tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקור השתרע שטח אש 9 בין כביש עכו-צפת (מאזור כרמיאל ועד לכפר ראמה) בצפון, ובין כביש 805 (המחבר את סח'נין, עראבה ודיר חנא) בדרום.
במזרח גבל השטח בכפרים עילבון ומע'אר, ובמערב בכפר שעב.
השטח כלל שטחים חקלאיים, מטעי זיתים, שטחי מרעה, מחצבות ומספר כפרים קטנים.
חלק מהשטח היה רשום במרשם המקרקעין כאדמה פרטית של תושבי הסביבה וחלק אחר קרקע ללא מעמד שהוכרזה אחר כך על ידי מדינת ישראל כאדמות מדינה.
שטח אש 9 נתפס על ידי הצבא הבריטי בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, והוא שימש שטח אימונים של בית הספר המזרח תיכוני לאימוני חיל רגלים, בעיקר כמטווח ארטילרי.
הוא היה התשיעי במניין מטווחי הצבא הבריטי בארץ ישראל ומכאן מספרו.
בפועל בתקופת המנדט הבריטי לא נעשו בו אימונים רבים ובשנים אלה המשיכו תושבי הכפרים הסמוכים לעבד את אדמותיהם בתוך שטח האש באין מפריע, למעט מקרים בהם נמסרה להם הודעה מראש על אימון מתוכנן.
בנוסף השבט הבדואי ערב אל-סואעד רכש אדמות במקום, עוד לפני שהוכרז שטח אש, במטרה לעבור להתיישבות קבע והקים בו מספר כפרים קטנים.
בשנת 1953 הוקמו שני היאחזויות נח"ל ראשונות בשולי שטח 9, עצמון-שגב בצדו הדרום מערבי ושזור בצדו הצפוני, במסגרת מבצע "יהוד הגליל".
בנוסף הוקמו באזור מחצבות של "סולל בונה" ו"החברה המאוחדת למחצבות".
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 היה שטח אש 9 לאזור האימונים המרכזי של צה"ל בצפון המדינה, והשטח נסגר על פי צו שהוציא הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
בנובמבר 1955 חתם הרמטכ"ל, משה דיין, על צו סגירת כל שטחי האימונים של צה"ל כשטח צבאי סגור.
עם אכיפת הצו יכלו תושבי הכפרים הסמוכים, סח'נין, עראבה, דיר חנא, מע'אר, ראמה, סאג'ור, נחף ודיר אל-אסד להיכנס לאזור ולעבד את קרקעותיהן רק עם "רישיון כניסה", שניתן להם בזמן שלא התקיימו אימונים, כל מי שנכנס ללא אישור נעצר.
כולל אנשי השבט הבדואי ערב אל-סואעד, שגרו במספר כפרים ברחבי שטח 9 (כמאנה, סלאמה וחוסנייה).
קבלת "רישיון כניסה" נדרשה רק מהתושבים הערבים שהיו תחת ממשל צבאי (עד 1966), ולא מיהודים שביקשו להיכנס לשטחי האש של צה"ל בזמן שלא התבצעו בהם אימונים.
לדוגמה לצורך כניסה למחצבת תעשיית אבן וסיד שפעלה בשטח 9. באוגוסט 1957⁩, בזמן אימונים צבאיים בשטח 9, הומטרה אש מקלעים ומרגמות על אחד מכפרי ערב א־סואעד, וכתוצאה מכך נהרגו נער ונערה ועוד ארבעה תושבים נפצעו.
במשך השנים נהרגו ונפצעו עשרות בני אדם כתוצאה מפיצוץ נפלים ותחמושת בשטח.
בינואר 1962 נגרעו 5,500 דונם מחלקו הצפוני של תחום שטח 9 לטובת הקמת העיר כרמיאל, במסגרת צו הפקעה.
חלק משטח כלל קרקע פרטית, והחל משא ומתן על פיצויים לבעלי הקרקעות, על חלק אחר פעלו מחצבות.
באוקטובר 1962 אישרה ועדת הכספים של הכנסת את תוכנית ההפקעה לאחר שהוצאו ממנה שטחי מחצבות בשטח של כ-400 דונם.
צו ההפקעה התפרסם ב-25 באוקטובר 1962, קרקע שהייתה שייכת ליישובים נחף, בענה ודיר־אל־אסד בו היו שטחי מרעה, חלקות חקלאיות ומטעי זיתים.
על פי צו ההפקעה רשות הפיתוח "מתכוונת לקנות מיד חזקה בקרקע האמורה מפני שהיא דרושה באופן דחוף לצורכי ציבור".
בעקבות הפקעת האדמות לטובת הקמת כרמיאל החלה תנועת מחאה של תושבי האזור, זאת מאחר שכאשר הוכרז "שטח אש 9" ב-1955 הובטח לתושבי האזור שמטרת ההכרזה אינה לנשל אותם מאדמותיהם, בנוסף ההפקעה הוגדרה "לצורכי ציבור", אך היישוב תוכנן ליהודים בלבד.
תנועת המחאה כללה גם מספר פעילים יהודים, בראשות אורי דייוויס.
וקבוצה של פעילי הפעולה השמית ב-18 באוקטובר 1964 נידון דייוויס למאסר על תנאי ולקנס על כניסה לשטח צבאי סגור (מאחר שהגליל היה בשליטת הממשל הצבאי על ערביי ישראל נשפט בבית דין צבאי).
באותה תקופה לצידו של דייוויס נאבקו גם האמנים ואנשי הרוח: אורי זוהר, עמוס קינן, יגאל תומרקין, דן בן אמוץ, אריה זקס, נינה די-נור, רעייתו של סופר השואה ק.
בעקבות התוכנית להקמת כרמיאל החלו לאכוף צווי הריסה נגד כל מבנה, או תוספת בנייה, שנבנו בשטח 9 לאחר שהוכרז כשטח אש, כולל על קרקע בבעלות פרטית של שבט ערב אל-סואעד.
בדרך כלל על ידי פיצוץ המבנים עם חומר נפץ.
בנוסף לשבט ערב אל-סואעד היה בשטח כפר של שבט ערב א-נעים, שגם אותו ביקשו לפנות.
בשנת 1966 נבנה בהר לבנים הסמוך מחנה בית הספר למפקדי כיתות - מחו"ה אלון, שהאימונים בו התבצעו בשטח 9 הסמוך אליו, אולם היחידות שהתאמנו במקום לא ניצלו את שטח 9 באינטנסיביות.
בינואר 1976 החליטו מינהל מקרקעי ישראל ושלטונות צה"ל להפריש שטח של מאות דונמים משטח 9 לצורך הקמתה של העיירה הבדואית סלאמה.
המטרה הייתה שעם הקמתה יפונו אליה כל שבטי הבדווים שהיו פזורים ברחבי שטח 9, שבאותה עת הגיעה מספרם לכמה מאות.
התוכנית כללה 300 מגרשים לבנייה עצמית, ולכל משפחה בדווית שתעקור לעיירה החדשה יוקצה מגרש של 600–800 מ"ר, במחיר מוזל.
מיד אחר כך, בפברואר 1976 נאכף מחדש צו הסגירה על שטח 9, וגם הוטלו מחדש מגבלות על עיבוד השטחים החקלאיים.
כך נותקו חלק ניכר מהקרקעות החקלאיות של הכפרים סכנין, עראבה ודיר חנא מן הכפרים עצמם.
עקב החלטה זו, והפקעה של עוד 6,000 דונם להרחבת כרמיאל, החליטו תושבי הכפרים להכריז על ה-30 במרץ 1976, על יום מחאה ושביתה שקיבל את השם יום האדמה.
במהלך אירועי אותו יום התקיימו הפגנות שמהלכן נהרגו שישה ונפצעו עשרות.
צמצום ולבסוף ביטול שטח 9
במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, כלקח ממלחמת יום הכיפורים, הפכו יחידות חיל הרגלים ליותר ויותר ממוכנות, מצוידות נגמ"שים לא היה אפשר להשתמש הרבה בשטח 9, שהיה קטן יחסית לתמרוני תנועה באש הנדרש מהאימון.
בנוסף שטחו צומצם באופן משמעותי בתקופה זו.
כ-5,000 דונם נוספים יועדו להרחבת כרמיאל וכ-6,200 דונם הועברו למושב חזון לצורכי רעייה.
ושורה של יישובים חדשים הוקמו ברחבי השטח, במסגרת תוכנית המצפים: כך הוקמו היאחזות נח"ל צלמון (1976); לוטם (1978); מעלה צביה, אשבל ואשחר (1979); כמון, מכמנים, (1980), יובלים (1982), שורשים (1985), וכן השכונה הדרומית של כרמיאל בגבעת קרד.
החלק המערבי של שטח 9 הוקצה להקמת פארק תעשיות משגב ומבני המועצה האזורית החדשה משגב שזה עתה הוקמה ונועדה לשרת את המצפים בגליל.
לידם, על שטח אימונים צמוד (שטח אש 117) הוקמה היאחזות נח"ל מרווה ב-1979, ולאחר מכן נבנה מתקן של רפא"ל.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עדיין היה שטח 9 סגור פורמלית לכניסה אזרחים.
בלב השטח נערכו אימוני יחידות בית הספר למפקדי כיתות.
אולם אפשרויות השימוש באש חיה היו מוגבלות לאזור שבו נמצאו יעדי האימונים והמטווח החדש שנבנה באותה עת במרכז השטח.
העימות עם הגורמים האזרחיים גבר.
הסוכנות היהודית דרשה שצה"ל יאפשר ליישובים החדשים שהוקמו בשוליו לעבד את אדמות המדינה בתוך השטח.
בשנת 1985 לאחר שצה"ל צמצם את השימוש בו, הוא החזיק רק ב-1,500 דונם בלבד.
באוגוסט 1986 הוחלט על ביטול כליל של שטח אש 9 והחזרת האדמות הפרטיות בו לבעליהן.
ביטול שטח אש 9 הביא לתגובות נזעמות בקרב אנשי ימין, חבר הכנסת עוזי לנדאו אמר כי "מסירת שטח 9 לידי הערבים תהפוך אותו לגרעין של מדינה פלסטינית", וסיעת התחיה-צומת ערכה עצרת מחאה בכרמיאל נגד "החזרת אדמות לערבים".
סיעת הליכוד דרשה את פיטוריו של עזר ויצמן, שהיה שר בלי תיק ממונה על טיפול בערבי ישראל שהוביל את המהלך.
מצד שני השר דוד לוי תמך במהלך, וגם יצחק שמיר שבדיוק החל לשמש כראש הממשלה בממשלת הרוטציה, לא התנגד לו.
השטוק-אים-אייזן (גרמנית: Stock-im-Eisen; בתרגום חופשי: מוט בברזל) הוא החלק האמצעי של גזע אשוח מימי הביניים המכוסה כולו במסמרים.
גזעים מסוגו מכונים גם עצי מסמרים.
עץ האשוח הווינאי הוא עץ המסמרים העתיק ביותר ששרד; אזכורו המתועד הראשון מתוארך לשנת 1533. העץ עדיין ניצב בווינה, בשטוק-אם-אייזן-פלאץ 3, בפינה בין רחוב גראבן ורחוב קרנטנר, בפאלאס אקוויטבל.
גובה הגזע הוא 2.19 מטר והוא מונח על בסיס של גרניט הורנבלנדה בוהמי בגובה מטר.
מסמך משנת 1533 מתאר אותו כ"Stock im Eisen liegt.
הכוונה היא לרצועת ברזל רחבה באמצע הגזע שעליה מנעול דמה.
החריטה "HB" מגיעה ככל הנראה מבעל הבית, הנס בוטינגר, שחידש את הרצועה בשנת 1575.
עץ האשוח שהפך מאוחר יותר לשטוק-אים-אייזן החל לצמוח בסביבות שנת 1400, ולפי מחקר בשנת 1975, נכרת בסביבות שנת 1440. ההתחדדות במרכז הגזע (הוא נתמך על ידי חמש רצועות מתכת) נובעת ממכות גרזן.
מסמורו החל עוד כשהעץ היה בחיים (כלומר, לפני 1440), שכן צמיחת יבלות ניכרת בחלק מהמסמרים.
עד שנת 1548, הוא כבר היה ממוקם באחד הבתים במה שהוא כיום שטוק-אים-אייזן-פלאץ.
משנת 1715 נערכו טקסי נעיצת מסמרים לפני יציאה למסעות התמחות.
עם זאת, נוהג זה שונה באופן משמעותי מהמנהג של ימי הביניים.
מסורת זו ידועה גם במדינות אחרות של האימפריה האוסטרו-הונגרית לשעבר ובדרום מזרח אירופה; ניתן למצוא עצי מסמרים כאלה בערים רבות בהונגריה וברומניה (טרנסילבניה).
במהלך מלחמת העולם השנייה, הגזע הוסר בלילה שבין ה-29 ל-30 בינואר 1944:
לאופולד קוצ'י התנגד לתוכנית והכריז בניב וינאי תקיף: "זה לא יקרה!
שטוק-אים-אייזן נשאר כאן!" הפקידים אכן נסוגו, וקוצ'י הוציא את שטוק-אים-אייזן כאמצעי זהירות והחביא אותו במרתף.
עם תום המלחמה אפילו רשויות המורשת לא ידעו את מקום הימצאו.
בסוף אוגוסט 1946, הוא נמצא במרתף הבניין שלפניו עמד במשך מאות שנים.
רק בשעה 11:30 בבוקר ב-6 ביוני 1951 הוא הוצב מחדש במיקומו המקורי ואובטח באמצעות רצועת הברזל שנותרה.
העיתונות ספדה לליאופולד קוצ'י, מגינו:
למחרת נערך טקס קטן ששודר ברדיו, במהלכו ביקש מנכ"ל חברת Equitable מעיריית וינה לקחת את שטוק-אים-אייזן לידיה.
סגנית ראש העיר דאז, לויס ויינברגר, נענתה לבקשתו.
ב-16 בינואר 1974, הוצב ה"שטוק אים אייזן" תחת הגנה כאנדרטה.
הסיבה למסמור לפני המאה ה-18 אינה ידועה.
התיאוריה הסבירה ביותר למנהג הימי הביניימי היא תקיעת מסמרים בצלבים, עצים ואפילו סלעים להגנה או כהכרת תודה על ריפוי ממחלות - כמנחה, בדומה למנהג של זריקת מטבעות למזרקות או לבארות משאלות.
מסמרים היוו מצרך יקר ערך בימי הביניים ולא בוזבזו ברשלנות.
המנהג של נפחים וסוחרים נודדים להשאיר את חותמם באמצעות מסמר החל רק במאה ה-18. לכן, לא סביר שה"שטוק-אם-אייזן" מקורו במנהג של גילדה.
אגדת עם אוסטרית מזכירה אגדה על שטוק-אים-אייזן, לפיה המסמרים ננעצו על ידי חברי הגילדה לכבודו של המנעולן מרטין מוקס, שלפי השמועה כרת ברית עם השטן.
מספר אגדות עוסקות בשטוק-אים-אייזן, בעיקר מהמאות ה-17 וה-18. ב-1703 נטען שהעץ הוא האחרון מיער עתיק וכן שהוא האחרון מחורשה קדושה.
אגדות מספרות על השטן עצמו שעוטף את העץ בברזל.
אחרת מספרת ששוליית מנעולן שגנב מסמר יקר מאדונו, או רצה להתחתן עם בת אדונו, למד מהשטן כיצד להכין מנעול בלתי ניתן.
זה נכון במידה שהמנעול הוא דמה ואין בור חחוק למפתח.
אגדה אחרת טוענת שגנב, שאבד ביער, תקע מסמר גנוב בעץ.
בעוד שהעץ היה ממוקם מחוץ לחומות העיר עד לסביבות שנת 1440, אגדה זו מופיעה רק במאה ה-17 ולכן ככל הנראה בדיה טהורה.
אגדה מודרנית טוענת כי ה"שטוק-אם-אייזן" הוא העתק וכי ניתן לראות את המקור - או לפחות חלקים ממנו - במוזיאון וינה.
טענה זו שגויה; הגזע לא נחתך ולא שוכפל.
מבחינת המעמד החוקי, נכללים בקטגוריה זו שטחי שמורות טבע וגנים לאומיים, יערות וחורש טבעי, שטחים חקלאיים, פארקים, נחלים וחופי ים.
השטחים הפתוחים נושאים עליהם את מורשתה התרבותית של ישראל.
בהם חקוקים מאורעות בחיי העם בדמותם של אתרים ארכאולוגיים וזיכרונות היסטוריים, ובהם נשמרים עדיין נופיה הקדומים של ארץ התנ"ך.
השטחים הפתוחים מעצבים את פניה של הארץ.
הם יוצרים מסגרת סביב המרקם הבנוי, המעניקה לו גבולות מוגדרים, ייחוד וזהות.
מסגרת המבדילה ומייחדת כל עיר או קבוצת ערים בפני עצמם, ונותנת להם דימוי וערך משלהם.
ערכי טבע, מגוון ביולוגי, מסדרונות אקולוגיים, כל אלה מתקיימים על פני מערך השטחים הפתוחים.
מכאן החשיבות הרבה בשמירת המרחב ורצף השטחים הפתוחים.
בדוח נציב הדורות הבאים לשנת 2004 צוין (עמוד 122) "הצורך בשימור השטחים הפתוחים התחזק מאוד בעשור האחרון, עת הפכה ישראל לאחת מהמדינות הצפופות במדינות המפותחות (יחד עם הולנד, בלגיה, יפן וקוריאה הדרומית).
שטחי הטבע של מדינת ישראל מצומצמים מאוד, וכל החלטה מוטעית לגביהם מהווה פגיעה אנושה ובלתי הפיכה.
בהיעדר תכנון מתאים ושמירה מושכלת, ילך השטח הבנוי ויכסה את שטחי הנוף הפתוח."
חלק משטחים אלו מוגנים בישראל בתוכניות מתאר לפי חוק התכנון והבנייה, לרבות תוכנית מתאר ארצית תמ"א 8 לגנים לאומיים ולשמורות טבע, ותמ"א 22 ליער וייעור.
חלקם מוגנים לפי חוק שמורות טבע וגנים לאומיים.
בנוסף לכך קיימת הכרזה על שטחים חקלאיים, שכל פיתוח לא-חקלאי עליהם מחייב את אישור הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים (ולקחש"פ) שליד המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
ישנה חשיבות לשימור שטחים פתוחים מכמה סיבות.
מבחינת איכות הסביבה, שטח פתוח מאפשר חלחול מים לאקוויפר ולמי תהום, ויצירת אזורי חיץ בין אזורי מגורים לאזורי התעשייה והמסחר, וכך מספקים לאוכלוסייה הגנה מפני מפגעים סביבתיים.
חלק גדול מהשטחים הפתוחים הם שטחים חקלאיים.
שטחים פתוחים מספקים גם תנאים לפנאי ובילוי לאוכלוסייה המקומית ולתיירים, וחשיבות זו גדלה ככל שגדל הזמן הפנוי בעולם המערבי.
כמו כן השטחים הפתוחים מהווים בית גידול למגוון מינים של בעלי חיים ושל צמחים, ומשמרים אתרים היסטוריים וארכאולוגיים.
האחריות על אכיפת חוקי שמירת הטבע בשטחים הפתוחים בישראל נתונה בידי רשות הטבע והגנים.
ככלל, השטחים הפתוחים הם הבסיס לפיתוח בר-קיימא בעתיד, כך שאם הם לא יישמרו תחסר תשתית גאוגרפית מספקת להמשך הפיתוח בעתיד.
שטח פרטי פתוח (שפ"פ) הוא שטח פתוח בבעלות פרטית אשר מחויב להישאר נגיש לציבור הרחב.
שטח ציבורי פתוח (שצ"פ) הוא שטח פתוח בבעלות ציבורית, לא בנוי, אשר מוגדר בחוק כשטח לרשות הציבור ולרווחתו.
שטח ציבורי פתוח יכול להיות גן ציבורי, כיכר עירונית וכדומה.
שטחים ציבוריים פתוחים, נקראים גם "שטחים ירוקים".
במובן הרחב, מכלילים תחת מטריית השצ"פ ייעודים כגון יערות, גנים לאומיים ושמורות טבע, אך על פי נוהל מבא"ת (נוהל מבנה אחיד לתוכניות) כשפיסת קרקע כלשהי נצבעת בתשריט התוכנית בירוק בהיר הכוונה היא בעיקר לגן, חורש, רחבה, כיכר, שדרה או מעבר.
על פי המדריך לתכנון שטחים פתוחים (לא מחייב מבחינה סטטוטורית), ההמלצות להיקף השצ"פים בעיר מדברים על 5 מ"ר לנפש ברמת השכונה, 2 מ"ר לנפש ברמה הרובע ו-3 מ"ר לנפש ברמה העירונית - סה"כ 10 מ"ר לנפש בעיר.
למונח "שטח ציבורי פתוח" אין הגדרה חד משמעית אחת בחוק התכנון והבנייה או בכל דין אחר.
תחומי התכליות והשימושים הכלולים בייעוד המקרקעין נגזרים מהגדרתם בתוכנית הרלוונטית, בה נקבע אותו ייעוד.
שטח בנייני ציבור (שב"צ) הוא שטח ציבורי, אשר מוגדר כשטח לבנייני ציבור לפי תוכנית בניין עיר.
נקרא גם "שטח חום" ומסומנים בתשריטים בצבע חום.
שטחים אלה מיועדים להקמת מבני ציבור כגון בתי-ספר, קופות חולים, בתי כנסת, מתנ"סים וכו'.
להבדיל משצ"פ, שטחים אלו אינם בהכרח פתוחים לכלל הציבור (לדוג' בתי-ספר), ומטרתם ייעוד קרקע למוסדות ציבור.
יכול להיות מצב שבו תוכנית מסוימת תסמן מגרש כלשהו בחום, לדוגמה ספרייה, ויקיף אותה שצ"פ שיכול להיות בפועל גן משחקים לילדים.
בגאומטריה אוקלידית, שטח הפּנים של גוף כלשהו במרחב אוקלידי תלת־ממדי הוא שטח השפה של אותו גוף.
שטח הפנים של פאון הוא סכום שטחי כל פאות הפאון.
אבל ההגדרה המתמטית של שטח פנים בנוכחות משטחים עקמומיים הרבה יותר מורכבת, וכרוכה לעיתים בשיטות של ייצוגים פרמטריים, חשבון אינפיניטסימלי ואינטגרציה.
שטח פנים נמדד ביחידות מידה של שטח.
לדוגמה, סמ"ר (סנטימטר רבוע) או מ"ר (מטר רבוע).
חישוב שטח הפנים של צורות גאומטריות בסיסיות מוכר מימי קדם.
אך הגדרה מתמטית מדויקת של שטח פנים דורשת בניית פונקציה מתמטית
אשר מייחסת מספר ממשי חיובי למשטחים ומקיימת מספר דרישות.
הדרישה הבסיסית ביותר של שטח הפנים היא אדיטיביות: השטח הכולל הוא סכום השטחים של חלקיו.
כלומר, אם משטח S הוא איחוד של מספר סופי של חלקים S1, …, Sr שאינם חופפים אלא בשפות שלהם, אז
שטח הפנים של מצולע שטוח צריך להתאים לשטח המוגדר מבחינה גאומטרית, ומשטחים חופפים חייבים להיות בעלי שטח פנים זהים.
תכונה זו מאפיינת באופן ייחודי שטח פנים עבור משטחים חלקים למקוטעין, המורכבים מאיחוד סופי של משטחים פרמטרים.
משטחים כאלה ניתנים לייצוג על ידי מספר סופי של חלקים שניתן לייצג בהצגה פרמטרית
עם פונקציה רציפה וגזירה .
שטחו של כל אחד מהחלקים מוגדר כאינטגרל כפול
השטח מתקבל על ידי אינטגרציה של אורך הווקטור הנורמלי למשטח, , על פני התחום המתאים במישור הפרמטרי uv.
קיימות מחלקות של משטחים שעבורם הנוסחה הכללית לעיל הופכת פשוטה יותר, כמו למשל גופים בעלי סימטריה סיבובית סביב ציר כלשהו במרחב האוקלידי.
למשל סביב ציר z, כלומר שניתן להביע אותם בצורה .
פני השטח של כדור, גליל וספרואיד הם שלוש דוגמאות למשטחים מסוג זה.
נוסחאות למציאת שטחי פנים של גופים פשוטים
שטח פנים של גופי סיבוב של חתכי חרוט אפשר לחשב באמצעות אינטגרל דו-ממדי.
ניתן למדוד שטח פנים של חומרים בניסוי ספיחה (Adsorption) של חנקן על פני השטח.
כמות החנקן הספוח מתכונתי לשטח הפנים של החומר.
שטח חתך מכ"ם, בראשי תיבות שח"ם , הוא המידה של ההד (ההחזר) המכ"מי של עצם או מדד הגילוי של העצם על ידי מכ"ם.
כאשר גלים אלקטרומגנטיים משודרים לעבר מטרה מסוימת, רק חלק קטן מהקרינה מוחזר אל המכ"ם.
שח"ם נמדד בדרך כלל ביחידות של מטר רבוע.
ידיעת השח"ם קריטית בפיתוח מכ"מים וכלים חמקניים, ובפרט מטוסים חמקניים.
השח"ם של כלי או פלטפורמה מסוימים נשמר בסוד בדרך כלל.
לשח"ם יש שימושים בכל התחומים הקשורים למכמ"ים ובהם שח"ם של ענני גשם בחיזוי מזג אוויר.
= ההספק המשודר על ידי המכ"ם (וואט)
= הגבר אנטנת השידור (ללא יחידות)
= המרחק בין המכ"ם למטרה (מטרים)
= שטח אפקטיבי של אנטנת הקליטה של המכ"ם (מטרים ריבועים)
= ההספק המוחזר מהמטרה למכ"ם (וואט).
השח"ם כפונקציה של אורך הגל
שטח חתך המכ"ם של עצם יכול להיות שונה מאוד משטח החתך הגאומטרי שלו, ולעיתים קרובות, בעזרת צורה נכונה, מתאפשר ששטח חתך המכ"ם יהיה רק שבריר משטח החתך הגאומטרי.
בפיתוחים מתמטיים הקשורים לחיזוי השח"ם של עצם כלשהו נהוג להפריד בין שלושה "תחומים" שונים: תחום ריילי של אורכי גל ארוכים (גדולים בהרבה מהמטרה), תחום מיי של אורכי גל בינוניים (מסדר גודל של המטרה) והתחום האופטי של אורכי גל קצרים (קטנים בהרבה מגודל המטרה).
התנהגות השח"ם שונה בכל אזור עקב אפקטים שונים הנגזרים מתורת הגלים.
באיור משמאל מוצג הפתרון לשח"ם של כדור כתלות בתדירות המוקרנת עליו, הידוע כפתרון מיי, על שם מפתחו גוסטב מיי.
תחום מיי הוא אוסצילטורי מאוד באופיו עקב תכונות העקיפה וההתאבכות של הגלים הכדוריים הנפלטים מפני השטח שלו (בהתאם לעקרון הויגנס) - כיוון שאורך הגל הוא מסדר גודל של המטרה, אזורים שונים של המטרה מקרינים גלים בפאזה שונה, כך שהמידה בה יש ביניהן התאבכות בונה תלויה באופן מדויק בתדירות.
בפרט, במקרה של כדור, התנודות בשח"ם נגרמות על ידי שינוי הפרש הפאזה בין הגל המוחזר ישירות מהמטרה (לאנטנת המכ"ם) לגל הזוחל (creeping wave) שמצליח "להשלים עקיפה" מלאה מסביב לכדור (דהיינו משלים סיבוב סביב הכדור).
באופן הכללי ביותר בתחום זה השח"ם הוא פונקציה מורכבת של צורת הגוף והיחס בין סדר הגודל של הגוף לאורך הגל.
בתחום האופטי של אורכי גל קצרים התנהגות השח"ם היא הדומה ביותר להתנהגות המצופה מהמודלים הקלאסיים - הגלים מוחזרים מן המטרה בהחזר ראי ולכן השח"ם הוא פחות או יותר כמו גודל המטרה.
בפרט, במקרה של כדור, בגבול של תדירות אינסופית השח"ם משתווה לשטח של מעגל גדול.
דוגמה לשח"ם של מטרה מורכבת: שני כדורים במרחק זה מזה
נחשב את השח"ם של מטרה מורכבת "פשוטה" באופן יחסי המורכבת משני אובייקטים שווים בגודלם ואיזוטרופיים (כדורים ברדיוס r) שמופרדים זה מזה במרחק l.
פיזור איזוטרופי פירושו שהשח"ם של כל גוף לא תלוי בזווית בו הוא נצפה.
ההפרדה l קטנה בהרבה מ- כש- הוא האורך הזמני של פולס מכ"ם, כך שהגלים המוחזרים משני הכדורים נקלטים באנטנת המכ"ם ביחד.
בנוסף נניח ש-l<<R כש-R הוא המרחק לאמצע הקו המחבר בין הכדורים.
מכיוון שהשדה האלקטרומגנטי הנקלט באנטנת המכ"ם הוא סכום וקטורי של השדות המוחזרים משני הכדורים, עוצמת ההחזרה המתקבלת ממטרה כזאת היא הסכום הפאזי של החזרות משני הכדורים.
הווה אומר, המתח החשמלי המתקבל במקלט המכ"ם הוא מהצורה: , כאשר ו- הם הפאזות של ההחזרות התלויות במרחקים ו- מאנטנת המכ"ם אל כל אחד מהכדורים, הוא השח"ם של כל אחד מהכדורים עבור אורך הגל הנתון, ו-K הוא קבוע התלוי בפרמטרים שבמשוואת המכ"ם.
נשים לב כעת שהאיבר , שנובע מעצם המרחק בין המכ"ם למטרה, צריך למעשה לכלול גם את התדירות הזוויתית של הגלים המשודרים, ולכן נכלל בהספק הממוצע בזמן הנקלט באנטנת המכ"ם.
במילים אחרות, איבר זה "נטמע" בהגדרת השח"ם של המטרה המורכבת, כך ש לבסוף מקבלים (תוך שימוש בזהות טריגונומטרית נוספת):
יכול להשתנות כתלות בזווית ממינימום של אפס למקסימום של 4 פעמים שטח חתך המכ"ם של כל אחד מהכדורים האינדיבדואליים.
גרף של בקואורדינטות פולריות נראה כמו פונקציית "פרח".
מספר ה-"עלים" של הפרח תלוי בתדירות המכ"ם המשדר (באורך הגל של הקרינה).
גרף זה עוזר להבין את תופעת הנצנוץ (scintillation) המתרחשת בתדרים גבוהים במיוחד כתוצאה משינוי קטן באוריינטציה של המטרה.
דוגמה פשוטה זו עוזרת להדגים את תלות גרף השח"ם בתדירות במטרות מורכבות בהרבה.
דבר אחד שלא נלקח בחשבון בחישוב הזה הוא החזרות פנימיות (interreflctions) שמתרחשות בתוך המטרה ונשלחות חזרה אל אנטנת המכ"ם ובכך מעלות את השח"ם.
בדוגמה הזאת, השפעת החזרות אלו זניחה (אם המרחק בין הכדורים קטן בהרבה מאורך הגל, ההחזרות מסדרים גבוהים יותר בקירוב באותו מופע, ולכן תוספת השח"ם מתנהגת כמו סכום טור הנדסי אינסופי עם מנה , כך שתוספת השח"ם היא: ), אך במטרות רציפות כמו מטוסים החזרים אלו יכולים להיות משמעותיים.
באמצעות עיצוב מתאים של צורת גוף המטוס, למשל עיצובו כאוסף משטחים ישרים המרחיקים את ההחזרים הפנימיים מהכיוון ממנו (המשטחים הישרים מהווים מעין מראות בזוויות הטיה שונות שביחד יוצרות החזר בכיוון שונה מכיוון המכ"ם) מגיעה קרן המכ"ם, ניתן להשיג יכולת שליטה טובה יותר בכיוון ההחזרה.
לצורך ביצוע החישובים העצומים הדרושים כדי להפיק פלטפורמה חמקנית באמת, פותחה תוכנה מתקדמת לחישובי שטח חתך מכ"ם בשם Echo 1.
השח"מה היא שינוי של מבנה פיזי או הרכב חומרים וטכנולוגיה של פלטפורמה רכובה, אווירית או ימית, על מנת להקטין את שטח חתך המכ"ם שלה.
פעולה זו לרוב מבוצעת במסגרת שדרוג פלטפורמות צבאיות במטרה להקטין את הסיכוי שלהם להתגלות במכ"ם, ולהגדיל את שרידותם.
טיפול צורני הוא שינוי המבנה או הצורה של דפנות הכלים כך שהחזרת המכ"ם שלהם תהיה בעיקר בכיוון ששונה מכיוון השידור.
בדרך כלל יש כיוון שמטופל יותר מהאחרים כדי ליצור "חרוט של שקט" בכיוון הטיסה כלומר כיוונים בהם השח"ם נמוך במיוחד.
בחינה כזו של דפוס הפיזור של צורות שונות הובילה למשל את המדענים בראשית הפיתוח של מטוסי החמקן ל-"יהלום חסר התקווה" (Hopeless Diamond) .
ניתן לבחין בקלות בטיפול צורני במטוסים חמקניים כמו המטוס החמקן F-117 שתוכנן בשנות ה-70 מכוסה במשטחים ישרים שנועדו להחזיר את החזרי המכ"ם לכיוונים אחרים.
B-2 שתוכנן מספר שנים מאוחר יותר, בעל הרבה יותר משטחים ויכולת שליטה טובה יותר בכיווני ההחזרה.
ההבדל בין שני המטוסים נובע בעיקר בכוח המחשוב שהשתפר בינתיים.
ניתן לראות את המשך המגמה של טיפול בשח"ם במטוסים מתקדמים כגון ה-F-22 או מטוס ה-JSF.
השיטה השנייה היא שידור אות מכ"ם חזרה לכיוון המכ"ם בעוצמה זהה ובפזה הפוכה ובכך לנטרל את האות המוחזר.
לשם כך נדרש לדעת את מאפייני השידור וההחזרה בצורה מושלמת כדי ליצור התאבכות הורסת.
מעבר לקושי בהבנת האות המשודר נדרש כוח חישוב רב כדי לנבא את המשך ההחזרה והשתנות האות בזמן בפרט תוך כדי תמרונים.
אם ידוע תדר המכ"ם המאיים בצורה טובה ניתן לצפות את המשטח עם חומר אשר מקטין מאוד את ההחזר בתדר המבוקש.
ניתן להשתמש בשיטה זו גם כשדרוג למטוס קיים וגם כחלק מתהליך היצור.
ישנן שתי שיטות לטיפול משטחי:
רזוננטי - עובי הציפוי הוא כרבע אורך גל של האות.
האות מוחזר גם מהציפוי וגם מהמשטח ולכן שני האותות מתאבכים התאבכות הורסת ומבטלים זה את זה.
לא רזוננטי - משתמשים בציפוי בעל תכונות של החזרה דיפוסיבית וההחזרה היא פחות כיוונית - יש בליעה מוגברת במשטח עצמו.
בדרך כלל מיסוך על ידי חלקיקים בגודל של אורך הגל.
היתרון המרכזי של הטכניקה הלא רזוננטית היא אפקטיביות ברוחב פס גדול יותר, במחיר של יעילות בינונית.
השח"ם שהוזכר עד כה הוא בעצם שח"ם מונוסטטי כלומר האנרגיה שחוזרת לכיוון המשדר אולם במכ"ם ביסטטי המקלט והמשדר אינם בהכרח באותו המקום ולכן שיטות הורדת השח"ם אינן יעילות, וצריך לחשב או למדוד את השח"ם עבור זוויות שונות בין המקלט המשדר והמטרה.
שטח חסות רוס הוא שטח ביבשת אנטארקטיקה (הכולל מספר איים באוקיינוס הדרומי) שניו זילנד טוענת לשליטה בו.
השטח מוגדר על ידי גזרת עיגול שמרכזו בקוטב הדרומי, זרועותיו הם קווי אורך 160° מזרח ו- 150° מערב, ובסיסו בקו רוחב 60° דרום.
שטח החסות נקרא על שם ג'יימס קלארק רוס, מגלה ים רוס.
השטח נכלל בממלכת ניו זילנד, אין לו תושבים קבועים ואין לו שלטון עצמי.
הממשלה הבריטית הכריזה על שליטתה באזור בשנת 1923 והעבירה אותו לניהולה של ניו זילנד.
הן ארצות הברית והן רוסיה אינן מכירות בהכרזה על השליטה בטריטוריה, ובהתאם לאמנת אנטארקטיקה הוחלט שלא להחליט בשאלה.
המושל הכללי של ניו זילנד מכהן גם כמושל הטריטוריה.
מדי שנה המושל ממנה את גופי השלטון של שטח החסות.
שטח החסות כולל בשטחו את ארץ ויקטוריה ומרבית מדף הקרח רוס, וכן את האי רוס, האי סקוט, האי רוזוולט ואיי באלני.
בשטח החסות נמצאים הבסיסים המדעיים בסיס סקוט (ניו זילנד) ותחנת מקמרדו (ארצות הברית).
פרט לשני בסיסים אלה אין התיישבויות קבע בשטח החסות.
ארגון גרינפיס הפעיל בשטח החסות, על האי רוס, תחנה שנקראה בסיס וורלד פארק בין השנים 1987–1992. מהיות הארגון ארגון לא ממשלתי, לא הוענק לו כל סיוע בהתאם לאמנת אנטארקטיקה.
בשטח החסות מסלול נחיתה עשוי שלג בשדה ויליאמס, וכן, בהתאם לעונות השנה, שני מסלולי נחיתה עשויים קרח.
שטח חסות רוס מוזכר בשירה של הזמרת אניה - זרם האורינוקו, בו הוא משמש בכפל משמעות.
מדף הקרח רוס מוזכר בסיפור "ואולי גם ללקט" מאת ניל שוסטרמן ומישל נולדן כחלק מהספר "ליקוטים" מאת ניל שוסטרמן.
במקור, שם שטח החסות היה ארץ אדוארד השביעי - שם שעדיין בשימוש לאזור הנמצא סביב כף קולבק במערב מדף הקרח.
בשנת 1908 הונפקו 23,492 בולים לרגל משלחת הסקר הבריטית לאנטארקטיקה הנושאים שם ארץ זו.
מאוחר יותר, מששונה שם שטח החסות, הונפקו בולים תחת השם החדש.
הוצאת הבולים הופסקה בשנת 1987 כחלק מייעול דואר ניו זילנד אולם בשל הביקוש החלו שוב להנפיק בולים בשנת 1994.
רשמית, דגל ניו זילנד משמש כדגל הרשמי של שטח החסות.
ג'יימס דיגנן עיצב עבור שטח החסות דגל אשר טרם קיבל מעמד רשמי, אולם הונף מספר פעמים בשטח החסות.
דגל זה זהה לדגל ניו זילנד, למעט הרקע הבהיר יותר, המסמל את צבע מדף הקרח שבשטח.
שטח הפקר הוא כינוי לשטח אדמה שאין עליו שליטה בפועל, בדרך כלל עקב היותו נושא מחלוקת בין שני צדדים לוחמים.
הביטוי משמש בדרך כלל לתיאור שטח שבין שתי חזיתות של כוחות הנמצאים בעימות זה עם זה בזמן מלחמה.
הביטוי היה מקובל במיוחד במהלך מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה ושימש לתיאור השטח שבין שתי התעלות (חפירים) של הצדדים הלוחמים שהיה חשוף והכניסה אליו הייתה מסוכנת.
מונח זה מתייחס גם לשטח שבין שני מעברי גבול של מדינות.
בדרך כלל רוחבו של שטח כזה הוא כמה מטרים, אך ישנם כמה מקומות בעולם שבהם שטח זה משתרע על פני כמה קילומטרים, כגון האזור המפורז הקוריאני, המפריד בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית.
שטח ההפקר שהשתרע בין קווי החפירות של הצדדים הלוחמים במלחמת העולם הראשונה הוא דוגמה מפורסמת לשימוש במושג.
הלחימה בשטח ההפקר הייתה לעיתים קרובות חוויה קשה עבור החיילים.
רוחבו הגיע לכמה מאות מטרים בחלק מהמקומות ועד לכ-15 מטרים במקומות הצרים.
השטח היה מוגן על ידי מכונות ירייה, רובאים, ומכשולים דוגמת מוקשים וגדרות תיל שהקשו על פינוי פצועים וחללים ונסיגתם של חיילים לחפירותיהם.
פגיעות הארטילריה יצרו מכתשים באדמה והביאו לכך שכמעט ולא נותרו מקומות מחסה.
אש שנורתהּ מהתעלות שממול הקשתה על ההסתערות.
המהלך שסיים את העימות הסטטי שהתפתח סביב שטח ההפקר במלחמת העולם הראשונה היה הכנסתם של הטנקים הראשונים לשדה הקרב.
הטנקים הצליחו לחצות את השטח ולפגוע באויב בתעלותיו.
במהלך המלחמה הקרה כונו השטחים בקרבת מסך הברזל "שטח הפקר".
באופן רשמי היו השטחים שייכים למדינות הגוש המזרחי, אולם לאורך כל גבולותיהן עם המערב השתרעו רצועות לא מיושבות ברוחב של כמה מאות מטרים, אשר כללו מגדלי שמירה ומוקשים ונועדו למנוע מאנשים לעבור מהגוש המזרחי למערב.
בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים הייתה קיימת באזור לטרון רצועת שטח מפורז ברוחב של כקילומטר עד שלושה קילומטרים, בין ישראל לבין הגדה המערבית אך למעשה היה זה שטח הפקר שלא היה בריבונות ישראלית ואף לא ירדנית.
עם זאת, בעוד הצבא הירדני לא נכנס אל השטח, חקלאים פלסטינים מצידו הירדני של הגבול נכנסו אליו ועיבדו בו את האדמות.
בשטח זה הוקמו, לאחר כיבושו בידי ישראל במלחמת ששת הימים, היישובים נוה שלום, מכבים, כפר רות, לפיד ושילת, ופארק "מיני ישראל".
מעמדו של השטח נותר לא ברור מבחינה משפטית, אם הוא נחשב בגבולות הקו הירוק או לא.
גם בירושלים החצויה הייתה רצועה צרה ברוחב של בין 80 ל-200 מטרים, שהייתה שטח הפקר ועברה בין היתר בסמוך לחומה המערבית והצפונית של העיר העתיקה.
רוחבה נבע מרוחב עיפרון השעווה הירוק של עבדאללה א-תל, מפקד הכוחות הירדנים בעיר, שבו השתמש בשרטוט על המפה של קווי הפסקת האש מול המפקד של הכוחות הישראלים משה דיין.
שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה or Ostzone, רוסית: Советская зона Германии, היה שטחה המזרחי של גרמניה שנכבש על ידי ברית המועצות בשנת 1945, בסופה של מלחמת העולם השנייה.
ב-1949 הוקמה בשטח הכיבוש הסובייטי "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית" (גרמניה המזרחית), מדינה גרורה קומוניסטית של ברית המועצות.
שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה היה אחד מארבעת שטחי הכיבוש שנוצרו לאחר מלחמת העולם השנייה.
לפי הסכם פוטסדם , הממשל הצבאי הסובייטי בגרמניה קיבל אחריות על חלקה המזרחי של גרמניה, פרט לחלק המערבי של הבירה ברלין שנמסר לבעלות הברית המערביות.
מיד לאחר מכן, הממשל הצבאי הסובייטי בגרמניה הורשה לפתח ארבע מפלגות פוליטיות, למרות שהדבר חייב אותן לעבוד ביחד בתנאי ברית שנודעו כ"בלוק הדמוקרטי".
באפריל 1946, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה והמפלגה הקומוניסטית של גרמניה התאחדו ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה שהייתה המפלגה השלטת בגרמניה המזרחית רוב שנות קיומה.
תחילה, יוסיף סטלין רצה להביא את כל שטחה של גרמניה תחת השפעה סובייטית, אך כשהמערב התנגד לרעיון, הוא ביקש להפוך את כל גרמניה ליחידה אחת ונייטרלית.
כשהמערב התנגד גם לרעיון הזה, סטלין החליט למקד את מאמציו בשטח הכיבוש הסובייטי.
שטח הכיבוש הסובייטי הכיל בעיקר את שטחיה המרכזיים של פרוסיה.
לאחר שפרוסיה פורקה על ידי בעלות הברית בשנת 1947, השטח חולק בין המדינות הגרמניות (גרמנית: Länder) ברנדנבורג, מקלנבורג, סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה.
ב-7 באוקטובר 1949 הסתיים הכיבוש הסובייטי הישיר ובשטחו הוקמה מדינה בשם הרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית (נקראה לרוב גרמניה המזרחית).
מדינה זו הייתה גרורה סובייטית, וחיילי הצבא האדום נשארו בשטחה לאורך שנות קיומה.
בשנת 1952 פורקו המדינות שהרכיבו את מזרח גרמניה ושטחה חולק ל-14 מחוזות (גרמנית: Bezirke), כולל המחוז של מזרח ברלין.
התנהלות ברית המועצות בשטח הכיבוש
ניימארק "The Russians in Germany: A History of the Soviet Zone of Occupation, 1945-1949", מעריך המחבר ב-2 מיליון את מספר הנשים הגרמניות שנאנסו בידי חיילים סובייטיים.
הסובייטים שאפו לקבל שילומים מגרמניה, ולצורך כך הפקיעו מפעלים שונים והעבירו אותם לברית המועצות, וכן בזזו מכל הבא ליד.
ניימארק מעריך את השווי הכולל של השלל ב-10 מיליארד דולר.
ברית המועצות השקיעה מאמצים בהשגת טכנולוגיה צבאית גרמנית, במיוחד בתחום הגרעין, ולכדה מספר מדענים.
הסובייטים הקימו משטרה חשאית אשר ב-1950 הפכה לשטאזי הידוע לשמצה.
במקביל עסק האמ וה דה בכליאת נאצים ואלמנטים אנטי-סובייטים במחנות, בהם מצאו את מותם עשרות אלפים.
שטח פרטי פתוח (בראשי תיבות: שפ"פ) הוא מושג תכנוני המציין שטח פתוח לציבור הנמצא בבעלות פרטית שאינו מיועד לבנייה.
בשטח פרטי פתוח קיימת לבעליו הזכות לבחירת אופי הפיתוח והגינון של השטח זאת בשונה משטח ציבורי פתוח (שצ"פ) שהקמתו ותחזוקתו מוטלות על גוף ציבורי כגון רשות מקומית או עירייה.
שפ"פ מתוכנן בדרך כלל בצמוד למגרש אחר שלגביו זכויות בנייה (כגון חלקת מגורים, מסחר ומשרדים) ייתכן גם שפ"פ שמהווה חלק מפארק באזור מגורים ואף שפ"פ שהוא חלק מרחוב.
השטח הפרטי הפתוח משפיע על אופיו של המרחב הציבורי ועל צפיפות המגורים (יחידות דיור לדונם ברוטו) במקום.
השפ"פ יופיע בדרך כלל בתוכנית בניין עיר (תב"ע) כמגרש צבוע בצבע ירוק בהיר עם מסגרת בצבע ירוק כהה.
לחלק קטן משטחי השפ"פ נקבעות זכויות בנייה בשיעור נמוך של אחוזים אחדים.
לעיתים אף מתאפשר ניצול הזכויות לשימוש בעל אופי מסחרי כגון קיוסק.
שטח הפסולת של האוקיינוס השקט הוא מקבץ של פסולת ימית שנוצרה על ידי האדם ונישאת על גבי מערבולות של זרמי ים (Gyre) במרכז החלק הצפוני של האוקיינוס השקט, בערך בין 135°-155° מערב, ובין 35°-42° צפון.
השטח מתאפיין בריכוז גבוה של חומרים צפים, ביניהם פלסטיק, כימיקלים וחומרי פסולת אחרים.
ההערכות לגביו גודל השטח נעות בין 700 אלף קמ"ר (כגודלה של טקסס) ועד כ-10 מיליון קמ"ר (כגודלה של ארצות הברית).
ריכוז גבוה של פסולת אינו מצב שמוגדר היטב, ולכן הגדרות שונות מביאות להבדלים בין ההערכות השונות לגודלו של השטח.
למרות גודלו וצפיפותו, שטח הפסולת אינו נראה בתמונות לווין בגלל ממדיהם הקטנים של החומרים המרכיבים אותו, ובשל העובדה כי רובם שקועים מעט מתחת לפני המים.
מקורה המדויק של הפסולת אינו ידוע ומעריכים כי כ-80% ממנה מגיע ממקורות הממוקמים על היבשה, וכ-20% הנותרים מקורם באוניות המשייטות בימים ומורכבים ברובם מחומר אורגני.
פסולת ממקור יבשתי נישאת על הזרמים מן החוף המערבי של ארצות הברית לתוך הזרם המעגלי בתוך כ-6 שנים, ואילו הפסולת מן החוף המזרחי של אסיה נכנסת לתוכו בתוך פחות משנה אחת.
הערכות וסדרי גודל של בעיית פסולת הפלסטיק
הגודל המדויק של האזור אינו ידוע ואינו ניתן להערכה עקב אופי השטח - זרמי מים המושפעים ממגוון משתנים.
נהוג לייחס את הבעיה לתחום הוויזואלי - חתיכות פלסטיק בגדלים שונים הנצפים מספינות או אמצעי תצפית.
רוב האזורים המזוהמים בחלקיקי פלסטיק קטנים התלויים על פני השטח או מתחתם, דבר המקשה על איתור ממטוסים או לוויין במדויק.
במקום זאת, רמת הזיהום באזור נקבעת על ידי דגימות.
האומדנים של גודל האזור נעים בין 700,000 קמ"ר, בערך בגודל של טקסס, ליותר מ-15,000,000 קמ"ר, בערך בגודל של רוסיה).
אולם, אומדנים אלה מעידים על מורכבות הדגימה ועל הצורך להעריך את הממצאים כנגד תחומים אחרים.
בנוסף, העדר תקן לקביעת רמות הזיהום באוקיינוס גורם לחוסר יכולת להערכה מדויקת יותר של תא השטח.
בחודש אוגוסט 2009, במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה / פרויקט Kaisei מצאו כי עקבות פסולת פלסטיק נמצאו ב-100 דגימות רצופות אשר נלקחו בעומקים משתנים לאורך נתיב של 2,700 ק"מ.
הסקר גם אישר כי אף על פי ששדה הפסולת מכיל חתיכות גדולות, הוא מורכב מסך כולל של פריטים קטנים יותר אשר ריכוזם גדל ככל שמתקרבים למרכז אזור הסקר, ואת אלה מסוג ה"קונפטי" - חתיכות דקות מאוד - רואים בבירור מתחת לפני המים.
על אף שמחקרים רבים בתקשורת ובדו"ח הסברה טענו שגודלו של השטח הוא בקנה מידה של יבשת, מחקר שנערך בחסות הקרן הלאומית למדע מציע שהאזור עשוי להיות קטן בהרבה.
נתונים שנאספו לאחרונה מאוכלוסיית ציפורי האלבטרוס באוקיינוס השקט מצביעים על כך שישנם שני אזורי פסולת מרוכזת באוקיינוס השקט.
בשנת 2015, הארגון בחן את שטח הפסולת באוקיינוס השקט עם 30 כלי שיט, ביצע תצפיות ולקח דגימות עם 652 רשתות סקר.
הם אספו סך של 1.2 מיליון חלקים, אשר סווגו לקבוצות.
על מנת להעריך גם את הפסולת הגדולה יותר (אך הנדירה יותר) הם טסו מעל השטח ב-2016 עם מטוסי C-130 הרקולס, מצוידים בחיישני LiDAR.
ממצאי שתי המשלחות, מראים כי שטח אזור הפסולת הוא 1.6 מיליון קמ"ר ובו ריכוז של 10–100 ק"ג לקמ"ר.
הם מעריכים שיש שם 80,000 טון מטרי, עם 1.8 טריליון חתיכות פלסטיק, שמתוכן 92% מהמסה נמצאות בחלקים הגדולים מ-0.5 ס"מ.
השפעה על החיים הימיים ועל בני האדם
ארגון The Ocean Cleanup של האו"ם העריך כי האוקיינוסים עשויים להכיל יותר פסולת פלסטיק מאשר דגים עד שנת 2050. פלסטיק שאינו מתכלה מוצא את דרכו לבטנם של בעלי חיים ימיים, צעירים ובוגרים כאחד.
באופן טבעי, מצב כזה משפיע גם על שרשרת המזון אשר ניזונה מדגים - עופות וחיות ים.
מצב כזה אשר מאפשר לפלסטיק להיכנס לשרשרת המזון, יכול להוביל לבעיות גדולות יותר כאשר מינים שצרכו פלסטיק נאכלים על ידי טורפים אחרים - החל מהרעלות ועד לפגיעה ישירה מהפלסטיק עצמו.
דבר נוסף המסכן את בעלי החיים הוא לכידה ברשתות פלסטיק, אשר יכולות לגרום למוות.
צבי הים מושפעים ביותר מתרחיש זה.
המינים המושפעים כוללים את צבי ים ואת האלבטרוס שחור הרגל.
אזור אטול מידווי מרכז כמויות ניכרות של פסולת ימית.
1.5 מיליון פרטי אלבטרוסים המתגוררים באזור עשויים לבלוע פלסטיק אל מערכת העיכול שלהם.
כשליש מהגוזלים שלהם מתים, ורבים ממקרי המוות האלה נובעים מהורים המאכילים בפלסטיק או המושפעים מכך.
הזיהום מגיע גם למקומות שאינם נמצאים בקרבה ישירה לאזורי הפסולת - כמו דרום אפריקה למשל.
מאמר מחקרי שפורסם בשנת 2002 מצביע על פגיעות פלסטיק בכרישים - שנמצאו עטופים ברצועות של פוליפרופילן סביב גופם, דבר שעלול לפגוע ביכולת התנועה שלהם ולבסוף לגרום למותם.
פגיעה עקיפה במינים דרך שרשרת המזון
חלקיקי פלסטיק מיקרוסקופיים ורעלנים אלה נספגים גם בגופם של מדוזות ודגים - המשמשים למאכל אדם.
זיהום הפלסטיק בים עשוי להקל על התפשטות מינים שונים של בע"ח הנעזרים בפלסטיק בתור כלי ניוד - ובהגיעם למקום חדש - מפרים את האיזון האקולוגי הטבעי.
מחקרים הראו כי פסולת פלסטיק ימית משפיעה כך לפחות על 267 מיני בעלי חיים בעולם.
שטח פנים סגולי הוא שטח פנים ליחידת מסה, או ליחידת נפח, של חומר.
המונח משמש בעיקר לתיאור אבקות וחומרים ספוגיים.
שטח הפנים הסגולי של חומר קובע עד כמה החומר חשוף לסביבתו, ולכן קובע עד כמה החומר יגיב עם גזים או נוזלים עימם הוא בא במגע.
לדוגמה, חומר עם שטח פנים סגולי גבוה יספח אליו בקלות מים או חמצן.
חומר שבבסיסו הוא דליק, יהיה דליק בהרבה עם שטח פנים גבוה.
עבור חומר עם חלקיקים בצורה כלשהי קבועה, שטח הפנים הסגולי גדל ביחס הופכי לגודל החלקיקים.
לדוגמה אם החומר מורכב מחלקיקים כדוריים זהים, הקטנת הרדיוס פי שניים תגדיל את שטח הפנים הסגולי פי שניים.
קיימות מספר שיטות מדידה לשטח פנים סגולי, אולם לא קיימת שיטה ישירה המתאימה לכל חומר.
אחת השיטות הנפוצות מסתמכת על ספיחת גז חנקן, תוך שימוש בחומר שהוא נקי מחנקן והנחה של כמות החנקן ליחידת שטח הנספחת לחומר.
שטח פנים נגיש הוא שטח הפנים של מולקולה ביולוגית אשר נגיש לממס.
יחידות המידה המקובלת ל-ASA הן אנגסטרום רבוע.
ASA תואר לראשונה ב-1971 על ידי ליי וריצ'רדס.
אלגוריתם נפוץ לחישוב שטח הפנים הנגיש הוא אלגוריתם Shrake & Rupley שפותח ב-1973.
באלגוריתם Shrake & Rupley מציירים רשת של נקודות במרחק שווה ממרכז האטום, ומספר הנקודות שנגישות לממס מגדירות את שטח הפנים.
הנקודות המצוירות ממוקמות ברדיוס ואן דר ואלס בתוספת רדיוס מוערך של מולקולת ממס, באופן הזהה לסיבוב כדור סביב האטום.
עבור כל נקודה בודקים האם היא נפגשת עם שטח הפנים של אטומים שכנים, ומגדירים בהתאם האם היא נגישה או לא.
לחישוב שטח הפנים מוכפל מספר הנקודות הנגישות בשטח הפנים שאותו הן מייצגות.
בחירת רדיוס מולקולת הממס לצורך החישוב משפיע על שטח הפנים, כאשר בחירה ברדיוס קטן יותר עשויה להביא לפחות התנגשויות עם מולקולות שכנות ולשטח פנים גדול יותר.
ערך נפוץ לחישוב כזה הוא 1.4Å כאומדן לרדיוס מולקולת מים.
החישוב מושפע גם מבחירת רדיוס ואן דר ואלס של כל אטום.
במקרים רבים נעשה החישוב על מודל ללא אטומי מימן ואז מוסף לרדיוס ואן דר ואלס של האטומים הכבדים גם רדיוס אטום המימן (group radii).
החישוב נקבע גם ממספר הנקודות המגדירות את שטח הפנים, כאשר שימוש במספר נקודות רב יותר לדגימה יביא לפתרון מדויק יותר, אך יקר יותר לחישוב.
שיטה נוספת לחישוב שטח הפנים הנגיש, העושה שימוש בקירוב ליניארי של בעיה דו-גופית, היא LCPO (linear combinations of pairwise overlaps).
שטח מת היא סדרת דרמת פשע אמריקאית שנוצרה על ידי מרטין גרו , בכיכובם של סאליבן סטפלטון וג'יימי אלכסנדר, שעלתה לשידור ב-21 בספטמבר 2015 ברשת NBC.
ב-10 במאי 2019, NBC חידשה את הסדרה לעונה החמישית והאחרונה בת 11 פרקים.
העונה החמישית עלתה לשידור במאי 2020.
בלב כיכר טיימס, רחוב הומה בעיר ניו יורק, בתוך תיק חשוד שהונח על המדרכה, נמצאת אישה ללא בגדים וללא זיכרון.
גופה מקועקע מכף רגל ועד ראש בקעקועים טריים ומשונים.
על התיק רשום "התקשרו לFBI".
היא נשלחת לסוכנות הפדרלית, שם מתברר שאין עליה אף פרט מזהה במסוף.
האישה האלמונית מקבלת את השם "ג'יין דו", כינוי שבארצות הברית משתמשים בו עבור גופות לא מזוהות.
אחד הקעקועים הבולטים על גבה הוא שמו של סוכן האף-בי-איי, קורט וולר.
הסוכן, שאינו מכיר אותה ולא נתקל בה בעבר, מופקד על פתרון התעלומה, ויחד איתה הוא מנסה לפענח את פשר הקשר שלו אליה ואת קשרם של הקעקועים שעל גופה - למזימת פשע נרחבת ומסתורית שעומדת להתרחש.
ככל שהם מתקדמים בניסיונות פיצוח הקעקועים המשונים, מתברר שג'יין דו היא רבת יכולות - היא מאסטר באמנויות לחימה ומסוגלת להתמודד עם מספר תוקפים בעת ובעונה אחת.
למרות אובדן הזיכרון שלה, היא צלפית מקצועית ודוברת שפות רבות.
העונה השנייה מסתיימת כאשר סוכני ה-FBI מצליחים להביס את שפארד, האחראית על פשע גדול שתוכנן, ומסכלים את השלב השני בתוכניתה.
בסוף העונה נמצאת ג'יין במקום לא מוכר, יחד עם מורת דרך סינית.
קורט בא לחפש אותה ומביא עמו בשורה מרה לגבי שאר חברי הצוות אשר נעדרים וכנראה נחטפו על ידי גורם לא ידוע.
העונה מסתיימת כאשר הם מבינים שיצטרכו לפעול יחד כדי לאתר את חבריהם.
בעונה השלישית חברי הצוות מתאחדים מחדש לאחר פרידה של שנתיים, כדי לפענח סדרה חדשה של קעקועים על גופה של ג'יין.
קורט וולר (סאליבן סטפלטון) הוא סוכן ה-FBI שלוקח את ג'יין תחת חסותו לאחר שנמצאה בכיכר טיימס בניו יורק.
בהתחלה חשב שג'יין היא טיילור שו, חברת ילדות שלו שנעלמה בילדותה.
עוזר מנהל בבולשת, מאוהב בג'יין ומוכיח לה זאת בסוף העונה השנייה.
כאשר היא עוזבת כדי להגן עליו, הוא מחפש אותה בכל העולם עד שמוצא אותה, ומשכנע אותה לחזור על מנת להמשיך הלאה במשימתם.
בעונה השלישית הוא וג'יין מתחתנים.
בסוף העונה השלישית מאושפז עקב סיבוך בניתוח שעשה בדרום אפריקה כשנורה בבטן.
ג'יין דו/רמי בריגס/אליס קרוגר (ג'יימי אלכסנדר) אישה שנמצאה בתוך מזוודה שהונחה בכיכר טיימס בניו יורק, וכל גופה מקועקע.
על גבה קועקע שמו של סוכן ה-FBI קורט וולר.
במשך העונה הראשונה נחשבה לטיילור שו, לאחר שבדיקות דנ"א אישרו זאת, אך טיילור שו האמיתית מתגלה כמתה לאחר שאביו של קורט התוודה על רציחתה לפני שמת.
היא אחותו של רומן ובתה המאומצת של שפרד.
היא מוחקת את זיכרונו של אחיה כדי שיוכל להתחיל את חייו מחדש, ללא זכרונות ממעשיו הרעים בעבר.
בסוף העונה השנייה, היא משחררת את רומן לאחר שהתנהל ביניהם קרב, כאשר אינה מסוגלת לירות באחיה.
היא עוזבת את ארצות הברית ונעלמת, אך בפרק האחרון בעונה השנייה קורט מוצא אותה.
בסוף העונה השלישית חברי הצוות מגלים שג'יין סובלת מהרעלת זיפ, ג'יין מאבדת את ההכרה ומתעוררת בבית החולים, כאשר היא לא זוכרת את התקופה שהייתה ב-FBI, ג'יין חוזרת להיות רמי הרעה.
אדגר ריד (רוב בראון), סוכן FBI וחבר בצוותו של וולר.
בהתחלה הוא מביע ספקנות לגבי צירופה של ג'יין לצוות.
היה מאוהב באחותו של קורט, שרה, אבל נפרד ממנה על פי בקשתו של קורט אך גם משום שחשש לביטחונה.
הוא אוהב את טאשה אך לא מספר לה זאת.
בסוף העונה השנייה, שוקל לעבור ל-FBI בקוונטיקו.
בעונה השלישית הוא הופך לראש הלשכה, לאחר שג'יין ווולר עוזבים את ניו יורק.
נטשה "טאשה" זפאטה (אודרי אספרזה), סוכנת FBI וחברה בצוותו של וולר.
בעברה עבדה במשטרת ניו יורק.
מסתירה מחבריה התמכרות להימורים שנגרמה בעקבות מותו של שותפה במשטרה וחובות כבדים שנגרמו עקב כך.
בעונה השלישית היא עוזבת את ה-FBI ומצטרפת ל-CIA.
בסוף העונה השלישית מגלים שטאשה היא הבוגדת, גילתה לבלייק שטום הוא רומן.
ויליאם פטרסון (אשלי ג'ונסון), סוכנת FBI וראש היחידה לזיהוי פלילי.
היא מפענחת את רוב הקעקועים הנמצאים על גופה של ג'יין.
יצאה עם בורדן לתקופה מסוימת עד שהבינה שהוא לא אהב אותה, אלא השתמש בה לצרכיו האישיים.
בעונה השלישית היא עוזבת את ה-FBI כדי לעבוד בתעשיית הטכנולוגיה, אבל מצטרפת לצוות בפיענוח קעקועים חדשים שנמצאו על גופה של ג'יין.
בעונה החמישית שמה הפרטי מתגלה כ'ויליאם' על שם אביה: ויליאם 'ביל' ניי.
"ריצ' דוטקום" (Ennis Esmer) - פושע סייבר לשעבר, הצטרף לצוות בעקבות הכישורים שלו וכדי שימחקו לו את התיקים.
חבר טוב של פטרסון ושותף שלה.
עוזר ביחד עם פטרסון למצוא תרופה לג'יין.
רומן - אחיה של רמי (ג'יין), זכרונו נמחק בסוף העונה הראשונה.
בעונה השנייה הוא מגלה שזה נעשה על ידי ג'יין ולכן פונה נגדה וחוזר להשתתף בתוכניתה של שפרד.
בעונה השלישית הוא מפתח תוכנית נקמה באחותו, על ידי כיסוי גופה בקעקועים בִּיּוֹלוּמִינֵסֶנְצִיָּים.
בעונה השלישית רומן מתחזה לאדם בשם טום, מנסה להתקרב לקורפורד ולהפיל אותו, אך מתאהב בבתו בלייק, בסוף העונה השלישית בלייק יורה בו והוא מת בידיה של ג'יין.
ד"ר רוברט בורדן (אוקוולי רואץ'), היה הפסיכיאטר של הFBI, ועזר לג'יין לשחזר ולפענח את זיכרונותיה.
התגלה כחפרפרת של שפרד בתוך ה-FBI ולאחר שנלכד הוא הורג את עצמו כדי למנוע מה-FBI לכלוא אותו.
בעונה השלישית מגלים שבורדן חי ועוזר ל-CIA.
בת'אני מייפר (מריאן ז'אן-בפטיסט) - מנהלת ה-FBI.
בעבר הייתה שותפה בתוכנית ממשלתית סודית להשגת מידע על אזרחים שלא כדין.
היא מופללת ברצח על ידי שתילת ראיות בחפציה, ונרצחת על ידי אוסקר.
היה ארוסה של ג'יין לפני מחיקת זכרונה.
הוא זה שאחראי על היעלמותה של טיילור שו.
אלן שפרד - אחראית על שלב 2, אמם המאמצת של רומן ורמי (ג'יין), ומנהיגה של קבוצת טרור.
בסוף העונה השנייה היא נתפסת ונכלאת.
אליסון נייט ( טריאסט קלי דאן) - סוכנת FBI לשעבר, ומרשלית ארצות הברית כרגע.
בת זוגו לשעבר של קורט ואמה של בת'אני.
באבטחת מידע, שטח פני התקפה (ר"ת: שפ"ה) של תוכנה מוגדר כסך כל הפעולות ומשאבי המערכת (בעיקר מערכות תוכנה) שחשופים לסביבה.
כאשר הסביבה היא כל מה שמחוץ לגבולות המערכת, בעיקר משתמשים ומערכות המתממשקות עם המערכת.
שטח פני ההתקפה הוא מושג יחסי המשמש להשוואה בין צורות מימוש שונות של המערכת.
שטח פני ההתקפה מורכב מווקטורי תקיפה, כל ממשק חיצוני של המערכת (ממשק בין המערכת לסביבה) מהווה וקטור תקיפה.
שטח הפקר הייתה תוכנית תחקירים תיעודית טלוויזיונית, ששודרה בערוץ כאן 11 בין השנים 2017–2019.
במסגרת התוכנית שודרו סרטים אשר חשפו תופעות חברתיות ישראליות, הונאות ושחיתויות, תחקירי אקטואליה ותופעות עולמיות.
התוכנית שמה דגש על תופעות וסיפורים שנמצאים בדרך כלל מחוץ לשיח התקשורתי והפוליטי.
את העונה הראשונה, שעלתה ב-6 בספטמבר 2017 הגישו רוני זינגר, גור מגידו וקרן אוזן.
בעונה השנייה שעלתה ב-24 ביולי 2018 החליף העיתונאי דני ענבר את גור מגידו.
העונה השלישית, בהנחיית גיא זהר, החלה ב-4 במרץ 2019 והסתיימה ב-28 במאי.
לתוכנית היו גם שלושה סרטים תיעודיים ששודרו בין העונה הראשונה לשנייה.
שטח צבאי סגור הוא אזור בעל רגישות ביטחונית כתוצאה מאימונים, פעילות מבצעית, או חשיבות אסטרטגית שהכניסה אליו אסורה ללא היתר מיוחד ממפקדו הצבאי של האזור.
שטחים צבאיים סגורים מפורסמים במאה ה-20 הם אזור חומת ברלין והאזור המפורז הקוריאני.
בישראל, על פי תקנות ההגנה (שעת חירום), מפקד צבאי שמונה על ידי הרמטכ"ל בהסכמתו של שר הביטחון, רשאי להכריז בצו על שטח או מקום כלשהם, כי הם שטח מסוגר לצורכיהן של התקנות האלה.
כל אדם הנכנס לתוך שטח או מקום כל־שהם או יוצא מתוכם – במשך תקופה כל־שהיא, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם – ללא תעודת־היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או בשמו – יואשם בעבירה על תקנות אלה.
הכרזה על שטח צבאי סגור היא דרך מקובלת בישראל לאפשר השלמת משימות מבצעיות.
נטען כי האמצעי משמש גם להגביל מאמצעי תקשורת יכולת לסקר פעילויות צבאיות.
הכרזה זו נהוגה כאשר זירת הפעילות הצבאית היא בקרבת יישוב אזרחי.
ביהודה ושומרון הסמכות להוצאת צו שטח צבאי סגור נתונה לאלוף פיקוד המרכז, למפקד אוגדת איו"ש וסגנו, מפקדי חטיבות ומפקד מג"ב עוטף ירושלים.
על הצו להיות חתום ולציין את זמן כניסת הצו לתקפו ואת זמן פקיעת תקפו של הצו.
השטח עליו חל הצו צריך להיות מסומן במפה ובתיאור מילולי.
את הצו יש להציג בעותק נייר ולא בצילום.
בעקבות מקרים בהם הוצא צו שטח צבאי סגור שמנע גישה של חקלאים פלסטינים לאדמותיהם הסמוכות להתנחלויות בנימוק של "מניעת חיכוך" קבע בג"ץ כי ולעניין השימוש בצווי שטח צבאי סגור בעקבות תקיפות מצד מתנחלים כתבו השופטים:
שְׁטַחְדָּגִיִּים (שם מדעי: Samaridae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים החיים במים האזור האינדו-פסיפי של האוקיינוס ההודי והשקט באזורים טרופיים וסובטרופיים.
במשפחה זו ישנם 4 סוגים וכמעט 30 מינים.
אלו דגים קטנים יחסית שאורכם 4–22 סנטימטר והם בעלי סנפירים שטוחים וראשים מעוגלים וגופם דמוי-אליפסה ומנומר בכתמים שונים.
הם קרוביהם של הסוליתיים ושל המשפחה סוליתיים אמריקניים (Achiridae).
הם שחיינים איטיים המעדיפים לחכות לטרף קבורים בחול.
עם זאת כשהם צעירים הם שוחים כמו שאר הדגים, ובהמשך עין אחת נודדת לצד שני של פניהם, והם הופכים ליצורים שטוחים.
סוג Samaris - בו 5 מינים
סוג Samariscus - בו 20 מינים
שטח כאוס או שטח כאוטי הוא מונח באסטרוגאולוגיה המתאר סוג של פני שטח המאופיינים בשילוב לא סדיר של רכסים, בקעים, ומישורים, המעורבבים וצמודים אחד לשני.
שטח כאוס הוא מאפיין בולט בכוכבי הלכת מאדים וחמה, באירופה (אחד מירחי צדק), ובכוכב הלכת הננסי פלוטו.
בשטחים מעין אלה משתמשים במילה "כאוס" כחלק משם האתר (לדוגמה: "כאוס אוראום" על מאדים).
הגורמים להיווצרותם של שטחי כאוס עדיין לא ברורים.
מספר כוחות אסטרולוגיים שונים הוצעו כגורמים של כאוס.
על פי מחקר של אוניברסיטת טקסס באוסטין משנת 2011 נטען כי אזורי הכאוס בירח אירופה מצויים מעל אגמים נוזליים מתחת לקרח המכסה את פני השטח, אירועי פגיעה וחדירת גופים מבעד לקרח אל תוך האגמים, הם גורם אפשרי לאזורי הכאוס.
משערים שאזורי הכאוס של מאדים נוצרו מהשתחררות של כמויות אדירות של מי קרח אל פני השטח.
אזורי הכאוס מופיעים במקומות רבים על מאדים, וניתן לראות כי דבר מה הזיז את פני השטח בפתאומיות.
חוקרים סבורים כי אזורי כאוס נוצרו לפני זמן רב.
באמצעות ספירת מכתשים (יותר מכתשים בכל אזור נתון פירושו אזור ישן יותר), מדענים הגיעו למסקנה שהאזורים נוצרו לפני 2.0 עד 3.8 מיליארד שנה.
שטח פתוח במערב ארצות הברית ובקנדה, הוא מושג בעל משמעות היסטורית ומשפטית.
בהכללה, המושג כולל אזורי בר הניתנים לרעייה על ידי בקר וצאן שניתן לרעות ולשנע בהם מקנה ללא קשר לבעלות על הקרקע.
במקום שמתקיימים בו חוקי השטחים הפתוחים, בעלי קרקע הרוצים להרחיק בעלי חיים מרכושם חייבים להקים גדר כדי למנוע את כניסת בעלי החיים; חוק זה תקף גם לכבישים ציבוריים.
בקרקעות המצויות באזור שטח פתוח אך הוגדרו כ"אזור עדר" (Herd District) מתהפכת האחריות, וזו מחייבת את בעל הבהמות לגדר אותן או להחזיק אותן בדרך אחרת בשטח שבבעלותו.
מרבית מדינות המזרח בארצות הברית ובקנדה מחייבות בעלים לגדר את בעלי החיים שלהם או לרכז אותם בעדר.
מבחינה היסטורית, לחוקים ולמנהגי "השטח הפתוח" הייתה השפעה משמעותית על עיצוב ההיסטוריה והתרבות במערב ארצות הברית, כאשר עדרי בקר גדולים שונעו במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בין מדינות הדרום, דוגמת טקסס ובין מדינות הצפון, דוגמת ויומינג ומונטנה.
עם המצאת גדר התיל בשנות ה-70 של המאה ה-19 ובמקביל, עם פיתוח אזורי המערב ורישותם בכבישים ובמסילות ברזל הוגבל מאוד השימוש בחוקי השטח הפתוח.
עם זאת, בחלק ממדינות מערב ארצות הברית, עדיין שרירה וקיימת הלכת השטח הפתוח, אם כי במגבלות מעשיות רבות.
מקורה של מסורת השטח הפתוח במערב ארצות הברית הוא בנוהג המוקדם של רעייה בלתי מוסדרת בטריטוריות החדשות שנוספו לארצות הברית לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19. נוהג זה עוגן בקובצי החוקים המוקדמים של אותן מדינות.
עם השנים, כשמדינות המערב עברו תהליך פיתוח (מסילות ברזל, כרייה, חקלאות וכו'), חוקי השטח הפתוח החלו להיבחן מחדש והוגבלו, אך הם עדיין שרירים באזורים מסוימים ברוב מדינות מערב ארצות הברית.
תנאי "שטח פתוח" שררו גם במערב קנדה קודם לחוק אדמות הדומיניון ב-1889, שאסר על רעיית בקר באדמה לא חכורה, למרות שנוהג השטח הפתוח הופסק רק בהדרגה גם לאחר החקיקה.
התנהלות במשטר "שטח פתוח" התקיימה גם באזורים אחרים, כמו האיים הקריביים ודרום קרוליינה בתקופה הקולוניאלית.
נוהג השטח הפתוח היה מקובל במקסיקו, ויש הטוענים כי הנוהג במקסיקו קדם לנוהג השטח הפתוח בארצות הברית והועתק ממקסיקו, כמו גם טכניקות נוספות לגידול ולטיפול בבקר.
שלא כמו מדינות המזרח בארצות הברית, הפרריה בארצות המערב הייתה רחבת ידיים, לא מעובדת ובלתי מפותחת.
עד המצאת גדר התיל בשנות ה-70 של המאה ה-19 היה מעשי יותר לגדר את השטחים המפותחים כדי למנוע את גישת הבקר אליהם מאשר לגדר את הבקר.
בשנים שלאחר ההשתלטות על הטריטוריות המערביות, אדמה שטרם הוגדרה תחת בעלות פרטית, נחשבה כאדמה בבעלות ציבורית וכמותרת לרעיית בקר עליה, למרות שעימותים בקשר לתביעות על קרקע ומלחמות מול השבטים האינדיאנים של המישורים הגדולים הציבו מגבלות מעשיות על שטחי מרעה בתקופות מסוימות.
השטח הפתוח שימש להעברת בקר בין אדמות מרעה ולשינוע עדרים לתחנות רכבת על ידי בוקרים ומשם לשוק.
סימון הבקר באמצעות כווייה שימש לזיהוי בקר השייך לבעלים שונים.
בקר שלא היה מסומן היה ידוע בשם "mavericks" ויכול היה להיות נחלת כל מי שיכול לתפוס ולסמן את הבהמות הלא מסומנות.
המצאת התיל בשנות ה-70 של המאה ה-19 אפשרה הגבלת כניסת בקר זר לאזורים ייעודיים בתוך אזור השטח הפתוח כדי למנוע רעיית יתר בשטחים אלו.
גידול האוכלוסייה בטקסס והמדינות השכנות, שנבע בעיקר מזרם של מתיישבים חדשים, חייבה את החקלאים לגדר את אדמותיהם הפרטיות.
ההמצאה הפכה גם את גידור מרחבי הענק לזול יותר מאשר שכירת בוקרים לריכוז בלתי פוסק של הבקר.
גידור ללא אבחנה של אדמות פדרליות, על ידי חוואים פרטיים מבוססים, התרחש לעיתים קרובות בשנות השמונים של המאה ה-19, לרוב ללא כל התחשבות בבעלות האמיתית על קרקעות או בצרכים ציבוריים אחרים, למשל נתיבי משלוח דואר ותנועה של בעלי חיים אחרים.
תקנות שונות במדינות השונות, כמו גם פריצת עימותים בין אנשים שלקחו את החוק לידיהם ובין החוואים הוותיקים (לדוגמה, "מלחמת חיתוך הגדרות ") ניסו לאכוף או להילחם בבניית גדרות בהצלחה משתנה.
בשנת 1885, החקיקה הפדרלית הוציאה אל מחוץ לחוק את גידור האדמות הציבוריות שהוגדרו כ"שטח פתוח".
עד שנת 1890 הוסר רוב הגידור הבלתי חוקי.
בצפון ארצות הברית ובדרום קנדה גרמה רעיית היתר לדלדול הצמחייה בחלק מהשטח הפתוח, תופעה שהובילה למחסור במספוא לבקר בחורפים וגרם לרעב, במיוחד במהלך החורף הקשה של 1886–1887 , כאשר מאות אלפי ראשי בקר מתו מרעב ברחבי צפון מערב ארצות הברית, דבר שהוביל לקריסה זמנית של ענף הבקר בצפון מערב היבשת.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, גידור תיל הפך לנפוץ מאוד גם במישורים הצפוניים ביבשת.
כיסוי היבשת במסילות ברזל הלך והתרחב, ומפעלי אריזת בשר הוקמו קרוב יותר לאזורי גידול הבקר, מה שהפך את מסעות הובלת הבקר הארוכים מטקסס אל תחנות הרכבת של המסילה הפסיפית של קנזס (שהובילה את הבקר לשיקגו) למיותרים.
כך הסתיים עידן השטח הפתוח ושל נתיבי מסעות הבקר הגדולים (לדוגמה, נתיב צ'יסהולם ).
במקביל, גדל מאוד מספר החוות לגידול בקר במערב המתפתח של ארצות הברית.
שטח קרב הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2021 בבימויו של מיקאל הופסטרום ומככבים בו אנתוני מאקי (המשמש גם כמפיק) כקצין אנדרואיד שעובד עם טייס מזל"טים (דמסון אידריס) כדי למנוע אסון בקנה מידה עולמי.
אמילי ביצ'ם, מייקל קלי ופילו אסבאק משתתפים גם הם.
הסרט שוחרר על ידי נטפליקס ב-15 בינואר 2021.
צוות של נחתים אמריקאים שוקל מארב באזור מפורז באוקראינה בשנת 2036. כאשר הם מבקשים תמיכה אווירית, טייס ראשון שהוא טייס מזל"ט אינו מציית לפקודה ישירה ופותח באש על משגר טילים הסמוך לנחתים.
שני נחתים נהרגים במהלך הירי, אך 38 ניצלים.
כעונש, טייס המזל"ט נשלח לתפקיד חדש באוקראינה.
כאן הוא פוגש קפטן שהוא רובוט מתקדם ונסיוני מתוצרת חברת ביוטק שנראה כמו בן אנוש, אך הוא למעשה חייל-על מתקדם.
בשנת 2036, התערבות צבאית של שכירי חרב רוסים מובילה את ארצות הברית לפרוס כוחות שמירת שלום.
במהלך מבצע, צוות של נחתים אמריקאים ו"גומפס "(חיילים רובוטים) מוצא עצמו תחת מארב.
בשל אי ציות לפקודה ישירה, טייס המזל"טים סגן הארפ משגר טיל הלפייר נגד משגר אויב חשוד והורג שניים מהנחתים אך הציל את 38 הנותרים.