tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפעילי המשימה מקווים שהנחתת תתעורר לאחר מספר ימים כאשר אור השמש יפגע בפאנלים הסולאריים.
שני הרוברים LEV-1 ו-LEV-2, שנפרסו בזמן שהנחתת ריחפה רגע לפני שנחתה, פועלים כמתוכנן, כאשר LEV-1 מתקשר באופן עצמאי לתחנות הקרקע.
בשל צפיפות האוכלוסייה הנמוכה יחסית באותם אזורים, שכיחות ההכשות שלהם נמוכה אך קיימת.
כל נחשי ישראל לרבות הארסיים הם חיות מוגנות והחזקתן בשבי אסורה ללא היתר ממשלתי.
הוא הגדול, והמצוי שבנחשים הארסיים בישראל.
בעל גוף עבה שמצר לקראת סופו.
ראשו משולש ורחב מכפי גופו.
צבעו נע בין חום לאפרפר.
דוגמת מעוינים ארוכה מקשטת את גבו ומעניקה לו הסוואה טובה במיוחד.
אורכו לרוב עד כ-1.35 מטר ומשקלו לרוב עד כ-1.5 ק"ג.
תוחלת חייו נעה בין 15 שנה בטבע ועד ל-20 שנה בשבי.
ניזון בעיקר ממכרסמים קטנים שנקרים לדרכו.
הנחש הלאומי של מדינת ישראל והאחראי הראשי על רוב מקרי ההכשות והמוות בה, על אף שהוא לא הארסי ביותר, קיים נסיוב לארסו.
אזור המחיה של הצפע המצוי הוא בחבל הים תיכוני, מישור החוף, העמקים, ורוב ארץ ישראל למעט המדבר וקרקע חולית.
צפע החרמון דומה מבחינה גנטית לצפע המצוי אך שונה ממנו במספר פרמטרים: גופו קטן יותר ולרוב אינו עולה על 75 סנטימטרים, משקלו נע בין 200 ל-270 גרם וצבעו אפור ברובו עם כתמי רוחב שחורים.
מעל כל עין יש מבנה קשקשים שמסוכך עליה.
תוחלת חייו היא כ-7 שנים.
ניזון ממכרסמים קטנים וייתכן שגם מלטאות.
אזור המחיה של צפע החרמון הוא בחרמון ורמת הגולן.
אזור המחיה של שפיפיון הנגב הוא במרכז הנגב והערבה.
צבעו הכללי של אפעה מגוון מגוון ונע בין אפור, אדום, צהוב, וחום.
את גבו מעטרים כתמים בהירים ופס דק בצבע אדמדם מתוח לאורכם.
צבעו עוזר לו להשתלב בקרקע הנגב והגלבוע.
אורכו לרוב לא עולה על 80 סנטימטרים ומשקלו המרבי הוא כ-180 גרם.
תזונתו מגוונת והיא מורכבת בעיקר ממכרסמים, לטאות, ציפורים, דו חיים, ופרוקי רגלים (עקרבים נדלים וכדומה).
הוא ממתין לטרפו בנקיקים ומחילות ונעזר באבנים ובסלעים.
לעיתים יעדיף לחכות לטרפו על יד מקור מים.
סגולותיו הרפואיות של ארסו מגוונות ונעשה בהם שימוש בימי הביניים ובימינו.
קיים נסיוב נפוץ לארסו בישראל.
האפעה המגוון חי למרגלות הרי הגלבוע, בקעת הירדן, מדבר יהודה, הנגב והערבה.
צבעו הכללי של עכן קטן חום בהיר עד צהוב חולי וכתמים חומים מעטרים את כל גופו.
אחד מסימני ההיכר של הנקבות הוא קצה הזנב השחור.
אורכו לרוב אינו עולה על 40 סנטימטרים ומשקלו קטן.
בדומה לשאר הצפעיים, ראשו משולש ורחב מגופו.
הוא נחש לילי החי במדבר.
כדי לשמור על חום גופו הוא נע בחול הצידה.
בדומה לשאר העכנים כאשר הוא מרגיש מאוים הוא מחכך את קשקשיו זה בזה מה שיוצר קול רשרוש.
את רוב היום הוא מעביר בהתחפרות תחת החול ואריבה לטרפו, כאשר רק מקצת מן הראש והעיניים נמצאות מחוץ לחול.
תזונתו העיקרית מורכבת משנונית החולות אשר הוא אורב במשך היום במחילתה ובלילה - זמן שנתה של השנונית הוא צד אותה.
עקב היותו הקטן שבנחשי ישראל הארסיים, מקרי ההכשות ממנו אינם נפוצים כלל וארסו אינו נחשב קטלני לאדם.
העכן הקטן מצוי בחולות הנגב המערבי.
העכן הגדול מצוי לאורך כל חולות הערבה.
אזור המחיה שלו בחולות הנגב המערבי (חולות ניצנה), גבול ישראל-מצרים.
צבעו שחור מבריק לכל אורך גופו שמצר לקראת הזנב.
ראשו צר שטוח, עבה ובולט מעבר לצוואר.
אורכו לרוב אינו עולה על 1.25 מטר ומשקלו המרבי מעט יותר מ-1 קילוגרם.
הוא יעדיף להימצא באזורים רווי לחות ומים, אדמה סלעית, וערבה.
במשך היום יעדיף לשהות במקומות מסתור מתחת לפני האדמה כדוגמת מערות, נקיקים וכדומה שלעיתים תכופות כורה אותם בעזרת ראשו דמוי היתד.
הוא פעיל לילה וסובל קור יותר משאר הנחשים ויוכל להסתדר גם בטמפרטורות נמוכות מאוד.
תזונתו מגוונת והיא מורכבת בעיקר ממכרסמים, ציפורים, לטאות, קרפדות, וגם נבלות.
בעזרת חוש הריח המפותח שלו הוא צד את טרפו - על ידי הכשה איטית וארוכה בה הוא מחדיר כמות גדולה של ארס הנחשב מסוכן מאוד, אך מקרי המוות מעטים כיוון שההכשה איטית מאוד והנחש לא מצליח להחדיר את כמות הארס המספיקה כדי להרוג.
מצוי במדבר יהודה, בקעת ים המלח, הנגב והערבה.
נחש זה הוא הארסי שבנחשי ישראל.
צבעו שחור מבריק לכל אורכו, גופו דק וגלילי וקשקשיו חלקים ללא קרינים.
בשונה משאר הנחשים הארסיים, ראשו שטוח ואינו רחב מצווארו, לסתו העליונה מכסה על התחתונה ועיניו קטנות, כהות וקהות.
אורכו לרוב לא עולה על 80 סנטימטרים.
את מרבית זמנו הוא מבלה בהתחפרות מתחת לפני הקרקע או במחילות.
עיקר אזור מחייתו הוא במקומות צחיחים או צחיחים למחצה, אך הוא מצוי גם בנווי מדבר בסביבות נחלים ומעיינות עשירים בצמחייה ועתירים בלחות שככל הנראה הוא זקוק לה.
לצפעון השחור שתי שיני ארס ארוכות, אך בשל מפתח פיו הקטן אינו מסוגל לזקוף שיני ארס אלו בדומה לרוב החברים במשפחת הצפעוניים, ובעת הכשה הוא שולף שן ארס אחת היוצאת הצידה מפיו.
כך בעת כניסה למחילות לטאות, מזונו העיקרי, הוא דוחק את גופו לצד הלטאה בתוך החלל הצר ומכה הצידה ואחורה בראשו ומכיש-דוקר את גופה באמצעות שן הארס הקטלנית שלו.
מות הלטאה יגיע תוך שניות ספורות.
לעיתים יתפוס את הלטאה בפיו בעודה בחיים ויכיש אותה למוות תוך כדי אחיזתה בפיו.
טרפו הנפוץ הוא חומטיים שונים בדגש על נחושית עינונית, נחשים צעירים שבקעו לא מכבר, ומכרסמים קטנים.
לוכדי נחשים מנועים מלאחוז צפעון שחור בצווארו או בראשו, כמו שנוהגים ברוב הנחשים, כיוון שהוא מכיש (יש אומרים דוקר) הצידה ואחורה, ועלול להכיש את לוכדו באמצעות שליפת שן הארס שלו, בפה סגור.
מצוי בהרי הגלבוע, בקעת הירדן, אזור עין גדי והערבה.
נחשים תת-ארסיים הם קבוצת נחשים שבפיהם בלוטות רוק המפרישות חומר רעיל, אך בניגוד לנחשים הארסיים – ארס זה חלש מאוד.
רוב הנחשים התת-ארסיים מצוידים בשיני ארס הממוקמות בחלקה האחורי של הלסת העליונה.
הארס של נחשים אלו משמש בעיקר לשיתוק טרף קטן כמו לטאות, חרקים או נחשים קטנים, ומועבר אליהם בעת הלעיסה.
הכשה מנחש תת-ארסי בדרך כלל אינה מסוכנת לאדם, מפני שהארס של קבוצה זו אינו קטלני לרוב האוכלוסייה.
בישראל יש מגוון רחב יחסית של נחשים תת-ארסיים, ביניהם ארבע-קו מובהק, נחש כיפה, מחרוזן דו-גוני, ועין-חתול.
נחשים אלו נפוצים בכל רחבי הארץ, מהגליל ועד לנגב, וממלאים תפקיד אקולוגי חשוב בצמצום אוכלוסיות של לטאות, מכרסמים וזוחלים קטנים.
גופו דק וארוך, בצבע חום-צהבהב ועל גבו ארבעה פסים כהים ומקבילים – שניים על כל צד.
עיניו גדולות, ואורכו לרוב עד כ-1.2 מטר.
ניזון בעיקר מלטאות ולעיתים גם נחשים קטנים אחרים.
חי כמעט בכל אזורי הארץ – מהגליל ועד הנגב, בעיקר אזורים חקלאיים, אזורים סלעיים ושטחים פתוחים.
דומה לארבע-קו מובהק אך גדול וכהה ממנו.
צבעו חום-אדמדם, לעיתים עם פס כהה מרכזי בגב, ולעיתים נטול פסים.
גופו דק מאוד וארוך, ולעיתים מגיע ל-1.6 מטר.
מטפס מצוין ונראה לעיתים גם על סלעים וצמחייה מדברית.
אינו מסוכן לאדם, אך עשוי להתרומם ולהפגין התנהגות מאיימת בדומה לקוברה.
חי באזורים מדבריים בדרום הארץ – בעיקר בערבה והרי אילת.
נחש דק וקשיח, גופו עטוי טבעות שחורות ולבנות לסירוגין.
ראשו שטוח וקצר, ועיניו קטנות.
חי באזורים סלעיים, מתחת לאבנים ובחריצים.
פעיל בעיקר בלילה ולעיתים נדיר מאוד נראה על פני השטח.
ניזון מנחשים קטנים ולעיתים מלטאות.
מצוי בצפון הארץ ובאזורי השפלה.
גופו בצבע חום-אפרפר או בז' עם כתמים כהים לאורך הגב, ולעיתים פס כהה מעל העיניים.
ראשו מעט רחב מגופו, וידוע בזכות ה"כיפה" הכהה על העורף שלו.
פעיל בלילה, ניזון מלטאות ומדי פעם גם מנחשים קטנים.
אינו תוקפני ונחשב שקט מאוד.
חי באזורים חמים ומדבריים – בעיקר בנגב המערבי, אזור מישור החוף הדרומי.
נחש בעל מבנה דק, ארוך ושרירי.
צבעו חום-אדמדם או חום בהיר, ולעיתים פסי רוחב כהים מטשטשים את גבו.
עיניו גדולות ואישוניו אנכיים, בדומה לעיני חתול.
ניזון מציפורים, מכרסמים ולעיתים גם נחשים.
מטפס מצוין ופעיל בעיקר בלילה.
נפוץ בדרום הארץ – בערבה, מדבר יהודה, בקעת ים המלח ודרום הגולן.
אחד הנחשים הנדירים ביותר בישראל.
צבעו אפור-צהבהב עם דגם מטושטש של כתמים כהים, ולעיתים פסים אלכסוניים.
פעיל בלילה, איטי ובעל תנועה גמישה.
נפוץ אך ורק בנגב ובמדבר יהודה – שם הוא מתמודד עם איום הכחדה עקב פיתוח סביבתי.
נחש בגודל בינוני, נפוץ יחסית באזורים הים-תיכוניים של ישראל.
צבעו חום-אפור ועל גבו סדרת כתמים כהים או פסי רוחב בולטים.
עיניו כתומות עם אישונים אנכיים.
פעיל בלילה, ניזון מלטאות, שממיות ולעיתים מחרקים גדולים.
בעת סכנה עשוי לשטח את ראשו ולנשוף.
נפוץ בגליל, הכרמל, הרי ירושלים והשפלה.
נחש דק ועדין, המזכיר במראהו נחש קוברה בזכות יכולתו לפרוש את צלעות צווארו.
צבעו חום בהיר עם כתמים כהים לאורכו וכתמים עגולים גדולים מאחורי הראש.
עיניו בולטות, ולשונו פעילה מאוד.
פעיל ביום, ניזון ממכרסמים, לטאות ולעיתים גם ציפורים.
מצוי בעיקר במדבר – בערבה, דרום הנגב ובקרבת דיונות חול יציבות.
הנחש הארוך ביותר בישראל, ואחד המרשימים שבהם.
אורכו מגיע עד 2.5 מטר, גופו שרירי ועבה.
צבעו חום כהה או שחור בגב, ובטנו צהובה-לבנה.
אינו ארסי אך תוקפני מאוד כשמוטרד.
ניזון בעיקר ממכרסמים, ציפורים ונחשים אחרים.
נפוץ בצפון הארץ ובאזורים ההרריים.
נְחַשְׁנוּן מְשֻׁיָּשׁ (שם מדעי: Callechelys marmorata) הוא מין של דג ימי ממשפחת האפעוניים שבסדרת הצלופחאים החי במימי האזור האינדו-פסיפי, וגדל עד לאורך של 87 ס"מ.
באנגלית, נקרא גם בשם צלופח נחש משויש'''.
הנחשנון המשוייש שוכן בקרקעית חולית ובוצית קרוב לשוניות החוף, מעומק של מטר עד 37 מטרים, וכן הוא גם פעיל לילה.
הוא נפוץ באופן נרחב בכל המים הטרופיים של האוקיינוס ההודי, כולל הים האדום, ועד למערב האוקיינוס השקט.
בישראל, ניתן למצוא את הנחשנון המשוייש במפרץ אילת.
נַחְתָנִית (שם מדעי: Brachythemis) היא סוג של שפיריות ממשפחת הטיסניתיים.
המינים בסוג נפוצים באסיה ואפריקה.
בישראל היו מצויים בעבר שני מינים: נחתנית כהת-כנף ונחתנית דרכים; אך בעוד נחתנית הדרכים מצויה למדי, הנתחנית כהת-הכנף נכחדה מהארץ עם ייבוש החולה ולא נצפתה מאז.
המין Brachythemis leucosticta נחשב לאחד ממיני השפיריות המוכרים והנפוצים ביותר באפריקה.
בשנת 2009 הוא פוצל לשני מינים נפרדים, B.
נַחְתָנִית כֵּהַת-כָּנָף (שם מדעי: Brachythemis fuscopalliata) היא מין של שפירית ממשפחת טיסניתיים שתפוצתה מצומצמת למזרח התיכון.
היא נכחדה מישראל בעת ייבוש החולה, ולא נצפתה מאז; אך בשל קיומן של אוכלוסיות במדינות שכנות, ייתכן ויגיעו פרטים משוטטים לארץ.
הנחתנית כהת-הכנף היא שפירית קטנה ושחורה באורך 25–34 מ"מ, ואורך כנף אחורית של 20–26 מ"מ.
בכנפיים, שני השלישים הקרובים לגוף שחורים ורק השליש החיצוני שקוף.
זה בשילוב עם הפטרוסטיגמה הצהובה והאחידה מהווה סימן דיאגנוסטי.
הנקבה דומה לנקבות של נחתנית הדרכים, גופן בצבע חום-חולי, אך דגם החזה שלהן פחות בולט, והפטרוסטיגמה הצהובה האחידה מהווה סימן זיהוי אמין בתנאי שדה.
על-פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה של הבוגרים היא מאי עד סוף ספטמבר.
בדרך כלל הן יושבות על צמחייה צפה נמוכה מעל פני המים, אבל כשהן מופרעות או רודפות אחרי פולשים הן מוכיחות כי הן מעופפות מצטיינות.
תפוצתה פרושה מאיראן במזרח, דרך עיראק וסוריה, ועד לחוף הדרומי ואזור אנטליה שבטורקיה במערב.
כיום ידועים כ-35 מקומות בהם מצוי מין זה.
בתי הגידול הטבעיים שלה הם נהרות, ביצות, אגמי מים מתוקים, ביצות עשב, אזורי אגירת מים, בריכות, חפירות פתוחות, תעלות מים ומכרות חצץ נטושים.
כיום המין מסווג במצב שימור "פגיע" (VU), בשל אוכלוסייה קטנה יחסית עם עדויות לירידה.
בשל אוכלוסיות חדשות שהתגלו לאחרונה, מין זה מוכר כיום על פני שטח של כ-430,000 קמ"ר.
עם זאת, מספר לא מבוטל של אוכלוסיות ששגשגו בעבר כמעט נכחדו במהלך 10 השנים האחרונות עקב זיהום חקלאי (למשל באזור אדנה בטורקיה), אירועים עם השלכות משניות ממלחמות (הרס של אזור הביצות במפרץ הפרסי בעיראק), או בניית סכרים בחלקו הטורקי של נהר פרת.
ניהול משאבי המים במזרח התיכון כולו מהווה איום על עתידו של מין זה על התפוצה הכוללת שלו.
נראה כי הערכה מינימלית למגמת מין זה היא של צמצום של יותר מ-30% מגודל האוכלוסייה בתקופה האחרונה ושוב בעשור הקרוב; מה שעשוי להביא להידרדרותו למצב "בסכנת הכחדה" (EN) בתוך 50 שנה.
נַחְתָנִית דְּרָכִים (שם מדעי: Brachythemis impartita) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים ממרכז וצפון אפריקה, דרום אירופה והמזרח התיכון.
היא נחשבה בעבר כתת-מין של B.
בישראל היא נפוצה ביותר בכל חלקי הארץ.
זוהי שפירית קטנה, אורכה 25–34 מ"מ ואורך הכנפיים האחוריות הוא 20–26 מ"מ.
לזכר גוף כחול כהה עד שחור.
לכנפיו דגם ייחודי של פסי כנף כהים ורחבים לרוחב הכנף, ממרכז הכנף עד מרחק קצר מהפטרוסטיגמה; הם עלולים להיות חיוורים אצל פרטים טריים, אך הם מתכהים ככל שהנחתנית מתבגרת.
לנקבה גוף בצבע חום-חולי, צידי החזה מפסופסים בשחור, ועל הבטן פסי אורך שחורים עד שלושת המקטעים האחרונים, שהם שחורים לחלוטין.
בכנפיים פסי רוחב בדומה לזכר, אך לרוב הם דהויים ולעיתים חסרים לחלוטין.
לשני הזוויגים עיניים מפוספסות (בולט יותר בעיניים הבהירות של הנקבה), ולפטרוסטיגמה צבע ייחודי: היא לבנבנה כשהקצה הרחוק מהגוף כהה.
על-פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה של הבוגרים היא אפריל עד אוקטובר.
נחתנית הדרכים מצויה ממרכז אפריקה דרומה עד לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וטנזניה, צפונה דרך אפריקה ועד לים התיכון.
תפוצתה משתרעת גם למזרח התיכון, שם היא מצויה בחצי האי ערב, הלבנט, קפריסין ודרום אנטוליה.
היא התפשטה לדרום אירופה ותועדה שם לראשונה בפורטוגל בשנת 1957, אך כעת היא מצויה גם בספרד, סרדיניה, קורסיקה, סיציליה והחל מ-2015 גם באיטליה היבשתית.
נחתנית הדרכים היא מין החובב נהרות איטיי זרימה, אגמים ומים שקטים בנופים פתוחים למדי.
היא תעדיף מים עם מצעים רכים יותר כמו חול ואולי בוץ.
leucosticta ידועות באפריקה בהרגלן לעקוב ולעוף סביב בעלי חיים גדולים, כולל אנשים, כדי לתפוס חרקים המופרעים ממהלכם.
בתחום תפוצתן, הנחתניות יכולות להיות המינים הנפוצים ביותר של שפיראים.
Brachythemis impartita נחשבה בעבר למין יחיד (שם נרדף) תחת B.
leucosticta, אך צוין כבר כי הזכרים הבוגרים נצפים בשני מופעים, וכי תפוצת מופעים אלה חופפת במרכז אפריקה.
אף על פי שלא ניתן היה להבדיל בין הנקבות, ההבדלים בין הזכרים היו עקביים, במיוחד צבע איברי המין ופסי הכנף.
השם Brachythemis impartita ניתן לפרטים שנאספו בחוות נגאונדבה בקמרון ותוארו תחת השם Zonothrasys impartitus על ידי פרדיננד קארש ב-1890. קמרון נמצאת בתחום של B.
impartita ולכן אלה הוגדרו כנאוטיפים.
ייתכן שבמקום שבו שני המינים חופפים, B.
leucosticta מתרבה על מצעים בוציים בעוד B.
impartita מעדיף אזורים חוליים יותר.
נתניאל אדמס קולז , הידוע יותר בשם הבמה שלו נט קינג קול (Nat King Cole; 17 במרץ 1919 – 15 בפברואר 1965), היה זמר, פזמונאי, שחקן ופסנתרן ג'אז אמריקאי.
אביו היה קצב ועוזר-כמורה בכנסייה הבפטיסטית.
משפחתו עברה לשיקגו כשהיה ילד, שם קיבל אביו מינוי ככומר.
אמו, פרלינה, הייתה נגנית העוגב בכנסייה.
קולז למד לנגן בפסנתר מאמו עד גיל 12, אז התחיל לקחת שיעורים פורמליים.
הופעתו הראשונה הייתה בגיל 4 כשהופיע עם השיר "Yes, We Have No Bananas".
בנוסף לג'אז ולגוספל, למד גם מוזיקה קלאסית אירופאית וניגן, כדבריו, "מיוהאן סבסטיאן באך עד לרחמנינוב".
המשפחה גרה בשכונת ברונזויל שבשיקגו אשר הייתה מוכרת בשנות ה־20 בזכות חיי הלילה ומועדוני הג'אז שבה.
נט היה מתגנב מחוץ לבית ומסתובב ליד מועדונים ומקשיב לאמנים כמו לואי ארמסטרונג, ארל היינז וג'ימי נון.
הוא השתתף בתוכנית המוזיקה המפורסמת של וולטר דיאט.
לאחר שקיבל השראה מנגינתו של ארל היינז, החל קולז את הקריירה שלו באמצע שנות ה-30 כשהיה עדיין בנעוריו ואימץ את השם נט קול (Nat Cole) ונפטר מהאות "s" שבשם משפחתו.
אחיו הגדול, אדי קולז, בסיסט, הצטרף ללהקה של נט וההקלטה הראשונה שלהם שנערכה בשנת 1936 הייתה תחת שמו של אדי.
הלהקה אף הופיעה באופן קבוע במועדונים.
למעשה, נט קיבל את כינויו "קינג" ("מלך" באנגלית) במועדון ג'אז, כינוי שככל הנראה קיבל השראה משיר הילדים על "קינג קול הזקן" ("Old King Cole").
קול הופיע בתור פסנתרן בסיבוב הופעות הארצי שנועד להחיות מחדש את המחזמר שהפך לאגדת רגטיים וברודוויי, Shuffle Along של אובי בלייק.
המחזמר פשט את הרגל במפתיע בעת ההופעות בלונג ביץ', קליפורניה, וקול החליט להישאר שם.
לוס אנג'לס והטריו של קינג קול
קול ועוד שלושה מוזיקאים יצרו את "נגני הסווינג של קינג קול" בלונג ביץ', והופיעו במספר ברים מקומיים לפני שניתנה להם ההזדמנות להופיע בגן שעשועים לאורך החוף בשם "The Pike" בשכר של 90 דולר לשבוע.
קול התחתן עם רקדנית בשם נדין רובינסון, אשר השתתפה גם היא בהופעה Shuffle Along, ועבר ללוס אנג'לס כדי להקים את "הטריו של קינג קול".
הטריו הורכב מנט בפסנתר, אוסקר מור בגיטרה ווסלי פרינס בקונטרבס.
הטריו ניגן בלוס אנג'לס בסוף שנות ה-30 והקליט עבור הרדיו.
קול לא השיג פופולריות רבה עד לשיר "Sweet Lorraine" בשנת 1940. על אף ששר בלדות עם הטריו, הוא התבייש להשתמש בקולו.
אף על פי שקול התגאה בהגייה שלו, הוא אף פעם לא החשיב את עצמו לזמר טוב, אך סגנון השירה המאופק שלו עמד היטב מול השירה הקולנית של רוב זמרי הג'אז.
בזמן מלחמת העולם השנייה עזב ווסלי פרינס את הלהקה וקול החליף אותו בג'וני מילר.
הטריו של קינג קול חתם בשנת 1943 על חוזה עם חברת התקליטים "קפיטול רקורדס", שהייתה אז בתחילת דרכה, ונשאר לעבוד עם חברה זו עד סוף הקריירה של קול.
קול נחשב לחדשני בתחום הג'אז.
למשל, הוא הופיע בהופעת הג'אז הראשונה של תזמורת פילהרמונית.
ההרכב החדשני של פסנתר, גיטרה וקונטרבס בתקופת הביג בנד הפך להרכב פופולרי לטריו ג'אז.
אמנים רבים השתמשו בהרכב זה, וביניהם ארט טאטום, אחמד ג'אמאל, אוסקר פיטרסון, טומי פלנגן ופסנתרני בלוז צ'ארלס בראון וריי צ'ארלס.
הוא אף הופיע כפסנתרן עם לסטר יאנג, רד קלינדר וליונל המפטון.
ב־23 באוגוסט 1956, נאם קול בוועידה הרפובליקנית הארצית שנערכה באצטדיון ארמון הפרות שבסן פרנסיסקו, קליפורניה.
הוא אף היה נוכח בוועידה הדמוקרטית הארצית בשנת 1960 כדי להביע את תמיכתו בנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי.
קול היה מבין עשרות האמנים שפרנק סינטרה גייס להופיע בהשבעה של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות בשנת 1961.
הוא נהג להתייעץ עם הנשיא קנדי, ולאחר מכן עם הנשיא ג'ונסון, בנוגע לזכויות אזרח, אך ספג ביקורת מאנשים שחשו כי נרתע מעימותים בנושא זה.
בין מבקריו היה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ת'ורגוד מרשל, שהתאכזב מכך שקול לא נקט עמדה תקיפה לאחר שהותקף על הבמה על ידי גזענים לבנים בשנת 1956.
הלהיט הראשון של קול היה שיר בשם "Straighten Up and Fly Right" (התיישר וטוס ימינה), המבוסס על פולקלור שחור והוקלט בחברת התקליטים קפיטול רקורדס בשנת 1943. השיר של קול הפך להצלחה כשמכר יותר מ-500,000 עותקים והוכיח ששירים המבוססים על פולקלור פונים לקהל הרחב.
על אף שקול לא נחשב לזמר רוק, שיר זה נחשב לאחד מתקליטי הרוק אנד רול הראשונים.
אפילו בו דידלי, אשר הופיע גם כן עם עיבודי פולקלור דומים, החשיב את קול כבעל השפעה.
קול החל להקליט ולהופיע בסוף שנות ה-40 עם שירי מוזיקת פופ מול קהל גדול כשהוא היה מלווה לרוב בתזמורת כלי קשת.
הפופולריות שלו גברה כשהופיע עם שירים כמו "The Christmas Song" (שיר חג המולד) (1946), "Nature Boy" (ילד טבע) (1948), "Mona Lisa" (מונה ליזה) (1950) ו-"Unforgettable" (בלתי נשכח) (1951).
בעוד שהמעבר למוזיקת פופ הוביל כמה מבקרי ג'אז ומעריצים להאשים את קול בכך שמכר את עצמו, הוא מעולם לא נטש לחלוטין את שורשיו המוזיקליים.
בשנת 1956, למשל, הוא הקליט אלבום ג'אז בשם "After Midnight" (לאחר חצות).
בשנת 1991, חברת תקליטים בשם "Mosaic Records" הוציאה מקבץ של כל ההקלטות של "הטריו של נט קינג קול" אשר כלל בתוכו 349 שירים על גבי 27 תקליטים או 18 תקליטורים.
ההכנסות העצומות ממכירת ההקלטות של קול תרמו רבות להצלחה של חברת קפיטול רקורדס בתקופה זו.
הצלחה מסחרית זו מוכרת גם כאחת ההצלחות ששיחקו תפקיד מרכזי במימון בניין קפיטול רקורדס הנמצאת בקליפורניה.
כשהושלם בשנת 1956, בניין המשרדים העגול הראשון בעולם כונה, ומכונה גם היום בידי רבים, בתור "הבניין שנט בנה".
בשנות ה-50, המשיך קול ליצור להיטים בזה אחר זה.
רוב להיטיו נוצרו בשיתוף פעולה עם המעבד/מנצח המפורסם נלסון רידל.
קול הוציא יחד עם רידל את האלבום הראשון שלו על תקליט בקוטר 10 אינץ' בשנת 1953 בשם "נט קינג קול שר לשני מאוהבים" (Nat King Cole Sings For Two In Love).
קול הוציא אלבומים נוספים, מביניהם "Love Is the Thing" (אהבה היא העניין) אשר הגיע לראש רשימת האלבומים באפריל 1957 ועובד על ידי גורדון ג'נקינז.
לאחר שקיבל השראה בטיול שערך בהוואנה, קובה בשנת 1958, נט שב לעיר והקליט בה את האלבום "Cole Espanol", אשר לכל אורכו קול שר רק בספרדית ובפורטוגזית.
האלבום היה ללהיט לא רק בארצות הברית אלא גם באמריקה הלטינית.
האלבום היה כה פופולרי שהוא לווה בשניים נוספים: "A Mis Amigos" בשנת 1959 ו-"More Cole Espanol" בשנת 1962.
בסוף שנות ה-50 החל להשתנות הטעם המוזיקלי שלו, ולמרות הצלחת שיר הרוק אנד רול "Send For Me", שירי הבלדה של קול נמאסו על מאזינים צעירים.
כמו זמרים אחרים בני זמנו, מבניהם דין מרטין, פרנק סינטרה וטוני בנט, קול גם הבין כי רוב שירי הפופ מבוצעים על ידי צעירים.
בשנת 1960, נלסון רידל עזב את קפיטול רקורדס ועבר לעבוד בחברת התקליטים החדשה שיצר פרנק סינטרה בשם רפרייז רקורדס.
דרכם של השניים נפרדה לאחר שסיימו לעבוד על אלבום בשם "Wild Is Love", המבוסס על מילים שכתבו ריי רסץ' ודוטי ווין.
נט הפך את הרעיון של האלבום להצגה בשם "I'm With You".
בשנות ה-60 נט שוב הגיע לראש רשימות הסינגלים האמריקאיים כשההצלחה החלה עם השיר "Ramblin' Rose" באוגוסט 1962. לאחר מכן הגיעו עוד שלושה להיטים: "Dear Lonely Hearts", "Those Lazy, Hazy, Crazy Days Of Summer" ו־"That Sunday, That Summer".
קול היה האפרו-אמריקני הראשון שהייתה לו תוכנית רדיו משלו.
הוא חזר על הצלחתו בסוף שנות ה-50 כשהופיע בתוכנית הטלוויזיה הארצית הראשונה שבה מופיע אפרו-אמריקני.
בשני המקרים, התוכניות בוטלו בסופו של דבר מפני שספונסרים נרתעו מאמנים שחורים.
קול נלחם בגזענות במשך כל חייו וסירב להופיע במקומות בעלי הפרדה גזעית.
בשנת 1956, הוא הותקף על הבמה כששר את השיר "Little Girl" (ילדה קטנה) בברמינגהאם, אלבמה.
ההתקפה בוצעה על ידי חברים ב"מועצה לאזרחים לבנים" (תנועה גזענית שהייתה באותה תקופה בארצות הברית), והסתבר כי התכוונו לחטוף אותו.
על אף שנפצע בהתקפה, המשיך קול במופע אך נשבע שלא יופיע יותר בדרום ארצות הברית.
קול הופיע בסרטים קצרים רבים ושיחק את ויליאם כריסטופר הנדי בסרט "סיינט לואיס בלוז".
הוא גם הופיע בסרטים "הסיפור של נט קינג קול", "שער סין" ו"הגרדיניה הכחולה" .
תפקידו האחרון בקולנוע היה כזמר ונגן בנג'ו המלווה את הסרט קאט באלו.
סרטו האחרון של קול, קאט באלו, יצא כמה חודשים לאחר מותו.
בתו של נט, נטלי קול, ואחיו הצעיר ביותר, פרדי קול, הם זמרים.
לנטלי ולאביה היה להיט בלתי צפוי בקיץ 1991. נטלי קול כללה הקלטה של ביצוע של אביה משנת 1961 של השיר "Unforgettable" עם הקול שלה ובכך יצרה דואט אלקטרוני כחלק מאלבום שהקדישה למוזיקת אביה.
השיר והאלבום בעל שם זהה זכו בשבעה פרסי גראמי בשנה העוקבת.
"המופע של נט קינג קול" שודר לראשונה ב-5 בנובמבר 1956 ברשת NBC.
מבקרים רבים היללו את קול על כך שהיה האפרו-אמריקני הראשון להנחות תוכנית טלוויזיה.
התוכנית של קול הייתה הראשונה מסוגה אשר מנחה אותה כוכב כמו נט קול.
התוכנית האחרונה של "המופע של נט קינג קול" שודרה ב־17 בדצמבר 1957. קול שרד במשך יותר משנה, אך לבסוף הייתה זו החלטתו לבטל את התוכנית, ולא החלטת NBC (רשת NBC ואף קול בעצמו פעלו בהפסד כלכלי עצום).
כשהגיב על המחסור בנותני חסות, קול העיר בצורה עוקצנית לאחר כישלון התוכנית כי "שדרת מדיסון פוחדת מהחושך".
המופע של אד סאליבן: נט קינג קול הופיע במופע של אד סאליבן שש פעמים לפני שהתוכנית שלו החלה בשנת 1957. הוא אף הופיע פעמיים לאחר סיום התוכנית שלו, פעם בשנת 1958 ופעם בשנת 1961.
המופע של דינה שור: נט קינג קול הופיע גם במופע של דינה שור כשהוא שר את השיר "מר.
קול לא ישיר רוק אנד רול" בתחילת שנות ה-60.
תאריך הולדתו המדויק אינו ידוע בוודאות.
קול נהג למלא מסמכים רשמיים כשהוא רושם לסירוגין את השנים 1915, 1916 ו-1919.
הנישואים הראשונים של קול, לנדין רובינסון, הסתיימו בשנת 1948. ב-28 במרץ, ורק שישה ימים לאחר שהתגרש, התחתן קול עם זמרת בשם מריה הוקינס אלינגטון (אין קשר משפחתי לדיוק אלינגטון על אף ששרה עם להקתו).
הם נישאו בכנסייה בפטיסטית חבשית שבהארלם על ידי אדם קלייטון פאוול ג'וניור.
היו להם חמישה ילדים: הבת נטלי נולדה בשנת 1950, ואחריה אומצה קרול (בתה של אחותה של מריה) והבן נט קלי קול אשר נפטר בשנת 1995. שתי הבנות קאסי וטימולין נולדו בשנת 1961.
בשנת 1948, רכש קול בית בשכונת הנקוק פארק שבלוס אנג'לס, קליפורניה המאוכלסת כולה בלבנים.
אגודת בעלי המקרקעין אמרה לקול שאינם רוצה שאנשים בלתי רצויים יעברו לשכונה.
קול השיב בשנינות: "גם אני לא.
אם אמצא מישהו בלתי רצוי שבא לכאן, אהיה הראשון להתלונן".
קול ניהל רומנים במשך נישואיו.
בזמן שלקה בסרטן הריאות, הוא התרחק מאשתו מריה לטובת השחקנית גונילה הוטון.
למרות זאת, הוא נשאר עם אשתו בזמן מחלתו והיא נשארה איתו עד למותו.
בריאיון, אשתו מריה לא שמרה לו טינה על הרומנים שלו אלא דווקא התרכזה במורשת המוזיקלית אשר הנחיל ובקלאס אשר הפגין בכל ההיבטים השונים של חייו.
קול היה מעשן כבד ועישן עד כשלוש חפיסות סיגריות ביום.
הוא האמין כי העישון שומר על קולו נמוך.
הוא מת מסרטן הריאות ב-15 בפברואר 1965 בבית חולים "סיינט ג'ונז" שבסנטה מוניקה, קליפורניה.
הלווייתו התקיימה בכנסייה האפיסקופלית "סיינט ג'יימז" שבשדרת ווילשייר בלוס אנג'לס.
הוא נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון מדשאת יער" שבגלנדייל, קליפורניה.
נתניאל "נט" טרנר היה עבד אפרו-אמריקאי, שהנהיג בשנת 1831 מרד אלים נגד בעלי העבדים ומשטר העבדות בארצות הברית.
טרנר נולד במחוז סאות'המפטון שבוירג'יניה, כעבדו של בנג'מין טרנר, ומכאן שמו.
בשנת 1810 מת בנג'מין טרנר, ונט טרנר עבר לרשות סמואל, בנו הבכור של בנג'מין.
בשנת 1822 נמכר לשכן בשם תומאס מור שמת בשנת 1828, וזה הפך את בנו בן התשע לאדונו של טרנר.
אלמנתו של מור נישאה לג'וזף טרוויס, מייצר גלגלים, שעבר לגור בחווה.
בעת שהחווה הייתה בבעלותו של סמואל טרנר, למד נט טרנר קרוא וכתוב, חרף האיסורים החמורים הרשמיים, וכן הייתה לו גישה לספרים של תלמידים לבנים, שמע דרשות של מטיפים בפטיסטים ונטל חלק באסיפות דתיות של "כנסיית העבדים".
הוא רכש ידע בכתבי הקודש הנוצריים - התנ"ך והברית החדשה ואף התעניין בשימוש באבקת שרפה.
מאחר שהיה אדם אדוק, סגפן ובעל הילה של "חוזה", נחשב נט טרנר בקרב חבריו לכומר, ואחרי המרד הוא כונה בעיתונות "המטיף השחור".
בשנת 1825 כבר הגיע טרנר למסקנה שאלהים הטיל עליו לשחרר את אחיו המדוכאים מעול העבדות.
ליקוי חמה שהתרחש בפברואר 1831 היווה עבורו אחת האותות כי הגיע הזמן לפעולה.
עם קומץ חברים, מצוידים בסכינים, מעדרים וגרזנים, יצאו ב-21 באוגוסט 1831 למסע הרג נגד הלבנים בסביבה.
הקרבנות הראשונים היו ג'וזף טרוויס, אשתו ובנה הקטן, שנרצחו במיטתם.
אחריהם באו עוד משפחות של חוואים לבנים, לרבות נשים וילדים, בסך הכול כ-56 קרבנות.
בפשיטותיהם בחוות חיפשו נט טרנר ואנשיו לגייס עוד עבדים ושחורים חופשיים לקבוצתם.
כמו כן אספו כלי נשק כמו חרבות ורובים, סוסים ופרדות.
לאכזבתו, לא הצליח נט טרנר, שכונה, בין השאר גם "גנרל", לגייס סביבו יותר מ-70 מורדים.
חברי המיליציות הלבנות שהגיעו ל-3,000 במספרם, הצליחו בסופו של דבר לדכא את המרד ורצחו בדרכם כמאה ועשרים עבדים ושחורים חופשיים שלא היו מעורבים במרד.
מרד העבדים שהנהיג טרנר היה המשמעותי ביותר כנגד משטר העבדות בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים האמריקנית.
לאחר שהמרד דוכא ב-23 באוגוסט 1831, הצליח טרנר לברוח, אך נתפס כעבור חודשיים, ב-30 באוקטובר, על ידי חוואי מקומי בשם בנג'מין פיפס.
הוא הוצא להורג בתלייה ב-11 בנובמבר, בעיר ג'רוזלם (לימים קורטלנד) שבווירג'יניה.
אחר מותו, נערף ראשו והופשט עורו, כאזהרה לעבדים אחרים בל ימרדו.
ישנן טענות לפיהן טרנר לא רצח במו ידיו, אלא שמעשי הרצח בוצעו על ידי "חייליו", לא פעם בנוכחותו.
בזמן המשפט נפגש טרנר עם עורך דין צעיר בשם תומאס ה.
גריי, שכתב בעקבות המפגש את הקונטרס 'וידויו של נט טרנר'.
בשלהי שנות ה-1960 הפך נט טרנר לסמל עבור תנועת בלק פאוור (הכוח השחור) בארצות הברית
2009 - פארק גדול בעיר ניוארק, ניו ג'רזי קיבל את שמו
1967 - וידויו של נט טרנר, רומן מאת ויליאם סטיירון, המבוסס בחלקו על רישומיו של תומאס גריי
The Letter Writer - רומן היסטורי מאת אן רינלדי - מתרחש בתקופת המרד של נט טרנר
2006- הרומן הגרפי (קומיקס) "נט טרנר" מאת קייל בייקר - זכה בפרסים
רומן היסטורי מאל שרון א.
פוסטרL'Ange noir, רומן בצרפתית מאת קצרין ארמארי-ויאי (Hermary-Vieille)
Up Jumps the Devil, רומן מאת מייקל פור
Reef The Lost Cauze, ראפר מפילדלפיה כתב שיר על נט טרנר, כחלק מהאלבום שלו - A vicious Cycle (מעגל קסמים).
בשירו "Mortal Man", קנדריק למאר מנהל שיחה עם טופאק שאקור, בה שאקור אומר "זה יהיה כמו נט טרנר, 1831".
טופאק שאקור היה מדבר על נט טרנר תכופות בראיונות, ומספר על הערצתו לרוחו העזה והתנגדותו לדיכוי.
שאקור גם כיבד את טרנר עם קעקוע של צלב על גבו עם הכיתוב "EXODUS 1831".
2016 - הולדתה של אומה, בבימוי נייט פארקר
פרובינציית נטאל הייתה אחת מארבע פרובינציות דרום אפריקה בין השנים 1910 ו-1994, תחת איחוד דרום אפריקה ורפובליקת דרום אפריקה.
לקראת שלהי שנות קיומה של הפרובינציה, הוקמו בתחומה שני בנטוסטנים: טרנסקאי וקוואזולו.
כיום בשטחה של פרובינציית נטאל מתקיימת הפרובינציה המודרנית קוואזולו-נטאל.
נטוויז'ן בע"מ (הידועה גם כ-"013 נטוויז'ן" ובשם באנגלית, "NetVision") היא חברה ישראלית המספקת שירותי אינטרנט, טלפוניה מקומית וטלפוניה בינלאומית.
החברה הוקמה ב-2007 כתוצאה ממיזוג חברות התקשורת של קבוצת IDB - "נטוויז'ן", "013 ברק" (ברק אי.טי.סי) ו"גלובקול תקשורת".
ביוני 2011 הוערך שווי החברה ב-1.54 מיליארד ש"ח.
חודשים ספורים אחר כך, נקנתה החברה על ידי סלקום ומוזגה לתוכה.
חברת "נטוויז'ן בע"מ" הוקמה בינואר 1994. היא הייתה ספקית שירותי האינטרנט הראשונה ללקוחות ביתיים בישראל.
זמן קצר קודם לכן, העניק שר התקשורת, רפאל פנחסי, רישיון המאפשר לספק שירותי חיבוריות לרשת האינטרנט למשתמשים ביתיים, מלבד לציבור העסקי.
רישיון זה הוענק אז לשתי חברות: "אלרונט", חברה בת של אלרון, ו"נטמנג'" (NetManage).
האחרונה, הקימה מתוכה, לצורך הספקת שירותי האינטרנט, חברה חדשה בבעלותה המלאה - בשם "אינטרנט מנג'".
לאחר חצי שנה מהקמתה, שונה השם ל"נטוויז'ן".
על ניהולה של החברה החדשה הופקדה רות אלון, אשתו של מייסד ומנכ"ל נטמנג', צבי אלון, ובתו של עוזיה גליל, מייסדה של אלרון ומי שעמד בראשה.
כעבור פחות משנתיים של תחרות בין החברות, רכשה נטוויז'ן את אלרונט.
בשנת 1997 רכשה נטוויז'ן גם את מי שהייתה מתחרה לה, "נטמדיה" ושנה אחר כך, רכשה את חברת "קינטיקה פתרונות אינטרנט" שעסקה, כמו חטיבה בנטוויז'ן, במסחר אלקטרוני.
חברת נטמנג', ממנה צמחה נטוויז'ן, הייתה חברת האינטרנט הראשונה שהוציאה כבר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 לשוק את חבילת התקשורת לאינטרנט שכללה אחד מדפדפני האינטרנט הראשונים, "קמיליון" (Chameleon - פירוש מילולי מאנגלית: זיקית).
הדפדפן הגיע כחלק מחבילת תוכנות שכללה גם תוכנת דואר-אלקטרוני, והיה הראשון שיכול היה להציג גופנים עבריים בדפי אינטרנט.
סמלילה של חבילת התוכנות היה זיקית, וזו הופיעה גם בפינה הימנית עליונה של מסך כל תוכנה.
זיקית הופיעה גם בסמלילה של יצרנית התוכנה.
משהוקמה חברת נטוויז'ן כמהלך ספין אוף של נטמנג', עשו לקוחות נטוויז'ן שימוש בחבילת תוכנות זו של נטמנג', אשר סופקה להם.
בשנים בהן נוהלה החברה בידי רות אלון, קמו לה מתחרים כגון אינטרנט זהב ובנוסף לכך, ספקי אינטרנט אחרים, כגון "אקטקום", אשר פעלו עד אז בשוק העסקי בלבד, קיבלו היתר לספק קישוריות גם למשתמשים פרטיים.
למרות זאת, נותרה נטוויז'ן ספקית האינטרנט בעלת מספר הלקוחות הגדול ביותר.
נוסף על כך, ראתה אלון חשיבות ביצירת תוכן לאינטרנט.
לפיכך, הוקם בנטוויז'ן ביוזמתה פורטל האינטרנט "נענע" (שבהמשך שינה את שמו ל-"nana10").
"נענע" החל את פעילותו כאתר הפונה לכל הקהלים בארץ וככזה נכתבו חלקים בו, מלבד בעברית, גם בערבית, רוסית ואנגלית.
נוסף על כך, נעשו אז גם פעולות לביסוס מעמדה של החברה בתחום המסחר האלקטרוני, אשר היה אז בראשיתו.
לאחר שש שנות פעילות כמנכ"ל, כאשר מספרם של העובדים בחברה עמד על כ-900 איש, הודיעה רות אלון על רצונה לפרוש מהתפקיד ולעזוב את החברה.
מחליפה של אלון היה גלעד רבינוביץ, אולם זה כיהן בתפקיד תקופה קצרה ולאחר כשנה, הוחלף על ידי רוית ברניב.
במאי 2005 הונפקה החברה ב.
מלבד היותה הראשונה שהציעה חיבוריות בחיוג לאינטרנט ללקוחות הביתיים בישראל, הייתה נטוויז'ן גם הראשונה להציע שירותי אינטרנט על-גבי תשתית הכבלים.
נוסף על כך, ב-2004 קיבלה ממשרד התקשורת רישיון להפעלת שירותי טלפוניה בינלאומית בקידומת 017. באוקטובר 2006 רכשה את אתר הבלוגים ישראבלוג.
בעקבות החלטת משרד התקשורת לפתוח גם את ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, ניתן לחברה רישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) עם הקידומת 073. בשנת 2009, החלה החברה לשווק שירותי טלפון קווי לציבור הרחב.
חברת ברק אי.טי.סי בע"מ הוקמה בשנת 1995, ובשנת 1997 החלה להפעיל את המותג 013 ברק, לאחר שזכתה במכרז הממשלתי לספקית שלישית של שירותי טלפוניה בינלאומית אחרי בזק בינלאומי וקווי זהב.
בעלי המניות של החברה היו חברת "כללקום", חברה בת של כלל תעשיות (44%), חברת התקשורת האמריקאית "ספרינט" (24%), דויטשה טלקום (11%), פראנס טלקום (11%) וחברת הכבלים מת"ב (10%).
בשנת 1999 החלה לספק שירותי אינטרנט.
בנובמבר 2001 פרשה מהשתתפות במכרז לתקשורת פנים-ארצית.
חברת גלובקול תקשורת בע"מ הוקמה בשנת 1997 כאיחוד בין חברת גלובסקום בע"מ וחברת אלאייטק מערכות דיבור בע"מ, ובשנת 2005 נרכשה על ידי קבוצת IDB.
בשנת 2006, כשנפתח ענף התקשורת המקומית לתחרות, קיבלה רישיון להפעלת שירותי טלפוניה פנים ארציים בקידומת 7–073.
בראשית 2007 הושלם מהלך בו רכשה נטוויז'ן את החברות "גלובקול" ו-"013 ברק" (תמורת הנפקת מניותיה למחזיקי "013 ברק").
לאחר הרכישה אוחדו שלוש החברות תחת השם "נטוויז'ן-ברק 013" והחל מיולי 2008 בשם "נטוויז'ן 013".
כתוצאה מכך מוזגו מוקדי השירות והתמיכה של החברות לתוך זה של נטוויז'ן בחיפה.
כמו כן, הוחלט על ביטול הקידומת 017 לשירות השיחות הבינלאומיות.
במרץ 2007 הודיעה רוית ברניב על עזיבתה את החברה.
ב-31 באוגוסט 2011 נקנתה נטוויז'ן על ידי סלקום, גם היא מקבוצת "IDB".
בעקבות רכישה זו הפכה נטוויז'ן לחברה פרטית, והיא נמחקה מהבורסה.
באוקטובר 2012 מכרה נטוויז'ן את חלקה באתר האינטרנט "נענע10" לחברת התקשורת JCS, תמורת כ-10 מיליון שקלים.
ב 28 באוגוסט 2023 התגלתה תקלה במערכת החברה, שבמסגרתה לא ניתן להשתמש בדואר האלקטרוני שמספקת החברה.
התקלה נמשכה חמישה ימים לפחות, וחלק מהלקוחות דיווחו על בעיות גם אחרי שבוע.
סמלילה של ברק היה מורכב מהכיתוב "013 ברק", כשלצידו, ולעיתים מעליו, משולש בצבעי תכלת, כחול ואדום.
משולש זה סימל את המיקום בלוח הלחצנים בטלפון של שלוש הספרות המרכיבות את הקידומת לשימוש בשירות השיחות הבינלאומיות שהציעה החברה - 0, 1 ו-3. באופן זה רצתה ברק, אשר הייתה ביסודה מפעילת שירות שיחות לחו"ל, להזכיר למשתמשיה את קידומת הטלפון הייחודית שלה.
כך, לאורך כל שנות פעילותה, הסתיימו כל סרטוני הפרסומת של החברה באותו קטע בו יד מקישה על לחצני הטלפון ותוך כדי ההקשות נמתחים להם הקווים ליצירת סמליל זה.
בעוד הלוגו של "013 ברק" נותר פחות או יותר זהה במשך כל פעילותה העצמאית של החברה, סמלילה של "נטוויז'ן" עבר מספר גלגולים לאורך השנים.
בתחילה, הועתקה הזיקית (המכונה "נֶטִי" על ידי החברה מסמלילה של חברת נטמנג' לסמלילה של נטוויז'ן, ובלוגו נעשה אף שימוש באותו גופן לכתיבת שם החברה החדשה.
ההבדל היחיד היה הצבע: בעוד צבעו של סמליל נטמנג' היה לרוב כחול, הצבע שנבחר ללוגו נטוויז'ן היה אדום.
בשלב כלשהו נמסר גם כי לבחירת הצבע האדום קדמה בדיקת שוק מסוימת, שהראתה כי צבע זה אינו נפוץ בסמלילי חברות ישראליות, כך שיוכל להיות מזוהה עם החברה החדשה.
הלוגו נותר ללא שינוי עד שנת 2002, כאשר מדי פעם, עם שינוי מוטו החברה, שונה כיתוב אשר הופיע כחלק מן הסמליל בצמוד לזיקית או מתחתיה.
הצבע האדום נותר הצבע היחיד בסמלילה של החברה מאז ועד היום.
בשנת 2002 נאלצה נטוויז'ן לשנות את הלוגו.
היה זה לאחר שלנטמנג' כבר לא היו אחזקות בנטוויז'ן, וזו טענה בפני נטוויז'ן כי בידיה הזכויות על הלוגו.
ניתן לציין כי באותה עת רות אלון כבר לא שימשה כמנכ"לית החברה ועוד קודם לכן עלו נישואיה לצבי אלון, מנכ"ל נטמנג', על שרטון.
עם העלאת הטענה לבעלות על הלוגו, קיימה נטוויז'ן בדיקה, אשר הראתה באופן ברור כי סמליל הזיקית מזוהה עם המותג "נטוויז'ן".
לאור עובדה זו, הוחלט כי עם עיצוב סמלילה החדש של החברה, הזיקית תישאר כחלק מהלוגו, אם כי המראה שלה ישונה במעט.
עם כניסתה של נטוויז'ן לתחום השיחות הבינלאומית, נוצרו עבורה שני סמלילים נוספים לצורכי פעילות הטלפוניה.
סמלילים אלו באו להדגיש את הקידומת 017, אשר קיבלה נטוויז'ן ממשרד התקשורת כחלק מהגרלת הקידומות בין מפעילות השירות שנוספו ב-2004. בסמלילי ה-017 נעשה שימוש לצד הלוגו הרגיל של החברה ולא במקומו.
לאור הקשר החזק שנוצר במהלך השנים בין זהות החברות ללוגו שלהן, עם האיחוד בין נטוויז'ן וברק 013, הוחלט לשמר לפחות לזמן מה את שני הסמלילים זה לצד זה.
לפיכך, בעת ששמה הרשמי של החברה היה למשך כשנה "נטוויז'ן 013 ברק", בלוגו ה"זמני" שלה הופיעו זה לצד זה אותם סמלילים ששימשו את החברות נטוויז'ן ו-013 ברק קודם למיזוג ביניהן.
במקביל, לאחר האיחוד בין החברות, נוצר סמליל נפרד לקידומת ה-013, המשמשת את לקוחות החברה המאוחדת בשיחות לחו"ל.
בלוגו החדש, אשר הוצג גם בדגלים שהונפו מחוץ למטה החברה בחיפה, יוצרת הזיקית את הספרה 0. עם זאת, לא נעשה לבסוף שימוש בסמליל זה בפרסום כלשהו באמצעי התקשורת.
ב-6 ביולי 2008 הוכרז על מיתוג מחדש של החברה.
לאחר שהוחלט לזנוח את המותג "ברק", נקבע שם החברה כ-"013 נטוויז'ן", ושונה סמלילה לזה הכולל את טביעת האצבע.
גם בסמליל החדש נשמרו הצבע האדום והזיקית.
בסמליל מופיע השם נטוויז'ן באנגלית ומעליו, הספרות 013, אלו שבקידומת הטלפון לשירות השיחות הבינלאומיות שמציעה החברה.
לצד השם מופיעה טביעת אצבע ובה זיקית.
טביעת האצבע מסמלת את מוטו החברה, "הכל במרחק נגיעה".
נט לוגו היא שפת תכנות המשמשת ליצירת מודלים של מערכות רבות-סוכנים (multi-agent systems).
במודלים אלו הסוכנים מקבלים החלטות ופועלים לפי מערך של כללים פשוטים,
בהתאם לאירועים ולתנאים בסביבתם הקרובה.
מאפשרת חקירה של תופעת התנהגות קולקטיבית הצומחת מתוך תכונות היחידים והאינטראקציות ביניהם.
סביבה זו כוללת ספריית מודלים רחבה במגוון תחומים: כלכלה, ביולוגיה, פיזיקה, אקולוגיה, פסיכולוגיה ועוד.
נט לוגו משמשת ככלי ללמידה והוראה לגילאים שונים.
בהיותה סביבת הדמיה ממוחשבת, היא מאפשרת לפשט את המערכת האמיתית ואת המרכיבים אותם רוצים לחקור.
הלומד יכול לשלוט בכלי, לערוך מניפולציה במשתנים ולצפות בהשפעה של פעולותיו על המערכת כולה.
נט לוגו היא כלי עריכה לבניית מודלים תלת-ממדיים, מודלים של רשתות ועוד.
מתאימה במיוחד למידול מערכות מורכבות המתפתחות לאורך זמן.
המפתחים יכולים לשלוט על מאות סוכנים עצמאיים, הפועלים במקביל ובאינטראקציה זה עם זה.
באמצעות המודלים ניתן לחקור את הקשר בין התנהגות היחידים ברמת המיקרו, לדפוסי פעולה הצומחת מהאינטראקציה ביניהם, ברמת המקרו.
נט לוגו נוצרה על ידי פרופ' אורי וילנסקי, ראש המרכז ללמידה מחוברת ומידול מבוסס-סוכנים (Center for Connected Learning and Computer-based Learning), במחלקה למדעי הלמידה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית.
נטבוק הוא מחשב נייד קל משקל וקטן ממדים.
מקור השם הוא בפרפרזה על הכינוי המקובל למחשבים ניידים בשפה האנגלית Notebook, תוך שימוש בהלחם עם המילה "נט" (אינטרנט).
השם הגנרי נטבע על שם המוצר הראשון מסוג זה - הנטבוק של פסיון (Psion).
מחשבי נטבוק נוטים להיות חלשים ממחשבים ניידים אחרים, אך מנגד - קלים וזולים יותר.
קהל היעד שלהם הוא משתמשי ענני מחשוב, אשר לא צריכים כוח עיבוד גדול, או משתמשים אחרים אשר דרישותיהם בתחום זה צנועות.
מחשבי הנטבוק לרוב שוקלים כקילוגרם וגודלם לרוב קטן מזה של מחשבים ניידים רגילים, על אף שישנן גרסאות באורך של כ-30 ס"מ.
כתוצאה, לרוב צג המחשב יהיה קטן מידות אף הוא (לרוב 9-10 אינץ'), ובמידה רבה יכתיב את גודל המחשב עצמו.
מקלדת המחשב תהיה אף היא פעמים רבות קטנת מידות ולעיתים בסידור מעט שונה ממקלדות מחשב רגילות, על אף שסידור QWERTY למקשי האותיות נותר בעינו.
עקב הגודל הקטן, והרצון לחסוך באנרגיה ובכך לאפשר אורך חיי סוללה ארוך, יכולת העיבוד גם היא נחותה לרוב מזו של מחשבים ניידים רגילים.
רוב מחשבי הנטבוק מתבססים על מעבדי Atom של אינטל או מעבדי AMD ו-VIA Technologies.
מגבלות אלו משפיעות בהתאם גם על היכולת לשאת מערכות הפעלה המצריכות כושר עיבוד גבוה, ולכן מקובל במחשבים אלו להשתמש ב-Windows XP או מערכות הפעלה מבוססות לינוקס, בעוד מערכות הפעלה חדישות יותר, כגון Windows Vista, עלולות להכביד על משאבי העיבוד של הנטבוק או, במקרה שאלו מוגבלים במיוחד, לא לפעול כלל.
הנטבוק מתבסס על יכולת התקשרות לרשת האינטרנט, לרוב באמצעים אלחוטיים, לשם ביצוע משימות שונות שאינן יכולות להתבצע על גבי המחשב עצמו.
רוב מחשבי הנטבוק מצוידים באמצעי להתחברות WiFi לרשתות מחשבים ולאינטרנט, ולעיתים גם יכולות בלוטות'.
הדיסק הקשיח של הנטבוק גם הוא איננו גדול במיוחד, ולעיתים אף אין מדובר בדיסק קשיח של ממש, אלא בזיכרון פלאש.
אלו נוטים להכיל כמות זיכרון פנוי קטנה במיוחד, בעוד אחרים, הכוללים דיסק קשיח של ממש, מגיעים לעיתים גם ל-150 ג'יגה בייט ויותר.
בשנת 2011, גוגל השיקה נטבוק ייחודי משלה, המתבסס כמעט לחלוטין על חיבור לאינטרנט, בדומה למחשבי ה-Chromebook שיצרה.
פסיון היו הראשונים שייצרו נטבוק, ואף טבעו את המונח כמותג למספר מחשבים שיצרו החל באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. עם עליית הדרישה למחשבים ניידים זולים יותר על חשבון יכולת עיבוד, בין השאר בעקבות פרויקט מחשב נייד לכל ילד, החלו בשנות ה-2000 חברות שונות לעסוק בפיתוח מחשבי נטבוק.
פריצת הדרך הייתה ככל הנראה מחשב ה-ee PC של חברת ASUS, שצבר פופולריות רבה לקראת סוף 2007. בעקבות הצלחתו מיהרו חברות נוספות לפתח מחשבי נטבוק, בהן MSI ,Acer ועוד.
חברות אחרות, כגון HP ו-דל, יצרו גרסאות "מיני" של המחשבים הניידים הרגילים שלהן.
מכירות הנטבוק המשיכו לנסוק ואט-אט החלו לנגוס בנתח השוק של המחשבים הניידים, וב-2009 צפויים להימכר כ-35 מיליון מחשבי נטבוק.
לאחרונה מכירת שוק הנטבוקים החלה לצנוח והטאבלט תפס את מקומם.
נט מגזין היה ירחון מחשבים לקהל הרחב שיצא לאור בישראל בין השנים 2000–2006. את המגזין ייסד שוקי גלילי, בנו של זאב גלילי, מבכירי העיתון ידיעות אחרונות לשעבר.
שוקי גלילי אף ערך את המגזין בשנותיו הראשונות.
נט מגזין יצא לאור לאחר שבעלי חברת אנשים ומחשבים וחברת אלידע הוצאה לאור החליטו לפצל את חברת פי.סי מדיה שהייתה בבעלות משותפת שלהן, וללכת בדרכים נפרדות.
המגזין "פי.סי מדיה", לשעבר "32 ביט", חזר לבעלות "אנשים ומחשבים" והזכויות על המהדורה העברית של פי.סי מגזין חזרו לידי יהודה אלידע, מייסד המגזין בישראל ועורכו עד שנת 2004.
אלידע חבר עם שותף אסטרטגי להקמת חברה חדשה, דוט-קום.
מדיה ששימשה כנציגת תאגיד המדיה ZD Media בישראל, המשיכה להוציא לאור את המגזין האמריקני והחלה להוציא לאור מגזין נוסף במתכונת דומה לזו של פי.סי מדיה תחת השם "נט מגזין".
צוות המגזין החדש הורכב בחלקו הגדול מצוות הכותבים לשעבר ב-פי.סי מדיה ביניהם אבי וייס, רועי שלומי, עופר שמואלי, שחר בצלאל, נח הרניק, ארז שרמר ונוספים לצד כתבים חדשים כגון: צחי הופמן, דן פרידמן, עמית בר-ניר ומשה פרסטר.
רבים מן הכותבים הפכו ברבות הימים לכתבי מחשבים בעיתונות היומית.
בניגוד למגזיני מחשבים באותה התקופה, נט מגזין שם דגש על תכנים מקוריים בעברית בלבד, ועל כך התבסס המגזין בשנות פרסומו.
בשיא היה למגזין קהל קוראים של כ-30 אלף איש, שהורכב ממנויים וקונים בדוכני העיתונים.
חלק גדול מהתכנים של נט מגזין פורסמו גם בערוץ המחשבים של אתר ynet במסגרת הסכם שיתוף-תכנים עם קבוצת ידיעות אחרונות.
הבעלות על המגזין עברה בשנת 2004 לחברת המגזינים SBC המוציאה לאור מגזינים בתחומים שונים ומעט לאחר מכן פרש גלילי מתפקידו.
בשל התחרות הגוברת עם אתרי אינטרנט שפעלו באותו תחום ולאחר צמצומים רבים במספר הכותבים הוחלט בשנת 2006 לסגור את המגזין סופית.
זה היה מגזין המחשבים האחרון שיצא בישראל באופן מסודר.
נט המשפט היא מערכת מידע לניהולם של בתי המשפט בישראל.
המערכת מנהלת את ההליך המשפטי לכל אורכו, החל מהגשת כתב אישום תובענה או כל פנייה אחרת למערכת המשפט, המשך בכל שלבי הדיון המשפטי, וכלה בפרסום כל החלטה שהתקבלה, ובפרט פסקי דין וגזרי דין.
מערכת "נט המשפט" משרתת ארבע קבוצות של משתמשים:
עובדי מערכת המשפט בישראל - שופטים, עוזרים משפטיים ועובדי מנהל - המשתמשים במערכת בפעילותם השוטפת.
משרדי עורכי דין, הרשומים במערכת ומזדהים באמצעות כרטיס חכם, ומשתמשים בה לניהול הקשר ביניהם ובין מערכת המשפט.
במערכת משמשים שני סוגים של כרטיסים חכמים:
כרטיס לעורך דין, המאפשר הזדהות בכניסה למערכת וכולל אפשרות לחתימה אלקטרונית.
כרטיס מנהלתי, המאפשר הזדהות בכניסה למערכת, אך ללא אפשרות לחתימה אלקטרונית.
כרטיס זה נועד לשימוש סגל מנהלי העובד במשרד עורכי דין.
בעלי הדין מקרב הציבור הרחב יכולים להשתמש במערכת לשם עיון בנוסח המלא של החלטות בתי המשפט הנוגעות לעניינם.
הרחבה של שימוש זה היא לפתיחת תיקים בתביעות קטנות, ישירות דרך המערכת, ללא צורך בהגעה לבית המשפט על מנת לפתוח את התיק, ומשנת 2021 המערכת מאפשרת גם להגיש בקשות בתיקים ללא צורך בהגעה לבית המשפט.
הציבור הרחב, המשתמש במערכת בעיקר לשם עיון בנוסח המלא של החלטות בתי המשפט, ללא צורך להזדהות.
שירות זה של המערכת מהווה מימוש נרחב של העיקרון .
בגלל ההתנגשות של עקרון פומביות הדיון בערכים אחרים, למשל פרטיות, או ביטחון הציבור, שימוש זה מוגבל לעיון עליו בתי המשפט לא קבעו שהערכים האחרים גוברים.
אמצעי מנהלי נוסף המגביל את האפשרות לעיין בהליכים שבמערכת הוא, שהמעיין נדרש לספק נתונים בסיסיים על ההליך, כמו המספר הסידורי שלו ובית המשפט בו הוא התקיים.
יוצא מזה שמשתמשי המערכת נחלקים לשני סוגים.
משתמשים מזוהים, שנרשמו מראש, והם בעלי הרשאות לפעולות שונות, ולכל היתר.
למשתמש מזוהה מאפשרת המערכת משלוח וקבלה של דואר אלקטרוני מאובטח, כתחליף להעברה פיזית של מסמכי נייר שנדרשה קודם להפעלת המערכת.
המערכת תומכת במסמכים מסוג PDF ו-DOC או DOCX (מסמכי Word), בעיקר למסמכים שמקורם במעבד תמלילים, ו-TIFF, בעיקר מסמכים סרוקים.
פיתוח, תחזוקה ותפעול של המערכת
בעקבות ביטול מכרז מב"ת 2000 אליו ניגשה רק חברה אחת, חברת EDS, החל בשנת 2003 פיתוח המערכת שעבר ללא מכרז לחברות נס טכנולוגיות כקבלן ראשי, וחברות יבמ גלובל סרוויסס (IGS) וטלדור כקבלני משנה.
בהתאם לחוזה שנחתם עמן, שלוש חברות אלה יעסקו בתחזוקה ובתפעול של המערכת עד סוף שנת 2011.
עלות פיתוחה והטמעתה של המערכת הגיעה לכחצי מיליארד ש"ח.
הטמעת המערכת בבתי המשפט החלה בהדרגה בינואר 2007 והושלמה בכל בתי המשפט, מלבד בית המשפט העליון, באפריל 2010. ההטמעה נעשתה בפיקוחו של מנהל בתי המשפט בפועל, השופט משה גל.
לשם הטמעת המערכת נערכו גם שינויים מסוימים בתקנות סדר הדין האזרחי ובתקנות הארכיב.
מהלך הטמעת המערכת מלווה בתקלות רבות, ועל המערכת נמתחה ביקורת מצד משתמשים שנתקלו בקשיים ובפגמים.
דו"ח מבקר המדינה לשנת 2009 הציג שלל ליקויים בניהול הפרויקט וציין "ריבוי התקלות - כמו אי-יציבות, מהירות תגובה אטית, אמינות נמוכה ואי-טיפול בתקלות השפיעו על פעולת המערכת, עד כדי חוסר שביעות רצון של המשתמשים מהמערכת".
הנהגת "נט המשפט" היוותה למעשה מהפך מהותי במערכת המשפט בישראל, מעל ומעבר לשינוי הטכנולוגי.
נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, התייחסה לכך בפסק דין שנתנה:
"המצב שנוצר מחייב שלא להשאיר את הנושא ללא טיפול המותאם להתפתחויות ולנסיבות החדשות שנוצרו.
הגיעה העת לבחינה מחודשת של תקנות העיון."
באוגוסט 2012 נעצרו משה הלוי ושני אנשים נוספים, בחשד שפרצו למערכת "נט המשפט" וחשפו חומרים סודיים ורגישים.
אחזקות בע"מ המוכרת בשם המקוצר נטו היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ועוסקת בתחום הייצור, ייבוא, שיווק ומסחר במזון.
יסודות קבוצת נטו נעוצים בעסק למכירת בשר שהוקם על ידי מאיר עזרא ב-1940. בתקופת הצנע קיבל עזרא זיכיון מהמדינה לייבא בשר קפוא מיוגוסלביה וצרפת.
כניסתו של הבן דודי עזרא לפעילות בחברה לאחר שחרורו מצה"ל ב-1972, הביאה להתרחבות משמעותית, עיקר הפעילות עברה ממכירת בשר קפוא למסחר בחלקי פנים שהיו ללא פיקוח, ב-1980 התאגדה הפעילות במסגרת חברה פרטית בשם מאיר עזרא ובנו בע"מ, ובאותה שנה החלה לחדור לשוק המסחר בדגי מאכל.
ב-1983 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-2002 כונסו כלל מותגי החברה תחת מותג העל Neto, ופלחי הפעילות השונים מותגו כל אחד תחת מותגי משנה: מוצרי הבשר אוחדו תחת המותג "טיבון ויל", דגים ומוצרי דגים תחת המותג "דלידג", מוצרי המאפה תחת המותג "שלושת האופים", מוצרי מכולת ושימורים תחת המותג "ויליגר" וארוחות מוכנות תחת המותג "מג'יק".
נכון לשנת 2014, קבוצת נטו היא חברת שיווק המזון החמישית בגודלה בישראל לאחר תנובה, שטראוס גרופ, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים ואסם השקעות.
ב-2014 הסתכמו הכנסות החברה בכ-2.35 מיליארד ש"ח, עם רווח תפעולי של כ-92 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-85 מיליון ש"ח.
משפחת עזרא שהייתה בעלת השליטה בחברה צמצמה את החזקתה בה, ובספטמבר 2021 החזיקה בכ-24% ממניות החברה, חברת נור יסכה מחזיקה ב-22.8%, והשאר בידי גופים מוסדיים והציבור.
נשיא החברה הוא דודי עזרא, בנו עדי עזרא היה במשך שנים אחדות יו"ר החברה ופרש ביולי 2019, והמנכ"ל הוא עמיהוד גולדין.
באפריל 2018 נטען שהחברה פעלה למנוע את התאגדות עובדיה בהסתדרות.
במאי 2019 דווח שקבוצת נטו נכנסת לראשונה לתחום תחליפי הבשר.
זאת נוכח שינוי העדפות הצרכנים וצמיחה מתמשכת בשוק תחליפי הבשר.
ב־2023 דווח כי במסגרת חקירה שערכה הממונה על רשות התחרות אצל ספקיות בחשד לעברות על חוק המזון, נשלחו מספר דרישות למסירת נתונים אל "נטו", אך לאחר בדיקה התברר כי החברה לא העבירה לידיה מסמכים והתכתבויות.
באפריל 2024 נקנסה החברה בלמעלה משמונה עשר מיליון ש"ח על ידי רשות התחרות בשל הפרת חוק המזון.
בספטמבר 2024 דווח כי קבוצת נטו נקלעה לחובות של 120 מיליון שקל.
מפעל טיבון-ויל - עיבוד בשר המשווק תחת המותג טיבון ויל, ומוצרים בהכשרים מהודרים תחת המותגים "עטרה", "הכי טעים", "טאק טורו" ו"פולקעס".
שיווק שימורי בשר תחת המותג ויליגר.
המפעל ממוקם בקריית מלאכי משנת 2001, והוקם בהשקעה של 20 מיליון דולר.
מפעל ויליגר - עיבוד ושיווק דגים משומרים תחת המותגים "וילגר", "פוסידון", "מלינדה".
עיבוד ושיווק דגי סלמון קפואים, מעושנים ומצוננים.
מפעל דלידג - עיבוד ושיווק דגים קפואים וטריים ומוצרי דגים מעובדים.
מפעלי שלושת האופים - ייצור ושיווק פיצות וגבינות מותכות במפעל בכפר תבור, פסטלים ובצק עלים במפעל בכפר ירכא.
מפעל פאלאס - ייצור שיווק ויבוא מגבונים, מוצרי פלסטיק, אלומיניום וחד פעמי.
יבוא בשר בקר קפוא בעיקר מארגנטינה, ברזיל וצרפת.
ייבוא מוצרי חברת נביסקו (בהם עוגיות אוראו, ריבות סן-דלפור, קצפת ריץ')
ייבוא גבינות וחמאה ממערב אירופה
ייבוא שימורים, פסטה, אורז, ארוחות מוכנות
ייבוא ג'לטין, שבבי תפוחי אדמה, ירקות קפואים ועוד
שיווק תוצרת שנרכשת מספקים אחרים
מאפים שונים שנמכרים תחת המותג שלושת האופים
מעדנים של סאנטדלפור, סירופים, גרנולה ומוצרי מזון אחרים
נטבול , הוא משחק כדור שבו משחקות האחת נגד השנייה שתי קבוצות בנות שבע שחקניות כל אחת.
שורשיו של המשחק במהלך פיתוח משחק הכדורסל בשנות התשעים של המאה ה-19. ב-1960 הוקמה ההתאחדות הבינלאומית של נטבול (IFNA - International Federation of Netball Associations) ונקבעו חוקי המשחק הרשמיים.
נכון ל-2013 חברות בהתאחדות למעלה מ-60 נבחרות לאומיות שמחולקות לחמישה אזורים בעולם.
המשחק מתקיים במגרש פרקט מלבני שבשתי קצותיו סלי רשת מוגבהים על עמודים.
מטרת כל קבוצה היא להעביר את הכדור על ידי מסירות לאורך המגרש ולקלוע אותו בזריקה לתוך הסל.
כל שחקן עמדה אחראי על אזור מסוים במגרש שנגזר מתפקידו בקבוצה.
במשחק רגיל, מותר לשחקן להחזיק בכדור למשך שלוש שניות בלבד, ואז הוא חייב למסור אותו לשחקן אחר או לזרוק לסל.
המשחק נמשך שעה אחת והקבוצה שקולעת יותר פעמים לסל, היא המנצחת.
משחק הנטבול פופולרי ביותר במדינות חבר העמים הבריטי, בעיקר בבתי ספר, ולרוב בקרב נשים.
מתקיימות שתי ליגות גדולות של נטבול, האחת באנגליה, בה משחקות קבוצות גם מויילס, והשנייה באוסטרליה ובניו זילנד.
כמו כן, מתקיימים שלושה טורנירים בינלאומיים: אליפות העולם בנטבול, טורניר נטבול במסגרת משחקי חבר העמים הבריטי (שניהם מתקיימים אחת לארבע שנים) וסדרת הגמר בנטבול, תחרות שהחלה ב-2009 ומתקיימת כל שנה מאז.
ב-1995 הוכר המשחק כענף מוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, אך הוא אינו משוחק במשחקים האולימפיים.
משחק הנטבול נוצר מגרסאות מוקדמות של כדורסל והתפתח לספורט נפרד כתוצאה מהעלייה במספר הנשים שהעדיפו לשחק בווריאציה זו.
הכדורסל הומצא בשנת 1891 בארצות הברית על ידי ד"ר ג'יימס נייסמית', כמשחק לשטח סגור שמתאים יותר לתנאי החורף.
המשחק החדש התפשט במכללות בצפון אמריקה וברחבי האימפריה הבריטית, ובמקומות מסוימים נקבעו חוקים שונים לקבוצות נשים ולקבוצות גברים.
ב-1897 נוצרה באנגליה גרסה של המשחק שנועדה לשטח פתוח, ובה הוחלפו הסלים בחישוקים שנתלו על עמודים, בהיעדר קירות שנמצאים בשטח סגור.
גרסה זו הייתה הראשונה שנקראה "נטבול" והיא זכתה להצלחה ברחבי האימפריה הבריטית, כאשר בצפון אמריקה נוסחו חוקי המשחק לנשים ונוצר כדורסל הנשים.
על אף שהשתתפות נשים בספורט באותה תקופה לא הייתה מקובלת, נטבול נחשב תקין מבחינה זאת בגלל אופיו הרגוע יותר ממקבילותיו הגבריות.
תודעת החינוך הגופני החלה להתגבר ובתי ספר רבים הכניסו את המשחק כשיעור התעמלות גם לבנות.
ליגות של בתי ספר החלו להתארגן במחצית הראשונה של המאה ה-20 וב-1924 הוקמה ההתאחדות הראשונה של המשחק בניו זילנד.
כיון שעדיין לא התגבשו חוקים אחידים בכל המדינות ומפאת היעדר מימון, לא התארגנו תחרויות בינלאומיות עד 1963 לאחר ששלוש שנים לפני כן הוקמה ההתאחדות הבינלאומית של נטבול ונקבעו חוקי משחק אחידים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל המשחק להתפשט גם בארצות הברית, בעיקר באזור ניו יורק וב-1992 הוקמה התאחדות ארצות הברית לנטבול.
כיום מכירה ההתאחדות העולמית רק בקבוצות נשים.
קבוצות גברים קיימות מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, אך לא זוכות להתעניינות כמו בקבוצות הנשים.
קבוצות מסוימות מורכבות מנשים ומגברים, אך גם קבוצות אלו לא זוכות להכרה רשמית ועל כן כמו קבוצות הגברים לא מקבלות חסות מסחרית.
מטרת המשחק היא לקלוע את הכדור לסל יותר פעמים מהקבוצה היריבה.
קליעה מבוצעת כאשר שחקן מהקבוצה התוקפת זורק את הכדור מתוך אזור הקליעה אל הסל.
כל קבוצה מגנה על אזור קליעה אחד ותוקפת את השני.
אורך המשחק הוא שעה והוא מחולק לארבעה רבעים בני 15 דקות.
לכל שחקן מוגדרת עמדה בה הוא משחק ובהתאם לכך התחום בו מותר לו לנוע שיציאה ממנו היא עבירה.
בזמן התקפה, רק שני שחקנים מכל קבוצה רשאים להיכנס לאזור הקליעה - שני תוקפים ושני מגנים.
שאר השחקנים חייבים להישאר בתחומם, מלבד השחקן המשחק בעמדת הרכז שיכול לנוע בכל המגרש חוץ מבאזורי הקליעה.
בתחילת כל רבע ולאחר כל קליעת נקודה, מתחדש המשחק במסירת הכדור מעיגול האמצע.
מסירה זו מתחלפת בין הקבוצות באופן קבוע, בלי קשר לזהות הקולעת האחרונה.
עם שריקת השופט כאות לחידוש המשחק מותר לארבעה שחקנים מכל קבוצה לנוע לתוך השליש האמצעי כדי לקבל את המסירה.
המסירה חייבת להתבצע בתוך השליש האמצעי ומשם מעבירים אותו במגרש באמצעות מסירות בלבד, כאשר אסור לשחקן להחזיק בכדור יותר משלוש שניות ואסור למסור ישירות משליש קליעה אחד למשנהו.
ההתקדמות היחידה המותרת עם הכדור היא צעד וחצי.
מגע בין השחקנים מותר רק אם אינו חוסם או מכשיל את היריב ואם אינו מעכב את המשחק.
בזמן הגנה מותר להתקרב לשחקן ההתקפה המחזיק בכדור רק עד מרחק של מטר.
במקרה של עבירה על כלל זה או עבירת מגע השחקן מחויב לעמוד לצידו של השחקן היריב עד שמתבצעת מסירה בידי הקבוצה היריבה.
מידות המגרש הן 30.5 מטרים על 15.25, והוא מחולק באורכו לשלושה חלקים: שני שלישי קליעה ושליש האמצע.
טבעות הקליעה הן בקוטר 38 ס"מ ובגובה 3.05 מטר ללא לוח מאחוריו.
סביב כל טבעת יש חצי עיגול ברדיוס 4.9 מטר שנקרא אזור הקליעה.
הכדור עשוי מעור או מגומי, היקפו בין 68 ל-71 ס"מ ומשקלו בין 397-454 גרם.
שבע העמדות מסומנות על ידי קיצורים בני שתי אותיות המופיעות על חולצות השחקנים:
קלע (GS - Goal Shooter) - משחק בשליש הקליעה ההתקפי, כולל אזור הקליעה ותפקידו ליצור מצבים לקליעה לסל יחד עם התוקף, לאחר שקיבלו מסירות משחקני מרכז המגרש.
תוקף (GA - Goal Attack) - משחק בשליש האמצע ובשליש הקליעה ההתקפי, כולל אזור הקליעה ותפקידו לסייע לקליעה.