tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענת איגוד מומחי התמיכה בעובדים בארלינגטון, וירג'יניה, מספר התביעות שהוגשו על ידי אמריקאים בשל פגיעות הנובעות מלחץ הוכפל בעשור האחרון.
בין שבעים וחמישה לתשעים אחוז (75%–90%) מהביקורים אצל רופא קשורים ללחץ, ולדברי המכון האמריקאי ללחץ העלות הכוללת לתעשייה הסתכמה בכ-200–300 מיליארד דולר לשנה.
סאוטר (Sauter), המנהל הכללי של הסניף לפסיכולוגיה יישומית וארגונומיה של המכון הלאומי לבטיחות ובריאות תעסוקתית בסינסינטי, אוהיו, טוען כי מחקרים אחרונים מוכיחים כי "מקום העבודה הפך למקור הלחץ הגדול ביותר".
מייקל פוירשטיין (Feuerstein), פרופסור לפסיכולוגיה קלינית בשירותים המאוחדים של מדעי הבריאות בבית החולים הימי בבת'סדה, טוען כי "אנו רואים גידול יתר של הפרעות עצביות במערכת השלד כתוצאה משילוב בין גורמי לחץ וארגונומיה לקויה".
בעיות הנגרמות על ידי מתח ולחץ הפכו לדאגה מרכזית הן עבור מעסיקים והן עבור עובדים.
סימפטומים של הפרעות לחץ ניכרים הן בהיבט רפואי והן בהיבט פסיכולוגי.
לחץ מתמיד עלול לבוא לידי ביטוי במחלות לב, בעיות בתפקוד המיני, מערכת חיסונית מוחלשת, כאבי ראש תכופים, שרירים תפוסים או כאבי גב.
כמו כן, לחץ יכול לבוא לידי ביטוי בכישורי התמודדות מוחלשים, עצבנות, חוסר שקט, תחושת חוסר ביטחון, תשישות וקשיי ריכוז.
לחץ עלול להוביל גם להפרעות אכילה, עישון וצריכת אלכוהול.
טקסס קוויק (Texas Quick), עד מומחה במשפטי חברות שנתבעו על ידי עובדים בשל עבודת יתר, אומר כי "כאשר מועסקים עובדים מעל יכולתם, מעבידים משלמים את המחיר".
על אף שמעסיקים מסוימים חשים כי על העובדים מוטלת האחריות להוריד את הלחץ בחייהם ולדאוג לבריאותם, מרבית המומחים חשים כי האחריות המרכזית להפחתת הלחץ מוטלת על המעסיקים.
לדברי אסתר מ' אוריוֹלי (Orioli), נשיאת חברת הייעוץ לניהול מתחים Essi Systems, "תוכניות הפחתת לחץ מסורתיות הטילו את האחריות להפחתת הלחץ על העובד, במקום על הארגון אליו הוא שייך.
לא משנה כמה העובד בריא כאשר הוא מתחיל לעבוד, אם הוא מועסק במערכת לא פונקציונלית, הוא יישחק".
נשים רבות חשות לחץ נוסף כאשר הן נדרשות לקבל החלטה בין "מה שטוב למשפחתן לבין מה שטוב לקריירה שלהן".
על פי סילביה היולט (Sylvia Hewlett), נשיאת המרכז למדיניות חיים-עבודה, אם נשים לוקחות "פסק זמן" מחיי הקריירה שלהן על מנת לגדל את ילדיהן או לדאוג להורים קשישים, מעסיקים נוטים להתייחס אליהן כאל "לא מחויבות במלואן ובעלות פגם כלשהו בזהותן המקצועית".
נשים אלו נוטות לחזור לשוק העבודה במשכורות נמוכות בהרבה מאלו להן היו זכאיות לו לא היו עוזבות לטובת טיפול במשפחתן.
עובדה ידועה זאת יוצרת לחץ נוסף על נשים הנמצאות בשוק העבודה, המתמודדות יום יום עם קונפליקטים שונים בין צורכי הבית והמשפחה לדרישות הקריירה.
מחקר שנערך על ידי מכון המחקר Kenexa (KRI) בדק כיצד תופסים עובדים ועובדות את האיזון עבודה-חיים, ומצא כי נשים מתייחסות באופן חיובי יותר מגברים למאמצי הארגון לסייע להן לאזן בין חובות בית ועבודה.
הדוח מבוסס על ניתוח המידע שנאסף מ-10,000 עובדים אמריקאים בסקר עמדות עובדים השנתי של WorkTrends™, חטיבת הסקרים של KRI.
התוצאות מעידות על שינוי בתפיסות נשים לגבי איזון בית עבודה.
בעבר, נשים חשו כי קשה יותר לשמור על איזון עקב לחצי התחרות במקום העבודה מול דרישות המשפחה.
עבור עובדים רבים היום, גברים ונשים כאחד, הצורך באיזון זה הופך חלק בלתי נפרד מדרישות החיים שלהם.
על כן, במאמץ לשמר עובדים, מעסיקים משקיעים מאמץ רב יותר לבוא לקראת עובדיהם בהיבט זה.
על פי המחקר של המכון הלאומי האמריקני לבריאות הילד והתפתחות אנושית (The National Institution of Child Health and Human Development), "ככל שילד בילה זמן רב יותר במסגרות טיפול שלא בביתו, כך גדלים הסיכויים כי מורותיו בכיתה ו' ידווחו על בעיות התנהגות".
הממצאים הם תוצאה של אחד המחקרים הגדולים ביותר שנערכו בארצות הברית על מסגרות טיפול בילדים והתפתחותם; הניתוח כלל התייחסות 1,364 ילדים מיום לידתם.
ארגונים החלו להיווכח בהשפעה הגדולה של איזון עבודה-חיים על פריון העבודה של עובדיהם.
מחקר שנערך על ידי מכון המחקר Kenexa בשנת 2007 הראה כי עובדים שהפגינו אהדה למאמצי המעסיקים למציאת איזון בית עבודה הראו נכונות פחותה לעזוב את מקום העבודה, גאווה גדולה יותר במקום עבודתם, נכונות להמליץ עליו כמקום עבודה מועדף ושביעות רצון כללית גבוהה יותר.
מעסיקים יכולים להציע טווח של יוזמות ותוכניות שונות, כגון הסדרי תעסוקה גמישים הכוללים משרות חלקיות, הסדרי עבודה מרחוק וכדומה.
מעסיקים פרו-אקטיביים יותר יכולים להסדיר חופשות יזומות, הקפדה על מקסימום שעות עבודה ביום ויצירת סביבת עבודה המעודדת עובדים לא להמשיך לעבוד אחרי מכסת שעות העבודה הרגילות.
חוקי מגן רבים בתחום העבודה עוסקים בהסדרת זכאותם של עובדים לפנאי, בין היתר באמצעות הגדרת היקף שעות העבודה למשרה והטלת מגבלות על היקף השעות הנוספות שמעסיק יכול לדרוש מעובד, כוכן באמצעות הסדרת הזכאות לחופשות ולימי מנוחה.
בישראל ניתן למנות בהקשר זה את חוק שעות עבודה ומנוחה ואת חוק חופשה שנתית.
בארצות שונות במערב אירופה (אנגליה, סקנדינביה, גרמניה, הולנד וספרד) כבר נחקקו חוקי עבודה המסדירים תעסוקה גמישה להורים.
בארצות שונות קייומות התייחסויות שונות לגיל הילד בגינו דורשים ההורים הסדרי תעסוקה גמישים, ולתהליכים השונים המקובלים לשם שינוי הסדרי התעסוקה.
מנגד, לאור ההתפתחות הטכנולוגית שאפשרה למעסיקים לדרוש מעובדים זמינות (ובפרט להשיב להודעות, דואר אלקטרוני ושיחות בנושאי עבודה) גם במהלך זמנם הפנוי, התפתחה במאה ה-21 חקיקה במדינות רבות שנועדה להבטיח לעובד את הזכות להתנתק ולא להיות זמין במהלך שעות הפנאי שלו.
בשנת תשס"ח (2008) עבר בישראל חוק לעידוד של שילוב וקידום נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים.
חוק זה הוא ראשיתו של תהליך חקיקה אשר נועד להבטיח זכויותיהן של נשים לעבוד ולגדל משפחה במקביל, תוך אבטחת הסדרי תעסוקה גמישים במקומות עבודה אשר יאפשרו את האיזון הנדרש בפרקי חיים שונים.
איזולה מג'ורה (באיטלקית: Isola Maggiore) הוא אחד משלושת האיים הטבעיים באגם טראזימנו במחוז אומבריה במרכז איטליה.
גובה האי הוא 258 עד 309 מטר מעל פני הים.
האי הוא היחידי המיושב מבין שלושת האיים שבאגם.
האי שייך מנהלית לעיר טוארו סול טראזימנו (Tuoro sul Trasimeno) בנפת פרוג'ה.
לאי יש תחבורה סדירה של מעבורות.
משנת 1211 היה האי מקום מושבו של פרנציסקוס מאסיזי.
במאה ה-12 נבנתה בפסגת האי כנסייה.
לאחר שהוקם בשנת 1328 מנזר פרנציסקני הוקמו בו בתי-מגורים.
רוב המבנים באי הם מהתקופה ההיא.
בתחילת המאה ה-19 היו באי 700 תושבים.
מאז הלך ופחת מספר תושביו.
מצודת גוליילמי (Guglielmi) הוקמה במבנה המנזר בשנת 1880. המצודה משמשת היום לספא.
תושבי האי מתפרנסים מדייג, חקלאות, תיירות, ומלאכת אריגה אירית מסורתית, אשר הוכנסה לאי בראשית המאה ה-20. מטעי הזית באי עתיקים וגילם המשוער הוא מאות שנים.
איזולה (בסלובנית: Izola) היא עיירה ורשות מקומית בסלובניה השוכנת באזור הסטטיסטי אובלאנו קראשקה אשר בחצי האי איסטריה, לחוף הים האדריאטי.
סמוך לעיר המודרנית שכנה עיר נמל עוד מתקופת הרפובליקה הרומית.
איזולה נוסדה במהלך המאה ה-7. האזור נשלט על ידי הרפובליקה של ונציה ובשלהי המאה ה-18, לאחר חתימת הסכם קמפו פורמיו עבר לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה.
בהמשך נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה לחזקת ממלכת איטליה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה איזולה בשטח האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste).
ב-1954 סופחה דה פקטו על ידי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר הסדירה רשמית את חלוקת האזור בין האיטלקים ליוגוסלבים.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה איזולה בשטחי סלובניה.
יהודים התיישבו באיזולה בראשית המאה ה-15 עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה.
מהם נמנו בנקאים ומלווים בריבית.
בהמשך, נפתח בעיר בנק של משפחת הבנקאות מאייר.
בשלהי המאה ה-16 התגוררו באיזולה 100 יהודים.
בהמשך חלה הידרדרות במצבה הכלכלי של איזולה ובני הקהילה עזבו בהדרגה את העיר.
משלהי המאה ה-17 לא התגוררו יהודים באיזולה.
איזוכריזיס (שם מדעי: Isochrysis) הוא סוג של אצה ימית חומה-צהובה (haptophytes), השייכת לקבוצה קוקוליתופורידים.
לאיזוכריזיס צורת ביצה, וקוטרה של 4 עד 6 מיקרומטר.
היא מצוידת בשני שוטונים גמישים העוזרים לה לנוע בצורה סיבובית (ספירלית).
זה אחד המינים הנפוצים ביותר בחקלאות ימית להאכלת לרוות של צדפות וסרטנים.
ההרכב התזונתי שלה מורכב מהרבה חומצות שומן רב בלתי רוויות כמו חומצה דוקוסהֶקְסנואית (DHA), חומצה סטארידונית וחומצה אלפא-לינולנית.
בסוציולוגיה כלכלית, איזומורפיזם (בעברית: דמיון צורה או דמיון) הוא מונח המתאר את הדמיון המבני הקיים בין ארגונים הפועלים בשדות מוסדיים שונים.
במאמר משנת 1983 הסוציולוגים פול דימאג'יו וולטר פאוול טענו שהדמיון בין ארגונים בחברות מודרניות רב מהצפוי.
שני החוקרים התבססו על הטענה של הסוציולוג מקס ובר שבחברות מודרניות תהליכי בירוקרטיזציה מייצרים "כלוב ברזל", המגביל את חירותו של האדם.
במאמרם זיהו שני החוקרים שלושה מנגנונים המייצרים דמיון רב בין ארגונים.
המנגנון הראשון הוא מנגנון של איזומורפיזם (דִּמְיוֹן צוּרָה) כפוי - מנגנון זה מבוסס על הכוח של מוסדות פוליטיים ומוסדות ללא כוונת רווח (בייחוד קרנות נדבנות) לקבוע סטנדרטים שבהם ארגונים חייבים לעמוד כדי לפעול או לזכות במימון.
המנגנון השני הוא איזומורפיזם מימטי – מנגנון זה מבוסס על הנטייה של ארגונים לחקות ארגונים אחרים בתנאים של אי-ודאות.
המנגנון השלישי הוא מנגנון נורמטיבי – מנגנון זה מבוסס על הנטייה של עובדים בארגונים בשדה נתון להיות בעלי הכשרה מקצועית דומה, המובילה בתורה להתנהגות ארגונית דומה.
מושג זה זכה לפיתוח תאורטי ובחינה אמפירית ניכרת במדעי החברה.
למשל, בתחום העיתונות נמצא שאתרי חדשות בוחרים לסקר בעמודי הבית שלהם אירועים ותופעות זהים, וכי ניתן להסביר דמיון זה בעזרת הנטייה של עורכים באתרי החדשות השונים לעקוב באינטנסיביות אחרי עמודי הבית של מתחריהם.
עם התגברות הדומיננטיות של רשתות חברתיות דוגמת פייסבוק וטוויטר, גברה היכולת שלהן לכפות על ארגוני חדשות להשתמש בפורמטים מסוימים ליצירה ולהפצה של חדשות בשל הקהל הרב שהן מפנות לארגונים אלו.
יש הגורסים שההשפעה האיזומורפית של רשתות חברתיות היא תוצר של ההתבססות שלהן על אלגוריתמים.
כך, למשל, קמו שורה של ארגוני חדשות אמריקאיים דוגמת באזפיד וברייטבארט שמשתמשים בכותרות מושכות (קליקבייט) כדי לעודד שיתוף של התכנים שהן מפיקות והקלקה עליהם.
במדעי המחשב, איזון עומסים הוא חלוקת עבודה בין מספר מחשבים על מנת להקל על עומס העבודה.
במחשוב, איזון עומסים משפר את התפלגות עומסי העבודה במספר משאבי מחשוב, כגון מחשבים, אשכולות מחשב, קישורים לרשת, יחידות עיבוד מרכזיות או כונני דיסקים.
* איזון עומסים נועד לייעל את השימוש במשאבים, למקסם את התפוקה, למזער את זמן התגובה, ולמנוע עומס יתר של כל משאב יחיד.
שימוש במספר רכיבים עם איזון עומסים במקום רכיב בודד עשוי להגדיל את האמינות והזמינות באמצעות יתירות.
איזון עומסים כולל בדרך כלל תוכנה ייעודית או חומרה, כגון מתג רב-שכבתי או צורת הפעולה של שרתי DNS.
בתורת הגרפים, איזומורפיזם של גרפים הוא התאמה בין הקודקודים של שני גרפים המשרה התאמה בין הקשתות.
גרפים איזומורפיים (כאלו שיש ביניהן איזומורפיזם) הם זהים זה לזה מכל בחינה תאורטית.
מציאת איזומורפיזם בין גרפים היא בעיה חישובית קשה ומפורסמת.
משפט וויטני קובע ששני גרפים קשירים הם איזומורפיים אם ורק אם ה-Line graphs שלהם איזומורפיים, למעט חריג אחד: המשולש איננו איזומורפי לגרף הקלשון (קודקוד אחד מחובר לשלושה) אף על פי שה-Line graphs שלהם כן.
גרפים ו- הם איזומורפיים אם קיימת פונקציה חד-חד-ערכית ועל, כך שעבור כל , מספר הקשתות המקשרות בין ו- זהה למספר הקשתות המקשרות בין ו-.
שני גרפים, ו-, אשר איזומורפיים זה לזה, יסומנו כך: .
כל התכונות שאפשר לנסח במונחי השפה של תורת הגרפים נשמרות תחת איזומורפיזם.
למשל, אם G ו-H איזומורפיים ואחד מהם פשוט, מכוון, בעל מסלול המילטוני, דו-צדדי, או מושלם, אז כך גם השני.
איזומורפיזם שומר גם על תכונות מספריות של הגרף: מספר הצביעה, הדרגה הממוצעת, המותן וכדומה.
הבעיה של לקבוע האם שני גרפים נתונים הם איזומורפיים היא ב-NP כי בהינתן התאמה בין הגרפים, קל לוודא שהיא אכן איזומורפיזם.
ב-2017 הראה Laszlo Babai שהסיבוכיות היא תת-אקספוננציאלית: 2O((log n)3).
עם זאת, לבעיה התכונה הנדירה יחסית שלא ידוע האם היא ב-P, אך גם לא ידוע האם היא NPC (כלומר NP שלמה).
בעיה מפורסמת נוספת עם תכונה זו היא בעיית הפירוק לגורמים.
משערים שהבעיה איננה NPC, שכן זה יגרור קריסה של ההיררכיה הפולינומית.
הכללה של בעיה זו, השואלת האם גרף מסוים איזומורפי לתת-גרף של גרף אחר, היא ב-NPC (שכן ניתן להראות רדוקציה פולינומית מבעיית הקליקה אליה).
איזון הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי.
האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2016, על ידי חברת התקליטים NMC.
כל רצועות האלבום הופקו על ידי אייל מזיג, למעט השיר "ממך עד אליי" שהופק על ידי רובי פאייר ועידו נמר.
האלבום נתמך על ידי הסינגלים: "ממך עד אליי", "איזון", "אמא אם הייתי" ו-"החיים שלנו תותים".
האלבום יצא לאור בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט בפרויקט אשר פעל בחודשים יולי ואוגוסט, בשנת 2015, אשר בו גייס בן-ארי 129 אלף ש"ח, שהם 130% מהסכום שתכנן לגייס
ביוני 2016 הוכרז כי זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" על מכירת 15,000 עותקים.
האלבום עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
מריה קלרה איזולדה קורץ הייתה משוררת וכותבת סיפורים קצרים גרמנייה.
איזולדה קורץ נולדה השנייה מבין חמישה ילדים ובתם היחידה של הסופר והספרן הרמן קורץ ורעייתו מארי קורץ, לבית פריין פון ברונוב.
מארי קורץ, שהגיעה ממשפחה אצילה ותיקה והייתה גם אחיינית-רבתא של אחותו של פרידריך כריסטוף אוטינגר והנכדה של אחיינו, קולונל היינריך ריינהרד ריטר ואדלר פון אוטינגר (1738–1796), לימדה את בתה בעצמה.
איזולדה התגוררה בשטוטגרט במשך חמש וחצי שנים עד שהמשפחה עברה לאוברסלינגן באביב 1859.
זמן מה לאחר מות אביה ב-1873 איזולדה קורץ עברה למינכן, שם חי אחיה ארווין כסטודנט לאמנות, כדי להתפרנס מתרגומים ושיעורי שפה.
משכר הטרחה הראשון שלה הקימה לאביה אנדרטת שיש בבית העלמין הישן בטיבינגן.
שנה לאחר מכן, יחד עם אמה ואחיה הצעיר, קיבלה את הזמנתה של אחיה אדגר לאיטליה.
איזולדה קורץ נפטרה בלילה שבין 5 ל-6 באפריל 1944. היא נקברה בבית העלמין בעיר טובינגן.
הספרייה שלה מופקדת במשרד התרבות של שטוטגרט בארכיון הספרות הגרמני מרבאך.
קורץ הייתה בתם של הסופרת והמשוררת מארי קורץ והסופר הרמן קורץ ואחותם של: הרופא והמשורר אדגר קורץ, הפסל ארווין קורץ ואלפרד ובלדה קורץ.
איזוּמוֹ טָאיישָה (ביפנית: 出雲大社, "המקדש הגדול של איזומו") הוא מקדש שינטו, אחד העתיקים והחשובים ביפן.
מקדש איזומו ממוקם סמוך לשכונת טָאיישָה בעיר איזוּמוֹ שבמחוז שימאנה.
הוא ניצב למרגלות ההרים הקדושים יאקוּמָה וקאמי-יאמָה, בתוך יער קדום.
האזור בו שוכן המקדש כיום נחשב לאחד המקודשים ביפן מקדמת דנא.
ברחוב המוביל למקדש נמצאת תחנת הרכבת של הקו איצ'יבאטָה.
במקור נקרא המקדש קיזוּקי-אוֹיאשירוֹ ובו סגדו ליאצוּקאמיזוּ-אוֹמיצוּנוֹ-נוֹ-מיקוֹטוֹ, אל שעל פי המסורת המקומית קרע פיסת אדמה מממלכת סילה הקוריאנית וסיפח אותה לארץ איזומו.
מיתוס זה, הנקרא קוּניבּיקי-שינְווָה ("מיתוס משיכת האדמה"), השתמר באנתולוגית המיתוסים המקומיים, איזוּמוֹ-פוּדוֹקי.
כיום סוגדים באיזומו טאישה לקאמי "אוֹ-קוּני-נוּשי נוֹ מיקוֹטוֹ".
אוקונינושי היה צאצא של סוּסאנוֹאוֹ ששלט באזור איזומו.
סוסאנואו היה אל הים והרוחות, שהוגלה בגלל מרדנותו על ידי האלים השמימיים והתיישב באיזומו.
הקוג'יקי וניהון שוקי מתארים כיצד אוקונינושי "ויתר" על אדמתו לטובת נציגה של אמטראסו.
הסברה כיום היא שמיתוסים אלה משקפים את התחרות בין ברית השבטים של יאמטוֹ לזו של איזומו.
לאחר הכנעתו של איזומו, היאמאטו צירפו אלים מקומיים לפנתיאון שלהם, ובמקביל סיפקו ביסוס "מיתולוגי" לשלטונם.
תאריך ייסוד המקדש אינו ידוע.
על פי המקורות היפניים העתיקים ביותר - "קוג'יקי" ו"ניהון שוקי" - הוא שייך לתקופה המיתולוגית.
עד לשנת 1200 או 1248, המקדש היה הבניין הגבוה ביותר ביפן, וגובהו כ -50 מטר; כיום גובה בניין העץ הגבוה ביותר ביפן, מקדש טודאי-ג'י, הוא 46 מטר.
תיאור המקדש בניהון שוקי נתמך על ידי ממצאים ארכאולוגיים - בשנת 2000 מצאו ארכאולוגים בסיס של עמוד עץ בקוטר של 3 מטרים לא רחוק מההוֹנדֵן הנוכחי.
בהתבסס על הדמיות ממוחשבות, הגיעו מדענים למסקנה שגובהו קרוב לזה של בניין בן 16 קומות.
בשל גודלו הרב, המקדש קרס לפחות שש פעמים, כשבסוף הוא נבנה בגרסה צנועה יותר.
המקדש קיבל את מראהו הנוכחי בשנת 1667, הוֹנדֵן והאיידֵן הקיימים נבנו בשנים 1744 ו-1959.
הכהונה במקדשי איזומו עוברת בירושה, מאז המאה ה -14 רק בני המשפחות הקשורות סֵנְגֵה וקיטאג'ימָה יכולים להשתייך אליה, מאז 1868 ממלא בן משפחת סנגה את תפקיד הכהן הראשי.
בין השנים 1871 ל-1946, השתייך המקדש לקטגוריה הגבוהה ביותר של מקדשים הנתמכים על ידי המדינה - קאמפֵיי-טאיישה (יפ.官幣大社, "מקדשים קיסריים גדולים").
מקדש איזומו טאישה נכלל ברשימת האוצרות הלאומיים של יפן.
איזומו טאישה הוא הדוגמה הבולטת ביותר לסגנון הקלאסי של אדריכלות השינטו שנקרא על שמו - טאיישה-זוּקוּרי.
הוא יוצר רושם של עוצמה והיקף, שאינו אופייני לסגנונות אחרים.
גובהו של הונדן שנבנה בשנת 1744 הוא 24 מטרים.
המבנה נשען על שמונה עמודים בגובה של כ-4 מטרים.
צורתו מרובעת, אורך צדדיו הוא מעל 5 מ'.
הגג הגמלוני מסיבי, מעוקל מעט ומכוסה קליפת ברוש, הוא מגיע עד המרפסת המקיפה את הבניין.
על הגג יש שלושה "קצואוגי" ושני "צ'יגי" הממוקמים הרחק מהקצה.
גרם המדרגות התלול בעל 17 מדרגות נמצא תחת גג גמלוני נפרד, האופייני לסגנון זה.
במרכז ההונדן נמצא עמוד מרכזי (心 の 御柱, שין-נו-מיהאשירה) המשמש "כיורישירו" (אובייקט פיזי שהקאמי יכול להיכנס לתוכו).
לטענת חוקרים אחדים, הוא מסמל את העמוד השמימי של "אמה-נו-מיהאשירה", שבעזרתו ירדו ארצה מהשמיים האלים איזאנגי ואיזאנמי.
לפני הונדן ממוקם ההאיידֵן, שנבנה בשנת 1959, בעל הגג מצופה נחושת.
את המונומנטליות של המקדש מדגישה שימֵנָווָה (חבל קש) שתלוי מעל הכניסה ומשקלה 3 טון.
נהוג להביע משאלה ולזרוק מטבע לעבר שימנאווה.
מאמינים שאם המטבע יישאר בתוך החבל, המשאלה תתגשם.
בשנת 1981, נבנה קאגוּרָדֵן הנוכחי (אולם לריקוד הטקסי קאגורה) עם שימנווה גדול עוד יותר במשקל 5.2 טון ובאורך 13 מטר.
יותר מ -15 מָצוּרי (חגיגות שינטו) נחגגים במקדש.
המפורסם שבהם הוא חג הקאמיארי-מצורי, הנערך באוקטובר או בנובמבר.
לפי המסורת, בחודש זה קאמי מכל רחבי יפן מגיעים לאיזומו לאספה.
לכן החודש העשירי בלוח השנה היפני הישן היה נקרא קאנאזוּקי (יפ.
神無月, "החודש ללא אלים"), ואילו במחוז איזומו הוא נקרא קאמיאריזוּקי (יפ.
神在月, "חודש בו האלים נוכחים").
ביום העשירי לחודש, הקאמי, בהנהגת אל-דרקון - שליט הים - יוצאים לחוף אינאסָהָאמָה הסמוך למקדש.
על החוף פוגשים אותם כהני-דת ומזמינים אותם לשני "הימוֹרוֹגי" - רחבות טקסיות.
משם הם מובלים לקאגורדן (אולם ריקודי הקאגורה) במקדש איזומו, ולאחריו הם משתכנים במקדשים זמניים קטנים.
במהלך השבוע בו הקאמי נמצאים במקדש, הכוהנים שומרים על כללי הטהרה.
למשל, הם אינם אוכלים בשר, אינם נוסעים ברכב מתקלחים לאחר כל ביקור בשירותים.
כעבור שבוע, בשבע עשרה לחודש, הכמרים הנושאים ענפי "סאקאקי" וסרטי נייר "שידֵה" שולחים את האלים למקדשים אחרים בפרובינציה.
בסוף החודש נערך טקס הפרידה הסופי במקדש מָנְקוּסֵן.
איזון אבנים או עֲרִימַת אבנים הוא סגנון אמנות, תחביב, משחק ולעיתים צורה של ונדליזם, שבו סלעים מאוזנים באופן טבעי זה על גבי זה ללא שימוש בדבקים, חוטים, תומכים, טבעות או כל מתקן אחר שיעזור לשמור על איזון הבנייה, אלא תוך הסתמכות על נקודות מגע מצומצמות וכוח הכובד בלבד.
איזון אבנים נחשב לסגנון של אמנות אקולוגית, והוא עשוי להופיע כפסל סביבתי זמני, כסימון שבילים מסורתי (קאיירנים) או כמעשה התערבות מודע בנוף הטבעי, בהתאם להקשר ולמיקום.
אומנות איזון אבנים דורשת סבלנות, עדינות, יציבות ושליטה בשיווי משקל.
הקושי העיקרי באיזון הוא מציאת נקודות שיווי המשקל, אשר עלולות להיות חמקמקות ותלויות במבנה הזעיר של פני האבן.
לכל סלע חריצים וזיזים שיכולים לשמש כנקודות מגע, וטכניקת האיזון נשענת לרוב על לפחות שלוש נקודות מגע בין אבנים שונות, היוצרות מערכת כוחות יציבה.
ערמת אבנים נבנית מזוויות שונות, כך שלצופה מן הצד הצבת האבנים אחת על גבי השנייה עלולה להיראות כבלתי אפשרית.
איזון אבנים עשוי להידמות לקוביות משחק או למשחק שבע אבנים, אך בניגוד להם הוא נעשה בדרך כלל בטבע, ובשימוש באבנים בלתי מעובדות.
ישנם מספר סוגים עיקריים של פסלים אותם ניתן לבנות באיזון אבנים, בהם סידור קווי, סידור באמצעות מרכז כובד, קשת קלאסית, קשת מאוזנת, ערימה קלאסית, ערימה מאוזנת וערימה כדורית.
עבור יוצרים רבים איזון אבנים הוא צורת אמנות מינימליסטית השייכת לזרם אמנות אדמה, המדגישה חומר טבעי, צורה, זמן וחלוף, ולעיתים מתוכננת כיצירה ספציפית לאתר מסוים המותאמת לנקודת הצבה מסוימת בנוף.
במקביל, איזון אבנים משמש כתחביב המשלב פעילות גופנית עדינה עם ריכוז, קשב לסביבה ותרגול מדיטטיבי, ולעיתים מוצג כחלק מפעילויות מיינדפולנס בטבע.
יש הרואים באיזון אבנים דרך להדגיש את יופיו של הטבע ללא השארת חומרים מלאכותיים, וכאמצעי ליצירת חוויה אסתטית משותפת לצופה ולסביבה.
אחרים מדגישים את ההיבט המשחקי שבפעילות, ואת האתגר שביצירת מבנים הנראים בלתי אפשריים לכאורה בעזרת חפצים יומיומיים בלבד.
במרוצת השנים התפתחו סדנאות פסיכותרפויטיות המשלבות עבודה עם אבנים וערימות אבנים כחלק מגישות טיפול באמנות ובטבע-תרפיה, ולעיתים אף משלבות עקרונות מתחום הרפואה האלטרנטיבית.
במסגרות אלו, תהליך איסוף האבנים והצבתן משמש כמטאפורה ליציבות, לאיזון ולמשקל רגשי, וככלי לקידום ויסות רגשי, קשב לגוף ותחושת שייכות למרחב הטבעי.
בנוסף, תוכניות שונות של טיפול בטבע משלבות תרגילי איזון אבנים, הן בעבודה פרטנית והן בקבוצתית.
התרגול נועד לחזק את תחושת המסוגלות העצמית, לעודד התבוננות לא-שיפוטית בתהליכי בנייה והתפרקות ("נפילה וקימה"), ולהעמיק את המודעות ליחסי הגומלין בין האדם לסביבתו.
בפארקים לאומיים ובשמורות טבע בארצות הברית ובעולם, קיימת אסדרה רגולטורית האוסרת על איסוף או הזזה של מאפייני טבע כגון סלעים וצמחים, במטרה להגן על המערכות האקולוגיות, בטיחות המבקרים והנוף הטבעי.
ארגוני שמירת טבע ממליצים להימנע מערימת אבנים באזורים רגישים, שלא לפרק ערימות קיימות המשמשות לסימון שבילים, ולהחזיר אבנים למקומן אם נבנו מבנים זמניים לצורכי צילום בלבד.
מבקרים ופעילים סביבתיים מתנגדים לפעילות איזון האבנים, בעיקר במרחבים ציבוריים כגון פארקים, שמורות טבע ויערות לאומיים, עקב מכלול שיקולים.
מבחינה אקולוגית, חוקרים ופעילים סביבתיים מציינים כי הזזת אבנים עלולה להרוס בתי גידול של חסרי חוליות, דו-חיים ויצורים נוספים החיים תחתיהן, לחשוף את הקרקע לסחף ולשבש את זרימת המים הטבעית, במיוחד בגדות נחלים ובחופים סלעיים.
בעיני חלק מהפעילים, ערימת אבנים בשטחי טבע מוגנים נתפסת אף כמעשה ונדליזם, בעיקר כאשר היא נעשית בהיקף נרחב או ללא מודעות להשפעתה הסביבתית.
מבחינה בטיחותית, ערימות סלעים לא־רשמיות עלולות להטעות מטיילים הסבורים כי מדובר בסימון שבילים, ובכך לפגוע בבטיחותם.
במקרים מסוימים הן אף מהוות סכנה ממשית לשלום הציבור עקב חשש לקריסה, דבר המביא לעיתים להריסתן היזומה בידי הרשויות.
מבחינה אסתטית, מבקרים המבקשים לחוות טבע פראי ובלתי מופרע, כמו באזור טבע בראשיתי, רואים בערימות האבנים פגיעה בנוף הטבעי ובמראה הסביבתי, ולעיתים אף פלישה למרחב ציבורי המזכירה את תופעת ה"גרפיטי".
זאת משום שערימות סלעים בשטחים טבעיים חושפות את הקרקע לסחף, ובכך משנות את פני השטח.
מנגד, אמני סביבה וארגונים לשמירת טבע מציעים גישה מאזנת ברוח עקרונות "לא משאירים עקבות" .
לפי גישה זו, שבה תומכת גם האמנית לילה היגינגס, ניתן לעסוק באיזון אבנים באופן אחראי וקצר־מועד.
זאת באמצעות שימוש באבנים רופפות שכבר הוזזו ממקומן, הימנעות מהפרעה לחיות בר, ופירוק הפסלים תוך החזרת הסלעים למיקומם המקורי בתום הפעילות.
בדרך זו נשמר איזון בין הביטוי האמנותי לבין מזעור הפגיעה בבתי הגידול ובנוף, ומכאן שחלק מסגנונות איזון האבנים הם זמניים מטבעם.
איזולה בלה (באיטלקית: Isola Bella, בתרגום לעברית: "האי היפה") הוא חלק מקבוצת האיים הבורומאיים (אליו שייכים גם אי האמא - Isola Madre ו־Isola Pescatori - אי הדייגים) במפרץ בורומאו, שבאגם מאג'ורה.
אגם מאג'ורה הוא אחד משלושת האגמים הגדולים באיטליה, ונמצא בחלק המערבי של צפון איטליה.
האי ממוקם מול העיירה סטרזה, במרחק שייט של מאות מטרים בודדות מחוף העיירה.
אורכו של האי כ־400 מטר, ורוחבו כ־320 מטר בלבד.
ארמון הבורומאים והגנים היפים שלו תופסים את רוב שטח האי, ומצוי בו גם כפר דייגים קטנטן, שבמרוצת הזמן הפך לאתר מעורב של דייג ותיירות.
בעבר הרחוק היה שמו של האי האי התחתון/האי הנחות, (באיטלקית Isola Inferiore), וגם האי של ויטוריו הקדוש, מפני שעל האי הייתה כנסייה שהוקדשה לקדוש זה.
השתלטותה של משפחת בורומאו על האזור ועל האי עצמו החלה במאה ה-15, בימיי ויטליאנו בורומאו הראשון, שעבד בשירותו של דוכס מילאנו פיליפו מריה ויסקונטי.
שטחים באזור מפרץ בורומאו ניתנו לויטליאנו הראשון, כשכר טרחה על השירותים שביצע לדוכס מילאנו.
את פיתוח האי והכנתו למגורי משפחת בורומאו החל יוליוס קיסר השני לבית בורומאו, במאה ה-17. לאחר מותו ב-1638, המשיך את עבודות הפיתוח אחיו קארלו בורומאו השלישי, אשר הקדיש את האי לאשתו איזבלה ד'אדה (Isabella D'adda.
עם הזמן ועקב יופיו של האי, שובש ששמו ובמקום האי של "איזבלה", קיבל את שמו הנוכחי "איזולה בלה".
קארלו ה-3 הרחיב את שטחי המשפחה שעל האי, שעד אז היו מחולקים בין דייגים רבים.
פרויקט שדרוג האי הסתיים ב-1671, האדריכל המתכנן היה אנטוניו קריבלי (Antonio Crivelli), את הארמון עצמו תכנן קרלו פונטנה.
לאחר תום העבודות נערכו חגיגות לחנוכת האי והבעלים באותה התקופה, ויטליאנו ה-6 כונה "המייסד החדש של האי".
במאתיים השנים הבאות הארמון זכה להצלחה חברתית רבה, וביקרו בו גם נפוליאון בונפרטה עם אשתו ז'וזפין, וקרולין ברונסוויק נסיכת ויילס.
בקומת הכניסה ממוקמת הנשקייה, בה כלי נשק, שריון של אבירים וקליעי תותחים.
גרם מדרגות עולה מקומה זו אל "קומת האצולה", היא הקומה הראשונה.
בקומה זו נמצא חדר המדליות, מקושט בציורים רבים, בו נערכו קבלות פנים.
עוד נמצא בקומה הראשונה האולם הגדול, ששימש לקבלות פנים גדולות ולאירועים חשובים ומיוחדים.
חדר מוזיקה, חדר שיחה חברתית, וחדר עבודה.
חדר נפוליאון, שזכה לשמו כיוון שהקיסר הצרפתי שהה בו.
חדר זוקרלי (Zuccarelli), הנקרא על-שם האמן שתכנן את קישוטיו, וחדר לוקה ג'ורדנו, שצייר את הציור הבולט ביותר בחדר.
בקומת האצולה קיים גם אולם נשפים.
מקומת האצולה יורדות מדרגות אל ה"גרוטו", שפירושו מערה, אך למעשה מדובר באולמות מקושתים ומכוסים בקישוטי סטוקו ובתיאורי חיות ים דוגמת דולפינים, וצמחיית מים מסוגים שונים.
בארמון גם גלריית שטיחים, בה ששה שטיחים גדולים מאד, המתארים דמויות אנושיות וכן חיות וקרבות בין חיות טרף, אריות, לביאות, נמרים, וגם חד קרן, שהיה אחד מסמליה של משפחת בורומאו.
עוד יש בארמון גלריה של מוזאיקה, ואוסף של מריונטות, אשר שימשו לבידורם של בני המשפחה, והיו מעין תיאטרון פרטי.
גני הארמון משתרעים על שטח נרחב, למעשה על-פני רוב שטחו של האי ומחולקים לעשרה מפלסים.
הקמת הגנים הסתיימה ב-1671, בו-זמנית עם חנוכת הארמון, והם בסגנון בארוקי.
בגנים צמחייה מיבשות ומדינות רבות.
בלב הגנים נמצא אמפיתיאטרון, ובו מבנה מרכזי עם פסלים רבים.
בראש המבנה מפוסל חד קרן, סמל של משפחת בורומאו.
בגנים מסתובבים באופן חופשי טווסים לבנים נדירים, גם הם מסמליה של המשפחה.
במפלסים השונים מפוזרים פסלים, בריכות דגים, מזרקות, נימפות, עמודים מעוטרים ומוצגים אחרים.
אחדים מחלקי הגנים היא חצר דיאנה, שבה מוצב גם פסל האלה.
גינת הקמפור הריחנית, האמפתיאטרון, בו יש גם צמחים מקסיקניים מיוחדים.
חלקים נוספים של הגנים הם גן פרחים בסגנון אנגלי, גינת פרחי אזליה, טיילת הנוף, וגני האהבה, בהם ממוקמת בריכת מים ובה צמחי מים.
וורדים בצבעים שונים מפוזרים לאורך שבילי הגנים.
"השביל גדול" מוביל לכוון היציאה מהגנים.
הכניסה לביקור בארמון ובגנים כרוכה בתשלום.
המעגן משמש לסירות קלות בלבד, ליכטות קטנות ולמעבורות ציבוריות ופרטיות המגיעות לאי מחופי אגם מאג'ורה.
סביב המעגן, בכניסה וביציאה מארמון הבורומאים, מצויים דוכנים רבים, המציעים דברי תיירות ומזכרות לתיירים המבקרים באי.
ההגעה לאי מתאפשרת באמצעות סירות ומעבורות בלבד.
מעבורות סדירות לכוון איזולה בלה ולכל מפרץ בורומאו, יוצאות ממעגן המעבורות בסטרזה.
סירות פרטיות וסירות מונית יוצאות מסטרזה לאיזולה בלה, גם ממעגן לידו אין קרצ'יאנו (lido in Carciano), שירותים נוספים אלו פועלים בעונת התיירות בלבד, מחג הפסחא ועד אמצע חודש אוקטובר.
בכימיה, איזומריזציה (בעברית מוצע גם אִזְמוּר) היא תהליך כימי בו התוצר והמגיב הם איזומרים.
אנוליזציה וטאוטומריזציה (מצב בו יש מעבר תדיר בין שני האיזומרים, לרוב שינוי במיקומו של אטום מימן בודד) הן דוגמאות לאיזומריזציה.
כאשר אנרגיית השפעול של תגובת האיזומריזציה קטנה מספיק, ניתן לעיתים קרובות לצפות בשני האיזומרים כאשר יחס שיווי המשקל ישתנה בהתאם לטמפרטורה.
ערכי אנרגיה חופשית סטנדרטית, חושבו עבור תגובות איזומריזציה רבות, עם התאמה טובה בין הנתונים הנצפים לתחזיות המחושבות.
איזומריזציה מתרחשת בתהליך פיצוח פחמימנים, המשמש בתעשייה הפטרוכימית להמרת אלקאנים בעלי שרשרת ישרה לאיזופרפינים, למשל המרת אוקטן רגיל ל-2,5-דימתיל-הקסאן ("איזופרפין"):
טרנס-אלקנים יציבים בדרך כלל בכ-1 קק"ל/מול מציס-אלקנים, ולכן תהיה עדיפות ליצירתם או לשכיחותם בתערובת.
ניתן להפוך לעיתים איזומר טרנס לאיזומר ציס באמצעות אור על-סגול.
כך לדוגמה, איזומר טרנס של רסברטרול הופך לאיזומר ציס בתגובה פוטוכימית.
איזומריזציית אלקן טרמינלי (קשר כפול בקצה המולקולה) לעומת פנימי
אלקנים טרמינליים עשויים לעבור איזומריזציה לאיזומריזציה לאלקנים פנימיים היציבים יותר:
השינוי אינו מתרחש בהיעדר זרזים מתכתיים.
התהליך משמש בתהליכי עיבוד של אולפינים כדי להמיר אלפא-אולפינים לאולפינים פנימיים.
איזומריזציה היא נושא מרכזי בכימיה של סוכר.
סוכרים שונים עשויים לעבור איזומריזציה ביניהם.
איזומריה של אלדוז-קטוז, מכונה גם טרנספורמציה של לוברי דה ברוין-ואן אקנשטיין:
התרכובת באיור, המכונה לעיתים Fp2 , קיימת כשלושה איזומרים בתמיסה.
באיזומר אחד, הליגנדים של CO הם טרמינליים.
באיזומרים האחרים זוג של קבוצות CO משמש כליגנד מגשר, ואיזומרים של ציס וטרנס אפשריים בהתאם למיקום קבוצות C5H5.
דוגמה נוספת בכימיה אורגנו-מתכתית היא איזומריזציה של קישוריות של דקאפניל-פרוצן.
איזומראז הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תהליכי איזומריזציה.
ניתן לסווג איזומריזציות לשתי קטגוריות.
מקרים בקטגוריה הראשונה כוללים טרנספורמציות בין מבנים אשר הקשרים בין האטומים בהם אינם משתנים.
מקרים רבים כאלה כוללים מולקולות פלוקסיוניות , כגון היפוך טבעת ציקלוהקסאן (היפוך כיסא-סירה ), היפוך פירמידלי של אמוניה, פסאודו -רוטציה של ברי בתרכובות פנטקואורדינטיות (למשל PF5, Fe(CO) 5), סידורים מחדש של קופ של בולוולן או פיתולי ריי-דאט / ביילאר לרצמיזציה של קומפלקסים אוקטהדרליים עם שלוש טבעות כלאט דו-שיניות (כירליות סלילית).
בקטגוריה הרחבה השנייה של איזומריזציות, מתרחש שינוי במבנה הקשרים הכימיים במולקולוה.
דוגמאות לכך כוללות טאוטומריזציות (קטו-אנול, לקטם-לקטים, אמיד-אימיד, אנמין-אימין, ניטרוסו-אוקסים, קטן-אינול וכו') שבהן איזומר אחד יציב יותר מהשני.
אַיְזוֹפּוֹס או אַיְסוֹפּוֹס (מיוונית: Αἴσωπος; 620 לפנה"ס – 562 לפנה"ס) היה ממשיל מְשלים יווני.
הוא מוכר גם בגלל משלי איזופוס, אוסף של משלים המיוחס לו.
מקום היוולדו לא ידוע בוודאות; גרסאות שונות מציעות את פריגיה, אתונה, סרדיס, תראקיה או מקומות אחרים.
בין היתר תואר כמוקיון בעל חטוטרת, מכוער, כבד פה, אך בעל שכל חריף וכישרון הלצה ושנינה.
כוהני דלפי הרגו את איזופוס משום שעלב בדבריו את האורקל שלהם, ששכן במשכן האלים והיה משיב לשאלות של האזרחים הפשוטים.
איזופוס אמר שהאורקל מסייע לכוהנים להרוויח ממצוקותיהם של המאמינים הפשוטים.
בתגובה הסתירו כוהני דלפי קערת זהב קדושה בין חפציו של איזופוס, האשימו אותו בגנבה, וכעונש זרקו אותו מראש צוק אל המים.
איזופוס הוזכר לראשונה בכתבי ההיסטוריון היווני הרודוטוס מן המאה ה-5 לפנה"ס, אך הרודוטוס אינו מציין את תכונותיו הגופניות (כיעור, חטוטרת וכדומה), ואלו התווספו לדמותו בתקופה מאוחרת בהרבה.
הרודוטוס גם אינו מסביר את הסיבות להריגתו, וגם הסבר זה הופיע מאוחר יותר, אצל היסטוריונים רומאים.
במשך דורות רבים נלמדו משלי איזופוס, אוסף משלים המיוחס לו.
המשלים משתמשים בדמויות של אדם וחיה בצורה אלגורית.
כמו האפוסים של הומרוס, גם משלי איזופוס עברו במשך שנים רבות מפה לאוזן, עד שבערך בשנת 300 לפנה"ס הם תועדו בכתב.
בתקופה ההלניסטית נלמדו משליו בבתי הספר, ופילוסופים השתמשו בהם להבהרת טיעוניהם.
אף חז"ל עשו בהם שימוש (למשל רבי יהושע בן חנניה במשל האריה והחסידה).
משליו הם מקור למטבעות לשון רבים, כגון "ענבים חמוצים" .
משלי איזופוס תורגמו לשפות רבות.
מחברים רבים הלכו בעקבותיו של איזופוס, ובהם המשורר וממשיל המשלים הנודע ז'אן דה לה פונטן (1621–1695).
איזופרן הוא תרכובת אורגנית פחמימנית פשוטה בעלת תפקידים רבים ביצורים חיים וכן בעלת שימושים רבים לאדם.
איזופרן הוא דיאן (Diene), כלומר אלקן המכיל שני קשרים קוולנטיים כפולים.
השם הכימי של איזופרן הוא 2-מתיל 1,3-בוטאדיאן, ונוסחתו הכימית היא C5H8.
איזופרן משמש כחומר מוצא לייצורן התעשייתי של תרכובות רבות.
בעיקר משמש האיזופרן לייצור סוגים שונים של גומי.
גומי טבעי הוא פולימר של איזופרן - הוא מורכב ממיליוני מולקולות איזופרן הקשורות האחת לשנייה.
איזופרן הוא הפחמימן הנפוץ ביותר בגוף האדם; למשל באדם השוקל 70 קילוגרם מיוצרים בכל יום 17 מיליגרם של איזופרן.
התרכובת מהווה חלק מתרכובות רבות וחשובות בתאיהם של יצורים חיים רבים.
ויטמין A, ויטמין E, סקוואלין (חומר מוצא של כולסטרול) והם (קבוצה המצויה בהמוגלובין ובציטוכרום) מכילים כולם שיירי איזופרן.
תרכובות רבות בתא מורכבות מיחידות אחדות של איזופרן הקשורות האחת לשנייה; תרכובות אלו קרויות טרפנים (כשהמבנה הכימי של יחידות האיזופרן שלהם נשמר ללא שינוי) וטרפנואידים או איזופרנואידים (כשקיימים שינויים קלים ביחידות האיזופרן).
הטרפנים לא נוצרים ישירות מיחידות איזופרן, אלא בכמה מסלולים מטבוליים מורכבים שכוללים בין השאר דחיסה של שתי מולקולות אצטיל קואנזים A, שהופכות בהדרגה לחומר המוצא גרניל פירופוספט.
טרפנים מיוצרים בכמות ובמגוון גדולים על ידי צמחים.
הקרוטנים (Carotene), למשל, צבענים (פיגמנטים) המקנים צבעי צהוב, כתום ואדום לפירות, לפרחים, לעלים ולמבנים אחרים בצמח, הם כולם טרפנים המורכבים משמונה יחידות איזופרן.
רוב השרפים והשמנים האתריים הם טרפנים.
איזופנטאן, C5H12, הנקרא גם בשמות מתילבוטאן ו-2-מתילבוטאן, הוא אלקאן מסועף עם חמישה אטומי פחמן.
איזופנטאן הוא נוזל נדיף ודליק ביותר בטמפרטורה ולחץ של חדר.
טמפרטורת הרתיחה שלו הוא כמה מעלות מעל טמפרטורת החדר ולכן הוא ירתח ויתאדה מהר ביום חם.
איזופנטאן הוא אחד משלושה איזומרים מבניים, כאשר האחרים הם פנטאן ונאופנטאן.
2-פרופנול (2-propanol) הנקרא גם איזופרופנול (isopropanol), איזופרופיל אלכוהול או בראשי תיבות IPA הוא תרכובת כימית דליקה, חסרת צבע ובעלת ריח חזק.
הנוסחה הכימית C3H7OH והוא הכוהל השניוני (כהל בו קשור הפחמן הכהלי לשני פחמנים אחרים) הפשוט ביותר.
שימושו העיקרי הוא כחומר ניקוי.
איזופרופנול מתקבל בתגובה של מים עם פרופן (CH3-CH=CH2) ישירות או באמצעות תגובה עם חומצה גופרתית.
התגובה נותנת בעיקר 2-פרופנול ולא את הכהל הראשוני 1-פרופנול בהתאם לכלל מרקובניקוב הקובע כי בספיחה על קשר כפול יסופח המימן לפחמן המותמר פחות.
2-פרופנול משמש בעיקר כנוזל ניקוי בשל יכולתו להמיס שמנים, רעילותו הנמוכה והתנדפותו המהירה.
כך למשל הוא משמש לניקוי מכשירים אלקטרונים, עדשות לייזר ב-DVD, מסכי זכוכית ו-LCD.
החומר הוא מרכיב עיקרי בתכשירים ביתיים לניקוי זגוגיות.
משתמשים ב־2-פרופנול להסרת כתמים מבדים ומעץ.
פדים לחיטוי מכילים תמיסה של 60-70% 2-פרופנול במים ובריכוזים של 90-99% משמש החומר במקום פורמלדהיד לשימור דוגמאות ביולוגיות.
2-פרופנול משמש גם כתוסף לדלק.
החומר גורם למים להתמוסס בבנזין ובכך מונע הפרדות של מים מהדלק וקפיאתם בצנרת.
בניגוד לכהלים כמתנול או אתנול ניתן להפריד בין 2-פרופנול למים על ידי הוספת מלח כדוגמת NaCl.
הוספת המלח גורמת להיווצרות פאזה נפרדת של 2-פרופנול מרוכז בתהליך הקרוי באופן כללי "Salting out".
ניתן לחמצן איזופרופנול לאצטון על ידי חומצה כרומית H2CrO4 או בחימום בקטליזה של נחושת.
כרוב הכהלים, 2-פרופנול יגיב עם מתכות לקבלת אלקוקסידים כדוגמת אלומיניום - איזופרופוקסיד.
2-פרופנול כבד מהאוויר והוא דליק מאוד, יש לאחסנו הרחק ממקורות חום או להבה.
החומר מתחמצן בכבד לאצטון על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז.
סימני הרעלה כוללים כאבי ראש, סחרחורת, דיכוי מערכת העצבים המרכזית, בחילה, הקאה, ערפול הכרה ואבוד הכרה.
יש לעבוד עם 2-פרופנול רק במקום מאוורר היטב ובכפפות.
הרעלה אפשרית בבליעה, שאיפת אדים או ספיחה.
2-פרופנול והמטבוליט שלו, אצטון הם מדכאי מערכת העצבים המרכזית.
ללא טיפול, 15 גרם של החומר רעילים לאדם שמשקלו 70 ק"ג.
החומר רעיל פחות ממתנול או אתילן גליקול.
בגאולוגיה, המונח אִיזוּר (zoning) משמש בכמה אופנים:
איזור במינרלוגיה – היווצרות אזורי צבע בגבישי מינרלים
איזור בפטרולוגיה – היווצרות אזורים שונים בטבעם בסלעים
מפות איזור – בהערכת סיכונים גאולוגיים נערכת חלוקה של חבל ארץ מסוים לאזורים על פי דרגת פגיעותם לרעידות אדמה ולהתפרצויות געשיות
איזור במינרלים הוא היווצרות אזורי צבע המקבילים להתפתחות השכבות בגבישים.
אזורי צבע אלה נובעים משינוי כימי בתמיסה ממנה נוצר הגביש, ומהווים תכליל סינגנטי: סוג של תכליל הנוצר במהלך שלבים שונים של התפתחות הגביש.
אזורי הצבע מסודרים בסימטריה המקבילה לסדר ההתגבשות, ומצביעים על היסטוריה דינמית ועל שלבי צמיחה נבדלים של אותו גביש.
משטח החיבור בין האזורים השונים הבונים גבישים כאלה נקרא "שולי תגובה".
איזור מתפתח בכיוונים שונים: מלמטה למעלה – בכיוון צמיחת הגביש, או מבפנים החוצה – במעין מעטפות קונצנטריות המסודרות מסביב למרכזי ההתגבשות.
במינרל אחד עשויים להתקיים כיווני איזור משני הסוגים: בטורמלין קיים איזור מהסוג הראשון בדמות מקטעי צבע רציפים האופייניים להפרעות בצמיחת הגביש, מאחר שגורמי הצבע (coloring elements) נעדרים מן התמיסה או שהרכבם משתנה.
איזור מהסוג השני קיים ב"טורמלין אבטיח": שכבה חיצונית ירוקה, שכבת ביניים לבנה וחלק פנימי אדום בדרך כלל.
דוגמה נוספת היא קוורץ, אשר נוצר בו איזור בעת חדירת חומרים זרים לתמיסה.
במקרים רבים מדובר בזיהומים ברזליים דוגמת המטיט, או בהשפעה הדדית של ברזל ואלומיניום, כפי שמתרחש באחלמה.
מינרל נוסף המפגין איזור מגוון הוא אגט.
בסוגים רבים שלו קיים איזור: באגט עין, בשוהם (אוניקס), באגט בוטסואנה, בביצת רעם, באגט תחרה ובאחרים.
אחת הסיבות הנפוצות לאיזור באגט היא שינויים תכופים בכיוון הצמיחה של המינרל.
איזור מופיע במינרלים רבים, לדוגמה: אודם, אורתופירוקסן, אחלמה, אפטיט, בריט, ברקת, גארנט, דולומיט, זירקון, פלואוריט, פלוגופיט, צרוסיט וקיאניט.
איזור בפטרולוגיה הוא היווצרות של אזורים השונים בטבעם זה מזה בסלעים מותמרים, בסלעי משקע ובסלעי יסוד.
איזור נוצר בעיקר כתוצאה מהתמרת מגע בשולי מחדרים פלוטוניים.
בשולי המחדרים – במקום בו מאגמה חמה "אופה" את סלעי הסביבה – נוצרת מעין הילה, ההולכת ודועכת ככל שמתרחקים מן המחדר.
באופן זה נוצר איזור בקוורציט – אבן חול שהותמרה כתוצאה מחימום ומספיגה של תמיסות צורניות.
כמה רצועות של איזור עשויות להיראות בהורנפלס (Hornfels) – הנוצר בהתמרת מגע חוזרת ונשנית של סלעי משקע.
בסלעי משקע נוצר איזור באמצעות שני תהליכים:
במהלך ההיווצרות – כתוצאה משינויים בהרכב התמיסות מהן נוצרים הסלעים
לאחר ההיווצרות – כתוצאה משינויים בהרכב התמיסות החודרות לסלעים
איזור הנגרם כתוצאה משינויים במהלך ההיווצרות משפיע גם על גבישי המינרלים המרכיבים את סלעי המשקע, וגם על הסלעים.
דוגמה לאיזור כזה קיימת במינרל דולומיט, המרכיב את סלע המשקע דולומיט.
האיזור נובע משלבים שונים של חדירת מגנזיום לקלציט או לארגוניט בתהליך הפיכתם לדולומיט.
סלע משקע המפגין איזור הנובע משני התהליכים הוא אבן חול.
הצבעים נגרמים מחדירה של מינרלים דוגמת המטיט, לימוניט, גתיט וגלאוקוניט לתמיסה ממנה נוצר הסלע, או לתמיסה החודרת לסלע לאחר היווצרותו.
איזור מהסוג הראשון מתרחש באבן חול באמצעות תגובת שיקוע במהלך היווצרות הסלע, והוא מתבטא בטבעות צבע קונצנטריות הנובעות מתופעה הנקראת טבעות ליסגאנג.
איזור מהסוג השני נגרם כתוצאה מחדירה של תמיסות עשירות במינרלים "צובעים" לתוך הסלע, והיווצרות שכבות צבעוניות אופקיות, כפי שניתן לראות בפטרה, במכתשים בנגב וב"צוקים הצבועים" בחופי האי מריה, מזרחית לטסמניה.
איזור בסלעי יסוד מתבטא בעיקר בשני אופנים:
פסי זרימה הם רצף של פסים ורצועות הנראים בסלעי יסוד פלוטוניים וגעשיים, בעיקר במחדרים שכבתיים ובזרמי לבה.
פסי הזרימה נבדלים זה מזה בצבע, בצפיפות, במרקם הגבישי ובנקבוביות שלהם.
ניתן לראות פסי זרימה בסוגים של זכוכית געשית דוגמת אובסידיאן וטקיליט, בריוליט ובסלעי הצטברות.
איזור במינרלים המרכיבים סלעי יסוד נוצר במהלך גיבוש מפריט, ונובע מתגובה כימית בין המאגמה לבין המינרלים שהתגבשו ממנה.
היווצרות אזורי צבע מקבילים בגביש נובעת משינוי בתמיסה המגמטית.
דוגמה לכך היא איזור בפלגיוקלז, כאשר בטמפרטורה גבוהה מתגבש אנורתיט – פלגיוקלז עתיר-סידן, ובטמפרטורה נמוכה יותר מתגבש סביבו אלביט – פלגיוקלז עתיר-נתרן.
בין שניהם יתגבש פלגיוקלז בהרכב ביניים.
דוגמה נוספת היא גבישי פירוקסן הנעטפים באמפיבול.
אסונות טבע גאולוגיים התרחשו בעבר ויתרחשו בעתיד, והצורך להימנע מנפגעים בנפש או מנזק כלכלי כבד מכתיב היערכות מתאימה.
הפגיעוּת האנושית לסיכונים געשיים וסייסמיים יכולה להיות מופחתת באמצעות מפות אִיזוּר (zoning) ותכנון השימוש בקרקעות באזור הנתון לפעילות גאולוגית ערה.
אחד המקומות המועדים לסיכון געשי הוא אזור נאפולי באיטליה, המצוי למרגלות וזוב.
ניסיון העבר הבהיר את חשיבותן של מוכנות והערכת הסיכונים בסביבת הר הגעש – שתוצאתם מתבטאת במפות סיכון גאולוגי.
בדומה למיפוי סיכונים געשיים, נערך מיפוי סייסמי לאזורים המועדים לרעידות אדמה.
מיפוי כזה משלב מידע המורכב מתאוצה מרבית של הקרקע (Peak Ground Acceleration – PGA) ברעידות אדמה מתועדות ואת עוצמתן באזורים המופיעים במפה.
מפה כזו, המחלקת את ישראל לאזורים על פי המקדם הסייסמי, פותחה על ידי המכון הגיאופיסי לישראל.
איזוניאזיד היא אנטיביוטיקה שמשמשת לטיפול בשחפת וצרעת.
לחיידק השחפת Mycobacterium tuberculosis, וחיידק הצרעת - Mycobacterium leprae יש (בנוסף לדופן הרגיל המורכב מפפטידוגליקן) מעטפת שומנית של חומצה מיקולית המאפיינת אותו ומקנה לו חסינות נגד חומרים רבים.
איזוניאזיד מעכבת את יצירת החומצות המיקוליות שמשמשות לבניית הדופן החיצונית.
פגיעה בבניית הדופן החיצונית היא בקטריוליטית לחיידקים הנמצאים בחלוקה, ומביאה למותו.
עקב ריבוי רב של מנגנוני עמידות של החיידק (שהתפתחו עקב הסלקציה הטבעית) תרופה זו אינה ניתנת כטיפול בודד, אלא אך ורק כשילוב עם אנטיביוטיקות נוספות שעובדות במנגנונים שונים.
מתן התרופה הוא בטבליות, (דרך הפה בבליעה).התרופה נספגת טוב במערכת העיכול ומגיעה לפיזור מלא ברקמות, היא עוברת BBB ומגיעה למערכת העצבים המרכזית.
בכבד היא עוברת מטבוליזם שמנטרל את פעולתה- אצטיליזציה, הוספת קבוצת אצטיל.
כיום יש מידע על אללים שונים של האנזים המעורב בפעולה זאת, שינויים אילו משפיעים על רמת המטבוליזם של התרופה.
כלומר יש מי שינטרל את התרופה מהר יותר- "fast acetylation " ומי שינטרל אותה לאט יותר "slow acetylation"' שינויים גנטים ומטבולים אילו ישפיעו על אופן מתן התרופה.
כמו כן תרופה זאת עלולה לעכב את P-450, קרי, מערכת האנזימים בכבד שאחראית על המטבוליזם של התרופות.
תכונה זאת צריכה להילקח בחשבון, אם התרופה נלקחת בשילוב עם תרופות נוספות בעלות אינדקס טיפולי צר.
תופעות לוואי שעלולות לנבוע מהשימוש בתרופה הן:
פרכוסים כי הוא אגוניסט לרצפטור GABA
פגיעה בכבד: עקב תוצר מטבוליזם רעיל לכבד.
פגיעה בעצב הראייה, עקב הירידה בוויטמין B6.
תגובה של רגישות יתר, ופריחה.
למרות קיומן של תופעות לוואי אילו הן אינן שכיחות והתועלת בשימוש בתרופה עולה על הסיכון הכרוך בשימוש בה.
האיזוניאזיד סונתז בשנת 1912 על ידי מאייר ומאליי באוניברסיטת פראג.
רק אחרי מלחמת העולם השנייה נתגלתה הפעילות האנטיביוטית של החומר.
במעבדות של חברת הופמן לה רוש בנאטלי, ניו ג'קזי, פיתח ה.
הרברט פוקס ועמיתיו את האיזוניאזיד ואת נגזרתו, איפרוניאזיד כתרופה שנועדה לשיווק.
גם גרהרד דומק פיתח תכשירים המבוססים על איזוניאזיד עבור חברת באייר AG.
בשנת 1952 בנפרד, לוריא וזאלצר מחד, וז'אן דלה וז'אן-פרנסואה בויסון מאידך, תארו תכונות אנטידיכאוניות של האיזוניאזיד.
תגלית זו עמדה ביסוד פיתוחם של התרופות נוגדות הדיכאון הראשונות.
בתורת החבורות, איזוקליניוּת היא יחס שקילות בין חבורות, המתייחס, עבור חבורה , למבנה המשותף של המנה ותת-חבורת הקומוטטורים .
היחס מאפשר מיון של מחלקות במקום שמיון שלם של חבורות, עד כדי איזומורפיזם, אינו אפשרי או אינו רצוי.
כל החבורות האבליות איזוקליניות זו לזו.
את היחס הגדיר פיליפ הול ב-1939.
ההגדרה מבוססת על-כך שפעולת הקומוטטור מוגדרת היטב.
חבורות הן איזוקליניוֹת אם יש איזומורפיזמים ו-, המקיימים (כאשר הם הנציגים של בחבורות המנה).
חבורה היא איזוקלינית לחבורה סופית אם ורק אם סופית.
נסמן ב- את החבורות בסדרה המרכזית היורדת והסדרה המרכזית העולה של חבורה , בהתאמה.
המנות והחיתוכים אינם תלויים ב-, אלא עד כדי איזוקליניות.
חבורה היא איזוקלינית לתת-החבורה אם (אם סופית, גם ההפך נכון).
כאשר סופית, איזוקלינית לתת-החבורה אם ורק אם .
חבורה היא איזוקלינית לחבורת המנה אם (אם סופית, גם ההפך נכון).
כאשר סופית, היא איזוקלינית לחבורת המנה אם ורק אם .
לכל שתי חבורות איזוקליניות יש כיסוי משותף ומעטפת משותפת, במובן הבא.
יש חבורה , איזוקלינית ל-, כך ש- מנות של ; ויש חבורה , איזוקלינית ל-, כך ש- תת-חבורות של .
אם סופיות, יש כיסוי משותף סופי ומעטפת משותפת סופית.
בכל מחלקת איזוקליניות יש חבורה המקיימת (חבורה כזו נקראת חבורת גזע).
יתרה מזו, אם נוצרת סופית ו- סופית, אז איזוקלינית לחבורת גזע סופית, ובמקרה זה חבורה במחלקת האיזוקלינוית של היא חבורת גזע אם ורק אם היא בעלת סדר מינימלי.
נאמר שחבורה היא "מינימלית לתת-חבורות" אם אין לה תת-חבורה כך ש- (אחרת, כפי שצוין לעיל, איזוקלינית לתת-החבורה הזו).
כל חבורה מינימלית לתת-חבורות מקיימת , כאשר היא תת-חבורת פרטיני; ההפך נכון אם נוצרת סופית.
נאמר שחבורה היא "מינימלית למנות" אם אין לה תת-חבורה נורמלית כך ש- (אחרת, כפי שצוין לעיל, איזוקלינית לחבורת המנה ).
חבורה היא מינימלית למנות, אם ורק אם כל תת-חבורה נורמלית מינימלית שלה מוכלת ב-, ו- חבורה מפותלת.
איזונומיה היה מונח ששימש בהתחלה במשמעות של חלוקה שווה של בשר הקרבן ואחר כך הורחב להיות מונח המתאר שוויון בפני החוק.
השימוש המקורי במונח איזונומיה בא לתאר חלוקה שווה של בשר הזבח לכל האזרחים שהשתתפו בטקס, ללא אפליה על פי מעמד (כהונה) או עושר.
במאה ה-6 לפנה"ס סולון הנהיג שוויון בפני החוק, אפשר לכל אזרח לפנות לבית המשפט וקבע שהחוק חייב להיות גלוי ושווה לכל האזרחים.
אחריו קלייסתנס שינה את שיטת הממשל באתונה לסוג של דמוקרטיה ישירה קלייסתנס כינה אותה איזונומיה על מנת להדגיש את ערך השוויון, מכאן שהפירוש המורחב יותר למונח איזונומיה הוא "שוויון בהשתתפות בהחלטות ובחקיקה שתשמור על שוויון ומחייבת באופן שווה את כל האזרחים"
באתונה הייתה חירות פרט מלאה לאזרחים (כלומר גברים שאינם עבדים או נתינים זרים) ובנוסף היו לכל אתונאי ואתונאי זכויות שוות שאינן מותנות במעמד, רכוש או מוצא משפחתי.
האתונאים החילו על כל האזרחים, בלי קשר לעושרם או מעמדם, מערכת חוקים אחידה שהייתה ידועה לכל.
כדי להבטיח צדק למעמדית הנמוכים, הם השתדלו שגם המערכת המשפטית תהיה מורכבת מנציגים שאינם מייצגים שכבה אחת בלבד מתוך שאיפה למתן צדק משפטי גם לאזרחים העניים.
פריקלס בנאומו אמר כי "כולם שווים לפני החוקים בדברים שבין אדם לחברו.
והרי כבוד האדם בציבור הוא לפי ערכו של אדם ולא לפי יחוס-אבות, ומי שיש בידו לעשות טובה לעיר אין מונע ממנו בשל עניותו ושפל מעמדו".
עקרון השוויון החוקי הוגשם גם באספת העם: לכל אזרח הייתה זכות להשתתף באספת העם, להציע הצעות, להתדיין עם עמיתיו האזרחים ולהצביע בעת ההכרעה.
הנצרות אימצה את הרעיון הדתי של חלוקה שווה של הזבח, ובעת האוכריסטיה שבמיסה, מקבל כל אחד מהמאמינים חלק זהה בגודלו של לחם הקודש.
אִיזוּר או הפרדת שימושים הוא תהליך חלוקת הקרקעות ברשות מקומית או עירייה על פי אזורים (לדוגמה: מגורים, תעשייה, משרדים, מסחר), שבהם ישנו שימוש בודד או הגבלות שונות לקרקע מסוימת.
סוג האזור קובע אם ניתנת הרשאה לתכנון ופיתוח נתון, כמו גם את צורת המבנים והבניינים, גובהם ומיקומם.
מגמה הפוכה היא עירוב שימושים – מדיניות תכנונית לשילוב כמה שימושים באותו המרחב, החל מרמת הבניין, דרך הבלוק העירוני והרחוב ועד רמת השכונה או האזור.
הנחיות להפרדת שימושים נועדו להנחות צמיחה והתפתחות עירונית או אזורית על פי כללים מוגדרים.
תהליך האזור עושה שימוש בתכנון שימושי קרקע לצורכי תכנון ערים ואזורים.
יש עדויות לכך שבוצעו סיווגים שונים לקרקעות החל מהעת העתיקה.
עד למהפכה התעשייתית, רוב העבודות היו בבתים ולכן אזורי המגורים שימשו כמקומות העבודה, הייצור והסחר.
במאה ה-18 וה-19, החל תהליך של מעבר מקומות העבודה למפעלים, יחד עם עלייה בצפיפות וזיהום.
הדבר הוביל מעצבי מדיניות לשקול הפרדת שימושים, ובמדינות מתפתחות באירופה נאסר על תעשיות מזהמות במיוחד להיבנות במרכזי מגורים, וחלה עלייה ברגולציה.
תכנון הערים ביקש לשפר את תנאי המחיה באמצעות מדיניות תכנונית של אזור, כך שהתעשייה המזהמת הורחקה מאזורי המגורים.
המדיניות הפכה לרווחת בסוף המאה ה-19 והפכה לשיטת התכנון השלטת בעולם המערבי שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובמקביל הלכה והתפתחה מגמת הפרבור.
קיימות מספר קטגוריות באזורים אורבניים: מגורים, מגורים-מסחר, מסחר, תעשייה ואזורים פתוחים (כגון מגרשי ספורט ושדות תעופה).
את אלו ניתן לחלק לקטגוריות נוספות, למשל סוגי שונים של אזורי מסחר – חנויות, משרדים; תעשייה – תעשייה כבדה, מחסנים; מגורים – ארעיים (בתי מלון, מוטלים) או קבועים (בתי מגורים).
פעולות של אזור יכולות לכלול רגולציה של פעילויות המותרות במקום, סוג הבנייה המותרת (בתים פרטיים, רבי קומות), גובה הבניינים, צפיפותם, הנחיות ליצירת מקומות חנייה, ובמקרים של אזורי תעשייה – פליטת מזהמים, רעש, ועוד.
שטחי קרקע מחולקים על ידי רשויות לאזורים שבתוכם מותרים שימושים שונים.
לפיכך הפרדת שימושים היא גם טכניקה של תכנון השימוש בקרקע בתור כלי לתכנון עירוני.
המילה נגזרת מהפרקטיקה של "ייעוד שטח מסוים" כדי לערוך מיפוי המסדיר את השימוש, הצורה, העיצוב והתאימות של פיתוחו.
מבחינה חוקית, תוכנית זו מיושמת בדרך כלל כחוק עזר בהליכים המתאימים.
טענות בעד מדיניות של אזור עומדות על כך שתהליך זה שומר על האינטרסים השכונתיים, שומר על אופי השכונות (למשל, מניעת עלייה בצפיפות או הפיכת אזורי מגורים לאזורי מסחר), תוך מקסום הרווחה הכללית ושמירה על משאבים/מוסדות.
הדבר אמור להגן על תושבי שכונות, שרשאים להחליט אם להקל בהגבלות ולהעניק פיצויים כשנדרש.
מבקרי הגישה טוענים לפגיעה בהון החברתי, לריחוק מקומות עבודה וכתוצאה מכך לשהייה וזמן רב בדרכים, מאחר שיש לעבור מרחק רב על מנת להגיע למקומות – בין אם מדובר בעבודה או בילוי.
איזוסורביד דיניטרט היא תרופה השייכת למשפחת הניטרטים ומשמשת לטיפול באי ספיקת לב, ספאזם של הוושט ולטיפול ומניעה בתעוקת לב.
התרופה ניטלת בטבליות דרך הפה, או מתחת ללשון, או כתרסיס למתן תת-לשוני.
תופעות לוואי נפוצות כוללות כאבי ראש, תת-לחץ דם תנוחתי, וטשטוש ראייה.
תופעת לוואי חמורה אפשרית היא תת-לחץ דם.
בטיחותה של התרופה לעובר במהלך היריון אינה ברורה.
התרופה אסורה לשימוש יחד עם תרופות לטיפול בהפרעה בזקפה כדוגמת ויאגרה, לויטרה או סיאליס.
שילוב זה עשוי להיות מסוכן ולגרום לירידה חדה בלחץ הדם ולעילפון .
התרופה תוארה לראשונה ב-1939. היא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי וזמינה לשיווק כתרופה גנרית.
בדומה לתרופות אחרות ממשפחת הניטרטים, איזוסורביד דיניטרט הופכת בגוף לחנקן חמצני (NO), הנקשר לקולטנים באנזים גואנילאט ציקלאז ומשפעל אותו.
כתוצאה מהשפעול, מייצר האנזים cGMP, שגורם להרחבת שריר חלק בדפנות כלי הדם ובכך לירידה בעומס על שריר הלב.
שימוש ארוך טווח באיזוסורביד דיניטרט עלול לגרום לסבילות לתרופה וכתוצאה מכך להפחתת יעילותה.
איזוצ'וקוו ג'וד אנתוני הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בננטונג ז`יון מליגת העל הסינית.
אנתוני גדל באקדמיית GBS הניגרית.
ב-30 בינואר 2016 חתם על חוזה לשלוש עונות בהוגסונד מליגת העל הנורווגית.
ב-13 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על סרפסבורג 08 במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
בעונתו הראשונה במועדון ערך 15 הופעות ליגה, ובעונת ערך הופעת ליגה אחת בלבד במדי המועדון.
בעונת הושאל אנתוני לירב מהליגה הנורווגית השנייה.
הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון בתקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
לקראת עונת הושאל אנתוני לנסט-סוטרה, גם היא מהליגה הנורווגית השנייה.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 26 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בחודש ינואר 2020 חתם אנתוני בספרטק טרנבה מליגת העל הסלובקית.
ב-16 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד סלובן ברטיסלאבה במסגרת המחזור ה-19 לעונת .
בעונתו הראשונה במועדון ערך אנתוני 11 הופעות ליגה, ובעונתו השנייה הוסיף 18 הופעות ליגה.
בתחילת עונת ערך אנתוני שלוש הופעות ליגה נוספות במדי המועדון.
ב-8 בספטמבר 2021 חתם אנתוני על חוזה לשלוש עונות בהפועל חיפה מליגת העל.
ביוני 2022 הוחלט לא לחדש את החוזה.
אנתוני היה חלק מסגל נבחרת ניגריה עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת , וערך שלוש הופעות בטורניר.
איזור בלדי, (במקור עד 1883 איזידור גולדשטיין, בהונגרית: Béldi Izor; פשט, 23 באפריל 1865 – בודפשט, 11 בנובמבר 1926) היה מבקר מוזיקה, מלחין, עורך דין, תמלילן (ליברטיסט) אופרטה, עיתונאי יהודי-הונגרי.
איזידור גולדשטיין נולד במשפחה יהודית של עורכי דין, אביו היה שמעון גולדשטיין ואמו הייתה שרולטה יוסט.
הוא עצמו סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ופתח משרד בבודפשט ב-1891. בנוסף למקצועו כעורך דין, הוא ערך את מדור התיאטרון והמוזיקה של "העיתון של פשט" (Pesti Hírlap) מ-1893 ועד מותו.
במקביל היה הכתב הראשי של "עיתון המשפחה בתמונות" (Képes Családi Lapok) (מ-1894).
כן כתב מאמרי ספרות של מוזיקה רבים, מחקרי תיאטרון וכן רומנים, דרמות ובעיקר לבריות של אופרטות.
הוא היה בן דורו של מבקר מוזיקה ידוע אחר ארמנד ארדש.
הוא כתב את לברית האופרטה ההונגרית הראשונה על פי הדגם הצרפתי (ששמה בהונגרית "קטלין" והיא למעשה על הקיסרית יקטרינה, לצלילי המוזיקה של ינה פייר (Jenő Fejér).
היא הוצגה בבכורה על ידי "תיאטרון העם" (Népszinház) ב-4 באוקטובר 1901 וזכתה למאה הופעות!.
האופרטה ההונגרית המקורית הראשונה הזו "קטלין" הייתה כאמור על יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, את התפקיד הראשי שיחקה ארנקה הג'י (ההופעה ה-100 הייתה ב-18 בספטמבר 1906; אולם בינתיים היא הוצגה גם בגרמנית בתיאטרון קרל בווינה, תחת הכותרת Der kleine Günstling, עם קלרה קירי ככוכבת אורחת, ב-12 באפריל 1902).
מאוחר יותר כתב בלדי לבריות לכמה אופרטות בהלחנת בלה זרקוביץ, אך אלה הצליחו פחות.
הוא כתב סיפורים קצרים ורומנים, אסף אנקדוטות מעולם האמנות של בודפשט על האינטימיות ההומוריסטית של אמנים מפורסמים ואישי ציבור אחרים, אותם פרסם בכמה כרכים.
הוא סיים את אחת הביקורות הראשונות שלו נגד זולטאן קודאי כך: זולטנקה קוט-קוט-קוט-קודאי, אל תלחין!
בשנת 1913 התקבל לתא שאש (עיט) של הבונים החופשיים.
פארסה בשלוש מערכות על פי סילבן וארטוס.
בכורה: תיאטרון הקומדיה של בודפשט, 20 בספטמבר 1898.
בכורה: תיאטרון אשבודווארי, 10 ביוני 1899.
בכורה: תיאטרון הקומדיה של בודפשט, 14 בנובמבר 1899.
את המוזיקה הלחין: ינה פייר.
בכורה: תיאטרון העם, 4 באוקטובר 1901.
בכורה: חוג התיאטרון של הפארק העירוני, 2 באוגוסט 1902.
מחזה היסטורי בארבע מערכות, עם שירים.
בכורה: תיאטרון העם, 18 בדצמבר 1903.
בכורה: תיאטרון העם, 5 בדצמבר 1905.
שירים מאת אדולף מראי, ללחן של בלה זרקוביץ.
מבכורה: אופרה עממית, 21 בפברואר 1913.
"ענייני צבא" אופרטה בשלוש מערכות.
מאת אדולף מראי, איז'ו בארנה ובלה זרקוביץ.
בכורה: תיאטרון העם – האופרה העממית, 25 באוקטובר 1913.
הכיסא הריק (סיפורים קצרים ונובלות הונגריים מקוריים.