tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסגרת מכילה בתוכה תכונות סינכרון, המורכבות מסיביות או סמלים, המציינות למקלט את תחילת וסוף המידע, מתוך זרם גדול יותר של סיביות וסמלים שנקלטו.
אם מקלט מחובר למערכת באמצע העברת מסגרת, הוא מתעלם מהמידע עד שהוא מזהה את הסיביות שמציינות תחילת מסגרת.
במודל ה-OSI של רשתות תקשורת, מסגרת היא יחידת המידע הפרוטוקולית בשכבת הקו.
מסגרות הם התוצר של שכבת האנקפסולציה האחרונה לפני שמידע מועבר לשכבה הפיזית.
מסגרת היא יחידת העברת המידע בפרוטוקולים השייכים לשכבת הקו, ומורכבים מכותרים התואמים לשכבה כשאחריהם חבילת המידע.
כל מסגרת מופרדת מחברתה באמצעות פער בין מסגרתי.
"מסד" הייתה קבוצה של ציירים ארץ-ישראלים צעירים שפעלה בשנים 1929–1930 בתל אביב.
הציירים, רובם היו תלמידיו של הצייר יצחק פרנקל ומכיריהם, שעמם נמנו אביגדור סטימצקי, אהרן פריבר, ישראל פלדי, צבי שור, מרדכי לבנון, אהרון אבני, יצחק סנקובסקי ויוסף קוסונוגי, שהתארגנו על מנת להציג את יצירותיהם.
במידה רבה התארגנות זו באה אל מול קבוצת "אגד", שחבריה היו מבוססים יותר.
בין התאריכים 26 בדצמבר 1929 ועד 10 בינואר 1930 הציגה הקבוצה תערוכה ובה כ-70 יצירות בדירה בשדרות רוטשילד מס' 4 בתל אביב.
בפתיחת התערוכה הוקראו מכתבי ברכה מאת בוריס שץ ונתן ביסטריצקי.
באותה תקופה הציגה אף קבוצת "אגד" תערוכה.
תערוכה שנייה של הקבוצה, שנקראה גם "התערוכה המשותפת" או "בני מסד ואורחיהם", נערכה במרץ-אפריל 1930 בגימנסיה הרצליה וכללה 54 יצירות.
בנוסף לחברי הקבוצה הצטרפו אל התצוגה גם יוסף זריצקי, מנחם שמי ועוזר שבת.
מסגרות חינוכית לגיל הרך המוקדם הן מסגרות חינוך יומיות, פורמליות ולא פורמליות, שמיועדות לגילי לידה עד 3 ומקדימות את גן טרום החובה.
חשיבות מסגרות החינוך בגיל הרך
תינוקות ופעוטות (גילי לידה עד 3) נמצאים בשלב רגיש ביותר מבחינת התפתחותם.
ממצאים ממחקרים רבים שנערכו בארץ ובעולם בתחום הגיל הרך מספקים תימוכין משמעותיים לכך שאיכות חוויותיהם והתנסותם היום-יומית של ילדים מרגע לידתם משפיעה על התפתחותם הקוגניטיבית, הרגשית, הנפשית והחברתית, ועל הישגיהם מאוחר יותר בבית-הספר ובחיים בכלל.
מומחים בתחום מסכימים שלאיכות הטיפול, החינוך והטיפוח של ילדים בשנות חייהם הראשונות יש חשיבות חברתית וכלכלית רבה.
לאיכותן של מסגרות חינוכיות בגיל הרך יש השפעה משמעותית על ההתפתחות של פעוטות וילדים.
אינטראקציות קרובות עם מטפלים משמעותיים, סביבה מילולית עשירה והזדמנויות להתנסות מוטורית ואתגרים מנטליים מקדמים את התפתחותם של ילדים.
לעומת זאת, סביבה המעודדת פסיביות אינטלקטואלית והתנהגות לא נאותה (אלימות, אימפולסיביות), או המונעת הזדמנויות להשתתף באופן אקטיבי ביחסים חברתיים, משחק יצירתי, התבוננות ופתרון בעיות מורכבות, עלולה להיות בעלת השפעה מזיקה על הילדים לטווח הארך ובאופן בלתי הפיך.
מכאן, שהחינוך בשנים הראשונות לחיים הוא חשוב ומרכזי בחייהם של ילדים.
ככל שבסיס המושגים והיכולות הנלמדות יהיה רחב יותר, וככל שהעמדות כלפי למידה וכלפי מערכת החינוך בגיל הצעיר חיוביות יותר, כך ילדים יגדלו להיות בוגרים בעלי יכולות הסתגלות טובות יותר.
וכך: "רואה נציבות הדורות הבאים בהשקעה בחינוך בגיל הרך את התשתית הבסיסית והחשובה ביותר ליצירת עתיד כלכלי, חברתי וסביבתי חיובי למדינת ישראל.
השקעה כספית נכונה, תכנון כולל ופיקוח נאות על התכנים המועברים לגיל הרך בכל המגזרים והשכבות החברתיות במדינת ישראל, תניב דור של ילדים בעלי מוכנות להתמודד עם האתגרים המשתנים במהירות אשר מציבה בפניהם המאה העשרים ואחת."
מחקר של פרופ' ג'יימס הקמן, מראה כי השקעה במסגרות בגיל הרך מניבה בטווח הארוך תשואה גבוהה מאוד.
עם זאת, מחקר זה נערך בקרב אוכלוסייה בסיכון ובקרב משפחות עם קשיי תפקוד ובעלות סיכון גבוה לכישלון בבית הספר, ולכן אין להשליך את תוצאותיו על כלל האוכלוסייה.
לצד ההשפעות של מסגרות לגיל הרך, ישנם גורמים רבים המשפיעים על יכולות הלמידה והתפתחות המיומנויות של ילדים.
אך ככלל, מחקרים רבים מראים כי משתנים משפחתיים מנבאים טוב יותר את התפתחות הילד מאשר משתנים הקשורים למסגרת הטיפול, אפילו עבור ילדים שבילו זמן רב במסגרת כאלו.
המשפחה משמשת בתפקיד מטפח וחינוכי מרכזי, ומעשירה את התפתחות הילדים באופן המשמעותי ביותר דרך פעילויות משפחתיות והיבטים אחרים של הסביבה הביתית.
בנוסף ניראה כי קיימת גם השפעה שלילית ונזקים הנגרמים כתוצאה משהות בטיפול לא-אימהי בשנות החיים הראשונות ובמיוחד בכל הקשור לבעיות התנהגות.
חקיקה ופיקוח בתחום מסגרות חינוך לגיל הרך
חוק לימוד חובה התש"ט 1949
כאשר חוקק חוק לימוד חובה התש"ט 1949, התחולה שלו הייתה מגיל 5. ב-1984, עת תוקן התיקון השני לעניין הגיל הרך וחוק חינוך חובה, הוחל החוק גם על גילאי 3–4. התיקון נעשה ביוזמתה של חברת הכנסת אורה נמיר.
עם זאת, בגלל מגבלות תקציביות, בפועל לא נאכף החוק והוא יושם רק עבור השכבות החלשות יותר בחברה.
הוא החל להיות מיושם באופן מלא רק החל משנת 2013 בעקבות המלצות ועדת טרכטנברג.
חוק הפיקוח על מעונות התשכ"ה–1965
חוק זה איננו מ תייחס רק למעונות יום לפעוטות, אלא לסוגים שונים של מעונות.
למשל, מעונות יום לקשישים, מעונות לאנשים הסובלים מלקויות ועוד.
הגדרות החוק אינן כוללות סטנדרטים לטיפול בפעוטות ולא כוללות כלים לאכיפה אפקטיבית במקרה של הפרות.
כמו כן, אף על פי שהחוק מחייב פיקוח על מסגרות חינוך לילדים הגיל הרך, בפועל אין אכיפה.
לכן, האגף האמון על הפיקוח מפקח רק על מסגרות הפונות אליו מעצמן ומבקשות הכרה מטעמו וקבלה של סמל מעון.
נכון ל-2015, כמחצית מהמסגרות לגיל הרך פועלות ללא רישוי וללא פיקוח ולכן הן גם אינן מחויבות בסטנדרטים כלשהם.
נושא הפיקוח על מסגרות טיפול לפעוטות עלה מספר פעמים לדיונים בכנסת.
ב-2008 הגיש חבר הכנסת זבולון אורלב הצעת חוק לפיקוח על מעונות יום לפעוטות.
בהצעה זו הוצע שמסגרות בהן שוהים מספר מסוים של פעוטות, יחויבו ברישיון ובעמידה בסטנדרטים לגבי הכשרת המטפלות, היחס בין מספר המטפלות למספר הילדים, תברואה, תזונה הולמת ובטיחות.
הצעה זו נידונה בקריאה ראשונה ושלישית ומוזגה לבסוף עם הצעת חוק ממשלתית – הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות התש"ע–2010. הצעה זו לא קודמה ולכן באופן אפקטיבי החוק היחידי שנמצא בתוקף הוא עדין חוק הפיקוח על מעונות התשכ"ה.
ישנה גם חקיקה המסדירה את הזכאות למעונות יום ואת הפיקוח על מעונות יום שנועדו לילדים בסיכון ולילדים עם צרכים מיוחדים.
החוק לפעוטות בסיכון (הזכות למעון יום), תש"ס–2000, מבטיח שכל פעוט הנתון לאחד ממצבי הסיכון המפורטים בחוק יהיה זכאי לטיפול במסגרת יום הנמצאת באזור מגוריו.
האחריות ליישום חוק זה היא של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
כמו כן, חוק מעונות יום שיקומיים, התש"ס–2000, מסדיר את הזכאות של פעוטות בעלי צרכים מיוחדים לשהות במעונות יום שיקומיים, בהם הם יכולים לקבל מענה התפתחותי וחינוכי לצרכים המיוחדים שלהם.
חוק זה נמצא באחריות משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ומשרד הבריאות.
עד שנת 2018 הפיקוח על מעונות יום ומשפחתונים לתינוקות ולפעוטות עד גיל שלוש נעשה מתוקף חוק הפיקוח על מעונות, התשכ"ה–1965,לפיו יש לפקח על כל המעונות שיש בהם יותר משני ילדים,.
במהלך השנים האחריות ליישום חוק זה הוטלה על המשרדים שהופקדו על תחום התעסוקה באמצעות האגף למעונות יום ומשפחתונים לגיל הרך, אך בגלל מגבלות תקציב וכוח אדם הפיקוח נעשה בעיקר על המעונות שהגופים המפעילים אותם ביקשו שתינתן להם הכרה מטעם האגף.
במהלך השני פחות מ-25% מכלל התינוקות והפעוטות עד גיל שלוש היו במסגרות מפוקחות, ושאר הילדים בגילים אלו שהו במסגרות פרטיות, ללא פיקוח ממשלתי, או קיבלו טיפול בבית על ידי בני משפחה או מטפלים אחרים,.
בנובמבר 2018 עבר בכנסת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ט–2018. לפי החוק, כל מסגרות הטיפול והחינוך לפעוטות עד גיל שלוש, שבהן ישנם שבעה פעוטות או יותר, יפעלו בהתאם לדרישות החוק ויפוקחו על ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
מטרת החוק והתקנות לחוק זה, היא לקבוע קריטריונים אחידים להפעלת מעונות יום לילדים עד גיל שלוש בנושאים כגון הכשרת צוות המעון, הדרישות למבנים של המעונות, כללי בטיחות ועוד,.
לפני כניסתו של חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות (2018) המסגרות הפרטיות לתינוקות ולפעוטות עד גיל שלוש שלא ביקשו הכרה של האגף למעונות יום ומשפחתונים פעלו ללא פיקוח מטעם המדינה, והאגף למעונות יום ומשפחתונים עורך בדיקות במסגרות אלו רק בעקבות תלונה או קריאה,.
ביולי 2018, החליטה הממשלה להקצות תקציבים ליצירת תקנים לפיקוח על מסגרות לפעוטות עד גיל שלוש.
על פי החלטת הממשלה, על 20 תקני הפיקוח שכבר היו קיימים באגף יתווספו עשרה תקנים לצורך יישום חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, והתחומים בטיחות ותברואה יהיו מפוקחים על ידי חברות חיצוניות.
אלה השינויים המרכזיים שנכנסו לתוקף בעקבות התקנות החדשות,.
התיעוד יהיה בהקלטת וידאו בלבד, ללא קול.
אם 70% מההורים, באותה שנת לימודים, התנגדו בכתב להפעלת מצלמות – לא יותקנו מצלמות.
כמו כן, אין חובה להתקין מצלמות במעון יום הפועל במסגרת מוסד רפואי.
מעונות יום לגיל הרך המוכרים על ידי משרד העבודה הם מסגרות טיפוליות-חינוכיות לילדים עד גיל 3. במעון מטופלים לרוב כמה עשרות ילדים, ופועלות בדרך כלל שלוש כיתות המחולקות לפי קבוצות גיל: תינוקות, פעוטות וילדים.
המעונות פועלים במבנים ייעודיים, ורובם מופעלים על ידי ארגונים שלא למטרות רווח (ארגוני נשים, רשויות מקומיות, מתנ"סים ועוד), תחת מסגרות אלו נכללות גם המסגרות הקיבוציות.
מסגרות אלו נמצאות בפיקוח משרד העבודה.
במסגרות אלה ניתן לקבל השתתפות המדינה בשכר הלימוד בכפוף לנתוני הזכאות של ההורים.
הורים עצמאיים (חד הוריים) עשויים להנות מסיוע מוגדל בהתאם לקריטריונים.
משפחתונים אלו מסגרות טיפוליות לקבוצות של עד חמישה תינוקות ופעוטות המופעלות מבית המטפלת.
קבוצות הגיל במסגרות יכולות לנוע בין חצי שנה ועד שלוש שנים.
משפחתון ציבורי נכלל ברשת המשפחתונים הציבוריים אשר מפוקחת על ידי משרד העבודה.
קיימות מסגרות פרטיות לא פורמליות רבות.
אלו מוכרות לרוב בשמות כגון מעון, משפחתון, צהרון או גן.
ההגדרות לגבי המסגרות המפוקחות אינן חלות עליהן והן יכולות להכיל מספרים משתנים של ילדים בגילאים לכן, אין להגדרות אלו משמעות פורמלית ואין בהכרח קשר בינם לבין גילאי הילדים השוהים במסגרת ומספר הילדים שונים.
בישראל אין סטנדרטים עבור מסגרות הגיל הרך המעוגנים בחקיקה מסודרת.
עם זאת, ועדה מייעצת בראשות פרופסור מרים (מיקי) רוזנטל יצרה מסמך סטנדרטים אשר מקובל על משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים שאחראי על התחום ומשמש להנחיית המסגרות שנמצאות תחת פיקוח.
בעל מסגרת לגילאי הגיל הרך צריך לוודא שכל הציוד, הריהוט והמתקנים במסגרת יהיו בטיחותיים, תקניים ומותאמים לצורכי הילדים, הצוות וההורים.
כל הציוד והמשחקים יהיו בעלי תו תקן ישראלי וציוד שלגביו לא קיים תקן יאושר על ידי הפיקוח.
בעל המסגרת יחזיק חומרים מסוכנים וכלי עבודה במקום בטוח.
כמו כן, בעל המסגרת אחראי על קיום שגרת תחזוקה קבועה לשמירה על התנאים הבטיחותיים וההיגייניים של הילדים.
מסמך הסטנדרטים מפרט עוד שכל טיפול יסודי בציוד המסגרת כגון טיפול בשירותים, במטבח או בחצר יעשה לאחר שעות הפעילות עם הילדים, דלתות יהיו ממוגנות כדי למנוע צביטה של אצבעות, ציוד כבד יעוגן לקיר ומכשירי חימום לא יהיו ניגשים לילדים.
יש לתכנן את הסביבה בה הילדים שוהים באופן שיעשיר את הילדים ויענה על צורכיהם ההתפתחותיים.
בעל המסגרת צריך לוודא שהמבנה, הציוד והריהוט יותאמו לצורכי הילדים, הצוות וההורים.
יש לוודא כי במבנה הקיים יש די מרחב לכל הרהיטים והציוד הדרושים לצוות ולטיפול בילדים ושבו זמנית יהיה מספיק מרחב לקיום פעילויות שונות בו.
השטח יהיו תואם לגיל הילדים ויאפשר תנועה חופשית.
לחברי הצוות יהיה חדר קטן שייועד לעבודה פרטנית או לעבודה עם קבוצה קטנה של ילדים.
לצוות יהיה חדר או פינה המיועדים לפגישות או למנוחה.
כמו כן, על בעל המסגרת לוודא שהסביבה מאורגנת בהתאם ליכולות ההתפתחותיות של הילדים, שיהיו בה אזורים שיאפשרו בחירה עצמאית של הילדים, ושהיא תאפשר יחסי גומלין בין הילדים ללא התערבויות והפרעות.
הסטנדרטים קובעים דרישות מינימום לקבלת אנשי צוות, את הליווי וההדרכה שאנשי צוות צריכים לקבל, את תנאי העבודה של הצוות ואת ניהול יחסי הצוות.
אנשי הצוות במסגרת לפעוטות חייבים להיות בעלי הכשרה וניסיון מתאימים לעבודה עם ילדים.
מנהלת המסגרת חייבת להיות בעלת תואר ראשון בחינוך לגיל הרך, לעבור קורס ניהול וסטאז'.
מחנכת מובילה צריכה להיות בעלת 12 שנות לימוד, לעבור קורס סיווג 1 + 2 של משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים ולהיות בעלת ניסיון של שנתיים לפחות.
מחנכת צריכה להיות בעלת 12 שנות לימוד ולעבור קורס סיווג 1. כל הצוות חייב לעבור השתלמות בנושא בטיחות, השתלמות בנושא עזרה ראשונה, וקורס בניהול מצבי חירום.
כמו כן, אנשי הצוות חייבים להיות בעלי בריאות תקינה, שאינן מכורים לחומרים שונים וללא עבר פלילי.
אנשי הצוות השונים צריכים לקבל הדרכה קבועה על ידי מדריכה.
מנהלת המסגרת צריכה לקבל 4 שעות הדרכה פרטניות בחודש ו-4 עד 6 שעות הדרכה קבוצתיות, שאר אנשי הצוות צריכים לקבל שעה בחודש של הדרכה פרטנית ושעתיים הדרכה קבוצתית.
מנהלת המסגרת צריכה לעבור במהלך השנה השתלמויות בנושאי עבודה חינוכית, בטיחות בריאות ומצבי חירום.
שאר הצוות צריך לעבור במהלך השנה השתלמויות בנושאי עבודה חינוכית ובטיחות בלבד.
בעל המסגרת אחראי שתנאי השכר וההעסקה של צוות המסגרת יהיו על פי חוק וכי תנאי העבודה שלהם יבטאו כבוד והערכה למורכבות, לתובענות ולאחריות התפקיד.
בעל המסגרת צריך לוודא שעבודות ניקיון לא מבוצעות על ידי הצוות במהלך יום העבודה, למעט למניעת תאונות ושמירה על תנאי תברואה בסיסיים.
מנהלת המסגרת אחראית על שמירה על היחסים האישיים והמקצועיים בין חברי הצוות.
עליה לקיים פגישות אישיות וישיבות צוות לעיתים קרובות ולבנות מערכת של תמיכה הדדית בהתאם לצרכים של הצוות.
כמו כן, המנהלת תבדוק באופן שגרתי את תפקוד הצוות ואופן התנהלותו.
היחס בין מספר הילדים למספר המטפלות
מסמך הסטנדרטים מפרט תנאים לגודל הקבוצה של הילדים במסגרות, למספר המחנכות\מטפלות לכל מסגרת וגם למספר הילדים לכל מטפלת\מחנכת.
הטבלה הבאה מרכזת את הסטנדרטים לגודל הקבוצה וליחס הילדים-מטפלות בהתאם לגיל.
השלבים השונים מתייחסים להגדלת מספר המטפלות שכל מסגרת צריכה לעשות מפתיחת המסגרת.
אך, כאשר מדובר במסגרת שבה 20% ומעלה מהילדים באים מרקע של מצוקה חברתית הסטנדרט של המצב הרצוי הוא זה שקובע מהרגע הראשון.
על בעל המסגרת מוטלת האחריות לשמור על מספר המטפלות ועל גודל הקבוצה על פי התקן, במהלך כל שעות היום.
כמו כן, בכל מקרה לא תהיה מטפלת אחת בלבד גם אם היחס המספרי מאפשר זאת.
בנוסף, כל מטפלת תעבוד באותה קבוצה ברציפות במשך שנה לפחות.
על פי הסטנדרטים לכל מסגרת צריכה להיות מדיניות חינוכית טיפולית ברורה.
זו תכלול כללי התנהגות ברורים, תתווה את התוכנית החינוכית טיפולית בהתאם לגיל הילדים ולהבדלים בין כל ילד וילד ותהיה מוכרת לכל אנשי הצוות ולהורי הילדים הנרשמים למסגרת.
בעל המסגרת אחראי על כך שהצוות של המסגרת יגבש מדיניות, יכתוב אותה, ויעביר אותם להורים.
בנוסף, הסטנדרטים מתייחסים להשגחה על הילדים, קבלה ופרידה עם הילדים ושינה ומנוחה.
על פיהם, בכל שעות הפעילות הילדים יימצאו תחת השגחת מבוגר הן במבנה עצמו והן מחוצה לו ובסוף היום המטפלת לא תצא בעצמה עד שאחרון הילדים נלקח מהמסגרת.
בעל המסגרת הוא זה שאחראי לוודא שהילדים נמצאים תחת השגחת מבוגר כל הזמן.
קבלת הילדים והפרידה מהם ייעשו באופן אישי עם כל ילד ועם ההורים שלו וילד לא יועבר לידי אדם שאינו בעל סמכות לקחת אותו מהמסגרת.
בעת קבלת הילד המטפלות יעזרו לילדים שמתקשים בפרידות ובעת הפרידה המטפלות יעבירו להורים מידע חשוב.
במקרים חריגים בהם ההורים לא הגיעו לקחת את הילד המטפלת שנשארה עם הילד תפנה למבוגרים אחרים המורשים לקחת אותו ותוודא את הגעתם.
אם לא הגיע מבוגר כלשהו לקחת את הילד המטפלת תעדכן את מנהלת המסגרת, את המפקחת, ותפנה למשטרה או לעובדת סוציאלית ותפעל לפי הנחייתן.
מבחינת שינה, ההשכבה וההשגחה בזמן המנוחה והשינה יהיו בהתאם לגיל הילדים, באווירה שלווה ונינוחה.
בעל המסגרת יספק את סידור השינה בהתאם לגיל הילד ועל פי תקני הבטיחות והציוד.
על פי הסטנדרטים, כל בעל מסגרת צריך להכין תיק חירום ובו נהלים ופעולות שיש לנקוט במצבי חירום, ידריך את הצוות ויתרגל אותם.
עיקרי הפעולות ומספרי טלפון לשעות חירום יוצגו במקום בולט ובסמוך למכשיר הטלפון.
אחת לשנה יתקיים תרגול למצב חירום.
כמו כן, בעל המסגרת יתעד בכתב כל תקרית וכל אירוע של פציעה ופגיעה או של שינוי במצב הילד שמחייב דיווח להורים.
דיווח יימסר להורים מיד בכל מקרה שדורש התערבות של גורם רפואי.
מתוכם, נכון לשנת 2014, רק 23% שהו במסגרות שנמצאות בפיקוח.
הסטנדרטים רלוונטיים ומשמעותיים רק עבור ילדים אלו שנמצאים במסגרות תחת פיקוח.
מכון התקנים מציע למסגרות טיפוליות שירות בדיקה ומעניק תעודות על עמידה בתקני מכון התקנים.
דבר זה מתבקש על ידי מסמך הסטנדרטים.
עם זאת, אין מידע על כמות הגנים אשר השתמשו בשירות זה, ואין מידע על כמות הגנים בהן נמצאו ליקויים ובכמה לא נמצאו ליקויים.
גנים חדשים אשר מוקמים מחויבים לעמוד בכל הסטנדרטים בעת פתיחתם.
אך אין פיקוח מספק על האם הם מבצעים מעקבים תקופתיים ובדיקות כנדרש ואין אכיפה בתחום.
ובאופן דומה אין פיקוח על גנים שהוקמו לפני פרסום הסטנדרטים.
סביר להניח כי במצב הנוכחי מסגרות רבות, גם כאלו שתחת פיקוח, אינן עומדות בסטנדרטים הקיימים.
רק 4.1% ממקרי ההיפגעות של ילדים מגילאי 0–17 התרחשו במוסד חינוכי.
לא קיים מידע מפורט לגילאי 0–3. זאת לעומת כ-36% מהפגיעות שמתרחשות בבית, ו-37% שמתרחשות בדרכים.
בנוסף, קיים מידע חלקי לגבי פניות למיון בשנת 2013. מתוך כלל הפניות בגילאי 0–4 רק 1198 פניות נעשו לגבי תאונות שהתרחשו במסגרות, כאשר כמות כלל הפניות לגבי פגיעות בלתי מכוונות בגילאים אלו הייתה 61,540. כלומר, הסיכוי להיפגע מחוץ למסגרת הוא גדול פי 50 מאשר הסיכוי להיפגע בתוך מסגרת.
נתונים אלו אינם מפרידים בין ילדים אשר מגיעים ממסגרות מפוקחות ללא מפוקחות ושיכול להיות שיש דיווח חסר.
בשנת 2008 נערך מפקד שבדק את אכלוס המעונות בישראל.
בו נמצא שבכיתות התינוקות היו יותר ילדים, ויותר ילדים ביחס למטפלות מאשר מה שמציין הסטנדרט ב-42.7% מהכיתות לתינוקות, בכיתות הפעוטות הנתון הוא 31.7% ובכיתות הילדים 40.3%.
הצפיפות הגבוהה ביותר נמצאה במעונות עירוניים המשתייכים לאשכולות החברתיים כלכליים 1–3 (האשכולות הכי נמוכים) והצפיפות הנמוכה ביותר נמצאה במעונות שבהם מרבית הילדים הם ערבים.
ב-2011 משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים פרסם 'נוהל חריגה מתפוסה' כך שבאופן תמוה בזמן שלסטנדרטים עצמם אין מעמד חוקי סטטוטורי, והם גם ככה לא נוגעים למרבית הילדים, לחריגה מהיחס בין מספר הילדים למטפלות לעומת הסטנדרטים יש אישור חוקי.
כך, ניתן לראות שבמסגרות רבות אין עמידה בסטנדרטים במישור זה.
מעבר לכך, הסטנדרטים מתייחסים גם לכמות אנשי הצוות לאורך היום ולהמשכיות ההעסקה.
אך הנתונים הקיימים מתייחסים רק לאנשי הצוות שרשומים כעובדים.
לכן, ייתכן מאוד שבפועל קיים פער גדול אף יותר משום שאין יחס להיעדרויות, תחלופת אנשי צוות והכשרת אנשי הצוות.
לגבי שאר הסטנדרטים לא קיימים נתונים לגבי מה מיושם וקיים בפועל.
בתחילת שנות ה-70 חלה עלייה משמעותית במעורבותה של המדינה במסגרות לטיפול בגיל הרך.
עלייה זו נבעה ממספר שינויים כלכליים וחברתיים: המדינה הרחיבה את מעורבותה בסבסוד מסגרות חוץ ביתיות לילדים, לאחר מלחמת ששת הימים עלה הביקוש לכוח אדם והיה גידול בשיעור השתתפות הנשים בשוק העבודה, והחלה התעוררות חברתית של קבוצות מודרות בחברה הישראלית.
בשנים 1969–1979 מספר מעונות היום המוכרים והממומנים בידי המדינה גדל פי יותר מ-3. לקובעי המדיניות היו שתי מטרות מרכזיות מוצהרות בהפעלת מערך המסגרות לגיל הרך: לספק מענה בתחום הרווחה למשפחות הנמצאות במצוקה חברתית וכלכלית ולעודד אימהות לצאת ולהשתלב בשוק העבודה.
בפועל, לאורך השנים הופנתה רוב תשומת הלב לשילוב נשים בשוק העבודה.
דבר זה בא לידיי ביטוי בכך שהאחריות על המסגרות לגיל הרך הייתה נתונה בידי משרד התמ"ת ולא בידי משרד החינוך.
הושם דגש על התאמת המסגרות לשוק העבודה מבחינת זמני פעילותן וההשפעה על התפתחותו של הילד לא נלקחה כמעט בחשבון ונעדרה מסדר היום למדיניות זו השפעות שונות, חלקן מפתיעות.
ראשית, נראה כי למדיניות של עידוד נשים לצאת לעבודה דרך העדפה בקבלה למעונות לילדים של נשים עובדות (על פני ילדים בסיכון) לא גרמה ליותר נשים לצאת לעבודה וגם לא צמצמה פערים.
מחקר מצא כי המשתנה המשפיע ביותר על השתלבות נשים בעבודה הוא השכלת האישה ושמהמעונות המסובסדים נהנות בעיקר נשים שהיו יוצאות לעבודה בכל מקרה.
השיטה הנוכחית לחישוב הסבסוד אינה מעודדת נשים ברמות הכנסה נמוכות וברמות השכלה נמוכות לצאת לעבודה ואינן מעודדות עבודה במשרה חלקית ולכן בפועל לא גורמות ליציאת נשים רבות יותר לעבודה.
שנית, יחסית למצב היום, בשנות ה-70 היחס בין מספר ילדים למטפלות היה טוב יותר וכוח האדם קיבל הכשרה מקיפה יותר.
מאז חלה הידרדרות הדרגתית בקריטריונים אלו.
זאת משום שבתקופות של אינפלציה, בהן הורים מחו על העלאת שכר הלימוד, החליטו לפגוע באיכות המסגרות על פני העלאת שכר הלימוד.
זאת גם כחלק מהמדיניות שננקטה בפועל.
בעשורים האחרונים החלה להתגבש ההכרה בדבר השפעתן מרחיקת הלכת של מסגרות הגיל הרך על התפתחותם, רווחתם ועתידם של הילדים המצויים בהן.
בעקבות זאת ובעקבות דו"ח ועדת טרכטנברג נעשו מאז שנת 2011 ניסיונות לעבור למודל של מערכת מאוחדת של חינוך לגיל הרך תחת אחריות משרד החינוך.
אך אלו נכשלו בעקבות התנגדות של משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים ומשרד האוצר.
משום כך, מערכת החינוך לגיל הרך בישראל נותרה מפוצלת בין משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים, האמון על מסגרות לגילאי לידה עד שלוש ומשרד החינוך האמון על כל המסגרות החינוכיות לגילאי שלוש ומעלה.
כמו כן, מספר דו"חות המליצו על שיפור התקינה במעונות היום אך לא יושמו.
כמו כן, מספר רפורמות משמעותיות נכנסו לתוקף בעשורים האחרונים.
ביניהן רפורמת יום חינוך ארוך, אופק חדש, חינוך חינם לגילאי 3–4, ורפורמת הסייעת השנייה.
בהקשר של מסגרות החינוך לגילאי 0–3, רפורמות אלו השפיעו בעיקר על בני ה-3, דרך סבסוד המסגרות הטיפוליות עבור ההורים והוספת חצי שעה לשעות השהות במסגרות.
אך הן לא השפיעו משמעותית על איכות הטיפול.
כשבוחנים את הרפורמות מגלים כי הן קידמו בעיקר את הגדלת שעות השהייה במסגרות והביאו להגדלת מספר הילדים בכל מסגרת.
עם זאת, רפורמת הסייעת השנייה שיפרה את היחס בין מטפלות לילדים אולם גודל הקבוצה נותר ללא שינוי.
רפורמת הסייעת השנייה עלתה בעיקר בעקבות הביקורת הציבורית על הצפיפות בגנים שנוצרה בעקבות רפורמת החינוך חינם לגילאי 3–4. דבר זה מהווה דוגמה להשפעה של חוסר בגורם שמתכנן מדיניות תוך התחשבות בשיקולים ארוכי טווח ובחינת ההשפעות השונות של הרפורמות.
עם זאת, מתקיימים בימים אלו מהלכים משמעותיים שיכולים להוביל לשיפור משמעותי בתחום המסגרות לגיל הרך בישראל.
אחד המהלכים המשמעותיים ביותר הוא הניסיון להקים מועצה למען הגיל הרך בכנסת שתקבל את האחריות על רגולציה של התחום ולתיאום בין גורמים משפיעים שונים.
מהלך זה נעשה בהובלת חברי הכנסת טרכטנברג ואלאלוף.
בתחום החקיקה עולה שיש צורך בחקיקה נוספת בעיקר בתחום הפיקוח על המעונות.
המצב הקיים הוא שאין חקיקה ייחודית לפיקוח על מעונות הגיל הרך.
בנוסף, אף על פי שהחוק הקיים מחייב רישוי, חוסר באכיפה מרוקן את החוק מתוכן.
לכן, יש צורך בחקיקה חדשה, שתתייחס למאפיינים הייחודיים של מסגרות החינוך הרך, שתכלול התייחסות להכשרת הצוות המטפל, סטנדרטים להפעלת מסגרת וסמכויות אכיפה משמעותיות.
עם זאת, יש לקחת בחשבון את המצב הקיים.
בגלל הכמות הגדולה של מסגרות פרטיות שאינן תחת פיקוח, שפועלות במבנים שלא יעמדו בסטנדרטים, שהצוות בהן חסר הכשרה מתאימה ועוד, יש לדאוג שהחקיקה תכלול גם תוכנית ארוכת טווח להחלת הפיקוח על כל המסגרות בלוחות זמנים שיאפשרו הכשרה מתאימה של כח אדם, הקצאת משאבים מתאימים וגמישות ביישום.
האגף למעונות היום בשיתוף הג'וינט ואוניברסיטאות חיפה, בר-אילן, והעברית מפעיל בימים אלו יוזמה הנקראת "מסגרות תחילה" שמטרתה הטמעת סטנדרט הדרכה ופיקוח במסגרות המוכרות.
הסטנדרטים בתחום זה נוגעים ישירות בתחום איכות הטיפול והתמקצעות הצוות החינוכי.
היוזמה מציעה ליצור ריכוז ארצי לתחום ההדרכה, להרחיב את מערך ההדרכה הקיים על ידי הוספת 6 שעות הדרכה חודשיות ל-4 הקיימות בסל המעון, ולהעמיק אותו על ידי הכשרת המדריכות בנושאים כגון: איכות האינטראקציה במעון, בניית אקלים, פיתוח כישורים חברתיים, שילוב ילדים מאתגרים, התנהלות בטוחה, בריאות ועבודה עם הורים.
כמו כן, היוזמה מציעה ליצור חיבור בין מערך הפיקוח למערך ההדרכה.
זאת על ידי זה שהמפקחים יהיו בעלי הכשרה זהה לזו של המדריכות על ידי קביעת דרישות סף מקצועיות לתפקיד הפיקוח.
מעבר ליוזמות לשיפור בסטנדרטים הקיימים, ישנה בעיה ביישום הסטנדרטים.
יש צורך במחקר שיעקוב אחר יישום הסטנדרטים ובאיסוף של נתונים.
בפרט, יש צורך במידע רב יותר על היחס בין ילדים למטפלות, על הכשרת הצוות, על עמידה בתקנים, על איכות הטיפול, על יישום מדיניות חינוכית ועוד.
כמו כן, יש צורך ביצירת מנגנון לבחינה תקופתית של הסטנדרטים והתאמתם לשינויים חברתיים, כלכליים וממצאים מחקריים חדשים.
בתחום המדיניות בולטים שני תחומים עיקריים.
בעבר המדיניות הקשורה במסגרות לגיל הרך נועדה בעיקר לעידוד של אימהות ליציאה לעבודה, מה שנעשה על חשבון ילדים בסיכון וילדים משכבות נמוכות כלכלית.
כמו כן, המדיניות העדיפה את הגדלת מספר הילדים במסגרות ואת הארכת שעות השהות בהן על חשבון האיכות.
כפי שצוין, מדיניות זו גם לא השיגה את המטרות שלה וגם יצרה פערים חברתיים.
נראה כי יש צורך בהתאמת המדיניות כך שיהיה יחס גם לאיכות הטיפול ושימוש בחינוך לגיל הרך כמנוע לצמצום פערים בחברה.
נראה כי הדבר הראשון שיש לעשות לצורך כך הוא להעביר את האחריות על המסגרות ממשרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים למשרד החינוך, אשר מתאים יותר ליישום מדיניות כזו.
זאת משום שמשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים רואה במעונות היום בעיקר כלי לתמיכה בהשתלבות נשים בתעסוקה.
כמו כן, יש צורך ביצירת גוף שירכז את כל נושאי הרגולציה בתחום ויצור תיאום בין כל הגופים המעורבים כך שיהיה ניתן ליצור תוכניות ארוכות טווח החל משלב ההכשרה של המטפלות ועד הקצאת משאבים מתאימים.
גוף כזה יוכל לפקח על ביצוען של רפורמות בתחום ולהצביע על השלכות אפשריות של רפורמות כאלו אליהן יהיה צורך להיערך.
בדומה למשל להשפעה של רפורמת חינוך חינם לגילאי 3–4 על היחס המספרי בין הילדים לגננות בגני משרד החינוך.
לתמיכה בכך, מחקר של אונסק"ו מצא שמערכת מאוחדת מקלה על תיאום בין שירותים שונים ומשפרת את איכות הטיפול בילדים.
נראה כי המועצה למען הגיל הרך שמתוכננת לקום יכולה להוות גוף ראוי.
השוואה בין ישראל למדינות ה-OECD האחרות
תוכניות לימודים בגילאי 0–3 אינן תוכניות מובנות בדרך כלל אלא מתמקדות בדרכי העבודה עם הילדים.
בישראל, בניגוד למדינות ה-OECD, לא קיימת תוכנית לימודים לגילאי 0–3. כמו כן, הפיקוח הקיים לא כולל את הפן הפדגוגי.
כלומר, משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים אינו קובע או מתווה את תוכנית הלימודים.
אלא, התוכנית נקבעת על ידי הגוף המפעיל, ולעיתים קרובות על ידי הצוות של כל מעון בנפרד.
כמו כן, אף על פי שהמשרד מתקצב את הפיקוח הפנימי הוא אינו בוחן אותו או בודק את תהליכי הפיקוח והערכה הפנימיים ואינו מעורב בתוכנית הלימודית.
לעומת זאת, ישנן מדינות רבות ב-OECD שהחליטו לאמץ תוכניות לימודיות.
ביניהן ניתן למצוא את דנמרק, בריטניה, גרמניה וספרד.
מבחינת הפיקוח, ישנן מדינות שדוגלות בפיקוח חיצוני שנעשה על ידי רשות ממשלתית.
ישנן מדינות שאימצו פיקוח פנימי שנעשה על ידי הארגון המפעיל.
יש מדינות שמשלבות בין השניים.
בישראל בין 2006–2007 נערך מפקד שבדק את מאפייני הצוותים העובדים במסגרות לגילאי 0–3. נמצא שכ-53.6% מהמנהלות עומדות או מתקרבות לעמידה בסטנדרטים הנדרשים.
כמו כן, נמצא שההשכלה של המנהלות שלא עמדו בסטנדרטים נמוכה.
אין נתונים לגבי השכלת והכשרת הצוות המטפל בישראל.
כמו כן עולה שבמעונות יום בישראל ישנה בעיה של תחלופה גבוהה של הצוות.
מנתונים שהגיעו מ'ויצו' עולה כי רק 10%-15% מהעובדות נשארות בתפקיד לאחר 3 שנים.
גם במדינות ה-OECD קיימת בעיה דומה של תחלופה גבוהה של הצוות.
כמו כן, בדומה לישראל ברוב מדינות ה-OECD אין דרישה להשכלה אקדמית לעבודה במסגרות לילדים בגילאי 0–3 אלא לימודי תעודה.
גודל הקבוצה ויחס בין מספר מטפלים לילדים
גודל הקבוצה והיחס בין מספר המטפלים לילדים הוא מרכיב משמעותי באיכות הטיפול במסגרת החינוכית.
בישראל משרד העבודה, הרווחה, והשירותים החברתיים הוא זה שקובע את התקינה בתחום זה.
תקינה זו מתוארת בחלק הנוגע לסטנדרטים.
במפקד שנערך ב-2008 בישראל נמצא שמספר הילדים גבוה מהתקן ב-42% מכיתות התינוקות וב-31% מכיתות הפעוטות.
למדינות ה-OECD ישנם סטנדרטים שונים זו מזו.
ביחס למדינות ה-OECD, ילדים בגילאי 0–3 בישראל שוהים שעות רבות יותר במסגרות החינוכיות.
מספר שעות השהיה בישראל עומד על 51 שעות בשבוע.
מחקרים מצאו השפעות שליליות לשעות שהייה רבות במסגרת בגילאים אלו, במיוחד כאשר איכות הטיפול נמוכה.
מסגרת עם מלכת שבא ותרנגול הבר היא מסגרת שנוצרה בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות על פי עיצוב של זאב רבן.
המסגרת נעשתה בטכניקה של מקשה במחלקת המקשה של "בצלאל" או באחת מן הקבוצות, כגון "נצן" או "שרא"ר", שעסקו בטכניקה זו במסגרת בית הספר.
נושא העיטור שאוב מ"ספר האגדה" שערכו חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי.
על פי האגדה, מלכת שבא קורעת את בגדיה מעליה בשל פחד ותרנגול הבר מגיע אליה כשהוא נושא איגרת משלמה המלך.
בחלקה התחתון של המסגרת מופיעה דמותה של מלכת שבא.
היא מתוארת שוכבת בחצרה ולובשת בגדים תחתונים.
משני צידי התיאור מופיעים עציצים גדולים.
ברקע, מעבר לגדר הארמון, מופיע תיאור של עיר.
בחלקה העליון של המסגרת מופיע תיאור של שתי ציפורים, הדומות בעיצובן לפסיון או טווס.
רבן מחבר בין שני חלקי המסגרת באמצעות זנב הציפור ובאמצעות עץ תמר גדול.
רבן עסק בדמותה של מלכת שבא מספר פעמים.
מלבד מסגרת זו יצר רבן סדרה של איורים ובהן דמותה של מלכת שבא, שהוצגו בשנת 1922 בתערוכה של "אגודת אמנים עברית".
העיצוב שימש ליצירת מספר לא ידוע של מסגרות, בפליז או בכסף.
אחת מן המסגרת בעיצוב זה, שמקורה באוסף יצחק אינהורן, הוצגה בתערוכה "בצלאל של שץ" (1982) שהתקיימה במוזיאון ישראל.
מסד נתונים לסדרות עתיות הוא תוכנת מערכת המותאמת לאחסון והגשת סדרות עתיות של זוגות "זמן-ערך".
בתחומים מסוימים, "סדרות עתיות" יכולות להיקרא פרופילים, עקומות, עקבות או מגמות.
מספר מסדי נתונים של סדרות עתיות מוקדמות קשורים ליישומים תעשייתיים אשר יכולים לאחסן ביעילות ערכים שנמדדו מחיישנים, אך כיום מסדי נתונים אלו משמשים לתמיכה במגוון רחב בהרבה של יישומים.
במקרים רבים, המאגרים של נתוני סדרות עתיות ישתמשו באלגוריתמי דחיסה על מנת לנהל את הנתונים ביעילות.
אף על פי שניתן לאחסן נתוני סדרות עתיות במגוון סוגים של מסדי נתונים, העיצוב של מערכות אלו עם זמן כמדד מפתח שונה באופן מובהק ממאגרי מידע יחסיים המפחיתים קשרים נפרדים באמצעות מודלים ייחוסיים.
מסדי נתונים של סדרות עתיות מפרידים בדרך כלל את מערך המאפיינים הקבועים מהערכים הדינמיים והרציפים לקבוצות נקודות או 'תגים'.
דוגמה לכך היא שמירת ניצולת המעבד לניטור ביצועים: המאפיינים הקבועים יכללו את השם 'ניצולת מעבד' את יחידות המידה '%' וטווח '0 עד 1'; והערכים הדינמיים יאחסנו את אחוז הניצול ואת חותמות הזמן.
ההפרדה נועדה לאחסן ביעילות נתונים למטרות יישום אשר יכולות לחפש את קבוצת הנקודות באופן שונה מהערכים הצמודים למדד.
מסדי הנתונים שונים באופן משמעותי בתכונותיהם, אך רובם יאפשרו ליצור, לקרוא, לעדכן ולמחוק את צמדי "זמן-ערך" וכן את הנקודות אליהם הם משויכים.
יכולות חישוב נוספות הנפוצות: אינטרפולציה, סינון וניתוח ממצאים, אך בדרך כלל אינן זהות בין מסדי הנתונים.
רשימת מסדי נתונים לסדרות עתיות
למערכות מסד הנתונים הבאות אופטימיזציה לטיפול בנתוני סדרות עתיות:
+ שם רישיון שפה מידע נוסף Druid רישיון אפאצ'י 2.0 ג'אווה eXtremeDB מִסְחָרִי SQL, Python, C / C ++, Java ו־C # InfluxDB MIT .
מסד נתונים גרפי (Graph database – GDB) הוא מסד נתונים המשתמש במבני גרף לשאילתות סמנטיות עם צמתים, קשתות ומאפיינים כדי לייצג ולאחסן נתונים.
מושג מרכזי של המערכת הוא ה"גרף" (או קשר).
הגרף מתייחס לפריטי הנתונים באכסון לאוסף צמתים וקשתות, הקשתות מייצגות את היחסים בין הצמתים.
היחסים מאפשרים קישור ישיר של נתונים באחסון, ובמקרים רבים ניתן לאחזרם בפעולה אחת.
מאגרי מידע גרפים מדגישים את היחסים בין הנתונים.
שאילתות על מערכות יחסים מהירות משום שהן מאוחסנות באופן תמידי במסד הנתונים.
ניתן לדמיין בצורה אינטואיטיבית קשרים באמצעות מאגרי מידע גרפיים, מה שהופך אותם לשימושיים לנתונים הקשורים זה בזה.
מסד נתונים גרפי הוא מאגר המבוסס על תורת הגרפים.
הוא מורכב ממערכת אובייקטים, היכולים להיות צומת או קשת.
צמתים מייצגים ישויות או מקרים כגון אנשים, עסקים, חשבונות או כל פריט אחר שיש לעקוב אחריו.
הם מקבילים בערך לרשומה, רלציה או שורה במסד נתונים רלציוני, או מסמך במסד נתונים של מסמכים.
קשתות, המכונות גם "יחסים", הן הקווים המחברים צמתים לצמתים אחרים ומייצגים את היחסים ביניהם.
דפוסים משמעותיים מופיעים כאשר בוחנים את החיבורים ואת חיבורי הגומלין של צמתים, מאפיינים וקשתות.
הקשתות יכולות להיות מכוונות או לא מכוונות.
בגרף לא מכוון, לקשת המחברת בין שני צמתים יש משמעות אחת.
בגרף מכוון, לקשת המחברת שני צמתים שונים יש משמעויות שונות, תלוי בכיוונה.
קשתות הן מושג המפתח במאגרי גרפים, המייצגות הפשטה שאינה מיושמת ישירות במודל יחסי או במודל מסמכים.
מאפיינים הם מידע המשויך לצמתים.
לדוגמה, אם "ויקיפדיה" הייתה אחד הצמתים, היא עשויה להיות קשורה למאפיינים כמו "אתר", "חומר עזר" או "מילים שמתחילות באות w", תלוי באילו היבטים של "ויקיפדיה" מיוצגים במסד נתונים נתון.
מסד מחשוב או מסד 19 אינץ' הוא מסגרת או מארז תקני להתקנת מספר מודולי ציוד אלקטרוני.
לכל מודול יש לוח קדמי ברוחב 19 אינץ' (48 סנטימטרים), ומכאן שמו.
הרוחב של 19 אינץ' כולל את הקצוות או "האוזניים" הבולטות מכל צד של הציוד, ומאפשרים את הידוק המודול למסגרת המתלה בעזרת ברגים.
השימושים הנפוצים כוללים שרתי מחשב, ציוד טלקומוניקציה, חומרת רשת, ציוד ייצור אור-קולי, PDU וציוד מדעי.
מסד מחשוב (rack) סטנדרטי הוא בגובה 42u (1,967 מילימטרים), ברוחב 600 מילימטרים ובעומק 914.6 מילימטרים.
מסדים מתקדמים יכולים להגיע עם מגוון תכונות, כמו מיקום משתנה של המודולים, השתקת קול, מיזוג אוויר פנימי, ועוד.
מסגרת דובאי היא נקודת ציון אדריכלית בפארק זאביל , שבעיר דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.
היא תוארה על ידי "הגרדיאן" כ"מסגרת התמונה הגדולה ביותר על פני כדור הארץ", אולם היא גם תוארה (בצורה שנויה במחלוקת) כ"בניין הגנוב הגדול ביותר בכל הזמנים".
את הפרויקט הגה פרננדו דוניס (Fernando Donis, , והוא נבחר כזוכה בתחרות עיצוב על ידי ממשלת דובאי.
נטען כי הקניין הרוחני של המעצב נגנב, ונשלל ממנו זיכוי על העיצוב.
המבנה מחזיק בשיא בהיותו המסגרת הגדולה בעולם.
המבנה נחשב לאחת מהאטרקציות התיירותיות הפופולריות ביותר בדובאי.
העיצוב נבחר כזוכה בפרס המעלית הבינלאומית ThyssenKrupp 2009, מתוך 926 הצעות.
משתתפים מכל רחבי העולם הוזמנו להגיש הצעה להקמת סמל שיקדם את "הפנים החדשות של דובאי".
המבנה ממוקם ליד שער הכוכבים (Stargate) של פארק זאביל, מתנשא לגובה של 150.24 מטרים, ובעל רוחב של 93 מטר.
פרס אדריכלות המעליות של טיסנקרופ (The ThyssenKrupp Elevator Architecture Award) הוא תחרות בינלאומית לאדריכלות שהתקיימה לראשונה בשנת 1988, בחסות אחת מחברות המעליות המובילות בעולם.
פאנל שופטים בינלאומי בחר את הרעיון המנצח מבין 926 הצעות הנוגעות להקמת מבנה סמלי גבוה לדובאי.
צוות השופטים המקורי הורכב מ-11 אדריכלים בינלאומיים - לרבות יו"ר לשעבר ויו"ר בהווה של האיגוד הבינלאומי לאדריכלים (UIA), והיו"ר האזורי של מעליות תיסנקרופ.
מנכ"ל עיריית דובאי ושייח' חמדאן בן ראשיד אל מקטום נרשמו כשופטי 'כבוד'.
בסופו של דבר נבחר העיצוב של דוניס,מה שזיכה אותו בפרס שערכו עמד על סך של 367,329.70 דירהם (100,000 דולר).
לדברי דוניס, בעת תכנון המבנה הוא ראה בדובאי עיר מלאה בסמלים, ועל כן הוא לא רצה להוסיף עוד אחד, כי אם למסגר את כולם: למסגר את העיר.
במקום לבנות מבנה מסיבי, מטרת ההצעה הייתה לבנות חלל של 150 מטר על 105 מטר שיוכל למסגר באופן רציף את התפתחות דובאי בעבר, בהווה ובעתיד.
המסגרת של דובאי נבנתה מזכוכית, פלדה, אלומיניום ובטון מזוין.
היא ממוקמת בצורה כזו שניתן לראות ציוני דרך מייצגים של דובאי המודרנית מצד אחד, ואילו מהצד השני, המבקרים יכולים גם לצפות בחלקים ישנים יותר של העיר.
המסגרת כוללת כ-48 קומות, ובראשה ממוקמת תצפית ממנה ניתן להשקיף על אזורים שונים של העיר.
כמו כן, היא כוללת רצפה מזכוכית, עליה ניתן ללכת.
על אף חזותו המוזהבת, הבניין אינו מצופה בזהב אמיתי, כי אם בפלדה דקורטיבית.
כיסוי המבנה מכיל מעל 15,000 מ"ר של נירוסטה בצבע זהב, המשלבים עיצוב של טבעות בהשראת הלוגו של אקספו 2020.
העיצוב המלבני של הבניין נוצר בהשראת יחס הזהב (1.618), שלדעת אדריכלים ואמנים רבים מהווה איזון מבני אידיאלי ("מלבן נעים לעין").
המעלית נושאת את המבקרים לסיפון התצפית בפרק זמן האורך 75 שניות.
לצורך הקמת האתר נדרשו שימוש במעל 9,900 מ"ק בטון מזוין, 2,000 טון פלדה ונעשתה למינציה של 2,900 מ"ר זכוכית.
בדצמבר 2016 הגיש האדריכל פרננדו דוניס תביעה לבית המשפט האמריקני נגד עיריית דובאי וחברת מעלית טיסנקרופ.
בתביעתו טוען דוניס כי לא קיבל חוזה ולא פיצוי על תכנונו, אף על פי שהוא נמצא כעת בבנייה.
נכון לשנת 2018, האדריכל ועיריית דובאי היו מעורבים בסכסוך משפטי לגבי הבעלות על זכויות היוצרים על הבניין.
מסגדים בסגנון סודאני בצפון חוף השנהב הוא אתר מורשת עולמית המקיף שמונה מסגדים שונים בצפונה של חוף השנהב.
בתחילת המאה ה-20 שכנו מאות מסגדים כאלה באזור ושמונת המסגדים שבהכרזה נבחרו מתוך כ-20 מסגדים דומים שנותרו במצב טוב.
המסגדים הקטנים העשויים מחומר (אדמה וחומר אורגני ) מציגים פירוש לאדריכלות שהחלה מתפתחת סביב המאה ה-14 בעיר ג'נה באימפריית מאלי (מאלי של ימינו) ששגשגה מהסחר בזהב ומלח בסחר חוצה סהרה.
החל במאה ה-16 סגנון בנייה זה התפשט דרומה מהמדבר אל הסוואנה הסודאנית, והתאים את עצמו לאקלים על ידי הנמכת קומות המבנים ובניית תומכות חיצוניות רחבות .
סגנונם הסודאני הייחודי של המבנים, החל מתפתח במאות ה-17 וה-19, כאשר סוחרים ומשכילים התקדמו דרומה והאריכו את נתיב המסחר חוצה הסהרה אל אזור החורש.
המסגדים מספקים עדות חשובה כיצד סחר חוצה סהרה הקל על התפשטות האסלאם והתרבות המוסלמית דרומה, והם ממחישים תהליך של התמזגות של אדריכלות אסלאמית ומקומית תוך יצירת סגנון חדש שהתמיד לאורך זמן.
המסגד הגדול של ג'נה במאלי נחשב גם כיום כבעל ההשראה למסגדים הסודאניים שנבנו עם השנים במרכז מערב אפריקה.
מסגד ג'נה נבנה בין המאה ה-12 וראשית המאה ה-14, כאשר, לפי היסטוריה שבע"פ, סולטן קונבורו מאימפריית מאלי התאסלם.
סגנונו של המסגד שונה למדי מהסגנון המוקדם של מסגדי טימבוקטו שמיוחסים לקיסר מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי ולהשפעה אנדלוסית.
אף שבסוף המאה ה-19 עמד מסגד ג'נה בחורבנו, הוא נבנה מחדש ב-1907 בידי הצרפתים, ונאמר שהמבנה החדש שימר חלק ממאפייניו של קודמו.
במאות ה-14 וה-15, בלחץ מלחמות פנימיות בתוך אימפריית מאלי, החלה הגירה דרומה אליה נילוו לעיתים קרובות חכמים מוסלמים.
הם היגרו דרומה ודרום-מזרחה אל האזור המכונה סודאן (כיום בורקינה פאסו, גאנה, חוף השנהב וניז'ר).
הם הקימו מרכזי סחר חדשים, הביאו עימם את האסלאם ויצרו מסגדים בסגנון סודאני.
התמוטטות אימפריית סונגהאי שהחליפה בתורה את אימפריית מאלי, הביאה במאה ה-17 להתגברות ההגירה דרומה.
הידיעות על תולדות כל כך אחד מהמסגדים הנפרדים משתנות ממקרה למקרה, ומבוססות על מידע שבע"פ, מחקר ארכאולוגי, מידע אודות מועד התאסלמות המקום, היסטוריה פוליטית ותארוך רדיומטרי.
מידע זה שופך אור הן על מועד הנחת יסודות המסגד והן על המשך בנייתו מאוחר יותר (פעולות שנעשו לעיתים בנפרד), ואף לעיתים קרובות קיימת יותר מגרסה אחת לאירועים.
חלק מהגרסאות קושר לדוגמה בין יסוד המסגד למינוי האימאם הראשון, אך בדרך כלל זו הייתה משפחה אמידה שהייתה אחראית להקמת המסגד (כמו במקרה מסגדי קוטו, סמטיגווילה וטנגרלה).
תארוך רדיומטרי מראה, למשל, שמסגד סורובנגו ומסגד קונג הקטן הוקמו במאות ה-17 וה-18, בעוד שמסורת שבע"פ מציינת שמסגד קונג נבנה ב-1729 לפי תוכניות שהביא האימאם ישירות מג'נה.
לפי מסורת שבע"פ - שלושה מסגדים נוספים נוסדו במאה ה-17 - קוטו, קאורה וטנגרלה - אך תארוך רדיומטרי מצביע על המאות ה-18 וה-19 כתקופת בנייתם.
תארוך כזה אף מראה כי מסגד סמטיגווילה נבנה גם הוא במאה ה-18. לגבי מסגד קונג הגדול, ברי שאף שנבנה לראשונה במאה ה-18, הוא נבנה מחדש בראשית המאה ה-20. ניתן לסכם כי מכלול המסגדים התפתחו ונבנו בשלבים שונים, וחוו לאורך הזמן שינויים שונים כמו גם נזק כתוצאה ממלחמות.
המסגדים בנויים מלבנים מאדמה המחוברים זה לזה בחמאת שיאה , קש, צואה ותמציות פרחים, שהונחו בשורות וטוייחו.
חזיתות המסגדים מאופיינות בשורות של עמודי תמיכה חיצונית, שמעליהם גג שטוח ומעליו המינרטים.
יש גישה אל הגג מתוך המבנה.
מקלות עץ החוצים את הקירות ואת עמודי התמיכה, משמשים לתמיכה, אוורור וכפיגומים לתחזוקה.
האחד - מבנים נמוכים עם מבני תמיכה רחבים ומינרטים גבוהים בצורת פירמידה קטומה;
והאחר - מבנים גבוהים עם עמודיים תומכים צרים יותר ומינרטים נמוכים יותר.
הבחנה חשובה נוספת ומשמעותית יותר היא בין מסגדים אלה והמסגד הגדול בג'נה המתאפיין בעמודי תמיכה מלבניים וצרים, התומכים בקירות כמעט מאונכים.
לעומתם, הקירות של המסגדים בצפון חוף השנהב נוטים ונעשים צרים כלפי מעלה.
מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת הוא כתב עת מדעי שפיט, הכולל מאמרים המציגים מחקרים מקוריים, סקירות ספרים, עיבודים של מאמרים מרכזיים שפורסמו באנגלית ודוחות על עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום חקר התקשורת.
כתב העת יוצא לאור פעם או פעמיים בשנה מאז שנת 2007, על ידי האגודה הישראלית לתקשורת בשיתוף עם המרכז האקדמי הרב תחומי ירושלים והמכללה האקדמית ספיר.
כתב העת מוקדש לבחינה, ביקורת ומחקר של היבטים מגוונים בתאוריה ובפרקטיקה של התקשורת בישראל.
מייסד "מסגרות מדיה" ועורכו הראשון הוא פרופ' מוטי נייגר.
מערכת כתב העת מונה תריסר מרצים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
מסגרת טווייה היא המצאה מתקופת המהפכה התעשייתית לטוויית חוטים או פתילים מסיבים כמו צמר או כותנה בצורה ממוכנת.
היא פותחה בבריטניה של המאה ה-18 על ידי ריצ'רד ארקרייט וג'ון קיי .
בשנת 1760 אנגליה, ייצור חוטים מצמר, פשתן וכותנה היה עדיין בהיקפים ובטכנולוגיה של תעשייה ביתית, שבה סיבים נופצו וסובבו באופן ידני בעזרת גלגל טווייה.
בזכות חידושים כמו המצאת הבוכייר המעופף, שגרמה להכפלת מהירות הנול ואפשרה את היכולת להרחיב את השווקים של תעשיית הטקסטיל, החלה התעשייה לאמץ, במהירות, מכונות מהירות יותר ויותר.
מנגד, אספקת החוטים לא ענתה על הביקוש המוגבר והחלה להוות צוואר בקבוק לתעשייה כולה.
ביקוש גבוה לחוטים דרבן את המצאת מכונת הטוויה ג'ני הטווה בשנת 1764, ולאחריה את המצאתה של מסגרת הטווייה, שהתפתחה מאוחר יותר למסגרת המים (פטנט ב-1769).
המצאות אלו, ביחד עם המצאות נוספות שבאו בהמשך כגון "הפרד הטווה", הגדילו את ייצור החוטים בצורה כה דרמטית עד שעד 1830 כבר לא היה צורך בהשלמות ייצור של תעשיית החוטים הביתית באנגליה וכל הטוויה בוצעה בבתי חרושת.
ריצ'רד ארקרייט העסיק את ג'ון קיי כדי לייצר מכונת טווייה חדשה שקיי שקד עליה (או אולי גנב) עם ממציא נוסף בשם תומאס הייס .
בעזרת אמנים מקומיים אחרים הצוות ייצר את מסגרת הטווייה, שיצרה חוטים חזקים יותר ממכונת הטוויה ג'ני הטווה של ג'יימס הרגריבס .
המסגרת הייתה בנויה מגלגלי משיכה שהמציא לואיס פול כדי לחזק או להחליש את מתיחת החוט.
תהליך סיבוב הגלילים מתחיל ב"מחרוזת" עבה של סיבים רופפים, הנקראים "מזיר", המועברת בין שלושה זוגות של מכבשים, כל זוג מכבשים מסתובב מעט מהר יותר מקודמו.
בדרך זו הם קטנים בעוביים וגדלים באורכם לפני תוספת חיזוק בסיבוב (פיתול) על ידי מנגנון bobbin-and-flyer.
המרווח בין הגלילים צריך להיות מעט גדול יותר מאורך הסיבים כדי למנוע את שבירתם.
המעבר דרך זוגות הגלילים מונעת מהסיבוב לחזור או להיפרם.
מסגרת הטווייה הייתה גדולה מכדי להפעיל אותה ידנית, ונזקקה למקור כוח חדש.
ארקרייט ניסה בהתחלה הנעה בעזרת סוסים, אך לבסוף החליט להשתמש בכוחו של גלגל מים, מה שהעניק להמצאה את השם "מסגרת מים".
במשך זמן מה, החוט החזק יותר, שנוצר על ידי מסגרת הטווייה, שימש בנולים ליצירת חוטי השתי האורכיים, שקשרו בדים זה לזה, בעוד שמכונות הטווייה ג'ני, שהופעלו ידנית, סיפקו את החוט החלש יותר ושימשו לחוטי הערב האופקיים.
הג'ני דרשה מיומנות אבל לא הייתה יקרה ואפשרה להשתמש בה בבית.
מסגרות הטווייה דרשו הון משמעותי אך מעט מיומנות לתפעול.
מסגרת מים היא מסגרת טווייה המופעלת על ידי גלגל מים.
מסגרות מים, באופן כללי, קיימות מאז ימי מצרים העתיקה.
ריצ'רד ארקרייט, שרשם פטנט על הטכנולוגיה ב-1769, עיצב דגם לייצור חוטי כותנה; הטכנולוגיה שימשה לראשונה בשנת 1765. מסגרת המים של ארקרייט הצליחה לסובב 96 חוטים בו-זמנית, מה שהפך אותה לשיטה הקלה והמהירה ביותר עד אז.
העיצוב התבסס בחלקו על מכונת הטווייה שנבנתה עבור תומאס הייס על ידי יצרן השעונים ג'ון קיי , שנשכר על ידי ארקרייט.
בהיותה מופעלת על כוח המים, היא ייצרה חוטים חזקים וקשיחים יותר בהשוואה למכונת הטווייה ג'ני הידועה אז, והניעה את אימוץ שיטת המפעל המודרני.
מסגרת נוספת לייצור טקסטיל המונעת על ידי מים פותחה בשנת 1760, בעיירת התעשייה המוקדמת, אלברפלד , פרוסיה (כיום בוופרטל, גרמניה), על ידי הבעלים הגרמני של מפעל ההלבנה יוהאן היינריך בוקמול.
השם מסגרת מים נגזר מהשימוש בגלגל מים להנעת מספר מסגרות טווייה.
גלגל המים סיפק יותר כוח למסגרת הטווייה מאשר כוח ידם של מפעילים אנושיים, הפחית את כמות העבודה האנושית הדרושה והגדיל את מנת החוטים באופן דרמטי.
עם זאת, בניגוד למכונת הטוויה ג'ני, מסגרת המים יכלה לסובב רק חוט אחד בכל פעם עד שסמואל קומפטון שילב את שתי ההמצאות לתוך המכונה שלו ב-1779, מה שהביא להגברת היעילות.
במקור, הופעלה מסגרת המים על ידי סוסים במפעל שנבנה על ידי ארקרייט ושותפיו בנוטינגהאם.
בשנת 1770 בנו ארקרייט ושותפיו טחנת המופעלת בכוח המים בקרומפורד, דרבישייר.
בשנת 1771, ארקרייט התקין את מסגרת המים בטחנת הכותנה שלו בקרומפורד, דרבישייר, על נהר דרוונט, ויצר את אחד המפעלים הראשונים שנבנו מראש עבור הצבת מכונות.
היה זה אחד המקומות הראשונים שבו יום העבודה נקבע לפי השעון ולא על בסיס שעות האור ביממה, והעובדים הועסקו במקום רק תחת חוזה העסקה.
במתכונתו הסופית, בשילוב עם מכונת הניפוץ שבו, היה זה למפעל הראשון שריכז את כל התהליכים העוקבים והמתמשכים הדרושים ליצירת מוצר מוגמר מחומר גלם בסדרה של פעולות רצופות.
לארקרייט היה חלק משמעותי בפיתוח מערכת המפעל כאשר שילב את כוח המים, למסגרת המים וייצור מתמשך עם שיטות עבודה מודרניות.
מסגרת המים מילאה תפקיד משמעותי בהתפתחות המהפכה התעשייתית - תחילה באנגליה, אך עד מהרה גם ביבשת אירופה, לאחר שהיזם הגרמני יוהאן גוטפריד בריגלמן הצליח לגלות פרטים על הטכנולוגיה, שנשמרה בסודיות מוחלטת - חשיפת פרטים הייתה דינה בעונש מוות.
בריגלמן הצליח לבנות מסגרות מים עובדות והשתמש בהן כדי לפתוח את מפעל הטווייה הראשון ביבשת, שנבנה ב-1783 ב-Ratingen וגם נקרא "קרומפורד", משם התפשטה הטכנולוגיה ברחבי העולם.
בניין המפעל משמש כיום כמוזיאון, והוא המקום היחיד בעולם שבו ניתן לראות מסגרת מים מתפקדת.
מסגרות פלדה היא טכניקת בנייה עם "מסגרות שלד" של עמודי פלדה אנכיים וקורות אופקיות, הבנויות ברשת מלבנית לתמיכה ברצפות, גג וקירות הבניין המחוברים כולם למסגרת.
התפתחות הטכניקה הזו אפשרה את בניית גורדי השחקים.
השימוש בפלדה במקום ברזל למטרות מבניות היה בתחילה איטי עקב עלויות גבוהות מאוד.
הבניין הראשון עם מסגרת ברזל, טחנת פשתן דיתרינגטון, נבנתה בשנת 1797, אך רק לאחר פיתוח תהליך בסמר בשנת 1855, ייצור הפלדה נעשה יעיל מספיק כדי שהפלדה תהיה חומר בשימוש נרחב.
פלדות זולות, בעלות חוזק מתיחה ולחיצה גבוהים וגמישות טובה, היו זמינות משנת 1870 לערך, אך ברזל יצוק המשיך לספק את רוב הביקוש למוצרי בנייה מבוססי ברזל, בעיקר בשל בעיות בייצור פלדה מעפרות אלקליות.
בעיות אלו, שנגרמו בעיקר מנוכחות זרחן, נפתרו על ידי סידני גילקריסט תומאס ב-1879.
רק בשנת 1880 החל עידן של בנייה המבוססת על פלדה עדינה אמינה.
החל מתקופה זו, איכות הפלדות המיוצרות השתפרה בצורה עקבית למדי.
בניין ביטוח הבית, שהושלם בשנת 1885, היה הראשון שהשתמש בבניית מסגרות שלד, והסיר לחלוטין את הצורך לנשיאת העומס על ידי קירות הבנייה שלו.
במקרה זה עמודי הברזל שובצו בקירות, ונראה כי יכולת נשיאת העומס שלהם היא משנית ליכולת הבנייה, במיוחד עבור הטרחות אופקיות כדוגמת עומסי רוח.
בארצות הברית, הבניין הראשון עם מסגרת פלדה היה בניין ראנד מקנלי בשיקגו, שהוקם ב-1890.
בליברפול שתוכנן על ידי בשנת 1895 (הוקם 1896–1903) היה הראשון שהשתמש במסגרת פלדה בבריטניה.
המסגדים ממוקמים בחמש נפות שונות של טורקיה המשתרעות מצפון לדרום במחוז מרכז אנטוליה.
יחד מעידים חמשת המסגדים על האדריכלות של ימי הביניים באנטוליה, שממחישה מומחיות מתוחכמת בשימוש בעץ כאלמנט מבני וכאלמנט דקורטיבי עיקרי.
המאפיין את כל המסגדים באתר המורשת העולמית הוא תקרות שטוחות בנויות מקורות עץ הנשענות על עמודי עץ, סגנון המכונה היפוסטיל.
כותרות העמודים הם או מוקרנס או כותרות שיש (שימוש משני מחורבות הערים היווניות).
קירות המסגדים בנויים מאבני גזית וטיט.
במקור היו לכל המסגדים גגות עפר שטוחים, אבל עם השנים הגגות הוחלפו לגגות משופעים מכוסים בנחושת או בעופרת.
לשלושה מבין המסגדים יש תוכנית מלבנית דמוית בזיליקה, בעוד שלשני מסגדים יש תוכנית ייחודית המכונה קוּפֶה (Kufe) שבהם המעברים מקבילים לקיר המחראב.
בכל המסגדים בולטת אמנות הגילוף בעץ בעיצוב הדלתות, המינברים, העמודים, הכותרות, קורות העץ של התקרה והזיזים התומכים.
האמנים השתמשו בכל סוגי העצים שגדלו בסביבתם: ארז, ערער, אורן, תפוח עץ, הובנה ורוזווד.
העמודים היו עשוים מעצי ארז בלבד.
בולטת במיוחד עבודת האמנות על דוכן המטיף, המינבר.
בנוסף, האמנים השאירו כתובות שבהן פירטו את שמם ואת תאריך היצירה.
בנוסף לאמנות הגילוף בעץ יש בכל חמשת המסגדים דוגמאות ייחודיות לעיטורים בצבע.
קורות העץ והזיזים התומכים בקורות, המוקרנס בכותרות העמודים מעוטרים בציורים של צורות גאומטריות או פרחים תוך שימוש בפיגמנטים טבעיים.
סידורישםשם במקורקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונםתיאור תמונה 1 המסגד הגדול של אפיון Afyonkarahisar Ulu Camii 1.331.1המסגד נבנה בשנים 1272–1277 על ידי האסן נוסרטידין (Hasan Nusretüddin).
האדריכל שלה היה האמיר האק ביי (Hac Bey).
זוהי דוגמה לארכיטקטורת מסגד העץ האנטולי מהתקופה הסלג'וקית.
גג קורות עץ המכסה תשע ספינות נתמך ב-40 עמודי עץ עם כותרות באיכות גבוהה בעיטור נטיפים.
הספינה האמצעית מעט רחבה יותר מהאחרות, ומעט גבוהה יותר.
סביב גומחת התפילה בשיש כתובים כמה פסוקים מהקוראן.
שם מצוין גם תאריך הבנייה.
בשנת 1341 בוצע שיפוץ ראשון על ידי מוינודין אמיר עבדוללה ביי (Muinuddin Emir Abdullah Bey), כתובת המציינת זאת ניתן למצוא בדלת הקדמית המזרחית.
המבנה השתמר בצורתו המקורית עם גג שטוח, אולם גג חדש נוסף במהלך שיקום עדכני יותר.
הצריח עשוי לבנים עם צורות מעוינות מזוגגות לקישוט, שריד נדיר מתקופת הסלג'וקים.
2 מסגד אהי שרפדין(ארסלנהנה) Ahi Şerefeddin(Arslanhane) Camii 1.648.8המסגד נמצא ברובע העתיק של אנקרה ליד , בגובה 947 מטר מעל גובה פני הים כשהוא משקיף על אנקרה.
הוא נבנה בתקופת שלטונו של מסולטנות רום בשנת 1290. האדריכל שלו היה אבובקיר מהמט (Ebubekir Mehmet).
הוא הוזמן על ידי שני מנהיגי בשם היסמטין (Hüsamettin) והסנדין (Hasaneddin).
עם זאת, בשנת 1330, הוא תוקן על ידי מנהיג אחר של האהי בשם שרפדין (Şerefeddin) שעל שמו קרוי המסגד.
לאחר מספר תיקונים קלים המסגד שוחזר בשנים 2010–2013.
המסגד משתרע על שטח של 400 מטרים רבועים ויש לו מינרט אחד.
גג העץ שלו נתמך ב-24 עמודי עץ גדולים.
יש לו 3 שערים ו-12 חלונות.
חומר הבנייה הוא בעיקר שימוש משני מבניינים קודמים.
קברו של שרפדין פונה למסגד.
היה פסל אריה שהיה קבור בקירות המסגד של שרפדין.
לכן השם העממי של המסגד הוא Aslanhane כלומר "בית האריה".
3 המסגד הגדול של סיווריהיסר Sivrihisar Ulu Camii 1.352המסגד נבנה על ידי לשקר אמיר ג'אללדין עלי (Leşker Emir Celaleddin Ali) בשנים 1231–1232 בתקופת שלטונו של הסולטאן מסולטנות רום (שלט 1220–1237).
מאוחר יותר בוצעו שני שפוצים, בשנת 1275 על ידי העוצר אמינידין מיקאיל בין עבדוללה (Eminüddin Mikail bin Abdullah), ובשנת 1440 על ידי היזיר ביי (Hızır Bey), השופט הראשון באיסטנבול.
שטח הקרקע של המסגד הוא 1,485 מטרים רבועים.
הקירות החיצוניים עשויים אבני גזית.
כתובות בשיש המציגות את תאריכי השפוצים ההיסטוריים נמצאות על השער הצפוני והמזרחי.
הגג מכוסה ברעפים, שהוחלפו ביריעת עופרת.
בפנים הגג נישא על ידי 67 עמודי עץ בפנים, מתוכם חלקים עליונים מעוטרים על ידי חריטות צבועים בעיקר בצבעי ירוק, אדום ושחור של צורות מסורתיות.
חלק מהעמודים עומדים על בסיס אבן.
יש שש ספינות בכיוון מזרח-מערב.
הספינות האמצעיות גבוהות יותר מהאחרות הדומות לאוהלים הטורקים ההיסטוריים ששימשו בעידן הנוודים של מרכז אסיה.
המינבר של המסגד, הדוכן, הוא יצירת מופת שנעשתה על ידי הוראסנלי איבני מהמט (Horasanlı İbni Mehmet) בשנת 1245, והוא מפורסם בעיטורים שלו בעיצוב גאומטרי ופרחים חרוטים בעץ אגוז.
משעריים שהמינבר הובא לכאן ממסגד סיווריהיסר קיליץ', שנהרס ב-1924. המינרט הוסף על ידי אוסמאן אולו האג'י הביב (Osman oğlu Hacı Habib) בשנים 1409–1410 על פי הכתובת.
4 מסגד מהמוט ביי Mahmut Bey Camii 0.265.4המסגד הוזמן על ידי מהמוט ביי, מ בשנת 1366. המסגד ייחודי בטכניקת הבנייה שלו, שכן לא נעשה שימוש במלט בבנייה, למעט המחראב.
גם הגג נבנה ללא שימוש באלמנט מתכת כלשהו.
למעשה, הוא ידוע גם בשם Çivisiz camii שפירושו "מסגד ללא מסמרים".
זהו אחד המסגדים הראשונים עם עמודי עץ וגג עץ באנטוליה.
החלק החיצוני של המסגד נבנה מאבן חצובה.
תקרת הבניין ניצבת על ארבעה עמודים.
בתוך המסגד, כל משטחי העץ מעוטרים בקישוטי צבע צמחיים.
שער המסגד, שהיה יצירת מופת של אמנות.
העתק של השער המקורי הותקן במקום.
5 מסגד אשריפאולו Eşrefoğlu Camii 1.7169.5במהלך השנים האחרונות של סולטנות רום, מושלים שונים של הסלג'וקים נהנו מעצמאות חלקית.
הם הקימו נסיכויות עצמאיות למחצה משלהם בשם נסיכויות בייליקיות.
(1280–1326) היה בייליק קטן במרכז מערב אנטוליה.
לאחר 1288 בנה סילימאן ביי, הביי השני של אשרפידס מחדש את העיר ביישהיר (Beyşehir) כבירה של הבייליק שלו.
אף על פי שהבייליק שלו היה מעצמה פוליטית חסרת חשיבות יחסית, העיר פרחה כאחד ממרכזי התרבות של העולם הסלג'וקי.
בשנת 1296, הוא הזמין מסגד בביישהיר, אחד המסגדים הגדולים ביותר בתקופת הבייליקים.
הוא מת בשנת 1302 ונקבר בקבר ליד המסגד.
אבל הפינה בצד הצפון-מזרחי מוגדלת כדי לפנות מקום לשער הראשי.
ישנם שני שערים קטנים יותר ו-35 חלונות.
הגג נתמך ב-42 עמודי עץ.
אורכו של כל עמוד הוא 7.5 מטר.
הקוטר שלהם הוא 40 סנטימטרים.
בניגוד לרוב מבני העץ הסלג'וקים האחרים, המסגד הזה שרד והוא משמש לתפילות סדירות.
עמודי העץ עשויים ארז ועל פי המסורת שבעל פה הם הושרו באגם ביישהיר במשך שישה חודשים לפני השימוש במבנה.
במרכז המסגד יש בור שלג.
עד לתקופות האחרונות יחסית (שנות ה-40), מילאו את הבור בשלג מההרים הסמוכים.
השלג הזה גם קירר את המסגד במהלך הקיץ וגם סיפק את הלחות הדרושה לתשתית העץ.
מסגוף לפעמים גם מזגוף , הוא מנה של המטבח העיראקי של קרפיון מתובל ומטוגן על מנגל.
המנה נחשבת לעיתים קרובות למאכל הלאומי של עיראק.
עיר הבירה העיראקית בגדאד מתגאה בהכנת המסגוף הטוב ביותר, כאשר רובע אבו נאוואס על חופי נהר החידקל "מוקדש" למנה זו.
אף על פי כן, ניתן למצוא מסגוף בכל רחבי עיראק, במיוחד ליד אגן החידקל-פרת.
מחוץ לעיראק, מסגוף הוא פחות או יותר פופולרי בחלקים המזרחיים של סוריה, במיוחד באזורים הגובלים בעיראק, כמו בנפת א-רקה, אותה חוצה הפרת.
המנה נצרכת, בקנה מידה קטן יותר, גם בטורקיה, כמו נציבין וג'יזרה, בגבול עיראק.
ניתן למצוא מסגוף גם בדמשק עקב מספר גבוה של עיראקים שחיו שם פעם לאחר הפלישה לעיראק ב-2003. ברובע ג'ראמאנה לבדו, שבו חיו רוב העיראקים, היו יותר מעשר מסעדות מסגוף, כולן מאוישות על ידי צוותי טבחים עיראקים.
הדג הובא מדי יום מהפרת הסורי למסעדות הללו, ונשמר בחיים בבריכת דגים או באקווריום גדול עד להזמנה.
לאחר מכן מחלקים את הדג לאורכו לאורך הגב, מנקים, שוטפים ומשטחים אותו לחלק שטוח אחד.
זה פותח את הדג לצורת עיגול גדול וסימטרי, תוך השארת הבטן שלמה.
משם, הטבח מבריש את פנים הדג במרינדה של שמן זית, מלח בישול, תמרהינדי וכורכום טחון.
למרינדה מוסיפים לפעמים עגבניות מרוסקות וכוסברה.
לאחר מכן משפדים את הדג על שני קוצים חדים מברזל, או מניחים אותו בגריל גדול של ברזל, עם ידית ומלכודת נעילה, שתוכננה במיוחד עבור המנה הזו.