tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאפיינו העיקרי היה נאמנות אישית מוחלטת לאלכסנדר".
לעומתו, ההיסטוריון הגרמני פריץ שכרמאייר (Fritz Schachermeyr) סובר כי הפאיסטיון היה אדם מוכשר והתכונן לתפוס את מקומו של אלכסנדר במקרה של מותו הפתאומי של המלך.
באותה עת לאלכסנדר עוד לא היו יורשים ישירים, שלהם יכול היה להוריש את השלטון.
הפאיסטיון, שקיבל מינוי גבוה והפך לקרוב משפחתם של אלכסנדר עצמו ושל מלך דריווש, היה מתאים יותר מכל אחד אחר לתפקיד יורש העצר.
במקרה של היעדר היורש הישיר, כס המלכות יכול היה לעבור ישירות לידי הפאיסטיון.
עבור כל שליט שאלת היורש היא שאלה מרכזית ללא קשר לגילו של השליט ולמצב בריאותו.
רציחתו של אביו, פיליפוס, שימשה עבור אלכסנדר כדוגמה לכך.
גם על חייו היו ניסיונות התנקשות רבים.
מדיניותו של אלכסנדר במזרח נתפסה בצורה שונה על ידי סביבתו הקרובה.
חבריו לנשק התפלגו לשני מחנות: הפאיסטיון, פרדיקס, תלמי ואאומנס תמכו בה; אנטיפטרוס, קראטרוס ואנטיגונוס מונופתלמוס התנגדו נחרצות לשילוב בין מערב ומזרח.
כתוצאה מכך, את היורש האפשרי היה צריך לחפש במחנה הראשון.
הפאיסטיון היה בעל הסיכוי הטוב ביותר להפוך ליורשו של המלך.
בסביבתו של אלכסנדר הוא היה דמות הפשרה.
מעמדו כ"רעי המלך", שהיה משמעותי מאוד בעיני המוקדונים, הפרסים וקרובי משפחתו של המלך, עשוי היה למנוע מלחמת אזרחים באימפריה.
לאחר מותו של המלך, ניהול המדינה צריך היה לעבור להפאיסטיון.
לו היה הפאיסטיון שורד את מחלתו, ייתכן שהאימפריה המוקדונית הייתה יכולה להימנע מזעזועים רבים ולשמור על אחדותה.
בשנת 324 לפנה"ס במהלך המשחקים והחגיגות באַחְמְתָא, לאחר אחד מהמשתאות, חלה הפאיסטיון וכעבור שבוע מת.
קיימות גרסאות שונות לגבי סיבת המוות.
הגרסה הסבירה ביותר היא לגבי מחלת מלריה (קיימות עדויות שמתארות את תסמיני המחלה).
כאשר נודע לאלכסנדר על מחלתו של הפאיסטיון, הוא עזב את המשחקים ומיהר אליו, אבל איחר והגיע כשהפאיסטיון כבר מת.
אלכסנדר ביטל את כל החגיגות והורה להוציא להורג את הרופא שטיפל בהפאיסטיון.
היסטוריונים עתיקים כותבים בצורה שונה על צערו של אלכסנדר, הכול בהתאם לגישתו של המחבר כלפי הפאיסטיון וכלפי אלכסנדר עצמו.
יוסטינוס כותב, שאלכסנדר התאבל על חברו במשך זמן כל-כך רב, דבר שלא מתאים למלך.
בדומה לאכילס, אלכסנדר גזר את שערותיו מעל גופו של הפאיסטיון והוביל בעצמו את המרכבה עם גופת חברו.
כמו אכילס, אלכסנדר תכנן לערוך תחרויות ספורט ותחרויות מוזיקליות.
למטרה זו הכינו כ-3000 משתתפים.
שבטם של הכשים נבחר לשמש כקורבן לזכרו של הפאיסטיון.
אלכסנדר החליט לבצע את הטבח, כשהוא נזכר בהחלטתו של אכילס להרוג את שנים-עשר הצעירים לזכרו של פאטרוקלוס.
אלכסנדר הורה לכבד לנצח את הפאיסטיון כגיבור, ואפילו שלח לשאול את האל אמון האם מותר להקריב קורבנות להפאיסטיון כמו לאל.
קלאודיוס אייליאנוס כותב: "יש הטוענים כי בכל מה שהוכן ונקבע לקראת הלווייתו של הפאיסטיון, השתמשו בטקסי הקבורה לכבודו של אלכסנדר עצמו, מכיוון שהמלך מת, כשטקסי הקבורה לכבודו של הפאיסטיון עדיין לא יצאו לפועל".
עם מותו של הפאיסטיון הסתיים עידן עבור אלכסנדר, ואם לעשות אנלוגיה עם גיבוריהם האהובים – אכילס ופאטרוקלוס – עבור אלכסנדר הסתיימו החיים.
כפי שמציין אריינוס: "עבור אלכסנדר מותו של הפאיסטיון היה אסון גדול; לדעתי, אלכסנדר היה מעדיף למות לפניו, כמו אכילס הוא היה מעדיף למות לפני פאטרוקלוס, מאשר לנקום על מותו".
שמונה חודשים מאוחר יותר מת אלכסנדר בעצמו.
בשנת 2012 התגלתה אחוזת קבר מפוארת בסמוך לאמפיפוליס (בצפון יוון) לאחר חפירות בהיקף גדול התגלו מספר ממצאים חשובים, בהם פסלים, פסיפס ושלדים.
בחפירות התגלתה כתובת המשויכת להפאיסטיון.
בעקבות הממצא החדש, הכריזה קטרינה פריסטרי , הארכאולוגית הראשית שאחראית על הקבר, במסיבת עיתונאים שנערכה ב-30 בספטמבר 2015 שקבר זה נבנה לזכרו של הפאיסטיון בהוראתו של אלכסנדר הגדול.
עם זאת, למרות מציאת הכתובת חלק מהחוקרים דחו את טענותיה.
הפאזה הכחולה היא מצב צבירה של גביש נוזלי.
פאזה זו יכולה להופיע בין הפאזה הכולסטרית לבין הפאזה האיזוטרופית (נוזל) בגבישים נוזליים בעלי כיראליות גבוהה (כלומר, כאשר לא קיימת סימטריית שיקוף).
טווח הטמפרטורות בו הפאזה הכחולה מופיעה הוא לרוב קטן ונע בין C° 0.5 ל-C° 2.
ב-1888, רייניצר, בעת עיסוקו עם חומרים מבוססי כולסטרול, תיעד בכתביו כי צפה במעבר פאזה בין נוזל לנוזל גבישי אשר לווה בשינוי רגעי של צבע החומר לכחול.
הסבר לתופעה זו הגיעה רק כ-80 שנה מאוחר יותר, בסוף שנות השישים של המאה ה-20, כאשר התגלה כי המקור לצבע הכחול הוא במעבר של החומר למצב צבירה חדש, שונה במבנהו ותכונותיו מהמצבים המוכרים, מעבר לפאזה הכחולה.
מקור השם "הפאזה הכחולה" היסטורי, בשל האור הכחול אשר נפלט בתיעוד הראשון של מצב צבירה זה.
כיום ידועים חומרים בפאזה הכחולה אשר פולטים קרינה על פני כל הספקטרום הנראה ואף מגיעים עד לקרינה תת-אדומה.
קיימים שלושה סוגים של הפאזה הכחולה, 2,1 ו-3, הממוספרים לפי סדר הופעתם בעת חימום אל המצב האיזוטרופי (הנוזל).
הפאזה הכחולה מציגה תכונות ייחודיות אשר מעודדות מציאת שימושים טכנולוגיים עבורה.
בשנת 2008 הוצג מסך LCD המבוסס על הפאזה הכחולה, עם קצב רענון חסר תקדים (נכון לאותה תקופה) של 240 הרץ.
הפאזה הכחולה נצפתה לראשונה באוניברסיטת פראג בשנת 1888 על ידי הכימאי האוסטרי פרידריך רייניצר, בעת שעסק בחקר חומרים רווי כולסטרול ואפיין לראשונה תופעות של גבישים נוזליים.
רייניצר תיאר תופעה בצבע כחול-סגול שהופיעה בעת קירור הנוזל האיזוטרופי ונעלמה במהירות כאשר הנוזל התחלף בחומר עכור.
חקר התופעה הזו החל מחדש בשנת 1956 על ידי גראיי אשר טבע את המונח "פאזה כחולה".
מאמרים אשר עסקו במעבר הפאזה של גבישים נוזליים, של באראל בשנת 1967 ושל ארנולד ורודריגר בשנת 1968, עדיין לא הצליחו לאפיין בצורה ברורה מעבר של חומר לפאזה הכחולה.
באמצעות הקלורימטר הסורק הדיפרנציאלי (Differential scanning calorimetry) הצליחו ארמיטאג' ופרייס בשנת 1975 להראות באופן ברור כי קיימת פאזה יציבה בין הפאזה הכולסטרית לבין הפאזה האיזוטרופית.
בשנים שבאו לאחר מכן התעניינות רחבה בתחום קידמה את המחקר של הפאזה הכחולה הן בניסוי והן בתאוריה.
המחקר הניסויי התמקד במציאת שיטות לשיפור רגישות המדידה, למשל של השדה החשמלי, בעוד בתחום התאורטי הוצעו מספר תאוריות, כאשר הבולטת שבהן הייתה מודל המתבסס על תאוריית לנדאו.
בשנת 2005 דיווחו חוקרים מקיימברידג' על מציאת גבישים נוזליים עם פאזה כחולה הקיימת בטווח טמפרטורות רחב של בין 16 ל-60 מעלת צלזיוס.
בשנת 2007 הוצע לראשונה להשתמש בתצוגת גבישים נוזליים (LCD) מבוססי פאזה כחולה על מנת להציג קצב רענון של 100-120 הרץ.
במאי 2008 הציגה חברת סמסונג בכנס הבין-לאומי של ה-SID בלוס אנג'לס אב טיפוס של מסך LCD מבוסס פאזה כחולה, בגודל 15 אינץ', עם קצב רענון של 240 הרץ, הקצב הגבוה ביותר נכון לאותה תקופה.
ביוני 2014 הציגו חוקרים מקיימברידג' ומאוקספורד במאמר משותף, על אף היריבות ההיסטורית, ג'ל גביש נוזלי בפאזה הכחולה אשר הוא מתיח וניתן לשלוט בתכונות האופטיות שלו על ידי מאמץ ומעוות.
הפאזה הכחולה נוצרת כיוון שיש לה אנרגיה נמוכה יותר מהפאזה הכולסטרית עבור המולקולות הכיראליות.
בפאזה הכולסטרית המולקולות מסודרות באופן קוואזי-נמטי, כלומר הכיוון אליו מצביעות המולקולות משתנה משכבה לשכבה לאורך ציר אחד.
למעשה, עד מרחק מסוים מהציר הראשי של הצורה הגלילית (כבאיור 2), מתקבל כי האנרגיה החופשית נמוכה יותר עבור שינוי סימולטני של כיווני המולקולות בשני ממדים.
כך נוצר הסליל הדו סיבובי בו המולקולות כולן סבות סביב ציר ראשי אחד, כשם שניתן לראות באיורים 3,2 ו-4. הסליל הדו סיבובי משמש כאבן הבניין של מבנים בפאזה הכחולה.
בהיעדר שדה חשמלי ישנן 3 פאזות כחולות.
פאזות כחולות 1 ו-2 בעלות סימטריה קובית, ופאזה כחולה 3 בעלת אותה סימטריה של המצב האיזוטרופי.
קיומן של הפאזות הכחולות תלויה במידת הכיראליות של המולקולות, כך שעבור כיראליות גבוהה ייתכן ויתקיימו שלוש הפאזות.
לפאזה כחולה 1 מבנה של סריג קובי ממורכז גוף (bcc) ולפאזה כחולה 2 מבנה של סריג קובי פשוט (sc).
בניית מבניים קובים כאשר אבני הבניין הם הסלילים הדו סיבוביים אינה מאפשרת לשמור על שינוי רציף של שדה הווקטור המכוון.
נקודות החוסר רציפות (Disclination) מופיעות במפגשי הסלילים, כשם שניתן לראות באיור 6. על כן, מבנה מחזורי הבנוי מהסלילים הדו סיבוביים הוא מבנה יציב בעל מחזוריות קבועה בנקודות חוסר הרציפות.
המרחק בין נקודות חוסר הרציפות, הוא שמכתיב את אורך הגל של שיאי בראג שיתקבלו בעת החזרת אור מהגביש.
בפעם הראשונה שפאזה זו נצפתה מרחק זה תאם את אורך הגל של האור הכחול, ומכאן שמה.
תאוריית לנדאו עבור הפאזה הכחולה
תאוריית לנדאו עבור הפאזות הכחולות הקוביות מתחילה ראשית מקביעת פרמטר סדר אשר מבטא את הסימטריה של הפאזה המסודרת (בטמפ' נמוכה מהטמפ' של מעבר הפאזה) ומתאפס במעבר לפאזה המבולגנת (בטמפ' גבוהה מהטמפ' של מעבר הפאזה).
לאחר מכן, מבטאים את האנרגיה החופשית של לנדאו על ידי טור של החזקות הנמוכות של פרמטר הסדר, תוך שמירת חזקות המבטאות את הסימטריה של המערכת בלבד.
המקדם של החזקה הנמוכה ביותר של פרמטר הסדר (החזקה השנייה) הוא פונקציה ליניארית של הטמפרטורה, העוברת דרך האפס בטמפרטורה כלשהי .
לבסוף, מבצעים מינימיזציה לאנרגיה החופשית לפי פרמטר הסדר למציאת המבנה.
הבעייתיות היא, שעבור הפאזה הכחולה, הביטוי לאנרגיה הוא מאוד מסובך, כך שלא ניתן לבצע מינימיזציה גלובלית.
הפתרון, על כן, הוא להשוות את האנרגיה של המצב האיזוטרופי עם אנרגיות של מספר מצבים מוצעים אחרים לקביעת המצב היציב ביותר.
נבטא את פרמטר הסדר כטנזור סימטרי חסר עקבה, , אשר יהיה החלק האנאיזוטרופי של הטנזור הדיאלקטרי.
כיוון שהאנרגיה החופשית של לנדאו היא סקלר, נפתח אותה בסדרים הנמוכים ביותר של בביטויים הנותנים סקלר.
הביטוי הכללי ביותר שניתן לרשום הוא:
כאשר , ו- ושאר המקדמים הם קבועים.
הביטויים מסדר נותנים את מעבר הפאזה הרגיל הנמטי-איזוטרופי.
האיבר דרוש על מנת ליצור מבנה קובי.
האיבר הוא איבר כיראלי, הדרוש כיוון שלמולקולות עצמן אין סימטריית שיקוף.
איבר זה, הוא האיבר שמאפשר את יצירת הפאזה הכחולה, כאשר המקדם שלו, , מתכונתי לכיראליות.
כיוון שהמבנה הקובי הצפוי להתקבל הוא מחזורי, ניתן לפתח את פרמטר הסדר בטור עם וקטור הגל :
ביטוי זה אומר כי לכל רכיב פורייה עם וקטור גל יש מקדם פורייה הנתון בביטוי בסוגריים וכן פאזה .
הוא החלק הטנזורי (כיוון ש- הוא טנזור), אשר נותן ביטוי לסימטריה של אותו רכיב פורייה.
כיוון שהסימטריה היא זו של ההרמוניות הספריות , טנזורי ה- מיוצגים על ידי – אחד עבור כל אחד מחמשת הערכים .
החלק האחר של המקדם, , הוא סקלר, אשר מבטא את המשרעת או העוצמה של מקדם הפורייה הספציפי עם סימטריה .
הסכום על כולל את כל האפשרויות של עבור נתון, בעוד הסכום על כולל את כל וקטורי הגל התואמים את הסימטריה של המערכת.
במצב האיזוטרופי, כל ערכי מותרים.
עבור הפאזה הכחולה יש לבחור ראשית תא יחידה ספציפי עבורו רוצים לחשב, ואז לאפשר רק וקטורי , יחד עם פאזות , המתאימים לסריג ההופכי של אותו תא יחידה.
לדוגמה, אם המקדמים היחידים שלא מתאפסים, , הם אלו המתאימים לווקטורי הנמצאים בכיוון (110) בסריג bcc, משמעות הדבר שהמבנה עם חבורת סימטריה מרחבית של bcc מופיע בין הפאזה האיזוטרפית לפאזה הכולסטרית.
מקדמים נוספים אשר לא יתאפסו יאפשרו בדיקת קיומן של פאזות נוספות אשר עשויות להיות יציבות.
על ידי הצבת הטור של בביטוי ל- , ניתן לעשות מינימיזציה לאנרגיה החופשית ולמצוא את המקדמים המתאימים למבנה המסוים שבחנו.
השוואה של האנרגיה החופשית של מספר מבנים, של טמפרטורות שונות, ושל כיראליות שונה מאפשרת קבלת דיאגרמת פאזה של טמפרטורה-כיראליות כבאיור 7. דה ג'נס הציע שפרמטר הסדר יהיה החלק האנאיזוטרופי , של הטנזור הדיאלקטרי :
טנזור זה הוא סימטרי, חסר עקבה, ויעלם עבור הפאזה האיזוטרופית.
אם נכתוב באמצעות טנזור זה את האנרגיה החופשית באופן דומה לנעשה לעיל נקבל:
הוא נגזרת של פרמטר הסדר - .
האיברים עם המקדמים הם אלו המופיעים באנרגיה החופשית של הפאזה הנמטית.
גם האיברים שלהם מקדמים מותרים בפאזה הנמטית.
האיבר הכיראלי, עם המקדם , אסור בפאזה הנמטית שכן הוא כולל את הטנזור האנטי סימטרי (טנזור לוי-צ'יוויטה) ולא תואם את סימטריית השיקוף של הפאזה הנמטית.
מינימיזציה גלובלית לאנרגיה החופשית בביטוי לעיל קשה מאוד.
ניתן להניח קיום של פאזות קוביות ולהשוות עבור כל טמפרטורה וכיראליות נתונות את האנרגיה החופשית, למציאת המבנה היציב ביותר.
על מנת לתאר פאזות קוביות פיתוח הפורייה של פרמטר הסדר, , יכלול רק וקטורי המתאימים לווקטורי הסריג ההופכי של הסריג הקובי המסוים אותו נבחן:
לכן פאזה קובית ספציפית תאופיין על ידי וקטורי סריג הופכי עם אינדקסי מילר , כאשר ישנם וקטורי סריג הופכי באורך .
טנזורי ה- בנויים מההצגה הקרטזית של ההרמוניות הספריות .
מינימיזציה של האנרגיה החופשית תאפשר לקבל את המקדמים של כל רכיב פורייה בפיתוח של פרמטר הסדר.
מתקבל כי באזורים שונים של דיאגרמת הפאזה כיראליות-טמפרטורה המבנים אשר נותנים מינימום לאנרגיה החופשית הם הסריג קובי הפשוט (sc), הסריג הקובי הממורכז גוף (bcc) והסריג הקובי הממורכז פאה (fcc).
תאוריית לנדאו זו אכן צופה את המבנים של הפאזות הכחולות 1 ו-2 אשר הן bcc ו־sc בהתאמה.
הפאזה הכחולה 3, אשר היא איזוטרופית, לא נצפית באמצעות תאוריית לנדאו.
דיאגרמות הפאזה המתקבלת מתאוריית לנדאו עבור הפאזות הכחולות מציגות שוני מדיאגרמות הפאזה המתקבלות באופן ניסיוני.
הפארק ההיסטורי הלאומי למלחמה באוקיינוס השקט משתרע על פני שטח של 8.2 קילומטרים רבועים בדרומו של האי גואם שבאוקיינוס השקט.
האי גואם נכבש על ידי יפן בדצמבר 1941 ושוחרר על ידי כוחות ארצות הברית בקיץ 1944.
הפארק כולל אתרי שדות קרב - לרבות שני חופי הנחיתה האמריקאים ב-1944, עמדות תותחים, שוחות, מערות ואתרים נוספים, הקשורים לקרבות שהתחוללו על אדמת האי במהלך המלחמה.
הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הפארק כלול במרשם הלאומי לאתרים היסטוריים של ארצות הברית.
הפארק הגאולוגי הלאומי גָ'אנְגְיֵה דָאנְשְׂיָה (במנדרינית תקנית: 张掖丹霞国家地质公园) הידוע גם כ"גאופארק גָ'אנְגְיֵה דָאנְשְׂיָה" שוכן בסמוך לנציבות העירונית (张掖) במחוז גאנסו בצפון-מערב סין.
הפארק משתרע על שטח של 510 קילומטרים רבועים.
בעבר היה זה אזור נופי ופארק של המחוז, והוא קיבל מעמד של פארק גאולוגי לאומי בנובמבר 2011. הפארק מפורסם בשל תצורות הסלעים הצבעוניות, ונבחר במשאל בין עיתונאים כאחד מתצורות הנוף היפות ביותר בסין.
הפארק שוכן למרגלות הצפוניים של הרי צִ'ילְייֵן (祁连山, בפין-יין: Qílián Shān), בנפת לִינְדְזֶה (临泽县), והנפה האוטונומית סוּנָאן (肃南裕固族自治县), השייכות מנהלית לנציבות העירונית גָ'אנְגְיֵה במחוז גאנסו.
האזורים העיקרים בהם ניתן לצפות בתצורת דאנשיה הם בפלכים קָאנְגְלֶה ובָּאיְיִין.
לב הפארק, האזור הנופי לִינְדְזֶה דָאנְשְׂיָה, שוכן כ-40 קילומטרים מערבית למרכז העיר גָ'אנְגְיֵה וכ-20 דרומית למושב הנפה לִינְדְזֶה.
זהו האזור המפותח והמתויר ביותר בפארק.
פארק לאומי נוסף, בִּינְגְגוֹאוּ (冰沟), או בתרגום שמו "תעלת הקרח", השוכן על הגדה הצפונית של הנהר לִייְוֵּ'אן (梨园河), כ-14 קילומטר מערבית לכניסה המערבית של גָ'אנְגִיֵה דָאנְשְׂיָה, נחנך רשמית ב-3 באוגוסט 2014. בִּינְגְגוֹאוּ משתרע על שטח של כ-300 קילומטרים רבועים, וגובהו נע בין 1,500 ל-2,500 מטרים מעל פני הים.
אזור שלישי, האזור הנופי סוּנָאן דָאנְשְׂיָה, שוכן בגָאנְג'וּ'ן, דרומית ללִינְדְזֶה.
פארק גָ'אנְגְיֵה דָאנְשְׂיָה נודע בצבעים יוצאי הדופן של סלעיו, שפניהם חלקות, שקצותיהם חדים ושגובהם מגיע לכמה מאות מטרים.
סלעים אלה הם תוצאה של השקעה של אבן חול ומינרלים שהתרחשו לפני כ-100 מיליון שנה על פני תקופה של 24 מיליון שנים.
התוצאה, הדומה לעוגת שכבות, קשורה לפעילות של לוחות טקטוניים שהיו אחראים ליצירת חלקים מהרי ההימאליה.
רוחות, גשמים, ומשך הזמן שחלף פיסלו בסלעים צורות יוצאות דופן, כדוגמת מגדלים, עמודים ונקיקים, שהן בעלות גוונים, תבניות וגדלים משתנים.
ב-2005 הצביעה קבוצת דיון של עיתונאים מ-34 אמצעי תקשורת מרכזיים על פארק גָ'אנְגְיֵה דָאנְשְׂיָה כאחד מאזורי נוף דָאנְשְׂיָה היפים ביותר בסין.
ב-2009 בחר כתב העת "גאוגרפיה לאומית סינית" (中国国家地理), חיקוי של כתב העת נשיונל ג'יאוגרפיק, בפארק גָ'אנְגְיֵה דָאנְשְׂיָה כאחד מ"שש צורות הנוף היפות ביותר" בסין.
האזור הפך ליעד תיירותי עיקרי באזור גָ'אנְגְיֵה.
על מנת לסייע לתיירים לחקור את תצורות הסלעים בפארק הוקמו דרכי גישה ושבילי עץ מורמים.
ב-2014 הושקעו 100 מיליון יואן על מנת לשפר את המתקנים בבִּינְגְגוֹאוּ.
הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג הוא פארק אקו-תעשייתי הממוקם בעיר קלנבורג שבדנמרק, מערכת של סימביוזה תעשייתית, בו חברות אזוריות משתפות פעולה על מנת לנצל את תוצרי הלוואי האחת של השנייה ולהתחלק במשאבים משותפים.
הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג הוא ההבנה המלאה הראשונה של סימביוזה תעשייתית.
שיתוף הפעולה והשלכותיו הסביבתיות נוצרו מבלי כוונה תחילה, דרך יוזמות פרטיות (בניגוד לתכנון ממשלתי) ובכך הן הופכות אותו למודל עבור תכנון פרטי של פארקים אקו-תעשייתיים.
במרכז רשת החליפין, ממוקמת תחנת הכוח הפחמית אנסאס , אשר מספקת אנרגיה ומוצרים עבור הקהילה המקומית ומספר חברות.
חום שיורי מתחנת הכוח הזו משמש לחימום 3,500 בתים מקומיים בנוסף לחוות דגים מקומית, אשר משקעים ממנה נמכרים כדשן.
קיטור מתחנת הכוח נמכר ליצרנית התרופות והאנזימים Novo Nordisk ולתחנת הכוח של חברת Statoil.
בכך, מופחת החום וכמות הזיהום התרמי הנפלט לפיורד הסמוך.
בנוסף, גופרית דו-חמצנית המהווה תוצר לוואי של תחנת הכוח, מכילה גבס, אשר נמכר ליצרנית קירות גבס.
כמעט כל דרישת היצרנית לגבס כחומר גלם מסופקת בדרך זו, המפחיתה את הדרישה לכרייה במכרות פתוחים.
יתרה מכך, אפר פחם ושארית פחם הידועה בשם Clinker מתחנת הכוח הפחמית משמשת לסלילת כבישים וייצור מלט.
סחר זה בפסולת, מים וחומרים שיפר רבות את יעילותם האנרגטית והכלכלית של המפעלים, והביא עמו גם תועלות פחות מוחשיות אחרות למפעלים וחברות אלו, כמו שימוש משותף בסגל העובדים, בציוד ובמידע.
הפארק האולימפי של סידני הוא מתחם ספורט הממוקם בעיר סידני, בו מרוכזים חלק מהמתקנים שלקחו חלק באירוח המשחקים האולימפיים בשנת 2000.
באולימפיאדת סידני אירח את תחרויות האתלטיקה והכדורגל עד אז הכיל 110,000 מקומות.
לאחר המשחקים בוטלו ממסלולי האתלטיקה וכיום מכיל 83,500.
מרכז הספורט מים סידני - בריכת שחייה שחולקה שלשני חלקים וכל חלק הכיל 10,000 מקומות.
סטיט ספורט סנטר - אולם ספורט נפתח ב-1984 בעבר שיחקה בו סידני קינגס אירח את תחרויות הטניס שולחן והטאקוונדו מכיל 5,000 מקומות.
הפארק האולימפי בארה (בפורטוגזית: Parque Olímpico da Barra) הוא מתחם ספורט הממוקם בשכונת בארה דה טיז'וקה הממוקמת בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
חלק ממתקני המתחם היו מתקנים זמניים.
מרכז האימונים האולימפי של ריו דה ז'ניירו
3 אולמות המחוברים זה לזה אולם 1 - אירח את תחרויות הכדורסל והרוגבי נכים (16,000 מקומות לאחר המשחקים מכיל 5,000) אולם 2 - אולם זמני אירח את תחרויות הג'ודו היאבקות והבוצ'יה (10,000 מקומות) אולם 3 - גם אולם זמני אירח את תחרויות הסייף טאקוונדו והג'ודו נכים (10,000 מקומות)
אולם זמני שאירח את תחרויות הכדוריד והכדורשער.
לאחר המשחקים חלקים מהאולם התמחזרו לבניית 4 בתי ספר בריו דה ז'ניירו (12,000 מקומות)
פארק גולף שבמהלך המשחקים האולימפיים אירח את תחרויות הגולף ולכבוד המשחקים האולימפיים נבנו 20,000 מקומות זמניים
ולודרום שנבנה לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים.
במהלך המשחקים האולימפיים אירח את תחרויות האופני מסלול באולימפיאדה ובמשחקים הפארולימפיים (5,000 מקומות)
מרכז טניס שנבנה עבור המשחקים האולימפיים אירח את תחרויות הטניס והכדורגל נכים 5 שחקנים (18,000 מקומות)
מרכז ספורט המים מריה לנק
נבנה לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים אירח את תחרויות הצלילה והכדורמים (5,000)
אצטדיון שחייה אשר אירח את תחרויות השחייה והכדורמים (15,000 מקומות)
אירח את תחרויות ההתעמלות וכדורסל הנכים (12,000 מקומות)
ארבעה אולמות הצמודים זה לזה אירחו את תחרויות הרמת מהשקולות (6,500 מקומות), בדמינטון (6,500 מקומות), טניס שולחן (7,000 מקומות) אגרוף (9,000 מקומות)
פארק פתח תקווה על שם איציק אוחיון, הנקרא גם "הפארק הגדול" הוא הפארק הגדול ביותר בפתח תקווה והוא כולל גן שעשועים, מרחב דשא גדול, מגרשי ספורט ואגם גדול.
הפארק הוקם ב-2005 ומאז מהווה אתר פנאי ונופש מרכזי לתושבי העיר ומחוצה לה.
לעיתים תכופות הפארק משמש כמקום אירוח לאירועים המוניים ולבמות, כשהוא יכול להכיל עד כ-30,000 אנשים.
בין האירועים שהתרחשו בו בעבר נמצאים: חגיגות יום העצמאות, פסטיבל בירה, פסטיבל קינוחים ועוד.
הפארק נמצא במיקום מרכזי בעיר וסביבתו נמצאים הקניון הגדול, גשר המיתרים, אזור התעשייה קריית אריה, דן טאון, בית משפט השלום, בית חולים בילינסון, פארק גיסין, פארק נווה גן, וכן, ליד תחנת הרכבת הקלה, ועל יד מסוף יותם ויואב.
הקמת הפארק ארכה למעלה משנתיים, והוא נפתח לקהל הרחב בשנת 2005.
בפארק נמצאים מתחמי שעשוע וטיפוס הכוללים נדנדות ומגלשות, קרוסלות, מבוך וכדומה.
כן, קיימים בפארק גם מתחמי ספורט: שישה מגרשי כדורגל וכדורסל, שבילי ריצה ואופניים, מתקני מתח, שולחנות פינג פונג ורצפת בטון שמשמשת לרכיבת קורקינט, גלגיליות וכדומה;
בשנת 2016, התחילו עבודות להקמת אגם אקולוגי מלאכותי בשטחי הפארק.
שטח האגם וסביבתו הם 14 דונם, ועלות הקמתו היא 52.5 מיליון שקל, כאשר העבודות לבנייתו הסתיימו ב-28 לאוגוסט 2018. האגם נבנה ללא גדרות בגדותיו.
ב-2023 הוקם בית קפה בשטח הפארק.
באותה שנה, החלו עבודות להקמת גשר שיחבר בין הפארק לבין פארק נווה גן, הנמצא בצמוד אליו ויעבור מעל לרחוב הרב מלכה.
הגשר והאנדרטה התקום לידו יקראו על שם קורבנות מלחמת חרבות ברזל.
הפאניקה של 1857 הייתה פאניקה פיננסית בארצות הברית שנגרמה כתוצאה מצניחה חדה בכלכלה שנגרמה על ידי שרשרת אירועים.
אל מצב ירוד זה הביאו הירידה הכללית של הכלכלה הבינלאומית, התרחבות המשק המקומי, הנפקת שטרות מחוץ לתקן הזהב (יחס של פי שמונה), ופשיטת רגל של מספר בנקים.
ספקולנטים בלתי זהירים גרמו להרחבת המשק באופן חסר פרופורציה.
מלבד המצב הכלכלי המעורער מה, נוספה ירידה מורגשת בייבוא ומחירי התבואה האמירו.
על מצב שברירי זה העיב גם המאבק הפוליטי בין תומכי ביטול העבדות לבין מדינות שקיימו את מנהג העבדות, שעבר טלטול חריף בעקבות פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
האזרחים חששו על כספם וחסכונותיהם שבבנקים ומיהרו למשוך אותם, ופיקוחו הקלוש של הממשל הפדרלי על אספקת הכספים, לא היה בו כדי להתמודד מול הבעיה המחריפה.
קריסתה של חברת הביטוח והנאמנות אוהיו לייף היוותה שלב מכריע לבוא הפאניקה.
עם בוא השמועה על טביעתה של סנטרל אמריקה כשעל סיפונה זהב בשווי 1.6 מיליון דולר שעליו המתינו הבנקים בניו יורק, הומט הגורל על הכלכלה האמריקאית.
אנשים נהרו אל הבנקים למשוך את כל כספם, הבנקים שלא עמדו בסחרור הפיננסי קרסו, וב-13 באוקטובר נסגרו והפאניקה החלה במלוא עוזה.
הבנקים נותרו סגורים כחודשיים, עד ה-12 בדצמבר.
תעשיית הרכבת שחוותה צניחה פיננסית פיטרה עובדים רבים, ומניותיה שצנחו הביאו למשבר פיננסי חמור באירופה.
המשקיעים הרבים שסיכנו את כספם בתקופה שלפני כן, חוו את הפאניקה במהירות.
השפל הכלכלי אליו הידרדרה ארצות הברית הטיל את השלכותיו אל רחבי העולם.
הפאניקה נמשכה כשנתיים, אך הכלכלה האמריקאית לא התאוששה ממנה במשך כעשור, עד לאחר מלחמת האזרחים.
הפאלופס (שם מדעי: Hapalops) הוא סוג של עצלן קרקע קטן שחי במיוקן בברזיל, קולומביה, בוליביה וארגנטינה לפני 17.5–7.2 מיליון שנה.
עצלן זה היה קטן מהרבה מעצלני הקרקע של תקופתו והגיע לאורך של 1 מטר בלבד.
נראה שהוא היה יכול לטפס על עצים בניגוד לקרובי משפחתו הענקים כמו המגתריום.
היו לו גולגולת קצרה בעלת מעט מאוד שיניים, גוף חסון בעל עצמות גדולות וזרועות ארוכות שהסתיימו ב-3 טפרים גדולים מעוקלים וזנב קצר, אך יותר ארוך מרוב עצלני הקרקע.
יצור זה חי כנראה על העצים ונע על מפרקי האצבעות בדומה לגורילה על האדמה.
הוא ניזון בדומה לקרוביו מצמחייה קרקעית או עצית ולעס אותם עם שיניו הקטנות.
הפאונה של האורסטן (Orsten Fauna) הם אורגניזמים מאובנים שהשתמרו בצורה יוצאת דופן באנתרקוניט, סוג של אבן גיר ביטומנית בגוון שחור עד אפור הקרוי בשוודית אורסטן, ונתגלו בלאגרשטטן בדרום שוודיה.
המאובנים מתוארכים משלהי השלב השלישי של הקמבריון (סביב 514 למ"ש), תחילת השלב הרביעי ועד הפורונגיאן (Furongian, שלהי הקמבריון עד 485 למ"ש), בייחוד בקינקולה (Kinnekulle) ועל האי אלנד, כולם בשוודיה.
האתר הראשוני נתגלה ב-1975 על ידי הפלאונטולוג הגרמני קלאוס מילר (Klaus Müller) ועוזריו בווסטריטלנד (Västergötland) בדרום שוודיה, משמר באופן יוצא דופן אורגניזמים בעלי גוף רך, ואת הפגיות שלהם, שנשמרו בשלושה ממדים, מבלי שנדחסו.
האורגניזמים התאבנו בזרחות ובסיליקטים, ולכן הקוטיקולה הכיטינית העדינה, והחלקים הרכים אינם מושפעים מחומצות הפעולות על נודולות אבן הגיר שבתוכן שרדו המאובנים.
החומצות ממיסות את אבן הגיר, וחושפות את המיקרו מאובנים בתהליך שחזור המכונה "צריבת חומצה".
על מנת לחלץ את המאובנים המיסו בחומצה יותר מטון וחצי של אבן הגיר אורסטן במעבדה מיוחדת בבון, שעברה אחר-כך לאולם.
את השארית סורקים במיקרוסקופ אלקטרונים.
הפאונה של האורסטן קידמה את ההבנה של הפילוגנטיקה של בעלי החיים והאבולוציה, בייחוד בקרב פרוקי-הרגליים, בחלקו תודות לשימור הייחודי של הפגיות.
אתרי האורסטן חושפים מאובנים של בעלי החיים קטנים העתיקים ביותר שחיו על קרקעית הים.
בפעם הראשונה התגלו מאובנים של דובוני מים, וכנראה תולעים חופשית מתת-מחלקת ה-Pentastomida.
השכבות מהקמבריון כוללות פצלים של אלום בנודולות אבן גיר (תצורת פצלי אלום), שמשערים כי הם תוצרים של בית גידול עני בחמצן של קרקעית הים של מדף יבשת בעומקים שבין 50 ל-100 מטרים.
הקרקעית הייתה עשירה בבלית אורגנית, שיצרה אזור בוצי רך עם הפתתה בשכבת פני השטח.
מאובנים נוספים של בעלי חיים באורסטן נתגלו בנבדה, מזרח קנדה, אנגליה, פולין, סיביר, הרפובליקה העממית של סין והטריטוריה הצפונית של אוסטרליה.
הפארק הטכנולוגי של אקדמוגורודוק הוא פארק לתעשיות טכנולוגיה שנבנה באקדמגורודוק שבמחוז נובוסיבירסק.
המטרה העיקרית המוצהרת של הפרויקט היא להבטיח התפתחות מואצת של מגזרי ההיי-טק במשק ולהפוך אותם לאחד הכוחות המניעים העיקריים של הצמיחה הכלכלית באזור.
המטרה המקומית היא ליצור לפחות 20 עסקים חדשניים מצליחים "מאפס" בשנה.
באוגוסט 2006 ממשלת מחוז נובוסיבירסק יזמה החלטה לבנות פארק טכנולוגי באקדמגורודוק בשווי 17 מיליארד רובל.
ההנחה הייתה כי הפארק הטכנולוגי יוקם במסגרת התוכנית הממלכתית "יצירת פארקים טכנולוגיים בתחום ההיי-טק" ותתמחה בארבעה תחומים עיקריים: טכנולוגיית מידע, טכנולוגיות ביו-רפואיות, אלקטרוניקה וייצור מכשירים.
תוכנן כי שטח הפארק יהיה 100 הקטאר, כמו כן, השטח הכולל של מתקני מחקר וייצור יהיה כ-150 אלף מ"ר.
בנוסף להם, תוכנן לבנות אזורי עזר רבים, משרדים, מרכזי קניות ומתחמי מגורים.
הקמת הפארק הייתה אמורה להתחיל בספטמבר 2007, והשלב הראשון תוכנן להסתיים תוך שנתיים.
כמעט מיד לאחר שנודע באופן נרחב של הפרויקט להקמת הפארק הטכנולוגי, החל דיון נוקב וביקורת בקרב הציבור באקדמגורודוק בין תומכי ומתנגדי הפארק.
בפורום האינטרנט של אקדמגורודוק פרצו מחלוקות, לרוב בנימה אגרסיבית.
הפארק ימשוך השקעות בתחום המדע.
הפארק יסייע למכונים של אקדמגורודוק להתפתח (ולהרוויח כסף).
הפרויקט יביא לבניית דיור הדרוש לעובדים.
על חשבון הכספים שהוקצו לפרויקט, ניתן יהיה לעדכן את מערכות המים והתשתיות הישנות של אקדמגורודוק.
הפארק יגרום לזרימה של מומחים ממוסדות אקדמיים לחברות המסחריות של הפארק, מכיוון שהמשכורות שם יהיו גבוהות יותר.
הפארק יוביל לעלייה בצפיפות האוכלוסייה, דבר שאינו רצוי לאוכלוסייה המקומית.
הדיור שנבנה במסגרת הפרויקט יהיה יקר ולא משתלם עבור אנשי מקצוע צעירים.
כריתת יערות לבנייה תפגע באופיו של אקדמגורודוק.
יש מבקרים הסבורים כי במציאות, המטרה העיקרית של הפרויקט היא לבנות דיור יוקרתי במיקום אטרקטיבי למכירתו לרוכשים שאין להם שום קשר למדע.
בנוסף, מנגנון גיבוש רשימות המועמדים לרכישת נדל"ן מובחר בפועל במחירים נמוכים משמעותית ממחירי השוק אינו תהליך שקוף.
במקביל בשנת 2006, קבוצת יוזמה אזרחית בשם "מגינים על היער של העיר אקדמגורודוק" בהנהגתה של עובדת לשעבר באקדמיה הרוסית למדעים, הביולוגית נטליה שאמינה, שביקרה בחריפות את הפרויקט מבחינה סביבתית.
הפרויקט כלל כריתת יערות בחלק משטח אקדמגורודוק ובאדמות הסמוכות אליו, בעוד שמטעי יער אלה הם בעלי ערך סביבתי רב.
המשתתפים בקבוצת היוזמה ציינו גם כי הייחודיות והאטרקטיביות של אקדמגורודוק נובעת בעיקר מקרבתה לטבע.
התנגדות רצינית במיוחד הועלתה על ידי הפרויקט להקמת כפר קוטג'ים בשטח הגן הבוטני המרכזי של סיביר, היישוב היה אמור לתפוס 51 דונם מתוך כ-1,000 דונם משטח הגן הבוטני המרכזי של סיביר, וזה היה צריך להיות אתר קרוב לאקדמגורודוק הקיים, ובהתאם לכך, החשוב ביותר מבחינה בילוי.
קבוצת היוזמה "מגינים על היער של העיר אקדמגורודוק" הדגישה כי אינה מתנגדת באופן עקרוני לפרויקט הפארק, אלא רק מתעקשת על שינויים בפרויקט שימזערו את הנזק הסביבתי מהבנייה.
ביוני 2007 התקיימו דיונים פומביים, שבהם אושרה תוכנית לשינוי ייעודם של היערות של אקדמגורודוק.
באוקטובר 2008 המשקיע הכללי של הפרויקט, חברת RosEuroDevelopment, נטשה את הפרויקט.
לאחר מכן תוקן הפרויקט מספר פעמים.
כיום הפארק פועל במספר תחומים (אשכולות): טכנולוגיית מידע, מכשור, ננוטכנולוגיה וחומרים חדשים, ביוטכנולוגיה וביו-רפואה.
לכל אשכול נוצרה תשתית טכנולוגית, נבנו מעבדת ייצור ובנייני משרדים, פועלות חממות עסקיות.
אלה האחרונים מספקים תמיכה לחברות סטארט-אפ בתחום ההיי-טק, כגון מתן משרות בעלות נמוכה, יכולת להשתמש בציוד ומעבדות מיוחדות והשתתפות בתוכניות תמריצים שונות.
לדוגמה, אחת ההזדמנויות לתושבי חממה עסקית לייצור מכשירים היא לייצר אב טיפוס בתנאים מועדפים.
השטח הכולל של המתקנים שנבנו בסוף 2013 הוא יותר מ-79 אלף מ"ר.
הבניין הראשון היה מרכז התמיכה הטכנולוגית שהוזמן ביולי 2010. המרכז לחומרים ננו-מבניים, המרכז לטכנולוגיות מידע והמרכז לשימוש משותף ("מגדלים" שהפכו לאחד מסמליה של אקדמגורודוק) והמרכז להנדסה רפואית וביולוגית פועלים גם בשטח הפארק ובתוכו.
בנוסף, נבנה מתחם שלם של בנייני מעבדה וייצור.
בית ההנדסה נבנה על חשבון תושביו ולצרכיהם.
בנייתו של הפארק הסתיימה בשנת 2014. המבנה האחרון שהושמש באוגוסט 2013 היה המרכז המשותף ("המגדל" השני).
התוכניות כוללות הקמת מרכז מחקר ופיתוח, מתחם ספורט ובילוי ומתקנים אחרים.
OCSiAl היא היצרנית הגדולה בעולם של ננו-צינורות פחמן.
Alawar מפתחת, מפיצה ומפרסמת משחקי וידאו למחשבים אישיים, פלטפורמות סלולריות, קונסולות משחק ומכשירים אחרים.
בפארק הטכנולוגי יש מטה ייחודי, שהוקם בשנת 2013. יש בו שני מגדלים משופעים המחוברים במעבר עילי בקומת 13–14. צורתו הייחודית היא מקור כינויו: "האווזים".
המכון הבינלאומי לטכנולוגיה של אוניברסיטת נובוסיבירסק, בחסות HP
הפארק הימי ברמר הוא פארק ימי מוגן, ששטחו 4,472 קמ"ר ועומקו נע בין 15 ל-5,000 מטרים.
הפארק נמצא באוקיינוס ההודי, דרומית לחופה של אוסטרליה המערבית וכ-50 ק"מ דרומית מזרחית לעיירה ברמר ביי .
חלק מהאזור הצפוני ביותר של הפארק הימי, ששטחו כ-284 קמ"ר והסמוך לחופה של אוסטרליה המערבית, מסווג כפארק לאומי ימי לפי קטגוריה II של ארגון IUCN, המייעדת את השטח בעיקר לצורך שימור המערכת האקולוגית שבו, ומגבילה את השימושים האנושיים שניתן לבצע בשטח זה.
יתרת שטחו של הפארק הימי נמצא בקטגוריה VI, המקנה הגנה הדוקה פחות על הסביבה הטבעית ומאפשרת לקיים בתחומו פעילות אנושית בת קיימא.
הפארק הימי הוכרז בתאריך 14 בדצמבר 2013 ושמו שונה לשם הנוכחי בתאריך 11 באוקטובר 2017.
הפארק הימי הוא אזור המלטה חשוב לאובלנה הדרומית ונמצא על נתיב הנדידה של לווייתן גדול-סנפיר.
הפארק הוא אזור שיחור מזון לאריה ים אוסטרלי, אלבטרוס צהוב-חרטום הודי, יסעורים מהמין flesh-footed shearwater ו-Soft-plumaged petrel והכריש עמלץ לבן.
בתחומי השמורה נמצא קניון ברמר, קניון תת-ימי המהווה נקודה חמה (Hot Spot) למגוון הביולוגי והנמצא על נתיב ההגירה העונתית של הדולפין ממין קטלן ושל הלויתן ראשתן גדול-ראש.
בתחום השמורה הימית נערכים מחקרים על המגה-פאונה של אזור השמורה ובפרט על אוכלוסיית הקטלנים שבה, ובחודש ינואר 2020 החלה הספינה RV Falkor מטעם המכון הימי שמיט לבצע מחקר תת-ימי של קניון ברמר.
הפארק ההיסטורי סי טהפ (תאית: อุทยานประวัติศาสตร์ศรีเทพ) הוא אתר ארכאולוגי במחוז פתשבון של תאילנד.
הוא כולל את העיר העתיקה סי טהפ, אתר מיושב בסביבות המאה השלישית עד המאה החמישית לספירה עד המאה השלוש עשרה, המשתרע על פני תקופות תרבותיות משלהי הפרהיסטוריה, דרך , ועד לתור הזהב של האימפריה הקמרית.
סי טהפ הייתה אחת מערי המדינה הידועות הגדולות ביותר שצמחו סביב המישורים של מרכז תאילנד באלף הראשון, אך ננטשה בסביבות הזמן שהערים דוברות התאית ומאוחר יותר ממלכת איוטהאיה הופיעו כמרכזי כוח חדשים באגן הנהר צ'או פראיה.
האתר זכה לתשומת לבה של הארכאולוגיה המודרנית בשנת 1904 בעקבות סקרים של הנסיך , והוא נרשם כמונומנט עתיק של תאילנד בשנת 1935. של תאילנד ביצעה המשך מחקר וחפירות של האתר, אשר נחקר, בין היתר, גם על ידי הארכאולוגים הנסיך , ו.
לפי עדויות היסטוריות שנמצאו באתר, סי טהפ היה אולי מרכז ה של .
באמצעות נישואים מלכותיים, היא נחשבה גם לעיר תאומה של מואנג סמה, בירת המדינה השכנה, , הממוקמת מזרחה בצד הנגדי של באגן הנהר .
אתר סי טהפ נרשם כפארק היסטורי בשנת 1984 והוצע כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו על ידי תאילנד בשנת 2019. ב-19 בספטמבר 2023, הוא נוסף לרשימת המורשת העולמית כ"העיירה העתיקה של סי טהפ ומונומנטים קשורים מתקופת דוואראוואטי".
זוהי המועמדות המצליחה הראשונה של תאילנד לאתר מורשת עולמית מאז באן צ'יאנג ב-1992. אתר המורשת העולמית כולל את העיר עצמה בשטח של 4,740.08 דונם יחד עם אנדרטת קאו קלאנג נוק בשטח בן 101.44 דונם המוקפים באזור חיץ בן 27,754.52 דונם.
הפארק ההיסטורי של סי טהפ ממוקם בעמק הנהר ב במחוז פתשבון, כ-240 קילומטרים צפונית לבנגקוק.
בחפירות נמצאו שרידי יישוב היסטורי.
אלה כללו שתי מערכות מחוברות בשטח של כ-4,700 דונם.
החלק המערבי נקרא "העיר הפנימית" (מואנג נאי).
הוא שוכן על שטח של כ-2,080 דונם, הוא כמעט עגול וקוטרו של כ-1.5 קילומטר.
העיר הייתה מוקפת חומה שלפניה חפיר.
היסטוריונים חושדים שהיו כ-70 אגני מים קטנים הפזורים ברחבי העיר.
ישנם שלושה מבנים בחלק זה של המתחם: פראנג סי טהפ, פראנג סונג פי נונג ואנדרטת קאו קלאנג נטי, כמו גם כ-45 אתרים ארכאולוגיים קטנים יותר.
בצד המזרחי של מואנג נאי, "העיר החיצונית" (מואנג נוק) נבנתה על שטח של כ-2,540 דונם.
האתר בעל צורה מלבנית, עם פינות מעוגלות בצד המזרחי.
לשטח העירוני היו בחומה וחפיר.
נמצאו כ-30 אגני מים קטנים ו-54 אתרים ארכאולוגיים.
בחלק זה של המתחם לא השתמרו מבנים.
ביזה ושימוש חוזר באבנים לשימושים אחרים השאירו רק חורבות.
מחוץ לאזור העיר המוגן על ידי חומות (הפארק ההיסטורי של היום), עדיין משמרים כ-50 אתרים ארכאולוגיים, בהם בולטים אנדרטת קאו קלאנג נוק ופראנג ראוסי.
הרחק מהמתקנים הללו שוכנת מערת תאמורט.
העיר ההיסטורית סי טהפ נוסדה כנראה במאה ה-5. על פי עדויות ארכאולוגיות, הדת השלטת בעיר המדינה הייתה הינדואיזם.
עם זאת, מתועדת גם השפעה בודהיסטית משמעותית.
הפסלים שנמצאו בסי טהפ קרובים לסגנון ההודי יותר מאלו של כל אתר אחר מתקופה זו בדרום-מזרח אסיה.
עובדה זו הובילה לתזה כי סי טהפ נוסדה על ידי מתיישבים מהודו.
הקהילה הייתה כנראה בקשר הדוק עם ערי המדינה של הקבוצה האתנית של ה מתרבות ה במה שכיום מרכז תאילנד, כמו גם עם צ'נלה, שמרכזה היה במה שהיא כיום קמבודיה, או האימפריה הקמרית המאוחרת יותר.
על פי תאוריה שלא הוכחה של ההיסטוריונית דידה סארייה (ธิดา สาระยา),, והשנויה במחלוקת על ידי מחברים אחרים, סי טהפ זהה לבירה של מדינת סרי קאנסה המוזכרת בכתובות מ.
היסטוריון האמנות היירם וודוורד (Hiram Woodward), המתמחה בדרום-מזרח אסיה, מציע, עם זאת, לקשור בין סי טהפ לבין וונדאן או האימפריה "צ'נלה-היבשתית" המתוארת במקורות סיניים.
ניתן לחלק בחלוקה גסה את הממצאים מסי טהפ לשלושה שלבים.
השלב הראשון מכונה "הודי"; הפסלים מהמאות ה-5 עד ה-7 דומים מאוד לדגמים ההודיים שלהם ומציגים בעיקר מוטיבים הינדים.
המזרחן הבריטי (1900–1983) חשד שסי טהפ שייכת לתחום ההשפעה של בתקופה זו.
אחריו מגיע עידן מהמאה ה-7 או ה-8 עד המאה ה-11, שבו האמנות מראה דמיון רב לזו של דוואראוואטי.
רוב הממצאים הבודהיסטים מיוחסים לעידן זה, אך האמנות ההינדית המשיכה להיווצר במקביל.
בסביבות המאה ה-11, סי טהפ שולבה באימפריה הקמרית ההינדית של אנגקור, ושבה שימשה מרכז חשוב עד המאה ה-13. מאוחר יותר העיר ננטשה והג'ונגל פלש לחורבותיה.
בשנת 1904 גילה ההיסטוריון החובב הנסיך התייחסויות בכתובות מאיוטהאיה ומרטאנקוסין על עיר היסטורית בשם סי טהפ.
ניסיונותיו לברר עליה לא צלחו; אף אחד לא הכיר את העיר הזאת.
באמצעות המחקר שלו, הוא הגיע למסקנה שסי טהפ חייבת להיות בין מואנג צ'אי באדן ומואנג פתשבון.
אז בשנת 1905 הוא ערך טיול רשמי למה שנקרא אז מונתון פיצאנולוק.
לבסוף הוא מצא עיר הרוסה, אבל היא נקראה על ידי תושבי הכפר מואנג אפאי סאלי ונראתה עתיקה בהרבה מזו שהנסיך דאמרונג קיווה למצוא.
שיחות עם גורמי ממשל בוויצ'אן בורי הסמוכה אישרו את חשדותיו.
הוא למד שוויצ'אן בורי נקראה בעבר סי טהפ.
הוא האמין שהעיר שחיפש נמצאת באתר של ויצ'יאן בורי.
עם זאת, הוא לא מצא ראיות ארכאולוגיות.
הנסיך שמע שבעיר כשוויצ'יאן בורי עדיין נקראה סי טהפ, מושל עם התואר פרה סי תאמורט כיהן בתפקיד.
לשם היה קשר להר קאו תאמורט השוכן ליד העיר ההרוסה.
הנסיך היה בטוח שהעיר ההרוסה שמצא היא העיר ההיסטורית סי טהפ שהוא חיפש.
לאחר גילויה מחדש בשנת 1905 על ידי הנסיך דאמרונג ראג'אנובהאב, לא בוצעו בה חפירות בקנה מידה גדול עד 1935 שאז חפר בה הוראס קואריץ ויילס.
הוא הצליח לשחזר את התוכנית הסגלגלה של העיר עם חומות עיר והחפירים.
מספר שערים הובילו לתוך העיר, שהכילה חמישה מקדשים עם טרסות ובריכות.
במהלך החפירות, בנוסף לפסלים רבים מתקופת דוואראוואטי, נמצאו כמה פסלים של האלים ההינדים וישנו, קרישנה וסוריה, שמוצגים כיום ב.
במערה בהר קאו תאמורט נמצאו פסלים מגולפים בקירות.
אתר סי טהפ מציב שאלות וחידות רבות עבור ארכאולוגים, היסטוריונים והיסטוריונים של אמנות.
תאוריות שונות לגביו שנויות במחלוקת.
השאלות כוללות מדוע עיר כה חשובה כנראה מרוחקת כל כך משרידי יישובים אחרים מאותה תקופה?
לאיזו יחידה פוליטית היא השתייכה?
לאיזו קבוצה אתנית השתייכו תושביה?
וכיצד משתלבות העדויות של האמנות ההינדית והבודהיסטית?
לא ניתן לעשות חלוקה ברורה לסגנון דוואראוואטי בודהיסטי וסגנון חמר הינדי.
הפסלים ההינדיים בסי טהפ מושפעים מסינתזה של סגנונות חמר, דוואראוואטי ו (אם כי, דוואראוואטי וסריוויג'איה היו למעשה בודהיסטים).
מצד שני, ישנם גם פסלי בודהה המיישמים תמהיל סגנונות זה, שנחשב בתחילה אופייני לאמנות ההינדית של סי טהפ, ואפילו פסלי בודהיסטווה בעיקר בסגנון החמר (למעשה הסגנון ההינדי).
לפראנג סי טהפ יש תוכנית ריבועית.
המגדל עשוי לבנים ונבנה על בסיס לטריט בגובה של כמטר אחד.
הוא היה מעוטר בחלק העליון בצורת לוטוס עשוי אבן חול שנפל.
הכניסות בצדדים האחרים היו רק דמה.
המגדל היה במקור מקדש הינדי, שהותאם לפולחן הבודהיסטי מהאיאנה בתקופתו של המלך .
ניתן לראות זאת בעיטור שני משקופים שנמצאו.
סימנים אחרים כוללים לא גמור.
ככל הנראה העבודות הופסקו לפני שהעיר ננטשה.
המגדל נבנה בסביבות המאות ה-11 עד ה-12.
פראנג סונג פי נונג מורכב משני מגדלים.
משמעות השם בתאילנדית היא: פראנג = מגדל, סונג = 2, פי = אח או אחות גדולים, נונג = אח קטן או אחות קטנה.
המגדלים נבנו בעידן החמר במאה ה-12.
שני מגדלי הלבנים עומדים על אותו בסיס לטריט בגובה מטר אחד.
גובהו של מגדל פי הפונה מערבה הוא כ-7 מטרים.
הוא מורכב מחדר מרובע שבו עמד פעם פסל קדוש.
בקירות יש גומחות משולשות בהן הוצבו נרות או פסלים דתיים.
מדרום למגדל פי נמצא מגדל נונג.
מגדל זה נהרס כמעט לחלוטין למעט יסודותיו.
באמצעות חומרי בניין קיימים והמשקוף היחיד שנמצא ללא פגע, מגדל נונג שוחזר לצורתו הנוכחית על ידי המחלקה לאומנויות יפות של תאילנד.
אנדרטת קאו קלאנג נאי פונה מזרחה.
יש לה צורה מלבנית, עם המידות הבאות בערך: אורך 44.5 מטרים, רוחב 28.5 מטרים.
קאו קלאנג נאי מסווגת כסטופה בודהיסטית של עידן דוואראוואטי.
כל המבנים או העיטורים על האנדרטה הזו כבר כמעט ולא ניתנים לזיהוי.
רק בצד המערבי ניתן לראות ששטח הבסיס היה מכוסה בטיט.
עבודות סטוקו שונות עדיין נוכחות כאן.
הקופים, האריות, הפילים, התאואים והגמדים של גנש המתוארים הם קריאטידות או אטלסים שאמורים להגן על האנדרטה או לתמוך בה.
לפי הסגנון שלהם, זמן היצירה ממוקם במאה ה-6 או ה-7.
רק בחפירות ב-1988 נמצאו חמישה שלדים בעומק של 4 מטרים.
מתוכם, שלד אישה אחד השתמר לחלוטין.
היא שוכבת על גבה ופונה צפונה.
היא עונדת שרשרת קרנליאן על צווארה, צמיד ארד סביב המרפק השמאלי וכלי ברזל ביד שמאל.
תיארוך פחמן של כלב אנושי העניק לו גיל של כ-1,700 שנים.
הפריטים בקבר מלמדים שהאזור כבר היה מיושב באנשים הרבה לפני עלייתה של העיר סי טהפ.
מוזיאון הפארק כולל פסלים של אלת השמש ההינדית סוריה, דהרמאצ'אקרה בודהיסטית וחפצים אחרים שנחפרו.
מדובר בעיקר בהעתקים, הפריטים המקוריים נמצאים במוזיאון הלאומי בבנגקוק.
אנדרטת קאו קלאנג נוק ממוקמת כ-2 קילומטרים מצפון-מערב למואנג נאי ליד הכפר באן סרה פרו.
הבסיס המרובע עשוי לטריט בגודל מרשים של 64 מטר וגובה של 20 מטר עדיין נוכח מקברו של השליט לשעבר.
סטופה חצי כדורית נבנתה באמצע הרמה.
הסגנון האדריכלי מיוחס לבודהיזם של דוואראוואטי.
האנדרטה נבנתה בסביבות המאות ה-8 עד ה-9. האנדרטה היא חלק מאתר המורשת העולמית.
פראנג ראוסי ממוקם כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית למואנג נאי באזור (המקדש) ואט פא סרה קאו.
הוא נבנה בתקופת החמר, בסביבות המאה ה-11. הוא השתנה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה שלו.
לאחרונה בשנת 2009. ליד פראנג ראוסי היה מגדל קטן יותר ומבנים נוספים, שנותרו מהם רק שרידים.
מנזר המערה נמצא כ-25 קילומטרים מערבית למואנג נאי.
ליד פסגת קאו תאמורט (560 מטרים מעל גובה פני הים) נמצאת הכניסה למערה (בגובה 502 מטרים מעל פני הים).
עם מדריך מקומי, המסלול באורך 1,500 מטרים לכניסה למערה אמור לקחת כשעה.
השביל תלול מאוד, חלקלק ומומלץ רק למטפסי הרים מנוסים.
ניתן לראות דמויות שונות של בודהיזם מהאיאנה, בודהה ובודהיסטווה, סטופות ודהרמאצ'קרות בגילופי אבן במערה.
ראשי דמויות הבודהה נשדדו פעם, אך הן הוחזרו.
מאז, המקוריים מוצגים במוזיאון הלאומי בבנגקוק.
עותקים של הראשים נוצרו והם מוצגים במוזיאון הפארק ההיסטורי.
המערה היא חלק מאתר המורשת העולמית.
ב-25 בפברואר 2019, הוכרז כי שתיים מחברות קידוחי הנפט הגדולות בתאילנד רצו להרחיב את החיפוש שלהן אחר נפט ליד סי טהפ.
התכנון היה להקים מגדל קידוח במרחק של 100 מטרים בלבד מאנדרטת קאו קלאנג נוק.
התנגדות לתוכנית זו התעוררה מיד בקרב האוכלוסייה, הקהילה האקדמית ומגזר התרבות.
יש כבר 95 מגדלי קידוח בפעולה בנפות סי טהפ וויצ'אן בורי.
יש דיווחים חוזרים ונשנים על נזקים סביבתיים ומחאות בהתאם מצד האוכלוסייה.
לא ניתן למנוע את בנייתו של מגדל קידוח זו על ידי המחלקה לאומנויות יפות בשל היעדר סמכות חוקית.
חברות קידוח חייבות להגיש דוח השפעה על הסביבה למשרד משאבי טבע, מדיניות סביבתית ותכנון (ONEP) לאישור.
ב-11 במרץ 2019 הודיע המנכ"ל אננדה צ'וצ'וטי מהמחלקה לאומנויות יפות כי הקודחים הפסיקו את הפרויקט.
כעת יש תוכניות להרחיב את הפארק ההיסטורי סי טהפ וליצור אזור חיץ כדי שניתן יהיה להגן טוב יותר על האתרים הארכאולוגיים.
בנוסף, מתבצעות הכנות לרישום העיר ההרוסה סי טהפ כאתר מורשת תרבותית עולמית.
ב-19 בספטמבר 2023 צורף האתר לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
הפאליסיידס של נהר ההדסון הנקראים גם "ניו ג'רזי פאליסיידס" או רק "הפָּאלִיסֵיְידְס", הם קו של צוקים תלולים לאורך הצד המערבי של נהר ההדסון התחתון, בצפון מזרח מדינת ניו ג'רזי ודרום מזרח מדינת ניו יורק בארצות הברית.
הצוקים משתרעים צפונה מג'רזי סיטי, כ-32 ק"מ עד ליד נייאק ניו יורק, לאורך מחוזות ברגן , ניו ג'רזי, ורוקלנד , ניו יורק.
הצוקים נראים עד להאברסטראו , ניו יורק שנמצאת מצפון לגשר טאפן זי.
הם מתנשאים כמעט אנכית, מסמוך לקצה הנהר, כשגובהם כ-90 מ' בוויהוקן , בסמוך לגשר ג'ורג' וושינגטון, ועולים בהדרגה לגובה 160 מ' ליד הקצה הצפוני שלהם בסמוך לגשר טאפן זי.
צפונית לפורט לי , הפאליסיידס הם חלק מהפארק הבין-מדינתי Palisades ומהווים "ציון דרך טבע לאומי".
Palisade נגזר מאותו שורש של המילה קוטב (Pole), ובסופו של דבר מהמילה הלטינית palus, שפירושה יתד.
"פליסאדה" היא, באופן כללי, גדר הגנה או חומה המורכבת מעמודי עץ או גזעי עצים.
עמי הלנאפ כינו את הצוקים "סלעים שנראים כמו שורות של עצים", ביטוי שהפך ל"וויהוקן", שמה של עיירה בניו ג'רזי, היושבת בראש הצוקים מול מרכז מנהטן.
הוועדה הבין-מדינתית לפארקים של הפאליסיידס , שהוקמה בשנת 1900 ומרכזה בהר הדובים , ניו יורק, מפקחת על 24 יחידות פארק, התופסות שטח כולל של 388 קמ"ר, במדינות ניו יורק ובניו ג'רזי.
כביש ה-Palisades Interstate Parkway באורך 68 ק"מ, מקשר בין היחידות השונות, והוא משתרע צפונה מגשר ג'ורג' וושינגטון - פורט לי, ניו ג'רזי, ועד הר הדובים, ניו יורק.
היחידה הגדולה ביותר היא הפארק הלאומי הארימן ששטחו 189 קמ"ר.
הפאליסיידס הם בין המאפיינים הגאולוגיים הדרמטיים ביותר בסביבת העיר ניו יורק, ויוצרים את קניון ההדסון מצפון לגשר ג'ורג' וושינגטון, וכן מספקים תצפית על קו הרקיע של מנהטן.
הם יושבים באגן ניוארק - עמק ביקוע - הממוקם בעיקר בניו ג'רזי.
הצוקים הם משטחי בזלת, שהתרוממו כתוצאה מהעתקים גאולוגיים, ומבנה העמודים (קולונדות) התפתח עקב קירור איטי של המאגמה בתוך קרום כדור הארץ לקראת סוף תקופת הטריאס (לפני 252 עד 201 מיליון שנים).
זאת לאחר שבתום תקופת הטריאס, חדרה המאגמה כלפי מעלה לאבן החול.
החומר המותך התקרר והתמצק לפני שהגיע לפני השטח.
לאחר ההתרוממות הטקטונית שעליה מעידים ההעתקים שבבסיס המצוקים, שחיקת מים של אבן החול הרכה יותר, הותירה מאחור מבנה עמודים של סלע קשה יותר שקיים היום.
עובי הצוקים הוא כ-100 מ'.
המונח Palisades, שכיום כמעט גנרי לקו הצוקים הזה, שימש ככל הנראה לראשונה בהתייחסות לתצורות העמודים הללו לאורך ההדסון.
הפאליסיידס מופיעים על המפה האירופית הראשונה של העולם החדש, שנעשתה על ידי ג'רארדוס מרקטור בשנת 1541, על סמך התיאור שניתן לו על ידי ג'ובאני דה ורזאנו.
גנרל וושינגטון, שחנה ליד פורט לי, התוודע על מאמץ המארב על ידי פרש פטריוט בלתי ידוע, שזכור רק כרוכב הקלוסטר, ונסוג בהצלחה מערבה דרך אנגלווד ומעל נהר האקנסאק , תוך הימנעות מלכידה על ידי הצבא הבריטי, במה שזכור כנסיגת וושינגטון.
בפאליסיידס התקיימו בשנים 1798–1845 18 דו-קרבות מתועדים וכנראה רבים שלא נרשמו.
המפורסם ביותר הוא דו-קרב בר-המילטון בין אלכסנדר המילטון וארון בר, שהתרחש במקום המכונה גבעות וויהוקן ב-11 ביולי 1804.
במאה ה-19, הצוקים נחצבו בהיקף גדול כדי ליצור את הרֶבֵד עבור משימת סלילת מסילות הברזל, מה שהוביל למאמצים מקומיים לשמר אותם.
החל משנות ה-90 של המאה ה-19, נעשו כמה מאמצים כושלים להפוך חלק גדול מרכס הפאליסיידס לשמורת יער.
מחשש שהם יבוטלו בקרוב, מפעילי המחצבות הגיבו בעבודה מהירה יותר: במרץ 1898 בלבד, יותר משלושה טונות של דינמיט שימשו להפיל את "וושינגטון הד" ו"אינדיאן הד" - הנקודה הגבוהה ביותר בפאליסיידס, בפורט לי, ניו ג'רזי, ויצרו כמה מיליוני מטרים מעוקבים של סלעים.
בשנה שלאחר מכן, עבודתה של פדרציית הנשים של ניו ג'רזי הובילה להקמת הוועדה הבין-מדינתית לפארקים של הפאליסיידס, בראשות ג'ורג' וו.
פרקינס , שהורשתה לרכוש קרקע בין פורט לי לפיירמונט , ניו יורק.
תחום השיפוט שלה הוארך ב-1906 עד לסטוני פוינט , ניו יורק.
בשנת 1908, מדינת ניו יורק הודיעה על תוכנית להעביר את כלא סינג סינג להר הדובים.
העבודות החלו באזור הסמוך לאגם היילנד (ששמו שונה לאגם הססיאן), ובינואר 1909 רכשה המדינה את רצועת הר הדובים המשתרעת על פני 3.0 קמ"ר.
אנשי שימור, בהשראת עבודתה של הוועדה הבין-מדינתית לפארקים של הפאליסיידס, לחצו בהצלחה למען הכרזת ההיילנדס לשמורת יער ההדסון.
עם זאת, תכנון מיזם הכלא נמשך.
מרי וויליאמסון אוורל , שבעלה, נשיא הרכבת של יוניון פסיפיק, א.ה.
הרימן , מת בספטמבר אותה שנה, הציעה למדינה עוד 40 קמ"ר ומיליון דולר להקמת פארק לאומי, ובלבד שהתכנית תבוטל..
הוועדה הבין-מדינתית לפארקים של הפאליסיידס בראשות ג'ורג' וולברידג' פרקינס, גייסה עוד 1.5 מיליון דולר מתריסר תורמים עשירים ביניהם ג'ון ד' רוקפלר וג'יי פי מורגן.
מדינת ניו יורק הפקידה 2.5 מיליון דולר תואמים, ומדינת ניו ג'רזי הפקידה 500,000 דולר לבניית כביש הנרי הדסון שהפך להיות בשנת 1947 לפאליסיידס פארקווי .
בסופו של דבר, התכנית להעברת כלא Sing Sing בוטלה.
בעשור השני של המאה ה-20,, כאשר פורט לי הייתה מרכז הפקת סרטים, הצוקים שימשו לעיתים קרובות כאתרי סרטים.
הבולט ביותר מבין הסרטים הללו היה The Perils of Pauline שהייתה סדרת סרטים.
באוקטובר 1931, לאחר ארבע שנות בנייה, נפתח גשר ג'ורג' וושינגטון בין מנהטן עילית לפורט לי.
ב-28 באפריל 1940, הודיעה קרן הצופים בניו-יורק רבתי על תרומת 723 דונם על ידי ג'ון ד' רוקפלר ג'וניור להקמת מחנה סוף שבוע לתנועת הצופים בניו יורק.
ביוני 1983, ה-Palisades הוגדרו כ"ציון דרך טבע לאומי" על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
הפאליסיידס הוא כעת חלק מהפארק הבין-מדינתי Palisades המשותף למדינת ניו ג'רזי ולמדינת ניו יורק.
כמו כן ראו פרק "פארקים" לעייל.
ב-23 ביוני 2015, פקידי הקונגלומרט הדרום קוריאני LG Group הודיעו כי בניין המטה החדש המתוכנן ברובע "אנגלווד קליפס" , ניו ג'רזי, שתוכנן במקור לגובה 44 מ', והיה שובר את קו הרקיע של צמחיית היער על גבי ה-Palisades , יצטמצם לגובה של 21 מ', ובכך יישמר קו המתאר של הרכס.
לבניין החדש התנגדו קבוצות שימור ופוליטיקאים רבים, כולל ארבעה מושלים לשעבר של ניו ג'רזי.
הפארק ההיסטורי פהו פרבאט (בתאית: อุทยานประวัติศาสตร์ภูพระบาท; באנגלית: Phu Phrabat Historical Park) הוא פארק היסטורי במחוז אודון טהאני בצפון-מזרח תאילנד, הידוע בתצורות הסלע יוצאות הדופן שבו, כמו גם באוסף הגדול בעולם של אבני הסימה (מהמילה Sīma בפאלי שמשמעותה "גבול") מתקופת דוואראוואטי (מאות 7 עד 11) הנמצאות באתרן (in situ).
תצורות הסלע אשר היו למקומות מסתור הפכו את האזור למרכז דתי חשוב, ועל כך מעידים שפע אבני הסימה והיקף השינויים במסתורי הסלע.
אמנות הסלע שמצויה באתר מעידה על נוכחות אנושית במשך כ-2,000 שנה.
בשנת 2024 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית יחד עם אתר ואט פרה פהוטהבאט בואבן הסמוך.
הפארק שוכן בתחומי שמורת החורש הלאומית פהא קהואאה נאם (Pha Khuea Nam National Reserved Forest), כ-65 ק"מ צפונית-מערבית לעיר אודון טהאני, והוא משתרע על-פני גבעה עשויה אבן חול.
שטחו של הפארק הוא 5.76 קמ"ר, והוא שוכן בגובה של 320–350 מטרים מעל פני הים.
תצורות הסלע יוצאות הדופן ברחבי הפארק כוללות צריחים מחודדים, סלעים מסיביים וסלעים הנחים בשיווי משקל על בסיסים צרים, אשר שימשו את אמנות הסלע הפרהיסטורית וכמקומות הפולחן שהתהוו במקום.
מקורן של תצורות הסלע האלה בתנועת קרחונים בקרטיקון ששחקה את הקרקע, ובהבדלי עמידות של שכבות הסלע השונות.
בפארק ישנם ציורי סלע של דמויות אדם, בעלי חיים, כפות ידיים, תצורות גאומטריות וצבע אדום, שנמצאו בכ-47 אתרים שונים, ואשר מתוארכים למאה ה-1 לפנה"ס ואילך.
מסורת אבני הסימה התפתחה סביב האמונה הפרהיסטורית בטבע, באבות הקדמונים ובהר הקדוש.
עם הגעתה לאזור של האמונה הבודהיסטית מתרבות דוואראוואטי סביב המאה ה-8 או ה-9, אבני הסימה החלו משמשות כסמני גבולות לאזורים הקדושים שבהם נערכו הטקסים הבודהיסטים.
אבני סימה מסודרות בדרך-כלל בצורה סימטרית בשמונה כיוונים סביב האזור הקדוש ויוצרות מרחב מרובע או מלבני בהתאם לכתבים הבודהיסטיים.
האבנים עשויות להיות מסודרות בצורת מעגל בודד, שני מעגלים או שלושה מעגלים קונצנטריים, בהתאם לחשיבות האזור הקדוש שסביבו הן ערוכות.
באזור המוכרז מופיעות שלוש הצורות.
במקורן היו אבני הסימה אבנים טבעיות ללא עיבוד.
לאחר מכן צורתן התפתחה לעמודים רבועים או בצורת מתומן עם פינות מעוגלות, ובהמשך קיבלו צורה של עמוד שטוח בדמות עלי כותרת מאורכים של פרח הלוטוס.
סביב המאה ה-10 החלו אבני הסימה לשאת עיטורי פסלים שהושפעו מאמנות קמרית בסגנון קוה קר ואשר מתארים את חיי הבודהה ואת סיפורי הג'טאקה.
תרבות הסימה התפשטה ברחבי תאילנד והשפיעה על האמונות והאמנות של תרבויות מאוחרות יותר, דוגמת ממלכת סוקהותאי, ממלכת איוטהאיה, ממלכת לאן סאנג וממלכת רטנקוסין.
האזור זכה לראשונה להגנה כשהוכרז כמונומנט לאומי ב-1935, ובסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החל מחקר ארכאולוגי במקום.
ב-1978 השטח המוגן הורחב, והפארק ההיסטורי נוסד ב-1989.
בתחומי הפארק שוכנות 19 תצורות סלעי מסתור, ששבעה מהם מוקפים בשמונה אבני סימה כל אחד (לעיתים חלק מהאבנים חסרות), והם מחולקים לארבעה סוגים:
שני מסתורי סלע טבעיים המוקפים על-ידי אבני סימה:
ב"טאם רישי" (Tam Rishi - מערת הנזיר המתבודד) נמצא עמוד סלע בגובה של 10 מטרים ועליו נח סלע גדול היוצר מראה של פטרייה.
סביב הסלע מפוזרות 7 אבני סימה (מתוך שמונה שהיו שמונה במקור) בגדלים שונים וללא עיטורים.
ב"נוק קרטה" (Nok Krata - סלע המסתור של השליו) ניצב סלע גדול בעל שתי "דבשות" הנושאות סלע מאוזן גדול שיוצר מראה של שולחן, ומסביב חמש אבני סימה בחמש מרוחות השמים, ושלושה בורות באדמה ביתר הכיוונים המעידים על אבנים שהיו ואינן עוד.
האבנים יוצרות מרחב קדוש מלבני בכיוון דרום-מערב צפון-מזרח, והן נמוכות יחסית ובצורת מחומש.
חמישה מסתורי סלע טבעיים שעברו שינויים ואשר מוקפים באבני סימה.
השינויים נועדו ליצור מקום לטקסים דתיים:
"קוק מה נוי" (Kok Ma Noi - אורוות הסוס הקטן) הוא מסתור סלע שבו סלע בצורת קיר אבן שנחצב בצורת שני עמודים, ואלה נושאים סלע גדול על גבם.
השטח שבין שני העמודים יושר כך שיוכל לשמש למגורי נזירים או לשימוש טקסי.
סביב הסלע ניצבות בצורה סימטרית שבע אבני סימה וכן חור אחד בקרקע הפונים אל שמונה רוחות השמיים.
האבנים הן בצורת קובייה או שטוחות, ובראשן צורת עלי כותרת של פרח הלוטוס.
"ואט לוק קואוי" (Wat Look Koei - מקדש החתן) הוא מסתור סלע ששונה ונבנה בו מנזר.
קיר אחורי נחצב ולידו שלושה בסיסים להצבת צלמים.
על הבסיסים נמצאות שלוש דמויות בודהה עשויות מאבן חול אך הן פגומות.
הרצפה שוטחה וסביבה נבנו שלושה קירות המשלימים מבנה של חדר.
סביב הסלע נותרו שלוש אבני סימה וחמישה בורות באדמה.
"טאם פרה" (Tam Phra - מערת הנזיר) הוא מסתור סלע שעשוי ממספר סלעים הנשענים זה על זה.
חלקו התחתון שונה כדי ליצור חדר גדול אשר שימש כמנזר ומקום לעריכת טקסים.
במקום מספר פסלי בודהה ודמויות אדם וכן ציורי סלע פרהיסטוריים על הקירות.
סביב מסתור הסלע ישנם מספר חורים באדמה המצביעים על כך שבעבר היה ניצב במקום מבנה מקורה מעץ.
אבני הסימה ערוכות סביב הסלעים בצורת מלבן ורק שש מהן שרדו.
"הור נאנג או-סה" (Hor Nang U-Sa - מגדל נאנג או-סה, תמונה בתבנית לעיל) הוא מגדל סלע בגובה של עשרה מטרים הנושא גוש סלע גדול וצורתו כשל פטרייה.
מתחת לסלע העליון נבנו קירות שיצרו חדר עם חלון קטן.
בחדר נמצאים ציורים פרהיסטוריים של צורות גאומטריות, וחמש משמונה אבני הסימה סביב מסתור הסלע שרדו באתר.
"קו נאנג או-סה" (Ku Nang U-Sa - מחסן האפר של נאנג או-סה) הוא עמוד סלע בודד שנושא סלע על גבו.
עמוד הסלע והרצפה שונו כך שיתאימו להנחת צלמים או כאזור למדיטציה.
סביב מסתור הסלע ניצבות שמונה אבני הסימה בגבהים של 1.60 מטר עד 2.60 מטרים.
במקום נמצאו גם ציורי סלע.
שנים-עשר מסתורי סלע טבעיים שעברו שינויים ואשר אינם מוקפים באבני סימה.
השינויים נועדו ליצור מקום למגורים, לטקסים ולשימושים אחרים.
בנוסף ישנם שני מונומנטים עתיקים שבהם עקבות לשינויים בסלע:
ב"חצר האבן הטקסית" לא ניצב סלע מרכזי, והקרקע באתר שוטחה כך שנוצר שטח רבוע למטרה טקסית.
סביב השטח הרבוע ישנם שני מעגלים קונצנטריים של אבני סימה שניצבות בשמונה רוחות השמיים.
אבני הסימה קטנות, שטוחות ולא מעוטרות וראשן בצורת פירמידה.
חורים בסלע מסביב לחצר יועדו ככל הנראה להצבת עמודי עץ שנשאו פנסים, וההערכה היא שבחצר זו נערכו הטקסים החשובים ביותר.
"בו נאם נאנג או-סה" (Bo Nam Nang U-Sa - בארו של נאנג או-סה) הוא בור מים רבוע שנחצב בסלע ואשר נחשב לקדוש.
הבור שאורך כל אחת מצלעותיו הוא שני מטרים ועומקו חמישה מטרים סיפק מים קדושים לטקסים באתרים הסמוכים.
בתחומי הפארק שוכן גם מקדש "ואט פרה פהוטהאבאט בואה בוק" (Wat Phra Phuthabat Bua Bok), סטופה שהוקמה ב-1912 במקום בו נותרה לפי האמונה טביעת רגלו של הבודהה (משמעות שמו של הפארק היא "הר טביעות הרגל הקדושות").
הפארק ההיסטורי באיוטהאיה כולל את שרידי העיר העתיקה איוטהאיה, שבמחוז פראה נאקון סי איוטהאיה, תאילנד, אשר הייתה בירת ממלכת סיאם במשך כ-400 שנים.
העיר איוטהאיה, שוכנת במרחק של כ-70 ק"מ צפונית לבנגקוק, ומהווה יעד פופולרי לטיולים יומיים מבירת תאילנד.
במרכז העיר נמצא הפארק ההיסטורי שהוכרז על ידי ממשלת תאילנד.
שטח הפארק ההיסטורי 7,696 דונם, כולל שטחים עם למעלה מ-300 אתרים היסטוריים (מקדשים, ארמונות, גשרים ישנים, אזורים מסחריים קהילתיים ועוד).