tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1967 הוקם בפארק קבר החייל האלמוני ובסמוך לו הודלקה אש תמיד שהובאה משדה מרס שבלנינגרד.
החל משנת 1997 ניצב בסמוך לקבר החייל האלמוני משמר כבוד.
ליד הגן נמצא גשר האבן הגדול שדרכו ניתן לחצות את הנהר.
גן-גני הוא ספר המיועד ללמד פעוטות עובדות בסיסיות על חגי ישראל ומנהגים שונים הקשורים לתרבות היהודית והישראלית.
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1947 והוגדר כ"ספר לאם ולילד".
עורכי הספר, סופרי הילדים והמשוררים לוין קיפניס וימימה אבידר-טשרנוביץ, ליקטו את הקטעים המופיעים בו במטרה "לעזור לאם להמשיך בבית את דרך עבודתה של הגננת".
נוסף על הסיפורים והשירים המצויים בו, כללו קיפניס וטשרנוביץ בספר גם דפים ובהם הפעלות קלות בתחומי הקריאה והחשבון, "תחילה בהדרכת האם ואחר כך בעבודה עצמית", וכן קטעים לגזירה ולהדבקה והוראות כיצד להכין חפצים שונים עבור הילדים בעבודת יד לא מסובכת.
הספר בנוי מפרקים שבכל אחד מהם קטעים המיוחדים לו.
בין הפרקים בספר: "אני הולך לגן", "שנה טובה", "גשם גשם משמיים", "אור אור לנו", "תפוח זהב", "עץ נטעתי", "אני פורים" ופרקים נוספים הקשורים להווי הילדים ולתחנות שונות בלוח הזמנים של תלמידי הגן וילדי בית הספר בכיתות הנמוכות.
גיבור הספר, המתנסה בכל התחנות הללו, הוא ילד דמיוני בשם גידי, והמחברים מספרים על חוויותיו בגן, בחגים ובבית הספר.
בין השאר, מופיעים בספר שירים שנכנסו לקלאסיקה של יצירת הילדים העברית, דוגמת "שנה טובה", "גשם!
גשם!" ו"בר כוכבא" (לוין קיפניס), "אביב הגיע" (בלהה יפה) ו"בנות שתים" (חיים נחמן ביאליק).
בנוסף, נכללים בספר איורים רבים.
בדפי הספר הרגילים האיורים הם בשחור-לבן, אך בראש כל פרק מודבק דף בשוליו העליונים ועליו איור צבעוני.
"גן-גני" זכה עם צאתו להצלחה מסחרית רבה.
הוא הודפס שוב ושוב במהדורות חוזרות ובמשך שנים נחשב לספר חובה לילדי הגן וכיתות א' וב'.
בשנות השבעים ניכרה ירידה במעמדו, עם צאתם של ספרים אחרים שהיו מיועדים למטרה דומה, ולימים הפך למוצר ספרותי נדיר.
בשנת 2006 הדפיס מאתר הספרים איתמר לוי את הספר בהדפסה מחודשת.
מהדורה ראשונה: גן-גני: ספר לאם ולילד / ערוך ומלקט בידי לוין קיפניס וימימה טשרנוביץ; מצויר בידי איזה [הרשקוביץ], תל אביב: נ' טברסקי, תש"ז.
מהדורות נוספות: שם, תשי"ג; שם, תש"ל; תל אביב: הוצאת ברונפמן, 1974; שם, תשל"ז-1976; ספר זכרונות - חנות הספרים של איתמר, 2006.
גן בלומפילד הוא גן עירוני בירושלים.
הגן מהווה חלק משרשרת גנים סביב אזור העיר העתיקה.
הגנים הסמוכים לו ביותר הם גן הפעמון שהוקם אחריו מעברו השני של רחוב דוד המלך, וכן בוסתן קטן בשם "גן גוזלן" הגובל בגן ליד מלון המלך דוד.
הגן תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר והוא נמצא בין רחוב דוד המלך לשכונות ימין משה ומשכנות שאננים.
הגן נבנה בתרומת ברנרד ולואיס בלומפילד ממונטריאול ונחנך בשנת 1964. בקצהו הדרומי של הגן שוכנת מזרקת האריות המפורסמת שהוצבה שם ב-1989 כמתנה מטעם ממשלת גרמניה.
בלב הגן קיימות גם מערות קבורה עתיקות של אנשים חשובים מתקופת בית שני, למשל מערת הורדוס;עצי זית פזורים ברחבי הגן.
מדרום לגן נמצא מתחם התחנה הראשונה וכן מתחיל פארק המסילה.
ב-2014 נסלל בגן שביל אופניים המחבר בין פארק המסילה דרך הגן לכיוון מרכז העיר.
סביב הגן קיימים מספר מבנים מוכרים כגון מרכז מורשת מנחם בגין, טחנת הרוח במשכנות שאננים וכן מלונות ודיור יוקרתי לאורך רחוב המלך דוד והרחובות הסמוכים.
ב-2014 הוצגה תוכנית להקים בגן סמוך לטחנת הרוח של ימין משה בית קפה המשקיף לגן.
אך התוכנית בוטלה בשל התנגדות תושבי הסביבה.
ב-2016 הוצגה תוכנית אחרת להקים בצפון הגן, ליד מלון המלך דוד, מרכז תרבות שישמש את הקרן לירושלים וכן את מועדון הצוללת הצהובה ובית קפה המשקיף לגן.
גן אברהם הוא גן ציבורי הממוקם משני צדיו של רחוב שרת (בעבר רחוב הקשת) ברמת גן.
הגן השוכן על גבעת כורכר הוקם בשנת 1936 ונקרא על שמו של אברהם קריניצי.
רחוב שרת חוצה את הגן במרומי הגבעה מצפון לדרום, כאשר חלקו המערבי משתפל לעבר רחוב אלימלך ואילו חלקו המזרחי יורד לרחוב יוסף הגלילי (בסמוך לרחוב קריניצי).
מנהרה (כעת סגורה) עוברת מתחת לכביש ברחוב שרת, ומחברת את שני חלקי הגן.
הגן הוקם בהתאם לחזונו של ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי, שהיה מעוניין בעיר גנים מודרנית כחלופה לתל אביב שהחלה לקבל נופך עירוני יותר.
תחילה ניטעה חורשה בגבעת הכורכר שבה שוכן הגן, שהיא אחת מארבע הגבעות של רמת-גן ההיסטורית והנמצאת כ-60 מטר מעל גובה פני הים.
בשנת 1936 הוחלט על הקמת גן ציבורי על הגבעה.
על הקמת הגן הופקד הגנן העירוני משה כבשני, שיצר גן מטופח מהמקובל אז בארץ.
כבשני חילק את הגן, שכלל כ-30 דונם, לשני אזורי נוף שונים.
הראשון, גן טבעי במסורת גנים אנגליים קלאסיים, בעל שבילים וצמחייה ארץ ישראלית ובריכת מים (שכיום אינה פעילה).
החלק השני כלל שדרת עצים עם אמת מים שמתחברת אל הרחוב.
בנוסף כלל הגן אמפיתיאטרון פתוח לשמיים, ומגרש טניס עם טריבונות בטון (בו התקיימו תחרויות ב).
רחוב הקשת (כיום רחוב שרת) חצה את הגן לרוחבו ונחצבה מתחת לרחוב מנהרה שקישרה בין חלקי הגן.
הרחוב נקרא "הקשת" משום שצורתו כשל קשת אנכית - הוא מתחיל למרגלות הגבעה בחלקה הצפוני, עולה לפסגתה ויורד למרגלותיה הדרומיים.
המשורר חיים נחמן ביאליק, שהתגורר ברמת-גן משנת 1933, נהג לטייל על גבעת גן אברהם (בטרם ניטע הגן) ובשנת 1939, עם מלאות חמש שנים למותו, הוקם בגן ספסל לזכרו שעליו כתוב: "ציון למשוררנו ח.
מקום אוה לטיוליו בימי שבתו ברמת-גן, התרצ"ט".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא הגן "גן הניצחון", מתוך תקווה לניצחון בעלות הברית על הנאצים.
ב-9 במאי 1945 נערכה בגן ובאמפיתיאטרון עצרת חגיגית בהשתתפות רבים מתושבי רמת גן לציון הניצחון על גרמניה הנאצית.
בשנת 1946, ביום הולדתו ה-60 של אברהם קריניצי, שונה שם האתר ל"גן אברהם".
במרומי הגבעה, בשולי הגן, נמצא בית הספר בן-גוריון, ששוכן בבניין שהיה בעבר בית החלמה.
במאי 1948 במלחמת העצמאות הופקע בית החלמה על ידי המדינה כדי לשמש את משרדי אגף האפסנאות (אג"א) ואגף כוח האדם (אכ"א) במחנה המטה הכללי של צה"ל, שהוצב בראש הגבעה.
המקום נבחר בשל מיקומה הגבוה של הגבעה (לצורכי הקשר האלחוטי).
לשכתו של שר הביטחון, דוד בן-גוריון, מוקמה ברחוב ז"ר 5 בקרבת בניין החלמה.
הבית שימש עד אז כבית מגוריהם של משפחת סופיה ויוסף בז'רנו.
מטוסי חיל האוויר המצרי הפגיזו ב-3 ביוני 1948 את מחנה המטכ"ל במקום, לרבות את לשכת שר הביטחון, כאשר בן-גוריון עבד בבניין בעיצומה של מלחמת העצמאות.
האנדרטה הוקמה ב-1954 ביוזמת עיריית רמת גן בסמוך למבנה בו שכן המטכ"ל וליד שרידי בונקר של ההגנה.
את האנדרטה עיצבו האדריכל אשר חירם והפסל יעקב לוצ'אנסקי והיא כוללת קיר הנצחה הבנוי בחצי גורן ועליו שמות 113 חללי מלחמת העצמאות, בהם גם יונה רסין, השומר הראשון של רמת גן.
כותרתה של האנדרטה היא "לזכרם של בני רמת גן אשר נפלו במלחמת השחרור תש"ח" כשבצידו השמאלי של הקיר תבליט אבן המתאר אריה פצוע.
מעל לתבליט פסוק על פי ירמיהו ג': "כאריות עלו מגְאון ישראל", ולפניו מקום ללפיד זיכרון.
לרגל חגיגות השישים לישראל, הוצב לוח זיכרון נוסף בסמוך למצבה ועליו פרטי המלחמה וההנצחה.
שטח הגן הצטמצם לאורך השנים וניכרו בו אותות של הזנחה, כאשר רבים מהמאפיינים המקוריים שלו נהרסו (המנהרה נחסמה, האמפיתיאטרון יצא מכלל שימוש והטרסות קרסו).
בשנת 2008 הוחלט בעירייה על חידוש הגן ובראש הפרויקט מונה האדריכל פרופ' גדעון שריג.
העבודות החלו ב-2011 בחלק המערבי התלול של הגן.
הטרסות והשבילים שוקמו, צמחיית הגן ואמת המים חודשו והמזרקה והפרגולה שוחזרו בהתאם למראם המקורי.
הגן נפתח לקהל ב-12 באוגוסט 2012 במסגרת חגיגות ה-90 לרמת גן.
כיום מתרחשות עבודות לשיקום הצד המזרחי, הכוללות את שיקום בריכת המים, שיפוץ הגשר והתקנת ספסלים ותאורה ברחבי הגן.
בתוכנית - להמשיך ולשקם את הצד המזרחי ולפתוח את המנהרה מתחת לכביש.
האמפיתיאטרון עדיין נעול ומוזנח ולא הוחלט על עתידו בעיקר בגלל התנגדות התושבים בשכונה השקטה לעריכת מופעים רועשים במקום.
גמרא סדורה המאיר היא מהדורה של התלמוד הבבלי המתאפיינת בעימוד על פי פסקאות ופיסוק המשפטים (תוך נטישת צורת הדף המסורתית), ובתיקון של נוסח התלמוד, על פי כתבי יד.
מטרתה המרכזית של המהדורה היא ליצור כלי נוח לחזרה, שינון וזכירה של הגמרא.
בפתח המהדורה מובא מפתח ייחודי לדפי הגמרא, על פי משניות המסכת.
מהדורת "גמרא סדורה המאיר" החלה לצאת לאור בשנת תשע"ב בשם "גמרא סדורה", אך בשנת תשע"ג נאלץ המו"ל לשנות את שמה בגלל פגיעה במותג של מהדורה ותיקה יותר בשם זה, ובחר בשם "גמרא סדורה המאיר".
עד כה יצאו לאור מסכתות ברכות, ביצה, ראש השנה, מועד קטן, חגיגה וסוכה.
עורך המהדורה הוא הרב ישראל יצחק בן שלמה (וויינשטיין).
העימוד בצורת פסקאות ושורות לפי הפיסוק הוא פרי רעיונו של הרב אליהו דורדק, בעל ה"משנה סדורה".
בשיטה זו הטקסט כולו מחולק לשורות על פי הפיסוק של המשפטים, ולפסקאות על פי הנושא וההקשר.
מטרת חלוקה זו היא להקל על הלומד ולסייע לו להתקדם במהירות, מבלי להיתקע בהבנת הפיסוק והתחביר של הטקסט.
כמו כן שיטה זו מסייעת לזכירת הדברים, שכן כל ציטוט, כל קושיא וכל תירוץ עומדים בפני עצמם.
מהדורת "גמרא סדורה המאיר" אימצה שיטה זו, בהסכמתו ובברכתו של הרב דורדק.
תוכן הגמרא עוצב כמו ב"משנה סדורה", ופירוש רש"י נדפס בתחתית העמוד.
כיוון שמקובלת בציבור, באופן גורף, חלוקת הדפים לפי דפוס וילנא והדפוסים שקדמו לו, סומנו המעברים בין העמודים והדפים בסימון מיוחד, וכן הודפסו בסוף כל כרך דפי הגמרא עם צורת הדף, של מהדורת וגשל החדשה, ארבעה עמודי גמרא בעמוד.
בנוסף לעימוד, הודגשו שמות כל האמוראים והתנאים הנזכרים בגמרא, וציטוטי פסוקים מהמקרא ניתנים בכתב סת"ם.
הפסוקים אף נוקדו, וצוינו מקורותיהם, ומקורות המשניות המצוטטות.
נוסח המהדורה הוא נוסח דפוס וילנא, עם שינויי נוסח על פי כתבי יד, ראשונים והגהות האחרונים (הב"ח, הגר"א, מסורת הש"ס, שיטה מקובצת ועוד).
השינויים נמצאים בגוף הטקסט (בניגוד לרוב המהדורות כיום, שעל פי רוב רק מעירות על הנוסח הקיים), וכל תיקון מסומן בהפניה למדור 'מקורי הנוסח' שבסוף כל כרך.
במדור זה הובאו מקורות כל תיקוני הנוסח, עם הערות שונות.
היקף שינויי הנוסח הוא כמה מאות תיקונים בכל פרק.
תיקוני הצנזורה - בוטלו שינויים שהוכנסו בתלמוד מאימת הצנזורה הנוצרית.
שמות החכמים תוקנו, ובכך נפתרות קושיות ותהיות על מימרות של תנאים ואמוראים שאינן מסתדרות עם סדר הדורות ומקום ישיבתם.
עקביות - שיבושים רבים שנפלו בדפוסים גרמו לחוסר עקביות במבנה הלשוני במימרות וסוגיות מקבילות במקומות שונים בתלמוד, וכן במבנה הלשוני של מימרא וסוגיא ספציפיות, כאשר בכתבי היד נמצאו עקביים להפליא.
טעויות דקדוקיות - טעויות תחביריות (כגון: מעבר מיחיד לרבים או מעבר להווה באמצע משפט), טעויות כתיב ועוד.
הארכת הפסוקים המובאים בגמרא על פי כתבי יד במקום שנצרך להבנה.
בכל מקום בו הגיהו האחרונים (הב"ח, הגר"א, מסורת הש"ס, השיטה המקובצת ועוד) נבדק הנוסח ושונה על פי כתבי היד.
בפירוש רש"י שונה הנוסח במעט מקומות, ובעיקר במקומות בו נפגע הנוסח מהצנזורה.
התיקון נעשה ע"פ דפוסים ישנים והערות הדקדוקי סופרים.
גן אלנבי הוא גן בעיר העתיקה של באר שבע, השוכן בפינת הרחובות העצמאות והרצל.
שטחו של הגן המלבני הוא כשלושה דונם וחצי, ואורך כל אחת מצלעותיו כ-55 מטרים.
בחלקו הצפוני רחבה מרוצפת גדולה, המוקפת בדשא ועצים מכל צדדיה, ובמרכזו ניצבת אנדרטה לזכרו של הגנרל אדמונד אלנבי.
הגן היה אחד הגנים הציבוריים הראשונים שניטעו בארץ ישראל, והוא הוקם בשנת 1902, כשנתיים לאחר ייסודה של העיר בידי העות'מאנים.
הגן הוקם במרכזה של העיר, בצמוד לבית הסראייה ששכן ממערב לו, ושימש להתכנסויות ולטקסים.
בשל כך שלא היה מגודר הלך מצבו והתדרדר בשל רעיית העיזים והגמלים בשטחו, ובגלל מנהגם של הבדואים לקושש בו עצים לבערה.
בשנת 1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יזם אחמד ג'מאל פאשה, שליט וילאייט סוריה שכלל גם את ארץ ישראל, תוכנית לייעור המדבר.
לשם כך שכר את שירותיהם של חקלאים, רובם יהודים בוגרי מקוה ישראל ותושבי המושבות היהודיות, והורה להם לטפח גנים בכל מקום בו ימצאו מקור מים.
החקלאים הסדירו בגן ארבעה שבילים המוליכים אל מרכזו מכל אחת מארבע כניסותיו, טיפחו בו ערוגות והקיפו אותו בגדר.
במרכז הגן הוצב עמוד שיש ועליו נחקקו סמל האימפריה העות'מאנית וכתובת המנציחה את ניצחונות הצבא הטורקי על הבריטים בקרב עזה הראשון והשני בחודשים מרץ ואפריל 1917.
לאחר כיבוש העיר בקרב באר שבע ב-31 באוקטובר 1917, פיסל הפסל אברהם מלינקוב פרוטומה של הגנרל אלנבי וזו הוצבה בראש עמוד שיש הטורקי.
האנדרטה החדשה נחנכה בידי הנציב העליון הרברט סמואל במרץ 1923. בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, הפילו מורדים ערביים את הפרוטומה ממקומה והשחיתו אותה לחלוטין.
שרידי הפסל אותרו לאחר תום המרד, אך מצבו לא אפשר להציבו במקומו מחדש.
בשנת 1947 הקימו הבריטים מבנה הנצחה רבוע מאבן ירושלמית, ללא פסל דמות, וחרטו עליו את שמו של "אלנבי" באנגלית ובערבית בלבד, וכן את ציון שנות שהותו בארץ ישראל ("1917-1918").
הם עיצבו את הגן מחדש והקיפוהו בחומת אבן שבה קבעו שני שערים בלבד - האחד ברחוב העצמאות והאחר ברחוב הרצל.
לימים התגלו חלקים מהאנדרטה המקורית בשימוש משני בבתים בעיר.
לאחר קום המדינה הגן שוקם, ובשנת 2006 הוצבה על כן האבן פרוטומה חדשה של אלנבי שהוכנה על ידי הפסל אטיאן מילנר.
בשנת 2015 שופץ ונחנך גן אלנבי שוב, בעלות של מאות אלפי שקלים.
גן בעברית הוא פארק עירוני וגן ציבורי בראשון לציון שבישראל.
הגן ממוקם בקצה הצפון-מזרחי של העיר, סמוך למחנה צריפין וליד שכונת רביבים.
הגן הוקם ב-2013 ונחנך ב-14 באוקטובר 2013 על ידי ראש העיר דוב צור.
גן בעברית הוא פארק עירוני רחב-ידיים וגן נושא המבוסס על השפה העברית, שחודשה ופותחה באופן ניכר בראשון לציון על ידי אליעזר בן-יהודה וסגל המורים של בית ספר חביב.
הפארק כולל מדשאות, מתקני שעשוע לילדים (רובם מקורים בסככה), מתקני כושר, מזרקות, סככות, שבילי אופניים, שבילי החלקה אתגריים ובריכה אקולוגית גדולה ובה צמחי מים, נימפאות ודגים.
באזור המדשאות והשבילים נטועים עצי דקל.
בחלק המזרחי של הפארק עצי אקליפטוס המספקים צל ואזור המיועד לפיקניקים.
בגן מספר מבנים שנשארו מהמחנה הצבאי, בהם מספר ביתנים וצריפים וכן מספר האנגרים וסככות ששולבו בעיצוב הגן.
בצפון הגן מגרשי ספורט למשחקי כדור, אך אלו סגורים עד להעתקת קו מתח גבוה שעובר מעליהם.
לצד הגן ישנה חניה לכלי רכב בתשלום.
הגן הוקם ביוזמת ראש העיר דוב צור במסגרת תוכנית פיתוח של מזרח העיר.
את הגן תכנן משרד אדריכלי הנוף ברוידא-מעוז.
הגן הוקם על שטח של 68 דונם שפינה צה"ל והיה שייך בעבר למחנה הצבאי צריפין.
חלק מהסככות של המחנה, שבהן חנו כלי רכב, הושארו בפארק.
עלות הקמת הפארק נאמדה ב-35 מיליון שקלים חדשים.
הפארק נחנך ב-14 באוקטובר 2013, אף על פי שלא הושלם עד הסוף.
באותו שבוע הומלץ הפארק על ידי דובי זכאי מעיתון מעריב וזכה למבקרים רבים.
באמצע דצמבר נהרסו מספר מתקנים בגן כתוצאה מהסופה במזרח התיכון (2013).
בעקבות בדיקות קרינה שהתבצעו בגן בראשית 2014 נסגרו מגרשי הספורט שבחלקו הצפוני, והם צפויים להיפתח מחדש רק לאחר שיועתק קו המתח הגבוה שעובר מעליהם.
גן בן שפר הוא גן ציבורי שנקרא על שם צבי בן-שפר, שהוא מראשוני הרצליה ומעסקניה הבולטים, השוכן ברחוב סוקולוב.
על הקמת הגן החליטו חברי המועצה המקומית הרצליה בשנת 1955.
הגן מתפרש על פני כ-12 דונם.
בגן בן שפר מצויה בריכת הנוי הראשונה של העיר הרצליה, שהפכה לבריכת נוי אקולוגית.
לצד הבריכה מצוי אמפיתיאטרון ובימת מופעים, שבה מתקיימים אירועי מוזיקה שונים וטקסים של עיריית הרצליה.
בגן מצויים מרחבי דשא ירוק בשפע וגם מתקן אומגה מעץ ומתחם משחקים המדמה את רחוב סוקולוב של פעם.
בשנת 1958 נחנכה אנדרטה לזכר בני ובנות הרצליה, חללי מערכות ישראל, שעוצבה על ידי מהנדס המועצה שמואל מוהליבר.
בשנת 2006 זכה הגן לעיצוב מחדש.
הגן משמש לקיום טקסים ציבוריים, ובהם פתיחת שנת הלימודים בגני הילדים, טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וחגיגות יום העצמאות, אל מול הבמה שבמערב הגן.
מתחם המשחקים מורכב ממתקנים ייחודיים אשר מדמים את רחוב סוקולוב ההיסטורי (הרחוב הראשי של הרצליה), באמצעות שימוש בדימוי המבנים האופייניים לתקופה, כגון: מגדל המים, קופת חולים, דואר ואוטובוס.
מבני העץ מציעים לילדים לבקר בסניף הדואר, במרפאה ולנסוע באוטובוס של אגד.
המתקנים מהווים אטרקציה לילדים הנהנים מ"עיר קטנה" משלהם, לצד מתקני הטיפוס והמגלשות.
בנוסף, לאורך הגן מתפרש כביש מדומה עם מעבר חצייה, והילדים יכולים לשחק ב"כביש" בבטחה.
בצד השני של אזור המשחקים רחבת חול ובה קיימות מגלשות, נדנדות, קרוסלות ועוד מתקני משחק.
בעבר היה בגן גם מתקן אומגה אבל בשל חוסר בטיחות המתקן הורד.
בגן מתקיימות לעיתים קרובות פעילויות לילדים, באזורי הדשא שבגן, וכן אירועי מכירות ספרים ומשחקים.
בתהליך תכנון הגן הושקעה מחשבה רבה בשימור ושילוב הצמחייה הקיימת בגן.
אתגר רב היה בשינוי הטופוגרפיה ללא פגיעה בעצים קיימים - קבוצת לגרסטרמיות הודיות, אורני הצנובר, ברושים ופיקוסים רחבי עלים.
בנוסף, בגן קיימים אזורים רחבי ידיים של דשא ועצים.
בלב הפארק קיימת בריכת נוי אקולוגית אשר מדמה נביעת מים הזורמת לנקודה הנמוכה בגן.
בריכה זו היא אחת מהבריכות האקולוגיות הראשונות בישראל.
הגן הכיל קבוצות עצים שעברו טיפולי בטיחות ובריאות, בהם נכללים: אורן הצנובר, אורן קנרי, פיקוס השדרות, מכנף נאה ואזדרכת.
בשל הקרבה לבית הספר ברנר, הוצב לצד העצים שילוט עם שמותיהם.
גן בירה או Gastgarten (באוסטריה)) הוא מקום בילוי תחת כיפת השמיים, בצל עצים, בו מוגשת בירה ומזון מסורתי גרמני המוכן במקום.
הריהוט בגן בסיסי וכולל שולחנות עץ וספסלים, פעמים רבות צבועים לבן ולבוש המבלים אינו רשמי.
גני בירה רבים מאפשרים למבלים בהם להביא את מזונם עמם.
מקורו של גן הבירה בבוואריה והוא התפשט לרחבי העולם עם גלי מהגרים מגרמניה לארצות הברית, לאוסטרליה ולמדינות נוספות.
הגן יכול להיות קטן, כגון בחצר פאב, או מקום ציבורי רחב-ידיים.
גן הבירה הגדול בעולם, ההירשגארטן (Hirschgarten), נמצא במינכן ויכול לאכלס 8,000 מבלים.
פתיחת גני הבירה היא תקופתית, בימי הקיץ והאביב וישנם גני בירה הפתוחים רק בימי שבתון בשעות הצהריים או במהלך ירידים.
מבשלת בירה מייצרת חום רב.
עקב כך אירעו בתקופת הקיץ מקרים רבים בהם פרצו שרפות באתרי מבשלות בירה.
עקב כך הורו תקנות בממלכת בוואריה החל מן המאה ה-16 שאין לייצר בירה בין יום ג'ורג' הקדוש (23 באפריל) ליום הקדוש מיכאל (29 בספטמבר).
על מנת לספק בירה בימי הקיץ הוקמו לגדות הנהר איזר מאגרי בירה בתוך מרתפים סמוכים לנהר, כך שהמים הקרירים ישמרו את הבירה צוננת ומעליהם ניטעו עצי ערמון נותני-צל.
בראשית המאה ה-19 התפתח מנהג להגיש את הבירה במקום, בצל חורשות הערמונים.
על מנת להילחם במגמת הצרכנים לעבור לגני הבירה, דחקו בעלי מסעדות וברים בממשל לתקן תקנות לפיהן נאסר על הגשת מזון בגני הבירה.
בתגובה התירו בעלי גני הבירה לציבור המבקרים להביא את מזונם עמם, נוהג מקובל עד היום.
הבירה המוגשת היא תמיד בירה מקומית ולרוב בירה בהירה, פעמים רבות בירת חיטה, המתאימה לשתייה בימים חמים.
הכמויות הנמזגות גדולות ובדרך כלל הכוס הקטנה ביותר היא של חצי ליטר.
תפריט המזון הוא מסורתי ופשוט ומתבסס על הכנה טרייה במקום.
התפריט כולל בעיקר נקניקים ונקניקיות, בשר צלוי על הגריל, בְּרֶצֶל (בייגלה), שפצלה (איטריות מטוגנות), גבינות וסלטים כגון סלט כרוב וסלט צנון.
גני בירה נפוצים בטווח ההשפעה הגרמני-אוסטרי במרכז אירופה (כולל דנמרק, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה, קרואטיה צפון איטליה ועוד).
גני בירה פופולריים ביפן וממוקמים בדרך כלל על גגות של חנויות כלבו ובפארקים.
בבריטניה מוצמדים בדרך כלל גני בירה קטנים לצידם של פאבים, הם פופולריים מאוד בחודשי הקיץ ותפריטם נסמך על הפאב הסמוך.
בניגוד לפאב, בגן מותר העישון.
לארצות הברית הגיעה תרבות גני הבירה עם המהגרים הגרמנים והצ'כים.
בראשית המאה ה-20 היו בניו יורק 800 גני בירה.
פריסת הגנים וזמני הפתיחה שלהם קשורים באופן הדוק לחוקי הרישוי של מכירת וצריכת אלכוהול תחת כיפת השמיים במדינות השונות.
גמרא סדורה היא הוצאת ספרים שמוציאה מהדורה של הגמרא בעריכה מבארת, מנוקדת, מפוסקת ומחולקת לפסקאות, על מנת להקל על ההבנה והשינון.
הפרויקט נוסד בשנת תשנ"א (1991) על ידי הרב דניאל ברק ווינט, מורה ומחנך, בוגר ישיבת מרכז הרב.
משתמשים במהדורה תלמידים בעשרות מוסדות: ישיבות תיכוניות, אולפנות, תיכונים, חטיבות ביניים, בתי ספר יסודיים ובפורטל הדף היומי.
נכון לשנת 2021 לומדים במהדורה למעלה מ-13,000 תלמידים, ברובם בחמ"ד בכלל סוגי הכיתות ומיעוטם בחינוך העצמאי
מטרת המיזם היא לשפר את לימוד הגמרא וליצור הבנה משמעותית יותר בסוגיה הנלמדת.
מטרת המיזם לפתור בעיות בלימוד הגמרא כגון: שפה זרה, חוסר בסימני פיסוק וניקוד, מהלכים ארוכים וסבוכים, קושי בהבחנה בין סוגיות ובין מקורות.
בעוד עם כל קושי בפני עצמו ניתן להתמודד, הרי שכל הקשיים יחד מייאשים פעמים רבות את הלומד.
כבר לפני יותר ממאה שנה כתב על בעיה זו הרב אברהם יצחק הכהן קוק "הגורם היותר גדול להכבדת ההבנה של התלמוד, הוא היותו מסור לנו כמו שהוא, בלי סימני הפסק ויתר הסימנים המטעימים ומקילים את ההבנה.
הרבה חלמנו שיבוא זמן וימנה החסרון הזה.
ואור חדש יאיר על שמי התלמוד".
הרב חיים דרוקמן כתב ברוח דברים אלו של הרב קוק דברי שבח על מהדורת גמרא סדורה.
המיזם שואף לפיתוח עצמאות בלימוד, השקעה בתוכן ובמשמעות, ראיית הסוגיה במבט כולל, מודעות לדמויות התנאים והאמוראים, כלים לבניית הזיכרון, הספק גדול יותר בלימוד הגמרא וכן יצירת גמרא "ידידותית" ללומד, לימוד נוסח הגמרא עצמה, ולא פרשנות מתווכת.
מטרת הוצאת הגמרא בנוסחה זו היא לשם נתינת כלים ללומד, שאמורים להביאו להבנה בהירה, מהירה ויסודית יותר של הסוגיה.
בלי לוותר על עמל הלימוד, אך לתעל את העמל להבנה ולמשמעות.
כחלק מדרכים לתעל את הלימוד הגמרא מחולקת לסוגיות ובתוך כל סוגיה ישנה חלוקה לפסקאות.
כמו כן הגמרא מנוקדת, ומפוסקת ושמות הדוברים מודגשים.
בנוסף גופנים שונים מבהירים את מקורות הגמרא: מתי מצוטט פסוק, ומתי מקור תנאי (משניות, ברייתות, תוספתות).
החל משנת תש"פ ה"גמרא סדורה" קיימת על כל התלמוד בבלי, וכן על מסכת שקלים בתלמוד הירושלמי.
בשנת תש"ע יצא העותק המודפס הראשון על מסכת שלמה, מסכת סוכה, מאז הודפסו מסכתות: ברכות, קידושין, מכות, תענית, מגילה, וכן על פרקים וחלקי מסכתות: בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, סנהדרין, פסחים, שבת, הוריות ועוד.
כל שאר הש"ס נמצא במהדורות דיגיטליות הניתנות לרכישה.
בנוסף לכך, גמרא סדורה הודפסה בהתאם לכלל תוכניות הלימודים של בתי הספר של החינוך הממלכתי דתי והחינוך העצמאי.
ה'גמרא סדורה' היא חלק מספרי לימודי המאושרים בבתי ספר יסודי בתושב"ע ותלמוד.
מלבד הרב ווינט, שותפים בפרויקט צוות של אברכים ורבנים, בהדרכתם ובייעוצם של רבנים ומחנכים ובעיקר הרב שמואל אריאל, ראש כולל הלכה בישיבת ההסדר ירוחם.
עד לפטירתו בשנת תש"פ הרב דוד פוקס, מחשובי רבני ישיבת נתיב מאיר ליווה את הפרויקט.
בהכנת המהדורה משתתפים נקדנים ולשונאים מקצועיים, בהדרכתו ובהכוונתו של ד"ר יחיאל קארה.
גן ארץ ישראל הוא גן ציבורי הממוקם בטרמינל 3 של נמל התעופה בן-גוריון ונפתח בשנת 2004. הגן תוכנן על ידי אדריכל הנוף שלמה אהרונסון על בסיס תכנון ראשון של אדריכל הטרמינל, רם כרמי.
הגן נועד לשקף את הנוף של ארץ ישראל ואת מגוון הצמחים ותנאי השטח שבה.
שטחו של הגן הוא 65 דונם והוא ממוקם במרכז הטרמינל.
יותר משנועד לשמש כמקום מנוחה ושהִיה, ממלא הגן, המצוי במיקום לא נגיש, תפקיד ויזואלי.
הגן נצפה מעמדה גבוהה יותר בתוך מבנה הטרמינל הסמוך ונועד לשמש מעין תמונה או דיוקן.
העיצוב הנופי של הגן כולל מטע הדרים, עצי דקל רבים, עצי זית, טראסה הבנויה מאבן לא מעובדת, מפלי מים ותעלות.
בשנת 2005 זכה פיתוח הנוף של שדה התעופה, והגן בתוכו, בפרס "סנטרל גרדן" של החברה האמריקנית לאדריכלי נוף (ASLA) בקטגוריית עיצוב המרחב הציבורי.
הופט הוא גן ציבורי ששטחו 4.2 דונם המצוי בסמוך לטירת הסמית'וניאן במול שבמרכז וושינגטון בירת ארצות הברית.
הגן תוכנן כייצוג מודרני של גן אמריקאני ויקטוריאני, כפי שאלה נראה מאמצע ועד שלהי המאה ה-19. הגן בא מקומו של גן קיים, אף הוא בסגנון ויקטוריאני, אשר הוקם לרגל חגיגות המאתיים לייסוד ארצות הברית בשנת 1976.
הגן נחנך ב-21 במאי 1987 כחלק מעיצוב מחדש של גן "הטירה" (בניין הסמיתו'ניאן), והוא נקרא על שם אניד א.
הופט, אשר תרמה את העלות של 3 מיליון דולר- עלות הבנייה והתחזוקה.
בתחילה פנו אל הופט בבקשה לממן גינת זן קטנה בתוך החצר, לאחר סקירה של תוכניות הופט אמרה שהיא "לא מעוניינת לממן רק גן זן...אני מעוניינת רק לממן את כל הגן."
תוכנית העיצוב מחדש של החצר ושל גני הסמית'סוניאן היו חלק מהחזון של מזכיר הסמית'סוניאן, ס.
דילן ריפלי, שחשב כי חוויית המוזיאון צריכה לצאת מבנייני המוזיאונים אל השטחים החיצוניים המקיפים אותם.
גן בירה במינכן הוא ציור מאת מקס ליברמן, המוצג במוזיאון פינקוטק החדש במינכן.
הציור הושלם בשנת 1884 בטכניקה של שמן על עץ ובמידות של 95X68.5 ס"מ.
הוא מייצג את התקופה המודרנית בעבודתו של ליברמן ובעיקר עבודותיו שלאחר שנת 1900, אשר שמה דגש על תיאורי החיים העירוניים והחיפוש אחרי התרגעות ושלווה בחיק הטבע.
הציור משקף את דרך הבילוי המועדפת על בני העיר בתקופה זו, ישיבה בחיק הטבע העירוני ומבלי לעשות דבר.
הציור גן בירה במינכן כולל בתוכו מאפיינים רבים במכלול יצירתו של מקס ליברמן אשר ראה בחיק הטבע ובני אדם בתוכו, את גן העדן.
ליברמן מצא רבים מהרעיונות ליצירתו בפארקים, בגנים ובמקומות בילוי.
הוא הרבה לעשות שימוש בטכניקה ייחודית של "אור מבוים" דרך חופת עצים או קורות, ליצירת כתמי שמש המאפיינים את עבודותיו.
בציור ניתן להבחין ב"גן בירה" עמוס מבקרים במינכן, ככל הנראה זהו גן הבירה המפורסם של מבשלת אוגוסטינר.
בצל העצים יושבים גברים ונשים רבים בני מעמדות חברתיים שונים.
בחזית הציור שטח פתוח שבו משחקות שתי ילדות, במרכזו שולחנות עמוסים במבלים, ובעומק הציור תזמורת מנגנת על במה ובגבה מבנה עץ.
המבט הכללי עמוס בפרטים רבים של בני אדם ובציבעוניות המודגשת באמצעות אור השמש החודר מבעד לענפי העצים העבותים במתווה של "כתמים".
טכניקה זו אופיינית מאוד בעבודותיו של ליברמן.
כתמי השמש הבהירים על גבי החול הצהבהב עומדים בניגודיות לציבעוניות שבבגדי הקהל היושב באזור חשוך יותר בצל העצים.
הדמויות בקהל מובחנות מאוד אלה מאלה, באמצעות הקפדה פרטנית ומדוקדקת של פירטי הלבוש והתנוחה הגופנית שבה הם ניצבים, המאפשרת אף הבחנה של מעמדם החברתי.
התיזמורת בעורף התמונה אינה אופיינית לגני הבירה במינכן שבהן נאסרה השמעת מוזיקה והגשת ארוחות, ומקורה בדמיונו של האמן, וכך גם הכיסאות המתקפלים עליהם יושבים חלק מן האורחים הדומים לאלה שניצבו בסטודיו של ליברמן, לעומת הכיסאות הישרים האופיינים.
מצב הרוח העולה מן התמונה הוא של אחר צהריים שימשי ונעים, שבו בני אדם רבים, אשר אין ביניהם קשרים חברתיים או מקצועיים יושבים בנינוחות תוך שיחה, שתייה, והאזנה למוזיקה בנינוחות וברגיעה.
התמונה משקפת באופן אותנטי ומדויק את הווי החיים התקופתי במלואו.
גן אלנבי שב רחוב יפה נוף בחיפה נקרא על שם מייקל הנרי היינמן אלנבי, בנו יחידו של הפילדמרשל אדמונד אלנבי.
מייקל אלנבי נהרג ביולי 1917, בעודו בן 19, במלחמת העולם הראשונה, בקרב ליד פשנדל בבלגיה.
חודשים ספורים לאחר מכן כבש אביו את ירושלים כשפיקד על חיל המשלוח המצרי.
ייחודו של הגן טמון באופן שבו הצליח האדריכל מ' היימר להתגבר על השיפוע הטופוגרפי המאפיין את האזור וליצור מגוון חללים לפינות ישיבה שקטות, מתקני משחקים ותצפית, ללא שינוי מקיף ופגיעה בסביבה ובצמחיה הטבעית.
בגן פועלים, נכון ל-2018, שני פאבים.
השטח עליו הוקם הגן השתייך לזוג דאונס: ארתור דאונס ופלורנס (לפני הנישואים צ'פמן) דאונס, גיסתו של הפילדמרשל אלנבי.
בעת שכבש הצבא הבריטי, בפיקודו של אלנבי, את ארץ ישראל מידי העות'מאנים, הקפיד אלנבי על חלופת מכתבים קבועה עם אשתו, מייבל אלנבי, ובהם תיאר את קסמיה ויופייה של הארץ.
ככל הנראה, חלק מהתוכן הגיעה לאוזניה של אחותה של מייבל, פלורנס דאונס.
לאחר פרישתו של בעלה, סר ארתור (שהיה פקיד בשירות הרפואי הציבורי וכאיש מחקר, אף קיבל תואר אבירות על מחקריו) לגמלאות, החליט הזוג לעלות לארץ ולהשתקע בחיפה.
פלורנס הייתה זו שהקימה בסמוך לביתה את רחבת התצפית הצופה על הנמל והמפרץ ואת המצבה לזכר בנו של הפילדמרשל אלנבי, מייקל הנרי היינמן אלנבי (כפי שהן מופיעות על המצבה - M.H.H.A).
בשנות ה-30, החל הזוג לבנות בית חדש באזור גבעת דאונס, ובאוקטובר 1934, מסרו את השטח (שגודלו כ-6 דונם) כמתנה לעיריית חיפה, על מנת שיוקם בו מתחם ציבורי.
בשנת 1936 נמסר תכנון הגן למחלקת הגנים של העירייה (שבראשה עמד מ' היימר) ושנה לאחר מכן, ב-1937 הוקם הגן.
ב-1965 בוצעו בגן שינויים קלים, בעיקר עבודות שיקום, והשבילים והמשטחים נכבשו באספלט.
ב-1988 הוקמה מסעדה על הריסות מבנה ישן שהיה בגן.
גֶמֶרסֶלֶש (בהונגרית: Gömörszőlős) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גמרסלש קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-119 תושבים בשנת 1990 עד 82 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-31%).
גן בית הכומר בנונן (בהולנדית: De pastorie in Nuenen), ידוע גם בשמות גן בית הכומר בנונן באביב (De pastorie in Nuenen in het voorjaar) וגן האביב (Lentetuin), הוא ציור שמן שצייר וינסנט ואן גוך בתחילת דרכו, במאי 1884, עת התגורר עם הוריו בבית הכומר בנונן.
ואן גוך צייר מספר ציורי שמן ואיורים של הגנים בביתו ושל חזית הגן.
בין השנים 1962 ל-2020 נכלל הציור באוסף הקבוע של מוזיאון חרונינגן.
ב-30 במרץ 2020 נגנב הציור מתערוכה במוזיאון סינגר לארן בעיירה לארן שבמחוז צפון הולנד.
החל משנת 1881 התגורר ואן גוך בהאג עם מריה (סין) הורניק ולאחר מכן התגורר לבד מספר חודשים בדרנתה בצפון הולנד.
בדצמבר 1883 עבר להתגורר עם הוריו בבית הכומר של הכנסייה המתוקנת ההולנדית בנונן, קרוב לאיינדהובן, שם שימש אביו כומר.
חדר הכביסה בחלק האחורי של הבית שימש עבורו חדר עבודה.
הוא התגורר עם הוריו בנונן במשך כמעט שנתיים, ובו עבד על 200 איורים וציורים, כולל יצירתו הגדולה הראשונה, "אוכלי תפוחי האדמה".
הוא עבר לאנטוורפן בבלגיה בנובמבר 1885 ואז לפריז שבצרפת ב-1886.
בנונן תיעד ואן גוך את שינויי העונות בסדרת ציורי גינת בית הכומר, גינה שהייתה מוקפת בחומת אבנים גדולה ושהיו בה אגם ברווזים, מעגן סירות, גדר חיה, שבילים, גני ירק ופרחים, וכן בוסתן.
את היצירה "גן האביב" צייר לאחר סדרת ציורי חורף, ככל הנראה במאי 1884. מוצגים בה נופי הגן ובקדמת הציור דמות נשית לבושה בגדים שחורים.
ברקע המרוחק חורבות הכנסייה הישנה, שמתוארת גם בציורים ידועים נוספים כמו "מגדל הכנסייה הישן בנונן", שצוירו בטרם הריסתה ב-1885. קשת הצבעים בעבודה מתאפיינת בגווני ירוק וחום, המאפיינים את ציוריו המוקדמים של ואן גוך, עם נגיעות של ירוק ואדום שמרמזות על שוך החורף ובוא האביב.
במכתב ששלח ואן גוך לאנתון ואן רפרד במרץ 1884, הזכיר את שינויי העונות בהם חזה בגינת ביתו: "אני מחפש גם את צבעי החורף של הגן.
אבל כעת זהו כבר גן אביב.
והוא הפך כבר לגן שונה לגמרי."
ממדי הציור רחבים בצורה בולטת, באורך 25 ס"מ וברוחב 57 ס"מ לא כולל המסגרת, פרופורציה רחבה אף יותר מהפורמט שבו נהג להשתמש ואן גוך, של ציור דו-ריבועי (שבו אחד הממדים כפול מהשני).
ייתכן שבציור זה נעזר ואן גוך ב"חלון פרספקטיבה", קרי מסגרת עץ ה"ממסגרת" את הנוף, תלויה באמצעות חבלים.
הציור נכלל באוסף הקבוע של מוזיאון חרונינגן, בעיר ההולנדית חרונינגן, משנת 1962 ועד שנגנב ב-2020.
הציור נגנב ממוזיאון סינגר לארן (הקרוי על שמו של האמן והנדבן האמריקאי ויליאם הנרי סינגר) בעיירה לארן שבצפון הולנד ב-30 במרץ 2020, יום הולדתו של ואן גוך.
הציור הושאל ממוזיאון חרונינגן לצורך תערוכה.
בזמן הגנבה, המוזיאון היה סגור לכניסת הציבור בשל התפשטות נגיף הקורונה.
על פי המשטרה המקומית, הגנבים שברו את דלתות הזכוכית של המוזיאון בסביבות שעה 3:15 לפנות בוקר, ועזבו את האתר לפני שכוחות השיטור הגיעו למקום בעקבות הפעלת האזעקה.
מנהל מוזיאון סינגר לארן, יאן רודולף דה לורם, אמר כי הוא "נדהם ומוטרד קשות מהאירוע הזה".
בעבר, נגנבו 28 ציורים של ואן גוך ברחבי הולנד, אך כולם נמצאו והושבו למקומם עד כה.
גן ג'וניין הוא אתר בהאי השוכן בעיר נהריה, ישראל.
הגן נמצא בין הרחובות לוטוס ולוטם, צפונית לחטיבת הביניים נופר ומשתרע על שטח של 5 דונם.
על פי הערכתו של ההיסטוריון עלי בר-און, במקום הוקמה חווה חקלאית בשנת 1880 לערך.
בעל החווה היה חקלאי ערבי בשם ג'וניין.
בסביבות שנת 1890 נקנתה החווה החקלאית בידי בהאים.
בהאא אללה, מנהיג הדת הבהאית, ביקר במקום פעמים רבות.
אדוארד גרנוויל בראון ביקר במקום במסגרת עבודתו כהיסטוריון וחוקר הדת הבהאית.
על פי כתביו, בשנת 1890 טייל בהאא אללה מסביב לגן, כאשר הוא רכוב על חמור.
במרץ אותה שנה הגיעו למקום מאמינים רבים במטרה לחגוג את ראש השנה הבהאי, הנורוז, יחד עם מנהיגם.
המרכז הבהאי בישראל רכש את השטח ואחראי על שימור האתר.
הגן מוקף בחומה עשוית אבן.
בחלקו הדרומי של הגן נמצא מבנה לבן המהווה שחזור של החווה החקלאית שפעלה באתר.
החדר המרכזי בבניין מרוצף באבנים בסגנון בנייה ישן.
חלק מהחדרים האחרים בבניין מיועדים לאירוח וחלק אחר מהחדרים - לתצוגה.
"גן אבו נבוט" הוא גן פסלים בתל אביב-יפו, המציג מעבודותיו של האמן הישראלי יגאל תומרקין.
הגן נמצא בדרום תל אביב, בשכונת אבו כביר, בין הרחובות בן צבי המוביל לכביש 44 ורחוב צבי הרמן סגל.
הגן נמצא מזרחית לסביל אבו נבוט ולמגרש חניה ודרומית למתחם של בזק.
הגן ממוקם בדרך בן צבי בתל אביב-יפו, בחורשת עצי פיקוס השדרות, בסמוך למבנה סביל אבו נבוט.
הוא הוקם באוגוסט 2000 ובו 18 פסלים שתרם האמן.
בשנת 2013 נערך שיפוץ בגן, במסגרתו נצבעו ושופצו כל פסלי הגן.
וזה מה שכתב יגאל תומרקין על הגן:
בגן ישנם 18 פסלים שונים ומגוונים.
בין הפסלים הנמצאים בגן ניתן לראות פסל של פירמידה, אנשים שיושבים סביב שולחן ואוכלים וכדומה.
הפסלים נצבעו בצבעים שונים, אך רובם חומים.
הפסלים עשויים מגרניט, פלדה, ברזל, טוטם וסלע.
"דיאלוג הסמוראים" (לאקירה קורוסאווה) - ברזל צבוע (1992–1993)
"סטביל מוביל - מזבח המילניום" - ברזל וגרניט (2000)
גמר קופה אמריקה 2021 התקיים במרקנה שבריו דה ז'ניירו שבברזיל ב-10 ביולי 2021, ובו נקבע שהזוכה בקופה אמריקה היא נבחרת ארגנטינה שניצחה במשחק את יריבתה הוותיקה נבחרת ברזיל, המארחת ומחזיקת הגביע, בתוצאה 1–0.
ארגנטינה זכתה בגביע לראשונה מאז 1993, והשתוותה לאורוגוואי כשיאנית הזכיות בקופה אמריקה.
הזכייה העניקה לקפטן הארגנטינאי ליונל מסי את התואר הבינלאומי הראשון שלו.
ארגנטינה וברזיל הן מהנבחרות החזקות והמצליחות ביותר בדרום-אמריקה ובעולם, ויש להן היסטוריה ארוכה של יריבות.
הן נפגשו 107 פעמים בתחרויות בינלאומיות, ונפגשו בשלושה גמרים קודמים של הקופה אמריקה בשנים 1937, 2004 ו-2007. ברזיל ניצחה בשני המפגשים האחרונים.
המשחק נערך בפעם השנייה ברציפות באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו, האצטדיון הגדול בברזיל.
ארגנטינהשלבברזיליריבהתוצאהשלב הבתיםיריבהתוצאה1–1משחק ראשון0–30–1משחק שני0–40–1משחק שלישי1–21–4משחק רביעי1–1מנצחת בית א'טבלאות סופיותמנצחת בית ב'יריבהתוצאהשלבי הנוקאאוטיריבהתוצאה0–3רבע הגמר0–11–1ה (3–2פ)חצי הגמר0–1
השער היחיד במשחק הגיע בדקה ה-22' לאחר שכדור עומק של רודריגו דה פול מצא את אנחל די מריה שהקפיץ מעל השוער הברזילאי אדרסון.
במחצית השנייה ברזיל שלטה אך לא הצליחה לכבוש.
לאורך רוב המחצית השנייה ניסתה ברזיל לחזור למשחק, אך ללא הצלחה.
בשריקת הסיום שחקני ארגנטינה ניגשו אל קפטן הנבחרת ליונל מסי על מנת לחגוג עמו ולברכו על זכייתו הראשונה בתואר במדיה.
שופט: אסטבן אוסטוחיץ'קוונים: קרלוס בריירו, מרטין סופי שופט רביעי: דיגו הארו שופטי VAR: אנדרס קונה, דניאל פדורצ'וק, אלכסנדר גוסמן, ג'ון אוספינה.
סטטיסטיקהארגנטינהברזילשערים10בעיטות613בעיטות למסגרת22הצלות21החזקת כדור41%59%קרנות14עבירות2623נבדלים03כרטיסים צהובים54כרטיסים אדומים00
גֵן-על הוא אזור בכרומוזום שכולל מספר גנים סמוכים זה לזה שעוברים בתורשה כיחידה אחת, מפני שבאזור הזה מתרחש הרבה פחות שחלוף (רקומבינציה) ממה שניתן היה לצפות בדרך כלל, כלומר, מדובר בגנים שיש ביניהם תאחיזה חזקה.
ייתכן שהגנים הללו התקבצו יחד כתוצאה מסידור מחדש של הגנום.
אזור של גן-על יכול להכיל מספר קטן של גנים שקשורים זה לזה פונקציונלית, וכולם משתתפים ותורמים משמעותית ליצירתו של פנוטיפ מסוים.
לגני-על יש השפעות באזורים של גנים לא מקודדים (Cis-regulatory element) שמבצעים בקרת גנים, עקב מספר לוקוסים שעשויים להיות בתוך גן, או בתוך אזור בודד שמבצע בקרת גנים, ועקב תאחיזה הדוקה.
הם פולימורפיים (רבי צורות), כלומר – וריאנטים שונים של גני-על מקודדים גנים באופן שונה, כך שנוצרים פנוטיפים שונים.
גני-על קלאסיים כוללים כרומוזומי מין רבים, למשל הלוקוס של פרחי הטרוסטיליה של בכור אביב מצוי, והלוקוס השולט בפולימורפיזם שנראה בחקיינות בטסיאנית בפרפרי פפיליו ממנון .
גני-על שהתגלו לאחרונה הם פנוטיפים מורכבים שאחראים על וריאציות של צבע בדרור לבן-גרון .
גן-על של בכור אביב: לווריאנטים הצורניים של בכור אביב יש השפעה על התאימות הגנטית (זיווג של עֱלִי מדגם pin ואבקה מדגם thrum, או להפך, הוא מוצלח, בעוד שזיווג של pin ו-pin, ו-thrum ו-thrum הוא מוצלח רק לעיתים רחוקות בגלל אי-סבילות עצמית בהאבקה).
הווריאנטים הצורניים נבדלים גם באורך העלי, בגובה האבקנים בתוך עלי הכותרת העשויים כצינור, בגודל גרגרי האבקה, ובגודל הפפילה (בליטה דמוית פטמה) על צלקת העלי.
כל אחת מההשפעות הללו נשלטת על ידי לוקוס שונה באותו גן-על, אך לעיתים מוצאים רקומביננטים שמשלבים בין התכונות של דגם "pin" ודגם "thrum".
בעבר, ההשערה הרווחת הייתה שגני-על התפתחו מגנים בתאחיזה פחות הדוקה, שהתקבצו יחד כתוצאה מסידור מחדש של כרומוזום אחד או יותר, או באמצעות שחלוף מופחת – ושכיחותם של השינויים הללו גדלה עקב ברירה טבעית לטובת פנוטיפים מסוימים, רבי-לוקוסים.
למשל, בגני-על של חקיינות בטסיאנית במינים כמו פרפרי פפיליו ממנון, גנים נדרשים להשפיע על צבע הכנף האחורית, הכנף הקדמית, והגוף, וגם על קיומה או היעדרה של תוספת ארוכה בקצה הכנף האחורית (ה"זנבות" של פרפרי זנב הסנונית).
הטענה שגני-העל נוצרו מהתקבצות של גנים התבססה בתחילה על עבודתו של נאבורס (Nabours) על פולימורפיזם של צבע ודפוס במשפחה מסוימת של חגבים (Tetrigidae).
בחגב מסוים (מסוג Acridium arenosum) דפוסי הצבע נשלטים על ידי שלושה עשר גנים על אותו כרומוזום, שעוברים שחלוף בקלות.
הם מופיעים גם בחגב אחר (מסוג Apotettix eurycephalus), שאצלו הם יוצרים שתי קבוצות בעלות תאחיזה הדוקה, שיש ביניהן 7% שחלוף.
בחגב מסוג אחר (Paratettix texanus) נראה שיש דיכוי מוחלט של השחלוף בין 24 מתוך 25 הגנים של דפוס הצבע, דיכוי שניתן להבחין בו על ידי השוואת ההשפעות של הגנים הללו לאלו שנמצאו במינים אחרים.
החוקרים דרלינגטון ו-Mather ניתחו את הנתונים של נאבורס, והסיקו שהגנים האחראים לצורות של החגב Paratettix texanus התקבצו בהדרגה לקבוצה הפועלת כמנגנון של מתג יחיד.
ההסבר הזה התקבל על ידי א' ב' פורד ושולב בהסבריו על גנטיקה אקולוגית.
תהליך זה עשוי לכלול דיכוי של שחלוף, טרנסלוקציה של שברי כרומוזומים ואולי לעיתים גם שכפול קומפלמנטי.
כבר שנים רבות ידוע שניתן לדכא שחלוף על ידי סלקציה; דטלפסן ורוברטס הצליחו להפחית את השחלוף בין הלוקוסים של עיניים לבנות (w) וכנפיים מיניאטוריות (m) ב-Drosophila melanogaster מהשיעור הרגיל של 36% ל-6% בשושלת אחת ול-0.6% בשושלת אחרת.
המחלוקת בנוגע לאופן היווצרותם של גני-העל נטתה להמתקד בשאלה הבאה: האם זה ייתכן שהגנים המרכיבים גן-על הגיעו מכרומוזומים נפרדים, בעקבות ארגון מחדש של הגנום, או שמא זה הכרחי שהם יימצאו מלכתחילה באותו כרומוזום?
מדענים רבים כיום סבורים שהאפשרות השנייה היא הנכונה, כי בהתחלה יש צורך במידה מסוימת של תאחיזה לא שוויונית כדי שהברירה הטבעית תוביל לתפוצה רבה יותר של תאחיזה הדוקה יותר, ותאחיזה לא שוויונית דורשת שיתקיימו עוד קודם לכן פולימורפיזמים באמצעות תהליך אחר, כמו ברירה טבעית שמעדיפה שילובי גנים.
אם התאחיזה בין הגנים חלשה, סביר להניח שההפלוטיפ המועיל הנדיר יותר יגווע, מה שיוביל לאובדן הפולימורפיזם בלוקוס השני.
ולכן טוענים רוב המדענים, בעקבות טרנר (J.R.G.
Turner), שגני-על התפתחו אין סיטו (כלומר, הגנים המרכיבים אותם היו מלכתחילה באותו מקום) עקב ברירה טבעית שבה שרדו תכונות מתואמות ואפיסטטיות, שרק במקרה הברירה הטבעית יכלה לפעול עליהן כיחידה אחת בזכות קיומם של לוקוסים מתאימים שנמצאים בתאחיזה הדוקה לווריאנט המקורי.
טרנר קרא לזה "השערת מִסְנֶנֶת" (sieve – נׇפׇה), ובעקבותיו ההשערה נקראת "השערת המסננת של טרנר".
מיינרד סמית' הסכים עם דעה זו אך השאלה לא הוכרעה באופן סופי.
הבעיה קשורה לשאלה גדולה עוד יותר, האבולוציה של יכולת ההתפתחות (evolvability).
סידור מחדש של חלקים בגנום, למשל היפוך של מקטע מסוים בתוך כרומוזום , יכול לדכא שחלוף.
דיכוי השחלוף מוביל להצטברות של רצפים חוזרים (כולל התפשטות ניוונית) בשלבים המוקדמים בהתפתחותו של גן-על (לדוגמה, בנמלת האש ובפפאיה), ולשינויים בביטוי הגנים (לדוגמה, בנמלת האש ובפטריית האבקנים anther smut).
קומפלקס של גנים אינו גן-על
קומפלקס של גנים, לעומת זאת, הוא קבוצה של גנים שנמצאים בתאחיזה הדוקה זה עם זה, קבוצה שלרוב נוצרת באמצעות שכפול גנים (ומכונה "שכפול טנדם" אם העותקים המשוכפלים נשארים זה לצד זה).
בקומפלקס של גנים, לכל גן יש תפקוד דומה שרק השתנה במקצת.
לדוגמה, אזור ה-MHC הוא קומפלקס של גנים בתאחיזה הדוקה שכולם פועלים במערכת החיסון, אך לא נטען שהוא גן-על, אף על פי שסביר להניח שלגנים המרכיבים אותו יש השפעות אפיסטטיות זה על זה והם נמצאים בתאחיזה לא שוויונית בולטת, בין השאר בגלל הברירה הטבעית.
גן אלישבע הוא פארק עירוני מן הגדולים באשדוד והראשון בעיר, הממוקם ברובע א' הוותיק.
נקרא על שם אלישבע אשכול (לבית קפלן), פעילה ציונית בפולין, חברת הוועד הפועל הציוני ואשתו של ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל, לוי אשכול.
ביום שישי אחר הצהריים, 27 במאי 1960, נערך טקס נטיעות והנחת אבן פינה שהונחה על ידי עובד בן עמי בגן, שעמד להפוך לראשון בעיר.
שר האוצר לוי אשכול ובתו תמר נטעו את העצים הראשונים בגן שהוקדש לזכר אלישבע אשכול, ואחריהם עשרות אורחים שבאו גם הם להוקיר את זכרה של אלישבע.
בין האורחים הנוטעים, באו לחלוק כבוד חברת הכנסת בבה אידלסון בשם תנועת הפועלות, עדה מימון ויהודית שמחוני, מנהלת המחלקה המדינית בהסתדרות.
בעיתון דבר נכתב, כי .
לוי אשכול לא ידע בטרם הטקס כי הגן ייקרא על שם אשתו המנוחה, והייתה זו למעשה מחווה שהוענקה לו על ידי בן-עמי.
הנטיעות בגן נערכו על ידי משרד העבודה וחברת אשדוד בניהול בן-עמי, שהיה ראש ועדת ההקמה של מועצת אשדוד עד 1959. אשכול כינהו במעמד הטקס "אחד מבוני הארץ".
בראשית שנות השבעים, הוקמה בגן אנדרטה לזכר 47 חללי המשחתת אח"י אילת שטובעה על ידי חיל הים המצרי בעת שביצעה סיור במים בינלאומיים בקרבת פורט סעיד.
בשנת 1973 הוחלט לעשותה לאנדרטה לכל חללי החיל – יד לחללי חיל הים.
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל כרמלי פלדמן.
ב-28 בספטמבר 2023 נערכה מסיבת שקיעה בגן לציון 60 להיווסדו.
מדי שנה נערך בגן פסטיבל האוכל "עמים וטעמים" אליו מגיעים אלפי מבקרים מרחבי הארץ.
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, צה"ל עורך באנדרטה את "טקס ההתייחדות לזכר חללי זרוע הים".
גמר קופה אמריקה 2024 יתקיים באצטדיון הארד רוק שבמיאמי גארדנס, מיאמי שבארצות הברית ב-14 ביולי 2024, ובו יפגשו נבחרת ארגנטינה מחזיקת הגביע 2021 וקולומביה, שלה זו ההעפלה ראשונה לגמר מאז קופה אמריקה 2001 שבו גם זכתה בתואר.
שלב יריבה תוצאה שלב הבתים יריבה תוצאה2–0משחק 12–11–0משחק 23–02–0משחק 30–0מנצחת בית א'טבלת הביתמנצחת בית ב' יריבה תוצאה שלב הנוקאאוט יריבה תוצאה1–1 (4–2פ)רבע הגמר5–02–0חצי הגמר1–0
שופט: רפאל קלאוס (ברזיל) קוונים: ברונו פירס (ברזיל), רודירגו קוראה (ברזיל) שופט רביעי: אדוארדו קרדוסו (פראגוואי) שופטי VAR: דנילו מאניס (ברזיל), דניאל נוברה (ברזיל), פבלו גונזלבש (ברזיל)
+ נבחרת שערים שהובקעו 10 סך הכל בעיטות 1119 בעיטות למסגרת 64 אחוזי החזקת כדור 44%56% בעיטות קרן 47 עבירות 818 כדורי נבדל 21 הצלות כרטיסים צהובים 22 כרטיסים אדומים 00
גן בית היתומים באמסטרדם הוא ציור משנת 1894 מאת הצייר היהודי-גרמני מקס ליברמן, דמות בולטת בזרמי הריאליזם, האימפרסיוניזם והפוסט-אימפרסיוניזם.
הציור מוצג כיום במוזיאון לאמנות מודרנית ועכשווית בשטרסבורג, צרפת.
הציור נרכש על ידי מנהל המוזיאון, וילהלם פון בודה, בשנת השלמתו.
זהו האחרון בסדרת יצירות המתארות סצנות מבית היתומים באמסטרדם, סדרה שהחלה בשנת 1876 ברישומים שנעשו במקום והגיעה לשיאה בכמה ציורי שמן.
הגדולים שבהם מוצגים כיום במוזיאון שטאדל בפרנקפורט (1882), בקונסטהאלה של המבורג (1885) ובמוזיאון של שטרסבורג.
גַּן הַדָּרוֹם הוא מושב חקלאי באזור מישור החוף, ליד העיר אשדוד, הדרומי והמערבי ביותר מבין יישובי המועצה אזורית גדרות.
המושב הוקם בשנת 1951 על ידי עולים מעיראק שהגיעו לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
המתיישבים הראשונים בגן הדרום שוכנו במעברה בגן יבנה הסמוכה עד השלמת בתי המגורים במושב.
לפני עלייתם לארץ היו המתיישבים במושב בני המעמד הבינוני-גבוה, רובם עסקו במסחר ומיעוטם במקצועות חופשיים.
לאחר המעבר למושב עסקו המתיישבים בחקלאות, בהתאם להכוונה של הסוכנות היהודית.
בשנים 1957–1958 נבנו בכפר 20 בתים נוספים בהם התיישבו 15 משפחות עולים שבאו מפולין, חלקם עזבו במהלך השנים, במשך השנים הצטרפו למושב משפחות מרקעים מגוונים.
בימינו מתפרנסים רוב התושבים מעבודה בערים הסמוכות (אשדוד, יבנה) והמיעוט אשר מתפרנס מחקלאות מתרכז בעיקר בענפי הלול, ההדר, האבוקדו, כמו גם גידולים חקלאיים נוספים.
במושב מתגורר אושיית הרשת דילן דרור.
למשך כשנתיים התגוררה בגן הדרום גם הזמרת נסרין קדרי.
בעת הקמת המושב נציגי רשויות השלטון הציעו את השם "משולם", המתיישבים התנגדו והציעו את השם הנוכחי משום היותם ממוקמים בין היישובים גן יבנה ובני דרום.
בדיעבד ניתן לפרש את שם היישוב בשתי דרכים:
ג"ן בגימטריה שווה 53 - על שם גדוד 53 של חטיבת גבעתי שישב במקום במלחמת העצמאות.
חכמי בבל אמרו כי החוכמה תינתן למדרים כי שם היו מרכזי החוכמה ("הרוצה להעשיר יצפין והרוצה להחכים - ידרים").
גן הוורדים של הבית הלבן נמצא באגף המערבי של הבית הלבן.
הגן משמש לצורך עריכת מסיבות עיתונאים, ארוחות ערב ממלכתיות ואירוח מנהיגים זרים וכן טקסים רבים כגון נישואיה של טרישה, בתו של ריצ'רד ניקסון, לאדוארד קוקס בשנת 1971.
הגן הוקם בשנת 1913 על ידי אלן לואיז וילסון, אשתו של וודרו וילסון במקום בו עמד קודם לכן גן בסגנון קולוניאלי.
הגן עוצב מחדש על ידי ג'ון קנדי על מנת לאפשר בו קיום טקסים רשמיים.
אסטרטגיית גן הוורדים היא כינוי של אסטרטגיה בחירות או אסטרטגיה דיפלומטית שנוקט בה נשיא ארצות הברית המחליט לפעול בהיותו בתוך הבית הלבן והימנעות מנסיעה ברחבי המדינה.
אסטרטגיה זו מנוצלת לעיתים על ידי נשיא מכהן פופולרי הרוצה להיבחר מחדש.
נשיא מכהן שאינו פופולרי יעדיף לנסוע ברחבי המדינה או ברחבי העולם על מנת לשפר את סיכוייו לבחירה מחדש.
דוגמה לאסטרטגיה זו היה טיפולו של הנשיא ג'ימי קרטר בתחילת משבר בני הערובה באיראן (1979–1981) בה ניסה לפתור את הבעיה באמצעים דיפלומטיים מהבית הלבן, מבלי להיעזר במתווכים אירופיים או פנייה למנהיגי מדינות זרות.
גן האם הוא גן ציבורי ובו מדשאה גדולה ומולה במה להופעות ציבוריות, וכן דוכני מזון, הנמצא במרכז הכרמל בחיפה.
במהלך השנה מתקיימות בגן הופעות שונות וקונצרטים בתרומת עיריית חיפה.
הגן ממוקם בשדרות הנשיא, ליד התחנה העליונה של הכרמלית.
בסמוך אליו נמצאים גן החיות של חיפה והמכון הביולוגי, ובהמשך הגן נמצא נחל לוטם.
מרטין שניידר, איש מסיון הכרמל בנה את ביתו ב-1913, ברחוב התשבי (של היום).
לבית צורפה גינה שהיוותה לימים בסיס לגן האם.
עם הקמת מרכז הכרמל בשנות ה-40 של המאה ה-20 הפך הגן למקום נופש והתרועעות ושמו "גן הצנובר" נגזר מרחוב הצנובר הסמוך, שנקרא על שם עצי האורן שנשתלו בכל הכרמל.
הגן היה הבסיס לתוכנית ריכרד קאופמן לתכנון גן גדול בנחל לוטם (ואדי טאטר).
לאחר מלחמת העולם השנייה הפקיעו שלטונות המנדט את השטח ועם הקמת המדינה הגן נמסר לידי עיריית חיפה.
בשנת 1951 הציע ראש עיריית חיפה, אבא חושי, לטעת את "גן האם והילד" לכבוד יום האם, אותו בקש לקבוע בחנוכה 1951. שטח הגן היה 51 דונם.
שנה לאחר מכן ניטע בהמשך הגן פארק לאומי שכלל 200 דונם יער.
ביוני 1954 הוצב הפסל "ילד מחלל בחליל" של הפסל אריה רזניק בגן האם.
בפברואר 1955 הוצב פסל נוסף, "ציפייה לציון" של הפסל וולפגנג מאיר-מיכאל.
גן האם שימש לקונצרטים והופעות שונות לקהל הרחב ולקבלות פנים.
בגן האם, שגודלו היה 400 דונם, תוכנן להיבנות פוניקולר, אך הוא לא נבנה לבסוף מטעמים תקציביים.
הגן שולב עם גן החיות ונבנתה בו במה אקוסטית שמשמשת להופעות חיות (בעיקר בתקופת הקיץ).
שמו ניתן לו על ידי אבא חושי כחלק מתפיסת עולמו שדגלה בסולידריות חברתית ומיקומה של האם במשפחה.
בתחילה הותקנו משאבות ובריכה קטנה על מנת להזרים מים לנחל לוטם, אך לאחר זמן מה הופסקה פעילות המשאבות, מחמת חיסכון במים, והמבנה נשאר בשיממנו עד היום.
בתקופה בה שימש אריה גוראל ראש העיר, נבנתה במקום שדרת בתי קפה, שפגמה, לדעת חלק מהתושבים, ביופיו של הגן.
על שם הגן נקראה התחנה העליונה של הכרמלית הסמוכה אליו.
ב-2018 שונה שמה לתחנת "מרכז הכרמל".
גן האם משמש להתכנסות בסוף מצעד הגאווה בחיפה מאז שעבר לצעוד בכרמל.
המצעד צועד בשדרות מוריה ובשדרות הנשיא ומסתיים בגן האם
גן דניאל או גן העיר הוא גן המצוי בחלקו המזרחי של מתחם קריית עיריית ירושלים, דרומית לכיכר ספרא שבירושלים.
הגן, יחד עם מבואת הדקלים מפריד בין בנייני העירייה (למעט בניין עיריית ירושלים ההיסטורי) לבין רחוב יפו.
הגן הוקם בשנת 1891 על שטח שהיה בבעלות עיריית ירושלים באותה עת, ונחנך רשמית בשנת 1892. לאחר הקמתו שימש הגן כמגרש מסדרים, ונועד להיות כיכר עירונית בסגנון אירופאי.
הגן כלל בריכת נוי וסככת עץ (גזיבו) בה נגנה תזמורת הצבא הטורקי המקומית מדי שבוע.
באותה עת נקרא הגן "פארק ג'מאל פאשה".
לאחר הכיבוש הבריטי של העיר, והקמת מועצת העיר המודרנית, החליטו השלטונות המוניציפליים הבריטיים להעביר את העירייה ממקום מושבה לאתר חדש, והחלו בהקמת בנייני השלטון בעיר בסמוך לגן וסביבו (בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי, בניין הדואר המרכזי).
במסגרת בנייה מימסדית זו, שונה עיצוב הגן ונבנה מחדש בסגנון הבינלאומי ובסגנון אר דקו.
הגן המחודש תוכנן על ידי האדריכל קליפורד הולידיי, שתכנן את בניין החברה התנ"כית בגבול הגן ובהמשך גם את בניין העירייה הסמוך.
הוא עיצב את פנסי התאורה של הגן בסגנון אר דקו.
לאחר מלחמת העצמאות נותרו הגן ובניין העירייה שלידו בצידה המערבי (הישראלי) של ירושלים המחולקת, סמוך מאוד לקו העירוני.
ראש עיריית ירושלים באותה עת היה דניאל אוסטר, ובהמשך שונה שם הגן מ"גן העיר" ל"גן דניאל" על שמו.
בשנת 1957 הוקם על אחד מקירות הגן פסיפס המתאר את מפת העיר ירושלים מעשה ידי האמנית נעמי הנריק.
הפסיפס נקרא "ירושלים, הרים סביב לה".
עם הקמת כיכר ספרא הוחלט "לפתוח" את הגן לעבר רחוב יפו.
חומות הגן פורקו (והפסיפס הוסר), ורק פנסי האר דקו נותרו.
בשנת 1997 הוצב בגן דניאל הפסל 'ראש מודרני' מעשי ידי האמן האמריקני רוי ליכטנשטיין.
הפסל, שגובהו כ-10 מטרים, עשוי נירוסטה ואלומיניום ומציג ראש ובלורית המורכבים מצורות גאומטריות.
פסל זה הוא מעין יצירת המשך לפסל 'הראש' שהוצב על ידי ליכטנשטיין כמה שנים קודם לכן בברצלונה.
לאחר הצבת הפסל ראו בו אנשים את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין "יפה הבלורית והתואר".
האמן האמריקני ליכטנשטיין, שהכיר את רבין אישית, תרם את הפסל (אותו חיבב רבין במיוחד) לזכרו לאחר הרצח בנובמבר 95'.
לצד הפסל מוטבע על לוח הכיתוב: "לזכרו של יצחק רבין".
גן הגת הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה ההלניסטית הנמצא בצפונה של תל אביב.
האתר ממוקם בגן ציבורי קטן, שממוקם בקצה רחוב חיים בסוק המסתעף מרחוב "חברה חדשה" לא רחוק מ"כיכר המדינה".
האתר כולל גת שהייתה בשימוש מהמאה ה-4 לפנה"ס עד המאה ה-2 לפנה"ס והיא מוגדרת כגת ציבורית משוכללת.
הגת בנויה משלושה חלקים המרכיבים ריבוע, אשר היו כנראה מטויחים או מרוצפים בפסיפס לבן.
החלק הראשון היה מיועד לדריכת הענבים ממנו היה זורם התירוש לחלק הבא דרך מרזב קטן.
בחלק השני היו מסננים את הפסולת והחלק השלישי נועד לניקוז כל התירוש שנשפך אליו.
הגת התגלתה בחפירות שנעשו באזור בשנת 1965 על ידי הארכאולוג יעקב קפלן מטעם מוזיאון יפו ומוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
האתר שופץ ושומר על ידי רשות העתיקות ועיריית תל אביב-יפו והאתר הארכאולוגי מהווה חלק מגן ציבורי שכונתי שבו גם מתקני שעשועים לילדים.
עיצוב הנוף של הגן משלב אלמנטים ארכאולוגיים מהאתר ששובצו בו כספסלים או גדרות קטנות.
הגן כמעט ואינו מוכר לציבור וזאת בשל העובדה שהוא נמצא בין בנייני העיר והגישה אליו היא דרך רחוב צדדי יחיד בלבד.
גן האריות (באמהרית: አንበሳ ግቢ) הוא גן חיות קטן השוכן דרומית מזרחית לכיכר יכתית 12 שב"סדיסט קילו", באדיס אבבה, בירת אתיופיה.
לאורך השנים רחשו קיסרי אתיופיה חיבה לאריות ונהגו לקחת עימם אריות למסעותיהם.
אלה שוכנו באוהל שכונה "אנבאסה בית", היינו "בית האריות", ומבנה קבע בשם זה שכן גם בפאסיל גמב, המתחם הקיסרי ההיסטורי בגונדר, אם כי סביר שלא שימש ככלוב לבעלי החיים.
האריה הופיע בסמל אתיופיה ועל דגלה, וכן הופיע על גבי אנדרטאות לאומיות דוגמת אנדרטת גור אריה יהודה הסמוכה לתחנת הרכבת של אדיס אבבה.
מספר אריות שניצודו בדרום המדינה הוענקו לקיסר היילה סלאסי במתנה, וזה שיכנם בארמונו המשמש כיום כבניין המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה בליבה של אוניברסיטת אדיס אבבה.
מאוחר יותר, בשנת 1948, נוסד גן החיות במיקומו הנוכחי, במטרה לשכן בו את האריות.
צורתו של הגן כצורת משולש, אורכו כ-190 מטרים, רוחבו המרבי כ-100 מטרים ושטחו כתשעה דונם.
לצד האריות השמורים בגן, צאצאיהם של האריות המקוריים, חיים בו גם צבים, קופי בבון, קופי אדם וקופים אחרים, שפנים, ברווזים ודגים.
גן החיות אטיקה הוא גן חיות פרטי השוכן באחד מפרוורי אתונה, ספטה ביוון.
גן החיות הוא ביתם של כ-2000 בעלי חיים המייצגים 400 מינים, והוא פתוח 365 ימים בשנה.
גן החיות אטיקה נוסד בשנת 2000. בהתחלה, הגן היה פארק ציפורים שהיה ביתם של 1,100 ציפורים מ-300 מינים שונים, וכך גם היה אוסף הציפורים השלישי בגדלו בעולם.
עולם הזוחלים נוסף לגן החיות באפריל 2001, ואחריו נוסף לגן עולם החי ביוון ב-2002, התצוגה של הסוואנה האפריקאית הכוללת זברות וג'ירפות נוספה ב-2003, תערוכת החתולים והרחבת תצוגת הסוואנה האפריקאית נעשו ב-2004, ותערוכת הקוף נבנתה ב-2005. כלוב הברדלס, תערוכת סומליה ותערוכת השימפנזים והגיבונים נבנו ב-2008.
בשנת 2010, נפתח בגן החיות דולפינריום, וקרנפים לבנים נוספו לתערוכה האפריקאית.
החתולים המנומרים של גן החיות כוללים אריות לבנים וטיגריסים, וכמו כן גם פנתרים שחורים ונמרים.
בשנת 2005, גן החיות החל להפעיל תוכניות להקמת דולפינריום וביתן עופות דורסים.
בשנת 2010, גן החיות החל לעשות מופעים בדולפינריום המראה אריות ים ודולפינים.
חלק מן התוכניות העתידיות של גן החיות כוללות מוזיאון אבולוציוני שהתמקדותו העיקרית היא הדינוזאורים, וכן אקווריום ימי.
הדולפינריום החל לפעול ביוני 2010 עם הופעות של אריות ים ודולפינים.
לכתחילה היו ארבעה דולפינים שנקנו מהמכון הימי הליטאי, ולאחר זמן נוספו שבעה דולפינים מאותו מכון.
מפלגת הירוק היוונית, תבעה את גן החיות אטיקה בטענה של הרווחת כסף מרובה מהופעות הדולפינים.
באפריל 2011, הוצא צו זמני על ידי בית המשפט המחוזי באתונה האוסר את הפעלת הדולפינריום.
באוגוסט 2011, בית המשפט היווני הצהיר כי הוא לא ישפוט את המקרה.
גן גוּרים הוא ספר מחורז לילדים מאת רפאל ספורטה.
הספר ראה אור בשנת 1954 בתל אביב בסדרת "לטף: ספריה חינוכית" של הוצאת תפוח.
מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2016. שתי המהדורות מאוירות על ידי איזה הרשקוביץ.
הספר מתאר את התנהלותו היומיומית של "גן ילדים" המאכלס גורי חיות.
הגם שכל הדמויות הן של בעלי חיים, הן עוטות מלבושים או חלקי מלבושים.
הגננת היא דובה לבושת שמלה, שמטפחת ענודה לצווארה.
באיור הראשון ובכריכת הספר, השמלה משובצת כחול לבן וצהוב ובאיור נוסף השמלה אדומה ומנוקדת לבן, וסינר למותניה.
עוזרתה הבובה לבושה בשמלה כגננת, ואוחזת מטאטא בידה.
מגוון בעלי החיים הצעירים יוצר אווירה עליזה ושוחרת שלום, שבה יש מקום לכל בעלי החיים החיים ביחד בגן.
בעמוד הבא מתוארת הגעת הגורים לגן בבוקר; הגורים מגיעים אל הגן יישובים על גבו של אבא פיל גדול הממדים, שעליו מסופר כי "אלף לחם הוא אוכל".
בשער הגן מחכה השומר, דוֹד גירף -גמל נמר: "הוא מסביר להם פנים, מברך אותם יום יום: בֹּקר טוב!
הגורים בגן הם בעלי חיים צעירים: ועם היותם בעלי חיים, הם מנהלים בגן, כמקובל ב"גן ילדים", פינת חי בשם: "משק גן גורים", הכוללת עגורים, דגים, פסיונים, תוכיים, יונים וטווס.
ובציור המצורף למלל נמצאים, בין השאר, דימויי החתלתולה עטויה שמלה צהובה מחלקת מזון לדגים מפנכה ירוקה שתחת בית-שחיה ועכברון מגיש מזון לתוכי צבעוני הניצב על נדנדתו.
משחקיהם ושעשועיהם של הגורים כוללים עלייה וירידה בסולם, בלונים, קוביות, כדור, בובות, מגלשה ומכוניות צעצוע, ובין לבין גם מתרחשים מפגשים בין הגורים הכוללים: ריקודים, שירה, מכות, צרחות, בכי, חיוכים והנאה.