tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיומם מרמז בדרך כלל על התמרה נסוגה של ירידת טמפרטורה ולחץ, והם מהווים מינרל אינדקס לצפחות ירוקות.
בישראל מצויים כלוריטים בצפחות פרקמבריות בנחל רודד, כמינרל משני בסלעים מגמתיים באזור אילת ובאואוליתים של בצר הברזל מקרטיקון תחתון ברכס מנרה.
סרפנטין – קבוצת מינרלים הנוצר בתהליכי התמרה של פרידוטיט ופירוקסן.
בתהליך פסאודומורפי יכולים הסרפנטינים להחליף סיליקטים אחרים של מגנזיום.
ההתמרות עשויות להיות בלתי-שלמות ולגרום לכך שתכונותיהם הפיזיות של הסרפנטינים ישתנו באופן נרחב.
דגימות שנלקחו מקרום ימי ומחלקה העליון של המעטפת שמתחתיו מראות שסלעים אולטרה-מאפיים שם מכילים כמויות גדולות של סרפנטין.
הסוג אנטיגוריט כולל בהרכבו מים, כ-13% ממשקלו.
מכאן שייתכן ולאנטיגוריט תפקיד חשוב בהולכת המים לפנים כדור הארץ באזורי הפחתה.
עקב אידוי המים נוצרת המאגמה הבונה קשתות איים, וחלק מהמים מולכים אף לעומק רב יותר.
טלק – מינרל שהוא תוצאה של התמרת סיליקטים של מגנזיום דוגמת הפירוקסן, אמפיבול, אוליבין ואחרים, ומצוי בדרך-כלל בסלעים מותמרים בסיסיים.
סלע הבנוי מטלק ירוק-אפרפר מחוספס קרוי "אבן-סבון" או סטיאטיט.
קאוליניט – מינרל רך הנוצר עקב בליה כימית של מינרלים אלומו-סיליקטיים דוגמת פצלת השדה, בין החשובים במינרלי החרסית.
סלעים עשירים בקאוליניט ידועים כ"חרסית סינית" או קַאוֹלִין.
בישראל נפוץ הקאוליניט בחרסיות ופצלים רבים, בעיקר בחתך הנובי המזוזואי, עדשות קאוליניט בחתך היורה במכתש רמון, באבני חול נוביות מקרטיקון תחתון במכתשים ובסילים ודייקים של טרכיט במכתש רמון.
כן מצוי קאוליניט כתוצר הידרוליזה של גרניטים במסיב הפרקמברי בדרום הנגב.
ביוטיט – מינרל המהווה מרכיב חשוב בסלעי יסוד כגרניט ובסלעים המותמרים גנייס, הורנפלס וצפחה.
לעיתים ניתן למצוא יריעות גדולות של ביוטיט, במיוחד בעורקים בתוך פגמטיטים.
גבישים קטנים של ביוטיט שעברו בליה מקבלים גוון זהוב מנצנץ, ולכן הם אחד מסוגי זהב השוטים שהטעה מחפשי זהב רבים.
בישראל מצוי ביוטיט בסלעים מגמתיים ומותמרים של הפרקמבריון בנגב הדרומי.
גלאוקוניט – מינרל זה שייך גם לקבוצת סיליקטים של ברזל.
בתנאים רגילים נוכחותו מציינת סביבות השקעה ימיות של מדף יבשתי וקצב נמוך של הצטברות חומרי ההשקעה.
הגלאוקוניט אופייני ל"גרינסנד" (greensand – "חול ירוק"), סוג של אבן חול מתקופת היורה והקרטיקון.
ניתן למצוא גלאוקוניט גם באבני גיר שאינן טהורות, בטין ובקירטון.
המינרל מתפתח כתוצאה משינויים החלים על ביוטיט המצוי בחומרי המשקע בשלב הדיאגנזה, וכן בתנאי חיזור במשקעים.
גלאוקוניט נפוץ מאוד בישראל באבן גיר ובחוואר מהיורה, בחוואר, גיר ודולומיט מקרטיקון תחתון בנגב ובגליל, בקירטון סנוני בגליל ובמקומות נוספים.
מוסקוביט – מינרל נפוץ המצוי בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע.
בסלעי יסוד הוא מרכיב נפוץ של פגמטיט גרניטי, גרניט, גרנודיוריט, אפליט ושאר סלעים פלסיים.
מוסקוביט הוא רכיב אופייני של סלעים מותמרים שמקורם בהתמרה של סלעי משקע נפוצים.
למוסקוביט תפקיד משמעותי ביצירת הלווחיות של סלעים מותמרים כלווחה וצפחה.
משקעים קלאסטיים שמקורם בסלע גבישיי שלא עברו בליה או הסעה משמעותית בדרך-כלל מכילים מוסקוביט, ולכן מוסקוביט הוא מינרל נפוץ גם בארקוזה וסלעי משקע אחרים.
סקפוליט – קבוצה של מינרלים המכילה סיליקטים של אלומיניום, סידן, ונתרן יחד עם כלור, פחמה וסולפט.
מינרלים אלה נפוצים בעיקר בסלעים מותמרים כגנייס המכילים סקפוליט כמרכיב הכרחי אך גם בסלעי יסוד מאפיים רבים דוגמת גברו ודיאבז.
באבני גיר גבישיות ובסלעים סידנו-סיליקטיים הם מופיעים כגרעינים קטנים ובדרך כלל בלתי בולטים כשהם מעורבים יחד עם מרכיבים אחרים של הסלע.
גבישים גדולים שצורתם כמעט מושלמת נמצאים לעיתים בסלעי חרסית שעברו התמרה בחום.
סלעי סקפוליט-הורנבלנדה מוכרים מזה זמן רב בנורווגיה, כאשר הכתמים הלבנים הם סקפוליט בלבד בעוד מסת האם הכהה העוטפת אותם היא תלכידים של הורנבלנדה ירוקה או חומה בהירה.
קבוצת מינרלים זו היא השנייה הנפוצה ביותר בקרום כדור הארץ.
המינרלים יוצרי הסלעים החשובים בקבוצה זו:
אופאל – מינרל אמורפי מקבוצת הקוורץ הנוצר כאשר תמיסות מימיות חמות מתקררות או מתנדפות ויוצרות ג'ל צורני החודר לתוך סדקים של כמעט כל סוגי הסלעים, בעיקר באבן חול, בריוליט, בחוואר ובבזלת, שם הוא מתקשה.
ג'ל זה מחליף לעיתים חומרים אורגניים והופך אותם למאובנים המהווים מקור משיכה לאספנים.
בישראל ניתן למצוא אופאל כמילוי סדקים בסלעים מגמתיים באזור קמר הרמון וכתרכיזים בתוך קירטון פליוקני ליד הכנרת.
כלקדון – קבוצת מינרלים שהם סוג של קוורץ בהם הגבישים קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד.
כלקדון נמצא גם כאגט באמיגדולות של סלעים געשיים, כתרכיזים בסלעי משקע או כחומר מלכד שלהם, דוגמת אורתו-קוורציט.
בישראל נפוץ הכלקדון כמרכיב של צור, כחומר מלכד של סוגי אבן חול נובית וכריפוד פנימי בגאודות.
קוורץ – קבוצת מינרלים המצויה בכל סוגי הסלעים: בסלעי יסוד דוגמת גרניט, בסלעי משקע דוגמת אבן הגיר ובסלעים מותמרים דוגמת צפחה.
מקובל לסווג סלעי יסוד בהתאם לכמות הקוורץ המצויה בהם.
קוורץ נוצר בעורקים הידרותרמיים וכפגמטיטים.
גבישים מושלמים עשויים להגיע לאורך של כמה מטרים ולמשקל של כמה מאות ק"ג.
קוורץ הוא המינרל ראשי של משקעים דטריטיים כחול, טין וחרסיות.
הקוורץ נפוץ גם בישראל כמרכיב של סלעים מגמתיים ומותמרים רבים: גרניט, גרנודיוריט, קוורץ-דיוריט, קוורץ-פורפיר, גנייס, צפחה ועוד, בעורקים הידרותרמיים ומותמרים במסיב הפרקמברי של דרום הנגב וכגאודות בסלעים דולומיטיים בעיקר מגיל קנומן בכל חלקי הארץ.
קוורץ הוא המרכיב הראשי של הקוורצוליט מקרטיקון עליון בהרי יהודה ובנגב, ומינרל דטריטי ראשי של חול ואבני חול מסוגים שונים.
קבוצת מינרלים זו היא הנפוצה ביותר בקרום כדור הארץ.
אורתוקלז – בין המינרלים החשובים ביותר שמהם בנויים סלעי יסוד.
האורתוקלז מתגבש בחום שבין 900°C ל-500°C ומופיע בסלעי יסוד שהתקררו לאט, דוגמת גרניט וסיאניט, ובסלעים מותמרים כגנייס וגרנוליט.
אורתוקלז מופיע גם כגרגרים קלסטיים בארקוזה.
בישראל מצוי אורתוקלז כמרכיב של סלעים מגמתיים כגרניט, סיאניט ומונזוניט, ושל סלעי גנייס פרקמבריים באזור אילת.
מיקרוקלין – מינרל המתגבש בטמפרטורות של כ-400°C ומטה ומופיע בסלעים שהתקררו לאט כמו גרניט וסיאניט ובפגמטיטים.
סנידין – מינרל המתגבש בחום גבוה של מעל ל-900°C, ולכן מופיע בסלעים שנוצרו קרוב לפני השטח תוך כדי התקררות מהירה, בעיקר בסלעים געשיים פלסיים דוגמת אובסידיאן, פונוליט, ריוליט וטרכיט, וכגבישים מחטיים בתוך ספרוליטים בתוך אובסידיאן.
כמו כן מצוי סנידין בסלעים שעברו התמרה הידרותרמית, בסלעים מאפיים עשירים באשלגן שעברו התמרת מגע בטמפרטורות גבוהות ובנודולות של אקלוגיט בתוך קימברליט.
פלגיוקלז מופיע גם בסלעים מותמרים, בייחוד בגנייס, וכגרגרים דטריטיים בארקוזה.
בישראל הוא מופיע כמרכיב של רוב סלעי היסוד ושל כמה סלעים מותמרים, בעיקר של סלעים געשיים ברמת הגולן.
לוסיט – מינרל לא נפוץ אך בעל השתרעות נרחבת בעולם, האופייני לסלעים בעלי תכולת סיליקה נמוכה במיוחד.
מאחר שהלוסיט עובר בלייה מהירה, הוא מצוי בעיקר בסלעי לבה טריים או בסלעי השלישון בהם יש כמות משמעותית של אשלג.
בסלעים קדומים יותר מתפרק הלוסיט ומשתנה לזאוליט, אנלציט ומינרלים משניים אחרים.
לוסיט נדיר בסלעי תהום ודייקים, אך קיומו בסיאניט ובטינגואיט החסרים קוורץ מעיד על תהליך יצירת המינרל.
נפלין – מינרל המצוי בסלעים געשיים ובסלעי מחדר דלים בסיליקה ובפגמטיטים דומים, ונפוץ בסלעי צפחת הנציץ וגנייס.
בישראל מצוי נפלין כמרכיב בסלעים בזלתיים נאוגניים בגבעת המורה ושל בזלות מקרטיקון במכתש רמון.
האיאין – מינרל המתגבש בסלעי יסוד דלים בסיליקה דוגמת פונוליט במקומות רבים בעולם.
אנלציט – מופיע כמינרל עיקרי בבזלת אנלציטית ובסלעי יסוד בסיסיים אחרים כדוגמת פונוליט.
אנלציט נוצר גם בחללים ובנקבוביות של סלעי יסוד דלים בסיליקה יחד עם פרהניט, קלציט, וזאוליטים, וכן בקרקעית אגמים כתוצר התמרה של פירוקלסטים או חרסיות, באבני חול ובטין.
זאוליט – קבוצת מינרלים טבעיים הנוצרים כשסלעים געשיים ושכבות אפר געשי מגיבות למגע עם מי תהום אלקליים.
זאוליטים מתגבשים גם בשכבות סלעי משקע שהורבדו בסביבה ימית רדודה, אלפי ועד מיליוני שנים לאחר יצירת השכבות.
עם זאת, הזאוליטים הם מינרלים נפוצים וניתן למצאם בסלעים געשיים במקומות רבים בעולם.
בישראל ניתן למצוא זאוליטים בסלעים געשיים בגליל התחתון, בכרמל ובמכתש רמון, וכן כמרכיבי החוואר של תצורת טקיה.
אילמניט – מינרל המצוי בסלעים מותמרים ובסלעי יסוד בסיסיים כדוגמה גברו ובעיקר באנורתוזיט.
האילמניט מתגבש בשלב מוקדם בעת שהמאגמה מתקררת, הרבה לפני התגבשותם של מינרלים אחרים.
עקב כך שוקעים הגבישים הכבדים של האילמניט לתחתית תא המגאמה ויוצרים שכבות עשירות של בצר טיטניום.
אילמניט נוצר גם בפגמטיטים, בסלעים מותמרים ובסלעי יסוד, ומופיע בריכוזים ניכרים כמינרל דטריטי בחולות.
בישראל הוא מצוי בבזלות הכרמל ועמק הירדן, בדיאבזים פרקמברים באזור תמנע, וכמינרל דטריטי בחולות מישור החוף הדרומי.
המטיט – מינרל המצוי כמרכיב עיקרי בסלעי המשקע של תצורת ברזל הפסים הפרקמברית ובסוגים נוספים של סלעי משקע, וכן בסלעים מותמרים כלווחה וצפחה.
בישראל ניתן למצוא המטיט באואוליתים, באבן גיר ובחוואר מקרטיקון תחתון, וכן כחומר מלכד של אבן חול נובית במקומות רבים בנגב.
לימוניט – מינרל המופיע בסלעי משקע דוגמת אבן חול מגוונות ומעניק להם צבע צהוב, לדוגמה החולות הצבעוניים בבסיס חתך הקרטיקון במכתשים בנגב.
לימוניט מצוי גם בטוף של הכרמל ומהווה מרכיב חשוב של חמרה.
מגנטיט – מינרל שגרגריו נמצאים כמעט בכל סלעי היסוד וברוב סלעי המשקע, ומהווה מקור חשוב להפקת ברזל.
בישראל מצוי מגנטיט בבזלות בכל חלקי הארץ, בטוף באזור כרם מהר"ל ובתרכיזים בתצורת חתרורים.
פירוטיט – מינרל השייך לקבוצת הסולפידים, מרכיב קורט נפוץ למדי בסלעי יסוד.
הוא מצוי בסלעי יסוד מאפיים שעברו הפרדה מגמתית יחד עם סולפידים אחרים דוגמת כלקופיריט ופנטלנדיט ומופיע גם בפגמטיטים ובאזורי התמרת מגע.
פירוטיט נוצר בהתמרה של סיליקטים עשירים במגנזיום כאוליבין ואנסטטיט.
על אף שהוא נדיר מאוד בקרום כדור הארץ, הוא מצוי במטאוריטים רבים.
פיריט – צורת המינרל של סולפיד הברזל המצוי בדרך כלל עם סולפידים או תחמוצות אחרות בעורקי קוורץ, בסלעי משקע, בסלעים געשיים, בסלעים פלוטוניים כגברו ודיאבז או סלעים מותמרים, כמו גם במרבצי פחם ובמאובנים.
בישראל מצוי פיריט במסיב הפרקמברי של דרום הנגב ובמכתש רמון, בשרידי הר הגעש בכרם מהר"ל ובמקומות רבים נוספים.
ארגוניט – מינרל הנוצר באופן טבעי כמעט בכל הקונכיות של רכיכות ימיות, כמו גם בימים ובמערות כמשקע אנאורגני.
ארגוניט משתתף גם ביצירת מאובנים ימיים דוגמת אמוניטים והוא המקור לחומר הקרוי אמוליט.
בישראל מופיע ארגוניט בוורוות של תצורת הלשון, כבונה טרסות של טרוורטין באזור ים המלח וסביב מעיינות בעיקר בנגב ובערבה וכן כחומר הליכוד של כורכר ימי.
דולומיט – מינרל המהווה יותר מ-50% מהרכבו של דולומיט וכ-10% מכל סלעי המשקע האחרים.
בישראל הוא מצוי כמרכיב ראשי של סלעים דולומיטיים בכל הסדרות הימיות מן הקמבריון ועד לסוף הקרטיקון וכן בצוקי אלמוגים מאובנים דוגמת אלה שבנחל מערות.
גבישים גדולים של המינרל מצויים בעורקים בפצלי השמן של עין בוקק, ולאורך העתק פארן הוא מצוי כמינרל של החלפה הידרותרמית.
מגנזיט – מינרל המופיע בעורקים כתוצר התמרה בתנאי לחץ אחיד וחום גבוה של סלעים אולטרה-מאפיים דוגמת סרפנטיניט וסלעים אחרים העשירים במגנזיום.
גבישי המגנזיט הנוצרים באופן זה הם לעיתים קרובות זעירים ביותר ומכילים סיליקה בצורת אופאל או חלמיש.
מגנזיט מצוי באופן נדיר גם כמשקע אוופוריטי בסמוך לגבס.
בישראל מצוי מגנזיט בים המלח כתוצאה מהתאדות תמיסות מרוכזות בבריכות האידוי.
סידריט – מינרל המצוי בשכבות של סלעי משקע ימיים, בעיקר פרקמבריים, ובמשקעים יבשתיים שהושקעו בתנאים מחזרים בביצות ובמרבצי פחם וכבול.
סידריט בסלעי משקע נוצר בדרך-כלל בעומק רדוד והרכבו הכימי קשור לעיתים קרובות לסביבת ההשקעה של המשקעים שמסביבו שהיא ענייה בחמצן ובעלת pH נמוך.
סידריט מצוי גם כמסה של גבישים בסלעים מותמרים שמקורם בסלעי משקע ובפגמטיטים, דוגמת פגמטיטים של סיאניט נפליני.
הקלציט מהווה מרכיב עיקרי בסלעי משקע מהקמבריון עד ההולוקן, בעיקר באבן גיר וקירטון וכמרכיב של חוואר, ומהווה גם מינרל עיקרי בסלע המותמר שיש.
קלציט היא המינרל הבונה נטיפים וזקיפים במערות, ומופיעה באופן נדיר גם בסלעי לבה קרבונטיטית.
קיימים גבישים גדולים ופריזמטיים של קלציט בסוגי אבן גיר שונים ובצור מגיל קמפן.
בישראל מצויה קלציט בסלעי המשקע האמורים, באמיגדולות בבזלת של הגליל ועמק יזרעאל, וכגבישים רומבוהדריים גדולים בעורקים הידרותרמיים במסיב הפרקמברי בנגב הדרומי.
אנהידריט – מינרל הדומה בהרכבו הכימי לגבס אך חסר את מי הגביש האופייניים לו, ומשמעות שמו: "חסר מים".
אנהידריט מצוי לעיתים קרובות במרבצי מלח יחד עם גבס, וכמותו יוצר סלע התאדות.
בישראל מצוי אנהידריט כמרכיב של סלע החיפוי בהר סדום.
וכבונה שכבות בתצורת אורה מתחילת הטורון סמוך ליטבתה.
בריט – מינרל המהווה מקור עיקרי לבריום.
בריט מופיע בטבע לעיתים קרובות בעורקי עופרת-אבץ באבני גיר יחד עם המטיט ובסלעי משקע.
בישראל מצוי בריט כמילוי עורקים הידרותרמיים במסיב אילת ועורקים באבן חול נובית מזרחית לים המלח, כתרכיזים בחוואר מהיורה במכתש הגדול, בתצורת תחרורים ובקירטון מאאוקן תיכון במקומות שונים.
גבס – מינרל נפוץ היוצר סלע התאדות בלגונות ימיות או באגמים סגורים.
גבס עשוי ליצור תרכיזים בפחם, בחוואר, בחולות מדבר ועוד.
גם בישראל נפוץ גבס והוא מופיע כמינרל העיקרי של תצורת מוחילה מסוף הטריאס באזור מצפה רמון, כשכבות בתצורת אורה, כעורקים בתצורת חתרורים וכגבישים גדולים בתצורת הלשון מפליסטוקן עליון בעמק הירדן.
גבס הוא מרכיב עיקרי של סלע החיפוי בהר סדום.
מינרלים אלה ידועים במופע ורד המדבר שלהם, הבנויים מגבישים עגולים המסודרים כעלי כותרת.
צורת גביש זו נוצרת בתנאים חוליים, בעת התאדות אגני מלח רדודים.
כלקופיריט – מינרל המהווה עפרת נחושת ומצוי במרבצי פחם שבהם מצויות נודולות של פיריט ובסלעי משקע קרבונטיים.
כלקופיריט מצוי בפיזור גם בסלעי יסוד דוגמת גרניט ודיוריט.
בישראל ניתן למצוא את המינרל בדייקים של קוורץ-פורפיר ובנוריט במסיב תמנע, וכן בעורקים פגמטיטיים בצפחות אמפיבול בצפון מסיב אילת.
מרכזיט – מינרל נפוץ הנוצר הן כמינרל ראשוני בצורת פקעות, גושישים או גבישים במגוון סלעי משקע דוגמת אבן גיר, חרסית וקירטון ובעורקים הידרותרמיים של טמפרטורה נמוכה, והן כפסאודומורף של מינרל ראשוני דוגמת פירוטיט או כלקופיריט, תוך כדי שמירה על צורתו של המינרל הראשוני.
בישראל מצויים תרכיזים קטנים של מרכזיט בקירטון מתקופת הסנון, בחרסית מתקופת הפלאוקן ובחוואר מהיורה והקרטיקון.
אפטיט – שם קיבוצי לשלושה מינרלים זרחתיים: הידרוקסילאפטיט, פלואוראפטיט וכלוראפטיט, ששמותיהם נובעים מריכוז גבוה של הידרוקסיל, פלואור וכלור, בהתאמה.
אפטיט הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע, אבל בכולם הוא מצוי בכמויות קטנות גבישים זעירים.
בישראל מצוי אפטיט באזור אילת ובפוספטים מגיל קמפן בנגב הצפוני וכן בסלעי יסוד בגליל, בגולן ובנגב.
גופרית – יסוד כימי שבצורתו החופשית מצוי במעיינות חמים וחבלים געשיים.
בישראל מצויה גופרית במחצבות הגופרית בארי הנטושות, באבן חול מהפליסטוקן, בחוואר מן הקנומן בהרי עשת בערבה, בפצלים ביטומניים בעין בוקק, פקעות בחוואר הלשון ובתצורת סדום ועוד.
גרפיט – אחת מתצורות המוצק של פחמן.
גרפיט מופיע בהרכבים נדירים של סלעים מותמרים כלווחה וצפחה, כעדשות בגנייס ובפגמטיטים.
בישראל מצוי גרפיט בצפחות פרקמבריות בנחל שלמה.
הליט – צורת המינרל של מלח הבישול, המתגבש בהתאדות של אגמים או ים רדוד לשכבות נרחבות העשויות להגיע לעובי של מאות מטרים.
בישראל מצוי הליט בשכבות עבות במרכז הר סדום ובתת הקרקע של בקע ים המלח, כתרכיזים בשכבות מגיל טורון בגבעות כבודה בנגב הצפוני וכתפרחות ורד מדבר בעלות גבישים סיביים באדמות מדבריות בנגב.
כרומיט – מינרל המצוי בפרידוטיט וסלעים פלוטוניים אולטרה-בסיסיים מאפיים כגברו ובסלעים מותמרים כסרפנטיניט.
מרבצים של כרומיט נוצרים בשלבים הראשונים של גיבוש מפריט.
ריכוז של כ-90% כרומיט בונה סלע נדיר, כרומיטיט.
סילביט – אשלג או אשלגן כלורי בצורתו הגבישית, שייך למשפחת ההלידים.
מינרל אוופוריטי המצוי במרבצים אוופוריטיים רבים ברחבי העולם יחד עם הליט, קלציט, גבס ועוד.
בגלל מסיסותו הגבוהה הוא שוקע רק לאחר דרגות גבוהות מאוד של אידוי, לאחר שקיעת ההליט.
עקב מסיסותו הוא אינו נשמר בסלעים חשופים.
בישראל הוא מצוי בכמות מועטה בהר סדום.
ספינל – מינרל המצוי באבן גיר ובסלעים מותמרים מהתמרת מגע.
ניתן למצוא ספינל מותמר וגם כמינרל ראשוני בסלעי יסוד בסיסיים.
בישראל מצוי ספינל כקסנוליתים בסלעים הבזלת של גבעת המורה.
פלואוריט – מינרל המורכב מסידן ופלואור אותו ניתן למצוא כעורקים של מרבץ, בייחוד עם מינרלים מתכתיים.
מינרל זה שכיח במרבצים שמקורם הידרותרמי וניתן למצאו בגרניט ובסלעי יסוד נוספים, וכן כמרכיב משני נפוץ בדולומיט ובאבן גיר.
בישראל מצוי פלואוריט בסלעי הפרקמבריון של אילת ביחד עם בריט, קלציט ומינרלי נחושת.
קורונדום – הצורה הגבישית של תחמוצת האלומיניום המצויה כמינרל נלווה לנציץ בסלעים מותמרים דוגמת צפחה, גנייס וכמה סוגים של שיש.
קורונדום מצוי גם בגופי חדירה דלים בסיליקה דוגמת סיאניט.
מופעים נוספים גושים מסיביים בסמוך לגופי חדירה מחדר אולטרה-מאפיים וכגבישים גדולים בפגמטיטים.
בשל קשיותו ועמידותו לבליה ניתן למצוא קורונדום דטריטי בפלגים או בחופים אליהם הגיע בהסעה של תוצרי בליה.
קרנליט – מינרל אוופוריטי המהווה כלוריד ממוים של אשלגן ומגנזיום.
בישראל מתהווה קרנליט בתהליך האידוי מי ים המלח.
רוטיל – מינרל משני הנפוץ בסלעים מותמרים בלחץ ובטמפרטורה גבוהים ובסלעי יסוד, צורת הטיטניום העיקרית ברוב הסלעים המותמרים בלחץ גבוה, בייחוד סוגי האקלוגיט.
בסלעים פלוטוניים הוא מינרל נלווה נפוץ, אם כי ניתן לעיתים למוצאו גם בסלעים געשיים, בייחוד כאלו שמקורם עמוק בתוך המעטפת דוגמת קימברליט ולמפרואיט.
גבישים גדולים מפותחים היטב של רוטיל נפוצים בפגמטיטים, בסקארן ובייחוד בגרייזן שהותמר מגרניט.
רוטיל קיים כמינרל נוסף בסלעים שעברו התמרה הידרותרמית ובסלעי גנייס וצפחה מסוימים.
לעיתים קרובות הוא חודר לקוורץ כתכליל בעל גבישים מחטיים.
בישראל ניתן למצוא רוטיל בכמה פגמטיטים מהפרקמבריון באזור אילת וכמינרל דטריטי באבן חול נובית.
מינקה קלי היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
מוכרת בין היתר בשל תפקידה בתור ליילה גריטי בסדרת הדרמה "אורות ליל שישי" ברשת NBC ובזכות תפקידה בתור דון גריינג'ר בסדרת גיבורי העל "טיטאנים" ברשת HBO Max.
קלי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היא הבת יחידה של הגיטריסט לשעבר של להקת אירוסמית' ריק דאפי ושל מורין דומון קלי.
מוצאה של קלי הוא צרפתי מצד אביה ואירי מצד אמה.
קלי התגוררה עם אמה, והשתיים נדדו בין אזורים שונים, לפני שהתיישבו בשיקגו, אילינוי כשקלי הייתה בחטיבת הביניים.
ילדותה של קלי הייתה קשה, היא גודלה על ידי אם חד-הורית שהתמודדה עם התמכרויות ואלימות.
כשהייתה תלמידת תיכון, חיה לבד באלבקרקי ועבדה כחשפנית כדי לממן את מגוריה.
לאחר סיום לימודיה עברה ללוס אנג'לס בעקבות אביה ולמדה סיעוד תוך כדי עבודות מזדמנות ודוגמנות.
אימה של קלי מתה ב-2008 בגיל 51, מסרטן המעי הגס.
בתחילת דרכה עבדה כאחות חדר ניתוח.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר החדש לבישול בקולבר סיטי, קליפורניה ביוני 2015.
במאי 2019, קלי פרסמה באינסטגרם על הפלה שעברה ואמרה "זו הייתה ההחלטה הכי חכמה שיכולתי לקבל".
בשנת 2011 יצא לאקרנים הסרט "השותפה" בכיכובה של קלי, שם היא משחקת את הדמות הראשית, שרה.
קלי הופיעה בקליפ של השיר "One More Night" של להקת מארון 5 שהשתחרר ביוני 2012.
בספטמבר 2017 פורסם כי קלי לוהקה לסדרת הטלוויזיה של חברת DC קומיקס "טיטאנים" שיצר ג'ף ג'ונס, בתפקיד חוזר של דון גריינג'ר / היונה.
הסדרה החלה את שידוריה ב-12 באוקטובר 2018. לאחר סיום העונה הראשונה קודמה קלי לתפקיד קבוע בעונה השנייה שעלתה ב-6 בספטמבר 2019. בעונה השלישית דמותה עוזבת את הסדרה.
באפריל 2018 קלי כיכבה בסרט "The Beach House", הפקה מיוחדת של הולמרק במסגרת סדרת Hallmark Hall of Fame.
בסרט, קלי מגלמת את הדמות הראשית, קרטה "קארה" רודלנד, אישה שאיבדה את עבודתה בשיקגו וחוזרת לבית חוף משפחתי בדרום ארצות הברית.
במאי 2018 קלי השתתפה במשחק הווידאו "Detroit: Become Human" של חברת Quantic Dream, בו היא מגלמת את קארה, אחת משלוש הדמויות הראשיות במשחק, שהיא אנדרואידית בתפקיד עוזרת בית ומטפלת.
בספטמבר 2018 קלי השתתפה בסרט האקשן-מותחן "צייד הלילה".
בפברואר 2019 קלי השתתפה בתוכנית "Drunk History", סדרת מערכונים קומית של ערוץ קומדי סנטרל.
בינואר 2020 קלי השתתפה בסרט She's in Portland, שיצא בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסנטה ברברה.
בסרט, קלי מגלמת את אשתו של הדמות הראשית, ווס (בגילומו של טומי דיואי), איש עסקים מצליח שנמצא במשבר קיומי.
ביוני 2021 שיחקה קלי לצד אלון אבוטבול בסרט "לנסקי" על חייו של מאיר לנסקי המאפיונר היהודי.
בסרט קלי מגלמת סוכנת FBI שמתחזה לאישה ומנסה לפתות את דייוויד סטון כדי להשיג מידע על לנסקי.
בשנת 2022 גילמה קלי את סמנתה, אמא צעירה ועשירה, בעונה השנייה של הסדרה "אופוריה".
הדמות נכתבה במיוחד עבור קלי על ידי יוצר הסדרה סם לוינסון, שהציע לה את התפקיד סמוך ליום הולדתה ב-2021. בתחילה הדמות נועדה להופיע בפרק אחד בלבד, אך הורחבה לאחר שנצפתה הדינמיקה המוצלחת בין קלי לאלכסה דמי.
במאי 2023 פרסמה ספר זיכרונות בשם "Tell Me Everything" , שהפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס.
ביוני 2024, כיכבה בסרט "נתיב המים האפלים" המבוסס על ספרה של בי.
בסרט היא מגלמת את קאס, מורה אמריקאית שגרה באחוזה מימי הביניים בשם Elsing Hall בנורפוק, אנגליה.
במהלך לילה גשום, קאס רואה רכב נעצר בצד הדרך אך לא עוצרת לעזור.
למחרת היא מגלה שהאישה שהייתה ברכב נרצחה, והיא הייתה מכרה שלה.
בעקבות האירוע, קאס מתחילה להרגיש שמישהו עוקב אחריה.
בעקבות הצלחת ספר הזכרונות שלה, הוצע לה תפקיד ראשי בסדרה של נטפליקס "רנסום קניון", מערבון רומנטי שעלה באפריל 2025, בו היא מגלמת את קווין או'גריידי, פסנתרנית שמנהלת אולם ריקודים בטקסס.
עבור התפקיד, למדה לנגן בפסנתר ולרכוב על סוסים.
לאחר צילום הסדרה טסה לפריז לצילום הקומדיה הרומנטית הראשונה שלה, "Champagne Problems", שגם היא תשודר בנטפליקס.
קלי יצאה עם השחקן כריס אוונס ב-2007. הם הציתו מחדש את מערכת היחסים שלהם ב-2012, ונפרדו ב-2013.
ממאי 2008 עד אוגוסט 2011 קלי הייתה במערכת יחסים עם שחקן הבייסבול דרק ג'יטר, אז שחקן בניו יורק יאנקיז.
ב-2017, קלי יצאה עם השחקן ג'סי ויליאמס במשך כמעט שנה לפני שהזוג נפרד ב-2018. מאוגוסט 2020 ועד מאי 2022 קלי ניהלה מערכת יחסים עם המנחה הקומיקאי טרוור נואה.
מאז נובמבר 2022 קלי נמצאת במערכת יחסים עם דן ריינולדס, סולן להקת Imagine Dragons.
+שנהסרטתפקידהערות2003מבוא טעון-טורבובחורהסרט קצר2005Devil's Highwayריבר2006The Pumpkin Karverתמי בוילסState's Evidenceבחורה #32007הממלכהמיס רוס2009500 ימים עם סאמראוטום2011השותפהשרה מת'יוסלזרום עם זהג'ואנה דיימוןSearching for Sonnyעדן מרסר2013המשרתג'קלין קנדי-אונאסיס2014The World Made Straightדיינה2015המינגוויי בקובהדבי האנט2017עירוםקיילי2019Night Hunterאנג'י2020She's in Portlandשרה היל2021לנסקימורין2024נתיב המים האפליםקאסChampagne Problems
+שנהסדרהתפקידהערות2004Cracking Upמוניקהפרק: "Panic House"דרייק וג'ושסטייסיפרק: "Movie Job"2005חלום אמריקאיבוניפרק: "Home Again"אחיות או לא להיותריקי3 פרקים2006 - 2009אורות ליל שישילילה גריטיתפקיד ראשי (עונות 3-1)
תפקיד ראשי (עונות 3-2); 19 פרקים2019היסטוריה שתויהמורין דאלאס ווטקינס / פלורנס נייטינגייל2 פרקים2020אגדות המחרדון גריינג'רפרק: "Crisis on Infinite Earths, Part 5"רובוט צ'יקןאריה סטארקדיבוב; פרק: "Petless M in: Cars Are Couches On The Road"2022אופוריהסמנת'ה4 פרקים2025רנסום קניון (אנ')קווין או'גריידיתפקיד ראשי; 10 פרקים
הוצאת מינרוה היא הוצאת ספרים בירושלים.
ההוצאה הוקמה בשנת 2003 בירושלים על ידי אסף גולני והיא עוסקת בפיתוח והוצאה לאור של ספרים, מילונים, שיחונים ועזרי לימוד בתחום שפות המזרח התיכון (ערבית, פרסית, עברית, ארמית), וכן בתחום התרבות הערבית העממית.
חלק מכותרי ההוצאה יוצאים לאור בשיתוף המרכז היהודי ערבי בגבעת חביבה.
הוצאת מינרוה מבססת את ספרי הלימוד שהיא מפתחת על הקלטות שנאספו בעבודת שטח והיא מחזיקה ארכיון אודיו המכיל אלפי שעות הקלטה.
בארכיון שמורות גם הקלטות מאוספיהם של יוחנן אליחי, יורם מירון וצבי אטקין, מורים וחוקרי השפה הערבית המדוברת.
בשנת 2009 רכשה מינרוה את הוצאת קסת שהתמזגה לתוכה.
מינֶריאָדָה (ברומנית: Mineriadă) הוא מונח גנרי המשמש בלשון העממית לציון שש התערבויות אלימות של כורים, שאורגנו על ידי הממשלה שהוקמה לאחר המהפכה הרומנית של שנת 1989, כדי לדכא את הפגנות האופוזיציה, או כפי שטענה הממשלה, כדי "למנוע מהאופוזיציה הימנית למסור את המדינה לבעלי הון זרים ולפצל אותה לטובת הלאומנים ההונגרים".
המונח נגזר מה מילה הרומנית Miner שפירושה "כורה".
מטרת המינריאדות הייתה להטיל אימה על האופוזיציה, שכללה בעיקר סטודנטים ואינטלקטואלים.
הפגנות האופוזיציה באו לבטא את אכזבתה ממשלתו של יון איליאסקו שהייתה מורכבת בעיקר מקומוניסטים ותיקים ואשר לא אפשרה לאופוזיציה לבצע כל שינוי של ממש.
בין השנים 1990 - 1999 התקיימו שש הפגנות גדולות של האופוזיציה שדוכאו על ידי מינריאדות, שלוש בשנת 1990, אחת בשנת 1991 ושתיים בשנת 1999.
בפקודתו של יון איליאסקו, העבודות במפעלי התעשייה הושבתו ומאות עובדים, ביניהם כורים שנבחרו בין האנשים האלימים ביותר, הובאו לבוקרשט על מנת לדכא בכוח את ההפגנות.
אירועים אלה גבו את חייהם של מפגינים רבים.
מירון קוזמה, מנהיג הכורים באזור עמק הז'יו, יד ימינו של יון איליאסקו בכל הקשור בארגון המינריאדות, נדון בשנת 1999 ל-18 שנות מאסר.
מינרלי קונפליקט הם מינרלים שנכרו באזורים בהם מתקיים סכסוך הנגועים באלימות רחבת היקף והפרת זכויות אדם, ומאופיינים באי יציבות פוליטית, דיכוי, וקריסת התשתית האזרחית.
לרוב, המינרלים הם אלו שמהווים את הגורם לתחילת הסכסוך או להחרפתו.
מקורם של רוב מינרלי הקונפליקט הוא במחוזות המזרחיים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
האחראים המרכזיים לסכסוך באזורים אלו, הם גורמים מקומיים הנאבקים על שליטה במכרות המינרלים היקרים, וכוללים את הצבא הלאומי של קונגו, וקבוצות מורדים חמושות.
עם זאת, ביזת המשאבים הטבעיים של קונגו אינה מוגבלת לגורמים מקומיים בלבד, ושותפים לה גם גורמי חוץ כגון מדינות אוגנדה, רואנדה ובורונדי המבריחות משאבים רבים ממדינת קונגו ומפיקות רווח ממכירתם.
רווחים אלו עזרו במימון מלחמת קונגו השנייה בה היוו המכרות שבקונגו יעד מרכזי לכיבוש ושליטה.
במכרות של אזורי הסכסוך, נכרות מספר עפרות שלאחר תהליך זיקוק מפיקים מהן את המינרלים בדיל, טונגסטן, טנטלום וזהב.
מינרלים אלו משמשים לייצור מוצרים אלקטרוניים רבים כגון טלפונים ניידים, מחשבים ניידים וטאבלטים, הנמכרים ברחבי העולם.
העלייה העצומה בעשור האחרון בביקוש ובמחיר מינרלים אלו בתעשיות האלקטרוניקה והתכשיטים, הביאה לנטישת ענפי תעסוקה אחרים במזרח קונגו לטובת הכרייה, זאת לצד החרפת מאבקי השליטה במכרות בין המיליציות המקומיות, ובין קונגו והמדינות השכנות.
בין סוגי הפרת זכויות האדם וחוקי המשפט הבינלאומי, הקשורים במאבקים אלו, ניתן למנות עבודה בכפייה, ענישה באמצעות אונס וביזה על ידי המיליציות, שימוש בילדים לוחמים, העסקת ילדים במכרות (40% מהכורים הם ילדים לפי הערכות), זיהום מקורות מים, כרייה בתנאים מסוכנים ועוד.
מינשוזן הוא כפר במחוז בא-רן בחבל אלזס הצרפתי הנמצא על נהר הריין בגבול הצרפתי-גרמני.
הכפר הוא כפר דייגים ולכן במגן העיר מופיע גם דג.
מינשוזן נמצא בצפון מישור אלזס בשטח מיוער המהווה את הצד הצפון מזרחי של יער אגנו.
הוא ממוקם במפגש הנהרות סואר וריין כאשר הריין הוא הגבול המזרחי של הכפר והסואר הוא הגבול הדרומי של הכפר.
מצפון נמצאת העיר לותרבור (Lauterbourg).
הכפר מחולק לשני חלקים הכפר הגבוה (haut-village) שמרוחק מעט מהריין ונמצא כ-15 מטר גבוה יותר מהחלק התחתון של העיר, והכפר הנמוך (bas-village) שנמצא בקרבת הריין ומוגן מפני שיטפונות והצפות על ידי סוללה.
ככל הנראה שם הכפר מגיע מגרמנית שבה der Münch משמעותו נזיר ו-das Haus משמעותו בית.
והסיומת -en היא צורת רבים.
לכן משמעות שם העיר היא בתי הנזירים.
מינקיבצי (באוקראינית: Миньківці; בפולנית: Minkowce, מינקובצה; ברוסית: Миньковцы, מינקובצי; ידועה גם בתור מינקוביץ) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר אושיציה (Ushytsya), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1407. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,600 יהודים, כמחצית תושביה.
בתקופה הסובייטית פעלה בעיירה מועצה יהודית ממלכתית, והוקם בסמוך אליה קולחוז יהודי.
ב-11 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך זמן קצר את יהודיה בגטו שהוקם בה, תוך שוד רכושם.
בסוף אוגוסט 1941 הובלו כ-2,200 יהודי הגטו שבעיירה לכפר הסמוך הליבוצ'וק, ושם נורו למוות עם יהודים נוספים מהסביבה.
מינרלנייה וודי היא עיר במחוז סטברופול שבדרום רוסיה, עיירת מרפא ונופש לצד קיסלובודסק הסמוכה.
מינרלנייה וודי הוקמה ב-1878 כמקום מרפא והוכרזה כעיר בשנת 1922. העיר הוקמה על צומת דרכים של מסילת הברזל רוסטוב על הדון - ולדיקווקז שבנייתה הושלמה בשנת 1875. העיירה קיבלה את השם סולטאנובסקי בשנת 1878.
בשנים 1929–1930 הוקמו מספר מפעלים תעשייתיים ולאחר שהושלמה בניית נמל התעופה מינרלנייה וודי בשנת 1925 הפכה העיר למרכז תחבורה חשוב בתחום התעופה.
98 יהודים חיו במינרלנייה וודי בשנת 1939. בתחילת מלחמת העולם השנייה התרכזו בעיר יהודים שנמלטו ממערב ברית המועצות ומאוחר יותר התרכזו בה גם ילדים ונשים שהוברחו מלנינגרד הנצורה.
מינרלנייה וודי נכבשה על ידי הוורמאכט ב-6 באוגוסט 1942. מיד עם הגיעם לעיר הנאצים אילצו את היהודים לעבוד בעבודות בנייה שכללו בניית כבישים ומסילות ברזל ולרוב הם הוכו קשות.
בסוף אוגוסט 1942 הגיעה לאזור יחידת האיינזצגרופן 12D בפיקודו של אוטו אולנדורף.
כל היהודים עברו רישום ומונתה מועצה יהודית (יודנראט).
ב-1 בספטמבר 1942 יהודי העיר נלקחו לאזור שבו מוקם מפעל זכוכית מחוץ לתחומי העיירה, שם נורו למוות בתוך חפירים נגד טנקים.
מספר הקורבנות מוערך בין 200 (על פי מקורות גרמניים) ל-500 הרוגים (על פי מקורות סובייטיים).
בספטמבר 1942 החפירים הפכו לקבר אחים המוני של יהודים גם ממקומות אחרים, כמו קיסלובודסק, פיאטיגורסק, יסנטוקי, ז'לזנובודסק וגאורגייבסק.
מספר היהודים הכולל שנרצחו בתחומי מפעל הזכוכית מגיע בין 6,500 ל-10,000 יהודים.
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-11 בינואר 1943.
העיר שוקמה לאחר המלחמה והפכה עד מהרה לאחת הערים הגדולות ביותר במחוז סטברופול.
מאז 1956 מהווה העיר גם אתר מרפא ונופש חשוב ברוסיה.
את העיר משמש נמל התעופה הבינלאומי מינרלנייה וודי.
מינרבה (Minerva) הייתה חברה לייצור כלי רכב אשר נוסדה באנטוורפן, בלגיה בשנת 1902 על ידי סילבן דה-יונג.
חברת "מינרבה" ייצרה אופניים (החל משנת 1897) ובהמשך אופניים עם מנועי עזר, אופנועים, וכלי רכב יוקרתיים עד שנת 1938.
ב- 1897 התחילה חברת "מינרבה" לייצר אופניים, ומנועי אופניים.
ייצור האופנועים נמשך עד 1909 או 1914, ובמהלך תקופה זו הפכה מינרווה לאחד השמות המובילים בעולם באופנועים ובמנועי אופנועים.
מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 ייצרה ברישיון את דגם דה דיון בוטון תלת-אופן שהיה כלי תחבורה בתצורת תלת-אופן ממונע שנבנה בצרפת על ידי "De Dion-Bouton"
בשנת 1902 התחילה חברת "מינרבה" לייצר מכוניות, 4 צילינדרים, בהספק של 6 כ"ס.
ב- 1904 גדל ייצור כלי הרכב, עם מנועים של 2 צילינדרים, 3 צילינדרים ו- 4 צילינדרים.
בשנת 1908 התחילה חברת "מינרבה" לייצר מנועים מסוג "Knight engine".
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמצאו סילבין דה יונג והמהנדסים ב אמסטרדם, שם המשיכו בפיתוח המכוניות שלהם.
מכוניות מינרבה שימשו למתקפות "פגע וברח" נגד הגרמנים וחומשוו ברובים ומקלעים קלים שהותקנו על מכוניות פתוחות וממוגנות קלות.
כלי רכב אלה נעשו מתוחכמים יותר ויותר עד שמלחמת החפירות ייתרה את התועלת שבניידות הגבוהה עליה התבססו טקטיקות ה"פגע וברח" שלהם.
בשנת 1920 חזרה החברה לפעול מבלגיה, וייצרה מכונית יוקרה, עם מנוע 3,600 סמ"ק בן 4 צילינדרים שהפיק 20 כ"ס, ומנוע 6 צילינדרים 5,300 סמ"ק שהפיק 30 כ"ס.
המינרווה נחשבה באותה עת כממכונית איכותית ברמת דגמי היוקרה של חברת רולס-רויס, אבל הייתה קצת פחות יקרה.
בעקבות המשבר הכלכלי של שנות ה-30 התמזגה החברה עם חברת אימפריה (יצרנית רכב) (Imperia Automobiles).
לאחר מלחמת העולם השנייה הפיקה החברה גרסה של " לנד רובר 80" תחת רישיון לצבא הבלגי עד שנת 1954. עד שנת 1956 ייצרה את ה- "קונטיננטל-רובר".
בינואר 1906 פתח צ'ארלס רולס את סוכנות המכוניות C.S.Rolls & Co אשר הייתה אחת מסוכנויות המכוניות הראשונות בבריטניה למכירת רכב.
בסוכנות זו ייבא את המכונית הבלגית מסוג "Minerva" ואת המכונית הצרפתית פיג'ו.
דגמי המכוניות שחברת "מינרבה" ייצרה
מִינְקָר (מערבית: منقار الغراب - "מינקר אל-ע'וּראבּ" - מקור העורב) או ε בעורב הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים עורב עם בהירות נראית מדרגה 2.98. הוא מייצג את המקור של העורב ומכאן שמו.
כ-4.2 מעלות מצפון-מערב לכוכב נמצאות זוג הגלקסיות המתנגשות גלקסיות אנטנה.
מינקר הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 IIIa שנמצא במרחק של כ-318 שנות אור ממערכת השמש.
מסתו כ-3.2 מסות שמש, רדיוסו פי 55 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 520 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 900 ממנה בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום, זאת בשל טמפרטורת פניו הנמוכה יחסית.
גילו של מינקר אינו ידוע ולא ברור באיזה שלב התפתחות הוא נמצא כעת.
בשכבות החיצוניות של הכוכב יש שכיחות מעט גדולה מהרגיל של ליתיום ושל באריום ולא ברור מהו מקורם.
בעבר דווח שבהירותו של מינקר משתנה בפחות מעשירית של דרגת בהירות והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות עדכניות יותר לא מצאו שינויי בהירות שעולים על מאית של דרגת בהירות.
מינרט פקיסטן (באורדו: مینارِ پاکستان) היא אנדרטה לאומית השוכנת בלאהור, פקיסטן.
המגדל הוקם בין 1960 ל-1968 באתר בו קיבלה הליגה המוסלמית הכל-הודית את החלטת להור ב־23 במרץ 1940 - הקריאה הרשמית הראשונה למולדת נפרדת ועצמאית למוסלמים של הודו הבריטית, כפי שמודגשת בתאוריית שתי המדינות.
ההחלטה סייעה בסופו של דבר להקמת מדינה פקיסטנית עצמאית בשנת 1947.
המגדל משקף תערובת של אדריכלות מוגולית / אסלאמית ומודרנית.
המגדל תוכנן ופיקח על ידי, נאסרדין מוראט-חאן, אדריכל ומהנדס אזרחי פקיסטני יליד רוסיה.
אבן היסוד הונחה ב־23 במרץ 1960. הבנייה ארכה שמונה שנים והושלמה ב־21 באוקטובר 1968, לפי הערכה עלות 7,058,000 רופי פקיסטני.
הכסף נאסף על ידי הטלת מס נוסף על כרטיסי קולנוע ומרוצי סוסים על פי דרישתו של אקטאר חוסיין, מושל מערב פקיסטן.
כיום המינרט מספק נוף פנורמי למבקרים שאינם יכולים לעלות במדרגות או לגשת לפסגה, באמצעות מעלית.
הפארקים סביב האנדרטה כוללים מזרקות שיש ואגם מלאכותי.
הבסיס שלו נמצא כשמונה מטרים מעל פני האדמה.
המגדל מתנשא על בסיס 62 מטרים, הגובה הכולל של המינר הוא כ -70 מטרים מעל פני האדמה.
עלי הכותרת הנפרשים של הבסיס דמוי הפרחים גובהם 9 מטרים.
קוטרו של המגדל הוא כ־9.75 מטר.
המשענת בנויה מאריחים בדוגמת, ופונה אל המסגד הבדאשי.
כדי לסמל את תחילתו הצנועה של מאבק החופש, הרציף הראשון בנוי באבנים לא חתוכות של תכסילא, הרציף השני עשוי מאבנים מסותתות בפטיש, ואילו הרציף השלישי הוא מאבנים מסותתות באזמל.
שיש לבן מלוטש במצע הרביעי והאחרון מתאר את הצלחתה של התנועה הפקיסטנית.
מוכתר מסעוד, סופר פורה וסגן נציב דאז, היה אחד מחברי ועדת הבנייה.
מהנדס השירותים מיאן עבדול ג'אני מוגול המשיך לבנות ציוני דרך רבים אחרים של פקיסטן, כולל אצטדיון קדאפי לאהור, בית החולים העירוני גוג'רנוולה, צ'נד דה קילה עוקף מעבר גוג'רנוואלה, מלון לורדס ואוניברסיטת פנג'אב קמפוס גוג'רנוולה.
מֵינקת היא אישה שמֵיניקה ולפעמים גם מטפלת בילד של אישה אחרת.
מיניקות מועסקות לרוב כשהאם מתה, או אם היא אינה מסוגלת או בוחרת שלא להֵיניק את הילד בעצמה.
בתרבויות מסוימות תינוקות יונקים מאותה אשה נמצאים ביחסים מיוחדים של קרבת חלב, הם נקראים "אחים לחלב".
מינקת הייתה בשימוש בתרבויות ברחבי העולם עד להמצאת תרכובת מזון לתינוקות במאה ה-20.
מֵינקת יכולה לעזור כאשר אמא אינה מסוגלת או לא רוצה להֵיניק את תינוקה.
לפני פיתוח תרכובת מזון לתינוקות במאה ה-20, הנקה יכלה להציל את חיי התינוק.
קיימות מספר סיבות לאי יכולת ייצור כמות מספקת של חלב אם על ידי האם הביולוגית.
מחלה עלולה לגרום לאי יכולת הנקה של האמא הביולוגית.
לדוגמה, היא עלולה לחלות במחלה כרונית או חריפה, או שהמחלה עצמה, או הטיפול בה, מפחית או מפסיק כליל את החלב שלה.
היעדר הנקה זה עשוי להיות זמני או קבוע.
צורך גדול במֵיניקות נוצר כאשר שיעורי נטישת התינוקות ומוות האם במהלך הלידה ובסמוך לה, היו גבוהים.
תינוקות שינקו ממינקת מתו באחוז דומה לשאר האוכלוסייה.
יש נשים שבחרו שלא להֵיניק מסיבות חברתיות.
עבור נשים מהמעמד הגבוה ההנקה נחשבה ללא אופנתית, לא רק שהדבר מנע מהן אפשרות ללבוש את הבגדים האופנתיים של זמנם, אלא גם נחשב כהרס דמויותיהן.
נשים עובדות התמודדו עם לחצים אחרים לנטוש את ההנקה, כולל מצד בעליהן.
העסקת מינקת הייתה פחות יקרה מהצורך להעסיק מישהו אחר שיעזור בניהול העסק המשפחתי ויטפל במטלות הבית במקומם.
יש נשים שבחרו להעסיק מיניקות אך ורק כדי להימלט ממלאכת ההנקה המגבילה וגוזלת זמן.
מיניקות שימשו גם כאשר האמא לא יכולה לייצר מספיק חלב אם, כלומר האם מרגישה שאינה מסוגלת להֵיניק את ילדה כראוי, במיוחד לאחר לידות מרובות יחד.
אישה יכולה לשמש כמינקת רק אם היא מייצרת חלב.
פעם האמינו כי מינקת צריכה לעבור לידה לאחרונה אך הדבר אינו הכרחי, שכן גירוי חזה קבוע יכול לעורר הנקה באמצעות רפלקס עצבי של ייצור והפרשת פרולקטין.
כמה מיניקות הצליחו להניק באמצעות משאבת חלב כדי שתוכלנה להאכיל.
גבריאל פאלמר, מחברת הספר "הפוליטיקה של הנקה" קבעה כי אין סיבה רפואית לכך שנשים לא צריכות להֵיניק ללא הגבלת זמן או להאכיל יותר מילד אחד בו זמנית.
יש נשים שתאורטיות יכולות להאכיל עד חמישה תינוקות.
המקרא מתייחס לדבורה, מינקת רבקה, אשתו של יצחק ואם יעקב ועשו.
במקרא כתוב כי דבורה חיה כבת בית אצל רבקה כל ימיה.
לפי המדרש נסיכת מצרים העתיקה בתיה בת פרעה חיפשה מינקת למשה לאחר שמשתה אותו מן התיבה, אך הוא הסכים לקחת חלב אך ורק מאמו הביולוגית שהגיעה להֵיניקו.
רבי מאיר אסר על יהודייה להעסיק כמֵינקת אשה נוכרית, מחשש שמא תהרגנו.
חכמים התירו איסור זה כשהיהודייה עומדת ומשגיחה.
איסור נוסף הוטל על יהודיות שלא להיניק תינוקות של גויים כדי לא לגדל בן לעבודה זרה.
סייג לזה קיים בדברי הגהות מיימוניות שהתיר ליהודייה להֵיניק בשכר וכשיש לה חלב יתר.
רבי מנחם בן זרח הביא את תכונות המינקת האולטמטיבית.
שתהיה בין גיל 20 ל-30, טובת מראה, ללא מום, מזג ממוצע, בינונית במידותיה, בעלת מידות טובות, לא כעסנית ולא רגזנית.
רבי משה איסרליש בחיבורו המפה טען בשם הרא"ש כי למֵינקת אסור לאכול מאכלים אסורים בתקופת ההנקה.
הנקה היא מנהג עתיק, המשותף לתרבויות רבות.
ההנקה נקשרה למעמד חברתי ואצולתי.
נשים הֵיניקו את ילדיהם לטובת בריאות הילד ולפעמים בתקווה להיכנס שוב להריון.
הנקה בלעדית מעכבת את הביוץ אצל חלק מהנשים.
נשים שסבלו מסטיגמה של לידת ילד מזנות, נאלצו לפעמים למסור את תינוקן באופן זמני למינקת או לאימוץ.
מהתקופה הרומית ועד ימינו, פילוסופים והוגים טענו כי הקשר הרגשי החשוב בין ילד לאמו נפגע מנוכחותה של מינקת.
במיתולוגיה יוונית יוריקליה היא המינקת של אודיסאוס.
במיתולוגיה הרומית, קייטה הייתה המינקת של איניאס.
במיתולוגיה ההוואית, נואקאה היא אל מֵיניקה מיטיבה.
שמה הפך לסמל למֵינקת מלכותית.
ברומא העתיקה, אנשים אמידים היו מעסקים מיניקות מקרב שפחותיהם, אמנם היו גם כמה נשים רומיות חופשיות ששימשו כמיניקת במקצוען, וההמשפט הרומי אפילו מתייחס לסכסוך שכר עם מבצעות שירותי הנקה.
היה מקום בשם "עמוד חלב" ששימש כמקום בו ניתן היה לשכור מיניקות.
נשים המֵיניקות את ילדיהן היו נחשבות למושא הערצה ברומא העתיקה, אך יוצאות דופן ומיושנות בעידן הקיסרי.
אפילו נשים ממעמד הפועלים או העבדים לא הֵיניקו את תינוקותיהן, הגינקולוג סורנוס מאפסוס הציע עצות מפורטות כיצד לבחור מינקת.
אחיות יווניות היו מועדפות ברומא, והרומאים האמינו כי תינוק שיש לו מינקת יוונית יכול ללמוד את השפה ולדבר יוונית שוטפת כמו גם לטינית.
במאה ה-15, היה מקובל בהודו אצל נשים עשירות להשתמש במינקת.
הילד לא הוצא מהבית, אלא המינקת הייתה מגיעה לבית התינוק.
המיניקות הקלאסיות של האימפריה המוגולית זכו להצטיינות במסורת הטורקית-מונגולית.
מינקת הייתה בעבר מחזה נפוץ בבריטניה.
נשים ממעמד הפועלים סיפקו וגם קיבלו שירותי הנקה.
הטיפול בתינוקות היה עבודה בתשלום מכובד, והעבודה הייתה פופולרית עבור נשים רבות ממעמד הפועלים.
במאה ה-18 אישה הייתה מרוויחה יותר כסף כמינקת מהסכום שבעלה היה יכול להרוויח בעבודתו.
עד למאה ה-19 רוב התינוקות היונקים נשלחו הרחק ממשפחותיהם לגור אצל המטפלת החדשה עד השנה השלישית לחייהם.
כמעט 80% מהתינוקות היונקים אצל מינקת מתו בגיל ינקות.
מיניקות עבדו גם בבתי חולים ובמוסדות לילדים נטושים.
הפופולריות של מיניקות ירד באמצע המאה ה-19, כשעיתונאים רפואיים כתבו על הסכנות שבדבר.
עיתונאי העוסק ברפואה מנה בסוף שנות ה-50 של המאה העשרים את הבעיות במיניקות, כמו נטישת ילדי המיניקות, תמותת תינוקות גבוהה יותר וסיכון פיזי ומוסרי מוגבר לילד שיונק אצל מינקת.
אף שטענה זו לא הוכחה, הטיעונים הרגשיים של חוקרים רפואיים, יחד עם מחאותיהם של מבקרים אחרים, הגבירו אט אט את הידע הציבורי על הסכנה, וההנקה הוחלפה להנקה מצד האם ומבקבוקים.
בצרפת דווח על הנקה בתקופתו של לואי הארבעה עשר, אמצע המאה ה-17. עד המאה ה-18 כ-90% מהתינוקות היו מטופלים על ידי מיניקות, ואף נשלחו לגור אצלם.
בפריז רק 1000 מתוך 21,000 התינוקות שנולדו בשנת 1780 טופלו על ידי אמם.
הביקוש הרב למיניקות חפף את השכר הנמוך ואת מחירי השכירות הגבוהים של תקופה זו, מה שאילץ נשים רבות לעבור לעבוד זמן קצר לאחר הלידה.
משמעות הדבר הייתה כי אמהות רבות נאלצו לשלוח את תינוקותיהן ליניקה וטיפול אצל מיניקות גרועות.
בשנת 1769 הוקמה בפריז "הלשכה למיניקות".
בשנת 1874 הנהיגה ממשלת צרפת חוק על שמו של ד"ר תיאופיל רוסל (Théophile Roussel), אשר קבע כי "כל תינוק המוצב אצל אפוטרופוס בתשלום מחוץ לבית ההורים יירשם במדינה, כך שממשלת צרפת תוכל לפקח על מספר הילדים בטיפול אצל מיניקות וכמה ילדים יונקים מתו".
מיניקות נשכרו לעבוד בבתי חולים כדי להֵיניק תינוקות פגים, חולים או נטושים.
במהלך המאות ה-18 וה-19, עגבת מוּלדת הייתה גורם שכיח לתמותת תינוקות.
בית החולים ווגירארד (Hôpital Vaugirard) בפריז החל להשתמש בכספית כטיפול.
עם זאת, לא ניתן היה לתת אותה בבטחה לתינוקות.
בשנת 1780 היא החלה בתהליך מתן כספית למיניקות אשר יכלו לאחר מכן להעביר את הטיפול בחלבם לתינוקות הנגועים.
על פי הצלב האדום האמריקאי הנוהג של מיניקות עדיין היה נפוץ במהלך מלחמת העולם הראשונה.
נשים ממעמד הפועלים היו משאירות את תינוקותיהן בידי מיניקות כדי שיוכלו לקבל משרות במפעלים.
בדרום ארצות הברית היה נהוג לפני מלחמת האזרחים האמריקנית כי נשים שחורות משועבדות נאלצו להיות מינקות לילדי הנשים הלבנות.
במקרים מסוימים, הילד המשועבד והילד הלבן גדלו יחד בשנותיהם הראשונות (לעיתים היו שני התינוקות ולדים של ידי אותו האיש, בעל העבדים).
לפעמים הושם התינוק בבית המינקת במשך כמה חודשים, כמו שהיה אצל ג'יין אוסטן ואחיה.
בתרבויות מסוימות המינקת פשוט נשכרה ככל עובד אחר.
אולם אצל אחרים, היה לה מערכת יחסים מיוחדת עם המשפחה, שעשויה להיות זכויות קרבה.
במבנה המשפחה וייטנאמית, למשל, מינקת מכונה "מאו" כלומר "אמא".
באסלאם קיימת מערכת מקודדת מאוד של קרבת חלב המכונה "ראדה".
לג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת הייתה מינקת אותה העריך מאוד, ומינה את ביתה ככובסת לבית המלוכה.
אמהות המניקות תינוקות זו של זו עוסקות במעשה הדדי המכונה "הנקה צולבת" או "הנקה משותפת".
עבור חלק מהאמריקאים נושא המיניקות הופך ליותר ויותר פתוח לדיון.
במהלך סיבוב רצון טוב של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים בסיירה לאון בשנת 2008, השחקנית האמריקאית-מקסיקנית סלמה הייק החליטה להֵיניק תינוק מקומי מול צוות הסרט המלווה.
התינוקת החולה בת השבוע נולדה באותו יום אך שנה מאוחר יותר מבתה, שטרם נגמלה.
בהמשך דנה האייק במצלמה באנקדוטה של סבתא רבתא המקסיקנית שלה אשר הֵיניקה באופן ספונטני תינוק רעב בכפר.
מיניקות עדיין נפוצות במדינות מתפתחות רבות, אם כי הנוהג מהווה סיכון לזיהומים כגון HIV.
בסין, באינדונזיה ובפיליפינים, ניתן להעסיק מינקת בנוסף לאומנת כסימן של אצולה, עושר ומעמד גבוה.
בעקבות שערוריית החלב הסינית ב-2008, שבה פורמולה מזוהמת לתינוקות הרעילה אלפי תינוקות, שכר המיניקות שם עלה באופן דרמטי.
השימוש במינקת נתפס כסמל סטטוס לעושר בחלקים מסוימים של סין המודרנית.
במצרים העתיקה, מאיה הייתה המינקת של המלך תות ענח' אמון.
היא הייתה המינקת גם של חתשפסות, אמנם המינקת לא הייתה חברה במשפחת המלוכה, אך קיבלה את הכבוד של קבורה בבית המלוכה הנקרופוליס של עמק המלכים.
בארון הקבורה שלה היה כתוב wr šdt nfrw nswt In, כלומר "מינקת גדולה".
באסיה, ליידי קסוגה הייתה המינקת של השלישי בשוגונות טוקוגאווה.
לו לינגקסואן שימשה כמינקת לקיסר גאו וויי.
היא הפכה לחזקה ביותר בתקופת שלטונו, ולעיתים קרובות ספגה ביקורת מצד היסטוריונים על שחיתותה ובגידותה.
קיסרי סין כיבדו את הנישואין של המיניקות הקיסרית.
דאי אנגא הייתה המינקת של הקיסר המוֹגוּלי, שאה ג'האן.
שין מיו מיאט הייתה אמו של המלך ביינאונג משושלת טונגו מיאנמר, והמינקת של המלך טבינשווהטי.
הקיסר האחרון של סין, פּוּיִי, תיאר את המינקת וואנג צ'יאו כמי שהייתה היחידה שהצליחה לשלוט בו: "מילדותי ועד שגדלתי, רק המינקת שלי, בגלל השפה הפשוטה שלה, הצליחה לגרום לי לקלוט את הרעיון שאני כמו אנשים אחרים."
באירופה, הודינה מסנט אלבנס הייתה המינקת של אלכסנדר נקאם ושל ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה.
פאק הייתה מינקת של הנסיך ויליאם, דוכס גלוסטר (1689–1700).
ז'נבייב פואטרין הייתה מינקת של הדופין של צרפת, לואי ז'וזף, בנו של לואי השישה עשר, מלך צרפת והמלכה מארי אנטואנט.
פואטרין הואשמה בהעברת שחפת לדופין, וגרמה למותו כשהיה בן שבע, גם אם מעט מאוד ילדים טרום גיל ההתבגרות מתו משחפת, ייתכן שהאשמה זו הייתה תוצאה של איבחון שגוי.
מינקס היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי אלן רפופורט ובה מככבים אופליה לוביבונד וג'ייק ג'ונסון.
הסדרה הופקה על ידי HBO Max ועלתה לשידור ב-17 במרץ 2022. בישראל, הסדרה עלתה ל-HOT HBO ו-yes ב-1 באפריל 2022.
במאי 2022 הסדרה חודשה לעונה שנייה.
בינואר 2024, בוטלה הסדרה לאחר עונתה השנייה.
עלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס במהלך שנות ה-70, ומספרת את סיפורה של ג'ויס, פמיניסטית צעירה ושאפתנית המנסה להגשים את חלום חייה – להוציא לאור מגזין פמיניסטי לנשים.
לאחר שכל ניסיונותיה למצוא מוציא לאור עולים בתוהו, ג'ויס פוגשת את דאג, מוציא לאור של מגזיני פורנו, שמעוניין להוציא את המגזין הפמיניסטי שלה בתור מגזין הפורנו הראשון הפונה לקהל נשי.
ג'ויס, שתחילה מזועזעת מהצעתו של דאג, מתחילה אט אט להבין שייתכן שהוא עלה על משהו באמת מהפכני.
אופליה לוביבונד – ג'ויס פריגר
ג'ייק ג'ונסון – דאג רנטי
טיילור זקהאר פרז – שיין ברודי
איימי לנדקר – ברידג'ט ווסטברי
אלישיה האנה-קים – וונדי מא
אוסטין ניקולס – בילי "העז" ברונסון
ב-19 בפברואר 2020, נמסר כי שירות "HBO Max" הזמינה פיילוט מהיוצרת אלן רפפורט, שהייתה גם אמונה על כתיבתה והפקתה בפועל לצדם של פול פייג' ודן מגנטה.
ב-3 בספטמבר 2020, נמסר כי הבמאית רייצ'ל לי גולדנברג תהיה אמונה על בימוי והפקת הפיילוט בפועל.
ב-5 באפריל 2021, נמסר כי "HBO Max" הזמינה רשמית את הסדרה, שעונתה הראשונה תכלול 10 פרקים בני חצי שעה.
בינואר 2024, "מינקס" בוטלה ב-Starz לאחר עונתה השנייה.
זו הפעם השנייה שהסדרה מבוטלת.
העונה הראשונה שודרה במקור ב-HBO Max וחודשה לעונה שנייה לפני שבוטלה עקב קיצוץ בעלויות.
Starz רכשו את העונה השנייה של התוכנית ושידרו אותה לצד העונה הראשונה.
עונה 2 עלתה לראשונה ב-Starz ביולי 2023, ושתי העונות זמינות לצפייה באפליקציית Starz ובפלטפורמות הסטרימינג שלה.
ב-16 בספטמבר 2020, נמסר על ליהוקה של אופליה לוביבונד לתפקיד הראשי.
ב-8 בדצמבר 2020, נמסר על ליהוקם של אידרה ויקטור, אוסקר מונטויה, ג'סיקה לאו, לנון פארהאם, מייקל אנגרנו וג'ייק ג'ונסון.
בפברואר 2021, נמסר על ליהוקו של טיילור זקאר פרז לדמותו של שיין הכבאי.
צילומי הפיילוט החלו ב-6 בדצמבר 2020, בלוס אנג'לס.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 96% עם דירוג ממוצע של 7.8/10, בהתבסס על 27 ביקורות.
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה זכתה לציון 77/100, בהתבסס על 19 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
מינקריה (שם מדעי: Minqaria) הוא סוג דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים, אשר ממצאיו התגלו במרוקו.
דינוזאור זה התקיים בקרטיקון העליון במשך המאסטריכט שלפני 68 עד 66 מיליון שנה מזמננו וכנראה נכחד עם הכחדת הקרטיקון.
הסוג תואר למדע בשנת 2024 כשמשמעות שם הסוג מערבית ופירושו: "מקור".
הוא הכיל מין בודד: Minqaria bata, הידוע רק מגולגולת חלקית ופירושו מערבית: "ברווז".
הממצאים שנכללו מהדינוזאור הכילו רק שרידי גולגולת חלקית שהתגלו בבסיס "Ouled Abdoun Basin" שעל יד העיר קוריבגה שבמרוקו.
הממצאים הכילו לסת עליונה עם מספר שיניים וחלקים מגזע המוח.
דינוזאור זה היה קרוב ללאמבאוזאורוס אך היה חסר הציצה החלולה של קרובו.
במראהו דמה יותר לקוריתוזאורוס והיה קרוב בעיקר לארניזאורוס ולקרובו האנג'ביה , שהתקיים בסביבתו.
הוא הגיע לאורך ממוצע של 3.5 מטרים ולמשקל 250 ק"ג, כך שהיה בינוני יחסית למשפחתו.
ככל הנראה הוא נכחד עם הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
מינרווה נלחמת במרס הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד, שנוצר בשנת 1771. היצירה שייכת לאסכולה הצרפתית של המאה ה-18 והיא שמורה במחלקת הציורים של מוזיאון הלובר בפריז.
הציור הוצג על ידי דויד בתחרות "הפרס הגדול" של האקדמיה המלכותית לציור ופיסול בשנת 1771, וזכה במקום השני.
לאחר מכן נכלל באוסף האקדמיה המלכותית, שהוצג בארמון הלובר עד פירוקה ב־1793. ב־9 בדצמבר 1793 נרשם הציור על ידי נציגי הקונבנט הלאומי במסגרת החרמת אוספי האקדמיה והועבר ל"מחסן הרהיטים השני".
בהמשך הופיע ברשימות המלאי של הלובר בשנים 1818, 1823 ו־1824 תחת מספר MR 1441, ונשמר באוספי המוזיאונים המלכותיים.
בין השנים 1852 ל־1860 קיבל הציור את מספר המלאי הנוכחי INV 3695 על ידי האוצר פרדריק ויו.
כיום הציור נמצא במחסני מוזיאון הלובר ואינו מוצג לציבור.
הציור מתאר את מינרווה, אלת החכמה והאמנויות, ואת מרס, אל המלחמה, בעיצומו של עימות.
סביבם מופיעים קורבנות אנושיים, המעידים על השלכות הקרב האלוהי על חיי בני האדם.
הקומפוזיציה מדגישה את עליונותה של מינרווה, הנראית גוברת על מרס.
דרך ייצוג זה מציג דויד את עוצמתם של כוחות על־טבעיים ואת השפעתם על גורל האנושות.
הציור הושפע מהתקופה ההיסטורית ביוון, שבה נחשבו המלחמות להפגנת כוח ועוצמה.
באמצעות עימות מיתולוגי בין מינרווה למרס, מבטא דויד את הרעיון שכוחות על־טבעיים משפיעים על חיי בני האדם.
ייצוג זה מדגיש את הרלוונטיות הרגשית של הנושא ומציב את החכמה כגורם עליון ביחס למלחמה.
מֵיס הָאוּ (Maeshowe או Maes Howe) הוא גל-עד וקבר מעבר מהתקופה הנאוליתית, הנמצא על האי מיינלנד באיי אורקני שבצפון סקוטלנד.
מיס האו והמונומנטים סביבו, ובהם סקארה ברי, הוכרזו כאתרי מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1999.
על שמו של האתר נקראים מבני גל-עד חדר מסוג מיס האו, שאינם דומים לאף סוג אחר של מבנים באיי אורקני או מחוצה להם.
מבנה התל הוא בעל כניסה ארוכה ונמוכה המובילה לחדר ראשי, אליו מתחברים עוד שלושה חדרים משניים.
גובה התל הוא כ־7 מטרים וקוטרו כ־35 מטרים.
האתר מייצג עד היום סטנדרט לבנייה ולתכנון קפדני, שלא נמצאו במקום אחר בבריטניה: הבניה כה איכותית שעדיין ישנם אבנים צמודות שלא ניתן להעביר דרך חיבורן סכין.
מאפיין חשוב נוסף במבנה התל הוא צוהר קרני האור.
באמצע החורף, ובמיוחד ביום ההיפוך, עוברות אחרונות קרני השמש דרך הצוהר ופוגעות בקיר האחורי.
האתר נבנה לראשונה על ידי בני תרבות הכלים המחורצים סמוך ל־2750 לפנה"ס, והוא קרוב למספר אתרים חשובים נוספים מתקופתו.
עבור חלק מחוקרי האתר, המקום מסמן התפתחות במבנה השבטי־דתי של קבוצת העמים.
שעות העבודה שנדרשו כדי לבנות את המונומנט הוערכו ב־39,000 עד 100,000 שעות, פי עשרה יותר משאר הקברים מתקופתו.
הקבר נבנה עבור קבוצה מצומצמת של אנשים, כנראה מנהיגים שבטיים, על ידי כל השבט - פיתוח חשוב במבנה החברתי-שלטוני בעולם העתיק.
האתר נשדד על ידי ויקינגים במאה ה-12 לספירה.
הוויקינגים השאירו באתר גרפיטי רוני ואיורי דרקון ונחש; הכתובת שהם הותירו היא הארוכה ביותר שנמצאה עד ימינו.
הוויקינגים לקחו עמם את אוצרות האתר, ואלו מעולם לא נמצאו.
הגג התומך נותץ בשנת 1861 על ידי מספר "ארכאולוגים" נלהבים יתר על המידה.
הם לא גרמו לנזק משמעותי.
בשנת 1910 החלו שיפוצים באתר; צורתו החרוטית עוגלה, ונוסף לו גג בטון.
פירוש השם אינו ידוע, ולאורך השנים הועלו מספר השערות בדבר מקורו, רובן נוגעות לשפה הגאלית.
מיס אנטבה הוא סרט ישראלי משנת 2003 של הבמאי עמרי לוי.
הסרט נעשה כהפקה משותפת לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ולקבוצת בוגרים, בתמיכת "קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", קרן סם שפיגל וטלעד.
הסרט נעשה ביוזמת רנן שור, מנהל בית הספר סם שפיגל, כחלק מפרויקט לקידום יצירת סרטי עלילה באורך מלא על ידי בוגרי בית הספר.
הסרט השתתף בכ-35 פסטיבלים בינלאומיים ובהם מונטריאול, המפטונס - ניו יורק, ריו דה ז'ניירו, לוס אנג'לס, שיקגו, פוסאן (קוריאה) ופאלם ספרינגס, ארצות הברית וזכה למספר פרסים בינלאומיים.
הסרט מתאר את מציאות החיים בישראל בשנות השבעים.
עלילת הסרט מתרחשת בירושלים בקיץ 1976 על רקע חטיפת מטוס אייר פרנס לאנטבה.
מציאות תמימה של ילדה לפני המהפך הפוליטי של 1977 ולפני האינתיפדה והטרור ולפני עידן ההיי-טק.
במציאות זו עדיין אפשר היה לנצח את הטרור.
ההשראה לסרט היו בני הזוג קלוד ואמה רוזנקוביץ, זוג פעילי שלום מירושלים, שהיו בין החטופים לאנטבה לפני.
הם ניסו להבין את מניעי החוטפים ולא הסתירו את דעותיהם.
שחקןתפקיד מירב אברהמי נעה מירב גרובר נורית יעל אבקסיס אליסה אלון אולארצ'יק יוחנן יגאל נאור אברם איתמר גלוקסמן יואב
ציון לשבח בקטגוריית סרטי הילדים - פסטיבל ברלין.
פרס השחקנית - פסטיבל רימוסקי, קנדה
פרס מיוחד של חבר השופטים - פסטיבל זלין, צ'כיה
פרס ראשון - פסטיבל טיוואן
פרס התסריט - פסטיבל גונפרביל, צרפת
ציון לשבח לשחקנית - תחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע ירושלים
מיס אולימפיה היא תחרות מקצועית לפיתוח גוף לנשים שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB).
התחרות נערכה לראשונה בשנת 1980, ומאז שנת 2000 היא נערכת באותו זמן שנערכת תחרות מר אולימפיה כחלק מ-"Olympia Weekend" (סוף שבוע אולימפיה).
משנת 2000 החלו להבחין בתחרות בין גם קבוצות משקל שונות.
בשנת 2000 לא היו זכיות כוללות אך חג.אוריתבשנת 2001 זכתה מתמודדת אחת בקבוצות משקל שונות וזכתה בתואר הכולל.
בשנת 2005 חזרה התחרות לפורמט הפתוח שבו אין קבוצות משקל.
הזוכות הגדולות ביותר מכל הזמנים הן לנדה מארי (8 זכיות), קורי אוורסון (6 זכיות),וקים צ'יזבסקי ואייריס קייל (4 זכיות).
עד שנת 1999 נבחרה זוכה כללית בלבד.
בשנת 2000 נבחרו שתי זוכות בקטגוריות משקל.
משקל קל: אנדרולה בלנצ'יט, משקל כבד: ולנטינה צ'פיגה.
משנת 2001 נבחרו זוכות בקטגוריות המשקל וגם זוכה כללית מבין השתיים.
מיס אינטרנשיונל היא תחרות מקצועית למפתחות גוף שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB).
מיס אינטרנשיונל נחשבת לרוב לתחרות השנייה ביוקרה למפתחות גוף (אחרי תחרות מיס אולימפיה).
התחרות נערכה לראשונה בשנת 1986 ומאז נערכת כל שנה (חוץ משנת 1987).
מאז שנת 1989 התחרות נערכת כחלק מהתחרות ארנולד קלאסיק.
בשנת 2000 נכנסו לתחרות קטגוריות משקל: משקל כבד ומשקל קל ומנצח כללי מבין השתיים.
התחרות חזרה לפורמט הפתוח בשנת 2006. האישה שמחזיקה את מרבית התארים היא יאקסני אוריקן (4 תארים).
משנת 2000 עד שנת 2005 הוכרזו גם זוכות בקטגוריות משקל קל ומשקל כבד שמהן נבחרה הזוכה הכללית (בפועל זוכת הקטגוריה "משקל כבד" זכתה בתואר הכללי):
שנה משקל קל משקל כבד 2000 ברנדה רגנוט ויקי גייטס 2001 דיאנה קאדאו ויקי גייטס 2002 ולנטינה צ'פיגה יאקסני אוריקן 2003 קטי פריסט יאקסני אוריקן 2004 די קאדאו אייריס קייל 2005 ברנדה רגנוט יאקסני אוריקן
תחרות מיס אמריקה היא תחרות יופי שנתית הנערכת בין נשים צעירות בארצות הברית.
התחרות נערכת ב-50 מדינות ארצות הברית, בוושינגטון די.
ובאיי הבתולה של ארצות הברית.
לזוכה בתחרות הלאומית ניתן התואר "מיס אמריקה" למשך שנה.