tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצלחת הסרט הולידה זיכיון שכולל בתוכו כשני סרטי המשך ישירות לווידאו שהיו כישלון נחרץ, 2 סדרות קומיקס, וכן סדרת טלוויזיה אשר נמצאת בשלבי פיתוח מאת רשת ה-The CW.
נשים במקררים הוא אתר פאנדום קומיקס פמיניסטי.
האתר הוקם ב-1999 על ידי קבוצת מעריצות קומיקס פמיניסטיות, בראשות גייל סימון, זאת לאחר שהן מצאו כי דמויות נשיות רבות בעולמות גיבורי-העל נפגעות, נאנסות, נהרגות או מגורשות על מנת לשמש ככלי עלילתי הנועד להניע את סיפור הדמות הגברית.
אירוע זה כונה על ידן "fridging", והן הציגו ניתוח מעמיק שלו לצד רשימת דוגמאות הממחישות את טענתן.
המונח "נשים במקררים" ("Women in Refrigerators") נטבע על ידי גייל סימון כשם לאתר האינטרנט בתחילת 1999, במהלך צ'אט מקוון עם מעריצות על קומיקס.
המונח מתייחס אל תקרית בחוברת Green Lantern #54 מאוגוסט 1994, בכתיבתו של רון מארז, בה גיבור-העל קייל ריינר מגיע אל ביתו ומגלה כי אהובתו אלכסנדרה דוויט נהרגה על ידי נבל-העל מייג'ור פורס ונדחסה במותה אל תוך מקרר.
סימון ועמיתותיה פיתחו רשימה של דמויות נשיות אשר "נהרגו, הוטל בהן מום או אבדו להן הכוחות" ("killed, maimed or depowered"), ובמיוחד בדרכים שהתייחסו לדמות הנשית כאל מכשיר בלבד הנועד לקדם את קשת הסיפור של הגיבור הגברי, במקום לפתח את אישיותו וסיפורו בדרך העומדת בפני עצמה.
הרשימה כוללת בה את כל הדמויות הנשיות שנהרגו, נאנסו, אבדו להן הכוחות, הפכו לנכות, עברו לצד הרשע, הוטל בהן מום, עונו וחלו, או עברו איזושהי טרגדיה אחרת במהלך חייהן, ויש בה 110 דמויות.
הרשימה הופצה ברחבי רשת האינטרנט, דרך קבוצות דיון, מערכות לוח מודעות, דואר אלקטרוני ודיוור אלקטרוני, והיא הועברה גם לכותבים ומאיירים במדיית הקומיקס על מנת לקבל את תגובתם.
בעוד העיתונאי ביו יארברו יצר את העיצוב והקידוד הראשוניים של אתר האינטרנט ויועץ הטכנולוגיה ג'ון ברטול ערך את התוכן, המעריצים רוברט האריס וג'ון נוריס תרמו לתחזוקת האתר והעלאת עדכונים.
הרעיון להציב את הרשימה ברשת האינטרנט היה של המתכנת ג'ייסון יו, ששימש גם כמארח האתר המקורי.
הרשימה, והניתוח המעמיק בנושא של סימון, ידועים לשמצה בקרב חוגי קומיקס מסוימים, ובחלוף השנים דנו רבות בנוגע למשמעות המונח.
סימון קיבלה תגובות וביקורות רבות בדואר אלקטרוני ממעריצים ומאנשי מקצוע, חלק נייטרליות ואחרות חיוביות.
את אלו, היא פרסמה באופן חופשי וגלוי באתר.
במהלך 2000, שלל עיתונים בארצות הברית פרסמו מאמרים בנושא והפנו אל האתר, וזה יצר דיון רחב על סקסיזם בתרבות הפופולרית ובתעשיית הקומיקס.
חלק מהאוניברסיטאות, שעוסקות בנושא כחלק מלימודי מדעי הרוח, מציגות גם את המונח ואת האתר כקשורים לביקורת על התרבות הפופולרית.
רון מארז, אשר פאנל בכתיבתו היווה את הבסיס לטרמינולוגיית המונח ויצירת האתר, התייחס אל הנושא באופן אישי, וכתב בתשובתו (באופן חלקי) כי .
מצידה, סימון עצמה התייחסה אל הדבר בפשטות וקבעה ש.
בראון מאוניברסיטת באולינג גרין ציין כי בעוד דמויות גבריות נטו למות בגבורה ולשוב לחיים באמצעים על-טבעיים לאחר מכן, דמויות נשיות היו נפצעות או נהרגות כלאחר יד, אך באופן בלתי הפיך, ולעיתים קרובות בצורה מינית.
על מנת לבסס את טענתו, בראון מביא שתי דוגמאות – המקרה בו הג'וקר ניפץ את עמוד השדרה של ברברה גורדון רק בשביל להתגרות בבאטמן, והמקרה בו המסיכה השחורה עינה ורצח את סטפני בראון רק כדי לסחוט מידע על באטמן.
כמו בכלל צה"ל, משרתות נשים במגוון תפקידים בחיל הים הישראלי.
הן משתתפות במערכות הלחימה, בקריות בשליטה, בתחזוקה ובארגון, ובניהול משרדי היחידות ומטה חיל הים.
החל משנת 1998 גם קורס חובלים פתוח עבור נשים.
מרבית הנשים המשרתות בחיל הים הן חיילות בשירות חובה, לחלק מהתפקידים נערכים קורסים קדם צבאיים.
מרבית התפקידים המאוישים על ידי נשים הם ביחידות החוף.
נפתחו אפשרויות לשירות בים, כימאיות בפלגות המעגן ויחידות הגנת הנמלים וכקצינות בספינות טילים וספינות ביטחון שוטף.
במלחמת העצמאות שירתו נשים על ספינות בתפקידי אלחוטאיות וכחובשות.
דו"ח כוח אדם מדצמבר 1948 מפרט שמתוך 242 נשים בחיל הים כולו, רק עשר שירתו בכלי השיט: שש אלחוטאיות, שתי אפסנאיות ושתי פקידות.
מתוכן תיזכר מיכל דוניה לוחמת הפלמ"ח שנעשתה אלחוטאית באח"י מעוז אשר השתתפה בטיבוע אל אמיר פארוק.
מטה החיל דרש תגבורת מתוך כוונה להעלות 10 נשים בכל ספינה לתפקידי ניווט, שמירה, תותחים קלים מכ"ם וכן פקידות, טבחות, וחובשות.
במהלך שנות החמישים התקבלה החלטה במטה הכללי שאין להעמיד נשים בקו האש.
המשמעות לחיל הים הייתה להפסקת הנוהג של שירות נשים בכלי שיט.
חידוש שירות נשים בכלי שיט נעשה בשנת 1977, בתקופת פיקודו של מיכאל ברקאי, בעצה אחת עם קצינת ח"ן ראשית דליה רז.
קבוצת חיילות בפיקוד הקצינה מיכל ברוקמן הוצבו באוניית האימונים אח"י נגה בפיקוד עמי שר אל.
החיילות השתלבו בפעילות האונייה ומילאו תפקידי הימאות והתחזוקה.
הגברים בצוות התייחסו באהדה רבה לנשים המשרתות.
גם כאשר הונהגה "משמעת מים" לנשים היה מותר להתרחץ והצוות קיבל זאת בהבנה.
בשנת 1977 גם נערך בבית ספר לחובלים בפיקודו של סא"ל רפי אפל, קורס לקצינות חובלות.
הקורס כלל קורס קצינות בבה"ד 12 ושלב הלימודים של קורס חובלים מחזור ל"ג.
בקורס השתתפו וסיימו 8 חיילות שהוסמכו לקצונה ימית.
לקורס זה לא היה המשך עד שנת 1998 שאז נפתחו מחדש תפקידים לנשים.
במאה ה-21 הוצבו נשים גם בתפקידי פיקוד ימי – סרן אור כהן בוגרת קורס חובלים הייתה האישה הראשונה שפיקדה על ספינת דבורה.
במלחמת חרבות ברזל נמנו חיילות עם הלוחמים בים.
רב"ט קאמיי אחיאל, לוחמת יחידת סנפיר, נהרגה סמוך לגבול ישראל–לבנון כתוצאה מתקלה.
בתי הספר הימיים בישראל פעלו שנים רבות בלא להכשיר נשים למקצועות הים.
הדבר השתנה בשנת 1988 כאשר זאב אלמוג (אברוצקי), מנהל בית הספר לקציני ים עכו, הסכים לצרף למחזור ל"ו שש נערות.
השילוב הצליח כל השש סיימו את הלימודים בהצלחה.
ומאז משולבות נערות בלימודים גם בשאר בתי הספר הימיים.
נשים בשירות חובה שעברו קורס מדריכות צלילה למים רדודים משמשות בתפקיד צוללות בשלושת בסיסי חיל הים.
צוללת פורצת דרך הייתה פולט קומאר, ניצולת שואה שעלתה מצרפת לבדה ונקלטה בקיבוץ שדות ים.
בקיבוץ הכירה את יוחאי בן-נון ממנו ביקשה להצטרף לפלי"ם, שם הכירה את יוסף דרור, מחלוצי הקומנדו הימי.
היא הייתה האישה הראשונה והיחידה עד כה (2025) ששירתה כלוחמת בשייטת.
הצטרפותה ליחידת הצוללים נתקבלה בדחיה על ידי חלקם.
הלוחם ראובן פנחסי שהוצמד כבן זוגה לצלילה, הפך לבן זוגה לחיים.
בשנת 1977 נערך בשייטת 13 קורס מדריכות צלילה.
את הקורס סיימו ארבע חיילות והחלו בתפקידי הדרכה וצלילה הגנתית.
בשלושת בסיסי חיל הים המרכזיים היו קיימים – צוללי מים רדודים.
צוללים אלו הוכפפו פיקודית לפלגת מעגן שהפעילה גם גוררות.
בבסיס חיפה הוכפפו לילת"ם ומשימתם העיקרית הייתה בדיקת תחתית לאוניות אזרחיות.
מרכיב כוח האדם של צוללי מים רדודים התבסס תחילה מתוך אנשי מילואים של שייטת 13 ויחידה 707 לשעבר, אנשי מילואים שהוסמכו לצלילה בעת שירותם בכלי שיט.
החל משנת 1996 ובצורה מדורגת הוחלפו צוללי מים רדודים בצוללים סדירים, במקביל התפתח קורס המתאים למשימתם ושמם הוחלף לצוללי .
צוללים אלו היוו את הבסיס להקמת יחידת סנפיר.
בכפיפות פיקודית לבסיסים ובכפיפות מקצועית בנושאי צלילה לילת"ם.
בשנת 2000 נכנסו לראשונה חיילות לקורס .
שתי חיילות סיימו והוסמכו כצוללות יב"ן.
ומאז השתתפו חיילות נוספות בקורס זה.
בשנת 2004 נכנסו לראשונה חיילות בשירות חובה לקורס צולל מקצועי.
בשנת 2005 הוסמכו שתי חיילות כצוללות מקצועיות ושירתו בילת"ם.
מאז ועד היום הוסמכו חיילות נוספות וחלק מהן אף נשארו בשירות קבע בילת"ם.
חסימת משטי מחאה – בסיס אשדוד מתמודד מדי פעם עם משטי מחאה המאורגנים על הפלסטינים ואוהדיהם.
ב-5 באוקטובר 2016, עצרו כלי השיט של הבסיס משט מחאה, אשר על מנת למשוך תשומת לב עולמית בצע על ידי נשים בלבד.
העימות נשאר ברמת עצימות נמוכה, הן הובאו לנמל אשדוד ושולחו לארצותיהן.
ככלל נשים בתפקידי תיאום וניהול הפעילו את כישוריהן הבסיסיים העדיפים ביכולת לעסוק במספר נושאים בו זמנית, לחשוב במצבי לחץ וכאשר התקיים ויכוח לנהל את העימות בעצימות נמוכה כדי שלא יגיעו לידי מריבה.
מנהלות זכורות לטוב הן: קצינת ניהול שייטת המשחתות רינה לוי.
קצינת ניהול שייטת ספינות הטילים שרונה תגר שמיר, קצינת תיאום הדרכה בבה"ד חיל הים שושנה לובליני.
מנהלת משרד בשייטת הצוללות זהבה זוהר.
סא"ל אידה מינץ ראש ענף תכנון וסדר הכוחות ומבקרת חיל הים.
רס"ן כרמית דוכן אשכנזי מפל"ג כוח אדם בשייטת 13נבחרה כקצינה מצטיינת בשנת 2014.
כתבניות – חיל הים כמו יתר הצבא מתנהל עם חומר כתוב.
ספרי הפעלה, הוראות קבע, פקודות שגרה עד תחילת שנות ה-90 הודפסו במכונות כתיבה.
על כל שגיאה היה צריך להדפיס מחדש את כל הדף.
חיילות במשרדי היחידות ובמטה רכשו מיומנות הדפסה במכונה ולמדו לפענח את כתב היד של מפקדיהן.
ביולי 1948 הוקם מערך הח"ן החילי בפיקודה של שושנה זנדבנק.
אחת ההצלחות שלה היה הזכות ללבוש את מדי החיל הכחולים ומדי החג הלבנים במקום מדי החאקי של צה"ל הגדול.
תפקיד קצינת ח"ן היה קיים ביחידות בחיל הים מקום המדינה ועד שנת 2001. כשחיל הנשים בוטל על ידי הרמטכ"ל שאול מופז.
קצינת הח"ן הייתה הכתובת העיקרית לטיפול בנושאי תנאי שירות ויישוב סתירות בין צורכי השירות ואפשרויות האישה לקיים הלך חיים תקין.
הקצינה שימשה ככתובת לחיילות המשרתות ביחידה ולמפקד היחידה להבנת הצרכים וקבלת סיוע מידי.
קצינות הח"ן החיליות שם || תקופת פיקוד || התפתחות ואירועים מיוחדים||תמונהשושנה זנדבקיולי 1948 – רותה ינאי 1950–1961 נעמי לפיד 1961–1964 רינה פאוקר אלישבע שריג סימה סלע פברואר 1972 – יולי 1973 סיוע לחיילות בבסיסים רחוקים: עין גדי, שארם א-שייח', ראס סודר, ראש הנקרה וכו'.
שואלי פסט 1991–1993 פעם שנייה אילנית פנרקיץ 1993 עד נובמבר 1995 מתווה להפלגות נשים בתפקיד קלודין גלנט נובמבר 1995 עד 1997סגירת התפקיד
מרבית הנשים ביחידות ומטה החיל הים ממלאות תפקידים בנושאי כוח אדם.
נראה כי התחום הזה מאפשר להשיג צורכי החיל תוך התחשבות בפרט.
באמצע שנות הששים הוברר הצורך המבצעי באבטחת חופי המדינה נגד חדירות עוינות ונפרשו תחנות מכ"ם לחוף הים התיכון, מפרץ אילת ומפרץ סואץ.
התחנות אוישו על ידי חיילות בשירות חובה שעברו הכשרה למקצוע "מוכ"ם חוף" בקורס של חודשיים בבה"ד חיל הים.
בשנות ה-80 שונה שם המקצוע ל"בקרית שליטה".
בקריות שליטה שרכשו ניסיון מונו לאחראיות משמרת.
חלקן המשיכו בשירות קבע, עברו קורס קצינות והשלמה חילית ונעשו מפקדות תחנה.
סרן יפה אורי פיקדה על "מערך דרום" עד תחנת גבעת אולגה.
הבקריות עובדות במשמרות ומקיימות תצפית באמצעות מכשירי המכ"ם ואמצעי ראיית הלילה, מדריכות ומכוונות את ספינות פלגות הבט"ש ליירט כלי שיט ושחיינים עוינים.
המשרתות במערך השליטה זכו לכינוי "העיניים של המדינה" והן מושא לכבוד ולהערכה.
מרבית החדירות מן הים שלא צלחו, נמנעו הודות לערנותן של בקריות השליטה.
בשנות השבעים אוישו תחנות מכ"ם החוף של בסיס אשדוד בחיילות, מתחנת אל עריש ועד מגדל שלום.
האיוש התקבל תחילה בספקנות אך זכה להצלחה.
מספנת חיל הים מפעילה נשים בתחזוקת מערכות כל השיט, במעבדה לכימיה ובחיווט אלקטרוניקה.
בסיס ההדרכה של חיל הים נהנה משירות נשים במפקדת הבסיס ובתי הספר כמו יתר היחידות.
מתקני ההדרכה הממוחשבים אפשרו לחיילות לבוא לידי בטוי.
התפקידים במאמנים השונים נעשו מבוקשים והחיילות משרתות בהם לאחר מיון קפדני.
כמחצית מחברי להקת חיל הים היו חיילות בצבא חובה אשר נבחרו לתפקידיהן לפי קריטריונים מיוחדים בכושר זמרה ומשחק.
חלקן המשיכו בקרירה ונעשו מפורסמות – ביניהן ריקי גל, רבקה זהר, חיה ארד ונטע ברזילי.
מדי פעם הוקמה לצורכי אירועים שונים מקהלת חיל הים, שהורכבה בעיקר מחיילות.
מספר תפקידים בחיל הים אוישו על ידי נשים שלא נחשבו כחיילות.
בדרך כלל היו אלה תפקידים מיוחדים שדרשו ניסיון רב בנושא.
תפקיד אזרחית אפשר שהנושא יקבל טיפול יעיל ביותר.
אלינא קרמר שהחלה בשנת 1946 כמנהלת ספרית חיל הים נעשתה מפקדת מרכז מידע והכניסה את המחשוב לנושא.
ליאת לרר שהחלה בשנת 1978 בתפקיד ראש מדור היסטוריה המשיכה בתפקיד עד שנת 2008. בזכות תיקי המבצעים והסיכומים השנתיים נעשה בסיס לזיכרון התרחשויות שונות בהיסטוריה של חיל הים.
זהבה זוהר כמנהלת שייטת הצוללות החזיקה בתפקיד עד 2018.
מעורבות בחברה – מתוך הנשים ששירתו בחיל הים המשיכו ונעשו מעורבות בחברה:
גב' חולדה גורביץ מעתלית שירתה בשנים הראשונות ונעשתה פעילה מאוד בוועד למען החייל באזור חיפה.
גב' מלכה לוינסון – אחותו של ראש העיר אבא חושי זומנה על ידו לנהל את ועדת האימוץ של חיל הים לחיפה ועסקה בכך שנים רבות.
בדרגות בכירות – מבין הנשים ששירתו בחיל הים יש ציין כאלה שעשו שירות מיוחד או הגיעו לדרגות בכירות בצה"ל.
אל"ם דליה רז מחיפה, אשר החלה דרכה כשלישה בבה"ד חיל הים והגיעה להיות קצינת ח"ן ראשית בצה"ל מילאה תפקיד זה למעלה משש שנים.
1975–1982 ולאחר שיצאה לאזרחות הייתה חברה במועצת העיר חיפה.
תא"ל מיכל תשובה – החלה דרכה בבסיס אילת עברה למספן כוח האדם והייתה האישה הראשונה שמילאה תפקיד של ראש מספן.
המשיכה לצה"ל ומילאה את תפקיד ראש מנהל הסגל בצה"ל עד פרישתה ביולי 2020.
אל"ם ענת אזרי סורקיס ילידת חיפה, קצינת מודיעין בתחומי המל"ם והמחקר.
ב-2011 נהייתה אזרי סורקיס לקצינה הראשונה בחיל הים שהועלתה לדרגת אלוף-משנה, כשמונתה לתפקיד ראש מחלקת מחקר במספן מודיעין.
לאורך השנים ליוותה מבצעים ופרויקטים, שנותרו רובם חשאיים.
בין השאר ליוותה את מבצע לכידת אונית הנשק הפלסטינית קארין איי, את מבצע חשיפה מלאה שבמהלכו נתפשה האונייה "קלוס-סי" ואת מבצע צוק איתן.
אל"ם אורטל סהר קויטל, קצינת מודיעין בתחומי האיסוף, המל"ם והמחקר.
בין יתר תפקידיה, הייתה מפקדת יחידה 663 (האישה הראשונה והיחידה עד כה שמילאה תפקיד זה) כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה.
ליוותה מבצעים ופרויקטים, שנותרו רובם חשאיים.
ב-2018 מונתה לתפקיד ראש מחלקת מחקר במספן מודיעין, במהלך תקופתה כרמ"ח מחקר, חיל הים נטל חלק מרכזי במערכה בין המלחמות ובמבצע שומר חומות.
בוגרת תואר ראשון בערבית ומדעי המדינה ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית.
רינה פז לוי – קצינת ניהול שייטת המשחתות, שנעשתה קצינת נפגעים חילית והקצינה הראשונה לקבל דרגת סא"ל בחיל הים ונעשתה אשתו של תא"ל אורי פז, ראש מספן כוח האדם.
תא"ל אריאלה בן-אברהם החלה את דרכה בדוברות חיל הים בשנת 2003. באוגוסט 2015 מונתה לצנזורית הצבאית הראשית.
משפחות ובעיקר נשי אנשי הקבע בחיל הים היוו מעגל תמיכה חשוב.
מפקד חיל הים בנימין תלם הנהיג נוהג שלפיו, בכל העלאה בדרגה תהיה נוכחת אשת איש הקבע והיא משתתפת בהתקנת הדרגה על הכותפת.
הנשים היו מעורבות במקרים של הצבה מחוץ למדינה.
לעיתים, נשים שהצטרפו לבעליהן בשירות ארוך בחו"ל מילאו תפקיד נוסף כ"בית רחוק מהבית" לצוותים.
כך אסתר טבק, אשתו של משה טבק, תפקדה ביחס לצוותי ספינות הסער בשרבורג וכך בלה שדמון, תפקדה ביחס לצוותי הצוללות בטולון.
במשך השנים נערכו מדי פעם הפלגות מיוחדות לאירוח המשפחות.
בחיל הים תפקיד סמלי השמור לנשים בהתאם למסורת הימית, לפיה בעת השקת אונייה חדשה משיקים בקבוק ומכריזים על שם האונייה.
מפקד חיל הים בוחר ומעניק את הכבוד לאישיות נשית לבצע את השקת הבקבוק וקריאת השם.
כך הוזמנה ראש הממשלה גב' גולדה מאיר ב-19 בפברואר 1973 להשיק את אח"י רשף בפיקודו של מיכה רם במספנות ישראל.
סוניה פרס, אשת שר התחבורה והתקשורת שמעון פרס, השיקה ב-23 באוגוסט 1973 את אח"י קשת בפיקודו של אלי רהב.
בשנת 1990 השיקה גב' אורה הרצוג, אשת הנשיא חיים הרצוג, את אח"י חץ (סער 4.5) ספינת נירית ראשונה בפיקוד אהוד סביון.
חלק מהמשרתות בחיל היום היו ב"".
הגיעו בבוקר ליחידה ויצאו בערב.
במרבית היחידות היו מגורי נשים בבניין נפרד מהמגורים לגברים.
בתחנות התצפית ומקומות בהן נעשו משמרות היו גם חדרי שינה.
בבסיס חיפה הצורך במגורי נשים הועלה בשנת 1980 והוקצתה קומה עליונה במבנה המגורים של שייטת הצוללות.
מדיניות ביחס להיריון ולנישואין בקרב חיילות
חיילות הרות בשירות קבע קיבלו את התנאים המקובלים בישראל של חופשת היריון.
במשך שנת החופשה נשמר מקום העבודה בחיל הים, לאו דווקא באותו תפקיד שחייב מחליפה.
משך שירותה של חיילת בשירות חובה שנישאה או נכנסה להיריון קוצר.
בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים עד לפינוי סיני בעקבות הסכמי הפסקת האש עם מצריים החזיק חיל הים יחידות בחופי סיני והגדולה שבהן בבסיס מפרץ שלמה.
השירות בזירת ים סוף בכלל ובשארם א-שייח' בפרט יצר בעיה לשירות הנשים בחיל הים.
תנאי הים הרגוע, המים הצלולים והאלמוגים, משכו לבילוי.
המרחק יצר הפרדה בין אנשי הקבע המשרתים ובין משפחותיהם שנשארו במרכז הארץ או באילת.
הנוכחות הצמודה יצרה רומנים מזדמנים מעל למקובל בישראל של אותן שנים.
הזמן הפנוי הרב מחוץ לשעות הפעילות הופנה למסיבות.
על רקע זה הייתה משיכה רבה לשירות חובה לנשים וגברים באזור.
בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים, על רקע טיפולה המסור בחיילת חובה שנכנסה להיריון, נדרשה קצינת הח"ן לעזוב את הזירה.
מפל"ג כוח האדם אמנון בן ציון התמודד עם מצב שבו נמצא ללא קצינת ח"ן ודרש באופן דחוף קצינה.
בבוקר יום ראשון – למחרת פרוץ המלחמה – הוא קיבל את סג"ם דיטה ניב, שהגיעה לחיל הים כחודשיים קודם מפיקוד הדרום, לתפקיד סגנית קצינת ח"ן חיילית.
דיטה הייתה קצינת ח"ן, נפגעים, חינוך ותנאי שירות, של זירת ים סוף, במשך כחודש וחצי של המלחמה.
על תפקודה הטוב והיעיל בתקופה זו, קבלה קיצור פז"ם והועלתה לדרגת סגן.
בשנת 1977 דיווחה נגדת בשירות קבע, מנהלת מרפאה בבה"ד חיל הים, כי מפקד חיל הים מיכאל ברקאי אנס אותה.
ברקאי הועמד למשפט צבאי בפני הרכב שכלל את האלוף במילואים חיים הרצוג, ושני שופטים אזרחים שקבלו דרגות ייצוג של אלוף לצורך המשפט.
בנובמבר 1978 הושעה ברקאי מתפקידו כמפקד חיל הים עד סיום משפטו.
השופטים דחו, כבלתי מהימנה, את גרסתו המכחישה מכל וכל של הנאשם.
הרמטכ"ל רפאל איתן ושר הביטחון עזר ויצמן לא אישרו את חזרתו של ברקאי לתפקיד.
ואף דחו את המלצותיו לגבי מחליפו.
באוקטובר 2019, נחשפה שורה של טענות על הטרדות מיניות כנגד שי אלבז בהיותו מפקד שייטת 13 כלפי פקודותיו עשר שנים קודם לכן.
תא"ל אלבז שהיה מועמד לתפקיד ראש מספן המטה נאלץ לפרוש לאלתר משירותו בצה"ל.
בשל משך הזמן שחלף ונוכח העובדה כי לא נתקבלה תלונה רשמית נגדו, צה"ל לא בדק את הטענות.
טוראית אורית טאפט צוינה לשבח על ידי מפקד חיל הים עמו איילון על גילוי תושיה ושליטה בסיוע לנפגעים בכפר דרום מאי 1995.
רס"ן כרמית דוכן אשכנזי מפל"ג כח אדם בשייטת 13 זכתה לקצינה מצטיינת בשנת 2003.
רב"ט דינה אלייב ממפקדת חיל הים, מצטיינת נשיא לשנת 2013. אחראית ומקצועית משמשת דוגמה ומופת למרות קשיי נגישות
רב"ט נועה טייטל בקרית שליטה שמנעה את פיגוע החדירה לחוף זיקים.
זכתה להערכה ממפקד חיל הים על כך שב-8 ביולי 2014, במהלך משמרתה זיהתה סימנים שהעידו על ניסיון של חולית מחבלים לנחות בחוף הים בסמוך מאוד לקיבוץ זיקים.
מסרה את המידע למפקדי המוצב וכיוונה ובכך סייעה להשמדת המחבלים שנחתו בחוף.
חלק מחוברות 'מערכות ים' ו'בין גלים' פתחו את החוברת בתמונת חיילת מיחידות חיל הים.
טר"ש אורית לביא מבית עובד, פקידה יחידתית בפלגת הטרפדות 914 באשדוד, נהרגה ב־12 באוגוסט 1968, בתאונה עם רכב היחידה בכביש החוף בדרכם לחתונה.
נשיכה היא התנהגות שכיחה של בעלי חיים הכוללת סגירה פעילה ומהירה של הלסת סביב אובייקט.
התנהגות זו נפוצה אצל בעלי חיים בעלי שיניים כגון יונקים, זוחלים, דו חיים ודגים, אך יכולה להתקיים אצל פרוקי רגליים ואצל מספר תולעים ורכיכות.
נשיכה נוצרת כאשר שרירי הלעיסה מתכווצים ויוצרים כוח שסוגר במהירות את הלסת ומניע את השיניים העליונות והתחתונות זו כלפי זו.
נשיכה משחקת תפקיד מרכזי בחייהם של רוב המאקרו-אורגניזמים.
היא מספקת להם את היכולת לחפש מזון, לטרוף, לאכול, להילחם, להגן על צאצאים ועוד.
נשיכה יכולה להיחשב כסוג של תוקפנות לצורך ציד או הגנה על טריטוריה, אבל יכולה לשמש גם לצורך פעילות שגרתית של בעל חיים כשהוא אוכל, נושא חפצים, מרכך מזון לצאצאים, מסיר טפילים או חפצים זרים (למשל זרעי צמחים) מהגוף, וגם לצורך טיפוח.
נשיכות של בעלי חיים גורמות לרוב לפציעות חמורות, ועשויות לגרום לעוויתות, לשברים, לדימום, לזיהומים, ובמקרים מסוימים גם למוות.
בחברות אנושיות מודרניות, נשיכות כלבים הן הסוג הנפוץ ביותר של נשיכות, כאשר ילדים הם הקורבנות הננשכים ביותר והפנים הם אזור הנשיכה הנפוץ ביותר.
סוג השיניים שאורגניזמים משתמשים בהן לנשיכה משתנה בהתאם לסוג בעל החיים.
סוגים שונים של שיניים משמשים לנשיכה אצל אוכלי עשב, אצל אוכלי בשר ואצל אוכלי כול, שכן מבנה הפה של כל בעל חיים מותאם לתזונתו.
לטורפים יש ניבים, שיניים קרנסיאליות ושיניים טוחנות, בעוד שאוכלי עשב מצוידים בשיניים חותכות ובטוחנות רחבות.
באופן כללי, צורת השיניים שימשה באופן מסורתי לצורך הבנת הרגלי האכילה של בעל החיים.
לאוכלי בשר יש שיניים ארוכות וחדות במיוחד המשמשות לאחיזה של טרף ולחיתוך בשר לנתחים.
אין להם שיני לעיסה שטוחות מכיוון שהם בולעים מזון בחתיכות.
מצד שני, לאוכלי צמחים ישנן שיניים רחבות ושטוחות המאפשרות להם לנשוך וללעוס עשב וצמחים אחרים.
פרות מבלות עד אחת עשרה שעות ביום באכילת דשא, והן מעבדות אותו בעזרת השיניים הטוחנות שלהן.
אוכלי כול ניזונים הן מבשר והן מצמחים, ולכן יש להם תערובת של שיניים שטוחות ושל שיניים חדות.
נשיכה יכולה לשמש כמנגנון נשיאה למינים כמו בונים ונמלים.
הכוח של השיניים הספציפיות למין שלהם מאפשר להם לשאת חפצים גדולים.
לבונים יש שיניים גדולות המותאמות לכרסום עצים.
נמלים משתמשות בלסתות החזקות שלהן כדי להרים אובייקטים ולהביאם למושבה.
בזכות עוצמת הנשיכה שלהן, הן מסוגלות לשאת פי כמה אלפים ממשקלן, והיכולת משמשת אותן לחיפוש מזון בעבור מושבת הנמלים.
נמלי אש משתמשות בנשיכה החזקה שלהן כדי לאחוז בטרף בזמן שהן מחדירות רעלן דרך הבטן שלו, ואז נושאות אותו בחזרה לטריטוריה.
נשיכתם של בעלי חיים כמו תנינאים, היפופטמים, טיגריסים, אריות וצבועים מסוכנת בשל עוצמת הנשיכה הגדולה שלהם, שביכולתה לשבור עצמות.
תנין הים ותנין היאור הם בעלי הנשיכה החזקה ביותר בקרב בעלי החיים כיום, שעוצמתה יכולה להגיע למעלה מ-.
חלק מהאורגניזמים מזריקים ארס בתהליך הנשיכה.
נחשים ולטאות רבים נושאים רוק ארסי המכיל רעלנים, שיכולים להיות רעלנים עצביים.
פוליפפטידים של ארס עכביש מכוונים לתעלות יונים ספציפיות, אשר מעוררות רכיבים של מערכת העצבים ההיקפית, המרכזית והאוטונומית, וגורמים לשחרור מוליך עצבי, ולאחר מכן לשיתוק.
הכשת עכבישים מיועדות בעיקר לצורך ציד טרף, אך יכולת לשמש גם כאמצעי להגנה עצמית.
כאשר בני אדם יוצרים אינטראקציה שנתפסת על ידי העכביש כמאיימת, העכביש עשוי להגיב בנשיכה.
לעכבישים מסוימים כמו אלמנה יש רעלנים עצביים וחומרי המשתקים ומעכלים טרף.
ישנם מספר מינים שהנשיכות שלהם לא קטלניות, אך עלולות לגרום לאי נוחות או למחלות.
עקיצות יתוש עלולות לגרום לאלרגיות או למחלות עור, מפני שהן מגרדות והגירוי הנוצר מהן עשוי להימשך מספר ימים.
באזורים מסוימים, הם יכולים להפיץ מחלות כגון מלריה וקדחת מערב הנילוס, באמצעות העברה של פתוגנים פרוטוזואיים או ויראליים.
באופן דומה, נשיכה של קרציה עשויה להפיץ מחלות אנדמיות, למשל מחלת ליים.
קרציות עשויות להפיץ מחלות נוספות כמו קדחת נשיכת הקרציה האפריקאית או דלקת מוח ועוד.
נשיכה היא התנהגות שיכולה לבוא לידי ביטוי בבני אדם בני 30 חודשים ומטה.
ילדים מבוגרים יותר צפויים להיות בעלי כישורים מילוליים שיאפשרו להם להסביר את חוסר שביעות הרצון שלהם במקום לנשוך, שכן נשיכה נתפסת כלא מתאימה לגילים מבוגרים.
לעיתים הנשיכה מתבצעת בגלל גורמים תחושתיים או כאמצעי לחישה אצל ילדים בעלי הפרעה לעיבוד התחושתי.
ילדים שגילם מעל ל-30 חודשים אשר נוהגים לנשוך, עשויים לדרוש התערבות מקצועית.
בזיהוי פלילי, משתמשים ברפואת שיניים משפטית לצורך ניתוח סימני נשיכה.
מכיוון שסימני נשיכה משתנים באופן משמעותי עם הזמן, על החוקרים לקרוא למומחה בהקדם האפשרי.
סימני הנשיכה מנותחים על מנת לקבוע האם הנושך היה אנושי, והאם נשאר DNA מהנושך בזירה.
המדידות חייבות להיות מדויקות, שכן טעויות קטנות במדידה עשויה להוביל לטעויות גדולות יותר בשיפוט התיק.
עם זאת לא כל נשיכה אנושית נחשבת לתוקפנית, כמו בנשיכת אהבה שהיא חלק מיחסים רומנטיים או נשיכת חפץ (כמו מצלמה) לפני טיפול רפואי.
נשים מילאו מגוון תפקידים במלחמת העולם השנייה.
הן היו לוחמות ופועלות בעורף.
הדחיפות המוחלטת של גיוס האוכלוסייה כולה הפכה את הרחבת תפקידן של הנשים לבלתי נמנעת, אם כי תפקידי הנשים השתנו ממדינה למדינה.
מיליוני נשים בגילאים שונים נפצעו או מתו כתוצאה מהמלחמה.
כמה מאות אלפי נשים שירתו בתפקידי לחימה, במיוחד ביחידות נ"מ.
כ-2,000,000 נשים השתתפו במלחמת העולם השנייה בסך הכול.
ברית המועצות שילבה נשים ביחידות הצבא.
בצבא הסובייטי נלחמו יותר מ-1,000,000 נשים, מחציתן בקו הראשון.
כ-1,100 טייסות-קרב ומקלעניות-אוויר, כ-200,000 אחיות וחובשות, כ-100,000 בשריון, בעמדות נ"מ, בחיל החימוש וההנדסה, בצנחנים ובמודיעין.
כ-400,000 נשים נהרגו בצבא בסובייטי במהלך המלחמה.
ארצות הברית בחרה שלא להשתמש בנשים בלחימה משיקולי דעת קהל.
במקום זאת, כמו במדינות אחרות, כ-350,000 נשים שירתו כסייעות במדים בתפקידים לא קרביים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
נשים לקחו חלק גם בהתנגדויות של צרפת, איטליה ופולין, כמו גם במנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית ובהמשרד לשירותים אסטרטגיים האמריקאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מילאו נשים יפניות תפקידים מגוונים הן בחזית הביתית והן במסגרת הצבאית.
בעורף, הן השתלבו בתעשייה, בחקלאות ובתחומים נוספים, כדי למלא את החלל שנוצר בעקבות גיוס הגברים למלחמה.
בנוסף, נשים רבות התגייסו לארגונים כמו "אגודת הנשים של האימפריה הגדולה" (Dai Nippon Teikoku Fujinkai), שסיפקו תמיכה לוגיסטית ומוראלית לחיילים.
עם זאת, היבט אפל של מעורבות הנשים בתקופה זו הוא תופעת "נשות הניחומים" (慰安婦, אִיאַנפוּ).
אלפי נשים, בעיקר מקוריאה, סין, הפיליפינים ומדינות נוספות במזרח אסיה, אולצו או הוטעו לשמש כשפחות מין עבור הצבא היפני הקיסרי.
הן הוחזקו ב"תחנות ניחומים" צבאיות, שם סבלו מהתעללות פיזית ומינית מתמשכת.
תופעה זו נחשבת לאחד מפשעי המלחמה החמורים שבוצעו על ידי יפן בתקופה זו.
לאחר המלחמה, נושא זה הפך למוקד מתיחות בין יפן למדינות השכנות, במיוחד קוריאה הדרומית וסין, שדרשו הכרה רשמית ופיצויים לקורבנות.
יפן הביעה התנצלות רשמית והקימה קרנות פיצויים לנפגעות, אך הוויכוח ההיסטורי והפוליטי סביב הנושא נמשך.
ביישוב היהודי בארץ ישראל כ-4,500 נשים התגייסו לצבא הבריטי כשמתוכן כ-3,500 גויסו לחיל העזר לנשים וכ-700 לחיל העזר האווירי לנשים.
רובן היוו אחר כך תשתית להקמתו של חיל נשים בצבא הגנה לישראל.
כ-100,000 יהודיות שירתו בצבא הרוסי.
ובסך הכל שירתו במלחמת העולם השנייה כ-150 אלף נשים יהודיות.
בתקופת המלחמה נשים נדרשו להיות יצירתיות בגלל החוסר בחומרי גלם.
פריטי האופנה שיצרו הנשים מבדים של שקי קמח וממצנחים שמצאו מעידים על הרוח והיוזמה הנשית.
"גיבורות" הוא שמה של תערוכה שהוצגה במוזיאון העיצוב חולון בסתיו 2025 ומציגה פריטים מקוריים מתקופת המלחמה.
נשים באדום הוא מיזם ויקימדיה המתייחס ל הנוכחית בתוכן בוויקיפדיה.
המיזם מתמקד ביצירה והרחבה של ערכי נשים, יצירות ועבודות הנעשו בידי נשים וסוגיות נשיות.
המיזם נקרא על שם הקישורים הפנימיים בערכי ויקיפדיה, בהם ערך שטרם נוצר מופיע בצבע האדום, וערך קיים בצבע הכחול.
מאז ראשיתו של יום עדה לאבלייס, המעלה מודעות לתרומתן של נשים בתחומי המדעים, צברו מיזמי עריכה ממוקדי נושא בנוגע לנשים משפיעות פופולריות רבה.
מחקר בנוגע לאירועים אלה גילה, כי לעיתים קרובות לנשים בולטות בתחומי המדע השונים, לא היו ערכים בוויקיפדיה, ובכך נוצר קישור אדום לערך אודות אותה אישה.
המיזם נשים באדום נוצר על ידי עורך הוויקיפדיה המתנדב רוג'ר במקין בשנת 2015, והעורכת המתנדבת רוזי סטפנסון-גודנייט איחדה עמו כוחות זמן קצר לאחר מכן.
במקין קרא למיזם תחילה, "מיזם XX", אבל שם זה שונה במהירות לטובת השם WikiProject Women in Red (ויקי-מיזם נשים באדום).
לאחר שהפרויקט התחיל לפעול, העורכת המתנדבת אמילי טמפל-ווד הצטרפה לתוכנית, והוסיפה ערך חדש בוויקיפדיה על מדענית בכל פעם שספגה הטרדה על עריכותיה.
בכנס ויקימניה 2016, שנערך באזינו לאריו, איטליה, העניק ג'ימי ויילס, אשר ייסד את ויקיפדיה ב-2001, לסטפנסון-גודנייט ולטמפל-ווד את תואר ויקיפד השנה, על 12 החודשים שהקדישו השתיים למאמצים לצמצם את הפער המגדרי בוויקיפדיה.
המיזם נשים באדום עורך מפגשי כתיבה ממוקדי נושא בערים ברחבי העולם, ומארח באופן רציף מפגשי עריכה וירטואליים.
בנוסף מתקיימים אירועים ממוקדים במטרה להכשיר תורמים חדשים להרחבת התוכן על נשים בולטות בכדי לצמצם את הפער המגדרי בוויקיפדיה.
מטרה נוספת של המיזם היא להגדיל את מספר העורכות.
אף על פי שסיסמתה של ויקיפדיה היא "האנציקלופדיה החופשית שכל אחד יכול לערוך", נכון לשנת 2015 רק 10 אחוז מכלל העורכים היו נשים.
נכון ל-22 בדצמבר 2016, במסגרת המיזם נכתבו מעל 45,000 ערכים בויקיפדיה האנגלית ואחוז ערכי הנשים עלה ל-16.8 מסך ערכי האישים בוויקיפדיה האנגלית (לעומת 15 אחוז ביולי 2015).
ב-22 בדצמבר 2014, החל בויקיפדיה העברית מיזם "ויקי נשים" שנוצר בשיתוף עמותת ויקימדיה ישראל.
מטרות המיזם הן הגדלת שיעור העורכות בוויקיפדיה העברית, שעמד באותה תקופה על כ-20%, והגדלת מספר הערכים על נשים בוויקיפדיה העברית.
נכון לפברואר 2020, 19.8% מסך ערכי האישים נכתבו על נשים.
ב-7 בנובמבר 2016, החל מיזם נשים באדום את דרכו בוויקיפדיה העברית בשיתוף מיזם ויקי נשים.
במסגרת מיזם ויקי נשים נערכו מפגשי עורכות בהם התקיימו הרצאות, סדנאות, מרתוני כתיבה וקורסי כתיבה בוויקיפדיה.
בשנת 2017, נערך מפגש לציון 3 שנים למיזם.
בספטמבר 2023 הוקם "מועדון 51%", שמטרתו "לקדם שוויון מגדרי בוויקיפדיה העברית ולצמצם את הפער המגדרי בוויקיפדיה".
נכון ל- ב , נכתבו ערכים בוויקיפדיה העברית במסגרת מיזמים אלו והורחבו ערכים רבים אחרים.
נכון ל-2022, מספר העורכות בוויקיפדיה גדל לכ-33%.
2016, פרס יישום טכנולוגיה להעצמת נשים והכללה דיגיטלית, בטקס פרסי GEM-TECH לנשים, איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי.
חוקים עוסקים בדרך כלל בכל תושבי המדינה, בלי תלות במינם.
עם זאת, אחדים מחוקי מדינת ישראל (או סעיפי חוק) עוסקים בנשים בלבד.
הדבר נובע ממאפיינים ביולוגיים של נשים, מהרצון לשוויון זכויות לנשים, ולעיתים מהעדפת נשים.
חוק ראשון בתחום זה הוא חוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951, שנועד להבטיח שוויון זכויות לנשים.
בשנת 1954 נחקק חוק עבודת נשים, התשי"ד-1954, שנועד לקבוע הוראות להגנת האישה העובדת, לצורך הבטחת זכויות נשים בעבודה, ובפרט זכויות נשים בהיריון ולאחר לידה.
תיקונים לחוק נוספה בו התייחסות לטיפולי פוריות ולנשים השוהות במקלט לנשים מוכות.
אחדות מהזכויות שבו, כגון הזכות לחופשת לידה, ניתנו ברבות הימים גם לגברים.
בנוסף, החל מהחודש החמישי להיריון, אסור למעסיק להעסיק אישה בשעות נוספות, בימי המנוחה ובעבודת לילה, אלא בהסכמתה ובאישור רופא ( סעיפים 1–4 ו-10).
התקנות שהותקנו מכוח החוק אוסרות על העסקת נשים במקומות או בעיסוקים המסכנים את פוריותן והן חלות על נשים בגיל הפוריות, נשים בהריון ונשים מיניקות.
החוק והתקנות שהותקנו מכוחו אינם מעניקים הגנה דומה לפוריות הגבר, נימוק אפשרי לכך הוא שאיסור ההעסקה בעבודה המסכנת פוריות לא נועדה להגן רק על האישה, אלא גם על חיי העובר או הוולד היונק תקנות נוספות מקנות הטבות מסוימות לנשים בעבודת לילה.
חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987, נועד לקבוע שהגיל שבו ניתן לחייב אישה לפרוש לגמלאות יהיה שווה לזה של גבר, אך לא פגע בזכותן של נשים לפרוש בגיל מוקדם יותר מאשר גברים.
מחוץ לשירות המדינה נקבע גיל הפרישה בעיקר בהסכמים קיבוציים ובהסכמים אישיים, שיצרו הבחנה בין נשים לגברים, וקבעו את גיל הפרישה כ-60 שנים לאישה ו-65 שנים לגבר.
בעקבות הפניית תשומת הלב הציבורית לאפליה זו נחקק בשנת 1987 חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד.
בשנת 2004 הוחלף חוק זה בחוק גיל פרישה, שנשמרה בו ההבחנה בין נשים לגברים שהייתה בחוק הקודם.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988 אוסר הפליה בעבודה משלל סיבות.
בשנת 2004 נוסף לסיבות אלה איסור הפליה מחמת היריון.
בשנת 1964 נחקק לראשונה חוק שכר שווה לעובדת ולעובד.
שנים רבות של אפליה ותביעות של נשים כנגד מעסיקיהם דחקו את המחוקק לשנות ולעבות את חוק שכר שווה לעובדת ולעובד משנת 1964 עד שב-1996 נחקק "חוק שכר שווה לעובדת ולעובד" שהחליף את החוק המקורי, ונחשב כאבן דרך במאבק בהפליה בין גברים ונשים במקום העבודה.
חוק הביטוח הלאומי פוטר מדמי ביטוח לאומי עקרת בית (אישה נשואה, לרבות ידועה בציבור, שאינה עובדת).
פטור דומה, מדמי ביטוח בריאות, ניתן בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
פטור זה אינו ניתן לגבר שהוא עקר בית (גבר נשוי שאינו עובד), אלא כאשר זהו גבר הנמצא בזוגיות עם גבר אחר.
על פי לפקודת מס הכנסה, כל אישה זכאית לחצי נקודת זיכוי, בין אם היא תושבת ישראל ובין אם לא.
זכות זו נוספה במסגרת חקיקתו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שביטל את ההנחה בדמי ביטוח בריאות שניתנה טרם חקיקתו לנשים נשואות.
על מנת שלא לפגוע בשכר הנטו שלהן, ניתנה לנשים נשואות נקודת זיכוי נוספת.
כעבור שנה הוחלט לתת הקלת מס זו לכל הנשים, ונקודת הזיכוי הוחלפה לחצי נקודת זיכוי לכל אישה.
בנוסף, אישה עובדת זכאית לנקודות זיכוי בגין ילדיה עד הגיעם לגיל 18.
חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998, מנוסח בצור שוויונית, "לא יטריד אדם מינית את זולתו ולא יתנכל לו", אך דברי ההסבר להצגת החוק מציגים את קהל היעד העיקרי שלו: "במדינת ישראל, כמו במקומות אחרים בעולם, הטרדה מינית היא תופעה חברתית נפוצה הפוגעת באנשים רבים ובמיוחד בנשים.
הטרדה מינית כלפי נשים גורמת להשפלתן ביחס למינן או למיניותן ומקשה עליהן להשתלב כחברות שוות בעולם העבודה וביתר תחומי החיים, ובכך היא פוגעת בשוויונן."
בשנת 1993 תוקן חוק החברות הממשלתיות ובין השאר נוסף לו סעיף 18א (א) הקובע "בהרכב דירקטוריון של חברה ממשלתית יינתן ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים".
אף שהניסוח הוא שוויוני ואינו מציין נשים, דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים "שאלה מרכזית נוספת המונחת בהצעת חוק זו היא שאלת מינוי נשים לדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ותאגידים שהוקמו בחוק.
רק אחוזים ספורים מקרב הדירקטורים הן נשים ובמספרים אבסולוטיים מספרן קטן ביותר."
בתיקון לחוק החברות משנת 2011 נקבעה בחוק המלצה "במינוי דירקטור בחברה ציבורית ובחברה פרטית שהיא חברת איגרות חוב, יגוון הרכב הדירקטוריון בהתחשב במין של המועמד".
המלצה זו לא נכללה בהצעת החוק, אך נוספה במהלך הדיון בכנסת בהצעה.
גם במקרה זה, אף שהסעיף מנוסח בשפה שוויונית, הוא נועד לשלב נשים בדירקטוריונים.
לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962, מורה כי במקרה שהורים לא מגיעים להסכמה, הערכאה השיפוטית רשאית להכריע מי יחזיק בקטין, "ובלבד שילדים עד גיל 6 יהיו אצל אמם אם אין סיבות מיוחדות להורות אחרת".
לחוק שירות ביטחון קובע לאישה תקופת שירות חובה קצרה מאשר לגבר.
לחוק מונה סיבות אחדות למתן פטור משירות חובה לנשים.
לצד זאת קובע סעיף 16א לחוק: "לכל יוצא צבא אשה זכות שווה לזכותו של יוצא צבא גבר, למלא תפקיד כלשהו בשירות הצבאי".
נשים הוא כתב עת מדעי בין-תחומי היוצא לאור מדי חצי שנה על ידי הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, כמיזם משותף של מכון הדסה-ברנדייס של אוניברסיטת ברנדייס ומכון שכטר למדעי היהדות, ועוסק בלימודי נשים ומגדר ביהדות.
כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1998, והוא כולל מאמרים בנושאי ספרות, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, תאולוגיה, הגות עכשווית, אמנויות ועוד.
כל גיליון של כתב העת מתמקד בנושא מסוים.
דוגמאות לנושאים שהוקדשו להם גיליונות: פרשנויות פמיניסטיות של ספרות רבנית; מגדר, מזון והישרדות; נשים, מלחמה ושלום בהקשרים יהודיים ומזרח תיכוניים.
עורכת כתב העת מאז גיליונו הראשון היא דבורה גרנימן.
בנוסף, לכל גיליון יש עורך יועץ, מומחה לנושא הגיליון.
נשים במלחמת חרבות ברזל בצד הישראלי היו שותפות פעילות בלחימה במגוון זירות ותפקידים.
החל מטבח שבעה באוקטובר, נשים מילאו תפקיד פעיל בהגנה על תושבים, במשטרת ישראל, בחיל האוויר, בחיל הגנת הגבולות והאיסוף הקרבי וכרופאות ופרמדיקיות.
במתקפת הפתע נהרגו ונפצעו חיילות, שוטרות וחברות בכיתות הכוננות של היישובים.
לראשונה נשים רבות, ובהן חיילות, נחטפו בידי החמאס לרצועת עזה.
מאוחר יותר, בשלב הלחימה הקרקעית ברצועת עזה, נכנסו לרצועה לוחמות ונשות רפואה.
המלחמה הובילה למשבר ההומניטרי ברצועה.
למשבר זה היו השלכות הרסניות על הבריאות הגופנית והנפשית של נשים עזתיות.
ארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים העריך כי למעלה מ-28,000 נשים וילדות נהרגו במלחמה ברצועה.
החל מתחילת המאה ה-21 עלתה משמעותית מעורבות נשים בתפקידי לחימה בצה"ל, עד למצב שבו מרבית תפקידי הלחימה פתוחים לנשים, ובהם תפקידי טיס, חובלים, שריון, מודיעין שדה, חיל הגנת הגבולות, יחידות מיוחדות ועוד.
במלחמת חרבות ברזל, לראשונה מאז קום המדינה לחמו נשים מטעם צה"ל בתוך רצועת עזה.
בטבח שבעה באוקטובר נהרגו 14 תצפיתניות ובקריות איסוף יבשתי מגדוד 414 בקרב מוצב נחל עוז.
תצפיתניות נוספות ננעלו בחמ"ל והמשיכו כל העת לדווח ולתפעל את האירוע.
מעדויות שנמסרו לאחר האירוע עולה, שהתצפיתניות התריעו בחודשים שקדמו למתקפת הפתע על ההכנות שעשה החמאס להתקפה, איסוף מודיעין ואימונים חריגים.
לדברי התצפיתניות, בכל התקופה הזו סירב הפיקוד הבכיר להקשיב להתרעות.
חודש אחרי הטבח, נחנך חמ"ל התצפיתניות החדש של גזרת נחל עוז במחנה רעים.
טנק של לוחמות השריון מפלוגת פרא, (גדוד קרקל) בהובלת ופיקוד מח"ט הגזרה (גזרת פארן) שנכנס אליו, חבר ללחימה בדרום העוטף בערך בשעה 12:00, לאחר שנסע על זחלים עשרות קילומטרים.
עם הגעת הטנק לגזרה הוכוון הצוות לעבר ארבעה מחבלים במושב יתד והכניע אותם.
הצוות המשיך בנסיעה עם הטנק לכיוון חולית, שבר את שער הקיבוץ והתקדם למוקד האירוע שם ניהלו, בשיתוף לוחמים נוספים, קרב במשך כ-40 דקות מול חוליה של 15 מחבלים עד חיסול המחבלים.
סא"ל אור בן יהודה, מפקדת גדוד קרקל, הצטרפה לכוח שהדף 15 מחבלים חמושים בקרב במושב יתד לאחר שעות ארוכות של לחימה.
נשים הצטרפו ללוחמה בחיל האוויר במגוון תפקידים החל מהיום הראשון למלחמה.
בהן טייסות קרב, נווטות קרב, מפעילות כטמ"ם.
במהלך טבח שבעה באוקטובר הותקף בא"ח העורף – בסיס אימונים חטיבתי של חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף (מחנה זיקים), ולאחר חילופי אש קשים, נהרגו בקרב על הבסיס שבעה חיילים, מתוכם שלוש לוחמות: סרן אור מוזס, סגן אדר בן סימון, וסמ"ר עדן אלון לוי.
סא"ל ירדן שוקרון, מפקדת גדוד שחר בחטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף, הגיעה בבוקר 7 באוקטובר מביתה שבאופקים אל מפקדת מחוז דרום שבמחנה אורים, לשם חדר כוח מחבלים גדול.
בדרכה לשם, שהייתה רצופה חסימות וחילופי אש, אספה שוקרון שני לוחמים מגדוד שחר.
בשער המחנה הם ספגו אש כבדה של נשק קל ושל טילי RPG, והושלכו עליהם מטעני חבלה.
בקרב שהתפתח במקום הצטרפה שוקרון לכוח קטן, שכלל לוחם מילואים בשלדג וכמה קציני לוט"ר ולוחמים אחרים.
והללו הרגו ארבעה מחבלים, שהסתתרו באחת המיגוניות בסוף טיהור המחנה.
במקביל לקרב במחנה אורים, הופעל גדוד שחר, שהיה בתעסוקה מבצעית בגזרת בנימין, ללחימה במרחב הדרום, וביממות הראשונות לאחר מתקפת הפתע, הובילה שוקרון את הלחימה של הגדוד במרחב העיר אופקים, בסריקות מבית לבית ובלכידת מחבלים שהסתתרו בעיר והמתינו להזדמנות לרצוח תושבים נוספים.
במקביל ללחימה כנגד המחבלים, טיפלו כוחות גדוד שחר גם באירועי הרס שנגרמו מפגיעת טילים שנורו מהרצועה ופגעו בבתי העיר.
בשבוע הראשון של נובמבר 2023, נכנסו כוחות של החטיבה לרצועת עזה בהיקף רחב, ולדברי מפקד החטיבה אל"ם אלעד אדרי ב-19 בנובמבר, 40 אחוז מהסד"כ של החטיבה שנמצא בתוך הרצועה הן נשים, ובהן מפקדת גדוד (ירדן שוקרון) ושתי מפקדות פלוגה.
לפי יומן המלחמה של אתר צה"ל, ב-19 בנובמבר בשעה 17:00 הייתה הפעם הראשונה שבה גדוד מעורב של לוחמות ולוחמי חילוץ נכנס לרצועת עזה, בסיוע לתמרון הקרקעי.
הכח בפיקודן מאבטח בסיס לוגיסטיקה (מל"ק) אוגדתי.
בשבוע השביעי למלחמה נכנס צה"ל לבית החולים שיפא בעיר עזה.
בין הכוחות שעסקו בחשיפת המנהרות התת-קרקעיות מתחת לבית החולים היה גם גדוד קדם, גדוד מעורב של החטיבה, שכלל בפעילות זו לוחמת אחת, סמ"ר זיו, הלוחמת הראשונה שפעלה במנהרות תת-קרקעיות בעזה.
השתתפות נשים בלחימה הקרקעית בשטח עזה
נשים השתתפו בלחימה הקרקעית בשטח רצועת עזה בתפקידים רבים ומגוונים.
כוח מגדוד רם נכנס לתוך הרצועה והחל להילחם לצד כוחות החי"ר, וכוח מגדוד שחר של חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף, שהשתתף בהגנה על מוצב הלוגיסטיקה, היה כוח מעורב שכלל נשים.
הלוחמות והלוחמים הצטרפו לצוותי קרב חטיבתיים באוגדה 162 וביצעו משימות מגוונות בהן סריקת מבנים ואיתור אמצעי לחימה.
הלוחמות והלוחמים הצטרפו ללוחמי צוות קרב חטיבתי 460.
בחזית הנוכחות הנשית בשטח הרצועה, נכנסו נשות רפואה כגון רופאות ופרמדיקיות, עם הכוחות הלוחמים, כעשר במספר.
בנוסף השתתפו נשים אחרות מפלוגות הסיוע המנהלתי, כגון קצינות לוגיסטיקה.
כחלק מפעילות מבצעית ברפיח, נפלה סמ"ר אגם נעים פרמדיקית בגדוד שריון 52 ב־17 בספטמבר 2024.
כמו כן, קצינות תקשוב השתתפו גם הן בלחימה ברצועה.
ביניהן סרן עדי איצקוביץ שהייתה לקצינת התקשוב הראשונה להיכנס לרצועה, ופיקדה על צומת התקשוב הראשונה אשר חצתה גב"ל ומוקמה בסמוך לקו החוף ברצועה.
סרן עדן נימרי, קצינה בגדוד רוכב השמיים.
ניהלה חילופי אש עם מחבלים יחד עם צוותה עד שנהרגה בקרב מוצב נחל עוז.
מפקדות ולוחמות מגדוד אריות הירדן השתתפו בלחימה באזור העוטף.
חיילות השתתפו בלחימה בחיל הים במגוון תפקידים, כבקריות שליטה ימית, וכן כחובלות ולוחמות בספינות קרב.
צוות לוחמות מגדוד ברדלס פעל ברצועה, בין היתר לביצוע משימות מיוחדות.
בהמשך למעורבות רבה של נשים בתפקידי לחימה ובמערכות התומכות לחימה, במלחמת חרבות ברזל עלה מאוד שיעור נוכחות נשים בשירות מילואים.
אלפי נשים גויסו בתחילת המלחמה בעזה, והן משרתות במגוון תפקידים, בהם ביחידות חילוץ והצלה של פיקוד העורף או הגנה מרחבית בחיל הרפואה והיחידות לוגיסטיות ובמערכות הטכנולוגיות בצבא.
בפברואר 2024, לראשונה בצה"ל, בעקבות שירות מילואים במלחמת חרבות ברזל, קיבלה עדי גיגי, בוגרת קורס חובלים וקצינת אלקטרוניקה, דרגת סא"ל במילואים.
מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל, נפלו בפעילות מבצעית 6 נשים לוחמות.
סמל קאמיי אחיאל, לוחמת סנפיר, נפלה בפעילות מבצעית בגבול לבנון ב-14 באוקטובר 2023. סמ"ר רוז-איידה לובין, לוחמת במשמר הגבול.
שוטרות לקחו חלק משמעותי בפעילות משטרת ישראל עם פרוץ המלחמה, ושש שוטרות נהרגו במהלך פעילותן.
רס"ר מור שקורי נהרגה בקרב עם המחבלים על גג תחנת משטרת שדרות במהלך הקרב בשדרות.
רב שוטר רווית חנה אסייג, בת 19, נהרגה בקרב עם מחבלים במושב יכיני במהלך הטבח במושב.
בהיתקלויות עם מחבלים נהרגו סמ"ר אליונה אסטפנקו, מפקחת קים דוקרקר, רב-סמל מתקדם שרון רחמני שנהרגה בקרב רעים ורס"ם יוליה ווקסר שנלחמה בקרב רעים.
רס"ב דבי דבורה אברהם נהרגה בקרב ברעים לאחר שעזרה להכווין מאות מבלים אל מחוץ למתחם ואחרי קרב ארוך מול המחבלים.
רפ"ק שפרה בוכריס – מפקדת יחידת הסיירות במשמר הגבול דרום.
בוכריס הגיעה עם צוותה בשני כלי רכב פרטיים ולא ממוגנים לאתר בו התקיימה קודם לכן מסיבת הטבע, ובמשך 4 שעות, פעלה לחילוץ והצלה של עשרות צעירים וצעירות.
רפ"ק מאלי שושנה – קצינת מתנדבים במרחב לכיש ומפקדת תורנית בתחנת המשטרה שדרות ביום של ההתקפה על מדינת ישראל.
לחמה בעת המתקפה יחד עם שוטרי התחנה, וניהלה קרב יריות מול המחבלים במשך שעות ארוכות.
במהלך הקרב היא הרגה לפחות ארבעה מחבלים, כאשר חבריה נהרגים לנגד עיניה.
כאשר נזרק לעברה רימון היא השליכה אותו בחזרה אל המחבלים.
בשלב מסוים היא נפגעה והתחמושת נגמרה.
היא ניצלה לאחר שהעמידה פני מתה למשך שעות עד שכוחות הימ"מ הגיעו וחילצו אותה.
רפ"ק מורן טדגי – גילתה תושייה והובילה את הלחימה באופקים נגד המחבלים.
בפעולתה הצילה חיי אדם רבים.
במתקפה אזרחיות נלחמו במסגרת תפקידן כרכזות ביטחון, העניקו טיפול רפואי או שהצליחו להתמודד עם המחבלים במגוון טקטיקות ולהציל חיים.
ענבל ליברמן – ב-7 באוקטובר 2023 בשעה 06:30, נשמעו בקיבוץ ניר עם אזעקות צבע אדום לכניסה למרחבים מוגנים.
ענבל ליברמן, רכזת הביטחון השוטף של הקיבוץ, שמעה רעשים חריגים ליד הקיבוץ, שגרמו לה לשקול מחדש את המצב.
היא הכינה תוכנית עבודה חדשה, יצרה מארבים למחבלים והעמידה חברים חמושים על הגדר של הקיבוץ.
בזכות ההחלטה המוקדמת הזו, נמנעו עשרות נפגעים בנפש.
כיתת הכוננות ניהלה קרב יריות קשה במשך שלוש שעות מול המחבלים שבסופו נהרגו שני מחבלים והשלישי נפצע.
כוח צה"ל, שהגיע מאוחר יותר, הסתער על המחבלים שנותרו מחוץ לקיבוץ.
כל מי ששהה בקיבוץ ניצל.
ב-18 באוקטובר 2023 בעת ביקור נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל, הוא נפגש עם ניצולים מטבח שבעה באוקטובר ובהם עם ליברמן.
רחל אדרי – בבוקר 7 באוקטובר פרצו לביתה של רחל אדרי ובעלה חמישה מחבלי חמאס, ניפצו את החלונות, שברו את הניידים, והשתלטו על בני הזוג.
למחבלים היה נשק רב, לרבות רימונים, רובי סער AK-47 וטיל לאו.
המחבלים היו בבית 19 שעות, ובמהלכן הגישה להם רחל עוגיות, קפה ושוחחה עימם.
היא הלכה לשירותים מספר פעמים, על מנת שהשוטרים יוכלו להבחין בה, כאשר בכל פעם אחד המחבלים היה מלווה אותה.
בנוסף, היא חבשה את אחד המחבלים שהיה פצוע.
כשנלקחה כמגן אנושי על ידי מחבל למשא ומתן עם השוטרים כשהיא מאוימת באמצעות רימון יד לא נצור, היא סימנה לבנה ולשאר השוטרים שמחוץ לבית כמה מחבלים יש בביתה (5) בתנועה נסתרת באצבעות ידה.
ב־2 בלילה שוחררו בני הזוג על ידי שוטרים שפרצו לדירה תוך קרב והרגו את המחבלים.
עם השוטרים ששחררו אותם היו ארקדי שוסטר, ויונס, קצין מג"ב.
בנם של הזוג, פקד אביתר אדרי נאלץ להישאר בחוץ בגלל מעורבותו הרגשית.
מיכל אלון – אם ל-10 ילדים, אחות אונקולוגית במקצועה, הגיעה עם משפחתה ובעלה הרב לחגוג עם החיילים את שמחת תורה בבסיס זיקים.
במהלך טבח שבעה באוקטובר היא ספגה 3 כדורים מטווח קצר, אך הצליחה להדריך את הלוחמים כיצד לטפל בחבריהם הפצועים, ובכך הצילה את חייהם.
למרות הפגיעות שספגה היא הצילה חיים של חיילת שנפגעה בראשה.
במהלך חודשי המלחמה טסה אלון למסעות הסברה רבים בברזיל ובארצות הברית.
נירה שפק – ניהלה חמ"ל מאולתר בממד בביתה בכפר עזה והשתמשה ברשת קשריה עם כוחות צה"ל וההתכתבות עם משפחות בקיבוץ כדי לכוון את כוחות צה"ל אל הבתים בהם שהו מחבלים.
לאחר פינוי משפחתה, נכנסה שוב עם כוחות צבא וסייעה בפעולות הצלה וזיהוי גופות.
טלי חדד – בת 48 מאופקים ואם לשישה ילדים, עודדה את בנה, לוחם צה"ל, לצאת עם נשקו להציל חיי אדם.
יצאה אחריו, התניעה את רכבה ונסעה שוב ושוב למוקד הלחימה כדי לפנות פצועים כאשר היא היחידה שפעלה בזירה למטרה זאת.
הצליחה לפנות 14 פצועים תחת אש לתחנת מד"א בעיר, בהם גם בנה.
עמית מן – פרמדיקית, בת 26. במשך 6 שעות הייתה נצורה במרפאה בבארי וטיפלה בפצועים.
הצילה חיים עד שנהרגה בטבח בבארי.
לי נוי ויזמן – חובשת ונהגת אמבולנס שפינתה והגישה טיפול רפואי לעשרות פצועים תחת אש באופקים כחלק מפעילותה הקימה נקודת פינוי וטיפול בתחנת אופקים.
נילי מרגלית – אחות, תושבת ניר עוז, שנחטפה עם עשרות מתושבי קיבוצה למנהרות החמאס.
שם העניקה טיפול רפואי לחבריה לשבי, בעיקר לקשישים שבהם.
נסרין יוסף – אם משפחה דרוזית ממושב יתד.
הצילה את המושב מפגיעת מחבלים כאשר חקרה מחבלים שנשבו בחצר ביתה והוציאה מהם מידע לגבי מיקומם של מחבלים אחרים במושב ולידו והעבירה אותו לחיילים.
כמו כן הצילה נער ונערה שהתארחו בקיבוץ כשהבריחה אותם אל הממ"ד של ביתה תוך סיכון מירי המחבלים.
אלימות מינית בטבח שבעה באוקטובר
לאחר טבח שבעה באוקטובר הגיעו לידי הצבא סרטונים ממצלמות החמאס ועדויות על התעללות במבוגרים, ילדים, ונשים, כולל אונס נשים, שקדמה לרצח או לחטיפה.
פרופ' רות הלפרין-קדרי, טוענת שהמתקפה המכוונת ומעוררת האימה נגד נשים וילדים, שכללה עינויים ואונס, הייתה יעד מרכזי מתוך מטרה להפיץ פחד ואימה, והוא חלק משימוש בפשעים נגד נשים כנשק במלחמה.
עו"ד ענת טהון אשכנזי כתבה שהשימוש בנשים כנשק מוכר כפשע מלחמה, ויכול להוביל לרצח עם.
ביולי, 2025 פורסם דו"ח "פרויקט דינה" בהובלת פרופסור רות הלפרין־קדרי.
על פי מחברות הדו"ח, פשעי המין של החמאס, שכללו מקרי אונס קבוצתיים, רצח ופגיעה מינית, לא היו מקרים אקראיים אלא נשק טקטי מתוכנן ומכוון מראש.
במהלך טבח שבעה באוקטובר חטפו המחבלים אזרחים, בהם זקנים, נשים ילדים וגברים, והובילו אותם לשבי בעזה.
ישנם דיווחים על מקרי אונס ופגיעות מיניות בחטופים.
אחד המקרים המתועדים מהחטיפות הוא חטיפת נועה ארגמני, אישה ישראלית בת 25, שנחטפה על ידי חמאס מפסטיבל נובה.
באחד הסרטונים הראשונים שפורסמו מהטבח של חמאס, היא נראית נחטפת באופנוע כשהיא צועקת "אל תהרוג אותי!" כאשר זרועותיה מושטות לעבר חברה אבינתן אור, שנחטף גם הוא.
חטיפתה של ארגמני הוצגה בעמוד הראשון של מהדורת ה-8 באוקטובר של Mail on Sunday .
ב-8 ביוני 2024 חולצה ארגמני במבצע ארנון ממחנה הפליטים נוסייראת.
באחד הסרטונים נראית יפה אדר, בת ה-85, שנוטלת תרופות מצילות חיים באופן יום-יומי, נלקחת לשבי חמאס ברצועת עזה.
ב-24 בנובמבר שוחררה יפה במסגרת הסכם עסקת החטופים הראשונה.
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, התייחס לכך בנאום תמיכה בישראל שנשא.
בסרטון אחר נראית שני לוק, ישראלית-גרמנייה, מושכבת בטנדר בעירום חלקי ומובלת ברחובות עזה כאשר הקהל יורק עליה.
ב-30 באוקטובר עדכן צה"ל את משפחתה כי היא לא בחיים, כיוון שנמצאה עצם מבסיס הגולגולת של לוק שמעידה על מותה.
גופתה של לוק אותרה והושבה לקבורה בישראל לאחר מעל 7 חודשים, ב-17 במאי 2024.
בסרטון נוסף נראים מחבלי חמאס דוחפים בברוטליות את נעמה לוי , תצפיתנית בת 19, חטופה פצועה לרכב.
לוי שבה לישראל יחד עם 3 תצפיתניות נוספות ב-25 בינואר 2025 בהסכם עסקת החטופים השנייה.
מרבית הנשים והילדות החטופות הושבו לישראל במסגרת הסכם עסקת החטופים הראשונה, מלבד 20 נשים, מתוכן 10 מתו בשבי.
עוד לפני כן, שוחררו מהשבי 4 נשים, אמא ובת ושתי מבוגרות (יהודית רענן ובתה נטלי, יוכבד ליפשיץ ונורית קופר), חולצו גופותיהן של 2 נשים נוספות (יהודית וייס והתצפיתנית נועה מרציאנו) וחטופה אחת חולצה בחיים (התצפיתנית אורי מגידיש).
בזמן שבין העסקה הראשונה לשנייה חולצו גופותיהן של 6 נשים (עדן זכריה, שני לוק, עמית אסתר בוסקילה, מיה גורן, כרמל גת ועדן ירושלמי), מתוכן 2 (גת וירושלמי) נחטפו בחיים ונרצחו בשבי, וחטופה אחת חיה, נועה ארגמני.
9 החטופות החיות שנותרו הוחזרו לישראל במסגרת הסכם עסקת החטופים השנייה בנוסף לגופתה של אישה אחת, שירי ביבס (שנרצחה בשבי יחד עם שני בניה הפעוטים, אריאל וכפיר, שהיו הילדים החטופים האחרונים לאחר קריסת העסקה הראשונה).
ב-5 ביוני 2025 חולצה גופתה של ג'ודי ויינשטיין יחד עם בעלה גד חגי.
השניים נרצחו ונחטפו מקיבוץ ניר עוז בידי ארגון הטרור תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית, אשר אחראי גם להירצחם של שירי ביבס ובניה אריאל וכפיר.
ב-22 ביוני 2025 חולצה גופתה של עפרה קידר יחד עם גופותיהם של יונתן סמרנו והחייל שי לוינסון.
שלושתם נרצחו ונחטפו מקיבוץ בארי בידי עובדי אונר"א.
ב-15 באוקטובר 2025 הוחזרה גופתה של האישה האחרונה בשבי, ענבר הימן, יחד עם גופתו של הגשש מוחמד אלאטראש, במסגרת עסקת החטופים השלישית.
נשים רבות מיישובי עוטף עזה ומיישובי קו הגבול בצפון, פונו מבתיהן והתמודדו עם מציאות חיים חדשה והסתגלות לתנאים אחרים.
המשך ניהול הבית ושמירה על התאים המשפחתיים, דאגה לילדים ולהתמודדות שלהם למציאות החדשה.
התמודדות עם זוגיות במצב חדש ועם משפחתיות שונה וחסרה.
נשים רבות בעורף חוו פגיעה כלכלית עקב ההאטה במשק שנוצרה במהלך המלחמה.
אימהות התקשו לשוב לעבודה כיוון שהמסגרות לילדים הושבתו או נוהלו במתכונת חירום חלקית.
נשים רבות נאלצו לעקור ממקום מגוריהן עקב פינוי יישובים.
נשים עצמאיות או בעלות עסק חוו פגיעה כלכלית קשה עוד יותר עקב אי יכולת לתפעל את העסק עקב המלחמה.
עוד נמצא כי נשים רבות הוצאו לחל"ת וייתכן כי ההשלכות הכלכליות של המלחמה על שוק העבודה השפיעו יותר על נשים מאשר על גברים.
גבורתן של נשים במלחמה זכתה להתייחסות תקשורתית, בכתבות, ראיונות ותוכניות דוקומנטריות.
בחודש מאי 2024 עלה לרשת לאחר עבודת מחקר של פורום דבורה, שיזם כתב והפיק את הפרויקט, אתר ייעודי לכבודן של גיבורות ישראל לציון הנשים ששרתו ולחמו ולזכר הנופלות.
האתר "גיבורות ישראל", מתייחס לנשים בלחימה, לנופלות ולהיסטוריה של פעולות שהובילו נשים באופן שנועד לשמר את הזיכרון הקולקטיבי ואת חשיבותן של נשים למאמץ המלחמתי.
מעורבות בטבח שבעה באוקטובר ובמלחמה
מספר נשים עזתיות השתתפו באירועי טבח שבעה באוקטובר, בהצבעה על בתים ובאירועי הביזה שנלוו אליהם.
לדברי רפ"ק אלכס נמירובסקי, ראש המחלק הביטחוני ביחידה הארצית לחקירות בינלאומיות של המשטרה, "יש גם נשים שסייעו לחטיפות, שמרו על חטופים, אין הרבה, אבל יש.
הן לא חלק מהנוח'בה או מהגדודים של חמאס, אבל גם נשים השתתפו בטבח שבעה באוקטובר".
כמו כן, לפי צה"ל, נשים פלסטיניות שימשו כתומכות לחימה בעזה.
בנובמבר 2023 דווח כי רופאים עזתים נאלצו לערוך ניתוחים קיסריים בלי משככי כאבים, וכי נשים עזתיות נאלצו ללדת במקלטים, בבתיהן, ברחובות בין ההריסות או במתקנים רפואיים פגועים.
בנובמבר 2024, צוות בית החולים אל-עודה הצהיר כי כוחות ישראליים ירו למוות בשתי נשים הרות שנכנסו לבית החולים ועמדו ללדת.
בחודשי המלחמה הראשונים משרד הבריאות הפלסטיני דיווח על עלייה של 300% במספר ההפלות ברצועה, אך לא פרסם נתונים נוספים מאז.
בסקר האו"ם בקרב נשים בהיריון ונשים מיניקות, כ-99% מהמגיבות לסקר העידו על קושי להשיג שירותי רפואה ותוספי תזונה, ו-99% חוו מחסור בחלב אם.
נשים רבות דיווחו גם על אנמיה ועל קשיי בריאות הפוגעים ביכולתן להיניק.
לטענת יוניצ"ף, 96% מהתינוקות ומהנשים המיניקות בעזה אינם מקבלים תזונה מספקת.
להערכת מומחי האו"ם, נכון לינואר 2025, כ-8,000 נשים עזתיות בהיריון סובלות מ"רמה קטסטרופלית של חוסר ביטחון תזונתי".
במרץ 2025 דו"ח של מועצת זכויות האדם של האו"ם דיווח על ההרס של מתקני הרפואה ברצועה, ובהם מרפאות פוריות ומרפאות ליולדות ולנשים הרות.
על פי הדיווחים, הפצצה של מרפאת הפוריות הגדולה ביותר ברצועה הובילה להשמדתם של כ-4,000 עוברים מוקפאים.
לפי דיווחי חמאס, למעלה מ-12,500 נשים עזתיות, כולל 8,150 אימהות, נהרגו בתקיפות ישראליות.
בפברואר 2024 נציגי האו"ם הביעו חשש מדיווחים על נשים עזתיות שהוצאו להורג על ידי צה"ל, פעמים רבות ביחד עם בני משפחתן, כולל ילדיהן, אפילו כאשר הניפו פיסות בד לבנות.
במרץ 2024 ארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים כינה את הלחימה בעזה "מלחמה בנשים".
לפי נתוני הארגון, המלחמה "הורגת ופוצעת נשים בדרכים חסרות תקדים".
במאי 2025 הארגון העריך כי למעלה מ-28,000 נשים וילדות נהרגו במלחמה ברצועה.
בפברואר 2024 נציגי האו"ם הביעו חשש מדיווחים על אלימות מינית נגד פלסטיניות ובכללן איומים באונס, הפשטות וחיפוש על ידי קציני צבא ישראלים, וצילומים משפילים.
ישראל הכחישה זאת וטענה שתלונות בנושא לא הוגשו.
תושבות חברון העידו על הטרדות מיניות מצד חיילים במחסום.
נטען כי ארגונים בינלאומיים נטו להתעלם או להפחית מהפגיעה הקשה בנשים ישראליות במהלך המלחמה.
ֿנטען על ידי ישראל כי הפגיעה בנשים איננה מכוונת והיא תוצר בלתי נמנע של לחימה בשטח בנוי למול אויב שמשתמש באזרחים כמגן אנושי.
ערך זה סוקר את ההיסטוריה של נשים בסנאט של ארצות הברית ואבני דרך שונות שהושגו בידי סנאטוריות.
נכון לינואר 2025, ישנן 26 נשים (16 דמוקרטיות ו-10 רפובליקניות) המכהנות כחברות הסנאט של ארצות הברית.
זהו המספר הגבוה ביותר של נשים בסנאט בהיסטוריה של ארצות הברית.
ננסי קאסבאום היא הסנאטורית לשעבר המבוגרת ביותר שעודנה בחיים, בגיל 92.
במשך 130 השנים הראשונות לקיומו, הסנאט של ארצות הברית היה מורכב מגברים בלבד.
עד 1920, נשים בודדות בכלל התמודדו לסנאט, ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 מעטות מאוד נבחרו לתפקיד.
מיעוט זה של נשים נבע מגורמים רבים בהם היעדר זכות בחירה לנשים במדינות רבות עד לאשרור התיקון התשעה עשר לחוקת ארצות הברית, גישה מוגבלת של נשים להשכלה גבוהה עד לאמצע העשור הראשון של המאה ה-20, תפיסות ציבוריות לגבי תפקידים מגדריים, וחסמים לקידום נשים כמו אפליה מינית.
האישה הראשונה שכיהנה בסנאט האמריקאי הייתה רבקה לאטימר פלטון.
היא ייצגה את ג'ורג'יה ליום אחד בשנת 1922. עשר שנים מאוחר יותר, האטי קראווי הפכה לאישה הראשונה שנבחרה כהלכה בבחירות ישירות לסנאט, וייצגה את ארקנסו.
בשנת 1949 החלה מרגרט צ'ייס סמית את שירותה בסנאט והייתה לאישה הראשונה שכיהנה הן בסנאט והן בבית הנבחרים של ארצות הברית קודם לכן.
התמודדותה לתקופת כהונה שלישית ב-1960 הביאה לכך שצ'ייס סמית' זכתה בבחירות הראשונות בהיסטוריה האמריקאית בה התמודדו שתי נשים מטעם שתי המפלגות הגדולות לסנאט.
ב-1972 מונתה איליין אדוארדס לסנאט, והייתה לאישה הקתולית הראשונה בסנאט.
היא מונתה בידי בעלה שכיהן כמושל לואיזיאנה, בזמן שהייתה הגברת הראשונה של לואיזיאנה, ופרשה לאחר שלושה חודשים בלבד.
ב-1978, מיוריאל האמפרי הפכה לראשונה (וליחידה) מבין הגברות השניות של ארצות הברית שכיהנו בסנאט, לאחר מותו הפתאומי של בעלה הסנאטור יוברט האמפרי.
האמפרי מונתה לתפקיד בידי מושל מינסוטה למלא את מקומו של בעלה, ובחרה שלא להתמודד לתקופת כהונה מלאה.
בשנת 1978 נהפכה ננסי קאסבאום לאישה הראשונה אי פעם שנבחרה לכהונה מלאה בסנאט, מבלי שבעלה כיהן קודם לכן בקונגרס.
מאז 1978 תמיד הייתה לפחות אישה אחת בסנאט.