tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפני שספרו של קורנליוס יאנסן "אוגוסטינוס" הכיל הצהרות אמונים לכנסייה הרומית-קתולית, יאנסן עצמו מעולם לא הואשם בכפירה.
הגינוי האחרון של היאנסניזם נעשה בידי האפיפיור פיוס העשירי שציווה לקיים יום יום את טקס אכילת לחם הקודש ולשתף בו גם ילדים, בניגוד ליאנסניזם שהורה להימנע מלקיים טקס זה לעיתים כה קרובות.
בצרפת, המלך לואי הארבעה עשר, שבהשפעת הישועים גמר אומר בנפשו לחסל את היאנסניזם, הציב לעצמו כמטרה את מנזר פור רויאל שהוחרב עד היסוד ב-1710, אחרי שהנזירות האחרונות גורשו ממנו בכוח.
בשנת 1712 היאנסניזם הוכרז באופן סופי כבלתי חוקי על ידי הכנסייה הרומית-קתולית.
יאסואו פוקודה (ביפנית: 福田 康夫; נולד ב־16 ביולי 1936) ראש הממשלה ה-91 של יפן והנשיא לשעבר של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
הוא מונה לשתי המשרות בספטמבר 2007 לאחר התפטרותו הפתאומית של שינזו אבה.
ב־1 בספטמבר 2008 הודיע על התפטרותו מהתפקיד.
פוקודה היה מזכיר הממשלה הראשי לתקופה הרציפה הארוכה ביותר, שלוש וחצי שנים, תחת מנהיגותם של ראשי ממשלת יפן יושירו מורי וג'וניצ'ירו קואיזומי.
הוא המקרה הראשון בתולדות יפן המודרנית שבו ראש הממשלה הוא בן לראש ממשלה בעבר.
הוא בנו הבכור של הפוליטיקאי (ומאוחר יותר ראש הממשלה ה-67 של יפן), טקאו פוקודה.
הוא גדל ברשות המקומית סטאגאיה שבטוקיו, למד בבית ספר תיכון "אזאבו" ובשנת 1959 סיים את לימודיו עם תואר בכלכלה מאוניברסיטת ואסדה.
לאחר סיום לימודיו האקדמאיים עבד בחברת הנפט הגדולה "מרוזן פטרולאום" (כיום חלק מקוסמו אוֹיל קומפני).
במהלך 17 השנים הבאות לא הרבה להתעסק בפוליטיקה, אלא התמקד בעבודתו כשכיר בכיר.
הוא הוצב בארצות הברית בין השנים 1962 ו-1964.
בזמן שאביו טקאו פוקודה כיהן כראש הממשלה, בין השנים 1976 ו-1978, יאסואו פוקודה הפך, על יד ג'וניצ'ירו קואיזומי למזכירו הפוליטי האישי.
בין השנים 1978 ו-1989 היה מנהל ה"מוסד קינזאי לעניינים פיננסיים".
כמו כן, הוא שימש כנאמן שלו מאז 1986.
פוקודה הציג מועמדות לבית הנבחרים בשנת 1990 וזכה במושב.
הוא נבחר ומונה לסגן המנהל של המפלגה הליברלית-דמוקרטית בשנת 1997, ומונה למזכיר הממשלה הראשי של ראש הממשלה דאז יושירו מורי באוקטובר 2000. הוא התפטר מתפקיד מזכיר הממשלה הראשי ב־7 במאי 2004 לאחר שערורייה פוליטית שקשורה הייתה לשיטת הפנסיה היפנית.
פוקודה נחשב לטוען לכתר למנהיגות מפלגתו בשנת 2006 אך ב־21 ביולי החליט לא להגיש מועמדות.
שינזו אבה ירש את מקומו של מנהיג המפלגה וראש הממשלה הקודם, ג'וניצ'ירו קואיזומי.
אחת המטרות הפוליטיות הבולטות שלו היה לשים קץ לביקורים המיניסטריאליים למקדש יסוקוני.
ביוני 2006 הצטרף פוקודה ל-134 מחוקקים אחרים עם הצעה אלטרנטיבית חילונית למקדש.
בהיותו מזכיר הממשלה הראשי של ג'וניצ'ירו קואיזומי נחשפה תקרית האונס סופר פרי.
ביוני 2003 העיר פוקודה מספר הערות שנויות במחלוקת בנוגע לקורבנות האונס במהלך דיון שלא לייחוס בהשתתפות עיתונאים, ביניהם הציטוט הבא מעיתון "שוקאן בונשון" (בתרגום חופשי מאנגלית):
"יש נשים שמראן החיצוני אומר 'תעשה לי את זה'.
האשמה היא של נשים שיוצרות רושם כזה בהופעתן משום שגברים הם פנתרים שחורים".
בתגובה לציטטה שפורסמה טען פוקודה כי עורכי העיתון עיוותו את הערותיו וכי מעולם לא התכוון להגן על האנס.
מאוחר יותר, במהלך דיון פרלמנטרי, אמר שאונס הוא "מעשה פלילי ופשע אכזרי".
לאחר התפטרותו של שינזו אבה, ראש הממשלה ה-90 של יפן, בספטמבר 2007, הודיע פוקודה על התמודדותו לראשות מפלגתו אשר צפויה לקבוע את זהות ראש הממשלה לאור העובדה שהיא מהווה רוב בבית הנבחרים.
בין תומכיו ניתן למנות את שר החוץ נובוטאקה מצ'ימורו ואת שר האוצר פוקושירו נוקאגה שאף התכוון בתחילה להתמודד בעצמו.
יריבו היחיד של פוקודה היה שר החוץ לשעבר טארו אסו שהודה בפומבי בתבוסתו, שבוע לפני הבחירות.
בבחירות הפנימיות של המפלגה ב־23 בספטמבר גבר פוקודה על יריבו: 330 קולות לעומת 197 קולות.
לאחר מכן זכה ב-338 קולות בבית הנבחרים, כמאה קולות יותר מהרוב הנדרש.
לעומת זאת, בבית היועצים (הבית העליון) נבחר המועמד איצ'ירו אוזאווה, חבר מפלגת האופוזיציה העיקרית ביפן, המפלגה הדמוקרטית, המהווה רוב בבית עליון בתוצאה של 133 קולות לעומת 106 קולות.
המחלוקת נפתרה לזכותו של הבית התחתון בהתאם לסעיף 67 לחוקה.
פוקודה מונה לראש הממשלה ה-91 של יפן יומיים לאחר מכן, ב־25 בספטמבר 2007 ובאופן רשמי הושבע יחד עם הממשלה שלו על ידי הקיסר אקיהיטו ב־26 בספטמבר.
שיעורי התמיכה בממשלתו של פוקודה ובו עצמו ירדו במהירות, ושריו הוכתמו במספר שערוריות שחיתות.
תפקוד הממשלה נפגע עקב שליטת האופוזיציה בבית העליון של הפרלמנט.
ב־1 באוגוסט 2008 ערך פוקודה סבב מינויים בממשלה, במסגרתו העביר שרים ממשרד אחד לאחר ומינה שרים חדשים.
בין היתר החליף את השרים הכלכליים הבכירים: שר האוצר, השר למדיניות כלכלית ושר המסחר.
ב־1 בספטמבר 2008 הודיע פוקודה על התפטרותו.
יאנקי סטדיום היה אצטדיון בייסבול ברובע הברונקס בעיר ניו יורק, ששימש את קבוצת הניו יורק יאנקיז מאז פתיחתו ב-1923 ועד סיום עונת 2008. היאנקי סטדיום היה אחד האצטדיונים המפורסמים ביותר בארצות הברית ובעולם כולו, אירח קרבות אגרוף מפורסמים, משחקי פוטבול, הופעות ואירועים רבים אחרים.
בעקבות בניית אצטדיון חדש ליאנקיז שאף הוא נקרא באותו שם, נהרס היאנקי סטדיום ב-2010, ובשטח עליו היה בנוי נבנה פארק עירוני בשם הרטידג' פילד.
החלטה על בניית אצטדיון חדש לקבוצת הניו יורק יאנקיז, התקבלה על ידי בעלי הקבוצה לאחר שהתבקשו לעזוב את מגרשם הביתי במנהטן אותו חלקו עם יריבתם העירונית הניו יורק ג'איינטס.
לאחר שגויס סכום המוערך בכ-2.5 מיליון דולר, החלו במאי 1922 עבודות הבנייה, לאצטדיון בן 3 מפלסים וכ-58,000 מקומות ישיבה.
ממדי המגרש נבחרו כך שיתאימו לתכונות החבטה של רות' השמאלי, צידו הימני של המגרש היה קצר משמעותית על מנת לסייע לרות' להשיג כמה שיותר הום ראן, בשל כך כונה האצטדיון "הבית שבייב רות' בנה".
האצטדיון נחנך ב-18 באפריל 1923, את זריקת הפתיחה הגיש מושל מדינת ניו יורק אל סמית', וג'ון פיליפ סוזה הוביל את אחד המארשים בהם נודע.
במשחק עצמו ניצחו היאנקיז את הבוסטון רד סוקס 4–1, כשרות' חובט להום ראן נגד קבוצתו הקודמת.
בעונה זו זכו היאנקיז לראשונה בתולדותיהם באליפות, והאצטדיון זכה לארח את הראשון מבין 37 וורלד סיריס לאורך שנות קיומו.
האצטדיון עבר שיפוץ משמעותי בשנים 1937–1938, יציעי העץ הוחלפו בבטון ובכך צומצם אורכו של השדה המרכזי, אם כי עדיין נותר אחד העמוקים בין כל מגרשי הבייסבול בליגה.
ב-1972 הודיע ראש עיריית ניו יורק על רכישת האצטדיון והשכרתו ליאנקיז, לאחר שיעבור שיפוצים נרחבים.
לאחר עונת 1973 נסגר היאנקי סטדיום והיאנקיז עברו לשחק באופן זמני באצטדיון שיי יחד עם הניו יורק מטס.
חלק ניכר מהאצטדיון נהרס ונבנה מחדש, הוחלפו כל המושבים, הותקנו גג ותאורה חדשים, וצומצמו ממדי המגרש.
לאחר סיום ההשקעות שנעמדו בכ-160 מיליון דולר, נפתח מחדש האצטדיון ב-15 באפריל 1976.
בשנת 2006 החלה בנייתו של אצטדיון חדש שנחנך ב-2009. האצטדיון נושא אף הוא את השם יאנקי סטדיום, והוא ממוקם בסמוך להיכן ששכן האצטדיון הישן.
המשחק האחרון ביאנקי סטדיום התקיים ב-21 בספטמבר 2008 ובו ניצחה קבוצת הניו יורק יאנקיז את יריבתה הבולטימור אוריולס 7–3, במשחק בו נכחו רבים מכוכבי העבר של הקבוצה, ובתו של בייב רות' הגישה את זריקת הפתיחה.
לאורך השנים אירח האצטדיון כמה מקרבות האגרוף המפורסמים בתולדות הענף, ב-22 ביוני 1938 נערך ביאנקי סטדיום הקרב החוזר בין המתאגרף שחום העור ג'ו לואיס לבין יריבו הגרמני מקס שמלינג שניצח אותו שנתיים קודם לכן, ונתמך על ידי השלטון הנאצי.
לואיס ניצח את שמלינג בסיבוב הראשון ושמר על תואר אלוף העולם.
ב-1 ביולי 1939 נערך קרב האגרוף הראשון ששודר בטלוויזיה בארצות הברית בין המתאגרף היהודי מקס בר ויריבו לו נובה.
ב-1952 נכחו 47,000 צופים בקרב על אליפות העולם במשקל בינוני, בו הפסיד שוגר ריי רובינסון את תוארו, לאחר שקרס מעומס חום בסיבוב ה-14, נגד ג'ואי מקסים.
בספטמבר 1976 נערך באצטדיון קרב אליפות העולם במשקל כבד בו ניצח מוחמד עלי את קן נורטון, לאחר 15 סיבובים.
בין השנים 1956 ל-1973 שימש היאנקי סטדיום כמגרשה הביתי של קבוצת הפוטבול מה-NFL הניו יורק ג'איינטס, ושוחק בו ב-1958 אחד המשחקים הידועים ביותר בתולדות הליגה, גמר חטיבת ה-NFC בין הג'איינטס לבין בולטימור קולטס.
לפני כן שימש האצטדיון כמגרשן הביתי של שלוש קבוצות פוטבול מקצועניות שונות, שנקראו כולן הניו יורק יאנקיז.
המשחק הנוסף התרחש ב-1946 ובו נפגשו שתי הקבוצות כשהן בלתי מנוצחות, הוא הסתיים בשוויון 0–0, וכונה "משחק המאה".
בשנים 1971 ו-1976 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל ניו יורק קוסמוס.
היאנקי סטדיום אירח 4 משחקי אולסטאר של ליגת ה-MLB, האחרון בהם בשנת סגירתו של האצטדיון, 2008.
באצטדיון התקיימו טקסי מיסה של האפיפיורים פאולוס השישי (1965), יוחנן פאולוס השני (1979) ובנדיקטוס השישה עשר (2008).
מאמיני עדי יהוה נהגו להתאסף באצטדיון באירוע המוני מסורתי שהתקיים מדי שנה בין 1950 לסוף שנות ה-80.
מופעי רוק בולטים שנערכו ביאנקי סטדיום כוללים את הופעתו של בילי ג'ואל ב-1990 (מופע הרוק הראשון באצטדיון), והופעותיהם של U2 ב-1992 ושל הפינק פלויד ב-1994.
ב-4 ביולי 1939 נערך באצטדיון טקס הפרידה מכוכב הניו יורק יאנקיז לו גריג לאחר שחלה במחלה הסופנית ALS.
אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב.
האלוף האולימפי הצעיר ביותר במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, בהיותו רק בן 15 שנים ועשרה חודשים.
מיאזאקי נולד בקוסאי שבמחוז שיזוקה, יפן.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה מיאזאקי בשתי מדליות זהב.
במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.2 שניות לפני בן ארצו טצוגו קוואישי (58.6 שניות) ואלברט שוורץ מארצות הברית (58.8 שניות).
מדליסט הכסף מהאולימפיאדה הקודמת השחיין אישטוואן באראן מהונגריה, לפי הצילומים נראה שסיים במקום השני בחצי הגמר ולא רביעי כפי שקבעו השופטים ולכן לא שחה בגמר.
ב-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 8:58.4 דקות, לפני הרביעייה האמריקאית (9:10.5 דקות) והרביעייה ההונגרית (9:31.4 דקות).
מיאזאקי כשחיין ראשון קבע שיא אולימפי חדש ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.1 דקות.
קוואישי, שסיים שני אחרי מיאזאקי, שרת במלחמת העולם השנייה בצי הקיסרי היפני ונהרג ב-1945 במהלך קרב איוו ג'ימה, בגיל 33.
הופעתם המוצלחת של מיאזאקי וחבריו למשלחת השחייה היפנית במשחקים האולימפיים, הביאה לידי ביטוי את השליטה היפנית בשחייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עד למלחמת העולם השנייה.
בשנת 1981 זכה מיאזאקי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
יאנקי דודל (מאנגלית: Yankee Doodle) הוא שיר עם בריטי/אמריקני שמקורו בתקופת מלחמת שבע השנים (1756–1763).
בעת המודרנית הפך השיר להמנון פטריוטי אמריקני.
הוא משמש כהמנון מדינת קונטיקט וכאות תחנות השידור של רשת השידור הממשלתית, קול אמריקה.
להלן הבית הראשון והפזמון, המוכרים והמושרים של השיר.
קיימים עוד בתי-שיר רבים, בגרסאות שונות.
מקורו של השיר לא ברור.
לפי המסורת השיר הושר בפי החיילים הבריטיים שנלחמו במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, המקבילה למלחמת שבע השנים על אדמת אמריקה, כשיר גנאי למתיישבים האמריקאים שכונו "יאנקים".
הלחן הוא ככל הנראה עממי ומבוסס על שיר ילדים.
מילות השיר מיוחסות לרופא צבאי בריטי בשם ריצ'רד שקבורג (Richard Shuckburgh), שכתב אותו כדי לשעשע לוחמים אמריקאים שלחמו לצידו.
מקור המילה דודל בסקסונית תחתית (dödel), ומובנה "טיפש", "שוטה".
"מקרוני" הוא סלנג ל"גנדרן", כך גם המילה דאנדי.
ככל הנראה הרמז הוא שהיאנקים (המתיישבים האמריקאים) היו כל-כך פשוטים ולא מתוחכמים עד שסברו כביכול שעצם נעיצת הנוצה בכובע הופכת אותם לאופנתיים.
השיר הושמע באופרטה האמריקאית הראשונה "The Disappointment", שהועלתה ב-1767.
ב-1904 עיבד שחקן הוודוויל ג'ורג' מ.
קוהאן על פי שיר זה את השיר הפטריוטי "Yankee Doodle Boy" (או "Yankee Doodle Dandy") הכולל הצהרה בדבר האושר שבהיות אמריקאי ש"נולד בארבעה ביולי", שורה שנתנה את השראתה לסרט הביקורתי בשם זה, שהפך את המשמעות הפטריוטית המקורית של השיר.
בשנת 1942 הופיע הסרט "Yankee Doodle Dandy", המספר את סיפורו של ג'ורג' מ.
קוהאן בבימויו של מייקל קורטיז ובכיכובו של ג'יימס קאגני (שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט).
מלחין המארשים ג'ון פיליפ סוזה כתב לפי לחנו של יאנקי דודל את המארש "America First".
שיר הפתיחה של התוכנית החברים של ברני מבוססת על הלחן של השיר.
בדצמבר 1975 נעשה שימוש בשיר בתוכנית הטלוויזיה ניקוי ראש.
המילים העבריות עסקו בניסיון ההתנחלות בסבסטיה.
יאנקי דודל דנדי הוא סרט מוזיקלי-ביוגרפי משנת 1942 בהפקת האל ואליס וג'ק וורנר עבור האחים וורנר, המגולל את סיפור חייו של השחקן-זמר-רקדן-מחזאי-פזמונאי-מלחין-אמרגן ג'ורג' מ.
את הסרט ביים מייקל קורטיז ומככבים בו ג'יימס קאגני בתפקיד הראשי (זכה עבורו בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר), ג'ואן לזלי וולטר יוסטון, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן בתפקיד משני עבור תפקידו בסרט זה.
הסרט נקרא על שם השיר "Yankee Doodle Dandy" שכתב קוהאן בשנת 1904 ללחן שיר העם "יאנקי דודל".
השיר הפטריוטי, הכולל הצהרה בדבר האושר שבהיות אמריקאי ש"נולד בארבעה ביולי", הפך לסמלו של קוהאן.
עלילת הסרט, לפי תסריט מאת פיליפ וג'וליוס אפשטיין עוקבת אחר תולדות חייו של קוהאן באופן מדויק למדי, אך תוך עיבוד אמנותי וללא מעקב רצוף אחר הרצף הכרונולוגי.
בפרט, החילו יוצרי הסרט על עצמם את קוד המוסר של הוליווד באופן מחמיר והשמיטו את העובדה שקוהאן (הקתולי) התגרש והתחתן שנית.
קאגני נבחר לתפקיד משום שכמו קוהאן היה אף הוא שחקן-זמר-רקדן ממוצא אירי ובעל מאפיינים פיזיים דומים.
הוא אף ניחן כמו קוהאן, בסגנון אישי ייחודי.
במהלך הסרט מבצע קאגני חלק מקטעי השירה והריקוד בסגנונו האישי וחלק בסגנון המחקה את זה של קוהאן.
למרות סגנון הבימוי הנוקשה של קורטיז בדרך כלל, הוא העניק לקאגני חופש לעצב את סגנון השירה והריקוד בסרט.
התפאורות של מחזות הזמר המקוריים שוחזרו בדייקנות, הודות לייעוץ של ג'ק בויל, שסייע בהפקתם.
כפי שקוהאן פעל במוצהר על מנת לרומם את מורל האומה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כך הופק הסרט במוצהר על מנת לרומם את המורל בעת מלחמת העולם השנייה, ימים ספורים לאחר התחלת העבודה על הסרט אירעה המתקפה על פרל הארבור.
הצוות ווליס (מפיק) - קורטיז (במאי) - והאחים אפשטיין (תסריט) היה אחראי גם, באותה שנה, על הצלחת הסרט קזבלנקה.
אגדה אורבנית עיקשת טוענת שקאגני בחר להופיע בסרט זה, שהוא סרט פטריוטי מאוד על דמות פטריוטית מאוד, כיוון שהתהלכו שמועות כביכול שהיו לו קשרים עם המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית והוא חשש שיוקע כקומוניסט.
הדבר לא עולה בקנה אחד עם המציאות בה המקרתיזם, רדיפת אמנים על רקע פוליטי, החל רק כשמונה שנים לאחר השלמת הסרט.
בשנת 1986 היה זה הסרט הראשון שצולם במקור בשחור-לבן, שנצבע באופן ממוחשב.
כאמור, קאגני זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
הסרט זכה אף לפרסי אוסקר עבור המוזיקה (שנכתבה על ידי קוהאן) ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
כמו כן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה, פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לוולטר יוסטון (ששיחק כאביו של ג'ורג').
ב-2009 נמנה במקום השלישי ברשימת "עשרת הסרטים הגדולים ביותר אודות אמריקה" של האתר "Sound on Sight"
הוא למד הלחנה באופן פרטי אצל קוסאקו יאמאדה וקוסוקה קומאצו וב-1930 השתתף באופן פעיל בארגון ה-Shinkō Sakkyokuka Renmei, (שהתפתח בהמשך למדור היפני של הארגון הבינלאומי למוזיקה בת-זמננו - ISCM)
בשנת 1948 קיבל קיוסה למשך תקופה קצרה את הירויושי סוזוקי ואת טורו טאקמיצו כתלמידי הלחנה.
במוזיקה שלו משלב קיוסה מדי פעם סולמות פנטטוניים ויסודות אחרים של שיר העם היפני; הנודע בתלמידיו, טאקמיצו, הוסיף ופיתח מגמה זו במספר רב של יצירותיו.
יאנה סטניסלבובנה דיאגילבה הייתה יוצרת, משוררת וזמרת רוסייה, נחשבת לאחת מדמויות המפתח ברוק הסובייטי ונציגה בולטת של ה"אנדרגראונד הסיבירי" של סוף שנות ה-80 של המאה ה-20.
דיאגילבה נולדה בנובוסיבירסק לסטניסלב דיאגילב וגלינה דיאגילבה (לא היה קשר משפחתי קודם לכן, למרות הדמיון בין שמות המשפחה), מהנדסים במקצועם.
דיאגילבה למדה לנגן בפסנתר בבית הספר למוזיקה, אך עזבה את הלימודים אחרי שנה.
לאחר מכן, נרשמה לחוג גיטרה והתמידה בלימודיה, ועד מותה הייתה הגיטרה כלי הנגינה שליווה את דיאגילבה בהופעותיה ובאלבומיה.
דיאגילבה גדלה כילדה סגורה ומופנמת, ורבים משיריה מושפעים מחייה האישיים.
היא לא אהבה מדעים מדויקים, אך הצטיינה במקצועות ההומניים, במיוחד בספרות.
כמו כן, דיאגילבה אהבה לקרוא ספרים ושירים של הסופרים ומשוררים שהשפיעו עליה במיוחד - בהם מרינה צבטייבה, אנה אחמטובה וניקולאי גומיליוב.
כבר בתקופת הלימודים החלה דיאגילבה לכתוב שירים, אך רוב יצירותיה מאותה תקופה לא שרדו פרט לאלה שנכתבו ב-1985.
בשנת 1984 שקלה דיאגילבה לעזוב את עיר מולדתה ולהירשם ללימודים במכון ללימודי תרבות בעיר קמרובו.
תוכניותיה לא התממשו בגלל אילוצים משפחתיים והיא התחילה ללמוד באוניברסיטה הטכנולוגית בעיר מולדתה.
למרות שהלימודים לא עניינו אותה במיוחד, לקחה דיאגילבה חלק פעיל במועדון השירה הפוליטית "אמיגו", בו גם צברה את ניסיון הבמה הראשון שלה.
באותה תקופה הכירה את הזמר אלכסנדר בשלצ'ב, שהשפיע עליה רבות.
בשלצ'ב התאבד ב-1988, ורבים טוענים שהתאבדותו היא זו שגרמה בסופו של דבר גם לדיאגילבה לשים קץ לחייה שלוש שנים מאוחר יותר (בפועל סיבת המוות של דיאגילבה אינה ברורה).
בין השנים 1987-1986 התחילה דיאגילבה להופיע עם שיריה במועדוני הנוער ובהופעות ביתיות.
ב-1986 נפטרה גלינה, אמה של דיאגילבה, ממחלת הסרטן.
באפריל 1987 הכירה את זמר הפּאנק יגור לטוב, אשר השפיע רבות על המשך הקריירה שלה.
בהתחלה ניסתה דיאגילבה להשתלב בלהקת האנרכו-פאנק המפורסמת שלו "גרז'דנסקאיה אובורונה" ("ההגנה האזרחית"), ולבסוף הופיעה עם להקתו ועם לטוב הן כחברת הלהקה והן לחוד כזמרת אורחת.
לטוב נחשב למעצב ובעל השפעה על הסגנון הייחודי של דיאגילבה, אך יש כאלה שטוענים שגם התערב בבחירות האמנותיות של דיאגילבה וגרם לה להעדיף את הצליל האלקטרוני הנוקשה, בעוד שההעדפה הטבעית שלה היה סגנון רך יותר ואקוסטי.
בתחילת 1988 הקליטה דיאגילבה את אלבומה הראשון כסולנית "נה פולוז'נו!" ("נאסר!").
בהמשך השנה הוציאה דיאגילבה את אלבומה השני, שהוקלט בהופעה חיה.
בין השנים 1990-1988 הופיעה דיאגילבה יחד עם לטוב ולהקתו ברחבי ברית המועצות והייתה פופולרית בזכות עצמה.
בסופו של דבר, כבשה הזמרת גם את שני המעוזות החשובים מבחינת הרוק הסובייטי - מוסקבה ולנינגרד.
עם זאת ולמרות ההצלחה, דיאגילבה סירבה לשתף פעולה עם הממסד ולהוציא תקליט בחברת "מלודיה" הממלכתית.
ב-1989 החלה דיאגילבה שוקעת באנהדוניה, לאחר ששמעה ולמדה אודות המושג והתסמונת, קישרה אותה לטרגדיות שאירעו בחייה והשפעתן עליה, וראתה בה כסובלת ממנה, כאחת שאין לה היכולת לחוות הנאה.
בעקבות זה היא הקליטה את השיר "אנהדוניה" והוציאה אלבום בשם זה.
ב-1990 נפרדו דרכיהם האמנותיות והאישיות של דיאגילבה ולטוב.
לאחר הפרידה שקעה דיאגילבה גם בדיכאון ונשארה במצב נפשי קשה עד מותה המסתורי.
בתחילת 1991 חזרה דיאגילבה לנובוסיבירסק.
ב-9 במאי עזבה את הבית ונעלמה.
לדברי חלק ממכריה, כמה מהם קיבלו ממנה גלויות פרידה ב-10 במאי, אך הדבר לא הוכח רשמית.
ב-17 במאי, 8 ימים לאחר שנעלמה, נמצאה דיאגילבה ללא רוח חיים על ידי דייג בנהר איניה, במרחק של עשרות קילומטרים ממקום היעלמותה.
בחקירה לאחר המוות הוכח שדיאגילבה מעדה ונפלה אל הנהר, אך המשטרה לא הצליחה להגיע למסקנה ברורה האם דיאגילבה מתה בתאונה או שהתאבדה.
גרסה נוספת טוענת שדיאגילבה נרצחה, כיוון שבריאותיה לא נמצאו מים (דבר המעיד שכנראה דיאגילבה מתה עוד לפני שנפלה אל הנהר), גולגולתה הייתה שבורה וכן מכיוון שנמצא פצע בעורפה, שכנראה צורתו דומה לצורת פצע מכדור אקדח.
גם לגרסה זו אין הוכחות רשמיות ועד היום נשארה תעלומה זו בלתי מפוענחת.
יומיים לאחר מציאת גופתה, נקברה דיאגילבה בעיר מולדתה נובוסיבירסק, ב-19 במאי.
עם הזמן הפך קברה של דיאגילבה למקום עלייה לרגל.
דיאגילבה נחשבת לפורצת דרך בתחום הרוק הנשי בברית המועצות.
אף על פי שמוכרים והוקלטו רק 29 מהשירים שכתבה בעצמה (לא כולל גרסאות כיסוי, ביצוע שירים של אחרים ושירי עם שהקליטה), מדובר ביוצרת שעיצבה דור שלם.
את רוח התקופה ההיא, של סוף שנות ה-80, הגדיר אלכסנדר בשלצ'ב כ"תקופת הפעמונים".
גם הדימוי הזה קשור בעקיפין לדמותה של דיאגילבה אשר לעיתים ניגנה בפעמונים בהופעות של אחרים.
שיריה של דיאגילבה זוכים לפופולריות רבה גם כיום, גם בגרסאות המקוריות וגם בגרסאות הכיסוי.
בשנת 2007 הקליטה אלינה סימון, זמרת אמריקאית ממוצא רוסי, אלבום בשם "Everyone is Crying Out to Me Beware" אשר מורכב מגרסאות כיסוי לשיריה של דיאגילבה.
רוב שיריה של דיאגילבה עסקו בדיכאוניים, כאב, בדידות, בגידות וכעס.
לחייה האישיים של דיאגילבה, שהייתה אדם מכונס, דיכאוני ואנהדוני, הייתה השפעה רבה על שיריה המקוריים.
1988 - "דקלסירובנים אלאמנטם" ("לאלמנטים הלא מוגדרים")
1988 - הופעה חיה בעיר קורגן
1990 - "יאנקה וגרז'דנסקאיה אובורונה בהופעה חיה במוסקבה"
בשנת 2009, לאחר מותו של יגור לטוב מאי ספיקת לב ב-19 בפברואר 2008, הוציאו במוסקבה את כל ההקלטות של דיאגילבה בארבעה דיסקים.
את הגרסה הכין לטוב עוד בשנת 2007, וסיים את העבודה זמן קצר לפני מותו.
יאסואו יאמאדה (ביפנית: 山田康雄; ) היה שחקן, קומיקאי וסאייו יפני.
נודע כמדבב דמותו של הגנב ארסן לופן השלישי מסדרת האנימה הפופולרית "לופן השלישי".
יאמאדה, יליד טוקיו, עזב בצעירותו את הפקולטה לספרות באוניברסיטת ואסדה והחל לשחק בהצגות, בתוכניות טלוויזיה ובתוכניות רדיו.
הוא דיבב את הדמות של לופן החל מעונתה הראשונה של הסדרה ב-1971, וכשהעונה השנייה שודרה ב-1977, שדרג את קולו של לופן תוך כדי שימוש באינטונציות ואלתורים משלו.
כתוצאה מכך קיבלה הדמות של לופן השתקפות חזקה לאישיותו והסדרה צברה פופולריות.
ב-1995, בזמן הפקת סרט האנימה של "לופן השלישי", "לופן השלישי: שלום, נוסטרמדוס" (ルパン三世 くたばれ!ノストラダムス), התמוטט יאמאדה ואיבד את הכרתו כתוצאה משטף דם במוח.
הוא הובהל אל בית החולים, שם נפטר ב-19 במרץ.
הסרט שהוקרן חודש לאחר מותו הציג בסופו הקדשה לזכרו.
אחרי מותו קיבל הבדרן היפני קאניצ'י קוריטה את תפקיד הדיבוב של לופן, כפי שביקש יאמאדה עוד בחייו, ועד היום הוא מדבב את קולו של לופן.
יאנקי הוא כינוי לאדם ממוצא מסוים, לרוב מהמדינות הצפון-מזרחיות של ארצות הברית, בעיקר מניו אינגלנד, ובפרט לצאצא של המתיישבים הבריטיים במדינות אלו.
השימוש הראשוני במונח "יאנקים" כוון כלפי התושבים ממוצא אנגלי שהתגוררו בניו אינגלנד.
כך למשל בספרו של מארק טוויין "יאנקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור".
לעיתים משתמשים במושג זה כלפי אנשים ממוצא בריטי-אמריקני, אף שאינם מארצות הצפון ההיסטורי.
מקורו של הביטוי אינו ידוע בוודאות, אף שישנן כמה השערות בנוגע לכך.
על פי אחת הטענות, השימוש הידוע הראשון בכינוי "יאנקי" מיוחס לגנרל הבריטי ג'יימס וולף, שכינה בכינוי זה בשנת 1758 את תושבי שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה.
בעת מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, כשפיקד הגנרל על חיילים ממושבות אלו אמר: "העמדות שלי כה מבוצרות, שאני יכול לספק לך שתי פלוגות של יאנקים, ואף יותר".
יאסברן (בהונגרית: Jászberény) היא עיר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בהונגריה, על נהר זאג'בה, יובל של הנהר טיסה, כ-80 ק"מ ממזרח לבודפשט.
ממצאים ארכאולוגיים מהאזור שסביב יאסברן מקורם בעם נוודים מתקופת האבן והם מתוארכים ל-18,500 שנה לפני זמננו.
בחפירות באזור, שנועדו להתחקות אחר ממצאים שהשתייכו לציידים-לקטים מתקופת האבן התיכונה באירופה, נמצאו שרידי יישובים.
בתקופה זו החלה התחממות אזורית והצמחייה עברה אבולוציה והפכה מיערות מחטניים ליערות נשירים.
בתקופה זו ומאוחר יותר, וייתכן שעקב לחצי הסביבה, הפכו הנוודים ליושבי קרקע וחקלאים.
הם נטעו צמחייה ובייתו בעלי חיים.
יש המשערים שהם מהראשונים באירופה שעשו זאת.
לפני כ-8,000 שנה כבר התקיימו יישובי קבע לאורך הנהר זאג'בה.
לפני כ-5,000 שנה החלו להתיישב באזור מתיישבים ששלטו באמנות יציקת הברונזה.
יש עדויות להתיישבות של קלטים באזור במאות ה-4 וה-3 לפני הספירה.
ביצורים מתקופת האימפריה הרומית (מהמאה הראשונה והשנייה לספירה) נמצאים באזור.
האזור היה חלק מהלימס הרומי בצפון מזרח אירופה.
יישובו מחדש של המקום החל ב, בתקופת שלטונו של המלך בלה הרביעי.
לפי מחקרים בלשניים, בקרב תושבי האזור היו השפעות הודו-איראניות וטורקיות.
במאה ה-15 נבנתה במקום כנסייה, ובמאה ה-16 היה האזור נתון להתקפות האימפריה העות'מאנית, שאף שלטה באזור היישוב יאסברן עד תחילת המאה ה-18. אז עבר האזור לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, שאפשרה למסדר הטבטוני לשלוט במקום.
השלטון האוסטרו-הונגרי נמשך גם בעת המרד הכושל של פרנץ ראקוצי בתחילת המאה ה-18. לאחר מכן קנו תושבי האזור מהמלכה מריה תרזה זכויות יתר בתחומי המסחר והדיור.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הואץ פיתוחה התעשייתי של יאסברן, שעד אז התאפיינה בתוצרת חקלאית.
עקב כך התפתחו המסחר והתעסוקה בעיר, ועלתה רמת החיים של תושבי העיר.
בעיר משחקת קבוצת הכדורסל יאסברני KSE שמשחקת בליגת העל ההונגרית בכדורסל.
בינואר 1941 נמנו ביאסברן 574 תושבים יהודים, רובם נאולוגים.
ב-1938 התחזקו הציונים בעיר עקב החקיקה ההונגרית האנטישמית, וגברה הפעילות הציונית.
ב-1942 גויסו יהודים לשירות העבודה ורבים מהם נספו בטרנסניסטריה ובבור.
במרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה, ובמאי רוכזו יהודי העיר וסביבתה, ביניהם גם יהודי יאסלדאן בגטו שהוקם ביאסברן.
ביוני הועברו יהודי הגטו לנקודת איסוף ושילוח, משם נשלחו, עם 8,000 יהודים אחרים, למחנה ההשמדה אושוויץ.
מיהאי סקיי מקודם ספגטנר- (1901 – 1963) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי (בס) זוכה פרס קושוט.
לאסלו היי (1891 – 1975) היה כלכלן, דוקטור לרפואה, פוליטיקאי, שר בממשלת הונגריה.
יאס-נאג'קון-סולנוק (בהונגרית: Jász-Nagykun-Szolnok) הוא מחוז בחלק המרכזי של מזרח הונגריה.
מצפון הוא גובל במחוזות הווש ובורשוד-אבאוי-זמפלן, ממערב ומדרום-מערב במחוזות פשט ובאץ'-קישקון, מדרום ומדרום-מזרח במחוזות צ'ונגראד-צ'נאד ובקש וממזרח במחוז היידו-ביהר.
בירת המחוז היא העיר סולנוק.
במחוז 22 ערים, ובסך הכול 78 יישובים.
מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) ונופו העיקרי הוא מישורי.
נהר הטיסה חוצה אותו מצפון-מזרח לדרום-מערב.
אדמתו הפוריה ומזג האוויר הנוח בו, הפכו את החקלאות לענף המרכזי בכלכלת המחוז.
גידולי השדה העיקריים הם: חיטה, תירס, אורז וחמניות.
כמו כן מפותחים ענפי הבקר והצאן.
יאנר דג (באזרית: Yanar Dağ, "ההר הבוער") הוא אתר גז טבעי שבו אש בוערת ללא הפסק.
האתר נמצא לרגלי הים הכספי ובקרבת באקו בירת אזרבייג'ן (הנקראת גם "ארץ האש").
הלהבות בוקעות מהאדמה לגובה של 3 מטרים מבקעים וחריצים בתחתית ההר.
שלא כמו בהרי געש בוציים, להבות יאנר דג בוערות בקביעות יחסית שכן מוזרם אליהן גז באופן רציף מתחת לפני השטח.
טוענים שהאש במקום הוצתה על ידי רועה צאן בשנות החמישים, וכך במקרה התגלה מאגר הגז.
מהאתר לא נפלטים נוזלים או בוץ לעומת אתרי גז ואתרים חמים אחרים בקרבתו.
להבות יאנר דג אינן מפסיקות לבעור לעולם.
מסביב למדורת אש זו ניתן להריח את הגז הנידף מן הארץ.
הלהבות בוקעות מחריצים באבן החול ומגיעות לגובה של 3 עד 10 מטרים.
חומר הבעירה של האש הנצחית באתר הוא גז טבעי שעולה מעלה ובוקע מן האדמה.
גם את הנחלים הזורמים בקרבת יאנר דג ניתן להצית.
באזרית הם נקראים "יאנר בולק" (מעיינות בוערים).
קיימים מספר נחלים כאלה באזור יאנר דג והמקומיים רוחצים בהם.
אלכנסנדר דיומא, באחד ממסעותיו לאזור, תיאר אש דומה שראה במקדשי האש של דת זרתוסטרא.
ישנו קומץ קטן של "הרי אש" בעולם ורובם נמצאים באזרבייג'ן.
המדינה עשירה במאגרים של גז טבעי באדמה, וישנים אתרים בשטחה בהם אש בוערת עוד מהעת העתיקה.
גם מרקו פולו שביקר באזור בזמנו תיעד אש בוערת ללא הפסקה בשטח המדינה.
הגורם שהוצע כהסבר לתופעת יאנר דג הוא מאגר בלתי נדלה של פחמימנים באדמה.
חוץ מיאנר דג, קיים אתר נוסף של אש נצחית באזרבייג'ן שנקרא "מקדש האש" והוא נמצא בקווקז הגדול.
באזרית שם המקדש הוא "אטשגס" ומשמעותו "מקדשי האש".
הלהבות של מקדש האש כבו בעבר, וכיום בתור אטרקציה תיירותית מדליקים אותם בעזרת גז לא טבעי.
לעומתם, להבות יאנר דג מעולם לא כבו והגז המלבה אותן הוא אך ורק גז טבעי.
"יָאסוֹ" הוא שיר של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי באירוח עדן בן זקן וסטפן לגר.
השיר הופץ ב-15 בינואר 2019 ובשבוע הראשון לאחר יציאתו צבר השיר כ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר יצא כסינגל השישי מתוך אלבומה הרביעי של בן זקן, חיים שלי.
השיר נקרא על שם קריאת השמחה היוונית "יאסו".
בשיר מוזכרים מאפיינים מהתרבות והמיתולוגיה היוונית בהם, טברנה, בוזוקי, אוזו, פגסוס, אפרודיטה וכן מנהג שבירת הצלחות .
כמו כן מוזכרים מקומות ביוון ובהם, סלוניקי, האולימפוס ומיקונוס.
זה השיר הרביעי של סטטיק ובן אל אשר עוסק בקונספט של מדינה או תרבות מסוימת, אחרי "טודו בום" מברזיל, "נמסטה" מהודו ו"קאוואי" מיפן.
הפקת הקליפ כללה ארבעה סטים, סט לכל אמן, כשהעיצוב יוצר בעבודת יד על ידי אנשי וידאו ארט.
מי שביים את הקליפ הוא הבמאי הקבוע של סטטיק ובן אל – רומן בוצ'אצקי.
עם יציאתו, גולשים רבים הגיבו כי הקליפ דומה לקליפ לשיר "Taki Taki" של די ג'יי סנייק, סלינה גומז, אוזונה וקארדי בי.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-34 מיליון צפיות ביוטיוב.
יאנסה פרמיסל (בצ'כית: Jansa Premysl); היה רופא שיניים צ'כי, שהוכר כחסיד אומות העולם על הצלת יהודים בתקופת השואה .
רופא השיניים ד"ר יאנסה היה נשוי לאישה יהודיה ואב לבן.
ד"ר יאנסה היה מכר של אריך קולקה.
בינואר 1945 בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, בשעה שאריך קולקה נמלט יחד עם בנו אוטו מאושוויץ בעת פינוי המחנה, קיבלו השניים מחסה בלילה הראשון בביתו של יאנסה בעיר ולשבקה מזיריצ'י .
אשתו היהודייה של יאנסה גורשה זמן קצר לפני כן לטרזיינשטט, והוא חשש שבהמשך ייקחו ממנו גם את בנו בן ה-13. יאנסה היה נשוי בנישואי תערובת מדרגה ראשונה, ולכן גם הוא היה חשוד בעיני הגסטפו.
כשאריך ואוטו הגיעו לביתו בחשיכה, יאנסה הכניסם למטבח ביתו, נתן להם אוכל חם, אפשר להם להתרחץ ולהחליף את בגדיהם בבגדים שלו ושל בנו.
לאחר מכן הוביל אותם למקום מסתור בביתן סגור ומוגן מפני קור, שהיה בחצר ביתו.
ד"ר יאנסה היה מוכן להמשיך ולהסתיר את השניים, אך אריך בחר להמשיך ולמצוא מקום מסתור בקרבת עיר הולדתו.
העזרה שהגיש ד"ר יאנסה לאריך ובנו והמקלט שסידר להם בלילה הראשון לבריחתם סייעו להם להתאושש והחזירו להם את כוח הרצון לחיות.
בשנת 2013 פנה בנו של ד"ר יאנסה אל פרופ' אוטו דב קולקה בבקשה למסור עדות לגבי פעולת ההצלה של אביו.
ב-7 באוקטובר 2014 הוכר ד"ר פרמיסיל יאנסה כחסיד אומות העולם.
ב-13 בינואר 2015 נשלח מכתב לבנו פטר, המודיע לו על ההכרה באביו כחסיד אומות העולם.
הטקס התקיים בשגרירות ישראל בפראג צ'כיה.
ביד ושם הוסף שמו של יאנסה לקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
יאנקי (בספרדית: Yankee) היא סדרת דרמה מקסיקנית בשפה הספרדית משנת 2019, שנוצרה על ידי דייגו אנריקה אוסורנו בכיכובם של פבלו לייל, חוליו קאסאדו, סבסטיאן פראט וג'אנה ראלוי.
העלילה סובבת סביב מלקולם מוריארטי, יזם צעיר מאריזונה שנמצא במנוסה מהמשטרה עקב פגיעה בשוטר.
הוא חוצה את הגבול מארצות הברית למקסיקו ומסתבך בעסקי הסמים בטכנולוגיה מודרנית והופך להיות מקורבם האמריקני של קרטלי הסמים המקסיקנים במלחמתם ב.
העונה הראשונה הועלתה לשרתי נטפליקס ב-14 ביוני 2019.
העונה הראשונה בת 25 פרקים הוקרנה בבכורה בסטרימינג נטפליקס ב-14 ביוני 2019.
יאנקי באיטון הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1942 בבימויו של נורמן טאורוג, עם מיקי רוני, פרדי ברת'ולומיו ופיטר לופורד בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על תלמיד בקולג' אמריקאי שעובר ללמוד באיטון קולג' היוקרתי בבריטניה ומתקשה להסתגל לחוקים הנוקשים שם.
למרות השם של הסרט, הוא צולם כולו בארצות הברית בגלל המצב במלחמת העולם השנייה.
טימותי (טים) דניס (מיקי רוני) לומד בקולג' באוניברסיטת נוטרדאם היוקרתית בארצות הברית.
הוא מצטיין במשחק הפוטבול ומאמנו חוזה לו עתיד מזהיר במשחק זה כמו לאביו המנוח.
אימו ויניפרד נמצאת בלונדון ומודיעה לו ולאחותו כי היא עומדת להתחתן עם רוג'ר קרלטון, אלמן עשיר, ומבקשת שטים ואחותו ג'יין יעברו לגור איתם.
טים נפרד בצער מחבריו ונוסע עם אחותו וידידתו פלוסי (טינה ת'אייר), באונייה קווין מרי.
בבריטניה הם נפגשים עם האם והאב החורג שמודיע לטים כי יתחיל ללמוד באיטון קולג' יחד עם בנו פיטר (פרדי ברת'ולומיו).
טים לא מסתגל ללבוש ולנהלים באיטון ומתנגש מדי פעם עם התלמידים ובראשם פרדי (פיטר לופורד).
הוא לא מקבל את הזובור שעושים התלמידים הוותיקים לחדשים וכן גם לעונש המלקות.
הוא לוקח תחת חסותו את התלמיד הצעיר והקטן "אינקי".
בעת נשף שנערך בבית ההורים הוא רוצה לעשות רושם על פלוסי ומשחרר ללא רשות את סוס המירוץ "לוחם".
הסוס דוהר, שובר את רגלו ורוג'ר קרלטון נאלץ להרוג אותו ביריית אקדח.
רוג'ר לא נוזף בו אך טים נכנס לדיכאון בגלל זה, אורז את חפציו ורוצה לחזור לארצות הברית.
רוג'ר תופס אותו ברגע האחרון ובשיחה ארוכה משכנע אותו להישאר.
טים חוזר לאיטון וחל מהפך בהתנהגותו.
הוא הופך לתלמיד שקדן וחרוץ ומצטיין במשחק רוגבי שהחליף את הפוטבול.
פרדי מחזר אחרי פלוסי וכדי להרשים אותה הוא גונב את הרכב של המחנך (אדמונד גוון) ונוסע עם פלוסי לבר כדי להשתכר.
פיטר מבחין בו וגם טים שמוצא מטפחת של פיטר וחושב שהוא הגנב.
פיטר משתכר ב-Willow Club ופלוסי חוזרת לבדה במונית.
פרדי השיכור נוהג בפזיזות והרכב מתהפך.
המחנך משוכנע שטים הוא הגנב והוא לא מכחיש כי הוא חושב שפיטר הוא האשם.
אחותו ג'יין וילדים נוספים מגיעים לרכב ההפוך ומוצאים שם תפריט של ה- Willow Club.
הם מזעיקים את טים וילדים נוספים שמגיעים לבר ומבקשים מהעובדים שיגיעו לזהות את מי שביקר שם.
העובדים מסרבים והילדים מתנפלים עליהם ומכריחים אותם בכוח לנסוע איתם לאיטון.
הם מזהים את פרדי שמגורש מאיטון וטים זוכה במקום ראשון בריצת משוכות.
כעת טים מרוצה, נבחר להיות בראש התלמידים בעוד שפיטר עומד לעבור לאוניברסיטת נוטרדאם בארצות הברית.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמיקי רוניטימותי "טים" דניסתלמידפרדי ברת'ולומיופיטר קרלטוןתלמידפיטר לופורדרוני קנווילתלמידאדמונד גווןמר ג'סטיןמחנךאיאן הנטררוג'ר קרלטוןאבא של פיטרמרתה לינדןויניפרד דניסאמא של טיםג'ואניטה קוויגליג'יין דניסאחותו של טיםריימונד סברןאינקיתלמיד קטןטינה ת'איירפלוסיידידה של טים
גנרל יָאסוּגִ'י אוֹקָאמוּרָה (ביפנית: 岡村 寧次; 15 במאי 1884 – 2 בספטמבר 1966) היה מבין החשובים והמשפיעים במנהיגי הצבא היפני הקיסרי בזמן מלחמת סין–יפן השנייה והמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
פיקד על מבצעים כגון הקרב על ווהאן, הקרב הראשון על צ'אנגשה ומבצע איצ'י-גו.
לאחר כניעת האימפריה היפנית הוא הועמד לדין בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק ונמצא נקי מאשמה.
מאוחר יותר שימש כיועץ צבאי לרפובליקה הסינית במהלך מלחמת האזרחים הסינית ומאוחר יותר לאחר נסיגתה אל טאיוואן.
יאסוג'י אוקמורה נולד בטוקיו, האימפריה היפנית בתקופת מייג'י.
הוא למד באוניברסיטת ואסדה בשנת 1897, בבית הספר הצבאי לצעירים של טוקיו ובבית הספר לצעירים המרכזי של הצבא היפני הקיסרי בשנת 1898. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית משנת 1900 עד 1904.
בראשית שנות העשרים של המאה העשרים היה מדריך באקדמיית הצבא היפנית והיה אחראי על הצוערים הסיניים והמועמדים לקצונה במשך כמה שנים.
בתפקיד זה ערך היכרות אישית ומקצועית עם כמה קצינים בכירים עתידיים בצבא סין, שבעתיד יילחמו כנגדו במלחמת סין–יפן השנייה.
הוא הוצב בסין כסגן ראש המטה של צבא המשלחות בשנגחאי וצבא קוואנטונג בין השנים 1932–1933. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל בשנת 1936 ומונה למפקד האוגדה השנייה של חיל הרגלים היפני.
בשנת 1938 מונה למפקד הארמייה ה-11 והשתתף במספר קרבות בסין, בכללם קרבות מפתח כמו הקרב על ווהאן, הקרב על נאנצ'אנג והקרב הראשון על צ'אנגשה, בו הפסיד הצבא היפני לראשונה לכוחות הסינים.
באפריל 1940 הועלה לדרגת גנרל, ואחרי שלושה חודשים מונה למפקד כוח אזור צפון סין.
בדצמבר 1941 החל אוקמורה להשתמש בטקטיקת האדמה החרוכה.
כתוצאה משימוש בטקטיקה זו, חייליו של אוקאמורה היו אחראים להריגתם של למעלה משני מיליון סינים, בעיקר לוחמי גרילה אשר פגעו בהתקדמות היפנית בחביי ובשאנדונג.
בשנת 1944 היה אוקאמורה למפקד הארמייה השישית במהלך מבצע איצ'י-גו.
מאוחר יותר באותה השנה מונה למפקד צבא המשלחות בסין.
בסוף מלחמת העולם השנייה ייצג אוקאמורה את יפן בטקס כניעת האימפריה היפנית הרשמי בנאנג'ינג ב-9 בספטמבר 1945. הוא קיבל הוראה להיכנע ב-15 באוגוסט וחמישה ימים לאחר מכן הורה לכלל היחידות בפיקודו לשתף פעולה עם צבא הלאומנים הסינים ולהתנגד לכל פעילות של המפלגה הקומוניסטית של סין.
למרות השימוש בכלי נשק כימיים במהלך המלחמה וההרג חסר ההבחנה של אזרחים סינים, אוקאמורה לא הואשם בפשעי מלחמה כלשהם, שכן היו אלו פקודות שקיבל מהממונים עליו.
לאחר שנמצא חף מפשע, מינה אותה מנהיג הקוומינטנג, צ'יאנג קאי שק כיועץ צבאי.
אוקאמורה שימש בתפקיד זה למשך 10 שנים לפני שחזר ליפן ובתפקידו תרם לצבא הלאומי המהפכני במהלך מלחמת האזרחים הסינית, משבר מצרי טאיוואן הראשון ומשבר מצרי טאיוואן השני.
יַאַנְקוּ ווֹקוֹטִיץ' (סרבית בכתב קירילי: Јанко Вукотић; 18 בפברואר 1866 – 4 בפברואר 1927) היה גנרל בצבא נסיכות מונטנגרו וממלכת מונטנגרו.
שירת בצבא מונטנגרו במהלך מלחמות הבלקן ומלחמת העולם הראשונה.
בין השנים 1913–1915 הוא שירת בתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו תחת ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו.
לאחר המלחמה שירת בקבינט הצבאי של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
יאנקו ווקוטיץ' נולד למשפחת אצולה בנסיכות מונטנגרו (מדינת חסות של האימפריה העות'מאנית) בשנת 1866. משפחתו הייתה מקורבת למשפחת המלוכה של מונטנגרו אשר באותה העת הונהגה בידי ניקולה הראשון, נסיך מונטנגרו.
מונטנגרו הפכה נסיכות ריבונית בשנת 1878 לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית ולאחר שהתחנך באקדמיה צבאית במודנה, ממלכת איטליה, התגייס ווקוטיץ' לחיל הרגלים של נסיכות מונטנגרו.
בשנת 1902 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ובשנת 1910 הועלה לפיקוד על דיוויזיית החי"ר הראשונה.
מאז 1905 שירת ווקוטיץ' בתור חבר במועצת המלחמה העליונה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת הבלקן השנייה הפך לראש המטה הכללי של צבא מונטנגרו והפך מקורב לממשל של ממלכת מונטנגרו וניקולה הראשון בראשו.
ווקוטיץ' החל בקריירה פוליטית בעוד המשיך לשרת בצבא.
בשנת 1913 הוא מונה לראש ממשלת מונטנגרו בעודו משרת בתפקיד ראש המטה הכללי של הצבא.
עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה, משבר יולי הביא את האימפריה האוסטרו-הונגרית להכריז מלחמה על ממלכת סרביה.
בתגובה, ממלכת מונטנגרו הכריזה מלחמה על אוסטרו-הונגריה והסדירה את מעמדה לצד מדינות ההסכמה.
ווקוטיץ' יצר קשרים עם מפקדים צבאיים בצבא הסרבי.
ווקוטיץ' לא הצליח למנוע את קריסת המערכה על סרביה במלחמה אל מול הצבא האוסטרו-הונגרי וצבא הקיסרות הגרמנית והוא הודח מתפקיד ראש הממשלה עקב זאת.
במהלך נסיגת הממשל הסרבי והמונטנגרי אל עבר נסיכות אלבניה פיקד ווקוטיץ' על צבא מונטנגרו והצליח להאט את התנועה של מעצמות המרכז דרומה במהלך הקרב על מויקובאץ.
למרות ניצחונותיו הצבאיים היה על ממשלות סרביה ומונטנגרו לסגת אל איטליה דרך הים האדריאטי.
ווקוטיץ' נותר באיטליה עד לסוף מלחמת העולם הראשונה.
לאחר הקמתה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מתוך בוסניה, ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו וקרואטיה, שב ווקוטיץ' לממלכה החדשה והפך לחבר במועצת המלחמה של אלכסנדר הראשון, מלך היוגוסלבים החדש.
ווקוטיץ' המשיך לשרת בתפקידי פיקוד בחיל הרגלים עד שנת 1926 כאשר יצא לגמלאות.
שנה מאוחר יותר הוא נפטר בבלגרד, הבירה של הממלכה.
יאנקמאיטיש (בהונגרית: Jánkmajtis) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר סומש שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1950 לאחר איחוד שני כפרים יאנק (Jánk) ומאיטיש (Majtis)
יהודים החלו להתיישב ביאנק במחצית השנייה של המאה ה-18, בחסותו של בעל האחוזה המקומית.
רובם התפרנסו ממסחר ובית המרזח המקומי היה בבעלות יהודית.
לקהילה היה בית כנסת, שני בתי עלמין ומקווה.
בשוחט ובמלמד ובשאר שירותי הדת של הקהילה נעזרו גם הכפרים הסמוכים מאיטיש, קישנמן וצ'גלד.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1867 הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
והחל משנת 1885 הפכה הקהילה להיות כפופה לקהילת פהרגיארמט.
עם החלת "החוקים היהודיים" שהיפלו את היהודים לרעה נקראו יהודים ביאנק לבדיקה מחודשת של אזרחותם.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו כמה צעירים יהודים לעבודות כפייה לעזרת הצבא ההונגרי, ובקיץ 1941 נשלחו לחזית אוקראינה, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים.
במסגרת מפקד קהילות הונגריה שלח ראש הקהל בקהילה בשנת 1944 מכתב על מצב יהודי הקהילה, שם מסר שכל יהודי הקהילה עניים ואין להם רכוש משותף, והם מסתמכים בעיקר על פהרגיארמט.
באביב 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי יאנק לגטו מאטסלקה, שם רוכזו כ-17,000 יהודי המחוז.
כעבור זמן מה שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר רק תשעה יהודים ששרדו.
יהודים חיו במאיטיש בתקופות זמן שונות ואת שירותי הדת הם קיבלו מיאנק או מקהילת פהרגיארמט.
יאסארוקסאלאש (בהונגרית: Jászárokszállás) היא עיירה במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, בנפת יאסברן, הונגריה.
היישוב ממוקם באזורים הצפוניים ביותר של מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, באזור כפרי שטוח, 17 ק"מ צפונית-מזרחית ליאסברן.
נחל ג'נג'ש זורם בפאתי היישוב.
ניתן להגיע ברכבת על MÁV קו הרכבת 86 (ואמושגיירק - אויסאס - סולנוק).
תחנת הרכבת ממוקמת בין ואמושגיירק לבין יאסדוז'ה.
דיולה קוציאן (1847-1896), הפקיד הפטריוט המקומי של יאסארוקסאלאש, קבע ביצירתו "העבר וההווה של יאס - ארוקסאלאש", כי "היסודות של ארוקסאלאש דאז הונחו על ידי היאסים שיושבו במקום בשנים 1084–1085 על ידי המלך לאסלו הקדוש (לאסלו הראשון, מלך הונגריה)".
(היאסים היו קבוצה אתנית דוברת שפה הודו-איראנית.
האוסטים החיים בקווקז כיום הם קרובי משפחה של היאסים).
הספרות המאוחרת כבר לא קיבלה את התזה הזו, אלא חיפשו את מקור הקמת היישוב במאה ה-14. קוציאן התייחס לשנת 1313 כאל האזכור הכתוב הראשון של ארוקסאלאש.
1879 הייתה שנה חשובה בתולדות היישוב, כאשר יאסארוקסאלאש הפכה לעיר עם מועצה מסודרת.
ראש העיר הראשון שלה היה אלאיוש מוצר (1819–1889).
הרפורמטורים המקומיים נלחמו למען שימור דרגת העיר, אך בעלי הקרקע העשירים ביותר במקום פרקש יוז'ף מאגם בלטון ואנטל פטש מקצ'קמט חשבו שהעומס הכספי גדול מדי עבור היישוב ובשנת 1886 ארוקסאלאש הפך בחזרה לכפר גדול.
עם זאת, המחלוקת נמשכה גם אחרי 1911, לאחר מותם של רוב המשתתפים בוויכוח.
הפונדק Külső Inn נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-18 ביאסארוקסאלאש (Széchenyi út 104)
הכנסייה הרומית-קתולית של השילוש הקדוש ביאסארוקסאלאש נבנתה בין 1761 ל-1767
בית העירייה נבנה בשנת 1863 בסגנון רומנטי
בית יאס 1882 - תערוכה אתנוגרפית קבועה קבועה (Széchenyi út 31)
פסל הגיבורים לזכר קורבנות מלחמת העולם הראשונה (1924)
פסל מעוקב "פסל איגנץ שוימושי" 1971
אבן זיכרון למלחמת העולם השנייה - האנדרטה הראשונה במדינה הוקמה ביאסארוקסאלאש ב-29 באוקטובר 1988.
איגוד הדייגים של העובדים יאסארוקסאלאש, שנת ייסוד: 1948, http://www.peresto.hu, נשיא: ז'ולט קסב
ינה בלשה (במקור יעקב שוויגר, 1859 – 1926) היה שחקן יהודי-הונגרי.
פרנץ דונאט (1913 – 1986) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, היסטוריון חקלאי, פובליציסט, חבר האספה הלאומית והפרלמנט.
יאנקי בחצר המלך ארתור (באנגלית A Connecticut Yankee in King Arthur's Court) הוא סרט מוזיקלי קומי אמריקאי משנת 1949 בבימויו של טאי גארנט, עם בינג קרוסבי ורונדה פלמינג בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן רופף על הרומן "יאנקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור" של מארק טוויין משנת 1889. הבסיס דומה - עלילה דמיונית על אדם מקונטיקט נקלע לממלכתו של המלך ארתור בשנת 528 ומלמד אותם דברים שלא ידעו.
הפסקול המוזיקלי הוא של ויקטור יאנג והשירים הולחנו על ידי ג'ימי ון הויזן למילים של ג'וני ברק מהם התפרסם השיר "עסוק בלעשות כלום" (""Busy Doing Nothing").
בשנת 1912 מבקר הנק מרטין (בינג קרוסבי), נפח מקונטיקט, בטירת פנדרגון באנגליה שם יש מוזיאון לאבירי השולחן העגול הוא רואה תמונה גדולה על הקיר של ליידי אליסנדה ונפגש עם בעל המקום לורד פנדרגון (סר סדריק הרדוויק) ומספר לו סיפור מוזר על היכרותו עם הליידי הזאת.
שנה לפני כן הוא רכב על סוס בגשם שוטף, נפל ממנו ואיבד את הכרתו.
כשקם ראה לידו אביר מכוסה בשריון שהודיע לו כי שמו הוא סגרמור (ויליאם בנדיקס) וכי השנה היא 528 והוא נמצא על אדמתו של המלך ארתור.
הוא מוביל אותו לחצר המלך ארתור ושם הוא נעצר כזר שחדר לממלכה.
נגדו פועלים הקוסם מרלין (הנרי וילקוקסון), סיר לוגריס (ג'וזף ויטלה) ומורגן לה פיי (ויריג'יניה פילד).
הנק מראה את יכולתו בהבערת גלימתו של מרלין על ידי מיקוד קרני האור על ידי זכוכית שעונו ואחר כך על ידי הצתת גפרור.
המלך ארתור (סר סדריק הרדוויק) מכיר בכישרונו, נותן לו תואר סר וממנה את סגרמור לעוזרו.
הנק מקים בית מלאכה לתיקון ושיפוץ אביזרי אבירים וגם מייצר אקדח.
הנק מתאהב באליסנדה היפה (רונדה פלמינג) קורא לה אליס ואחר כך סנדי.
אליסנדה מאורסת לאביר האימתני לנסלוט (מרוין ויי) שמזמין את הנק לתחרות הפלה ברומח.
כולם יודעים שלהנק אין סיכוי, הוא אינו מסוגל לעלות על הסוס עם השריון.
הוא מסיר את השריון ומנצח לבסוף את לנסלוט על ידי הפלתו בעזרת פלצור.
הנק מגלה את מצבם הגרוע של נתיני המלך ארתור ומשכנע אותו להתלבש כאדם פשוט ולצאת אתו ועם סגרמור לפגוש את האנשים הפשוטים.
הם יוצאים בשמחה ושרים "עסוק בלעשות כלום".
הם נעצרים ומושלכים לכלא ומועמדים להימכר לעבדות.
הנק מצליח בעזרת מגנט לצוד את המפתח וסגרמור מחסל את השומר.
הם נתפסים ומובלים בתור לעריפת ראשיהם בגרזן בנוכחות העם.
באותו זמן נכבלת אליסנדה בטירת לנסלוט.
כאן קורה נס - הנק מעיין באלמנך ומוצא שבאותו יום בצהרים (21 ביוני 528), יתרחש ליקוי חמה מלא.
הוא מכריז כי בכוחו להחשיך את השמש ואכן זה קורה והאנשים המפוחדים דורשים לשחרר אותם.
בחסות החשיכה הם נמלטים והנק ממהר לטירת לנסלוט, הורג את השומר ומציל את אליסנדה.
כאן נגמר הסיפור של הנק.
לורד פנדרגון מבקש מהנק לפגוש את אחייניתו בחצר והנק פוגש שם אחת הדומה בכל לאליסנדה ושמה סנדי (רונדה פלמינג)...
שם השחקן/יתשם הדמותהערותבינג קרוסביהנק מרטיןרונדה פלמינגאליסנדה/סנדיסר סדריק הרדוויקלורד פנדרגון/המלך ארתורויליאם בנדיקססגרמוראבירמרוין ויימרליןקוסםוירג'יניה פילדמורגן לה פייאחותו של המלך ארתורהנרי וילקוקסוןלנסלוטאבירריצ'רד ובסר גלהאדאבירג'וזף ויטלהסר לוגריסאביר
יאסוג' (בפרסית: بیرجند) היא עיר בפרובינציית כהגילויה ובויראחמד באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.
אזור יאסוג' יושב כבר בתקופת הברונזה.
הממצאים כוללים את גבעות השהידים (המתוארכות לאלף ה-3 לפנה"ס), גבעת חוסראווי מהתקופה האחמנית, האתר העתיק גרד, גשר פטווה ובית הקברות פיי א-חול.
יאסוג' הוא המקום בו אלכסנדר הגדול עם הצבא המוקדוני הסתערו על השערים הפרסיים (Darvazeh-ye Fars), ומצאו דרך ללב הפרסי (331 לפנה"ס).
ב-1990 נוסדה בעיר אוניברסיטה רפואית.
בשנת 2002 נפתח מוזיאון יאסוג' אשר מציג מטבעות, פסלים, כלי חרס וכלי ברונזה ששוחזרו מאתרים ארכאולוגיים מסביב.
יאנק אויגלנה (באסטונית: Janek Õiglane; נולד ב-25 באפריל 1994) הוא אתלט אסטוני, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בקרב עשר.
אויגלנה נולד וגדל ברקוורה שבאסטוניה.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטאלין שבאסטוניה ביולי זכה במדליית ארד בקרב עשר בשיא אישי חדש של 7,945 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט סיים במקום 19 בקרב עשר בתוצאה של 7,581 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם שבהולנד ביולי סיים במקום 12 בקרב עשר בתוצאה של 7,762 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיים במקום רביעי בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8,371 נקודות.
באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ פרש מקרב שבע לאחר ששה מקצועות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיים במקום שישי בקרב עשר בתוצאה של 8,297 נקודות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, פרש מקרב עשר לאחר שבעה מקצועות.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט זכה במדליית ארד בקרב עשר בתוצאה של 8,346 נקודות, אחרי ניקלאס קאול מגרמניה (8,545 נקודות) וסימון איהאמר משווייץ (8,468 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום שישי בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8,524 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני פרש מקרב עשר לאחר ארבעה מקצועות.
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום חמישי בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8,572 נקודות.
"יאנקעלע", הוא שיר שכתב והלחין המשורר והמלחין היידי, מרדכי גבירטיג, בשנות ה-20 של המאה ה-20. גבירטיג נרצח על ידי חייל נאצי ב-4 ביוני 1942.
זהו שיר ערש ששרה אם לתינוק רך, בו היא מדמיינת את עתידו כתלמיד חכם, כסוחר מוצלח וכחתן.
בסוף כל בית, האם מתעוררת מחלומותיה, אל בנה התינוק שבוכה בלילות, מטריד את שנתה בלילות ומרטיב את עצמו כנהר.
יידיש תרגום לעברית שלאָף זשע מיר שױן, יאַנקעלע, מײַן שײנער,
די אײגעלעך, די שװאַרצינקע, מאַך צו;
א ייִנגעלע, װאָס האָט שױן אַלע צײנדעלער
מוז נאָך די מאַמע זינגען אײַ-ליו-ליו.
אַ ייִנגעלע, װאָס האָט שױן אַלע צײנדעלעך
און װעט מיט מזל באַלד אין חדר גײן,
און לערנען װעט ער חומש מיט גמרא,
זאָל װײנען װען די מאַמע װיגט אים אײַן?
אַ ײַנגעלע װאָס לערנען װעט גמרא,
אָט שטײט דער טאַטע, קװעלט און הערט זיך צו,
אַ ייִנגעלע, װאָס װאַקסט אַ תּלמיד-חכם,
לאָזט גאַנצע נעכט דער מאַמען נישט צו רו?
און אַ געניטער סוחר אױך צו גלײַך,
אַ ייִנגעלע, אַ קלוגער חתן-בחור,
זאָל ליגן אַזױ נאָס וױ אין אַ טײַך?
נו, שלאָף זשע מיר, מײַן קלוגער חתן-בחור,
דערװײַל ליגסטו אין װיגעלע בײַ מיר.
ס'װעט קאָסטן נאָך פֿיל מי און מאַמעס טרערן
ביז װאַנען ס'װעט אַ מענטש אַרױס פֿון דיר.שכב לישון, יענקל'ה, יפה שלי,
ילד קט, ששיניו כבר צמחו,
אמא, צריכה לשיר לו, אי לי לו.
ועם מעט מזל, ילך ללמוד בחדר,
ממשיך לבכות לאמא כל הזמן?
ילד קט, שעוד מעט ילמד גמרא,
ילד קט, שיגדל להיות תלמיד חכם,
מטריד ככה את אמא כל הלילה?
ילד קט, שיגדל להות תלמיד חכם,
יַלד קט, בחור חתן חכם,
צריך לשכב רטוב כולו כמו בנהר?
נו, שכב לישון, חתן בחור חכם שלי,
אמא, עוד תשקיע הרבה מאמץ ודמעות,
עד אשר תהפוך להיות בן אדם.
הזמרת סוניה ורונקוב הקליטה את השיר בתקליט 78 סל"ד בשנת 1948.
הזמרת נחמה ליפשיץ הקליטה את השיר בשנת 1957.
הזמר אברהם וילקומירסקי הקליט את השיר בעיבודו של משה וילנסקי, באולפני קול ישראל, בשנת 1959.
השיר הוקלט במיני אלבום של חווה אלברשטיין,"אין יידישע פאלקס-לידער", משנת 1966, ובאלבום הבכורה שלה, "האבן מיר א ניגונדל" מ-1967.
מייק בורשטיין הקליט את השיר באלבום "אברהמ'לה המבריח, משירי גבירטיג בעברית", משנת 1966.
השחקנית-זמרת חנה רוט הקליטה את השיר באלבום "מול חלונך" משנת 1970.
הזמרת שרה גורבי ביצעה את השיר מתוך אלבומה "דאס יידישע ליד פון נעכען אין פון היינט געזונגען" משנת 1979.
הזמר דודו פישר ביצע את השיר מתוך אלבומו "גולדענע לידער", שיצא לאור בשנת 1985.
יָאסוֹן היה הכהן הגדול ביהודה בין השנים 175–172 לפנה"ס.
לאחר מותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס נערכו סדרת מלחמות הידועות בשם מלחמות הדיאדוכים על השליטה בשטחי האימפריה שכבש אלכסדר הגדול.
על פי הסכם בין תלמי הראשון, שליט מצרים התלמיית, לסלאוקוס הראשון שליט האימפריה הסלאוקית, הייתה אמורה קוילה סוריה, שארץ ישראל היא חלק ממנה, להיות תחת שלטון סלאוקוס.
אלא שתלמי בגד בסלאוקוס, ובשנת 301 לפנה"ס סיפח את ארץ ישראל לממלכתו.
כתוצאה מכך נערכה סדרת מלחמות נוספת, הידועה בשם המלחמות הסוריות.
במהלך המלחמה הסורית החמישית, שהסתיימה ב-195 לפנה"ס, כבש אנטיוכוס השלישי מבית סלאוקוס את ארץ ישראל, והיא עברה משליטה תלמית לשליטה סלאוקית.
בשנת 175 לפנה"ס עלה לשלטון בסוריה המלך אנטיוכוס הרביעי המכונה "אפיפנס" (ביוונית - "המתגלה").
באותה עת השלטון הדתי בירושלים היה נתון בידי הכהן הגדול חוניו השלישי, שהיה בסכסוך עם פקיד בשם שמעון, "נגיד המקדש".
חוניו השלישי ביקש להיפגש עם אנטיוכוס כדי לפרט בפניו את הסיבות למהומות בירושלים, ולבקשו להרחיק את שמעון, הגורם, לדבריו, למריבות אחים.
אלא שאנטיוכוס ציווה לעצור את חוניו השלישי.
המלך הסורי, כקודמיו, שמיעטו להתערב בענייניהם הפנימיים של הנתינים המשועבדים, ביקש להשהות את תגובתו, כדי שלא להסתכן בצעד פזיז הטומן בחובו סכנות, ובפרט שאך זה עתה עלה לכס המלכות.
את היעדרו של חוניו הכהן הגדול ניצל אחיו, יהושע-ישוע, מתייוון שקרא לעצמו יאסון (יאסון היה גיבור מיתולוגי יווני) והציע למלך אנטיוכוס סכום כסף נכבד, 440 כיכר כסף, כדי שיעביר לידיו את כתר הכהונה הגדולה.
מטרתו של יאסון הייתה כפולה: להתמנות לכהן גדול ובתוך כך להפוך לשליטה של יהודה תחת מרות סלאוקית, כשהוא חולש על אוצרות המקדש, וכן להפוך את ירושלים, כולה או חלקה, לפוליס הלניסטית.
ואם זו תהפוך לפוליס היא תשלוט, ויאסון בראשה, על כל הטריטוריה שסביבה, כלומר על כל יהודה.
אנטיוכוס נעתר לבקשותיו של יאסון בשל ההצעות הכספיות הקוסמות, בעוד סוריה מחויבת עדיין לתשלום פיצויי מלחמה כבדים לרומאים בעקבות שלום אפאמיאה, ואחרי כישלון הניסיון שעשה הליודורוס בפקודת המלך הקודם סלאוקוס הרביעי לגבות כספים מבית המקדש.
כמו כן העדיף אנטיוכוס גורם נאמן כמו יאסון על פני חוניו השלישי הכהן הגדול, שגילה נטיות פרו-תלמיות.
בנוסף, מטרתו של אנטיוכוס להפיץ את ההלניזם ברחבי ממלכתו ולפתח את ערי הפוליס תאמה את שאיפתו של יאסון לחולל רפורמה הלניסטית ביהודה, ולבנות חברה הלניסטית בתרבותה ובתפישת עולמה, שנשלטת על ידי אריסטוקרטיית הכהונה והאצולה.
מינויו של יאסון לכהונה הגדולה הפך אותו לאחראי על אוצרות המקדש הגדולים, וזאת משום שכל יהודי בארץ ובתפוצות העלה לבית המקדש מחצית השקל מדי שנה.
אוצרות אלו היוו פיתוי גדול ליאסון ולאנטיוכוס, שקופתו התרוקנה וחובותיו לרומאים הלכו ותפחו.
מינויו של יאסון היה חסר תקדים בכל תולדות הבית השני ובעל משמעות מיוחדת.
מעולם לא ירש כהן את משרת הכהונה הגדולה בעוד הכהן הגדול המכהן בחיים; מעולם לא הייתה משרת הכהונה הגדולה פתוחה למשא-ומתן, למיקח ולממכר כספי; ומעולם לא התערבה מלכות זרה במינוי הכהן הגדול מנהיג העם.
יאסון ביקש ב"תמימות" להקים בירושלים "גימנסיון" ו"אפביון".
שני מוסדות אלה, הראשון חינוכי, ספורטיבי-מוזיקלי (מעין בית ספר תיכון הלני-הלניסטי), והשני - ספורטיבי-צבאי (מעין מכינה קדם-צבאית) היו מוסדות שאף פוליס לא נכונה בעולם ההלניסטי בלעדיהם.
בקשה נוספת של יאסון התמקדה ב"רישום אנשי ירושלים כאנטיוכיים".
פירושו של דבר: הכנת רשימת חבר אזרחים אשר ישתייכו לפוליס העתידה לקום (ירושלים).
יאסון שאף להקים מין ברית של "ערים תאומות" בין ירושלים לאנטיוכיה (עיר הממלכה הסורית-סלאוקית) וכך לזכות במוניטין ראוי.
כמו כן, הפיכת ירושלים לפוליס עשויה הייתה להעניק לה יתרונות כלכליים חשובים בשעה שהיא תקיים קשרי מסחר עם ערי פוליס אחרות, ובכלל בשורה של מענקים וכיבודים מטעם בית המלוכה הסלאוקי.
על-פי המתועד בספר מקבים ב' (ד' 13) הקים יאסון את הגימנסיון והאפביון "מתחת למצודה" (הכוונה אולי ל"חקרא"), ואת "המפוארים שבבחורים הביא מתחת לפטסוס" (כובעו של הרמס, האל שהיה פטרון המשחקים הספורטיביים בגימנסיון, ובהשאלה - חינך אותם בגימנסיון), "כשהוא הולך לפניהם" (מתפקד כ"ארכי-גימנסיון" - ראש הגימנסיון ומנהלו).
בהמשך קובל בעל מקבים ב' כי יאסון "מיהר להטות את בני עמו למידות ההלניות", כלומר הפיץ את התרבות ההלניסטית בירושלים וביהודה בכלל, מה שמכונה בשם רפורמה הלניסטית, וביטל את הזכויות הקדומות-מסורתיות שהוענקו על ידי המלוכה הסלאוקית.
אין לדעת האם הכוונה היא כי "הזכות לחיות על פי חוקי האבות" בטלה מן העולם, ובמקומה הונהגה בירושלים חוקה הלניסטית או שלא כך היה, אך ברור שבירושלים חלו שינויים משמעותיים בתחום המשפטי, הפוליטי והחברתי בעקבות אותה רפורמה.
בעל מקבים ב' ממשיך ומסתייג מתמונות מצב מזעזעות לדעתו, כאשר הכוהנים במקדש עסקו בפעילות גופנית, כמו היאבקות וזריקת דיסקוס, כמקובל בגימנסיון הקלאסי, וכתוצאה מכך נרשמה התרופפות בעבודת המקדש ובהקרבת הקרבנות.
עם זאת, נזהר יאסון מלהתגרות בתושבי ירושלים ויהודה במעשים חריגים כגון הצבת פסלים בגימנסיון, הנהגת פולחן רשמי של המלך, או חקיקת תקנות שעיקרן לבטל את הדת היהודית.
לרפורמה של יאסון היו כוונות אישיות וכן פוליטיות וכלכליות, חברתיות ותרבותיות יותר מאשר דתיות, מה שאפיין למעשה את ההתיוונות ביהודה עשרות שנים קודם לכן.
שלוש שנים שלט יאסון בירושלים (172-175 לפנה"ס) ובסוף כהונתו הספיק לשגר משלחת של ספורטאי הגימנסיון בירושלים להשתתף בתחרויות מרכזיות שנערכו בעיר צור בנוכחות המלך אנטיוכוס הרביעי.
תחילה ביקש יאסון לשלוח בידי המשלחת כסף לקניית קרבן לאל הראקליס, פטרון משחקי צור, כפי שהיה מקובל על כל משלחת שבאה להתארח ולהשתתף במשחקים, אך ברגע האחרון נמלך בדעתו, בלחץ חברי המשלחת, ואת הכסף המירו לטובת תרומה לעיר צור ולנמל שלה.