tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אורכו של הקרחון עולה על 96 קילומטרים; ורוחבו עולה על 8 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיון דרום, לאורך צידו המערבי של רכס מאונטניר.
הקרחון נשפך אל מפרץ ליידי ניונס בין כף זיבאלד וכף הייס, שם הוא יוצר את לשון קרחון אוויאייטור.
הקרחון צולם מן האוויר בידי קפטן ו.
הוקס מצי ארצות הברית, בטיסה ההיסטורית הראשונה מניו זילנד אל מצר מקמרדו ב-17 בדצמבר 1955.
ניסיון לסייר בקרחון במסוק ולהנחית עליו משלחת של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד נכשל, כשה"USS Glacier" ניזוק בלחץ קרח בדצמבר.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר הגיעה אל הקרחון בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959, כמחווה לעבודתם המסוכנת של טייסים ושאר אנשי צוות תעופה במבצעי הסיור, המחקר והמדע באנטארקטיקה.
"אווירייטור" משמעו באנגלית "טייס", כמחווה נוספת לעבודת הטייסים ניתן גם לקרחון פיילוט שמו - באנגלית פיילוט משמעו "טייס".
לשון קרחון אוויאייטור באנטארקטיקה היא שלוחה לכיוון הים מקרחון אוויאייטור אל תוך ים רוס, בין מפרץ ווד ומפרץ ליידי ניונס לאורך החוף של ארץ ויקטוריה.
לשון הקרח הצפה הזאת משתרעת אל תוך המים לאורך כ-25 קילומטרים.
שמה ניתן לה בהמלצת הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) ביחס לקרחון אוויאייטור.
קרחון אייקן הוא קרחון הממוקם בין קרחון וון גרארד וקרחון ויילס, במורדות הצפוניים של גבעות קוקרי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 1997. הקרחון (כמו גם נחל אייקן הסמוך) נקראים על שם ההידרולוג האמריקאי (מסוקרי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית), ד"ר ג'ורג' ר.
נחל אייקן זורם צפונה מן הקרחון אל תוך עמק טיילור.
קרחון אלטימיר הוא קרחון שאורכו 4.8 ק"מ ורוחבו 5.5 ק"מ הנמצא על מורדותיו של רכס אוסטרית' על האי אנוורס שבארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון לעבר מפרץ דאלצ'ב היוצא ממפרץ פורנייר, מזרחית לנקודת סטודנה.
גובהו של הקרחון 717 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הבינלאומי הבריטי (British Directorate of Overseas Surveys) בשנת 1980. הקרחון נקרא על שם הכפר אלטימיר שבצפון מערב בולגריה.
קרחון אליס הוא קרחון במזרח אנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח מרכס המלכה אלכסנדרה, והמהווה יובל של קרחון בירדמור.
אורכו של הקרחון כ-21 ק"מ.
הקרחון התגלה על ידי משלחת נמרוד הבריטית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909) בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שקלטון קרא לקרחון על שם אליס, אמו של אריק מרשל, חבר במשלחת של שקלטון.
קרחון איינג'ל הוא קרחון הזורם במורד הצפוני של הר אדית' קאוול המצוי בשטח הפארק הלאומי ג ' ספר, בפרובינציית אלברטה שקנדה.
שטחו של הקרחון 1 קמ"ר ואורכו 1.3 ק"מ.
הקרחון נמצא בנסיגה בשל התחממות כדור הארץ.
הקרחון נקרא בשם "מלאך" בשל צורתו הדומה למלאך שכנפיו פרושות.
בשל נסיגתו, מראה הקרחון צפוי להשתנות, כך שיאבד את הצורה הנותנת לו את שמו.
קרחון אָלֵי הוא קרחון באנטארקטיקה המנקז את מורדותיו הצפוניים של רכס בריטניה, בסמוך למגדל וורד.
הקרחון זורם צפונה לעבר קרחון דרווין.
צוקי רוברטסון מפרידים בין קרחון אלי לבין קרחון גוסיראן.
גובהו של הקרחון 907 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ריצ'רד אלי, ממחלקת מדעי כדור הארץ של אוניברסיטת פנסילבניה.
ריצ'רד אלי היה חוקר קרחונים בתוכנית הארקטית של ארצות הברית, והתמחה בחקר זרמי הקרח, של מדף הקרח מערב אנטארקטיקה.
קרחון אלדר הוא קרחון המהווה יובל של קרחון טאקר מערבית לשלוחת אוריד, בהרי ויקטורי בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ויליאם ס.
Elder) מהנדס טופוגרפי, אשר היה חלק ממשלחת הסקר הגאולוגי אשר מיפתה את האזור.
קרחון אדיסטו הוא קרחון הזורם לכיוון צפון מזרח בין האי פלסייט לבין רכס רדקאסל, ונשפך לראשו של מפרצון אדיסטו.
גובהו של הקרחון 48 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, על שם אוניית צי ארצות הברית USS אדיסטו, שהייתה כלי השיט הראשון שהגיע לאזור.
קרחון אדיסטו הוא קרחון באזור ארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 5 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה על ידי תצלומי אוויר שנערכו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1946–1947. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם תעלת אדיסטו הסמוכה.
קרחון אבי או קרחון אבה הוא קרחון שאורכו 119 קילומטרים, הזורם לכיוון צפון מערב ברכס הומראן ורמת רובינסון ולאחר מכן זורם לכיוון מערב בין רכס אוורט והרי אנאייר לתוך קרחון לילי בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
מקורו של קרחון זה באוכף ממנו הוא דרום צפון מערבה, כאשר קרחון טאקר זורם מאוכף זה לכיוון דרום מזרח ומתנקז לים רוס.
גובה הקרחון 228 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לחוף פנל שבין כף ויליאמס וכף אדייר.
קרחון רוברטסון הוא יובל של קרחון אבי.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית - טייסת VX-6, בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם קומנדר גורדון ק.
קרחון אלווארז או קרחון אלוורז הוא קרחון יובלי, ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מהצד הדרום מערבי של פסגת סטאנוויקס ונשפך לקרחון רניק, צפונית לקרחון שיהאן.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1962–1960.
הקרחון נקרא על שמו של סגן חוזה א.
Alvarez) מהצי הארגנטינאי, שהיה חזאי מזג אוויר במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית, בתחנת המחקר אמריקה הקטנה V בשנת 1957.
קרחון אוֹשָאנֶה הוא קרחון על האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון דודלן, מערבית לקרחון ליסטר, וצפונית לקרחון ראליצה.
הקרחון מנקז את המורדות המערביים של פסגת קושינג שבהרי סטריבוג, וזורם לכיוון מערב; הקרחון נשפך אל מפרץ גויו.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
הקרחון נקרא על שם הכפר אושאנה בצפון מערב בולגריה.
קרחון אוסלנה הוא קרחון רחב בצידם המערבית של הרי האבר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם מדרום לקרחון פיפקוב, וצפונית לקרחון מאנולוב.
אורכו של הקרחון 4 קילומטרים, ורוחבו 1 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות המערביים של פסגת סיימון, וזורם לכיוון דרום-מערב, עד שנשפך אל מפרץ לאזארב, צפונית לנקודת קאמהי.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
הקרחון נקרא על שמו של הכפר אוסלנה שבצפון-מערב בולגריה.
קרחון אבסיוק הוא קרחון בחצי האי אירוסמית', בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב, ונשפך אל מפרצון שומסקיי.
שיא גובהו של הקרחון 550 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1956–1957.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1957.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של גרגורי א.
Avsyuk), חוקר קרחונים רוסי, שהמתמחה בחקר הקרחונים של מרכז אסיה.
שם זה ניתן בדומה לשמות אחרים בסביבת הקרחון, הקרויים על שם גאולוגים, וזאת לציון משלחת הגאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי שנערך באזור.
קרחון אורנוס הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי מיד בסמוך למצוק פוסיל.
אורכו של הקרחון 30 קילומטרים; ורוחבו (בשפכו) 10 קילומטרים.
לאורך גדתו הדרומית של הקרחון נמצא מדרון קאיפר.
החוף התגלה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
שפכו של הקרחון נסקר באופן חלקי בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
הקרחון נסקר בשנת 1948 ובשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד, הקרחון כולו מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת אורנוס.
קרחון אוונס הוא קרחון יובלי, ברכס המלכה אלכסנדרה, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל קרחון בירדמור.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1961 -1962.
הקרחון נקרא על שמו של אדגר אוונס, היה חבר בקבוצת הקוטב של רוברט פלקון סקוט במשלחת טרה נובה לקוטב הדרומי בין השנים 1911 – 1912, שנפטר בסמוך לקרחון.
קרחון אוונס הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים; רוחבו 7 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המורדות הדרום-מזרחיים של טראבניק באטרס (שלוחת טראבניק), וזורם לכיוון מזרח בין מצוק ראגייט ורמת פוייברן.
הקרחון נשפך אל מפרצון וון.
אזור הקרחון צולם על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928. וילקניס חשב כי מדובר במפרצון מכוסה קרח.
הקרחון מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
הקרחון מופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בספטמבר 1955, ורק לאחר מיפוי זה התברר כי מדובר בקרחון יובלי.
הקרחון נקרא על שמו של אי.
Evans), מדטרויט שבארצות הברית (באותה עת סברו כי מדובר במפרצון – וניתן לו השם "מפרצון אוונס" – "Evans Inlet").
לאחר המיפוי הנוסף שונה השם ל"קרחון אוונס".
קרחון איירי הוא קרחון בארץ פאלמר, בסמוך לחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 37 קילומטרים; ורוחבו 11 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב ונשפך אל החלק הצפון-מזרחי של הדום הקרח פורסטר.
הקרחון נסקר לראשונה באופן גס בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1936–1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל, ולאחר מכן צולם מן האוויר בשנת 1947 על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון.
הקרחון נסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ורג' בידל איירי (George Biddell Airy), האסטרונום המלכותי הבריטי, שבשנת 1839 הציג שיטה לתיקון סטייה של מצפנים מגנטיים.
שם זה ניתן, בדומה לשמו של קרחון סלר הסמוך, בהקשר של יצרן מצפנים.
קרחון איל הוא קרחון הממוקם צפונית להר אנדרסון וממזרח לפסגת ווסט, בשטח הפארק הלאומי אולימפיק במחוז ג'פרסון, במדינת וושינגטון, שבארצות הברית.
מוצאו של הקרחון בגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיוון צפון, ויורד לגובה של 1,600 מטרים מעל פני הים בקצהו.
לקרחון יש זרוע העולה לגובה של 2,200 מטרים מעל פני הים.
גובהו הממוצע של הקרחון הוא 1,820 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הקרחון 1.69 קילומטרים.
מי הקרחון הנמסים מזינים את נחל סילט (Silt Creek).
בשל התחממות כדור הארץ, בין השנים 1920 ו-2009 הקרחון נסוג משמעותית, והפסיד 50% משטחו.
קרחון אוסטר הוא קרחון בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
רוחבו של הקרחון 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל הקצה הדרום-מזרחי של מפרץ אמונדסן ממזרח לפסגת רפרנס.
הר טוד ממוקם לגדתו הדרום-מערבית של הקרחון.
הקרחון התגלה לראשונה באוקטובר 1956 על ידי משלחת של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפיקודו של פ.
הקרחון נקרא על שמם של מטוסי האוסטר, אשר שימשו את משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בחקר האזור.
קרחון אלג'י הוא קרחון ברכס נאש, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 46 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך אל קרחון נמרוד, ממערב בסמוך לרכס נאש.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת ים רוס (Ross Sea Committee).
הרכס נקרא על שמו של רונלד אלג'י, שהיה שר המדע והמחקר התעשייתי בממשלת ניו זילנד, ותמך בהשתתפות ניו זילנד במשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
קרחון אגאלינה הוא קרחון רחב בחוף דנקו, בצידו המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 4.8 קילומטרים, ורוחבו 2.9 קילומטרים.
הקרחון ממוקם בחצי האי פפור; ממזרח לקרחון פודואנה; וממערב לקרחון קראפטס.
הקרחון זורם לכיוון צפון; ונשפך אל מעבר גרהאם, ולזרוע המערבית של מפרצון סלווסן.
הקרחון נקרא על שם נקודת אגאלינה שבבולגריה - לשון יבשה לחוף הים השחור.
קרחון אלבאנוס המכונה גם קרחון פיליפס הוא קרחון בהרי טאפלי, בהרי המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 883 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, לאורך הצד הדרומי של הרי טאפלי; ונשפך אל קרחון סקוט, בסמוך צפונית להר זאנוק.
הקרחון התגלה על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, שחקרה את האזור בשנים 1933–1935, בהנהגתו של קווין בלקברן (Quin Blackburn), הגיעה אל ההר בדצמבר 1934.
בירד קרא לקרחון על שמו של אלבאנוס פיליפס ג'וניור (Albanus Phillips, Jr.), נשיא חברת פיליפס פקינג (Phillips Packing) מקיימברידג', במדינת מרילנד שבארצות הברית, שהיה פטרון וספק של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בשנים 1928–1930, ובשנים 1933– 1935).
קרחון איימוס או קרחון אמוס או קרחון עמוס הוא קרחון ארוך באדמת ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 6 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח מפסגת ביטל; ונשפך אל קרחון בלו, דרומית-מזרחית לגבעת האנון.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1992 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
קרחון אור הוא קרחון יובלי, המנקז קרקס קרחוני גדול המצוי בין הר מודי, והר ברנסטין ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, באזור חוף פנל (אזור חוף אנטארקטיקה שבין כף ויליאמס וכף אדייר), שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מערבה, ונשפך אל קרחון רניק.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר, שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
המצוק נקרא על שם תומאס ל.
Orr), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה סגן מפקד קצין הלוגיסטיקה, בצוות הפיקוד של כוח התמיכה הימי של ארצות הברית, במהלך מבצע דיפ פריז, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1968- 1969.
קרחון אינגהם או קרחון אינגהאם , הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, אזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 5 קילומטרים ממערב לקרחון המפריז.
גובהו של הקרחון 629 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
הקרחון נקרא על שמו של קלייטון אי.
Ingham), מניו זילנד, שהיה גאופיזיקאי בתחנת האלט בשנת 1957.
קרחון אלברכט פנק הוא קרחון באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בין קרחון פריי והדום הקרח אוונס.
הקרחון זורם לכיוון דרום, כשהוא מנקז את ההרים סביבו.
הקרחון נשפך אל מפרץ טריפ.
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
משלחת נמרוד נתנה לקרחון את שמו.
הקרחון נקרא על שמו של אלברכט פנק, שהיה מנהל המכון לאוקיינוגרפיה, והמכון לגאוגרפיה שבברלין.
קרחון אוסוגה הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח.
הקרחון נשפך אל קרחון טרפלגר בסמוך ממזרח להר ברטון.
הקרון ממוקם בגובה של 1,589 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1960–1964.
הקרחון נקרא על שם דייוויד טי.
Osuga), שהיה ביולוג בתחנת מקמרדו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1966–1967.
קרחון אייס ריוור הוא קרחון ברכס הרי אולימפיק, בשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז ג'פרסון במדינת וושינגטון, שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם 3.9 קילומטרים מצפון-מזרח להר אולימפוס.
אורכו של הקרחון 0.56 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון בגובה 2,000 מטרים מעל פני הים, על המדרון הצפוני של פסגת משנה של הר אולימפוס - המכונה פסגת מרקיורי (Mercury).
גובהו של הקרחון 1,750 מטרים מעל פני הים.
קרחון אייס ריוור זורם לכיוון צפון-מערב, ויורד לגובה של 1,600 מטרים מעל פני הים.
בקצהו של הקרחון מצוי מפל קרח.
קרחון אייס ריוור ממוקם בסמוך לקרחון בלו (הגדול ממנו), רכס סלעי צר (גב חדיד) מפריד בין הקרחונים.
קרחון אולסון או קרחון אולסן הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב מרמת מלטה.
הקרחון נשפך אל קרחון סיפרר.
גובהו של הקרחון 1,022 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
הקרחון נקרא על שמו של ריצ'רד ד.
Olson), שעבד במשרד התוכניות האנטארקטי של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית, שהשתתף בניהול תוכניות המחקר וניהול הפעילות בתחנת מקמרדו, בין השנים 1967–1968.
קרחון אייסברייקר הוא קרחון עמק גדול, באזור חוף בורכגרווינק בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 16 קילומטרים צפונית-מזרחית להר מונטיגל.
הקרחון מנקז את המישור שבין הרי מונטיגל והר מרצ'יסון; הקרחון זורם לכיוון דרום-מערב מרכס מאונטניר.
בשפכו, בסמוך לנקודת הרמס, הקרחון מתמזג עם קרחון פיצג'רלד.
והקרחון המשולב נשפך אל מפרץ ליידי ניונס.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959).
השם ניתן להוכרת הסיוע שניתן לחקר אנטארקטיקה על ידי צי ארצות הברית ומשמר החופים של ארצות הברית, אשר סייעו, בין היתר, בספינות שוברות קרח למחקר אנטארקטיקה (באנגלית "אייסברייקר" משמעו "שובר קרח"), וכן סייעו בתמיכה ובמתן מדענים, ובספינת נוספות אשר הובילו צוותים, ציוד ואספקה.
קרחון אובץ' הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3.5 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, דרומית-מזרחית לפסגת דרינוב, ממזרח לאוכף פופובו, ולפסגת סבלייבסקי.
הקרחון זורם לכיוון מזרח – דרום-מזרח ונשפך למפרצון ניקולוב, הנפתח אל מצר בויד.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
הקרחון נקרא על שם המבצר ימי-הביניימי אובץ' שבצפון-מזרח בולגריה.
קרחון אלברטס הוא קרחון באנטארקטיקה.
הקרחון באורך של 13 קילומטרים, וממוקם וזורם ממישור אייברי עד למיל אילנט שממוקם ליד קרחון באלץ'.
הקרחון צולם לראשונה מהאוויר על ידי צי ארצות הברית בשנת 1968 ושמו מנציח את פרד ג' אלברטס (Fred G.
Alberts) שהיה חבר בוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה (1949–1980).
קרחון אירונאוט או קרחון איירונאוט הוא קרחון יובלי, בסמוך מצפון להרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 40 קילומטרים, והוא זורם בשיפוע מתון.
מוצאו של הקרחון בגייר מסה, והוא זורם לכיוון צפון - מזרח, ונשפך אל חלקו העליון של קרחון אוויאייטור.
שם זה קשור לשמות של קרחונים סמוכים (שמות העוסקים בתעופה וחלל): קרחון קוסמונט, קרחון קוסמונאוט, קרחון אוויאייטור.
כל קרחונים אלה הם יובלים של קרחון אוויאייטור.
בנוסף, שמו של קרחון זה ניתן לזכר התמיכה האווירית שניתנה על ידי טייסת צי ארצות הברית VX-6.
לציון תמיכה אווירית זו - נקרא גם קרחון אוויאיטור הסמוך ("אוויאייטור" באנגלית משמעו "טייס").
קרחון אוגויה הוא קרחון הממוקם בחצי האי טרינטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 8 קילומטרים, ורוחבו 3 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מערבית - צפון-מערבית ממישור לאקלאבר; צפונית - מערבית מעמק ברוד; וצפונית - מזרחית מקרחון ססטרימו.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון - מזרחיים של פסגת מורו דל פאסו, ואת הצד הצפוני של מעבר מיסטי, והמדרונות הצפון-מערביים של פסגת דאבניק.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל מפרץ יואון, שנפתח אל מצר ברנספילד, ממזרח לחצי האי קוקרל.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים גרמניים - בריטיים בשנת 1996.
הקרחון נקרא על שם הכפר אוגויה שבצפון - מערב בולגריה.
השם אושר רשמית ב-3 ביוני 2010.
קרחון אורורה הוא קרחון גדול בשטח האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את חלק האי רוס שבין הר ארבוס לבין הר טרה נובה.
מוצאו של הקרחון במדרון הדרום-מזרחי של הר ארבוס, ומהמדרון הדרום-מערבי של הר טרור.
הקרחון זורם לכיוון דרום ונשפך אל מדף הקרח מקמרדו, תוך שהוא תורם משמעותית לעובי הקרח במדף הקרח.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1963 על ידיי איי.
הקרחון נקרא על שם הספינה "אורורה", ספינת קבוצת ים רוס של המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בפיקודו של ארנסט שקלטון, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1917.
קרחון אוטגו הוא קרחון ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 37 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 300 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון-מזרחיים של הר מרקהאם.
הקרחון נשפך אל קרחון נמרוד, בסמוך ממזרח לפסגות סבאטון.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962.
הקרחון נקרא על שמה של אוניברסיטת אוטגו שבניו זילנד.
קרחון אוסיקי הוא קרחון צר ועמוק, ברכס חבר העמים באזור חוף דופק בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם סמוך מדרום להר דיקין.
הקרחון זורם לכיוון מערב, ונשפך אל קרחון בירדמור.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
הקרחון נקרא על שם קנת' ג'יי.
Osicki), ביולוג מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, ששהא בתחנת מקמרדו בשנת 1963.
קרחון איל פולו הוא קרחון קטן באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון בין נונאטאק סווארתהאוזן לנונאטאק בויד, ונשפך אל חלקו המערבי של מדף הקרח פבליקיישנז.
הקרחון מופה בשנת 1952, באופן גס, על ידי ג'ון ה.
Roscoe), בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
רוסקו נתן לקרחון את שמו.
רוסקו קרא לקרחון על שם כתב העת איל פולו (Il Polo), שפורסם על ידי המכון הגאוגרפי (Istituto Geografico), בעיר פורלי שבאיטליה.
קרחון אודל הוא קרחון בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ומנקז את האזור שבין גבעות אלאן לבין גבעות קומבס.
הקרחון נשפך לתוך חלקו העליון של קרחון מוסון.
גובהו של הקרחון 1,781 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה למתן שמות אנטארקטיים של ניו זילנד (NZ-APC).
הקרחון נקרא על שמו של פרופסור נ.
Odell), מאוניברסיטת אוטגו, שבניו זילנד.
קרחון איסקר הוא קרחון באי ליווינגסטון, באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
קרחון איסקר ממוקם דרומית-מזרחית לחלקו התחתון של קרחון יורון;
קרחון איסקר ממוקם מערבית - דרום-מערבית מהדום הקרח סופוט;
קרחון איסקר ממוקם מצפון לקרחון דוברוז'ה ולקרחון מאגורה.
קרחון איסקר מנקז את המדרונות הצפוניים של הרי טנגרה שבין פסגת הלמט שבמערב לבין פסגת דלצ'ב שבמזרח.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל מפרצון ברואיקס (המפרצון שבין נקודת יאנה לבין נקודת רילה).
הקרחון מופה לאחרונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005, ושוב בשנת 2009.
הקרחון נקרא על שם נהר איסקר במערב בולגריה.
קרחון אייטקנהד הוא קרחון הזורם לכיוון מזרח - דרום-מזרח מרמת דטרויט, בארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 16 קילומטרים.
הקרחון זורם מדרום למדרון מאנצ'ו, מדרום לנונאטאק באליי; ומצפון לנונאטאק סימפסון וכן מצפון לנונאטאק חיטר פטר.
הקרחון נשפך לתוך מצר הים תעלת הנסיך גוסטב (בסמוך מצפון לאי אלקטוריה).
אזור הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על סקרים שנערכו על ידי סוקרי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
הקרחון נקרא על שם ניל אייטקנהד (Neil Aitkenhead), שהיה גאולוג מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בתחנת המחקר מפרץ התיקווה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960.
קרחון אקסל הייברג (בנורווגית: Axel Heiberg Glacier) באנטארקטיקה הוא קרחון עמק, היורד ממרומי רמת הקוטב אל תוך מדף הקרח רוס (כמעט בגובה פני הים) בין רכס הרברט להר דון פדרו כריסטופרסן בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 48 קילומטרים.
שלא כקרחוני המוצא הגדולים, כמו בירדמור, שקלטון וליב, אקסל הייברג הוא למעשה קרחון אלפיני, ששפת דיאוריט מפרידה בינו לבין הרמה והוא ניזון אך ורק ממפל השלגים, הכבד במידה שאינה אופיינית, שיורד באזור הניקוז של הקרחון עצמו.
הקרחון נופל מגובה של למעלה מ-2,700 מ' בשטח של 32 ק"מ, רובו על פני כ-11 ק"מ בלבד.
את הקרחון הענק גילה בנובמבר 1911 חוקר הקטבים הנורווגי רואלד אמונדסן.
הקרחון שימש את אמונדסן כנתיב אל רמת הקוטב במשלחת הקוטב הדרומי בהנהגתו, שהצליחה לכבוש בפעם הראשונה את היעד.
אמונדסן נתן לקרחון את שמו.
אמונדסן קרא לקרחון על שם איש העסקים הנורווגי אקסל הייברג, שפרש את חסותו על המדע ותרם למספר רב של משלחות נורווגיות אל הקטבים.
השם אושר רשמית ב-1 בינואר 1958.
קרחון ארסקין הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28.2 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, והוא נשפך אל מפרץ דארבל מצפון לקרחון הופקינס.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
הקרחון נקרא "קרחון גולד המערבי", על ידי FIDS.
השם ניתן יחד עם קרחון גולד המזרחי דווח כממלא מגרעת רוחבית על פני ארץ גרהאם, אבל מדידה חוזרת בשנת 1957 לא הראתה כל הקבלה טופוגרפית קרובה בין השניים.
השם גולד הוגבל אפוא לקרחון המזרחי ולקרחון המערבי ניתן שם חדש, המנציח את אנגוס ב.
ארסקין, שעמד בראש הקבוצה הראשונה של FIDS שיצאה אל הקרחון למדוד ולמפות אותו בפרטי-פרטים.
קרחון ארבוס הוא קרחון, שמנקז את מדרונותיו הדרומיים הנמוכים של הר ארבוס, האי רוס, אנטארקטיקה.
הוא זורם מערבה ונשפך אל מפרץ ארבוס, שם הוא יוצר את לשון הקרח ארבוס הצפה.
את שמו, הקשור בהר ארבוס, נתנה לו המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (1904-1901), בהנהגת רוברט פלקון סקוט.
אירוע גדול של התפרקות קרח התרחש ב-1 במרץ 1990, כשקטע משמעותי של לשון הקרח ארבוס ניתק מן הקרחון הראשי.
קרחון אתבסקה הוא קרחון המהווה את אחת משש ה"אצבעות" של שדה הקרח קולומביה.
הקרחון ממוקם בהרי הרוקי הקנדיים, בפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
הקרחון נסוג בקצב של כ-5 מטרים בשנה; במהלך 125 השנים האחרונות הקרחון נסוג יותר מ-1.5 קילומטרים ואיבד מחצית מנפחו.
בשל קלות הנגישות אליו, הקרחון הוא הקרחון הפופולרי ביותר בצפון אמריקה, וזאת מאחר שקצה הקרחון מצוי במרחק הליכה מהכביש המהיר אייספילדס.
מרכז המבקרים של שדה הקרח (The Icefield Interpretive Centre), מצוי מעברו השני של הכביש המהיר, למול הקרחון.
המרכז סגור במהלך החורף (אמצע אוקטובר עד אמצע אפריל).
בחודשי הקיץ המרכז משמש כאכסניה, כאתר הסעדה, ובו ניתן לרכוש כרטיסים לסיור על הקרחון - סיור המבוצע באמצעות אוטובוסי שלג שתוכננו במיוחד למתלולים של הקרחון.
אורכו של הקרחון כ-6 ק"מ, ושטחו כ-6 קמ"ר.
עוביו של הקרחון נע בין 90 ל-300 מטרים.
קרחון אליסון הוא קרחון בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ראשו של הקרחון (חלקו העליון) ממוקם צפונית להר האגינס, והקרחון יורד מן המדרונות המערביים של רכס החברה המלכותית ומתחבר לקרחון סקלטון.
שלוחת אבוט מפרידה בין קרחון אליסון לקרחון ראטגרס.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1963 והוא נקרא על שם לוטננט קומנדר ג'ון קיי.
אליסון, מצי ארצות הברית, צי ארה" ב, שהיה אחראי על טייסת VX-6 ששהתה חורף בתחנת מקמרדו, בשנת 1959.
קרחון אקאדמי או קרחון אקדמי הוא קרחון גדול ממדים, הנמצא בהרי פנסקולה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 667 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיוון צפון מערב, בין רכס פאטוקנסט ורכס נפטון, עד שהקרחון זורם לתוך זרם הקרח פאונדיישן.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (ה-USGS) באמצעות סקרים ותצלומי האוויר שערך צי ארצות הברית בין השנים 1956- 1966.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית, והוא נקרא על שם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, אשר תכננה את תוכניות חקר אנטארקטיקה של ארצות הברית.
קרחון אמונדסן הוא קרחון גדול באנטארקטיקה.
מקורו של הקרחון ברמת הקוטב, והוא זורם דרך הרי המלכה מוד אל מדף הקרח רוס, מערבית לנונאטאקי מקדונלד.
אחד מיובליו של קרחון אמונדסון הוא קרחון בלקוול, הזורם לתוך קרחון אמונדסון בסמוך לשלוחת האנסן.
רוחבו של הקרחון בין 6 ל-10 קילומטרים, ואורכו 128 קילומטרים.
הקרחון נמצא בגובה של 365 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה על ידי אדמירל ריצ'רד בירד בעת טיסתו מעל הקוטב הדרומי בנובמבר 1929. לורנס גולד, מנהיג המשלחת הגאולוגית של בירד, הציע את שם הקרחון, בעת שעבר במזחלתו בסמוך לשפך הקרחון בדצמבר 1929. הקרחון נקרא על שם רואלד אמונדסן.
קרחון אָרְנֶבְ, המכונה גם קרחון הָאלֶט (Hallett Glacier) הוא קרחון הממוקם בתוך מפרץ מוקף צוקים, בין חצי האי האלט, לבין רכס רדקאסל.
הקרחון זורם צפון מערבה לתוך מצר אדיסטו, והופך למדף קרח צף.
אורכו של הקרחון 6 קילומטרים ורוחבו 4 קילומטרים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד לאנטארקטיקה שנערכה בין השנים 1957–1958. הקרחון נקרא על שם ספינת צי ארצות הברית ארנב, אשר בשנת 1957 הביאה את המבנים הנדרשים להקמת תחנת האלט.
קרחון אפלר הוא קרחון המנקז את מערבו של מישור נילסן, בהרי המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא יובל של קרחון אמונדסן, וזורם אליו דרומית לצוקי אולסן.
אורכו של הקרחון 19 קילומטרים.
שיא גובהו של הקרחון 1,933 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר של צי ארצות הברית שצולמו בין השנים 1960–1964.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם צ'ארלס פ.
Epler), שהיה אפסנאי בבסיס צי ארצות הברית של טייסת VX-6 במהלך מבצע קיפאון עמוק, שנערך בין השנים 1966–1967.
קרחון אנדרו הוא קרחון הזורם לכיוון צפון מזרח לתוך מפרצון אוגנן שבמפרץ צ'ארקוט ממזרח לפסגות ובסטר בחצי האי טריטנטי שבצפון ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 442 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1948 על ידי הסקר הבריטי האנטארקטי.
הקרחון נקרא על שם דוקטור ג'יימס דארבי אנדרו (James.
Andrew), ששימש כרופא עבור הסקר, בתחנת מפרץ התקווה בין השנים 1946–1947.
קרחון אנדרוז הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי הרי הרוקי, במדינת קולורדו שבארצות הברית.
גובהו של הקרחון 3,806 מטרים מעל פני הים, והוא משתרע בין מעבר אנדרוז (Andrews Pass) לאגם אנדרוז (Andrews Tarn).
בשל התחממות כדור הארץ קטנה מאסת הקרחון.
קרחון אמברי הוא קרחון בצפון החלק המרכזי של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 1,879 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את מורדותיהם המזרחיים של הר הייל, הר דייוויס והר בנטלי, את המדרונות הצפוניים של הר אנדרסון, ואת המדרונות הצפון מערביים של רכס פרובודה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח וצפונית להר שמיד הקרחון פונה לכיוון מזרח ונשפך אל זרם הקרח ראטפורד מזרחית להר טגה.
היובלים הבאים מזינים את הקרחון:
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961. מיפוי האזור בוצע שנית בשנת 1988.
הקרחון נקרא על שם מייג'ור הנרי אמברי (Henry Embree), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בשנת 1956.
קרחון באלאנסטרה הוא קרחון רחב באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם צפונית מזרחית לקרחון היפוקרטס, ודרומית מערבית לקרחון מקנזי.
הקרחון מנקז את המורדות הדרום-מזרחיים של הרי סטריבוג, זורם לכיוון מזרח - דרום-מזרח ונשפך אל מעבר פמפה דרומית לנקודת מומינו, וצפונית לנקודת פינל.
אורכו של הקרחון 12 קילומטרים ורוחבו 4 קילומטרים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
הקרחון נקרא על שם המוצב הרומי העתיק בבאלאנסטרה במערב בולגריה.
קרחון באטיי הוא קרחון ברכס ארמיס, שבהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל אגם ראדוק.
הקרחון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר, שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1960.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הקרחון נקרא על שמו של א.
Battye), חוקר קרחונים בתחנת וילקס בשנת 1962.
קרחון באלאקירב הוא קרחון בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון בהרי וולטון; הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח, ונשפך אל מפרצון שוברט.
גובהו של הקרחון 965 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1987, על ידי האקדמיה הרוסית למדעים, על שמו של המלחין הרוסי מילי באלאקירב; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
קרחון באלצ'ן הוא קרחון מבוקע בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב, בין הרי פיליפס והרי פוסדיק, ונשפך אל מפרץ בלוק.
הקרחון התגלה ב-5 בדצמבר 1929, על ידי משלחת המחקר של ריצ'רד בירד.
בירד קרא לקרחון על שמו של ברנט באלצ'ן (Bernt Balchen), הטייס הראשי של המשלחת.
קרחון ארוס הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים; רוחבו 4 קילומטרים (בשפכו).
הקרחון זורם מרמת פלאנט לכיוון דרום-מזרח, ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי בסמוך צפונית למצוק פוסיל.
הקרחון התגלה לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
שפכו של הקרחון נסקר ומופה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1936.
הקרחון נסקר בשנית בשנת 1948 ובשנת 1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון כולו מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, הקרחון נקרא על שמו של האסטרואיד ארוס.
שם זה ניתן לקרחון בעת שניתנו השמות לקרחון פלוטו ולקרחון אורנוס.
קרחון אנדרסון או קרחון אנדרסן הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך אל מפרץ קבינט בין כף קייסי ונקודת בלדר.
אורכו של הקרחון 22 קילומטרים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד וצולם מהאוויר בדצמבר 1947 על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שמו של סר ג'ון אנדרסון, ויסקונטי וייברלי הראשון, חבר הפרלמנט הבריטי, הלורד נשיא המועצה (בין השנים 1940–1943), וחבר בקבינט המלחמה של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה.
קרחון אנדרסון או קרחון אנדרסן הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי אולימפיק מדרום להר אנדרסון במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם בתוך קרקס קרחוני.
מוצאו של הקרחון בגובה 1,900 מטרים מעל פני הים והוא זורם בירידה, יורד הפרש גבהים של 1,600 מטרים, ונשפך אל אגם קרחוני שגובהו 1,508 מטרים מעל פני הים.
בין השנים 1927–2009 נסוג הקרחון ואיבד 90% מפני השטח שלו; נכון לשנת 2011 הקרחון כמעט נעלם לחלוטין.
לנסיגת הקרחון השפעות תרבותיות ופוליטיות בארצות הברית, ואף השלכות בינלאומיות:
האומה האינדיאנית קווינולט (Quinault Indian Nation), הסתמכה לאורך ההיסטוריה למחייתה על דיג בנהר קווינולט (בעיקר דיג סלמון).
בעקבות נסיגת הקרחון, שהיה היובל העיקרי של הנהר, נהפך הנהר רדוד, ודגי הסלמון אינם שוחים בו.
בשל כך איבדה האומה את מקור מחייתם ההיסטורי, ועליה להזיז את כפריה, בעלות גבוהה מאוד אשר אין ביכולתה לשאת בה.
כמו כן, ראש השבט איימה לאשר את פרוטוקול קיוטו להגנה על הסביבה, וזאת על אף שארצות הברית סירבה לחתום על אמנה בינלאומית זו; מאחר שבהתאם לאמנות בין השבטים האינדיאניים לארצות הברית, השבטים נחשבים כאומה ריבונית (סוברנית).
לבסוף האומה האינדיאני לא חתמה על פרוטוקול קיוטו, אולם האומה פנתה למדינות שהשתתפו בשיחות האקלים בפריז (Paris Climate Talks) ובקשה את עזרת המדינות שהשתתפו בדיונים.
קרחון אלן הוא קרחון במרכז רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
קרחון אלן מנקז את המורדות המזרחיים של הר אנדרסון ושל פסגת לונג גייבלז.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח, לאורך 41 קילומטרים, עד מצוק בארנס, שם הוא יוצא מרכס סנטינל ונשפך אל זרם הקרח ראטפורד, הזורם לכיוון דרום.
יובליו של קרחון אלן הם הקרחונים פולפודבה, קרוסוול, פאטון, רומיאנה, דליו, בורדניס, גרילה, פונפון, ו-אראפיה.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1957–1959.
הקרחון נקרא על שמו של קולונל סיסרו ג'י.
Ellen), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה מפקדם של מבצעים אווירים רבים בעת הקמת תחנת הקוטב הדרומי באמצעות הצנחת אספקה וציוד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
קרחון אסטרו הוא קרחון בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בין גבעות טרנר, ופסגת טריקורן שברכס מילר.
הקרחון זורם לכיוון צפון - מזרח, ונשפך אל קרחון מארש.
הקרחון התגלה על ידי המחלקה הצפונית (the northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962.
הקרחון נקרא בשם זה, משום שתחנה מחקר אסטרונומית הוקמה על מצוק בשפך הקרחון בדצמבר 1961.
קרחון אפולו הוא קרחון, בחוף באומן בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 17 קילומטרים.
שיא גובהו של הקרחון 1,055 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיון צפון-מזרח, ונשפך אל חלקו התחתון של קרחון אפרודיטה, 4 קילומטרים ממזרח לחוף חצי האי האנטארקטי (שם נשפך קרחון אפרודיטה אל הים).
חלקו התחתון של הקרחון מופה לראשונה על ידי וו.
יוארג, בהתבסס על תצלומי אוויר שצילם סר הוברט וילקינס בדצמבר 1928 ועל תצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' בנובמבר 1935.
לאחר מכן צולם הקרחון על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בדצמבר 1947 (צילום אוויר טרימטרוגון).
בנובמבר 1960 נסקר הקרחון על הקרקע באופן גס על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שמו של האל אפולו, אל הנוער והיופי הגברי במיתולוגיה היוונית.
קרחון אפרודיטה הוא קרחון, בחוף באומן בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים.
שיא גובהו של הקרחון 1,035 מטרים מעל פני הים.
הקרחון הזורם צפונה לאורך החוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, 6 קילומטרים ממערב לנונאטאק ויקטורי.
קרחון אפולו מהווה יובל של קרחון אפרודיטה, ונשפך אל קרחון אפרודיטה 4 קילומטרים מקו החוף חוף חצי האי האנטארקטי.
יוארג, בהתבסס על תצלומי אוויר שצילם סר הוברט וילקינס בדצמבר 1928, ועל תצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' בנובמבר 1935.
הקרחון נקרא על שמה של האלה אפרודיטה, אלת האהבה במיתולוגיה היוונית.
קרחון באוורס הוא קרחון בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם ממערב להר נורת'האמפטון.
הקרחון זורם לכיוון צפון; ונשפך אל קרחון טאקר.
הקרחון נקרא על שמו של צ'סטר ה.
Bowers), מטאורולוג, והנציג הבכיר של ארצות הברית, בתחנת האלט בשנת 1962.
קרחון אקסודוס הוא קרחון תלול בהרי דרווין בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 2 קילומטרים צפונית-מזרחית להר אליס.
הקרחון זורם מהקצה הצפוני של מישור רמת מידנייט לצד הדרום-מערבי של ארנת איילנד.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition), משלחת חקר מטעם אוניברסיטת ויקטוריה, מהעיר ולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963
הקרחון נקרא על שמו של עמק אקסודוס הסמוך.
עמק אקסודוס נקרא בשם זה "עמק היציאה" (באנגלית "אקסודוס" משמעה יציאה)- מאחר שהעמק היא הדרך היחידה לירידה מרמת מידנייט.
קרחון ארתור המכונה גם קרחון ארתור דייוויס הוא קרחון עמק, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 50 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערבי, בין הרי סוואנסון שמצפון לקרחון, והר ריאה והר קופר שמדרום לו (כל אתרים אלה ממוקמים ברכסי פורד).
הקרחון זורם מערבה ונשפך אל מדף הקרח סלצברגר המכסה את מפרץ סלצברגר.
באמצע הקרחון מצויים סלעי ריאה.
הקרחון התגלה בטיסות של השירות האנטארקטי של ארצות הברית שיצאו מבסיס וסט (West Base).
הקרחון מופה בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו בטיסות אלה בנובמבר - דצמבר 1940.
הקרחון נקרא על שמו של אדמירל אחורי ארתור סי.
Davis), שהוביל את נושא התעופה בצי ארצות הברית.
קרחון בארג , הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, אזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בחלק הדרום-מערבי של חצי האי דניאל; 3 קילומטרים מצפון לקרחון לאנגוואד.
קרחון בארג זורם במקביל למסלולו של קרחון לאנגוואד.
אורכו של הקרחון 10 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל קרחון בורכגרווינק.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
הקרחון נקרא על שמו של קנת' א.
Bargh), שהיה סיסמולוג בתחנת האלט בשנת 1958.
קרחון אקוסטה הוא קרחון הממוקם על האי ת'רסטון, הסמוך לקצה הצפון-מערבי של ארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון, בסמוך ממזרח לנקודת דייר.
הקרחון נקרא על שם אלכס ו.
Acosta), עובד הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בעיר פלאגסטאף, במדינת אריזונה שבארצות ברית; אקוסטה היה מומחה למחשבים וגרפיקה והיה חלק מהצוות של הסקר הגאולוגי, שהכין מפות מתמונות הלוויין ברזולוציה גבוהה, ומתמונות לווין לנדסאט, של אזור חוף סיפל, בשנות ה-90.
קרחון אראגו הוא קרחון באזור חוף דנקו, של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל מפרץ אנדוורד, צפונית מזרחית לקרחון מוזר, בחוף המערבי של ארץ גרהאם.
שיא גובהו של הקרחון מצוי בגובה של 692 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאו מהאי דנקו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957.
הקרחון נקרא על שמו של פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו (François Arago), גאודז צרפתי, אשר הוכיח לראשונה בשנת 1839 את היישום של צילום לצורכי מיפוי.
שם זה ניתן לקרחון, בדומה לשנות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום הפוטוגרמטריה (כגון קרחון רודולף, וקרחון מוזר).
קרחון ארמירה הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, מדרום מזרח לפסגת סלאבייקוב, וממזרח לפסגת נאופיט.
קרחון ארמירה ממוקם דרומית-מערבית לקרחון דראגומאן, וצפונית מזרחית לקרחון גראמאדה.
דרומית-מערבית לנקודת איוואן אסן קרחון ארמירה נשפך אל מפרצון יארביצה, הנפתח אל מצר אוסמר.
הקרחון נקרא על שם הנהר ארמירה שבדרום-מזרח בולגריה.
קרחון אסטרונאוט הוא קרחון יובלי רחב, בהרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום - מערב, ונשפך אל קרחון אוויאייטור בסמוך ממערב לחרוט פאראסייט.
קרחון בארט הוא קרחון ברכס הרי הנסיך אולף שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של הרי הנסיך אולף.
אורכו של הקרחון 30 קילומטרים.
הקרחון זורם בין גבעות גברו לבין מצוקי לונגהורן.
הקרחון נשפך אל מדף הקרח רוס.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1963 – 1964.
הקרחון נקרא על שם פיטר בארט (Peter Barrett), גאולוג חבר המשלחת.
קרחון אנה הוא קרחון באי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
קרחון אנה זורם לכיוון דרום-מזרח; בין פסגת רוז ופסגת רייה.
הקרחון הוא קרחון יובלי הנשפך אל קרחון פולוניה - קרחון פולוניה ממוקם בראשו של מפרץ המלך ג'ורג'.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1981, על ידי המשלחת הפולנית לאנטארקטיקה (PAE).
הקרחון נקרא על שם אנה טוקארסקה (Anna Tokarska), שהייתה חלק מהמשלחת הגאולוגית של המשלחת הפולנית, אשר חקרה את אי המלך ג'ורג' בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1979 — 1980.
קרחון אסטר הוא קרחון ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
מוצאו של קרחון אסטר במדרון המזרחי של מסיב קראדוק.
קרחון אסטר זורם בין פסגת אלפרינג ומצוק ויליס.
קרחון אסטר נשפך אל קרחון תומאס.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של ריצ'רד אסטר (Richard Aster), שהיה פרופסור לגאופיזיקה וראש המחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת מדינת קולורדו, במדינת קולורדו שבארצות הברית, אשר מחקריו באנטארקטיקה כללו מחקרים וולקנולוגיים במצפה הר הגעש הר ארבוס באי רוס.
במצפה נערכים מחקרים סייסמיים, חקר קרחונים, אוקיינוסים וטקטוניים, טומוגרפיה סייסמית, וחקר מדף הקרח רוס.
קרחון אמריקה הדרומית או קרחון סאות' אמריקה הוא קרחון קטן בסמוך ליד הפינה הדרומית-מערבית של גבעות קוקרי בסמוך לעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון תלוי במורד צוק שגובהו 2,000 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נחקר על ידי משלחת המחקר המערבי, של המשלחת האנטארקטית המערבית (Western Journey Party) שהייתה חלק מהמשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910 – 1913, בפיקודו של תומאס גריפית' טיילור.
שמו של הקרחון ניתן לו בינואר 1911, על ידי המשלחת.
לקרחון צורה המזכירה את יבשת אמריקה הדרומית.
קרחון בארבר הוא קרחון בהרי באוורס באזור חוף פנל (אזור חוף אנטארקטיקה שבין כף ויליאמס וכף אדייר) בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מהרי באוורס; ונשפך לאוקיינוס הדרומי בין ראש רוזנאו והדום הקרח סטאלינגר.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1965.
הקרחון נקרא על שמו של קפטן דון וו.
Barber), שהיה קצין בנייה וציוד, במפקדת כוח התמיכה של צי ארצות הברית במהלך מבצע דיפ פריז, בשנים 1967 ו-1968.
קרחון אסטאפנקו הוא קרחון בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 18 קילומטרים.
קרחון שוכן על חוף פנל, אזור מארץ ויקטוריה השוכן בין כף ויליאמס לבין כף אדייר.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים, והצפון-מזרחיים של פסגת סטאנוויקס.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח, ונשפך אל מפרץ אוב.
קרחון שוכן על חוף פנל, חלק מאנטארקטיקה השוכן בין כף ויליאמס לבין כף אדייר.
גובהו של הקרחון 912 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה ומופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1960 –1962.
הקרחון נקרא על שמו של פאבל אסטפנקו (Pavel Astapenko), מטאורולוג ומשקיף מטעם ברית המועצות במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית - במסגרת תפקיד זה שהה, בשנת 1958 בתחנת המחקר אמריקה הקטנה V.
קרחון באומן הוא קרחון החודר עמוק אל הקרקע שתחתיו.
הקרחון ממוקם ברכס קווארלז, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 70 קילומטרים.
מוצא הקרחון ברכס קווארלז ובמישור רוסון, שבהרי המלכה מוד, הקרחון זורם ונשפך אל מדף הקרח רוס, בסמוך ממערב לקרחון אמונדסן.
הקרחון התגלה בדצמבר 1929 על ידי קבוצת המחקר הגאולוגית, בפיקודו של לורנס גולד שהייתה חלק ממשלחת ריצ'רד בירד לחקר אנטארקטיקה.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ריצ 'רד בירד.
הקרחון נקרא על שם ישעיהו באומן, גאוגרף נודע, שהיה הנשיא של אוניברסיטת ג' ונס הופקינס, הממוקמת בעיר בולטימור שבמדינת מרילנד, שבארצות הברית.
בין השנים 1935–1949, והיה המנהל של החברה הגיאוגרפית האמריקאית, בין השנים 1915 – 1935.
קרחון אמהרסט הוא קרחון הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית.
אורכו של קרחון אמהרסט 6.4 קילומטרים.
קרחון אמהרסט זורם לכיוון צפוו-מערב, ונשפך אל אגם הממוקם 8.9 קילומטרים מצפון-מזרח לנקודת פרנהאם.
קרחון אמהרסט ממוקם 84 קילומטרים מדרום-מערב לעיר ואלדז.
הקרחון נוטה לכיוון צפון-מערב עד לנקות השפך.
קרחון אמהרסט התגלה בשנת 1899 במהלך משלחת הארימן לחקר אלסקהן (Harriman Alaska expedition).
משלחת הארימן נתנה לקרחון את שמו, בשנת 1899.
אחד מחברי המשלחת היה פרופסור מאוניברסיטת הרווארד וממכללת אמהרסט במשלחת הארימן השתתפו מרצים מאוניברסיטת הארוורד וממכללת אמהרסט.
הפרופסור בכוונה לא קרא לאף קרחון באזור פיורד קולג' (פיורד המכללות) על שם אוניברסיטת פרינסטון.
קרחון בירדמור הוא קרחון באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
קרחון בירדמור הוא אחד הקרחונים הגדולים בעולם, שאורכו 160 ק"מ.
הקרחון הוא אחד המעברים העיקרים ממדף הקרח רוס דרך רכסי המלכה אלכסנדרה ורכס חבר העמים של ההרים הטראנס-אנטארקטיים אל רמת הקוטב, והיה אחד הנתיבים הראשונים אל הקוטב הדרומי.
קרחון בירדמור מתאפיין בשיפוע תלול של כ-2200 מטרים, ממישור הקוטב הדרומי ועד שפכו למדף הקרח רוס.
לרגלי הקרחון נמצא הר הואופ.
גילה את הקרחון ארנסט שקלטון במהלך משלחת נמרוד בהנהגתו בשנת 1908. אף כי שקלטון פנה לאחור לפני שהגיע אל הקוטב הדרומי, היה זה הוא שגילה את הנתיב המוכח הראשון אל הקוטב, ובכך היה לאדם הראשון שהציג רגל על רמת הקוטב הכבירה.
בשנים 1911 – 1912 הגיעו קפטן סקוט וצוות משלחת טרה נובה שלו אל הקוטב הדרומי בטיפוס על קרחון בירדמור.
עם זאת, הם הגיעו אל הקוטב חודש אחרי רואלד אמונדסן וצוות משלחת הקוטב הדרומי שלו, שטיפסו על קרחון אקסל הייברג, שלא היה מוכר עד אז.
קרחון בירדמור קרוי על שם סר ויליאם בירדמור, תעשיין סקוטי ומממן המשלחת, שנולד ב-1856.
בשנת 2016 התגלה על הקרחון מאובן של חיפושית שחיה באזור לפני כ-14–20 מיליון שנים.
בנוסף לכך התגלו בקרחון מאובני עץ, מאובני דינוזאורים, מאובני זוחלים שונים, שרכים ואלמוגים - עדויות לתקופות שבהן שרר אקלים ממוזג באנטארקטיקה.
קרחון בואו הוא קרחון בהרי הרוקי הקנדיים, הממוקם בפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה; כ-37 קילומטרים צפונית מערבית לאגם לואיז.
הקרחון ממוקם בסמוך לכביש המהיר אייספילדס.
מימי הקרחון זורמים לאגם בואו ולנהר בואו.
בשיאו תנועת הקרחון יצרה את עמק בואו לפני שנסוג עקב התחממות כדור הארץ.
מאז תום עידן הקרח הקטן ב-1850, מצוי הקרחון בנסיגה בקצב יציב.
נסיגת הקרחון יצרה אגמון חדש באזור המורנה בגבול הקרחון.
נסיגת הקרחון אפשרה לסחף רב לזרום עם המים הנמסים לאגם בואו, ויצרה דלתת משקעים בקצהו המערבי של האגם.
קרחון ג'נר הוא קרחון שאורכו 6 קילומטרים, הזורם לכיוון דרום מערב מהרי סולוואי.
הקרחון זורם בין פסגת פאפראט לבין פסגת קונדולוב, לתוך הזרוע המזרחית של מפרץ דופרה, בדרום האי בראנבאנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון הופיע לראשונה על מפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1953, אולם במפה אין לו שם.
הקרחון צולם על ידי חברת האנטינג אירוסרווייס (Hunting Aerosurveys Ltd) הבריטית אשר צילמה את האזור בין השנים 1956–1957, והופיע במפה שצוירה על בסיס תמונות אלה בשנת 1959.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של הממלכה המאוחדת, והוא נקרא על שם הרופא האנגלי אדוארד ג'נר, מחלוצי הרפואה המונעת, אשר המציא בשנת 1796 את החיסון נגד אבעבועות שחורות.
קרחון בלקוול הוא קרחון שאורכו 9 קילומטרים, המנקז את מערבו של מישור נילסן שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מצפון-מזרח לחוד הנסן ונשפך לקרחון אמונדסן.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחות המחקר של אוניברסיטת אוהיו, שחקרו את האזור בין השנים 1963–1964 ו-1970–1971. הקרחון נקרא בשם זה היות שהמצוקים שסביבו שחורים בצבעם.
קרחון בירד הוא קרחון גדול באנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 136 קילומטרים, ורוחבו 24 קילומטרים, והוא הקרחון השני בגודלו בעולם.
הקרחון מנקז חלק ניכר מרמת הקוטב, והוא זורם מזרחה בין רכס בריטניה והרי צ'רצ'יל עד שהוא נשפך אל מדף הקרח רוס במפרצון בארן.
קרחון בירד הוא זרם הקרח העיקרי המזין את מדף הקרח רוס.
הקרחון מגיע לעומק של 2,780 מטרים מתחת לפני הים, והעמק שמתחת לקרחון הוא האתר השני הנמוך ביותר על פני כדור הארץ שאינו מכוסה מי ים, עמוק פחות רק מקרחון דנמן.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שם אדמירל ריצ'רד בירד, איש הצי האמריקאי וחוקר אנטארקטיקה.
קרחון בייקר הוא קרחון קטן המהווה יובל של קרחון וייטהול, ונשפך אליו צפונית לגבעת מרטין, בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 699 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות משלחות סקר ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ג'ון ר.
בייקר, ביולוג בתחנת כף האלט בין השנים 1967–1969.
קרחון בלאק הוא קרחון רחב המהווה יובל של קרחון לילי.
קרחון בלאק זורם לכיוון צפון ומזרח, ומהווה את הגבול הדרום מזרחי של הרי באוורס, בחוף פנל, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 1,270 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם רוברט פ.
Black), גאולוג מאוניברסיטת ויסקונסין, אשר עמד בראש צוות המחקר האנטארקטי הגאולוגי שבוצע בקיץ 1960 מתחנת מקמרדו.
קרחון בולגראד הוא קרחון בצידו המערבי של רכס אוון, בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון ברוק, וצפונית לקרחון סירמה.
הקרחון מנקז את הר אלן, הר ליפטאק, והר סאות'וויק לכיוון מערב ודרום מערב, וזורם דרומית לפסגת קרושה, עוזב את רכס סנטינל ונשפך אל קרחון בנדר מערבית לשלוחת גילברט.
אורכו של הקרחון 7.4 קילומטרים (מצפון לדרום); ורוחבו 5.7 קילומטרים (ממזרח למערב).
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופה שנית בשנת 1988.
הקרחון נקרא על שם בית הספר התיכון הבולגרי בבולגארד, מרכז חינוך בולגרי במרכז אוקראינה שהוקם בשנת 1858.
קרחון ברוק הוא קרחון בצידו המערבי של רכס אוון, בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב, בין הר סטרייבינג, הר אלן לבין פסגת קרושה.
הקרחון נשפך אל קרחון בנדר, מזרחית לפסגת צ'פלין.
גובהו של הקרחון 2,071 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 2006.
הקרחון נקרא על שם אדוארד ג'י.
Brook) פרופסור למדעי הגאולוגיה, באוניברסיטת אורגון סטייט; חוקר אקלים באנטארקטיקה, במשלחת חקר רבות משנת 1988; יו"ר קבוצת המחקר הלאומית של ארצות הברית לשימוש בליבות הקרח האנטארקטיות למטרות מחקר, בשנים 2005–2004.
קרחון בלו הוא קרחון גדול, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך לתוך קרחון מדף באוורס, כ-16 קילומטרים דרומית לניו הרבור.
קרחון איימוס נשפך לקרחון בלו, בסמוך ממערב לגבעת האנון.
גבעת רובינס גובלת בקרחון מצפונו.
גובהו של הקרחון 233 מטרים מעל פני הים.
רוחבו של הקרחון נע בין 3.41 ל-6.43 קילומטרים, ואורכו של הקרחון 32 קילומטרים.
הקרחון התגלה על ידי משלחת דיסקברי, שחקרה את אנטארקטיקה תחת פיקודו של רוברט פלקון סקוט בין השנים 1904–1901.
סקוט, מגלה הקרחון, נתן לו את שמו בשל הצבע הכחול הבוהק של הקרחון, בעת שהתגלה.
קרחון בנדר הוא קרחון בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 1,479 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם מהר אטקינסון ומהר קראדוק לכיוון דרום, בין פסגת צ'פלין ופסגת קרושה, ונשפך אל קרחון נימיץ מדרום לשלוחת גילברט.
יובלי קרחון בנדר הם: קרחון ברוק, קרחון בולגראד וקרחון סוורינגהאוס .
הקרחון נקרא על שם פרופסור מייקל ל.
Bender) מהחוג לגיאוכימיה של אוניברסיטת פרינסטון (קודם לכן לימד בבית הספר למוסמכים באוקיינוגרפיה באוניברסיטת רוד איילנד), שמחקרו משנת 1984 מתמקד בשינויי האקלים הקרחיים בין קרחונים ובמחזור הפחמן העולמי.
קרחון ברגה הוא קרחון הזורם לתוך מפרצון סיירבה, דרומית לקרחון גרגורי, בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון מתנשא לגובה של 682 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1957.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בשנת 1960.
הקרחון נקרא על שמם של לואי ברגה, וז'אק ברגה - מהנדסי אווירונאוטיקה צרפתים שבנו את המסוק הראשון.
קרחון ברניצה הוא קרחון בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.