tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אבל הוא בטח השתמש בו לצמח אחר, כי את ההשפעה הרפואית של ריפוי נפיחויות ודלקות שהוא תיאר, לא ניתן היה ליישם מהסוג Reseda (רכפה) שנבחר על ידי חוקר מאוחר יותר.
הבוטנאי הבריטי הגדיר את משפחת ה-Resedaceae בשנת 1821, על בסיס הסוג Reseda כפי שתואר על ידי קארולוס ליניאוס.
מחקרים מולקולריים אחרונים מצביעים על כך ש-Oligomeris, Randonia ו-Ochradenus צמחו כולם מתוך הסוג Reseda.
זה ירמז שיש להכיר רק בשלושה סוגים, אף על פי שעדיין לא בוצעו שינויים במיון.
המשפחה כוללת צמחים חד-שנתיים, צמחים דו-שנתיים וצמחים רב-שנתיים והיא מופצת באזורים ממוזגים עד סובטרופיים של אירופה, מערב אסיה, המזרח התיכון, מזרח אסיה, אמריקה הצפונית, מסו-אמריקה, הקריביים ודרום אפריקה.
משפחת הרכפתיים הוצבה תחת מערכת המיון של קרונקויסט בסדרה .
רכס רחמה הוא רכס הרים ברכס ירוחם, והוא מתנשא מעל בקעת ירוחם שמזרחית לו ואזור באר משאבים שמערבית לו.
גובהו בפסגותו 657 מטרים מעל גובה פני הים, והיא מהווה גם את פסגת רכס ירוחם כולו.
מדרום-מזרח לרכס נמצא כביש 204. הרכס משתרע לאורך כ-12 קילומטרים מירוחם ודרומה לכיוון שדה בוקר, ושלוחותיו רכס בוקר ורכס חלוקים אף מגיעות עד אליו.
הרכס מנוקז מערבה על ידי נחל מסעד, נחל משאבים, נחל הימן ונחל באר חיל, הנשפכים כולם אל נחל רביבים.
מזרחה מנוקז הרכס אל נחל הרועה הנשפך אל נחל בוקר, ועל ידי נחל הנשפך אל מאגר ירוחם.
רבי לוי בן גרשום (בראשי תיבות: רלב"ג, ובכינויו הלועזי: מגיסטר ליאו הבריאוס – Magister Leo Hebraeus או גרסונידס - Gersonides; 1288–1344) היה תלמיד חכם צרפתי בתקופת הראשונים.
הוא היה פרשן מקרא, ואיש אשכולות: אסטרונום, מתמטיקאי, מדען, מהנדס, ממציא, רופא ופילוסוף.
מחשובי הפילוסופים היהודים, הוא פעל בחבל פרובאנס שבדרום ממלכת צרפת.
רלב"ג היה בקיא במתמטיקה ובאסטרונומיה.
הוא פיתַּח שני מכשירי תצפית אסטרונומיים משוכללים, ובשל כך זכה לשם בין מלומדי דורו.
עניינו באסטרונומיה השפיע רבות על הפילוסופיה שלו.
מחקריו באסטרונומיה זכו להערכה רבה ותורגמו ללטינית בפקודת האפיפיור קלמנס השישי, וכהערכה על פעלו קרוי על שמו מכתש בירח - המכתש Rabbi Levi.
היו לו תרומות חשובות גם בתחום המתמטיקה: בספרו "מעשה חושב" (1321), הוכיח משפטים שונים בקומבינטוריקה, בהם חישוב מספר הצירופים והתמורות, ואף כתב הוכחות באינדוקציה מתמטית.
כמו כן הוכיח את אחד השלבים להשערה שנקראה ברבות הימים השערת קטלן.
בשיטתו הפילוסופית הולך רלב"ג אחרי הרמב"ם ואריסטו, אך גם חולק עליהם בחריפות (למשל, הוא מבטל מכל וכל את תורת שלילת התארים המיימונית, ומאמין בגרסה מסוימת של קדמות העולם) ומעלה שורה של רעיונות מקוריים, חלקם יוצאי דופן במחשבה היהודית.
רבי לוי נולד לרבי גרשום בעיר בניול-סור-סז בחבל לנגדוק בצרפת שימינו, פרובאנס דאז ולאחר מכן התגורר בערים שונות בפרובאנס (אביניון, אורנז' ופרפיניאן).
יש אומרים שסבו הוא רבי לוי בן אברהם בן חיים מווילפראנש (Villefranche de-Conflent).
על פי האגדה מצד אמו הרלב"ג היה נכדו של הרמב"ן, אך ככל הנראה מדובר בטעות.
הרלב"ג נפטר בו' באייר ה'ק"ד (1344), ועל פי המסורת, נקבר בבית החיים בעיר מץ בצרפת.
ככל הנראה עצמותיו הועברו מבית העלמין העתיק שבמץ.
בשאלת קדמות העולם נוקט רלב"ג עמדה חד משמעית לטובת התפיסה שהעולם נברא, כלומר היקום במתכונתו הפיזית נברא על ידי הבורא.
הוא סבור שזמן עבר לעולם אינו יכול להיות אינסופי בגודלו, ועל כן חייבת להיות לו נקודת התחלה.
עם זאת, הוא סבר שחומר גולמי (היולי) שאינו מושפע מתכונות הזמן, היה קיים תמיד, והוא מה שקרוי "תוהו ובוהו", בניגוד לדעת הרמב"ם אשר סבר שהיה חידוש גמור.
אפשר לראות בדעתו של הרלב"ג, כי החומר ההיולי היה קיים תמיד, דעה חדשה ביהדות בדבר קדמות (ולו רק קדמות החומר) ללא הגבלת זמן לכיוון העבר.
דעה מעין זו קיימת בחלק מכתובי המחשבה המקראית, ובראשם הפסוק השני בספר בראשית: "וְהָאָרֶץ הָיְתָה [היינו טרם הבריאה] תֹהוּ וָבֹהוּ וְחשֶׁךְ עַל פְּנֵי תְהוֹם וְרוּחַ אֱלֹהִים מְרַחֶפֶת עַל פְּנֵי הַמָּיִם", וכך פסוק זה הובן גם על ידי חלק מחכמי המדרש בתקופת חז"ל (לדוג' בראשית רבה, פרשה א, פסקה ה).
גישה זו של הרלב"ג כי החומר קדמון ואילו הצורה חדשה, מיוחסת על ידי הרמב"ם לאפלטון.
הרלב"ג הקים עליו מתנגדים, בין היתר בשל דעה זו.
ובהקדמתו לספר זה הוא מתנגד לדעת הרמב"ם שלפיה אין השכל מסוגל להכריע בשאלת קדמות העולם.
רלב"ג היה מאמין נלהב באסטרולוגיה.
הוא סבר שהעולם מתנהל על פי דטרמיניזם אסטרולוגי, ואילו הנביא הוא זה המסוגל להשיג את הידע האסטרולוגי, ולהסיק ממנו.
מצד שני סבר הרלב"ג שחופש הבחירה של האדם אינו כפוף לדטרמיניזם אסטרולוגי.
לא רק זאת, אלא שלא ייחס לידיעה האלוהית את ידיעת הפרטים, שהרי ידיעה כזו תפגום ביכולת הבחירה החופשית של הפרט.
דעה זו של הרלב"ג נראית כחריגה ביהדות, אף שהיו הוגים נוספים, כרבי רפאל בירדוגו, שסברו כך ואף מצאו לדעה זו סימוכין בתלמוד "אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן: וכולן נסקרין בסקירה אחת.
אמר רב נחמן בר יצחק, אף אנן נמי תנינא: "היוצר יחד לבם המבין אל כל מעשיהם".
אילימא הכי קאמר, דברנהו לכולי עלמא ומייחד לבייהו כהדדי, והא קא חזינן דלאו הכי הוא.
אלא לאו הכי קאמר: היוצר רואה יחד לבם ומבין אל כל מעשיהם".
וניתן להתאימם עם השיטות של בעלי תורת הקבלה.
הרב קוק בספרו "אורות הקודש", מלמד זכות על שיטת הרלב"ג באותו הכיוון, ומצמצם את ההבדלים בין שיטתו לשיטה היהודית המסורתית.
ההשגחה, בעיני רלב"ג, היא שינוי ההתנהגות לכזו שהכוכבים מנבאים לה תוצאה טובה.
התוצאה הסופית היא שאדם המיטיב את דרכיו, יוטב לו.
גם הנס פירושו יכולתם של אדם או קיבוץ אנשים להתאים את התנהגותם לכזו, שעל פי מנהג הכוכבים, צפויה להיות מתוגמלת בנס.
עם זאת, צמצם הרלב"ג בפרשנותו את מושג הנס המקראי (אירוע "שמש בגבעון דום וירח בעמק אילון" של ספר יהושע, לא כלל לדעתו כל שינוי במהלך השמש.
הנס היה שבני ישראל הספיקו בזמן קצר מלאכה שבדרך כלל נדרש לה זמן מרובה).
בספרו "מלחמות השם" מבטא הרלב"ג בחריפות את דעתו על כך שהמנהיג והאחראי על העולם הוא "השכל הפועל" ואילו האל אינו משפיע באופן ישיר על העולם אלא על ידי אמצעי, דהיינו, השכל הפועל.
תפישה זו גודרת את כל הפעולות הנעשות בעולם זה על ידי הטבע, שכן השכל הפועל, שמוגבל על ידי חוקים מסוימים, הוא המשפיע על עולם הזה.
מחלוקת זו באה לידי ביטוי באופן ההשגחה, בהסבר לנסים ובדרכי הנבואה (בעוד שהרמב"ם טוען שאדם צריך תנאים מסוימים כדי שתחול עליו הנבואה, בנוסף לרצון האלוהי להשפיע על אדם זה את השפע, טוען הרלב"ג שמספיקים התנאים הנזכרים בלבד, ללא שום רצון אלוהי - פעולות מסוימות יגררו בהכרח תוצאות מסוימות).
בשאלת הישארות הנפש נוקט רלב"ג עמדה אריסטוטלית שכלתנית אופיינית.
רק המרכיב השכלי שבנפש האדם נותר, ואילו מרכיביו האחרים נעלמים.
עם זאת, הוא טוען שמכיוון שהתפיסה השכלית היא אינדיבידואלית, הישארות כזו של הנפש היא הישארות פרטית.
הרציונליזם של רלב"ג הביא אותו להביע דעות מזלזלות לגבי מעמד האישה, שאותה, בהשפעת השקפות אריסטוטליות, הוא תיאר כמי שנמצאת בדרגת ביניים בין האדם לבין החיות.
אברהם גרוסמן בספרו והוא ימשול בך?
ליקט מתוך משנת הרלב"ג כמה נקודות העוסקות במקומה של האישה במשפחה ובחברה.
בניתוח הדברים מעלה גרוסמן כי הרלב"ג נקט עמדה ביקורתית כלפי האישה והרחיק לכת בדרכו זו יותר מרוב חכמי ישראל שנמנו עם הזרם הפילוסופי (אברהם גרוסמן מציע אף עמדה לפיה היו הפילוסופיים היהודיים אלו אשר הביעו את המסרים הקשים ביותר בגנות נשים).
רלב"ג כתב בנוגע למעלת האיש על האישה: "'אישה כי תזריע וילדה זכר - הנה הקדימה התורה להזכיר היולדות זכר כי הוא היותר נכבד".
על מטרת בריאת האישה, לעומת נקבות שאר בעלי-החיים, כותב הרלב"ג: "שנקבת האדם תתיחד מבין שאר נקבות בעלי החיים, שהיא נבראת לעבודת הזכר כדי שישלם לו הפנאי להשתדל במושכלות, להגיע אל הצלחתו.
ואולם נקבות שאר הבעלי חיים לא ימצא בהם זה היתרון".
עוד הוא כותב שהשם 'חוה' שנתן האדם לאשתו מרמז שכוח שכלה אינו עולה הרבה על זה של בעלי החיים.
עוד דעות שהביע רלב"ג, בהתבססו על הכתובים: אין האישה רשאית לעשות דבר בלא הסכמת בעלה, היא אינה יכולה לעמוד בבית דין, אסור לבעלה לצאת לצבא מפני שאז תבגוד בו.
הוא אף פירש את מעשה פילגש בגבעה כמקרה הבא להוכיח, בין היתר, ש"ראוי לאשה שלא תטה מאישה ללכת מאתו, אבל ראוי לה לסבול דבריו ותוכחתו ותטה אל כל אשר יחפץ".
הרלב"ג ראה בנטייה והמשיכה אחר האישה אחד הגורמים הראשיים לחטא, וכך ביאר בדברי קהלת: "ומצאתי היותר מגונה במיני הרשע, ההימשך אל האישה, כי ענינה מר ממוות."
שלא כהוגים נועזים אחרים, כמו רבי יוסף אבן כספי ויצחק אלבלג, לא נתפס רלב"ג בדרך כלל בעיניים אורתודוקסיות כפסול לבוא בקהל המאמינים.
תרמה לכך הפופולריות של פירושו על התנ"ך.
פירושו לנביאים ראשונים, וכן לספר איוב, זכה להיכלל במהדורה רבת ההשפעה של מקראות גדולות (בדפוס ראשון של דניאל בומברג).
אומנם ספרו "מלחמות השם" זכה לכינוי "מלחמות בהשם", בידי מתנגדו הגדול ר' שם טוב אבן שם טוב (הראשון) (ספר האמונות ב, ד), אבל בסופו של דבר הוא זכה להערכה רבה.
פרשנותו על התנ"ך מצוטטת עד עצם היום הזה בספרות הלכה ומחשבה (כך למשל, מצטטים מפירושו למשלי כ"ט י"ח, המתפרש כהתקפה על אפשרות הצלחתו החברתית של מוסר טבעי שאינו מוסר התורה).
כמו כן רבי יהודה מוסקאטו מביא מפרקי ר' ברכיאל (שהיו תחת ידו), מקובל שחי במאה הארבע-עשרה, כי "דברי הרמב"ם קרובים אל האמת יותר מן השקר, דברי הרלב"ג קרובים אל השקר יותר מן האמת, ודברי ה"ר יהודה הלוי (הכוזרי) כולם אמת".
אבל הריב"ש, מגדולי חכמי ספרד במאה ה-14, הביע כלפיו הערכה גדולה, אך התנגד בחריפות לחלק מדבריו: "והחכם רבי לוי ז"ל ...
גם הוא היטו את לבבו אותן החכמות הרבה מדרך האמת, והפך דעת הרב רבינו משה ז"ל בקצת עניינים ...
כתב דברים שאסור לשומעם ...ומעתה ישא אדם קל וחומר בעצמו אם שני מלכים האלו לא עמדו על רגליהם במישור בקצת דבריהם כבודם במקומם מונח, ואם היו גדולי העולם איך אנו אשר לא ראינו מאורות לערכם".
וכן מסופר שהגאון מווילנה אמר פעם: "הלוואי ואשב במחיצתו של הרלב"ג בגן עדן".
בפירושו למקרא משלב הרלב"ג את הידע הנרחב שלו בפילוסופיה, במתמטיקה ובאסטרונומיה.
הוא מחלק את פירושו לשלושה חלקים: ביאור המילים, ביאור דברי הפרשה והתועלות, שהן סיכום והפקת לקחים בעיקר בדעות, במידות ובמצוות.
בפירושו למקרא מפנה רלב"ג פעמים רבות לספרו הפילוסופי "מלחמות ה'".
פירושיו לתורה ולספרים איוב ודניאל היו בין הספרים העבריים הראשונים שנדפסו, ופירושיו לחלק מספרי הנביאים והכתובים נכללו ב"מקראות גדולות" של בומברג ומופיעים מאז במהדורות הפופולריות.
בדורנו הודפסו כל פירושיו למקרא במהדורה מדעית על בסיס כתבי יד, במסגרת 'מקראות גדולות הכתר', מהדיר ועורך מדעי: מנחם כהן, הוצאת בר-אילן.
במהדורה זו יש מילון לביאור המושגים של הרלב"ג.
ה"ביאור לדברי התורה" כפי שקרא הרלב"ג לפירושו, היה למשך תקופה ארוכה אחד הפירושים הפופולריים לתורה, כפי שמעידים מספרם הרב של כתבי היד וכן הדפסתו כבר בעשור הראשון לדפוס העברי (מנטובה רל"ו).
לאחר הדפסה ראשונה זו, ביקש אחד מרבני מנטובה, יהודה מסר לאון, להטיל חרם על פירוש הרלב"ג לתורה בשל דעות שנראו לו כפירה, ושלח מכתבי חרם לקהילות שונות ביהדות איטליה.
למרות הפופולריות הרבה לה זכה פירוש הרלב"ג לתורה, לא הוכנס פירושו למהדורת מקראות גדולות בבית הדפוס של דניאל בומברגי בוונציה, אך נדפס שם כספר נפרד בשנת ש"ז.
מלבד במסגרת מהדורת "קהלות משה", לא נדפס החיבור מחדש עד לסוף המאה ה-20, כאשר נדפס בכמה מהדורות:
מהדורה בעריכת הרב יעקב לוי בהוצאת מוסד הרב קוק.
מהדורה מדעית בהוצאת מכון מעליות, בההדרת הרבנים ד"ר ברוך ברנר וד"ר כרמיאל כהן.
מהדורת מקראות גדולות הכתר, שהוזכרה לעיל.
בפירושו לתורה בולט העיסוק הנרחב בתחום ההלכתי.
רלב"ג מנסה לחבר בין מדרשי ההלכה ומסורת התורה שבעל פה לבין פשוטם של הפסוקים, וכן מקדיש מקום רב לפסיקת ההלכה.
בספרים שמות-ויקרא הוא אף מוסיף לתועליות את ה"שורשים" - פרטים הלכתיים בכל מצווה, אותם הוא לומד מדיוק הפסוקים.
הוא מעיד כי את הפירוש לספרים במדבר-דברים הוא כתב בקוצר זמן ובחוסר ספרים, והדבר ניכר בחוסר ההקפדה על כל חלקי הפירוש ובכתיבה תמציתית מהרגיל.
פירוש לנביאים ראשונים, נדפס לראשונה במקראות גדולות בומברג.
פירוש לקהלת - בו הציג לדעתו שלמה המלך ספקות ודעות מנוגדות וניסה ליישב את הניגודים - מה שמתבטא במילה "קהלת".
פירושו של רלב"ג לשיר השירים ייחודי.
רוב רובם של חכמי ישראל פרשו את שיר השירים כשיר אהבה בין עם ישראל לה', ואילו רלב"ג מפרש את שיר השירים כטקסט שמטרתו היא אפיסטמולוגית; לדעתו, שיר השירים מסביר כיצד יש לגשת למציאות ובאילו כלים עלינו לחקור אותה.
לשיטתו, שיר השירים כתוב כמחזה שמשתתפות בו שלוש ישויות בשתי שיחות.
דו-שיח אחד הוא בין השכל ההיולי לבין כוחות הנפש, ודו-שיח שני הוא בין השכל ההיולי לשכל הפועל.
יש חוקרים הרואים את פירושו לשיר השירים כחלק מן הפולמוס בשאלת לימוד הפילוסופיה - האם ראוי ללמוד פילוסופיה, מי ראוי ללמוד אותה, ובאיזה גיל.
פירוש לאיוב - לדעתו משל ל-5 דעות מנוגדות על ההשגחה וסיבת הסבל והרוע בעולם.
ספרו הפילוסופי העיקרי של רלב"ג, הכולל גם חלק נרחב על אסטרונומיה - בה חידש יותר מבכל תחום אחר.
רלב"ג מציין בתוך הספר כי השלים אותו בשנת 1328, אך הוסיף לו תצפיות נוספות אחר כך, ואכן ישנן תצפיות עד לשנת 1339, כך שהעריכה האחרונה של הספר נעשתה לאחר תאריך זה.
הודעת העתידות :החלום, הקסם והנבואה.
החלק העוסק באסטרונומיה הושמט מרוב כתבי היד העבריים של החיבור, בשל אורכו הרב ואופיו הטכני, אך תורגם ללטינית כבר בימי הביניים וזכה להשפעה על אסטרונומים שבאו אחריו.
הפרקים העוסקים בהמצאתו של רלב"ג - מכשיר המדידה שנודע בשם מטה יעקב, תורגמו ללטינית עוד בחיי המחבר, והוקדשו לאפיפיור קלמנס השישי שישב באביניון, בה פעל רלב"ג תקופה מסוימת.
רלב"ג מציג את המטה, לו הוא קורא "המקל" או "הכלי", כהמצאתו שלו.
חוקרים שונים ניסו לטעון על בסיס שמו שהומצא עוד לפניו על ידי מישהו בשם יעקב, אך ניתן לפרש את השם גם כרמז למקלו של יעקב אבינו.
מטה יעקב שימש נווטים בלב ים כארבע מאות שנים.
רלב"ג מתאר בספר כיצד ביצע תצפיות של ליקוי חמה בשנת 1335 וליקוי ירח בשנת 1337 ובסך הכל צפה בעשרה ליקויים כדי לאשר את הדגם האסטרונומי שפיתח לתנועת הירח.
הוא אחד הראשונים שביסס את שיטתו האסטרונומית על תצפיותיו שלו, ולא על פרשנות למסקנותיו של תלמי.
כך למשל הוא מסביר שלפי הדגם של תלמי, גודלו הנראה של הירח בנקודה הקרובה ביותר לכדור הארץ צריך להיות כפול מגודלו בנקודה הרחוקה ביותר - וזה נוגד לחלוטין את התצפיות.
בנוסף לתצפיות עצמן ולחישובים המתמטיים, מופיעות בספר הערות מעשיות על הדרך הנכונה לערוך תצפיות מבלי לפגוע בדיוק.
הספר השפיע על אסטרונומים שפעלו אחריו, במיוחד אלו שכתבו בעברית אך גם בעולם כותב הלטינית.
העיבוד המקוצר של ספרו ללטינית נפוץ בעותקים רבים, ועוד במאה ה-17 התאמץ יוהנס קפלר להשיג עותק של החיבור המלא, אם כי לא נראה שהושפע מרעיונותיו של רלב"ג.
השפעתו העיקרית הייתה בתחום עריכת התצפיות והשימוש במטה יעקב - בעיקר על האסטרונום הראשון שביצע תצפיות שיטתיות ונרחבות, ברנהרד ואלטר , בשנים 1476–1504, רובן באמצעות מטה יעקב.
בשנת 1321 כתב הרלב"ג ספר בשם "מעשה חושב" בהקשר לפעולות חשבון, כולל שורש ריבועי ושורש שלישי, זהויות אלגבריות, סכומי סדרות חשבוניות, מקדמים בינומיים וזהויות קומבינטוריות שונות.
בשנת 1341 הוא כתב ספר בשם "חכמת התשבורת" (על סינוסים, מיתרים וקשתות) בנושא טריגונומטריה כולל הוכחת משפט הסינוסים וטבלאות סינוסים בדיוק של 5 ספרות.
שנה מאוחר יותר הוא כתב ספר פרושים על ספרי אוקלידס.
הרב פרופסור נחום רבינוביץ' טען שהרלב"ג היה "הכותב הראשון שהשתמש באינדוקציה באופן שיטתי, ושהכיר בה כהליך מתמטי נפרד".
הרלב"ג כתב גם כמה ספרי הערות על "יסודות" של אוקלידס; בספר "מעשה חושב" (1321) הוא באר את הספרים השביעי, השמיני והתשיעי של אוקלידס, והוכיח תוצאות קומבינטוריות משל עצמו.
הרלב"ג הוכיח את השלב הראשון בהוכחה של מה שנקרא לימים השערת קטלן (ההשערה (שהוכחה בינתיים) אומרת שלא קיימים עוד זוג מספרים כמו 8 ו-9 - שני מספרים עוקבים ששניהם חזקות).
בספרייה הלאומית בירושלים נמצאים עשרות כתבי יד של רלב"ג ובהם ביאורים שונים לכתבי אריסטו ולכתבי אבן רושד.
ספר המיוחס לרלב"ג, והוא ביאור על י"ג מידות של רבי ישמעאל, כולל דיונים בלוגיקה.
יש הטוענים שאינו לרלב"ג משום שלא נכתב בסגנונו הפלוסופי.
בשנת תש"ס הוציא אבירם רביצקי מהדורה ביקורתית של הספר כולל ביבליוגרפיה.
יש המייחסים לרלב"ג את ספר חבקבוק הנביא, ספר פרודי בסגנון מקראי לפורים.
לאחר הספר מופיעה מגילת סתרים, גרסה מוקדמת של "מסכת פורים".
ישנם השערות נוספות לזהות המחבר.
מחוקק ספון - פרוש על האגדות התמוהות בפרק חלק, הרשב"ש כותב בספרו מלחמת מצווה ש'החכם הכולל הפילוסוף האלוהי לוי בן גרשום קרובנו' חיבר חיבור ארוך על פרק זה שתוכן דבריו לא כנגלה, אך יש שיחסוהו לחכם אחר.
כמו כן הרלב"ג בעצמו מספר שחיבר מבוא למשנה בשם יסוד המשנה, וכן פרוש למסכת ברכות, וביאור על סדר המצוות.
בנוסף מיוחסים לרלב"ג מספר שירים, וידוי ותשובות, כתבים אלו לא נמצאו.
אביו, רבי גרשון בר שלמה מקטלוניא, מחבר ספר "שער השמים" על חכמת הטבע ותכונה.
סבו, רבי לוי בן אברהם בן חיים מווילפראנש.
אך נראה שעמדה זו נעוצה בחוסר הבנה של ספר היוחסין, והדבר מסופק.
בן דודו (נכד רבי לוי בן אברהם בן חיים) וגיסו (אח אשתו), רבי יהודה דילשפילש, שנקרא גם בשם "בונגואה דמורו" על שם הכפר שהיה מלווה בו.
רבי יהודה זה, היה אבי סבתו (אם אביו) של רבי שמעון בן צמח דוראן, בעל התשב"ץ.
רֵלָטִיבִיזם (Relativism; מלשון 'relative', "יחסי"; בעברית: יַחְסוּתָנוּת) היא תפיסה הגורסת כי לנקודת מבט אין תוקף או אמת מוחלטת, אלא ערך יחסי בלבד הנקבע על-פי הבדלים בתפיסה ובשיקול דעת.
כל דבר שאדם חושב או מאמין בו עומד למבחן בזמן ובמקום בו הוא מתרחש.
אין אמת, או אמונה שטובה יותר או נכונה יותר מאחרות.
רלטביזם המחזיק בשתי ההנחות הללו נקרא רלטביזם מוחלט.
רלטיביזם יחסי לעומת זאת הוא סוג מרוכך יותר של רלטביזם.
הוא גורס שיש אמיתות, אך כיוון שאנחנו מוגבלים ביכולת שלנו לדעת את האמת, עלינו לפעול בצורה רלטיבסטית.
רלטיבזם יחסי הוא כלי המאפשר סוג אחר של שיח.
הוא מאמץ את ההנחה הראשונה, אך אינו מאמץ לגמרי את ההנחה השנייה.
רלטיביזם ספג ביקורת בעיקר משני כיוונים, הומאנית-אנושית, ולוגית-פילוסופית.
הביקורת ההומאנית-אנושית על הרלטיביזם היא - שמאחר ורלטיביזם יגיד כי כל אמות מידה שתבחר תהיינה נכונות ומוצדקות - אזי יש פה הפחתה בערכי המוסר ובערכים הומאניים המוכרים ומוסכמים לכול.
הביקורת הלוגית-פילוסופי היא הסתירה העצמית.
אם כל אמת היא יחסית, אז גם האמת הזאת - הטיעון שכל הטענות הן יחסיות - הוא יחסי.
רלטיביזם אינדיבידואלי: מה שהפרט חושב כנכון מבחינה מוסרית הוא נכון מבחינה מוסרית עבור הפרט.
רלטיביזם תרבותי: כל מה שהתרבות מניחה כנכון מבחינה מוסרית (עבור חברה מסוימת) הוא אמנם נכון מבחינה מוסרית באותה תרבות.
מושג נפוץ באנתרופולוגיה, כביקורת על אבות הדיסציפלינה אשר הגדירו תרבויות מסוימות כמתקדמות יותר מאחרות (אבולוציה תרבותית).
הטוענים לרלטביזם תרבותי טענו כי לא ניתן לשפוט תרבות שונה משל החוקר עקב חוסר ההבנה של החוקר את הערכים והנורמות של החברה הנחקרת.
רלטיביזם מוסרי: טענה שכל מעשה יכול להיות מוסרי או לא מוסרי בתלוי בזמן, בסביבה ובנסיבות.
אין מעשה לא מוסרי בפני עצמו.
שאלות מסוג זה עולות בנושא של מזל מוסרי.
רלטיביזם קוגניטיבי: טענה שהאמת היא יחסית.
כל דבר שאנחנו יודעים הוא תלוי הקשר, מקום וזמן.
ההגדרה הזו כוללת בחובה, גם רלטיביות אפיסטמולוגית.
רלטיביזם אסתטי הטענה שיופי הוא עניין יחסי.
נוגע לשאלות של פילוסופיה של האמנות.
הרלטיביזם המוסרי או מוסר יחסי מהווה גישה פילוסופית בזרם הרלטביזם.
לפיה, ערכים מוסריים אינם משקפים אמת מוחלטת או אוניברסלית, אלא תלוית מקום, זמן, אדם, תרבות, הקשר ועוד.
יש המייחסים את הרלטיביזם המוסרי עד לזמנם של הסופיסטים באתונה, בהתאמה לדבריו של פרוטגורס כי "לכל הדברים האדם הוא קנה המידה".
יש ומייחסים את המונח גם להוגה הדעות האיטלקי ניקולו מקיאוולי.
עם זאת, הרלטיביזם המוסרי לרוב מתייחס לתנועה רחבה בהגות ובמחשבה המערבית שראשיתה כנראה באמצע המאה ה-19. אחד ההוגים המרכזיים שהטיפו לתפיסה רלטיביסטית של המוסר היה פרידריך ניטשה.
במקביל נתן לזהות בספרות תנועה לכיוון מוסרי זה בעבודותיהם הספרותיות של דוסטויבסקי וטולסטוי (דבר המכונה נהיליזם פטרסבורגי).
בעקבות ניטשה, התפתח הרלטיביזם המוסרי בראשיתו מתוך הרלטיביזם ההיסטורי.
מאוחר יותר התבסס הרלטיביזם המוסרי על עבודותיו של הסוציולוג מקס וובר.
במאה ה-20 התבסס הרלטיביזם המוסרי בפורומים אקדמיים בעיקר בזכות עבודותיהם של אנתרופולוגים.
מראשית שנות ה-50 נעשה הרלטיביזם המוסרי רווח בקרב ההוגים המשתייכים לאסכולה הנקראת פוסטמודרניזם ביבשת.
במקביל, הרלטיביזם המוסרי התפתח במסורת האנגלית בעקבות עבודותיו של הפילוסוף ג.
מחזיקי תפיסה זו מחזיקים בפילוסופיה המכונה אמוטיביזם הדוגלת במקורה של ההצדקה לפעילות המוסרית בתחושה הפסיכולוגית של בני האדם.
רלטיביזם חברתי-תרבותי הוא מושג אנתרופולוגי, אשר מתבסס על נתון עובדתי, לפיו בעולם קיימות תרבויות שונות, חברות שונות, קהילות שונות, כולן בעלות אופי התנהגותי שונה וערכים שלא תואמים בהכרח את אלה של האחרות.
הגישה הרלטיבית-חברתית דוגלת בסובלנות, שכן, היא מושתתת על המחשבה שאין דרך אחת טובה לחיות את החיים בחברה.
מצדדי הגישה טוענים כי אף על פי שבחברה שלנו אנו מעדיפים לעשות דברים בדרך מסוימת, אין זה אומר שזו הדרך הטובה ביותר לעשות דברים אלו, אלא לכל היותר זו הדרך הטובה ביותר עבור חברה מסוימת זו .
גישה זו הופצה בפילוסופיה האנגלו-סאקסית בעקבות עבודתו של ג.
מור בספרו "עקרונות האתיקה" כהמשך מסוים למסורת התועלתנית.
מור סבר שההצדקה לכל פעילות מוסרית מקורה ברגש-פסיכולוגי אישי.
טענתו של מור הייתה שהטוב הגדול ביותר יצמח כתוצאה מחישוב של הטובים הפסיכולוגים של בני-אדם במערכת נתונה ושיכלול של המצב הטוב ביותר האפשרי בהתבסס על עקרונות הלוגיקה והמתמטיקה.
רלטיביזם היסטורי דוגל בהיעדר הצדקה א-היסטורית לעקרונות מוסר מסוימים בעקבות העובדה שההיסטוריה משתנה ואיתה הנורמות המוסריות.
אין מאפיין נורמטיבי שמאחד את כלל הדוגלים ברלטיביזם היסטורי.
אם להידרש לרלטיביזם התרבותי, המסתעף מהרלטיביזם המוסרי הכללי - בספרו הנודע "דלדולה של הרוח באמריקה" מקונן אלן בלום על הרלטיביזם המוסרי המוגזם שפשה לדעתו במוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית.
רלה א שאטו היא רשת מלונות ומסעדות יוקרה, שנוסדה בשנת 1954. ברשת חברים כחמש מאות אתרים, הפרוסים בחמש יבשות ומשתרעים על פני חמישים וארבע ארצות ברחבי תבל (נכון ל-2011), על פי רוב בסביבה פסטורלית בחיק הטבע.
הרשת מוציאה לאור מדריך מלונות בוטיק יוקרתי תחת שם זה.
חברות בה רבות מהמסעדות בנות השנים והשלושה כוכבים במדריך מישלן, השוכנות פעמים רבות באכסניית פאר.
בכל מלון בממוצע עשרים ותשעה חדרים.
מקור המדריך הוא בצרפת ומרכזו הוא בפריז.
בשביל להתקבל כחבר באגודת רלה א שאטו, צריך קודם כל לפנות ולבקש.
אפשרות השנייה היא המלצה מבחוץ.
בעקבות זאת נערכת בדיקה סמויה על פי קריטריונים שהאגודה מקדשת.
למשל, מלון, עד 30 חדרים.
רלה גורמאן רק מכוכב - פעם, לפחות שני כוכבים.
אבל העיקר - רמת השירות, הנעימות, האדיבות, העידון וכן הלאה, התאמה ל"אספרי" של רלה א שאטו שהוא מובהק וברור: FINESSE, ללא סנוביזם.
אם הבדיקה מוצלחת, המלון או המסעדה מצטרף ומשלם דמי חבר שנתיים; בשנה הראשונה התשלום גבוה מאוד ובשנים הבאות נמוך יותר.
תלונות גוררות בדיקות סמויות ולא פעם מפסיקים חברות של מלון או מסעדה בגלל ירידה באיכות.
אנשי המדריך ובעיקר הנשיא נוסעים כל השנה ברחבי העולם ויודעים איך מתפתח כל מקום.
היתרון הגדול של החבר באגודה הוא השימוש במותג המאוד יוקרתי רלה א שאטו, כולל שלט שיש בכניסה ושימוש בכל פרסומיו וכמובן, עמוד שלם במדריך השנתי שמופיע באנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ורואה אור ביותר ממיליון עותקים בשנה וכן הופעה באתר האגודה.
החבר גם נכלל במערכת ההזמנות הממוחשבת של האגודה.
המדריך מגדיר את המשותף לכל חברי האגודה ב"האהבה שבה הם מנהלים את עסקיהם".
הם אמונים על שמירת חמשת חוקי הרשת במידה האופטימלית: Charactere (אופי), Courtoisie (אדיבות), Calme (שלווה), Charme (קסם), Cuisine (מטבח).
הרשת עורכת תחרויות בין חבריה על פרס האירוח המופתי, ארוחת הבוקר הטובה ביותר, פרס לספא, פרס לסביבה, פרס לאווירה, פרס לשירות המצטיין, פרס לטרקלין האירוח, פרס לבית הספר לבישול (ברבים מן הרלה א שאטו ניתנים קורסים ברזי הבישול).
במדריך הכתוב מוקדש עמוד לכל אחוזה ובו תמונות, כתובת, מספר טלפון, מפה, דרכי הגעה, ורשימת פעילויות מגוונות הנערכות במקום.
בישראל היו בעבר שני מלונות רלה א שאטו: "מצפה הימים" בראש פינה ו"אמריקן קולוני" בירושלים, שזכה בשנת 2005 בפרס שירות מטעם הרשת.
החל מחודש אוקטובר 2023, מלון היוקרה דריסקו תל אביב, www.thedrisco.co.il ומסעדת השף ג'ורג וג'ון, www.gandj.co.il, הפכו לחברים בארגון והם, נכון לרגע זה, היחידים הנמנים בישראל ברשימה המכובדת והיוקרתית של הארגון.
רלי שכטר (נולד בתל אביב ב-14 באפריל 1965) הוא ראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
רלי שכטר למד לתואר הראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד.
נושא המחקר שלו היה: "הסיגריה המצרית: מחקר אודות יחסי הגומלין בין צריכה, הפצה, ושיווק במצרים, 1850–1956", העבודה היוותה את הבסיס לספרו האחרון.
החל משנת 1999 מלמד שכטר באוניברסיטת בן-גוריון שבה הוא משמש כמרצה בכיר.
בין השנים 2000 עד 2004 כיהן כעורך המדעי של "ג'מאעה: כתב עת בינתחומי ללימודי המזרח התיכון".
בין השנים 2004 עד 2007 כיהן כמנהל תוכנית המוסמך הבינלאומית של המחלקה ללימודי המזרח התיכון.
שכטר עוסק כיום (2011) במחקר השוואתי שבוחן התפתחות של חברות צריכה במצרים וערב הסעודית בתקופת "עשור הנפט", 1984-1974 לערך.
מחקר זה מתמקד בשלושה תחומים: א.
יצירה של שווקים ואופני שיווק חדשים בשתי המדינות.
הקשר שבין חברות צריכה מקומיות ותהליכי הדתה (אסלאמיזציה) שמתחוללים באותו זמן.
הפוליטיקה של חברות צריכה מקומיות במיוחד הקשר שבין חברת צריכה למשטרים אוטוריטאריים במצרים וערב הסעודית.
מחקר זה ממומן על ידי הקרן הלאומית למדע.
ספרו של שכטר שיצא בשנת 2006 "עישון, תרבות וכלכלה במזרח התיכון: שוק הטבק המצרי 1850-2000" עוסק בשאלה כיצד צומחים שווקים מודרניים בתוך המרקם הייחודי למזרח התיכון?
שכטר מתמקד בשוק הטבק במצרים ובוחן את יחסי הגומלין של שוק זה עם החברה, הפוליטיקה והתרבות של האזור.
שכטר גם בודק את שוק הטבק המצרי כחלק מהשוק העולמי וכמושפע מתהליכי גלובליזציה מסוף התקופה העות'מאנית ועד ימינו.
הוא פותח את ספרו בתיאור התפתחותה של תעשיית סיגריות מקומית וכיצד השפיעה הסיגריה המצרית היוקרתית על הפיכתה של הסיגריה למוצר צריכה בינלאומי.
בהמשך, שכטר בוחן את תפקיד מוצרי הטבק בעיצוב תודעה מעמדית ולאומית של מעשנים מצריים מקרב מעמד הביניים החדש (אפנדייה).
הספר התפרסם באנגליה בכריכה קשה ובמצרים בכריכה רכה, בהוצאת הספרים של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
חלקים ממנו תורגמו והופיעו בכתב העת המצרי "וג'האת נט'ר"
רלטיביזם אסתטי הוא הגישה הפילוסופית לפיה שיפוט יופי הוא יחסי לפרט, לתרבות, לתקופה ולהקשר, ואין בנמצא תבחין אוניברסלי ליופי.
לדוגמה, ונוס מווילנדורף המפוסלת או האישה בציוריו של פטר פאול רובנס נחשבו לכליל השלמות בעת יצירתן, אך כיום עשויות להיחשב לשמנות, בעוד תקנים בני-זמננו ליופי (דוגמת אלה המופיעים על שערי הז'ורנלים) עשויים היו שלא להיחשב כיאים בזמנו של רובנס.
רלטיביזם אסתטי משתייך לזרם הפילוסופי הידוע ככלל כרלטיביזם, המטיל ספקות באפשרות לגישה אפיסטמית ישירה אל "העולם החיצון", ולפיכך דוחה את הטענה הפוזיטיבית לפיה טענות המתארות את העולם החיצון יכולות להתברר כנכונות אובייקטיבית.
סוגים אחרים של רלטיביזם כוללים את הרלטיביזם הקוגניטיבי (בבסיסו הטענה הכללית ליחסיות האמת והידע האנושי בכלל) ורלטיביזם מוסרי (לפיו שיפוטים מוסריים הם יחסיים).
רלטיביזם אסתטי ומוסרי מהווה חלק מהרלטיביזם הקוגניטיבי.
פילוסופים בעלי ההשפעה על המחשבה הרלטיביסטית-אסתטית
דייוויד יום, במיוחד על שום "הסקפטיציזם הרדיקלי" שלו כמתואר ב"מסכת טבע האדם".
תומאס קון, בהתייחס להיסטוריה של המדע ולפילוסופיה של המדע, ובמיוחד לחיבורו "המבנה של מהפכות מדעיות".
פרידריך ניטשה, בתורת המוסר וההכרה.
ריצ'רד רורטי, על המקריות של השפה.
פילוסופים אובייקטיביסטים שהותירו חותם על התחום
אפלטון, במיוחד על תורת הצורות שלו.
עמנואל קאנט, שטען ששיפוט היופי, על אף תבחיניו הייחודיים לכל פרט, הוא פעולה הנעשית בצורה דומה במוחותיהם של כלל בני האדם.
נועם חומסקי, שתאוריית הבלשנות ה"ילידית" שלו טוענת בזכות דקדוק אחיד כלל-אנושי (קרי, שהשפה אינה פרי המקריות כנטען על ידי הרלטיביסטים).
השאלה האם תכונה שכזו קודמת להתניה חברתית נתונה לוויכוח עד היום, ומשקפת את הפולמוס הרחב יותר של "מולד או נרכש" בתחום מדעי החברה, ובפרט במדע ובפילוסופיה (לדוגמה, ציבור משכיל ורחב-אופקים השכיל ורכש ידע בדרכים שונות, ואפשר שטעמן היה מגוון למדי).
המידה שבה אפשר לתאר את הטעם באופן סוציוביולוגי הנבדל באופן יסודי מהטרמינולוגיה האסתטית, היא עניין השנוי במחלוקת באקדמיה.
במערכת היחסים שבין אסתטיקה, משיכה מינית ורבייה, דן ארתור שופנהאואר בחיבורו "על המטפיזיקה של אהבת המינים".
בעבור שופנהאואר, התבחינים למשיכה מינית היו (בנשים, מנקודת-מבט גברית) יופי, נעורים ובריאות; ובקרב הגברים, מנקודת מבט נשית - מעמד, כוח ואמידות.
זאת משום שאלו הם על-פי הסברה התנאים המיטביים לרבייה מינית: טובת הצאצא שבכוח היא תמיד השיקול העיקרי, הגם שמי מהצדדים ואף שניהם עשויים להיות לא מודעים לכך כלל.
רלית אדומה או התרנגולת האדומה של מאוריציוס (שם מדעי: Aphanapteryx bonasia) היא רלית שנכחדה.
עוף זה היה מצוי על האי מאוריציוס בלבד.
הרלית האדומה, המוכרת כיום רק ממספר רב של עצמות, כמה תיאורים וכמה איורים וציורים, הייתה עוף חסר יכולת תעופה, גדול במקצת מתרנגולת (אורכו כ-50 ס"מ).
העוף היה מכוסה בפלומת נוצות בצבע חום אדמדם שהיו רכות ודומות לשיער.
כמעט שלא ניתן היה להבחין בזנב בעוף החי, וגם הכנפיים הקצרות כמעט שנבלעו בפלומה.
לעוף היה מקור חום ארוך מעוקל במקצת שצורתו הייתה שונה מעוף לעוף ובמקרים מסוימים היה ישר לחלוטין, ורגלים ארוכות (יחסית לרלית).
בסך הכל העוף דמה יותר לקיווי מאשר לרלית.
הרלית האדומה מוזכרת כמעט בכל דו"ח על מאוריציוס משנת 1602 ואילך, בתקופה בה שלטו ההולנדים על מאוריציוס, עם זאת, הפרטים המופיעים בד"וחות חוזרים על עצמם ואינם מספקים מידע על אורח החיים של העוף.
במקום זאת, הם מספרים על הקלות היחסית בה ניתן היה לצוד את העוף בהתאם לשיטת הציד, ועל העובדה שהעוף הצלוי נחשב תחליף טוב לבשר חזיר.
רוב המידע על המראה של העוף מגיע מציור של יוריס הופנאחל (Joris Hoefnagel), שנעשה לפי עוף שחי בגן החיות הפרטי של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה סביב 1600.
מה שמפתיע יותר הוא הופעת עוף הדומה לרלית אדומה בציורו של הצייר האיטלקי פרנצ'סקו באסנו (Francesco Bassano), "תיבת נוח" (Arca di Noè).
הרלית ניצודה עד שנכחדה כמאה שנים לאחר שנתגלתה.
הדודו היה עוף שבשרו לא היה ניתן למאכל, ובדרך כלל הרגו אותו מתוך סקרנות או שעמום.
לעומת זאת, בשרה של הרלית האדומה היה אכיל וטעים לחך.
לכן המתיישבים ההולנדים, והצרפתים שבאו אחריהם, אהבו לצוד אותה.
העוף היה אומנם זריז ויכול היה להימלט בקלות אם נרדף, אבל קל היה לפתות אותו אם הציגו לפניו בד אדום.
אז הוא היה תוקף את הבד (התנהגות דומה נצפתה אצל רלית רודריגז, עוף מאותו סוג).
ניתן היה ללכוד בידיים את העוף, וקריאותיו כאשר אחזו בו הזעיקו עופות נוספים למקום, שכן הרליות האלה, שהתפתחו בהיעדר טורפים, היו סקרניות ולא חששו מבני אדם.
העוף נהג לקנן על הקרקע, ולכן נהגו חזירים לאכול את ביציו ואת הגוזלים, ותרמו אף הם להכחדת העוף.
כאשר חוקר הטבע פרנסואה לגואה (François Leguat), שהכיר היטב את רלית רודריגז, הגיע למאוריציוס ב-1693, הוא ציין שהרלית האדומה הפכה לעוף נדיר.
הוא היה המקור האחרון שהזכיר את העוף.
משערים כי העוף נכחד בסביבות 1700. קביעת התאריך בו נעלמה הרלית נעשה מורכב יותר משום שהשם המקומי לדודו האפור, Todaersen (או dodaersen, "תחת שמן") ניתן לרלית האדומה, שגם לה היה ישבן מרופד בפלומה, כאשר הדודו נכחד.
בשל הבלבול הקיים בנוגע לדודו שהוגדר לעיל ואי ההתאמות באיורים הגסים, קיימים לעוף לא מעט שמות נרדפים:
Didus broeckii שלגל, 1848, (על פי איור של פיטר ואן דן ברוקה)
Didus herberti שלגל, 1854 (על פי איור של תומאס הרברט)
Aphanapteryx imperialis פראונפלד, 1868, (על פי הציור של הופנאחל)
Kuina mundyi הצ'יסוקה, 1937 (על פי איור של פטר מונדי)
רלה דה לה פוסט היא מסעדה בכפר מאז'סק (Magesq) במחוז לאנד בצרפת.
המסעדה בעלת שני כוכבים במדריך מישלן האדום והיא שוכנת במלון בוטיק, החבר ברשת רלה א שאטו.
המסעדה נמצאת באכסניה העומדת על תילה משנת 1782 ושימשה בעבר כתחנה להחלפת כרכרות דואר, שף המסעדה הוא ז'אן קוסו (Coussau).
אביו החל לעסוק במסעדנות בכפר הסמוך ארם ב-1952. הוא הקים מוסד שהיה רווח באותה עת בצרפת: מכולת ששימשה גם כמסעדה וכמזנון.
בחלוף השנים המקום השתפר בטיבו עד שהמסעדה עוטרה בשני כוכבי מישלן בשנת 1971, עליהם היא שומרת מאז ועד היום, תחת בנו ז'אן (2024).
היא גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ז'אן קוסו התלמד ב"קפה דה פארי" בביאריץ, משם עבר להתמחות במלונות "ריץ" ו"פלזה אתנה" בפריז.
ז'אן הצטרף לעסק המשפחתי בשנת 1973, הוא הפך את האכסניה למלון בוטיק שהצטרף ב-1973 לרשת "רלה א שאטו".
במקום מגרשי גולף, מגרש טניס, בריכה וספא.
מטבח המסעדה מבוסס כמעט כולו על טהרת מוצרי חבל הלאנד וסביבתו והוא כולל שפע של בשר ציד, שימוש בעשבים ופטריות הגדלים בר ונקטפים מדי בוקר ודגים מהסביבה.
מנת הדגל של המסעדה היא כבד ברווז חם המוקפץ עם ענבי שאסלה.
ז'אק, אחיו של ז'אן, הוא שותפו לעסקים, ומתפקד כאוצר היין של המסעדה ומנהלה.
ז'אן נטע כרם ובנה יקב וב-2002 החל לשווק את הבציר הראשון של יינותיו.
רֵלי אברהמי (נולדה בבאר שבע ב-3 בפברואר 1960) היא צלמת עיתונות ישראלית.
בין השנים 1984–1986 למדה צילום במכללת הדסה בירושלים ומ-1986 עסקה בצילום דיוקנים בעיתונות הישראלית, בעיקר במוסף "סופשבוע" של "מעריב" ובמוסף "הארץ" (בין השנים 2002–2011).
משנת 2000 מרצה לצילום במכללת הדסה.
שי גולדן אמר אודותיה בראיון באוגוסט 2011: "רלי אברהמי היא אחת מצלמות העיתונות והמגזין החשובות והטובות ביותר."
משנת 2002 פרסמה יחד עם בעלה, העיתונאי והמעצב אבנר אברהמי, את המדור הפופולרי "מצב משפחתי" במוסף "הארץ", שהציג משפחות ברחבי הארץ באמצעות צילום וראיון מובנה משאלות קבועות.
במהלך השנים הציגה מספר תערוכות צילומים בישראל ובחו"ל, זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לשנת 2004 ופרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום מטעם מוזיאון ישראל לשנת 2014.
2010 - "Family files" - המוזיאון היהודי במינכן
2010 - "בטבעת זו" - בית התפוצות בתל אביב
2009 - "יומן" - תערוכת יחיד בגלריית החוג לצילום במכללת הדסה בירושלים
2004 - "מוכרי הפרחים", תערוכת יחיד, זוכת פרס לאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב
1994 - "Bamot" המוזיאון היהודי, וינה
1993 - "קבוצות עובדים בפרובאנס" - קמרה אובסקורה, תל אביב
1992 - "תל אביב תיעוד זמני", מוזיאון תל אביב
רלוקסיפן (באנגלית Raloxifene) היא תרופה אוראלית המשווקת גם תחת השם אוויסטה ושייכת לקבוצת התרופות SERM (תרופות המווסתות סלקטיבית את קולטני האסטרוגן).
רלוקסיפן משפיעה על פעילות הורמון האסטרוגן על העצמות וכן על חוסר פעילות האסטרוגן על הרחם והחזה.
התרופה משמשת כתרופת מניעה למחלת דלדול עצמות (אוסטאופרוסיס) אצל נשים הנמצאות בגיל המעבר.
בשנת 2006 המכון הלאומי האמריקאי לסרטן הכריז כי רלוקסיפן היא תרופה אפקטיבית כמו טמוקסיפן בהפחתת הסיכוי לחלות בסרטן השד אצל נשים בגיל העמידה הנמצאות בסיכון.
תופעת לוואי שלילית של טמוקסיפן היא הגברת הסיכוי לחלות בסרטן הרחם ולעומתה רלוקסיפן גורמת לפחות מקרים של סרטן הרחם.
טמוקסיפן מגדילה את הסיכוי לחלות בקטרקט, זאת בניגוד לרלוקסיפן.
ב-14 בספטמבר בשנת 2007 הכריז מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) כי רלוקסיפן היא תרופה מאושרת המפחיתה את הסיכוי לחלות בסרטן השד עבור נשים בגיל העמידה עם בעיית דלדול עצמות ועבור נשים בגיל העמידה הנמצאות בסיכון.
התרופה משווקת בישראל תחת השם EVISTA המיוצרת על ידי חברת התרופות הבינלאומית אלי לילי.
כמו כן, התרופה משווקת תחת השם רלוקסיפן על ידי חברת התרופות הישראלית טבע.
התרופה כלולה בסל הבריאות של מדינת ישראל החל משנת 2003 וניתנת רק באמצעות מרשם מרופא מומחה.
ההידרוכלוריד (HCl) רלוקסיפן הוא בעל ההרכב האמפירי C28H27NO4S•HCl, בעל המסה המולקולרית 510.05 גרם/מול.
רלוקסיפן הוא חומר מוצק בעל צבע חום בהיר המסיס מעט במים.
תרופות מסוג SERM, וביניהן גם רלוקסיפן, מחקים את פעולת הורמון האסטרוגן ברקמות מסוימות בגוף ומבטלות את השפעת האסטרוגן ברקמות אחרות.
רלוקסיפן מיועדת עבור טיפול ומניעה של דלדול עצמות עבור נשים בגיל המעבר.
בנוסף התרופה משמשת כטיפול מונע המפחית את הסיכוי לחלות בסרטן השד.
במקביל לשימוש ברלוקסיפן עבור טיפול והמניעה בדלדול עצמות יש לקחת תוספי מזון או לאכול מאכלים העשירים בסידן וויטמין D על בסיס יומי.
חל איסור על נשים המניקות או על נשים בהריון לעשות שימוש בתרופה.
נשים עם היסטוריה של פקקת (תרומבוזיס) או תסחיף ריאתי ידועות כרגישות יותר לתרופה.
גלי חום והתכווצויות בשרירי הרגליים הן מבין תופעות הלוואי הנפוצות של רלוקסיפן.
כמו כן, רלוקסיפן עלולה לגרום לעיתים רחוקות להיווצרות קרישי דם ברגליים, ריאות או בעיניים.
תופעות לוואי נוספות העלולות להתרחש עם לקיחת התרופה הן נפיחות וכאבים ברגליים, קשיי נשימה, כאבי חזה ובעיות ראייה.
רלוקסיפן היא תרופה טרטולוגית ולכן עלולה לגרום לפגמים ביילודים של נשים אשר לקחו את התרופה בזמן היריון.
במחקר אשר פורסם בשנת 2006 בכתב העת הרפואי ניו אינגלנד נמצא כי התרופה הגבירה את הסיכוי לפתח התקף לב וקרישי דם יותר מאשר תרופת הפלצבו באותו הניסוי.
שילוב התרופה כטיפול במחלת הסרטן
במחקרים שבוצעו בשנת 2006 עלה כי רלוקסיפן מפחיתה משמעותית את הסיכוי לחלות בסרטן השד ואת הסיכוי לפתח שברים בחוליות.
עם זאת, השפעת התרופה על מחלות קרדיו-וסקולריות, הקשורות למחזור הדם, עדיין לא ברורה בצורה מוחלטת.
בשנת 2007 התרופה אושרה רשמית על ידי מנהל התרופות והמזון האמריקאי כתרופה המונעת התפתחות של סרטן השד אצל נשים אחרי גיל המעבר.
ישראל (רלי) מרגלית (נולד ב-1975) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שימש מפקד מפקדת הקורונה הלאומית מפקדת "אלון", מפקד מערך החקירות האפידמיולוגיות של מפקדת "אלון", מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף, סגן מפקד עוצבת הפלדה ומפקד חטיבת קרייתי.
מרגלית התגייס בשנת 1994 לחיל השריון ושירת כלוחם.
לאחר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון שירת כמפקד מחלקת טנקים.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד 71. לאחר מכן שימש ראש מדור מרכבה בזרוע היבשה.
ב-2001 מונה לסגן מפקד גדוד 74. ב-2008 שימש ראש מדור פיתוח מערכות הגנה בזרוע היבשה.
במאי 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 74. בתקופת פיקודו נחשפה פרשת התעללות בחיילים צעירים בגדוד ונרשמה לו על כך הערה פיקודית.
לאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבה 460. ב-2012 מונה לראש זירת צפון בחטיבת המבצעים.
ב-14 במרץ 2021 מונה למפקד מפקדת "אלון" ובמסגרת זו קיבל דרגת ייצוג של תת-אלוף.
הוא כיהן בתפקיד במהלך הגל הרביעי ובתחילת התפרצות וריאנט האומיקרון.
בינואר 2022 מונה ליועץ בחברת פנגיאה, המפעילה מעבדת בדיקות קורונה בנמל התעופה בן-גוריון.
מרגלית בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה.
רליאנט רובין היא מכונית עירונית קטנה, מונעת על ידי 3 גלגלים, עשויה מפיברגלס.
הרליאנט רובין מוגדרת כתלת אופן, היא מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1973–1981, ובשנים 1989–2001.
בנוסף הרליאנט רובין יוצר ברישיון ביוון בשנים 1974–1978, ובהודו.
בגלל שיש לרכב רק שלושה גלגלים יש לו נטייה להתהפך בנסיעה מהירה בפניות.
רובין רויאל BRG (מחירו בשנת 1989 כ-9,000 לירות שטרלינג)
רליאנט רובין סדאן, 4 מושבים
הגלגל היחיד בחלק הקדמי - אחראי על ההיגוי
מנוע קדמי - המניע את הגלגלים האחוריים
מנוע 4 צילינדרים, 748 סמ"ק
גרסאות רליאנט רובין - 1973 - 1981: 2.5 דלתות (2 קדמיות וחלון אחורי נפתח כלפי מעלה)
גרסאות רליאנט רובין משנת 1989 - 3 דלתות (2 קדמיות, ודלת אחורית ממוקמת על ציר צד)
גרסת רובין 65s - מושבי עור
גרסת רובין BN-1 - חלונות חשמל קדמיים, מרחף פיברגלס משולב עבור צירי הדלת, תקליטור רדיו.
רישיון נהיגה בבריטניה לרליאנט רובין - רישיון גרסת B1 אשר נתן לנהג את הזכות לנהוג בכלי רכב עם שלושה או ארבעה גלגלים של עד 550 ק"ג.
מ-29 בדצמבר 2012 - לפי חוק האיחוד האירופי, תלת חברה מסווגת תחת הקטגוריה "רישיון אופנוע", (הנוהג חייב להיות מגיל 21).
שיתוף הפעולה בין חברת רליאנט לחברת אוטוקרס הישראלית
ראשיתה של אוטוקרס בשנת 1952, בסדנה חיפאית של המהנדס לדיסלאב שנלר.
באמצע שנות ה-50 חבר אל שנלר איש העסקים יצחק שובינסקי.
הדגמים הראשונים של מכונית הספורט סברה ספורט יוצרו על ידי חברת רליאנט.
רליאנט קיטן הוא דגם מכונית עירונית קטנה, בעלת 4 גלגלים, עשויה פיברגלס, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1975–1982.
סך הכול יוצרו 4,074 יחידות.
הרליאנט קיטן שווקה במדינת ישראל בשנים 1978–1979, תחת הסיסמה: "קיטן 24 ק"מ לליטר" ונמכרו בה כמה עשרות יחידות.
רליאנט קיטן סדאן, 2.5 דלתות, (2 דלתות קדמיות + חלון אחורי נפתח כלפי מעלה), 4 מושבים
רליאנט קיטן סטיישן, 3 דלתות (2 דלתות קדמיות + דלת אחורית על ציר צד)
מנוע קדמי, 4 צילינדרים 848 סמ"ק
מהירות שיא - 85 קמ"ש
מאוקטובר 1976 יוצרה גרסת דה-לוקס: מד לחץ שמן, מד מתח, רדיו + רמקולים, פנסי ערפל.
שיתוף הפעולה בין חברת רליאנט לחברת "אוטוקרס" הישראלית
ראשיתה של "אוטוקרס" בשנת 1952, בסדנה חיפאית של המהנדס לדיסלאב שנלר.
גם שובינסקי נתקל באותם קשיים שמקורם ב, והחברה התקשתה מאוד ליצור שיתופי פעולה מסוג זה, למעט אותו שיתוף פעולה קיים עם רליאנט הבריטית.
בסוף יולי 1981 לקה מנכ"ל אוטוקרס לשעבר, יצחק שובינסקי בהתקף לב מאחורי הגה הרליאנט קיטן מהפיברגלס שנהג בה, סטה מהכביש, פגע בעץ ונהרג.
מפעל אוטוקארס נסגר סופית בשנת 1987.
רלייאנט ריגל הוא דגם מכונית עירונית קטנה, המונעת על ידי שלושה גלגלים ועשויה מפיברגלס.
הרלייאנט ריגל מוגדרת כתלת-אופן, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1953–1973. עד שנת 1961 הוכנסה בגוף הרכב מסגרת עץ.
גוף הרכב נבנה על ידי סיבי זכוכית עד שנת 1956. מאוקטובר 1962 נבנה על ידי פיברגלס מחוזק באמצעות שתי יחידות מרכזיות (חיצונית ופנימית) על מארז פלדה.
מחיר הרלייאנט ריגל בבריטניה בשנת 1963, היה 362 לירות שטרלינג.
דגם הרלייאנט ריגל נחשב לתלת-אופן (בעל שלושה גלגלים) הנמכר ביותר בהיסטורית הרכב.
רלייאנט ריגל סדאן, 4 מושבים
רלייאנט ריגל מסחרית - ואן, (Reliant Supervan)
מנוע קדמי, 4 צילינדרים, 598 סמ"ק המפיק 25 כוח סוס
מהירות שיא - 65 מייל
אורך הרכב - 3,429 מילימטר
בשנת 1967: גרסת רלייאנט ריגל 21E (בדגם סדאן ובדגם ואן), בין התוספות: פנס ערפל, מד שמן, מגיני שמש, גלגל רזרבי
רישיון נהיגה בבריטניה לרלייאנט ריגל - רישיון גרסת B1 אשר נתן לנהג את הזכות לנהוג בכלי רכב עם שלושה או ארבעה גלגלים של עד 550 ק"ג.
רליאנט TW9 הוא דגם של טנדר קטן, המונע על ידי 3 גלגלים, שעשוי מפיברגלס.
הרליאנט TW9 מוגדר כתלת אופן, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1967–1987.
בזמן השקתו עלה הרליאנט TW9, בבריטניה, 451 לירות שטרלינג.
סך הכול יוצרו 1,888 יחידות מהדגם רליאנט TW9.
2 מושבים קדמיים (נהג + נוסע)
מהירות שיא – 86 קמ"ש
מהירות שיוט בהעמסה מקסימלית: 40–50 קמ"ש
מגב (וישר) בודד – חלון קדמי
רליאנט ריאלטו הוא דגם מכונית עירונית קטנה, מונעת על ידי 3 גלגלים, עשויה מפיברגלס מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1982–1997.
הרליאנט ריאלטו הוגדרה כתלת אופן.
ריאלטו 3 דלתות הצ'בק, 4 נוסעים
בדגם ריאלטו GLS: שעון, רדיו FM / AM, מד מתח, הגה עור, גלגל רזרבי, צמיגים רדיאליים.
בשנת 1987 שודרג הדגם לדגם רליאנט SE, שהיה הדגם הנמכר ביותר בסדרה.
הדגם אופיין על ידי פס תפוז יחיד במרכז המכונית.
משנת 1995 פותחה מערכת בלימה חדשה, והדגם קיבל גלגלי 12 אינץ'.
מספר מאפיינים של הרליאנט ריאלטו
מגב שמשה קדמי גדול ויחיד
דלת אחורית - על ציר צד
פס צד יחיד - לאורך הרכב
רליאנט פוקס הוא דגם טנדר עשוי פיברגלס, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1983–1990. הדגם יוצר והורכב בבריטניה (כ-600 יחידות) וביוון (כ-3,000 יחידות).
פירוש המילה Fox באנגלית הוא שועל.
טנדר – 2 דלתות (pickup), (תא מטען (העמסה) אחורי – פתוח)
טנדר – 2 דלתות – גג אחורי עשוי בד
טנדר – גג קשיח אחורי
רליאנט רבל הוא דגם מכונית עירונית קטנה, מונעת על ידי 4 גלגלים, עשויה מפיברגלס מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית, רליאנט, אשר יוצרה בין השנים 1964–1974.
סך הכול יוצרו כ-2,400 יחידות.
3 דלתות סטיישן (2 דלתות קדמיות, ודלת אחורית על ציר, נפתחת לצד)
רלית (שם מדעי: Rallus) הוא סוג של עופות קטנים ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים.
בני סוג זה בעלי מקור ארוך יחסית לרליות, רגליהם ארוכות ואדומות.
גופם חום ומשורטט, מה שמסייע להם להסתוות בצמחייה.
עופות אלה מסתתרים בין צמחי מים בביצות וגדות נהר ומחפשים חרקים ויצורים קטנים נוספים למאכל.
הם משוטטים בקרבת המים הרדודים.
המין רלית המים גם בעל יכולת שחייה טובה.
בני הסוג נפוצים בכל העולם, בקרבה לאזורי חיות לחים.
מינים נוספים ידועים רק ממאובנים.
רליאנט סברה היא מכונית ספורט בעלת מרכב פיברגלס, בתצורות קופה ורודסטר מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה 1961–1964 בשיתוף יצרנית הרכב אוטוקרס הישראלית.
"רליאנט סברה" פותחה לאחר שיצחק שובינסקי מנכ"ל אוטוקרס ביקר בתערוכת מכוניות ספורט בשנת 1960 בלונדון והתרשם מדגם "Ashley (automobile)" העשוי מפיברגלס ומשילדה שפיתח "Leslie Ballamy" , וקיבל רישיון להרכיב דגמים בעלי תכונות דומות, בשותפות עם יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס .
77 יחידות - מנוע 6 צילינדרים (75 יחידות בתצורת קופה, 2 יחידות בתצורת רודסטר)
רליאנט Scimitar SS1 היא מכונית ספורט, בתצורת רודסטר, 2 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1984–1990.
דגם ה-"Scimitar SST" יוצר בין השנים 1990–1991 ודגם "Scimitar Sabre" יוצר בין השנים 1992–1995.
לוחות מרכב הרכב היו עשויים פוליאוריתן או זכוכית מחוזקת פוליאסטר, והותקנו על שלדת מסבך צינורות פלדה.
דגם "Scimitar SS1" בין 0–97 קמ"ש היא 7.6 שניות (מנוע מגדש טורבו, מתוצרת ניסאן 1,809 סמ"ק מדגם "Nissan Silvia" )
רליאנט Scimitar היא מכונית ספורט, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס , אשר נבנתה במספר תצורות בין השנים 1964–1986.
רלי דה פריס (נולדה ב-8 ביוני 1952) היא אמנית ואדריכלית נוף ישראלית.
יצירותיה עוסקות בשאלות של מקום, מרכיבי מרחב הזמן שלו והיבטיהם הגאופוליטיים, הפיזיים והתרבותיים.
דה-פריס נולדה בישראל בשנת 1952. למדה אמנות ותפאורה באוניברסיטת תל אביב וארכיטקטורה בטכניון.
בתה, רותי דה פריס, היא אמנית ומורה לאמנות.
עבודותיה של דה-פריס עוסקות בחקר המקום, בכוחות הפועלים עליו ובתוכו, ובזיקות בין מרכיבים טבעיים, גאולוגיים ובוטניים לבין היבטים פוליטיים ותרבותיים.
היא בונה מיצבים הכוללים פיסול, רישום, כתיבה ועוד שלל טכניקות וחומרים.
עבודותיה, רובן ככולן, ממוקמות באופן מודע בקו אופק טבעי ולא מונומנטלי או מעל לגובה העיניים.
עבודותיה מושתתות על ידע ועל המתח שבין הידע לבין המבט.
תערוכת היחיד הראשונה של דה-פריס התקיימה ב-1993 בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב, ונקראה "תלכידים", במסגרתה הציבה סדרת פסלים אשר הונחו ברובם על הרצפה, והיו עשויים חומרים מחוספסים וקשים כמו חצץ, מלט ואספלט.
תערוכתה המוזיאלית הראשונה הייתה "רקונסטרוקציה בשלושה חלקים" במוזיאון ינקו דאדא שבעין הוד בשנת 1994. דה-פריס השתמשה בשלושת חללי המוזיאון – האכסדרה, המרפסת וגרם המדרגות - כבמעין מעבדה, בה הציבה מכשירי מדידה כגון שעונים, מדחום ומיקרומטר.
כמו בפרויקטים רבים ונוספים של האמנית, גם בתערוכה זו ביקשה להתייחס למקום הגאוגרפי בו יצרה וגם לעברו הטופולוגי, הטופוגרפי והפוליטי.
שם התערוכה אפוא נועד להצביע על פעולה של שחזור וניסיון לחזור למצב קודם.
האתר כמו הפך לשדה ניסוי ומחקר של האירועים והנתונים וביקש להמשיך את פענוחם במקום לנסות לטשטשם.
במאה ה-21, ניתן לראות ביצירתה של דה-פריס שלוש תמות עיקריות, שמהוות פרויקטים ארוכי טווח המורכבים ממגוון עבודות: ממזרח לים התיכון (קו רוחב 32), צמחים וערימות בנייה.
ב-2011 הציגה דה-פריס תערוכת יחיד במשכן לאמנות בעין חרוד, באוצרותה של גליה בר אור בשם "אוריינטציה2".
במסגרת מיצב זה, התייחסה לקו רוחב 32 – ממזרח לים התיכון.
האמנית סימנה חתך רוחב מהים התיכון המזרחי, סימון הפוך מהמבנה הפיזי האינטואיטיבי, ובכך הציעה קריאה אלטרנטיבית של החלל.
בדצמבר 2017, לאחר קריאתו של שר הביטחון אביגדור ליברמן להחרים את אום-אל פחם ואת עסקיה, יצאה קריאה בעיתון "הארץ" לפקוד את החנויות והמסעדות באום אל פחם כתרומה לכלכלה המקומית.
בתקופה זו נסעה דה-פריס לאום אל פחם וביקרה בעיר במשך חודש.
באותו קו המאפיין את עבודותיה, ביקשה האמנית להתייחס לסביבה בה היא יוצרת ובנתה עבודה בגלריית אום אל פחם, אשר בבסיסה עמדו החומר והגאולוגיה.
במסגרת העבודה, יצרה האמנית מבנה קמור של שכבות סלע אשר התרוממו עקב לחץ של כוחות טקטוניים (אשר קרוי "קמר").
הקמר שעליו בנויה אום אל פחם תחום בין שני קווים, כביש ואדי עארה ממערב וגדר ההפרדה ממזרח.
האמנית יצרה ייצוג של הקווים, גבולות הגזרה, אשר מבוסס על קימורי הטבע.
דה-פריס ביקשה להתייחס אפוא למקום הגאוגרפי וחומריו ולא לייצוג המקום ותושביו, אולם בסופו של דבר גם חיפשה את ההדהוד החומרי על האנושי.
במסגרת תערוכת "קמר" הציגה מספר יצירות בחלל, ביניהן היצירה "המסננת הגדולה": חלקיקי סלעים של גיר ודולומיט, חומרי היסוד המרכיבים את הקמר של אום אל פחם, אשר מביעים זמן גאולוגי רחוק, נאספו ופוררו עד לחול.
על גרגרי הסלעים חלו תנועות חיצוניות במשך מיליוני שנים שהטביעו עליו את חותמן, כמו תנועות מים או רוח, ואותן היסטוריות ארוכות הגלומות באבן סוננו ומוינו למספר שכבות.
האמנית ביקשה להתבונן בשינויים הגאולוגים המתמידים שחלים בעולם וספציפית באזור אום אל פחם.
במסגרת פרויקט ארוך טווח זה ביקשה דה פריס להתמקד בנוכחות של הצמחים בחלל, לספק ידע על התנהגותם של צמחים והשפעותיהם על מקום, גאוגרפיה, דמוגרפיה, תרבות וזהות.
היא בחנה את הנסיבות בהן גדלים הצמחים ואת המבנים הבוטניים אותם הם יוצרים כדי לשרוד.
כך לדוגמה, בעבודתה "מבוכת הצמחים" משנת 2006 אשר הוצגה בתחנת הכוח רידינג, יצרה האמנית מבוך צמחי אשר התפשט על הכביש שמחוץ לבניין תחנת הכוח ועד למבואה שבתוכו.
בפרויקט נוסף משנת 2019 בשם "הלחשנית" אשר הוצגה במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון, התחקתה האמנית אחר צמח "הלחשנית", עכובית הגלגל (בערבית, عكوب [עַכּוּבּ]) המשמש למאכל במטבח הפלסטיני והוגדר לפני כ-15 שנה כצמח מוגן ישראלי.
דה-פריס יצרה מיצב וידאו על שלושה מסכים: הראשון, כתבה טלוויזיונית בעניין המאמצים של הרשויות הישראליות למנוע מנשים פלסטיניות לקטוף את הצמח; השני, עלה הצמח המתגלגל ברוח, והשלישי, טקסט המערב את שני הנרטיבים המתחרים והסותרים.
במסגרת נושא זה ביקשה האמנית להתייחס לאופן בו ערימות הופכות לחלק מהנוף – ערימות כמושג וכאובייקט פיזי, המשקף מצב בתוך הנוף.
מחקרים רבים שערכה לגבי מושג זה, כמו גם טקסטים ספציפיים שפרסמה, ביקשו לבאר את רעיון הערימה.
1981-1977 - תולדות האמנות ותפאורה לתיאטרון, אוניברסיטת תל אביב
1998-2000 - לימודי הנדסה ואדריכלות נוף, בר גיורא, הרצליה
2007-2002 - אדריכלות נוף ותכנון ערים (Landscape Architecture -B.L.A), הטכניון, חיפה.
1993 - "תלכידים", נגא גלריה לאמנות ישראלית עכשווית, תל אביב
1994 - "מיצב: רקונסטרוקציה בשלושה חלקים", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
1997 - "חתך רוחב", גלריה הקיבוץ, תל אביב
1998 - "פיזי, מדיני, כלכלי", משכן לאמנות, עין חרוד
2009 - "עכובית הגלגל וחברת העשבים הרעים", גלריה זוכרות, תל אביב
2010 - "גם מצפנים מתהפכים, אני אומרת לך", בית האמנים, תל אביב
2010 - "להזיז את כביש החוף", בית האדריכל, יפו
2010 - מקום ומישורי אי-התאמה: עבודת חלון.
ב"סטודיו "רחוב הרכבת 2, תל אביב.
2011 - "אוריינטציה2", מוזיאון עין חרוד.
חלק ראשון של פרויקט המישור המכופף, במסגרת פסאז' אלנבי 94, תל אביב
2017 - "ניסויים פשוטים בפיזיקה" גלריה הלובי, תל אביב
2021 - "גרגר", מיצב /גן גלריה אוניברסיטאית, תל אביב.
1980 - "פנים חדשות" באוצרות רפי לביא, גלריה שנער, תל אביב
2000 - "ירוק - לא בטון: אמנות ואקולוגיה", בית ביאליק, תל אביב
2006 - "מירחוב ג'יסר א-זרקא- קיום אפשרי בקו רוחב".
בתערוכה: "נופים מן השוליים": שונות תרבותית והחלשה חברתית כנושאים בעבודות גמר של בוגרי המסלול לאדריכלות נוף בטכניון.
2006 - "מבוכת הצמחים", בתוך: מיצב "גנים חשופים" בתערוכה "הווה עכשיו: אמנות הארץ 5", מתחם תחנת הכוח רדינג א', תל אביב.
2009 - "גלגל בשדה" בתוך: "גלויות מעזה, גלויות לעזה", זוכרות, תל אביב.
2009 - "ארט טי אל וי," הביאנלה לאמנות של תל אביב
2010 - "תוכנית שתילה", בתערוכה: "קובייה לבנה, קובייה שחורה", CCA.
המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2011 - "אוהלי א-תחריר" בתערוכה ניסוי כלים # 8 פסטיבל אמנות רב-תחומית, בית הצעירים העירוני, תל אביב
2011 - "דורשים מרחב" בבית הספר לאמנות-המדרשה, מדרשת בית ברל, בית ברל
2014 - "War Rug", תערוכה קבוצתית, בית האמנים תל אביב
2014 - "Unconsciousness of Technology", תערוכה קבוצתית וכוללת רזידנסי, פורטו, פורטוגל
2015 - "התערוכה החקלאית" מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2019 - "פרחי ארצנו", המרכז הדיגיטלי בחולון
2019 - סלע אדם, מוזיאון לאמנות בת ים "מובי", בת ים
2020 - צמחים חושבים – הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב.
רלה מזלי (נולדה ב-1948) היא סופרת ופעילת שלום, חברת אקדמיה לשוויון, ממייסדות ארגון פרופיל חדש ופרויקט 'האקדח על שולחן המטבח', קמפיין הפועל לצמצום מספר כלי הנשק במרחב הציבורי בישראל.
מזלי נולדה בשנת 1948 בקיבוץ מעין ברוך.
אמה הייתה פעילה ציונית שעלתה לישראל מקנזס סיטי בארצות הברית.
למדה פילוסופיה וספרות השוואתית באוניברסיטת תל אביב.
פרסומה הספרותי הראשון היה הסיפור הקצר "זה", בשנת 1981. אחריו פורסמו עוד כמה סיפורים קצרים בכתבי עת לספרות.
ספרה הראשון, "מה שלא יהיה" הוא רומן על חיי נישואים שיצא לאור ב-1987. ספרה השני, "בבה סיטר" (1996), הוא ספר לילדים שכתבה עם בתה נועה מזלי.
בנוסף מזלי מתרגמת ספרות מאנגלית לעברית.
מאז 1980 היא פעילה נגד מיליטריזם ונגד המיליטריזציה והכיבוש הישראלי.
בשנת 1998 הייתה אחת המייסדות של התנועה הפמיניסטית "פרופיל חדש", המתנגדת למה שהן רואות כמיליטריזם בישראל ותומכת בסרבני מצפון.
בשנת 2010 ייסדה יחד עם סמדר בן נתן את הפרויקט "האקדח על שולחן המטבח", התובע להפסיק נטילת כלי נשק על ידי מאבטחים לביתם על מנת למנוע רצח ואלימות כלפי נשים.
זאת לאחר ש-23 בני אדם נרצחו מירי כלי נשק של מאבטחים בין השנים 2010-2002, ומאחר שחברות האבטחה אינן אוכפות את החוק המחייב אותן לאסוף את כלי הנשק מהמאבטחים בתום המשמרת.
מזלי גם עבדה בארגון רופאים לזכויות אדם ושימשה כיועצת של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום וכן של קרן פורד.
מזלי כותבת ספרים, מאמרי פובליציסטיקה, מאמרים אקדמיים וסיפורים קצרים בנושא שוויון מגדרי, זכויות ילדים וחינוך לשלום.
בשנת 2005 הייתה אחת מאלף נשים שהיו מועמדות לפרס נובל לשלום במסגרת פרויקט 1000 PeaceWomen .
בשנת 2018 פעלה יחד עם חברי קואליציית הארגונים "האקדח על שולחן המטבח" בדרישה שהשר לביטחון פנים, גלעד ארדן, יבטל את התקנות החדשות שיזם, שנועדו להרחיב משמעותית את מדיניות נשיאת הנשק בישראל.
לאחר שארדן אישר תבחינים מקלים לקבלת נשק.
בדצמבר 2018 עתרו הארגונים לבג"ץ בבקשה להקפיא את רפורמת הנשק של ארדן.
במאי 2019, בעקבות העתירה, הורה בג"ץ שהרפורמה בתקנות נשיאת נשק תיבחן מחדש, שתהיה בחינה מסודרת של הקריטריונים, הסדרה של התנאים לקבלת רישיון בחקיקת משנה.
בג"ץ נתן ארבעה חודשים כדי לבדוק אם מאבטחים רשאים לקחת נשק לביתם.
ב-1 ביולי 2020 הייתה אמורה להיכנס לתוקף תקנה האוסרת על נשיאת נשק אבטחה לאחר המשמרת, אך השר לביטחון פנים אמיר אוחנה הוציא הוראת שעה, המבטלת זמנית את התקנה.
קואליציית הארגונים "האקדח על שולחן המטבח" פנתה לבג"ץ, שהוציא צו על תנאי המורה לשר אוחנה לנמק מדוע לא לקבוע את הקריטריונים לקבלת רישיון נשק בתקנות, כנדרש.
המלך ליר ושקספיר : מבחר מאמרים, תרגום ועריכה: רלה מזלי, כתר הוצאה לאור, 1986
מה שלא יהיה, הוצאת כרם, 1987
רלה מזלי ונועה מזלי, בבה סיטר, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 1996
חגית גור, רלה מזלי, ספר הזכויות שלי, הוצאת עם עובד, 2003
קוראת בתמרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011