tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2008/2009, כחלק מתוכנית ארוכת טווח כשהמטרה העיקרית היא העפלה לגביעי אירופה השונים, נאפולי המשיכה להתחזק והצליחה גם לשמור על שחקניה המובילים, למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות צמרת הן מאיטליה והן מרחבי אירופה.
מאז חזרתה של הקבוצה לסרייה א' ועד לקיץ 2008 השקיע נשיא הקבוצה דה לאורנטיס כ-73 מיליון אירו לחיזוק הקבוצה ורכש 16 שחקנים.
במשחק הפתיחה התמודדה נאפולי מול רומא במשחק חוץ שבסיומו התפרעו אוהדי הקבוצה בתחנת רכבת.
הנזקים שגרמו האוהדים נאמדו בחצי מיליון אירו.
כתוצאה מכך, הטילה ההתאחדות האיטלקית קנס כספי בסך 10,000 אירו וסגרה את שני יציעי ה"אולטראס" לשלושה משחקי בית (מול פיורנטינה, פלרמו ויובנטוס).
בשל כך, במועדון העריכו את ההפסדים הכלכליים בשל סגירת היציעים ב-3 מיליון אירו.
ב-2009/2010 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה והעפילה לליגה האירופית פעם נוספת.
בעונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, בעונה הטובה ביותר של המועדון מאז עונת הזכייה באליפות בעונת 1989/1990. היא גם העפילה לליגת האלופות לראשונה מאז אותה עונה.
בעונת 2011/2012 הקבוצה סיימה במקום החמישי בליגה, אך זכתה בגביע המדינה בגמר בו גברה על יובנטוס, 25 שנה לאחר הזכייה הקודמת.
באותה עונה הגיעה לשלב שמינית הגמר בליגת האלופות, שם הודחה בידי צ'לסי, הזוכה באותה שנה.
בעונת 2012/2013 הקבוצה סיימה במקום השני, וחלוץ הקבוצה, אדינסון קבאני, סיים כמלך השערים בליגה עם 29 שערים.
רפאל בניטס מונה כמאמן הקבוצה, ובעונת 2013/2014 זכתה נאפולי בגביע האיטלקי החמישי בתולדותיה, לאחר שגברה על פיורנטינה בתוצאה 1–3. בעונת 2014/2015 זכתה נאפולי בסופר קאפ האיטלקי, לאחר שגברה על יובנטוס בתוצאה 5–6 בפנדלים.
בליגה סיימה הקבוצה במקום החמישי, ובליגה האירופית הגיעה לחצי הגמר.
בניטס עזב את נאפולי אחרי שנתיים לטובת ריאל מדריד, והוחלף על ידי מאוריציו סארי, תחתיו נאבקה הקבוצה ביובנטוס על האליפות בעונה הבאה, אבל סיימה במקום השני ושוב סיים חלוץ הקבוצה, הפעם גונסאלו היגוואין, כמלך השערים בליגה עם 36 שערים.
בעונת 2016/2017 נאפולי סיימה רק במקום השלישי, אך הגיעה שוב לשלב שמינית הגמר בליגת האלופות.
עונה זו הייתה עונת הפריצה (והשיא) של דריס מרטנס, שכבש 34 שערים בכל המסגרות.
בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה שוב כסגנית האלופה, לאחר שהייתה יריבה ליובנטוס במהלך כל העונה, אבל כשלה בסיבוב האחרון.
במסגרת האירופית סיימה הקבוצה במקום השלישי בבתים בליגת האלופות ונשרה לליגה האירופית, שם הפסידה לר.ב.
באותה עונה עקף מארק האמשיק את מראדונה, כמלך השערים של נאפולי בכל הזמנים, תואר בו החזיק שנים ספורות בלבד, עד שמלך השערים הנוכחי מרטנס עקף אותו.
בסוף העונה עזב סארי את המועדון לצ'לסי.
קרלו אנצ'לוטי מונה במקומו למאמן הקבוצה, והצליח להשיג עם הקבוצה את המקום השני, כאשר הקבוצה סיימה פעם נוספת כסגניתה של יובנטוס.
אנצ'לוטי פוטר באמצע עונת 2019/2020, עקב התוצאות הגרועות של הקבוצה בליגה, בה סיימה לבסוף במקום השביעי בלבד.
בסוף העונה זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי בפעם השישית בתולדותיה לאחר שניצחה את יובנטוס 2–4 בדו-קרב פנדלים בתום 120 דקות, אחרי תיקו 0-0 במשחק הגמר.
בעונה הבאה סיימה הקבוצה במקום החמישי ושוב לא העפילה לליגת האלופות.
בקיץ 2021 מונה לוצ'אנו ספאלטי למאמן הקבוצה, והוא הוביל אותה בעונת 2021/2022 למקום השלישי, ובחזרה לליגת האלופות.
בעונת 2022/2023 הקבוצה זכתה באליפות השלישית בתולדותיה, בפער של 16 נקודות מהמקום השני, 33 שנה לאחר האליפות הקודמת, בעידן מראדונה.
בליגת האלופות הגיעה הקבוצה לרבע הגמר, לראשונה בתולדותיה, שם נוצחה על ידי בת ארצה מילאן.
ספאלטי עזב את הקבוצה בקיץ ומונה כמאמן נבחרת איטליה, מה שהוביל לעונת שפל של הקבוצה שסיימה במקום העשירי בלבד.
בליגת האלופות הגיעה שוב לשמינית הגמר.
בקיץ 2024 מונה אנטוניו קונטה למאמן הקבוצה.
באותו קיץ כוכב הקבוצה באותה העת ויקטור אוסימן הושאל לגלאטסראיי הטורקית.
בעונת 2024/25 נאבקה על האליפות מול האלופה המכהנת אינטר מילאנו.
באמצע העונה עזב כוכב הקבוצה חוויצ'ה קווארצחליה לטובת פריז סן-ז'רמן הצרפתית ובכך נאפולי המשיכה את העונה ללא שני השחקנים אשר הובילו אותה לאליפות שנה וחצי קודם לכן.
למחזור הסיום הגיעה נאפולי כשהיא מובילה בנקודה על פני אינטר, שחקני הרכש החדשים סקוט מקטומיניי ורומלו לוקאקו הבקיעו במשחק זה ובכך נאפולי ניצחה 0-2 את קליארי וזכתה באליפות שנייה בשלוש שנים.
הקבוצה משחקת באצטדיון סאן פאולו, אחד האצטדיונים הגדולים באיטליה.
תכולת האצטדיון מוגבלת ל-70,240 צופים בשל תקנות בטיחות.
האצטדיון עצמו מכיל 78,210 מושבים ומשמש כאצטדיונה הביתי של הקבוצה משנת 1959. לפני שעברה לשחק בסאן פאולו, שיחקה נאפולי באצטדיון ארטורו קולאנה ואצטדיון ג'ורג'ו אקסרלי.
נאפולי סיימה ראשונה באיטליה בממוצע הקהל שלה מ-1966 עד 1988 (למעט שנתיים בהן מילאן הציגה ממוצע גבוה יותר), ובשנת 1985 הציגה ממוצע של 77,600 צופים למשחק.
אוהדי הקבוצה ה"שרופים", המכונים ה"אולטראס", יושבים ביציעים מאחורי השערים הנקראים "קורבה A" ו"קורבה B" (מכילים 28,200 מקומות ישיבה ביחד).
האצטדיון נחשב לאחד האצטדיונים הביתיים באיטליה.
כך, למשל בעונת 2007/2008 ניצחה נאפולי את כל קבוצות הצמרת למעט רומא, וזאת על אף שסיימה במקום השמיני בלבד.
לאוהדי נאפולי קשרים טובים עם אוהדי גנואה.
בנוסף חברים אוהדי נאפולי עם הגרעין הקשה שבאוהדי לוקומוטיב פלובדיב הבולגרית, שקראו לעצמם "Napoletani Ultras Plovdiv" על שם המועדון הנפוליטני.
קשרים נוספים מקיימים אוהדי נאפולי עם אוהדי קטניה, בורוסיה דורטמונד, פריס סן ז'רמן וסלטיק.
שלא כמו ג'נובה, רומא ,מילאנו או טורינו, נאפולי היא המועדון הגדול היחידי בעיר נאפולי, ולכן אין לקבוצה משחק דרבי גדול רשמי.
אולם אוהדי הקבוצה מחשיבים שני מפגשים עם יריבות מאותו האזור כ"משחקי דרבי" מבחינתם: "דרבי דלה קאמפאניה" (Derby della Campania באיטלקית) - היריבות עם סלרניטנה מהסרייה ב', ועם אבלינו מהליגה פרו.
מבחינה ספורטיבית לנאפולי יריבות עם רומא, ולמפגשים ביניהם קוראים "דרבי דל סול" (Derby del Sole באיטלקית, בתרגום: "דרבי השמש"), כאשר הן שתי הקבוצות שנחשבות לאהודות ביותר מחוץ לצפון איטליה (כשרומא מייצגת את מרכז איטליה, ונאפולי את דרום איטליה).
כמו כן, קיימת לנאפולי יריבות היסטורית מסורתית קשה עם יובנטוס בגלל מספר אירועים שקרו בין הקבוצות במהלך השנים, בעיקר אליפויות וגביעים שהקבוצות לקחו אחת על חשבון השנייה.
בנוסף למועדון יריבות עם קבוצת הכדורגל של פלרמו הסיציליאנית, ולמפגשים ביניהם קוראים "דרבי שתי הסיציליות" (Derby delle Due Sicilie באיטלקית), המייצג את היריבות ההיסטורית בממלכת שתי הסיציליות בין ממלכת סיציליה לממלכת נאפולי.
הקבוצה משחק עם חולצות תכלת ומכנסיים לבנים.
מדי הקבוצה לא השתנו מאז הקמת המועדון.
עם זאת, חולצת החוץ עברה במהלך השנים מספר שינויים.
במשך שנים רבות, השתמשה הקבוצה בחולצות לבנות ומכנסיים תכולים כמדי החוץ.
בנוסף, השתמשה הקבוצה במדים צהובים, וכיום משתמשת הקבוצה גם במדים בצבע כחול במשחקי החוץ של הקבוצה ובמדים לבנים כחולצה שלישית.
שניםיצרן תלבושותספונסר ראשי1978-80פומה אין1980-81NR1981-82סאניידרו1982-83סיריאו1983-84לאטה ברנה1984-85לינאה טייםסיריאו1985-88NRבוייטוני1988-91מרס1991-94יומברוווילו1994-96לוטורקורד קוצ'ינה1996-97צ'נטרלה דל לאטה די נאפולי1997-99נייקיפולנגי1999-00פרוני ברוורי2000-03דיאדורה2003-04לגאהרוסו די צ'יצ'אנו2004-06קאפהסקיי קפיטן / כריסמס אין לוב / מנואלה דאמורה / מאנדי2005-06לטה2006-09דיאדורה2009-11מאקרון2011-14לטה-MSC (בליגת האלופות ובליגה האירופית לטה בלבד)2014-15לטה-פסטה גארופלו (בליגת האלופות ובליגה האירופית לטה בלבד)2015-21 קאפה
המועדון הוציא משימוש את החולצה מספר 10, שהייתה שייכת לדייגו מראדונה.
שם השחקן לאום הופעות 1 מארק האמשיק 520 2 ג'וזפה ברוסקולוטי 511 3 אנטוניו יוליאנו 505 4 לורנצו אינסינייה 434 5 דריס מרטנס 397 6 מורנו פראריו 396 7 פיוטר ז'לינסקי 364 8 חוסה קאייחון 337 9 צ'ירו פרארה 322 10 קאלידו קוליבאלי 317הכובשים המצטיינים בכל המסגרות
כיתוב מודגש מייצג שחקנים שעדיין משחקים בקבוצה
נאפלם רקורדס היא חברת תקליטים אוסטרית שמתמקדת בעיקר במוזיקת מטאל, מטאל גותי, רוק גותי ומוזיקה גותית.
בין השאר חתומות אצלה הלהקות הבאות:
לורד אוף דה לוסט Lord of the Lost
טרייל אוף טירס Trail of Tears
נאפה הוא מחוז הממוקם צפונית לאזור מפרץ סן פרנסיסקו במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
המחוז הוא חלק מהאזור המטרופוליטני של נאפה, והוא גובל במחוזות סונומה במערב, לייק בצפון, יולו וסולאנו במזרח.
מושב המחוז ממוקם בעיר נאפה.
נאפה היה אחד ממחוזותיה המקוריים של קליפורניה, שנוצר בשנת 1850 עם הצטרפותה של קליפורניה לארצות הברית.
בשנת 1861, חלקים מהמחוז נמסרו למחוז השכן, מחוז לייק.
המילה נאפה נגזרת מהמילה האינדיאנית, שלה ניתנו מספר תרגומים כמו "דוב גריזלי", "בית", "מולדת" ו"דג".
מכול ההסברים לפירוש השם, המקובל ביותר הוא שפירוש המילה נגזר מהמילה האינדיאנית בית, למרות שבמחוז מקובלת האגדה האורבנית שפירוש השם הוא "אתה תמיד תשוב".
מחוז נאפה, שפעם היה מייצא סוגים רבים של יבולים, ידוע כיום בעיקר בזכות תעשיית היינות שלו, שעלתה בשנות ה-60 למעמד שווה לאלו של איטליה וצרפת.
ב-24 באוגוסט 2014 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 6 בסולם מגניטודה בנאפה, החזקה ביותר ב-25 שנה האחרונות.
נפת נאפולי (באיטלקית: Provincia di Napoli) היא נפה במחוז קמפניה שבאיטליה.
נפת נאפולי שוכנת סביב מפרץ נאפולי בים הטירני בדרום קמפניה שבאיטליה.
בירתה בעיר נאפולי שעל שמה היא נקראת.
עם הערים הנוספות בנפת נאפולי נמנות סורנטו, פומפיי וארקולנו.
אתרי תיירות ידועים הם פומפי, הרקולנאום, וזוב, טורה אנונציאטה, המערה הכחולה והאיים קאפרי ואיסקיה.
סוצ'טה ספורטיבה נאפולי באסקט (באיטלקית: Società Sportiva Basket Napoli) הייתה קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר נאפולי שבדרום איטליה, שהשתתפה בעבר בליגת העל.
המועדון נוסד ב-1999, במקומו של מועדון כדורסל מהעיר פוצ'ולי הסמוכה.
בשנת 2002 עלה לליגה הראשונה ומאז לא ירד המועדון ליגה.
בעונת 2005/06 זכה בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון בגמר מול לוטומטיקה רומא.
ובליגה הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף.
בתחילת עונת 2006/07 הפסיד בגמר הסופרקאפ האיטלקי לקבוצת בנטון טרוויזו.
בהמשך העונה המועדון הגיע לשיאו, כאשר הגיע לשלב טופ 16 של היורוליג.
בשנת 2008, המועדון הואשם בזיוף מסמכים שבגינו הורחק מהליגה הראשונה.
והקבוצה החלה את דרכה בליגות הנמוכות.
נאסר עוויס (נולד ב-11 בינואר 1970) הוא מחבל ממחנה הפליטים בלאטה שליד שכם, האחראי להירצחם של לפחות 14 אזרחים ישראלים.
היה המפקד של אזור שכם וצפון השומרון של ארגון הטרור "התנזים" ושימש כמפקד ארגון גדודי חללי אל-אקצא באזור זה.
עוויס היה כפוף ישירות למרואן ברגותי, ראש ארגון "התנזים" באזור יהודה ושומרון.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה, בחודש ספטמבר 2000, יזם עוויס פיגועים נגד מטרות ישראליות (בעיקר במתווה של פיגוע ירי), בתחומי מדינת ישראל ובאזור שכם, וביצע בעצמו סדרת פיגועי ירי אל עבר מטרות צבאיות באזור שכם.
עוויס ביצע כמה וכמה פיגועי ירי לעבר עמדת צה"ל, שמוקמה ליד קבר יוסף, לעבר עמדות של צה"ל בהר גריזים, לעבר סיורים של צה"ל בסמוך למחנה בלטה ומטרות צבאיות באזור חווארה, וכן הניח מטען חבלה בכביש עוקף זועתה.
עוויס גייס, תכנן ותדרך מחבלים לקראת פיגועים שונים, ומסר להם כלי נשק לביצוע פיגועים:
פיגוע ירי ודקירה שבוצע במסעדת "סי פוד מרקט" בתל אביב, על ידי מחבל בשם איברהים חסונה, שנשלח על ידי נאסר עוויס.
המחבל החל לירות לכל עבר, הטיל רימוני יד (שלא התפוצצו), ודקר את כל מי שנקרה בדרכו.
עד שנורה המחבל למוות על ידי כוחות הביטחון, הספיק לדקור למוות שני סועדים, ואת השוטר הראשון שהגיע למקום והסתער עליו, ופצע עשרות אנשים שלחלקם נגרמו חבלות חמורות.
פיגוע ירי שבוצע על ידי המחבל עבד א-סלאם חסונה באולם האירועים "ארמון דוד" בחדרה, בעת שהתקיימה שם מסיבת בת מצווה מרובת משתתפים.
המחבל התפרץ פנימה וירה לכל עבר מספר צרורות, עד שכמה מבאי המסיבה הסתערו עליו, השתלטו עליו, וגררו אותו אל מחוץ לאולם, שם נורה למוות בידי כוחות הביטחון שהגיעו למקום.
עד להשתלטות עליו הצליח המחבל לרצוח שישה אנשים (בגילאים שבין 25 ועד 63) ולפצוע עשרות אחרים, כשלחלק מהם נגרמו חבלות חמורות.
פיגוע ירי שבוצע בירושלים, ברחוב יפו פינת לונץ, כשהמקום הומה אנשים.
המחבל, סעיד רמדאן, התחיל לירות לכל עבר, במטרה לפגוע במספר רב ככל הניתן של אנשים.
כתוצאה מכך, נרצחו שתי נשים שעברו ברחוב, ונפצעו עשרות, עד ששוטרים שנזדמנו והוזעקו למקום ירו בו למוות, לאחר מרדף קצר.
פיגוע ירי שבוצע באזור בתי המלון בנתניה: שני מחבלים, שהדי אל נג'מי וסעיד בטא, הגיעו סמוך למלון "ג'רמי" בנתניה ופתחו בירי בצרורות, והשלכת רימוני רסס, אל עבר אולם הכניסה, כשהם גורמים למותה של תינוקת בת שנה, ולפציעתם של עשרות אנשים.
המחבלים נסוגו מהמקום עם הגיע כוחות הביטחון, ובתום מרדף הסתתרו בבניין של מלון אחר, כשהם חוטפים בדרכם ומחזיקים עמם כבן ערובה, עובר אורח יהודי, שנורה למוות במהלך ההשתלטות של כוחות הביטחון עליהם.
גם שני המחבלים נורו למוות.
ניסיונות פיגוע להם היה אחראי
פיגוע המוני שנמנע, כששני מחבלים חמושים ברובי M-16 וברימוני יד, וכן בחומרי נפץ, עשו דרכם לישראל במכונית גנובה, ונתקלו, בסמוך לבאקה אל-גרביה בכוח של שוטרי מג"ב.
במהלך ההיתקלות ירו המחבלים לעבר השוטרים וזרקו רימון רסס שהיה ברשותם.
אחד מהם פוצץ מטען נפץ שהיה במכונית (או שהמטען התפוצץ כתוצאה מירי השוטרים), ועד שנורו המחבלים למוות בידי כוח נוסף, הספיקו לגרום למותו של שוטר מג"ב ולגרום לפציעה של שוטר אחר.
ניסיון פיגוע ירי שתוכנן להתבצע בירושלים, כששני מחבלים, מצוידים ברובי סער ורימוני יד, נעצרו במחסום של צה"ל, בדרכם לביצוע הפיגוע.
ניסיון פיגוע ירי שתוכנן להתבצע בירושלים, ונמנע כשהמחבל החמוש נעצר על ידי שוטרים ליד בית חנינה, נורה ונהרג על ידם.
בנוסף לפיגועים אותם ביצע או תכנן, עוויס סיפק נשק לפעילים אחרים בתנזים, לצורך פיגועים שתוכננו על ידי אחרים, כדוגמת פיגועי ירי על ההתנחלות חומש, פיגוע כנגד סיור צבאי בדיר שארף והנחת מטען.
לכידתו על ידי חיילי צה"ל
עוויס נלכד על ידי כוחות הביטחון ב-13 באפריל 2002, במהלך מבצע "חומת מגן", על ידי יחידה מיוחדת של צה"ל שעצרה את עוויס במקום מסתור בכפר טובאס, ממזרח לשכם.
החיילים הקיפו את הבית ועוויס הסגיר עצמו.
הוא הורשע ב-14 עבירות רצח וב-8 עבירות ניסיון לרצח, בגין אחריותו למספר פיגועי טרור, בהיותו מפקד "גדודי חללי אלאקצה" של אזור שכם וצפון השומרון.
בית המשפט קבע כי יש להטיל עליו 14 עונשי מאסר עולם מצטברים ועונש נוסף של 50 שנות מאסר בגין כל העבירות הנוספות, לריצוי באופן מצטבר.
נאפְפְּלִיוֹ (ביוונית מודרנית: Ναύπλιο, ביוונית עתיקה: נָאוּפְּלִיוֹן - Ναύπλιον/Ναύπλιων; בלטינית: Nauplion) היא עיירת נמל בפלופונסוס שביוון, בחלק הצפוני ביותר של מפרץ ארגוליס.
היא שימשה כעיר הבירה הראשונה של יוון המודרנית החל משנת 1829 - במהלך מלחמת העצמאות היוונית, ועד 1834.
העיר העתיקה של נאפפליו בנויה ברובה על גבי חצי אי שבולט אל תוך מפרץ ארגוליס ויוצר מפרץ קטן נוח לעגינה הנקרא מפרץ נאפפליו.
לימים נבנה גם שובר גלים בפתח הנמל.
עיקר התעסוקה כיום בעיירה מבוססת על תיירות, על הנמל ועל דיג.
האזור היה מיושב כבר בעת העתיקה, אולם לא נותרו שרידים לתקופה זו.
המקום מוזכר כנראה בכתובת הקדשה מצרית לזכר אמנחותפ השלישי.
החלק העתיק של העיר, הקרוי אקרונאופְֹליה (Ακροναυπλία), הוקף חומות עוד לפני התקופה הקלאסית, ובהמשך נוספו ביצורים על ידי הביזנטים, הפרנקים, הוונציאנים, והעות'מאנים.
העיר נכבשה בשנת 1212 והפכה לחלק מנסיכות אכאיה.
היא נמכרה בשנת 1388 לוונציאנים, והם כינו אותה "Napoli di Romania" - נאפולי של האימפריה הביזנטית.
בשנת 1540 נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית, והפכה למרכז אזורי.
העות'מאנים החליפו את שמה ל- "Mora Yenişehri" - העיר החדשה של מוריאה (הפלופונסוס).
בשנת 1685 נכבשה שוב על ידי הוונציאנים, אשר חיזקו אותה ובנו את מצודת פלמידי על גבעה החולשת על העיר.
זהו המבנה הגדול ביותר שנבנה על ידי הוונציאנים מחוץ לגבולות איטליה.
בשנת 1715 נכבשה העיר מחדש על ידי העות'מאנים.
במלחמת העצמאות היוונית הייתה נאפפליו מבצר מרכזי של העות'מאנים, והיוונים צרו עליה כשנה, וכבשו אותה בנובמבר 1821. יואניס קפודיסטריאס, שהיה למושלה הראשון של יוון המודרנית, הגיע אל נאפפליו ב-7 בינואר 1828, והייתה זו הפעם הראשונה בה דרכה רגלו על אדמת יבשת יוון.
בשנת 1829 הכריז קפודיסטריאס על העיר כבירת יוון.
ב-9 באוקטובר 1831 נרצח קפודיסטריאס בכנסייה בעיר, ובשנת 1834, לאחר כינונה של ממלכת יוון, העביר המלך אותון את הבירה לאתונה.
מצודת פלמידי (Παλαμήδι) - על גבעה החולשת על העיר
בּוֹאוּרְטְזִי (Μπούρτζι) - מצודה על אי בפתח מפרץ נאפפליו
בניין הבנק הלאומי של יוון, הבנוי בסגנון נאו-מיקני
נאסר שאד'לי הוא כדורגלן עבר בלגי ממוצא מרוקאי ששיחק בעמדת הקיצוני.
שאד'לי (הנקרא בטעות "צ'אדלי" באנגלית) התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אפלדורן מליגת המשנה ההולנדית, בשנת עלה לקבוצה הבוגרת.
את שער הבכורה שלו בליגה הבקיע נגד פ.ס.ו.
ב-14 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בתיקו 2-2 נגד אינטר מילאנו בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-29 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בהפסד 1–4 לטוטנהאם הוטספר.
ב-7 בדצמבר הבקיע את שער השוויון בכדור חופשי בתיקו 3-3 נגד טוטנהאם.
ב-21 ביולי 2013 חתם שאד'לי בטוטנהאם הוטספר תמורת 7 מיליון לירות שטרלינג.
ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–1 על קריסטל פאלאס.
ב-29 באוגוסט 2016 חתם שאד'לי בווסט ברומיץ' אלביון עבור 13 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2018 חתם שאולי במונקו תמורת 12 מיליון אירו.
ב-11 באוגוסט 2019 הושאל שאד'לי לאנדרלכט לעונה אחת.
ב-10 בספטמבר 2020 חתם שאדלי באיסטנבול בשאקשהיר.
ב-6 בספטמבר 2022 חזר שאדלי לאחר 17 שנה לבלגיה וחתם לעונה אחת בוסטרלו.
שאד'לי בן להורים בלגים אשר הגרו ממרוקו, משום כך הוא בעל אזרחות כפולה.
בשנת השתייך שאד'לי לסגל נבחרת מרוקו אך לא רשם הופעות, ומשום כך היה יכול על פי חוקי פיפ"א לשחק בנבחרת אחרת.
ב-28 בינואר 2011 רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה.
ב-29 במרץ 2011 הבקיע שאד'לי את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 1–4 על , כאשר כבש את השער השלישי.
ב-2 ביולי 2018 כבש את שער הניצחון בדקה ה-94 במשחק של בלגיה נגד יפן (שהסתיים בניצחון 2–3 לטובת בלגיה), בשמינית גמר מונדיאל 2018.
נאסר ג'ודה (ערבית: ناصر جودة; נולד ב-11 ביולי 1961) הוא פוליטיקאי ירדני שכיהן כשר החוץ של ירדן בין השנים 2009-2017.
נאסר ג'ודה נולד ב-11 ביולי 1961 בעמאן בירת ירדן למשפחה ממוצא פלסטיני.
אביו, סמי ג'ודה, נולד ברמאללה ושימש בעבר כשר החוץ הירדני.
הוא למד בתיכון באנגליה, ולאחר מכן סיים ב-1982 לימודים לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובמשפט בינלאומי באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבארצות הברית.
ג'ודה סיים לימודי תואר שני באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בשנים 1985-1992 עבד ג'ודה בחצר המלכותית הירדנית תחת המלך חוסיין, בתחילה כפקיד משרדי של ולאחר מכן כמזכירו האישי של יורש העצר חסן אבן טלאל, אחיו של המלך.
בשנת 1992 מונה לראש משרד הידיעות הירדני בלונדון, ובתפקיד זה שימש עד שנת 1994. לאחר סיום שהותו בלונדון התמנה למנכ"ל הטלוויזיה הירדנית, תפקיד שהחזיק בו עד שנת 1998, אז מונה למנכ"ל חברת הרדיו והטלוויזיה הירדנית (בבעלות ממשלתית).
בשנים 1998-1999 שימש כשר התקשורת וכדובר הממשלתי בממשלתו הראשונה של פאיז א-טראונה.
את התפקיד סיים בעקבות התפטרות הממשלה.
בנובמבר 2005 חזר ג'ודה לשירות הציבורי כאשר מונה בשנית לתפקיד הדובר הממשלתי בממשלתו הראשונה של מערוף אל-בח'ית.
בנובמבר 2007 קיבל פעם נוספת את תפקיד שר התקשורת בממשלתו של נאדר א-דהבי.
ב-23 בפברואר 2009 מונה ג'ודה בידי א-דהבי לתפקיד שר החוץ.
בתפקיד זה הוא ממשיך לאחוז עד היום, זאת בזמן שהתחלפו בתקופה זו מספר ראשי ממשלות: א-דהבי, סמיר זיד א-ריפאעי, מערוף אל-בח'ית, עון שווכת אל-ח'סאונה וכיום עבדאללה אנסור.
השבעתו האחרונה לתפקיד הייתה בממשלתו השנייה של אנסור, ב-30 במרץ 2013. בהשבעה זו נוסף לתפקידו כשר החוץ גם תפקיד "השר לענייני הפזורה הירדנית".
בשנת 2012 מונה ג'ודה בידי הליגה הערבית לנציג בוועדה המגשרת בין ישראל לרשות הפלסטינית.
אביו של נאסר ג'ודה, סמי ג'ודה, היה פלסטיני יליד רמאללה ששימש גם הוא כשר החוץ של ירדן.
דודו מצד אמו הוא זיד א-ריפאעי, ראש ממשלת ירדן בשנות ה-80, ובן-דודו סמיר זיד א-ריפאעי שימש גם הוא כראש ממשלה בשנים 2009-2011 (תחתיו שימש ג'ודה כשר החוץ).
נאסר ג'ודה נישא לנסיכה סומאיה, בתו של חסן אבן טלאל אחיו של המלך חוסיין, אז גם יורש העצר הירדני.
לזוג נולדו ארבעה ילדים: טארק וזין (תאומים, נולדו 1994), עלי (נולד 1996) וטוקיינה (נולדה 1998).
נאסר אלִיִי (באלבנית: Naser Aliji; נולד ב-27 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הבלם בדינמו סיטי מליגת העל האלבנית.
אלִיִי נולד בקומאנובו שבמקדוניה ובגיל 4 עבר עם משפחתו לבאדן שבשווייץ.
אלִיִי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פ.צ.
באדן ובהמשך עבר מחלקות הנוער של פ.צ.
ב-20 ביוני 2013 חתם בקבוצת הבוגרים של פ.צ.
ב-17 באוגוסט של אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד יאנג בויז ברן במסגרת הגביע השווייצרי.
ב-16 במרץ 2014 אלִיִי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית בניצחון 0-5 נגד פ.צ.
בעונת התקשה לקבל דקות משחק תחת המאמן פאולו סוזה.
ב-17 בינואר 2015 הושאל לואדוץ לשנה וחצי על מנת לצבור דקות משחק.
ב-15 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק החוץ מול אראו.
ב-13 במאי 2015 זכה עם ואדוץ בגביע ליכטנשטיין.
את עונת התחיל בוואדוץ, אך זמן קצת לאחר תחילת העונה נפצע אדאמה טראורה שחקנה של בזל ולכן אלִיִי חזר לסגל הקבוצה.
ב-1 ביולי 2016 חתם לשלוש שנים בפ.צ.
ב-25 בינואר 2018 חתם בוירטוס אנטלה מהסרייה ב'.
את עונת אלִיִי התחיל ללא קבוצה, וב-2 בנובמבר 2018 אלִיִי חתם בדינמו בוקרשט.
ב-29 באוגוסט 2019, אלִיִי חתם בבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית.
ב-4 ביולי 2022 אליי חתם בוולונטר מליגת העל הרומנית.
ב-3 בספטמבר 2024 אליי חתם בדינמו סיטי מליגת העל האלבנית.
אלִיִי שיחק בנבחרת הנוער של שווייץ, אך ב-17 בדצמבר 2014 החליט להוציא דרכון אלבני ולייצג את נבחרת אלבניה.
דבר זה התאפשר מאחר שאלִיִי לא שיחק מעולם בנבחרת הבוגרת של שווייץ.
במרץ זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד , אך הוא לא נכלל בסגל הנבחרת מאחר שלא את האישור מפיפ"א לייצג את אלבניה.
ב-13 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
השחקן הצעיר של השנה בפ.צ.
נַאסֶרִיָה היא עיר הבירה של מחוז ד'י קאר שבדרום-מזרח עיראק.
העיר ממוקנת על גדות נהר הפרת כ-310 ק"מ מדרום-מזרח לבירה בגדאד בסמוך לחורבות העיר העתיקה אור.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 558,446 בני אדם, רובם מוסלמים שיעים.
בעבר התקיים בעיר מגוון דתי רחב שהורכב ממוסלמים, מנדעים ויהודים.
במוזיאוני העיר ישנם פרטים ארכאולוגיים רבים מתקופות שומר, אשור, בבל ובית עבאס.
העיר נוסדה בשנת 1872 בזמן השלטון העות'מאני, ובאותה השנה נהפכה למרכז תחבורה ומסחר חשוב ולמרכזו המנהלי של המחוז.
בתחילת המאה העשרים התגוררו בעיר כ-10,000 נפש.
רוב תושביה היו ערבים מוסלמים שיעים, אם כי התגוררו בעיר גם כ-1,000 ערבים מוסלמים סונים, 300 מנדעים, 300 פרסים, 200 אתיופים, 150 יהודים, 50 טורקמנים, 50 כורדים ו-20 נוצרים מקומיים.
הכלכלה המקומית שגשגה אודות לסחר עם בגדאד ובצרה.
אמנם העיירה הכילה כ-600 בתי אבן בנויים היטב, אך רוב הבניינים והבתים נבנו מבוץ.
העיר לא הייתה מוגנת על ידי חומה כמו ערים מרכזיות אחרות.
ב-24 ביולי 1915 האימפריה הבריטית כבשה את נאסריה מידי העות'מאנים.
בקרב על העיר נהרגו כ-400 הודים ובריטים, וכ-2,000 טורקים.
בשנות ה-30 החלה להתבסס באזור המפלגה הקומוניסטית העיראקית.
בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ נאסריה נכבשה על ידי הדיוויזיה המוטסת ה-101 והדיוויזיה המוטסת ה-82. בעקבות הנסיגה האמריקאית במרץ 1991, השתתפה האוכלוסייה השיעית בנאסריה במרד כנגד שלטונו של נשיא עיראק סדאם חוסיין.
ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא העיראקי, מה שגרם לאובדן כבד של חיים ונזק פיזי רב.
רבים מתושבי נאסריה נטבחו בידי כוחות עיראק.
בשנת 2003 התרחש בעיר אחד הקרבות הגדולים הראשונים במסגרת מלחמת עיראק בין צבא עיראק לחיל הנחתים של ארצות הברית, שבמהלכו נהרגו כ-32 אמריקאים ומאות עיראקים.
נאצר שבאני (בפרסית: ناصر شعبانی; מת ב-13 במרץ 2020) היה גנרל איראני ומפקד בכיר משמרות המהפכה.
הוא לקח קרדיט על השימוש במורדים החות'ים כדי לפגוע במכליות הנפט הסעודיות.
שבאני החל את הקריירה הצבאית שלו בשנת 1982 במלחמת איראן–עיראק.
הוא השתתף בדיכוי מרד אמול באותה השנה.
בשנה האחרונה למלחמת איראן–עיראק הועלה בדרגה במשמרות המהפכה.
הוא מילא תפקיד מפתח במבצע מרסד, ובהמשך כתב מספר ספרים על המלחמה.
בשנת 2011 הוא ירש את נשיא אוניברסיטת אימאם חוסין והיה לאחד מסגניו של מחנה תראללה.
בשנת 2018 הצהיר בתקשורת הממלכתית האיראנית כי משמרות המהפכה הורו לכוחות החות'ים בתימן לתקוף שני מכליות נפט סעודיות על באב אל-מנדב.
שבאני מת מסיבוכי מגפת הקורונה (COVID-19) ב-13 במרץ 2020.
נאסר בוהאני הוא רוכב אופני כביש צרפתי מקצועי לשעבר.
בוהאני ניצח בקטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה 2014 ושלושה קטעים במרוץ.
נוסף על כך, ניצח שלושה קטעים בוואלטה אספנייה במהדורות המרוץ ב-2014 ו-2018 והוא אלוף צרפת לשנת 2012.
ב-2011 הצטרף בוהאני לקבוצת FDJ הצרפתית שהייתה אז בדרג הפרו קונטיננטל, השני בחשיבותו לקבוצות.
כבר במרוץ הראשון שלו במדי הקבוצה, הטור של גבון, ניצח בקטע השלישי והשיג את הניצחון הראשון שלו כמקצוען.
את 2012 פתח בוהאני במרוץ אטואל דה בסאז', וניצח בקטע הראשון במרוץ, כשהוא גובר על מרסל קיטל ובובי טראקסל בספרינט רב משתתפים.
בהמשך העונה תוצאותיו הבולטות היו בשני המרוצים החד יומיים "Cholet-Pays de Loire" (מקום תשיעי) ו"Flèche d'Emeraude - Saint Malo" (מקום שני).
בוהאני גם בלט במרוץ Circuit de Lorraine Professionnel, כשניצח בקטע הראשון והמשיך גם לניצחון כללי, כשגם את קטגוריית הנקודות ניצח במרוץ.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במרוץ וורלד טור, כשנבחר לקריטריום דו דופינה, בקטע הראשון של המרוץ סיים רביעי, כשהוא מוביל את הפלוטון, 4 שניות מקאדל אוונס המנצח, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע הרביעי.
לאחר מכן בוהאני ניצח במרוץ "האלה–אינגויחם" בבלגיה, כשהוא מנצח בספרינט רב משתתפים.
ארבעה ימים לאחר מכן השיג בוהאני את הישגו הגדול בעונה, כשניצח באליפות צרפת, מקדים את בן קבוצתו ארנו דמאר ואת אדריאן פטי מקופידיס.
לאחר אליפות צרפת המשיך בוהאני ברצף הניצחונות, כשניצח בקטע הראשון בטור דה וואלני.
יכולתו של בוהאני הביאה אותו להיבחר לוואלטה אספנייה כמה שבועות מאוחר יותר כשהוא משמש כספרינטר של קבוצתו, בקטע ה-5 סיים בוהאני רביעי, כשג'ון דגנקולב מנצח.
גם בקטע השביעי בוהאני סיים רביעי וגם הפעם המנצח היה דגנקולב.
בקטע ה-9 שגם היה מישורי ומתאים לספרינטרים סיים שביעי, לאחר שבקטע ה-8 סיים אחרון, במקום ה-194. בקטע ה-10 בוהאני השיג את התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ, כשסיים שני לאחר דגנקולב שהמשיך לנצח.
במהלך הקטע ה-13 פרש בוהאני מן המרוץ.
לאחר מכן סיים תשיעי בגרנד פרי וואלני ולאחר מכן ניצח בקטע הרביעי והאחרון בטור יורומטרופול, כשהוא מסיים שישי כללי את המרוץ ושני בקטגוריית הנקודות.
לאחר מכן סיים שני במרוץ החד יומי פריז–בורז'.
ב-2013 ניצח בוהאני בקטע השישי בטור של עומאן.
לאחר מכן השיג את הניצחון הגדול בקריירה שלו במרוץ קטעים עד כה, כשניצח בקטע הראשון בפריז–ניס, מקדים את אלסנדרו פטאקי ואת אליה ויוויאני בספרינט רב משתתפים.
בהמשך ניצח בוהאני את מרוץ Val d'Ille Classic - Souvenir Julien Ditlecadet 7 וסיים שלישי בגרנד פרי דניין, שני מרוצים חד יומיים.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, בקטע הראשון במרוץ סיים שלישי, לאחר מרק קוונדיש המנצח.
בקטע ה-6 סיים בוהאני רביעי, גם בקטע הזה קוונדיש ניצח.
בקטע ה-12 סיים במקום השני אחרי קוונדיש, התוצאה הטובה של בוהאני במרוץ.
הוא פרש מהמרוץ לאחר שלא זינק לקטע ה-13. לאחר מכן סיים שלישי בהאלה–אינגויחם ואיבד את תוארו כאלוף צרפת, כשסיים במקום ה-33, 1:45 דקות מארתור וישו המנצח.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, אבל נטש את המרוץ במהלך הקטע החמישי בשל מחלה.
לאחר הטור ניצח בוהאני בשלושת הקטעים הראשונים בטור דו פויטו–שארן וסיים שמיני כללי את המרוץ, כשהוא מנצח את קטגוריית הנקודות.
לאחר מכן התבלט במרוצים חד יומיים, כשסיים שלישי בקלאסיקת בריסל, ראשון בגרנד פרי דה פורמייה, שני באומלופ ואן הט האוטלנד וראשון בטור דה ונדי.
בוהאני סיים את עונת 2013 בטור של בייג'ינג, כשניצח בקטעים 2 ו-3 ואת בטגוריית הנקודות.
ניצחון בקטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה
ב-2014 פתח בוהאני את העונה עם ניצחון בקטע השני של אטואל דה בסאז'.
הוא סיים שלישי במרוץ החד יומי, לה סמין, אחרי מקסים ונטומה המנצח ואלכסיי טסטאביץ'.
לאחר מכן ניצח בקטע הראשון בפריז - ניס, כשהוא מקדים את ג'ון דגנקולב וג'יאני מירסמן בספרינט רב משתתפים.
בהמשך העונה סיים שלישי בנוקר–קורס וניצח בקטע הראשון בקריטריום אינטרנשיונל ואת מרוץ גרנד פרי דה דניין.
לאחר מכן התחרה בפעם השנייה בג'ירו ד'איטליה.
בקטע ה-2 הוא גם שני, אחרי מרסל קיטל המנצח.
למחרת בקטע ה-3 סיים חמישי, כשקיטל מנצח.
בקטע ה-4 השיג בוהאני את הניצחון הראשון שלו בגרנד טור, כשהקדים את ג'אקומו ניצולו ואת תום וילרס בספרינט רב משתתפים, בעקבות כך עבר בוהאני להוביל את קטגוריית הנקודות במרוץ.
בהמשך המרוץ ניצח בוהאני בקטע ה-7, כשהוא מקדים את ניצולו ואת לוקה מזגץ וגם את הקטע ה-10, מקדים את ניצולו ואת מייקל מת'יוס.
המקומות ה-4 של בוהאני בקטע ה-13 וה-21 הבטיחו לו את הניצחון בקטגוריית הנקודות עם 291 כאלו.
בוהאני גם היה הרוכב ההישגי ביותר במרוץ מבחינת ניצחונות, כשניצח כאמור בשלושה קטעים.
באליפות צרפת סיים שני, אחרי בן קבוצתו ארנו דמאר.
לאחר מכן ניצח בקטע הרביעי באנקו טור.
בוהאני נבחר גם לוואלטה אספנייה, בקטע ה-2, שהיה קטע הכביש הראשון במרוץ לאחר נגד השעון הקבוצתי בקטע הראשון, ניצח בוהאני בקטע, מקדים את דגנקולב ואת רוברטו פרארי, למחרת, בקטע ה-3 סיים שמיני, כשמייקל מת'יוס מנצח, ובקטע ה-5 סיים שני אחרי דגנקולב.
בקטע ה-10 השיג בוהאני את הניצחון השני שלו במרוץ, מקדים את מת'יוס ואת פטר סאגאן, במהלך הקטע ה-10 פרש בוהאני מהמרוץ.
באליפות העולם, סיים בוהאני עשירי, כשהוא חלק מדבוקת רוכבים שלישית שהגיעה 7 שניות אחרי מיכל קוויאטקובסקי המנצח, וסיימה במקומות 8–28.
במהלך שנותיו של בוהאני ב-FDJ, התקיימה יריבות פנימית ויחסים בעייתיים בינו לבין הספרינטר הבכיר השני של הקבוצה, ארנו דמאר.
השניים התחרו אחד בשני המרוצים בהם התחרו, למרות העובדה שהם בני אותה קבוצה, היריבות ביניהם החלה כאשר רכבו כחובבנים ובסופו של דבר מנהל הקבוצה, מרק מדיו , אמר: "הם שני תרנגולים בלול אחד", והחליט להותיר את דמאר בקבוצה, מה שסלל את דרכו של בוהאני עבר לקבוצת קופידיס, מדרג הפרו קונטיננטל.
את עונת 2015 עצמה פתח בספרד, כשסיים רביעי ב-Trofeo Santanyi-Ses Salines-Campos.
בהמשך העונה סיים שישי במונומנט מילאנו – סן רמו, כשג'ון דגנקולב מנצח במרוץ.
לאחר מכן סיים שני ב-Route Adélie de Vitré, ניצח שני קטעים ואת קטגוריית הנקודות ב-Circuit Cycliste Sarthe - Pays de la Loire ואת גרנד פרי דניין בפעם השנייה ברציפות.
לאחר מכן התחרה בטור באיירן–רונדפארט וסיים שני בשלושת הקטעים הראשונים במרוץ.
בקריטריום דו דופינה ניצח בקטע ה-2 וה-4 וניצח בקטגוריית הנקודות במרוץ.
לאחר מכן ניצח בפעם השנייה את מרוץ "האלה–אינגויחם".
בהמשך ניצח בספרד את המרוץ החד יומי "Circuito de Getxo" ושני קטעים בטור ד'לאן בצרפת ואת קטגוריית הנקודות.
לאחר מכן הוא התחרה שוב בוואלטה אספניה, סיים שני בקטע ה-3 אחרי פטר סאגאן ופרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-8. לאחר מכן חזר להתמקד במרוצים חד יומיים, כשסיים שלישי בגרנד פרי דה פורמייה, ראשון בגרנד פרי ד'איסברג, שני בפריז–בורז' וראשון ב-Nationale Sluitingprijs Putte-Kapellen.
ב-2016, פתח בוהאני את העונה עם מקום שלישי בטרופאו פלאיה דה פלמה ומקום חמישי בקלאסיקה די אלמריה, הוא המשיך את עונתו בספרד כאשר ניצח בקטע השני בוואלטה אה אנדלוסיה.
בהמשך העונה בוהאני סיים שלישי בקורנה–בריסל–קורנה, לאחר שסיים שני מהפלוטון, 17 שניות אחרי יספר סטויבן המנצח, כשאלכסנדר קריסטוף מסיים שני.
לאחר מכן ניצח בקטע הרביעי בפריז–ניס וסיים רביעי במילאנו – סן רמו, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ, כשארנו דמאר מנצח.
לאחר מכן התחרה בוולטה אה קטלוניה, הוא ניצח בשני הקטעים הראשונים במרוץ ופרש במהלך הקטע ה-3. בהמשך העונה התחרה ב"Tour de Picardie", ניצח במרוץ כולו ביחד עם שני קטעים במרוץ ואת קטגוריית הנקודות.
לאחר מכן סיים שני בגרנד פרי דה לה סומה וניצח בקטע הראשון בקריטריום דו דופינה, מקדים את ינס דבושרה ואת סם בנט.
בהמשך העונה ניצח בשני קטעים בטור פויטו–שארן, בוהאני גם ניצח במרוץ החד יומי, סייקלאסיק המבורג, אך נפסל והועבר למקום האחרון בפלוטון לאחר ספרינט לא חוקי, והניצחון הועבר לקיילב יואן.
הוא המשיך להתרכז במרוצים חד יומיים כשסיים שלישי בקלאסיקת בריסל ושני בגרנד פרי דה פורמייה.
הוא ניצח בפעם השנייה את טור דה ונדי וסיים שביעי בפריז–טור, כשפרננדו גאביריה ניצח.
את 2017 פתח בוהאני עם המקום השלישי בטרופאו פלמה.
לקראת הקלאסיקות הוא ניצח לראשונה בנוקר–קורס וסיים שמיני במילאנו–סן רמו.
באפריל התחרה במקבץ של מרוצים חד יומיים, כשסיים רביעי ב-La Roue Tourangelle Région Centre Val de Loire - Trophée Harmonie Mutuelle, שלישי בסכלדפרייס, ראשון ב-פריז–קממברט ושני בגרנד פרי דניין.
לאחר מכן ניצח בקטע השני בטור דה יורקשייר.
הוא סיים שני באליפות צרפת, כשגם הפעם, כמו ב-2014, ארנו דמאר ניצח.
לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס בפעם השנייה ושימש כספרינטר של קופידיס, בקטע ה-2 סיים שמיני כשמרסל קיטל ניצח, בקטע ה-4 סיים רביעי כשדמאר ניצח.
בהמשך המרוץ סיים חמישי בקטע ה-6, שמיני בקטע ה-7, שישי בקטע ה-10 ושמיני בקטע ה-11, כשבכל הקטעים הללו ניצח קיטל.
בקטע ה-21 והאחרון שהסתיים בשדרות האליזה, סיים רביעי כשדילן חרונבייחן מנצח, התוצאה הזו הייתה הטובה ביותר שלו בוהאני ביחד עם הקטע הרביעי.
לאחר מכן סיים שני בטור ד'לאן ותשיעי בסייקלאסיק המבורג.
בוהאני ניצח עוד קטע בטור דו פויטו–שארן, הקטע השני.
לאחר מכן סיים שמיני בקלאסיקת ברטאן וניצח בגרנד פרי דה פורמייה.
ב-2018 התוצאה הבולטת הראשונה של בוהאני בעונה הגיע במרוץ ארבעת הימים של דנקרק, כשניצח בקטע השלישי במרוץ.
לאחר מכן ניצח במרוץ החד יומי בבלגיה, Grote Prijs Marcel Kint.
לאחר מכן סיים במקום השני במרוץ בושל דה לה מאיין בצרפת ואת קטגוריית הנקודות במרוץ, ולאחר מכן סיים שני במרוץ רונדה ואן לימבורג בהולנד.
בוהאני התחרה לאחר מכן ב-La Route d'Occitanie, מרוץ הכנה לטור דה פראנס, וניצח בקטע הראשון.
כריסטוף לאפורט, עוד ספרינטר בכיר בקופידיס, הראה יכולת טובה יותר מבוהאני במהלך העונה ולכן קיבל את הובלת הקבוצה בספרינטים, כשבוהאני מסתפק בוואלטה אספנייה.
בקטע ה-3 סיים רביעי, כשאליה ויוויאני מנצח.
בקטע ה-5 בוהאני סיים אחרון, אך בקטע ה-6 הצליח בוהאני לנצח את הקטע, כשהקדים את דני ואן פופל ואת ויוויאני.
במהלך הקטע ה-11 פרש בוהאני מן המרוץ.
ב-2019 התוצאה הבולטת הראשונה של בוהאני הייתה מקום רביעי בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, כשדילן חרונבייחן מנצח.
בוהאני עזב את קופידיס לאחר חמש שנים לטובת ארקאה–סאמסיק.
הוא סיים שני בטור של סעודיה אחרי פיל באוהאוס הגרמני, וניצח בקטע הרביעי במרוץ.
לאחר מכן ניצח בקטע הראשון בטור דה לה פרובאנס.
בשנת 2022 עבר תאונה קשה ב שהשביתה אותו למשך העונה.
באוקטובר 2023 הודיע בואהני שהוא יפרוש מרכיבה תחרותית בסוף העונה ויסיים את הקריירה שלו, עקב חוסר היכולת שלו לשחזר את הצלחותיו בעקבות התאונות שעבר.
יחסית לספרינטרים אחרים, בוהאני הוא קטן מידות.
בוהאני נודע גם בשל סגנונו האגרסיבי בספרינטים ובשל מקרי אלימות שהיה מעורב בהם במהלך השנים במהלך מרוצים.
נאסר בוריטה הוא פוליטיקאי מרוקאי שמונה לשר החוץ של מרוקו ב-5 באפריל 2017.
ב-2019 נפגש בחשאי עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ודן איתו בנרמול היחסים ובמאבק נגד איראן.
נחשב למי שדחף להסכם ישראל–מרוקו מהצד של מרוקו.
ב־7 באוקטובר 2021 מונה נאסר בוריטה מחדש כראש משרד החוץ של מרוקו.
בוריטה נשוי ויש לו שני ילדים.
נאצ'אנג (בוייטנאמית: Nha Trang) היא עיר במחוז קהאן הואה , וייטנאם.
באזור פועל נמל התעופה הבין-לאומי קאם ראן.
העיר ממוקמת כ-1,034 ק"מ מבירת וייטנאם, האנוי.
על פי שיטת קפן, לנאצ'אנג יש אקלים סוואנה טרופי.
מספטמבר עד לדצמבר, האזור גשום, ומינואר עד לאוגוסט, האזור לח.
הלחות השנתית הממוצעת היא כ-79.5%.
כמות הגשמים הממוצעת היא 1,280 מ"מ.
הטמפרטורה הממוצעת היא כ-27 מעלות צלזיוס.
נאפולי באסקט (באיטלקית: Napoli Basket) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר נאפולי המשחק בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
באוגוסט 2016, לאחר קריסתה הכלכלית ופירוקה של ס.ס נאפולי, הקים צ'ירו רוגיירו קבוצה חדשה בשם "Cuore Napoli Basket".
הקבוצה החלה את דרכה בסרייה ב', הליגה האיטלקית השלישית.
באותה עונה הצליחה נאפולי לעלות לסרייה א'2 לאחר שסיימה ראשונה בבית ג' של העונה הסדירה וניצחה את ברגמו בגמר הפלייאוף.
באותה עונה זכתה נאפולי גם בגביע ה-LNP הראשון שלה.
בתום עונת 2017/18 ירדה הקבוצה בחזרה לסרייה ב' לאחר שהפסידה בפלייאאוט לרוזטו שארקס.
בתום העונה עברה ההנהלה ליזמים הנפוליטניים פדריקו גרסי ופרנצ'סקו טבאסי והמועדון שינה את שמו לנאפולי באסקט.
ב-2018/19 סיימה נאפולי את העונה הסדירה במקום ה-6 בבית ד', אך הפסידה בחצי הגמר לפלקנסטרו פלסטרינה.
ביוני 2019 הודיע המועדון כי רכש את הזכויות של לניאנו באסקט נייטס והשיג את הזכות להשתתף בעונת 2019/20 בסרייה א'2. נאפולי סיימה את העונה הסדירה במקום ה-8 ועלתה לשלב השני, אך זה לא שוחק בעקבות מגפת הקורונה באיטליה.
בעונת 2020/21 זכתה הקבוצה בגביע ה-LNP השני שלה, כשניצחה בגמר את אודינה 80–69. ב-27 ביוני 2021, בעקבות הניצחון בגמר הפלייאוף מול אודינה, עלתה נאפולי לסרייה א'.
בעונתה הראשונה בליגה, תחת המאמן מאוריציו בוסקאליה, סיימה הקבוצה במקום ה-14 ולא העפילה לפלייאוף, וגם בעונה הבאה הכזיבה וסיימה במקום ה-12. בעונת 2023/24 זכתה נאפולי לראשונה בתולדותיה ב לאחר ניצחונות על ברשה, פלקנסטרו רג'אנה ואולימפיה מילאנו.
יאקובה נאסר דג'יגה הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית בהשאלה מוולברהמפטון וונדררס ובנבחרת בורקינה פאסו.
דג'יגה גדל במחלקת הנוער של ויטסה בובו-דיאולסו מבורקינה פאסו, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעונת הושאל דג'יגה לנים מליגת המשנה הצרפתית.
בינואר 2023 הושאל דג'יגה לכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית ובסוף העונה חתם בקבוצה.
ב-4 בפברואר 2025 חתם דג'יגה על חוזה ל-5.5 שנים בוולבס מהפרמייר ליג.
ב-9 ביולי 2025 הושאל דג'יגה לגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
ב-24 במרץ 2022 ערך דג'יגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בהפסד 0–5 לנבחרת קוסובו במשחק ידידות.
נהר נאפו (בספרדית: Río Napo) הוא יובל של נהר האמזונאס שתחילתו באקוודור יורד מהקרחונים שבהרי הגעש האנדיים המזרחיים אנטיסנה בגובה 5,700 מטר, סינצ'ולגואה בגובה 4,571 מטר ומהר קוטופקסי בגובה 5,897 מטר.
בהמשך חוצה את פרו ומתחבר לאמזונאס.
והזרימה ההמוצעת השנתית שלו היא 6,660 מ"ק לשנייה.
הנהר התגלה בשנת 1541 על ידי משלחת בראשותו של פרנסיסקו דה אורייאנה, שחיפש את אזור הזהב האגדי של אל דוראדו.
נהר נאפו מופה בין השנים 1637–1639 על ידי פדרו טקסירה הפורטוגזי.
מצפון מצטרף אליו נהר קוקה , שמקורותיו בערוצים של הר הגעש קאימבה על קו המשווה, ובהמשך גם נהר אגואריקו שתחילתו בצפון מזרח אקוודור בסמוך לגבול קולומביה, ובסופו משמש כגבול טבעי בין אקוודור לפרו עד שנשפך לנהר נאפו.
מפגש הנהרות קוקה ונאפו מתרחש ליד העיר 'פוארטו פרסיסקו דה אורלנה' המכונה בספרדית 'אל קוקה' ובסמוך זורם לנאפו גם הנחל פיימינו.
מהמפגש עם נהר הקוקה ועד לשפך נהר הקורירי השטח מישורי יותר, לאחר ירידה מגובה של קרוב ל-6000 מטר, לגובה של כ-500 מטר בקטע דרך שאורכו כ-100 ק"מ.
וישנם שם חופים חוליים בהם ניתן לראות סירות קאנו רבות הנעים בין איים סבוכים בג'ונגל, שבעונה הגשומה הם מוצפים ומעניקים לנהר רוחב עצום.
בהמשך דרכו הוא חוצה את הפארק הלאומי יאסוני באקוודור, (בספרדית: Parque nacional Yasuni) שהוקם ב-26 ביולי 1979' המשתרע על שטח של 10,227.36 קמ"ר.
ומאז 1989 היא שמורה ביוספרית של אונסק"ו.
ושם מצטרף אליויובל נוסף, נהר יאסוני, המגיע ממערב.
משם יש קטע קצר שהנהר הוא הגבול הבינלאומי בין אקוודור, מצפון, ופרו, מדרום.
מסלולו באקוודור מסתיים כאשר הוא מקבל את החשוב מכל יובליו האקוודוריים, נהר אגואריקו (390 ק"מ), המתקרב אליו בגדה השמאלית מכיוון צפון-מערב.
במפגש שני הנהרות, כבר בארצות פרו, נמצאת העיירה קאבו פנטוג'ה, בירת המאינאס, שבה שדה תעופה קטן.
לאחר המעבר לפרו, הוא מקבל מים מיובל חשוב נוסף ממערב, נהר קורראי שאורכו 800 ק"מ, המתחיל באקוודור סמוך לגבול הצפוני של פרו, וזורם בחלק המזרחי של אקוודור, עובר לפרו וממשיך שם 414 ק"מ עד שנשפך לנאפו.
הנאפו התחתון, בשטח פרו עובר באזור מישור ומיוער שלגדותיו נראים מעט ביצות ולגונות, בו הוא מתרחב בהדרגה ומשתנה מרוחב של כ-1 ק"מ, לרוחב של כ-2 ק"מ עד השפך לאמזונס בדלתה רחבה של כ-3 ק"מ.
זהו הנחל שהתפרסם על ידי משלחתו של הכובש הספרדי גונזלו פיסארו.
מלבד שליטתו בשפה הפרסית, הוא שולט באנגלית ובערבית.
נַאפָּה (בפורטוגזית: Napa, מעוצב באותיות גדולות: NAPA) היא להקת אינדי פורטוגזית, שהוקמה במדיירה.
בין חבריה נמנים דיוגו גואיש, פרנסישקו סוזה, ז'ואאו גיליירמה גומש, ז'ואאו לורנסו גומש וז'ואאו רודריגש.
הלהקה ייצגה את באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Deslocado".
נאפה הוקמה בשנת 2013 בארכיפלג מדיירה בשם "מן און דה קאוץ'" .
סגנונה הושפע מאמנים רבים, דוגמת ארקטיק מאנקיז, רד הוט צ'ילי פפרז והביטלס.
רוב שיריה הוקלטו במרתף הבית של אחד מחבריה.
בשנת 2019 פרסמה הלהקה את סינגל הבכורה שלה, "Senso comum", שהוקלט באולפני בלאקשיפ בסינטרה.
הפרויקט מומן באמצעות מימון המונים, שהצליח להרוויח 3,500 אירו.
בשנת 2023 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השני שלה, Logo se vê, ושינתה את שמה לנאפה.
בשנת 2024 יצאה לסיבוב הופעות ברחבי פורטוגל.
מאוחר יותר העלתה לאקרנים סרט תיעודי על הופעותיה השונות בשם "O Mundo Continua a Girar".
ב-23 בינואר 2025 אישר תאגיד השידור הפורטוגזי כי נאפה עתידה להשתתף בקדם הלאומי לאירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
שירה לתחרות היה "Deslocado", והוא דורג בערב הגמר במקום הראשון.
פורטוגל הופיעה שביעית בתחרות, אחרי ולפני .
נאפה דורגה במקום ה-21 עם 50 נקודות; 37 נקודות מהשופטים, ו-13 נקודות מהקהל.
מוסטפא סאלם אל-בשתיאווי, המכונה גם נאסר יוסף , הוא פעיל טרור ושר לשעבר בממשלת הרשות הפלסטינית.
יוסף נולד ב-1943 בכפר סמוך לבית שאן.
לאחר מלחמת העצמאות עברה משפחתו להתגורר בירדן.
הוא סיים לימודי בגרות בבית הספר חסן אל-סבאח בעיר אירביד, ירדן.
לאחר מכן למד היסטוריה אסלאמית באוניברסיטה הערבית של ביירות, וכלכלה אסלאמית באוניברסיטת אל-ירמוכ בירדן.
הוא הצטרף לארגון לשחרור פלסטין כשנוסד ב-1965, בעודו תלמיד תיכון.
באותה שנה הצטרף לזרוע הצבאית של התנועה והיה מעורב באירועי ספטמבר השחור.
במלחמת יום הכיפורים התנדב לשרת בחזית הסורית.
לאחר מכן, קיבל הכשרה צבאית בברית המועצות לשעבר, בווייטנאם ובמכללה הצבאית ננקינג בסין.
לאחר שחזר מווייטנאם ב-1974, נטל נאסר יוסף את הפיקוד על גדוד חללי ספטמבר של אש"ף, שהוצב באזור צור בדרום לבנון והפך בהמשך לסגן מפקד כוחות אש"ף בצפון לבנון.
הוא היה מעורב במלחמת לבנון הראשונה ב-1982, ומאוחר יותר נאבק בקבוצות שהתפצלו מתנועת הפת"ח בלבנון.
הוא נבחר כחבר מרכז הפת"ח ב-1989, והצטרף ליאסר ערפאת בעת שהותו בתוניס.
לאחר הסכמי אוסלו חזר לישראל ומונה לכהן כמנהל ביטחון הפנים הפלסטיני ב-1995. במסגרת תפקידו זה, הוביל את המאבק נגד ארגון הטרור חמאס לאחר הפיגועים בגל הטרור ב-1996.
יוסף כיהן כשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלתו השלישית של אחמד קריע, מ-24 בפברואר 2005 עד 27 במרץ 2006. הוא מונה לתפקיד מתוך מטרה ליצור תיאום בעבודתם של שירותי הביטחון הפלסטינים.
קודם לכן, ב-2003, יאסר ערפאת דחה את מועמדותו של יוסף לתפקיד בשל חוסר רצונו לוותר על השליטה בשירותי הביטחון, זאת על אף העובדה שהוועד הפועל של אש"ף בחר בו לתפקיד, בניסיון להחליש את מעמדו של מוחמד דחלאן, ולאחר שדחלאן איים להתפטר.
בתקופת כהונתו הוא ניסה להשתלט על האנרכיה ברשות, ולמגר את תופעת הנשק הבלתי חוקי, הוא קרא לפלסטינים גם להימנע מ"ירי על ההתנחלויות".
במהלך פגישותיו עם שר הביטחון שאול מופז, ביקש ממנו נאסר אספקת נשק לכוחות הביטחון הפלסטינים.
לאחר מקרה בו שוטרים פלסטינים ירו לעבר אנשי חמאס ששיגרו רקטות מצפון רצועת עזה לעבר ישראל, פתח חמאס במסע תעמולה נגדו.
הוא גם הוביל ופיקח על תהליך העברת השליטה הביטחונית בערים המרכזיות ביהודה ושומרון מידי צה"ל לידי הרשות הפלסטינית.
נאפיסה קולייר היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בקבוצת מינסוטה לינקס בליגת ה-WNBA.
פקולייר שכינוי "פי" ("Phee"), היא נבחרה חמש פעמים למשחק האולסטאר ואף זכתה ב-MVP של המשחק ב-2025. היא זכתה במדליות זהב עם נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024).
קולייר נולדה בג'פרסון סיטי שבמיזורי.
היא שיחקה באוניברסיטת קונטיקט וזכתה עימה בטורניר אליפות המכללות ב-2016.
קולייר נבחרה שישית בסיבוב הראשון שלדראפט ה-WNBA ב-2019 על ידי מינסוטה לינקס.
במקביל לקריירת ה-WNBA שיחקה בשנים 2020–2021 בקבוצת BLMA מצרפת, ובשנים 2023–2024 בפנרבחצ'ה מטורקיה, עמה זכתה באליפות הליגה הטורקית וביורוליג ב-2024. ב-2023 ייסדה עם חברתה בריאנה סטיוארט את ליגת הכדורסל 3x3 "Unrivaled", היא הצטרפה לקבוצה Lunar Owls BC וזכתה בתואר ה-MVP בעונה הראשונה של הליגה ב-2025.
קולייר זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל 3x3 באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
היא זכתה בשתי מדליות זהב אולימפיות עם נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת טוקיו (2020) ואולימפיאדת פריז (2024).
קולייר נשואה ואם לילדה אחת שנולדה ב-2021. בעקבות חופשת הלידה שלקחה החמיצה את מרבית עונת 2022.
הנאצריזם הוא מונח כללי המתייחס למכלול תפיסות, מדיניות ומוסדות המיוחסות לתקופת שלטונו של גמאל עבד אל נאצר במצרים.
הנאצריזם ביקש לקדם תמורה מקיפה בחברה המצרית.
למהפכה הנאצרית היבטים לאומיים, פאן-ערביים, חברתיים, כלכליים ופוליטיים.
נאצר ביקש להשיג עצמאות מצרית, לאחד את העמים הערבים, לבטל את ההבדלים בין המעמדות בחברה המצרית, להביא לפיתוח כלכלי מהיר ולרווחה לתושבי מצרים, כמו גם כינון דמוקרטיה בהשתתפות רחבה.
המונח נאצריזם ניתן לתורתו המדינית והחברתית של נשיא מצרים גמאל עבד-אל-נאצר, שזכתה לתמיכה רחבה – לרבות בין ערביי ישראל – בעיקר בסוף שנות ה־50 ותחילת שנות ה־60. מעריציו של המנהיג המצרי האמינו שהוא מצעיד את מצרים לקראת חירות לאומית וצדק חברתי.
המונח נאצריזם הוא מונח מערבי ואינו מקובל בשפה הערבית, שבה דיברו על "סוציאליזם ערבי".
הנאצריזם הסעיר את נפשותיהם של מיליוני אנשים ברחבי ארצות ערב.
במשך תקופה ארוכה הוא היה הכוח העיקרי שפעל ביחסים הבין ערביים, ואילץ את הכוחות האחרים להגדיר את עצמם על פי אמות המידה שלו.
הנאצריזם חולל תמורה עמוקה בתדמיתה של מצרים, העניק לערבים את התחושה שהם נוטלים לידיהם את גורלם, והם החלו לעצב את ההיסטוריה של עצמם.
הנאצריזם הופיע באזור ברגע של מהפך היסטורי רחב ממדים, ובנקודת הצטלבות של שלושה תהליכים היסטוריים: ראשית, הנאצריזם צמח בתקופה שבה החלו להופיע מרכזים פוליטיים עצמאיים, לראשונה מזה מאות בשנים, במרכז הגדול והמאוכלס בחברות דוברות ערבית.
שנית, הנאצריזם צמח בתקופה בה האימפריה העות'מאנית כבר לא הייתה קיימת.
שלישית, הנאצריזם צמח בתקופה בה ההגמוניה של מעצמות אירופה, אשר פרסו את שליטתן על האזור, הגיעה לשלב סיומה.
במלחמת העולם הראשונה חוסלה האימפריה העות'מאנית, ומלחמת העולם השנייה מוטטה את פריסתן האימפריאלית של יורשותיה.
התפוררות ההגמוניה העות'מאנית והסתלקותה הסופית של הח'ליפות הותירו קבוצות אוכלוסין גדולות עם בעיה בנוגע לזהותן העצמית.
את החלל שנוצר מילאו לזמן מה ההסדרים הממשלתיים שכיננו מעצמות אירופה.
אולם עם תחילתה של המחצית השנייה של המאה העשרים, נתחוור כי התשובות שמעצמות אירופה הציעו היו רחוקות מלספק את אותה אוכלוסייה.
ההשפלה הצורבת שגרמו שלטונות אירופה לחברה האסלאמית הגאה יצרה משבר.
אזרחים ערבים בעלי תודעה פוליטית, שבאו במגע עם אירופה, חשו באופן אישי את המצוקה, העלבון והמבוכה שנבעו מן העימות עם המערב.
הנאצריזם הופיע באותה הנקודה בה משבר זה הגיע לשיא מבחינת חריפותו והיקף תפוצתו, ומצד שני הנוכחות הצבאית המאסיבית של המערב החלה להסתלק מן האזור.
הנאצריזם עלה על הבמה כביטוי למצוקות, וכתשובה לדילמות של מצב היסטורי ספציפי זה, ומכאן משמעותו וייחודו.
הנאצריזם לא נבע מניסיון לבצע מודרניזציה של העולם הערבי-מסורתי-אסלמי, אלא מאמץ לתת ביטוי דינאמי לתגובתו של עולם מסורתי אסלמי זה נגד העולם המערבי מודרני.
הנאצריזם מגלם את תגובת האסלאם לעימות עם המערב, ומבטא את רחשי לבם של המוסלמים שנפגעו מעימות זה.
הם רצו לשקם את הגאווה הפצועה ולהנחיל כבוד כפיצוי להשפלה המתמשכת.
חזון הגאולה הנאצריסטי היה טעון בתכנים אסלאמיים, במונחיו, בערכיו ובסמליו.
הנאצריזם לא היה הראשון שדיבר על פאן ערביות.
נטיעות עמומות בקרבן של תנועות לאומיות מסוימות, היו מפוזרות במצען של חלק מן המפלגות שקדמו לנאצר, אך אלו היו בבחינת אידאות מופשטות.
נאצר לעומת זאת, יצר קונצנזוס לאומי, חזון שיעדיו הרקיעו שחקים, תנועת המונים אדירה, משטר "מהפכה" שעורק את יסודות הסדר הקודם, ולכוח היסטורי שמוביל את ההתפתחויות באזור.
המצרי – מצרים מהווה דגם קלאסי של חברה הידראולית.
יש שליטה גמורה של הממשלה במשאבי הכלכלה, יש פער עמוק בין השליטים והנשלטים, יש עליונות מוחלטת לטובת הקולקטיב על צורכי הפרט, מתקיימים מאפייני הסמכות המסורתית ועוד.
האזורי – מיקומה של מצרים במזרח התיכון.
מצרים היא נקודת הצומת והמרכז של הסהר הפורה, חצי האי ערב וצפון אפריקה.
עובדה זו, מדרבנת את מצרים לחתור להגמוניה אזורית נרחבת.
הגלובלי – מיקומה של מצרים בין שלוש יבשות, ובמיוחד שליטתה על נתיב המים העיקרי בין אירופה והמזרח, יצרה מעורבות רבה של מצרים בזירה הגלובלית.
חשיבותה האסטרטגית של מצרים כלל, ושל תעלת סואץ בפרט, חשפו את מצרים לסכנת השתלטות מצד המעצמות הגדולות והטילו אותה אל תוך סבך המדיניות הבינלאומית.
הנאצריזם עוצב תוך משחק מתמיד בין האינטרסים של המעצמות הגדולות.
הפרשנות הפוליטית מניחה כי השינוי נובע מהעמדה ביחס לסכסוך הישראלי פלסטיני.
נָאקוֹס או סימנדרון הוא שמה של קורת עץ או טבלת מתכת גדולה, עליה מקישים הנוצרים כדי לקרוא לתפילה.
הנאקוס שימש במשך שנים כתחליף לפעמוני כנסייה בקרב עדות נוצריות במרחב האימפריה העות'מאנית.
עם השנים הוא הומר בכנסיות רבות בפעמונים, אך בכנסיות שמרניות, דוגמת הכנסייה הסורית וכנסיות קטנות ברוסיה, השימוש בו ממשיך עד היום.
הנאקוס יכול להיות נייד או נייח, הוא נראה כלוח עץ או מתכת שמכים עליו בפטישי עץ או מתכת.
הנאקוס משמש בכנסייה או במנזר כדי לכנס את הציבור או הנזירים לתפילות וטקסים נוספים.
זמני השימוש, צורת הנגינה ופרטים שונים משתנים מכנסייה לכנסייה.
מקור המילה הערבית 'נאקוס' הוא כנראה בשורש נ.ק.ש, שכן אופן השימוש בכלי הוא על ידי הקשה.
השימוש בנאקוס החל להתפתח במאה ה-17, כאשר השלטון העות'מאני אִפשר למושלים מוסלמיים מקומיים להחיל את חוקי עומר - חוקים מפלים כלפי אוכלוסייה לא-מוסלמית.
כך, למשל, הוכרחו יהודים ונוצרים, שכונו "בני החסות" להתהלך בלבוש מיוחד, לסור מהדרך כאשר עובר בה מוסלמי, וכדומה.
לעיתים הופעלו חוקים נוקשים יותר, כמו החובה להכניס ספרי קוראן לכנסיות ולבתי כנסת, ואף עשיית משפט מוטה מראש, כאשר אחד הצדדים אינו מוסלמי.
בין היתר אסרו המוסלמים על יהודים ונוצרים לבנות את בתי תפילתם גבוה מעל לצריחי המסגדים, וכן נאסר עליהם להתפלל בקול.
על היהודים נאסר לתקוע בשופר, ועל הנוצרים נאסר לצלצל בפעמוני הכנסיות, אך הם הורשו להשתמש בכלי הקשה כדי לקרוא לתפילה.
כך נולד הנאקוס - קורת עץ שהשתלשלה מהתקרה בעזרת חבלים, ועליה יכלו להקיש בעזרת פטיש עץ.
בדומה למקרים רבים אחרים, בהם האילוץ הופך למסורת אהובה, טיפחו הנוצרים את הנאקוס שבכנסיותיהם, ועיטרו אותו בפיתוחים וצבע.
במחצית המאה ה-19 השתפר מאוד מעמדם של "בני החסות" ברחבי האימפריה העות'מאנית, עקב לחצים פוליטיים מצד אירופה והחלת הסכמי הקפיטולציות.
בעקבות כך הורשו הנוצרים לצלצל שוב בפעמוניהם לאחר מאות שנים.
הכנסייה הראשונה בירושלים בה צלצל פעמון הייתה כנסיית העלייה הרוסית במרומי הר הזיתים.
לרגל המאורע נשלח מרוסיה פעמון ששקל לפחות 8 טונות, אותו גלגלו צליינים במשך חודשים במעלה ההר, מנמל יפו ועד מרומי הר הזיתים.
למרות ההיתר הגורף לשוב ולצלצל בפעמונים, ישנן עדיין כמה כנסיות המחזיקות בנאקוס, ואף משתמשות בו.
לדוגמה - בקפלת הצליבה של ישו בכנסיית הקבר ניתן עדיין למצוא כמה נאקוסים, השייכים ליוונים האורתודוקסים; כן ישנו נאקוס גדול בקתדרלת יעקב הקדוש ברובע הארמני בירושלים.
מבחר נאקוסים יפים שעודם בשימוש נמצאים במנזר סנטה קתרינה בסיני.
נאקוטו לאב היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה.
על פי טאדסה טמרת הוא היה בנו של הקיסר קאדוס חארב.
המסורת גורסת שהקיסרית מסקל קיברה שכנעה את בעלה הקיסר לליבלה לוותר על הכתר ולהכתיר את נאקוטו לאב לקיסר אך 18 היא התחרטה ושכנעה אותו להפך.
טאדסה טמרת גורס שלליבלה הופל בהפיכה צבאית על ידי נאקוטו לאב.
טאדסה טמרת כותב בספרו ששלטונו של נאקוטו לאב הייתה קצרה ומלאת מלחמת אזרחים עד אשר בנו של קיסר זה יטברק הצליח לעלות לשלטון.
נאציזם (קיצור של נציונל-סוציאליזם, בגרמנית: Nationalsozialismus) הוא אידאולוגיה פוליטית גזענית-לאומנית וטוטליטרית, שהתפתחה בגרמניה בראשית המאה ה־20 מן הימין הרדיקלי.
היא אומצה על ידי אדולף היטלר, ושולבה במדיניות הרייך השלישי (1933–1945).
לאידאולוגיה זו הייתה השפעה מכרעת על מהלך ההיסטוריה העולמית במחצית הראשונה של המאה ה־20, ובמיוחד עד כניעת גרמניה הנאצית בסוף מלחמת העולם השנייה.
אידאולוגיה זו כללה לאומנות קיצונית שהדגישה את עליונות האומה הגרמנית, ושאפה לחזק את גרמניה לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה.
היא התבססה על "תורת הגזע", תפיסה גזענית ופסאודו-מדעית של היררכיה גזעית, המייחסת עליונות ל"גזע הארי" והציגה גזעים אחרים כנחותים.
יהודים, בפרט, הוצגו ככוח זר ומאיים על גרמניה בתחומים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים.
תפיסה זו שימשה בסיס למדיניות גזענית ולחקיקה מפלה ודיכאנית, לרבות חוקי נירנברג משנת 1935, ובהמשך הובילה לרדיפה שיטתית של יהודים, לגירושם, להעבדתם בכפייה ולהשמדתם ההמונית בשואה.
כמו כן, עמדה כעילה לשאיפה הגרמנית לשליטה עולמית באמצעות הרחבת מרחב המחיה, ובמיוחד השתלטות על מזרח אירופה.
הנאציזם שלל את עקרונות הדמוקרטיה הליברלית והתנגד למוסדות שלטון ייצוגיים, זכויות פרט וריבוי דעות.
הוא הדגיש ריכוז סמכויות בידי מנהיג יחיד – "הפיהרר" – שנתפס כסמכות עליונה שאין לערער עליה וזכה לפולחן אישיות.
בתחום הכלכלי, הנאציזם דגל בכלכלה ריכוזית ומתוכננת, אך שמר על בעלות פרטית של רוב אמצעי הייצור.
הנאציזם התאפיין גם באנטי־קומוניזם חריף ובאיבה לכל תנועה מרקסיסטית או מהפכנית, מה שהוביל לרדיפה של גורמים פוליטיים שמאליים, בראשם המפלגה הקומוניסטית הגרמנית.
כמו כן, המשטר הדגיש מיליטריזם, טיפח את הכוח הצבאי וקידם רעיונות של התפשטות טריטוריאלית, בעיקר כלפי מזרח אירופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945), גרמניה הנאצית יזמה פעולות מלחמתיות נרחבות, כבשה מדינות רבות וביצעה פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
מדיניות ההשמדה של "הפתרון הסופי" הובילה לרציחתם של כשישה מיליון יהודים, וכן מיליונים נוספים מקרב עמים ומיעוטים שונים במסגרת "תוכנית T4 - אותנסיה".
לאחר תבוסת גרמניה במלחמה בשנת 1945, הוגדר הנאציזם כאידאולוגיה פלילית על פי המשפט הבין־לאומי.
רבים ממנהיגי המשטר הועמדו לדין במשפטי נירנברג, וחוקים האוסרים על הפצתו נחקקו במדינות שונות, לרבות בגרמניה עצמה.
עם זאת, קבוצות של תומכי האידאולוגיה הנאצית עדיין קיימות, ואלו מכונים "נאו-נאצים".
תבנית הקיצור התבססה על זוצי (Sozi), קיצור פופולרי בגרמניה למונח "סוציאליסט" ("זוציאליסט" בהגיה גרמנית).
בהתאם לסכמה זו, אנשי המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית כינו את עצמם "נאזו" (Naso).
אדולף היטלר, יליד אוסטריה שהיגר לגרמניה והקים את התנועה הנאצית, הציג את האידאולוגיה הנאצית בספרו "מיין קאמפף" .
לדבריו, הוא הגה את האידאולוגיה הנאצית מתוך מעקב אחר הפוליטיקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
האידאולוגיה הנאצית נחשבת בהיסטוריוגרפיה לאחת משלוחות הפשיזם באירופה; בעיני היסטוריונים אחדים הנאציזם הגרמני הוא פשיזם המשלב מספר היבטים נוספים והחשוב שבהם הוא תורת הגזע.