tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם לאחר שנה אחת בלבד של שהות באספהאן, הוא עבר לשיראז, כדי ללמוד את מדעי החדית' ויסודות הפיקה, כלומר את שורשי ההלכה האסלאמית, בהדרכתו של מאג'ד בחרייני, אחד מחכמי הדת השיעים המובילים של זמנו.
בחרייני נפטר חודשים מעטים לאחר מכן ופאיז שב לאספהאן שם הוא הצטרף לחוגי הלימוד של החכם הנודע שייח' בהאי, תוך שהוא מתחיל ללמוד פילוסופיה בהדרכתו של מיר דאמאד.
לאחר קיום מצוות החאג', הוא שהה בערביה זמן קצר לפני חזרתו לפרס.
במסגרת שובו חזרה לפרס, כאשאני מצא מורה חדש, בדמותו של מולא סדרא, מהעיר קום, אשר החל ללמדו ולהדריכו במספר תחומים שונים ומגוונים.
סדרא לימד והדריך את כאשאני במשך שמונה שנים, כאשר האחרון רוכש ממנו את ידיעת כל ענפי המדע השונים הרלוונטיים לזמנם וכן פרקטיקות סגפניות ומיסטיות.
סדרא העניק לפאיז כאשאני את אחת מבנותיו למטרות נישואין, כאשר מאוחר יותר הזוג הנשוי יביא לעולם בן, מוחמד עלאם אל-הודא, אשר המשיך בדרכו של אביו.
נאמר על פאיז כאשאני שהוא יצר חיבורים ששילבו נושאים מוסריים הלכתיים אסלאמיים עם סכימות פילוסופיות מערביות מבית היוצר של אריסטו ואפלטון, ביחד עם המיסטיציזם הייחודי של תנועת ההארה המוסלמית שיעית (אישראקיה; ערבית: إشراقية) והפילוסופיה של אבן ערבי.
לדידו של החוקר סאג'אד ריזווי ניתן להגדיר שילוב זה כגישה רציונליסטית גנוסטית.
כמה מחיבוריו הביאו לפתחו תשומת לב שלילית, כאשר מספר עולמא ביקרו אותו בשל כך שלא השתמש בהליך ההלכתי הקרוי איג'מאע, בבחינת ההסכמה הכוללת לסוגיות הקשורות לחוק האסלאמי, כמו סוגיית הלגיטימיות של השמעת מוזיקה וסוגיית ההגדרה של המושג טומאה, לפי הראייה התרייסרית המוסלמית השיעית.
לפי החוקר ויליאם צ'יטיק, אחד מתלמידיו של פאיז כאשאני האשים אותו בכך שהוא נתן לתלמידיו להאזין למוזיקה.
פאיז לימד במדרסת מולא עבדאללה וניהל את תפילות השישי שהתקיימו באספהאן.
לאחר פרק זמן בלתי ידוע, שב כאשאני חזרה לעיר הולדתו, כאשאן, שם הוא נפטר מאוחר יותר בשנת 1680.
זמן קצר לפני מותו, הכתה רעידת אדמה בעיר שירוואן שבאיראן.
במהלך אותה השנה, גם העיר משהד, שהייתה באותה תקופה עיירה קטנה, הייתה קורבן לרעידת אדמה אשר הכתה בה בעוצמה גבוהה.
שליטו של האזור באותו פרק זמן, החליט לנסוע דרך כאשאן ונעשה מודאג בצורה ניכרת בשל אובדן החיים והתשתיות שהתרחש.
עד מהירה הוא החל לחפש תשובות מאותם אלה שנחשבו כחכמים ביותר מבין התושבים שהתגוררו בכאשאן.
בסופו של דבר, הוא נפגש עם מוחסן פאיז כאשאני והחל לבקש תשובה.
קאשאני מצוטט כמי שאמר: "רצף אירועים זה נובע בגללך.
אתה אמנם עשוי לא לדעת, אבל ישנן הוכחות המצויות במסורות על האימאמים, בעלי העצמאא, כלומר בעלי היכולת לא לטעות מבחינה מוסרית לעולם, שרעידות אדמה שבאות בזו אחר זו, יתרחשו כאשר השוחד יהפוך למנהג בחצרות המשפט".
פאיז כאשאני היה כותב מוכשר, הן בערבית, הן בפרסית, עם ביבליוגרפיה של יותר ממאה ועשרים כותרים.
אחד מחיבוריו המפורסמים הוא החיבור הפרסי ששמו בערבית הוא المَحجّةُ الْبَيْضَاءِ (תעתיק מקורב מערבית לעברית: אלמַחְגַּ'ה אלבַיידּאא, תרגום חופשי לעברית: הצליינות הטהורה), שמהווה שכתוב פרשני אחד לאחד של החיבור הידוע אחיאא עלום א-דין, מאת האימאם אל-ע'זאלי, מנקודת מבט שיעית.
חיבור נוסף מתוך חיבוריו החשובים, הוא החיבור הסוּפי מידת הוודאות של עין החוזה (ערבית: عين اليقين), אשר מהווה סינתזה אישית שמשלימה את פרשנותו רחבת היריעה לקוראן.
חיבוריו הנוספים כוללים את أبواب الجنان (תרגום חופשי לעברית: שערי גן העדן), تفسير الصافي (תפסיר א-סאפי) الأصفي (אל-אספי) ו-الوافي (אל-ואפי), חיבורי פרשנות ואנתולוגיות של דברי האימאמים ושל החדית'ים השיעים השונים, כאשר האחרון מביניהם, אל-ואפי, מהווה פרשנות לחיבור החדית'ים התריסרי השיעי كتاب الكافي, מאת מוחמד איבן יעקוב אל-כולייני.
ניתן לציין חיבורים חשובים נוספים, ביניהם יש להזכיר את
כמו כן, שרד דיוואן של פואמות מאת פאיז כאשאני, שנכתבו בהשראה צוּפית.
ישנן כ-13,000 שורות של פואמות במסגרת יצירותיו.
פאיז כאשאני היה הראשון שהציג את הרעיון המהפכני שאין זה הכרח להתפלל תפילה מוסלמית דווקא בשפה הערבית.
מחקר ביבליוגרפי מעמיק הוכיח שפאיז חיבר 122 חיבורים עם סך כולל של מעל 550,000 שורות; מתוכם, כ-40 פורסמו.
הוא חיבר כ-20,000 פסוקים של שירה פרסית, לרוב בסגנון סוּפי ושלושים ספרי פרוזה.
אחת מתרומותיו הידועות ביותר של פאיז כאשאני לפילוסופיה המוסלמית היא הדיון על דימויים ארכיטיפיים.
כשהוא שואב רבות מהרעיונות האפלטוניים בדבר ישויות אוניברסליות ופרטיקולריסטיות, פאיז כאשאני שואף לנסח ולהגדיר את יחסי הגומלין בין העולמות הרוחניים והגשמיים ואת האופן שדרכו האינטראקציה ביניהם מממשת את הרצון האלוהי.
מראשית הבריאה, לדידו של כאשאני, הפקיד האל בידי הנשמות את השליטה על העולם הגשמי.
אולם, מאחר שעולמות אלו, היקום הרוחני והיקום הגשמי, הם בעלי תכונות מהותיות נפרדות ומובחנות זו מזו, כוחו של העולם הרוחני כשלעצמו אינו מספק, כדי לבסס קשר בין הרוחני לגשמי.
ישנו הכרח בעולם שיתווך כדי שיאפשר לקשר כזה להתרחש.
עולם הדימויים הארכיטיפיים הוא עולם רוחני, אולם על אף זאת, שומר על המאפיינים של העולם החומרי.
עולם זה עשוי להתבטא במרחב ובזמן ולכן ניתן לתופסו באמצעות החושים.
אולם כאחת, עולם זה מורכב מאור זך וטהור שעיניה של ישות גשמית אינן יכולות לפרש ואם כך, ניתן בנוסף, להגדירו כעולם טרנסצנדנטלי החוצה את גבולות הזמן והמקום.
במובן זה, עולם הדימויים הארכיטיפיים איננו רוחני או גשמי באופן מוחלט.
ניתן לומר לשם הפשטה, לגבי מרחב קיומי זה, שתפקידו של עולם הדימויים הארכיטיפיים הוא לאפשר לנשמות ולאלוהים ליצור קשר זה עם זה.
כשהוא מבסס את הצורך בקיומו של עולם דימויים ארכיטיפיים, כאשאני מפרט את האופן שבו העולמות הרוחני והגשמי באים במגע זה עם זה.
קשר כזה מתרחש באמצעות העולם הגשמי והתכונות המגדירות אותו, דבר המאפשר לעולם הרוחני להתבטא בעולם הגשמי ולקרום עור וגידים.
מציאות פיזית חדשה זו אין לפרש כשינוי מהות.
העולם הארכיטיפי מאפשר לעולם הרוחני, פשוטו משמעו, להיות מגולם במשמעות סימבולית בעולם הגשמי.
כפי שפאיז כאשאני מצביע, כאשר המלאך גבריאל הופיע לפני מרים, היסוד הרוחני שלו קיבל אופי "מוגדר" ולבש על עצמו גוף.
אמנם, שלמותו של היסוד הרוחני נשמרה, אך בנוסף לכך יסוד רוחני זה קיבל משמעות סמלית נוספת דרך הגוף החדש אותו לבש המלאך גבריאל והפכה אותו לנראה עבור מרים.
אולם, כפי שרוחות מתגלמות בגוף במסגרת עולם תווך זה, כך גם הגוף נהיה רוח.
מאחר שכל התכונות הרוחניות והגשמיות קשורות זו בזו דרך ארכיטיפים, היסוד הגשמי עצמו משתקף ביסוד הרוחני.
דבר זה, בעת המוות, מאפשר לנשמה המושלמת לשנות את עצמה מצורתה הגשמית לצורתה הרוחנית.
באופן כולל, הישויות הרוחניות בעולם הדימויים הארכיטיפיים הן ישויות בעלות צורה מובחנת מהחומר, אולם עדיין ישויות אלו קשורות באופן הדוק לעולם החומר.
בחיבורו, כּלימאת-י-מכּנוּנה (الكلمات المكنونة; עברית: המילים הנסתרות), מספק פאיז כאשאני את ההבנה התאורטית של הידע או הגנוסיס המוסלמי הסוּפי, לשיטתו, המשפיע בתורו על יחסי הגומלין של הפרט ובינתו את המסתורין האלוהי.
טענתו הראשונה היא שחיפושו של הפרט אחר האמת מהווה משימה בלתי אפשרית מפני שהאמת מקיפה את כל הדברים.
כל הדברים שביקום מהווים ביטוי לאמת כוללת זו, אך אלה שאותם מכנה פאיז כאשאני בתור אנשי "עילית", מסוגלים להפנים את האמת מתוך כל הדברים אותם היא מגלמת.
ההוויה היא למעשה סוג מסוים של אור רוחני.
מאחר שאפילה איננה מהווה דבר העומד בפני עצמו, אלא רק מהווה את היעדרו של אותו אור רוחני, כל הידע הקיים הנוגע להווייה טמון ביכולתו של האינדיבידואל לתפוס במוחו דרגות שונות של ידיעה.
האלוהים מייצג את הדרגה הגבוהה ביותר של אור זה ולכן מייצג את הדרגה הגבוהה ביותר של ההוויה הכוללת.
האור הנובע מהאלוהים כל כך בהיר ועוצמתי, כך שישנם מעין מעטפת או ענן המכסים את פניהם של כל מי שמבקשים את האל.
מאחר שמקור הידע הרוחני הוא האלוהים, מעטפת זו משמשת כמחסום עבור האינדיבידואל המבקש באמצעות כוחותיו האישיים ללמוד את הידיעה האלוהית.
אולם, יש להדגיש, שגם אצל בני האדם קיימת הוויה זו ולכן הם בעלי דרגת אור קטנה יותר וכמו כן בעלי היכולת להפנים ידיעה רוחנית אפשרית הנובעת מאותו אור.
פאיז כאשאני מסיק מכך שהאלוהים הוא הישות העליונה, הוא ההוויה הכוללת, המתקיים בתוך עצמו, בעוד שכל הדברים האחרים ביקום מתקיימים בתוכו ומהווים שיקוף שלו.
מאוחר יותר, פאיז כאשאני מרחיב את דיונו לגבי יחסי הגומלין בין הייחוסים האלוהיים.
הייחוסים האלוהיים זהים למהות האלוהית (ערבית: اَلذَّات الإِلَٰهِيَّة), אולם למרות זאת הם נשארים מובחנים ממנה.
כל ישות מתקיימת באמצעות יחסי הגומלין בינה לבין אחד הייחוסים או השמות האלוהיים.
ניתן להבין את השמות האלוהיים בשתי דרכים מנוגדות, המשלימות זו את זו: לפי ההשקפה הראשונה, השמות האלוהיים נסתרים אך מהווים כמעין מראות אשר משקפות את האמת, כאשר בנוסף לכך דרך השמות האלוהיים מתבטאת האמת בעולם.
לפי ההשקפה השנייה, השמות האלוהיים נגלים לכאורה והאמת משמשת להם כמראה, אך עם התקדמותו של תהליך זה, האמת נהיית חבויה ונסתרת.
פאיז כאשאני טוען שהאדם הגנוסטי המושלם יכול להתבונן (כשהכוונה כאן להתבוננות על נשמתו שלו), דרך שתי המראות (פריזמות).
הוא מסתכל על העולם החומרי כהשתקפות במראה של האמת האלוהית בעוד הוא מסתכל על מהותו שלו כהשתקפות הן של העולם החומרי, הן של האלוהי.
העצמיות איננה יכולה להבין את האמת האלוהית בכוחותיה שלה.
למעשה, העצמיות מהווה מכשול בדרך להבנתה של אותה אמת אלוהית.
לכן, כשמסתכלים על מהותו של אדם, כמראה של העולם החומרי וכמו כן של האלוהי, מתרחש תהליך של אלימינציה (ביטול) של העצמיות.
או אז, מוענק לאדם ספציפי זה, הידע האלוהי המדובר.
כאשאני מדגיש את חשיבותה של ההתבוננות העצמית פנימה, מוראקבה, כסוג של מערכת יחסים שהאדם עשוי לפתח עם נשמתו שלו.
מידת ההתבוננות הפנימית עשויה להתחלק לחמישה שלבים.
כשהוא שואל מחיבוריו של אל-ע'זאלי, פאיז כאשאני מדמה את מערכת היחסים שבין האדם לנשמתו כפרויקט עסקי בין שני שותפים.
האדם והנשמה הם השותפים בעוד החיים עצמם הם ההון שבו הם משתמשים לשם השקעה.
במקרה זה, האדם עובד במהלך חייו על זיכוכה והיטהרותה של הנשמה כדי לקצור את הפירות הנצחיים מעשייה זו.
בדומה לחוזה, התנאים חייבים להיות מוגדרים מראש ומוסכמים על שני הצדדים כדי שהשקעה תוכל להתממש.
אם כן, תנאי החוזה חייבים לחול על נשמת האדם, כדי שהאדם יחל את תהליך ההיטהרות של נשמתו שלו.
השגחה עצמית מוגדרת על ידי פאיז כאשאני כמאמץ מרוכז שתכליתו לגלות האם התנאים שנקבעו בין האדם לנשמתו הם בהתאם לרצונו של האלוהים.
שלב זה של התבוננות עצמית מאופיין בשינוי בליבו של האדם אשר מניע אותו לקבל סיפוק כשהוא עסוק במחשבות הנוגעות למתן תשומת לבו להדרכה האלוהית.
בסופו של דבר, התוצר של השגת שלב זה, הוא סוג מסוים של קבלת ידע (גנוסיס) אשר מייצר מודעות גדולה יותר לגבי האל כ.
פאיז כאשאני מתאר שלב זה כמצב אשר בו האדם מהרהר על מעשיו וכמה לדעת האם הוא עומד בתנאים שהוחלו מראש על נשמתו שלו.
שלב זה מערב כל סוג של התחשבות ברצף ובסדר של מעשיו של האדם, אשר אותם הוא ביצע במהלך חייו, והתוצאות החיוביות והשליליות הנובעות מאותם מעשים.
מדובר בשלב הזה בו מתחיל האדם להבין את חשיבותה של החרטה.
רק כאשר האדם בוחן את ההשלכות השליליות של מעשיו הוא יכול להתחיל תהליך של חרטה.
כאשר ההפך לכך, רק כאשר האדם בוחן את ההשלכות החיוביות של מעשיו הוא יכול להתחיל לקבל סיפוק ולהנות מכך.
כאשאני מאפיין שלב זה כהתמסרות שתכליתה להרחיק את נשמתו של האדם מחוסר ציות.
מדובר באמצעי המונע מהנשמה לרכוש את ההנאה אשר בה היא הייתה אוחזת כנראה, אם האדם היה חוטא.
כדי להבטיח שהנשמה לא תחטא שוב, האינדיבידואל חייב להיות מוכן לקבל את ההשלכות של חטאיו.
מעשים של הלקאה נועדו להסב כאב לנשמה כדי שדרישות הצדק האלוהי ימולאו.
בו-זמנית, הכאב העצמי שנגרם, מתחיל את התהליך האיטי שבו מיטהרת הנשמה מהתוצאות שנגרמו מחטאי האדם.
לדידו של כאשאני, ישנה נטייה בקרב האדם להימנע מקבלת אחריות הנוגעת להשקעה בנשמתו.
האדם לא נלהב לכפות על עצמו לבצע מעשים טובים.
הוא מחזיק ביצריות לעשות דברים אשר אותם הוא מורגל לעשות.
כדי לשמור על עצמו מלהפוך לאדם עצל בתהליך ההתמסרות לזיכוך נשמתו שלו, האינדיבידואל חייב באופן קבוע לדרבן את עצמו לקיים את חובותיו המוסריים וכן לקיים את חובת הפולחן, מעשים מאתגרים שקשה לבצעם.
בכך, הוא מפצה על עצלנותו זו.
במשך הזמן, דרבון מתמשך זה, ייצור הרגל בקרב האדם אשר מפחית את המאבק הפנימי הפועל כנגד קיום מעשים טובים באופן תמידי.
לדידו של כאשאני, האדם המושלם הוא זה אשר גילם בתוכו את אחד מהייחוסים האלוהיים וזה אשר התגבר על המחסום המפריד בין האלוהות המוחלטת, האבסולוטית, לבין הגשמיות.
בנוסף לכך, האדם המושלם מהווה את נקודת המוקד המתווכת ומקשרת את ההיבטים הבלתי ידועים של האלוהי האבסולוטי, אשר מגיעים אל היקום הידוע לנו, היקום הגשמי.
תאריו וייחוסיו של האל נכנסים פנימה והופכים לאחד בקרבו של האדם המושלם, בעודם שומרים על מהותם הנפרדת.
באותו הזמן, מתמסדים יחסים מחייבים בין האדם המושלם לבין עצמו, אשר מאפשרים לו לקחת חלק ולהיות שותף של האלוהי, אך להישאר נפרד ומובחן ממנו.
בעוד האדם המושלם ממשיך לחיות בעולם הגשמי, הוא ממשיך באופן רציף להישען על ההתגלמויות (מניפסטציות) העצמיות של האל.
מכיוון שהאדם המושלם מתקיים במצב של אחדות בין החומרי לאלוהי, ההשתקפות של הייחוסים האלוהיים בפנימיותו הן אלה אשר מאפשרות שינוי בעולם הגשמי אשר לו הוא שייך.
דבר יותר מכריע עבור פאיז כאשאני, הוא ביסוס הדרך שבה מצב הווייה מאוחד זה, אשר מתקיים באדם המושלם, מתקשר לפרקטיקה ולפעולתו ולמעשיו של האימאם.
באמצעות התבטאויות הייחוסים של האל באדם, האל יוצר קשר בין הבריאה לבינו.
מאחר שהאדם המושלם מבטא את הקשר של הבריאה לאלוהים, אף התלות הקיומית של הבריאה באל מתקשרת לאדם המושלם.
במובן זה, העולם יחדל להתקיים ללא האדם המושלם.
האימאם הוא זה שמייצג את האדם המושלם אשר מתפקד כאמור, כמתווך.
לכן, האימאם הוא חיוני להמשך קיומו הרציף של העולם.
ארבע קבוצות עיקריות של מוסלמים
לדידו של פאיז כאשאני, האנשים אשר מרכיבים את הקהילה המוסלמית, מחולקים לארבע קבוצות: הפילוסופים, המיסטיקנים, התאולוגים וההדיוטות.
אף על פי שאף אחת מהקבוצות הללו, לא משתייכת לקטגוריית הכופרים, כל קבוצה, באופן כלשהו, הרחיקה לכת בהתאם לשאיפותיה.
הפילוסופים מעורבים ומשתלבים בחיפוש אחר האמת, אך גישתם מתבססת על רציונליזם אשר כושל להבין באופן מלא את האמת.
נטייתם להציג הוכחות באופן א-פריורי, מתעלמת מחשיבות המסורת וספרות הקודש, במאמץ להשיג ידע רוחני.
המיסטיקנים והתאולוגים לעומת זאת, טוענים שהם פועלים מתוך האסכולה או המסורת אשר לה הם שייכים, אך בסופו של עניין, נופלים לתוך מלכודת של ספקולציה טהורה ואמונה טפלה.
כל סוג של ספקולציה תאולוגית ומיסטית אשר לא ניתן לשייך לקוראן ולחדית', יש לזנוח באופן מיידי.
מוט דה הופל הייתה להקה אנגלית שפעלה בשנות ה-60 וה-70 וניגנה בסגנון גלאם רוק והארד רוק.
בשנות פעילותה הקליטה 7 אלבומי אולפן, 9 אלבומי הופעות חיות, 13 אלבומי אוסף ו-15 סינגלים.
לאחר התפרקותה ב-1980 ערכה הלהקה מספר מופעי איחוד.
הלהקה הוקמה ב-1966 בעיר הרפורד שבמחוז הרפורדשייר, אנגליה בשם "קבוצת דוק תומאס" (Doc Thomas Group).
מקימיה היו מיק ראלפס (גיטרה) , סטן טיפינס (שירה) (Stan Tippins) ופיט אוברנד ווטס (גיטרה בס) .
בהרכב זה יצאו למסע הופעות באיטליה וב-1967 הוציאו אלבום ראשון בעזרת חברת הקלטות באיטליה שנקרא The Italian Job.
ב-1968 הצטרפו ללהקה דייל גריפין (מתופף) וורדן אלן (אורגן) .
בהרכב חדש זה הקליטה הלהקה מספר גרסאות דמו באולפני רוקפילד שבמונמות'.
תחילתה של "מוט דה הופל"
ב-1969 צדה הלהקה את תשומת ליבו של המפיק המוזיקלי גיא סטיבנס מחברת המוזיקה איילנד רקורדס.
סטיבנס לקח את הלהקה תחת חסותו וערך בה מספר שינויים כשבין השאר גייס את איאן האנטר כזמר מוביל ופסנתרן ואת סטן טיפינס, שמילא תפקיד זה, מינה לאחראי על מסעות הלהקה.
סטיבנס שינה גם את שם הלהקה ל"מוט דה הופל" על שם ספר שקרא בשם דומה שכתב וילארד מאנוס .
בנובמבר 1969 יצא אלבומה הראשון של מוט דה הופל בשם Mott the Hoople שכלל בעיקר גרסאות כיסוי לשירים ידועים.
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית אך הפך עם השנים לקאלט.
בספטמבר 1970 יצא אלבומה השני של הלהקה שנקרא Mad Shadows .
אלבום זה זכה ליותר הצלחה והגיע למקום ה-48 בדירוג הבריטי אולם נכשל בקופות.
במרץ 1971 יצא אלבומה השלישי של הלהקה שנקרא Wildlife ועל אף שטיפס למקום ה-44 בדירוג הבריטי נכשל בקופות.
בנובמבר 1971 יצא לאור אלבומה הרביעי שנקרא Brain Capers .
אלבום זה נכשל בקופות ולא דורג כלל בבריטניה.
בנוסף בוטל מסע הופעות בבריטניה ובמקביל נכשלה הופעה חיה בשווייץ.
כל אלו הביאו את הלהקה למשבר ולסף פירוק.
הידיעות על המשבר של הלהקה ועל כוונתה להתפרק הגיעו לאוזניו של מעריץ הלהקה דייוויד בואי שנפגש איתם ושכנע אותם להישאר מאוחדים.
כמו כן כתב להם את השיר All the Young Dudes אותו הוציאה הלהקה תחילה כסינגל.
השיר הפך להצלחה גדולה כשדורג מקום 3 במצעד הסינגלים הבריטי, מקום 37 בדירוג בילבורד הוט 100 ומקום 31 במצעד הקנדי.
השיר היווה את הציר המרכזי באלבום החמישי שהוציאה הלהקה בספטמבר 1972 שנקרא גם הוא All the Young Dudes ודייוויד בואי היה שותף ביצירתו.
האלבום נמכר בהצלחה וטיפס למקום ה-21 במצעד האלבומים הבריטי, למקום ה-89 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית ולמקום ה-61 בדירוג קנט מיוזיק רפורט באוסטרליה.
לאחר הוצאת האלבום החמישי עזב האורגניסט ורדן אלן והלהקה, בהרכב המצומצם, הוציאה ביולי 1973 את אלבומה השישי Mott .
אלבום זה זכה להצלחה מסחרית גדולה ודורג במקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי, במקום ה-35 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית, במקום 43 בדירוג מגזין RPM בקנדה ובמקום ה-57 בדירוג קנט מיוזיק רפורט באוסטרליה.
במאי 1973, לאחר הקלטת האלבום "Mott", הובאו שני נגני אורגן חלופיים: מורגן פישר ומיק בולטון (Mick Bolton) (שניהם היו נגני ליווי באלבומים קודמים של הלהקה).
בהמשך השני עזב בולטון והוחלף על יד בלו וויבר .
כמו כן עזב את הלהקה ב-1973 המייסד והגיטריסט מיק ראלפס והוחלף על ידי הגיטריסט אריאל בנדר .
בשלהי 1973 הוציאה הלהקה את הסינגל המצליח Roll Away the Stone שהגיע למקום השמיני בדירוג מצעד הסינגלים הבריטי ובהמשך נכלל באלבום השביעי של הלהקה The Hoople שיצא להפצה במרץ 1974. אלבום זה זכה גם הוא להצלחה ודורג במקום 11 במצעד האלבומים הבריטי ובמקום 28 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית.
עם החומרים מאלבום זה ואחרים יצאה הלהקה למסע הופעות בארצות הברית כשלהקת החימום שלה הייתה להקת אירוסמית' ולהקה מסייעת הייתה להקת קווין.
מסע הופעות זה חיזק את הקשור של מוט דה הופל עם להקת קווין והביא, בהמשך, למספר שיתופי פעולה בין הלהקות.
בין השאר ליוו בריאן מיי, פרדי מרקיורי ורוג'ר טיילור שיר סולו של איאן האנטר וכן שרו איאן האנטר (סולן להקת מוט דה הופל), מיק רונסון ודייוויד בואי את השיר של הלהקה "All the Young Dudes" במופע המחווה לפרדי מרקיורי שנערך ב-1992 (כחצי שנה לאחר מותו של פרדי מרקורי).
בנובמבר 1974 יצא אלבומה השמיני של הלהקה בשם Live .
היה זה אלבום של הקלטות ממסע ההופעות בארצות הברית שהתקיים מוקדם יותר אותה שנה.
ההצלחה של האלבום הייתה בינונית והוא טיפס למקום ה-32 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-23 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית.
לאחר הכנת האלבום Live התחוללו מספר שינויים בלהקה.
מיק רונסון החליף את אריאל בנדר אבל זמן קצר לאחר מכן עזבו רונסון ואיאן האנטר את הלהקה.
לשלושת האמנים שנשארו (ווטס, גריפין ופישר) הצטרפו הגיטריסט ריי מייג'ורס (Ray Majors) והזמר נייג'ל בנג'מין (Nigel Benjamin).
במסגרת השינויים אימצה הלהקה את השם החדש "מוט" (Mott).
ב-1975 הוציאה הלהקה אלבום ראשון תחת השם החדש בשם Drive On .
האלבום זכה לתגובות פושרות ולחוסר הצלחה קופתית והגיע למקום 35 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-160 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית.
ב-1976 הוציאה הלהקה אלבום שני בשם Shouting and Pointing .
האלבום זכה להצלחה מועטה ביותר ולחוסר במכירות ודורג במקום ה-70 במצעד האלבומים הבריטי ובמקום 180 בדירוג בילבורד 200.
בעקבות האכזבה משני האלבומים חל משבר בלהקה, נייג'ל בנג'מין התפטר והוחלף תחילה על ידי סטיב היימס (Steve Hyams) ובהמשך על ידי ג'ון פידלר (John Fiddler) כשבמקביל שינתה הלהקה את שמה ל-British Lions .
ב-1977 הוציאה הלהקה אלבום בשם British Lions .
האלבום זכה לתגובות צוננות בקהל והגיע למקום 78 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום 83 בדירוג בילבורד 200.
ב-1980 הוציאה הלהקה את האלבום Trouble with Women שנכשל גם הוא בקופות והגיע למקום 80 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום 199 בדירוג בילבורד 200. היה זה אקורד הסיום של הפעילות הסדירה של הלהקה וחבריה פנו כל אחד לפעילות עצמאית.
ב-1989 ו-1990 התאחדה הלהקה במבנה המקורי שלה.
הופעות האיחוד יצאו ב-1998 כאלבום בשם Shotgun Eyes שכלל שירים מהתקופה בה הופיעה הלהקה באיטליה תחת השם Doc Thomas Group.
באפריל 1999 התאחדה הלהקה לשתי הופעות בוולברהמפטון.
ב-2009 הודיעה הלהקה על 2 הופעות איחוד שתוכננו לאוקטובר אותה שנה באולם המרסמית' אפולו בלונדון.
בעקבות ביקוש ער לכרטיסים הוסיפה הלהקה עוד 3 מועדים בתאריכים עוקבים.
ההופעות זכו לביקורת חיובית על ידי המבקרים ולקהל שהגיע למופעים הוצע לקנות דיסקים של המופע בשם Live at HMV Hammersmith Apollo 2009.
בסוף נובמבר התאחדה הלהקה שוב למען מופע צדקה שנערך בגלאזגו, סקוטלנד.
ב-2013 התאחדה הלהקה לסדרת הופעות שכללה את הO2 ארנה בלונדון וכן את בירמינגהאם, גלאזגו, ניוקאסל ומנצ'סטר.
דיסק של ההופעה החיה במנצ'סטר יצא לשוק ב-2014 בשם Live 2013.
ב-2016 נפטר חבר מתופף הלהקה דייל גריפין וב-2017 נפטר גם פיט אוברנד ווטס מסרטן הגרון.
ב-2018 נערך איחוד של הלהקה לטובת מסע הופעות באירופה.
הצוות המקורי כלל את איאן האנטר, מורגן פישר ואריאל בנדר ואליהם הצטרפו הגיטריסטים ג'יימס מאסטרו (James Mastro) ומארק בוש (Mark Bosch), האורגניסט דניס דיבריזי (Dennis DiBrizzi), נגן גיטרת הבס פאול פייג' (Paul Page) והמתופף סטיב הולי (Steve Holley).
ב-2019 התאחדה הלהקה בהרכב כמעט זהה להרכב האיחוד של 2018 ויצאה למסע הופעות שכלל 6 הופעות בבריטניה וכן כ-10 הופעות בניו יורק.
מסע הופעות נוסף בארצות הברית שתוכנן לשלהי אותה שנה בוטל בגלל בעיות טנטון באוזניו של איאן האנטר.
השיר All the Way from Memphis מתוך האלבום "מוט" נוגן בסרט אליס לא גרה כאן יותר.
בשיר של להקת קווין "Now I'm Here" שנכתב ב-1975 בהשפעת מסע ההופעות בארצות הברית, יחד עם מוט דה הופל, כלולה השורה "Down in the city, just Hoople and me"
השיר "All the Young Dudes" נוגן בסרט ג'ונו (2007)
מוחסן סאלח אל-גסאני הוא כדורגלן עומאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-סיב מליגת העל העומאנית ובנבחרת עומאן.
אל-גסאני החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת א-סוויק מליגת העל העומאנית.
ב-23 בינואר 2020 חתם בספהאן מליגת העל האיראנית, במדיה ערך שש הופעות ליגה.
ב-1 במרץ 2021 חתם בא-סיב מליגת העל העומאנית.
ב-30 באוגוסט 2017 ערך אל-גסאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עומאן, בניצחון 2-0 על נבחרת אפגניסטן במשחק ידידות.
אל-גסאני נכלל בסגל נבחרת עומאן לטורניר גביע אסיה 2019. ב-9 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לבנחרת אוזבקיסטן במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
בסך הכל ערך ארבע הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
המוט – מקל ארוך (בגובה של אדם ומעלה) וגלילי מחומר קשיח, לרוב עץ או מתכת – משמש מאז שחר האנושות ככלי נשק, לרוב כאמצעי לחימה לא קטלני.
יתרונותיו של מוט הלחימה הם פשטותו, רב-שימושיותו וזמינותו: שכן כל מקל ארוך מספיק, כגון מוט הליכה או מקל רועים או ידית של כלי חקלאי (כגון חרמש או קלשון), יכול לשמש כנשק בעת הצורך.
מהמוט הפשוט התפתחו מוטות שמחודדים בקצה אחד ומהם החנית, הרומח, הכידון ומגוון נשקי מוט המאופיינים בסוגים רבים של להבים וראשי קרב בקצה שלהם.
המוט הוא נשק דו-ידני ולרוב הלחימה בו נעשית תוך החזקתו בשתי הידיים ורק לעיתים רחוקות ביד אחת (לעומת לחימה במוטות קצרים).
המוט משמש גם להתקפה וגם להגנה, על ידי חסימת מכות מכלי נשק אחרים.
לרוב המוט מסווג כאמצעי לחימה לא קטלני שמטרתו בעיקר לפצוע ולהמם את היריב, למרות שבתיאוריה אפשר גם להרוג איתו.
המוט הפשוט אינו יעיל נגד שריון גוף ויכול להישבר ממהלומות חזקות של גרזן קרב או חרב כבדה.
מסיבות אלו המוט הפשוט אינו משמש כנשק צבאי בשדה הקרב אלא בעימותים צבאיים-למחצה או אזרחיים (כגון נזיר שאולין שהודף שודדים).
המוט הוא נשק רווח באמנויות לחימה ובפרט באלו שמוצאן ביפן, סין ומזרח אסיה.
אמנות הלחימה במוט נקראת בוג'וטסו .
המוט משמש גם ככלי לחימה בוו-שו ("קונג פו"), כולל בידי נזירים, בשל היותו פשוט ולא קטלני, וגם עקב תפוצתו הרבה ככלי שמשמש גם לעבודה, הליכה ושימושים לא אלימים.
לחימה במוט רווחת גם בהודו, כחלק מאמנות הלחימה סילאמבאם .
באירופה של ימי הביניים והרנסאנס, מוט לחימה נקרא Quarterstaff ואורכו הוא .
לעיתים הקצוות שלו מחוזקים בציפוי מתכת.
בפורטוגל וספרד התפתחה אמנות הלחימה Jogo do pau שמתרכזת בלחימה באמצעות מוט.
בימינו המוט אינו נפוץ ככלי נשק אך מופיע ביצירות בדיוניות רבות – בעיקר קומיקס וקולנוע – כנשקם של נינג'ות, נזירי שאולין, גיבורי-על ולעיתים גם נבלי-על.
בין הדמויות הידועות שמוט הוא נשקן העיקרי נמנות: דונטלו מצבי הנינג'ה, גמביט מהאקס-מן, ג'ון הקטן מסיפורי רובין הוד, צ'יטרה מחתולי הרעם ועוד.
בתרבות היהודית והנוצרית, מוט עץ בלתי מעובד, שדומה בצורתו למקל רועים או מטה רועים, משמש כסמל למנהיגות, בעיקר מנהיגות דתית.
שימוש זה התקבע בעקבות מטה משה וסיפור יציאת מצרים: משה רבנו השתמש במטה הרועים שלו לבצע נסים, אותות ומופתים ושימש כסמל למנהיגותו.
לכל ראש שבט משבטי ישראל היה מטה משלו.
שימוש זה התגלגל לשרביט המלוכה ולמטה הבישוף בנצרות.
מוחריק (ערבית:مخيريق) היה רב שהתגורר בעיר מדינה ולחם לצד מוחמד בקרב אוחוד בשנת 625 בעמק הממוקם מול הר אוחוד, בצפון מערב חצי האי ערב.
מוחריק היה רב עשיר, מלומד ומכובד.
הוא גם היה מנהיג של באנו ת'אלבה, שבט יהודי ערבי בולט במדינה.
על פי נורמן סטילמן, אבן אסחאק, הביוגרף של מוחמד, אומר שמוחריק "זיהה את שליח אללה - אלוהים יברך אותו ויעניק לו שלום - לפי תיאורו ולפי מה שמצא בלימודו.
עם זאת, הוא היה רגיל לדתו, וזה עצר אותו, עד לקרב אוחוד שחל בשבת."
בשנת 622 לספירה, מוחמד והשבטים השונים שחיו במדינה, כולל יהודי ת'אלבה, חתמו על חוקת מדינה.
בהתאם לחוקה זו, כל השבטים החיים במדינה הפכו לקבוצה אחת, הנקראת "אומה", והיו מחויבים לעזור זה לזה, להילחם באויביהם וכל אחד לשאת בהוצאותיו.
קרב אוחוד נערך בין כוח מהקהילה המוסלמית של מדינה, בראשות מוחמד, לבין כוח בראשות אבו סופיאן אבן חרב ממכה ב-19 במרץ 625. הקרב נפל במקרה בשבת.
למרות שמירת השבת הנדרשת, החליט מוחריק שעליו להילחם לצד מוחמד.
לאחר מכן ביקש מבני השבט שלו להצטרף גם הם לקרב.
חלקם הסכימו, אבל אחרים הזכירו לרב את השבת.
על כך ענה מוחריק "אין לכם שבת" ונזף קשות בבני שבטו על שלא הבינו את המשמעות הנסתרת של השבת.
הוא ציווה שאם ייהרג בקרב, כל הונו כולל תמרים יעבור למוחמד.
כפי שמגדיר זאת מוקטדר חאן, מוחריק הפך ל"שהיד היהודי הראשון של האסלאם".
כשנאמר למוחמד, שהיה פצוע קשה, על מותו ההירואי של מוחריק, אמר מוחמד: "הוא היה הטוב שביהודים".
שבעת הגנים והרכוש האחר שקיבל מוחמד מהרב שימשו להקמת הוואקף, "הקדש הצדקה של האסלאם" הראשון אי פעם.
שני שבטים יהודים שהיו בעלי ברית עם מכה בקרב אוחוד גורשו ממדינה זמן קצר לאחר הקרב.
שנתיים לאחר מכן, לאחר קרב נוסף, הוצאו להורג אנשי השבט היהודי של בני קוריט'ה.
מוחמד תקי מסבאח יזדי (בפרסית: محمدتقی مصباح یزدی گیوهچی; 31 בינואר 1935 – 1 בינואר 2021) היה אייתוללה איראני, חוקר, תאורטיקן פוליטי ופילוסוף שיעי ששימש כמנהיגה הרוחני של חזית המהפכה האסלאמית ליציבות.
הוא היה חבר במועצת המומחים האיראנית ובשלב מסוים שמו הועלה כמועמד אפשרי לרשת את המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי.
יזדי נולד בעיר יזד באיראן.
שם משפחתו האמיתי של יזדי היה ג'וואצ'י (בפרסית: گیوهچی), שם משפחה תעסוקתי המצביע כי אבותיו עסקו בייצור סוג של הנעלה מסורתית הנקראת ג'ווה.
לאחר שסיים את לימודיו היסודיים בעיירה יזד בגיל 13, הוא נכנס לבית הספר חאן, סמינר בעיר הולדתו.
הוא גם למד בבית הספר שאפיה, סמינר נוסף בעיר לפני שעבר לבית הספר ההינדי של נג'ף בעיראק בשנת 1950. לימודיו של יזדי בעיראק נמשכו 7 חודשים.
לאחר מכן עבר לקום כדי ללמוד בסמינר קום, שם המשיך את לימודיו בפיקה (תורת משפט האסלאמית).
מסבאח יזדי הפך פעיל פוליטית ב-1963, בעקבות תנועת ה-15 של חרדאד (הפגנות נגד מעצרו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני).
הוא היה מעורב בארגון קהילתי של עצומות המופצות נגד הרפורמות של המהפכה הלבנה של השאה.
לאחר שח'ומייני שוחרר ממעצר, היה מסבאח יזדי בין אנשי הדת שחגגו בבית הספר פייזיה.
הוא נטש את הפעילות הפוליטית לפני גלותו של האייתוללה ח'ומייני ב-1964 וחזר לעבודה תאולוגית.
הוא חיבר יצירות המכחישות בתוקף את הקונצנזוס ההיסטורי לפיו רעיונותיו של עלי שריעתי תרמו במשהו למהפכה האיראנית של 1979. נטען כי מסבאח יזדי היה "מבודד פוליטית" עד 1989, אז מת רוחאללה ח'ומייני.
ב-1997, לאחר בחירתו של הנשיא מוחמד ח'אתמי, עודד מסבאח יזדי את משמרות המהפכה ואת תנועת תנועת חזבאללה האיראנית להפסיק את ההתחזקות של המחנה הרפורמי בכל אמצעי, כולל אלימות.
הוא הוגדר על ידי העיתונאי והפעיל הפוליטי אכבר גנג'י כ"מי שעודד או הוציא פתוואות, או צווים דתיים" עבור התנקשויות בשרשרת הרצח של חמישה מתנגדי משטר איראנים ב-1998.
לאחר שקיעתה של התנועה הרפורמית ב-2003, תומכיו השיגו הישגים בבחירות המקומיות והפרלמנטריות.
בשנת 2005 תמך מסבאח יזדי בהתמודדות הנשיאותית של מחמוד אחמדינז'אד ולאחר מכן השיג "השפעה ישירה" בממשלת איראן באמצעות מינוי תומכים נאמנים "למשרות גבוהות" לאחר ניצחונו של אחמדינז'אד.
הוא נבחר לכינוס השני, שלישי ורביעי של מועצת המומחים האיראנית וכך היה חבר בגוף זה החל מ-21 בפברואר 1991 עד 22 בפברואר 1999 כנציג פרובינציית ח'וזסתאן והחל מתאריך זה עד 23 במאי 2016 כנציג פרובינציית טהראן.
מוחסין הנדריקס (יוני 1967 – 15 בפברואר 2025) היה אימאם דרום אפריקאי, חוקר אסלאם ופעיל להט"ב.
הוא היה מעורב במספר פרויקטי הסברה מוסלמיים-להט"בים שונים.
היה תומך נלהב במאמצים לקידום קבלה רחבה יותר של להט"בים באסלאם.
הנדריקס יצא מהארון ב-1996 ותואר כאימאם ההומוסקסואל המוצהר הראשון בעולם.
הוא נורה למוות בפברואר 2025 בבתלסדורפ, דרום אפריקה.
הנדריקס נולד בקייפטאון ביוני 1967 וגדל בבית מוסלמי מסורתי.
סבו היה איש דת אסלאמי.
הוא למד באוניברסיטה אסלאמית בפקיסטן.
הוא הצהיר כי "אבותי הם ממוצא אינדונזי והודי.
הם הובאו לקייפטאון כאסירים פוליטיים ועבדים על ידי הקולוניאליסטים ההולנדים".
בשנת 1991 הוא התחתן עם אישה, לזוג נולדו 3 ילדים, ובשנת 1996 הם התגרשו.
מאוחר יותר באותה שנה, כשהיה בן 29 יצא הנדריקס מהארון והצהיר על היותו הומוסקסואל.
לאחר מכן הוא חי באסם במשך שלושה חודשים, צם כ-80 יום והרהר באמונתו בסלאת אל-איסתיח'ארה , תפילה מוסלמית הנעשית על מנת לבקש הנחיה מהאל ולסייע בקבלת החלטות באמצעות הדרכה אלוהית.
בתקופה זו הוא שימש כאימאם, ולימד במסגדים ובמדרסה הוא פוטר בעקבות גילוי נטייתו המינית.
למרות שאביו תמך ביציאה מהארון, אמו הייתה בהלם.
הוא התפייס עם אימו לאחר שהשניים בילו זמן משותף ביחד עם בן זוגו של הנדריקס.
עד מותה של האם השניים שמרו על מערכת יחסים קרובה.
בשנת 1996, הנדריקס הקים את Inner Circle, רשת תמיכה המסייעת למוסלמים הומוסקסואליים (אך לא רק להם) בהשלמה עם הנטייה המינית שלהם ולהשפעות שעשויות להיות לכך על האמונה הדתית שלהם.
רשת זו הוקמה בתגובה לתופעה במסגרתה להט"בים מוסלמים חשו מודרים ממסגדים במהלך תפילות יום השישי.
הגישה שלו, בניגוד לאסלאם המרכזי, הייתה שאין בקוראן גינוי להומוסקסואליות.
הוא פירש את סיפור מהפכת סדום ועמורה כגינוי לאונס, במקום הומוסקסואליות בניגוד לדעות הרווחות באסלאם המשתמשות בסיפור כדי לגנות התנהגות חד מינית.
מועצת המשפט המוסלמית גינתה את הנדריקס ב-2007, לאחר מכן הוציאה פתווה נגד הומוסקסואלים.
ב-2011 הקים הנדריקס בדרום אפריקה מסגד השייך לקרן אל-גורבאה.
על יוזמה זו הוא אמר: "יש יחסי אהבה-שנאה עם הקהילה המוסלמית.
לפעמים הם מרגישים שצריך לזרוק אותי מההר הגבוה ביותר, ולפעמים הם מעריכים שיש אימאם אחד שמוכן לעבוד עם אנשים שהם לא מוכנים לעבוד איתם".
בשנת 2019 הנדריקס נסע לקניה כדי לתמוך בזכויות להט"ב.
עד 2022 הוא בנה קורסי הכשרה רב-דתיים עבור הרשת הבין-דתית העולמית.
במהלך מגפת הקורונה החל הנדריקס לפרסם סרטוני טיקטוק עם מסרים חיוביים על אהבה.
עד 2022 הנדריקס יצר סרטונים על מוסלמים להט"בים בהינדי ובאורדו.
הנדריקס הופיע בסרט התיעודי משנת 2007 בשם A Jihad for Love.
בשנת 2022 הנדריקס היה במרכז הסרט התיעודי הגרמני The Radical.
הנדריקס נורה למוות ב-15 בפברואר 2025 בבתלסדורפ לאחר שניהל חתונה לסבית בפורט אליזבת הוא היה בן 57. הנדריקס ישב במושב האחורי של מכונית כאשר טנדר טויוטה היילקס חסם את דרכו של הרכב בו היה הנדריקס ולאחר מכן שני חמושים רעולי פנים פתחו באש.
בצילומי מצלמות האבטחה נראו התוקפים בורחים מהמקום.
נכון ל-16 בפברואר, המניע לרצח נמצא בחקירת משטרה.
האיגוד הבין-לאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס (ILGA) גינה את הרצח וקרא לרשויות לחקור את הרצח כפשע שנאההומופובי.
גם הוועד של מועצת עולמא של קייפטאון (CTUB) ומועצת עולמא המאוחדת של דרום אפריקה (UUCSA) גינו את רצח הנדריקס, והביעו את אי הסכמתם לדעותיו תוך הדגשת עמדתם נגד נטילת חיים חסרת היגיון עקב הבדלים באמונות או באורחות חיים.
הדירקטוריון הבהיר שלמרות שהם אולי לא ראו עין בעין עם נקודות המבט של הנדריקס, אלימות כתגובה לחילוקי דעות היא בלתי מתקבלת על הדעת.
מוחסן אראכי (בפרסית: محسن اراکی; נולד בשנת 1955) הוא חוקר, איש דת, מרצה ופוליטיקאי איראני.
משמש כחבר במועצת המומחים האיראנית ובמועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.
הוא חוקר איראני בולט, ואחד מתלמידיו של הפילוסוף מוחמד באקר א-סדר.
מוּחָמָדִיֶה היא עיר נמל בחוף המערבי של מרוקו, שנודעה עד 1960 בשם פדאלה .
בעיר נמצא בית הזיקוק החשוב ביותר של מרוקו, בית הזיקוק סמיר (Samir Refinery).
בנוסף להיותה עיר תעשייתית מחמודיה ידועה גם כעיר נופש.
על פי מפקד האוכלוסין המרוקאי בשנת 2014, אוכלוסיית העיר מונה 208,612 תושבים.
מוחמדיה שוכנת במחוז מרקש-אספי, לאורך האוקיינוס האטלנטי 24 קילומטרים צפונית-מזרחית לקזבלנקה וכ-64 קילומטרים דרומית-מערבית לרבאט.
העיר גובלת בצפון באוקיינוס האטלנטי, בדרום בכביש המהיר A1, במזרח בעמק נפיפיק (وادي نفيفيخ) ובמערב בעמק מאלח (وادي المالح).
העיר נוסדה על ידי הסולטן , הידוע כ"מוחמד השלישי", בשנת 1750 והיא נקראה פדל-אללה (فَضْلُ الله; תרגום: חסד אללה).
ולאחר מכן שובש וקוצר לפדאלה (فِضَالَةَ).
ב-25 ביוני 1960 שונה שם העיר למוחמדיה, לכבודו של המלך מוחמד החמישי, לרגל הנחת אבן הפינה לבית הזיקוק סמיר.
במקום הייתה עיירת דייגים עם נמל קטן.
במאות ה-14 וה-15 ביקרו בנמל ספינות סוחר מאירופה שחיפשו דגנים ופירות יבשים.
בשנת 1773, בנה הסולטן מוחמד בן עבדאללה בפדאלה מחסן דגנים וכן את הקסבה כדי להגן על החנויות והסוחרים ואת המסגד הלבן המכונה "אל עתיק" (תרגום לעברית: העתיק).
במאה ה-19 הובילה התחרות בין מעצמות אירופה על ניצול משאבי אפריקה, למיזוג אינטרסים בנמלי מרוקו.
באזור פדאלה רכשה משפחת מאנזמן, (Mannesmann) הגרמנית, שטחים נרחבים בשל העניין הולך וגובר בכריית עפרות, רכש מכרות וזכויות כרייה.
בנוסף, הם התעניינו גם באדמות לשימוש חקלאי וכמה מבני המשפחה הקימו כמה חוות גדולות וחברות מסחר.
פעילותה של משפחת מאנזמן במרוקו הגיעה להיקף כזה שגרם לסכסוכים על מדיניות קולוניאלית בין צרפת, גרמניה והתושבים המקומיים.
בהסכם מ־4 בנובמבר 1911 בין צרפת לגרמניה על חלוקת אפריקה, נאלצה משפחת מאנזמן לוותר על השטחים והתעשיינים הצרפתים בני משפחת הרסן (Hersent), הקימו נמל גדול במפרץ הטבעי של פדאלה.
העיירה החלה לקבל אופי אורבני בשנות ה-20, הטיילת (Esplanade) הוקמה ב־1938, וב־1951 הפך הנמל של פדאלה לנמל הנפט הראשון והמודרני בצפון אפריקה.
את כנסיית סן־ז'אק (Saint Jacques), הצופה על הכיכר המרכזית, הקימו בני משפחת הרסן, ב־1934 לזכר בנם ואחיינם ז'אק (Jacques, פברואר 1893 – 26 ביולי 1917), שנהרג במלחמת העולם הראשונה.
צבא ארצות הברית פלש לפדאלה מהאוקיינוס האטלנטי ב-8 בנובמבר 1942, לפנות בוקר, כחלק ממבצע לפיד.
תוכנית הפעולה (נחיתה בהפתעה, ב-4:00 לפנות בוקר) השתבשה בשל בעיות בארגון כלי השיט בים, איבוד זמן בהתארגנות לקראת נחיתה, בעיות ניווט של הנחתים ומוכנות מסוימת של הכוחות הצרפתיים של משטר וישי שהגנו על פדאלה וקיבלו אזהרה מהמטה בקזבלנקה.
כתוצאה מהאיחור ובשל גלי הגאות ושפל התהפך חלק ניכר מכלי הרכב האמפיביים.
למרות התקלות ועל אף ירי מקלעים מכמה עמדות בחוף, הכוחות כבשו את פדאלה בתוך זמן קצר ביותר, עד 06:00 בבוקר.
באותה שעה תותחי חוף בקוטר 100 מ"מ שהיו מוצבים ב"קאפ דה פדאלה", בקרבת מכלי הדלק, פתחו באש על הספינות שהתקרבו לחוף הים ובתגובה נורתה אש לשיתוקם ופגעה והציתה את אחד המכלים, על אף שהייתה כוונה לא לפגוה בהם.
פגעה באחד הטנקים והציתה אותו.
הסוללה נכנעה לאחר קרב ארוך, רק בשעות הצהריים.
גנרל ג'ורג' פטון שעמד בראש "מבצע לפיד", נחת בפדאלה בשעה 13:20, על אף שהקרבות בפאתי פדאלה נמשכו והסתיימו רק לפנות ערב והוא המשיך עם מטהו לכיוון קזבלנקה.
שם העיירה פדאלה שונה ל־מוחמדיה ב־25 ביוני 1960, לכבוד המלך מוחמד החמישי (Mohammed V), משיב עצמאות מרוקו, בעת הנחת אבן הפינה לבית הזיקוק "סמיר" ומאז החלה תנופת פיתוח והעיירה הפכה לעיר הן תעשייתית, הנשענת על הנמל והן כעיר נופש.
את הנופשים משרתים קזינו, מועדוני גולף, טניס, גלישת גלים, יאכטות, רכיבת סוסים ומתקני פנאי נוספים.
היא מכונה "madinat lwurud wa riyada", כלומר "עיר הפרחים והספורט".
מתקני הנופש משכו משקיעים רבים לבניית דיור להשכרה ומתחמי נופש כמו: "Residence of Oubaha" ו־"Palm Beach".
מאז תחילת שנות ה-80, התפתח תחום החינוך הגבוה במוחמדיה ויש בה כ-25,000 סטודנטים, במוסדות הבאים:
הפקולטה למדעי המשפט, הכלכלה והחברה
הפקולטה למדעים וטכנולוגיה של מוחמדיה (FSTM)
בית הספר הלאומי הגבוה לחינוך טכני (ENSET)
המכון הגבוה לטכנולוגיה יישומית לתיירות ומלונאות (ISTAH)
המכון הגבוה לטכנולוגיה יישומית (ISTA)
המכון התעשייתי הגבוה של מוחמדיה (ISIM)
מרכז שיקום מקצועי יסמינה (CQP)
נמל מוחמדיה מתמחה בספינות בעלות מטען נוזלי ובפטרוכימיקלים.
מוחמדיה מייבאת נפט גולמי והוא עובר זיקוק עם הגעתו.
הנמל מייצא דגים, כלור ונתרן פחמתי ממפעלים גדולים בתוך העיר.
מוטו הוא ביטוי קצר המתמצת רעיון, שאיפה או דרך־חיים, של יחיד או של קבוצה.
ארגונים ומוסדות רבים, בהם לדוגמה יחידות צבאיות ומוסדות לימוד מחזיקים במוטו.
המוטו בהרלדיקה ייכתב בדרך כלל על קלף מתחת לשלט ההרלדי (או מעל הציצה בהרלדיקה הסקוטית) וברוב המקרים ייכתב בלטינית (אם כי שפות אחרות, כצרפתית, נפוצות אף הן).
על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית והסקוטית, המוטו לא מוענק יחד עם שלט האצולה וניתן לאמצו או לשנותו על פי רצונו של נושא השלט.
למרות זאת ישנן מספר דוגמאות חריגות להופעתם של המגילה, המוטו או האותיות בבלאזון של שלטים אחדים.
בספרים, המוטו הוא אִמרה המופיעה בעמוד השער או בראש פרק, אמרה שמביעה עקרון המנחה את מחבר הספר או את העלילה.
המוטו של "שלושת המוסקטרים": .
המוטו של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה": .
מוטגנזה מכוונת היא טכניקה בביולוגיה מולקולרית שבה מוטציה נגרמת באתר מוגדר במולקולת DNA.
כשמשתמשים במוטגנזה מכוונת המידע הגנטי יכול לעבור שינויים.
באופן כזה ניתן ליצור חלבון עם שינוי ברצף חומצות האמינו.
באופן כללי, מוטגנזה מכוונת דורשת ידיעה של רצף הגן בזן הבר.
בהתאם לכך, מסנתזים כימית גדיל משלים לאתר בגנום שבו רוצים ליצור מוטציה.
הגדיל מתחבר בעזרת זיווג בסיסים לגן המקורי.
את המולקולה שנוצרת בתהליך מכניסים לתא חי, שיתחיל לבטא חלבון מוטנטי.
מאז 2013 התפתחות טכנולוגיית CRISPR-Cas9 מאפשרת החדרת סוגים שונים של מוטציות לגנום של מגוון רחב של אורגניזמים.
השיטה אינה מצריכה אתר להכנסת טרנספוזון, אינה משאירה סמן, והיעילות והפשטות שלה הפכו אותה לשיטה המועדפת לעריכת הגנום.
ניתן ללמוד את פעולתו של חלבון על סמך השוואה בין זן הבר לבין התבטאות החלבון המוטנטי.
בדרך זו ניתן להנדס חלבונים.
לדוגמה, להעלות את יכולת הצמח לקבע פחמן דו-חמצני בעזרת מוטציות מכוונות בחלבוני צמחים.
בשנת 1993 זכה מייקל סמית' בפרס נובל לכימיה על המצאת המוטגנזה המכוונת.
מוטורולה (Motorola) הייתה חברת אלקטרוניקה אמריקאית רב-לאומית, שייצרה טלפונים סלולריים וסמארטפונים.
החברה הייתה מהמובילות בתחום הטכנולוגיות לתקשורת אלחוטית ומהתורמות העיקריות להפיכתן לחשובות והמצליחות של המאה ה-20. מוטורולה הייתה מהמובילות בכל שלב בהתפתחות טכנולוגיות אלו, החל ממקלטי הרדיו הראשונים של תחילת המאה ה-20, ועד לטכנולוגיות התקשורת הסלולרית של ימינו.
מטה החברה היה ממוקם בשמבורג, אילינוי, פרוור של שיקגו.
בשנת 2011 פוצלה מוטורולה ל-2 חברות נפרדות: חברת 'מוטורולה מוביליטי' שעוסקת בייצור מכשירי סלולר, נמכרה תחילה לגוגל, ואחר-כך ללנובו הסינית.
שאר התחומים עברו לאחריותה של חברת 'מוטורולה סולושנס', היורשת של חברת מוטורולה ההיסטורית מבחינה משפטית.
מוטורולה החלה את דרכה בשנת 1928, תחת השם "גאלווין תעשיות" (Galvin Manufacturing Corporation).
השם מוטורולה היה בתחילה שם מותג שניתן על ידי מייסד החברה, פול גאלווין לפיתוח החשוב הראשון שלה: מקלט רדיו שהותקן במכונית.
החברה מכרה את מכשיר הרדיו הראשון שלה תחת המותג מוטורולה ב-23 ביוני 1930, תמורת 30 דולר.
חברת "גאלווין" החלה למכור מקלטי רדיו לרכב גם לכוחות משטרה ורשויות מקומיות בנובמבר 1930. שם המותג "מוטורולה" הפך כה מוכר עד שחברת גאלווין שינתה בשנת 1947 את שמה ל"מוטורולה".
לאחר ההצלחה הראשונית של מקלטי הרדיו לרכב, פיתחה מוטורולה מכשיר רדיו דו כיווני, בהתחלה עבור מכוניות (בעיקר עבור משטרת שיקגו שנעזרה בהם רבות בתקופת המלחמה בפשע המאורגן, בשנות ה-30 של המאה ה-20), ואחר כך גם מכשירי קשר שהיו ניתנים לנשיאה בידי אדם, ואשר זכו לכינוי Walkie Talkie.
ה-Walkie Talkie זכו להצלחה רבה, בעיקר בשימושים צבאיים בעת מלחמת העולם השנייה, ועזרו למוטורולה למצב את עצמה כאחד מספקי ציוד התקשורת העיקריים של ממשלת ארצות הברית, דבר שהביא בין היתר לכך שמילותיו ההיסטוריות של ניל ארמסטרונג בעת נחיתתו על הירח שודרו לכדור הארץ דרך מכשיר של מוטורולה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 נכנסה מוטורולה גם לתחום הטלוויזיה והייתה הראשונה שייצרה טלוויזיות עם מסך מרובע (להבדיל מהמסך העגול שהיה מקובל עד אז), ומהראשונות שיצרו טלוויזיות צבעוניות בארצות הברית.
בשנת 1973 הייתה מוטורולה החברה הראשונה שהציגה יישום מסחרי של תקשורת סלולרית, טכנולוגיה שהפכה מאז לאחת מהמרכזיות שבהן עוסקת החברה.
במשך שנים רבות היו רבים מהמוצרים של החברה קשורים, בצורה זו או אחרת, לטכנולוגיית הרדיו, אם כי היא ידעה גם להתרחב לתחומים אחרים.
כך למשל, בשנות ה-60 של המאה ה-20, הייתה מוטורולה מהראשונות שפיתחו וייצרו מוליכים למחצה ורכיבים המבוססים עליהם בקנה מידה תעשייתי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלה החברה בפיתוח מעבדי מחשבים, בין מוצריה הבולטים בתחום היו סדרת מעבדי ה-68000, שהושקה ב-1979, וזכתה להצלחה רבה.
עם השקתה שימשה תחילה למערכות עתירות ביצועים במחיר גבוה, כולל מיני-מחשבים מרובי משתמשים; תחנות עבודה למשתמש יחיד כגון מערכות HP 9000 של היולט פקארד, ה-Sun-1 של סאן מיקרוסיסטמס; מסופים גרפיים כמו VAXstation 100 של דיגיטל ו-IRIS 1000 של סיליקון גרפיקס.
בהמשך הפכה הסדרה למעבד הנפוץ במערכות UNIX.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ירידה בעלות הייצור הפכה את ה-68000 לכדאי לשימוש במחשבים אישיים החל מה-Lisa והמקינטוש של אפל, ה-ST של אטארי ועד הקומודור אמיגה.
בתקופה זו הובילה מוטורולה את השוק העולמי למיקרו-מעבדים, עם נתח שוק של 55%.
ב-1991 החלה מוטורולה בפיתוח מעבדי PowerPC (ראשי תיבות של Performance Optimization With Enhanced RISC – Performance Computing), מעבדים בעלי סט פקודות מסוג RISC, ביוזמה משותפת יחד עם החברות אפל ו-IBM.
ב-1998 הקימה מוטורולה את מיזם התקשורת הלוויינית "אירידיום".
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה אחת מחברות הטכנולוגיה הגדולות בעולם.
בשנת 1999 דיווחה החברה על הכנסות של 37 מיליארד דולר ורווח נקי של 2 מיליארד דולר.
בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, חטיבת הרשתות וחטיבת פתרונות תקשורת לארגונים גדולים סבלו מירידה חדה במכירות, והחברה כולה דיווחה על הפסד של 697 מיליון דולר ב-2001. בספטמבר 2003 התפטר מנכ"ל החברה, לאחר שהיא איבדה את מעמדה כיצרנית הטלפונים הסלולריים הגדולה בעולם לנוקיה הפינית.
חודש אחר כך הודיעה על תוכנית לבצע ספין-אוף והנפקה של חטיבת המוליכים למחצה ("מוטורולה סמיקונדקטור") בבורסה, כחברה נפרדת.
המטרה הייתה לגייס הון נוסף ולהציף ערך לבעלי המניות.
במסגרת המהלך ביצעה החברה החדשה, "פריסקייל סמיקונדקטור", הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסת ניו יורק, ביולי 2004, וגייסה כ-1.6 מיליארד דולר.
אחר כך חילקה חברת האם מוטורולה את מניות "פריסקייל" שברשותה לכל מחזיקי המניות שלה כדיבידנד בעין, ביחס של 0.11% ממניות "פריסקייל" לכל 1% ממניות מוטורולה.
בינואר 2011 פוצלה מוטורולה לשתי חברות נפרדות, 'מוטורולה מוביליטי' ו'מוטורולה סולושנס'.
ב-15 באוגוסט 2011 דווח כי חברת גוגל תרכוש ב-12.5 מיליארד דולר את מוטורולה מוביליטי, העוסקת בתחום המכשירים הסלולריים.
העסקה הושלמה במאי 2012. בסוף ינואר 2014 הודיעה גוגל על מכירת מוטורולה מוביליטי לחברה הסינית לנובו, למעט הפטנטים שהיו שייכים למוטורולה, וכן שמירה על חטיבת מעבדה להקמת סמארטפונים עם חלקים מתחלפים שגוגל הקימה במוטורולה.
המכירה הושלמה בסוף אוקטובר 2014.
גישת ה"עדכונים המהירים" באה לידי ביטוי בצורה בולטת ומרשימה כאשר ה-MOTO X וה-MOTO G קיבלו עדכון לגרסת אנדרואיד 4.4 פחות מחודש לאחר סיום הפיתוח שלהם - תקדים שנחשב ליוצא דופן בעולם האנדרואיד (פרט לסדרת מכשירי הנקסוס המקבלת עדכונים בסיום פיתוחם).
כמו כן אמר מנכ"ל החברה שמוטורולה מוביליטי מתיימרת להציג סמארטפונים שיוכלו להתחרות עם המכשירים המובילים בשוק ועם זאת יהיו זולים מהם בצורה משמעותית.
בספטמבר 2014 השיקה מוטורולה מוביליטי את הדור השני של Moto X, בפברואר 2015 חשפה את הדגם השני בסדרת ה-Moto E הזולה במיוחד, וביולי 2015 את הדגם השלישי בסדרת ה-Moto G.
גאלווין, בנו של פול גאלווין מייסד החברה, עמד בראשה במשך יותר מ-25 שנה, מסוף שנות ה-50 עד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ועיצב את דמותה המיוחדת לטוב ולרע.
גאלווין הבן שאף להפוך את מוטורולה למשהו שהוא הרבה יותר מאשר חברה עסקית המתעניינת בעיקר ביצירת רווחים לבעלי המניות שלה, אלא למעין תרבות המבוססת על מחויבות למערכת ערכי ליבה ועל רצון לשרת בראש ובראשונה את האינטרסים של לקוחות החברה.
על מנת להגשים את היעדים הללו, הנהיג גאלווין בחברה מספר מנהגים הנחשבים עד היום ליוצאי דופן בנוף התאגידים האמריקאיים.
הוא תבע מכל עובדי החברה, החל מעצמו ועד לאחרון העובדים לנהוג תמיד על פי ערכי הליבה של החברה, המבוססים על שני עקרונות יסוד: כבוד מתמיד לבני אדם ויושרה בלתי מתפשרת.
הוא גם דאג להטמיע אל תוך החברה, שגדלה תחת הנהגתו מעסק אמריקאי בינוני לחברת ענק רב לאומית, מנגנונים שאיפשרו לממש את הכללים הללו בפועל, כחלק מתהליכי העבודה היום יומיים.
כתוצאה מכך הפכה מוטורולה לאחת החברות המוערכות ביותר בעולם מבחינת ההגינות והיושרה שבהם היא מנהלת את עסקיה.
מוטורולה, להבדיל מחברות רבות אחרות בתחום הטכנולוגיה והתקשורת, לא הסתבכה מעולם בפרשיות של "הנהלת חשבונות יצירתית", וידעה גם להימנע מהסתבכות בחובות ענק.
גאלווין פעל גם רבות בתחום איכות הייצור, ופיתח את שיטת 6 סיגמא למדידת איכות תהליכי ייצור, הנמצאת עד היום בשימוש במוטורולה ובחברות רבות אחרות.
באופן אירוני, התרבות הארגונית של מוטורולה, שהיוותה ללא ספק חלק גדול מההצלחה שלה במשך כמעט כל המאה ה-20, היא זו שהביאה את החברה למצב של משבר מתמשך, החל מסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. המכשלה העיקרית בתרבות הזאת היא העדר בולט של תהליכי שיתוף ידע.
הבעיה הזאת נובעת ממדיניות מכוונת של החברה החל משנות ה-60 של המאה ה-20, תקופה שבה היא החלה לצמוח להתפרס למדינות רבות ולתחומי עיסוק מגוונים.
בהכוונתו של רוברט גאלווין, אורגנה החברה בצורה של חטיבות עסקיות עצמאיות אשר כמעט ולא שיתפו פעולה ביניהן, ולעיתם היו אפילו במצב של תחרות.
אסטרטגיה זו שהיה בה אולי הגיון בימים שבהם עסקה החברה בעיקר בייצור של מוצרים "סגורים" (כמו מכשירי רדיו, או רכיבי אלקטרוניקה), הפכה לבעייתית ביותר כאשר החלו לקוחות החברה לדרוש ממנה (כמו גם ממתחרותיה) לספק להם פתרונות כוללים למערכות שלמות, בעיקר בתחום התקשורת הסלולרית.
המבנה הממודר של החברה גם הקשה עליה בבחירת האסטרטגיה הנכונה ביותר להתמודדות עם אתגרים חדשים, כך למשל לוותה הכניסה של מוטורולה לתחום התקשורת הסלולרית הדיגיטלית בבלבול רב משום שהיא התקשתה להחליט האם להתמקד בטכנולוגיה ה-CDMA הנחשבת עדיפה מבחינה טכנולוגית או בטכנולוגיית ה-GSM שהפכה לפופולרית יותר, בעיקר באירופה.
בסופו של דבר נכנסה החברה לשתי הטכנולוגיות בצורה מבולבלת ולא ממוקדת, כאשר במקביל פותחה בחטיבה עסקית אחרת של החברה טכנולוגיה ה-iDEN (המשמשת בארץ את חברת מירס), ללא כל תיאום עם החטיבה העוסקת בתחום התשתיות הסלולריות.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, נעשו במוטורולה מספר ניסיונות לבצע שינויים ארגוניים שונים על מנת להתמודד עם חוסר התיאום בין פעילותיה השונות, אולם הם כשלו משום שהתרבות הארגונית המאפיינת את החברה היא כנראה בעלת מומנטום משלה.
בשנת 1964 הייתה ישראל למדינה הראשונה שבה הוקמה חברת-בת של מוטורולה, מחוץ לגבולות ארצות הברית.
קדמה לכך פעילות של החברה בארץ, החל מקום המדינה, דרך "חברת משה בסין אלקטרוניקה והנדסה בע"מ", שהחלה והרחיבה את פעילותה, ממפעל קטן להרכבת מכשירי רדיו ברכב, ועד לניהול של פרויקטים מורכבים בישראל, באפריקה ובמקומות נוספים בעולם, כגון איראן.
בשנת 1964 כאמור, הצליח משה בסין לשכנע את רוברט וו גאלווין להפוך את החברה שלו לחברת בת של מוטורולה העולמית, ושם החברה שונה ל-"מוטורולה ישראל בע"מ".
מאז נחשבת "מוטורולה ישראל" לאחת מחברות-הבת המוצלחות ביותר של מוטורולה העולמית, ומהווה שותפה בכל הפעילויות החשובות של החברה בעולם.
כמו כן, מרכז הפיתוח של מוטורולה סמיקונדקטור לשעבר (שבהמשך נקרא פריסקייל סמיקונדקטור) בהרצליה, היה שותף עיקרי במספר פיתוחים פורצי דרך של החברה, בעיקר בתחום המעבדים לעיבוד אותות (משפחת 56000, 96000 ו-StarCore), רכיבי תקשורת מחשבים (Netcom) ממשפחת PowerQUICC ומשפחת MSC8100 ורכיבי בקרה לרכב.
מרכז פיתוח נוסף פעל בגן התעשייה עומר בין השנים 1997 ל-2009. מרכז הפיתוח בישראל ישראל נסגר מיד לאחר שהחברה נקנתה על ידי NXP בשנת 2015.
מוטורולה גם הקימה מפעל הרכבה למכשירי קשר בעיר ערד.
מפעל זה נמצא בעשור השני של המאה ה-21 בבעלות חברת "פלקסטרוניקס", אך הוא ממשיך לייצר גם עבור מוטורולה.
בשנת 1984 פרסם משרד התקשורת הישראלי מכרז להקמת רשת תקשורת סלולרית (או מה שכונה אז "רדיו-טלפון נייד") בישראל.
מוטורולה הייתה החברה היחידה שנענתה למכרז, וכך הוקמה בשנת 1985 "מת"ת", בשיתוף עם חברת תדיראן תקשורת, שהקימה את רשת התקשורת הסלולרית הראשונה בישראל.
מת"ת מכרה את מכשירי הקצה שלה תחת שם המותג, "פלאפון", שהפך מאז לא רק לשמה של החברה, על גלגוליה השונים, אלא גם לשם גנרי לטלפון סלולרי בעברית.
במשך תשע שנים, הייתה פלאפון תקשורת, שעברה עם הזמן לבעלות בלעדית של מוטורולה לאחר שתדיראן נאלצה למכור את חלקה בחברה, המפעילה הבלעדית של תקשורת סלולרית בישראל.
בתקופה זו הכפילה החברה את מספר מנוייה מדי שנה, (מכ-500 בשנת 1985, לכ-250,000 בשנת 1994), הישג מרשים בהתחשב בעובדה שבמשך כל תקופה זו המשיכו מכשירי הקצה של החברה להמכר במחיר של כ-8,000 ש"ח ליחידה, וגם עלויות השיחה ודמי המינוי החודשיים היו גבוהים למדי.
בשנת 1994, עם פתיחת שוק התקשורת הסלולרית בארץ לתחרות, הפכה פלאפון תקשורת לחברת בת של בזק ומוטורולה.
התהליך של שינוי היחסים בין פלאפון תקשורת למוטורולה ליחסים נורמליים של ספק-לקוח, לווה בקשיים רבים ובטענות בדבר ניגוד האינטרסים הגלום בו.
מוטורולה ישראל החזיקה בעבר בבעלותה חברת תקשורת אלחוטית וסלולר בישראל, חברת מירס.
מירס נמכרה בשנת 2010 ובעשור השני של המאה ה-21, נמצאת בבעלות מלאה של קבוצת "אלטיס".
כחלק מקבוצת HOT היא פועלת תחת השם "HOT mobile".
בשנת 2000 זכתה מוטורולה ישראל במכרז התקשורת הסלולרית-מוצפנת של צה"ל.
במסגרת מכרז זה פיתחה מוטורולה את מערכת "ורד הרים", ומטרתה לאפשר תקשורת סלולרית מיידית ומוצפנת, לכל דרגי הפיקוד בצה"ל ובכוחות הביטחון; המערכת כוללת תחנות בסיס נייחות וניידות ובכך מתאפשרת תקשורת בין כל הגורמים בשטח ובמפקדות.
המערכת הופעלה בהצלחה במסגרת תוכנית ההתנתקות, במלחמת לבנון השנייה ומבצע צוק איתן.
מוטורהד ("ראש מנוע" Motörhead, בהגייה מדויקת: מוֹטְרהֶד) הייתה להקת הבי מטאל אנגלית, אשר הוקמה בשנת 1975 באנגליה.
תדמיתה תרמה רבות לסטריאוטיפ "המטאליסט הקשוח", והנהיג אותה הזמר והבסיסט למי קילמיסטר, אשר ידוע בקולו הנמוך והצרוד.
הסולן, למי, סיגל לעצמו תדמית של אופנוען קשוח, בעל כובע בוקרים, שפם שחור ענקי, בגדי עור וקעקועים.
מוטורהד הביאה עמה סגנון פשוט יחסית אך עם זאת מגוון, המשלב את הכבדות של הבי מטאל עם מהירות הנגינה והמנטליות של פאנק רוק (Punk rock), ובכך גיבשה את המרכיבים של מה שנודע מאוחר יותר בתור ספיד מטאל ות'ראש מטאל.
סולן הלהקה, למי קילמיסטר מת ב-28 בדצמבר 2015 בביתו, ממחלת הסרטן, שלושה ימים בלבד אחרי שגילה כי לקה בה.
למחרת הודיע המתופף מיקי די כי הלהקה פורקה, והגיטריסט פיל קמפבל אישר זאת ביום שלאחר מכן.
1979 - on parole; הוצאה לא רשמית של מספר הקלטות מ-1975
בביולוגיה, מוּטָגֵן (Mutagen; מלטינית: מקור השינוי) או בעברית מְתַשְׁנֵת (מלשון תשנית) הוא גורם/חומר פיזיקלי או כימי הגורם לשינוי במידע הגנטי (בדרך כלל DNA) של אורגניזם ובכך מגדיל את תדירות המוטציות מעל הרמה הטבעית.
כיוון שמוטציות רבות גורמות לסרטן, מוטגנים הם לרוב קרצינוגנים.
לא כל המוטציות נגרמות על ידי מוטגנים: "מוטציות ספונטניות" מתרחשות עקב טעויות בהכפלת ה-DNA, תיקון ושחלוף של רצפי DNA.
השינויים ברצפי חומצות גרעין על ידי מוטציות כוללות החלפה של זוגות בסיסים, החדרות או החסרות של נוקלאוטיד אחד או יותר ברצפי ה-DNA.
למרות שרוב המוטציות קטלניות, או גורמות למחלה קשה, לחלקן יש השפעה מינורית, כיוון שהשינויים שהם גורמים לרצפים המקודדים של החלבונים חסרי משמעות.
מוטציות רבות כלל לא גורמות אפקטים נראים לעין, אם בגלל שהן מתרחשות באינטרונים, או בגלל שהן לא משנות את רצף חומצות האמינו, עקב ניוון קודונים.
השינוי בחומר הגנטי של אוכלוסייה עקב הצטברות מוטציות אקראיות נקרא סחף ומשרת כשעון מולקולארי.
באופן כללי, ככל שיש יותר הבדלים ברצף הנוקלאוטידים בין שני אורגניזמים, כך עבר יותר זמן מאז שהם נפרדו מהאב הקדמון המשותף שלהם.
למרות שישנו קושי בהערכת מספר המוטציות הממוצע באורגניזמים מורכבים, הערכות לשיעורי מוטציה נעשו הן עבור E.coli והן עבור איקריוטיים.
הוערך כי באורגניזמים הללו, בערך אחד מכל 1010 נוקלאוטידים משתנה וממשיך לעבור דרך הרבייה לדורות הבאים של התאים.
ב-1920, הרמן מולר גילה במהלך ניסוי בזבובי פירות (דרוזופילה) כי קרני רנטגן גורמות לפגמים ולמוטציות שונות בחומר התורשתי (DNA) של הזבובים ובכלל גם באדם.
מוטגנים הם בדרך כלל תרכובות כימיות או פולטים קרינה מייננת.
מוטגנים יכולים להיות מחולקים לקטגוריות שונות על פי השפעתם על הכפלת DNA:
1. מוטגנים מסוימים מתפקדים כאנלוגים לבסיסים ונכנסים לגדיל ה-DNA במהלך ההכפלה במקום הסובסטרטים הטבעיים.
2. מוטגנים מסוימים מגיבים עם DNA וגורמים שינויים מבניים שמובילים להעתקה שגויה של גדיל התבנית כשה-DNA מוכפל.
3. מוטגנים מסוימים עובדים באופן לא-ישיר על ידי כך שהם גורמים לתאים לסנתז כימיקלים בעלי אותו אפקט מוטגני כמו שלהם.
מבחן איימס הוא שיטה אחת לקביעת מידת המוטגניות של גורם/חומר מסוים.
אנלוג לבסיס הוא כימיקל שיכול להחליף נוקלאו-בסיס בחומצות גרעין.
דוגמה נפוצה היא 5-ברומו-אורציל (5BU), הבסיס החריג שנמצא בנוקלאוטיד המוטגני האנלוגי BrdU.
כשנוקלאוטיד המכיל 5-ברומו-אורציל מסתפח לתוך ה-DNA, רוב הסיכויים שהוא יזווג עם אדנין; אולם, הוא יכול להפוך באופן ספונטני לאיזומר שמזווג עם נוקלאו-בסיס אחר, גואנין.
אם דבר זה קורה במהלך הכפלת DNA, גואנין יוחדר לרצף מול האנלוג לבסיס, ובמהלך הכפלת ה-DNA הבאה, הגואנין הזה יזווג עם ציטוזין.
התוצאה של כך היא שינוי בזוג בסיסים אחד שב-DNA, ובמילים אחרות, הדבר יגרום למוטציית החלפה.
מוטאנט בקומיקס מדע בדיוני הוא מונח המתאר יצור שעבר מוטציה כלשהי.
המוטאנט עשוי להיות אדם או בעל חיים, דמות טובה או רעה, גיבור-על או נבל-על.
ברוב המקרים המוטאנט הוא אדם אשר קיבל יכולת כלשהי או מאפיין פיזי בעקבות המוטציה, כמו כוח על-טבעי או מראה חריג, ועקב כך הוא הופך ל"אדם עליון".