tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעולם לא נערכה במשרד החינוך בדיקה של האפקטיביות של התכנית.
תוכנית רייגן הייתה מתווה לפתרון בעיות במזרח התיכון שפורסמה ב-1 בספטמבר 1982 על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן.
התוכנית ניסתה למצוא פתרון לבעיותיהם של הפלסטינים ביש"ע דרך היחלשות אש"ף בלבנון, קביעת מעמד ההתנחלויות, ונתינת יד חופשית לירדן כגורם מרכזי באזור שיעניק חסות לממשל עצמי פלסטיני בגדה וברצועת עזה.
הערכתו של הבית הלבן הייתה שהסדר פוליטי בלבנון שיכלול נסיגה ישראלית זהירה (לאור החשש מעימותים בין יושבי האזור ואף חשש שיבוצעו מעשי טבח בין-עדתיים) ולאחריה ההכרה של ישראל בתוכנית, יגביר את אמינותה של ארצות הברית בעולם הערבי.
תוכנית ריינג'ר הייתה תוכנית בלתי מאוישת לחקר הירח שהופעלה על ידי נאס"א בשנות ה־60, שנועדה להשיג תמונות קרובות של פני הירח.
התוכנית כללה 9 גשושיות, שמטרת ה־7 האחרונות (שתי הראשונות היו גשושיות ניסוי) הייתה להתרסק על פני הירח תוך צילומו.
עם זאת, בכל הגשושיות הראשונות ששוגרו לירח נמצאו תקלות שונות שבגללן לא התאפשרה קבלת תמונות, זאת עד ריינג'ר 7, ששוגרה ב־1964, שהייתה לראשונה שהצליחה לשדר תמונות ראשונות של פני הירח, ולאחריה שוגרו עוד שתי משימות ריינג'ר מוצלחות.
התוכנית החלה ב־1959, והוצאה לפועל בשלושה שלבים.
לכל שלב היו משימות שונות וטכנולוגיות משופרות יותר שהתפתחו עם הזמן.
מתכנני משימות JPL תכננו שיגורים רבים מכל גרסה כדי להשיג את מרב הניסיון ההנדסי והמדעי ולהבטיח לפחות משימה אחת מוצלחת.
סך כל התוכנית (ריינג'ר 1–9), כולל המחקר, הפיתוח והשיגור עלו כ־170 מיליון דולר.
לכל גשושית ריינג'ר היו שש מצלמות.
המצלמות היו זהות אך עם הבדלים בזמן החשיפה, שדות ראייה, עדשות ושיעורי סריקה.
מערכת המצלמות חולקה לשני ערוצים: P ו־F.
כל ערוץ קיבל ספקי כוח, טיימרים ומשדרים נפרדים.
לערוץ F היו שתי מצלמות: A ו־B.
לערוץ P היו 4 מצלמות: P3 ,P2 ,P1, ו־P4. התצלום האחרון שנערך על ידי ערוץ F צולם בין 2.5 ל־5 שניות טרם ההתנגשות בירח, בגובה של כ־5 ק"מ, והתצלום האחרון של ערוץ P צולם בין 0.2 ל־0.4 שניות לפני ההתנגשות (גובה של כ־600 מטר).
התמונות שסיפקו הגשושיות היו טובות הרבה יותר וברזולוציה גבוהה יותר מצילומים שצולמו מכדור־הארץ.
בלוק 1, שכלל שני שיגורים של ריינג'רים למסלול לווייני נמוך סביב כדור הארץ, בדק את טיל האטלס־אג'ינה ואת ציוד הגשושית, מבלי לנסות להגיע לירח.
ריינג'ר 3 - שוגרה ב־26 בינואר 1962, הגשושית החטיאה את הירח.
ריינג'ר 4 - שוגרה ב־23 באפריל 1962, תקלה בגשושית לא אפשרה לקבל ממנה תמונות, התרסקה על הירח.
ריינג'ר 5 - שוגרה ב־18 באוקטובר 1962, הגשושית החטיאה את הירח.
בלוק 2 כלל שלוש גשושיות ששוגרו אל עבר הירח ב־1962. הריינג'רים מבלוק זה כללו מצלמות טלוויזיה, חיישני קרינה, וסייסמוגרף בקפסולה נפרדת שתוכננה להאט באמצעות רצועות עץ בלזה שציפו אותה במטרה לרכך את ההתרסקות.
שלושת הריינג'רים מבלוק זה שוגרו בהצלחה על גבי טיל אטלס־אג'ינה B, אך כשלו כולם בהמשך משימותיהם.
ריינג'ר 3 שוגרה בהצלחה ועקב טעות בניווט החטיאה את הירח לחלוטין ללא התרסקות.
ריינג'ר 4 שוגרה בהצלחה והגיעה אל הירח, אך כל מערכותיה כשלו קודם לכן ולא נתקבלו ממנה תמונות.
הקשר עם הקפסולה ששוחררה מגשושית זו אבד כשעברה לצד הירחי הנסתר.
ריינג'ר 5 החטיאה את הירח ב־724 ק"מ וגורלה היה כשל ריינג'ר 3. כל גשושית בבלוק זה שקלה 331 ק"ג.
אף מידע מדעי משמעותי לא הושג.
ריינג'ר 6 - שוגרה ב־30 בינואר 1964, מצלמותיה כשלו, התרסקה על הירח.
בלוק 3 כלל 4 שיגורים בשנים 1964–1965. גשושיות אלו צוידו במצלמות טלוויזיה שנועדו לצלם את פני הירח במהלך התקרבותן אליו.
ככל שהתקרבו אל הירח צולמו פרטים קטנים יותר ויותר שלא ניתנו לצפייה מטלסקופים בכדור־הארץ.
הגשושית הראשונה מהבלוק, ריינג'ר 6, שוגר בהצלחה, אך מצלמותיו כשלו ולא נתקבלו תמונות.
שלוש הבאות, עם מצלמות טלוויזיה משופרות, השלימו את משימותיהן בהצלחה.
ריינג'ר 7 צילמה את דרכה אל נקודת ההתנגשות שלה בים קוגניטום, הנמצא דרומית למכתש קופרניקוס, ושלחה 4,316 תצלומים אל מפעיליה.
מהתמונות החדשות עלה כי המכתשים הם מראה דומיננטי ביותר על פני הירח, אף במקומות הנראים מישוריים לחלוטין, וכי בכל מכתש ישנם עוד מכתשים קטנים יותר וכן הלאה.
בחודש פברואר 1965, התרסקה ריינג'ר 8 בים השלווה, מקום בו נחתה אפולו 11 ארבע וחצי שנים לאחר מכן.
היא צילמה 7,137 תמונות, שהשתרעו על שטח רחב יותר, וחיזקו את המסקנות שנלמדו מריינג'ר 7. כחודש לאחר מכן התרסקה ריינג'ר 9 לתוך מכתש אלפונסוס, ושלחה 5,814 תמונות.
התמונות, שצולמו עת הייתה השמש בזווית נמוכה מאוד, הראו בבירור את מראות ה"מכתש בתוך מכתש".
תוכנית שבע הנקודות (או תוכנית סניורה) הייתה מתווה להפסקת אש מיידית שהציג ראש ממשלת לבנון פואד סניורה ב-26 ביולי 2006 בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה בוועידה בינלאומית שהתכנסה ברומא על מנת להביא לסיום הלחימה.
התוכנית נדחתה על ידי ישראל ומדינות נוספות, אך תוכנה היוותה את הבסיס להחלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-12 באוגוסט באו"ם.
התוכנית קיבלה גם את תמיכתה של האיחוד האירופי, וצרפת הציגה טיוטה להפסק-אש המבוססת על התוכנית.
בישראל סירבו לקבל את התוכנית ובמיוחד לסעיף הנוגע לאזור חוות שבעא.
כמו כן דרשו ערבויות למימוש החלטה על הצבת כוח בינלאומי בטרם תיסוג משטחי דרום לבנון.
ב-12 באוגוסט קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1701 שלה המבוססת על תוכניתו של סניורה לאחר שלדרישת ארצות הברית הוכנסו בו שינויים.
התחייבות הדדית של ישראל ולבנון לשחרור האסירים והשבויים באמצעות הוועדה הבינלאומית של הצלב האדום.
ייעשה כל שאפשר כדי לחקור מה עלה בגורלו של רון ארד; ישראל תשחרר את סמיר קונטאר ואת כל שאר האסירים הלבנונים.
נסיגת צה"ל מהשטחים שמעבר לקו הכחול וחזרת הפליטים בדרום לבנון לבתיהם.
ישראל תעביר את השליטה בחוות שבעא לכוחות האו"ם, ומועצת הביטחון תפעל להסדרת הריבונות של ממשלת לבנון בשטח.
ממשלת לבנון תהיה הריבון היחיד בשטח שמדרום לליטאני, וייאסר על הכנסת נשק לאזור על ידי גורמים זרים.
חיזוק הכוח הבינלאומי של האו"ם הפועל בדרום לבנון והגדלת ציודו, הרחבת משימותיו ושטח פעילותו בהתאם לצורך.
האו"ם יפעל ליישום מלא של הסכם הפסקת האש שנחתם בין ישראל ללבנון בשנת 1949 במסגרת הסכמי רודוס.
האו"ם והקהילה הבינלאומית יתמכו בלבנון ויסייעו בתיקון הנזקים במדינה ובשיקום כלכלתה.
בעיתון לבנוני פורסם כי האירוע בכפר קאנא ב-30 ביולי בו נהרגו כמה עשרות אזרחים מהפצצות חיל האוויר, היה יוזמה של חזבאללה שנלחץ מתוכניתו של סניורה וביקש לעכב בכך את קבלתה.
תוכנית קיציס הייתה תוכנית אירוח ובידור ישראלית, ששודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת מיולי עד ספטמבר 2014. את התוכנית, ששודרה בימי שישי, לאחר "אולפן שישי", הנחה איל קיציס.
העונה הראשונה (והיחידה) הסתיימה ב-18 בספטמבר 2014 וכללה 9 פרקים וממוצע של 19.6% אחוזי רייטינג, אם כי נגדעה פעמים רבות במהלך השידור עקב עלייתה לאוויר בזמן מבצע צוק איתן.
התוכנית סיכמה את אירועי השבוע החולף.
בכל תוכנית התארחו באולפן לשיחה אישית מרואיינים מובילים מתחומי הפוליטיקה, הבידור, הספורט והתרבות.
בין הראיונות משולבים קטעים קומיים.
תירס סקסואל - ההרכב מופיע בכל סוף תוכנית עם שיר חדש, הקשור לנושאים בהם דנו בתוכנית.
ירון ברלד - מופיע בדמויות שונות.
יובל סמו - מגלם דמויות שונות.
ערן זרחוביץ' ושרון טייכר - מגלמים דמויות שונות.
תם אהרון - מדווח על אירועים שונים.
מפורסמים שהתארחו בתוכנית השתתפו בפינות:
תוכנית פְּרִיפֵּיְיד , או שירותי תשלום מראש לסלולרי, הוא שירות תקשורת סלולרית שמספק שירותי שיחה והודעות ושירותי אינטרנט לאחר שאלה שולמו מראש.
המדובר הוא בתוכנית תשלום מראש לשירותי טלפון נייד הכוללים שירותי שיחות והודעות SMS, כמו גם שירותי גלישה באינטרנט.
התשלום מתבצע בסניפים ייעודיים, בקיוסקים או בתחנות דלק ומאפשר רכישת כרטיס SIM עם מספר טלפון המאפשר תחילה יכולת לקבל שיחות, אך כדי לבצע שיחות יש צורך ב"הטענת" המספר, הוספת סכום כסף למספר הטלפון באמצעות תשלום בקיוסקים ובסניפי חברת התקשורת המספקת את השירות בהתאם לכרטיסי שיחה המוצעים למכירה.
התשלום מתבצע לרוב במזומן אם כי ניתן לתשלום גם באמצעות כרטיסי אשראי.
שירותי פריפייד מוצעים בדרך כלל על ידי ספק תקשורת סלולרית וההבדל העיקרי בינו לבין שירותי ה"פוסטפייד" או התשלום שמתבצע מראש ולפני השימוש.
לאחר התשלום הלקוח משתמש בשיחות והודעות עד שאלה מסתיימים לו ובהתאם ליתרה שלו במספר הטלפון.
בשיטה זו טוענים תקציב בתשלום מראש באמצעות קניית כרטיס חיוג.
כרטיס אשראי או כרטיס חיוג
משיכה ישירה מחשבון הבנק בכספומט
חנויות ייעודיות עם כרטיסי גירוד.
כרטיסים אלה כוללים צופן ייחודי שיש לגרדו על מנת לחשוף אותו ויש להכניסו למספר הטלפון (באמצעות מענה אנושי או ממוחשב למספר טלפון ייעודי) על מנת להוסיף סכום ליתרת המספר.
ישירות למספר הטלפון באמצעות הטענה בחנות ותשלום למוכר המטעין למספר טלפון באמצעות מערכת ממוחשבת.
לחלק נכבד מחבילות המוצעות למכירה בכרטיסי הגירוד יש תאריך תפוגה ולקוח שלא יוסיף לחשבונות כסף לפני תום מועד התפוגה יאבדו את יתרת חשבונם בתום המועד.
בשנת 2003 צמח מספר חשבונות הפריפייד בהשוואה לחשבונות ה"פוסטפייד" ובשנת 2007, כשני שלישים מכלל חשבונות הטלפון הנייד בעולם היו תוכניות פריפייד.
על פי הערכות שונות, כ-75% מתוך 5.1 מיליארד לקוחות הסלולר בעולם הם לקוחות תוכנית פריפייד.
ההתקשרות באמצעות כרטיסי חיוג משמשת תיירים; הורים שמעוניינים להגביל את ילדיהם בהוצאות הטלפון הנייד; לקוחות שאינם מעוניינים לחתום על חוזה ולהזדהות בפרטים אישיים מול החברות; והיא למעשה הדרך היחידה ללקוחות שאינם מחזיקים בכרטיס אשראי.
הצטרפות הלקוח מתבצעת למעשה ברכישת כרטיס סים מתאים לפי החברה שבחר להשתמש בשירותיה.
הסים מקנה מספר טלפון המוצמד אוטומטית לתעריפי מסלול הפריפייד של החברה.
מכאן והלאה הלקוח טוען את החשבון בכרטיסי חיוג בסכומים שונים.
התקציב עומד לזכות הלקוח עד שיגיע לסיומו, אם לא בוצע בו כל שימוש לאורך שנה מלאה, יש לבצע שיחת טלפון לחברה על מנת להפעילו מחדש.
קיימת עלות חד פעמית על כרטיס הסים ולרוב התשלום עבור דקות שיחה, הודעות טקסט וגלישה יהיה לפי תעריפי החברה שבדרך כלל גבוה יותר מתעריפי ה"פוסטפייד".
ברגע שהתקציב שנרכש מראש הסתיים לא ניתן להוציא שיחות (למעט מספרי חירום), הודעות או לגלוש באינטרנט הסלולרי, אך המנוי נותר פתוח לשיחות והודעות נכנסות.
כרטיסי החיוג ניתנים לרכישה באמצעות שיחת טלפון או באתר החברה (לבעלי כרטיס אשראי בלבד) או בתשלום במזומן במגוון בתי עסק כמו דוכני חברות הסלולר בקניונים, בסניפי דואר שונים, בפיצוציות ובמכונות אוטומטיות ייעודיות.
תולדות תוכניות הפריפייד החלו מתחילת שנות ה-90 עם הגידול בשוק הטלפון הנייד.
כרטיס הפריפייד הראשון שיצא נקרא "Mimo" ושוחרר על ידי TMN, מפעילת הסלולרי הפורטוגזית "פורטוגל טלקום" בספטמבר 1995.
לתוכנית פריפייד יש מחירים נמוכים יותר ומאפשר שליטה קלה יותר בהוצאות הכספיות, ניתן להשתמש במגוון מספרי טלפון של חברות שונות ללא התחייבות כספית.
בהתחשב בחוקים המקומיים, זו גם התוכנית האידיאלית עבור מי שנוטה להחליף מספרי טלפון וכתובת מגורים באופן תכוף.
דבר ההופך את התוכנית לפופולרית בקרב סטודנטים הגרים רחוק מהבית ועבור מטיילים.
הדבר גם מסייע מאוד להורים שחפצים לשמור על קשר עם ילדיהם אך עדיין רוצים לשלוט בהוצאות הטלפון.
לעיתים, לקוחות התוכנית נאלצים לשלם יותר עבור שיחות והודעות עקב תעריף גבוה יחסית לדקת שיחה והודעה ולעיתים מוצאים עצמם מוגבלים בשימוש בטלפון שלהם והאפשרות להתקשר לשיחות בינלאומיות ולמספרי שירותי תוכן עשויה להיות חסומה.
מוגבלות זו היא בדרך כלל תוצאה של חוסר זיהוי של הלקוח אל מול החברה שעקב כך שומרת על תעריף גבוה יחסית לעומת תעריפי ה"פוסטפייד".
ארגוני משטרה ושירותי הביטחון בעולם מודאגים מהאפשרות שתוכנית הפריפייד מציעה ללקוחות להפוך למעשה לאנונימי ולכן מושכת כאלה בעלי רקע פלילי.
משתמשי תוכנית פריפייד הופכים לאנונימים מכמה סיבות:
כרטיס הסים נמכר בקיוסקים וחנויות ככל מוצר אחר.
אין צורך בהרשמה במעמד המכירה, בשונה מתוכנית ה"פוסטפייד", שהמעמד ההצטרפות מחייבת מתן פרטים בנקאיים לצורך הצטרפות לחברה.
מאחר שהוספת סכום לתקציב מספר הטלפון יכולה להתבצע במזומן, הדבר מונע אפשרות זיהוי הלקוח.
שימוש בטלפון בתוכנית פריפייד מאפשר רכישת מספר לצורך שימוש חד פעמי בלבד.
ספקיות הטעינה המקוונת הגדולות בישראל הן חברת Top-up תקשורת, חברת EPRS, חברת פלאטוק וחברת סיגרון המספקות שירותי טעינה לכל חברות הסלולר הישראליות שמפעילות תוכניות פריפייד.
דרך ספקיות אלה מתאפשרת למעשה התשלום למספרי הפריפייד.
חברת פרטנר מפעילה את תוכנית "Big Talk" בעוד סלקום מפעילה את תוכנית טוקמן ושתיהן מעמידות תעריף גבוה במיוחד בהשוואה לשאר חברות התקשורת הסלולרית.
חברת פלאפון מפעילה את שירות "izi" ו־"Talk and Go" והוטמובייל מפעילה את "HotTalk".
גולן טלקום מפעילה את מותג "GOLANtalk".
בעבר, חברת youphone הפעילה את "pre talk" והום סלולר את "כארד".
בדרך כלל אין דמי מנוי אך חברת פלאפון ורמי לוי גובות דמי מנוי חודשיים שנלקחים מיתרת החשבון במספר.
על פי הנחיית משרד התקשורת קו טלפון בתוכנית פריפייד שלא בוצע בו שימוש למעלה מ-12 חודשים מנותק ומוחזר למאגר החברה כמספר חופשי.
תוכנית שרון (או בשמה הרשמי: תכנון פיסי בישראל) הייתה תוכנית האב הארצית הראשונה של מדינת ישראל.
התוכנית פורסמה בשנת 1951 בספרים יישובים ותושבים בישראל ותכנון פיסי בישראל ומכונה בשם זה, מכיוון שהאדריכל אריה שרון עמד באותה עת בראש אגף התכנון במשרד ראש הממשלה, שהכין את התוכנית.
התוכנית חילקה את המדינה ל-24 מרחבי תכנון, כאשר כל נפה תוכננה כאזור גאוגרפי-כלכלי ובה יישובים עירוניים שישמשו כמרכז לסביבה הכפרית וביחד ייצרו יחידה מושלמת מבחינה חברתית וכלכלית.
התוכנית לא הייתה בעלת תוקף סטטוטורי, אולם היא שימשה כבסיס למדיניות הפיתוח של מדינת ישראל במשך שנים רבות.
תוכנית הטכניון למצוינים היא תוכנית מצטיינים לתואר ראשון בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, הכוללת לימודי מדע והנדסה בשילוב מחקר.
בראש התוכנית עומד פרופסור איתן יעקובי.
בשנת הלימודים הראשונה משמשת תוכנית המצוינים כיחידת האם לסטודנטים, שכן, התוכנית מעודדת את המתקבלים להיחשף למגוון האפשרויות המוצעות בטכניון, ורק לאחר מכן לבחור מסלול לימודים מוגדר.
בשנה זו תוכנית הלימודים כוללת לימודי מתמטיקה ופיזיקה ברמה הגבוהה ביותר, מקצוע לימוד ייחודי של התוכנית, ומקצועות נוספים בבחירה אישית לכל תלמיד.
בתום השנה הראשונה, מותאמת לכל סטודנט תוכנית לימודים במסגרת מסלול לימוד (אחד או יותר) בטכניון.
יש אפשרות להתאמה גמישה ואישית של תוכנית הלימוד ומשכה.
ניתן להשלים שני תארים בזמן הלימודים בתוכנית.
במהלך לימודיהם, תלמידי התוכנית משתתפים באופן פעיל במחקר בליווי חברי סגל בטכניון וצוות התוכנית.
פעמים רבות מחקר זה מוביל לפרסומים מדעיים והמשך מחקר לתארים מתקדמים.
לאורך לימודיהם התלמידים נחשפים למגוון רחב של תחומי דעת ומחקרים עכשוויים דרך פעילויות התוכנית.
הסטודנטים שייכים לתוכנית המצוינים עד סיום התואר הראשון.
על הסטודנטים לעמוד ברמה האקדמית הנדרשת.
סטודנטים שהתקבלו ללימודי רפואה יכולים לשלב את תוכנית המצוינים עם לימודי רפואה, או עם המסלול לתואר כפול הנדסה ביו-רפואית ורפואה.
סטודנטים שהתקבלו ללימודי ארכיטקטורה או לאדריכלות נוף יכולים לשלב לימודים אלה עם לימודי התוכנית.
ניתן לשלב לימודים הומניסטיים באוניברסיטת חיפה.
תוכנית המצוינים של הטכניון מזכה את משתתפיה במגורים במעונות בקמפוס הטכניון, בפטור משכר לימוד, ובמלגת קיום חודשית הפוטרת אותם מהצורך לעבוד לפרנסתם.
תוכנית לימודים אקדמית גמישה לתואר ראשון בכל מסלולי הלימוד בטכניון, עם אפשרות לשילוב מספר מסלולים.
קורסים ייעודיים לתלמידי התוכנית והעשרה במגוון רחב של תחומי דעת.
השתתפות במחקר מדעי במקביל ללימודי התואר הראשון.
התוכנית מיועדת לאחוזון העליון בקרב המתקבלים בכל שנה ללימודי תואר ראשון בטכניון.
נדרש רקע במתמטיקה ופיזיקה ברמה מקבילה של (לפחות) 5 יחידות לימוד בבגרות.
הקבלה לתוכנית המצוינים כרוכה בתהליך מיון קפדני ופרטני.
תוכנית רודרמן היא תוכנית ללימודי יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2013 קרן משפחת רודרמן בניהולם של שירה וג'יי רודרמן ואוניברסיטת חיפה השיקו את התכנית האקדמית הראשונה מסוגה בישראל ללימודי יהדות ארצות הברית, בראשותו של הפרופסור גור אלרואי.
תוכנית רודרמן ללימודי יהדות ארצות הברית היא תוכנית לתואר שני בחוג ללימודי ישראל.
התכנית עוסקת במגוון נושאים הקשורים ליהדות ארצות הברית, לחברה האמריקנית ולקשר החשוב וארוך השנים עם מדינת ישראל והחברה הישראלית בעבר ובהווה.
התכנית כוללת סיור לימודי בן עשרה ימים בארצות הברית ומפגש בלתי אמצעי עם יהדות אמריקה, היכרות עם סטודנטים יהודים אמריקנים, אישי ציבור ואקדמיה, ביקור במוזיאונים והרצאות אורח.
תוכנית "פרסים ליוצרים" של יוטיוב , המכונה גם "הכפתורים של יוטיוב", היא סדרת פרסים שיוטיוב מעניקה לערוציה הפופולריים.
הזכאות לפרס מתבססת על כמות המנויים של הערוץ (ועם זאת כפופים לשיקול דעתה של יוטיוב).
לפני הנפקת הפרס הערוץ עובר בדיקה על מנת לוודא שעומד בהנחיות הקהילה של יוטיוב.
יוטיוב שומרת את הזכות לא להעניק את הפרס, בעיקר בערוצים המכילים אימה, תוכן פוליטי או ביקורת בתחומים שונים.
הטבות אלו לא כוללות פרסים פיזיים או הכרזה מיוחדת, אלא מספקות לזוכה פונקציונליות נוספת לשימוש באתר:
Graphite (גרפיט), עבור ערוצים שעברו את רף 100 המנויים.
ההטבה מאפשרת ליוצר להשתמש בשם משתמש מותאם אישית עבור הערוץ, וכן כתובות URL מותאמות אישית, למשל youtube.com/channel/Example, במקום רצף אקראי של מספרים ואותיות.
Opal (לשם), עבור ערוצים שעברו את רף 1,000 המנויים.
קבלת פרס זה הוא אחד התנאים להרשמה לתוכנית השותפים של יוטיוב לצורכי מונטיזציה, כאשר השניים האחרים הם סך של 4,000 שעות צפייה בערוץ ב-12 בחודשים האחרונים וסקירה של העמוד על ידי יוטיוב לבדיקה שעומדים בתנאים.
ערוצים עם מונטיזציה יכולים גם לאפשר צ'אט מרובה משתמשים ובארצות מסוימות גם הרשמה לתוכן למנויי פרימיום (בתשלום חודשי) בלבד.
Bronze (ארד), עבור ערוצים שעברו את רף 10,000 המנויים.
כשערוץ יוטיוב מאומת עובר נקודות ציון מסוימות ונמצא זכאי לתוכנית 'פרסים למנויים' של יוטיוב, הערוץ זוכה בגביע.
הגביע הוא בצורה שטוחה מלבנית ועטוף מתכת עם סמל כפתור ההפעלה של יוטיוב עליו.
הגביעים מגיעים בגדלים שונים: עם גודל ההישג גדלים המלבן והכפתור בתוכו.
פרס הכסף והזהב הושקו ב-2012, בעוד פרס היהלום הושק ב-2015. הפרסים מיוצרים על ידי החברה הניו-יורקית, "Society Awards".
ישנן שלוש רמות פרסים שונות, ורמה רביעית וחמישית שהוענקו פעמים בודדות בלבד.
פרס כפתור הכסף, מוענק לערוצים שעברו את רף 100,000 המנויים.
גרסתו הקודמת הייתה מצופה סגסוגת קופרניקל מצופה ניקל.
הגרסה החדשה (החל מ-1 במרץ 2017) עשויה מ-92% ניקל, 5% פחמן ו-2.5% אבץ, כשהשאר הוא מיני מתכות נוספות.
במרץ 2018, מראה כפתור הכסף עודכן מכפתור מתכתי הממוקם בקופסה עם חלון עם שם הערוץ מודפס על הזכוכית שבחזית הגביע, למלבן שטוח בעיצוב מתכתי בעל מראה נקי יותר כששם הערוץ מובלט עליו.
ערוצים ברמה זו זכאים להגיש בקשה ל'וי כחול', המייצג עמוד שאומת על ידי יוטיוב.
פרס כפתור הזהב, מוענק לערוצים שעברו את רף מיליון המנויים.
הוא עשוי מנחושת המצופה זהב.
במרץ 2018, המראה של כפתור הזהב עודכן מכפתור מתכתי הממוקם בקופסה עם חלון עם שם הערוץ מודפס על הזכוכית שבחזית הגביע, למלבן שטוח בעיצוב מתכתי בעל מראה נקי יותר כששם הערוץ מובלט עליו.
הערוץ הישראלי הראשון שהגיע למעמד זה הוא של הזמר אייל גולן במאי 2020. ביוני 2021 הצטרף למעמד הערוץ של הזמר עומר אדם.
ביולי 2025 הצטרף למעמד הערוץ של היוטיובר עידן תלם.
פרס כפתור היהלום, מוענק לערוצים שעברו את רף 10 מיליון המנויים.
הוא עשוי ממשבצת מתכת מצופה כסף עם חלק גדול מקריסטל שקוף בצורה של כפתור הפעלה משולש.
כשהושק, 35 ערוצים זכו בו.
ביוני 2020, היו 653 ערוצים שהגיעו לרמה זו.
פרס כפתור בהתאמה אישית, מוענק לערוצים שעברו את רף 50 מיליון המנויים.
עד דצמבר 2021, 29 ערוצים הגיעו לרמה זו, ביניהם:
אריאנה גרנדה (28 באוקטובר 2021)
פרס כפתור היהלום האדום, מוענק לערוצים שעברו את רף 100 מיליון המנויים.
בהשראת פרס היהלום, הוא נראה ככפתור הפעלה משולש עם קריסטל אדום כהה גדול.
עד כה רק חמישה עמודים זכו בפרס זה:
טי סיריז עם 301 מיליון רשומים
MrBeast עם 446 מיליון רשומים
תוכנית פרגוואי הייתה יוזמה סודית מ-1969 בין ממשלת גולדה מאיר והממשל הדיקטטורי בפרגוואי, להעברתם ויישובם של 60,000 מתושבי עזה במדינה זו.
ראש המוסד, האלוף צבי זמיר, העריך כי התוכנית בת ביצוע הודות ליציבות משטרו של הרודן הפשיסטי אלפרדו סטרסנר (שהיה בן לאב גרמני) ומצבה הכלכלי הרעוע של פרגוואי.
הוא דיווח כי ממשלתה הסכימה להצעה לקלוט במשך כארבע שנים (לכל הפחות) כ-60 אלף ערבים (פלסטינים) מוסלמים, כל עוד הם "אינם קומוניסטים".
בתמורה, ישראל נדרשה לממן את העלויות הכרוכות בהבאתם אל היעד.
זמיר העריך כי עלות התוכנית במשך מספר שנים לאחר מכן תהיה כ-20 עד 30 מיליון דולר.
הממשלה התחייבה לשלם לפרגוואי 350,000 בעבור קליטתם של 10,000 איש.
מלבד הוצאות הנסיעה, כל נפש קיבלה כ-100 דולר לצורכי מחייה.
הסיבות להסתרת התוכנית, שכבר זוהתה בעבר עם אגף המבצעים של המוסד והוראה של לוי אשכול, קשורות בעמדתה הרשמית של מדינת ישראל בנוגע לרדיפת פושעים נאצים באמריקה הדרומית והבאתם למשפט.
מדיניות כזו התקיימה עד 1968, אבל מ-1969, השנה בה נחתם ההסכם עם פרגוואי - מדינה בה התגוררו אז אלפי פושעים נאצים בחסות הממשלה, ובהם גם יוזף מנגלה - הגיעה מדיניות זו לסיומה, כפי שמעידה ככל הנראה דחיית בקשתו של צייד הנאצים טוביה פרידמן לפעול ללכידת מנגלה.
בראיון לטלוויזיה הגרמנית בשנות ה-80 אמר שגריר ישראל בפרגוואי, בנו (בנימין) רון, כי בכל פעם שביקש עזרה נאמר לו ש"תפקידו הוא לשמש דיפלומט ולא צייד נאצים".
התוכנית נחשבת לכישלון מבחינת הוצאתה לפועל.
רק 30 פלסטינים היגרו במסגרתה לפרגוואי, ועד מהרה התרוששו.
שניים מהם הגיעו לשגרירות ישראל באסונסיון כדי לתבוע כסף שטענו שלא שולם להם, ירו למוות במזכירת השגרירות משום שחשבו שהיא מתקשרת למשטרה, ופצעו עובדת נוספת.
במהלך המשפט טענו השניים כי פותו להגר מעזה לפרגוואי, וכי הובטח להם שישראל תסייע להם במציאת מקום עבודה ובלימוד ספרדית.
הם יצאו לדרכם לאחר קבלת תעודות מסע, 25 דולר דמי כיס וכרטיסי טיסה מישראל דרך לונדון וריו דה ז'ניירו.
בפרגוואי גילו כי הוליכו אותם שולל וההבטחות שניתנו להם לא קוימו.
ממשלת ישראל הטילה את האשמה על אנשי פת"ח, אבל הארגון הכחיש מעורבות.
המפה שנמצאת כיום בספרייה הציבורית של ניו יורק היא עותק שנוצר בסביבות 1665 עד 1670 על ידי שרטט לא ידוע מחיבור אבוד של קורטליו.
בסביבות 1667, הקרטוגרף ג'ואן בלאו (1596–1673) קשר את התוכנית הקיימת לאטלס, יחד עם תיאורים נוספים בעבודת יד של ניו אמסטרדם.
הוא מכר את האטלס לקוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה .
העסקה הזו התרחשה, ככל הנראה, באמסטרדם, הולנד, מכיוון שטרם הוכח שבלאו דרך אי פעם בהולנד החדשה.
התוכנית נשארה באיטליה, שם בשנת 1900 היא התגלתה בווילה די קסטלו ליד פירנצה.
היא הודפסה ב-1916 וקיבלה באותה תקופה את השם "תוכנית קסטלו".
היא מכוסה בהרחבה בכרך 2 של הסקר בן ששת הכרכים של אייזק ניוטון פלפס סטוקס , האיקונוגרפיה של האי מנהטן (1915–1928).
מונומנט תוכנית קסטלו ניצב בכיכר פיטר מינויט במנהטן תחתית.
ברחוב Cortelyou של ימינו בשכונת דיטמס פארק בברוקלין, יש טברנה על שם The Castello Plan.
רואים רחוק היא תוכנית הכשרה מקצועית המכשירה ומלווה בוגרים על הספקטרום האוטיסטי בצה"ל ובעבודה, במקצועות נדרשים, בהם מאפייני הספקטרום מהווים יתרון.
התוכנית מיועדת לצעירים המעוניינים להתנדב לשירות בצה"ל או להשתלב בשוק העבודה.
במסגרת התוכנית מקבלים המשתתפים הכשרה מקצועית בתחומים שבהם יש להם יתרון יחסי, תוך התאמת ההכשרה לצרכים האישיים שלהם.
בוגרי התוכנית הראשונים הוכשרו לנתח צילומי אוויר ולוויין במסגרת שיתוף פעולה עם יחידה 9900. עם הזמן, התוכנית התרחבה וכיום היא מכשירה למקצועות נוספים, כמו בדיקות תוכנה (QA), מיון מידע, אלקטרו-אופטיקה ואלקטרוניקה.
חיילים שהוכשרו במסגרת התוכנית משרתים בלמעלה מ-10 יחידות, ביניהן יחידות בקהילת המודיעין, חיל האוויר ועוד.
בשנת 2016 מנתה התוכנית כ-50 משתתפים.
רואים רחוק הוקמה בשנת 2013 על ידי ליאורה סלעי וטל ורדי, שני יוצאי המוסד, שזיהו כי אנשים מסוימים על הספקטרום האוטיסטי עשויים לפתח מיומנויות יוצאות דופן בניתוח תצלומי אוויר, במיוחד בזיהוי פרטים זעירים ובביצוע משימות הדורשות השקעה ממושכת וריכוז גבוה.
בישראל, שירות צבאי הוא חובה לרוב האזרחים, אך בני נוער על הספקטרום האוטיסטי, כמו גם בעלי מוגבלויות מסוימות, מקבלים פטור משירות.
התוכנית מאפשרת לצעירים אלו להשתלב בשירות בהתנדבות, דבר שמספק להם תחושת שייכות, משמעות ותורם להשתלבותם בחברה ובשוק העבודה.
הדבר מהווה חסם להתקדמותם, שכן השירות הצבאי נחשב צעד משמעותי בחברה הישראלית עבור גברים צעירים, הן מבחינה סמלית והן כמפתח להשתלבות מקצועית בעתיד.
כעת, הצבא מזהה יותר ויותר את הפוטנציאל של אנשים אוטיסטים בעלי צורכי תמיכה נמוכים.
במסגרת תוכנית רואים רחוק, מתאפשרת גמישות בגיוס, כך שחיילים מתנדבים יכולים לשרת במרווחים של שנה אחת לאחר הכשרה של שלושה חודשים.
במהלך השירות, החיילים מלווים על ידי מטפל ופסיכולוג, שמספקים תמיכה להם ולעמיתיהם, במטרה להתמודד עם מחסומים חברתיים שעלולים להתעורר.
התוכנית גם מספקת הכשרה למבוגרים על הספקטרום האוטיסטי, ומקנה להם כישורי חיים הנדרשים כדי להכין אותם להתמודד עם אתגרים בשירות ובחיים האזרחיים.
בנוסף, התוכנית מכינה את המשתתפים לקריירות טכנולוגיות, תוך שמירה על הפוטנציאל שלהם בשוק העבודה.
מטרת התוכנית היא לנצל את המיומנויות של אנשים על הספקטרום ולשבור את הסטיגמה שמקיפה את האוטיזם.
נכון ל-2024, מתוך יותר מ-300 בוגרי תוכנית "רואים רחוק", 80 השתלבו בשוק העבודה, ועובדים כיום בחברות מובילות כמו אינטל, אמדוקס, רכבת ישראל, רמ"י ומיקרוסופט.
אנשי התוכנית ממשיכים ללוות את הבוגרים גם אחרי הצבא, ומסייעים להם במעגל העבודה ובאתגרים שונים.
בין בוגרי התוכנית נמנים גם חיילים שהשיאו משואה, הופיעו כאורחי כבוד בכנס איפא"ק או קיבלו אות מצטיין הנשיא.
תוכנית קולומבו היא ארגון בין-לאומי אזורי שהחל לפעול ב-1 ביולי 1951. הארגון הוקם בוועידה בין-לאומית, ועידת חבר העמים לענייני חוץ, שנערכה בקולומבו, ציילון (כיום סרי לנקה) בינואר 1950, ובה השתתפו שרי האוצר של אוסטרליה, בריטניה, קנדה, ציילון, פקיסטן וניו זילנד, וראשי ממשלת ציילון והודו.
מספר החברות התרחב משמעותית במהלך השנים ל-28.
עיקר עבודתה של התוכנית הוא פיתוח משאבי אנוש באזורים הדרומיים והדרום-מזרחיים של אסיה.
הסיוע לחינוך של התוכנית בין השנים 1950 ל-1983 הסתכם ב-72 מיליארד דולר, מתוכם 41 מיליארד דולר הגיעו מארצות הברית.
לתוכנית קולומבו יש הסכם מדינה מארחת עם ממשלת סרי לנקה בצורת מזכר הבנות הכולל זכויות יתר וחסינויות דיפלומטיות המוענקות על ידי ממשלת סרי לנקה.
בנאום שנשא בקולומבו ב-5 ביולי 2010, אמרה המזכירה הכללית של התוכנית: "העלאת רמת הפעילות שלנו מתאפשרת הודות לתרומות התנדבותיות של מדינות חברות וסוכנויות בין-לאומיות כמו קרן אופ"ק.
בשנה שעברה התקציב שלנו היה מעל 10 מיליון דולר ואנו צופים תקציב של יותר מ-12 מיליון דולר השנה...
עם מימון מממשלת ארצות הברית ומ-13 מדינות חברות נוספות, תוכנית קולומבו היא כעת בעלת העניין הגדולה ביותר בהפחתת הביקוש לסמים באסיה-פסיפיק, עם יוזמה מיוחדת באפגניסטן".
תוכנית ייעוץ תרופתי (DAP, נוסדה: 1973)
תוכנית לענייני מגדר (GAP, נוסדה: 2014)
תוכנית לסביבה ושינויי אקלים (ENV, נוסדה: 2016)
תוכנית מלגות ארוכות טווח (LTSP, נוסדה בשנת 1951)
תוכנית לפיתוח המגזר הפרטי (PPSD, נוסדה: 1995)
תוכנית למנהל ציבורי וסביבה (PPA, נוסדה: 1995)
במהלך השנים, תוכן התוכנית של תוכנית קולומבו השתנה כדי להתחשב בצרכים של המדינות החברות בסביבה כלכלית עולמית המשתנה במהירות.
בשנים הראשונות, תוכניות ההכשרה היו בעלות אופי ארוך טווח יותר, בעוד שהתוכניות האחרונות התמקדו במתן מיומנויות מתקדמות ושיתוף במטרה להגיע לשיטות עבודה מומלצות בתחומים שונים של פעילויות כלכליות וחברתיות כאמצעי לקביעת מדיניות וממשל טובים.
התוכניות הנוכחיות של תוכנית קולומבו עוסקות בתחומי גיבוש מדיניות ציבורית בסביבה של גלובליזציה וכלכלת שוק, פיתוח המגזר הפרטי כמנוע מרכזי לצמיחה, מניעת וטיפול בשימוש ותלות בסמים במדינות החברות וטיפול בנושאים מגדריים.
מכללת הצוות לחינוך טכנאים של תוכנית קולומבו, הממוקמת במנילה, מספקת גם הזדמנויות לפיתוח מיומנויות לטכנאים ברמת ביניים.
מאז הארגון מחדש שלנו בשנת 1995, סיפקנו 16,082 מלגות ל-23 מדינות חברות עבור תוכניות הכשרה ארוכות טווח וקצרות טווח".
בתוכנית קולומבו חברות כיום 28 מדינות:
ארבע מדינות היו חברות בעבר בתוכנית קולומבו, כולל שתיים מהחברות המייסדות בשנת 1950, קנדה ובריטניה.
דרום וייטנאם וקמבודיה הצטרפו יחד בשנת 1951. ב-2 ביולי 1976, דרום וייטנאם הוחלפה על ידי הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם, אשר פרשה בשנת 1978. וייטנאם הייתה חברה זמנית מ-5 בנובמבר 2001 עד 18 בנובמבר 2003, עד שהתקבלה כחברה מלאה בשנת 2004.
בינואר 2026 הודיעה ארצות הברית על פרישה מהארגון.
תוכנית רב־שנתיות (תר"ש) הן תוכניות עבודה לבניין הכוח בנות מספר שנים בצה"ל.
תוכניות העבודה השנתיות נגזרות מהתוכניות הרב־שנתיות.
ב־1994 פרסם עוזר ראש אג"ת את ספר היסוד לתכנון רב-שנתי, שנועד להציג את העקרונות לתכנון ולהכנה של תר"ש ותוכנית עבודה שנתית.
הספר נכתב על בסיס הכנת תר"ש מרקם.
ב־2002 פרסם אג"ם הוראת קבע, שעניינה "נוהל הכנת תוכנית העבודה של המטה הכללי", ובה נקבעו נוהלי העבודה להכנה ולפרסו של תוכניות העבודה.
הנוהל המטכ"לי מתאר שני תהליכי אפשריי להכנת תר"ש: באחד מוארכת תקופת התכנון של תר"ש קיימת, או תהליך שבו מתבצע עדכון עמוק לתר"ש הקיימת ומתגבשת תר"ש חדשה.
בתחילת 2009 פרסם מרכז ניתוח מערכות בחטיבת התכנון טיוטה לספר התכנון הרב־שנתי על בסיס תחקור הכנת תר"ש תפן.
בגרסה זו הודגש הצורך בפיתוח חלופות והמליץ להשוות בין לפחות שלושה חלופות על ידי סרגל והדגשת הצד המבצעי שיאפשרו הבנה לתצורת הפערים בין החלופות בסוף התר"ש.
לפי הגדרת ספר ההתכנון הרב־שנתי של אג"ת מ־2018, ייעוד התר"ש הוא .
על פי הספר, תהליך התכנון הרב-שנתי מורכב מהשלבים הבאים: טעינה בשלב טרום העיצוב – שלב תכנוני מקדים לבחינת הצרכים ועיסוק התר"ש, המתרחש קודם להכרזת הרמטכ"ל על הצורך בתר"ש.
השלב השני הוא עיצוב – לאחר הכרזת הרמטכ"ל על הצורך בתר"ש חדשה, בה הוא מגדיר את האתגרים העיקריים שהוא סבור שעל התר"ש להעמיק בהם, סדר עדיפות ומרחב הדיון, צוותי מחקר ינתחו את הנושאים העיקריים ויציעו מרחב דיון באסטרטגיות אפשריות.
השלב השלישי הוא תכנון, בו יש ליצור תוכנית בניין כוח מפורטת, הכוללת מסגרות תקציב לגופים לאורך שנות התר"ש ורשימת משימות בהן על הגופים לעמוד.
משנות ה-90 מועד הכנת תר"שים בפועל חופף למועד חילופי רמטכ"לים.
בעקבות כך, אף על פי שהתר"שים מוגדרים לחומש, משכן בפועל הוא ככהונת הרמטכ"ל, שנמשכת עד ארבע שנים.
תר"שים עוברים לרוב שינויים מנסיבות תקציביות, שינויים במציאות המדינית־ביטחונית ושינויים במימוש פיתוחים.
חלק ממצבים אלה התאים לצורכי הכנת תר"ש חדשה – בהם הקיצוץ התקציבי שהביא להכנת תר"ש קלע ב־2003 ותר"ש תפן בעקבות מלחמת לבנון השנייה, אך גם הן נקשרו למועדי חילופי רמטכ"לים.
תר"ש גדעון אותה יזם גדי אייזנקוט נוצרה לאחר שלא הייתה תר"ש תקפה – בימי בני גנץ נכשלו ניסיונות ליצור תר"שי חלמיש, עוז ותעוזה לאחר אי הסכמה עם משרד האוצר לגבי תקצובן.
תר"ש חושן של אייל זמיר היוותה התלכדות משולשת: רמטכ"ל חדש, צורך בשיקום צה"ל לאחר מלחמת חרבות ברזל ופקיעת התר"ש הקודמת.
לפי ניתוחו של מאיר פינקל, ניתן לזהות שלוש תקופות עיקריות במתודת התכנון.
מראשית שנות ה-50 ועד שנות ה-80 המאוחרות היה בניין הכוח מכוון ליחסי כוחות במספר הפלטפורמות – טנקים, מטוסים ויחידות לעומת האויב.
עד מלחמת ששת הימים בריכוז מול אויב אחד, ולאחריה – מול מספר אויבים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הביאה תפיסה זו להגדלה ניכרת של צה"ל, שהביאה למשבר תקציבי כבד בשנות ה-80. הגישה העיקרית לבניין הכוח הייתה מכוונת למלחמה, כשבשגרה הכוחות הללו מיועדים לביטחון שוטף.
בעקבות המשבר החלה חשיבה בכיוון אחר: איכות המערכות כגוברת על הערך המספרי.
בתר"שים שתוכננו בתקופה השנייה, מסוף שנות ה-80 עד לאחר מלחמת לבנון השנייה, נמשך הדיון ביחסי כוחות מספריים, אך לצידה נוסף דיון בחימוש מונחה מדויק (חמ"ם) ומודיעין מטרות.
בתר"שים אלו מתבצעת הקטנה הדרגתית של הפלטפורמות והמסגרות.
בתר"שים אלו החלה גם ההכרה בעימות מוגבל בעקבות האינתיפאדה הראשונה ובעיסוק במעגל שלישי, דהיינו עימותים עם מדינות ללא גבול ישיר.
במהלך תר"שים אלו החל בניין כוח ייעודי לבט"ש בדמות גדודי ה־90 ומרכיבי חיל האיסוף ומערך הגנת הגבולות אשר אינם מתאימים למלחמה, וכן בניין כוח נפרד להגנה.
בראשית המאה ה-21 נדרש תר"ש קלע ב־2003 לקיצוץ רחב בהיקף צה"ל עקב הקיצוצים בתקציבו כחלק מהתוכנית להבראת כלכלת ישראל.
התקופה השלישית החלה בתר"שים שלאחר מלחמת לבנון השנייה, הראשונה שבהם תר"ש תפן ב־2008. תר"שים אלו אופיינו בתפיסה המדגישה אויבים תת־מדינתיים, המפעילים ירי תלול מסלול ולוחמת גרילה.
הדיון הכמותי מתמקד בעיקר בחימושי חיל האוויר ובהיקף מערכות מערך ההגנה האווירית, בדגש על סוללות כיפת ברזל ומיירטיהם.
בנוסף, בוצעה חזרה למוכנות למלחמה מלאה נגד ארגוני גרילה לעומת המיקוד בעימות מוגבל בשלהי התקופה הקודמת.
חלמיש בוטלה עקב קיצוץ בתקציב הביטחון לאחר ועדת טרכטנברג; עוז הוחלפה בתועזה ב־2013 בעקבות קיצוץ נוסף בתחילת ממשלת ישראל השלושים ושלוש.גדעון2015–2020גדי איזנקוטתנופה2020–2024אביב כוכביהתוכנית לא אושרה מבחינה תקציבית, ונזנחה ב־2023, לאחר מינויו של הרצי הלוימעלותהרצי הלויהתוכנית לא הושלמה עקב טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזלחושן2026–2030אייל זמירלאחר מלחמת חרבות ברזל
תוכנת שחמט היא תוכנה המסוגלת לשחק שחמט.
כיוון ששחמט נחשב למשחק אסטרטגיה המביא לשיא את יכולתו של המוח האנושי, פיתוח תוכנת שחמט ברמה גבוהה, כזו המסוגלת לנצח כל שחקן אנושי, הוא אתגר רב-שנים.
בעבר נחשב אתגר זה כדרך להתקדמות בפיתוחה של בינה מלאכותית, אך כעת אין הוא נחשב ככזה, משום שתוכנת שחמט מגיעה להישגים גבוהים בתחום ספציפי זה בלבד, ואין בה את היכולות הכלליות של המוח האנושי.
מעבר להנאה בעצם המשחק מול המחשב, המאפשר לשחקנים להתאמן כאשר אין יריב אנושי זמין, תוכנת השחמט היא עזר בניתוח העמדה וכלי מחקרי המאפשר להגיע לתובנות לגבי החשיבה האנושית.
בשני הנושאים הראשונים תוכנות השחמט הפכו להצלחה מסחררת.
לאכזבתם של רבים, פיתוח תוכנות השחמט לימד רק מעט לגבי בניית תוכנות המעניקות אינטליגנציה דמוית אנוש, או למעשה כל דבר מלבד לשחק שחמט ברמה גבוהה.
מסיבה זו הפסיק נושא זה לעניין את חוקרי האקדמיה בתחום האינטליגנציה המלאכותית.
המאמר הראשון בנושא נכתב על ידי קלוד שאנון, פורסם בשנת 1950 לפני שאיש תכנת מחשב לשחק שחמט, וחזה בהצלחה את שתי האסטרטגיות בהן ייעשה שימוש שאותן כינה סוג א' וסוג ב'.
תוכנות סוג א' אמורות להשתמש בגישת כוח גס ולבחון כל עמדה אפשרית לעומק מוגדר של מסעים תוך שימוש באלגוריתם מינימקס.
שאנון סבר שגישה זו לא מעשית משתי סיבות:
ישנם (בקירוב) בממוצע 30 מסעים חוקיים אפשריים בכל עמדת שחמט וחישוב לעומק 3 מסעים (6 חצאי מסעים) יניב 700 מיליון (306) עמדות שיש לבחון.
גם בגישה האופטימית של ניתוח מיליון עמדות בשנייה, נידרש ל-16 דקות לניתוח לעומק של 3 מסעים.
(בפועל המחשבים הגיעו לעוצמה המאפשרת ניתוח מיליון עמדות בשנייה 40 שנים לאחר כתיבת המאמר, אך הנימוק נותר מדויק בהחלפת שלושת המסעים בארבעה).
החישוב הקודם התעלם ממסעים "שקטים" וניסה להעריך רק עמדות שבסיום החלפת כלים או לאחר סדרת מסעים משמעותית.
שאנון הניח שהוספת מסעים שקטים, פרופילקטיים, תגדיל מאוד את מספר העמדות שיהיה צורך לבחון ולכן תאט את התוכנית עוד יותר.
במקום לבזבז את עוצמת המחשב לניתוח מסעים רעים או טריוויאליים, הציע שאנון שתוכנות מסוג ב' ישתמשו בגישת אינטליגנציה מלאכותית כדי לפתור את הבעיה על ידי בחינת מסעים מועטים אך חזקים בכל עמדה.
כך יתפנו לתוכנה משאבי זמן להעמיק בווריאנטיים המשמעותיים יותר.
אדריאן דה גרוט ראיין מספר שחמטאים מרמות שונות והסיק שהן אמנים והן מתחילים בוחנים 40 - 50 עמדות לפני שהם מחליטים איזה מסע לשחק.
מה שהופך את האמנים לשחקנים חזקים בהרבה הוא בכך שהם עושים שימוש בכישורי זיהוי תבניות שנבנו מניסיונם האישי.
כך הם יכולים לבחון הסתעפויות אחדות בעומק רב יותר ולהתעלם ממסעים שהם סבורים שהם חלשים.
הבעיה בתוכנות מסוג ב' נעוצה בכך שהתוכנה אמורה להחליט איזה מסע טוב מספיק כדי שיישקל בכל עמדה נתונה.
התברר שזו בעיה קשה בהרבה לפתרון מאשר האצת תוכנות מסוג א' בעזרת חומרה משופרת.
תוכנות שחמט פועלות על מחשב סטנדרטי, או על חומרה מיוחדת שנבנתה למטרה זו, כך ששילוב התוכנה והחומרה יוצר מחשב שחמט.
שיאה של המגמה ליצירת מערכת מיוחדת למטרה זו הוא מערכת "כחול עמוק" (Deep Blue), שפותחה על ידי חברת יבמ ופורקה אחרי כמה משחקים עקב עלותה הגבוהה של החומרה.
בלִבה של תוכנת השחמט נמצאת פונקציית הערכת העמדה.
פונקציה זו נותנת ערך מספרי לכל עמדה במשחק, המתקבלת על ידי ניתוח המסעים, על פי פרמטרים קבועים מראש כגון מספר הכלים, חוזקם היחסי ומיקומם.
ככל שהחומרה שעליה פועלת תוכנת השחמט תהיה חזקה יותר (כגון מעבד חזק והרבה זיכרון וירטואלי) כך יהיה באפשרותה של תוכנת השחמט לסרוק מספר רב יותר של מסעים (על כל האפשרויות הנגררות מהם) קדימה בפחות זמן.
בשנות השבעים והשמונים לא היה ברור אם אי פעם תגיע תוכנת מחשב ליכולת להביס את טובי השחקנים האנושיים.
בשנת 1968 התערב האמן הבינלאומי דוד לוי שאף תוכנת שחמט לא תהיה מסוגלת לנצח אותו ב-10 שנים הקרובות.
הוא זכה בהתערבות בשנת 1978 בניצחון על תוכנת שח 4.7 (המחשב החזק ביותר דאז) אך הסכים שלא ייקח זמן רב עד שלא יוכל יותר לתוכנות המחשב.
בשנת 1989 נוצח לוי על ידי תוכנת "מחשבה עמוקה".
תוכנת מחשבה עמוקה הייתה עדיין חלשה בהרבה מרמת אלופי העולם כפי שהוכיח אלוף העולם דאז גארי קספרוב, בשני ניצחונות מבריקים בשנת 1989.
ב-11 במאי 1997 גרסה משופרת של "כחול עמוק" של חברת יבמ ניצחה את אלוף העולם דאז, קספרוב, בתוצאה 3.5 - 2.5. ניתן לומר שמתאריך זה תוכנת המחשב הפכה לשחקן החזק ביותר בעולם.
על טענה זו יש חולקים, במיוחד לאור העובדה שהמחשב נעזר בבסיסי נתונים של פתיחות ושל סיומים ולעיתים מתאימים את סגנון משחקו במיוחד לצורך התמודדות עם שחקן ספציפי.
בשנות התשעים הגיעו תוכנות השחמט לרמה גבוהה, כך שהן מסוגלות לנצח את רוב בני האדם.
בתחילת הדרך נזקקו תוכנות שחמט למחשב-על, משום שרק עוצמתו אפשרה להן לבדוק מספר מסעים קדימה במידה שתאפשר להן משחק ברמה גבוהה.
כיום פועלות תוכנות שחמט מעולות גם על מחשב אישי.
השינוי נובע בעיקר מהשיפור באלגוריתם של תוכנות השחמט, ומעבר משימוש בעוצמת מחשוב (כוח גס) לשימוש באסטרטגיה משופרת.
דו-קרב בן שישה משחקים בין קספרוב לתוכנה "דיפ ג'וניור" מישראל שנערך בינואר 2003 הסתיים בתיקו 3 - 3.
תחרות בת ארבעה משחקים שנערכה בנובמבר 2003 בין קספרוב ובין המחשב "פריץ X3D" הסתיימה בתיקו.
עם התחזקותם של המחשבים הביתיים בעשור הראשון של המאה ה-21, ושיפור האלגוריתמים של תוכנות השחמט המובילות, כיום אין אדם המסוגל להביס את המחשב בשחמט.
תחרויות בין תוכנות השחמט השונות
בנוסף לתחרויות בין תוכנות השחמט לבין בני אדם, מתקיימות תחרויות בקרב תוכנות השחמט, כדי לקבוע מי מהן היא הטובה ביותר.
באליפויות העולם למחשבי שחמט שנערכו בשנים 1997, 2001 ו-2002, זכתה התוכנה "", שפותחה בישראל על ידי שי בושינסקי ואמיר באן.
בשנת 2003 זכתה "שרדר" במקום הראשון, "פריץ" במקום השני, ו"דיפ ג'וניור" נדחקה למקום השלישי.
אליפות העולם לשנת 2004 התקיימה באוניברסיטת בר-אילן, בתחילת יולי, ובה זכתה "דיפ ג'וניור" במקום הראשון, ו"שרדר" במקום השני.
בשנת 2005 זכתה "זאפה" האמריקאית במקום הראשון, ובשנת 2006 זכתה "ג'וניור" מחדש במקום הראשון, "שרדר" הגיעה למקום השני, ו"זאפה" – למקום השלישי.
ביוני 2007 גברה דיפ ג'וניור על דיפ פריץ בדו-קרב שנערך מטעם הפיד"ה.
בחודש מאי 2019 גברה תוכנת השחמט Leela Chess Zero על תוכנת Stockfish בדו-קרב של 100 משחקים בהפרש 7 נקודות.
המשחקים היו בני שעתיים לכל צד לכל משחק.
קיימים שני דירוגים עיקריים של תוכנות שחמט:
דירוג המתבצע על ידי SSDF, ובו, נכון ל-28 בפברואר 2019, נמצאת במקום הראשון תוכנת "סטוקפיש" עם 3494 נקודות, ואחריה "קומודו" עם 3456 נקודות ו"דיפ שרדר" עם 3360 נקודות.
דירוג המתבצע על ידי קבוצה גרמנית בשם CEGT, שמריצה עשרות אלפי משחקים ומדווחת מדי מספר שבועות על הדירוג המעודכן.
על פי הדירוג בקצב המשחק הארוך ביותר (40/120ׂׂׂ), נכון לאפריל 2019, במקום הראשון מדורגת התוכנה "סטוקפיש" עם 3348 נקודות, במקום השני "קומודו" עם 3299 נקודות, ובמקום השלישי "הודיני" עם 3284 נקודות.
Battle Chess - משחק שתחילתו בימי DOS המציג בצורה מונפשת את לוח השחמט.
Chess Titans המובנה בחלק ממערכות ההפעלה של חלונות.
Chessmaster - הכותר הנפוץ בעולם .
תוכנת פרסום היא תוכנה המביאה תכנים פרסומיים מרשת האינטרנט למחשב הלקוח, לרוב בצורה של חלונות קופצים.
בדומה לרוגלה, תוכנת הפרסום מותקנת פעמים רבות בניגוד לרצונו ובלא ידיעתו של המשתמש, וגוזלת משאבים מהמערכת.
תוכנות מסוימות מכילות בתוכן תוכנות פרסום, כתמורה לשימוש בתוכנה או לדבר אחר (כמו גלישה חינם באינטרנט), ואינן עובדות כאשר אלו מוסרות.
תוכנת לקוח היא יישום מחשב שניגש לשירות ממוחשב הנמצא על מחשב אחר, לרוב מחשב מסוג שרת, דרך תקשורת נתונים.
המונח ניתן בהתחלה ליחידות ציוד היקפי שלא היו בעלות יכולת הרצה עצמית של תוכניות מחשב אבל היו בעלות יכולת פעולה-הדדית (interact) עם מחשב מרוחק דרך הרשת.
היו אלו לרוב מסופי מחשב שעבדו מול מחשב מרכזי.
תצורת שרת-לקוח היא אחת מתצורות ההתקשרות הנפוצות ברשתות מחשבים.
שירותי רשת הפועלים בשיטה זאת מורכבים משני חלקים - השרת והלקוח.
מחשב הלקוח מחובר לעיתים לשרת יחיד, אך בדרך כלל החיבור הוא לשרתים רבים, שלכל אחד מהם פונקציה משלו.
דפדפן - תוכנה המאפשרת לתקשר עם שרתי אינטרנט ולקרוא דפי אינטרנט.
תוכנת FTP - FTP הוא פרוטוקול תקשורת להעברת קבצים בין מחשבים.
תוכנת דואר אלקטרוני - ההודעה ממתינה לנמען עד שזה מחליט לקרוא את הודעות הדואר שבתיבת הדואר שלו ואז עוברת למחשב הלקוח (בלקוח כדוגמת אאוטלוק), או מוצגת מהשרת (בלקוח כדוגמת ג'ימייל).
תוכנה ליצירת מצגות היא תוכנה המשמשת ליצירה ולהקרנה של אוסף שקפים ממוחשב, המשמש במצגת.
הפלט של תוכנת המצגות, הקרוי מצגת שקפים, מוקרן על־גבי מסך של מחשב אישי, כאשר מדובר במצגת לקהל צופים מצומצם, או על־גבי מסך גדול או על קיר, כאשר המצגת מוקרנת בפני קהל צופים גדול.
קודם לפיתוחן של תוכנות מצגות, יצרו שקופיות או שקפים מפלסטיק שקוף, והוקרנו באמצעות מקרן שקופיות או מטול שקפים (ויוגרף).
תוכנת מצגות מאפשרת ליצור את תוכן ההצגה ולעדכנו בדרך פשוטה ומהירה יותר.
התוכנות המשמשות להצגת מצגות מתחלקות ל:
תוכנה שבה יוצרים כל שקף בנפרד, קובעים את התזמון ואת צורת המעבר בין שקפים.
תוכנה שלוקחת מספר תמונות דיגיטליות ועושה מהן מצגת, לרוב מצגת וידאו.
בשני סוגי התוכנה ניתן להוסיף למצגת הסברים המוקלטים מראש באחת התוכנות לעיבוד קול, מוזיקת רקע וכן צלילים מתוך מאגר.
גם בתקופה בה המחשבים האישיים עבדו עם מערכת ההפעלה dos, היו מספר תוכנות ליצירת מצגות, כולל תוכנות מתוצרת ישראל שתמכו בעברית ביניהן קלבו PC.
התוכנות המובילות באותה תקופה הייתה לוטוס סימפוני על תואמי יבמ, לוטוס ג'אז וקלריס אימפקט במחשבי מקינטוש.
התוכנה הנפוצה ביותר כיום ליצירת מצגות היא PowerPoint של חברת מיקרוסופט.
לעיתים קורה שמצגת השקפים, האמורה לשמש כאמצעי עזר למציג, הופכת למטרה.
במקום להשקיע בשיפור תוכן המצגת לשם השגת מטרת ההצגה תוך העברת המסר/המידע בצורה הכי טובה, מושקעים זמן רב וכסף רב ב"פירוטכניקה" של המצגת.
יותר ויותר גוברת הדעה שהגולם קם על יוצרו.
תוכנת צריבה היא תוכנת מחשב אשר מיועדת לכתוב מידע על גבי דיסקים אופטיים כגון תקליטורי CD ותקליטורי DVD.
השימוש בתוכנות אלו מצריך הימצאות של צורב, מותקן במחשב או מקושר אליו כצורב חיצוני.
צריבת דיסק מצריכה בדרך כלל בשלב הראשון יצירת ה-image (קובץ אשר מכיל מידע לגבי הנתונים שיגובו על גבי הדיסק) לפני שהמידע ייצרב על גבי הדיסק.
מרבית התוכנות החדישות כיום יוצרות את ה-Image של הדיסק וצורבות אותו באותה פעולה, כך שמשתמשי הקצה אפילו לא מבחינים בהבדל בין שתי הפעולות.
ישנן גם תוכנות צריבה אשר מאפשרות לצרוב דיסק פעמים רבות עד אשר ממלאים את התקליטור.
השנים 1270–1529 ידועות בתולדות ביתא ישראל בשם תקופת ההישרדות.
הפלת שלטון הזאגווה לא בישר טובות ליהודי אתיופיה, אך העדה נמנעה מלהתערב בנעשה ברחבי אתיופיה.
למרות כל זאת, היהודים הצליחו לשמור על עצמאות ממלכתם בהרי סאמיאן וסביב אגם טאנה.
לאחר נפילת קיסרות אקסום בידי הכוחות האנטי-נוצריים והיהודים, כל שטחה של אתיופיה נשלט על ידי יהודית המלכה ויורשיה בין 858–928. במקביל לכך קיסרי אקסום שברחו לשאווה ניסו לחזור לשלטון בהנהגתו של הקיסר דיל נהואד, אך קיסר זה לא הצליח במשימתו להקים את הקיסרות מחדש.
אחד מנאמניו, שהיה גם חותנו, מארה תקלה היימנות רצח את דיל נהואד ומייסד את שושלת זאגווה (שאינה ממוצא חבשי אלא אגאווי).
רצח זה של קיסר אקסום כנראה היה נקמה על היחס של האקסומיים לאגאווים שהיו פגנים.
שלטונה של שושלת הזאגווה לוותה בהתנגדות לשלטונם מצד החבשים אך בתמיכה מצד האגאווים והיהודים.
על מנת לקבל לגיטימציה מצד החבשים, שושלת זו טענה שהיא מזרע משה רבנו ואשתו צפורה בסופו של דבר, שושלת זאגווה קיבלה עליה את הנצרות, ואתיופיה שגשגה.
עם זאת, החבשים רואים עד היום את תקופה זו כתקופת חושך, שכן בעיניהם רק צאצאי מנליק ראויים להנהיג את אתיופיה.
בתקופת שלטון הזאגווה, שטח אתיופיה חולק לשלושה חלקים: האזור הדרומי שאווה שנשלט על ידי צאצאי קיסרי אקסום והאזור הצפוני שהתפצל לשניים - האזור המזרחי שהיה נוצרי ונשלט על ידי הזאגווה והמערבי שהיה יהודי והמשיך להישלט על ידי שושלת הגדעונים.
קיסרים אלו בנו את בירתם בעיר "רוחא" שנקראת גם "אדפה" (היום לליבלה) הנמצאת במחוז לסתה ההיסטורי וכינוה בשם "ירושלים החדשה".
סמל האימפריה הסולומונית-נוצרית:האריה הכובש של שבט יהודה.
גם לאחר התנצרות שושלת זאגווה ולמרות שגשוגה של אתיופיה, החבשים עדיין התנגדו לשלטונם.
קיסרי אקסום שישבו בשאווה המשיכו לשלוט באזור שאווה ואף הרחיבו את שליטתם לאזורים שכנים.
לאחר כ-300 שנים, הופיעה קבוצה אתנית חדשה - האמהרים.
מקורם של האמהרים באזור הממוקם צפונית לשאווה ודרומית ללסתה - הנקרא אמהרה (כיום נפת דרום וולו).
תחת מנהיגותו האמהרים פתחו בלחימה כנגד שושלת זאגווה הבלתי לגיטימית בעיניהם, ולמען החזרת השלטון לידי 'צאצא קיסר אקסום'.
על מנת לעודד את תושבי אתיופיה ובייחוד את התגרים להתקומם כנגד הזאגווה, יקונו אמלק נדרש לעזרת הכנסייה.
לכן הוא סיכם עם ראש הכנסייה האתיופית, הקדוש תקלה היימנות, שכאשר יצליח להשתלט על אתיופיה, הוא יתן לכנסייה שני שלישים מאדמות הממלכה.
ראשי הכנסייה הסכימו והאמהרים החלו בפלישה מאזור אמהרה ההיסטורי צפונה ללסתה ווג ומערבה למחוז גוג'אם.
מאז עליית יהודית המלכה שהצליחה למוטט את קיסרות אקסום, נכנסה קהילת ביתא ישראל, לתקופה של שגשוג הנקראת תור הזהב של יהדות אתיופיה שנמשכה כ-420 שנים, עד עליית השושלת הסולומונית.
שושלת זאגווה הייתה ידידותית ליהודים ובתקופה זו לא היו מלחמות בין שתי הממלכות.
המלחמה שהתנהלה סמוך לנפילת הזאגווה והפלישה של האמהרים צפונה לא סימנה ליהודים להתערב כפי שקרה בתקופת אביה של יהודית המלכה גדעון הרביעי, היהודים לא התערבו במה שקרה אצל שכניהם הנוצרים אף על פי שעל פי המסורת הנוצרית לאחר שהומלך לקיסר אתיופיה ב-10 באוגוסט 1270 יקונו אמלק ייצא בהכרזה:
למרות הכרזתו של יקונו אמלק, לא ידוע שהחל בלחימה בפועל בביתא ישראל.
נראה שההכרזה הזו של הקיסר נועדה לאסוף תמיכה מהחבשים הנוצרים, שזכרו את יהודית המלכה והמלחמה הנוראית שהתרחשה נגדם אשר הובילה לעליית הזאגווה.
חוסר ההתערבות של יהודי אתיופיה במהלך הפוליטי באתיופיה הוביל למלחמות כנגד השושלת החדשה.
הנוסע הנודע מרקו פולו מתאר בתקופה זו את אתיופיה וקורא לה בשם "אבש אשר היא הודו האמצעית".
הוא ממשיך וכותב שהאימפריה האתיופית מחולקת לשש ממלכות שונות, שלוש מהם נוצריות ושלוש מוסלמיות, אך ידם של הנוצרים על העליונה.
פולו מזכיר שיש בה גם יהודים והם מסמלים את עצמם בשני סימנים בשני צדי הלחי שלהם.
בשנת 1329, בעוד קיסר אתיופיה עמדה ציון הראשון עסוק בלחימה כנגד המוסלמים מסולטנות יפאט, החלו להגיע אליו דיווחים שהיהודים החלו בלחימה רחבת היקף נגד הנוצרים וחיילי הקיסר במחוזות סאמיאן, ווגארה, צלמט וסגד.
הקיסר קרא לצאגה קריסטוס, המושל של באגמדיר הנוצרית, לטפל בלוחמים היהודים עם חייליו שלו יחד עם תגבורת מהמחוזות השכנים.
מטרתו של קריסטוס הייתה לעצור את היהודים לפני שהם יפלשו לשטח הממלכה הנוצרית ויצליחו להפיל אותה כפי שקרה בעבר.
בו בזמן כוחות הקיסר המשיכו בלחימה כנגד המוסלמים ממחוז דווארו.
המסורת היהודית מספרת שכשאר הגיעו כוחות הקיסר אל היהודים, היהודים נלחמו במסירות נפש של קידוש השם ולא הסכימו להמיר את דתם.
המסורת ממשיכה ומספרת שהיהודים התחבאו אך כאשר כוחות הנוצרים הגיעו, הם קפצו לתהום - היהודים העדיפו להתאבד מאשר להיתפס חיים ולעבוד את הקיסר או להתנצר ולכפור ביהדות.
לאחר הכיבוש המוצלח, מנהיג הצבא הנוצרי שלח שליח להודיע לקיסר שצאגה קריסטוס נלחם בהצלחה כנגד היהודים, הביס אותם, שדד אוצרות וששארית היהודים נסוגה להרי סאמיאן.
לאחר מכן צבאו של צאגה קריסטוס הצטרף לכוחות הקיסר שנלחמו בדרום המוסלמי.
לקראת אמצע המאה ה-14 יהודי סאמיאן וצלמנט פנו לנזיר הנוצרי קוזמוס שיכין עבורם עותקים של ספר התורה.
חלק מההיסטוריונים טוענים שמערכת היחסים עם אותו נזיר נוצרי הובילה את ביתא ישראל להאמין שאיש זה הוא למעשה המשיח.
קוזמוס התגייר והפך למנהיג של ביתא ישראל.
קוזמוס ארגן צבא והחל בלחימה כנגד השכנים הנוצרים בבאגמדיר, שהיו חלק מהקהילה שלו בעבר.
בלחימה זו היהודים לחמו מלחמת חורמה שכלל גם טבח בנוצרים.
לבסוף נסוג צבא ביתא ישראל לאחר שהקיסר דווית הראשון הורה לשליט מחוז תיגראי לצאת ולהילחם כנגד היהודים.
מלחמה נוספת של ביתא ישראל כנגד כוחותיו של הקיסר דווית הייתה שיתוף פעולה בין נוצרים ויהודים במחוז צלמנט שבתיגראי.
באיגרת נכתב שממלכת ביתא ישראל היא ממלכה עצמאית ששולטים בה מלכים, שרים ויש לה צבא גדול שאיתו הם נלחמים כנגד החבשים
באיגרתו הוא ממשיך וכותב שלממלכה זו של היהודים יש שפה מיוחדת משלה שלא דומה לערבית או לעברית.
אליהו ממשיך וכותב שהמרחק מארץ ישראל לממלכת היהודים הוא כשלושה חודשים ובה הנילוס הכחול עובר.
איגרת זו מתוארכת לתקופת שלטונו של הקיסר תוודרוס הראשון שבתקופתו אתיופיה שגשגה, היהודים נעזבו לנפשם ושגשגו גם תחת אפם וחמתם של הנוצרים.
תחת שלטונו של הקיסר יסחק, היחסים בין היהודים לאתיופיה הוחמרו.
הקיסר ניסה להרחיב את תחומי השפעתו ברחבי האימפריה, ולמנהיגי ביתא ישראל הוא הציע שיהיו חלק אינטגרלי ממלכותו, ובכך העלה את מכסת המס שמשלמת הממלכה היהודית.
הצעה זו של הקיסר והעלת רף המס נדחו על ידי היהודים והם החלו להתארגן תחת מלכם בית אגור ופתחו בלחימה כנגד צבא הקיסר.
שני הצבאות נלחמו באזור וגרה, אך צבא הקיסר שהיה חזק יותר הדף את הצבא היהודי דרומה להרי סאמיאן.
לאחר שהקיסר הצליח בכיבוש אזור וגרה העשיר באזורי חקלאות הוא הכריז כך:
בהמשך הקיסר עודד פעילות מסיונרית באזור, הקים כנסיות והטביל יהודים רבים שחיו באזור תחת הכיבוש לנצרות.
ההתנגדות של היהודים המקומיים הובילה את הקיסר להכריז שכל:
פלאסי - פירושו פולש (מהשורש השמי פ-ל-ש/ס, שמשמעו בגעז "פולשים".)
גזירה זו מנעה מאלו שלא התנצרו להתיישב באזור ולהגר למקומות אחרים, ואילו מי שהתנצרו זכו להמשיך ולגור באזור.
מגזירה זו נוצר כינוי הגנאי פלאשה.
מכאן ואילך יהודי ביתא ישראל כונו בשם הגנאי פלאשים.
בהמשך הקיסר יסחק ויורשיו הצליחו להרחיב את תחומי השפעתם באזורי היהודים סביב נהר הטקזה וחילקו את האזור לשלושה מחוזות.
בהמשך יורשי יסחק ביטלו את גזרת ההתנצרות והנציבים שמונו באזורי היהודים באו מקרב ביתא ישראל.
ב-1445 הקיסר זרע יעקב נשא לאישה את ציון ציפורה, יהודיה אשר בה התאהב בשל יופיה.
הכתבים האתיופים בני הזמן מזכירים שציון הייתה למעשה נסיכה שנראה שהשתייכה לשושלת הגדעונים היהודית.
הקיסר דרש ממנה להתנצר ואכן היא התנצרה לכאורה ואימצה את השם "ולטה קדיסן", אך שמרה על יהדותה בסתר.
ציון ציפורה ילדה לקיסר שלושה בנים: אסקל, באדה מריאם הקיסר לעתיד ומאדאם.
מאז הכיבוש של חלק מהממלכה היהודית על ידי הקיסר יסחק, האזור חולק לשלושה מחוזות עיקריים.
בתקופתו של הקיסר זרע יעקב הנציבים המקומיים היו: עמדה נהד (Amba-Nahad) שליט סלמט, צגאי (Saggay) שליט סימן, והקַנטִיבַּה (שליט של אזור דמביה).
נציבים אלו, שנראה שהיו יהודים, איחדו ב-1450 את מחוזותיהם עם הממלכה היהודית תחת גדעון החמישי (שהומלך כבר ב-1434) והחלו בהכנות ללחימה כנגד כוחות הקיסר.
תוכניתו של המלך גדעון הייתה לכבוש את האימפריה האתיופית ולהכתיר את בנו של הקיסר מאשתו ציון ציפורה, אסקל.
ציפורה הייתה יהודיה שהתנצרה אך שמרה על יהדותה בסתר.
ציפורה, שהייתה בעמדה רגישה בבית המלוכה, הייתה למעשה מרגלת והדליפה לבני עמה היהודים את תוכניותיו הצבאיות של הקיסר זרע יעקב.
תוכניתו של הקיסר הייתה להדיח את גדעון החמישי ולהחזיר את שלטון הנציבים בכוח, גם אם יידרש טבח ביהודים.
המידע על הפלישה היהודית הגיעה לבסוף אל הקיסר, והוא עזב מידית את אזורי הקרבות בדרום מכיוון שידע שתושבי אתיופיה לא יתקוממו כנגד המלכת אסקל, מכיוון שהוא בנו ובשל כך משתייך לשושלת הסולומונית.
זרע יעקב גייס את צבאו ונלחם כנגד היהודים מלחמה חסרת רחמים.
כאשר כוחותיו התנגשו עם היהודים התוצאה הייתה הרת אסון - לוחמים יהודים רבים נהרגו.
הקיסרית ציון ציפורה נרצחה על ידי הקיסר במו ידיו, מול עיני ילדיהם המשותפים.
זרע יעקב לקח בשבי מנהיגים יהודים רבים, ביניהם הנזיר אבא צברה.
הלחימה הסתיימה בניצחון נוצרי באותה השנה והיהודים נסוגו להרי סאמיאן, כשבראשם גדעון החמישי.
לאחר הלחימה זרע יעקב הוסיף לשמו את התואר "משמיד היהודים".
כל המנהיגים שנלקחו בשבי הוחזקו בכלא מיוחד במחוז שאווה.
הקיסר הדיח את בנו אסקל מתפקיד יורש העצר, ומינה אותו למפקד הכלא המיוחד, לאחר ששוכנע שהאשמה במרידה הייתה הקיסרית.
אסקל, אשר שמר טינה לאביו מפני שרצח את אמו לנגד עיניו, שכנע בסופו של דבר את אבא צברה לברוח מהכלא ולקחת אותו יחד איתו.
אבא צברה החזיר את אסקל ליהדות ושינה את שמו לצאגה אמלק ("בן המלך") שני אישים אלו פיתחו וחיזקו את מעמד הנזירים אצל יהודי אתיופיה ופסקו הלכות שונות.
לקראת סוף חייו של זרע יעקב, יותר ויותר אנשים מבית המלוכה התנכלו ליורש החדש באדה מריאם, בגלל היות אמו יהודייה שהתנצרה והשמועות שהמשיכה לעבוד את היהדות גם לאחר שהתנצרה.
לאחר מות אמו הוא קבר אותה באופן חשאי בכנסיית מקדס מריאם ליד עיר הולדתו דברה ברהן, ושיחד את הכמרים המקומיים במתנות שלא יגלו את סוד קבורת אמו.
כאשר הקיסר גילה את דבר הקבורה, הוא כעס עליו אך לאחר שהבין שבאדה מריאם לא יבגוד בו ולאחר שכנוע מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית הוא השלים עם בנו.
שמונה שנים לאחר מות אמו ובריחת אחיו הגדול, באדה מריאם הוכתר לקיסר אתיופיה.
נראה שהאשמות של התושבים שבאדה מריאם הוא למעשה יהודי וממשיך לעבוד את היהדות הובילה אותו ללחימה כנגד יהודי מחוז באגמדיר.
מלחמה זו, שנמשכה כשבע שנים, הייתה בראשותו של הגנרל מרקוס.
מרקוס שהיה נוצרי אדוק היה אכזרי בשיטותיו והרג כל מתנגד, בתקופתו על כל יישוב יהודי היה אחראי מושל מקומי שדיווח ישירות אליו.
מהלכיו של מרקוס כללו הריסת בתי כנסת והקמת כנסיות במקומם, הטבלה של היהודים המקומיים באיומים ורצח של אנשים שסירבו להתנצר.
הלחימה כנגד היהודים המשיכה ללא הפרעה מכיוון שהקיסר חתם על הסכם שלום ב-1465 עם סולטאן אדאל מוחמד אבן בדלאי, מה שנתן למרקוס חופש פעולה נרחב, וכן חיילים שהועברו מהגבולות ללחימה ביהודים.
מרקוס למעשה ביצע אינקיוויזציה אכזרית, וכאשר מנהיגי הקהילות היהודיות פנו אליו הוא נתן פקודה לערוף את ראשם כנקמה על צליבת ישו, ברשומות של הקיסר נרשם:
אירועים אלו גרמו ליצירה של נוצרים חדשים וקהילה נוספת של 'אנוסים'.
למרות כל זאת, הקהילה היהודית שהתבצרה בהרי סאמיאן המשיכה להתקיים ומרקוס לא הצליח לכבוש אותה, ב-1468 נהרג המלך היהודי גדעון החמישי בקרבות כנגד כוחות מרקוס.
נראה שהמלחמה של הנוצרים ביהודים הפסיקה בשנת 1472 כאשר סולטאן אדאל נפטר, ויורשו שמס א-דין אבן מוחמד הפר את הסכם השלום ופנה ללחימה, מה שגרם להפניה של החיילים שהוצבו באזורי היהודים דרומה לסולטנות אדאל.
התנגשות הכוחות היהודים והנוצרים באתיופיה והתפיסה בשבי של רבים גרמו למכירה של עבדים יהודים מקרב ביתא ישראל בשוקי העבדים של מצרים.
בעקבות זאת הגיעו שלל עדויות לגבי הממלכה היהודית באתיופיה.
דוד בן שלמה אבן זמרא
ההגעה הזו של עבדים מקרב קהילת ביתא ישראל לשוקי העבדים גררה מצב חדש בו יהודי מצרים קנו עבדים מבלי שידעו שהם יהודים.
לאחר שעבדים אלו הצהירו שהם יהודים, יהודי מצרים פנו לחכמים בשאלה האם עבדים אלו מקרב ביתא ישראל הם אכן יהודים על פי ההלכה.