tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם היו אורחים של האכסניה והמסעדה הפרובנסאלית המפורסמת "לה קולומב ד'אור" (La Colombe d'Or) של המלונאי פול רו (Paul Roux).
שנת יסודה הייתה 1921 אבל את השם "לה קולומב ד'אור" ("יונת הזהב") קיבלה בשנת 1931. האמנים האורחים יכלו לתגמל את המארחים על הלינה והארוחות המשובחות באמצעות עבודותיהם האמנותיות.
כך הפך המקום לאכסניה לדברי אמנות.
במלון נאגר אוסף עשיר בציורים ופסלים מאת מוריס ולאמנק, דופי, בונאר, סוטין, מודיליאני, קוקטו, פיקאסו, שאגאל,
בעקבות האמנים והאוכל הגורמה באו למלון גם מפורסמים אחרים כמו בריז'יט ברדו, גרטה גרבו, סופיה לורן, ברט לנקסטר, קתרין דנב, הסופרים ז'אן-פול סארטר וסימון דה בובואר, ג'יימס בולדווין,ז'אק פרוור, ז'אן ז'יונו.
כאן נפגשו ומאוחר יותר התארסו
לאחרונה המקום סגור בפני קהל.
מרק שאגאל עבר לגור בכפר בשנת 1966 וחי בו כ־20 שנה.
במותו, הוריש שאגאל לכפר מספר יצירות.
ציורו "החיים" (La vie) ומוזאיקה "המאוהבים"
(Les amoureux) נמצאים במוזיאון של "הקרן מאג" והעתק של מוזאיקה אחרת משנת 1986 מקשט את גמלון בית הספר המקומי.
מרק שאגאל נקבר בבית הקברות של הכפר.
הכנסייה – נבנתה במאות 12–13, שופצה במאה ה-17.
בקפלת קלמנס הקדוש, המקושטת בעבודות בסטוקו, המזבח כולל תבליט המציג את מותו של הקדוש קלמנס ושתי תמונות – אחת מאת צייר מהאסכולה האיטלקית, השנייה מהאסכולה של מוריו.
הכנסייה מאחסנת גם ציור של קתרינה הקדושה מאלכסנדריה, מאת טינטורטו.
בחדר כלי הקודש נמצאים פסלי כסף, ובוורמיי (בתולה שחורה), תיבות שרידי קדושים, צלבים.
בקפלה של אגני הטבילה נמצא פסלון מעודן מבהט של הבתולה מהמאה ה-15. בית המקהלה הוא מקושט במושבים עם תגליפים.
דרך הצלב המצוירת על עץ אגוז לפי טכניקה מהמאה ה-16, עם דבק עצמות היא מודרנית.
הביצורים – הוקמו בין 1537–1547 בפקודת פרנסואה הראשון, מלך צרפת,
לפי דוגמת המבצר של ניס.
מוזיאון הקרן "מאג" (Maeght) לאמנות מודרנית ובת זמננו – בראשותו של אמה מאג, ולאחר מכן, של אדריאן מאג.
הקרן הפרטית מאג הקימה בשנת 1964 מחוץ לכפר מוזיאון שתוכנן על ידי ז'וזפ לואיס סרט, תלמיד קטלאני של לה קורבוזייה.
סגנון הביניין, הבנוי על הגבעה הקרויה "לה קולין דה גארדט" (La Colline des Gardettes) עומד בניגוד בולט לניחוח הרומנטי של הכפר הביניימי.
המוזיאון מארח תערוכות זמניות ובתחומו נמצא גן פסלים, גנים ואולמות תצוגה.
ניתן למצוא בו ציורים ופסלים של אמנים ידועי שם כמו בראק, שאגאל, ג'אקומטי ואחרים.
בשנת 2019 הוצגה לראשונה במוזיאון תערוכת יחיד רטרוספקטיבה של אמן ישראלי, הצייר רענן לוי
קפלת הסגפנים הלבנים (la Chapelle des Pénitents Blancs) – שהושלמה במאה ה-17, הפכה לפרויקט של שיקום אמנותי על ידי ז'אן מישל פוֹלוֹן ומשום כך היא ידועה גם כ"קפלת פולון" (La Chapelle Folon).
לפני עבודת הקישוט האמנותי, נדרשו שלוש שנים לשיקום הגגות, הקמרונות, רשת החשמל וה.
האמן נפטר בשנת 2005 לפני שהשלים את עבודתו.
הקפלה נחנכה ביוני 2008 והיא מקושטת ביצירות אמנות המשקפות את עולם הדימויים השירי של פולון, בין השאר: מוזאיקה ענקית (106m²), ארבעה ויטראז'ים, שמונה ציורי מים ושרטוטים, פסלי קירות, ופסל על נושא כפרת החטאים.
הצריח המרשים בעל שלושה צדדים תואם את המקום הגבוה ביותר של הכפר, בין ככר הכנסייה ובין הרחוב קאסט (Rue Cassette).
סן-פול היא עיר בראוניון, שבאוקיינוס ההודי.
היא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בראוניון וה-40 בצרפת כולה.
העיר משתרעת מחוף האוקיינוס ועד לרכס ההרים שבלב האי ליד ההר גראן מורן בגובה 2,990 מטר מעל לגובה פני הים.
העיר ממוקמת 30 ק"מ מדרום מערב לבירה סן-דני ושוכנת בחוף המערבי של האי.
העיר נמצאת ליד מפרץ טבעי ולכן היה המקום הראשון אליו הגיעו הצרפתים באי בשנת -1642. ב-1663 הוקמה העיר סן-פול והיא הייתה נקודת ההתיישבות הצרפתית הראשונה באוקיינוס ההודי.
העיר שישמה כבירת האי מיום תחילת ההתיישבות הצרפתית באי ועד לשנת 1738 בה הוכרזה העיר סן-דני כבירת ראוניון.
אוכלוסיית העיר גדלה בערך פי 3 בין שנת 1961 ל־2012, אך מאז פחתה בכ־300 תושבים.
סן-פייר היא העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה בראוניון, שבאוקיינוס ההודי.
היא ממוקמת על חוף האוקיינוס בדרום האי.
העיר משמשת כבירת רובע ובעיר ממוקם המרכז המנהלי של הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, על אף שהעיר אינה חלק מטריטוריה זו.
העיר נוסדה ב-1735 ומשתרעת לאורך החוף, ב-1882 הוקם בעיר נמל ימי ומרינה שיכולה לאכלס 400 כלי שיט.
ליד העיר ממוקם שדה התעופה פיירפונד.
אוכלוסיית העיר כפלה את עצמה בין שנת 1967 ל־2012, אך מאז קצב הגידול האט.
סן איגנסיו (San Ignacio) היא עיר במחוז קאיו שבמערב בליז והיא משמשת כמרכז התרבותי והכלכלי של המחוז.
העיר צמחה סביב תעשיית עצי המהגוני ועצי הגומי שהתפתחו במהלך תקופת השלטון הבריטי.
במשך השנים משכה העיר אנשים מהאזורים השכנים וכתוצאה מכך אוכלוסיית העיר מגוונת מאוד כיום.
במקור נקראה העיר "אל קאיו" על ידי הספרדים.
ב-19 באוקטובר 1904 הוכרזה אל קאיו רשמית כעיר על ידי ממשלת הונדורס הבריטית.
בעבר היה האזור כולו מוקף נחלי מים והחל משנות הארבעים של המאה ה-20 אחד הנחלים התייבש.
העיר שוכנת על גדותיהם של נהרות המאקל והמופן, במרחק של 100 ק"מ ממערב לבליז סיטי ו-35 ק"מ ממערב לבירת המדינה בלמופן.
שטחה של העיר הוא כ-6.5 קמ"ר.
אוכלוסיית העיר מורכבת בעיקר ממסטיסים, אנשים ממוצא אפריקאי וכן אנשים ממוצא לבנוני ומעם המופן.
בעיר מתגוררת קהילה גדולה של סינים שרובם היגרו בגלים מגואנגג'ואו באמצע המאה ה-20. קהילה גדולה של מנוניטים מתגוררת ליד העיר.
בשנים האחרונות התמזגה לסן איגנסיו, העיירה השכנה סנטה אלנה.
יחד מהוות הערים את האזור האורבני השני בגודלו בבליז.
שתי הערים מחוברות באמצעות הגשר התלוי היחידי בבליז שנבנה ב-1949.
סן-סולפיס , שבקנטון וו (להבדיל מעשרות יישובים עם שם זהה בעולם דובר הצרפתית), היא עיירה ופרוור יוקרה של העיר לוזאן.
יישוב זה מוזכר בכתובים לראשונה, בשנת 1228, בשם לטיני בעל משמעות זהה לזו הקיימת היום.
סן-סולפיס מוכרת כרשות מוניציפלית והיא אחת מצבר של שמונה פרוורים של לוזאן, המהווים את המחוז "הלוזאנאים המערביים" (Ouest Lausannois), שהוא אחד מעשרת מחוזותיו של קנטון וו.
גבולה המזרחי של סן-סולפיס הוא התחום העירוני של לוזאן, גבולה המערבי הוא גבול מחוז מורז', גבולה הצפוני הוא פרוור של לוזאן, בשם "אקובלן" וגבולה הדרומי הוא חוף אגם ז'נבה.
שטחה של סן-סולפיס הוא כמעט שני קילומטרים רבועים והיא בצורה מוארכת, עם רצועת החוף ארורה.
בתי היישוב הם בעיקר קוטג'ים.
במהלך העשור הראשון של שנות האלפיים, קצב הבינוי ביישוב היה נמוך.
כ-35% משטחו מוקצים לשדות חקלאיים, ליער, לפארקים ציבוריים ולמתקני ספורט.
הכנסייה הקתולית העתיקה על שם סאנט-מריי-מדלן (מרים המגדלית), ומבנה המנזר הסמוך לה ביישוב, הוכרזו כאתר מורשת לאומי שווייצרי.
שרטוט חזית הכנסייה משמש כסמלו של היישוב.
סֵן-סַן-דני הוא מחוז בחבל איל-דה-פראנס שבצרפת.
הוא אחד משלושת המחוזות המרכיבים את הטבעת הפנימית שמקיפה את פריז יחד עם רמות הסן ועמק המארן.
סן-סן-דני הוא המחוז השישי בכמות אוכלוסייה מבין מחוזות צרפת.
סן אנג'לו היא בירת מחוז טום גרין במדינת טקסס בארצות הברית.
העיר נמצאת במערב טקסס ושוכנת על גדות נהר הקונצ'ו הצפוני, מעט לפני שהוא נשפך ביחד עם הקונצ'ו הדרומי אל נהר קונצ'ו.
במאה ה-17 היא קיים במקום בו נמצאת סן אנג'לו מיסיון ספרדי פרנציסקני שלא האריך ימים.
מקור ההתיישבות הוא במבצר פורט קונצ'ו שהוקם ב-1867, כחלק ממערך מבצרים שהוקם באותה תקופה כדי להגן על אזורי הספר בארצות הברית.
כעבור מספר שנים אדם בשם ברת'ולומיו דה-ויט ייסד בקרבת המבצר כפר והוא קרא לו "סנטה אנג'לה" (באופן מילולי בספרדית: "אנג'לה הקדושה") כהוקרה לאשתו, קרוליינה אנג'לה.
בהמשך השם עוות ל"סן אנג'לה", שם שגוי מבחינה דקדוקית ספרדית ומשמעו "אנג'לה הקדוש", ולאחר התעקשות של שירות הדואר של ארצות הברית השם שונה ב-1883 ל"סן אנג'לו", הגרסה הזכרית של השם אנג'לה, כדי למנוע את השגיאה הדקדוקית.
בערך באותו זמן סן אנג'לו הפכה לבירת מחוז טום גרין, וכמו כן היא הפכה למרכז תחבורתי אזורי בעקבות מסילות שנסללו דרכה.
בתחילת המאה ה-20 התגלו באזור מצבורי נפט, דבר שתרם לגדילתה של העיר.
כלכלת העיר מסתמכת על הפקת נפט, חקלאות, גידול מקנה ומגזר השירותים.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, ביניהם אוניברסיטת המדינה אנג'לו.
את העיר משרת נמל התעופה האזורי סן אנג'לו, המציע טיסות אל נמל התעופה הבינלאומי דאלאס פורט וורת'.
סן-נאזר היא עיר נמל במחוז הלואר האטלנטי במערב צרפת.
בעיר, הנמצאת סמוך לשפך הלואר, שמונה ק"מ במעלה הזרם, נמצא בסמוך לנמל מבדוק יבש, מן החשובים מסוגו בעולם.
בשל מיקומה סמוך לשפך הלואר וסמוך לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובשל המתקנים אשר נבנו בה, במהלך ההיסטוריה, הייתה העיר, ועודנה, מרכז לדיג ולבניית ותחזוקת אוניות.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הגרמנים, שהוסיפו למתקני הנמל והספנות הקיימים גם בסיס לצוללות.
עקב כך, וכדי להוציא את מתקני הנמל והמבדוק מכלל פעולה, נערכה במהלך המלחמה הפשיטה על סן-נאזר.
הפשיטה השיגה את מטרתה, אם כי תוך אבדות כבדות לפושטים..
בהמשך המלחמה הופצצה העיר, בה המשיך לפעול מעגן הצוללות הגרמני, על ידי בעלות הברית, ונהרסה.
כפי שמראים שרידים, ביניהם דולמן הנמצא במרכז העיר של ימינו, העיר הייתה מיושבת כבר בזמן התקופה הנאוליטית (שלהי תקופת האבן).
כן נתגלו בסביבות העיר ממצאים מארד (ברונזה).
האזור היה מיושב בגאלים, עד שנכבש והפך לחלק מן האימפריה הרומית, במאה הראשונה לפני הספירה.
בתום התקופה הרומית היה האזור מיושב בקלטים בריטונים, אך באלף השנים שלאחר מכן אין תולדות סן-נאזר וסביבותיה, שהיוו חלק מדוכסות ברטאן, ידועות בבירור.
בשנת 1532 הדוכסות סופחה לצרפת.
מאז ועד לתקופת המהפכה הצרפתית העיירה מנתה כמה מאות תושבים.
בשנת 1800 העיירה מנתה 3,216 תושבים, ומקור הכנסה חשוב לתושביה באותה תקופה היה ניווט אוניות בשפך הלואר רב השרטונות.
סן-נאזר עברה התפתחות מואצת במאה ה-19, במהלכה גדלה האוכלוסייה בעיר פי עשרה, בקירוב.
בתחילת המאה ה-19 הוחל בפיתוח הנמל שבמקום, ולשם כך נסללה דרך טובה יותר.
ב-1835 נבנה במקום שובר גלים ובקצהו מגדלור.
בהמשך, מ-1856, נבנו בנמל אגנים ומעגנים שונים.
שימוש נפוץ לנמל היה פריקת סחורה מאוניות המגיעות מן הים הפתוח, על מנת להעבירן בדוברות במעלה הלואר, בכלל, ולננט בפרט.
פיתוח העיירה, שהפכה כעת לעיר, הביא ב-1857 לחיבורה באמצעות מסילת ברזל לננט.
בשנת 1862 הייתה סן-נאזר נקודת החיבור של קו הטלגרף מצרפת לדרום אמריקה.
כמו כן הוקמו באותה שנה בעיר מתקנים לבניית אוניות, הראשונים בצרפת בהם נבנתה שלדת האונייה ממתכת.
בסוף המאה ה-19 נחשבה העיר ל'אדומה', בשל תנועות פועלים חזקות ואקטיביות אשר פעלו בה.
במלחמת העולם הראשונה שימשה סן-נאזר נמל חשוב ביותר למדינות ההסכמה, במיוחד לגייסות האמריקניים אשר הצטרפו למלחמה לקראת סופה.
בין מלחמות העולם נבנה בעיר המבדוק היבש הגדול בעולם באותו זמן, ובנייתו הסתיימה ב-1932. בין היתר, נבנתה בסן-נאזר, באותה תקופה, ה'נורמנדי' (Normandie), אחת מספינות הנוסעים הגדולות בעולם.
תבוסת הצבא הבריטי, אשר לחם לצד הצבא הצרפתי והבלגי, הובילה לפינויו בשני מבצעים, מבצע דינמו, דרך נמל דנקרק, ומבצע אריאל, דרך הנמלים הדרומיים יותר, כולל סן-נאזר, ממנה, ומננט שבמעלה הנהר, פונו עשרות אלפי חיילים.
במהלך פינוי זה אירע מול חופי סן-נאזר אסון הלנקסטריה, אחד האסונות הימיים הגדולים בהיסטוריה.
הגרמנים השתמשו בסן-נאזר כבסיס חשוב של הקריגסמרינה ובנו בו, בתוך אגן פנימי (Bassin de St.
Nazaire בשרטוט), מעגן מקורה לצוללות (Submarine Pens בשרטוט), חלק מאלה אשר תקפו את ספנות בעלות הברית במרחבי האוקיינוס האטלנטי.
בסן-נאזר נמצא, כאמור, המבדוק היבש הגדול ביותר בעולם בעת גמר בנייתו ב-1932. מבדוק זה היה היחיד מדרום לתעלת למאנש, שבו ניתן היה לתקן את הגדולות שבין אוניות המערכה הגרמניות.
בד בבד, פרדוקסלית, הפכה סן-נאזר לנקודת תורפה בהיערכות הקריגסמרינה.
נוסף לאלה, היה במקום נמל חיצוני.
ואכן, רעיונות לחבל במתקנים שבמקום החלו לעלות החל מסוף שנת 1941, ואלה הובילו לביצוע הפשיטה על סן-נאזר.
הפשיטה השיגה את מטרתה, אם כי תוך אבדות כבדות לפושטים.
כיוון שמעגן הצוללות המשיך בפעולתו גם לאחר הפשיטה, הפך זה האחרון ליעד להפצצות חוזרות ונשנות של בעלות הברית.
בינואר 1943 הותקפה העיר בפצצות תבערה.
להפצצה זאת קדמו שלושה ימים בהם הוזהרה האוכלוסייה האזרחית הצרפתית להימלט לבל תיפגע.
ואכן, אם כי העיר הופצצה ונשרפה כמעט עד היסוד, האבדות האזרחיות היו מעטות יחסית, כיוון שרוב התושבים נמלטו בעוד מועד.
בכל זאת, בסיס הצוללות המשיך בפעילותו, בעוד העיר עצמה נשארה נטושה עד סוף המלחמה.
לאחר הפלישה לנורמנדי נותק חיל המצב הגרמני בסן-נאזר, אולם סירב להיכנע, כשם שנהגו הגרמנים בנמלים אחרים בחוף האטלנטי של צרפת, כמו לה רושל ולוריאן.
במצב זה, בסיס הצוללות המנותק היה משותק למעשה, וכיוון שכך, הסתפקו בעלות הברית בעצם הניתוק, דילגו על העיר, והגרמנים נכנעו רק בתום המלחמה.
בסוף שנות ה-40 העיר נבנתה מחדש, וחודשה פעילות המבדוקים.
עם הירידה בבניית האוניות בארצות המערב, בשנות ה-60 וה-70, סבלה העיר מאבטלה.
כיום כלכלת העיר מגוונת יותר, תלויה פחות בספנות, והאבטלה פחתה בהתאם.
בין היתר, התבססה בעיר תעשיית מטוסים ותעשיית מנועים.
סן אלפונסו דל מאר (ספרדית: San Alfonso del Mar) הוא אתר נופש פרטי ליד העיר אלגרובו (Algarrobo) בחוף האוקיינוס השקט בצ'ילה, כ-100 קילומטרים ממערב לבירת המדינה סנטיאגו.
האתר ידוע בכך שקיימת בו בריכת השחייה המלאכותית השנייה בגודלה בעולם.
הבריכה, שנפתחה בדצמבר 2006, בנויה במקביל לחוף האוקיינוס באורך של 1,013 מטרים.
היא משתרעת על פני שטח של 80 אלף מטר רבוע.
עומקה המרבי הוא 3.5 מטרים והיא מכילה 250 מיליון ליטר של מי ים.
אלו נשאבים מהאוקיינוס, מסוננים ומטופלים לפני הזרמתם אל הבריכה.
במהלך חודשי הקיץ נשמרים מי הבריכה בטמפרטורה של 26 מעלות צלזיוס, הגבוהה מטמפרטורת מי האוקיינוס הסמוך.
לאורך חופה המזרחי של הברכה משתרעים בנייני אתר הנופש.
הבריכה נבנתה על ידי החברה הצ'ילאנית Crystal Lagoons.
סאן אנדרס (בספרדית: San Andrés; ידועה לעיתים גם בשם נורת' אנד, באנגלית: North End) היא בירת מחוז סן אנדרס ופרובידנסיה בקולומביה.
אוכלוסיית העיר נכון ל-2018 היא 54,166 תושבים.
העיר יושבת בקצה הצפוני של האי סן אנדרס אשר שוכן בים הקריבי כ-700 קילומטרים מקולומביה.
80% מתושבי העיר הם קולומביאנים מקולומביה היבשתית ו-20% אפרו-קריביים .
כלכלת העיר מורכבת ברובה מתיירות ומדייג מסחרי.
העיר ידועה באיכות הסחורה הנמכרת בה, הכוללת תכשיטי זהב ואזמרגד ומוצרי עור וביגוד קולומביאנים, ובמחירים הנמוכים שלה.
בעקבות המוניטין של העיר הכינוי "סן אנדריסטו" (San Andresito, מילולית: "סן אנדרס הקטנה") הוא שם נפוץ לאזורי קניות ברחבי קולומביה.
סן אנדראס הוא סרט מסוגת סרטי אסונות שיצא ב-29 במאי 2015. הסרט בוים על ידי בראד פייטון, נכתב על ידי קארלטון קיוז ובו מככבים דוויין ג'ונסון, אלכסנדרה דדריו וקארלה גוג'ינו.
עלילתו סובבת סביב רעידת אדמה בהעתק סן אנדראס.
ריי (דוויין ג'ונסון), הוא איש חילוץ והצלה, שלרשותו נזקפות למעלה מ-600 הצלות רשומות.
ריי מנסה לשקם את מערכת היחסים שלו עם פרודתו, אמה (קארלה גוג'ינו).
דוקטור לורנס (פול ג'יאמטי) מנסה להזהיר את התושבים על רעידת אדמה אכזרית שהולכת לפגוע בשבר סאן אנדראס, אבל אף אחד לא מקשיב לו.
כשרעידת האדמה מכה, ריי נחפז ומציל את פרודתו.
חברה החדש של אשתו, שהיה יחד עם ביתם המשותפת של ריי ואמה, בלייק (אלכסנדרה דדריו), נוטש אותה כשזו נלכדת ברכב בחניון במהלך הרעידה, ונהרג מאוחר יותר.
כשבלייק זועקת לעזרה, באים בן ואולי, שני אחים שנפגשו איתה קודם לכן, ומחלצים אותה.
היא מצליחה ליצור קשר עם אביה, וזה מבקש ממנה להגיע לנקודה הגבוהה ביותר בסן פרנסיסקו.
כשרעידת האדמה חוזרת, היא גוררת עימה גל צונאמי אדיר.
רעידת האדמה הזו נרשמת כגדולה בהיסטוריה, בעוצמה של 9.6 בסולם ריכטר.
לאחר מסע ארוך ומפרך, ריי מצליח להציל את ביתו בלייק, וכן את בן ואולי.
פול ג'יאמטי – דוקטור לורנס
ארט פרקינסון – אולי טיילור
סן H01B (בפולנית: San H01B) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים הפולנית Sanocka Fabryka Autobusów Autosan ששמה הרשמי שונה בשנת 1991 ל-Autosan (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 1958–1961 בפולין.
נוסעים - 50 (כולל נוסעים בעמידה).
גובה רצפת אוטובוס מהכביש - 80 ס"מ, דלת כניסה באמצעות מדרגות.
סן H01A (בפולנית: San H01A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים הפולנית Sanocka Fabryka Autobusów Autosan ששמה הרשמי שונה בשנת 1991 ל-Autosan (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 1958–1961 בפולין.
מנוע קדמי בחלקו ממוקם בקדמת תא הנהג.
נוסעים - 49 (כולל נוסעים בעמידה).
סן H25A (בפולנית: San H25A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים הפולנית Sanocka Fabryka Autobusów Autosan ששמה הרשמי שונה בשנת 1991 ל-Autosan (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 1961–1967 בפולין.
נוסעים - 43 (כולל נוסעים בעמידה).
סן-פייר היא בירת הקולקטיב הצרפתי מעבר לים של סן-פייר ומיקלון, מול חופי ניופאונדלנד בקנדה.
סן-פייר היא הקומונה המאוכלסת יותר מבין שתי הקומונות המרכיבות את סנט פייר ומיקלון.
הקומונה של סן-פייר מורכבת מהאי סן-פייר ומספר איים קטנים יותר סמוכים, כמו ל'איל-אוקס-מרינס.
אף על פי שהקומונה של סן-פייר מכילה כ-90% מאוכלוסיית סן-פייר ומיקלון, מבחינת שטח היא קטנה משמעותית מהקומונה השנייה בסן-פייר ומיקלון, מיקלון-לנגלד, השוכנת מצפון-מערב לה באי מיקלון.
היישוב המרכזי בקומונה ממוקם בצד הצפוני של המפרץ ונקרא בשם ברנשואה (Barachois), הפונה לאוקיינוס האטלנטי, בחוף המזרחי של האי סן-פייר.
ז'אק קרטייה תבע את האיים לצרפת בשנת 1536, לאחר שהתגלו על ידי הפורטוגזים בשנת 1520. בתום מלחמת שבע השנים בשנת 1763, האיים הועברו לממלכת בריטניה הגדולה, רק כדי שיוחזרו לצרפת בשנת 1816. מאז 1816 ועד היום, האיים נשארו תחת שלטון צרפתי.
סן-פייר הייתה מאחז ששימש את אל קפונה להובלת אלכוהול מקנדה לארצות הברית במהלך האיסור על ייבוא המשקאות החריפים לארצות הברית.
עד לשנת 1945 התקיימה קומונה שלישית בסן-פייר ומיקלון: איל-או-מרן (L'Île-aux-Marins, "אי המלחים").
היא סופחה לקומונה של סן-פייר בשנת 1945.
אוכלוסיית סן-פייר לפי מפקד האוכלוסין ב-2006 הייתה 5,888, כאשר רבים מהם ממוצא בסקי, ברטוני, נורמני או אקדי.
כל התושבים בקומונה גרים באי סן-פייר הראשי.
הקומונה מובלת על ידי ראש העיירה והמועצה האזורית.
בסמוך למרכז שפת הנמל שוכנים סניפי הדואר ובית המפקד (שבו עבדו המנהל הכללי של המכס והמיסים העקיפים), ומאחוריהם נמצאת כיכר הגנרל שארל דה גול, במרכז העיר.
מקומות בולטים נוספים בסן-פייר כוללים את הקתדרלה של סן-פייר, השוכנת מצפון לכיכר, ונבנתה מחדש בראשית המאה העשרים לאחר שרפה גדולה, ומגדלור פואנט או קאנון, בפתח הנמל.
צפונית יותר, קרוב לבית החולים לשעבר של העיירה, נמצא פרונטון זאזפיאק בט - זירה לספורט הבסקי המסורתי בשם פלוטה.
בית החולים פרנסואה דונן (נפתח בשנת 2011) הוא בית החולים היחיד בסן-פייר ומיקלון עם טיפולים עם צרכים מיוחדים בתחום הבריאות, והוא ממוקם בבית האבות במסון דה רטרט אגלנטן.
שדה התעופה סן-פייר, שדה התעופה הבינלאומי של סן-פייר ומיקלון, ממוקם דרומית לסן-פייר ומשורת על ידי אייר סן-פייר, עם טיסות לשדה תעופה מיקלון, חמישה שדות תעופה קנדיים וטיסות עונתיות לפריז, צרפת.
École maternelle Ile aux Enfants (גן ילדים ופעוטון) - נכון לשנת 2014 למדו בו 62 תלמידים.
בית הספר נמצא במרכז העיר והוא כבל ימי אחד ממעון הילדים Ile aux Enfants.
Lycée-Collège d'État Émile Letournel - בית הספר התיכון הציבורי בקומונה של סן-פייר, ובו חטיבת ביניים, תיכון מקצועי ותוכניות בצורה-שישית.
École maternelle סנט-לואי דה גונזאג (פעוטון וגן ילדים).
סן-סיפריין היא קומונה במחוז פירנה-אוריינטל (הפירנאים-מזרח, Pyrénées-Orientales) בחבל אוקסיטניה בדרום-מערב צרפת.
העיירה ממוקמת בגובה פני הים.
הנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 29 מטר מעל פני הים.
הקרקע מורכבת ממרבצי משקעים של הרביעון.
לסן-סיפריאן יש 6 ק"מ של חוף חולי דק.
רשת Natura 2000 היא רשת אקולוגית אירופאית של אתרי טבע בעלי עניין אקולוגי, שנקבעה על בסיס הנחיות בתי הגידול והציפורים, המורכבת מאזורי שימור מיוחדים (SACs) ואזורי הגנה מיוחדים (SPAs).
סן סיפריין הוגדרה כאתר Natura 2000.
"מתחם לגונת קאנה" באזור סן-סיפריין משתרע על שטח של 1,872 דונם, האלמנט הדרומי ביותר שנותר בצרפת ממתחם הלגונות הגדול של לנגדוק-רוסיון.
זוהי לגונה מפותחת, באזור שבו חל ניתוק מהים ושם זורמים מים מתוקים.
"מתחם הלגונה Canet-Saint Nazaire", בשטח של 1,869 דונם, ממלא תפקידים שונים בהתאם לעונות השנה ולמיני הציפורים: אזורי מנוחה, אזורי קינון (בין היתר אזורי דיונות), ואזורי האכלה (גוף מים, כרי דשא לניקור).
האתר הוא אפוא ביתם של מינים רבים, לרוב במספרים משמעותיים.
במקום נמצאת פורפיריה סגולה, וגוף המים באזור הוא אתר הקינון היחיד שלו, הידוע כיום בצרפת.
אזורי טבע בעלי עניין אקולוגי, פאונה ופלורה
כרי הדשא של סן-סיפריאן (51 דונם);
"שטח הביצה של בריכת קאנה" (945 דונם), המשתרע על 4 קומונות במחוז;
"מתחם הלגונה קאנה-סן-נזר" (Canet-Saint-Nazaire; 1,912 דונם), המשתרע על 4 קומונות.
בשנות השלושים והארבעים היה בסן-סיפריאן מחנה בו נכלאו כ-70,000 רפובליקנים שנמלטו מספרד בתום מלחמת האזרחים בספרד.
הם הוחזקו בתנאים גרועים, בשטחים פתוחים מגודרים בתיל.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המחנה לכליאת אנשים, רובם יהודים, לפני שנשלחו למחנות ההשמדה.
רישומים ראשונים מסוף המאה ה-18 מעידים על כ-200 תושבים.
בתחילת המאה ה-20 חצתה הקהילה את סף ה-1,000 תושבים אך רק משנות השישים החלה גדילה מואצת של האוכלוסייה.
באזור יש מתקני ספורט רבים ופיתוח של ענפי הרכיבה והשיט.
בעיירה פועלות קבוצת רוגבי וליגת רוגבי, וגלישת גלים, שנורקלינג ומרוצי סירות פופולריים גם הם.
כלכלת העיירה מתבססת על תיירות.
אוכלוסיית העיירה מוכפלת פי 7 בעונת הקיץ.
בעיירה יש ברים ומסעדות בראסרי, במיוחד בנמל.
בעיירה חמישה בתי מלון, כפר נופש וארבעה אתרי קמפינג.
העיירה מחזיקה במספר דירוגי תיירות איכותית.
סן-קנטן כדורסל היא קבוצת כדורסל צרפתית מסן-קנטן המשחקת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות בכדורסל.
בשנת 1982 התמזגה סן-קנטן BB בעצמה עם Foyer laique d'Harly.
בשנת 1988 עלתה הקבוצה לליגת העל הצרפתית וסיימה במקום החמישי.
בעונת העפילה לגביע קוראץ' ואף ניצחה בסיבוב הראשון בבית את המעצמה היוונית פנאתינאיקוס 69–57 לפני שהפסידה לה בחוץ 77–62 והודחה.
ב-1993, בעקבות קשיים כלכליים, ירדה סן-קנטן ל-National 4. היא עלתה לליגה השנייה ב-2000, ירדה בחזרה בשנה שלאחר מכן ועלתה ושיחקה בליגת המשנה עד 2009. הקבוצה השתתפה באופן קבוע בפלייאוף והפסידה בחצי הגמר ב-2006 לאורליאן וב-2007 לקמפר.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 התנדנדה הקבוצה בין הליגה השנייה לשלישית, וב-2023 זכתה באליפות הליגה השנייה ועלתה לליגת העל.
בעונתה הראשונה בחזרה הליגה הראשונה שיחקה בסן-קנטן הישראלים ויל ריימן (הושאל ממכבי תל אביב) ויפתח זיו (עבר באמצע העונה מגרנדה).
הקבוצה סיימה במקום השישי בעונה הסדירה והפסידה 1–2 בסיבוב הראשון של הפלייאוף לאסוול ליון-וילרבאן, אך העפילה לראשונה מאז 1991 לתחרות אירופית כשהוגרלה לעונת בבית ג' של ליגת האלופות בכדורסל.
גבינת סן-מרסלין היא גבינה צרפתית רכה העשויה מחלב פרה.
היא נקראת על שם העיירה הקטנה סן-מרסלין (איזר).
הגבינה מיוצרת באזור גאוגרפי המקביל לחלק ממחוז דופינה לשעבר (נכלל כיום באזור רון-אלפ).
היא בדרך כלל קטנה בגודלה, שוקלת כ-80 גרם (50% שומן), עם מראה חיצוני לבן-שמנתי מנומר.
מידת הרכות שלה עד כדי נוזלת, והיא עולה עם הגיל כאשר החלק החיצוני של הגבינה מקבל גוונים כחולים, ואחר כך צהובים, כל זה תוך שבועיים עד שלושה לאחר הייצור.
הגבינה דומה במרקמה ובטעמה לסן-פליסיאן, גבינה גדולה יותר המיוצרת בחלק אחר של אזור הרון-אלפ.
סן-מרסלין זמינה ב-3 דרגות הבשלה (אפינאז'): sec, crémeux ו-bleu.
כאשר סן-מרסלין מובשלת בברנדי פומאס (Pomace brandy) במשך חודש או יותר, היא נקראת Arômes au Gène de Marc.
אם מובשלת ביין לבן, הוא הופך ל-Arômes de Lyon.
גבינת סן-פליסיאן היא גבינה מחלב פרה המיוצרת במחוז רון-אלפ בצרפת.
שם היא מוגדרת כגבינת דופינה (בהתייחסו למחוז הצרפתי לשעבר דופינה, משם מקורה של הגבינה).
היא בת דודה קרובה של גבינת דופינה אחרת, הסן-מרסלין, והיא בעלת מרקם וטעם דומים, אם כי היא יכולה להיות גדולה כמעט פי שניים בקוטר.
מקור שמה בעיירה הקטנה בה יוצרה ונמכרה הגבינה לראשונה.
היא הוכנה במקור מחלב עיזים, אך מאז נעשה נפוץ יותר לייצר אותה מחלב פרה.
הפנים הקרמי שלה עטוף במעטפת בסגנון פרח (פלורי).
משקלה הממוצע הוא 180 גרם.
התקופה האופטימלית לפיתוח טעמה היא בין אפריל לבין ספטמבר לאחר יישון (הבשלה) של 4 עד 6 שבועות, אך היא מצוינת לצריכה גם בין מרץ לבין דצמבר.
היא רכה וקרמית יותר מהסן-מרסלין.
אין לבלבל את הגבינה הזו עם גבינת חלב עיזים המכונה caille doux מסן-פליסיאן, ארדש (מחוז).
גבינת סן-נקטר היא גבינה צרפתית המיוצרת באזור אוברן שבמרכז צרפת.
הגבינה מיוצרת באוברן לפחות מאז המאה ה-17.
עד המאה ה-17, גבינת סן-נקטר הייתה גבינת חווה ויוצרה בעיקר על ידי נשים.
היא נקראה גם "גבינת שיפון", שכן היא התיישנה על שיפון.
היא ידועה במשחה הקרמית והשמנונית של תוך הגבינה ובטעם אגוזי לוז.
היא הוצגה לחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת על ידי מרשל צרפת אנרי דה לה פרטה-סֶנֶטֶר (1600–1681), שם זכתה הגבינה מייד להיות הגבינה המועדפת על המלך.
בשנת 1768, היא כבר זכתה להכרה רחבה, כאשר לגראנד ד'אוסי תיאר את הגבינה בסיפור על נסיעתו לאוברן:
סנטר היה האחראי גם על הצגת הגבינות קנטל וסאלר בפני החצר המלכותית.
גבינה זו היא גבינה לא מבושלת עם תוך של משחה דחוסה, עשויה מחלב פרה, בעיקר של הגזעים הולשטיין ומונטבליארד ולפעמים סאלר.
היא אף פעם לא שוקלת יותר מ-1.85 ק"ג.
לגבינה יש קליפה דומה משני הצדדים, עם מעט עובש - תלוי בת כמה הגבינה.
הקליפה יכולה להיות לבנה, חומה או אפורה, ועם כתמים כתומים, צהובים או אדומים.
אם לגבינה יש צבע אחיד, אי אפשר למכור אותה כגבינת סן-נקטר.
בגבינה מינימום 45 גרם שומן לכל 100 גרם גבינה לאחר שהגבינה מיובשת.
הגבינה המעודנת השלמה חייבת להכיל פחות מ-50% שומן מתכולת החומר היבש.
לאחר החיתוך, לבן-נקטר יש כאמור תוך של משחה רכה, נוזלית וריח חריף (מצחין), והיא בצבע שמנת.
בטעמה יש רמז של אגוזי לוז, בשל הפלורה הארומטית שבה הגבינה מתיישנת.
הגבינה מיוצרת באזור עשב וקרקע געשית, סביב ה-Pays des Monts-Dore.
האזור המורשה לייצר סן-נקטר כולל בסך הכל 72 כפרים, 52 מהם נמצאים ב-Puy-de-Dome (כולל הכפר Saint-Nectaire) ו-20 מהם בקנטאל.
לסן-נקטר יש הסמכת כינוי מקור מבוקר (Appellation d'origine contrôlée - AOC), הסמכה הניתנת למוצרים חקלאיים צרפתיים המבוססת על סט של סטנדרטים מוגדרים בבירור.
לדוגמה, היא חייבת להיות עשויה מחלב פרה באזור תחום ספציפי באזור מונטס דור.
הכינוי הוכר לראשונה ברמה הלאומית וקיבל מעמד של AOC בשנת 1955.
הסן-נקטר הייתה החווה הראשונה בצרפת עם כינוי מקור.
מבחינת נפח, מייצרים ממנה 6,500 טון בשנה, ומספר יצרני החווה מסתכם ב-240 חקלאים.
יתרה מכך, תעשיות החלב ומפעלי הגבינות מייצרים 7,000 טון נוספים.
הגבינה יכולה להתאים לכל סוג של ארוחה.
ניתן להשתמש בה בטארטים, פשטידות ולחמניות.
סן-רמי-דה-פרובאנס היא קומונה במחוז בוש-דו-רון שנמצא בחבל הארץ פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור.
קומונה זו ממוקמת בדרום צרפת.
עד 12 באפריל 1953 Saint-Rémy (סן-רמי) היה שמה הרשמי של הקומונה, אך עדיין משתמשים בשם זה כקיצור לשם המלא הנוכחי.
היא ממוקמת בצפון רכסי ההרים האלפילאיים והיא העיירה המרכזית בהם.
בשנת 2020 אוכלוסייתה מנתה 9,692 תושבים.
העיירה, שהתגוררו בה בני אדם עוד מהתקופה הפרה-היסטורית, נקראת על שם הבישוף רמיגיוס הקדוש תחת השם הלטיני Villa Sancti Remigii.
ממאי 1889 עד למאי 1890, הצייר ההולנדי הנודע וינסנט ואן גוך התאשפז במוסד הפסיכיאטרי שבעיירה, ושם צייר כמה מיצירותיו הגדולות ביותר, דוגמת ליל כוכבים, שמאפיין את העיירה.
סן-רמי-דה-פרובאנס ממוקמת במרחק של כ-20 ק"מ דרומית לעיר אביניון ומצפון להרים האלפילאיים.
מזג האוויר נחשב למזג אוויר ים-תיכוני.
החורפים מתונים ויבשים והקיצים חמים ויבשים.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר היא בחודשי יולי ואוגוסט ויכולה להגיע עד ל-29 מעלות צלזיוס, והטמפטורה הנמוכה יותר היא בחודשי ינואר ויכולה להגיע ל-3 מעלות צלזיוס.
החודש הגשום ביותר הוא ינואר עם ממוצע של 7 ימי גשם בהשוואה לחודש היבש בשנה, יולי, עם 2 ימי גשם.
יש בסך הכל 30 ימי קיפאון בשנה, ומשקעי שלג הם אמנם מחזה נדיר יחסית, אך כשהוא מתרחש מדובר על פי רוב במשקעים כבדים ביותר.
בעיר ניתן למצוא הריסות מהעיר הרומית גלאנום, כולל שער ניצחון הממוקם בפרוורים הדרומיים של העיירה.
סן דייגו היא עיר בדרום-מערב מדינת קליפורניה שבארצות הברית.
העיר מהווה למעשה את הפינה הדרום-מערבית של ארצות הברית היבשתית.
העיר ידועה בשל האקלים הנוח השורר בה ומגוון חופי הרחצה על שפת האוקיינוס השקט.
סן דייגו היא עיר הבירה של מחוז סן דייגו.
בעיר מתגוררים כ-1.3 מיליון תושבים (2020), והיא העיר השנייה בגודלה בקליפורניה והשמינית בגודלה בארצות הברית.
בסן דייגו ממוקמים מספר מתקנים צבאיים של הצי וחיל הנחתים האמריקאי.
נמל סן דייגו הוא נמל הבית של הצי השלישי של ארצות הברית, ונמצאות בו נושאות מטוסים, אוניות צי נוספות וצוללות גרעיניות.
מוטו העיר הוא "העיר היפה באמריקה" ("America's Finest City").
העיר גם דורגה בתור העיר הנקייה ביותר בארצות הברית.
האזור בו ממוקמת העיר סן דייגו היה מיושב עוד בטרם הגעתם של המתיישבים האירופים לאזור.
באזור ישבו אנשי שבט הקומייאי האינדיאני.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה חואן רודריגס קבריו, פורטוגזי שהפליג לחופה הדרומי של קליפורניה בשירותה של ספרד ונחת על חופה של סן דייגו בשנת 1542.
קאבריו קרא למקום "סן מיגל".
סבסטיאן ויזקאינו, אשר מיפה את מפרץ סן דייגו ואת חופי קליפורניה בשנת 1602, קרא למפרץ על שם הקדוש דייגו מאלקלה - "סן דייגו".
אזור זה של קליפורניה הפך לחלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
בשנת 1769 ייסד גאספר דה פוורטולאצ'וטה במקום "פרסידיו" - מוצב צבאי, ביום ראשון, ב-16 ביולי באותה שנה נוסד במקום מיסיון סן דייגו דה אלצ'אלה.
מתיישבים ראשונים הגיעו לאזור בשנת 1774 והחלו לדחוק את רגליהם של האינדיאנים המקומיים שמרדו בספרדים בשנת 1775, הרגו כומר ושני מתיישבים ושרפו את המיסיון.
באותה שנה נבנה מבנה חזק יותר, וב-1797 הפך המיסיון למיסיון הגדול בקליפורניה, וניצר מעל 1,400 אינדיאנים.
בשנת 1821, כאשר מקסיקו זכתה בעצמאותה ושטח העיר הפך לחלק ממחוז באחה קליפורניה.
בשנת 1834 פנו 432 תושבי העיר למושל בבקשה להכיר בסן דייגו כעיר, וחואן מריאה אוסונה הפך לראש העיר הראשון של העיר, אולם בשנים לאחר מכן התמעטה אוכלוסיית העיר והגיעה עד ל-100 נפשות.
בשנת 1850 כאשר הפכה קליפורניה לחלק מארצות הברית הפכה העיר לבירת מחוז סן דייגו.
בשנת 1855 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל.
בשנת 1905 לתפקיד ראש העיר נבחר ג'ון ל.
סהון והנושא עלה לדיונים משפטיים.
תחילה הוא נפסל, אך בעקבות ערר הוא נותר בתפקיד עד לשנת 1907.
בשנת 1907 נבנה בעיר בסיס צי ארצות הברית הראשון.
העיר ארחה שני ירידים עולמיים בשנים 1915 ו-1935. מאז תום מלחמת העולם השנייה מתבססת כלכלת העיר על מתן שירותים לבסיסי הצבא הגדולים בעיר, וכן על תעשיות הביוטכנולוגיה והתקשורת.
בעיר ממוקמת חברת התקשורת קוואלקום.
בשנת 1984 התרחש הטבח בסניף המקדונלד'ס בסן איסידרו בו נהרגו עשרות אנשים.
מזג האוויר בעיר מאופיין בקיץ חמים ויבש ובחורף נוח כאשר מרבית המשקעים יורדים בין דצמבר למרץ, הטמפרטורות נוחות לאורך כל השנה עם טמפרטורה ממוצעת של כ־21 מעלות ובין 230 ל-300 מ"מ גשם בשנה.
כמו מרבית דרום קליפורניה מזג האוויר בעיר יכול לעיתים להשתנות מקצה לקצה בזמן קצר ובמרחק קצר, בסן דייגו זה נובע בעיקר מהטופוגרפיה של העיר.
יש בעיר גם מצב של "שכבה ימית" שגורמת לאוויר קר ולח כמה ק"מ מהחוף ובחודשי הקיץ לעיתים יכולים להיות השמיים מכוסים ימים שלמים בעננות שחורה ולתחושה אפלה ולילית בעיר ללא שמש.
שלג ירד בהיסטוריה של העיר רק 6 פעמים אם כי בדרך כלל נעלם במהירות מן הקרקע.
סן דייגו והעמק שלה סובלים לעיתים משריפות טבע, באוקטובר 2003 פרצה בעיר שרפה המוגדרת כקשה ביותר ב-100 השנים האחרונות עם 15 נספים ומעל 2,200 בתים שנשרפו כליל.
בנוסף לנזק מהשרפה, מאות בני אדם הגיעו לחדרי מיון כתוצאה משאיפות עשן, אסתמה וגירוי בעיניים.
זיהום האוויר בעיר גרם לסגירות מוסדות הלימוד שבוע לאחר סיום האירוע.
נכון לדצמבר 2012 סן דייגו היא העיר השלישית בארצות הברית בכמות חסרי הבית שלה אחרי ניו יורק ולוס אנג'לס.
על פי מגזין MONEY בין השנים 2006 עד ל־2017 דורגה העיר כעיר החמישית בארצות הברית שהכי טוב לחיות בה.
סן דייגו נבחרה לעיר התשיעית הכי ידידותית ללהט"ב בארצות הברית, בעיר גם כמות להט"ב השביעית בגדולה בארצות הברית עם 1.10% מכלל האוכלוסייה, בנוסף, בשנת 2013 נבחרה אוניברסיטת סן דייגו- SDSU לאחד הקמפוסים הידידותיים ביותר ללהט"ב.
נכון ל-2014, 68% זוהו כנוצרים ו- 27% ללא השתייכות דתית וכ־5% הוגדרו כיהודים, מוסלמים ועוד.
העיר מנוהלת על ידי ראש עיר ותשעה חברי מועצה, נכון לשנת 2011 לעיר היה עובד אחד על כל 137 תושבים, עם שכר של מעל 730 מיליון דולר.
חברי מועצת העיר וראש העיר נבחרים אחת לארבע שנים עם מגבלה לשתי קדנציות בלבד.
נכון לשנת 2018 הדמוקרטים מחזיקים במועצה ברוב של 6-3 עם זאת, ראש העיר הוא רפובליקני.
מאז בחירות 1964 לנשיאות ארצות הברית בהן בחרה העיר במועמד הדמוקרטי לינדון ג'נסון בחרה העיר תמיד במועמד הרפובליקני עד 1988 שם הייתה הפעם האחרונה שניצח מועמד רפובליקני ומאז הדמוקרטיים שולטים בעיר.
על פי מגזין פורבס העיר היא התשיעית הבטוחה ביותר בארצות הברית למרות שלדעת מגזינים נוספים היא אפילו מדורגת גבוה מזה.
בשנת 2004 היה בסן דייגו אחוז הפשע השישי הנמוך ביותר בכל ארצות הברית.
בשנת 2013 היה בסן דייגו שיעור הרצח הנמוך ביותר מבין עשר הערים הגדולות בארצות הברית.
העץ המסמל את העיר: ג'קרנדה
העץ המסמל את האזור בו נמצאת העיר: אורן
בסן דייגו אתרים רבים בעלי עניין לתיירים, וכן חופי רחצה רבים.
אתרי התיירות העיקריים של סן דייגו:
גן החיות של סן דייגו
פארק חיות הפרא של סן דייגו
העיר הישנה של סן דייגו
סיוורלד (SeaWorld - עולם המים)
בסן דייגו יש מערכת של רכבת קלה, וכן רשת אוטובוסים.
נמל התעופה הבינלאומי סן דייגו, (מכונה גם נמל התעופה הבינלאומי לינדברג) (SAN)
שדה התעופה בראון פילד (SDM)
שדה התעופה העירוני מונטגומרי פילד (MYF)
היישוב היהודי בסן דייגו צמח במחצית השנייה של המאה ה-19. קהילת "בית ישראל" רפורמית נוסדה ב-1888. בשנת 1905 הוקמה קהילה אורתודוקסית.
בשנת 1976 התגוררו בעיר 20 אלף יהודים.
בסן דייגו חיים כ-90,000 יהודים.
קהילה יהודית של העיר פעילה במסגרת עמותה ידיים של שלום ומארחת ילדים מישראל במהלך הקיץ.
אוניברסיטת המדינה של סן דייגו (SDSU)
אוניברסיטת סן דייגו (USD) (אוניברסיטה קתולית )
אוניברסיטת פוינט לומה נזרין (PLNU) (כנסיית נזרין)
האוניברסיטה הבינלאומית אליאנט (AIU) בעבר נקראה האוניברסיטה הבינלאומית של ארצות הברית (USIU)
בסן דייגו נמצאים בסיסי הצבא הבאים
בסיס קורנדו של פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי (Naval Amphibious Base Coronado)
בסיס הצי סן דייגו, נקרא גם בסיס הצי רחוב 32 (Naval Station 32nd Street)
בסיס חיל הנחתים של ארצות הברית (US Marine Corps Recruit Depot)
בסיס כוחות האוויר של חיל הנחתים במיראמאר (US Marine Corps Air Station, Miramar)
מרכז סן דייגו אזור החוף והחופים העיר העליונה פארק בלבואה (Balboa Park)
וובסטר (Webster) שכונות דרום-מזרח העיר השכונות הדרומיות השכונות הצפוניות אלטה ויסטה (Alta Vista)
יוניברסיטי סיטי (University City) השכונות הצפון-מזרחיות השכונות המזרחיותהשכונות המערביות כרמל מאונטיין (Carmel Mountain)
סן ברנרד הוא גזע של כלב עבודה גדול מהאלפים הפניניים בצפון איטליה ודרום שווייץ, שהוכלא למטרות חילוץ והצלה.
הכלב התפרסם בזכות סיפורים על הצלות באלפים ובזכות גודלו העצום.
הקרוי על שמו של הקדוש ברנאר ממנתון.
הפרווה של גזע זה כפולה ועבה.
קיימים 2 סוגים של פרווה: ארוכה וקצרה.
צבע הפרווה יכול להיות :כתמים בצבעים כתום, מהגוני מנומר או אדום מנומר.
קדמת הפנים, אזור הקולר, החזה, כפות הרגליים, הרגליים הקדמיות וקצה הזנב - לבנים.
במאה ה-11 נזירים ייסדו את האכסניה במעבר סן ברנאר בגובה של 2469 מטר על מנת שמטיילים ועולים לרגל יוכלו לנוח.
באכסניה היו כלבי הרים גדולים על מנת לשמור על האורחים.
העדות הוויזואלית הרשמית לעובדה שכלבי הרים גרו באכסניה היא משנת 1695 והמסמך הרשמי הוא משנת 1707. הכלבים אומצו מהר מאוד לכלבי ליווי וחילוץ למטיילים שאיבדו את דרכם בשלג ובערפל.
הכלבים מאכסניית סן ברנאר הצילו את חייהם של הרבה מאוד אנשים, ומנעו מיתות בתוך השלג.
המוניטין של הכלבים ממעבר סן ברנאר (אז הם נקראו "כלבי בארי") התפשט בכל אירופה במאה ה-19 תודות לפרסומים בעיתונים בשפות רבות, ולסיפורים של חיילים מצבאו של נפוליאון לאחר חציית מעבר סן ברנאר בשנת 1800. בארי, הפך לאבטיפוס של כלב הצלה.
אבותיהם הישירים של כלבי הסן ברנרד היו כלבי החווה הגדולים שחיו באזור בדורות קודמים.
הכלבים האלה הוכלאו על פי שיקולים שהתאימו לחיים באזור וכך הפכו לגזע שקיים היום.
בשנת 1867, היינריך שומאכר מהעיירה חוליגן אשר ליד ברן היה לאדם הראשון שהציג מסמכים המעידים ייחוסם של כלביו.
מועדון הסן ברנרד השווייצרי נוסד בזל ב-15 במרץ 1884. הסן ברנרד היה הגזע הראשון שנכנס לספר גזעי הכלבים השווייצרי בשנת 1884 והכלב הראשון נקרא לאון.
בקונגרס הבינלאומי לכלבנות ב-1887 זכה הגזע להכרה רשמית כגזע שווייצרי, ותקן הגזע הוכרז כמחייב.
הגזע אושר רשמית בשנת 1888. מאז הסן ברנרד הוא הכלב הרשמי של שווייץ.
בארי חי באכסניה בין השנים 1800 - 1812 והוא ללא ספק הכלב המפורסם ביותר מבין כלבי ההצלה במעבר.
מיוחסים לו הצלת חיים של יותר מארבעים אנשים.
האגדות הרבות עליו תרמו לשמם הטוב של כלבי הסן ברנרד ובשל כך, באכסניה תמיד יש כלב שנקרא בארי.
בשנת 1812, כאשר בארי כבר היה זקן, אחד הנזירים לקח אותו למסע רגלי לברן.
הוא טופל היטב בביתו החדש אולם לאחר שנתיים מת.
בשנת 1815, הוא פוחלץ והוצג במוזיאון היסטוריית הטבע.
הסן ברנרד הקלאסי שונה מאוד מהסן ברנרד של ימינו בגלל הכלאות.
הכלבים היו כלבי עבודה קטנים יותר (בערך בגודל של רועה גרמני) אולם חורפים קשים בין השנים 1816 ו-1818 הובילו להרבה מפולות שלגים, והרגו הרבה כלבים שנועדו לרבייה בזמן חילוצים.
בניסיון לשמר את הגזע, כלבי הסן ברנרד הנותרים הוכלאו עם כלבי נויפאונדלנד, שהובאו במיוחד מניופאונדלנד שבקנדה בשנות החמישים של המאה ה-19, ובכך איבדו את שימושם העיקרי ככלבי חילוץ באקלים השלגי של האלפים בגלל שהפרווה הארוכה שירשו הייתה עלולה לקפוא ולהכביד עליהם.
מקור השם "סן ברנרד" מגיע מהאכסניה בה גודלו הכלבים במעבר סן ברנאר הגדול, אכסניה שנתנה מחסה למטיילים באזור המתעתע באלפים המערביים בין שווייץ לאיטליה.
המעבר, האכסניה והכלבים נקראים על שם ברנאר ממנתון, נזיר מהמאה ה-11 שהקים את האכסניה.
השם "סן ברנרד" לא היה מקובל עד המאה ה-19, עד אז כונו הכלבים במגוון שמות, כגון, "הכלבים הקדושים", "סוסים אצילים", "מסטיף אלפיני" או "כלבי בארי".
כלבי הסן ברנרד דומים מאוד למסטיף האנגלי, ואיתו הוא חולק אב קדמון משותף הידוע כמסטיף האלפיני.
הסן ברנרד המודרני שונה מאוד מהכלבים המקוריים שהוחזקו באכסניית סן ברנרד, השינוי הבולט ביותר הוא בגודל ובמבנה הגוף.
מאז סוף המאה ה-19, הסן ברנרד שובח ושופר באמצעות גזעי מולוסר גדולים ורבים, ביניהם הניופאולנד, כלב ההרים הפירנאי, כלב ההרים השווייצרי הגדול, ברנר זננהונד, דני ענק, מסטיף אנגלי, וככל הנראה גם עם מסטיף טיבטי ורועה קווקזי.
גזעים אחרים כמו הרוטוויילר, הבוקסר והבולדוג האנגלי גם ככל תרמו לסן ברנרד.
ככל הנראה כל הגזעים הגדולים האלה התערבבו בניסיון להנצל מהכחדה לאחר מלחמת העולם השנייה, ולכן ניתן למצוא גנים מכולם בסן ברנרד כמו שהוא מוכר כיום.
ארבעת גזעי הזננהונד: כלב ההרים השווייצרי, הברנר זננהונד, האפנצלר זננהונד וכלב ההרים אנטלבוצ'ר דומים במראה לסן הברנרד וחולקים היסטוריה שאזור מחיה, אולם להם יש שלושה צבעים לעומת שניים בלבד של הסן ברנרד.
כלביית הצבא הרוסי הכליאה בין הסן ברנרד לבין הרועה הקווקזי ויצרה את כלב השמירה המוסקבאי שעדיין משמשים את הצבא הרוסי כיום.
הסן ברנרד הוכר רשמית על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות כמולוסר בקבוצה 2, סעיף 2. הגזע הוכר על ידי מועדון הכלבים האנגלי, מועדון הכלבים הקנדי והאמריקאי בקבוצת כלבי העבודה.
מועדון הכלבים המאוחד, שמקום מושבו בארצות הברית, תייג את הגזע ככלב שמירה.
מועדון הכלבים הניו זילנדי ומועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית תייגו את הגזע ככלב שימושי.
פעילויות מודרניות - מעבר סן ברנאר הגדול
כלבי הסן ברנרד כבר לא משמשים לחילוץ אלפיני, החילוץ המתועד האחרון הוא משנת 1955. עד שנת 2004, האכסניה עדיין החזיקה 18 כלבים מטעמי מסורת וסנטימנט היסטורי.
אולם בשנה זו הקימה עמותת בארי כלביות לכלבי הסן ברנרד בעיר מרטיני שנמצאת במורד מעבר סן ברנאר הגדול ורכשה את הכלבים הנותרים מהאכסניה.
הכלבים שבבעלות העמותה מאומנים על מנת להשתתף במגוון ענפי ספורט כלביים כגון, כרכרות ומשיכת מסעות.
הכלבים של עמותת בארי קטנים יחסית לכלבי הסן ברנרד הממוצעים.
הגדילה המהירה והמשקל הגבוה יכולים לגרום להידרדרות בעצמות הכלבים אם לא יקבלו אוכל מתאים ותרגול.
כלבים רבים סובלים ממחלת אגן תורשתית וממחלת מרפק תורשתית.
התגלה כי סרטן העצמות גם הוא עובר בתורשה אצל כלבי הסן ברנרד.
הם גם רגישים למחלות עיניים אנטרופיון ואקטרופיון שבהן העפעף נכנס פנימה או יוצא החוצה וזו אחת הבעיות הגדולות של הגזע.
הכלבים גם נוטים לאפילפסיה והתקפים, מחלת לב הקרויה קרדיומיופתיה מורחבת ואקזמה.
מועדוני הכלבים הבריטי והאמריקאי מעריכים את תוחלת החיים של הכלבים ל-8 - 10 שנים בלבד.
בסקר שנערך על 35 כלבים דנים בשנת 2003, תוחלת החיים החציונית עמדה על תשע וחצי שנים ואילו סקר בבריטניה בשנת 2005 על 53 כלבים מצא כי תוחלת החיים שלהם הייתה שבע שנים בלבד.
בסקר הבריטי כ-20% מהכלבים עברו על גיל 10, והכלב שהאריך חיים ביותר הגיע ל-12 שנים ותשעה חודשים.
ידוע כדוגמה קלאסית לכלב ענק ועדין, הסן ברנרד הוא כלב רגוע, סבלני ונחמד למבוגרים ובמיוחד לילדים.
אולם, כמו כל כלב ענק אחר, הסן ברנרד צריך להיות בחברת אנשים וכלבים אחרים על מנת למנוע ממנו לפחד ואת האפשרות להיות תוקפן וטריטוריאלי.
בגלל גודלו העצום של הכלב בבגרותו, מומלץ לאמן אותו בעודו גור ולהימנע מאי הנעימויות שבאילוף כלבי ענק בוגרים.
כלב סן ברנרד בוגר פרוע יכול להוות בעיה גם לאדם חזק, ולכן צריך להשיג שליטה על הכלב בעודו גור.
כלבי הסן ברנרד עלולים לנבוח על זרים ובגלל גודלם יוצרים הרתעה.
סן אנטוניו ספרס היא קבוצת כדורסל מהעיר סן אנטוניו שבטקסס, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הדרום-מערבי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם פרוסט בנק סנטר בסן אנטוניו.
ראשית דרכה של הקבוצה הייתה בליגת ה-ABA בשנת 1967, כאשר שמה היה דאלאס צ'אפרלס.
הקבוצה עקרה לסן אנטוניו ושינתה את כינויה לספרס ב-1973, והייתה אחת מארבע קבוצות שהתאחדו עם ליגת ה-NBA בשנת 1976 (האחרות הן דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וניו יורק נטס).
הקבוצה ממוקמת במקום השלישי בין המועדונים הפעילים ביחס ניצחונות–הפסדים, והחמיצה חמש פעמים בלבד את הפלייאוף בכל שנותיה בליגת ה-NBA.
הספרס היא קבוצת הספורט המקצוענית היחידה של העיר סן אנטוניו מבין ארבע הליגות המקצועניות האמריקאיות - כדורסל, פוטבול, בייסבול והוקי קרח.
לאורך ההיסטוריה שחקני הקבוצה הם משתתפים פעילים בפעילויות קהילתיות בעיר, ושחקני עבר רבים עדיין מתגוררים בה כמו דייוויד רובינסון, שייסד ביחד עם אשתו בית ספר פרטי בעיר עבור אוכלוסיות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, וג'ורג' גרווין שהקים בעיר מרכז לנוער.
הספרס קבעו מספר שיאי NBA למספרי צופים כאשר שיחקו באולמם הביתי הקודם האלמודום, כולל כמות הצופים הגדולה ביותר לסדרת גמר בעונת כאשר שיחקו מול פורטלנד טרייל בלייזרס.
הספרס המשיכו למלא את אולמם בקביעות גם כאשר עברו לאולמם החדש הקטן והאינטימי יותר, ה-AT&T סנטר.
מאז 2003 הקבוצה נאלצת לקיים מסע ארוך של משחקי חוץ בחודש פברואר המכונה "מסע הרודיאו" ("Rodeo Road Trip"), מכיוון שבאולמם הביתי מתקיימות תחרויות מסורתיות של רכיבה על סוסים.
למרות זאת באופן מסורתי הספרס מצליחים בדרך כלל במשחקים אלו ואף קבעו שיא NBA לניצחונות חוץ רצופים כאשר ניצחו 8 כאלו בעונת .
הספרס החלו את דרכם בשנת 1967 כקבוצה בשם דאלאס צ'אפאראלס בליגת ה-ABA, שהוקמה כליגה מתחרה לליגת ה-NBA.
הקבוצה שהונהגה על ידי קליף הייגן, הייתה אחת מ-11 הקבוצות שהרכיבו את הליגה שהפתיעה בהצלחתה כמתחרה לגיטימית לליגת ה-NBA.
העונה השנייה של הקבוצה הייתה מעט מאכזבת כשהקבוצה סיימה במקום הרביעי והפסידה בפלייאוף בסיבוב הראשון לניו אורלינס.
הקבוצה סבלה ממיעוט קהל ואי התעניינות ברחבי העיר דאלאס.
למעשה בעונת נעשה ניסיון להחליף את שם הקבוצה לטקסס והקבוצה שיחקה באולמות שונים ברחבי המדינה במטרה להופכה לקבוצה המייצגת את כלל המדינה, אך הניסיון הסתיים בכישלון והקבוצה חזרה לדאלאס בעונת .
בעוד הקבוצה משיגה הישגים דלים על המגרש, בעונתם השלישית הם שקעו גם מבחינה פיננסית, בעיקר בשל סירוב קבוצת הבעלים להשקיע כספים רבים בקבוצה.
לאחר שלראשונה החמיצו את הפלייאוף בעונת כמעט כל חברי קבוצת הבעלים נטשו את הקבוצה.
בשלב זה קבוצה של 36 אנשי עסקים תושבי סן אנטוניו פנו לבעלים והגיעו איתם להסכם לפיו הקבוצה תעבור לעירם למשך 3 שנים במהלכם תוענק להם אופציה לקנות את הקבוצה, ואם הקנייה לא תתבצע תחזור הקבוצה לדאלאס.
לאחר שההסכם נחתם/ הקבוצה שינתה את שמה לסן אנטוניו ספרס, וצבעי מדי הקבוצה שונו לשחור, כסף ולבן, שהם צבעי הקבוצה עד היום.
כבר במשחקם הראשון בסן אנטוניו הגיעו כ-6,000 אוהדים, אך הקבוצה הפסידה לסן דייגו.
הקבוצה התפרסמה במהרה בזכות ההגנה היעילה שלה וקבעה שיא ליגה כאשר עצרה את יריבותיה על פחות ממאה נקודות 49 פעמים לאורך אותה עונה.
הקבוצה הונהגה על ידי שחקן הליגה הוותיק ג'יימס סיילאס, ובמשך העונה התחזקה בשחקנים סוון נייטר, שזכה בסוף העונה בתואר רוקי השנה ב-NBA, ובכוכב העולה ג'ורג' גרווין שאת מעברו לקבוצה ניסתה בתחילה הנהלת הליגה למנוע בטענה שהדבר פוגע באינטרס הליגה.
הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן 39–45 שהספיק למקום השלישי באזור המערבי.
במשחקי הפלייאוף הקבוצה התמודדה מול אינדיאנה פייסרס והפסידה לה לאחר סדרה מותחת של 7 משחקים.
בסיכום העונה המעבר לסן אנטוניו התברר כהצלחה גדולה כאשר העיר קיבלה את הקבוצה בזרועות פתוחות, וכ-6,000 אוהדים בממוצע פקדו את משחקיה כל משחק, זאת בהשוואה לתקופתם בדאלאס, שבה לעיתים רחוקות הגיעו למשחקיה מספר תלת ספרתי של אוהדים.
קבוצת אנשי העסקים שזיהו את הצלחת הקבוצה, החליטו כבר בסוף אותה עונה לרכוש את המועדון לצמיתות ולהשאיר את הספרס בסן אנטוניו.
למרות מאזן חיובי של 10–17 בתחילת עונת 1974/1975, פוטר המאמן טום ניסאלקי על ידי הבעלים שלא היו מרוצים מסגנונה ההגנתי והאיטי של הקבוצה, והוחלף על ידי בוב באס שהצהיר שהספרס יאמצו סגנון חדש והתקפי יותר.
ג'ורג' גרווין וג'יימס סיילאס מילאו אחר רצון מאמנם והספרס הפכה לקבוצה שמתבססת על משחק מהיר והתקפי, ובסיום העונה השיגה מאזן של 33–51 שהקנה לה את המקום השני במערב.
גרווין הצהיר כי "התאוריה שלנו היא שאם הקבוצה מולנו תזרוק 100 פעמים לסל, אנחנו נזרוק 107 פעמים".
אולם למרות העונה הטובה הספרס הפסידו שוב לאינדיאנה פייסרס בשישה משחקים במשחקי הפלייאוף.
למרות חוסר הצלחתם במשחקי הפלייאוף, הספרס התבססו כאחת מהקבוצות המובילות בליגת ה-ABA ולמרות גודל השוק הקטן יחסית של סן אנטוניו הקבוצה הפכה לאחת מעוגני הליגה הצעירה והמרעננת.
ביוני 1976 בוצע איחוד בין ליגת ה-ABA לליגת ה-NBA והספרס ביחד עם דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס והניו ג'רזי נטס עברו ל-NBA החל מעונת 1976/1977. הספרס ושאר שלוש הקבוצות נאלצו לשלם לשתי קבוצות ABA חזקות אחרות תמורת הזכות לעבור לליגת ה-NBA.
עידן ה-NBA: השנים של ג'ורג' גרווין
אף על פי שנשמעו ספקות ברחבי הליגה לגבי יכולת השתלבותם מבחינה מקצועית של הקבוצות החדשות ב-NBA, הספרס השתלבו היטב כבר מעונתם הראשונה והשיגו מאזן של 38–44 שהקנה להם את המקום הרביעי בבית המערבי.
כל זאת למרות קשיים שהערימה הליגה על קבוצות ה-ABA, כולל הגבלה על בחירות הדראפט שלהם ומניעת רווחים המגיעים להם מזכויות שידור.
בליגה המאוחדת הם פגשו לראשונה קבוצה יריבה ממדינת טקסס, היוסטון רוקטס, שהחלה לשחק בליגת ה-NBA חמש שנים לפני האיחוד בין הליגות.
לאורך עונת 1977/1978, ג'ורג' גרווין מהספרס ודייוויד תומפסון מקבוצת דנוור נאגטס נלחמו על תואר מלך הסלים של ה-NBA.
ביום האחרון של העונה הסדירה נטל תומפסון את ההובלה לאחר שקלע 73 נקודות נגד דטרויט פיסטונס.
גרווין ידע שהוא חייב לקלוע 58 נקודות נגד ניו אורלינס כדי לעקוף אותו.
הוא פתח את המשחק היטב כאשר קלע 20 נקודות כבר ברבע הראשון.
ברבע השני, גרווין שכינויו ה"אייסמן" היה אפילו טוב יותר וקבע שיא ליגה של 33 נקודות ברבע (שיא שנשבר מאוחר יותר על ידי קליי תומפסון מגולדן סטייט ווריורס).
כבר בתחילת הרבע השלישי הגיע גרווין לנקודה ה-58 שלו וסיים את המשחק עם 63 נקודות וזכה בתואר מלך הסלים של העונה.
הספרס סיימו את העונה עם מאזן מצוין של 30–52 וזכו באליפות הבית המרכזי, אך נכשלו שוב במשחקי הפלייאוף, כאשר הפסידו לוושינגטון בולטס בשישה משחקים למרות יכולת מצוינת של גרווין שקלע 33.2 נקודות בממוצע בסדרה.
בעונה העוקבת, עונת 1978/1979 הקבוצה התמודדה שוב מול קבוצת וושינגטון בולטס במעמד גמר המזרח, ואף הובילה בסדרה 1–3 והייתה קרובה להגיע למעמד גמר הפלייאוף, אך הפסידה בשלושת המשחקים הבאים, כולל הפסד לאחר התמודדות צמודה במשחק המכריע בתוצאה 105–107. מאז לקח לספרס 20 שנה עד שהצליחו להעפיל לסדרת הגמר של הליגה.
בתחילת שנות ה-80 הספרס עברו לחלק המערבי של הליגה.
במהלך 7 העונות הבאות, הספרס זכו 5 פעמים באליפות הבית המרכזי ונטלו חלק במשחקי הפלייאוף, אך הפסידו שם לקבוצות שונות.
בעונת 1980/1981 השיגה הקבוצה מאזן של 30–52, אך הפסידה בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף מול יוסטון רוקטס.
בשתי העונות הבאות השיגו מאזנים דומים בעונה הסדירה אך הפסידו פעמיים במעמד גמר המערב לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס וכוכביה מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר.
הספרס לא הגיעה למעמד גמר המערב שוב עד שנת 1995.
לאחר עונת 1984/1985 ג'ורג' גרווין, כוכבה הגדול של הקבוצה, הועבר ב לקבוצת שיקגו בולס, מה שסימל את סופו של העידן שהחל עם מעברה של הקבוצה לסן אנטוניו.
ארבע השנים הבאות הן שנים שחורות בהיסטוריה של הקבוצה.
הספרס השיגו במצטבר בארבע עונות אלו מאזן גרוע של 115–213. עונות רעות אלו בשילוב עם ירידה במספרי הצופים באולמה הביתי הובילו לספקולציות על מעבר אפשרי של הקבוצה לעיר אחרת.
נקודת אור בעונות אלו הייתה זכייתה של הקבוצה בבחירה הראשונה בהגרלת הלוטרי של שנת 1987. הספרס השתמשו בבחירה זו לבחירת שחקנה המצטיין של האקדמיה הימית של ארצות הברית, הסנטר דייוויד רובינסון.
אף על פי שרובינסון נבחר כבר בדראפט של שנת 1987 הספרס נאלצו להמתין שנתיים בהם השחקן השלים את התחייבותו לצי האמריקני.
ההמתנה השתלמה והשחקן הצטרף לקבוצה בעונת 1989/1990 למרות שמועות על כך שהשחקן יבחר שלא לחתום בספרס, אלא יהפוך לשחקן חופשי בתום התחייבותו לצי.
אף על פי שעונת 1988/1989 הייתה השנייה הכי גרועה בהיסטורית הקבוצה עם מאזן של 21–61, היא מהווה סימן דרך משמעותי עבור המועדון.
זו הייתה העונה הראשונה בבעלות בלעדית של איש העסקים המקומי רד מקק'ומבס, שהיה חלק מקבוצת המשקיעים המקורית שהביאה את הקבוצה לסן אנטוניו.
בנוסף, זו הייתה עונתו הראשונה של המאמן היהודי המצליח לארי בראון, שהגיע לקבוצה לאחר זכייה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, ה-NCAA, עם אוניברסיטת קנזס.
דייוויד רובינסון הצטרף לקבוצה בעונת 1989/1990 לאחר שהשלים את חובותיו לצי האמריקני.
אמנם הציפייה הרווחת הייתה, שהצטרפותו לקבוצה תשפר באופן משמעותי את יכולת המשחק של הקבוצה, אך אף אחד לא חזה את מה שהתרחש בעונת הרוקי של השחקן.
בהנהגתו של רובינסון, ובעזרתם של רוקי נוסף שהקבוצה בחרה בדראפט האחרון, שון אליוט, ושחקן חופשי שהקבוצה החתימה, טרי קאמינגס, הקבוצה השיגה שיא של שיפור ניצחונות לעונה בודדת וסיימה במאזן יוצא דופן של 26–56 שהקנה לה את ראשות הבית המערב תיכוני לראשונה מזה שבע שנים.
הקבוצה העפילה למשחקי הפלייאוף והפסידה בחצי גמר המערב לפורטלנד טרייל בלייזרס בתום סדרה מרתקת של שבעה משחקים.
רובינסון סיים את אחת מעונות הרוקי המרשימות עבור סנטר בהיסטורית הליגה, וזכה בתואר רוקי השנה ב-NBA עם ממוצעים של 24.3 נקודות ו-12 ריבאונדים.
הקבוצה התחילה את שנות ה-90 עם הרבה אופטימיות להמשך הדרך.
הקבוצה הופיעה בקביעות במשחקי הפלייאוף, אך לא הצליחה לעבור את מחסום הסיבוב השני בסדרות הפלייאוף תחת הדרכתו של המאמן היהודי לארי בראון.
לקראת סוף עונת 1991/1992 הבעלים מקק'ומבס פיטר את בראון ומינה במקומו את בוב באס, שסיים את העונה כמאמן הראשי, אך הקבוצה הפסידה ב לקבוצת פיניקס סאנס כבר בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף.
לקראת עונת 1992/1993 מינה הבעלים מקק'ומבס את מאמן הקולג'ים המצליח ג'רי טרקניאן מאוניברסיטת UNLV, אך פיטר אותו 20 משחקים בלבד לתוך העונה לאחר שהקבוצה השיגה מאזן בינוני של 9–11. במקומו מינה את שחקן העבר ג'ון לוקאס, שהתפרסם בליגה בזכות עבודתו המוצלחת בשיקום שחקנים עם בעיות סמים.
ללוקאס זה הייתה פעם ראשונה כמאמן ראשי בליגה.
עידן לוקאס התחיל ברגל ימין, כאשר הקבוצה השיגה עד תום העונה מאזן מוצלח של 22–39 תחת שרביטו, והקבוצה העפילה לסיבוב השני במשחקי הפלייאוף, אך הפסידה שם בשנית לפיניקס סאנס.
בתום העונה קבוצת אנשי עסקים בראשותו של פיטר הולט רכשה את הקבוצה ממקק'ומבס תמורת 75 מיליון דולר.
בעונה הבאה, עונת 1993/1994, עברה הקבוצה למשכנה החדש, האלאמודום.
בתחילת העונה ביצעה הקבוצה טרייד במסגרתו עבר שון אליוט לדטרויט פיסטונס בתמורה לשחקן ההגנה המצטיין ומלך הריבאונדים דניס רודמן.
תחת שרביטו של לוקאס השיגה הקבוצה מאזן של 27–55 בעונה הסדירה, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף ליוטה ג'אז, מה שהוביל לפיטוריו של לוקאס.
לקראת עונת 1994/1995 חזר לקבוצה שון אליוט שלא השתלב היטב בדטרויט.
לאימון הקבוצה מונה המאמן בוב היל.
העונה הסדירה הייתה הצלחה מפתיעה והספרס השיגה את המאזן הטוב בליגה עם 60 ניצחונות, לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, וכוכב הקבוצה דייוויד רובינסון זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
במשחקי הפלייאוף הקבוצה הצליחה לראשונה מזה 20 שנה להעפיל למעמד גמר המערב של ה-NBA, אך הפסידה לאלופה העתידית, היוסטון רוקטס, בתום שישה משחקים בתוצאה 2–4. אף על פי שיתרון הביתיות היה בידיה הקבוצה הפסידה בכל משחקיה הביתיים, וכוכבה דייוויד רובינסון לא הצליח לגבור בדו-קרב האישי מול הסנטר המצטיין האקים אולאג'ואן.
במהלך משחקי הפלייאוף התעוררו בעיות עם שחקן הקבוצה דניס רודמן, שלא הסתדר עם רובינסון ועם שחקנים נוספים, ובסיומה של אותה עונה הועבר רודמן בטרייד לשיקגו בולס עבור הסנטר המזדקן ויל פרדו.
את העונה הבאה סיימה הקבוצה עם מאזן דומה של 21–59, אך הפסידה כבר בסיבוב השני ליוטה ג'אז.
עקב הכישלונות החוזרים ונשנים בפלייאוף נמתחה ביקורת רבה על רובינסון ונטען כי הוא, בניגוד להאקים אולאג'ואן שזכה פעמיים רצופות באליפות עם קבוצתו היוסטון רוקטס, לא מסוגל להוביל את קבוצתו לתואר האליפות למרות ההצלחה המתמשכת בעונה הסדירה.
עונת 1996/1997 תיזכר כציון דרך בתולדות המועדון.
מנהיג הקבוצה רובינסון נפצע ברגלו והחמיץ כמעט את כל העונה, ושחקנים נוספים כמו שון אליוט נפצעו לתקופות ממושכות.
את המועדון הוביל בהיעדרם השחקן הוותיק דומיניק וילקינס, והספרס סיימו את העונה עם מאזנם הגרוע בהיסטוריה, 20-62. מאמן הקבוצה בוב היל פוטר כבר לאחר 18 משחקים והוחלף בידי הג'נרל מנג'ר גרג פופוביץ'.
בשל העונה הגרועה הספרס, שסיימו עם המאזן השלישי הכי גרוע בליגה, זכו בבחירה הראשונה של הדראפט ובאמצעותה בחרו בסנטר המצטיין מאוניברסיטת וייק פורסט, טים דאנקן.
מגדלי התאומים: דאנקן ורובינסון (1997–2003)
דאנקן הטביע את חותמו בליגה כבר בעונתו הראשונה, עונת 1997/1998, כאשר השיג ממוצעים יוצאי דופן עבור רוקי של 21.1 נקודות ו-11.9 ריבאונדים מעמדת הפאוור פורוורד.
עם סיום העונה הסדירה נבחר לרוקי השנה ב-NBA ולחמישיית העונה ב-NBA, הישג שרק בודדים בעבר השיגו בעונתם הראשונה בליגה.
הקבוצה סיימה עם מאזן של 26–56 ושברו בכך את השיא של שיפור בטור הניצחונות לעונה שהם בעצמם העמידו בעונת 1989/1990. במשחקי הפלייאוף הקבוצה הפסידה בסיבוב השני ליוטה ג'אז.
אף על פי שגם דאנקן וגם רובינסון התבססו במשחקם בעיקר על יכולתם באזור הצבע, השניים הציגו תיאום יוצא דופן ביניהם.
במהלך העונה נשבר שיא קהל למשחק בודד, כאשר 37,492 אוהדים הגיעו לצפות במשחק הקבוצה נגד שיקגו בולס וכוכבה מייקל ג'ורדן בעונתו האחרונה, בה הוליך את שיקגו לאליפות שישית.