tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כפי שמבהיר הכרך הסופי של "עיצוב אמריקה", השינויים במבנה-העל של המדינה נעשו חשובים יותר מאז ראשית המאה העשרים.
שינויים אלה הגדירו מחדש את עצם טבעו, צורתו ומשמעותו של היסוד הגאוגרפי של אמריקה.
בכרך הזה הנקרא - "אמריקה הגלובאלית", מייניג טיפל בשלושה מרכיבים - "טכנולוגיה", "הגירות", ו"משימות".
כתמיד, הסימטריות של מחשבתו מובילה את הקורא למסקנותיו דרך נתונים רבים שהוא מציג.
בחלק ראשון הדגיש מייניג עד כמה השפיעו מכשירים ורשתות על התקשורת בין מקומות, שחיברו את המרחב האמריקאי" כגון ההצעות הראשונות לרשת כבישים מהירים בין-מדינתית (1915).
חלק זה של הספר מטפל בחידושים נוספים כשידור רדיו והתעופה.
כולם מופעלים באמצעות רשת יבשתית של אנרגיה חשמלית.
תהליכים אלה שהחלו בזמן מלחמת העולם הראשונה נמשכים לתקופה שלאחר המלחמה השנייה.
בתקופת ההמשך, מושם דגש על הטכנולוגיות האודיו-ויזואליות המהירות של המאה העשרים- הטלוויזיה והאינטרנט.
בסופו של דבר רגשותיו של מייניג היו מעורבים, לגבי תפקיד הטכנולוגיה בגאוגרפיה ההיסטורית של ארצות הברית.
שכן חלק זה של הספר מסתיים ומדגיש את הספקות של החוקר העירוני לואיס ממפורד לגורלה של הקהילה החברתית בעידן של תקשורת המונים.
עוד בחן המחבר את יחסי האומה האמריקאית לאזוריה השונים, עם דגש על הדמוגרפיה.
הוא הדגים זאת בצורה משעשעת על ידי קריקטורה מ"ניו יורקר", שבה הבעל מסביר: אני גדלתי במזרח בעיר ניו יורק וננסי אשתי גדלה במערב בלוס אנג'לס, אבל אנחנו מחנכים את הילדים בגישה הבין אזורית - בין המזרח למערב".
הוא ניתח כמה נושאים שנראו בתחילת המאה כמגבשים את אמריקה, אבל בשנות החמישים, לאחר מלחמת העולם השנייה הם משתנים.
מייניג טען ששנות החמישים מהוות קו פרשת המים.
השתנות הדרום החקלאי של שנות השלושים.
יצירת הרעיון של "מגלופוליס" ואת קיומם של "שתי קליפורניות אמריקאיות".
שינויים נוספים שמנה מייניג הם - ההחלטה ב-1959 לצירוף של אלסקה והוואי לארצות הברית; השינוי ההדרגתי במחלוקת על הקהילה של פוארטו ריקו; שינוי המדיניות הפדרלית כלפי האינדיאנים; הפירבור ההמוני שהתפרש בכל היבשת ושינה את אופייה היישובי ועוד.
דונלד קסלר (נולד ב-1940) הוא אסטרופיזיקאי אמריקאי ומדען נאס"א לשעבר וידוע בשל מחקריו בנושא פסולת חלל.
קסלר עבד במסגרת מרכז החלל ג'ונסון ביוסטון שבטקסס, בפרויקט סביבתי אותו ניהלה נאס"א.
במסגרת עבודתו חקר את מה שידוע כיום כ"פסולת חלל".
הנחת העבודה הייתה כי מדובר בכדור שלג: התנגשויות בין פסולת החלל הופכות להיות יותר ויותר סבירות ככל שצפיפות פסולת החלל מתגברת במסלול סביב כדור הארץ, וכי התנגשות פסולת יוצרת כמות גדולה יותר של פסולת נוספת, ובהמשך עשוי לגרום להתנגשויות נוספות, בתהליך שנקרא לאחר מכן אפקט קסלר.
קסלר פרסם לראשונה את רעיונותיו ב-1978, במאמר אקדמי שכותרתו "תדר התנגשות של לוויינים מלאכותיים: יצירת חגורת פסולת".
נאס"א מינתה אותו לראש התוכנית לחקר הבעיה ויצירת הנחיות להאט את הצטברות פסולת החלל.
קסלר פרש מנאס"א ב-1996. עם זאת, הוא ממשיך להיות פעיל בתחום ניטור פסולת החלל, הערכת הכמויות ודרכים לטיפול.
בשנת 2009, העביר מסמך לכנס הבינלאומי הראשון על הסרת פסולת מסלולית בארלינגטון, וירג'יניה, בחסות נאס"א ו-DARPA.
בשנת 2011, הוא היה יועץ מרכזי ביצירת סרט הIMAX החינוכי "Space Junk 3D" וכן שימש כיושב ראש המועצה הלאומית למחקר של ארצות הברית בנושא הפסולת של נאס"א.
בשנת 2013 מסר הרצאה מיוחדת בטוקיו לסימפוזיון הבינלאומי השני בנושא פיתוח חלל ושימוש בר קיימא עבור האנושות, בחסות פורום החלל היפני.
בשנת 2017 קסלר נאם את הנאום המרכזי בכנס האירופאי השביעי על פסולת החלל.
קסלר זכה בפרסים ותארים רבים בזכות עבודתו פורצת הדרך והמפורסם שבהם, בשנת 2010 זכה בפרס ה-Dirk Brower בזכות עבודתו (שהוכרזה גם כעבודת המאה) בנושא חקר תנועת גופים מלאכותיים בחלל החיצון
על שמו נקרא כוכב לכת המינורי שהתגלה בשנת 1981, והשם ניתן ב-2007.
דונלד אוברי קווארלז היה מהנדס מערכות תקשורת, מנהל בכיר במעבדות בל ובווסטרן אלקטריק ופקיד ממשל בכיר במחלקת ההגנה של ארצות הברית במהלך נשיאותו של דווייט אייזנהאואר, אז הוא כיהן הן כמזכיר חיל האוויר והן כסגן מזכיר ההגנה.
דונלד קווארלז נולד בואן בורן, ארקנסו.
ב-1910, בגיל 15, הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המקומי.
הוא המשיך ללמד מתמטיקה בבית ספר זה ולמד קורסי קיץ באוניברסיטת מיזורי עד שב-1912 הוא התקבל לאוניברסיטת ייל.
ב-1916 הוא סיים תואר בוגר אוניברסיטה בייל.
במאי 1917 התגייס קווארלז לצבא ארצות הברית ושירת בו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא הוצב בדיוויזיית הרגלים ה-42 (דיוויזיית הקשת).
כקצין ארטילריה הוא הגיע לדרגת קפטן ושירת בצרפת ובגרמניה במשך שנתיים.
לאחר המלחמה החל קווארלז לעבוד בחברת וסטרן אלקטריק.
באותה תקופה הוא גם למד על בסיס חלקי פיזיקה תאורטית באוניברסיטת קולומביה.
ב-1925 הוא הצטרף למעבדות בל במוראי היל, ניו ג'רזי.
בשנות ה-30 ובראשית שנות ה-40 הוא המשיך להתקדם במעבדות בל.
ב-1940 הוא מונה כמנהל מחלקת פיתוח השידור שהתמקדה במערכות אלקטרוניות צבאיות, בעיקר פיתוח מערכות מכ"ם.
ב-1946 הוא היה למנהל פיתוח המכשירים של בל.
באותה שנה הוא נבחר כראש עיריית אינגלווד, ניו ג'רזי וכיהן בתפקיד זה עד 1948. לאחר מכן הוא היה סגן נשיא מעבדות בל.
באותה תקופה הוא מונה לוועדת האלקטרוניקה החדשה במועצת המחקר והפיתוח של מחלקת ההגנה, והיה ליושב הראש שלה ב-1949. במרץ 1952 היה קווארלז לסגן נשיא וסטרן אלקטריק ולנשיא תאגיד סנדיה.
סנדיה הייתה חברת בת של וסטרן אלקטריק שהייתה אחראית על הפעלת המעבדה של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית באלבקרקי, ניו מקסיקו.
בין השנים 1952–1953 היה קווארלז נשיא המכון האמריקאי למהנדסי חשמל.
בספטמבר 1953 מינה הנשיא דווייט אייזנהאואר את קווארלז כעוזר מזכיר ההגנה למחקר ופיתוח.
לאחר מכן הוא נבחר, הן על ידי מזכיר ההגנה והן על ידי מזכיר המסחר להיות יושב הראש של מועצת פיתוח הניווט האווירי.
במרץ 1954 מינה אותו הנשיא אייזנהאואר כחבר בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה.
ב-11 באוגוסט מינה הנשיא אייזנהאואר את קווארלז במינוי ביניים כמזכיר חיל האוויר וב-15 באוגוסט הוא הושבע לתפקיד.
ב-16 בפברואר 1956 אישר הסנאט את המינוי כמינוי קבע.
כמזכיר חיל האוויר הביע קווארלז את הצורך להשתמש בטכנולוגיות חדשניות כדי לשמור על עליונות על פני ברית המועצות.
הוא תמך בהרחבת התקצוב לתוכניות מחקר ופיתוח ולחץ להכנסה מהירה לשירות של מטוסי ה-B-52 סטרטופורטרס, הקונבאייר F-102 דלתא דאגר והF-104 סטארפייטר.
ב-30 באפריל 1957 התפטר קווארלז מתפקידו כמזכיר חיל האוויר כדי לקבל על עצמו מינוי כסגן מזכיר ההגנה.
דונלד קווארלז כיהן בתפקיד זה עד למותו הפתאומי מהתקף לב בוושינגטון די.
לקווארלז נערכה הלוויה צבאית שאורגנה על ידי המחוז הצבאי של וושינגטון.
ההלוויה החלה בצהרי ה-11 במאי 1959, כאשר ארונו הוצב בקפלת בית לחם של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון למשך 24 שעות.
טקס ההלוויה נערך ביום המחרת בספינה של הקתדרלה.
לאחר הטקס נישא הארון על גבי קרון מתים אל שער הזיכרון של בית הקברות הלאומי ארלינגטון, שם הועבר הארון לעגלת תותחים.
משמר צבאי, שכלל מחלקה אחת מכל זרועות הכוחות המזוינים (הצבא, הצי, חיל הנחתים, חיל האוויר ומשמר החופים), הוביל את מסע ההלוויה אל אתר הקבורה.
סגן הנשיא, ריצ'רד ניקסון הוביל את המשלחת הרשמית בטקס ההלוויה הציבורי ובתהלוכה שהתקיימה בארלינגטון, והנשיא אייזנהאואר נכח בטקס שהתקיים בחלקת הקבר.
בין תוארי הכבוד הרבים שהוענקו לקווארלז במהלך הקריירה המקצועית והציבורית שלו היו תוארי דוקטור לשם כבוד שהוענקו לו על ידי אוניברסיטת ארקנסו ב-1953 ועל ידי אוניברסיטת ניו יורק ב-1955. בנוסף, הוענקו לו עיטורים שונים מממשלות איטליה, פרו וברזיל.
לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות.
רכס קווארלז בהרי המלכה מוד בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
דונלד קריספ היה שחקן קולנוע, במאי ומפיק בריטי.
הקריירה שלו השתרעה מהתקופה המוקדמת של הסרטים האילמים עד שנות ה-60 של המאה ה-20.
הוא נולד בלונדון כ"ג'ורג' ויליאם קריספ".
השתתף במלחמת הבורים, שירת במודיעין הבריטי במלחמת העולם הראשונה וכקצין מנהלה במילואים בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה בדרגת קולונל.
ב-1908 הגיע לארצות הברית ושיתף פעולה עם ד.
ביים כשבעים סרטים אילמים והופיע באחדים מהם בתפקידי משנה.
תפקידו הבולט בתקופה זאת היה בסרט לידתה של אומה בתפקיד גנרל יוליסס ס.
הוא צלח יפה את תקופת הסרט המדבר, הפסיק לביים והקדיש עצמו למשחק.
הוא הופיע בעשרות סרטים, רובם בתפקידי משנה, ביניהם:
פרחים שבורים (1919) לצד ליליאן גיש
המרד על הבאונטי (1935), לצידו של צ'ארלס לוטון.
הסתערות הבריגדה הקלה (1936), לצידו של ארול פלין.
חייהם הפרטיים של אליזבת ואסקס (1939), לצידם של בטי דייוויס וארול פלין.
ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד (1941), לצידו של ספנסר טרייסי.
מה יפית עמק נוי (1941), עליו הוענק לו פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לאסי שובי הביתה (1944), כאביו של ג'ו (רודי מקדואל).
נשיונל ולווט (1944) בתור אביה של ולווט (אליזבת טיילור).
עמק החרוץ (1945), לצידו של גרגורי פק.
האיש מלארמי (1955), לצידו של ג'יימס סטיוארט.
פוליאנה (1960), עם היילי מילס.
ב-1960 נקבע על שמו כוכב - בשדרת הכוכבים של הוליווד.
הוא מת משבץ מוחי בלוס אנג'לס בגיל 91.
אסטון דונלד מקיצ'ן היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן מינואר 2017 ועד מותו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קהיליית וירג'יניה.
מקיצ'ן, חבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר לראשונה בבחירות 2016 כאשר גבר על המועמד הרפובליקני סקוט טיילור.
בשטחי מחוז הקונגרס השישי נמצאת בירת וירג'יניה ריצ'מונד, עד לאזור המפטון רודס.
מקיצ'ן נולד בנירנברג, אז בגרמניה המערבית, בזמן שאביו שירת בצבא ארצות הברית.
הוא למד בבית הספר התיכון סנט כריסטופר בריצ'מונד, ובשנת 1982 השלים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה פוליטית באמריקן יוניברסיטי.
לאחר מכן, הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, שם קיבל תואר שני במשפטים ב-1986. נוסף על כך, הוא בעל תואר שני נוסף באלוהות (.M.Div) מאוניברסיטת וירג'יניה יוניון מאז 2008. לאחר תום לימודי המשפטים החל לעסוק בעריכת דין, ובסופו של דבר נעשה שותף במשרד עורכי הדין "מקיצ'ן & גי".
ב-2005 התמודד שוב אל בית הנבחרים המדינתי, והביס את קודמו בתפקיד פלויד מילס במהלך פריימריז הדמוקרטים.
ביום הבחירות הכלליות נבחר מחדש לתפקידו וגרף כ-75% מהקולות.
בשנת 2007 התמודד מקיצ'ן לסנאט של וירג'יניה, תוך שהוא מאתגר את נציג מחוז הבחירה התשיעי המכהן בנג'מין למברט, אשר ספג ביקורת במפלגה הדמוקרטית על תמיכתו בג'ורג' אלן, נציגה הרפובליקני של וירג'יניה בסנאט של ארצות הברית, במהלך התמודדותו לתקופת כהונה נוספת של אלן נגד ג'ים וב.
לאחר שהביס את למברט ביחס של 58% מול 42% בבחירות המקדימות, מקיצ'ן זכה ב-81% מהקולות והביס את סילבר פרסינגר העצמאי בבחירות הכלליות.
בשנת 2011 בחר שלא להתמודד מחדש.
באמצע כהונתו השלישית בסנאט המדינתי, מקיצ'ן קיבל הזדמנות לעבור אל הפוליטיקה הלאומית.
בית משפט פדרלי ביטל חלוקת מחוזות הקונגרס של וירג'יניה וקבע כי הייתה מוטית באופן גזעני ולא-חוקתי.
המפה החדשה של מחוזות הקונגרס מיקמה את כל העיר פיטרסבורג ואת רוב האזורים השחורים במחוז הנריקו, שהיו עד אז במחוז הקונגרס השלישי, במחוז הרביעי.
במחוז הקונגרס הרביעי מוקמה גם כל העיר ריצ'מונד, שבעבר נחלקה בין המחוז השלישי לרביעי.
עתה מחוז הקונגרס הרביעי נעשה מעוז דמוקרטי מובהק, ובמהלך בחירות 2016 נבחר מקיצ'ן אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
הוא נבחר מחדש גם בבחירות 2018, בבחירות 2020 ובבחירות 2022.
בשנת 2018, סיפר מקיצ'ן כי הוא פיתח פיסטולה לאחר שהשלים את טיפול בסרטן פי-הטבעת ב-2014, וכתוצאה מכך איבד ממשקלו כ-28 קילוגרם (60 פאונד).
הוא נפטר מסיבוכים הקשורים למחלת הסרטן בגיל 61, כ-20 ימים לאחר שנבחר לכהונה רביעית בבית הנבחרים.
דונלד נורקרוס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ניו ג'רזי, מאז 2014. בסיס המחוז באזור המטרופוליני של פילדלפיה.
טרם היבחרו של נורקרוס, חבר המפלגה הדמוקרטית, היה חבר בסנאט המדינתי של ניו ג'רזי בשנים 2010–2014.
נורקרוס נולד בדצמבר 1958 בקמדן שבניו ג'רזי, בנו של ג'ורג' א.
הוא ושלושת אחיו גדלו בעיירת פנסאוקן (Pennsauken Township).
במכללת מחוז קמדן השלים לימודי תואר ראשון בצדק פלילי, ולמד באוניברסיטת ראטגרס-קמדן.
הוא התחנך על ברכי הלותרניזם.
בשנת 1980 היה מתלמד באחווה הבינלאומית לעובדי החשמל (IBEW), ולאחר זמן מה מונה למנהל מקומי של האחווה.
כמי שכיהן כנשיא מועצת המסחר בבנייה של דרום ניו ג'רזי, נורקרוס עמד בראשות מועצת העבודה המרכזית של הסתדרות העובדים האמריקאית AFL-CIO בדרום ניו ג'רזי במשך 16 שנה.
בשנת 2009, נורקרוס ועמיתו למרוץ אנג'ל פואנטז – נשיא מועצת עיריית קמדן – נבחרו אל בית המחוקקים של ניו ג'רזי לאחר שנציגי מחוז הבחירה החמישי נילאס קרוז-פרז וג'וזף ג'.
רוברטס פרשו שניהם מהחיים הפוליטיים.
זמן קצר לאחר מכן מונה נורקרוס למושב הסנאט שהתפנה על ידי דיינה רד שנבחרה לראשות העיר קמדן.
נורקרוס זכה בבחירות המיוחדות לסנאט בשנת 2010 למילוי שארית תקופת כהונתה של רד, ואז נבחר מחדש לסנאט בניו ג'רזי ב-2011 וב-2013.
ב-4 בפברואר 2014, חבר הקונגרס רוב אנדרוז, הודיע כי יתפטר ממושבו ב עד סוף החודש, והתפטרותו נכנסה לתוקף ב-18 בפברואר.
ב-5 בפברואר הכריז נורקרוס על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של ניו ג'רזי, וחיש מהר זכה לתמיכתם של אישים בולטים במפלגה הדמוקרטית בהם מושל ניו ג'רזי לשעבר ג'ים פלוריו והסאנטור קורי בוקר.
נורקרוס זכה בקלות בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית עם 72% מקולות הבוחרים, התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי זה.
ב-4 בנובמבר 2014 נבחר בבחירות ביניים למלא את שארית כהונתו של אנדרוז, ולאחר מכן נבחר שוב בבחירות רגילות לתקופת כהונה מלאה.
נורקרוס הושבע לתפקידו ב-12 בנובמבר 2014 על ידי ג'ון ביינר, יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
משום שהושבע לתפקידו שבועות ספורים טרם התפזרות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, זכה לוותק רב יותר מעמיתיו שנבחרו אל הקונגרס ה-114 בבחירות 2014. זמן קצר אחרי כניסתו לתפקיד מונה נורקרוס לעוזר מצליף הסיעה הדמוקרטית, תפקיד שמילא גם אחרי בחירות 2016. הוא חבר בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת הכוחות המזוינים.
דונלד מילפורד פיין ג'וניור היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ניו ג'רזי, מאז שנבחר בבחירות מיוחדות לקונגרס בשנת 2012 ועד למותו.
פיין, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כנשיא מועצת העירייה של ניוארק בשנים 2010–2012.
פיין נולד בניוארק שבניו ג'רזי, שם גם גדל עם שתי אחיותיו, וונדה וניקול.
פיין, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית משנת 1989 ועד מותו ב-2012, האפרו-אמריקאי הראשון שייצג את מדינת ניו ג'רזי בקונגרס.
אמו הייזל פיין (לבית ג'ונסון) נפטרה בשנת 1963 כשפיין היה בן חמש.
בנעוריו הקים פיין ארגון של צעירים חברי המפלגה הדמוקרטית בשכונת סאות' וורד שבניוארק.
באוניברסיטת קיין (Kean University) למד אמנויות גרפיות, והיה יועץ בתוכנית הנוער הממשלתית של ימק"א.
פיין עבד ברשות הכבישים של ניו ג'רזי מ-1991 ועד הצטרפותו למועצת שירותי החינוך של מחוז אסקס ב-1996, שם עבד כמפקח על תחבורה של סטודנטים.
בשנת 2005 נבחר פיין לייצג מחוז בחירה כללי במועצה העירונית של ניוארק, וכהונתו החלה ב-1 ביולי 2006 והסתיימה ב-6 בנובמבר 2012. כחבר מועצת העיר, תמך פיין בהורות מתוכננת, במחקר בתאי גזע עובריים, חינוך מסובסד ומדיקר.
ביולי 2010 נבחר לנשיא המועצה.
לאחר מות אביו ב-6 במרץ 2012, פיין הכריז על כוונתו להתמודד בשתי מערכות בחירות: בבחירות מיוחדות למילוי מקומו ושארית תקופת כהונתו של אביו בבית הנבחרים, ובחירות רגילות בנובמבר 2012 לתקופת כהונה מלאה בת שנתיים.
על פי מסמכים שהוגשו לוועדת הבחירות הפדרלית ב-24 במאי 2021, פיין גייס כספים יותר מכל מתמודד דמוקרטי אחר.
ב-22 במאי, מנהיגת הסיעה הדמוקרטית ננסי פלוסי הביעה את תמיכתה הרשמית בפיין.
בפריימריז של הבחירות המיוחדות ניצב פיין בפני רונלד רייס וראש עיריית אירווינגטון ויין סמית'.
פיין גרף 71% מקולות הבוחרים ונבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית.
בפריימריז של הבחירות הרגילות נחלש מעט אך עדיין נבחר למועמד מפלגתו עם 60% מהקולות.
לאחר שזכה בבחירות המיוחדות, פיין הושבע לתפקידו ב-15 בנובמבר 2012. בקונגרס ה-117 פיין היה חבר בוועדת התחבורה והתשתיות ובוועדה לביטחון המולדת של בית הנבחרים.
פיין התגורר בניוארק עם אשתו ביאטריס.
ב-6 באפריל 2024 אושפז פיין במרכז הרפואי ניוארק בית ישראל בעקבות התקף לב, אשר לפי הודעת אנשי לשכתו אירע כסיבוך של מחלת הסוכרת.
הוא נשאר מחוסר הכרה ומונשם עד מותו ב-24 באפריל, בגיל 65.
דונלד מילפורד פיין היה פוליטיקאי אמריקאי, שבמשך 23 שנה כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ניו ג'רזי.
פיין היה חבר המפלגה הדמוקרטית, וייצג מחוז בחירה בו שוכנות הערים אליזבת, ניוארק וג'רזי סיטי לצד אזורים פרווריים של מחוזות ניו ג'רזי יוניון ואסקס.
פיין נולד בניוארק והיה בוגר מחזור 1952 של בית הספר התיכון ברינגר.
את לימודיו לתואר ראשון עשה באוניברסיטת סיטון הול (Seton Hall University), וסיים את לימודיו בשנת 1957. לאחר סיום לימודיו הגבוהים המשיך ללימודי תואר שני במכללת ספרינגפילד השוכנת במסצ'וסטס.
בטרם נבחר לקונגרס ב-1988, היה פיין מנהל ב-"Prudential Financial", סגן נשיא בחברה ".Urban Data Systems Inc", ומורה בבתי הספר הציבוריים של ניוארק.
ב-1970 הפך פיין לנשיא השחור הראשון של המועצה הלאומית של ימק"א.
בין השנים 1973–1981 היה יו"ר ועדת השיקום והפליטים העולמית של ימק"א.
הקריירה הפוליטית של פיין החלה בשנת 1972, כאשר נבחר למועצת נציבי מחוז אסקס.
ב-1978 התמודד פיין נגד פיטר שפירו וסיים במקום השלישי בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד נציב מחוז אסקס, ובמקביל השריף ג'ון פ.
ב-1982 נבחר פיין למועצה העירונית של ניוארק וכיהן שם במשך שלוש תקופות כהונה, וב-1988 התפטר זמן קצר לאחר היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית.
פיין התמודד נגד חבר הקונגרס האמריקני פיטר רודינו בבחירות המקדימות הדמוקרטיות של 1980 ו-1986 אך הפסיד בשתי הפעמים.
רודינו פרש בבחירות 1988 לאחר 40 שנה רצופות בקונגרס.
בפריימריז של שנה זו גבר פיין על חבר המועצה העירונית ראלף ט.
גרנט ג'וניור, במה שהיה התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי מובהק זה.
מאז הוא נבחר מחדש 11 פעמים ללא התנגדות מהותית, ומעולם לא גרף מתחת ל-75% מקולות הבוחרים.
דפוס ההצבעה של פיין נחשב באופן עקבי לפרוגרסיבי ביותר מבין כל חברי הקונגרס מניו ג'רזי.
הוא היה בעד הזכות להפלות ונגד עונש מוות.
הוא היה חבר ויושב ראש השדולה השחורה הקונגרס.
פיין נבחר בשנת 2002 על ידי מנהיגת המיעוט ננסי פלוסי לכהן בוועדת ההיגוי הדמוקרטית.
ועדת ההיגוי הדמוקרטית בוחרת באילו ועדות בית הנבחרים ישרתו המחוקקים הדמוקרטים ובנוסף ממלאת חלק מכריע בעיצוב אג'נדת החקיקה של הדמוקרטים.
בסוגיות בין-לאומיות היה פיין פעיל בנושאים הנוגעים לאפריקה, במיוחד בנוגע לרצח העם בדארפור שבסודאן ולסכסוך הצבאי בסהרה המערבית.
ב-22 ביוני 2001 נעצר לאחר שהפגין נגד הממשל הסודאני בשגרירות סודאן שבוושינגטון הבירה.
בשנת 2003 מינה נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש את פיין לאחד משני חברי הקונגרס שישמשו כנציגי הקונגרס באומות המאוחדות, ובשנת 2005 מינה אותו לתקופת כהונה שנייה חסרת תקדים.
בתפקיד זה הוא נועד עם המזכיר הכללי של האומות המאוחדות קופי אנאן ועם שגריר ארצות הברית באו"ם ונהג להשתתף באופן קבוע בישיבות ההעצרת הכללית של האומות המאוחדות ובכינוסים אחרים של הארגון.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 הביע פיין תמיכה במועמדותו של ברק אובמה.
ב-13 באפריל 2009 מטוסו של פיין יצא ממוגדישו בירת סומליה, בשעה שלוחמים מיליציה סומלים ירו מרגמות לעבר שדה התעופה.
פיין לא נפגע, מכיוון שמטוסו הספיק להמריא לקניה.
ההתקפה הגיעה יום אחד בלבד לאחר שקפטן ריצ'רד פיליפס מהכוחות המזוינים של ארצות הברית חולץ משוד ימי לחופי סומליה לאחר חניסיון חטיפה כושל של אוניית מכולות בשם "MV Tygra".
פיין הודיע בהצהרה מ-10 בפברואר 2012 כי הוא עובר טיפול בסרטן המעי הגס.
ב-2 במרץ אותה שנה דווח כי פיין הוטס מבית חולים בוושינגטון הבירה חזרה לביתו לניו ג'רזי באמצעות מטוס חירום רפואי משהתדרדר מצבו הרפואי.
פיין נפטר כעבור ארבעה ימים, בגיל 77.
דונלד פטרסון היה טייס ואסטרונאוט אמריקני אשר לקח חלק בתוכניות חלל וטס לחלל.
דונלד פטרסון נולד בעיירה וינונה שבמיסיססיפי.
לאחר בית הספר הוא התקבל ללימודים בוסט פוינט וסיים עם תואר ראשון בשנת 1955. לאחר הלימודים הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס.
בשנת 1962 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסה גרעינית.
בהמשך הוא סיים קורס טייסי מחקר בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
בשנת 1969 פטרסון התקבל ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בהיותו בנאס"א הוא היה חבר בצוות תמיכה של אפולו 16.
פטרסון היה טייס של צוות במשימה STS-6 שהמריאה בשנת 1983 כאשר על סיפונה פול וייץ, קרול בובקו, דונלד פטרסון וסטורי מאסגרייב .
זו הייתה הפעם הראשונה שצוות מעבורת החלל ביצע פעילות חוץ-רכבית.
עקב בעיות בריאותיות הוא עזב את נאס"א בשנת 1984.
לאחר פרישה מנאס"א פטרסון עבד כיועץ לחברות שונות שפועלות בתחום טיסות מאוישות לחלל.
דונלד סרוני , הידוע באופן מקצועי בכינויו "קאובוי", הוא אמן MMA בדימוס, שחקן וקיקבוקסר מקצועי לשעבר.
הוא התחרה בקטגוריות משקל קל וכמעט בינוני עבור אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC).
סרוני נולד בדנוור, קולורדו והוא ממוצא אירי ואיטלקי.
בגיל צעיר, סרוני אובחן עם הפרעת קשב אך מעולם לא קיבל טיפול עבורה.
כשגדל הוא נחשב לילד בעייתי.
בסופו של דבר הוא החל בקרבות רחוב ולעיתים קרובות היה גומר בכלא למשך לילה.
כשסרוני היה כבן 16 להוריו נמאס מההתנהגות שלו ושלחו אותו ללכת לגור עם סבתו מצד אביו ג'רי סרוני.
דונלד טען שג'רי לקחה אותו בזרועות פתוחות.
לפעמים היא הייתה משחררת אותו ואת חבריו מהכלא אחרי שהם נקלעו לקטטה נוספת ולפי סרוני עצמו היא מעולם לא העלתה בבוקר את מה שאירע בליל אמש, היא פשוט הייתה חוזרת על המשפט "אתה יודע מה עשית" ותשאיר את זה ככה.
סרוני למד בבית ספר תיכון באקדמיית חיל האוויר, שם החל רכיבה מקצועית על שוורים.
בגיל 20, סרוני החל להתאמן בקיקבוקסינג ולאחר מכן באגרוף תאילנדי.
לאחר שזכה בכמה תחרויות קיקבוקסינג, סרוני המשיך לקריירה ב-MMA.
סרוני החל את הקריירה שלו בקומרס סיטי, קולורדו בחדר כושר בשם Freedom Fighters.
בשנת 2006, סרוני החל להתאמן עם ג'ון ג'ונס, רשאד אוונס, נייט מרקרט, קית' ג'רדין, ג'ורג' סנט פייר, לאונרד גרסיה, טום ווטסון ולוחמי MMA מיומנים נוספים בבית הספר של גרג ג'קסון באלבקרקי, ניו מקסיקו.
לסרוני היו תפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה מאז שנת 2017, כולל הופעה בסרט של נטפליקס משנת 2020 "הצדק של ספנסר".
בשנת 2022 הוא שיחק בתפקיד ראשי, לצד ג'ינה קראנו, בסרט של The Daily Wire "אימה בערבה".
ב-23 באוגוסט 2024 יצא לאור הסרט "Place of Bones" בו משתתף סרוני.
לסרוני ולאשתו לינדזי שלושה בנים: דאקסון דנג'ר, נולד ב-29 ביוני 2018, ראיוט ריבר, נולד ב-11 בספטמבר 2020, והשלישי נולד בתחילת ינואר 2023.
סרוני הוא חבר טוב של יוצר "פילדלפיה זורחת", רוב מקאלהני, ואף הופיע לצד פול פלדר ודיינה וייט באחד מפרקי הסדרה.
בשנת 2014, לוחם ה-UFC בובי גרין האשים את סרוני בהערות גזעניות כלפיו וכלפי אנשים שחורים, בראיון שנמחק מאז עם העיתונאי אריאל הלוואני.
סרוני הכחיש את טענותיו וטען שאם הוא היה גזעני, לא היו לו "שלושה בחורים שחורים שגרים איתו".
אלוף UFC במשקל תרנגול, אלג'מיין סטרלינג, יצא עם האשמות דומות ב-2016, תוך פירוט עימות בינו לבין סרוני במהלך שבוע הקרב הבינלאומי של UFC.
לדברי סטרלינג, לאחר שסרוני העיר הערה על שרשרת הזהב שלו שגרמה לו להרגיש "אי נוחות", הוא השתמש ב"מילה לא הולמת" מול סטרלינג.
בעוד שסטרלינג מעולם לא ציין מהי המילה, הוא רמז בתוקף שיש לה נימה גזעית.
כאשר ביקש הסבר, סרוני התחיל לכאורה לאיים עליו.
סרוני קיבל ביקורת על השימוש שלו באינטרנט בכינוי הגנאי האתני "Nigger", כולל בחילופי דברים באינסטגרם בשנת 2016 עם סעיד נורמגומדוב.
בראיון עם אריאל הלוואני, לוחם ה-UFC בובי גרין האשים את סרוני בהטרדה מינית של מעריצותיו בשנת 2014. לדברי גרין, הוא מישש והתנהג בצורה בלתי הולמת כלפי הנשים שבאו להצטלם עימו.
בראיון באתר Sherdog סרוני הכחיש את ההאשמות הללו.
"זה היה לפני שנתיים, אתה יודע?
למה שום דבר מזה לא יצא החוצה?
למה שום מעריץ לא הגיש תביעה או אמר, 'הי, קאובוי ממשמש את אשתי'", ציין סרוני על לכאורה תקריות אלו.
כחלק מהטראש טוק שלו כדי לתאר את ג'יימי וארנר לקראת הקרב השני שלהם בשנת 2010, סרוני העיר שוארנר הוא "מתרומם" ושהוא מקווה להרוג אותו בזירה.
לאחר שפקידים מטעם התחרות גינו בפומבי את דבריו, הוא התנצל על איומי המוות בטוויטר, אך לא הזכיר בהתנצלותו את השימוש בכינוי הגנאי.
סרוני ספג ביקורת רבה על השימוש שלו בהשמצה הומופובית כדי לתאר את ההופעה של דניאל קורמייה נגד אנדרסון סילבה במהלך שאלות ותשובות בתערוכת האוהדים של UFC, שם הוא השתתף בפאנל שסיקר את האירוע יחד עם CM פאנק וג'ו גודן.
לאחר תגובות חריפות נגד, סרוני הגיב בפוסט שנמחק מאז באינסטגרם, בו הוא התנצל על בחירת המילים שלו.
בזמן שג'ייסון אליס ריאיין את סרוני בתוכנית הרדיו שלו, הוא ציין שהוא ביסקסואל וניהל קשרים מיניים עם גברים, מה שנראה שגרם לסרוני לאי נוחות.
במהלך הופעתו בפרק הפודקאסט של The Joe Rogan Experience כמה שבועות לאחר מכן, סרוני כינה את אליס "מתרומם", והוסיף שהוא לא רצה לומר זאת לאליס ישירות.
אליס הביע את אכזבתו מהצהרותיו של סרוני בראיון ל-outsports.com.
כשדנו בניסיונותיו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאסור על טרנסג'נדרים לשרת בצבא ארצות הברית בפרק הפודקאסט של The Fighter and the Kid, סרוני התנגד לכך שהמארח, ברנדן שאוב, ישתמש בכינויי נקבה כדי לתאר אישה טרנסית, והצהיר: "אני רק אומר, אם יש לך זין, אתה גבר".
עד 2009, סרוני היה אחד ממספר לוחמי MMA תחת חסות Hoelzer Reich, חברת חולצות הכוללת סמלים כמו צלב הברזל על החולצות שלה, שהמתנגדים הצהירו שהם דימויים נאציים.
המותג נאסר על ידי ה-UFC בשנת 2009.
+סרטיםשנהכותרתתפקידהערות2018נקודת שוויון 2תרמילאי בלגי2020הצדק של ספנסרביג בויקרדיט בתור קאובוי סרוניPuppy Loveדניקרב חייוג'ק2021The Outlaw Johnny Blackבובנקמה מרהפחדן בבנק2022הקומנדורייאימה בערבהג'בדיה "ג'ב" מקאליסטר2024Place of Bonesמיינור וילסוןTBALights Out קרטר
+טלוויזיהשנהכותרתתפקידהערות2017פילדלפיה זורחתעצמופרק 1חסרי אלוהיםחבר כנופיה7 פרקיםמשמרת לילהניקפרק 12020מגנום בלש פרטיריס2022רשימת החיסולשומר
דונלד מקמונגל הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
דונלד מקמונגל נולד בעיר פלינט שבמדינת מישיגן.
לאחר סיום בית הספר הוא למד תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית וקיבל את התואר בשנת 1974. בשנת 1975 הוא סיים קורס טיס ונשלח לקוריאה הדרומית כטייס "מקדונל דאגלס F-4 פנטום".
בשנת 1981 הוא סיים קורס טייסי ניסוי בהצטיינות.
בשנים 1982–1985 מקמונגל היה מעורב בקידום פרויקט מטוס "ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון".
בשנת 1985 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת מכונות.
בשנת 1987 מקמונגל נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-39 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (מייקל קואוטס היה מפקד צוות).
במשימת STS-54 בשנת 1994 (ג'ון קספר היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אנדוור.
במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין TDRS-F.
בשנת 1995 מקמונגל היה מפקד צוות של STS-66 במעבורת החלל אנדוור.
המשימה פעלה לפי תוכנית של חקר כדור הארץ תוך ניצול של מערכת ATLAS 3.
בשנת 1997 מקמונגל מונה למנהל שיגורים במרכז החלל קנדי.
לאחר פרישה מנאס"א מקמונגל השתלב בתעשיית החלל.
בשנת 2003 מקמונגל סיים לימודי מינהל עסקים באוניברסיטת מישיגן.
דונלד ופלוטו הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1936 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
בסרט מככבים דונלד דאק, המועסק כשרברב, ופלוטו כלבו של מיקי מאוס בתור העוזר שלו.
הסרט בוים על ידי בן שרפסטין ואת דונלד מדבב קלרנס נאש.
הסרט הוא אחד משלושת החלקים בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שמיקי לא מופיע כלל; האחרים הם "דון דונלד" ו"המצאות מודרניות" משנת 1937.
דונלד הוא שרברב שמתקן צינורות במרתף של בית.
הוא מתקשה לחלץ את הפטיש שלו מהמגנט אליו הוא נתקע.
כשהוא פורק את המכסה המכסה את הצינור, מים פורצים החוצה ופוגעים בפניו של דונלד, מה שמרתיח אותו מאוד.
כדי לעצור את הזרימה, דונלד משתמש במגנט כדי למשוך אליו את הפטיש שנפל לו.
בכך הוא בטעות מפריע לפלוטו באכילת העצם שלו ואף בהמשך המגנט מושך אליו את קערת המתכת עליה מונח העצם.
בעוד פלוטו נאבק עם המגנט כדי להחזיר את העצם שלו, הוא בולע את המגנט שעדיין מושך אליו את קערת העצם לישבנו של פלוטו.
בעודו נלחם להשיג את העצם, באופן כזה הנראה שהוא רודף אחרי הזנב של עצמו, פלוטו נתקל בערמת הרהיטים שעליהם עומד דונלד, מה שגורם לאחרון להתרסק על הקרקע.
פלוטו נמלט אל המטבח, שם המגנט שבתוכו גורם לכלי מטבח רבים להימשך אל אחוריו.
פעולותיו החמקניות של פלוטו מצליחות בסופו של דבר לכלים ליפול ולהפסיק להימשך אליו, אך קערת העצם שלו עדיין ממשיכה להידבק אליו ולעצבן אותו.
כשהוא מנסה להיפטר ממנה, הוא הולך אחורנית והמטוטלת של שעון הקוקייה נדבקת אליו.
לאחר שנחלץ מהשעון על ידי השמדתו, הוא מושך אליו שעון מעורר קטן בהרבה.
הוא מנהל מאבק עם השעון הנוסף ועד מהרה מגלה שאם הוא יתקדם בתנועות קלות כשאחוריו לכיוון הקיר השעון לא יעקוב אליו.
עם זאת, לקראת הסוף הוא מועד על מערוך והשעון נדבק אליו שוב, אך הוא מתפטר ממנו בשטיח דוב הקוטב.
לאחר אנחת רווחה, הארוחה שלו נדבקת אליו שוב והמגנטיות גורמת לסכינים, מזלגות ושלל כלים חדים לצאת ממגירה ולרדוף אחריו.
המרדף לבסוף נגמר כאשר פלוטו שוב נמצא במרתף.
שם, המגנט שבתוכו שואב את המסמרים מהסולם שעליו דונלד עומד, גורם לו להתפרק מתחת לרגליו.
דונלד נופל לתוך מכל מים ונשלף ממנו החוצה דרך מעגילה.
לאחר התפרצות זעם, דונלד נמשך אל אחוריו של פלוטו עקב הפטיש שהוא מחזיק ביד ונגרר אחריו עד שהוא נחבט בפתח המרתף כשפלוטו נמלט משם.
פלוטו בורח מדונלד הזועם אל הגג, שם המגנטיות גורמת לדונלד (שעדיין מחזיק בפטיש) להימשך למעלה אל התקרה ולאן שפלוטו הולך על גג הבית דונלד נמשך כאילו יש מסלול בלתי נראה שממנו דונלד תלוי.
דונלד נאחז במאוורר התקרה ומסתובב עליו, דבר התקף לפעולותיו של פלוטו.
דונלד מתחשמל כשהוא שולף מנורה ומאוחר יותר נחבט בתקרה פעמים רבות כשפלוטו זוחל מעל שלבי הסולם.
בסופו של דבר פלוטו עושה את דרכו למטה ויחד עם דונלד השניים נופלים ארצה בחזרה למרתף.
הסולם מכה באחוריו של פלוטו, מוציא ממנו את המגנט סוף סוף, אך חיש מהר הוא נמשך אל מכל המתכת, לוקח יחד איתו את דונלד ומצמיד אותו לקיר לצד כלי עבודה נוספים וקערת העצם הנמשכים אל המגנט.
פלוטו ניגש אליו ומתחיל ללקק אותו בשמחה כשהוא צווח בכעס.
הסרט הציג את העיצוב החדש של פרד ספנסר עבור דמותו של דונלד, עיצוב שכלל גוף רזה יותר, צוואר קצר יותר, רגליים עגולות יותר ומקור קצר יותר.
למרות שבעל הבית בו דונלד ופלוטו נמצאים לא נחשף מעולם, ניתן להניח שהצמד אולי נמצא בביתו של מיקי.
זהו הסרט הראשון בו פלוטו מופיע ללא מיקי (חוץ משתי הופעות ב"סימפוניות טיפשיות" - "אמא פלוטו" ו"רק כלבים").
כמו כן זו הפעם הראשונה שדונלד דאק, מאז הופעת הבכורה שלו ב"התרנגולת הקטנה והחכמה", מופיע בסרט ללא מיקי.
לצחקיק בו פלוטו מלקק את פניו של דונלד בסוף הסרט נעשה שימוש חוזר ב"פיקניק בחוף" (1939).
דונלד גריי טריפלט היה גבר אמריקאי הידוע כאדם הראשון שאובחן על הספקטרום האוטיסטי.
הוא אובחן לראשונה ב-1938 על ידי ליאו קנר, רופא ופסיכאטר, ותויג כ"מקרה 1".
טריפלט נודע ביכולות אינטלקטואליות גבוהות, בעיקר נודע ביכולת לזהות תווים מוזיקליים משמיעה בפסנתר והיכולת לבצע חישוב בעל פה בצורה מהירה.
דונלד טריפלט נולד ב-8 בספטמבר 1933 לבימון ומרי טריפלט בפורסט, מיסיסיפי, ארצות הברית.
בתחילת חייו, טריפלט היה ילד מופנם מאוד שלא הגיב למחוות או לקולות של הוריו.
שפתו הייתה יוצאת דופן, הוא לא שיחק עם ילדים אחרים, והיה נראה מרוחק מאחרים.
טריפלט נכנס למוסד בגיל שלוש, אבל הוריו הוציאו אותו משם כעבור שנה, בניגוד לעצת הרופאים.
אביו, בימון, תיאר אותו כמסוגר מבחינה חברתית אך מתעניין בדפוסי מספרים, תווים, אותיות האלפבית ותמונות של נשיאי ארצות הברית.
בגיל שנה, נזכר אביו, "הוא יכול היה לזמזם ולשיר הרבה מנגינות בצורה מדויקת".
הוריו התקשו מאוד לגרום לו לאכול, ולמראה של ילדים אחרים אוכלים ממתקים או גלידה לא הייתה השפעה עליו.
עד גיל שנתיים, הייתה לו היכולת לדקלם את תהילים כ"ג וכן הוא ידע לשנן בעל פה 25 שאלות ותשובות מקטכיזם פרסביטריאני.
בחג המולד באותה שנה, הוא שר, בגובה הצליל המושלם, שיר שלם ששמע רק פעם אחת.
טריפלט התעניין גם ביצירת אקורדים מוזיקליים.
הוא התעניין מאוד בחריזה והיה עונה לשאלות במילה אחת בלבד, בדרך כלל "כן" או "לא".
הוא פיתח עניין אובססיבי במשחקים מסתובבים, במחבתות ובחפצים עגולים אחרים וסלידה מתלת-אופן ונדנדות.
בתחילה הוא לא התעניין במגלשות אבל החל לשחק בהן כשהיה לבד.
היו לו הרבה התמוטטויות מלטדאון והוא פחד לקבל מכות.
הוא הפגין אקולליה והתקשה לזכור כינויים.
כשנכנס לחדר, הוא הלך מיד לצעצועים, והתעלם מכל האנשים בחדר, כולל ילדים אחרים וסנטה קלאוס שאביו שכר.
אמו התקשתה לגרום לו להסתכל עליה.
כאשר בני הזוג טריפלט ביקרו בבית הארייט ליין, הקליניקה לילדים בבית החולים ג'ונס הופקינס, באוקטובר 1938 כדי להיפגש עם ליאו קנר, רופא ופסיכיאטר, הוא איבחן בסופו של דבר את טריפלט עם אוטיזם.
במפגש אישי בין השניים, לקנר היו תובנות שונות משאר הרופאים לגבי התנהגותו של טריפלט.
הוא הבחין בכך שכילד, הוא עשה שימוש לכאורה לא רלוונטי בשפה, התייחס לעצמו בגוף שלישי, חזר על מילים וביטויים שנאמרו אליו והעביר את הרצונות שלו על ידי ייחוסם לאחרים.
ד"ר קנר תיאר תצפית זו כ"הפרעות אוטיסטיות של מגע רגשי", ואף הציג את ממצאיו על אוטיזם במאמר "הילד העצבני".
בהמשך קנר תיאר פרטים על דפוסי התנהגות ותצפיות שחזרו על עצמם ב-11 ילדים שונים.
עבודה זו המשיכה להיות משמעותית מאד בתחום הפסיכיאטריה הקלינית ואפשרה לאלה העובדים עם מטופלים שהפגינו מאפיינים דומים להשתמש בטרמינולוגיה מדויקת יותר, ולמעשה היוותה את הבסיס לאבחנה של אוטיזם.
השימוש הראשון במילה "אוטיסט" נעשה בתחילת המאה ה-20, כמושג שמתאר אוסף סימפטומים.
רק בשנת 1943 נעשה שימוש ב"אוטיזם" כמונח אבחוני.
המונח נטבע על ידי ליאו קנר כדי לאבחן הפרעה חברתית ורגשית במקרה הראשון של אוטיזם.
תצפיות קודמות על אנשים עם סימפטומים של אוטיזם הובילו פסיכיאטרים לאבחנה של סכיזופרניה.
האבחנה של אוטיזם שימשה את אחד עשר המטופלים שד"ר קנר חקר באותה תקופה, אבל טריפלט היה הראשון.
כשחזר הביתה, התנהגותו השתפרה לכאורה, והוא למד לנגן מנגינות פשוטות בפסנתר.
הוא הראה ריכוז טוב יותר והגיב בצורה ברורה יותר לסביבתו ולאנשים אחרים.
עם זאת, הוא עדיין סבל מהתמוטטות אוטיסטית (שכונתה בזמנו "התקפי זעם" כאשר לא היה ידע רב לגבי ASD, וכיום ידועה כמלטדאון).
בנוסף, הוא הפגין התנהגות מטרידה כמו עמידה על שולחנות, הכנסת אוכל לשיער, לעיסה של נייר והנחת מפתחות הבית בביוב.
הוא למד חמש עשרה מילים מאנציקלופדיה וחזר עליהן שוב ושוב ללא הקשר.
הוא המשיך לא להסתכל על אנשים כשדיבר והשתמש במחוות אקספרסיביות.
הוא תקשר רק כשהיה צריך משהו.
העניין שלו התפוגג ברגע שענו על הצורך שלו.
הוא התעניין בסיווג סרטים וגיליונות מגזין "טיים" לפי תאריך פרסום על אף שהיה לו עניין מועט בתוכן המגזין.
האבחנה של טריפלט הובילה להיסטוריה המורכבת של אוטיזם, שכללה קונפליקטים רבים בין מומחים לאוטיזם ולאוטיסטים עצמם.
עם זאת, טריפלט ומשפחתו היו מרוחקים מכל הפרסומים.
טריפלט נרשם לבית הספר התיכון המקומי, שם קיבלו אותו מוריו וחבריו לכיתה.
ב-1958 הוא סיים תואר ראשון בצרפתית ממכללת מילספס.
מאוחר יותר חזר לעיר הולדתו התומכת, שם עבד במשך 65 שנה בבנק מקומי שהיה בבעלות חלקית של אביו.
התחביבים שלו כללו משחק גולף יומי.
הוא למד כיצד לנהוג בשנות ה-20 המאוחרות לחייו וטייל ברחבי העולם בזמנו הפנוי.
הספר היה לרב מכר של הניו יורק טיימס והגיע לגמר בפרס פוליצר לשנת 2017.
טריפלט מת מסרטן בביתו ב-15 ביוני 2023. הוא היה בן 89. הוא היה האדם המבוגר ביותר שידוע כאוטיסט.
לטריפלט מעולם לא הייתה בת זוג והוא לא התחתן, אך היה מוקף בחבריו לעבודה ובבני משפחתו עד ערוב ימיו.
דונלד רוס פרותרו הוא גאולוג, פלאונטולוג ומחבר אמריקאי המתמחה בפלאונטולוגיה של יונקים ובמגנטוסטרטיגרפיה, טכניקה לתיארוך שכבות סלע של עידן הקנוזואיקון ובשימוש בה עד לתיארוך שינויי האקלים שהתרחשו בין 30 ל-40 מיליון שנים לפני זמננו.
הוא המחבר או העורך של יותר מ-30 ספרים ולמעלה מ-300 מאמרים מדעיים, כולל לפחות חמישה ספרי לימוד גאולוגיה.
סטיבן ג'יי גולד ציטט את מחקרו של פרותרו על חוסר התגובה לשינויי אקלים אצל יונקים מתקופות האאוקן, האוליגוקן והפליסטוקן כדי לתמוך במודל שיווי המשקל המקוטע של האבולוציה.
הוא כינה את פרותרו "חוקר שיווי המשקל המקוטע הטוב ביותר בחוף המערבי".
פרותרו גדל באזור גלנדייל, קליפורניה, בנם של קליפורד פרותרו (1920–2004), מאייר טכני של לוקהיד, ושל שירלי מקדונלד פרותרו (1924–2016), אמנית ועקרת בית.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, שם למד פליאונטולוגיה אצל ד"ר מייקל או.
וודבורן וד"ר מייקל מרפי והיה חבר בפי בטא קאפה.
הוא קיבל דוקטורט בגאולוגיה בשנת 1982 מאוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
בשנת 1991 הופיע בתוכנית המשחקים של הטלוויזיה ג'פרדי!
וניצח את בן שטיין בתוכנית "Win Ben Stein's Money" בשנת 1999. הוא הופיע בפרק "Mr.
הוא התווכח עם הבריאתן התומך בטענת כדור הארץ הצעיר דויין גיש (על שמו נקראה "דהרת גיש") בתחילת הקריירה שלו.
במשך 27 שנים היה פרותרו חבר בפקולטה באוקסידנטל קולג' ולפני כן לימד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, נוקס קולג', מכללת ואסר ואוניברסיטת קולומביה, שם הוביל מסעות שדה פליאונטולוגיים וגאולוגיים רבים לתואר ראשון.
הוא עמית מחקר בפליאונטולוגיה של בעלי חוליות במוזיאון הטבע של מחוז לוס אנג'לס.
פרותרו היה אחד מהפליאונטולוגים הראשונים שהשתמשו בפלאומגנטיות לחקר סלעי יבשה.
הפלאומגנטיות משתמשת בברזל המיקרוסקופי בתוך סלע משקע כדי לקרוא את השדה המגנטי ולתאם זאת עם ההיסטוריה הידועה של היפוכי הקוטביות של השדה המגנטי של כדור הארץ.
ההיפוכים המגנטיים מתוארכים במדויק ועקביים ברחבי העולם, מה שמאפשר לחקור את הסלעים הללו במדעי האקלים ובאבולוציה.
בנוסף למחקריו במגנטוסטרטיגרפיה, תחום נוסף במחקרו של פרותרו הוא האבולוציה של יונקים בעלי פרסות, במיוחד קרנפים, גמלים, פקארי וסוסים.
עבודתו של פרותרו על תיעוד ההיסטוריה האבולוציונית של בעלי חוליות מאובנים צוטטה על ידי ריצ'רד דוקינס בספרו ההצגה הגדולה בתבל.
מייסד החברה הספקנית, מייקל שרמר, כינה את ספרו של פרותרו מ-2007, "אבולוציה: מה המאובנים אומרים ולמה זה משנה", כ"ספר הטוב ביותר שיצא לאור אי פעם בנושא".
באוקטובר 2012 הופיע פרותרו בתפקידו כפלאונטולוג ב-"Conspiracy Road Trip", סרט תיעודי של ה-BBC שבו חמישה בריאתנים טיילו לאורך החוף המערבי של ארצות הברית ונפגשו עם מומחים.
פרותרו כתב תכופות על קריפטוזואולוגיה, פסאודו-מדע ותת-תרבות, שאותם הוא מסווג עם טענות הכחשת השואה וחטיפה בידי חוצנים כהיבטים של התרבות האמריקאית שהם "המצאות בבירור".
ספרו של פרותרו משנת 2013 עם דניאל לוקסטון, "מדע מתועב: המקור של יטי, נסי ותעלומות אחרות", דן בתת-התרבות הזו.
אדריאן מאיור מאוניברסיטת סטנפורד מתארת את הספר כ"מדריך משעשע, חינוכי, נלהב ובעל ערך לקוראים המעוניינים לקבל פרספקטיבה מדעית על תחום הקריפטוזואולוגיה.
עם יצירות אמנות מופלאות והיסטוריות של היצורים השונים.
התחממות אנתרופוגנית של כדור הארץ
פרותרו בוחן את העדויות לגבי ההתחממות הגלובלית והתפקיד שהיה לבני אדם בה.
בספרו "חממת הדינוזאורים", אומר פרותרו: "גאולוגים ופלאוקלימטולוגים יודעים הרבה על עולמות חממה בעבר ועל כוכב הלכת הקרח שהתקיים ב-33 מיליון השנים האחרונות.
יש לנו הבנה טובה של איך ולמה באנטארקטיקה שכבת הקרח הופיעה לראשונה באותה תקופה, וכיצד קפא הקוטב הצפוני לפני כ-3.5 מיליון שנים, החל את 24 אפיזודות הקרח והתקופות הבין-קרחוניות מאז".
במאמרו ב-eSkeptic, פרותרו פרט על עליית פחמן דו-חמצני, הפשרת כיפות קרח בקוטב, הפשרת קרחונים ועליית פני הים כחלק מההצבעה על התחממות כדור הארץ שהיא אנתרופוגנית (מעשה ידי אדם).
הוא שרטט את טיעוניהם של מכחישי שינויי האקלים וההפרכה לטיעונים הללו והסביר למה אנשים מתכחשים לשינויי אקלים.
פרותרו גדל בבית פרסביטריאני, אך הפך לאתאיסט.
הוא השתלב בתנועה הספקנית באמצע שנות ה-90, כשמייקל שרמר הזמין אותו להצטרף למערכת The Skeptics Society.
הופעתו הראשונה כחבר פאנל במפגש המופלא הייתה בשנת 2010.
כתוצאה מספריו של פרותרו על אבולוציה ב-2007 ושינויי אקלים ב-2009, הוא זיהה ש"אותם אנשים שהכחישו את האבולוציה הם לרוב אותם אנשים שמתכחשים לשינוי האקלים".
הבנה זו הובילה אותו למחקר ולספר "בדיקת מציאות: כיצד מכחישי מדע מאיימים על העתיד שלנו" ב-2013 כפי שהסביר במהלך ריאיון בפודקאסט ספקנות:
"יש הרבה אנשים שמקבלים את המדע כשזה נוח, אבל יש הרבה דברים שהמדע אומר לנו שהם לא רוצים לשמוע ולכן הם דוחים את האמיתות הכביכול לא נוחות.
את הדרך המוזרה והקטנה הזו לעשות דברים נוקטים לא רק בריאתנים, אלא גם מכחישי אקלים, מכחישי איידס, מתנגדי חיסונים, חבורה שלמה של סוגים שונים של תומכים בתרופות אלטרנטיביות ...
לרבים מהם יש אסטרטגיות דומות בדרך שבה הם נלחמים נגד המציאות של המדע...
זה דבר מפחיד כי הם יקבלו את מה שהמדע עשה כשנתן להם קדמה, טכנולוגיה ותחבורה, ובכל זאת הם לא רוצים מדע כשהוא מפריע לאידאולוגיה או לדת.
בשנת 2015, פרותרו נבחר כעמית בוועדה לחקירה ספקנית (Committee for Skeptical Inquiry).
"אבולוציה של חולייתנים: ממקור לדינוזאורים ומעבר", הוצאת CRC, 2022
"כאשר בני אדם כמעט נעלמו: הפיצוץ הקטסטרופלי של הר הגעש טובה", סמיתסוניאן, 2018,
"ענקי הקרנפים: הפליאוביולוגיה של אינדריקוטרס", הוצאת אינדיאנה, בלומינגטון, אינדיאנה, 2013,
"מדע מתועב: מקורם של יטי, נסי וקריפטידים אחרים", עם דניאל לוקסטון, אוניברסיטת קולומביה.
"בדיקת מציאות: כיצד מכחישי מדע מאיימים על העתיד שלנו", הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון, אינדיאנה, 2013,
"חממת הדינוזאורים: אבולוציה, הכחדה ועתיד הפלנטה שלנו", הוצאת אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 2009,
"אבולוציה: מה המאובנים אומרים ולמה זה חשוב", הוצאת אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 2007,
"אחרי הדינוזאורים: עידן היונקים", הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון, אינדיאנה, 2006,
"המעבר בין האאוקן והאוליגוקן: גן העדן האבוד", הוצאת אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 1993,
"אבולוציה של כדור הארץ", מקגרו-היל, 2003,
"הבאת מאובנים לחיים: מבוא לפלאוביולוגיה", מדע/הנדסה/מתמטיקה מקגרו-היל, 2003,
"פירוש הרשומה הסטרטיגרפית", WH Freeman & Co., ניו יורק, 1990,
פרותרו נמצא בוועדת המערכת של מגזין Skeptic, ובעבר שימש כעורך עמית או טכני של כתבי עת מדעיים בהם Geology, Paleobiology ו-Journal of Paleontology.
החברויות שלו כוללות את האגודה הגאולוגית של אמריקה, האגודה הפליאונטולוגית, האגודה הלינאית של לונדון (1987), מלגת גוגנהיים (1988), הוועדה לחקירה סקפטית, והקרן הלאומית למדע.
הוא כיהן כנשיא וסגן הנשיא של המדור הפסיפי של החברה לגאולוגיית משקעים, וחמש שנים כיושב ראש התוכנית של האגודה לפליאונטולוגיה של חוליות.
עם זאת, פרליך כתב כי עבור אלה "שזקוקים לפרטים מהסוג הזה, הספר הזה הוא כמעט ללא תחרות וחיוני", וציין שהוא "נעדר דיון כולל על התפתחות הקרנף" אם כי הספר מקיף מבחינה גאוגרפית, ויש "לשים את האורגניזמים האלה בהקשר גלובלי עבור הלא-מומחה".
סקירה של המרכז הלאומי לחינוך מדעי ממאי 2009 על ספרו של פרותרו "האבולוציה: מה המאובנים אומרים ולמה זה חשוב" תיארה את פרותרו כ"ראוי למשימתו" לספק משאבים להערכת תיעוד המאובנים, ושיבח את רוחב הסיקור של הנושא.
המבקר מתח ביקורת על התייחסותו של פרותרו לטענות הבריאתניות בגין "הטון הפולמוסי" וה"בוז" של הספר למתנגדים מבוססי דת של מדעי הביולוגיה, אך ציין כי פרותרו "בקי בהיסטוריה של המדע והדת ומבהיר שהוא לא רואה שום קונפליקט הכרחי בין מדע לדת".
בביקורת על ספרו של פרותרו משנת 2011 "אסונות!
רעידות אדמה, צונאמי, טורנדו ואסונות מטלטלים אחרים" עבור איגוד הספריות האמריקאי, פרותרו מתואר כמי ש"תופס הזדמנויות הוראה" כדי להסביר את השיטות הכרוכות במדידת סוגי האסונות הנידונים.
המבקר שיבח את פרותרו על גישתו לנושאים אלה ו"המליץ" על הספר, אך טוען ש"המצגת של פרותרו הופכת מורכבת יותר" ככל שהספר דן בתקופות הקרח והתחממות כדור הארץ.
המבקר קובע כי "עם כל המדענים משוכנעים שהתחממות היא המתרחש כתוצאה מפעולה אנושית, [...] הוא מזלזל במכחישים".
פרותרו זכה בפרסים על מחקריו, הרצאותיו וספריו.
בשנת 1991 קיבל את פרס צ'ארלס שוכרט של החברה הפליאונטולוגית עבור הפלאונטולוג המצטיין מתחת לגיל 40. ספרו "Evolution: What the Fossils Say and Why it Matters" קיבל את פרס PSP לשנת 2007 על מצוינות במדעי כדור הארץ מאיגוד המוציאים לאור האמריקאי.
בשנת 2013 קיבל את "פרס דיאמונד על הישג מצטיין במדע וטכנולוגיה" ממחוז בית הספר המאוחד של גלנדייל.
האגודה הלאומית למורים לגאוגרפיה בחרה בו לפרס ג'יימס שיי לשנת 2013. הרצאותיו בנושאי אבולוציה, יונקים מאובנים ושינויי אקלים הוצגו בסדרת ההרצאות של האגודה הספקנית וב-The Amaz!ng Meeting.
לפרותרו הוענק פרס השירות של ג'וזף טי גרגורי לשנת 2015, המכבד את שירותו לרווחת האגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות.
בשנת 2016 הוענק לו פרס ידידו של דרווין מהמרכז הלאומי לחינוך מדעי, כאשר מנכ"לית NCSE אן ריד אמרה כי "יהיה קשה לחשוב על מישהו שתרם כל כך להבנה הציבורית של העדויות הפליאונטולוגיות לאבולוציה ונגד הבריאתנות כמו דון פרותרו".
הוא נבחר לעמית בוועדה לחקירה סקפטית, תוך ציון "תרומותיו הנכבדות למדע ולספקנות".
הוועדה לחקירה סקפטית (CSI) העניקה לטים קלהאן ולפרותרו את הפרס השנתי של רוברט פ.
באלס לחשיבה ביקורתית על ספרם "צלחות מעופפות, כמטריילס וחייזרים".
הוועדה קבעה שספר זה "לא רק מפריך טענות שווא ואמונות מוטעות...
אלא יותר מכך, הם גם מחמשים את הקוראים בכלים שהם יצטרכו כדי להעריך בצורה הוגנת כל טענה יוצאת דופן שהם נתקלים בהם".
הפרס בסך 2,500 דולר הוענק בכנס CSICon בלאס וגאס, אוקטובר 2018.
דונלד סטיוארט ראסל היה פוליטיקאי, עורך דין, שופט ומנהל אקדמי אמריקאי מקרוליינה הדרומית.
ראסל, חבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית ב-1962 וכיהן בין השנים 1963 ל-1965, ולאחר מכן כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית בין השנים 1965 ל-1966.
ראסל המשיך לכהן כשופט מחוזי של מחוז קרוליינה הדרומית ולשופט המחוזי בבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית.
לפני הקריירה הפוליטית שלו, כיהן ראסל כעוזר מזכיר המדינה בשנות ה-40, והיה נשיא אוניברסיטת קרוליינה הדרומית בשנות ה-50. ראסל היה בן ברית קרוב ובן חסות פוליטי של ג'יימס פרנסיס ברנס.
ראסל נולד ב-22 בפברואר 1906, במחוז לאפייט שבמיסיסיפי.
בשנת 1914, עבר עם משפחתו לצ'סטר, קרוליינה הדרומית, וב-1925 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
ראסל קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית וב-1928 התקבל ללשכת עורכי הדין בקרוליינה הדרומית.
הוא למד משפטים ברמת תואר שני בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן ב-1929.
ראסל עסק בעריכת דין ביוניון, קרוליינה הדרומית, מ-1929 עד 1930, ולאחר מכן עבד במשרד עורכי הדין ניקולס, ויצ'ה וברנס בספרטנבורג, קרוליינה הדרומית, מ-1930 עד 1942. הוא עסק בעריכת דין פרטית בספרטנבורג בין השנים 1947 ל-1951 ומ-1957 עד 1963. בנוסף, כיהן ראסל כנשיא אוניברסיטת קרוליינה הדרומית מ-1951 עד 1957.
רוסייל כיהן במועצת התאמת המחירים של מחלקת המלחמה וכעוזר מנהל לייצוב כלכלי ב-1942, וב-1943 מונה לעוזרו של מנהל גיוס המלחמה.
ב-1944 שירת ראסל בצבא ארצות הברית כמייג'ור וב-1945 מונה לסגן מנהל המשרד לגיוס מלחמה.
בשנת 1947 החל ראסל לשרת כעוזר שר החוץ למינהל.
הוא היה בן טיפוחיו של שר החוץ לשעבר ג'יימס פרנסיס ברנס.
במהלך אותה תקופה, הסתבך בפרשת "מר בלנק" ותשעה פקידים נוספים במחלקת המדינה, שהודחו בשל אישומים לא מוגדרים הקשורים לנאמנות.
המקרה הפך לסנסציה כאשר העיתונאי ברט אנדרוז השיג תמליל סודי של המקרה של מר בלנק ופרסם סדרת מאמרים ב-New York Herald-Tribune החל מה-2 בנובמבר 1947.
ב-1958, התמודד ללא הצלחה על תפקיד מושל קרוליינה הדרומית, והפסיד בפריימריז הדמוקרטי לפריץ הולינגס.
בשנת 1962 נבחר למושל קרוליינה הדרומית ה-107, וכיהן בתפקיד בין השנים 1963 ל-1965. ב-22 באפריל 1965 התפטר ראסל מתפקיד המושל, ולאחר מכן מינה אותו המושל החדש למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של אולין ג'ונסטון כסנאטור דמוקרטי, עד 1966.
ב-28 בינואר 1963, רשמה אוניברסיטת קלמסון את הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון שלה, הארווי גאנט, שלימים יהיה ראש עיריית שרלוט.
ב-16 בספטמבר 1964, הכריז המושל לשעבר סטרום ת'ורמונד על מעברו למפלגה הרפובליקנית.
ב-29 באוקטובר 1964, יליד גרינוויל, צ'ארלס טאונס, זכה בפרס נובל לפיזיקה.
ב-3 בנובמבר 1964, רוב מצביעי קרוליינה הדרומית תמכו בבארי גולדווטר, המועמד הרפובליקני הראשון לנשיאות שניצח במדינה מאז תקופת השיקום.
ראסל מונה על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-11 באוקטובר 1966, לשופט בבית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז קרוליינה הדרומית שהתפנה בעקבות מותו של השופט צ'ארלס ססיל ויצ'ה.
מינויו אושר על ידי חבריו בסנאט של ארצות הברית ב-20 באוקטובר 1966, והוא החל לכהן בתפקיד ב-3 בנובמבר 1966. כהונתו הופסקה ב-1 במאי 1971, עקב מינויו לשופט בבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית.
ראסל מונה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-7 באפריל 1971, לשופט בבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית שהתפנה על ידי השופט סיימון סובלוף.
מינויו אושר על ידי הסנאט ב-21 באפריל 1971 והוא החל לכהן בתפקיד ב-23 באפריל 1971.
מערכת יחסים עם ג'יימס פ.
הקשר הפוליטי/מקצועי הבולט ביותר של ראסל היה עם ג'יימס פרנסיס ברנס:
הוא התחתן עם וירג'יניה אוטסי; נולדו להם ארבעה ילדים.
ראסל מת ביום הולדתו ה-92, ב-22 בפברואר 1998. ביתו בספרטנבורג נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2007. כאשר מת, הותיר עיזבון של למעלה מ-30 מיליון דולר (50 מיליון דולר בערך של 2018), שאותו השיג באמצעות השקעות טובות בבנקים, ביטוח וחברות שירות.
דונלד וילבור סטיוארט הוא עורך דין אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה בשנים 1978–1981. הוא החליף את מריון אלן בתפקיד, ולאחר סיום כהונתו החליף אותו ג'רמיה דנטון.
לפני כהונתו בסנאט כיהן בבית הנבחרים ובסנאט של מדינת אלבמה.
סטיוארט נולד ב־8 בפברואר 1940 בעיר מנפורד שבאלבמה, ולמד בבתי הספר בעיר ובבתי הספר בעיר אניסטון.
הוא למד באוניברסיטת אלבמה שבטסקלוסה, הן כסטודנט לתואר ראשון והן בבית הספר למשפטים.
במהלך לימודיו ניהל קמפיין מוצלח לראשות אגודת הסטודנטים, ובכך היה לאחד המעטים שניצחו את "המכונה" – ארגון בלתי רשמי ששלט בפוליטיקה הסטודנטיאלית באוניברסיטה.
ב־1965 סיים תואר במשפטים, ולאחר מכן שירת תקופה קצרה בצבא ארצות הברית.
בין 1967 ל־1970 כיהן כ"שופט מגיסטרט" במחוז הצפוני של אלבמה.
בשנת 1970 נבחר לבית הנבחרים של אלבמה וכיהן בו עד 1974, אז נבחר לסנאט של אלבמה, בו כיהן עד 1978. בתקופה זו רכש מוניטין של מחוקק חדור ידע ואסרטיביות, ובין השאר קידם יוזמות לרפורמה בוועדת השירות הציבורי של אלבמה.
ב-1978 נבחר סטיוארט לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית כדי להשלים את כהונתו של הסנאטור ג'יימס אלן, שנפטר במהלך כהונתו.
את המושב החזיקה זמנית אלמנתו, מריון אלן, אך סטיוארט ניצח אותה בבחירות המקדימות.
בבחירות הכלליות התמודד מול מועמד המפלגה הרפובליקנית, חבר הקונגרס לשעבר ג'יימס ד.
מרטין, יליד גדסדן – כמו גם הסנאטור אלן המנוח.
אלן כינתה את סטיוארט "ליברל קיצוני", ואחיה, ג'יימס פיטמן, הקים בעקבות זאת את ארגון "הדמוקרטים השמרנים למען מרטין".
סטיוארט ביקר את הישגיו של מרטין מתקופת כהונתו בקונגרס (1965–1967), בעוד שמרטין תקף את נאמנותו של סטיוארט לסעיף "הזכות לעבודה" בחוק טאפט–הארטלי מ־1947. במהלך הקמפיין העלה מרטין טענות נגד סטיוארט על כך שבעת שהיה בן 18 (1958) עבר טיפול בעקבות התמוטטות עצבים.
סטיוארט נכנס לתפקיד ב־8 בנובמבר 1978. בשנה הראשונה שלו בסנאט הצטיין בנוכחות כמעט מלאה, יזם 12 הצעות חוק והיה שותף ב־80 נוספות.
מנהיג הרוב בסנאט, רוברט בירד, מינה אותו לסגן מצליף, ובכך הפך לחבר הסנאט החדש היחיד בתפקיד הנהגה בקונגרס ה־96.
סטיוארט לא הצליח להיבחר מחדש ב־1980, והפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לג'ים פולסום הבן, נציב השירות הציבורי של אלבמה.
פולסום הפסיד בהמשך במרוץ הכללי למועמד המפלגה הרפובליקנית ג'רמיה דנטון.
סטיוארט המשיך לכהן עד 2 בינואר 1981, אז התפטר יום לפני תום כהונתו הרשמית.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה, חזר סטיוארט לעסוק בעריכת דין באלבמה.
הוא עמד בראש תובענה ייצוגית גדולה נגד תאגיד מונסנטו בשל זיהום PCB בעיר הולדתו, אניסטון.
התביעה עוררה עניין ציבורי רחב, לרבות סיקור בתוכנית 60 דקות של רשת CBS.
עד 2002 שילמה החברה סכומים של עד 160 מיליון דולר בפיצויים לתובעים שונים באלבמה, בהם כאלה שיוצגו על ידי סטיוארט.
בנוסף, הוא משמש כחבר בוועדה המייעצת של מכון בלקברן באוניברסיטת אלבמה.
דונלד לואיס קרצ'ירי הוא פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל רוד איילנד ה-73 בשנים 2003–2011.
דונלד קרצ'ירי נולד וגדל באיסט גריניץ' שברוד איילנד, כבנם של מרגריט א.
אביו היה מאמן פוטבול וכדורסל ממוצא איטלקי, ואמו הייתה ממוצא שוודי.
בעת לימודיו בתיכון, שיחק קרצ'ירי בייסבול, כדורסל ופוטבול, וקיבל מלגה לקולג'.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון עם תואר ביחסים בין-לאומיים.
קרצ'ירי החל את הקריירה שלו כמורה למתמטיקה בבית ספר תיכון, ובתחום זה הוא עבד בניופורט, רוד איילנד ובקונקורד, מסצ'וסטס.
בהמשך הוא היה לבנקאי ולאיש עסקים, התקדם בדרג המקצועי עד לתפקיד סגן הנשיא של אולד סטון בנק.
ב-1981 עבר קרצ'ירי עם משפחתו לקינגסטון שבג'מייקה, שם הוא עבד עבור שירותי הרווחה הקתוליים , ארגון הומניטרי מטעם הקהילה הקתולית של ארצות הברית.
שנתיים לאחר מכן הוא שב לרוד איילנד והיה למנהל קבוצת קוקסון .
בסופו של דבר הוא היה למנהל המשותף של קוקסון.
לבקשת קרצ'ירי, הקימה קוקסון את המטה שלה במבנה שהיה ללא שימוש במרכז פרובידנס.
ב-2002 התמודד קרצ'ירי בבחירות למשרת מושל רוד איילנד.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הוא הביס את ג'יימס בנט, שזכה לתמיכת המפלגה.
הוא המשיך וניצח בבחירות הכלליות את מועמדת המפלגה הדמוקרטית, מירת' יורק, ביחס קולות של 55 מול 45 אחוזים.
ב-2006 נבחר קרצ'ירי לתקופת כהונתו השנייה.
רוד איילנד היא אחד מ-19 ממדינות ארצות הברית שבוחרות את המושל שלהן ואת סגן המושל שלהן בפתקי הצבעה נפרדים ולא בפתק הצבעה משותף.
ב-20 בפברואר 2003, כחודש וחצי לאחר השבעתו של קרצ'ירי כמושל, עלה מועדון הלילה The Station nightclub שבווסט ווריק באש, ובשריפה נספו 100 איש.
השריפה, שהייתה אחת הקשות ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, כוסתה בהרחבה בתקשורת הלאומית, שהעניקה פרסום להצהרה של קרצ'רי.
לאחר מכן הוא הטיל איסור על קיום תצוגות פירוטכניקה כמו זיקוקין די-נור עבור קהל שמתחת ל-300 איש.
ב-2005 עבר בשני בתי האספה הכללית של רוד איילנד חוק ללגליזציה של קנאביס רפואי.
קרצ'ירי הטיל וטו על הצעת החוק, אך בית המחוקקים עקף את הווטו ברוב גדול.
לקרצ'ירי ולבית המחוקקים שהיה בשליטה דמוקרטית, היו עימותים במספר סוגיות: חקיקה בנושא הפרדת הרשויות, הטיפול בעובדי המדינה, והשאלה אם ילדיהם של מהגרים בלתי חוקיים צריכים לקבל גישה למערכת בריאות הילדים המדינתית.
קרצ'ירי הזהיר כמה פעמים נגד הרחבת תוכניות הרווחה של המדינה כבלתי ניתנות להשגה, ובנוגע לכך שהמדינה סובלת מבחינה כלכלית בשל היסטוריה של שחיתות.
הייתה לו היסטוריה של עימותים עם בית המחוקקים, פעילים קהילתיים ועם איגודים מקצועיים.
אחד האירועים השנויים ביותר במחלוקת במהלך תקופת כהונתו של קרצ'ירי כמושל התרחש ב-13 בדצמבר 2007, כאשר רוד איילנד חוותה סופה שבה נערמו כ-10 עד 12 אינצ'ים (30-25 ס"מ) של שלג בזמן שובם של תושבי המדינה מהעבודה בערב.
הסופה נודעה בכינוי "הכישלון של דצמבר" (December Debacle).
באותו יום שהה קרצ'ירי בביקור במזרח התיכון, ולא היה ניתן להשיגו עד לחלוף הסופה.
כתוצאה מהתזמון של הסופה והעימותים בין סוכנויות המדינה בנוגע לשאלת האחריות על ניהול מצבי החירום בהיעדרו של קרצ'ירי, פינוי השלגים מהכבישים הראשיים לקה בחסר, נגרמו פקקי תנועה קשים שנמשכו אל תוך הלילה, ומספר אוטובוסים להסעת תלמידים נתקעו בשלג במשך שעות ארוכות.
עקב ביקורת קשה שנמתחה על קרצ'ירי על מניעה מסגן המושל לקחת אחריות על האירוע בהיעדרו, הוא הודה שממשלו לקה ב"קצר בתקשורת" במהלך הסופה.