tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דֶּקֶל הקוֹקוֹס (שם מדעי: Cocos nucifera), או נרגיל בעברית, שאליה חדר מפרסית, הוא עץ השייך למשפחת הדקליים, והוא המין היחיד מהסוג "קוֹקוֹס".
גובהו של העץ יכול להגיע ל־30 מטרים, עם עלים שאורכם בין 4 ל-6 מטרים.
גזעו הדק של העץ מוכתר בעלים מנוצים ענקיים, שאורכם מגיע לעיתים לשישה מטרים.
אגוז קוֹקוֹס הוא פרי דקל הקוקוס.
הפרחים נישאים על פני עוקצים שאורכם כ-1.5 מטר, והפירות מבשילים באשכולות גדולים של 15 עד 20 אגוזים.
השערה מקובלת היא שמקורו בדרום-מזרח אסיה, אולם יש הסבורים כי מקורו בצפון-מערב דרום אמריקה.
מאובנים של דקל שהתגלו בניו זילנד ובראג'סטאן שבהודו מעידים על קיומו של העץ כבר לפני יותר מ-15 מיליון שנה.
בשל כושר הציפה הגבוה של פרי הקוקוס הוא התפשט מאזור גידולו הטבעי לאורך חופי הים של האזורים הטרופיים גם לכל האזורים הטרופיים, ואף לאזורים שאינם טרופיים.
ישנן עדויות על אגוזי קוקוס שהגיעו לחופי נורווגיה שם גדלו לעצים מניבי פרי.
עץ הקוקוס גדל בעיקר בקרקע חולית, אבל מסוגל לגדול גם בסביבה מליחית.
העץ צומח באזורים שבהם יש אור שמש רב, ונחוצה לו כמות משקעים של בין 750–2,000 מילימטרים גשם בשנה.
כמו כן, תנאי גידול אופטימליים כוללים גם לחות של 70%–80%, מה שמונע את תפוצתם של דקלי קוקוס באזורים מדבריים ובאזורי הים התיכון, על אף שמתקיימים בהם יתר תנאי הגידול (ולכן הקוקוס לא גדל בארץ ישראל על אף הניסיון לעשות זאת בדרום הארץ).
על עץ קוקוס מצויים הן פרחים זכריים והן פרחים נקביים.
לחלק ממיני דקל הקוקוס כושר הפריה עצמית.
הקוקוס ("אגוז הודו") אינו אגוז אמיתי; מבחינה בוטנית הוא בית גלעין, בדומה לשקד ולאפרסק.
הקליפה מורכבת משכבה חיצונית של סיבים ומתחתיה קליפה קשה שבה שלושה נקבים שמהם יכול השורשון לצמוח.
בהסתכלות מקרוב, הקליפה הקשה ושלושת הנקבים מזכירים פנים של קוף.
קוף בפורטוגזית הוא "מקאקו", שמקוצר לעיתים ל"קוקו", ומכאן שם הפרי.
משמעות השם הלטיני של המין, nucifera, היא "מניב אגוזים".
כל עוד נתון האגוז בקליפתו, הוא צף על פני המים.
משערים שאגוז הקוקוס הגיע לארצות רבות לא רק על ידי האדם אלא גם כשהוא נישא על גלי האוקיינוס.
בתאילנד וגם בקרב בני מינאנגקאבאו במערב סומטרה, משתמשים בקופים על מנת לאסוף את אגוזי הקוקוס, ובתי ספר מיוחדים לאימון קופים קיימים בדרום תאילנד.
חלק מהקופים מאומנים לקטוף קוקוס ירוק צעיר, בעוד שאחרים מאומנים לקטוף קוקוס חום ובשל.
כל חלקי דקל הקוקוס ניתנים לשימוש.
עץ קוקוס הוא עץ פורה ביותר המניב כ-75 אגוזי קוקוס בשנה.
מסיבות אלה לדקל הקוקוס חשיבות כלכלית רבה במקומות שבהם הוא גדל.
במספר מדינות אי (בעיקר ב, למשל בקיריבטי) מהווה הקוקוס את עיקר החקלאות.
בסנסקריט מכונה דקל הקוקוס בשם "קלפה וריקשה" שמשמעו: "העץ הנותן את כל צורכי החיים".
במלאית מכונה דקל הקוקוס בשם "פוקוק סריבו גונה" שמשמעו "העץ עם אלף השימושים".
חלקו הלבן של אגוז הקוקוס אכיל ונאכל הן בצורתו הטרייה והן מטוגן.
"מי הקוקוס" המצויים במרכז האגוז מזינים ביותר ומכילים סוכר, סיבים תזונתיים, ויטמינים, מינרלים ונוגדי חמצון.
חלב קוקוס המיוצר מטחינת קוקוס עם מים חמים או חלב חם, וכן קרם קוקוס, הנוצר לאחר קירור חלב הקוקוס, מהווים תחליף לחלב בבישול.
בחלב הקוקוס כ־17% שומן, והוא שומני יותר מחלב פרה רגיל.
שמן קוקוס משמש בתעשיית המזון (לדוגמה, ראו קוקוזין) והקוסמטיקה.
הסיבים הנותרים לאחר ייצור חלב קוקוס משמשים מאכל לצאן ובקר.
ממי הקוקוס ניתן לייצר יין דקלים המכונה בשם "טודי" או "טובה".
הצמחים הצעירים של דקל הקוקוס הם אכילים ומכונים "כרוב דקלים".
לבבות דקל – אמצע החלק העליון ביותר בעץ.
נחשב למעדן אף שהסרתו מביאה למותו של העץ.
מסיבי דקל הקוקוס ניתן לייצר חבלים, מחצלות, מברשות ואף סירות קלועות.
מקופרה, בשר הקוקוס המיובש, ניתן להכין שמן קוקוס.
גזע דקל הקוקוס משמש לבנייה.
בהוואי מקובל לבנות סירה מגזע שלם אחד של עץ דקל.
מעלי דקל הקוקוס ניתן לקלוע סלים וכן גגות לבקתות.
חלקו החיצוני של אגוז הקוקוס יכול להוות חומר בערה טוב.
משורשי דקל הקוקוס ניתן להכין דיו לכתיבה.
ברפואה המסורתית משתמשים בשורשי דקל הקוקוס להכנת מי פה, וכן תרופה מסורתית לדיזנטריה.
חצאי אגוז קוקוס מיובשים משמשים ככלי נגינה.
חצאי קוקוס משויפים משמשים גם לציורי אמנות, וכן להכנת קססונית לקסיסת עלי קנאביס עם טבק לעישון.
שני חצאי הקליפה לאחר פתיחת הפרי ושימוש בחלב הקוקוס, משמשים ככוסות, בין היתר לשתית קאוא בטקס הקאוא באיי פיג'י.
קליפת אגוז הקוקוס משמשת כשליש מתערובת אדמה אשר עשירה במינרלים ומחזיקה מים עבור השתילים לזמן רב.
אגוז הקוקוס משמש ככדור במשחק יובי לאקפי , אשר מהווה הרבה דמיון לרוגבי.
לפרי הקוקוס תפקיד חשוב בדתות ההינדיות.
קוקוס הוא פרי המוענק לאלים כמנחה בטקסים דתיים רבים.
מקליפות הקוקוס ניתן לבנות ריהוט, רצפת פרקט, לבנים לבנייה אקולוגית ומשטחי שיש אורגני.
קוקוזין (Kokosin) הוא ממרח דמוי מרגרינה או חמאה, בצבע לבן, העשוי מחלב ומשמן קוקוס.
יתרונו של ממרח הקוקוזין על חמאה או מרגרינה הוא העובדה שהוא נשמר ללא צורך בקירור.
הממרח, שיוצר במפעלי חברת "שמן" שווק בקופסאות פח, בנפח של ליטר (משקל כ-850 גרם), שהיו צבועות בפסים בצבעי כחול לבן ועליהן הופיעו ציורי עצים ממשפחת הדקליים, שם המוצר והמשפט: "pure refined Coconut oil".
קוקוזין שימש בתקופת הצנע בישראל כתחליף לחמאה.
הקוקזין יוצר אף בצרפת ויובא לישראל.
עם סיום הצנע, כאשר היה ניתן לרכוש מוצרים ללא תלושים, ועקב מחירו הזול (בפיקוח) של הקוקוזין, נוצר לו ביקוש לשם ייצור סבון ביתי.
בספרם של אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, "איפה היינו ומה עשינו?
- אוצר שנות החמישים והשישים", מתואר הקוקוזין כבעל .
קוקוריוקאי (נקרא גם: "אגודת נהר האמור" וכן "אגודת הדרקון השחור", כשמו האחר של הנהר, המפריד בין מנצ'וריה לרוסיה), הוא ארגון לאומני, ימני-קיצוני, אשר פעל ביפן בין השנים 1901 ל-1946.
הארגון הוקם ב-3 בפברואר 1901, בידי אדם בשם אוצ'ידה ריוהיי, אשר ציין כי הסיבה העיקרית להקמת הארגון היא ההתערבות המשולשת של המעצמות רוסיה, צרפת וגרמניה, בתוצאות מלחמת סין–יפן הראשונה (1894-1895) ובהסכם שימונוסקי שבא לאחריהן.
לאחר הניצחון היפני במלחמה זו, נערכה ועידת שימונוסקי ביפן, בה סין נחלה השפלה נוספת על זו שנחלה בשדה הקרב, בדמות פיצויים ליפן ומסירה של טאיוואן וחצי-האי ליאודונג (שבדרום מנצ'וריה) לידיה.
רוסיה ובעלות-בריתה, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה, בעיקר עקב לחץ רוסי, כשהאינטרסים של רוסיה ידועים ליפנים.
שלוש המעצמות הגישו אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לצאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה, גם מפורט ארתור.
דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה בכישלון לשימור ההישג.
היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה.
כנגד רוסיה עלו כעת קריאות נקם בקרב הציבור.
קמו קבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען פתרון מיידי שעיקרו ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת.
ההתערבות המשולשת באה כהמשך ישיר של ההשתלטות הרוסית באזור, שכללה את חכירת נמל פורט ארתור מידי סין ל-25 שנים וכן ההשתלטות על מנצ'וריה לאחר מרד הבוקסרים בסין, בשנת 1900, ובניית הפרויקט העצום של המסילה הטרנס-סיבירית באזור מזרח אסיה.
פעילויות אלה גרמו לחשש בציבור היפני כי יפן תהיה הבאה בתור להיות קורבן של האימפריאליזם המערבי, לאחר סין המתפוררת.
הארגון הבולט בין הארגונים הלאומניים, אם כן, היה הקוקוריוקאי, אשר קרא לסילוקה של רוסיה מאזור מזרח אסיה ולהשתלטות יפנית על מנצ'וריה, מונגוליה וסיביר.
הקוקוריוקאי פרסם עיתון עצמאי וכן הקים בית ספר לריגול, אשר שלח סוכנים לאיסוף מידע על פעילות רוסית ברוסיה, מנצ'וריה, קוריאה וסין.
כשפרצה מלחמת רוסיה–יפן (1904-1905), עשה הצבא היפני שימוש בקוקוריוקאי למטרות ריגול, חבלה והתנקשות.
כן היה הארגון מצוי ברזי הלוחמה הפסיכולוגית בה עשה שימוש.
בשנות ה-20 וה-30 הארגון עבר תהליך פוליטיזציה ואף הרחיב את פעילותו אל מחוץ ליפן.
בשנת 1946, עת הכיבוש האמריקני ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה, פורק הארגון בידי האמריקנים.
קוקונינג (באנגלית Cocooning) הוא שמה של תופעה המתארת אנשים המאבדים אמון בחברה הסובבת אותם וכתוצאה מכך נסוגים אל ביתם במטרה להתרחק ככל הניתן מאינטראקציה עם החברה.
מקור המילה הוא המילה האנגלית Cocoon שמשמעה מעטפת ההגנה המגנה על חרקים בשלב הגולם.
את המונח טבעה בשנות ה-90 פיית' פופקורן, חזאית טרנדים ויועצת שיווק אמריקאית.
פופקורן סימנה את הקוקונינג כתופעה בעלת משמעות מסחרית חשובה שתוביל, בין היתר, להגברת השימוש באמצעים אלקטרוניים מהבית לצריכה ולבידור.
מאז שפופוקורן טבעה את המונח, המגמה שחזתה המשיכה והתחזקה עשרות מונים עם יצירתו של ה-World Wide Web, טכנולוגיות לבידור ביתי ופיתוחים טכנולוגיים נוספים המרחיבים את היצע השירותים שניתן להפעיל מהבית, כדוגמת אמצעי תקשורת סלולרית ומחשבי כף יד, המאפשרים אפילו עבודה במשרה מלאה מהבית.
השילוב בין הקוקונינג המסורתי לבין האינטרנט נקרא קוקונינג מקוון או באנגלית: e-cocooning.
קוקורוזי הן צמד מוזיקלי מסוג פריקפולק ופולקטרוניקה אשר נוסד בשנת 2003 בצרפת ומורכב מהאחיות ביאנקה ליילאני ("קוקו") וסיירה רוז ("רוזי") קאסדי.
סגנונן המוזיקלי מאופיין במוזיקה אקוסטית עשירה, מגוונת ומנימיליסטית, שירה רכה ולעיתים אף אופרה עדינה בשילוב טקסטים ופיוטים עמוקים וביזאריים.
הופעתן החצונית של השתיים יוצאת דופן ובעלת מוטיביים קברטים ובוהמיים.
סיירה בעיקר מנגנת בגיטרה, פסנתר ונבל ומבצעת את קולות הרקע.
ביאנקה שרה ומפעילה כלים שונים היוצרים צלילים מיוחדים כמו צעצועי ילדים וכלים אלקטרונים שונים.
קוקורוזי הופיעו בתחילה אך ורק כצמד, אך בשנים האחרונות הן צירפו בהופעותיהן התכופות נגני רקע, בעיקר בסיסט ונגן סינתיסייזר ומכונת תופים.
בנוסף, השתיים ביצעו שיתופי פעולה עם זמרי פולק שונים כגון דבנדרה בנהארט, אנתוני האגרטי, דיאן קלאק ועוד.
ביאנקה וסיירה הן אחיות ממוצא אינדיאני.
סיירה נולדה באיווה וביאנקה בהוואי שבארצות הברית, ושמות החיבה שחוברו לכדי שם ההרכב, "קוֹקוֹ" ו"רוֹזי", ניתנו להן על ידי אימן אשר נדדה איתן ברחבי יבשת אמריקה בצעירותן.
כשאר היו האחיות בנות 3 ו-5 הוריהן התגרשו.
אביהן היה מרוחק מהן יחסית ועסק בשאמאניזם, בחינוך ולדורף במקומות שונים בארצות הברית ובדת הפיוטה האופיינית לאינדיאנים וכוללת שימוש נרחב באנתאוגן פיוטה.
במהלך עונות הקיץ נהגו ביאנקה וסיירה לסייר עם אביהן בשמורות טבע אינדיאניות.
בגיל 14 הוצאה סיירה מביתה על ידי אמהּ ונשלחה לפנימייה.
למשך זמן קצר למדו האחיות ביחד בבית ספר באריזונה, אך בהמשך החליפה סיירה בתי-ספר כמעט כל שנה ובכך ניתק הקשר עם אחותה.
בשנת 2000 כאשר הייתה בת 20 עברה סיירה לדירה קטנה ברובע מונמארטר שבפריז והחלה ללמוד במכללה למוזיקה בשאיפה לכונן קריירה כזמרת אופרה.
במהלך תקופה זו ביאנקה למדה בלשנות וסוציולוגיה בניו יורק והתמידה בעיסוק באמנות חזותית וכתיבה.
בשנת 2003 חשה ביאנקה שהיא מיצתה את ניו יורק והחלה לטייל בעולם, ובאופן לא מתוכנן היא הגיעה לדירתה של סיירה.
השתיים בילו כמעט את כל זמנן יחד בחדר האמבטיה כאשר הן מנגנות ושרות יחד, ובחרו בחדר הקטן כיוון שהיה בעל הבידוד האקוסטי הטוב ביותר בדירה.
במהרה הן השלימו את הקלטות אלבום הבכורה שלהן, "La Maison de Mon Rêve", ובנוסף קטע היפ הופ בשם "Word to the Crow" אשר לא הופץ מעולם.
במקור, האלבום תוכן להיות מופץ בקרב מעגל החברים הקרוב של השתיים, אך בשנת 2004 הגיע עותק של הדיסק לחברת התקליטים העצמאית Touch and Go Records ואלה מיהרו להחתים את השתיים ולהפיץ את האלבום, על אף שהיה באיכות סאונד נמוכה (Lo-Fi) האופיינית להקלטות ביתיות.
לאחר הפצת האלבום הפכו האחיות לצמד מוזיקלי רשמי.
לתקופה מסוימת עברו האחיות להתגורר יחד בברוקלין שבניו יורק, ולאחר מכן חזרו לפריז.
ב־2006 הקימה סיירה יחד עם חבר הרכב בשם "מטאליק פאלקונס" (Metallic Falcons).
ההרכב חתום בחברת התקליטים "Voodoo Eros Records" אותה הקימה אחותה, ביאנקה.
בנוסף, השתיים פתחו גלריה וחלל להופעות בברוקלין, ובמקום הוצגה תערוכת אומנות של ביאנקה, ובמקביל הן המשיכו להופיע.
במאי 2007, לאחר הופעה בוונקובר שבקנדה נעצרו שניים מהנגנים של קוקורוזי במעבר הגבול לארצות הברית ונפתחו נגדם הליכי גירוש.
הסיבה למעצר לא פורסמה, אך הלהקה ביטלה את כל סיבוב ההופעות שתוכנן לה בארצות הברית.
כמה משיריהן של קוקורוזי שימשו כמוזיקת רקע בסרטוני פרסומת אחדים.
בשנת 2006 נכללו כמה שירים בפסקול ששימש תצוגת אופנה של רשת "פראדה" באיטליה.
בשנת 2008 שיריהן שימשו את ההפקה המחודשת למחזה השייקספירי "המלט" שהועלה בתיאטרון הדרמה המלכותי בסטוקהולם שבשוודיה.
ב־29 באפריל 2008 הופיעו הצמד בתזמורת הקונצרטחבאו שבאמסטרדם.
קוקורוזי הלחינו פסקול לשני סרטים: "Haus der Wünsche" הגרמני ו-"Frankie" הצרפתי.
שירים שלהן הופיעו גם בסרט הצרפתי "Anna M" שיצא ב־2007, ובסרט האימה הקווירי של הבמאי השנוי המחלוקת ברוס לה ברוס "Otto; or Up with Dead People" מ־2008.
באוקטובר 2008 דורגו קוקורוזי במקום ה-16 ברשימת "100 האמנים של העשור" שערך מגזין המוזיקה " betterPropaganda".
בשנת 2009 עזבו קוקורוזי את חברת התקליטים המקורית שלהן, "Touch and Go Records", והוציאו באופן עצמאי EP בשם "Coconuts, Plenty of Junk Food".
מאז הן אינן חתומות באף חברת תקליטים.
2004 - "Word to the Crow" (לא יצא באופן רשמי)
קוֹקוּס (מלטינית Coccinus: צבע שני, ומיוונית: Kokkos (κόκκος): גרגר יער, או ענבה.
בעברית: חיידק נֶקֶד) הוא כל מיקרואורגניזם, בדרך כלל חיידק, בעל צורה כדורית.
הגדרת חיידק כלשהו כקוקוס מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: מתג (Bacillus) וסלילון (Spiral bacteria).
זהו אופן הבחנה ראשוני מבין רבים שנועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית.
חיידקים בעלי צורה קוקואידית יכולים להשתייך לקבוצת חיידקים גראם-חיוביים או גראם-שליליים, וכן להיות אווירניים או אל-אווירניים.
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים קוקואידיים גראם-חיוביים:
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים קוקואידיים גראם-שליליים:
Neisseria meningitidis (אחד הגורמים החיידקיים לדלקת קרום המוח)
חיידקי נקד שונים (פתוגניים ולא פתוגניים) יכולים להופיע כנקד בודד, או לחלופין להישאר צמודים אחד לשני בתום הפליגה.
אותם הנקדים שנשארים צמודים אחד לשני יוצרים ארגון מרחבי אשר בעזרתו ניתן לאפיין ראשונית סוגים שונים של חיידקים.
להלן צורות שונות של התארגנות נקדית במרחב:
Diplococci (דִּיפְּלוֹקוֹקִים) - זוגות של נקדים.
דיפלוקוקים נוצרים לאחר שזוג קוקים ראשון עובר פליגה על פני מישור אחד וממנו מתנתק הזוג החדש (b).
שרשראות - נקדים הצמודים זה לזה ברצף.
שרשראות נוצרות כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום הפליגה על פני מישור אחד (a).
התארגנות מרחבית זאת מאפיינת חיידקים רבים בסוג Streptococcus, לדוגמה: Streptococcus pyogenes.
אשכולות - נקדים הצמודים זה לזה במעין צורת אשכול ענבים.
אשכולות נוצרים כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום מספר רב של תהליכי פליגה במרחבים שונים (e).
התארגנות זאת מאפיינת חיידקים בסוג Staphylococcus, לדוגמה: Staphylococcus aureus.
Tetrads (טֶטְרָדוֹת) - רבעיות של נקדים במרחב.
רבעיות נוצרות כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום 2 שלבי פליגה על פני שני מישורים (c).
התארגנות זאת מאפיינת חיידקים בסוג Micrococcus.
Octads (אוֹקְטָדוֹת) - שמיניות של נקדים שיוצרים מבנה קובייתי במרחב.
שמיניות נוצרות כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום 3 שלבי פליגה על פני שלושה מישורים (d).
התארגנות זאת מאפיינת חיידקים בסוג Sarcina.
"קוקו בן 19" הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1985, בבימויו של דני ורטה.
הסרט עוסק בקוקו, נער מזרחי משכונת מצוקה ירושלמית.
שמו של הסרט הוא תגובה לשם הסרט "נועה בת 17", העוסק בהתבגרות על רקע משבר בתנועה הקיבוצית.
קוקו מנגן בלהקת רוק וחולם להיות כוכב, אך בינתיים, כדי לממן את הקלטות האלבום, מבצע מעשי שוד.
אחד השירים שכתב, "קוקו בן 19" מבוצע על ידי להקה של בני עשירים וזוכה להצלחה גדולה, אך קוקו לא נהנה ממנה.
הסרט היה סרטו הראשון של ורטה באורך מלא.
הוא ליהק לסרט שחקנים לא מקצועיים, שהייתה זו להם הפעם הראשונה (והאחרונה) בה השתתפו בסרט קולנוע.
פסקול הסרט יצא כאלבום במקביל להקרנתו, בהפקתו ובכתיבתו של שלמה מזרחי.
בין היתר, נטלו בו חלק דני בסן, ששר את שיר הנושא שהפך ללהיט, מיקי שביב, גלעד עצמון ומאיר דדון, שגילם את דמותו של חברו ללהקה של קוקו.
ב-2001 יצא האלבום בהפקה מחודשת.
לקראת צאתו של הסרט, וגם זמן רב אחרי שירד מהאקרנים, צצו ברחבי ישראל כתובות גרפיטי רבות, הנושאות את הכיתוב "קוקו בן 19".
רבים יצאו נגד הפרסום הלא שגרתי, וראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, אף איים להחרים את הסרט.
בתגובה, הופצו צילומים של כוכבי הסרט, כשהם מוחקים את אחת הכתובות, ובמאי הסרט דני ורטה טען שאין להפקה קשר לכתובות.
חרף הפרסום האגרסיבי, לא זכה הסרט להצלחה מסחרית.
סצנות רבות בסרט צולמו בשכונת ממילא, כמה שנים לפני שהחלה הריסתה לקראת הקמת פרויקט ממילא אך לאחר שפונתה ממרבית תושביה.
המבנים הנטושים בשכונה סיפקו תפאורה הולמת לסרט.
קוקוליתופורידים או קוקוליטים (שם מדעי: Coccolithophore), הם יצורים חד-תאיים אאוקריוטיים, ספק פרוטיסטים, ספק פטריות וספק צמחים החיים כפלנקטון באוקיינוסים.
שלדם כדורי ומכונה קוקוספירה, והוא בנוי מלוחות קלציט עגולים וזעירים.
את הקלציט הם לוקחים ממי הים.
במהלך חייהם משילים הקוקוליטים חלק מהלוחות, ששוקעים לקרקעית הים, ובונים צלחות חדשות.
במותם שוקעים בעצמם לקרקעית הים.
תהליך זה הוא חלק מהיווצרות סלעים גיריים ובייחוד קירטון.
כמו כן, בנוי שלדם ממינרל יציב, עובדה שתורמת רבות למדעי הגאולוגיה והארכאולוגיה לתיארוך שכבות סלעים ומאובנים אחרים.
תפוצתם הגבוהה במשקעים קירטוניים מאפשרת שיחזור סביבות ימיות וביוסטרטיגרפיה.
בעיקר משמשים לסמני תנאי הסביבה ושרידי חומר אורגני שלהם נמצאו כסמנים מצוינים לטמפרטורה.
קוקו רושה ב-10 בספטמבר 1988) היא דוגמנית קנדית.
רושה נולדה בטורונטו, אונטריו, ועברה לריצ'מונד, קולומביה הבריטית, בגיל צעיר מאוד.
אמה, חואניטה, היא דיילת אוויר ואביה, טרבר היינס, הוא מנהל מכירות כרטיסים.
רושה היא אחת הדוגמניות הבודדות שהתבטאו נגד הפרעות האכילה השכיחות בתעשיית האופנה.
היא הודתה בלחץ בפניו היא עמדה כדוגמנית בתחילת דרכה ונזכרה שהיא החלה להתעסק באוכל באופן כפייתי אחרי טיול לסינגפור שבמהלכו היא העלתה עשרה פאונד.
באימייל ל-Associated Press, היא מאירה צוהר לתוך עולם האופנה, באומרה: "לעולם לא אשכח את העצה שקיבלתי מאנשים בתעשייה כשראו את הגוף החדש שלי...
הם אמרו, "את צריכה להפחית עוד משקל.
אנחנו לא רוצים שתהיי אנורקסית, אבל אנחנו רוצים שתיראי כזאת."
רושה נישאה למעצב הפנים ג'יימס קונראן ב-9 ביוני 2010.
ב-2002, ניגש הסוכן צ'ארלס סטיוארט לרושה בעת תחרות ריקוד אירי ושאל אותה אם היא מעוניינת לעסוק בדוגמנות.
עד לשלב זה, היא מעולם לא חשבה לעסוק בדוגמנות.
רושה פתחה בקריירה מקצוענית ב-2004, חתמה בסוכנות SUPREME בעיר ניו יורק.
רושה פגשה את צלם האופנה סטיבן מייזל.
במהרה היא הופיעה במאמר מערכת ביחד עם ג'מה וורד ואמנדה מור.
הכתבה הזניקה את הקריירה שלה, היא הופיעה בשער ווג איטליה בגיליון פברואר 2006. שבוע אחרי כן, היא הלכה בתצוגות אביב/קיץ 2006 בעיר ניו יורק עבור מספר מעצבים, הידועים שבהם הם Anna Sui ומארק ג'ייקובס.
אחרי שבוע האופנה בניו יורק, היא המשיכה ולקחה חלק בשבוע האופנה של פריז.
היא הלכה בתצוגות של המעצבים סטלה מקרטני, שיאצי צ'ן, כריסטיאן לקרואה ועמנואל אונגרו.
במהלך התצוגה של ז'אן-פול גוטייה בהשראת הרי סקוטלנד של סתיו/חורף 2007 בפברואר 2007, פתחה רושה את התצוגה בריקוד אירי במורד המסלול.
בגיליון מאי 2007 של ווג ארצות הברית, היא דגמנה על השער ביחד עם דוגמניות נוספות כזן החדש של דוגמניות העל.
רושה הופיעה על שעריהם של מגזיני אופנה רבים בכללם ווג, Flare, Fashion, Numéro, French, W, הרפרס בזאר, Dazed & Confused, i-D, Time Style & Design ועוד.
מאז הופעת הבכורה שלה היא הייתה הפנים של מסעי פרסום רבים בכללם Americana Manhasset, באלנסיאגה, שאנל, דולצ'ה וגבאנה, דיור, לאנוון, גאפ, טומי הילפיגר, איב סאן לורן ורימל.
ווג פריז בחר בה לאחת מ-30 הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים.
ביולי 2010 הופיעה רושה בווג באתר vogue.co.uk מדי יום במשך חודש על מנת להציג את Today I'm Wearing.
היא הלכה בעקבותיהן של Alexa Chung ואוליביה פלרמו ועל והציגה את בחירותיה בבגדי ובסגנון באותו יום.
חודש אחרי כן, רושה הופיעה על הבילבורד בכיכר טיימס בפרסומת עם מגזין מארי קלייר בשיתוף עם פרויקט מסלול שבו היא דגמנה את הבגדים שעיצבה המתמודדת שניצחה.
היא הנחתה את פרסי קליפי וידאו של ה-MTV לשנת 2010.
קוקון הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1985 בבימויו של רון הווארד אודות קבוצה של קשישים אשר מוצאים מעיין נעורים מעשה ידי חוצנים.
בסרט מככבים דון אמיצ'י, וילפורד ברימלי, יום קרונין, בריאן דנהי, ג'ק גילפורד, סטיב גוטנברג, מורין סטייפלטון, ג'סיקה טנדי, גוון ורדון, הרטה ור וטהני וולש.
בעל סירה מקבל לפתע הזמנה של סירתו ל-27 ימים כאשר במקביל אחוזה גדולה עם בריכה פרטית מושכרת ל-28 ימים.
העלילה מסתבכת כשבעל הסירה מגלה שעורם של השוכרים אינו אנושי.
באותה העת, חבורת קשישים עליזה המשתכנת בבית אבות, מתגנבת בחשאי לבריכה הפרטית בבית הסמוך כדי להתרענן.
מהר מאוד הם מגלים שהשחייה בבריכה מחזירה להם את נעוריהם - בריאותם משתפרת וגם המוטיבציה שלהם לחיות.
הסיבה, כך מתברר, היא שחייזרים משכנים מתחת לפני המים שבבריכה את הגלמים שלהם.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות.
קוקון 2: החזרה (במקור: Cocoon: The Return) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1988 בבימויו של דניאל פטרי.
לאחר שהם פוגשים בחייזרים בשנית, שלושת זוגות הקשישים מהסרט המקורי אינם בטוחים אם הם מעוניינים לעבור לכוכב אנטריה ולחיות לנצח או אם הם מעדיפים להישאר על כדור הארץ ולהישאר בני תמותה.
ג'ו (מגולם על ידי יום קרונין) לומד בהמשך כי הלוקמיה שלו חזרה והוא מבין כי הוא יבריא שוב רק אם הוא ועלמה (מגולמת על ידי ג'סיקה טנדי) יעזבו את כדור הארץ.
עם זאת, כאשר עלמה נפגעת על ידי מכונית, ג'ו נותן את שארית כוחו על מנת להצילה.
ארתור ובס (דון אמיצ'י וגוון ורדון) לומדים כי בס בהריון, ומחליטים לגדל את הילד בכוכב אנטריה על מנת שהם יוכלו לחיות מספיק זמן כדי לראות אותו גדל.
בן ומרילין (וילפורד ברימלי ומורין סטייפלטון) מחליטים כי הם מעדיפים להישאר עם המשפחות שלהם בכדור הארץ מאשר לחיות לנצח בכוכב אנטריה.
החייזרים והקשישים צריכים בהמשך לפרוץ למעבדה על מנת שהחייזרים יוכלו לקחת עימם גולם חיזרי שנלקח על ידי צוות חוקרים לכוכב אנטריה.
בסוף הסרט ג'ק (מגולם על ידי סטיב גוטנברג) לוקח אותם בספינתו ללב הים, שם הם נאספים על ידי ספינת חלל של החייזרים.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדון אמיצ'יארתור "ארט" סלוויןוילפורד ברימליבן לוקטבעלה של מרייום קרוניןג'ו פינליבעלה של אלמהקורטני קוקסשרהבריאן דנהיוולטרחייזרג'ק גילפורדברני לפקוביץ'בעלה של רוזיסטיב גוטנברגג'ק בונרמורין סטייפלטוןמרי לוקטאשתו של בןג'סיקה טנדיאלמה פינליאשתו של ג'וגוון ורדוןבס מק'קרתיהרטה וררוזי לפקוביץ'אשתו של ברניטהני וולשקיטיבארט אוליברדייווידלינדה הריסוןסוזןטיירון פאואר ג'וניורפילסבוריקלינט הווארדג'ון דקסטרצ'ארלס למפקין"פופס"
הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 36% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 11 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1990 פרס סטורן יום קרונין - השחקן הטוב ביותר ג'סיקה טנדי - השחקנית הטובה ביותר ג'ק גילפורד - שחקן המשנה הטוב ביותר סרט המדע בדיוני הטוב ביותר
מחוז קוקונינו הוא מחוז בצפון החלק המרכזי של מדינת אריזונה.
בירת המחוז היא העיר פלגסטף.
שטחו 48,332 קמ"ר ובכך הוא המחוז השני בגודלו ב-48 המדינות הרציפות של ארצות הברית (לא כולל אלסקה והוואי) לאחר מחוז סן ברנרדינו בקליפורניה, והוא גדול מכל אחת מתשע המדינות הקטנות ביותר בארצות הברית.
בתחומי מחוז קוקונינו מצוי הפארק הלאומי גרנד קניון, שמורת אומת ההוואסופאי וחלקים משמורת הנאוואחו, ושמורות הוואלאפאי וההופי.
מקור השם משפת הוואסופאי ופירושו "מעט מים".
חלק גדול, כ-30%, מאוכלוסיית המחוז הם אינדיאנים, בעיקר נאוואחו, כשמספר התושבים בני השבטים האחרים - הוואסופאי, הופי ואחרים - קטן הרבה יותר.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התפשטות של ציידים נוודים מהמישורים הגדולים לעמק הקולורדו הקטן לפני כ-12,000 שנים.
לפני כ-3,000 שנים הופיעה באזור תרבות האנסאזי והתפשטה ברחבי רמת קולורדו, המהווה חלק גדול ממחוז קוקונינו.
לפני כ-400 שנים היו מרבית התושבים בני שבטי הפאיוט, ההופי, ההוואסופאי, הייוואפיי והוולאפאי.
משלחות צבאיות ומשלחות שבראשם עמדו אנשי צבא מיפו את האזור בשנות ה-50 של המאה ה-19: משלחת לורנזו סיטגרייבס (Lorenzo Sitgreaves) ב-1851, משלחת אדוארד ביל (Edward F.
Beale) ב-1857, ובאביב 1869, המשלחת הידועה של ג'ון וסלי פאוול שהפליגה לאורך נהר הקולורדו, שחלק גדול ממנו עובר במחוז קוקונינו.
פאוול היה בין הראשונים להצביע על הסכנה הנשקפת לתרבות האינדיאנים.
מתיישבים אירופאים החלו להופיע באזור בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. ראשונים היו מתיישבים מורמונים שהגיע מצפון וחצו את הקולורדו בליז פרי (Lee's Ferry), והמשיכו דרומה על מנת להקים יישובים דוגמת פרדוניה (Fredonia), וטובה סיטי (Tuba City).
לאחר שנבנתה מסילת הברזל האטלנטית והפסיפית ב-1883 חל גידול מהיר במספר התושבים של אזור צפון מחוז יוואפיי.
התושבים של האזורים הצפונים עייפו מהמסע הארוך לפרסקוט בירת מחוז יוואפיי, (כ-160 קילומטרים דרומית מערבית לפלגסטף) בכל פעם שהיו צריכים לסדר עניינים עם הנהלת המחוז.
בנוסף, הם האמינו שהם מהווים ישות משמעותית מספיק על מנת שיהוו מחוז עצמאי.
ב-1887 הם הגישו עצומה לניתוק מיוואפיי ויצירת מחוז חדש שיקרא מחוז פריסקו.
בקשתם אושרה ב-1891 כשנוצר מחוז קוקונינו ופלגסטף הוכרזה בירתו.
במחוז התגוררו אז כ-4,000 תושבים.
שטח המחוז מסתכם ב-48,332 ק"מ מרובעים.
קוקונינו הוא המחוז השני בגודלו ב-48 המדינות הרציפות של ארצות הברית (לא כולל אלסקה והוואי) לאחר מחוז סן ברנרדינו בקליפורניה.
המחוז גובל בצפון במחוז קיין, ובצפון מזרח במחוז סן חואן שביוטה.
המחוז גובל במזרח במחוז נאוואחו, בדרום במחוזות גילה ויוואפיי ובמערב במחוז מוהאבי שבאריזונה.
בין אתרי הטבע הבולטים במחוז: הפארק הלאומי גרנד קניון, פסגת המפריז (Humphreys Peak; 3,852 מטרים), הפסגה הגבוהה ביותר באריזונה, מכתש ברינגר, מכתש הפגיעה הידוע ביותר והיער הלאומי קאיבאב.
18,498.8 קמ"ר משטח מחוז קוקונינו הוקצו על ידי הממשל הפדרלי עבור שמורות אינדיאנים, ובכך המחוז שני רק למחוז אפאצ'י.
השמורות במחוז הן (על פי סדר יורד של גודל השטח): שמורת נאוואחו, שמורת הולאפאי, שמורת הופי שמורת הוואסופאי ושמורת קאיבאב.
שמורת הוואסופאי היא היחידה מביניהם השוכנת כולה בתוך תחומי המחוז.
היער הלאומי קוקונינו (Coconino National Forest, חלקי)
הפארק הלאומי גרנד קניון (חלקי)
היער הלאומי קאיבאב (Kaibab National Forest, חלקי)
על פי נתוני 2011 התגוררו במחוז 134,511 תושבים, צפיפות אוכלוסין של 2.7 תושבים לקמ"ר.
61.7% - לבנים ממוצא אירופי
13.5% - היספאנים או לטינו אמריקנים
השאר בני גזעים שונים (שחורים, אסיאתיים, רב-גזעיים וכו')
השפה הנפוצה היא אנגלית, אם כי במפקד האוכלוסין של שנת 2000 דיווחו 18.59% כי שפת אימם היא נאוואחו ו-6.58% נהגו לדבר בביתם בספרדית.
סדונה (מרבית סדונה היא במחוז יוואפאי)
פלגסטף היא צומת תחבורה חשובה.
בסמוך לה עוברים: כביש בין מדינתי 40 (Interstate 40) שכיוונו מזרח מערב וחוצה את כל ארצות הברית מברסטו שבקליפורניה במערב ועד בנסון בקרוליינה הצפונית במזרח, כביש בין-מדינתי 17 המחבר בין לפלגסטף לפיניקס בירת אריזונה.
כמו כן, מחברים כבישים מספר 89 ו-180 את פלגסטף עם הפארק הלאומי גרנד קניון.
תעופה - בתחומי המחוז יש שני שדות תעופה: "שדה התעופה של הפארק הלאומי גרנד קניון" (Grand Canyon National Park Airport) בסמוך לכניסה הדרומית לפארק ו"שדה התעופה פוליאם פלגסטף" (Flagstaff Pulliam Airport) בסמוך לפלגסטף.
שירות אוטובוסים - לקווי גרייהאונד יש תחנה בפלגסטף שממנה יוצא שירות אוטובוסים סדיר מערבה ומזרחה על כביש I-40 ודרומה לפיניקס.
חברת אוטובוסים נוספת המשרתת נוסעים באזור פלגסטף היא "מאונטיין ליין" (Mountain Line).
רכבות נוסעים - לאמטרק יש תחנת רכבת בפלגסטף שממנה יוצא שירות נוסעים סדיר מזרח לשיקגו ומערבה ללוס אנג'לס.
רכבת תיירים מיוחדת פועלת מדי יום בין העיר ויליאמס לבין הגדה הדרומית של הגרנד קניון.
קוקולה (בפינית: Kokkola; בשוודית: Karleby) היא בירת אזור אוסטרובוטניה המרכזית שבמערב פינלנד, ממוקמת לחופי המפרץ הבוטני.
בשנת 2013 התגוררו בעיר 46,714 איש, נתון הממקם את העיר במקום ה-22 בפינלנד.
תחום השיפוט של קוקולה 2,730.81 קמ"ר, ממקם אותה במקום ה-25 במדינה.
בעיר מתגוררים 84.2% פינים, ו-13.9% פינים שוודים.
לקוקולה חמש עשרה ערים תאומות:
קוקופו (Kokopo) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז בריטניה החדשה המזרחית.
בירת המחוז הייתה עד 1994 העיר רבאול, אך עקב התפרצות הר הגעש טבורבור הפכה קוקופו לבירת המחוז.
קוקופו הייתה ידועה כהרברטשוה (Herbertshöhe) בתקופת השלטון הגרמני בגינאה החדשה בין השנים 1884–1914. עד לשנת 1910 היא הייתה הבירה האדמיניסטרטיבית של המושבה.
שרידיה של רבאול נמצאים 20 ק"מ מצפון-מזרח לקוקופו.
עדיין מתגוררים שם כ-4,000 תושבים לאחר שהתגוררו בה מעל 17,000 תושבים לפני ההתפרצות הגעשית של 1994. נמל התעופה של רבאול, שבעבר היה אחד מהגדולים ברשת התעופה המקומית של פפואה גינאה החדשה, נמצא ק"מ אחדים ממזרח לקוקופו.
גתרי והגי, שניהם מהעיר גרנג'מאות', סקוטלנד, הקימו את הלהקה בשנת 1979. הם פגשו את פרייזר במועדון מקומי וצירפו אותה כזמרת.
לדבריהם הם הושפעו מוזיקלית מהלהקות The Birthday Party, סקס פיסטולס, סוזי והבנשיז ומהזמרת קייט בוש.
הלהקה נקראה על שם השיר "קוקטו טווינס" של הלהקה הסקוטית "Johnny and the Self-Abusers" (שמאוחר יותר שינו את שמם ל-"Simple Minds", וגם את השיר הקליטו מחדש בשם אחר, "No Cure").
אלבום הבכורה של קוקטו טווינס, Garlands, יצא בשנת 1982 בחברת 4AD והיה בסגנון רוק גותי קודר.
בתחילת שנת 1983 עזב הגי את הלהקה.
התפתחות הצליל הייחודי של "קוקטו טווינס", 1983–1989
בסוף שנת 1983 יצא האלבום השני של הלהקה, Head Over Heels, ובו התפתח הצליל הייחודי של "קוקטו טווינס".
שירי האלבום התאפיינו בשירה אוורירית ואופראית לסירוגין של פרייזר עם נגינת גיטרה עתירת אפקטים של גאת'רי.
צלילה של הלהקה תואר באותה תקופה על ידי המבקר סיימון ריינולדס כך: סגנון זה כונה מאוחר יותר "פוסט-רוק".
באותה תקופה השתתפו גאת'רי ופרייזר בפרויקט "This Mortal Coil" ובו ביצעו גרסת הכיסוי ל"שיר לסירנה" של טים באקלי.
בין המשתתפים פגשו את המוזיקאי סיימון ריימונד וצירפו אותו ללהקה.
בשנים 1983–1985 הוציאה הלהקה סדרת אלבומים ומיני-אלבומים שזכו לשבחי המבקרים, ביניהם האלבום השלישי, Treasure, והאלבום הרביעי Victorialand שהוקלט על ידי גאת'רי ופרייזר ללא ריימונד, שהיה עסוק באותה עת בהקלטות לאלבום השני של This Mortal Coil.
בשנת 1985 חתמה הלהקה על הסכם הפצה עם חברת תקליטים אמריקאית, שהוציאה אלבום אוסף בשם The Pink Opaque.
בשנת 1988 חתמו על חוזה הקלטות עם קפיטול רקורדס, ובה הוציאו את אלבומם החמישי, Blue Bell Knoll.
גאת'רי ופרייזר ניהלו מערכת יחסים רומנטית, ובשנת 1989 נולדה להם בת.
האלבום Heaven or Las Vegas יצא בסוף שנת 1990 וזכה מיד להצלחה מסחרית.
אולם מאחורי הצלחת הלהקה וסיורי ההופעות הסתתרו בעיות רבות: רובין גאת'רי התמכר לסמים ואלכוהול, אליזבת' פרייזר סבלה מהתמוטטות עצבים, והם רבו עם מנהל חברת התקליטים 4AD, איוו ווטס-ראסל, ועזבו אותה לאחר שנים רבות של שיתוף פעולה.
על אף זאת, 4AD הוציאה ב-1991 מארז תקליטורים ובו כל המיני-אלבומים של הלהקה מהשנים 1982–1990, וכן דיסק בונוס עם הקלטות נדירות.
ב-1993, לאחר שגאת'רי עבר טיפולי גמילה מאלכוהול ומסמים, ופרייזר עברה טיפולי פסיכותרפיה, הם הוציאו את אלבומם השביעי, Four-Calendar Café, ששיקף לדבריהם את היציאה מהתקופה הבעייתית.
האלבומים שהוציאו בתקופה זו התאפיינו בצליל קרוב יותר למוזיקת פופ, וגם שירתה של פרייזר הפכה לפשוטה יותר.
תקליטים אלו זכו להצלחה מסחרית.
בסוף 1993 נפרדו גאת'רי ופרייזר, אך המשיכו לשתף פעולה בלהקה עד 1997. בשנים אלה ניהלה פרייזר רומן עם ג'ף באקלי.
שנותיה האחרונות של "קוקטו טווינס", 1995–1997
בשנים 1995–1997 הוציאו קוקטו טווינס אלבום שמיני, Milk and Kisses, ומספר מיני-אלבומים, שבהם חזרו לצליל האוורירי שאפיין את שירי הלהקה בשנות השמונים, וכן שיתפו פעולה עם אמנים אחרים.
בשנת 1997 הלהקה התפרקה, בזמן הקלטת אלבום תשיעי, על רקע הבדלי השקפות שאינם ניתנים לגישור.
חלק מהשירים הוקלט באופן חלקי בלבד, והאלבום מעולם לא ראה אור.
במהלך המאה ה-21 יצאו אלבומי "קוקטו טווינס" מחדש בפורמטים שונים, וכן יצאו לאור מספר אוספים של שירי הלהקה.
בשנת 2007 החלו חברי הלהקה לשדר פודקאסטים שבהם הושמעו הקלטות ייחודיות של שיריהם.
חברי הלהקה ניסו להתאחד לקראת פסטיבל מוזיקה בקליפורניה בשנת 2005 אך ביטלו את ההופעה.
הפעם היחידה בה הצליחו להתאחד הייתה באוקטובר 2008 בטקס פרסי המוזיקה של המגזין "Q" בלונדון.
בשנת 2013 יצא בצרפת ספר על תולדות הלהקה, "Des Punks Célestes" ("הפאנקיסטים השמימיים").
בשנת 2022 קיבלו חברי הלהקה פרס מיוחד על חזון מוזיקלי מטעם האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים וכותבים.
מעריצי הלהקה נפגשים אחת לשנה לאירוע בשם Cocteaufest, שבו מושמעים שירי הלהקה ונמכרים פריטי אספנות.
האירוע החל בשנת 2003 בבוסטון ונחגג מאז ברחבי העולם.
חברי קוקטו טווינס נותרו פעילים מבחינה מוזיקלית גם לאחר פירוק הלהקה.
גאת'רי וריימונד הוציאו מספר תקליטי סולו.
כמו כן הקימו חברת תקליטים בשם Bella Union ובה הפיקו אלבומים לאמנים רבים, ביניהם ג'ון גרנט.
ריימונד הקים אץ הצמד "סנובירד ואחר כך את להקת "לוסט הורייזונס".
ב-2016 הצטרף לסיבוב ההופעות העולמי של להקת מרקורי רב ואף הופיע איתה בישראל.
פרייזר שיתפה פעולה עם מוזיקאים רבים, ובשנת 2001 שרה את שיר הנושא בסרט "שר הטבעות: אחוות הטבעת".
היא שרה, בין היתר, עם פיטר גבריאל, יאן טירסן ו-Massive Attack, שאיתם גם יצאה לסיבוב הופעות ב-2006. בשנת 2012 יצאה לסיבוב הופעות סולו, שבו שרה משירי קוקטו טווינס.
בנוסף לאלבומים אלה ראו אור אוספים רבים, וכן מספר אלבומים בהם שיתפו פעולה עם המלחין האמריקאי הרולד באד.
קוקו מרטינה (נולד ב-25 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן הולנדי-קוראסאואי המשחק בעמדת המגן הימני בוויקטורי בויז ובנבחרת קוראסאו.
מרטינה נולד ברוטרדם וגדל במבואות הדרומיים של העיר ביחד עם אימו שתי אחיו, אך מעולם לא זכה להכיר את אביו.
אחיו דרווין וחאבייר הם גם שחקני כדורגל.
מרטינה גדל במחלקת הנוער של פיינורד רוטרדם, אך לא זכה לשחק עבור הקבוצה הבוגרת.
בשנת חתם ברוסנדאל מהליגה ההולנדית השנייה.
בקיץ חתם בוואלבייק מליגת העל ההולנדית.
אחרי שתי עונות חתם בטוונטה.
בעונתו הראשונה לא השתלב במועדון ושיחק במקביל בצעירי טוונטה, אך בעונת ביסס את מקומו בהרכב הקבוצה.
ב-7 ביולי 2015 חתם בסאות'המפטון מהפרמייר ליג שהייתה הקבוצה הראשונה שלו מחוץ להולנד.
ב-6 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-2 נגד ויטסה ארנהם במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
3 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 2-2 נגד ניוקאסל יונייטד.
ב-26 בדצמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-4 נגד ארסנל והפך לכדורגלן מראשון מקוראסאו שכובש בפרמייר ליג מאז התפרקות האנטילים ההולנדים.
ב-17 ביולי 2017 חתם באברטון לשלוש שנים.
ב-17 באוגוסט 2018 הושאל לסטוק סיטי.
ב-31 בינואר 2019 הושאל לפיינורד.
בנובמבר מרטינה חתם בגו אהד איגלס.
ב-5 בפברואר 2023 חתם בנאק ברדה מהליגה ההולנדית השנייה.
לאחר שנבחרת האנטילים ההולנדיים התפרקה והוקמה נבחרת קוראסאו, זומן מרטינה לסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד ואף ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת באותו משחק שהיה גם משחק הבכורה של הנבחרת.
מרטינה הוא שיאן ההופעות בנבחרת עם 23 הופעות (נכון ל-26 במרץ 2016) ומשמש כקפטן הנבחרת.
קולין "קוקו" ואנדוויי היא טניסאית אמריקאית מקצוענית.
מדורגת במקום ה-12 בדירוג ה-WTA.
הישג השיא של ואנדוויי הוא הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה (2017).
בסיבוב הרביעי היא חוללה את הפתעת האליפות כשניצחה את המדורגת ראשונה בעולם והאלופה היוצאת אנגליקה קרבר מגרמניה בשתי מערכות.
ואנדוויי ידועה כבעלת חבטת הגשה חזקה ביותר.
בשנת 2014 היא קבעה 306 אסים, מקום שלישי בסבב ה-WTA.
ואנדוויי נולדה וגדלה בניו יורק.
דודה הוא כדורסלן העבר קיקי ואנדוויי.
ואנדוויי זכתה בתואר לנערות במסגרת אליפות ארצות הברית הפתוחה.
באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני תחילת יולי היא הגיעה עד לשלב רבע הגמר.
בסיבוב השני היא ניצחה את קרולינה פלישקובה מצ'כיה (11 בעולם) בשתי מערכות (6–7, 4-6), בסיבוב השלישי היא ניצחה את סמנתה סטוסור מאוסטרליה (22 בעולם) בשתי מערכות (2–6, 0-6) ובסיבוב הרביעי היא ניצחה את לוציה שפרובה מצ'כיה (6 בעולם) ב-2 מערכות (6–7, 6-7).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בשנת 2015 הגיעה ואנדוויי לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם אנה-לנה גרונפלד מגרמניה.
במשחק עצמו הן הפסידו לקייסי דלקואה מאוסטרליה ויארוסלבה שבדובה מקזחסטן (4 בעולם) ב-3 מערכות (6–7, 7-5, 7-5).
באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה ואנדוויי למשחק הגמר בטורניר זוגות מעורבים, ביחד עם הוריה טקאו מרומניה.
במשחק עצמו הם הפסידו לילנה וסנינה מרוסיה וברונו סוארס מברזיל ב-3 מערכות (6-4, 4-6, 10-5).
נוסף לכך, היא הגיעה לשלב רבע הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם אנה-לנה גרונפלד.
במשחק עצמו הן הפסידו למרטינה הינגיס משווייץ וסניה מירזה מהודו (1 בעולם) ב-3 מערכות (6-2, 4-6, 6-1), שגם זכו בתואר.
באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני היא הגיעה לסיבוב הרביעי.
בסיבוב הראשון היא ניצחה את קטרינה בונדרנקו מאוקראינה בשתי מערכות (2–6, 6-7), בסיבוב השני היא ניצחה את טימאה באבוש מהונגריה בשתי מערכות (2–6, 3-6) ובסיבוב השלישי היא ניצחה את רוברטה וינצ'י מאיטליה (6 בעולם) בשתי מערכות (3–6, 4-6).
בסיבוב הרביעי היא הפסידה לאנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה (21 בעולם) ב-2 מערכות (6-3, 6-3).
באליפות ארצות הברית הפתוחה היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר זוגות מעורבים, ביחד עם רג'יב רם מארצות הברית.
במשחק עצמו הם הפסידו ללורה זיגמונד מגרמניה ומטה פביץ' מקרואטיה בשתי מערכות (6-4, 6-4).
נוסף לכך, היא הגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם מרטינה הינגיס.
במשחק עצמו הן הפסידו לקרולין גרסיה וכריסטינה מלדנוביץ' הצרפתיות (1 בעולם) ב-2 מערכות (6-3, 6-4).
באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה ואנדוויי לשלב חצי הגמר.
בסיבוב הראשון היא ניצחה את רוברטה וינצ'י מאיטליה (15 בעולם) בשתי מערכות (1–6, 6-7), בסיבוב השלישי היא ניצחה את יוג'יני בושאר מקנדה ב-3 מערכות (4–6, 6-3, 5-7), בסיבוב הרביעי היא חוללה את הפתעת האליפות כשניצחה את אנגליקה קרבר מגרמניה (1 בעולם) בשתי מערכות (6–2, 6–3).
בשלב רבע הגמר היא ניצחה את גרביניה מוגורוסה מספרד (7 בעולם) בשתי מערכות (4–6, 0-6).
בשלב חצי הגמר היא הפסידה לוונוס ויליאמס מארצות הברית (13 עולם) ב-3 מערכות (6–7, 6-2, 6-4).
קוֹקוֹרוֹ (במקור: こゝろ, או בצורת הכתיבה המודרנית - こころ) הוא ספר שנכתב על ידי הסופר היפני נאצומה סוסקי בשנת 1914; זהו אחד מהספרים היפנים המודרניים הידועים ביותר.
משמעות שמו ביפנית היא "לב"' "רוח" או "נפש", אך הוא עשוי גם להתפרש כ"תחושה" או כ"עיקרם של הדברים".
עלילתו של הספר מתרחשת בתקופה שבה הוא נכתב - שנות המעבר של יפן מתקופת מייג'י, שאופיינה בתחילת ההיפתחות לתרבות המערב, לתקופה המודרנית - ומתארת את הידידות בין המספר לאדם מבוגר, שאותו הוא מכנה "סנסיי" (מורה), ושאת סיפור חייו הוא מגלה בהדרגה.
הנושאים העיקריים בהם עוסק הספר הם הבדידות, והניגוד בין האשמה והאנוכיות לבושה; מלבדם, הספר עוסק גם בהשתנותם של החברה והערכים, בתפקידה של המשפחה, במעמדן ובתפקידן של נשים, במחירה של החולשה ובפיתוח הזהות.
הספר בנוי משלושה חלקים; השניים הראשונים נכתבו מנקודת מבטו של המספר, ואילו השלישי הוא מכתב שקיבל המספר מסנסיי, ובו כתוב סיפור חייו.
חלק ראשון - "סנסיי ואני"
תחילתו של הסיפור מתרחשת בקאמאקורה, בה נמצא המספר בחופשה.
יום אחד, לאחר שסיים את השחייה היומית שלו, מבחין המספר באדם המלווה באורח זר.
לאחר שהם נפגשים שוב ושוב, המספר מתחיל להכירו, ומנסה להתיידד איתו.
למרות שסנסיי מפגין בפניו ריחוק, נוצרת ביניהם ידידות.
המספר מבקר את סנסיי בטוקיו, ומכיר את אשתו; באחת הפעמים, בה סנסיי לא נמצא בביתו, היא מספרת לו על כך שהוא מבקר כל חודש בקברו של חבר, ועל תחושתה שדבר-מה רודף את סנסיי, אך הוא לא מספר לה מהו.
לכל אורך היכרותם, סנסיי שומר על ריחוק מהמספר, מסרב לספר לו על עברו או להסביר מדוע הוא מסתגר בביתו, ומזהיר אותו מכך שהקשר איתו יביא לו אומללות.
למרות זאת, לאחר התעקשותו של המספר, סנסיי מבטיח לו שביום מן הימים הוא יספר לו את סיפור חייו.
חלק שני - "אני ומשפחתי"
לאחר שסיים את לימודיו, המספר חוזר לבית משפחתו שבאזור הכפרי.
הפוגה במחלתו של אביו מעודדת את אמו של המספר, והיא מתכננת לחגוג את סיום לימודיו - אך תכנוניה מתבטלים לאחר שהגיעה אליהם הבשורה על מחלתו של הקיסר מייג'י.
אביו של המספר חוזר למיטת חולייו ומצבו הולך ומידרדר.
לאחר מותו של הקיסר, אמו של המספר מבקשת מהמספר למצוא לעצמו פרנסה כדי לעודד את אביו, ומעודדת אותו לכתוב לסנסיי ולבקש ממנו המלצה.
אמנם המספר לא מצפה לעזרה מצדו של סנסיי, אך הוא מתאכזב לאחר שהוא רואה שלא מגיע ממנו מכתב תגובה.
המשפחה מזועזעת לאחר שמגיעה אליה הידיעה על התאבדותו של הגנרל נוגי, שרצה ללוות את אדונו בדרכו האחרונה.
זמן קצר לאחר מכן, כאשר משפחתו של המספר והוא עצמו בחדרו של אביו, שנמצא על ערש דווי, מגיע אל המספר מברק מסנסיי, שמבקש ממנו שיבוא לבקר אותו בטוקיו.
המספר לא מוכן לעזוב את מיטת חוליו של אביו, ושולח לסנסיי מברק ומכתב כדי להסביר מדוע הוא אינו מגיע.
ימים ספורים לאחר מכן, מגיע אל המספר מכתב עבה; השורה האחרונה - "כשיגיע אליך המכתב, ככל הנראה כבר לא אהיה בחיים" - תופסת את עינו של המספר בזמן שהוא מדפדף במכתב.
מזועזע, הוא רץ אל תחנת הרכבת, ועולה על הרכבת הראשונה לטוקיו; במהלך הנסיעה, הוא קורא את המכתב מתחילתו ועד סופו.
חלק שלישי - "מכתבו של סנסיי"
חלק זה הוא המכתב ששלח סנסיי, ולכן הוא נכתב מנקודת מבטו.
בתחילת המכתב הוא מתנצל בפני המספר ומסביר מדוע הוא לא ענה למכתב ששלח לו; בשאר המכתב, הוא מקיים את הבטחתו ומספר את תולדות חייו.
סנסיי נולד באזור הכפר; הוריו נפטרו ממחלה כשהיה נער, והורישו לו סכום כסף גדול.
דודו של סנסיי מעודד אותו ללמוד בטוקיו, וסנסיי מסכים לכך שינהל עבורו את כספו.
באחת הפעמים בהן סנסיי חוזר לבית הוריו, דודו מציע לו להתחתן וכך להמשיך את שושלת היוחסין שלו.
סנסיי מסרב, אך הדוד ממשיך להפעיל עליו לחץ על מנת שיינשא.
לאחר שסנסיי מבין שדודו ניצל את הכסף שהורישו לו הוריו כדי לנסות להפיק ממנו רווחים (וכך בזבז את רובו), הוא מוכר את ביתו, לוקח עמו את כל רכושו ומנתק את הקשר עם משפחתו.
האופן שבו דודו השתמש באמון שנתן בו סנסיי גרם לו להיות ציני בהמשך חייו, ולייחס את פעולותיהם של בני האדם לאנוכיות ולרצון להפיק מהן תועלת עבור עצמם.
כעת, משנמצא בידיו רק סכום כסף מועט, מחליט סנסיי לעבור לגור במקום בו יצטרך לשלם שכר דירה נמוך יותר.
בעל חנות מפנה אותו לאלמנה שמחפשת שותף לדירה; לאחר היכרות קצרה, סנסיי עובר לגור בבית, בו היא חיה עם בתה ומשרתת.
הוא מתאהב בבתה של בעלת הבית ממבט ראשון, אך חוסר האמון שלו בבני האדם בעקבות הרמייה של דודו לא מאפשר לו ליצור איתה קשר קרוב או לבקש מבעלת הבית את ידה, והוא פוחד מכך שהיא ואמה מנצלות אותו כפי שעשה דודו.
סנסיי מקבל מכתב מחבר, K, בנם של כוהנים בודהיסטיים שנשלח לאימוץ; בשונה מרצונם של הוריו המאמצים, הוא משקיע את זמנו בלימודי פילוסופיה ודת, ולא רפואה.
שלוש שנים לאחר תחילתם של לימודיו הוא מודה בפניהם שרימה אותם, ובתגובה הם מתכחשים לו.
סנסיי, שרוצה לעזור לחברו, מזמין אותו לגור אצלו.
לאחר שהוא משכנע אותו ואת בעלת הבית, K עובר לגור בביתם.
עם הזמן, K נעשה חברותי יותר, ומפתח קשר קרוב עם בתה של בעלת הבית; רגשותיו של סנסיי בקשר לכך מעורבים, מכיוון שהוא חושש ש-K יתאהב בה גם הוא.
הוא רוצה מאוד להסביר ל-K כיצד הוא מרגיש, אך אינו מסוגל לעשות זאת.
הסתיו מגיע, ושנת לימודים חדשה מתחילה.
באחד הימים, סנסיי חוזר לביתו, ולחרדתו רואה את K ואת בתה של בעלת הבית משוחחים בחדרו; הם מפסיקים את שיחתם מיד לאחר שהוא נכנס.
לבו של סנסיי מתמלא בחשש; הוא שוקל לבקש מבעלת הבית את ידה של בתה, אך בסופו של דבר לא עושה זאת, מהחשש ש-K הקדים אותו.
כש-K מתוודה בפניו על אהבתו לבתה של בעלת הבית, סנסיי אינו מצליח לענות לו.
בימים הבאים, סנסיי מתענה בשל חוסר יכולתו להתוודות גם הוא בפני K, אך הוא מבין בשלב מסוים שרק הוא יודע על אהבתו של K.
K, שנקרע בין הערכים הסגפניים בהם הוא מאמין לבין רגשותיו, שואל לעצתו של חברו; סנסיי, שמצא את נקודת התורפה שלו, עונה לו בדברים ש-K עצמו אמר לו לפני שנים, ובהם תיאר את חשיבותם של המשמעת העצמית והעול שהאדם לוקח על עצמו.
K, שנפגע מדבריו של סנסיי, מבקש ממנו לא לדבר עוד על הנושא ומתעטף בשתיקה.
סנסיי מעמיד פני חולה כדי להבטיח לעצמו זמן שבו יוכל לדבר ביחידות עם בעלת הבית, ולאחר שווידא ש-K לא הקדימו, ביקש מבעלת הבית את ידה של בתה.
היא נותנת את הסכמתה, ומדברת על כך עם בתה עוד באותו היום.
כל אותו הזמן, K לא מודע כלל למתרחש.
סנסיי חש ייסורי מצפון בגלל הבגידה בחברו, אך לא מדבר איתו על הנושא.
לאחר שבעלת הבית גוערת בו על שלא סיפר ל-K על אירוסיו, סנסיי מחליט לעשות זאת בבוקר שלמחרת - אבל לא מספיק, שכן באותו הלילה K תולה את עצמו, ומשאיר אחריו פתק שבו, להקלתו של סנסיי, הוא לא מזכיר את בגידתו בו.
סנסיי אכול-האשמה נישא לבתה של בעלת הבית חצי שנה לאחר שסיים את לימודיו, ומקפיד לבקר כל חודש בקברו של חברו.
כעת, משאיבד את האמון באנושות ובעצמו, הוא מסתגר בפני העולם וחי בבטלה; אשתו חשה שהוא מוטרד, אבל הוא מעולם לא מסביר לה מדוע.
עם הזמן הוא מרגיש אמפתיה כלפי K, ומבין שהוא התאבד בעיקר בגלל בדידותו והאכזבה שחש מעצמו.
רצונו של סנסיי ללכת בעקבותיו של K הולך ומתחזק.
לאחר מותו של הקיסר, עם סיומה של תקופת מייג'י, הוא מרגיש שאין לו עוד מקום בעולם, ומאבד את עצמו לדעת.
בקשתו האחרונה מהמספר היא שלא יגלה לאשתו את סודו.
קוקורו, בתרגומו של יעקב רז; 1983, כתר ספרים, ירושלים.
קורי "קוקו" גוף היא טניסאית אמריקאית מקצוענית.
הישגי השיא שלה הם זכייה ב-2 טורנירי גראנד סלאם לנשים יחידות, באליפות ארצות הברית הפתוחה (2023) ובאליפות צרפת הפתוחה (2025)
אביה שיחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה ואמה הייתה מתעמלת מכשירים ואתלטית שהתחרתה בקרב שבע בזמן לימודיה באוניברסיטת המדינה של פלורידה.
לאחר שכשרונה של גוף בטניס בלט היא עברה לגור ולהתאמן בפלורידה.
בגיל 10 נסעה לצרפת להתאמן באקדמיית טניס בהדרכתו של פטריק מורטוגולו, מאמנה של סרינה ויליאמס.
ב-2017 העפילה גוף לגמר טורניר אליפות צרפת הפתוחה לנערות בו הפסידה לאמנדה אניסימובה.
ביוני 2018 זכתה בתואר באליפות צרפת הפתוחה לנערות, בעקבות הישגיה העפילה למקום הראשון בדירוג לנערות.
ביולי הודחה ברבע הגמר באליפות וימבלדון לנערות, והגיעה עד חצי הגמר בטורניר הזוגות.
בספטמבר 2018 הודחה ברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה לנערות וזכתה בתואר הזוגות עם הוריקן טיירה בלאק.
בדצמבר זכתה בטורניר אורנג' בול.
במאי 2018 התחרתה לראשונה במסגרת טורניר ITF באוספריי שבפלורידה והודחה בשמינית הגמר.
בפברואר 2019 העפילה לגמר טורניר ה-ITF בסופרייז שבאריזונה בו הפסידה לססיל קרטנטנצ'בה.
במרץ 2019 השתתפה לראשונה בסבב טורנירי הפרמייר של WTA וניצחה בסיבוב הראשון של אליפות מיאמי הפתוחה.
בסיבוב השני הודחה לאחר הפסד לדריה קסטקינה.
ביוני 2019 עברה את שלב המוקדמות באליפות הטניס של וימבלדון והעפילה לראשונה לטורניר גראנד סלאם.
היא הייתה צעירת המשתתפות בטורניר.
בסיבוב הראשון גברה על ונוס ויליאמס בשתי מערכות, בסיבוב השני גברה על מגדלנה ריבריקובה, ובסיבוב השלישי גברה בשלוש מערכות על פולונה הרצוג הסלובנית לאחר שכבר הייתה בפיגור 2–5 במערכה השנייה.
בשמינית הגמר הודחה לאחר שהפסידה לסימונה האלפ בשתי מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2019 העפילה לסיבוב השלישי, בו הודחה על ידי נאומי אוסקה בשתי מערכות.
באוקטובר 2019 זכתה לראשונה בטורניר WTA - טורניר לינץ (ברבע הגמר ניצחה את המדורגת שמינית בעולם קיקי ברטנס ובגמר את ילנה אוסטפנקו), ובעקבות זאת עלתה למקום ה-71 בדירוג העולמי לנשים.
באליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 הודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד לסופיה קנין, לאחר שגברה בסיבוב הראשון של הטורניר על ונוס ויליאמס ובסיבוב השלישי על המדורגת שלישית והאלופה היוצאת נאומי אוסקה.
באליפות צרפת הפתוחה 2022 העפילה לגמר בו הפסידה לאיגה שוויונטק.
באליפות ארצות הברית הפתוחה העפילה לרבע הגמר בו הפסידה לקרולין גרסיה.
לאחר הטורניר נכנסה לראשונה לעשירייה הראשונה בדירוג העולמי, כשדורגה שמינית.
באוגוסט 2023 זכתה בתואר WTA 500 הראשון שלה לאחר זכייה בטורניר וושינגטון ובתואר WTA 1000 הראשון שלה לאחר זכייה בסינסינטי מאסטרס.
בספטמבר 2023 זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ביוני 2024 העפילה למקום השני בדירוג העולמי.
היא זכתה יחד עם קטרינה סיניאקובה בטורניר הזוגות באליפות צרפת הפתוחה.
בנובמבר אותה שנה זכתה בגמר ה-WTA.
ביוני 2025 זכתה באליפות צרפת הפתוחה, לאחר שגברה בגמר על המדורגת ראשונה בעולם ארינה סבלנקה.
"קוקוריקו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן והזמר הישראלי עומר אדם.
השיר יצא לאור ב-2 ביולי 2020, בהוצאות חברות התקליטים פ.א.ל בע"מ, שרית הפקות וארומה מיוזיק, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן החמישי של בן זקן, מועבט.
במאי 2020, הוכרז כי אדם ובן זקן נפגשו באולפן הקלטות והקליטו שיר חדש.
ב-29 ביוני, אישרו אדם ובן זקן את הידיעה וחשפו את שם השיר.
ב-1 ביולי, יום לפני צאתו, הודלף השיר.
השיר השיר נכתב על ידי אדם ובן זקן, יחד עם אלעד טרבלסי, מאור תיתון, משה בן אברהם ואופק יקותיאל בשפות העברית, אנגלית, ערבית, איטלקית וספרדית, הופק על ידי משה בן אברהם ואופק יקותיאל, ומשלב בתוכו את סגנונות הפופ, המזרחית והדאנס.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי אלי סברדלוב והועלה לערוץ היוטיוב של אדם ב-2 ביולי 2020, בסמוך לצאת הסינגל.
עלות הפקת הקליפ מוערכת במאות אלפי שקלים.
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-21 מיליון צפיות ביוטיוב.
בטרם יציאתו, גררה עטיפתו של הסינגל ביקורת, על כך שבעטיפה נראים אדם ובן זקן עוטים כיסויי ראש ערביים מסורתיים, כאפיה וחג'אב בהתאמה.
חאדר אבו סייף מהארץ ביקר את עטיפתו של הסינגל באומרו כי "התרבות הערבית צריכה להיות לגיטימית גם כשיהודי מתחתן עם ערבייה או כשערבי רוצה לגור לידכם.
ואם ערבים אינם יכולים לעשות זאת, אז עומר אדם ועדן בן זקן אינם יכולים להתחפש לערבים", והוסיף כי "ברוב העולם כבר הבינו את הגזענות שקיימת בגניבת אלמנטים תרבותיים מעמים אחרים, בעיקר כשזה נעשה על ידי קבוצת הרוב אל מול מיעוט חלש".
אתר פרוגי סקר את השיר בחיוב באומרו, "השיר בלחן כיפי ומקפיץ, הם מעבירים את הסגנון הרגיל שלהם בשירים גם באנגלית ומדובר באחד השירים הטובים שיצאו לאחרונה".
בן שלו מהארץ סקר את השיר באומרו כי השיר מהווה כשיר מחאה וכ"קריאת השכמה לכל מי שנרקב מול הריאליטי", הוסיף כי "כמו בכל שיר מחאה טוב, הם לא עושים את זה באופן ישיר ופשטני.
זה מתחיל בבחירה שלהם לשיר את הסינגל החדש בבליל של שפות, שעטנז של אנגלית, ספרדית, איטלקית, ערבית ועברית.
נדמה שבעשותם כך הם שואלים: מי אנחנו בעצם?
איך קרה שאיבדנו את הזהות והלכידות הפנימית שלנו?".
עוד אמר כי שם השיר, "קוקוריקו", הוא "קריאת השכמה, זמן להתעורר, כמו ששרו 'הדג נחש', רק בלי החפירה המיותרת של שתי מילים.
בן זקן ואדם מנערים את האזרח הישראלי האדיש, הנרקב מול תוכניות הריאליטי, ומזכירים לו שביכולתו לשנות את המציאות", וסיים באומרו כי "אילו אמיר אוחנה היה עדיין שר המשפטים, ייתכן שהוא היה מורה על פתיחת חקירה נגד שני הזמרים בחשד להתססה והמרדה".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה, תוך שנתן לשיר ביקורת מעורבת, באומרו כי השיר הוא "עוד גימיק שנראה יותר כפרסומת מושקעת לצמד".
NEWS גם ביקר את השיר באופן שלילי, תוך שסיים את הביקורת באומרו, "עומר אדם, האיש והמהפכה של השמחה, רגיל לפזר דאחקות בשירים שלו.
גם עדן בן זקן עושה את זה לא מעט.
במדינה שבה זמרים חלולים לוקחים את עצמם ברצינות כה רבה - עצם הנוכחות שלהם מרעננת.
אבל שניהם קרובים למקום שבו העניין הזה ממצה את עצמו.
בפרט אדם, שמאז "שני משוגעים" עוד לא הוציא סינגל באותה רמה.
אם שני הזמרים המצליחים ביותר בישראל נפגשים, לא עדיף כבר להוציא משהו טיפה יותר רציני מאשר את הבדיחה הפרטית הזאת?".
שחר אמאנו גם ביקר את השיר באופן שלילי, באומרו כי השיר הוא "במילים פשוטות עלבון לקהל ששומע אותו...
מה שקורה במקרה הזה נשמע כמו שאריות של כמה שירים שרותכו יחד בצורה הכי גסה שיש...
הייתה אמורה לייצר יותר, אבל התוצאה הסופית כל כך מביכה, שרק הקליפ המוזר שלו מתעלה עליה...
מי שמוציא שיר כזה לא מכבד את הקהל שלו וחושב שהוא יכול לסבול הכל.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם2 ביולי 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתפ.א.ל • שרית • ארומה
קוקו לפני שאנל הוא סרט ביוגרפי צרפתי משנת 2009 על חייה של מעצבת האופנה הצרפתייה קוקו שאנל.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסים בפרס באפט"א לקולנוע, שלושה פרסים בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע, שישה פרסים בפרס סזאר והיה מועמד גם לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
מספר שנים לאחר שעזבה את בית היתומים שבדרום צרפת שם אביה נטש אותה מוצאת את עצבה גבריאל שאנל הצעירה עובדת בבר פרובינציאלי, ביום היא משמשת כתופרת תלבושות עבור האמנים המופיעים בבר ובלילה היא משמשת כזמרת קברט.
היא מקבלת את הכינוי "קוקו" משיר שהיא שרה ביחד עם אחותה אדריאן.
היא מפתחת קשר עם ברון בלזן הכריזמטי מה שמעניק לה מפתח כניסה לחברה הגבוהה של צרפת, בנוסף דבר זה פותח לה הזדמנות לפתח את כשרונה לעיצוב כובעים.
קוקו מתאהבת באיש העסקים האנגלי ארתור קפל, זאת בעוד היא לא מודעת שהוא התארס באנגליה.
הוא מאמין בכישרון שלה לייצור כובעים.
חייה ועסקיה של קוקו מתחילים לשגשג עסקיה אך לאחר מכן קפל נהרג בתאונת דרכים, היא הרוסה מכך אך עם זאת היא נשארת עם עסק שעזר לה להקים ודבר זה מהווה מזכרת לאהבתם.
קוקוטה דפורטיבו פוטבול קלוב (בספרדית: Cúcuta Deportivo Fútbol Club) היא קבוצת כדורגל מהעיר קוקוטה שבקולומביה.
משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון חנרל סנטנדר ומדי הקבוצה הם אדום-שחור, מה שזיכה אותם בכינוי Los Rojinegros (האדומים-שחורים).
הקבוצה נחשבת לאחת ההיסטוריות בקולומביה והוקמה ב-10 בספטמבר 1924. הישגה הגדול ביותר היה תואר האליפות בו זכתה בטורניר הקלאוסורה 2006. משחק הדרבי (ספורט) של המועדון הוא מול קבוצת אתלטיקו בוקרמנגה, הדרבי של מחוז סנטנדר (קולומביה) שנקרא גם הדרבי של מזרח קולומביה.
בתחילת דרכם שיחקו בקבוצה שחקנים שבעתיד הפכו לשחקנים בולטים במדינה כמו פאוסטינו אספרייה, ארנולדו איגוארן ואלביירו אוסוריאגה.
בעקבות קשיים כלכליים אדירים וחובות כבדים לשחקניה, נשלל מהקבוצה הרישיון שלה וב-25 בנובמבר 2020 החליטה הדימאיור ברוב של 31 קולות מתוך 35 שפעילותה של הקבוצה תופסק לאלתר.
בשנת 1924 החליטו בקוקוטה על הקמת קבוצת כדורגל שתייצג את מחוז נורטה דה סנטנדר וב-10 בספטמבר 1924 קמה הקבוצה בשם "קוקוטה פוטבול קלוב" שתלבושתה הייתה בצבע לבן.
הקבוצה שיחקה משחקים לאומיים ומקומיים, אך עדיין לא נחשבה למקצוענית.
בשנת 1926 ערכה את המסע הראשון שלה מחוץ לקולומביה, כשהתמודדה מול נבחרת ונצואלה.
ב-1928 התכוננה הקבוצה למשחקים האולימפיים הלאומיים בקאלי שמעה על הירצחו של רוכב האופניים, צירו קוגויו, יליד קוקוטה, שהיה דמות נערצת בעיר.
כאשר ראו השחקנים ששאר הקבוצות מגיעות עם דגלים לטקס הפתיחה של המשחקים, החליטו להגיע עם דגל משל עצמם בצבעי אדום-שחור לזכרו של קוגויו, ובכך הפך הדגל לדגלה הרשמי של קוקוטה והצבעים הפכו לצבעי המועדון עד היום.
הקבוצה הצטרפה לליגה המקצוענית ב-1950 ורשמה את ניצחון הבכורה שלה על קבוצת ספורטינג דה ברנקייה 1–2. לפי עיתונאים שסיקרו את המשחקים באותה התקופה, קרוב ל-10,000 אוהדים היו באצטדיון ובאו לראות את הכוכבים הגדולים שהחתימה הקבוצה, רובם מאורוגוואי.
יש לזכור שאז לא הוגבלה הליגה בחוקי פיפ"א ולכן יכלו להחתים שחקנים ללא הגבלה.
כעבור שנה אף החתימו שני שמות מ הגדולה שזכתה במונדיאל 1950, שוברט גמבטה ואאוסביו טחרה.
באותה שנה סיימה במקום השלישי מתוך 18 קבוצות.
הקבוצה אף הוזמנה לטורניר לכבוד פתיחת אצטדיון אטאהואלפה שבקיטו, טורניר שבו סיימה כזוכה.
ב-1952 ו-1953 חוותה משבר כלכלי גדול, שמנע מהקבוצה להשתתף בטורניר של 1954. ב-1955 חזרה לליגה וסיימה במקום השמיני.
הישגה הטוב ביותר באותם ימים היה ב-1964, כאשר סיימה כסגנית האלופה, עם נקודה אחת פחות ממיונאריוס.
ירידת ליגה וזכייה באליפות היסטורית