tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקרי גניבה נפתרים רק לעיתים רחוקות על ידי המשטרה, ברוב המקרים הם נפתרים על ידי לחץ קהילתי.
ישנם בעיר שתי תחנות ז'נדרמריה (משטרה) גדולות, בנוסף למחנה הצבאי שליד טאיפה.
כוחות הביטחון הללו הופכים את העיר לבטוחה.
ברחובות מופעלת תאורת רחוב ציבורית המבוססת על אנרגיה סולרית.
תושבי דג'וגו מקבלים את המים שלהם מכמה מקורות.
בבתים ובמקומות העבודה ישנם ברזי מים זורמים.
ישנם ארגונים בעלי זיכיונות לשאיבת מים מבארות עבור התושבים.
התושבים מגיעים לבארות ושואבים את המים לעצמם.
בדרום דג'וגו נמצא אגם אך תושבי העיר אינם שואבים ממנו מים ישירות והגישה אליו הוגבלה לאחר טביעת ילדים ששיחקו ליד הסכר בשנת 2009. תושבי העיר אינם מרתיחים את מי השתייה שלהם.
מעט תושבים חווים בעיות כלשהן באספקת המים.
בעיר ישנם בעלי זיכיונות להפעלת בתי שימוש ומחראות פרטיות.
ישנם גם בתים עם מים זורמים בחדרי השירותים.
בתי שימוש פרטיים מוצבים בדרך כלל במרחק הולם מבתי הספר, מסעדות וכדומה, מסיבות תברואתיות.
איכות האוויר בעיר טובה מהצפוי לגודל העיר, רוב השטחים הציבוריים כמו בתי ספר ומסעדות נשמרים נקיים, במיוחד בהשוואה לערים גדולות יותר כמו פורטו נובו.
תוכנית ניסיונית לאיסוף אשפה הופעלה בעיר בנובמבר 2010.
בדג'וגו השוק פתוח מדי יום.
הוא השוק הגדול ביותר באזור.
על בסיס יומי אפשר למצוא בשוק: דגנים, מלח, לחם, סוכר, דגים, וואגאסי , ביצים, עגבניות, בצל, פלפלים, בשר, חסה, גבינת סויה, פסטה מיובשת, רסק עגבניות, שום, שמן, כרוב, תפוזים, אתרוגים, בננות, בננות מבושלות, ובעונה, אננס ואבוקדו.
בנוסף לשוק הפתוח, ישנם בעיר גם כמה חנויות בוטיק בהם ניתן למצוא פריטים יקרים יותר כמו ג'לי, חמאה, תבלינים, עוגיות, קפה, אבקת חלב, תה בשקיקים, יין ומשקאות חריפים.
בבוטיקים אלה נמכרים גם מוצרי טואלטיקה כמו נייר טואלט, טישו לפנים, סבון, סכיני גילוח ומשחת שיניים.
התושבים מוציאים את כספם על מזון, אספקה, פריטי בית ובנזין לרכבים.
הם מתלוננים שהדבר הכי יקר שהם צריכים לקנות כל הזמן הוא אשראי טלפוני.
בעיר ישנם מספר חייטים, נגרים, בעלי בוטיק וכדומה.
להתמקח על מחיר או לבצע קניות מחוץ לעיר נתפס כחסר כבוד לקהילה.
יש בעיר מרכז בעלי מלאכה ואמנים, שנתרם על ידי עמותה שווייצרית.
רוב בעלי המלאכה אומרים שהם היו רוצים למצוא דרך לשווק את המוצרים שלהם באמריקה.
מכיוון שדג'וגו מהווה צומת דרכים מרכזית במחזור דונגה, תושבים רבים עובדים במערכת התחבורה והתובלה, כנהגי משאיות, נהגים, מכונאים או באחד מקווי האוטובוסים הגדולים.
לדג'וגו שני מרכזי בריאות ציבוריים מרכזיים ובית חולים פרטי אחד.
כל אחד מהמתקנים הללו מנוהל על ידי רופא אחד לפחות; בבית החולים הפרטי יש לפחות 2 רופאים בתפקיד בכל זמן נתון.
ישנם גם מספר מתקנים פרטיים המנוהלים על ידי ומיילדות שמבצעות לידות ועוסקות בטיפול באימהות ובילדים במיוחד.
בקמפוס של מרכז הבריאות האזורי קיים גם מרכז קבוע לבדיקות וייעוץ בנושא איידס - HIV.
מכיוון שרוב אנשי הבריאות הם עובדי ממשלה, עובדי בריאות רבים נמצאים בדג'וגו על פי חוזה למספר שנים.
גם מרכזי הבריאות הציבוריים וגם בית החולים הפרטי שומרים על שעות קבועות, ואספקה זמינה בדרך כלל בעת הצורך.
עובדי בריאות ציינו כי הבעיה הגדולה שלהם היא לגרום לתושבים להגיע למרכז הבריאות.
התחבורה למרכזי הבריאות מאתגרת במיוחד, במיוחד עבור בני כפרים וקהילות קטנות יותר ברחבי העיר שמרכזי הבריאות שלהם אינם מציעים טיפול מקיף.
רשתות יתושים זמינות במרכזי הבריאות לילדים מתחת לגיל 5 ולנשים בהריון, וניתן לרכוש אותן גם במחיר מסובסד מבית המרקחת ומחברות מקומיות אחרות.
קונדומים זמינים גם הם באופן נרחב.
מתקני הבריאות נשמרים נקיים למדי - לכל אחד מהם יש מים זורמים ושירותים ציבוריים הרחוקות מאזורי הטיפול בחולה.
חומרי פסולת מסוכנת מופרדים מהאשפה הרגילה.
רוב החולים במרכז הבריאות הן נשים בהריון וילדים מתחת לגיל 5. נשים בהריון מגיעות למרכז הבריאות להתייעצות טרום לידתית, למרכזי הבריאות יש כל אחד אמבולנס שמספק הסעות חירום.
זה נעשה בדרך כלל במקרה של סיבוכי לידה אצל נשים שבוחרות ללדת בבית או במתקן לידה קטן יותר.
עם זאת, השימוש באמבולנס הוא נדיר - ברוב המקרים בני משפחה סייעו לחולים וליולדות.
יש נוכחות שקטה של מרפאים מסורתיים בדג'וגו.
מרפאים אלה נותנים אבקות ותפילות בבתיהם כנגד כאבי ראש ומחלות פשוטות אחרות, אין להם הכשרה רשמית.
רבים מהמרפאים הללו אינם דוברי צרפתית וגובים תשלום מועט.
תושבי דג'וגו המשכילים מתביישים לבקר אצל המרפאים המסורתיים.
לדג'וגו יש הסכמי ערים תאומות עם:
דג זהב או קָרַס זָהָב (שם מדעי: Carassius auratus) הוא דג ממשפחת הקרפיוניים (Cyprinidae) החי במים מתוקים.
דג זה בוית למספר זנים ונפוץ כחיית מחמד באקווריומים ובבריכות נוי.
דגי זהב יכולים להגיע לגודל של 45–60 ס"מ בבגרותם.
מקורו של דג הזהב שנוי במחלוקת בקרב הקהילה המדעית.
התאוריה המקובלת כיום היא שדג הזהב הוא מוטציה גנטית של קרס מצוי (Carassius carassius).
התאוריה נסמכת על העובדה כי לשני הדגים אותו מספר כרומוזומים, 100, בעוד שבשאר בני משפחת הקרפיוניים מספר הכרומוזומים הוא 50 בלבד.
תאוריה נוספת רואה את מקור דג הזהב בקרפיון Carassius auratus gibelio.
דג הזהב המצוי בטבע הוא דג בצבע אפור-כסוף בעל מבנה גוף פשוט, החי במים קרים.
תת-המין השתנה משמעותית במשך השנים, בעיקר בעקבות התערבות חיצונית של האדם.
דג הזהב המצוי הוא הזן הנפוץ ביותר של הדג.
מבנה גופו שונה במקצת מהגזע הטבעי: גופו מוארך וסנפיריו וזנבו קצרים יחסית.
הדג נוטה לגוון אדום-זהב אך יכול להופיע גם בצבע כחול, לבן ושחור.
הוא יכול להגיע לאורך של עד 30–45 ס"מ ולשקול עד שלושה ק"ג בטבע, אך מתקשה להגיע לגודל זה בצורתו המבויתת.
הדג יכול להגיע לגיל של יותר מ-40 שנה בטבע, בעוד שבשבי הוא מגיע בדרך כלל לגיל של 6–8 שנים בלבד.
בטבע הוא חי בנהרות ונחלים עד עומק מקסימלי של 20 מטרים, וניזון מסרטנים, חרקים וחלקיקי אצות.
דג הזהב מתרבה בתקופת האביב, כאשר חום המים עומד על 14 עד 16 מעלות.
הזכר מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים לערך, בעוד שהנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל שלוש.
הנקבות עגולות ומלאות יותר מהזכרים בתקופת הטלת הביצים (הביצים מוטלות בין צמחים מימיים).
הוא אינו משמש לאכילה בדרך כלל, ומוחזק בבתים ובגינות (פרטיות וציבוריות) לשם נוי בגלל מגוון צבעיו וצורותיו.
לפי מיתוס נפוץ, לדג הזהב זיכרון קצר מאוד (שלוש שניות בלבד לפי גרסה רווחת של המיתוס).
אולם אין למיתוס ביסוס מדעי או אחר.
מחקרים מצאו כי דגי זהב זוכרים אירועים למשך חודשים ושנים.
כך, מחקר אחד גילה שדגי זהב לא התקשו לזכור מה צבע הכלי שהכיל מזון גם לאחר שנה שלמה שבה לא נחשפו אליו.
מחקרים גילו עוד, שדגי זהב מסוגלים להכליל על סמך זכרונות מרובים: כך למדו דגי זהב (וקרפיונים, בניסוי מוקדם יותר) להבחין בין יצירות מוזיקליות מז'אנרים שונים (קלאסית או בלוז).
כיום ישנם זנים רבים של דג זהב עקב הכלאה וברירה מלאכותית.
ההבדלים בין הזנים הם בעיקר בצבע ובמבנה הגוף.
כיוון שכל זני דג הזהב מגיעים מאותו מין ניתן לבצע הכלאות וליצור זנים חדשים של דגי זהב.
יש דגים רבים שייכים לזן זה, ביניהם:
שלייר - דג זהב בעל גוף מנופח וסנפירים כפולים.
כשהוא נע כל גופו וסניפיריו נעים.
כיפה אדומה - דג זהב ייחודי בדומה לשלייר בעל גוף מנופח בעל ראש אדום וגוף לבן.
ראש אריה - דג זהב שראשו מנופח כמין רעמת אריה.
נפוח לחי - דג זהב בעל עיניים בולטות ומעין לחיים בצידי עיניו.
טלסקופ שחור - ממשפחת דגי הזהב עם סנפירים כפולים ועיניים בולטות, משם נגזר שמו.
הקומט (Comet) הוא זן שנתבדל מדג הזהב המצוי, והוא הקרוב ביותר למראהו המקורי מכל שאר הזנים, אך בהיר יותר מדג זהב מצוי בצבעו הצהבהב.
ההבדלים בינו לבין דג הזהב המצוי, הם סנפיריו שאורכם לפחות כאורך הגוף של הדג.
גופו דומה מאוד במבנהו לגוף דג הזהב המצוי, אך הוא דק יותר והידרודינמי (דבר המאפשר לו לשחות היטב במים).
הקומט יכול להיות בצבע אדום או לבן-אדום (כיום ניתן למצוא גם גוונים אחרים של הדג).
מוצא הקומט מאמריקה, והוא התקבל לאחר כעשר שנים של הכלאות על ידי הוגו מולרט (Hugo Mullert) בשנת 1880 לערך.
מוצאו של הדג מיפן, ומקורו מזן דג זהב אחר הנקרא דמקין (Demekin).
השובונקין (Shubunkin) דומה במבנה גופו לקומט וכמוהו בעל זנב יחיד וגוף במבנה הידרודינמי.
ההבדל העיקרי בינו לבין הקומט הוא בצבע עורו, הקרוי נקרוס (nacreous).
הנקרוס היא הגדרה להימצאות קשקשים חצי שקופים בצבע מתכתי או בצבע הפנינה, ומתחתם נמצא מרקם מלנין (בשכבת האפיתל התחתונה) שהוא הגורם לדג להבהיק בצבעים אדום, כחול, לבן ושחור.
כיום קיימות 3 צורות שונות של דג השובונקין:
השובונקין היפני - השובונקין המקורי, צורתו לא השתנתה כמעט במהלך ההיסטוריה.
לונדון שובונקין - התקבל בצורתו הנוכחית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 באמצעות ניסוייה של פמלה וויטינגטון (Pamela Whittington) בלונדון.
צבעיו אינם מתכתיים וזנבו מפוצל.
בריסטול שובונקין - צבע גופו מנומר, סנפיריו מעוגלים יותר מהשובונקין היפני וראשו לרוב אדום.
הוואקין (Wakin) הוא כיום דג הזהב הנפוץ ביותר ביפן.
הוואקין דומה לדג זהב הבר, גופו רזה וארוך ובעל זנב קצר וכפול.
צבעו בעל גוונים מתכתיים של לבן ואדום.
מוצאו ביפן לפני כ-500 שנה, כנראה במוטציה של ה-Carassius carassius.
הג'יקין (Jikin) דומה במראהו לוואקין, אך גופו וסנפיריו קצרים יותר.
תכונתו הבולטת היא זנבו הקצר, המחולק לשני חלקים בעלי פינות מחודדות היוצרות כמעין "X" מאחור.
בגלל זנבו המיוחד, הדג קרוי גם בשם "זנב טווס".
צבעיו הם לבן ואדום אך קיימים גם דגים בעלי צבע כחול בגוון נקרוס.
מוצאו ביפן באזור נגויה (Nagoya) כנראה מהדג וואקין (אך יש החולקים על כך).
יש רבים הרואים בפנטאיל (Fantail) ובריוקין (Ryukin) את אותו הדג אף על פי שמוצאם שונה וקיימים הבדלים בצורתם.
זאת מכיוון שלשני הזנים הללו חסרות מספר חוליות בעמוד השדרה, המשותפות לכל שאר דגי הזהב.
הריוקין בעל גוף קטן ומקומר, ויכול להופיע בכל גוני דג הזהב, דהיינו: אדום, כתום, לבן, שחור ועוד.
מקור הריוקין הוא בסין המזרחית, באי ריוקין, ומשם הוא הגיע ליפן.
לעומתו, גופו של הפנטאיל ישר יותר, ומוצאו מסין המערבית.
אף הוא, בדומה לריוקין, יכול להימצא בכל צבעי דג הזהב.
ההבדל העיקרי בין הריוקין לבין הפנטאיל הוא בצורת הזנב: בעוד שזנבו של הריוקין יכול להגיע עד לגודל גופו, זנבו של הפנטאיל גדול בהרבה ומסתיים בקצוות צרים מאוד המזכירים סרטים.
מקורו אינו ברור, יש הטוענים שהוא נוצר מהכלאה בין הוואקין ובין הריוקין, מנגד, יש הטוענים שמקורו ישירות מדג הזהב הבר.
הטוסקין (Tosakin) בעל מבנה גוף עגלגל, ויכול להימצא, בדומה לריוקין, בכל גוני דג הזהב.
תכונתו הבולטת היא זנבו המפותח מאוד, הנפתח למעין מניפה רחבה.
הזנב מונע מהטוסאקין את האפשרות להתרבות, ולכן על מגדליו לבצע הפריה במבחנה (in vitro) על מנת להרבותו.
כמו כן הזנב לא מאפשר לדג לבצע תנועות מסוימות, ומעייף את שרירי הגב ועמוד השדרה.
מוצאו של הדג מהעיר קוצ'י שביפן.
העדויות הראשונות לקיומו של דג הזהב הן מלפני כ-1,000 שנה בסין בזמן שושלת סונג (960–1127).
למרות שגם קודם לכן בזמן שושלת ג'ין נמצאו אזכורים לקרפיונים שצבעם נוטה לאדום-צהוב יותר מאשר לאפור.
לפי האגדה, הדג נמצא לראשונה בהאנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג.
הדג נחשב לחיה קדושה בגלל צבעו הזהוב, ולכן השלטונות הסינים אסרו את לכידתו.
בגלל מעמדו המיוחד, הורה קיסר סין לבנות בריכה בארמונו בהאנגג'ואו ולגדל בה מספר רב של דגים אלו.
עם הזמן, מנהג זה פשט גם בקרב האצולה הסינית, והדג הגיע בהדרגה לכל מחוזות סין.
בתקופת שושלת מינג (1368–1644) כתב הרופא הסיני לי שיה צ'אן (1518–1593) בסיפרו "הספר הגדול של מדע הרפואה" שהנוהג לגדל דגי זהב פשט בקרב כל העם בסין.
בשנת 1502 הגיע הדג לראשונה מסין ליפן הסמוכה, וב-1611 מסין לפורטוגל ומשם לשאר אירופה.
שמו הנפוץ ניתן לו על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1758. בשנת 1850 לערך הגיע לצפון אמריקה ועד מהרה הפך לנפוץ בכל שטחי ארצות הברית.
דג הזהב הוא האמצעי המניע את עלילת האגדה של אלכסנדר פושקין "הדייג ודג הזהב", המבוססת על האגדה "הדייג ואשתו" של האחים גרים.
על פיה כתב המלחין לודוויג מינקוס את הבלט "דג הזהב".
דג מלוח הוא שמו של משחק ילדים המכונה גם אחת שתיים שלוש דג מלוח או מכשפה מביטה.
בספרו 'הניצוץ', סטיבן קינג מזכיר משחק דומה בשם רמזור אדום, שהשוני המהותי היחיד בו הוא שהסופר סופר עד עשר.
לחוקי המשחק מגוון גרסאות, המורכבות כולן משלושה שלבים.
בכולן, נבחר אחד המשתתפים לתפקיד "דג מלוח".
המשחק מסתיים בכך שנבחר המשתתף שימלא את תפקיד הדג המלוח בסיבוב הבא.
הדג המלוח עומד צמוד לקיר או קו דמיוני.
שאר המשתתפים עומדים במרחק כ-10 מטר ממנו, מאחורי קו קבוע מראש.
ה"דג המלוח" מסתובב עם הגב למשתתפים, קורא במהירות "1, 2, 3 דג מלוח", ומסתובב חזרה אל המשתתפים.
בזמן שהוא קורא, יתר המשתתפים מתקדמים לעברו.
כאשר הוא פוקח עיניים הם קופאים במקום.
אם הדג המלוח רואה מישהו זז, הוא פוקד עליו לחזור לקו התחלה.
מטרתם של המשתתפים להגיע אל הדג המלוח ולגעת בו, או, בגרסה אחרת של המשחק, לגעת בקיר לידו הוא עומד.
גרסה נוספת: לאחר שהדג המלוח מסיים לספור עד שלוש, הוא עובר בין יתר המשתתפים הקפואים על עומדם.
הוא משנה את התנוחה בה הם עומדים כרצונו (מפסל בהם).
בזמן שגבו מופנה לחלק מן המשתתפים, הם יכולים להתגנב אל קו היעד.
כמובן, אם הדג המלוח ראה את המתגנב, עליו לחזור לקו ההתחלה.
יש גם גרסה שבה לאחר שהמשתתפים קופאים במקומם, ה"דג המלוח" ניגש לכמה משתתפים שבחר, ומנסה להצחיק אותם (ברוב המקרים אסור לו לגעת בהם).
אם משתתף זז או צחק הוא חוזר לקו ההתחלה המסומן.
לאחר שהגיע אחד השחקנים אל קו הסיום, אל מולו עומד הדג המלוח, נפתח השלב השני במשחק.
הדג מספר סיפור, בו משולבות המילים "דג מלוח".
במהלך הסיפור עשוי הדג המלוח להטעות את יתר השחקנים, בשלבו מילים דומות לצירוף המילים "דג מלוח" (לדוגמה "דג תפוח").
באומרו מילים אלו, הופך ה"דג המלוח" לתופס במשחק תופסת.
מספר הסיפור נוגע בכל מילה שהוא אומר במשתתף אחר.
השחקן שבו נוגע "הדג מלוח" בזמן שהוא אומר "מלוח" מתחיל לרדוף אחרי שאר משתתפי המשחק.
משחק תופסת, מי שנתפס הופך להיות הדג המלוח בסיבוב הבא.
המשתתפים יכולים להגיע לנקודה מוסכמת מראש ומי שמגיע לשם חסין מהתפיסה באותו סיבוב.
גרסאות שונות של המשחק משוחקות ברחבי העולם, בשמות שונים ובשינויים מינוריים בחוקים.
ראסל טי דייוויס התסריטאי של דוקטור הו, אמר שמשחק "דג מלוח" היה רעיון עבור המלאך הבוכה, מפלצת שחוזרת על עצמה בתוכנית מ-2005 ועד היום.
בסיפור "פרסי והמכנסיים" מ"סדרת הרכבות" מנסה פרסי לשחק "דג מלוח" עם קרונות הנוסעים, אבל במקום זאת מתנגש בעגלה המובילה מכנסיים.
שלישיית מוזיקת העם פיטר, פול ומרי עיבדו את המשחק "דג מלוח" לשיר בשם "Rocky Road" באלבומם משנת 1963, In the Wind.
Hajime Syacho, היוטיובר הפופולרי ביותר ביפן שיחק במשחק "דג מלוח" במרכז הפיתוח התעשייתי בקנאזאווה -קו, יוקוהמה, מחוז קנאגאווה ב-24 באוקטובר 2015, ביחד עם 740 משתתפים בסך הכל.
הישג שנרשם בספר השיאים של גינס.
בסרט המצויר הקצר "The Case of the Missing Hare" משנת 1942 משחק באגס באני "דג מלוח" עם הקוסם בזמן שבהמה מסתערת על באגס כדי להרוג אותו.
בסרט "רובוקופ" משנת 1987, נראית הדמות הטיטולרית משחקת את המשחק עם ילדי בית ספר יסודי בצילומים שהוצגו במהלך דיווח חדשותי בסרט.
במנגה היפנית "כרצון האלים" ו מ-2014, זהו אחד המשחקים שהתלמידים נאלצים לשחק עם בובת דארומה.
בסדרה הדיסטופית "משחק הדיונון" של נטפליקס, "דג מלוח" היה המשחק הראשון של התחרות.
המתמודדים שיחקו את המשחק עם בובה גדולה הדומה ליאנג-הי, נערה צעירה מסדרת ספרים קוריאנית.
המשחק ששיחק היה גרסה קטלנית יותר, שבה כל מי שייתפס זז אפילו במילימטר נורה למוות.
Crab Game, משחק משנת 2021 המבוסס על סדרת משחק הדיונון של נטפליקס, מציג את המשחק כפי שמתואר בתוכנית - רק בגרסה זו, השחקנים מתפוצצים ולא יורים בהם כשהם מפסידים.
במשחק "Poppy Playtime: Chapter 2 – Fly in a Web" משנת 2022, יש קטע דומה במקצת למשחק "דג מלוח" שבו השחקן חייב לנווט דרך מסלול מכשולים תוך שהוא נרדף על ידי צעצוע זחל גדול.
כשהאור נדלק, השחקן חייב לעמוד במקום ולא יכול לזוז עד שהאור כבה שוב.
הפרק השלישי של המשחק "Faith: The Unholy Trinity" משנת 2017 מציג את המשחק "דג מלוח" כשיטה להשיג את המפתח להתקדמות.
השחקן חייב לאסוף את המפתח ולחזור מבלי להיתפס על ידי הכת והשד האפור.
דג מאכל הוא דג הכלול בתפריט האדם.
דגים משמשים למאכל בכל רחבי העולם והם משמשים כמקור ראשי לחלבון ומהווים 14%–16% של חלבון מן החי בתפריט אוכלוסיית העולם.
עבור למעלה ממיליארד בני אדם מהווים דגי המאכל מקור ראשי לחלבון מן החי.
בשר דג שומר על טריותו רק למשך זמן קצר ביותר ועל כן אכילת דגים טריים מקובלת בעיקר באוכלוסיות השוכנות בסמוך למקווי מים, או במדינות שבהן קיימת מערכת אספקה מודרנית בקירור.
ניתן לשמר דגים באמצעות ייבוש, המלחה, הקפאה ושימור בקופסאות שימורים.
קיימים למעלה מ-27,000 מינים של דגים, עובדה שבזכותה הם הקבוצה המגוונת ביותר של בעלי חוליות.
אולם, רק מספר קטן של דגים משמשים בדרך כלל למאכל.
כמה ממיני הדגים המקובלים יותר למאכל הם:
מקומו של הדג בתפריט האדם
תושבי בנגלדש והודו, ובמיוחד תושבי מערב בנגל, אודישה, גואה, קרנאטקה, אנדרה פרדש, וקראלה, אוכלים דגים כחלק מן התפריט היומי.
בהודו ובבנגלדש אוכלים דגי מים מתוקים ומלוחים גם יחד.
תושבי איסלנד, יפן ופורטוגל הם צרכני הדגים הגדולים בעולם, ביחס לגודל האוכלוסייה.
החיידק ויבריו וולניפיקוס (Vibrio vulnificus), הוא חיידק הלופילי (החי במים מליחים) גראם שלילי, השכיח בדגים ומהווה מקור תחלואה נפוץ עבור הבאים במגע ישיר עם דגים שאינם מבושלים.
מינים המהווים מקור סיכון עיקרי הם: אמנון (מושט), קיפון בורי, סְפָּרוּס זָהוֹב (דניס) ולַברָק.
דגים מאבדים את טריותם בזמן קצר מאוד יחסית לאחר מותם.
על כן לעיתים דגים משווקים כשהם חיים במכלי מים, אולם אופן שיווק זה יקר יחסית.
ניתן אף לצנן דגים לצורך שיווקם, לזמן קצר יחסית.
קיימות שיטות מגוונות לשימור דגים: השיטה העתיקה ביותר לשימור דגים היא על ידי ייבושם או המלחתם.
זוהי עדיין השיטה הנפוצה ביותר.
חלק ממיני הדגים מבושלים ונארזים בקופסאות שימורים, למשל, דגי סלמון, טונה ומליח.
דגי מליח אף משומרים בהמלחה (ומכאן שמם), כפי שנהוג גם לשמר דגי מקרל ומיני דגים נוספים.
בארצות מתועשות שיטת שימור הדגים המקובלת ביותר היא הקפאה.
קיימות דרכים מגוונות להכנת דגים למאכל, ביניהן ניקוי הדג ואכילתו נא, בישול, אפייה, טיגון, צלייה, אידוי והחמצה.
לדגים טריים מספר סימנים המעידים על טריותם:
לחיצה על גוף הדג אינה משאירה בו שקע, אלא הוא חוזר מיד לצורתו המקורית.
לזימים של הדג צבע חזק ולא עכור.
מנת דג נחשבת בדרך כלל במשקל של בין 350 ל-500 גרם.
על פי מחלקת החקלאות של ארצות הברית טמפרטורת פנים הדג המינימלית לצורך בטיחות מזון היא 62.8 מעלות צלזיוס.
דגים גדולים מאוד (מעל 2 קילוגרם בדרך כלל) נאכלים לרוב פרוסים רחבית או טחונים.
דגי מאכל, במיוחד דגי ים, מכילים ריכוז גבוה של אומגה 3 חומצות שומן רב בלתי רוויות, אשר אינן גורמות לתחלואה לבבית.
על כן, תזונאים נהגו להמליץ על אכילת דגים כחלק מתפריט מזין.
חלקם ששיערו כי צריכה קבועה של דגי ים היא הגורם לשיעור התחלואה הלבבית הנמוך בקרב שבטי האסקימו באלסקה, קנדה וגרינלנד, וכי תפריט קבוע של דגי מאכל הוא שתורם לתוחלת החיים הארוכה בקרב בני העם היפני ובארצות סקנדינביה.
עם זאת, דיווח מדעי שסקר 99 מחקרים מצא כי אין יעילות בצריכתו של שמן דגים, וכי צריכת שמן דגים הכולל אומגה 3 כלל אינו מפחית את סיכון התמותה ממחלות סרטן, לב וכלי דם.
מאמר המתאר עיבוד מסקנות של 38 מחקרים שונים שהתפרסמו בספרות הרפואית מ-1966 עד 2005, ואשר כלל תוצאות מקבוצות נחקרים מארצות שונות ובעלות מאפיינים דמוגרפיים שונים, מצביע על כך כי לא נמצא קשר בין תזונה הכוללת אומגה-3 ומניעת סרטן, וכי לא צפוי כי צריכת אומגה-3 בכמוסות תמנע סרטן
כמו כן, במחקר שהתפרסם באוקטובר 2009 לא נמצאו הבדלים ברמת הדיכאון בין חולי לב שצרכו אומגה-3, לחולי לב שצרכו פלצבו, וכי לא ניתן להמליץ על צריכת אומגה-3 לטיפול בדיכאון לחולי לב או לבריאים.
אף שבשרו של הדג הוא בשר של חיה, בתרבויות ובדתות שונות קיים יחס שונה לדגי מאכל לעומת בשרן של חיות אחרות.
בכללי הכשרות ביהדות קיים יחס שונה ומיוחד לדגי מאכל.
מקור ההלכה היהודית ביחסה לדגי מאכל נקבע בספר ויקרא:
כלומר, מותר לאכול דגים שיש להם סנפיר וקשקשת.
מאפיין בולט בדגים הוא ההיתר לאוכלם בהמתה חופשית, שכן בניגוד לבעלי חיים כשרים אחרים לא מצווים בדגים על מצוות שחיטה.
גם בכללי החלאל באסלאם היחס לדגים שונה מזה הקיים לבשר בעלי חיים בעלי דם חם.
בנצרות מצוינים ימי תענית שבהן יש להימנע מאכילת בשר.
בקתוליות, לפני תקופת ועידת הוותיקן השנייה, נאסר על אכילת בשר בימי התענית, אולם דגים הותרו למאכל.
בנצרות האורתודוקסית אכילת דגים מותרת בחלק מימי התענית, אולם אסורה באחרים אף שבאותם מועדים מותרת אכילת חסרי חוליות כגון שרימפס וצדפות מאכל, המכונים "דגים ללא דם".
חלק מבני הדתות ההינדית והבודהיסטית הנמנעים מאכילת בשר כוללים דגי מאכל בתפריטם.
רוב הצמחונים בארצות המערב רואים בדגים בשר לכל דבר ונמנעים מאכילתם.
צמחונים וטבעונים נמנעים מאכילת בשר, כולל דגים, פעמים רבות מסיבות של צער בעלי חיים, אך יש הנמנעים לאוכלם מסיבות בריאותיות או סביבתיות כגון דיג יתר.
דג זברה זוהר הוא חיית המחמד הראשונה אשר תכונותיה שונו בשיטות של הנדסה גנטית והיא משווקת באופן מסחרי בארצות הברית החל משנת 2003.
דג הזברה הוא אוכל-כול (אומניבור) וניזון בדרך-כלל מתולעים, מסרטנים, מפלנקטון וכן מלרוות של חרקים.
הוא משמש כטרף לדגים ממינים רבים.
דג הזברה נפוץ במגוון בתי גידול, ובמיוחד בגופי מים מתוקים בעלי זרימה איטית או באזורים של מים עומדים כגון שדות אורז.
אורכו של דג הזברה יכול להגיע עד ל-6 ס"מ.
לדג חמישה פסי פיגמנטציה הנמשכים מראשו ועד זנבו.
ניתן להבחין ב- דימורפיזם קל במין זה.
המאפיין האמין ביותר המבדיל בין זכר לנקבה הוא צבע ורדרד עדין שנצפה אצל הזכר אך לא אצל הנקבה.
לנקבה בוגרת מינית לרוב תהיה בטן תפוחה מלאה ביציות אופיינית, אך זהו אינו סמן אמין מאחר שגם זכר שאכל היטב יראה תפוח.
על פי תצפיות שנערכו בדגי זברה בבתי גידול טבעיים נמצא כי הם מתרבים בבריכות הנוצרות מנחלי הרים איתניים, בגובה של כ-100 מטרים.
הביצים נאספו באזורים שקטים ורדודים, המכילים שפע אצות על גבן הוטלו הביצים.
הביצים מוטלות בקבוצות אל תוך המים, בשעות הלילה בסמוך לזריחה, שוקעות לתחתית ואינן נדבקות אליה.
חוקרים גילו כי ערבול מים קרים מעודד הטלה במין זה, דבר המרמז על האפשרות כי דג הזברה (בדומה למיני דגים אחרים החיים באזורים דומים) מטיל באופן רגיל לאחר הצפת הנחל או הגדלת נפח מימיו על ידי ריבוי גשמים.
ממחקרים שנערכו על דג זברה באקווריום עולה כי הטמפרטורה האופטימלית לרבייה הנה ° 26-27. זמן קצר לפני ההטלה מתחיל חיזור פעיל מאוד המלווה במרדף אלים.
הנקבה של דג הזברה לעולם אינה מטילה במהלך החיזור הפעיל אלא כאשר פתח איבר מינה בא במגע עם זה של הזכר.
דג הזברה, ככל הנראה, חסר עונת רבייה ומטיל ביצים במהלך כל השנה.
מספר הביצים לתטולה גדול ולרוב נע בין 150-400 ביצים.
מספר מקסימלי של ביצים שהוטל בתטולה יחידה עומד על כ־1500-1800 ביצים.
ההטלות מתרחשות בטווח של 5–45 ימים מההטלה האחרונה, כאשר המרווח האופטימלי בין התטולות הוא 5–10 ימים.
תמותה ואנומליה של ביצים עקב הבשלת יתר (ripeness) מתרחשת כאשר הביצים מוטלות לאחר מנוחה של למעלה מ-15 ימים.
מרווח הזמן האופטימלי בין התטולות הוא 10 ימים.
ההטלה אצל דג הזברה מושפעת מאור.
זמן ההטלה תלוי בפוטופריודה, כאשר 13 שעות הארה ו-11 שעות חשיכה הוא המחזור האופטימלי.
על פי מחקר העוסק בהתפתחות מורפולוגית של בלוטות המין בדגי זברה החל מהשבוע השני להתפתחותם ועד הגעתם לבגרות מינית, קיימות שלוש דרגות התפתחות שונות.
בשבועיים הראשונים לאחר ההפריה כל הצאצאים הם בעלי בלוטות מין ראשוניות לא ממוינות, שאינן זכריות ואינן נקביות (indifferent gonads).
בין השבוע הרביעי לחמישי, כל הצאצאים מציגים בלוטות מין נקביות (ovary-like gonads ).
במהלך השבוע החמישי ועד הגעתם של הפרטים לבגרות (12 שבועות), חלה התמיינות של בלוטות מין נקביות לזכריות (בפרטים מסוימים) עד למצב של שוויון בין מספר הפרטים הנקביים לזכריים.
דגי ה-Cyprinid ניחנו בראייה טובה, כולל ראיית צבעים.
הראייה חשובה ביותר הן לרבייה והן לתקשורת שאינה רבייתית.
אמצעי תקשורת נוסף הוא שימוש בפרומונים בקהילות חברתיות של Cyprinid.
קהילות אלה משתמשות בסוגי פרומונים שונים כגון: פרומוני אזהרה המתריעים על טורף קרוב, פרומוני אגרגציה, (" Crowding factors") המונעים רבייה וגדילה, פרומוני רבייה אותם משחרר הזכר ומשרה ביוץ אצל הנקבה וחומרים כימיים אותם מפרישה נקבת דג הזברה אשר מושכים את הזכר ומעודדים את תהליך החיזור.
התלהקות דגים (shoaling) נחוצה ככל הנראה משני טעמים עיקריים: הקלה באיתור מזון והקטנת סיכויי הטריפה.
מחקר שבדק את הקשר בין גודל הלהקה והתגובה לפרומון אזהרה לא הוכיח קורלציה בין השניים.
תגובתם של פרטים יחידאיים (סוליטרים) לפרומון לא הייתה שונה מזו של דגים החיים בלהקות של 6–12 דגים.
כמו כן, לא נמצאה במחקר זה תלות בין גודל הלהקה ובין שיעור האכילה של דגי הזברה.
מחקר אחר בדק את אופן בחירת הלהקה על ידי דג הזברה תוך בדיקת המדדים הבאים: גודל הלהקה ורמת הפעילות שלה.
הדגים ששימשו למחקר זה נאספו מבית גידולם הטבעי בנפאל וחולקו ללהקות בנות 1–4 דגים הנבדלות ברמת הפעילות שלהן על ידי החזקתם בשתי טמפרטורות שונות (°c15, °c25) המאפיינות בתי גידול טבעיים.
תוצאות המחקר מצביעות באופן ברור, כי ישנה העדפה ללהקה גדולה יותר כאשר הטמפרטורה זהה (וכך גם רמת פעילות הלהקה) אולם כאשר הבדילו בין להקות על ידי שינוי פרמטר הפעילות (על ידי מניפולציות של טמפרטורה) נמצא כי ישנה העדפה ללהקה הפעילה יותר גם אם קטנה יותר במספר.
מספר הסברים אפשריים להעדפה זו:
ייתכן והלהקות הפעילות בולטות יותר ולכן משכו את תשומת לבם של הדגים הנבדקים, אולם כל אחד מדגי המבחן ביקר לפחות פעם אחת גם בלהקה האחרת.
ייתכן שרמת פעילות הלהקה הנה מדד לגודלה בעיני הפרט ובשל הקניית יתרון ב־fitness ללהקה גדולה בוחר הדג בלהקה הפעילה יותר.
ייתכן כי דגי הזברה אכן מעדיפים להקה פעילה על להקה גדולה, ייתכן ובחירה זו מקנה העדפה במציאת מזון.
על פי תצפיות שנערכו בטבע על ידי חוקרים מקבוצה זו נמצא כי גודל הלהקה של דגי הזברה נע בין 2–10 פרטים.
מחקר נוסף בדק את ההשפעה של מצבו התזונתי של פרט מסוים על בחירת להקה.
המחקר התבסס על פרטים שהובאו מבתי גידול טבעיים בבנגלדש.
פרטי מבחן שלא הואכלו במשך 48 שעות, הוצגו בפני שתי להקות שונות:
להקה שהואכלה בכמות מזון גדולה טרם המבחן
להקה שלא הואכלה במשך 48 שעות
נמצא מתאם ברור בין פרטי מבחן רעבים לבחירה של להקות שבעות ומאידך לא נראה כל הבדל משמעותי בבחירת להקה, כאשר הוצג בפניה דג מבחן שבע.
ייתכן ותוצאות אלה מעידות על האפשרויות הבאות:
להקה שבעה מעידה על תחרות קטנה יותר בין חבריה על מזון.
חברי להקה שבעה בעלי פוטנציאל טוב יותר לאיתור מזון.
בלהקות דגי זברה נמצא כי קיימים פרטים מסוימים מובילים (initiators) ופרטים אחרים הנעים בעקבותיהם.
מרכיב נוסף המשפיע על התלהקות דגי הזברה ועל התנהגויות סביבתיות נוספות כגון התחמקות מטורפים, הכרת בני המין ובחירת בן זוג לרבייה הוא דפוס הפיגמנטציה של הפרט.
מחקר שהשווה בין דגי זברה מסוג W.T לבין דגים מוטנטים nacre חסרי מלנופור, הראה כי ישנה העדפה של פרטים להתלהק עם פרטים בעלי פנוטיפ הזהה לשלהם.
העדפה זו מתרחשת במהלך ההתפתחות המוקדמת של הדג ותלויה בסיגנלים ויזואליים.
דגים ממשפחת ה־Cyprinids משחררים פרומון אזהרה (alarm pheromone) בעת פציעה או תפיסתם על ידי טורף.
פרומון זה משוחרר מתאים אפידרמליים הקרויים alarm substance cells .
הפרומון נקלט על ידי הדגים האחרים באמצעות הרחה ומעורר תגובת פחד המתבטאת בתגובות פיזיולוגיות והתנהגותיות המפחיתות את פגיעותו של הקולט.
נקבות דגי הזברה מבלות זמן ארוך יותר בקרב זכרים גדולים מאשר בקרב זכרים קטנים.
העדפה כזו של זכר גדול יותר נפוצה בבעלי חיים בהם לזכר תפקיד בשמירת טריטוריה או בשמירת ביצים.
זכרי דגי הזברה לא ממלאים תפקידים אלה וייתכן כי העדפה לזכר גדול נובעת משום שהוא מסמל דומיננטיות, fitness גבוה יותר של הצאצאים או ייתכן ומעיד על יכולת להקצאת זרע גדולה יותר (במידה ומאגר הזרע מוגבל).
לעומת זאת הזכרים, בניגוד לנקבות, לא מראים העדפה לנקבות בעלות גודל גוף מסוים.
אינטראקציות בין זכרים של דגי זברה מלוות ברדיפה אגרסיבית של זכר דומיננטי אחר זכר פחות דומיננטי.
דג זברה GloFish הוא דג זברה אדום אשר לגופו הוחדר במניפולציה גנטית פפטיד המופק מאלמוג והמתבטא בצבע זוהר אדום כאשר הדג מואר באור על-סגול.
על דג זברה זה, תוצר של הנדסה גנטית, נרשם פטנט ושמו GloFish, הוא סימן מסחרי רשום, אשר הזכויות בו נמכרו על ידי מפתחיו באוניברסיטה הלאומית של סינגפור לחברה מסחרית מטקסס בשם יורקטאון טכנולוגיות.
מדינות האיחוד האירופאי אסרו על היבוא, השיווק או הגידול של ה-GloFish בכל ארצות האיחוד ובדיקות גנטיות מיוחדות פותחו לזיהויו של הדג.
הדג אף נאסר לשיווק במדינת קליפורניה, ובקנדה.
דג הבישוף הוא יצור דמיוני החי במים, בעל מאפיינים חיצוניים של בישוף (גלימה ומצנפת), אשר תועד כביכול במאה ה-16.
על פי האגדה הוא נתפס בשנת 1433 וניתן למלך פולין במתנה, אשר ביקש לשמור אותו בארמונו.
כאשר הוצג בפני קבוצת בישופים הוא העביר להם את רצונו לחזור לים.
הללו קיבלו את בקשתו ושחררו אותו.
לאות תודה, הוא סימן צורת צלב ומיד נעלם במים.
הוא נתפס, לכאורה, שוב בשנת 1531 ליד חופי גרמניה.
הוא סירב לאכול ומת שלושה ימים לאחר תפיסתו.
הוא תואר וצויר בספרו המפורסם של קונרד גסנר Historia Animalum ("תולדות בעלי החיים").
דג דרומי (Piscis Austrinus, בעבר גם Piscis Australis) היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, אחת מ-48 הקבוצות ברשימה של תלמי.
הכוכב הבהיר היחיד בקבוצה הוא פומלהוט וכל שאר כוכבי הקבוצה הם בעלי בהירות נראית מדרגה 4 ומעלה.
עד המאה ה-20 הקבוצה נקראה גם Piscis Notius, כדי להבדילה מהקבוצות "דגים" (Pisces) ו"דג מעופף" (Volans Piscis).
α בדג דרומי או פומלהוט (פי הדג בערבית) הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 1.16 - בין 20 הכוכבים הבהירים ביותר.
זהו כוכב צעיר יחסית שגילו מוערך בכ-200 מיליון שנים.
את הכוכב מקיפה דיסקת אבק שייתכן ונוצרים בה כוכבי לכת.
במרחק של כשנת אור מפומלהוט נמצא כוכב משתנה עמום שבהירותו נעה סביב דרגה 6.5 ונראה ששני הכוכבים נעים יחד.
β בדג דרומי הוא כוכב כפול הכולל כוכב לבן עם בהירות מדרגה 4 וכוכב עמום נוסף עם דרגת בהירות 8, הניתן לצפייה בטלסקופ חובבים.
γ בדג דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-220 שנות אור, הכוכב הבהיר מבין השניים הוא עם דרגת בהירות 4 והשני מדרגת בהירות 8.
קבוצה זו זוהתה כדג כנראה עוד לפני קבוצת דגים וייצגה את אלת הפריון הארמית "אטרגאטיס".
ארטוסתנס קרא לקבוצה "הדג הגדול" וציין כי דג זה הוא אבי שני הדגים שבקבוצת דגים.
הקבוצה נמצאת באזור השמיים שנקרא "הים" ובו קבוצות כוכבים נוספות המייצגות נושאים הקשורים למים כמו דלי, לווייתן ועוד.
דג זהב (או דג-חרב, בלטינית Dorado) היא קבוצת כוכבים דרומית והיא אחת משתים עשרה הקבוצות שהתגלו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.
הקבוצה ראויה לציון כי היא מכילה את רוב הענן המגלני הגדול, כשהשארית נמצאת בקבוצת הר השולחן.
הקוטב הדרומי של מישור המילקה נמצא גם הוא בגבולות הקבוצה.
α בדג זהב הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-175 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.3. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β בדג זהב הוא ענק צהוב במרחק של כ-1000 שנות אור.
זהו משתנה קפאידי מהבהירים ביותר בשמי הלילה - בהירותו משתנה בין דרגות 3.8 ו-4.7 במחזוריות של 9 ימים ו-20 שעות.
R בדג זהב הוא ענק אדום במרחק של כ-200 שנות אור וזהו כוכב משתנה מהסוג של מירה בקבוצת לווייתן ובהירותו נעה בין דרגות 4.8 ו-6.6. בהירותו הנראית הנמוכה נובעת מכך שרוב הקרינה נפלטת ממנו בתחום התת אדום ובתחום זה הוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר בשמים.
קוטרו של הכוכב מוערך בחצי מיליארד קילומטרים - פי 370 מקוטרה של השמש והוא אחד הכוכבים בעלי הקוטר הגדול ביותר שידועים כיום.
WOH G64 - אחד הכוכבים הגדולים הידועים.
סופרנובה 1987A היא סופרנובה שנצפתה בשנת 1987 בענן המגלני הגדול, ולמרות שהיא ארעה מחוץ לשביל החלב היא הייתה הבהירה ביותר ב-400 השנים האחרונות.
בשל מהירותו הכוכב אינו כבול על ידי כוח המשיכה של גלקסיית שביל החלב וכיום הוא נמצא במרחק של 200,000 שנות אור עם בהירות מדרגה 16.
ערפילית הטרנטולה (NGC-2070) היא ערפילית פליטה שנמצאת בענן המגלני הגדול וניתנת לראיה באמצעות משקפת ככוכב מטושטש עם בהירות מדרגה 8. זהו ענן גדול של מימן בו נוצרים כוכבים חדשים, חלקם על-ענקים, שקרינתם מעוררת את הגז וגורמת לפליטת האור הנראה.
גודל הערפילית ועוצמת קרינתה הם כאלה שלו הייתה נמצאת במיקום של ערפילית אוריון היא הייתה ממלאת את כל השטח של קבוצת אוריון ואורה היה גורם להטלת צל.
צורתה העכבישית הכוללת גוש מרכזי וזרועות רבות המתפתלות מסביב יצרו את כינויה.
דג השמך , אופוס 32 (550 ברשימת דויטש) הוא ליד מלא חיים, שפרנץ שוברט הלחין בשנת 1817. היצירה הזו, בעלת הפופולריות העצומה, נועדה לקול סולו ולפסנתר.
המילים לקוחות משלושת הבתים הראשונים מבין ארבעה בפואמה מאת כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט.
היצירה כתובה במבנה סטרופי משתנה, כלומר, בתי המוזיקה זהים בדרך כלל, עם בית אחד שונה.
השיר הוא הבסיס למערכת וריאציות בפרק הרביעי של חמישיית דג השמך (667 ברשימת דויטש) משנת 1819.
ב-1846 השתמש ליסט בגרסה חופשית ומתועתקת של הליד בשתי גרסאות לפסנתר סולו.
לוין קיפניס כתב שיר בשם "פרחי הצבעונים" לליד זה.
"דג מלוח" הוא כינויו של דג מליח (הרינג) כבוש במי מלח.
המאכל פופולרי במדינות אירופה השונות כגון הולנד, המדינות הבלטיות, סקנדינביה, פולין ועוד.
בנוסף, הדג מזוהה גם עם יהדות אשכנז.
מאכל דומה בקרב יהודי המגרב הוא "הרינגה".
תהליך הכנת הדג כולל כבישה שלו במלח, על מנת להוציא ממנו נוזלים.
לאחר מכן מסירים את המלח ומוסיפים לו חומרי טעם שונים כגון חומץ, בצל הגינה, פלפל שחור, עלים מיובשים של ער אציל ("עלי דפנה") וכדומה.
בקרב הקהילות האשכנזיות, מקובל להגיש את הדג המלוח בקידוש בביהכ"נ בשבת בבוקר לצד קרקרים וכן באירועים מיוחדים כגון ברית מילה, בר מצווה, יארצייט, ועוד.
הדג מוגש בצלחת כשהוא חתוך לפרוסות.
דג חשמל הוא שם כולל לדגים המסוגלים ליצור שדות חשמליים.
דגי החשמל מצויים במי ים, ובמים מתוקים של נהרות דרום אמריקה ואפריקה.
דג המייצר שדה חשמלי נקרא דג אלקטרוגני (electrogenic), ואילו דג המסוגל לזהות שדות חשמליים נקרא אלקטרורצפטי (electroreceptive).
רוב הדגים האלקטרוגנים הם גם אלקטרורצפטיים.
דגים רבים כגון כרישים, בטאים ושפמנונים יכולים לזהות שדות חשמליים, אולם מאחר שהם אינם יכולים ליצור שדות חשמליים הם אינם מסווגים כדגי חשמל.
דגי חשמל חלשים או חזקים
דגי חשמל מייצרים את השדות החשמליים שלהם באמצעות איברי חשמל מיוחדים.
הם בנויים מתאי שריר ועצב שעברו שינוי, ומותאמים במיוחד ליצור שדות ביו־חשמליים.
שדות אלו חזקים יותר מהשדות שמייצרים באופן נורמלי השרירים או העצבים.
בדרך כלל איברים אלו ממוקמים בזנבם של דגי החשמל או בשרירי החזה.
הפלט החשמלי של האיבר הזה נקרא פריקת האיבר החשמלי.
דג חשמל חזק הוא דג אשר פריקת איברו החשמלי היא מספיק חזקה כדי להמם את הטרף שלו.
המשרעת עשויה להיות מ־10 ועד 600 וולט עם זרם של עד 1 אמפר.
דוגמאות טיפוסיות לדגים כאלו הן צלופח חשמלי, שפמנוני חשמל וחשמלניים.
מנגד, דג חשמל חלש מייצר פריקה במשרעת של פחות מ־1 וולט.
זו עוצמה חלשה מידי כדי להמם טרף, אולם הדג משתמש בה כדי לנווט, לאתר אובייקטים (חישת מיקום חשמלית) ולתקשר עם דגי חשמל אחרים (תקשורת חשמלית).
קליטת אותות החשמל מתבצעת באמצעות קולטני חישה ביולוגים הנקראים אלקטרורצפטורים.
צורת הגל של פריקת האיבר החשמלי מתבטאת בשתי צורות כלליות, תלוי במין הדג.
במינים מסוימים צורת הגל היא מתמשכת וכמעט סינוסואידכית (לדוגמה המינים; Apteronotus, Eigenmannia ,Gymnarchus).
במינים אחרים, צורת הגל של פריקת האיבר החשמלי מורכבת מפולסים קצרים המופרדים במרווחים ארוכים יותר (לדוגמה המינים; Gnathonemus, Gymnotus, Raja).
ישנן שתי קבוצות של דגי ים המסוגלים לייצר פולסים חשמליים חזקים:
סדרת חשמלנאים (Torpediniformes) – נרקינידיים וחשמלניים
להלן טבלה (שמות מדעיים) של כל דגי החשמל הידועים במים מתוקים.
טקסונומיהמינים (348)סדרת דגי־החשמל הטרופיים אפטרונוטיים
(מין אחד בסוג אחד)דג סכין אפריקנימורמיריים
המינים הידועים בישראל (ממשפחת החשמלניים והנרקידיים);
דג ושמו וונדה הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיית פשע משנת 1988, בבימויו של צ'ארלס קרייטון על פי תסריט שכתבו קרייטון וג'ון קליז, ובכיכובם של קליז, קווין קליין, ג'יימי לי קרטיס ומייקל פיילין.
הוא מגולל את סיפורו של שוד יהלומים שהסתבך, ועוסק רבות בקונפליקט התרבותי בין בריטים ואמריקאים.
קווין קליין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט, והסרט היה מועמד לפרסי אוסקר גם על הבימוי והתסריט המקורי.
ג'ורג' תומסון (טום ג'ורג'סון) הוא פושע לונדוני, המתכנן שוד יהלומים עם עוזרו הנאמן, קן (מייקל פיילין) הסובל מגמגום קשה.
קן הוא אוהב בעלי חיים מושבע, ובדירת המסתור שלהם הוא מטפח אקווריום.
במיוחד חביב עליו אחד הדגים באקווריום, סקלר בשם "וונדה".
ג'ורג' וקן נעזרים בשני אמריקאים לביצוע תוכניתם - וונדה גרשוויץ (ג'יימי לי קרטיס), אמנית רמאויות (על שמה קרא קן, המאוהב בה בסתר, לדג האהוב עליו "וונדה"), ואוטו (קווין קליין), רוצח שכיר ומומחה לכלי נשק, אנגלופוב שרואה בעצמו אינטלקטואל, אך למעשה הוא בור וטיפש.
וונדה ואוטו הם נאהבים, אך מסתירים זאת מג'ורג' וקן ומציגים עצמם כאח ואחות, על מנת שוונדה תוכל להשתמש במיניותה כדי להפעיל עליהם מניפולציות בעת הצורך.
השוד מצליח והארבעה נמלטים מהזירה עם שלל יהלומים גדול, אך בעת בריחתם הם נראים במקרה על ידי קשישה המוליכה לטיול את שלושת כלבי ה"יורקשייר טרייר" שלה.
הם מחביאים את השלל בכספת בבית מלאכה נטוש.
מיד לאחר מכן, וונדה ואוטו מטלפנים למשטרה בשיחה אנונימית וגורמים למעצרו של ג'ורג'.
כאשר חוזרים וונדה ואוטו לבית המלאכה כדי לאסוף את השלל, הם מגלים להפתעתם את הכספת ריקה, ומתברר שג'ורג' וקן הקדימו אותם והעבירו את השלל למקום בלתי ידוע.
וונדה - שעמדה להרוג את אוטו ולשמור את השלל כולו לעצמה - מחליטה לפתות את פרקליטו של ג'ורג', ארצ'י ליץ' (ג'ון קליז) כדי לחלץ מפיו את מיקום השלל.
ליץ' כלוא בנישואין משעממים ולא מאושרים, ולו ולאשתו וונדי (מריה אייטקן) בת יחידה ומפונקת.
וונדה מצליחה במהלכיה, וליץ' - על אף היסוסיו ההתחלתיים, ועל אף ניגוד עניינים משפטי, מאחר שוונדה אמורה להעיד במשפטו של ג'ורג' - הולך ומתפתה.
אוטו הקנאי מפריע לוונדה וליץ' פעם אחר פעם, ולבסוף מחליט ליץ', בצער רב, לשים קץ ליחסיהם.
בינתיים מטיל ג'ורג' על קן משימה - להרוג את הקשישה שראתה אותם בהימלטם מזירת הפשע, העדה היחידה שיכולה לזהות אותו.
במהלך נסיונותיו להרוג אותה, הורג קן אוהב החיות בטעות את שלושת כלביה בזה אחר זה - דבר הגורם לו ייסורי מצפון.
עם זאת, לאחר שנהרג כלבה השלישי והאחרון, עוברת הקשישה התקף לב ומתה גם היא, וכך מוכתרת משימתו של קן, לבסוף, בהצלחה.
הריגתה של הזקנה מותירה את התביעה ללא עד, ובמצב עניינים שכזה ג'ורג' עלול להשתחרר - בניגוד לתוכניתם של וונדה ואוטו.
לכן, במהלך משפטו של ג'ורג', מוסרת וונדה, שמעידה כעדת הגנה, דווקא עדות מרשיעה נגד ג'ורג'.
ליץ' המופתע, שנתפס בלתי מוכן, קורא לה בטעות "יקירתי".
אשתו, היושבת בקהל, מקבלת אישור לחשדותיה שבעלה מנהל רומן עם וונדה.
ג'ורג' חם המזג מאבד את שלוות רוחו כתוצאה מעדותה של וונדה ומנסה להתנפל עליה.
מהומה מתעוררת באולם המשפט והוא מפונה, עד שליץ' נותר בו לבדו.
אשתו, שיורדת מיציע הקהל, סוטרת לו ואומרת לו שבכוונתה להתגרש ממנו.
ליץ' מבין שנישואיו מתפרקים והקריירה שלו בשפל, ומחליט לשנות את תוכניותיו - מטרתו כעת היא למצוא את השלל ולברוח איתו ועם וונדה לדרום אמריקה.
הוא משכנע את ג'ורג', כפרקליטו, לגלות לו היכן השלל בתמורה לעונש מופחת.
ג'ורג' אומר לו שקן, הנמצא בדירת המסתור, יודע היכן היהלומים.
ליץ' יוצא במהירות במכוניתו אל הדירה, ובדרך מוצא את וונדה המנסה להימלט מבית המשפט ואוסף אותה למכוניתו.
הוא מגלה לה שקן יודע את מיקום השלל.
וונדה מגלה לו שברשותה מפתח של כספת בה מוחבא השלל, לאחר שמצאה אותו מוסתר באקווריום של קן.
בינתיים, בדירה, אוטו מגלה גם הוא שקן יודע את מיקום השלל.
הוא קושר את קן וחוקר אותו, תוך כדי שהוא אוכל את דגי האקווריום שלו חיים אחד אחד כדי להפעיל על קן לחץ.
לבסוף, כשהוא עומד לאכול את הדג האחרון - הדג ששמו "וונדה" - נשבר קן ומגלה לו את מיקום השלל, מלון סמוך לנמל התעופה הית'רו.
הוא מגלה לו גם את מיקום המפתח, בתוך האקווריום, אך כשאוטו מגלה שהמפתח איננו הוא אוכל גם את "וונדה", למגינת לבו של קן.
עם זאת, אוטו מבין שקן לא ידע שהמפתח כבר אינו נמצא במחבואו.
כאשר וונדה וליץ' מגיעים לדירה, עולה ליץ' במהירות במדרגות ומותיר את וונדה במכונית.
אוטו, שירד בינתיים לרחוב, גונב את מכוניתו של ליץ' עם וונדה בתוכה, והשניים נוסעים לכוון נמל התעופה.
ארצ'י מנסה לחלץ במהירות מפיו של קן את יעד נסיעתם, אך הגמגום של קן מקשה עליו לגלות את היעד.
לבסוף כותב קן את שם המלון על נייר, ולוקח את ליץ' בקטנועו לשם.
כל הארבעה מגיעים לבסוף לנמל התעופה הית'רו, לאחר שוונדה ואוטו מגיעים לשם עם שלל היהלומים במטרה להימלט ולעזוב את בריטניה.
וונדה מצליחה, עם זאת, להערים על אוטו ולכלוא אותו בארון שירות, כאשר השלל כולו נשאר אצלה.
אוטו נחלץ, נתפס בידי ליץ' המאיים עליו באקדח.
אך מערים על ליץ' התמים ומתגבר עליו.
הוא מוציא את ליץ' באיומי אקדח אל מסלולי נמל התעופה, לאזור מבודד הנמצא בשיפוץ, שם הוא מאיים להורגו תוך נאום בדבר עליונותם של האמריקאים על הבריטים.
ליץ' מבין את נקודת התורפה של אוטו, ומתגרה בו על חוסר יכולתם של האמריקאים לנצח במלחמת וייטנאם.
כשאוטו המרוגז מחליט להשתיק את ליץ' ולהרוג אותו, הוא מגלה שהוא תקוע בתוך שלולית בטון שהתקשה, ואינו יכול להיחלץ.
באותו הזמן מגיע לאזור קן, נוהג במכבש דרכים, ובכוונתו למחוץ את אוטו, כנקמה על כך שאוטו אכל את דגי האקווריום שלו.
לאחר שהוא מוחץ את אוטו, הוא מגלה שהגמגום שלו נעלם.
ליץ' ממהר לעלות למטוס לריו דה ז'ניירו, שם הוא פוגש את וונדה.
אוטו, ששרד את דריסת המכבש של קן, מופיע בחלון המטוס ומפריע לשניים בפעם האחרונה, אך כשהמטוס ממריא הוא נסחף ונעלם.
השם שנבחר לדמותו של ג'ון קליז, "ארצ'י ליץ'", נגזר מארצ'יבאלד אלכסנדר ליץ', שמו האמיתי של קרי גרנט.
השם שנבחר לדמותו של תום ג'ורג'סון הוא משחק מילים על שמו, "ג'ורג' תומסון".
את בתו היחידה של ליץ' - דמותו של קליז - משחקת בתו של קליז גם בחיים, סינתיה קליז (בתו מנישואיו לשחקנית קוני בות').
סינתיה בחרה להופיע בסרט בשם במה כדי שלא תקושר לאביה, והיא מופיעה בסרט בשם סינתיה קיילור (שם הנעורים של סבתה מצד אמה).
ב-1989 מת כתוצאה מצחוק רופא-אוזניים דני, אולה בנצן, בעת שצפה בסרט.
על פי ההערכה הדופק שלו הגיע ל-250–500 פעימות בדקה לפני שהכריע אותו דום הלב.
התוכנית זהו זה הפיקה בסוף העונה של 1988–1989 פרודיה על הסרט בשם דג ושמו זכריה.
בפרק שחזרו בצורה מדויקת למדי את עלילת הסרט בגרסה ישראלית מקומית.
הטלנובלה "מיכאלה" עסקה בין היתר ברענן ומיכאלה שהיו בני זוג שהתחזו לשני אחים.
וכן באחד הפרקים דוד המלך ומורדי האכילו את בן, לאחר שקשרוהו, בשני הדגים של דורין ומשה, נמו ודאגלס.
הסרט זכה לשבחים הן מצד הביקורת והן מצד הקהל, ולמספר פרסים חשובים.
קווין קליין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו כאוטו.
קרייטון היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר וקרייטון וקליז היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
מייקל פיילין זכה בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר, וג'יימי לי קרטיס הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-21 ברשימת 100 הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים, רשימה שערך בשנת 2000.
הסרט זכה לדירוג 93% באתר הביקורות Rotten Tomatoes.
ביקורות במבט חוזר במאה ה-21 נוטות לראות את הסרט באופן שלילי יותר הן מבחינה מוסרית והן מבחינה אמנותית.
אכזריות כלפי הדמויות וחוסר תקינות פוליטית (PC): ביקורות רבות מצביעות על כך שהסרט פוגעני כלפי קבוצות שונות.
במיוחד בולט הלעג לדמותו המגמגמת של קן (מייקל פאלין), שנתפס כיום כפגיעה בבעלי מוגבלויות.
באתר Common Sense Media מופיעות ביקורות הורים וילדים המגדירות את הסרט כ"אכזרי" כלפי בעלי חיים ופוגעני כלפי אנשים עם מוגבלויות דיבור.
אכזריות כלפי בעלי חיים: אחת הביקורות הנפוצות נוגעת להומור השחור סביב מותם של הכלבים הקטנים בסרט ואכילת דגי הנוי, דבר שנתפס על ידי חלק מהמבקרים והצופים כהומור אכזרי ומיותר .
בעיות בבימוי ובעריכה: מבקרים מסוימים ציינו כי הסרט נראה לעיתים "שטוח" מבחינה ויזואלית וכי העריכה אינה חלקה, מה שמקשה על המעבר בין הסצנות.
בנוסף, ג'ון קליז עצמו הודה כי הניסיונות להפיק סרט המשך ל"דג ושמו וונדה" נתקעו בשל התנגדות מפיקים לתוכן המקורי, הנתפס כעת כבלתי הולם בשל הצגת אכזריות כלפי בעלי חיים ולעג למגמגמים (למורת רוחו של קליז').
דג טיגריס גולייתי (שם מדעי: Hydrocynus goliath) הוא מין של דג גרם מסדרת החריתאים המצוי בנהרות ברחבי אגן הקונגו.
זהו הדג הגדול ביותר בסדרתו והוא טורף-על מרשים.
אורכו של דג זה יכול להגיע לאורך של 1.5 מטר ולשקול עד 50 ק"ג.
הוא בעל ראש גדול עם לסתות בולטות בעלות שיניים בחריצים שונים.
הם בעלי קשקשים כסופים קשים וסנפירים גדולים.
הדג מצוי בטבע בנהר קונגו, בנהר לואלבה, באגם אופמה ובאגם טנגניקה.
הוא ניזון מדגים אחרים אותם הוא קורע בעזרת שיניו.
הוא ממתין להם באזורים רגועים בנהר ומאיץ במהירות לעבר הטרף.
דג האליגטור (שם מדעי: Atractosteus spatula) הוא מין של דג פרימיטיבי ממשפחת דגי התנין החי בנהרות וביצות אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית.
זהו דג גדול שאורכו יכול להגיע ל-3 מ' ולהגיע למשקל של 148 ק"ג, אך נפוצים יותר באורך 1.8 מ' ובמשקל 45 ק"ג.
הוא בעל לסת ארוכה ומלאה בשיניים חדות, מה שנתן לו את השם אליגטור.
הלסת בנויה בשונה מרוב הדגים ומזכירה מעט את בני קבוצת בעלי ארבע רגליים ודג זה הוא מאבותיהם הרחוקים.
הוא בעל קשקשים גדולים ומשוריינים, סנפירים קטנים וזנב רחב.
הדג מוסווה במים וצבעו ירוק כהה עד שחור.
דג זה יכול לנשום אוויר כשהביצות שהוא חי בהן מתייבשות.
הדג מצוי בנהרות וביצות אך גם בביצות מליחות, מים מליחים שונים ואף במפרץ מקסיקו.
הם נעים במים באיטיות ואורבים לטרף שהם רואים.
הם בעיקר אוכלי דגים אך יאכלו גם סרטנים, דו-חיים, זוחלים, עופות מים ויונקים קטנים כשתינתן להם הזדמנות.
ייצור הביצים משתנה, ותלוי בגודלה של הנקבה.
בממוצע מטילה נקבת אליגטור כ-150,000 ביצים בהטלה אחת.
דגי האליגטור נפגעו מהרס בתי הגידול שלהם, מזיהום המים ומדיג למטרות ספורט .
הם לא נמצאים בסכנה אך הם מינים מוגנים בכמה מדינות.
דג השלפוחן (שם מדעי: Nomeus gronovii) הוא מין דג ימי מסדרת הדקראים החי באוקיינוסים השונים והבוגרים צוללים לעומק 200-2,000 מטר.
דג זה מגיע לאורך 40 ס"מ והוא בעל סנפירים כחולים-אפורים ועליהם פסים כחולים כהים וכמה כתמים כחולי כהים לצידי הגוף.
הדג בעל סנפירי חזה מגודלים ובעל זנב ממוזלג קטן.
הדג ניחן ביכולת ייחודית ליזון מזרועותיו הארסיות של השלפוחן המצוי מבלי להיפגע כמו רוב הדגים, ומכאן שמו.
עורו עמיד לרעלנים עד פי עשרה מדגים אחרים, אך שלא כמו השושנונים החיים בין זרועות שושנת הים, לדג השלפוחן אין חסינות טבעית מלאה מפני הזרועות הצורבות של השלפוחן, והן עלולות לפגוע בו.
הדג משתמש בתמרונים זריזים מאוד, בעזרת חוליותיו המרובות, כדי להימנע מהזרועות הצורבות הקטלניות ולאכול מן הזרועות הקלות יותר.
בנוסף לאוכל, דג השלפוחן משתמש בשלפוחן להגנה מפני דגים טורפים.
כשדג טורף רודף אחר דג השלפוחן, הדג מוביל אותו אל זרועות השלפוחן, שם הופך הדג הטורף בעצמו לארוחה.
דג טיגריס ויטטוס (שם מדעי: Hydrocynus vittatus) הוא מין של דג טורף ממחלקת מקריני סנפיר מסדרת החריתאים ומשפחת האלסטיים החי באגני מים מתוקים טרופיים במרכז אפריקה.
הדג לרוב ניזון מדגים, אך הוא גם נצפה קופץ מן המים ותופס סנוניות עפות.
דג הטיגריס הוא בצבע כסוף, עם פסים דקים שחורים לאורך גופו הארוך, וסנפירים גבוהים ואדומים.
ראשו גדול ושיניו גדולות וחדות, לדג הטיגריס שמונה שיניים בכל לסת.
שיניו החדות והנוקשיות משמשות לתפיסה וחתיכת הטרף.
הדג מחליף את שיניו גם בלסת העליונה וגם בלסת התחתונה באופן סדיר.
זכרי דג הטיגריס גדולים בממוצע מן הנקבות, והם מגיעים לאורך מרבי של 105 ס"מ.
דג זה הוא אחד מהגדולים בבני סדרתו, אך הוא קטן מעט מקרובו דג טיגריס גולייתי.
דג הטיגריס מגיעים למשקל מרבי של כ־28 ק"ג.
הדג נפוץ בנהרות הבאים: נהר ניז'ר, נהר בנואה, נהר וומה , נהר סנגל, הנילוס, נהר אומו, נהר קונגו, נהר לופירה , נהר לואלבה, נהר לואפולה , נהר זמבזי, נהר לימפופו, נהר רובומה , נהר שייר ונהר וואמי .
כמו כן הדג נפוץ באגמים הבאים: אגם בנגוואולו , אגם מוורו , אגם טנגניקה, אגם אופמבה , אגם רוקווה ונהר מלגרסי.
דג הטיגריס מצוי גם באגן אוקוונגו, באזורי חוף נמוכים בדרום נהר פונגולה , ובאגם המלאכותי אגם קריבה .
דגי טיגריס הם מקור מזון והכנסה חשוב לתושבים המקומיים.
הם מספקים מקור חלבון טבעי, ומושכים תיירים שבאים לדוג אותם לפנאי או כחלק מתחרויות דייג.
בגלל חשיבותם האקולוגית והכלכלית, דגי הטיגריס נחקרים בהרחבה על ידי קבוצות שימור וחוקרים מאוניברסיטאות.
דגי הטיגריס חיים בעיקר בתחתית מקור מים מתוקים גדול כמו נהר או אגם.
במהלך היום הם נמצאים בעיקר קרוב לפני המים, ובלילות הם מצויים יותר בקרבת הקרקעית.
הם משגשגים במים עם הרבה חמצן, ובאזורים חמים.
זהו צייד רב כוח הניזון בעיקר מדגים אחרים כמו הסרדין האנדמי לטנגנייקה Limnothrissa miodon ועוד דגים כמו אמנוניים, קברנוניים, שפמנונאים וקרפיוניים.
דג זה תועד גם קופץ לעבר סנוניות רפתות שעפו מעל הנהר ולוכד אותם.
דבר זה מצליח בעיקר במקווי מים רדודים יחסית בהם קל לדג לאתר את הציפורים שמעליו.
זהו דג המים המתוקים היחיד, אשר ידוע, שתופס עופות מעופפים.
דג טיגריס (שם מדעי: Hydrocynus) הוא סוג של דגי גרם בני משפחת האלסטיים.
אלו הם דגים טורפים מהירים והגדולים שבבני סדרת החריתאים, בה גם דגי הפיראנה.
הם מצויים בטבע בנהרות טרופיים באפריקה שמדרום לסהרה.
דגים אלה תוארו לראשונה בידי החוקר ז'ורז' קיווייה ב-1816 ומשמעות שמם הוא מיוונית עתיקה: "ὕδωρ" - מים ו-"κύων" - כלב, כלומר: "כלבי מים", עקב מבנה הניבים הגדולים והחדים שלהם.
מסיבה זו הם מכונים גם בשם: "טיגריס הנהר".
דגים אלה יכולים להגיע לגודל של מעל 1.5 מטר ולשקול מעל 50 קילוגרם.
הם גדולים ובעלי לסתות בולטות מלאות שיניים מחודדות המשמשות לקריעת בשר.
עם זאת לרוב מזונם מורכב רק מדגים אחרים, כשכבר תועדו מקרים של טריפת עופות קטנים.
עקב גודלם חלק מהמינים הם דגי ספורט מבוקשים בכמה מנהרות אפריקה והם מושכים תיירים ומהווים הכנסה כלכלית למקומיים.
באזורים אחרים הם נחשבים למזיקים גדולים הטורפים ביעילות להקות דגים.
דג מחוץ למים הוא סרט תיעודי משנת 2009 בבימויה של קיי דיקנס.
הסרט מציג שבעה פסוקים מהתנ"ך ומהברית החדשה המשמשים לרוב לגינוי הומוסקסואליות ונישואים של בני-זוג מאותו המין.
לצורך צילומי הסרט, דיקנס נפגשה ושוחחה עם אנשי ציבור בעלי עמדות שונות בנושא הומוסקסואליות ותנ"ך.
הסרט הוקרן בבכורה ב-18 ביולי 2009 במסגרת השתתפותו בפסטיבל הקולנוע Outfest.
במאית הסרט קיי דיקנס, סיפרה לקראת יציאת הסרט לאור כי ניסיון היציאה מהארון שלה כלסבית בפניה חבריה לאוניברסיטה, שהתקבל בתגובות הומופוביות בגיבוי התנ"ך, הוביל אותה ליצור את הסרט.
בין היתר היא אמרה כי, "כל כך הרבה אנשים משתמשים בתנ"ך כדרך לגנות הומוסקסואליות, אבל כל כך מעט אנשים מבינים מה בעצם אומר התנ"ך על הנושא".
לדברי דיקנס, חיפוש המרואיינים בסרט ארך כארבעה חודשים, ובסופם נמצאו מעל ל-200 אנשים, ממקומות ומרקעים מגוונים, שהופיעו להתראיין לגבי סיפורם האישי בקשר להומוסקסואליות ותנ"ך.
בסרט דיקנס יוצאת למסע בעקבות הטיעונים הדתיים נגד הומוסקסואליות מתוך התנ"ך, והוא משלב בין קטעי אנימציה, ראיונות עם אנשים וניתוח תאולוגי של הנושא.
דיקנס מחפשת את מקור האיסור הדתי על נטייה חד-מינית והפרשנויות עליו ומשוחחת עם אנשי דת וחוקרים שונים.
בסרט מוצגים שבעה קטעים מתוך הביבליה – ארבעה מהתנ"ך (הברית הישנה) ושלושה מהברית החדשה – והוא מראה כיצד משתמשים בכל אחד מהם כדי לחזק טענות הומופוביות.
טקס פרס הערותפסטיבל הסרטים הבין־לאומי רילינג, 2009 גולת הכותרת בז'אנר התיעודי (Documentary centerpiece) פסטיבל הסרטים Wichita's Tall Grass בחירת הקהל (מקום 2) פסטיבל הסרטים Show Me Social Justice בחירת השופטים בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר פרסי הנראות של After Ellen הסרט הטוב ביותר שכולל דמות לסבית (מקום 2)
דג הקשת (במקור: Der Regenbogenfisch) הוא ספר ילדים מאת הסופר השווייצרי מרכוס פיסטר.
הספר תורגם ללמעלה מ-60 שפות ומכר מעל 30 מיליון עותקים.
הוא זכה ב"פרס כריסטופר לספרות ילדים" ובפרס מועצת הילדים האמריקאית.
הספר אף עובד לסדרת טלוויזיה מונפשת בשם "דגי דג הקשת".
דג הקשת הוא דג בעל קשקשים צבעוניים, נוצצים ומרהיבים.
הדגים האחרים מאוד היו מעוניינים להיות בעלי קשקשים כמו שיש לו.
יום אחד דג כחול קטן מבקש מדג הקשת אם הוא יכול להביא לו קשקשים בצבע כסף.
הוא מסרב בדרך לא מנומסת.
הדג הכחול מספר לדגים האחרים שדג הקשת הוא גס רוח ולא נחמד, כתוצאה מכך הדגים לא רוצים לשחק איתו יותר.
חברו כוכב הים מציע לו ללכת לתמנון החכם על מנת לבקש עצה.
כשהוא הולך למערה בה גר התמנון התמנון אומר לו שציפה לבואו.
הוא מספר לו שהגלים סיפרו לו את סיפורו והוא נותן לו את עצתו שהוא חייב לחלוק עם הדגים האחרים את הקשקשים שלו.
הוא אומר לו שהוא עלול כבר לא להיות הדג היפה ביותר, אך עם זאת הוא יילמד איך להיות שמח.
דג הקשת אומר שהוא לא יכול לתת למישהו אחר את הקשקשים שהוא אוהב והתמנון נעלם בענן של דיו.
דג הפרה המקושט (שם מדעי: Aracana ornata) הוא מין של קופסינון שמקורו בדרום אוסטרליה.
הוא תואר לראשונה על ידי ג'ון אדוארד גריי ב-1838.
למין אורך מרבי של 15 ס"מ.
אפשר להבדיל בינם לבין בני דודיהם הקרובים, דג הפרה המפוספס (the striped cowfish), על ידי המראה הזקוף של הקוצים ליד עיניהם, ואורכם הקטן מעט יותר.
גופם עטוף בעור קשיח דמוי קופסה, המורכב מצלחות גרמיות מפוסלות גדולות, רכסים גרמיים עם קוצים מעוקלים גדולים, סנפיר גב ופי טבעת מנוגדים ומרוחקים בחלקו האחורי של הגוף, וצלחות גרמיות על בסיס הזנב בסיסיות או חסרות.
דג הפרה המקושט הוא דו-צורתי: לזכרים יש קווים וכתמים צהובים או כחולים, ולנקבות יש פסים כתומים-חומים.
דגים אלה מוחזקים לעיתים רחוקות כחיות מחמד על ידי חובבי אקווריומים, שכן מתח יכול לגרום להם לשחרר אוסטרציטוקסין מהעור ולהרוג דגים אחרים במכל.
דג מידאס (שם מדעי: Amphilophus citrinellus) הוא מין של דג ממשפחת האמנוניים החי בטבע באמריקה המרכזית במימי נהר סן חואן שבין קוסטה ריקה וניקרגואה.
כיום זהו דג פופולרי מאוד לגידול באקווריום.
דג זה בעל מבנה כבד והוא מגיע לאורך של 36 ואף 40 ס"מ כשהוא בעל סנפירים רחבים ובולטים, ומצח חזק ובולבוסי הבולט מקדמת הראש ומשמש לנגיחת יריבים.
הוא בעל לסתות חזקות ובעל קשקשים כתומים או ורודים עד לבנים כשחלק מהסנפירים בעלי כתמים לבנים.
במראהו הדג מזכיר מאוד דג זהב ממשפחת הקרפיוניים.
בטבע הדג נפוץ יותר בגווני אפור או חום-זית עם פסים אנכיים רחבים ושחורים לצידיו ולעיתים נמצאים בטבע פרטים ורודים, לבנים, צהובים או כתומים.
זהו דג הבנוי לקרבות ויכול להתמודד נגד אמנוניים אחרים בקרבות על טריטוריה, כך שכדאי לבחור בקפידה את המינים שחולקים איתו את האקווריום.
הוא חי במים חמימים והוא שחיין איטי יחסית הניזון כאוכל כל הן מצמחים והן מרכיכות ודגים קטנים יותר.
דג זה נדיר יחסית בטבע אם כי מצב שימורו לא הוערך כדי שלא יבלבל עם מינים שאינם מזוהים מספיק טקסונומית.
הוא נפוץ רק בנהרות רחבים טרופיים בקוסטה ריקה וניקרגואה ועל כן הוא עלול להיות בסיכון עם פגיעה בנהרות.
דג לייף הוא האלבום ה-11 של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש ואלבום האולפן התשיעי, אשר יצא לאור ב-19 בספטמבר 2023. האלבום הופק על ידי איציק פצצתי, בכתיבת השירים היה מעורב גם פלד.
"נרים ת'מקום" היה הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום.
השיר יצא ביוני 2022 ולווה בוידאו קליפ בבימויו של עומר אלוני.
בדמצבר אותה שנה יצא הסינגל השני, "עיר האלוהים" שעוסק בירושלים.
במרץ 2023 יצא שיר המחאה "אחד אחד" כסינגל שלישי.
בהקלטת השיר השתתפה מקהלת הילדים "שרונית" ששרה את הפזמון.
שני הסינגלים הבאים שיצאו בקיץ 2023 כללו שיתופי פעולה עם אומנים.
בשיר "אי אפשר לשקר את הלב" מתארחים לאה שבת ופלד.
בשיר "שניפגש רק בשמחות" מתארח עדן חסון.
השיר יצא ימים ספורים לפני צאתו של האלבום.במילות השיר "ואלס עם שאנן" שילב שאנן סטריט חוויות אישיות מתקופת שירותו כחייל קרבי בנח"ל ברצועת עזה בתקופת ועידת מדריד.
דג מחוץ למים הוא הפרק הרביעי בעונתה השלישית של סדרת ההנפשה האמריקאית "בוג'ק הורסמן".