tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סינגפור מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 בינואר 1928 ברמת הצירות, שהייתה הנציגות הדיפלומטית הרומנית הראשונה באמריקה הלטינית.
ב-5 במרץ 1942 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות מלחמת העולם השנייה, והם חודשו רק ב-22 במרץ 1961. ב-9 במאי 1974 שודרגו היחסים בין המדינות לרמת שגרירות.
בשנת 2013 נחגגו 85 שנה לכינון היחסים בין המדינות.
ברזיל מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה, קונסוליה כללית בריו דה ז'ניירו ו-6 קונסוליות באראקז'ו, בלו הוריזונטה, קוריטיבה, פורטלזה, פורטו אלגרה ורסיפה.
יחסי ברזיל–קרואטיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ברזיל לקרואטיה.
שתי המדינות חברות בארגונים בינלאומיים רבים, כולל האו"ם, קרן המטבע הבינלאומית, הבנק העולמי וארגון הסחר העולמי.
ברזיל הכירה בעצמאות קרואטיה ב-24 בינואר 1992 והיחסים בין המדינות כוננו ב-23 בדצמבר אותה שנה.
קרואטיה ייסדה את שגרירותה בברזיליה בשנת 1997, ואילו ברזיל ייסדה את שגרירותה בזאגרב בשנת 2006. כ-75,000 ברזילאים ממוצא קרואטי מתגוררים בברזיל.
קרואטיה וברזיל תיאמו עמדות בנושאי סדר היום הרב-צדדי ותמכו זו בזו בכמה הזדמנויות.
קרואטיה הביעה את תמיכתה בשאיפה של ברזיל למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
מרכיב חשוב ביחסים הדו-צדדיים הוא קבוצת הידידות קרואטיה-ברזיל בפרלמנט הקרואטי ומקבילה בקונגרס הברזילאי.
הצד הברזילאי שלח שתי משלחות פרלמנטריות לזאגרב (בשנים 2004 ו-2008).
שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה כלכלי, במיוחד בתחומים הימיים והאנרגיה, ויחסי סחר אשר הסתכמו בשנת 2019 בשווי של כ-110 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ברזיל לקרואטיה הוא סוכר, קפה וטבק, ואילו הייבוא העיקרי שלו הוא דוודים, שסתומים ותרופות.
קרואטיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליה בסאו פאולו.
ברזיל מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב.
יחסי ברזיל–סורינאם הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לרפובליקת סורינאם.
בסורינאם חיים כמות משמעותית של ברזילאים.
בשנת 2009 פרצו מהומות בעיירה אלבינה בסורינאם לאחר שעל פי החשד נדקר תושב מארון באזור על ידי מהגר מברזיל.
בין 1 ל-7 אנשים נהרגו כתוצאה מכך, ובנוסף היו נעדרים רבים.
המהגרים הברזילאים באזור שמסביב לאלבינה פונו במהירות לפרמריבו, בירת סורינאם.
ברזיל מחזיקה בסורינאם שגרירות בפרמריבו.
סורינאם מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–מונטנגרו הם היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין מונטנגרו לברזיל.
הרפובליקה הפדרלית של ברזיל הכירה במונטנגרו ב-14 ביוני 2006, ואילו היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-20 באוקטובר 2006. שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה דו-צדדי טוב.
אדוארדו בוטלו ברבוסה הפך לשגריר ברזיל במונטנגרו שבסיסה בבלגרד, סרביה ב-13 במאי 2019 ובפברואר 2020 הפך סרן סטנקוביץ' לשגריר מונטנגרו בברזיל, שבסיסה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
קונסוליית הכבוד של מונטנגרו בסאו פאולו, בראשות קונסול הכבוד מרקו ברייוביץ', נפתחה ב-23 במאי 2016.
ב-28 במאי 2010 נפגש שר החוץ המונטנגרי מילאנו ריצ'ן עם שר החוץ של ברזיל סלסו אמורים, במהלך פגישת השרים השנתית של ברית התרבויות, בריו דה ז'ניירו.
בספטמבר 2008 נפגש שר החוץ מילאנו רוקן המונטנגרי עם שר החוץ הברזילאי סלסו אמורים בשולי המושב ה-63 של העצרת הכללית של האו"ם.
במהלך שנת 2020, המסחר בין המדינות הסתכם ב-8.39 מיליון אירו (8,372,000 אירו יבוא מברזיל למונטנגרו ו-11,000 אירו יצוא ממונטנגרו לברזיל).
מונטנגרו מיוצגת בברזיל באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסאו פאולו.
ברזיל מיוצגת במונטנגרו באמצעות שגרירותה בבלגרד, סרביה.
יחסי ברזיל–קובה הם יחסי החוץ בין ברזיל וקובה.
היחסים סווגו כ"מצוינים" במאי 2008 לאחר פגישת שרי החוץ.
לאחר ההפיכה ב-1964 ניתק המשטר הצבאי את היחסים הדיפלומטיים עם קובה, שהתחדשו רק לאחר הדמוקרטיזציה מחדש בשנת 1986. במהלך ביקור מדיני ביולי 2008 בקובה של נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה, הביע המנהיג הברזילאי את רצונו שמדינתו תהיה "השותפה מספר אחת" של קובה.
מאז בחירתו של ז'איר בולסונארו בבחירות הכלליות בברזיל 2018 היחסים בין קובה לברזיל החמירו, ובין השאר התבטאו בהפסקת התוכנית שהסכימו ממשלות דילמה רוסף וראול קסטרו לרופאים קובנים להעניק טיפול רפואי לעשרות מיליוני ברזילאים עניים וילידים.
הנשיא בולסונארו עצר את התוכנית Mais Medicos (עוד רופאים), ואלפי רופאים קובנים עזבו את ברזיל.
בנובמבר 2019 הצביעה ברזיל לראשונה נגד החלטה שנתית של האו"ם וקראה להפסיק את האמברגו הכלכלי של ארצות הברית על קובה.
יחסי ברזיל–לבנון הם היחסים הדו-צדדיים בין ברזיל ולבנון.
כיום חיים בברזיל בערך 7–10 מיליון אזרחים ממוצא לבנוני.
שתי המדינות חברות בארגון G77 ובאומות המאוחדות.
בשנת 1877 ביקר הקיסר הברזילאי פדרו השני בביירות, שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית.
המהגרים הלבנונים הראשונים שהגיעו לברזיל היו בשנת 1882, כשרובם נוצרים מרונים מהר הלבנון.
בשנת 1920 פתחה ברזיל קונסוליה בביירות על מנת להקל על ההגירה העות'מאנית (לבנונית) לברזיל.
באוקטובר 1945 קיבלה לבנון את עצמאותה מצרפת ובנובמבר 1945 הכירה ברזיל בלבנון וכוננה איתה יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1954 ערך נשיא לבנון כמיל שמעון ביקור רשמי בברזיל, והפך לראש המדינה הלבנוני הראשון שביקר במדינה.
באותה שנה, שתי המדינות פתחו שגרירויות בבירות שתיהן.
בין שתי מלחמות העולם התרחש גל שני שלהגירה מלבנון לברזיל.
גל ההגירה האחרון התקיים במהלך מלחמת האזרחים בלבנון (1975–1990).
מאז 2011 ברזיל שולחת כוחות ליוניפי"ל ומחזיקה כיום 1,288 חיילים ושליחים במדינה.
סגן נשיא ברזיל מישל טמר (2011)
נשיא לבנון כמיל שמעון (1954)
ראש הממשלה נג'יב מיקאתי (2005)
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים הדדיים, ובהם מזכר הבנות בנושא התייעצויות פוליטיות; הסכם על ויתור ויזה לאזרחים המחזיקים בדרכונים דיפלומטיים והסכם להארכת תוקף תיירות וויזת עסקים בדרכונים רגילים.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין ברזיל ולבנון בכ-298 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ברזיל ללבנון כלל: בשר, קפה, סוכר, מטוסים ומכוניות.
הייצוא העיקרי של לבנון לברזיל כלל דשן ועופרת.
לבנון היא שותפת הסחר ה-77 בגודלה של ברזיל בעולם.
ברזיל מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות.
לבנון מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליות כלליות בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו.
יחסי ברזיל–ניגריה הם היחסים הדו-צדדיים שבין ברזיל לבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
שתי המדינות חברות ב-G77 ובאומות המאוחדות.
במהלך סחר העבדים האטלנטי העבירה פורטוגל עבדים אפריקאים רבים מניגריה לברזיל, בעיקר למדינה הברזילאית באהיה.
במאה ה-19 נסעו אפרו-ברזילאים חופשיים למערב אפריקה על מנת להתיישב באזור.
הברזילאים בניגריה נודעו כ"אגודס" והקימו רובע משל עצמם בעיר לאגוס.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1888 על ידי הממשלה הקולוניאלית הבריטית בניגריה נרשמו 3,221 ברזילאים בעיר.
באוקטובר 1960 קיבלה ניגריה את עצמאותה מבריטניה.
ברזיל הייתה המדינה היחידה בדרום אמריקה שהוזמנה להכרזת העצמאות של ניגריה.
מיד לאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1961 פתחה ברזיל שגרירות בלאגוס ובשנת 1966 ניגריה פתחה שגרירות בברזיליה.
בתחילה היחסים נותרו ברמה בסיסית והתרכזו בעידוד קשרים תרבותיים בין המדינות ולא בעידוד הסחר.
בשנת 1983 הנשיא ז'ואאו פיגיירדו הפך לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בניגריה.
בשנת 2005 נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ערך ביקור בניגריה וחנך את השגרירות שהועברה לאבוג'ה.
באותה שנה, הנשיא אולוסגון אובסנג'ו הפך לראש המדינה הניגרי הראשון שביקר בברזיל.
בשנים שלאחר מכן היו ביקורים מדיניים נוספים בשתי המדינות.
גם כיום ברזיל וניגריה ממשיכות לשמור על קשרים תרבותיים הדוקים.
בדצמבר 2019 שר החוץ הברזילאי ארנסטו אראוג'ו ביקר בניגריה ונפגש עם שר החוץ ג'פרי אוניאמה.
במהלך ביקורו טען שר החוץ אראוג'ו כי ישנם שלושה יסודות לעשייה הדיפלומטית בין שתי המדינות: כלכלה (מסחר והשקעות), הגנה וביטחון ושיפור היחסים התרבותיים.
יתר על כן, הודגש הפוטנציאל בשיתוף פעולה חקלאי וטכנולוגי.
שר החוץ מאריו גיבסון ברבוזה (1972)
שר החוץ רמירו סרייבה גוריירו (1981)
שר החוץ רוברטו קוסטה דה אברו סודרה (1986)
שר החוץ סלסו אמורים (2005)
שר החוץ ארנסטו אראוג'ו (2019)
שר החוץ אוקוי אריקפו (1974)
שר החוץ יוסף ננבן גרבה (1977)
סגן הנשיא שהו מוסא יארדואה (1979)
שר החוץ אייק נווצ'וקוו (1988)
הנשיא עומארו יאר אדואה (2009)
שר החוץ אולוגבנגה אשירו (2013)
סגן הנשיא נמדי סמבו (2013)
שר החוץ ג'פרי אוניאמה (2018)
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים, ובהם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי (2000); הסכם מסחר והשקעות (2005); הסכם לשיתוף פעולה טכנולוגי (2005); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (2005); הסכם לשיתוף פעולה בתחום האנרגיה (2009); מזכר הבנות דיפלומטי (2010); הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני (2010) ומזכר הבנות ליצירת מנגנון דיאלוג אסטרטגי הדדי (2013).
ברזיל מחזיקה בניגריה שגרירות באבוג'ה וקונסוליה בלאגוס.
ניגריה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–קולומביה הם ההיחסים דו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל לרפובליקה של קולומביה.
ברזיל וקולומביה חולקות גבול יבשתי.
היחסים בין שתי המדינות לא היו מאוד טובים לאורך ההיסטוריה שלהן.
הם עלו וירדו בעבר אבל לאחרונה שתי המדינות החליטו לשנות את זה ולשפר את היחסים ביניהן.
היחסים בין שתי המדינות הללו לא תמיד היו הטובים ביותר וכוללים בעיקר שיקולים על בסיס אזור האמזונס ומדגישים מאמצים למנוע מהסכם האנדים להפוך למכשיר לבלימת ההשפעה הברזילאית.
שתי המדינות הללו לא קיימו אינטראקציה אחת עם השנייה בעבר.
לאחרונה בעשור האחרון הם החלו לשתף פעולה ולעבוד יחד יותר למען שיפור שתי המדינות.
ההסכם הראשון שנחתם ביניהם היה ב-1907, אז חתמו על חוזה הגבולות.
זו הייתה רק אמנה שהגדירה את הגבולות של שתי המדינות והיכן יגיע הגבול ביניהן.
שתי הממשלות החליטו שהן ישתמשו בקו טבטינגה-אפפוריס כקו הגבול בפועל ביניהן.
עם זאת, זו לא הייתה הפעם האחרונה שקונפליקט הגבול עלה לדיון.
ב-1925, ברזיל, קולומביה ופרו נפגשו שוב כדי לחתום שוב על אמנה נוספת הכוללת גבולות.
אמנה זו רק הבטיחה שהמדינות ישתמשו בקו טבטינגה-אפפוריס כקו הגבול בין שלוש המדינות.
נשיא ברזיל, פיגוארדו, ביקר בקולומביה ב-1981, הביקור הראשון של ראש מדינה מברזיל.
ב-1981 התרחש גם ביקור של נשיא קולומביה, חוליו סזאר טורביי איילה, בברזיל.
הסכם נוסף נחלה ב-7 בנובמבר 1994. הוא נקרא הסכם שיתוף פעולה טכני בסיסי בין ברזיל לקולומביה.
הסכם זה הפריע לשימוש בלתי חוקי בחומרים כימיים החיוניים לעיבוד של חומרים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים.
הוא נחתם בעיקר מפני שהגבול בין ברזיל לקולומביה שימש ככביש מהיר לקוקאין ולחומרים נרקוטיים חזקים יותר.
הגבול היה פתח מרכזי לשימוש המבריחים כדי להכניס סמים ופסיכוטרופיים לא חוקיים למדינות.
ב-1997 נחתם הסכם נוסף בקרטחנה בין שתי המדינות.
זה היה הסכם בשיתוף פעולה שיפוטי וסיוע הדדי בענייני עונשין בין הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל לרפובליקה של קולומביה.
ההסכם נחתם בתקווה להבטיח את עזרתם בעניינים שעסקו בסוגיות הנוגעות לענישה הכרוכה בפשע או בעבירות.
העשור הבא היה מלא רק בפגישות של פרלמנטים וראשי ממשלות מברזיל וקולומביה.
ההסכם הבא נחתם ב-2008. זה סומן כפרוטוקול על שיתוף פעולה כלכלי ומסחרי בין ברזיל לקולומביה.
זה היה מזכר הבנות לשיתוף פעולה במאבק בייצור בלתי חוקי של וסחר בנשק חם, תחמושת, אביזרים, חומרי נפץ וחומרים קשורים אחרים.
הסכם זה הוציא מחוץ לחוק את ההרכבה הבלתי חוקית של כל אחד מהמוצרים שהוזכרו.
זה גם נועד לסייע בשיתוף פעולה בענייני הגנה.
משמעות הדבר היא ששתי המדינות ינסו לשתף פעולה ולעבוד יחד בעניין שדורש את שני הצבאות של המדינות.
השנתיים הבאות היו לגמרי ביקורים זה בזה של ראשי ממשלות במדינות אחרות כדי לדון בדרכים לשיפור היחסים.
בשנת 2011, נשיא קולומביה פתח את פורום ההשקעות הראשון של קולומביה-ברזיל שאורגן על ידי הבנק האינטראמריקאי לפיתוח (IDB) בבוגוטה, קולומביה.
זה היה בתקווה להגביר את הסחר בין שתי המדינות ולשפר גם את כלכלתן.
בשנת 2015, ברזיל וקולומביה חתמו על הסכם שמטרתו להגביר את הסחר במגזר הרכב של שתי המדינות.
בנוסף, על ידי חתימה על הסכם זה, הם מקווים להגדיל את היצוא וליצור מקומות עבודה נוספים.
לאחרונה, שתי המדינות חתמו על שני מזכרים שקיוו להגביר עוד יותר את הסחר הדו-צדדי.
אלה הרחיבו את הסחר ביניהם בתוך תחום הרכב ומחוצה לו גם כן.
מזכרים אלה מגבשים את הסכם הרכב לשנת 2015.
סחר והשקעות בין ברזיל לקולומביה
הסחר בין המדינות הללו לא היה גבוה עד בערך העשור האחרון שבו אירע זינוק עצום.
מ-2005 עד 2014, קשרי הסחר בין ברזיל לקולומביה גדלו משמעותית, וצמחו מ-1.5 מיליארד דולר ל-4.1 מיליארד דולר.
זוהי עלייה עצומה בצמיחת הסחר בשתי המדינות.
רשימת היצוא בין שתי המדינות מגוונת מאוד.
המוצרים העיקריים שיצאה ברזיל לקולומביה היו פרופן, מכוניות, צמיגים, גנרטורים AC, מנועי בעירה וחלקים ממנועי טורבו.
יצוא קולומביה לברזיל כולל: נפט גולמי, לבני פחם, קפה, נפט מזוקק ופרחים חתוכים.
קולומביה מייצאת שווי מוערך של 2.23 מיליארד דולר לברזיל.
למרות כל הצמיחה הזו יש עדיין הרבה יותר פוטנציאל בין המדינות.
ברזיל וקולומביה רוצות לחקור כדי לגלות את מלוא הפוטנציאל של יחסי סחר דו-צדדיים.
דבר נוסף שעוזר לחזק את הסחר בין ברזיל לקולומביה הם הסכמי סחר.
הסכם שנחתם לאחרונה עזר לשפר את המסחר אפילו יותר.
הוא שיפר את הסחר בתחום הרכב ועזר להבטיח הסכם מוקדם יותר מאוקטובר 2015 שביקש להגביר את הסחר הדו-צדדי גם בכלי רכב.
היבט נוסף שעוזר ליחסים הוא השקעה.
לקולומביה אחת הכלכלות הגדולות ביותר בדרום אמריקה היא סיבה לכך שהיא יעד השקעה כזה למדינות כולל ברזיל.
חברות ברזילאיות השקיעו במגזרים רבים כולל: תעשיית הברזל והפלדה, נפט וכרייה, פיננסים ואפילו טכנולוגיית מידע.
לברזיל יש למעשה חברת נפט שעובדת בקולומביה.
ברספטרו פועלת כיום בעשר מדינות כולל קולומביה.
ברזיל גם הקימה חברת בת של חברת סחר Interbras.
חברה זו צפויה לעשות עסקים עם מספר מדינות כולל קולומביה וצפויה להרוויח גם מיליוני דולרים.
ברזיל מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
קולומביה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל-סלובניה (בפורטוגזית: Relações entre Brasil e Eslovênia, Slovene) מתייחס ליחסים הבילטרליים בין ברזיל לסלובניה.
ברזיל הכירה רשמית בסלובניה ב-24 בינואר 1992, מה שהפך אותה לאחת המדינות הראשונות מחוץ לאירופה שהכירו בעצמאות הרפובליקה של סלובניה.
היחסים הבילטרליים כוננו ב-21 בדצמבר באותה שנה.
ברזיל מינתה את השגריר הראשון שלה בסלובניה, שגריר שאינו תושב שבסיסו בווינה שבאוסטריה, ב-1994.
בשנת 2008 דנילו טורק (נשיא סלובניה באותה עת) ערך ביקור רשמי בברזיל בהקשר של ההכנה לפסגת האיחוד האירופי-אמריקה הלטינית.
זה הפך אותו לנשיא סלובניה הראשון שערך ביקור רשמי בברזיל.
באותה שנה, ברזיל פתחה שגרירות בליובליאנה.
בשנת 2009, האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו והמכון הלאומי לביולוגיה של הרפובליקה של סלובניה חתמו על הסכם כללי לחילופי סגל, סטודנטים וצוות טכני-אדמיניסטרטיבי ופעילויות הוראה, מחקר והרחבה.
סלובניה פתחה את השגרירות שלה בברזיליה ב-2010, המוסמכת גם למדינות השכנות בוליביה, קולומביה, אקוודור וונצואלה.
נוכחותם של מהגרים סלובנים בברזיל קטנה יחסית אך משמעותית.
יחסי ברזיל–קזחסטן הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל לרפובליקה של קזחסטן.
זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות, הכירה ברזיל בעצמאותה של קזחסטן ב-26 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-22 בספטמבר 1993. בתחילה, היה מגע דיפלומטי מועט בין שתי המדינות, כאשר נציגי שתי המדינות נפגשו רק בפורומים בינלאומיים כמו באו"ם.
באוגוסט 2006 פתחה ברזיל שגרירות באסטנה (היום נור-סולטן).
בשנת 2007 ערך נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב ביקור רשמי בברזיל.
הביקור זכה לגומלין עם הגעתו של נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה לקזחסטן בשנת 2009. באוקטובר 2012, קזחסטן פתחה שגרירות בברזיליה.
ברזיל וקזחסטן חולקות עמדות דומות בנושאים גלובליים, כגון נושאים הקשורים לפיתוח בר-קיימא ולשימור הסביבה.
ברזיל תמכה בכניסתה של קזחסטן לארגון הסחר העולמי וקיבלה תמיכה קזחית לתביעתה לקבל מושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
ישנן כמה חברות ברזילאיות הפועלות בקזחסטן, וכמה חברות ברזילאיות אחרות מעוניינות ליצור נוכחות במדינה לייצור ויצוא לשווקים של המדינות החברות במדינות חבר המדינות.
חברת התעופה הקזחית הראשית, אייר אסטנה, מחזיקה ומפעילה יותר מעשרה מטוסי Embraer מתוצרת ברזיל.
ביקורים רמי דרג מברזיל לקזחסטן
הנשיא לואיז אינאסיו לולה דה סילבה (2009)
שר החוץ אלויסיו נונס (2018)
ביקורים רמי דרג מקזחסטן לברזיל
שר החוץ ארלן אידריסוב (2013)
ב-2018, שתי המדינות חתמו על הסכמים על הסגרה; העברה של מורשעים; וסיוע הדדי בתיקים פליליים.
ברזיל מחזיקה בקזחסטן שגרירות באסטנה.
קזחסטן מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–ליטא הם היחסים הבילטרליים בין ברזיל וליטא.
הליטאי הראשון שדרך על אדמת ברזיל, על פי תיעוד מ-1866, היה קולונל אנדריוס וישטליאוסקאס.
משימתו הייתה לסייע לכוחות המזוינים הברזילאים במלחמת פרגוואי שהתחוללה באותה תקופה.
ייתכן שחווית וישטליאוסקאס בברזיל השפיעה על אנשים במולדתו, אולי על ידי כתביו או אולי לאחר שנסע הביתה.
כעבור כמה שנים הגיעה לברזיל קבוצת מהגרים ליטאים ומשפחותיהם.
בשנת 1890 היגרו לברזיל עשרים וחמש משפחות ליטאיות.
היעד שלהם היה המושבה שזה עתה הוקמה איג'ואי, הממוקמת על האדמה האדומה והפורייה של החלק הצפון-מערבי של מדינת ריו גרנדה דו סול.
ב-1921 הכירה ברזיל בעצמאותה של ליטא, אולם ליטא נכבשה ושולבה בברית המועצות ב-1944. ברזיל הכירה מחדש בעצמאותה של ליטא ב-5 בנובמבר 1991 לאחר פירוק ברית המועצות.
במרץ 1996 ערך ראש ממשלת ליטא, אלגירדס ברזאוסקאס, ביקור רשמי בברזיל.
בנובמבר 2002 ביקר שר החוץ הברזילאי, סלסו לאפר, בליטא.
ביולי 2008, ערך נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס, ביקור רשמי בברזיל וחתם על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי בין שתי המדינות.
ביוני 2012, נשיאת ליטא, דליה גריבאוסקאיטה, ביקרה בברזיל כדי להשתתף בוועידת האומות המאוחדות לפיתוח בר קיימא בריו דה ז'ניירו.
בשנת 2011 פתחה ברזיל קונסוליית כבוד בווילנה.
בשנת 2012 סגרה ליטא את השגרירות שלה בבואנוס איירס, ארגנטינה (השגרירות היחידה שלה באמריקה הלטינית), ופתחה קונסוליה כללית בסאו פאולו זמן קצר לאחר מכן.
סאו פאולו היא הקהילה השנייה בגודלה בפזורה הליטאית באמריקה הלטינית, אחרי בואנוס איירס.
ביקורים רמי דרג מברזיל לליטא
ביקורים רמי דרג מליטא בברזיל
ראש הממשלה אלגירדס ברזאוסקאס (1996)
שר החוץ לינאס אנטנאס לינקביצ'יוס (2015)
בין 200,000 ל-300,000 ברזילאים הם ממוצא ליטאי, מה שהופך את ברזיל למדינה השנייה עם הקהילה הליטאית הגדולה ביותר בחו"ל (אחרי ארצות הברית).
ברזיל מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בקופנהגן, דנמרק, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בווילנה.
ליטא מחזיקה בברזיל קונסוליה כללית בסאו פאולו.
יחסי ברית המועצות – ישראל, אשר החלו עם הקמתה של מדינת ישראל, ידעו עליות ומורדות, ובכללן ניתוק היחסים הדיפלומטיים וחידושם.
היחסים הושפעו במידה רבה מאירועי המלחמה הקרה ויחסיה של ישראל עם ארצות הברית, ונמשכו עד להתפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991.
יחס ברית המועצות לתנועה הציונית
אף על פי שהזרם הדומיננטי בתנועה הציונית לפני הקמת המדינה היה בעל אוריינטציה סוציאליסטית ואף מרקסיסטית, המדינה הסובייטית לא קיימה קשרים עם התנועה הציונית, בחרה לראות אותה כתנועה אימפריאליסטית ובהתאם לכך אסרה פעילות ציונית ורדפה את חברי התנועות הציוניות שהתגוררו בברית המועצות.
כן ראתה ברית המועצות בתנועה הציונית איום על החזון הבינלאומי הסובייטי והקימה את המחוז היהודי האוטונומי בסמוך למנצ'וריה שבסין.
השינוי במדיניות הסובייטית בא בשלהי תקופת המנדט הבריטי כאשר ב-1947 הנציג הסובייטי באו"ם, אנדריי גרומיקו, הכריז על תמיכת ארצו בתוכנית החלוקה.
מהקמת מדינת ישראל ועד ניתוק היחסים
ב-17 במאי 1948, שלושה ימים לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, העניקה ברית המועצות למדינת ישראל הכרה דה יורה.
עם ההכרה בישראל התמנה פבל ירשוב כנציג הדיפלומטי של ברית המועצות.
ברית המועצות המשיכה לתמוך בישראל בזירה הבינלאומית גם לאחר החלטת החלוקה ותמכה בצירופה של ישראל לאו"ם, תוך שהיא הודפת את הטענות שישראל הפרה החלטות האו"ם ומצהירה שישראל היא מדינה שוחרת שלום הנאמנה לעקרונות האו"ם.
כמו כן ברית המועצות העבירה לישראל משלוחי נשק דרך צ'כוסלובקיה.
לאחר סיום מלחמת העצמאות החלו יחסי ישראל ברית המועצות להתקרר בהדרגה.
בין מפלגת השלטון מפא"י לבין מפלגת השמאל העיקרית מפ"ם נתגלעה מחלוקת בדבר העמדה שעל מדינת ישראל לנקוט במלחמה הקרה.
מפ"ם צידדה בתמיכה בברית המועצות בסכסוך העולמי, ומפא"י, בראשותו של דוד בן-גוריון, ראתה את מדינת ישראל כחלק ממחנה הדמוקרטיות המערביות.
ממשלת ישראל בראשותו של בן-גוריון החלה לנהל מדיניות פרו-מערבית גלויה.
בחודש פברואר 1951, בשיאה של מלחמת קוריאה, הביאה ארצות הברית לעצרת האו"ם הצעת החלטה לגנות את סין כצד התוקפן במלחמה זאת ולהטיל עליה סנקציות.
משלחת ישראל הצביעה בעד הגינוי, אך לא בעד סנקציות.
ב-19 בפברואר הגיע לביקור בישראל הגנרל בריאן רוברטסון, מפקד הצבא הבריטי במזרח התיכון וסייר במחנות צה"ל.
בעיתונות הועלתה סברה כי הגנרל בא לישראל כדי לבחון הקמת בסיס צבאי בריטי גדול באזור עזה, כתחליף לבסיסי הצבא הבריטי באזור תעלת סואץ.
גרסה אחרת סברה כי הוא בא כדי להבטיח לצבא הבריטי שימוש בשטח ישראל עצמה במקרה של התלקחות עולמית.
השמאל הישראלי מחה על הביקור ושר החוץ, משה שרת, השיב לטענות נציגי מפ"ם ומק"י בכנסת: "אנחנו גורם מדיני וצבאי בחלק עולם זה.
אנו עומדים בשעה טרופה מאוד בעולם, ואיננו יכולים למחוק עצמנו ממפת העולם על יד נעילת שערים לפני נציגים הרוצים לבוא בקשר עמנו".
בהמשך נקטה ישראל צעדים פומביים שסימלו את הזדהותה עם המערב; בחודש מאי של אותה שנה ערך דוד בן-גוריון ביקור רשמי בארצות הברית ובד בבד הגיעה לנמלי החוף המזרחי של ארצות הברית שייטת של חיל הים הישראלי, ומלחיה ערכו מצעד ברחובות ניו יורק.
בברית המועצות וגרורותיה החל באותו זמן מסע אנטי-ישראלי ואנטי-יהודי.
ב-3 בנובמבר 1952 החלו בפראג בירת צ'כוסלובקיה, שהייתה גרורתה ועושת רצונה של ברית המועצות, משפטי ראווה של קבוצה מאנשי השלטון ובראשם היהודי רודולף סלנסקי באשמת היותם "סוכני האימפריאליזם האמריקאי".
במשפטים, שכונו משפטי פראג, הודגשה יהדותם של סלנסקי ורוב יתר הנאשמים.
המשפטים הסתיימו בהרשעה וסלנסקי ואחד עשר מחבריו נדונו למוות.
שני ישראלים, מרדכי אורן מראשי מפ"ם ושמעון אורנשטיין, שהזדמנו לפראג, נאסרו והואשמו בריגול לטובת ישראל וארצות הברית.
התביעה במשפט דיברה על "תוכנית אבריאל" שזמם כביכול הציר הקודם של ישראל בפראג, אהוד אבריאל, שנועדה לשעבד את צ'כוסלובקיה לאימפריאליזם האמריקאי.
ציר ישראל בפראג, אריה קובובי, הוכרז כאישיות בלתי רצויה.
עוד לא גוועו הדי משפטי פראג, וב-13 בינואר 1953 הודיעה ברית המועצות על העמדתם לדין, במשפט שקיבל את הכינוי משפט הרופאים, של תשעה רופאים יהודים שהואשמו בחברות בארגון יהודי הקשור עם הג'וינט, שקשר קשר להמתת מנהיגי ברית המועצות באמצעים רפואיים ועל ידי הרעלה.
משפטי פראג ומשפט הרופאים לוו בתעמולה אנטי-ישראלית ואנטי-יהודית עזה בברית המועצות ובגרורותיה.
בישראל, הביאו המשפטים והתעמולה האנטי-יהודית לתסיסה בדעת הקהל נגד ברית המועצות וגרורותיה.
ימים אחדים אחרי סיום משפטי פראג זרקו אלמונים רימון הפחדה שהתפוצץ ללא גרימת נזק ליד בניין צירות צ'כוסלובקיה בתל אביב.
ב-9 בפברואר 1953 בוצע הפיגוע בצירות הסובייטית בעקבותיו הודיעה ברית המועצות על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
ניתוק היחסים התקבל בחשש כבד בישראל, הן למעמדה הבינלאומי, והן לגורל יהודי ברית המועצות.
במעריב נטען שעיקר הנזק בניתוק היחסים היה בכך שהוא עורר את תקוות הערבים לבידודה והתמוטטותה של ישראל.
שר החוץ, משה שרת, הנחה את הדיפלומטים הישראלים מחוץ לישראל להקפיד להעביר את המסרים, לפיהם ניתוק היחסים לא היווה פגיעה אנושה בישראל; ובנוסף לא גרם לתלות ישראלית בארצות הברית, או להעלאת מעמדן של המדינות הערביות במישור הבינלאומי.
המניעים ליחסי ברית המועצות וישראל בשנים הראשונות
הסבר אחד לתמיכה של ברית המועצות בישראל בשנותיה הראשונות היא התקוות של הסובייטים, שעד מהרה נכזבה, שהמגמות הפרו-סובייטיות בתנועה הציונית יבשילו לידי תמיכה של מדינת ישראל בגוש המזרחי.
המפלגות הסטליניסטיות, מפ"ם ומק"י, הגיעו להישגים נאים בבחירות לאספה המכוננת וברית המועצות זכתה לאהדה גדולה בציבור על הישגיה במלחמת העולם השנייה ותמיכתה בהקמת ישראל - אהדה שכללה אף חוגים במפא"י (כך לדוגמה משה ברעם היה ראש האגודה לידידות ישראל-ברית המועצות).
משהעדיף ראש הממשלה דוד בן-גוריון לנהל מדיניות פרו-אמריקאית וקבע את הכלל בלי חרות ומק"י בחרה ברית המועצות להפסיק לשלם את המחיר של פגיעה ביחסיה עם מדינות ערב, עבור הקשרים עם ישראל.
הסבר שני נוגע לכך שמטרתה העיקרית של ברית המועצות היה לסלק את בריטניה מעמדותיה במזרח התיכון ולאחר שמטרה זאת הושגה, וניסיונות בריטניה לקרוע את הנגב ממדינת ישראל סוכלו, הקשרים עם ישראל לא היו דרושים עוד למאבק בבריטניה.
מחידוש היחסים ועד ניתוקם בשנית לאחר מלחמת ששת הימים
מות יוסיף סטלין הביא למפנה בחיי ברית המועצות; החלה תקופה שכונתה תקופת ההפשרה, במקום שלטון יחיד כונן בברית המועצות שלטון קולקטיבי, גבר בה בהדרגה חופש הפרט והופשרו יחסיה עם מדינות העולם.
כבר בתחילת אפריל 1953 הוציאה ממשלת ישראל הודעה רשמית המברכת על ביטול ההאשמות במשפט הרופאים וקוראת לחידוש היחסים עם ברית המועצות.
באותו חודש חודשו הקשרים התרבותיים במסגרת הליגה לידידות.
ההודעות נמסרו בחילופי אגרות רשמיות בין שרי החוץ של ברית המועצות וישראל.
כעבור שבועיים הוכרז על מינויו של אלכסנדר אברמוב כשגריר ברית המועצות בישראל.
למרות חידוש היחסים המדיניות הסובייטית המשיכה להיגרר לאפיקים פרו-ערבים ואנטי-ישראלים.
ברבע האחרון של 1953 ותחילת 1954 וטו סובייטי הציל את הערבים בסוגיות שנוגעות לסכסוך הישראלי-ערבי.
כתוצאה מכך נחלה ישראל סדרה של כישלונות במועצת הביטחון.
דוגמה: בנובמבר 1953 הגישה ישראל תלונה על סוריה בשל פרויקט בנות יעקב על הטיית מי הירדן.
מועצת הביטחון רצתה לגנות את סוריה, אך הווטו הסובייטי בינואר 1954 מנע את הגינוי.
ברית המועצות מנעה גם גינוי של מצרים בשל הגבלות שהיא הטילה על כלי שיט שנעו בתעלת סואץ לישראל או ממנה.
כל התמיכה הבינלאומית של ברית המועצות במדינות ערב תרמה לתפיסה של ברית המועצות כפרו-ערבית מה שאפשר לה לחזק את חדירתה לאזור.
בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית ברית המועצות הפכה למעשה להיות ספקית הנשק של מצרים של גמאל עבד אל נאצר.
עם זאת, ביולי 1956 נחתם במוסקבה הסכם נפט בין ישראל לברית המועצות.
במבצע קדש ראתה ההנהגה הסובייטית פגיעה חמורה באינטרסים שלה במזרח התיכון מההתקפות על מצרים וכן מן העובדה כי במבצע הושמדה ונלקחה שלל כמות כבירה של נשק סובייטי, דבר שהיה בו גם משום פגיעה ביוקרתה.
באיגרת שנשלחה לבן-גוריון מטעם ראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין קראו הסובייטים לנסיגה מסיני:
בספטמבר 1959 לגלג מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב: .
ברית המועצות הביעה תמיכה מוחלטת בצד הערבי בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים ולאחר הניצחון הישראלי במלחמה ניתקה את יחסיה, יחד עם מדינות הגוש המזרחי פרט לרומניה, עם ישראל.
בשנים שלאחר מכן המשיכו היחסים להידרדר, ואף הגיעו לעימות צבאי ישיר בתקופת מלחמת ההתשה.
המדיניות הסובייטית הביאה לחיסול האהדה כלפי ברית המועצות בציבור הכללי, מפ"ם ומק"י התנערו מהאוריינטציה הפרו-סובייטית והחלו מבקרים את יחסיה של ברית המועצות לישראל ואת יתר הכשלים של המדינה הסובייטית.
המפלגה היחידה שנשארה נאמנה לברית המועצות הייתה רק"ח אולם היא כמעט שלא פעלה בציבור היהודי ועיקר תמיכתה באה לה מערביי ישראל.
במהלך השנים מנעו הסובייטים קשר בין מדינת ישראל ליהודי ברית המועצות.
עמדתם של הסובייטים הייתה שהאנטישמיות היא בלתי נמנעת בארצות הקפיטליסטיות ובשל כך יש לקבל בהבנה את הצורך במדינה יהודית, אך מאחר שבמדינה קומוניסטית אין אנטישמיות כלל, מגע בין יהודים במדינות אלו לבין ישראל הוא פסול מיסודו.
למרות זאת הפעילה ישראל את ארגון נתיב שפעל לעודד את זיקת יהודי ברית המועצות ליהדות, לציונות ולישראל, לעיתים תוך סיכון רב בפעולה מאחורי "מסך הברזל".
גם ברית המועצות פעלה בחשאי בישראל והפעילה מרגלים שהמפורסמים שבהם ישראל בר ומרקוס קלינגברג.
חידוש היחסים סמוך להתפרקות ברית המועצות
בתקופת הגלאסנוסט והפרסטרויקה החלו גישושים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל.
ב-1988 מינה ראש הממשלה, יצחק שמיר, את הדיפלומט אריה לוין לעמוד בראש משלחת לברית המועצות, במטרה לחדש את הקשרים הדיפלומטים בין המדינות.
שלטונות ברית המועצות לא רצו תחילה להכיר במשלחת וזו נאלצה לעבוד בחסות שגרירות הולנד, אך בקיץ 1989 חזרה המשלחת אל הבניין הישן של שגרירות ישראל במוסקבה.
ב-18 באוקטובר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ולוין מונה לשגריר ישראל במוסקבה.
ב-13 בדצמבר 1991 הגיש אלכסנדר בובין את כתב האמנתו כשגריר ברית המועצות בישראל לנשיא הרצוג.
שבוע לאחר הגשת כתב האמנתו, ב-25 בדצמבר 1991 חדלה ברית המועצות להתקיים ובובין הפך לשגריר הראשון של הפדרציה הרוסית בישראל.
בשל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, נמצאו היחסים הכלכליים והתרבותיים של ישראל ורוסיה בפריחה גדולה.
אלכסנדר בובין (23 בדצמבר – 25 בדצמבר 1991) – לאחר מכן שגריר רוסיה בישראל
גולדה מאיר (1948–1949) – צירת ישראל בברית המועצות
מרדכי נמיר (1949–1950) – ציר ישראל בברית המועצות
שמואל אלישיב (1951–1955) – באוגוסט 1953 הועלתה דרגתו מציר לשגריר
אריה לוין (1991–1992) – השגריר הראשון עם חידוש היחסים
היחסים בין הרפובליקה הצרפתית לבין רפובליקת ג'יבוטי הם יחסים היסטוריים אשר החלו בהיותה של ג'יבוטי מושבה צרפתית משנת 1962. צרפת שלטה על ג'יבוטי עד שנת 1977, השנה בה ג'יבוטי זכתה לעצמאות.
לג'יבוטי וצרפת הסכמים רבים בתחומים כמו: ביטחון, פוליטיקה וכלכלה.
הבסיס הצרפתי הגדול ביותר באפריקה ממוקם על אונייה במימייה הטריטוריאליים של ג'יבוטי.
בדצמבר 2023 נמצא הסכם חדש לשיתוף פעולה ביטחוני בדיון לחידוש.
רפובליקת ג'יבוטי אינה מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מדינת ישראל בשל היותה חלק מארצות ערב ומהעולם המוסלמי.
עם זאת, בין המדינות מתקיימים יחסים בלתי רשמיים כבר מאז תחילת שנות ה-90.
כיום היחסים הבלתי פורמליים בין שתי המדינות טובים, בעיקר בעקבות הגישה של ג'יבוטי לים האדום במפרץ טאג'ורה, וישנה הבנה לא כתובה בעניין עגינת אניות ישראל בנמל זה וטיסות של חברת אל על מעל השטח האווירי של ג'יבוטי.
אנשי עסקים ישראלים פועלים בג'יבוטי ומשתלמים ג'יבוטים התקבלו לקורסים שונים בישראל.
לעיתים נערכות שיחות בין נציגים ישראלים וג'יבוטים במקומות שונים, ובכללם באתיופיה.
גישתם של מנהיגי ג'יבוטי כלפי ישראל אוהדת, ואלה תומכים בתהליך השלום במזרח התיכון.
לדברי מנהיגי ג'יבוטי, הם אינם מכוננים קשרים דיפלומטיים עם ישראל לאור לחציהן של הליגה הערבית ושל ערב הסעודית.
ב-1995 נפגש שר החוץ שמעון פרס עם שר החוץ של ג'יבוטי בניו יורק, ארצות הברית.
השר הג'יבוטי הכיר תודה לישראל על תרומתה לנפגעי השיטפונות במדינתו, והוסיף שהוא מצפה לכינון יחסים רשמיים בין שתי המדינות שיתחילו בקשרי כלכלה ותעופה.
באוקטובר 2000 נאלץ מטוס נוסעים של חברת אל על שהיה בדרכו אל מומבסה שבקניה, לבצע נחיתת אונס בג'יבוטי עקב תקלה במשאבת הדלק באחד ממנועיו.
מידע מודיעיני שמקורו בג'יבוטי סייע, ב-3 בינואר 2002, ללכידת אניית הנשק קארין איי שהובילה כלי נשק מאיראן ומטענה היה מיועד לחמאס בעזה.