tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא שיחקה עבור אלופת הליגה הלאומית למועדונים ניו ג'רזי ויילדקאס ב-2003. הית' דורגה כרכש השני בטיבו במחזור 2006 על-ידי מגזין Soccer Buzz ונכנסה לקבוצת הכדורגלניות הטובות של מגזין Parade ב-2005.
הית' התחחיה ללמוד באוניברסיטת צפון קרוליינה בה הייתה צריכה להתחיל את שנתה הראשונה בתיכון.
היא לא שיחקה כדורגל במהלך שנה זו, וכחלופה החליטה להתאמן עם קבוצת הבנים.
ב-2006 היא שיחקה במועדון טאר הילס, במדיו לקחה חלק באליפות ארצות הברית וערכה 23 הופעות בהן כבשה ארבעה שערים ובישלה תשעה נוספים.
בשנתה השלישית באוניברסיטה בה כבשה שני שערים ובישלה חמישה, נבחרה היא לקבוצת העונה ב-NCAA ולקבוצת העונה בחוף המזרחי.
בשנה שלאחר מכן היא כבשה שמונה שערים וסיפקה שמונה בישולים, מה שסייע לקבוצתה להגיע למאזן של 25 ניצחונות, תיקו ושני הפסדים ולזכות באליפות המכללות.
כשחקנית הקבוצה הבוגרת של טאר הילס, הייתה מעורבת ב-15 שערים, חמישה שכבשה ועשרה שבישלה.
הקבוצה סיימה את העונה עם 23 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד, ועם שני ניצחונות 0–1 בחצי גמר וגמר אליפות המכללות היא זכתה בתואר.
הית' נבחרה לקבוצת העונה של הטורניר וסיימה במקום השני במירוץ לפרס מאק-הרמן, הניתן לכדורגלנית הטובה ביותר במכללות.
הית' הובילה את צפון קרוליינה לתואר אלופת המכללות ב-2006, 2008 ו-2009 ולארבעה תוארי אלופת מחוז החוף האטלנטי.
מאמן הקבוצה אנסון דורנס ציין שהית' העדיפה 'להשחיל' את שחקניות היריבה מאשר לכדרר את הכדור סביבן.
מ-2004 ועד 2006 שיחקה הית' במדי ניו ג'רזי ויילדקאטס, שנודעה אז כפ.ס.איי.
ויילדקאטס, שם היא עזרה לקבוצה לזכות באליפות ליגת ה-USL ב-2005 ובאליפות המחוז בשנים 2004, 2005 ו-2006. בשנה שלאחר מכן היא שיחקה במדי האדסון וואלי קוויקסטרייק, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני במחוז והגיע לחצי גמר אליפות המחוז.
ב-2009 היא שיחקה במשך עונה אחת בפאלי בלוז, בה זכתה באליפות המחוז המערבי ובאליפות ה-USL.
ב-2010, הית' נבחרה בבחירה הראשונה בדראפט הליגה המקצוענית לנשים בארצות הברית על-ידי הקבוצה המתרחבת אלטנה ביט.
לאחר שנפצעה בקרסול במשחקה השלישי במדי אטלנטה, היא החמיצה את יתר עונת 2010. היא פתחה בהרכב בשלוש ההופעות שלה עבור המועדון.
בדצמבר 2010, הית', יחד עם חברותיה לקבוצה אניולה אלוקו ואנג'י קר הועברו בטרייד לסקיי בלו תמורת הבחירות הרביעית והשמינית בדראפט 2011 ותשלומים נוספים.
הית' ערכה 12 הופעות במדי הקבוצה, בהם פתחה בהרכב בשלושה משחקים.
הקבוצה סיימה במקום החמישי בעונה הסדירה עם חמישה ניצחונות, ארבע תוצאות תיקו ותשעה הפסדים.
עם התפרקות הליגה המקצוענית ב-2012, הית' הצטרפה לניו יורק פיורי מליגת העל העליונה.
הית' לא שותפה במשחקי פתיחת העונה כיון שהייתה בתהליך החלמה מפציעה בקרסול.
לאחר שהתאוששה, שיחקה הית' במשחק אחד עבור הקבוצה וזומנה לנבחרת ארצות הברית.
ב-2013, הית' חתמה על חוזה לשישה חודשים בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית עד ל-23 במאי 2013. היא כבשה חמישה שערים בשתים-עשרה הופעות עבור המועדון.
לזמנה בפריז התייחסו כתקופת חינוך עבורה, על-פי אתר פורטלנד ת'ורנס.
בספטמבר 2013 שבה הית' לשחק במדי פריז בהשאלה מפורטלנד, לאחר שספגה פציעות בכף רגלה במהלך אליפות ה-NWSL.
במהלך תקופתה השנייה במועדון, ערכה החלוצה שבע הופעות מבלי לכבוש.
בנובמבר 2012 הוקמה ליגת ה-NWSL, וב-11 בינואר 2013 הכריזה מנהלת הליגה על הית' יחד כמיועדת לשחק עבור פורטלנד ת'ורנס יחד עם שבע כדורגלניות נוספות, כחלק מהסגל שהוקצה לקבוצה על-ידי הליגה.
לאחר שהשלימה את העונה במדי פריז, היא הצטרפה לת'ורנס ביולי 2013, וסייעה לקבוצה לסיים במקום השלישי בעונה הסדירה.
פורטלנד זכתה באליפות ה-NWSL לאחר ניצחון 0–2 על וסטרן ניו יורק פלאש, כשהית' כובשת את שער הניצחון בבעיטה חופשית.
הית' זכתה בפרס ה-MVP של משחק הגמר.במהלך מחזורי המשחקים הראשונים של עונת 2016, הית' סיפקה חמישה בישולים בחמישה משחקים - שניים מהם בניצחון 1–2 על אורלנדו פרייד, וזכתה בפרס שחקנית חודש אפריל ב-NWSL.
היא גם כבשה את שערה הראשון לעונה בניצחון על וושינגטון ספיריט, שנבחר לשער המחזור על-ידי האוהדים.
היא גם זכתה בפרס שחקנית המחזור במחזור 6 בליגה.
הית' הגיעה לעשרה בישולים בליגה במשחק האחרון של העונה הסדירה מול סקיי בלו, כשהיא שוברת את שיא הבישולים לעונה הסדירה ב-NWSL שעמד על תשעה בישולים.
היא מונתה לקפטנית הקבוצה כשכריסטין סינקלייר נפצעה במהלך העונה.
הית' החמיצה את מרבית עונת 2017, כשהיא מטפלת בפציעת מתמשכת בגב ששמרה אותה מחוץ למגרשים.
בתחילה תוארה הפציעה כמינורית ויעד החזרה של הית' היה משחק נגד בוסטון ברייקרס ב-27 במאי.
פציעת הגב נמשכה יותר מהמתוכנן והית' נשלחה ללוס אנג'לס כדי לקבל טיפול מצוות האימון שלה.
הית' הוסרה מרשימת הפצועים והוכנסה לרשימת הסגל הפעיל ב-28 באוגוסט.
בחודש מאי הכריזה הקבוצה על כך שהית' תיקח תפקיד בפיתוח האקדמיה של הקבוצה כמנהלת הטכנית.
היא חזרה לשחק לקראת סיום העונה, וערכה את הופעתה הראשונה לעונה ב-23 בספטמבר, במשחק נגד אורלנדו פרייד כשעלתה כמחליפה בדקה ה-60. היא פתחה בהרכב לראשונה ב-7 באוקטובר נגד אורלנדו בחצי גמר אליפות ה-NWSL.
היא סייעה לקבוצה להגיע לגמר כשבישלה את השער של אמילי סונט בניצחון 1-4, והשתתפה בניצחון 0–1 על נורת' קרוליינה קורייג' וזכתה באליפות ארצות הברית.
הית' נפצעה בקרסול במהלך משחק האליפות ב-2017 ועברה ניתוח בתחילת 2018, כך שהחמיצה את ארבעת המשחקים הראשונים לעונה בעודה מתאוששת מהניתוח.
היא חזרה לשחק ב-28 באפריל נגד יוטה רויאלס, וכבשה שער לאחר שעלתה כמחליפה בדקה ה-57. המשחק הסתיים בתיקו 1-1. הית' כבשה 7 שערים וסיפקה 7 בישולים בעונה הסדירה.
היא זכתה בפרס שחקנית חודש אוגוסט.
היא כבשה שער נוסף בניצחון 1-2 על סיאטל ריין בחצי גמר אליפות הליגה, מה שהביא לשחזור הגמר מהעונה הקודמת מול נורת' קרוליינה, בו הפסידה פורטלנד 0–3 לקורייג'.
הית' הייתה מועמדת לפרס ה-MVP של הליגה, וחברתה לקבוצה לינדזי הוראן זכתה בפרס.
הית' נבחרה להרכב העונה ב-NWSL.
החלוצה פתחה את עונת 2019 כשהיא זוכה בפרסי שער ושחקנית המחזור במחזור המשחקים הראשון.
עם התפשטותה של מגפת הקורונה בארצות הברית בתחילת 2020 וביטול העונה בליגה, הית' בחרה שלא להשתתף בגביע צ'אלנג' 2020.
ב-12 בנובמבר 2020, עקב כך שזכות ההקצאה של הית' לא נשמרה על-ידי פורטלנד, היא איבדה את השחקנית לרייסינג לואיזוויל במהלך דראפט ההתרחבות של ה-NWSL.
ב-9 בספטמבר 2020, מנצ'סטר יונייטד והסופר ליג האנגלית הודיעו על החתמתה של הית' יחד עם חברתה לנבחרת כריסטין פרס לחוזה לעונה אחת.
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה ב-4 באוקטובר בתור מחליפה בדקה ה-70 בניצחון 0–3 על ברייטון & הוב אלביון, כשהיא מספקת בישול.
היא כבשה את שערה הראשון במדי יונייטד ב-18 באוקטובר כחלק מהניצחון 2–4 על ווסטהאם יונייטד.
ב-18 בנובמבר הית' כבשה שער בדרבי של מנצ'סטר, בתיקו 2-2 מול מנצ'סטר סיטי, בו סייעה לקבוצה לחזור מפיגור 2-0. ב-11 בדצמבר 2020, זכתה הית' בפרס שחקנית חודש נובמבר בסופר ליג.
ב-17 בדצמבר 2020, הית' נבחרה להרכב השנה של פיפ"א בטקס פרסי השנה של פיפ"א.
לאחר שהושבתה מפציעה בקרסול מינואר 2021, באפריל הכריזו שהית' סובלת מפציעת נוספת בברך ושהיא חזרה לארצות הברית כדי לנסות להתאושש בזמן בשביל המשחקים האולימפיים, כך שעונת הבכורה שלה ביונייטד הסתיימה מוקדם מהצפוי.
ב-24 ביוני הודיע המועדון שהית' תעזוב את הקבוצה עם סיום החוזה שלה בסוף החודש.
ב-3 בספטמבר 2021 הית' חתמה בארסנל.
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה כמחליפה במשחק הבית נגד מנצ'סטר סיטי ב-26 בספטמבר 2021, בניצחון ארסנל 0-5. בראיון לעיתון הטיימס אמרה הית':"אני אוהבת את לונדון - אני יכולה לחיות פה את החלום ככדורגלנית, ואף אחד לא מכיר אותי."
לאחר שהושבתה ממשחק לקראת סיום העונה עקב פציעה בהמסטרינג שספגה במהלך אימון, הית' וארסנל הסכימו על ביטול החוזה שלה ב-28 באפריל 2022.
ב-16 ביוני 2022 חזרה הית' ל-NWSL וחתמה באו.אל.
במדי ריין, הית' שיחקה משחקים בודדים עקב פציעות וניתוח בברך בספטמבר שהוציא אותה מהמגרשים עד תום העונה.
בסיום העונה, החוזה של הית' לא חודש והיא הפכה לשחקנית חופשייה.
הית' נעדרה מהמגרשים למשך שנתיים עם פציעות מתמשכות בסחוס ובברכיים.
בראיון ל-AP ביוני 2024 אמרה הית': "אני לא יצאתי באמירות פומביות בנושא, אך אני יכולה להגיד שאני מבריאה ומנסה לחזור למגרשים.
אני לא התייאשתי, על כל פנים.
אני לחלוטין בקו ההחלמה שלי."
הית' שיחקה בכמה מנבחרות הנוער - כולל נבחרת ה-U16 ב-2003–2004 ונבחרת ה-U17 ב-2004-05. היא הצטיינה בגביע העולם U20 ב-2006 שהתקיים ברוסיה, למרות היותה אחת מהכדורגלניות האחרונות שזומנו לסגל.
בסך הכולל ערכה הית' 24 הופעות במדי נבחרת ארצות הברית U20 ב-2006, כשהיא כובשת חמישה שערים.
הית' הייתה חלק מהזכייה במדליית הכסף בטורניר פאן אמריקאן 2007 בברזיל, היכן שפתחה בהרכב במשחק הגמר.
הית' ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית ב-18 בינואר 2008 נגד פינלנד בטורניר ארבע האומות בסין.
היא זומנה לסגל הנבחרת לאולימפיאדת בייג'ינג בגיל 20. היא שותפה בשלושה משחקים במהלך הטורניר וזכתה יחד עם הנבחרת במדליית הזהב.
הית' הייתה אחת משלוש ספורטאיות מהמכללות שייצגו את הנבחרת האמריקאית במשחקים האולימפיים ב-2008. ב-2008, הית' ערכה 17 הופעות בהן כבשה שני שערים.
שערה הראשון נכבש במשחק נגד סין בגביע אלגארבה 2008.
הית' זכתה בפרס הכדורגלנית הצעירה של השנה בארצות הברית ב-2009 והופיעה בשני משחקי הנבחרת באותה שנה, שניהם נגד נבחרת קנדה ביולי.
היא לא שיחקה עבור הנבחרת ב-2010 עקב מחלה ופציעת קרסול חמורה שספגה במהלך עונת ליגת הנשים המקצוענית שהצריכה ניתוח.
הית' ערכה את הופעת הבכורה שלה במונדיאל בגיל 23 במהלך מונדיאל 2011 בגרמניה.
הופעתה הראשונה הייתה במחצית השנייה של משחק שלב הבתים נגד נבחרת קולומביה.
הית' ערכה 4 הופעות במהלך הטורניר, כששלוש האחרונות הגיעו בשלב הנוק-אאוט.
בגמר המונדיאל, הית' עלתה כמחליפה של מייגן ראפינו בדקה ה-116 בהארכה.
המשחק נגמר בשוויון 2:2 והוכרע בדו-קרב פנדלים.
הית' הייתה הבועטת השלישית של הנבחרת האמריקאית, אך הבעיטה שלה נהדפה על-ידי השוערת היפנית איומי קאיהורי וארצות הברית הפסידה 1–3 בפנדלים.
הית' הייתה חלק מסגל נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת לונדון ב-2012 ושיחקה בכל ששת המשחקים.
היא פתחה בהרכב ושיחקה 90 דקות בארבעה מתוך השישה ורשמה שלושה בישולים במהלך הטורניר.
במשחק הגמר נגד יפן, הית' פתחה בהרכב וזכתה יחד עם נבחרתה במדליית הזהב אחרי ניצחון 1–2 בוומבלי.
הית' הייתה שחקנית קבועה בנבחרת ארצות הברית במונדיאל 2015 בקנדה, ופתחה בחמישה משבעת המשחקים בטורניר.
בגמר המונדיאל, הית' כבשה בדקה ה-54 מבישול של מורגן בריאן.
הנבחרת האמריקאית זכתה בגביע לאחר שהביסה את יפן 2-5.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
הית' כבשה שני שערים במהלך מוקדמות האולימפיאדה, וסייעה לנבחרת להעפיל לאולימפיאדת ריו ב-2016.
החלוצה השתתפה במשחקים האולימפיים השלישיים עבורה ב־2016. היא הופיעה בשלושה משחקים עבור הנבחרת ורשמה 2 בישולים.
הנבחרת האמריקאית הודחה על-ידי שוודיה בפנדלים ברבע-הגמר.
ב-2016 הופיעה הית' ב-20 משחקים במדי הנבחרת, בהם כבשה 6 שערים והוסיפה 8 בישולים.
הית' קיבלה את פרס כדורגלנית השנה בארצות הברית לשנת 2016 לאחר שזכתה 40% מהקולות, ועקפה את קריסטל דאן עם 34%.
לאחר שהופיעה בכל שלושת המשחקים בגביע SheBelieves ב-2017, הית' תעשה הופעה נוספת בודדת עבור נבחרת ארצות הברית ב-2017 כתוצאה מפציעת גב מתמשכת ופציעה בקרסול שספגה במשחק גמר אליפות ה-NWSL.
כתוצאה מניתוח בקרסול שעברה בינואר 2018, הית' חזרה למדי הנבחרת ב-12 ביוני 2018 במשחק ידידות נגד סין, בו כבשה את השער הניצחון בתוצאה 1-2. בטורניר האומות 2018 הית' כבשה במשחק האחרון נגד נבחרת ברזיל, ועזרה לנבחרת להשיג ניצחון 1–4. הנבחרת האמריקאית זכתה בטורניר בהפרשי שערים על נבחרת אוסטרליה.
הית' כבשה 4 שערים בגביע הזהב של CONCACAF ב-2018, שכללו צמד בחצי-הגמר נגד ג'מייקה.
ארצות הברית ניצחה במשחק 0–6 והעפילה למונדיאל 2019, והית' נכנסה להרכב הטורניר.
הית' סיימה את 2018 עם 7 שערים ו-6 בישולים בעשרה משחקים בלבד.
היא הייתה מועמדת לפרס כדורגלנית השנה בארצות הברית ב-2018, בו זכתה אלכס מורגן.
במאי 2019, הית' זומנה לסגל הנבחרת למונדיאל 2019. בטורניר, פתחה הית' בהרכב בשישה משבעת המשחקים, והשתתפה בניצחון הגדול ביותר בהיסטוריית גביע העולם לנשים, 0-13 על תאילנד במסגרת שלב הבתים.
ברבע הגמר נגד צרפת, הית' בישלה את השער השני של מייגן ראפינו בניצחון 1-2. הית' פתחה בהרכב בניצחון הנבחרת 1–2 על אנגליה והעפילה לגמר נגד הולנד.
בגמר שוב פתחה הית' בהרכב כשארצות הברית הפכה לנבחרת השנייה בהיסטוריה אחרי גרמניה ב-2007 ששומרת על תואר אלופת העולם.
ב-23 ביוני 2021, זומנה הית' על ידי מאמן הנבחרת ולאטקו אנדונובסקי לסגל ארצות הברית לאולימפיאדת טוקיו שנדחתה לקיץ 2021 עקב מגפת הקורונה.
הית' שיחקה 60 דקות בחצי הגמר, כשארצות הברית מפסידה 0–1 לקנדה.
הנבחרת הקנדית המשיכה וזכתה בזהב האולימפי אחרי ניצחון בפנדלים נגד שוודיה בגמר, כשארצות הברית זוכה במדליית הארד.
הית' נעדרה ממשחקי הנבחרת במשך שנתיים עקב פציעות מתמשכות שהצריכו ניתוחים מורכבים.
נכון ליוני 2024, משחקה האחרון במדי הנבחרת היה ב-27 באוקטובר 2021, בניצחון 0–6 על דרום קוריאה במשחק ידידות.
ביוני 2024, רמזה הית' על חזרה אפשרית למדי הנבחרת, כחלק מרצון של המאמנת אמה הייז להכניס חיות בנבחרת.
בילדותה גדלה הית' עם אהבה לכדורגל הברזילאי.
הכדורגלן האהוב עליה היה כוכב נבחרת ברזיל באותה העת, רונאלדיניו.
אחותה הגדולה קייטי שיחקה בקבוצת הטניס של אוניברסיטת דלוואר.
הית' הגדירה את הכדורגל עבורה כאמנות.
בראיון ל-Business Insider אמרה: "העניין שלי בחיים ויצירתיות הוא חלק בלתי נפרד ממי שאני.
אני רואה איך אני מנצלת את הגוף שלי כדי לבצע כישורים שאני רוצה לעשות על המגרש, ותמיד ראיתי ספורט בצורה הזו.
ככה אני רוצה להיתפס כספורטאית - אמנית על המגרש."
לבד מכדורגל, הית' אמרה שהיא נהנית לשחק סוגי ספורט רבים, כמו טניס וגלישת גלים, ונהנתה לבלות תחת כיפת השמש בהינתן הזמן וההזדמנות.
שמה הראשון של הית' הוא על שם הסבתא-רבתא שלה.
הית' היא בעלים-שותפה בחברת הביגוד RE-INC, יחד עם כריסטין פרס, מייגן ראפינו ומייגן קליגנברג.
במהלך מונדיאל 2023, הית' וכריסטין פרס אירחו תוכנית משלהן פעמיים בשבוע, ה-RE-CAP Show, יחד עם RE-INC.
ביוני 2022, הית' שיתפה תמונה בחשבון האינסטגרם שלה של ציור שהיא הוציאה למכירה ב-re-inc שנקרא Out Now, שהציג את המילים "אני גיי" מאויתות באותיות גדולות וצבעוניות.
הית' נמצאת בזוגיות עם שחקנית נבחרת ארצות הברית וחברתה לקבוצה במנצ'סטר יונייטד, כריסטין פרס.
הית' הופיעה יחד עם חברותיה לנבחרת בסדרת המשחקים של FIFA ב-FIFA 16, בפעם הראשונה בה נכללו כדורגלניות במשחק.
בספטמבר 2015, היא דורגה על-ידי EA Sports כדורגלנית ה-15 בטיבה במשחק.
נכון למשחק ב-16 בספטמבר 2021. תוצאות ארצות הברית מופיעות קודם, ועמוד התוצאות משקף את התוצאה לאחר כל שער של הית'.
כדורגלנית השנה בארצות הברית: 2016
MVP משחק הגמר בליגה: 2013
הכדורגלנית הצעירה של השנה: 2009
הרכב העשור של הפדרציה לססטיסטיקה: 2011-2020
טובת הכלל (נקרא גם טובת הזולת, טובת הציבור או תועלת ציבורית) בפילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה מתייחס למה שמשותף ומועיל לכלל או לרוב חברי הקהילה.
לחלופין, המושג עוסק במה שמושג דרך אזרחות פעילה, פעולה קולקטיבית והשתתפות בעולם הפוליטי והשירות הציבורי.
המושג "טובת הכלל" משתנה במידה רבה בין גישות פילוסופיות שונות.
רעיונות מוקדמים בנושא זה הוצגו על ידי פילוסופים יווניים עתיקים כמו אפלטון ואריסטו.
אחת מהגישות הרווחות מבוססת על הפילוסופיה של אריסטו, ומכנה את טובת הכלל כ"טוב המיוחד לקהילה ושניתן להשיגו רק באמצעותה, אך מחולק באופן אישי בין חבריה".
המושג התפתח בעבודותיהם של תאורטיקנים פוליטיים, פילוסופים מוסריים וכלכלנים ציבוריים, בהם תומאס אקווינס, ניקולו מקיאוולי, ג'ון לוק, ז'אן-ז'אק רוסו, ג'יימס מדיסון, אדם סמית', קרל מרקס, ג'ון סטיוארט מיל, ג'ון מיינרד קיינס,ג'ון רולס והוגים רבים נוספים.
בתחום הכלכלה המודרנית, טובת הכלל מוגדרת כטוב שמאופיין בכך שהוא מתחרה (ריבוי צרכנים משפיע על היקף ההנאה ממנו) אך לא ניתן להוציא אחרים מהנאה ממנו (לא ניתן להדיר צרכנים ממנו).
לעומת זאת, מושג טובת הכלל קשור לכלכלת הרווחה ומתאר את התוצאה של פונקציית רווחה חברתית, שהיא עצמה מבוססת על תיאוריה מוסרית של הטוב כמו תועלתנות.
תאוריית הבחירה החברתית חוקרת את התהליכים שבאמצעותם ניתן לממש את טובת הכלל דרך כללים לקבלת החלטות קולקטיביות.
תאוריית הבחירה הציבורית מיישמת גישות כלכליות לחקר תהליכים פוליטיים, במטרה להסביר כיצד אינטרסים פרטיים משפיעים על פעולות ותוצאות פוליטיות.
המושג "טובת הכלל" זוכה לשימושים שונים ואינו מוגדר באופן חד-משמעי.
רוב הגישות הפילוסופיות מחלקות את הטוב הכלל לשתי קטגוריות עיקריות: תפיסות מהותיות ותפיסות פרוצדורליות.
לפי הגישות המהותיות, טובת הכלל היא מה שמשותף ומועיל לרוב חברי הקהילה.
הגישות הפרוצדורליות, לעומת זאת, גורסות כי טובת הכלל היא התוצאה של השתתפות קולקטיבית בעיצוב רצון משותף, ומתבססת על כיבוד כבודם וזכויותיהם של האחרים.
טוֹגְרוֹג (במונגולית: төгрөг; בכתב מונגולי: ᠲᠥᠭᠦᠷᠢᠭ; סמל: ₮, תקן: MNT) הוא המטבע הרשמי של מונגוליה, על פי קביעתה של המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה ב-22 בפברואר 1921. פירוש שמו במונגולית: "דבר עגול".
הטוגרוג מתחלק ל-100 מונגו (mongo).
השטרות בערכים של 500 טוגרוג ומעלה נושאים את דמותו של ג'ינג'יס חאן, והשטרות הנמוכים את דמותו של דמדין סוחבאטאר, מנהיג המהפכה ב-1921. על כל השטרות והמטבעות מופיע הסויומבו, סמלה לאומי של מונגוליה.
סימנו הבינלאומי של הטוגרוג הוא MNT.
צִ'יפְּס, הנקראים גם טֻגָּנִים (מאנגלית בריטית: Chips), הם מאכל בינלאומי העשוי מתפוחי אדמה המטוגנים בשמן עמוק.
טוגנים מוגשים בדרך כלל כתוספת למאכלים עממיים.
כך למשל, בארצות הברית הם מקובלים כתוספת להמבורגר, במיוחד במסעדות מזון מהיר, שילוב המקובל גם בישראל.
דוגמה נוספת היא אנגליה, בה טוגנים מוגשים כתוספת לדג המטוגן בארוחת פיש אנד צ'יפס.
את המילה טוגן (טֻגָּן) חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי בפינת הלשון שלו ב-1963: "למען ייחוד שמם נקרא להם: טוגנים.
החומש אינו סתם דבר מחומש, אלא ספר מסוים.
גם הטוגן יהא לא סתם דבר מטוגן, אלא תפוח־אדמה מטוגן בחתיכות דקות".
13 ביולי הוא יום הצ'יפס הבינלאומי.
בארצות הברית רבים מייחסים את מקור המאכל לצרפת משום שבשנת 1802 נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון הגיש בארוחת ערב בבית הלבן "תפוחי אדמה מטוגנים בסגנון צרפתי".
המתכון הגיע כמעט בוודאות מהשף הצרפתי שלו, אונורה ז'וליאן.
בנוסף, החל משנת 1813 ("הטבח הצרפתי" מאת לואי אודה) ניתן למצוא מתכונים ל"טוגנים צרפתיים" בספרי בישול אמריקאיים נפוצים.
מתכונים לתפוחי אדמה מטוגנים בספרי בישול צרפתיים קיימים לפחות החל ב-Les soupers de la cour מאת Menon , משנת 1755. עם זאת, לפי אתר ה-Food Reference, האזכור הראשון של "תפוחי אדמה מטוגנים צרפתיים" באנגלית מופיע בסיפורו של או.
הנרי "אבנים מתגלגלות": "ארצותינו חברות נהדרות.
נתנו לכם את לה פאייט ותפוחי אדמה מטוגנים צרפתיים."
עם זאת, כאשר החלה "המחלוקת בנושא הטוגנים" בעקבות התנגדות צרפת למלחמת עיראק, טענה השגרירות הצרפתית בארצות הברית שמקור המאכל בבלגיה.
בלגיה עצמה אף היא טוענת שהיא המקור לטוגנים.
, היסטוריון בלגי ידוע, טוען שיש לו הוכחה לכך שמתכון זה לתפוחי אדמה היה בשימוש כבר בשנת 1680, באזור עמק הנהר מז, בין דינאן ולייז' בבלגיה של ימינו.
יושביו העניים של האזור נהגו ללוות את ארוחותיהם בדגים קטנים מטוגנים, אך בקפוא הנהר לא היו יכולים לדוג, ואז היו חותכים תפוחי אדמה לאורך ומטגנים אותם בשמן כדי ללוות את ארוחותיהם.
מספרים כי ב-1861, יזם בלגי בשם Frits פתח דוכן למכירת מאכל זה.
כמו כן מספרים כי הוא העניק את שמו למוצר, frites, - כינויו של המאכל בבלגיה בלשון הצרפתית.
מאז בכל כפר בבלגיה יש מספר דוכנים אשר טוגנים הם מרכולתם העיקרית (הם מכונים friterie), וניתן לקבל בהם כתוספת גם מיני בשרים מטוגנים.
הספרדים טוענים כי מקור הטוגנים בגליסיה, כמאכל המלווה דגים מטוגנים, וכי משם התפשט המאכל ליתר ספרד ואז לבלגיה.
בקרב יהדות בריטניה עולה הטענה לפיה את הטוגנים הביאו היהודים הליטאים שהיגרו לבריטניה במאה ה-17. ה"פיש אנד צ'יפס" האנגלי, לטענתם (ולטענת היסטוריונים של מזון רבים בבריטניה) הוא גלגול של המאכל הליטאי-יהודי הרינג אנד קרטופלן, פיסות של דג מעושן עם תפוח אדמה.
כאשר הגיעו המהגרים הליטאיים-יהודיים לבריטניה, בעקבות ניידותם ברחבי הממלכה, הם נאלצו למצוא פתרון שיאפשר את אכילתו של המאכל גם זמן רב לאחר שאיבד את טריותו.
מהסיבה הזו הם החלו לטגן את הדגים ואת תפוחי האדמה ויצרו את המאכל הנקרא "פיש אנד צ'יפס".
טוגנים הם בסיס של "פוטין" מאכל קנדי מסורתי שמוגש החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
עיבוד תפוח האדמה בטרם הטיגון מגוון.
פרוסות - פורסים את תפוחי האדמה לרוחב כך שתתקבל צורה של עיגולים דקים, פרוסות.
צורה זו נפוצה כאשר מיוצרים הטוגנים כחטיף (המשווק בדרך כלל באריזות מתכתיות לשמירה על פריכות) הנשמר טוב יותר.
רצועות - במטבח קטן יחתכו לאורך רצועות ארוכות ודקות, יתרונן של הרצועות על הפרוסות הוא כי שטח פניהם קטן יותר, לכן הן סופגות פחות שמן.
פלחים - פורסים את תפוח האדמה לפלחים והם נקראים באנגלית Potato Wedges , בישראל קוראים לסוג זה פוטטו.
במטבחים גדולים ואצל יצרנים מסוימים לא עשויים הטוגנים מחתיכות תפוחי אדמה כי אם מתפוחי אדמה מעובדים, היצוקים לצורה הרצויה.
כך ניתן להשיג חתיכות אחידות בצורתן ובאורכן.
הדבר גם מקל על התיבול.
הטוגנים מטוגנים בשמן עמוק, אולם אפשר גם לאפות אותם בתנור ובכך לחסוך קלוריות ולהעלות את ערכו הבריאותי.
בבלגיה יש המטגנים אותם בשומן סוסים או בקר.
פיסת תפוח האדמה המוכנסת לשמן מאבדת מים – מים רותחים נעים לעבר ההיקף ונושאים עימם חומרים מומסים – בעיקר סוכר.
במשטח הגבול שבין תפוח האדמה לשמן הופכים המים לבועה של קיטור והסוכר המומס נשאר על פני הטוגנים, חשוף לחום הגבוה של השמן.
בטמפרטורה גבוהה (מעל 150°) הסוכרים הופכים לקרמל: זה המקור העיקרי לצבע הצהבהב ולפריכות של המעטה החיצוני של הטוגן.
טעמם של הטוגנים נובע מתגובה אחרת המתרחשת על פני השטח.
בחום העז, החלבונים מתחילים להתפרק לאבני הבניין שלהם – חומצות האמינו, שכמו הסוכר נישאות עם הזרם לשולי הפיסה (מה שעתיד עוד מעט להפוך למעטפת המבריקה).
בחום גבוה חומצה אמינית וסוכר מגיבים ביניהם בתגובת מייאר (Maillard reaction).
בעומק הפיסה המים שנכלאו בתוך הקרום אמנם לא מאפשרים לטמפרטורה לעלות מעל 100 מעלות - קר מידי לתגובות מייאר או ליצירת קרמל, אבל החום הזה מספיק כדי להחליש את האריזה הנוקשה (העשויה תאית) העוטפת את צברי העמילן שבתאים.
העמילן שהשתחרר סופח מים והופך לג'ל רך.
על מטבחים מסחריים קיים פיקוח באשר למשך הזמן בו משתמשים באותו שמן טיגון, בלי להחליף את השמן כולו.
כתלות בסוג השמן מותרים פרקי זמן שונים.
הסכנה בשמן שרוף שהתקרר היא בהתפתחות נבגים עמידים לחום בשמן.
מקובל לתבל את הטוגנים במלח ולטבול אותם בקטשופ, רוטב ברביקיו, רוטב אלף האיים או מיונז.
הטבילה במיונז מוזכרת באחד מקטעי השיחה הידועים מתוך סרט הקולנוע "ספרות זולה".
טוגנים יכולים להכיל כמות גדולה של שומן המצטבר מהשמן בו טוגן ותוספות הנמצאים על הטוגן עצמו כשמוגש.
יש מחקרים הטוענים שטיגון עמוק בטמפרטורות גבוהות יכול לגרום לתוצאות חמורות המזיקות לבריאות, כאשר תפוח אדמה מטוגן בטמפרטורה גבוהה נוצר בו חומר מסרטן בשם אקרילאמיד.
טוגנים מכילים 300–700 מיקרוגרם אקרילאמיד לק"ג.
עם זאת, לא נמצא מתאם בין צריכת טוגנים לסרטן בבני אדם.
טוד גולדן הוא כדורסלן ישראלי-אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל הישראלית.
גולדן החל את קריירת המכללות שלו במדי מכללת סנט מארי, עימה שיחק במשך ארבע שנים ועזר למועדון להעפיל לעבר שמינית גמר אליפות המכללות בעונתו האחרונה במכללה.
לאחר שבאותו עונה רשם את הממוצעים הטובים שלו במכללה: 7 נקודות, 2.6 אסיסטים, 2 ריבאונדים ב-26 דקות למשחק.
ב-6 באוגוסט 2008 חתם במדיה של קבוצת הכדורסל הישראלית מכבי חיפה, ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר גביע המדינה, אך קבוצתו הפסידה במעמד זה להפועל חולון.
בשנת 2010 הוא עזב את הקבוצה וחזר לארצות הברית.
הוא סיים קורס מאמנים ועובד כמאמן בקבוצות המכללות.
בשנת 2025 זכה יחד עם קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה באליפות המכללות בכדורסל.
טוד סולונדז הוא במאי קולנוע ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
סרטיו מתאפיינים בסאטירה אפלה, מעוררת מחשבה ומודעת חברתית.
סולונדז למד באוניברסיטת ייל לתואר ראשון באנגלית, ובהמשך למד לתואר שני באמנויות (קולנוע וטלוויזיה) באוניברסיטת ניו יורק, אך לא סיים את לימודיו.
בשנות ה-80 החלה הקריירה שלו כבמאי במספר סרטים עצמאיים קצרים.
במשך שנות ה-90 המוקדמות עבד כמורה לאנגלית למהגרים מרוסיה.
בשנת 1995 הוא יצר וביים את סרטו הראשון באורך מלא, "ברוכים הבאים לבית הבובות", שזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הסרט המספר על חייה של ילדה בשם דון וינר, בת 11, שעוברת התעללויות בבית ספרה ועל ידי משפחתה.
בשנת 1998 כתב וביים את הסרט "אושר" המספר על חייהן של שלוש אחיות ובעיותיהן ועל חייהם של הסובבים אותן.
בשנת 2001 כתב וביים את הסרט "אגדות וסיפורים" המורכב משני חלקים, "סיפור בדוי" ו"סיפור אמיתי".
הסרט עוסק בחייהם של סטודנטים בקולג' והוא נוגע בנושאים שונים כמו: גזענות, מיניות ופרסום.
בשנת 2004 כתב וביים את הסרט "פלינדרום" המגולל את סיפורה של ילדה בת 13 בשם אביבה (בת דודתה של גיבורת "ברוכים הבאים לבית הבובות"), שרוצה להיכנס להריון.
בשנת 2009 כתב וביים את סרטו החמישי, "החיים בזמן מלחמה" (אשר תחילה נקרא "סליחה")
בספטמבר 2011 הוקרן סרטו החדש, "סוס אפל", בפסטיבל הסרטים של ונציה וכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
באוקטובר הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 2014 הודיע סולונדז כי הוא בתהליכי צילום סרט המשך לסרטו הראשון "ברוכים הבאים לבית הבובות".
סרטיו של סולונדז נוגעים בפינות האפלות של האדם באמצעות טכניקות המעוררות אי נוחות אצל הצופה.
כך למשל, ב'אושר', פדופיל מנהל שיחות רבות עם בנו הסקרן לגבי הרגלי אוננות, בהן נמצאים רמזים לעניין מיני של האב בבנו.
סולונדז לרוב מציג את דמויותיו באור מעורר רחמים, עלוב ומגוחך.
מבקרים רבים טוענים שסולונדז מיזנתרופ הבז לגיבוריו, וכך גם סרטיו - מציגים את האנושות כפתטית ועלובה, ושכל קיומה חסר שחר.
טוגו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972).
ב-1980 שוב נעדרה מהמשחקים, לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), משתתפת טוגו במשחקים ברציפות.
במשחקי החורף השתתפה טוגו לראשונה באולימפיאדת סוצ'י (2014), אליה שלחה שתי נציגות.
הטוגולזי היחיד שזכה במדליה אולימפית הוא חותר הקיאק בנז'מן בוקפטי, שזכה במדליית הארד במקצה הסלאלום באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
בוקפטי, יליד צרפת, ייצג את טוגו בהיותו בעל אזרחות טוגולזית, אף שביקר בה רק פעם אחת קודם לכן, בילדותו.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים בוקפטי במקום העשירי.
טוד מקארת'י (נולד ב-16 בפברואר 1950) הוא מבקר קולנוע אמריקאי שכתב במשך 31 שנה במגזין Variety וכיום כותב עבור המגזין The Hollywood Reporter.
מקארת'י הוא דמות מוכרת בהוליווד ובתקופתו ב-Variety היה מבקר הקולנוע הבכיר (Chief Film Critic) של המגזין.
הוא נשלח מטעם המגזין לפסטיבלי קולנוע רבים, והיווה דמות המזוהה עם המגזין.
בביקורות שפרסם על סרט חדש, אותן השתדל לפרסם בסמוך ליציאתו לאקרנים, הוא נהג לכלול התייחסות לפוטנציאל הרווחי של הסרט בקופות הקולנוע, והשתדל לנמק את ביקורתו, באופן שיהווה ביקורת בונה ליוצרי הסרט.
ב-2010 פוטר מהמגזין Variety, יחד עם מבקר התיאטרון הבכיר של המגזין דייוויד רוני, בשל קשיים כלכליים, אף שדובר המגזין הביע תקווה שמקארת'י ורוני ימשיכו לכתוב עבור המגזין כפרילאנסרים.
מקארת'י, עם זאת, החליט לעבור למגזין The Hollywood Reporter.
רוג'ר איברט ציין כי פגש את מקארת'י כשעוד היה חדש בעבודתו כמבקר קולנוע בשיקגו סאן טיימס וכשמקארת'י עוד היה נער בתיכון, לאחר ששלח לו מכתב בו ציין כי הוא חובב סרטים והוא היה רוצה לשוחח עמו.
הוא פגש את מקארת'י ואת חברו צ'ארלס פלין (Charles Flynn) והתרשם מידיעותיהם המקיפות על סרטי קולנוע; הוא כותב כי "הם ראו את כולם (=כל הסרטים), ערכו ביניהם דיונים על כולם, וכתבו על מחצית מהם".
בשנת 1975 ערכו מקארת'י ופלין את הספר Kings of the Bs, אוסף של כתבים וזיכרונות על יוצרי בי מוביז מהעבר וכאלה פעילים.
בשנת 2000 חיבר מקארת'י את הספר Howard Hawks: The Grey Fox of Hollywood, ביוגרפיה של במאי הקולנוע הווארד הוקס.
בנוסף לפעילותו כמחבר וכמבקר קולנוע, ביים מקארת'י ארבעה סרטים תיעודיים בנושא קולנוע.
הראשון בהם הוא "Visions of Light" (1992) העוסק בצילום, לאחר מכן ביים את הסרט "Claudia Jennings" (1995), על אודות קלאודיה ג'נינגס, דוגמנית מגזין פלייבוי וכוכבת בי מוביז, שנהרגה בתאונת דרכים.
בשנת 1999 יצא הסרט "Forever Hollywood" על העיר הוליווד וסרטיה, שתוכנן להיות מוקרן על בסיס יומיומי כקבלת פנים למבקרי "הסינמטק האמריקאי" (American Cinematheque) בלוס אנג'לס.
בשנת 2007 הוא יצר את "Man of Cinema: Pierre Rissient" על דמותו הייחודית של איש הקולנוע פייר ריזיין.
|כיתוב=טוד מקפרלן בכנס קומיק-קון 2011
|משפיעים=אלן מורפרנק מילרג'ק קירביקצוהירו אוטומו, אקירה
טוד מקפרלן הוא כותב, מאייר ופרסומאי קנדי וכן מעצב צעצועים ויזם, הידוע על עבודתו בתחום הקומיקס, בעיקר בזכות סדרת הפנטזיה המצליחה Spawn.
מאמצע שנות ה-80 ועד סופם, מקפרלן כתב ואייר עבור חברת DC קומיקס, בחוברות אינסופיות בע"מ, Detective Comics #576-578 והמיני סדרה "פלישה!".
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, מקפרלן התפרסם בזכות עבודתו בסדרת חוברות ספיידרמן של חברת מארוול קומיקס.
בשנת 1992 הוא עזר בהקמתה של חברת אימג' קומיקס, והוציא את האנטי גיבור של תורת הנסתר שלו, ספון, ממגירת התכנונים ועידכן אותו לשנות ה-90. ספון הפך לדמות פופולרית ועודד את יצירתן של דמויות קומיקס שבבעלות מחבריהן.
מאז עזב את עבודת האיור על ספון בחוברת מספר 70 (פברואר 1998), מקפרלן אייר פחות ופחות, ויותר התרכז ביזמות, כמו ליין הצעצועים McFarlane Toys וכן סטודיו לסרטי קולנוע ואנימציה טוד מקפרלן אנטרטיינמנט.
מקפרלן היה שותף פעיל של קבוצת ה-NHL אדמונטון אוילרס, אך מאז מכר את מניותיו.
הוא מעריץ נלהב של כדור בסיס ואוסף כדורי בסיס מרחבי ההיסטוריה.
מקפרלן נכנס להיכל התהילה של יוצרי הקומיקס הקנדי ב-18 ביוני 2011 בפרסי ג'ו שוסטר אשר בעיירת הולדתו.
טוד בראונינג היה במאי קולנוע, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
הקריירה של בראונינג התפרסה הן על עידן הראינוע והן על עידן הסרט המדבר.
הוא ידוע בעיקר כבמאי סרטי האימה "דרקולה" (1931) ו"פריקס" (1932) - שהיה לסרט פולחן - וסרטים אילמים קלאסיים שבהם שיתף פעולה עם לון צ'ייני.
מעבר לכך, ביים בראונינג סרטים רבים ומגוונים, בז'אנרים שונים.
הוא נולד כצ'ארלס אלברט בראונינג ג'וניור בלואיוויל שבקנטקי, כבן השני של צ'ארלס אלברט ולידיה בראונינג.
כילד צעיר העלה מחזות חובבניים בחצר הבית.
כבר מגיל צעיר ריתק אותו עולם הקרקס והקרנבלים, ובגיל 16 ברח מהחיים הנוחים בקרב משפחתו הבורגנית כדי להצטרף לקרקס כאמן.
הוא שינה את שמו הפרטי ל"טוד", והצטרף למסעי להקות של מופעי שוליים, קרנבלים וקרקסים.
עבודותיו בקרקס כללו עבודה ככרוז המציג לקהל ומזמין אותו להופעה של פרא האדם מבורנאו, עבודה כאמן שבה הציג קטע שבו קבר את עצמו חי, ובה הוצג בשם "הגופה המהלכת" ("The Living Corpse"), וכמו כן הופיע כליצן בקרקס האחים רינגלינג.
חלק מחוויותיו אלו היו לו להשראה לאחר מכן בסרטיו.
הוא הופיע גם במופעי וודוויל כשחקן, קוסם ורקדן.
הכוכב של טוד בראונינג על מדרכות הוליווד הוא הכוכב האחרון בשורת מדרכת הכוכבים למעשה חותם את שורת הכוכבים הארוכה.
בהמשך הקריירה, כאשר היה במאי במופע מעורב בניו יורק, הוא פגש את ד.וו גריפית', גם הוא בן לואיוויל.
הוא החל לשחק בקולנוע יחד עם הקומיקאי צ'ארלס מאריי (Charles Murray) בסרטים של גריפית' ושל חברת ביוגרף (Biograph Company) - סרטי קומדיה על סליל בודד לבתי קולנוע מסוג ניקלודאון (סוג של בתי קולנוע זולים).
ב-1913 עזב גריפית' את חברת ביוגרף ועבר לקליפורניה.
בראונינג הלך בעקבותיו והמשיך להופיע בסרטיו, כעת באולפני רילייאנס-מג'סטיק (Reliance-Majestic Studios).
בין היתר הופיע כניצב בסרט המונומנטלי "אי-סובלנות", שנחשב יצירת מופת ואבן דרך בקולנוע.
בתקופה זו החל לביים סרטים - הוא ביים 11 סרטים קצרים לאולפני רילייאנס-מג'סטיק.
בין השנים 1913 עד 1919 בראונינג הופיע כשחקן בחמישים סרטי קולנוע בערך.
ביוני 1915 עבר תאונת דרכים, כשמכוניתו התנגשה במהירות גבוהה ברכבת נוסעת.
עמו ברכב היו שחקני הקולנוע אלמר בות' (Elmer Booth) וג'ורג' סיגמן (George Siegmann).
בות' נהרג במקום, וסיגמן ובראונינג נפצעו קשה; רגלו הימנית של בראונינג התרסקה ונשברה, ושיניו הקדמיות נפלו.
במהלך ההחלמה מפציעותיו חיבר בראונינג תסריטים, ורק ב-1917 הוא חזר לעבודה פעילה על סרטים.
אחותו של בות', מרגרט בות' (Margaret Booth), שהייתה לאחר מכן לעורכת מפורסמת ב-MGM, נטרה טינה לבראונינג עד יום מותה ולא סלחה לו על שהיה אחראי למות אחיה.
סרט הבכורה של בראונינג באורך מלא היה Jim Bludso ("ג'ים בלודסו"; 1917), על קפטן של ספינת נהר המקריב את חייו כדי להציל את נוסעיו ממוות בשרפה.
ב-1917 חזר בראונינג לניו יורק.
בשניהם שיחקה מאבל טליאפרו (Mabel Taliaferro); בסרט השני היא שיחקה בתפקיד כפול, ושתי הדמויות שולבו בתמונה בעזרת טכניקת חשיפה כפולה שהייתה חדשנית לאותה תקופה.
בראונינג חזר ב-1918 לקליפורניה והפיק שני סרטים נוספים לאולפני מטרו, The Eyes of Mystery ו-Revenge.
באביב 1918 עזב בראונינג את מטרו והצטרף לחברת בלוברד הפקות (Bluebird Productions), חברה-בת של אולפני יוניברסל, שם פגש את אירווינג תלברג.
תלברג ציוות את בראונינג עם השחקן לון צ'ייני, והשניים שיתפו פעולה לראשונה בסרט The Wicked Darling (1919), מלודרמה שבה צ'ייני גילם גנב שלוקח נערה משכונות העוני וכופה עליה להשתלב בעולם הפשע וייתכן שאף מדיח אותה לזנות.
בראונינג וצ'ייני המשיכו לשתף פעולה, ובמהלך העשור החולף יצרו יחד עשרה סרטים.
בעקבות מות אביו נכנס בראונינג לדיכאון, שהוביל לאלכוהוליזם.
הוא פוטר מאולפני יוניברסל ואשתו עזבה אותו.
אך הוא התאושש, התפייס עם אשתו, וחתם על חוזה לבימוי סרט אחד באולפני גולדווין.
הסרט שביים בראונינג באולפני גולדווין, The Day of Faith (1923), זכה להצלחה מסוימת אם כי קטנה, אך החיה את הקריירה של בראונינג מחדש.
תלברג ציוות שוב את בראונינג לעבודה עם לון צ'ייני בסרט The Unholy Three ("שלושת הבלתי קדושים"; 1925), שמתאר את סיפורם של שלושה אמני קרקס שמתכננים מזימה לרמות אנשים עשירים ולגנוב מהם תכשיטים תוך שימוש בתחפושות.
בסרט ניכרת החיבה שלה רכש בראונינג לקרקס, בתיאור האוהד של האנטי-גיבורים.
הסרט נחל הצלחה גדולה מאוד, והוא אף חודש ב-1930, בסרט שבוים בידי ג'ק קונוויי והיה הסרט המדבר הראשון והיחיד בכיכובו של לון צ'ייני.
בראונינג וצ'ייני החלו לאחר הסרט בסדרה של סרטים משותפים, שזכו לאהדת הקהל, לרבות The Blackbird (1926) ו-The Road to Mandalay (1926).
בשנת 1927 אף יצא הסרט London After Midnight ("לונדון לאחר חצות"), שהיווה את התנסותו הראשונה של בראונינג בז'אנר סרטי הערפדים; זהו סרט אבוד מבוקש, שנעשים מאמצים לחפשו, בכיכובם של צ'ייני, קונרד נייג'ל ומרסלין דיי.
העותק האחרון של London After Midnight נשרף בשרפה שפרצה באולפני MGM ב-1967. ב-2002 הפיק ריק שמידלין (Rick Schmidlin) שחזור של צילומי הסרט בעבור Turner Classic Movies.
הסרט האחרון שבו שיתפו בראונינג וצ'ייני פעולה היה Where East is East (1929), שממנו שרדו רק חלקים מסוימים.
הסרט המדבר הראשון בבימויו של בראונינג היה The Thirteenth Chair ("הכיסא השלושה עשר"; 1929), בכיכובו של בלה לוגוסי; הסרט הופץ גם בגרסה אילמת.
לאחר מותו של צ'ייני בשנת 1930, חתם שוב בראונינג על חוזה באולפני יוניברסל בהם עבד בעבר, לבימוי הסרט "דרקולה" (1931).
אף על פי שבראונינג רצה ללהק לתפקיד הראשי של הרוזן דרקולה שחקן אירופאי אלמוני, שלרוב לא ינכח בסצנות אלא כישות מאיימת המאפילה על ההתרחשויות, לוהק לבסוף בלה לוגוסי בעקבות אילוצי תקציב והתערבות האולפנים, וננקטה גישה ישירה יותר בבניית העלילה.
אף על פי שכיום נחשב הסרט לקלאסיקה, באותה תקופה יוניברסל לא היו מרוצים מהתוצאה, והעדיפו את גרסת הסרט שצולמה בשפה הספרדית על אותו סט בשעות הלילה.
עם זאת, הסרט עצמו היה להצלחה מסחרית גדולה.
לאחר שביים את סרט המלודרמה Iron Man שעסק באיגרוף, החל בראונינג לעבוד על הסרט "פריקס" (Freaks; 1932) באולפני MGM, לצד המפיק אירווינג תלברג.
הסרט התבסס על הסיפור הקצר "דורבנות" מאת טוד רובינס, תסריטאי הסרט The Unholy Three, ועסק במשולש אהבים בין גמד עשיר, לוליינית יפה וחמדנית ואהובהּ איש השרירים; הלוליינית מתחתנת עם הגמד ומנסה להרעיל אותו כדי לרשת את הונו הרב, אך הגמד וחבריו ה"פריקים" בקרקס מגלים את המזימה ונוקמים בה.
הסרט, שבו הופיעו "פריקים" אמיתיים ממופעי שוליים, ספג ביקורת קשה, גם לאחר שנערך והוסרו ממנו סצנות בוטות, והוא היה לכישלון קופתי חרוץ.
הסרט חיבל בקריירה של בראונינג, שלא המשיך ליצור סרטים רבים לאחריו.
בראונינג לא הצליח לקבל ממנהלי MGM, בהם היה חתום, אישורים לפרויקטים שרצה לביים.
לאחר שביים את הדרמה Fast Workers ב-1933 בכיכובו של ג'ון גילברט, שהיה אף הוא במעמד לא טוב באולפני MGM, אושר לבראונינג לביים גרסה מחודשת לסרט London After Midnight, ששמה המקורי היה Vampires of Prague ("ערפדי פראג"), אך לבסוף נקראה Mark of the Vampire (1935).
בגרסה מחודשת זו התחלקו תפקידיו של לון צ'ייני בסרט המקורי בין ליונל ברימור ובין בלה לוגוסי (שהציג פרודיה על תדמית הערפד שלו מאז הסרט "דרקולה").
לאחר מכן ביים בראונינג את סרט האימה The Devil-Doll ("בובה-שטן"; 1936), ששמו המקורי היה The Witch of Timbuctoo ("המכשפה מטימבקטו").
את התסריט לסרט חיבר בראונינג, ושיחק בו ליונל ברימור בתפקיד אסיר נמלט שבורח מכלא על אי, ונוקם באנשים שהביאו לכליאתו בעזרת "בובות" אנושיות, שהן למעשה אנשים מכווצים לגודל בובה שאותם בראונינג מהפנט בעזרת יכולותיו הקסומות.
סרטו האחרון של בראונינג היה סרט המסתורין Miracles for Sale ("נסים למכירה"; 1939), שעסק ברצח.
טוד גרף הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי.
גרף נולד בניו יורק, בנם של ג'ודית קלריס, מורה לפסנתר ומנהלת מקהלה, וג'רום לורנס.
אחותו היא השחקנית איילין גרף ובת דודו היא השחקנית רנדי גרף .
הוא שר בסגל המקורי של רחוב סומסום (1970) ורחוב סומסום 2 (1971).
בשנת 1975 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה לילדים של חברת חשמל PBS.
גרף משחק את התפקיד של ג'סי, חבר הקרקס הקצר, הוא השתתף בתוכנית עד סוף שידוריה ב-1977 (החליף את סטיבן גוסטפסון).
היה מועמד לפרס טוני על גילום דמותו של דני בייבי ברודוויי בשנת 1984.
בשנת 1992 כתב את התסריט לסרט "אנשים משומשים" בכיכובם של שירלי מקליין והשחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני.
בשנת 2006 הוא ביים את הבמה המוזיקלית של ג'ייסון רוברט בראון ודן אליש, בפורום פיד מארק.
בשנת 2009 הוא ביים וכתב את הסרט "נוער שוליים" (Bandslam), בכיכובן של אליסון מישלקה וונסה הדג'נס.
בשנת 2012, הוא כתב וביים את סרט "הצליל העליז" בכיכובן של קווין לטיפה ודולי פרטון.
טוגו מזרחי או תוגו מזרחי היה במאי יהודי-מצרי ממוצא איטלקי, מחלוצי הקולנוע המצרי, כמו גם שחקן, מפיק ותסריטאי.
הביא לקולנוע המצרי את השחקנית ממוצא יהודי לילה מוראד, וכן ביים סרטים בכיכובה של הזמרת הנודעת אום כולתום ושל רקדנית הבטן תחיה כאריוכא.
סרטו הידוע ביותר הוא "התהום" .
סרטו "עות'מאן ועלי" דורג במקום הרביעי מבין 100 הסרטים החשובים של כל הזמנים, לפי ביבליותיקה אלכסנדרינה.
טוגו נולד בשנת 1901 באלכסנדריה, מצרים, למשפחה יהודית ממוצא איטלקי.
טוגו נקרא על שם האדמירל טוגו, שהוביל את הצי הקיסרי היפני לניצחון על הצי הסיני במלחמת סין–יפן הראשונה.
ארבע שנים לאחר לידתו של טוגו מזרחי, היה האדמירל טוגו לגיבור ניצחונה של יפן על רוסיה הצארית במלחמת רוסיה–יפן.
טוגו התפרסם תחת שם הבמה אחמד אל־מִשְׁרְקי, קרי: אחמד "המזרחי".
בשנת 1917 נסע לאירופה וכבן למשפחת סוחרים למד כלכלה, באיטליה ובצרפת.
בצרפת רכש גם השכלה קולנועית והכשרה מתאימה, למורת רוחו של אביו השמרן.
כעבור כעשר שנים שב לאלכסנדריה ורכש את בית הקולנוע בַּאכּוס, והפך אותו לאולפני צילום.
מאוחר יותר שכר אולפני צילום נוספים בגיזה, והחל לצלם את סרטיו.
טוגו עצמו ביים אותם ואף שיחק בסרטים אלו תחת שמו האמיתי.
בסרטיו "אל-מנדובאן" (שני השליחים, 1934) ו"אל־דכתור פרחאת" (דוקטור פרחאת, 1935) הציג את תחיה כאריוכא, רקדנית בטן ושחקנית קולנוע מצרית מפורסמת.
אחת התרומות הבולטות של מזרחי לקולנוע המצרי הייתה בכך שהפך את לילה מוראד, הזמרת והשחקנית המצרית המפורסמת, לדמות אגדית.
בשנת 1945 הפיק סרט היסטוריה בשם "סלאמה" ובו מככבת הזמרת הידועה אום כלת'ום בתפקיד רועת צאן העולה לגדולה בזכות קולה הערב.
תפקידה זה נחשב להופעתה הגדולה ביותר על המסך.
בסרט השתתפה גם השחקנית היהודייה סועאד זכי.
מזרחי השתתף יחד עם הבמאי אחמד בדרכאן בהקמת הסינדיקט הראשון של קולנוענים במצרים.
מזרחי שימש כמזכיר איגוד הקולנוע המצרי.
לאורך הקריירה הממושכת שלו הוא היה הבמאי של למעלה מ-40 סרטים והמפיק של סרטים רבים נוספים, ביניהם גם מספר סרטים ביוונית.
הוא היה דמות חשובה בתעשיית הקולנוע המצרית של שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1928 הקים את אולפני טוגו באלכסנדריה וב-1939 העבירם לגיזה שליד קהיר.
למרות חלוציותו ותרומתו לתרבות המצרית, והפגנת הפטריוטיות בסרטיו, בשנת 1952 נאלץ מזרחי להימלט ממצרים.
זאת בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים שהביאה לגירוש יהודי מצרים 4 שנים לאחר מכן.
בהיותו בעל אזרחות איטלקית הוא התיישב ברומא.
ב-1961, הוא איבד את הזכויות על הסרטים שהפיק ונכסי החברה שלו נלקחו ממנו.
שני האולפנים בבעלותו במצרים הולאמו על ידי המשטר של נאצר.
שדרנים מצריים הסירו את שמו מהקרדיטים לסרטיו בעת שידורם בטלוויזיה.
עם זאת, לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים החלטה זו התהפכה, והוא זכה לקבל קרדיט עבור יצירותיו.
מזרחי שילב בסרטיו שחקנים יהודים רבים ומוטיבים מחיי הקהילה היהודית.
למשל חוזרת המילה הייחודית "כפרה", כאשר דבר מה היה נשבר.
בנוסף, בכמה מסרטיו השתתף השחקן היהודי ליאון אנג'ל, המכונה בשם הבמה שאלום, אשר נובע מהמילה העברית "שלום".
שאלום שיחק בכמה מסרטיו הקומיים של מזרחי.
סרטים אלה מציגים בין היתר, דו־קיום הרמוני בין משפחה יהודית למשפחה מוסלמית, עד שהן אפילו עוברות לגור יחדיו באותו בית.
עם זאת, מזרחי ניסה לשלב את ההיבט היהודי בתוך התרבות המצרית הכללית ולא להתמקד באורח החיים היהודי.
כלומר להדגיש את המשותף בין היהודים על המוסלמים, ולאו דווקא את הייחוד היהודי.
לכן הוא שילב בסרטיו את חגיגות "שם א-נסים", חג אביב שמקורו קופטי אך נחגג בקרב כלל העדות במצרים, ולא את חג האביב היהודי, "פסח".
באופן דומה, מזרחי מציג טקס חינה מסורתי של כלה יהודייה, כפי שמקובל גם בדתות אחרות, אך לא את טקס החופה היהודי.
ב-1946 הואשם מזרחי על ידי העיתון המצרי "אל-מסבח", בכך שסיפק סיוע טכני בדיבוב לערבית עבור שני סרטים ציוניים, "בית אבי" (הרברט קליין, 1947) ו"אדמה" (הלמר לרסקי, 1947).
סרטים אלה הוצגו כ"תעמולה ציונית" עבור יהדות ארצות הברית.
רבים מסרטיו של מזרחי זכו לפופולריות גדולה.
בשנת 2006 המוסד ביבליותיקה אלכסנדרינה דירג את 100 הסרטים המצרים החשובים של כל הזמנים, ודירג את סרטו של מזרחי, "עות'מאן ועלי" (عثمان وعلى ; 1939), במקום הרביעי.
דבורה סטאר, פרופסור לספרות וקולנוע ערבית מודרנית ועברית בחוג ללימודי המזרח הקרוב ומנהל התכנית למדעי היהדות באוניברסיטת קורנל, כתבה ספר אודות חייו בשם "טוגו מזרחי ויצירת הקולנוע המצרי", בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה.
1937: יותר מדי כסף הוא מטרד
1941: לילה תלמידת בית הספר
1942: עלי באבא וארבעים הגנבים
1944: נור אדין ושלושת המלחים
סרטים בהפקת טוגו מזרחי שבוימו בידי אחרים
טוגולנד הבריטית הייתה אזור במערב אפריקה, על גבול מפרץ גינאה בדרום, תחת הנהגת בריטניה.
בשנים 1884–1885 הוכרה חסות גרמנית על דרום טוגולנד על ידי ועידת ברלין.
ועידה זו נועדה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי לאחר התעניינות גוברת של מדינות המערב ביבשת אפריקה.
מאוחר יותר, גבולות טוגולנד היו תחומים תחת הסכמים עם צרפת (1897) ובריטניה הגדולה (1904).
באוגוסט 1914, הבריטים והצרפתים לקחו את טוגולנד מהגרמנים במהלך קרבות מלחמת העולם הראשונה.
שטחה של טוגולנד הבריטית הוגדר לראשונה לאחר חלוקת טוגולנד ב-27 בדצמבר 1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה שבמהלכה כוחות בריטים וצרפתים כבשו את טוגולנד.
לאחר המלחמה, ב-20 ביולי 1922, חילק חבר-הלאומים את האזור לשני מנדטים, טוגולנד הבריטית הוצבה רשמית תחת שלטון בריטי, בעוד טוגולנד הצרפתית, כיום טוגו, הוצבה תחת השלטון הצרפתי.
בעקבות מלחמת העולם השנייה, ב-1946 הפכו המנדטים לשטחי אמון של האו"ם, אם כי טוגולנד הבריטית נשארה מנוהלת בידי בריטניה.
במאי 1956, האזור הדרומי ערך משאל עם על נושא הצטרפות טוגולנד הבריטית לגאנה כאשר היא זכתה בעצמאות.
רוב המקומיים בעלי זכות ההצבעה הצביעו בעד איחוד הטריטוריה של טוגולנד הבריטית עם הטריטוריה של חוף הזהב, שהייתה קולוניה בריטית נוספת.
בשנת 1957, הפכה טוגולנד הבריטית שהתאחדה עם חוף הזהב לחלק מהמדינה העצמאית של גאנה.
ביולי 1922, חבר הלאומים הגדיר באמנתו את תפקיד המנדט כ"מחויב לשלום, לסדר ולמשטר טוב של הטריטוריה, לקידום ולכלל רווחתו החומרית והמוסרית, ואת ההתקדמות החברתית של תושביו".
החלק הצפוני של טוגולנד הבריטית הכיל גם קבוצות אתניות שחיו בשטח חסות.
שטח שכזה מהווה למעשה שטח בלתי כבוש שמאפשר יחסי גומלין בלתי שוויוניים בין מעצמה קולוניאלית לבין אזור בעל אוטונומיה שמקבל את חסותה הצבאית של המעצמה במסגרת הסכם פורמלי בין הצדדים.
זו הייתה הסיבה מדוע המנדט נתן לממשלת חוף הזהב את הזכות לנהל אותם כיחידה.
בשנת 1946, האוכלוסייה של שטח הנאמנות הייתה כ 400,000 איש.
החלק הצפוני של טוגולנד כלל ב -1932 את המחוזות של קטה-קראצ'י (Kete Krachi), דגומבה (Dagomba), ממפרוגו המזרחית (Mamprugu) וקומסי (Kumasi).
במזרח דגומבה, גידולי בקר וחקלאות, כמו ברוב אזור זה, היו העיסוקים העיקריים של האזור, יחד עם מלאכות יד כגון: אריגה, הכנת חבלים, עיבוד עורות ועשיית קדרות.
ברם, לטוגולנד הבריטית לא היו את משאבי המינרלים ואת מטעי הקקאו הגדולים שהיו למשל בחוף הזהב.
בשל העובדה כי עתיד האזור לא היה ברור, הבריטים היססו להשקיע באזור תחת שליטה בינלאומית.
בשנים 1890–1930 התבצעה חלוקת סמכויות של התושבים המקומיים.
אחרי 1930, המחלקות הקטנות של השטחים הצפוניים וצפון טוגולנד התאחדו לכמה מדינות גדולות כמו ממפרוסי (Mamprusi) ודגומבה.
בשנת 1933 פורסמו שלושה צווים הנוגעים לארגון מחדש של הרשות המבצעת, השיפוטית והפיננסית.
המנהיגים יכלו להשתמש בכוחות החדשים האלה כדי לבצע רפורמות כלכליות וחברתיות.
פקודת בית הדין המקומי אפשרה לנציב הראשי להקים בתי דין להגדרת היקף השיפוט האזרחי והפלילי שלו.
הפדיון הוחל על כבישים, מחסנים, שירותים סניטריים ומשכורות קבועות למפקדים ולחברי בית הדין, מה שאפשר אוטונומיה מקומית ששיפרה משמעותית את הכלכלה המקומית.
הצמיחה הכלכלית של האזור השתפרה בהתמדה, והתרחשה עלייה הדרגתית של התעניינות בחינוך, בבריאות ובדת.
בשנת 1946 הוקמה מועצת שטח צפונית, והיא הייתה נציגה של כל המפקדים.
דרום טוגולנד היא הרבה יותר קטנה, שטח של כ-5,845 קילומטרים רבועים.
תקנות המושבה של חוף הזהב יושמו על דרום טוגולנד, ואילו אלה של השטחים הצפוניים הוכרזו בצפון טוגולנד.
חמשת המחוזות של המנדט היו מנוהלים על ידי מפקדי המחוז.
כמו בשטחים הצפוניים, משנת 1930 מטרת הממשלה הייתה למזג קבוצות אתניות קטנות.
ב-1939, כל 15 המחלקות של 68 החטיבות התאחדו לארבע מדינות גדולות.
לאחר מכן התחזקו המוסדות המקומיים: למושל המקומי הייתה הזכות להכריז על הרשויות המקומיות.
מועצות המדינה קיבלו הכרה ואפשרו להן לחקור מחלוקות פוליטיות וחוקתיות .
כל אלו אפשרו לראשונה למנהיגות המקומית לנהל שלטון אוטונומי שנפרד במידה רבה מהמעצמות האירופאיות.
למושל המקומי היה הכוח להקים בתי דין בכל אזור סמכותו.
פקודה 1932 העניקה לחטיבות את הזכות להקים את משרד האוצר ולגבות מיסים.
נושא החינוך היה מופקד בידי מיסיונרים, בסיוע כספי הממשלה.
ההתפתחות הכלכלית באזור נבעה בעיקר מהגידול בייצור הקקאו.
לאחר 1951 השינויים החוקתיים המתרחשים בחוף הזהב החלו להשפיע על התנאים בטוגולנד.
ביוני 1954 הודיעה בריטניה לאו"ם, שלאור ההתפתחויות לקראת מתן עצמאות לחוף הזהב השכנה, לא תוכל עוד לשלוט בטוגולנד.
תחילה, התנגדו רוב חברי האומות המאוחדות להקמתה של טוגולנד הבריטית כמדינה עצמאית, אך עד מהרה הכירו בכך שמשמעותה של טוגולנד הבריטית היא ממשלה אפריקאית עצמאית ולא סיפוח קולוניאלי, מה שיביא לסיום השליטה הבריטית באזור.
בדצמבר 1955 הסכימה האספה הכללית של האומות המאוחדות למשאל עם באנגליה כדי לקבוע האם האוכלוסייה מעדיפה שילוב עם חוף הזהב לאחר שהוכרזה עצמאותה או את עצמאותה שלה כישות נפרדת.
קונגרס טוגולנד (TCP) שפעל למען הקמת ישות עצמאית לבני שבט האווה ניהל מסע תעמולה כנגד האיחוד.
אנשי האווה רצו להביא לאיחודה של טוגולנד הבריטית עם טוגולנד הצרפתית כצעד מקדים להקמת מדינה נפרדת של האווה (טוגו המודרנית) במקום לבצע איחוד עם חוף הזהב, כפי שמשאל העם הציע.
כאשר משאל העם נערך ב-9 במאי 1956, תחת פיקוח האו"ם, הרוב, שהיה מודע לעצמאותה הקרובה של שכנתה חוף הזהב, הצביע בעד שילובה של טוגולנד הבריטית עם חוף הזהב.
העצרת הכללית של האו"ם הסכימה אז לאיחודם של טוגולנד הבריטית וחוף הזהב לאחר העצמאות של חוף הזהב.
ב-13 בדצמבר 1956, העבירה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטת העצרת הכללית 1044 על "עתיד טוגולנד תחת השלטון הבריטי".
בהחלטה זו הכיר האו"ם בתוצאות משאל העם שהתקיים בשטחים, שהיה רוב בעד אחדות עם חוף הזהב.
החוקה האחרונה, לפני קבלת העצמאות, פורסמה בפברואר 1957. תאריך העצמאות נקבע ל -6 במארס 1957. בתאריך זה, חוף הזהב המאוחדת עם טוגולנד הבריטית, הפכו למדינה העצמאית גאנה בתוך חבר העמים הבריטי.
הבירה של טוגולנד הבריטית הייתה הו (HO), המשמשת כיום כבירת אזור וולטה.
האזור כולל חלק גדול משטח המנדט לשעבר.
במשאל העם השתתפו 194,230 מקומיים מ-6 מחוזות שונים.
ניהול משאל העם הופקד בידי סר ג'ון דרינג, שהיה אחראי מטעם ממשלת בריטניה לערוך משאלי עם ברחבי הקולוניות הבריטיות.
דרינג קבע בדו"ח שהגיש כי רישום האוכלוסין היה מקיף ותשומת לב רבה ניתנה לכל פרט בניהול המשאל ובשמירה על הליך הצבעה שקוף והוגן.
דרינג הביע תקווה שתוצאות משאל העם ישקפו את רצונם של המקומיים בנוגע לעתידה של הטריטוריה.
תוצאות משאל העם קבעו כי 58% מהמצביעים (כ-93 אלף תושבים) תמכו באיחוד בעוד 42% (כ-67 אלף תושבים) הצביעו בעד היפרדות מחוף הזהב כאשר רק בשניים מתוך ששת המחוזות היה רוב שתמך בהיפרדות.[5]
ב-13 בדצמבר 1956, העצרת הכללית של האומות המאוחדות העבירה את החלטה 1044 שעסקה בעתידה של טוגולנד תחת השלטון הבריטי.
בהחלטה זו קיבל האו"ם את ההכרה במשאל העם שנערך בטוגולנד והסכים על איחוד בין חוף הזהב לטוגולנד הבריטית וכינונה של מדינה חדשה באזור – גאנה, שזכתה לעצמאות ב-6 במרץ 1957.
קונגרס טוגלנד (TCP) היה מפלגה פוליטית שנוסדה ב-1951, אשר זכתה בשלושה מנדטים בבחירות של חוף הזהב באפריל 1954 ושני מושבים בבחירות ביולי 1956, אומנם לא שרדה זמן רב לאחר מכן.
מטרתו המשנית של קונגרס טוגולנד הייתה לפעול למען איחודם של בני שבט האווה בטוגולנד הבריטית ובטוגולנד הצרפתית כמדינה נפרדת.
אך המפלגה נכשלה שוב במשא-ומתן של האו"ם שנערך ב-1956 בטוגולנד הבריטית, שהביא לאיחוד טוגולנד הבריטית עם חוף הזהב.
אווה הם קבוצה אתנית אפריקאית הדוברת את שפת האווה והיא הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בטוגו (32%).
אנשי האווה, התיישבו בחלק הדרומי של טריטוריית הנאמנות של טוגולנד הצרפתית וטוגולנד הבריטית ובפינה הדרום-מזרחית של חוף הזהב.
הטריטוריה שלהם מחולקת בפרופורציות של 80% ו-20% בין טוגולנד הצרפתית לבין טוגולנד הבריטית.
אנשי האווה בעלי תרבות אחידה ומגדירים עצמם כשבט.
קיימות מספר וריאציות לניב שלהם כך שהשפה שלהם מעט שונה.
אנשי האווה מהמערב מתקשים לפעמים להבין את אנשי האווה מהמזרח.
הניב של אנשי האווה שייך לשפת הקווה (kwa).
על פי המסורת של כל בני האווה, יש הסכמה על כך שאנשי האווה הגיעו ממקום כלשהו בצפון, ולמרות שכל תת-שבט נוטה לתת וריאציה שונה במקצת של הסיפור, נראה שיש הסכמה לגבי זה שהם היגרו ממקום הנקרא קוטו או אמדזווה ((Amedzowe, ממזרח לנהר הניז'ר.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-1948, בחוף הזהב ובטוגולנד הבריטית מתיישבים כ-514,935 מבני שבט האווה.
26 בדצמבר 1916 - סיום כיבוש טוגולנד מידי הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והחלטה בריטית-צרפתית על חלוקת השטח
20 ביולי 1922 - החלטת חבר הלאומים על מתן מנדט בריטי מטיפוס B על טוגולנד הבריטית וקריאתה בשם הרשמי Mandate Territory of Togoland
ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה הכריז האו"ם על השטח כשטח בנאמנות האו"ם בניהול בריטי ושינוי שמה ל-Trust Territory of Togoland
ב-1954 הודיעה בריטניה לאו"ם, שלאור ההתפתחויות לקראת מתן עצמאות לחוף הזהב השכנה, לא תוכל עוד בריטניה לשלוט בטוגולנד
במאי 1955 נערך משאל עם בטריטוריה שנוהל על ידי האו"ם.
מפלגת הקונגרס שהטיפה לאיחוד עם טוגו הצרפתית ויצירת ישות מדינית נפרדת זכתה ל-42%, לעומת 58% מן הבוחרים שהעדיפו להתאחד עם חוף הזהב
ב-13 בדצמבר 1956 - החלטת העצרת הכללית של האומות המאוחדות 1044 לאיחוד טוגולנד הבריטית עם חוף הזהב וכינון גאנה העצמאית
6 במרץ 1957 - כינון גאנה העצמאית
טוד כריסטופר יאנג הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כנציג אינדיאנה בסנאט של ארצות הברית.
קודם לכן כיהן כנציג המחוז התשיעי של אינדיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
יאנג נולד בפנסילבניה בנם של ננסי וברוס וגדל באינדיאנה.
ב-1990 סיים את לימודי התיכון והתגייס לצי ארצות הברית.
הוא למד שנה במכינת הצי ובשנים 1991–1995 למד באקדמיה הימית של ארצות הברית וסיים תואר ראשון במדע המדינה.
לאחר הלימודים שובץ בחיל הנחתים.
הוא הוכשר כמפקד מחלקה רובאית ולאחר מכן כקצין מודיעין.
שירת ביחידת כלי טיס בלתי מאוישים ולאחר מכן כקצין גיוס בשיקגו ובצפון מערב אינדיאנה.
במקביל למד בלימודי ערב לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו.
בשנת 2000 השתחרר בדרגת קפטן.
לאחר שחרורו למד במשך שנה באוניברסיטת לונדון וסיים תואר שני בפוליטיקה אמריקאית.
עבד במכון המחקר השמרני "הריטג' פאונדיישן" בוושינגטון די.
וכעוזרו של הסנאטור ריצ'רד לוגאר.
ב-2003 חזר לאינדיאנה ועבד כיועץ עסקי, ב-2006 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת אינדיאנה ולאחר מכן עבד כעורך דין וכסגן תובע מחוז אורנג' בשנים 2007–2010.
ב-2010 נבחר לנציג המחוז התשיעי של אינדיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שגבר על ברון היל, חבר הקונגרס המכהן מהמפלגה הדמוקרטית.
הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2012 וב-2014. הוא כיהן כחבר ועדת המיסים והתקציב.
בנובמבר 2016 התמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית, הוא זכה בכ-52% מקולות הבוחרים מול 44% של מועמד המפלגה הדמוקרטית, המושל והסנאטור לשעבר אוון ביי.
יאנג הוא דייר שולחן הממתקים בסנאט האמריקאי
יאנג נשוי לג'ני ואב לבן ושלוש בנות.
טוד דניאל וולטרס הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
בתפקידו האחרון כיהן כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית והמפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה.
לפני כן שירת כמפקד כוחות חיל האוויר האמריקאי באירופה ובאפריקה, וכן פיקד על כוחות האוויר של נאט"ו.
וולטרס סיים ב-1982 את לימודיו באקדמיית חיל האוויר.
שירת כמדריך טיסה וכטייס מטוסי OV-10 ברונקו ו-F-15 איגל.
בינואר 1999 מונה למפקד טייסת קרב 19 (טייסת F-15), בשנים 2002–2004 פיקד על להק המבצעים של כנף 1, ב-2003 עמד בראש כוח המשלוח האווירי 482 שהוצב במזרח התיכון.
בשנים 2004–2006 פיקד על כנף האימונים 47 בבסיס לפלין שבטקסס.
ביוני 2006 מונה למפקד כנף הקרב 325, המפעילה מטוסי F-22 ראפטור.
במרץ 2008 מונה לתפקיד מטה במפקדת בעלות הברית בקאבול שבאפגניסטן.
באפריל 2009 לקצין המבצעים של פיקוד החלל של חיל האוויר.
במאי 2011 מונה למפקד כוח המשימה של חיל האוויר באפגניסטן וסגן מפקד פיקוד הכוחות האמריקאים באפגניסטן.
ביוני 2012 מונה לראש הלשכה המשפטית במשרד מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית.
בספטמבר 2013 מונה למפקד חיל האוויר ה-12 ומפקד כוחות האוויר של פיקוד דרום של ארצות הברית.
בדצמבר 2014 מונה לסגן לענייני מבצעים של ראש מטה חיל האוויר, ביולי 2015 מונה לראש אגף מבצעים במפקדת המטות המשולבים.
באוגוסט 2016 קודם לדרגת גנרל מונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, המפקד גם על כוחות האוויר של נאט"ו.
במאי 2019 החלף על ידי ג'פרי הריגיאן ומונה למפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית ולמפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה.
הוא שירת בתפקיד עד יולי 2022.
במהלך שירותו צבר מעל 5,000 שעות טיסה, על מטוסי T-38 טאלון, F-15C איגל, F-22 ראפטור, A-10 ת'נדרבולט II ו-OV-10 ברונקו.