tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במופע הוצגו יצירות הבוחנות את גבולות הקונצנזוס בעולם המוזיקה הקלאסית וביניהן 'פנטזיה לאור הירח' המחברת את סונטת 'ליל הירח' של בטהובן והפרלודים של רחמנינוב ויצירות כגון 'הפסנתר הלא מושווה' - חיבורים אסוציאטיביים בין הפרלודים של י.ס.
בשנת 2015 כתב פייר מופע מלודרמה בשם 'לפרק את שוברט' - אודות פרנץ שוברט - פייר בו הציג פייר את דמותו של המלחין באמצעות משחק ונגינה המלווה בתזמורת מיתרים.
המופע הוצג באודיטוריום וייל, בכפר שמריהו.
משנת 2005 מקיים פייר מפגשי שיחה ונגינה תחת הסדרות 'ממכחולו של האמן','מאחורי הצלילים' ו- 'רסיטל בוקר', בהן הוא מציג את משנתו האמנותית.
במפגשיו משלב פייר נגינה חיה, פרשנות אישית של הטקסט המוזיקלי וקרדו אומנותי.
המופעים התקיימו בין היתר בקתדרה ברמת השרון, בקתדרה בראשון לציון, בתיאטרון חולון, בהיכל התרבות במודיעין, ב'אסכולות', במסגרת פעילויות 'קשרי תרבות', סינמטק תל אביב ובפני גופים וחברות דוגמת לשכת עורכי הדין בתל אביב.
בין השנים 2009–2014, כיהן כמנהל האומנותי וככותב התכנים של סדרות המוזיקה הקלאסית בהיכל התרבות מודיעין מכבים רעות ובין השנים 2006–2011, כיהן כמנהל האומנותי וככותב התכנים של סדרות המוזיקה הקלאסית בתיאטרון חולון.
משנת 2008 הגיש את 'פרליוד'- מפגשי הכנה טרום-קונצרט בסדרות הסימפוניות למנויים ברחבי הארץ.
ובשנת 2017, הוזמן להגיש בסדרת טרום-קונצרט למנויי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
פייר ייצג את מדינת ישראל ברסיטל ייחודי שהתקיים בבית שגריר איטליה בישראל, ג'אנפאולו קאבאראיי, בישיבה משותפת של נשיאי בתי המשפט העליונים של ישראל ואיטליה לציון יום השנה להרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין.
בשנת 2006 שיתף פעולה עם יו'ר ויצו תל אביב –זהבה שילון במופעי התרמה למען הארגון.
הופיע ברסיטלים שהתקיימו בבון ובקלן שבגרמניה, בחסות פרויקט 'מאסף לאסף', במטרה לגייס כספים עבור בית חולים אסף הרופא.
אסף ווֹל (נולד ב-23 באוקטובר 1973) הוא סאטיריקן ישראלי, כותב טורים לעיתונות הישראלית, עוסק בפרסום וביחסי ציבור ומתמחה בעיקר בפרסום גרילה.
נולד במושב ניר עציון, בו גם גר שנים רבות, בנעוריו למד במדרשית נעם.
אב לתאומים מנישואיו הראשונים ולתאומות.
מחזיק תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה, בה גם שימש מרצה מן החוץ, ודוקטורנט בחוג למקרא.
במקביל לפרסום טור יהדות באתר ynet וול שימש כטוקבקיסט ופרסם פשקווילים סאטיריים תחת שם העט "גורנישט".
כנס של משרד התמ"ת פוצץ לאחר שהוקראו במהלכו חלקים מאחד מטוריו.
פעל בעילום שם כ"גורנישט" עד 2011 בה נחשף בטעות על ידי אברי גלעד.
בין השאר וול נהג לעקוץ את אורי אורבך בטוקבקים לטוריו, שהתכתב עמו בחזרה בתור "איתן מהבריכה", ופעל בתיאום עמו.
כתב את פרויקט "מכתבים מהתנ"ך", שלאחר מכן הושמעה כתוכנית רדיו.
ב-2012, הקים את המפלגה הסאטירית ה"אקזיט היהודי", שמטרתה הייתה לממש את האופציה הציונית ולמכור את המדינה לכל המרבה במחיר.
שימש כעורך קריאייטיב למגזין מוצש, מבית מקור ראשון, בעמודי האמצע של המגזין הודפס המדור הסאטירי "הפשקוויל" בעריכתו (תחת שם העט "גורנישט") ובעריכת גיל סלוביק.
הפשקוויל עוצב לעיתים קרובות כפשקוויל חרדי, והשתמש בשפה "פאשקווילית" טיפוסית, עם משחקי מילים שהתבססו על ביטויים הלכתיים, תלמודיים, מקראיים וכדומה.
ב-2014 יזם את "כנס צ'אק נוריס", שהתיימר להיות המשך ישיר להילולות לזכר צדיקים.
הקים יחד עם גיל סלוביק ודרור גליקסמן את חברת ה"מתכנה", מערכת המייצרת תוכן עבור מותגים ונותני שירותים, העסיקה ב-2015 כ-15 עובדים.
בין השאר היה אחראי לקמפיין פשקווילים לאבחון מוקדם של סרטן המעי הגס במגזר החרדי.
ביצע מספר קמפיינים של פרסום גרילה, כדוגמת "מצילים את ויזתא", בשיתוף או במסגרת משרד הפרסום זליגר-שומרון תקשורת.
ב-2017 הוציא לאור את הספר "ההיסטוריה של העם הפלסטיני", שתואר על ידו כ"פרי מחקר בן עשרות שנים, במהלכו אלפי מקורות נבחנו בקפידה בספריות וארכיונים ברחבי העולם.
אין ספק שמדובר בעבודה הרחבה ביותר על 3000 שנות היסטוריה פלסטינית שמתארת את התרומה של הפלסטינים לעולם ולאנושות".
הספר הגיע למקום ראשון בקטגוריית "היסטוריה ישראלית ופלסטינית" באמזון לפני שהוסר ממכירה על ידי אמזון, אך ממשיך להיות מופץ בערוצים אחרים.
הוא משמש עורך ראשי בצוות תנועת הביטחוניסטים.
אסף יחזקאלי (נולד ב-21 בנובמבר 1972) הוא עיתונאי ישראלי, כתב חדשות חוץ ועורך במהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות.
יחזקאלי נולד בגבעתיים ולמד בתיכון שמעון בן צבי.
סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ב־1998.
ב־1997 הצטרף לרשות השידור ובשנים 1997–2000 היה תחקירן במהדורת חדשות הלילה "מהיום למחר" של חטיבת החדשות בערוץ הראשון.
בשנים 2004–2007 שימש כתב בדסק החוץ של חדשות ערוץ 2. בשנים 2010–2015 שימש גם ככתב מגזין וכעורך משנה במהדורה המרכזית.
במסגרת עבודתו העיתונאית סיקר בין היתר את הניסוי במאיץ החלקיקים בשווייץ ב־2008 ואת ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל ב־2014, סיקורים אשר זכו לביקורת במגזין התקשורת העין השביעית.
אסף מלאך (נולד ב-1971) הוא ראש המכללה למדינאות בירושלים ומרצה בכיר לפילוסופיה פוליטית במרכז האקדמי שלם.
בין קיץ 2015 לקיץ 2022 שימש כיושב ראש ועדת המקצוע בלימודי האזרחות במשרד החינוך.
תחומי התמחותו – לאומיות ומדינות לאום, פילוסופיה פוליטית, ומחשבה פוליטית יהודית.
מחקריו עוסקים בקשרים שבין הלאומיות היהודית הקדם מודרנית והלאומיות היהודית בעת החדשה, ובמחשבה פוליטית על ההיבט הלאומי במדינות דמוקרטיות.
אסף מלאך נולד ב-1971. הוא גדל בשכונת קטמון בירושלים, למד בישיבת מרכז הרב, בישיבת אור עציון ובבית מורשה.
שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים בסדיר ובמילואים.
סיים תואר ראשון בהצטיינות במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה הפתוחה (1996–2000), תואר שני בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן – בהצטיינות יתרה (2002–2003).
את עבודת הדוקטורט כתב בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות, בנושא: "בסיסי הלגיטימיות של מדינת לאום יהודית בעידן פוסטמודרני", בהנחיית פרופ' ברוך זיסר מהמחלקה למדעי המדינה (2009-2004).
משנת 1997 ועד לשנת 2000 היה חלק מהאיגוד לפרשנות התלמוד בראשות פרופ' שמא פרידמן במסגרתו כתב פרשנות למסכת בבא קמא.
לימד מחשבת ישראל במדרשת טהר ובישיבת תורת החיים בין השנים 1998–2001, והיה מרצה לפילוסופיה מודרנית בבית מורשה בין השנים 2006–2007.
לאחר סיום הדוקטורט לימד במסגרות אקדמיות שונות, בהן אוניברסיטת בר-אילן, מכללת אשקלון, מכללת הרצוג והמרכז האקדמי שלם.
בשנת 2007 ייסד יחד עם עמית הלוי את המכללה למדינאות המפעילה תוכניות למנהיגות ציונית לקהלי יעד שונים, והוא עומד בראשה.
ביולי 2015 מונה ליו"ר ועדת המקצוע ללימודי אזרחות של משרד החינוך בעת כהונת המפמ"רית יעל גוראון.
מינוי זה בוצע על רקע טענות שהועלו בשנים שקדמו לו כנגד הטיה פוליטית של לימודי האזרחות לכיוון של שמאל ליברלי, בפרט בתקופת כהונה של שרת החינוך יולי תמיר (2006-2009).
פעולת הוועדה בראשותו הוקפאה לאחר התפטרות כמה מחבריה והחלה לאחר דיון בבית הדין הגבוה לצדק.
בתקופת כהונתו אישרה הוועדה את מחוון המושגים למורה לאזרחות שפורסם לראשונה על ידי הפיקוח כבר באפריל 2015 והוועדה שבראשותו הוציאה גרסאות מעודכנות שלו בסוף 2015 ובראשית 2016.
בתקופת כהונתו (2016) גם הושלמה הכתיבה המחודשת של ספר הלימוד באזרחות של משרד החינוך "להיות אזרחים בישראל", שהתאימה את הספר לתוכנית הלימודים שנתקבלה בשנת 2011. פעולות אלו עוררו דיון ציבורי וספגו ביקורת משמאל ומימין וגם ביקורת מצד חלק מהכותבים שהסירו את שמם ממנו.
מספר ארגונים, בהם "הפורום האקדמי לאזרחות" ו"מועצת המורים לאזרחות", יצאו כנגד הספר, ואף נערך דיון בכנסת בעניינו.
מאז 2020 הוא עמית מחקר במרכז קוגוד במכון שלום הרטמן ועמית במכון לישראל והאנושות מבית אור תורה סטון.
נשוי לשירת לבית בראלי, יזמת חברתית, ונכדתו של הרב משה צבי נריה, לשעבר מנכ"לית של עמותת ישפה, להם שבעה ילדים והם מתגוררים ביישוב עפרה.
מהתנ"ך ועד מדינת היהודים: גלגולי הלאומיות היהודית והפולמוס הישראלי, ידיעות ספרים, 2019
כתיבת מבוא ועריכה מדעית לספרו של אדריאן הייסטינגס, בנייתן של אומות: התנ"ך והיווצרות מדינות הלאום, שלם, 2008
ושמו אחד - ריפוי הקשר בין ישראל ודתות העולם (יחד עם יעקב נגן ושראל רוזנבלט), מגיד ואור תורה סטון, 2022
אסף מיכאילוביץ' מֶסֶרֶר היה רקדן ומורה בלט יהודי ליטאי.
אסף מסרר נולד ב, ליטא.
מ-1919 עד 1921 למד בלט בבית הספר לבלט של בלט בולשוי בהדרכת מיכאיל מורדקין.
עם סיום לימודיו הצטרף ללהקת הבולשוי, והפך רקדן סולו מצליח, ולימים רקדן הסולו הראשי בלהקה, עד שפרש בשנת 1954.
עיקר מורשתו של מסרר היא ככוריאוגרף וכמורה.
בתיאטרון הבולשוי כיהן הן ככוריאוגרף הבית והן כמנהל בלט.
ספרו "שיעורים בבלט קלאסי" הוא ספר עיון מעמיק בטכניקת בלט, ועודו משמש להדרכה.
מסרר היה אחיהם של בלרינות וכוריאוגרפיות שולמית מסרר ורחל מסרר.
דודם של רקדני בלט מאיה פליסצקאיה ואלכסנדר פליסצקי.
הוא היה נשוי לכוכבת הקולנוע האילם אנֶל סוּדָקֶבִיץ'.
בנם, בוריס מסרר, הוא תפאורן ומעצב במה עטור פרסים.
אמן העם של רוסיה הסובייטית (1951)
אמן דגול של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית (1953)
אמן העם של ברית המועצות (1976)
פרס סטלין דרגה שנייה (1941)
פרס סטלין דרגה ראשונה (1947)
אסף חממי (2 בדצמבר 1982 – 7 באוקטובר 2023) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששימש מפקד חטיבת קטיף (דרומית) באוגדת עזה.
קודם לכן שימש מפקד חטיבת הנגב, מפקד בא"ח עוז, מפקד גדוד צבר ומפקד יחידת רימון.
נפל בטבח שבעה באוקטובר וגופתו נחטפה לעזה.
ב-2 בנובמבר 2025 היא הוחזרה לישראל במסגרת הסכם חמאס–ישראל.
חממי נולד לאילן וקלרה, ולו אח אחד.
הוא גדל בראש העין ולמד בתיכון "בגין" בעיר.
התגייס לצה"ל בשנת 2001, שובץ בחטיבת גבעתי והתקבל לפלס"ר גבעתי.
בהמשך שימש מפקד פלוגת ההכשרות בגדס"ר גבעתי.
לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד רותם.
באפריל 2010 קיבל את אות מצטיין הרמטכ"ל, גבי אשכנזי.
בהמשך שירת בתפקידי פיקוד ביחידת מגלן.
בשנת 2012 מונה למפקד יחידת רימון, ושירת בתפקיד עד 2013. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד שקד.
חממי שהה ב־7 באוקטובר 2023 במחנה רעים.
עם התחלת מתקפת חמאס נכנס חממי לחמ"ל בעקבות ירי התמ"ס, הבין כי מתפתח אירוע באזור נירים, יצא כמה דקות אחר כך עם החפ"ק שלו לשם (06:35).
כמה דקות אחר כך, כשהבין שמדובר בפשיטות רבות, הכריז ברשת הקשר "מלחמה", והנחה להקפיץ את כל הכוחות לגדר ואת כיתות הכוננות ביישובים.
כאשר הבין כי מדובר במתקפה רחבה, כבר היה בתוך קרב בקיבוץ נירים, מוקף באויב.
הוא נהרג ב־7:00 בבוקר בקירוב, תוך הפגנת גבורה אישית.
איתו נהרגו שניים מחיילי החפ"ק שלו, סמ"ר תומר אחימס וסמל קיריל ברודסקי.
ב-24 ביולי 2024 חולצו גופותיהם של שני הלוחמים מהחפ"ק שנפלו יחד איתו והושבו לישראל.
גופתו של חממי הוחזרה מרצועת עזה ב-2 בנובמבר 2025 יחד עם גופותיהם של סרן עומר נאוטרה וסמ"ר עוז דניאל, וזוהתה במרכז הלאומי לרפואה משפטית.
הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
חממי היה נשוי לספיר, ולהם שלושה ילדים.
דודו שהיה לוחם בגולני נהרג בתאונת אימונים בביסלמ"ח ב-1985.
היה בעל תואר ראשון ותואר שני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
להנצחתו וכדי להנחיל את ערכיו הוקם מרכז אסף, עמותת אוהבי אסף – בדרכו של אל"ם אסף חממי.
עמותה שהוקמה "לחיזוק החוסן הלאומי על ידי העצמת המשאב האנושי – אנשי המילואים.
החוסן ישמר/ייבנה דרך עיבוד השירות הצבאי, ליווי לאורך זמן ותמיכה בהשתלבותם בעולם האזרחי והמקצועי.
בית ספר "אסף" בראש העין בשכונת פסגות אפק, קרוי על שמו.
עיריית פתח תקווה קראה על שמו גשר להולכי רגל בשכונת אם המושבות.
לזכרו נכתב השיר מגדלור, אותו כתב ושר הזמר סהר טויטו.
את הקליפ לשיר הפיקו יחדיו טויטו ואשתו של חממי, ספיר.
בקליפ משתתפים ספיר ושלושת ילדיו.
אסף נגל (נולד ב-16 בנובמבר 1971) הוא איש עסקים, יזם ומנכ"ל חברת אנלוגי בע"מ, בעברו היה זמר ושדרן רדיו.
נגל נולד בפתח תקווה ולמד בבית ספר יסודי סיני בראשון לציון, שם הופיע במקהלת בית הספר שעליה ניצח אביו, המוזיקאי משה נגל.
בהמשך למד בישיבה התיכונית כפר גנים בפתח תקווה.
נגל בעל תואר שני במנהל עסקים, מילא מספר תפקידים בתחום הפיננסי.
בשנת 2005, לאחר קריירה כשכיר בענף הבנקאי, הקים את אנלוגי בע"מ, חברה ליישום אסטרטגיות ניהוליות אשר מתמקדת בהקניית יכולות להעברת מסרים יעילה באוריינטציה עסקית וקהילתית.
בשנת 2018 הקים עם הצלם ואיש המדיה, רוני נתן את "אנלוגי מדיה" אשר הצטרפה לקבוצה והחלה לייצר הפקות ויזואליות המשלבות צילום ועריכה.
בעברו פיתח תוכניות הכשרה עם אוריינטציה לעולם המחר כמו כן שימש כמרצה בתוכנית להנחיית קבוצות באוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לגלי ולהם ארבעה ילדים.
הופיע ב"פזמונסניף", תחרות הזמר של בני עקיבא, ושימש כסולן במקהלת פרחי גנים בניצוחו של יעקב רוטנר.
בשנת 1990 החל לשרת בצה"ל בלהקת הרבנות הצבאית והפך לסולן בלהקה תחת ניצוחו של משה מונה רוזנבלום.
בשנת 1993 הקים את ההרכב המוזיקלי - "אסף נגל ותזמורתו" והופיע בישראל ומחוצה לה.
בשנת 1993 ולתקופה קצרה, היה קריין רצף באוניה של רדיו ערוץ 7. ב-1996, היה ממייסדי רדיו קול חי.
משנת 1996 ועד 2006 הגיש תוכנית שבועית ביום שישי בשם "קול שישי", (הגיש פינה של חב"ד בעולם שבו היה מראין בכל שבוע שליח חב"ד בעולם) עורך מוזיקלי ומגיש תוכניות וסדרה של זמר עברי "עושה לי מנגינות".
בשנים 2011–2014 הגיש תוכנית תרבות שבועית ברדיו גלי ישראל "שישי באוויר".
בשנת 1998 הפיק וניהל אומנותית את "הפסטיבל החסידי לילדים" בבנייני האומה בירושלים אותו עיבד מוזיקלית אלי יחיאלי.
לאחר מכן ובמשך שבע שנים הוא נערך בחנוכה בשיתוף "האגף לתרבות תורנית בעיריית פתח תקווה".
כמו כן, הלחין את שיר הנושא של "שלומי וסתם" שיצר השחקן שלומי לניאדו.
השתתף בתפקיד ראשי בסרט הגמר "רסיסים" בבימויה של שירן פלזנר.
שימש בהתנדבות כדובר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל.
הופיע מגיל צעיר, ושיתף פעולה כזמר, כמנחה טקסים וכמראיין ברדיו עם שייקה אופיר, שושנה דמארי, דוד ד'אור, דודו פישר, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, אריאל זילבר, דויד ברוזה, מנדי ג'רופי, ישי לפידות ועוד.
מאז 1980 הוא משמש כנגן מפוחית אקורדים בשלישיית נגל עם אביו משה הסולן ואחיו גילי נגן הבס.
גרסת כיסוי להחיטה צומחת שוב עם אנסמבל "יחד" שהייתה לשיר הנושא של "יד לבנים" יום הזיכרון תש"ף-2020
"עץ חיים" עם רפאל כהן
"עושה שלום" בעיבוד יובל סטופל.
דואט "ימי חלב ודבש" עם גידי שרון.
השתתף באלבום "פרחים תמימי יופיים" שירי אברהם חלפי בהפקת אהוד בר לוי- רלף לויטן.
השתתף כזמר אורח באלבום של צוות הווי בני עקיבא בהפקת מנחם ששון.
"סתיו יהודי" בניהולו המוזיקלי של גיל נגל."אני מאמין" מילים יורם טהרלב ללחן של נגל.
אסף מור יוסף (נולד ב-6 בנובמבר 1985) הוא סטנדאפיסט, קומיקאי ושחקן ישראלי.
אסף מור יוסף נולד וגדל בעיר צפת.
הוא למד בבית הספר "אמית צפת" בעיר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כמש"ק אבטחה.
לאחר סיום שירותו הצבאי, עבר לתל אביב וקיים הופעות סטנד-אפ על במות פתוחות.
בתחילת דרכו השתתף במרתון סטנדאפ בתיאטרון "קרוסל" והפך לאמן הבית.
לאחר מכן הופיע במשך שלוש שנים כאמן הבית במועדון הקומדי בר ואחר כך הצטרף כאמן בית מוביל למועדוני הקאמל קומדי קלאב והסטנדאפ פקטורי.
החל משנת 2014 הוא מעלה מופע.
ביוני 2023 אסף היה הסטנדאפיסט הישראלי הראשון שהופיע בהאנגר 11.
אסף מור יוסף משתף את קטעי סטנד-אפ ביוטיוב ובעמוד הפייסבוק שלו שהגיעו למיליוני צפיות.
בשנת 2015 השתתף מור יוסף כסטנדאפיסט בתוכנית "המועדון עם שחר חסון" ששידורה המשיך בערוץ רשת 13. ב־2018 הוא השתתף בתוכנית "הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון הישראלי.
באותה שנה הוא השתתף בספיישל סטנדאפ בערוץ טדי של פרטנר tv, "סטנדאפ פקטורי מארח".
מור יוסף שיחק בסדרה "דובדבני וקובץ" בערוץ קשת 12.
בשנת 2019, הקומיקאי צביקה הדר הגיע להופעה של מור יוסף והציע לו להשתתף בתוכנית סטנדאפ חדשה בהנחייתו בשם "קומדי סטאר" בהפקת טדי יזמות והפקות.
לאחר מכן שיחק לצדו של אורי גבריאל בסדרת הרשת "המופע של אלעד לוי" בערוץ טדי של פרטנר tv.
ב-2020 מור יוסף צילם ספיישל סטנדאפ באורך מלא לרשת 13, שהגיע לרייטינג גבוה של למעלה מחצי מיליון צופים.
ב-2023 גילם את חזי העבריין בסדרה "משמר הגבול" ששודרה ב-HOT.
מור יוסף מתגורר בתל אביב.
אסף לב (נולד ביפו ב-1972) הוא פסיכותרפיסט, משפטן, הוגה ומשורר ישראלי.
אסף נולד לאם ממוצא איראני ולאב ממוצא סורי.
כשהיה בגיל שלוש עברה המשפחה לירושלים לשכונת בית וגן ושם גדל עד בגרותו.
את לימודי התיכון סיים אסף בבית הספר הדתי על שם "הימלפארב".
את שרותו הצבאי ביצע בעוצבת השריון, עמוד האש בתפקיד מטה.
לאחר השחרור סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ואת ההתמחות שלו עשה לסירוגין בבית משפט השלום ובבית משפט המחוזי בירושלים, בלשכת השופטת מרים מזרחי.
ב-1999 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין.
כחלק מהרצון לחקור את אופני הביטוי האנושי האישי המשיך את לימודיו בתחום התיאטרון.
הוא השלים שנת לימודים בלימודי משחק בבית הספר "בית צבי" ברמת גן ולאחר מכן עוד שנתיים של לימודי בימוי תיאטרון בסמינר הקיבוצים בתל אביב.
יציאתו בשאלה והשבר באמון בממסד הדתי עיצבה את דרכו ופעילותו כאמן והמסע שערך למזרח הרחוק חשף אותו לתפיסה רוחנית חדשה והוא הושפע ובעיקר מהזן בודהיזם.
כששב לארץ המשיך את לימודיו בתחום התרפיה באמנות בהתמחות במגמת פסיכודרמה.
בנוסף החל בלימודי שיטתו של קרל גוסטב יונג בתוכנית התלת שנתית בבית הספר לפסיכותרפיה יונגיאנית, ובתוכנית הדו שנתית ללימודי קבוצות המשולב לחוג לפסיכולוגיה ולעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב.
לב סיים סיים גם את התוכנית הארבע שנתית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בלימודי 'פסיכולוגית העצמי' של היינץ קוהט.
אל גיבוש התפיסה הכוללת שלו את הפסיכותרפיה הקיומית הגיע אסף במהלך לימודיו במסלול לתארים מתקדמים בבר-אילן בתוכנית לפסיכואנליזה ופילוסופיה.
ב-2005 פתח את קליניקה פרטית ובמקביל עבד גם בשירות הציבורי בשרות הפסיכולוגי החינוכי של עיריית תל אביב.
החל משנת 2009 פרסם שלושה ספרי שירה, בהם הוא מתמודד עם השתקפויות של התרבות בה הוא חי וחוויות מורכבות כמו המתח של הזהות המזרחית, זהות דתית וסוגיות נוספות של יחסי כח, אמונה ומשמעות.
כמו כן הוא מפרסם כתבות שבועיות בבלוג העצמאי "מסע בעקבות הנפש בחיי היום יום", בלוג שמשלב מחשבה קיומית ויישום תובנות מעולם הנפש בחיי היום יום.
ספרו הראשון עוסק ברב-תרבותיות, תיאטרון, בתל אביב ככרך, בסובייקט "אחר" שהודר ממה שמוגדר כתרבות, ירושלים, בעיית זהות, פסיכותרפיה, מצוקה קיומית, אימה "היידגריאנית", אהבה, סנטימנטליות, מוצא ומגדר, נצרות, יהדות, "ישראליות", ביקורת התרבות.
בספר מושמעת ביקורת כלפי דור המייסדים של מדינת ישראל, שלא שמו לב לכך שבשם האג'נדה הציונית בה מחקו את זהותם, מבחירה, למען מודל ציוני-צברי, וגם מחקו גם, בלי מתן ברירה, את הזהות המזרחית.
לדברי המשורר והמבקר מתי שמואלוף, "בשיר "אחד" מראה לנו אסף לב את שני הצדדים המובילים של החברה בישראל.
מצד אחד היא מבקשת לשכוח את עברה היהודי-ערבי ומצד שני היא מבקשת לכונן את עצמה על מקום ללא מקום, רוח ללא רוח.
הוא מדווח לנו שזה הוא שרוצה לשכוח ולהיבנות מתוך התרבות המזרחית הרחוקה.
אך הטקסט מתנגד לשכחה ולתרבות של אותו "אחד" כשהוא מזכיר מה מתבקש ממנו לשכוח.
בכך השיר מראה לנו את תהליכי ההכלאה, שנעשים לצד תהליכי הטיהור.
וזה הכוח של השיר שמצביע על תהליך דיאליקטי."
ויקרא במדבר דברים, כתב הוצאה לאור, 2009
זוהי מלחמת העולם ה-13, כתב הוצאה לאור, 2016
אסף מינצר (נולד בשנת 1979) הוא ראש המועצה המקומית אלקנה מאז שנת 2013.
מינצר נולד באלקנה להורים שהיו ממייסדי היישוב.
למד בישיבת "נתיב מאיר" ולאחר מכן בישיבת ההסדר בקריית שמונה.
שירת כלוחם בחיל התותחנים ובמילואים הוא קצין מודיע נפגעים.
הוא למד משפטים באוניברסיטת חיפה ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
היה פעיל בפורום המשפטי למען ישראל.
בשנת 2013 מינצר זכה בבחירות לראשות המועצה בסיבוב השני לאחר שקיבל כ-1,006 קולות, שהם כ-57.7% סך הבוחרים, ורשימתו זכתה במנדט אחד בלבד.
ב-2018 זכה בכהונה שנייה עם כ-87% מהקולות וסיעתו קיבלה חמישה מתוך תשעת המושבים במועצה.
בזמן כהונתו היה מינצר פעיל למען קבלת תוכנית המאה, זאת בניגוד לעמדת חלק מראשי הרשויות ביהודה ושומרון.
בנוסף על כך, פעל מינצר למען הקמת בית עלמין בסמוך ליישוב, ונגד איחוד עם הרשויות המקומיות באזור (לבסוף אכן אלקנה לא צורפה למועצה המקומית שער השומרון, שאיחדה את שערי תקווה ועץ אפרים).
במאי 2023, לקראת הבחירות המקומיות, הודיע מינצר שלא יתמודד בשלישית על התפקיד.
אך לבסוף חזר בו והחליט להתמודד לקדנציה נוספת.
המועמד לירן בן שושן, שהתמודד מולו בתחילה פרש מהמירוץ ב-12 בפברואר 2024 ומינצר נותר מועמד יחיד, כשבבחירות זכה לתמיכה של 81.7% מקולות הבוחרים.
אסף כחולי הוא זמר טנור ישראלי, ובעברו מדבב.
כחולי נחשב לראשוני המדבבים הצעירים ולמזוהה בדיבוב של בובי בסדרה "היי בינבה", ושל הנסיך פז בסדרת האנימה "הקוסם מארץ עוץ".
כחולי דיבב את דמותו של בובי בסדרה "היי!
בינבה", ובהמשך דיבב גם את דמותו של הנסיך פז בסדרת האנימה "הקוסם מארץ עוץ", ירמי ב"דנבר הדינוזאור האחרון", ואת דמויותיהם של סניף וסנורק בסדרה "המומינים".
כחולי בוגר תיכון אילון בחולון.
שירת בצה"ל בבה"ד 7 של חיל הקשר והתקשוב כצלם ועורך וידאו.
לאחר סיום שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון ב.
כחולי בעל תואר ראשון בשירה ובאמנויות הבמה מבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
בגיל 27 כחולי עבר להתגורר בברלין, ומאז שנת 2007 הוא מופיע ומקליט עם ההרכב הווקאלי אדורו (במקור: ADORO)ברחבי אירופה (גרמניה, אוסטריה ואנגליה).
הסגנון של ההרכב כולל עיבודים סימפוניים ליצירות לשירי פופ ידועים ויצירות קלאסיות מפורסמות.
אדורו הופיעו וביצעו שיתופי פעולה מסוגים שונים עם הרכבים ויוצרים שונים, בין היתר: Film Orchester Babelsberg לצידם של פלאסידו דומיגו, חוסה קאררס, ברברה סטרייסנד, אנה פרוהסקה וקתרין ג'נקינס ברויאל אלברט הול בלונדון.
בנוסף, הקליטו עם הזמרת הלנה פישר את השיר "כל ליבי הוא שלך".
להרכב שערך כבר מאות הופעות ברחבי אירופה, ביניהן מופע בשער ברנדנבורג לציון 20 שנה לנפילת חומת ברלין עשרה אלבומים רבי-מכר שהוקלטו תחת חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, סוני מיוזיק ודויטשה גרמופון.
האלבומים של ההרכב זכו לפרסים והישגים: אלבומי זהב, פלטינה ופלטינה כפולה.
על בימת הפילהרמונית בברלין שר את תפקידו של פטרוס בהפקה מבוימת של Brockes Passion מאת המלחין גאורג פרידריך הנדל בניצוחה של ברברה רוחה והתזמורת הברנדנבורגית שבפרנקפורט אודר.
יחד עם אנסמבל מצו הקליט כחולי את היצירה "הבלדה על מאוטהאוזן".
כחולי הופיע עם הזמרת היוונייה מריה פרנדורי.
השניים סיירו ברחבי גרמניה במסגרת הופעות בקונצרט "Songs Of Humanity" וביצעו ביחד שירים של המלחין היווני מיקיס תאודוראקיס.
בשנת 2009 להקתו שרה את ההמנון הלאומי הגרמני במשחק כדורגל של נבחרת גרמניה, וכחולי מציין כי לפני המופע הוא לא שיתף את משפחתו בעניין.
Berlin Tel Aviv – אלבום הסולו הראשון שלו, יצא בספטמבר 2017
Symphony In White – פורסם בגרמניה ובישראל – 2020
אסף כוחן (נולד ב-25 ביוני 1971) הוא יזם הייטק ישראלי, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, מפקד יחידה 8200 בשנים 2017–2021. לפני כן מילא שורה של תפקידי פיקוד במערך המבצעים המיוחדים של צה"ל ובקהילת המודיעין הישראלית.
אסף כוחן נולד בשנת 1971 וגדל בקיבוץ צרעה.
הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1990 והתנדב לסיירת מטכ"ל שם עבר מסלול הכשרה כלוחם ויצא לקורס קצינים.
בסיום הקורס מונה למפקד צוות בסיירת ולאחר מכן למפקד פלגת לוחמים.
המשיך את שירותו במערך המבצעים המיוחדים בתפקידים בהם פיקד על מגוון מסגרות מבצעיות והוביל מבצעים מיוחדים.
בעבור אחד מהמבצעים עליו פיקד הוענק לו צל"ש.
הוא הושאל פעמיים מצה"ל לתפקידים במשרד ראש הממשלה.
בתקופתו של כוחן כמפקד, היחידה התמקדה במספר תחומים.
הראשון - המשך מיצוב היחידה כמובילת סייבר עולמית בדגש על פיתוח יכולות בממדי הפעולה השונים.
השני היה קידום החיבור לדרג המבצעי הפרוס בשטח ולזרועות, כולל הקמת צוותים מקצועיים של 8200 בתוך אוגדות צה"ל.
הדגש השלישי של היחידה בתקופת כהונתו התמקד בהקמת 'מפעל המידע והידע' של אמ"ן בהובלה של 8200, שמטרתו לתכלל את המידע של אמ"ן ולהפיק ממנו ידע ותובנות באמצעים טכנולוגיים.
במהלך כהונתו פרצה מגפת הקורונה, שבמהלכה סייעה היחידה בפיתוח פתרונות לצרכים שונים שעלו.
בנוסף התרחשה פרשת מעצרו ומותו של קא"ב תומר אייגס.
בתקופת פיקודו על 8200 הוענק ליחידה אות הערכה מיוחד מהרמטכ"ל אביב כוכבי.
במרץ 2021 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.
באוגוסט 2021 כוחן ומספר יזמים מנוסים הקימו את חברת סנטרה, שעוסקת בהגנה על מידע בסביבת ענן ציבורי תוך שילוב מומחיות בתחומי הסייבר, האנליטיקה והבינה המלאכותית, והוא משמש כנשיא החברה.
בנוסף הוא משמש דירקטור בלאומי פרטנרס ובהראל השקעות.
כוחן בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובעל תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
אסף (בובי) מרוז (נולד ב-1 באוגוסט 1964) הוא מוזיקאי, מתופף, אשר תופף בלהקות אבטיפוס, קילר הלוהטת ואיפה הילד?.
מרוז נולד בירושלים ועבר עם משפחתו לחיפה לאחר ארבע שנים.
בגיל 13 החל ללמוד תופים בקונסרבטוריון "אנזאגי" בחיפה.
בתקופת הצבא המשיך את לימודי התופים אצל דייוויד ריץ' בתל אביב.
בשנת 1988 עבר לגור במיאמי, שבארצות הברית, כשנה וניגן בהרכב רוק מקומי.
בשנת 1980 שימש מתופף של הלהקה קילר הלוהטת.
ב-1985 הוציא יחד עם הלהקה את האלבום "דופקים את הלבנים".
אבטיפוס הוקמה בקריות באמצע שנות השמונים ועברה גלגולי הרכב שונים.
בשנת 1987 עבר לתל אביב.
ב-1988 היה שותף בהרכב בשם "מקהלת השירות הבולאי" יחד עם אילן לוקאץ' והגיטריסט אופיר לוקיי.
בשנת 1990 הצטרף ללהקת איפה הילד?
יחד עם אסף שריג, חמי רודנר ואופיר בר עמי.
הלהקה התפרקה רשמית בשנת 1999. מופע איחוד נערך בשנת 2001, ניסיון איחוד נוסף נעשה ב־2008 ומאז שנת 2009 מופיע אסף מרוז עם הלהקה ברחבי הארץ.
מרוז גר בהרצליה עם בת זוגו ולו שני ילדים.
אסף יסעור (נולד ב-17 באפריל 2002) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי קטוע-ידיים, מדליסט טקוואנדו פאראלימפי, זוכה מדליית הזהב במשחקים הפאראלימפיים בפריז 2024, זוכה שתי מדליות הזהב ברצף באליפויות העולם בטורקיה בשנת 2021 ובמקסיקו בשנת 2023, ומדליית הזהב באליפות אירופה בסרביה ב-2024.
יסעור גר עד כיתה ו במודיעין שם למד בבית הספר הממלכתי דתי נתיב זבולון לאחר מכן עבר עם משפחתו לגור במושב אלוני הבשן שברמת הגולן, והוא אחד מבין ששת ילדיהם של רויטל וליאור יסעור.
למד בבית הספר הממלכתי-דתי בחיספין, והתבלט מילדות בכישוריו הספורטיביים.
ב-2015 איבד את שתי ידיו בתאונה.
יסעור, שהיה אז בן 13, בדיוק שבוע לפני חגיגת בר המצווה שלו, הבחין בכדור בחדר החשמל המרכזי של אלוני הבשן וקפץ פנימה כדי להוציאו.
כשטיפס וניסה לצאת מהחדר מעד ונאחז בכבל חשמל.
כבל החשמל נשא מתח של יותר מ-12 אלף וולט.
יסעור התחשמל ונפגע קשות בידיו.
הוא הוטס במסוק לבית החולים שיבא, שם נאלצו הרופאים לקטוע את שתי ידיו.
לאחר התאונה ערכו הוריו מסע גיוס תרומות, על מנת להשיג את הכסף שנדרש להתאמת ידיים ביוניות עבורו בארצות הברית.
המסע להשגת הידיים הביוניות תועד ב-2016 על ידי העיתונאי בן שני, ועובד לסרט דוקומנטרי ששודר בתוכנית הטלוויזיה "עובדה".
הסרט מוקרן מאז במוסדות חינוך ובמסגרות צבאיות.
בעקבות הסרט, כדי למנוע הישנות פגיעות, תוקנו ליקויי הבטיחות של מתקני החשמל ברמת הגולן.
בתום תקופת שיקום ארוכה חזר יסעור לעסוק בספורט.
יסעור מתנהל כיום ללא הידיים הביוניות וללא תותבות כלשהן.
בנוסף, הוא מתנדב בעמותת "ארז" כמדריך סקי וגלישה לילדים עם מגבלות.
ב-2016 הכירה הספורטאית הפאראלימפית פסקל ברקוביץ ליסעור את הפארא-טאקוונדו (טאקוונדו פאראלימפי), וחיברה אותו ליחיעם שרעבי, מאמן נבחרת ישראל בטאקוונדו, שזיהה עד מהרה את יכולותיו המעולות, וממשיך לאמן אותו מאז.
לאחר כשנתיים הצטרף לנבחרת ישראל בטאקוונדו.
יסעור מתאמן עם ספורטאים שאינם סובלים ממגבלות כלשהן, ובריאיון בשנת 2019 אמר: "אם יעשו לי הנחות זה רק יפגע בי, לא ישפר אותי ולא יקדם אותי".
ב-2019 זכה שלוש פעמים במדליית כסף בטאקוונדו פאראלימפי בין-לאומי: באליפות מקסיקו סיטי, בתחרות פאן אם בפורטלנד ארצות הברית, ובתחרות קוריאה הפתוחה.
בשנת 2021 אפשרה ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו ליסעור להשתתף בתחרות אליפות ישראל בטאקוונדו שאינו פאראלימפי.
יסעור זכה במדליית ארד בתחרות זו.
עם זאת, במאי 2021 נחל אכזבה, כאשר בתחרות המיון שהתקיימה בסופיה הפסיד ליריבו מאזרבייג'ן, ולא הצליח להעפיל למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו.
בדצמבר 2021 זכה לראשונה באליפות העולם בפארא-טאקוונדו.
בתחרות, שנערכה באיסטנבול, התמודד בקטגוריית המשקל של 58 ק"ג ומטה, בדרגת מוגבלות K44, וניצח בחמישה קרבות.
בשלב המוקדמות גבר בקלות על יריב מהודו בתוצאה 2–32, ובשלב שמינית הגמר הביס יריב מגואטמלה 30-0. ברבע הגמר ניצח מתמודד ממונגוליה 16-10, ובחצי הגמר ניצח את אלוף אירופה הרוסי 13-4. בקרב הגמר נלחם יסעור מול עלי ג'אן אוזקאן הטורקי, שהיה אז סגן אלוף אירופה.
דקה לפני הסיום, התוצאה הייתה עדיין צמודה עם 31–32 בלבד לזכות יסעור, אך בסוף ניצח בתוצאה 43–57, וזכה במדליית הזהב.
בפברואר 2022 דורג יסעור במקום השלישי בעולם, לאחר שזכה במדליית ארד בתחרות גביע העולם שנערכה באלבניה.
ביוני 2022 זכה בגראנד פרי סופיה במדליית כסף, לאחר שנוצח על ידי יריבו הטורקי, אוזקאן.
בספטמבר זכה במדליית הזהב בגראנד פרי פריז, כשגבר על סביר זינלוב מאזרבייג'ן, ובאוקטובר זכה בזהב בגראנד פרי מנצ'סטר.
בדצמבר זכה במקום השלישי באליפות גראנד פרי בריאד, בירת ערב הסעודית, ובכך הפך לישראלי הראשון שזכה במדליה על אדמתה.
בנובמבר 2022 דורג יסעור ראשון בדירוג העולמי.
בפברואר 2023 זכה במדליית זהב באליפות הסבב העולמי באיסטנבול, טורקיה, וביולי זכה במדליית הזהב בסבב גביע העולם בטאקוונדו פראלימפי בצרפת.
באוגוסט 2023 זכה במדליית הכסף במשחקים האירופיים, שנערכו ברוטרדם שבהולנד.
יסעור גבר על הספרדי ג'ואל מרטין ויאלובוס בתוצאה 7:26 בשלב חצי הגמר.
במשחק הגמר הפסיד ליריבו המיתולוגי הטורקי, עלי ג'אן אוזקאן, בתוצאה 26:37, והוכתר לסגן אלוף אירופה.
בספטמבר 2023 זכה יסעור בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב באליפות העולם בפארא-טאקוונדו, ובכך הבטיח את מקומו במשחקים הפראלימפיים בפריז 2024. התחרות נערכה בווראקרוס שבמקסיקו, ויסעור התמודד בקטגוריית משקל של עד 58 ק"ג.
בדרך לניצחון גבר 6:36 על יריב מפרו, ניצח 10:27 את הלוחם ממונגוליה, ובחצי הגמר גבר 8:11 על יריב ממרוקו.
בקרב הגמר התמודד מול שיאנג וון שיאו מטאיוואן, וניצח אותו בתוצאה 8:13.
בדצמבר 2023 זכה במרב הנקודות בתחרות הסבב העולמי, כאשר זכה במדליית הזהב בפיינל גראנד פרי מנצ'סטר – אנגליה.
במאי 2024 זכה יסעור באליפות אירופה לראשונה בקריירה שלו.
בגמר התחרות, שהתקיימה בבלגרד שבסרביה, פגש שוב את יריבו עלי ג'אן אוזקאן, וגבר עליו בתוצאה 20:37.
מדליית זהב במשחקים הפאראלימפיים בפריז
במשחקים הפאראלימפיים בפריז באוגוסט 2024, זכה יסעור במדליה הראשונה של המשלחת הישראלית, אשר הייתה גם הראשונה של ישראל בענף הפארא-טקוואנדו.
יסעור התמודד בקטגוריית המשקל של עד 58 ק"ג והגיע אל התחרות מדורג ראשון בעולם, בדרגת מוגבלות K44. ברבע הגמר גבר 6:23 על הלוחם התאילנדי טאנווה קאנקהם, ובחצי הגמר ניצח בתוצאה 6:16 את היריב מטיוואן, שיאנג וון שיאו.
בגמר התמודד מול יריבו הטורקי, עלי ג'אן אזג'אן, בקרב צמוד, ניצח אותו בתוצאה 12:19, וזכה במדליית זהב.
בטקס הענקת המדליות נכח השחקן ג'קי צ'אן שהעניק למדליסטים מזכרות.
בדצמבר 2016 השתתף בטקס השקת לפיד המכביה העשרים, וביחד עם הג'ודוקא אורי ששון, העניק את הלפיד לנשיא המדינה ראובן ריבלין.
בספטמבר 2022 הוכתר ל"ספורטאי השנה" של מרכז הפועל, ביחד עם אלופת אירופה בהתעמלות אמנותית, דריה אטמנוב.
באוגוסט 2023 נבחר לאחד מ-75 הספורטאים האהובים בתולדות מדינת ישראל.
התחרות נערכה על ידי ה"טוטו", בשיתוף וואלה וספורט1, לרגל שנת ה-75 למדינת ישראל.
הספורטאים האהובים נבחרו באמצעות הצבעה אינטרנטית של הציבור הישראלי ובשיתוף ועדה מיוחדת.
באפריל 2024 נבחר לרשימת הצעירים המבטיחים בישראל של פורבס ישראל – פורבס 30Under30.
אסף נאוי (נולד ב-8 בינואר 1981) הוא מפיק, יוצר קולנוע וטלוויזיה ובעלים של חברת ההפקות נאוי פרו בע"מ.
נאוי נולד באילת וגדל בחולון ובת ים.
הוא בוגר לימודי קולנוע וטלוויזיה ממכללת אריאל.
בשנת 2020 הקים, יחד עם גל ישר, איציק קרחילי ועודד תורג'מן ו"מיטב דש", את חברת "ניו לג'נד אינטרטיינמנט".
נאוי גם מרצה בנושא קולנוע וטלוויזיה בבית-הספר "מייק מדיה" של "שידורי קשת" ובמכללת כנרת.
הוא חבר בהנהלת איגוד המפיקים.
היהודי החדש: סרט מלחמה - 2025
סרטים וסדרות כמפיק ומפיק אחראי
מפיק ראשי - מלבי אקספרס (Malabi Express) – 2013
מפיק ראשי - המופע של רד ודביר (Red And Dvir's Show) - 2013
מפיק ראשי - היום בלילה עם גורי אלפי (Hayom Ba'Layla with Guri Alfi) – 2015-2018
מפיק אחראי - האחיות המוצלחות שלי עונה שנייה ושלישית (Sisters) – 2016
מפיק מקומי - הביקור של קונאן או'בריין בישראל (Conan Without Borders - Israel Special) – 2017
מפיק – בחזרה לטואיצ'י (Return To Tuichi) - 2017
מפיק אחראי - מוטלים בספק (Doubtfull) – 2018
מפיק - האחיין שלי בנץ עונה ראשונה ושנייה (My Nephew From Hell) – 2021-2023
מפיק - האולפן של בנץ עונה ראשונה ושנייה (My Talk Show From Hell) – 2021-2023
מפיק - בין חומות (Between Walls) - 2021
מפיק - עוד סיפור אחד (One More Story) - 2021
מפיק - הפודי היהודי (Jewish Foodie) - 2022
מפיק - היהודי החדש: סרט מלחמה (The New Jew: a War Film) - 2025
מפיק - האחיין שלי בנץ עונה שלישית (My Nephew from Hell) - 2025
מפיק - בחזרה מעזה - הקרב שלא נגמר - 2025
מפיק אחראי - לשחרר את שולי סאן - 2025
אופוריה, הפקת הצילומים מחוץ לישראל – 2012
הומלנד, הפקת הצילומים בישראל - 2012
הפרלמנט, עונה ראשונה – 2012
האחיות המוצלחות שלי, עונה ראשונה – 2016
אסף כהן (נולד ב-11 ביולי 1976 בירושלים) הוא שדרן, פרשן כדורגל ועיתונאי ישראלי.
בילדותו עברו הוריו לאמסטרדם למשך 6 שנים.
עם שובם, רכש כהן השכלה תיכונית בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר.
הוא סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה העברית ותואר מוסמך אוניברסיטה בשפה ובתרבות עברית באוניברסיטת אמסטרדם.
את הקריירה העיתונאית שלו החל כהן במקומון הירושלמי "כל זמן" מבית מעריב, שם שימש ככתב ספורט ומאוחר יותר עורך מדור הספורט.
בין השנים 2001–2010 התגורר בהולנד שם השלים תואר אקדמי ובמקביל שיחק כדורגל בליגת החובבים ההולנדית.
כהן מועסק בערוץ ספורט1. הוא השתתף בפאנל הפרשנים הקבוע במהלך יורו 2016 ויורו 2020 וכן משמש חבר קבוע בפאנל ליגת העל בכדורגל של שידורי ספורט1. החל מעונת 2018/19 משתתף בפודקאסט "בשירות הוד מלכותה" אודות הפרמייר ליג בשיתוף בן פורגס ושרון דוידוביץ'.
מ-2019 משמש כהן פרשנה של התכנית "פספורט", תוכנית סוף השבוע לסיכום האירועים בכדורגל העולמי של ספורט1. כהן הוא בעל טור באתר האינטרנט ספורט1, ובאתר וואלה!.
ביוני 2022 נבחר לצוות הפרשנים מטעם כאן 11 למשחקי מונדיאל 2022 שנערכו בקטר.
לצד חברו השדר יונתן כהן.
ב-2019 הוציא בצוותא עם שרון דוידוביץ' ספר בשם "אגדות דשא", העוסק בכדורגל עולמי וסוקר את 50 השחקנים הגדולים ביותר בדור האחרון - מאז חקיקתו של חוק בוסמן.
הספר הפך לרב מכר ברשימות הספרים של סטימצקי.
כהן נשוי למאיה לבית מוסק ולהם 2 ילדים.
כהן ידוע באהדתו לקבוצות הכדורגל והכדורסל של הפועל ירושלים.
אסף מידני (נולד ב-3 באפריל 1969 ברחובות) הוא עורך דין, חוקר משפט ציבורי, מינהל ומדיניות ציבורית ומדע המדינה, פרופסור מן המניין במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
שימש דיקן בית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ונשיא האגודה הישראלית למדע המדינה.
הוא חבר המועצה להשכלה גבוהה ויו"ר מועצת החילוט במשרד המשפטים.
בין השנים 2017 ל-2025, כיהן כחבר הוועדה הציבורית לקביעת מימון מפלגות בישראל.
ובשנים 2024 - 2025 כיהן כיו"ר הוועדה הציבורית לעדכון דרכי גיוס, מיון והכשרה של דירקטורים בחברות ממשלתיות.
אסף מידני נולד ב-3 באפריל 1969 ברחובות.
הוא למד בבתי הספר יבניאלי וסמילנסקי ובתיכון ע"ש עמוס דה-שליט בעיר הולדתו, במגמה ריאלית פיזיקלית.
שירת בצה"ל ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
ב־1991–1995 למד משפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל והשלים תואר בוגר במשפטים, ובשנת 1996 קיבל רישיון עריכת דין.
עבד כעורך דין פרטי בתחומי משפט מסחרי, משפט ציבורי, מקרקעין וליטיגציה (1996–2006).
משנת 2006 הוא משמש יועץ משפטי בגבעת ברנר, ומעניק ייעוץ וחוות דעת בתחומי הממשל והרגולציה.
משמש יועץ במשרד גדעון פישר ושות' עורכי דין, בתחום המוניציפלי, המשפט הציבורי והמנהלי.
בשנים 1996–2000 השלים תואר מוסמך במחלקה למינהל ומדיניות ציבורית, בבית הספר לניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכתב תיזה בנושא בית המשפט העליון כקובע סדר יום פוליטי וחברתי.
בשנים 2000–2004 השלים תואר דוקטור במחלקה למינהל ומדיניות ציבורית, בבית הספר לניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכתב דוקטורט שעסק בניתוח רפורמות שיפוטיות ואלקטורליות במבט השוואתי.
בשנים 2004–2005 השלים פוסט דוקטורט באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 2005 הצטרף לבית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו, כמרצה בתחומי הממשל והמשפט הציבורי.
מחקריו עוסקים בתחומי הניהול והמדיניות הציבורית, המשפט החוקתי והמינהלי, רפורמות חקיקתיות, כלכלה-פוליטית, שלטון מקומי, זכויות אדם וצרכנות.
ב־2007–2015 שימש כראש מסלול ההתמחות במדיניות ציבורית; ב־2017–2021 היה דקאן בית הספר לממשל וחברה וב־2020–2021 היה ראש המכון לחקר תאגידים עירוניים.
שימש במכללה כסגן הממונה על המשמעת ושופט בענייני משמעת (2006–2011); וכנשיא ביה"ד לערעורים על פסקי דין בקובלנות בענייני הטרדה מינית או התנכלות (2018–2021).
בשנת 2016 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
במהלך השנים היה חוקר אורח באוניברסיטאות רבות כמו אוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה, אוניברסיטת ניו יורק, ארצות הברית, ואוניברסיטת בולוניה שבאיטליה.
הוא לימד באוניברסיטת רייכמן את הקורסים מדיניות ומשפט, שלטון מקומי ותאגידים עירוניים ובאוניברסיטת תל אביב את הקורסים השלטון המקומי, שיטת המשפט הישראלי.
כתב את הערך "משפט ציבורי" לאנציקלופדיה למנהל ציבורי ומדיניות ציבורית, (ניו יורק: מרסל דקר, 2007) ואת הערך אודות העתירה של "הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל נ' ממשלת ישראל" לאנציקלופדיה של מקס פלאנק למשפט חוקתי השוואתי (אוניברסיטת אוקספורד, 2018 בשיתוף יורם רבין).
ב־2013–2017 היה חבר ועדת ההיגוי, התוכנית לשילוב האוכלוסייה החרדית בהשכלה הגבוהה מטעם המל"ג-ות"ת וחבר הוועדה למונחי מדע המדינה של האקדמיה ללשון העברית.
ב־2017–2018 היה חבר הוועדה למדעי המדינה ויחסים בינלאומיים בקרן הלאומית למדע.
ב־2018–2021 היה נשיא האגודה הישראלית למדע המדינה.
החל משנת 2022, ולקדנציה של 5 שנים, משמש כחבר המועצה להשכלה גבוהה, ומטעמה כיו"ר הוועדה להבטחת האיכות וחבר בוועדת המשנה התחומית לחברה, ניהול, עסקים, רב תחומי במדעי הרוח והחברה, משפטים; חבר בוועדת משנה למדיניות אקדמית, הכרה והסמכה; חבר ועדת משנה לפיקוח ואכיפה.
בשנת 2023 נבחר כחבר הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במדעי החברה, ניהול ומשפטים, בשני התחומים: מדע המדינה ומשפטים.
בשנת 2007, התפרסם ספר שיריו, "אלכסנדריה זו שאותה לא נדע", בהוצאת גוונים/ספרי עתון 77. היה חבר המערכת של "עתון 77" משנת 2007 ועד 2017 ומטעמו ערך בשנת 2014 גיליון מיוחד בנושא שירה ופוליטיקה בישראל.
בשנת 2012 פרסם בשיתוף נדיר צור את הספר "קול קורא בעוז – פוליטיקה ושירה בישראל", אסופת מחקרים בהוצאת האגודה הישראלית למדע המדינה ובהפקה והפצת מוסד ביאליק.
בשנת 2014, פרסם בשיתוף נדיר צור גיליון מיוחד של מחקרים בתחום פוליטיקה ושירה בישראל בכתב העת Israel Affairs.
אסף מידני נשוי ואב לשתי בנות.
מידני היה חבר הדירקטוריון של מוסד ביאליק (2004–2017); וחבר הוועד המנהל של יד טבנקין, המרכז הרעיוני והמחקרי של התנועה הקיבוצית (2010– 2017); ב־2009–2015 היה חבר המזכירות העליונה של קיבוץ גבעת ברנר, וב־2016–2022 חבר הדירקטוריון ויו"ר ועדת המכרזים של הרשות לפיתוח כלכלי של עיריית תל אביב-יפו.
ב־2016–2019 היה יו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לתיירות.
בשנת 2005 היה יועץ לוועדת נשיא המדינה לבחינת מבנה הממשל, וגם יועץ הוועדה לעניין מינוי וכהונה של משרות בכירות לקידום מדיניות בשירות המדינה.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום האחרון ברשימת "הישראלים" שלא עברה את אחוז החסימה.
ב־2013–2017 שימש היועץ האקדמי של המרכז הישראלי להעצמת האזרח שליד אוניברסיטת תל אביב.
ב־2014–2018 היה יו"ר ועדת ההיגוי בפרויקט מדד שקיפות ברשויות המקומיות, מטעם שקיפות בינ"ל ישראל.
משנת 2016 הוא מכהן בדירקטוריון של תאגיד המים והביוב הבאר השלישית (רחובות) בע"מ, ומטעמו כיו"ר ועדת הביקורת.
משנת 2021 הוא מכהן כחבר הדירקטוריון של הסתדרות העובדים הלאומית, ומטעמה כיו"ר ועדת המחקר והפיתוח ומשנת 2022, משמש כחבר הדירקטוריון של עתיד רשת חינוך ובתי ספר בע"מ, ומטעמה כיו"ר הוועדה הפדגוגית וחבר הוועדה המנהלת.
משנת 2017 ועד 2025, כיהן כחבר הוועדה הציבורית למימון מפלגות בישראל.
בשנת 2023 נבחר לכהן כיו"ר המועצה להכוונת פעולות קרן החילוט במשרד המשפטים לפי לחוק איסור הלבנת הון, התש"ס-2000 וכחבר הוועדה לעניין הגנה משפטית במשרד המשפטים.
בשנת 2024 עמד בראש הוועדה הציבורית לעדכון דרכי גיוס, מיון והכשרה של דירקטורים בחברות ממשלתיות, שהמליצה להקשיח את תנאי הסף הקבועים בחוק לדירקטורים, אך במקביל המליצה לבטל את נבחרת הדירקטורים ולאפשר לשר למנות כל מי שעומד בתנאי הסף.
לדוגמה לאפשר מינוי של חסרי תואר אקדמאי שמאפשר לאוכלוסיות כגון החרדים להתמודד לתפקיד.
בעקבות המלצות הוועדה פורסם תזכיר חוק, שמידני הסתייג מפרטים רבים בו ואמר: "חייב להיות איזון בין יכולת השר לקדם את מדיניותו מחד ובין קידום המקצועיות והאוטונומיה העניינית של המינהל מאידך, ותזכיר החוק מפר את האיזון".
2022, ועדת הערכה בינלאומית לתחום מדע המדינה בישראל, מטעם המועצה להשכלה גבוהה, בראשות פרופ' שריל שונהארדט-ביילי , קבעה כי למחקריו של פרופ' מידני נודעת השפעה רבה למדי בתחום המשפט, ממשל, זכויות אדם ומדיניות ציבורית.
הוועדה גם ציינה לשבח את ספרו "האנטומיה של זכויות אדם בישראל -רטוריקה חוקתית ופרקטיקה מדינתית", בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' שזכה לפרס הספר הטוב ביותר של האגודה הישראלית למדע המדינה.
2015, פרס הספר הטוב ביותר: האנטומיה של זכויות האדם בישראל: רטוריקה חוקתית ופרקטיקה מדינתית.
מטעם האגודה הישראלית למדעי המדינה.
אחריות ציבורית וצריכה פוליטית: בית המשפט העליון מול הכנסת והממשלה - ארבע רפורמות לישראל, תל אביב: בורסי הוצאה לאור של ספרי משפט, 2009.
דיני תיירות בישראל, הלכה ומעשה, תל אביב: בורסי הוצאה לאור של ספרי משפט 2020, בשיתוף עו"ד אייל נון
מדיניות ציבורית: יסודות ועקרונות, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה 2019, רעננה, בשיתוף דוד נחמיאס
מדיניות ציבורית בין חברה למשפט: בית המשפט העליון, השתתפות פוליטית ועיצוב מדיניות, 2006 ירושלים: כרמל, בשיתוף שלמה מזרחי.
אסף זגה (נולד ב-5 בדצמבר 1996) הוא שחקן ישראלי.
זגה נולד בבאר שבע, גדל והתחנך במקיף א' באר שבע במגמת תיאטרון.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל הים.
בתום שירותו הצבאי למד משחק בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
בתום לימודי המשחק, החל ללמוד תואר ראשון בתרבות יצירה והפקה ב.
ב-2021 שיחק בתפקיד אורח כעבריין מתחיל - בפרק הראשון בלבד בסדרת הדרמה-מתח "השוטרים" בנוסף גילם חייל שומר בגבול בסדרה "אזהרת מסע" של HOT.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד עבריין שפרץ לאורווה בסדרה "פאודה" של yes בעונתה הרביעית,
באותה השנה שיחק גם בסרט "אישה בואדי".
בשנת 2023 שיחק בתפקיד דוד בסדרה "אלף (סדרת טלוויזיה ישראלית)" של yes בתור הבן של הנשיא המדינה, לצד יעקב זדה-דניאל, ואברהם שלום לוי.
באותה שנה שיחק בתפקיד האח של רותי בסדרה "שישה אפסים" של כאן 11 לצד שני קליין, עופר חיון ועוד.
בנוסף שיחק בתפקיד חייל שומר גבול בסדרה "שמיים אדומים (סדרת טלוויזיה ישראלית)" של רשת 13.
בנוסף לאחר שהכותבים של הסדרה "השוטרים" אהבו את התפקיד הקטן מהעונה הראשונה הוא קיבל תפקיד מרכזי בעונה השנייה - ישי, יד ימינו של באומן.
בשנת 2024 שיחק בעונה השלישית של מנאייכ.
בשנת 2021 שיחק בהצגה "הארדקור" של גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
בשנת 2022 שיחק בהצגה "אחד משלנו" של תיאטרון באר שבע בתפקיד דדה הנהג, על פי הסרט אחד משלנו של אורי ברבש.
באותה השנה שיחק בהצגה "גיבור" של תיאטרון באר שבע במספר תפקידים שונים: בארדו, מפכ"ל המשטרה וסרסור.
בשנת 2023 שיחק בהצגה "צומת וולקן" של תיאטרון באר שבע בתפקיד בסיסט הלהקה ולוחם אש, על פי הסרט צומת וולקן (סרט) של ערן ריקליס.
באוגוסט 2023 משחק בהצגה "כולם היו בניי" של תיאטרון באר שבע בתפקיד פרנק השכן האסטרולוג לצד השחקנים: צחי גראד, ירדן בר-כוכבא, מיכאל מושונוב, ליר כץ ועוד.
זגה נשוי לטל פורטל והם מתגוררים בבאר שבע.
אסף וייס (נולד ב-25 בספטמבר 1983) הוא סגן ראש עיריית רמת גן וראש סיעת יש עתיד בעירייה.
מכהן בנוסף כסגן נשיא הקונגרס היהודי האמריקאי.
בכנסת ה-24 היה ראש הסגל של יושב ראש הכנסת, מיקי לוי.
בנוסף היה מנכ"ל עמותת יוניסטרים, חבר ועד מנהל של סטודנטים תומכי ישראל באוניברסיטת קולומביה, ויועץ שרת הבריאות יעל גרמן.
וייס הוא אקטיביסט גאה, ומרצה אורח למשפטים וממשל באוניברסיטת רייכמן.
אסף וייס נולד בשנת 1983. בנעוריו היה חניך ומרכז צעיר בתנועות הנוער הצופים והנוער העובד והלומד.
בבגרותו התנדב לדרך המשך של הצופים במסגרת גרעין נח"ל בקיבוץ צאלים והתגייס לגדוד 50 בנח"ל.
לאחר קורס חובשים קרביים יצא לקורס פיקוד של חיל הרפואה וקצונה בבה"ד 1 ושירת כמפקד קורס חובשים קרביים ובשירות קבע כממלא מקום מ"פ קורסי חובשים בבה"ד 10.
לאחר שירותו הצבאי למד משפטים ומנהל עסקים עם התמחות במימון וניהול תיקי השקעות במרכז הבינתחומי הרצליה וסיים בהצטיינות.
במהלך לימודיו שימש כעוזר מחקר והוראה לפרופ' אמנון רובינשטיין והתמחה במשפט חוקתי, זכויות האדם ומשפט בין-לאומי פומבי, והתנדב במערך המשפטי של האגודה למען הלהט"ב בישראל.
לאחר סיום לימודיו התמחה ועבד כעורך דין במשרד פישר בכר חן וול אוריון ושות' במשפט עסקי תוך ליווי חברות בהגבלים עסקיים.
בשנת 2013 הצטרף ללשכתה של השרה יעל גרמן, שימש כיועץ והוביל את הפעילות המקצועית והפרלמנטרית בעת כהונתה כשרת הבריאות.
היה אחראי מטעם השרה על מספר רפורמות במשרד הבריאות וריכז עבורה את העבודה על ועדת גרמן.
במסגרת תפקידו יזם יחד עם השרה את הצעת החוק הממשלתית הראשונה לתיקון "חוק הפונדקאות" שנועדה לאפשר לזוגות מאותו מין ולנשים יחידניות לבצע הליכי פונדקאות בישראל.
קידם מטעם השרה הישגים רבים לקהילה הגאה בישראל כגון: מהפכה בניתוחים להתאמה מגדרית, אזהרת משרד הבריאות נגד טיפולי המרה, קידום פעולות למניעת הדבקה ב-HIV, תקצוב ארגוני קהילה והקמת הוועדה לבחינת האיסור על תרומת דם שלבסוף הובילה לסיום האפליה בתרומות דם.
בשנת 2015 נכנס וייס כציר בקונגרס הציוני העולמי ה-37 וסייע בקידום איסור הפליה נגד להט"ב במוסדות הלאומיים.
באותה שנה כיהן כחבר נשיאות בהסתדרות הציונית העולמית.
ב־2016 החל את לימודיו לתואר שני במשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בזכות הישגיו הציבוריים והחברתיים, זכה במלגה מלאה למימון לימודיו מהאוניברסיטה ומהפדרציה היהודית של סנט פול (מלגת פישמן).
במסגרת לימודיו התמחה באו"ם ולמד משפט חוקתי ודיני תאגידים אמריקאים, סיכון פוליטי בהשקעות בינלאומיות ודיני בחירות בארצות הברית.
בזמן לימודיו נחשף לפעילות תנועת החרם נגד ישראל BDS והצטרף כחבר ועד מנהל בקולומביה לארגון "סטודנטים תומכי ישראל".
במסגרת זו סייע להוביל את הפעילות למען ישראל ונגד אנטישמיות בקמפוס ובניו יורק.
לאחר לימודיו הצטרף לקונגרס היהודי העולמי ולאחר מכן כיהן כסמנכ"ל בקונגרס היהודי האמריקאי.
במסגרת זו עבד עם גורמי ממשל אמריקאים בניו יורק ובקונגרס על נושאי מדיניות שקשורים ליחסי ישראל-ארצות הברית ויהדות ארצות הברית.
יזם קמפיין בכל ארצות הברית כדי להציג לציבור האמריקאי עדויות של סטודנטים יהודים על תקריות אנטישמיות שחוו בקמפוס על ידי פעילי תנועת החרם.
ב־2018 נבחר כמזכיר הקונגרס היהודי-הגאה העולמי, ארגון גג של כ-30 קהילות יהודיות להט"ביות בתפוצות.
בנוסף לפעילויות אלה, וייס נאם בכנסים בינלאומיים, הרצה ברחבי ארצות הברית ובאוסטרליה על אנטישמיות וזכויות הקהילה הגאה בישראל, ופרסם מאמרים בעיתונות בישראל ובארצות הברית.
2018 נבחר כאחד המשפטנים המובילים בקהילה הגאה בישראל על ידי האגודה למען הלהט"ב בישראל ותקדין
לאחר שובו לישראל בשנת 2019 ניהל את עמותת יוניסטרים, שניהלה 21 מרכזי יזמות בישראל עבור בני נוער מהפריפריה החברתית והגאוגרפית, וכללה 120 עובדים, לצד מתנדבים.
הוא יזם תוכניות שחיברו בין אותם בני נוער לאנשי עסקים.
בניהולו הוקמו מרכזים נוספים בקריית שמונה ובדרום תל אביב.
בשנת 2021 היה ראש הסגל בלשכתו של יושב ראש הכנסת ה-24 ח"כ מיקי לוי.
בתפקידו ניהל את עבודת יושב הראש וייעץ ליו"ר הכנסת.
היה אמון על ריכוז עבודת החקיקה והפעילות הפרלמנטרית בכנסת, ועל הפעילות המדינית של יושב ראש הכנסת.
בבחירות המקומיות שהתקיימו בפברואר 2024 עמד בראש סיעת יש עתיד ברמת גן ונבחר למועצה.
בעיריית רמת גן מכהן וייס כיו"ר סיעת יש עתיד, מחזיק בתיק הקהילה הגאה, גנים ונוף, ומנהל פרויקטים רוחביים כגון: תוכנית יזמות וחדשנות היי-טק בתיכונים, חיזוק החינוך הדמוקרטי בעיר, קידום הרחבת התחבורה הציבורית בשבת ופתיחת עסקים וקידום חיי הקהילה הגאה ומשפחות חדשות בעיר.
בשנת 2024 חזר וייס ל כסגן נשיא ופועל עם נשיא הקונגרס להוביל את המאבק באנטישמיות בארצות הברית ובעולם, לקדם את מעמדה של ישראל בעולם ולחזק את הקשר בין ישראל והממשל האמריקאי בכל רובדי השלטון.
הוא נכנס לתפקיד בתקופה הקשה של מלחמת חרבות ברזל שבה האנטישמיות גברה.
אסף פעיל בקידום חקיקה ב נגד אנטישמיות בקמפוסים, מקדם הסברה ודואג לקידום ישראל מול ראשי ערים בכירים ומנהיגי מדינות מכל העולם.
פעילות כסגן ראש עיריית רמת גן
מאז כניסתו לתפקיד כסגן ראש עיריית רמת גן באפריל 2024, וייס הוביל שורה של יוזמות חברתיות, חינוכיות וקהילתיות המבקשות להפוך את רמת גן לעיר ליברלית, סובלנית, חדשנית וקהילתית יותר.
קידום פתרונות תחבורתיים בצפון העיר שסייעו רבות בהקלה על עומסי התנועה.
לאחר תהליך עבודה ממושך שכלל שיתוף פעולה עם ראש העיר, נת"א ומשטרת ישראל, נפתרו בעיות תחבורתיות שהביאו להקלה ניכרת בפקקים באזור.
כניסת תוכנית יזמות וחדשנות לתיכונים – יזם והוביל הכנסת תוכנית יזמות וחדשנות לכלל התיכונים בעיר.
התוכנית, שכוללת ליווי של בכירי ההייטק הישראלי והבינלאומי, מקנה לתלמידים כלים מעשיים בתחום היזמות והחדשנות.
זכייה ראשונה לרמת גן במקום הראשון במדד הגאווה ברשויות המקומיות – תוך שנה אחת בלבד כמחזיק תיק הקהילה הגאה בעיר, זכתה רמת גן במקום הראשון כעיר המובילה למען הקהילה הגאה מכל הערים והרשויות בישראל.
המדד, אשר בוחן את פעילותן של רשויות מקומיות בתחום קידום זכויות הקהילה הגאה, פורסם בטקס חגיגי שנערך בבית הנשיא.
קידום גינות ציבוריות ושתילת עצים – וייס יזם פרויקט שתילת עצים מסיבי בעיר במסגרתו נשתלו ברחבי העיר אלפי עצים במטרה להוסיף לנראות הירוקה של העיר ולדאוג להצללת הרחובות החמים.
בנוסף לשיפוץ גינות ציבוריות יזם וייס את תוכנית "גינה פעילה" אשר מספקת פעילות חינוכית לילדי גנים ובתי ספר בגינות הציבוריות.
קידום רמת גן כעיר פלורליסטית וליברלית – וייס פעיל מאוד בקידום פתיחת עסקים בשבת והרחבת התחבורה הציבורית בסופ"ש.
בנוסף, קידם מתן תמיכות בפעם הראשונה על ידי עיריית רמת גן לקהילה הרפורמית בעיר מתוך אמונה ביהדות פלורליסטית ומכילה.
כיכרות למען החטופים – כאחד ממובילי המאבק להשבת החטופים ברמת גן יזם וייס ביחד עם מטה משפחות החטופים ברמת גן הקמת כיכרות ומיצגים ברחבי העיר (ברמת חן, במתחם הבורסה, במרום נווה, בחרוזים ועוד) כחלק ממאמץ ציבורי להזכיר את חשיבות החזרת החטופים ולעורר מודעות רחבה לנושא במרחב העירוני.
פרויקט משפחות מגוונות – ביוזמת וייס הושקה לראשונה בישראל תוכנית חינוכית בגני הילדים העוסקת במשפחות מגוונות ומציגה לילדי גן את המגוון המשפחתי הגדול שסביבם הכולל בין השאר: משפחות גאות של אבא ואבא או אמא ואמא, משפחות של יחידניות ויחידניים, משפחות בהורות משותפת, גרושים ועוד.
התוכנית הושקה ברמת גן ובמסגרתה גני ילדים ברחבי העיר קיימו פעילות מיוחדת שנבנתה עם ארגון חוש"ן ואף קוים סופ"ש משפחות מגוונות ברחבי העיר.
הפעילות זכתה לתהודה רבה ובסיומה הוסכם במועצה העיר להפוך את סופ"ש המשפחות המגוונות למסורת שנתית.
בשנה השנייה ליוזמה זו, רשויות נוספות בישראל אימצו את הפרויקט בעידוד האגודה למען הלהט"ב וציינו גם את סופ"ש משפחות מגוונות.
הוועידה הלאומית הגאה ברמת גן – וייס יזם את הוועידה הלאומית הגאה ברמת גן אשר קויימה לראשונה בשנת 2025 בסימן 50 שנה להקמת האגודה למען הלהט"ב.
הוועידה נערכה בשיתוף הארגונים המרכזיים של הקהילה, ובו התקיים כינוס מיוחד של השדולה הגאה של הכנסת לדורותיה, פאנל סגני ראשי עיר גאים ופורסמו נתוני להט"בופוביה של מרכז ניר כץ ואיגי.
במסגרת הוועידה הושק לראשונה פרס הנראות הגאה בישראל, במטרה להוקיר דמויות פורצות דרך שמקדמות ייצוג גאה, מגוון ושוויוני בתקשורת הישראלית.
וייס מתגורר ברמת גן ונשוי לעידן, אתו נישא בדנמרק.
לזוג שתי בנות שנולדו בהליכי פונדקאות בארצות הברית.
אסף יצחקי (נולד ב-14 בדצמבר 1984) הוא סטנדאפיסט ישראלי.
ידוע בשל התעסקותו בנושאים הנחשבים לטאבו, בעיקר מיניות.
יצחקי נולד וגדל בראשון לציון.
כבר בתור ילד שאף להיות בתחום הבידור.
התחיל את הקריירה עוד כנער במועדון הקאמל קומדי קלאב.
בשל התעסקותו בנושאים הנחשבים לטאבו בעיקר מיניות, לא זכה לחשיפה כלל ארצית דרך הטלוויזיה.
בין היתר כיוון שלטענתו הוא לא היה מוכן לעדן את החומר שלו שיהיה עביר לשידור טלוויזיוני.
שימש ככותב בתוכניות משחק מכור, מועדון לילה והסטנדאפיסטים.
ב-2013 החל לפרסם סרטונים הומוריסטיים ברשת, כאשר הראשון היה בסדרת הרשת "סטס אמן פיתוי".
ב-2015 העלה קטעים מהופעותיו שזכו עם השנים למיליוני צפיות ביוטיוב וברשתות החברתיות.
בשנת 2023 העלה לרשת את המופע המלא "עמוק יותר", שצולם בבית האופרה בתל אביב.
המופע זכה ליותר ממיליון צפיות תוך פחות משנה.
אלו הפכו אותו לסטנדאפיסט מוביל בעיקר בקרב צעירים, במהלך שנות העשרים של המאה ה-21.
החל מ-2024 הוא מנחה את הפודקאסט וסדרת הרשת "בגג של יצחקי", כאשר כל פרק מגיע תוך שבועות ספורים למאות אלפי צפיות.
אסף יזדי (נולד ב-22 ביולי 1978) הוא מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה לשעבר.
בעבר שימש מנכ"ל משרד ירושלים ומסורת ישראל.
יזדי נולד למשיח והלן אילנה יזדי, משפחה דתית-לאומית, וגדל בשכונת ארמון הנציב בירושלים.
למד בבית ספר יסודי חורב בקטמון, בישיבת נווה שמואל באפרת ולאחר מכן במכינה קדם-צבאית בני דוד.
בשנים 1998–2001 שירת בצה"ל בחטיבת גולני.
בשנים 2010–2013 שימש מתכנן מחוז יהודה ושומרון וסגן קצין מטה לענייני איכות הסביבה במנהל האזרחי, המשרד להגנת הסביבה.
בשנים 2013–2019 שימש ראש מטה מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
בשנים 2019–2020 שימש סמנכ"ל בכיר לשלטון מקומי, חינוך וקהילה, המשרד להגנת הסביבה.
בשנים 2020–2021 שימש חבר מליאת רשות הטבע והגנים.
וכראש מטה מנכ"ל משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה.
בשנים 2021–2022 שימש סמנכ"ל ירושלים, תכנון ותקצוב, משרד ירושלים ומורשת.
בשנים 2022–2023 שימש סמנכ"ל בכיר וראש מִנהל סיוע בדיור, משרד הבינוי והשיכון.
בינואר 2023 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומסורת ישראל על ידי השר מאיר פרוש.
ביוני 2024 סיים את תפקידו.
ב-30 ביוני 2024 מונה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה על ידי השרה עידית סילמן.
ב-5 בינואר 2025 הודיע לשרה להגנת הסביבה, עידית סילמן על פרישתו מהתפקיד.
ליזדי תואר ראשון ושני בגאוגרפיה, עם התמחות בלימודים עירוניים ואזוריים וניהול תכנון מדיניות הסביבה, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נשוי לעפרה ואב לארבעה.
אסף יוסף פְּנֵי-אֵל (נולד בי"ז שבט ה'תש"ם, 3 בפברואר 1980) הוא שחקן, מחזאי, במאי ומטפל בפסיכודרמה ישראלי.
מקים ומשחק (לצד אושרי מימון) בתיאטרון "האפי ג'וז" (Happy Jews - יהודים שמחים) המעלה ומפיק הצגות וסרטונים לילדים ומבוגרים, והופעות תיאטרון פלייבק.
למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, במכינה קדם-צבאית "מגן שאול" בנוקדים, בישיבת פתח תקווה, בישיבת עתניאל ובישיבת בת עין.
הוא בעל תואר ראשון בחינוך (תושב"ע ומחשבת ישראל) מהמכללה האקדמית הרצוג, ותואר שני בפסיכודרמה (3 שנים לימודי תעודה במכללת בית וגן ושנתיים השלמה לתואר שני בקריה האקדמית אונו).
ב-2014 היה אחד מארבעת המייסדים (לצד עמי חניא, אושרי מימון וד"ר רוני אוחיון) והיה אחראי על השיווק בחברת הזנק בשם MyState, שגייסה 6.5 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים.
מטפל בפסיכודרמה ליחידים וקבוצות, בין השאר לקבוצות של רווקים ורווקות.
למד משחק בבית הספר למשחק אספקלריא.
מלמד משחק (בעבר לימד בין השאר בבית הספר לקולנוע יהודי ובאספקלריא), תיאטרון ותיאטרון פלייבק במסגרות שונות.
גילם את מתניה, בנו של נתנאל (חגי לובר) בהצגה "סוף הדרך" שכתב דביר שרייבר וביים אורי וייל בתיאטרון אספקלריא.
ההצגה מספרת על בני נוער ממשפחות טובות המתמודדים עם מצוקות רגשיות ומגיעים אף להתמכרות לסמים ולאלכוהול.