tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הנימה הפואטית, אינה מסורתית רגילה; היא מצמצמת לכאורה את דמותם של הגיבורים אנשי עמל ועבודה, על ידי תארים כגון "מוזר", "לגמרי לא צעיר" ואחרים, לפני שהיא מדגישה את גדלות רוחם, ובכך היא משתייכת, הן נושאית-ערכית והן צורנית-פואטית, לספרות שנוצרה במסגרת תנועת העבודה בארץ ישראל, מאז העלייה השנייה.
השיר בביצועה המקורי של רבקה זהר כולל ציטוט מוזיקלי מתוך "איזבל" של שארל אזנבור בקטע המעבר לפני הבית השלישי.
הנגר – הנגר פרש ממלאכתו, לא מתוך שיקולים כלכליים, אלא מפאת חלומו - לבנות כיסא לאליהו הנביא, המסמל את בוא המשיח.
הנגר בשיר מבוסס על נגר אמיתי, יוצא צפון אפריקה, שאותו פגש טהרלב ב"גטו של רמלה", אשר סיפר לו על הכיסא שבנה לאליהו הנביא.
הסנדלר – הסנדלר, בדמותו, מאוד דומה לדמות הנגר, והשוני ביניהם מתבטא רק במקצועם.
חלום הסנדלר הוא לתפור נעליים ל"רגלי המבשר".
יורם טהרלב משתמש בביטוי המסמל את הגאולה הלקוח מתוך ספר ישעיהו (): .
הבנאי – בניגוד לבעלי המקצועות הקודמים העוסקים בבוא המשיח, הבית השלישי עוסק בגאולה הלכה למעשה: להניח את אבן הפינה לבית המקדש השלישי.
ההבדל הנוסף בין הבנאי לבין קודמיו הוא שנגרות וסנדלרות הם מקצועות שהיו נפוצים בצפון אפריקה ובמזרח אירופה, אך הבנאי מזוהה עם חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל.
ניתן לדבר גם על הבדלים ביניהם, באופן שיוצר הדרגה:
הנגר – אינו עובד כלל.
הוא רק חולם שבעתיד הוא יבנה כסא.
הסנדלר - בחיי השגרה "המרצע בשק", אך בחלומו - "הוא חולם כי נעליים הוא תופר".
הנעלה משניהם הוא הבנאי, שכפי המתואר בשיר "הוא בונה את העיר כבר שבעים שנה", כלומר: למרות זקנתו המופלגת, הוא עדיין בונה.
בהתאמה לכך - הנגר חולם להכין כיסא שעליו לכאורה אליהו יישב, ללא מעש.
הסנדלר חולם שהוא מכין נעליים, "בָּן על הרים ינוו רגלי המבשר" כלומר: נעליים שבהן אליהו ילך על ההרים ויבשר את הגאולה.
ושוב הנעלה משניהם הוא הבנאי, שעל-פי חלומו הוא יניח למקדש את אבן הפינה בעצמו.
ההבדל בולט במיוחד למדייקים במילות השיר: הנגר והסנדלר חולמים להביא מתנה לאליהו הנביא.
אך הבנאי חולם שאליהו יביא לו את אבן הפינה ("על כפיו אותה יביא אליהו הנביא", ולא "לאליהו" כשני הראשונים) כדי שהוא יניח אותה למקדש.
על חטא (בפולנית: Za grzechy) הוא סרט קולנוע בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1936. סרט זה היה הסרט הראשון בשפת היידיש שצולם בפולין לאחר הפסקה של שמונה שנים.
תחילת הסיפור בזמן מלחמת העולם הראשונה.
בחלקה של פולין הכבושה בידי הגרמנים חונה יחידה של צבא הקיסרות הגרמנית.
קצין יהודי גרמני בשם ליאון אנטון מקבל הודעה, באמצע תפילת על חטא שעליו לצאת מיד לחזית.
הוא משאיר מאחור את חברתו ההרה אסתר, בתו של הרב המקומי.
ליאו מבקש משני חבריו הבטלנים לדאוג לאסתר.
אסתר עוזבת את הבית, יולדת בת ונוטשת אותה בפינת רחוב, אך שני חבריו של ליאון מעבירים אותה לבית היתומים.
אסתר מהגרת לארצות הברית ושם הופכת לזמרת מפורסמת.
אסתר רוצה למצוא את הבת שלה וחוזרת לעיירת לידתה, אך זה לא מצליח.
אותם שני בטלנים (דז'יגן ושומכר) רוצים לעזור לה, הפרט היחיד שהם מצליחים לברר הוא שאת בתה של אסתר אימץ אדם עם שם משפחה כהן, אך פרט זה לא מסייע להם בחיפושיהם.
אסתר קושרת קשרים עם מוזיקאי בשם כהן, לכהן יש בת בשם רחל.
מסתבר שרחל היא בתה של אסתר, אך כהן מבקש מאסתר שלא תגלה את הסוד.
בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-80 ב, ובשנות ה-90 בשידורים חוזרים בערוץ הילדים ברצועת "6+".
לאחר משאל ולבקשת הצופים, שודרו שוב 3 העונות הראשונות של הסדרה ברצועת שידורי הלילה של הערוץ הראשון מ-12 בפברואר 2017 עד סגירתו של הערוץ ב-11 במאי בשנה זו .
שם הסדרה המקורי הוא Diff'rent Strokes (מקצבים שונים, וקיצור של הביטוי "different strokes for different folks", המקביל באנגלית ל"על טעם ועל ריח אין להתווכח"), אך היא זכתה לשמות אחרים ברחבי העולם.
הסדרה נקראה ברוב ארצות אמריקה הלטינית בשם Blanco y Negro (שחור ולבן), ובארצות אחרות פשוט Arnold (ארנולד), על שם ארנולד ג'קסון (הדמות שגילם גארי קולמן).
הסדרה נודעה בהתייחסות לנושאים רציניים כמו גזענות, שימוש בסמים בלתי חוקיים והתעללות מינית בילדים.
פיליפ דראמונד (מגולם על ידי קונרד ביין)
ארנולד ג'קסון ( מגולם על ידי גארי קולמן)
ויליס ג'קסון (מגולם על ידי טוד ברידג'ס)
קימברלי דראמונד (מגולמת על ידי דיינה פלטו)
עדנה גארט (מגולמת על ידי שרלוט ריי)
אדלייד בובייקר (מגולמת על ידי נדרה ולז)
שרלין דופרי (מגולמת על ידי ג'נט ג'קסון)
דודה סופיה (מגולמת על ידי דודי גודמן)
דאדלי ראמזי (מגולם על ידי שאבאר רוס)
טד ראמזי (מגולם על ידי לה טארי)
פרל גלאגר (מגולמת על ידי מרי ג'ו קטלט)
מיס צ'ונג (מגולמת על ידי רוזלינד צ'או)
רובי ג'ייסון ( מגולם על ידי סטיבן מונד)
ליסה הייז (מגולמת על ידי ניקי סוואסי)
מגי מק'קיני דראמונד #1 (מגולמת על ידי דיקסי קרטר)
מגי מק'קיני דראמונד #2 ( מגולמת על ידי מרי אן מובלי)
סם מק'קיני (מגולם על ידי דני קוּקסי)
צ'ארלי (מגולם על ידי ג'ייסון הרווי)
הסדרה הפכה לכוכבים את הילדים-שחקנים גארי קולמן, טוד ברידג'ס ודיינה פלטו.
עדנה גארט - סוכנת הבית של משפחת דראמונד - גולמה על ידי שרלוט ריי בעונה הראשונה ובחלק הראשון של העונה השנייה.
בספין אוף עובדות החיים שרלוט ריי היא השחקנית הראשית.
על כל פנים היה מדור קריקטורות שיצר זאב (יעקב פרקש) ופורסם בעיתון "הארץ" בין השנים 1963–1990.
בשנת 1962 נשכר זאב לעבודה בעיתון "הארץ" כקריקטוריסט.
בתחילה צייר קריקטורה יומית ששובצה בין דפי המאמרים והדעות.
בשנת 1963 קיבל מדור שבועי קבוע במוסף העיתון של יום שישי בשם "על כל פנים".
המדור הודפס על גבי כפולת עמודים וכלל לרוב כמה קריקטורות שונות שאוחדו בעזרת מוטיב מרכזי.
בכל מדור שיבץ זאב דיוקן עצמי שלו.
בשנת 1968 הופיע קובץ של קריקטורות מן המדור כספר.
על חוף צ'זיל הוא רומן מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן שיצא לאור בשנת 2007. הרומן מתרחש בשנת 1962, ומתמקד בליל הכלולות של זוג אנגלים בני 22.
הספר היה מועמד לפרס בוקר לשנת 2007. בשנת 2018 עובד לסרט בשם "על חוף צ'סיל", בבימויו של דומיניק קוק.
אדוארד מייהיו ופלורנס פונטינג הם שני אנגלים צעירים, בני 22, שנישאו זה עתה, ויצאו לבלות את ירח הדבש בפונדק בחוף צ'זיל שבדרום אנגליה.
משפט הפתיחה של הספר מתאר את מצבם: "הם היו צעירים, משכילים ובתולים שניהם בלילה ההוא, ליל כלולותיהם, והם חיו בזמן ששיחה על קשיים מיניים לא הייתה אפשרית בשום אופן".
השניים מאוהבים זה בזה, אף שהם מרקע חברתי שונה: אדוארד הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה, בן למשפחה ענייה, של מנהל בית ספר ואם פגועת מוח.
פלורנס היא מוזיקאית מחוננת, בת לתעשיין עשיר ומרצה לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.
במהלך הערב, כל אחד מהשניים נזכר בקורות חייו וחושב על עתידו.
אדוארד להוט למגע מיני ראשון עם פלורנס.
פלורנס, לעומתו, מסויגת מקשר גופני.
נשיקותיו של אדוארד מעיקות עליה, אך היא נחושה לקיים את חובתה כאשת איש.
לא הייתה זו משימה פשוטה, כפי שמתאר המספר: "ומה עמד בדרכם?
פלורנס בורחת לחוף, וכעבור זמן מה אדוארד יוצא בעקבותיה.
בין השניים מתפתחת מריבה, שבסופה פלורנס עוזבת את הפונדק וחוזרת לבית הוריה.
פלורנס ואדוארד מתגרשים, וחיי כל אחד מהם נמשכים במסלול נפרד, אך מפעם לפעם כל אחד מהם חש געגוע לאהובו וחרטה על האובדן.
דוגמה לכך הן מחשבותיו של אדוארד, המסיימות את הספר:
"אהבה ואורך רוח – אילו רק היו לו שני אלה בו-בזמן – ודאי היו מסייעים לשניהם לעבור את התקופה הקשה.
הוא לא ידע, ואולי לא רצה לדעת, שבשעה שברחה מפניו, שקועה בצערה ובטוחה שהיא עומדת לאבד אותו, אהבה אותו אהבה עזה יותר מאי פעם, נואשת יותר, וכי צליל קולו, אילו קרא לה, היה לה בבחינת הצלה, והיא הייתה סבה על עקביה וחוזרת".
חוף צ'זיל מתאפיין בחלוקי אבן מיוחדים, המסודרים בו באופן טבעי לפי גודלם, מצפון לדרום.
בראיון רדיו ל-BBC סיפר מקיואן שבעת כתיבת הספר החזיק על שולחנו חלוקי אבן אחדים שלקח מחוף צ'זיל.
מחאות של אנשי הגנת הסביבה ואיום של הרשות המקומית להטיל עליו קנס של 2,000 ליש"ט גרמו למקיואן להחזיר את האבנים למקומן.
הספר תורגם לשפות אחדות: סינית, יוונית, טורקית, פינית, הולנדית, גרמנית ועברית.
התרגום לעברית, בידי סמדר מילוא, יצא לאור בסדרת "פרוזה אחרת" של הוצאת עם עובד.
עיקר הספר הוא תיאור מדוקדק של ליל כלולותיהם של אדוארד ופלורנס.
מנקודת מוצא זו מקדיש הספר מקום נרחב לזכרונות ילדותם ונעוריהם של שני גיבורי הספר.
ששת עמודיו האחרונים של הספר מוקדשים לתיאור דחוס של ארבעים שנות החיים הבאות של גיבוריו (ובעיקר אלה של אדוארד).
מיכאל הנדלזלץ התייחס למבנה זה: "בניגוד לעמודים הרבים שבהם האריך לתאר רגעים קצרים, כאן מקיואן עושה "טלסקופיזציה" של זמן וסוקר את יתר 40 השנים בחייו של אדוארד.
המשחק הזה במתיחת הזמן וכיווצו מחריף עוד יותר את התחושה של החמצת הרגע שבה עוסקת נובלה זו."
האם פלורנס נוצלה מינית בידי אביה?
בעת שאדוארד מתפשט ופלורנס ממתינה לו על המיטה, היא נזכרת בשיט ביכטה עם אביה: "היא בת שתים-עשרה ושוכבת בלי נוע כמו שהיא שוכבת עכשיו, ממתינה, רועדת על הדרגש הצר שדופנותיו עץ מהגוני מבריק.
במוחה חלל ריק, והיא מלאת בושה.
השעה שעת ערב מאוחרת, ואביה פוסע לכאן ולכאן בתא החשוך הצפוף ומתפשט, כמו אדוארד עכשיו".
תיאור קצר זה, שאין לו המשך בספר, העלה אצל מבקרים את ההשערה שפלורנס נוצלה מינית בידי אביה.
מיכאל הנדלזלץ, למשל, כתב: "אם יש ברקע מעשה של התעללות מינית, הוא מעולם לא נכתב במפורש אך קשה להבין אחרת מדוע ברגע הקשה של ההתעלסות המסורבלת הראשונה, נזכרת פלורנס בעצמה [בתיאור הנ"ל]".
מקיואן התייחס לכך בראיון שבו אמר: "בגרסה הסופית זה נמצא שם כעובדה מעורפלת שהקוראים יוכלו לעשות בה כרצונם.
לא רציתי להיות חד-משמעי מדי בעניין זה.
קוראים רבים עלולים להחמיץ זאת כליל, וזה בסדר מבחינתי".
השיר, כך אומרים שיקף את אמונתה ואהבתה למרחבי ארץ ישראל.
ולימים שימש את מחנה הימין במאבקו נגד ההתנתקות (2005).
זהו אחד משיריה הידועים ביותר של שמר.
לדבריה של נעמי שמר, היא כתבה את השיר כשיר עידוד פרטי לאחותה הצעירה רות (רותיק) נוסבאום שהתאלמנה.
בריאיון שנערך ב-1981 לרגל צאת אלבומה שנקרא "על הדבש ועל העוקץ" (כשם מילותיו הראשונות של השיר), סיפרה שמר:
עם זאת, יש הטוענים כי שמר כיוונה מלכתחילה למשמעות ציבורית-פוליטית בשיר, הבולטת במיוחד בנוסח שונה של השיר שציטטה שמר בריאיון משנת 1980, ערב ביצוע הבכורה:
על כל אלה, על כל אלה
באלבום, שיצא ב-1981, שינתה שמר את הביטוי "את ביתי אל תהרוס" במשפט הממלכתי יותר "אל תשכח את התקווה, השיבני ואשובה אל הארץ הטובה".
הביטוי "על כל אלה" מופיע פעמיים במקרא, אחת מהם בקהלת "ודע כי על כל אלה יביאך האלוהים למשפט" (יא, ט), דווקא בהקשר מסתייג.
השורה "אל נא תעקור נטוע" מתכתבת עם הפסוק מספר קהלת: "עת לטעת ועת לעקור נטוע".
נראה שנעמי שמר מבקשת לעצור את המטוטלת שמתוארת בספר קהלת בצד החיובי.
שמר ייחדה את השיר ליוסי בנאי.
ביצוע הבכורה שלו נערך ב-10 בספטמבר 1980, ערב ראש השנה תשמ"א, בתוכנית הטלוויזיה של שמר "שנה טובה" (הפרק האחרון בסדרת תוכניותיה בשנה שלפני כן), והשיר זכה מיד להצלחה גדולה.
הצלחתו התעצמה עוד יותר עם הכללתו במסגרת אלבומה של שמר "על הדבש ועל העוקץ", שהופיע כעבור שנה, בסתיו 1981.
סביב פרסומו של השיר נערך פינוי היישובים שהקימה ישראל בחצי האי סיני בעקבות הסכם השלום עם מצרים (1979), וכך, בתוך זמן קצר הפך השיר משיר אישי-משפחתי להמנון של גוש אמונים ומתנגדי הפינוי מחבל ימית (קבוצות שהמשוררת עצמה הייתה מיודדת עימן).
זאת בשל מילותיו העשויות להתפרש כבעלות משמעות לאומיות ומרמזות להתנגדות לפינוי יישובים: "אל נא תעקור נטוע, / אל תשכח את התקווה / השיבני ואשובה / אל הארץ הטובה // שמור אלי על זה הבית, / על הגן, על החומה, / מיגון, מפחד פתע / וממלחמה".
השורה "אל נא תעקור נטוע", בפרט, הפכה לססמת המתנגדים.
שמר, שהייתה מיודדת עם אנשי גוש אמונים ומתנגדי הפינוי מימית, לא התנגדה לאימוצו על ידיהם, על אף שכאמור כתבה אותו במקור לאחותה בעקבות אסונה הפרטי.
"כמו שקורה בדרך-כלל עם שירים, הם אוספים בדרך משקל ומשמעויות", העירה בריאיון עם צאת אלבומה ב-1981. "שיר הוא כמו בריה חיה, ועושה לעצמו ביוגרפיה".
לעומת זאת, מבצעו המקורי של השיר, יוסי בנאי, הסתייג מאימוצו בידי מתנגדי הפינוי וסירב לשיר אותו במשך שנים בטענה כי "הפכו את השיר הזה לדגל.
לקחו שיר שנעמי שמר כתבה אותו לי, וזה הפך להמנון לאנשים קיצוניים, פאנטים, שזה לא היה לרוחי".
ואולם השיר זכה למקום של כבוד בין מה שמכונה 'שירי ארץ ישראל' ואף שובץ בתקליטי אוסף שונים שבהם קובצו שירי שירה בציבור (השיר זכה לדירוג הגבוה ביותר כשיר המתאים לז'אנר של 'שירי ארץ ישראל').
כמו כן נכלל השיר במצעדי היובלים שנערכו בשלהי שנות השמונים והתשעים.
בשנת 1991 נערך על ידי הערוץ הראשון ערב מחווה לשמר שכונה 'על כל אלה – הדרן לנעמי שמר', שם שמעיד יותר מכל עד כמה השיר קשור בשמה של נעמי שמר.
ב-2018, לכבוד יום העצמאות השבעים למדינת ישראל, נבחר שיר זה עבור אירוע השירה הגדול ביותר עד כה בישראל: 12 אלף ישראלים התאספו בהיכל 'מנורה מבטחים' כדי לשיר יחד את 'על כל אלה'.
במסגרת מיזם 'קולולם', במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין ובהשתתפות הזמר שלומי שבת כסולן.
ביצוע זה הפך לקליפ המרכזי של בית הנשיא בחגיגות העצמאות באותה שנה.
באוגוסט 2025 כתב היד עם מילות השיר "על כל אלה" נמסרו על ידי בני משפחתה לספרייה הלאומית.
על כתפי גמדים היא תוכנית רדיו אינטרנטית (פודקאסט) העוסקת בתחום משחקי תפקידים.
התוכנית משודרת מאז שנת 2011, ומוגשת על ידי ערן אבירם ואורי ליפשיץ.
אביב מנוח פועל כאחראי הטכני של התוכנית ומגיש אורח.
התוכנית החלה לשדר במאי 2011 תחת הנחייתו של ערן ונמשכה חמישה פרקים לפני שפסקה.
בפברואר 2013 אורי ליפשיץ הצטרף להתנעה מחדש של התוכנית ופרקים הועלו מדי שבועיים.
לאחר מספר חודשים תדירות הפרקים עלתה לרמה שבועית.
התוכנית עוסקת במגוון נושאים הקשורים לתחום משחקי התפקידים וכוללת עצות לשיפור המשחק, התעמקות בשיטות משחק, תשובות לשאלות של מאזינים וחדשות בתחום.
צוות התוכנית מקיים מספר פעילויות נוספות מלבד הקלטת התוכנית.
מספר פרקים של הפודקאסט הוקלטו בנוכחות ובהשתתפות קהל, במהלך מפגשי מאזינים או במהלך כנסים (ביניהם כנס ביגור, פסטיבל אייקון ועוד).
כן קיים הפודקאסט מספר ערבי משחקים תחת השם "משתה הגמדים".
בחודש אוקטובר 2014 הפודקאסט פתח בקמפיין מימון המונים במטרה לגייס 2,000 ש"ח לשיפור אתר האינטרנט של התוכנית, וקניית שטח אחסון וציוד טכני.
בקמפיין גויסו למעלה מ-11,000 שקלים.
כחלק מקמפיין המימון ובהשראתו התוכנית הפיקה כמה מיזמים חדשים:
"צריח הברקת" - מרתון משחקים בן 12 שעות ששודר בשידור חי.
במשחק השתתפו שלושה שחקנים קבועים שאליהם הצטרפו במהלך היום כעשרה אורחים.
המשחק התקיים בשיטת המשחק פאת'פיינדר, במודול ההרפתקאות "צריח הברקת".
"עד ארבעה שחקנים" - קומיקס בנושא חובבי משחקי תפקידים מאת ערן אבירם ואביב אור שמתפרסם במקביל בעברית ואנגלית.
"כבשן הגמדים" - מיזם לעידוד יצירה מקורית בעברית בתחום משחקי התפקידים; המיזם תמך בתרגום והוצאה לאור של משחק התפקידים "קוסמים קטנים" על ידי איתי חורב ב-2016.
על חומות העולם הוא ספר מדע בדיוני מאת ג'יימס טיפטרי ג'וניור (שם העט של אליס שלדון), משנת 1978. זה היה הספר הראשון באורך מלא שכתבה, מאחר שלפני כן יצרה לעצמה שם בתחום הסיפור הקצר.
הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם, ויצא ב-1978 בהוצאת עם עובד.
הספר חוקר את האפשרות שטלפתיה היא אמיתית, כמו גם כוחות מוחיים אחרים.
הוא מתאר באופן אוהד ניסיונות פלישה לכדור הארץ על ידי חוצנים בעלי כוחות טלפתיים מתקדמים, מן הכוכב טיירי.
הוא בוחן את נושא התבונתיות בצורות חיים שונות אשר מתקיימות בסביבות שונות מאוד, במחשבים ובתושב החלל העמוק אשר מתקיים בצורת רשת צמתים מפוזרים.
הכישרון של שלדון ניכר בכתיבתה באופן משכנע את החוויות של כל היצורים השונים האלו.
הסיפור מתרחש בשלוש סביבות אשר מתפתחות במקביל.
בכדור הארץ, במעבדת טלפתיה של הצי האמריקאי.
בכוכב טיירי, ענק גזים המיושב על ידי יצורים נבונים הדומים למנטה ריי, ואשר צפים בזרמי האוויר של האטמוספירה העצומה של הכוכב.
בחלל העמוק, ה"משמיד", יצור אינטליגנטי ענק, גדול יותר ממערכת סולרית, אך בעל דחיסות דומה לחלל עצמו, מכיוון שהוא בנוי כולו מצמתים מבוזרים המקושרים ביניהם.
על טבע האדם הוא ספר פילוסופיה מאת רוג'ר סקרוטון, העוסק ברעיון "מותר האדם מן הבהמה".
הספר מתעמת עם תפיסות רדוקציוניסטיות הרואות באדם סוג של "חיה מחוכמת" ומוכיח את האיכויות הייחודיות של המין האנושי, לטוב ורע.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2017 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון.
בינואר 2019 יצא לאור תרגום לעברית של הספר מאת שמעון בוזגלו, בהוצאת המרכז האקדמי שלם.
תוכן הספר מחולק לארבעה פרקים:
הספר נכתב בעקבות הרצאות שהעביר רוג'ר סקרוטון באוניברסיטת פרינסטון בשנת 2013, שעסקו מחד באוזלת ידן של תאוריות אבולוציוניות לרבות חוסר האפשרות להבחין מנקודת מבטן בין איכויות שונות של הנאה, ובמקביל הציעו אלטרנטיבה פילוסופית מגובשת על ייחודו של האדם.
בניגוד למרבית ספריו של סקרוטון, על טבע האדם מתייחד בהפרכת תאוריות מנוגדות ובמבנה הלוגי שלו.
בפרק הראשון מתפתחת ומתבססת ההבנה לפיה התופעות האנושיות: האומנות, הצחוק, האינטימיות ובפרט המוסר, נוצרות ומתעצבות מתוך מערכות קשרים בין-אישיים.
כך מסביר סקרוטון כי האדם, הוא יותר מאשר "בעל חיים משוכלל": הוא "איש" (person) המתייחד במודעות עצמית והיכולת לפתח קשרים בין אישיים ואלו המבדילים אותו מבחינה קטגורית בעלי החיים.
לפי גישה זו, הכחשה או התעלמות מכך שייחודו של האדם הוא שמאפשר לו לפתח רוחניות ומוסר מעבר להישרדות הבסיסית תוביל להרס וחורבן: .
בפרקים הבאים גישה זו מפותחת בצורה לוגית ומתעמת עם גישות פילוסופיות שונות, כגון שיטתם של פיטר סינגר ושל דרק פרפיט.
לצד שלילת גישות אלו, מובהרת חשיבות הדת והתרבות והדת: .
הפרק האחרון כולל ביקורת על הגישה לפיה "מוסריות היא סך כל כללים קבועים שנקבעו על פי החברה", אשר מתעלמת מההיבט הגופני המגוּלם (embodied) של היצור האנושי שבלעדיו לא ניתן להבין אהבת הורים לצאצאיהם אמפתיה כלפי הסובל ותופעות דומות.
את סוגיה זו סקרוטון מסכם כי "המוסריות המחולנת של הקונצנזוס הליברלי אינה מספקת כדי להתמודד עם הרגשות המיניים שלנו".
הספר מסתיים בדיון על מושג הרֶשע, מציג את האופן המסולף שבו תיארה חנה ארנדט את אדולף אייכמן כ"פקיד הדואג לעצמו" ולא כ"שונא פתולוגי של יהודים" כדוגמה למקום אליו עלולים להתדרדר וכולל הבחנה בין האיש "הרע" (bad) — שאפשר לחנך ולשפר — לבין האיש "הרשע" (evil) — שאינו ניתן לתיקון.
יהודה ויזן מסכם את הספר: שרטוט תמציתי הכולל את השקפת העולם השמרנית וההומנית של רוג'ר סקרוטון, ומהווה "מנת חמצן של ממש לכל מי שקץ בשיח הפוסט־מודרני הבלתי נלאה".
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה הוא אוסף סיפורים קצרים מאת הסופר האמריקאי ריימונד קארבר, שיצא לאור בשנת 1981. הספר נקרא על שם אחד הסיפורים הקצרים המופיעים באוסף.
בין קארבר לבין העורך הספרותי שלו, גורדון ליש התעוררה מחלוקות סביב כמה סיפורים באוסף.
קארבר התלונן כי הסיפורים עוברים "קטיעה כירורגית והשתלה, כדי שיוכלו איכשהו להתאים לתוך קרטון כך שהמכסה ייסגר." בסופו של דבר, הספר יצא לאור עם שינויים נרחבים של ליש, וזכה לשבחי המבקרים.
זמן קצר לפני מותו, קארבר ליקט יחדיו סיפורים (מתוך 37 הסיפורים שלו) תחת הכותרת "Where I'm Calling From: Selected Tales" (בתרגום חופשי: מהיכן שאני קורא: סיפורים נבחרים).
קארבר ליקט בספר זה כמה סיפורים בעריכת ליש, אחדים שוחזרו מכתבי היד המקוריים שלו וכמה סיפורים שלא פורסמו.
אלמנתו של קארבר, טס גלאגהר, התעמתה עם הוצאת Knopf כדי לקבל אישור לפרסם מחדש את 17 הסיפורים ב"על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה" כפי שנכתבו במקור על ידי קארבר.
גרסאות מקוריות אלה הופיעו בסופו של דבר במתחילים, שפרסמו אצל ג'ונתן קייפ בשנת 2009, וב"ספרי האוסף" של ספריית אמריקה.
איש בלי ידיים מגיע לבית המספר כדי למכור לו תצלום של חזית ביתו.
המספר מזמין אותו פנימה לקפה.
יכולתי לראות את הדברים הכי קטנים
אמא מזמינה עוגת יום הולדת לכבוד בנה שמאוחר יותר באותו היום נפגע ממכונית ומובל לבית החולים במצב של תרדמת.
הוריו יושבים לצידו וכל אחד בתורו יוצא הביתה להתרעננות לעשות אמבטיה.
כל-כך הרבה מים כל-כך קרוב הביתה
הדבר השלישי שהרג את אבי
זוג נפרד וכל אחד מבני הזוג רב על משמורת התינוק, ריב שמדרדר לאלימות.
מתווכח עם בתו ריי בת ה-15, כאשר אשתו מקסין חוזרת הביתה, ומתחילה לריב איתו בעצמה.
השיכור מתנהג בפראות, ומרלין מסלקת את אל.די.
בסוף הסיפור, כשהוא עומד בכניסה עם המזוודה, לאל.די נותר עוד דבר אחד.
הסיפורים "כל-כך הרבה מים כל-כך קרוב הביתה" ו"תגיד לנשים שאנחנו הולכים" עובדו על ידי הבמאי רוברט אלטמן ונכללו בסרטו תמונות קצרות משנת 1993.
הסיפור "תגיד לנשים שאנחנו הולכים" עובד מאוחר יותר גם לסרט Jindabyne משנת 2006.
הסיפור "אולי תרקדו?" מהווה בסיס לסרט הקצר עטור הפרסים "הכל הולך" משנת 2004, וכן עבור הסרט "מכירת חיסול" בכיכובו של ויל פרל משנת 2010.
ריגן תומאסון, גיבור הסרט "בירדמן" של הבמאי אלחנדרו גונסלס איניאריטו, הוא כוכב הוליוודי דועך המעלה הפקה בברודוויי ל"על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה".
ההפקה בברודוויי כוללת מספר היבטים מהסיפור של קארבר, כמו ארבעת החברים שסיפרו סיפורים על בקבוק ג'ין וסיפורו של מל על הזוג בתאונת הדרכים, אך כולל גם סיפורים אחרים, מלודרמטיים יותר, שאינם חלק מהסיפור המקורי.
המשפט "על מה אנחנו מדברים כאשר אנחנו מדברים על אהבה" זכה לרפרנסים רבים כמו:
על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה ספר זיכרונות מאת הרוקי מורקמי משנת 2007.
מלחמות ההיפ הופ: על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על היפ הופ - ומדוע זה משנה - ספר של טרישיה רוז משנת 2008.
אודותיו אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על האסור להאימר - סיפור קצר על קת'ולהו מאת ניק ממאטאס משנת 2009.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על רלף סמפסון - מאמר מאת צ'אק קולסטמן המופיע באנתולוגיה "לאכול את ההדינוזאור" משנת 2009.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק - אוסף סיפורים קצרים מאת נתן אנגלנדר.
מאנגלית: אתגר קרת ואסף גברון הוצאת כתר, 2013.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על מלחמה - ספר מאת נח ריצ'לר משנת 2012
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אלוהים - ספר מאת רוב בל משנת 2013
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על משחקים - מחקר אקדמי על משחקי וידאו ועיבוד שפה טבעית משנת 2015.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על סוריה - מחזה קצר מאת רועי מליח-רשף משנת 2017.
על מה אנחנו חושבים כשאנחנו חושבים על כדורגל - מסה מאת הפילוסוף סיימון קריצ'לי משנת 2017.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אונס - ספר מאת שוהאילה אבדולאלי (Sohaila Abdulali) משנת 2018.
על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה, עורכים: חנן חבר, משה רון, תרגם מאנגלית: משה רון, תל אביב, עם עובד, 1992.
"על כנפי הכסף" הוא שיר עברי שכתבה והלחינה נעמי שמר, ואשר התקבל כאחד משירי הזמר ההמנוניים המוקדש לחיל האוויר.
השיר בוצע לראשונה ב–7 ביולי 1967 בנשף הניצחון של חיל האוויר לאחר מלחמת ששת הימים, אשר ציין את תפקידו המכריע של החיל בהכרעת המלחמה ביומה הראשון, כשהשמיד את חילות האוויר של מצרים וסוריה ואפשר לכוחות היבשה של צה"ל תנועה חופשית במרחב.
נעמי שמר משלבת במילות השיר פסוקים ותאורי אירועים מסיפורי המקרא כגון: חציית ים סוף ("נָס הַיָּם וְיִסּוֹב אָחוֹר"), חלום יעקב ("הַסֻּלָּם רַגְלָיו בָּאֲדָמָה"), ספר איוב ("בְּנֵי רֶשֶׁף יַגְבִּיהוּ עוּף") ושיר השירים ("דִּגְלוֹ עָלַי אַהֲבָה").
מילות השיר מבטאת התפעמות מן הטייסים, המטוסים, ורוח הלחימה עד כדי שינוי סדרי הטבע.
הלחן הוא בקצב המארש ומהווה עד היום חלק מהרפרטואר של תזמורת צה"ל בכל טקס צבאי וממלכתי.
השיר מדגים את האווירה הלאומית ומבטא את האופוריה הציבורית לאחר מלחמת ששת הימים, ותוצאותיה.
החריזה בְּרֻבָּהּ היא חריזה דקדוקית של סיומת הרבים -IM: (רכובים, בעבים, העזים, הטובים), וכאשר היא משתנה, ל־VA ו־MA (אהבה, אדמה, מלחמה, חמה), או ל־ESH (חרמש, לוחש, אש), יש ניסיון לשמור על ההצמדה.
בבתים 3 ו־6 מתקיימת חריזה מסורגת במבנה של: א ב א ב.
בכל יתר הבתים החריזה היא במבנה של: א א א ב.
הגורמת להגברה ותוספת של עוצמה ריתמית של הטקסט.
הקול הדובר הוא קול נשי המעניק לטייסים חזות מיתית.
למרות שקול נשי אינו מאפיין את הזמר ההמנוני, הרי שבמקרה זה הוא אינו מייצג קול פרטי אלא קול קולקטיבי, המקובל בשירי הזמר ההמנוניים.
ההמראה אל על סוחפת עמה את הן את הקולקטיב היחידני והן את הלאומי.
מכיוון שהטייסים מוצגים כמושיעים, בדומה לאבירים בימי הביניים, הקול הנשי הנדיר בסוגת שירי הזמר ההמנוניים מבטא נקודת מבט הקולקטיבית, המצ'ואיסטית, המאפיינת את הסוגה הזו.
שמר עושה שימוש בדימויים המבטאים את רוחה של ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים, והם קשורים זה בזה באמצעות החריזה.
הם מעצימים את האח, הטייס, המבצע שליחות כמשימה המוכתבת בידי כוח עליון.
האווירה הכללית בשיר היא של עולם רומנטי ואידילי.
הטקסט משלב קטעים מן המקורות היוצרים אידיאליזציה אסכטולוגית.
ומציגה את טייסי חיל האוויר כמושיעי העם ("העזים והטובים", "בני רשף" הרכובים על "כנפי כסף").
שמר עושה שימוש במרקם לשוני גבוה ומעורפל, המשתמש באובייקטים מופשטים לצורך יצירת ערפול סמנטי הרומז על עולמות גבוהים וטהורים ("אבירי הרוח
בעבים", "שבעת הרקיעים"), במטרה ליצור ריגוש מועצם, לא שכלתני, כמקובל בשיר זמר המנוני.
שמר משלבת בטקסט אירועים מסיפור יציאת מצרים וכיבוש הארץ ("נס הים ויסוב אחור, והנהר חרבה"), ובכך יוצרת קשר בין ההישגים הצבאיים של חיל האוויר במלחמה לסיפורי המיתוס הגדולים של עם ישראל.
השיר זכה לגרסאות והשמעות רבות מאוד, בין היתר בביצועי יחידים ומקהלות, ביצועים תזמורתיים או בלווי כלי יחיד.
את השיר ביצעו להקות צבאיות ואזרחיות, צוותי הווי ובידור שונים והזמרת דנה אינטרנשיונל ביצעה גרסה שלו בפרשנות ייחודית משלה.
"על כיסא הבמאי יושבת אישה" הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2020, בבימויה של סמדר זמיר ובהפקת דרומהפקות: אלעד פלג וחגי ארד.
הסרט קיבל תמיכה ומימון מקרן יהושע רבינוביץ, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, פסטיבל קולנוע דרום ו"כיוונים".
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה במסגרת התחרות התיעודית בפסטיבל הסרטים בחיפה, אוקטובר 2020. באותה שנה השתתף בפסטיבל קולנוע דרום וגם התחרה בתחרות הרשמית של פסטיבל סולידריות.
בהמשך הוקרן בפסטיבל סרטי נשים בירושלים.
בזירה הבינלאומית, הסרט זכה בפרס המדיה בפסטיבל סרטי התעודה בדאלאס טקסס, הוקרן בפסטיבל הסרטים היהודי בטורונטו ועוד.
"על כיסא הבמאי יושבת אישה" העפיל לגמר בפרסי האקדמיה הישראלית לשנת 2021 בקטגוריית סרט תיעודי קצר.
הסרט נבחר כסרט הפתיחה של סינמטק תל אביב, אחרי שנה שהיה סגור עקב מגפת הקורונה, ופתח את אירועי יום האישה לשנת 2021. בעקבות הסרט, השיק סינמטק תל אביב סדרה של 26 מפגשים עם הבמאיות המשתתפות בסרט.
הסרט מאושר סל תרבות ארצי והוקרן בפני אלפים בבתי תרבות, אוניברסיטאות, מכללות ובתי ספר ברחבי הארץ.
במרץ 2023 עלה הסרט לשידור בכאן 11 והוא זמין לצפייה ביוטיוב ובפלטפורמת הדיגיטל של כאן 11, תאגיד השידור הציבורי.
26 קולנועניות שביימו סרטי עלילה בישראל משתפות סיפורים מכיסא הבמאי.
חוויותיהן האישיות, הארוזות יחד, חושפות את מבנה המציאות שמערים קשיים על נשים, המבקשות לתפוס עמדת כוח ולהשמיע את קולן במרחב.
מראשונת הבמאיות אלידע גרא, ועד מי שפועלות בזמן הווה – הן יוצרות אסופת קולות חשופה וכנה, הנחתמת בנאום חוצב להבות של רונית אלקבץ.
זהו סרט דוקומנטרי מעורר הזדהות ומניע לפעולה על מקומה של אישה בעולם, על תקרת הזכוכית שבראש ושק הדימויים הנישא על גב.
"על כיסא הבמאי יושבת אישה" כולל קטעים מהסרטים הישראלים הבאים:
איה: אוטוביוגרפיה דמיונית (מיכל בת-אדם, 1994)
אנשים כתומים (חנה אזולאי הספרי, 2014)
אפס ביחסי אנוש (טליה לביא, 2014)
ולקחת לך אישה (רונית אלקבץ, שלומי אלקבץ, 2004)
על מה בנות חושבות בלילה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם.
השיר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2020 כחלק מאלבומם השני של דולי ופן, "צעירים לנצח".
הצמד דולי ופן כתבו, הלחינו והפיקו את השיר.
ב-10 בנובמבר 2020, דולי ופן ואדם הכריזו על מועד יציאת השיר באמצעות שידור חי בעמוד האינסטגרם של דולי ופן.
אדם הקליט את השיר וצילם את הקליפ לשיר בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות זמן קצר לאחר חתימת הסכם השלום בין איחוד האמירויות הערביות–ישראל בספטמבר 2020. כחודש לאחר יציאת השיר, דולי ופן הוציאו את גרסת הרמיקס הרשמית לשיר.
על ישראל אמונתו הוא פיוט שחיבר הפוסק והפייטן בן המאה העשירית רבי משולם בן קלונימוס.
הפיוט נאמר אצל בנוסח אשכנז כחלק מן הקדושתא "אמצת עשור" שחיבר רבי משולם לחזרת הש"ץ של תפילת שחרית ביום הכיפורים (בסמוך לאמירת הקדושה, לפני הפיוט האדרת והאמונה).
בנוסף, נהוג בקהילות אחדות לשיר את הפיוט באירועי "זכר לשמחת בית השואבה" ובהקפות בשמחת תורה.
השיר בנוי באקרוסטיכון אלפביתי במבנה קבוע: שתי התיבות הראשונות בכל שורה הן "על ישראל", והתיבה השלישית היא מעלה שקשורה ליחס בין הקב"ה לעם ישראל: מעלה מסוימת של הקב"ה תלויה בישראל.
המקור למבנה זה הוא הפסוק ב:
לתארים הללו ביחס בין הקב"ה לישראל נאמרו כמה הסברים:
גילוי מעלותיו של הקב"ה נעשה בישראל.
עבודת עם ישראל משפיעה תיקון ועלייה בעולמות העליונים.
על טבע היקום הוא שיר דידקטי רחב-יריעה במשקל הקסמטרי, מאת המשורר הרומי טיטוס לוקרטיוס קרוס, שחי במחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס.
היצירה מופנית לידידו-תלמידו של המחבר, גאיוס ממיוס.
היצירה מהווה את הסיכום המלא והממצה ביותר לתורת אפיקורוס שנשתמר עד ימינו אנו.
בתקופת ימי הביניים הספר כמעט אבד, אך במהלך הרנסאנס החזירה אותו התנועה ההומניסטית לתודעה ולמחזור הספרותי.
היצירה השפיעה על רבים מחלוצי המדע והפילוסופיה המודרניים, ותורגמה לשפות רבות.
המשורר טיטוס לוקרטיוס קרוס חי ופעל במחצית הראשונה של המאה הראשונה לפנה"ס, תקופת הרפובליקה הרומית, כנראה ברומא.
קיקרו, במכתב לאחיו, כותב ששירתו של לוקרטיוס עשירה ב"ברק אינטלקטואלי" ו"עשויה ביד אומן".
במכתב ששלח מרקוס קורנליוס פרונטו לקיסר אנטונינוס פיוס, הוא תיאר את החופשה של הקיסר כפי שהוא חושב שתתקיים.
בין שאר הפעילויות, הוא מונה קריאה בספר של לוקרטיוס כפעולה מרגיעה.
בהמשך המכתבים הוא מונה את לוקרטיוס בין אנשי הרוח: אניוס, אקיוס , אלבוקיוס , פקוויוס , לוקיליוס ופלאוטוס, ומכנה אותו "נשגב".
גם קורנליוס נפוס מזכיר את לוקרטיוס בהקשר חיובי בחיבורו על אטיקוס.
אובידיוס כתב בספרו "על האהבה": .
בשנת 1989 קנוט קלווה טען שזיהה עותק של הספר בווילת הפפירוסים בהרקולנאום.
בזיהויו הוא הסתמך על סמך מספר מילים שזיהה מתוך המגילה, שנשמרה במצב ירוד ביותר.
ישנם כמה חוקרים, ביניהם מריו קאפאסו ובִֵּאטה בר שמערערים על זיהוי זה.
הופעות מזדמנות בספרות ימי הביניים
בימי הביניים הפואמה אבדה כמעט לחלוטין, ונשארו עותקים בודדים שלה במנזרים ברחבי אירופה.
מסיבה זו מעטים האזכורים של הספר בספרות התקופה, אם כי יש כמה יוצאים מן הכלל:
מקרוביוס (תחילת המאה החמישית) מצטט פעם רבות "על טבע היקום" בפרק השישי של ספרו הידוע "סאטורנליה" הדן במקורות ההשראה של ורגיליוס.
גם איזידורוס מסביליה (תחילת המאה השביעית), מזכיר ומצטט את לוקרטיוס בספרו "אטימולוגיות".
בשנת 810, בספרו "De laudibus sanctae crucis" ("שבחי הצלב הקדוש"), מזכיר רבנוס מאורוס את לוקרטיוס בהקשר של מיזוג הברות: "'גם אני השתמשתי לפעמים במיזוג הברות, במקומות המתאימים לכך, כפי שטיטוס לוקרטיוס עשה לעיתים מזומנות".
באנציקלופדיה שלו "De rerum naturis" הוא מצטט או מזכיר שמונה פעמים את לוקרטיוס.
עותקים של הפואמה מימי הביניים
לפי קטלוג הספרייה של מנזר בוביו מסוף המאה התשיעית, באותו הזמן כללה הספרייה גם עותק של "על טבע היקום".
במשך השנים העותק אבד, כנראה בשל שימוש חוזר בקלף שעליו נכתב הספר.
שלושה עותקים חשובים של הספר מהמאה התשיעית, אובלונגוס (Oblongus, מלבן) וקוואדרטוס (Quadratus, ריבוע), נמצאו באוספו של אספן הולנדי בשם איסאק ווס ונמצאים בספרייה של אוניברסיטת ליידן מאז 1690. ועותק נוסף נשמר חלקית בשלושה קטעים, שנמצאים בספרייה המלכותית של דנמרק ובספרייה הלאומית של אוסטריה.
בשנת 1417 הומניסט איטלקי בשם פוג'ו ברצ'וליני גילה מחדש את הספר במנזר בגרמניה.
פוג'ו הביא את העותק המקורי למעתיק וחזר למקום מושבו אז בקונסטנץ.
כאשר הגיע אליו העותק החדש, פוג'ו שלח אותו לידידו בפירנצה ניקולו ניקולי.
ניקולו ניקולי העתיק את הפואמה אך השאיר אותה אצלו בפירנצה לשנים רבות.
לאחר שניקולי הסכים להשאיל את הספר לפוג'ו, הפואמה התפשטה בחוגים הומניסטים באירופה והתחילה להשאיר את אותותיה בספרות התקופה.
מכיוון שהספר מכיל תכנים המנוגדים עם ערכי הנצרות, היו בכנסייה מי שרצו לעצור את התפשטות הפואמה.
למשל, בשנת 1516, הסינוד של פרצה החליטו לאסור את קריאת "על טבע היקום" בבתי הספר.
העונש על הפרת הצו כלל קנס של עשרה דוקטים ועינויי נצח בגיהנום.
הפואמה היא שיר דידקטי במשקל הקסמטרי שנועד ללמד את הקוראים (ואת גאיוס ממיוס, שאליו מופנה השיר) את רעיונות האסכולה האפיקוראית, בדגש על הרעיונות המטאפיזים שלה.
כמו כן, הספר מעביר ביקורת רבה על הדתות הממוסדות, לדבריו, הדתות הממוסדות עושות שימוש בפחדים הקיומיים של בני האדם כדי להצדיק עוולות מוסריות כמו מלחמות וקרבנות אדם.
הספר הראשון מביא דברי פתיחה ופניה לממיוס, מציג מבוא לאסכולה האטומיסטית על פי אפיקורוס, ודברי התנגדות לתפיסות השונות של הרקליטוס, אמפדוקלס, ואנכסגורס.
הספר השני מרחיב על התפיסה האטומיסטית ביתר פירוט, הדן בתנועות האטומים ובתכונותיהם, ומציג את הרעיון של קיום עולמות נוספים.
הספר השלישי עוסק ביחס הגוף והנפש, מציג את התפיסה שהנפש אינה יכולה לחיות בנפרד מהגוף, מתעמת עם תפיסות של הישארות הנפש, ויוצא כנגד הפחד מפני המוות.
הספר הרביעי דן בעיקר בתורת ההכרה, ועוסק בפעולת החושים וביכולתנו לקלוט מידע על המציאות ולתפוסו באמצעותם, וכמו כן מכיל דברי ביקורת על תפיסת התכליתיות של הטבע.
הספר החמישי עוסק בהיווצרות העולם, גרמי השמים, התפתחות הצמחייה ובעלי-החיים (ובכלל זה מכיל רעיונות מוקדמים על תאוריית הברירה הטבעית), והתפתחות התרבות האנושית על מרכיביה - מסגרת המשפחה, השפה, האש, החוק והמשפט, הדת והמלאכות והאמנויות השונות.
לוקרטיוס טוען בספר זה שכל בעלי החיים התפתחו בהדרגה במשך אלפי שנים, בתהליך של ברירה טבעית וללא תכלית מוגדרת מראש.
הספר השישי עוסק בהסברים לתופעות טבע חריגות - הברק והרעם, הקשת בענן, רעידות-האדמה, התפרצויות הרי-געש, ומחלות.
הוא מסתיים בתיאור המגפה הגדולה באתונה בימי המלחמה הפלופונסית.
הפואמה "על טבע היקום" גרמה לתחיית הדיון ברעיונות האפיקוראים, ולכן היא השפיעה בעקיפין על יוצרים וכותבים רבים במהלך ההיסטוריה.
להלן רשימה של כמה יוצרים שהפואמה השפיע עליהם ישירות:
פייר גסנדי, מחייה התיאוריה האטומיסטית ברנסאנס, ציטט 6249 הקסמטירים מ"על טבע היקום" בכתביו שמהווים 84.28 אחוזים מאורך "על טבע היקום".
הוא ניסה לגשר בין תורת הטבע האפיקוראית לתאולוגיה הנוצרית.
לפי גרינבלט, הפילוסוף הפוליטי המשפיע ניקולו מקיאוולי הושפע מהספר, אף שלא הזכיר את הספר במפורש בספריו.
מקיאוולי העתיק את הפואמה בשנת 1497, והעותק שהעתיק נמצא כיום בספריית הוותיקן.
מישל דה מונטן, מסאי ופילוסוף צרפתי חשוב, הרבה לצטט מן הפואמה, ובספרו מסות מופיעים קרוב למאה ציטוטים ממנה.
בשנת 1989 התגלה שעותק משנת 1563 של "על טבע היקום" שנמכר במכירה פומבית היה העותק הפרטי של מונטן.
העותק מכיל הערות רבות שכתב מונטן.
לבן ג'ונסון היה עותק של הספר, אך על הספר נשפך של דיו מברזל שפגע בחלקים מהספר והותיר אותו שביר ופגיע מאוד.
הספר שמור בספריית הוטון שבאוניברסיטת הרווארד.
גם לאלכסנדר פופ היה עותק של הפואמה, הנושאת את חתימתו.
לתומאס ג'פרסון, מהאבות המייסדים של ארצות הברית ונשיאה השלישי, היו לפחות 5 מהדורות בלטינית של "על טבע היקום" ותרגומים שלו לאנגלית, לאיטלקית ולצרפתית.
גרינבלט טוען שהספר השפיע עליו וגרם לו להוסיף להכרזת העצמאות של ארצות הברית את הזכות ל"חתירה לאושר".
ייתכן כי הספר שימש אחד מהמקורות האיקונוגרפים של סנדרו בוטיצ'לי לציור פרימוורה.
מוטו מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית הוא "גדל כפי שהולך" (Crescit eundo), ביטוי הלקוח מ"על טבע היקום".
לוקרטיוס, על טבע היקום, תרגם מלטינית והוסיף מבוא, הערות ומילון: שלמה דיקמן, מוסד ביאליק, ירושלים, תשכ"ב 1962. דיקמן זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגומו זה.
בשנת 1675 סיימה לתרגם את הספר לאנגלית פוריטנית אנגליה בשם לוסי האצ'ינסון.
מאז היצירה "על טבע היקום" תורגמה פעמים רבות נוספות לשפה האנגלית.
בשנת 1717 הודפס התרגום לאיטלקית של הספר בתרגומו של אלסנדרו מרקטי .
מאז תורגם הספר לאיטלקית פעמים רבות.
בשנת 2011 יצא תרגום לפרסית של "על טבע היקום" מאת ג'לאל א-דין כזאזי.
על כנפי נשרים הוא סרט מלחמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של ג'ון פורד, עם ג'ון ויין ומורין אוהרה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הביוגרפיה של פרנק "ספיג" ויד שהיה טייס וממקימי הכוח האווירי בצי ארצות הברית.
הוא המשיך בפעילותו בחיל הים למרות פציעה קשה שגרמה לו לשיתוק חלקי וגם כתב תסריטים ומחזות.
ויד עבד גם עם הבמאי ג'ון פורד שביים לפי תסריטיו ומופיע בסרט הזה בשם ג'ון דודג'.
פורד ביים את הסרט כמחווה לידידו ויד שמת עשר שנים לפני כן.
הסרט הופק בעזרת צי ארצות הברית ויש בו קטעים של קרבות אמיתיים.
פרנק "ספיג" ויד (ג'ון ויין) הוא מהטייסים הראשונים בצי ארצות הברית.
הוא מטיס ללא רשות מטוס ימי עמו נמצא גם קפטן הזארד (קנת טובי), טייס בצבא ארצות הברית.
ויד נאלץ לבסוף לנחות מחוסר דלק לתוך מסיבה לכבוד אדמירל מופאט (אדמונד לאו).
הוא ננזף אך האדמירל מכיר ברצונו להעצים את הכוח האווירי של הצי למרות מגבלות תקציב של הסנאט.
ויד יוזם השתתפות הצי במטס סביב העולם נגד טייסי הצבא.
לפני המטס מתחוללת קטטה גדולה בין טייסי הצי והצבא.
ויד וחברו לטיסה ג'ון פרייס (קן קרטיס) וגם אחרי שטייסי הצי מנצחים.
ויד נשוי למין (מורין אוהרה) אבל תפקידיו מרחיקים אותו מהבית.
לאחריו שבנו התינוק מת, נולדות לו שתי בנות.
ויד נמצא בוושינגטון ומשפחתו בקליפורניה.
הוא מועלה לדרגת לוטננט קומנדר ומפקד טייסת.
ויד חוזר לביתו ובנותיו בתחילה לא מזהות אותו.
עם הזמן הם מתפייסים אך באחד הלילות קם ויד לשמע בכי של אחת הבנות.
הוא נופל במדרגות ושובר חוליה בעמוד השדרה הצוארי.
הוא מועבר לניתוח ושיקום בבית החותים של הצי בסן דייגו ומוצמד אליו חברו הטייס "ג'אגהד" קרסון.
ויד לא רוצה שמין תבקר אותו עד שישתקם.
הוא עובר שיקום ממושך שבסופו הוא מסוגל ללכת בצליעה כבדה בעזרת קביים.
בתקופה זו הוא מחבר מחזה ותסריטים מצליחים ומתקשר לבמאי הסרטים ג'ון דודג' (וורד בונד) שהוא למעשה הבמאי ג'ון פורד.
בינתיים הוא מפתח צורת לחימה של נושאות מטוסים קטנות שישמשו כתגבורת של נושאות המטוסים הגדולות במטוסים וציוד לחימה.
הוא חוזר למין בתקווה לבנות שוב את משפחתו אך פורצת מלחמה עם יפן והוא מקבל פיקוד על נושאת מטוסים ומשתתף בקרבות.
הם מופצצים על ידי מטוסים יפנים וחברו קרסון נפצע.
ויד לא עומד בלחץ ולוקה בהתקף לב שלאחריו הוא נפרד מפקודיו בנושאת המטוסים לקול המנון הצי האמריקאי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ון וייןפרנק "ספיג" וידטייסמורין אוהרהמין וידדן דיילי"ג'אגהד" קארסוןטייסוורד בונדג'ון דודג'במאי סרטיםקנת טוביקפטן הזארדטייס בצבא ארצות הבריתקן קרטיסג'ון פרייסטייסאדמונד לאואדמירל מופאט
"על כל עלה נושר (הלוואי הלוואי)" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלית דין דין אביב.
את השיר הוציאה לאור בשנת 2009 חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, והוא נכלל כרצועה ה-14 באלבום האוסף של הזמרת, האוסף.
השיר נכתב והולחן על ידי רחל שפירא ומוני אמריליו, והופק על ידי רמי הראל.
ב-22 באוקטובר 2009 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים של רשת ג'.
בשבוע לאחר מכן דורג במקום השמיני.
ב-12 בנובמבר עלה למקום השישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-10 בדצמבר, לאחר שישה שבועות צעידה, יצא מהמצעד השבועי.
על טעם ועל ריח אין להתווכח זאת הגרסה העברית לביטוי הלטיני הידוע בגרסתו קצרה "De gustibus non est disputandum" שפירושה בעברית "הטעם אינו נושא לוויכוח" ובגרסתו הארוכה "De gustibus et coloribus non est disputandum" שפירושה בעברית "הטעם והצבע אינם נושאים לוויכוח".
משמעות הביטוי הוא שהטעם האישי והעדיפויות האישיות הם עניין סובייקטיבי שלא ניתן לדון בהם על בסיס נימוקים אובייקטיביים.
מקור הביטוי אינו ידוע; סבורים כי הוא הופיע באירופה בתקופת ימי הביניים או בתקופת הרנסאנס.
מורכבות הביטוי נובעת מדו-משמעות המילה "טעם" שמציינת את אחד החושים, או באופן כללי את התחושה "טעים" או "לא טעים", אך גם העדפה תרבותית בתחום המוזיקה, הציור, הלבוש וכדומה, המוגדרת כ"טוּב טעם".
בעבודתו "המילון הפילוסופי" שפורסמה בשנת 1764, כותב וולטר בפרק על טעם: "אומרים שאין להתווכח על טעם והדבר נכון מפני שאי אפשר לתקן פגם גופני, כאשר מדובר על הטעם כחוש המתבטא בסלידה או העדפה של מאכל.
אין הדבר דומה בנושא האומנות....
בספרו ביקורת כוח השיפוט (בגרמנית Kritik der Urteilskraft), שיצא לאור בשנת 1790, הציג הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט את דעתו על האספקט האובייקטיבי והסובייקטיבי של הטעם בהקשר לאסתטיקה וטבע את הביטוי בעל המשמעות ההפוכה " De gustibus est discutandum, דהיינו, הטעם הוא אכן נושא לוויכוח.
גישה זאת אומצה מאוחר יותר על ידי פילוסופים רבים אחרים.
בכתב העת "כתבים" משנת 1927 הציע המשורר והמתרגם אברהם שלונסקי את הביטוי "על טעם ועל ריח אין להתווכח" כתרגום שאילה לביטוי הרוסי На вкус и цвет товарищей нет שתרגומו המילולי "לטעם ולצבע אין שותפים".
רדיו פלייר הוא סרט דרמה-פנטזיה אמריקאי משנת 1992 בבימויו של ריצ'רד דונר ובכיכובם של אלייז'ה ווד, ג'וזף מאזלו אדם בולדווין ולוריין בראקו.
הסרט עוסק בשני אחים, מייקי (אלייג'ה ווד) ובובי (ג'וזף מזלו), המנסים לברוח מהמציאות הקשה של חייהם עם אביהם החורג המתעלל.
הם מוצאים מפלט בדמיונם ובפרויקט שאפתני לבניית מטוס מהעגלה שלהם, "רדיו פלייר", במטרה לברוח מהמצב הקשה בו הם נמצאים.
מייקי ובובי עוברים עם אמם לעיר חדשה ומוצאים את עצמם תחת משטר אלים מצד אביהם החורג המכונה "המלך".
כדי להתמודד עם המציאות, הם שוקעים בדמיון ופנטזיות.
מייקי מחליט לבנות עבור אחיו הקטן מטוס מעגלת "רדיו פלייר", ובכך לעזור לו לברוח מחיי היומיום הקשים.
העלילה שזורה בין פנטזיה ומציאות, ומובילה את הצופים למסע רגשי ומורכב.
לוריין בראקו בתפקיד אם הבנים
ג'ון הרד בתפקיד האב החורג, "המלך"
רדיו פלייר קיבל ביקורות מעורבות, עם חלק מהמבקרים ששיבחו את הביצועים של השחקנים הצעירים ואת הנרטיב הרגשי, בעוד שאחרים מתחו ביקורת על האופי הסוריאליסטי של העלילה והסיום הפתוח.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 35%, וב-Metacritic, הוא קיבל ציון של 31 מתוך 100.
על כנפי מלאכים ותפילה הוא סרט סטרימינג אמריקאי מסוגת דרמה שהופץ בשנת 2023. הוא מבוסס על סיפורו האמיתי של דאג ווייט, רוקח וטייס חובב שנאלץ להנחית מטוס לאחר מותו הפתאומי של הטייס.
בעזרת הנחיה מהקרקע הצליח להנחית את המטוס בבטחה ולהציל את חייו, אשתו ושתי בנותיו.
את הסרט ביים שון מקנמרה, ובתפקיד הראשי מככב דניס קווייד.
הסרט לא הוקרן בבתי הקולנוע.
העלילה מתחילה בהתמודדותו של דאג וייט (מגולם על ידי דניס קווייד) עם מותו הפתאומי של אחיו, מה שמעורר אצלו משבר אמונה וספקות לגבי נוכחותו של אלוהים.
דאג וייט הצהיר בראיון לאחר האירוע שהיה בטוח שאלוהים יעזור לו בהתמודדות שלו להנחית את המטוס בשלום, מכיוון שכבר חי חיים רוחניים וחסרי פחד.
הסרט מתאר אירוע אמיתי של דאג וייט, רוקח בן 56, אשר עלה למטוס פרטי ב-12 באפריל 2009, עם אשתו טרי (מגולמת על ידי הת'ר גרהאם) ובנותיו מגי (ג'סי קייס) וביילי (אביגיל ריין).
הטיסה הייתה מפלורידה בדרכם חזרה הביתה, לאחר שהשתתפו בהלוויה של אחיו של וייט.
כעשר דקות לאחר ההמראה, הטייס ג'ו קאבוק חווה התקף לב ומת.
כאשר הטייס מת, וייט נאלץ לקחת פיקוד על המטוס, וקיבל הנחיות מפורטות מבקר התעופה דן פאביו (רוקי מאיירס) וממדריך הטיסה קארי סורנסון (ג'סי מטקלף).
הסרט מדגיש את חשיבות התפילה והאמונה ככוח מנחה עבור משפחת וייט לאורך האירוע המסוכן.
דאג וייט, שהיה בעל רישיון טיס חובבני אך ללא ניסיון בטיסה במטוס גדול כמו King Air 200, נאלץ להשתלט על הגה המטוס, ובסופו של דבר הנחית את המטוס בעל סימן הקריאה "N559DW" בשלום וללא נפגעים.
דניס קווייד בתפקיד דאג וייט
הת'ר גרהאם בתפקיד טרי וייט
ג'סי מטקלף בתפקיד קארי סורנסון
אביגיל ריין בתפקיד ביילי וייט
ג'סי קייס בתפקיד מגי וייט
ברט רייס בתפקיד ג'ף וייט
רוקי מאיירס בתפקיד דן פאביו
וילבור פיצג'רלד בתפקיד ג'ו קאבוק, הטייס
על מדים היא סדרת דרמה צבאית אמריקאית, שנוצרה על ידי אנדי פארקר ומבוססת על ספר הזיכרונות "The Pink Marine" מאת גרג קופ וייט.
העלילה עוקבת אחר קמרון קופ, נער הומוסקסואל מעיירה בלואיזיאנה, ארצות הברית, המצטרף לחיל הנחתים של ארצות הברית בעקבות חברו הטוב ביותר, ריי מקאפי.
על אף שהספר מתרחש בשנת 1979, עלילת הסדרה ממוקמת בשנות ה-90, ומתמקדת בקופ, במקאפי ובחבריהם לחיל הנחתים במהלך הטירונות, כמו-כן גם באמו של קופ המתמודדת עם החלטתו של בנה להתגייס.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-9 באוקטובר 2025.
בשנות ה-90 מצטרף קמרון קופ, נער אמריקאי הומוסקסואל ארוניסט, באופן ספונטני לחיל הנחתים של ארצות הברית בעקבות חברו הטוב ביותר, ריי מקאפי.
הסדרה מתארת את חוויותיהם, ואלה של חבריהם, לאורך קורס הטירונות הקשה.
מיילס הייזר – קמרון קופ
מקס פארקר – סמל ליאם רוברט סאליבן
ורה פרמיגה – ברברה קופ
ליאם או – ריי מקאפי
סדריק קופר – סמל המטה מרקוס מקינון
אנה איורה – קפטן דניז פחרדו
אנגוס או'בריאן – תדאוס בו סטרלינג היקס
דומיניק גודמן – איזאיה נאש
קירון מור – ניקולס סלובצ'ק
ניקולס לוגן – סמל קארי ויין האוויט
בלייק ברט – ג'ון באומן
ריקו פריס – סנטוס סנטוס
ברנדון טיילר מור – קודי באומן
זאק רוריג – סמל נוקס
אנתוני מרבל – הארלן מקאפי
ג'וי אוסמנסקי – סצוקו מקאפי
איוון הוי ג'וניור – בנג'י קופ
לוגן גולד – מו מייסון
ג'ק קיי – ג'ושוע ג'ונס
טרוי לי-אן ג'ונסון – אליס
ג'ונתן ניבס – אדוארדו אוצ'ואה
ברט דלטון – סמל פיטובסקי
בו מירצ'וף – רוב מייטרה
סאשין בהאט – מייג'ור וילקינסון
הסדרה הופקה על ידי "Sony Pictures Television" ו-"Act III Productions", ומבוססת על ספר הזיכרונות משנת 2015, "The Pink Marine", מאת גרג קופ וייט, המשמש גם כמפיק בפועל.
הפקת הסדרה הוזמנה על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" במאי 2023, ונכנסה לשלב ההפקה המוקדמת ב-7 ביוני 2023. יוצר הסדרה הוא אנדי פארקר, שעיבד את הספר לטלוויזיה ומשמש כשואוראנר ומפיק בפועל, לצד ג'ניפר ססיל המשמשת כמפיקה בפועל וכשואוראנרית-שותפה.
נורמן ליר וברנט מילר משמשים גם הם כמפיקים בפועל, יחד עם רייצ'ל דייווידסון וסקוט הורנבאכר.
פיטר הור משמש כבמאי הפרק הראשון וכמפיק בפועל נוסף.
צוות השחקנים הראשיים כולל את ורה פרמיגה, מיילס הייזר, ליאם או, אנה איורה, בלייק ברט, קירון מור, דומיניק גודמן, אנגוס או'בריאן וריקו פריס.
באוגוסט 2025 נמסר כי רבים מחברי הצוות השחקנים הראשי חתמו על אפשרות להשתתף בעונה שנייה.
צוות השחקנים המשניים כולל את ברנדון טיילר מור, זאק רוריג, אנתוני מרבל, ג'וי אוסמנסקי, איוון הוי ג'וניור, לוגן גולד, ג'ק קיי, טרוי לי-אן ג'ונסון, ג'ונתן ניבס וברט דלטון.
צילומי העונה הראשונה החלו בקיץ 2023, אך הושבתו כעבור שבוע עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו בשנת 2023. הצילומים חודשו במרץ 2024 והושלמו באוגוסט 2024.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבלה הסדרה את הציון 93% על בסיס 27 ביקורות מבקרים.
באתר "Metacritic", המשתמש בממוצע משוקלל, קיבלה הסדרה את הציון 73/100 על סמך 18 ביקורות, דבר המעיד על "ביקורות חיוביות לרוב".
על מלי ולמה היא סדרת טלוויזיה לגיל הרך ששודרה בערוץ הילדים, בין השנים 1997–1998 בהנחייתו של טל מוסרי.
יחד איתו הופיעו מלי הפרה הגדולה ולמה התנין הקטן המנהלים חנות שבה מבקרות כל חיות היער.
חיות היער היו הינשוף המבולבל, החפרפרת והקיפוד שחיים במנהרה, והצוות, גורו וגוגול, שלימדו בריאות.
את כל הבובות הפעילו אופירה ארכוני ואילן סביר.
מנהלת החנות, הדמות המבוגרת בסדרה, דואגת ללמה ומספרת לו כל מיני דברים.
הדמות הילדותית בסדרה, סקרן ושובב שרוצה לדעת הכל.
אוהב מאוד את הצבע הירוק ודברי-מתיקה.
טל - הדמות האנושית היחידה בסדרה.
גולם על ידי טל מוסרי.
יחד עם למה הם שילבו את ציור האדמה של טל ואת ציור השמיים של למה ויצרו את הציור של "טלמה".
יש לו מילת-קסמים מיוחדת ("צ'נגה מנגה").
פרופסור ינשוף - ינשוף חכם ומבולבל אשר תוצאותיו מביאות לו בעיות.
למשל פעם אחת היה עליו לגלות, בלי להביט בציורים שעליהן, באיזו קופסה יש אגרוף שקופץ ובאיזו יש עוגה כאשר בשתיהן היה אגרוף שקופץ.
קיפודי וחפרפרי - קיפוד וחפרפרת שחיים במאורה מתחת לחנות.
הן חיות בקופסת קרטון ומשחקות אחת עם השנייה.
גורו וגוגול - קנגורו ופיל.
שני חברים טובים של מלי ולמה.
בתוכנית הקודמת שלהם "המופע של גורו וגוגול" הם לימדו בריאות.
כל הזמן מגיע לביתו של טל ומציק לו בלי הפסקה.
הופיע במקור בסדרת הילדים "איץ ומיץ" בערוץ 2.
הגיע לאי בטעות ולאחר שמטוסו התרסק הוא התחיל להתיידד עם למה, גורו ושאר חברי האי (וגם קצת להציק להם).
סבתא של למה (למרות שהם בעלי-חיים שונים לחלוטין), אשר דואגת לו.
בהתחלה למה חשב שהיא זרה, אך מהר מאוד למד להתיידד איתה.
על מצבו של האדם - רומן שכתב פנחס שדה בשנת 1967. הספר (או "סיפור המעשים" כפי שמכנה אותו המספר) מגולל את עלילותיהן של מספר דמויות בשבוע אחד בקיץ ירושלמי חם במיוחד.
נאמן לדרכו הספרותית, כפי שבאה לידי ביטוי בספרו "החיים כמשל", גם כאן מתעלם שדה מהחיים הציבוריים בישראל ומתמקד בעולמו של היחיד.
אף שהמספר כותב כי בכוונתו לספר את סיפור המעשים כפי שקרו במשך שבעה ימים, ואף שותל רמזים לאירועים שיתרחשו בהם, העלילה מתרחשת במשך שלושה ימים בלבד.
ניתן לראות בסיפור הקצר "העשב האדום בוער לאט הנהר הירוק זורם לעד", שכתב שדה בשנת 1970, מעין המשך לספר.
הספר מתחיל עם עזיבתו של המספר מושב בעמק הירדן אליו הגיע במסגרת עבודתו כאגרונום, לירושלים.
עם התפתחות העלילה נפרשות לעיני הקורא הנפשות הפועלות ברומן, על עליבותן וקסמן.
המספר - אגרונום העובד בחברה המספקת ייעוץ חקלאי למשקים.
כאיש מדעי הטבע הוא מרבה לספר מעשים ועובדות מעולם החי והצומח ולהשליכם על אורחות בני האדם.
אביגיל רייכלין - נערה בשנות העשרה המאוחרות של חייה, יפה וחולמת.
בשבוע בו מתרחש "סיפור המעשים" עולה לירושלים כדי לפגוש את אחיה אבשלום.
אבשלום רייכלין - בחור בתחילת שנות העשרים, מתגורר בדירתו של חייט בשכונת מחנה יהודה.
קורות חייו אינם ברורים והוא מרבה להגות בסבלותיו של האדם ובשאלות קיומיות אחרות.
הדוקטור רייכלין - מנהל החברה לייעוץ חקלאי, אביהם של אביגיל ואבשלום.
הבנים ניתקו את הקשר עמו בעקבות אופיו הקשה.
מוזכר לעיתים בספר אך הוא עצמו אינו מופיע.
יונה בן דוד - האנטי גיבור בסיפור.
פקיד בחברה הנ"ל, בשנות העשרים המאוחרות של חייו.
מתואר כיצור בודד וחסר ידידים המבקש בצורה נואשת, ולפרקים מעוררת חמלה, חברת אישה.
עזריאל בן דוד - מזכיר החברה, אחיו של יונה.
מר יפה - אדם מבוגר וערירי ששימש כסוכן החברה ופוטר ממשרתו, איש נעים וחברותי ובמידה מסוימת אף משכיל.
מנסה לשוב למשרתו או לפחות לזכות בפיצויים אך נתקל באטימות מצד ראשי החברה.
סימן טוב הגדול - דון ז'ואן מקומי.
טיפוס חיובי אך לא משכיל במיוחד ובעל נטייה להתפרצויות אלימות.
ככל הנראה, הדמות המזרחית היחידה בספר.
על קצה המזלג הוא השם העברי שניתן לקובץ רשימותיו של קורט טוכולסקי שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1991.
כתביו של טוכולסקי, מן הפובליציסטים החשובים של רפובליקת ויימאר, תורגמו מעט מאוד לעברית בטרם יצא הספר.
הספר מציין, על גב עטיפתו, כי "יש בספר זה לא רק משום הקמת יד לעיתונאי וסופר יהודי דגול, אלא חומר קריאה מאלף ומשעשע לקורא בן זמננו".
הספר מקבץ את רשימותיו של טוכולסקי בין השנים 1907 ל-1932. רשימות אלו נכתבו ברובן עבור העיתון די ולטבינה, שאותו ערך טוכולסקי בחלק משנים אלו.
טוכולסקי כתב תחת מספר שמות עט: קספר האוזר, פטר פנתר, איגנץ ורובל ותיאובלד טיגר.
על אף שברשימה הפותחת את הספר תחת הכותרת "בחמישה כוחות סוס" מתפאר טוכולסקי בסגנונם השונה של חמשת שמות העט, הרי שבסופו של דבר ניתן לזהות את ידו של טוכולסקי מאחורי הכתיבה, והמדובר כהגדרתו ב"חמש אצבעות בנות יד אחת".
הרשימות בספר מסודרות בסדר כרונולוגי.
אחת הרשימות הפותחות היא הרשימה "אגדה" אותה פרסם טוכולסקי בנעוריו, בשנת 1907 בשבועון הסאטירי "אוּלְק" (Ulk, הלצה), המלגלגת על טעמו של הקייזר וילהלם השני באמנות, ונחשבת ליצירתו הראשונה של טוכולסקי שראתה אור.
הרשימה האחרונה היא "היטלר וגתה"- השוואה הומוריסטית מפיו של תלמיד בית הספר היסודי בין היטלר ובין גתה, המסתיימת במשפט: "גרמניההתעוררייהודהתתפגריהיטלריהיהנשיאהרייך - אתזהאנחנוקובעים!".
המראה על ההתבהמות שחלה בציבור הגרמני לקראת עליית הנאצים לשלטון.
בין לבין משובצות רשימות, חלקן פוליטיות, ברוחו של טוכולסקי, המתנגד למלחמה, למיליטריזם הפרוסי, וללאומנות, וחלקן הרהורים על חיי היום יום וחיי השעה, מנקודת ראותו המיוחדת של טוכולסקי - מעין פיליטונים קצרים, העוסקים במגוון נושאים, הנקראים אף כיום כרלוונטיים ומשעשעים.
בניגוד לספריו העלילתיים הארוכים "רייזנבורג" ו"טירת גריפסהולם", שסגנונם קליל ואופטימי, משקפים קטעים אלו השקפת עולם צינית, מרירה, המביטה על החיים בחשש מהול בחמלה, אך מתוך סימפתיה עמוקה לכל מה שהוא אנושי.
בקטעים רבים מופיעה דמותו השלילית של היהודי "ונדרינר" המשקפת את יחסו המורכב של טוכולסקי אל היהודים ואל היהדות.
את הספר תרגם מגרמנית יוחנן ארנון, שגם הוסיף לו אחרית דבר העוסקת בטוכולסקי וביצירתו.
על עטיפת הספר ציור של הקריקטוריסט קרל ארנולד איש העיתון זימפליציסימוס, המראה סצנה טיפוסית מימי רפובליקת ויימאר, המציגה מגוון של טיפוסים המזכירים את אלו המופיעים בספר.
על פני מיליארד שנה הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט סילברברג אשר יצא לאור באנגלית בשנת 1969, תחת השם Across a Billion Years.
בעברית הספר יצא לאור בשנת 1983 על ידי הוצאת זמורה ביתן, בתרגומו של ישעיהו לויט.
הספר נכתב במקור לנוער, אך הוא מתאים גם לקהל הבוגר יותר.
בסיפור משלחת בת אחת-עשרה נפשות יוצאת למחקר ארכאולוגי בעקבות "הגבוהים", בני תרבות עתיקה, שהשאירה אחריה ממצאים ארכאולוגיים מרשימים ומסקרנים.
הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי טום, ארכאולוג זוטר בן 22, אשר מקליט מכתבים לאחותו התאומה, המרותקת למיטה מיום היוולדה.
המשלחת מורכבת מבני אדם ובני גזעים אחרים, והיא יוצאת מכדור הארץ אל כוכב לכת בשם הייבי-5, שם ככל הנראה נמצא אתר עשיר במיוחד בממצאים ארכאולוגיים של תרבות נכחדת זו.
המשלחת מורכבת מאחד-עשר ארכאולוגים: שלושה מתלמדים, שלושה בוסים, מהגדולים בענף הארכאולוגיה בייחוד בכל הנוגע ל"גבוהים", וחמישה בינוניים.
הצוות מעורב מבחינה גזעית, דבר שנכפה על המשלחת על ידי הליברלים: שישה בני-אדמה כולל אנדרואידית אחת, וחמישה גזעים תבוניים אחרים מרחבי הגלקסיה.
טום רייס - בן אדם יליד כדור הארץ, בן 22, ארכאולוג מתלמד.
קלי ווטצ'מן – אנדרואידית, מומחית לחפירות בשיטת קילוף בוואקום.
כבת תשעים אך נראית בת תשע-עשרה, לדברי טום היא נראית סקסית מאוד.
מאחר שהיא נוצרה ולא נולדה, היא חסרת טבור.
מירריק – חופר, פועל כדחפור ומבצע את עבודות החפירה הכבדות, הגיע מכוכב הלכת דינאמון-9. דומה מאוד לקרנף גדול (חופר בעיקר בחטים שלו), בעל ריח איום ונורא (לדברי טום).
מירריק נוהג להשתכר לעיתים קרובות מאכילת פרחים, דבר שגורם לו להשתולל ולאבד שליטה, בניגוד למזגו הרגיל.
ד"ר הורקקק - אחד משלושת הבוסים, בא מכוכב טההה אשר במערכת ריגל, מומחה מוביל בלשונם של "הגבוהים".
הוא קטן מאוד (עד גובה מותניו של טום), טרחן מאוד, דייקן מאוד, רציני מאוד, ומאוד בטוח בעצמו.
צנום עד כדי כך שאם מתבוננים בו מהצד, כמעט ואינו נראה.
בעל ארבע זרועות וארבע רגליים שעוביים כשתי אצבעות אדם ומראהו מזכיר עכביש.
שטין-שטין - מינו/ה אינו ברור, ככל הנראה זכר ונקבה ביחד, קאלאמורי הנלחם חזק על זכויותיו, אחד המתלמדים, מתואר כיפה/ת תואר, חלקלק וחטוב בעל עור בגוון ירוק נוצץ וזרועות תמנון ארוכות ומעוקלות, דבר שבעת תנועה משווה לו מראה של רקדן בלט.
ז'אן מורטנסון - צעירה מתלמדת, בת אדם, בלונדית מסטוקהולם בעלת שיניים גדולות וצחורות.
שאול שַמְעוּן - בן אדם, איש כרונולוגיה, יליד ביירות כבן ארבעים, גוץ, שחרחר, אספן כפייתי של בולים, כולל אלה הגלקטיים.
לרוי צ'אנג - פרופסור-חבר לפליאוארכאולוגיה, בן אדם בגיל ארבעים פלוס, רודף נשים, טוען בתוקף ששורשיו סיניים, אך לא נראה כן.
בעל שיער אדום, עור ערמוני וקול עמוק.
ד"ר מילטון שיין - הבוס מספר אחד, בן אדם, הגיע מאוניברסיטת נמל-מאדים, חלוץ בתחום הפליאוארכאולוגיה, האדם הראשון שחולל משהו באתרים בני מיליארד שנים.
כסוף שיער, נעים כאדם, נוקשה במקצוע.
פילאזינול - הבוס השלישי, הגיע משילאמאק, מומחה לאנליזה אינטואיטיבית.
מה שמיוחד בגזע זה הוא שהם נולדים כבני אדם ולאורך כל חייהם הם מחליפים בגופם את איבריהם בחלקים תותבים.
בן שילאמאק חושב עצמו לאפס אם אין בגופו לפחות איבר תותב אחד.
האיבר היחידי שלא הוחלף אצל פילאזינול הוא מוחו.
כאשר הוא בלחץ הוא נוהג לפרק את עצמו להרכיב מחדש.
408-ב מ-1 - הגיע מבלאטריקס-14, שם נהוג לציין כל דבר בספרות.
מבוגר, יצור צהבהב למראה, דומה במידת מה לתמנון בעל פה דמוי מקור של תוכי.