tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש בהם שחודרים אך מעט לאזור הצפק (למשל הכליות) או שהם נכנסים עד לדרגה שהם עטופים חלקית בצפק קרבי (למשל המעי הגס העולה והמעי הגס היורד).
על איברים אלו אומרים שהם מאחורי הצפק (retroperitoneale).
איברים אחרים כגון הקיבה והמעי הדק חודרים במלואם לאזור הצפק והם עטופים לחלוטין בצפק קרבי.
יחד עם האיברים התוך-צפקיים, נמשכים לתוך אזור הצפק גם כלי הדם והעצבים שלהם.
הללו עוברים בתוך שכבה כפולה של צפק המכילה רקמת חיבור רפה ורקמת שומן.
לאיברים שנכנסו במלואם יש יכולת תנועה התלויה באורכו של הקרום הכפול המעגן אותם לדופנות הבטן.
כאשר האיברים גדלים הם ממלאים לחלוטין את חלל הבטן ומותירים רק חלל פוטנציאלי בין הקרום הדופני לקרום הקרבי.
החלל הפוטנציאלי, המכונה "חלל הצפק" (Cavitas peritonealis), מכיל כמות קטנה של נוזל סיכוך (כ-50 מ"ל).
בזכרים חלל הצפק שלם, ובנקבות הוא פתוח דרך החצוצרות, הרחם והנרתיק.
לחלקיו השונים של הצפק ניתנו שמות.
החלוקה הראשונה היא לחלל העיקרי של הצפק ולחלל נוסף המכונה "אַמְתַּח הַפֶּדֶר" (Bursa omentalis) הקשורים ביניהם בפתח בשם "נקב הפדר" (Foramen omentale; Foramen epiploicum).
בחלק הקדמי של הבטן בולט "הפֶּדֶר הגדול" (Omentum majus) – מבנה המורכב משתי שכבות של צפק כפול (למעשה ארבע שכבות של צפק) היורד כסינר מחלקה התחתון של הקיבה, המכונה עקם הקיבה הגדול ועולה בחזרה עד למעי הגס הרוחבי, לסרעפת ולטחול.
הפדר הגדול מגיע עד לאגן ומכסה את החלק הקדמי של המעי.
מהחלק העליון של הקיבה, עקם הקיבה הקטן, עולה "הפדר הקטן" (Omentum minus) עד לכבד.
איברים תוך-צפקיים מעוגנים לדופנות הבטן בשכבה כפולה של צפק המכילה את כלי הדם ואת העצבים שלהם.
מלבד כלי דם ועצבים, בין שכבות הצפק נמצאים מבנים חוץ-צפקיים נוספים ברקמת חיבור רפה המכילה רקמת שומן וקשריות לימפה.
לשכבות כפולות אלו שמות בהתאם לאיברים המחוברים אליהם.
כך למשל מתלה המעי (Mesenterium) הוא קרום הצפק הכפול המעגן את המעי הדק (למעט התריסריון שהוא מאחורי הצפק) ו"מתלה המעי הגס הרוחבי" (Mesocolon transversum) הוא קרום הצפק הכפול המעגן את המעי הגס הרוחבי.
לאיברים עם מצע יש יכולת תנועה בחלל הבטן.
חלוקות משניות של חלקי הצפק מאפשרות ציון מדויק יותר של חלקיו.
צפק כפול המחבר בין איבר לאיבר או בין איבר לדופנות הבטן מכונה רצועה; למשל "רצועת הקיבה והטחול" (Ligamentum gastrosplenicum; Ligamentum gastrolienale), "רצועת הקיבה והמעי הגס" (Ligamentum gastrocolicum) ו"רצועת הקיבה והסרעפת" (Ligamentum gastrophrenicum), שהן כולן בעצם חלקיו של הפדר הגדול.
קפלים בצפק שיוצרים אזורים סגורים הפתוחים לחלל הצפק או אזורים עיוורים מכונים נְסַגוֹת (Recessus; ביחיד: נִסְגָּה).
אמתח הפדר הוא דוגמה לנִסְגָּה כזו.
קמטים (plicae) בצפק נוצרים בדרך כלל במקומות שבהם מכסה הצפק צינור כלשהו או שאריות מבנה עוברי; למשל, קמט הטבור האמצעי (Plica umbilicalis mediana), המכסה שארית ממבנה עוברי שהתנוון.
צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה (שם מדעי: Ceratophrys ornata), ידועה גם כצפרדע הפקמן, היא מין ממשפחת הלפטודקטיליים, הנפוץ בעיקר ביערות הגשם של ארגנטינה, אורוגוואי וברזיל.
בהיותה אכלנית כפייתית, היא תנסה לבלוע כל דבר שיתקרב לפיה הרחב, כגון חרקים, מכרסמים, לטאות וגם צפרדעים, אפילו אם גודל הטרף שלה יגרום לה לחנק.
צפרדע זו נחשבת לחלק ממשפת הלפטודקטיליים, אך ע"פ כמה חלוקות היא שייכת למשפחה של קרפדות מקרינות.
הנקבות גדלות עד לאורך של 16.5 ס"מ, ואילו הזכרים עד לאורך של 11.5 ס"מ.
תוחלת החיים הממוצעת היא בין שש לשבע שנים, אם כי צפרדע זו יכולה לחיות עד לעשר שנים בשבי ואף יותר.
המאפיין הבולט ביותר שלה היא פיה הרחב, שתופס כמחצית מגודל גופה.
צבעו עורה הנפוץ ביותר הוא ירוק בהיר עם פסים אדומים, וכן קיימים פרטים בעלי גוון ירוק כהה, גוון שחור ואף פרטים לבקנים.
קשה לקבוע את מין הצפרדע לפני שהגיעה לבשלות מינית.
הדימורפיזם הזוויגי בין המינים מתבטא בהבדלי גודל וכן שלזכרים צוואר בעל גוון כהה יותר.
הצפרדע הארגנטינאית רחבת-הפה אינה רודפת אחר הטרף שלה אלא עומדת ללא תנועה ומחכה לטרף שיתקרב אליה.
היא תנסה לאכול כל דבר שיכול להיכנס לפיה, וגם דברים הגדולים ממנה.
בטבע, התפריט העיקרי של צפרדע זה כולל מכרסמים כגון עכברים, זוחלים קטנים וכן עכבישים וחרקים כגון ארבה.
הצפרדע ידועה כבעלת תיאבון פראי.
היא תנסה לאכול טרף אפילו בגודל שלה.
במקרה של איום על ידי בעל חיים גדול יותר, הצפרדע תיתן נשיכה חזקה לחיה המאיימת, שכן יש לה בליטות דמוי-שן בלסת התחתונה והעליונה.
לעיתים היא אף תסתער קדימה לעבר בעל החיים המאיים, ללא קשר לגודלו או לחוזקו של המאיים.
יש המגדלים את הצפרדע כחיית מחמד, ומאכילים אותה בחרקי ארבה בוגרים, צרצרים חומים ושחורים ועכברים.
ישנם פרטים שניזונים גם מדגים.
מחקרים הראו שאם צפרדע זו תאכל רק עכברים ומכרסמים אחרים היא תתחיל לצבור שומן והדבר יוביל לעיוורון ולמוות.
נקבת הצפרדע מטילה כ-2,000 ביצים במים, שהופכים ללראשנים לאחר כשבועיים.
צפרדע העץ (שם מדעי: Lithobates sylvatica) היא מין ממשפחת הצפרדעיים שתפוצתה החל מהרי האפלצ'ים בצפון-מזרח ארצות הברית והלאה מערבה עד לאלסקה, וכן מספר לא מבוטל של פרטים בקליפורניה.
היא קרובת משפחתה של צפרדע השור האמריקנית.
צפרדע זו זכתה להתעניינות גוברת בקרב ביולוגים במאה האחרונה בשל עמידותה לקור, הסתגלותה למחיה על הארץ, בתי גידול מעניינים (ביצות, רמות) ובאופן יחסי תנועתיות רבה.
האקולוגיה והשימור של צפרדע העץ זכו לתשומת לב מחקרית רבה.
צפרדע העץ היא הדו-חי הלאומי של מדינת ניו יורק.
בדומה לצפרדעים צפוניים אחרים שנכנסים לתרדמת חורף בקרבת פני הארץ, צפרדע העץ יכולה לשאת קיפאון של דמה ושל רקמות נוספות.
שתנן נאגר ברקמות הגוף כהכנה לחורף, וגליקוגן מהכבד נהפך ברובו לגלוקוז.
צפרדעים יכולים לשרוד רצף גדול של הקפאות והפשרות במהלך החורף אם לא יותר מ-65 אחוזים מהמים בגופם קופאים.
אורכה של צפרדע העץ נע בין 5.1 ל-7 סנטימטרים.
גוון העור של צפרדע בוגרת הוא לרוב חום, שזוף או בגוון אדום-חלוד ועיניה כהות.
פרטים שונים יכולים לשנות את גוון עורם.
כפות הרגליים והידיים של הצפרדע הן בעלות גוון חיוור של צהוב או ירוק.
אדם שייתקל ביער בארצות הברית בצפרדע חומה ובעלת עיניים כהות, ככל הנראה ייתקל בצפרדע העץ.
אין גזע אחר של צפרדעים בצפון אמריקה עם מראה דומה לזה של צפרדע העץ.
הצפרדע חמקנית ואינה נותנת שיתקרבו אליה, בעת התקרבות היא תמהר להתחבא מתחת לערימת עלים.
צפרדע העץ ניזונה ממגוון של חסרי חוליות קטנים.
כאוכלי-כל, הראשנים אוכלים שפוכת צמחים, אצות, וכן תוקפים ואוכלים ביצים של פגיות ושל דו-חיים אחרים, כולל את אלו של צפרדעי עץ אחרים.
צפרדע העץ אוכלת כמו צפרדעים אחרות ממשפחת הצפרדעיים, היא שולפת את לשונה לעבר הטרף שלה ושואבת אותו לפיה.
צפרדע חץ זהובה (שם מדעי: Phyllobates terribilis; משמעות השם המדעי: "מטפס עצים קטלני") היא מין של צפרדע בסכנת הכחדה ממשפחת הדנדרובטיים, המכונות גם "צפרדעי חץ הרעל" על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיחת חצים מורעלים על ידי שפשוף קצה החץ בהפרשות עור הגב שלה.
צפרדע זו אנדמית לחופי האוקיינוס השקט של קולומביה.
היא נחשבת לבעל הרעלן הקטלני ביותר במשפחתה ואחת מהחיות הרעילות הקטלניות ביותר בעולם.
היא בעלת גוף קטן שאורכו 55 מ"מ בממוצע.
רגליה הארוכות עוזרות לה לקפץ ומצוידות בכריות לאחיזה המאפשרות טיפוס על צמחים.
יש לה שיניים קטנות בלסתה.
הצפרדע פעילה בשעות היום ומבלה רוב זמנה על צמחייה בקרקע היער.
בניגוד לרוב הצפרדעים היא חיה בחבורות של 2–6 פרטים.
צפרדעים אלו ניזונות מחרקי יער שונים כמו נמלים, טרמיטים וחיפושיות, שחלקם רעילים.
הצפרדע משתמשת בארס של החרקים על מנת להפוך בעצמה לרעילה ומסוכנת לאויביה.
הצפרדע חיה בטבע רק בחופי האוקיינוס השקט של קולומביה, בעיקר ביערות גשם לחים.
ירוק מנטה: גוון המופיע בקרב רוב הצפרדעים בשבי.
עשוי להיות אף בהיר יותר.
צהוב: גוון הנע בין צהוב בהיר לצבע זהב.
ייתכן שצפרדעים אלו שייכות למין Phyllobates bicolor.
כתום: צפרדעים בגוון זה נדירות יחסית.
צבען נע בין כתום מתכתי לכתום-צהוב.
צפרדע חץ שחורה-ירוקה (שם מדעי: Dendrobates auratus) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המכונים גם צפרדעי חץ הרעל על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים למשיחת חצים מורעלים.
צפרדע זו חיה במרכז אמריקה וצפונה של דרום אמריקה וגם בהוואי שבאוקיינוס השקט.
למרות תפוצתה הקטנה היא אינה נמצאת בסכנת הכחדה.
צבעיה של הצפרדע מהווים אות אזהרה לטורפיה בדבר היותה רעילה ביותר.
הצפרדע ניזונה מקרדיות, חיפושיות ונמלים ארסיות ומשתמשת ברעל הקטלני שלהן על מנת להפוך לרעילה.
בשבי צפרדע זו מאבדת את רעילותה.
אורכה של הצפרדע ממוצע למשפחתה ומגיע ל-25–42 מ"מ.
גוון עורה ירוק כהה עם כתמים כהים הנפרשים לאורך הגוף.
הבולט ביניהם הוא הכתם שמתחיל מהעורף עד לקצה עמוד השדרה ומתלכד עם כתמים באזורי אגן הירכיים.
למרות שמה, הצפרדע מופיעה לעיתים בצבעים נוספים כגון ירוק מתכתי, ירוק ברקת, טורקיז, צהוב חיוור, ואף כחול.
הכתמים עשויים להיות חומים או שחורים ואף להופיע בדוגמת חברבורות כמו שיש לצפרדע Oophaga sylvaticus.
הצפרדע בעלת אצבעות ארוכות עם כריות הדבקה, המאפשרות לטפס במעלה העצים.
היא חיה על העצים וישנה בחורים בעץ.
צפרדעים ממין זה מתרבות על קרקע היער, שומרות על ראשניהן בתוך צמחים מטפסים הגדלים במקווי מים ומגינות עליהם מטורפים ומטפילים.
הראשנים ניזונים מאצות וחסרי חוליות קטנים החיים בתוך הצמחים.
צפרדע חץ אנתוני (שם מדעי: Epipedobates anthonyi) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המכונים גם צפרדעי חץ הרעל על שם ארסם החזק ששימש את האינדיאנים במשיכת חצי רעילים.
צפרדע חץ אנתוני חיה בטבע ביערות גשם, ביצות ומקווי מים טרופיים באקוודור ופרו.
היא מאוימת בטבע על ידי כריתת היערות וזיהום הסביבה.
אורכה 19-26 מ"מ ולה עיניים גדולות, ראש קטן וגפיים חזקות.
גופה אדום עם כמה פסים אנכיים ירוקים-לבנים ועוד פס אנכי באמצע.
היא משוטטת בפסולת העלים של היער ומחפשת חרקים קטנים למאכל ופעילה ביום בעיקר.
ארסית ביותר עם מעט מאד טורפים מעטים ביותר עקב כך.
כרוב צפרדעי החץ הם מתרבה בלהקות טריטוריאליות לקרקע היער.
הזכר שומר על הביצים לאחר ההזדווגות ומטמין אותם מתחת לעלים עד שהראשנים בוקעים ואחרי הבקיעה הוא מעביר אותם למחסה ולאזורים לחים בהם יוכלו להתפתח.
צפרדע חץ תותית (שם מדעי: Oophaga pumilio) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים, המכונים גם "צפרדעי חץ הרעל" על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיחת חצים מורעלים.
סימני הזיהוי העיקריים של הצפרדע הוא רגליה הכחולות וגופה האדום - המהווים אזהרה לאויביה על כך שהיא רעילה מאוד.
תפוצתה העיקרית היא במרכז אמריקה ביערות גשם לחים בעלי צמחייה מרובה.
צפרדע זו היא המין הרעיל ביותר בסוגה.
שמו של האי רד פרוג איילנד בארכיפלג בוקס דל טורו בצפון פנמה קרוי על שם הצפרדע החיה ביערות האי.
אורכה הממוצע של הצפרדע 17.5–22 מ"מ.
היא בעלת ראש קטן ורגליים חזקות העוזרות לטפס על צמחיית היער.
הצפרדעים ניזונות מחרקים קטנים שונים.
חלק ממיני הטרף שלהם, כמו האקריות מסדרת Oribatida, מפרישים רעלים מסוכנים מסוג Pumiliotoxin 251D.
רעלים דומים נמצאים בנמלים מסוג Brachymyrmex.
הצפרדעים מסוגלות לספוג את הרעל הקטלני של הטרף בגופן ולהשתמש בו בתור הרתעה נגד טורפים.
עם זאת בשבי הצפרדעים מאבדות את היכולת הזאת.
נקבות צפרדע החץ התותית מובילות את ראשניהן הצעירים אל מרומי העצים, לעבר צמחים המכילים מים.
שם הן שומרות את הראשנים ומטילות עבורם ביצים עקרות מהם הם ניזונים עד בגרותם.
באופן זה הן שומרות עליהם מטורפים.
צפרדע העגבנייה (שם מדעי: Dyscophus antongilii) היא מין צפרדע שמנמנה החיה באי מדגסקר והיא בעלת יכולת להתנפח כדי להרשים את אויביה.
הנקבות גדולות מהזכרים ומגיעות לאורך 10.5 ס"מ ולמשקל 230 גרם, כשהזכרים כחצי מזה.
צבען האדום החזק נתן להם את שמם ולהן ראש גדול, גוף שטוח עם צידיים מוארכים שבקצם פס שחור והרגליים קטנות.
צבעה נועד להזהיר את אויביה שהיא ארסית, ובנוסף יש לה הפרשת ריר דביקה היכולה לגרום לפגיעה קשה לאלרגיים אליה.
צפרדע זו חיה רק באי מדגסקר שלחופי אפריקה.
הם חיים בצפון מזרח האי לחופי מפרץ אנטולין (ששמם המדעי קרוי על שמו).
לעיתים מבלבלים בינה לבין קרובתה Dyscophus guineti, שקטנה ממנה ולא יכולה להתנפח.
הצפרדע חיה בבריכות מים ברחבי האי וכן ערבות לחות ויערות גשם, נהרות, ביצות ואף באזורים עירוניים.
הצפרדע היא אוכלת בשר הניזונה מחרקים שונים, זבובים, חגבים, חיפושיות וכיוצא בזה.
כשהיא מותקפת (בעיקר על ידי נחשים אך גם עופות טורפים, תנינים או טורפים מקומיים כמו הפוסה), היא תנפח את גבה כדי להיראות גדולה יותר והצבע יזהיר מארסיותה.
אם זה לא עוזר, העור מפריש נוזל רירי דביק ולבן הגורם לתגובות אלרגיות.
צפרדע זו נמצאת בסיכון בטבע.
חלה ירידה במספרה עקב זיהומים קשים, פגיעה ביערות בהם היא חיה ובעיקר גידולה כחיית מחמד.
היא נכללת במינים האסורים לגידול של ארגון CITES, עקב הירידה במספרם.
צפרדע העצים (שם מדעי: Frankixalus jerdonii) היא מין נדיר של צפרדע ממשפחת הרקופוריים (סדרת חסרי זנב) שנתגלתה לראשונה בשנת 1870 על ידי הזואולוג הבריטי תומאס ג'רדוני.
הצפרדע אנדמית לאזורים מיוערים בעלי אקלים טרופי בצפון מזרח הודו ושוכנת על גבי צמרות העצים.
הצפרדע שוכנת בנקרות עצים מלאים במים בגובה של 6 מטרים מעל פני הקרקע שם היא מטילה את ביציה.
הצפרדעים הבוגרות חוזרות ומטילות ביצים בלתי מופרות באזורי ההטלה מהם ניזונים הראשנים שבקעו.
שלא כמו מרבית מיני הצפרדעים הצפרדעים הבוגרות צמחוניות.
צפרדע גוליית (שם מדעי: Conraua) הוא סוג יחידי במשפחתו - צפרדעי גוליית (Conrauidae), של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
בעבר הוא שויך למשפחת הצפרדעיים (Ranidae) והפטרופדיים (Petropedetidae).
בני הסוג הם צפרדעים החיות באפריקה שמדרום לסהרה והם הצפרדעים הגדולות ביותר בעולם, כשהמין צפרדע גוליית (Conraua goliath) מגיעה לאורך 32 ס"מ ולמשקל של 3.3 ק"ג והיא המין הגדול ביותר בסדרת חסרי זנב.
בתור מינים גדולים הם יכולים לתפוס עם לשונם ולסתותיהם, טרף גדול הכולל צפרדעים אחרות, זוחלים קטנים, עופות, מכרסמים ואף עטלפים.
חלק מהמינים נמצאים בסכנת הכחדה, עקב הפגיעה בבית גידולם וגידול לא חוקי שלהם.
צפרדע מרקדת (שם מדעי: Micrixalidae) הוא סוג יחידי של חסרי זנב במשפחת צפרדעים מרקדות (Micrixalidae), הנקראות כך על שום מנהגי החיזור שלהן (ר' להלן).
תפוצת הסוג מוגבלת להרי גהט המערביים שבמערב הודו.
בעבר נחשבו כתת-משפחה של צפרדעיים, אך עדיין שויכו לתת-משפחה עצמאית.
בימינו התמעטו מיני צפרדעים רוקדות רבים עקב פגיעה באזורי המחיה.
בני הסוג הם צפרדעים קטנות, בעלות צבעים מקושטים וגרון היכול להתנפח.
הזכרים מנופפים ברגליהם באוויר במהלך החיזור אחרי הנקבות, ומכאן שמה של הצפרדע.
צפרא סער (צופי) (27 בפברואר 1939 – 20 ביולי 2022) הייתה מורה ומחנכת שזכתה להערכה רבה ובין היתר על הצטיינות בהוראה "כלת פרס החינוך" מטעם משרד החינוך, בתעודת הערכה על תרומתה להעלאת רמת ההישגים הלימודיים והחינוכיים מטעם הסתדרות המורים בישראל ובפרסים רבים.
צפרא נולדה בירושלים לאברהם דוד ליכטמן ולבריינה (לבית אסטיס) שעלו לארץ ישראל בשנת 1921 בעלייה השלישית מרוסיה ועמדו בראש הקבוצה השישית במסגרת תנועת החלוץ.
ליכטמן, הקים בשנת 1931 את הקואופרטיב לתחבורה "המקשר" והמשפחה התגוררה ברח' עזרא בירושלים.
אחותה הגדולה דרורה אידלמן הייתה מורה ומחנכת, אחותה שולה שפירא הייתה אחות ואחיה מאיר ליכטמן עבד בחברת אגד.
צפרא התחנכה בבית ספר עממי לבנות "למל", המשיכה את לימודיה בבית ספר תיכון בית הכרם ושם סיימה גם את לימודי הסמינר.
בסיום הלימודים התגייסה לצה"ל והתמנתה לקצינת חינוך בפיקוד הדרום.
צופי חינכה דורות רבים של תלמידים, החל משירותה הצבאי כקצינת חינוך בתחילת שנות ה-60 ועד לסוף שנות ה-90. את עיקר עבודתה ביצעה ברמת השרון, לשם עברה המשפחה בשנת 1973.
צפרא ידועה כמחנכת מעולה ומסורה, קרובה מאוד לתלמידיה ובדרכה המיוחדת יודעת 'לקרוא' את בעיותיהם ולעזור מעבר לנדרש לכל נזקק." ועוד פרסים ותעודות הערכה רבים ממשרד החינוך, ממנהלות בתי ספר ומהורים ותלמידים רבים.
לצפרא סער תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה כללית ובתולדות עם ישראל.
בשנת 1964 התחתנה עם משה סער (סימי) ולהם שני ילדים ושבעה נכדים.
צפרדע מעופפת או צְפַרְדֵּעַ דּוֹאָה (שם מדעי: Rhacophorus) היא סוג של צפרדע ממשפחת הרקופוריים.
צפרדעים אלה מיוחדות בכך שהן מסוגלות לדאות בין העצים ביערות הגשם.
למרות שסווגו מינים רבים של הצפרדע הדואה, רק מעט ידוע על אורח חייה ועל ההבדלים בין המינים השונים.
צפרדעים דואות חיות ביערות גשם לחים ברחבי הודו, יפן, מדגסקר, אפריקה ודרום-מזרח אסיה.
לרגליהן קרומי שחייה מפותחים, שבעזרתם הן מסוגלות לדאות מעץ לעץ.
צפרדעים דואות שוכנות בשלב גבוה של החופה והעלים, שכן הן זקוקות לתנופה או גובה על מנת לאפשר את הדאיה.
צפרדעים אלה מחזרות על העצים ולעיתים קבוצות צפרדעים מתאספת כדי להזדווג.
הזכרים הגדולים ביותר הם המושכים בעיני הנקבות אך הן עשויות לבחור גם במחזרים קטנים יותר.
הנקבות מטילות את הביצים על עלים הממוקמים מעל המים והראשנים נופלים מהביצים למים.
היות שמדובר בסוג צפרדע שבו ישנם מינים רבים (81) החיים באזורים נרחבים בכדור הארץ, לא ניתן לדבר על מצב שימור אחד, והמינים נעים בין מצב "ללא חשש" לבין "בסכנת הכחדה".
יחד עם זאת, בשל הצטמצמות ניכרת בשטחי יערות הגשם, נשקפת סכנה שמצב השימור של יותר ויותר מינים ידרדר.
צפרדע הבננה או צפרדע הקנה (שם מדעי: Afrixalus) הוא סוג של צפרדעים אפריקניות ממשפחת ההיפרוליים.
בסוג זה ישנם 30 מינים.
אורכם של צפרדעים קטנות אלה עד 40 מ"מ והם בעלי עור לח, בדרך כלל מפוספס בלבן או זהוב על רקע ירוק או צהוב אך גם חום.
העיניים גדולות והרגליים מוארכות ומותאמות לטיפוס.
צפרדעים אלה פעילות בלילות ומטפסות על עצים ועל קנים בעונת החיזור.
הם מחזרות על הענפים ומטילות עליהם ביצים על ענפי הקנים וגם על עצי בננה.
הצפרדעים נפוצות בכל אפריקה, בעיקר באזורים לחים אך גם בסוואנה ובאדמות שיחים.
הראשנים שוחים בימיהם הראשונים במים.
צפרדע הכיס (שם מדעי: Assa darlingtoni) היא מין צפרדע ממשפחת המיובטרכיים החיה רק במזרח אוסטרליה בדרום קווינסלנד וצפון-מזרח ניו סאות' ויילס, והיא ייחודית מבין הצפרדעים בכך שהיא משריצה ולדות שמתפתחים אצלה ב"כיס".
אורך הצפרדע עד 2.5 ס"מ וצבעה חום-אדמדם עם כמה כתמים דמויי V לאורך הגב.
הראש נמוך והעיניים זהובות-חומות בדומה לגוף.
הגוף בעל מבנה מוסווה בין פסולת העלים של קרקע היער.
מעל הירך של הזכר ישנו "כיס" גדול בו הצפרדע מגדלת את צאצאיה.
הצפרדע זוחלת ולא מקפצת כלל.
הצפרדע מסתתרת בין העלים, הסלעים והגזעים ביערות הגשם והיערות הפתוחים של דרום קווינסלנד וניו סאות' ויילס.
הצפרדעים מתרבות על הקרקע והנקבות מטילות בחורי גזעים או מתחת הסלעים או העלים 1–50 ביצים המאוחסנות שם למשך כמה חודשים וההורים שומרים עליהם מטורפים.
כשהראשנים בוקעים הזכר מכניס אותם לכיסו ושם הם מתפתחים עד לבגרותם.
מקורה מדרום אמריקה מאזור האמזונאס וסביבתו.
החלק הגבי של הצפרדע מאופיין בצבע ירוק-ליים, והחלק הבטני מאופיין בצבעי לבן-צהוב או שמנת.
השפה התחתונה, החזה והרגליים הקדמיות מאופיינות בכתמים לבנים בעלי מסגרת כהה, כאשר הכתמים בעלי צפיפות גבוהה יותר בכיוון הרגליים האחוריות.
אצבעות הצפרדע בעלי צבע חום שקוף, צורתן ארוכה ובסיומן צורת דיסקיות ירוקות.
מאפיין בולט נוסף היא בלוטה היוצאת מאחורי כל עין ומעל תוף האוזן.
צפרדע הקמבו נפוצה ביער האמזונס בצפון בוליביה, מערב וצפון ברזיל, החלק הדרום המזרחי של קולומביה, מזרח פרו, דרום ומזרח ונצואלה וגיאנה.
לעיתים ניתן למצוא אותה גם בגדות נהר או אגם באזורים של סראדו, סוואנה טרופית בברזיל.
צפרדע הקמבו היא בעל חיים לילי, המתגוררת על עצים לחים ביערות טרופיים.
הזכרים והנקבות בונים קנים בגובה של 1–3 מטר מעל בריכות ושלוליות הנמצאות ביער.
הנקבות מטילות בקן כ-600 ביצים שעטופות במסה ג'לטינית.
לאחר 8–10 ימים בוקעים הראשנים ונופלים לתוך מי הבריכה, שם הם ממשיכים את התפתחותם לכדי צפרדע בוגרת.
הרבייה מתרחשת במשך כל עונות השנה כאשר שיאה הרבייה מתרחש בעונה הגשומה (נובמבר עד מאי).
על פי איגוד השימור הבינלאומי IUCN, והרשימה האדומה, המין נכלל ברשימת המינים שאינם נמצאים בסכנת הכחדה.
לפי דרגת השימור שנקבעה באיגוד השימור, המין נמצא ב"ללא חשש", משמע נמצא בתפוצה רחבה בטבע ומספרו אינו פוחת.
רעלן צפרדע הקמבו הוא חומר דמוי שעווה המופרש מעורה של הצפרדע כהגנה נגד טורפים.
הוא מעמיס את המערכת הפנימית של הטורף בחומרים כימיים, המעוררים הקאות, התכווצויות שרירים, ועוויתות מעיים, ובכך גורמים לטורף לפלוט את הצפרדע מפיו.
הרעל מכיל ארבעה פפטידים אופיאטיים ממשפחות הדלטורפין ודמורפין, שנתגלו כמשככי כאבים החזקים עשרות מונים ממורפיום.
רעלן זה ידוע בשמות 'Vacina do sapo, 'Kambô', 'campu', 'sapo', 'vacino da floresta (חיסון צפרדע) ונמצא בשימוש מסורתי אצל שבטים שונים במסגרת טקסים שאמאניים.
מאחר שהארס גורם להקאות אינטנסיביות הוא משמש בטקסים כאמצעי טיהור של הגוף, אשר כביכול מביא מזל לציידים, מגביר את יכולת הסיבולת ומביא לשיפור מבחינה פיזית ומינית.
בעבר התקיימה תנועת תיירות מרפא של חולים מרחבי העולם אל השאמנים באמזונס, אך בשנים האחרונות הוא זוכה לפופולריות כטיפול לניקוי רעלים בארצות שונות.
טענות לגבי התועלת הרפואית של הרעל אינן נתמכות במחקרים רפואיים.
צפרדע וחברים היא סדרת טלוויזיה מונפשת הולנדית לילדים, המבוססת על סדרת ספרי ילדים מצליחה בעלת אותו שם שנכתבה על ידי איב בנטינג ואוירה על ידי ז'וזה מאס.
הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2009 בערוץ KRO.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2011 בערוץ הופ!.
הסדרה היא בת עונה אחת ו-26 פרקים באורך 7 דקות כל אחד.
בכל פרק, צפרדע וחבריו, חזירונת, ברווזה, ארנב ועכבר, מתמודדים בכל יום עם רגשות כאהבה, פחד ועצב בעולמם השקט.
צפרדע (Frog) (גיא זיידמן) - הדמות הראשית בסדרה.
הוא טוב לב, ישר, פתוח וסקרן.
הוא לא מכיר שום עכבה והוא חוקר אמיתי.
חזירונת (Pig) (יסמין עיון) - סוג של "אמא אדמה" ללא שטויות, תמיד עבודת בגינה, קוטפת תפוחים ומכינה אוכל במטבח.
ברווזה (Duck) (ספיר דרמון) - ברווזה שובבה, יפה ועליזה, אבל מעט לא מודעת.
היא אכפתי ומתוקה והיא יכולה להצחיק את צפרדע הכי הרבה.
היא וצפרדע הם חברים הכי טובים ואוהבים אחד את השנייה.
ארנב (Hare) (לירון לב) - המגן, האחד שיש לו תחושת אחריות.
הוא אולי לא אומר הרבה, אבל כשהוא אומר משהו, האחרים מקשיבים לו.
עכבר (Rat) (עפרון אטקין) - שקוע נפלא מכל העיסוקים.
הוא רוח-חופשייה, חושב-חופשי, אופטימי וחסר דאגות.
חולדה טיילה בעולם וחוכמתו באה דרך חוויה עולמית זו.
דובון (Little Bear) (שי אוטולנגי) - דוב שצפרדע מצא ביער, הוא וצפרדע הם החברים הכי טובים.
צפרדע חץ סירה (שם מדעי: Ranitomeya sirensis) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המצויה ביערות הגשם של אגן האמזונאס בצפון בוליביה, מערב ברזיל באקרי ובמזרח פרו.
צפרדע זו רעילה ביותר וגופה בעל צבעי אזהרה בולטים בגווני צהוב עם רגליים כחולות, שלאורכם מכוסים כתמים שחורים רבים וגבה מפוספס בפסים רחבים שחורים.
היא קטנה מאוד באורך 15 עד 17 מ"מ בלבד והיא בעלת גפיים חזקות מותאמות לטיפוס על עצים.
הצפרדע מטפלת בראשנים העדינים שהיא נושאת על גבה ומשאירה אותם במקווי מים של צמחי ברומליים, בהם הם מתבגרים.
הנקבות מייצרות לראשנים ביצים לא מופרות למאכל עד שהם מתבגרים.
הצפרדע רעילה מאוד ומגע בצפרדע יכול לגרום לעוויתות שרירים, כאבים והתקפים לזמן קצר.
בליעה ואכילה של הצפרדע קטלנית בהרבה.
עם זאת היא לא קטלנית כמו בני הסוג Phyllobates, בו צפרדע חץ זהובה, הקטלנית ביותר מבעלי החיים הרעילים.
צפרדעים אלה מאבדות את הרעל בשבי, בו הן אינן מקבלות את התזונה הרגילה שלהן.
הרעל מופק כנראה בידי חיפושיות ממשפחת המליריתיים (Melyridae), החיות ביערות הגשם או מחסרי חוליות אחרים, שאינם ידועים עדיין.
צפרדע הנולדת בשבי היא חסרת רעל לחלוטין.
הצפרדע נפגעת מכריתת היערות ומסחר בה לחיית מחמד.
צפרדע זו היא אחת מהקשות ביותר לשימור עקב הפגיעות היחסית שלהם והקושי למצוא אותם בטבע.
צפרדע הקינמון (שם מדעי: Nyctixalus pictus) היא מין של צפרדע ממשפחת הרקופוריים החיה בדרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי, הפיליפינים, בורנאו וסומטרה.
צפרדע זו מגיעה לאורך 3.5 סנטימטרים, והנקבות גדולות מהזכרים.
צבעה חום או חום-אדמדם, עם כתמים בצבע לבן עד צהוב.
היא שוכנת-עצים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה מחצי האי המלאי (תאילנד, סינגפור ומלזיה) עד לפיליפינים, סומטרה (אינדונזיה) ובורנאו (ברוניי, מלזיה ואינדונזיה).
היא נמצאת בגובה של עד 1650 מטרים, וניזונה בעיקר מחרקים.
צפרדע זו נמצאת על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון עקב אובדן בתי גידול.
צפרדע מצויה (שם מדעי: Rana temporaria) היא מין ממשפחת הצפרדעיים החיה באירופה ובאסיה מאירלנד וסקנדינביה עד אוראל, רוסיה באירופה ומזרחה עד ליפן.
היא נפוצה לאורך רוב אירופה למעט בכמה חלקים מדרום אירופה.
צפרדע זו מגיעה לאורך 6 עד 9 ס"מ ולמשקל 22 גרם אצל הנקבות, הכבדות יותר מהזכרים.
צבע הצפרדע ירוק-זית עם כתמים חומים לאורך הגב והרגליים.
העיניים צהובות עם "מסיכה" כהה מאחוריהם.
הצפרדע מיטיבה לקפוץ ועורה לח תמיד.
הצפדע היא ציידת של חרקים ושאר פרוקי רגליים או חלזונות ותולעים שהיא צדה בלשונה הדביקה.
היא חיה לרוב בבריכות וביצות חמימות אך יכולה להצפין גם לאזור הארקטי.
הצפרדעים מתרבות באביב בקבוצות גדולות לאחר שמספר זכרים מנסים לתפוס נקבות בגבם בחיבוק כלולות.
ההתרבות חלה במים והנקבות מטילות ביצים רבות צפות יחדיו במים.
הראשנים ניזונים הן מעשבים והן מבשר של חסרי חוליות ולפעמים מקניבליות.
הצפרדעים אינם רעילות והן נטרפות בידי עופות שונים, יונקים טורפים ונחשים ואף מדו-חיים אחרים.
צפרדע הסרטנים (שם מדעי: Fejervarya cancrivora) היא מין של צפרדע ממשפחת הדיקרוגלוסיים שבקבוצה ניאובטרכיה, אשר חיה בטבע במקווי מים בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה בין טאיוואן, סין למדינת אודישה בהודו ועד הפיליפינים והיא הופצה בידי האדם גם לגואם שבהאוקיינוס השקט.
זו מין הצפרדע היחידה בעולם היכולה לשרוד במים מליחים.
צפרדע זו היא אחת מ-144 דו-חיים קיימים היכולה לשרוד טבילה במי ים ולשרוד, אם כי רק לעיתים קצרות.
לרוב היא מצויה בבריכות בביצות מנגרובים או ביצות מלוחות וגם במים מתוקים.
היא עושה את זה באמצעות ייצור שתנן מרוכז מאוד ומטבוליזם מיוחד בו ריכוז נתרן ושתנן דליל.
הבוגרים יכולים לשרוד מליחות של 2.8% והראשנים אף במליחות של 3.9%.
זוהי צפרדע גדולה למדי בעלת גוונים חומים-ירוקים עם רגליים חומות בהירות.
הזכרים מגיעים לאורך 60 מילימטרים והנקבות מגיעות לאורך 70–80 מילימטרים, כשהפרטים הגדולים ביותר מגיעים לאורך 120 מילימטרים.
הצפרדעים בעלות חוטם דק ועיניים גדולות והם בעלי רגליים ארוכות וחזקות.
צפרדע זו ניזונה בעיקר מחרקים סמוך למים מתוקים.
עם זאת בבריכות מנגרובים היא ניזונה בעיקר מסרטנאים שונים כמו סרטנים קצרי בטן, מה שנתן לה את שמה.
הצפרדע ניצודה למאכל ולעיתים מגודלת לחקלאות, בעיקר עבור אכילת רגלי צפרדע ברחבי דרום-מזרח אסיה ובייחוד באי ג'אווה.
למרות הציד מצב שימורה הוא "ללא חשש", לפי הרשימה האדומה של IUCN.
צפרדע האחו (שם מדעי: Lithobates pipiens) היא מין של צפרדע ממשפחת הצפרדעיים החיה באמריקה הצפונית ושייכת לסוג ליטובטס.
הצפרדע היא הדו-חיים הלאומי של ורמונט ומינסוטה.
צפרדע זו מגיעה לאורך ממוצע של 11 ס"מ, גדולה יחסית למשפחתה והיא בעלת עור לח בצבע ירוק בהיר עד חום ולבן מלמטה כשצידי הגוף, הגב והפנים עד העיניים אפורים-ורודים.
הראשן בעל גוונים חומים כהים עד שחור ובעלי כתמים בהירים מלמטה.
תפוצת הצפרדע משתרעת בצפון ממפרץ הדסון וימת העבדים הגדולה שבקנדה ובארצות הברית מדרימים עד לניו מקסיקו וקנטקי.
אוכלוסייה של הצפרדע מצויה גם בפנמה אך היא מבודדת משאר האוכלוסיות.
אוכלוסיות אחרות של הצפרדע נפגעו במספר אזורים וחלה ירידה הדרגתית בתפוצתם, בין השאר עקב זיהומים וייבוש ביצות.
הצפרדע שוכנת עד לגובה 3,000 מטר מעל פני הים במקווי מים עומדים כמו בריכות, ביצות ובנחלים בגדות יערות ולעיתים נמצאת גם בפארקים עירוניים.
הצפרדע שוכנת סמוך למים הרדודים העשירים בצמחייה ובהם מטילה את ביציה, לעיתים מעל 6,500 ביצים.
הצפרדעים הבוגרות טורפות בעיקר של חרקים ושאר פרוקי רגליים אך הפרטים הגדולים יכולים לטרוף גם צפרדעים אחרות, ציפורים ואף נחשי בירית קטנים ובתקרית אחת נתפסה צפרדע שצדה עטלף.
בתורה הצפרדע נטרפת בידי עופות מים, נחשים, דביבונים ובידי צפרדעים אחרות והם אף נאכלות בידי אנשים.
צפרדע זכוכית לה פלמה (שם מדעי: Hyalinobatrachium valerioi) היא מין של צפרדע מהמשפחה צנטרולניים, החיה בין העצים ביערות הגשם של אמריקה המרכזית וצפון אמריקה הדרומית שבין מרכז קוסטה ריקה, דרומה עד פנמה ולאורך חופי האוקיינוס השקט שלחופי קולומביה ואקוודור.
צפרדע זו היא קטנה מאוד, באורך של 24 מ"מ לזכרים ו-26 מ"מ בנקבות.
צפרדע זו בעלת הסוואה חזקה והיא בעלת גב צהוב מנוקד, ועליו "רשת" ירוקה כמעט שקופה וסביבה מספר כתמים כהים.
הגחון שקוף, אולם אזור הלב מכוסה ברקמה לבנה שאינו נראית לעין וכן הכבד ומערכת העיכול לבנים.
העיניים גדולות ובעלות גוון זהוב.
היא שוכנת על עצים ומשתמשת ברגליה הארוכות כדי לזנק בין העלים והענפים.
הצפרדע חיה בין העצים או השיחים והיא טורפת של חרקים קטנים כמו צרצרים, עשים, זבובים, עכבישים ואף צפרדעים קטנות אחרות.
הצפרדעים מטילים עד 40 ביצים בתטולה המוטלת על הצד התחתון של עלים מעל נחלים.
בניגוד לרוב הצנטרולניים, הזכר נשאר לטפל בתטולה שלו בשעות היום, כשהטיפול בהם מתבצע 24 שעות ביממה ומטרתו להרחיק טורפים.
הצפרדע משתמשת ברגליה כדי להסיט צרעות טורפות מביציהם ולבעוט אותם הרחק, תוך שהסוואתו מצילה אותו מהם.
הראשנים שהתפתחו בצורה מוצלחת יכולים לבקוע למים שתחתיהם במקרה של הפרעה כמו תקיפה.
בתי הגידול הטבעיים של הצפרדע הם יערות גשם של שפלה ראשוניים ומשניים לחים.
הצפרדע מסתגלת לשינוי בבית גידול, בתנאי שנשארת צמחייה מעל הנחלים.
עם זאת הוא נפגע מעט מבירוא יערות ומזיהום וריסוס יבולים.
צפרא דוויק (נקראת גם: צפרא דוויק-חרמוני) היא עובדת סוציאלית וסופרת ישראלית.
כיהנה כיו"ר איגוד העובדים הסוציאליים בשנים 2013–2018, והובילה מהלכים לחיזוק תנאי ההעסקה של עובדים סוציאליים במגזר הפרטי והציבורי, לרבות יישום צו הרחבה בתחום.
במקביל לעשייתה המקצועית פרסמה ספרי עיון ותיעוד.
אחיה, רב-סרן , היה קצין חינוך ראשי של חיל השריון, ונהרג במלחמת יום הכיפורים.
היא למדה לתואר ראשון בספרות ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך נסעה לשליחות בארצות הברית, שם למדה לתואר שני בפסיכולוגיה ובחינוך.
לאחר שובה לישראל החלה לעבוד באגף השיקום של משרד הביטחון – תחילה בתפקידי ריכוז קהילתי, ובהמשך ייסדה והנחתה קבוצות תמיכה לבני משפחות שכולות וניהלה מחוז.
בהמשך השלימה לימודי עבודה סוציאלית והוסמכה במקצוע.
בשנת 2005 ייסדה את "קרן עמי דוויק למען הנוער" לזכר בן זוגה, השופט המחוזי עמי (עמיחי) דוויק, שהיה גם יו"ר תנועת הצופים.
הקרן פועלת לסייע לגופים או ליחידים התורמים לחינוך לשוויון, למנהיגות ולנוער.
בין היתר קיימה תוכניות בשיתוף הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ב-2016 יצא ספרה הראשון "בילי חיה" העוסק בתהליך ההתבגרות של ילדה, בת למשפחה שכולה.
ב-2024 הוציאה ספר נוסף יחד עם יוני ברקאי "וחושך על פני תהום" העוסק בחוויות הניצולים בימים הראשונים לאחר התופת של טבח שבעה באוקטובר, ובטיפול בהם ובבני משפחות הנרצחים והחטופים בחלוף הזמן.
הספר מבוסס על ניסיונה בטיפול בניצולי הטבח בפסטיבל נובה ובמשפחות.
משרד הביטחון – אגף השיקום: דוויק עבדה כשלושה עשורים בתפקידי שטח וניהול, ובכלל זה הנחיית קבוצות לאחים שכולים, אלמנות ומשפחות שכולות, וניהול מחוז.
ב-2013 נבחרה ליו"ר איגוד העובדים הסוציאליים וכיהנה בראשו עד 2018.
בתקופתה הושגו הבנות והוסדר צו הרחבה לעובדים הסוציאליים במגזר הפרטי; האיגוד ליווה את יישום ההסכמות והסדרת תנאי השכר והזכויות.
קליטת 800 עובדים סוציאליים שהועסקו במתכונת קבלנית להעסקה ישירה בשירותים החברתיים ובבתי החולים.
קידום תדמית המקצוע, התמודדות עם שחיקת עובדים וקידום הכשרות מקצועיות, לרבות דגש על טיפול בבני נוער בסיכון ובמטפלים עיקריים במשפחה.
בשנת 2018 הפסידה בבחירות לראשות האיגוד לענבל חרמוני, שהתמודדה מטעם עתידנו.
צפרא דוויק-חרמוני, "בילי חיה", הוצאת גוונים, 2016
יוני ברקאי, צפרא דוויק, "וחושך על פני תהום", י.ב.
צפרות היא צפייה בציפורים ומעקב אחר אורחות חייהן.
בשונה מאורניתולוגיה, שהיא חקר מדעי של ציפורים, צפרות נעשית בדרך כלל ממניעים חברתיים או כתחביב לשעות הפנאי.
הצפרות יכולה להיעשות על ידי צפייה בציפורים בעין בלתי מזוינת, על ידי שימוש במכשיר לשיפור חזותי כמו משקפת או טלסקופ, על ידי האזנה לקולות ציפורים, או על ידי שימוש במצלמות מעקב.
אף שהצפרות נעשית לרוב בתור תחביב, לאוסף העשיר של התצפיות ותיעודן יש ערך מדעי רב, ואורניתולוגים מקצועיים נעזרים בהן לצורך מחקרם.
במדינות רבות באירופה ובארצות הברית, כולל בישראל, הצפרות הפכה למעין ספורט תחרותי.
מרכז צפרות או פארק צפרות הוא מוקד ללימוד צפרות באמצעות התבוננות על עופות.
האדם העוסק בצפרות נקרא צפר.
במאה ה-20 רוב פעילות הצפרות בצפון אמריקה נעשתה בחוף המזרחי.
פרסום מדריך השטח של רוג'ר טורי פיטרסון ב-1934 הוביל לעלייה הראשונית בעיסוק בצפרות.
המשקפת, ציוד חיוני לצפרות, הפכה לזמינה הרבה יותר לאחר מלחמת העולם השנייה, מה שהפך את התחביב לנגיש יותר.
אלו שנהגו למרחקים ארוכים על מנת לראות ציפורים נדירות נעזרו בזמינות המכוניות ובתשתיות הנלוות אליהן.
כ-4% מהצפון אמריקאים התעניינו בצפרות בשנות ה-70, ובאמצע שנות ה-80 נמצא שלפחות 11% מהאוכלוסייה מצפרים לפחות 20 ימים בשנה.
מספר הצפרים נאמד ב-61 מיליון בסוף שנות ה-80.
"The Sibley Guide to Birds", ספר מדריך לציפורים ולצפרות, שפורסם בשנת 2000 נמכר בכחצי מיליון עותקים עד שנת 2002.
על פי מחקר של שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, צפרים תרמו כ-36 מיליארד דולר לכלכלת ארצות הברית בשנת 2006, ושבאותה השנה, חמישית מכלל האמריקאים הזדהו כצפרים.
לפי השירות, בשנת 2016 למעלה מ-45 מיליון אמריקאים ראו עצמם כצפרים.
על פי ההערכות, צפרים בצפון אמריקה הוציאו עד 32 מיליארד דולר בשנת 2001. ההוצאות נמצאות במגמת עלייה ברחבי העולם.
על פי ההערכות, הפארק הלאומי Kuşcenneti שבטורקיה, משך אליו צפרים שהוציא עד 103,320,074 דולר בשנה.
סיורי צפרות מודרכים הפכו לעסק מרכזי, עם לפחות 127 חברות שמציעות סיורים ברחבי העולם.
סיור ממוצע למדינה מתפתחת עולה כ-4,000 דולר לאדם, וכולל כ-12 משתתפים, כשמתקיימים למעלה מ-150 סיורים בשנה.
תיירות צפרות נחשבת לאחד ממגזרי התיירות מבוססי הטבע הצומחים ביותר בעולם, כשלעיתים קרובות מעורבים בה תיירים משכילים או עשירים עם תחומי עניין ספציפיים במקומות שבהם הם מבקרים.
בנוסף לכך, תיירות צפרות נחשבת לשוק נישה של תיירות מבוססת טבע.
ההערכה היא שתיירות אקולוגית של צפרות תורמת כ-41 מיליארד דולר בשנה לכלכלת ארצות הברית.
הרווחים הגדולים שנוצרו על ידי תיירות הצפרות הוצעו כתחליף להכנסות ממיסים על ציד ציפורים.
חברות לתיירות צפרות תורמות גם הן לשימור.
Birding Ecotours, המפעילה סיורים בינלאומיים, תורמת לפחות כ-10% מהרווח הנקי שלה לשימור ציפורים ולקהילות שבהן היא פועלת.
Hardy Boat, מפעילה סיורים נוספת, תרמה 200 אלף דולר לפרויקט שימור אוכלוסיית תוכי ים מול החוף האטלנטי.
ארגוניים לאומיים ובין לאומיים בולטים העוסקים בצפרות כוללים את: האמון הבריטי לאורניתלוגיה והחברה המלכותית לשימור ציפורים בבריטניה; אגודת ציפורי הבר של יפן ביפן; האגודה הלאומית אודובון , American Bird Conservancy , האגודה האמריקאית לצפרות ומעבדת קורנל לאורניתולוגיה בארצות הברית; החברה האורניתולוגית של המזרח התיכון הבין-לאומית ועוד.
שותפות BirdLife International היא שותפות בין-לאומית של ארגונים לא ממשלתיים השואפת להגן על עופות ולשמר את בתי הגידול שלהם.
בשותפות חברים יותר מ-2.5 מיליון אנשים מ-116 ארגונים ממדינות שונות.
כלי העבודה העיקרי והבסיסי של הצפר הוא המשקפת.
כלי עבודה נוסף הוא הטלסקופ, המשמש בעיקר לצפייה בעופות מים ודורסים.
צילום ציפורים, אשר היה בעבר עסק יקר ומסרבל, הפך בשנים האחרונות למנהג שגור, וזאת בשל כניסתן של המצלמות הדיגיטליות הקומפקטיות לשוק.
רובם משתמש במצלמות רפלקס דיגיטליות, אשר מניבות תוצאות טובות, והן המרכיב העיקרי בצפרות בעולם כיום.
אך ישנם מיעוט המשתמש בשיטה הנקראת דיגיסקופיה, בה משמש הטלסקופ כעדשה ארוכת מוקד.
המיומנות העיקרית של הצפר היא זיהוי ציפורים, הן על פי ניצוי וגודל והן על פי הקולות.
צפייה במגוון גדול של מינים דורשת מהצפר, מעבר ליכולת הזיהוי, גם ידע על בתי הגידול המועדפים של כל מין ומין ועל הסטטוס שלו, כלומר איפה הוא מופיע ומתי.
צפרים רבים נוהגים לרשום את תצפיותיהם ביומן, ולדווח לאחרים אם הם ראו ציפור נדירה.
יש אף שמנהלים רשימות של מינים שהם ראו.
בעוד שצפרות יכולה לשמש כתחביב מרגיע לשעות הפנאי, צפרים מסוימים לא יהססו לנסוע מרחקים גדולים על מנת להוסיף מינים לרשימה שלהם.
נסיעה שמטרתה לצפות בציפור נדירה שדווחה על ידי צפרים אחרים נקראת בלעז "טוויץ'".
מנהג זה נפוץ בעיקר באירופה שם עשויים אלפי צפרים להתאסף סביב ציפור נדירה.
ישנם כ-10,000 מיני עופות ורק מספר קטן של אנשים ראו יותר מ-7,000 מינים.
צפרים רבים בילו את כל חייהם בניסיון לראות את כל מיני הציפורים בעולם .
האדם הראשון שניסה זאת היה סטיוארט קית' .
ידוע כי חלק מהצפרים שהתאמצו על מנת לתעד מינים, אף איבדו את חייהם בתהליך.
פיבי סנטסינגר השתמשה בירושה המשפחתית שלה בשביל נסיעות ברחבי העולם, כשהיא סבלה ממלנומה ממאירה, ניצלה מתקיפה ומאונס בגינאה החדשה, ולבסוף מתה בתאונת דרכים במדגסקר בזמן טיול צפרות.
היא צפתה בעד 8,400 מינים.
הצפר, דייוויד האנט, שהוביל סיורים בפארק הלאומי קורבט נהרג על ידי טיגריס בפברואר 1985.
בשנת 2012, טום גוליק, אנגלי המתגורר בספרד, הפך לצפר הראשון בעולם שתיעד למעלה מ-9,000 מינים.
בשנת 2008, שני צפרים בריטיים, אלן דייוויס ורות מילר, ויתרו על עבודתם, מכרו את ביתם ומכרו את כל מה שבבעלותם בשביל לצאת להרפתקה עולמית של צפרות בת שנה, עליה כתבו ספר בשם "The Biggest Witch".
נח סטרוקר תיעד כ-6,042 מינים במהלך 2015, כשהוא עוקף את דייוויס ומילר.
בשנת 2016, Arjan Dwarshuis הפך למחזיק השיא העולמי בתיעוד של הכי הרבה מיני עופות במהלך שנה אחת, כשהוא תיעד 6,852 מיני ציפורים ב-40 מדינות.
הסרט "השנה הגדולה" משנת 2011 עוקב אחרי שלושה צפרים מתחרים בתחרות "השנה הגדולה" של האגודה האמריקאית לצפרות, והסרט "צפרים" משנת 2019 הוא סרט תיעודי קצר.
העונות הטובות לצפייה בציפורים בארץ ישראל הן עונות הנדידה - הסתיו והאביב.
גם בחורף ניתן לראות מינים רבים אשר חורפים, ובקיץ נמצאים המינים הדוגרים בשיא פעילותם.
השעות הטובות ביותר לצפייה, הן שעות הבוקר המוקדמות.
מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע נוסד בשנת 1980. בשנת 1994 הוקמה התחנה לחקר ציפורי ירושלים, ומאז הוקמו תחנות נוספות בכפר רופין, בעמק החולה, במעגן מיכאל, באילת ובמקומות נוספים.
ב-2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחרה הדוכיפת לציפור הלאומית של ישראל.
הליך הבחירה עורר את תודעת הצפרות בקרב ציבור רחב בישראל.
המומחה לצפרות יוסי לשם מאוניברסיטת תל אביב, סבור שההצבעה עצמה אף תרמה ללימוד נושא הצפרות ושיפור התודעה של המשתתפים לשמירת הסביבה.
מאז 2014, אחת לשנה, עורכת החברה להגנת הטבע את אירוע "אלופי הנדידה"; תחרות צפרות קבוצתית בהשתתפות קבוצות מהארץ ומהעולם שמטרתה תצפית במספר הרב ביותר של מינים בפרק זמן של 24 שעות.
כמו כן, גם קק"ל עורכת תחרות צפרות שנתית הנקראת צפרתון.
צַפְרִיָּה הוא מושב דתי של הפועל המזרחי במחוז המרכז בישראל, ליד נמל התעופה בן-גוריון.
שייך למועצה אזורית שדות דן.
ממערב ומדרום לו נמצא כביש 1 בעוד מצפון וממזרח עובר כביש 4404.
היישוב הוקם בשנת 1949 על חלק מאדמות הכפר הערבי סאפריה, שחרב במלחמת העצמאות ועל שמו נקרא היישוב.
תחילה נקרא המושב "ספריה א'" ו"כפר צפריה", כאשר במקביל, בצד שני של הכפר, הוקם כפר חב"ד, שנקרא צפריה ב' או שפריר.
ועדת השמות הממשלתית נתנה למושב את השם "חזון אי"ש" על שם הרב אברהם ישעיהו קרליץ.
גרינמן הגיש ערעור על השם וערעורו התקבל.
המושב צפריה הוקם על ידי עולים מצ'כוסלובקיה, פולין והונגריה כשהמרכיב ההונגרי היה דומיננטי בו.
באמצע שנות ה-60 היו בו 82 משקים בגודל 28 דונם.
בשנת 1994 הופקעו מהמושב 640 דונם לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון.
אנשי המושב הוותיקים היו עובדי אדמה (גידולי גפנים) ובעלי משק חי (רפת, דירים וגידול דבורים).
כיום כמעט ואין עובדי חקלאות במושב.
פרויקט הבנייה "צפריה הצעירה" מאוכלס בבעלי מקצועות חופשיים, חלקם בנים לוותיקי המושב שהם חקלאים ואנשי משק.
פרויקט הבניה החדש כולל בתוכו 60 מגרשים של חצי דונם לבניה צמודת קרקע.
ביישוב פועלים מספר בתי כנסת בהם בתי כנסת בנוסח אשכנז, ספרדי-מרוקאי ותימני.
בבחירות לוועד המקומי שנערכו בשנת 2018 הוכרע המנדט השלישי באמצעות הטלת מטבע ובו ניצח צביקה מנור.
מטרד הרעש מפעילות שדה התעופה הוא הגורם המרכזי המעיב על איכות החיים במושב.
בשנת 2018 ועדת הכספים אישרה פיצוי בגובה 1.2 מיליארד ש"ח שיועברו לרשויות המקומיות שתושביהן סובלים ממטרד הרעשים והזיהום.
למרות הפצרות התושבים, והפיצוי שניתן, עד הרשויות לא חשפו את המידע אודות זיהום האוויר ומטרד הרעש הצפוי בשנים הקרובות בעקבות הגידול הצפוי בפעילות בנמל התעופה בן-גוריון הסמוך.
ביישוב פועלת אולפנה לבנות דתיות – "אולפנת צפירה".
בעקבות התמורות שחלו באזורי הרישום למוסדות חינוך, חלק ניכר משטח האולפנה השייך לתנועת הנוער בני עקיבא משמש כיום כמוסד לתשושי נפש (בית הדרור) ולבית ספר לנערות חרדיות בחינוך מיוחד.
המושב מספק לתושביו שירותים שונים, לרבות ארבעה בתי כנסת, מקווה, מכולת, דואר, מגרש ספורט, מועדון, גני שעשועים, ספרייה, תחנת דלק, תנועת נוער בני עקיבא, מועדון ותיקים, מרכז קהילתי ומזכירות.
במושב ישנה מכולת ובית קפה
האישים הבאים קשורים למושב צפריה:
עדי אלטשולר - אשת חינוך ויזמת חברתית ישראלית.
מייסדת תנועת "כנפיים של קרמבו", למדה באולפנת צפירה במושב צפריה.
רחלי שלו - סופרת ומאיירת ישראלית.
למדה באולפנת צפירה במושב צפריה.
שלומית אשר - סופרת ישראלית, מרצה ומנחת סדנאות כתיבה.
שרון רוטר-אלימלך - זמרת ישראלית.
הרב מנחם מענדל מרקוביץ - רב המושב הרבה שנים, לפני השואה היה חסיד ויז'ניץ, ובמהלכה איבד את אשתו טיטל וששת ילדיהם.
לאחד השואה התחתן שוב עם מרים ולהם נולדו שלושה ילדים.
המושב סמוך לכביש מספר 1 ולכביש 40, כביש 4, כביש 6, כביש 412 וכביש 431. בסמוך למושב נמצא חניון שפירים – "חנה וסע" הממוקם על הנתיב המהיר בכביש 1 ומאפשר חנייה בחינם ונסיעה באמצעות הסעות (שאטל) לת"א.
בכניסה הדרומית למושב שוכנת תחנת הרכבת כפר חב"ד.
נמל התעופה בן-גוריון ממוקם בצמידות למושב (אך לא קיים מעבר ישיר בניהם).
צפרדעים היא על־משפחה של חסרי זנב החיים באזורים לחים ורטובים בעולם ומכילים את רוב הצפרדעים כולל משפחת הצפרדעיים (Ranidae).
מאפיינם העיקרי של הצפרדעים הוא חזה רחב הפונה למעלה ושימוש בבית השחי במהלך חיבוק הכלולות של הזכר והנקבה.
צפרדעים אלה כוללות את המינים הגדולים ביותר בסדרה, כשהגדול מכולם הוא צפרדע גוליית (Conraua goliath), שאורכו 32 ס"מ ומשקלו 3.3 ק"ג.
בניגוד לקרפדות, הצפרדעים בעלי עור לח והם פעילים בעיקר באזורים לחים ורטובים, בהם הם שומרים על העור שלא יתייבש.
הבדל נוסף הוא שהצפרדעים קולניות הרבה יותר ובעלות שקי תהודה מתחת לצווארן המגביר את הקול שלהן.
צפרדעיים (שם מדעי: Ranidae; באנגלית: True frogs) היא המשפחה בעלת התפוצה הרחבה ביותר מבין כל משפחות חסרי הזנב.
הן נפוצות בכל יבשות העולם, למעט אנטארקטיקה ואוסטרליה.
מין אחד בלבד ממשפחת הצפרדעיים נפוץ במקור באוסטרליה ולא הובא על ידי בני האדם ליבשת, והוא Rana daemeli, אך גם תפוצתו שם מוגבלת לאזורים נידחים בצפון היבשת.
גודלן של חסרי הזנב בנות משפחת הצפרדעיים משתנה ממין למין; הגדולה ביותר בעולם היא צפרדע גוליית (Conraua goliath).
רבות מהצפרדעיים חיות במים או בבתי גידול הקרובים למים.
הצפרדעיים שייכות למשפחת הדו-חיים, כלומר הן בעלות אברי נשימה המתאימים גם למים וגם ליבשה.
מרבית המינים מטילים את ביציהם במים, ועוברים את שלב הראשן במהלך התפתחותם.
אף על פי כן, כמו מרבית משפחות חסרי הזנב, מגוון בתי הגידול בו חיות הצפרדעיים הוא גדול.
אלו מהסוג Tomopterna הן צפרדעים חופרות האנדמיות לאפריקה והן בעלות מרבית המאפיינים האופייניים לצפרדעים החופרות בשאר העולם.
בנוסף, קיימות צפרדעים שחיות בסביבה עצית כגון צפרדע העצים (Frankixalus jerdonii) שנתגלתה בצפון מזרח הודו.
ככלל, הצפרדעיים הן בעלות עור חלק ולח, ורגליהן גדולות וחזקות.
כפות רגליהן מכוסות לרוב בקרומי שחייה בדרגות שונות.
חלק מהסוגים של הצפרדעים שייכים ע"פ כמה חלוקות למשפחות עצמאיות:
צפרדע רפואית או קסנופוס (שם מדעי: Xenopus) היא כינוי לסוג של צפרדעים ממשפחת חסרי לשוניים.
סוג זה כולל בין 15 ל-20 מינים.
צפרדעי הקסנופוס הן צפרדעים מימיות.
להבדיל מרגליהן הקדמיות, בין אצבעות רגליהן האחוריות מתוחים קרומי שחייה.
שלוש האצבעות שבכפות רגליהם הן בעלות טפרים.
כמו יתר חברי המשפחה שלהן, אין להן לשון ובמקום זאת בפיהן שיניים.
הן משתמשות באצבעותיהן על מנת להכניס מזון לפיהן.
הן ניזונות מחרקים, מתולעים מדגים קטנים ואף מדו-חיים קטנים אחרים.
עורן מפריש רעל המרתיע טורפים כמו נחשים, לוטרות או קורמורנים.
הן מותאמות היטב לחיים במים, והן מסוגלות לשחות היטב לכל הכיוונים (גם אחורנית).
המין הידוע ביותר מבין מיני הקסנופוס הוא הצפרדע הרפואית המצויה (Xenopus laevis), המשמש תדיר כאורגניזם מודל.
צפריר קולת הוא אסטרופיזיקאי, מחבר ספרי מדע פופולרי, מחזאי ישראלי ויו"ר "אייר" (המכון הישראלי למחקר מתקדם במדעי הטבע).
בנם של שפרה ופרופסור ישראל קולת מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קולת עשה דוקטורט בפיזיקה אצל פרופסור אבישי דקל באוניברסיטה העברית ועשה שני פוסט דוקטורטים: באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
בשנת 2004 יצא ספרו "אטלס השמים הישראלי" בהוצאת מפה.
זהו אטלס אסטרונומי מקיף המכיל בתוכו גם ידע היסטורי, מיתולוגי, תרבותי, לשוני וספרותי.
באותה שנה יצא גם ספרו "הצד האפל של היקום".
הספר עוסק בסוגיית החומר האפל ביקום.
בשנת 2010 זכה בפרס ברנשטיין למחזה עברי מקורי על המחזה "יריחו".
השופטים, פרופ' בן עמי פיינגולד, פרופ' דן אוריין ומירי טל, כתבו בנימוקיהם לבחירה.
"המחזה מבוסס על המסופר במקרא בספר יהושע, על פרשת יריחו, רחב והמרגלים.
המחזה מצטיין באפיון מאוד מרשים של הטיפוסים השונים.
הן מבחינת לשון הדיאלוג והן מבחינת העיצוב הדרמטי-תיאטרלי של הדמויות והסצנות המתרחשות במקומות שונים מבחינת החלל והמרחב הבימתי".המחזמר הועלה ב"חג המחזמר" בת-ים בדצמבר 2014 עם לחניו של גיא וינגרטן.
האופרה "הינדיק משוגע" לליברית של קולת עלתה על הבמה בקיץ 2018.
בשנת 2011 יצא ספר שיריו הראשון: עתות, בהוצאת "גוונים".
עבד כמנהל תוכנית ופיתוח עסקי בחברת אפלייד ספקטרל אימג'ינג (2009 Frost & Sullivan - Innovative product of the year), בינואר 2011 התמנה למשנה למנכ"ל ואחראי על התחום הרפואי, מחקר ופיתוח, ייצור ואיכות בחברת "מדיגוס".
משמש כיום כמנכ"ל לחברה המפתחת מכשור רפואי.
הצפרדע הסגולה (שם מדעי: Nasikabatrachus sahyadrensis) היא מין אנדמי של צפרדע שהתגלה לראשונה באוקטובר 2003 באזור הרי סהידארי במערב הודו על ידי החוקרים ס.
מין זה הוא שריד לשושלת קדומה של דו-חיים שהתקיימה לפני 130 מיליון שנה ובעל מראה ומאפיינים ייחודיים ביחס למיני הצפרדעים והקרפדות המוכרים ולמעשה יכול להיחשב כמאובן חי.
לפי המיון המדעי מ-2006 נמצא כי מין זה קרוב למיני הצפרדעים בסוג Sooglossus האנדמיים לאיי סיישל.
המינים הללו התפתחו בנפרד במשך אלפי שנים לאחר היפרדותן של איי סיישל ומדגסקר מתת היבשת ההודית שהתנתקו מיבשת העל גונדוואנה לפני כ-120 מיליון שנה.
כיום משייכים את הצפרדע הסגולה והצפרדעים מאיי סיישל למשפחה אחת, משפחת הסוגלוסיים.
זהו המין היחיד בסוג Nasikabatrachus שמורכב מהמילה Nasika שמשמעותו אף בסנסקריט ו-batrachus שמשמעותו צפרדע ביוונית.
שם המין sahyadrensis הוא על שם רכס הרי הסהידארי שם נתגלתה מין זה לראשונה על ידי החוקרים.
מבנה הגוף דומה לזה של צפרדעים רגילות אך ראשה קטן מאוד ביחס לגוף שהוא בעל מבנה עגלגל ונפוח וחרטום מחודד המשווה לה מראה גרוטסקי במקצת.
אורכה מקצה החוטם ועד החלק האחורי (האורוסטיל) כ-7 ס"מ.
הקרקורים שלה מזכירים קולות של תרנגולת.
המין התגלה במחוז אידוקי של קראלה על ידי ס.ד.
ביז'ו מהגן הטרופי הבוטני ומכון המחקר בפלודה, הודו ועל ידי פרנקי בוסוית מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (Vrije Universiteit Brussel).
עם זאת היא הייתה מוכרת כבר קודם לתושבים מקומיים באזור.
תפוצתה נחשבה מוגבלת להרי סהידארי דרומית למעבר ההרים פלגהאט אך עדויות חדשות מצביעות על הימצאותה גם צפונית למעבר.
הצפרדע מבלה רוב חודשי השנה מתחת לפני האדמה כאשר היא מגיחה החוצה למשך שבועיים בלבד בעונת גשמי המונסון למטרות חיזור ורבייה.
אורח חיים זה מסביר מדוע חמקה מגילוי החוקרים עד לאחרונה.
בניגוד למיני צפרדעים אחרות הניזונות מעל לפני השטח הצפרדע הסגולה משחרת לטרף מתחת לפני האדמה, מזונה העיקרי הוא טרמיטים אותם היא צדה בעזרת לשונה.
חיבוק הכלולות מתבצע בברכות מים זמניות הנוצרות בעונת הגשמים כאשר הצפרדעים חבוקות זו לזו וצפות על פני המים.
צפרו היא עיר במרכז מרוקו, עשרים ושמונה קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר הגדולה פאס, השוכנת למרגלות הרי האטלס התיכונים בקצה עמק הסייס על שתי גדותיו של נחל אגאי.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2024 מתגוררים בעיר 86,735 תושבים.
בעבר שכנה בעיר קהילה יהודית חשובה, שבשיאה היוותה קרוב למחצית מתושבי העיר, ובין מנהיגיה נמנו רבנים חשובים.
הודות לכך העיר נקראה גם "ירושלים של מרוקו".
העיר מכונה בערבית حديقة المغرب 'הגן של מרוקו', הודות לצמחייה המגוונת ולשפע המים בעיר ובסביבותיה.
מאז 1919 מתקיים מדי שנה בעיר פסטיבל הדובדבנים.
הפסטיבל מתקיים בחודש יוני, במקביל לסיומה של עונת אסיף הדובדבנים ונמשך שלושה ימים.
העיר צפרו נוסדה בסביבות המאה השביעית לספירה והיא עתיקה יותר מהעיר פאס.
נחל אגאי, החוצה את העיר במרכזה, מצפונה לדרומה עלה על גדותיו מספר פעמים וגרם לשיטפונות ולאבדות רבות בנפש וברכוש.
ב-17 במאי 1890 (כ"ז באייר תר"ן), בליל שבת, בעוד תושבי העיר היהודים מסבים לסעודת השבת עלה הנחל על גדותיו והרג עשרות רבות מתושבי העיר, בהם 49 מבני ובנות הקהילה היהודית בעיר, ביניהם ילדים ונשים ובני משפחה שנספו יחד באסון.
בשנת 1950, בעיצומו של חג הסוכות שוב פקד את העיר שיטפון ואף הוא גרם לאבידות קשות: הקהילה היהודית שכלה 21 נפש, מהם 14 ילדים, 6 נשים וגבר אחד.
השיטפון אף גרם לנזק גדול מאוד לרכוש, 286 משפחות ו-1,450 איש מצאו את עצמם ללא קורת גג.
בעבר שכנה בעיר קהילה יהודית חשובה, שבשיאה היוותה קרוב למחצית מתושבי העיר.
בין מנהיגי הקהילה לאורך תולדותיה נמנו מלומדים רבניים גדולים, בהם החכם הראשון שכיהן ברבנות בצפרו הידוע לנו הוא רבי דוד אראגיל, שנפטר לפני כ־390 שנה, הגאון רבי משה בן חמו, רבי עמור אביטבול והפוסק, המשורר ואיש האשכולות ר' רפאל משה אלבז הדיין הרב אלישע אפריאט ועוד.
בפברואר 1961 משטרת מרוקו עצרה מספר רב של יהודים מכל רחבי המדינה כולל לפחות 30 יהודים מפאס, מקנס, וצפרו, כולל את מנהיג הקהילה היהודית של צפרו
צפרדע שיחים בוהקת (שם מדעי: Pseudophilautus stellatus) היא מין ממשפחת הרקופוריים, האנדמי לסרי לנקה.
הצפרדע התגלתה בשנת 1853 על ידי הזואולוג אדוארד פרדריק קלארט, שמצא אותה באחד מיערות האי.
המין היה ידוע מאז רק מתיאורו הכללנ של הזואולוג.
הוא אסף פרט אחד והגדירו כמין חדש שלא היה ידוע ומוכר במדע.
שלוש שנים לאחר התגלית, אבדו עקבותיה.
למרות מאמצים רבים שנעשו בשנים האחרונות לאתרה, היא הוכרזה כדו-חי שנכחד מהטבע.
אך בתחילת שנת 2013, 157 שנים לאחר שנעלמה, נתגלתה הצפרדע מחדש.
גודלה נע בין 4 ל-5 ס"מ, צבעה ירוק-ליים עם נקודות שחורות המוקפות בקווים לבנים ועיניה גדולות ומוקפות בפסים צבעוניים.
צפריר בן זאב (נולד בשנת 1962) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד בעבר על חטיבת אלכסנדרוני.
בן זאב עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלחה"ן גולני.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור.
עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה.
לאחר מכן שימש כמפקד פלחה"ן גולני והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
במהלך תפקידו כמפקד הפלחה"ן, שימש בן זאב במבצע כחול וחום כסגנו של מפקד המבצע שכיהן אז כמפקד גדוד 12. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 13 (גדעון) בתקופת גדי איזנקוט.
בהמשך מונה למפקד גדוד 51. בשנים 1994–1995 שימש מפקד גדוד דקל ולאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני.
בשנים 1997–2000 פיקד על חטיבת אלכסנדרוני ובמקביל פיקד על בא"פ לכיש.
לאחר מכן שימש כמדריך קורס מג"דים וכמדריך בכיר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בנוסף שימש בשנים 2002–2005 כמנהל לחימה בעוצבת הגליל.
בן זאב הוא בעל תואר ראשון בלימודים כלליים מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
וכן תואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט.
הוא עורך דין ומשמש בהתנדבות כיו"ר עמותת אוורסט, ליזמות עסקית לנוער בסיכון בכפר סבא וכחבר הוועד המנהל של עמותת גולני.
בן זאב נשוי ואב לשניים.
צפריר ניר (נולד באפריל 1955) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל, פיקד על הימ"מ וכיהן כממלא מקום ראש הרשות להגנה על עדים.
הוא התגייס למשטרת ישראל ב-1977 ושירת בימ"מ.
ב-1984 מונה למפקד היחידה ועמד בראשה עד 1987. בהמשך שירותו במשטרה פיקד על מרחב לכיש, בשנים 1995 עד 1997 פיקד על מג"ב ירושלים ולאחר מכן כיהן כראש מחלקת ההדרכה במטה הארצי.
עם הקמת הרשות להגנה על עדים ב-2008 הוא גויס למשרד לביטחון פנים ומונה לראש אגף האבטחה ברשות, ב-2010 מונה לממלא מקום ראש הרשות לאחר התפטרותו של אריה ליבנה.
הוא נשוי ואב לשישה, מתגורר ביד מרדכי.
בין השנים 1984–1993 היה חבר סגל נבחרת ישראל באתלטיקה אשר ייצגה את המדינה במספר תחרויות.
בשנת 1972 החל להתאמן בקבוצת הפועל העמקים בהדרכתו של אמנון גור.
בשנת 1976 עבר להתאמן בהפועל גלבוע בהדרכתו של דני שור.
עם גיוסו לצבא ב-1980 עבר להתאמן עם גדעון הרמט וליאור סורין בהפועל עמק חפר בהדרכתו של יענקלה בורנשטיין ולאחר פטירתו הפתאומית ב-1982 עבר להתאמן אצל סמיון קריצשטיין.
בשנת 1985 חזר להתאמן באגודת הפועל גלבוע בהדרכתו של שור.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביוני 1978 זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר, אחרי אורי בראון ממכבי תל אביב (1.93 מטר).
באליפות ישראל לנוער שנערכה ברמת גן בתחיחלת יוני 1980 זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש לנוער של 15.45 שניות, לפני שמואל איס (15.47 שניות), שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן ה-9 שנים של יובל אור (15.80 שניות).
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 16.04 שניות, לפני שמואל איס מהפועל תל אביב (16.17 שניות) והלמוד שמואל מהפועל עמק חפר (18.81 שניות).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1981 זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.94 שניות, שמואל איס (15.77 שניות).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי 1983 זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.66 שניות, אחרי אילן גולדוסר מאס"א תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 15.17 שניות ושמואל איס (15.66 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף ביולי 1984 זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.06 מטר, אחרי גדעון הרמט (2.16 מטר) ואנדרי סורין (2.06 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.09 מטר, לפני נתן שמילוביץ (2.03 מטר), רוגל נחום ודני מלול (2.00 מטר).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכה הדר יוסף הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר, אחרי דייוויד קהאן (2.10 מטר) וג'ייסון מייזלר (2.07 מטר), שניהם מארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1986 באצטדיון הדר יוסף זכה במדליית הזהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.08 מטר, לפני נתן שמילוביץ' מהפועל עמק חפר (2.03 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בקפפנברג שבאוסטריה ביוני 1987 זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.12 מטר, התוצאה השלישית בטיבה של ישראלי באותה העת.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1988 זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.23 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.73 שניות, אחרי סקוט מוריס מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 14.47 שניות ולפני אילן גולדווסר (15.01 שניות).
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1990 זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.22 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1991 זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.05 שניות.