tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטרת הדו"חות האלו הייתה לקדם מדיניות של מניעת תחלואה על רקע סביבתי, לטובת בריאות ילדים ונשים.
את התסקיר יערוך מומחה לעניין, מוסמך מטעם המשרד להגנת הסביבה.
תסקירי השפעה על הבריאות - במדינות אחרות נהוגים תסקירי השפעה על הבריאות המלווים כל פרויקט בעל פוטנציאל להשפיע על בריאות הציבור.
בישראל, תסקירים אלו עדיין אינם מחויבים, וקיימת יוזמת חקיקה של חבר הכנסת דב חנין למען הכנסת תסקירים מסוג זה לתוכניות עתידיות בישראל.
הרחבת "הריאות הירוקות": הרחבת השטחים המיוערים בתוך הערים ומחוצה להן.
העצים סופגים פחמן דו-חמצני ופולטים חמצן, וכך מקטינים את זיהום האוויר.
עידוד שימוש בתחבורה ציבורית באוטובוסים וברכבות, כדי להקטין את השימוש ברכב הפרטי, ועידוד השימוש ברכב חשמלי מונע מצבר.
60% מכלל הזיהום בישראל נגרם כתוצאה ממכוניות.
הגבלת כניסה למרכזי ערים במכוניות פרטיות, כפי שנעשה בלונדון ובסינגפור.
הגבלת כניסה לערים או אזורים ברכבים מזהמים, על ידי הכרזה על אזור מופחת פליטות.
איסור ייצור תוספים לדלק (להעלאת האוקטן) על בסיס עופרת.
איסור השימוש בגזים מזיקים כפריאון במזגנים ומקררים.
התקנת ממירים קטליטיים בכלי-רכב חדשים ובדיקת תקינותם בפרקי זמן קבועים.
מעבר לשימוש בדלק מזהם פחות, למשל הסבה של תחנות כוח הפועלות על מזוט או פחם להפעלתן בגז טבעי (מזהם, אך פחות).
עידוד חימום בתים פרטיים ומבני ציבור על ידי שימוש באנרגיה חשמלית (מזגנים) ולא על ידי שריפת דלק.
איסור שימוש בפחם לצורכי הסקה ביתית: ראו – חוק אוויר נקי, הממלכה המאוחדת 1956, שחוקק בעקבות אירוע הערפיח הגדול.
עידוד השימוש בכלי רכב המשתמשים במקורות אנרגיה חלופיים - רכבות חשמליות, אוטובוסים הפועלים על גז, רכב חשמלי וכיוצא בזה.
הגברת השימוש במקורות "אנרגיה ירוקה" (שמש, רוח, מים).
שימוש באמצעים טכנולוגיים שונים כגון: התקנת משקעים אלקטרוסטטיים או קולטנים בארובות תחנות כוח ומפעלי תעשייה ללכידת מזהמים והגבהת ארובות לפיזור ומיהול טוב יותר של המזהמים באוויר נקי, כך שריכוזם יורד מתחת לרמה התקנית.
בנוסף, יישום של שיטת LDAR לגילוי דליפות בצנרת של מפעלים, ולתיקונן.
הרכבת ציקלונים במפעלי תעשייה ללכידת חלקיקים.
איסור הקמת מזבלות קטנות ומקומיות וחיסול הישנות, כי בנוסף לפגיעה באיכות האוויר, המזבלות מזהמות גם את מי התהום.
אכיפת תקני זיהום אוויר: למשל, הפעלת ניידת משטרתית, שבודקת כלי רכב ומורידה מהכביש כאלה שמזהמים מעל לתקן.
הקוץ שבאליה - אזורי תעשייה מושכים אליהם דיירים חדשים.
ראו אזור התעשייה רמת חובב ליד באר שבע, שהיה אמור להיות מבודד ונספחו אליו דיירים בסמיכות.
הקטנת הצריכה, על ידי שימוש חוזר במוצרים, וכך מתאפשר צמצום הייצור המזהם במפעלים.
מערך התרעה המודיע מתי רמות הזיהום עלולות לחרוג מהתקן, ומזהיר אוכלוסיות בסיכון מלצאת מהבית ולהימנע מפעילות גופנית מאומצת.
לפי נתונים שנמצאו באתר "הארץ": בין 2012–2013 נמצא שהעיר המזוהמת ביותר בישראל היא פתח תקווה (57 מיקרוגרם למטר מעוקב), אחריה באר שבע (46 מיקרוגרם למטר מעוקב), ירושלים (45 מיקרוגרם למטר מעוקב), קריית מלאכי (44 מיקרוגרם למטר מעוקב) וחיפה (35 מיקרוגרם למטר מעוקב).
על כך הובאה ביקורת ציבורית נוקבת, למשל בהרצאה שעסקה גם בכך, בכנס האקולוגיה השנתי וישיבות ועדות הכנסת, ושם נטען כי זיהום האוויר במפרץ חיפה אינו נמדד כראוי וקיימים כשלים חמורים במערכות הניטור, דבר המביא להטיית פחת במדידת הניטור באזור מפרץ חיפה.
בנוסף, חומרים רבים אינם מנוטרים באופן שגרתי שם.
בימים אלו שוקד מבקר המדינה על דו"ח שיעסוק בכשלי הניטור והפיקוח על המפעלים המזהמים, בין היתר גם במפרץ חיפה.
בדו"חות מיפל"ס של המשרד להגנת הסביבה הוגדרה חיפה כעיר המזוהמת ביותר בפליטות של תרכובות אורגניות נדיפות, משפחת מזהמים אשר קשורה בתעשיית הנפט.
על פי פרסום של המשרד להגנת הסביבה, זיהום האוויר גורם לכ-2,500 מקרי מוות מוקדם בשנה.
בינואר 2025 פורסם דו"ח מטעם משרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות כי בשנת 2023 מצאו את מותם כתוצאה מחשיפה לשלושה מזהמי אוויר נפוצים בלבד, 5,510 ישראלים.
גופים ומרכזים אקדמיים בישראל העוסקים בחקר זיהום האוויר
הקואליציה לבריאות הציבור, הגוף המרכזי בישראל, שתרגם וריכז מידע מספרות נרחבת בנושא, הקיימת במדינות המערב
הקרן לבריאות וסביבה, העוסקת במתן תקציבי מחקר למטרות מחקרי בריאות סביבה בישראל, ובמימון חוקרים הרוצים להתמחות בנושאי זיהום הסביבה והאוויר.
בית הספר לבריאות הציבור, אוניברסיטת תל אביב
בית הספר לבריאות הציבור, אוניברסיטת חיפה
בית הספר ללימודי הסביבה ע"ש "פורטר", אוניברסיטת תל אביב
ת"י 1971: פליטה ממקור נייח: קביעת הריכוז וספיקת המסה של חומר חלקיקי במובלי גז - שיטה גרווימטרית ידנית.
ת"י 2208: איכות אוויר: היבטים כלליים - יחידות מדידה.
ת"י 2209: אוויר במקומות עבודה: קביעת ריכוז חלקיקי עופרת ותרכובות עופרת - שיטה ספקטרומטרית של בליעה אטומית בלהבה.
ת"י 2272: פליטה ממקור נייח - דגימה לקביעה אוטומטית של ריכוזי גז.
ת"י 2276: נוהל תקני לבדיקת מיקרואורגניזמים באוויר במתקנים עירוניים לעיבוד פסולת מוצקה.
ת"י 5097-7-5: פליטה ממקורות נייחים: קביעת פליטות תחמוצות חנקן ממקורות נייחים (נוהל בדיקה במכשיר).
ת"י 10–5097: פליטה ממקורות נייחים: קביעת פליטות פחמן חד-חמצני בפליטות ממקורות נייחים (נוהל בדיקה במכשיר).
תקנות אוויר נקי (ערכי  איכות  אוויר) (הוראת  שעה), התשע"א-2011
תקנות אוויר נקי (ערכי איכות אוויר) (הוראת שעה) (עדכון), התשע"ג-2013, ערכי הסביבה שנכנסו לתוקף בראשית שנת 2015.
זיהום מים הוא שחרור של חומרים לגופי מים שונים (מי תהום, לאגמים, נחלים, נהרות, ביצות, ימים), עד לרמה שבה החומרים פוגעים בשימושים החיוניים של המים או בתפקוד הטבעי של המערכות האקולוגיות.
זיהום מים עלול לגרום נזקים בריאותיים חמורים כולל מספר מחלות זיהומיות, מחלות סרטן, פגיעה במערכת החיסונית, מומים לעוברים, פגיעה בפוריות ומוות.
זיהומים יכולים לגרום פגיעה במערכות ימיות או יבשתיות, ולשבש תפקוד או להרוס לגמרי מערכות אקולוגיות ואף לסכן מינים של בעלי חיים, צמחים ואורגניזמים אחרים התלויים במערכות אקולגיות אלה ולתרום להכחדה.
זיהום מים עלול גם לגרום לנזק כלכלי - פגיעה בתעשיות דיג, תיירות או פגיעה במחירי בתים של אזורים מוכי זיהום.
חלק ממזהמי המים כמו מתכות כבדות או מזהמים אורגניים עמידים עלולים לנדוד אלפי קילומטרים ממקור הזיהום המקורי, לגרום לזיהום קרקע או להיכנס לצמחים, ולגופים של בעלי חיים (כולל האדם) שניזונים מהם - זיהום במזון.
חלק מהמזהמים עלולים לעבור הצטברות ביולוגית - ריכוזם עולה במעלה מארג מזון.
מעבר לשחרור של חומרים כמו כימיקלים, פסולת או מיקרואורגניזמים, זיהום מים מוגדר לפעמים גם שחרור של אנרגיה, בצורת קרינה רדיואקטיבית או חום, אל גופי המים.
עם השנים קיים שינוי באופי ובתכונות של זיהום מים - בעבר ערים גדולות רבות סבלו מזיהום מים שנגרם בעיקר עקב צואה של בעלי חיים ואנשים, שחדרו למי השתייה, דבר זה קיבל מענה עם התכנון התקנת של מערכות ביוב מודרניות.
נושא זה עדיין יכולה להיות בעיה רצינית ביישובים במדינות עניות או באזורים מוכי אסון כמו רעידות אדמה שמביאות לשבירת צינורות.
במהלך המהפכה התעשייתית התפתחו תעשיות מזהמות רבות ששפכו כימיקלים ומתכות מסוכנות, בכמויות גדולות מאד לנהרות ולמי התהום וגרמו למחלות, תמותה ולהרס מערכות אקולגיות בנהרות.
הדבר כולל מפעלים מזהמים, מכרות, תחנות כוח, מזבלות, זיהומי נפט, וזיהום מים עקב שימוש בחומרי הדברה או דשנים בחקלאות.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 עלתה המודעות לנושא והחלה רגולציה וחקיקה נגד זיהום מים ביותר ויותר מדינות.
הדבר הוביל לנדידת חלק מהתעשיות המזהמות למדיניות עניות יותר וכן לפיתוח תעשיות עם תהליכי ייצור פחות מזהמים.
במהלך המאה ה-20 חלה גם שכלול בכימיה ובייצור חומרים חדשים כך שנוצרו עשרות אלפי תרכובות כימיות חדשות שהנזק מחשיפה אליהן קשה לפעמים לזיהוי.
חלק מהתרכובות האלה, כמו PFAS הן מזיקות מאד גם במינונים נמוכים מאד (מספר חלקיקים למיליארד), ועלולות להצטבר ביולוגית בתוך מערכות אקולוגיות או בתוך בני אדם.
מקרים מפורסמים של זיהום מים אקוטי
התרחשו מספר מקרים היסטוריים שבהם זיהום מים חמור גרם למוות נרחב של בני אדם.
הזיהום של נהר התמזה בלונדון בשפכי ביוב ובשפכים תעשייתיים הוא אחד המקרים המפורסמים של זיהום נהרות.
מעריכים כי בין 1830 ל-1860 מתו עשרות אלפי אנשים מכולרה כתוצאה מזיהום התמזה בביוב מחד, ושימוש במים לשם רחצה ושתייה מאידך.
בשנת 1878 טבעה בנהר הספינה SS Princess Alic , ו-600-700 מנוסעיה מתו.
חלק ניכר מהם מת כנראה כתוצאה מחשיפה לזיהום בנהר.
במשך 40 שנה תאגיד מונסנטו היה היצרן הבלעדי של משפחת החומרים הרעילה והמסרטנת מסוג PCB בארצות הברית.
החברה נאבקה כדי להגן על המשך הייצור והשיווק הרבה לאחר שהחומר הוכר ברחבי העולם כמזהם עולמי וכחומר המצטבר במעלה שרשרת המזון.
במשך שנים רבות שפכה מונסנטו מיליוני ליטרים של PCB לנחלים ולמזבלות של העיירה אניסטון (Anniston), אלבמה, בארצות הברית ויצרה זיהום מים חמור.
מסמכים פנימיים של התאגיד שנתגלו בזמן המשפט גילו כי מנהלי מונסנטו ידעו על כך במשך שנים רבות וניסו להסתיר את האמת על ידי מסמכים עם כותרות כמו "חסוי: קרא והשמד".
בשנת 1966 גילו מנהלים במונסנטו כי דגים שהוכנסו לנחלים ליד העיירה מתו בתוך 10 שניות, תוך הקזת דם וקילוף של הקשקשים, הם לא אמרו דבר לאיש.
בשנת 1969 הם גילו כי דג בנחל אחר הכיל כמות PCB בריכוז גבוה פי 7,500 מהריכוז המותר.
הם החליטו כי "יש עניין מועט בכניסה למאמצים יקרים בהקטנת הפליטות".
בשנת 1975, מחקר פנימי של החברה גילה כי חומרי PCB גורמים לגידולים סרטניים בעכברים.
הם הורו על שינוי המסקנות מ"מסרטן בצורה קלה" ל"לא נראה שהוא קרציוגני".
מונסנטו הפסיקה לייצר את תרכובות ה-PCB בשנת 1977, והם הוצאו אל מחוץ לחוק בארצות הברית בשנת 1979. מונסנטו לא ניקתה כראוי את השטח ורמות זיהום נתגלו מאוחר יותר על ידי הרשויות.
הוגשו 5 תביעות ייצוגיות נגד החברה .
חברת סלושה, חברת בת של מונסנטו, שהייתה הנתבעת העיקרית בתיק, הודיעה כי היא קרובה לפשיטת רגל בגלל עלויות המשפט, דבר זה היה הופך את מונסנטו לנתבעת העיקרית.
מספר ימים לאחר מכן, ב-22 בפברואר 2002, מונסנטו, סלושה וחברת הביטוח, הגיעו להסדר במסגרתו הן חויבו לשלם סך של 700 מיליון דולר לכמה אלפים מתושבי העיירה.
מונסנטו נמצאה אשמה ב"הזנחה, הפקרות, הדחקה של האמת, הטרדה, הסגת גבול, והתנהגות שערורייתית".
ישנם מקורות זיהום טבעיים של מים, ביניהם הצטברות סחף, הפרשות בעלי חיים, אבק, חול, ופיח.
אך הגורם העיקרי לזיהום המים הוא האדם, אשר פעולות שונות שהוא עושה עלולות לזהם את מקורות המים הקיימים.
הזרמת שפכים, ביתיים או תעשייתיים (תוצרי לוואי של ייצור חומרים שונים), לנחלים, נהרות וימים, משנה את הרכב המים ואת השפעתם על צורות החיים הקשורות בהם, וביניהם גם האדם.
שפכים מכילים חיידקים, וירוסים, מתכות כבדות וכימיקלים.
לרוב מרעילים השפכים את המים עבור מרבית היצורים החיים.
שאיבת יתר של מי תהום עשויה להביא להשוואת לחצים עם מים מלוחים, ובכך להמלחתם על ידי חדירת מי ים אל האקוויפר.
חלחול של נוזלים שונים שמקורם בפסולת שהושלכה, עשוי להגיע למקורות מים תת-קרקעיים ולשנות אותם.
מקורות מים אלו משפיעים על הצומח הניזון מהם, או על כלל החיים לאחר נביעתם.
חלחול או הזרמה של חומרי דשן - אדם מדשן שדותיו, אך הדשן, כשיורד גשם, מחלחל למי התהום ומזהם אותם.
אסון מפורסם הוא מכלית הנפט אקסון ואלדז שדלפה מול חופי אלסקה.
השלכה של פסולת מוצקה למים: אנשים יוצאים לפיקניקים וארוחות בחיק הטבע וליד מקורות מים.
בסיום הארוחה הם מתעצלים להרים את הפסולת שהשליכו על הרצפה והיא נופלת או מושלכת למים.
בעלי חיים אינם מסוגלים לעכל שקיות פלסטיק, והם מתים לאחר שהם בולעים את השקיות הצבעוניות והמושכות.
זיהום תרמי: חימום המים על ידי תחנות כוח ומפעלים.
חימום המים יכול גם הוא לגרום לפריחת אצות.
במהלך ההיסטוריה בני האדם נהגו להשליך לים את פסולתם.
משום שעד תחילת המאה ה-20 כמות הפסולת הייתה מזערית, וכללה בעיקר חומרים טבעיים, הרי שלא נוצר זיהום; כלומר, הפסולת התפרקה מעצמה או התפזרה על אזור נרחב, ולא השפיעה על מרקם החיים בים ולכן לא היוותה סכנה.
עם התפתחות הטכנולוגיה החל זיהום הים, ממספר סיבות:
באזורים רבים בעולם החלה הזרמה של שפכים (תעשייתיים וטבעיים) באופן מרוכז אל הנהרות ואל הים.
זיהום מסוג זה מפר את האיזון הטבעי, פוגע באיכות מאגר המים הגדול בעולם, גורם להכחדת בעלי חיים ימיים, אם באופן ישיר ואם בפגיעה במזונם.
כן פוגע הזיהום בדגה המשמשת לתזונת אדם.
בתוך גופת לוויתן ממין זיפיוס חלול חרטום בפיליפינים נמצאו למעלה מ-40 ק"ג של פסולת.
עיקר הזיהום נגרם על ידי תאגידים מסחריים בעלי כוח כלכלי ופוליטי רב.
ישנן עמותות שמתמקדות בנושא זה, שבין היתר קובעות תקנים, מבצעות מחקרים וכותבות דו"חות על המצב.
על מנת לשפר את המצב נדרשת מעורבות של ממשלות העולם בחקיקה, ומעבר לכך, באכיפה.
העמותה הפעילה ביותר היא עמותה בברצלונה שקבעה תקנים שהועברו כחוק המגדיר את סוגי האשפה שאותם ניתן להשליך או לשפוך למים.
אך החברות ממשיכות לעבור על חוק זה וכך גם מדינות רבות אחרות.
פרט לאמצעים המיועדים למנוע זיהום, ישנם פתרונות טכנולוגיים שונים שמטרתם לטפל בפסולת ימית או למנוע את התפשטותה.
לוכד פסולת מימית משמש לאיסוף פסולת הזורמת לתוך נמל.
מכיוון שהפסולת לרוב צפה, ניתן לחסום את התפשטותה באמצעות מחסומים צפים, בין אם הם מבוססים על מצופים או פתרונות אחרים כגון מחסום בועות.
במקרים אחרים מדובר בפסולת נוזלית ששוקעת כדוגמת שפכים תעשייתיים.
משאבי מים בישראל הכוללים את מי התהום - אקוויפרי החוף וההר, הנחלים, הכנרת, הים התיכון, ים המלח ומפרץ אילת עומדים בסכנה מתמדת של זיהום ישיר - הזרמה או השלכה ישירה לגופי המים או עקיף - זיהום קרקע המחלחל למי התהום.
תשטיפי פסולת המסוכנים לאדם וסביבתו מוזרמים תדיר או כתוצאה מכשל טכני או אנושי ללא טיהור או טיהור ברמה נמוכה כתוצרי לוואי של פעילות במפעלים תעשייתיים, תחנות דלק, מחנות צבא, מזבלות, מכוני טיהור שפכים מפעלי התפלה, מחצבות, בתי חולים, ופעילות חקלאית - גידול מזון מן החי והצומח.
בישראל ידועים בזיהומם חלקו המרכזי של נחל הירקון ונחל הקישון אליהם הוזרמו לאורך שנים שפכים מזוהמים.
באסון המכביה התמוטט גשר שעבר מעל נחל הירקון, וכתוצאה מההתמוטטות נפגעו חלק מהאנשים שבאו במגע עם המים, ייתכן שמחומרים מזהמים שהוצפו מקרקעית הנחל עקב התמוטטות הגשר.
חלק מזיהום המים נוצר מזיהום קרקע, וניתן להפחית את הסיכוי לזיהום המים בישראל דרך עבודה לפי עקרונות IRBCA.
דוגמה לזיהום קרקעות שגרם לסגירת מספר בארות מים היא הזיהום שנמצא בכמה אתרי ייצור של תע"ש באזור גוש דן והשרון.
ב-2011 זוהם נחל צין ביותר ממיליון וחצי ליטרים (לפי הערכות) של דלק סילוני שדלפו עקב מחדל בעת עבודות תשתית של חברת קצא"א.
ב-2014 התרחש אירוע נוסף של כשל בתשתית של קצא"א בערבה שלפי הערכות דלפו בו כ-5 מיליון ליטרים של נפט גולמי.
ב-2017 זוהם נחל אשלים בכמאה אלף מטר מעוקב של שפכי גבס חומציים שזרמו לנחל ממפעל רותם אמפרט עקב קריסת קיר של אחד המאגרים.
בעקבות משבר המים ברצועת עזה וקריסת מערכת הביוב העזתית, מספר פעמים זרם ביוב מעזה אל מאגר המים של המועצה האזורית חוף אשקלון.
זיהום הסביבה הוא כלל תופעות הזיהום הפוגעות בסביבה.
תופעה נחשבת זיהומית כשהיא מפרה את האיזון האקולוגי, באזור מסוים או בעולם כולו.
המונח זיהום הסביבה מתייחס בדרך כלל לזיהום הנובע מאסון סביבתי ומפעילות התעשייה.
ישנן שתי צורות עיקריות של זיהום סביבה: זיהום מקומי וזיהום גלובלי.
בעבר האמינו כי רק זיהום מקומי הוא בעייתי - למשל, שחרור של עשן בעת בערת פחם, הגורם לזיהום האוויר.
כיום מכירים בכך כי צורות זיהום שונות הן בעלות השפעה גלובלית.
אפקט החממה המוביל להתחממות עולמית הוא הנזק המוכר ביותר הנגרם בשל זיהום גלובלי.
לעיתים, דבר-מה הקיים בטבע באופן טבעי נחשב לזיהום סביבה כשהוא מגיע למקום אחר.
למשל, אצות הגדלות באגמים ובחופי ימים נחשבות לזיהום כשהתרבותן נובעת מריבוי שיירים מתעשיות שונות, המשמשים להן כמזון; אותן אצות מתחרות בצורות החיים ששהו במקום בטרם הזיהום, ומפרות את האיזון האקולוגי.
דרך נוספת לחלק את זיהומי הסביבה היא לזיהום אישי וזיהום מסחרי.
על אף שהזיהום המסחרי הוא תוצאה מובהקת של פעולות אישיות, רוב ההפגנות הן כנגד זיהום מסחרי, זיהום שבו תאגידים מזהמים את הטבע, לדוגמה מפעלים ששופכים את הפסולת שלהם לים, מייצרים עשן וכדומה.
זיהום הסביבה פוגע בסופו של דבר בבני האדם.
במקרה של זיהום גלובלי, ההשפעות הן על העולם כולו.
לדוגמה, הפשרת הקטבים תיצור בעיה כלל עולמית.
אבל גם זיהום מקומי הוא הרסני לאדם: הוא גורם מגוון בעיות, החל בקשיים טכניים (כגון זיהום אור שמונע שימוש בטלסקופים באזורים עירוניים) ועד למחלות קשות: חומרים מזהמים באוויר, באדמה ובמים גורמים למחלות רבות ושונות, ובהן סרטן, זאבת, מחלות חיסוניות, אלרגיה ואסתמה.
בשנת 2016 פרסם ארגון הבריאות העולמי דו"ח לפיו 1 מכל 4 ממקרי התמותה בעולם מקורו בזיהום סביבה, וכמות מקרי המוות מגיעה ל-12.6 מיליון איש בשנה שמתים בגלל סיבות המקושרות לזיהום הסביבה.
זיהום אור , הוא מונח המתאר עודף, אי־כיוון, או בזבוז מאסיבי של אור (בדרך כלל אור מלאכותי).
התופעה הנפוצה ביותר הנגרמת מזיהום אור היא הסתרת הכוכבים בשמי הלילה, והמונח מתאר, אלא אם צוין במפורש אחרת, סוג זה של הזיהום.
זיהום אור יכול להחריף עקב גורמים נוספים המצטרפים אליו ומתווכים את השפעתו בהקשרים שונים (כגון החשכת שמי הלילה), דוגמאות לגורמים אלה הן עננים, ערפל, אירוסול, ופחמן דו־חמצני.
בישראל אין מקום שחופשי מזיהום אור מאופק לאופק, אך קיימים שטחים בהם תצפית לזנית וסביבתה חופשיים למדי מזיהום אור.
השפעתו העיקרית של זיהום אור היא ביצירת מיסוך זוהר שמיים, הגורם להסתרת גרמי השמים כגון גלקסיות וכוכבים מעל ריכוזים עירוניים ובסביבתם ובפועל גורם להופעתם של כוכבים ספורים ובהירים מאוד בלבד.
מלבד זאת קיימות השפעות נוספות, חלקן טרם נחשפו על ידי מדעי הטבע – ידוע שמחזור אור־חושך מתזמן מערכות רבות בבעלי חיים וצמחים, אבל היקף המחקר אינו מספק עדיין תשובה סופית כמה נזק נגרם ולאילו אורגניזמים.
רק חלק מהפגיעה ידוע ומוכר.
בין השפעות זיהום האור יימנו:
גרימת הרס אקולוגי של סביבות מחיה על ידי אור מלאכותי.
דוגמה אחת מני רבות היא תאורת הגחליליות – הבזקי הגחלילית משמשים לצורך חיזור ורבייה, אך בסביבה מוצפת אור פעולה זאת נפגעת.
פגיעה בקבלת אור טבעי מהכוכבים (כפונקציה של השמת אור מלאכותי מוגזם ולא מחושב)
תאורת חוץ ופנים לא מבוקרת הגורמת לבעיות נוירופסיכולוגיות שונות או מחריפה כאלה
מספר איגודים תעשייתיים התריעו נגד הבעייתיות שבזיהום האור, כך למשל, מוסד מהנדסי האור לממלכה המאוחדת (The institute of light engineers, United kingdom) משלים את הידע של חבריו בנושא תכנון מערכות תאורה משמרות אנרגיה ולפיכך מניעה של זיהום אור מנקודה זו.
מבחינה פסיכולוגית זיהום אור עלול להשליך באופן שלילי ברמה האישית והבין־אישית כאחת.
מקורות אור רחוביים וביתיים כמו למשל פנס כביש או זרקור חצר הדולקים במהלך הלילה, עלולים להוות מטרד לגרים בקרבתם.
בדיקות שונות העלו שתאורה כזו היא במקרים רבים בזבזנית (באנרגיה) מתוקף היותה זורקת אור בצורה נרחבת מאוד, כזו שמפריעה לחי, במגוון הקשרים.
השיטה המשמשת לתכנון והערכה של איכותו וכמותו של האור הנדרש לסביבה מסוימת היא מודל מתמטי, אשר תוצאותיו בדרך כלל מוצגות איסופוטית, או בעקומת גובה קו (Contour map).
תקנות מדיניות ועירוניות ההולכות ונעשות מבוקשות בעשורים האחרונים, משמשות למנוע זיהום אור.
השפעה על בני אדם ובעלי חיים
לבני האדם קיים שעון ביולוגי שמסנכרן את עצמו, בין השאר, עם מקצב היום והלילה.
מקצב זה נקרא "מקצב צירקדי".
המקצב מתאים את עצמו לשעות האור, ומשפיע על ההפרשות ההורמונאליות בגוף האדם.
בעין האנושית קיימים קולטנים מיוחדים הרגישים במיוחד לאורכי הגל הכחולים.
לפני המצאת התאורה המלאכותית, היה האור הכחול סימן מובהק ליום.
המקור היחיד בטבע לאורכי הגל הכחול הוא השמיים בשעות היום.
בחיים במדינות מערביות נחשף אדם לשעות רבות של אור גם לאחר רדת החשכה.
כל מכשיר מסמארטפון עד נורת שולחן בחדר העבודה פולטות אור הפוגע במקצב הצירקדי התקין בגוף האדם.
חשיפה גדולה לאור, בעיקר באורכי הגל הכחולים, בשעות הלילה גורמת לעיכוב הפרשת המלטונין.
המלטונין הוא הורמון שאחראי על הרגשת העייפות ומופרש בחושך.
העדר המלטונין בשעות הלילה עלול לגרום לבעיות בשינה, לעיכובי התהליכים הטבעיים המתבצעים בגוף בזמן השינה ולהרגשת עייפות בבוקר שלמחרת.
שימוש במחשב, יציאה למסיבות או נוכחות במשמרות עד השעות הקטנות של הלילה ושינה ביום גורמים להפיכת סדר היום והלילה.
הבעיה רק מחריפה בשנים האחרונות, אך ייתכן ולא עבר מספיק זמן מאז על מנת שייראו שינויים בשיעורי המחלות הנגרמות מכך.
ההחרפה נובעת משימוש מוגבר של האוכלוסייה במדינות המערביות במוצרי אלקטרוניקה ותאורה הפולטים בשיעור גבוה יותר את אורך הגל הכחול, שהוא הבעייתי.
צגים שטוחים – צגי פלזמה, LCD ו־OLED – פולטים יותר אור באורך הגל הכחול מאשר צגים "עבים" – צגי שפופרת קרן קתודית.
נורות פלואורסצנטיות, ובמיוחד נורות LED, פולטות יותר אור כחול מאשר נורות להט והלוגן.
חוקים שעברו במדינות רבות בעולם האוסרים על ייצור, מכירה ושימוש של נורות להט עקב העובדה שהן צורכות חשמל רב יותר, ובמיוחד קידום השימוש בתאורת LED על פני מקורות תאורה אחרים, עלולים להשפיע על בריאות האוכלוסייה בעוד שנים לא רבות.
נמצא כי זיהום אור משבש רביית אלמוגים.
הם פולטים למים תאי רבייה זכריים ונקביים בשעות חשוכות מסוימות ועליהם להיפגש בין שקיעת השמש לזריחת הירח.
זיהום האור הוא מונח כללי המתאר מספר מצבים, משמעותיים יותר ופחות, שהם על תקן זיהום סביבתי, או נזק לסביבה הנובע מאור.
אור מזהם הוא תוצר־לוואי של התרבות המודרנית־תעשייתית.
הזיהום נובע מתאורה מלאכותית לקויה שאינה ממוקדת במטרתה בלבד וגורמת להפצת אור מיותר (ובכך גם לבזבוז אנרגיה), כגון תאורה ביתית, פרסומות, משרדים, אזורי תעשייה, תאורת רחוב, תאורת מגרשי ספורט וכדומה.
זיהום האור בולט ובעייתי במיוחד באזורים העירוניים בארצות הברית, ביפן ובאירופה אך קיים למעשה לפחות בכל מדינה מתועשת או מרוכז באוכלוסייתה.
בדרך כלל מתייחס המונח "זיהום אור" לבעיית הסתר כוכבים (הנגרמת מ־זוהר שמיים, Skyglow), והיא המצב הנפוץ היום בעולם בו בריכוזי אוכלוסייה גדולים, בהם כמות האור ממסכת את השמיים ומונעת צפייה טבעית בכוכבי החלל שהיא דבר חיוני לאדם ולבעלי חיים מסיבות נוירופסיכולוגית, פיזיולוגית, אסתטיות וכדומה, שהרקע להן הוא אבולוציוני.
להלן יוצגו סוגי זיהום אור, מהעיקרי למשני, כשבראש ובראשונה יתוארו הגורמים להסתרת הכוכבים, ובהדרגה יוצגו סוגים אחרים של זיהום אור, שגם הם תורמים (באופן עקיף יחסית) להחשכת השמיים.
זוהר שמיים הוא מצב הנפוץ כיום בעולם הגורם לאי יכולת להבחין בגרמי שמיים (כוכבים וכוכבי לכת) הנצפים בשמי הלילה, מאדמת הארץ, וזאת בשל ריכוזי אור הגורמים להסתרתם בפני עין בלתי־מזוינת, באזורים עירוניים או מיושבים היטב.
סולם בורטל למיסוך שמי הלילה.
משמש למדידת רמת המיסוך שלהם.
הסולם פורסם לראשונה במגזין Sky & Telescope.
ומשמש קבוצות כמו שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הסולם בן תשעה שלבים, משמש לסיווג חומרת הזיהום על פי חשכת השמיים, תוך מדידת פרמטרים דוגמת תופעות כמו אור נגדי או אור גלגל המזלות שממוסכים היטב בלילה.
שלב 1 בסולם הוא הציון הטוב ביותר, ומשקף צפייה מעולה בכוכבים בשמי הלילה.
זוהר שמיים בעייתי במיוחד לציבור האסטרונומים החובבים המבקשים להביט בכוכבים בצורה קרובה ככל הניתן לזו של אסטרונום מקצועי.
עצם העובדה שהציוד בו משתמשים האסטרונומים החובבים אינו מקצועי מקשה עליהם עוד יותר את הצפייה, ולעיתים הם מעדיפים לצפות מאזורים מבודדים מאור (כמו למשל באמצע מדבר לא מיושב).
ניתן לצמצם את זוהר השמים באמצעות שימוש בפנסים עם זכוכית שטוחה ואופטיקה שמייצרת אלומת אור ברוחב של 90 מעלות או פחות מכך, אולם החזר האור של הפנסים מהקרקע יכול גם הוא לתרום לזוהר השמיים.
ניתן גם לתכנן את תאורת הרחובות באופן אופטימלי ולא לחרוג מהערכים הדרושים להשגת המטרות לשמן היא מותקנת.
לרוב, בלתי ניתן לצמצם את האור הנפלט מגופים המיועדים להארה של משטחים אנכיים, דוגמת מסילות תאורה כמו אלו הנפוצות באצטדיונים, בניינים גבוהי־קומה בעלי תחימה חשופה (כמו קירות זכוכית וכו') אשר התאורה יוצאת מהם בקלות או תאורה של חזיתות מבנים.
האגודה הבינלאומית לשמיים חשוכים, DarkSky, קבעה כי תאורת לד גורמת ליותר זוהר שמיים מתאורת נתרן, משום שהספקטרום שלה מכיל הרבה יותר אורכי גל קצרים של כחול לעומת תאורת נתרן לחץ גבוה והרגישות של ראיית הלילה לאורכי גל ירוקים וכחולים.
מספר גורמים משחקים תפקיד בהגברת המיסוך התאורני של זוהר השמים כפונקציה של השפעות מצטברות, בין אלו ניתן למנות:
לילות מעוננים בהירים פי עשרה מלילות שאינם.
אירוסול; אירוסול הוא מצבור של גורמים כמו אבק, זיהום אוויר שכאשר הם מתחברים עם מסך האור המפריע לשמי הלילה, הרי שברמת ההשפעה המצטברת הם מחמירים את הנזק שלו בכך שהם תורמים להחשכת השמיים (אירוסול כשלעצמו אינו גורם מספיק להחשכת השמים).
תאורת יתר היא שימוש מוגזם באור.
תאורת יתר נובעת מתכנון תאורה בעוצמה העולה בהרבה על זו הנדרשת לביצוע המשימות.
להארת רחובות ושטחים פתוחים אחרים שתי סיבות עיקריות - בטיחותית (מניעת תאונות) וביטחונית (מניעת פשיעה).
עוצמת התאורה המספקת את שתי המטרות הללו נבדקה במשך שנים, ומופיעה בתקנים רבים.
למרות זאת, קיימים לא מעט מקרים בהם מתוכננת ומותקנת מערכת תאורה בעוצמה העולה בהרבה על הנדרש בתקן, תוך בזבוז של כספי ציבור עקב התקנת מערכת גדולה ויקרה יותר הצורכת כמות אנרגיה גדולה מהדרוש.
גם החלפת תאורה ישנה בתאורת לד עם הספק דומה או גבוה יותר, מגדילה את עוצמת התאורה ללא צורך.
תוצר לוואי של בעיה זו הוא זיהום אור נוסף.
גם במקומות עבודה התאורה מיועדת למשימות מסוימות, והתקנים מגדירים את עוצמות התאורה הנדרשות למשימות אלו.
במקומות כאלה עשוי להיווצר זיהום אור הן מהתקנה של תאורת יתר, אך גם משימוש בתאורה כבאלמנט אדריכלי - גופי תאורה הם אלמנט בולט המשפיע על עיצוב החלל, ותכנון מושכל לוקח בחשבון השפעה זו ועשוי להתעלם מתופעות של זיהום אורי לצורך הקומפוזיציה האדריכלית של החלל.
תופעה נוספת היא תאורה המתוכננת נכון - אך מופעלת כאשר כלל אין בה צורך.
כך למשל כיתות בבתי ספר אשר מתוכננות עם חלונות המאפשרים חדירה של מספיק אור יום, עדיין עושות שימוש ללא צורך בכל התאורה המותקנת.
בוהק הוא קרינה רבת עוצמה של אור רב־בהירות.
מבט ישיר אל השמש לגרום לבוהק השמש לחדור לעין, דבר שיגרום לסינוור.
דוגמה לבוהק מלאכותי הוא אור הנובע מתאורת זרקורים או פנסי־אצטדיונים.
האסטרונום הבריטי בוב מייזון מחלק את הבֹּהַק לשני סוגים:
בוהק מסמא – זהו בוהק הנצפה במבט לשמש או מתוקף הבזק אור חזק ופתאומי אחר.
סוג זה גורם לסינוור למספר שניות ואף יותר.
בוהק קל – מגורמים פחות קשים לכאורה, כמו פנסי רכב, ואפילו ירידה בניגוד הצבע של גוונים או תמונות, או של טעויות דפוס כגון אות המחוקה מעט.
בעוד שבֹּהַק בכלל והסוג הראשון בפרט אינו מסוכן, הוא מהווה תגרה, ועלול לגרום לעייפות (Fatigue) אם הוא עקבי ונצפה לזמן־מה.
לפי מריו מוטה, נשיא האחווה הרפואית של מסצ'וסטס, בוהק מסכן בעיקר נהגים, משום שהוא מכיל בהירות במידה שכמות־מה של אנשים רגישים אליה, וההתאוששות ממנו מסכנת את התמרון.
מחקרים הראו כי בוהק המגיע מפנסים המבוססים על LED, גבוה באופן ניכר מפנסים המבוססים על סוגים אחרים של נורות כמו מתכת הליד ונתרן.
מצב בו אור רחובי או מבית שכן, "מסיג גבול" לבית מגורים ובכך גורם לדיירי הבית ביודעין או שלא ביודעין בעיות שונות כגון אי־נוחות (או הגדלת אי נוחות קיימת), וכן, אינסומניה מסוגים שונים.
הדבר עלול להוביל לסכסוכי שכנים.
במספר ערים בארצות הברית, הוצבו סטנדרטים מחמירים למניעת זיהום אור בין שכנים.
אגודת IDA פועלת איתן בארצות הברית להבטיח יישום התקנים השנים ברשויות המוניציפליות שם.
מועצת הבנייה הירוקה בארצות הברית פיתחה את מערך התכנון "Leadership in Energy and Environmental Design" שמטרתו להנחות ארכיטקטים ומהנדסים לצמצום הסגת גבול תאורתית ומיסוך שמים.
הסגת גבול תאורתית ניתנת לצמצום גם על ידי התקנת גופי תאורה המגבילים את פליטת האור עד 80 מעלות מעל נקודת השפל.
מקור נוסף, אמנם פחות משמעותי מהנזכרים לעיל הוא סטרבוסקופ־לבן (White strobe), הנמצא בדרך כלל על מגדלי תקשורת תעופתיים ומשמש סמן לטייסים.
נעשים מאמצים מצד רשות התעופה הפדרלית האמריקאית לחדש מכשירים אלה לגרסאות שיפלטו כמות מינימלית של אור.
המונח נוגע לתופעה נדירה יחסית של התערבבות אורות, עד כדי יצירת בלבול (שהוא מזהם סביבתי בפני עצמו); מצב כזה בעייתי בפרט בשדות תעופה מיושנים, בהם אין תאורה אחידה במסלולים, דבר הנחוץ להמראה ונחיתה תקינות.
על מנת להימנע מיצירת זיהום וחיסכון בחשמל ניתן לנקוט מספר צעדים פשוטים:
שימוש בתאורת רחוב המכוונת אל פני הקרקע ולא בתאורה בעלת סימטריה כדורית.
שימוש בתאורה מבוססת עירור גז (כתאורת נתרן) שחסכונית בחשמל וקל לחסום את השפעתה על ידי שימוש במסננים.
שימוש בתאורה בעוצמה נמוכה יותר (לדוגמה: ברוב הכבישים העירוניים וכן ברחובות בישראל, משתמשים בנורות נתרן לחץ גבוה בהספקים של 150-250W, כאשר אותה הנורה בהספק של 100W ואף 70W וכן 50W מספיקה לאותו יישום).
הימנעות משימוש בכמויות גדולות מדי של פנסים להארת כבישים ורחובות, וכן זרקורים להארת שטחים.
כיוון נכון של זרקורים, כך שהאור שלהם לא ייזרק קדימה או לשמים (זרקורים עם אופטיקה אסימטרית, למשל, צריכים להיות מכוונים כלפי הקרקע).
הימנעות מהתקנת מגדלי תאורה גבוהים עם הרבה פנסים חזקים בצמתים ובאוטוסטרדות (לדוגמה בישראל, בפולין וכן בצפון אמריקה, נפוץ להשתמש במגדלי תאורה גבוהים עם 6-12 פנסים בעלי נורות כספית או נל"ג בהספקים של 400W עד 1000W).
חקיקה ותקנות כנגד זיהום אור
בישראל לא קיימת חקיקה נגד זיהום אור, אך מספר עשרות רשויות מקומיות אימצו מסמך תקנות שהופץ על ידי "אור מכוון" – קבוצה להפחתת זיהום האור והתייעלות אנרגטית בישראל, הפועלת בתחום ההסברה, הגדרת תקנות וייעוץ מקצועי.
בנוסף ישנו מאמץ לא ממוקד מצד המשרד להגנת הסביבה לחקיקה בנושא, אך מדובר בשלב ראשוני מאוד.
ביישובים מכבים ומצפה רמון נקבעו בעבר מספר ימים בהם התאורה העירונית הופחתה על מנת לאפשר צפייה בשמים.
סניף מקומי של האיגוד הבינלאומי למלחמה בזיהום אור הוקם על ידי מצפה הכוכבים של מכבים־רעות וקידם צעדים אסדרתיים כמו תקנות לחסכון בתאורה במחנות צבא.
בשנת 2002 צ'כיה הייתה למדינה הראשונה שהוציאה חוק כנגד זיהום אור.
החוק קובע שמקור תאורה חייב להיות מופנה כלפי האופק ומטה.
לתאורה חריגה נדרש אישור מיוחד.
עם זאת לא הוסדרה אכיפה בחוק והוא עדיין רחוק מיישום מלא.
רשויות מקומיות קבעו תקנות כנגד זיהום אור עוד קודם לחוק הצ'כי.
בפלגסטף, אריזונה קיימת תקנה מסוג זה בתוקף עשרות שנים.
רשויות מקומיות ומדינות נוספות קבעו תקנות וחוקקו חוקים, ורבות נוספות שוקלות זאת.
למגמה זו תרמה עליית מחיר הנפט בשנת 2008, שכן הוצאות ייצור החשמל של רשויות קטנות באופן ניכר עם אכיפת תקנות כנגד זיהום אור.
שמורת אור כוכבים, או שמורת שמיים חשוכים (Dark-sky preserve) היא אזור מוגן (שמורת טבע) בה נמנעים מזיהום אור, באמצעות מניעת הקמת מוקדי תאורה.
בספטמבר 2017 הוכרז מכתש רמון כשמורת אור כוכבים על ידי איגוד ה־DarkSky.
במועד ההכרזה היו 54 אתרים ב־15 מדינות בעולם, ומכתש רמון הוא האתר הראשון מסוג זה במזרח התיכון.
זיהום (בלועזית: אינפקציה) הוא תהליך של התיישבות מזיקה של גורם זר באורגניזם פונדקאי.
האורגניזם המזהם פועל לניצול משאביו של גוף הפונדקאי כדי להתרבות על חשבונו.
האורגניזם המזהם (נקרא גם פתוגן) מפריע לתפקודו הנורמלי של הפונדקאי ויכול לגרום לפצעים כרוניים, נמק, אובדן האיבר המזוהם ואפילו מוות.
מערכת החיסון של הפונדקאי מגיבה לזיהום בצורה של דלקת.
פתוגנים מזהמים יכולים להיות חיידקים, תולעים, טפילים כמו פרעושים, קרציות, קרדיות וכינים, וכן פטרת, נגיפים, פריונים ווירואידים.
ענפים רבים ברפואה ובמדעים קרובים לרפואה עוסקים במחלות זיהומיות ובפתוגנים, ביניהם נמנים פתולוגיה ומיקרוביולוגיה.
זיהומים שמקורם בחיידקים מסווגים לפי הגורם לזיהום והתסמינים שעלולים להופיע.
זיהומים מסוימים ילוו בתסמינים נראים, בעוד זיהומים אחרים ילוו בתסמינים שקטים או בלתי מורגשים.
ניתן לסווג זיהומים לפי משך השהות שלהם בגופו של האורגניזם המארח – זיהום חולף או זיהום כרוני.
זיהומיים ראשוניים ושניוניים יכולים להתייחס לזיהומים שבאים בעקבות זיהומים אחרים או לשלבים שונים של אותו הזיהום.
זיהום סמוי נשאר באופן לא פעיל בגוף אך עלול לשוב ולהופיע.
זיהומים סמויים או נחבאים סווגו תחילה כסימנים לזיהום שניוני.
סוג זה של זיהומים התגלה לראשונה בשנות השלושים המאוחרות של המאה ה-20 על ידי פראן גיאמפייטרו (באנגלית Fran Giampietro) אשר סיווג מחדש את הזיהומים הללו והגדירם כ"זיהומים סמויים".
המקרה הנפוץ של זיהום סמוי נובע מקרדיות הדם – טפיל ממשפחת הסקביאס אשר חי במערכת הדם של יונקים מסוימים, לרוב באזור הגפיים.
רוב בני האדם לא ידעו שיש בגופם קרדיות דם, אך במקרים קיצוניים עלולים להופיע תסמינים חיצוניים כגון אדמומיות, נפיחות תת-עורית, עור מגורה ועוד.
תסמינים אלו הם תולדה של אלרגיה של הנשא להפרשות השונות של קרדית הדם.
בעבר תופעה זו גרמה לשבטים במרכז אמריקה להאמין כי לנשא יש כוחות מיסטיים וכי יש בסימנים אלו רמזים לעתיד לבוא.
עם התפתחות הרפואה המודרנית ובעיקר בזכות המצאת המיקרוסקופ, זיהו מדענים, ובראשם טרי היצ'קוק, את קרדית הדם וכיום ניתן להיפטר מטפילים אלו בעזרת אנטיביוטיקה.
ישנם סימנים המעידים בצורה מפורשת על הימצאותו של זיהום ונקראים "סימנים פתוגניים", אך סימנים אלו הם נדירים.
אם קיים חשש לזיהום, האבחנה הראשונית תתבצע באמצעות בדיקות דם, בדיקת שתן או תרביות רוק.
בדיקת רנטגן של החזה או בדיקת צואה יכולות לסייע גם כן באבחנה.
בדיקת נוזל חוט השדרה משמשת לשלילת זיהום מוחי.
תסמיני הזיהום תלויים בסוג המחלה.
ישנם תסמינים שמשפיעים על כל הגוף באופן כללי, כגון עייפות, היעדר תיאבון, ירידה במשקל, חום גבוה, הזעת לילה, צמרמורות וכאבים.
תסמינים אחרים יכולים להשפיע על איבר או חלק אחד בגוף כגון פריחה על העור, שיעול או נזלת.
בקרב ילדים סימנים כגון טמפרטורת גוף הגבוהה מ-40 מעלות צלזיוס, כיחלון, נשימה מהירה ופריחה עלולים להעיד על הימצאותו של זיהום חמור.
מקורם של הפתוגנים בכמה קבוצות טקסונומיות:
חיידקים – מיקרואורגניזמים פרוקריוטיים (החסרים גרעין תא ואברונים).
נגיפים – טפיל מוחלט בגודל מיקרוסקופי שתלוי בתא חי מארח כדי להתרבות, הבנוי מצבר מולקולות ביולוגיות הכוללות חומר תורשתי (DNA או RNA) וחלבונים.
וירואידים – גופיף דמוי-נגיף, אך נטול המעטפת החלבונית האופיינית לנגיפים.
פטריות – אורגניזמים איקריוטיים המעכלים את מזונם מחוץ לגופם, וסופגים את הרכיבים התזונתיים מהמזון המפורק אל תוך תאיהם.
פרוטיסטים – קבוצה פרפילטית של יצורים שאינם שייכים לממלכת בעלי החיים, לממלכת הפטריות ולממלכת הצומח.
פריונים – חלבון פגום אשר עלול לגרום למחלות.
הפתוגן שואף לנצל את המשאבים של הגוף הפונדקאי כדי להתרבות (לרוב על חשבונו של הפונדקאי).
הפתוגן מפריע לתפקודו הנורמלי של הפונדקאי ויכול לגרום לפצעים כרוניים, נמק, אובדן האיבר המזוהם ואפילו מוות.
הגוף הפונדקאי מגיב לזיהום בצורה של דלקת.
סימביוזה בין טפיל לפונדקאי אשר מועילה לראשון אך מזיקה לשני מוגדרת כטפילות.
בזיהומים שנגרמים מחיידקים או מנגיפים עלולים להופיע תסמינים דומים ואף זהים.
הדבר מסבך את האבחנה שכן קשה לדעת מהו הגורם לזיהום.
האבחנה במקרה זה חשובה שכן דרך הטיפול בזיהום שונה – בזיהום שמקורו בנגיף לא ניתן לטפל באמצעות אנטיביוטיקה.
כדי שזיהום יופיע בגופו של אורגניזם, חייבת להתרחש שרשרת של אירועים.
שרשרת האירועים כוללת מספר שלבים שבמהלכם גורם מזהם פולש למארח פגיע, יוצא ועובר למארח חדש.
כל אחד מהשלבים בשרשרת חייב להתרחש בסדר הכרונולוגי כדי שהזיהום יתפתח.
הבנת שלבים אלו מסייעת לרשויות הציבור לפגוע במזהמים ולמנוע את הזיהום מלכתחילה.
זיהום מתחיל כאשר אורגניזם מצליח להתיישב בתוך גופו של מארח באמצעות חדירה לגופו, גדילה והתרבות.
רוב בני האדם אינם נדבקים מזיהום בקלות.
אלו שסובלים ממערכת חיסונית מוחלשת, מחלה, תת-תזונה, סוכרת או סרטן מועדים יותר להידבק בזיהום.
חדירת המזהם לגופו של המארח מתרחשת בדרך כלל דרך הקרום הרירי בפתחי הגוף: חלל הפה, האף, העיניים, איברי המין, פי הטבעת או פצעים פתוחים.
בעוד שמזהמים מעטים יכולים לגדול בפתחי הפה שהוזכרו, חלק גדול יותר ינדוד לאיברים פנימיים יותר ויגרום לזיהומם.
פתוגנים מסוימים יגדלו בתוך תאי מארח (וייקראו intracellular), אחרים יגדלו בחופשיות בתוך נוזלי הגוף.
בפצע עלולים להימצא מיקרואורגניזמים שאינם מתרבים, בעוד בפצע מזוהם קיימים אורגניזמים שמתרבים וגורמים לפגיעה ברקמות.
כל האורגניזמים הרב-תאיים יכולים להיפגע מפלישת אורגניזמים חיצוניים כשברוב המקרים נוצרים יחסי הדדיות בין הפולש למארח כמו זן של חיידק אנאירובי אשר פולש למעי הגס של יונקים, או יחסים בהם הפולש חי על חשבון המארח אך אינו מזיק לו כמו זנים שונים של חיידקים המתקיימים על עור האדם.
פלישות מסוגים אלו אינן מוגדרות כמזהמות.
בתנאים מסוימים פולשים שאינם מזיקים עלולים להפוך למחוללי מחלות.
ישנן בקטריות אשר מונעות פלישה של גורמים מעוררי מחלה ומסייעות לגוף המארח על ידי מניעת זיהומים וזירוז תהליך ריפוי הפצעים.
המשתנים המשפיעים על מידת הפגיעות של המארח אל מול פולשים הם:
דרכי הפלישה של הגורם המזהם והגישה שלו לאזורים השונים בגוף המארח.
מצבו החיסוני של הגוף אליו פלשו.
לדוגמה, חיידקים בסוג staphylococcus מצויים על עור האדם ואינם מזיקים, אך כאשר הם מצויים בסביבה סטרילית, כמו מעטפת המפרק או צפק הבטן, הם מתרבים ללא התנגדות והופכים לנטל על המארח.
מסובך לזהות אילו מהפצעים הכרוניים הם מזוהמים, שכן קיימת כמות מוגבלת של מידע המסייע להערכת סימפטומים ומאפיינים לזיהום.
כלי חשוב בזיהוי זיהומים הוא כאב שמתגבר, אך היעדר כאב אינו מעיד על כך שאין זיהום.
מחלה עלולה להופיע כאשר מערכת החיסון של המארח נפגעת והפולש גורם לנזק.
דוגמה בולטת לכך היא זיהום דנטלי המתפשט לדם בעת ירידה בספירת הדם הלבנה של חולה סרטן בעקבות טיפול כימותרפי או השתלת מח עצם.
מיקרואורגניזמים יכולים לגרום לנזק ברקמות על ידי שחרור מגוון רעלנים או אנזימים הרסניים.
לדוגמה, Clostridium tetani הוא מיקרואורגניזם המשחרר רעלנים שגורמים לשיתוק שרירים, ואילו Staphylococcus aureus משחרר רעלנים שיוצרים הרעלת דם והלם.
לא כל הפולשים גורמים מחלה אצל כל המארחים.
לדוגמה, פחות מ-5% מהאנשים שנדבקים בחיידק הפוליו מפתחים מחלה.
לעומת זאת, פולשים מסוימים הם אלימים מאוד – הפריון הגורם למחלת הפרה המשוגעת ומחלת קרויצפלד-יעקב הורג כמעט את כל בעלי החיים והאנשים הנדבקים בו.
זיהום מתמשך מופיע כאשר גופו של המארח אינו מסוגל לסלק את הפולש לאחר הזיהום הראשוני.
הידבקויות מתמשכות מאופיינות בכך שהגורם המזהם ממשיך להתקיים בגוף המארח לרוב כזיהום רדום עם התפרצויות חוזרות של זיהום פעיל.
נגיפים מסוימים יכולים לשמור על זיהום קבוע בגוף המארח על ידי הדבקת תאים שונים של הגוף.
נגיפים אחרים אינם עוזבים את הגוף לאחר ההידבקות.
דוגמה אופיינית היא נגיף ההרפס, החבוי בעצבי הגוף של המארח והופך לפעיל בנסיבות מסוימות.
זיהומים מתמשכים גורמים למיליוני מקרי מוות ברחבי העולם מדי שנה.
במדינות הלא-מפותחות, זיהומים מתמשכים הנגרמים על ידי טפילים הם הגורם לשיעורי התחלואה והתמותה הגבוהים.
כדי שפולש ימשיך להתקיים ולקיים את מחזוריות הזיהום במארחים אחרים, עליו לעזוב את המארח ולגרום לזיהום במקום אחר.
הפצת הזיהום יכולה להתרחש בדרכים רבות: גורם מזהם יכול להיות מועבר על ידי מגע ישיר או עקיף:
מגע ישיר מתרחש כאשר אדם בא במגע עם נוזלי גוף מזוהמים, שותה מים מזוהמים, נדבק על ידי קרציה או נחשף לאורגניזמים מזהמים המצויים באוויר לאחר שיעול או התעטשות.
כמו כן הידבקות במגע ישיר יכולה להתרחש במהלך פעילות מינית על כל סוגיה.
מגע עקיף מתרחש כאשר פולש שורד מחוץ לגוף מארח לתקופות ארוכות ועדיין יכול להפוך למזהם בנסיבות המתאימות.
חפצים אשר לעיתים קרובות מכילים מזהמים הם צעצועים, ריהוט, ידיות של דלתות, מגבוני נייר ומוצרי היגיינה של אדם הנושא זיהום.
צריכת מוצרי מזון ונוזלים שזוהמו כתוצאה ממגע עם אורגניזם מדבק היא צורה נוספת של הפצת מחלה בצורה עקיפה.
במדינות לא מפותחות מועברים זיהומים כתוצאה משטיפת מזון במי ביוב או צריכת מי ביוב המסתיימות בהרעלת מזון ומחלות בדרכי העיכול.
הידבקות במזהמים יכולה להתרחש באותו הדור מאדם לאדם.
ישנה צורת הידבקות בין-דורית שבה מועבר הזיהום מאם לילד תוך כדי התפתחות העובר או בשעת לידתו.
מחלות כגון הרפס, איידס וצהבת עלולות לעבור בצורה זו.
הידבקות יכולה להתרחש גם ללא הופעת תסמינים למשך חמישה עד שבעה ימים מכיוון שהנגיף מפחית ממידת הפגיעה לטובת הליך ההידבקות עצמו על מנת שיוכל לשגשג בגופו של המארח החדש.
טיפול יישומי ושיטות מניעה פוגעות במעגל הזיהום.
לדוגמה, העברה ישירה של מזהמים יכולה להימנע על ידי שמירה על תנאי היגיינה וסביבה נקייה וחינוך לשמירה על הבריאות.
כאשר זיהום תוקף את הגוף ניתן להשתמש בתרופות מארבעה סוגים:
טיפול אנטיביוטי יינתן דרך הפה או על ידי זריקה או באמצעות מריחת משחה אנטיביוטית, בהתאם לחומרה ולסוג הזיהום.
זיהומי מוח חמורים מטופלים בדרך כלל על ידי טיפול אנטיביוטי חודרני דרך הווריד.
לעיתים משתמשים במספר תרופות אנטיביוטיות כדי להפחית את עמידות המזהם ולהגביר את יעילות הטיפול.
תרופות אנטיביוטיות משמשות לטיפול בחיידקים בלבד ולא לטיפול בנגיפים.
האנטיביוטיקה מאיטה את קצת התרבות החיידק או הורגת אותו.
שיטות כגון רחצת ידיים, לבישת חלוק וחבישת מסכות פנים מונעות העברת זיהומים מרופאים לחולים ולהפך.
רחצת ידיים תכופה היא עדיין שיטת ההגנה החשובה ביותר למניעת הפצה של מזהמים.
דרכים נוספות למניעת הידבקות הן: תזונה נכונה, שמירה על אורח חיים בריא כגון הקפדה על פעילות גופנית, הימנעות משימוש בסמים לא חוקיים ושימוש באמצעי מניעה.
צריכת מזון שבושל היטב והימנעות מצריכת מזון שאינו טרי חשובה גם כן.
אין לצרוך תרופות אנטיביוטיות מעבר לזמן הדרוש – שימוש ממושך בתרופות אלו יכול לגרום לעמידות של המזהם ולהיווצרות זנים נוספים.
חיסון הוא דרך נוספת להימנעות מהדבקה על ידי יצירת עמידות חיסונית אצל המארח.
השפעה של שינויים אקולוגיים על תפוצת מחלות
מחקר מקיף שהתפרסם במאי 2024 מצביע על כך, ששינויים שבני האדם גורמים בסביבה האקולוגית של כדור הארץ, ביניהם משבר האקלים, פגיעה במגוון הביולוגי ועידוד התפשטות של מינים פולשים, מעודדים היווצרות של מחלות מידבקות שמסכנות בני אדם, בעלי חיים וצמחים.
ממצא בולט הוא שצימצום המגוון הביולוגי מהווה גורם מרכזי בהגדלת הסיכונים של מחלות מידבקות.
זאת מכיוון שכאשר המגוון הביולוגי מצטמצם, המינים הנדירים נכחדים ראשונים, והמינים שנותרים הם אלה שמוכשרים יותר בהעברת מחלות.
שינויים נוספים בעלי השפעה הם מינים פולשים שמביאים איתם פתוגנים חדשים; זיהום כימי שעלול לפגוע במערכות חיסוניות של אורגניזמים שונים; ומשבר האקלים שעלול לגרום לשינויים בבתי גידול של בעלי חיים, וכך להוביל להתערבבות עם מינים חדשים שבאים עמם במגע ולאפשר להם להחליף ביניהם פתוגנים.
קיימות עדויות להימצאות זיהומים אצל יצורים קדומים, לדוגמה זיהומים אצל דינוזאורים אוכלי בשר שנגרמו כנראה כתוצאה מפצעי נשיכה.
זיהום נוזוקומי (Nosocomial infection) הוא זיהום הנרכש עקב אשפוז בבית חולים כתולדה משנית לסיבה המקורית שבעטיה אושפז החולה.
מקור הביטוי במילה היוונית "נוסוקומיון" (νοσοκομείον) שמשמעותה "בית חולים".
ישנן מספר סיבות לכך שבבתי החולים מתפתחים זיהומים:
בבתי החולים מספר רב של חולים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת.
הצוות המטפל עובר בין חולה לחולה וכך מעביר את החיידקים או הנגיפים ביניהם, במידה ולא ננקטו אמצעי הסניטציה הנדרשים.
שימוש מוגבר באנטיביוטיקה גורם לעליה בכמות החיידקים מהזנים העמידים לאנטיביוטיקה.
תפוסת מיטות גבוהה שאינה מאפשרת בידוד של חולים מדבקים.
רבים מהחולים סובלים מדיכאון ומירידה בתיאבון המביאים לתת-תזונה, התורמת להיחלשות מערכת החיסון.
מדי שנה נדבקים כשלושים אלף ישראלים בחיידקים עמידים שמקורם בבתי חולים ישראליים.
כארבעת אלפים מתוכם מתים בכל שנה.
בעוד שבשנת 2010 אושפזו 5,315 ישראלים כתוצאה מזיהומים נוזוקומיים, עלה המספר בשנת 2011 ל-6,176 ישראלים שאושפזו עם זיהומים נוזוקומיים.
זיהום קרקע הוא זיהום הנגרם על ידי הנוכחות של כימיקלים קסנוביוטיים (מעשה ידי אדם) או שינוי אחר בסביבת הקרקע הטבעית.
מקורות זיהום הקרקע העיקריים הם תחנות דלק, תעשייה, תחבורה, מוסכים, פסולת בניין וזיהום מתעשיות ביטחוניות.
הכימיקלים השכיחים ביותר המעורבים הם פחמימני נפט, פחמימנים ארומטיים, ממסים, חומרי הדברה, עופרת ומתכות כבדות אחרות.
קרקע מזוהמת עלולה להוות סיכון בריאותי וסביבתי באופנים שונים
דרך מערכת העיכול: שתיית מים מזוהמים, בליעת קרקע מזוהמת, אכילת ירקות ופירות שנחשפו לקרקע מזוהמת.
דרך מערכת הנשימה: נשימת חלקיקי אבק שמקורם בקרקע מזוהמת, נשימת אדי מזהמים החודרים לחללים תת-קרקעיים במבנים, או המתנדפים ממים מזוהמים בשעת מקלחת חמה.
דרך העור: באמצעות מגע ישיר או בשעת מקלחת במים מזוהמים.
פגיעה בחי ובצומח: זיהום מקרקעות עלול להגיע לבתי גידול, כגון אפיקי נחלים ולפגוע במערכות האקולוגיות.
חלק מהמזהמים נצברים בגוף הצומח והחי ומהווים בכך סיכון עתידי לאדם.
בנוסף, הזיהום פוגע במערכת הביולוגית בקרקע ובמבנה הפיזי שלה ומביא לירידה בפוריותה, באיכות התוצרת החקלאית ובכמותה.
פגיעה במקורות מים: כ-75% ממקורות המים של ישראל הם תת-קרקעיים, כלומר, מי תהום.
מזהמים המצויים בקרקע עלולים להיות מוסעים עם חלחול המים אל מי התהום.
קצב תנועת מזהמים במי התהום תלוי בתכונת מסיסותם.
המזהמים המסיסים מאוד במים נעים בקצב תנועת מי התהום.
מרחב הפעילות האנושית בכלל והתעשייתית בפרט במדינת ישראל מצוי מעל מקווי מי התהום המרכזיים.
לפיכך רוב האתרים המזוהמים, מצויים אף הם מעל מי התהום ועלולים לזהם אותם.
ואכן, על פי נתוני משרד הבריאות, בשנים האחרונות נסגרו במחוז תל אביב 96 קידוחי מי שתייה, שהם 58% מכלל הקידוחים שהיו במחוז בשנת 1980. מתוך 85 קידוחים שנותרו עדיין פעילים, התגלו מזהמים אורגנים ב-52 קידוחים (61%).
זיהום הקרקע מתגלה לרוב רק כאשר מצטברות כמויות גדולות של מזהמים.
כאשר קיים חשד לאתר מזוהם, ננקטים מספר צעדים מקדימים טרם השיקום עצמו.
צעדים אלו כוללים ביצוע סקר היסטורי של האתר וביצוע סקר זיהום קרקע שמטרתו להגדיר את ריכוז המזהמים וסוגם.
לאחר הגדרת הזיהום מוגדרת תוכנית לשיקום הקרקע בהתאם לממצאים.
השיקום יכול להתבצע באתר עצמו ללא הזזת התווך המזוהם (in situ), באתר עצמו לאחר הזזת התווך המזוהם (on site), או מחוץ לאתר (ex situ).
טיפולי in situ נפוצים הם טיפול ביולוגי, חמצון, וקיבוע מתכות.
טיפולי ex situ מתבצעים לרוב על ידי סילוק הקרקע לאתרי פסולת מורשים או על ידי שרפה.
כיום המשרד להגנת הסביבה הנחיל את נוהל IRBCA במטרה לאפיין ולהגדיר בצורה שיטתית את הסיכונים הצפויים מהזיהומים.
שיקום הקרקעות המזוהמות של משרד הביטחון
במשך העשורים הראשונים לאחר קום המדינה, הפעילות של מחנות צה"ל והתעשיות הביטחוניות גרמו לזיהום קרקע נרחב וזיהום מי תהום כתוצאה מחוסר ידע, חוסר מודעות והעדר הנחיות.
בשני העשורים האחרונים, מנסה המדינה למצוא פתרון לקרקעות אלה שזוהמו.
לבסוף, במהלך שנת 2015, כתוצאה מרצון הממשלה לשחרר קרקעות לבנייה באזורי הביקוש על מנת להוריד את מחירי הדירות, החליטה המדינה לממן את שיקום הקרקעות שזוהמו על ידי צה"ל והתעשיות הביטחוניות, אך רק את אותם קרקעות מזוהמות המיועדות לבנייה למגורים.
במסגרת ההחלטה, מינתה המדינה את החברה לשירותי איכות הסביבה, חברה ממשלתית שעיקר פעילותה טיפול בפסולת מסוכנת, לנהל את פרויקט שיקום הקרקעות המזוהמות של משרד הביטחון.
העבודות במספר אתרים החלו במהלך שנת 2016 וצפויות להמשך אל תוך העשור השלישי של המאה ה-21. מדובר על כ-12 אתרים מזוהמים עם פוטנציאל בנייה של כ-120,000 יחידות דיור.
במקביל לפעילות של החברה לשירותי איכות הסביבה, חברה ממשלתית נוספת, שמה 'נצר השרון' אחרית לטיפול בקרקעות המזוהמות של תעש באתרים שעדיין פעילים ודורשים סיווג ביטחוני.
הצעת חוק מניעת זיהום קרקע ושיקום קרקעות מזוהמות, התשע"א-2011, אמנם עברה קריאה ראשונה בכנסת, אך מוקפאת מאז 2011 ולא התקדמה.
ב-2015, פרסם המשרד להגנת הסביבה, מדיניות חדשה לתחום, שאף על פי שאינה מעוגנת בחקיקה, היא מייצגת את עמדת המשרד ומיושמת על ידו, באמצעות חקיקה סביבתית שכבר קיימת בתחומים משיקים כגון זיהום מים, חומרים מסוכנים ועוד.
כך, כיום אין בישראל חקיקה ראשית המכוונת מלכתחילה ובמפורש להתמודד עם תופעת זיהום הקרקע.
לפיכך, אין בחקיקה הגדרה מפורשת של "קרקע מזוהמת".
עם זאת, בכלי החקיקה הקיימים יש חקיקה ראשית וחקיקת משנה המשמשות למטרה זו.
אפשר לטפל בגורמים המזהמים את הקרקע על-פי שישה חוקים.
בהסתמך על שלושה מהחוקים האלה תוקנו חמש תקנות וצו.
החוק החשוב ביותר כיום מהחוקים הנוגעים בזיהום קרקע הוא חוק המים, התשכ"א-1961, שכן יש מתאם גבוה בין זיהום קרקע לזיהום מקורות מים.
שלוש מארבע התקנות האמורות תוקנו על סמך חוק זה.
במשרד להגנת הסביבה גובשה הצעת חוק לשיקום קרקעות.
מטרת החוק המוצע היא לאגד את כל נושא מניעת זיהום קרקעות ושיקום קרקעות מזוהמות במסגרת משפטית אחת.
הנושאים העיקריים שהחוק המוצע מתמודד אתם הם טיפול בזיהומים שנעשו בעבר ומניעת זיהומים בעתיד, תוך חלוקת הנטל ועלויות הטיפול בין הגורמים המחזיקים בקרקע או שהקרקע שייכת להם.
כמו כן, כלולים בהצעה הליכים מנהליים ומנגנונים כספיים לטיפול בזיהומים שנעשו בעבר.
ההצעה מתבססת על הניסיון שנצבר במשרד להגנת הסביבה בטיפול בקרקעות מזוהמות על בסיס החקיקה הקיימת, והיא מותאמת למשטר הבעלות על הקרקעות ולאופי הליכי התכנון בארץ.
שיקום הקרקע באמצעים ביולוגיים מתחלק לשיטות המרכזיות הבאות:
שיקום באמצעות מיקרואורגניזמים – טיפול ביולוגי המבוסס על עידוד פעילות מיקרואורגניזמים הניזונים מהחומרים המזהמים ומפרקים אותם.
טיפול מסוג זה מבוצע בדרך כלל בקרקע המזוהמת בתזקיקי דלקים קלים (לדוגמה בנזין) או במזהמים בעלי תכונות דומות.
שיקום באמצעות צמחייה (phytoremediation) – מבוסס על יכולת הצמחים לספוח את הרעלנים.
הצמחים מתפקדים כמעין פילטרים, וסופחים את המזהמים דרך השורשים והעלים.
שיקום זה מתאים לאתרים גדולים מאוד ששיטות ביולוגיות אחרות אינן מתאימות להם.
הטיפול דורש זמן רב אך זול יחסית ואינו מזיק לסביבה.
שיקום בעזרת פטריות (mycoremediation) – מבוסס על יכולת הפטריות להפריש אנזימים שגורמים לפירוק המזהמים.
יתרונות השיקום הביולוגי מתבטאים בעלות נמוכה יותר, באפשרות לטפל באתר עצמו ללא השלכות על הסביבה, באפשרות לסלק מגוון רחב של מזהמים ובכך שמדובר בהליך טבעי.
חסרונות השיקום הביולוגי מתבטאים בכך שלא כל סוגי המזהמים ניתנים לפירוק ביולוגי, לעיתים התהליכים הם מאוד ספציפיים לחומר מסוים, משך הטיפול עלול להיות ארוך ולעיתים קשה לשערך את השפעתו על הקרקע המזוהמת.
זיהום אופורטוניסטי או זיהום תורפה הוא זיהום על ידי פתוגן שבדרך כלל אינו מזיק לגוף, שמנצל הזדמנות לתקוף בעת כשל חיסוני או סיבה אחרת.
הפתוגן יכול להיות חיידק, נגיף, פטרייה או טפיל חד-תאי.
תרופות מדכאות חיסון הניתנות למושתלים.
מתן תרופות המעכבות פעילות TNF - יכולות לשפעל זיהום שחפתי רדום.
גיל מבוגר - שפעול נגיף ה-VZV שגורם לשלבקת חוגרת ולנגיף ה-KSHV הגורם לסרקומת קפוסי.
כשל חיסוני מולד/נרכש: שחפת, הרפס, CMV ,JCV, וירוס אפשטיין בר, פטריות בסוג, נגיף HIV שעלול לגרום לאיידס Candida, Cryptococcus neoformans, ודלקת ריאות מהפטריה Pneumocystis jirovecii.
לאחר כריתת טחול - ירידה בתנגודת ל-Streptococcus pneumoniae.
מתן אנטיביוטיקה הגורמת לפגיעה במיקרוביוטה ולהתפתחות זיהום של החיידק Clostridioides difficile הגורם לדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה.
פגם בעור הגורם לכניסת פתוגנים לגוף.
זיהום ימי בישראל הוא בעיה אקולוגית חמורה ושכיחה במקורות מים בישראל.
זיהום ימי משפיע על מי השתיה,
משום מיקומם של מתקני התפלה בישראל לחופי הים התיכון, על המגוון האקולוגי, תיירות, נופש ועל פרנסת הדייגים.
זיהום ימי בישראל מתייחס לעיתים גם לזיהום של חוף הים עצמו, ולא רק למי הים.
אורך רצועת החוף של ישראל הוא כ-170 ק"מ הכוללים שמורות טבע, נמלים מסחריים, מרינות, וחופים חופשיים לציבור.
לאורכה של רצועת החוף ישנם לא מעט אזורי תעשייה, מסחר ומגורים שמהווים גורם עיקרי להתפתחות הזיהום.
שטח הים התיכון הוא רק 0.7% משטח כלל הימים בעולם, אך תנועת הדלק בים התיכון כוללת 30% מהנפח העולמי.
הים התיכון הוא אגן סגור, במיוחד בחלקו המזרחי ולכן קצב יציאת המזהמים מהים התיכון ומיהולם באוקיינוס הוא קטן.
מקורות הזיהום הימי בישראל הם:
נחלים מזוהמים הזורמים לים התיכון.
מכוני טיהור שפכים ומערכות ביוב שלא עומדות בעומס השפכים ומזרימות תשטיפי פסולת לערוצי הנחלים ו/או ישירות לים.
זיהומי ים בעקבות פעילות ימית: דליפות מאוניות של שמנים או דלקים.
עודפי דשנים שנשטפים לתוך הים.
בריכות הדגים מזהמות את הים התיכון וייתכן שכלובי הדגים הם מקור לזיהום של הים באילת.
פסולת הנזרקת או מושארת בחוף הים.
בקצה הדרומי של החוף הים תיכוני הישראלי נוכחים שני גורמי סיכון לאיכות מי הים ולחופים: האחד, משבר המים ברצועת עזה - מתקן התפלה אשקלון, האחראי להתפלת כ–20% מהמים בישראל, הושבת כמה פעמים בגלל זיהום חיידקי קולי צואתי.
מקור הזיהום, ככל הנראה, בשפכים לא מטופלים מעזה שהוזרמו לים התיכון.
והשני, מסוף ונמל נפט - קצהו של צינור המשמש להעברת נפט גולמי מנמל אילת שבים סוף לנמל קצא"א באשקלון.
חוקים תקנות סביבתיות מסגרות ומימון
מדינת ישראל חתומה על אמנת ברצלונה להגנה על הים התיכון.
בעקבות החתימה על אמנה זו נחקקו חוקים שמטרתם הגנה על הים התיכון:
פקודת מניעת זיהום הים בשמן 1980,
החוק למניעת זיהום ים (הטלת פסולת) 1983
החוק למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים 1988
התוכנית הלאומית למוכנות ותגובה לטיפול באירועי זיהום ים בשמן (התלמ"ת)
התוכנית הלאומית למוכנות ותגובה לטיפול באירועי זיהום ים בשמן (תלמ"ת) היא תוכנית ישראלית שמטרתה להתמודד עם זיהומי ים בשמן.
מערך כולל למוכנות ותגובה לאירועים: התלמ"ת מרכזת את הפעולות והגורמים המעורבים בתגובה לאירועי זיהום, ומגדירה את דרכי הפעולה והתיאום ביניהם.
מיפוי אזורים רגישים ומוקדי סיכון: התוכנית כוללת זיהוי של אזורים לאורך החוף שרגישים במיוחד לזיהום, וכן מוקדים פוטנציאליים לדליפת שמן.
מדיניות לטיפול באירוע: התוכנית קובעת מדיניות ונוהלי עבודה לטיפול בזיהום ים בשמן, החל מאירועים קטנים ועד לאירועים גדולים ומורכבים.
שיטות ואמצעים לטיפול: התלמ"ת מפרטת את השיטות והאמצעים הדרושים לטיפול בזיהום, כולל ציוד, כוח אדם מיומן ושיתוף פעולה עם גורמים רלוונטיים.
המערך הלאומי לטיפול בזיהומי ים בשמן בנוי ממספר תוכניות:
תוכנית מפעלית: תוכנית פעולה פנימית של מתקנים וגופים שונים המעבירים שמן (כגון נמלים ומפעלים).
תוכנית זו נועדה לטפל בזיהום שנוצר ממתקני החברה או בתחומה.
תוכנית הגנה מקומית: תוכנית שבאחריות רשויות מקומיות חופיות וגופים נוספים (כגון מתקני התפלה וצה"ל) להגן על החופים ולטפל בזיהום בהם.
התלמ"ת מאגדת את כל התוכניות הללו לכדי מערך לאומי אחד, וכן מנהלת ומטפלת באירועים גדולים של זיהום שמן, תוך שילוב כוחות של הגורמים הרלוונטיים, כולל גיוס משאבים בינלאומיים במקרה הצורך.
קרן הוקמה בשנת 1979 מתוקף פקודת מניעת זיהום מי-ים בשמן (נוסח חדש) ותקנות שפיכתם של שמנים לתוך מי הים.
היא נועדה ליישם הלכה למעשה את עקרון "המזהם משלם" בישראל.
ישראל גם חתומה על אמנות בינלאומיות רלוונטיות כמו אמנת ברצלונה, אשר מהוות בסיס חוקי לפעילות הקרן.
הקרן מממנת את רוב פעולות הרגולציה של היחידה הארצית להגנת הסביבה הימית.
מימון ורכש: הקרן משמשת ככלי פיננסי לרכישת ציוד, הכשרת כוח אדם ומימון הפעולות הנדרשות כדי למנוע זיהום ים ולטפל בו.
ניקוי חופים: כספי הקרן מיועדים גם לניקוי חופים וסיוע בהסרת מפגעים סביבתיים.
פיצויים: הקרן יכולה לספק שיפוי לגופים שטיפלו באירועי זיהום ונגרמו להם הוצאות, במקרים שבהם לא ניתן למצוא את הגורם המזהם ולגבות ממנו את העלויות.
חינוך והסברה: הקרן מקצה תקציבים לפעולות חינוך והסברה בנושאי איכות הסביבה הימית.
שיתוף פעולה בינלאומי: כספי הקרן משמשים גם למימון נסיעות והשתלמויות מקצועיות במסגרת אמנות בינלאומיות להגנת הסביבה הימית.
מקורות ההכנסה של הקרן מגיעים בעיקר מאגרות וקנסות המוטלים על גורמים מזהמים.
מנגנון זה מבטיח שהכספים שנגבים ישירות מגורמים אלה מופנים לטיפול בבעיות שהם גורמים.
ההכנסות נובעות, בין היתר, מאגרות הנגבות מכלי שיט וממסופי דלק.
למרות זאת, ישנם ארגונים סביבתיים המצביעים על ירידה בהכנסות הקרן בשנים האחרונות וקוראים לעדכון החקיקה והתקנות כדי להבטיח את יציבותה הפיננסית.
PRP - מיקרו-קפסולות בטכנולוגיה שנאס"א פיתחה משעוות דבורים בעלות מרכז חלול.
חומר זה צף על גבי המים, זיהום הנפט נכנס לתוכן והשעווה עצמה מהווה מצע לגדילת והתפתחות חיידקים זוללי נפט שמאיצים את פירוק כתם הנפט.
OIL SPONGE - מדובר למעשה בחומר שסופח את כתם הנפט, ומכיל תרביות של מיקרובים שמסוגלים לפרק דלקים, שמנים, שומנים תוצרי תעשיית הנפט במהירות וביעילות.
Oil Removal Pom Poms - צבר של מעין שרוכים בעלי יכולת ספיחה ומשיכה של הנפט, השמנים, הדלקים ושאר תרכובות שמקורן בנפט ומונעים מכתם הנפט להתפשט על פני המים.