tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ידוע בעיקר בזכות משפטי האי-שלמות שלו, שהפכו לאבן יסוד בחקר המתמטיקה במאה העשרים, אך מחקריו נגעו כמעט בכל תחום בלוגיקה המתמטית.
לזכרו ארגון אונסק"ו הכריז על יום מותו כיום ההיגיון העולמי.
הוא נולד ב-28 באפריל 1906 בעיר ברנו שב (כיום בצ'כיה), לאב שהיה מנהל מפעל טקסטיל.
בגיל 18 החל את לימודיו באוניברסיטת וינה, שם לקח קורסים בפיזיקה, במתמטיקה ובפילוסופיה, כשבסופו של דבר התמקד בלוגיקה מתמטית והיה חבר בחוג הווינאי.
בשנת 1930 סיים את עבודת הדוקטורט שלו, שבה הוכיח את שלמותו של תחשיב יחסים מסדר ראשון.
טענה זו ידועה בשם "משפט השלמות של גדל".
מראשית ימי המתמטיקה ועד ל פעלו המתמטיקאים מתוך תחושה שכל טענה מתמטית ניתנת להוכחה או, לחלופין, להפרכה (כלומר הוכחת אי-נכונות הטענה).
בשנת 1931 הוכיח גדל, במאמרו "על טענות שאינן ניתנות להוכחה בפרינקיפיה מתמטיקה ובמערכות דומות", שבכל מערכת אקסיומות עקבית לתורת המספרים, המקיימת את התנאי שיש אלגוריתם (תוכנית מחשב, בלשון ימינו) שמחליט לכל נוסחה אם היא אקסיומה או לא, יש טענה שלא ניתן להוכיחה או להפריכה.
בנוסף הוכיח שהעקביות של המערכת עצמה אינה ניתנת להוכחה.
אלה הם משפטי האי-שלמות של גדל, משפטים שהם אבני פינה של הלוגיקה המתמטית המודרנית.
עד 1937 חי קורט עם אמו ואחיו, ונפגש לפרקים עם ארוסתו לעתיד, אדל.
בשנים 1933–1934 הוזמן לבקר במכון למחקר מתקדם שבסמוך לאוניברסיטת פרינסטון, לאחר שפון נוימן התרשם מהישגיו בלוגיקה.
כשחזר גדל לרפובליקה האוסטרית, סבל מהתמוטטות עצבים ואושפז.
כשהחלים ב-1935, הוזמן שוב למכון.
בשנת 1936 רצח סטודנט נאצי את מוריץ שליק, מייסד החוג הווינאי, אשר עורר בגדל את העניין בלוגיקה.
המאורע השפיע רבות על גדל, שהיה נתון ללחצים מצד משפחתו, והוא סבל שוב מהתמוטטות עצבים.
את רוב שנת 1936 בילה בבתי חולים לחולי נפש בווינה.
עד האביב של 1937 הספיק להחלים, ולימד קורס באוניברסיטה של וינה.
בספטמבר 1938, כמה חודשים לאחר האנשלוס, נשא לאישה את אדל, ואז שוב הוזמן למכון בפרינסטון, ואחר-כך לאוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה (לשם ברח הלוגיקאי קרל מנגר הבן, שגדל השתתף בסמינר שלו בשנים עברו).
בקיץ 1939 שב גדל לווינה, שם נבדק ונמצא – במפתיע – כשיר לשירות צבאי.
בסמוך לכך הוכה ברחוב על ידי חבורת נאצים, שחשבו כי הוא יהודי.
כדי להמשיך ללמד באוניברסיטה, נדרש גדל להצהיר כי אינו יהודי, וסירב.
בינואר 1940 ביקשו בני הזוג לעזוב את אוסטריה, מחשש שגדל יגויס לצבא הגרמני.
עקב המצור הימי הבריטי הם הוכרחו לנסוע צפונה ללטביה, משם ב, ליפן ומשם לארצות הברית, בחזרה למכון למחקר מתקדם.
גדל השתקע בפרינסטון, ומאותה עת עזב את המכון רק לעיתים רחוקות.
שם פגש את אלברט איינשטיין והפך לידידו הקרוב.
בשנת 1940 הגיע להישג חשוב נוסף, כשהוכיח שאקסיומת הבחירה והשערת הרצף אינן סותרות את האקסיומות האחרות של תורת הקבוצות.
הוא עשה זאת בעזרת מודל של תורת הקבוצות שנקרא קבוצות ניתנות לבנייה.
בשנת 1946 קיבל משרה קבועה במכון.
באותן שנים ניסה גדל להוכיח שהשערת הרצף אינה מתחייבת משאר האקסיומות של תורת הקבוצות, ובכך להשלים את פתרונה של הבעיה הראשונה של הילברט, אבל בסביבות 1943 נטש את הניסיון (הבעיה נפתרה בסופו של דבר על ידי פול כהן).
הוא עבר לעבוד על המשוואות של תורת היחסות.
תוצאות שלו בכיוון זה, מסוף שנות הארבעים, הוערכו מאוד על ידי איינשטיין.
בשנת 1948 קיבל גדל אזרחות אמריקאית.
אנקדוטה ידועה מספרת שלאחר שגדל למד את עקרונות החוקה לקראת הבחינה לקבלת אזרחות, הוא סיפר לאוסקר מורגנשטרן שמצא פרצה בחוקה האמריקאית שיכולה לאפשר לדיקטטור להשתלט על המדינה באופן חוקי.
מורגנשטרן ואיינשטיין ליוו את גדל לראיון ומבחן הקבלה לאזרחות, ובמהלך המבחן סיפר גדל לשופט שערך את הבחינה על הפרצה שגילה.
למזלו של גדל, השופט, שהיה מכר של איינשטיין, מיהר להסב את השיחה לנושאים מקובלים יותר, ובסיום הריאיון העניק לגדל את הגושפנקה הנחוצה לקבלת אזרחות.
בשנת 1960 נקרא על שמו האסטרואיד 3366 גדל.
גדל היה אדם ביישן ומכונס בעצמו.
בערוב ימיו התעוררה בו דאגה גוברת לבריאותו, והוא פיתח פרנויה שהתבטאה בחשש שמנסים להרעילו.
הוא סירב לאכול כל מזון שלא הוכן בידי אדל אשתו, וכשנכנסה אדל לבית חולים לשישה חודשים, הפסיק לאכול כליל, עד שבסופו של דבר נפטר מתת-תזונה ב-14 בינואר 1978. בסוף ימיו פחת משקלו עד לכ-30 קילוגרם, ובתעודת הפטירה שלו נכתב שמותו נגרם "כתוצאה מתת-תזונה וחולשה קיצונית שמקורן בהפרעת אישיות".
על שמו מוענק פרס גדל לציון הישגים יוצאי דופן בתחום התאוריה של מדעי המחשב.
בשנת 1949 ניסח גדל פתרון אפשרי למשוואות הבסיסיות של תורת היחסות הכללית, שמתאר יקום שאינו מתפשט ואינו מתכווץ, אלא מסתובב.
לפי הפתרון של גדל, ביקום כזה ייתכנו "קווי עולם" בצורת לולאות זמן סגורות (CTL).
בפשטות, "קו עולם" הוא קו רציף במרחב-זמן (שבו הזמן הוא הממד הרביעי), המתאר "מיקום" חלקיק כלשהו בארבעת הממדים האלו (כלומר - הן במרחב והן בזמן בכל רגע ורגע).
על פי תורת היחסות הכללית, מסה גורמת לעיקום של המרחב-זמן מסביבה, ולכן גם לעיקום של "קווי העולם" הקרובים אליה.
לפי ההנחה של גדל, עיקום חזק דיו יכול תאורטית לגרום ל"קו עולם" מסוים להפוך ללולאה סגורה.
במילים אחרות, שקול הדבר לחזרה אל העבר, כלומר למסע בזמן.
אמנם, כדי ליצור קו עולם שכזה, היקום צריך לבצע סיבוב (סביב עצמו) אחת ל-70 מיליארד שנה, והמסע של "מכונת הזמן" יימשך לפחות 100 מיליארד שנה (לפי שעון המכונה), גם במהירות הקרובה למהירות האור.
יש המצטטים בשמו של איינשטיין את "חוק הזהב" שלפיו לא ניתן לנוע אחורנית בזמן.
עם זאת, גדל הוכיח באמצעות כלים מתמטיים כי באופן תאורטי, הדבר אפשרי, מה שגרם לאיינשטיין לפקפק בתיאוריה שלו.
הפתרון של גדל ידוע בשם "מטריקת גדל", והוא מהווה פתרון מדויק למשוואת איינשטיין.
כיום ממשיכים מדענים לחקור כיוונים שונים הקשורים למסע בזמן, ולפתירת הפרדוקסים הפיזיקליים והפילוסופיים הנובעים מכך.
גדל אמר שנתן פיתוח זה כמתנה לאיינשטיין לרגל יום הולדתו ה-70.
כמו כן, מובעת במאמצים מתמטיים אלו הגדרה אלגנטית כלשהי למדע הפיזיקה - מדע המאפשר לעוסקים בו ליצור עולמות דמיוניים בעלי מערכות פיזיקליות עובדות, ולאחר מכן לבדוק את מידת תאימותן למציאות.
רתיעתו מהחצנה וחששותיו מהחברה באו לידי ביטוי במשך כל חייו, ועלו בקנה אחד עם הפרנויה שלו.
בכל חייו היו לו רק קשר חברות עמוק אחד – עם אלברט איינשטיין.
גדל ואיינשטיין היו קרובים מאוד זה לזה, הן מבחינה אינטלקטואלית והן מבחינה חברתית, ומוזרויותיו של גדל, ובראשן האקסיומה שהציב לעצמו לפיה שום דבר בעולם לא קורה בשל מקריות או טיפשות אנושית, לא הפריעו לאיינשטיין ואף שעשעו אותו, והוא מצא בגדל בן שיח אמיץ.
איינשטיין העיד שבשנותיו האחרונות עבודתו כבר לא הייתה חשובה לו, אך הוא בא למכון למחקר מתקדם רק כדי ללוות את גדל לביתו ולשוחח איתו.
מלבד איינשטיין, הייתה לו ידידות אמיצה עם אוסקר מורגנשטרן, שהתחזקה לאחר מותו של איינשטיין.
כמו כן, הוא היה ידיד של אברהם רובינסון וג'ון פון נוימן, והאחרון הפיץ את משפטי אי השלמות שלו ועזר לו רבות בקידום הקריירה שלו ורעיונותיו.
לימים נמצא מכתב שגדל שלח לפון נוימן עת הלה היה חולה בסרטן ובו העלה את השאלה המנוסחת כיום בתור בעיית P=NP.
לגדל היה פחד אובססיבי מהמוות, ייתכן שבשל ליקוי בלבו מגיל שמונה.
הוא סבל מהיפוכונדריה קשה, ומורגנשטרן, בעת שהיה חולה בסרטן, זכה לביקור של גדל, ולאחר שהאחרון הבטיח לו ש"הסרטן שלו לא רק ייבלם אלא יתחיל לסגת", החל להתלונן על בריאותו ועל הקונספירציות שקושרים רופאיו נגדו כדי לא לרפאו.
מורגנשטרן הוסיף כי גדל טען זה שנתיים ברציפות שהוא שרוי במצב חירום.
גדל לא אהב להביע את דעותיו אם לא הייתה לו הוכחה להן.
גדל, שהיה חבר בחוג הווינאי, התנגד במובהק לפוזיטיביזם הלוגי שלו ולתפיסותיו של לודוויג ויטגנשטיין שזכה לעדנה מיוחדת בקרב חברי החוג, לא הציג את התנגדותו בחוג זה.
גדל חשב את משפטי אי השלמות לאפלטוניסטיים במובהק, אך הוא לא הפגין כמעט את התנגדותו לפרשנות הפוזיטיביסטית לה הם זכו, פרט לשיחות אישיות.
באופן כללי, הוא לא הסכים להביע דעות בסביבה עוינת, והאמין שהצגתם של רעיונות לא בשלים, במיוחד לקהל עוין, תהיה לא הוגנת כלפי הרעיונות עצמם.
האקסיומה שהנחתה את חשיבתו של גדל גרמה לו גם להתבטל בפני סמכות, כיוון שהוא מאמין שיש סיבה לפעולתה.
כך, למשל, בשאלת המינויים במכון למחקר מתקדם הוא לא הסכים להצביע נגד המנהל, אף על פי שהלה הביע דעה נגדו בדיון.
קֹרַח בן יצהר הוא דמות מקראית שחלק על דרך הנהגתם של משה ואהרון, ונענש.
סיפור המחלוקת שהוביל מתואר בספר במדבר, פרקים -, בפרשה הנקראת על שמו.
דמותו של קורח מופיעה לראשונה במפקד הלוויים בספר שמות, שם מוזכר ששם אביו הוא יצהר, בנו השני של קהת בן לוי בן יעקב.
בהמשך מצוינים שני אחיו של קורח: נֶפֶג וְזִכְרִי, ומוזכרים שמות בניו של קורח: אַסִּיר, אֶלְקָנָה ואֲבִיאָסָף.
במקומות אחרים מפורטת שושלתו של קורח באופן לא ברור ושונה במעט מהמתואר בתורה, אולם מוזכרים בה כעשרים אנשים מצאצאיו של קורח, ביניהם שמואל הנביא בהמשך אותו פרק מוזכר גם נכדו של שמואל, הֵימָן, שהיה משורר במשכן בתקופת דוד.
רשימת שושלת היוחסין שלו עד לקורח מפורטת יותר, וכוללת שמות נוספים שלא מופיעים ברשימה בתחילת הפרק.
צאצאיו של קורח מופיעים גם במספר מקומות נוספים בספר דברי הימים, בדרך כלל כמשרתים במשכן או במקדש.
בני קורח גם מוזכרים בראשם של אחד-עשר מזמורי תהילים, ובתלמוד הבבלי מייחסים את כתיבת המזמורים הללו לשלושת בני קורח.
דמותו של קורח במסורת היהודית
על פי חז"ל קורח היה עשיר ביותר.
המדרש מספר שלקורח היו שלוש מאות חמורים שנשאו את המפתחות לאוצרותיו.
משם מגיע הביטוי: "עשיר כקורח".
המדרש מייחס לקורח חלקת לשון.
הפירוש נשען על המאמץ של קורח להביא כמה שיותר קהל ועל הסתירה בטענותיו של קורח: מצד אחד כל העדה כולם קדושים, ומכאן נובע שאין צורך במנהיג כלל, ומצד שני - קורח רוצה שהאל יודיע בפירוש מי מאנשי העדה הוא הנבחר, כך שהוא בכל זאת מאמין בזכותו של יחיד להנהיג.
בנאומו של משה בספר דברים וכן בתהילים ק"ו,, נזכר המעשה על שמם של דתן ואבירם, ואילו קרח לא מוזכר כלל, משמע מכאן התייחסות חיובית לקורח.
בנוסף לכך, בדברי הימים מוזכר קרח כאחד מאבותיו של שמואל, סבו של משורר התהלים הימן, שניתן אולי לזהותו כשמואל הנביא.
נראה מכך כי צאצאיו לא ראו צורך להסתיר את הייחוס אליו ולא התביישו בו.
בתלמוד הבבלי מופיעה מחלוקת לגבי גורלה של עדת קרח:
פסוק זה לקוח מתפילת חנה אמו של שמואל הנביא, שכאמור היה מצאצאי קרח.
חז"ל מפרשים את שמו של קורח: שבגללו נעשתה 'קורחה' בישראל, כלומר - בגללו נהרגו אנשים רבים (מאתים וחמישים נשיאי עדה).
בתנועת החסידות, התפרסמו דבריהם של כמה אדמו"רים שדברו בשבחו של קורח:
מסופר על רבי יעקב יצחק הורוביץ, ה'חוזה מלובלין', שכל אימת שהיה מדבר על קרח, היה מכנה אותו "דער הייליגער זיידע, קרח" - 'הסבא הקדוש קרח'.
רבי מרדכי יוסף ליינר שאמר כי מזמור מ"ז בתהילים שנאמר בכל ראש השנה לפני תקיעת שופר, בא כתיקון לקורח ולבניו שחיברו את המזמור.
רבי צדוק הכהן מלובלין מסביר שקורח ומאתיים חמישים איש היו במדרגה גבוהה "שידעו כי לעתיד לא ילמדו איש את רעהו ויהיה מדרגה זו שכל העדה כולם קדושים וחשבו שכבר הגיעו לכך, ומרוב השתוקקותם לזה עד שנתרצו באמת שאם באמת אינם במדרגה זו אז טוב מותם מחיים ומסכימים למות באמת".
כמו כן האר"י ציין שהשם קרח עולה מסופי התיבות בתהילים "צדיק כתמר יפרח".
הרב קוק כתב שישנו יסוד משותף בין קרח לבין הנצרות, והוא התפיסה לפיה הכול קדוש כבר כעת ואין צורך בתיקון העולם.
בהלכה תוקננה מצוות "ולא יהיה כקרח וכעדתו" על מנת להפחית מחלוקת.
קורט אנדראס ארנסט בֵּכֶר היה ראש המחלקה הכלכלית של האס אס בהונגריה לאחר כיבושה.
לאחר המלחמה הפך לאיש עסקים.
בכר היה סוחר תבואות מצליח, יליד המבורג, שהצטרף למפלגה הנאצית ב־1934. בשנת 1939 היה קצין בחיל הפרשים של האס אס בפולין, נמנה עם "יחידות גולגולת המת" אשר עסקו ברצח יהודים.
בשנת 1943 קיבל אות הצטיינות הצלב הגרמני מזהב, לאחר שנתיים נעשה שטאנדרטנפיהרר ועבר למטה האס אס בפולין.
בשנת 1944, זמן קצר לאחר שנכבשה הונגריה, הוא הגיע אליה כקולונל אס אס, בגיל 35. תפקידו הרשמי היה לספק סוסים וציוד ליחידות הוואפן אס אס.
במקביל מילא תפקיד מרכזי בהשתלטות האס אס על הגדול והחשוב בתאגידים התעשייתיים בהונגריה, תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס.
בתמורה לרוב מניות התאגיד שעסק בתעשייה כבדה בייצור נשק, התחייב האס אס לאפשר ל-47 יהודים ממשפחות בעלי התשלובת לצאת לפורטוגל.
בין תפקידיו היה גם האחראי על מחנות הריכוז.
בכר ניהל את הצד הפיננסי של עסקת "סחורה תמורת דם" מול ועדת העזרה וההצלה בבודפשט ובעיקר מול פעילי הוועדה ישראל קסטנר ויואל ברנד.
בעסקה הוצע להעביר את יהודי הונגריה אל מחוץ לשטח הכיבוש הגרמני תמורת עשרת אלפים משאיות וסחורות.
כתוצאה מהמשא ומתן, שאותו ניהל קסטנר, התירו הנאצים את יציאתה מהונגריה של רכבת ובה 1,684 יהודים שנבחרו על ידי קסטנר ועל ידי אוטו קומוי, יושב ראש ועד ההצלה.
ברכבת היו בני משפחתו של קסטנר, חבריו, בעלי הון ששילמו עבור המסע, מגוון מייצג של הזרמים השונים ביהדות הונגריה (אורתודוקסים, נאולוגים, תנועות נוער ציוניות) וקבוצה של פליטים ויתומים מפולין.
במקום להגיע לארץ נייטרלית כמובטח, הגיעה הרכבת למחנה ברגן בלזן ולאחר מכן הגיעה לשווייץ.
לאחר שהעסקה לא יצאה אל הפועל החל בכר לנהל משא ומתן על סחורה תמורת הפסקת השמדת היהודים, עם סאלי מאייר נציג הג'וינט בשווייץ ועם קסטנר.
פגישות המשא ומתן התנהלו על הגבול בין שווייץ לאוסטריה.
משא ומתן זה הביא לשחרורם של נוסעי הרכבת בשתי קבוצות.
318 מאנשי הרכבת שוחררו באוגוסט 1944 ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 הנוסעים.
למרות שסאלי מאייר עסק בעיקר במשיכת זמן ולא הייתה לו סמכות לתת לבכר דבר, המשא ומתן נמשך 6 חודשים והוא גרם להימלר לעצור את גירוש יהודי הונגריה.
בחורף 1944–1945 ביקר קסטנר בשווייץ, אך חזר מרצונו החופשי משווייץ הבטוחה לגרמניה ונסע עם קורט בכר לברלין, בניסיון להציל את שרידי היהודים שנותרו במחנות הריכוז.
לאחר המלחמה מסר קסטנר עדות בכתב בבית הדין הגרמני לדה-נאציפיקציה, שעסק בטיהור גרמניה ואוסטריה מאנשי המשטר הנאצי.
בעדותו תיאר קסטנר באור חיובי את פעולתו של קורט בכר במסגרת מאמצי ההצלה (לפי התחייבות קודמת, בזמן המשא ומתן על ההצלה) ובכך עזר לו להיחלץ בשלום.
קסטנר מסר בתצהיר שלו: "אין כל ספק בכך שבכר נמנה עם מנהיגי האס־אס המעטים שהיה להם העוז להתייצב נגד תוכנית ההשמדה ואשר עשו ניסיון להציל חיי אדם".
לדבריו, הודות להתערבותו של בכר נמנעה השמדתם של 85 אלף יהודים מגטאות בודפשט ושבשלב האחרון של המלחמה בכר נאבק עם הימלר למען העברת יושבי מחנות הריכוז לידי צבאות בעלות הברית.
קסטנר טען כי "בכר עשה כל מה שהיה בגדר אפשרויותיו ומעמדו כדי להציל חיים חפים מפשע מבולמוס הרציחה העיוור של המנהיגים הנאצים, על כן לא פקפקתי אף לרגע בכוונותיו הטובות".
בסוף מכתבו כתב קסטנר שלדעתו ראוי בכר "להתחשבות האפשרית המלאה ביותר".
על סיועו לבכר כתב קסטנר לאליעזר קפלן: "לפני שלושה חודשים הוזמנתי בתור עד לנירנברג.
ב-12 באפריל 1948 הגיש תצהיר לבית הדין בנירנברג ובו טען כי בינו לבין קסטנר הייתה הסכמה שינסה לשמור את הכספים שקיבל מהסוכנות היהודית ומהג'ויינט, במטרה לנסות ולהשיב אותם לאחר המלחמה.
על פי ההערכות 'פיקדון בכר' שכלל כסף, תכשיטים וחפצי ערך, עמד על שווי כולל של כ-8 וחצי מיליון פרנקים שווצרים - אולם מרבית הסכום לא נמצא מעולם.
לאחר המלחמה ביצע עסקים נרחבים עם ממשלת ישראל ובשנת 1960 הוא היה אחד מאנשי העסקים העשירים ביותר בגרמניה המערבית, עם נכסים מוערכים של 30 מיליון דולר (כ-330 מיליון דולרים של 2025).
בכר שימש כעד תביעה במשפט אייכמן.
את העדות מסר בפני בית המשפט בעיר ברמן בגרמניה.
בכר חשש לבוא להעיד בירושלים כיוון שהיועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר סירב לתת לו חסינות מפני חקירה ומעצר.
בשנת 1962 ביקש התובע הראשי בעיר פרנקפורט לעצור את בכר, באשמת גזל רכוש וסחיטה באמצעות איומים, על פעולתו במלחמת העולם השנייה.
בית המשפט בעיר דחה את הבקשה וקבע שמעשיו של בכר היו סבירים לאור הנסיבות אליהם נקלע.
בשנת 1994 התראיין לאילנה דיין בתוכנית "עובדה".
קורט גרשטיין היה קצין במכון ההיגיינה של הוואפן אס אס.
פעל על מנת לדווח על השמדת היהודים בשואה לגורמים שונים.
בשנת 1945 כתב דו"ח מקיף בנושא שנחשב לאחד המסמכים האותנטיים הראשונים על אודות השואה.
הוא היה השישי מבין שבעה ילדים במשפחה מוכרת במדינת המחוז וסטפאליה, שבניה הגיעו למשרות רמות בתחומי המשפטים והכלכלה.
אביו היה נשיא בית המשפט המחוזי, וחינך את ילדיו בסגנון אוטוריטרי אופייני לרוח הפרוסית.
במהלך תקופת בית הספר התבלט גרשטיין במרדנותו ונחשב ל"כבשה השחורה" של המשפחה.
לאחר שבגר מבית הספר הצטרף לתנועת הנוער הפרוטסטנטית והצטרף לצוות של בית-מחסה נוצרי עבורו חיבר מספר עזרי הוראה בתחום החינוך המיני והגמילה מאלכוהול.
הוא למד הנדסת מכרות; בשנת 1931 קיבל בברלין תואר של מהנדס, ובשנת 1935 היה למומחה מכרות בשירות המדינה.
ביום 1 במאי 1933 הצטרף יחד עם כל משפחתו, בהשפעת אביו, למפלגה הנאצית, וזאת על מנת להגדיל את סיכוייו המקצועיים.
בחודש אוקטובר באותה השנה התמנה למנהל של תנועת נוער נוצרית ובתפקידו זה יצא חריפות נגד ההשתייכות הכפוייה לתנועת הנוער הנאצית, ההיטלריוגנד.
בשל מדיניות הגלייכשאלטונג התפרקה בשנת 1934 תנועת הנוער בראשה עמד והמשיכה את פעילותה במסגרת ההיטלריוגנד.
אף על פי שהיה חבר במפלגה הנאצית, היה גרשטיין ביקורתי כלפי השתלטות המדינה על הכנסייה האוונגלית והצטרף לזרם בכנסייה שהתנגד להתערבות המוסדות הנאציים בפעילותה (ה-Bekennende Kirche).
הוא מימן מכיסו הדפסת והפצת עלונים של זרם זה.
בשנת 1935 התקומם במהלך הצגת הטרגדיה הפרו-נאצית Wittekind בקול רם נגד גישתו האנטי-נוצרית של המחזה והוכה נמרצות בידי תומכי הנאצים.
בשנת 1936 המשיך בתעמולה עבור ה-Bekennende Kirche במהלך כנס ארצי של מהנדסי המכרות הגרמניים.
בשל כך נעצר בידי המשטרה החשאית, הגסטאפו.
חברותו במפלגה הנאצית נשללה, הוא פוטר משירות המדינה ונאסרה עליו ההתבטאות בפומבי ברחבי הרייך.
בחודש דצמבר 1936 התחיל גרשטיין בלימודי רפואה באוניברסיטת טיבינגן.
בנובמבר 1937 נישא לאלפרידה בנש.
בלחץ אביו ערער גרשטיין על הרחקתו מהמפלגה, עד שזו הוקלה בשנת 1939 מהרחקה לביטול החברות.
מכיוון שלא הצליח למצוא עבודה, התנדב בחודש מרץ 1941 ל-SS.
במכתביו לחברים הקרובים כתב כי הוא מנסה לקבל גישה לפעולות סודיות של האס.אס.
כפי שגונבו לאוזניו בפניו בגראפנק (Grafeneck) ובהדמר (Hadamar), שם הומתה קרובת משפחתו במסגרת תוכנית T4 ל"המתת חסד" של אנשים הלוקים בפיגור שכלי ומחלות נפש.
את הכשרתו הצבאית קיבל בהמבורג, ארנהיים ואורניינבורג.
בשל ידיעותיו הרפואיות הוצב במכון להיגיינה של האס.אס.
שם ייצר עמדות חיטוי ניידות וקבועות עבור הכוחות הלוחמים וגם עבור מחנות ההשמדה.
כך זכה לאמון מפקדיו ובינואר 1942 היה לראש מחלקת הציוד הרפואי.
בשל עבודתו היה מעורב גם באספקת הגז ציקלון B למחנות.
גז רעיל ביותר זה שימש עוד בימי מלחמת העולם הראשונה לחיטוי מחנות ומחסנים צבאיים נגד מחוללי טיפוס, והחל בספטמבר 1941 שימש להריגת בני אדם במחנה ההשמדה אושוויץ.
לפי הדין וחשבון שכתב לאחר המלחמה קיבל גרשטיין באוגוסט 1942 הוראה לנסוע למטרות שלא פורטו למחנות בלזץ וטרבלינקה.
כשהגיע לשם, גילה כי הוטל עליו לשפר מבחינה טכנית את ההשמדה בגז של בני אדם.
הוא היה עד להמתתם של בני אדם בתאי גזים באמצעות גזי פליטה של מנועי דיזל ובאמצעות ציקלון B.
זעזועו היה כה רב, שבשובו מטרבלינקה ביום 20 באוגוסט 1942 דיווח לדיפלומט השוודי יורן פון אוטר על רשמיו וביקשו להעבירם הלאה לגורמים מחוץ לגרמניה.
אוטר העיד בשנת 1946 כי בקשה זו אכן הועברה אליו וכי הוא ניסה להעביר את המידע לממשלת שוודיה, אבל בקשתו לא נמסרה הלאה.
לפי עדותו של גרשטיין, ניסה גם להיפגש עם נציג הוותיקן בברלין על מנת לדווח לו על ההשמדה ההמונית בשואה.
בשל היותו חייל, דחו אותו והפגישה לא נערכה.
אז פנה גרשטיין ליועץ המשפטי של הבישוף של ברלין, ד"ר וינטר, וביקשו מפורשות להעביר את המידע שבידיו לכס הקדוש.
בעזרת חברו ללימודים הרמן אובינק הגיעו דיווחים בעל פה שלו, תחת הזיהוי "מאת קצין אס.אס.
בכיר", לגורמי התנגדות הולנדיים כבר בפברואר 1943. אלו העלו אותם על כתב ושלחו אותם לבריטניה.
בשנת 1992 נתגלה עותק שלהם בארכיון הממשלה הגולה ההולנדית בלונדון.
מופיע בהם הנתון של 6.5 מיליון בני אדם שהושמדו, ביניהם 4 מיליון יהודים.
לאחר כניעת הוורמאכט מסר עצמו גרשטיין לידי הכוחות הצרפתיים ליד טיבינגן.
שם כתב את "דו"ח גרשטיין" מתוך כוונה למסור עדות על שהתחולל במחנות ההשמדה.
למרות זאת סווג כפושע נאצי והועמד לדין.
לאחר שהדרדר מצבו הבריאותי והנפשי, תלה עצמו ב-25 ביולי 1945 בתאו.
נסיבות מותו המדויקות לא נתבררו מעולם.
בשנת 1950 בית משפט לדה-נאציפיקציה בגרמניה הכריז כי גרשטיין היה נאצי.
אלמנתו הגישה ערעור על מסקנות בית המשפט, אך הערעור נדחה על־ידי ראש ממשלת באדן-וירטמברג, ב־1956. אשתו נאבקה לטהר את שמו, ולאחר שנחשפו מסמכים ומידע נוסף על פעולתו, הצטרפו ארגונים יהודיים בגרמניה גם למאבק לטיהור שמו.
בינואר 1965, ראש ממשלת באדן-וירטמברג באותה עת הסכים לטהר את שמו.
הדין והחשבון שכתב גרשטיין שימש כראיה במשפטי נירנברג.
במשפטי פרנקפורט בשנת 1949 התקבלה עדותם של רבים ממכריו של גרשטיין על כך שהוא שאף לאסוף מידע על רצח-העם ולחבל בו במסגרת האס.אס., אבל השפעתו על המהלכים הייתה מוגבלת מאוד.
המחזה "ממלא המקום" מאת רולף הוכהוט פרסם את סיפורו של גרשטיין בשנת 1963.
בשנת 1968 פרסם חוקר השואה שאול פרידלנדר את הביוגרפיה "קורט גרשטיין או הדו-משמעות של הטוב".
בשנת 1972 הופיעה הביוגרפיה "המרגל של אלוהים.
הפסיון של קורט גרשטיין" מאת פייר ז'ופרואה (Pierre Joffroy), ומהדורה מורחבת מאוד שלה הופיעה בשנת 1995.
בשנת 1997 נחנכה תערוכה בעיר האגן אודות קורט גרשטיין.
את התערוכה חנך איגנץ בוביס, יו"ר ועד יהודי גרמניה.
ביוגרפיה נוספת, מאת יורגן שפר (Jürgen Schäfer), יצאה לאור בשנת 1999 תחת הכותרת "קורט גרשטיין - עד לשואה.
חיים בין חוגים נוצריים והאס.אס".
ביוגרפיה זו מתבססת על עבודתו של ההיסטוריון הצרפתי פלורן בראיאר (Florent Brayard) אשר מסווג את דיווחו של גרשטיין להולנד מפברואר 1943 בתור עדות הראייה המהימנה הראשונה לשואה, מכיוון שפרטיה אושרו בידי הניצולים.
בשנת 2000 נפתחה בגרמניה התערוכה הנודדת "קורט גרשטיין - התנגדות במדי אס.אס".
בשנת 2002 עובד מחזהו של הוכהוט לסרט "אמן" בבימויו של קוסטה גברס.
הסרט אינו נצמד במוצהר לעובדות ההיסטוריות, אלא מציג את ייסורי המצפון של גרשטיין בתסריט דמיוני.
הסרט צולם בשיתוף עם ארכיב גרשטיין שבעיר בילפלד.
דמותו של קורט גרשטיין נותרה שנויה במחלוקת.
יש הרואים בהצגתו כמתנגד למשטר הנאצי במדי אס.אס., הרווחת במיוחד בכנסייה האוונגלית, ניסיון להאדרת שמו.
במשפטי פרנקפורט לא ניתן היה לאשר או לשלול את הצהרתו שבכתב אשר לפיה ניסה להסיט משלוחים של ציקלון B מיעדם לבלזץ ולטרבלינקה כדי לחבל בתוכנית ההשמדה הנאצית.
העובדה שגרשטיין התמיד בעבודתו במכון ההיגיינה עד לסוף המלחמה ושכתב את הדין וחשבון שלו רק לאחריה מקשה על הערכה אובייקטיבית של דמותו ומניעיו.
קורט סטיבן אנגל הוא מתאבק עבר אמריקאי ואלוף אולימפי, שהופיע במופעי ה-WWE.
נחשב לדעת רבים לאחד המתאבקים הגדולים בכל הזמנים.
הוא נודע בזכות זכייתו במדליית זהב כמתאבק באולימפיאדת אטלנטה (1996), והופעתו בארגון ה-WWE החל משנת 1999. דמותו של אנגל ב-WWE נושאת את שמו ומתייחסת לביוגרפיה האמיתית שלו.
יכולותיו מגוונות ביותר בזירה ומחוץ לה, והוא ידוע כמי שמסוגל להיות הכל החל מ'היל' (רע) פחדן ומצחיק-שלא-בכוונה ועד "פייס" (טוב) אינטנסיבי ומטיל אימה.
דמותו של אנגל הייתה לאחת הדמויות הפופולריות ביותר ב-WWE ובעולם ההיאבקות וזכתה לשבחים רבים בקרב מגזיני התחום והמעריצים.
גלי הפופולריות הרבים השיאו את אנגל להשתתפות במופעים הגדולים והחשובים ביותר של ה-WWE והתסריט זיכה אותו בתארים רבים.
מהלכי הסיום של אנגל בזירה הם ה"אנגל סלאם" ו"נעילת הקרסול", בהם השתמש כדי לזכות בכמה מהקרבות החשובים של תקופתו.
אנגל החל את דרכו בספורט ההיאבקות החופשית.
במקצוע זה זכה אנגל במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) והיה לבן ארצו הראשון לעשות כן במשקל בו זכה.
לאחר הצלחתו הספורטיבית פנה אנגל להיאבקות מקצוענית ולמופעי הבידור של ה-WWE.
לפני הצטרפותו ל-WWE היה אנגל מעורב במקרה מפורסם עם ארגון ההיאבקות ECW, המתמחה בקרבות ללא חוקים.
אנגל נכח בהקלטות של תוכנית ECW, במהלכה מתאבק אחד "צלב" מתאבק אחר על צלב עטוי בחוטי תיל.
אנגל עזב את הבניין, ביטל את תוכניותיו להצטרף ל-ECW וסירב ששמו יוזכר בתוכנית.
באוקטובר 1998 חתם אנגל על חוזה עם ה-WWF.
הוא התאמן בארגונים קטנים יותר שהיו בבעלות ה-WWF כהכנה לבכורה שלו.
בסופו של דבר עשה אנגל את הבכורה שלו באירוע סדרת ההישרדות בנובמבר 1999, כשהוא מנצח את שון סטייזיאק.
אנגל נשאר בלתי מנוצח למשך כמה שבועות, עד שהפסיד לטאז באירוע הרויאל ראמבל.
הדמות של אנגל הייתה של גיבור אמריקני שחושב שהוא מודל לחיקוי.
והוא ענד מדליות זהב אולימפיות במהלך הופעותיו.
למרות שדמויות כאלו הן בדרך כלל "טובות", אנגל היה שחצן והתנשא מעל הקהל, וכך נהיה ל"רע".
אנגל זכה באליפות האירופאית ובאליפות הבין יבשתית בפברואר 2000, והתחיל לקרוא לעצמו "האלוף האירו-יבשתי".
הוא הפסיד את שני התארים בקרב משולש ברסלמניה 2000. את התואר הביניבשתי הוא הפסיד לכריס בנואה ואת התואר האירופאי לכריס ג'ריקו.
באמצע שנת 2000 נלחמו אנגל וחבריו, אדג' וכריסטיאן (שנקראו "צוות ECK") מול הצוות Too Cool.
אנגל נכנס ליריבות עם חבר Too Cool, ריקישי, כשהוא מנצח אותו בגמר טורניר "מלך הזירה" של שנת 2000. אנגל אז התחיל פיוד עם טריפל H שכלל משולש אהבה בינו ובין אשתו של טריפל H, סטפני מקמהן.
אנגל הפסיד לטריפל H באירוע "בלתי נסלח".
לאחר מכן, קורט אנגל ניצח את הרוק על אליפות ה-WWF לאחר התערבות מריקישי.
אנגל הפך למתאבק הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית ובתואר העולמי.
אנגל הגן על התואר שלו בשאר השנה מול הקברן ומול 5 מאתגרים בקרב כלוב.
לאחר שניצח את טריפל H ברויאל ראמבל כדי לשמור על תארו, הפסיד אנגל את התואר לרוק באירוע לאחר מכן.
אנגל התחיל יריבות מול כריס בנואה, אותו ניצח ברסלמניה 17, אך הפסיד לבנואה במופע באקלאש בקרב הכנעות אולטימטיבי, כשהוא מפסיד לבנואה בתוצאה 3–4. אנגל ניצח את בנואה חודש לאחר מכן בקרב "הטוב משלושה".
בנואה ניצח את אנגל בקרב הראשון, שהיה עם הצמדות בלבד, אך אנגל ניצח את בנואה בקרב השני (קרב עם הכנעות בלבד) ובקרב השלישי (קרב בו המדליות של אנגל היו תלויות מהתקרה) לאחר עזרה מאדג' ומכריסטיאן.
WCW התאחדה עם ECW כדי לפלוש ל-WWF באמצע שנת 2001. אנגל נהיה דמות "טובה" ושיתף פעולה עם סטיב אוסטין כדי לנצח אותם.
ביולי, אנגל ואוסטין הנהיגו צוות של חמישה כוכבי WWF מול חמישה כוכבים מ-WCW ו-ECW.
אוסטין בגד בצוות ה-WWF והצטרף ל-WCW, וכך הצוות של אנגל הפסיד.
אנגל זכה באליפות ה-WCW, אליפות ארצות הברית ואליפות ההארדקור למשך זמן קצר, ואז ניצח את אוסטין בקרב על התואר העולמי במופע "בלתי נסלח".
אנגל הפסיד את התואר כעבור 15 ימים בתוכנית RAW.
לאחר מכן, אנגל הצטרף ל-WCW בעצמו, אך באירוע "סדרת ההישרדות" אנגל בגד בצוות של WCW ועזר לצוות WWF לנצח.
אנגל אמר שהוא היה שתול ב-WCW, ונשאר "רע" בכך שאמר שהוא מי שניצח את WCW.
באפריל 2002, אנגל התחיל יריבות עם אדג'.
במהלך היריבות, אדג' גרם לקהל לצעוק "You Suck" (בתרגום - "אתה מסריח") לפי קצב המוזיקה של אנגל.
במהלך היריבות, אנגל הפסיד לאדג' ואדג' גילח את שיערו של אנגל.
אנגל התחיל ללבוש פאה והתחיל להעליב קירחים, מה שהתחיל יריבות בינו ובין האלק הוגאן, אותו אנגל ניצח.
באוקטובר 2002, אנגל זכה באליפות הזוגות של סמאקדאון יחד עם כריס בנואה.
הצוות שלהם היה מוצלח, אך בעייתי במיוחד, כיוון ששניהם רבו אחד עם השני.
לאחר שהם הפסידו את התארים לאדג' וריי מיסטריו, אנגל ניצח את ביג שואו וזכה באליפות ה-WWE השלישית שלו.
לאחר מכן, אנגל קיבל את פול היימן בתור מנהל ואת שלטון בנג'מין וצ'ארלי האס בתור "צוות אנגל".
קורט אנגל התחיל יריבות עם ברוק לסנר.
שניהם נלחמו ברסלמניה 19 בקרב שבסופו אנגל הפסיד ללסנר את התואר.
לאחר מכן, אנגל עבר ניתוח בצווארו.
הניתוח היה מהפכני והפחית את זמן ההחלמה של אנגל משנה לשלושה חודשים.
אנגל חזר ביוני אבל כדמות "טובה".
קצת לאחר מכן, הוא ניצח את לסנר ואת ביג שואו וזכה באליפות הרביעית שלו.
ברוק לסנר תקף את קורט אנגל קצת לאחר מכן.
אנגל ניצח את לסנר בסאמרסלאם, אך הפסיד לו את התואר בקרב "איש הברזל" בסמאקדאון.
אנגל הנהיג צוות של מתאבקים נגד הצוות של לסנר בסדרת ההישרדות, והצוות שלו ניצח.
לאחר מכן אנגל התחיל יריבות מול אדי גאררו לאחר שזה ניצח את לסנר על תואר ה-WWE.
לאחר שהפסיד לגאררו ברסלמניה 20, אנגל שוב סבל מבעיות בצוואר ויצא לחופשה קצרה.
כדי שיוכל להמשיך להשתתף בתוכניות, אנגל מונה להיות המנכ"ל של סמאקדאון, ונאמר שנפצע לאחר שביג שואו זרק אותו מהבמה.
קורט אנגל המשיך את היריבות מול אדי גאררו והתחיל אחת חדשה מול ג'ון סינה.
ביולי 2004, אנגל פוטר מתפקידו כמנכ"ל.
בנובמבר 2004, אנגל התחיל לאתגר מעריצים מהקהל להילחם נגדו ולשרוד 3 דקות, כשמי שישרוד יזכה במדליית הזהב של אנגל.
בינואר 2005, אנגל השתתף בקרב הרויאל ראמבל של שנת 2005 אבל הודח על ידי שון מייקלס.
אנגל חזר לזירה והדיח את מייקלס.
אנגל ומייקלס נלחמו ברסלמניה 21, ואנגל ניצח.
הקרב נבחר להיות "קרב השנה" של שנת 2005. לאחר שלושה חודשים, אנגל עבר ל-RAW והמשיך את היריבות עם מייקלס, כשהוא מפסיד לו באירוע ביוני.
בסתיו של אותה שנה, אנגל נלחם מול אלוף ה-WWE, ג'ון סינה.
אנגל הפסיד לו בקרבות על התואר ולא זכה בתואר.
אנגל חזר לסמאקדאון בינואר 2006, שם ניצח בקרב באטל רויאל המכיל 20 אנשים, כאשר הוא זוכה באליפות העולם במשקל כבד והופך ל"טוב".
הוא הצליח להגן על תוארו מול מארק הנרי והקברן וברסלמניה 22 הפסיד את התואר לריי מיסטריו בקרב משולש שכלל גם את רנדי אורטון.
אנגל עבר ל-ECW ונלחם בעיקר מול רנדי אורטון.
באוגוסט, אנגל שוחרר מה-WWE בעקבות "סיבות אישיות".
על אף שנראה שאנגל יפרוש מעולם ההיאבקות בכלל, הוא חתם חוזה חדש עם המתחרים העיקריים של ה-WWE, ארגון TNA, שם נמשכו מעללי דמותו.
היריבות העיקרית הראשונה שלו שם הייתה כנגד סמואה ג'ו, שנמשכה בין 2006 ל-2008.
באפריל 2017, נבחר אנגל לחבר היכל התהילה של ה-WWE.
שבוע לאחר מכן חתם כמנהל של התוכנית Monday Night Raw במקום מיק פולי אשר פוטר חודש לפני.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות חזר אנגל להתאבק בזירת ה-WWE לאחר שלא דרך בה מאז עזיבתו בשנת 2006, הוא הצטוות לצמד הנותר מהשילד (סת' רולינס ודין אמברוז) כנגד המיז, שיימוס, סזארו, ברון סטרומן וקיין בקרב חמישה על שלושה, סוג הקרב היה TLC (שולחנות, סולמות וכיסאות).
מעשה זה נבע עקב אי כשירותו הרפואית של רומן ריינס לאחר שהאחרון נדבק בווירוס לצד מספר מתאבקים נוספים שגם נדבקו באותו הווירוס.
באותו הקרב אנגל וחבריו ניצחו כאשר אנגל, רולינס ואמברוז מבצעים את המהלך הידוע של השילד, הטריפל פאוורבומב, ואנגל מצמיד את המיז לניצחון.
ב-11 במרץ 2019, אנגל הודיע שהוא יערוך את קרב הפרישה שלו ברסלמניה 35. עוד אמר שמעתה ועד האירוע הוא יערוך טור פרישה מיוחד, שבו יתאבק נגד הכוכבים העתידיים של הארגון, על מנת לתת להם את הבמה.
באותו הערב, הוא גבר על אפולו קרוז.
שבוע לאחר מכן, אנגל חשף את יריבו לקרב הפרישה ברסלמניה 35, האיש שחתר תחתיו כדי להדיח אותו מעמדת הג'נרל מנג'ר של Raw, ברון קורבין.
באותה התוכנית, הוא ניצח את צ'אד גייבל כתוצאה מהכנעה.
ב-25 במרץ בתוכנית Raw, אנגל ניצח את אלוף ארצות הברית, סמואה ג'ו.
לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, אנגל התאבק נגד AJ סטיילס בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל תקיפה של רנדי אורטון על סטיילס.
באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, אנגל הפסיד לברון קורבין בקרב הפרישה שלו מהיאבקות.
קורות קצעולם היא סדרת ספרי פנטזיה לילדים שנכתבה בידי פול סטיוארט ואוירה על ידי כריס רידל.
הסדרה, שמקורה בבריטניה, פורסמה לימים בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם, ובהן ישראל.
הסדרה מכילה אחד-עשר ספרים המתארים את קורותיהן של דמויות שונות בעולם הבדיוני קצעולם.
להלן רשימת הספרים על-פי סדר כרונולגי (בסוגריים מופיעות השנים האזרחיות בהן הספרים נכתבו):
זאב העננים (טרם ראה אור בעברית)- Cloud Wolf
קללת הגלואמגלוזר (קיים בעברית)- The Curse of the Gloamglozer
אבירי החורף (טרם ראה אור בעברית)- Winter Knights
התנגשות אוניות הרקיע (טרם ראה אור בעברית)- Clash of the Sky Galleons
מעבר ליערעבות (קיים בעברית)- beyond the deepwoods
חצות מעל סנקטפראקס (קיים בעברית)- Midnight Over Sanctaphrax
נווט האבן (ספר חיצוני, טרם ראה אור בעברית)- The Stone Pilot
אחרון פיראטי הרקיע (קיים בעברית)- The Last of the Sky Pirates
קרחופשי (טרם ראה אור בעברית)- Freeglader
לעברית תורגמו רק שישה ספרים.
שלושה מהם הם הראשונים בסאגת טוויג, הרביעי שבהם הוא השני בסאגת קווינט, ושניים הם הראשון והשני בסאגת רוק בארקווטר.
הם תורגמו לעברית על ידי דורית לנדס שגם ערכה את הסדרה יחד עם דלית לב.
התרגום העברי מתאפיין בחיבורי-מילים בניגוד לכתיב התקני (בדומה לסגנון של דוד אבידן) למשל "מרדפסופה"(במקום מרדף-סופה) "רקדניתקצה"(במקום רקדנית-קצה") "יערעבות"(במקום יער-עבות") וכדומה.
בספר הראשון "מעבר ליערעבות", מסופר על טוויג, בן אדם שגדל עם טרולי היער והם כל עולמו, הוא לא מכיר עולם אחר והוא מאמין שהיער הוא העולם ושהוא פשוט טרול מוזר.
עד שהוא היה חייב לעזוב, ואז, בשבילי יערעבות הענק, הוא יורד מהשביל, טעות אימתנית.
שם במרחבי יערעבות הוא פוגש את יצורי היער ולומד מעט יותר חוכמת חיים.
בספר השני "רודפתסערה", מתואר טוויג כאשר הוא עובד זוטר בספינת רקיע של אביו, "זאב העננים", אשר ידוע כאחד מפיראטי הרקיע הגדולים בכל הזמנים.
יחד הם מנסים להחזיר למשפחתם את הונה האבוד, אך באמצע ההפלגה מתרחשת תאונה שמובילה את הקפטן לעשות שני דברים שהוא אינו רוצה לעשות: לעזוב את בנו, ולצאת למרדפסופה ליערות הדמדומים, שבסופו סנקטפראקס תקבל גאולה.
בספר השלישי "חצות מעל סנקטפראקס", מתוארת פגישתם המחודשת של טוויג ו"זאב העננים" בלב הסערה.
מיד לאחריה יוצא טוויג למשימה שמטרתה למצוא את חברי הצוות האבוד שלו.
בספר הרביעי "קללת הגלואמגלוזר", מסופר על אביו של טוויג, קווינט בצעירותו, כיצד הוא הכיר את אשתו לעתיד, מאריס, וכיצד הם מפרים את הקללה העתיקה, קללת הגלואמגלוזר.
מסעותיו של קווינט לתוך מסרקאבן ובעיר עצמה מגלים הרבה מאוד על אופייה של סנטפארקס.
בספר החמישי "אחרון פיראטי הרקיע" מסופר על מה שהתרחש 50 שנים לאחר מה שהתרחש בספר "חצות מעל סנקטפראקס" על מחלת האבן שהחלה בגני האבן ופשטה באבניהם של פיראטי הרקיע, סנקטפראקס ואנשי הליגות.
המחלה מתפשטת מיד לאחר שובו של טוויג- שהתפרסם מאוד כפיראט נודע- ומאז בואו של קאולקייפ- מקים סנקטפראקס החדשה והנשגב בבכירי האקדמיה.
בספר השישי "ווקס" מסופר בין-היתר, על ניסיונות למצוא מרפא למחלת האבן, על סחר-בעבדים, ועל שיטפון עצום שהציף את קצעולם.
בואה נולד בברלין בשנת 1901, והתגלה כ"ילד פלא", ובהיותו בן 6 הופיע באופרטה.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1907. בבגרותו הופיע יותר בקברט ועל הבמה, במיוחד בתפקידים שדרשו לבוש ואיפור נשיים.
בה בעת הופיע בסרטים אילמים.
אריך קסטנר בזכרונותיו, התבטא כי בואה היה לדור ילידי 1901, אשר היו בני עשרים בעת האינפלציה הגדולה בגרמניה, מקור לנחמה, ומשווה אותו להרולד לויד.
סרטו המדבר הראשון, "השלומיאל" ("Der Schlemihl") משנת 1931) היה להצלחה, ובשנת 1932 ניסה את כוחו אף בבימוי.
עם עליית הנאציזם לשלטון, נאלץ לעזוב את גרמניה בשנת 1933. הנאצים השתמשו בקטעים שצולמו בהם מופיע בואה, לתעמולת זוועה אנטישמית בסרטים כגון "יהודים ללא מסיכה" "Juden Ohne Maske" (1937) ו"היהודי הנצחי" (1940), תוך שהם מציינים את הדרך המנוונת לטעמם בה הופיע בואה לבוש כאישה.
לפי מקורות שונים לא היה בואה כלל יהודי כי אם הוגנוט.
בואה נדד בין פראג, וינה, לונדון ופריז עד שלבסוף הגיע לארצות הברית שם הופיע במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 על במת התיאטרון בניו יורק, כמו גם בתפקידים בסרטים הוליוודיים כגון "קזבלנקה" (1942), בו הופיע בתפקיד זעיר של כייס.
בשנים אלו הופיע בארבעים ושלושה סרטים, עבור במאים כמייקל קורטיז, קינג וידור ומקס אופולס ("במלכודת").
בשנת 1950 שב בואה לגרמניה.
בתחילה ניסה את מזלו כשחקן בגרמניה המזרחית, ושיחק בתיאטרונו של ברטולט ברכט, אך משראה כי אינו מקבל תפקידים הראויים לו לדעתו, עבר למערב ברלין, בשנת 1957 והמשיך בקריירת משחק משגשגת בקולנוע ובטלוויזיה הגרמנים.
ב-1981 הופיע בסרט "הספינה מלאה" שעסק בסירובם של השווייצרים לקלוט פליטים יהודים בעת השואה.
בסרטו האחרון, "מלאכים בשמי ברלין" של הבמאי וים ונדרס, שיחק דמות של משורר זקן, הומר, הנודד בפוטסדאמר פלאץ.
הסרט צולם בשנת 1987, בדיוק שמונים שנה לאחר תחילת קריירת המשחק של בואה.
ספר השיאים של גינס ציין קריירה זו כקריירת המשחק הארוכה ביותר בקולנוע.
קורט גֵרוֹן היה במאי קולנוע ושחקן יהודי-גרמני.
קורט גרון נולד בשם קורט גרסון (Gerson; גרשון) להורים יהודים בברלין בירת גרמניה.
בראשית דרכו למד רפואה, אבל בשנת 1920 היה לשחקן.
בין השאר הופיע בסרט "המלאך הכחול" עם מרלן דיטריך.
גרון קיבל הצעה לנסוע להוליווד, אבל סירב ונשאר באירופה.
בהמשך עזב את גרמניה, תחילה לצרפת ואחר להולנד.
אחרי שהצבא הגרמני כבש את הולנד, נעצר גרון ונכלא במחנה המעבר וסטרבורק, משם נשלח לגטו טרזיינשטט.
בטרזיינשטט ניהל קברט בשם "הקרוסלה" לבידור האסירים.
בהמשך נכנע לסחטנות הנאצים וביים סרט תעמולה, שהראה כמה "נעימים" החיים במחנות הריכוז (הסרט נקרא לפעמים בטעות Der Führer schenkt den Juden eine Stadt – "הפיהרר מעניק עיר ליהודים".
הכותרות של הסרט מראות שם אחר – "טרזיינשטט – ההתיישבות היהודית").
הוא סולק מתפקידו לפני שהשלים את הסרט ונשלח לאושוויץ סמוך לסוף המלחמה, שם נרצח.
גרון הוא נושאם של שני סרטי תעודה: "אסיר בגן עדן" ו"הקרוסלה של קורט גרון".
הקריין ב"קרוסלה", בכיכובה של הזמרת אוטה למפר, הוא רוי קיפט (Kift), שגם כתב מחזה על תקופת מאסרו של גרון בטרזיינשטט, בשם "קומדיית מחנה".
המחזה פורסם ב"תיאטרון השואה" בעריכת פרופ' רוברט שקלוט ויצא לאור בהוצאת אוניברסיטת ויסקונסין.
הצייר שלום סבא צייר את דיוקנו עוד בברלין, הדיוקן הוצג בתערוכה 'ברלין עיר האורות: בין שתי מלחמות עולם' במוזיאון הרמן שטרוק בחיפה, בשנת 2017, ובתערוכת סוף היום: מאה שנים לתנועת האובייקטיביות החדשה במוזיאון תל אביב לאמנות, 2026. הדיוקן נראה גם בסרטון שבו קורט גירון שר את Grossstadtinfanterie.
קורות חיים (בלעז: רזוּמה, מצרפתית: Résumé; מופיע גם בקיצור CV, שהוא ראשי התיבות של הביטוי הלטיני Curriculum Vitae) הוא מסמך המציג אדם על פי עובדות הנוגעות לפרטיו האישיים, לעבר שלו, ולתכונות הקשורות אליו.
מסמך קורות חיים נפוץ במיוחד בתחום התעסוקתי – הוא נשלח על ידי אדם למעסיקים פוטנציאליים ומאפשר להם להעריך את מידת ההתאמה של המועמד להעסקה.
קורות חיים משמשים גם אנשים המעוניינים להציג עצמם בפני ציבור כלשהו, לדוגמה, אישיות פוליטית בפני ציבור בוחריה, סופר בפני קוראיו, וכדומה.
זהו כרטיס ביקור מקיף שלהם בו הם מציגים פרטים אישיים ורצף כרונולוגי ומתומצת של אירועים בעברם.
במסמך זה מציג השולח את פרטיו האישיים, השכלתו וכישוריו המקצועיים.
זוהי נקודת המפגש הראשונה בין המעסיק והמועסק הפוטנציאליים ועל כן חשיבותו רבה.
סינון המועמדים הגדול ביותר על ידי המעסיק נעשה בשלב זה - ישנן משרות להן מתקבלות מאות קורות חיים.
מועמד שצלח את שלב זה יזומן בדרך כלל לראיון בחברה (או ירואיין קודם לכן בטלפון).
המסמך מהווה נושא נפוץ במסגרות שונות הקשורות לשוק העבודה, בהן משיאים עצות מגוונות איך כדאי לכתוב קורות חיים באופן יעיל, שישיגו את המטרה שלשמה נכתבו.
פרטים אישיים - כולל שם פרטי ושם משפחה, כתובת מגורים, כתובת דואר אלקטרוני ומספרי טלפון בהם ניתן ליצור קשר, שנת לידה, מקום/ארץ לידה, שנת עליה, מצב משפחתי.
השכלה – כולל פרטי השכלתו הפורמלית והבלתי פורמלית, קורסים והשתלמויות, נושאים אותם רכש בלימוד עצמי וכדומה, סוג תואר/תעודה.
שפות – שפת האם של כותב המסמך, שפות נוספות – ברמת הכתיבה, הקריאה והדיבור.
שירות צבאי – במדינת ישראל אזכור השרות הצבאי מקובל ולעיתים אף רלוונטי בהקשר למקום העבודה או התפקיד הנדרש.
שירות לאומי - תפקיד משמעותי כגון השירות הלאומי כולל תחומי אחריות במסגרתו.
היסטוריה תעסוקתית – על פי סדר כרונולוגי ממקום העבודה הנוכחי/אחרון, לעיתים ניתן דגש לפרטים הרלוונטיים לתפקיד המוצע.
עיסוקים נוספים ופעולות התנדבותיות - זוהי תוספת אפשרית שנועדה לצייר קווים נוספים לאישיותו של המועמד.
שונות וכישורים מיוחדים – מועמדים למשרות מוסיפים פרטים רלוונטיים שלא מצאו את ביטויים בחלקי המסמך האחרים, ונראה להם חשוב.
כמו: סוג רישיון נהיגה (לתפקידים הדורשים ניידות), מגבלות הרלוונטיות למשרה (אם מינקת, צורך בהיעדרות ביום מסוים לצורך לימודים, מגבלת ניידות), וכיוצ"ב.
פרסומים - אם הם רלוונטיים לתפקיד.
פרסים, הוקרה והצטיינות - מעסיקים רבים מחפשים סעיפי הצטיינות במסמך קורות החיים, ולכן מומלץ להדגיש אותם.
ממליצים - רבים נוהגים לצרף המלצות כתובות או לציין "המלצות תינתנה לפי דרישה".
מאחר שכל מסמך משקף הן את האדם הכותב אותו, הן את המעסיק הפוטנציאלי והן את המשרה המוצעת, יכול הכותב להחליט אילו מהסעיפים רלוונטיים לגביו, ויכול לשנות את סדר הופעתם במסמך.
יש כאלה המכינים מספר מסמכים שונים, עם הדגשים התואמים את המשרה והמעסיק אליהם הם פונים.
לעיתים מצרפים לקורות החיים מכתב נלווה (במדינת ישראל אין דרישה שכזו ברוב התפקידים במשק), בו מספר האדם מדוע הוא חושב שהוא מתאים למשרה המוצעת.
קורות חיים במתכונת אחידה הוא חלק חשוב בEuropass.
במקצועות תעסוקה שונים, בעיקר בתחום האמנות והעיצוב, מקובל להגיש בד בבד עם קורות החיים גם קבצים נוספים המהווים "תיק עבודות" / פורטפוליו ומשקפים את ניסיונו, יכולותיו ועברו של המתמודד בפני המעסיקים הפוטנציאליים.
אצל אמנים, תיק העבודות יכיל עבודות של ממש, בין אם צילומים שלהן או תיעודים שלהן.
אצל אנשים אחרים, תיק העבודות יכול להיות מורכב מפרסומים שונים של דברים שעשו, למשל כתבות שפרסם עיתונאי, סדנאות שהעביר מרצה ועוד.
קורות חיים משמשים גם כרטיס ביקור של אדם, בבואו להציג עצמו בפני ציבור אליו הוא מעוניין להיחשף.
כך למשל, חברי הכנסת מציגים אותם באתר הכנסת, נשיא המדינה הנבחר מציג אותם באתר נשיא המדינה, סופר מציג אותם כדי לקדם את ספרו, חברה כלכלית מציגה את בכיריה, תוכנייה של הצגת תיאטרון מציגה את העבר של כל אחד ממשתפי ההצגה, וכך הלאה.
קורות חיים כאלו כוללים ציוני דרך חשובים בחייו של המוצג, ונכתבים על פי רוב בצורה מתומצתת המדגישה את הפרטים הרלוונטיים למטרת הצגתן.
במקרים רבים הם נכתבים בידי אנשי מקצוע שנבחרו כדי לנסח באופן שיהלום את המטרה.
עם התפתחות האינטרנט ועידן ה-וב 2.0, קורות החיים המסורתיים שינו מעט את פניהם, שכן קל יותר לשלוח קורות חיים ולהגיע למעסיק הפוטנציאלי.
על ידי דואר אלקטרוני ופרסום קורות החיים באינטרנט לקהל הרחב.
סוג נוסף של שירות קורות חיים אינטרנטי הם אתרים / תוכנות לכתיבת קורות חיים או רשתות חברתיות כדוגמת LinkedIn.
בעידן של מיתוג אישי והצורך לבלוט מבין כלל קורות החיים שנשלחות למעסיק פוטנציאלי, נולד הצורך לשדרג את קורות החיים ולשלב בהם אלמנטים חדשניים ומיוחדים כמו עיצוב ייחודי של קורות החיים, תמונות ועוד.
אם קורות החיים מתפרסמים כדף אינטרנט, נהוג לשלב קישורים לדפי אינטרנט רלוונטיים אחרים ואף לצרף סרטוני וידאו.
ישנם מעסיקים הנרתעים מקורות חיים מעוצבים, ולכן שימוש בהם עלול, במקרים מסוימים, לפגוע בסיכויי המועמד לקבל את המשרה.
סקרים ומחקרים המתפרסמים מעת לעת, מעלים ממצאים הנוגעים לדיוק במסירת פרטים בקורות חיים תעסוקתיים.
הממצאים מצביעים על כך שקיימת תופעה נרחבת של "שיפוץ" קורות חיים, אם בדרך של הגזמה, הסתרה של פרטים או ציון פרטים שהם שקר מוחלט.
סעיפים בהם יש נטייה לסלף: גיל, השכלה, ניסיון עבודה.
במקרים מסוימים התברר כי אקדמאים נמנעו מלהציג את מלוא השכלתם וכישוריהם מחשש שייחשבו כבעלי "כישורי יתר".
כתיבת דבר שקר בקורות חיים יכולה להחשב עבירה פלילית, ובעבר הוגשו כתבי אישום נגד אנשים שזייפו פרטים בקורות חייהם.
מומחים בתחומי התעסוקה אף מציינים כי דבר שקר כזה בדרך כלל מתגלה, ועלול לגרום לפיטורי המועמד שהתקבל לעבודה על סמך שקריו או הגזמותיו.
קורט גאורג קיזינגר (Kurt Georg Kiesinger; 6 באפריל 1904 – 9 במרץ 1988) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כקנצלר מערב גרמניה.
קורט גאורג קיזינגר נולד בבאדן-וירטמברג שבגרמניה.
למד משפטים באוניברסיטת ברלין, ובזמן היותו סטודנט הוא היה פעיל באחוות סטודנטים קתולית.
הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1933, והתחיל לעבוד במחלקת תעמולת הרדיו של משרד החוץ הגרמני בשנת 1940, בתפקיד איש הקשר בין מחלקתו למשרד התעמולה.
לאחר המלחמה נעצר קיזינגר ונשפט בפני בית משפט לדה-נאציפיקציה; הוא זוכה ושוחרר אחרי הצגת פרוטוקולים של המשרד הראשי לביטחון הרייך שהוכיחו כי מנע ועיכב פעילות אנטישמית במחלקתו.
כבר בזמן קיום הבחירות הראשונות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1949 היה קיזינגר מועמד מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) וזכה מטעמה במושב בבונדסטאג.
בשנת 1951 הפך לחבר בוועד המנהל של המפלגה.
בזמן כהונתו בבונדסטאג בלט ביכולתו הרטורית המרשימה ובידיעתו המעמיקה בנושאי יחסי חוץ.
למרות היותו חבר מוערך בסיעת הנוצרית-דמוקרטית, הוא לא הצליח לזכות בתפקיד בממשלה ולכן עבר לפוליטיקה ארצית.
הוא כיהן כראש ממשלת באדן-וירטמברג מ-17 בדצמבר 1958 עד 1 בדצמבר 1966.
קיזינגר נבחר להחליף את הקנצלר לודוויג ארהארד אחרי התמוטטות הקואליציה בשנת 1966. הוא הקים קואליציה חדשה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
הממשלה שהקים החזיקה מעמד שלוש שנים.
מנהיג הסוציאל-דמוקרטים, וילי ברנדט כיהן כסגן הקנצלר ושר החוץ.
תחת הנהגתו הופחת במידה המתח עם מדינות הגוש המזרחי, למרות שהתנגד לצעדים פייסנים יותר.
אחת מנקודות השפל הגדולות ביותר בכהונתו התרחשה במהלך כינוס של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בשנת 1968. הפעילה האנטי-נאצית ביאטה קלרספלד סטרה לו, תוך שהיא קוראת לו נאצי.
עד יום מותו קיזינגר ההמום סירב להגיב בפומבי על התקרית.
בבחירות 1969 העדיפה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית להקים קואליציה עם המפלגה החופשית-דמוקרטית, ווילי ברנדט החליף את קיזינגר כקאנצלר.
קיזינגר המשיך לכהן כמנהיג המפלגה הנוצרית-דמוקרטית עד שנת 1971 וכחבר הבונדסטאג עד שנת 1980.
קיזינגר מת בטיבינגן, הלווייתו לוותה במחאה מצד פעילים קומוניסטים, שגינו אותו על עברו הנאצי.
קורט דַלִיגֶה היה קצין אס אס בדרגת אוברסט-גרופנפיהרר (הדרגה השנייה בסולם דרגות האס אס).
שימש במגוון תפקידים, ביניהם ראש משטרת הסדר, שהייתה ארגון משטרתי שכלל בתוכו את רוב השוטרים במדים בגרמניה הנאצית.
שימש בפועל בתפקיד "הפרוטקטור" בשטחי הכיבוש הגרמני בצ'כיה, שכונו על ידי הנאצים "הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה".
ידוע לשמצה בתור מי שהיה אחראי על ביצוע פעולות העונשין לאחר חיסול ריינהרד היידריך, ובהן השמדת הכפר לידיצה על תושביו.
היה בין האחראים לביצוע השואה, כאשר יחידות משטרת הסדר בפיקודו שימשו בתפקידים חשובים בהשמדת היהודים, ובמיוחד בשואת יהדות ברית המועצות.
דליגה נולד בשנת 1897 בעיירה קרויצבורג (כיום קלוצבורק בפולין) שבשלזיה העילית, שהייתה אז חלק מהאימפריה הגרמנית.
אביו היה עובד מדינה פרוסי.
הוא התגייס לצבא גרמניה בשנת 1916 ושירת בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
הוא נפצע מספר פעמים, לעיתים פציעות קשות, ועוטר בשל אומץ ליבו.
אחרי המלחמה היה דליגה למנהיג מיליציה בשם "Selbstschutzes Oberschlesien" - "הגנה עצמית של שלזיה העילית".
אל הארגון הצטרפו ותיקי המלחמה, ואלו לחמו בפולנים בעת שאוכלוסיית המחוז, שהייתה מורכבת משיעור ניכר של פולנים אתנים, התקוממה מספר פעמים בשאיפה להתאחד עם המדינה הפולנית שקמה מחדש.
ב-1921 הצטרף לאחת ממיליציות הפרייקור הידועות, מיליציית רוסבאך, ובה בעת למד הנדסה באוניברסיטה הטכנולוגית בברלין.
שנתיים לאחר מכן היה דליגה בין ראשוני המצטרפים אל המפלגה הנאצית, וב-1926 הצטרף אל ארגון ה-אס אה, המיליציה העממית הנאצית, והיה בה בעת סגנו של יוזף גבלס ששימש כגאולייטר (באותה העת תואר ששימש למנהיג מפלגה במחוז מסוים) של ברלין.
ביולי 1930 התפטר דליגה משירות ה-אס אה והצטרף אל ה-אס אס, לבקשתו של היטלר.
ה-אס אס היה אז ארגון קטן יחסית, ששימש לעיתים כמשמר אישי לבכירים במפלגה, ולעיתים בפעולות מודיעין, מעקב והטרדה של אויבי המפלגה, כאשר ה-אס אה שימשה כזרוע הצבאית של המפלגה הנאצית, מיליציה עממית בה היו חברים בשיאה מיליוני חברי המפלגה.
דליגה קיבל עם כניסתו דרגת אוברפיהרר המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל.
אחריותו העיקרית הייתה ריגול אחרי אנשי ה-אס אה (שמנהיגו ארנסט רהם ניסה לנהל מדיניות עצמאית, דבר שהביא לבסוף לרציחתו ולרצח אנשיו (באירוע המכונה "ליל הסכינים הארוכות" בעיירה באד ויסזה בשנת 1934) ואויבים בכוח אחרים של המפלגה.
בשנת 1932 נבחר דליגה לנציג המפלגה הנאצית בפרלמנט הפרוסי, ובנובמבר 1932 נבחר לרייכסטאג מטעם מחוז הבחירה ברלין-מזרח.
הוא החזיק בכהונה זו עד לנפילת המשטר הנאצי בשנת 1945. באותה תקופה סייע להרמן גרינג שנבחר לכהונת שר הפנים הפרוסי, ולאחר מכן לראש הממשלה הפרוסי, בארגון המשטרה בפרוסיה.
ב-1936 ארגן היטלר מחדש את כוחות השיטור במדינה.
ריבוי הארגונים והתנגשות הסמכויות, כמו גם ירידת כוחן העצמאי של מדינות גרמניה, הביאו להכרעה לפיה יעמוד היינריך הימלר בראש כל כוחות המשטרה בגרמניה.
ריינהרד היידריך הוצב בראש "SIPO", -Sicherheitspolizei, ארגון שכלל את המשטרה הפלילית (KRIPO), והגסטאפו, ואילו דליגה הועמד בראש "משטרת הסדר" (ORPO), ארגון משטרתי שכלל את מרבית השוטרים לבושי המדים בגרמניה, ואיחד את המשטרה העירונית הרגילה, והז'נדרמריה במחוזות השדה, ותפקידו היה שמירת הסדר הציבורי.
ב-1938 אוחדו לארגון זה גם מכבי האש, וב-1942 גם ההגנה האזרחית ומשטרת העזר העירונית והכפרית.
בפיקודו על ארגון זה עלה דליגה בסולם הדרגות, ובעת פרישתו ב-1943 נשא את דרגת אוברסט-גרופנפיהרר באס אס, שהייתה הדרגה השנייה בסולם הדרגות אחרי דרגת "רייכספיהרר אס אס" השמורה להימלר, וכן דרגת "גנרל-אוברסט", הדרגה הבכירה ביותר בשורות המשטרה.
"משטרת הסדר" עליה פיקד דליגה, שימשה בתפקידי "לוחמה נגד פרטיזנים" לאחר מבצע ברברוסה הוא הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
במסגרת זו בוצעו על ידי אנשיה פשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסייה האזרחית בשטחי הכיבוש הנאצי בברית המועצות.
בשנת 1941, כאשר החלה השמדת היהודים על ידי האיינזצגרופן בשטחי ברית המועצות, העמיד דליגה כוח אדם שעמד לרשותו מ"משטרת הסדר" לצורך ביצוע ההוצאות להורג, ופעולות שיטור הכרוכות בכך.
היקף זה של כוח אדם סייע בהגדלת היקף פעולות ההשמדה, ואיפשר את השמדת היהודים בהיקף נרחב.
בעקבות ההתנקשות בריינהרד היידריך מונה דליגה לסגן הפרוטקטור של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה במקומו.
בתפקידו זה היה דליגה אחראי לביצוע מספר רב של פשעי מלחמה, ופשעים כנגד האנושות.
בין היתר היה אחראי לפעולות עונשין של הוצאות להורג ושריפות כפרים כנגד תושבי צ'כיה, שהידוע שבהם בוצע לאחר ההתנקשות בריינהרד היידריך במאי 1942 וכללה את השמדת הכפר לידיצה והוצאתם להורג של תושביו.
כן דווח על הוצאת ילדים לעבודות כפייה.
דליגה דרש מהעם הצ'כי לעשות מאמץ עליון לעזרת גרמניה במלחמה והבהיר שזו שאלה של חיים ומוות עבורם.
במאי 1943 סבל דליגה מהתקף לב מאסיבי.
באוגוסט 1943 פרש מכל פעילויותיו ובילה את שארית המלחמה באחוזה קטנה שניתנה לו על ידי היטלר.
בסוף אוגוסט 1943, לאחר הפצצת נירנברג הגיע לעיר לסייע לנפגעי ההפצצה וב-28 בספטמבר 1943 הגיע לדנמרק לפקד על מאסר יהדות דנמרק.
במאי 1945 נעצר על ידי חיילי צבא ארצות הברית בליבק, ונכלא בנירנברג.
הוא נתלה בכלא פנקרץ בפראג באוקטובר 1946 לאחר שנמצא אשם על ידי בית משפט צ'כי בפשעי מלחמה שביצע בשטח צ'כוסלובקיה.
הוא נטמן בקבר לא מסומן בבית קברות בפראג.
קיימים תצלומים המתעדים את תלייתו.
קורט רולנד האמרין (בשוודית: Kurt Roland Hamrin; 19 בנובמבר 1934 – 4 בפברואר 2024) היה כדורגלן שוודי.
נכון להיום, הוא המבקיע השישי בטיבו בכל הזמנים בסרייה א' האיטלקית.
שיחק בראשית הקריירה שלו במועדון המקומי א.י.ק סולנה, אליו הצטרף בעונת 1952-1953. בשנת 1956 הוא עבר לשחק באיטליה במדי יובנטוס, בה שיחק 23 משחקים בעונתו היחידה בקבוצה.
אחרי אותה העונה, הוא הצטרף לפדובה, בה כבש 20 שערים ב-30 משחקים.
גם בקבוצתו השנייה באיטליה הוא נשאר לשחק רק במשך עונה, וממנה המשיך לפיורנטינה ב-1958, בה שיחק 9 שנים עד שנת 1967. בתשע עונותיו במועדון הופיע ב-289 משחקי סרייה א' בהם כבש 150 שערים.
האמרין התיישב בפירנצה אחרי התקופה שלו בפיורנטינה, והמשיך לעקוב אחרי תוצאותיה של א.י.ק, ובדרך כלל היה נוסע לבקר בקיץ בשוודיה על מנת לצפות במספר משחקים של קבוצתו.
האמרין שיחק 32 פעמים במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש 17 שערים, בין השנים 1953–1965. לרוב השוודים, האמרין זכור בזכות השער שכבש נגד מערב גרמניה בחצי הגמר של מונדיאל 1958. השער קבע את התוצאה 3-1 לטובת שוודיה, שהבטיחה בכך את העפלתה לגמר נגד ברזיל.
נפטר ב-4 בפברואר 2024, והיה עד למותו לשחקן האחרון ששיחק בגמר מונדיאל 1958 ונותר בחיים.
קורט אלינג הוא זמר ג'אז אמריקאי.
אלינג סיים את לימודיו בקולג' לאומנויות ע"ש גוסטבוס אדולפוס שבמינסוטה בשנת 1989, אז עבר לאוניברסיטת שיקגו שם למד עד ינואר 1992, ועזב כאשר הוא צריך עוד נקודה אחת כדי לסיים את התואר.
במהלך העשור האחרון, אלינג הוציא שבעה אלבומים דרך חברת התקליטים בלו נוט.
הוא גם הופיע והקליט עם מוזיקאים רבים, בהם בילי קורגן, באדי גאי, ג'ורג' פרימן, בוב שפרד, ג'ון הנדריקס.
אלינג הוכתר על ידי המגזינים "דאון ביט" ו-"JazzTimes" במשך 3 שנים רצופות בקטגוריית הזמר הטוב ביותר.
הוא גם סגן יו"ר "האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה" המעניקה מדי שנה את פרסי גראמי, ואלבומו "Nightmoves" זכה בשנת 2007 בפרס גראמי ל"אלבום הג'אז הווקלי הטוב ביותר".
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הג'אז האלטרנטיבי הטוב ביותרSuperBlue: The Iridescent Spree2025פרס גראמיאלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותרWildflowers Vol.
ד"ר קורט (דוד) בלומנטל (בנטל) (25 בספטמבר 1893 – 26 בינואר 1976) היה נוירופסיכיאטר ישראלי בחיפה.
בלומנטל נולד בברלין בירת גרמניה לברנהרד וקלרה בלומנטל, משפחה מבוססת ולא ציונית.
הוא החל ללמוד רפואה בברלין ב-1912, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1914, ניסה להתגייס לצבא ונדחה בשל משקל נמוך.
הוא הצליח להתגייס ב-1915, ובשל היותו סטודנט לרפואה גויס כקצין רפואה.
אחרי המלחמה סיים את לימודיו ב-1919 ברוסטוק והתמחה בבית החולים הנוירו-פסיכיאטרי רוסטוק-גלסהיים (Rostock-Gelsheim) עד ספטמבר 1922.
ב-1921 נשא את ארנה (לבית מנזור), וב-1923 עבר הזוג להתגורר בדסאו.
ביתם היה ביתם של הסוציאל-דמוקרטים ואנשי האקדמיה של הבאוהאוס.
עם עליית הנאצים הבינו בני הזוג שאין עתידם מובטח בגרמניה, והחלו בהכנות לעלייה לארץ ישראל.
תחילה שלחו את ילדיהם לחינוך יהודי וציוני, ומאוחר יותר, ב 28 ביולי 1933, עלו לבדם לארץ באוניה 'הלואן'.
ילדיהם הצטרפו אליהם באוקטובר אותה שנה.
בלומנטל פתח מרפאה בסמוך לכיכר חמרה בחיפה (כיום כיכר פריז) ומאוחר יותר ברחוב אחד העם 4. היות שהיצע הרופאים בעלייה החמישית היה גדול, פתחו בביתם פנסיון קטן.
מאחר שלא נמצא מקום לחולי נפש באותה תקופה, שוכנו חוליו של אב המשפחה בפנסיון, וכך ללא תכנון מוקדם הפך הפנסיון לבית חולים פסיכיאטרי קטן ולמוסד הראשון לאשפוז חולי נפש בחיפה.
ב-1935 הבינו בני המשפחה שביתם אינו יכול להכיל אותם ואת החולים, ולכן עברו להשתכן ב"בית עברי" (בנימין בן-ישראל ברשטיין) ברחוב לבונטין.
ברחוב יאיר כ"ץ (אז המשך של רחוב ישורון) במרכז הכרמל נבנה בית עבור ליאון כהן, יהודי רומני אמיד, שחזר לרומניה.
ד"ר בלומנטל רכש את הבניין, ביצע בו מספר שינויים והמשפחה וחולי אב המשפחה עברו לביתם החדש ביולי 1936.
בקומת הקרקע שכנו החולים הקשים, בקומה השנייה הייתה מחלקה לחולים הקלים ואילו הקומה השלישית שימשה את המשפחה וחדרי העזר של בית החולים (כגון מטבח, משרדים וכיוצא בזה).
בזמן מאורעות 1936 שימש גג הבניין כעמדת "ההגנה".
בשיא פעילותו של בית החולים מנה הצוות עוד חמישה רופאים בנוסף לבלומנטל.
בית החולים אמנם עבד ללא רישיון ממשלתי, אך גם הרשויות הבריטיות שלחו חולים לבית זה, שנקרא בפיהם "The Blue Mental Hospital".
ד"ר בלומנטל דגל בשיטת ריפוי בהלם חשמלי, שהייתה נהוגה באותה תקופה והיה הראשון שהשתמש בה בארץ.
בבית חולים זה התרחשה שביתת העובדים הראשונה בבית חולים בחיפה (ויש האומרים בארץ כולה) שהונהגה על ידי אבא חושי.
חושי בחר בבית חולים זה שכן שאר בתי החולים הפרטיים בחיפה היו ליולדות או לכירורגיה, וחושי חשש לחיי המטופלים.
שלושה מן השובתים "שברו שביתה" ומפ"ח (מועצת פועלי חיפה) פרסמה את שמם ברבים.
ב-1945 החל בלומנטל להשגיח על האגף המיוחד לחולי נפש בבית הסוהר בעכו (לימים הגרעין שממנו נוסד בית החולים לחולי נפש בעכו).
ב-1947 השתתף בכינוס הראשון של "החברה להיגיינה רוחנית" שהתקיים בירושלים.
ב-1949 עיברת את שמו לבנטל.
עד 1964 ניהל בלומנטל את בית החולים ובשל קשיים כספיים העביר את הניהול לצוות העובדים הבכיר (אונגר, שמילוביץ ותדמור) ושימש כיועץ עד 1973.