tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבו ואח סבו היו רוכבי אופני מסלול (במרוץ קיירין) מפורסמים ביפן.
הוא החל לשחק כדורגל בילדותו אך לא בלט ברמה האזורית.
לאחר סיום לימודיו בתיכון הצליח הודות לציוניו הטובים, להירשם לאוניברסיטת מייג'י שבטוקיו כסטודנט מן המניין.
הוא החל לשחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה אך סבל מבקע ורק ב-2006 החל לשחק ולבלוט בקבוצתו כבלם קדמי.
במהרה נבחר לנבחרת האוניברסיטאות של יפן וייצג את יפן באוניברסיאדת בנגקוק ב-2007. הוא אף ייצג את נבחרת יפן הצעירה (עד גיל 22) במשחקים הקדם-אולימפיים ב-2007–2008. הוא נבחר לרשימת השחקנים המיועדים להתקדמות, דבר שאפשר לו לשחק במדי טוקיו בעת שהיה עדיין סטודנט.
ב-2008 חתם באופן רשמי עם המועדון.
נגטומו שיחק במשך קרוב ל-4 שנים בטוקיו.
ביולי 2010 הוא הושאל לקבוצה האיטלקית צ'זנה, ששיחקה בסרייה א' והחל לשחק בה.
כושרו הטוב בצ'זנה והצטיינותו במשחקי גביע אסיה בינואר 2011 הביאו להחתמתו בקבוצת הפאר האיטלקית, אינטר מילאנו בסוף ינואר 2011. בכך הפך לכדורגלן האסייתי הראשון במדי אינטר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמספר 55 באינטר ב-6 בפברואר 2011 כשהחליף את וסלי סניידר בניצחון 3:5 על רומא.
במהרה תפס נגטומו מקום בהרכב הראשון של הקבוצה, בין היתר, הודות לרב-גוניותו בתפקוד במערך האחורי של הקבוצה.
בסיום העונה השלימה אינטר את רכישתו מצ'זנה לפי ערך של קרוב ל-11 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2018 נגטומו הושאל לגלאטסראיי הטורקית.
ב-31 באוגוסט 2020 חתם במרסיי הצרפתית.
בתחילת ספטמבר 2021, אחרי 11 שנים של משחק בליגות אירופאיות, הוא חתם עם קבוצת ליגת העל היפנית, טוקיו, חוזה עד ינואר 2023.
נגטומו שיחק בנבחרתה הצעירה של יפן במשחקי טורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008. האוהדים היפנים תלו תקוות רבות בנבחרתם שכללה גם את קייסוקה הונדה ושינג'י קגאווה הצעירים, אך זו נכשלה כליל והפסידה בשלושת משחקי הבית המוקדם.
הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הלאומית של יפן ב-24 במאי 2008 במשחק ידידות נגד חוף השנהב.
את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית הוא הבקיע במשחק ידידות נגד סוריה ב-13 בנובמבר 2008.
במונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה שיחק נגטומו בשורות הנבחרת שהעפילה לשמינית הגמר שם נוצחה בדו-קרב בעיטות 11 לאחר 0:0 מול פרגוואי.
נגטומו הצטיין במשחקו כמגן ונבחר על ידי מאמן ארסנל באותה עת, ארסן ונגר, כאחד ממצטייני הטורניר.
יוטונג (בסינית: 宇通客車, באנגלית: Zhengzhou Yutong Group Co.) הוא קונצרן סיני, המייצר אוטובוסים וכלי צמ"ה, וכן עוסק בהחזקת תיקי השקעות.
החברה הוקמה בשנת 1963 כסדנה לתיקון אוטובוסים, בשם Zhengzhou Bus Repair Factory.
בשנת 1993 שונה שמה ל-Zhengzhou Yutong Bus Co, ובשנת 1997 נרשמה בבורסת שנגחאי.
בשנת 2002 נחתם חוזה לשיתוף פעולה עסקי עם היצרן הגרמני MAN, בעזרתו הצליחו ביוטונג לעמוד בתקנים בינלאומיים, ובאותה השנה נמכרו למעלה מ-10,000 כלי רכב.
ב-2003 הוקמה מחלקת הציוד הכבד של החברה, העוסקת בייצור ומכירת ציוד מכני הנדסי, כגון מכבשי עפר, מערבלי בטון, מנופים ועוד.
בשנת 2005 הקימה יחד עם חברת coachbuilder Guðmundur Tyrfingsson האיסלנדית את Yutong Eurobus, וכך נכנסה לראשונה לשוק האירופי.
מטה החברה בצפון אירופה שוכן בעיירה סלפוס.
בשנת 2008 פותח האוטובוס העירוני הראשון, ובאותה השנה הורחב כושר הייצור של החברה ל-105 אוטובוסים ביום.
בשנת 2012 מכרה יוטונג 47,474 אוטובוסים, ועקפה במכירות את קינג לונג הסינית ואת דיימלר AG הגרמנית.
החברה מייצאת כיום לעשרות מדינות ברחבי העולם.
ב-2012 החלה צ'יינה מוטורס לייבא את אוטובוסי יוטונג לישראל.
בין החברות המפעילות את האוטובוסים של המותג נמנות אגד, אגד תעבורה, אלקטרה-אפיקים ועוד.
יוּטְיוּבֶּר הוא אדם הנוהג להעלות סרטונים בהם הוא מופיע באתר האינטרנט יוטיוב.
לרוב, היוטיובר יהיה אחראי על כתיבת התסריט, הצילום, הבימוי ועריכת הסרטון המועלה לאתר.
כל אחד ואחת יכולים ליצור ערוץ באתר, כאשר כל ערוץ מתמקד בסוגה שונה.
בין הסוגות הנפוצות באתר: אופנה, איפור, מוזיקה, אוכל, ספורט, מתיחות, ולוגים (וידאו בלוגים), גיימינג, סגנון חופשי אנימציה וכדומה.
יוּטְיוּבֶּר יחיד יכול להפעיל מספר ערוצים שונים.
יוּטְיוּבֶּרִים מתפרנסים מיצירת הסרטונים באמצעות תוכנית השותפות עם יוטיוב ומשיתוף פעולה עם חברות מסחריות ועמותות, תמורת פרסום החברה או מוצריה.
יוטיובר יכול לבחור אם ברצונו לקחת חלק בתוכנית השותפות עם חברת יוטיוב.
התוכנית מאפשרת ליוּטְיוּבֶּר להרוויח כסף מהפרסומות המופיעות בעמוד הערוץ באתר ובסרטונים עצמם.
כמו כן, חברת יוטיוב מעניקה הטבות שונות ליוּטְיוּבֶּר בהתאם לכמות העוקבים שלו וכמות הצפיות, כאשר כל תוכנית כוללת את הטבות התוכנית הקודמת.
שם התוכנית כמות העוקבים זמן צפייה (שנה אחרונה) הטבות גרָפִיט 1 - 1,000 0 שעות ניהול הערוץ באמצעות "סטודיו היוצרים"
גישה לצוות התמיכה ליוצרים של YouTube
גישה לאקדמיה ליוצרים של YouTube אוֹפַּל 1,000 - 10,000 מעל 1,000 שעות השתתפות ב"ימי יוצרים" המאורגנים על ידי YouTube
השתתפות במפגשים מקומיים בְּרוֹנזָה 10,000 - 100,000 מעל 10,000 שעות גישה לצוות יועצי הערוצים של YouTube
השתתפות בתחרות "היוצר הבא" - קבלת ציוד חדש, ליווי אישי לפיתוח הערוץ
זכאות לשימוש ב"חללי YouTube" עבור הפקת סרטונים
זכאות לשימוש באזורים מוגבלים ב"חללי YouTube" עבור הפקת סרטונים
זכאות לאיש קשר אישי בצוות ניהול השותפים של YouTube
גישה לאירועים ומתחמים ייעודיים המופקים על ידי YouTube.
להלן שמות היוּטְיוּבֶּרִים המצולמים בתמונה ופועליהם: במרכז התמונה ניצבת היוּטיוּבֶּרִית חנה הארט , יוצרת סדרת סרטוני הווידאו "המטבח השיכור שלי" , כמו גם שחקנית בסרט הקומדי-דרמטי "מחנה טַאקוֹטָה" ; לצדה ניצב טיילר אוקלי.
יוטיוב פרימיום או בשמו הקודם, "יוטיוב רד" , הוא שירות הזרמת מדיה בתשלום של אתר יוטיוב המאפשר צפייה בתכנים של YouTube Premium Originals, צפייה בסרטוני יוטיוב ללא פרסומות, שמירת סרטוני יוטיוב לצפייה במצב לא מקוון, השמעת סרטוני יוטיוב ברקע במכשירים ניידים וגישה ל"יוטיוב מיוזיק", שירות המוזיקה של גוגל.
השירות מבוסס מנוי, ועלותו משתנה בהתאם למדינה.
השירות זמין בלמעלה מ-100 מדינות לרבות ישראל.
השירות הושק ב-12 בנובמבר 2014 כ-Music Key, ואפשר תחילה רק הזרמת תכנים מסוימים מיוטיוב ו-Google Play Music ללא פרסומות.
השירות היה עתיד להשתלב ולהתמזג עם השירות שהיה קיים זה מכבר – שירות "All Access" של "Google Play Music", ולבסוף - להחליפו.
כמו כן, טען הארגון שיוטיוב נהגה (לכאורה) לחסום כל תוכן מוזיקלי שהופץ על ידי חברות עמן לא הצליחה לחתום על חוזה.
תכנים מוזיקליים אלו, כך טען הארגון, היו עתידים להיכלל במסגרת מתן השירותים המוזיקליים בתשלום של יוטיוב.
זמן מה לאחר דברים אלו, דיווח עיתון "Financial Times", שיוטיוב הגיעה להבנות ולעסקה כוללת עם קבוצת הסחר "Merlin Network", המייצגת למעלה מ-20,000 גופי מוזיקה עצמאיים, והכללתהּ במסגרת השירות היוקרתי.
למרות פרסום מידע זה אודות העסקה, נמנעה יוטיוב מאימות ואישור דיווחים אלו.
לאחר מכן, ב-28 באוקטובר 2015, הושק מחדש השירות כיוטיוב רד.
שירות זה הציע צפייה נטולת פרסומות בכל סרטוני הווידאו של אתר יוטיוב, כמו גם מתן גישה לסרטוני וידאו הכוללים תכנים מקוריים אקסקלוסיביים.
נכון לנובמבר 2016, מנויים לשירות זה 1.5 מיליון משתמשים, כאשר מיליון משתמשים נוספים משתמשים בגרסת ניסיון חינמית של השירות.
נכון ליוני 2017, סך כל הצפיות בעונתהּ הראשונה של "YouTube Red Originals" (בעברית: "(התכנים) המקוריים של יוטיוב רֶד") עמד על כ-250 מיליון.
לצורך פרסום השירות החדש, צולמו מספר סדרות, תוך שיתוף פעולה עם יוּטְיוּבֶּרִים מפורסמים.
התכנים שצולמו הפכו נגישים רק למשתמשי יוטיוב רֶד.
השקת השירות עוררה סערה ותרעומת בקרב יוצרים קטנים יחסית, שחששו שההשקה תגרום לירידה ברווחיהם.
ב-28 בספטמבר 2016 מינתה יוטיוב את ליאור כהן, אחד ממייסדי "300 אנטרטיינמנט" ובעברו מנכ"ל קבוצת "וורנר מיוזיק גרופ" ונשיא "דאף ג'אם", למשרת "מנהל המוזיקה העולמי של החברה".
ב-17 במאי 2018 הושק מחדש השירות כ"יוטיוב פרימיום".
בנוסף על הזרמת תכנים ללא פרסומות, חבר השירות ליוטיוברים מפורסמים, והציע תוכני וידאו המוגדרים כ-"YouTube Premium Originals", והגישה אליהם מוגבלת לרשומים לשירות בלבד.
על אף היותם תכנים המותנים בהרשמה לשירות, מספר סרטים ופרקים מסדרות אלו הוצעו לרכישה דרך יוטיוב או Google Play Movies & TV במדינות מסוימות בהן ההרשמה לשירות לא זמינה.
בערוץ מוצגות גם סדרות מקור (לדוגמה: "סגר", העוסקת באירועי הסגר של שנת 2020).
יוטה אוסטרלה-שוורין היא פוליטיקאית גרמנייה ממוצא יהודי.
בין השנים 1987–1990 הייתה חברת הבונדסטאג הגרמני.
יוטה שוורין היא בתם של (1910–1948) וריקרדה מלצר, ואחותו הגדולה של ההיסטוריון הישראלי תום שגב.
אביה היה יהודי קומוניסט שהיגר מגרמניה לישראל בשנת 1935.
שוורין נולדה בירושלים ובילתה את ילדותה בישראל.
ב-1948 נהרג אביה במלחמת העצמאות.
בערך בהיותה בת 10, הייתה לחברת תנועת השומר הצעיר.
לאחר מכן הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית.
בשנת 1958, בהיותה בת 17, סירבה לשרת בצבא.
העילה שסיפקה לסירוב הייתה שהיא בת לאם לא יהודיה.
בהקשר זה, הגיעה גם לשיחה אישית עם דוד בן-גוריון.
בשנת 1960, לאחר לימודיה בבית הספר, עזבה את ישראל.
למשך זמן מה, עבדה בבית ילדים יהודי בשווייץ.
ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה לאמנויות בשטוטגרט .
באותה שנה החלה את עיסוקה בפוליטיקה בגרמניה בתנועת אוסטרמארש , הפציפיסטית והאנטי-מיליטריסטית.
בתקופה זו באה גם בקשר עם אגודת הסטודנטים הסוציאליסטית הגרמנית (SDS).
ב-1969 סיימה את לימודיה כמעצבת פנים.
לאחר שהתגרשה מבעלה, הייתה פעילה כמעצבת פנים עצמאית בעיר אולם.
מאז הולדת בנה, הקדישה עצמה ל"קינדרלאדן" (גן ילדים אלטרנטיבי) ולתנועה הפמיניסטית הגרמנית.
ב-1974 הפכה לחברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), שממנה יצאה ב-1980 במחאה נגד ההחלטה הכפולה של נאט"ו .
ב-1983 הפכה לחברת מפלגת הירוקים הגרמנית.
בין השנים 1975–1980 הייתה חברת מועצת העיר אולם מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובין השנים 1984–1987 הייתה חברה בה מטעם הירוקים.
ב-1987 נבחרה דרך הרשימה הארצית לבונדסטאג, וב-1989/90 הייתה אחת משלושת חברי הנהלת סיעת הירוקים, ומלבד זאת הייתה גם חברת ועדות התכנון האזורי, תעשיית הבנייה והתכנון העירוני.
היא הפכה ידועה כפוליטיקאית מסורה שהציגה שאילתות רבות בבונדסטאג.
הפעולה המפורסמת ביותר שלה הייתה מחאתה נגד נאום הזיכרון מעורר המחלוקת של נשיא הבונדסטאג, פיליפ ינינגר , ביום השנה ה-50 לפוגרומים של נובמבר 1938 (ליל הבדולח).
ב-9 בנובמבר 1989 הייתה שוורין בין שלושת הצירים שעזבו את אולם המליאה בשל שירת ההמנון הגרמני על ידי חלקים מסיעת CDU/CSU.
לאחר כישלון הירוקים לעבור את אחוז החסימה (5%) בבחירות הפדרליות של 1990, היא התפטרה מהבונדסטאג והפכה לעמיתתה של הצירה כריסטינה שנק בקבוצת הבונדסטאג "ברית 90 / הירוקים".
ב-1990 הייתה דוברת הארגון הלסבי "לסבנרינג" ועסקה בשנים הבאות בהכללת אורח החיים הלסבי בפוליטיקה של הנשים.
לפני הבחירות הפדרליות של 1994, היא נכשלה בהקמה מחדש של הירוקים.
בפברואר 1994 עזבה את המפלגה והתמודדה בעיר בון מטעם מפלגת הנשים הפמיניסטית.
עד 2008 עבדה יוטה שוורין כאדריכלית עצמאית בברלין.
בשנת 2012 הופיע סיפורה האוטוביוגרפי בהוצאת "ספרי ספקטור לייפציג" (Spector Books Leipzig) תחת השם "הבת של ריקרדה – חיים בין גרמניה וישראל" (Ricardas Tochter – Leben zwischen Deutschland und Israel).
יוטה הוא שמו של מותג טכנולוגיה רוסי ויצרן של מכשירי טלפון סלולרי בשם זה.
היא הוקמה לראשונה בשנת 2007 תחת השם "Skartel LLC".
החברה נמצאת בבעלות חברת Garsdale Services Investment Ltd המנהלת אותה בשיתוף עם מפעילת הסלולר מגאפון.
Garsdale עצמה נמצאת בבעלות מספר חברות תקשורת כדוגמת AF Telecom, Telconet Capital ותאגיד רוסטכנולוגיות.
החברה מפעילה רשת סלולרית מהדור הרביעי, LTE, בקרסנודאר, נובוסיבירסק, מוסקבה, סוצ'י, סמרה, סנקט פטרבורג, קאזאן ובעיר אופה והיא הייתה הראשונה לתפעל את רשת WiMAX ברוסיה, תחילה מוסקבה ובסנקט פטרבורג בטווח של 2.5-2.7 ג'יגה־הרץ.
ביולי 2011 החברה הציגה משפחה של מכשירים מתוצרת יוטה המשתמשים ברשת WiMAX.
המכשירים החדשים נקראו יוטה 1 ו-יוטה מני והם עוצבו ופותחו על ידי החברה עצמה.
החברה פיתחה גם מודם משלה.
בדצמבר 2012 נחשף טלפון חכם מתוצרת החברה בשם "יוטה פון 1", בעל שני מסכים וגודלו 4.3 אינץ' והריץ את גרסת 4.2 של מערכת ההפעלה אנדרואיד.
החברה השיקה בהמשך את יוטה פון 2 ויוטה פון 3, כאשר המכשירים מתאפיינים בשני מסכים: אחד סטנדרטי ואחד בטכנולוגיית e-ink (בדומה לספר אלקטרוני), כאשר מאחורי המסך הראשי, מסך קטן יותר שנועד להציג בשחור-לבן התראות, הודעות דוא"ל ומידע כללי.
תצורה שמייעלת את ניצול הסוללה ומאפשרת שימוש ממושך במיוחד ללא טעינה.
החברה הוקמה במאי 2007 ובספטמבר 2008 השיקה את רשת WiMAX במוסקבה ובסנקט פטרבורג תחת המוצג יוטה (Yota)..
באוקטובר אותה שנה נמכר לראשונה בעולם טלפון בתמיכת WiMAX HTC MAX 4G מתוצרת HTC בהזמנת יוטה, במיוחד לרוסיה ובשנת 2009 החלה למכור על אותה רשת גם מחשב נייד.
החברה מיתגה את עצמה כמפעילה בלעדית של רשת WiMAX ברוסיהועד אוגוסט 2009 היו ליוטה כבר מאה אלף מנויים.
באוקטובר 2009 כבר היו לה למעלה ממאה וחמישים אלף מנויים.
בדצמבר 2009 כבר היו לה 250,000 מנויים ובדצמבר 2010 החלה למתג את עצמה כחברת אלקטרוניקה מתקדמת עם אירוח פסטיבל Yota Space והחלה להפעיל רשת דור רביעי גם בבלארוס
במרץ 2011 ראש ממשלת רוסיה דאז ולדימיר פוטין התארח במשרדי החברה לחתימת הסכם בין החברה לבין וימפל קום, מגאפון, МТС ורוסטלקום לפיתוח רשת LTE ברוסיה וביוני החברה החלה למכור את מכשירי ה-Yota One ו-Yota Many והשיקה את רשת LTE גם בנובוסיבירסק באפריל 2012.
ביוני 2012 החברה החליטה להפסיק את פעילותה בבלארוס.
החברה המשיכה לבסס עצמה כאחת מחברות הטכנולוגיה המתקדמות ברוסיה עם השקת רשת LTE Advanced במוסקבה, באוקטובר 2012.
באוקטובר 2013 חברת Skartel (המחזיקה בבעלות על יוטה) נרכשה על ידי מגאפון ובאפריל 2014 יוטה הפכה גם למפעילת תקשורת סלולרית.
במאי 2017 יוטה חנכה את Yota Arena, האולם הגדול ביותר ברוסיה לספורט אלקטרוני ובאפריל 2018 נחנך Yota Lab, המתחם הפתוח הראשון מסוגו לטכנולוגיה.
יוטונהיים (בנורדית עתיקה: Jǫtunheimr) הוא אחד מתשעת העולמות במיתולוגיה הנורדית.
יוטונהיים הוא עולם הענקים, או היוטנאר.
משמעות השם יוטונהיים בנורדית עתיקה היא "ממלכת/מקום הענקים".
הנהר איפינג (Ífingr) מפריד את אסגארד, ממלכת האלים, מיוטונהיים.
מסופר גם על מקומות חשובים ביוטונהיים:
הבאר של מימיר (Mímisbrunnr), שממוקמת בשורש השני של עץ העולמות יגדראסיל ביוטונהיים, ונשמרת על ידי הענק מימיר.
הבאר היא מקור לחוכמתו של מימיר.
אודין, שגם רוצה חכמה גדולה, מסייר דרך ממלכת הענקים בשביל להשיג אותה.
ת'ירמהיים (Þrymheimr) הוא בית הענק ת'יאצי (Þjazi).
ת'יאצי הוא דמות משמעותית במיתולוגיה הנורדית, ומסופר שהוא תעתע בלוקי כדי לחטוף את האלה איד'ון, שמעניקה תפוחי נעורים קסומים לאלים.
אוטגארד (Útgarðar) הוא בירת יוטונהיים, ומשמש כמעוז הענקים.
מסופר שהאל ת'ור קרא תיגר עליו, אבל הוא שוטה על ידי הענק התכסיסן הערמומי שנעלם.
בנהר וימור הענקית גיאלפ ניסתה להטביע את ת'ור.
יוטיוב מיוזיק הוא שירות הזרמת מוזיקה מבית יוטיוב שבשליטת גוגל.
השירות מציע הזרמת מדיה, חיפוש שירים וסינון לפי ז'אנר, פלייליסטים והמלצות.
השירות מציע גם מסלול פרימיום בתשלום, שמאפשר האזנה ללא פרסומות, הפעלה ברקע והורדת שירים להאזנה אופליין.
ההטבות מוצעות גם למנויי Google Play Music ויוטיוב פרימיום.
נכון לספטמבר 2019 השירות זמין ב-94 מדינות (כולל ישראל).
אפליקציית המוזיקה יוטיוב מיוזיק הוכרזה לראשונה באוגוסט 2014, אז נמסר כי תהיה זמינה עם כ-20 מיליון שירים וסרטונים במחיר של 10 דולר לחודש.
אפליקציית המוזיקה יוטיוב מיוזיק הושקה באוקטובר 2015 והופצה ב-12 בנובמבר באותה שנה.
היא הופצה לצד YouTube Red, שירות מנויים גדול יותר שמכסה את כל התוכן של יוטיוב, כולל אפליקציית המוזיקה.
אף על פי שהשירות היה דומה במהותו לגוגל פליי מיוזיק, הוא יועד למשתמשים שצורכים מוזיקה בעיקר דרך יוטיוב.
ב-17 במאי 2018 הכריזה יוטיוב על גרסה חדשה לשירות, כולל נגן זמין בדפדפן, עיצוב חדש ליישומון המובייל, המלצות דינמיות יותר ושימוש בטכנולוגיית הבינה המלאכותית של גוגל לחיפוש שירים לפי מילותיהם.
בנוסף, השירות הפך לעצמאי כך שאפשר לרכוש מינוי רק לו (מה שהפך אותו למתחרה ישיר של ספוטיפיי ואפל מיוזיק), והציע הזרמת שירים ברקע.
הוא תומחר ב-9.99 דולר לחודש; במקביל, מחיר יוטיוב פרימיום עלה ל-11.99 דולר למנויים חדשים.
ב-11 בספטמבר 2019 הושק השירות יחד עם יוטיוב פרימיום בישראל.
התוכן בשירות כולל הופעות רבות של זמרים, וכל מה שמסווג כמוזיקה וזמין ביוטיוב.
בתחילה פעל השירות לצד Google Play Music הוותיק יותר, אך מנהל המוצר בגוגל אליאס רומן הודיע כי משתמשי Google Play Music יועברו ליוטיוב מיוזיק, המעבר התרחש בהדרגה במהלך שנת 2020, עד לסגירת Google Play Music בסוף אותה שנה.
ב-18 באפריל 2019 הפך השירות לזמין על גבי פלטפורמת Google Home עם השמעת פרסומות לאנשים לא רשומים.
+מסלולמחיראופלייןפרסומותהשמעה ברקעמספר חשבונותזמינות בישראלחינמיחינםלא זמיןכןלא זמין1כןפרמיום סטודנט4.99$זמיןללאזמין1לאפרמיום9.99$זמיןללאזמין1כןפרמיום משפחה14.99$זמיןללאלא זמין6לא
יוטי (בספרדית: Yuty) היא עיירה שנוסדה ב-4 באוקטובר 1611. העיירה נמצאת במחוז קאאספה שבפרגוואי.
ב-1976, האיגוד האסטרונומי הבינלאומי החליט לקרוא על שמה מכתש הפגיעה יוטי שנמצא על כוכב הלכת מאדים.
העיירה נמצאת כ-193.5 ק"מ מאסונסיון, בירת פרגוואי וכ-43 ק"מ מקאאספה , בירת המחוז קאאספה .
כמות המשקעים הממוצעת היא 2,174 מילימטרים בשנה.
חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (340 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (94 מ"מ גשם).
העיירה ממוקמת ליד כביש מס' 8.
מכתש יוטי הוא מכתש פגיעה הנמצא על מאדים, אשר קרוי על שמה של העיירה שנמצאת בפרגוואי, יוטי.
קוטרו הוא כ-19 ק"מ והוא מוקף באונות פליטה, שהן מאפיין ייחודי של מכתשי פגיעה של מאדים.
יוטה סטארס הייתה קבוצת כדורסל מהעיר סולט לייק סיטי, יוטה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1976. נקראה בעבר "אנהיים אמיגוס" (1967–1968) ו"לוס אנג'לס סטארס" (1968–1979), בטרם עברה ליוטה.
בעונת 1970/1971 זכתה באליפות ליגת ה-ABA.
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 בעיר אנהיים שבקליפורניה, בשם "אנהיים אמיגוס", לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-ABA.
ב-13 באוקטובר 1967 השתתפו האמיגוס במשחק הראשון בתולדות הליגה, בו הפסידו מול אוקלנד אוקס בתוצאה 129–134. לאורך אותה עונה הפסיד המועדון כחצי מיליון דולר, בגין תפוסת קהל נמוכה, ובסיומה עברה הקבוצה ללוס אנג'לס ושינתה את שמה ל"לוס אנג'לס סטארס".
בעונת 1969/1970 העפילו הסטארס לראשונה לפלייאוף ה-ABA, ואף גברו על דאלאס צ'אפרלס ועל דנוור רוקטס בדרך לסדרת גמר הליגה.
בסדרת הגמר עצמה הפסידה לוס אנג'לס בתוצאה 2–4 מול אינדיאנה פייסרס, בה בלטו חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד מל דניאלס ורוג'ר בראון.
במרץ 1970 נמכר המועדון לאיש עסקים מקולורדו, אשר העביר את הקבוצה לעיר סולט לייק סיטי שביוטה, בתור "יוטה סטארס".
בעונתם הראשונה ביוטה השיגו הסטארס את מאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (57–27), והעפילו לגמר ה-ABA בפעם השנייה ברציפות; בסדרת הגמר גברה יוטה על קנטקי קולונס בתוצאה 4–3, ובכך זכתה באליפות היחידה בתולדותיה.
לאורך הפלייאוף בלטו בקבוצה השחקנים זלמו בייטי, וילי וייז, גלן קומבס ורון בון, תחת המאמן הראשי ביל שרמן.
בעונות 1971/1972 ו-1972/1973 הודחה הקבוצה מהפלייאוף על ידי הפייסרס בסדרת גמר המערב, ובעונת 1973/1974 השתתפה בפעם השלישית בתולדותיה בסדרת גמר הליגה.
על אף יכולת טובה של כוכבי הקבוצה ג'ימי ג'ונס, בייטי, וייז ובון, הפסידו הסטארס בגמר מול ניו יורק נטס, אותה הוביל ג'וליוס ארווינג.
לקראת עונת 1974/1975 צירפה יוטה באופן תקדימי את הסנטר מוזס מלון בן ה-19 היישר מליגת התיכונים.
חרף הצטיינותם של מלון (18.8 נקודות ו-14.6 ריבאונדים למשחק) ושל בון (25.2 נקודות למשחק), סיימו הטארס את עונתם המלאה האחרונה עם מאזן שלילי 38–46.
בדצמבר 1975, לאחר 16 משחקים בעונת 1975/1976, התפרקה הקבוצה בשל קשיים כלכליים של הבעלים, אשר החסיר תשלומים לשחקניו ולליגת ה-ABA.
שישה משחקני יוטה פרשו ממשחק, בעוד ארבעה אחרים (בהם מלון ובון) נמכרו לקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס.
יוטה נקאיאמה (ביפנית: 中山 雄太; נולד ב-16 בפברואר 1987) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הבלם במאצ'ידה זלביה.
נקאיאמה התחיל את הקריירה שלו בקאשיווה רייסול.
ב-23 ביוני 2015, נקאיאמה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד גמבה אוסקה וזמן קצר לאחר מכן הושאל לקבוצת צעירי הליגה היפנית מהליגה השנייה ביפן.
בעונת , נקאיאמה הפך לשחקן הרכב בקאשיווה.
ב-13 ביולי 2016, נקאיאמה הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 3-3 נגד סנפרסה הירושימה.
ב-14 ביולי 2019, חתם בזוולה מליגת העל ההולנדית.
ב-15 ביולי 2022 חתם בהאדרספילד טאון.
ב-14 באוגוסט 2024 חתם במאצ'ידה זלביה.
בצעירותו, נקאיאמה שיחק בנבחרת יפן בכדורגל עד גיל 20 והשתתף עימה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת .
ב-17 ביוני 2019, נקאיאמה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד , במסגרת קופה אמריקה 2019.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022, אך לבסוף נגרע מהסגל לטורניר בשל פציעה.
יוטו הוריגומה (ביפנית: 堀米 雄斗; נולד ב-7 בינואר 1999) הוא גולש סקייטבורד מקצועי יפני.
האלוף האולימפי הראשון (טוקיו 2020) בסקייטבורדינג.
הוריגומה נולד בטוקיו, יפן, ולו 2 אחים.
בגיל 7 התחיל לגלוש, אז בסקייטפארק מקומי בטוקיו, עם אביו, גולש סקייטבורד לשעבר, שגם לימד אותו לגלוש על סקייטבורד.
מאז גיל 14 הוריגומה יצא למספר טיולי גלישה בארצות הברית, ובשל כך השלים את לימודיו התיכוניים בלמידה מרחוק.
כשהיה בארצות הברית, הוריגומה גר בבתים של חבריו, ביניהם גולש הסקייטבורד המקצועי מיקי פאפא, בלוס אנג'לס.
הוא נשאר בארצות הברית בעיקר בתקופות החורף, בשל עונת הקור ביפן.
מאז שעבר לארצות הברית, הוריגומה התחרה במספר רב של תחרויות סקייטבורדינג אמריקאיות כדוגמת "Tampa Am" ו-"Dew Tour", והשתתף בסרטוני סקייטבורדינג.
בגיל צעיר, הוריגומה קיבל חסות מסחרית מחברת דירקטוריון יפנית.
עקב כישוריו מגיל צעיר, הוריגומה רצה לנסות את מזלו בארצות הברית.
ב-2015 הוא השתתף בתחרות הסקייטבורדינג "Wild In The Parks" שנערכה בלוס אנג'לס, וסיים במקום השני.
בלוס אנג'לס, הוא החל לצלם סרטוני סקייטבורדינג יחד עם מיקי פאפא, שבאותו זמן קיבל חסות מ-Blind Skateboards .
זמן קצר לאחר מכן, מיקי פאפא שוחח עם מנהל הקבוצה שלו והוריגומה הצטרף ל-Blind Skateboards באותה שנה.
בינואר 2019, הוריגומה עזב את הקבוצה.
במאי 2019, הוריגומה הצטרף לקבוצה April Skateboards, שבבעלות גולש הסקייטבורד המקצועי שיין או'ניל , שהפך את הוריגומה למקצוען.
נכון ל-30 ביולי 2019, הוריגומה מדורג במקום השני בדירוג הסקייטבורדינג העולמי (בגלישת רחוב) של World Skate , הגוף המארגן של ענפי ההחלקה בספורט מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי, עם 62,480 נקודות.
בראש הדירוג נמצא נייג'ה יוסטון האמריקאי עם 67,080 נקודות.
הוריגומה קיבל את תואר "סקייטר השנה" בטקס פרסי Action Sports היפני ב-2017 וב-2018.
להלן רשימת התחרויות ואירועי הספורט בהם השתתף הוריגומה:
אירועהעיר המארחתמקום התחרותתאריךמספר המתחריםתחוםמקוםאולימפיאדת טוקיו 2020 טוקיו, יפןמרכז הספורט העירוני אריאקה 25 ביולי 202120רחובאליפות העולם בסקייטבורדינג רומא, איטליהפורו איטליקו 6 ביוני 202110רחובDew Tour דה מוין, איווה, ארצות הבריתלורידסן סקייטפארק23 במאי 202110רחובX Games מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הבריתאצטדיון יו.
בנק3 באוגוסט 201910רחובX Games מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הבריתאצטדיון יו.
2017: "For Days" (עבור בליינד סקייטבורדס)
יוטה קליינשמידט היא נהגת מרוצי ראלי גרמנייה.
התחרתה 16 פעמים במרוצי ראלי דקר והייתה לאישה היחידה שמנצחת את המרוץ בדירוג הכולל.
קליינשמידט היא נולדה בקלן, גרמניה, וגדלה בברכטסגאדן, בוואריה.
היא למדה פיזיקה ולאחר סיום הלימודים החלה לעבוד בחברת ב.מ.וו.
בשנת 1988 התחרתה לראשונה בראלי דקר בקטגוריית האופנועים.
היא התחרתה בקטגוריה גם בשנים 1992 ו-1994, לפני שעברה להתחרות בקטגוריית המכוניות בשנת 1995. בשנת 2001 ניצחה את המרוץ והייתה לאישה הראשונה שמנצחת בדירוג הכולל.
שנה לאחר מכן סיימה את המרוץ במקום השני.
בשנת 2021 התחרתה באליפות אקסטרים אי לצידו של מטיאס איקסטרם בקבוצת קופרה.
שנה לאחר מכן התחרתה לצידו של נאסר אל-עטיה.
יוטונהיימן (בנורווגית: Jotunheimen) הוא אזור הררי המשתרע על פני 3,500 אלף קמ"ר בנורווגיה.
29 ההרים הגבוהים ביותר בנורווגיה (ובסקנדינביה כולה) נמצאים כולם באזור יוטונהיימן.
ההר הגבוה ביותר באזור יוטונהיימן (וכמו גם בכל אזור צפון אירופה) הוא גלדהפיגן אשר גובהו 2,469 מטרים מעל פני הים.
אזור יוטונהיימן משתרע על הגבול בין המחוזות ינלנה ווסטלן.
אזור יוטונהיימן פופולרי מאוד בקרב מטיילים ומטפסי הרים, ואיגוד טיולי ההרים הנורווגי מחזיק במספר בקתות הרים באזור יוטונהיימן, וכמו כן מתחזק שבילים מסומנים שונים המגיעים לבקתות ואף לחלק מהפסגות.
יוטיוב שורטס היא פלטפורמת שיתוף לסרטוני וידאו קצרים המוצעת על ידי יוטיוב.
הפלטפורמה מארחת תוכן משתמשים בדומה לשירות הראשי של יוטיוב, אך הסרטונים מוגבלים לאורך של עד 3 דקות.
נכון ליולי 2025, מאז השקתו, YouTube Shorts צבר למעלה מ-5 טריליון צפיות, ול-200 מיליארד צפיות ביום נכון ליוני 2025. זה התחיל ב-2013
יוטיוב שורטס דומה ליישומון הפופולרי TikTok.
יוטיוב שורטס מציגה סרטונים שנוצרו על ידי משתמשים באורך של עד 3 דקות, ובפורמט ארוך (ולא רחב בניגוד לסרטוני היוטיוב הסטנדרטיים).
וגם מאפשר למשתמשים להוסיף מוזיקה וכתוביות ברישיון.
יוטיוב שורטס מציע יכולות עריכה ואינטראקציה על ידי תגובה לתגובות עם סרטונים נוספים.
אף על פי שהפלטפורמה נועדה בעיקר לסמארטפונים, ניתן לצפות בסרטונים שלה במחשב על ידי כפתור בצד "Shorts"
יוטיוב שורטס שוחרר בגרסת בטא בהודו בספטמבר 2020, לאחר שביוני 2020 הרשת החברתית TikTok נחסמה בהודו.
במרץ 2021, הוא שוחרר כגרסת בטא בארצות הברית.
הוא שוחרר ברחבי העולם ביולי 2021, לאחר יציאות במדינות שונות.
במקור, לא היה ניתן לפרסם שורטים באורך יותר מדקה, אבל ב-15 באוקטובר 2024 יוטיוב העלו את האורך המקסימלי שלהם ל-3 דקות.
במאי 2021, יוטיוב הכריזה על קרן יוטיוב שורטס, מערכת שבה ניתן לתגמל יוצרי שורט (סרטונים קצרים) מובילים.
יוטיוב הסבירה כי זאת כדרך "לייצר רווחים ולתגמל יוצרים עבור התוכן שלהם", וכי זו תהיה "קרן של 100 מיליון דולר שתחולק במהלך 2021–2022", בדומה לקרן היוצרים של TikTok בסך מיליארד דולר.
יוטיוב מסרה ל"הוליווד ריפורטר" כי הקרן היא "רק עצירה עד שיוטיוב תפתח כלי מונטיזציה ותמיכה לטווח ארוך ליוצרים קצרי צורה, שיעצבו, אך יהיו שונים, מתוכנית השותפים של יוטיוב".
אוניית המערכה יוטה (BB-31/AG-16) הייתה האונייה השנייה בסדרת פלורידה של אוניות מערכה דרדנוט.
הספינה הראשונה של צי ארצות הברית על שם מדינת יוטה, הייתה לה אונייה אחות אחת, פלורידה.
יוטה נבנתה על ידי New York Shipbuilding Corporation, הונחה במרץ 1909 והושקה בדצמבר אותה שנה.
היא הושלמה באוגוסט 1911, והייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי בחמישה צריחי תותחים תאומים.
יוטה ופלורידה היו הספינות הראשונות שהגיעו במהלך כיבוש וראקרוס על ידי ארצות הברית ב-1914 במהלך המהפכה המקסיקנית.
שתי אוניות המערכה שלחו לחוף פלוגת נחיתה שהחלה את כיבוש העיר.
לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה, יוטה הוצבה בברהבן בבאנטרי ביי, אירלנד, שם הגנה על שיירות מפני אוניות שטח גרמניות.
לאורך שנות ה-20, האונייה ערכה הפלגות אימונים ותמרוני צי רבים, ונשאה מכובדים בסיורים באמריקה הדרומית פעמיים, ב-1924 וב-1928.
בשנת 1931, יוטה פורזה מנשקה והוסבה לספינת מטרה וסומנה מחדש כ-AG-16, בהתאם לתנאי הסכם הצי של לונדון שנחתם בשנה הקודמת.
היא גם צוידה במספר רב של תותחי נ"מ מסוגים שונים להכשרת תותחנים לצי.
היא שימשה בשני התפקידים הללו למשך שארית העשור, ובסוף 1941 עגנה בפרל הארבור.
היא הייתה בנמל בבוקר 7 בדצמבר, ובדקות הראשונות של המתקפה היפנית על פרל הארבור, נפגעה משתי טורפדות, שגרמו להצפות חמורות.
יוטה התהפכה במהירות ושקעה; 58 אנשי צוות נהרגו, אך הרוב המכריע של הצוות שלה הצליח להימלט.
שרידי האונייה נותרו בנמל, ובשנת 1972 הוקמה ליד הספינה אנדרטה.
האונייה הונעה על ידי טורבינות קיטור של פארסונס בעלות ארבעה גלי הנע שדורגו ב-28,000 כוחות סוס (20,880 קילוואט) ושנים עשר דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי פחם, המייצרים מהירות מרבית של 20.75 קשרים (38.43 קמ"ש).
היה לה צוות של 1,001 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 12 אינץ'/45 Mark 5 בחמישה צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על קדימה.
הסוללה המשנית כללה 16 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן גוף האונייה.
כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה זוג צינורות טורפדו בקוטר , שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.
חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מ"מ), בעוד הסיפון המשוריין היה בעובי 1.5 אינץ' (38 מ"מ).
יוטה הונחה בתאגיד לבניית ספינות של ניו יורק ב-15 במרץ 1909. היא הושקה ב-23 בדצמבר 1909 ונכמסה לשירות בצי ארצות הברית ב-31 באוגוסט 1911. לאחר מכן היא ערכה שייט ניסויים עם עצירות בהמפטון רודס, האי סנטה רוזה, פנסקולה, גלווסטון, קינגסטון, ג'מייקה, ומפרץ גואנטנמו, קובה.
לאחר מכן היא שובצה בצי האטלנטי במרץ 1912, ולאחר מכן השתתפה בתרגילי ירי.
היא עברה שיפוץ במעגן הצי של ניו יורק החל מ-16 באפריל.
יוטה עזבה את ניו יורק ב-1 ביוני והמשיכה לאנאפוליס דרך המפטון רודס, והגיעה לשם ב-6 ביוני.
משם, היא לקחה צוות של צוערים ימיים מהאקדמיה הימית לשייט הכשרה בחופי ניו אינגלנד, שנמשך עד 25 באוגוסט.
במשך השנתיים הבאות, יוטה עקבה אחרי שגרה דומה של תרגילי אימון והפלגות ביניים באוקיינוס האטלנטי.
במהלך התקופה 8 – 30 בנובמבר 1913, יוטה ביצעה שייט עם רצון טוב למימי אירופה, שכלל עצירה ב-Villefranche, צרפת.
בתחילת 1914 במהלך המהפכה המקסיקנית, ארצות הברית החליטה להתערב בלחימה.
בעודה בדרך למקסיקו ב-16 באפריל, יוטה קיבלה הוראה ליירט את ספינת הקיטור ה-SS איפירנגה עם דגל גרמניה, אשר נשאה נשק אל הדיקטטור המקסיקני ויקטוריאנו ורטה.
הגעתה של איפירנגה לווראקרוס הובילה את ארצות הברית לכבוש את העיר; יוטה ואחותה אוניית המערכה פלורידה היו כלי השיט האמריקאיים הראשונים במקום.
שתי הספינות הנחיתו קבוצה משולבת של אלף חיילי מארינס ו-Bluejackets כדי להתחיל את כיבוש העיר ב-21 באפריל.
במהלך שלושת הימים הבאים נאבקו הנחתים במורדים בעיר וספגו 94 אבדות, תוך הרג מאות מקסיקנים בתמורה.
יוטה נשארה מחוץ לווראקרוס במשך חודשיים, לפני שהיא חזרה למעגן הצי של ניו יורק לשיפוץ בסוף יוני.
היא בילתה את שלוש השנים הבאות בניהול השגרה הרגילה של אימונים עם הצי האטלנטי.
ב-6 באפריל 1917, ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, והכריזה מלחמה על גרמניה בשל מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת שלה נגד בריטניה.
יוטה הוצבה במפרץ צ'ספיק כדי להכשיר אנשי חדר מכונות ותותחנים עבור הצי המתרחב במהירות עד ל-30 באוגוסט 1918, אז יצאה לבאנטרי ביי, אירלנד עם תת אדמירל הנרי ט.
מאיו, המפקד העליון של הצי האטלנטי.
לאחר הגעתה לאירלנד, יוטה הוקצתה כאוניית הדגל של שייטת אוניות המערכה השישית של הצי הגדול, בפיקודו של אדמירל משנה תומאס ס.
על השייטת השישית הוטל לחפות על שיירות בגישות המערביות מפני התקפות אפשריות של פושטות שטח גרמניות.
יוטה שירתה בפלגה יחד עם נבדה ואוקלהומה.
לאחר תום המלחמה בנובמבר 1918, ביקרה יוטה באי פורטלנד בבריטניה, וליוותה את האונייה ג'ורג' וושינגטון בדצמבר, שהובילה את הנשיא וודרו וילסון לברסט, צרפת, למשא ומתן לשלום לאחר המלחמה בוורסאי.
יוטה עזבה את ברסט ב-14 בדצמבר, והגיעה לניו יורק ב-25 לחודש.
היא נשארה שם עד 30 בינואר 1919, ולאחר מכן חזרה לשגרה הרגילה של ימי השלום של תרגילי צי והפלגות אימונים.
ב-9 ביולי 1921 יצאה יוטה לאירופה ועצרה בליסבון, פורטוגל, ושרבור, צרפת.
לאחר שהגיעה, היא הפכה לספינת הדגל של ספינות מלחמה אמריקאיות באירופה.
היא המשיכה בתפקיד זה עד שהוחלפה על ידי הסיירת המשוריינת USS פיטסבורג באוקטובר 1922.
יוטה חזרה לארצות הברית ב-21 באוקטובר, שם חזרה לתפקידה הישן כספינת הדגל של פלגת אוניות המערכה 6. בתחילת 1924, יוטה השתתפה בתמרוני בעיית הצי III, שם היא ואחותה פלורידה פעלו כניצבים עבור אוניות המערכה מסדרת קולורדו.
מאוחר יותר באותה שנה, יוטה נבחרה לשאת את הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית לחגיגת המאה של קרב איאקוצ'ו, שהתרחשה ב-9 בדצמבר 1924. היא עזבה את ניו יורק ב-22 בנובמבר עם גנרל הצבאות ג'ון פרשינג על הסיפון למסע רצון טוב באמריקה הדרומית; יוטה הגיעה לקאלאו, פרו, ב-9 בדצמבר.
בסיום הסיור של פרשינג, יוטה פגשה אותו במונטווידאו, אורוגוואי, ולאחר מכן נשאה אותו לנמלים אחרים, כולל ריו דה ז'ניירו, ברזיל, לה גוארה, ונצואלה והוואנה, קובה.
הסיור הסתיים בסופו של דבר כאשר יוטה החזירה את פרשינג לניו יורק ב-13 במרץ 1925. יוטה ערכה הפלגות הכשרה לאנשי מקצוע במהלך קיץ 1925. היא הוצאה משירות במספנת הצי בבוסטון ב-31 באוקטובר 1925, והושמה במזח יבש למודרניזציה.
המודרניזציה החליפה את הדוודים הפחמיים שלה בדגמים חדשים המבוססים על נפט, ותורן הכלוב האחורי שלה הוחלף בתורן מוט.
היא הונעה מחדש עם ארבעה דוודי נפט של White-Forster שהוצאו מאוניות המערכה ומסיירות המערכה שנגרטו כתוצאה מהסכם הצי של וושינגטון.
ליוטה הותקנה גם קטפולטה על הצריח מספר 3 שלה יחד עם מנופים לטיפול במטוסים הימיים.
יוטה חזרה לשירות פעיל ב-1 בדצמבר, ולאחר מכן שירתה בצי הסיור.
היא עזבה את המפטון רודס ב-21 בנובמבר 1928 לשייט נוסף באמריקה הדרומית.
כל הנשק העיקרי והמשני שלה הוסרו, למרות שהצריחים שלה עדיין היו מורכבים.
ציוד הטיפול במטוס הוסר יחד עם בליטות הטורפדו שנוספו ב-1925. העבודה הסתיימה עד 1 באפריל 1932, כאשר היא נכנסה לשירות מחדש.
ב-7 באפריל, יוטה עזבה את נורפוק לניסויים ימיים כדי לאמן את צוות חדר המכונות שלה ולבדוק את ציוד בקרת הרדיו.
ניתן היה לשלוט בספינה בקצבים משתנים של מהירות ושינויים כמובן: תמרונים שספינה תנהל בקרב.
המנועים החשמליים שלה, שהופעלו על ידי אותות מהספינה השולטת, פתחו וסגרו את שסתומי המצערת, הזיזו את גלגל ההיגוי שלה והסדירו את אספקת הנפט לדוודים שלה.
בנוסף, מכשיר ג'ירו של ספרי שמר על הספינה במסלול.
היא עברה את ניסויי בקרת הרדיו שלה ב-6 במאי, וב-1 ביוני, הספינה הופעלה במשך 3 שעות תחת בקרת רדיו.
ב-9 ביוני, היא שוב עזבה את נורפוק, בדרכה לסן פדרו, לוס אנג'לס, שם הצטרפה לשייטת האימון 1, כוח הבסיס, צי ארצות הברית.
החל מסוף יולי, הספינה החלה את הסיבוב הראשון של שירות המטרה, תחילה עבור הסיירות של צי האוקיינוס השקט, ולאחר מכן עבור אוניית המערכה נבדה.
היא המשיכה בתפקיד זה במשך תשע השנים הבאות; היא השתתפה בבעיית הצי ה-16 במאי 1935, במהלכה שימשה כאוניית תובלה עבור יחידת נחתים.
ביוני שונתה הספינה כדי להכשיר תותחנים נגד מטוסים בנוסף לתפקידי ספינת המטרה שלה.
כדי לבצע משימה זו, היא צוידה בתותח נ"מ ארבע קני 1.1 אינץ' (28 מ"מ)/75 קליבר לניסויים ופיתוח של סוג הנשק החדש.
יוטה חזרה לאוקיינוס האטלנטי כדי להשתתף בבעיית הצי XX בינואר 1939, ובסוף השנה היא התאמנה עם שייטת הצוללות 6. לאחר מכן חזרה לאוקיינוס השקט, והגיעה לפרל הארבור ב-1 באוגוסט 1940. שם, היא ערכה אימוני ירי נ"מ עד 14 בדצמבר, אז עזבה ללונג ביץ', קליפורניה, והגיעה לשם ב-21 בדצמבר.
שם, היא שימשה כיעד הפצצה למטוסים מנושאות המטוסים לקסינגטון, סרטוגה ואנטרפרייז.
היא חזרה לפרל הארבור ב-1 באפריל 1941, שם חידשה את אימוני הירי נגד מטוסים.
היא הפלגה ללוס אנג'לס ב-20 במאי כדי לשאת יחידת נחתים מכוח הנחתים של הצי לברמרטון, וושינגטון, ולאחר מכן היא נכנסה למספנת הצי Puget Sound ב-31 במאי, שם עברה שיפוץ.
היא צוידה בתותחים דו-תכליתיים 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר ברכיבים בודדים כדי לשפר את יכולתה לאמן תותחנים נגד מטוסים.
היא עזבה את פוגט סאונד ב-14 בספטמבר, לכיוון פרל הארבור, שם חזרה לתפקידיה הרגילים עד סוף השנה.
בתחילת דצמבר 1941, יוטה עגנה ליד האי פורד במעגן F-11, לאחר שסיימה סבב נוסף של אימוני ירי נ"מ.
מעט לפני השעה 08:00 בבוקר 7 בדצמבר, כמה אנשי צוות על סיפון יוטה צפו במטוסים היפנים הראשונים שמתקרבים לתקוף את פרל הארבור, אך הם הניחו שמדובר במטוסים אמריקאים.
היפנים החלו במתקפה שלהם זמן קצר לאחר מכן, הפצצות הראשונות נפלו ליד רמפה של מטוס ימי בקצה הדרומי של האי פורד.
באותו זמן טסו 16 מפציצי טורפדו Nakajima B5N של נושאות המטוסים היפניות סוריו והיריו מעל פרל סיטי והתקרבו לצד המערבי של האי פורד.
מפציצי הטורפדו חיפשו נושאות מטוסים אמריקאיות, שלרוב עגנו במקום שבו עגנה יוטה באותו בוקר.
מובילי המטוסים זיהו את יוטה ודחו אותה כמטרה, והחליטו במקום זאת לתקוף את רציף 1010. עם זאת, שישה מה-B5Ns מסוריו בראשות סגן נקאג'ימה טטסומי נפרדו כדי לתקוף את יוטה, מבלי להכיר בכך שהצורות מעל הברבטות אינן צריחים, אלא קופסאות המכסות חורים ריקים.
שש טורפדות שוגרו נגד יוטה, שתיים מהן פגעו באוניית המערכה בעוד אחת נוספת החטיאה ופגעה בסיירת ראלי.
שיטפונות רציניים החלו להכריע במהירות את יוטה והיא החלה לנטות שמאלה ולשקוע בירכתיים.
כשהצוות החל לנטוש את הספינה, נשאר אדם אחד - צ'יף ווטרטרנדר פיטר טומיץ' מתחת לסיפון כדי להבטיח שכמה שיותר אנשים יוכלו להימלט, וכדי לשמור על מכונות חיוניות שיפעלו זמן רב ככל האפשר; הוא קיבל את עיטור הכבוד לאחר מותו על מעשיו.
בשעה 08:12, יוטה התהפכה על צידה, בעוד אותם אנשי צוות שהצליחו להימלט שחו לחוף.
כמעט מיד לאחר שהגיע לחוף, שמע הקצין הבכיר של הספינה שעל סיפונה, קומנדר סולומון איסקית', דפיקות של גברים שנלכדו בספינה שהתהפכה.
הוא קרא למתנדבים לאבטח לפיד חיתוך מהסיירת הפגועה קשות ראלי ולנסות לשחרר לכודים; הם הצליחו להציל ארבעה גברים.
בסך הכל נהרגו 58 קצינים ומלחים, אם כי 461 שרדו.
הצי הכריז על יוטה כמועמדת לתיקון ב-29 בדצמבר, והיא הושמה בסמכותו של כוח בסיס פרל הארבור.
בעקבות יישור מוצלח של אוקלהומה שהתהפכה, נעשה ניסיון ליישר את יוטה באותה שיטת פרבוקציה באמצעות 17 כננות.
כשיוטה הסתובבה, היא לא נאחזה בקרקעית הנמל, והחליקה לכיוון האי פורד.
מאמץ השיקום של יוטה נזנח, כאשר יוטה נטתה 38 מעלות מהאופק.
כשהיא נטושה, יוטה פינתה את מעגנה.
לא היה ניסיון נוסף להציף אותה מחדש; שלא כמו אוניות המערכה שטבעו ב-Battleship Row, לא היה לה ערך צבאי.
היא הוצאה רשמית מכלל השירות ב-5 בספטמבר 1944, ולאחר מכן נמחקה ממרשם כלי השיט של הצי ב-13 בנובמבר.
יוטה קיבלה כוכב קרב אחד עבור שירותה הקצר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הגוש המחליד שלה נשאר בפרל הארבור, בחלקו מעל המים; הגברים שנהרגו כאשר יוטה טבעה מעולם לא הוצאו משרידי האונייה, וככזו, היא נחשבת לקבר מלחמה.
בסביבות שנת 1950 הוצבו שתי אנדרטאות באזור טביעת האונייה שהוקדשו לאנשי צוות האונייה שנהרגו בהתקפה על פרל הארבור.
הראשון הוא לוח על הרציף מצפון לאונייה, והשני הוא לוח שהונח על האונייה עצמה.
בשנת 1972, הוקמה אנדרטה גדולה יותר ממש ליד האי פורד, בסמוך לשרידי האונייה השקועה, וכיום היא חלק מהאנדרטה הלאומית של פרל הארבור.
האנדרטה מורכבת מ- שביל הליכה עשוי בטון לבן, המשתרע מהאי פורד החוצה עד פלטפורמה בגודל 40 על 15 רגל (12.2 על 4.6 מטר) לפני האונייה, שבה נמצאים לוח פליז ומוט דגל.
האנדרטה נמצאת בצד הצפון מערבי של האי פורד ונגישה רק לאנשים בעלי זיהוי צבאי.
משמר דגלים עומד ושומר על השרידים.
ב-9 ביולי 1988, יוטה ואריזונה, שרידי האונייה הנוספת שנותרה בנמל, היו מועמדות להתווסף למרשם הלאומי ההיסטורי.
שני השרידים נוספו לרשימה ב-5 במאי 1989. נכון ל-2008, שבעה אנשי צוות לשעבר שהיו על סיפון יוטה בזמן טביעתה נשרפו ואפרם נקבר בשרידי האונייה.
שרידים מהספינה נשמרים גם בבניין הקפיטול של יוטה; בין הפריטים המוצגים יצירות משירות הכסף של הספינה ושעון הקפטן.
פעמון הספינה הוצג באוניברסיטת יוטה ליד הכניסה לבניין המדע הימי משנות ה-60 עד 2016, אז הושאל למכללת המלחמה של הצי.
לאחר מכן הוא נשלח למפקדת ההיסטוריה והמורשת הימית בריצ'מונד, וירג'יניה לעבודות שימור.
עם שחזור הפעמון, הוא הוחזר לאוניברסיטת יוטה ב-7 בדצמבר 2017 והוא מוצג כעת בתוך בניין המדע הימי.
יוטה ואטאנבה (ביפנית: 渡邊 雄太; נולד ב-13 באוקטובר 1994) הוא כדורסלן יפני המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
ואטאנבה נולד בעיר יוקוהמה שביפן.
אמו, קומי, שיחקה בעברה בנבחרת יפן בכדורסל נשים, ואביו ואחותו היו גם הם שחקני כדורסל מקצועיים.
בגיל 17 עבר למונטוויל שבקונטיקט, ארצות הברית, על מנת ללמוד באקדמיית הספורט "סנט תומאס מור", בה שיחק לצדו של אריק פסקל.
בין השנים 2014–2018 למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, ולאורך 4 העונות בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 10.9 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
בעונת 2017/2018 הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 16.3 נקודות למשחק, וזכה בתואר "שחקן ההגנה של העונה" במחוז ה-Atlantic 10.
ואטאנבה לא נבחר כלל בדראפט ה-NBA 2018, אולם זכה לחוזה כפול בממפיס גריזליס.
ב-14 בדצמבר 2019 שיחק מול בן ארצו רוי הצ'ימורה מוושינגטון ויזארדס, ובכך לראשונה בתולדות ה-NBA השתתפו שני יפנים באותו משחק.
בשתי עונותיו עם הגריזליס שותף ב-33 משחקים בסך הכול, ותרם 2.3 נקודות בממוצע למשחק.
בנובמבר 2020 חתם על חוזה לשנתיים בטורונטו ראפטורס, ולאורך התקופה שותף ב-88 משחקים, וקלע 4.3 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
ב-26 בדצמבר 2021 קבע שיאי קריירה של 26 נקודות ו-13 ריבאונדים, במשחק מול קליבלנד קאבלירס.
באוגוסט 2022 חתם על חוזה לעונה אחת בברוקלין נטס.
ב-58 משחקיו עם הנטס קלע 5.6 נקודות למשחק, ב-44.4% קליעה לשלוש.
ביולי 2023 חתם על חוזה לשנתיים בפיניקס סאנס.
בפברואר 2024, לאחר חצי עונה בפיניקס סאנס, עבר ווטאנבה אל הממפיס גריזליס בטרייד משולש שהיה בין הסאנס, הנטס והגריזליס.
בכך חזר לקדנציה השנייה שלו במדי הגריזליס.
בשנת 2013, בגיל 18, שיחק לראשונה עבור נבחרת יפן בכדורסל, בטורניר אליפות מזרח-אסיה.
מאז יצג את מדינתו גם במוקדמות אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), בגביע העולם בכדורסל 2019, באולימפיאדת טוקיו (2020) ובגביע העולם בכדורסל 2023.
יוטה מאמות' היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסולט לייק סיטי, יוטה, ארצות הברית, שהצטרפה לליגת ה-NHL בעונת 2024/25. היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-2024 על ידי ראיין סמית, הבעלים של קבוצת ה-NBA יוטה ג'אז וקבוצת ה-MLS ריאל סולט לייק.
היא רכשה את פעילות הספורט ואת חוזי השחקנים והצוות של קבוצת ה-NHL אריזונה קויוטיס שפעילותה הופסקה.
ב-2023 ניצבה קבוצת ה-NHL אריזונה קויוטיס במצב קשה כשנותרה ללא בית קבע, ונאלצה לשחק את משחקי הבית שלה באולם מאלט ארנה בעיר טמפה שבו 5000 מושבים בלבד.
אריזונה קויוטיס הפסיקה את פעילותה, ונקבע שקבוצת ה-NHL של יוטה תחליף אותה בליגה ובבית המרכזי.
סמית הודיע שבכוונתו להקים אולם חדש בסולט לייק סיטי, שיהיה מתאים יותר להוקי קרח וישמש את שתי הקבוצות.
כמו כן הבהיר סמית שהקבוצה החדשה תישא את שם מדינת יוטה, ולא את שמה של סולט לייק סיטי בלבד; שמה של הקבוצה, הלוגו שלה, צבעיה ומדיה ייבחרו מאוחר יותר.
ביוני 2024 נבחרו צבעיה של הקבוצה, ונקבעו לה שם זמני ("מועדון הוקי יוטה"), לוגו זמני ומדים זמניים, ששימשו אותה בעונתה הראשונה בליגה.
כפי שקורה בדרך כלל לקבוצת התרחבות, העונה הראשונה הייתה קשה מאד והקבוצה לא התחרתה על מקום בפלייאוף.
ב-7 במאי 2025 הודיעה הקבוצה על שמה הקבוע - יוטה מאמות', על שם הממותות שחיו ביוטה בעבר.
עם השם הוצג גם לוגו חדש לקבוצה.
יוּטָגוֹגְיָה (heutagogy, בעברית מאוית לעיתים: יוטאגוגיה) או למידה מכוונת עצמי (self-determined learning) היא שיטת לימוד וחקירה, שבה בכל אחד משלבי מערכת החינוך מהגיל הרך ועד לאקדמיה התלמידים הם שקובעים מה עליהם ללמוד ולחקור, ועל אילו שאלות ברצונם להשיב בתוך תחום תוכן נתון.
הם מחליטים כיצד עליהם לעשות זאת, מהם מקורות המידע שעליהם יתבססו, מה יהיו תוצרי מחקרם וכיצד יוצגו תוצרים אלה לאחרים.
כמו כן, הלומדים הם שותפים מרכזיים במתן ההערכה לתוצאות.
בדרך זו של לימוד וחקירה המורים והמרצים אינם מקור הידע העיקרי והאקטיבי בלימוד ובמחקר, וזאת בשונה מגישת הפדגוגיה.
ביוטגוגיה סגלי ההוראה משנים את תפקידם המסורתי והופכים להיות מעין מנחים, מאפשרים ומייעצים.
עצם נוכחותם ותמיכתם בלומדים היא שמבדילה בין היוטגוגיה לבין לימוד אוטודידקטי.
שני חוקרים אלה הוסיפו ומוסיפים לפתח את הגישה יחד עם אחרים.
את המקורות הפילוסופיים של רעיון הלמידה מוכוונת העצמי הם מצאו בכתביהם של הוגים כדוגמת קארל רוג'רס וז'אן-ז'אק רוסו.
יש מי שסבורים שהרעיון מומש כבר בדרך הלימוד היהודית המסורתית הנקראת חברותא.
מקובל לראות את היוטגוגיה כשלב התפתחות שלישי בסולם חינוכי שמתקדם מפדגוגיה לאנדרגוגיה ומשם ליוטגוגיה.
שיטת הלמידה אינה כפופה לתוכנית לימודים מוסדרת ואחידה הנקבעת על ידי גורם חיצוני, לסדרי עבודה ידועים וקבועים מראש או להסתמכות בלעדית על מקורות מידע אקדמיים.
הלומדים נעים בין מרחבי ידע אנושיים ומרחבי ידע אינטרנטי כשמטרת תנועה זו היא לספק את סקרנותם ולהביאה לידי הבנת מושא מחקרם.
התרבות הדיגיטלית שבה נטועים היום הלומדים, צעירים כמבוגרים, היא שמחדשת ושמאפשרת תנועה רב-מרחבית ובין-מרחבית מעין זו.
התנועה המשוטטת והתועה, שמתירה ומאשרת אף טעויות בלמידה ולמידה מהן, ושאינה נדרשת לכל מטרה לימודית קבועה מראש, מבחינה בין היוטגוגיה לגישות דומות.
כך, התנועה המשוטטת והתועה שבלב הגישה היוטגוגית, שהיא אישית וייחודית לכל לומד, מבהירה כי דרכי הלמידה מגוונות, וכי אין מסלול למידה יחיד שמתאים לכלל הלומדים, ואף ייחודיות הן ההסכמות בין הלומד למנחה לגבי מסגרת הזמן של הלמידה ודרכי ההתקשרות ביניהם.
השיטה מעודדת למידה אישית במסגרת קבוצה שבה כל אחד מהחברים תורם את חלקו הייחודי למחקר, אך מאפשרת למי שבוחר בכך ללמוד ולחקור לבדו.
את מסעם החוקר של הלומדים מלוות באופן מובנה מחשבה וכתיבה רפלקסיביות אודות התקדמות המחקר, אודות יחסם למחקר ואודות עבודת הצוות שבמסגרתה נחקרות אותן שאלות שמעניינות אותם.
הרפלקסיה אינה נספחת לתוכן הנלמד.
היא הכרחית ליוטגוגיה כרכיב מרכזי בגישה.
שהרי היוטגוגיה היא למידה מכוונת עצמי הן מן הטעם שהלומד הוא שמכוון את תוכן ודרך הלימוד שלו, והן בכך שהלומד לומד להכיר גם את עצמו ואת דרך לימודו ובכך יכול הוא לשנות, להשתנות ולהשתפר.
הלמידה והרפלקציה אודות הלמידה מביאות את הלומדים להבנת סגנון הלמידה המועדף עליהם, ובכך הן מכשירות את הלומדים לקראת למידה לאורך החיים (lifelong learning), שניתן לראות בה את מטרת העל של היוטגוגיה.
לימוד כפול זה, הן של התחום הנחקר והן הלימוד העצמי של דרך המחקר האישית של כל לומד (מהלך שנקרא בספרות 'לימוד בלולאה כפולה' – double loop learning) ייחודית לדרך הלימוד היוטגוגית לעומת גישות לימוד אחרות.
שלא כמו גישות קרובות שהן בעלות מכוונוּת עצמית בלמידה ושמוצאות את מטרת הלמידה בשינוי התנהגות שכלית, רגשית, חברתית, פיזית, אקדמית ופסיכולוגית של הלומדים, הרי שהיוטגוגיה רואה בלמידה ערך עצמי שאינו נזקק למטרות חיצוניות לה.
בעשור השלישי של המאה ה-21 ממומשת גישת היוטגוגיה במערכות חינוך במדינות שונות ברחבי העולם (אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה, אינדונזיה, קפריסין, בריטניה, פורטוגל, גרמניה, ארצות הברית וקנדה).
גם בישראל ניכרת השפעתה של גישת היוטגוגיה, והיא נוכחת ומשפיעה במוסדות ישראלים שונים להשכלה גבוהה ובקהילות למידה אפיסטמיות (epistemic communities) שלומדות, מפתחות ומבקשות להטמיע את הרעיון, כמו גם במספר הולך וגדל של בתי ספר, כדוגמת ביס' תומר בבאר שבע ותיכונט בתל אביב.
דוגמאות בהם ניתן למצוא את השיטה היוטגוגית, פועל באופן מערכתי, ניתן למצוא בשלושת בתי ספר של רשת 'סאדברי', בירושלים, כפר סבא ועמק האלה), עם דגשים של השיטה הסדברית.
התיכון הראשון ליישם באופן מלא את השיטה ביוטגוגית, הוא תיכון החממה בהוד השרון, אשר נוסד בשנת 2021 מתוך כוונה לפעול על פי עקרונות השיטה.
יוטו צונאשימה (ביפנית: 綱島 悠斗; נולד ב-15 באוגוסט 2000 בקנאגאווה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית ובנבחרת יפן.
צונאשימה גדל במחלקות הנוער של סובודאי FC ניו גרין וטוקיו ורדי, ושיחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קוקושיקאן.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של טוקיו ורדי במסגרת ליגת המשנה היפנית, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל היפנית.
ב-6 באוגוסט 2025 חתם על חוזה לשלוש שנים ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על לוון במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
צונאשימה נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר אליפות מזרח אסיה לשנת 2025 .
יוייק (בנורווגית: Joik, בצפון-סאמי: juoigan) היא שירה עממית של הסאמים.
היוייק המסורתי מבקש להנציח או להזכיר אדם מסוים בעל חיים או מקום.
שירי יוייק הם שירה לירית, ונושאם הוא בדרך כלל אהבה, והם מתארים בחור או בחורה, אולם במקרים מסוימים אף נישאים שירים המתארים את החיים הלאפיים המסורתיים, בעיקר רעיית עדרי אייל הצפון, או המוקדשים לנושאים דתיים או לטבע.
שורשי הסוגה הם בתקופת האבן.
היום הם בשימוש בהקשרים מסורתיים.
צלילי היוייק מזכירים את השירה הטקסית של ילידים אמריקאים מסוימים, ויש להם דמיון גם לשירה המקובלת בשבטים שמאניים בסיביר, ששירתם מחקה את קולות הטבע.
לתרבות הסאמית העתיקה לא היה כתב, ועל כן תולדות היוייק לא תועדו.
על פי המסורת המקובלת בעל-פה, כפי שתועדה על ידי החוקר ג'סט קוויגסטד, הפיות והאלפים של הארצות הארקטיות העניקו את היוייק לסאמים.
חוקרי מוזיקה מאמינים כי היוייק היא המסורת המוזיקלית המתמשכת העתיקה באירופה.
בתקופת התנצרות הסאמית, נחשבו היוייק כחטא.
מדיניות הטמעת הסאמים בעמים אחרים, דוגמת הנורווגים, והשקפות הכנסייה על אומנות זו, הובילו לפחיתתה.
אחת הסיבות בגללן הייתה עוינות כלפי היוייק היא שזוהה עם הנואדי (noaidi - השמאנים הסאמיים) ועם מיתולוגיות וריטואליים קדם-נוצריים.
נאמר כי היוייקים קשורים להטלת כשפים.
עם זאת, על אף דיכויה, נשמרה מסורת היוייק, והיא עדיין מבוצעת ומשמשת כמקור להשראה.
כיום מבוצעים הן יוייקים מסורתיים, והן יוייקים המשולבים במוזיקה סאמית עכשווית.
בפזמון השיר Sámiid ædnan, עימו התחרתה נורווגיה באירוויזיון 1980, שולבו קטעי יוייק.
גם השיר Spirit in the Sky של להקת קיינו, עימו התמודדה נורווגיה באירוויזיון 2019, כולל קטעי יוייק המבוצעים על ידי הזמר הסאמי פרד-רנה בוליו.
האמן הסאמי ואמן היוייק פרוד פילהיים (Frode Fjellheim) הלחין את 'Vuelie' קטע הפתיחה של הסרט לשבור את הקרח, שהוא למעשה עיבוד ליצירתו המוקדמת יותר Eatnaman Vuelie.
הסרט כולו כולל מחוות רבות לתרבות הסאמית, דוגמת סגנון הלבוש של הדמויות רעיית איילי צפון ועוד.
יוטקה טניאמה (ביפנית: 谷山 豊; 12 בנובמבר 1927 - 17 בנובמבר 1958) היה מתמטיקאי יפני, ידוע בעיקר בזכות השערת טניאמה-שימורה, שאותה העלה, בספטמבר 1955, בשיתוף פעולה עם גורו שימורה, לאחר שפגש את אנדרה וייל.
השמות טניאמה, שימורה ווייל נקשרו כולם להשערה זו, אבל הרעיון בעיקרו נזקף לזכותו של טניאמה.
בשנת 1986 הוכיח קן ריבט שאם ההשערה נכונה אז גם המשפט האחרון של פרמה נכון, רעיון שנתן השראה לאנדרו ויילס לעבוד במשך מספר שנים בסודיות על ההשערה, ולהוכיח אותה במידה מספקת כדי להוכיח את המשפט האחרון של פרמה.
הודות לתרומה החלוצית של ויילס ומאמצים של מתמטיקאים נוספים, ובראשם ריצ'רד טיילור, ההשערה הוכחה לבסוף בשנת 1999.
מסיבות שהוא עצמו לא היה יכול להסביר, התאבד טניאמה.
הוא השאיר אחריו פתק המסביר את מצבן של חובות ההוראה שלו, והתנצל בפני עמיתיו על הצער שהוא גורם להם.
במכתב ההתאבדות שלו הוא כותב: .
למרות שהמכתב שלו לא ברור ברובו הוא מציין את עייפותו ואת אובדן הביטחון בעתידו.
גורו שימורה ציין שהוא סבל מדיכאון.
טניאמה גם ציין במכתב ההתאבדות שלו את הדאגה שלו שמא אנשים ייפגעו מההתאבדות שלו ושהוא מקווה שמעשה זה לא יטיל "צל חשוך על אותם אנשים".
כחודש לאחר שהתאבד, התאבדה גם מיסאקו סוזוקי, האישה שאותה הוא התעתד לשאת.
לאחר מותו של טניאמה אמר עליו עמיתו גורו שימורה:
יוטלנד או יילן (בדנית: Jylland; בגרמנית: Jütland; בפריזית: Jutlân) הוא חצי אי באירופה, הכולל את החלק היבשתי של דנמרק והחלק הצפוני ביותר בגרמניה.
יוטלנד מפריד בין הים הצפוני לים הבלטי.
דנמרק שולטת בשני השלישים הצפוניים של חצי האי.
אין שם נפרד לחלק הדני של יוטלנד, כך שמתארים אותו באותו השם.
חלקו הצפוני ביותר של חצי האי הפך לאי בעקבות שיטפון ב-1825, כעת מפריד הלימפיורד את האי משאר השטח, שמו של האי הוא ונדסיסל ("האי היוטלנדי הצפוני") והוא עדיין נחשב לחלק מיוטלנד.
השליש הדרומי הוא חלק ממדינת שלזוויג-הולשטיין בגרמניה, בה שלטו הדנים בחלק מההיסטוריה.
נהר האלבה יוצר את הגבול הטבעי הדרומי של יוטלנד עם העיר המבורג לחופו.
למעשה, מאז השלמתה של תעלת קיל הפך חצי האי לאי המוקף ים מכל צדדיו.
אתר בורום אסהוי בו נמצאו ממצאים שונים מתוארך למאה ה-14 לפני הספירה.
אנגלים, סקסונים, יוטים וונדלים עברו מאירופה היבשתית לבריטניה הגדולה החל מ-450 לפנה"ס.
האנגלים נתנו לממלכתם החדשה את השם אנגליה.
הם יצאו מאירופה בגלל תנועת הונים מאסיה לתוך אירופה או בגלל הגעת דנים לאזור, מה שכנראה היה גורם מכריע מכיוון שהיו מלחמות רבות ועקובות מדם בין היוטים לדנים.
הדנים המודרניים מחשיבים עצמם לצאצאיהם של מלכים שחיו באזור אופסלה, שוודיה בזמן שלפני ההיסטוריה המתועדת בסקנדינביה.
אך במשך הזמן, היריבות בין השבטים הצטמצמה הודות לנישואים מעורבים בין יוטים ודנים.
הדנים עשו צעדים משמעותיים כדי להגן על עצמם מהמלכים הפרנקים הנוצרים, בעיקר עם בניית הדנווירגה, חומה שהשתרעה בין הים הצפוני והים הבלטי.
קרל הגדול גירש את הסקסונים הפגאנים ממזרח יוטלנד בים הבלטי והביא את האובוטריטים לאזור במקומם.
האובוטריטים היו קבוצה של סלאבים ונדים שנשבעו אמונים לקרל הגדול ורובם המירו את דתם לנצרות.
השפה האופיינית ליוטלנד היא ניב היוטלנדית, שלפעמים נחשבת לרחוקה מהדנית אף יותר מהשפה השוודית.
לתנועה מהירה בין הים הבלטי והים הצפוני, נחפרו תעלות לרוחב חצי האי.
הבולטות שבהן הן ה"איידרקנל" (Eiderkanal) שנחפרה בשלהי המאה ה-18 ותעלת קיל שנחפרה ב-1895 ועדיין נעשה בה שימוש.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, היה קרב יוטלנד אחד הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה.
הקרב היה בין הצי המלכותי הבריטי לצי הקיסרי הגרמני.
בקרב השתתפו כ-150 אוניות מלחמה בריטיות, בנות יותר ממיליון טון בסך-הכל, ובהן כ-65,000 איש, וכ-100 אוניות מלחמה גרמניות, בנות 900,000 טון, שהופעלו על ידי 45,000 איש.
הערים הגדולות ביותר ביוטלנד הן:
יוֹכֶבֶד היא דמות מקראית, בַּת לֵוִי, אשת עמרם ואמם של מרים, אהרון ומשה.
בזכות החלטתה להחביא את בנה, משה, בתיבה ולשלוח אותו אל מי היאור, ניצל משה מפקודתו של פרעה להשמיד את כל התינוקות הזכרים בעם ישראל.
לאחר שבת פרעה הצילה את משה מהיאור, היא הביאה עבורו "אִשָּׁה מֵינֶקֶת מִן הָעִבְרִיֹּת", וכך יוכבד הניקה וגידלה את משה עד שנגמל.
חלקה של יוכבד בסיפור לידתו וגידולו של משה לא מסופר בהרחבה, אולם הוא חלק מסיפור שיש בו נשים רבות יחסית לשאר סיפורי התורה (יוכבד, מרים, בת פרעה, שפרה ופועה).
חז"ל עמדו על יחודו של הסיפור והקדישו ליוכבד כמה מדרשים.
הרכיב 'יו' מופיע בשמות מקראיים רבים כקיצורו של שם יהוה.
הרכיב 'כבד' נפוץ בשמות שמיים במזרח הקדום, ומשמעו 'מכובד'.
אם גם כאן הרכיב 'יו' הוא קיצור לשם יהוה, הרי שיוכבד הוא השם הראשון במקרא העושה שימוש תאופורי בשם זה, והשם היחיד מסוגו המופיע לפני התגלות השם למשה במעמד הסנה.
אמו של משה מופיעה לראשונה עם תחילת סיפורו של משה רבינו, ב:
הסיפור עוסק בקשר שבין אם לתינוקה, שנולד בצל גזירות חמורות המורות להרוג אותו עם לידתו.
מדרש שמות רבה שואל כיצד למרות הגזרות החמורות לא נתגלו ההריון והלידה ודורש כי הלידה הייתה קלה מאוד, ללא כאב, ולכן גם השומרים המצרים לא הרגישו בהתרחשותה.
על פי התרגום המיוחס ליונתן, יוכבד ילדה את משה בסוף החודש השישי להריון.
מדרש הגדול לאותו פסוק קבע שמשך ההריון היה שישה חודשים ושני ימים בלבד.
יוכבד עצמה נולדה לפי חז"ל – בין החומות של מצרים, בזמן הכניסה למצרים של יעקב ובניו.
על פי התלמוד, בעלה של יוכבד, עמרם, התגרש ממנה לנוכח הגזירות על מנת למנוע את הסיטואציה הנוראה שבה יש להרוג תינוקות.
בִתו, מרים, שכנעה אותו לשאת את אִמה מחדש כשהיא טוענת כלפיו: "פרעה גזר רק על הזכרים ואתה גוזר בין על הזכרים ובין על הנקבות".
הוא נשא אותה מחדש ובהמשך נולד משה.
יוכבד, אִמו של משה, עשתה כל שביכולתה לשמור עליו, עד שלא היה עוד ביכולתה לשמור את דבר קיומו בסוד.
על מנת שלא להתמודד עם ההכרח להרוג את בנה, היא מצאה פתרון ביניים - היא הניחה את הילד בתיבה בנהר וקיוותה לטוב.
לאחר שבת פרעה מצאה את התיבה, מרים, אחותו של משה, הציעה לקרוא למינקת עבריה, והביאה בעצם את יוכבד.
בת פרעה מסרה את הילד לְיָדֶיה של יוכבד וביקשה ממנה להניק אותו תמורת שכר.