tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמן מה לאחר רסלמניה 33, החלו שמועות על חזרה אפשרית של הקברן.
שמועות אלה כללו בין השאר קרבות מול ג'ון סינה או רומן ריינס ברסלמניה 34 ואף הייתה שמועה על השתתפותו ברויאל ראמבל.
ההופעה הטלוויזיונית הטרייה של הקברן מאז הפסדו ברסלמניה לרומן ריינס, הייתה נאום שנאם במהלך יום השנה ה-25 לכבוד התוכנית Raw ב-22 בינואר 2018.
כשבוע לפני פאסטליין, ג'ון סינה אמר בנאום לקהל שהיה רוצה לאתגר את הקברן לקרב ברסלמניה.
זמן לא רב לאחר רסלמניה, לקברן נקבע קרב ארון קבורה מול רוסב באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, בו הקברן ניצח.
ב-6 באוקטובר 2018 הקברן התחרה נגד טריפל H באירוע סופר שואו-דאון.
באירוע זה, לאחר התערבויות מצד קיין ושון מייקלס לטובת הקברן וטריפל H, בהתאמה, הקברן נוצח בידי טריפל H.
לפני שיצאו מהאולם, הקברן וקיין תקפו את טריפל H ושון מייקלס.
מהלך זה חיזק את השמועה על קרב זוגות שתוכנן לאירוע היהלום שבכתר בין DX לבין האחים להרס.
בתוכנית Raw שלאחר מכן, טריפל H ושון מייקלס אתגרו את הקברן וקיין רשמית לקרב באירוע היהלום שבכתר, קרב שבסופו האחים להרס הפסידו.
לראשונה מזה 18 שנים, הקברן נעדר מרסלמניה.
ב-8 באפריל 2019, בפרק של Raw לאחר רסלמניה, הקברן חזר ותקף את אליאס.
ב-13 במאי 2019, נקבע לקברן קרב מול גולדברג לאירוע הסופר שואודאון אשר נערך בערב הסעודית.
קרב זה היה הראשון שהשניים התחרו זה מול זה.
באירוע זה, שנערך ב-7 ביוני, הקברן גבר על גולדברג.
ב-24 ביוני 2019 בפרק של Raw, הקברן הופיע באמצע קרב של רומן ריינס נגד שיין מקמהן ודרו מקינטייר ותקף את שניהם.
מאוחר יותר נקבע שהקברן ורומן ריינס ילחמו בשיין מקמהן ודרו מקינטייר באירוע חוקי אקסטרים בקרב ללא חוקים, קרב שבו יצאו הקברן ורומן ריינס עם ידם על העליונה.
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-27 בפברואר, הקברן חזר במהלך קרב גונטלט, כשהוא נכנס אחרון והדיח את AJ סטיילס אחרי שחבריו לקבוצת ה-O.C.
לאחר מכן, באירוע תא ההדחות, שנערך ב-8 במרץ, הקברן תקף את ה-O.C.
ועזר לאליסטר בלאק בקרב מול AJ סטיילס, הפסד שדרבן את סטיילס לאתגר את הקברן לקרב ברסלמניה 36. בלילה הראשון של אירוע זה, שהוקלט ב-25 וב-26 במרץ (ושודר ב-4 באפריל), הקברן גבר על סטיילס במהלך קרב "בית קברות".
במהלך הסרט הדוקומנטרי שנעשה על הקברן בשנת 2020 הודיע הקברן על פרישה מה-WWE בטענה ש"אני יכול לתרום יותר מחוץ לזירה מאשר בתוך הזירה".
לאחר פרישה זו ציוצים רבים במהלך כל העולם הופיעו ברשתות החברתיות עם האשטאג "תודה לך טייקר" #ThankYouTaker.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-22 נובמבר 2020, התקיים טקס פרישה לקברן, שכלל נאום קצר ומרגש של וינס מקמהן, יו"ר ומנכ"ל ה-WWE, ונאום פרידה מרגש של הקברן עצמו בו אמר "כעת הגיע זמנו של הקברן לנוח על משכבו בשלום".
במהלך הטקס צלצל פעמון הזירה 10 פעמים, מחווה טקסית מסורתית שנהוג לערוך למתאבק שמת, מחוות פרידה לדמותו של הקברן.
הוא הופיע תחת גימיק Badass האמריקאי שלו, התעמת עם LA Knight ולכאורה נתן את אישורו ל-Bray Wyatt.
ב-10 באוקטובר 2023, האנדרטייקר הופיע לראשונה ב-WWE NXT chokesslamming Bron Breakker.
ב-5 באפריל 2024, הקברן הכניס את מוחמד עלי להיכל התהילה של WWE של 2024. ב-7 באפריל 2024, הקברן הופיע לזמן קצר במהלך האירוע המרכזי של לילה 2 של רסלמניה XL בין רומן ריינס וקודי רודס, שם עזר לקודי רודס וחנק את הרוק.
טומבסטון פיילדרייבר - (Tombstone Piledriver) - הקברן מרים את יריבו בצורה הפוכה.
כך שראשו בין רגליו של הקברן ואז הוא מטיח את היריב בחוזקה על ברכיו וגורם לפגיעה חזקה בראש היריב.
לעיתים המהלך מסתיים בהפיכת היריב על גבו וריתוקו כשידי היריב על חזהו כמו גופה.
לאסט רייד (פאוור-בומב) (Last Ride Power Bomb) - הקברן מכניס את ראשו של היריב בין רגליו, מרים אותו בתנועת סיבוב ואז מיישר אותו באוויר, מה שגורם להגבהת היריב ומטיח אותו בחוזקה על הרצפה.
Chokeslam (הטחת חניקה) - הקברן חונק את יריבו בידו בעמידה, מרים אותו ומטיח אותו בחוזקה על הרצפה.
במקרים נדירות בוצע על שני יריבים בו זמנית.
בעבר לווה בקריאה "rest in peace".
Hell's Gate - מהלך הכנעה, לרוב הקברן מבצע אותו על מתאבקים שקשה להניפם.
הוא נשכב על הגב ומושך אליו את היריב, נועל את ידיו ומבצע בו חניקה, כאשר הוא מצמיד את גרונו של היריב אל שוקו הקדמית.
Oldschool (אולדסקול) - הקברן מסובב את זרועו השמאלית של היריב עם ידו השמאלית, ואז עולה אל החבלים, צועד על החבל השלישי עד אמצעו בערך ומזנק עליו תוך מכת גרזן.
Flying Clothesline - הקברן נעזר בחבלים כדי ליצור תנופה ואז קופץ עם כל גופו וזרועו המתוחה ופוגע ביריבו.
Snake Eyes - תפיסת המתאבק וזריקתו עם הראש קדימה על הפינה, המובילה בדרך-כלל ל-Big Boot.
Big boot - בעיטה גבוהה לפרצוף היריב.
Guillotine Leg Drop - הקברן משכיב את היריב בקצה הזירה, כאשר ראשו וגרונו בולט החוצה.
לאחר מכן, הוא הולך על שפת הזירה וקופץ על צווארו עם רגלו הימנית.
Triangle Choke (חניקת המשולש) - הקברן חונק את יריבו באמצעות רגליו בעודו שוכב על הרצפה.
חניקת דרקון (ידוע גם בשם Takin Care of Business) - הקברן מכופף את ראש היריב לאחור, תופף וחנוק אחורה.
Running DDT (די.די.טי) - הקברן נעזר בחבלים כדי ליצור תנופה, רץ לעבר היריב, אוחז בראשו ונופל לאחור.
מבוצע לרוב על מתאבקים כבדים במיוחד.
Hangman (התליין) - הקברן עומד מעבר לחבלים לוקח את ראשו של היריב ונופל מחוץ לזירה.
Suicide Dive (צלילת ההתאבדות) - כאשר יריבו של הקברן עומד מחוץ לזירה, הקברן לוקח תנופה גדולה בעזרת החבלים וקופץ מעל לחבל העליון אל מחוץ לזירה.
מהלך זה ידוע בביצועו על המתאבק שון מייקלס ברסלמניה 25.
Sidewalk Slam (טריקת מדרכה) - הקברן מרים את יריבו ולאחר מכן מטיח אותו בחוזקה על הרצפה.
לוק וינקי מספורטס אילוסטרייטד בחר באנדרטייקר למתאבק החמישי הגדול ביותר בכל הזמנים.
המתאבק ביג שואו ציין את אנדרטייקר כמתאבק המקצועני הגדול ביותר בכל הזמנים.
יו"ר ה-WWE וינס מקמהן והמתאבק מארק הנרי ציינו אותו כמתאבק האהוב עליהם (ה"פייבוריט").
ג'ים רוס, מנהל ופרשן בכיר ב-WWE וחבר בהיכל התהילה של ה-WWE אמר: .
בנובמבר 2015 כתב עיתונאי הדיילי טלגרף טום פורדי שהאנדרטייקר הוא "הספורטאי הגדול ביותר בעולם."
בשנת 2020 פרש האנדרטייקר מהאבקות אחרי 30 שנה ב-WWE.
בעקבות הפרישה ה-WWE הוציאו תוכנית דוקומנטרית בת 5 פרקים על הקריירה של האנדרטייקר.
התוכנית צולמה בין השנים 2017–2020 אך מסקרת את כל קריירת ההאבקות של הקברן.
בשנת 2022 נכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
יריבות השנה (1991) - נגד האולטימייט ווריור
קרב השנה (1998) - נגד מנקיינד בקרב "גיהנום בכלוב" בטורניר מלך הזירה 1998
קרב השנה (2009) - נגד שון מייקלס ברסלמניה 25
קרב השנה (2010) - נגד שון מייקלס ברסלמניה 26
PWI דירג אותו במקום ה-2 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2002
האליפות העולם המאוחדת במשקל כבד של USWA (פעם אחת)
האליפות במשקל כבד של טקסס של WCWA (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWE (3 פעמים)
אליפות הארדקור של ה-WWF (פעם אחת)
אליפות הזוגות של ה-WWF (6 פעמים) - עם קיין (2), עם ביג שואו (2), עם סטיב אוסטין (1) ועם דוויין "הרוק" ג'ונסון (1)
אליפות הזוגות של ה-WCW (פעם אחת) - עם קיין (1)
זוכה קרב הרויאל ראמבל (2007)
פרס "סלאמי" על התרגיל הטובה ביותר ב-WWF (1996) - זרק את המתאבק "דיזל" לתוך "תהום"
פרס "סלאמי" על הקעקוע הטוב ביותר (1997)
פרס "סלאמי" על נעימת הכניסה הטובה ביותר (1997)
פרס "סלאמי" לכוכב הגבוה ביותר (1997)
פרס "סלאמי" על קרב השנה (2009) - נגד שון מייקלס ברסלמניה 25
פרס "סלאמי" על הרגע הטוב של השנה (2010) - נגד שון מייקלס ברסלמניה 26
פרס "סלאמי" על הרגע ה-OMG של השנה (2011) - כשביצע את תרגיל הסיום שלו (טומבסטון) על טריפל H ברסלמניה 27
פרס "סלאמי" על קרב השנה (2012) - נגד טריפל H בקרב "גיהנום בכלוב" ברסלמניה 28
פרס "סלאמי" על קרב השנה (2020) - נגד AJ סטיילס בקרב בית קברות ברסלמניה 36
אלוף העולם במשקל כבד המבוגר ביותר (גיל 44)
קרב 5 כוכבים (1997) - נגד שון מייקלס בקרב "גיהנום בכלוב" באירוע Badd Blood
יריבות השנה (2007) - נגד בטיסטה
המתאבק השנוא ביותר על ידי האוהדים (2001)
היריבות הגרועה של השנה (1993) - נגד גונזלס הענק
הקרב הגרוע של השנה (2001) - עם קיין נגד "קרוניק" באירוע בלתי נסלח 2001
היכל התהילה של WON לשנת 2004
לאנדרטייקר 25 ניצחונות לעומת שני הפסדים ברסלמניה וזהו מאזן הניצחונות הטוב בהיסטוריית האירוע.
אנדרטייקר פספס את רסלמניה 10 בגלל פציעה.
ב-6 באפריל 2014 נשבר רצף 21 הניצחונות של אנדרטייקר על ידי ברוק לסנר.
מתאבק רסלמניה שנה מאזן הערות ג'ימי "סופרפליי" סנוקה רסלמניה 7 1991 0–1 ג'ייק "הנחש" רוברטס רסלמניה 8 1992 0–2 גונזלס הענק רסלמניה 9 1993 0–3 ניצחון בפסילה.
בטיסטה רסלמניה 23 2007 0–15 קרב על אליפות העולם במשקל כבד.
אדג' רסלמניה 24 2008 0–16 קרב על אליפות העולם במשקל כבד.
שון מייקלס רסלמניה 25 2009 0–17 קרב אגדה נגד אגדה.
שון מייקלס רסלמניה 26 2010 0–18 קרב רצף נגד קריירה.
טריפל H רסלמניה 28 2012 0–20 קרב גיהנום בכלוב, שבו שון מייקלס שימש כשופט המיוחד.
בריי וויאט רסלמניה 31 2015 1–22 שיין מקמהן רסלמניה 32 2016 1–23 קרב גיהנום בכלוב על קריירת "רסלמניה" של אנדרטייקר והשליטה של שיין מקמהן ב-Raw.
לאחר ההפסד, אנדרטייקר הניח את החליפה והכובע שלו בזירה.
מארק ויין קלארק היה איש צבא אמריקני שפיקד על מערכות במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
קלארק נולד במדינת ניו יורק לאב נוצרי אפיסקופלי ולאם יהודייה (משפחתה היגרה מרומניה) אך בילה את ילדותו ונעוריו באילינוי.
ב-1917 סיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בווסט פוינט, ושירת בדרגת קפטן (מקביל לסרן בצה"ל) בגדוד חיל רגלים בצרפת במלחמת העולם הראשונה.
בין מלחמות העולם שירת בגדוד מילואים בנברסקה.
ב-1935 למד בבית הספר של צבא ארצות הברית לפיקוד ומטה, וב-1937 סיים את לימודיו באקדמיה למלחמה של צבא ארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה סגנו של הגנרל דווייט אייזנהאואר בפיקוד על מבצע לפיד, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה.
בתיווכו של הדיפלומט רוברט מרפי נחת קלארק בשטח המיועד לפלישה, בנמל שרשל באלג'יריה, מסיפונה של צוללת, שבועות לפני הפלישה, ב-21 באוקטובר 1942, על מנת לנהל מגעים עם אנשי צרפת של וישי ששלטו בשטח, על מנת להקל על הכוח הפולש.
קלארק היה הקצין הצעיר ביותר שקיבל דרגת לייטננט ג'נרל בשנת 1943, ועם קבלת הדרגה קיבל את הפיקוד על הארמייה החמישית של ארצות הברית, זמן קצר לפני תחילת הלחימה בחזית האיטלקית, בספטמבר 1943. הארמייה נחתה בסאלרנו במבצע אוואלאנש, והתקדמה באיטיות צפונה, אל מול התנגדות גרמנית כבדה, כשלצידה כוחות בריטים, קנדים ואחרים.
בדצמבר 1944 מונה קלארק למפקד קבוצת הארמיות ה-15, שכללה כוחות בריטים ואמריקנים, ולמעשה היה למפקד כל כוחות בעלות הברית בחזית איטליה.
תחת פיקודו התקדמה הארמייה צפונה, אל מול התנגדות גרמנית עיקשת, שעליה פיקד גנרלפלדמרשל אלברט קסלרינג.
יש המטילים את האחריות לאיטיות הלחימה על קלארק, וטוענים כי החלטות שגויות שקיבל לא איפשרו לו לכתר ולהכניע כוחות גרמניים משמעותיים, וכי בשל כך התארכה הלחימה בשנה נוספת.
קלארק, כמפקד צבא בעלות הברית באיטליה, אישר את התוכנית שחיילי חיל המשלוח המרוקאי, שהיה תחת שליטה של הצבא הצרפתי, יפרצו את קו ההגנה הגרמני באזור לאציו, ובתום הכיבוש הנשים האיטלקיות יעמדו לרשותם במשך שלוש יממות תמימות, מה שהוביל למעשה האונס ההמוני הידוע כאונס בלאציו (1944).
עם סיום המלחמה מונה קלארק למושלה הצבאי של אוסטריה ולאחר זמן מה, עם שובו לארצות הברית, למפקד הארמייה השישית של ארצות הברית.
במלחמת קוריאה קיבל על עצמו קלארק את הפיקוד על כוחות האומות המאוחדות ב-12 במאי 1952, והחליף בכך את הגנרל מת'יו רידג'וויי.
בתקופה זו הייתה המלחמה בקוריאה במצב של קיפאון, והתאפיינה יותר בהפצצות מן האוויר, ובניסיונות של כוחות קוריאה הצפונית והסינים לשבור את החזית הקפואה, על מנת להשיג עוד שטח ויתרונות במהלך המשא ומתן.
היה זה קלארק אשר חתם על הסכם שביתת האש עם קוריאה הצפונית ב-1953.
לאחר שפרש מן הצבא, שימש קלארק בין 1954 ל-1955 כמנהל האקדמיה הצבאית "המצודה" (The Citadel) בדרום קרוליינה.
ב-1950 וב-1954 פרסם כרכי זכרונות האחד קרוי "סיכון מחושב" והשני "מהדנובה עד היאלו".
קלארק מת בשנת 1984. הוא טמון באקדמיה הצבאית "המצודה", אותה ניהל.
שמו הונצח בקריאת הכביש מהיר I526 בדרום קרוליינה על שמו.
נכדותיו הן השחקניות דורן קלארק ולואיז קר קלארק .
מארק אליוט צוקרברג הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי, ממייסדי הרשת החברתית הפופולרית "פייסבוק".
הוא מכהן גם כנשיא וכמנכ"ל חברת מטא.
באוגוסט 2025 הוערך הונו בכ-253 מיליארד דולר.
צוקרברג נולד בווייט פליינס, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית-רפורמית.
אביו, אדוארד צוקרברג, הוא רופא שיניים ואמו קארן (לבית קמפנר) היא פסיכיאטרית.
לו שלוש אחיות: רנדי, דונה ואריאל, עימן גדל בעיר וייט פליינס שבמחוז וסטצ'סטר, צפונית לעיר ניו יורק.
בשנות התיכון האחרונות עבר לפנימיית פיליפ אקסטר במדינת ניו המפשייר.
במהלך לימודיו בתיכון קיבל הצעות עבודה בשכר גבוה מהחברות מיקרוסופט ו-AOL, אך העדיף להישאר בבית ספר.
צוקרברג למד תכנות מחשב בעודו צעיר.
בערך בגיל אחת עשרה הוא יצר את "ZuckNet", תוכנה שאפשרה למחשבים בבית המשפחה ובמרפאת השיניים של אביו לתקשר זה עם זה.
במהלך שנות התיכון של צוקרברג, הוא עבד לבניית נגן מוזיקה בשם Synapse Media Player.
המכשיר השתמש בלמידת מכונה כדי ללמוד את הרגלי ההאזנה של המשתמש, פורסם ב-Slashdot וקיבל דירוג של 3 מתוך 5 ממגזין PC.
הניו יורקר אמר פעם על צוקרברג, "היו ילדים ששיחקו במשחקי מחשב.
בעודו בתיכון, הוא למד בתיכון "מרסי קולג'" בקורס מחשבים לתואר שני בימי חמישי בערב.
עם תחילת לימודיו באוניברסיטת הרווארד, הצטרף צוקרברג לאחוות הסטודנטים היהודית "אלפא אפסילון פאי".
הוא המשיך במיזמים אישיים במהלך הלימודים.
מטרתו של אחד מהם, אותו כינה "Coursematch", הייתה ליצור תוכנה שתאפשר לסטודנטים מהרווארד לצפות ברשימה של הקורסים אותם לוקחים חבריהם.
מיזם אחר היה להקים אתר בשם "Facemash", בו יתאפשר לסטודנטים בהרווארד "לדרג" זה את זה, באפיונים שונים, כגון תמונות זה של זה ועוד.
גרסה זו של האתר הועלתה בשם התחום Facemash.com, אך נסגרה על ידי הנהלת האוניברסיטה באותו הלילה, כי הפופולריות שלו גברה על אחד ממתגי הרשת של הרווארד שמנעו מסטודנטים לגשת לאינטרנט.
בנוסף, סטודנטים רבים התלוננו כי נעשה שימוש בתמונות שלהם ללא רשות.
צוקרברג התנצל בפומבי, ובעיתון הסטודנטים פורסמו מאמרים שקבעו שהאתר שלו "לא תקין לחלוטין".
בסופו של דבר, החליט צוקרברג להעלות גרסה ניסיונית של מיזם ה-Facemash.
הוא העלה אותה ב-4 בפברואר 2004 מחדר השינה שלו באוניברסיטה, כשהפעם כינה אותה "הפייסבוק" ("ספר הפרצופים"), והאתר נחל הצלחה רבה בקרב הסטודנטים.
בהקמת האתר סייעו בידו שלושת שותפיו לחדר, כריס יוז, דסטין מוסקוביץ' ואדוארדו סברין שסיפק את המימון הראשוני בסך 19,000 דולר.
כל הארבעה נחשבים כמייסדים משותפים של פייסבוק.
שישה ימים לאחר השקת האתר, שלושה מבכירי הרווארד, קמרון וינקלבוס, טיילר וינקלבוס ודיוויה נרנדרה, האשימו את צוקרברג שהוליך אותם שולל להאמין שהוא יעזור להם לבנות רשת חברתית בשם HarvardConnection.com, כאשר הוא השתמש ברעיונות שלהם כדי לבנות מוצר מתחרה.
השלושה התלוננו בעיתון הסטונדטים של האוורד "The Harvard Crimson", והעיתון החל בחקירה בתגובה.
בזמן שצוקרברג ניסה לשכנע את העורכים לא לפרסם את הסיפור, הוא גם פרץ לשניים מחשבונות הדוא"ל של העורכים - עבורם הוא השתמש ביומני ההתחברות הפרטיים שלהם מ-TheFacebook.
לאחר ההשקה הרשמית של פלטפורמת המדיה החברתית של פייסבוק, השלושה הגישו תביעה נגד צוקרברג שהביאה להסדר.
ההסדר המוסכם היה על 1.2 מיליון מניות פייסבוק ו-20 מיליון דולר במזומן.
בתחילה, "הפייסבוק", כפי שנקרא האתר, הוגדר כ"אתר לתלמידי הרווארד" בלבד, אך לאחר כחודש החליט צוקרברג להפיץ את האתר גם באוניברסיטאות סטנפורד, קולומביה, ניו יורק וייל, ומאוחר יותר לשאר אוניברסיטאות ליגת הקיסוס.
עד קיץ 2004 הפיצו צוקרברג, מוסקוביץ' וסברין את האתר ב-30 אוניברסיטאות שונות.
צוקרברג עבר דירה לפאלו אלטו שבקליפורניה, עם דסטין מוסקוביץ' ובת-זוגו.
זמן קצר לאחר מכן, פגשו את פיטר ת'יל,
בקיץ 2004, צוקרברג נשר מהארוורד בשנה השנייה שלו כדי להשלים את הפרויקט.
צוקרברג, מוסקוביץ ובת-זוגו ושאר המייסדים המשותפים עברו לפאלו אלטו שבקליפורניה, שם שכרו בית קטן ששימש כמשרד.
במהלך הקיץ, פגש צוקרברג את פיטר ת'יל, שהסכים להשקיע באתר סכום של 500,000 דולר.
הם קיבלו את המשרד הראשון שלהם באמצע 2004. לדברי צוקרברג, הקבוצה תכננה לחזור להרווארד, אך בסופו של דבר החליטה להישאר בקליפורניה, שם צוקרברג העריך את "המקום המיתולוגי" של עמק הסיליקון, מרכז טכנולוגיית המחשבים בקליפורניה.
הם כבר דחו הצעות של תאגידים גדולים לרכוש את החברה.
בראיון ב-2007 הסביר צוקרברג את נימוקיו: "זה לא בגלל כמות הכסף.
עבורי ועמיתיי, הדבר החשוב ביותר הוא שניצור זרימת מידע פתוחה לאנשים.
להחזיק תאגידי תקשורת בבעלות קונגלומרטים זה פשוט לא רעיון מושך בעיני".
באותה שנה, כשנאם ב"קורס הסטארט-אפ בית הספר" של Y Combinator באוניברסיטת סטנפורד, טען צוקרברג טענה שנויה במחלוקת ש"צעירים פשוט חכמים יותר" וכי יזמים אחרים צריכים להטות להעסקת אנשים צעירים.
הוא חזר על המטרות הללו למגזין Wired ב-2010, "הדבר שבאמת אכפת לי ממנו היא המשימה, להפוך את העולם לפתוח".
מוקדם יותר, באפריל 2009, ביקש צוקרברג את עצתו של סמנכ"ל הכספים לשעבר של נטסקייפ, פיטר קורי, לגבי אסטרטגיות מימון עבור פייסבוק.
ב-21 ביולי 2010 דיווח צוקרברג כי פייסבוק הגיעה לרף של 500 מיליון משתמשים.
כשנשאל האם פייסבוק יכולה להרוויח יותר הכנסה מפרסום כתוצאה מהצמיחה הפנומנלית שלה, הוא הסביר:אני מניח שנוכל...
אם תסתכל על כמה מהדף שלנו תופס מודעות בהשוואה לשאילתת החיפוש הממוצעת.
הממוצע עבורנו הוא קצת פחות מ-10 אחוזים מהדפים והממוצע לחיפוש הוא כ-20 אחוזים מועסקים בפרסומות...
זה הדבר הפשוט ביותר שיכולנו לעשות.
נכון, אני מתכוון, אנחנו ממשיכים את העניינים; אנחנו גדלים בקצב שאנחנו רוצים.
כיום מאפשר האתר הרשמה לכל המעוניין, לא רק לסטודנטים.
נכון לנובמבר 2024 הוא נמצא במקום השלישי בפופולריות שלו ברשת, עם 3.07 מיליארד משתמשים פעילים חודשיים (MAU), 2.11 מיליארד משתמשים פעילים יומיים (DAU), המהווים 68.73% מבסיס המשתמשים הפעילים החודשי שלה.
קהל הפייסבוק הגדול ביותר הוא בהודו עם 375 מיליון משתמשים, ואחריה ארצות הברית, עם 194.1 מיליון משתמשים.
בממוצע, משתמש מבלה כ-30.9 דקות בפייסבוק.
בשנת 2007, צוקרברג צורף לרשימת TR35 של MIT Technology Review כאחד מ-35 האנשים המחדשים המובילים בעולם מתחת לגיל 35.
בשנת 2009 צוקרברג דורג במקום ה-23 ברשימת "100 האנשים משפיעים בעידן המידע", של ואניטי פייר.
ב-2010, סטיבן לוי, שכתב את הספר "האקרים: גיבורי מהפכת המחשבים" מ-1984, כתב שצוקרברג "חושב בבירור על עצמו כהאקר".
צוקרברג אמר ש"זה בסדר לשבור דברים - כדי לשפר אותם".
פייסבוק ייסדה "האקתונים" המתקיימים כל שישה עד שמונה שבועות שבהם למשתתפים יהיה לילה אחד להגות ולהשלים פרויקט.
החברה סיפקה מוזיקה, אוכל ובירה במהלך ה"האקתונים", ואנשי צוות רבים של פייסבוק, כולל צוקרברג, השתתפו בהם בקביעות.
"הרעיון הוא שאתה יכול לבנות משהו ממש טוב בן לילה", אמר צוקרברג ללוי, "וזה חלק מהאישיות של פייסבוק עכשיו...
זה בהחלט ליבה הרבה לאישיות שלי".
בדצמבר של אותה שנה, נבחר צוקרברג לאיש השנה של המגזין טיים.
מגזין ואניטי פייר מיקם את צוקרברג במקום הראשון ברשימת 100 המובילים שלו לשנת 2010. בנוסף נבחר למקום ה-16 בסקר השנתי של ניו סטייטסמן בקרב 50 הדמויות המשפיעות בעולם.
בנוסף ב-2010, יצא לאקרנים הסרט "הרשת החברתית", בכיכובו של ג'סי אייזנברג בדמותו של צוקרברג, עם עלילה המתבססת באופן רופף על סיפור ההקמה של פייסבוק.
בראיון ל-PBS ב-2011 זמן קצר לאחר מותו של סטיב ג'ובס, אמר צוקרברג כי ג'ובס ייעץ לו כיצד ליצור צוות ניהול בפייסבוק ש"התמקד בבניית דברים איכותיים וטובים, כמוך".
במאי 2012 הונפקו מניות חברת פייסבוק בבורסת נאסד"ק, בשער 38 דולר למניה, לפי שווי חברה של 104 מיליארד דולר.
במסגרת ההנפקה מכר צוקרברג מניות בשווי 1.2 מיליארד דולר, ונותרו בידיו מניות בשווי 19.1 מיליארד דולר (לפי מחיר ההנפקה).
באמצע אוגוסט 2012, הגיע שווי חברת "פייסבוק" למחצית משוויה בעת ההנפקה, שיאה של ירידה חדה ומתמשכת במחיר המניה.
בעקבות זאת, קראו מספר משקיעים לצוקרברג להתפטר מיידית מתפקידו ולמנות מנכ"ל מקצועי לחברה.
בחודשים שלאחר מכן זינק שער המניה, וב-12 בפברואר 2014 הגיע ל-64.45 דולר.
נכון לפברואר 2022, שווי המניה הוא 183 דולר.
ב-1 באוקטובר 2012, צוקרברג נפגש עם ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב במוסקבה כדי לעורר חדשנות במדיה החברתית ברוסיה וכדי להגביר את מעמדה של פייסבוק בשוק הרוסי.
שר התקשורת של רוסיה צייץ כי מדבדב שכנע את צוקרברג לפתוח מרכז מחקר במוסקבה במקום לנסות לפתות מתכנתים רוסים לעבוד בפייסבוק.
ב-2012, לפייסבוק היו בערך 9 מיליון משתמשים ברוסיה, בעוד לגרסה המקומית של פייסבוק, VK, היו כ-34 מיליון.
רבקה ואן דייק, ראש תחום שיווק הצרכנים של פייסבוק, אמרה כי 85 מיליון משתמשי פייסבוק אמריקאים נחשפו ליום הראשון של מסע הפרסום Home ב-6 באפריל 2013.
ב-19 באוגוסט 2013, הוושינגטון פוסט דיווח כי פרופיל הפייסבוק של צוקרברג נפרץ על ידי מפתח אינטרנט מובטל.
בכנס של TechCrunch שהתקיים בספטמבר 2013, הצהיר צוקרברג כי הוא פועל לרישום של 5 מיליארד האנשים שלא היו מחוברים לאינטרנט נכון לכנס בפייסבוק.
לאחר מכן הסביר צוקרברג כי הדבר שזור במטרה של פרויקט Internet.org , לפיו פייסבוק, בתמיכת חברות טכנולוגיה אחרות, מבקשת להגדיל את מספר האנשים המחוברים לאינטרנט.
צוקרברג היה הנואם המרכזי ב-Mobile World Congress, שהתקיים בברצלונה, ספרד, במרץ 2014, בו השתתפו 75,000 נציגים.
מקורות מדיה שונים הדגישו את הקשר בין ההתמקדות של פייסבוק בטכנולוגיה סלולרית לבין נאומו של צוקרברג, וקבעו כי עתיד ה"מובייל" מייצג את עתיד החברה.
נאומו של צוקרברג מרחיב את המטרה שהעלה בכנס TechCrunch בספטמבר 2013, לפיה הוא פועל להרחבת כיסוי האינטרנט למדינות מתפתחות.
לצד אנשי טכנולוגיה אמריקאים אחרים כמו ג'ף בזוס וטים קוק, צוקרברג אירח במטה פייסבוק ב-8 בדצמבר 2014 את הפוליטיקאי הסיני לו וויי, המכונה "הצאר האינטרנטי" בשל השפעתו על אכיפת המדיניות המקוונת של סין.
הדברים נבעו לאחר שצוקרברג השתתף במפגש שאלות ותשובות באוניברסיטת צ'ינגחווה בבייג'ינג, סין, ב-23 באוקטובר 2014, שם שוחח בסינית מנדרינית; למרות שפייסבוק אסורה בסין, צוקרברג זכה להערכה רבה בקרב האנשים והיה באוניברסיטה כדי לעזור לתדלק את מאגר היזמים המתפתח במדיה.
צוקרברג הציג שאלות במהלך סשן שאלות ותשובות בשידור חי במטה החברה במנלו פארק ב-11 בדצמבר 2014. המייסד והמנכ"ל הסביר שהוא לא מאמין שפייסבוק היא בזבוז זמן, מכיוון שהיא מאפשרת מעורבות חברתית, והשתתפות בקבוצה ציבורית נועד כדי שיוכלו "ללמוד כיצד לשרת טוב יותר את הקהילה".
צוקרברג מקבל תשלום סמלי כדי להיחשב כמנכ"ל פייסבוק.
בשנת 2016 צוקרברג נחשב לאחד מעשרת המיליארדרים הצעירים בעולם.
ביוני של אותה שנה, Business Insider מיקם את צוקרברג כאחד מ"10 אנשי החזון העסקיים המובילים שיוצרים ערך לעולם" יחד עם אילון מאסק וסאל חאן , בשל העובדה שהוא ואשתו "התחייבו לתת 99% מעושרם, שנאמד אז ב-55.0 מיליארד דולר".
ב-25 במאי 2017, ביום הפתיחה ה-366 של הרווארד, לאחר שנשא נאום פתיחה, קיבל צוקרברג תואר דוקטור לשם כבוד מהרווארד.
בינואר 2019, צוקרברג תכנן לשלב מערכת מוצפנת מקצה לקצה עבור שלוש פלטפורמות מדיה חברתית מרכזיות, כולל פייסבוק, אינסטגרם ו-WhatsApp.
ב-14 באוגוסט 2020, פייסבוק שילבה את מערכות הצ'אט עבור אינסטגרם ומסנג'ר במכשירי iOS ואנדרואיד כאחד.
העדכון עודד תקשורת משותפת בין משתמשי אינסטגרם ופייסבוק.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות תרומתו לעיצוב עתיד הטכנולוגיה, בין היתר דרך קידום עולמות המציאות המדומה והבינה המלאכותית בקוד פתוח, שהפכו את חברת Meta לגורם מוביל בהנגשת חדשנות טכנולוגית בקנה מידה עולמי.
מאז 2020 צוקרברג לוקח חלק משמעותי בהתמודדות עם תביעת ועדת הסחר הפדרלית נגד מטא, אשר דורשת החברה למכור את וואטסאפ ואינסטגרם עקב צבירת כוח מונופוליסטי.
חודש לאחר שצוקרברג השיק את פייסבוק בפברואר 2004, הושק i2hub, שירות נוסף לקמפוס בלבד, שנוצר על ידי וויין צ'אנג ומתמקד בשיתוף קבצים עמית לעמית.
באותה תקופה, הן i2hub והן פייסבוק זכו לתשומת ליבה של העיתונות וגדלו במהירות במשתמשים ובפרסום.
באוגוסט 2004, צוקרברג, אנדרו מקולום, אדם ד'אנג'לו ושון פארקר השיקו שירות שיתוף קבצים מתחרה בשם Wirehog, דבר שהיה הכלי המבשר לפלטפורמת פייסבוק, שהושק ב-2007.
ב-2013 השיק צוקרברג את Internet.org, דבר שאותו תיאר כיוזמה לספק גישה לאינטרנט לחמישה מיליארד אנשים, החל מתאריך ההשקה.
הפרויקט נתקל בהתנגדות משמעותית בהודו, שם אמרו פעילים שהאינטרנט המוגבל שלו נוגד את עקרון נייטרליות הרשת; צוקרברג הגיב באומרו שאינטרנט מוגבל עדיף מאי-אינטרנט.
Internet.org נסגר בהודו בפברואר 2016, אם כי צוקרברג נפגש מאוחר יותר עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי כדי לדון באפשרויות נוספות.
צוקרברג הוא חבר מועצת המנהלים של פרויקט פיתוח חלליות מפרש סולאריות Breakthrough Starshot, אותו ייסד יחד עם יורי מילנר וסטיבן הוקינג בשנת 2016.
בספטמבר 2010 דווח שצוקרברג תרם מאה מיליון דולר למערכת החינוך הציבורי של ניוארק.
בדצמבר 2013 תרם מניות פייסבוק בשווי של כ-990 מיליון דולר לקרן Silicon Valley Community Foundation.
באוקטובר 2014 הוא ואשתו תרמו 25 מיליון דולר למאבק בווירוס האבולה.
ב-1 בדצמבר 2015, לאחר לידת בתו, הבטיח צוקרברג כי יתרום עוד בחייו כ-99% משווי מניות פייסבוק לנדבנות.
במאי 2012 הוא נישא לפריסילה צ'אן , רופאת ילדים אמריקאית אותה הכיר בעת לימודיהם באוניברסיטת הרווארד, ולהם שלוש בנות.
בינואר 2011 הודיע באמצעות פרופיל הפייסבוק שלו שיהפוך לצמחוני ויאכל רק את בשרם של בעלי חיים שהרג בעצמו.
זאת, כדי לחוש חיבור לבעלי החיים שהפסידו את חייהם בשביל שיוכל לאכול אותם, ומתוך כך, יכיר טובה על חייו הנהדרים.
צוקרברג טען בטופס ההרשמה לאוניברסיטה שלו שמלבד אנגלית, הוא מסוגל גם לקרוא ולכתוב בצרפתית, עברית, לטינית ויוונית עתיקה.
לאחר נישואיו למד גם לדבר בקנטונזית, שפת האם של אשתו.
ב-2016 צוקרברג נשאל אם הוא אתאיסט, ועל כך ענה: "לא.
אני גדלתי כיהודי, ואז עברתי תקופה שבה פקפקתי בדברים, אבל כיום אני מאמין שהדת חשובה מאוד".
ב-2017, בנאום שנשא בטקס סיום בהרווארד, הוא שיתף את הקהל בתפילה היהודית "מי שברך", עליה צוקרברג סיפר שהוא אומר אותה בכל פעם שעומד בפני אתגרים בחייו.
מארק צוקרברג הוא עיוור צבעים, ואינו יודע להבדיל בין ירוק לאדום - אחת הסיבות שצבע הלוגו של פייסבוק הוא בצבע כחול.
מארק קארו הוא במאי סרטים צרפתי.
ידוע בזכות שיתוף הפעולה עם הבמאי ז'אן פייר ז'נה, שאותו פגש לראשונה בפסטיבל סרטים בשנת 1974. ביחד ביימו שלושה סרטים קצרים, ושני סרטים באורך מלא שזכו להצלחה יחסית, Delicatessen בשנת 1991, ו"עיר הילדים האבודים" בשנת 1995.
בשנת 2008 יצא סרטו הראשון כבמאי יחיד, "דנטה 01".
באותה שנה הגיע לארץ כאורח כבוד בפסטיבל אייקון למדע בדיוני ופנטזיה.
מארק קומה (ספרדית: Marc Coma נולד ב-7 באוקטובר 1976) הוא רוכב מרוצי אופנועי ראלי ספרדי שנחשב לאחד מהמובילים בעולם בתחומו.
הוא זכה במקום הראשון בראלי דקר של 2006, 2009 ו-2011 כרוכב קבוצת הראלי הרשמית של KTM והיה אלוף העולם בליגת הראלי ארבע פעמים בשנים (2005-2007 וכן ב-2010).
קומה נולד ב בברצלונה, קטלוניה, למשפחה שהייתה קרובה לעולם המרוצים.
אביו, ריצ'רד, התחרה במרוצי אופנועים והגיע למקום החמישי באליפות המוטוקרוס הספרדית.
גם דודו של קומה רכב על אופנועי שטח והחל להדריכו על אופנוע המונטסה 348 שלו כשהיה בן שמונה.
הוא החל לרכוב באופן קבוע ועבר לרכוב על אופנוע משלו, פוך קוברה 74. כשהצטיין, עבר לרכוב על הונדה CR 125 והחל להתחרות במרוצי מוטוקרוס מקומיים.
הצלחותיו קידמו אותו להשתתפות בתחרויות אזוריות ואחר כך ארציות.
קומה זכה להצלחה נאה בתחרויות, אך גילה ספקות בקשר לקריירה שלו בתחום.
בגיל שמונה עשרה הוא החליט לעזוב את המוטוקרוס ולנסות להשתתף בתחרויות אנדורו.
תוך שנה, ב-1995, הוא זכה להצלחה והפך לאלוף הקרוס קאנטרי הספרדי לצעירים מעל 175 סמ"ק עם KTM 250. הוא הצטרף לקבוצת האנדורו הלאומית וזכה איתה שנה אחר כך במדליית כסף בגביע העולם בראלי קרוס קאנטרי למדינות.
שנה אחר כך הוא הגיע למקום רביעי בראלי קרוס קאנטרי האירופאי לבוגרים מעל 175 סמ"ק.
ב-1998 הוא הפך לאלוף העולם בראלי קרוס קאנטרי לרוכבים עד גיל 23 וזכה גם כחלק מקבוצה באליפות העולם בראלי קרוס קאנטרי למדינות.
בשנים הבאות הוא זכה להישגים נוספים, מקום שלישי בראלי הקרוס קאנטרי הספרדי לבוגרים 600 סמ"ק ומקום עשירי בראלי קרוס קאנטרי באליפות העולם לבוגרים 600 סמ"ק ב-2000.
ב-2002 הוא השתתף לראשונה בראלי דקר על גבי אופנוע ניסיוני בשם CSV של קרלוס סוטלו.
במהלך התחרות הוא הצליח להתברג בין עשרים הראשונים אך הוא סיים את ההשתתפות מוקדם עקב כשל טכני.
שנה אחר כך הוא ניסה שוב, הפעם עם KTM חד צילינדרי וסיים את הדקר בהצלחה, במקום האחד עשר עם ארבעה קטעים במקום השלישי.
ב-2004 הוא סיים במקום הרביעי בראלי סרדיניה, במקום שני בראלי תוניס ובמקום שני בראלי מרוקו.
הוא גם זכה במקום הראשון בראלי באחה הספרדי ובמקום השביעי באליפות העולם בראלי קרוס קאנטרי.
בשנת 2005 הוא סיים במקום השני בראלי דקר אחרי סיריל דספרה הצרפתי.
הוא גם זכה במקומות ראשונים במספר תחרויות ראלי ברחבי העולם, ובינן במקום הראשון בראלי הפרעונים במצרים.
באותה שנה הוא גם זכה לראשונה באליפות העולם בראלי קרוס קאנטרי והמשיך בכך גם בשנתיים הבאות.
בשנת 2006 המשיך קומה ברצף ההצלחות בתחרויות ראלי ברחבי העולם וזכה לראשונה כאלוף הראלי דקר עם KTM LC4 660R.
שנה אחר כך הוא הוביל את ראלי דקר עד לקטע השנים עשר, אך יומיים לפני סוף המרוץ הוא נפגע בתאונה ונאלץ לפרוש.
בשנת 2008 הוא זכה במקום ראשון בראלי האמירויות ובמקום ראשון בראלי באחה ספרד, אך לא זכה לנסות ולהשיב את המקום הראשון בראלי דקר, עקב ביטול המרוץ.
שנה אחר כך הוא זכה לעשות זאת עם אופנוע KTM 690 RALLYE במיקומו החדש של המרוץ בדרום אמריקה, כשהוא זוכה בשלושה קטעים ומסיים במקום הראשון לפני מתחרהו הצמוד דספרה.
בשנת 2010 זכה בארבעה מקטעים בראלי הפרעונים וניצח בו.
עם ניצחונו, הוכרז קומה גם כאלוף העולם בראלי לשנת 2010. שנה אחר כך, ב-2011 הוא זכה בפעם השלישית בראלי דקר כשמתחרהו הצמוד היה שוב דספרה.
מארק צ'ך (בסלובקית: Marek Čech; נולד ב-26 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
צ'ך גדל במחלקת הנוער של אינטר ברטיסלאבה, ולאחר מכן שיחק גם בספרטה פראג.
בעונות ו- זכה עם פורטו באליפות ליגת העל הפורטוגלית.
ב-15 ביולי 2008 עבר צ'ך לוסט ברומיץ' אלביון תמורת 1.4 מיליון אירו, וערך את הופעת הבכורה בהפסד החוץ 0 - 1 לארסנל.
את שער הבכורה שלו באלביון הבקיע צ'ך בניצחון 3 - 1 על פליימות' ארגייל ב-12 בספטמבר 2009, ובסך הכל כבש שני שערים בשלוש עונות בהן שיחק במועדון.
באוגוסט 2011 עבר לטרבזונספור מליגת העל הטורקית, וכעבור שנתיים חתם בקבוצת בולוניה מהסרייה א'.
בתחילת 2015 עבר לבואבישטה ממנה שוחרר בתום עונת .
מארק קוונדיש MBE הוא רוכב אופניים מקצועי לשעבר, יליד האי מאן.
מאז 2006 החל להתחרות במרוצי כביש, שם התגלה כספרינטר מחונן.
הוא אלוף העולם במרוצי כביש לשנת 2011 והזוכה בפרס אישיות הספורט של השנה מטעם ה-BBC לשנת 2011.
במרוץ אופני מסלול זכה קוונדיש במדליית זהב באליפויות העולם בשנים 2005 (יחד עם רוב היילס), 2008 (עם ברדלי ויגינס) ו-2016 (גם עם ברדלי ויגינס) במרוץ מדיסון ובמדליית זהב במשחקי חבר העמים הבריטי במרוץ לקו הסיום, שם יצג את האי מאן.
כרוכב אופני כביש קוונדיש זכה ב-11 ניצחונות בעונתו הראשונה כמקצוען.
עד לשנת 2024 זכה קוונדיש ב-35 קטעים שונים בטור דה פראנס, ההישג הטוב ביותר בתולדות הטור ומעל הישגו של אדי מרקס.
בגרנד טורס זכה ב-49 ניצחונות בקטעים, הישג המציב אותו במקום השלישי ברשימת מנצחי הקטעים בכל הגרנד טורים (ביחד עם אלסנדרו פטאקי).
מקדימים אותו מריו צ'יפוליני (57 ניצחונות) ואדי מרקס (64 ניצחונות).
קוונדיש נולד בדאגלס שבאי מאן, בנו של דייוויד קוונדיש, אף הוא בן האי, ואדל מיורקשייר.
הוא החל לרכוב על אופני BMX בגיל צעיר והתחרה במרכז הספורט שבעיר.
בגיל 12 החל להשתתף בתחרויות לא רשמיות באופני הרים.
באותה תקופה, בעת שהתחרה במרוץ מקומי, פגש ברוכב האופניים המקצועי דייוויד מילר.
קוונדיש סיפר כי שאב השראה ממילר.
לאחר שעזב את לימודיו, עבד בבנק במשך שנתיים, זאת במטרה לחסוך די כסף כדי להפוך לרוכב אופניים במשרה מלאה, מתוך מטרה להתקבל לקבוצה מקצועית.
קוונדיש החל את הקריירה המקצועית בנבחרת אופני המסלול הבריטית.
בשנת 2005 זכה במדליית זהב במרוץ מסלול מסוג מדיסון, יחד עם רוב היילס, באליפות העולם לאופני מסלול של האיגוד הבינלאומי לאופניים שנערכה בלוס אנג'לס.
הייתה זו הפעם הראשונה שהצמד התחרה יחד.
הם סיימו הקפה מלא לפני מתחריהם, קבוצות מהולנד ובלגיה.
הייתה זו הפעם הראשונה שקוונדיש זכה במדליית זהב באליפות.
קוונדיש זכה בשנת 2005 גם במדליית זהב במרוץ נקודות באליפות אירופה.
בשנת 2005 החל להתחרות גם במרוצי כביש ורכב בתחרויות טור ברלין וטור בריטניה, כמועמד בקבוצת שפארקזי.
את שנת 2006 החל בקבוצת קונטיננטל, קבוצת רוכבים ששימשו עתודה לנבחרת T-Mobile, אשר בסוף דרכה נקראה HTC-Highroad.
ביוני 2006 זכה בשני קטעים ובמספר הנקודות הגבוה ביותר במאוצים, במסגרת טור ברלין.
הוא ייצג את האי מאן במשחקי חבר העמים הבריטי לשנת 2006 וזכה במדליית זהב באופני מסלול, במרוץ אל הקו.
לאחר הצלחתו בטור ברלין התקבל לקבוצת הרוכבים המקצועית T-Mobile, החל מחודש אוגוסט ועד לגמר העונה.
בזכות הצלחתו קיבל חוזה מקצועי לשנים 2007–2008.
בשנת 2007 השתתף באליפות אופני הכביש הקלאסית של פלאנדרס (הולנדית: Scheldeprijs) וניצח.
הוא המשיך וניצח במספר קטעים במרוץ ארבעת הימים של דנקירק ובמרוץ וולטה אה קטלוניה, ניצחונות שהקנו לו הזמנה להשתתפות בטור דה פראנס.
בטור דה פראנס היה קוונדיש מעורב בתאונות בקטע הראשון והשני, ונטש את המרוץ בקטע השמיני כאשר התחרות הגיעה לקטעים ההרריים בהרי האלפים.
בשניים מן הקטעים סיים את המרוץ בין עשרת הראשונים.
בעונתו הראשונה כרוכב מקצועי ניצח קוונדיש ב-11 קטעים במרוצים שונים בהם השתתף.
בשנת 2008 שב קוונדיש להתחרות במרוצי אופני מסלול ובזכה במרוץ מדיסון באליפות העולם לאופני מסלול שנערכה במנצ'סטר, עם בראדלי ויגינס.
במרוצי כביש הוא זכה לראשונה בקטע באחד מן המרוצים הגדולים כאשר ניצח בשני קטעים בג'ירו ד'איטליה.
הוא ניצח בארבעה קטעים בטור דה פראנס באותה שנה, ובכך היה לרוכב הבריטי הראשון שניצח בארבעה קטעים באותה שנה בטור.
כך הפך, כבר בגיל 22, לרוכב האופניים המקצועי הרביעי בטיבו בהיסטוריה הבריטית.
קוונדיש נטש את הטור עם סיום קטע 14 כדי להתמקד בהכנות לרכיבה באופני מסלול באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אולם באולימפיאדה היה הרוכב הבריטי היחיד שלא הצליח לזכות במדליה.
בחודש נובמבר הודיע כי הוא נוטש את תחום אופני המסלול.
הוא שב להתחרות במרוצי כביש והמשיך לזכות ב-11 קטעים במרוצים שונים.
את שנת 2009 פתח בניצחון בשני קטעים בטור קטר ובשני קטעים בטור קליפורניה.
בשנת 2009 הוכנס במפתיע לנבחרת בריטניה במרוצי אופני מסלול, באליפות העולם לשנת 2009 השתתף במרוץ לקו הסיום ובמרוץ מדיסון, אולם לא זכה במדליות.
הוא ניצח במרוץ הכביש מילאנו-סן רמו לשנת 2009, למרות תחזיות כי הקטעים ההרריים ימנעו ממנו את הניצחון.
היה זה ניצחונו הראשון באחד מחמשת מרוצי האופניים הקלאסיים.
בג'ירו ד'איטליה באותה שנה היה לרוכב הבריטי הראשון בהיסטוריה הלובש את החולצה הוורודה של מוביל המרוץ.
הוא נטש את המרוץ בקטע ה-13, לאחר שטען כי הוא זקוק למנוחה בטרם פתיחת ההכנות לטור דה פראנס.
הוא ניצח בשישה קטעים בטור דה פראנס באותה שנה וקבע שיא חדש לרוכב בריטי ואף היה לבריטי הראשון שלבש את החולצה הירוקה יומיים ברציפות.
בשלהי העונה אף נבחר לנבחרת הבריטית למרוצי כביש באליפות העולם לאופני כביש לשנת 2009, אולם לא נטל חלק בתחרות בשל דלקת ריאות.
לאחר התחלה חלשה לעונת 2010 הוא סיים שביעי במרוץ נגד השעון בוולטה א קטלוניה וזכה בקטע נוסף.
הוא לא התחרה בג'ירו ד'איטליה והעדיף להשתתף בטור קליפורניה, שם ניצח בקטע הראשון.
ב-15 ביוני התנגש במספר רוכבים אחרים בטור השווייצרי וספג ביקורת על סגנון רכיבתו.
בטור דה פראנס של שנת 2010 ניצח בחמישה קטעים וסיים במקום השני בצבירת נקודות במאוצים, לאחר אלסנדרו פטאקי.
בוואלטה אספניה של שנת 2010 זכה בשלושה קטעים ובתואר הספרינטר הטוב.
בשנת 2011 בשני קטעים בג'ירו ד'איטליה.
ב-11 ביוני אותה שנה הוכרז כי הוא מונה לחבר במסדר האימפריה הבריטית ביום הולדתה של המלכה.
בטור דה פראנס ניצח בחמישה קטעים ובכך הביא את סך ניצחונותיו בקטעי הטור ל-20 ואף זכה בחולצה הירוקה למרוץ כולו.
הוא ניצח בקלאסיקת לונדון - סארי.
ב-4 באוגוסט הודיעה קבוצתו של קוונדיש, HTC-Highroad, כי בכוונתה להתפרק בסיום העונה.
ב-14 באוגוסט השתתף במבחנים הבריטים לאולימפיאדת לונדון (2012).
בספטמבר השתתף יחד עם הנבחרת הבריטית באליפות העולם לאופני כביש וזכה במדליית הזהב בסיוע קבוצתו.
לאחר האליפות הודיע כי יצטרף לקבוצת סקיי לעונת 2012. בחודש נובמבר הופיע לאחר היעדרות ארוכה במרוץ לאופני מסלול שנערך בוולודרום במנצ'סטר וניצח במרוץ לקו הסיום.
היה זה ניצחונו הראשון באופני מסלול מאז שנת 2008. בדצמבר נבחר קוונדיש לאישיות הספורט של השנה על ידי ה-BBC.
בשנת 2012 הופיע קוונדיש במדי קבוצת סקיי ופתח בניצחון בשני קטעים בטור של קטר.
בג'ירו ד'איטליה הוא זכה בניצחון בשלושה קטעים.
בשנת 2013 הצטרף קוונדיש לקבוצת אומגה פרמה-קוויק סטפ הבלגית, ובשנה זו ניצח בטור של קטר, בו ניצח ארבעה מתוך שישה שלבים ברציפות.
בג'ירו ד'איטליה של אותה שנה ניצח קוונדיש בחמישה שלבים, והפך לרוכב החמישי בהיסטוריה שזכה בחולצת הנקודות בכל שלושת מרוצי השלבים הגדולים.
בטור דה פראנס של 2013 ניצח קוונדיש בשני שלבים, ובכך העלה את מניין ניצחונות השלבים שלו בטור דה פראנס לעשרים וחמישה.
עוד באותה שנה, קוונדיש ניצח באליפות בריטניה למרוצי כביש.
יכולתו של קוונדיש כאחד מהספרינטרים הבולטים בדבוקה הביאה את קבוצתו, HTC Highroad, לבנות סביבו סגל של רוכבים המסוגל ליצור עבורו בסיום המרוץ "רכבת" אשר מוציאה אותו לספרינט באופן המיטבי.
עם זאת, תעוזתו של קוונדיש והאינסטינקטים המחודדים שלו מקנים לו את היכולת להתמודד גם בספרינט בו הוא אינו נתמך על ידי רוכבי קבוצתו.
תנוחת גופו של קוונדיש בעת הספרינט שונה במעט מהמקובל.
העיתון הצרפתי Vélo הישווה ב-2008 את סגנון רכיבתו של קוונדיש לזה של אצן מסלול הרכון קדימה בעת הזינוק.
לטענת העיתון, בתנוחה זו מעביר קוונדיש בצורה המיטבית את הכוח מהרגליים לדוושות.
עוד מציין העיתון את העובדה שבדומה לרוכבי מסלול בקטגוריית ה"קילו" (רכיבת קילומטר אחד נגד השעון), קוונדיש שומר על מבנה גוף מכונס ואינו מזיז את כתפיו וראשו בעת הספרינט.
בטור דה פראנס בשנת 2009 נשללו מקוונדיש נקודות בהן זכה באחד המאוצים במהלך קטע 14 לאחר שנקבע כי ברכיבתו דחק את יריבו תור הוסהובד אל הגדרות בצידי המסלול.
בשנת 2010 בטור השווייצרי הוא נמצא אשם בהתנגשות בין רוכבים בשלבי הסיום של מאוץ, התנגשות שגרמה לשלושה רוכבים אחרים לפרוש מן המרוץ עקב פציעות.
על התנהגותו באירוע זה נקנס ב-200 פרנק שווייצרי והוספו לזמנו 30 שניות.
בפתיחת הקטע למחרת, מחו מתחרים אחרים על סגנון רכיבתו של קוונדיש ועל חוסר הכבוד שהפגין כלפי יריביו.
לעומת זאת, בג'ירו ד'איטליה ב-2012 היה מעורב קוונדיש בנפילה בספרינט הסיום בעת שהספרינטר האיטלקי, רוברטו פרארי, שינה כיוון בחדות וגרם לקוונדיש להתקל בו וליפול.
קוונדיש ושאר הרוכבים יצאו בביקורת קשה על סגנון רכיבתו של פרארי ודרשו את סילוקו מהמרוץ, דרישה שלא נענתה.
מארק קאמולטי היה מחזאי צרפתי ממוצא שווייצרי-איטלקי, שנודע במיוחד כמחבר קומדיות בז'אנר "תיאטרון של בולוואר".
הקומדיה הידועה ביותר שלו הייתה "בואינג בואינג".
מארק קאמולטי, בעל אזרחות צרפתית, נולד בז'נבה בשנת 1923 כבן למשפחה של אדריכלים שווייצרים בעלי שורשים איטלקיים.
מקור אבותיו מצד האב בעיר נובארה באיטליה והם השתקעו בשווייץ במאה ה-17. סבו מצד האב, שנקרא גם הוא מאק קאמלוטי, תכנן את המוזיאון לאמנות ואת האולם "ויקטוריה הול" בז'נבה.
בהתחלה עסק בציור, אך לבסוף התמסר לכתיבה יצירתית ולתיאטרון.
בשנת 1955 עיבד וביים את המחזה "איזבלה והפליקן" בתיאטרון "אדווארד השביעי".
הקריירה שלו כמחזאי פרצה בגיל 35 ב-1958, עם שלושה מחזות שהוצגו בפריז בו זמנית וזכו להצלחה.
הידוע שביניהם היה La bonne Anne (המטפלת אנה) שהוצג בתיאטרון דה קפוסין על ידי להקה של אשתו, המעצבת ז'רמן קאמלוטי.
הקומדיה הועלתה 1300 פעמים ותורגמה לשפות רבות.
מחזה אחר, Pyjama pour Six (בעברית:ארוחה בהפתעה) ששוחק בלונדון בעיבודו של רובין הודון תחת הכותרת "Don't dress for dinner רץ למשך שבע שנים בווסט אנד- קודם בתיאטרון אפולו ואחר כך ב"דאצ'ס תיאטר".
אבל הצלחתו המסעירה ביותר, בארצו, באנגליה ובעולם, הייתה הקומדיה "בואינג בואינג".
היא הוצגה לראשונה ב-10 בדצמבר 1960 ואחר כך החל משנת 1962 בתיאטראות "אפולו" ו"דאצ'ס" בלונדון.
בפריז הועלתה למשך 19 שנה ברציפות.
הפארסה הזאת התפרסמה בעולם גם הודות לסרט שהופק לפיה על ידי בברלי קרוס, בכיכובם של ג'רי לואיס וטוני קרטיס.
עשרה ממחזותיו עובדו לקולנוע ולטלוויזיה, כולל Sexe et jalousie.
החל משנת 1972 יחד עם אשתו עבר לנהל את "תיאטרון מישל" בפריז.
שם אהב קאמולטי להפיק ולביים את מחזותיו בעצמו.
מבין 14 הסרטים שהופקו לפי הקומדיות שלו רק "Duos sur canapé" (נכתב ב 1972 והוסרט ב 1979) בוים על ידו.
מארק קאמולטי נפטר בדוביל שבנורמנדי ב-2003. הוא נקבר יחד עם אשתו (שנפטרה ב-1994) בבית הקברות של מונמארטר.
בנו, ז'אן-כריסטוף קאמלוטי, וכלתו, אריאן, ניהלו את תיאטרון מישל בשנים 2003–2008.
חבר בחברה הלאומית לאמנויות יפות
1955 - (איזבל והפליקן) בתיאטרון אדווארד השביעי Isabelle et le pélican, בבימויו
1990,- Bisous, bisous מאת דרק בנגפלד, בבימויו
מארק קאמולטי כתב כ-40 מחזות שתורגמו ל-18 שפות והוצגו ב-55 מדינות.
Boeing Boeing - בואינג-בואינג - נוסח עברי של דורי פרנס - הוצגה בתיאטרון הקאמרי ב-2007 בבימוי לזלי לוטון
Pyjamas Pour Six - ארוחה בהפתעה - נוסח עברי של מירב יצחקי - הועלה בבית צבי ב-2010 בבימוי גיל אמיתי
Sexe et jalousie - דינג-דונג - - נוסח עברי של יונתן אסתרקין - הועלה בבית צבי בשנת 2012
מארק צ'רי הוא תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל סדרת הדרמה עקרות בית נואשות אותה הפיק עבור ה-ABC, וסדרת הדרמה עוזרות בית נחושות אותה הפיק עבור חברת Lifetime.
מארק צ'רי נולד בלונג ביץ' והתגורר במשך זמן קצר באוקלהומה.
אביו היה מנהל חשבונות, תפקיד שדרש רילוקיישן לקליפורניה.
צ'רי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "טרוי" בפולטרון, ופנה ללימודי תיאטרון באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון.
לאחר שסיים את לימודיו לתואר תכנן לפתח קריירה בתחום זה.
ב-1986 לאחר שזכה ב-15,000$ בשעשועון הפירמידה 100,000$ החליט לעבור להוליווד ולהמשיך בכתיבה.
המעבר שלו קרה בזמן לא מוצלח מבחינתו, שכן שביתת התסריטאים של שנת 1988 החלה בדיוק כשצ'רי סיים את המעבר.
פריצתו של צ'רי לתעשייה התרחשה כשעבד כעוזרה האישי של דיקסי קרטר בסדרה "Designing Women".
ב-1990 החל לעבוד כתסריטאי ומפיק בקומדיית המצבים "בנות הזהב", ולאחר מכן בסדרת הספין אוף "ארמון הזהב".
לאחר מכן השתתף צ'רי ביצירת קומדיית המצבים "The 5 Mrs.
Buchanans", סדרה הסובבת סביב ארבע נשים הנשואות לארבעה אחים וחמותן הלא פשוטה.
הסדרה שודרה ברשת CBS במהלך עונת 1994–1995. בהמשך השתתף צ'רי גם ביצירת הסדרה "The Crew" (1995).
ב-2001 כתב בעצמו את קומדיית המצבים "Some of My Best Friends", סדרה שהתבססה בחלקה על הסרט נשק אותי, ערס (1997).
צ'רי הופיע כשהוא מגלם את עצמו בסדרה "Arrested Development" בפרק "Righteous Brothers", סדרה שנוצרה על ידי התסריטאית מישל הורוביץ שאיתה עבד ב"בנות הזהב".
ב-2002 שיחה עם אימו גרמה לו להשראה והוא החליט להפיק סדרת טלוויזיה אודות חייהן השבורים של נשות פרוורים מהמעמד הבינוני גבוה.
לאחר שנדחה על ידי החברות HBO, FOX, CBS, Showtime ו-Lifetime צ'רי הצליח לפרוץ את דרכו כשהסוכן שלו נעצר ונשלח למאסר בגלל עבירות מעילה.
סוכנו החדש שלח את הסדרה ל-ABC שהחליטה להפיק אותה.
הסדרה עקרות בית נואשות הפכה מיידית להצלחה מסחררת ויצרה ויכוחים לאומיים (ובהמשך גם בינלאומיים) עצומים.
צ'רי קיבל הצעות מפתות מחברות שונות אך החליט לחתום על עסקה ארוכת טווח עם Touchstone, מאחר שהיא הייתה הרשת היחידה שנתנה לעקרות בית נואשות הזדמנות בשעה שאף אחד אחר לא.
צ'רי עבד עם חלק מהשחקנים עוד לפני שהחלו לעבוד יחד בעקרות בית נואשות: מארק מוזס שגילם את פול יאנג והרייט סנסום האריס שגילמה את פלישיה טילמן, שניהם השתתפו כשחקנים בסדרה "The 5 Mrs.
בעונה השלישית צ'רי ליהק את הבוסית שלו לשעבר דיקסי קרטר לתפקיד גלוריה הודג', אימו המעורערת של אורסון.
השחקן אלק מאפה, שהופיע גם ב-"Some of My Best Friends", הופיע בעקרות בית נואשות בתפקיד חוזר כמעצב האופנה של גבריאל.
צ'רי הופיע בפרק האחרון של סדרת עקרות בית נואשות בהופעת אורח כאחד האנשים הנעים של סוזן.
ב-5 באפריל 2010 הגישה ניקולט שרידן, שחקנית עבר של עקרות בית נואשות, תביעה בסך 20 מיליון דולר נגד צ'רי ו-ABC בטענה שצ'רי תקף אותה במהלך הצילומים לסדרה וגרם לסיום החוזה שלה.
בנוסף שרידן טענה בתביעה שצ'רי התעלל גם בשחקנים ובתסריטאים אחרים בעקרות בית נואשות.
ב-ABC הצהירו שטענות דומות של שרידן נחקרו אך תוצאות החקירות לא העלו דבר.
כוכבות עקרות בית נואשות (טרי האטצ'ר, פליסיטי האפמן, מרשה קרוס ואווה לונגוריה)
תמכו בצ'רי במאבקו נגד האשמות התקיפה של שרידן.
בסוף 2010 הסירה שרידן את טענותיה על התעללות.
בסופו של דבר הגיע המקרה לבית המשפט בפברואר 2012. ב-13 במרץ 2012 דחה השופט את הטענות נגד צ'רי בשל חוסר ראיות ובכך יצא צ'רי זכאי מהתביעה.
מאותה נקודה והלאה התמקדה התביעה בסיום הפסול לכאורה של החוזה בין שרידן ל-ABC.
ב-14 במרץ 2012 הושמעו הסיכומים וחבר המושבעים החלו בדיוניהם.
ב-19 במרץ 2012 שנים עשר חברי המושבעים לא הצליחו להגיע להכרעת הדין ולכן הוכרז על ביטול המשפט.
משפט חוזר תוכנן להיפתח ב-10 בספטמבר 2012, אך ב-16 באוגוסט 2012 בית המשפט לערעורים של לוס אנג'לס קבע כי שרידן לא פוטרה שלא בצדק ולכן דחה את המשפט החוזר.
שרידן הגישה ערעור נוסף לבית המשפט העליון בקליפורניה.
הערעור נדחה ב-16 בנובמבר 2012.
במאמר אודותיו בשבועון החדשות "Newsweek" תואר צ'רי כ"רפובליקני הומוסקסואל שמרני במקצת".
בדינר זה זכה מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר בפרס הראשי של המועדון, "האומץ להוביל".
מארק סטיבן קירק הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
כיהן כסנאטור מטעם מדינת אילינוי וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
קירק נולד בשמפיין שבאילינוי וגדל בקנילוורת'.
ב-1981 סיים תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת קורנל ב-1982 תואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון וב-1992 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-1989 התנדב לכוחות המילואים של צי ארצות הברית, ושירת כקצין מודיעין עד שחרורו בדרגת קומנדר ב-2013. הוא מילא משימות במבצע כוח מאוחד ביוגוסלביה, בשמירה על האזור אסור לטיסה בצפון עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
השנים 1984 עד 1990 עבד במטהו של חבר הקונגרס ג'ון פורטר מאילינוי, לאחר מכן עבד כעוזר במחלקת המדינה של ארצות הברית, כעורך דין בפירמה פרטית וכיועץ של ועדת יחסי החוץ בבית הנבחרים האמריקאי.
בשנת 2000 נבחר לנציג המחוז העשירי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית והחל כהונתו בינואר 2001, מאז הוא נבחר לארבע כהונות נוספות.
בנובמבר 2010 זכה בבחירות לסנאט, והושבע באותו החדש עקב מילוי כיסאו החסר של ברק אובמה, שמולא זמנית על ידי רולנד בריס.
במהלך כהונתו, החזיק קירק בשולחן הממתקים של הסנאט.
קירק כיהן בסנאט כחבר בוועדת ההקצבות, בוועדת הבנקאות, ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים, ובוועדה המיוחדת להזדקנות.
יחד עם בוב מננדז מהמפלגה הדמוקרטית נמנה עם המובילים בסנאט לחקיקת העיצומים נגד איראן במטרה לפגוע בתוכנית הגרעין האיראנית.
בינואר 2012 סבל משבץ איסכמי, עבר שורת ניתוחי בראשו להקלת הנפיחות במוחו ונזקק לשנת שיקום והחלמה עד שובו לעבודה בינואר 2013, כך שנעדר מהסנאט במשך שנה.
כתוצאה מכך משתמש קירק בכיסא גלגלים.
בבחירות 2016 הפסיד קירק לתמי דקוורת' מהמפלגה הדמוקרטית.
מארק ובסטר צ'טפילד היה שחיין אמריקאי שהתמחה בסגנון חזה.
אלוף ארצות הברית (1973), אלוף האוניברסיאדה (1973), אלוף ושיאן המשחקים הפאן-אמריקאיים (1971).
הוא למד ושחה בין השנים 1975-1972 באוניברסיטת דרום קליפורניה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה צ'טפילד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא משחקים חדש של 1:06.75 דקות, לפני שיאן העולם במשחה ל-200 מטר חזה, בריאן ג'וב בן ארצו (1:07.93 דקות) ושיאן העולם בעבר במשחה זה, ז'וזה פיולו מברזיל (1:07.94 דקות).
באולימפיאדה שנערכה במינכן, מערב גרמניה בשנת 1972 סיים צ'טפילד במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.01 דקות.
בשלב המוקדמות הוא שחה במקצה הראשון וקבע שיא אולימפי חדש של 1:05.89 דקות, 9 מאיות השנייה איטי משיא העולם של ניקולאי פאנקין מברית המועצות ועלה מהמקום הראשון.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1973 זכה צ'טפילד במדליית זהב במשחה ל-100 יארד חזה בתוצאה של 57.36 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.15 דקות, לפני ברית המועצות (3:56.07 דקות) ומערב גרמניה (4:02.65 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.74 דקות, אחרי ניקולאי פאנקין (1:06.67 דקות) ואיגור צ'רדקוב (1:07.19 דקות), שניהם מברית המועצות.
צ'טפילד היה מוזיקאי מצטיין והתמחה במוזיקה מתקופת הבארוק, בנגינה על צ'לו ובשירה במנעד של קונטרה טנור.
צ'טפילד השתתף במשחקים הגאים שנערכו בניו יורק בשנת 1994 ובכך יצא מהארון כהומו:"הוא לא חשף את המיניות שלו מהפחד לאבד את מקומו בנבחרת."
ב-23 בדצמבר 1998 נפטר צ'טפילד מלימפומה.
מארק קיובן הוא איש עסקים, יזם, מפיק קולנוע, סופר, אישיות טלוויזיה ונדבן יהודי-אמריקאי.
הוא בעל החזקת מיעוט בבעלות קבוצת ה-NBA דאלאס מאבריקס אך בעל שליטה בפעילות הכדורסל שלה, בעלים של רשת בתי קולנוע "Landmark Theatres", העוסקת בסרטים עצמאיים וזרים, וכן של חברת הפצת הסרטים "Magnolia Pictures".
הוא גם משמש כיושב ראש ערוץ הכבלים "AXS TV".
הוא חבר בצוות המשקיעים בתוכנית הכרישים החל מהעונה השלישית.
נכון לשנת 2024, מוערך הונו בכ-5.7 מיליארד דולר.
קיובן נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה, בנם של שירלי ונורטון קיובן.
הוא גדל בפרוור של פיטסבורג למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני.
סבו שינה את שם משפחתו מ"חַבֶנִיסְקִי" ל"קיובן", לאחר שמשפחתו היגרה מרוסיה והתאזרחה באליס איילנד.
כבר בנעוריו חושו העסקי בלט, כאשר עסק במכירת שקיות זבל בגיל 12 על מנת לקנות זוג נעלי כדורסל יקרות שחפץ בהן.
בעת לימודיו בתיכון עבד בעבודות שונות ומזדמנות, וכן עסק במכירת בולים.
לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת פיטסבורג, החל קיובן ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון בבלומינגטון, וסיים ב-1981 תואר ראשון במנהל עסקים.
בעת לימודיו עסק בעבודות שונות, ביניהן כיחצ"ן ומורה לריקוד, ואף הקים פאב.
בשנת 1982 עבר קיובן לדאלאס שבטקסס, שם החל לעבוד בעבודות מזדמנות כגון ברמן וכדובר עבור חברת תוכנה.
בהמשך הקים חברה משלו, "MicroSolutions", בעזרת שותפיו מעבודתו הקודמת, העוסקת בשילוב מערכות ובשיווק תוכנה.
בשנת 1990 מכר את החברה בכ-6 מיליון דולר, והרוויח סכום המוערך בכשני מיליון לאחר מיסוי.
בהמשך פנה לקריירה קצרה ולא מוצלחת בהוליווד.
בשנת 1995 הקים יחד עם שותף שלמד עמו באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון את חברת ההזנק "Audionet", שהתמחתה בשידורים ישירים של משחקי ספורט באינטרנט, ואשר בהמשך הפכה ל"Broadcast.com".
הוא מכר אותה ל-"Yahoo!" בסכום של כ-5.7 מיליארד דולר בשנת 1999.
בשנת 2000 רכש את קבוצת "דאלאס מאבריקס" בסכום של כ-285 מיליון דולר.
בנוסף לקשריו בתחום הכדורסל, מחזיק קיובן בהשקעות וקשרים הדוקים בליגות ה-NHL ו-MLB.
בשנת 2007 התמודד בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח החמישי.
בדצמבר 2023 דווח כי קיובן ימכור את מרבית המניות שלו בקבוצה למרים אדלסון תמורת 3.5 מיליארד דולר, אך יישאר אחראי על העניינים המקצועיים בקבוצה.
העסקה אושרה בהנהלת ליגת ה־NBA בסוף אותו חודש.
קיובן מעריץ את הסופרת והפילוסופית איין ראנד.
הוא טען כי הרומן של ראנד, "כמעיין המתגבר", העניק לו "מוטיבציה רבה.
הוא אתגר אותי לחשוב כאינדיבידואל, לקחת סיכונים על מנת להגיע למטרותיי, ולקחת אחריות על הצלחותיי וכישלונותיי.
הוא אף קרא ליאכטה הפרטית שלו על שם הספר.
אף על פי כן, פרסם בלוג בו טען כי "תשלום מיסים רבים יותר הוא הדבר הפטריוטי ביותר שאדם יכול לעשות".
קיובן תרם למועמדים משני צדי המפה הפוליטית, הן לרפובליקנים והן לדמוקרטים.
בשנת 2008 נמנה עם הקוראים לראש עיריית ניו יורק דאז, מייקל בלומברג, להתמודד לבחירות לנשיאות ב-2008, על מנת לשנות את הסטטוס קוו בו קיימות רק שתי מפלגות מרכזיות.
לבסוף ציין כי הצביע לברק אובמה בבחירות.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך בהילרי קלינטון.
בספטמבר 2002 נישא קיובן לטיפני סטיוארט בברבדוס, ולזוג שלושה ילדים.
מארק קסוביץ' הוא עורך דין יהודי מארצות הברית המשמש כעורך דינו הפרטי של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
מארק קסוביץ' נולד בשנת 1952 בעיר ניו הייבן שבמדינת קונטיקט, להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית מפולין.
בצעירתו למד היסטוריה אמריקאית באוניברסיטת ייל ובשנת 1974 קיבל תואר B A.
למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קורנל, וסיים לימודיו בשנת 1977. בשנת 1978 התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק.
בשנותיו הראשונות כעורך דין עבד קסוביץ' בחברת עורכי הדין Mayer Brown , שהיא חברת ענק, ה-15 בגודלה בארצות הברית, ולה סניפים בערים הראשיות של ארצות הברית ועשרות סניפים ברחבי העולם ובהם היא מעסיקה כ-1,500 עורכי דין.
בשנת 1993 פרש קסוביץ', יחד עם 18 עורכי דין נוספים, מן החברה והקימו את חברת עורכי הדין Kasowitz Benson Torres .
לחברה, שמושבה בעיר ניו יורק, סניפים בערים מרכזיות אחדות בארצות הברית והיא מעסיקה 350 עורכי דין.
החברה מתרכזת במשפט מסחרי ובתביעות דיבה וקניין רוחני,
בשנת 1993, לאחר הפיגוע הראשון במגדלי התאומים, שהתבצע בחניון התת-קרקעי של המגדלים על ידי חבורה אסלאמית קיצונית ובו נהרגו בו 6 אנשים ומעל 1,000 נפצעו, הגישו משפחות הנפגעים תביעות נזיקין נגד רשות הנמלים של ניו יורק בעילת רשלנות.
מרק קסוביץ ייצג את הרשות, אך בסופו של דבר בית המשפט מצא אותה חייבת בדין.
כמו כן יצג בשנת 2017 את מנחה הטלוויזיה ביל או'ריילי שנחשד בהטרדות מיניות.
עורך דינו של דונלד טראמפ
במשך עשרות שנים משמש קסוביץ' כעורך דינו הפרטי של דונלד טראמפ.
הוא ייצג את טראמפ בהליכי הגירושין שלו וכאשר במשך מספר פעמים לאורך הקריירה של טראמפ נקלעו חברות בבעלותו לחדלות פירעון הוא ייצג אותו בהליכי פשיטת רגל.
טראמפ יסד את "אוניברסיטת טראמפ" שבמסגרתה הועברו סמינרים בנושאי נדל"ן.
קסוביץ' ייצג בהן את טראמפ והתביעות הסתיימו, לאחר בחירתו של טראמפ לנשיאות, בפשרה שבמסגרתה הסכים טראמפ לשלם 25 מיליון דולר לסטודנטים ולמדינת ניו יורק.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ב–2016 הועלו נגד טרמפ האשמות של התנהגות לא הולמת כלפי נשים.
כאשר התפרסמה כתבה בניו יורק טיימס על תביעות הנשים על הטרדות מיניות על ידי טראמפ, שלח קסוביץ מכתב לעיתון ובו דרש "ביטול והתנצלות מלאים ומיידיים".
ההתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית
לאחר שטראמפ זכה בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-8 בנובמבר 2016, הגיעה קהילת המודיעין האמריקאית, בדו"ח שפרסמה, למסקנה כי ממשלת רוסיה התערבה בבחירות באמצעות הפצת מידע מוטעה של חדשות מזויפות ברשתות החברתיות, לצד שימוש בטרולים באינטרנט.
הפעולה נועדה, לדעת קהילת המודיעין, לפגוע בסיכוייה של הילרי קלינטון להיבחר לנשיאות ולגרום לבחירתו של טראמפ.
תחילה דחה הנשיא הנבחר טראמפ את דו"ח, ואמר כי הדמוקרטים מגיבים בכך על הפסדם בבחירות, ותקף את קהיליית המודיעין.
מנהיג הרוב הרפובליקני, מיץ' מקונל, הביע אמון בקהילת המודיעין ותמך בביצוע חקירה בנושא וזו החלה רשמית ב-24 בינואר 2017. ב-20 במרץ 2017 הודיע ראש ה-FBI, ג'יימס קומי, כי הבולשת הפדרלית חוקרת את המעורבות הרוסית בבחירות, כולל תיאום פוטנציאלי בין ממשלת רוסיה לקמפיין של טראמפ.
ב-9 במאי 2017 פיטר טרמפ את קומי מתפקיד ראש הבולשת.
בעקבות פיטוריו, החליט סגן התובע הכללי, רוד רוזנשטיין, למנות תובע עצמאי לחקירת העניין, וראש ה-FBI שקדם לקומי, רוברט מולר, נתמנה לשמש כתובע עצמאי ומיוחד.
ב-8 ביוני 2017 העיד קומי בפני ועדת המודיעין של הסנאט.
בעדותו האשים קומי את טראמפ וממשלו כשקרנים ואמר שהנשיא עודד אותו לסגור את החקירה הפלילית של יועצו לביטחון לאומי לשעבר, מייקל פלין.