tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טענות אלו שימשו אמתלה לרייכסטאג לחוקק חוקים אנטי-סוציאליסטים ב-18 באוקטובר 1878. כוונתו של החוק הייתה לפגוע בסוציאליסטיים ובחוגי הפועלים.
מלבד זאת החוקים פגעו גם במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
רבים מהסוציאליסטים נאסרו, נאסרה הפצתה של הספרות הסוציאליסטית, והארגונים הסוציאליסטיים נפגעו קשות.
החוק הזה היה חלק מהמדיניות האנטי-סוציאליסטית של הממשל.
תחת-לחץ רב של הפועלים, חוקים אלו בוטלו ב-1 באוקטובר 1890.
וילהלם הוחלף על ידי בנו - פרידריך השלישי שמת ב-15 ביוני 1888 לאחר שחלה במחלת הסרטן.
ביסמרק תיאר את וילהלם הראשון בזכרונותיו כאדם אדיב, ג'נטלמן.
ב-1829 נישא וילהלם לאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
האופרה וילהלם טל (באיטלקית: Guglielmo Tell, בצרפתית: Guillaume Tell) עוסקת בקורותיו של הגיבור השווייצרי וילהלם טל שחי לפי המסופר בקנטון אורי ופעל שם נגד המושל העריץ גסלר.
זו האופרה האחרונה שכתב המלחין האיטלקי ג'ואקינו רוסיני תוך הסתמכות על מחזהו של פרידריך שילר.
הצגת הבכורה של האופרה המפורסמת בוצעה באופרה של פריז, מקום מושבו של המלחין, באוגוסט 1829. הליברית נכתבה בשפה הצרפתית על ידי אטיין דה ז'ואי (Etienne de Jouy), בתוספת שינויים שהכניס איפוליט ביס (Hippolyte Bis).
האופרה כוללת רק ארבע מערכות, אך היא ארוכה מאוד (כשש שעות).
בשל משכה של האופרה, היא מבוצעת בשלמותה לעיתים רחוקות.
קטע הפתיחה (אוברטורה), ובפרט "דהרת הסוסים" נחשב כיום לאחד הקטעים המוכרים והפופולריים ביותר באופרות בפרט, ובמוזיקה הקלאסית בכלל.
הפתיחה ארוכה למדי (כ-12 דקות) וכוללת ארבעה קטעי משנה:
פרלוד – קטע שקט מלווה בצלילים נמוכים – בעיקר צ'לו.
קטע זה אינו מבשר על הבאים אחריו.
"סופה" – קטע תזמורתי סוער דינאמי.
"Ranz des vaches" – "קריאה לפרות" – בקטע זה יש שימוש בקרן אנגלית ובחליל צד.
"דהרת הסוסים" – זהו הקטע המפורסם ביותר מהפתיחה.
קטע זה מנוגן על ידי כלל התזמורת תוך הדגשת החצוצרות.
האוברטורה כוללת: חליל צד, שני אבובים (האבוב השני הנקרא קרן אנגלית), שני קלרינטים ב-A, שני בסונים, ארבע קרנות יער ב-G ו-E, שתי חצוצרות ב-E, שלושה טרומבונים, טימפני, תוף בס, מצלתיים, וכלי קשת.
בית טל, שפת ימת ארבעת הקנטונים, אורי, שווייץ.
תקיעת חצוצרה מבשרת את בוא חג הרועים.
"היאור יצהיל פנים ומתוקה צינתו".
וילהלם טל, אשתו ובנו יושבים בחזית ביתם.
באים מלכתאל הרועה הזקן ובנו ארנולד.
למלכתאל תפקיד בחגיגות – הוא יחתן שלושה זוגות.
החתונות והשמחה אינן מסיחות את מחשבותיו של טל.
הוא מוטרד מהכיבוש האוסטרי האכזרי.
מלכתאל רומז לארנולד בעניין חתונה, אך ארנולד מאוהב במטילדה, בתו של גסלר העריץ, דבר שגורם לו דיכאון.
וילהלם טל מבקש מארנולד, המשרת בצבא האוסטרי, עזרה בתוכניתו לשחרור מעולו של גסלר.
ארנולד שרוי בדילמה בין אהבתו לחובתו הלאומית ומתחמק מתשובה.
וילהלם טל מתחיל לחשוד בו.
הוא הרג אחד מחייליו של גסלר, שניסה לאנוס את בתו, ועתה הם רודפים אחריו.
וילהלם טל מעביר אותו בסירה לחוף מבטחים בעברו השני של האגם.
חיילי גסלר מגיעים ודורשים לדעת מי העז להבריח את לויטולד משם.
אנשי הכפר אינם מגלים, ומלכתאל הזקן אף מכריז כי בשווייץ אין מלשינים.
בחמתם מעלים החיילים את הכפר בלהבות, והורגים את מלכתאל.
ארנולד מתראה עם אהובתו מטילדה.
הוא מחליט שלמען אהובתו יוותר על שאיפותיו הלאומיות, אך אז מוצא אותו וילהלם טל, שעוקב אחריו, ומספר לו כי אביו נרצח בידי חיילי גסלר.
(טריו : "העריץ רצח אותו")
ארנולד נפרד ממטילדה ומחליט להפוך ללוחם חופש.
בני שלושה קנטונים מגיעים ומחליטים למרוד, בהנהגתו של טל.
הוא מספר לה על רצח אביו, והיא מזדעזעת.
הם נפרדים בידיעה שלא יתראו שוב.
חגיגות ניצחון לציון יום השנה לכיבוש האוסטרי.
גסלר מעמיד במרכז הכיכר מוט ועליו הוא תולה את כובעו.
גסלר פוקד על האזרחים להשתחוות לכובע.
כולם מצייתים פרט לווילהלם טל ובנו גמי.
הם מובאים לפני גסלר ואז מזהה רודולף השליש את וילהלם טל כאדם שסייע ללויטולד להימלט.
במוחו של גסלר עולה רעיון שטני: הוא מניח תפוח על ראשו של הנער ופוקד על וילהלם טל לירות בתפוח.
טל מבקש מבנו: "אל תנוע"
(אריה: "Sois immobile") ופוגע בתפוח.
חץ נוסף מתגלה בבגדיו של טל, והוא אומר כי אם היה מחטיא, היה יורה את החץ השני בליבו של גסלר.
טל ובנו נעצרים, אך מטילדה דואגת לשחרור הבן.
וילהלם טל מובל, כפות בשלשלאות כבדות, למצודת הכלא.
ארנולד בא לביתו ומוצא את הכפר שרוף.
הוא מחליט להילחם לחירות מולדתו.
הוא מצטרף לחבורת פטריוטים שווייצריים, והם הולכים לשחרר את טל.
האוסטרים מוליכים את טל למצודה, ותוך כדי כך מתירים את טל מכבליו.
הוא מנצל את ההזדמנות ויורה חץ בגסלר שנופל אל האגם הסוער, ומת.
וילהלם קרל ורנר אוטו פריץ פרנץ וין היה פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1911 על גילוייו בנוגע לחוקים השולטים בקרינת חום.
ידוע בעיקר בזכות חוק וין העוסק בקרינת גוף שחור.
וין נולד בעיר פישהאוזן שבפרוסיה (כיום פרימורסק שבצפון-מערב רוסיה).
ב-1882 החל ללמוד באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת ברלין.
בשנים 1883–1885 עבד תחת הרמן פון הלמהולץ עד להשלמת תואר שלישי ב-1886. תיזת הדוקטורט שלו עסקה בשבירה של אור במתכות ובהשפעת חומרים שונים על צבע האור הנשבר.
בשנים 1896–1899 הרצה באוניברסיטה הטכנולוגית שבאאכן, וב-1900 עבר לאוניברסיטת וירצבורג, שם החליף את וילהלם רנטגן בתפקידו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כיוון וין את משאבי המחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה לפיתוח אמצעי תקשורת עבור הצבא הגרמני ובמיוחד לעבודה על שפופרות ריק.
בימים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חתם על מנשר התשעים ושלושה, שהכחיש את הטענות שגרמניה פתחה המלחמה, הפרה את הנייטרליות וביצעה פשעי מלחמה.
בתחילת 1915 הוציא מנשר שקרא להחרמת כתבי עת בריטיים וטען שהבריטים גנבו גילויים של מדענים גרמניים וערבבו אמת ושקר.
בשנת 1920 הוביל קבוצה של פיזיקאים שפעלו נגד ההגמוניה של הפיזיקאים מאוניברסיטת ברלין על הפיזיקה בגרמניה.
מקס פלאנק אמר על כך שווין פעל ממניעים אנטישמיים ולאומניים ולא מטובת המחקר המדעי.
בשנת 1920 החליף וין שוב את וילהלם רנטגן, הפעם בראשות המכון לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת מינכן.
הוא לימד קורס בסיסי בפיזיקה ניסויית מלווה בניסויים רבים לתלמידי האוניברסיטה בפיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מתמטיקה ורפואה.
בגלל מגוון התלמידים הקורסים היו כלליים וורנר הייזנברג תיאר אותם כסוג של הצגה.
ב-1896 הסיק את חוק ההתפלגות של הקרינה הנקרא על שמו, חוק וין, שהיה ביסודו חוק אמפירי.
מקס פלאנק, עמיתו של וין בזמן הגילוי, הרחיב את החוק ואת התאוריה שמאחוריו; מאוחר יותר התבסס על חוק זה כשפיתח את מכניקת הקוונטים.
ב-1898, בעת שחקר זרמי פלזמה (גז מיונן), זיהה חלקיק חיובי שמסתו זהה למסת אטום המימן.
בעבודתו זו הניח את הבסיס להמצאת ספקטרומטר המסה.
ג'יי ג'יי תומסון ליטש את עבודתו של וין וערך ניסויים נוספים, ובתוספת עבודתו של ארנסט רתרפורד התגלה הפרוטון רשמית ב-1913. בנוסף לגילויים אלו חקר וין גם קרני רנטגן וקרניים קתודיות.
וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן , היה רוזן הסן-קאסל, ולאחר מכן הנסיך הבוחר של הסן, ושלט בנסיכות בתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
וילהלם נולד ב-3 ביוני 1743 בקאסל לאביו פרידריך, שהיה מאוחר יותר רוזן הסן-קאסל, ולאמו מרי, נסיכת בריטניה, בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה.
בשנת 1747 נטש אביו את המשפחה וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואי הוריו באופן רשמי.
לאחר פרידתם של הוריו, עברו וילהלם, אמו ואחיו לדנמרק, שם התגוררה אחות אמם לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
בשנת 1754 העניק סבו של וילהלם וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל לווילהלם את רוזנות הנאו, שהייתה רוזנות קטנה מדרום לרוזנות הסן-קאסל.
ב-1 בספטמבר 1764 התחתן וילהלם עם בת דודתו וילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה, והתגורר עימה בדנמרק עד 1785. בשנת 1766 התחתן אחיו של וילהלם קרל, נסיך הסן-קאסל עם לואיזה, נסיכת דנמרק, שהייתה אחותה של אשתו של וילהלם.
ב-31 באוקטובר 1785 עלה וילהלם לשלטון בתור "וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל", וירש הון עצום מאביו.
וילהלם מינה את מאיר אנשל רוטשילד אבי משפחת רוטשילד הידועה למפקח על כל נכסיו ועזבונו.
וילהלם השתתף בלחימה כנגד צרפת המהפכנית, כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ובשנת 1795 חתם על שלום בזל.
בשנת 1801 אולץ וילהלם לוותר על שטחי הנסיכות בגדה השמאלית של הריין, אך קיבל כפיצוי שטחים מנסיכות הבוחר ממיינץ.
בשנת 1803 שודרגה הרוזנות למעמד של נסיכות הבוחר, ווילהלם קיבל את התואר "וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן", תואר שנשמר בידי וילהלם אף לאחר פירוק האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1806 חתם וילהלם על הסכם נייטרליות עם נפוליאון, אך לאחר קרב ינה וקרב אאורשטט ושלום טילזיט, כבש נפוליאון את הנסיכות וגירש את וילהלם, וצירף את שטחי הנסיכות לממלכת וסטפאליה.
וילהלם מסר את כל הונו למאיר אנשל רוטשילד שישמור עליו מפני הצרפתים, והלה שמר על כספי וילהלם עד שובו לשלטון.
לאחר קרב לייפציג גורשו הצרפתים משטחי הנסיכות, וב-21 בנובמבר 1813 חזר וילהלם לשלוט בנסיכות.
ב-2 בדצמבר 1813 חתם וילהלם על הסכם עם מדינות הקואליציה, שבו הוסכם כי יוחזר לנסיכות כל השטחים שנלקחו ממנה, וכי תונהג מחדש החוקה שהייתה נהוגה בנסיכות קודם הכיבוש, אולם נדחתה בקשתו של וילהלם לקבל את תואר "מלך הקַטֶנִים".
ניסיונות לשנות את החוקה בנסיכות, נדחו על ידי וילהלם בתמיכת קלמנס פון מטרניך.
ב-27 בפברואר 1821 מת וילהלם בעיר קאסל, ובמקומו עלה בנו וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן לשלטון.
בשנת 1764 התחתן וילהלם עם בת דודתו וילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מריה פרדריקה מהסן-קאסל (1768–1839), התחתנה עם אלכסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג
קרולינה אמליה מהסן-קאסל (1771–1848), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
בנוסף היו לווילהלם למעלה מ-20 ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות, שאת כולם הוא דאג לפרנס מכספו.
וילהלם השני, רוזן הסן היה רוזן הסן בין 1493 ל-1509, ואיחד את רוזנות הסן מחדש תחת שלטונו.
וילהלם השני נולד ב-29 באפריל 1469 בקאסל, ללודוויג השני, רוזן הסן התחתית (1438–1471) ולמכטילד מווירטמברג-אוראך, בתו של לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך.
וילהלם נקרא גם וילהלם האמצעי, כדי להבדילו מאחיו וילהלם הזקן - וילהלם הראשון, רוזן הסן התחתית, ומבן דודו וילהלם הצעיר - וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית.
לאחר התפטרותו של אחיו וילהלם הראשון, רוזן הסן התחתית, עלה וילהלם לשלטון ברוזנות הסן התחתית.
ב-17 בפברואר 1500 ירש וילהלם את בן דודו וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית, ובכך איחד את רוזנות הסן תחת שלטונו.
בשנת 1504 חלה וילהלם בעגבת, ומשום כך מסר את השלטון ב-1506 לעוצר שמשל בשמו.
ב-11 ביולי 1509 מת וילהלם בקאסל, ולאחר מותו התפתח קרב ירושה בין אצולת הסן עד שלבסוף הצליחה אשתו אנה ממקלנבורג-שוורין להפוך לעוצרת בשם בנו פיליפ הראשון, רוזן הסן.
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, המכונה הלבן היה הרוזן הראשון של הסן-קאסל בין 1567 ל-1592.
וילהלם הרביעי נולד ב-24 ביוני 1532 בקאסל.
לאחר מותו של אביו חולקה רוזנות הסן בינו לבין אחיו, ווילהלם נטל את האזור סביב הבירה קאסל, ומונה לרוזן הסן-קאסל.
וילהלם נטל חלק בהגנה על הרפורמציה הפרוטסטנטית, ופעל ללא הרף במאמצים לאחד את החלקים השונים של הפרוטסטנטים נגד הקתולים.
עם זאת, וילהלם השתדל מלהימנע משימוש בכוח צבאי בסכסוך.
וילהלם היה שליט מאוד מוכשר, וחוקק חוקים רבים ומינה פקידים מוכשרים לניהול הרוזנות.
בנוסף, וילהלם העביר חוק שרק הבן הבכור יירש את הנחלה, ובכך תשמור הרוזנות על כוחה, ולא תפוצל בין היורשים.
וילהלם מאוד טיפח את האמנויות והמדעים, ואף נטל חלק בעצמו בתצפיות אסטרונומיות.
בין השאר, הוא חישב כי מסלול כוכב השביט הגדול של 1577 היה מעבר לירח.
ב-25 באוגוסט 1592 מת וילהלם בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ.
וילהלם התחתן עם סבינה מוירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ונולדו להם 11 ילדים:
אנה מריה (1567–1626), התחתנה עם לדוויג השני, רוזן נסאו-זארבריקן
הדוויג (1569–1644), התחתנה עם ארנסט, רוזן שאומבורג
כריסטינה (1578–1658), התחתנה עם יוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנאך
בנוסף היה לווילהלם כמה ילדים לא חוקיים.
החשוב מהם היה פיליפ פון קורנברג (1553 - 1616), בנה של אליזבת ולנשטיין.
פיליפ קיבל תואר אצולה מאביו, והוא אבי השושלת של משפחת פון קורנברג.
וילהלם השביעי נולד ב-21 ביוני 1651 בקאסל.
אביו היה וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל (1629–1663) ואמו הייתה הדוויג סופיה מברנדנבורג (1623–1683).
לאחר מותו של אביו עלה וילהלם לשלטון, אך מכיוון שהיה קטין, הייתה אמו עוצרת הרוזנות ומשלה בשמו.
וילהלם התארס עם בת דודו מריה אמליה מקורלנד (בתו של יאקוב מקורלנד), ולאחר האירוסין יצא לטיול הגדול, וביקר בהולנד, אנגליה, וצרפת.
בפריז חלה וילהלם וקדח מחום.
הרופאים ניסו לרפאותו על ידי חומרים משלשלים והקזות דם, אך כתוצאה מהטיפול מת וילהלם ב-21 בנובמבר 1670, והוא בן 19 בלבד.
לאחר מותו של וילהלם, עלה לשלטון אחיו קרל, רוזן הסן-קאסל.
וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל בית הסן נולד:21 ביוני 1651 מת:21 בנובמבר 1670 וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל רוזנות הסן-קאסל 1663–1670 קרל, רוזן הסן-קאסל
וילהלם השני, מלך וירטמברג (שמו המלא בגרמנית: Wilhelm Karl Paul Heinrich Friedrich, Herzog von Württemberg; 25 בפברואר 1848 – 2 באוקטובר 1921), היה מלכה האחרון של ממלכת וירטמברג.
וילהלם נולד ב-25 בפברואר 1848 בעיר שטוטגרט שבממלכת וירטמברג, לפרידריך, נסיך וירטמברג ולקתרינה, נסיכת וירטמברג, בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר מותו של דודו קרל הראשון, מלך וירטמברג, עלה וילהלם לשלטון בממלכת וירטמברג.
וילהלם היה מלך מאוד פופולרי, והיה מכונה "האדון המלך".
וילהלם היה יוצא לטייל בפארקים בשטוטגרט לבד עם שני כלביו, ללא ליווי של שומרי ראש.
כמו כן, וילהלם שהיה חובב יאכטות, טרח בהקמת מועדון היאכטות המלכותי של וירטמברג באגם קונסטנץ.
ב-23 ביולי 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבל וילהלם דרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918. לאחר התפטרותו התגורר וילהלם בבבנהאוזן, עד למותו ב-2 באוקטובר 1921.
ב-15 בפברואר 1877 התחתן וילהלם בארולזן עם מריה, נסיכת ולדק ופירמונט (1857–1882), בתם של גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו.
מריה מתה ב-30 באפריל 1882 בשטוטגרט, כתוצאה מסיבוכים מהלידה של הילד השלישי שלה.
וילהלם, שכבר היה בדיכאון בעקבות מותו של בנו יחידו, אמר שמעולם לא התאושש ממכה זו.
ב-8 באפריל 1886 התחתן וילהלם בביקבורג עם שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1864–1946), בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו.
ממנה לא היה לו ילדים.
וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן , היה הנסיך הבוחר מהסן, ששלט בנסיכות בתקופת מהפכות 1830.
וילהלם נולד ב-28 ביולי 1777 בהנאו לוילהלם, לימים רוזן הסן-קאסל והנסיך הבוחר מהסן, ולוילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק, בתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
ב-27 בפברואר 1821 מת אביו וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון.
בתקופת שלטונו של וילהלם, שהיה רודף בצע ושקוע ביחסיו עם אשתו ופילגשיו, התגברה ההתנגדות לשלטונו האבסולוטי, וגברה הדרישה להנהיג חוקה ליברלית בנסיכות.
לאחר מהפכת יולי 1830 בפריז החלו מהומות בנסיכות, וב-6 בינואר 1831 חתם וילהלם השני על חוקה יותר ליברלית, וב-30 בספטמבר 1831 פרש להנאו, ובנו פרידריך מונה לשליט בפועל בנסיכות.
גם תחת שלטונו של פרידריך המשיכו המחלוקות עם האופוזיציה, וחשודים פוליטיים נעצרו ונרדפו.
ב-20 בנובמבר 1847 מת וילהלם בפרנקפורט, ובנו פרידריך עלה לשלטון באופן רשמי כפרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן.
ב-13 בפברואר 1797 התחתן וילהלם עם אוגוסטה, נסיכת פרוסיה, שהייתה בתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
ממנה היו לו 6 ילדים:
וילהלם התגורר החל משנת 1821 עם פילגשו אמיליה ארטלפ, שהייתה בתם של יוהאן כריסטיאן ארטלפ ואגנס סופיה לואיזה וייסנבורג, ולאחר מותה של אשתו בשנת 1841 אף התחתן עימה בנישואים מורגנטיים.
ממנה היו לו 8 ילדים (חלקם נולדו כשהייתה פילגשו), אשר נשאו בתארים "רוזני רייכנבך-ליוניץ":
לואיזה אמיליה (26 בפברואר 1813 - 3 באוקטובר 1883), התחתנה עם קרל, רוזן בוזה.
אמליה וילהלמינה (21 בדצמבר 1816 - 28 בדצמבר 1858), התחתנה עם וילהלם, רוזן ליקנר.
וילהלם (29 ביוני 1824 - 19 בינואר 1866), התחתן עם הלנה אמליה, ברונית גלר פון ראוונסבורג.
ב-28 בפברואר 1843 התחתן וילהלם עם קרולינה פון ברלפש, שהייתה בתו של לודוויג הרמן, ברון ברלפש.
ממנה לא היו לו ילדים.
וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל , היה השליט בפועל של הסן-קאסל בין 1730 ל-1751, והרוזן שלה בין 1751 ל-1760.
וילהלם נולד ב-10 במרץ 1682 בקאסל, לקרל, רוזן הסן-קאסל ולמריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג.
בשנת 1730 עלה לשלטון אחיו פרידריך הראשון, רוזן הסן-קאסל, שהיה בנוסף גם מלך שוודיה.
מכיוון שפרידריך היה בעיקר בשוודיה, משל בפועל וילהלם ברוזנות בשם אחיו.
בשנת 1736 מת יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו ללא ילדים, ווילהלם ירש את הרוזנות.
ב-25 במרץ 1751 מת פרידריך, ווילהלם עלה לשלטון.
וילהלם חזר וטיפח את הסן-קאסל במלוא המרץ, לאחר שפרידריך השתמש במשאבי הרוזנות לטיפוח ממלכתו בשוודיה.
לווילהלם הייתה ידידות עמוקה עם פרידריך השני, מלך פרוסיה, ועם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במלחמת שבע השנים בשנת 1756, הצטרף וילהלם לפרוסיה ולבריטניה.
הסן-קאסל הפכה לשדה קרב חשוב ונכבשה על ידי צרפת בכמה מקרים.
בשנת 1754 ציווה וילהלם שנכדו וילהלם יירש אחריו את רוזנות הנאו, עקב המרת בנו פרידריך את דתו לנצרות קתולית.
ב-1 בפברואר 1760 מת וילהלם ברינטלן, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל.
בשנת 1717 התחתן וילהלם עם דורותיאה וילהלמינה מסקסוניה-צייץ, בתם של מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ ומריה אמליה מברנדנבורג, ונולדו להם 3 ילדים:
וילהלם הראשון, מלך וירטמברג היה מלך וירטמברג בין השנים 1816–1864.
פרידריך וילהלם נולד ב-27 בספטמבר 1781 בליבן שהייתה חלק מממלכת פרוסיה, לפרידריך, דוכס וירטמברג, שהיה מאוחר יותר מלך וירטמברג, ולאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
אביו ואמו לא הסתדרו ביניהם, ובשנת 1786 נפרדו, ווילהלם נשאר עם אביו.
בשנת 1795 עלה סבו פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג לשלטון, ובשנת 1797 עלה אביו לשלטון.
התנהגותו של וילהלם לא הייתה טובה, ובשנת 1799 אסר אותו אביו לתקופה קצרה, לאחר שניסה לברוח מאביו.
בשנת 1800 הצטרף וילהלם לצבא האוסטרי, ולחם בשורותיו בקרב הוהנלינדן, שהיה חלק ממלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, ובשנת 1803 הועלה לדרגת גנרל מיור.
בשנת 1804 ביקר פרידריך וילהלם בפריז, ובשנת 1805 כרת אביו יחד עם בוואריה, ברית עם נפוליאון.
שארל-מוריס דה טליראן הציע לפרידריך וילהלם לבצע הפיכה נגד אביו, אולם הוא סירב, ובעקבות כך פיתח סלידה מנפוליאון.
בשנת 1806 הפכה וירטמברג לממלכה, ובשנת 1809 מונה פרידריך וילהלם למפקד משמר הגבול של הממלכה.
במלחמת רוסיה-צרפת פיקד פרידריך וילהלם על הכוחות הווירטמברגים, שמהם חזרו מהמערכה מאות בודדות בלבד.
לאחר קרב לייפציג הצטרפה וירטמברג לכוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ופרידריך וילהלם פיקד על הכוחות הווירטמברגים במהלך הקרבות בצרפת נגד נפוליאון.
לאחר חזרתו של נפוליאון, פיקד פרידריך וילהלם על הקורפוס האוסטרי ה-3, כחלק ממלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית.
ב-30 באוקטובר 1816 מת אביו פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון.
לאחר עימותים רבים, הציג וילהלם בשנת 1819 חוקה חדשה, שהייתה בתוקף עם שינויים מסוימים עד לשנת 1918.
מצב הממלכה בתקופת וילהלם השתפר מאוד; החינוך, החקלאות, המסחר והכלכלה השתפרו, נבנו מסילות ברזל, והמדינה הצטרפה לאיגוד הצולפריין.
בשנת 1864 חתם וילהלם על קונקורדט עם האפיפיור, וב-25 ביוני 1864 מת וילהלם בשטוטגרט, ובנו קרל הראשון, מלך וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
ב-8 ביוני 1808 התחתן וילהלם עם קרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אך התגרש ממנה בשנת 1814 ללא שהיו לו ממנה ילדים.
ב-24 בינואר 1816 התחתן וילהלם עם יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג.
ממנה היו לו שני ילדים:
מריה פרדריקה שרלוטה, נסיכת וירטמברג (1816–1887).
ב-15 באפריל 1820 התחתן וילהלם עם פאולינה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
ממנה היו לו שלושה ילדים:
וילהלם הרביעי נולד ב-13 בנובמבר 1493 לאלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1508 מת אביו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ווילהלם עלה לשלטון במקומו.
על אף שאביו הורה שרק וילהלם יירש את הדוכסות, סירב לכך אחיו לודוויג העשירי, דוכס בוואריה, והאחים שלטו במשותף עד למותו של לודוויג בשנת 1545.
בתחילה תמך וילהלם ברפורמציה, אולם בהמשך אסר על החזקת כתבי מרטין לותר בבוואריה, ובשנת 1524 אף חתם על הסכם עם האפיפיור קלמנס השביעי שהעמיד אותו בראש הרפורמציה הנגדית.
בשנת 1524 השתתף וילהלם בדיכוי מרד האיכרים של אלזס, ובשנת 1525 חתם על הסכם עם ארכיבישוף זלצבורג.
בשנת 1534 חתם וילהלם על הסכם עם פרדיננד, מלך הונגריה שסיים את הסכסוך עם בית הבסבורג, ובמהלך המלחמה השמלקלדית אף תמך בקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-23 באפריל 1516 חוקק את חוק טוהר הבירה הבווארי.
ב-7 במרץ 1550 מת וילהלם, ובנו אלברכט החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1522 התחתן וילהלם עם מריה מבאדן-שפונהיים, בתם של פיליפ הראשון, מרקיז באדן-שפונהיים ואליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן, ממנה היו לו 4 ילדים:
וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל , היה הרוזן של הסן-קאסל בין השנים 1637–1663.
וילהלם נולד ב-23 במאי 1629 בקאסל לוילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל, ולאמליה אליזבת מהנאו-מינצברג, בתו של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג.
לאחר מות אביו וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל בשנת 1637, הייתה אמו אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג עוצרת בשם וילהלם, ובסיוע צרפתי ושוודי, השתלטה מחדש על שטחים שהשתייכו בעבר לרוזנות.
בשנת 1650 הגיע וילהלם לבגרות ונטל לידיו את השליטה ברוזנות.
וילהלם ייסד אוניברסיטה ברוזנות, ועל מנת לפתור את הסכסוך עם רוזנות הסן-דרמשטאדט, מסר לידי גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט את אזור העיר גיסן.
בשנת 1658 הצטרף וילהלם להקמת "ליגת הריין", וניסה ככל יכולתו להפחית את חילוקי הדעות הדתיים ברוזנות.
ב-16 ביולי 1663 מת וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל.
בשנת 1649 התחתן וילהלם עם הדוויג סופיה מברנדנבורג, בתם של גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת שרלוטה מפפאלץ, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
שרלוטה אמליה (1650–1714), התחתנה עם כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק.
וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Wëllem IV.
וילהלם נולד בויסבאדן ב-22 באפריל 1852, לאדולף, דוכס נסאו ואדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
בשנת 1866 הצטרף אביו אדולף, דוכס נסאו לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשל כך בסוף המלחמה סופחה דוכסות נסאו לפרוסיה, ואביו הודח משלטונו.
מכיוון שבלוקסמבורג נהג באותה העת החוק הסאלי, שלא התיר לבנות לרשת את אביהם, מונה אביו אדולף שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי, לדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ב-21 ביוני 1893 התחתן וילהלם בצל אם זה עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, משום שהייתה קתולית, ווילהלם טען שבמדינה קתולית גם השליט צריך להיות קתולי.
בשנת 1905 מת אביו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ווילהלם עלה לשלטון במקומו.
באותה שנה מת גם דודו ניקולאוס וילהלם, נסיך נסאו, ומשום כך לא נותרו זכרים אחרים בבית נסאו-ויילבורג, מלבד בן דודו - גאורג ניקולאוס, רוזן מרנברג, שנולד בנישואים מורגנטיים.
בשנת 1907 העביר וילהלם חוק שמנע מבן דודו לעלות לשלטון בלוקסמבורג, ומאידך התיר לבנות לרשת את השלטון.
ב-25 בפברואר 1912 מת וילהלם, ובתו מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג עלתה במקומו לשלטון.
ב-21 ביוני 1893 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג (1894–1924)
שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג (1896–1985), התחתנה עם פליצ'ה, נסיך בורבון-פארמה
הילדה, נסיכת לוקסמבורג (1897–1930), התחתנה עם אדולף, נסיך שוורצנברג העשירי
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג (1899–1954), התחתנה עם רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה
אליזבת, נסיכת לוקסמבורג (1901–1950), התחתנה עם הנסיך לודוויג פיליפ מטורן וטקסיס
סופיה, נסיכת לוקסמבורג (1902–1941), התחתנה עם ארנסט היינריך, נסיך סקסוניה
וילהלם הראשון, דוכס בוואריה , היה דוכס בוואריה-שטראובינג, ורוזן אנו, הולנד וזילנד.
וילהלם היה קרוי גם וילם החמישי, רוזן אנו או וילם השלישי, רוזן הולנד או וילם הרביעי, רוזן זילנד.
וילהלם נולד ב-12 במאי 1330 בעיר החופשית פרנקפורט, ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמרגרט השנייה, רוזנת אנו, בתם של וילם הראשון, רוזן אנו וז'אן מוולואה, רוזנת אנו.
לאחר מות אביו בשנת 1347 שלטו וילהלם ואחיו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין האחים, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה.
בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף וילהלם ואלברכט הראשון, דוכס בוואריה.
החל משנת 1350 התקיימה בארצות השפלה מלחמת אזרחים בין תומכי וילהלם לתומכי אמו מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ואף אדוארד השלישי, מלך אנגליה התערב בסכסוך לטובת אמו.
בשנת 1354 הגיעו וילהלם ואמו להסכם, ולפיו יקבל וילהלם את רוזנויות הולנד וזילנד, ואילו אמו תחזיק ברוזנות אנו.
כעבור שנתיים מתה אמו, ווילהלם קיבל אף את רוזנות אנו לידיו.
בשנת 1352 התחתן וילהלם עם מוד, רוזנת לסטר, בתם של הנרי מגרוסמונט, דוכס לנקסטר ואיזבל מבומון, ממנה נולדה לו בת אחת שמתה בשנת 1356.
בשנת 1357 חלה וילהלם במחלת נפש, והרג את אחד מאציליו ללא כל סיבה, ובעקבות כך אחיו אלברכט הראשון, דוכס בוואריה השתלט גם על השטחים בארצות השפלה.
וילהלם היה מסוגר בטירת לה קסנואה, שם שהה עד מותו ב-15 באפריל 1389.
וילהלם השני, דוכס בוואריה , היה דוכס בוואריה-שטראובינג בין השנים 1404–1417. וילהלם היה קרוי גם וילם השישי, רוזן אנו או וילם הרביעי, רוזן הולנד או וילם החמישי, רוזן זילנד.
וילהלם נולד ב-5 באפריל 1365, לאלברכט הראשון, דוכס בוואריה ולמרגרטה מבריג, בתם של לודוויג הראשון, דוכס בריג ואגנס מזאגן.
אלברכט ווילהלם הראשון לא חילקו ביניהם את הנחלות, אלא וילהלם התמקד בנחלות אמם בארצות השפלה, בעוד אלברכט טיפח את השטחים בבוואריה התחתונה.
בשנת 1356 מתה אמם מרגרט השנייה, רוזנת אנו, ובשנת 1357 חלה וילהלם הראשון במחלת נפש, ואלברכט השתלט גם על השטחים בארצות השפלה.
בשנת 1385 התחתן וילהלם עם מרגריט מבורגונדי, דוכסית בוואריה, בתם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ומרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה, בעוד אחותו מרגרטה מבוואריה התחתנה עם אחיה של אשתו ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה.
בשנת 1404 מת אביו אלברכט הראשון, דוכס בוואריה, ווילהלם ירש את נחלותיו בבוואריה-שטראובינג ובארצות השפלה.
בשנת 1408 ניצחו וילהלם וז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה בקרב אותיה את לודוויג השביעי, דוכס בוואריה ואזרחי ליאז', שהתמרדו נגד יוהאן מבוואריה, בישוף ליאז'.
בשנת 1412 הביס וילהלם את יוהאן החמישי, הלורד של ארקל, וסיפח חלק מנחלותיו לרוזנות הולנד.
ב-31 במאי 1417 מת וילהלם בבושן, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין בתו יקובה, רוזנת אנו לאחיו יוהאן השלישי, דוכס בוואריה.
וילהלם השני, דוכס בוואריה בית ויטלסבאך נולד:5 באפריל 1365 מת:31 במאי 1417 אלברכט הראשון (אלברט) דוכסות בוואריה-שטראובינג 1404–1417 יוהאן השלישי רוזנויות אנו הולנד וזילנד 1404–1417 יקובה
וילהלם השלישי נולד בשנת 1375 ליוהאן השני, דוכס בוואריה וקתרינה מגוריציה, בתם של מיינהארד השישי, רוזן גוריציה וקתרינה מפפאנברג.
באותה שנה מת סבו שטפן השני, דוכס בוואריה, ואביו ודודיו פרידריך, דוכס בוואריה וסטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
בשנת 1394 פרצה מלחמה בין דודו שטפן השלישי שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה לבין אביו, ווילהלם ואחיו הבכור ארנסט, דוכס בוואריה עמדו לצד אביהם.
בשנת 1397 מת אביו יוהאן השני, דוכס בוואריה, ווילהלם ירש בשותפות עם אחיו ארנסט, דוכס בוואריה את דוכסות בוואריה-מינכן.
בשנת 1411 תמך וילהלם בבחירתו של זיגמונד מבוהמיה לתפקיד מלך הרומאים, ולאחר מכן תמך בו במלמתו נגד ההוסיטים.
בשנת 1414 כרתו וילהלם וארנסט ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג השביעי, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט.
וילהלם היה מועמד לרשת את זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת ב-12 בספטמבר 1435, ובנו אדולף, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו, תוך שאחיו ארנסט, דוכס בוואריה, ולאחריו בן אחיו אלברכט השלישי, דוכס בוואריה משמשים כעוצרים בשמו עד למותו בשנת 1441.
ב-11 במאי 1433 התחתן וילהלם עם מרגרטה מקלווה, דוכסית בוואריה-מינכן, בתם של אדולף הראשון, דוכס קלווה ומארי מבורגונדי, דוכסית קלווה, ממנה היו לו שני ילדים:
וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג , היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1559–1592.
וילהלם נולד ב-4 ביולי 1535, לארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה ממקלנבורג-שוורין, בתם של היינריך החמישי, דוכס מקלנבורג-שוורין ואורסולה מברנדנבורג.
בשנת 1546 מת אביו ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ואחיו פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.
בשנת 1559 מת פרנץ אוטו, ווילהלם ואחיו היינריך השביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
בשנת 1569 מת אחיו היינריך השלישי ללא יורשים, ווילהלם שלט מעתה לבדו בדוכסות.
וילהלם ערך רפורמות בדוכסות, ושיפר את המסחר ומערכת המשפט.
בסתיו 1577 החל וילהלם לסבול מהתקפים של אי-שפיות, אולם בשנת 1580 השתפר מצבו.
בשנת 1582 שוב הידרדר מצבו, וכתוצאה מכך בשנת 1584 ברחה אשתו דורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג מהבית מחשש לביטחונה.
ב-20 באוגוסט 1592 מת וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
ב-12 באוקטובר 1561 התחתן וילהלם עם דורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג.
ממנה היו לו 15 ילדים:
וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה , היה מרקיז מייסן בין השנים 1445–1464, ורוזן תורינגיה בין השנים 1445–1482.
וילהלם נולד בדרזדן ב-30 באפריל 1425, לפרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה וקתרינה מבראונשווייג-לינבורג בתם של היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג וסופיה מפומרניה-וולגשט.
בשנת 1428 מת אביו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ואחיו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו, יחד עם וילהלם ואחיו זיגיסמונד מסקסוניה והיינריך מסקסוניה.
לאחר מותו של היינריך בשנת 1435 ומינויו של זיגיסמונד בשנת 1440 לבישוף וירצבורג, חילקו ביניהם פרידריך ווילהלם את הנחלות בשנת 1445, פרידריך קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, ואילו וילהלם קיבל את רוזנות תורינגיה.
ב-2 ביוני 1446 התחתן וילהלם עם אנה מאוסטריה, רוזנת תורינגיה, בתם של אלברכט השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת מלוקסמבורג, ממנה נולדו לו שתי בנות.
סכסוכים על החלוקה הובילו בשנת 1446 למלחמת האחים הסקסונית, שהסתיימה בשנת 1451 בשלום נוימבורג.
בשנת 1459 חתמו פרידריך ווילהלם על אמנת אגר יחד עם גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה, ובה סוכמו הגבולות בין בוהמיה לסקסוניה בשיא הרי ההארץ ובאמצע נהר האלבה, ואלו הגבולות עד ימינו בין צ'כיה לגרמניה.
ב-7 בספטמבר 1464 מת וילהלם בויימאר, ומכיוון שהיו לו רק בנות, ירשו את נחלותיו אחייניו ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואלברכט השלישי, דוכס סקסוניה.
בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין האחים; ארנסט קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה).
ב-2 ביוני 1446 התחתן וילהלם עם אנה מאוסטריה, רוזנת תורינגיה, בתם של אלברכט השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת מלוקסמבורג, ממנה נולדו לו שתי בנות:
מרגרטה מתורינגיה (1449–1501), התחתנה עם יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
קתרינה מתורינגיה (1451–1534), התחתנה עם היינריך הצעיר, דוכס מינסטרברג
וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג (המכונה וילהלם העשיר, בהולנדית: Willem de Rijke; 10 באפריל 1487 – 6 באוקטובר 1559), היה רוזן נסאו-דילנבורג מבית נסאו, ואביו של וילם הראשון, נסיך אורנז'.
וילהלם נולד ב-10 באפריל 1487 בדילנבורג, ליוהאן החמישי, רוזן נסאו-דילנבורג ולאליזבת מהסן-מרבורג, בתם של היינריך השלישי, רוזן הסן ואנה מקאצנלבוגן.
בשנת 1516 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו יחד עם אחיו היינריך השלישי, רוזן נסאו-ברדה.
בשנת 1538 מת אחיו היינריך, ווילהלם תפס את השלטון ברוזנות לבדו.
ב-6 באוקטובר 1559 מת וילהלם בדילנבורג, ובניו וילהלם השני, רוזן נסאו-דילנבורג ויוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג ירשו את נחלותיו.
ב-29 באוקטובר 1519 התחתן וילהלם עם ואלבורגה, רוזנת אגמונט, בתו של יוהאן השלישי, רוזן אגמונט, ממנה נולדו לו שתי בנות:
מגדלנה (1522–1567), התחתנה עם הרמן, רוזן נוינאהר ומארס
ב-20 בספטמבר 1531 התחתן וילהלם עם יוליאנה משטולברג, בתם של בודו השמיני, רוזן שטולברג-ורניגרודה ואנה מאפשטיין-קניגשטיין, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג (1536–1606)
מריה מנסאו (1539–1599), התחתנה עם וילהלם הרביעי, רוזן ברג
אנה מנסאו-דילנבורג (1541–1616), התחתנה עם אלברכט, רוזן נסאו-ויילבורג
אליזבת מנסאו-דילנבורג (1542–1603), התחתנה עם קונראד, רוזן זולמס-בראונפלס
קתרינה מנסאו-דילנבורג (1543–1624), התחתנה עם גינתר הארבעים ואחד, רוזן שוורצבורג-ארשטאדט
יוליאנה מנסאו-דילנבורג (1546–1588), התחתנה עם אלברכט השביעי, רוזן שוורצבורג-רודולשטדט
מגדלנה מנסאו-דילנבורג (1547–1633), התחתנה עם וולפגנג, רוזן הוהנלוהה-וייקרסהיים
וילהלם הראשון, רוזן הסן התחתית היה רוזן הסן התחתית בין השנים 1471–1493.
וילהלם השראשון נולד ב-4 ביולי 1466 בקאסל, ללודוויג השני, רוזן הסן התחתית ולמכטילד מווירטמברג-אוראך, בתו של לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך.
וילהלם נקרא גם וילהלם הזקן, כדי להבדילו מאחיו וילהלם האמצעי - וילהלם השני, רוזן הסן, ומבן דודו וילהלם הצעיר - וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית.
בשנת 1471 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו.
אחרי שעלה לרגל לארץ הקודש בשנת 1491, ובשל כך כונה אביר הקבר הקדוש, הוא כנראה נדבק בעגבת, ובעקבות כך ויתר על כיסאו לטובת אחיו וילהלם השני ב-3 ביוני 1493. לאחר מכן הוא בילה את חייו בשפאנגנברג, עד מותו ב-8 בפברואר 1515.
ב-17 בפברואר ב-1488 התחתן וילהלם בהאן-מינדן, עם אנה מבראונשווייג-וולפנביטל, בתם של וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואליזבת, רוזנת שטולברג, ממנה היו לו חמש בנות:
מכטילד (1490–1558), התחתנה עם קונרד, רוזן טקלנבורג.
קתרינה (1495–1525), התחתנה עם הרוזן אדם פון ביכלינגן
אליזבת (1503–1563), התחתנה עם לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ולאחריו התחתנה עם גאורג, רוזן פפאלץ-זימרן.
וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית היה רוזן הסן העילית בין השנים 1483–1500, ומקום מושבו היה במרבורג.
וילהלם נולד ב-8 בספטמבר 1471, להיינריך השלישי, רוזן הסן העילית ולאנה מקצנלבוגן.
בשנת 1483 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה עדיין קטין, שימש דודו, הארכיבישוף הרמן הרביעי מקלן והנס הופמן מדרנברג כאפוטרופסים עד 1489.
בעזרת ההכנסות הרבות של המדינה יכול וילהלם לרכוש בשנת 1492 חצי מהלורדות של אפשטיין (כולל אזור לנדכן) ובשנת 1493 לרכוש גם את החלק העיקרי של קלינגנברג אם מיין.
בשנת 1498 הוא התחתן עם אליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן, בתו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
וילהלם מת ב-17 בפברואר 1500 בגיל צעיר, לאחר שנפל מסוס בזמן ציד, ומכיוון שלא היו לו ילדים, ירש בן דודו וילהלם השני את נחלותיו, ואיחד שוב את רוזנות הסן.
וילהלם (זאב) וכטל (בפולנית: Wilhelm Wachtel; 12 באוגוסט 1875 – 30 בדצמבר 1942) היה צייר, מאייר וגרפיקאי יהודי שפעל בעיקר בפולין, אוסטריה וארץ-ישראל.
יצירותיו עסקו בנושאי יהדות וציונות בסגנון סימבוליזם אימפרסיוניזם ואר נובו.
מרבית יצירותיו אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה, אך חלקן נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, המוזיאון הלאומי לבוב ובגלריה לאמנות לאומית בלבוב .
וכטל נולד וגדל בלבוב, למשפחה יהודית אורתודוקסית, בשנים 1894–1899 הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בקרקוב.
בין מוריו הידועים: ליאון ויצ'ולקובסקי ולאופולד לופלר.
הוא המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות יפה במינכן בשנת 1900 בהדרכתו של ניקולאס גיסיס .
בשנים 1900–1907 הציג את יצירותיו באגוד חברים לאמנות בלבוב ובקרקוב.
יצירותיו התפרסמו במגזין Ost und West, ובכתב העת היהודי בו הוא עבד, האלמנך הציוני Rocznik Żydowski ("האלמנך היהודי").
בשנת 1923 הוא עבד בכתב העת מנורה בווינה.
במהלך השנים 1908–1914 הציג וכטל בתערוכות באיגוד לעידוד אמנות יפה בוורשה.
בשנת 1910 הוא עבר להתגורר בווינה כאשר בשנת 1911 הוא חי תקופה בפריז וחזר לסטודיו שלו בווינה ומשם הוא יוצא ומציג בתערוכות המתקיימות בלבוב, קרקוב ובוורשה.
לאחר שובו ממסע בארץ ישראל, בשנת 1922, הוא הציג סדרת ציורים המתארים את חייהם הקשים של החלוצים, החלוץ.
הוא ביקר מספר פעמים בארץ ישראל עד לעלייתו בשנת 1936. טרם עלייתו, פרסם וכטל את אוסף הליטוגרפיות "פרידה מגָלות".
בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וב-30 בדצמבר 1942 נהרג בתאונת דרכים.
וילהלם טריבנר היה צייר ריאליסטי גרמני, שהשתייך לחוג הציירים הזצסיון הברלינאי עם וילהלם לייבל.
הוא היה בנם השלישי של צורף הכסף והזהב יוהאן גאורג טריבנר, ואשתו אנה מריה.
בשנת 1867 החל להתאמן כצורף בהנאו ופגש את הצייר אנסלם פויירבך שעודד אותו ללמוד ציור.
באותה שנה החל ללמוד בבית הספר לאמנות בקרלסרוהה אצל קרל פרידריך שיק.
הוא הושפע מאמנים שפגש בקרלסרוהה, כמו הנס קנון ופיאודור דיץ.
בשנת 1869 החל ללמוד באוניברסיטת במינכן, שם התרשם מאוד מתערוכה בינלאומית של ציורים של לייבל וגוסטב קורבה.
קורבה ביקר במינכן בשנת 1869, לא רק שהציג את עבודותיו אלא הדגים בפומבי את שיטת העבודה המהירה מהטבע.
לכך הייתה השפעה מיידית על רבים מהאמנים הצעירים בעיר, שמצאו את גישתו של קורבה כאלטרנטיבה ממריצה למסורת האקדמית.
בשנת 1870 הוא הכיר את קרל שוך ואלברט לאנג.
באוגוסט 1871, שלושת האמנים ציירו נופים יחד במהלך טיולים ומסעות.
בשנת 1872 פגש טריבנר את הנס תומא, צייר גרמני אחר שהתפעל מאוד מהריאליזם הבלתי סנטימנטלי של וילהלם לייבל.
יחד היוו טריבנר, שוך, לאנג ותומא את ליבת קבוצת האמנים המכונה חוג לייבל.
ראשית שנות השבעים של המאה ה-19 הייתה תקופת גילוי עבור טריבנר.
הוא נסע לאיטליה, הולנד ובלגיה, ובפריז נפגש באמנותו של אדואר מאנה, שאת השפעתה ניתן לראות בסגנון הספונטני אך המאופק של דיוקנאותיו ונופיו של טריבנר.
לדברי היסטוריון האמנות אברהרד רומר, "טריבנר הגיע לשיאו האמנותי הקצר יחסית בין 1872 ל־1876, ובמהלכם תרם כמה מהתרומות החשובות ביותר להישגיו של חוג הציירים שאיתו.
עבודותיו מתקופה זו, כמו "על הספה" (1872) ו"נגרים על גדות אגם וסלינג" (1876), מתארות סצנות פרוזאיות עם ריאליזם קודר וצבע מאופק.
לאחר מכן, טריבנר ניסה להשיג הצלחה רבה יותר על ידי הבהרת לוח הצבעים שלו, והוא צייר לעיתים קרובות נושאים היסטוריים וספרותיים.
הוא פרסם כתבים על תורת האמנות בשנת 1892 וב־1898, המביעים מעל לכל את הרעיון ש"יופי חייב להיות בציור עצמו, לא בנושא".
בכך ביקש מהצופה לגלות יופי בערכים הפורמליים של הציור, בצבעיו או בקומפוזיציה.
כך קידם טריבנר פילוסופיה של "אמנות לשם אמנות".
בשנת 1901 הוא הצטרף ל, באותה העת – הפורום החשוב ביותר בגרמניה לתערוכת אמנות האוונגרד.
משנת 1903 ועד מותו בשנת 1917 היה פרופסור באקדמיה לאמנויות בקרלסרוהה, ושימש גם כמנהלה בשנים 1904 עד 1910.
וילהלם הקמן היה מוזיקאי גרמני.
בין השנים 1937–1945 נכלא במחנות הריכוז הנאציים במחנה הריכוז דכאו ובמאוטהאוזן.
הקמן ייסד את להקת האסירים הראשונה במאוטהאוזן, והיה שותף להקמת תזמורת האסירים הגדולה במחנה.
וילהלם היה בנו של הפונדקאי אדולף הקמן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בשירותי החירום הפטריוטיים ובצבא.
לאחר המלחמה למד הקמן שירה ופסנתר אצל אוטו לאוגס בקונסרבטוריון הממלכתי בהאגן (וסטפאליה).
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הופיע ברחבי גרמניה בדרך כלל בתפקידי טנור.
החל משנת 1934, יישמה הממשלה הנאצית מדיניות של אפליה וסיווגה גם את הקמן אף על פי שקיבל שבחים רבים על הופעותיו.
ב-29 ביולי 1937 עצר הגסטפו את הקמן בפסאו ללא התראה מוקדמת וללא צו.
בהתייחס לסעיף 175, הוא נחקר ונשלח למעצר מגן ("שוצ'אפט") במחנה הריכוז דכאו.
עד היום הפרטים המדויקים של כליאתו במחנה הריכוז נותרו לא ברורים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר הקמן למחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה, שם שהה עד לשחרור בעלות הברית במחנה ב-5 במאי 1945. במאוטהאוזן עבד במחצבה.
החל מסביבות 1940, הוא הורשה להקים שלישייה מוזיקלית, שנאלצה לבצע מגוון סגנונות מוזיקליים עבור אורחים בכירים בקזינו.
כאשר חטיבת הצילום של האס אס צילמה את "תזמורת הצוענים" ב-30 ביולי 1942 כשהובלה דרך המחנה יחד עם האסיר שברח לאחר שנתפס הנס בונארביץ, היה וילי הקמן בשורה הראשונה ונתן את הטון לנגינה.
לאחר ביקורו בסתיו 1942, הורה היינריך הימלר להקים תזמורת במחנה שהורכבה בעזרת הקמן, רומבאואר ורופא צ'כי.
עד לשחרור המחנה ניגנה תזמורת זו מרשים צבאיים, כמו גם מוזיקה פופולרית וקלאסית על בסיס קבוע.
ווילי הקמן היה הזמר ונגן האקורדיון.
השתתפותו בתזמורת הקנתה לו זכויות יתר בקרב האסירים, וחסכה ממנו את העבודות הקשות ביותר במחנה.
במקום זאת הוא נשלח למפקדות עם משימות קלות יותר כמו הובלה וחיטוי.
מנהיגי האס אס ניצלו בבירור את כישרונותיו המוזיקליים של הקמן כדי להשפיע מנטלית על החיים במחנה.
לאחר שחרורו ממחנה הריכוז ניסה הקמן ללא הצלחה להחזיר לעצמו דריסת רגל כמוזיקאי מקצועי.
שנים של עבודות כבדות במחצבת מאוטהאוזן הותירו אותו עם שיגרון ועצבים מודלקים בכתפיו ובזרועותיו, מה שפגע במאמציו לעסוק במקצועו.
בשנת 1954 הוא ביקש לקבל פיצוי בגין שהותו בדכאו ובמאוטהאוזן.
אולם בקשתו נדחתה בשנת 1960 עם ההערה שהוא היה "כלוא רק כהומוסקסואל בגלל פשעים על פי סעיף 175 לחוק העונשין."
בין השנים 1945–1964 עבד וילהלם הקמן כמוזיקאי מקצועי וזמר בבתי מלון ומסעדות ברחבי גרמניה.
יוהאן אוגוסט וילהלם זון היה צייר ז'אנר ופרופסור לאמנות גרמני.
יוהאן אוגוסט וילהלם זון נולד ב-29 באוגוסט 1829 בברלין, גרמניה.
בשנת 1847 נסע לדיסלדורף, שם למד באקדמיה לאומנות דיסלדורף אצל רודולף ויגמן, תיאודור הילדברנדט, וילהלם פרידריך שדו ודודו קרל פרדיננד זון.
לאחר מכן, הוא השלים את לימודיו בנסיעות רבות.
בשנת 1861 הוא התחתן עם בת דודתו, סופי אמילי (אמי) זון, מה שהפך את קרל פרדיננד לדודו וחותנו.
בהתאם לרוח בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא החל לצייר סצנות היסטוריות תנ"כיות; כמו "ישו על המים הסוערים".
כמה עבודות על נושאים דתיים נותרו לא גמורות, כשהוא גילה את המאסטרים ההולנדים ופנה לציור ז'אנרי.
אף שהנטורליזם החל לבסס את עצמו כסגנון אמנותי בעקבות המהפכות הגרמניות בין השנים 49–1848, סגנונות שמרניים נותרו בתוקף באקדמיה בדיסלדורף עד ששדו הודח כמנהל בשנת 1859. באותה תקופה זון הפך לאחד הראשונים שלימד את הסגנונות החדשים, והוא מונה לפרופסור הראשון לציור ז'אנרים בשנת 1874 (תפקיד שדחה בשנת 1867).
על ציורו "התיעצות עם עורך דין", אמר מבקר אמנות בשנת 1866: "הטיפול המשובח והזהיר מזכיר את טובי הציירים ההולנדים.
אם האמן עדיין לא התקדם לחופש מוחלט ושליטה בטכניקה, הקומפוזיציה, הביטוי של הפרצופים ואופן הציור מגלים כישרון יוצא דופן"
תפקידיו החדשים העסיקו אותו עד כדי כך שהוא לא הצליח לסיים הזמנה לציור מונומנטלי מהגלריה הלאומית, עליו עבד לסירוגין במשך 30 שנה.
למרות לוח הזמנים הצפוף הזה, הוא ניהל גם בית ספר פופולרי לציור לנשים.
בשנת 1885, אשתו אמי עברה אירוע מוחי בזמן שהם היו בטיול ערב, ומתה מאוחר יותר באותו יום.
זמן לא רב לאחר מכן חלה בנו בהפרעה מוחית שבסופו של דבר הותירה אותו משותק.
בשנת 1895 הוא התפטר מתפקידו כפרופסור, עבר לפוצשן (Pützchen), ליד בון, לטפל בבנו.
הוא נפטר בפוצשן ארבע שנים מאוחר יותר, ב-16 במרץ 1899.
וילהלם זאוטר היה צייר גרמני, שנודע במיוחד בזכות ציורי המלחמה שלו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר נסע להיידלברג בשנת 1913 במטרה להיות מורה לחינוך באמנות.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לחייל בגדוד החי"ר הגרמני מספר 169 בלהאר בשנת 1915. שנה לאחר מכן, הוא הוצב בסום ליד סרה.
הוא נקבר בחיים על ידי פגז ארטילרי ואיבד חלקית את חוש השמיעה.
חוויות המלחמה שלו הפכו מאוחר יותר לבסיס ליצירותיו המפורסמות ביותר.
לאחר שהות בבית החולים הצבאי הוא הועסק בבית הספר היסודי בברוכסל.
בשנים 1918 עד 1920 למד בבית הספר לאמנויות בקרלסרוהה.
בין מוריו היו קרל אייט, אוגוסט גרו, וולטר קון ופרידריך פהר.
לאחר סיום לימודיו היה מורה בבית ספר בוילינגן, ברוכסל, קרלסרוהה, ויינהיים ולדנבורג.
ביוזמתו של הנס תומה התקיימה התערוכה הראשונה של עבודותיו של זאוטר במוזיאון האמנות של קרלסרוהה.
בשנות העשרים וילהלם זאוטר התחתן.
וילהלם זאוטר יצר הרבה דיוקנאות, קטעי אמנות נוף ותמונות של חיילים במצבים שונים.
הוא השתמש בטכניקת הציור וכן בציור תחריטים.
ציורי המלחמה שלו משכו את תשומת ליבם של הנאצים.
תמונותיו הוצגו בתערוכות שונות, כמו בתערוכת האמנות הרואית בברלין בשנת 1935, בתערוכת התרבות של מחוז באדן בשנת 1937, מספר פעמים בתערוכת האמנות הגרמנית הגדולה במינכן או בביאנלה בוונציה בשנת 1942. ציורי המלחמה שלו בתקופה זו פחות עגומים אך הרואיים יותר מיצירותיו הקודמות.
המוזיאון הצבאי באדן בקרלסרוהה רכש כמה מעבודות של זאוטר, כמו גם אדולף היטלר ופריץ טוד.
בשנת 1939 הוענק לווילהלם זאוטר פרס התרבות המחוזית.
בשנת 1941 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות, בקרלסרוהה, הוא עבד שם עד 1945.
וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1270 - 30 בספטמבר 1292), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר שלט לזמן קצר בחלק מהדוכסות.
וילהלם היה בנו השלישי של אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
עם מותו של אלברכט ב-1279, שלושת האחים הגדולים ירשו אותו, אך הועמדו תחת אפוטרופסותו של קונרד, הנסיך-בישוף של ורדן.
לאחר שהגיעו לבגרות, הם חילקו את השטח ביניהם בשנת 1291: וילהלם קיבל את החלק הצפוני של מדינת אביהם, כולל בראונשווייג, שונינגן, הרצבורג, סיסן וקונגסלוטטר.
האחים לא הסכימו לגבי השליטה בעיר בראונשווייג.
שנה לאחר מכן, וילהלם מת, ואחיו חילקו את הטריטוריה שלו בין שניהם.
וילהלם התחתן עם אליזבת מהסן, בתו של היינריך הראשון, רוזן הסן, אך לא היו להם ילדים.
וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1300–1369) היה נסיך לינבורג בין השנים 1330 ל-1369.
וילהלם נולד בסביבות שנת 1300 כילדם הרביעי של אוטו השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו, מטילדה מבוואריה.עם מות אביו, וילהלם השתלט על מושכות המדינה יחד עם אחיו אוטו השלישי.
זה היה בניגוד לרצונו של אביו מכיוון שאוטו השני רצה שהמדינה תחולק לאחר מותו.
מוקד שלטונם של האחים בשנים הראשונות היה הגיבוש הטריטוריאלי של הנסיכות.
לדוגמה, הם הצליחו להרחיב את אחוזתם באזור גיפהורן במידה ניכרת באמצעות רכישת הכפר פאלרסלבן והמחוזות פאפנהיים ו-ווטמרשהגן.
מוקד תשומת לב נוסף היה תמיכתם הפוליטית בעיירות צומחות כלכלית.
לדוגמה, הסחר של לינבורג שגשג כתוצאה מהעבודה להפיכת נהר אילמנאו כראוי לשיט בין לינבורג לאולזן וכן הסכמי סחר בין נסיכי לינבורג לבין דוכסי סקסוניה-לאוונבורג .
לאחר מותו של אחיו, אוטו השלישי, וילהלם הפנה יותר ויותר את תשומת לבו לשאלת הירושה במדינת לינבורג.
מכיוון שאחיו איבד את בנו היחיד בילדותו ולווילהלם עצמו היו רק בנות, הוא בחר את נכדו, אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, בנה של בתו אליזבת, כיורשו.
למעשה, הוא ביקש בעבר מהקיסר קרל הרביעי את החזקה בסופו של דבר של המדינה לנכדו, אך נסוג שוב בשנים שלאחר מכן, משום שחשש מהשפעתם של דודיו של אלברכט, ואצלב ורודולף.
סיבה נוספת אפשר למצוא בתנאי הסכם ההסמכה של בראונשווייג-לינבורג משנת 1235 וכן הסכמי הירושה שהתקבלו על ידי אביו של וילהלם עם ענף בראונשווייג של בית ולף, לפיהם היה צריך להעביר את הנסיכות לכל זכר יורש בתוך כל בית ולף אם היה כזה.
על מנת לספק את רצונו שאחד מצאצאיו יירש את המדינה, הוא חיתן את בתו הצעירה, מתילדה, עם לודוויג מבראונשווייג-לינבורג.
מכיוון שהאחרון היה יורש של דוכסות בראונשווייג, הנחלה המחולקת של הבית הדוכסי התאחדה שוב תחת שליט אחד.
מבלי שהיה מודע לכך, אישר הקיסר קרל הרביעי את חזקתם של אלברכט מסקסוניה-ויטנברג ושני דודיו, ובכך הניח את אבן היסוד למלחמת הירושה של לינבורג שהחלה עם מותו של וילהלם.
בעיות נוספות נוספו על ידי אחייניתו של וילהלם, מתילדה, בתו של אחיו, אוטו השלישי.
בעלה, אוטו השני, רוזן ולדק, הגיש טענות נגד וילהלם.
החצר הקיסרית העניקה לאוטו 100,000 מארק שהסתכמו בכמחצית הנסיכות.
בתגובה לסירובו של וילהלם לשלם זאת, הוטל תחילה חרם קיסרי, ולאחר ניסיון תיווך שווא נוסף, הקיסר הכריז כי יש להפוך אותו לפורע חוק והטיל על הבישוף ממינדן לבצע זאת באופן אישי.
לא ידוע אם זה באמת קרה.
לפני מותו מסר וילהלם לבסוף את שלטון הנסיכות למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר לאחר מות אחיו, לודוויג, הוגדר כיורש הנסיכות.
וילהלם נפטר ב-23 בנובמבר 1369 בלינבורג.
לווילהלם נולדה בת מכל אחת מארבע נשותיו.
מנישואיו הראשונים להדוויג מראוונסברג, בתו של אוטו הרביעי, רוזן רוונסברג:
אליזבת (מתה ב-1384) התחתנה עם אוטו, דוכס סקסוניה-ויטנברג, בנו של רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג; בנם היה אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג
מתילדה התחתנה עם לודוויג הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, בנו של מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
בשנת 1346 התחתן וילהלם עם אשתו השלישית, סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתו של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג.
בשנת 1363 הוא התחתן עם אשתו הרביעית, אגנס מסקסוניה-לאוונבורג, בתו של אריק השני, דוכס סקסוניה-לאונבורג.
וילהלם טראוגוט קרוג היה פילוסוף גרמני נוצרי, מחבר פורה ותומך באמנציפציה ליהודים.
פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט שעל האודר (1801–1804) ויורשו של עמנואל קאנט באוניברסיטת קניגסברג.
וילהלם יונקר היה חוקר גרמני-רוסי שהתמחה בחקר אפריקה.
יונקר נולד במוסקבה, למד רפואה באוניברסיטת דורפט (שנקראת כיום אוניברסיטת טרטו), אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת פראג, אך לא עסק בכך זמן רב.
לאחר סדרה של מסעות קצרים לאיסלנד (1869), מערב אפריקה (1873), תוניס (1874) ומצרים התחתונה (1875), הוא נשאר כמעט ברציפות במזרח אפריקה המשוונית מ-1875 עד 1886. תחילה היו משלחותיו יוצאות מהעיר ח'רטום ולאחר מכן העיר .
ב-1879 הוא נסע לאקווטוריה, המחוז הדרומי ביותר של סודאן, ובילה חלק מהשנים הבאות עם המושל שלה, מהמט אמין פאשא, חוקר ארצות יהודי שהתנצר ויש טענות שבהמשך גם התאסלם.
יונקר היה נוסע נינוח ומתבונן זהיר; מטרתו העיקרית הייתה לחקור את העמים עימם בא במגע, ולאסוף דגימות של צמחים ובעלי חיים.
תוצאות חקירותיו מובאות בספרו Reisen in Afrika (3 כרכים, וינה, 1889–1891).
תרגום לאנגלית פורסם בשנים 1890–1892.
הוא חקר בין השאר את קו , נלחם בהצלחה בתיאוריות ההידרוגרפיות של , וביסס את זהותם של נהר ונהר אובנגי.
המלחמה המהדית מנעה את חזרתו לאירופה דרך סודאן, כפי שתכנן לעשות ב-1884, ומשלחת שארגן אחיו ב-1885 בסנקט פטרבורג, לא הצליחה להגיע אליו.
לאחר מכן החליט יונקר לפנות דרומה.
הוא עזב את ב-2 בינואר 1886, נסע דרך אוגנדה ו (בטנזניה), והגיע לזנזיבר בנובמבר 1886.
ב-1887 קיבל את מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית.
התצפיות האתנוגרפיות שלו בארצם של אנשי האזנדה הן בעלות ערך במיוחד, אם כי לא מבוססות בחלקן.
בשנותיו האחרונות התגורר בווינה ועסק בעיקר בעיבוד החומרים שאסף במהלך מסעותיו.
הוא מת בסנט פטרבורג ונקבר בקריפטה המשפחתית בסמולנסק.
וילהלם (ווילק) טרנבסקי (בפולנית: Wilhelm (Wilek) Tarnawski; 1911 – 1994) היה מכונאי פולני וחסיד אומות העולם שהציל יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
וילהלם טרנבסקי היה פולני קתולי ממשפחה דתית.
כשגדל, רוב חבריו היו יהודים והוריו לא התנגדו לכך.
בשנת 1938 נישא למריה (ילידת 1921), יהודייה שגדלה בבית יהודי חילוני ממעמד הביניים.
משפחתה של מריה התנגדה לנישואיה עם נוצרי ולכן נאלצה לעזוב את הבית ולגור הרחק מהמשפחה.
נישואיהם לא הפרו את החוק הפולני ובמסמכים הרשמיים הופיעה מריה כקתולית ולא כיהודייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה וילהלם ומריה הבינו שיהודי האזור בסכנה.
אף אחד בכפר לא ידע על מוצאה היהודי של אשתו מריה.
טרם הקמת הגטאות וילהלם ראה כיצד הגרמנים לוקחים את היהודים לעבודות כפייה ונוהגים בהם בסדיזם ומשפילים אותם.
לכן החליט כי עליו לנסות לסייע.
הז'נדרמריה הגרמנית ביקשה את וילהלם לעבודה עבור הצבא בשל כישוריו כמכונאי כללי.
עקב קרבתו אליהם וילהלם היה מסוגל לצפות את פעולותיהם ולהזהיר את היהודים מהן.
הגרמנים לא ידעו על מוצאה היהודי של מריה.
בכל תקופת כיבוש מזרח פולין, הסתיר וילהלם בביתו ארבע משפחות יהודיות שכללו סך הכל 18 נפשות, מהן 6 ילדים, כשהצעירה ביותר בת ארבע.
רובם היו קרובי משפחתה של אשתו מריה.
היהודים הוסתרו בעליית הגג ובבונקר שנחפר במרתף.
בין עליית הגג לקומה הראשונה לא היו מדרגות, אלא רק סולם שחיבר ביניהם.
וילהלם ומריה היו מודעים לכך שגילוי זהותה היהודייה של מריה או גילוי היהודים המסתתרים יוביל להוצאתם להורג.
לעיתים הייתה גם מריה נאלצת להסתתר שבועות רבים ולא לצאת החוצה כלל.
וילהלם עבד במחסני המזון של הגרמנים והצליח לגנוב משם מזון מדי יום ולהביאו בלילה כדי להאכיל את היהודים שהסתתרו בביתו.
מריה נהגה לתפור בגדים ולמכור אותם כדי להשיג מעט כסף, וילהלם ניצל את מעמדו כמכונאי כדי להשיג דלק שהיה היה משאב יקר מאוד בתקופת המלחמה אך ניתן לו בשל תפקידו, והצליח להחליף את הדלק תמורת כמויות גדולות של מזון.
במהלך המלחמה אירעו מספר מקרים מסכני חיים, בהם ביקורי פתע של אנשי ז'נדרמריה וגסטפו ואף קצין גרמני שביקש ללון בביתם.
במצבים אלו נאלצו וילהלם ומריה לאלתר פתרונות, להסיח את הדעת, להסתיר את המסתתרים במהירות ואף לשחד שכנים שיתחזו לאורחים, כדי להסביר רעשים חשודים בבית.
וילהלם פעל ללא כל קבלת תמורה ותוך סיכון חייו.
משפחתו דרשה ממנו להתגרש מאשתו היהודייה וכך היה נפטר מהמשפחות היהודיות שהחביא בביתו.
וילהלם השיב שאם כתוצאה מהלשנה יתפסו השלטונות הנאצים את היהודים שהחביא, אז הוא יצטרף אל אשתו וישים קץ לחייו עוד לפני שהיא תיתפס.
בעדותה ליד ושם כתבה הניצולה שרה כהנא על וילהלם שהוא אחד האנשים העדינים ביותר וטובי הלב שאי-פעם הכירה.
לאחר המלחמה המשיכו וילהלם ומריה טרנבסקי לגור בפולין.
בגלל החשש מאנטישמיות, הם שמרו בסוד אפילו בפני בנותיהן את זהותה היהודית של מריה.
הם לא רצו להמשיך להסתיר את יהדותה ואף פחדו שילדיהם יום אחד יפנו נגדם בגלל גילוי שכזה.
אך לצערם, וילהלם היה בעל משרה ממשלתית ונאסר עליו לעזוב את המדינה כחלק ממדיניות המשטר הקומוניסטי.
מריה השקיעה מאמצים רבים ומסוכנים מול הקונסול הישראלי וחשפה בפניו את יהדותה.
היא סיפרה לו על היהודים שוילהלם והיא הסתירו במלחמה ושחלקם כבר בישראל.
הוא שיבח אותה על האומץ והגבורה אך לא יכול היה לשחרר את וילהלם מתפקידו.
רק כאשר הגיעה אליו הביתה באופן אישי וחשפה את הטרגדיה האישית שלה, סיפור ההצלה המלא נגע לליבו והוא החליט להסתכן כדי לעזור לה.
על אף פחד מתמיד מהרשויות הקומוניסטיות, תוך ימים ספורים השיג לה ולמשפחתה דרכונים והם עזבו את פולין.
בשנת 1957 עלתה המשפחה לישראל והשתקעה בקריית מוצקין.
בשנת 1994 נפטר וילהלם טרנבסקי בגיל 83. וילהלם הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב ונקבר בחלקת חסידי אומות העולם.
ב-29 ביוני 1978 הכיר יד ושם בוילהלם טרנבסקי כחסיד אומות העולם.
ב-17 בינואר 1979 נערך לכבודו של וילהלם טרנבסקי טקס ביד ושם והוא זכה לנטוע עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
על סיפורו של וילהלם טרנבסקי נשפך אור במסגרת מבצע "חסד אחרון" אליו היו שותפים "יד ושם" ושירות הביטחון הכללי שנועד להנציח את חסידי אומות העולם הקבורים בישראל.