tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הייתה גם דומיננטית מבחינה מינית: למשל, אוירה כמי שבוחנת אנשים ממש קטנים מתחת לזכוכית מגדלת, או, בצורה משונה, מוחצת אותם מתחת לרגליה.
לצד היופי של נערת גיבסון, גברים הופיעו לעיתים קרובות כגלמים או שוטים; אפילו גברים בעלי גוף יפה או בעלי הון רב לא יכלו להשביע את רצונה.
גיבסון צייר גברים כה מוקסמים מהמראה שלה, כך שתוארו כמי שילכו בעקבותיה בכל מקום וינסו למלא כל תשוקה שלה, גם אם זו תהיה מגוחכת.
ציור אחד מראה גברים המומים בעקבות פקודתה של נערת גיבסון לשתול עץ צעיר, חסר עלים, הפוך, ששורשיו באוויר, פשוט משום שרצתה בכך.
לעיתים קרובות, נערת גיבסון הופיעה כרווקה בלתי מחויבת.
עם זאת, רומנטיקה תמיד הקלה על השעמום שלה.
לאחר שהתחתנה, היא נראתה מתוסכלת מאוד אם האהבה הרומנטית נעלמה מחייה, אך מרוצה אם היא מתרועעת עם חברות או מאושרת כאשר היא מתמקדת בצאצא שלה.
בציורים האלו לא היה שום רמז להרחבת הגבולות של תפקידי הנשים, אלא לעיתים קרובות הם חיזקו את האמונות הממושכות של רבים מהצווים החברתיים המסורתיים.
לעיתים נדירות תיארו את נערת גיבסון כשותפה בפעילות שאפשר לראות בה כיוצאת דופן לאישה.
האמן האמין שנערת גיבסון מייצגת את היופי של הנשים האמריקאיות:
"אני אגיד לך איך קיבלתי את מה שכינית "נערת גיבסון".
ראיתי אותה ברחובות, ראיתי אותה בתיאטראות, ראיתי אותה בכנסיות.
ראיתי אותה בכל מקום ועושה הכול.
ראיתי אותה מתבטלת בשדרה החמישית ובעבודה מאחורי דלפקי החנויות ...
מה שזנגוויל מכנה "כור היתוך של הגזעים" הביא מאפיינים מסוימים; למה זה לא צריך גם להיות סוג מסוים של פנים?
אין שום "נערת גיבסון" אך יש אלפים רבים של בנות אמריקאיות, ועל כך עלינו להודות לאל".
גיבסון האמין כי נערות גיבסון של אמריקה יהפכו ליפות יותר:
"אין ספק שאלה הן היפות מכל הסוגים ...
בארצות הברית, כמובן, במקום שבו מתרחשת הברירה הטבעית, כמו במקומות אחרים, והיכן, הרבה יותר מאשר במקומות אחרים, שיש מגוון גדול לבחירה.
האישה האמריקנית בסופו של דבר תהיה אפילו יפה יותר מאשר האישה של היום.
טענותיה להבחנה זו נובעות משילוב מצוין של הנקודות הטובות ביותר של כל הגזעים הרבים שסייעו ביצירת האוכלוסייה שלנו".
נשים רבות התלבשו בסגנון איורי נערת גיבסון, כולל אשתו של גיבסון, איירין לנגהורן, שעשויה הייתה להוות השראה לדמות המקורית, והייתה אחותה של ויסקונטס ננסי (לנגהורן) אסטור.
דמויות אחרות נותרו אוולין נסביט ומיני קלארק.
נערת גיבסון המפורסמת ביותר הייתה, ככל הנראה, השחקנית הבלגית-אמריקנית, קמיל קליפורד, שתסרוקתה הגבוהה ושמלותיה הארוכות והאלגנטיות, שיצרו את דמות שעון החול שלה ואת מותניה הצרים הגדירו היטב את הסגנון.
בין המאיירים הרבים שהושפעו מ"נערת גיבסון" היו הווארד צ'נדלר כריסטי, שעבודותיו היללו את "היפהפיות" האמריקאיות ודמו לאיוריו של גיבסון, והארי ג'יי פיטר, שהדמות המפורסמת ביותר מבין ציוריו היא "וונדר וומן".
באמנות החדשה והמתפתחת של הקולנוע, אף על פי שרוב השחקניות המובילות היו בעלות גזרה הדומה לסגנון של ימינו, אלו שהמחישו אותה בצורה הטובה ביותר היו בנות הביוגרף, פלורנס לורנס ומרי פיקפורד.
הן גילמו את פולחן האישה האידיאלית להמונים שמעבר לגבולות אמריקה.
קמיל קליפורד, הידועה כ"הנערת גיבסון האידיאלית", הציבה צלמים שונים והפיקה תצלומים שהמחישו את המאפיינים הפיזיים של נערת גיבסון.
יש הטוענים כי נערת גיבסון הייתה סטנדרט היופי הלאומי הראשון עבור נשים אמריקאיות.
התמונות הבדיוניות של גיבסון, שפורסמו בעיתונים ובמגזינים במהלך הבל אפוק היו מאוד פופולריים.
מוצרים הנושאים את דמותה כללו צלוחיות, מאפרות, מפות שולחן, ציפיות, כיסאות, כריות למזכרת ומעמדים למטריות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שינויי האופנה גרמו לאופנת נערת גיבסון לחלוף, שכן נשים העדיפו בגדים מעשיים התואמים את הזמנים המשתנים על פני השמלות האלגנטיות, חולצות הכותנה והשמלות הארוכות והמדורגות.
עם זאת, התדמית לא נשכחה.
ולראיה, בחילות האוויר של צבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה החל עידן ה-SCR-578, משדר רדיו לעתות מצוקה (וה-AN/CRT-3 שלאחר המלחמה) שהותקן במטוסים שיצאו למשימות מעל המים וקיבל את הכינוי "נערת גיבסון" בשל צורת "שעון החול" שלו, שאפשרה לו להיות מוחזק בין רגלי הטייס בזמן שמשך בידית הגנרטור.
נערי שובה אלי הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
הוא יצא לאור ביום הולדתה של צנעני, 19 בדצמבר 1986 בהוצאת חברת התקליטים האחים ראובני, שהוציאה במשך כעשור את מרבית שיריה ואלבומיה.
את האלבום הפיק ניסים בן חיים ובו נכללים מגוון שירים, ביניהם גרסה בשפה העברית לשיר "La Nave del Olvido".
בנערי שובה אלי נכללו הלהיטים "נערי שובה אלי", "עלם חמודות", ו"רוברטו".
האלבום הוקלט בין השנים 1985 ל-1986, ויצא לאור בהוצאת חברת התקליטים האחים ראובני.
את מרבית שירי האלבום כתבו דני שושן, ושלמה כישור.
האלבום הכיל חידוש ל"הכל בגלל האהבה", שבוצע במקור על ידי שלישיית גשר הירקון באמצע שנות ה-60.
באלבום נכלל אחד מלהיטיה הגדולים ביותר של צנעני, הנושא את שמו, "נערי שובה אלי", שאותו כתב והלחין דני שושן.
במרוצת השנים יצאו לשיר עשרות גרסאות כיסוי.
השיר "עלם חמודות", זכה לגרסה מחודשת של צנעני ביחד עם זהבה בן, בשנת 2014.
עיבודים וניהול מוזיקלי: חיים חדד
תופים: איקי לוי ויגל כוכבי
גיטרה בס: יוסי מנחם ואריה ברקוביץ'
גיטרה ליווי: שמוליק בודגוב וחיים רומנו
גיטרה 'מזרחית': יהודה קיסר, משה בן-משה ('בן-מוש')
הוקלט באולפני "קיסר" – רחוב הקונגרס 5 תל אביב
טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה קיסר ומוני ארנון
נערי הסווינג הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1993, מסוגת דרמה וג'אז, המבוסס על סיפורם של נערי הסווינג בגרמניה במהלך שנות השלושים (מעליית הנאצים עד תחילת מלחמת העולם השנייה).
הסרט בוים על ידי תומאס קרטר, ונכתב על ידי ג'ונת'ן מארק פלדמאן.
בסרט מככבים כריסטיאן בייל, רוברט שון לאונרד ופרנק וויילי.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-5 במרץ 1993. תקציב הסרט היה כ-12 מיליון דולר, והוא הרוויח ממכירות הכרטיסים כ-5.6 מיליון דולר.
הסרט קיבל דירוג חיובי של 43% מהאתר "Rotten Tomatoes".
אורך הסרט הוא כ-112 דקות ושפתו היא אנגלית.
בשנות השלושים העדיפו בני הנוער הגרמנים את התרבות הפופ האמריקאית והבריטית.
בני הנוער הסתובבו במועדונים תת-קרקעיים חשאיים שבהם להקות ניגנו מוזיקת סווינג והקשיבו למוזיקה של זמרים, ביניהם בני גודמן ודיוק אלינגטון.
כותב הסרט, ג'ונת'ן מארק פלדמאן, ביסס את הסרט על סצנת "נערי הסווינג" בגרמניה הנאצית.
הסרט מתרחש בגרמניה של שנת 1939. הסרט מספר על פיטר ותומאס, שני חובבי מוזיקת סווינג בני 17 שמקשיבים למוזיקה אמריקאית ורוקדים לצליליהם של מוזיקאים יהודים ושחורים.
בזמן שחבריהם מצטרפים לתנועת הנוער "היטלר יוגנד", מנסים השניים לא להיכנע ללחץ החברתי, אך לאט לאט תומאס נשבר ומתחיל להסגיר לגסטפו את בני משפחתו ואת חבריו לסלון הריקודים.
רוברט שון לאונרד - פיטר מולר
כריסטיאן בייל - תומאס ברגר
ברברה הרשי - גברת מולר
דייוויד טום - ווילי מולר
ג'וליה סטמברגר - גברת לינגה
קנת בראנה - מר קנופ, גסטפו
נואה ויילי - אמיל לוץ
מרטין קלונס - ראש הכנופיה
על פי אתר "הניו יורק טיימס", הסרט לא זכה להצלחה קופתית גדולה, אך זכה לביקורות משבחות על דיוקו ההיסטורי.
על פי אתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג חיובי של 43%.
פסקול הסרט כלל כ-16 שירי סווינג, ביניהם "It Don't Mean a Thing (If It Ain't Got That Swing)" ו"ביי מיר ביסטו שיין".
נערי בייקר המופלאים הוא סרט רומנטי מוזיקלי אמריקאי משנת 1989 בבימויו של סטיב קלוביס, עם מישל פייפר, בו ברידג'ס וג'ף ברידג'ס בתפקידים הראשיים.
הסרט מגולל את סיפורם של שני אחים פסנתרנים, אשר לאחר שנים רבות של הופעות כצמד, מצרפים אליהם זמרת.
מישל פייפר שאינה זמרת מקצועית התעקשה לבצע בעצמה את קטעי הזמרה וקיבלה שיעורים בפיתוח קול.
פרנק בייקר (בו ברידג'ס) ואחיו הצעיר, ג'ק (ג'ף ברידג'ס) הם פסנתרנים מקצועיים שמופיעים כבר 15 שנים בבתי מלון ובאולמות קטנים בסיאטל.
הם מנגנים בפסנתרי כנף אחד מול השני.
פרנק הוא נשוי עם שני ילדים.
הוא המנהל של ההופעה, והמבוגר האחראי לאור העובדה שעליו לפרנס את משפחתו.
ג'ק הוא רווק שגר בדירה קטנה עם כלבו אדי.
לעיתים קרובות מבקרת אצלו שכנתו הילדה נינה (אלי ראב), בת לאם יחידנית.
נינה מוציאה את הכלב וג'ק מלמד אותה לנגן בפסנתר.
ג'ק הוא פסנתרן יותר מוכשר מאחיו, ומעדיף ג'אז על פני החומר שהוא נאלץ לנגן בהופעות.
כאשר הביקוש להופעותיהם צונח, פרנק מחליט לצרף אליהם זמרת.
הם עורכים מבחן במה במסגרתו נבחנות 37 מועמדות, אחת יותר גרועה מהשנייה.
כאשר האחים עומדים לעזוב את המקום, נכנסת סוזי דיימונד (מישל פייפר), נערת ליווי לשעבר, חסרת כל ניסיון בימתי.
היא שרה את "More Than You Know" וכובשת אותם.
השלישייה זוכה להצלחה מסחררת, אך פרנק מתבונן בדאגה על היחסים הנרקמים בין סוזי וג'ק.
בערב ראש השנה האזרחי הוא נאלץ לחזור הביתה בגלל פציעה של אחד מילדיו, והם מופיעים בצמד.
בשיאו של הערב סוזי שרה את "Makin' Whoopee" בהופעה סקסית כשהיא שרועה על הפסנתר וזוכה לתשואות.
לאחר ההופעה ג'ק וסוזי שוכבים.
בהמשך מתגלים סדקים ביחסים של השלושה.
סוזי לא אוהבת חלק מהשירים, כמו למשל "Feelings", אך פרנק לא מגלה גמישות.
בסופו של דבר סוזי עוזבת, לאחר שקיבלה הצעה מפתה לשיר ג'ינגלים.
סוזי נעלבת כשג'ק לא מפציר בה להישאר.
היא מטיחה בו שהוא פחדן שאין לו אומץ להגשים את עצמו מבחינה מקצועית.
האחים חוזרים להופיע כצמד וחווים סיטואציות משפילות.
השיא מגיע כשהם מוזמנים להופיע באמצע הלילה באירוע התרמה בערוץ נידח בטלוויזיה.
ג'ק מרגיש שזו התבזות ועוזב את המקום בזעם.
מתנהל ויכוח בין האחים שגולש לאלימות, וג'ק תוקף את אחיו ופוצע אותו בידיו.
כעבור זמן מגיע ג'ק לבקר את אחיו ומודיע לו כי הוא עוזב את הצמד לטובת קריירת סולו.
השניים מתפייסים ומבצעים כדואט אחרון לזכר הימים הטובים את השיר "You're Sixteen".
ג'ק נפגש גם עם סוזי ושניהם מתנצלים על המילים הקשות שהטיחו זה בזה בפגישתם האחרונה.
הם נפרדים בידידות כשג'ק אומר לה שהוא מרגיש שהם עוד ייפגשו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותמישל פייפרסוזי דיימונדזמרתבו ברידג'ספרנק בייקרפסנתרןג'ף ברידג'סג'ק בייקרפסנתרןאלי ראבנינהילדה, שכנה של ג'ק
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - מישל פייפר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - מייקל בלהאוס
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר - ויליאם סטיינקאמפ
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - דייב גרוסין.
הוא זכה גם בפרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
מישל פייפר זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה והייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
הסרט זכה גם בפרס באפט"א לסאונד הטוב ביותר.
נערת-הטלאים מעוץ הוא הספר השביעי בסדרת ספרי עוץ מאת הסופר ליימן פרנק באום.
והספר הראשון שדורותי היא דמות משנית בו.
הספר מספר על אוג'ו, ילד עני שגר עם דודו ננקי ביער הכחול, בארץ המנצ'קינים.
אוג'ו ודודו ננקי יוצאים למסע לחיפוש אוכל, כיוון שעל עץ הלחם שבחצר ביתם, נותרו רק 2 כיכרות לחם בשלות.
אוג'ו ודודו מגיעים אל ביתו של המכשף העקום שגר עם אשתו מרגולית ונחים בביתו.
בעקבות תאונה שהופכת את ננקי לפסל שיש, אוג'ו נדרש לצאת למסע ולאסוף מרכיבים לשיקוי שיבטל את השפעת תמיסת האיבון, אשר הופכת כל דבר לפסל שיש.
למסע של אוג'ו מצטרפות 2 דמויות מרכזיות- נערת טלאים בשם טוטי סמרטוטי, וחתולת זכוכית עם לב מאבן אודם ומוח ורוד שניתן לראות בפעולה שקמו לחיים בעזרת אבקת החיים שהכין המכשף העקום.
במשך המסע, מצטרף אליו גם הווזי, חיה עשויה ריבועים ומלבנים, ודורותי.
במהלך המסע עובר אוג'ו הרפתקאות רבות.
הוא מגיע לעיר האיזמרגד, וקוטף תלתן משושה להכנת השיקוי, ולאחר מכן נאסר ועומד למשפט, כיוון שלפי החוק בארץ עוץ אסור לקטוף תלתן משושה.
אוג'ו ממשיך את מסעו והפעם גם דורותי מצטרפת אליו.
ביחד הם מוצאים כמעט את כל המרכיבים, אך לבסוף מתברר שלא היה בהם צורך, מכיוון שהקוסם מארץ עוץ, מבטל את השפעת התמיסה בכישוף.
כמו כן, הוא מוציא לחתולות הזכוכית, פנצ'ר, את לב האבן, ובמקומו מביאה לה לב זכוכית, ופנצ'ר הופכת להיות טובה יותר ופחות שחצנית.
נערי וייטצ'אפל הייתה קבוצה של סופרים ואמנים יהודים-בריטים בראשית המאה ה-20. הקבוצה נקראה על שם שכונת ויטצ'אפל בלונדון, שבה היה ריכוז גבוה של מתיישבים יהודיים וממנה הגיעו רבים מחבריה.
חברים אלה כללו את מארק גרטלר, איזק רוזנברג, דייוויד בומברג, ג'וזף לפטוויץ', ג'ייקוב קרמר, מוריס גולדשטיין, סטיבן ויינשטיין, ג'ון רודקר, לזרוס אהרונסון והחברה היחידה במעגל, קלרה בירנברג.
כמה מחברי הקבוצה, כמו רודקר, רוזנברג, לפטוויץ', ויינשטיין ובומברג, היו פעילים פוליטית וחברים בליגה הסוציאליסטית הצעירה הרדיקלית.
נערי לנין (בהונגרית: Lenin-fiúk) הייתה יחידה צבאית-פוליטית של "מועצת השלטון המהפכנית" (ממשלה) במהלך חודשי הטרור האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919.
היחידה אורגנה באופן ספונטני ולאחר מכן הוכפפה למחלקת החקירות הפוליטיות בוועדת הביטחון העממית (בראשות אוטו קורווין מקודם: קליין).
באחריותו של טיבור סמואלי ובפיקודו של יוז'ף צ'רני, שישב בארמון בתיאני בשדרת טרז בבודפשט, הוקמה יחידת מוות בת 200 לוחמים.
הם התפרסמו באכזריותם, צוידו במכנסי עור, מעיל עור, כפפות עור, כובע צלחת, קרבין, אקדח שטייר, כידון ורימון יד.
טיבור סמואלי בחר את הצוות הבינלאומי של רכבת המוות שלו (בדומה לרכבת של טרוצקי ברוסיה) בחלקם מתוך נערי לנין ובחלקם מקבוצות אחרות.
הרכבו השתנה, אך היו מזוהים 34 חברים קבועים, ביניהם יהודים רבים, ובהם ארפאד קרקש (מקודם: קוהן = כהן), בלה לווינגר, מור לובל, גאבור שיין (מקודם: גולדברגר), לאסלו סמואלי (אחיו הצעיר של טיבור סמואלי) ועוד.
במשפטים אחרי נפילת הרפובליקה התביעה מצאה כי נערי לנין היו שותפים ל-92 רציחות לפחות.
חלקם התגוררו כאמור ב"רכבת המיוחדת" של סמואלי.
השלטון המרכזי רצה לפרק את יחידת הטרור נערי לנין מיד עם הקמתה.
ב-19 במאי 1919 פורקה מנשקה קבוצת צ'רני בעיר גדלה.
לביצוע המשימה מפקדת הצבא פרסה שני גדודי חי"ר וגדוד תותחנים.
כלי הנשק שלהם שנערמו היו: שבע מרגמות 140 מילימטר, שש מרגמות של 90 מילימטר, שלושה תותחים משוריינים של 75 מילימטר, שבעה תותחי חי"ר, שבעה מקלעים, 64 ארגזי פצצות, 130 ארגזים של רימוני יד, 41 ארגזים של תחמושת מקלע, 115 ארגזי תחמושת לתותחי החי"ר, 807 ארגז מוקשים.
היו להם גם שמונה מכוניות ושש משאיות.
כל זה ליחידה לא גדולה של כמה עשרות לוחמי טרור.
רוב חברי הקבוצה נשלחו לחזית.
25 אנשים המשיכו לשמור על "הבית הסובייטי" (מלון של מגורי שרי הממשלה המהפכנית) ו-43 איש הוצבו אצל אוטו קורווין, במחלקת החקירות הפוליטיות, בפיקודו של צ'רני.
זו הפכה ל"קבוצת צ'רני השנייה".
לעיתים קרובות הם שיתפו פעולה עם נערי לנין שנשארו בראשות סמואלי, הם היו לרוב בתפקיד ברכבת המשוריינת הידועה לשמצה של סמואלי, ובכך השתתפו בחיסול כל המרידות הגדולות נגד המהפכה.
בתחילת יוני הודיע אוטו קורווין למועצת השלטון כי אינו יכול עוד לשתף פעולה עם מחלקה V, בראשות צ'רני, אולם המרד האנטי-מהפכני שפרץ ב-24 ביוני שינה את המצב.
החבורה של צ'רני מילאה תפקיד חשוב בדיכוי המרד.
צבא הרפובליקה הסובייטית הובס ב-1 באוגוסט 1919. אחרי הכניעה הצליחה ההנהגה הקומוניסטית להימלט, אוטו קורווין ונערי לנין נותרו בהונגריה.
המשפט המרכזי בתיק הפלילי שלהם בשנת 1919 החל ב-25 בנובמבר.
ב-26 בנובמבר, לבקשת אביו המאמץ, פסק בית המשפט בבודפשט שישלל מגאבור שיין שם משפחתו של אביו המאמץ.
מכאן והלאה הוא חזר לשם לידתו כגאבור גולדברגר.
יוז'ף צ'רני, מפקד הכנופיות של נערי לנין ושלושה עשר חבריו, נידונו למוות והוצאו להורג.
טיבור סמואלי מת בנסיבות לא ברורות בגבול הונגריה-אוסטריה (או שהתאבד או שנורה על ידי אנשי משמר הגבול).
מנהיגי קבוצה נוספת של נערי לנין שנשארו בהונגריה נידונו למוות ב-20 בדצמבר 1919 על ידי בית המשפט הפלילי בבודפשט.
כמה נידונים למוות פנו לבית המשפט העליון בבקשת חנינה, אולם ב-28 בדצמבר בצהריים אישר בית המשפט העליון את גזרי הדין.
ההוצאה להורג בוצעה בבוקר ה-29 בדצמבר.
למחרת (30 בדצמבר 1919) כתב היומון "עיתון בבודפשט" על ההוצאה להורג.
הלן פאר , הידועה גם בשמות נערת הגומי או גברת סופר-על , היא גיבורת-על בדיונית המופיעה בסרט ההנפשה "משפחת סופר-על" (2004) ובהמשכו, "משפחת סופר-על 2" (2018).
את דמותה של הלן מדבבת השחקנית הולי האנטר, ולה גמישות על-אנושית , המעניקה לה את היכולת למתוח כל חלק בגופה לממדים גדולים כרצונה.
התסריטאי והבמאי בראד בירד הגה את הלן כאמא מודרנית ש"צריכה להימתח במאות דרכים שונות בכל יום מחדש." את דמותה של הלן נבחרה לדבב השחקנית האמריקאית הולי האנטר.
על ליהוקה, אמר בירד כי האנטר היא "אחת השחקניות הטובות בעולם", המסוגלת לגלם דמות "רגישה" שיש לה גם "מרכז יציב מאוד".
האנטר, שמעולם לא דיבבה דמות מונפשת לפני-כן, ראתה בתפקיד הזדמנות מרגשת להרחיב את הרפרטואר שלה; וציינה כי היא נמשכה להפקת הסרט בעקבות "סיפורו הייחודי והלא שגרתי על דינמיקה משפחתית ואנושית".
לפי האנטר, להלן יש "חוסר פחד מוחלט" כגיבורת-על, אך גם "אינסטינקט חזק מאוד ומגונן" בכל הנוגע לילדיה, ו"רצון מולד להציל אחרים".
כשנשאל על הבחירה להפוך את הלן לגיבורת "משפחת סופר-על 2", התעקש בירד התעקש שהבחירה העלילתית הזו לא הושפעה מתנועת Me Too, אלא התפתחה באופן טבעי עם האופן שבו התסריטאים רצו להתקדם בסיפור העלילה.
"משפחת סופר-על" היה סרטם הראשון של פיקסאר שכל הדמויות שלו היו אנושיות, דבר שהציב אתגרים משמעותיים עבור הצוות העיצוב הטכני.
תנועות שריריה של הלן היו קשות במיוחד לעיצוב, שכן דמותה הייתה צריכה להימתח, להתכופף ולהתקפל לצורות שונות.
המפקח על הדמויות, ביל וייז, קבע שדמותה של הלן הייתה ככל הנראה המורכבת ביותר שפיקסאר עיצבה; וכי עבור הנפשת דמותה נכתבה במיוחד תוכנה מיוחדת שתאפשר לה להימתח ולהתקפל לפי הצורך.
בעת העבודה על "משפחת סופר-על 2", מערכת ההנפשה המקורית התיישנה עד כדי שהאנימטורים נאלצו להנפיש מחדש את כל הדמויות, כולל את דמותה של הלן, באמצעות ארגז כלים חדש.
בעקבות תפקידה המורחב בסרט ההמשך, האנימטורים ניצלו הזדמנויות חדשות בהנפשת דמותה של הלן; ובנוסף נעזרו בתנועות המחושים של האנק מהסרט "מוצאים את דורי" כהשראה לפיתוח יכולותיה וגמישותה של הלן מעבר למה שהוצג בסרט הראשון.
כוח-העל העיקרי של הלן הוא גמישות על-אנושית, המאפשרת לה למתוח חלקים בגופה לגדלים רבים ושונים.
יכולת זו גובלת בשינוי-צורה, מכיוון שהיא יכולה להשתמש בגמישותה על מנת לשנות את צורתה וצפיפותה המולקולרית, כמו כשהפכה לסירה ולמצנח.
ביכולתה של הלן להשיג רמות כוח על-אנושיות, עמידות וזריזות באמצעות גמישותה; וחולשתה היחידה היא אוויר קר במיוחד.
בנוסף לכוחותיה, הלן מתגלה כנהגת אופנוע יוצאת-דופן, טייסת, חוקרת וטקטיקנית, כמו גם כלוחמת מוכשרת.
בפיתוח כוחות-העל של משפחת פאר, שאב בירד השראה מתפקידיהם של בני משפחה גרעינית טיפוסית.
כוחותיה של הלן משקפים את הציפיות של החברה מהאם הטיפוסית, שלדבריו של בירד, תמיד נאלצת ללהטט בין מיליון דברים ולהישאר גמישה נוכח הימתחותה למיליון כיוונים שונים.
ב"משפחת סופר-על" (2004), הלן נטלה את זהותה של אלסטיגירל בתקופה שקדמה לחקיקה נגד גיבורי-על ולפיתוח תוכנית רילוקיישן עבורם.
במקביל לפיתוח התוכנית, הלן נישאה לבוב פאר (מר סופר-על), לזוג נולד שלושה ילדים: ויולט, חץ וג'ק-ג'ק; והיא הופכת לעקרת בית בזמן שבעלה עובד כשמאי ביטוחים.
כאשר בוב מתחיל להתנהג בצורה חשודה, הלן חושדת בו שהוא מנהל רומן ומתעמתת איתו.
מאוחר יותר, כשהיא מגלה שבעלה בצרות, היא מטיסה מטוס על מנת לחלץ מהאי נומניסן, בליווי ויולט וחץ.
בנומניסן, הלן מגלה על תוכניתו של סינדרום להשתלט על דעת הקהל בזמן שמיראז' משחררת את בוב.
הלן מוצאת את בוב ושניהם ממהרים למצוא את ילדיהם כשהם נרדפים על ידי שומריו של סינדרום, ולאחר מכן נמלטים חזרה למטרוויל בעזרתה של מיראז'; שם הלן ומשפחתה מצליחים להביס את האומנידרואיד ואת סינדרום.
ב"משפחת סופר-על 2" (2018), הלן הופכת לפניו של הקמפיין לביטול החקיקה נגד גיבורי-על באמצעות יחסי ציבור טובים המושגים על ידי משימות מוצלחות שאינן גורמות נזק נלווה לעיר.
הלן נתקלת בנבל-העל "הטלווירוס", שמקרין תמונות מהפנטות דרך מסכי טלוויזיה.
במסיבה שחוגגת את מעצרו של "הטלווירוס", הלן מגלה ששליח הפיצה הופלל על ידי אוולין, שחושפת את טינתה לגיבורי-על מאז שאביה נהרג על ידי פורצים בזמן שניסה לקרוא לגיבורי-על לעזרה במקום להסתתר (בניגוד לווינסטון שהאמין שהמחסור בגיבורי-על גרם לכך), ומותה של אמה בעקבות לב שבור.
ויולט, חץ וג'ק-ג'ק נמלטים באמצעות מכונית-העל שהייתה פעם בבעלות אביהם, ומגיעים ליאכטה של וינסטון.
מגזין ה"רולינג סטון" דירג את דמותה של הלן במקום ה-14 ברשימת "25 הדמויות הטובות ביותר של פיקסאר", כשלפניה בדירוג נמצאת עדנה מודה.
עם הפצת הסרט "משפחת סופר-על 2", התעורר שיח על תפיסת דמותה של הלן, וכיצד היא השתנתה מאז הפצת הסרט הראשון.
מאות מעריצים ברשתות החברתיות הביעו את הערצתם לממדי גופה של הלן, בעוד שה"ניו יורקר" השווה את הסקס-אפיל של דמותה לשל אנסטסיה סטיל מ"חמישים גוונים".
בנוסף, "Syfy Wire" שיבח את הסרט "משפחת סופר-על 2" על כך שהפך את דמותה של הלן ל"אמא קשוחה".
"IndieWire" דירגה את דיבובה של האנטר כהלן כ"הדיבוב השלישי הטוב ביותר בסרטי פיקסאר", והחמיאה ל"טווח המסחרר" שלה ש"נע מגיבורת-על סקסית לאמא מותשת, לאישה שנמחצת בגלל בגידה לכאורה, ובחזרה לגיבורת-על, בין רגע."
נערי החוף הוא סרט נעורים ישראלי משנת 1992 בכתיבתו, הפקתו, ובימויו של צורי מימון, עם אקי אבני, רון עומר, אורי ורדי וגל ירדני בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על ארבעה נערים בוגרי תיכון, המבלים על חוף הים בחופש הגדול האחרון שלהם לפני הגיוס.
אקי אבני השתתף בסרט זה בתפקידו הראשון בקולנוע.
בסרט משחק ושר אביב גפן בתפקידו השני בכלל והראשון כבוגר.
הוא כתב, הלחין ושר את שיר הנושא של הסרט עם להקת התעויוט.
הסרט צולם בחוף ובמושב בית ינאי, ואחת הסצנות מתרחשת ב"מזח כפר ויתקין" הנמצא בחוף הזה.
זה הסרט הישראלי הראשון שצולם במצלמת וידאו, ולא הצליח מבחינה מסחרית והורד מהאקרנים כעבור שבועיים.
ניר (אקי אבני), רובי (אורי ורדי) וערן (גל ירדני) הם נערים לפני גיוס המבלים את החופש הגדול לפני הגיוס לצה"ל, בחוף הים.
הם עוסקים בגלישת גלים, משתובבים בחוף ומתחילים עם נערות.
לניר יש חברה קבועה, לימור (לי פישמן).
רובי וערן עוקבים אחריהם ומפריעים להם.
את החוף מנהל "הזקן" (יוסף לידד) המבוגר ובעל ניסיון החיים.
הוא בעל קיוסק במקום ואחראי על כיסאות הנוח, שמשיות וציוד הגלישה.
לקבוצה מגיע דני (רון עומר), נער ביישן ומאופק.
הוא הגיע לישראל לאחר שגר בגרמניה שבע שנים.
הוריו התגרשו והוא חזר לישראל עם אמו.
דני בעל התנהגות אירופאית, לא רגיל להתנהגות הנערים הישראלים.
הם משכנעים אותו לגלוש והוא כמעט טובע.
הם מזמינים אותו לרחצה לילית בים בעירום, גונבים את בגדיו והוא נאלץ להגיע לקיוסק בחוף עירום כביום היוולדו לצחוקם של הנערים.
הוא נעלב אבל הם מבינים שחצו את הקו, מגיעים לביתו ומבקשים סליחה.
דני מכיר את שרון (שלומית כהן) ומתחיל אתה.
שניהם ביישנים עד שמעיזים לחוות נשיקה הדדית.
אביה של שרון מבחין בזה ואוסר עליה להתראות עם דני.
לקיוסק מגיע נער עם גיטרה שה"הזקן" מכנה "סינדרלה" (אביב גפן) ושר את שירו של פרדי מרקורי "love of my life".
ערן מתגייס ראשון וכעבור זמן קצר נהרג בפיגוע בלבנון.
הנערים ובמיוחד ניר, מתאבלים על מותו אבל מתאוששים.
דני מוצא אהבה חדשה בדמותה של מיכל (טל שוחט), וניר מתגייס לאחר שזמן רב תכנן איך להשתמט מהשירות הצבאי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאקי אבניניררון עומרדניאביב גפןזמראורי ורדירוביגל ירדניערןשלומית כהןשרוןלי פישמןלימורטל שוחטמיכליוסף לידד"זקן"בעל קיוסק בחוף
נערי המחתרת הוא ספר לילדים נוער מאת הסופרת אסתר שטרייט-וורצל.
הוא ספר המספר על תקופת המלחמה נגד הצבא הבריטי בשנים 1946–1948 עד קום המדינה.
הספר יצא לראשונה בשנת 1993, על ידי הוצאת עמיחי.
הספר ראה אור לראשונה בשנת 1993.
הספר הפסיק להימכר בחנויות, אך להרבה מאוד אנשים יש אותו במהדורה הראשונה.
חלקים מהעונה הראשונה והשלישית מסדרת הטלוויזיה "פלמ"ח" מבוססים על ספר זה.
הספר מבוסס על אירועים אמיתיים שקרו בין השנים 1946 ועד לשנת 1948.
ספר זה מתאר את קורותיהם של נערים ונערות, ששירתו במחתרת ה"הגנה" בתקופת המנדט הבריטי: השבעה, אימונים, הדבקת עלונים, חיפושי נשק, מעצר ושאר מבצעים סודיים.
חבר טוב של חיליק וירמיק.
דיבר עם עמי בבית הספר ולשם כך התגייס ל"הגנה" כדי להגן על המדינה מהשלטון הבריטי, ביחד עם חיליק וירמיק.
ירמיק וחיליק - דמויות ראשיות אף גם הם.
החברים הטובים ביותר של יוחי.
התגייסו ביחד עם יוחי ל"הגנה" כדי להגן על המדינה מהשלטון הבריטי.
עמי - מי שדיבר עם יוחי, חיליק וירמיק בבית הספר כדי להתגייס ל"הגנה" כדי להגן על המדינה מהשלטון הבריטי.
אסתר שטרייט וורצל נולדה בשנת 1932 בפתח תקווה, ונפטרה ב־2013 באותו המקום.
הקוראים הנאמנים מכירים את ספריה רבי-המכר; "הבריחה", "אורי", "בן הערובה", "בני דניאל", "אליפים", ספר זה, ועוד הרבה.
אוריאל אופק כתב בהקדמתו למהדורה הראשונה של הספר: "דברים הנראים היום כאילו נלקחו מספרי בלשים, היו בימים האלה חלק מן המציאות היומיומית.
משום כך מתקבלים פרקי הספר מציאותיים כל כך והוא נקרא בנשימה עצורה".
"נערי שובה אלי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני, מתוך אלבום הבכורה שלה, נערי שובה אלי (1986).
הוא יצא לאור בשנת 1986, בהוצאת חברת התקליטים האחים ראובני, כסינגל מתוך האלבום וכסינגל הבכורה שלה.
את השיר כתב והלחין דני שושן להפקה מוזיקלית של ניסים בן חיים.
במרוצת השנים, הפך "נערי שובה אלי" לנכס צאן ברזל בסצנת המוזיקה המזרחית ולאחד משירי החותם של צנעני.
הוא הוקלט עשרות פעמים, בידי מוזיקאים שונים ביניהם נמנים: נטע ברזילי, ספיר סבן, משתתפי "לא נפסיק לשיר", הפרויקט של רביבו, אברהם טל, טיפקס, מומי לוי,, זהבה בן.
מריאנו אידלמן ביצע את השיר במערכות בארץ נהדרת.
בשנת 2012, יצא "נערי שובה אלי" מחדש.
הוא זכה להצלחה מחודשת ודורג במקום השמיני במדיה פורסט והתשעה-עשר במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
השיר נכתב והולחן על ידי דני שושן והופק על ידי ניסים בן חיים.
מרגלית צנעני הייתה זמרת עוד לפני יציאתו של "נערי שובה אלי".
הפריצה הגדולה שלה כזמרת סולנית הגיעה רק בשנת 1986, כשהופיעה בתוכנית הבידור הפופולרית של ליל שבת "סיבה למסיבה", בהגשת רבקה מיכאלי, בערוץ הראשון, שהיה אז ערוץ הטלוויזיה היחיד (ועל כן זכה לאחוזי צפייה גבוהים במיוחד).
בתוכנית היא שרה את השיר, שכתב והלחין לה שושן, והעידה על עצמה: .
שיר זה הפך ללהיט ענק ובהמשך גם לשיר המזוהה במיוחד עם צנעני.
באותה השנה הוציאה את אלבומה הראשון, הנושא את שם השיר, נערי שובה אלי, בעזרתם של יהודה קיסר והמעבד המוזיקלי חיים חדד.
האודיו של "נערי שובה אלי" שהועלה ליוטיוב ב-17 ביולי 2011 צבר למעלה מ-1.5 מיליון צפיות בסך הכול.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם1986תקליט 12 אינץ'האחים ראובני15 בינואר 2012תקליטורביג בוס
נערי ניקל הוא סרט דרמה היסטורית אמריקאי משנת 2024 בבימויו של ראמל רוס שגם כתב התסריט יחד עם ג'וסלין בארנס.
הסרט מבוסס על ספר באותו השם (ובאנגלית: The Nickel Boys) משנת 2019 מאת קולסון וייטהד.
בסרט מככבים איתן הריסה, ברנדון ווילסון, האמיש לינקלייטר, פרד השינגר, דויד דיגס ואונג'אנו אליס.
עלילת הסרט מתארת שני נערים אפרו-אמריקאים, אלווד וטרנר, שנשלחים למוסד שיקום לעבריינים צעירים בשם אקדמיית ניקל בפלורידה של שנות ה-60. הסרט שואב השראה מבית הספר ההיסטורי בפלורידה Dozier School for Boys שהיה ידוע לשמצה ביחס נוראי והתעללות בתלמידים.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-30 באוגוסט 2024 בפסטיבל הקולנוע של טליורייד ה-51, ועלה לאקרנים בהפצה מוגבלת ב-13 בדצמבר 2024.
בשנת 1962 בתקופת חוקי ג'ים קרואו, הצעיר האפרו-אמריקאי אלווד קרטיס מואשם בהאשמת שווא של גניבת מכוניות ונשלח למוסד שיקום לעבריינים צעירים בשם אקדמיית ניקל.
הוא יוצר ידידות קרובה עם צעיר בשם טרנר, והשניים מנסים לשרוד את ההתעללות של צוות בית הספר ומנהליו המושחתים.
איתן קול שארפ – אלווד הצעיר
דויד דיגס – אלווד המבוגר
אונג'אנו אליס – האטי, סבתו של אלווד
האמיש לינקלייטר – ספנסר, מנהל בית הספר
פרד השינגר – הארפר, עובד בית הספר
באוקטובר 2022 הוכרז כי ראמל רוס יביים עיבוד קולנועי לרומן זוכה פרס הפוליצר של קולסון וויטהד The Nickel Boys.
ג'וסלין בארנס הייתה שותפה לכתיבה והפקה, בעוד וויטהד עצמו שימש כמפיק בפועל.
הוכרז גם כי לתפקידים הראשיים לוהקו אונג'אנו אליס, איתן הריסה, פרד הצ'ינגר, האמיש לינקלייטר וברנדון ווילסון.
צילומי הסרט התקיימו בלה-פלייס, ניו אורלינס, האמונד ופונצ'אטולה בין אמצע אוקטובר לאמצע דצמבר 2022. באופן ייחודי, הסרט צולם כולו בנקדות מבט של גוף ראשון.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 86 אחוזי טריות המבוססים על 76 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.4/10. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 90 המבוסס על 28 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה אוניברסלית'.
נערי הכרך הוא סרט דרמת פשע אמריקאי משנת 1983 בבימויו של פרנסיס פורד קופולה.
הסרט מבוסס על רומן באותו השם משנת 1967 מאת הסופרת האמריקאית סוזן אלואיז הינטון.
הסרט בולט במיוחד גם בזכות אנסמבל השחקנים הצעירים שמככבים בו ולא היו ידועים במיוחד באותה העת, אשר כוללים בין היתר את רוב לואו בסרט הבכורה שלו, אמיליו אסטבז, מאט דילון, טום קרוז, פטריק סווייזי, ראלף מאצ'יו ודיאן ליין.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 10 מיליון דולרים, גרף בקופות מעל ל-25.7 מיליון דולרים.
הצלחת הסרט הובילה בהמשך להפקת סדרת טלוויזיה של נערי הכרך בשנת 1990, ולהפקת מחזמר של נערך הכרך בשנת 2023.
עלילת הסרט, אשר מתרחשת בעיר טלסה אשר באוקלהומה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, ומתמקדת ביריבות בין שתי כנופיות מתבגרים, הכנופיה ה"גריזרס" ממעמד הפועלים והכנופיה האמידה ה"סווש'ס'".
העימות מחריף לאחר שבמהלך קטטה חבר מכנופיית הגריזרס הורג בטעות את מנהיג כנופיית הסוייש'ס.
ספרנית מבית ספר יסודי בפרזנו, קליפורניה, המליצה לקופולה על עיבוד הספר נרדפי החוק.
למכתב צורפו כ-15 עמודים של חתימות ילדים מבית-הספר.
קופולה התרגש כל-כך מהמכתב עד שהחליט לקרוא את הספר ולעבד אותו לסרט.
היחסים בין נערי גריזר החזירו אותו לצעירותו, לתקופה שבה עסק כמטפל בדרמה בילדים במחנות קיץ.
הינטון, שכתבה את הספר בניסיון להציג את חיי הנעורים באופן ריאליסטי יותר, דחתה הצעות קודמות של אולפנים שביקשו לרכוש את הזכויות לספרה, מכיוון שלא האמינה שיצליחו להעביר את רוח הספר באופן נאמן.
היא שוחחה עם קופולה, ונתנה בו את אמונה לאחר שראתה כיצד חברת ההפקה שלו, Zoetrope, הצליחה לשמור על נאמנות רבה לספר "הסייח השחור" בעיבודו הקולנועי.
ההסכם שהושג היה יוצא דופן: הינטון הסכימה לקבל סכום נמוך על הזכויות בתמורה למעורבותה בהפקה, ואף קיבלה תפקידים קטנים בשלושה מסרטי קופולה המבוססים על ספריה: "נערי הכרך", "ראמבל פיש" ו"טקס".
הינטון הייתה מעורבת ביצירת הסרט, כשהיא וקופולה כתבו יחד את התסריט.
הינטון אף הופיעה כאחות בסוף הסרט.
מאוחר יותר היא גם סיפרה ששימשה כאם רוחנית לרבים מהשחקנים הצעירים.
הרקע של הינטון ושל קופולה היה שונה בתכלית, והוא תרם לאופן שבו כל אחד מהם התייחס לפרויקט "נערי הכרך".
הינטון נולדה בשנת 1948 בטולסה, אוקלהומה.
היא גדלה במשפחה ממעמד הפועלים שהתמודדה עם קשיים כלכליים, במיוחד לאחר שאביה חלה.
עולמה של הינטון היה דומה לזה שתיארה בספרה: היא הייתה עדה למתחים בין כנופיות של בני נוער, ולעיתים קרובות מצאה את עצמה בין ה"גריזרס" העניים ל"סוקס" העשירים.
כתיבת הספר "נערי הכרך" בגיל 15 נבעה, לדבריה, מהצורך להציג את המציאות שראתה סביבה, מכיוון שספרות הנוער באותה תקופה לא שיקפה את הקשיים והאלימות של חייהם האמיתיים של בני נוער.
רקע זה הוא שהעניק לספרה את האותנטיות והריאליזם הייחודיים שהפכו אותו לקלאסיקה.
קופולה נולד בשנת 1939 בדטרויט, מישיגן, אך גדל במשפחה אמנותית משכילה ומבוססת כלכלית בניו יורק.
אביו, קרמיין קופולה, היה מלחין, ומנצח תזמורת ידוע, ואמו, איטליה, הייתה שחקנית.
הוא למד בבתי ספר יוקרתיים ורכש השכלה באוניברסיטת הופסטרה ובבית הספר לקולנוע של UCLA.
למרות שקופולה לא חווה באופן אישי את המציאות המתוארת בספר, הוא התחבר למסרים האנושיים שבו.
הוא סיפר כי הרצון שלו לביים את "נערי הכרך" נבע מהצורך להתחבר מחדש ל"יצירה אישית", כפי שראה זאת, לאחר הפקות הענק "הסנדק" ו"אפוקליפסה עכשיו".
הוא ראה בפרויקט זה הזדמנות ליצור סרט קטן ואינטימי יותר, מונע על ידי אהבת הסיפור והדמויות.
השילוב בין השניים היה מרתק: הינטון הביאה את הריאליזם והכאב מהניסיון האישי שלה, ואילו קופולה הביא את כישרונו האמנותי והמקצועיות של במאי הוליוודי עטור שבחים.
הינטון שימשה כמעין מצפן עבור קופולה, והקשר ביניהם הבטיח שהסרט יכבד את רוח המקור, על אף השינויים האמנותיים והדרמטיים שקופולה הוסיף.
לכמה מהשחקנים הייתה זו הופעת הבכורה, אלה מביניהם שכבר היו שחקנים, הפכו לכוכבים בזכות הסרט, ובהם מאט דילון, פטריק סווייזי, ראלף מאצ'יו, רוב לואו, אמיליו אסטבז וטום קרוז.
גם מיקי רורק ודניס קווייד עשו אודישן לתפקידים אך לא לוהקו.
פטריק סווייזי לוהק על סמך הופעתו בסרט סקייטטאון, ארצות הברית (1979).
תהליך הליהוק עצמו היה ייחודי ואינטנסיבי.
במקום אודישנים פרטיים, קופולה כינס עד שלושים שחקנים צעירים במקביל באולם סאונד גדול בלוס אנג'לס, וביקש מהם לקרוא סצנות שונות ולהחליף תפקידים.
תהליך זה, שתואר על ידי רוב לאו בזיכרונותיו, נועד לבחון את הדינמיקה בין השחקנים ולאתר כישרונות חדשים.
שחקנים רבים התמודדו על תפקידים שונים לפני שלוהקו לבסוף, כמו טום קרוז שנבחן לתפקיד סודאפופ ודארי לפני שקיבל את תפקיד סטיב, ורוב לאו שנבחן גם לתפקיד.
הינטון עצמה הציעה ללהק את מאט דילון לתפקיד דאלאס, לאחר שהתרשמה ממנו בסרט "טקס" (Tex).
השחקנים סיפרו שהאווירה הייתה תחרותית מאוד, אך גם יצרה ביניהם חברות וקירבה עוד לפני תחילת הצילומים.
הליהוק לא התבסס על רקעם החברתי-כלכלי של השחקנים עצמם.
במקום זאת, קופולה בחר שחקנים צעירים על בסיס כישרונם ויכולתם לשקף את עולמן הרגשי של הדמויות, והשתמש בשיטות בימוי יוצאות דופן כדי להטמיע בהם את ההבדלים המעמדיים.
בעוד שחלק מהשחקנים, כמו טום קרוז (סטיב ראנדל), גדלו בילדות קשה וחסרת יציבות כלכלית, המתאימה יותר לרקע של ה"גריזרס", אחרים הגיעו מרקע שונה לחלוטין.
רוב לאו (סודאפופ) ומאט דילון (דאלאס) גדלו במשפחות יציבות יחסית ממעמד הביניים, האחד באוהיו והשני בניו יורק.
גם פטריק סווייזי (דארי), שגדל ביוסטון, הגיע ממשפחה יציבה שאפשרה לו לעסוק במחול.
תומאס האוול (פוניבוי) גדל במשפחת פועלים קרובה לעולם הרודיאו, מה שהתאים במעט לאווירת ה"גריזרס".
הפער בין הרקע האישי לתפקיד דרש מקופולה לנקוט בטכניקות ייחודיות: הוא הפריד בין קבוצות השחקנים מחוץ לסט, והעניק ל"גריזרס" תנאים בסיסיים יותר, ואף שלח את חלקם לחוויות "מחקר" כדי שיוכלו להבין את חייהן של הדמויות.
בסופו של דבר, האותנטיות של הופעתם לא נבעה מהתאמה מושלמת בין הרקע האישי לבין הדמות, אלא מהיכולת של קופולה ליצור עבורם חוויה מציאותית שתעצב את דמותם על המסך.
לאחר הליהוק, קופולה המשיך לדחוף את השחקנים לחוויות שהתאימו לדמויותיהם.
הוא דרש מצוות ה"גריזרס" לגור יחד בבית ששימש לצילומים, ואף ביקש מהשחקנים שיגלמו את האחים קרטיס (פטריק סווייזי, רוב לאו וסי.
תומאס האוול) לבשל יחד כדי לחזק את הקשר ביניהם.
ראלף מאצ'יו, שגילם את ג'וני קייד, סיפר בראיונות שנאלץ לחיות במשך תקופה על תקציב של חמישה דולרים ליום כדי להבין את עוניה של דמותו.
לעומת זאת, מאט דילון סירב בתקיפות לבקשתו של קופולה לבלות לילה בכלא כדי לחוות את עולמו של דאלאס.
קופולה רצה שהמתח בין שתי הקבוצות, ה"גריזרס" וה"סושס", ירגיש אמיתי.
הוא הגיע עם רעיון של "משחק תפקידים" במהלך ההפקה:
ה"סוושס" (Socs): השחקנים שגילמו את בני העשירים (לייף גארט, דייאן ליין, דארן דלטון) קיבלו תסריטים בכריכת עור מהודרת, אוכל איכותי, ואף שוכנו במלון יוקרתי יותר.
ה"גריזרס" (Greasers): השחקנים שגילמו את בני המעמד הנמוך (כולל טום קרוז, מאט דילון, פטריק סווייזי ורוב לאו) קיבלו תסריטים בכריכת נייר פשוטה ונאלצו ללון בקומת הקרקע של המלון.
הם גם אולצו להמשיך לחיות כדמויות שלהם גם מחוץ לסט, כולל איסור לדבר עם שחקני ה"סוקס".
האווירה האותנטית של שנות ה-60 נוצרה באמצעות שילוב של אלמנטים תרבותיים, חברתיים וטכניקות בימוי.
הבמאי פרנסיס פורד קופולה שם דגש על פרטים שיחזירו את הקהל אחורה בזמן לתקופת יציאת הספר.
הסרט ממקם את עצמו במדויק באמצע שנות ה-60 על ידי אזכור סרט הקאלט "Beach Blanket Bingo" משנת 1965 המוקרן בדרייב-אין.
כמו כן, השימוש בטרמינולוגיה אותנטית של בני נוער מאוקלהומה כמו "גריזרים" (Greasers) ו"סוֹקְס" (Socs) תרם רבות לאמינות.
רפרנסים קולנועיים נוספים מהתקופה, כמו היציאה של פוניבוי מסרטו של פול ניומן, "אדי פלסון", חיברו את הסרט לעולם התרבותי של אותן שנים.
טום קרוז, שעתיד להופיע כמה סצנות מאוחר יותר, שיחק בסרט ההמשך לסרט זה, צבע הכסף, מספר שנים מאוחר יותר.
תרבות הפופ של שנות ה-60 מוצגת גם באמצעות בחירות דמויות, כמו אהבתו של טו-ביט למיקי מאוס, שהייתה רעיון של השחקן עצמו, והתסרוקות והלבוש האופייניים לתת-התרבות של ה"גריזרים".
אורכו המקורי של הסרט היה שעתיים ו-13 דקות.
אנשי אולפני האחים וורנר הרגישו שהסרט ארוך מדי וכתוצאה מכך, קופולה ערך אותו ל-91 דקות בלבד.
הצילומים התרחשו מ-29 במרץ עד 15 במאי 1982. השאיפה של קופולה לריאליזם כמעט הובילה לאסון במהלך סצנה של שריפת כנסייה, כשפועלי הסט איבדו שליטה על האש, ורק גשם שירד במקרה כיבה אותה לבסוף.
הסרט צולם במלואו באתרים אמיתיים (on-location) בעיר טלסה, אוקלהומה, ובסביבתה, מתוך מטרה לשמור על אותנטיות הרומן עליו הוא מבוסס.
בטולסה עצמה, כמה מהלוקיישנים המרכזיים שומרו ונשארו מזוהים עם הסרט.
הבית ששימש כמעונם של האחים קרטיס ממוקם ברחוב N St.
Louis 731, בעוד שסצנת הקרב המפורסמת עם המזרקה צולמה בפארק Crutchfield.
בית הספר התיכון "וויל רוג'רס" שימש לצילומי בית הספר בסרט, ואתרים אייקוניים נוספים כוללים את קולנוע הדרייב-אין "אדמירל טווין", תחנת הדלק DX ואתר המאבק הסופי והטרגי של דאלאס ברחובות טולסה.
סצנות בהן פוניבוי וג'וני נמלטים מהעיר צולמו בעיירות סמוכות באוקלהומה, כמו סקיאטוק וספרי, מה שתרם לתחושת הבריחה והניתוק של הדמויות מהעולם המוכר.
פסקול הסרט מורכב בעיקר משירים קיימים, והיא נעה בין להיטי פופ ורוקנרול של התקופה לבין בלדות נוגעות ללב.
שירים רבים בפסקול בוצעו על ידי אייקון הרוקנרול אלביס פרסלי, ובהם "Blue Moon", "Tomorrow Is a Long Time" ו-"Mystery Train".
גם שירים של אמנים מוכרים אחרים שולבו, כמו "Real Wild Child" של ג'רי לי לואיס ו-"Teen Beat" של סנדי נלסון.
בנוסף, הסרט כולל את השיר "Gloria" של ואן מוריסון ואת "Loveless Motel" של R.C.
הבלדה המפורסמת ביותר בפסקול, "Stay Gold", נכתבה על ידי סטיבי וונדר והולחנה על ידי אביו של הבמאי, קרמיין קופולה, שגם הלחין את המוזיקה המקורית של הסרט.
שיר זה הפך לסמל של הסרט ולמסר המרכזי שלו, המלווה את הדמות הראשית, פוניבוי, ברגעים משמעותיים בעלילה.
ב Rotten Tomatoes הסרט מדורג עם ציון ממוצע של 6.2/10, שם נכתב "הסדקים ממשיכים להופיע בסגנון הבימוי של קופולה, אבל נערי הכרך נותר עיבוד סוער, מוזר ומהנה לרומן הקלאסי".
רוג'ר אברט העניק לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה, תוך שהוא מצטט בעיות בחזון של קופולה, "הדמויות מתגלגלות כמו תמונות, ממוסגרות ותלויות על המסך".
מלהקות הסרט, ג'נט הירשנסון וג'יין ג'נקינס, כתבו כי התיאור הריאליסטי של הסרט של בני נוער בסיכון "יצר סוג חדש של קולנוע, שמביא מבט ריאליסטי יותר על האופן שבו צעירים משולי החברה מדברים, פועלים וחווים את העולם".
נערי הכרך היה מועמד לארבעה פרסי אמן צעיר, שמוענקים מדי שנה על ידי קרן האמן הצעיר.
סי תומאס האוול זכה בפרס "שחקן הקולנוע הצעיר הטוב ביותר בסרט עלילתי".
דיאן ליין הייתה מועמדת ל"שחקנית המשנה הצעירה הטובה ביותר בסרט קולנוע".
קופולה היה מועמד לפרס הבימוי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
ב-20 בספטמבר 2005, קופולה הוציא מחדש את הסרט ב-DVD, כולל 22 דקות של קטעים נוספים ומוזיקה חדשה, כדיסק כפול בשם The Outsiders: The Complete Novel .
קופולה הכניס מחדש כמה סצנות שנמחקו כדי להפוך את הסרט לנאמן יותר לספר.
אביו של קופולה, כרמיין קופולה, כתב קטע מוזיקלי לפסקול המקורי של הסרט שהיה רומנטי ומלודרמטי.
קופולה הבן לא אהב את התוצאה, ולא היה מוכן לומר את זה לאביו.
כשיצאה המהודרה המחודשת, אביו של קופולה כבר לא היה בחיים, מה שאיפשר לקופולה לאזן בין המוזיקה של אביו לבין מוזיקה פופולרית משנות ה-60, כמו גם מוזיקה מקורית שהולחנה לסרט על ידי מייקל זייפרט ודייב פאדרוט.
סדרת טלוויזיה המבוססת על דמויות הרומן והסרט שודרה ב-1990 ומתרחשת מיד לאחר סיומו.
הדמויות גולמו על ידי שחקנים אחרים מאלה שבסרט, והסדרה נגנזה אחרי עונה אחת.
נערי שאולין היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית ששודרה ב-Kids' WB ונוצרה על ידי כריסטי הוי.
הסדרה, המתרחשת בעולם בו קרבות אמנויות לחימה וקסם מזרחי הם דבר שבשגרה, עוקבת אחר אומי, ריימונדו, קימיקו וקליי, ארבעה לוחמי שאולין צעירים באימונים, אשר יחד עם חברם הדרקוני דוג'ו, נלחמים בכוחות הרשע של היילין, ובמיוחד בנבלים של הסדרה ג'ק ספייסר, וויה וצ'ייס יאנג.
לוחמי שאולין החליטו להשיג זאת על ידי הגנה על שן גונג וו, אוסף של חפצים עתיקים בעלי כוחות קסומים גדולים, מפני נבלים שיכלו להשתמש בהם כדי לכבוש את העולם.
פרקים אופייניים סובבים סביב שן גונג וו ספציפי והמרוץ שנוצר משני הצדדים למציאתו.
ישנם פרקים אשר מגיעים לשיאם לעיתים קרובות עם דמות אחת טובה ודמות אחת רעה המאתגרות זו את זו לדו-קרב קסום הנקרא עימות שאולין על החזקת החפץ.
הסדרה, שודרה במקור ברצועת השידור Kids' WB בערוץ The WB ב-1 בנובמבר 2003, שודרה במשך 3 עונות עם 52 פרקים עד לסיומה ב-13 במאי 2006. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוץ Cartoon Network בין השנים 2006 ל-2007. כמו כן אושר כי הסדרה תשודר בקרוב ב-MeTV Toons.
הסדרה הייתה להיט רייטינג עבור Kids' WB והוביל לרישוי של מדיה ספין-אוף, כולל מהדורות DVD, משחק קלפי אספנות ומשחק וידאו.
הסדרה זכתה בפרס אמי לשנת 2005 והייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי נוספים, פרס אנני אחד ופרס גולדן ריל אחד.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב עברי משנת 2005 עד שנת 2006.
סדרת המשך בשם "כרוניקות שיאולין", החלה את שידורה ב-26 באוגוסט 2013 בערוץ דיסני XD והחלה את שידוריה ארוכי הטווח ב-14 בספטמבר באותה שנה.
הסדרה שודרה במשך עשרים פרקים בין ה-26 באוגוסט 2013 ל-6 במרץ 2014 בערוץ דיסני XD, וששת הפרקים האחרונים לא שודרו בארצות הברית עד 1 ביולי 2015, אז שודרה הסדרה בנטפליקס.
הסדרה מספרת על הרפקאותיהם של ארבעה לוחמים צעירים המתאחדים לקרב אמיצים בעימות המכריע מול האויב בשאולין.
לכל אחד מהצעירים יש כשרון מיסטי: אומי, מאלף דרקונים משאולין, אליו גם מצטרפים חבריו המאמנים: קימיקו, נערה יפנית עשירה- האקרית, ריימונדו, כוכב הקרקס הנוצץ מברזיל וקליי, בוקר מטקסס שגם הוא אלוף קונג פו.
הצעירים מסתובבים ברחבי העולם במטרה למצוא ולהגן על "שן גונג וו" הקדוש: פריט אומנות ישן המחזיק את המפתח לחפצי אומנות אחרים בעלי כוחות.
אומי (מדובב על ידי טרה סטרונג) הוא דרקון שאולין של המים.
הוא יכול להיות אנוכי ומתפאר, אבל יש לו לב גדול והוא תמיד שמח להכיר חברים חדשים.
מאחר שגדל במנזר, הוא נאיבי לגבי העולם החיצון.
קימיקו טוהומיקו (מדובבת על ידי גריי דלייל) היא דרקונית שאולין של האש.
יש לה מזג קצר, אך יש לה פוטנציאל להיות ממוקדת ביותר ולהתעלם מהסחות דעת חיצוניות ומעצבנות.
הדבר מתבטא כאשר היא אוחזת במסרק רשת הסבך, שאמור לדרוש ריכוז רב.
ריימונדו פדרוסה (מדובב על ידי טום קני) הוא דרקון שאולין של הרוח, הגיע במקור מברזיל.
הוא עקשן ואגואיסט, אך מגונן מאוד על חבריו.
ריימונדו הוא אדם חכם ברחוב, מוצהר כמרד של החבורה, ומאוחר יותר הופך למנהיג החבורה.
קליי ביילי (מדובב על ידי ג'ף בנט) הוא בוקר ודרקון שאולין של האדמה.
גודלו הגדול והתנהגותו הנבונה מסתירים את אופיו הטוב והעדין.
לקליי יש גם אחות בשם ג'סי, שהיא פורעת חוק ומנהיגה של ה"נחשים השחורים".
דוג'ו קאנוג'ו צ'ו (מדובב על ידי ויין נייט) הוא דרקון סיני קטן ובן לוויה של לוחמי השאולין, שיכול להפוך לדרקון בגודל מלא בגובה 12 מטרים.
ג'ק ספייסר (מדובב על ידי דני קוקסי) הוא גאון וילד ממציא ששחרר את וויה מכלאה ומסייע לה בניסיונותיה לכבוש את העולם.
ג'ק עזר ללוחמי שאולין מדי פעם, אך תמיד חוזר לצד הרע.
וויה (מדובבת על ידי סוזן סילו) היא מכשפת היילין בת 1500 שנה אשר הובסה בעבר על ידי לוחמי שאולין המקוריים ונכלאה בתיבת פאזל קסומה.
בהווה, ג'ק ספייסר משחרר את וויה, אך בתחילה חסרה לה צורה פיזית לפני שהיא משתמשת בכמה שן גונג וו כדי להשיב לעצמה את גופה.
צ'ייס יאנג (מדובב על ידי ג'ייסון מרסדן) הוא חבר בהיילין שיכול להפוך להומנואיד זוחל ומפקד על צבא של חתולי-אדם.
הוא היה מושחת בעבר כאשר חניבעל רוי בין שכנע אותו לשתות את מרק לאו מאנג לונג בתמורה לנעורי נצח.
מאסטר פונג (凤, מדובב על ידי רנה אוברג'ונואה בעונה 1 ומוריס לה-מארשה בעונות 2-3) הוא המנטור של לוחמי שאולין.
מאסטר מונק גואן (關, מדובב על ידי ג'ף בנט) הוא מאסטר טאי צ'י אגדי אשר אוחז בחנית של גואן ומאמן את לוחמי שיאלין בקרב.
גרנדמאסטר דאשי (大師, מדובב על ידי טום קני) הוא נזיר שאולין עתיק שכלא את וויה בקופסת פאזל 1,500 שנה קודם לכן.
צ'נג יין (成荫, מדובב על ידי סקוט מנוויל) הוא דרקון השאולין המקורי של המים, שעזר להביס את וויה 1,500 שנה קודם לכן.
שיאנג קוון (香泉, מדובבת על ידי קים מאי גסט) היא דרקונית השאולין המקורי של האש, שעזרה להביס את וויה 1,500 שנה קודם לכן.
צ'ין פו (秦福, מדובב על ידי ג'ון סטפנסון) הוא דרקון השאולין המקורי של הרוח, שעזר להביס את וויה 1,500 שנה קודם לכן.
ג'נג לי קאי (郑李凯, מדובב על ידי מייקל גוף) הוא דרקון השאולין המקורי של כדור הארץ, שעזר להביס את וויה 1,500 שנה קודם לכן.
חניבעל רוי בין (מדובב על ידי טום קני) הוא שד בצורת שעועית עם מבטא דרומי שמבלה את זמנו בזימות רשע ושליטה עולמית.
מדי פעם הוא לובש שריון רובוטי כדי להיראות מאיים יותר.
ג'רמיין (מדובב על ידי לי תומפסון יאנג) הוא ילד מניו יורק שמתיידד עם אומי ובהמשך הופך לנזיר שאולין.
צ'אקי צ'ו (מדובב על ידי מוריס לה-מרשה) הוא דרקון נוכל וחבר ותיק שהפך לאויב של דוג'ו קאנוג'ו צ'ו.
קטנאפה (מדובבת על ידי ג'ניפר הייל) היא גנבת בנושא חתולים ובעלת ברית של ההיילין.
לה פנטומימאי הוא פנטומימאי צרפתי שיכול ליצור מבנים בלתי נראים באמצעות פנטומימה.
טובימורה (מדובב על ידי מוריס לה-מארשה) הוא נינג'ה גדול שמנסה לאחזר את חרב הסערה כדי להצטרף להיילין.
קיקלופ (מדובב על ידי ג'ף בנט) הוא קיקלופ אשר נשכר על ידי וויה וג'ק ספייסר על מנת לגנוב את שן גונג וו.
ולאד (מדובב על ידי טום קני) הוא מוכר רוסי ובעל ברית של ההיילין.
פנדאבאבה (מדובב על ידי קווין מייקל ריצ'רדסון) הוא בוס פשע מתחיל מהונג קונג .
ג'יג'י (מדובב על ידי ג'ף בנט) היא פרח חי שיכול להפוך אחרים לצמחים.
זיקית-בוט היא יצירת הרובוט הגדולה ביותר של ג'ק ספייסר.
רקשה (מדובב על ידי מוריס לה-מארשה) הוא איש שלג חי שנוצר לאחר שהאח-בוט של ג'ק ספייסר השליך את לבו של ג'ונג לתהום מושלגת.
דייריס (מדובבת על ידי גריי דלייסל) היא בת ים שלובשת צורה מפלצתית מחוץ למים.
דרקון הספיר הוא שן גונג וו דמוי דרקון שיכול להפוך אחרים למשרתים צייתנים מספיר.
לאחר הופעתו הראשונה ב"ליל דרקון הספיר", הוא חוזר ב"עוקב חלומות", שם חניבעל רוי בין מחדיר לו את צל הפחד ושולח אותו לתקוף את ריימונדו בחלומותיו.
את גרסת הדיבוב העברי ביימה אפי בן ישראל והפיקה ענבר שטגר עזרא
אורית מזור טוויג - אומי [2005]
דניאל זילברשטיין - אומי [2006]
מאי יעקובסון - קימיקו טוהומיקו
זיו מאיר - ריימונדו פדרוסה
צביקה פורמן - קליי בייליי
עמי מנדלמן - דוג'ו קאנוג'ו צ'ו
יואב בר-לב - מאסטר פונג
אלי לולאי - ג'ק ספייסר
רונה בקרמן - דמויות שונות
הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל (בנפאלית: संघीय लोकतान्त्रिक गणतन्त्र नेपाल, בליטון: Saṅghīya Lokatāntrika Gaṇatantra Nepāla) ובקיצור נֶפָּל (בנפאלית: नेपाल, בליטון: Nepāla, ) היא מדינה הררית בדרום אסיה, ללא מוצא לים, הגובלת ברפובליקה העממית של סין מצפון ובהודו ממערב, ממזרח ודרום.
חלק ניכר משטחה מורכב מרכס הרי ההימלאיה, כולל המקום הגבוה בעולם, הר האוורסט.
כ-19 אחוז משטחה של נפאל מוכרזים כשמורות טבע וחי.
בעמק קטמנדו קיימת התיישבות חקלאית משמעותית לפחות החל מהמאות הראשונות לפני הספירה, ושלטון מלוכני ריכוזי החל מהמאה החמישית לספירה.
עם זאת, לאורך מרבית ההיסטוריה לא היה שטח מדינת נפאל המודרנית נתון תחת שלטון אחד, והשם נפאל התייחס לאזור עמק קטמנדו בלבד.
נפאל אוחדה במחצית השנייה של המאה ה־18, כאשר פריטוי נאראיאן שאה, השליט של נסיכות גורקה הקטנה, כבש שטחים רבים ויצר מדינה המורכבת מכמה מדינות עצמאיות.
יורשיו לא הצליחו לשמור על שלטון מרכזי חזק, מה שהוביל לתקופה של מהומות פנימיות.
בשיאן התרחשה מלחמה בין נפאל לבין בריטניה, שהסתיימה בהסכם שהעניק לבריטניה מספר נפות נפאליות.
עם זאת, הבטיח ההסכם את עצמאותה של נפאל, והיא מעולם לא הייתה נתונה תחת שלטון קולוניאלי.
היציבות חזרה לאחר 1846, כאשר משפחת ראנה תפסה את השלטון בהפיכה אלימה, וביצרה את מעמדה על ידי ראשי ממשלה תורשתיים שהשאירו את המלוכה במעמד סמלי בלבד.
שלטונם נמשך עד 1951, אז חזר השלטון לבית המלוכה בהפיכה הנחשבת לייסודה של נפאל המודרנית.
תחת שלטון זה נעשו ניסיונות לשילוב משטר מלוכני עם דמוקרטי ולקדם תהליכי מודרניזציה במדינה.
ב-1 ביוני 2001, הנסיך יורש העצר דיפנדרה פתח בטבח בארמון המלכותי, ככל הנראה בתגובה לסירובה של אימו, אייסוואריה, מלכת נפאל, לקבל את בחירתו בכלה.
הוא ירה והרג את הוריו, המלך בירנדרה והמלכה אישוואריה, כמו גם כמה מאחיו ודודיו, לפני שירה בעצמו.
ב-4 ביוני הוכרז דודו גיינדרה, אחיו של בירנדרה, כמלך נפאל.
מאז 1996 התקיים מאבק מזוין במדינה בין כוחות הממשלה לבין המורדים המאואיסטים בצפון מערב המדינה.
מלחמת אזרחים זו גבתה יותר מ-12,000 הרוגים.
בנובמבר 2006 נחתם הסכם שלום בין הצדדים, שבו התחייבו המורדים להעביר את נשקם וצבאם לפיקוחו של האו"ם ולהצטרף לפרלמנט ולממשלה.
בתחילת שנת 2005 פיטר המלך את הממשלה, הכריז על משטר חירום ותפס צבאית את השלטון במדינה.
תחת השלטון הצבאי הקצין המלך את מאבקו במורדים.
בעקבות לחץ בין-לאומי, והפגנות במדינה, ביטל המלך את משטר החירום.
בהסכמת המפלגה השלטת הוקמה ועדה לבדיקת האירועים והמהומות שפרצו לאחר תפיסת השלטון על ידי המלך.
אזרחים רבים רואים בגיינדרה אחראי לטבח המלכותי ביוני 2001. בנו פאראש, יורש העצר גם הוא דמות שנויה במחלוקת, ואף נחשד מספר פעמים ברצח, אבל מעולם לא נחקר.
נפאלים רבים לא רצו לראות את גיינדרה או בנו על כס המלוכה, ולכן צברה תנועת המחאה הרפובליקנית המובלת על ידי סטודנטים פופולריות רבה.
ב-28 במאי 2008 ביטלה האספה הלאומית המיוחדת של נפאל את שלטון המלוכה.
כתוצאה מרעידת האדמה והרעידות שנלוו לה נהרגו מעל ל-8,000 אנשים במדינה, נפצעו עשרות אלפים, ונגרם נזק מוערך של כ-3.5 מיליארד דולר.
בשיטפונות שהתרחשו בשנת 2024 נהרגו כ-300 אזרחים.
בספטמבר 2025 פרצו הפגנות אלימות בבירת נפאל, קטמנדו, לאחר שהממשלה הודיעה על חסימת הגישה לרשתות החברתיות פייסבוק, X (טוויטר לשעבר) ויוטיוב, לצד טענות לשחיתות שלטונית.
אלפי מפגינים, רובם צעירים בני דור ה־Z, הקיפו את בניין הפרלמנט והתעמתו עם כוחות המשטרה.
השוטרים השתמשו בגז מדמיע ובזרנוקי מים, ולאחר מכן פתחו בירי חי לעבר המוחים.
בעקבות הלחץ הציבורי הודיע ראש הממשלה קאדגה פרסאד אולי על התפטרותו, ויחד עימו התפטרו גם שלושה שרים נוספים, בהם שר הפנים.
המחאות זכו להד ציבורי רחב ונתפסו כנקודת שיא במתח בין צעדי הפיקוח של הממשלה על המרחב הדיגיטלי לבין דרישת הציבור לחופש ביטוי ושקיפות שלטונית.
ב-1990 הוקמה מונרכיה חוקתית לאחר שנערך משאל עם.
המלך בירנדרה, היה אהוד על האזרחים, אך מאבקים בין מפלגות פוליטיות ובעיות חברתיות רבות הובילו למרד מאואיסטי, שנמצא בהסלמה מאז 1996. לאחר הטבח בארמון המלכותי, ניסה המלך האחרון לקבל יותר שליטה על הממשלה, לטענתו על מנת להילחם במרד ובבעיות אחרות.
על פי חוקת נפאל מ-2015 צורת הממשל של נפאל היא משטר פרלמנטרי רב-מפלגתי, תחרותי, רפובליקני, דמוקרטי, פדרלי המבוסס על פלורליזם.
דגלה של המדינה הוא הדגל היחיד בעולם שאיננו מרובע.
בית המחוקקים הפדרלי של נפאל מורכב משני בתים:
בית הנבחרים: קדנציה של חברי בית הנבחרים היא חמש שנים.
בית הנבחרים מורכב 275 חברים כאשר 165 נבחרים בשיטת בחירות ישירות (לפי מחוז) ו-110 בשיטת בחירות יחסיות (לפי רשימה).
האספה הלאומית: כהונה של חברי האספה הלאומית היא שש שנים.
שלושת הנוספים, מהם לפחות אישה אחת, נבחרים על ידי הנשיא על פי המלצת הממשלה של נפאל.
נפאל היא בין המדינות העניות והפחות מפותחות בעולם.
כמעט מחצית מהאוכלוסייה חיה מתחת לקו העוני.
חקלאות היא הבסיס של הכלכלה, ומספקת פרנסה למעלה מ-80% מהאוכלוסייה, ומספקת 41% מהתל"ג.
תוצאי התעשייה כוללים בעיקר עיבוד של תוצרי חקלאות, בעיקר: יוטה, קני סוכר, טבק ותבואה.
ייצור של טקסטיל ושטיחים התרחב והיווה כ-80% מההכנסות מייצוא בשלוש השנים האחרונות.
קצב גידול הייצור החקלאי הוא כ-5% לשנה, לעומת קצב גידול האוכלוסייה שהוא 2.3% לשנה.
15% מההכנסה במדינה מגיעה מתיירות, ו-6% מהכנסות של חיילי גורקה שכירים בצבאות הממלכה המאוחדת, הודו ומספר מלכויות קטנות.
מאז מאי 1991 מנסה ממשלת נפאל לקדם רפורמות כלכליות, במיוחד כאלה שיקדמו סחר ומשקיעי חוץ, למשל בהקלה על דרישות הרישוי והרישום של עסקים במטרה להקל על הליכי ההשקעה.
הממשלה גם קיצצה בהוצאותיה על ידי צמצום סובסידיות, הפרטה של חברות תעשייה ממשלתיות ופיטורים בשירות המדינה.
היציבות הפוליטית במדינה התערערה (חמש ממשלות שונות), וחוסר היציבות מקשה להשיג קונצנזוס שדרוש לביצוע רפורמות כלכליות חשובות.
נפאל מעוניינת להאיץ צמיחה כלכלית על ידי ניצול פוטנציאל התיירות שלה מחד, ויצירת חשמל הידרואלקטרי מאידך – שני תחומים שזכו בהשקעות זרות.
הסיכוי להשקעות או סחר חוץ משמעותיים במגזרים אחרים הוא נמוך בגלל קוטנה של הכלכלה, הפיגור הטכנולוגי, הריחוק הגאוגרפי והחשיפה לאסונות טבע.
הקהילה הבין-לאומית מממנת יותר מ-60% מתקציב הפיתוח של נפאל ויותר מ-28% מסך ההוצאה התקציבית במדינה, והיא תמשיך כנראה להוות מרכיב צמיחה משמעותי.
צבא נפאל הוא צבא קטן של 95,000 איש, צבא נפאל מורכב בעיקר מכוח חיל רגלים קרקעי המתמחה בלוחמה בשלג, וביחד עם הצבא ההודי אחראי על הגנה של נפאל מפני פולש זר.
הנשיא הוא המפקד העליון של צבא נפאל; ניהולו השוטף מטופל על ידי משרד ההגנה.
ההוצאה הצבאית לשנת 2018 הייתה 398.5 מיליון דולר, כ-1.4% מהתוצר המקומי הגולמי.
נפאל היא ארץ הכלואה יבשתית בין שתי ארצות הענק סין והודו, כשהריה הגבוהים משמשים כמעין חיץ פיזי ביניהן.
שטח המדינה הוא הררי, אך עם גיוון פיזי רב.
ישנם שלושה אזורים פיזיוגרפיים: טראי (שפלה) שטוח בדרום, הרים נמוכים וגבעות במרכז, והרי ההימלאיה הגבוהים ברצועה הצפונית.
על ההרים הידועים נמנים הר האוורסט, בן 8,848 המטרים, וכן פסגות נוספות מעל 8,000 מטרים, כמה מהן נמצאות ברכס האנאפורנה.
מבין 14 הפסגות הגבוהות בעולם, שמונה נמצאות בשטחה של נפאל.
מסיבה זו הפכה נפאל ליעד תיירותי מבוקש.
בנפאל חמישה אזורי אקלים, המתחלקים לפי גובה, החל מאזור סובטרופי בדרום, ועד לקיץ קריר וחורף קשה בצפון.
גשמי המונסון מכים בדרך כלל בנפאל בחודשים יוני עד ספטמבר, ומספקים 60 עד 80 אחוז מכמות המשקעים השנתית: 2,500 מ"מ במזרח המדינה, 1,420 באזור קטמנדו ו-1,000 במערב המדינה.
במרכז המדינה נמצא עמק קטמנדו, אחד האזורים הפוריים הגדולים בהימלאיה.
זהו האזור המפותח ביותר בנפאל וליבה התרבותי והשלטוני.
בגלל האופי ההררי של חלק גדול מהשטח, והיערות הצפופים בחלקו האחר, רק כ-20% משטח המדינה מעובדים חקלאית, ובנוסף לכך ישנה בעיה חמורה של כריתת יערות.
אוכלוסיית נפאל מורכבת מקבוצות אתניות מגוונות, שאף אחת מהן אינה רוב.
חלק גדול מהאוכלוסייה מהווים עמים ממוצא הודי, חלק גדול אחר ממוצא טיבטי-בורמזי, ובנוסף מתקיים מגוון גדול של תרבויות מקומיות.
מבחינת החלוקה הדתית, רוב האוכלוסייה היא הינדית – למעלה מ-80%.
השאר משתייכים לאחת מני דתות מקומיות רבות.
בנפאל מקובל לשלב מנהגים בודהיסטיים ומנהגים הינדואיסטיים, כך שרבים מקיימים שילוב מנהגים של שתי הדתות.
כ-5% מהאוכלוסייה מרוכזים בעמק קטמנדו, שבו נמצא הריכוז הגדול ביותר של התיישבות עירונית ומוקד השלטון.
תושביו המקוריים של אזור זה הם הנווארים.
הקבוצה השלטת באזור הם ממוצא הודו-ארי (דוברי נפאלית), המאכלסים גם את מרבית אזור הטראי.
האזורים ההרריים וחלק מאזורי הגבעות מאוכלסים על ידי קבוצות נוספות.
חלקן, כמו בני הגורונג והשרפה, הגיעו בגלי הגירה מטיבט במהלך מאות השנים האחרונות.
מקורן העתיק של קבוצות אחרות בבורמה ובסין.
בנפאל גם אוכלוסיית מהגרים טיבטים שהתיישבו בה אחרי הכיבוש הסיני החל משנות החמישים.
הלשונות הרבות המדוברות בנפאל מתחלקות לשפות הודו-אירופיות (ביניהם שפת המדינה, הנפאלית), לשונות שמקורן טיבטי (כמו שפת השרפה), לשונות מונגוליות ושפות מקומיות אחרות.
נֶפּ אוֹ'הָאוּאָר (Knap o'Howar) הוא אתר ארכאולוגי בפאפא וסטריי שבקבוצת איי אורקני, המייצג משק מהתקופה הנאוליתית.