקר הוציא לאור חומר מקורי תחת השם Lead Into Gold ויורגנסן הפיק וניגן בגיטרה באלבום של להקת האינדסטריאל סקיני פאפי.
ההקלטות הנדירות ביותר מתוך הפרויקטים האלה נאספו לאלבום Side Trax שיצא בחברת ריקודיסק מיוזיק ב-2004.
מיניסטרי פרצה אל הזרם המרכזי של שוק המוזיקה ב-1991 עם השיר Jesus Built My Hotrod (שנכתב בשיתוף עם גיבי היינס מלהקת האינדי/פאנק באטהול סרפרס) ועם הווידאו-קליפ לשיר שהיה להיט ב-MTV.
כפי שהצליל של הסינגל ניבא, האלבום שבא בעקבותיו ב-1992 ונקרא Psalm 69: The Way to Succeed and the Way to Suck Eggs היה האלבום הכבד והנוקשה ביותר שמיניסטרי הוציאה עד אז, כשהנקודה המשמעותית הייתה עבודת הגיטרות החשמליות של יורגנסן ושל חברי ההרכב החדשים מייק סקצ'יה ולואיס סוויטק.
Psalm 69 הפך ללהיטה הגדול ביותר של מיניסטרי, והוא לווה בסינגלים (ובווידאו-קליפים שליוו אותם) .N.W.O ("סדר עולמי חדש", שיר שכלל מחאה נגד מלחמת המפרץ והתקפה שכוונה על ג'ורג' בוש האב), ו-Just One Fix (שיתוף-פעולה עם המשורר והסופר ויליאם ס.
חלקו הראשון של שם האלבום, Psalm 69, הודפס על עטיפתו כשהוא מיוצג על ידי המילה "ראש" ביוונית כשהיא כתובה באותיות רוניות (כתב צפון-אירופאי עתיק), כך: ΚΕΦΑΛΗΞΘ.
לאחר יציאת Psalm 69 מצבה של הלהקה התדרדר בגלל שורה של מעצרים ובעיות שקשורות לסמים.
הלהקה לא הוציאה לאור את אלבומה הבא, Filth Pig, עד 1996. לשם הקלטת האלבום החדש, מינסטרי נפטרה מכל הסינתיסייזרים ודוגמיות-הקול והשתמשה כמעט אך ורק בגיטרות רועשות במיוחד.
השירים היו לרוב במקצבים איטיים יותר מהמנגינות המהירות מאוד שנכללו בשלושת האלבומים הקודמים.
Filth Pig קודם על ידי הסינגלים והווידאו-קליפים The Fall ,Reload, גרסת כיסוי בלתי-שגרתית ללהיט ישן של בוב דילן בשם Lay Lady Lay ו-Brick Windows וכן בסיבוב-הופעות ב-1996 שתועד באלבום וב-DVD מ-2002, Sphinctour.
האלבום לא התקבל בהתלהבות והיו שכינו אותו "ניסיון עצל", ויורגנסן התייחס אליו מאוחר יותר כאל אחד מנסיונותיה הפחות-טובים של מיניסטרי, ונזכר באותה תקופה כמושפעת משימושו הקבוע בהרואין.
בעולם המטאל היו כאלה שדווקא התלהבו מן האלבום הזה וכן מאלבומה של מינסטרי שיצא ב-2003 ושהיה דומה לו בגישתו, וטענו שללא אלמנטים "תעשייתיים" מודגשים יתר על המידה ועם דגש על עבודת גיטרות, מיניסטרי נשמעת טוב יותר.
חברי מינסטרי ספגו אבדה קשה כשהגיטריסט לשעבר ויליאם טאקר התאבד ב-1999. לאחר שיורגנסן ובארקר התגברו על בעיות ההתמכרות שלהם להרואין, מיניסטרי הוציאה לבסוף את אלבומם הבא מ-1999, Dark Side of the Spoon, שאותו הם הקדישו לטאקר.
באלבום זה מיניסטרי ניסתה לגוון את הצליל שלה על ידי הוספת נגיעות מלודיות יותר וסינתטיות, בדומה לצליל הישן של הצמד יורגנסן/ג'ורג', אל צליל האלקטרו-מטאל הרגיל שלהם.
שם האלבום הוא בחלקו פרודיה על שמו של האלבום הקלאסי Dark Side Of The Moon של פינק פלויד, ובחלקו מכוון אל הצד ה"אפל" של כף שמחממים לשם המסת הרואין, כשהלהקה סבלה מבעיות התמכרות לסם זה באותה התקופה.
האלבום לא התקבל היטב, אך לעומת זאת, השיר Bad Blood הופיע בפסקול הסרט מטריקס והיה מועמד לפרס גראמי בשנת 2000.
הלהקה הוציאה אלבום אוסף בשם Greatest Fits ב-2001 עם הלהיט ?What About Us שנכלל גם בפסקול הסרט אינטליגנציה מלאכותית של סטיבן ספילברג.
יורגנסן ובארקר התרכזו בפיתוח של שירים לקראת אלבום חדש ב-2000 וב-2001. הם הוציאו לאור את Animositisomina בחברת סנקטוארי רקורדס ב-2003. הצליל היה הבי מטאל טהור מלווה באפקטים ווקליים, והזכיר את Psalm 69 בגישתו.
שם האלבום הוא פלינדרום שמורכב מהמילה Animosity (שנאה) ללא האות האחרונה, כשהיא מופיעה כמו שהיא וגם בסדר איות הפוך.
על פני התקליטור מופיע שילוב של סמלי היהדות, האסלאם והנצרות לכדי סמל אחד.
בארקר עזב את מיניסטרי ב-2003 על דעת עצמו ומסיבות מסתוריות, אך יורגנסן המשיך את דרכה של מיניסטרי עם סקאצ'יה ועוד מגוון של מוזיקאים, ולקראת האלבום הבא הוא יצר מחדש את השיר .N.W.O תחת השם .NO W, כשהפעם הוא מכוון את הטקסט כנגד בנו של הנתקף המקורי, ג'ורג' וו.
האלבום כונה Houses of the Molé והוא מכיל את הטקסטים הפוליטיים המפורשים ביותר שיורגנסן כתב מעולם, בסגנון הפאנקי האלקטרו-מטאלי המוכר של מיניסטרי, אך בהגשה פרועה ואלימה יותר מאי-פעם.
במהלך סיבוב ההופעות של 2004 שנקרא Evil Doer Tour, יורגנסן העניק לקהל מידע שלילי על הנשיא ג'ורג' וו.
בוש ועבד עם ארגונים שעודדו בני-נוער אמריקאים להצביע בבחירות הקרובות לנשיאות ארצות הברית.
אלבומה העשירי של מיניסטרי, Rio Grande Blood (פרודיה על שם אלבום של להקת זי זי טופ) יצא ב-2006. גם אלבום זה מוקדש כולו לתקיפת ממשל ג'ורג' בוש.
לדוגמה, השיר "Señor Peligro" ("מר סכנה" בספרדית) מביע תמיכה בהתקפה של נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס על בוש ומצטט אותו, והשיר "Lieslieslies" מאשים את בוש במעורבות במאורעות ה-11 בספטמבר.
אלבום נוסף שעוסק בנושא זה יצא ב-2007 תחת השם "The Last Sucker".
יורגנסן הודיע שלאחר שהטרילוגיה כולה תצא לאור הוא יתרכז בהחתמת להקות חדשות בחברת התקליטים שהקים (13th Planet Records), מפני שאינו מעוניין להמשיך ולהוציא אלבומים גרועים שלושים שנה לאחר שהגיע לשיא הצלחתו, בדומה ללהקות כמו אירוסמית' והרולינג סטונז (כך לדבריו).
אל יורגנסן (שירה, קולות רקע וכלים שונים)
חברי עבר (בסדר כרונולוגי יורד)
מקס ברודי (תופים, תכנות, סקסופון)
אדם גרוסמן (גיטרה, ראו גם סקרו)
פול בארקר (בס, קלידים, תכנות, קולות רקע)
פטי יורגנסן (קלידים, קולות רקע)
מינימל קומפקט היא להקת רוק אלטרנטיבי ישראלית שהוקמה באמסטרדם ופעלה באירופה בשנות ה-80 של המאה ה-20. למרות פירוקה בסוף שנות השמונים, הלהקה שומרת על פעילות מצומצמת ומופיעה בהופעות חיות מדי כמה שנים.
1980–1981: הקמת הלהקה ותקליטון ראשון
סמי בירנבך ורמי פורטיס שיתפו פעולה לראשונה באלבום הבכורה של פורטיס, "פלונטר", שיצא ב־1978 ושאת רוב שיריו כתב בירנבך.
לאחר יציאת האלבום שאף פורטיס להמשיך ליצור ולהקליט, אך חש שחברת התקליטים CBS ישראל מנעה זאת ממנו, והחליט לנסות לפתח קריירה בינלאומית.
ב־6 ביוני 1980 עברו פורטיס ובירנבך לאמסטרדם עם ברי סחרוף ובת זוגו של פורטיס, מלכה שפיגל, בשאיפה לפעול שם כמוזיקאים.
הם התאחדו שם עם הגיטריסט נטי ויסמן, שניגן באלבום "פלונטר" והגיע לאמסטרדם זמן קצר לפניהם, והקימו להקה בשם "S.O.B" (ראשי תיבות של Sons of Beethoven).
בירנבך כתב את שירי הלהקה, פורטיס היה הסולן וסחרוף וויסמן ניגנו בגיטרות.
לצידם פעלו בלהקה הבסיסט ג'ון הילטון ומתופף הולנדי בשם תום.
הלהקה השתתפה באותה שנה בתחרות להקות צעירות עם השיר "Wanted", שבה הגיעה למקום האחרון.
הפרס המיועד בתחרות היה הקלטת אולפן מקצועית, אך לבסוף כל השירים בה הוקלטו והופצו בהולנד על גבי אלבום בשם .
חברי "S.O.B" לא היו מרוצים מן ההקלטות שיצרו, ולאחר שוויסמן ביקש להיות המוזיקאי המוביל בלהקה, החלו מתחים בין חבריה, והיא פורקה לאחר כעשר הופעות.
לאחר כישלון ההרכב הקימו פורטיס, שפיגל, בירנבך וסחרוף הרכב חדש, מינימל קומפקט, שבו בירנבך ופורטיס שרו, שפיגל ניגנה בבס וסחרוף ניגן בגיטרות.
השם "מינימל קומפקט", שהציע בירנבך, מתאר את האווירה הביתית של הלהקה, שחבריה גרו ויצרו במשותף ופעלו בתנאים מינימליים.
מקור השם בשיר שיצרו חברי הלהקה בראשית דרכה.
בעוד סחרוף נחשב אז למוזיקאי מקצועי, וכבר פעל כנגן גיטרה וכמורה לגיטרה, בירנבך ושפיגל היו חסרי ניסיון משמעותי במוזיקה לפני פעילותה של הלהקה; שפיגל רק החלה אז בלימודי בס, ובירנבך היה מוכר בעיקר כפזמונאי וכדי ג'יי.
להבדיל מלהקת "S.O.B", שהקליטה גרסאות דמו מקצועיות באולפנים, עבודתה הראשונה של מינימל קומפקט הייתה בהקלטות סקיצות ביתיות.
חברי הלהקה נהגו לנגן יחד בג'אם סשן, ובנגינות אלו התפתח סגנונה של שפיגל כבסיסטית, שהושפע מהבסיסט ג'ה וובל.
בהכנה למכתב שיועד להישלח לחברם, הטכנאי אורי ברק, הקליטו חברי הלהקה שני שירים בהקלטה ביתית: "(Creation Is Perfect (I am a Camera", שהלחינו כאלתור על פי מילים של המשורר בוב קאופמן, ו"To Get Inside", שהלחינו במשותף על פי שיר שכתב בירנבך.
בירנבך העביר את ההקלטות לידידו מרק הולנדר, שהכיר בעקבות ביקורו של הולנדר בישראל כמה שנים קודם לכן, ושהקים באותה תקופה את חברת התקליטים העצמאית "קראמד".
באותה תקופה, בעקבות קושי החיים באמסטרדם ומתחים עם חברי ההרכב, עזב פורטיס את ההרכב וחזר להתגורר בישראל.
הולנדר התרשם מהסקיצות, והזמין את שלושת חברי הלהקה הנותרים להקלטת השירים באולפן בבלגיה.
בעת החזרות על שני השירים הקיימים נוצרו שלושה שירים חדשים, וחמשת השירים התגבשו למיני־אלבום בשם "Minimal Compact", שיצא בסוף 1981. למעט השיר "Creation Is Perfect (I am a Camera)" כתב בירנבך את כל מילות השירים.
הלחנים היו פרי עבודה משותפת של שלושת חברי ההרכב.
הולנדר ניגן באלבום בכלי נשיפה ובאורגן, ולצידו ניגן נגן אורח אחר שסיפקה חברת "קראמד", דירק פולק, בכלי הקשה.
השניים השתתפו בהלחנת השיר "Ready-Made Diary" והפיקו את שירי האלבום עם חברי מינימל קומפקט.
סגנון האלבום נטה לגל חדש עם השפעות מזרחיות, שהגיעו בהמלצתו של המפיק דירק פולק.
השיר "" מהאלבום הפך ללהיט בהופעות הלהקה.
חברי מינימל קומפקט לא ציפו להמשיך בפעילות הלהקה לאחר המיני־אלבום, אך השתכנעו בכך בעקבות הביקורות החיוביות שקיבל ותשומת הלב שהוא משך בכלי התקשורת באירופה.
בהופעות הלהקה הראשונות בבריסל ניגן מרק הולנדר בקלידים, והשתתף בהן מתופף אורח.
החומר של הלהקה בהופעות ראשונות אלו הספיק לכעשרים דקות בלבד, ובעקבות התגובות הנלהבות של הקהל שרו חבריה את כל השירים פעמיים.
חברי הלהקה הבינו שעליהם לגבש הרכב להופעות, והחלו בחיפוש אחר מתופף.
בהמלצתו של דירק פולק צורף ללהקה מתופף קבוע, ההולנדי מקס פרנקן.
פרנקן היה גם הוא בעל ניסיון מועט במוזיקה, וראה עצמו מתופף חובב.
הוא הסכים להצטרף ללהקה באופן זמני, עד שיימצא מתופף קבוע, אך לבסוף נשאר בלהקה עד סוף ימיה.
הופעתה הראשונה של הלהקה עם פרנקן הייתה ב־1982, בתערוכה של ציוריו של דירק פולק בעיר דורדרכט שבהולנד.
לאחר מכן החלה הלהקה בסיבוב הופעות בבלגיה, הולנד, לוקסמבורג וצרפת.
פולק והולנדר המשיכו בהפקת הלהקה, שהעבירה את הקלטותיה ללונדון, דורדרכט ובריסל.
באביב ובקיץ של 1982 הקליטה הלהקה את אלבומה המלא הראשון, "One By One".
את רוב השירים באלבום כתב בירנבך והלחינו חברי הלהקה במשותף, לרבות פרנקן.
בשיר "Take Me Away" השתתפו במילים שפיגל ופולק, וכמו כן נכללה באלבום גרסה מחודשת לשיר "אורחה במדבר" של יעקב פיכמן ודוד זהבי.
השיר "Disguise" הפך ללהיט בהופעות הלהקה.
האלבום "One By One" זכה לביקורות חיוביות רבות, והוביל להופעות נוספות באירופה, ובכלל זה הופעה בהצגה כפולה עם להקת טוקסידומון.
המפגש עם טוקסידומון הוביל לשיתוף פעולה בין הלהקות, וב־1983 הפיקו פיטר פרינסיפל, הבסיסט של טוקסידומון, וז'יל מרטין, שעבד עימה כטכנאי קול, ארבעה שירים של מינימל קומפקט בבריסל.
השירים שימשו במופע הבלט "Pieces for Nothing" של הכוריאוגרף הצרפתי פייר דרולר, וראו אור על גבי האלבום "Made to Measure Vol.
1", שהיה הראשון בסדרת אלבומים של חברת התקליטים "קראמד".
להקלטות של שירים אלו הצטרף חבר נוסף של טוקסידומון, סטיבן בראון, שניגן בהם בקלרינט ובסקסופון.
באותה תקופה, לאחר שובו לישראל, פעל פורטיס בלהקות "כרומוזום" ו"ז'אן קונפליקט".
באחד מביקוריו של סחרוף בישראל הוא עודד את פורטיס לשוב ל"מינימל קומפקט", ופורטיס התנה את חזרתו ללהקה בכך שלא יגורו עוד באמסטרדם.
הלהקה עבדה באותה תקופה על הקלטת אלבומה "Deadly Weapons" בבריסל, ומרכז הלהקה הועתק לשם.
האלבום יצא ב־1984, ופורטיס השתתף בו בגיטרה ובשירה בחלק מהשירים.
את רוב שירי האלבום יצרו חברי הלהקה ללא פורטיס כשנה לפני ששב ללהקה, והשיר היחיד שבו השתתף בכתיבה היה "Not Knowing".
באלבום זה התפתח סגנונה המוכר של הלהקה, שאופיין כמזרחי־פסיכדלי.
הוא סימן גם התפתחות מוזיקלית מהאלבומים הקודמים, עם בלדות לצד שירי דאנס כ"Next One Is Real".
על ההפקה הופקדו הפעם ז'יל מרטין ופיטר פרינסיפל, שהמשיכו בעבודתם עם הלהקה.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה רבה, ולווה בהופעות ברחבי אירופה.
השיר "Next One Is Real" הפך ללהיטה הבולט הראשון של הלהקה; הוא זכה לאהדה רבה בתחנות רדיו אוניברסיטאיות באירופה ובארצות הברית, והיה גם ללהיט מועדונים באותה תקופה.
עוד באותה שנה יצא מיני־אלבום בשם "Next One Is Real", ובו רמיקסים לחמישה משירי הלהקה.
ב־24 ביולי 1984 נעצר סחרוף בנמל התעופה בן-גוריון כשבאמתחתו כמות קטנה של סם מסוג קוקאין.
הוא נידון לשמונה חודשי מאסר, ואת מקומו בהופעות הלהקה בתקופה זו מילא וינסנט קניס מחברת "קראמד".
סיבוב ההופעות בסוף אותה שנה כלל הופעות משותפות ביפן עם להקת Honeymoon Killers.
מאסרו של סחרוף החל בדיוק כשהלהקה התכוננה לסיבוב ההופעות שקידם את האלבום "Deadly Weapons", ובכך עוכבה התקדמותה של הלהקה.
1985–1986: Raging Souls והקלטות נוספות
עם שובו של סחרוף ללהקה ב־1985 החלה העבודה על אלבומה הרביעי, "Raging Souls", בהפקתו של קולין ניומן מלהקת Wire.
חברי הלהקה הזמינו את ניומן להפיק את האלבום לאחר שהתרשמו מעבודתו בלהקת Wire ובהפקת אלבומה של להקת Virgin Prunes.
האלבום הוקלט בבריסל בקיץ של אותה שנה.
שפיגל כתבה עם בירנבך את השיר "My Will (Is Stronger Than Me)", וכתבה לבדה שני שירים מהאלבום: "When I Go" ו"Returning Wheel".
במילות השיר בג'יבריש "Sananat" השתתף פורטיס, ובו גם שר סולו לראשונה בלהקה.
בשיר "When I Go" שרה שפיגל סולו.
לצידם של חברי ההרכב הקבועים ניגנו באלבום גם קולין ניומן, דיק הולנדר ולוק ואן ליישאוט.
סגנונו של האלבום נטה יותר למוזיקת פופ, והושפע ממצבם של חברי ההרכב באותה תקופה, שהיו כולם נשואים או במערכות יחסים.
השירים התאפיינו גם בדאנס אלקטרוני כ"Shouts & Kisses" ובהשפעות מזרחיות שבלטו למשל ב"Sananat", בשילוב אלמנטים פסיכדליים וקלסיים.
האלבום זכה להערכה רבה, היה למצליח ביותר של הלהקה מבחינה מסחרית, ולווה גם הוא בסיבוב הופעות ברחבי אירופה.
רבים משיריו הפכו להיטים בהופעות הלהקה, ובהם "My Will", "When I Go", "The Traitor" ו"Autumn Leaves".
השיר "Sananat" היה ללהיט בצרפת, והושמע רבות בתחנות הרדיו ובערוצי הטלוויזיה שם.
באותה תקופה החלו להתפתח מתחים פנימיים בין חברי הלהקה, לאחר ששפיגל עזבה את פורטיס והפכה לבת זוגו של ניומן.
ב־1986 הוזמנה הלהקה להשתתף בפסטיבל של חברת קראמד במרכז The Kitchen בניו יורק, אך נאלצה לבטל את ההזמנה לאחר שחבריה כשלו בהשגת אשרות נסיעה.
באותה שנה השתתפה הלהקה בפסקול סרט הווידאו "Fuck Your Dreams, This Is Heaven", שעבורו הקליטה גרסאות מחודשות לשירים "Still I'm Sad" של היארדבירדס ו"Late Night" של סיד בארט, וכן שיר אחד חדש, "Marathon", עם הזמרת ניקי מונו.
השירים הוקלטו עוד לפני שהחלה העבודה על הסרט עצמו.
בפסקול הסרט "מלאכים בשמי ברלין" שיצא באותה שנה נכלל שירה של הלהקה "When I Go".
עוד באותה שנה יצא מקסי־סינגל של הלהקה בשם "Immigrants Songs".
נכללה בו גרסה מחודשת לשירה של להקת לד זפלין "Immigrant Song", ושני שירים חדשים: "I Imagine" ו"New Clear Twist".
את הרעיון להקלטת גרסה מחודשת ל־"Immigrant Song" הגה סחרוף, וחברי הלהקה אימצו אותו מתוך הרגשה של "מהגרים" בעצמם.
בהפקת התקליטון השתתף הטכנאי הישראלי אורי ברק.
גרסתה של הלהקה לשיר "Immigrant Song" זכתה לאהדה במועדונים ובתחנות רדיו אוניברסיטאיות בארצות הברית, וכן במועדונים בישראל ובאירופה.
ב־1987 יצא אלבומה של מינימל קומפקט "Lowlands Flight" כחלק מהסדרה "Made to Measure".
צידו האחד של התקליט כלל שירים שנכתבו עבור המופע "Two By One" של "Blue Ran Dances", וצידו השני שירים שנכתבו עבור תוכנית רדיו בהולנד בשם "Frontline".
האלבום הוא אינסטרומנטלי כמעט במלואו, וגם הוא הופק עם אורי ברק.
בהמשך השנה יצא אלבום האולפן האחרון של הלהקה, "The Figure One Cuts".
חברי הלהקה כתבו והלחינו במשותף את כל שיריו, ובהם "Piece of Green", "Nil-Nil" ו"New Clear Twist".
בחיפוש אחר מפיק של האלבום פנו חברי הלהקה למפיקים שונים, ולבסוף בחרו במפיק הבריטי ג'ון פרייר, שהיה מוכר בין היתר מעבודתו עם הלהקות "קוקטו טווינס" ו"This Mortal Coil" באלבום "It'll End in Tears".
פרייר גם ניגן באלבום בקלידים, ופרט לו התארחו באלבום גם לוק ואן ליישאוט בכלי נשיפה ומרק הולנדר בתופים.
סגנונו של האלבום אופיין בגיטרות ושירה רב־שכבתיות ובנטייה לנאו־פסיכדליה.
בסיבוב ההופעות שליווה את האלבום "The Figure One Cuts" גברו המתחים בין חברי הלהקה.
שפיגל הייתה בהיריון בתקופה זו, וחברי ההרכב בחנו אפשרות של בסיסט מחליף להרכב, אך החליטו שהדבר אינו מעשי.
באותה תקופה הוזמנה מינימל קומפקט להשתתף בפסטיבל New Music Seminar בניו יורק, ותכננה להמשיך בסיבוב הופעות בארצות הברית, אך חבריה כשלו בשנית בהשגת אשרות עבודה, וסיבוב ההופעות בוטל.
ביטול הסיבוב המתוכנן לצד המחלוקות הפנימיות בין חברי הלהקה באותה תקופה יצרו מתחים רבים, וב־1988 החליטו החברים על פירוק הלהקה.
היא יצאה לסיבוב הופעות אחרון בחודשי האביב של אותה שנה, והופעתה בעיר רן ביוני 1988 כחלק מפסטיבל המוזיקה Transmusicales תועדה על גבי האלבום "Live", שיצא בהמשך אותה שנה, לאחר שהלהקה כבר התפרקה.
נגד אלבום ההופעה הופנו ביקורות בשל איכות ההקלטה הירודה שלו.
בדצמבר 1990 הודיעו חברי הלהקה על איחודה לקראת שלוש הופעות פרדה בישראל: שתי הופעות במועדון "רוקסן" בתל אביב ואחת במועדון "העיר השנייה" בחיפה.
הופעות אלו הגיעו בעקבות חזרתם של פורטיס וסחרוף לישראל והבנתם לגבי האהדה הרבה שלה זכתה הלהקה גם בישראל.
הן נקבעו מלכתחילה לסוף ינואר 1991, אך נדחו בעקבות מלחמת המפרץ, ולבסוף נקבעו לאפריל.
בחזרות לקראת ההופעות יצרו חברי הלהקה שיר חדש, "Dedicated".
השיר מצטט שורה משירה הראשון של הלהקה, "Creation is Perfect (I am a Camera)", ובכך השלימו חבריה סגירת מעגל.
באותה שנה נכלל השיר באלבום האוסף "אוסף נענע מספר II" של חברת נענע דיסק.
בשנת 2002 הפיק הבמאי נתן מנדלבאום סרט תיעודי על הלהקה בשם "Raging Souls", שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בחיפה ב־22 בספטמבר באותה שנה.
ב־2003 הוזמנה הלהקה להופיע בפסטיבל Transmusicales בעיר רן, וחבריה ניאותו להזמנה והתאחדו להופעה בפסטיבל.
האיחוד הוביל להופעות נוספות בבלגיה, בצרפת ובישראל בסוף אותה שנה, והופעות אלו זכו לביקורות חיוביות רבות.
עם הלהקה ניגן בהופעות אלו קולין ניומן, בעלה של שפיגל, וכן חצוצרן אורח.
במקביל יצא אוסף משולש של שירי הלהקה בשם "Returning Wheel".
התקליטור הראשון בו כלל את מיטב להיטיה של הלהקה, ונכלל בו גם השיר "Dedicated", שהוקלט ב־1991 ולא הופיע באלבום של הלהקה קודם לכן.
התקליטור השני כלל רמיקסים חדשים וגרסאות מחודשות לשיריה המוכרים של הלהקה, שביצעו אומנים שבחר בירנבך.
התקליטור השלישי הורכב מ־30 קטעים של הלהקה שהוקלטו בשנות השמונים ולא התפרסמו קודם לכן, רובם אינסטרומנטליים או יצירות שנכתבו בחלקן בלבד, ובהם הוצג צידה האקספרימנטלי של הלהקה.
חוברת האלבום כללה גם את אוסף השירים המלא שכתב בירנבך.
ב־21 במאי 2008 הודיעו חברי הלהקה כי יתאחדו לשתי הופעות במועדון זאפה, ב־8 וב־9 ביולי, לכבוד יום הולדתו השישים של בירנבך.
בעקבות ההיענות המהירה נוספו שתי הופעות, ב־11 וב־13 ביולי.
בהופעות אלו הצטרף להרכב המוזיקאי אסף רוט, שניגן במרימבה, בקסילופון ובאקורדיון.
שילובו בהופעות אפשר ללהקה לפתח את סגנונה לכיוון תזמורתי.
זמן קצר לאחר הופעות אלו הופץ הסרט "Raging Souls" לראשונה על גבי DVD.
בדצמבר באותה שנה הודיעה הלהקה על שלוש הופעות איחוד בינואר–פברואר 2012, לציון יום הולדתו השישים של מקס פרנקן.
הופעות אלו זכו להצלחה מסחרית רבה.
בהזמנתו של סחרוף הצטרף קולין ניומן גם להופעות אלו.
התכנון המקורי היה שיתארח רק בשירים אחדים, אך לאחר שניומן התאמן על נגינת כל שירי הלהקה, הוחלט לשלבו בהופעות במלואן.
ניומן השתתף גם בכל מופעי האיחוד הבאים של הלהקה.
ב־8 בנובמבר 2015 הודיעו חברי הלהקה על שתי הופעות איחוד שייערכו בינואר 2016 במועדון הבארבי, לציון 35 שנה ליציאת אלבומה הראשון.
גם באיחוד זה נוספו בעקבות הביקוש הרב עוד שלוש הופעות.
הופעות הלהקה ב־2016 הוקלטו וצולמו, והתכנון היה להפיצן על גבי DVD.
קולין ניומן הציע שיערוך את ההקלטות מההופעות, בשאיפה להפיצן על גבי אלבום.
הקו שהנחה אותו בעריכה היה שמינימל קומפקט נחשבה ללהקה טובה בהופעות, אך אלבומי הלהקה לא הצליחו לשקף זאת, והוא שאף להציג לקהל את העיבודים ואת הדינמיקה שאפיינו את הופעות הלהקה.
אף על פי שהשתמש בהקלטות מהופעות, מטרתו לא הייתה להפיק אלבום הופעה, ומכיוון שכך הוא הסיר את כל הרעשים מהקהל.
כניסיון עריכה ראשוני הוא בחר בביצוע ההופעה של השיר "Take Me Away", והחליף את נגינתם של שפיגל ושל פרנקן בהקלטות אולפן חדשות.
לאחר מכן ערך בצורה דומה גם את השירים "", "The Well" ו"Not Knowing", שבו שילב כדואט את שירתו של פורטיס בהופעה ואת שירתה של שפיגל באולפן.
חברי הלהקה התרשמו מהתוצאות, והמפיק ניצן זעירא הציע להפיצן על גבי מיני־אלבום בסמוך להופעות מתוכננות של הלהקה ב־2018. לצורך השלמת המיני־אלבום נערך גם השיר "Raging Souls" עם נגינת גיטרה חדשה של סחרוף באולפני קיצ'ה ושירה חדשה של בירנבך באולפנו של ניומן בלונדון.
ההופעות המתוכננות של הלהקה ב־2018 בוטלו, אך באוקטובר באותה שנה הגיעו שפיגל וניומן לישראל כחלק מסיבוב הופעות של שפיגל לרגל הוצאה מחודשת של אלבומה "Rosh Ballata".
כיוון שגם בירנבך ופרנקן היו בישראל באותה עת, נפגשו חברי הלהקה לחזרות באותו חודש, ובהן יצרו שיר חדש, "Holy Roller".
במרץ 2019 הוכרז על מספר הופעות נוספות שיתקיימו בנובמבר של אותה השנה במועדון רדינג 3, היכל התרבות ופסטיבל SoLow בחיפה.
באפריל באותה שנה הושלם האלבום החדש, עם עריכת גרסאות ההופעה גם של השירים "Nada" ו"My Will".
האלבום המלא, "Creation Is Perfect", יצא ב־25 באוקטובר 2019. הוא כלל בסך הכול שבעה שירים מוכרים של הלהקה בגרסאות מחודשות, וכן את השיר החדש "Holy Roller".
מהדורת התקליטור של האלבום לוותה בספר בן שמונים עמודים הסוקר את תולדות הלהקה וכולל צילומים רבים משנות פעילותה.
רובם המוחלט של שירי הלהקה נוצרו בכתיבה או בהלחנה משותפות של כל חבריה, ודרך יצירה זו אפיינה אותה כבר מראשית דרכה.
פעמים רבות קדמו הלחנים לכתיבת המילים.
יצירת השירים נעשתה בדרך כלל בתהליך ספונטני, וללא תכנון מראש של סגנון מוזיקלי מסוים.
שירים אחדים של הלהקה נוצרו מהרכבת קטעי משפטים ממגזינים שונים, דרך כתיבה שהושפעה מהיוצר ויליאם בורוז.
מלכה שפיגל (בס, קלידים, כלי הקשה, שירה)
ברי סחרוף (גיטרות, קלידים, צ'לו, שירה)
מקס פרנקן (תופים) – 1982 ואילך
מינכן הוא סרט קולנוע ודרמה היסטורית בהפקה אמריקאית-קנדית משנת 2005 בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים, שבמסגרת מבצע זעם האל, חיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
"מינכן" הוא למעשה העתק (רימייק) של הסרט "חרב גדעון" מ-1986 שעסק באותו נושא, ומבוסס על הספר "נקמה".
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר ובהם גם לבמאי, לתסריט ולסרט הטוב ביותר.
עלילת הסרט מתרחשת במקומות רבים ברחבי העולם, אולם הסרט צולם במספר קטן יותר של מקומות.
הסצנות שהתרחשו באזורים השוכנים לחוף הים התיכון (תל אביב, ביירות, קפריסין ואתונה) צולמו במלטה.
בבודפשט צולמו הסצנות שהתרחשו בלונדון, רומא ושדה-התעופה הצבאי הגרמני פירסטנפלדברוק.
לעומת זאת, פריז וניו יורק צולמו באופן אותנטי.
עם עלייתו לאקרנים, נמתחה על הסרט ביקורת מצד גורמים ישראלים שונים, בהם ראשי הצבא ו"המוסד", על כך שהוא נוקט זווית ביקורתית כנגד מבצע חיסול המחבלים, עושה השוואה בין פעולות המוסד לטבח שביצעו המחבלים בספורטאים ואף מציג את המחבלים באור הומני.
ספילברג עצמו דחה את הביקורת, וטען כי הוא רצה להעלות דילמות בעניין התגובה לטרור, שלרוב אינה מובילה להפסקתו.
כמו כן טען, שלפני שהוציא את הסרט, הקרין אותו לפני משפחות הנספים וקיבל את אישורן.
עוד נטען (על ידי אמנון וטלי ליפקין-שחק) שמחסלי "המוסד" בסרט הוצגו כחובבנים, בעוד שבמציאות ביצעו סוכני המוסד את המשימה באופן מקצועי וללא נפגעים ל"מוסד".
מיניקליפ היא חברה המנהלת אתר אינטרנט שידוע בעיקר בזכות משחקי הדפדפן שבו, המיוצרים חלקם בשיתוף עם חברת נייטרום.
האתר הוקם ב-2001 על ידי רוברט סמול בטקסס, שבארצות הברית.
למיניקליפ פורומים רבים ותת-פורומים אשר בהם שחקנים יכולים לתת עצות על משחקים מסוימים, לשאול שאלות ועוד.
בחלק מהמקרים ממציאי המשחק עונים בפורום על שאלות ומסייעים לשחקנים.
בדומה לפורומים אחרים ברשת, גולשי מיניקליפ יכולים לדבר גם על מוזיקה, סרטים, משחקי וידאו, וגם להעלות קבצים אישיים וכדומה.
מיניקליפ מציעה רשימה של משחקים בהם שיחקו גולשי האתר הכי הרבה פעמים.
הרשימה דינאמית ומתעדכנת בהינתן נתונים חדשים ועם יציאת משחקים חדשים.
המשחק "קלאב פינגווין" שמר על המקום הראשון ברשימה זו יותר משנה.
המקום הראשון נלקח מ"קלאב פינגווין" על ידי המשחק "קומנדו 2" בספטמבר 2008.
בשנת 2009 המשחק הפופולרי ביותר היה Sketch Star (תכנה פשוטה להכנת אנימציות), וב-2010 נלקח התואר בידי "8 ball pool multiplayer " ששיחקו בו מעל 280 מיליון משחקים כיום ball pool multiplayer8 פותח גם לאייפון ולאנדרואיד
מינכן 1860 (גרמנית: TSV 1860 München) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר מינכן שבבוואריה.
המועדון הוא אחד מהמועדונים אשר ייסדו את הבונדסליגה בשנת 1963, והוא שיחק במסגרת הליגה העליונה 20 עונות.
המועדון הוקם בצורה רשמית ב-17 במאי 1860, ולאחר מספר מיזוגים עם התאגדויות ספורט מקומיות אחרות הוכר בשנת 1862 בשם Turnverein München.
מחלקת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-6 במרץ 1899.
בשנת 1911 אימצה הקבוצה את סמל האריה, ובשנת 1919 שינתה את שמה למינכן 1860. החל מאמצע שנות העשרים שיחקה הקבוצה בליגות הבכירות.
בשנת 1963, לאחר שזכתה באליפות האוברליגה סוד (הליגה הבכירה של דרום גרמניה בין השנים 1945 - 1963), קיבלה הקבוצה כרטיס כניסה לליגה הבכירה החדשה בגרמניה, הבונדסליגה.
יריבתה העירונית, באיירן מינכן, נאלצה לחכות שנתיים נוספות טרם זכתה לשחק בבונדסליגה מכיוון שבהתאחדות הגרמנית לכדורגל לא רצו שיופיעו בליגה שתי קבוצות מאותה העיר.
הקבוצה המשיכה ביכולתה הטובה, וזכתה בגביע הגרמני בשנת 1964, העפילה עד לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1965, בו הפסידה לוסטהאם יונייטד, וזכתה באליפות הבונדסליגה בשנת 1966.
בשנת 1970 נשרה הקבוצה לליגת המשנה, וחזרה לליגה העליונה רק לאחר 7 שנים.
בשנת 1982, בעקבות משבר כלכלי, הורדה הקבוצה עד לליגות החובבנים.
הקבוצה הצליחה לחזור לבונדסליגה בשנת 1994, אך נאבקה בתחתית הליגה.
בשנת 2000 זכתה הקבוצה בכרטיס לסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות לאחר שסיימה במקום הרביעי בליגה.
בליגת האלופות לא הצליחה הקבוצה לעבור את הסיבוב השלישי, והודחה מול קבוצת לידס יונייטד.
ההדחה שלחה את הקבוצה לסיבוב השלישי של גביע אופ"א בו הודחה נגד פארמה.
בסיום עונת נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ומאז לא הצליחה לחזור לקדמת הבמה הגרמנית.
בשנת 2011 רכש המיליארדר הירדני חסן איסמעיק מניות רבות בניהול הקבוצה, וכיסה את חובותיה, כשהוא מצהיר שהקבוצה תיאבק על תארים אירופיים.
למרות זאת, בתום עונת 2016/17 סיימה מינכן 1860 במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה, ונאלצה להתמודד במבחני הישרדות מול יאן רגנסבורג שסיימה שלישית בליגה הגרמנית השלישית.
המשחק הראשון ברגנסבורג הסתיים בתיקו 1-1. במשחק הגומלין באליאנץ ארנה הפסידה מינכן 1860 בתוצאה 2-0 לעיני 62 אלף צופים, ונשרה לליגה הגרמנית השלישית, לראשונה מזה 24 שנים.
שבוע לאחר ירידת הליגה, לא העביר איסמעיק את הערבויות הדרושות לפתיחת העונה בליגה השלישית, והמועדון הורד ליגה נוספת על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית.
בעונת 2017/18 העפיל המועדון לליגה הגרמנית השלישית אחרי ניצחון בפליאוף על זארבריקן.
בשנת 2017 עזב המועדון את האליאנץ ארנה, וחזר לאצטדיונו הישן, הגרונוואלדר.
מינים מתחלפים (או: מינים ויקאריים, Vicarious) הם מינים מאותו סוג אשר מתחלפים ביניהם כאשר בית הגידול משתנה או תנאי הסביבה.
יכולה להיות חפיפה קטנה בין המינים אך ברוב הפעמים ללא הזדווגות והפריה בין מינית.
בישראל ניתן לראות תופעה זאת במספר סוגים כמו המניפנית, בצפון נראה את המניפנית הגלילית לאחר מכן את המניפנית המצויה ובאזור אילת את המניפנית האילתית.
את תופעה זו ניתן לראות גם באזורים קטנים יותר כמו במדבר, כאשר באזור סלעי ניתן לראות גרביל סלעים ובאזור חולי גרביל חולות.
תופעה זו נראית גם בסוגי צמחים שונים.
מין שנכחד בטבע (מצב שימור EW; ראשי תיבות של "Extinct in the Wild") הוא מין (או תת-מין) של אורגניזם שהיה מצוי בטבע ועקב פגיעה בו או באזור חיותו נכחד מהטבע ונשארו מספר פריטים מעטים בשבי.
פרטים אלה נחשבים למין שכלה מן העולם באיטיות, אלא אם כן ישוחרר גרעין מספיק גדול לטבע.
מונח זה שונה מבעלי חיים מבויתים, שחלקם גם נכחדו בטבע (למשל שור הבר, אביהם של הפרות המודרניות).
החיות המבויתות השתנו לגמרי ממצבם הטבעי כדי לחיות עם האדם, לעומת חיות בר שנכחדו בטבע, שאינן קרובות לאדם וחיות יחד איתו, אלא רק בגני חיות ופארקים ואינן קיימות בטבע.
יצורים שנכחדו בטבע יכולים לעיתים להיכחד לחלוטין (מינים שנכחדו) אם אינם מספיק יציבים או מותאמים לשבי.
כך קרה לג'ורג' הבודד – צב הגלאפגוס האחרון מתת-המין צב פינטה ענק (Chelonoidis nigra abingdonii).
הוא חי בשבי עד להכחדת תת-המין.
אותו דבר היה עם היונה הנודדת.
עם זאת לעיתים מינים נכחדים בטבע, אך הופכים לנפוצים כחיות בשבי, למשל הדג Ameca splendens, שנכחד בטבע כמעט לחלוטין מנהרות מקסיקו, אך הפך לדג נוי נפוץ.
דוגמאות למינים שנכחדו בטבע המסווגים ברשימה האדומה של IUCN:
השבת בעלי חיים שנכחדו לטבע
תהליך ההשבה לטבע של בעלי חיים שנעלמו מן הטבע הוא תהליך מורכב וממושך, מכיוון שתנאי השטח הטבעי תמיד קשים יותר מהתנאים המבוקרים בשבי.
בעלי חיים הגדלים בשבי עוברים לעיתים גם תהליך של החתמה על בני האדם ויש למצוא לכך פתרונות יצירתיים כדי למנוע תופעה זו ולכן תהליך גידולם בשבי חייב להיות מושכל ונבון.
מצב השימור ללא מספיק נתונים הוא מצב שימור שמהנתונים הקיימים לא ניתן להעריך את האוכלוסייה ולקבוע את סיכויי ההשרדות של המין.
במקרים רבים הסיבה למחסור במידע היא שהמין נראה במקומות לא רצופים, ברחבי כל היבשות או הימים, אך לא בכמויות מספיקות ועם זאת באזורים החיות של המין הוא לא נמצא בסכנה או במצב של התדלדלות האוכלוסייה.
סיבה נוספת היא מינים שלא נחקרו מספיק למשל בעלי חיים ימיים.
בשביל למנוע ממינים שלא נחקרים מספיק להגיע למצב זה, מין שיחקר במשך תקופה ממושכת ועדיין לא יתבהרו גודל האוכלוסיות שלו, יוגדר במצב סיכון.
מצב הדומה מאוד למצב זה הוא לא הוערך או לא הוגדר (Not Evaluated" NE"): במצב זה בעל החיים בכלל לא קיבל מצב שימור ברשימה האדומה של IUCN.
ייתכן שהמין התגלה רק בעת האחרונה או חי באזורים מאוד מבודדים, כמו מעמקי הים או ביצות סבוכות ועוד לא הוערכו האוכלוסיות שלו.
מינימונדוס (Minmundus) הוא פארק מיניאטורות מפורסם הממוקם בעיר קלגנפורט, בירת מדינת קרינתיה שבאוסטריה.
מוצגים בו כ-150 מודלים של מבנים מרחבי העולם, אשר נבנו בקנה מידה של 1:25.
הפארק נפתח בשנת 1958. הוא משתרע כיום על פני שטח של 26 אלף מטר רבוע.
הפארק ידוע בזכות הדיוק של המיניאטורות שבו ביחס למבנים המקוריים.
מאז פתיחתו ביקרו בו למעלה מ-15 מיליון מבקרים.
ההכנסות מהפעלת הפארק מועברות לארגון הסיוע Rettet das Kind (הצל ילד), שהוא בעליו של הפארק.
מינכן הוא ספר מאת רוברט האריס, העוסק בוועידת מינכן מנקודת מבטם של עובד בשירות החוץ הבריטי ומקבילו בשירות החוץ הגרמני.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2017 בתרגומו של ארז אשרוב.
הדמות הראשית בספר הוא יו ליגט, כוכב עולה בשירות הדיפלומטי הבריטי המשמש כעוזרו האישי של ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין.
בצעירותו, למד ליגט באוניברסיטת אוקספורד והתיידד עם צעיר גרמני בשם פאול הרטמן.
כיום, הרטמן עובד בשירות החוץ של גרמניה הנאצית כמתרגם.
בחשאי, הרטמן חבר בתנועה מהפכנית בהנהגת לודוויג בק והנס אוסטר השואפת להדיח את אדולף היטלר ולבטל את שלטון המפלגה הנאצית בגרמניה.
עם זאת, הקושרים מחזיקים בדעות לאומניות ומונרכיסטיות ושואפים להשאיר בידי גרמניה את אוסטריה ואולי אף להחזיר לשלטון את וילהלם השני, קיסר גרמניה.
חלק מהקושרים חפצים להשאיר את היטלר בחיים ולהעמידו משפט, אולם האחרים מתכננים בחשאי לרצוח אותו.
בינתיים, היטלר תובע מצ'כוסלובקיה את חבל הסודטים, מה שמוביל את צ'מברלין לכנס פסגת מעצמות במינכן.
הקושרים חפצים שהמעצמות יסרבו לדרישתו של היטלר ויכריזו עליו מלחמה, מה שיעניק להם תירוץ להדיחו.
כדי לוודא שבריטניה אכן תילחם, הרטמן משיג עותק נדיר של פרוטוקול ועידת הוסבאך.
כדי להעביר את המסמך לידי צ'מברלין, הוא משגר בקשה מיוחדת דרך המודיעין הבריטי לשלוח את ידיד נעוריו, ליגט, למינכן.
למרות שליגט לא מתלהב מהרעיון, הוא נענה לבקשת המודיעין ונוסע למינכן.
הוא פוגש את הרטמן, ותוך הקרבת משרתו האישית מפגיש בינו לבין צ'מברלין ומראה לו את המסמך.
צ'מברלין אינו מתרשם וחותם עם היטלר על ההסכם ההיסטורי למרות זאת.
הרטמן חוזר לעבודתו בברלין מיואש, ובספר נזכר כי הוא נתלה לאחר קשר העשרים ביולי.
וליגט חוזר ללונדון שם הוא מודיע לאשתו כי הוא אינו מאמין בשלום בר קיימא.
הוא מתכנן לפרוש מהשירות הדיפלומטי ולהתגייס לחיל האוויר המלכותי כדי לשרת את בריטניה במלחמה הקרבה.
ב-2021 נטפליקס הפיקה עיבוד קולנועי בשם מינכן, על סף מלחמה (Munich – The Edge of War) בבימויו של כריסטיאן שבוכוב על פי תסריט של בן פאואר, בכיכובם של ג'רמי איירונס כנוויל צ'מברלין, ג'ורג' מקיי, יאניס ניוויונר, ליב ליסה פרייז, אוגוסט דיל ומרטין ווטקה.
הסרט הוצג לראשונה ב-13 באוקטובר 2021 בפסטיבל הסרטים של לונדון.
מיניסימה היא מכונית קונספט בתצורת מכונית מיקרו אשר עוצבה על ידי "William Towns" מיצרנית הרכב הבריטית British Leyland (BLMC) בשנת 1972.
לאחר מספר שנים, זכויות אב-הטיפוס נמכרו ל-"GKN" כדי לייצר דגמים עבור נכים (דלת אחורית כולל רמפה אפשר כניסת עגלת נכים, במקום המושבים הרגילים).
המהנדס "פרד הארט" התאים את הדגם לשירות נכים.
בין השנים 1981–1987 יוצרו מספר יחידות תחת השם "Elswick Envoy".
4 מושבים (2 מושבים אחוריים ניצבים למושבים הקדמיים)
מחיר בסיסי (נכון ל-1 באוקטובר 1984): 7,228 שטרלינג כולל יד אחת ידית שולטת, בלמים בסיוע סרוו בכיסא גלגלים unpowered.
לא כולל לוחיות מסירה ומספר
צבע מתכתי - 80 שטרלינג
דלת אחורית ורמפת כניסה נשלטים על ידי שלט-רחוק אינפרא אדום - 890 שטרלינג
הגה כוח מסייע - 875 שטרלינג
כיסא גלגלים - מופעל בכיסא גלגלים עם מטען ואינפלטר (charger and inflater), המסופק במקום כיסא גלגלים רגיל - 1,296 שטרלינג
פגושים עם מרכיב כנגד הלם (Shock-absorbent bumpers) - 175 שטרלינג
מינכן, על סף מלחמה הוא סרט דרמה בריטי/גרמני שנוצר בשנת 2021, בבימויו של הבמאי הגרמני כריסטיאן שווצ'וב על פי תסריט של בן פאוור ובהפצה בלעדית של חברת נטפליקס.
הסרט מבוסס על ספרו של רוברט האריס – מינכן.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-13 באוקטובר 2021. ב-14 בינואר 2022 החלה הצגה מוגבלת של הסרט בבתי הקולנוע בארצות הברית ושבוע לאחר מכן צירפה חברת נטפליקס את הסרט לשרותי הסטרימינג שלה.
בשנת 1932, החברים יו לגאט, פול פון הרטמן וחברתו לנה חוגגים את סיום לימודיהם באוניברסיטת אוקספורד.
הרטמן מתעקש שחבריו יבקרו אותו במינכן כדי שיחוו את מה שהוא מכנה "גרמניה החדשה".
שש שנים מאוחר יותר, לגאט עובד כמזכירו של ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין בעוד שאירופה נמצאת על סף מלחמה.
צ'מברלין שואף להשיג שלום עם אדולף היטלר בכל מחיר, גם אם זה אומר לאפשר לגרמניה להשתלט על חבל הסודטים מידי בעלת בריתה של בריטניה – צ'כוסלובקיה.
צ'מברלין כותב לבניטו מוסוליני במאמץ לעצור את הפעולה הצבאית.
לכאורה היוזמה נושאת פרי והיטלר מזמין את צ'מברלין וראש ממשלת צרפת אדואר דאלאדיה עם מנהיג איטליה – בניטו מוסוליני לוועידה שנודעה לימים כוועידת מינכן.
הרטמן עובד בינתיים כמתרגם במשרד החוץ בברלין תוך שהוא בחשאי מתכנן עם גנרל מהוורמאכט יוזמה להפלת היטלר וזאת אם בכירי הצבא יסכימו לעצור אותו ולתפוס את השליטה.
הגנרל מאמין שלא ניתן להשיג זאת אלא אם יורשה להיטלר לפלוש לחבל הסודטים, בעוד שהרטמן מטיל ספק בנחישות הקולקטיבית של הגנרלים לעצור בעד היטלר, הרטמן מקבל מסמך גנוב על ידי אהובתו, הלן וינטר, המעיד כי היטלר מתכוון לכבוש את אירופה.
הרטמן והאחרים מתכנסים מחדש ומסכימים שהעברת המידע לצ'מברלין בזמן שהוא במינכן תהיה האפשרות הטובה ביותר למנוע ממנו חתימה על הסכם שלום מדומה.
הרטמן מגלה שיש לו חבר מהכיתה לשעבר, לגאט, שכנראה יכול לעזור.
סר הוראס ווילסון ובכיר בMI5 פונים ללגאט בנוגע להשגת המסמך שברשות הרטמן.
לגאט מסכים לעזור להשיגו למרות הסכנות הכרוכות בכך.
לגאט משכנע את צ'מברלין לצרף אותו יחד איתו למינכן במסווה של מתרגם.
מהצד השני הרטמן עולה לרכבת של היטלר.
תוך זמן קצר מגלה ששותפו לחדר השינה ברכבת הוא חבר ילדות בשם פרנץ סאואר, שהפך לקצין באס אס.
לגאט מחביא את המסמך ואת האקדח בחדר האמבטיה, סאואר חושד בהרטמן אשר תופס אותו מחטט במזוודה שלו.
פלאשבק מגלה שליגט והרטמן הסתכסכו ב-1932 לאחר ויכוח מילולי סוער הקשור לתמיכתו של הרטמן בנאציזם.
לגאט מקבל לידיו את המסמך, אך הרטמן מתעקש להציג בפני צ'מברלין את הטיעון שאסור לו לחתום על הסכם מינכן בעקבות הכתוב במסמך.
לגאט והרטמן נפגשים עם צ'מברלין, אשר לועג לרעיון שלא לחתום על ההסכם וזאת על סמך תוכניות צבאיות גרמניות מעורפלות לכיבוש אירופה.
צ'מברלין מסרב לפעול וכועס על לגאט.
הרטמן מגלה ללגאט שהוא מתכוון לרצוח את היטלר וזאת למורת רוחו של לגאט.
כאשר לגאט חוזר למלון שלו, הוא מגלה שבחדרו נמצא סאואר שפרץ לחדרו וגם תוקף אותו.
עם עזיבתו של סאואר לגאט מגלה שהמסמך נעלם ונכנס לפאניקה, אבל הוא מצליח להעביר הודעה דיסקרטית להרטמן המודיעה לו על כך.
הרטמן נפגש עם היטלר ביחידות אך אינו יכול להביא את עצמו לירות בו.
כשלגאט נכנס למכונית בכיוון שדה התעופה, הקלדנית ג'ואן מנזיס מגלה שהיא אחייניתו של קולונל בצבא הבריטי, ושהיא גנבה את המסמך מחדרו כדי למנוע מהגרמנים למצוא אותו.
צ'מברלין חוזר לבריטניה ונותן את נאום השלום המפורסם שלו.
לגאט חוזר הביתה לאשתו ולבנו, וחושף כי הוא מתכנן לעזוב את עבודתו ולהצטרף לחיל האוויר המלכותי.
הכתוביות בסוף הסרט מציינות כי הסכם מינכן נכשל בסופו של דבר ומלחמת העולם השנייה מתחילה.
צ'מברלין מתפטר מספר חודשים לאחר מכן, ומת זמן קצר לאחר מכן, אך לבריטניה היה יותר זמן להתכונן למלחמה.
ג'רמי איירונס - נוויל צ'מברלין
אלכס ג'נינגס – סר הוראס ווילסון
ג'ורג' מקיי – יו ליגט
יאניס ניוונר – פאול פון הרטמן
מיניסטרי אוף סאונד , המוכרת גם כ-מיניסטרי אוף סאונד גרופ (Ministry of Sound Group), היא חברת תקליטים, מולטימדיה ובידור בריטית, שבבעלותה מועדון לילה ואולפן כושר.
החברה נוסדה על ידי ג'יימס פלומבו ב-1991. ב-2008 לוהאן פרסנסר מונה כמנכ"ל החברה, ומאוחר יותר (ב-2018) מונה ליו"ר החברה.
החברה הייתה אחראית על תחנת הרדיו המקוונת, מיניסטרי אוף סאונד רדיו , מ-1999 ועד למרץ 2016.
מינכן הייתה סיירת קלה החמישית מתוך שבע הסיירות מסדרת ברמן של הצי הקיסרי הגרמני, על שם העיר מינכן.
היא נבנתה על ידי AG Weser בברמן, החל מ-1903, הושקה באפריל 1904, ונכנסה לשירות בינואר 1905. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש).
מינכן שירתה עם הצי במשך רוב הקריירה שלה, ורשמה שירות נרחב במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. שם, היא העסיקה סיירות קלות בריטיות בשני מקרים, וניזוקה בשניהם; היא תרמה לפגיעה בסיירת אה"מ סאות'המפטון במהלך הקרב האחרון.
מינכן טורפדה על ידי הצוללת הבריטית אה"מ E38 ב-19 באוקטובר 1916, ולאחר מכן הוצאה משירות.
את השנה האחרונה של המלחמה היא בילתה כספינת בסיס, ונמסרה כשלל מלחמה לבריטים בשנת 1920. מינכן הוטבעה מאוחר יותר כמטרה לטורפדו.
הדחק האונייה היה 3,278 טונות (3,226 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 3,780 טונות (3,720 טוונות ארוכות) במעמס מלא.
האונייה הייתה מוגנת על ידי סיפון משוריין שהיה עד עובי 80 מילימטרים (3.1 אינץ').
במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והתותחים היו מוגנים במגני תותחים בעובי 50 מ"מ (2 אינץ').
מינכן הוזמנה תחת שם החוזה "M" והונחה במספנת AG Weser בברמן ב-18 באוגוסט 1903. היא הושקה ב-30 באפריל 1904, ובמהלך הטקס וילהלם גאורג פון בורשט, ראש עיריית מינכן, הטביל את האונייה בנוכחות לודוויג, נסיך בוואריה.
עבודות האבזור נמשכו במהירות, והאונייה השלימה את ניסויי הים של המספנה בתחילת נובמבר.
לאחר מכן, האונייה עברה ל-Kaiserliche Werft (המספנה הקיסרית) בווילהלמסהאפן, שם הותקן לה החימוש.
לאחר מכן היא עברה ניסויי קבלה עם הצי.
היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-10 בינואר 1905. לאחר כניסתה לשירות, ערכה מינכן מסעות ניסוי בים הבלטי, שהסתיימו ב-30 במרץ.
למרות ההעדפות של פיקוד הצי, היא הועסקה אז כספינת ניסוי טורפדו, כשהיא מחליפה את הסיירת נימפה בתפקיד זה, וערכה ניסויים בטלגרפיה אלחוטית.
האונייה ביצעה אימוני יחידה באפריל ומאי כשהצוות הכיר את כלי השיט; במאי היא עברה לפיקודו של קורבטנקפיטן פרידריך שולץ.
לאחר מכן הצטרפה לספינות ההדרכה האחרות של הצי ביחידת ספינות הדרכה וניסוי לתרגילים נוספים.
אלה בוצעו במערב הבלטי סביב שווינמינדה.
החל באוגוסט, מינכן לקחה חלק בניסויי ירי כדי להעריך את לקחי מלחמת רוסיה–יפן.
בשנת 1906, האונייה ערכה דפוס דומה של תרגילים אישיים ותרגילי יחידה עם שאר כלי האימון.
במרץ קיבל קורבטנקפיטן פרדיננד תיין את הפיקוד על האונייה.
מינכן הפליגה למים הנורווגיים ב-27 ביולי, בביקור בברגן ובטרונדהיים; כשהיא שם, היא שלחה אותות אלחוטיים לתחנת הרדיו נורדדייך כדי לבדוק את התחנה שנבנתה לאחרונה.
היא גם שלחה אותות לתחנות בהלגולנד ובקוקסהאפן.
קורבטנקפיטן יוהנס פון קארפף החליף את תיין באוקטובר.
בנובמבר היא השתתפה באימונים עם הסיירת הממוגנת וינטה ושייטת ההדרכה I במזרח הים הבלטי.
ב-9 בדצמבר, מינכן נכנסה למבדוק היבש ב־Kaiserliche Werft לתחזוקה תקופתית שנמשכה עד 25 בינואר 1907.
לוח האימונים של 1907 פעל על פי אותו דפוס כמו שנים קודמות, כולל תרגילים עם יחידת האימונים בחודש מאי.
הקייזר וילהלם השני ביקר באונייה ביוני כדי לצפות במתקפה המדומה של הצוללת U-1 נגד מינכן, הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בצוללת גרמנית באימונים.
השייטת השתתפה בתמרוני הצי השנתיים שנערכו באוגוסט וספטמבר, במהלכם שימשה כמובילת שייטת של כמה סירות טורפדו.
באוקטובר קיבל קורבטנקפיטן פרדיננד ברטרם את הפיקוד על כלי השיט.
היא חזרה ל-Kaiserliche Werft לשיפוץ נוסף שנמשך מ-16 בדצמבר עד 8 בפברואר 1908. במהלך שנת ההכשרה 1908, מינכן ביקרה בטרונדהיים, ברגן ובסטוונגר, נורווגיה, בין 25 במאי ל-4 ביוני כדי לבצע סדרה נוספת של ניסויים אלחוטיים.
התמרונים השנתיים של הצי נמשכו בין 18 באוגוסט ל-6 בספטמבר, במהלכם שירתה הספינה עם קבוצת הסיור III, יחידת הסיור של צי המילואים.
קארפף חזר לפקד על האונייה בספטמבר, לאחר סיום התרגילים.
היא עזבה את קיל, גרמניה, ב-24 באוקטובר כדי לבצע בדיקות ארוכות טווח מוויגו ומאלגה, ספרד ופונשל באי מדיירה שבאוקיינוס האטלנטי.
מינכן חזרה לקיל ב-17 בדצמבר.
שנת 1909 חלפה ללא תקלות, וב-11 בדצמבר היא שוב עגנה במבדוק יבש לשיפוץ שנמשך עד פברואר 1910. עם חזרתה לשירות במרץ, הספינה עברה לפיקודו של קורבטנקפיטן ארנסט-אולדוויג פון נאצמר.
במהלך תרגילי אימון ב-13 באפריל, היא התנגשה בטעות בסירת הטורפדו S122. האחרונה ניסה לעבור מול מינכן תוך כדי ניסיון להגיע לעמדת התקפה על אוניות המערכה של הצי.
החרטום של מינכן פגע בחדר המכונות של סירת הטורפדו, גרם לנזק משמעותי והרג שני אנשי צוות.
שתי סירות טורפדו נוספות גררו את S122 לסאסניץ לצורך תיקונים.
החרטום של מינכן לא ניזוק קשה בתאונה.
היא הורידה את הצוות שלה בנובמבר לצורך תיקונים ב-Kaiserliche Werft בדנציג, ולאחר מכן הוקצתה כספינת מטרה לטורפדו של יחידת ספינות ההדרכה והניסוי.
בדצמבר קיבל קורבטנקפיטן רודולף ברטלס את הפיקוד על האונייה.
האונייה השתתפה באימוני טורפדו במימי נורווגיה ביולי 1911, והיא נכחה בסקירה ימית שנערכה עבור וילהלם השני ב-5 בספטמבר.
כאשר מינכן שבה לקיל משייט אימונים בליל 26 באוקטובר, הצוות שלה הוריד סירה ובה ארבעה עשר אנשי צוות כדי לעגון את הסיירת למצוף.
כשהם הורידו את הסירה, החבל הקדמי השתחרר, והפיל את הסירה כלפי מטה.
שישה מאנשי הצוות טבעו לפני שניתן היה לחלץ אותם.
האונייה עברה שיפוץ שנתי מ-10 בדצמבר עד סוף ינואר 1912.
מינכן עברה את שנת 1912 באותה שגרה כמו שנים קודמות.
היא שובצה לקבוצת הסיור III לתמרוני הצי השנתי בספטמבר, ובין 21 באוקטובר ל-3 בנובמבר היא יצאה לשייט לוויגו לסדרה נוספת של בדיקות אלחוטיות.
אותה שגרת אימונים חזרה על עצמה ב-1913, ובמהלך תמרוני הצי עלו על הספינה וילהלם השני, גרוס-אדמירל אלפרד פון טירפיץ, אדמירל פרידריך פון אינגנול ואדמירל גאורג אלכסנדר פון מילר; טירפיץ, אינגנול ומילר היו מזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי, מפקד הצי וראש הקבינט הימי הקיסרי, בהתאמה.
במהלך תרגילים נוספים בחגורה הגדולה ב-19 בדצמבר, מינכן התנגשה קלות בסירת הטורפדו V159, וגרמה נזק קל בלבד לכל כלי שיט.
האונייה עגנה שוב בדנציג מ-28 בדצמבר עד 7 בפברואר 1914 לצורך תחזוקה תקופתית.
המחצית הראשונה של 1914 התנהלה כמו בשנים עברו, מינכן העסיקה את זמנה באימוני טורפדו ותמרונים עם גורמים אחרים בצי.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בסוף יולי 1914, מינכן הוקצתה לקבוצת הסיור השלישית, שצורפה לצי הים הפתוח, היחידה הימית הראשית של גרמניה, שבסיסה בים הצפוני.
היא הועברה לקבוצת הסיור IV ב-25 באוגוסט, ולמחרת, היא ואחותה דנציג הועברו לים הבלטי בתגובה לאובדן הסיירת הקלה מגדבורג.
המשימה הייתה לזמן קצר, וכבר ב-28 היא הוחזרה לים הצפוני.
באותו בוקר, היא דנציג עגנה בברונסבוטל בקצה המערבי של תעלת הקייזר וילהלם, כאשר כוח הארוויץ' הבריטי תקף את קו הסיור הגרמני במפרץ הלגולנד.
במהלך הקרב שלאחר מכן, מינכן ודנציג הצטוו להפליג אל פתח האלבה ולהמתין לפקודות נוספות.
בשעה 12:25, נצטוו שתי הסיירות לנוע למפרץ ולתמוך בסיירת שטרסבורג, אך בשעה 14:06, מינכן במקום זאת נצטוותה לערוך סיור לכיוון צפון-מזרח להלגולנד.
מינכן, שעדיין הייתה חלק מקבוצת הסיור הרביעית, לקחה חלק בגיחת הצי ב-3–4 בנובמבר 1914 כתמיכה בפשיטה על ירמות' על ידי סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה.
הגרמנים קיוו להפתיע גורמים מנותקים מהצי הגדול הבריטי המעולה מבחינה מספרית או לפתות אותם למארב על ידי צי הים הפתוח.
היא גם נכחה כחלק מהמסך של צי הים הפתוח במהלך המבצע בין 15 ל-16 בדצמבר כדי למסך את הפשיטה של סיירות המערכה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, אז היא הפכה לאוניית הדגל של ה-II.
Führer der Torpedoboote (סגן מפקד סירות טורפדו), קפיטן צור זי קרל פון רסטורף.
היא לא ראתה קרב במהלך הפעולה; לאחר דיווחים על כך שסיירות אחרות במסך הצי נתקלו בספינות מלחמה בריטיות בבוקר 16 בדצמבר, אינגנול ניתק הורה לנתק מגע והיא נסוגה לנמל.
מינכן השתתפה לאחר מכן בגיחת הצי ב-24 בינואר 1915 כדי לתמוך בקבוצת הסיור I לאחר שנקלעה למארב על ידי שייטות סיירות המערכה הבריטיות ה-1 וה-2 במהלך קרב שרטון דוגר, אם כי שוב לא ראתה שום פעולה, שכן הקרב הסתיים לפני כן.
צי הים הפתוח הגיע מאוחר אחר הצהריים.
שתי גיחות צי נוספות התרחשו ב-29–30 במרץ וב-18–22 באפריל, שניהם הסתיימו ללא תוצאות.
ב-7 במאי 1915, קבוצת הסיור IV, שהורכבה עד אז משטוטגרט, שטטין, מינכן ודנציג, ו-21 סירות טורפדו נשלחו לים הבלטי כדי לתמוך במבצע גדול נגד עמדות רוסיות בליבאו.
על המבצע פיקד קונטר-אדמירל הופמן, מפקד כוחות הסיור באזור הבלטי.
על קבוצת הסיור הרביעית הוטל למסך צפונה כדי למנוע מכל כוחות הצי הרוסי לצאת ממפרץ פינלנד ללא זיהוי, בעוד כמה סיירות משוריינות וספינות מלחמה אחרות הפגיזו את הנמל.
הרוסים אכן ניסו להתערב עם כוח של ארבע סיירות: אדמירל מקארוב, באיאן, אולג ובוגאטיר.
האוניות הרוסיות ירו לזמן קצר במינכן, אבל שני הצדדים לא היו בטוחים בכוחם של האחרים, ולכן שני הצדדים ניתקו מגע.
זמן קצר לאחר ההפגזה, ליבאו נתפסה על ידי הצבא הגרמני המתקדם, שטוטגרט ושאר קבוצת הסיור IV הוחזרו לצי הים הפתוח.
לאחר שחזרו לים הצפוני, אוניות קבוצת הסיור IV השתתפו בסדרה של גיחות צי, שכולן לא הצליחו לאתר כלי שיט בריטיים.
מינכן עגנה במבדוק יבש בין 24 בספטמבר ל-31 באוקטובר לצורך תחזוקה תקופתית.
היא הועברה באופן זמני בחזרה לים הבלטי ב-18 בינואר 1916. במהלך דרכה מקיל לליבאו, היא התנגשה בספינת המשא מוסקאו מחוץ לריקסהופט.
הצד השמאלי של מינכן ניזוק קשות בתאונה, והיא הייתה צריכה לעגון במבדוק יבש ב-Kaiserliche Werft בדנציג לתיקונים שנמשכו עד 6 במרץ.
לאחר מכן היא קיבלה הוראה לחזור לים הצפוני, ולהגיע לשם ארבעה ימים לאחר מכן.
האונייה הצטרפה לצי לגיחה חסרת אירועים ב-25 במרץ אל שרטון אמרום.
מבצע גדול נוסף נגד החוף הבריטי החל ב-24 באפריל; הצי הראשי שוב חיפה על קבוצת הסיור I שפשטה על ירמות' ועל לואוסטופט.
מינכן ושאר הצי הגיעו למחרת חזרה לווילהלמסהאפן.
מינכן שובצה בקבוצת הסיור הרביעית במהלך קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. קבוצת הסיור הרביעית, בפיקודו של קומודורה לודוויג פון רויטר, עזבה את וילהלמסהאפן בשעה 03:30 ב-31 במאי, יחד עם שאר הצי.
עם המשימה למיסוך עבור הצי, מינכן וספינת הטורפדו S54, הוצבו בצד הימני של הצי, לצד שייטת אוניות המערכה השלישית.
כאשר צי הים הפתוח התקרב לקרב, שהחל בין כוחות סיירות מהערכה של הצדדים היריבים, תפסו סיירות קבוצת הסיור IV עמדה בחלק האחורי של קו הקרב הגרמני בסביבות השעה 17:30 ב-31 במאי.
כתוצאה מכך, האוניות לא היו מעורבות בכבדות בחלק המוקדם של הפעולה.
בהמשך הקרב, מעט אחרי 21:00, מינכן ושאר קבוצת הסיור IV נתקלו בשייטת הסיירות הקלות הבריטית השלישית.
ספינות רויטר הובילו את צי הים הפתוח דרומה, הרחק מהצי הגדול.
האוניות של רויטר הובילו את צי הים הפתוח דרומה, הרחק מהצי הגדול הפרוס.
בשל הטווח הארוך והראות הלקויה, רק מינכן ושטטין הצליחו להעסיק את הסיירות הבריטיות; מינכן ירתה 63 פגזים לפני שנאלצה להפסיק את האש, מבלי להשיג פגיעות.
אולם היא נפגעה פעמיים בתמורה; הפגיעה הראשונה גרמה נזק מינימלי, אך השנייה פגעה בארובה השלישית שלה.
הפיצוץ שנוצר גרם נזק לארבעה מהדוודים שלה, והקשה עליה לשמור על קיטור בכל הדוודים שלה.
במהלך הלחימה הלילית האכזרית שהתרחשה כאשר צי הים הפתוח ניסה לפלס את דרכו בעורף הכוחות הבריטים, קבוצת הסיור IV נתקלה בשייטת הסיירות הקלות השנייה מטווח קצר בחושך.
כששתי השייטות סגרו את הטווח זו לעבר זו, האירו הגרמנים את אה"מ סאות'המפטון ואה"מ דבלין וריכזו את האש בשתי האוניות.
שטוטגרט ואלבינג ירו על דבלין.
בשלב זה, דבלין נפגעה משמונה פגזים, כנראה כולם משטוטגרט, למרות שהפגיעות הללו לא גרמו לנזק רציני.
שתי האוניות הבריטיות ניזוקו קשות והוצתו ונאלצו לסגת, בעוד שהגרמנים גם נסוגו לאחור בניסיון לקרב את הבריטים לסיירות המערכה מולטקה וזיידליץ.
בתגרה, הסיירת פראונלוב נפגעה והוטבעה על ידי טורפדו ששוגר על ידי סאות'המפטון, ומינכן כמעט התנגשה בפראונלוב.
היא הצליחה להתחמק מהאונייה הטבעת, ואז היא ירתה טורפדו לעבר סאות'המפטון, אבל הוא החטיא.
מינכן נפגעה עוד שלוש פעמים במהלך הקרב הזה; שניים מהפגים התפוצצו במים וגרמו נזק קל לרסיסים.
הפגז השלישי עבר דרך הארובה השנייה והתפוצץ על תומך ארובה בצד השני; אחד מרסיסי הפגזים הפיל את מד הטווח הימני.
התמרון הבלתי יציב כופף ציר גלגל בהגה, ואילץ את הצוות שלה לנווט את האונייה מתא גלגלי ההיגוי למשך כשעתיים וחצי.
בשעה 01:20, מינכן ושטטין ירו לזמן קצר על המשחתות הגרמניות G11, V1 ו-V3 לפני שגילו את זהותן.
מוקדם בבוקר 1 ביוני, בסביבות השעה 05:06, פתחו אוניות המערכה הפרה-דרדנוט של שייטת אוניות המערכה השנייהפרה-דרדנוט, באש על מה שלדעתם היו צוללות בריטיות; הירי היה כה היסטרי שהוא איים לפגוע במינכן ושטטין, כשהם הפליגו לצד הגרמני.
מפקד הצי, ויצה-אדמירל ריינהרד שר, נאלץ לתת פקודת "הפסקת אש" כללית.
מינכן בתורה הבחינה בצוללת דמיונית מול הלגולנד בשעה 11:40 ופתחה באש על הים הריק.
במהלך הקרב, מינכן נפגעה בסך הכל מחמישה פגזים בקליבר בינוני, שלפי ההיסטוריון ו.
טאראנט, הרגו שמונה אנשי צוות ופצעו עוד עשרים.
ההיסטוריונים הנס הילדברנד, אלברט רוהר והנס-אוטו שטיינמץ מציינים שרק ארבעה נהרגו בנוסף לעשרים פצועים.
האונייה ירתה 161 פגזים מהתותחים שלה.
מינכן עברה תיקונים בפגזאק ובווילהלמסהאפן בין 7 ל-30 ביולי.
היא השתתפה בגיחת הצי האחרונה שלה ב-18–20 באוגוסט, שם ניסה שר שוב לפתות חלק מהצי הבריטי בגיחה לכיוון שרטון דוגר.
הוא הפסיק את הפעולה לאחר שהצפלינים דיווחו כי כל הצי הגדול בים וחזר לנמל.
ב-18–19 באוקטובר, ניסה שר לחזור על התוכנית המקורית של יוטלנד, שקראה להפגיז את סנדרלנד.
זה היה אמור להיות המבצע האחרון של מינכן בזמן המלחמה.
בזמן שהייתה בדרך בשעה 09:40 ב-19 באוקטובר, מינכן נפגעה מטרפדו ששוגרה על ידי הצוללת אה"מ E38 מול שרטון דוגר.
שר השתכנע שהבריטים יודעים את מיקומו, ולכן ביטל את המבצע וחזר לנמל.
למינכן חדרו כ-500 טונות מים, ומים מלוחים נכנסו לדוודים שלה, וזיהמו את המים המתוקים המשמשים לייצור קיטור.
היא נאלצה להיגרר, תחילה על ידי סירת הטורפדו V73, ולאחר מכן על ידי אחותה ברלין.
למחרת, המנועים שלה חזרו לפעול, והיא נכנסה למפרץ היאדה בכוחות עצמה, שם היא נכנסה ל-Kaiserliche Werft בווילהלמסהאפן.
לאחר החזרה לנמל, מינכן נבדקה, ונקבע כי לא ניתן לתקן אותה בקלות, ולכן החליטו בפיקוד הצי להשבית אותה בנובמבר.