tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאורך המאות, ההר, ובמיוחד המדרון הדרומי, היה ריק מיער ושימש לכרמים ולמרעה.
לכן, לאופולדסברג נקרא "קהלנברג" ("גבעה קירחת", שכן היא הייתה ה"חשופה" או ה-kahl מהשתיים) עד 1693, אז נבנתה כנסיית הבארוק על גבי ההר השני, ואז השם הועבר להר השכן (סאוברג, וקהלנברג לאחרמכן).
בשנת 1683, קהלנברג של ימינו הייתה נקודת המפגש של כוחותיו הפולנים-אוסטריים של המלך יאן השלישי סובייסקי, אשר הביסו את הפולשים הטורקים ושחררו את העיר וינה במהלך המצור השני על וינה .
לאופולדסברג ולקהלנברג נגישים ברכב ובאוטובוס דרך קהלנברגרשטראסה (Kahlenbergerstraße) מנוסדורף, העוברת מספר הויגרים בטיפוס על ההר.
הטיול במעלה קהלנברגרשטראסה אהוב בימי ראשון על רבים מווינאים, צעירים ומבוגרים, והשביל סלול עד לפסגה.
לאופולדסברג והקלוסטרנויבורג נבחרו להצגה על מטבע אספנים: מטבע הזיכרון קלוסטרנויבורג.
חזית המטבע מציגה את נוף המנזר ממורדות לאופולדסברג בהרי האלפים, את הבזיליקה הרומנסקית גותית וכן את כיפת הנחושת עם הכתר הקיסרי.
לאורה (יוונית עתיקה: Λάυρα, הגייה יוונית מודרנית: לָבְרָה, בעברית "מִבְדָּד") היא צורת נזירות.
קבוצת נזירים היו מתבודדים בימות השבוע ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה, שבת וראשון.
המפגש היה לצורך תפילה, סעודה והחלפת פרי עמל כפיהם של הנזירים בחומרי גלם לעבודה במהלך השבוע הקרוב.
המונח "לאורה" מגיע מיוונית ופירושו "מסדרון", "סימטה" או "שביל", והוא בא, ככל הנראה, לייצג את הדרך המחברת בין תאי ההתבודדות האישיים של חבריה.
לאורות התפתחו במהלך המאה הרביעית בארץ ישראל כשילוב בין שני סגנונות חיים שהיו נהוגים אצל הנזירים – ההתבודדות והחיים המשותפים.
הלאורות התפשטו מארץ ישראל למצרים ולסוריה, והתפתחו מאוחר יותר במקומות נוספים אליהם הגיע רעיון הנזירות.
זה היה פתרון עבור אותם נזירים שלא רצו לחיות במסגרת שיתופית מגבילה (מנזר) אבל רצו להיות חלק מקהילה.
בהקשר מאוחר יותר של הנצרות האורתודוקסית, המונח קיבל משמעות חדשה של מנזר גדול וחשוב.
לאורות התפתחו בראשית התקופה הביזנטית במדבר יהודה והתפשטו משם לסוריה רבתי.
את ייסוד הלאורות במדבר יהודה מייחסים לנזיר חריטון, שהקים שלוש לאורות שהפכו בתקופה הביזנטית למנזרים גדולים ובעלי חשיבות בישראל ובעולם הנוצרי דאז, והן מנזר פרן בוואדי קלט, דוקה ליד יריחו (שמזוהה כדוק), וסוקה בנחל תקוע.
מתבודדים מפורסמים שחיו כך: אותימיוס, גרסימוס, סבאס, תיאודוסיוס, קירילוס מסקיתופוליס.
את מקום הלאורות הקטנות הלכו ותפסו קוינוביון.
את הנזירים שביקשו להצטרף ללאורה חינכו והכינו במנזרי הקוינוביון, ורק לאחר הכשרה מתאימה הם הורשו להצטרף.
גם בימינו לא חדלו הלאורות מלהתקיים.
ניתן למצוא לאורה פעילה בסמוך ליישוב הררית, הצופה על בקעת בית נטופה שבגליל התחתון.
לאורה זו, המכונה לאורת נטופה, שייכת לזרם היווני-קתולי, המכונה מלכיתי.
הלאורה שבנטופה נוסדה ביולי 1967 ויושביה רואים עצמם כחלוצים, ומקווים לגשר בין הערבים ליהודים בישראל.
בשנותיה הראשונות של הלאורה גרו נזיריה באוהלים, אך כיום הם מתגוררים בבקתות, ואת ההתכנסויות עורכים במערה שהוסבה לכנסייה.
ברבות השנים השתרש ההיגוי של המילה לאורה כ-לאוורה, ורבים מהמנזרים האורתודוקסים הגדולים והחשובים ביותר נקראים כך, כמו למשל לאוורת השילוש-סרגייב, ומנזר אלכסנדר נבסקי ברוסיה, לאוורת קייב-פצ'רסק באוקראינה, ועוד רבים.
לאורה פאוזיני (באיטלקית: Laura Pausini; נולדה ב-16 במאי 1974) היא זמרת פופ איטלקייה, זוכת פרס גראמי.
פאוזיני נולדה וגדלה בצפון סולרולו שבאיטליה.
היא החלה לשיר בגיל שמונה בהופעות של אביה פבריציו, שהיה נגן פסנתר ובס בבארים מקומיים.
פאוזיני התפרסמה בפסטיבל סן רמו ב-1993, בשיר "La solitudine" (באיטלקית: "הבדידות"), כשהייתה בת 18 בלבד, וזכתה בפרס לזמר החדש הטוב ביותר בפסטיבל.
ב-1993, חתמה פאוזיני על חוזה עם חברת התקליטים "Warner Music Italy", והוציאה את אלבומה הראשון "Laura Pausini" אשר זכה להצלחה עצומה באיטליה, בצרפת ובהולנד.
בסוף 1994 הוציאה פאוזיני את אלבומה הראשון בספרדית: "Laura Pausini".
האלבום הכיל עשרה להיטים של פאוזיני מאלבומיה הקודמים, אשר תורגמו לספרדית.
השיר, "Se fue" (בספרדית: "הוא הלך"), הפך לאחד השירים המושמעים ביותר ב-1995. ב-1999 הוציאה את אלבומה "La mia risposta" (תרגום מאיטלקית: "התשובה שלי") ובו השיר "In assenza di te" ("כשאתה חסר"), אותו הקליטה בגרסאות באיטלקית ובספרדית, ולאחר מספר שנים הוציאה גרסה של השיר גם באנגלית.
השיר זכה גם לגרסה עברית, שנכתבה על ידי דוד זיגמן, בשם: "העצב בתוכי".
גרסה זו בוצעה על ידי שרית חדד, ונכללה באלבומה ילדה של אהבה.
פאוזיני הוציאה שבעה אלבומים נוספים, כולם באיטלקית, שהעצימו את הצלחתה, והציבו אותה בשורה הראשונה של הזמרים הפופולריים ביותר באיטליה, ביניהם: ארוס רמאצוטי, ולריה רוסי, ג'ינו פאולי, צוקרו ועוד.
ב-2001 הוציאה פאוזיני לראשונה אלבום אוסף של להיטיה הגדולים באיטלקית ובספרדית.
בנובמבר 2002 הוציאה את אלבומה הראשון באנגלית, "From the Inside" ("מבפנים").
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Surrender" זכה להצלחה רבה בעולם, אך האלבום עצמו פחות.
באוקטובר 2004 יצא האלבום "Resta in ascolto" ("הישאר קשוב").
בשנת 2018 הוציאה פאוזיני את השיר "Novo", ביחד עם הצמד הברזילאי סימונה וסימריה.
גרסה נוספת בשם "Nuevo", יצאה לאחר מכן ללא הצמד.
ב-2022 הנחתה את אירוויזיון 2022 יחד עם אלסנדרו קטלן ומיקה.
ב-2005 זכתה פאוזיני בפרס גראמי הלטיני, וב-2006 בפרס גראמי ל"זמרת הטובה ביותר במוזיקה הלטינית".
בנוסף, זכתה בפרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה.
בנובמבר של אותה השנה יצא אלבומה "Io canto" ("אני שרה").
ב-2 ביוני 2007 הפכה פאוזיני האישה הראשונה שהופיעה באצטדיון סן סירו במילאנו, בפני קהל של 70,000 איש.
ב-8 בנובמבר של אותה שנה זכתה פאוזיני בפרס גראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום השנה".
היא הקדישה את הפרס לזכרו של גדול טנורי איטליה המנוח, לוצ'אנו פבארוטי.
עד היום מכרה פאוזיני כשלושים מיליוני אלבומים, מתוכם כ-160 אלבומי פלטינה ואלבום יהלום אחד.
חלק גדול משיריה נכתבו והולחנו על ידה.
הצלחתה של פאוזיני נובעת בעיקר משיטת קידום אלבומיה, כאשר כל אלבום היא נוהגת להקליט באיטלקית ובספרדית, עובדה התורמת לפרסומה הנרחב גם באמריקה הלטינית.
במסגרת הקריירה שלה, זכתה פאוזיני לשיר עם גדולי הזמרים, כגון: ריי צ'ארלס, לארה פביאן, לוצ'אנו פברוטי, הלן סגרה ועוד.
בנוסף, שיתפה פעולה עם אמנים ידועים נוספים, כגון: פיל קולינס, חואנס, סימונה וסימריה ועוד.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2024אלבום הפופ המסורתי הטוב ביותרAlmas Paralelasפרס המוזיקה הלטינית של בילבורד2025פרס אייקוןלאורה פאוזיני
לְאוֹרה ריבלין (נולדה ב-18 בנובמבר 1944) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מחזאית וזמרת-יוצרת ישראלית.
את הופעותיה בתיאטרון החלה ריבלין בגיל 12 בהצגה "חזיונות סימון משאר" מאת ברטולט ברכט שהועלתה בתיאטרון הבימה.
בהמשך למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון ונמנתה עם מייסדי "במת השחקנים" בסוף שנות ה-60, שהצטרפה ב-1970 לתיאטרון חיפה.
הם העלו מחזות בהם "נפש יהודי" ו"פלשתינאית" מאת יהושע סובול ובבימוי גדליה בסר (שני המחזות הועלו גם בפסטיבלים בינלאומיים).
ריבלין החלה להופיע בקולנוע בתפקידים קטנים בראשית שנות ה-70, בין השאר ב"התרוממות" של אורי זוהר, ב"השמלה" של יהודה נאמן וב"התמהוני" של דן וולמן (1970).
שנים אחר כך הופיעה ב"הינשוף" (1988), סרטו של אמנון רובינשטיין ובכיכובו של אסי דיין.
בשנת 1989 שיחקה לצד שלמה תרשיש בסרט "האדונית והרוכל" המבוסס על ספרו של ש"י עגנון.
ב-1995 כיכבה ב"לילה לבן", סרטו של ארנון צדוק, לצד שרון אלכסנדר.
ב-2013, שיחקה בסרט "ההיא שחוזרת הביתה" לצד טלי שרון ואלון אבוטבול, עליו קיבלה שבחים ממבקרי הקולנוע ועליו זכתה בפרס אופיר כ-"שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-2015 לקחה חלק גם בסרט הילדים "אבוללה" בתור מנהלת בית הספר.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "בית בגליל" בבימויו של אסף סבן.
ב-2019 שיחקה בסרטים "מראות שבורות" של אביעד גבעון ואמרי מטלון ו"אלוהי הפסנתר".
את עיקר פרסומה בראשית דרכה כשחקנית השיגה ריבלין בסדרה "קרובים קרובים" של הטלוויזיה החינוכית, בין השנים 1983–1986, שכתב אפרים סידון.
בהמשך הופיעה בסדרה קומית נוספת שלו, שעסקה בתנ"ך, בשם "חצי המנשה" (1996).
ריבלין שיחקה תפקיד ראשי בסרט הדרמה הטלוויזיוני באורך מלא "קוראים לי דנה ואני אלכוהוליסטית" ב-1983. בשנת 1989 שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני שהפיק הערוץ הראשון על פי ספרו של ש"י עגנון "האדונית והרוכל", בו גילמה את האדונית, לצד שלמה תרשיש בתפקיד הרוכל.
ריבלין השתתפה בסדרת הדרמה הקומית "אסתי המכוערת".
בשנת 2006 ובשנת 2007 שיחקה בעונה השלישית ובעונה הרביעית של הסדרה המצליחה "השיר שלנו" לצד בתה, נינה קוטלר, ובשנת 2007 שיחקה בסדרה "המקום" בערוץ 10 לצד יונתן סגל.
בשנת 2015 שיחקה בקומדיה "השוטר הטוב" ב-yes, בתפקיד אמו של גיבור הסדרה דני קונפינו (יובל סמו).
ב-2016 שיחקה בסדרה "אורי ואלה" לצד שלמה בראבא ב-HOT3, וב-2017 חזרה לעונה השנייה של "השוטר הטוב".
בשנת 2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה הישראלית "שטוקהולם".
באותה שנה שיחקה גם בסדרה "המנצח", בה גילמה את גרטה, ואילו ביתה נינה שיחקה באותה סדרה בתור גרטה הצעירה.
בשנת 2023 גילמה את ארנונה בסדרה "שישה אפסים" ששודרה בכאן 11.
על תפקידה בסדרה זו זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומית.
בשנת 2011 שיחקה במחזה "כולם היו בניי" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד האם במחזה "לילה טוב אמא" מאת מרשה נורמן, ולצידה שיחקה בתהּ נינה קוטלר, בתפקיד הבת ג'סי.
ביולי 2014 עלתה בתיאטרון בית לסין בכורת המחזה של ג'סי אייזנברג "סיפור ישן־חדש", שנקרא במקור The Revisionist ("הרוויזיוניסט"), בו גילמה את מריה.
ב-2016 עלה בתיאטרון בית לסין המחזה "חוף דייטונה" מאת אוליבר קוטון, בו מגלמת ריבלין את אלי.
ב-2017 שיחקה לראשונה ביידיש בתיאטרון יידישפיל שגילמה את דמותה של המשוררת קדיה מולודובסקי במחזה "בישראל ובחזרה".
ב-2018 החלה לשחק בתיאטרון חיפה את התפקיד הראשי במחזה "מהוללת" מאת פיטר קוולטר המבוסס על סיפורה של הזמרת פלורנס פוסטר ג'נקינס.
על הופעתה של ריבלין בהצגה נכתב:
בשנת 2022 שיחקה בקומדיה "צניחה חופשית" שהועלתה בתיאטרון חיפה לצד ציפי שביט ובבימויו של משה נאור.
באותה השנה שיחקה במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר ובבימויו של יאיר שרמן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2023 גילמה את דמותה של ראש הממשלה גולדה מאיר במחזה "הגברת הראשונה" שהועלה בתיאטרון הבימה.
בשנת 2024 גילמה תפקידים שונים במופע "מי שלא נולד - מפסיד" בתיאטרון הקאמרי, לציון 80 שנה להולדתו של חנוך לוין.
ריבלין התארחה במופעים מוזיקליים מיוחדים של שירי משוררים עם הזמרת והיוצרת שילה פרבר.
בשנת 2006 העלו השתיים מופע משירי המשוררת תרצה אתר, בשם "בגלל הלילה".
בשנת 2019 העלו השתיים מופע משירי המשורר נתן אלתרמן.
ב-2019 יצאה ריבלין עם המופע "אישה נוסעת", בו היא שרה על האנשים הדמיוניים שחיים בתוכה ומתייחסת לחייה ולעבודתה כשחקנית.
את שירי המופע כתבה ריבלין, הלחין בנה שאול בסר וערכה נורית זרחי.
ניהול אמנותי ומוזיקלי: ימי ויסלר.
ב-2021 יצאה במופע חדש "בעיר זרה", שיתוף פעולה נוסף עם בנה, שאול בסר ועם ימי ויסלר.
המופע כולל שירים פרי עטה לצד גרסאות כיסוי לשירים מוכרים: "הלילה" של הכל עובר חביבי, "אהבה אסורה" של זהבה בן ו"אני שוכב לי על הגב" של אריאל זילבר.
ריבלין היא אחת השחקניות הבודדות שזכו במהלך הקריירה ב-3 הפרסים החשובים בתעשיית התרבות: פרס האקדמיה לטלוויזיה, פרס התיאטרון הישראלי ופרס אופיר.
כן זכתה ב-2019 בפרס מפעל חיים של איגוד אמני ישראל.
בפרס אופיר זכתה בפברואר 2014 על משחקה כשחקנית משנה בסרט "ההיא שחזרה הביתה".
ב-1987 זכתה בפרס רובינא למשחק ובפרס כינור דוד על משחקה ב"פלשתינאית" ובסדרה "קרובים קרובים".
ב-2009 זכתה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל בינלאומי לסרטים קצרים בקנדה בסרט "פעמוני רוח".
במאי 2024 זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית ראשית בסדרת קומית לשנת 2023, ובשנה שלאחר מכן, זכתה בפרס פעם נוספת.
נשואה לבעלה השני, הבמאי והשחקן גדליה בסר, איתו השתתפה במספר פרויקטים בעבר.
בנם, שאול בסר, הוא מוזיקאי, ולהם בן נוסף, דניאל בסר.
בעלה הראשון של ריבלין היה השחקן והבמאי עודד קוטלר, ולשניים תאומים: השחקנית נינה קוטלר, וצלם הקולנוע אמנון קוטלר.
שיתוף הפעולה האמנותי בין השניים נמשך גם לאחר פרידתם, כאשר קוטלר כיכב לצדה בהצגות תיאטרון רבות, ובסדרה "אסתי המכוערת".
אחיה היה שעיה (ישעיהו) יריב, מייסד והבעלים של גלריה גורדון.
תמרה, הוצג בהבימה, הבמאי חנן שניר, מוזיקה ערן דינור, תפאורה מיקי בן-כנען, פברואר 2002. בכיכובה של דבורה קידר.
כוונות טובות, 2005, הועלה בתיאטרון אנסמבל הרצליה, ובפסטיבל אשה, בכיכובם של אורי גבריאל ואוהד קנולר.
לאורה צ'ינצ'ייה מירנדה (בספרדית: Laura Chinchilla Miranda; נולדה ב-28 במרץ 1959) היא פוליטיקאית והאישה הראשונה, והיחידה עד כה, שכיהנה כנשיאת קוסטה ריקה.
הייתה אחת מסגניותיו של הנשיא אוסקר אריאס סאנצ'ז ושרת המשפטים בממשלתו.
הייתה מועמדת מטעם "מפלגת החירות הלאומית" לנשיאות קוסטה ריקה בבחירות 2010 וזכתה ב-46.76% מהקולות.
היא האישה הששית בדרום אמריקה המכהנת כנשיאה.
צ'ינצ'ייה נולדה ב-1959 במחוז כרמן, סן חוסה.
אביה הוא רפאל אנחל צ'ינצ'ייה פאיאס ואמה אמילצה מירנדה קסטיו.
בינואר 1982 נישאה למריו אלברטו מדריגאל דיאז והתגרשה ממנו ב-1985. יש לה ממנו בן, חוסה מריה ריקו צ'ינצ'ייה.
ב-1996 החלה לצאת עם עורך דין ספרדי המחזיק באזרחות קנדית בשם חוסה מריה ריקו קואטו.
בצעירותה עסקה צ'ינצ'ייה בפעילות מטעם ארגונים לא ממשלתיים באמריקה הלטינית ובאפריקה, וסייעה בקידום רפורמות בתחום המשפט וביטחון הפנים.
ב-1994 נכנסה לחיים הפוליטיים, כשמונתה לסגנית שר בממשלתו של חוסה מריה פיגרס.
ב-1996 מינה אותה פיגרס לשרה לביטחון הציבור.
בשנת 2002 נבחרה לאספה המחוקקת מטעם מחוז סן חוסה.
בשנת 2006 מינה אותה נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס לסגניתו, אך היא התפטרה מהתפקיד ב-2008, כדי להתכונן לבחירות לנשיאות בשנת 2010. ביוני 2009 בחרה בה מפלגתה, מפלגת החירות הלאומית (Partido Liberación Nacional) למועמדת מטעמה לנשיאות.
בבחירות שנערכו ב-7 בפברואר גברה על שמונה יריבים וזכתה ב-46.76% מקולות הבוחרים (בקוסטה ריקה די ב-40% מקולות הבוחרים בסיבוב הראשון).
בכך, הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד נשיא קוסטה ריקה.
צ'ינצ'ייה נכנסה לתפקידה כנשיאת המדינה ב-8 במאי 2010. שני סגניה הם אלפיו פיווה ולואיס ליברמן.
מפלגתה של צ'ינצ'ייה, ה-PLN, חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי.
בשאלות של דת ומדינה עמדותיה של צ'ינצ'ייה שמרניות: היא התנגדה לתיקונים בחוקה שנועדו לאפשר את הפרדת הדת מהמדינה והביעה התנגדות לנישואים חד מיניים ולהפלות.
לאורו נלך היא עמותה ישראלית העוסקת בקידום החינוך להתנדבות ולעשייה חברתית בקרב תלמידי תיכון בישראל.
העמותה הוקמה בשנת 2000 לזכרו של הרב משה צבי נריה במטרה לחנך בני נוער למעורבות ולאחריות חברתית לאור מורשתו של הרב נריה.
בבסיס פעילות העמותה עומד העיקרון לפיו ההתנדבות אינה רק אמצעי לסיוע לנזקקים, אלא היא מסייעת בגיבוש אישיותם של בני הנוער בתקופת התבגרותם ומשפיעה על עיצוב דמותם כבני אדם חיוביים ותורמים לחברה.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם בתי הספר התיכוניים, ובמסגרתה יוצאים אלפי בני נוער מדי שבוע להתנדבות קבועה הכוללת חונכות אישית של ילדים ומבוגרים ופעילות במוסדות חינוך, רווחה ובריאות.
בנוסף, מפעילה העמותה מוקד התנדבות ארצי המקשר בין מתנדבים למוסדות, ארגונים ויחידים הזקוקים לסיוע.
בשנת תשע"ו התבצעה פעילות העמותה ב-80 ערים ויישובים בישראל וכללה 150 מוסדות חינוכיים השותפים לפעילות, ממגוון מגזרים ואוכלוסיות.
לקראת סוף השנה הוענק לעמותה אות הנשיא למתנדב.
פעילות העמותה התרחבה עד לעיר טורונטו, שם היא מפעילה מתנדבים מישראל בישיבה התיכונית "אור-חיים" של רשת מרכז ישיבות בני עקיבא.
לאורה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת פילם נואר בבימויו של אוטו פרמינגר.
בסרט משחקים ג'ין טירני, דיינה אנדרוז, קליפטון ווב, וינסנט פרייס וג'ודית אנדרסון.
תסריט הסרט עובד על ידי ג'יי דארלטר, סמואל הופנסטין ואליזבת' ריינהרדט ומבוסס על ספר בעל אותו שם של ורה קאספרי משנת 1943.
בשנת 1999, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-73 ברשימת "מאה שנים...
מאה מותחנים", במקום ה-7 ברשימת "מאה שנים...
מאה פסקולים" ובמקום ה-4 ברשימת "מאה שנים...
הסרט מגולל את סיפורו של השוטר מארק מק'פרסון (דיינה אנדרוז) החוקר את רציחתה של נערת הזוהר לאורה האנט (ג'ין טירני).
מק'פרסון חוקר את וולדו ליידקר (קליפטון ווב) פטרונה של לאורה, צ'לבי קרפנטר (וינסנט פרייס) ארוסה של לאורה, אן טריידוול (ג'ודית אנדרסון) דודתה העשירה של לאורה שמתאהבת בצ'לבי ובסי קלרי (דורותי אדמס) עוזרת הבית של לאורה.
במהלך החקירה מק'פרסון מתחיל להיות אובססיבי כלפי לאורה.
הוא אף מואשם על ידי וולדו שבכך שהוא מתאהב בלאורה המנוחה.
מק'פרסון מגלה גם שוולדו נהיה קנאי ללאורה והוא אף ניסה למחבל לה במערכות יחסים.
באחד הערבים כשמק'פרסון נשאר בדירתה של לאורה היא נכנסת להפתעתו ללא ידיעה על מותה הפיקטיבי.
מק'פרסון מגלה שמי שנורתה הייתה דאיין רדפארן, דוגמנית שניהלה רומן עם צ'לבי.
בעת מסיבה שלאורה עורכת בביתה מק'פרסון מחליט לעצור אותה כדי לבדוק את תגובות החשודים.
לבסוף מתברר שמי שהרג את דאיין היה וולדו ליידקר שבסוף הסרט גם ניסה להרוג את לאורה עקב קנאתו אליה.
ג'ין טירני - לאורה האנט
דיינה אנדרוז - מארק מק'פרסון
קליפטון ווב - וולדו ליידקר
וינסנט פרייס - צ'לבי קרפנטר
ג'ודית אנדרסון - אן טריידוול
דורותי אדמס - בסי קלרי
אוטו פרמינגר היה מעוניין לביים סרט המבוסס על מחזה.
הוא פנה לורה קאספרי ולסוכניה במטרה לעבד את המחזה "Ring Twice for Laura".
פרמינגר וקאספרי חלקו על אופן העיבוד של המחזה.
מרלן דיטריך הייתה אמורה לשחק בתפקיד הראשי, אך היא זנחה את הפרויקט עקב חוסר תקציב.
פרמינגר רצה ללהק את ליירד קרגר לתפקיד וולדו ליידקר, אך מפיקי הסרט סירבו עקב תדמיתו השלילית של קרגר.
לבסוף קליפטון ווב לוהק לתפקיד.
לאחר מכן לוהקו וינסנט פרייס, דיינה אנדרוז, ג'ין טירני וג'ודית אנדרסון.
הסרט זכה לביקורות מהללות ממבקרים כמו רוג'ר איברט.
הסרט זכה לדירוג של 100% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 45 ביקורות.
ג'וזף לאשל זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
אוטו פרמינגר היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לבמאי לאו מקארי מהסרט "הולך בדרכי".
קליפטון ווב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לבארי פיצג'רלד מהסרט "הולך בדרכי".
ג'יי דארלטר, סמואל הופנסטין ואליזבת' ריינהרדט היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, אך הם הפסידו לפרנק באטלר ולפרנק קאבט מהסרט "הולך בדרכי".
לייל ווילאר, לילנד פולאר ותומאס ליטל היו מועמדים לפרס אוסקר לתפאורה הטובה ביותר, אך הם הפסידו לסדריק גיבנס, לוויליאם פרארי, לאדווין וויליס ולפול הדנישסקי מהסרט "אורות הגז".
לאורה אלינה אוסטרברג קלמארי (בפינית: Laura Österberg Kalmari; נולדה ב-27 במאי 1979) היא כדורגלנית עבר פינית ששיחקה בעמדת החלוצה.
אוסטרברג קלמארי, שנחשבת לאחת מהכדורגלניות הפיניות הטובות בכל הזמנים, היא מלכת השערים וההופעות בנבחרת פינלנד בכל הזמנים.
אוסטרברג קלמארי נולדה ב-1979 בקירקונומי שבדרום פינלנד, ובגיל חמש החלה לשחק בקבוצת הילדים של הקבוצה המקומית.
היא שיחקה בכל קבוצות הגילאים של המועדון, עד שב-1995, כשהייתה בת 16, היא עברה לקבוצת הבוגרים הראשונה בקריירה שלה - פויסטולן מהעיר הלסינקי.
ב-11 במרץ 1996 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת פינלנד במשחק נגד נבחרת איסלנד.
ב-1998 עברה אוסטרברג קלמארי לאלופת פינלנד - ה.י.ק.
הלסינקי, לאחר ששיחקה עונה אחת בקבוצת "מאלמים פלוסורה".
בשתי עונותיה בה.י.ק, זכתה אוסטרברג קלמארי בשתי אליפויות ובשני גביעי מדינה, ובעונה השנייה אף זכתה בפעם הראשונה בפרס כדורגלנית השנה בפינלנד.
בשנת 2000 נסעה אוסטרברג קלמארי לארצות הברית, על מנת לשחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת פורטלנד.
היא שיחקה באוניברסיטה תקופה קצרה בלבד, ולאחר מכן החליטה לחזור לה.י.ק.
בעונה הראשונה שלה בהלסינקי זכתה אוסטרברג קלמארי באליפות, בגביע המדינה ובתואר מלכת השערים של הליגה (21 שערים).
עונה לאחר מכן, היא זכתה באליפות נוספת (הרביעית שלה) וקטפה בפעם השנייה שלה ברציפות את תואר מלכת השערים (31 שערים).
בגביע אופ"א, שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם.
בטורניר עצמו, כבשה אוסטרברג קלמארי 8 שמונה שערים וסיימה כסגנית מלכת השערים.
הגיעה עד לחצי הגמר של המפעל, שם הפסידה 3-1 לאומאו השוודית, והודחה מהטורניר.
ב-2002 חזרה אוסטרברג קלמארי לארצות הברית, הפעם כדי לשחק ב"בוסטון רנגדס" מהדבליו-ליג - ליגת המשנה האמריקאית.
בבוסטון שיחקה אוסטרברג קלמארי עם חברתה לנבחרת - סאנה ואלקונן, ואחרי עונה אחת (בה זכו באליפות הליגה) החליטו השתיים לעבור ביחד לאומאו מהליגה השוודית.
עם אומאו, שנחשבה באותן שנים לאחת מהקבוצות הטובות באירופה, זכתה אוסטרברג קלמארי בשני גביעי אופ"א, לאחר ניצחונות בגמרים על פורטונה היורינג הדנית ועל פרנקפורט מגרמניה.
בעונתה השנייה בקבוצה, חלקה אוסטרברג קלמארי את פרס מלכת השערים של הליגה השוודית עם חברתה לקבוצה - מרטה, אך השתיים לא הצליחו להוביל את הקבוצה לאליפות באותה שנה.
בתחילת עונת 2005 החליטה אוסטרברג קלמארי לעבור ליריבתה הגדולה של אומאו - יורגורדן.
בעונה הראשונה שלה ביורגורדן, זכתה הקבוצה בגביע השוודי והגיעה עד לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לטורבינה פוטסדאם.
בקיץ של אותה שנה, נסעה אוסטרברג קלמארי עם נבחרת פינלנד לאליפות אירופה שנערכה באנגליה.
במשחק הפתיחה של הטורניר, שיחקה פינלנד נגד אנגליה אל מול קהל של 29,092 צופים, במה שנחשב למשחק הנצפה ביותר בתולדות אליפויות אירופה.
בחצי הגמר פגשה פינלנד את אלופת אירופה המכהנת - גרמניה, הפסידה לה 4-1, והודחה מהטורניר.
אוסטרברג קלמארי, שכבשה שני שערים במהלך הטורניר, הייתה אחת מהשחקניות הפיניות הבולטות בטורניר.
ב-22 באפריל 2006, שיחקה אוסטרברג קלמארי את המשחק המאה שלה בנבחרת, ובכך הייתה לכדורגלנית הפינית השנייה בכל הזמנים (אחרי אן מאקינן) שמגיעה להישג כזה.
באותה שנה, היא אף הייתה מועמדת לפרס כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א.
ב-2007 היא עברה לעולה החדשה לליגת השוודית - AIK, שם שיחקה במשך שלוש עונות.
בקיץ 2009 השתתפה אוסטרברג קלמארי בטורניר הבינלאומי האחרון שלה עם הנבחרת - אליפות אירופה שנערכה בפינלנד.
ברבע הגמר של הטורניר, הפסידה הנבחרת הפינית 3-2 לאנגליה, והודחה מהטורניר.
כמו בטורניר שנערך ארבע שנים לפני כן, גם הפעם כבשה אוסטרברג קלמארי שני שערים, והייתה לכובשת הפינית המצטיינת של האליפות.
ב-2010, עם הקמת ליגת ה-WPS האמריקאית, החליטה אוסטרברג קלמארי לעזוב את הליגה השוודית ולהצטרף לשלל כוכבות העולם שהגיעו לארצות הברית.
היא חתמה בקבוצת סקיי בלו, וב-33 משחקים שנפרשו על פני שתי עונות, היא כבשה שבעה שערים.
עם התפרקות הליגה באפריל 2012, הודיעה אוסטרברג קלמארי על פרישתה ממשחק פעיל.
ב-15 שנים בנבחרת פינלנד, שיחקה אוסטרברג קלמארי ב-130 משחקים וכבשה 41 שערים (שניהם שיאים לאומיים).
במהלך הקריירה שלה היא זכתה חמש פעמים בתואר כדורגלנית השנה בפינלנד - שיא פיני לכדורגלנית (סמי הופייה מחזיק בשיא לכדורגלן פיני, כשלזכותו תשע זכיות).
לאורה מריה קתרינה באסי (באיטלקית: Laura Maria Caterina Bassi; 31 באוקטובר 1711 – 20 בפברואר 1778) הייתה מדענית איטלקייה, האישה הראשונה בעולם שזכתה במשרה אוניברסיטאית בתחום המדעים.
היא קיבלה תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בולוניה במאי 1732, שהיה התואר האקדמי השלישי בלבד שהוענק מעולם לאישה על ידי אוניברסיטה אירופאית.
היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטה אירופאית, והראשונה לה הוצעה משרת הוראה באוניברסיטה באירופה.
באסי נולדה בבולוניה למשפחה אמידה בשלהי 1711 (לתאריך הלידה המדויק שלה נתונות גרסאות אחדות, שונות מעט זו מזו).
אביה, שהיה עורך דין, דאג לחינוכה באמצעות מורים פרטיים החל מגיל חמש.
מגיל 13 עד גיל 20 למדה אצל גאטאנו טאקוני, רופא המשפחה ופרופסור באוניברסיטה בתחומי הביולוגיה והרפואה.
בזמן זה לכדה את תשומת לבו של הקרדינל פרוספרו למברטיני, שעודד את עבודתה המדעית.
ב-17 באפריל 1732 התקיים אירוע ההגנה על התואר, ובמאי 1732 הוענק לה תואר דוקטור.
ההגנה על התואר, טקס הענקת הדוקטורט וההרצאה הראשונה שהעבירה בבולוניה התקיימו בפאלאצו פבליקו, מבנה ממשל מרכזי.
לאירועים אלה הוענקה חשיבות מיוחדת כאשר נכחו בהם "לא רק סטודנטים וסגל האוניברסיטה, אלא כובדו בנוכחותם של פוליטיקאים ואנשי דת בכירים מבולוניה, מהלגט האפיפיורי ולגט המשנה, הארכיבישוף של בולוניה, הגונפלונייר, זקני העיר, סנאטורים ומגיסטראטים, בנוסף נכחו בהם כל הגבירות של בולוניה והאצולה".
נכבדי הקהילה של בולוניה הגיעו על מנת להתוודע להישגיה של באסי שזכתה בתואר הנכסף.
באוקטובר 1732, והיא בת 21 בלבד, מונתה לפרופסור לאנטומיה באוניברסיטת בולוניה, באותה שנה נבחרה לאקדמיה של המכון למדעים ובשנה שלאחריה זכתה בתואר פרופסור לפילוסופיה.
באסי הייתה לאישה השנייה באירופה שקיבלה תואר אוניברסיטאי, כשהקדימה אותה רק אלנה קורנרו פיסקופיה שזכתה בתואר ב-1678 - 54 שנים קודם לכן.
עם זאת בשנותיה הראשונות באוניברסיטה הוגבלה למתן הרצאות ספורות ואקראיות.
כדמות פוליטית הסנאט ציפה מבאסי להפגין נוכחות באירועים שונים.
קרנבל האנטומיה, אירוע שכלל ניתוחים פומביים שהיה פתוח לקהל הרחב, היה אירוע בו ציפו ממנה להיות נוכחת מפני שנחשב באותה עת לאירוע מרכזי בחיים הציבוריים באוניברסיטה - אשר עורר את התעניינותם של מבקרים רבים זרים וחברי הקהילה המקומית.
החל מ-1734 החלה באסי לבקר בקרנבל האנטומיה מדי שנה.
ב-1738 התחתנה באסי עם ג'וספה וראטי, דוקטור בפילוסופיה וברפואה, אותו הכירה באוניברסיטה.
לזוג נולדו שמונה ילדים (ולפי גרסה אחרת: 12 ילדים), אך בדומה למשפחות רבות באותה תקופה רק חמישה מהם שרדו את גיל הילדות.
בשל הזמן שהקדישה לטפל בילדים בבית, החלה להרצות מביתה על בסיס קבוע והגישה בקשה (שנענתה בחיוב) לאוניברסיטה להרחיב את תחומי אחריותה, ולהגדיל את משכורתה על מנת שתוכל לרכוש את הציוד המדעי הנדרש לה בכוחות עצמה.
אחד מהפטרונים המרכזיים שלה היה הקרדינל לורנצו למברטיני, שלימים נתמנה לאפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר, ועודד את עבודתה המדעית.
הוא תמך בעקביות באוניברסיטת בולוניה והתערב לטובתה כאשר חברים אחרים במוסד ניסו להפריד בין באסי לבין שאר הפרופסורים.
כאפיפיור הוא נחשב לליברלי, דגל בהפחתת הצנזורה וההגבלות על המחקר המדעי, מהם סבל גלילאו בזמנו, והוא תמך בנשים שבחרו ללמוד לימודי השכלה רחבה ומדעית, בהן מריה גאטנה אנייזי.
באסי התעניינה בעיקר בפיזיקה הניוטונית והעבירה קורסים בנושא במשך 28 שנים.
היא הייתה אחת מהדמויות המרכזיות שהפיצו את רעיונותיו של ניוטון על פיזיקה ועל הפילוסופיה של הטבע באיטליה.
באסי ערכה גם ניסויים משלה בכל תחומי הפיזיקה.
על מנת ללמד את הפיזיקה הניוטונית ותורת החשמל של פרנקלין, נושאים שלא היו במוקד תוכנית הלימודים האוניברסיטאית באותה עת, העבירה באסי שיעורים פרטיים.
במשך חייה היא חיברה 28 מאמרים, רובם בנושאי פיזיקה והידראוליקה.
עם זאת היא לא כתבה ספרים והוציאה לאור רק ארבעה מהמאמרים שחיברה.
על אף שהותירה מאחוריה רק מספר מוגבל מעבודותיה המדעיות, חלק ניכר מהשפעתה המדעית מתבטא במכותביה הרבים שכללו אישים מפורסמים מרחבי אירופה, בהם הפילוסוף הצרפתי וולטר, פרנססקו אלגרוטי, הפיזיקאי רוג'ר בוסקוביץ', חוקר הטבע שארל בונה, ז'אן-אנטואן נולט, המשפטן האיטלקי צ'זארה בקאריה, האסטרונום פאולו פריזי והפיזיקאי אלסנדרו וולטה (ממציא הסוללה החשמלית).
וולטר כתב לה פעם: "בלונדון אין באסי, והייתי הרבה יותר שמח להתקבל לאקדמיה שלך בבולוניה מאשר לזו האנגלית, על אף שיצא ממנה ניוטון".
פרנססקו אלגרוטי חיבר מספר פואמות המתייחסות לטקסי קבלת התואר שלה.
אחד מקרובי משפחתה היה לאדזרו ספלנצאני, הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת בולוניה, אך ויתר על לימודים אלה לאחר זמן קצר ועבר ללמוד מדעים.
הוא למד איתה פילוסופיה ומתמטיקה.
לימים הפך ספלנצאני אחד מאבות המיקרוביולוגיה, ותרם רבות להפרכת תאוריית הבריאה הספונטנית.
ב-1745 ייסד למברטיני (האפיפיור בנדיקטוס ה-14) קבוצת עלית של 25 מלומדים שנודעו כבנדטיני ("בנדיקטים", על שמו).
באסי לחצה להיכלל בקבוצה זו.
אך בקשתה עוררה תגובות מעורבות בקרב שאר המלומדים.
בסופו של דבר בנדיקטוס אכן מינה אותה – האישה היחידה בקבוצה.
בין 1746 ל-1777 היא העבירה דיסרטציה רשמית אחת מדי שנה.
ב-1749 הציגה דיסרטציה על בעיית הגרביטציה.
במהלך שנות ה-60 באסי ובעלה עבדו ביחד על מחקר ניסויי בחשמל.
מחקר זה עורר עניין באירופה ומשך סטודנטים מוכשרים כאבה נולט (Jean-Antoine Nollet, מגלה תהליך האוסמוזה) ואחרים להגיע לבולוניה וללמוד את תורת החשמל.
באסי נבחרה לחברה באגודות ספרותיות רבות וניהלה התכתבות ענפה עם האישים המפורסמים של התקופה.
היא הכירה היטב הן את הספרות הקלאסית והן את מיטב הספרות של צרפת ואיטליה באותה תקופה.
ב-1776, בגיל 65, נתמנתה באסי לפרופסור ראשי בתחום הפיזיקה הניסויית על ידי המכון למדעים של בולוניה, כאשר בעלה שימש לה כעוזר מחקר והוראה.
שנתיים לאחר מכן מתה, לאחר קריירה ממושכת ופורייה בתחום הפיזיקה, כשהיא מכשירה את הקרקע במידה רבה לנשים בחוגים האקדמיים.
באסי פרסמה רק ארבע עבודות מחקר (בלטינית) במשך חייה:
לאחר מותה הוכן פסל שיש בדמותה שהוצב מעל חדר הימאים במכון.
מכתש בקוטר 31 ק"מ בנוגה נושא את שמה.
כמו כן יחד קרויים על שמה בית ספר תיכון ורחוב בבולוניה.
ב-17 באפריל 2021 פרסם מנוע החיפוש של גוגל, דודל המנציח את פועלה.
לאורה מוררה (Laura Morera; נולדה ב-6 בנובמבר 1977) היא רקדנית בלט ספרדייה, רקדנית ראשית בבלט המלכותי בלונדון.
כשהייתה בת 7 השתתפה בתוכנית הקיץ של ה-Royal Academy of Dance בלונדון.
בגיל 10 היא נבחנה לבית הספר המלכותי לבלט כאשר רקדה סולו מהבלט "פאקיטה" בנעלי פוינט.
בהיותה בת 11 החלה את לימודיה בבית הספר, וסיימה אותם בשנת 1995.
עם סיום לימודיה הצטרפה ללהקת הבלט המלכותי.
בשנת 1998 קודמה לדרגת אמן ראשון, ב-1999 לדרגת סולנית וב-2002 לסולנית ראשונה.
בשנת 2007 קודמה מוררה לדרגת רקדנית ראשית.
בשנת 2023 פרשה מוררה מתפקידה כרקדנית בלהקה, לאחר 27 שנים.
הופעתה האחרונה בבית האופרה המלכותית נערכה ב-17 ביוני.
מוררה לימדה בלט בסדנאות ברחבי העולם, בעיקר בספרד ויפן.
בין הפרסים בהם זכתה, מוררה קיבלה את תואר "הופעה יוצאת דופן בגילום דמות נשית במחול קלאסי" בשנת 2015 ממבקרי פרס לאומי בתחום המחול על גילום דמותה של "ליז" מהבלט הנערה הסוררת.
מוררה נשואה לרקדן הבלט המלכותי לשעבר, הרקדן ג'סטין מייזנר.
הרפרטואר של מוררה עם הבלט המלכותי כולל:
לאורה טסורו (בהולנדית: Laura Tesoro; נולדה ב-19 באוגוסט 1996) היא זמרת ושחקנית בלגית.
ייצגה את בלגיה בתחרות האירוויזיון בשנת 2016 בשירה "What's the Pressure", לאחר שהשתתפה בהפקה הפלמית של התוכנית "The Voice"; בו הגיעה לגמר.
טסורו נולדה באנטוורפן, בלגיה לאם בלגית ולאב ממוצא איטלקי.
בילדותה פתחה בקריירת המשחק במספר תוכניות פלמיות.
היא השתתפה בעונה השלישית של "דה וויס פלנדריה" (The Voice van Vlaanderen) שצולמה בשנת 2014, והגיעה לגמר.
לאחר הגמר הוציאה את סינגל הבכורה "Outta Here", שהגיע למקום ה-23 במצעד השירים הפלמיים.
ב-2016 נקבע שטסורו תייצג את בלגיה באירוויזיון בשנת 2016, שנערך בסטוקהולם, שוודיה, שם הגיעה למקום העשירי מתוך 42 מתמודדים.
לאחר שזכתה בגמר לאומי, בו השתתפה מתוך חמישה מתמודדים.
ב-2016 דיבבה בגרסה הפלמית של הסרט "מואנה" את דמותה של מואנה, ובסרט "טרולים" את דמותה של פופי, וב-2018 בסרט "ראלף שובר את האינטרנט".
ב-19 באוקטובר 2019 יצאה לאור אלבומה הראשון "Limits", בו נכללו הסינגלים "Limits" (שיר הנושא של האלבום) ו"Press Pause".
לָאוּרָה פָּאפּוֹ אשר נודעה גם בשם העט שלה: בּוֹכוֹרֵיטָה (בסרבו-קרואטית בכתב לטיני: Laura Papo Bohoreta; 15 במרץ 1891 סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 12 ביוני 1942, סרייבו, המדינה העצמאית של קרואטיה) הייתה סופרת, נובליסטית, משוררת, מחזאית ומתרגמת יהודייה, מהבולטות בתחום המחקר על הנשים היהודיות-ספרדיות בבוסניה והרצגובינה ככלל ובקרב קהילת סרייבו בפרט.
פאפו שכתבה בעיקר בלאדינו שימרה וחידשה את השפה ביצירותיה.
לאורה פאפו נולדה בסרייבו כ:בּוּקָה לוי ליהודה ליאון ואסתר לוי וגדלה במשפחה קשת יום.
יהודה ליאון לוי היה סוחר זעיר ולאורה הייתה הבכורה מבין שבעת ילדיהם.
ב-1900 היגרה המשפחה לאיסטנבול מסיבות כלכליות.
בתיעוד הביוגרפי אודותיה מצוין כי בעת שהותה באיסטנבול, שמה הפרטי היה לוּנָה.
באיסטנבול, רכשה לאורה השכלה בבית הספר של רשת כל ישראל חברים ("אליאנס").
ב-1908 שבה המשפחה לסרייבו ולאורה החלה לסייע בפרנסת המשפחה באמצעות מתן שיעורי צרפתית, גרמנית ולטינית.
במקביל, החלה לתעד ולתרגם רומנסות, שירים, פתגמים וקטעי פולקלור של הקהילה הספרדית בעירה.
ב-1916 פורסם מאמר בעיתון הבוסני " Bosnische Post" בשפה הגרמנית, שכותרתו "נשים ממוצא סלאבי-דרומי בפוליטיקה" ובו הוקדש פרק לנשים היהודיות הספרדיות, אשר תוארו כנחשלות.
מאמר זה השפיע באופן משמעותי על לאורה פאפו והיא פרסמה באותו העיתון מאמר תגובה שנקרא "נשים ספרדיות" ובו הציגה תיאור שונה וריאליסטי יותר על בנות קהילתה.
ב-1918 נישאה לאורה לדניאל פאפו ולזוג נולדו שני ילדים: ליאון ובר-כוכבא (קוֹקִי).
דניאל שלחם במלחמת העולם הראשונה סבל מהלם קרב, מצבו הלך והדרדר ולבסוף הוא אושפז במוסד פסיכיאטרי.
לאורה הפכה בפועל לאם חד-הורית ונותרה לגדל את שני ילדיה הקטנים.
ב-1919 כתבה פאפו מערכון בשם "ההכנות לפסח" והציגה אותו בלוויית אחיותיה בערב של קהילת יהודי ויסוקו.
בעקבות הצלחת ההופעה פנו נציגי אגודת לה בנוולנצייה (La Benvolencia) של קהילת סרייבו לפאפו בבקשה שתכתוב מערכון לערב שעורכת האגודה.
כך החלה הקריירה התיאטרלית שלה בקרב בני הקהילה בסרייבו.
ב-1924 כתבה פאפו מאמר תגובה בלאדינו בעיתון "Jevrejski život" לספרו של בוקי רומאנו "שתי שכנות בחצר" שהציג שתי דמויות סטריאוטיפיות של נשות הקהילה.
המאמר בשם "אימהות" פורסם תחת שם העט "בוכוריטה".
בהמשך, פרסמה בהמשכים באותו העיתון את הרומן "שחרחורת" (בלאדינו: Morena).
במקביל, המשיכה לאורה פאפו בעבודת התיעוד שלה והחלה לרכוש מעמד בקרב נשות הקהילה, כאשר משנתה היא התאמת חייהן לרוח הזמן מבלי לפגוע ברוח המסורת, וכן במתן זכויות שוות לנשים.
היא החלה להרצות בנושאים שונים והרצאותיה זכו לתהודה בעיתונות הקהילתית.
ב-1925 פרסמה משיריה בלאדינו בעיתונות הקהילתית ובהמשך אף תרגמה שירים ללאדינו.
ב-1931 פרסמה את המונוגרפיה "נשים ספרדיות בבוסניה".
בספר שתורגם בהמשך לבוסנית מתארת פאפו את המנהגים, הלבוש, המטבח, הפולקלור והמסורת של נשות הקהילה לצד מסר לאמץ את אורח החיים המודרני.
מ-1929 ועד לכיבוש הנאצי, כתבה פאפו 7 דרמות.
בהמשך, הועבר אזור בוסניה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה והוחל ברדיפת יהודים.
שני בניה של לאורה פאפו נעצרו ונרצחו בדרכם למחנה ההשמדה יאסנובאץ.
לאורה פאפו הסתתרה בבית החולים הקתולי שבסרייבו, שם נפטרה ביוני 1942 ממחלה ונקברה בחשאי וללא מצבה, בבית העלמין היהודי הישן בסרייבו.
אחייניתה הייתה הסופרת גוֹרְדָנָה קוּאִיץ' מחברת רב המכר "ריח הגשם בבלקנים" המבוסס על חייה של לאורה פאפו ואחיותיה.
לאורה פאפו כתבה בלאדינו בתקופה בה חלה ירידה משמעותית בשימוש בה כשפת דיבור.
היא חידשה והתאימה ביטויים לרוח הזמן והצליחה בכתביה להנחיל את הקשר בין צעירי הקהילה לשפה בה דיברו אבותיהם.
פאפו פעלה במשותף עם להקת תיאטרון הנוער של קהילת סרייבו "מתתיה" שהציגה את מחזותיה.
בכך, לשיטתה נאבקה ב"התבוללות הלשונית".
כתביה נכתבו בשלוש שיטות כתיב.
באופן כללי פרסומיה, מאמריה ומחזותיה לקהל המקומי היו באלף-בית סרבו-קרואטי עם יסודות של ספרדית קסטיליאנית עניין שסייע לתפוצת יצירותיה.
בכתביה האישיים שלא לקהל הרחב היא כותבת באופן מעורב בקסטיליאנית ובסרבו-קרואטית, ובכתביה הפורמליים שאינם לקהל המקומי היא שמה דגש על קסטיליאנית.
בין 1929 ועד למותה, כתבה לאורה פאפו 7 דרמות ומהן 3 מחזות חברתיים ומחזות הווי ופולקור.
כתיבתה הבליטה את האיזון בגישתה שבין שימור הפולקלור של הקהילה ובין הצורך לשנות, ולהתקדם מהבחינה החברתית, תוך התאמה למודרנה.
היא שילבה שירים שהלחינה (ולא השתמרו לאחר השואה) ורומנסות אשר ליקטה לאורך השנים, הוסיפה בתים לשירים קיימים ובכך שימרה וחידשה גם יחד.
לאורי מארקנן (בפינית: Lauri Markkanen; נולד ב-22 במאי 1997) הוא כדורסלן פיני המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, ובנבחרת פינלנד.
מארקנן נולד בוונטה וגדל בייבסקילה שבפינלנד.
הוא אחד משלושה בנים של ריקה ופקה, שני הוריו היו כדורסלנים ששיחקו בנבחרת פינלנד.
אחיו אירו הוא כדורגלן המשחק בא.י.ק סולנה ובנבחרת פינלנד.
מארקנן למד בתיכון האקדמי בהלסינקי המשלב לימודים וספורט שאחד ממאמני הכדורסל בו הוא האנו מוטולה.
בעונת שיחק באוניברסיטת אריזונה מליגת המכללות בארצות הברית.
הוא רשם ממוצע של 15.6 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית העונה השלישית.
בתום העונה הודיע על כוונתו להירשם לדראפט ה-NBA ולוותר על המשך הלימודים באריזונה.
מארקנן חבר מילדותו בנבחרות הלאומיות של פינלנד.
ב-2013 סיים עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב'.
הוא רשם באליפות ממוצע של 15.6 נקודות ו-5.9 ריבאונדים.
ב-2014 היה חבר בסגל הנבחרת עד גיל 18 שסיימה שלישית באליפות אירופה דרג ב' והעפילה לדרג א'.
הוא רשם באליפות ממוצע של 9.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים.
ב-2015 שיחק עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 18 דרג א', שסיימה במקום ה-13 ושמרה על מקומה בדרג הגבוה.
הוא היה מלך הסלים של הטורניר ורשם ממוצע של 18.2 נקודות ו-6.3 ריבאונדים.
ב-2016 השתתף באליפות אירופה עד גיל 20, בו סיימה הנבחרת במקום ה-15, הוא סיים כמלך הסלים של הטורניר ונבחר לחמישיית הטורניר, עם ממוצע של 24.9 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
באליפות אירופה בכדורסל 2017 היה השחקן הבולט בנבחרת פינלנד שסיימה במקום ה-11. הוא השיג באליפות ממוצע של 19.5 נקודות (שישי באליפות), ו-5.7 ריבאונדים למשחק.
מארקנן נבחר במקום השביעי בדראפט 2017 על ידי מינסוטה טימברוולבס, והועבר באותו היום ב לשיקגו בולס.
לאורך עונתו הראשונה עם הבולס פתח בכל 68 המשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק.
במאי 2018 נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, לצדם של בן סימונס, דונובן מיטשל, ג'ייסון טייטום וקייל קוזמה.
ב-28 באוגוסט 2021 עבר מארקנן בעסקת "החתמה והעברה" לקליבלנד קאבלירס, בה חתם על חוזה ל-4 עונות עבור כ-67 מיליון דולר.
במסגרת הטרייד עבר לארי נאנס הבן לפורטלנד טרייל בלייזרס, ודריק ג'ונס עבר לשיקגו בולס.
ב-1 בספטמבר 2022 עבר מארקנן ליוטה ג'אז, בעסקה שכללה את העברת דונובן מיצ'ל אל קליבלנד קאבלירס.
לאורה דאלמאייר הייתה ביאתלטית גרמנייה.
דאלמאייר זכתה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), היא זכתה ב-15 מדליות באליפויות העולם מהן 7 מזהב ובעלת 35 זכיות בתחרויות גביע העולם.
דאלמאייר נולדה בגרמיש-פרטנקירכן, החלה לעסוק בספורט בגיל שבע והתאמנה בסקי אלפיני וביאתלון עד שהחליטה להתרכז בביאתלון.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שהתקיים ב-2011 בליברץ זכתה בשלוש מדליות זהב.
ב-2013 זכתה בשלוש מדליות זהב ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער שהתקיימה באוסטריה.
היא נכללה בסגל נבחרת גרמניה לאולימפיאדת סוצ'י (2014), היא סיימה במקום ה-13 בתחרות המרוץ ל-15 ק"מ, במקום ה-43 בספרינט 7.5 ק"מ, במקום ה-27 במרדף 10 ק"מ ובמקום העשירי במרוץ 4x6 ק"מ שליחים.
באליפות העולם שהתקיימה בקונטיניואיטי ב-2015 זכתה במדליית זהב עם נבחרת השליחים ובמדליית כסף במרדף 10 ק"מ.
באליפות העולם ב-2016 שהתקיימה באוסלו השיגה מדליית זהב במרדף 10 ק"מ, מדליית כסף בזינוק המוני 12.5 ק"מ ושלוש מדליות ארד, בספרינט, מרוץ אישי ועם נבחרת השליחים.
באליפות העולם 2017 זכתה בחמש מדליות זהב, יותר מכל ביאתלטית אחרת בתולדות האליפות, בתחרות היחידה שלא ניצחה, הספרינט, סיימה שנייה.
באותה שנה זכתה בגביע העולמי בביאתלון.
במאי 2019 הודיעה על פרישתה.
לאחר פרישתה מביאתלון עסקה בתחרויות ריצת שבילים והרים.
דאלמאייר הייתה מטפסת הרים, בין השאר טיפסה לפסגת קורז'נבסקוי בטג'יקיסטן ולפסגת אמא דבלאם בנפאל בזמן שיא לאישה.
ב-28 ביולי 2025 נהרגה במהלך טיפוס ברכס קארקוראם בפקיסטן.
לאורה אסקיבל (בספרדית: Laura Esquivel; נולדה ב-30 בספטמבר 1950) היא סופרת, תסריטאית ופוליטיקאית מקסיקנית.
היא שירתה בבית הנבחרים המקסיקני (2012-2018) מטעם מפלגת מורנה.
הרומן הראשון שלה, Como agua para chocolate ("כמו מים לשוקולדה") הפך לרב מכר במקסיקו וארצות הברית, ולאחר מכן עובד לסרט עטור פרסים.
ברומן "כמו מים לשוקולדה", אשר יצא לאור ב-1989, אסקיבל משתמשת בריאליזם קסום כדי לשלב את היומיומי והעל-טבעי.
הסגנון שלה הושווה לאלו של הסופר הקובני אלחו קרפנטייר, גבריאל גרסיה מרקס הקולומביאני, והסופרת הצ'ילאנית איזבל איינדה.
עלילת הספר מתרחשת במהלך המהפכה המקסיקנית של תחילת המאה העשרים, וסובבת את המטבח של גיבורת הספר, טיטה, וחשיבות האוכל בחייה ובסביבה שלה.
הרומן בנוי כשנה של גיליונות מגזיני נשים של התקופה, עם מתכונים, תרופות ביתיות, סיפורי אהבה, וכל פרק ("ינואר", "פברואר", "מרץ", וכן הלאה) פותח עם מתכון ערוך (מוסתר חלקית) של מאכל מקסיקני מסורתי עם הוראות הכנה.
כל מתכון מזכיר למספרת אירוע משמעותי בחיי גיבורת הסיפור.
אסקיבל אומרת שהיא מאמינה שהמטבח הוא החלק החשוב ביותר של הבית, ומאפיינת אותו כמקור של ידע והבנה שמביא הנאה.
כותרת הספר, Como agua para chocolate הוא ביטוי מקסיקני המתייחס למישהו שרגשותיו מתקרבים לנקודת הרתיחה, כמו שמים צריכים להיות מורתחים כדי להכין שוקולד.
הרעיון לרומן עלה בראשה של אסקיבל בזמן שבישלה ממתכונים של אמה וסבתה.
כפי הנראה, אסקיבל שאלה מחיי משפחתה בכתיבת הספר.
הייתה לה דודה-רבא בשם טיטה, שמשפחתה סירבה להרשות לה להינשא, והיא העבירה את חייה בטיפול באמה.
כשאמה נפטרה, טיטה גם נפטרה תוך זמן קצר.
למרות העובדה שהספר ספג ביקורות לא טובות במקסיקו, "כמו מים לשוקולדה" הפך לרב מכר, ו"יצר בום כלכלי של סופרת אחת, באופן חסר תקדים במקסיקו".
הספר יצא במהדורה שנייה ושלישית תוך פחות משנה מהשקתו, והגיע למקום השני במכירות בשנת 1989, ולרב המכר הגדול ביותר של מקסיקו ב-1990. הספר תורגם ל-32 שפות, לפחות.
הספר עובד לקולנוע, והסרט באותו השם יצא לאקרנים ב-1994, במקביל לתרגום הספר לאנגלית.
בארצות הברית, "כמו מים לשוקולדה" הפך לאחד הסרטים הזרים המרוויחים ביותר בהיסטוריה.
(נכון לשנת השקתו, 1994, הסרט היה המכניס ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית) הסרט זכה בעשרה פרסי אריאל (האוסקר המקסיקני), בנוסף לעשרות פרסים בינלאומיים.
הרומן השני של אסקיבל, La ley del amor (חוק האהבה), שיצא ב-1995, מערבב ריאליזם קסום ומדע בדיוני, בסיפור אהבה קארמי.
הספר זכה לביקורות בינלאומיות פחות טובות מאשר ספרה הראשון.
ספרה הבא של אסקיבל, Between Two Fires, משנת 2000, היה אוסף מאסות על החיים, אהבה, ומזון.
הרומן השלישי של אסקיבל Tan veloz como el deseo (במהירות התשוקה), יצא בשנת 2001. עלילתו מתרחשת במקסיקו סיטי בדירתה של יוביה, גרושה בגיל המטפלת באביה הנכה, חובילו.
חובילו, מפעיל טלגרף לשעבר, נולד עם מתת המאפשרת לו להבין מה אנשים מבקשים לומר, במקום מה שהם אומרים בפועל.
על פי המבקרת אליזבת וילינגהאם, "אסקיבל לראשונה מבקשת בספר זה שהקורא ישקול את הדיאלוג ההיסטורי של מקסיקו והאמיתות הנצחיות שלה," באווירה עכשווית בה הדמויות מחפשות פיוס משמעותי ומתמשך אשר מתעלה על שגיאות ואי הבנות היסטוריות.
הרומן הרביעי של אסקיבל הוא Malinche: novela, אשר יצא בשנת 2006. ספריה הבאים הם A Lupita le gusta planchar (2014, "לופיטה אוהבת ברזל") El diario de Tita (2016, "היומן של טיטה").
לאורה אליסיה פלומארס אסקיבל נולדה הילדה השלישית מבין ארבעת הילדים של חוליו סזאר אסקיבל, מפעיל טלגרף, וחוספה ולדס, עקרת בית.
מותו של אביה בשנת 1999 היה ההשראה לספר Tan veloz como el deseo.
אסקיבל למדה הוראה, עבדה כמורה בגן, ומאוחר יותר ייסדה סדנת תיאטרון לילדים, וכתבה והפיקה דרמות לילדים.
היא נישאה לשחקן, מפיק ובמאי אלפונסו אראו, עמו שיתפה פעולה במספר סרטים.
היא כתבה את התסריט עבור סרטו Chido One, el taco de oro, והייתה מועמדת על כך לפרס אריאל.
הוא ביים את הסרט המבוסס על ספרה, "כמו מים לשוקלדה".
אך זמן קצר אחרי צאת הסרט, השניים התגרשו, תוך כדי סכסוך שבו אסקיבל טענה שאראו לא שילם לה את האחוזים שלה מהסרט גורף הפרסים.
מאוחר יותר, היא נישאה בשנית, לרופא השיניים חאבייר ולדס.
סיפור אהבתם דומה, על פי פרשנים, למשהו מספריה: חברותיה טוענות שדמות הרופא ב"כמו מים לשוקולדה" היה התרשים לדמותו של הגבר שעתידה הייתה לחלוק עמו את חייה; אך יתרה מכן, היא פגשה אותו בשל הסכסוך עם גרושה על כספי הסרט.
כשביקרה אצל עורך דין כדי לבקש את עזרתו בהשגת חלקה מרווחי הלהיט הבינלאומי, הוא ביקש ממנה לקרוא את סיפוריו של אחיו.
לדבריו, רופא שיניים אך משורר בנשמתו, שכותב סיפורים קצרים, ומאוד יעריך את חוות דעתה.
אסקיבל נאותה, וכל כך התרשמה מכתיבתו, ובמיוחד מטיפולו הרגיש בדמויות הנשיות, שביקשה לפגוש אותו.
אחרי שנה של חברות, היחסים הפכו רומנטיים, והשניים נישאו.
במרץ 2009 אסקיבל רצה בהצלחה בבחירות כמועמדת מטעם מפלגת המהפכה הדמוקרטית למועצת העיר של מקסיקו סיטי.
בשנת 2012 היא נבחרה לבית הנבחרים הפדרלי (בספרדית: diputada federal) מטעם מפלגת מורנה.
היא כיהנה כיו"ר ועד התרבות של מקסיקו סיטי, וכחברה בוועד המדע והטכנולוגיה ובוועד למען הסביבה של מפלגת מורנה.
Como agua para chocolate (1989) (בעברית: "כמו מים לשוקולדה", הוצאת אור-עם, 2010)
סאנה לאורה ווטילאיינן (בפינית: Sanna Laura Voutilainen; נולדה ב-17 במאי 1975) היא זמרת פינית.
הסינגל הראשון שהוציאה נקרא "Muuttanut oon maailman", וב-1993 הוציאה את השיר "Kerran", אשר נחל הצלחה.
ב-1994 הוציאה את אלבומה הראשון.
ב-1994 וב-1996 זכתה בפרס המוזיקה אמה ("Emma Award"), בקטגוריית הזמרת הטובה ביותר.
ווטילאיינן השתתפה בתחרות הגמר הלאומית לייצוג פינלנד באירוויזיון 2002 עם השיר "מכורה לך" (מילים של ינינה פריי), וזכתה במקום הראשון.
בתחרות האירוויזיון הגיעה למקום העשרים מתוך עשרים וארבעה משתתפים, למרות הפרסום הרב לו זכה השיר.
ב-2007 ניסתה פעם נוספת לייצג את פינלנד באירוויזיון, כאשר פינלנד שימשה כמדינה המארחת של התחרות, אך לא זכתה בתחרות הלאומית.
לקחה חלק במספר הפקות דיבוב במדינתה.
דיבבה בין היתר את מגארה בסרט הרקולס, את גלוריה במדגסקר ואת ונסה בכוורת בסרט.
לאורה פלדברה (באסטונית: Laura Põldvere; נולדה ב-30 באוגוסט 1988) היא זמרת אסטונית.
פלדברה נולדה ב-30 באוגוסט 1988 בטרטו שבאסטוניה.
היא למדה באקדמיה האסטונית למוזיקה ותיאטרון.
בשנת 2005 ייצגה את אסטוניה באירוויזיון כחלק מלהקת "סאנטרייב", לאחר מכן היא ניסתה מספר פעמים נוספות לייצג את המדינה בתחרות.
בשנים 2007 ו-2009 הכריזה על הניקוד האסטוני באירוויזיון.
ב-2007 יצא אלבומה הראשון הנקרא "Muusa" ובאותה שנה החלה ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה.
ב-2009 יצא אלבומה השני "Ultra", ב-2011 הוציאה את האלבום "Sädemeid taevast" המכיל סינגלים שהוציאה בין השנים 2005 ל-2011.
בשנת 2017 ייצגה שוב את אסטוניה באירוויזיון 2017 עם השיר Verona, אותו ביצעה עם קויט טומה.
השיר לא העפיל לשלב הגמר.
בשנת 2020 היא השתתפה בקדם האסטוני לאירוויזיון 2020. היא העפילה לגמר וזכתה ב-100% מהצבעות הציבור האסטוני.
ב-29 בפברואר, פלדברה זכתה במקום ה-11, ולא נבחרה לייצג את ארצה באירוויזיון.
ב-20 בפברואר 2021, לאורה זכתה במקום השביעי והאחרון בקדם הפיני לאירוויזיון 2021.
לורה נישאה לפסנתרן ג'ואל רסמוס רמל בשנת 2013. הם התגרשו בשנת 2016.
לאורה אורורה פלורס הראס (בספרדית: Laura Aurora Flores Heras; נולדה ב־23 באוגוסט 1963) היא שחקנית וזמרת מקסיקנית.
היא החלה את הקריירה שלה כזמרת בלהקת Hermanos y Amigos.
הלהקה זכתה להצלחה במקסיקו ובאירופה בה היא הופיעה בהופעות.
לאורה פלורס החלה להשתתף בסרטים בשנת 1983 ומאז השתתפה במעל ל-40 סרטים.
במקביל להיותה שחקנית, לאורה פלורס המשיכה בקריירה של זמרת וגם הייתה מנחה של תוכניות טלוויזיה.
בשנת 1984 כיכבה בתור אחת הדמויות הראשיות בטלנובלה "Los años felices" לצד השחקן דמיאן ביצ'יר.
בשנת 1994 גילמה את דמותה של שארלוט, נסיכת בלגיה בטלנובלה "El vuelo del águila" מבית תאגיד טלוויסה.
בין טלנובלות בהם היא זכתה להצלחה ניתן לציין "מלכת הלבבות", "בגוף אחד", "מי זה מי".
בשנים 2007-2006 שיחקה בטלנובלה "Mundo de fieras" מבית טלוויסה שם גילמה את רג'ינה פריאס דה מרטינז לצדה של גבי אספינו.
בשנת 2007 ביצעה הופעת אורח בטלנובלה "שיכורה מאהבה" את הדמות של פרסיליה יורנטס; הטלנובלה היא רימייק מקסיקני לטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה" משנת 1994. בשנת 2008 ביצעה הופעת אורח בטלנובלה "Las tontas no van al cielo" בדמותה של לוסיאנה ארנגו.
בשנת 2010 כיכבה בטלנובלה "Llena de amor" בתור ארנסטינה פאבון רומרו.
בשנת 2016 הצטרפה לעונה השלישית של הטלנובלה "אשת הפלדה" (Señora Acero), מבית רשת טלמונדו, וגילמה את דמותה של אדלמירה ריג'ורס.
בשנת 2017 גילמה את פלומה בטלנובלה "La Fan" ברשת טלמונדו.
בשנת 2018 דיבבה את דמותה של אנה בסרט האנימציה "El ángel en el reloj".
בשנת 2021 השתתפה בגרסת ה-VIP של תוכנית המציאות המקסיקנית "MasterChef" המבוססת על התכנית הבריטית "מאסטר שף".
בשנת 2022 שיחקה בטלנובלה הקולומביאנית "Hasta que la plata nos separe" בדמותה של קלמנסיה מלדונדו.
בשנת 2023 שיחקה לצד ויליאם לוי וקימברלי דוס ראמוס בטלנובלה "Vuelve a mí" מבית טלמונדו, שם גילמה את מרת'ה גואברה.
בשנת 2024 גילמה את גרייס מרטינז טורס בטלנובלה "Tu vida es mi vida" לצדו של השחקן הארגנטינאי חואן סולר.
באותה שנה שיחקה בטלנובלה נוספת; "Las hijas de la señora García" שם גילמה את ססיליה.
בשנת 2025 שיחקה לצד דוד ספדה ומארק תאצ'ר בטלנובלה "Los hilos del pasado" בתור אלנה.
לאורה מונץ לייאל הייתה ציירת אימפרסיוניסטית קנדית, שנודעה בזכות ציורי נשים וילדים.
לורה אדלין מונץ נולדה בספא לימינגטון, ווריקשייר, אנגליה בשנת 1860, אך משפחתה היגרה לקנדה בילדותה.
היא גדלה בחווה במחוז מוסקוקה באונטריו.
כצעירה, ההתעניינות של מונץ באמנות הביאה אותה ללמוד שיעורים בציור מויליאם צ'ארלס פורסטר מהמילטון ולחיות ולעבוד בבית הספר שלו.
בשנת 1882 החלה ללמוד שיעורים בבית הספר לאמנות באונטריו, שם למדה אצל לוציוס ריצ'רד אובריאן, ובהמשך אצל ג'ורג' אגנו ריד.
היא למדה בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בשנת 1887, ואז חזרה לקנדה כדי להמשיך את לימודיה אצל ריד.
בשנת 1891 היא יצאה לתקופת לימודים בת שבע שנים בפריז, באקדמיה קולארוסי.
הנושא המועדף עליה היה ציורי ילדים.
משנת 1893 ואילך הטיפול שלה בצבע היה אימפרסיוניסטי.
עבודותיה הוצגו בתערוכות שונות, וכתוצאה מכך יצירות מסוימות הועתקו בכתבי-עת, והביאו להגדלת יוקרתה ולמכירות מוצלחות.
כדי להרוויח עוד כסף, היא העבירה שיעורים פרטיים באנגלית וחילקה דירה עם הציירת האמריקאית, וילהלמינה הוולי (1860–1958).
הוולי ככל הנראה לימדה את מונץ את טכניקת צבעי המים שלה והן נסעו יחד לרייסורד בדרום הולנד שם ציירו.
בשנת 1896, באקדמיה קולארוסי, מתוך הכרה בחריצותה וכישרונה, קיבלה מונץ תפקיד של ראש אולפן.
כשחזרה לקנדה בשנת 1898 הקימה סטודיו בטורונטו והחלה ללמד לצייר.
בעשור בראשית המאה העשרים, נאמר עליה שהיא האמנית הרבגוניות הגדולה ביותר בקרב הציירות, מכיוון שהיא ציירה מגוון כה רחב של נושאים.
כאשר, בשנת 1906, עברה למונטריאול להמשיך את הקריירה שלה היא הגיעה לקהל חדש גדול שראה בה את ציירת פורטרט הילדים הקנדית.
עבודתה קיבלה הכרה בקנדה ומחוצה לה.
מונץ הציגה את עבודתה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי, ולאחר מכן בשנת 1894 בפריז.
גם הגלריה הלאומית של קנדה וגם הגלריה לאמנות באונטריו כוללות את יצירותיה.
לאחר מות אחותה בשנת 1915, היא חזרה לטורונטו והתחתנה עם גיסה צ'ארלס השני.
כמו כן טפלה בילדי אחותה (היו לה 11 ילדים, אך רק מעטים נותרו בבית).
לאחר מכן הקימה סטודיו בעליית הגג של ביתם והחלה לחתום על עבודותיה בשם הנשואים.
בשנת 1921 היא נסעה עם בעלה לדבון, אנגליה ושם ציירה את הנוף שהיה חדש עבורה.
המבקרים משבחים את הטיפול שלה באור ובצבע מאופק אם כי עשיר, הוכחה לכך שהיא הייתה יכולה להיות ציירת נוף מרכזית אם הייתה בוחרת בכך.
בשנת 1930 חלתה מונץ היא המשיכה לצייר עד מותה בהמשך שנת 1930. ליאל נקברה בטורונטו.
לאורה דה קרבאליו ריזוטו (; ; נולדה ב-18 ביולי 1994) היא זמרת, פזמונאית, פסנתרנית וגיטריסטית לטבית-ברזילאית.
ריזוטו ייצגה את לטביה באירוויזיון 2018.
ריזוטו נולדה בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
אביה הוא ברזילאי ממוצא לטבי, ואמה נולדה בלייפאיה וגדלה בריגה.
יש לה אח בשם לוקאס.
ריזוטו היא נינתו של פושע המלחמה הנאצי הרברטס צוקורס.
ריזוטו ומשפחתה עברו לארצות הברית בשנת 2005, והתיישבו באדינה, מינסוטה.
את ילדותה בילתה בין ריו דה ז'ניירו לארצות הברית.
אחרי התיכון, היא החלה ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
בשנת 2013 עברה ריזוטו ללוס אנג'לס על מנת להשתתף במכון לאמנויות בקליפורניה, היא סיימה את לימודיה עם תואר באומנויות מוזיקליות.
לאחר מכן עברה לעיר ניו יורק בה סיימה תואר שני במוזיקה מאוניברסיטת קולומביה בשנת 2017.
ריזוטו החלה את קריירת המוזיקה המקצועית שלה בשנת 2009 וחתמה ביוניברסל מיוזיק גרופ בשנה שלאחר מכן.
ב-2011 יצא לאור אלבום הבכורה שלה, Made in Rio.
בשנת 2012 הופיעה ריזוטו כמופע חימום קודם הופעתה של דמי לובאטו בברזיל.
בשנת 2014 הוציאה את אלבומה השני, Reason to Stay.
בשנים 2016–2017 עבדה כמאמנת לשפה הפורטוגזית של ג'ניפר לופז לאחר שהתקבלה לעבודה על ידי סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
בדצמבר 2017 הוכרזה ריזוטו כאחת מהמתמודדים ב"סופרנובה" 2018, הבחירה הלאומית של לטביה לאירוויזיון 2018, בליסבון, פורטוגל, עם השיר "Funny Girl", בסופו של תהליך, ב-24 בפברואר נבחרה לייצג את המדינה באירווזיון.
ריזוטו הופיעה בחצי הגמר השני בתחרות אשר נערך ב-10 במאי, אך לא העפילה לגמר לאחר שסיימה במקום ה-12 מתוך 18 מדינות כשהיא צוברת 106 נקודות.
לאורה צ'רטה (באיטלקית: Laura Cereta; ספטמבר 1469–1499) הייתה מחברת הומניסטית ופמיניסטית איטלקייה בת המאה ה-15.
צ'רטה נולדה בספטמבר 1469 בברשה בשטח הרפובליקה של ונציה.
אביה, סילבסטרו צ'רטו, היה משפטן ושופט שלום.
כשהייתה בת 7 נשלחה למנזר על מנת ללמוד דת וקרוא וכתוב.
במהלך תקופת לימודיה סבלה מנדודי שינה, ובכתביה היא מתארת כיצד העבירה את זמנה בקריאה וברקימה.
כשהייתה בת 9 שבה אל ביתה, שם למדה לטינית ויוונית מאביה, וכן התעניינה במתמטיקה, אסטרולוגיה, חקלאות ופילוסופיה של המוסר.
כשהייתה בת 15 נישאה לסוחר ונציאני בשם פייטרו סרינה.
לאחר 18 חודשי נישואים נפטר סרינה, וצ'רטה נותרה אלמנה.
צ'רטה נפטרה ב-1499 מסיבה לא ידועה.
מתוך כתביה, נשתמרו 82 מכתבים ודיאלוג בצורת כתב יד, אשר התפרסמו באופן מסודר רק במאה ה-17. כתביה עסקו בנושאים כמו נישואים ומשפחה, חינוך, גורל ומזל, בדידות, תאוות בצע, מלחמה וניחום אבלים.
לאורה ריטי (במקור לורי שוורץ, בהונגרית: Réthy Laura נג'קרש, 13 במרץ 1864 – מישקולץ, 31 ביולי 1938) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-הונגרייה.
אחיה הוא פאל רטי, סוכן תיאטרון.
לאורה ריטי נולדה במשפחה יהודית כבתם של דוד שוורץ (1827–1896) ושל רוזה רוטבאום.
מגיל צעיר הופיעה בקונצרטים באזורים של ערי שדה וכפרים בהופעות חובבים של אמנות וערבי צדקה שונים, שם הצטיינה בקולה היפה.
לראשונה עלתה לבמה בגיל חמש עשרה.
היא למדה במוסד בשם "מוזיקה לאומית" (כיום זו גימנסיה מקצועית למוזיקה על שם בלה ברטוק) ואחר כך למדה פיתוח קול אצל פרנץ פּוקס, מנצח "תיאטרון העם" (Népszínház).
באוקטובר 1881, בהמלצת המורה שלה, החתים אותו ינה ראקושי בתיאטרון העם.
בשנה שלאחר מכן עברה לסגד לגרה ארדי ולאחר מכן לקושיצה, לקלוז'-נאפוקה, ולבית שיתופי תאליה בסובוטיצה.
בין 1884 לבין 1886 שיפרה את כישורי השירה שלוה בווינה אצל Gänsbacher .
בשנת 1887, החתים אותה מור דיטרואי לקלוז'-נאפוקה בשכר שנתי של 7,000 HUF, שהיווה שכר גבוה במונחים של מחוץ לבודפשט.
ב-19 בדצמבר 1889 היא שרה את סאפי באופרטה ברון הצוענים בתיאטרון העם.
בשנת 1892, אנדראשס לסקאי החתים אותה בדברצן, שם התחתנה עם הסופר דיולה רודניאנסקי.
היא הייתה אחד ממארגני העלייה לרגל לבקר את לאיוש קושוט בביתו בטורינו.
ביופייה ובקול הסופרן שלה היא עשתה רושם גדול על צופיה.
היא זכתה להצלחה גם בבית האופרה של בודפשט, שם שר את התפקיד הראשי של כרמן של ביזה.
בתחילת המאה הופיעה בתפקידים דרמטיים בתיאטרון הקומדיה של בודפשט.
בשנת 1905 היא עברה לארצות הברית עם בעלה, שם נתנה קונצרטים והייתה "פרימה דונה" של חברת האופרה של בוסטון (Boston Opera Company).
הם חזרו להונגריה בשנת 1913. ב-1 בדצמבר 1912 חגגה 30 שנה לכניסתה לבמה ולאחר מכן פרשה.
בעלה, דיולה רודניאנסקי (1858–1913), היה משורר ועיתונאי.
שאנדור רודניאנסקי (1898–1949), מנצח בשיקגו.
לאורה אוונס היא ציירת אמריקאית, בעלת גלריה ומחנכת.
היא הגיעה בסוף שנות התשעים מזירת האמנות בלוס אנג'לס.