tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרגוואי, שהיא השוק ה-16 בגודלו של צרפת באמריקה הלטינית, נותרה שותפת סחר צנועה עבור צרפת.
עם זאת, היצוא הצרפתי גדל בצורה חדה, יותר מכפליים מאז 2010. בשנת 2018, היצוא הצרפתי הגיע ל-62 מיליון אירו והייבוא ל-30 מיליון אירו.
הם נשלטים בעיקר על ידי כימיקלים ותרופות, בשמים וקוסמטיקה.
הנוכחות המסחרית של צרפת מתמקדת בתחום התרופות והחיסונים (סאנופי), בשמים וקוסמטיקה (L'Oréal), תעשיית הרכב (רנו, קבוצת PSA, מישלן, טוטאל), מכונות חקלאיות (Kuhn ), מזון חקלאי וכימיקלים (לואי דרייפוס ), דשנים מקבוצת רולייר ), ומגזר השירותים (Oberthur Technologies, CMA CGM (הובלה ימית), וביטוח AXA.
רשת מלונות אקור חתמה על הסכם זכיינות להקמת מלון איביס שנפתח בספטמבר 2010, ואילו מלון שני נפתח בסיודד דל אסטה.
דגנים, ובמיוחד פולי סויה וזרעי שמן, הם היצוא הפרגוואי המוביל לצרפת, ולאחר מכן תבלינים, שמנים אתרים, סוכר, חוטים ובשר.
נוכחותם של מותגים צרפתיים לא תמיד מיוצגת במאזן הסחר, מכיוון שמוצרים מסוימים (רכבים) מורכבים בברזיל או ארגנטינה ורק לאחר מכן הם מיובאים לפרגוואי.
חברות צרפתיות מגלות עניין גובר בהזדמנויות שמציעה פרגוואי, בעזרת לשכת המסחר הפרנקו-פרגוואית.
פרגוואי מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליה בליון.
צרפת מחזיקה בפרגוואי שגרירות באסונסיון וקונסוליה בסיודד דל אסטה.
יחסי פרגוואי–קנדה הם יחסי החוץ בין פרגוואי וקנדה.
קנדה ופרגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1961.
קנדה ופרגוואי עוסקות הרבה במאמצי שמירת שלום אפקטיבית במסגרת האומות המאוחדות וארגון מדינות אמריקה (OAS).
שתי המדינות עסקו בשיקום ובמאמצי שמירת שלום בהאיטי, כאשר שתיהן תרמו צוותים למשימת הייצוב של האו"ם בהאיטי.
פרגוואי היא חברה מקורבת בתוכנית לשיתוף פעולה אימונים צבאיים בקנדה; באמצעות תוכנית זו, קנדה מעמידה לרשות פרגוואי אימונים צבאיים, ומשפרת את יחסי ההגנה בין שתי המדינות.
לקנדה ולפרגוואי מערכת יחסים דו-צדדית איתנה, המתוגברת בקשרים חזקים בין אנשים לאנשים.
זה בא לידי ביטוי ב-15,000 עד 20,000 הקנדים בפרגוואי, רובם חברי הקהילה המנונית.
בשנת 2017 הוערך הסחר הדו-צדדי בין קנדה לפרגוואי ב-32.6 מיליון דולר.
שווי היצוא הקנדי לפרגוואי הסתכם ב-20.9 מיליון דולר, כאשר הייצוא העיקרי היה מכונות, מוצרי תרופות, מאמרים מנייר, ספרים מודפסים ועיתונים.
יבוא קנדה מפרגוואי הוערך ב-11.8 מיליון דולר וכלל סוכר, זרעי שמן ומוצרי עץ.
מעורבותן של חברות קנדיות בשוק פרגוואי היא צנועה ומסומנת במיוחד על ידי השקעות בתחומים כמו כרייה, תשתיות ואנרגיה.
הסיוע הבינלאומי של קנדה לפרגוואי ניתן באמצעות תרומות לארגונים רב-צדדיים, כולל ה-OAS וקרן המטבע הבינלאומית.
לקנדה אין תוכנית סיוע לפיתוח דו צדדי בפרגוואי, אך היא מספקת תמיכה באמצעות קרן קנדה ליוזמות מקומיות (CFLI) ופרויקטים מבודדים של OAS והמרכז הבינלאומי לחקר הפיתוח (IDRC).
מאז 2007 יושמו 76 פרויקטים של CFLI בשווי כולל של למעלה מ-1.2 מיליון דולר.
בשנת הכספים 2016, מימון CFLI התמקד במאבק בשינויי אקלים ובקידום צמיחה כלכלית בת קיימא.
ה-IDRC הקנדי תומך בפרויקטים בפרגוואי כמו מחקר הערכת מים באקלים של גראן צ'אקו.
ישנן מספר תוכניות ומלגות המסייעות לחיזוק הקשרים החינוכיים בין קנדה לפרגוואי.
מרכז פרגוואי ללימודים קנדיים עוזר לקיים קשרים בין אוניברסיטאות, עמותות וגופים ממשלתיים.
תוכנית המנהיגים המתעוררים באמריקה מספקת הזדמנויות מלגות לטווח קצר לסטודנטים מאמריקה הלטינית ומהקריביים, כולל פרגוואי, ללמוד או לבצע מחקר בקנדה.
בשנת 2016 חתם קונסורציום האוניברסיטאות הקנדי CALDO על מזכר הבנות עם התוכנית הלאומית למלגות חוץ לתארים מתקדמים על שם דון קרלוס אנטוניו לופס של פרגוואי, המספקת מימון ללימודים באוניברסיטאות החברות בקאלדו.
פרגוואי מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה וקונסוליות כבוד בקלגרי, טורונטו, מונטריאול, ונקובר וויניפג.
פרגוואי מיוצגת בקנדה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד באסונסיון.
יחסי פקיסטן–רומניה הם יחסי החוץ בין פקיסטן לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 באוקטובר 1964. בשנת 2011 תמכה רומניה במועמדות פקיסטן לחברות במועצת הביטחון של האו"ם.
קרוב ל-200 סטודנטים פקיסטנים ממשיכים בלימודים ברומניה והם עוברים הכשרה למהנדסים, רופאים, מומחי IT ואנשי עסקים.
פקיסטן מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליית כבוד ביאשי.
רומניה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד וקונסוליית כבוד בלאהור.
יחסי פקיסטן–תוניסיה הם יחסי החוץ בין פקיסטן ותוניסיה.
בשנת 1957 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
ב-25 במרץ 1958 פתחה פקיסטן את המשימה הדיפלומטית הראשונה שלה בתוניסיה, שקיבלה מעמד של שגרירות בשנת 1964. בשנת 1980 תוניסיה פתחה שגרירות באסלאמאבאד.
בתקופה שבין 1948 ל-1954, שר החוץ של פקיסטן מוחמד זפראללה חאן ייצג את פקיסטן במועצת הביטחון של האו"ם ותמך בעקביות במאבקו של העם התוניסאי נגד השלטון הקולוניאלי.
המדינות משתפות פעולה במגוון ארגונים בינלאומיים, בעיקר האו"ם, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וארגון המדינות הבלתי מזדהות.
בינואר 1972 ערך ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו ביקור רשמי בתוניסיה; במאי 1990 ביקרה ראש ממשלת פקיסטן בנזיר בהוטו בתוניסיה, ואחריה הגיע ראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף בפברואר 1991. ביולי 2003 ערך נשיא פקיסטן פרבז מושארף ביקור ממלכתי בתוניסיה.
בפברואר 1974, שר החוץ של תוניסיה, חביב צ'אטי ייצג את ארצו בפסגת ה-OIC בלאהור.
בשנת 2017 מחזור הסחר בין המדינות הסתכם בסך של 30 מיליון דולר.
היצוא של פקיסטן לתוניסיה: אורז, בדים סינתטיים וכותנה, מוצרים כימיים, חוטי כותנה, עור, כלי ניתוח.
יצוא תוניסיה לפקיסטן: ביגוד ופוספטים.
תוניסיה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד.
פקיסטן מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
יחסי פקיסטן–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין פקיסטן לקניה.
היחסים בין פקיסטן לקניה כוננו לראשונה מבחינה היסטורית בשנות ה-60, כאשר פקיסטן הביעה את תמיכתה בקניה בקבלת עצמאות מהשלטון הבריטי.
ועדת השרים המשותפת לשנת 2004
בשנת 2004 התקיימה ישיבת ועדת השרים המשותפת של פקיסטן–קניה בניירובי, מתוך כוונה להגביר את הסחר והיחסים הכלכליים הדו-צדדיים.
בפורום הצהיר שר החוץ של קניה כי "קניה מעריכה את ידידותה עם פקיסטן" וכי "קניה מבטאת את הרצון להעמיק את הקשרים הכלכליים והמסחריים בין שתי המדינות".
הנציב העליון של קניה, מישי מואטשאהו, פנה גם לאנשי עסקים פקיסטניים כי "הם צריכים לראות בקניה מדינה אטרקטיבית להשקיע בה, מכיוון שקניה היא שער עבור משקיעים פקיסטנים להיכנס לשוק הגדול של 38 מדינות אפריקאיות, ללא גישה אל הים, לקניה שיש לה נמל ימי בינלאומי מומבסה".
עוד אמר כי "קניה תתמוך באופן מלא במשקיעים פקיסטנים בבחינת אזורי ההשקעה הפוטנציאליים בקניה.
לדבריה, קניה הקימה את המתקן 'חלון חד פעמי' למשקיעים זרים כדי להקל עליהם ולהקל עליהם תהליכים עסקיים."
בתגובה, בירך שר המסחר של פקיסטן את מטרותיה של קניה לחזק את קשריה עם פקיסטן והדגיש עוד יותר את הצורך בהחלפת מידע, משלחות עסקיות והשתתפות קבועה בירידי הסחר של זה.
הוא גם ציין ששתי המדינות צריכות להוריד את המכס ואת המכשולים להרחבת הסחר.
מבחינה זו הוא קיווה ששתי המדינות יוכלו להתקדם במשא ומתן על הסכם מכס מועדף (PTA).
לפחות 2,000 פקיסטנים מתגוררים בקניה.
בתחומי מחלוקת אחרים פקיסטן חולקת על טענת קניה בנוגע לאזור השנוי במחלוקת בעימות הגבול הסודאני.
אך מכיוון שדרום סודאן קיבלה עצמאות בשנת 2011 שינתה אסלאמאבאד את עמדתה ותמכה במקום זאת בקניה ודחתה את טענותיה של ג'ובה.
פקיסטן מציעה קורסים ותוכניות הכשרה שונות לקניה בקורסים דיפלומטיים ברמות שונות, קורס בנקאות מרכזית בינלאומית, קורס בנקאות מסחרית בינלאומית והדרכת שירותי דואר.
פקיסטן העניקה בעבר סיוע לסיוע לקניה בשנים 2006 ו-2011. קניה סיפקה גם סיוע לפקיסטן במהלך השיטפונות ב-2010.
בשנת 2012 ייצאה קניה סחורות בשווי 256 מיליארד שילינג קנייתי (2.8 מיליארד דולר) לפקיסטן.
הייצוא העיקרי לפקיסטן מקניה הוא: קפה, תה, ציוד תעשייתי, דלק וציוד תחבורה.
מזון ומשקאות מהווים 45% מערכי הייצוא הכוללים לפקיסטן.
הייצוא העיקרי מפקיסטן לקניה הוא אורז.
פקיסטן היא יעד שותף הייצוא השני בגודלו עבור מוצרי קניה לאחר איחוד האמירויות הערביות באסיה.
עם זאת, בשנת 2012, פקיסטן הייתה יעד הייצוא המוביל של סחורות קניה באסיה.
קניה מחזיקה בפקיסטן נציבות עליונה באסלאמאבאד.
פקיסטן מחזיקה בקניה נציבות עליונה בניירובי.
יחסי פקיסטן–קרואטיה הם יחסי החוץ בין פקיסטן לקרואטיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 ביולי 1994. ב-28 באוגוסט 2000 נחתמה אמנת סחר ושיתוף פעולה כלכלי בין המדינות, אשר נכנסה לתוקף בפברואר 2001. ב-1 ביולי 2007 נחתם מזכר הבנות בין משרדי החוץ בשתי המדינות.
קרואטיה מיוצגת בפקיסטן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
פקיסטן מיוצגת בקרואטיה באמצעות שגרירותה בסרייבו, בוסניה והרצגובינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בזאגרב.
יחסי פקיסטן–קמבודיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לממלכת קמבודיה.
קמבודיה הכירה בפקיסטן ב-26 באוגוסט 1947, וב-18 בינואר 1957 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
אחד הסימנים הראשונים לחיזוק היחסים הגיע באפריל 2004, כאשר פקיסטן וקמבודיה הסכימו לקדם ולפתח יחסים רב-צדדיים למען יציבות, שלום וביטחון בדרום אסיה, דרום-מזרח אסיה ובמובן הרחב יותר לכל אזור אסיה-פסיפיק.
ממשלת פקיסטן התחייבה להכשיר מספר רב של סטודנטים קמבודיים לצורך קבלת הכשרה במוסדות שונים של תעופה אזרחית וכוחות הגנה בפקיסטן.
פקיסטן מחזיקה בקמבודיה שגרירות בפנום פן.
קמבודיה מיוצגת בפקיסטן באמצעות שגרירותה בניו דלהי, הודו, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בלאהור.
יחסי פקיסטן–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין הרפובליקה של קובה.
לפקיסטן שגרירות בהוואנה ולקובה שגרירות באסלאמבאד.
היחסים בין שתי המדינות התחזקו והפכו לחמים אחרי שקובה העניקה סיוע הומניטרי לתושבי חבל קשמיר אחרי רעידת האדמה שחוו ב-2005.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 באוקטובר 1955. ב-1963 פקיסטן פתחה שגרירות בהוואנה, אולם היא נסגרה ב-1968 ונפתחה מחדש רק ב-1980, כדי להיסגר מחדש ב-1990, מסיבות כספיות.
בין 1990 ל-2005 לא היו בין המדינות יחסים רשמיים של ממש.
רעידת האדמה בקשמיר ב-2005 הביאה לשינוי כיוון, ושני הצדדים בחנו מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
ב-24 במאי 2006 נפגשו נשיא פקיסטן פרבז מושארף ושר החוץ הקובני ברונו רודריגז פרילה.
ב-1 בנובמבר 2006, שגריר קובה בפקיסטן הכריז ששתי המדינות ניהלו יחסים דיפלומטיים בששת החודשים שקדמו לכך, וכי בכוונתן "לחזק את היחסים בכל התחומים".
הסיוע הקובני ברעידת האדמה בקשמיר
לאחר רעידת האדמה בקשמיר ב-2005, קובה שלחה למעלה מ-2,400 רופאים ואנשי צוות פרא-רפואי והקימה 32 בתי חולים שדה וכן שני מחנות התאוששות.
בסך הכל בוצעו 36 טיסות תובלה מקובה לפקיסטן.
בנוסף, שתי הטיסות הראשונות כללו רק רופאים שעברו הכשרה צבאית.
מעבר לכך, 30 חולים הוטסו לקובה כדי לקבל טיפול רפואי.
נשיא פקיסטן מושארף הביע את שביעות רצונו מהסיוע הקובני, והביע הערכה לשירותי הצוותים הרפואיים של קובה.
בין אוקטובר 2005 ל-24 בינואר 2006 ביצעו הצוותים למעלה מ-600 אלף התייעצויות, 5,925 ניתוחים ושירתו ב-44 במקומות שונים שהושפעו מהרעידה.
ב-2005 וב-2006 נשלחו מפקיסטן 354 סטודנטים ללימודי רפואה וכירורגיה במלגות שהוצעו על ידי ממשלת קובה.
זו הייתה הפעם הראשונה שסטודנטים מוסלמים הגיעו ללמוד בקובה, והם נהנו מחופש דת ותרבות מלא.
בייסבול הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בקובה.
במאה ה-21 עלתה הפופולריות שלו גם בפקיסטן, וקובה הציעה לפקיסטן סיוע באימון בייסבול.
מן העבר השני, הוקי שדה הוא הספורט הלאומי של פקיסטן, וזו הציעה לקובה עזרה בקידום וסיוע באימון ההוקי במדינה.
יחסי פרו–שוודיה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין פרו ושוודיה.
בנובמבר 2016 השגרירות השוודית בלימה החלה מחדש את פעילותה, לאחר שבין 2004 ו-2016 רמת יצוגה של שוודיה הייתה על ידי קונסוליה.
השגרירות השוודית המקורית בלימה נוסדה בשנת 1940. הבניין עוצב מחדש ב-1956 על ידי האדריכל ג'יי פוסינג.
נושא מרכזי אחד ביחסים בין המדינות היה העניין של טקסטיל פרקס.
מדובר באוסף גדול של חפצי טקסטיל עתיקים שמקורם בתרבות הפרקסית, שהייתה באזור בו ממוקמת כיום פרו המודרנית.
החפצים הוברחו באופן לא חוקי על ידי הדיפלומט השוודי סוון קרל בשנת 1930, תוך הפרת החוק הפרואני של יצוא העתיקות.
לאחר שנים של ניסיונות להחזיר את החפצים, שנעשו בגטבורג, ב-2013 הרשויות הפרואניות הצליחו במשא ומתן להשיג עסקה להחזרה הדרגתית של החפצים.
ההחזרה החלה ב-2014, כשחלק מהחפצים הוצגו לראווה בפרו.
התוכנית היא להחזיק חזרה באוסף כולו, בהיקף של 89 חלקים נפרדים, עד 2021.
יחסי צ'אד–צרפת הם היחסים בין הרפובליקה של צ'אד לבין הרפובליקה הצרפתית.
בין השנים 1900 עד 1960 שלטה צרפת בצ'אד, עד שקיבלה המדינה עצמאות.
שתי המדינות חברות כיום בארגון המדינות דוברות הצרפתית לה פרנקופוני ובאומות המאוחדות.
לצ'אד יש שגרירות בפריז ולצרפת שגרירות בנג'מנה.
במסגרת המרוץ לאפריקה כבשו הצרפתים את שטחה של צ'אד בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. באפריל 1900 נלחמה צרפת נגד רב החובל רביח א-זובייר וכוחותיו במטרה להשתלט על השטח ובקרב קוסיירי הצליחה להביס אותם.
לאחר מכן השתלטה צרפת על שטחי צ'אד (Territoire du Tchad) וצירפה אותה למושבה הצרפתית של אפריקה המשוונית הצרפתית בשנת 1910.
בינואר 1939 מינו בצרפת את פליקס אבואה כמושל הראשון של צ'אד והמושל השחור הראשון של מושבה צרפתית.
כמושל, אבואה העביר את השליטה בצ'אד לידי צרפת החופשית מידי צרפת של וישי.
באוקטובר 1940, הגנרל הצרפתי שארל דה גול ביקר בצ'אד ונפגש עם אבואה בנג'מנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפו חיילים מצ'אד בלחימה לשחרור בפריז.
בזמן המלחמה הקימה צרפת גם שני גדודים ובהם חיילים מצ'אד.
בשנת 1946, זמן לא רב לאחר מלחמת העולם השנייה, אימצה צרפת חוקה חדשה והעניקה אזרחות צרפתית מלאה לתושבי צ'אד ואישרה להקים אספות מקומיות בתוך האיחוד הצרפתי החדש.
במרץ 1953 ערך דה גול ביקור נוסף בצ'אד.
ב-1958 הצביעו תושבי צ'אד בעד במשאל עם שהעניק להם אוטונומיה גדולה יותר.
כתוצאה מכך, התמוסס השלטון הצרפתי במדינה וב-11 באוגוסט 1960 הוענקה לצ'אד עצמאות מצרפת.
צ'אד נשארה חברה בקהילה הפיננסית האפריקאית אשר הצמידה את ערך המטבע שלה לפרנק הצרפתי.
למשקיעים פרטיים וממשלתיים צרפתים היה חלק ניכר מהמוסדות התעשייתיים והפיננסיים של צ'אד.
בתקופת כהונתו של היסנה אברו הצטמצמה במעט התלות של צ'אד בצרפת.
העמדות הרשמיות של צרפת כלפי צ'אד השתנו מהמדיניות בתקופת שנות ה-70 בהנהגתו של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן לזו של עידן פרנסואה מיטראן.
יעדים כלכליים, פוליטיים ואסטרטגיים, שהדגישו את השמירה על ההשפעה הצרפתית באפריקה, ניצלו את המשאבים הטבעיים של צ'אד, וחיזקו את מעמדה של אפריקה כנקודת מוצא נגד התפשטות ההשפעה הסובייטית, הוחלפו בעמדות אנטי-קולוניאליסטיות.
הבחירות בצרפת ב-1981, הובילו לשינוי המדיניות הצרפתית, לכזו המתנגדת להתערבות באפריקה, בין היתר במטרה להימנע מעימות עם לוב, מדינה חשובה באזור.
במטרה למנוע עימות, הגביל מיטראן את הצבא הצרפתי בצ'אד להגנה על האזור שסביב נג'מנה בלבד.
ב-1990 תמכה צרפת, יחד עם לוב וסודאן, בניסיון ההפיכה המוצלח של אידריס דבי, שקיבל את השלטון מידי היסנה אברה.
בשנת 2008 ציין נשיא צרפת ניקולא סרקוזי כי היחסים בין צרפת לצ'אד, שנוסדו בתקופה בעלת אופי פוליטי שונה, חייבים להשתנות או להסתיים.
צרפת המשיכה לשמור על המעורבות הצבאית שלה בצ'אד והחזיקה בסיס חיל אוויר וכוחות נוספים במדינה.
ב-2024 סולקה צרפת מצ'אד בהוראת השלטונות ונאלצה להוציא את כל כוחותיה הצבאיים מהמדינה.
בנובמבר 2007 ביקר נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בצ'אד.
ביולי 2014 ביקר נשיא צרפת דאז פרנסואה הולנד בצ'אד.
בשנת 2016 הסתכם היקף הסחר בין צ'אד לצרפת בסך כולל של 211 מיליון אירו.
הייצוא העיקרי של צ'אד לצרפת הוא מסטיק ערבי ושמן.
הייצוא העיקרי הצרפתי לצ'אד כולל: ציוד לרפואה, קמח, דגנים, ציוד אלקטרוני ורכבים.
חברות צרפתיות כמו איר פראנס, לה מרידיאן, נובוטל, סוסייטה גנרל ועוד פועלות בצ'אד.
שתי המדינות חברות בכמה ארגונים בינלאומיים ובהם האו"ם ולה פרנקופוני.
יחסי צ'אד-רומניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת צ'אד לבין רומניה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-15 ביולי 1969. באותה השנה נחתם הסכם סחר בין שתי המדינות, ובשנת 1971 נחתם הסכם נוסף בנושא שיתוף פעולה בתחום הטכנולוגיה.
למרות ההסכמים שנחתמו הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הוא מזערי.
בנובמבר 2007 שלחה רומניה משלחת של 120 חיילים לדרום צ'אד ולרפובליקה המרכז אפריקאית במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות שם.
גם לאחר שכוחות הצבא הרומניים נסוגו מצ'אד המשיכה רומניה לגנות את האלימות בצ'אד והאשימה בה את כוחות המורדים במדינה.
באמצע 2008 אמר שר ההגנה והביטחון הרומני תיאודור מלסקאנו כי ארצו לא תשלח עוד כוחות לצ'אד וציינה כי המצב במדינה עובר את הקו האדום והיא לא מוכנה לקחת חלק במלחמה באזור.
בדצמבר 2008 נעצר ברומניה רוצחו של בנו של הנשיא הצ'אדי אידריס דבי, ברהים דבי.
אנשיו של דבי שפעלו באזור ירו עליו חצים מורעלים והרגו אותו.
סריקות הדנ"א בזירת הרצח הותאמו לרוצח והוכרז רשמית כי הוא הרוצח.
צ'אד מיוצגת ברומניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבוקרשט.
רומניה אינה מיוצגת בצ'אד בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שלה בטריפולי, בירת לוב.
דגלי רומניה וצ'אד נראים זהים זה לזה במבט ראשוני אך במבט מעמיק ניתן לראות כי הרצועה הכחולה והרצועה האדומה בדגל צ'אד כהים יותר מבדגל רומניה.
רומניה השתמשה בדגל החל משנת 1866, וצורתו הוצגה כבר ב-1848, כשעוד נקראה ולאכיה.
צ'אד החלה להשתמש בדגל בשנת 1960 לאחר קבלת עצמאותה מצרפת.
באותם ימים הדגלים לא היו זהים עקב הטמעת סמל הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה בתוך הדגל.
עם זאת, הסמל הוסר בכל דגלי המדינה בשנת 1989, לאחר המהפכה הרומנית, בה הופל ניקולאה צ'אושסקו.
לדברי פטרה רומאן הנשיא הצרפתי הציע לרומנים לשמר את החור במרכז הדגל וכך להבדיל אותו מדגל צ'אד, אולם הרומנים לא קיבלו את ההצעה, גם משום שהחור באמצע דגל מונע ממנו להתנפנף וגורם לקריעתו.
הדיווחים לא אושרו, אמנם נשיא רומניה יון איליאסקו מיהר להוציא הצהרה פומבית בה הוא מצהיר כי "הטריקולור הוא שלנו, לא נוותר על הדגל".
יחסי צ'אד–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת צ'אד לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת צ'אד לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין צ'אד לצ'ילה כוננו באופן רשמי בספטמבר 2018 בעצרת הכללית ה-73 של האו"ם בטקס מיוחד שנערך בהשתתפות שני שרי החוץ של שתי המדינות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'אד נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן.
גם אזרחי צ'אד שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן.
ב-2009 התקיים בין שתי המדינות פרויקט חינוכי משותף.
צ'ילה אינה מיוצגת בצ'אד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'אד אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי צ'אד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת צ'אד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת צ'אד לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת צ'אד לקונפדרציה השווייצרית הם יחסים חמים וידידותיים מכיוון שצ'אד מהווה מדינה מועדפת לסיוע שווייצרי בהתפתחות, אך עם זאת אינם מאוד אינטנסיביים ברמה הפוליטית וברמה הכלכלית.
שווייץ הכירה בעצמאותה של צ'אד מצרפת בשנת 1960 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1963. אף על פי שנחתמו בין שתי המדינות הסכמים בנושאים: מסחר, הגנה על השקעות ושיתוף פעולה טכנולוגי וכלכלי, היחסים הכלכליים בין שתי המדינות נשארו צנועים ומתונים.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בצ'אד שבעים אזרחים שווייצרים.
צ'אד אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
צ'אד מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
שווייץ אינה מיוצגת בצ'אד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת בצ'אד באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה בנג'מנה, בירת המדינה.
יחסי פרו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים, פרו מהווה מדינה מועדפת עבור שווייץ לשיתוף פעולה כלכלי.
קונסוליה שווייצרית נפתחה לראשונה בלימה בשנת 1884 והיא שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1931. נציגות דיפלומטית שווייצרית קיימת במקום מאז שנת 1946. בשנת 1964, שווייץ הוציאה לפועל את תוכנית שיתוף הפעולה הראשונה שלה לפיתוח הרי האנדים בפרו.
ישנה ועידה קבועה שווייצרית בפרו משנת 1979. עקב משבר כלכלי חמור בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ביטלה שווייץ את חובותיה של פרו אליה.
היחסים הכלכליים שבין פרו לשווייץ הם יחסים איתנים ואינטנסיביים.
שווייץ מייבאת מפרו בעיקר זהב, הוא מהווה לרוב יותר מ-90 אחוזים מהסחר.
וזאת לצד מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות.
פרו מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים, שעונים ומכונות.
שווייצרים משקיעים בפרו מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי פרואנים.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפרו שלושת אלפים ועשרים אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בפרו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלימה, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בפרו גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים קוסקו, וארקיפה.
פרו מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
פרו מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים ז'נבה, וציריך.
יחסי פרו–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין פרו לרוסיה.
שתי המדינות חברות מלאות ב-APEC.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם פרו ב-1 בפברואר 1969. חיל האוויר הפרואני משתמש בציוד רוסי כמו מטוסי קרב מיג-29.
פרו מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
רוסיה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
יחסי צ'ילה–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה של קוריאה.
שתי המדינות באגן האוקיינוס השקט הן שותפות סחר חשובות, שתיהן חברות בארגון הסחר העולמי, בפורום לשיתוף פעולה כלכלי באסיה-פסיפיק (APEC) וב (OECD).
קוריאה הדרומית כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'ילה בשנת 1962. צ'ילה פתחה את שגרירותה בסיאול בשנת 1974. ב-3 בדצמבר 1977 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר, שנוהל לאחר ביקור של שר הכלכלה הצ'יליאני פבלו בראונה בקוריאה הדרומית.
ההסכם קבע העדפות מכס בין שתי המדינות, שהובילו לקידום יצוא קוריאני של כלי רכב וחלפים, מוצרים אלקטרוניים, טקסטיל, אוניות ודשנים, ואילו צ'ילה קידמה יצוא של מוצרים כמו עיסת עץ, עץ, פירות טריים, עפרות ברזל ופחם.
בשנות ה-80 חתמו צ'ילה וקוריאה הדרומית על הסכמים בנושא שירותי אוויר, הסכם בסיסי לשיתוף פעולה כלכלי וטכני והסכם תרבות.
ב-3 ביוני 1990 הוקמה לשכת המסחר הצ'יליאנית-קוריאנית ואילו ב-20 במאי 1992 הוקמה קבוצה בין פרלמנטרית בין שתי המדינות.
ב-2 בנובמבר 1993, קוריאה הדרומית תמכה בצירוף צ'ילה ל-APEC, למרות התנגדות מצד ארצות הברית ואוסטרליה, ולבסוף תמכה בנתינת מעמד חברות מלאה של צ'ילה בפורום שנערך ב-1994 באינדונזיה.
לאחר מכן נחתם הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1996), הסכם הסגרה (1997), הסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות (1999), הסכם לביטול ויזה לדרכונים דיפלומטיים (2000), הסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמת מס (2003).
ישנם גם הסכמים שנחתמו בין צ'ילה לקוריאה הדרומית בענייני מכס, שימוש למטרות שלום באנרגיה גרעינית, הכרה הדדית ברישיונות הנהיגה, תוכנית החגים והעבודה, ביטוח לאומי ושיתוף פעולה בתחומי התעשייה הביטחונית.
אבן דרך היסטורית במערכת היחסים בין שתי המדינות הייתה חתימת הסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לקוריאה הדרומית, שנמצא בתוקף מ-1 באפריל 2004, שהפך לחתימה הראשונה בין מדינה מאמריקה הלטינית למדינה אסייתית.
לרגל חגיגות ה-200 בצ'ילה, קוריאה הדרומית העניקה למדינה העתק של פגודת הדבוטאפ שהותקנה בשנת 2011 בפארק אורוגוואי, במחוז פרובידנסיה .
בשנת 2015, שגריר דרום קוריאה בצ'ילה, יו ג'י-און, הביע את תנחומיו על הטרגדיה שהתרחשה בסערה שפקדה את צפון צ'ילה, והודיע גם על תרומת 100,000 דולר לטובת הקורבנות.
בשנת 2016 נפתח מרכז שיתוף פעולה אנטארקטי בין המכון הצ'יליאני לאנטארקטיקה והמכון לחקר הקוטב הקוריאני.
בסיס המלך Sejong של דרום קוריאה ממוקם באי המלך ג'ורג', המהווה חלק מהטריטוריה הצ'יליאנית האנטארקטית.
הנשיאים הבאים של צ'ילה ודרום קוריאה ערכו ביקורים רשמיים הדדיים:
האדמירל חוסה טוריביו מרינו, חבר הוועד המנהל מצ'ילה לדרום קוריאה בספטמבר 1974.
הנשיא אדוארדו פריי רואיס-טאגלה לדרום קוריאה בנובמבר 1994.
הנשיא ריקארדו לאגוס לדרום קוריאה בפברואר 2003.
הנשיא רו מו-היון לצ'ילה בנובמבר 2004.
הנשיא ריקארדו לאגוס לדרום קוריאה בנובמבר 2005.
הנשיאה מישל בצ'לט לדרום קוריאה בנובמבר 2009.
הנשיא סבסטיאן פיניירה לדרום קוריאה במרץ 2012.
הנשיא לי מיונג-באק לצ'ילה ביוני 2012.
הנשיאה פאק גון-הייה לצ'ילה באפריל 2015.
בהסכם הסחר החופשי שנחתם בין צ'ילה לקוריאה הדרומית, הוגדרה מסגרת חוקית הקןבעת את המכס על סחורות ושירותים המיוצרים ונסחרים בין שתי המדינות, וכן פרקים על השקעות זרות ורכישות ממשלתיות.
ישנו מנגנון לפתרון מחלוקות וועדות טכניות שונות הנפגשות באופן קבוע כדי להעריך סוגיות ספציפיות של פעולת ויישומה של ה-FTA.
הם מדווחים על עבודתם לנציבות הסחר החופשי, גוף שנועד להעריך מדי שנה את התקדמות העמידה בהתחייבויות המוסכמות ב-FTA ולהגדיר משימות לוועדות במטרה להעמיק את ההסכם.
בשנת 2016 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בכ-5,864 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה היו עפרות נחושת וכסף ועיסת עץ מאקליפטוס, ואילו אלה שיוצאו על ידי קוריאה הדרומית לצ'ילה היו כלי רכב, טנדרים ומנועי סילון.
בסוף 2016 הודיעו שתי המדינות על תחילת משא ומתן חדש להרחבת ה-FTA.
צ'ילה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול וקונסוליית כבוד בפוסאן.
קוריאה הדרומית מחזיקה בצ'ילה שגרירותה בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליית כבוד בפוארטו מונט.
יחסי צ'ילה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ימים ספורים לאחר שנשיא צ'ילה סלבדור איינדה נכנס לתפקידו ב-16 בנובמבר 1970. בתחילת 1973, שר החוץ הצ'יליאני קלודומירו אלמיידה ביקר בפיונגיאנג, שם הביעו הרשויות המקומיות עניין בקניית נחושת מצ'ילה.
באמצע אותה שנה נחתם הסכם חילופי תרבות.
לאחר ההפיכה בצ'ילה בשנת 1973, ניתק המשטר הצבאי הצ'יליאני את היחסים עם צפון קוריאה.
היחסים הדיפלומטיים חודשו ב-25 בספטמבר 1992, כאשר שר החוץ הצ'יליאני אנריקה סילבה סימה יחד עם עמיתו הצפון קוריאני קים יונג-נאם חתמו במהלך העצרת הכללית של האו"ם על פרוטוקול של הסכמה לחידוש היחסים.
בשנת 2015 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בכ-27 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה היו עפרות נחושת, אוכמניות ופפטונים, ואילו המוצרים שיוצאו בעיקר על ידי צפון קוריאה למדינה הדרום אמריקאית היו מוצרי ברזל או פלדה.
צ'ילה היא המדינה שקונה הכי הרבה מוצרים מצפון קוריאה מבין מדינות אמריקה הלטינית, יותר מאשר פרגוואי, ברזיל ומקסיקו.
שגרירות צ'ילה בסין מוסמכת גם עבור קוריאה הצפונית.
שגרירות קוריאה הצפונית בברזיל מוסמכת גם עבור צ'ילה.
יחסי פרו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקת פרו.
מלחים צרפתים החלו לבקר בפרו במשימות סחר לאסיה ונעצרו בפרו החל מתחילת המאה ה-18. לאחר שפרו הכריזה על עצמאותה מספרד בשנת 1821, מהגרים צרפתים החלו להגר לפרו.
עד 1825 התקיימה קהילה צרפתית קטנה בת 300 איש המתגוררת בפרו.
בשנת 1826 כוננו צרפת ופרו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1876 התגוררו 2,658 אזרחים צרפתים בפרו.
רבים מהמהגרים הצרפתים בפרו היו בעלי מלאכה, סוחרים ופועלים; רבים שמקורם בדרום צרפת ליד הרי הפירנאים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נותרה פרו נייטרלית במשך רוב המלחמה.
פרו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם צרפת של וישי בינואר 1943, לאחר מבצע לפיד וממשלת פרו קיימו יחסים דיפלומטיים עם ממשלת צרפת החופשית תחת הגנרל שארל דה גול.
לאחר המלחמה, שתי המדינות נרמלו את היחסים הדיפלומטיים.
בפברואר 1960 ערך נשיא פרו מנואל פראדו אוגרטצ'ה ביקור רשמי של שלושה ימים בצרפת.
בשנת 1964 ערך נשיא צרפת שארל דה גול ביקור רשמי בפרו.
בשנת 1973 ניתקה פרו את היחסים הדיפלומטיים עם צרפת במחאה על ניסויים גרעיניים צרפתיים בדרום האוקיינוס השקט.
מאז חידושם של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות; נערכו כמה ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות.
קהילה פרואנית ממוצא צרפתי מהווה את הקהילה השלישית בגודלה ממוצא אירופי בפרו.
כמו כן, קיימת קהילה גדולה של אזרחים פרואנים המתגוררים בצרפת.
נשיא צרפת שארל דה גול (1964)
נשיא צרפת פרנסואה מיטראן (1987)
נשיא צרפת פרנסואה הולנד (2016)
נשיא פרו מנואל פראדו אוגרטצ'ה (1960)
נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי (1991)
נשיא פרו פדרו פבלו קוצ'ינסקי (2017)
קיימות טיסות ישירות בין לימה לפריז עם אייר פראנס.
בשנת 2012 חתמה פרו (יחד עם קולומביה) על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את צרפת).
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין צרפת לפרו ב-699 מיליון אירו.
הייצוא העיקרי של צרפת לפרו כולל: ציוד מכני, ציוד חשמלי, אלקטרוניקה ו-IT ומוצרים תעשייתיים אחרים.
הייצוא העיקרי של פרו לצרפת כולל: מוצרים חקלאיים, כריית עצים, מוצרי דיג וחקלאות, וגז טבעי.
פרו היא שותפת הסחר ה-93 של צרפת ברחבי העולם ושותפת הסחר השמינית בגודלה באמריקה הלטינית.
צרפת מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
פרו מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
יחסי פרו–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין פרו וצ'ילה.
שתי המדינות ממוקמות בחלקה המערבי של אמריקה הדרומית וחולקות גבול יבשתי באורך 169 ק"מ.
בזירה הבינלאומית, שתי המדינות חברות מלאות בארגון מדינות אמריקה (OAS), בוועדה הכלכלית לאמריקה הלטינית ובקריביים, בפורום לקידום דרום אמריקה ובארגון המדינות האיבריות-אמריקאיות לחינוך, מדע ותרבות (OEI).
לצ'ילה ופרו היסטוריה משותפת מעת היותם חלק מאימפריית האינקה במהלך המאה ה-15. בעת שהשטחים היו חלק מהאימפריה הספרדית, המדינות היוו את מלכות המשנה של פרו והקפיטניה חנרל של צ'ילה.
בשנת 1820 הצטרפה צ'ילה עם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה - כיום ארגנטינה - לפרו במלחמת העצמאות, תוך מתן כוחות ותמיכה ימית.
כאשר שתי המדינות זכו בעצמאותם, צ'ילה ופרו חלקו יחסי שלום כתוצאה מהיעדר גבול בין שתי המדינות ויצירת קשרים שהגדילו עוד יותר את השלום.
בשנת 1823, ברנרדו או'היגינס, שנחשב לאבי המדינה על ידי הצ'יליאנים והיה בנו של אמברוסיו או'היגינס, אחד ממלכי המשנה של פרו, היגר עם משפחתו לגלות ברפובליקה החדשה של פרו, העצמאית.
לאחר שהתפטר מתקפידו כמנהל העליון של צ'ילה, עד למותו בשנת 1842 בקאסה או'היגינס בלימה.
במהלך המלחמה נגד הקונפדרציה פרו-בוליביה, צ'ילה תמכה במתנגדי המשטר הפרואנים ויצרה ברית צבאית לשחרור ולאחד את צפון ודרום פרו.
מאוחר יותר, במהלך המלחמה עם ספרד, הצטרפו צ'ילה ופרו לחזית צבאית נגד הצי הספרדי שכבש את איי צ'ינצ'ה הפרואניים ושיבש את הסחר באזור דרום האוקיינוס השקט.
מאוחר יותר, במהלך עשור הסכסוכים שקדמו למלחמת האוקיינוס השקט, פרו ניסתה לנהל משא ומתן לפתרון שליו ודיפלומטי בין בוליביה לצ'ילה.
אף על פי שלפרו הייתה ברית הגנה סודית עם בוליביה נגד צ'ילה, פרו לא הכריזה מלחמה על צ'ילה, גם אחרי שצ'ילה פלשה לנמל אנטופגסטה בבוליביה.
הסכסוך לא הוכרז רשמית עד שצ'ילה הכריזה מלחמה על בוליביה ופרו ב-5 באפריל 1879. פרו הכריזה מלחמה על צ'ילה למחרת וגירשה את תושבי צ'ילה.
הסכסוך בין הצדדים הלוחמים הביאה לפלישה צ'יליאנית לפרו, חורבן מספר ערים פרואניות בעקבות העמדה הצבאית הצ'יליאנית, וכיבוש בירת פרו.
המלחמה בין השתיים הסתיימה באמנות אנקון בשנת 1883 ושל לימה בשנת 1929.
בין השנים 1973–1980 יחסי צ'ילה ופרו היו מתוחים; בזמן שצ'ילה הייתה תחת שלטון הדיקטטורה הצבאית, בראשותו של אוגוסטו פינושה, פרו נשלטה על ידי הממשלה המהפכנית של כוחות הצבא בראשותו של הגנרל חואן ולסקו שמונה גם לנשיא הממשלה הצבאית, וקידמה רפורמות בעלות אופי לאומני.
בשנת 1979, לקראת ציון מאה שנה למלחמת האוקיינוס השקט, סדרת הכנות צבאיות פרואניות הביאו את שלטונות צ'ילה להניח כי תיערך פלישה פרואנית בסופו של דבר, ולכן מיקשה צ'ילה את גבולותיה במאות אלפי מוקשים נגד טנקים ונגד אדם.
החל משנת 2002 החלו ממשלות שתי המדינות בתהליך תיחום הגבול בהתאם להסכמים הבינלאומיים שנחתמו באמנת אוטווה.
ב-22 באוגוסט 2006 נחתם הסכם הסחר החופשי צ'ילה-פרו אשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2009.
בין נובמבר 2005 למאי 2006, עקב צו הסגרה שניתן על ידי בתי המשפט בפרו, נעצר נשיא פרו לשעבר, אלברטו פוג'ימורי, עם הגעתו לצ'ילה, והוחזק תחת משמר מיוחד בבית הספר לז'נדרמריה בסנטיאגו דה צ'ילה.
בשנת 2008 פרו תבעה את צ'ילה על המקרה של הסכסוך בתיחום הגבול הימי בין צ'ילה ופרו לפני בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
בשנת 2014 בית המשפט נתן את פסק דינו, אשר שינה את הגבול הימי בין שתי המדינות באזור הכלכלי הבלעדי.
היחסים המסחריים בין שתי המדינות הם משמעותיים.
באמצעות הסכם ההשלמה הכלכלית שנחתם בין צ'ילה לפרו, שנכנס לתוקף ב-1 ביולי 1998, שתי המדינות הסכימו לבטל מכסים שישפיעו על סחר דו-צדדי בסחורות.
תהליך הרחבת ההסכם לכדי הסכם סחר חופשי הסתיים בלימה ב-22 באוגוסט 2006, כאשר החוזה נחתם על ידי הרשויות בשתי המדינות, ונכנס לתוקף ב-1 במרץ 2009.
בשנת 2012, צ'ילה ופרו ייסדו יחד עם קולומביה ומקסיקו את הברית הפסיפית, ברית אזורית בעניינים כלכליים, חופש הגירה והיבטים אחרים.
בשנת 2016, חילופי המסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-2,551 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים שייצאה צ'ילה לפרו היו נחושת, תכשירים למשקאות לא אלכוהוליים ומקרל קפוא, ואילו פרו מייצאת לצ'ילה בעיקר נחושת, תרכיזי מוליבדן וחומצה גופרתית.
ההגירה הפרואנית לצ'ילה גדלה בעשורים האחרונים מסיבות שונות.
על פי מפקד האוכלוסין הצ'יליאני בשנת 2012, מספר התושבים הפרואנים החוקיים במדינה מסתכם ב-103,624 נפש, המהווים את המושבה הזרה הגדולה ביותר במדינה עד שנת 2019, אז עקפה אותם הקהילה הוונצואלית בצ'ילה.
צ'ילה מייצגת 9.5% מההגירה הבינלאומית של הפרואנים לשנת 2013. מצד שני, ההגירה הצ'יליאנית בפרו הושוותה בחודשים האחרונים לזו של הפרואנים שמגיעים לעבוד בצ'ילה, כך עולה ממחקר שנערך על ידי מצפה ההגירה הבינלאומי.
צ'ילה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה וקונסוליות כלליות בטקנה, ארקיפה, איקה ופיורה.
פרו מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליות כלליות באריקה, איקיקה, ולפראיסו ופונטה ארנס.
יחסי פרו–קנדה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין קנדה לרפובליקת פרו.
שתי המדינות חברות ב-APEC, קבוצת קיירנס, קבוצת לימה, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
קנדה ופרו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-21 באוקטובר 1944. בתחילה התקיימו היחסים בין שני העמים בארגונים רב-צדדיים.
במאי 1970 הגיעו הכוחות הקנדיים לפרו זמן קצר לאחר רעידת האדמה באנקאש להגיש סיוע הומניטרי למשך חודשיים בתגובה לבקשת הנשיא חואן ולסקו אלברדו.
בפברואר 1997, במהלך משבר בני הערובה בשגרירות יפן בלימה, נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי טס לטורונטו ונפגש עם ראש ממשלת יפן ריוטרו האשימוטו כדי לדון בטיפול במצור על בני הערובה בפרו.
קנדה נבחרה כמקום מפגש של שני ראשי המדינה מכיוון שהשגריר הקנדי בלימה, אנתוני וינסנט, היה חבר בוועדת ערבים שהוקמה כדי לפקח על המשא ומתן לסיום המשבר.
בשנת 2004 יזמה אייר קנדה טיסות בין טורונטו ללימה.
בנובמבר 2008 נסע ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, לפרו כדי להשתתף בפסגת APEC ה-20 בלימה.
ראש הממשלה הארפר ביקר שוב בפרו בשנת 2013. באפריל 2014 ערך נשיא פרו אויאנטה אומאלה ביקור ממלכתי בקנדה.
בנובמבר 2016 הגיע ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו לביקור בפרו כדי להשתתף בפסגת APEC ה-28 בלימה.
בשנת 2016, קנדה הפכה לחברה בארגון הברית הפסיפית, הכוללת את פרו, צ'ילה, קולומביה ומקסיקו.
במרץ 2018 הודח הנשיא הפרואני פדרו פבלו קוצ'ינסקי מהשלטון.
מרטין ויסקרה היה שגריר פרו בקנדה ובמקביל היה סגן הנשיא הראשון של פרו.
עם הדחתו של הנשיא קוצ'ינסקי, ויסקרה עזב את קנדה וחזר לפרו לכס הנשיאות.
באפריל 2018 חזר ראש הממשלה טרודו לפרו כדי להשתתף בפסגה השמינית של אמריקה בלימה.
במהלך ביקורו נפגש ראש הממשלה טרודו עם הנשיא ויסקרה ושני המנהיגים דנו בשיפור היחסים המסחריים הדו-צדדיים והדגישו את ההזדמנויות הרבות שיש לשיתוף פעולה בין חברות קנדיות ופרואניות.
ראש הממשלה והנשיא דנו גם במשבר בוונצואלה.
בשנת 2019, שתי המדינות הנציחו 75 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג מקנדה לפרו
המושל הכללי דייוויד ג'ונסטון (2012)
המושל הכללי ז'ולי פאייט (2019)
ביקורים רמי דרג מפרו לקנדה
נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי (1997)
נשיא פרו אויאנטה אומאלה (2014)
במאי 2008 חתמו קנדה ופרו על הסכם סחר חופשי שנכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2009. בשנת 2018 הסתכם סחר הדו-צדדי בין שתי המדינות בשני מיליארד דולר.
השקעות חוץ קנדיות ישירות בפרו הסתכמו בשנת 2018 ב-14.2 מיליארד דולר, בעיקר בכרייה, נפט, גז ושירותים פיננסיים.
החברה הרב-לאומית הקנדית, Scotiabank, פועלת בפרו.
קנדה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
פרו מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה וקונסוליות כלליות במונטריאול, טורונטו וונקובר.
יחסי צ'ילה–קוסטה ריקה הם היחסים הבינלאומיים בין קוסטה ריקה וצ'ילה.
הנציג הרשמי הראשון של ממשלת צ'ילה בקוסטה ריקה היה אדוארדו בצ'ה, שמונה כקונסול על ידי הנשיא מנואל מונט בשנת 1858. רק בשנת 1910 מינתה ממשלתו של נשיא קוסטה ריקה ריקרדו חימנס אוראמונו את אלפרדו ווליו לנציג מוסמך בצ'ילה.
ב-21 ביולי 1879, במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, ביקשה צ'ילה מממשלת קוסטה ריקה הסברים למשלוח רובים ותחמושת לפרו על ספינת הקיטור הצפון אמריקאית גרנדה.
קוסטה ריקה הודיעה רשמית כי היא אינה מכירה את המשלוח, למרות העובדה שהצירות הצ'יליאנית בוושינגטון די.סי אישרה כי הספינה נחכרה על ידי חברה בקוסטה ריקה.
בשנת 1999 חתמה צ'ילה על הסכם סחר חופשי עם מרכז אמריקה, כולל קוסטה ריקה, עמה חתמה גם על פרוטוקול דו-צדדי נוסף לאמנה בכל הנוגע להפחתת מכסים וסובסידיות יצוא על סחורות חקלאיות.
באותה שנה, בנוסף, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בגואטמלה סיטי בנושא תמיכה דיפלומטית הדדית.
טבח בשגרירות צ'ילה בקוסטה ריקה
ב-28 ביולי 2004, חוסה אורלנדו חימנס, שהופקד על שמירת השגרירות הצ'יליאנית בסן חוסה, הסתער על המבנה ולקח בני ערובה במשך שש שעות, ואף רצח שלושה בכירים צ'יליאנים: הקונסול כריסטיאן יוסף, המזכיר הראשון רוברטו נייטו והמזכירה רוסיו סרייגו, ומאוחר יותר התאבד, זמן קצר לפני שיחידה מיוחדת של הכוח הציבורי נכנסה לבניין.
השגריר הצ'יליאני בקוסטה ריקה, גיירמו יונחה, לא היה במבנה בזמן בו נלקחו בני הערובה.
הטרגדיה התרחשה בזמן ששר הפנים הצ'יליאני, חוסה מיגל אינסולסה, שהה בקוסטה ריקה, ואף השתתף בוועדת המשבר שהקים משרד החוץ בקוסטה ריקה בזמן החירום.
האירוע נתן השראה לספר "Terror en la Embajada" מאת העיתונאי רודריגו אינסונסה.
ב-7 וב-8 בנובמבר 2006 ערך הנשיא הקוסטה-ריקני אוסקר אריאס ביקור ממלכתי בצ'ילה, שם חתם עם הנשיאה מישל בצ'לט הסכמים בנושא דיג וחקלאות מים, תיירות, שיתוף פעולה בינלאומי ועסקים קטנים ובינוניים.
שנתיים לאחר מכן, בין התאריכים 28–29 באוקטובר 2008, ערכה בצ'לט ביקור רשמי בקוסטה ריקה, שם חתמו שני המנהיגים על הסכם איגוד מקיף, הראשון שנחתם בין צ'ילה למדינה במרכז אמריקה, אשר מיסד את כל היחסים הדו-צדדיים בין המדינות, והביא ליצירת דיאלוג בעניינים פוליטיים, כלכליים-מסחריים, ושיתוף פעולה ותרבות.
צ'ילה מחזיקה בקוסטה ריקה שגרירות בסן חוסה.
קוסטה ריקה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליה בטמוקו.
יחסי צ'אד–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין צ'אד לרוסיה.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'אד ב-24 בנובמבר 1964. בספטמבר 2008 סיפקה רוסיה ארבעה מסוקים למשימת שמירת השלום של האיחוד האירופי בצ'אד, למרות המתח המבעבע סביב המצב בגאורגיה, אישרו גורמי ההגנה והדיפלומטים של האיחוד האירופי את הסיוע הרוסי.
רוסיה מחזיקה בצ'אד שגרירות בנג'מנה.
צ'אד מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
יחסי פרו–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של פרו לבין הרפובליקה של קובה.
לפרו שגרירות בהוואנה ולקובה שגרירות בלימה.
פרו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם קובה הקומוניסטית ב-30 בדצמבר 1960, זמן קצר אחרי ההפיכה במדינה.
שתי המדינות חידשו את היחסים ביניהן ב-8 ביולי 1972, תחת שלטונו של הדיקטטור חואן ולסקו אלווארדו, כחלק מגל של חידוש היחסים בין קובה למדינות אמריקה הלטינית.
עם זאת, היחסים הוסיפו להיות מעורערים.
פרו תמכה בארצות הברית במלחמה הקרה, בעוד קובה הייתה בעלת בריתה של ברית המועצות.
בנוסף, היה חשד שקובה תמכה בתנועה המהפכנית טופאק אמארו בפרו, שביצעה פעולות טרור והתבססה באזורים הכפריים במדינה.
גם לאחר סיום המלחמה הקרה לא הצטמצם המתח בין המדינות.
כך, ב-2004 פרו תמכה בהחלטת האו"ם שביקרה את מצב זכויות האדם בקובה.
הדבר גרם לפידל קסטרו להתבטא בחריפות נגד פרו, מה שגרם לה להחזיר את השגריר שלה להתייעצויות.
עם זאת, שתי המדינות שיתפו פעולה בסיוע הומניטרי לקורבנות רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 2010.
ב-2022 שתי המדינות ציינו 50 שנות יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1980 הצליחה קבוצה קטנה של אזרחים קובנים לקבל מקלט בשגרירות פרו על ידי ריסוק גדר המערכת באמצעות אוטובוס.
קובה ביקשה מהשגרירות למסור לידיה את מבקשי המקלט, אולם פרו סירבה.
בתגובה, קובה הסירה את האבטחה מהשגרירות.
כתוצאה מכך, כ-10,000 קובנים ניסו להגיע לשגרירות ולקבל מקלט.
לאחר מכן פתחה קובה את נמל מריאל ואפשרה ל-125 אלף בני אדם לעזוב את המדינה בסירות.
יחסי פרו-קוריאה הצפונית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין קוריאה הצפונית לפרו.
שתי המדינות חברות באו"ם ובארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
היחסים הדיפלומטיים בין פרו וקוריאה הצפונית קפואים מאז 2017, כאשר הכריזה פרו על שגריר קוריאה הצפונית כאישיות בלתי רצויה ונתנה לו חמישה ימים לעזוב את המדינה בתגובה לשיגורי הטילים של המדינה שנערכו מוקדם יותר באותו החודש.
לאחר מכן, גירשה פרו שני דיפלומטים צפון קוריאניים נוספים בדצמבר באותה שנה, לאחר שעל פי דיווחים, שניהם תכננו לתקוף את המשפחות של חברי הסגל הדיפלומטי של שגרירות ארצות הברית בפרו.
קוריאה הצפונית פתחה משרד סחר בפרו בינואר 1975, תחת הממשל הצבאי של חואן ולסקו אלווארדו.
המדינות כוננו יחסים באופן רשמי וברמה של שגרירויות ב-15 בדצמבר 1988.
בשנת 1987 הופצץ משרד הסחר דאז על ידי ארגון טרור בשם "הנתיב הזוהר".
המתקפה בוצעה כתגובה לתמיכת ממשלת קוריאה הצפונית בממשלת פרו נגד כוחות גרילה במהלך הסכסוך הפנימי במדינה, שכללה מכירה של 10,000 מטוסי AK-47 שישמשו את המשטרה הלאומית של פרו.
ניסיון תקיפה נוסף בוצע ב-1989, אך המטען לא התפוצץ לאחר שנוטרל על ידי משטרת פרו.
ב-2016, משרד החוץ הפרואני גינה את הניסוי הגרעיני שביצעה קוריאה הצפונית ב-9 בספטמבר של אותה השנה.
ב-11 בספטמבר 2017 הוכרז שגריר קוריאה הצפונית בפרו כאישיות בלתי רצויה וקיבל חמישה ימים לעזוב את המדינה בתגובה לניסויים הגרעיניים שערכה ממשלת קוריאה הצפונית.
בתגובה, מחה השגריר על כך לפני שעזב את המדינה.
ב-22 בדצמבר, המזכירים הראשון והשלישי - פאק מיונג צ'ול וג'י הוק, בהתאמה - זכו גם הם לאותו היחס בשל הקשר הממושך שלהם עם מנהיגים מהמפלגה הפרואנית הקומוניסטית "המולדת האדומה", שלפי דיווחים תכננו לתקוף את המשפחות של חברי הסגל הדיפלומטי של שגרירות ארצות הברית בפרו ואף להתנקש בחייהם.
כתוצאה מכך, פרסמה שגרירות ארצות הברית התראת אבטחה לחברי הסגל הדיפלומטי ב-19 בספטמבר.
המידע התגלה על ידי רשויות החוק במסגרת חקירה נגד פאק מיונג צ'ול במסגרת תלונה על הטרדה מינית שהוגשה נגדו על ידי נער מתחת לגיל 15. מפלגת המולדת האדומה אישרה כי הם שמרו על קשר עם הסגל הדיפלומטי, אך הכחישו את ההאשמות שהועלו נגדם.
מאז 2017 גינתה פרו את שיגורי הטילים של קוריאה הצפונית מספר פעמים.
פרו מתנגדת לתוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית, ובירכה את המדינה ב-2018 לאחר שהודיעה על השעייתה.
שר החוץ הצפון קוריאני פאק אוי-צ'ון (2009)
עד אפריל 2016, הייצוא הפרואני הסתכם ב-34,000 דולר, כשהמוצרים המיוצאים היו דיונונאים, בלונים ודיונוני רחף.
קוריאה הצפונית ייצאה לפרו ריצופים מפולימרים, כלי בית מפלדת אל-חלד ומנועים חשמליים, ובנוסף סיפקה מדריכי טאקוונדו וגם רופאים המתמחים בדיקור סיני.
ב-2019, פרו ייצאה פילה דג לקוריאה הצפונית.
לפי דיווחים, קוריאה הצפונית תמכה בפרו במחלוקת שלה עם צ'ילה על מקורו של משקה הפיסקו, משקה אלכוהולי שנטען על ידי שתי המדינות כמשקה הלאומי שלהן.
פרו מיוצגת בקוריאה הצפונית על ידי שגרירות בבייג'ינג, על אף שהמדינה לא מינתה דיפלומט מאז 2017.
לקוריאה הצפונית יש שגרירות בלימה שלא נמצאת בשימוש מאז 2018.
יחסי פרו–קוסטה ריקה הם היחסים הבילטרליים וההיסטוריים בין פרו לקוסטה ריקה.
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית.
הסוכן הדיפלומטי הראשון של קוסטה ריקה בפרו היה הממונה הזמני על היחסים גרגוריו אסקלנטה אי נאווה, אשר ב-25 באפריל 1852 חתם על ההסכם הדו-צדדי הראשון בין שתי המדינות, יחד עם קנצלר פרו, חוסה חואקין דה אוסמה.
הסוכן הדיפלומטי הראשון של פרו בקוסטה ריקה היה , שהוכר ככזה ב-22 בינואר 1857.
ב-26 במאי 2011 חתמו המדינות על הסכם סחר חופשי שנכנס לתוקף ב-1 ביוני 2013.
לקוסטה ריקה יש שגרירות בלימה.
לפרו יש שגרירות בסן חוסה.
יחסי צ'ילה–קרואטיה הם יחסי החוץ שבין צ'ילה לבין קרואטיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 באפריל 1992.
הסנאט של צ'ילה העניק לנשיא הקרואטי סטייפן מסיץ' צו הצטיינות, על מנת לכבד את השיפור של היחסים הדו-צדדיים בין קרואטיה וצ'ילה.
סגן נשיא הסנאט בצ'ילה, באלדו פרוקוריקה, ציין כי מצא תחומים לשיתוף פעולה חזק יותר בעתיד במחקרי נפט וגז, ובמספנות, והביע עניין בקבלת מלגות לסטודנטים מצ'ילה בקרואטיה.
נודע כי ישנם עד ל-380,000 צ'יליאנים ממוצא קרואטי (המזהים בבירור את עצמם כצ'יליאנים-קרואטים), אף על פי שחלק מהקרואטים היו מעורבים או למעשה סרבים שמתגוררים בצ'ילה (בעיקרם הסרבים אשר עברו לצ'ילה על מנת להימלט ממלחמת יוגוסלביה).
צ'ילה מחזיקה שגרירות בזאגרב וקונסוליות כבוד ברייקה ובספליט.
קרואטיה מחזיקה שגרירות בסנטיאגו ויש לה קונסוליות כבוד באנטופגסטה ובפונטה ארנס.
יחסי צ'ילה–קניה הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של צ'ילה לרפובליקת קניה.
היחסים הרשמיים בין המדינות החלו בשנת 1975.
לצ'ילה ולקניה יש שיתוף פעולה בפיתוח הספורט שהחל בספטמבר 2013. אתלטים קנייתיים מתאמנים עם הצ'יליאנים וטכנולוגיה הועברה מצ'ילה לצורך פיתוח האצטדיונים בקניה.
שתי המדינות חתמו על מספר רב של הסכמים, בהם הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי בין צ'ילה לקניה בשנת 1991, הסכם להכשרת דיפלומטים קנייתים במכון לשירות החוץ של צ'ילה והסכם לפטור מוויזה לדרכונים דיפלומטיים ורשמיים.
מוצרי הייצוא הקנייתיים היקרים ביותר לצ'ילה הם תה שחור ואננס.
מוצר היצוא הצ'יליאני היקר ביותר הם נורות ליליום.
שגריר קניה בברזיליה משמש גם כשגריר בצ'ילה, ובנוסף יש לקניה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי צ'ילה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה של קיריבטי.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קיריבטי לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין קיריבטי לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-20 בינואר 1981.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקיריבטי זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
גם אזרחי קיריבטי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בקיריבטי, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה הסמוכה, על קיריבטי.
קיריבטי אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי צ'ילה–רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת רואנדה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת רואנדה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות ברואנדה אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa).
לעומת זאת, אזרחי רואנדה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת ברואנדה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
רואנדה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
רואנדה האמינה את שגרירותה שבוושינגטון די.
יחסי צ'ילה–קפריסין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קפריסין.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קפריסין הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין קפריסין לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1982.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקפריסין אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
גם אזרחי קפריסין שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
צ'ילה אינה מיוצגת בקפריסין בדרג השגרירות.
צ'ילה מיוצגת בקפריסין בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בניקוסיה, בירת המדינה.
קפריסין אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קפריסין האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על צ'ילה.
יחסי צ'ילה–קמרון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קמרון.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קמרון לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין קמרון לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-11 באוגוסט 1964.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקמרון נדרשים להנפיק אשרת כניסה טרם הכניסה למדינה.
גם אזרחי קמרון שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בקמרון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קמרון אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי צ'ילה–קירגיזסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הקירגיזית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הקירגיזית הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין קירגיזסטן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-9 באוגוסט 1999.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקירגיזסטן אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך שישים ימים.
לעומת זאת, אזרחי קירגיזסטן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בקירגיזסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבמוסקבה, בירת רוסיה הסמוכה, על קירגיזסטן.
קירגיזסטן אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי צ'ילה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים והם מתקרבים ככל שעובר הזמן.
צאצא של מהגרים שווייצרים, אדוארדו פריי מונטאלבה, היה נשיא צ'ילה בין השנים 1964–1970. בנוסף לכך, גם בנו, אדוארדו פריי רואיס-טאגלה שירת כנשיא צ'ילה בין השנים 1994–2000 והוא אף מחזיק באזרחות שווייצרית.
שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה בוואלפראיסו בשנת 1851, וקונסוליה אחרת בבירה סנטיאגו דה צ'ילה בשנת 1918. האחרונה שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1923, ממנה למעמד צירות בשנת 1944 ולבסוף לשגרירות בשנת 1957.
צ'ילה הייתה יעד פופולרי למהגרים שווייצרים במהלך המאה התשע עשרה.
רוכלים שווייצרים התיישבו בעיר הנמל ואלפאריסו, בעוד אמנים וחוואים שווייצרים התיישבו בדרום הרחוק של המדינה.
היחסים הכלכליים שבין צ'ילה לשווייץ הם יחסים איתנים ואינטנסיביים.
שווייץ מייבאת מצ'ילה בעיקר מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות.
צ'ילה מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים, שעונים ומכונות.
שווייצרים משקיעים בצ'ילה מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי צ'יליאנים.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בצ'ילה 5,400 אזרחים שווייצרים.
קיים בית ספר שווייצרי בעיר הבירה סנטיאגו דה צ'ילה מאז שנת 1939 והוא מכיל כ-600 תלמידים.
שווייץ מיוצגת בצ'ילה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בצ'ילה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בטמוקו.
צ'ילה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
צ'ילה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
יחסי צ'ילה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין צ'ילה לרוסיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בתקופת ברית המועצות, ב-11 בדצמבר 1944.
שתי המדינות חברות מלאות ב-APEC, בקרן המטבע הבינלאומית ובאו"ם.
צ'ילה כוננה יחסים דיפלומטיים לראשונה עם ברית המועצות ב-11 בדצמבר 1944, אולם הם נותקו עד מהרה ב-27 באוקטובר 1947 עקב התעצמות המלחמה הקרה והחרמת המפלגה הקומוניסטית של צ' ילה.
ב-1956, ראש הממשלה הסובייטי ניקולאי בולגנין, כי ברית המועצות הייתה מוכנה לפתח יחסים עם מדינות אמריקה הלטינית על בסיס שיתוף פעולה ידידותי, יחסי סחר מועילים הדדית, דו-קיום בשלום ואי התערבות בענייני פנים.
לראשונה מאז 1944 איפשרה מדיניות החוץ הסובייטית להרחיב את היחסים בין ברית המועצות לעולם השלישי.
הנשיא ריקארדו לאגוס ביקר ברוסיה באוקטובר 2002, ואילו הנשיא ולדימיר פוטין ביקר בצ'ילה בנובמבר 2004, בשיתוף עם פסגת APEC שהתקיימה בסנטיאגו, במה שהיה הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בדרום אמריקה.
מישל בצ'לט ביקרה ביקור רשמי ברוסיה בתאריכים 2-4 באפריל 2009 בהזמנתו של דמיטרי מדבדב.
בשנת 2001 הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הסתכם לנו$50 מיליון דולר, והוא גדל ל-300 מיליון דולר ב-2007, ו-380 מיליון דולר ב-2008. ב-2014 הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-820 מיליון דולר.
צ'ילה מצפה גם להקים חנויות ייצוא חדשות ברוסיה לצורך תפוקת האוכמניות הגוברת שלה.
היא הציגה לראשונה את התערוכה האחרונה של IFE במוסקבה.
בשנת 2007–2008, רוסיה זינקה מעל ספרד, והפכה לשוק יצוא הפרות השלישי בגודלו של צ'ילה באירופה, עם יצוא כולל למדינה (בעיקר תפוחים וענבים) שגדל ב-59 אחוזים, מ-64,554 טון ל-102,321 טון.
צ'ילה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בסנקט פטרבורג וולדיווסטוק.
מאידך, רוסיה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליה כללית בוולפראיסו.
יחסי צ'ילה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה לצרפת.
שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי וארגון הסחר העולמי.
בשנת 1846 כוננו צ'ילה וצרפת יחסים דיפלומטיים לאחר חתימת "חוזה הידידות, המסחר והניווט".
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית, הקונסול הצ'יליאני המיוחד להגירה בפריז, פבלו נרודה שכר ספינת קיטור צרפתית בשם ויניפג והעלה עליה 2,200 פליטים ספרדים שברחו מספרד במהלך מלחמת האזרחים.
רבים התגוררו בתנאים פרועים במחנות מעצר בצרפת.
הספינה יצאה מצרפת באוגוסט 1939 והגיעה לנמל צ'ילה בוולפראיסו ב-3 בספטמבר 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה צ'ילה נותרה נייטרלית לאורך כל המלחמה.
ב-11 בספטמבר 1973, צ'ילה חוותה הפיכה כאשר כוחות הנאמנים לגנרל אוגוסטו פינושה השתלטו על הממשלה והדיחו את הנשיא סלבדור אלנדה.
הנשיא אדוארדו פריי מונטלבה (1965)
הנשיא אדוארדו פריי רואיס-טאגלה (1997)