tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קארין נטמעת בחבורה ונקשרת מאוד לבנות, ואף נהיית בת הזוג של תום, אחיה התאום של אלינור.
במהלך הסדרה תמר מתקבלת ללהקת מחול, אך במהלכה נפגשת עם האויבת החדשה שלה, רומי.
גיבורות הסדרה הן נערות דעתניות ומוכשרות שבטוחות שדבר לא יפריד ביניהן, לא בנים, לא בנות אחרות ולא שאיפות בחיים, אבל החברות שלהן עומדת שוב ושוב במבחן.
כל אחת מהן עוברת תהליך משמעותי שיותיר בה חותם וישנה אותה לעד.
במהלך קיץ אחד הן מתבגרות ומשתנות.
העונה השנייה מתרחשת שנה בדיוק לאחר העונה הראשונה - בחופש הגדול.
תמר גולן (ליהי קורנובסקי) - בת יחידה להורים המתקשים להביא ילד נוסף.
היא רקדנית מעולה שרוקדת מחול בסגנון היפ-הופ.
בתחילת העונה תמר מבטיחה לדנה שהיא, דפי ואלינור יבואו לבקר אותה במילאנו.
תמר מנסה כמעט כל עבודה אפשרית בשביל לקיים את הבטחתה לדנה, אך כשהיא מתחילה לעבוד בתור הבייביסיטר של מוקי, אחיו הקטן של גור, היא וגור מתאהבים.
בתחילת עונה 1 תמר התחילה לרקוד במכינה ללהקה שחלמה עליה אבל היא נזרקת, לטענת המורה, בגלל זלזול בריקוד.
לאחר מכן, בזכות העזרה של גור תמר נכנסה ללהקה באופן עצמאי.
בסוף העונה מיקה, מורתה לריקוד מורה לתמר שעליה להתאמן עד סוף השבוע, אך בזמן זה הייתה אמורה לבקר את דנה עם אלינור במילאנו.
תמר נשארת בארץ בגלל העדפתה ללהקה.
בסוף עונה 1 תמר מבינה ממיקה שרומי ניסתה לקחת ממנה את הסולו וגרמה לפרידה בינה לבין גור.
בעונה 2 היא וגור נפרדים עקב התערבותו של רוי.
עובדת בקייטרינג של רותי עם רוי.
נהיית בת זוגו של רוי אך נפרדת ממנו לאחר שהבינה שבגללו היא וגור נפרדו, בסוף עונה 2 היא וגור חוזרים.
אלינור וקסלר (גאיה גור אריה) - אחותו התאומה של תום, חכמה, מסודרת, חרוצה ודייקנית.
בעונה 1 אלינור מתחילה לעבוד במילקשייק בתחילת הקיץ ושם מתאהבת בגור ובסופו של דבר מגלה שהוא החבר של תמר, אלינור נפגעת ובהמשך העונה ממציאה לעצמה חבר כדי לא להפריד בין גור לתמר.
אלינור מתגלה כמארגנת אירועים מוצלחת במיוחד והופכת למנהלת האירועים של המילקשייק, אך מפאת חוסר תקציב אלינור מפוטרת, מתעצבנת על כך, מנסה להראות לבועז מה הוא הפסיד בכך שפיטר אותה.
אלינור מוצאת חן בעיני גליה, מנהלת מועדון בעל תקציב רב המתחרה למילקשייק - "הנונה", ונהיית מנהלת האירועים שם, ובכך הורסת את המילקשייק שנעלמו לקוחותיו.
אלינור מפעילה את הדף של דפי ושם כותבת פוסטים שמלהיבים את המעריצים, זמן קצר לאחר מכן בחור בשם איתי שמעריץ את דפי ואת הפוסטים ש"דפי" מעלה לעמוד פונה אליה ומגלה שאלינור היא זאת שכותבת לדפי את הפוסטים.
לבסוף היא נעשית חברה של איתי ועוזרת לו לעשות סרט שכתב למגמת קולנוע.
אלינור מתקבלת למגמת רופאים צעירים במקום איתי וחוששת איך לספר לחברותיה על כך.
היא נסעה לבדה למילאנו לבקר את דנה.
בעונה 2 מתגלה שהיא ואיתי נפרדו ושהיא עובדת בחברת מחשבים של אבא שלה.
היא מתאהבת באדם שגם עובד בחברה, ונהפכת לבת זוגו.
כשהיא מגלה מיהו אבא של אדם היא עוזבת אותו ולא מוכנה להיות איתו בקשר יותר.
לבסוף היא רודפת אחרי הרכבת שהוא עלה עליה, מתנשקת איתו וחוזרת אליו.
דפי כרמון (כרמל לוטן) - נערת רוק שרוצה לכתוב שירים ולהצליח כזמרת רוק, אך במהלך הסדרה משנה את הסגנון המוזיקלי שלה לפופ כדי שתוכל להצליח יותר, לפי הוראת הסוכנת שלה, שרון דגן.
היא מתחברת עם השחקנית המפורסמת שירה כהנא שגורמת לה להתרחק מהחבורה, אך לאחר מכן מבינה את טעויותיה וחוזרת לחברותיה וגם עוזבת את הסוכנת שהגבילה אותה.
מאוהבת בדין להב, ובסוף עונה 1 הם נעשים זוג, אך בעונה 2 הם נפרדים.
לבסוף היא מתחילה לצאת עם אסי, חבר טוב של גור ורוי.
גור (גפן ברקאי) - גולש וחובב ספורט אשר עובר לגור בתל אביב לנוכח מצבה הכלכלי הקשה של משפחתו.
הוא מתאהב בתמר והם נעשים לזוג.
בעונה 2 נפרד מתמר עקב התערבותו של רוי, חברו הטוב ומתחיל לצאת עם צליל, ילדה חדשה שעוברת לעיר.
בסוף עונה 2 מתברר שעדיין יש לו רגשות אל תמר, והם חוזרים להיות זוג.
קארין קרמר/הורוביץ (מיכאלה אלקין) - נערה עשירה ומפונקת שהגיעה מלוס אנג'לס.
בת דודתה מדרגה שנייה של תמר, מאוד אופנתית ובתחילת הסדרה נעשית הסטייליסטית של דפי, ואחר-כך מפוטרת על ידי שרון, הסוכנת של דפי.
היא מתאהבת בתום והם נעשים זוג.
היא חושבת שהוריה התגרשו כאשר הייתה רק בת 3, אך מתברר כי אביה ישב בכלא בתקופה שחיה לבד עם אמה.
בעונה 2 עיצבה ליין בגדים שהיא יצרה וקיבלה הזמנות רבות לגביהן.
דנה (נואל ברקוביץ') - בתחילת עונה 1 דנה נוסעת למילאנו עם הוריה, אחרי שחברותיה הבטיחו לה שיבואו לבקר אותה בסוף החופש.
לדנה יש חבר במילאנו ושמו פרנצ'סקו.
היא מדברת כל בוקר עם חברותיה בצ'אט וידאו.
אלינור ביקרה אותה במילאנו ואז שתיהן חזרו לארץ והגיעו להופעה של תמר, בזכות דפי שקנתה להן כרטיסים.
תום וקסלר (עונה 1, אורח בעונה 2) (סיוון פרסלר) - אחיה התאום של אלינור, הוא מוזיקאי חובב שמתקשה להפוך למוזיקאי מפורסם.
שרון לא אוהבת את תום ומוציאה אותו מההרכב שלו ושל דפי, "חייזרים בטרנינג".
תום מכיר את קארין, בת הדודה של תמר, מתאהב בה ולבסוף נהייה בן זוגה.
ציידת כישרונות מציעה לו חוזה והוא טס ללוס אנג'לס כדי לגור ליד קארין על פי החוזה.
בעונה 2, קארין נמצאת בחופשה בארץ והוא נשאר בביתו בלוס אנג'לס.
דין להב (רום ברנע) - מוזיקאי כוכב רוק מצליח.
מיוצג אצל שרון דגן אך פורש מהסוכנות בעקבות דפי.
מאוהב בדפי ובסוף עונה 1 נעשה בן זוגה.
בעונה 2 הוא משתתף בתחרות שדפי שופטת בה, והם נפרדים בגלל שהוא מגלה שהיא שפטה נגדו בתחרות.
סיגל (דנה ברגר) - אמם של תמר ודניאל ובת דודתה של טליה קרמר.
במהלך העונה היא נכנסת להריון ובעונה השנייה נולד לה בן ושמו דניאל.
יריב (אייל שכטר) - אביהם של תמר ודניאל.
יריב (אקי אבני) (עונה 1) - אביהם של גור ומוקי.
עובד בנגריית "רהיטי תכלת", שנקלעה לחובות וקשיים כלכליים, שבגללם המשפחה עוברת מהקיבוץ לתל אביב.
לבסוף הנגרייה מקבלת עסקה גדולה והם יוצאים מהחובות.
רותי (מיכל ינאי) - אמם של גור ומוקי.
בעונה 2 פותחת קייטרינג ביתי ומעסיקה בו את תמר ורוי.
מוקי (גלעד בראון) - אחיו של גור.
השמרטפית שלו היא תמר, בהמשך השמרטפית שלו נהיית סבתא שלו מפני שלהוריו אין כסף לשלם לתמר, בעונה 2 לומד אצל צליל בקייטנה ואז הולך לקייטנת שחיה.
טליה קרמר (דפנה רכטר) (עונה 1) - אמה של קארין ובת דודתה של סיגל, מיליונרית.
נוח הורוביץ (גיא לואל) (עונה 1) - אביה של קארין.
היה בכלא ומשום כך הוא לא גידל את קארין.
פוגש את קארין באילת כשהוא בחופשה.
לבסוף חוזר לגור עם טליה וקארין כמשפחה.
שרון דגן (דנה עדיני) (עונה 1) - המפיקה של דין להב.
היא מתעניינת ב"חייזרים בטרנינג" ובעיקר בדפי.
לקראת סוף עונה 1 דפי ודין עוזבים אותה.
בועז (ירון ברובינסקי) (עונה 1) - המנהל של המילקשייק בעונה 1.
מיקה (רונה לי-שמעון) (עונה 1) - המורה לריקוד של תמר.
איתי ניסים (עונג אפרון) (עונה 1) - מכיר את אלינור דרך אתר המעריצים של דפי והם מתאהבים, אך בעונה השנייה מתברר כי נפרדו.
הוריו רוצים שהוא יהיה רופא אך הוא רוצה לעשות קולנוע ולבסוף הוריו מסכימים לכך.
צליל (ניב סולטן) (עונה 2) - מדריכת סוסים שבאה לעיר הגדולה מרמת הגולן בשביל לעזור לדודים שלה בעסק, ובעיקר על מנת לברוח מהאקס שלה אריאל, ששבר את ליבה.
צליל מגיעה אל 'המילקשייק' - מקום הבילוי של החבורה ומקום עבודתו של גור כדי לתלות מודעה על קייטנת סוסים בחווה שהיא עובדת בה.
גור שמחפש קייטנה לאחיו מוקי מתיידד איתה והם הופכים לחברים טובים עד שצליל מתחילה להתאהב בגור ובהמשך נהפכת לבת זוגו, בסוף עונה 2 היא מבינה שלגור יש עדיין רגשות כלפי תמר, ועוזרת להם לחזור להיות ביחד.
אדם סלע/לוי (יהונתן בשן) (עונה 2) - בחור מסתורי שמצד אחד מדליף מידע לאביו שמתחרה באביה של אלינור, ומהצד השני מתאהב באלינור והופך להיות בן זוגה.
אלינור נפרדת ממנו למספר פרקים מפני שגילתה שהוא הדליף מידע לאביו, אבל הם חוזרים להיות בני זוג בפרק סיום העונה.
תמר נעשית בת זוגו אך בסוף עונה 2 זורקת אותו מפני שגילתה את כל המזימות שעשה כדי שגור ותמר ייפרדו.
יפתח וקסלר (אוהד קנולר) (עונה 2) - אביהם של תום ואלינור.
מעסיק את ביתו בחברת המחשבים שלו.
מפטר את אדם מהחברה כששומע מיהו אבא שלו, אבל לאחר מכן מנסה לעזור לו להחזיר אליו את אלינור.
עמוס לוי (דני שטג) (עונה 2) - אבא של אדם ושותפו לשעבר של יפתח.
אדם ניסה לעזור לאביו כדי שגרניבאום יקנה ממנו את האפליקציה ולא מיפתח.
לבסוף הוא ויפתח חזרו לעבוד יחד.
יואל (יונתן ברק) (עונה 2) - המנהל החדש של המילקשייק בעונה 2.
רומי (דנה יפה) (עונה 1) - התחרה על סולו בלהקה מול תמר.
זייפה פציעה ואמרה שתמר דחפה אותה כדי לקבל את הסולו.
בסוף תמר קיבלה את הסולו.
מאוחר יותר היא מקבלת שיעור גלישה חינם מגור.
היא מנסה להתנקם בתמר ומפרידה בינה לבין גור אך מזימתה מתגלה.
שירה כהנא (אילה זילברמן) (עונה 1) - שחקנית מפורסמת שמכירה את דפי במהלך הסדרה.
גורמת לסכסוך בין דפי לבין החבורה.
פרנצ'סקו (עונה 1) - החבר האיטלקי של דנה, הם הכירו בעקבות המעבר של דנה למילאנו.
הוא נראה מספר פעמים בעונה 1 ביחד עם דנה.
נויה קדמי (נועה מימן) (עונה 2) - מעצבת אופנה לנערות.
ניסתה להעסיק את קארין בתור מתלמדת אצלה אך קארין סירבה.
אביגיל (ליאל דניר) (עונה 2) - מעסיקה את קארין בתור מעצבת ועוזרת אישית בחנות של נויה קדמי, גונבת לקארין את העיצובים.
נויה קדמי מגלה זאת ומפטרת אותה.
אסי (עונה 2) (עומר פרלמן) - אחד מהחברים של גור ורוי, עוזר לרוי להתקרב לתמר בכל מיני דרכים לא מקובלות על מנת לעזור לחברו שטוען כי 'גור גנב לו את תמר'.
בסוף הסדרה הוא ודפי ביחד.
עילי דור (אלון סנדלר) (עונה 2) - מעריץ של דפי וכותב לה שירים לא מוצלחים לאחר ש"זכה" בתחרות מזויפת שארגנו דפי ואמו.
אורי (פיני טבגר) (עונה 2) - מקיים תחרות להפקת רינגטונים בחברה הסלולרית שלו, ניסה להחתים את דפי על חוזה אבל היא סירבה לו.
זואי (יוליה פלוטקין) (עונה 2) - צלמת ידועה שמצלמת את התמונות לאתר של קארין.
אריאל (דניאל מרוז) (עונה 2) - האקס של צליל שנדבק אליה ואל גור לכמה פרקים.
הגר (עונה 2) - העוזרת האישית של זואי.
רותם (יעל הדר) (עונה 2) - אמו של עילי.
בלה כרמון (לא ידוע) - סבתא של דפי
יומני כרמל (לאחר קום המדינה הפך היומן ל"יומן כרמל - הרצליה") היו יומני קולנוע באורך 7–12 דקות שצולמו בשחור לבן, מייסודו של נתן אקסלרוד בשנת 1935. הם הוקרנו באולמות הקולנוע בישראל בשנים 1935–1971, לפני סרטי הקולנוע העיקריים.
החל מתחילת שנות ה-50 הוקרנו באולמות הקולנוע לסירוגין "יומן כרמל - הרצליה" ו"יומני גבע".
בשנת 1971 הופסקו "יומני כרמל" בעקבות הקמת הטלוויזיה הישראלית והירידה בביקוש ליומני חדשות קולנועיים.
"יומני כרמל" הופקו על ידי נתן אקסלרוד, מחלוצי הקולנוע העברי בארץ ישראל, שהחל את דרכו בתחום זה בשנת 1927 שהפיק וביים סרט בשם "חלוץ".
ב-1928 הקים את חברת "סרטי מולדת", שיצרה סרטים תיעודיים, סרטוני פרסומת וכן יומן חדשות שיצא לאור בקצב בלתי סדיר בשם "יומן מולדת", והיה היומן החדשותי הראשון בשפה העברית.
אולם אקסלרוד הפסיק את הפקת היומן לאחר שקם לו מתחרה, "יומן אגא", שהפיק ברוך אגדתי החל מ-1931, במימון ההסתדרות.
בתחילת 1935 החליט שוב להפיק יומן, ייסד לשם כך חברה בשם "כרמל פילם" והקים מעבדת צילום בתל אביב.
באמצעות החברה, ובסיוע אשתו, לאה אקסלרוד, עורכת הקולנוע הראשונה בישראל, הפיק אקסלרוד את "יומני כרמל".
תחילה היו היומנים סרטים אילמים כעבור שנה רכשה החברה ציוד הקלטה והחלה להפיק יומני קולנועיים מדברים.
את הפקת היומן הראשון מימן "קולנוע מגדלור" שנחנך עם הקרנתו, בעל הקולנוע ביקש לתעד את בניית הקולנוע ולכן שילם עבורו.
אולם הפקת היומן סבלה מקשיים כלכליים, אקסלרוד גבה תשלום מבתי הקולנוע וממוסדות וחברות שביקשו שיתעד אותם, אך הם בקושי כיסו את עלות ההפקה.
בשנת 1938 המוסדות הלאומיים וההסתדרות מימנו מספר יומנים בהם תיעדו אירועים לאומיים, דוגמת העלייה לקרקע של קיבוץ חניתה.
בתחילת 1939 נקלע הפקת "יומני כרמל" למשבר לאחר שכל בתי הקולנוע ביישוב העברי חדלו להקרין אותם, כולל "קולנוע מגדלור" שנותר היחיד שהמשיך להקרין אותם עד אותה עת.
בעידוד האיגוד למען תוצרת הארץ, הוחלט "לחייב" את כל בתי הקולנוע בתל אביב להקרין את "יומני כרמל" לפני תחילת כל סרט, במטרה לעודד את תעשיית הסרטים בארץ ישראל.
במהלך מלחמת העצמאות הופסקה הפקת היומנים.
הפקתם חודשה באוגוסט 1948 בסיוע מחלקת הסרטים של מנהל העיתונות במשרד הפנים.
בתקופה זו הופקו היומנים מדי שבועיים.
בשנת 1957, הקים אקסלרוד שותפות עם אולפני הרצליה להפקת היומנים, ששמם שונה ל"יומני כרמל-הרצליה".
באותן השנים פעלה הפקת "יומני כרמל" בהפסד ניכר, כאשר עלות כל יומן הייתה כ-3,000 ל"י וההכנסות רק כ-1,000 ל"י ואקסלרוד החליט להכניס שותף להוזלת עלויות ההפקה.
בשנת 1960 הוחל בהפקת גרסה בינלאומית של היומן בשש שפות, בשיתוף הסוכנות היהודית.
בשנת 1962 יומני כרמל שימשו בסיס לסרט התיעודי הישראלי "עץ או פלסטיין", שהופק ובוים בידי אקסלרוד ואחרים.
הפקת היומנים נפסקה כליל ב-1971 בשל התחרות הקשה מצד שידורי הטלוויזיה הישראלית.
ליומנים נודעה חשיבות רבה, בשל היותם מקור היסטורי מהמעלה הראשונה לתולדות היישוב, והם היוו עדות ויזואלית כמעט יחידה למתרחש ביישוב לקראת הקמת המדינה ובשנותיה הראשונות.
לכן היה למדינה אינטרס חשוב לשמר אותם ולהציג אותם לציבור.
למרות חשיבותם, הסרטים הישנים של אקסלרוד הוחזקו במרתף החברה בתנאים ירודים והיו נתונים לסכנה כליה.
כדי להציל את הארכיון ולאפשר את הקרנת הסרטים, נערך משא ומתן מורכב בין אקסלרוד לממשלה.
לבסוף נחתם ביניהם בשנת 1960 הסכם, שלפיו הוענקה לממשלה הרשאה בלתי חוזרת להעתיק את הארכיון בעצמה, בשלמותו או חלקים ממנו, והרשות להציג את הסרטים בהצגות פומביות אך לא מסחריות, מטעם המדינה או מטעם הסוכנות היהודית.
בשנות ה–70 היה יעקב גרוס מעורב במשך כשנתיים בקיטלוג הסרטים והעתקת כשליש מהם עבור ארכיון המדינה.
פרויקט העתקת הסרטים נמשך זמן רב, והסתיים רק בסוף שנות ה–80, לאחר שהתקבל מימון נוסף להעתקת שאר הארכיון.
אז התברר שגנזך המדינה אינו ערוך מבחינה מקצועית ותקציבית לנהל בצורה מתקבלת על הדעת את האוסף, והוחלט להעביר את האוסף להפקדה ארוכת טווח בארכיון הסרטים הישראלי של סינמטק ירושלים, המחזיק בסרטים ומציג אותם מאז.
קטעים מיומני כרמל משודרים בסדרה פלאשבק, שמשודרת בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנת 2014 נחנך ערוץ יוטיוב חדש שמכיל אוסף מיומני כרמל.
היומנים היו סרטים קצרים, נמשכו 7–12 דקות ולוו במוזיקת רקע, שהולחנה על ידי משה וילנסקי ומלחינים אחרים.
יומנים אלה צולמו בין היתר בידי משה אלפרט ותיעדו את המתרחש ביישוב היהודי בתחומי הביטחון, התיישבות, תרבות, בידור, כלכלה, טכנולוגיה ועוד.
עם הקמת המדינה נהגו לסקר ביומנים את התפתחות צה"ל, ותיעדו את ההופעות של ראשי המדינה ומערכת הביטחון.
היומנים מומנו גם באמצעות כספים שהוזרמו לחברה מהמחלקה לעיתונות ולקולנוע במשרד הפנים.
בתמורה שודרו בהם מסרים ותעמולה, שהיו מקובלים על ראשי המחלקה.
ביומנים הוצגו המדינה ומוסדותיה באור חיובי.
היומנים גם סיפקו הצצה לתהליך צילום סרטים שהופקו באותן שנים.
שודרו בהם גם אירועים חשובים מרחבי העולם, כמו קבלת הפנים לאסטרונאוטים של אפולו 11 עם שובם מהירח.
במשך 17 השנים הראשונות היו יומני כרמל היחידים בישראל שהציגו בפני הציבור באופן ויזואלי אירועים אקטואליים מהשבוע החולף, מן היישוב היהודי לפני קום המדינה ובשנותיה הראשונות.
בתחילת שנות החמישים התכנים של היומנים לא היו תמיד לרוחו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, מאחר שהושפעו מעמדת משרד הפנים, שהיה אז בשליטה חלקית של הפועל המזרחי.
מסיבה זו תמך דוד בן-גוריון בהפקת יומנים מתחרים.
כך נוצרו "יומני גבע" בשנת 1952, שהתחרו עם יומני כרמל, ושודרו לסירוגין בבתי הקולנוע.
בתקופת המנדט הבריטי היו היומנים כפופים לצנזורה מחמירה של רשויות המנדט.
לאחר הקמת המדינה היו היומנים כפופים לביקורת וצנזורה של המועצה לביקורת סרטים ומחזות ולעיתים נוצרו מחלוקות.
בשנת 1962 ביקשו מפיקי היומנים לכלול בהם צילומים של פינוי אלים על פי צו ההוצאה לפועל, שהתרחש בשכונת סומייל בתל אביב.
הקטע נפסל לשידור על ידי המועצה בנימוק שהוא "פוגע בטעם הטוב וכן משום שאינו משקף את הבעיה בכללותה ועל כן עלול הוא להטעות את דעת הציבור ולפגוע בו".
עתירה שהוגשה לבג"ץ בבקשה לבטל את החלטת הפסילה התקבלה, ובג"ץ קבע בפסק דין נודע ועקרוני כללים חשובים לחופש הביטוי בישראל.
יומני החנונית היא סדרת רבי מכר אשר נכתבה ואויירה על ידי הסופרת רייצ'ל רנה ראסל.
הגרסה העברית של הסדרה יצאה לאור בשנת 2012 בהוצאת ספר לכל בתרגום של תומר קרמן ואורית יואב ובעריכת הילה לזרוביץ-שרמן.
בספר מסופר על דמות בשם ניקי ג'יי מקסוול, שאמא שלה קנתה לה יומן כדי שתכתוב את כל תחושותיה והרגשותיה.
סדרת הספרים מזכירה את הספרים "יומנו של חנון" של ג'ף קיני.
ניקי ג'יי מקסוול - הדמות המרכזית בספר, ילדה לא מקובלת ולא עשירה.
האויבת המושבעת של ניקי היא מקנזי הוליסטר.
לניקי יש 2 חברות הכי טובות: קלואי וזואי היא הכירה אותן בספריה כשהתנדבה לעזרת סידור ספרים.
היא הקימה להקה בספר השלישי בשם "האמת אנחנו עדיין לא יודעים".
ניקי ממש רצתה טלפון נייד (קיבלה אותו בספר הרביעי).
קיבלה את המלגה כי אביה המדביר של בית הספר.
מאוהבת בברנדון ולא יודעת שמאוהב בה גם.
לפי גרסה צבעונית של דמויות הסדרה שפורסמה באינטרנט, היא בעלת שיער חום.
בספר השמיני שיחקה את עצמה, אבל עשתה את התפקידים של אליס או דורותי (לא ידוע) ושל סינדרלה.
מקנזי הוליסטר - אויבת מושבעת של ניקי, ילדה מקובלת ועשירה.
נוהגת להציק לניקי ולחפש ברעתה.
יש לה אובססיה לליפגלוס ולאופנה.
עוזבת את חטיבת הביניים וק"ד בספר התשיעי בסדרה, במהלכו היא גם גונבת את היומן של ניקי וכותבת בו בעצמה, וחוזרת לוק"ד בספר האחד עשר.
בספר הארבעה עשר מצטרפת לסיבוב ההופעות של הלהקה של ניקי וחולקת איתה חדר.
לפי גרסה צבעונית של דמויות הסדרה שפורסמה באינטרנט, היא ילדה בלונדינית עם עיניים כחולות.
בספר השמיני שיחקה את המכשפה הרעה מהמערב.
(גברת מקסוול) - אימה של ניקי, שמה לא נחשף.
(מר מקסוול) - אביה של ניקי, שמו לא נחשף.
יש לו טנדר עם מקק גדול על גג המכונית.
עבד לשעבר עבור אביה של מקנזי הוליסטר ומכר את הרכב שלו.
מקנזי יודעת שאביה של ניקי הוא מדביר והיא סוחטת את ניקי מספר פעמים לאורך סדרת הספרים שתפיץ את המידע הזה אם לא תענה לבקשותיה.
דייזי - גורת גולדן רטריבר וחיית המחמד של ניקי.
משפחת מקסוול אימצה אותה בסוף ספר העשירי.
ברנדון רוברטס - הנער שבו ניקי מאוהבת, צלם בעיתון בית הספר.
ברנדון אוהב את ניקי ולא את מקנזי שמחבלת בקשר של ניקי וברנדון מספר פעמים במטרה להשיג את ברנדון.
נכדם של פיל ובטי ועוזר להם בכלבייה.
לפי גרסה צבעונית של דמויות הסדרה שפורסמה באינטרנט, הוא ילד בעל שיער חום ועיניים חומות.
בספר השמיני שיחק את הנסיך צ'ארמינג.
בריאנה מקסוול - אחותה הקטנה והמעצבנת של ניקי.
אוהבת את הסרט נסיכת שזיף הסוכר.
לומדת בחוג בלט שהיא לא מעוניינת בו.
החברה הטובה ביותר של אמנדה ואוליבר.
בספר השמיני שיחקה את גלינדה (המכשפה הטובה מהצפון).
גברת עטילדה - בובת היד של בריאנה שנקראת בשם שלה כי היא "נולדה מעט".
שמה באנגלית הוא מיס פנלופי (Miss Penelope).
"חברה" של מר כפתורי (מר כפתורי הוא בובת גרב, עליה אחראי אוליבר, הנכד של השכנה הזקנה של משפחת מקסוול).
קלואי קריסטינה גארסיה - החברה הכי טובה של ניקי וזואי.
לפי גרסה צבעונית של דמויות הסדרה שפורסמה באינטרנט, היא נערה בהירה עם שיער ג'ינג'י.
בספר השמיני שיחקה את זהבה.
בספר התשיעי עושה גשר בשיניים.
זוישה "זואי" אבוני פרנקלין - החברה הכי טובה של ניקי וקלואי.
לפי גרסה צבעונית של דמויות הסדרה שפורסמה באינטרנט, היא ילדה בעלת עור כהה.
בספר השמיני שיחקה את כיפה אדומה.
ג'סיקה - מקובלת, חברתה הטובה של מקנזי.
היא ומקנזי מקוות שניקי תעזוב, על מנת שהיא תקבל את הלוקר שליד מקנזי.
בנוסף, היא עובדת במזכירות בית הספר ומשתמשת בעבודתה לרעה.
בספר התשיעי מתגלה שהייתה ילדה לא מקובלת עד שהכירה את מקנזי ומקנזי משפילה אותה בתור "גברת הכל יודעת" משום שהיא רצתה לתפוס את מקומה כילדה הכי מקובלת אחרי שהיא תעזוב.
אנדרה - הופיע לראשונה בספר ה-12. תלמיד מנורת' המפטון הילס המגיע לוק"ד להמשך תוכנית החלפת התלמידים, וניקי בה הוא מתאהב במהלך הסיפור היא המלווה שלו.
פונה אליה בשמה הרשמי, ניקול.
ילד צרפתי חתיך שכל הבנות מתאהבות בו, וברנדון מקנא בתשומת הלב שהוא מקבל מניקי.
במהלך הסיפור מתפרסמות ברשת תמונות מזויפות שמציגות אותו ואת ניקי כזוג, ומאוחר יותר מסתבר שהוא אחיה החורג של טיפאני, שניסתה יחד עם מקנזי לפגוע בניקי דרכו ללא ידיעתו.
בספרים, ניקי מתמודדת עם המבוכה שהיא קיבלה מלגה לחטיבת הביניים וק"ד מכיוון שאביה מדביר שם, עם בעיות שהאויבת המושבעת שלה מקנזי יוצרת לה, עם הצרות שאחותה הקטנה בריאנה עושה, ועם הקשיים שלה לספר לברנדון שהיא מחבבת אותו.
אבל לא הכל אפל בחיים שלה, כי תמיד היא מוקפת בחברותיה הטובות קלואי וזואי.
תקציר ספר ראשון - סיפורים מהחיים הלא-ממש מדהימים
ניקי מפחדת שאביה יעזוב את עבודתו בבית הספר והיא תאבד את המלגה.
למזלה היא מצאה פתרון: בבית הספר מתקיימת תחרות אומנות שהמנצח בה יזכה בחמש מאות דולר, בדרך היא חווה הרבה בעיות.
תקציר ספר שני - סיפורים מהחיים של ילדת מסיבות לא כל כך מקובלת
ניקי הולכת למסיבת יום ליל כל הקדושים של וק"ד ומנסה להיות בשלושה מקומות : במסיבה שלה בתור חברה של קלואי וזואי, במסיבה שלה בתור הדייט של ברנדון ובמסיבת הבלט של בריאנה .
תקציר ספר שלישי - סיפורים מהחיים של כוכבת רוק לא ממש מוכשרת
ניקי וחבריה משתתפים בתחרות להקות, שהפרס אליה היא אודישן לתוכנית טלוויזיה אך בדרך נתקלים בבעיות עם מקנזי והלהקה שלה.
תקציר ספר רביעי - סיפורים של נסיכת קרח לא ממש מלכותית
בבית הספר יש תחרות החלקה על הקרח וניקי וחברותיה משתתפות בה.
לתחרות צריך למצוא ארגון צדקה שאליו יוכלו לתרום את הכסף, הבנות מחליטות שיתרמו לכלבייה "גן גורים" של בטי ופיל-סבו וסבתו של ברנדון שעובדים בכלבייה, ואם לא יוכלו להשיג מספיק כסף הכלבייה תיסגר וברנדון לא יוכל להישאר בוק"ד וייאלץ לעבור לגור במדינה אחרת.
במהלך הסיפור ניקי וחברותיה קלואי וזואי נתקלות בבעיות אך מצליחות להתגבר עליהן בדרכים שונות.
תקציר הספר "סיפורו של יומן"
ניקי מאבדת את יומנה וחושדת במקנזי שאולי היא גנבה לה אותו.
רייצ'ל מסבירה איך לכתוב יומן ומחלקת עצות במהלך הספר.
ספר זה הוא סיפור וחלקי כתיבה שונים שבהם ניתן לכתוב בהם.
בסוף הספר ישנם עמודים לכתיבת יומן.
תקציר ספר חמישי - גברת - הכל יודעת - לא ממש חכמה
ניקי מצטרפת למערכת העיתון כדי לראות אם מקנזי מלכלכת עליה, וכותבת טור עצות בשם העט "גברת-הכול-יודעת".
תקציר ספר שישי - סיפורים מהחיים של שוברת לבבות לא ממש שמחה
ניקי הולכת לנשף יום האהבה.
רוצה להזמין את ברנדון אך מקנזי אומרת לה שכבר הזמינה אותו.
אך אינה יודעת אם אמר לה כן או לא.
העלילה מסתבכת כשניקי מקבלת הודעות מוזרות ומעליבות מברנדון שבסוף התגלה שהן מאח של תיאו.
תקציר ספר שביעי - סיפורים מהחיים של כוכבת טלוויזיה לא כל כך זוהרת
לאחר שבספר השלישי ניקי וחברי הלהקה שלה (ניקי, קלואי, זואי, ברנדון, ויולט, תיאו ומרקוס) "האמת אנחנו עדיין לא יודעים" זכו בהקלטה עם טרוור צ'ייס (מפיק טלוויזיה מפורסם) של השיר "החנונים שולטים" ניקי מקבלת תוכנית טלוויזיה משלה.
בהתחלה זה נראה כמו רעיון טוב עד שהבמאית והצוות שלה מתחילים לפלוש לחייה הפרטיים ולעקוב אחריה.
בנוסף לכך מקנזי מנצלת את ההזדמנות ומלכלכת על מערכת היחסים של ניקי וברנדון בטלוויזיה.
יש ערב שלם ללהקה להשקת דיסקים וברנדון מנצל את ההזדמנות לקשר עם ניקי ......
תקציר הספר "או מיי גאד זה בדיוק היומן שרציתי"
ניקי נותנת שאלות ועצות לקוראי הספר המספיקות לשנתיים כולל שאלות בונוס נוספות.
הספר נקרא גם "OMG זה בדיוק היומן שרציתי".
תקציר ספר שמיני - סיפורים מהחיים עם סוף לא ממש מהאגדות
ניקי נפצעת במהלך משחק בשיעור ספורט ומוצאת את עצמה בארץ האגדות ומנסה למצוא את דרכה הביתה, תוך כדי שהיא מנסה להימלט מהמכשפה הרעה שעוקבת אחריה.
תקציר ספר תשיעי - סיפורים מהחיים של דרמה קווין לא ממש חנונית
ניקי מגלה שברנדון נישק אותה רק בגלל התערבות, ומאוחר יותר מקנזי גונבת את היומן של ניקי ומתחילה לכתוב בו בעצמה, ובמהלכו מתכוננת למעבר לבית ספר אחר יוקרתי יותר, וכותבת מכתבים מרושעים בתור "גברת הכל יודעת".
כשהיומן חוזר אל ניקי היא מגלה שקלואי עשתה גשר בשיניים, ולא דיברה איתה על זה כי מקנזי שלחה לה מכתב מרושע והיא חשבה שניקי שלחה אותו.
תקציר ספר עשירי - סיפורים מהחיים של דוגיסיטר לא ממש מושלמת
ניקי וברנדון חוזרים מקונדיטוריה לאחר היתקלות במקנזי (שגנבה את הזהות של ניקי כדי להרשים את הילדים בנורת' המפטון הילס, התיכון החדש שעברה אליו) לגן גורים (החנות שברנדון עובד בה) ומגלים את הולי - כלבת גולדן רטריבר עם שבעה גורים שהבעלים שלה עברה לבית אבות.
ברנדון אומר שהם לא יכולים להכניס אותה כיוון שאין להם מקום, ובכל מקום אחר עלולים להרוג אותם.
ניקי מציעה שיחביאו אותם בתורות עד שיתפנה אצלם מקום, והגורים לא מפסיקים לעשות בלגן.
תקציר ספר אחד עשר - סיפורים מהחיים של חברה לא-ממש חברותית
המזל הרע שוב מכה בניקי מקסוול.
מכל בתי הספר בסביבה היא נתקעה בתוכנית חילופי תלמידים בבית הספר נורת' המפטון הילס, שהוא בית הספר החדש של מקנזי.
תקציר ספר שנים עשר - סיפורים מהחיים על אסון קראש לא ממש סודי
לניקי יש המון תוכניות לקיץ, אבל יש לה סוד גדול שעלול לשבש את הכול עם ברנדון ועם החברות הטובות ביותר שלה.
בנוסף, היא גם צריכה להתמודד עם דרמה לא צפויה עם הקראש שלה ועם מישהו חדש שגם לו יש קראש על ניקי.
מקנזי נושפת בעורפה וממשיכה עם התעלולים המרושעים שלה.
הספר הראשון יצא בישראל בשנת 2012, והיה אהוד בקרב קוראיו.
הספר השני יצא לאור ב-2013, הספר השלישי יצא במהלך 2013, והספר הרביעי יצא לאור ב-2014, הספר החמישי והספר השישי יצאו בשנת 2015.
יון אולה סאנד (בנורווגית: Jon Ola Sand; נולד ב-21 בדצמבר 1961) הוא המפקח על תחרות האירוויזיון החל משנת 2010 ובפועל מאירוויזיון 2011 עד לשנת 2020. הקודם לו בתפקיד היה סבנטה סטוקסליוס משוודיה.
סאנד הוא איש טלוויזיה נורווגי העובד עבור ערוץ השידור הציבורי הנורווגי NRK (ראשי תיבות של: Norsk Rikskringkasting).
הוא עסק רבות בעבודה בהפקות גדולות ב-NRK, בערוצי טלוויזיה נבחרים, וכן בחברות הפקה עצמאיות.
סאנד הוא חבר באקדמיה הבינלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה.
הוא הפיק וביים מגוון רחב של תוכניות, כגון קונצרט פרס נובל לשלום, טקס פרסי הקולנוע הנורווגי, ואת הבחירה הנורווגית הלאומית לאירוויזיון (Melodi Grand Prix).
בשנת 2010 מונה סאנד למפיק הראשי של תחרות האירוויזיון ה-55, שנערכה באותה עת בארץ מוצאו נורווגיה בעיר אוסלו.
באותה עת היה סאנד מפיק טלוויזיה בערוץ הטלוויזיה הנורווגי NRK, שהיה אחראי על הפקת התחרות באותה שנה.
ב-26 בנובמבר 2010 מונה סאנד מטעם מנהלי ה-EBU, איגוד השידור האירופי, מפיק האירוויזיון, למפקח הרשמי של התחרות ("ESC Executive Supervisor").
זאת לאחר שהקודם לו, סבנטה סטוקסליוס, החליט להתפטר מהתפקיד.
בשנת 2011 ערך סאנד את הופעת הבכורה שלו כמפקח על תחרות האירוויזיון בדיסלדורף.
בספטמבר 2019 פורסמה באתר האינטרנט של איגוד השידור האירופי, מודעת "דרושים" למציאת מפקח כללי חדש לתחרות האירוויזיון.
בהודעה מטעם איגוד השידור נמסר כי אירוויזיון 2020 יהיה התחרות האחרונה בה ישמש סאנד בתפקידו.
יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים הוא סרט קומדיה אמריקאי, הרביעי בסדרת הסרטים "יומנו של חנון", אשר מתבססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת הסופר והמאייר ג'ף קיני.
למרות שאינו מדובר באתחול מחדש של הסרטים, זקרי גורדון ורוברט קפרון (השחקנים הראשיים בסרטים הקודמים) לא לקחו חלק בסרט זה, ולוהקו שחקנים חדשים במקומם.
הסרט הופץ כמו קודמיו על ידי חברת "פוקס המאה ה-20", כאשר הקרנת הבכורה שלו נעשתה ב-19 במאי 2017.
גרג הפלי, רודריק הפלי ומני הפלי יוצאים ביחד עם הוריהם ל"טיול משפחתי" כדי להגיע לביתה של סבתם כדי לחגוג את יום ההולדת ה-90 של סבתא שלהם, למרות שהתכנון של הבנים היה בכלל לבלות בפלאפון וללכת לכנס משחקי וידאו.
בהמשך הדרך מסתבכים משפחת הפלי בצרות שונות.
ג'ייסון דרוקר בתפקיד גרג הפלי
אוון אוסטלזוס בתפקיד ראולי ג'פרסון
צ'רלי רייט בתפקיד רודריק הפלי
אלישה סילברסטון בתפקיד סוזן הפלי
טום אוורסט סקוט בתפקיד פרנק הפלי
ווייט ודילן וולטרס בתפקיד מני הפלי
יוֹן אָאוּרֶל קַנְדְריָה או יון אורל קאנדריה, בשמו בלידה - ינקו הכט (ברומנית: Ion Aurel Candrea, 7 בנובמבר 1872 בוקרשט - 15 בספטמבר 1950 פריז) היה בלשן, פילולוג, מילונאי ואתנולוג יהודי רומני, כיהן כפרופסור בפקולטה לספרות באוניברסיטת בוקרשט.
נחשב לנציג האסכולה האתנולוגית מסביב העיתון "גראי שי סופלט" (Grai și suflet - שפה ונשמה), חלוץ בחקר הניבים של השפה הרומנית, מחבר מילון אנציקלופדי מהראשונים ברומניה ומילון אטימולוגי של השפה הרומנית יחד עם אוביד דנסושיאנו.
קנדריה נולד בשנת 1872 למשפחה יהודית בבוקרשט בשם ינקו הכט (Iancu Hecht).
הוריו, מרקו הכט, טכנאי בניין, ורחל הכט, מוצאם היה בגאלאץ.
קנדריה למד בתיכון "גאורגה לזר" בבוקרשט ובשנת 1892 עבר את מבחני הבגרות.
אחר כך בשנים 1892–1896 בפקולטה לספרות ולפילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט, בה היה תלמידו של בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו בבלשנות השוואתית.
בימי לימודיו באוניברסיטה פרסם את המחקרים " Influenţa ţiganilor asupra literaturii poporane române (1893), (השפעת הצוענים על הספרות העממית הרומנית") ו- Poreclele la români (הכינויים אצל הרומנים), (בהמשך, בשנים 1897–1902 למד שפות רומאניות, מילונאות וגאוגרפיה לשונית באוניברסיטת סורבון בפריז וב"אקול פרטיק דה אוט אטיד" (בית הספר היישומי ללימודים גבוהים) בפריז.
בצרפת היה תלמידם של גסטון פארי, אנטואן תומא, פול מאייר, אמיל פיקו וז'ול ז'יליירון.
בשנת 1902 סיים את הדוקטורט עם עבודה על "היסודות הלטינים של השפה הרומנית.
אחר כך מילא למשך 3 שנים את מקומו של אמיל פיקו בבית הספר המיוחד לשפות חיות של המזרח (Ecole Speciale des Langues Orientales Vivantes) ולימד במסגרת זו את השפה הרומנית.
בשנותיו בפריז עשה קנדריה היכרות עם הבלשן הרומני סקסטיל פושקריו, והם בילו שעות רבות ביחד בדיונים על סוגיות אטימולוגיות תוך הפריה הדדית.
פושקריו, שנודע לימים כבעל גישה אנטישמית מובהקת, מזכיר את קנדריה בזיכרונותיו -"רכוב על שתי תקופות" שהוא כתב בגלות ספרד אחרי מלחמת העולם השנייה והביע את הערכתו כלפי אישיותו וכישוריו.
בשובו לרומניה היה מורה לצרפתית בבתי ספר תיכוניים "פראצי בוזשט" ("האחים בוזסקו") בקראיובה וMihai Viteazul (מיכאי האמיץ) בבוקרשט.
ב-1913 התמנה למרצה ממלא מקום בקתדרה לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת בוקרשט ווהרצאת הפתיחה שלו ב-13 בנובמבר 1913 בתפקיד זה הייתה על "שכבות תרבות ומשלבי שפה אצל העמים הרומאניים"
אחר כך ב-1916 התמנה למרצה ובשנת 1922 מרצה בכיר קבוע.
החל משנת 1927 כיהן כפרופסור, אחד היחידים ברומניה שבין מלחמות העולם.
היה ראש הקתדרה לדיאלקטולוגיה ולפולקלור רומאני.
המדען הוסיף מצעירותו לשם המשפחה שלו את השם הרומני קנדריה ובמשך הזמן נודע רק בשם משפחה החדש.
הוא התיידד עם הבלשן הרומני אוביד דנסושיאנו, פרופסור באוניברסיטת בוקרשט, שלמד כמוהו בפריז והיה גם הוא תלמידו של גסטון פארי.
דנסושיאנו נאבק למענו ועזר לו להתקבל כמרצה באוניברסיטה.
השניים שיתפו פעולה בכמה עבודות מקצועיות חשובות.
יחד עם דנסושיאנו, ב-1905 השתתף קנדריה בהקמת החברה הפילולוגית הרומנית, וכן הייסוד הביטאון שלה.
קנדריה עסק בתחומים שונים של הבלשנות - (לקסיקולוגיה, לקסיקוגרפיה, דיאלקטולוגיה (חקר הניבים), טופונימיה, אנטרופונימיה) של הפילולוגיה (בקורת טקסטואלית) ושל הפולקלור.
הייתה לו תרומה מכריעה בחיבור (יחד עם אוביד דנסושיאנו) "מילון אטימולוגי" של השפה הרומנית (1914-1907), שבו הציג גם כן פתרונות מתוחכמים להסבר מוצאן של מלים רומניות ממקור לטיני.
המילון נשאר בלתי גמור, מסתיים במילה a putea.
המילון שמר את הרלוונטיות שלו עד לימינו, והוצא לאור מחדש במאה ה-21 על ידי גריגורה ברנקוש .
יחד עם דנסושיאנו התחיל לעבוד גם על "המילון הכללי של השפה הרומנית הישנה ושל היום" שנשאר לא גמור אך שימש לו לבסיס ל"לקסיקון האנציקלופדי המאויר" אותו פרסם עם אדמסקו בשנת 1931 בהוצאה לאור Cartea Românească.
קנדריה שקד עליו 22 שנים והוא כלל 43,269 מלים עם הרבה תוספות אטימולוגיות.
בימי מלחמת העולם הראשונה נהרסו הפתקים שהכין קנדריה לצורך עריכת החלק הלשוני (העיקרי) של המילון (החלק הגאורגפרי היסטורי נכתב אחרי המלחמה על ידי אדמסקו).
אשתו עזרה לו לשחזר את החומר ולכתוב אותו מחדש במשך 3 שנים על 425000 פתקים מסודרים בסדר אלפביתי ב-140 קופסאות.
הם כללו מובאות לכל מילה ומילה.
מתוך אלפי האיורים שבלקסיקון כ-500 צוירו על ידי קנדריה עצמו.
בגלל מוצאו היהודי היו אנשי מדע וראשי מוסדות ברומניה שהשתדלו עד כמה שאפשר לעקוף את המילון של קנדריה, לא לצטט ממנו ולא להמליץ עליו בפני סטודנטים.
קנדריה תרם תרומה חשובה גם לחקר השפה הרומנית העתיקה מן המאה ה-16- 17 והוא סקר את הטקסטים העיקריים של התקופה.
ידוע בתחום זה מחקרו על ספר התהלים Psaltirea scheiană וההשוואה שעשה בינו לספרי תהלים אחרים של אז.
קנדריה הצטיין גם בתחום חקר ניבי השפה הרומנית.
ברוח המלצות מורו, ז'ול ז'יליירון, עשה עבודות שטח נרחבות, כולל משאלים ב-250 יישובים ברומניה לפי שאלון שכלל 700 שאלות.
נושא אחר שמשך את התעניינותו היה הפולקלור הרומני.
בשנים 1906–1908 הוציא לאור שני כרכים בשם "הדיבור שלנו" יחד עם דנסושיאנו ותאודור ספרנציה.
בשנת 1942 החליט המשטר אנטונסקו שקנדריה יימנה עם כמה עשרות יהודים שישמרו על זכויותיהם גם תחת משטר חוקי הגזע נגדם.
הוא נפטר בפריז בשנת 1950.
1895 - Poreclele la români (הכינויים אצל הרומנים)
Le consonantisme (היסודות הלטינים של השפה הרומנית)
1907 - Graiul din Țara Oașului (הניב בארץ אואש) - המונוגרפיה הראשונה של ניב רומני
Medicina magică (הפולקלור הרפואי הרומני ההשוואתי.
הרפואה המאגית)-מהדורה חדשה הוצאת פולירום 1999
1912 - Dicționar de proverbe și zicători (לקסיקון לפתגמים ולאמרות שפר), מהדורה חדשה בטיפוחו של יון בראטו, טרגובישטה, הוצאת ביבליותקה, 2002
(שכבות תרבות ומשלבי שפה אצל העמים הרומאנים)
(ספר התהלים מסקיי - (פסלטיריה סקיאנה) בהשוואה לספרי תהלים אחרים מן המאה ה-16 ו-17 מתורגמים מסלבונית, 2 כרכים, מהדורה בקורתית
עיונים וקובצי פולקלור רומני) - 2001 - מהדורה בטיפוחה של אנטואנטה אולטיאנו, הוצאה לאור פאידאיה בוקרשט
עיוני פולקלור על מנהגים ואמונות של העם הרומני.
הכינויים אצל הרומנים) -2001 - מהדורה בעריכתם של דן הוריה מאזילו, אלכסנדרו דוברה, פטרה פלוריה, Fundația Națională pentru Știință și Artă (הקרן הלאומית למדע ולאמנות), בוקרשט
המילון האטימולוגי של השפה הרומנית.
היסודות הלטינים (A - putea) יחד עם אוביד דנסושיאנו, 2003, 2006 - מהדורה בקורתית ומחקר מקדים מאת גריגורה ברנקוש, Editura Paralela 45 (הוצאת קו הרוחב 45) פיטשט
טקסטים מן האזורים המאוכלסים ברומנים) 2 כרכים.
יחד עם אוביד דנסושיאנו ותאודור ד.
1931-1926 Dicționarul enciclopedic ilustrat Cartea Românească (הלקסיקון האנציקלופדי המאויר "קארטיה רומניאסקה") יחד עם גאורגה אדמסקו, הודפס ב--7,500 עותקים
יומנו של פטר גינז (1928-1944) הוא ספר המבוסס על יומנים שכתב נער יהודי, פטר גינז, ובהם תיעד את עירו הכבושה בידי הנאצים.
בין הפריטים שהתגלו - היו שני יומנים קטנים וסיפורים שכתב פטר.
הספר, יצא לאור בעריכת אחותו חוה פרסבורגר אשר נולדה כאווה גינז ובתוספת הקדמה מאת הסופר ג'ונתן ספרן פויר, תורגם ל־11 שפות והיה מועמד לפרס ספר הנוער הטוב ביותר בגרמניה לשנת 2007.
הספר, יומנו של צעיר יהודי צ'כי שנספה בשואה, מתאר את השנתיים האחרונות בגטו בפראג לפני שגורש לטרזיינשטט ואחר כך לאושוויץ.
בחלק המרכזי של הספר, הכולל את היומן, מתוארים הימים בשפה לקונית, חסכנית, מאופקת מאוד.
הנער בן ה-14 מבקש לתעד ביומן את המציאות כמו שהיא, להכניס בה סדר.
בעיניו הנלהבות של הילד על האבסורד והמציאות הטרגית, היומן חושף גם את צדדיו הפזיזים ואת תצפיותיו על ההתנגדות נגד הכובשים הגרמנים ומעשי הגמול הפראי שלהם.
היומן מסתיים בגירושו של פטר עצמו לטרנזינשטט, שם הפך לכוח המניע מאחורי העיתון הסודי "ודם" ("אנו מובילים"), ושם המשיך לצייר, לכתוב ולקרוא, ולחנך את עצמו בזיעת אפיים על עתיד שלא יראה לעולם.
יומנו שהתגלה כ-60 שנים לאחר שנכתב, הוא בבחינת עדות הרואה את הנולד של צופה שהתבונן במציאות לפרטיה.
רבים אמרו על הספר שהוא מרגש ומעורר השראה.
יש החושבים שנקודת מבטו של פטר רק מחזקת את הבנת המציאות הלא פשוטה שנער היה צריך לחוות בזמן מלחמת העולם השנייה.
עיתונים נכבדים ברחבי העולם סיקרו את הספר והציגו אותו כיצירת עדות כואבת של נער צעיר מוכשר ואמיץ.
היו אף שאמרו שהספר אינו פחות חשוב מיומנה של אנה פרנק, ובזכות מילותיו חסרות התקדים הוא ברא שפה וחיים חדשים.
יומניה הסודיים של אן ליסטר הוא סרט דרמה היסטורית ביוגרפית בריטית משנת 2010, על בעלת הקרקעות אן ליסטר שחייתה ביורקשייר במאה ה-19. את סרט הטלוויזיה ביים ג'יימס קנט, ומככבת בו מקסין פיק בדמות ליסטר.
את התסריט כתבה ג'יין אינגליש על פי היומנים של ליסטר שנכתבו בצופן, ופוענחו שנים רבות אחר מותה.
הסיפור עוקב אחר מערכות היחסים הלסביות של ליסטר, ואורח חייה העצמאי כבעלת הון.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הלהט"בי של לונדון במרץ 2010, ושודר בממלכה המאוחדת ברשת ה-BBC במאי 2010.
אן ליסטר (מקסין פיק) היא אישה צעירה רווקה החיה ביורקשייר במאה ה-19. ביתה הוא שיבדן הול שם היא גרה עם דודתה (ג'מה ג'ונס) ודודה (אלן דייוויד).
הדבר היחיד שהיא רוצה בחייה הוא מישהו לאהוב שיחלוק איתה את חייה.
האדם שהיא חושבת עליו היא מריאנה בלקומב (אנה מאדלי), איתה היא מקיימת בסתר מערכת יחסים רומנטית ומינית.
מערכת היחסים ביניהן מתפרקת כשמריאנה מתחתנת עם אלמן עשיר בשם צ'ארלס לוטון (מייקל קולקין).
אן מרגישה מדוכאת ומקדישה את זמנה ללימודים.
שנה אחר כך, אן מתחילה לחשוב על מציאת מאהבת אחרת.
היא פוגשת בכנסייה צעירה בשם מיס בראון (טינה או'בריין), שהופכת לחברה קרובה.
מקסין פיק – אן ליסטר
סוזן לינץ' – איזבלה ("טיב") נורקליף
כריסטין בוטומלי – אן ווקר
אלן דייוויד – הדוד ליסטר
ריצ'נדה קארי – גברת פריסטלי
מייקל קולקין – צ'ארלס לוטון
דין לנוקס קלי – כריסטופר רוסון
אן ליסטר (1791–1840) הייתה אישה עשירה ורווקה שירשה ב-1826 את אחוזת שיבדן הול במערב יורקשייר מדוד שלה.
במהלך חייה כתבה ליסטר יומנים שתיעדו פרטים מחיי היום יום שלה, ובהם מערכות יחסים לסביות, פעילות עסקית, ושיפוצים של שיבדן הול.
היומנים כללו יותר מארבעה מיליון מילים, וכשישית מהם נכתב בצופן (אלה שעסקו בפרטים אינטימיים על חיי האהבה שלה).
הצופן שהיה שילוב של סימני אלגברה ויוונית עתיקה פוענח בשנות השלושים של המאה העשרים.
התסריט ל"יומניה הסודיים של אן ליסטר" נכתב בידי ג'יין אינגליש, והבמאי היה ג'יימס קנט.
מקסין פיק, שלא שמעה על ליסטר לפני כן, הייתה להוטה לקחת חלק בהפקה שכוללת מספר דמויות נשיות חזקות.
היא בילתה עם הלנה ויטברד, מומחית לליסטר, ולמדה עוד על אישיותה של ליסטר.
הצילומים נערכו בנובמבר ובדצמבר 2009 באתרים שונים ביורקשייר, בהם שיבדן הול, ניוברג פריורי, ברמהאם פארק, אוקוול הול ובעיר יורק.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-17 במרץ 2010 בפסטיבל הסרטים הלהט"בי של לונדון.
ב-31 במאי 2010 שודר הסרט בערוץ BBC Two ובערוץ BBC HD.
הסרט הוקרן בליל הפתיחה של פסטיבל הסרטים פריימליין בסן פרנסיסקו ב-17 ביוני 2010. באוסטרליה שודר הסרט בערוץ ABC1 ב-13 בנובמבר 2011.
יומני השואה הם יומנים שכתבו יהודים שנרדפו על ידי הנאצים ועוזריהם בתקופת השואה.
חלק מהיומנים נכתבו בגטאות וחלקם נכתבו במקומות מחבוא.
בנוסף ליומנים, שנכתבו בזמן השואה, וחלק מכותביהם נספו במהלכה, רבים מניצולי השואה כתבו ספרי זיכרונות בשנים שלאחר תום השואה ומלחמת העולם השנייה, והם חלק מספרות השואה.
היומן של אנה פרנק נחשב ליצירה האישית הפופולרית ביותר בספרות השואה, והוא רב מכר בינלאומי ששומר על מעמדו לאורך שנים רבות.
יומנו של משה זאב פלינקר
יומנו של משה זאב פלינקר נכתב בעברית כשהיו משה ומשפחתו במסתור תחת זהות זרה.
את היומן כתב בזמנים בהם היה מתבודד בחדרו.
היומן מציג את תגובתו על האירועים והסובב אותו, מהול בכאב עמוק ובהזדהות עם בני עמו ומכיל השתפכויות רגשיות, סיפורים מחוויות היומיום ועד הגיגים בשאלות דתיות ופילוסופיות.
בכתיבתו מרבה פלינקר לשלב פסוקים מן התנ"ך וביטויים הלקוחים מהעולם הדתי.
היומן מורכב משלוש מחברות שנמצאו על ידי בנות משפחת פליקר בחזרתן ממחנה ההסגר הנאצי למרתף ביתן שבבריסל-סחארבק רחוב קולונל פיקאר 1.
יומנו של פטר גינז הוא השם בו פורסמו יומניו של גינז שנכתבו בצ'כית בגטו בפראג בין השנים 1941–1942, לפני שגורש לטרזינשטט ואחר כך לאושוויץ.
מקור היומן, כפי שהוא מובא בספר, בשתי מחברות שכתב גינז שהועברו ליד ושם על ידי תושב פראג שנחשף לסיקור אסון מעבורת החלל קולומביה וגילה את המחברות בבית שהיה בבעלותו בפרברי העיר.
נערה בגיטו הוא השם שבו פורסם יומן שנכתב על ידי מרים חַשצֶ'בַאצקי (Chaszczewacki), נערה בת 15, בעת שהותה בגטו ראדומסק בשנים 1939–1942.
פרק המבוא נכתב בסוף קיץ 1939, ומסתיים בתיאור פריצת המלחמה וכיבוש ראדומסק על ידי הגרמנים, בספטמבר 1939. החלק השני כולל 27 קטעי יומן מתוארכים (כולל היום בשבוע) החל ב-21 אפריל 1941. היומן משלב פרקי נערות וחברות יחד עם תיאור אירועי המלחמה וחיי הגטו.
הלגה דן הייתה נערה יהודייה בהולנד הכבושה אשר כתבה יומן אישי ובו היא תיארה את האימה ואת החיים בצל הפחד שהיו מנת חלקם של בני משפחתה בצד תיאורים של חיי היומיום במחנה הריכוז ותנאי המחיה הקשים, את תחושות חוסר האונים והייאוש, ובמקביל את מלחמת ההישרדות היומיומית.
יומנו של אדי ג'אקו - האיש הכי מאושר בעולם
אדי ג'אקו פרסם את יומנו בהיותו בן 100 שנים !
תחת השם האיש הכי מאושר בעולם, אדי נולד בגרמניה בלייפציג ב-1920, ומתאר את תולדות חייו תחת השלטון הנאצי, בליל הבדולח, במחנה אושוויץ ובצעדת המוות, ומסתיים כאשר מספר על השיקום שלו, והקמת משפחה.
הספר קיבל ביקורות חיוביות מאוד באתר Goodreads וכן הסופר העלה הרצאה ל-Tedex
הספר יצא לאור בעברית ב-2021 בהוצאת תכלת.
יומנו של יוסף גוזיק יוסף גוזיק, תושב דוקלה שבפולין, התחבא לאורך המלחמה יחד עם אחיו בביתו של איש מחתרת פולני שהתגורר בכפר הסמוך.
גוזיק כתב יומן מפורט, ובו תיאר את חייו ותחושותיו במחבוא.
יומנו של יוסף גוזיק נכתב בשפה העברית וגוזיק הרבה לשלב בכתיבתו ביטויים מחז"ל.
לאחר סיום המלחמה היגר גוזיק עם יומנו לארצות הברית.
לאחר פטירתו בשנת 1964 העביר האפוטרופוס את היומן ליד ושם והחוקרות אסתר פרבשטין ופרופ' חוי דרייפוס ההדירו אותו.
היומן יצא לאור בשנת 2019 בשם "אומנם נר רוחני דולק בי: יומנו של תלמיד חכם מדוּקלה" בהוצאת יד ושם ומכללה ירושלים.
יומנה של אווה היימן יומנה של אווה היימן הוא השם בו פורסם יומנה של היימן שנכתב החל מה-13 בפברואר 1944, יום הולדתה ה-13, וכלה ב-30 במאי 1944, שלושה ימים לפני שגורשה למחנה ההשמדה אושוויץ.
במאי 2019, לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תשע"ט (2019), מיזם להנצחת זכר השואה בשם "הסטורי של אווה" הציג את סיפורה של היימן באמצעות סדרת סרטונים קצרים בחשבון ברשת החברתית "אינסטגרם".
מגילת יסורין - יומן גטו ורשה מגילת יסורין - יומן גטו ורשה הוא השם בו פורסם יומן שכתב חיים אהרן קפלן, מחנך ופדגוג יהודי מורשה.
היומן נכתב בעברית החל מה-1 בספטמבר 1939 וכלה ב-4 באוגוסט 1942, עת גורש למחנה טרבלינקה בו נרצח.
נערה מתבגרת יהודייה פולנייה, שכתבה יומן אישי בעת שהותה גטו לודז' בשואה בפולין.
יומנה של אנה מריה הינל
תלמידת בית ספר ,חברת תנועת הצופים פולנית, פעילה בתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה, מחברת יומן בזמן הכיבוש הנאצי.
היומן נכתב מה - 30 בספטמבר 1939 עד 5 באוגוסט 1940. היא נעצרה עם מוריה וחבריה לתנועת ההתנגדות וגורשה לאושוויץ.
הינל נפטרה באוושוויץ ב-19 במרץ 1943.
נערה יהודיה מצ'כוסלובקיה שנרצחה בשואה.
היא נפטרה בגטו איזביצה בשנת 1942. יומנה פורסם בשנת 2006 באנגלית, גרמנית וצ'כית.
יהודייה משכילה בת 27 שהתגוררה בהולנד.
היא כתבה יומן אשר ראו אור לראשונה בהולנדית בשנת 1982, ואשר לא רק מתארים את אימי השואה, אלא בעיקר מגוללים מסע נפשי ורוחני של אישה צעירה לעבר ייעודה והתעלותה הרוחנית.
היומן תורגם לעברית תחת השם "חיים כרותים" ובהוצאה מאוחרת יותר "השמיים שבתוכי", נרצחה באושוויץ ב-30 בנובמבר 1943.
נערה פולנייה-יהודייה, שכתבה יומן בתקופת שואת יהודי פולין, שמתעד את חייה כנערה בעיר פשמישל ונרצחה בגטו.
מרבית יומני השואה נכתבו בשפת האם של כותביהם; יומנה של אנה פרנק נכתב בהולנדית, יומנו של פטר גינז נכתב בצ'כית,יומנה של אווה היימן נכתב בהונגרית, יומנה של מרים חַשצֶ'בַאצקי (נערה בגטו) נכתב בפולנית, יומנה של הלן בר נכתב בצרפתית
לצד זאת, ידועים מספר יומנים מפורסמים שנכתבו במלואם בעברית, אף על פי שזו לא הייתה שפת האם של מחבריהם, כגון "יומנו של משה זאב פלינקר" ו"יומנו של יוסף גוזיק".
ביקורת ספרותית על יומנו של יוסף גוזיק התמקדה בשפת היומן השונה משפת האם של המחבר:.
יומני היקר היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המבוססת על הפורמט האמריקאי "The Mortified Guide" של נטפליקס.
התוכנית משודרת בערוץ כאן 11 החל מדצמבר 2020.
בכל פרק מספר אנשים (אנונימיים ולעיתים גם מפורסמים) מופיעים על במה מול קהל, ומקריאים קטעים שכתבו בגיל ההתבגרות (ביומן, בלוג וכדומה), וחושפים את הרגעים שלהם מהתקופה.
מספר פרקנושא הפרקתאריך שידורמשתתפים1אובססיה17 בדצמבר 2020רוני הדר
שהרה בלאו2הדימוי האידיאלי24 בדצמבר 2020 שירה מייקין
עמית צפריר3משפחה31 בדצמבר 2020יאיר שפירא
לב קוגן4מציאות כואבת7 בינואר 2021שירה מייקין
דנה לרר5יומן נעורים14 בינואר 2021נגה ד'אנג'לי
שיר ביטון6החיים בזבל1 בפברואר 2021אביבה ברוש ירושלמי
דפנה תדמור7לגעת בכוכבים8 בפברואר 2021שיר ביטון
מאור סיטבון8הכל אודות אמא15 בפברואר 2021עידית אייזנר
בועז כהן9הפעם הראשונה22 בפברואר 2021עמית תורג'מן
שרהל'ה10בין עולמות1 במרץ 2021בת-אל צדקה
שיר זיו11גירושים וחיבורים21 באפריל 2021עתליה ראפס
מוחמד זועבי12תמימות חולפת28 באפריל 2021מושקא פלג
יומרה קטלנית: מדוע סוציאליזם לא יכול לעבוד הוא ספר שנכתב על ידי הכלכלן והפילוסוף הפוליטי פרידריך האייק ונערך על ידי הפילוסוף ויליאם וורן בארטלי.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1988 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו.
בספר זה, האייק שואף להפריך את הסוציאליזם על ידי הוכחתו כי תיאוריות סוציאליסטיות אינן רק שגויות מבחינה לוגית, אלא שגם הנחות היסוד שלהן אינן נכונות.
לדברי האייק, התרבויות גדלו משום שמסורות חברתיות ייחסו חשיבות לקניין פרטי, מה שהוביל להתרחבות, לסחר, ובסופו של דבר למערכת הקפיטליסטית המודרנית, אותה הוא מכנה הסדר המורחב .
האייק אומר שהדבר מפגין פגם מרכזי במחשבה הסוציאליסטית, שרק שינויים שתוכננו בכוונה יכולים להיות היעילים ביותר.
כמו כן, לדבריו כלכלות סטטיסטיות (למשל, "סוציאליסטיות") אינן יכולות להיות יעילות מכיוון שנדרש ידע מפוזר בכלכלה מודרנית.
בנוסף, האייק טוען כי מכיוון שהציוויליזציה המודרנית וכל מנהגיה ומסורותיה הובילו באופן טבעי לסדר הנוכחי ונדרשים להמשך דרכו, שינויים מהותיים במערכת המנסים לשלוט בה נידונים להיכשל מכיוון שהם בלתי אפשריים או בלתי קיימים.
אותות מחירים הם האמצעי היחיד המאפשר לכל מקבל החלטות כלכלי להעביר ביניהם ידע שבשתיקה או ידע מפוזר כדי לפתור את בעיית החישוב הכלכלי .
יש ויכוח מלומד על מידת ההשפעה של ויליאם וורן ברטלי על העבודה.
באופן רשמי, בארטלי היה העורך שהכין את הספר לפרסום לאחר שהאייק חלה ב -1985. עם זאת, הכללת חומרים מנקודת מבטו הפילוסופית של ברטלי וציטוטים שאנשים אחרים סיפקו לברטלי הובילו לשאלות לגבי כמה מהספר נכתב על ידי האייק והאם האייק ידע על החומר שנוסף.
ברוס קלדוול חושב שהראיות "מצביעות בבירור על מסקנה שהספר היה תוצר יותר מהעט של [ברטלי] מאשר של האייק.
ייתכן שברטלי כתב את הספר ".
יומנו של רופא הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1951, בבימויו של ג'וזף ל.
מנקייביץ', עם קרי גרנט וג'ין קריין בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי מנקייביץ', היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
הוא מבוסס על המחזה "Frauenarzt Dr.
Hiob Prätorius" של הסופר השווייצרי קורט גץ משנת 1934. לפי המחזה הזה הופקו גם שני סרטים בגרמנית, ב-1950 וב-1965.
פסקול הסרט כולל שתי יצירות קלאסיות - "פתיחה אקדמית חגיגית" של יוהנס ברהמס ו-Prize Song של ריכרד וגנר.
נח פרטוריוס (קרי גרנט) הוא רופא נשים ומרצה לאנטומיה בפקולטה לרפואה.
הוא מרצה לתלמידיו על האנושיות בטיפול בחולים והם מעריצים אותו.
פרופ' אלוול (יום קרונין) מקנא בו ופותח בחקירה על עברו.
הוא שוכר בלש פרטי וחוקר את עוזרת הבית שלו בעבר (מרגרט המילטון) על מנהגיו של פרטוריוס ובעיקר על בן לווייתו המוזר והמסתורי מר שנדרסון (פינלי קורי).
פרטוריוס גם חובב מוזיקה קלאסית ומנצח על תזמורת האוניברסיטה שמתוכה הוא מיודד באופן אישי עם הפרופסור לפיזיקה ליונל ברקר (ולטר סלזק), נגן הקונטרבס.
בעת הרצאה באנטומיה מתעלפת אחת הנוכחות.
פרטוריוס מטפל בה ומפנה אותה למרפאתו.
היא אומרת לו ששמה הוא דברה היגינס (ג'ין קריין) והוא מגלה לה שהיא בהריון.
דברה מגלה לו שאבי הוולד גויס לשירות מילואים ונהרג וכעת אינה יודעת מה לעשות וחוששת ש"אנשים ידברו" (מכאן שם הסרט באנגלית).
דברה מנסה לירות בעצמה אך נפצעת קל ופרטוריוס מטפל בה ותוך כדי זה הוא מתחיל להתאהב בה.
פרטוריוס משקר לה כדי שתתעודד ואומר לה כי בדיקת ההיריון הייתה שגויה.
דברה חוזרת לחווה בה היא גרה עם אביה ארתור (סידני בלקמר).
החווה שייכת בעצם לאחיו הקמצן ג'ון.
דברה עורכת לו סיור בחווה והוא מציע לה נישואים.
רק לאחר החתונה הוא מגלה לה כי שיקר לה והיא בעצם בהיריון מהבחור שנהרג וכי לא התחתון אתה מרחמים אלא מאהבה ויהיו להם ילדים משותפים בעתיד.
קהל מוזמנים מחכה לתחילת הקונצרט של תזמורת ומקהלת האוניברסיטה.
כולם מחכים למנצח ד"ר נח פרטוריוס אבל באותו זמן מזמן אותו פרופ' אלוול לבירור בפני הדיקן (בזיל רויסדל) וחברי ההנהלה.
אלוול מטיח בפני פרטויריוס כי בעבר היה רופא אליל בכפר קטן שבו ניהל קצביה וטיפל בחולים בשיטות לא קונבנציונליות.
פרטוריוס מסביר כי לאחר סיום לימודיו התיישב בכפר קטן והסתיר את העובדה שהוא רופא עם דיפלומה.
הוא טיפל בחולים בתוך הקצביה בשיטות אנושיות של עידוד נפשי והם אהבו אותו כי שנאו רופאים.
רק לאחר שפיטר את עוזרת הבית שלו היא גילתה לכולם שהוא רופא עם דיפלומה ואז נאלץ לעזוב את הכפר.
אלוול מבקש מפרטוריוס פרטים על שנדרסון ופרטוריוס מסרב.
אלוול מגלה כי אותו שנדרסון נידון בעבר על רצח.
באותו רגע מגיע שנדרסון ומספר לכולם כי נדון בעבר למוות ונתלה.
נח פרטוריוס קיבל את גופתו למחקר וגילה שהוא בחיים ומאז הם ביחד.
הדיקן וחברי ההנהלה מקבלים את דבריו ומזכים את פרטוריוס מכל אשמה.
פרטוריוס מגיע לאולם הקונצרטים ומנצח על התזמורת ב"פתיחה אקדמית חגיגית" עם מקהלה ששרה את המנון הסטודנטים (גאודיאמוס איגיטור ).
דברה חשה את העובר בבטנה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותקרי גרנטנח פרטוריוסרופאג'ין קרייןדברה היגינספינלי קארישנדרשוןעוזר של ד"ר פרטוריוסיום קרוניןפרופ' אלוולולטר סלזקפרופ' ברקרסידני בלקמרארתור היגינסאבא של דברהבזיל רויסדלפרופ' ברוקוולדיקן הפקולטהמרגרט המילטוןשרה פיקטעוזרת בית של ד"ר פרטוריוסויל רייטג'ון היגינס
קז'ימיז' סאקוביץ' היה עיתונאי פולני שנולד ב-1899 וחי בוילנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עבד בעיתון הווילנאי Przegląd Gospodarczy ולאחר כניסת הגרמנים לווילנה נאלץ לעבור לגור בפרבר פונאר כשביתו היה הקרוב ביותר ליער פונאר.
בשנים 1941 עד 1943 ניהל סאקוביץ' יומן בו תיעד את תהליך הרציחות ביער.
לפי היומן הסתיר סאקוביץ' בחצר ביתו נער יהודי פצוע בן 12.
סאקוביץ' היה קצין בצבא פולין וב-1944 התגייס לתנועת ההתנגדות הפולנית.
ב-5 ביולי, במהלך מבצע סופה שיזמה המחתרת הפולנית ארמייה קריובה כנגד הנאצים, נפצע סאקוביץ' קשה מירי מקלע ולאחר 10 ימים בבית חולים בולינה נפטר.
הובא למנוחות בקבר אחים של חללי ארמייה קריובה בבית הקברות רוזה (Rossa Cemetery) בווילנה.
סאקוביץ', שגר בבית הקרוב ביותר לאתר הרצח בפונאר, כתב יומן בו תיאר את שראו עיניו מחלון ביתו.
הוא תיעד את הרכבות והמשאיות המגיעות עמוסות בני אדם בדרכן לאתר הרצח ואת חזרתן ריקות, את מספרי הרישוי של המשאיות, תיאור האנשים שהיו עליהן, הבגדים שלבשו, קולות הירי ביער והצעקות שנשמעו היטב בביתו.
ביומנו תיאר סאקוביץ' גם את שראה בפעמים הגיע ממש אל בורות ההריגה (על אף שהאתר היה מגודר).
ביומן מתאר סאקוביץ' לא רק את עדותו האישית אלא גם את תוכנן של שיחות שניהל עם השכנים שלו, עם עובדי הרכבות, עם איכרים שקנו את בגדי הנרצחים וחפציהם ועם משתפי הפעולה המקומיים שהשתתפו ברציחות.
היומן מתחיל ב-11 ביולי 1941, ממש עם תחילת הרציחות, ומסתיים ב-6 בנובמבר 1943 (על אף שהרציחות נמשכו עד אמצע 1944).
ביומן מתאר סאקוביץ', מנקודת מבט של עיתונאי אובייקטיבי, את המידע שנחשף אליו תוך השמעת ביקורת כנגד כל המעורבים בטבח ובראשם משתפי הפעולה הליטאים שלדעת סאקוביץ' התנהגו כחיות אדם באופן בו התייחסו לנרצחים.
במספר מקומות ביומן טוען סאקוביץ' שמניע מרכזי של משתפי הפעולה (הליטאים והפולנים) להשתתף ברצח (באופן אקטיבי או פסיבי) היה הרצון לשדוד את הרכוש היהודי
היומן כלל גם לוחות שנה בהם סימן סאקוביץ' את הימים בהם עברו שיירות בדרך לגיא ההריגה.
את דפי היומן החביא סאקוביץ' בבקבוקי זכוכית אותם אטם וטמן בגינת ביתו.
לאחר המלחמה נמצא היומן והוא הועבר בחלקו לארכיון המרכזי של ליטא ובחלקו למוזיאון היהודי הממשלתי בעיר.
בין החוקרים במוזיאון היהודי בווילנה (ואחת ממקימיו) הייתה ד"ר רחל מרגוליס ושם נחשפה ליומן של סאקוביץ'.
מרגוליס החלה בתרגום היומן בסיועו של ניצול השואה, דב ברגמן, מווילנה.
היומן המתורגם יצא לאור ב-2000, תחת השם "וילנה - פונר: אדמה ללא אלוהים" בהוצאה פרטית בשיתוף "איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל".
ב-2004 יצא לאור הסרט "מכיוון היער", בבימוי לימור פנחסוב וירון כפתורי, המתבסס על היומן של סאקוביץ'.
ב-2005 יצא היומן לאור באנגלית על ידי הוצאות הספרים של יד ושם ושל אוניברסיטת ייל בארצות הברית.
בהקדמה לספר כתב יו"ר יד ושם ד"ר יצחק ארד:
הוויכוח על מקומם של הליטאים בשואה
לטענת גופים המעורבים בחקר השואה מנסות ממשלות ליטא, מזה שנים רבות, למחוק או לצמצם את חלקם של הליטאים שמאורעות השואה.
לדברי ד"ר רחל מרגוליס פעילות זו של ממשלת ליטא גרמה לקשיים בניסיונה לקבל את דפי היומן של סאקוביץ' וזאת מאחר שלטענתה גורמים ממשלתיים חששו מחשיפת חלקם של הליטאים בטבח.
לטענת מרגוליס היומן של סאקוביץ' מראה שבמקרה של פונאר האימרה "נרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם" אינה נכונה כי הגרמנים היו בעצם העוזרים שעסקו בתכנון, פיקוח ומנהלה ואילו הליטאים היו המבצעים בפועל שעסקו בירי והיו מבצעי הזוועות.
כמו כן מצביע היומן על קשרים הדוק בין עובדי הרכבת לשוטרים ולחיילים הליטאים ולבחורות העובדות בדואר בנושא מסחר ברכוש היהודי הנבזז (בעיקר בגדי הנרצחים).
ב-2018 ביקר בנימין נתניהו באנדרטה הפונאר ובנאומו כלל את המשפט "כ־70 אלף יהודים נרצחו בדם קר בידי הנאצים ומשתפי הפעולה שלהם" תוך שהוא משבח את הליטאים על הסיוע בהנצחת השואה.
דבריו אלו זכו לביקורת מגופים שונים שמחו על הסתרת חלקם של הליטאים בשואה בכלל ובפונאר בפרט.
יון-פטריק שטראוס הוא כדורגלן פיליפיני-גרמני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת הנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת הפיליפינים.
וצלר גדל במחלקות הנוער של FC קליברג, TSG ויסק ור.ב.
בשנת 2015 החל לשחק בקבוצת המילואים של ר.ב.
ב-25 במאי 2017 חתם שטראוס על חוזה לשלוש שנים בארצגבירגה אווה מהבונדסליגה השנייה.
הוא ערך 103 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-19 במאי 2022 חתם על חוזה לשנתיים בהנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה.
שטראוס נולד בגרמניה לאב גרמני ולאם פיליפינית, ויכול היה לייצג את נבחרות גרמניה והפיליפינים.
ב-13 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הפיליפינים, בתיקו 1-1 נגד נבחרת עומאן במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אסיה 2019, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-10 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-1 על נבחרת גואם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור הוא סרט חג מולד קומי אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, אשר בוים על ידי לוק קורמיקן והופק על ידי Walt Disney Pictures, כשההנפשה נעשתה על ידי Bardel Entertainment שבבעלות Rainbow S.p.A.
הסרט מבוסס על הספר "יומנו של חנון - מכת קור", אשר משמש כספר השישי בסדרת הספרים "יומנו של חנון" שנכתבה על ידי ג'ף קיני, שגם כתב והפיק את סרט זה.
הסרט הוא השביעי בסדרת הסרטים "יומנו של חנון", כאשר הוא השלישי שמונפש בה, לאחר הסרטים "יומנו של חנון" ו"יומנו של חנון 2: רודריק שולט".
הסרט הופץ בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-8 בדצמבר 2023, בין היתר בישראל בדיבוב עברי.
ב-27 בדצמבר 2024 הסרט שודר בערוץ דיסני ישראל.
בשנת 2025 צפוי לצאת סרט נוסף בסדרה שמבוסס על הספר "יומנו של חנון - הקש האחרון".
הסרט מתרחש במהלך חג המולד, בו מנסה גרג הפלי להתנהג יפה על מנת לקבל במתנה קונסולת משחקי וידאו חדשה.
העניינים מסתבכים כאשר הוא וחברו הטוב, ראולי ג'פרסון, יוצרים כדור שלג ענק שפוגע בלהב של מפרשת שלג.
השניים מתחמקים מגבי, נהגת מפרשת השלג, ובמהרה הופכים למבוקשים ברחבי העיר.
על מנת שלא יזהו אותם, גרג וראולי זרקו את פריטי הלבוש שלהם לפח, שבהמשך מתגלה שהוא נועד לתרומות צעצועים.