tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכנס השנתי שנערך בשנת 1854, חברי האגודה דנו בהמשך דרכה של האגודה והחליטו להמשיך בפעילות.
בשנת 1857 החלה האגודה הצמחונית האמריקאית בתהליכי מיזוג עם האגודה הצמחונית הבריטית, והירחון של האגודה הצמחונית הבריטית (The Vegetarian Messenger) החל בהדרגה לסקר את פעילויות האגודה הצמחונית האמריקאית ולהוות תחליף לירחון שלה.
במרץ 1859, אלקוט, נשיא האגודה, אחד משלושת מייסדה ומפעיליה הבולטים, נפטר, ומטקאלף החליף אותו בתפקידו.
הכינוסים השנתיים לא התקיימו עוד בבניינים ציבוריים אלא בכנסייה הצמחונית בפילדלפיה (Bible Christian Church).
משום שהאגודה נקלעה לקשיים כלכליים, היא לא אפשרה יותר חברות ללא תשלום, וחברי אגודה רבים העדיפו לחדש את חברותם באגודה הצמחונית הבריטית שלא גבתה מהם תשלום, ושלחה אליהם את הירחון ללא עלות.
מספר חברי האגודה צנח משמעותית, מה שהוביל לסגירתה בכנס ה-12 שנערך בשנת 1862. רק אחרי 24 שנה, נוסדה אגודה לאומית אמריקאית חדשה לקידום צמחונות בשם 'האגודה הצמחונית של אמריקה' (The Vegetarian Society of America), אותה ייסד פעיל לשעבר של האגודה הצמחונית האמריקאית, הנרי קלאב (Henry S.
האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (בהונגרית: Izraelita Magyar Irodalmi Társulat, בקיצור: IMIT) קיימה את האספה הכללית המכוננת ב־14 בפברואר 1894, לאחר דיון ממושך ביוזמת הלשכה היהודית הלאומית בהונגריה.
מטרת האגודה הייתה להציג את הספרות הדתית והמדעית היהודית ואת חיי הקהילות היהודיות בהונגריה, על ידי פרסום והפצה של יצירות רלוונטיות, הקראות פומביות של יצירות, העלאת סוגיות קריירה והענקת פרסים.
מקום מושב האגודה היה בבודפשט ונוהלה על ידי דירקטוריון ואספה נבחרת.
היא פרסמה ספר שנה, שבכל אחד מכרכיו פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור.
האגודה הספרותית פרסמה את התרגום הראשון הרשמי של התנ"ך להונגרית שתורגם במלואו בארבעה כרכים והותאם בקפדנות לטקסט העברי המקורי.
נשיא האגודה היה הרב שמואל קוהן (כהן).
היקף פרסומי האגודה, לרבות הכרכים של "ספר השנה", הגיע ל 48. בכל כרך בספר השנה פורסמו מחקרים רבים בעלי עניין לציבור.
שני הכרכים הראשונים נערכו על ידי וילמוש (בנימין זאב) בַּכֶר ופרנץ מזאי.
הכרכים 3 ו -4 נערכו על ידי וילמוש בכר ויוז'ף באנוצי, ובהמשך נערכו הכרכים על ידי באנוצי (שהיה ממקימי האגודה והרוח החיה בה) לבד.
האגודה הספרותית הוציאה לאור בנוסף לתרגום התנ"ך גם תנ"ך לנוער בשני כרכים.
פרסומים משמעותיים אחרים של החברה היו תולדות יהודי העיר שּוֹפּרוֹן ושל בודפשט (פולאק, ביכלר); צורת ארגון הקהילות היהודיות במדינות אירופה, חיי רש"י (וולס); ספריית הדיפלומות של יהדות הונגריה (פריש); ספר התפילות של שמעון פֵּצִ'י (גוטמן-הרמוש); תולדות הספרות היהודית וההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
נשיאי החברה היו: שמואל קוהן, ואחר כך דיולה פישר.
התנאים האומללים של תקופת מלחמת העולם הראשונה מנעו מהחברה לתפקד כהלכה, אך בשנת 1928 היא הוקמה מחדש עם ההנהלה הבאה: נשיא: אדולף ורטהיימר, יו"ר משותף: דיולה פישר, מזכיר: פרנץ הבשי, גזבר: פרנץ סֵיקֶיי.
האגודה המשיכה את פעילותה ברוח הישנה ולפי מטרות של המייסדים.
האגודה המוסלמית הלאומית הייתה ארגון שהתקיים בארץ ישראל המנדטורית בשנים 1921–1923, בהשראה ובמימון ציוניים, והיו לו סניפים במספר עיירות ערביות.
האגודה הייתה הארגון האופוזיציוני הראשון בפוליטיקה הערבית הפלסטינית והייתה מכוונת כנגד האגודות המוסלמיות-נוצריות, שהחלו להתגבש בהדרגה לתנועה לאומית.
מיד עם תחילת פעולתם, הבחינו אנשי ההנהלה הציונית בירושלים בקיומם של גורמים ערבים שהתנגדו מסיבות שונות לאישים המרכזיים של הקונגרס הערבי-פלסטיני והוועד הפועל הערבי.
מתוך חששה מההתארגנות האנטי-ציונית של הפלסטינים, החלה ההנהלה הציונית לקרב אליה את הגורמים הללו ולעודדם לפעול נגד הגורמים המתנגדים לציונות.
בקיץ 1921 החלה המחלקה הערבית של ההנהלה הציונית בראשותו של חיים מרגליות קלווריסקי לנסות ולהביא את כל מתנגדי הוועד הפועל הערבי להתארגן במסגרת פוליטית בעלת מצע שאינו עוין את הציונות.
התארגנות "האגודה המוסלמית הלאומית" קמה סביב התנגדות למשלחת הפלסטינית הראשונה ללונדון ולעמדותיה.
פעילי האגודה החתימו את תומכיהם על עצומות נגדה ונגד דרישותיה.
ביולי 1921 יצאה המשלחת ללונדון וההסתדרות הציונית טענה שאין היא מייצגת את כל האוכלוסייה המוסלמית והנוצרית של ארץ ישראל.
עתה, לאחר שהוקמה "האגודה המוסלמית הלאומית", יכלו דוברי התנועה הציונית בלונדון להצביע על קיומה כהוכחה לכך.
לצורך הקמת הארגון הזה, השתמש קלווריסקי בשיטות של מתן מענקים אישיים למייסדי האגודות במקומות השונים ומימון הוצאותיהן.
בדרך כלל הוא עצמו היה היוזם והאגודות קיימו קשרים קבועים עם ההנהלה הציונית.
קלווריסקי ניצל את קיומה של מורת רוח מוסלמית כנגד חלקם הלא-פרופורציונלי של הנוצרים במנהל הממשלתי.
מקימי האגודה טענו כנגד האגודה המוסלמית-נוצרית שהיא למעשה כלי-שרת בידי הנוצרים.
אחד המניעים החשובים להצטרפות מוסלמים שונים לאגודה המוסלמית הלאומית, היה התקוה שכך יזכו בתמיכתה של ההנהלה הציונית במאמציהם להשגת משרות ממשלתיות.
אלא שרק ערבים מעטים הצטרפו לאגודה, וזאת הודות לתשלומי כספים ולא בשל אידאולוגיה.
תופעות של קבלת מענקים כספיים לא היו אופייניות לאגודה זו בלבד, אולם שכיחותן בה הייתה גדולה הרבה יותר.
האגודה המוסלמית הלאומית החלה לקום בצפון הארץ, שם היה עיקר כוחה, בערים חיפה, עכו, נצרת, טבריה ובית שאן.
מחוז הצפון היה מרכז של התנגדות לוועד הפועל הערבי.
פעילי האגודה הסבירו לציבור הערבי כי המשלחת הפלסטינית ללונדון נכשלה, וכעבור שנה שלחו סניפי האגודה בחיפה ובירושלים מברק אל משרד המושבות, בו טענו כי למשלחת אין את הזכות לדבר בשם ערביי פלסטין.
במספר הזדמנויות, טענו האגודות בזכות ההגירה היהודית והפעילות הציונית בארץ ישראל.
במברק האגודה של חיפה אל שר המושבות וינסטון צ'רצ'יל ביולי 1922, היא אף קבעה: "ללא הגירה ועזרה כספית יהודית אין ארצנו עתידה להתפתח.
ניתן להיווכח בכך על ידי העובדה שהערים המיושבות בחלקן על ידי יהודים, דוגמת ירושלים, יפו, חיפה וטבריה מתקדמות ללא הפוגה, ואילו שכם, עכו, נצרת, שאין יהודים גרים בהן, נסוגות אחור ללא מעצור".
מברקים דומים מסניפים בערים נוספות, הביעו את הסכמת האגודה לשלטון המנדט הבריטי, בו ראתה ברכה גדולה לארץ.
באותו חודש אושר המנדט והאגודה המוסלמית הלאומית בירכה על כך ועשתה מאמצים רבים להכשלת פעולות המחאה שארגנו הוועד הפועל הערבי וסניפי האגודה המוסלמית-נוצרית.
האגודה בחיפה כללה איש דת חשוב, שיח' יונס אל-ח'טיב, קאדי מכה לשעבר.
באגודה בבית שאן היו שיח'ים בדווים, שלא היו שותפים לתחושת סולידאריות לאומית עם המרכיבים האחרים של החברה הערבית הפלסטינית.
באגודה בנצרת הייתה משפחת אל-פאהום החזקה, שבני משפחת זועבי, יריבתה, נטו אז לתמוך בוועד הפועל.
הארגון הצליח להתפשט אל אזורי שכם וג'נין, שם התבסס על אנשים ממשפחת טוקאן וענף של משפחת עבד אל-האדי, אך גם על המשפחות הכפריות החזקות: בראש מארגני האגודה באזורי ג'נין וטולכרם עמדו המשפחות ג'ראר (נפת ג'נין) ואבו הנטש (קאקון).
בין היתר, היו חברים באגודה אכרם זעיתר, בנו של ראש עיריית שכם לשעבר, עומר זעיתר, ופדל אל-פאהום, שבנו, עבאס אל-פאהום, היה חבר בוועד הפועל מאז 1930. בחורף 1922 הקים קלווריסקי בעצמו את האגודה בירושלים והתבסס על משפחת דג'אני.
ראשי האגודה היו שוכרי א-דג'אני, אחיו של ראש המשפחה עארף א-דג'אני, שהיה אז נשיא הוועד הפועל הערבי, ופאיק א-דג'אני.
אולם הצלחת האגודה בעיר הייתה קטנה וקלווריסקי לא הצליח לגייס אישים בולטים ממשפחות אחרות.
הצטרפותו של שוכרי א-דג'אני פגעה במעמדו של אחיו, אולם עארף החל לתקוף אז את מדיניות המשלחת הפלסטינית הראשונה לבריטניה וביוני 1922 הוא פוטר מנשיאות הוועד הפועל.
ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, קולונל פרדריק קיש, הקדיש חלק ניכר מזמנו לקשרים ממומנים עם משתפי פעולה ערבים, שתפקידם היה להפיץ את ההכרה בקרב ערביי ארץ ישראל כי הציונות תנצח.
קיש תיעד ביומנו את המגעים הללו ובדצמבר 1922 וינואר 1923 תיעד התמקחויות על תשלומים עם אנשי "המועדון הלאומי המוסלמי" בטבריה ובירושלים.
בתחילת 1923 שלח קיש למזכיר הראשי של הנציב העליון, קולונל וינדהאם דידס, מכתב רשמי בו האשים את השלטונות הבריטיים בעידוד הקנאות הלאומית הערבית, על ידי כך שהם מזניחים את הערבים ידידי הציונים במקום לטפח אותם.
ביניהם הוא מנה גם את ראש עיריית חיפה שהודח, חסן שוכרי.
דידס הורה לחקור כמה מהאישים שציין קיש, ובדו"ח על שוכרי נכתב כי הוא מכהן כנשיא האגודה המוסלמית הלאומית, "אשר משערים שהיא ממומנת בידי הציונים".
על בסיס החומר שנאסף בדוחות, כתב אחד מאנשיו של דידס כי שימוש בשוחד רק יצור ניכור בקרב הגורמים החיוביים שבין הערבים, יגרום להם לזהות את הציונות עם שחיתות ותישאר לה רק תמיכתם של גורמים ערבים שאינם ראויים.
לדבריו, הגדרת מפלגה שנקנתה בשוחד כ"מתונה" היא אשליה ואין לבקש מהממשלה לתמוך בה או לשתף פעולה עם שיטות כאלו, שגם אינן יעילות.
אלא שמסמך תשובתו של דידס לקיש נגנז והוא לא קיבל אותו.
באותה שנה גם זאב ז'בוטינסקי הזהיר שמדיניות השוחד של קלווריסקי לא תשתלם.
אנשי הוועד הפועל הערבי ידעו על כך שהאגודה המוסלמית הלאומית קשורה באופן הדוק לגורמים הציוניים ועשו בכך שימוש כדי להוריד את קרנה בציבור.
את חברי האגודה הם הציגו כאנשים שבגדו תמורת בצע כסף.
האגודות המוסלמיות-נוצריות הפעילו לחץ ציבורי ואישי על חברי האגודה המוסלמית הלאומית, במטרה להניא אותם מלהשתתף בה.
נעשו גם פניות רבות לממשלה בדרישה לאסור על קיומה וכן הפעלת פקידי הממשלה הערבים נגדה.
הממשלה לא קיבלה את הדרישה הזו, אולם רצתה למנוע סכסוכים בתוך הציבור הערבי, ובמקרים רבים פעלו פקידי ממשלה ערבים נגד האגודה ופעיליה.
אנשי האגודה המוסלמית-נוצרית ידעו על עמדה זו של הממשלה והדבר חיזק אותם במאבקם.
ראשי הממשלה ידעו שהאגודה המוסלמית הלאומית הוקמה בסיוע כספי של ההסתדרות הציונית ולכן התייחסו אליה בחוסר-אהדה, כאל גורם לא-עצמאי וללא ערך פוליטי.
התגובה הממשלתית השלילית לחלקה של ההסתדרות הציונית בהקמת האגודה, מנע מההסתדרות הציונית את האפשרות לסייע לחברי האגודה בהשגת משרות ממשלתיות.
הבחירות למועצה המחוקקת ודעיכת האגודה
באוגוסט 1922 פורסם "דבר המלך במועצה", שהודיע על עריכת בחירות למועצה מחוקקת שתקום בארץ ישראל, אותן החרים הוועד הפועל הערבי.
האגודה המוסלמית הלאומית התייחסה לבחירות בחיוב וחבריה דאגו לכך שיוצגו מועמדים והשתתפו בבחירתם במקומות שהיה בכך צורך.
אלא שבמהלך מסע התעמולה שקדם לבחירות, הם לא העזו לפעול בגלוי, עקב אימת פעילי הוועד הפועל, וככל שהתקרב מועד הבחירות, החלו פעילי האגודה להירתע ובכינוס שערכו בירושלים הצביעו רוב המשתתפים נגד ההשתתפות בהן.
הפסקת התמיכה הכספית מצד ההסתדרות הציונית, בשל מצבה הפיננסי, תרמה גם היא לחוסר ההתלהבות משבירת החרם על הבחירות.
להסתדרות הציונית לא הייתה יכולת כספית רבה לתמוך באגודה המוסלמית הלאומית באופן קבוע, והקולונל קיש לא היה שלם עם מדיניות של רכישת תומכים בכסף.
כאשר פסקה התמיכה הכספית, החלה פעילות האגודה לדעוך.
קלווריסקי השקיע במיזם כסף רב, וכאשר התקשה למלא הבטחות כספיות שנתן, משום שהתנועה הציונית לא העבירה לו את הכסף הנדרש, הוציא מכספו הפרטי.
מכיוון שהרגיש שהוא נושא באחריות כבדה, האמין שהכסף יוחזר לו ונקלע בשל כך לחובות.
לאחר משא ומתן עם ראשי ההסתדרות הציונית במרץ ואפריל 1923, חלק מהכסף אכן הוחזר לו.
באגודה שררו גם מחלוקות פנימיות שהחלישו אותה.
חלק מהן עסקו בתמיכת האגודה במדיניות הציונית, מה שגרם לכך שפעילים התפטרו מתפקידיהם בה או פרשו ממנה לחלוטין.
מחלוקות אחרות נבעו מסיבות אישיות או בשל ריב על הכסף שהוענק לאגודה.
גם תקוות הפעילים להשגת משרות ממשלתיות בעזרת הגורם הציוני נסתיימה באכזבה גדולה.
בחורף 1923 נערכו בחירות למועצה המחוקקת.
הצלחת הוועד הפועל להכשיל אותן הייתה גם כישלונה של האגודה המוסלמית הלאומית, משום שהצלחה זו חשפה את חולשתה.
כישלון האגודה המוסלמית הלאומית בנושא הבחירות למועצה המחוקקת זירז את תהליך ההתפוררות שלה ובמהלך אביב 1923 חברים רבים נטשו אותה וסניפיה התפזרו.
ביוני 1923, במהלך הוועידה השישית של הקונגרס הערבי-פלסטיני, שלחה האגודה הודעה לממשלת בריטניה, האומרת כי אין הוועידה מייצגת את העם הערבי ולכן אין חשיבות לעמדותיה.
האגודה הודיעה כי בני העם הערבי רוצים לעבוד בשלום למען בניית פלסטין, תוך שיתוף פעולה עם תושבים אחרים, ללא הבדל גזע, תחת החסות הבריטית.
אלא שעוד באותה שנה נעלמה האגודה כליל מהבמה הפוליטית.
ב-10 בנובמבר 1923 נערכה בירושלים ועידת היסוד של "המפלגה הלאומית הערבית הפלסטינית", מפלגת האופוזיציה החדשה שליכדה את החוגים המתונים שהתנגדו למדיניות אי-שיתוף הפעולה עם הממשלה ונטו להשתתף בבחירות למועצה המייעצת.
המארגנים לא שיתפו בעבר פעולה עם "האגודה המוסלמית הלאומית", וכלקח מכישלונה, הדגישו במצע המפלגה את התנגדותה לציונות, להצהרת בלפור ולחוקת הארץ.
המייסדים עשו כל שבידיהם כדי "להכשיר" את מפלגתם, וכדי שזו לא תיחשב כיורשת של האגודה, בחרו כנראה בשיח' סולימאן אל-תאג'י אל-פארוקי לנשיאה, משום שזה גינה את האגודה בחריפות שנתיים קודם לכן.
ב-1927 טען העיתון "מראת א-שרק", שהפך לביטאון המוצהר של המפלגה, כי "האופוזיציה לא החלה אלא עם שובה של המשלחת השלישית מלונדון".
משלחת פלסטינית זו שבה בספטמבר 1923 ומכאן ש"האגודה המוסלמית הלאומית" (שהתקיימה קודם לכן) לא נחשבה בעיני ביטאון המפלגה לחלק מהאופוזיציה.
האגודה המלכותית לביולוגיה (Royal Society of Biology, בראשי תיבות: RSB) היא אגודה מדעית בממלכה המאוחדת במטרה לקדם את הידע הביולוגי באקדמיה, תעשייה, חינוך ובמחקר.
האגודה נוצרה ב-2009 על ידי איחוד שתי אגודות מקבילות, ולה כ-18,000 חברים וכ-100 ארגונים הפועלים בשיתוף פעולה עמה.
בשנת 2015 קיבלה האגודה את מעמדה כאגודה מלכותית, ושינתה את שמה שהיה עד אז "האגודה לביולוגיה" ל"האגודה המלכותית לביולוגיה".
האגודה מוציאה לאור דו-ירחון מדעי בשם The Biologist.
כתב העת החל לצאת לאור ב-1953, על ידי אחת האגודות שממנה נוצרה האגודה.
האגודה לאספרנטו בישראל (אספרנטו: ELI - La Esperanto-Ligo en Israelo) היא העמותה המקדמת את שפת האספרנטו ותרבותה בישראל.
האגודה חברה בארגון האספרנטו העולמי UEA ומוציאה גם מגזין ישראלי באספרנטו 'ישראלה אספרנטיסטו'.
בראשה מכהן כיום האסטרופיזיקאי פרופ' עמרי ונדל.
הקבוצה האספרנטיסטית הראשונה שפעלה בארץ ישראל נתהוותה בירושלים בשנת 1908, ואורגנה על ידי ד"ר ארנסט שמיץ מנהל בית החולים הגרמני בעיר.
ד"ר אהרון מאיר מזי"א, ממחדשי העברית ומחבר המילון הרפואי העברי הראשון היה אף הוא חבר בקבוצה ולמד אספרנטו.
בשנת 1914 חידש כומר יווני-אורתודוקסי, האב גבריאל, את הקבוצה הירושלמית, בטקס תפילה חגיגי שנערך בכנסיית הקבר.
כומר אחר, האב מאוריוס רוסי, קידם את רעיון האספרנטו בבית לחם.
התנועה האספרנטיסטית בישראל תפסה תאוצה בתקופת העלייה השנייה בשנות ה-20. בשנת 1922 הקים מ.
עמיאל מניו-יורק את ארגון 'שלום ואחווה' ופתח במסגרתו קורס אספרנטו, שהתקיים עד שובו של עמיאל לארצות הברית.
אחד ממשתתפי הקורס היה נתן בן ציון חבקין, אשר הציג אף את רעיון האספרנטו בסביבות שנת 1924 לאיתמר בן אב"י, בנו של מחדש השפה העברית אליעזר בן יהודה ועורך עיתון 'דואר היום'.
בן אב"י הקדיש לרעיון האספרנטו עמוד שלם בעיתונו בשנת 1925. מאוחר יותר פרסם חבקין חומרים נוספים ועזרי לימוד אספרנטו בשפה העברית.
במקביל התארגנה בתל אביב גם קבוצת 'קונקוקד' לקידום רעיון האספרנטו במשרדו של עו"ד מ.
גורודיסקי, ובשנת 1924 פורסם לראשונה המגזין 'ישראלה אספרנטיסטו'.
הכינוס האספרנטיסטי הלאומי הראשון בארץ ישראל נתכנס ב-1925 בירושלים.
בקונגרס האספרנטו העולמי ה-17 בז'נבה, הציגה ההסתדרות הציונית לראשונה חוברת בשפת האספרנטו שנכתבה על ידי ד"ר עמנואל אולסבנגר אשר הציגה את התפתחות היישוב העברי בארץ.
בקונגרס העולמי ה-18 באדינבורו הוצגה חוברת נוספת, מאויירת, של אותו מחבר תחת הכותרת 'אנשים חדשים, דרכים חדשות'.
בשנת 1928 הופיע לראשונה מילון עברית-אספרנטו מאת פרופ' עזרא ציון מלמד, בהוצאת בית הדפוס מוריה בירושלים.
בשנת 1934 התקיים הכינוס הלאומי השני בארץ ישראל, לציון יום הולדתו של חבקין, בהשתתפות כ-60 פעילים מתל אביב, ירושלים וחיפה וממקומות נוספים.
באותה השנה התקיים גם הקונגרס המזרח תיכוני הראשון בתל אביב, שבפתיחתו השתתפו כמאה פעילים, חלקם אורחים מארצות זרות.
שיאו של הקונגרס, שסוקר על ידי העיתונות באספרנטו ובשפות אחרות, היה כשראש העיר תל אביב מאיר דיזנגוף חנך בחגיגיות את 'רחוב זמנהוף' הראשון במזרח התיכון, עם שם הוגה שפת האספרנטו אליעזר זמנהוף, והרצה על פועלו ועבודתו.
גלי העלייה בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה הביאו עימם כוחות חדשים לתנועת האספרנטו בישראל.
גם בין החיילים הזרים אשר הגיעו לארץ היו כמה דוברים ופעילים של התנועה.
מספר קבוצות האספרנטו והמועדונים גדל, והתעורר הצורך בהקמת ארגון ארצי.
אגודת האספרנטו בפלשתינה (PEL - La Palestina Esperanto-Ligo) הוקמה בכינס הלאומי השלישי של התנועה בארץ ישראל ב-13–15 באפריל 1941. בשנת 1943 פרסם חבקין שני תרגומים לספר התרגול של זמנהוף באספרנטו - הוצאה עברית והוצאה ערבית.
בשנת 1943 נתקבלה אגודת האספרנטו בפלשתינה כארגון לאומי חבר באגודת האספרנטו הבינלאומית (IEL) ופ.
לחובסקי מונה למקשר בין הארגון העולמי לאגודה המקומית פלשתינה.
לאחר הקמת האגודה, התקיים כינוס ארצי מדי שנה.
בפסח 1942 התקיים הכינוס הרביעי בתל אביב בהשתתפות 100 אנשים.
באפריל 1943 התקיים הכינוס החמישי בבית הספר טרה-סנטה בירושלים.
ב-20 בינואר 1944 התקיים הכינוס השישי בסימן יום הולדת 70 לחבקין בבית מלון בירושלים עם למעלה ממאה משתתפים מקומיים ואורחים נוספים בהם אורחים ממדינות ערביות.
בכינוס זה הציגה קרן היסוד חוברת מאויירת באספרנטו בשם 'ההצלה והשיבה' (Savo kaj Hejmreveno).
הכינוס השביעי התקיים בירושלים בשנת 1945, וכך גם הכינוס השמיני בשנת 1946. בשנים הבאות לא התקיימו כינוסים מקומיים, אך לקונגרס הבינלאומי ה-32 שנערך בברן בשנת 1947 יצאה משלחת בת 25 חברים מהאגודה.
בסתיו 1949, לאחר הקמת מדינת ישראל, אורגן כינוס ארצי פעם נוספת, ובו שונה שם הארגון לשמו הנוכחי - האגודה לאספרנטו בישראל.
לנשיא האגודה נבחר נחום דרזנר.
לאחר מכן חזר להופיע עלון האגודה והחלו מפגשים שבועיים של קבוצות בבתים פרטיים.
בשנת 1950 השתתף נציג האגודה בקונגרס הבינלאומי בפריז ובשנת 1951 התקיים הכינוס השני בתולדות מדינת ישראל בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
בשנת 1961 עלה לישרל איסי דרטוור, פעיל בתנועה האספרנטיסטית הפולנית מלפני המלחמה, אשר נעשה ליו"ר האגודה.
בדצמבר אותה שנה הקים את הקבוצה הצפונית של האגודה שהחלה להתכנס מדי חודש במועדות ביתנו בחיפה.
הכינוס העשירי של האגודה התקיים ב-1962 בחיפה בהשתתפות 70 אנשים, רבים מהם חברים חדשים בתנועת האספרנטו.
בשנת 1966 הציעה האגודה הישראלית לארח את הקונגרס העולמי בתל אביב, ואת קונגרס הנוער בנתניה ביוני 1967. אולם בסוף מאי אותה שנה, החליטה התנועה העולמית בחטף להעביר את הקונגרס לרוטרדם על רקע ההתחממות לקראת מלחמת ששת הימים.
עם זאת, בעקבות התעקשותו של משה בן-פורת, אספרנטיסט צעיר שהיה אז בן 19 מנתניה, הצליח לגרום לכך שאגודת האספרנטו העולמית תאפשר שקונגרס הנוער העולמי שהחל ברוטרדם, יתקיים קונגרס נוער נוסף למי שירצה בכך בנתניה.
קונגרס הנוער בנתניה התקיים ב-9–16 באוגוסט אותה שנה בהשתתפות כמה עשרות צעירים (בין היתר מהולנד, קנדה, שוודיה ופולין) שרצו להביע גם סולידריות עם ישראל לאחר המלחמה.
הוא נערך בסיוע עירייה, קק"ל ומשרד החוץ ומשתתפיו טיילו בגליל ובים המלח ונטעו את 'יער האספרנטו' ליד קיבוץ כברי.
בעקבות הקונגרס נקרא גם בנתניה רחוב על שמם זמנהוף.
בשנת 1970 הוקמה אגודת האספרנטו לנוער בישראל שפעלה בעיקר בתל אביב וחיפה.
בשנת 1976 ערכה אגודת הנוער מחנה עבודה בינלאומי בקיבוץ געתון בהשתתפות כ-20 צעירים, שהמשיכו מהמחנה לקונגרס הנוער הבינלאומי בסלוניקי שביוון.
בשנה לאחר מכן ארגן עמיר ונדל קבוצה בת 15 צעירים אספרנטיסטים שנסעה לתוכנית חילופי נוער ישראלית-גרמנית בשיתוף עם אגודת הנוער האספרנטיסטי בגרמניה שלאחריה המשיכו לקונגרס הנוער בצרפת.
בעקבות הסכם השלום עם מצרים נעשה פעם נוספת ניסיון לדחוף לקיום קונגרס האספרנטו העולמי בישראל.
מדינת ישראל שלחה ברכה רשמית לקונגרס בשנת 1980 שנערך בסטוקהולם, אולם ההזמנה לקיים את הקונגרס בארץ לא נענתה לבסוף מטעמים פוליטיים.
באוגוסט 1986 התקיים קונגרס הנוער העולמי ה-42 בישראל בכפר הנוער הדסה נעורים.
בשנת 2000, ארחה האגודה לאספרנטו בישראל את קונגרס האספרנטו הבינלאומי בתל אביב.
כיום, מפעילה האגודה מגוון פעילויות ועורכת מפגשים מקומיים לדוברי השפה, ואחת לחצי שנה נערך כנס ארצי המתקיים בתל אביב.
נכון לשנת 2013 היו באגודה 160 חברים.
האגודה לבריאות הציבור היא עמותה אשר הוקמה על ידי משרד הבריאות בשנת 1972. חזון האגודה לבריאות הציבור הוא לקדם את בריאות הציבור בהיענות שווה לכל נפש ובכל היבט מטרת האגודה היא לקדם את בריאותם הנפשית והפיזית של תושבי מדינת ישראל בארבעה מישורים:
שיקום כללי ותעסוקתי ומתן שירותי דיור בקהילה
פיקוח והדרכה בנוגע לייצור, בדגש על ייצור מזון
העמותה מפעילה כ-45 סניפים ברחבי הארץ, ומשרדיה נמצאים בשכונת ארנונה בירושלים.
נכון לשנת 2019 תקציב האגודה עומד על למעלה ממאה מיליון שקלים חדשים, ועובדים בה כ-689 איש.
המנהלת הכללית היא יסמין נחום.
האגודה לכימיה אנליטית הייתה אגודה מדעית, שנוסדה בשנת 1874 בממלכה המאוחדת בשם 'החברה לאנליסטים ציבוריים'.
בשנת 1907, התאגדה בשמה החדש, 'האגודה לכימיה אנליטית'.
התעשייה הכימית צמחה במהירות במאה ה־19, וההתפתחויות בתחומי הכימיקלים האלקליים, הנפיצים והחקלאיים יצרו צורך גובר בכימאים אנליטיים.
לרבים מהכימאים הללו היה הכשרה מועטה או ללא השכלה כימית, וחוסר המומחיות שלהם היווה סכנת זיהום של חומרים לציבור, בתחומים כמו מזון, אספקת מים ותרופות.
זמן מה לאחר שהפרלמנט של הממלכה המאוחדת העביר חוק לנסות לתקן את המצב, הוקמה האגודה.
שני הראשונים המשיכו להתפרסם על ידי החברה המלכותית לכימיה.
באפריל 1966 העניקה האגודה את מדליית הזהב הראשונה שלה להרברט ניוטון וילסון (מחבר הספר "גישה לכימיה אנליטית") כהוקרה על תרומתו לכימיה אנליטית.
ב־15 במאי 1980, האגודה התמזגה עם האגודה הכימית, המכון המלכותי לכימיה ואגודת פאראדיי והפכה לחברה המלכותית לכימיה.
האגודה הפדרליסטית הוא ארגון של שמרנים וליברטריאנים, המקדמים פרשנות טקסטואלית ומְקוֹרׇנִית של חוקת ארצות הברית.
הארגון נוסד בשנת 1982, והוא אחד מהארגונים המשפטיים המשפיעים ביותר בארצות הברית.
רעיונותיו של הארגון כוללים: "בקרה על הכוח הפדרלי, הגנה על חירות הפרט ופרשנות חוקת ארצות הברית במובנה המקורי", ותפקידו המרכזי הוא יצירת קשרים חברתיים והדרכת עורכי דין צעירים.
על פי אמנדה הוליס-ברוסקי ('Amanda Hollis-Brusky'), מחברת הספר Ideas with Consequences: The Federalist Society and the Conservative Counterrevolution ומרצה למדעי המדינה במכללת פומונה, האגודה הפדרליסטית "נהייתה שומרת השער דה-פקטו עבור עורכי דין ימין-מרכז השואפים לעבוד עבור הממשלה תחת נשיאים רפובליקנים".
על פי פרופסור ניל דווינס מ- ופרופסור לורנס באום מאוניברסיטת אוהיו, הממשלים של רונלד רייגן וג'ורג' ו.
בוש שאפו למנות שופטים שמרנים וחברים באגודה הפדרליסטית מתוך היצמדות לאידאולוגיה שמרנית.
האגודה הפדרליסטית מילאה תפקיד מרכזי בהצגת מועמדים לכס השיפוט עבור הנשיא דונלד טראמפ; האגודה בדקה את רשימת המועמדים עבור בית המשפט העליון של ארצות הברית, ו-43 מתוך 51 המועמדים לבתי המשפט לערעורים הם חברים באגודה.
באגודה יש מחלקות של סטודנטים, של עורכי דין ושל חברי סגל בפקולטות למשפטים.
לאגודה יש סניפים ביותר מ-200 בתי ספר למשפטים בארצות הברית.
מחלקת עורכי הדין מונה יותר מ-70,000 עורכי דין פעילים ביותר מ-90 ערים.
המטה של האגודה שוכן בוושינגטון די.
בנוסף להרצאות ולפעילויות אחרות, האגודה מספקת פורום למומחים משפטיים בעלי דעות מנוגדות ליצירת קשרים עם עורכי דין, חברי הרשות השופטת ואנשי אקדמיה.
בינואר 2019 נכתב בוושינגטון פוסט, שחברי האגודה הפדרליסטית הגיעו ל"פסגת כוח והשפעה חסרת תקדים".
מתוך תשעת חברי בית המשפט העליון של ארצות הברית, שישה מהם (ברט קוואנו, ניל גורסץ', קלרנס תומאס, ג'ון רוברטס, סמואל אליטו ואיימי קוני בארט) הם חברי האגודה בעבר ובהווה.
במגזין פוליטיקו נכתב שהאגודה הפדרליסטית "הפכה לאחד מארגוני המשפט המשפיעים ביותר בהיסטוריה – לא רק מעצבים את מחשבתם של סטודנטים למשפטים, אלא משנים את החברה האמריקנית עצמה, באופן מכוון, בשקדנות, משנים את מערכת המשפט של הארץ ימינה".
בשנת 2019 הוקם בישראל ארגון "הפורום הישראלי למשפט וחירות" שפועל בהשראת האגודה הפדרליסטית.
הארגון נוסד בשנת 1982 בידי סטודנטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל, בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ובית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו.
האגודה הפדרליסטית החלה כארגון של סטודנטים שקראו תיגר על מה שנתפס בעיניהם כאידאולוגיה אורתודוקסית ליברלית המושרשת ברוב בתי הספר למשפטים.
הפעילות הראשונה של הקבוצה הייתה סימפוזיון בן שלושה ימים תחת הכותרת: "סימפוזיון על פדרליזם: השלכות חוקיות ופוליטיות", שנערך באוניברסיטת ייל באפריל 1982. הסימפוזיון אורגן על ידי סטיבן קלאברסי, לי ליברמן אוטיס ודייוויד מקינטוש, והשתתפו בו כ-200 אנשים.
בין הדוברים ניתן היה למצוא את אנטונין סקאליה, רוברט בורק ותיאודור אולסן.
ב-2018 נכתב במגזין פוליטיקו "אין זו הגזמה לרמוז שהייתה זו ועידת הסטודנטים האפקטיבית ביותר אי פעם – דגם, בדיעבד, כיצד יש לחבר התלהבות צעירה עם עוצמה אינטלקטואלית כדי להשיג תוצאות מרחיקות לכת".
האגודה מצהירה כי "היא נוסדה על העקרונות שתכלית השלטון היא שימור חירות אזרחיו; כי הפרדה בין הרשויות היא חיונית לתפקודה של כל דמוקרטיה; וכי תפקידה וחובתה של מערכת המשפט לומר מהו הדין המצוי ולא מה צריך להיות הדין הרצוי."
האגודה מדגישה את המעלות של הריסון השיפוטי לתפיסתם כפי שנכתב בקובץ מספר 78 בכתבי הפדרליסט שנכתבו על ידי אלכסנדר המילטון: "אין כל משקל לאימרה שבתי המשפט יורשו, בעילה של סתירה, להעמיד את רצונם שלהם על מקום כוונותיה החוקתיות של הרשות המחוקקת.
בתי המשפט צריכים להכריז על מובנו של החוק, באם הם נוטים להפעיל את הרצון ולא את כוח השיפוט, שוב תהיה התוצאה שהם יבטלו את רצונו של הגוף המחוקק מפני רצונם."
סמליל האגודה הוא צלליתו של ג'יימס מדיסון, שהיה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית ונשיא ארצות הברית הרביעי, וממחברי החוקה שהשתתף בחיבור כתבי הפדרליסט.
אטקינס, הממונה על הוועדה לניירות ערך ולבורסות החשיב את חברי האגודה "היורשים של מורשת ג'יימס מדיסון" בנאום שנשא בינואר 2008 לעורכי דין בסניף בדאלאס, טקסס.
הכנס הראשוני ב-1982 עלה כ-25,000 דולר ומומן על ידי המכון לענייני חינוך.
מאוחר יותר, מימון של כ-5.5 מיליון דולרים הגיעו מקרן ג'ון מ.
תורמים מוקדמים נוספים הם קרן סקאיף וקרן האחים קוק .
תורמים נוספים הם חברות גוגל, שברון, דייוויד קוק , צ'ארלס קוק ומשפחת מרסר .
ב-2017 ההכנסה השנתית של האגודה הפדרליסטית הסתכמה ב-20 מיליון דולר.
האגודה מפיקה כנסים לאומיים של עורכי דין בכל שנה בוושינגטון די.
זהו אחד הכנסים המשפטיים-שמרניים החשובים ביותר בכל שנה.
בין הדוברים בכנסים ניתן למצוא את נדין סטרוסן , לשעבר ראש האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, אשת העסקים ומתמודדת לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית קרלי פיורינה, יושב-ראש בנק BB&T לשעבר ג'ון אליסון , שר המשפטים לשעבר מייקל מוקייסי, הסנאטור מייק לי והיועץ המשפטי של הבית הלבן תחת ברק אובמה ניל אגלטון.
האגודה הפדרליסטית מזמינה לכנסים "דוברים פרוגרסיבים מוצלחים כדי לנסות ולהפריך תפיסות שמרניות".
כתב העת Harvard Journal of Law and Public Policy הוא כתב העת הרשמי של האגודה הפדרליסטית, וכל חברי האגודה מנויים לכתב עת זה.
לאגודה הפדרליסטית יש כ-200 סניפים בבתי ספר למשפטים באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית שבהם חברים סטודנטים למשפטים, וכ-90 סניפים בערים שונות, שבהם חברים עורכי דין.
האגודה הפדרליסטית מספקת ל-70,000 חבריה "התדיינות אינטלקטואלית וטיפוח מקצועי".
דייוויד מונטגמרי (David Montgomery), כתב הוושינגטון פוסט אמר כי כל חבר באגודה הוא "תא סינפסה פעיל במוח כוורת פרוש ללא מנהיג".
מונטגמרי קרא לאגודה הפדרליסטית "דוגמה מאלפת להצלחה, שמומחי מדעי המדינה קוראים לה 'קהילה פוליטית אפיסטימית'", כשהוא מהדהד את דבריה של אמנדה הוליס-ברוסקי, שתיארה את האגודה הפדרליסטית כ"רשת מוחבאת של מומחים עם ידע מבוסס מדיניות שחולקים אמונות מסוימות ועובדים כדי לתרגם באופן פעיל את האמונות הללו למדיניות".
סגן הנשיא לשעבר של האגודה הפדרליסטית, לאונרד ליאו, אמר ש"הוא תומך בתאוריית הרשת של האגודה", ואמר ש"זה פחות אודות מי מקבל איזו עבודה ויותר אודות בניית קהילה שיכולה לשמר, להחזיק ולהניע את עצמה".
סטיבן טלס (Steven Teles), פרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס והסופר של The Rise of the Conservative Legal Movement: The Battle for Control of the Law כתב כי השפעת האגודה הפדרליסטית על תהליך הבחירה של המשפטנים אינה בהכרח ההישג הכי חשוב של האגודה.
תחת זו, יחסי ההיצע וביקוש בין האגודה והשופטים הם החשובים ביותר, כאשר "השופטים זקוקים למלומדים וטיעונים פדרליסטיים שיתרחבו לשטחים חדשים.
כאשר התיאוריות המשפטיות מתרחקות מן הסטטוס קוו, הם זקוקים שיבדקו אותן וכדי להעניק להן לגיטימציה בדיון הציבורי.
הם זקוקים למקרים המעלים שאלות שמספקות פתח כדי לשנות את החוק.
ללא רשת של פרופסורים ועורכי דין הממלאים את הדרישה, לא ניתן למקסם את מה שיש לך דרך תהליך הבחירה".
בוושינגטון פוסט נכתב כי האגודה הפדרליסטית "מספקת אקלים מתמשך שבתוכו סופות מימין באות והולכות" וגם כי "רוב ההשפעה של האגודה הפדרליסטית אינה מגיעה מהניצחונות הפומביים שלה בוושינגטון, אלא מהיותה תנועה שורשית שפועלת מאחורי הקלעים ומזיזה את החוק ברמת הרעיון, ואפילו ברמה התרבותית".
האגודה הפדרליסטית אינה מקדמת מדיניות מסוימת, היא אינה ידידת בית המשפט ואינה מייצגת לקוחות בתיקים.
אמנדה הוליס-ברוסקי וקלווין טרביק, דוקטורנט למדעי המדינה באוניברסיטת שיקגו, חולקים על כך שהאגודה הפדרליסטית אינה קשורה למפלגות, ומצביעים על מסמכים שנכתבו על ידי האגודה הפדרליסטית בשנת 1984 שבהם הארגון מצהיר שמטרתו היא לקדם עמדות שמרניות.
מנגד, פרקליט המדינה של ארצות הברית בדימוס, טד אולסן כתב במגזין 'פוליטיקו', שב-37 שנות קיומה, "האגודה הפדרליסטית מעולם לא הגישה תביעה, ומעולם, באותה התקופה לא העבירה החלטה בעד או נגד עניין משפטי".
ב-2018 נכתב במגזין 'פוליטיקו' ש"הארגון שינה את אופייה של הרשות השופטת בצורה בולטת ובלתי ניתנת להכחשה".
האגודה הפדרליסטית תוארה כמשפיעה בזמן הנשיאות של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ורג' ווקר בוש ודונלד טראמפ.
אגודת החוקה האמריקנית שנוסדה בשנת 2001 הוקמה כדי לתת משקל נגד לאגודה הפדרליסטית.
בינואר 2020 הפיצה ועדת כללי האתיקה של מערכת המשפט של ארצות הברית מסמך דעה שמציע לאסור על אנשי מערכת המשפט להיות חברים באגודה הפדרליסטית או באגודת החוקה האמריקנית.
לפי ההצעה, החברוּת לא תיאסר על חברי איגוד עורכי הדין.
ההצעה הוגבלה לחברוּת בלבד; שופטים עדיין יוכלו להשתתף באירועים שיאורגנו על ידי הארגונים.
לפי הוושינגטון פוסט "פדרליסטים רבים הם לוחמים פוליטיים אידאולוגיים, אף על פי שלעולם לא יעשו כן בשמה של האגודה הפדרליסטית.
תחת זאת, אירועי האגודה מספקים להם הזדמנות להשחיז את הטיעונים שלהם, לתפוס הזדמנות לככב ולהגיע לתשומת הלב של המנטורים הנמצאים גבוה בהיררכיה הפוליטית-משפטית.
במובן זה, האגודה הפדרליסטית היא סוכנות להשמה ויצירת קשרים".
במחקר משנת 2008 נמצא כי לחברי האגודה הפדרליסטית שמונו על ידי הממשל הרפובליקני לבתי המשפט לערעורים בארצות הברית היו יותר הצבעות שמרניות מאשר אלו שאינם חברי האגודה הפדרליסטית.
מבקרי הארגון טוענים כי הוא מעדיף אקטיביזם שיפוטי, בייחוד בנושאים חברתיים.
רבים מחברי האגודה הפדרליסטית מעדיפים לבטל את פסק דין רו נגד וייד (Roe v.
Wade), שבו התיר בית המשפט העליון של ארצות הברית לבצע הפלות.
הארגון נוטה להעדיף שופטים בעלי עמדות שמרניות בנושאי זכויות העובר ונושאים חברתיים אחרים.
חברי האגודה הפדרליסטית טענו בכל התיקים שהגיעו לבית המשפט העליון של ארצות הברית בנושאי הפלות מאז 1992.
על פי מחברי הספר Building Coalitions, Making Policy: The Politics of the Clinton, Bush, and Obama Presidencies (2012) "חברי האגודה הפדרליסטית דוחים את הטענה שהם מאוחדים סביב פילוסופיה מסוימת", אף על פי שחברים רבים מזוהים עם פרשנות טקסטואלית ומְקוֹרׇנִית של חוקת ארצות הברית.
הגבלות שיפוטיות מתאימות לראייה שמרנית בנושאי הפלות וזכויות להט"ב, בעוד ש"מבקרים מצביעים על כך ששמרנים באופן כללי אינם מחפשים את 'המשמעות המקורית' בתחומים כגון אפליה מתקנת, סמכויות הרשות מבצעת, חופש הביטוי ופדרליזם".
פרוגרסיבים מציינים את "הנוחות המחשידה שבה תורת המשפט הנתמכת על ידי חברי האגודה מניבה תוצאות שמרניות".
העובדה שאנשים לפעמים מגיעים לתוצאות שונות – זה בסדר.
חצי מהקרב הוא רק להסכים שזה חיוני".
לפי המגזין, "מספר מלומדים פרוגרסיבים לקחו על עצמם את המשימה להראות כיצד גישת פרשנות מקורנית יכולה דווקא להפיק תוצאות פרוגרסיביות.
מכיוון שקו המחשבה הזה התפשט מעבר לכותלי האקדמיה, היגיון הפרשנות המקורנית מופיע יותר ויותר בכתבי טענות משפטיים ואפילו בדעות מיעוט בבית המשפט העליון".
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית – ג'ון רוברטס
שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית בדימוס – אנטונין סקאליה
שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית – סמואל אליטו
שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית – קלרנס תומאס
שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית – ניל גורסץ'
שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית – ברט קוואנו
שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית – איימי קוני בארט
שופט בית המשפט לערעורים – תומאס גריפית
השופט הראשי בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית בדימוס – אלכס קוזינסקי
שופטת בית המשפט לערעורים – אידית' בראון קלמנט
שופט בית המשפט לערעורים בדימוס – רוברט בורק
פרופסור מבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד ושופט בית המשפט לערעורים בדימוס – מייקל מקונל
שר המשפטים בדימוס – אדווין מיז
שר המשפטים בדימוס – ג'ון אשקרופט
שר המשפטים בדימוס ומייסד שותף של האגודה הפדרליסטית – פיטר קיסלר
פרקליט המדינה של ארצות הברית בדימוס – תיאודור אולסן
פרקליט המדינה של ארצות הברית – פול קלמנט
הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית – אורין האץ'
הסנאטור הרפובליקני מטקסס – טד קרוז
הסנאטור הרפובליקני ממיזורי – ג'וש האולי
הסנאטור הרפובליקני מאינדיאנה – טוד יאנג
הסנאטור הרפובליקני ומזכיר האנרגיה של ארצות הברית בדימוס – ספנסר אברהם
שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי בדימוס – קליילנד בויידן גריי
מזכירת הפנים של ארצות הברית בדימוס – גייל נורטון
מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בדימוס – מייקל צ'רטוף
היועץ הכללי של משרד הניהול והתקציב ומזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בדימוס – פיליפ פרי
נציג בית הנבחרים של טקסס בדימוס ועורך דין מדאלאס – ביל קפר
שופט בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, פרקליט המדינה של ארצות הברית, נשיא אוניברסיטת ביילור בדימוס – קנת' סטאר
דיקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בדימוס – דייוויד שיזר
פרופסור מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק – ריצארד אפשטיין
פרופסור מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון – רנדי בארנט
מנהל הלימודים החוקתיים במכון קאטו – רוג'ר פילון
מזכיר העבודה של ארצות הברית – יוג'ין סקאליה
האגודה לאזרח הוותיק בבת ים היא עמותה ללא כוונת רווח הפועלת בעיר בת ים משנת 1983 למען אוכלוסיית הקשישים המקומית בעיר ואחראית על מתן שירותים מקצועיים וטיפוליים לאוכלוסייה המבוגרת של העיר בשותפות משרד הרווחה, אשל ג'וינט, ועידת התביעות, עיריית בת ים והמוסד לביטוח לאומי.
פעילות האגודה כוללת גיוס ואיסוף תרומות לאזרחים ותיקים ביניהם גם ניצולי שואה, כגון ציוד בסיסי לחורף, סלי מזון בחגים, סיוע סוציאלי ובירוקרטי ועוד.
האגודה אחראית על הטיפול באזרחיה הוותיקים של העיר בת ים, שהיא בעלת האחוז הגבוה ביותר של אזרחים מהגיל השלישי.
האגודה לאזרח הוותיק מפעילה שני מרכזי יום: האחד לכלל אזרחי העיר הוותיקים והשני לקשישים בעלי ירידה קוגניטיבית, בעלי גמלת סיעוד או זכאות רווחה.
מרכז היום מציעים מסגרות מקצועיות, טיפוליות, חברתיות ותרבותיות, הפועלות על פי הוראות משרד הרווחה והביטוח הלאומי.
המרכזים פועלים בבוקר ואחר הצהריים, והיו הראשונים בארץ להפעיל פיילוט של מרכז יום אחר הצהריים.
במרכזי היום ניתנים מגוון שירותים בטיפול אישי, כגון: ארוחות (בוקר, צהריים וערב), התעמלות בריאותית לגיל השלישי, חוגי אומנות ומלאכת יד, חוגי מחשב, משחקי חברה, שיעורי עברית ואקטואליה, טאי צ'י, חוגי מוזיקה וריקודים, מגוון הרצאות, מופעים, טיולים וסיורים ועוד.
כמו כן, במרכזים ניתן טיפול אישי של עובדות סוציאליות ואחיות, שירותי כביסה, רחצה, מספרה, פדיקור רפואי ועוד.
מחלקת טיפולי בית וייעוץ למיצוי זכויות
המחלקה מוסמכת במתן שירותי סיעוד מטעם הביטוח הלאומי, בטיפול ביתי לאזרחים ותיקים זכאי חוק סיעוד, ברמות התלות השונות, באמצעות מטפלים ישראלים וזרים.
כמו כן, המחלקה מספקת שירותי מטפלים ומטפלות לאוכלוסיות שונות: נתמכי רווחה בהשתתפות סמלית (פרויקט סמך), זכאי משרד הביטחון, ניצולי שואה, אנשים פרטיים ולקוחות קופות החולים השונות.
השירותים כוללים עזרה אישית ביתית וחוץ ביתית, שירותי טרום סיעוד, הניתנים כעזרה זמנית לאזרחים ותיקים לתקופה קצובה בתהליך הגשת תביעת לסיעוד של הביטוח הלאומי וזאת בכפוף לחוות דעת עובד/ת סוציאלי/ת של המחלקה.
שירותי הייעוץ ניתנים לאזרחים הוותיקים ובני משפחותיהם בנושאים שונים: עובדים זרים, הגשת תביעות לביטוח הלאומי (תביעות ראשוניות, תביעות להחמרת מצב) ונושאים נוספים ומגוונים הקשורים לגיל השלישי.
הייעוץ מסייע לפונים להגיע לכתובת הנכונה, בשירותים השונים המוצעים לגיל השלישי ככלל.
"קהילה תומכת" הוא פרויקט ארצי המספק שירותים לשיפור איכות חייו של האזרח הוותיק המתגורר בביתו ומאפשר לו להמשיך לשמור על עצמאות ופרטיות במסגרת הביתית.
השירות ניתן באמצעות "אב קהילה" שמהווה איש קשר עיקרי וזמין לכל דבר ועניין - תיקונים קלים בבתי הקשישים, התקנת לחצני מצוקה, עזרה באספקת שירותי רפואה, ובכל נושא עימו מתמודד הגמלאי בביתו בכל שעות היממה.
במסגרת שירות "קהילות תומכות", זוכים הקשישים גם לפעילות חברתית, אירועים, טיולים, סיורים, הצגות, הרצאות ופעילויות מיוחדות המתקיימות בשני מועדונים בעיר: מועדון "הגבעות" בשכונת רמת יוסף ומועדון "התרבוטק" בסיפרייה העירונית בת ים הסמוכה לקניון.
בקהילות התומכות חברים כ-800 בתי אב.
פרויקט "אוזן קשבת" - פרויקט במסגרתו מתנדבים גמלאים מתקשרים לקשישים עריריים אחת לשבוע ועורכים איתם שיחה להפגת בדידותם.
הגמלאים עוזרים לתווך בין האזרח הוותיק לגורמים טיפוליים בקהילה ונותנים תמיכה והקשבה.
מועדון "חשיבה בהנע/אה" - פרויקט שמטרתו שיפור מיומנויות החשיבה והזיכרון באמצעות תרגול מיומנויות באמצעות שיטת פוירשטיין.
האגודה לחקר רפואת ילדים (SPR) היא אגודה בינלאומית של חוקרים שעוסקים בקידום רפואת ילדים, במגוון תחומים.
האגודה לחקר רפואת ילדים מנהלת שיתוף פעולה עם האגודה האמריקאית לרפואת ילדים.
האגודה הרפואית של פאול ארליך (בהונגרית: Paul Ehrlich Orvostudományi Egyesület) הייתה הארגון המקצועי וההגנה על אינטרסים של רופאים יהודים בקלוז' (שחלקם הגדול היו רופאי בית החולים היהודי בקולוז'וואר, ברומנית קלוז') בין השנים 1930 לבין 1940.
במרץ 1930 נוסד "חוג הרופאים היהודים" ביוזמת אֶדֶה גולדברגר.
בפגישה ב-30 בנובמבר 1930 הוכרז שהחוג יפעל בשמה של "האגודה הרפואית (היהודית) פאול ארליך".
היו בעצם שתי סיבות להקמתה:
האחת היא שבסוף שנות ה-20 הופיע דור הרופאים שסיים את לימודי הרפואה כבר באוניברסיטה הרומנית ולא השתמש בשפה המקצועית ההונגרית, ולכן לא נרשם למחלקה הרפואית של "אגודת המוזיאונים הטרנסילבנית" (עמותה שנוסדה בקולוז'וואר, כדי להגביר את החיים המדעיים והספרותיים בטרנסילבניה (בשפה ההונגרית).
גורם נוסף היה חוק הבריאות שפורסם ב-1930, ואשר קבע את הקמתם של לשכות רפואיות.
באמצעות האגודה הזו שהוקמה הייתה ליהודים, שהיו מוגדרים ברומניה לא כדת אלא כלאום, הזדמנות לשלוח חבר לנשיאות לשכת המחוז, ובכך להבטיח את ההגנה על האינטרסים שלהם.
ייסוד האגודה זכה לביקורת מצד כמה חוגים הונגרים על כך שרופאים יהודים בודדו עצמם מהחברה ההונגרית, מהקהילה הרפואית ההונגרית ומהמחלקה הרפואית של אגודת המוזיאונים הטרנסילבנית.
ביקורת זו הייתה מופרכת, שכן רופאים יהודים השתתפו בעבודת המחלקה הרפואית של אגודת המוזיאונים ופרסמו באופן קבוע בפרסומיה.
האגודה קיימה את ישיבתה האחרונה, ה-140, ביוני 1940. לדברי ג'רג' גל, היסטוריון, אין זכר לפעולתה של האגודה לאחר תכתיב וינה, אולם ביוני 1941 הופיעה ההזמנה לאספה הכללית לבחירתם מחדש של בעלי תפקידים.
עבודתם של הרופאים היהודים הפכה לבלתי אפשרית: עם החלת החקיקה ההונגרית, יותר מ-230 רופאים יהודים פנו ללשכה הרפואית של קולוז'וואר לקבלת רישיונות כרופאים, אך רק 36 קיבלו אותם.
בשנת 1944 גורשו רוב חברי האגודה למחנה הריכוז קאופרינג ונספו שם.
בכך נגדעו חייהם של צמרת הרופאים היהודים-הונגרים בעיר ושל המסורת הרפואית המפוארת בה.
האגודה לא הוקמה מחדש לאחר השואה.
הרופא והסופר אנדראש סילאדי, ששרד וחזר מהגירוש, כתב ב-1946:
תחילה במשרדי החברה קדישא האורתודוקסית ברחוב הוסו (ארוך) (Hosszú utca) (היום str.
מסתיו 1931, נשכר משרד ברחוב סנטאג'האז 4 (4 Szentegyház utca) (היום str.
משנת 1937 ברחוב אוניו (Unió utca) (היום str.
Memorandului) בית מספר 13, הם שכרו כמה חדרים
בשנת 1940 ברחוב יוקאי 21 (Jókai utca) (היום str.
מייסדי האגודה הציבו שלוש מטרות:
הפצה ופיתוח של מדע הרפואה, הכשרה מקצועית
מאמצע שנות ה-30 העניקה האגודה פרסים לחמשת הסטודנטים היהודים הטובים ביותר לרפואה באוניברסיטת קלוז'.
העיתון היומי היהודי בטרנסילבניה אוי קלט - Új Kelet (בשם זהה הופיע עיתון בישראל של היהודים דוברי הונגרית אוי קלט, אך זה לא אותו העיתון) וכתב העת הירחון "סקירה רפואית" (Orvosi Szemle) בעריכת איזידור הרשקוביץ' דיווח על פעילות העמותה.
כתב העת גם פרסם טקסטים של הרצאות רבות של העמותה.
(2000) (מרצים יהודים וממוצא יהודי בסגל אוניברסיטת קלוז')
(2017) (ההיסטוריה בת העשור של האגודה הרפואית פאול ארליך)
1939. (לקסיקון אנשים בני זמננו: אנשי רוח וציבור באזור השפה ההונגרית ברומניה)
(2007) (שמואל איז'אק: פרסומים של תולדות רפואית)
2005. (דניאל לוי (כימאי): תולדות היהודים של קולוז'וואר)
1938. (אימרה סאבו: היהודים של טרנסילבניה)
האגודה המתמטית של לונדון היא האגודה המדעית העיקרית בתחום המתמטיקה הפועלת בבריטניה.
האגודה הוקמה בשנת 1865 במטרה לקדם ולהרחיב את הידע המתמטי, ומטרה זו נותרה בעינה עד היום.
האגודה המתמטית של לונדון היא בין הוותיקות בעולם, ולאחר הקמתה שימשה מודל והשראה לאגודות מתמטיות ברחבי העולם, בין היתר לאגודה האמריקאית למתמטיקה.
האגודה המתמטית של לונדון הוקמה על ידי סטודנטים מיוניברסיטי קולג' לונדון (UCL) ועד מהרה משכה אליה מתמטיקאים מובילים מבריטניה ומרחבי העולם, בהם ארתור קיילי, ג'יימס ג'וזף סילבסטר, אנרי פואנקרה ודויד הילברט.
בנוסף למתמטיקאים, לאגודה השתייכו גם פיזיקאים ידועים כגון ג'יימס מקסוול, לורד קלווין ולורד ריילי.
הנשיא הראשון של האגודה היה המתמטיקאי הבריטי אוגוסטוס דה מורגן, ובהמשך כיהנו כנשיאים מתמטיקאים ומדענים מן השורה הראשונה.
מרי קרטרייט הייתה האישה הראשונה שהייתה נשיאת ה-LMS (בשנים 1961–1962).
כדי לבסס את מעמדה בזירה הבינלאומית, האגודה כוננה קטגוריה של מעמד כבוד למתמטיקאים זרים.
הראשון שקיבל את התואר היה המתמטיקאי הצרפתי מישל של.
החל משנת 1884, האגודה מעניקה בכל שלוש שנים את מדליית דה מורגן על תרומה יוצאת דופן למתמטיקה.
משנת 1987 מעניקה האגודה את פרס פוליה בשנים שבהן מדליית דה-מורגן אינה זמינה לפרסים.
החל משנת 1865 מפרסמת האגודה את כתב העת המרכזי שלה The Proceedings of the London Mathematical Society, ובו מאמרים בתחומים מגוונים של המתמטיקה.
בשנת 2023 מונה האגודה מעל 2,000 חברים ואחראית לפרסומם של ספרים, כתבי עת, מונוגרפיות ועוד.
האגודה יוזמת מדי שנה מגוון רחב של פגישות, כנסים, הרצאות וסימפוזיונים המאפשרים מפגשים לבוגרי תואר ראשון, דרך חוקרים בתחילת הקריירה ועד למתמטיקאים מבוססים.
האגודה אף מייעצת לממשל בנושאי חינוך גבוה, ומספקת תמיכה כספית למגוון פרויקטים לקידום המתמטיקה.
האגודה מעניקה מגוון פרסים ומלגות עבור תרומה למחקר, לקידום ולהוראת המתמטיקה.
האגודה לביטול סחר העבדים , המכונה גם האגודה לביטול העבדות או החברה נגד עבדות, הייתה קבוצת התנגדות לעבדות שהוקמה ב-22 במאי 1787 בלונדון על ידי קבוצת בריטים.
המטרה של ביטול סחר העבדים הושגה ב-1807 עם חקיקת חוק סחר העבדים 1807, דבר שהוביל לשורת אמנות עם מעצמות אירופאיות לביטול הסחר הימי להובלת עבדים ליבשות אמריקה.
ביטול העבדות בכל המושבות הבריטיות הושג ב-1833 בעקבות חוק ביטול העבדות 1833.
הסופר וההיסטוריון אדם הוכשילד טוען שתנועה זו נגד עבדות היא התנועה החברתית השלווה הראשונה שכל התנועות החברתיות המודרניות בנויות עליה.
ארבע שנים קודם לכן, ב-1783, 300 קווייקרים מאזור לונדון הגישו לפרלמנט הבריטי עצומה חתומה נגד סחר בעבדים.
כמו כן מאז אותה שנה, מספר מהמייסדים של האגודה נהגו להפגש בג'ורג' יארד, והגדילו את מעגל החברים שלהם.
הדבר כלל את תומאס קלארקסון, שהיה אלמוני באותה תקופה.
החברה הוקמה על ידי שנים- עשר גברים; כולל אנשים שהפכו מאוחר יותר לתועמלנים בולטים נגד העבדות, כמו תומאס קלארקסון, גרנוויל שארפ וג'וזאיה ודג'ווד.
קלארקסון פנה גם אל ויליאם וילברפורס שהיה אנגליקני וחבר פרלמנט מקושר.
וילברפורס היה אחד הפרלמנטרים הבודדים שהביע תמיכה בעצומה הקוויקרית נגד העבדות שפורסמה מספר שנים קודם לכן, והוא כבר הציג שאלה לגבי סחר העבדים בפני בית הנבחרים הבריטי ונודע כאחר המתנגדים הראשונים לעבדות בבריטניה.
כאנגליקנים הם יכלו להשפיע יותר בפרלמנט מאשר חברי המייסדים הרבים יותר של הקווייקרים - היות שאלו לא הורשו להחזיק בעמדות כוח.
החברה פעלה כדי לחנך את הציבור על הניצול לרעה של סחר העבדים והשיגה את ביטול סחר העבדים הבינלאומי כאשר הפרלמנט הבריטי העביר את חוק סחר העבדים משנת 1807, אז הפסיקה החברה את פעילותה.
(ארצות הברית גם אסרה את סחר העבדים האפריקני באותה שנה, והוא נכנס לתוקף ב-1808).
אל"י - האגודה להגנת הילד מייסודה של ד"ר חניתה צימרין, היא עמותה ישראלית שהוקמה ב־1979 ועוסקת במניעת התעללות בילדים וטיפול בילדים שחוו התעללות.
אל"י פועלת בשיתוף המחלקות לשירותים חברתיים ומעניקה טיפולים במימון המוסד לביטוח לאומי ומשרד הרווחה והביטחון החברתי.
היא מפעילה מרכז טיפולי בראשון לציון לילדים ונוער בגילאי 18-3 שעברו פגיעה מינית ולו שלוחות בנס ציונה וחולון.
באזורים אחרים בישראל היא מספקת סיוע מסובסד.
נשיא העמותה (נכון לשנת 2025) הוא ערן צימרין.
החל מ-1987 העמותה מפעילה קו מצוקה לפניות, בירורים, דיווח והתייעצות.
מדי שנה אל"י מפרסמת דו"ח על הפניות לעמותה.
ב-2024 קיבלה 10,279 פניות של ילדים ונוער עד גיל 18. 77% מהפניות הן על פגיעות על רקע מיני, 14.6% מהפניות הן על רקע פגיעות פיזיות של אלימות, 2.4% מהפניות הן על פגיעות המתבצעות באונליין, למשל ברשתות החברתיות.
מבין הפגיעות המיניות, 41.7% הן מתבצעות על ידי מבוגרים וכ-41.6% מתבצעות בילדים על ידי ילדים.
ב-1989 נחקק בכנסת סעיף חובת דיווח על עבירה בקטין או בחסר ישע, בעזרתם של אל"י והמועצה הלאומית לשלום הילד, שניסחו את הידע המקצועי בנושא ודחפו לחקיקה.
בשנים 2012-2009 אל"י פיתחה והפעילה את תוכנית מצוף להגברת איתור ודיווח על ילדים, צעירים ובוגרים עם מוגבלות נפגעי התעללות, בשיתוף הג'וינט ומשרדי הרווחה, הבריאות והחינוך.
אל"י מעבירה טיפולים רגשיים לילדים ובני נוער ולמבוגרים.
לילדים ובני נוער בנושאי התנהגות מינית לא מותאמת או פוגענית, אלימות פיזית, מילולית ורגשית, פגיעה רגשית, טראומה בעקבות פגיעה מינית, חרדה, מתח ודיכאון, קשיים התנהגותיים ורגשיים, מצבי סיכון ו/או פגיעות עצמיות, דחק בעקבות משברי חיים (גירושי הורים, אובדן ושכול).
וכן למבוגרים בנושאי טראומה בעקבות פגיעה מינית, חרדה, מתח ודיכאון, דחק בעקבות משברי חיים והתנהגות מינית לא מותאמת או פוגענית.
היא מעניקה ארבעה סוגי טיפולים: פרטני, קבוצתי, דיאדי (שני אנשים, לרוב הורה וילד) ומשפחתי.
סוגי הטיפולים הם: פסיכודינמי, קוגניטיבי-התנהגותי, מוכוון טראומה, טיפול במשחק, טיפול באמנויות, יוגה, פסיכודרמה, נרטיבי, ו־EMDR.
אל"י עורכת אבחונים לצורך חשד לפגיעה (במפגש עם הפוגע והנפגע), מבדקים להערכת צרכים לסיכון, המצביעות על מצוקה נפשית או לקות למידה של הילד, על ידי מפגשים עם הילד וההורה, אבחון מסוגלות הורית על ידי פסיכולוג כדי לבדוק את יכולתו של ההורה להיטיב עם הילד.
היא עורכת גם אבחון פסיכו-דיאגנוסטי לילדים ומבוגרים, הבוחן את מכלול כישורי האדם, על מנת לזהות קשיים נפשיים ויכולות התמודדות.
מחלקת החינוך והמניעה של העמותה פועלת בבתי ספר, גני ילדים ובתי ספר ויעודה להעלות את המודעות לפגיעות.
העמותה מעבירה הכשרות והרצאות בנושאי מוגנות ומניעת פגיעה מינית לצוותי חינוך העובדים עם ילדים ומתבגרים, וכן הכשרות לצוותי טיפול בפנימיות, הוסטלים ומסגרות חוץ ביתיות שונות מתמודדים עם מצבים של פגיעות מיניות וכן ליווי של צוות הטיפול.
בנוסף לכך העמותה מעבירה קורסי הכשרה לאנשי טיפול בנושאים: טיפול בילדים ובני נוער נפגעי טראומה מינית, טיפול בילדים ובני נוער בעלי התנהגויות מיניות פוגעניות ואבחון חשד לפגיעה.
תוכנית המניעה כלולה במאגר התוכניות של משרד החינוך ובהיצע הנוסף של סל תרבות ארצי.
העמותה פיתחה ומעבירה הרצאות להורים בנושאים מיניות בריאה ומניעה והתמודדות עם פגיעות מיניות.
אל"י יצרה הצגות ושעות סיפור, בעזרת הצוות הקליני של העמותה ומועברות בידי שחקנים.
הן עוסקות באלימות מילולית ופיזית, פגיעות מיניות ופיזיות, ביוש, בריונות רשת וחרם חברתי.
הן מלוות בשיח עם הקהל ובהדרכת המחנכים וההורים.
ההצגות מותאמות גיל, קיימות הצגות המותאמות למגזר דתי לאומי וכאלה המיועדות למגזר החרדי.
הן מאושרות בתוכנית גפ"ן של משרד החינוך ורובן כלולות בהיצע הנוסף של סל תרבות ארצי.
האגודה להפצת ידע שימושי היא אגודה שנוסדה בלונדון בשנת 1826, בעיקר ביוזמתו של חבר הפרלמנט מהמפלגה הוויגית הנרי ברוהם (Henry Brougham).
מטרתה הייתה להפיץ ידע ומידע לאנשים שלא יכלו לקבל השכלה פורמלית או שהעדיפו ללמוד בכוחות עצמם.
האגודה הייתה אחד המיזמים החינוכיים השאפתניים ביותר של המאה ה-19. מטרתה הייתה פרסמה ספרים, חוברות וכתבי-עת חילוניים וזולים שנועדו להנגיש ידע מדעי "מעשי" ו"שימושי" ונושאים אינטלקטואליים ברמה גבוהה לציבור הקוראים ההולך ומתרחב באותה תקופה.
באמצעותם ביקשה החברה – וחבריה הרבים – להפיץ את רעיונות המדע והתרבות המערבית לא רק ברחבי האיים הבריטיים, אלא גם בכל רחבי האימפריה הבריטית והעולם כולו.
האגודה הייתה גוף המזוהה ברובו עם הוויגים, היא פעלה במשך כעשרים שנה, עד שפורקה בשנת 1846.
Farmers' Series (1834–1837), שכללה חיבורים מאת ויליאם יואט (William Youatt) על הכלב, הסוס, הבקר והכבשים
בנוסף הפיקה החברה גם מפות באיכות גבוהה, רובן במסגרת סדרת מפות דו־כרכית.
רבות מהן צוירו בידי האדריכל ויליאם ב.
החברה נחשבת לחלוצה בשימוש ב"מידע גאוגרפי התנדבותי" (Volunteered Geographic Information).
אגודה עצמאית בשם "האגודה הבוסטונית להפצת ידע שימושי" נוסדה בארצות הברית בשנת 1829, כחלק מתנועת ה"ליסיאום" (Lyceum movement).
היא ארגנה סדרת הרצאות של מרצים בולטים, ביניהם ראלף וולדו אמרסון (Ralph Waldo Emerson), ופעלה משנת 1829 ועד 1947.
בהמשך נוסדה גם "האגודה האמריקאית להפצת ידע שימושי", אגודה נפרדת, אשר הוציאה לאור סדרת ספרים בת חמישים כרכים בשם The American School Library.
הסופר הנרי דייוויד תורו מזכיר את האגודה במסה שלו "הליכה" (Walking), ובה הוא מציע, בהומור, להקים "אגודה להפצת בורות שימושית".
האגודה למען החייל היא מוסד ללא כוונת רווח לתועלת ורווחת חיילי צה"ל.
מקורות ההכנסה של האגודה הם תרומות הנאספות במסגרות שונות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2016 הוחלט לאחד את האגודה עם קרן לב"י, ולקרוא לגוף החדש "יחד למען החייל".
בנובמבר 2022 הוחלט על שינוי שם וסמליל הארגון בחזרה ל"האגודה למען החייל".
"האגודה למען החייל" הוקמה על ידי הסוכנות היהודית והוועד הלאומי בשנת 1942 כ"וועד הארצי למען החייל היהודי", לצורך מילוי צורכי הרווחה של חיילים אלה הן בארץ ישראל של טרום מדינה והן בחזיתות מלחמת העולם השנייה.
הוועד הקים מעון מיוחד שבו שהו ילדי החיילים, שיגר לחזית באירופה שמיכות וביגוד חם, סידורים, תשמישי קדושה, ספרים ועלונים ובהם חדשות מארץ ישראל, ואף חילק לחיילים כתבי עת תרבותיים.
בין מקימי הוועד נמנה יוסף ברץ.
לאחר קום המדינה כבר מנה "הוועד למען החייל היהודי" עשרות סניפים ברחבי הארץ.
עם פרוץ מלחמת העצמאות והקמת צה"ל, הוסבה התשתית הארגונית הארצית והמקומית לסייע לחיילי צה"ל.
מאז שונה שמו של "הוועד הארצי למען החייל היהודי" והפך ל"הוועד למען החייל", ובשנת 1982 שונה שמו באופן רשמי ל"האגודה למען החייל".
בשנים האחרונות העניקה האגודה למען החייל כ-200 מיליון ש"ח, מדי שנה, לחיילי צה"ל, באמצעות תחומי פעילות רבים.
הארגון מקיים פרויקטים רבים לרווחת חיילים בודדים וחיילים נזקקים, מנהלת רשת "בתי חייל" ודירות ברחבי הארץ להלנת חיילים.
הפעילויות מתקיימות ומתופעלות באמצעות מתנדבי ועובדי האגודה למען החייל הפועלים בשלושה מרחבים: מרחב צפון המשתרע מקריית שמונה ועד חדרה, ובו כ-28 סניפים.
מרחב מרכז, המונה כ-40 סניפים, ומרחב דרום בין יבנה לאילת.
המרחבים נמצאים בקשר עם יחידות צה"ל ומסייעים להן ככל שניתן.
כמו כן מתנדבים רבים, המכונים "הדודות", פועלים למען החיילים במסגרת הסניפים הפרוסים ברחבי הארץ.
אחד מיעדיה המרכזיים של האגודה למען החייל הוא טיפול בחיילים בודדים, חיילים ממשפחות מצוקה ועולים חדשים.
האגודה עושה זאת תוך מתן תשומת לב מיוחדת לצרכיהם המשתנים של החיילים.
בשנים האחרונות נרשמה עליה משמעותית בבקשות לסיוע מטעם האגודה למען החייל לאוכלוסיות אלו בתחומים שונים.
האגודה מקיימת פעילות מיוחדת בעתות חירום.
במהלך מבצע "צוק איתן" גייסה האגודה למען החייל תרומות בהיקף כ-16 מיליון ש"ח והעבירה לחיילים למעלה מ-140,000 חבילות וערכות היגיינה, הלבשה תחתונה ודברי מתיקה.
התרומות הגיעו מהארגונים הפועלים בשיתוף פעולה עם האגודה בעולם (ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית ובפנמה FIDF, ידידי האגודה למען החייל באנגליה - AWIS UK, האגודה למען החייל מקסיקו - HLH) וכן מחברות, ארגונים ואנשים פרטיים.
האגודה למען החייל מממנת מדי שנה כ-1000 טיסות לחיילים בודדים (שמשפחותיהם מתגוררות בחו"ל) במסגרת פרויקט 'מתגעגעים הביתה', לביקור הוריהם בחו"ל.
כל חייל בודד זכאי למימון טיסה מלא לארץ מוצאו, פעם אחת במהלך שרותו הצבאי.
האגודה מארחת מדי שנה בחג הפסח את ליל הסדר המרכזי לחיילים בודדים ועולים חדשים בהשתתפות מאות חיילים.
החיילים שוהים במתקני האגודה למען החייל למשך כל החג ונהנים מפעילות מגוונת.
בשנה האחרונה טיפלה האגודה למען החייל באלפי פניות חיילים לתוכנית הסיוע.
הסיוע ניתן במספר דרכים: קרן הסיוע, אשר מספקת ציוד חשמלי, ריהוט, ביגוד ותווי קניה הנדרשים לחיילים שידם אינה משגת לרכישת מוצרים אלה.
תווי מג"ד – תווי קניה למפקדי יחידות לוחמות לפתרון מיידי למצוקות חיילים, ותווי שי לחיילים בודדים ולחיילים ממשפחות מצוקה המוענקים סמוך לראש השנה ופסח.
האגודה למען החייל מאבזרת ומפעילה מחסני "תנאי שירות" (ת"ש) בבסיסי הכשרה של חיל החינוך בצה"ל.
מחסני הת"ש מכילים פריטי לבוש, ציוד בסיסי, כלי מיטה ופריטי מזון, המחולקים לחיילים נזקקים המשרתים ביחידות.
האגודה למען החייל מסייעת לחיילים אשר במהלך שרותם הצבאי מאושפזים בבתי חולים.
הם זוכים לביקור של מתנדבי האגודה למען החייל והענקת סיוע ככל שניתן, שי מיוחד וחיבור לטלוויזיה למשך כל ימי האשפוז, ללא תשלום.
האגודה למען החייל שוכרת עבור חיילים בודדים כ-150 דירות בכל רחבי הארץ, בהן מתגוררים מאות חיילים.
הדירות מאובזרות בריהוט הנדרש, ציוד חשמלי, טלוויזיה מחוברת ללווין וכבלים, במטרה להעניק לחיילים אורח חיים הולם ולספק להם תחושת בית אמיתי ככל הניתן.
החיילים המתגוררים בדירות זוכים לביקורי אנשי האגודה למען החייל, סניפיה ומתנדביה לאורך כל ימות השנה.
בכל שבוע, כל השנה, מארחת האגודה למען החייל גדוד לוחם לנופש מיוחד.
הנופש המבצעי הוא שבוע נופש שבו זוכות היחידות הלוחמות בהפוגה מהפעילות השוטפת בכפר הנופש של האגודה למען החייל באשקלון.
במהלך השבוע נהנים החיילים מפעילות בידור ותרבות, הופעות של אמנים מובילים בארץ, בריכת שחיה, סאונות, חדר קולנוע, חדר גלישה באינטרנט, מגרשי ספורט, משחקים, טיולים והפתעות נוספות.
האגודה למען החייל מקיימת מדי שנה, במשך מספר חודשים, מחזורי נופש למשפחות השכול.
הנופש מתקיים בכפר הנופש של האגודה בגבעת אולגה.
לנופשים מתוכננות פעילויות רבות ומגוונות, הופעות של האמנים המובילים בארץ, סדנאות העשרה ופנאי, טיולים משותפים ואירוח.
בבעלות האגודה חברת בת פרטית "נכסי חייל נח בע"מ".
החברה משכירה את נכסי האגודה לגורמים עסקיים.