tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה היה אחד הניסיונות הראשונים להקמת מושבות באמריקה הצפונית.
בשנה לאחר מכן הספרדים הקימו מוצב צבאי סמוך ובהמשך סילקו משם את הצרפתים.
בהמשך המאה דייגים בסקים, אנגלים וצרפתים החלו לפקוד את החופים הצפוניים של היבשת, וחלקם הקימו מחנות קבועים למחצה, בעיקר למטרות ייעול הסחר מול הילידים האמריקאים.
במאה זו המשיכה האימפריה הפורטוגזית לחזק את דרך הסחר החדשה יחסית שבשליטתה, שמקיפה את אפריקה בדרך אל המזרח הרחוק.
לאורך המחצית הראשונה של המאה הצליחה פורטוגל להשתלט על מספר נקודות מפתח, בראשן הורמוז וגואה (באוקיינוס ההודי) ומלאקה (מלזיה המודרנית), ולייצר ביניהן נתיב סחר ימי משמעותי.
במקביל, התבססו קשרי גומלין בין ממלכת פורטוגל לבין ממלכות במערב-מרכז אפריקה ובראשן ממלכת קונגו וממלכת נדונגו , סביב שיתוף פעולה בסחר עבדים ובסוגיות נוספות.
בשנת 1557 הקימו הפורטוגזים תחנת מסחר רשמית למחצה גם במקאו, בסין היבשתית, שעזרה להם לעגן אחיזה מבוססת יותר במזרח הרחוק.
בשליש האחרון של המאה השתנתה המדיניות של פורטוגל בעקבות הערכות למצבורי זהב וכסף באזור, והחלה לוחמה בלתי פוסקת עם המקומיים, במקביל לעסקאות חליפין בהן החליפו הצ'יפים האפריקאים עם הפורטוגזים עבדים, בתמורה לנשק חם וסחורות מאירופה או אמריקה.
בעשורים האחרונים החלו להופיע באזור קבוצות מקומיות של שודדים שלכדו אנשים לעבדות, והפורטוגזים החלו לסייע לקבוצות אלו.
התבססותה של האימפריה הפורטוגזית בהדרגה בחוף המערבי של אפריקה הוביל להשתלטותה על ערי מפתח מפותחות גם בחוף המזרחי.
הקמפיין הפרוטוגזי גרם לדעיכתן הכלכלית והתרבותית של ערי החוף המזרחי ביבשת.
עד סוף המאה הפורטוגזים הפכו לאימפריה היחידה, מלבד ספרד בפיליפינים, שהחזיקו במערכת של עמדות מבוצרות ממזרח לכף התקווה הטובה.
לפורטוגזים היו נמלים לאורך החוף המזרחי של אפריקה, דרך הודו ועד אינדונזיה, ובנמלים אלו התנהל מסחר תחת החוק הפורטוגזי.
עם זאת, במקביל לפורטוגזים, בשנת 1593 תועד מסע הסחר המוקדם ביותר של של הרפובליקה ההולנדית לאפריקה, מסע שהוביל לפיתוח נתיב סחר אזורי בהובלת ההולנדים.
תקופה זו היא שיאה של גישת המרקנטליזם, לפיה העושר הקיים בעולם מוגבל, כך שכדי שמדינה אחת תתעשר, עליה לעשות זאת על חשבון מדינות אחרות.
תחילת המאה היא בסימן עליית דרך הסחר הפורטוגזית מסביב לאפריקה, דרך סחר שמעפילה בחשיבותה על דרך סחר ממלוכית-ונציאנית להעברת סחורות דרך הים התיכון, שהייתה דומיננטית יותר קודם לכן.
חלק מהסיבות לשינוי הדומיננטיות בדרכי סחר, קשור לערעור יציבות ממלכת הממלוכים שנקלעה למלחמה מול ונציה (1505–1508) ובהמשך תבוסתם לעות'מאנים.
בהכללה, ניתן לאפיין את 3 העשורים הראשונים של המאה ככאלו שסבלו מהפרעה בסדר הכלכלי הקודם, ולאחר מכן התחזקות מהירה של הכלכלה באירופה עם נתיבי הסחר החדשים.
בתקופה זו, ערי הים התיכון הזדקקו לסחורות שרוכזו מליסבון כדי שתוכלנה לספק אותן בשאר אגן הים התיכון.
לאורך המאה מגלות המעצמות האירופאיות את אינדונזיה ואיי מרקיז והשתלטו על המסחר באזורים אלה.
בתחילה יוצרים הפורטוגלים לעצמם מונופול על השיט והמסחר באוקיינוס ההודי ובהתאמה גם על המסחר האירופי עם הודו והמזרח הרחוק.
בעקבותיהם מגיעים בשלהי המאה ה-16 לאזור גם ההולנדים והאנגלים.
במחצית השנייה של המאה החלה עלייתו של מודל חברות הצ'ארטר , שפעלו כמונופולים של סחר או קולוניזציה מטעם ממשלות.
ממשלות אנגליה, צרפת והולנד עמדו מאחורי חברות בסגנון זה.
בשנת 1555 נוסדה החברה המוסקבאית, שהייתה החברה הראשונה שפעלה במודל זה.
במקביל, לקראת אמצע המאה, התחזקותם של העות'מאנים והשתלטותם על נמלים חשובים בקרבת האוקיינוס ההודי חיזקו גם את מעמדם שלהם בסחר העולמי, ואפשרו להם לקרוא תגר על נתיב הסחר הפורטוגזי למזרח, לכרות בריתות עם בני ברית מוסלמים במזרח הרחוק, ולקחת חלק בצמיחה הכלכלית שנתיב הסחר סיפק.
במחצית השנייה של המאה, שני נתיבי הסחר, הן הפורטוגזי מסביב לאפריקה, והן העות'מאני דרך מזרח הים התיכון, הלכו ושגשגו והגבירו את העושר של המעצמות האזוריות.
עד לסוף המאה כמות הייבוא לאירופה מהמזרח הייתה יותר מכפול ממה שהייתה בסוף המאה שעברה.
הסחר הבין-לאומי שהובילו בעיקר האירופים, הוביל להגדלה משמעותית של ההיצע באזורן של ערי נמל חשובות לאורך נתיבי הסחר החדשים, למשל, במזרח הרחוק, ואלו הובילו לירידה במחירים של סחורות רבות באזורים אלו.
במקביל גם ערי הנמל של אירופה שגשגו והפכו למרכזיות, ונהנו הן מגידול האוכלוסייה והעיור, והן מצמיחת המסחר הבין-לאומי.
בים הצפוני לאירופה, במחצית הראשונה של המאה, בלטו בשגשוגן אנטוורפן וברית של ערים גרמניות שכונתה "ברית הנזה".
תפקידה של אנטוורפן בפתיחת מלחמת 80 השנים, הוריד את העיר מחשיבותה, ובים הצפוני תפסה בהדרגה אמסטרדם את מקומה כעיר הדומיננטית ביותר, לצד ערי "ברית הנזה".
שינוי מגמה נוסף היה הפחתת התחרות על אותם המשאבים בין הערים המרכזיות בכל אזור, ותחילת אפיונן של ערים מסוימות כמתמחות בנישות כלכליות מסוימות, כך שערים מסוימות למעשה פעלו בשיתוף פעולה כדי למקסם את היעילות הכלכלית של כולן יחד.
היותה של אפריקה תחנה חשובה בדרך הסחר הפורטוגזית השפיע עמוקות גם עליה.
הייבוא לאפריקה מאמריקה בנתיבי הסחר החדשים גרם לכך שחקלאים מאזורים רבים – מקצה מערב אפריקה באזור סנגל המודרנית ועד דרום אפריקה – החלו לעבור לגידולי תירס, העמידים יותר לבצורת, וסייעו לקיום תזונה רציפה באזורים אלו.
המעבר לתירס, שגם ניתן לאחסון לטווח זמן ארוך יותר, שינה את הפוליטיקה והחברה בקהילות המקומיות, כאשר שליטים יכלו לתת תירס לתומכיהם, מה שאיפשר לשליטים להקרין כוח על כמות אוכלוסיה גדולה יותר מבעבר.
מגמות ומנגנונים מודרניים ראשוניים באירופה
פטנטים מלכותיים – הפכו לפרקטיקה נפוצה באזורים מסוימים באירופה לאורך המאה, ביניהם מדינות חצי האי האיטלקי ואנגליה.
פטנטים אלו היו מעניקים מונופולים זמניים ליוצרים וחברות על מסחר במוצרים מסוימים.
הפטנטים המלכותיים לא עסקו בזכויות היוצרים, אלא בהסדרת יכולתה של המדינה לקבל מיסים ולהשפיע על תוכן היצירות.
אינפלציה – התגברות הסחר הבין-לאומי גרמה לכניסה של סחורות חדשות לאירופה, ביניהן גם מתכות ששימשו למטבעות.
בשנת 1550 הגיע לספרד (ומשם, בהדרגה, לשאר אירופה) מלאי כסף משמעותי מפוטוסי שבאמריקה.
נוסף על כך, טכניקות מתקדמות יותר לניצול מיטבי יותר של פירי חפירה הגבירו את מלאי הכסף מתוך אירופה עצמה.
מגמות אלו היו בין הסיבות לתופעה שהייתה חריגה עד אז, של אינפלציה מתמשכת לאורך כל המאה.
תופעה זו כונתה "מהפכת המחירים".
המידע בנושא אומנם חסר, אולם על פי הערכות נפוצות, מלאי הכסף באירופה גדל פי 3–3.5 לאורך המאה כולה.
מבחינת המחירים עצמם, על פי אחד החישובים, המחירים עלו במהלך המאה במונחים נומינליים פי שישה ובמונחים ריאליים פי שלושה.
באותה העת הסיבות לאינפלציה לא היו ברורות לכל, וגורמים שונים האשימו אלו את אלו בעליית המחירים, כך שהאינפלציה הגבירה את המתחים החברתיים באותה התקופה.
לצד זאת, תאורטיקנים שונים דוגמת ג'ון מיינרד קיינס סברו כי התמריצים שייצרה האיפלציה בשוק הם חלק תחום בהתגבשות ראשית הקפיטליזם המודרני.
פרוטו־תעשייתיות – כינוי לתופעה נוספת שצברה תאוצה באירופה במאה זו.
בתהליך זה, טכנולוגיות של תעשייה מוקדמת, כמו טוויית בדים או אריגה, הפכו נפוצות יותר, במיוחד באנגליה וגרמניה, ואיפשרו ליותר משפחות לבצע מיקרו־ייצור של מוצרים בכפרים.
תהליך זה התקדם בניגוד לניסיונן של הגילדות המקצועיות לשמר את היכולת המקצועית תחת אחריותן, ואיפשר להמונים גישה זולה יותר לתוצרים של מלאכות שקודם לכן היה אפשר להשיג רק מבעלי מלאכה החברים בגילדות, ולעיתים אף איפשר לכפריים להשיג הכנסה נוספת, שסייעה במיוחד בתקופות בצורת.
בנקאות – מאה זו היא אבן דרך בהתפתחות הבנקאות, בשלב זה באירופה (בתחילה בדרום גרמניה), כמוסדות יעילים לסחר בין-לאומי.
האימפריה העות'מאנית – עלייה ובלימה
האימפריה העות'מאנית החלה את המאה ככוח עולה ששולט באזור אסיה הקטנה והבלקן, והיא פתחה את המאה בהתרחבות והתפשטות משמעותית.
בעשורים הראשונים של המאה, בתוך כעשר שנים כובשת האימפריה העות'מאנית שטחים אדירים במזרח התיכון ומזרח אירופה, ואף הגיעה במסע כיבוש עד שערי וינה.
לקראת אמצע המאה המשיכה והרחיבה את אחיזתה במזרח הים התיכון.
בשלב זה החזיקו העות'מאנים צבא מתקדם שכלל יחידות עילית דוגמת היניצ'רים, וכאשר כבשו את הבלקן הפכו לצבא החזק באירופה, ואף אתגרו את הדומיננטיות הפורטוגזית באוקיינוס ההודי.
באזורי הגבול ביצע הסולטאן משא ומתן עם הממלכות השכנות ובמקרים מסוימים, דוגמת טרנסילבניה, הצטרפו טריטוריות תחת שליטת העות'מאנים מבחירה.
עם זאת, הם לא יכלו להפנות את מלוא המשאבים שלהם לאירופה מכיוון שאותגרו ממזרח מידי השושלת הספווית שהתבססה בפרס, ומאחר שהחזיקה בדת מדינה שיעית, ראו עצמם כיריבים טבעיים של העות'מאניים הסונים.
אולם, במחצית השנייה של המאה – האימפריה העות'מאנית נכנסת לתקופה של חוסר יעילות ונסיגה יחסית בכוחה.
הפיחות בכיבושם של שטחים חדשים הקשה על המנגנון הבירוקרטי של העות'מאנים, בו יחידות העילית, היניצ'רים, נהנו ממעמד לצד המון משמעותי, שנשען על ביזה ושלל קרב.
כשחדלו הכיבושים, פנו היניצ'רים הממורמרים למעשי שוד בתוך גבולות האימפריה.
בעשורים שלאחר מכן נוצר כדור שלג שהחמיר את התופעה, על רקע עליית מחירים, וגורמים נוספים – ביניהם אף גובי מיסים שחיפשו מימון להמשך הלחימה מול האימפריה הפרסית – החלו לבזוז את האיכרים הפשוטים, מה שפגע עוד יותר בתוצרת ובכלכלה.
החל משנת 1566 החל תקופה בה שלטו על האימפריה רצף סולטאנים שדחפו את האימפריה לכיוון יותר ריכוזי ושמרן, ונתנו משקל גבוה לשיקולי חצר פוליטיים.
בתקופה זו נפגעו משמעותית הסוחרים הזרים, שהיו חלק חשוב מהכלכלה של האימפריה.
לפרקים הוטלו עליהם מיסים כבדים ומפעם לפעם רכושם הוחרם בידי השלטונות.
מהלכים אלו הפחיתו את יעילות המסחר.
בתקופה זו נוצרה קואליציה של מדינות ים תיכוניות אירופאיות כנגד העות'מאנים וזו הצליחה לבלום מעשית את ההתקדמות של העות'מאנים אל תוך אירופה.
במקביל גם הפרסים והרוסים ניסו לקיים ביניהם שיתוף פעולה אנטי עות'מאני, תוך ניסיונות – שלא הבשילו – לקיים ברית צבאית של ממש.
ניסיון זה נזנח עוד יותר כאשר רוסיה הצארית, יריבתם של העות'מאנים מצפון נקלעה למשבר חמור בשנת 1584 עם מותו של איוואן הרביעי, שהכניס את לתקופה מלאת צרות, בה קוזאקים, וגורמים מהאיחוד הפולני-ליטאי ומשוודיה החריבו את הארץ.
ציר הזמן של האימפריה העות'מאנית במאה ה־16:
1516–1517: מסעות הכיבוש של סלים הראשון – כיבוש הלבנט, מצרים וחצי האי ערב בידי האימפריה העות'מאנית.
1526: קרב מוהאץ' – האימפריה העות'מאנית, בהנהגת סולימאן המפואר, כבשה את הונגריה, שנחשבה למבצר המזרחי של מרכז אירופה.
1526: המצור על וינה – צבא האימפריה העות'מאנית מאיים על שערי וינה.
1538-1535: חומות ירושלים – נבנות בידי סולימאן הראשון.
1537–1540: מלחמת ונציה–עות'מאנים – על אף התנגדות עיקשת של ונציה וגנ'ובה, העות'מאנים מבססים במלחמה זו את הדומיננטיות שלהם בים התיכון.
1566: שלטון סלים השני – ראשון ברצף סולטאנים שמזוהים עם תקופה של ריכוזיות ורגרסיה באימפריה.
1571: שריפה מוסקבה – בתמיכת העות'מאנים, הטטרים מחצי האי קרים כבשו את מוסקבה, שנותרה עד סוף המאה עצמאית דה־יורה משלטון רוסי, ובעלת קשרים עם העות'מאנים.
1571: קרב לפנטו – קואליציה אנטי־עות'מאנית – ספרד, מדינת האפיפיור, ג'נובה וונציה – מנצחים את העות'מאניים במערכה ימית.
חרף זאת, העות'מאנים משתלטים במהלך המלחמה על קפריסין.
כתוצאה מקרב הבלימה, נעצר מעשית הקמפיין העות'מאני להתקדם עוד אל תוך אירופה.
ייסוד התנועות הנוצריות הנצרות הפרוטסטנטית והפוריטניות, שיצאו נגד השחיתות של הכנסייה הקתולית.
הכנסייה הגיבה לרפורמציה בהגברת האדיקות, שכונתה קונטרה-רפורמציה.
לאורך המאה הלכה הפרוטסטנטיות והתפשטה באופן שהשפיע על העיצוב מחדש של הבריתות והמחנות באירופה.
בין היתר המעבר של השושלת האנגלית לפרוטסטנטיות גדע את הברית הוותיקה שלהם עם קסטיליה, והתקדמות הרפורמציה בסקוטלנד פגמה בברית הוותיקה שלהם עם צרפת.
במדינות רבות נוצרו מיעוטים דתיים גדולים וחזקים שחתרו לבריתות עם מדינות אחרות על בסיס אמונה משותפת.
אירועים בולטים בציר הזמן של הרפורמציה:
1517: 95 התזות – מרטין לותר הפיץ את מסמך הביקורת ההיסטורי נגד האפיפיורות והכנסייה הממוסדת.
1521: הדיאטה של וורמס – הדיאטה (אספה) של וורמס החליטה לנדות את מרטין לותר ולשרוף את כתביו.
חרף ההחלטה, לותר קיבל הגנה מכמה נסיכים, בראשם פרידריך השלישי.
1527: ביזת רומא – בעת לחימה על העיר, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שבה את האפיפיור וסחט ממנו הסכם שנתפס כמשפיל.
התפיסה שהאפיפיור הפך לכלי פוליטי הגבירה את הסלידה מהכנסייה הקתולית ונתנה רוח גבית לפיצול של הזרם הפרוטסטנטים לזרם נפרד בנצרות.
בנוסף, הביזה האלימה שבה גורשו מתפקידיהם מנהיגים מתונים, הובילו לעליית מנהיגים קיצוניים יותר שקידמו את הפיצול.
1530: וידוי אאוגסבורג – קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ניסה לאחד מחדש את כל הנסיכים הכפופים לו תחת שרביטה של הכנסייה הקתולית, אולם נענה בשמונה נסיכים שחתמו על "וידוי אאוגסבורג", לפיו אמונתם הדתית תואמת את כתביו של מרטין לותר.
בהמשך לכך מקימים הנסיכים הפרוטסטנטים את ברית ההגנה ההדדית של שמלקלדן.
1536: קלוויניזםקלוויניזם – ז'אן קלווין, שהמיר את דתו לנצרות הפרוטסטנטית, פרסם את ספרו הראשון , שקידם ענף חדש בתוך הנצרות הפרוטסטנטית.
1540: ישועיםישועים – גישת הכנסייה הקתולית להצלחתם של הפרוטסטנטים השתנתה בהדרגה והחלה לעבור לקונטרה-רפורמציה.
מסדר הדגל של תנועה זו הם הישועים, שהיו אמונים על הפצת חינוך נוצרי שנאמן לאפיפיורות, מתוך תקווה לאחד חזרה את הענפים הנוצרים החדשים, תחת כנפה של הכנסייה.
1546–1555: המלחמה השמלקלדית הראשונה והשנייה – הפיצול באימפריה הרומית הקדושה על בסיס זרמי דת התלקח לכדי מלחמה (1546–1547), בה ניצח הקיסר קרל החמישי, נציג האפיפיורות.
במלחמה השמלקלדית השנייה (1552–1555) היו הפרוטסטנטים חזקים מספיק כדי להביא לסיומה בהסכם "שלום אאוגסבורג", שהסדיר חלוקה קבועה של דתות מדינה באימפריה, כך שכל נסיכות קובעת את דת המדינה של עצמה עבור כלל תושביה.
עם זאת, הסכם זה לא תמיד כובד בפועל והמתיחות באימפריה נשמרה לאורך כל המאה.
1562–1598: מלחמות הדת בצרפת – שלושים שנות מלחמת אזרחים בין הקתולים לפרוטסטנטים, הסתיימו באדיקט של נאנט שהעניק זכויות מיעוט לפרוטסטנטים, ואמצעים לשמור על כוחם.
החל מהמאה הקודמת החלה לצבור תאוצה באירופה מגמה של מנגנוני ירושה שלא יביאו לפיצול אלא לשלטון ריכוזי ויעיל יותר.
אירוע משמעותי במגמה זו קרה בשנת 1519, כאשר קרל החמישי, מבית הבסבורג, ירש, בעקבות מהלכי נישואין מתוחכמים, טריטוריות אדירות שכוללות את האימפריה הרומית הקדושה (ששלטה על נסיכויות רבות במרכז אירופה), ספרד, חצי האי האיטלקי (שהיה אז בשלטון ישיר של ספרד) והטריטוריות הספרדיות באמריקה.
דווקא השנים הראשונות של שלטון קרל החמישי על אימפריית הענק שירש, 1520–1525, התאפיינו בסדרה של מרידות שהחלישו את השלטון המרכזי שלו.
מרד האבירים (1522) ומרד האיכרים (1525) התקיימו באימפריה הרומית הקדושה על רקע הרפורמציה הפרוטסטנטית, ומרד הקומונרוס (1520–1521) בספרד, לב האימפריה, סימן במיוחד את רגע חולשתה.
בהמשך התייצבה האימפריה ההבסבורגית הגדולה, והתבססותה של הבסבורג במרבית השטחים שמקיפים את צרפת, הגדיר מחדש את המתיחות המרכזית שאפיינה את אירופה קרוב למאה שנים – בין בית הבסבורג לכתר הצרפתי.
צרפת, אל מול שיטת הנישואין של הבסבורג, הצליחה בינתיים לשמור על נאמנות גבוהה בטריטוריות שבשליטתה בזכות שכלול שיטת ירושה של שטחים פיאודלים בקרב האצילים.
בנוסף, צרפת שהייתה לכאורה בעמדת נחיתות מול ההבסבורגים, ניצלה לטובתה את הסרבול וחוסר התיאום בין האזורים השונים שבשליטת ההבסבורגים.
במקרים רבים נאלצו ההבסבורגים להפחית את משקלו של השלטון הריכוזי לטובת שיקולים אזוריים.
צרפת קיימה בתקופה זו ברית עם האימפריה העות'מאנית, שאיגפה את ההבסבורגים ממזרח, כאשר באופן דומה ההבסבורגים שיתפו פעולה עם האימפריה הפרסית השיעית כנגד העות'מאנים הסונים.
אנגליה הסמוכה הייתה מזוהה עם תמיכתה בבית הבסבורג, אולם לאורך המאה צידדה במקרים שונים בצרפת כדי לקדם את האינטרסים שלה.
במסגרת יריבות זו התקיימו לאורך המאה גם המלחמות האיטלקיות.
בשנת 1581 נקבע האיחוד האיברי, שאיחד את האימפריה הפורטוגזית והספרדית, תחת הכתר הספרדי ויצר אימפריה ענקית אחת בעלת השפעה דרמטית על נתיבי הסחר הבינלאומיים.
בשנת 1568 החלה מלחמת שמונים השנה עם מרד של ארצות השפלה נגד ספרד ההבסבורגית ששלטה באזור הולנד, לאחר שפיליפה השני שינה מדיניות והגביר את דיכוי הזכויות ופעילות האינקוויזיציה באזור, לצד הגברת מיסים.
ההתנגדות האזרחית הייתה עזה מספיק כדי לאחד יחד בלחימה את הקתולית והפרוטסטנטים המקומיים גם יחד, מה שהחזיק מעמד עד סוף שנות ה־70. בסוף שנות ה־70 הצליח אלסנדרו פרנזה, דוכס פארמה לשכנע פרובינציות קתוליות להסכים לשביתת נשק, אך הטריטוריות הפרוטסטנטיות התאחדו והמשיכו בלחימה.
בשנות ה־80 האנגלים, שתמכו בהולנדים, שלחו אלפי חיילים בניסיון לסייע במצור על אנטוורפן, והמאורע הוביל למלחמה ישירה בין ספרד לאנגליה.
בהמשך העשור הצליח הצי האנגלי לנצח את הצי הספרדי, שהיה עד אז הצי הגדול והמתקדם באירופה.
המלחמה מנעה מצד אחד הגעת סחורות לארצות השפלה ודחפה סוחרים לייצר ערוצי סחר חלופיים, ובמקביל עודדה סנטימנט אנטי ספרדי בקרב סוחרים הולנדים מסביב לעולם, וגורמים שונים שיתפו פעולה בטיפוח מנגנוני סחר אלטרנטיביים לאלו בשליטת הספרדים והפורטוגזים (שאוחדו בסוף המאה).
תהליכים אלו היו הרקע גם לפריצת דרך טכנולוגית של ההולנדים הן בשכלול בניית הספינות והן בטכניקות ניווט.
כל אלו אתגרו את הדומיננטיות של המעצמות האיבריות בסחר העולמי, והעלו את חשיבותם של ההולנדים, שהצליחו באזורים מסוימים לפתח נתיבים על חשבון אלו של סוחרים פורטוגזיים.
ראשית העת המודרנית התבטאה באירופה בשינויים חברתיים שונים:
עיור – החל באירופה במאה זו כאשר כמות התושבים שמתגוררים בערים עלתה מכ־5.6 בתחילת המאה ל־7.6 בסוף המאה.
הערים הגדולות ביותר באירופה הגיעו במאה זו לגדלים שהיו חסרי תקדים בהשוואה לגודלן של ערי ימי הביניים.
לונדון של העידן האליזבתני צומחת במאה זו מכמות תושבים אשר קטנה מ-60,000, עד לכ-215,000, והופכת לאחת משלוש הערים הגדולות באירופה, לצד פריז וקונסטנטינופול.
שינויים במבנה המשפחה – ביניהם עליית גיל הנישואים בקרב נשים, ככל הנראה בעקבות התועלת הכלכלית של נערות למשק הבית (בימים ההן כלה שמתחתנת עוברת לגור עם משפחת בעלה).
אם בימי הביניים גיל הנישואין המקובל לנשים היה ראשית פוריותן (וגם זה לא תמיד), ברישומים מהמאה ה־16 גיל הנישואין הממוצע גבוה משמעותית – לרוב אמצע שנות ה־20 בקרב שני בני הזוג.
תופעה של אי־נישואים הפכה גם היא לנפוצה יותר.
יהדות אירופה – בתקופה שלאחר גירוש ספרד חוו חלק מהקהילות היהודיות תקופה מתמשכת של דיכוי ונדידה.
קהילות יהודיות נדדו מממלכות קסטיליה וארגון הספרדיות לפורטוגל, ובהמשך גורשו גם משם ונדדו לאזורים אחרים דוגמת חצי האי האיטלקי, ארצות השפלה המאוחדות (הולנד המודרנית), סלוניקי, או האימפריה העות'מאנית.
בהולנד תרמו היהודים לפיתוח הכלכלי, ובסלוניקי ובקהיר למשל הקהילות היהודיות שגשגו.
עם זאת, באיטליה ובמקומות אחרים באירופה הם הוגבלו מאוד, והחל הנוהג לתחום את הקהילה היהודית בגדרות שננעלות מדי לילה.
הגטו היהודי הראשון בהיסטוריה הוקם בשנת 1516 בוונציה.
הפחתת זכויות במזרח אירופה – בחלק מהאזורים במזרח אירופה בעלי הקרקעות הגבירו את השפעתם הפוליטית והחלישו את כוחה המרכזי של המלוכה.
במקביל להתחזקות כוחם, כוחם של האיכרים העניים נחלש והם התדרדרו לרמה חברתית המזכירה עבדות.
בהונגריה, למשל, איבדו האיכרים את זכויותיהם לאחר מרד כושל בשנת 1514.
במזרח הרחוק הייתה סין של שושלת מינג מרכז הכוח היציב.
במרכז אסיה עלו בתחילת המאה האימפריה המוגולית והאימפריה הפרסית הספווית והאימפריה העות'מאנית ורוסיה המוסקבאית בתפר של אירואסיה.
עם תחילת המאה, בשנת 1504, החלה האימפריה המוגולית לבסס את הדומיננטיות שלה בדרום אסיה, כאשר כבשה את קאבול וע'זני והתבססה סביבן.
מסעות כיבוש נוספים נבלמו בתחילה, אולם בשנת 1526 כבשו המוגולים את סולטנות דלהי.
אף על פי שבתחילה השליטה של המוגולים באזור זה הייתה רופפת, במחצית השנייה של המאה התחזקה השליטה של המוגולים על האזור, ואף התרחבה לאזורים נוספים בתת-היבשת ההודית, ביניהם קשמיר וסינד.
בשנת 1556 ניצחו המוגולים בקרב פניפט השני שנתן למוגולים שליטה על דרכי סחר חשובות בצפון תת-היבשת.
ההגמוניה המוגולית בדרום אסיה הביאה במאה זו לשיאה של סובלנות של המנהיגים המוסלמים באזור כלפי דתות סינקרטיסטיות, שעודדו את התפתחותן של דתות אלו.
בתקופתו של אכבר הגדול (1542–1605) התגברה המגמה במיוחד בעקבות שאיפתו ליצור דת אחת לכל האימפריה המוגולית.
לאורך המחצית השנייה של המאה התפשטה האימפריה ברוסית על אזורים נרחבים בצפון מערב אסיה.
בשנים 1552–1556 השתלטה רוסיה על אזורי המפתח של חאנות קאזאן והביאה לסופה.
בעקבות גישתה של רוסיה לים הכספי התגברה השפעתה הכלכלית, הצבאית והתרבותית עם אזור הקווקז ומרכז אסיה.
בשנת 1578 או 1581 – מסעה הצבאי של האימפריה הרוסית מזרחה הצליח להכריע את צבאו של קוצ'ום חאן , ששימש כגורם המארגן העיקרי ששלט בחאנות סיביר.
ללא ההנהגה הצבאית, עד סוף המאה עברה סיביר לשליטת האימפריה הרוסית ללא התנגדות משמעותית.
במאה הקודמת, אחד הכוחות המשמעותיים במרכז אסיה היה השושלת הטימורית, אולם התחזקותן של שושלות בוכריות ואיראניות מביא לנפילתם המדורגת בשלושת העשורים הראשונים של המאה.
מיד עם תחילת המאה, בשנת 1501, השתלטה השושלת הספווית על פרס, הפכה את האסלאם השיעי לדת מדינה, והפכה לגורם משמעותי במרכז אסיה.
מצפון, ממלכת חשובה הייתה בוכרה, שהדומיננטיות של האסלאם הסוני בשטחיה הייתה גורם מרכזי בחיכוך מתמיד מול הספווים השיעים בפרס, ואף מול המוגולים מדרום – מול שניהם היו הבוכרים בנחיתות מבחינת גישה לכלי נשק.
עם זאת, תחזקו הבוכרים שיתוף פעולה עם העות'מאנים שסייע להם.
הסכסוכים האזוריים, לצד עלייתן של דרכי סחר ימיות, גרמו לדעיכה מסוימת במרכז אסיה כולה.
במחצית הראשונה של המאה המשיכה המגמה בסין של שושלת מינג, של מעבר ממשק פתוח יחסית למשק אוטרקי יותר.
בסביבות מחצית המאה נראה שנשכחה אמנות בניית הספינות הגדולות שהייתה קודם לכן בסין.
לקראת סוף המאה עלו בצפון מזרח אסיה הג'ורצ'נים, שאתגרו את שושלת מינג וגרמו להם לצמצם את אחיזתם בצפון, ולהישען ביתר שאת על ביצורי החומה הסינית באזור זה.
לקראת סוף המאה התמוטטה אימפריית סונגהאי.
המאה לא מאופיינת בשינויים טכנולוגיים דרמטיים במיוחד, כמו שהיא מאופיינת, באירופה, בשיפור מתמיד של מסורות טכנולוגיות ישנות יותר, דוגמת בניית ספינות, כרייה ומטלורגיה, ייצור זכוכית, ייצור משי, ייצור שעונים וטכנולוגיית כלי נשק.
פיתוחים אלו, לצד מגמות חברתיות וכלכליות, הניחו את הקרקע לקראת שינויים דרמטיים יותר במאות הבאות, דוגמת הכלכלה הקפיטליסטית המודרנית והמהפכה התעשייתית.
בשנת 1543 המאה פרסם ניקולאוס קופרניקוס את מסקנתו כי מבנה מערכת השמש המסורתי שהציבה את כדור הארץ במרכז שגוי.
פרסומו, שהיה קריאת תיגר נדירה על התפיסות המקובלות מזה מאות שנים, שמקורן בפילוסופים של יוון העתיקה, התקבל בתחילה בהסתייגות רבה, אולם בהמשך המאה האסטרונום טיכו ברהה הקדיש מאמצים רבים לאיסוף נתונים מהמנים, שהכריעו עם הזמן לטובת גישתו של קופרניקוס.
התפתחות זו, שכונתה "המהפכה הקופרניקאית", נחשבת לראשית המהפכה המדעית, מכיוון שהיא מדגימה את ההתמקדות באיסוף מסודר של נתונים הניתנים לבדיקה מחודשת, וקביעת המסקנה בהתאם לנתונים.
20 במאי 1570 – האטלס המודרני הראשון יוצא לאור.
1578 – רואה אור הבנקאו גנגמו , אוגדן סיני שמאגד בתוכו את כל רשמיה של הרפואה הסינית, כולל מיונם של כ-1,000 צמחי מרפא.
טכנולוגיית שריון הלוחות מגיעה לשיאה עם פיתוח שריון לוחות גותי (שהחל במאה ה-15) ושריון לוחות מקסימיליאן.
עם זאת, בחלוף המאה השריון דעך עד שנעלם משדה הקרב עקב התפתחות כלי ירייה ונשק חם שיכלו לחדור שריון וניתן היה לתפעלם בקרב באופן סביר (מבחינת אמינות, משקל וקלות תפעול) ואפקטיבי (מבחינת טווח ירי, קטלניות ויכולת חדירת שריון).
התפתחות כלי נשק: התותח, האקדח, הארקבוז (שהיה נפוץ במשך רוב המאה ה-16), המוסקט (שמאפיין בעיקר את המאה ה-17 ואילך).
אנדריאס וסאליוס מפרסם את ספרו, "על אודות מבנה הגוף האנושי", ספר אנטומיה שפרץ דרך בכך שהצליח להשתחרר מטעויות נפוצות שהתקבעו בתפיסה (1543).
גלילאו גליליי מגלה את שוויון הזמן של תנודות המטוטלת וממציא את המאזניים ההידרוסטטיים (1583–1587) ואת המדחום הראשון.
ומבצע ניסויים בנפילת הגופים מעל המגדל הנטוי בפיזה (ב-1590–1591).
גלגל הטוויה יוצר מהפך בייצור הטקסטיל.
תירס, תפוחי אדמה, שוקולד ועגבניות יובאו לראשונה לאירופה במהלך המאה ה-16 מאמריקה.
מסמכים בני התקופה מעידים על שימוש בטכניקה בסיסית של חיסון לאבעבועות שחורות בסין.
אמברואז פרה, שנחשב לאבי הניתוחים המודרניים, ניצל את הידע החדש על אנטומיה כדי ליצור פריצת דרך ביעילות ניתוחים.
פילוסוף הטבע פאראצלסוס איגד את המסורות הטרום־כימיות, שכללו את מסורות האלכימיה, תפיסות מיסטיות לגבי חומר וידע נוסף שהצטבר.
אומנם עבודתו הייתה לפני שהמהפכה המדעית הגיעה לתחום הכימיה, והתבססה על רעיונות לא־מדעיים דוגמת ארבעת היסודות, אולם היא השפיעה מספר דורות קדימה והייתה חלק מהיסודות מהם נבע ראשיתו של מדע הכימיה המודרני.
תחילתו של סגנון הבארוק באירופה.
8 בספטמבר 1504 – הפסל דוד של מיכלאנג'לו הושלם.
1507 – לאונרדו דה וינצ'י מצייר את המונה ליזה.
1 בנובמבר 1512 – הקפלה הסיסטינית נפתחת לציבור לראשונה לאחר סיום ציור התקרה על ידי מיכלאנג'לו.
בתקופה זו מתחילה פריחה תרבותית באירופה, שבאה לידי ביטוי ביצירות ספרותיות, פיסול, ציור, מוזיקה וארכיטקטורה.
ברוב מערב אירופה הייתה זו תקופת שלהי ימי הביניים והסגנון האדריכלי השולט היה אדריכלות גותית מאוחרת, כולל בתת-סגנונות מקומיים (כגון סגנון גותי ניצב באנגליה).
לעומת זאת, באיטליה, זו הייתה תקופת הרנסאנס בה קמו לתחייה האמנויות הקלאסיות (בהן ציור, פיסול, פילוסופיה ומדעי הטבע).
מבחינת אדריכלות, אדריכלות הרנסאנס התבטאה בתחייתה של האדריכלות הקלאסית ושילוב שלה עם אלמנטים של אדריכלות גותית.
תקופה זו נחשבת לתחילתה של תקופת הציור המודרני בסין.
יש הרואים בעבודותיו של שו וויי את נקודת הפתיחה של תקופה זו.
בשנת 1583 הגיע לסין הכומר האיטלקי, מטאו ריצ'י, והפגיש את סין עם מאפייני תרבות מערבית, ביניהם תפיסות דתיות ומדעיות וכן מוזיקה וציור מערבי.
מפגש-תרבויות הוסיף גוונים חדשים לתרבות הסינית באזורים מסוימים.
בצפון הודו תחת האימפריה המוגולית פריחה תרבותית באה לידי ביטוי, בעיקר במחצית השנייה של המאה, בבנייתם של מבנים מונומנטליים בולטים ובסגנונות ציור חדשניים.
בארצות המוסלמיות, ובעיקר במזרחן, החלה מגמה חלוצית של ציור תוך התכתבות עם סגנונות היסטוריים.
במזרח ארצות האסלאם כמה מהזרמים המרכזיים בתקופה זו עסקו בסגנונות של ציור מיניאטורי.
לקראת סוף המאה אחד מהזרמים המשמעותיים היה ציור מיניאטורי ששם במרכז ידוענים, כמו משוררים, אנשי אצולה ואנשי חצר.
באימפריה הספווית התאפיינו היצירות – ציורים, יצירות טקסטיל או שטיחים – מחד בצורות גאומטריות ומאידך בדמויות אנושיות או חייתיות.
כתביו של מישל דה מונטן, שהתבטא בביקורת על הטיפשות האנושית, השפיעו עשרות שנים קדימה על חלוצי המהפכה המדעית ועידן נאורות.
ראשיתו של סגנון האדריכלות העות'מאני, שבא לידי ביטוי גם במסגדים, מאוזוליאומים ומדרסות, וגם בהתפתחות עיצובם של מבנים ציבוריים חדשים.
הסגנון שילב מאפיינים של סגנונות המזוהים הן עם הנצרות והן עם האסלאם, לצד מאפיינים שהושפעו מאדריכלות איטלקית מאותה התקופה, ובאופן כללי התאפיין בבנייה יעילה ופרגמטית.
הבנייה העות'מאנית השפיעה על אזורים סמוכים דוגמת פרס, והושפעה ממנה חזרה.
בתקופה זו נבנים כמה מהמבנים המזוהים עם קו הרקיע של איסטנבול גם בראשית המאה ה-21.
בתקופה זו התגבשה תעשייה עות'מאנית אומנותית סביב ייצור עבודות מתכת ומשנהב, שטיחי אוסאק וטכניקות חדשות לייצור טקסטיל.
תעשייה זו השפיעה על עיצובם של חפצי נוי ואמנות דקורטיבית באירופה במשך מאות שנים.
במאה זו פרח באזור טורקיה תיאטרון הצלליות, הקאראגוז, והתפשט בהדרגה לאזורים סמוכים נוספים.
23 בינואר 1556 – רעידת אדמה במגניטודה 9.0 במחוזות שאאנשי וגאנסו בסין גורמת ל-850,000 הרוגים.
מגפות שהביאו איתם האירופאים לאמריקה גרמו למותה של מרבית האוכלוסייה המקומית ביבשת, כשהמקרה הוא הקיצוני ביותר היה באיים הקריביים, שם למעלה מ־99% מהאוכלוסייה המקומית מתה ממגפות עד סוף המאה.
המגפה הקטלנית ביותר היא ככל הנראה האבעבועות השחורות, אולם גם חצבת ומגפות נוספות הביאו לאבדות רבות בנפש.
מאה זו היא התיעוד הראשון למגפת העגבת.
מישל דה מונטן, פילוסוף צרפתי ממוצא יהודי, מחבר הספר "מסות" (1533–1592).
מיכלאנג'לו בואונרוטי, פסל וצייר איטלקי (1475–1564).
מיגל דה סרוואנטס, סופר ספרדי, מחבר הספר "דון קישוט" (1547–1616).
לואיש דה קמואש, משורר פורטוגלי, מחבר היצירה האפית "הלוזיטנים" (1524–1580).
לאונרדו דה וינצ'י, איש אשכולות איטלקי, מגדולי אמני הרנסאנס (1452–1519).
קלוד באשה, מתמטיקאי וחידונאי צרפתי (1581–1638).
פדרו נונש, מתמטיקאי יהודי מומר פורטוגלי (1502–1578).
טיכו ברהה, אציל ואסטרונום דני, המדויק מבין האסטרונומים שפעלו באמצעות עין בלתי מזוינת (1546–1601)
יוהאנס קפלר, אסטרונום, מתמטיקאי ואסטרולוג גרמני, נחשב לדמות מפתח בהתפתחות האסטרונומיה והמדע המודרני במאה ה-17 (1571–1630).
שיגר להודו את הארמדות של ואסקו דה גאמה ופדרו קברל (מגלה ברזיל).
הוציא אל הפועל בכפייה את הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות.
מרטין לותר, מייסד הנצרות הפרוטסטנטית (1483–1546).
הרנאן קורטס, כובש מקסיקו בשמה של ספרד (1485–1547).
תומאס מור, פוליטיקאי וסופר אנגלי (1478–1535).
המלך הנרי השמיני מאנגליה, מייסד הכנסייה האנגליקנית (1491–1547).
המלך פרנסואה הראשון, מלך צרפת, נחשב לשליט הרנסאנסי הראשון של ארצו (1494–1547).
סולימאן הראשון, נקרא גם "סולימאן הגדול", שליט האימפריה העות'מאנית (1494–1566).
קרל החמישי, הראשון שהוכרז כמלך ספרד (1500–1558).
ז'ואו השלישי, מלך פורטוגל, הקים את האינקוויזיציה הפורטוגזית והוביל את הקולוניזציה הפורטוגלית בברזיל.
פיליפ השני מלך ספרד, שהכריז על עצמו מנהיג הזרם הנוצרי שהתנגד לרפורמציה.
המלך אנרי הרביעי מצרפת, מסיים את מלחמות הדת בצרפת, ואיחד את הממלכה תחת שלטונו (1553–1610).
נוסטרדמוס, רופא ואסטרולוג צרפתי ממוצא יהודי (1503–1566).
התפרסם לראשונה בזכות טיפול רפואי חדשני שלו למגפה שפרצה בשנת 1546, אך הוא ידוע בעיקר ככותב חרוזים של מאות בתים שהתיימרו לנבא את העתיד.
גיום פוסטל (25 במרץ 1510 – 6 בספטמבר 1581) היה איש אשכולות, פוליגלוט, מזרחן ופילוסוף צרפתי, נוצרי-קתולי שחי בתקופת רנסאנס.
רבי יהודה ליווא בן בצלאל – המהר"ל מפראג, רב, פוסק הלכה, מקובל והוגה דעות, מגדולי ישראל הבולטים בתחילת העת החדשה.
רבי שמואל די מדינה – המהרשד"ם – רב, דיין ומנהיג קהילתי, מגדולי ומחשובי הפוסקים באימפריה העות'מאנית (1506–1589)
רבי יעקב בן יצחק אשכנזי – פוסק ודרשן, שפרסם את הספר "צאינה וראינה" (1550–1624).
ישעיה הלוי הורוביץ (המכונה השל"ה הקדוש) – מגדולי רבני אשכנז, מחבר היצירה בתחום המוסר היהודי "שני לוחות הברית" (1565–1630).
דוד הראובני (1483–1538) הרפתקן ונוסע יהודי, אשר מאמצו העיקרי הושקע במגעים עם האליטה הנוצרית, במטרה להקים מדינה ליהודים בארץ ישראל.
דונה גרציה נשיא (1510–1569) נדבנית ומדינאית יהודיה.
הרננדו אלונסו, היהודי הראשון שידוע עליו ביבשת אמריקה (הגיע למקסיקו עם הקונקיסטאדור הרנן קורטס ב-1519).
באירופה, במהלך מאה זו פרח הרנסאנס והשפיע על הפילוסופיה, המדע והאמנות, בפרט באיטליה - הרנסאנס האיטלקי.
מאה זו מסמנת גם את עידן התגליות האירופי, שבו חוקרים ומגלי ארצות אירופאים, כמו אנריקה הספן, ווסקוס דה גאמה וכריסטופר קולומבוס, פתחו נתיבי סחר ימיים חדשים, גילו יבשות ואזורים לא מוכרים לאירופאים, והרחיבו את הבסיס הכלכלי והתרבותי של אירופה.
במסגרת זו נוצרה גם התרחבות קולוניאלית, שהתאפשרה הודות לטכנולוגיות ניווט חדשות ולשיפורים בספנות.
במקביל, מהפכת הדפוס אפשרה הפצה רחבה של ידע ומידע, תרמה ללימוד המדעי, לפילוסופיה ולספרות, והניחה את היסודות לתקשורת רחבה יותר בין ערים ומדינות, כמו גם לעלייה במודעות דתית, חברתית ופוליטית.
עם זאת, במרבית אירופה שלטה עדיין האדריכלות הגותית שהתבטאה בכנסיות גדולות ומפוארות, וטירות מבוצרות.
במאה זו הייתה סין של מינג מרכז הכוח שבו היו הערים הגדולים ביותר, והאוכלוסייה הגדולה ביותר (כ-130-100 מיליון, לשם השוואה, כפול מהאוכלוסייה של אירופה).
סין נהנתה גם מיתרון טכנולוגי יחסי בהשוואה למוקדי הכוח העיקריים בשאר העולם.
באירופה נמשכה מלחמת מאה השנים, שסימלה עבור אנגליה וצרפת את המעבר בין ימי הביניים והרנסאנס.
בעקבות המלחמה השתנה מבנה הצבאות ממסגרת פיאודלית זמנית לצבאות של קבע המבוססים על שכירי חרב.
המבנה הצבאי והחברתי שקם בצרפת בסיום המלחמה היווה בסיס למונרכיה האבסולוטית של שליטי בורבון במאות הבאות.
באנגליה פרצה מלחמות השושנים בדרך לעיצוב ממשל ריכוזי ויעיל תחת בית טיודור המנצח.
ברבות ממדינות אירופה סוף המאה עומדת בסימן שינוי מגמה ביחס כלפי מיעוטים, שבאה לידי ביטוי באישורים שהתחילו לתת אפיפיורים לקיום אינקוויזיציות וסוגים אחרים של רדיפה.
עם זאת, היכולת לאכוף מדיניות הוגבלה בעיקר לאזורי הערים, ובאזורי הכפר בהם חיה מרבית האוכלוסייה פחות הורגשה רדיפה ממוסדת זו.
עלייתם של העות'מאנים שהיו עוינים רבות מממלכות אירופה, חסמו מעשית את נתיב הסחר העיקרי בין אירופה למזרח הרחוק.
בעשורים האחרונים של המאה, פורטוגל, הממלכה הדרום־מערבית ביותר באירופה, החלה לשלוח מסעות מחקר במטרה למצוא נתיבים ימיים שיקיפו את אפריקה מדרום, ונקודות עצירה מתאימות בדרך.
בחצי האי האיברי הושלמה הרקונקיסטה וממלכות קסטיליה ואראגון התאחדו למדינה ספרדית אחת.
גילוי העולם החדש ב-1492 על ידי כריסטופר קולומבוס סימן את ראשיתן של האימפריות הספרדית והפורטוגזית והוביל לשינויים חברתיים רבים.
באמריקה נוסדה ועלתה במאה זו האימפריה האצטקית במקסיקו.
בים התיכון הדומיננטיות הכלכלית הייתה בהובלת ממלכות איטלקיות ששלטו בסחר האירופי.
גילוי אמריקה בסוף המאה סימל את המעבר של כובד המשקל של הכלכלה הגלובלית מהים התיכון לאוקיינוס האטלנטי, וכתוצאה מזה נפגעה הדומיננטיות של הממלכות האיטלקיות.
בדרום מזרח אירופה נאבקו מדינות הבלקן בעוצמתה הגוברת והולכת של האימפריה העות'מאנית, שהביאה את הקץ על האימפריה הביזנטית לאחר יותר מאלף שנות קיום.
ברוסיה השתחררו הנסיכויות הרוסיות סופית מהכיבוש המונגולי, והתלכדו לממלכה מאוחדת סביב נסיכות מוסקבה הדומיננטית.
בעולם היהודי מזוהה המאה ה-15 יותר מכל עם גירוש קהילות ספרד ורדיפות האינקיוויזיציה.
1402 – קרב אנקרה – טימור לנג מביס את האימפריה העות'מאנית ושובה את הסולטאן באיזיט הראשון.
1403 – מתחילה כתיבתה של אנציקלופדיית "יוּנְגְלֶה דָאדְייֵן", שהקיפה את כל תחומי החיים בסין בתקופת שושלת מינג.
1430-1405 – האדמירל והחוקר הסיני ז'נג הא יוצא בראש שבע משלחות ימיות שנקראו מסעות האוצר, במהלכן הפליג מסין לדרום-מזרח אסיה, הודו, מזרח אפריקה ומצרים.
1407 – לואי הראשון, דוכס אורליאן נרצח על ידי סוכנים ששלח ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, דבר אשר גורם להתפרצות מלחמת האזרחים בארמניאק ובורגונדיה.
1409 – התייצבות השושלת הטימורית לאחר מותו של מייסדה, טימור לנג, התחילה תקופה של יציבות ושגשוג יחסיים.
בתקופה זו סמרקנד הפכה למרכז אזורי של מחקר, אסטרונומיה ומתמטיקה, ובמחצית השנייה של המאה סמרקנד ובוכרה נהנו משגשוג תרבותי שבא לידי ביטוי בספרות, באמנויות ובאדריכלות.
1410 – קרב גרונוולד – ממלכת פולין, הדוכסות הגדולה של ליטא ונסיכות מולדובה מביסים את המסדר הטבטוני.
שנה אחר כך נחתם הסכם טורון והמסדר אולץ להחזיר שטחים רבים לליטא ולפולין.
1413 – תחילת ויכוח טורטוסה, אחד הוויכוחים המפורסמים שהתנהלו בימי הביניים בין יהודים לנוצרים.
1414 – תחילת ועידת קונסטנץ.
הוועידה סיימה את הקרע המערבי וגינתה את ג'ון ויקליף ויאן הוס.
1415 – ההוגה ומתקן הדת הבוהמי יאן הוס, ממבשרי הפרוטסטנטיות, מועלה על המוקד באשמת כפירה.
1415 – אנגליה מביסה את צרפת בקרב אז'נקור, אחד הקרבות הבולטים במלחמת מאה השנים.
1416 – לראשונה באירופה, מוצאת העבדות אל מחוץ לחוק, ברפובליקת דוברובניק.
1417 – סיום כהונת האפיפיורות באביניון, וסיום הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.
1420 – האפיפיור מרטינוס החמישי קורא למסע צלב נגד התנועה ההוסיטית ופותח במלחמות ההוסיטיות.
1428 – גזירת הים – האפיפיור מרטינוס החמישי אוסר על רבי חובלים להוביל בספינותיהם יהודים לארץ ישראל.
1429 – ז'אן ד'ארק בת ה־17 מובילה את הצרפתים בשחרור אורליאן מהמצור האנגלי, ובניצחון על האנגלים בקרב פאטאי.
1431 – ז'אן ד'ארק מוסגרת לידי הבישוף פייר קוצ'ון, נשפטת בעוון כישוף ומועלית על המוקד ברואן ב-30 במאי.
1433 – על רקע הפיכת הממשל הסיני לשמרן יותר לצד מתיחות בצפון עם המונגולים, התקיים בשנה זו המסע הגדול האחרון בתקופה זו של הצי הסיני לפיתוח נתיבי סחר ימיים, ומסעות ימיים אלו חדלו מלהתקיים.
זמן קצר לאחר מכן הוכרז סחר ימי פרטי בלתי חוקי, וסין נכנסת לנקודת מפנה, ממשק פתוח יחסית למשק אוטרקי יותר.
אף על פי שבשנת 1480 חודשו המסעות הימיים, לא היה בכך להיפוך המגמה.
עם זאת, יעילותו של נתיב הסחר הימי שכבר בוסס בתחילת המאה וקודם לכן, לצד חולשת הממשל הסיני, בעיקר המחצית השנייה של המאה, מבחינת יכולתו להגביל את הסחר עם העולם החיצון, גרמו לכך שמאה זו הייתה בסין בסך הכל מזוהה עם שגשוג כלכלי יחסי וגדילה של האוכלוסייה.
1436 – סיום המלחמות ההוסיטיות בהסכם שהעניק לתנועה ההוסיטית הישגים דתיים לא מבוטלים.
1439 – סיום בנייתה של קתדרלת שטרסבורג, שנחשבה לבניין הגבוה בעולם עד למאה ה-19.
הספרייה הלורנציאנית מוקמת בפירנצה על ידי קוזימו דה מדיצ'י.
קרב ורנה – מסע הצלב של המלך ולדיסלב מורנה מובס בידי הסולטאן העות'מאני מורט השני וולדיסלב נהרג.
בעקבות האבדות הקשות פרש הסולטן זמנית והכס עבר לבנו מחמד השני.
חוקרי ארצות פורטוגזים מגיעים לפתח נהרות הסנגל והגמביה; דיניש דיאש מגלה את קאפ-ור.
סוחרי עבדים פורטוגזים מביאים לראשונה עבדים מאפריקה התת-סהרית לאירופה ומקימים שוק עבדים בלאגוש שבפורטוגל.
1448 – קרב קוסובו – העות'מאנים מביסים קואליציה של הונגרים, פולנים, וואלכים ומולדובים, ומחצית מהבלקנים עוברת לשליטתם.
1452 – הומצא הדפוס על ידי יוהאן גוטנברג, והחלה מהפכת הדפוס.
1453 – העות'מאנים בראשות הסולטאן מהמט השני כובשים את קונסטנטינופול ומביאים לסופה של האימפריה הביזנטית.
1453 – קרב קסטיליון – הצרפתים מנצחים את האנגלים בקרב הגדול האחרון של מלחמת מאה השנים, והמלחמה מסתיימת.
1455 – מלחמות השושנים נפתחות בקרב סנט אלבאנס הראשון בו מנצח ריצ'רד דוכס יורק את נאמני הנרי השישי.
1456 – המצור על בלגרד (1456) – ההונגרים מנצחים את העות'מאנים, והתפשטותם לאירופה נעצרת ל-70 שנה.
1459 – פרה מאורו מצייר את מפתו המפורסמת, הנחשבת למפה מדויקת להפליא של העולם הישן.
1461 – קרב טאוטון – בית יורק בהנהגת אדוארד הרביעי מנצח את בית לנקסטר, באחד הקרבות העזים במלחמת השושנים ובהיסטוריה האנגלית בכלל.
1462 – שליט ולאכיה, ולאד המשפד הוביל מתקפה נועזת ומפתיעה על צבאו סולטאן האימפריה העות'מאנית מהמט השני, וגורם לו אבדות כבדות.
1471 – קרב טיוקסברי – אדוארד הרביעי מלך אנגליה מנצח סופית את כוחות בית לנקסטר.
1475 – יוצא לאור הספר העברי המודפס הראשון – פירוש רש"י על התורה.
יהודי העיר נעצרו, עונו, וחלקם הוצאו להורג.
העלילה ליבתה פעולות נגד היהודים גם בערים אחרות באיטליה.
1477 – הקרב על נאנסי – שארל הראשון דוכס בורגונדיה מובס ונהרג בידי השווייצרים בתמיכת צרפת.
1479 – פרננדו השני מוכתר כמלך אראגון, ויחד עם אשתו, איזבלה הראשונה מתאחדת ממלכתו עם כתר קסטיליה, ושולטת במרבית חצי האי האיברי.
זוהי תחילתה המעשית של ממלכת ספרד המודרנית.
1480 – ההתקוממות הגדולה על נהר האוגרה – נסיכות מוסקבה תחת הנהגתו של איוואן השלישי נפטרת סופית משליטתה של אורדת הזהב הטטרית.
1481 – האינקוויזיציה מתחילה לפעול בספרד.
1483-1482 – מסעות המחקר של ממלכת פורטוגל מגיעות לממלכת קונגו.
1483 – חנוכת הקפלה הסיסטינית בקריית הוותיקן.
1485 – קרב בוסוורת' – הנרי טיודור מביס את ריצ'רד השלישי, ובכך מסתיימות מלחמות השושנים באנגליה.
1488 – דיאש הוא האירופאי הראשון שמקיף את כף התקווה הטובה באפריקה.
1487 – פרסומו של הספר, "פטיש המכשפות", שסימל בעיני היסטוריונים רבים נקודת מפנה ביחס הכנסייה כלפי מכשפות והשטן.
הספר התפרסם לצד בולה של האפיפיור המורה למלכים לסייע לנזירים באיתור והעמדה לדין של בני בריתו של השטן.
השלמת הרקונקיסטה הנוצרית בספרד עם כיבושה של גרנדה, מעוזם האחרון של המורים.
פרסום צו על גירוש ספרד על ידי פרננדו השני מלך ארגון ואשתו המלכה איזבלה מקסטיליה.
כריסטופר קולומבוס "מגלה" את אמריקה (לפחות מבחינת אירופה), ומכונן את האימפריה הספרדית.
ספרד ופורטוגל חותמות על חוזה טורדסיאס, המחלק את "העולם החדש" ביניהן.
לודוביקו ספורצה מוכתר לדוכס מילאנו, תחילת האירועים שמביאים בסופו של דבר למלחמות האיטלקיות.
בית מדיצ'י מאבד את השלטון בפירנצה.
1497-1493 – בפולין ובוהמיה בהתאמה יורד מעמדם של האיכרים לכדי צמיתות, כחלק ממגמה של החלשת כוחם של האיכרים במזרח אירופה.
1496 – מנואל הראשון, מלך פורטוגל מוציא צו לגירוש היהודים.
1498 – ואסקו דה גאמה משלים את מסעו הימי להודו, ונוחת בקוז'יקוד.
הוא מצליח לייצר קשרים דיפלומטיים עם מנהיגים מקומיים, למטרות סחר, אולם בשלב זה הסחר לא מגיע לכדי מימוש בפועל מכיוון שחסרה לשני הצדדים הסכמה על כללי המסחר הבסיסיים ביותר.
תוך זמן קצר מצליח לבסס נקודת סחר ראשונית בקוצ'י, והחל להשתמש בקשריו עם קוצ'י כדי להקרין עוצמה על מנהיגי קוז'יקוד.
1498 – כריסטופר קולומבוס מגלה את האי טרינידד ואת ונצואלה.
1499 – קרב זונצ'יו – הצי העות'מאני מביס את הרפובליקה של ונציה בקרב הימי הראשון בהיסטוריה שבו השתמשו בתותחים על אוניות.
1499 – השווייצרים מנצחים את צבאו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וזוכים להכרה סופית בעצמאותם, באירוע המכונה "שלום בזל", שסיים את המלחמה השוואבית.
1500 – גילוי ברזיל – הארמדה של פדרו קברל מגלה את ברזיל בדרכה להודו.
מברזיל ממשיך הצי להודו ונשלחת ספינה חזרה לליסבון להודיע למלך פורטוגל על התגלית מעברו השני של האוקיינוס.
במהלך המאה השתכללו יכולות גביית המיסים של שושלת מינג בסין, מה שהידק את המשילות של השושלת באזורים רחבים יותר.
בנוסף, בתקופה זו סבלה מינג מעלייתן של קבוצות פיראטים יפנים וסינים בחופי האימפריה.
מגמה זו הייתה חלק מהסיבות ללוחמת בלימה שניהלה מינג מול ניסיונות יפן להשתלט על חצי האי הקוריאני – מלחמה שהתארכה והתייקרה מעבר לצפוי.
במאה זו עלתה חשיבותן של דרכי סחר בדרום מזרח אסיה, בין נמלים חשובים של הארכיפלג המלאי, ואזורים יבשתיים דוגמת צ'אמפה ונמלים לחופי ים סין הדרומי.
עליית דרכי סחר אלו היא חלק מהסיבות להתפשטות האסלאם בדרום מזרח אסיה במאה זו.
בשנת 1402 נוסדה סולטנות מלאקה, שהייתה גם היא נמל חשוב בדרכי סחר אלו, והמלאים המירו דתם לאסלאם.
לאורך המאה האסלאם חדר לנוביה, שהייתה בעלת הגמוניה נוצרית במשך מאות שנים.
במאה זו התבססה דרך סחר חדשה מהודו למזרח אירופה דרך אורדת הזהב.
במאה זו העדויות המוקדמות ביותר שנמצאו לגבי מסמכי רישום פטנטים.
ככל הנראה החלו באזור איטליה והתפשטו בהדרגה למדינות אירופאיות נוספות.
חלק ממאה זו היא סופו של הגל הראשון והמתון יותר של "עידן הקרח הקטן".
טכניקות חדשות לניצול מיטבי יותר של פירי חפירה הובילו בסוף המאה להגדלת תפוקת הכסף ממכרות באזור גרמניה, שהגדילה את מלאי הכסף הכללי בכלכלה.
מגמה חדשה באירופה החלה לכוון את מנגנוני ירושה כך שלא יביאו לפיצול אלא לשלטון מאוחד, ריכוזי ויעיל יותר.
פרננדו מאראגון ואיזבלה מקסטיליה הפכו לשליטי ספרד המאוחדת אחרי הכיבוש מחדש, גזרו על גירוש היהודים מספרד, ומימנו את גילוי העולם החדש.
ז'אן ד'ארק, מצביאה צרפתייה שמילאה תפקיד מפתח בשחרור צרפת מהכיבוש האנגלי בזמן מלחמת מאה השנים.
הנרי החמישי, מלך אנגליה שהנהיג את ארצו בהצלחה רבה במלחמת מאה השנים.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, שהוביל את בית יורק במהלך מלחמת השושנים.
הנרי השביעי, מלך אנגליה ומייסד בית טיודור, הנחשב לאחד ממלכיה המוצלחים ביותר של אנגליה.
איוואן השלישי הגדול, נסיך מוסקבה ושליט רוסיה, נחשב ל"מלכד הארצות הרוסיות".
שחרר את רוסיה מהעול המונגולי, והדף פלישה של ליטא ופולין.
ולאד המשפד "דרקולה", שליט ולאכיה שנודע באכזריותו הרבה.
מתיאש הראשון, מגדולי מלכי הונגריה.
יאנוש הוניאדי, מצביא ומדינאי הונגרי ממוצא רומני, שנודע בניצחונותיו על הטורקים.
מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית וכובש קונסטנטינופול.
קאיתבאי, סולטאן ממלוכי הנחשב לאחד מגדולי השליטים הממלוכים במצרים.
יאן ז'יז'קה, מצביא בוהמי, החשוב והמצליח מבין מנהיגי ההוסיטים.
קלמנס השביעי, אפיפיור מבית מדיצ'י, שהיה מעורב מאוד פוליטית, ונודע בתרומתו לאמנות הרנסאנס.
אלכסנדר השישי בורג'ה, אפיפיור שנודע כאחד האפיפיורים המושחתים בתולדות הוותיקן.
קוז'ימו דה מדיצ'י, ראש שושלת בית מדיצ'י ששלטה בפירנצה במהלך רוב הרנסאנס האיטלקי.
לורנצו דה מדיצ'י, מנהיגה של פירנצה, שנודע כפטרון של האמנויות וכפוליטיקאי מחונן.
זרע יעקב, קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב של אתיופיה.
לאונרדו דה וינצ'י, איש אשכולות, אמן, מדען, מהנדס וממציא מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
מיכלאנג'לו, איש אשכולות, פסל, צייר, אדריכל, מהנדס, משורר, מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, הומניסט, פילוסוף ומיסטיקן מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
פיליפו ברונולסקי, אדריכל איטלקי חדשני שהמציא את הפרספקטיבה מנקודת מבט אחת.
כריסטופר קולומבוס ספן איטלקי בשירות ספרד הנחשב לאחד מגדולי מגלי הארצות בהיסטוריה.
ואסקו דה גאמה ספן פורטוגלי שהגיע להודו מפורטוגל, ובכך יוצר דרך ימית חלופית לדרך המשי.
יוהאן גוטנברג, צורף גרמני וממציא הדפוס.
נילקנטה סומיאג'י, מתמטיקאי ואסטרונום הודי אשר השתייך לאסכולת קראלה של המתמטיקה ההודית.
יוהנס אוקכם, מחשובי מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית, והמוזיקאי המפורסם ביותר באירופה במחצית השנייה של המאה ה-15.
נִיקוֹלוֹ מַקְיַאוֶולִי, מדינאי, פילוסוף פוליטי, סופר ומחזאי, בן העיר פירנצה שבאיטליה.
ניקולאוס קוזאנוס, פילוסוף, תאולוג ומתמטיקאי גרמני.
אברהם זכות, אסטרונום והיסטוריון יהודי שמומחיותו סייעה רבות לספנים פורטוגזים וספרדים בימיו.
ר' יצחק אבוהב, פוסק, פרשן, הוגה ומקובל, המכוּנה "אחרון גאוני קסטיליה".
ר' יעקב בן חביב, מגדולי חכמי ספרד ומנהיג קהילת מגורשי ספרד בסלוניקי.
ר' יצחק אברבנאל, מדינאי יהודי ספרדי, פילוסוף, פרשן מקרא וכלכלן.
אַבָּא צַבְּרָה, נזיר יהודי אתיופי, מפוסקי ההלכה הגדולים של קהילת ביתא ישראל ואבי הנזירים האתיופים היהודים.
ר' יוסף אלבו, רב ופילוסוף יהודי ספרדי, מחבר ספר העיקרים.
ר' יהודה אַבְּרַבַנְאֵל, רב, רופא, פילוסוף יהודי ומשורר.
רבי ישראל איסרלן, מגדולי חכמי אשכנז, מחבר הספר תרומת הדשן.
האלברד וגרזן-חנית (נשק מוט המשלב גרזן קרב וחנית/רומח)
באירופה זו הייתה תקופת שיא ושלהי ימי הביניים.
הסגנון האדריכלי השולט ברוב אירופה בתקופה זו היה אדריכלות גותית, שהתבטא בעיקר בקתדרלות וכנסיות גדולות, אך גם בטירות, מבצרים וארמונות שנבנו בכל רחבי אירופה.
בתקופת אשיקאגה ביפן, בהשפעת חדירת אלמנטים תרבותיים סיניות וזן בודהיסטיות, שגשגה תרבות מקומית, שהתאפיינה בכל תחומי האמנות: אדריכלות, ספרות, תיאטרון הנו, סידור פרחים אומנותי, עיצוב גנים וטקסים שונים, ביניהם טקס התה.
באימפריה העות'מאנית נפוצה הסוגה הקלאסית בספרות הטורקית.
האימפריה הטימורית, במיוחד המחצית השנייה של המאה, נהנתה משגשוג תרבותי ואמנותי שמרכזה בסמרקנד ובוכרה.
השגשוג חלש במגוון תחומים, וכלל בין היתר יצירות ספרותיות מתוחכמות, ואת שיאו של שימוש בטכניקות צבע בארכיטקטורה.
אזורם של הטימורים, לצד אזורים נוספים במזרח התיכון, חוו במאה זו גם פריחה של סגנונות ציור חדשניים, בהשפעות מסוימות גם מין המזרח הרחוק.
גילוי אמריקה הביא בסוף המאה להדבקה הדדית של האוכלוסיות השונות במגפות שהיו זרות למערכות החיסון שלהם.
באמריקה התפשטו בקרב הילידים מחלות קטלניות שונות, בראשן האבעבועות השחורות, שגרמו לשיעורי תמותה גבוהים.
עם זאת, גם האירופאים נדבקו במחלות שהיו זרות להם, בהן סוג של שחפת.
במחצית המאה הכתה באירופה ואסיה מגפת המוות השחור, וקטלה, לפי הערכות שונות, כ-35 מיליון בני אדם בסין לבדה, ובין 20 ל-25 מיליון בני אדם באירופה.
באסיה ירדו מגדולתן ארבע המעצמות שירשו את האימפריה המונגולית, בעקבות שורת משברים.
שושלת יואן בסין נפלה, אורדת הזהב במזרח אירופה התפוררה ואיבדה מכוחה, החאנות של צ'אגאטאי במרכז אסיה פוצלה, והמדינה האילח'אנית באיראן התפצלה לנסיכויות יריבות וחדלה מלהתקיים.
באירופה זוהי תקופת ימי הביניים הגותיים.
במהלכה פרצה מלחמת מאה השנים בין אנגליה וצרפת, בכנסייה הקתולית צמחו מאבקים וסכסוכים, ובאיטליה הופיע ראשית הרנסאנס.
במקביל, עלתה קרנה של האימפריה העות'מאנית, תוך איום גובר והולך על אירופה הנוצרית.
1302 – קרב דורבנות הזהב – הפלמים מביסים את צבא האבירים של פיליפ הרביעי מלך צרפת.
1302 – נוסדה אספת המעמדות כגוף מייעץ ומחוקק בצרפת.
1303 – אדוארד הראשון, מלך אנגליה כובש את סקוטלנד מחדש.
1304 – המונגולים מנסים לשוב ולפלוש לסוריה, אך מובסים על ידי הממלוכים ליד דמשק.
1305 – גירוש יהודי צרפת על ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
1307 – פיליפ הרביעי, מלך צרפת ממוטט את מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים), עוצר את אנשיו ומחרים את נכסיו.
1307 – על-פי האגדה, וילהלם טל יורה חץ בתפוח שעל ראש בנו.
1308 – תחילת כתיבת הקומדיה האלוהית על ידי דנטה אליגיירי.
1309 – מושב האפיפיורות עובר מרומא לאביניון.
1314 – קרב באנוקברן – רוברט הסקוטי מנצח את אדוארד השני, מלך אנגליה, ומחדש עצמאותה של סקוטלנד.
1315 – קרב מורגרטן – הקונפדרציה השווייצרית ניצחה את האוסטרים והבטיחה עצמאות לשווייץ.
1322 – נחנך בית המקהלה של קתדרלת קלן, הנחשב ליצירת מופת של הסגנון הגותי הקורן.
1323 – המגדלור באלכסנדריה, שנחשב לאחד מפלאי העולם העתיק, נהרס עקב סדרת רעידות אדמה.
1335 – המדינה האילח'אנית חדלה מלהתקיים לאחר מותו של שליטה האחרון אבו סעיד.
1337 – מלחמת מאה השנים פורצת.
1345 – נשלמת בניית קתדרלת נוטרדאם דה פארי, קתדרלה גותית שבנייתה התחילה במאה ה-12.
1345 – הסכם סחר בין ונציה לבין הממלוכים במצרים, יצר נתיב סחר ימי מהמזרח הרחוק, דרך נמלי המזרח התיכון ונמלי הים האדריאטי.
עליית חשיבותו של נתיב סחר זה באה במקביל לירידת האפקטיביות של נתיב סחר יבשתי שהיה הדומיננטי יותר למזרח הרחוק.
1346 – קרב קרסי, אחד הקרבות החשובים במלחמת מאה השנים, מסתיים בניצחון אנגלי מוחץ.
1347 – פורצת מגפת המוות השחור שקוטלת שליש מאוכלוסיית אירופה ורבים גם מאוכלוסיית אסיה.
1348 – המוות השחור מגיע למערב אירופה והמזרח התיכון.
האפיפיור קלמנס השישי מוציא בולה על הגנת יהודים בזמן המגפה.
1349 – המוות השחור מגיע לאירלנד, נורווגיה ופולין.
אלפי יהודים נטבחו בפרעות בבזל, שטרסבורג ומגנצה, לאחר שהואשמו בגרימת המגפה.
1352 – צבא עות'מאני חוצה את הבוספורוס ולראשונה פולש לאירופה.
1356 – קרב פואטייה מסתיים בתבוסה צרפתית וז'אן השני, מלך צרפת נופל בשבי האנגלי.
1356 – בולת הזהב נקבעה והגדירה את העקרונות הבלתי משתנים של האימפריה הרומית הקדושה למשך מאות שנים קדימה.
1359 – הקמת חברת הסוחרים ההרפתקנים האנגלים , שהייתה הגרסה המוקדמת ביותר למודל חברות הצ'ארטר , שפעלו כמונופולים של סחר או קולוניזציה מטעם ממשלות.
עם זאת, בשלב זה החברה הייתה קרובה יותר למודל ארגוני הגילדות.
1363 – אלגירדאס, שליט של הדוכסות הגדולה של ליטא מנצח את הטטרים, וממוטט את אורדת הקיפצ'אק.
1368 – שושלת יואן המונגולית הודחה.
הקיסרות הסינית עברה לשושלת מינג, שפעלה בהמשך המאה לאחד את הקיסרות מחדש, ולדחוק את המונגולים צפונה.
מינג יצאו לקמפיינים צבאיים נוספים, בהם כבשה את אזור צפון וייטנאם, אולם לאחר הכיבוש התמודדה עם מתקפות גרילה נחושות שפגעו באחיזה שלהם באזור.
1370 – המצביא המונגולי טימור לנג – שאיחד תחתיו קואליציה אזורית של שבטים טורקים–מונגולים – סיים בשנה זו מסע כיבושים נרחב במרכז אסיה וייסד את האימפריה הטימורית.
עלייתם של הטימורים מגיעה על חשבון דעיכתן ההדרגתית של החאנותות המונגוליות – אימפריות חשובות אזוריות – דוגמת אורדת הזהב.
1372 – מגדל פיזה נחנך עם פעמון יחיד בכיכר פיאצה די מיירקולי שבפיזה, איטליה.
1377 – מושב האפיפיורות חוזר מאביניון לרומא.
1378 – הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.
1380 – קרב קוליקובו – הנסיכויות הרוסיות בהנהגת הנסיך הגדול דמיטרי דונסקוי מביסות את המונגולים, ושלטונם ברוסיה מסתיים.
1385 – קרב אלז'וברוטה – פורטוגל בראשות ז'ואו הראשון מנצחת את קסטיליה, ושמה קץ לכיבושיה.
1387 – המצביא המונגולי טימור לנג כובש את אספהאן ואת קברדינו-בלקריה.
1387 – הליטאים, שהיו העם הפגאני האחרון באירופה, ממירים את דתם לנצרות.
1387 – האפיפיור אורבנוס השישי מכריז על מסע צלב נגד האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי.
1389 – קרב קוסובו – העות'מאנים מביסים את הצבאות הנוצרים של אירופה, ונפתחת הדרך לשלטונם בדרום-מזרח אירופה.
1391 – פרעות קנ"א – פוגרומים קשים בקהילות ספרד והמרה המונית לנצרות.
1394 – שארל השישי מלך צרפת מגרש כל היהודים מצרפת.
1396 – קרב ניקופוליס מוכרע בניצחון האימפריה העות'מאנית על קואליציה נוצרית.
1397 – איחוד קאלמאר של המדינות שוודיה, דנמרק ונורווגיה.
1399-1398 – האימפריה הטימורית תחת טימור לנג פולשת לצפון הודו ובוזזת את דלהי.
על רקע מגפת הדבר, במהלך המאה התפשטו באירופה כתות מאמינים ברוכוס הקדוש, שנודע בכוחות הריפוי שלו.
לאורך המאה התגבשה ממלכת קונגו שהייתה הממלכה החזקה ביותר באזור אפריקה התיכונה.
מאה זו היא ראשיתו של הגל הראשון והמתון יותר של "עידן הקרח הקטן".
לאחר שבסוף המאה הקודמת חודשה דרך המשי, שחיברה בין סין למרכז אירופה, הדרך פעילה לאורך מאה זו תחת ההגמוניה של האימפריות המונגוליות.
המוות השחור באירופה יצר השפעות כלכליות רבות, בעיקר מכיוון שהפחית הן את מספר העובדים הזמינים והן את הביקוש לקרקעות או לזהב.
מי ששרדו את המגפה מצאו עצמם בכלכלה שמצד אחד מתגמלת עובדים באופן משמעותי יותר בהשוואה למאות הקודמות, ומצד שני מאפשרת שפע כלכלי יחסי של משאבים, שהיתרגמו בעליה מסוימת ברמת החיים.
אדוארד השלישי, מלך אנגליה, יוזם מלחמת מאה השנים.
פיליפ הרביעי "היפה", מלך צרפת.
שארל החמישי "החכם", מלך צרפת.
היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
עות'מאן הראשון, מייסד האימפריה העות'מאנית.
באיזיט הראשון, סולטן האימפריה העות'מאנית.
טימור לנג, מייסד האימפריה הטימורית.
עמדה ציון הראשון, קיסר אתיופיה.
אבן ח'לדון – היסטוריון והיסטוריוגרף ערבי חשוב.
אבן בטוטה – נוסע וחוקר ארצות מרוקאי חשוב.
ויליאם איש אוקאם – נזיר פרנציסקני ופילוסוף אנגלי.
יאן הוס – תאולוג ורפורמטור בוהמי.
מגדולי ההוגים ההוסיטים, וממבשרי הרפורמציה הפרוטסטנטית.
ג'ון ויקליף – כומר אנגלי ממבשרי הרפורמציה הפרוטסטנטית.
פרנצ'סקו פטרארקה – משורר איטלקי ומהוגי הדעות החשובים ברנסאנס.
דנטה אליגיירי – משורר ופילוסוף פלורנטיני.
ג'ובאני בוקאצ'ו – סופר איטלקי וממבשרי הרנסאנס האיטלקי, שחיבר את הדקאמרון.
סטפנו די ג'ובאני – צייר איטלקי.
ג'פרי צ'וסר – סופר ומשורר אנגלי, מחבר סיפורי קנטרברי.
ר' אשר בן יחיאל, הרא"ש – מגדולי פרשני התלמוד ופוסקי ההלכה.
ר' לוי בן גרשום, הרלב"ג – פרשן המקרא, פילוסוף ומתמטיקאי יהודי שפעל בדרום צרפת.
ר' נסים בן ר' ראובן גירונדי, הר"ן – מגדולי פרשני התלמוד, וגדול פרשני הרי"ף.
ר' חסדאי קְרֶשְקַש רב, פילוסוף ומנהיג יהודי בולט.
אשתורי הפרחי – רב וחוקר ארץ ישראל.
ר' אהרן הכהן מלוניל – רב ואיש הלכה פרובנסלי.
ר' בחיי בן אשר – פרשן המקרא ומקובל ספרדי.
ר' מנחם המאירי – מגדולי פרשני התלמוד, חי בפרובאנס.
עמנואל הרומי – משורר, סופר, בלשן ופרשן מקרא יהודי-איטלקי.
פרסום ספרים בעזרת טיפוגרפיה בסין.
התיאור הכתוב הקדום ביותר לצ'מבלו.
מודנידו לה לוצי פרסם את הספר הראשון אי פעם באנטומיה מעשית, שכלל גישות מתקדמות לתקופה ובמקביל הנציח טעויות נפוצות (1316).
שימוש בתותחים בסין כחלק מהמערכה לגירוש המונגולים צפונה.
נוסף על כך, התיעוד העתיק ביותר לשימוש תותחים באירופה נמצא בציור משנת 1326.
יצירת של אבן ח'לדון, "מוקדימה" (1377), הייתה אבן דרך בחקר ההיסטוריה, ופרצה דרך בכך ששאפה לספק מבט כולל על ההיסטוריה ולאפיין מגמות היסטוריות באופן אל-זמני.
אזכור ראשון של קלף משחק בכרוניקה איטלקית (1379).
במאה זו החל להתפתח שריון הלוחות, שהגיע לשיאו במאה ה-15.
באירופה הסגנון האדריכלי השולט הוא אדריכלות גותית שנכנסת לשלב המאוחר שלה עם סגנון גותי קורן וסגנון גותי לוהב.
בתקופת אשיקאגה ביפן השפעות סיניות וזן בודהיסטיות חדרו לאיים, ועוררו את תחילתה של פריחה תרבותית, שהתאפיינה בכל תחומי האמנות: אדריכלות, ספרות, תיאטרון הנו, סידור פרחים אומנותי, עיצוב גנים וטקסים שונים, ביניהם טקס התה.
תקופתו של גאו קי , שנחשב לעיתים כגדול משוררי שושלת מינג.
גאו קי ביצע שינויים רדיקליים בשירה המקובלת, והשפעתו נותרה דומיננטית כ-300 שנה.