tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפלגות קבועות מגאלאץ אל נמלי הדנובה הסמוכים וחזרה לגאלאץ התקיימו בצורה סדירה עד המהפכה הרומנית (1989) ונפסקו אחריה, פרט למעבורות המקשרות בין שתי גדות הדנובה.
עדיין מתקיימות הפלגות לא סדירות עבור נופשים המעוניינים בכך.
בנוסף לנמל המפליגים, יש בגאלאץ שלושה נמלים מיועדים לסחורות, מסוף דלקים, נמל מכולות ונמל חומרי גלם.
השיט בדנובה מחבר את גאלאץ עם יתר הנמלים הרומנים על הדנובה, עם הים השחור ומשם עם כל נמל ימי בעולם ובמעלה הדנובה, באמצעות תעלת מיין-דנובה, עם ערי נמל אירופאיות עד הולנד.
השיט, תעבורה יחסית זולה, מאפשר העברת סחורות בעלות נמוכה יחסית.
זרימת הדנובה באזור גאלאץ, לאחר שהנהר מקבל את מי הסירט נעה בין 18,000 עד 19,000 מטרים קוב של מים בשנייה בחודש מאי ובין 2,000 עד 2,450 מטרים קוב בשנייה בקיץ.
עומק הדנובה מהים השחור דרך גאלאץ עד בראילה, גם בתקופות הפחות שופעות, אפשר הכרזת הנתיב כנתיב שיט ימי.
בחורף יש תקופות בהן פני הנהר קופאים והקרח הנשבר עלול לסכן כלי שיט, לכן השיט נאסר עד חלוף הסכנה.
בתקופות שפל בשפיעת הדנובה מופיעים איים חוליים קטנים מול העיר.
אורך האי הגדול כ-300 מטר ורוחבו עשרה מטרים.
במזג אוויר מתאים תושבי האזור מפליגים בסירות אל האי, משתזפים שם ועוסקים בדיג.
באזור גאלאץ, בקרבת שפך הפרוט שוכן האי פרוט, שמורת טבע, שמאוכלסת על ידי סוסים פראים.
בעלי סירות מציעים שיט לאי תמורת תשלום.
השיט מגאלאץ סבל פגיעה חמורה בטביעת הספינה מוגושואיה עם יותר ממאתיים קורבנות.
יתר הנמלים הרומנים על הדנובה ומרחקם מגאלאץ
בשנות העשרים של המאה העשרים נבנה שדה תעופה בגאלאץ, כדי ליצור את הקו האווירי הראשון ברומניה, הקו בוקרשט-גאלאץ.
ב-1921 פנתה מנהלת התעופה האזרחית של רומניה אל השלטון המקומי בגאלאץ וביקשה הקצעת קרקע לצורכי הקמת שדה תעופה.
לאחר הקצעת 108 הקטרי קרקע במערב העיר הוקמו הנגר מטוסים, מחסן לדלק מטוסים, תחנת כוח ובית למפקד המקום.
ב-1926 התחיל לפעול שדה התעופה והנוסע הראשון בתשלום היה סוחר יווני מבראילה, שנחפז להגיע מבוקרשט, כדי לסגור עסקה והצפות של מסילת הברזל מנעו את נסיעתו ברכבת.
משדה התעופה של גאלאץ יצאו כל יום, פרט ליום ראשון, טיסות ליעדים שונים.
מטוסי Junkers F 13 טסו שלוש פעמים בשבוע בקו בוקרשט - גאלאץ - יאשי - צ'רנאוץ ומטוסי Avia Bh 25 טסו כל יום במסלולים גאלאץ - קישינאו - יאשי וגאלאץ - קונסטנצה - בלצ'יק.
במלחמת העולם השנייה שדה התעופה שירת את המאמץ המלחמתי הרומני נגד ברית המועצות.
ב-6 ביוני 1944 הגיעו מאיטליה 104 מפציצים מלווים ב-54 מטוסי קרב P-51 מוסטנג.
המפציצים הפציצו קשות את העיר ואת שדה התעופה ולאחר מכן הנהלת שדה התעופה דיווחה על הרס של 98%.
אחרי המלחמה שדה התעופה חזר לפעול, אך בעצימות נמוכה יותר.
ב-1958 נסגר שדה התעופה לפי דרישת ברית המועצות, שלא שבעה נחת מקרבתו לגבולה.
לאחר המהפכה הרומנית (1989) והתפרקות ברית המועצות התחילו מגעים להקמת שדה תעופה באזור, אך המחסור במשאבים כספיים ואי הסכמות בין שתי הערים הסמוכות, בראילה וגאלאץ, מנעו בנייתו של שדה תעופה חדש.
ברומניה יש תוכניות ליצירת אזור מטרופוליני שיאחד את גאלאץ ואת בראילה, אזור שיהווה ריכוז האוכלוסייה השני בגודלו ברומניה, אחרי בוקרשט.
בהתאם לכך האוכלוסייה מצפה לבניית שדה תעופה בינלאומי, שישרת אותה וגם נוסחה בקשה חתומה על ידי רבים.
מחוז גאלאץ מהווה מין שער לכיוון צפון-מזרח ודרום-מערב, הוא נמצא תחת השפעת האוויר היבשתי המזרחי ובמידה פחותה, הדרומי.
האוויר המערבי נעצר במחסום הרי הקרפטים.
הטמפרטורה הממוצעת בחישוב שבעים שנה היא C° 10. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא C° 21.3.
במהלך החורף מכיוון צפון וצפון מזרח מגיעות מסות של אוויר קר הגורמות לירידות חדות בטמפרטורה.
הטמפרטורה הממוצעת של חודש ינואר נע בין C° 3− עד C° 4−.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר נמדדה באוגוסט 1904, C° 39.4 והנמוכה ביותר נמדדה בפברואר 1927, C° 28.6−.
מרבית המשקעים יורדים במהלך הקיץ.
הרוחות השכיחות הן קריבץ 29%, אאוסטרול (Austrul) 16%, בעיקר בקיץ, בלטרצול (Băltărețul), הרוח המביאה גשם וקושאבה (Coșava).
הצומח והחי מושפעים מאוד מהאקלים, מהקרקע ומנופי המים הרבים.
הצמחייה המקומית היא תוצאה של השפעה הדדית בין הצמחייה המזרח-אירופאית, הדרום-אירופאית והאטלנטית.
ההשפעה השלטת היא של צמחיית מפגש הערבה עם היער, אך במקומות הנמוכים יש שפע של צמחים אוהבי מים, כמו סוף וקנה מצוי וגם צמחי מים רבים.
על פני הביצות מופיעים צמחים צפים בעלי שורש קבוע, אך גם סוגים חסרי שורש קבוע.
בשולי הביצות אפשר למצוא נופרים לבנים, נופרים צהובים, ראש חץ (Sagittaria sagittifolia), אירוס הביצות ועוד.
מיני העצים השכיחים הם צפצפה, ערבה, אלנוס ועוד, אך העץ המזוהה ביותר עם גאלאץ הוא הטיליה, שבתקופת הפריחה שלו הארומה ממלאת את אוויר העיר.
החי באזור גאלאץ משתייך לערבה ולשולי היער במפגש עם הערבה, כצפוי לגבי דרום חבל מולדובה.
ברחבי המחוז פוגשים חזירי בר, אייליים, חובות, סנאיים, אוגרים, קיפודים,
באזור גאלאץ נוצר בסביבות שנת 1800 זן יונים מיוחד בשם ז'וקטור דה גאלאץ jucător de Galați, שטופח על ידי מגדלים המאוגדים באגודה.
אזור גאלאץ נודע עוד מימי קדם על עושר הדגים שבו.
מבחר מקווי המים, הנהר הגדול, הנחלים הנשפכים לתוכו, האגמים והביצות מאפשרים חיים למיני רבים מאוד של דגים ואפילו דגי ים העולים בדנובה עד גאלאץ מתווספים אליהם.
תנאים אופטימליים מאפשרים לדגים להגיע לממדים גדולים לשמחת הדייגים.
באזור גאלאץ, באוגוסט 2013, פרופסור מיכאי קאדינויו הצליח לדוג שפמנון אירופי באורך שניים וחצי מטר ובמשקל 115 קילוגרם.
ההשערה הרווחת היא שמקור השם של העיר הוא בשפתם של הקומנים, שבט טורקי נודד שהתיישב ברומניה, ופירושו "מבצרים" (Galat-מבצר, Galaţi-מבצרים).
השערה אחרת מבוססת על הכינוי הישן של גאלאץ Haliciu mic.
Haliciu זה שם שאינו רומני ואין לו משמעות ברומנית, אך מזכיר את Halic (האליץ'), הבירה הראשונה של גליציה, מדינה שגבולותיה השתרעו עד שפך הדנובה, ממנה נגזר שמה.
הכנסייה של גאלאץ הייתה כפופה לבישופות האליץ', וגאלאץ הוא הנמל הנגיש הקרוב ביותר לגליציה, לכן סביר להניח שגאלאץ הייתה פשוט גליציה הקטנה, ובקיצור – גאלאץ.
השערה אחרת מחברת את שם העיר לשבט הגאלים.
על פי השערה זו הגאלים, שהיו בדרכם לגלטיה, עברו במקום וייסדו את היישוב המזכיר אותם בשמו.
האזכור הראשון של העיר מופיע במסמך מ-1445 החתום על ידי השליט שטפן הגדול.
בשנת 1651 העיר נשדדה ונשרפה על ידי הטאטארים.
בשנת 1659 עשה זאת רקושי נסיך טרנסילבניה ובשנת 1711 הטורקים שרפו את כל העיר, פרט למנזרים שבכיכר.
בשנת 1789 התנהל במקום קרב בין הטורקים ובין הרוסים בפיקודו של מיכאיל קמנסקי, ששרף את העיר.
בשנת 1821 מרדו היוונים שחיו בגאלאץ והרגו סוחרים טורקים.
לאחר המרד כבשו הטורקים את העיר, הרגו נוצרים רבים ושרפו את העיר.
לאחר איחוד נסיכות מולדובה עם נסיכות ולאכיה, שליט הנסיכויות המאוחדות, אלכסנדרו יואן קוזה, שבעברו היה פרקלאב של גאלאץ, רצה להפוך את גאלאץ לבירת הנסיכויות המאוחדות.
גם קוסטקה נגרי היה שותף לשאיפה זו.
רצון זה לא התגשם הן משום כהונתו הקצרה של קוזה, שנקטעה, וגם בגלל קרבת גאלאץ לגבול הרוסי, מה שהיה מאפשר לרוסים בשעת מלחמה כיבוש קל של הבירה הרומנית.
במהלך שנת 1877 שימשה גאלאץ למעבר החילות הרוסים, שיצאו להילחם בטורקים.
במלחמת העולם הראשונה ניצלה גאלאץ מכיבוש, אך הופגזה קשות.
בימים 7 עד 9 בינואר 1918 נערך בגאלאץ קרב בין צבא רומניה ובין היחידות הרוסיות באזור, שעברו לצד המהפכה הבולשביקית.
בקרב לקחו חלק יחידות רגלים, כלי שיט רומנים ושלושה מטוסים רומנים והם הצליחו למנוע את כיבוש גאלאץ.
היחידות הרומניות ליוו את היחידות הרוסיות למעבר מזרחה מעבר לפרוט.
בעת סיפוח בסרביה בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עזבו את בסרביה והגיעו לגאלאץ כ-22,000 פליטים ממוצא גרמני ובמקום הוקם מחנה מעבר ענקי, מנוהל ומתופעל על ידי צבא גרמניה, שנכח ברומניה לפי הזמנת הממשל הרומני.
במלחמת העולם השנייה, הגרמנים ניהלו מגאלאץ את צי הדנובה ואת צי הים השחור.
ההפצצות של בעלות הברית הרסו לחלוטין 30% מהעיר.
לאחר כניעת רומניה ומעבר למחנה בנות הברית, נכנסו חבלנים גרמנים למרכז העיר, מיקשו את הבניינים שבמרכז העיר ופוצצו אותם.
הניהול המודרני של היישוב גאלאץ התחיל על בסיס התקנון האורגני ב-13 בינואר 1832. לפני חקיקה זו היישוב נוהל על ידי ועדה עירונית, שהורכבה מהספטאר דומיטרקה קודראנו והפאחארניקים פאראסקיב שרבאן וא.
בנוסף לכך הייתה גם ועדת משטרה.
מדצמבר 1831 הוחלפה הוועדה במועצה עירונית בת שלושה חברים.
המועצה הראשונה נבחרה ב-1832 וכיהנו בה פטרקה אלטנטוביץ', יורדקי מנטו ויואן סימינוביץ'.
החוק העירוני הראשון בנושא ניהול העיר נוסח ב-1864 ועל פיו נבחר ראש העיר הראשון של גאלאץ, יון ויזו (Ion Vizzu), שכיהן בתפקידו שנתיים.
העיר היא מרכז תעשייתי חשוב.
הקומפלקס המטלורגי של גאלאץ, ארצ'לורמיטל גאלאץ (ArcelorMittal Galați), מפיקה 55.6% מתפוקת הפלדה ו-90.4% מתפוקת הפח של רומניה.
המספנות של גאלאץ מספקות כלי שיט לתעבורה הימית על הדנובה וגם לשיט הימי (עד נפח של 55.000).
גאלאץ היא מרכז מסחרי גדול המקושר, באמצעות השיט על הדנובה (ובהמשך הודות לתעלת מיין-דנובה עד הים הצפוני), עם ארצות רבות בעולם.
בעיר ארבעה נמלים, אחד שנועד למפליגים ושלושה שנועדו לסחורות.
המשורר ברבו נמצאנו, יליד המקום, תיאר אותו בחרוזיו בזו הלשון:
בגאלאץ יש ערוץ טלוויזיה המשודר בלוויין ומועבר לישראל באמצעות הטלוויזיה בכבלים.
מגדל הטלוויזיה של גאלאץ מתנשא לגובה 150 מטרים, ומשמש גם לשידורי רדיו.
טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ משתרעת לאורך כארבעה קילומטרים ומזמנת למטיילים נופי נהר וצמחייה.
בקרבת קצה הטיילת הקרוב למעגן המעבורת החוצה את הדנובה, שוכן הגן הבוטני של גאלאץ.
בקרבת מקום נמצא מגדל הטלוויזיה של גאלאץ המתנשא לגובה רב.
במרומיו יש מסעדה בה ניתן לסעוד ולהשקיף מלמעלה על הנוף.
רחוב דומנאסקה, שמתחיל מטיילת מצוקי הדנובה ועולה צפונה לאורך ארבעה קילומטרים, מהווה ריכוז נדיר של מבנים בעלי ייחוד ארכיטקטוני המארחים בתוכם רבים מהמוסדות העירוניים החשובים, מוזאונים ומוסדות דת.
ברחוב הגיבורים (Eroilor) מספר 6 שוכן המוזיאון לאומנות חזותית המתמקד באומנות מודרנית רומנית.
מיכאי אמינסקו ביקר רק פעמיים בגאלאץ, לראשונה ב-1867 ובפעם שנייה כעבור שנתיים.
למרות הקשר הרופף, תושבי גאלאץ היו הראשונים שהקימו פסל לאמינסקו.
הפסל נוצר על ידי הפסל פרדריק סטורק (Frederic Storck) ובנוי משיש לבן.
הפסל נחשף ב-16 באוקטובר 1916 בנוכחותם של מיכאיל סדוביאנו, ניקולאה יורגה ונכבדים רבים אחרים.
במקום בו הוצב בפסל, ברחוב דומנאסקה פינת רחוב יאקוב להוברי, פותח במהלך הזמן פארק אמינסקו ופסלו הוכרז אתר היסטורי.
הכנסייה פרצ'יסטה הקדושה היא הכנסייה הישנה ביותר של גאלאץ ומהווה מין סמל של העיר.
אוניברסיטת דנובה התחתונה בגאלאץ הוקמה ב-1991, על ידי איחוד מוסדות אוניברסיטאיים שהוקמו בעיר החל משנת 1948. גאלאץ מארחת גם מספר מוסדות חינוך ותרבות לאומיים אחרים.
היישוב גאלאץ היה מועד למגפות, שמקורן בסחורות ובנוסעים, שהגיעו ממקומות אחרים.
בעבר נהגו להשתמש בחפצי המתים, כולל בבגדיהם.
לא הייתה אפשרות לכפות על צבאות זרים משטר קרנטיני והייתה גם אמונה שמחלות, דוגמת הדבר, אינן עוברות מהחולים לבריאים.
הידיעות הוודאיות על מגפת דבר בגאלאץ הן מסתיו 1652. לפי הרשומות מתו מעל שישים אלף בני אדם עד יוני 1681, כשהמגפה פסקה.
דימיטריה קנטמיר טען שהדבר מקורו אינו באוויר מקולקל, אלא בספינות שמגיעות לגאלאץ ממצרים או מ-קונסטנטינופול.
יש ידיעות על דבר ב-1759 ואחרי כן ב-1766 וגם במהלך המלחמה בשנים 1769 - 1774. ההתפרצויות של המגפה נמשכות כל כמה שנים.
החל מהעשור השלישי של המאה ה-19 מתחילות להופיע בגאלאץ גם מגפות של כולרה.
בשנת 1804 נשכר בגאלאץ רופא בשם רומאנטאי.
ב-1819 מוזכר בגאלאץ רופא בשם קראוסוב-1825 רופא בשם ואיקום שקיבל כשכר 300 לאי.
ב-1829, בעת מגפת דבר, מונה לטיפול בה הרופא קונדוס, שקיבל כשכר 5,000 לאי לשנה, עצים להסקה ונרות למאור.
ב-1832 נשכר הרופא קיריאקופול וב-1834 הוא סולק ונשכר במקומו הרופא דימיטריה דיפלטו, אך דיפלטו, שלא ידע את שפת המקום, סירב לתפקיד.
ב-22 בדצמבר 1836 הוקם בית החולים בבית, שנעזב על ידי בעליו ועל ניהולו הופקד הרופא קיריאפול.
בשכונות של גאלאץ היה עוד בית חולים עם 16 מיטות בשנת 1836 והוא נוהל על ידי הזקנה קטרינה, אולם בפקודת המשטרה בית חולים זה נסגר.
בית החולים, שנותר היה קטן מהצרכים, לכן תוכננה בנייתו של בית חולים חדש עבור עניי גאלאץ והעבודות החלו ב-1938. בית החולים החדש נפתח ב-1 בספטמבר 1841 עם 24 מיטות וב-1845 הוגדל ל-40 מיטות.
הקהילה היהודית של גאלאץ הקימה בית חולים יהודי, בית החולים הישראלי ביקור חולים, ולשם החזקתו הוציא השליט מיכאיל סטורדזה, בשנת 1846, צו שאיפשר גביית מס של פרומיל אחד על היבוא והיצוא של הסוחרים היהודים דרך נמל גאלאץ.
ב-1860, בביקור של מיכאיל קוגלניצ'אנו בגאלאץ נוכח זה בריבוי מחלות המין ובעיקר העגבת והמליץ לפתוח בית חולים מיוחד למחלות מין.
הוא תרם למטרה זו 30 שמיכות צמר.
בנובמבר 1860 נפתח בית החולים למחלות מין.
מלחים זרים נמנעו מלהתאשפז בבית חולים זה בגלל עלויות הגבוהות של 10 עד 12 פרנקים ביום.
לאחר התדיינות בין הקונסולים הזרים ובין השלטונות המקומיים הושג הסכם על פיו הקונסולים הזרים ישלמו עבור "מנוי" בשווי שתי מיטות אשפוז עבור המלחים הזרים.
גאלאץ, כעיר נמל של נסיכות מולדובה ובהמשך של רומניה הייתה שער אל העולם הגדול ועברו דרכה זרים רבים ובחלקם גם התיישבו בה.
אלכסנדרו הטוב, ששלט בנסיכות מולדובה בשליש הראשון של המאה ה-15 הביא למולדובה ב-1418 אוכלוסייה ארמנית והושיב אותה בשבע ערים ובהן גם גאלאץ.
הקהילה היוונית בגאלאץ היא, לצד הקהילות היווניות בבוקרשט, קונסטנצה ובראילה, מהקהילות הוותיקות והמבוססות של היוונים בחבלים הרומנים.
בתקופה שבין מלחמות העולם נמנו בגאלאץ יותר מרבבה יוונים.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה נפסקה פעילות הקהילה עד המהפכה הרומנית (12989) ורבים מבני הקהילה עזבו את רומניה.
מהגרים שווייצרים התיישבו בגאלאץ מאמצע המאה ה-19 ובשיאה המספרי, בשנות השלושים של המאה העשרים, הקהילה השווייצרית מנתה כאלף נפש.
במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים הראשונות לאחריה היגרה הקהילה השווייצרית מרומניה, מרביתם הגיעו לשווייץ, אך גם למדינות אחרות.
בתקופה בה חיו בגאלאץ השווייצרים הם השתייכו לרובד המבוסס כלכלית ומשכיל והיו להם חיי קהילה פוריים.
השווייצרים נהגו להתכנס בכנסייה הקתולית ברחוב דומנאסקה, בכנסייה האוונגלית שברחוב הגיבורים וגם בפיקניקים.
הנוכחות המוגברת של השווייצריים בגאלאץ הייתה בין הנימוקים שהובילו את ממשלת שווייץ לפתוח, ב-18 בספטמבר 1881, קונסוליה בגאלאץ.
בגאלאץ נמצאו קברים יהודים מתוארכים לשנים 1590, 1595. בבית הקברות היהודי השני של גאלאץ יש אבן משנת 1629 ובשלישי אבן משנת 1774. ידוע על יהודים בגאלאץ כבר משנת 1740. בפרעות שנעשו ביהודים בשנת 1796 התדלדלה האוכלוסייה היהודית, אך מאוחר יותר התאוששה ובסוף המאה ה-19, בשנת 1894 הגיע מספר היהודים ל-15,000.
פרעות פסח 1859 בגאלאץ החלו לאחר תלונה שקרית על ניסיון של יהודים בגאלאץ לקחת דם מילד נוצרי עבור הפקת מצות לפסח.
במהלך הפרעות המון מוסת גרם נזקים לבתי כנסת, חנויות של יהודים ובתי יהודים, עשרות רבות של יהודים הוכו קשות ובודדים נהרגו.
15 יהודים נכלאו ושוחררו בהדרגה לאחר חודשי מעצר ממושכים.
בגאלאץ חיו יהודים רבים, היא הייתה מרכז תרבות ומרכז ציוני אזורי והתקיים בה קונגרס ציוני עולמי.
ב-18 באוגוסט 1882 בשעה אחת עשרה וארבעים וחמש דקות יצאה מנמל גאלאץ האוניה "טטיס" ועליה כ-300 חלוצים שנמנו על הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה ומספר אגודות ליישוב ארץ ישראל על ידי עבודת האדמה.
העולים יסדו את ראש פינה ואת זכרון יעקב שהיו הסמן הימני של ראשוני העלייה הראשונה.
בגאלאץ הופיע בשנת 1898 העיתון הציוני השני שיצא ברומניה, "אהבת ציון" (Dragostea de Sion).
ההגירה צמצמה את מספרם של היהודים בעיר ל-12,000 (22% מהאוכלוסייה) בשנת 1910. לפני מלחמת העולם השנייה קרוב לשליש מאוכלוסיית גאלאץ הייתה מורכבת מיהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1919, הקהילה היהודית הקימה את בית הספר התיכוני היהודי.
המבנה הולאם בתקופת הממשלות הפשיסטיות ונשאר בידי המדינה לאחר שעלתה לשלטון המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
רק לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, ב-2005, הושב המבנה לידי הקהילה היהודית.
המבנה משמש כעת כבית ספר תיכון על שם קוזה ולומדים בו כ-900 תלמידים.
בעת מלחמת העולם השנייה, בריטניה וארצות הברית הפציצו קשות את העיר, ונהרסו שני שלישים ממנה.
השלטונות הרומניים דאגו לפינוי האוכלוסייה, פרט לאוכלוסייה היהודית.
בעת גירוש היהודים מרומניה לטרנסניסטריה הוקם בגאלאץ מרכז מעבר עבור היהודים שנאספו מהיישובים הקטנים.
יהודי גאלאץ עלו ברובם לישראל וכיום ישנה במקום קהילה יהודית המונה כמאתיים וחמישים נפשות.
לקהילה היהודית של גאלאץ יש בית עלמין גדול מאוד ברחוב שטפאן הגדול.
בכניסה לבית העלמין יש אנדרטה המוקדשת ליהודים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
6 בינואר - השלכת צלב למי הדנובה לשם קידושם.
מנהג זה מקובל גם בערים רומניות נוספות לחופי הדנובה.
15 בינואר - בפארק העירוני חוגגים את יום לידתו של מיכאי אמינסקו.
24 בינואר - חוגגים את האיחוד הקטן, (האיחוד בין נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה), שנעשה תחת אלכסנדרו יואן קוזה, שהיה פרקלאב של גאלאץ.
פסטיבל המקרלים, שמתנהל החל משנת 2000 ביום ראשון של הפרחים.
ב-2017 נחוג הפסטיבל ה-16 ביום 9 באפריל, על המישור התחתון של טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ.
15 באוגוסט - יום הצי הרומני.
28, 29, 30 בנובמבר - ימי הגאלאצים, יחד עם אנדריי הקדוש, הנחשב למגן העיר.
מחוז גאלאץ (ברומנית: Județul Galați) הוא מחוז (județ) בחבל מולדובה שברומניה ובירתו היא העיר גאלאץ.
מחוז גאלאץ הוא חלק מאזור הפיתוח הדרום מזרחי (יחד עם מחוז ורנצ'אה, מחוז בוזאו, מחוז בראילה, מחוז קונסטנצה ומחוז טולצ'אה), בתוך האזור האירופי של דנובה התחתונה, יחד עם מחוזות מדרום רפובליקת מולדובה ומחוזות ממערב אוקראינה.
כמו כן, המחוז הוא חלק מאזור הסחר החופשי "גאלאץ-ג'יורג'יולשטי-רני".
הסמל הנוכחי של המחוז התקבל בהחלטת ממשלה מיום 30 בספטמבר 1998.
תיאור - הסמל מורכב ממגן אדום, טעון בעוגן זהב, עם שרשרת בצבע שחור ולבן, כרוך על זרועו האנכית; מימין ומשמאל לעוגן, כוכב זהב.
משמעות - הסמל מסמל את הסביבה הטבעית, המסחר והפעילות הימית שמבצעים המקומיים באזור זה של הדנובה התחתונה.
המחוז משתרע על 4,466 קילומטרים רבועים שמהווים 1.9% משטח רומניה.
המחוז שוכן במישור נמוך, בין נהר פרוט במזרח, נהר סירט במערב ודרום-מערב.
שניהם זורמים אל הדנובה שמהווה את הגבול עם מחוז טולצ'ה בדרום מזרח.
מולדובה במזרח - מחוז קאהול
מחוז בראילה ומחוז טולצ'ה בדרום
בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית המחוז 536,167 תושבים וצפיפות האוכלוסין הייתה 120/קמ"ר.
רוסים, אוקראינים וצוענים - 2%
מועצת מחוז גאלאץ, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-34 חברים ("יועצים").
ההרכב הפוליטי של מועצת המחוז הוא כלהלן:
מפלגה חברים הרכב המועצה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) 17 המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) 14 מפלגת תנועת העם (PMP) 3
למחוז גאלאץ יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 2 ערים ו-61 כפרים גדולים (קומונות).
מחוז גאלאץ הוא הרביעי בדירוג התעשייתי ברומניה.
חקלאות, יערנות וכריתת עצים - 19%
גאל גרסיה ברנאל (בספרדית: Gael García Bernal; נולד ב-30 בנובמבר 1978) הוא שחקן וקולנוען מקסיקני.
על תפקידו כרודריגו דה סוזה בסדרת הטלוויזיה של פריים וידאו, "מוצרט בג'ונגל" (2014–2018), זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית.
גרסיה ברנאל היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על גילמו של צ'ה גווארה בסרט "דרום אמריקה באופנוע" בשנת 2005. הוא והשחקן דייגו לונה הקימו את חברת ההפקות Canana Films במקסיקו סיטי.
בשנת 2016, מגזין "טיים" הכליל אותו ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
בשנת 2020, ה"ניו יורק טיימס" דירג אותו במקום ה-25 ברשימת 25 השחקנים הגדולים של המאה ה-21.
גרסיה ברנאל נולד בגוודלחרה, חליסקו, מקסיקו, בנם של פטרישיה ברנאל (אנ'), שחקנית ודוגמנית לשעבר, ושל חוסה אנגל גרסיה (אנ'), שחקן ובמאי.
אביו החורג הוא הבמאי סרג'יו יזבק, שאמו נישאה לו כשגרסיה ברנאל היה צעיר, ומכך הוא אחיו-למחצה של השחקן דאריו יזבק ברנאל.
הוא התחיל לשחק רק בגיל שנה ובילה את רוב שנות העשרה שלו בכיכוב בטלנובלות.
גרסיה ברנאל ועמיתו השחקן דייגו לונה היו חברי ילדות במקסיקו סיטי.
גרסיה ברנאל גילה מעורבות חברתית כבר מגיל צעיר.
בגיל 14 לימד קרוא וכתוב בכפרי האינדיאנים במקסיקו, והביע תמיכה במאבקם של בני חבל צ'יאפס, וכאשר היה בגיל 15 השתתף בהפגנות שלוות במהלך המרד בצ'יאפס בשנת 1994.
הוא החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (אנ') (UNAM), אך במהלך שביתת סטודנטים ממושכת, הוא החליט לקחת שבתון כדי לטייל ברחבי אירופה.
לאחר מכן עבר ללונדון, והיה למקסיקני הראשון שהתקבל ללמוד לחוג לדרמה באוניברסיטת לונדון.
ברנאל למד גם בבית הספר האירופי לתארים מתקדמים (אנ') לקראת תואר שני במדיה ותקשורת.
קריירת המשחק של גרסיה ברנאל, שגם שני הוריו היו שחקנים, החלה כבר בהיותו בן שנה.
בתקופת נעוריו השתתף במספר טלנובלות מקסיקניות.
ב-1992 הופיע בטלנובלה מקסיקנית בשם "Abuelo y yo, El", לצד חברו הטוב דייגו לונה.
על תפקידו של בסרט "דרום אמריקה על אופנוע", בו גילם את דמותו של צ'ה גווארה, היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר.
במקביל לקריירה הקולנועית, השתתף גם בכמה הצגות תיאטרון, בהם גם אחת המבוססת על "חתונת הדמים" של פדריקו גארסיה לורקה, שהוצגה בתיאטרון אלמיידה בלונדון ב-2005.
בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה של אלחנדרו גונסלס איניאריטו,"בבל" שזכה לביקורות חיוביות ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
באותה שנה שיחק בסרט הצרפתי "מדעי החלום".
בשנת 2007 ביים את סרטו הראשון, "עושר זמני (אנ')", בו גם כיכב בתפקיד הראשי בתור כריסטובל.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד ויקטור בסרט "מכתבים לג'ולייט", כיכב גם בסרטה זוכה הפרסים של איסיאר בויאין "בין טיפות הגשם" לצדו של השחקן הספרדי קארה אלחלדה.
בשנת 2014 החל לשחק בתפקיד הראשי של רודריגו דה סוזה בסדרת הטלוויזיה הקומית "מוצרט בג'ונגל" של רשת פריים וידאו.
על תפקידו בסדרה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2016, וקיבל מועמדות נוספת שנה לאחר מכן.
הסדרה סיימה את שידוריה ב-2018 בתום ארבע העונות כאשר העונה האחרונה עלתה בסטרימינג ב-16 בפברואר.
בשנת 2015 שיחק בסרט המתח המקסיקני-צרפתי "נטושים" לצד ג'פרי דין מורגן.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של הבמאי הצ'יליאני פבלו לריין (אנ') בדרמה הביוגרפית "נרודה" (אנ') על חייו של המשורר פבלו נרודה.
בשנת 2017 דובב בסרט האנימציה "קוקו" מבית פיקסאר דיסני את אחת הדמויות הראשיות-הקטור.
רוח שחיי בעולם המתים שמנסה במשך שנים למצוא דרך לבקר בעולם החיים בערב של חג יום המתים המקסיקני (Dias de los Muertos) כפי ששאר הרוחות נוהגות לעשות.
בשנת 2023, כיכב בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הביוגרפית "קסנדרו" של הבמאי זוכה האוסקר רוג'ר רוס וויליאמס, בתור המאתבק קסנדרו.
בשנת 2024 כיכב שוב בתור מתאגרף במיני-סדרה "לה מקינה" (ספ') בהולו, הסדרה הראשונה של הערוץ בשפה ספרדית, שם שיחק לצד חברו דייגו לונה והשחקנית אייסה גונסאלס.
גרסיה ברנאל והשחקנית הארגנטינאית דולורס פונסי (אנ') נפגשו על הסט של "חיים פרטיים" ב-2001. ב-8 בינואר 2009 נולד בנם, לאזארו, במדריד, ספרד.
בתם, ליברטד, נולדה ב-4 באפריל 2011 בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בני הזוג נפרדו ב-2014. הוא מחלק את זמנו בין בואנוס איירס למקסיקו סיטי.
הוא נמצא במערכת יחסים עם העיתונאית המקסיקנית פרננדה אראגונס מאז 2019. נולד להם ילד ב-30 בספטמבר 2021.
ברנאל תיאר עצמו כ"קתולי תרבותי אבל גם כאגנוסטי רוחני."
בספטמבר 2025 ברנאל היה בין יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
מועמד פרס אריאל לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2019)Acusadaמריו אלמו2019צפרים (אנ')מפיק בפועל
סרט דוקומנטרי קצר של נטפליקסChicuarotesבמאי ומפיקאמה (אנ')גסטוןזה בטח גן עדן (אנ')עצמורשת צרעותג'רארדו הרננדז2021זמןגיא קאפה2022Cet été-làטיאגו2023קסנדרו (אנ')קסנדרו (אנ')גם מפיק בפועלהאםהקטור אלוורז2024Another Endסאל2025הולנד (אנ')דייב דלגדוZero A.
שנהסדרהתפקידהערות1986Cuna de lobosהבן של חוזה קרלוספרק אחד1989Teresaפלוצ'י3 פרקים1992El abuelo y yoדניאל גרסיה מדינהתפקיד ראשי; 90 פרקים2000Queen of Swordsצ'וריפרק: "Honor Thy Father"2002פידל (אנ')צ'ה גווארהסרט טלוויזיה של שואוטיים2006Soy tu fanאמיליופרק: "Que viva México!"2014–2018מוצרט בג'ונגלרודריגו דה סוזהתפקיד ראשי (4 עונות); 40 פרקים
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2016, מועמד גם בשנה לאחר מכן)2020-2018Aquí en la Tierraהציפורתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
גם יוצר, מפיק בפועל ובמאי הפרק: "Sangre y Champaña"2021מאיה ושלושת הלוחמים (אנ')האחים יגוארדיבוב; 4 פרקים2021–2022תחנה אחת-עשרהארתור4 פרקים2022איש זאב בלילהג'ק ראסל / איש זאב בלילה (אנ')ספיישל טלוויזיה מבית היקום הקולנועי של מארוול2023The Playboy Interviewsסלבדור דאליפודקאסט; פרק: "Salvador Dali"2024לה מקינה (ספ')אסטבן אוסונהמיני-סדרה
גם מפיק בפועלTBAHombreמרקוס אוסונהסדרת טלוויזיה עתידית של שואוטיים
גאלה (בסינהלית: ගාල්ල; בטמילית: காலி, מבוטא גול) היא עיר בדרום-מזרחה של סרי לנקה השוכנת לחופי האוקיינוס ההודי, כ-115 ק"מ דרומית לקולומבו.
העיר היא בירתו של מחוז גאלה ומתגוררים בה כ-91,000 תושבים.
הפורטוגזים הקימו את מצודת גאלה במאה ה-16 ועשו אותה לנמלם העיקרי באי.
היא הגיעה לשיאה במאה ה-18, לפני שקולומבו ירשה את מקומה לאחר הכיבוש הבריטי.
גאלה נפגעה באורח קשה ב-26 בדצמבר 2004 מהצונאמי שפקד אותה לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי.
גאלה נחשבת לדוגמה הטובה ביותר של עיר מבוצרת שהוקמה על ידי האירופים בדרום ובדרום-מזרח אסיה והיא מערבת אדריכלות אירופית ומקומית.
בשנת 1988 הוכרזו העיר העתיקה של גאלה וביצוריה כאתר מורשת עולמית.
העיר העתיקה של גאלה שוכנת על חצי אי קטן הסוגר על מפרץ גאלה שממזרח לו.
המקום נזכר לראשונה בשנת 545 על ידי הנזיר היווני קוסמאס אינדיקופלאוטס (Κόσμας Ἰνδικοπλεύστης - "הוא ששט להודו") אשר תיארו כאחד הנמלים העתיקים במזרח.
כאשר ביקר אבן בטוטה באתר ב-1344, כבר נחשבה העיר לנמל החשוב בסרי לנקה.
הפורטוגזים נחתו בגאלה לראשונה ב-1505, שנתיים לפני שהגיעו לקולומבו, ולפי אגדה אחת שמעו קריאת תרנגול בהגיעם למקום וכל כן קראו את שמו גאלה (מ"גאלו" - Galo, "תרנגול" בפורטוגזית).
גרסה אחרת וסבירה יותר היא כי מקור שמה של העיר במילה ל"סלע" בסינהלית.
נראה כי תחילה קבעו הפורטוגזים את מרכזם באי בקולומבו, אך בשל סכסוך עם המלך סיטוואקה, עזבוה ב-1588, ובסוף המאה ה-16 ביצרו את חצי האי של גאלה בצידו הצפוני הפונה אל היבשה.
הם הקימו ביצורים ושלושה מגדלי שמירה בצד זה, אך לא ביצרו את יתר צדדיו של חצי האי הפונים אל הים, שכן אלה נחשבו לבלתי פגיעים.
מהתקופה הפורטוגזית שרדה הקפלה הפרנציסקנית אשר הוקמה בשנת 1543.
ב-13 במרץ 1640 כבשו הולנדים את העיר, וביצרו אותה מכל צדדיה בביצורי אבן.
ביצורים אלה המקיפים שטח של 36 הקטאר ושלאורכם 14 מגדלי שמירה, הם הביצורים הניצבים סביב העיר, אם כי נערכו בהם מספר שינויים לאורך השנים.
רובה של חומת היבשה הוקם ב-1663 והשער הישן נושא את הכיתוב "1669".
חומת הים השולמה ב-1729. העיר הגיעה לשיאה במהלך המאה ה-18, והתגוררו בה כ-500 משפחות.
בגאלה שכנו מבנים ציבוריים ומסחריים רבים, ומחסנים.
ב-1775 הוקמה בעיר כנסייה פרוטסטנטית בסגנון הבארוק, וזו הכנסייה הפרוטסטנטית העתיקה בסרי לנקה.
שבוע לאחר כניעת קולומבו לבריטים, ב-23 בפברואר 1796, נמסרה גם גאלה לידיהם והם ערכו בביצוריה ובשטחה מספר שינויים.
בין היתר נבנו שער נוסף בחומה ב-1873, מגדל לכבוד יובל החמישים למלכותה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ב-1883 והמגדלור בשנת 1938. שינויים נוספים נערכו במלחמת העולם השנייה כאשר הבריטים חיזקו את ביצוריה של העיר.
גאלה נפגעה באורח קשה ב-26 בדצמבר 2004 מהצונאמי שפקד אותה לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, ולפי הערכות הביא האירוע למותם של אלפי בני אדם בעיר החדשה ובבתים הארעיים בשכונות העוני.
העיר העתיקה כמעט שלא נפגעה הודות לביצורים המקיפים אותה.
העיר העתיקה והמבוצרת של גאלה שוכנת על חצי אי קטן הנבדל ממרכז העיר המודרנית על ידי מגרש קריקט גדול מצפון לה.
אורכה כ-850 מטר מצפון לדרום ורוחבה כ-600 מטר ממזרח למערב לכל היותר.
חומת היבשה בצידה הצפוני של העיר מחולקת לשלושה מגדלי שמירה גדולים ממערב למזרח:
"מגדל הכוכב" נקרא על ידי הפורטוגזים על שמו של "אנטוניוס הקדוש" (São Antonio) וההולנדים כינו אותו "מגדל הים" (Zeepunt).
הוא נודע בשמו הנוכחי (Ster) מאז 1667, וב-1760 הוצבו עליו שישה תותחים.
"מגדל הירח", בעבר "קונסייקאו" (Conceycão - "העיבור הקדוש") ואחר כך "המגדל האמצעי" (Middelpunt) נקרא על שם הירח מאז 1667 ולאחר מכן הוצבו עליו 19 תותחים.
למגדל השלישי שנקרא בעבר על שם "יעקב הקדוש" (São Iago), העניקו ההולנדים את השם "מגדל השמש" (Zon) והציבו עליו 15 תותחים.
בין שני האחרונים קבוע בחומה השער שהקימו הבריטים ב-1873. דרומית-מזרחית לו ניצב השער הישן והקטן יותר הנושא את התאריך "1669" ואת ראשי התיבות של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC, Vereenigde Oostindische Compagnie).
משני צידי הכיתוב נראים שני אריות ומעליו תרנגול.
סמוך לשעה ניצב "המגדל השחור" (Zwart Bation) הנחשב לחלק העתיק בכל הביצורים.
הוא הוקם על ידי הפורטוגזים ב-1625 ונקרא על ידם בשם "סאנטה קרוש" (Santa Cruz - "הצלב הקדוש").
במגדל זה שכנו בית המאסר, הארסנטל והנפחייה.
בפינה הדרום-מזרחית של החומה, סמוך למגדל השמירה "אוטרכט" (בעבר Halve Maantje - "חצי הירח") ניצב המגדלור הבריטי שגובהו 18 מטר.
בנקודה הדרומית ביותר בחומה שוכן מגדל הדגל ששימש לאיתות לספינות קרבות.
מגדל שמירה נוסף - מגדל טריטון - שנבנה בשנים 1726-1729, שוכן בצידם הדרום-מערבי של הביצורים, ובעבר ניצבה עליו טחנת רוח אשר שאבה את מי האוקיינוס בהם נעשה שימוש לניקיון הרחובות.
בדרומה של המצודה, סמוך למגדלור, ניצב המסגד שנבנה ב-1904 ומשמש את האוכלוסייה המוסלמית המתגוררת בחלקה הדרומי של העיר העתיקה.
גאלאם קנאלאת' היה מלך הפיקטים, משנת 576 לערך ועד מותו.
על פי "דברי ימי הפיקטים" מלך גאלאם בין שנתיים לארבע שנים, כאשר ככל הנראה מלך במשותף עם ברידיי הראשון.
על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" מת "קנאלאת' מלך הפיקטים" בשנת 580.
גאלאן אריליך , היה מלך הפיקטים, בראשית המאה השישית.
על פי "דברי ימי הפיקטים" גאלאן מלך במשך 12 שנים לאחר מותו של דרסט השני.
לאחר מותו של גאלאן עלו לשלטון דרסט בן אואודרוסט ודרסט בן גירום, אשר מלכו יחדיו.
גאל קלישי (צרפתית: Gaël Clichy; נולד ב-26 ביולי 1985 בטולוז) הוא כדורגלן עבר צרפתי אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי.
קלישי נולד וגדל בעיר טולוז.
קלישי החל לשחק בקאן מליגת העל הצרפתית.
בקיץ 2003 הוחתם קלישי על ידי ארסנל של ארסן ונגר תמורת סכום של רבע מיליון לירות שטרלינג, בהסכם בו קלישי הסכים לשמש כמחליפו של האנגלי הבינלאומי אשלי קול בשלוש עונותיו הראשונות בארסנל.
למרות זאת קלישי שותף ב-12 משחקים בעונת האליפות 2003/2004, והיה זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון הזוכה.
לאחר שקיבל את המדליה הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר בפרמייר ליג שעושה זאת.
לאחר שאשלי קול נפגע ברגלו באוקטובר 2005 נראה היה שקלישי יהפוך לשחקן הרכב קבוע.
ההשערות בנושא זה התחזקו בעקבות הטענות על כך שקול יחתום במועדון מליגת העל הספרדית.
אולם, קלישי נפצע באופן זהה לקול, והותיר את ארסן ונגר עם בעיה בעמדת המגן השמאלי.
קלישי חזר לסגל הבכיר ב-25 באפריל 2006 במשחק חצי גמר ליגת האלופות נגד ויאריאל, ועלה כמחליף של מתיו פלמיני שנפצע.
קלישי נפצע פעם נוספת באותו מקום והחמיץ את יתר העונה כולל גמר ליגת האלופות.
הוא חזר לסגל הבכיר רק ב-14 באוקטובר 2006.
קלישי הפך למגן השמאלי הבכיר של ארסנל לאחר עזיבתו של קול לצ'לסי באוגוסט 2006. כשהיה מחליפו של קול קלישי השתתף ב-62 משחקים (39 בליגה) במשך שלוש עונות.
בעונה שלאחר עזיבתו של קול הוא השתתף ב-27 משחקי ליגה מתוך 40, ומאז היה שחקן הרכב קבוע.
בעונת קלישי נבחר לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים המקצוענים.
בשנת 2007 קלישי זומן לראשונה לסגל של נבחרת צרפת.
הוא זומן פעם נוספת בינואר 2008 לקראת המשחק נגד נבחרת ספרד, וב-5 בפברואר 2008 למשחק של נבחרת צרפת ב' נגד נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
משחקו הראשון של קלישי היה ב-10 בספטמבר 2008 נגד נבחרת סרביה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
בעקבות יכולתו הטובה הוא הוחתם ב-20 ביוני 2008 על חוזה חדש לטווח ארוך.
בסיום העונה הוא אף הגיע למקום השני במשאל שחקן העונה שנערך בקרב אוהדי ארסנל.
קלישי זכה לענוד את סרט הקפטן במשחק הכנה נגד בארנט לקראת עונת .
שערו הראשון במדי ארסנל הובקע בהפסד 1 - 2 לסטוק סיטי ב-1 בנובמבר 2008.
בשנת 2011 חתם קלישי במנצ'סטר סיטי.
ביולי 2017 חתם קלישי באיסטנבול בשאקשהיר מהליגה הטורקית.
בדצמבר 2020 חתם קלישי בסרבט ז'נבה השווייצרית לשנה וחצי.
ביולי 2023 קלישי פרש מכדורגל.
גאל מונפיס הוא טניסאי צרפתי מקצועי.
בשיא הקריירה שלו (7 בנובמבר 2016) דורג במקום השישי בעולם בדירוג סבב ה-ATP.
הוא זכה ב-13 תארים ביחידים.
הישג השיא שלו הוא פעמיים הגעה לשלב חצי הגמר בטורנירי גראנד סלאם, אליפות צרפת הפתוחה (2008) ואליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס (2016).
הוא החל לשחק טניס בגיל 4. בשנת 2004 זכה בטורנירי הנוער של אליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות צרפת הפתוחה ואליפות וימבלדון.
בשנת 2005 התחיל בקריירת טניס מקצועית.
ב-2025 זכה בטורניר אוקלנד והיה בכך לשחקן המבוגר ביותר שזוכה בתואר מסדרת ה-ATP.
נשוי לטניסאית האוקראינית אלינה סביטולינה והם הורים לבת אחת.
גאל (חיים) גרינוולד הוא סגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית ויו"ר המחלקה לחינוך שלה.
לשעבר יו"ר החטיבה להתיישבות, סגן יושב-ראש קק"ל ומזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית.
גרינוולד נולד בשטרסבורג שבצרפת, למד בבית ספר יסודי יהודי בעיר, ובישיבה התיכונית ישיבת עץ חיים שבמונטרה, שווייץ.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים עלה לישראל ולמד בישיבת בית אל, ולאחר מכן שירת במשך שנה ביחידה קרבית בצה"ל, במסגרת מתנדבי חוץ לארץ.
בתום שירותו הצבאי שימש שליח וקומונר מטעם בני עקיבא העולמית בפריז, ולאחר מכן שב לארץ ולמד לתואר מהנדס מחשבים וכן לתואר בהוראת מדעים במכון לב.
בהמשך ניהל את המכון להכשרת מדריכים של הסוכנות היהודית.
היה נציג הסוכנות היהודית באירופה במשך ארבע שנים והיה יועץ חינוכי לוועידת רבני אירופה.
בשנים 1998–2006 שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית וכיו"ר מועצת תנועות הנוער העולמיות.
ב-2006 נבחר להנהלת ההסתדרות הציונית העולמית וכיהן כראש המחלקה להגשמה בארגון.
נבחר לחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ביוני 2011. קודם לכן כיהן בחבר הנאמנים בין השנים 2001-2010.
בינואר 2012 נבחר לשמש סגן יו"ר דירקטוריון הקק"ל, תפקיד בו שימש עד היבחרו ליו"ר החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית באוקטובר 2015.
בנובמבר 2020 במסגרת ההסכם הקואליציוני של הקונגרס הציוני ה-38 מונה גאל לסגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית וליו"ר המחלקה לחינוך ב.
בנוסף לתפקידיו הציבוריים הוא שימש בהתנדבות כיו"ר שותפות בית שמש-מטה יהודה-וושינגטון-דרום אפריקה וכחבר ויו"ר במספר עמותות נוספות.
בין היתר היה ממייסדי מכון צורבא מרבנן, המכון הגבוה להנחלת ההלכה למעשה בראשות הרב בן ציון אלגאזי, המפעיל כמאתיים מרכזי לימוד שבועיים בישראל ובתפוצות.
נשוי לשירה, המשמשת מנהלת אולפנה, ומתגורר בבית שמש.
אב ל-7 ילדים וסב ל-3 נכדים.
גאלא גאלקטיון (ברומנית: Gala Galaction, שם עט של גריגורה פישקולסקו - Grigore Pișculescu, 16 באפריל 1879 דידשט, טלאורמן - 8 במרץ 1961), היה סופר, תאולוג ומתרגם רומני, בעל שורשים ארומנים.
גאלקטיון שימש ככומר אורתודוקסי, ונודע בתרגומיו של כתבי הקודש מעברית ומיוונית לרומנית, יחד עם וסילה ראדו.
בשנת 1947 הוא נבחר לאקדמיה הרומנית ובין השנים 1948–1952 כיהן כחבר באספה הלאומית הגדולה של רומניה.
במהלך התקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לבין מלחמת העולם השנייה, ובניגוד לרוח האנטישמית ששררה ברומניה בשנים אלה, גאלקטיון הביע אהדה למיעוט היהודי ברומניה, ראה בעין יפה את המפעל הציוני, ואף ביקר ביישוב העברי ב ארץ ישראל.
גריגורה פישקולסקו נולד בשנת 1879 בכפר דידשט במחוז טלאורמן שבחבל מונטניה כבן של ניקולאיה פישקולסקו, איכר אמיד ממוצא ארומני שניהל את האחוזה דידשט, ושל קיריאקיה לבית אוסטריאנו.
סבו מצד אמו, קונסטנטין אוסטריאנו היה כומר אורתודוקסי, פארוך של כנסיית תאודור הקדוש בעיירה רושיורי דה ודה.
הסופר ירש מאבותיו את הכישרון לספר סיפורים.
הושפע מאוד רוחנית מביקוריו בילדות במנזר הקטן (סקיט) דידשט שעל יד האחוזה בעלת אותו השם.
למד בבתי ספר יסודיים בכפרו דידשט ואחר כך בעיר רושיורי דה ודה.
בשנים 1890–1898 למד בחוג לתאולוגיה בתיכון "ספנטול סאבה" בבוקרשט.
ב"ספנטול סאבה" הכיר את חבריו ללימודים יון תאודורסקו, לימים המשורר טודור ארגזי ואת ניקולאיה קוצ'ה, גם הוא סופר ופובליציסט לעתיד, וכן את יון ג.
בימי התיכון השתתף בעריכת עיתון של התלמידים - "זיג-זג" .
כמו כן השתתף בחוג הספרותי של המשורר אלכסנדרו מצ'דונסקי.
החל משנת 1898 נרשם ללימודי פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת בוקרשט.
אחרי שסיים תואר ראשון בתאולוגיה בבוקרשט בשנת 1903 עשה פישקולסקו לימודי דוקטורט בתאולוגיה באוניברסיטת צ'רנוביץ, אז בשטחי אוסטרו-הונגריה.
פעילותו הפובליציסטית, האקדמית וכאיש כנסייה
מגיל צעיר היה פעיל כעיתונאי ופובליציסט.
בשנים 1915–1918 ערך את כתבי עת "קרוניקה" (Cronica - כרוניקה) ו"ספיקול" ("השבולת" Spicul).
בתקופה שבין מלחמות העולם ניהל פישקולסקו פעילות פובליציסטית ענפה בשיתוף פעולה עם טודור ארגזי.
בשנים 1922 -1909 מילא פישקולסקו תפקיד משפטי במסגרת האפארכיות האורתודוקסיות רמניק וארג'ש.
הוסמך ככומר בגיל 41 בשנת 1922. בשנים 1922–1926 עבד כמיסיונר מטעם הארכיבישופות (ה"מיטרופוליה") של בוקרשט.
החל משנת 1926 ועד 1941 היה פרופסור למבוא ופרשנות הברית החדשה בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת קישינאו והתמנה לדקאן שלה בשנים 1930-1928.בימי מלחמת העולם השנייה עבר מבסרביה לבוקרשט בה כיהן בשנים 1941–1947 כפרופסור לפרשנות "הברית הישנה" (בערך התנ"ך) בפקולטה לתאולוגיה של בוקרשט.
בתחום התאולוגיה פרסם בשם גאלא גאלאקטיון מחקרים על הברית החדשה, מאמרים, פרסומי הגות, הרצאות ודרשות.
בשנים 1934-1928 יחד עם פרופ' וסילה ראדו ערך תרגום חדש של כתבי הקודש לשפה הרומנית, מעברית ומיוונית.
התרגום של התנ"ך על בסיס הנוסח העברי המסורתי ולא על בסיס "תרגום השבעים" היווני, היווה שבר במסורת התרגומים של כתבי הקודש ועורר מחלוקת.
גאלקטיון היה פעיל מאוד גם בתחום הספרות והעיתונאות.
פרסם נובלות, רומנים, רשימות מסע, ומאמרים בעיתונים ובכתבי העת החשובים של התקופה, וכן יומן שנערך ופורסם אחרי מותו.
לפי עדותה של לוסיאן-זאב הרשקוביץ ביחד עם אתנאסה נגואיצה הוא פעל לעזרת היהודים בתקופת שלטון אנטונסקו.
ככומר, עיתונאי וסופר גאלא גאלאקטיון נודע בדרך כלל בדעותיו הליברליות, לרבות כלפי היהודים.
להבדיל מרבים מעמיתיו בכנסייה לא אהד את התנועות הפוליטיות מן הימין הקיצוני והאנטישמי.
אמנם אחרי 1944 היו שהוקיעו אותו על שתיקתו והשלמתו בעת המשטר של אנטונסקו.
עם זאת בסופו של דבר זכרו לו את גישתו האנטי-בורגנית מלפני המלחמה ומחלו לו הקומוניסטים על כך והעדיפו לקרבו אל חוגיהם.
ב-27 במרץ 1945 השתתף גאלאקטיון בהקמת המחלקה הדתית במסגרת הארגון ARLUS - האיגוד הרומני ליחסים עם ברית המועצות, תחת "הנהגת הכבוד" של הפטריארך ניקודים והתעודד מביקורו של פטריארך מוסקבה, אלקסיי, בבוקרשט, בשנת 1947. בכנס הכללי של הכמרים ברומניה באוקטובר 1945 היו מי שביקשו לעודד את מועמדותו לתפקיד הפטריארך.
הוא נזהר מהפיתוי אך הסכים להיבחר בשנת 1947 לפרלמנט ה"עממי" החדש - האספה הלאומית הגדולה של רומניה, כעצמאי ברשימה של "גוש המפלגות הדמוקרטיות", הקריפטו-קומוניסטי.
בין חברים הודה כי היה חשוב לו שהשלטון החדש איפשר לבנותיו להגר כרצונן לאיטליה.
בשנת 1947 נבחר לפרלמנט של הרפובליקה העממית - האספה הלאומית הגדולה, ובשנת 1954 המשטר הקומוניסטי העניק לו עיטור מסדר העמל, הדרגה הראשונה.
באותה שנה התקבל גם לאספה האפארכית של המיטרופוליה של בוקרשט.
בין מלחמות העולם ערך גאלא גאלאקטיון מסעות לחו"ל.
עלה לרגל בארץ ישראל וליוון, ביקר בהונגריה, איטליה ובמצרים.
אחרי שלקה באירוע מוחי, בשנותיו האחרונות היה מרותק למיטה.
גאלא גאלאקטיון נפטר במרץ 1961 בבוקרשט ולפי בקשתו האחרונה הובא לקבורה במנזר צ'רניקה.
גאלא גאלאקטיון עסק בתחום העיתונאות לפני הפיכתו לכומר וגם אחריה.
כתב רפורטז'ים ספרותיים בעיתונים "אדוורול" ו"דימיניאצה", אך גם ב"קורנטול" ו"אוניברסול".
כתב אותם לרגל מסעות בתוך ברומניה ובחו"ל.
בימי הקיץ בשנים 1922–1926 נהג לבקר בקביעות במנגליה, יישוב ציורי טטרי-טורקי על החוף הרומני של הים השחור.
את הרפורטאז'ים שכתב על המקום אסף בשנת 1947 בקובץ שנקרא "מנגליה".
השאיר בין היתר, רפורטאז'ים על מנזר קלדרושאן, או אלה המבוססים על רשמיו ממסעו באיטליה (1931) ובאיסטנבול (1930).
1915 - פרס האקדמיה הרומנית,
1933 - פרס מטעם חברת הסופרים הרומנים
1934 - "עיטור ההצטיינות הספרותית" (Meritul cultural) דרגה שנייה
1935 - הפרס הספרותי הלאומי
1947 - עיטור "ההצטינות הספרותית" בדרגת מפקד
1947 - חבר באקדמיה הרומנית
1952-1948 היה חבר באספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט של רומניה "העממית"
1954 - עיטור מסדר העמל של הרפובליקה העממית הרומנית, בדרגה ראשונה
במרכז הכפר דידשט במחוז טלאורמן, הבית שבו נולד הפך לבית-מוזיאון.
שני בתי ספר - אחד במנגליה והשני בעיר רושיורי דה ודה קיבלו את שמו.
ככר בירושלים ליד עמק המצלבה קיבלה את שמו כהוקרה לתרומתו לקידום יחסי ההבנה בין נוצרים וליהודים, כולל בתקופה שבה רבו התעמולה ומעשי האלימות נגד היהודים ברומניה.
Nuvele și schițe 1914 (הכנסייה הקטנה ברזוארה - קובץ נובלות ורשימות)
Răboj pe bradul verde 1920, (רישומים על האשוח הירוק)
Papucii lui Mahmud 1931 ,(נעלי הבית של מחמוד), רומן
Rița Crăița, 1942, (ריצה המלכה), פנטזיה דרמטית ב-3 מערכות
Antonie nuvele, foiletoane (בגני אנטוניה הקדוש - נובלות, פיליטונים
Caligraful Terțiu,, 1944, (הכנסייה הקטנה בפּאלה, רזוארה, הקאליגרף טרציוס)
1949 יצירות כרך א, Vol.I (Bisericuța din răzoare, Clopotele din Mănăstirea Neamț, La țărmul mării, Caligraful Terțiu), 1949 (הכנסייה הקטנה ברזוארה, פעמוני המנזר ניאמץ, על שפת הים, הקליגרף טרציוס)Nuvele alese, 1955, (נובלות מוברחות) עם הקדמה מאת תאודור ורגוליץ'Oameni și gânduri din veacul meu 1955,.(אנשים והגיגים מן המאה שלי)
Nuvele și povestiri (דוקטור טייפון, רוקסנה, נעלי הבית של מחמוד, - נובלות וסיפורים)Opere alese.
Micu, 4 vol., București, 1959-1965, יצירות מובחרות ב-4 כרכים, מהדורה בעריכת תאודור ורגוליץ', עם מבוא מאת דומיטרו מיקוNuvele, povestiri, amintiri, reverii.
(כרך א - נובלות, סיפורים, זכרונות, רווריות, כרך ב - מאמרים, כרך ג רוקסאנה.
נעלי הבית של מחמוד, דוקטור טייפון, כרך ד בצומת המאות)Lângă apa Vodislavei, Nuvele și povestiri.
(ליד מי וודיסלבה, נובלות וסיפורים) מקדמה מאת דומיטרו מיקוLa vulturi!
Doctorul Taifun, Romane.,, 1969, (רוקסטנה, נעלי הבית של מחמוד, דוקטור טייפון- רומנים,עם הקדמה מאת תאודור ורגוליץ'.lume nouă.
מאמרים, עם מחקר מקדים ואנתולוגי מאת גאורגה קונסקו)Jurnal, 3 vol.
1973-1980, (יומן - ב-3 כרכים, בעריכת מראה גלקטיון- פישקולסקו ותאודור ורגוליץ')Sub feeria lunii.
Tihan (însemnări de călătorie) (תחת אור הירח - רשמי מסע, עריכה, מבוא והערות שוליים מאת ו.
גאל מרגוליס (נולד ב-3 באפריל 1994) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
מרגוליס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בעונת היה מלך השערים של קבוצת הנוער עם 16 שערים, וזכה עמה זכה באליפות ליגת העל לנוער.
ב-21 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4–1 על מכבי נתניה.
ב-30 בדצמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 6–2 נגד הפועל חיפה, ובתום עונה זו זכה עם המועדון באליפות.
ב-6 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במפעלים האירופים, כשנכנס כמחליף במקומו של ערן זהבי בתיקו 3–3 נגד פ.צ.
במהלך שנותיו בקבוצה הבוגרת התקשה מרגוליס לבסס את מעמדו בקבוצה הבוגרת, וב-12 ביולי 2015 הושאל למכבי נתניה על מנת לצבור דקות משחק.
לקראת סיום חלון העברות של קיץ 2016 הושאל מרגוליס לבית"ר תל אביב רמלה, אך גם שם התקשה לבסס את מעמדו.
בקיץ 2017 חתם לעונה נוספת בקבוצה, אך בשל איחור ברישום ההשאלה בהתאחדות בוטלה העברתו, והוא לא חזר לשחק יותר.
גאל קאקוטה הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית בעמדת הקיצוני השמאלי.
קאקוטה התחיל את הקריירה שלו בקבוצה מקומית בליל כאשר היה בן 7. שנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת הילדים של לאנס.
קאקוטה שרשם יכולת טובה בלאנס עורר עניים בקרב קבוצות ברחבי אירופה.
בקיץ חתם בצ'לסי האנגלית אף על פי שהיה תחת חוזה בלאנס.
ב-3 בספטמבר 2009 בית הדין לבוררות בספורט גזר על קאקוטה ארבעה חודשי השעיה וקנס של 780 אלף אירו.
בנוסף, צ'לסי נקנסה ב-130 אלף אירו ולא הורשתה לרכוש שחקנים עד ינואר .
לאחר שצ'לסי ערערה על גזר הדין, בית הדין ביטל את ההשעיה של קאקוטה וקיצר את עונשה של צ'לסי עד לפברואר 2010. ב-21 בנובמבר 2009 קאקוטה ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק הליגה נגד וולברהמפטון וונדררס.
ב-8 בדצמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במשחק נגד אפואל ניקוסיה ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של המועדון שרושם דקות משחק בליגת האלופות.
ב-21 בדצמבר 2010 קאקוטה חתם על חוזה חדש עד קיץ .
ב-25 בינואר 2011 קאקוטה הושאל לפולהאם עד לסיום העונה.
ב-5 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד בלקברן רוברס.
ב-30 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד סנדרלנד.
ב-31 באוגוסט 2011 הושאל לבולטון וונדררס עד לסיום העונה, אך שוחרר מהמועדון אחרי ארבעה חודשים.
ב-11 בינואר 2012 הושאל לדיז'ון מהליגה הצרפתית.
ב-31 באוגוסט 2012 הושאל לויטסה ארנהיים מליגת העל ההולנדית עד לסיום העונה.
ב-31 בינואר 2014 הושאל ללאציו מהסרייה א'.
ב-20 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 ללודוגורץ ראזגרד.
ב-9 במרץ שיחק את משחקו היחיד בלאציו במשחק הליגה נגד אטאלנטה.
ב-25 ביולי 2014 הושאל לראיו ואיקאנו מליגת העל הספרדית.
ב-19 ביוני 2015 עבר בהעברה חופשית לסביליה בה חתם על חוזה לארבע שנים.
ב-6 בפברואר 2016 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן מליגת העל הסינית.
ב-16 בינואר 2017 חזר לספרד כאשר הושאל לקבוצת דפורטיבו לה קורוניה.
ב-10 ביולי 2017 הושאל מחביי צ'יינה לעונה אחת באמיין מליגת העל הצרפתית.
ב-13 ביולי 2018 חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת ראיו ואיקאנו מליגת העל הספרדית.
ב-9 באוגוסט 2019 חזר לאמיין.
ב-9 ביולי 2020 הושאל לקבוצת נעוריו לאנס לעונה אחת.
ב-5 באוקטובר 2022 חזר לקדנציה שלישית באמיין.
בינואר חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
בצעירותו שיחק קאקוטה בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, זכה עם נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 19 באליפות אירופה בשנת ואף נבחר לשחקן המצטיין של האליפות.
שנה לאחר מכן השתתף עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, בו סיימה צרפת במקום הרביעי.
על אף זאת קאקוטה מעולם לא זומן לסגל הנבחרת הבוגרת.
בשנת החליט קאקוטה לייצג את .
ב-26 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–2 ל.
במשחק, ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2010
השחקן המצטיין של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2010
גאלב ענאבסה הוא חוקר הספרות הערבית הקלאסית,פרופסור חבר בחוג לשפה וספרות ערבית במכללה האקדמית בית ברל, וגם בחוג ללימודי התואר השני בהוראה ולמידה – שפות.
הוא מכהן כראש התוכנית לתואר שני בהוראה ולמידה-שפות באותה מכללה, ומרצה גם בחוג לשפה וספרות ערבית באקדמיית אלקאסמי.
גאלב ענאבסה נולד בבאקה אל-גרבייה.
את הלימודים התיכוניים סיים באותה עיר, התחיל את לימודיו האקדמיים בשנת 1976 בסמינר למורים ערביים בהדר עם, וסיים את לימודיו בשנת 1979. הוא השתלב כמורה בהוראת הערבית בבתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכוניים.
בשנת 1987 התחיל את לימודיו לקראת תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, בחוג לשפה וספרות ערבית (חוג מורחב עם שתי חטיבות לימודיות, מגמת האסלאם, והחוג לחינוך, חוג זה היה שמור לסטודנטים מצטיינים) וסיים את לימודיו בשנת 1990.
בין השנים 1990–1993 המשיך את לימודיו באותה אוניברסיטה, לקראת תואר שני, במסלול מחקרי, וכתב עבודת המחקר בנושא: מספרות שבחי ארץ הקודש בערבית, בהדרכת פרופ' יוסף סדן
בין השנים 1997–2003 המשיך את לימודיו לקראת תואר דוקטור בפילוסופיה, וכתב את הדוקטורט בנושא: היבטים בספרות שבחי ארץ הקודש בערבית, עיון בכמה מקורות משלהי התקופה הממלוכית ומהתקופה העות'מאנית, על מרכזים נבחרים (ללא ירושלים) בתחום אל-שאם (א"י/ וסוריה).
בהדרכת פרופ' יוסף סדן, מהחוג לערבית, ופרופ' מיכאל וינטר מהחוג למזרח תיכון ואפריקה.
בשנת 2007 סיים את הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת חיפה בהדרכת פרופ' בוטרוס אבו מנה, ונושא המחקר היה: מספרות הביקורים במקומות קדושים, ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה ובמקאם.
הכותרת היא על סמך כתב יד של ספריית עארף חכמת בערב הסעודית מספ' 3840, ויש עותק אחר שנמצא באוניברסיטת פרינסטון שמספרו 4478.
כיהן כחבר במערכת כתבי העת אלחצאד, ג'אמעה, כתב העת של האקדמיה ללשון הערבית באקדמיית אלקאסמי.
גאלב ענאבסה נשוי ללילא ויש לו שלושה ילדים.
בעבודתו המחקרית בשפה וספרות ערבית התמקד בשלושה תחומים עיקריים.
התחום הראשון עוסק בספרות שבחי ארץ הקודש בערבית בתקופות הממלוכית והעות'מאנית.
בעבודת המחקר נחשף למקורות ראשוניים ערביים הנמצאים עדיין בכתבי - יד בספריות בעולם.
לנושא זה חשיבות רבה מבחינת התפתחות הכתיבה הדתית וההיסטורית הערבית בימי הביניים.
המחקר בתחום זה הניב את הספר "היבטים בספרות שבחי ארץ הקודש", שראה אור בשנת 2006 בהוצאת דאר אלהודא.
התחום השני עוסק בספרות הסופים (تصوّف) הערבית בשלהי התקופה העות'מאנית.
בעבודת המחקר התמקד באחד הזרמים הנפוצים והמפורסמים בעולם הערבי, שנקרא הזרם הח'לותי.
המחקר תורם להבנת שורשי המסדר הזה ותפוצתו בירושלים וסביבתה במאה השמונה עשרה.
המחקר ראה אור כספר: "מספרות המסעות: ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה והמקאם", שראה אור בשנת 2009 בהוצאת דאר אל-הודא ודאר אל-פיכּר, וכן בשורה של מאמרים בערבית, עברית, צרפתית ובאנגלית.
תחום המחקר השלישי עוסק באנקדוטות בספרות הערבית הקלאסית, שהתפתחה בתחילת המאה השביעית לספירה.
חשיבותו בהבנת מהות האנקדוטות בתחום הרובד הספרותי והפולקלורי, ואפילו הפוליטי.
בנושא הזה פרסם עם ד"ר נאדר מסארוה את הספר: "הרקמה המוזהבת באנקדוטות של אשעב", שראה אור בשנת 2012 בהוצאת דאר אלפיכּר, וכתב כמה מאמרים, סביב דמויות מפורסמות בספרות זו, ג'וחא, מזבד אלמדני ואחרים.
ענאבסה חוקר מקומות קדושים במרחב ארץ ישראל וסוריה, בשיתוף עם פרופ' יוסף סדן.
כמו כן עוסק במחקר, שעניינו גבולות ארץ הקודש לפי כתב-יד מהמאה השבע עשרה, שנקרא הידיעה השלמה בזכר גבולות ארץ הקודש ופלסטין וא-שאם (כתב יד ספריית אסד אפנדי 2212).
אבּעאד פי אדב פצ'אאל אל-ארצ' אל-מוקדסה (היבטים בספרות שבחי ארץ הקודש).
כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא, 2006: זה ספרו הראשון של ענאבסה, שהוא פיתוח של עבודת הדוקטורט שכתב בהנחיית פרופ' י.
סדן ופרופ' מיכאל וינטר באוניברסיטת תל אביב, יצא בהוצאת דאר אלהודא, הספר עוסק בסוגיות שונות של ספרות שבחי ארץ הקודש הערבית משלהי התקופה הממלוכית ועד התקופה העות'מאנית, תוך מתן דגש על היבטים היסטוריים, כלכליים, דתיים וגאוגרפיים.
זכה לביקורת טובה בכתב עת קתדרה במכון בן צבי בירושלים מטעם החוקר פרופ' י.
פרנקל, וגם בכתב עת Holy land Studies שכתב פרופ' עופר לבנה
מן אדבּ פצ'אאל אל-שאם, נצוץ מוח'תארה מן מח'טוטאת ממלוכּיה ועות'מאנייה (מספרות שבחי אל-שאם-א"י-סוריה, טקסטים נבחרים מכתבי-יד ממלוכּים ועות'מאנים).
כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא 2007
מן אדאבּ אל-זיאראת, בּרא אל-אסקאם פי זיארת בּרזה ואל-מקאם (מספרות המסעות – ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה והמקאם).
בית ברל: המרכז לחקר השפה הערבית, 2009: זה ספרו השלישי של ענאבסה, שיצא בהוצאת דאר אלפכר בירדן, שהוא פיתו מחקר ה-פוסט דוקטורט שעשה באוניברסיטת חיפה בהנחיית פרופ' בוטרוס אבו מנה.
הספר הוא בין הספרים שחוברו בנושא הביקור (الزيارات) במקומות קדושים שחשובים באסלאם, אציין שהסתמכתי במחקר על כתב برء الاسقام في زيارة برزة والمقام ובעברית ריפוי המחלות בעת הביקור בברזה ובמקאם, שחיבר אלבכרי אלצדיקי (מת.
1749לספ"נ), אבל סיבת חיבור ספר זה היה בנוגיע לביקור באתרים קדושים שהיה נושא מחלוקת בים זרם קאדי זאדה והזרם החלותי במאה ה-18
מן נואדר אל-מח'טוטאת, אל-טראז אל-מוד'הב בּנואדר אשעב (מכתבי-היד הנדירים – הרקמה המוזהבת באנקדוטות של אשעב).
כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא; עמאן: דאר אלפקר, 2012: זה ספרו הרביעי של ענאבסה, שכתב עם ד"ר נאדר מצארוה, שיצא בהוצאת דאר אלפכר ודאר אלהודא, שעוסק באחת הדמויות בספרות האנקדוטות הערבית במאה השביעית לספ"נ.
הוא הוציא לראשונה את כתב-היד זה ששייך לאוניב'ייל בארצות הברית [Landberg 258]
דראסאת מוצ'יאה פי צפחאת אל-תוראת' (מחקרים מאירים בדפי המורשת).
כפר-קרע, ישראל: דאר אלהודא, 2013: זה הספר החמישי של ענאבסה, שיצא בהוצאת דאר אלהודא ודאר ג'ריר והאקדמיה ללשון ערבית באקדמיית אלקאסמי, והוא מכיל מאמרים בשלושה תחומי המחקר המרכזיים שלו.
מן אדב אלנואדר פי אלקורן אלוסטא, דראסה פי ת'לאת' מחטוטאת (מספרות האנקדטות בימי הביניים, עיון בשלושת כתבי - יד) דאר אלהודא, דאר אלפכר.
מבחר מסורות שבחי שכם בספרות שבחי ארץ-ישראל (פצ'אאל) בעברית.
גאל ביגירימאנה הוא כדורגלן בורונדי המשחק בעמדת הקשר בדאנגנון סוויפטס.
ביגירימאנה נולד בבוג'ומבורה לאב בורונדי ולאם רואנדית.
בגיל צעיר עבר עם משפחתו לאוגנדה וכשהיה בן 11 הגיע עם משפחתו לממלכה המאוחדת, בה קיבל מעמד של פליט.
בגיל 12 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של קובנטרי סיטי.
ב-8 באוגוסט 2011 ביגירימאנה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 ללסטר סיטי.
במרץ נבחר ל"חניך השנה" בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-6 ביולי 2012 ביגירימאנה חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-23 באוגוסט, ביגירימאנה ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד אטרומיטוס במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-2 בספטמבר 2012 ביגירימאנה, ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 1-1 נגד אסטון וילה.
ב-3 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ויגאן את'לטיק.
ב-2 בפברואר 2015 הושאל לגלאזגו ריינג'רס עד לסיום העונה, אך מטעמי בריאות הוא מעולם לא רשם דקות משחק בקבוצה.
ב-16 בנובמבר 2015, ביגירימאנה הושאל לתקופה קצרה לקובנטרי סיטי עד ל-3 בינואר 2016. בהמשך, תקופת השאלתו הוארכה עד ל-24 בינואר ולאר מכן עד לסיום העונה.
ב-26 באוגוסט 2016 ביגירימאנה חתם על חוזה לעונה אחת בקובנטרי.
ב-9 בנובמבר 2016 ביגירימאנה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 2-4 נגד ויקומבי וונדררס במסגרת גביע ה-EFL.
ב-2 ביוני 2017 ביגירימאנה חתם לשנתיים במאת'רוול.
ב-15 ביולי 2017 ביגירימאנה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק גביע הליגה הסקוטי נגד קווינס פארק.
ב-9 באוגוסט ביגירימאנה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד רוס קאונטי.
ב-31 בינואר 2019 ביגירימאנה חתם בהיברניאן עד לסיום העונה.
ב-29 באוקטובר 2019 חתם לחודשיים בסוליהול מורס מהליגה החמישית באנגליה.
בקיץ , ביגירימאנה חתם בגלנטורן מליגת העל של צפון אירלנד.
בקיץ חתם ביאנג אפריקנס מליגת העל הטנזנית.
ב-1 בספטמבר 2023 חזר לצפון אירלנד וחתם בדאנגנון סוויפטס.
ביגירימאנה זכאי לייצג את רואנדה, בורונדי, מוצאיהם של הוריו ואנגליה.
תחילה, ביגירימאנה קיבל זימון מרואנדה, לקראת גביע אפריקה בכדורגל עד גיל 20 בשנת , אך לבסוף סירב.
במאי , זומן לנבחרת אנגליה, עמה השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20.
באוקטובר 2013, סירב לזימון מנבחרת בורונדי, עקב אי-יציבות פוליטית.
אולם, ב-15 בנובמבר 2015 ביגירימאנה ערך את הופעת הבכורה שלו עבור בורונדי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 נגד .
המשחק הסתיים בתיקו 2-2, אך פיפ"א העניקה ניצחון טכני, עקב שיתופו הלא חוקי של ביגירימאנה.
בקיץ ביגירימאנה, השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
חניך העונה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ:
גאלה ריצאטו (באיטלקית: Gala Rizzatto; נולדה ב-6 בספטמבר 1975), הידועה בשמה הפרטי גאלה, היא זמרת פופ וכותבת שירים איטלקייה.
אלבום הבכורה שלה Come into My Life כלל את הסינגלים "Let a boy cry", "Freed from Desire" ו-"Come into my life", שהגיעו ל-3 המובילים במצעדי המוזיקה ברחבי אירופה, דרום אמריקה, רוסיה והמזרח התיכון.
גאלה מכרה למעלה משישה מיליון תקליטים ברחבי העולם.
כיום היא מתגוררת בברוקלין שבניו יורק.
בשנת 1996 נבחרה גאלה לזמרת הטובה ביותר של השנה באיטליה על ידי המגזין Musica e Dischi.