tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'ים קארי בתפקיד כפול – דוקטור אייבו רובוטניק, מדען מטורף תאב-כוח ואויבו המושבע של סוניק; ופרופסור ג'רלד רובוטניק, סבו של אייבו רובוטניק.
ג'יימס מרסדן – טום וקאוסקי, השריף של עיירת גרין הילס והאב המאמץ של סוניק, טיילס ונקאלס.
טיקה סאמפטר – מאדי וקאוסקי, וטרינרית, אשתו של טום והאם המאמצת של סוניק, טיילס ונאקלס.
קריסטן ריטר – המפקדת רוקוול
לי מג'דוב – הסוכן סטון, יד ימינו של דוקטור רובוטניק.
טום באטלר – המפקד וולטרס, מפקד הכוח הצבאי הבין-לאומי "יחידות שומרי העמים" (G.U.N.)
אדם פאלי – וייד ויפל, סגן-השריף השלומיאל של גרין הילס.
נטשה רות'וול – רייצ'ל, אחותה של מאדי.
שמאר מור – רנדל, בעלה של רייצ'ל וסוכן ב-G.U.N.
אליילה בראון – מריה רובוטניק, נערה שאיתה שאדו התיידד בתקופה בה שהה במעבדה.
דוקטור אייבו רובוטניק / פרופסור ג'רלד רובוטניק - צביקה פורמן
בפברואר 2022, קבוצת סגה סאמי וסרטי פרמאונט היו בפיתוח של סרט שלישי של הזיכיון אחרי "סוניק – הסרט 2" (2022).
הסרט הוכרז רשמית במהלך אירוע המשקיעים של ViacomCBS, בהשתתפות חלק גדול מהצוות מהסרטים הקודמים.
סדרה בכיכובו של נאקלס הקיפודן, שהופיע בסרט השני, עבור פרמאונט+, פותחה במקביל לסרט.
ב-6 במרץ 2020, ג'יימס מרסדן אישר שהוא חתום על מספר סרטי המשך.
באפריל 2022, ג'ים קארי, שמגלם בסרטים את דוקטור רובוטניק, הודיע שהוא שוקל לפרוש ממשחק.
עם פרישתו האפשרית, מפיקי הסרט אישרו שתפקידו כרובוטניק לא ילוהק מחדש בשום סרטי המשך אם קארי יחליט לפרוש.
בפברואר 2024 נודע כי קארי ישוב לגלם את דמותו של דוקטור רובוטניק.
הצילומים החלו בסוף יולי 2023 בפרנהאם, סארי, אנגליה.
הצילום הראשי החל ב-31 באוגוסט 2023 בלונדון, אנגליה.
עקב השביתה התעשיית בקולנוע באותה שנה, שוטים ללא שחקנים פיזיים צולמו תחילה.
כשסוניק מנצח במירוץ ברקע מושמעת מנגינת סיום שלב מהמשחק "סוניק 3".
קדימון הסרט הופץ ב-27 באוגוסט 2024. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית על ידי סרטי פרמאונט ב-20 בדצמבר 2024, ובישראל ב-26 בדצמבר 2024.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון21 ביוני 2025סרט אהוב"סוניק – הסרט 3"שחקן קולנוע אהובג'ים קאריהנבל האהובמדבב אהוב מסרטבן שוורץקיאנו ריבסשיר אהוב מסרט"Run It" – ג'לי רול
סוניק הקיפוד 3 הוא משחק פלטפורמה שפותח והופץ בשנת 1994 על ידי חברת סגה עבור קונסולת הסגה מגה דרייב.
בדומה למשחקים הקודמים בסדרה, השחקן שולט בדמויות סוניק וטיילס, ומתקדם בשלבים תוך איסוף טבעות והבסת אויבים.
מטרת המשחק היא לאסוף את יהלומי הכאוס ולמנוע מדוקטור אגמן לתקן את תחנת החלל שלו, "Death Egg", לאחר שהתרסקה על אי מעופף בשם "אי המלאכים".
במשחק זה הופיע לראשונה הדמות נאקלס הקיפודן, המשמש כשומר האי.
המשחק יצא לאור בצפון אמריקה ובאירופה בפברואר 1994, וביפן בחודש מאי של אותה שנה.
המשחק נמכר בהצלחה וזכה לביקורות חיוביות, שציינו אותו כשיפור ביחס לקודמיו.
יחד עם סוניק ונאקלס, נמכרו כארבעה מיליון עותקים, מה שהופך אותם לאחד המשחקים הנמכרים ביותר עבור קונסולת סגה מגה דרייב.
פיתוח המשחק החל בינואר 1993 על ידי חברת סגה, זמן קצר לאחר יציאתו של סוניק הקיפוד 2. בתחילה תוכנן המשחק כבעל תצוגה איזומטרית, בדומה לסגנון שהופיע מאוחר יותר במשחק Sonic 3D Blast, אך הכיוון נזנח לטובת עיצוב דו־ממדי מסורתי.
המשחק פותח במקביל לסוניק ונאקלס, ותחילה נועדו שני המשחקים להוות כותר אחד.
בעקבות מגבלות זמן והגבלות טכניות, פוצל הפרויקט לשני משחקים נפרדים.
ניתן לחבר את שני המשחקים באמצעות מתאם המצורף לקלטת של "סוניק ונאקלס", ולשחק במשחק משולב בשם סוניק 3 ונאקלס.
במהלך הפיתוח, השתתף הזמר מייקל ג'קסון ביצירת חלק מהפסקול, אך עזב את הפרויקט טרם סיומו ולא קיבל קרדיט.
חלק מהלחנים שיוחסו לו הוחלפו בהפצות מסוימות של המשחק.
לאחר תבוסתו של דוקטור אגמן בסיום סוניק הקיפוד 2, תחנת החלל שלו, ה־Death Egg, מתרסקת על "אי המלאכים", דבר שגורם לאובדן כוח הריחוף של האי ולהתרסקותו לים.
באי, אגמן פוגש את נאקלס הקיפודן, השומר של יהלום המאסטר והחבר האחרון בשבט עתיק של קיפודנים שאכלסו בעבר את המקום.
יהלום המאסטר מעניק לאי את יכולת הריחוף, וכוחו משתווה לזה של שבעת יהלומי הכאוס.
אגמן מטעה את נאקלס לחשוב שסוניק מנסה לגנוב את היהלום, ואף מציג בפניו את אחד האזורים באי, Launch Base Zone, כבסיסו של סוניק.
בעקבות זאת, נאקלס יוצא נגד סוניק ומסייע לאגמן בתוכניתו לתקן את תחנת החלל.
במקביל, סוניק וטיילס מתקרבים לאי במטוסם הדו־כנפי, ה"טורנדו".
סוניק משתמש ביהלומי הכאוס כדי להפוך ל"סופר סוניק", אך נאקלס מפתיע אותו וגונב את היהלומים.
במהלך המשחק, סוניק וטיילס נעים בין אזורי האי, מתמודדים עם מלכודות שמציב נאקלס ונלחמים בכוחותיו של אגמן.
בשלב Launch Base Zone, שבו ה־Death Egg נמצא בשלבי תיקון, נלחמים סוניק וטיילס בנאקלס ומתעמתים עם אגמן.
אף על פי שהתחנה חוזרת לפעולה, סוניק וטיילס מביסים את אגמן, מה שגורם להתרסקות נוספת של ה־Death Egg על אי המלאכים.
המשך הסיפור נמצא במשחק סוניק ונאקלס.
סוניק 3 וסוניק ונאקלס תוכננו במקור כמשחק אחד, אך פוצלו לשני כותרים נפרדים בשל מגבלות זמן וטכניות.
הקלטת של "סוניק ונאקלס" כוללת מתאם מסוג "Lock-on" המאפשר לחבר אליה קלטות נוספות של סגה מגה דרייב, ובהן גם "סוניק 3".
חיבור זה יוצר משחק משולב בשם סוניק 3 ונאקלס.
בגרסה המשולבת, ניתן לשחק בשלבים של "סוניק 3" באמצעות נאקלס, ובשלבים של "סוניק ונאקלס" באמצעות סוניק וטיילס.
במשחק זה נוספה האפשרות לאסוף את הסופר יהלומים (Super Emeralds), אשר מאפשרים לשחקן להפוך לגרסאות מחוזקות של הדמויות: "סופר טיילס", "הייפר נאקלס" ו"הייפר סוניק".
סוניק 3 הוא משחק פלטפורמה מסוג משחק גלילה צדדית.
בדומה לסוניק הקיפוד 2, ניתן לשחק באמצעות סוניק, טיילס או שניהם יחד.
כאשר בוחרים לשחק עם שתי הדמויות, השחקן שולט בסוניק, וטיילס נע לצידו; שחקן נוסף יכול להצטרף ולשלוט בטיילס בנפרד.
במשחק זה, נוספה לטיילס יכולת לעוף לזמן מוגבל באמצעות סיבוב זנבותיו, וכן אפשרות לשחות — בניגוד לסוניק שאינו מסוגל לכך.
המשחק כולל שישה שלבים, כאשר כל שלב מחולק לשני אקטים.
השלבים מאוכלסים ברובוטים של אגמן, וניתן להביסם באמצעות קפיצה או מתקפת "Spin Dash".
במהלך השלבים ישנם מכשולים כמו לולאות, קוצים, מים, קירות שבירים ובורות שגורמים לפסילה מיידית.
בתום האקט הראשון בכל שלב מתקיים קרב מול מיני־בוס, ובסיום האקט השני מתמודדים עם אגמן עצמו.
התקדמות לשלב הבא שומרת את ההתקדמות.
הטבעות במשחק משמשות כמנגנון הגנה: פגיעה ללא טבעות, טביעה, נפילה לבור או חריגה ממגבלת זמן של עשר דקות מביאה לפסילה.
איבוד כל החיים מוביל למסך "Game Over".
במשחק פזורים פריטי עזר (Power-ups) המופיעים במסכים דמויי טלוויזיה, וכוללים תוספות כמו חיים, טבעות, מגנים מסוגים שונים וחסינות זמנית.
בדומה למשחקים הקודמים, ניתן לאסוף יהלומי כאוס באמצעות שלבים מיוחדים (Special Stages) שנגישים דרך טבעות ענקיות החבויות בשלבים.
בשלבים אלה השחקן צריך לאסוף את כל הכדורים הכחולים תוך הימנעות מכדורים אדומים.
השלמת השלב בהצלחה מעניקה יהלום כאוס.
איסוף כל שבעת היהלומים מאפשר הפיכה ל"סופר סוניק", אם נצברו לפחות 50 טבעות, ופותח את הסיום הטוב של המשחק.
אם לא נאספו כל היהלומים, מוצגת סצנת סיום אלטרנטיבית שבה אגמן ונאקלס לועגים לשחקן, ומופיע הכיתוב "TRY AGAIN".
סוניק הקיפוד CD הוא משחק מחשב שיצא בשנת 1993, השייך לזיכיון המשחקים "סוניק הקיפוד".
המשחק פותח על ידי קבוצת סוניק והוצא לאור על ידי חברת סגה.
משחק זה הוא המשחק השלישי שיצא בסדרה, אם כי באופן כרונולוגי הוא השני.
משחק זה מציג שתי דמויות חדשות לסדרה: איימי רוז, ומטאל סוניק.
בתור סוניק, השחקן מנסה להציל כוכב חוצני קטן הנקרא "ליטל פלנט" מפני דוקטור אגמן.
בדומה למשחקים הקודמים, סוניק רץ בשלבים תוך איסוף טבעות והצלת חיות התקועות בתוך רובוטים של אגמן.
סוניק CD מציג מכניקה חדשה של מסע בזמן; מכניקה זו מאפשרת לשחקנים להגיע לגרסאות חלופיות של שלבים, השונים במראם ובמוזיקה שלהם.
למשחק יש קטע פתיחה "קאט-סין" (Cutscene) באנימציה, שנוצר על ידי טואי אנימציה על מנת להדגים את יכולותיה של קונסולת הסגה CD.
בנוסף, הולחנו שני פסקולים למשחק: הפסקול המקורי, בסגנון האוס, מופיע בגרסאות היפנית והאירופית ונקרא "You Can Do Anything"; הפסקול השני, בסגנון רוק, מופיע בגרסה הצפון אמריקאית ונקרא "Sonic Boom".
המשחק זכה לשבחים מצד המבקרים ואף נחשב בעיני רבים לאחד ממשחקי סוניק והפלטפורמה הטובים ביותר.
המבקרים שיבחו את גודל המשחק, המוזיקה ואת מכניקת המסע בזמן, אם כי חלקם חשו שהמשחק לא הצליח לנצל במלואו את היכולות של קונסולת הסגה CD.
כ-1.5 מיליון עותקים של המשחק נמכרו.
המשחק יצא למחשב האישי ב-1996, ולפלייסטיישן 2 והגיימקיוב ב-2005. גרסה מחודשת, שפותחה על ידי המתכנת כריסטיאן ווייטהד, יצאה לטלפונים ניידים בשנת 2011. בהמשך, גרסה זו יצאה בשנת לפלייסטיישן 5, Xbox Series X/S ולמחשב כחלק מקולקציית המשחקים "סוניק אוריג'ינס" בשנת 2022.
זמן מה לאחר עלילת המשחק "סוניק הקיפוד", דוקטור אגמן, משתלט על "ליטל פלנט" ומתחיל להפוך אותו למבצר ענקי בעזרת צבא הרובוטים שלו.
כדי להוציא לפועל את תוכניתו, אגמן חייב להשיג את "אבני הזמן", שבע אבנים קסומות הנותנות למחזיק בהן שליטה מוחלטת בזמן.
שבע האבנים האלה חבויות בכל רחבי "ליטל פלנט".
סוניק רודף אחר אגמן ל"ליטל פלנט" ואחריו עוקבת איימי רוז, עד שהיא נחטפת על ידי מטאל סוניק.
לאחר שגובר על מטאל סוניק ומציל את איימי, סוניק נלחם באגמן ומביס אותו, ובכך משחרר את "ליטל פלנט".
קיימים שני סופים למשחק, התלוי בהאם השחקן הצליח לאסוף את כל "אבני הזמן" או לא.
בסוף הטוב, "ליטל פלנט" 'מודה' לסוניק על עזרתו ועוזב את הכוכב של סוניק; בסוף הרע, "ליטל פלנט" עדיין עוזב, אך אז אגמן משתמש ב"אבני הזמן" כדי להחזיר אותו והשחקן נאלץ לשחק מחדש את המשחק כדי להשיג את הסוף הטוב.
בדומה לשני המשחקים הקודמים בסדרה, סוניק CD הוא משחק פלטפורמה מסוג "גלילה צדדית": השחקנים שולטים בסוניק הקיפוד כשהוא מנסה למנוע מדוקטור אגמן מלהשיג את "אבני הזמן" ולכבוש את "ליטל פלנט".
סוניק יכול להשמיד רובוטים בעזרת קפיצה או התרכלות לכדור, וחייב לאסוף טבעות כדי להישאר בחיים.
בדומה לסוניק 2, סוניק יכול לבצע את יכולת ה"ספין דש", בנוסף ליכולת חדשה לגמרי, ה"סופר פיל-אאוט".
למשחק יש שבעה שלבים; כל אחד מחולק לשלושה "אקטים" (Acts), שבאקט השלישי מתנהל קרב נגד אגמן.
השחקן מקבל בתחילה שלושה חיים לסוניק.
אם סוניק נמחץ, נופל מחוץ למפה או נפגע ללא טבעות, הוא מאבד חיים.
כאשר כל החיים נגמרים, השחקן יצטרך להתחיל את המשחק מההתחלה.
בשלבי הפיתוח שלו, סוניק CD היה אמור להיות פורט של המשחק הראשון בסדרה עבור קונסולת הסגה CD, אך בסופו של דבר הפך לפרויקט נפרד.
יוג'י נאקה, שלא היה מרוצה מהמדיניות הארגונית הנוקשה של סגה ביפן, עבר עם כמה מחברי קבוצת סוניק לארצות הברית כדי לפתח את סוניק הקיפוד 2. בינתיים, סגה של יפן תכננה לשחרר את קונסולת הסגה CD, ורצתה משחק סוניק שידגים את התכונות המתקדמות יותר שלה.
אושימה לא רואה בסוניק CD כהמשך לסוניק 1 או לסוניק 2, למרות שהאמן יאסושי יאמאגוצ'י אמר שסיפורו עשוי להיות מתרחש בין השניים.
סוס הבית (שם מדעי: Equus ferus caballus או גם Equus caballus caballus) הוא בעל חיים מבוית ממחלקת היונקים, תת-מין של סוס הבר ממשפחת הסוסיים.
הסוס התפתח במהלך 45 עד 55 מיליון השנים האחרונות מיצור קטן מרובה אצבעות, קרוב לאיוהיפוס, לחיה הגדולה, בעלת האצבעות של ימינו.
בני אדם החלו לביית סוסים בסביבות 4000 לפנה"ס, והאב הקדמון של סוס הבית היה כנראה הטרפן שרעה בערבות אסיה ואירופה בתקופה בה בוית הסוס.
מאז ביותם, סוסים ובני אדם קיימו אינטראקציה במגוון רחב של פעילויות עבודה, חקלאות, נדודים, צבא, ועוד.
כיום, כשאת מרבית סוסי העבודה בעולם מחליף ציוד מכני כבד כמו טרקטורים ומשאיות, סוסים עדיין משמשים בתחרויות ספורט, פעילויות פנאי, בידור, וטיפול.
עם זאת, קיימים חששות לגבי השפעת הרכיבה על רווחת הסוס .
קולו של הסוס מכונה בעברית – צהלה.
הסוס הוא בהמה גדולה בעלת ארבע רגליים המסוגלת לפתח מהירויות ריצה גבוהות.
הוא יונק ושייך לסדרת מפריטי פרסה.
לסוס זנב גדול ושעיר ורעמה.
בשלד הסוס יש כ-205 עצמות.
לעצמות הרגל של הסוס יש פרופורציות שונות מאלה של אדם.
החלק החיצוני של הפרסה עשוי מחומר הדומה לציפורן האנושית.
לסוס בוגר יש 12 שיניים חותכות בחלק הקדמי של הפה, מותאמות לנגוס בדשא או בצמחייה אחרת.
ויש לו 24 שיניים מותאמות ללעיסה: הטוחנות הקדמיות, ושיניים טוחנות בחלק האחורי של הפה.
משקלו של הסוס נע בין 400 קילוגרם ל-1,000 קילוגרם, בהתאם לזן שאליו הוא שייך ולתזונתו.
תוחלת החיים של הסוס היא 25–30 שנה.
כאשר טמפרטורת גופו עולה, הסוס מקרר את עצמו על ידי הזעה, בדומה לבני האדם.
שיטת קירור זו יעילה הרבה יותר מהלחתה.
שנת הסוס הפכה לדוגמה לשינה קלה וקצרה, מפורסם גם נוהגו המיוחד לישון בעמידה.
למעשה הסוס ישן גם בשכיבה שינה עמוקה יותר, אך מרבה לנמנם פעמים רבות במשך היום ועושה זאת בעמידה, מה שמאפשר לו זאת הוא תפס מיוחד במפרקי הברכיים אשר מאפשר לו להרפות את שרירי רגליו בלי לקפלן.
(בקדמיות זהו מצב אוטומטי בזמן הרפיה, ובאחוריות מופעל בצורת יציבה שונה של הרגל).
התפתחות הסוס כפי שאנחנו מכירים היום משוערת לפני כ-45–55 מיליון שנים ומקורו האבולוציוני הראשוני נקרא איוהיפוס שהיה יונק קטן דמוי כלב.
הסוס שייך לסדרה של מפריטי פרסה, שכל המינים בה חולקים רגלי פרסה עם מספר אי-זוגי של אצבעות.
לפיכך, הסוס חולק אב קדמון משותף עם טפירים וקרנפים.
נראה כי במקור קבוצה זו של בעלי חיים הייתה בנויה במיוחד לחיים ביערות גשם טרופיים, אך לעומת הטפירים ובמובן מסוים גם הקרנפים, שנשארו בנויים לחיים בג'ונגל, סוסי הבית הסתגלו לחיים בערבות, עם אדמה יבשה יותר ותנאים אקלימיים קשים יותר.
המעבר מהיערות לערבות הביא לשורה של שינויים: התזונה התפתחה מאכילת עלים לאכילת עשבים במקביל להתפתחות הדגניים, מה שהוביל לשיניים גדולות ועמידות יותר; גם אסטרטגיית ההתחמקות מטורפים השתנתה: האבות הקדמונים של הסוס היו הולכי אצבעות, בהתאמה לחיים בהליכה על האדמות הרכות והלחות שביערות.
אבותיו הקדמונים של הסוס נאלצו לפתח מהירויות גבוהות יותר כדי להימלט מפני טורפים.
יכולת זו התאפשרה באמצעות התארכות הגפיים והתרוממותן של חלק מהאצבעות מהאדמה, כך שמשקל הגוף התמקם בהדרגה על האצבע השלישית, הגדולה ביותר.
חושי הסוס מתאימים לחייו בטבע כ"אוכל עשב" העשוי להוות טרף ולכן חייב להיות עירני לסביבתו בכל עת.
סוס הבית הוא בעל העיניים הגדולות ביותר מכל יונק קרקעי אחר.
עיניו ממוקמות בצידי ראשו ומעניקות לו שדה ראייה של למעלה מ-350 מעלות.
ראיית היום והלילה טובה, אך הסוס מבחין רק בשני צבעים בדומה לעיוורון צבעים אדום-ירוק בבני אדם שבו צבעים מסוימים, במיוחד גוונים של הצבע האדום, מופיעים כגוון של הצבע ירוק.
חוש הריח של הסוס, נמצא, מבחינת רגישותו, בטווח שבין אדם לכלב.
מעבר לחשיבותו של חוש הריח בזיהוי גורמים סביבתיים חשובים (כגון מזון, מקור מים או שרפה), ממלא חוש הריח תפקיד מפתח באינטראקציות החברתיות של סוסים.
לסוס שני מרכזי חוש ריח: הראשון נמצא בנחיריים ובחלל האף ותפקידו לנתח מגוון רחב של ריחות; השני – איבר יעקובסון – ממוקם מתחת לחלל האף ולו מסלול עצבי נפרד במוח, כשעיקר תפקידו הוא לנתח פרומונים.
שמיעתו של סוס היא טובה.
פינה של כל אוזן יכולה להסתובב עד 180 מעלות, ומספקת פוטנציאל של 360 מעלות שמיעה, מבלי להזיז את הראש.
סוגים מסוימים של רעש, עשוי לתרום ללחץ ועצבנות של הסוס.
מחקר ב-2013 בבריטניה מצביע על כך שסוסים היו יציבים ורגועים ביותר בסביבה שקטה, או בהאזנה לג'אז.
סימני עצבנות הופיעו בעת האזנה למוזיקה קלאסית או מוזיקת רוק.
על פי מחקר זה גם מומלץ לשמור ליד סוס על רמת הרעש נמוכה מ-21 דציבלים.
לסוס תחושה טובה של איזון וחוש מישוש מפותח.
האזורים הרגישים ביותר הם סביב העיניים, האוזניים, והאף.
סוס מסוגל לחוש מגע עדין, כמו נחיתת חרקים בכל מקום בגוף.
לסוסים יש תחושה מתקדמת של טעם, המאפשרת להם למיין את המספוא, ולבחור את האוכל המועדף עליהם, סוסים בדרך כלל אינם אוכלים צמחים רעילים.
כאוכלי עשב, מערכת העיכול מותאמת למספוא ועשבים וחומר צמחי אחר, שנצרכת בעקביות לאורך כל היום.
לכן, בהשוואה לבני אדם, יש להם קיבה קטנה יחסית אבל מעיים ארוכים מאוד, כדי להקל על זרימה קבועה של חומרים מזינים.
סוס במשקל 450 קילו יאכל 7–11 קילו של מזון ליום, ובשימוש רגיל, יצרוך 38–45 ליטר של מים ביום.
סוסים אינם מעלי גירה, כך שיש להם רק קיבה אחת, כמו בני אדם, אך שלא כמו בני אדם, הם יכולים לעכל תאית, מרכיב עיקרי של דשא.
סוסים אינם יכולים להקיא, בשל סוגר וושט תחתון חזק, כך שבעיות עיכול יכולות לגרום במהירות לכאבי בטן (קוליק) ובמקרים חמורים יכולים להוביל לחנק או קרע באיברים פנימיים אשר עלול להוביל למוות.
מחזור הייחום של סוסה מתרחש בערך כל 19–22 יום, ומתרחש מתחילת האביב לסתיו.
הסוסה ממליטה בדרך כלל סייח אחד; תאומים ייתכנו אבל מדובר בתופעה נדירה ולפעמים מסוכנת.
לאחר ההמלטה, הסייח נעמד על רגליו בשעות הראשונות של חייו.
כמו כן, בשעות הראשונות לאחר ההמלטה הסייח יונק את חלב האם הראשון.
חלב זה הוא חיוני בבניית מערכת החיסון של הסייח מכיוון שהוא מכיל נוגדנים.
גמילה של הסייחים נעשית בדרך כלל בגיל שבין ארבעה לשישה חודשים.
סוסים, מסוגלים למגע מיני בגיל 18 חודשים, אבל נדיר אצל סוסים מבויתים (במיוחד הנקבות) להתרבות לפני גיל שלוש.
בגיל ארבע סוס נחשב לבוגר, אף שבדרך כלל השלד ממשיך להתפתח עד גיל שש.
ההתפתחות תלויה בתנאים נוספים כמו הגודל, הגזע, המין, ואיכות הטיפול.
ממצאים ארכאוזואולוגיים מראים כי האדם החל לביית את סוס הבר באלף הרביעי לפני הספירה, בערבות מרכז אסיה.
הסוסים המבויתים הראשונים שימשו לבשר, לרכיבה ולחליבה.
הסוס המבוית התפשט במהירות ברחבי אירואסיה באלפים השלישי והשני לפנה"ס.
סוסים מבויתים הובאו לראשונה לאמריקה ולאוסטרליה רק בהגיע האירופאים לשם.
ישנם יותר מ-300 גזעי סוסים בעולם כיום, שפותחו לשימושים רבים ושונים.
לסוס מגוון רב של שימושים בתרבות האנושית:
הסוס היה כלי תחבורה מרכזי ב־3,000 השנים שלפני המצאת מנוע הקיטור.
הוא הוביל עגלות וכרכרות ושימש לרכיבה.
הסוס משמש בעבודות המשק ובחקלאות לגרירת מחרשות ועגלות.
גזעי סוסי הפוני פותחו במיוחד על מנת להתאים לעבודה בסביבות מחיה קשות וקרות, ואף לעבודה במכרות.
במלחמה הסוס היה כלי מכריע.
המצרים, האשורים והבבלים התבססו על חיל מרכבות חזק שכלל מרכבות עם צוות של רכב ולוחם (קשת או לוחם שחמוש ברומח ארוך).
בעקבות המצאת המשוורת והאפסר, החל הסוס לשמש לרכיבה קרבית.
כך נוצר מעמד הפרש הלוחם וחיל הפרשים.
חילות הפרשים המונגולים הטילו את חיתתם על אסיה, המזרח התיכון ומזרח אירופה בתחילת ימי הביניים ואילו האירופאים ביססו את צבאותיהם על האבירים – פרשים כבדים עטויי שריון.
קרנם של הפרשים החלה לרדת רק עם המצאת אבק השרפה והתפתחות כלי הירי, אך חילות הפרשים שרדו עד למלחמת העולם השנייה.
מאז משתמשים בפרשים במספר מקומות שהגישה אליהם קשה.
עבודות שיטור וטיפול בהפרות סדר.
ספורט: מרוצי סוסים, ותחרויות ראווה שונות, ביניהן קפיצות ראווה, רכיבה אומנותית, רכיבה מערבית ועוד.
תרפיה: הסוס משמש גם לרכיבה טיפולית, המסייעת לנכים, בעלי מוגבלויות, ילדים בעלי בעיות קשב וריכוז, חוסר ביטחון עצמי ועוד.
מחקר: הסוס משמש במחקר כחיה נוחה להפקת נוגדנים, על ידי הזרקת האנטיגן, איסוף חוזר של דם הסוס וניקוי הנוגדנים.
חוות הסוסים המפורסמת ביותר כחווה מחקרית נקראת "סנטה קרוז".
תחביב: רכיבה על סוסים כתחביב או כאטרקציה תיירותית.
להגנה על פרסת הסוס, פרסות מברזל מונחות על פרסותיו של הסוס, על ידי איש מקצוע – מפרזל.
הפרסה גדלה ללא הרף, ובסוסים המבויתים יש לטפל בה בכל 5–8 שבועות.
השפעת הרכיבה על רווחת הסוס
מספר מחקרים העלו חששות לגבי השפעת הרכיבה על הסוס.
מחקר בריטי בדק את הצליעה ואת סימני הכאב של סוסי רכיבה, בהם גם סוסים בבעלות רוכבים מקצועיים וגם סוסים מבתי ספר לרכיבה.
המחקר כלל רק סוסים אשר בעליהם דיווחו שאינם מפגינים צליעה או כאב.
למרות דיווחי הבעלים, הבדיקה הראתה שכ-73% מהסוסים הראו מידה כזו או אחרת של צליעה, וכמחציתם הראו סימני כאב בעת רכיבה.
תוצאות דומות נמצאו במחקרים אחרים ובמקומות שונים.
מדידת הכאב במחקר הבריטי בוצעה באמצעות אתוגרמת כאב בסוס ברכיבה (Ridden Horse Pain Ethogram, RHpE): מדד הכולל 24 התנהגויות שקשורות לכאב שלד-שריר.
הופעה של לפחות 8 מההתנהגויות מצביעה בסבירות גבוהה על נוכחות כאב, ומחקרים בהם אלחוש של הכאב הפחית הן את הצליעה ואת ציוני RHpE אישרו שאכן הכאב הוא שגורם להתנהגויות הללו.
מחקר הולנדי, שבדק סוסים מבתי ספר לרכיבה, סוסי תחרות, סוסי רבייה וסוסי פנאי, מצא שיותר מ-20% מהסוסים הראו סימנים של כאב גב גם מחוץ לרכיבה.
סוסים בבתי ספר לרכיבה הראו את שיעורי הכאבים והבעיות הבריאותיות הנוספות הגבוהים ביותר.
באופן דומה, גם המחקר הבריטי, שהשתמש במדד RHpE, מצא בקרב סוסים מבתי ספר לרכיבה פגיעה חמורה יותר ברווחת הסוס, וקשר שלילי בין מיומנות הרוכב לציון RHpE, כלומר, ככל שהרוכב מיומן יותר כך הסוס מפגין פחות כאב.
עם זאת, הם מצאו שכלל הרוכבים, ללא קשר לרמת המיומנות והניסיון שלהם, אינם מזהים את סימני ההתנהגות שעשויים להצביע על כאב.
החוקרים מציינים שחינוך רוכבים לזיהוי התנהגויות שמעידות על כאב עשוי לאפשר זיהוי מוקדם יותר של בעיות אצל הסוס, ולהעניק טיפול מתאים.
אכן, לימוד מדד RHpE שיפר משמעותית את יכולתם של וטרינרים לזהות כאב שלד-שריר של סוסים.
הקושי של רוכבים לזהות את המצוקה של הסוס, גם במקרה של רוכבים מקצועיים ומנוסים, תועד במספר מחקרים.
מלבד הכישלון בזיהוי צליעה וסימני כאב, נמצא שרוכבים מתקשים גם לזהות התקנה נכונה של האוכף או צורה מתאימה של אוכף.
במחקר אחד, בכ-40% מהמקרים הרוכבים נכשלו בזיהוי של מיקום מתאים או בלתי מתאים של אוכף הסוס, ויכולת הזיהוי לא הייתה תלויה בניסיון של הרוכב, בסוג הרכיבה או בגיל שלו.
במחקר אחר, ב-90% מהסוסים שנבדקו נמצאו בעיות כלשהן בהתקנת האוכף.
אוכף לא מתאים, או אוכף שמותקן שלא כהלכה, עלול לגרום לכאבי גב.
בין הבעיות שנמצאו קשורות לכאבי גב אצל הסוס, ניתן למנות כריות אוכף (panels) א-סימטריות, וראש שלד (tree head) לא מותאם (צר או רחב מדי).
Society of Master Saddlers פרסמו הנחיות להתאמה מיטבית של האוכף, וחוקרים ציינו את החשיבות של בדיקה תכופה של התאמת האוכף על-ידי מתקין מוסמך.
עם זאת, גם בין מתקינים מוסמכים של Society of Master Saddlers ההסכמה על הערכת האוכפים לא הייתה מלאה, מה שמצביע על כך שגם התקנת אוכף על-פי ההנחיות לא מבטיחה הגנה מפני טעויות.
גם למשקל עצמו וגם לפיזור המשקל על גב הסוס יש השפעה על רווחת הסוס.
ההערכה היא שלרוכב מיומן יותר יש יציבות טובה יותר וחלוקת משקל טובה יותר, מה שמקל על הגב של הסוס.
מלבד הניסיון של הרוכב, מחקרים מצאו גם חשיבות למשקל של הרוכב.
במחקר שכלל 4 רוכבים במשקלים שונים מ-60 ק"ג עד 142 ק"ג, אשר רכבו על 6 סוסים, נמצא שככל שהרוכב כבד יותר כך עולה ההסתברות שהסוס יראה צליעה או יפגין סימני כאב.
סוס הבר (שם מדעי: Equus ferus או גם Equus caballus) הוא מין בסוג סוס, הכולל הן את תת-המין המבוית סוס הבית והן את תת-המינים טרפן וסוס פרז'וואלסקי הבלתי מבויתים.
הטרפן נכחד במאה ה-19, וסוס פרז'וואלסקי היה על סף הכחדה וניצל הודות למאמצי שימור, ואף הוחזר בהצלחה לטבע.
האב הקדמון של סוס הבית היה כנראה הטרפן שרעה בערבות אסיה ואירופה בתקופה בה בוית הסוס.
מאז שהטרפן נכחד נעשים ניסיונות לשחזר את הפנוטיפ שלו, וכתוצאה ממאמצים אלו נוצרו גזעי סוסים, כדוגמת הקוניק (Konik) הפולני וסוס הק (Heck), אך הם אינם זהים לטרפן.
פירוש השם המדעי Equus ferus הוא סוס בר, ואכן במרבית השפות האירופאיות מכונה המין סוס בר.
יש הנוהגים לכנות בשם זה גם את העדרים של סוסי הפרא כדוגמת המוסטנג בארצות הברית, הברומבי באוסטרליה ורבים אחרים.
סוסי הפרא הללו שייכים לתת-המין של סוס הבית (Equus ferus caballus) שנמלטו לטבע והתפראו, ואין לטעות בינם לבין שני תת-המינים האמיתיים של סוס הבר.
לסוס הבר היו כמה תת-מינים, שלושה שרדו עד התקופה המודרנית:
טרפן (Equus ferus ferus) או סוס הבר האירסיאני, שתחום מחייתו השתרע פעם באירופה ומערב אסיה.
הטרפן נכחד בשלהי המאה ה-19, והפרט האחרון מת בשבי בגן חיות באוקראינה ב-1918 או ב-1919.
סוס פרז'וואלסקי (Equus ferus przewalskii) – ידוע גם כסוס בר מונגולי או טאחי.
תחום המחייה של סוס פרז'וואלסקי היה מרכז אסיה ומדבר גובי.
שני האחרונים היו תת-מינים שמעולם לא בויתו וששרדו עד התקופה המודרנית.
עם זאת, ייתכן כי היו קיימים תת-מינים נוספים של סוס הבר שסוס הבית הוא צאצא של אחד מהם.
משפחת הסוסיים והסוג סוס התפתחו באמריקה הצפונית, לפני שהמינים נדדו לחצי הכדור המזרחי.
מחקרים תוך שימוש ב-DNA קדום כמו גם DNA של פרטים מתקופתנו, הראו על קיומם של שני מיני סוסים באמריקה הצפונית הקשורים בקשר הדוק, סוס הבר וה-"Stilt-legged Horse" (לאחרון יש כמה שמות טקסונומיים).
לפני כמיליון וחצי שנים חצה המין סוס הבר את מצר ברינג לאסיה והתפשט עד לאירופה.
במהלך הפליסטוקן התיכון והעליון התפתחו צורות רבות של הסוג סוס, ולא ברור כיום האם היו תת-מינים של סוס הבר או שהיוו מינים נפרדים.
ניתן כיום להפריד בין הצורות השונות על פי גודל הגוף.
לכן יש הקובעים כי הגוף הגדול מאוד של סוס מתקופת הפליסטוקן העליון (Equus ferus germanicus) מעיד על היותו מין נפרד.
הסוסים התפשטו ברחבי אמריקה הצפונית בפליסטוקן העליון, אבל לפני כ-10,000 שנים נכחד המין לחלוטין מיבשת אמריקה.
כיום מסווגים סוסי הבר והסוס המבוית כמין אחד, כאשר השם המדעי המקובל כיום למין סוס זה הוא Equus ferus.
הטרפן, תת-המין שנכחד של סוס הבר, הוא Equus ferus ferus, סוס פרז'וואלסקי, תת-מין קיים של סוס הבר, הוא Equus ferus przewalski וסוס הבית הוא Equus ferus caballus.
הכללים לבחירת השם המדעי של מיני בעלי החיים נקבעים בספר "International Code of Zoological Nomenclature" ("הקוד הבינלאומי של הנומנקלטורה הזואולוגית"), ובהם הכלל כי השם המדעי התקין הקדום ביותר בו כונה בעל חיים יהיה השם הקובע.
עם זאת, ב-2003 החליטה הוועדה הבינלאומית לנומנקלטורה זואולוגית (International Commission on Zoological Nomenclature) כי לשמות המדעים של מיני חיות הבר יש עדיפות על פני השמות המדעיים של המינים המבויתים, וקבעה את השימוש ב-Equus ferus כשם המדעי של המין, בלא קשר למעמדו של סוס הבית.
קביעה זו שינתה את השם המדעי של הטרפן ל-Equus ferus ferus ואת השם של סוס פרז'וואלסקי ל-Equus ferus przewalskii.
הוועדה לא התייחסה לשם המדעי של סוס הבית, ולכן השם המדעי Equus caballus caballus לסוס הבית הוא עדיין תקין, אבל כיוון שכל שלושת תת-המינים שייכים לאותו מין, ששמו שונה כאמור, מקובל כיום לכנות את סוס הבית בשם המדעי Equus ferus caballus.
סוסים החיים בטבע, אך שאבותיהם היו מבויתים אינם סוסי בר, אלא סוסי פרא.
לדוגמה, כשהאירופאים החזירו את הסוס ליבשת אמריקה בשלהי המאה ה-15, נמלטו חלק מהסוסים והתקבצו בעדרים.
הדוגמה הידועה ביותר הוא המוסטנג בארצות הברית.
המקביל האוסטרלי למוסטנג הוא סוס ברומבי, צאצא מסוסים שברחו או שוחררו לטבע על ידי מתיישבים אנגלים באוסטרליה.
יש כיום אוכלוסיות מבודדות של סוסי פרא במספר מקומות, כולל פורטוגל, סקוטלנד, ובכמה מאיי המחסום (barrier island), החל באי סייבל שמול נובה סקוטיה שבקנדה וכלה בשקלפורד בנקס (Shackleford Banks) שמול צפון קרוליינה.
במקרא מופיע סוס הבר בשם "סוס הרמכי" פעם אחת ויחידה.
במגילת אסתר מתואר שמרדכי היהודי כתב וחתם בטבעת המלך אחשורוש אגרות המאפשרות ליהודים לעמוד על נפשם נגד הצוררים אותם שקיבלו אישור לטבוח בהם.
כדי שהאגרות תגענה ליעדיהן במהירות ודחיפות, דהרו הרצים על 'האחשתרנים בני הָרַמָּכִים':
קיימות דעות אחרות בזיהוי המוזכר בפסוק זה.
סוס טרויאני (מיוונית עתיקה: δουράτεος ἵππος, "סוס העץ") הוא דגם סוס גדול, עשוי עץ, המופיע בספרות היוונית והרומית העתיקה ככלי שבעזרתו ניצחו היוונים במלחמת טרויה.
הסוס מוזכר בקצרה עוד באודיסאה, והגרסה הקאנונית של קורותיו מובאת באינאיס.
לפי המסופר, סוס העץ הושאר מחוץ לטרויה בעת שהצבא היווני נסוג לכאורה, וכשהוכנס לבין החומות יצאו מתוכו לוחמים שפתחו את שערי העיר בחשכת ליל.
הביטוי "סוס טרויאני" הפך למטבע לשון, שמשמעו דבר-מה זדוני והרסני המוסווה תחת חזות חיצונית שאיננה מעלה חשד, ומשמש במגוון רחב של הקשרים.
בסיפור המיתולוגי, המופיע באודיסאה להומרוס ובאינאיס לוורגיליוס, הסוס הטרויאני היה תכסיסו של אודיסאוס שבו השתמשו היוונים כדי לכבוש את העיר טרויה, לאחר שלא יכלו לחדור לחומותיה במשך עשר שנים.
האכאים (היוונים) בנו סוס עץ חלול ענק והשאירו אותו ליד חומות העיר טרויה כשהם מעמידים פנים כנסוגים.
הטרויאנים, שפותו לחשוב כי היוונים נסוגו והסוס הוא מתנת האלים, הכניסו אותו בשערי העיר, למרות חשדנותם של זקני טרויה.
בתוך הסוס הוחבאו אודיסאוס ומספר לוחמים.
עם רדת הליל, יצאו הלוחמים ופתחו את שערי העיר לצבאות אגממנון, והביאו לתבוסת טרויה.
לא כל אנשי טרויה התרשמו מהתחבולה.
בפואמה של ורגיליוס, לאוקואון חושד בתרמית ומזהיר את הטרויאנים, אולם פוסידון, בגלל סכסוך אישי, שולח שני נחשי ים לחנוק אותו ואת בניו אנטיפנטס ותימבראוס לפני שאנשי טרויה ישימו לב לאזהרתו.
באודיסאה, הומרוס מספר שגם הלנה מטרויה חושדת בסוס וגם בתו של המלך פריאם קסנדרה, מגדת העתידות של טרויה, מתעקשת שהסוס יביא למפלתה של העיר ומשפחת המלוכה שלה.
אך גם אזהרותיה נופלות על אזניים ערלות.
אנשי טרויה, המותשים מהמלחמה, מאבדים את חוש הזהירות וממהרים לחגוג את ניצחונם על ידי הכנסת הסוס לעיר.
הביטוי מקבל משמעות של - "דבר הנראה תמים אך למעשה חודר, מסב נזק, ומתגלה מאוחר מדי לאחר שהנזק נגרם", בדומה לתכסיס היווני כנגד הטרויאנים.
בתביעת לשון הרע של אדם שתואר בעיתון כסוס טרויאני קבע השופט כי "הקבלת התובע 'לסוס טרויאני' משמעו הקבלתו לאדם המגיע לעזור ולסייע כמתת אל ולבסוף מתגלה במצג שווא שקרני ובוגד המסייע לצד שכנגד".
שימוש נוסף בביטוי הזה הוא כינוי לתוכנה מסוג סוס טרויאני, לציון העובדה שתוכנה מסוג זה מתחזה למועילה, ולמעשה מזיקה למשתמש בה.
ברוב המקרים הנזק מתבטא בעיקר בגנבת מידע ולא בנזק ממשי למחשב או לתוכנות אחרות שבו.
בתחום המחשב, סוס טרויאני (Trojan horse) היא תוכנה זדונית המתחזה לתוכנה תמימה, אשר עם התקנתה על מחשב הנפגע היא תשמש לביצוע תקיפת סייבר או לגרימת נזק אחר (השם שאול מהסיפור על הסוס הטרויאני במלחמת טרויה).
סוס טרויאני מופיע בדרך כלל כקובץ המצורף לדואר אלקטרוני, כקישור לקובץ ברשת האינטרנט או כתוכנה להורדה.
פתיחת הקובץ, הקישור או הורדת התוכנה והתקנתה יגרמו להתקנת הסוס הטרויאני על המחשב הנפגע.
לעיתים קרובות יעשה שימוש בטכניקות של הנדסה חברתית כדי לפתות את המשתמש לפתוח את הקובץ, או הקישור או להוריד ולהתקין את התוכנה.
קיימים סוסים טרויאניים שתפקידם לתת הרשאות למשתמש אחר להיכנס למחשב הנפגע מרחוק.
פעולה זו נקראת גם "התקנת דלת אחורית" (BackDoor).
סוסים טרויאניים אחרים מוגדרים רוגלות, ולפיכך, משמשים לאיסוף מידע (למשל, מספרי כרטיסי אשראי שהמשתמש מקליד) מהמחשב שבו הותקנו ושולחים אותו ליעד מוגדר מראש.
סכנה נוספת היא הפיכת המחשב לזומבי באמצעות תוכנת הסוס הטרויאני.
מחשב זומבי הוא מחשב הנשלט מרחוק באמצעות המנגנון של תוכנת הסוס הטרויאני.
אף על פי שרוב הזמן מחשב זה מתפקד כרגיל, ניתן להורות לו מרחוק לבצע פעולה בניגוד לרצון בעליו.
כאשר מחשב כזה מחובר לרשת, הוא עלול לשמש לביצוע התקפת מניעת שירות, שליחת דואר זבל אלקטרוני וכו'.
ישנם שימושים נוספים לתוכנות סוסים טרויאניים, למשל גנבת סיסמאות והתחזות לבעל המחשב בכניסה לאתרים שונים.
תוכנות סוס טרויאני שימשו בישראל לריגול תעשייתי של חברות מפורסמות במשק הישראלי.
ב-2013 תועד לראשונה שימוש בסוס טרויאני מסוג "מחסום הצפנה (CryptoLocker)" - תוכנה המביאה להצפנת הקבצים במחשב המותקף, כשבעקבות ההצפנה ואי-היכולת להשתמש באותם קבצים, מופיעה בקשה לתשלום כופר לצורך קבלת קוד לשחרור ההצפנה.
בשנת 2014 התגלתה נוזקה Dendroid, היא הייתה בין הראשונות נוזקות מסוג סוס טרויאני שעברו את השומרים של "אנדרואיד".
תוכנות אנטי-וירוס מיועדות לגלות גם סוסים טרויאניים ולבודד או למחוק את הקבצים הנגועים.
בשל כך יש להקפיד לסרוק כל קובץ המותקן או מופעל על המחשב, או לחלופין להשתמש באופציית סריקה בזמן אמת של תוכנת האנטי-וירוס.
סוס ארוך או חמור ארוך הוא משחק ילדים המיועד לשתי קבוצות.
הוא מתאים לקבוצות נערים בוגרים בנות 5-6 משתתפים לפחות כל אחת.
המשתתפים מתחלקים לשתי קבוצות, הקבוצה העומדת והקבוצה הקופצת.
מטרת הקבוצה הקופצת לגרום לפירוק המבנה של הקבוצה המהווה חמור (העומדת), על ידי ריכוז קפיצות על החוליות החלשות שבין ה"חמורים".
על הקבוצה המהווה חמור להחזיק מעמד עשר שניות אחרי סיום הקפיצות.
הקבוצה העומדת מסתדרת באופן הבא: המשתתף הראשון עומד וגבו אל משענת קבועה כגון עץ או קיר.
המשתתף השני עומד מול הראשון, מכופף את פלג גופו העליון וחובק בחוזקה את מותניו של העומד כשראשו מוצמד לירכו של העומד או בין יריכיו.
המשתתף הבא מתכופף כמו קודמו, חובק את מותניו של קודמו כשראשו מוצמד לירכו או ביו יריכיו.
כך מסתדרים המשתתפים זה אחר זה ויוצרים "סוס" מרובה רגליים.
לאחר שה"סוס" הסתדר מתחילות הקפיצות של הקבוצה השנייה.
המשתתף הראשון רץ ומנתר רחוק ככל האפשר על גב ה"סוס".
לאחר מכן הוא נשכב ונצמד בגופו אל ה"סוס".
המשתתף הבא מנתר אף הוא על גב ה"סוס" ונצמד אליו או שהוא עולה ונצמד על גבו של הקופץ הקודם.
בשיטה זו הולכת הקבוצה הקופצת ומגדילה את העומס של ה"סוס", אשר עלול אף להתמוטט לפני שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גבו.
לאחר שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גב ה"סוס", סופרים עד עשר, ואם ה"סוס" עדיין לא התמוטט, מנצחת הקבוצה העומדת.
אם הסוס התמוטט מהעומס לפני תום הספירה, הקבוצה הקופצת מנצחת.
אם אחד הקופצים נפל מהסוס וחלק מגופו נגע בקרקע, הקבוצה הקופצת מפסידה.
קבוצות מאורגנות היטב מתכננות את סדר הקופצים לפי זריזותם ומשקלם.
גם ה"סוס" נבנה עם מחשבה מראש, השחקנים הקטנים והחלשים בראש הסוס, והחזקים בסופו.
הקבוצה הקופצת תנסה להעמיס כמה שיותר קופצים על חוליה חלשה בסוס כדי למוטטו.
המשחק מוזכר בשירו של יוסי בנאי, "אני וסימון ומואיז הקטן".
שמות נוספים: סוסהלנגה, ברלה קדויישה בפתח תקווה.
סוס הים והנגר הוא שיר אגיון מאת לואיס קרול המופיע בספר מבעד למראה ומה אליס מצאה שם.
השיר, שכתוב בחרוזים ובמבנה של בתים, מדוקלם לאליס על ידי טווידלדם וטווידלדי, ומספר על סוס ים ונגר שהולכים בחוף, מבקשים מצדפות להצטרף אליהם, ואז אוכלים אותן.
השיר רצוף התייחסויות לאיגיון שבו: מוזר הוא שהשמש זורחת באמצע הלילה, מוזר שנעלי הצדפות מצוחצחות כשאין להן רגליים.
שורת הסיום של השיר מציינת שהדבר (היחיד) שאינו מוזר הוא שלא נשמעה תשובת הצדפות, שכן סוס הים והנגר זללו את כולן.
בסרט הקומי "דוגמה" אחת הדמויות מסבירה שהשיר תוקף את הדת המאורגנת (אף על פי שקרול היה איש כמורה אנגלקני): סוס הים טוב המזג מייצג את בודהה, או לחלופין (בגלל ניביו) את האל הפיל גנש, והנגר הוא התייחסות ברורה לישו.
הם אוכלים את הצדפות התמימות, המייצגות את ההמונים תחת השפעת הדת.
פרשנות מבודחת זו אינה סבירה במיוחד - כאשר קרול מסר למאייר ג'ון טניאל את כתב היד של השיר, הוא נתן לו לבחור נגר, פרפר או בארונט (כל אחת מהמילים התאימה לשיר ולאיגיון של קרול).
כמו כן, השיר מציג דילמה מוסרית: מה קובע את מוסריותה של פעולה, תוצאותיה או הכוונה שמאחוריה.
הדילמה מודגמת בכך שאליס נאלצת להכריע מי יותר מוסרי: סוס הים שבכה על הצדפות בשעה שאכלן אך אכל הרבה יותר מהנגר, או הנגר שאכלן ללא נקיפות מצפון אך אכל פחות מסוס הים?
השיר I Am the Walrus של להקת הביטלס הושפע מ"סוס הים והנגר".
בראיון בשנת 1980 אמר ג'ון לנון, שכתב את השיר, כי בזמן כתיבת השיר לא חשב לעומק על משמעות שירו של קרול, ובדיעבד היה צריך לבחור את הנגר ולא את סוס הים כגיבור שירו, שכן הנגר הוא הדמות ה"טובה" (התמימה) בעוד שסוס הים הוא הדמות ה"רעה" (כלומר מייצג את החמדנות הקפיטליסטית).
אך בכל מקרה אליס עצמה העירה "שניהם היו טיפוסים בלתי נעימים עד למאד".
ציטוט הבית בו סוס הים מבקש לפתוח בשיחה על דברים רבים ושונים משמש לעיתים קרובות כנקודת פתיחה לדיונים רחבים:
בדומה לאופן שבו שורה משל שייקספיר Friends, Romans and country-men, lend me your ears משמשת נקודת פתיחה פופולרית לנאומים.
השורה "of cabbages and kings" נמצאת בשימוש נפוץ לתיאור שיחה או דיון שהתפרסו על תחומים רבים ושונים.
להקת נויז רוק אמריקאית משיקגו בשם "Of Cabbages and Kings"
סוס הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי יהלי סובול, שיצא ב-1999 בהוצאת הד ארצי.
סובול כתב את כל המילים והלחנים והפיק את האלבום מוזיקלית יחד עם אורן לוטנברג.
לאחר התפרקותה של "מוניקה סקס" בניו יורק, חזר סובול לארץ אך מייד לאחר מכן נסע ללונדון.
לאחר שנה בלונדון חזר לארץ ב-1998 להקליט שירים חדשים פרי עטו ביחד עם אורן לוטנברג (שגם הפיק מוזיקלית את האלבום ביחד עם סובול), פיטר רוט ויובל קיינר שעזרו בעיבוד השירים.
האלבום "סוס" יצא ב-1999 בהפקתם (בפועל) של חיים שמש ודני מקוב מסאנשיין רקורדס.
השירים "לא יכול בלי זה", "גבוה", "הודעות" (בדואט עם מלאני פרס) ו"אל תנדנד את הסירה" זכו להצלחה גדולה ברדיו.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יהלי סובול.
לילה בשדירה (עם אלמה מושונוב) (4:01)
יהלי סובול- שירה, גיטרות, עיבודים, הפקה מוזיקלית
אורן לוטנברג- גיטרות, עיבודים, הפקה מוזיקלית
פיטר רוט- גיטרות, בס, קולות, עיבודים
יובל קיינר- תופים וכלי הקשה, עיבודים
שם טוב לוי- חלילית וחליל
סוס (שם מדעי: Equus) הוא סוג בעלי חיים במשפחת הסוסיים, הכולל את הסוסים, החמורים, והזברות.
זהו הסוג היחיד במשפחת הסוסיים.
הסוג סוס כולל גם מינים שנכחדו וידועים רק ממאובנים.
הסוסיים הם יונקים בינוניים עד גדולים, ראשם גדול, ועל צווארם רעמת שיער צפופה.
רגליהם דקות ומסתיימות באצבע אחת רחבה המוגנת בפרסה קרנית.
לסוסיים זנבות דקים המסתיימים בציצית, או המכוסים לחלוטין בשיער.
הם מותאמים לחיים בשטחים פתוחים, ממישורים וסוואנות ועד הרים או מדבריות.
האוזניים החיצוניות של הסוסיים מסוגלות לנוע ומאפשרות להם לאכן בקלות מקור של קולות.
ראייתם היא דיכרומטית, כלומר הם רואים שני צבעים בלבד.
עיניהם ממוקמות באחורי הראש, ומאפשרות להם זווית ראייה רחבה, מבלי שהם מאבדים לחלוטין את הראייה הדו עינית.
הסוסיים מצוידים באיבר יעקובסון, המאפשר לזכרים להשתמש בתגובת פלהמן (הפשלת השפתיים) על מנת להעריך את מצב הייחום של בני זוג פוטנציאלים.
הסוסיים הם הרביוורים, וניזונים בעיקר ממזונות סיביים נוקשים, כדוגמת דשאים או צמחים ממשפחת הגמאיים.
בעת הצורך הם אוכלים גם מזונות צמחיים אחרים כדוגמת עלים, פירות, או קליפות עצים, אבל הם נוהגים לרעות ולא לאכול מהחלקים העליונים של הצמחים.
שלא כמו מעלי גרה, שלהם קיבות מורכבות, הסוסיים מפרקים את התאית במעי העיוור, שהוא חלק מהמעי הגס.
מערכת השיניים שלהם כמעט מושלמת, כשהשיניים החותכות מקצצות את המזון, והשיניים הטוחנות, הממוקמות מאחורי מרווח (diastema) מהשיניים החותכות, מרסקות אותו.
הסוסים, הזברות המצויות וזברות ההרים מתקבצים בדרך כלל לעדרים קבועים הכוללים זכר בודד וקבוצת נקבות, ושאר הזכרים יוצרים עדרים קטנים של "רווקים".
שאר המינים בסוג סוס חוברים לעדרים זמניים, המורכבים מבני אותו זוויג או מעורבים, למשך כמה חודשים.
בכל המינים יש היררכיה ברורה בין הפרטים בעדר, כאשר בדרך כלל הנקבה המובילה שולטת על הגישה למשאבי מזון ומים, והזכר המוביל שולט על הזדמנויות להזדווג.
הנקבות, המכונות סוסות אצל הסוסים ואתונות במקרה של חמורים וערודים ממליטות בדרך כלל (אצל הסוסים) או (אצל החמורים) בודד, לאחר תקופת הריון של בערך 11 חודשים.
הסייחים מסוגלים ללכת תוך שעה מלידתם, והם נגמלים מהנקה לאחר ארבעה עד שלושה עשר חודשים (בעלי חיים בטבע מאריכים את תקופת ההנקה בהשוואה לבעלי חיים שעברו ביות).
נקבות בטבע עשויות להמליט פעם בשנה או פעם בשנתיים תלוי במינים, בתנאי החיים, ובגורמים נוספים.
תקופת הייחום אצל סוסיים בוגרים משתרעת בין תחילת האביב לסתיו.
מרבית הנקבות נכנסות לתקופה בה אינן מעוניינות להזדווג (anestrus) בחורף.
מעגל הרבייה נשלט על ידי אורך היום - הייחום מתחיל כשהימים מתחילים להתארך.
חוסר הפעילות המינית בחורף נועד למנוע הפריה בחודשי החורף, משום שאז תתרחש ההמלטה בתקופה הקשה ביותר בשנה, ויקשה על הסייחים לשרוד.
אולם לנקבות סוסיים החיות בקרבה לקו המשווה, אזורים שבהם כמעט שאין שינוי באורך היום מעונה לעונה, אין בתאוריה בכלל תקופה שבה הן אינן פעילות מינית.
זאת ועוד, מסיבות שאינן ברורות, כ-20% מנקבות סוס הבית בחצי הכדור הצפוני פעילות מינית כל השנה.
פרא סורי (Equus hemionus hemippus) - נכחד בשנות העשרים של המאה העשרים
פרא קב-רגליים - (Equus calobatus) נכחד
פרא גמדי - (Equus tau) נכחד
סוס קייפנסיס (Equus capensis) - נכחד
מינים שונים של הסוסים יכולים לעבור הכלאה, אם כי הצאצאים של הכלאה כזו הם בדרך כלל עקרים.
פרד – בן כלאים בין חמור לסוסה.
פרדים הם בני כלאים הנפוצים ביותר של סוסים וידועים בסיבולת, ביציבות ובכושר העבודה שלהם.
פרד – בן כלאים בין סוס ואתון.
סוג זה של פרד (Hinny) נדיר יותר, בדרך כלל קטן יותר בגודלו ובעל סיבולת נמוכה יותר.
זברואיד – הכלאה בין זברה לסוסים אחרים:
זונקי – הכלאה בין חמור הבית לזברה (השם הוא שילוב בין שמות החיות באנגלית)
זוני – הכלאה בין זברה לפוני
זורס – הכלאה בין זברה לסוס.
סונצ'ינו (באיטלקית: Soncino) היא עיר קטנה במחוז לומברדיה שבצפון איטליה, בעלת מספר מרשים של אתרים עתיקים.
אוכלוסיית העיר היא כ-8,000 נפש.
בעיר זו הודפס בשנת 1488 התנ"ך (היהודי) הראשון בעולם, על ידי גרשון נתן שונצינו.
בית משפחת שונצינו, מראשוני המדפיסים בעברית במאות ה-15 וה-16, הוא אתר תיירותי בעיר, נקרא "בית המדפיס", ובו מוזיאון לנושא הדפוס.
ברומבי הוא סוג של סוס פרא הנמצא באוסטרליה.
סוסי ברומבי מצויים בחלקים רבים באוסטרליה, אך אזור מחייתם הידוע ביותר הוא הרי האלפים האוסטרליים, בדרום-מזרח אוסטרליה.
רובם נמצאים בטריטוריה הצפונית, כאשר האוכלוסייה השנייה בגודלה נמצאת בקווינסלנד.
קבוצת סוסי ברומבי נקראת אספסוף או להקה.
סוסי הברומבי הם צאצאים של סוסים שאבדו או ברחו, כולל בתקופת המתיישבים האירופאים הראשונים.
הסוסים שהשתחררו והרכיבו את אוכלוסיית סוסי הברומבי האוסטרליים היו סוסי קייפר מדרום אפריקה, פוני טימור מאינדונזיה, הפוני הבריטי, גזעים שונים של סוסי ה-Draught, ומספרים משמעותיים של ת'ורוברד וסוס ערבי.
כיום הם חיים במקומות רבים, כולל פארקים לאומיים מסוימים.
לעיתים הם קובצו ובויתו כדי שיוכלו להשתתף כסוסים לתחרויות ספורט אוסטרליות, סוסי עבודה עם בקר בחוות או בשטחים פתוחים, אך עם זאת גם לתחומים כמו טיולי סוסים בטבע, סוסי תצוגה, סוסי שעשוע וסוסים ללימוד רכיבה לילדים קטנים.
סוסי הברומבי הם נושא למחלוקת, כאשר הממשלה ופעילים בנושא איכות הסביבה מתייחסים אליהם כמטרד ואיום על המערכת האקולוגית הטבעית באוסטרליה, ואילו אחרים מעריכים אותם כחלק מהמורשת של אוסטרליה, ופועלים למנוע יחס בלתי-אנושי או הכחדה של סוסי הברומבי, והחזרתם של פרטים שנתפסו אל הטבע.
הדמויות המרכזיות בסדרת האנימציה האוסטרלית טאורה הם סוסי ברומבי.
סוס המים הוא סרט פנטזיה ודרמה אמריקאי משנת 2007, בבימויו של ג'יי ראסל.
הסרט נכתב על ידי רוברט נלסון ג'ייקובס ומבוסס על ספרו של דיק קינג-סמית "The Water Horse".
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2007, ובבריטניה ב-8 בפברואר 2008.
הסרט מתחיל בסקוטלנד של היום, זוג תיירים אמריקאי נכנס לבר שבו הם פוגשים זקן אשר לפי בקשתם (אחרי שהתיירים רואים תמונה של המפלצת מלוך נס) מספר להם את הסיפור האמיתי על המפלצת מלוך נס וכיצד נוצרה התמונה המזויפת של המפלצת.
בשנת 1940, ילד בשם אנגוס מקמור מתגורר עם אמו אן מקמור ואחותו קירסטי, בבית האחוזה של לורד קילין על חופי האגם לוך נס.
מאוחר יותר מצטרף אליהם לואיס מוברי, שמגיע לעבוד כאיש התחזוקה של האחוזה.
אביו של אנגוס, צ'רלי, שהיה איש התחזוקה לשעבר של קילין, הוא מלח בצי המלכותי, ונעדר מאז שהספינה שלו שקעה במלחמה כשנה לפני כן.
אנגוס אינו מוכן לקבל את העובדה כי אביו לא ישוב.
יום אחד, בעת שאגנוס אסף צדפים, הוא מוצא בחול בקרקעית האגם אבן גדולה ומסתורית, הוא משאיר אותה במחסן של אביו, וכאשר הוא חוזר מאוחר יותר, הוא מגלה שזו הייתה ביצה ויצור מוזר בקע ממנה, הוא מכנה את היצור 'קרוזו' על שם רובינזון קרוזו.
אנגוס מחליט לשמור את היצור בסוד, אבל בסופו של דבר קריסטי ולואיס מגלים את הייצור.
לואיס מסביר לאנגוס כי הייצור הוא "סוס מים" ללא מין, שמטיל ביצה אחת, ואז מת לפני שהביצה בוקעת.
למחרת, כוחות של חטיבת הארטילריה מגיעים לבית בפיקודו של קפטן תומאס המילטון – חברו של לורד קילין, המשרת עם חיל האוויר המלכותי.
סוללת ארטילריה מוקמת ליד האגם כהגנה מפני צוללות גרמניות, בזמן שהחיילים מקימים מחנה בשטח האחוזה.
בינתיים, לואיס מגלה שקרוזו גדל כל כך עד שאין לא ברירה אלא לשים אותו באגם שם הוא יוכל להסתובב חופשי.
קפטן המילטון מספר לאמא של אגנוס שללואיס יש השפעה רעה על אגנוס, ואמא של אנגוס מאפשרת לו ללמד את אנגוס קצת משמעת צבאית.
עם זאת, לאחר כמה ימים של אימון, אנגוס בורח וחוזר לאגם, שם קרוזו, עכשיו כבר יצור בוגר, מעודד את אנגוס לרכוב על גבו.
לאחר זמן מה, הוא צולל מתחת למים.
אנגוס, שסובל מאקוופוביה, בהתחלה מנסה להתנגד לצלילה, אבל לאחר זמן קצר הוא מתגבר על הפוביה שלו ונהנה מהצלילה.
שני דייגים שראו בעבר את קרוזו, מנסים לצלם את היצור למען התהילה והעושר.
כאשר הם מבינים כי הם לא יוכלו לצלם את קרוזו במציאות בשל ההפצצה, הם מחליטים ליצור חיקוי.
(התוצאה היא תמונה מזויפת של המפלצת מלוך נס).
התמונה יוצרת סקרנות אצל כמה חיילים, שמפליגים באגם בלילה במטרה לצוד את המפלצת.
מאוחר יותר אגנוס הולך לאגם וקורא לקרוזו.
קרוזו מגיע, אבל עדיין בהלם ובפחד מפני ההפגזה הקודמת, הוא כמעט נושך את ידו של אנגוס לפני שהוא צולל חזרה לאגם.
הכלב של המילטון, צ'רצ'יל, לאחר שהבחין בריח של קרוזו בחוף, מתריע בפני החיילים על נוכחותו.
בגלל הנביחות קרוזו מפתיע את החיליים שנמצאים על הסירה והופך אותה, אבל לפני שהסירה מתהפכת אחד החיליים מצליח לשלוח אות מצוקה במחשבה שאלו הגרמנים שתוקפים אותם.
בחזרה באגם, אנגוס צועד לתוכו כדי לנסות להרגיע את קרוזו אבל הוא מאבד את שיווי המשקל שלו ומתחיל לטבוע.
קרוזו מציל את חייו של אנגוס.
וכשאמו של אנגוס מגיעה, היא מאמינה סוף סוף לבנה כשהיא רואה את קרוזו, לאחר שלאורך כל הסרט היא מאשימה את לואיס בכך שהוא ממלא את ראשו של אנגוס באגדות.
סוללת הארטילריה הסמוכה פותחת באש על קרוזו, לאחר שהם חושבים אותו בטעות לצוללת גרמנית.
אנגוס, המילטון, אן ולואיס מובילים את קרוזו לאגם הפתוח כדי שיוכל לברוח מהארטילריה.
עם הזריחה, אנגוס סוף סוף מקבל את העובדה שאביו מת.
במהלך השנים שלאחר עזיבתו של קרוזו, כמה אנשים טוענים שהבחינו בו, אבל אנגוס לא רואה אותו שוב.
התיירים מודים לזקן על הסיפור ושואלים לשמו, והוא עונה להם ששמו אנגוס.
מחוץ לפאב, צועד ילד לאורך החוף עד שהוא מבחין בסלע, בעל קליפה זוהרת בדיוק כמו הביצה של קרוזו, מה שרומז שקרוזו מת והשאיר אחריו צאצא, שיהפוך לסוס המים הבא.
שחקן דמותאלכסנדר ועטל אנגוס מקמורבריאן קוקס אגנוס מקמור המבוגר (הזקן שמספר את הסיפור)אמילי ווטסון אן מקמורבן צ'פלין לואיס מוברידייוויד מוריסי קפטן תומאס המילטוןפריאנקה XI קריסטי מקמורקרייג הול צ'ארלידניס בריאן קוקס סגן וורמסייואל טובק סגנט
הצילומים התקיימו ב -2006 בניו זילנד ובסקוטלנד.
רוב הסרט צולם בניו זילנד, כאשר האגם ווקאטיפו משמש כתחליף לאגם לוך נס.
היוצרים גילו שחלק מהנוף והגאוגרפיה שם דומים לסקוטלנד.
עם זאת, ראסל אמר, "לא היה שום סיכוי שאני עומד לעשות סרט על המפלצת מאגם לוך נס ולא לצלם לפחות חלק ממנו בסקוטלנד."
האפקטים החזותיים בסרט נעשו על ידי חברת האביזרים והאפקטים "Weta Digital", כאשר רוב העבודה שלהם הייתה ליצור את קרוזו.
רבות מן הסצנות של קרוזו היו במגע של קרוזו עם מים, אשר מבחינת ההיסטוריה של הגרפיקה ממוחשבת, היה תמיד חומר קשה במיוחד להתמודד איתו.
כאשר יצרו "Weta Digital" את קרוזו הם ניסו לא לשוות לו תנועות והבעות אנושיות אלא במקום זאת לבסס את ההבעות שלו על בעלי חיים אמיתיים כגון כלבים.
"רצינו ליצור משהו שנראה מוכר מצד אחד, אבל יהיה ייחודי בו זמנית", אמר ראסל.
"כתוצאה מכך, פרצופו של קרוזו הוא שילוב של סוס, כלב, נשר וג'ירפה".
כאשר יצרו את תנועותיו וצורת הגוף שלו בשלבים שונים של צמיחה, האנימטורים התבססו על ציפורים ולווייתנים צעירים.
סוס בלגי הוא גזע סוס עבודה כבד, אשר מקורו מפרובינציית ברבן (Brabant), בתחומי בלגיה המודרנית, ומיועד למשיכת עגלות משא וציוד חקלאי ומכאן שיוכו לקבוצת סוסי ה"דראפט" (draught horse בבריטניה, draft horse בארצות הברית).
הבלגי הוא אחד מגזעי הסוסים החזקים והכבדים ביותר.
צבעו של הסוס הבלגי הוא בדרך כלל ערמוני, עם רעמה וזנב בהירים.
משקלו של סוס בלגי אופייני עולה על 900 ק"ג.
הסוס הבלגי הגבוה בעולם הוא ראדר (Radar) אשר נולד איווה בשנת 1998, ארצות הברית, בגובה 202 ס"מ עד לשיא הגב, ומשקלו 1100 ק"ג.
לסוס הבלגי יכולת יוצאת דופן למשיכת משאות כבדים.
הסוסים הבלגים משמשים עדיין כסוסי עבודה במשקים חקלאיים, אולם הפכו גם לסוסים אהודים בהופעות סוסים ומשמשים גם לרכיבת פנאי.
בבלגיה קיים אף ענף חקלאי של גידול הסוס בתעשיית הבשר.
בגזע הסוס הבלגי שכיחות גבוהה של מחלה גנטית, Junctional epidermolysis bullosa (JEB), הגורמת לסייחים לאבד שטחי עור גדולים ולמומים נוספים, המאלצת מגדלים להמית את הסוס.
במחקר שנערך בשנים 2001–2003 נמצא כי 17.1% מכלל הסוסים הבלגים שנבדקו בארצות הברית וקנדה הם נשאים למחלה.
אם מקפידים שלא להרביע זכר ונקבה שהם נשאים, ניתן למנוע את ביטוי המחלה בסוס ונעשים מחקרים במאמץ להכחיד את המחלה.
ספר הגזע של הסוס הבלגי בארצות הברית מציב כתנאי לרישום, ביצוע בדיקה גנטית לגילוי הנשאות למחלה.
לסוסים בלגים אף סיכון מוגבר לחלות ב-Chronic progressive lymphedema (CPL), מחלה הגורמת להתנפחות הגפיים, וייתכן כי אף מחלה זו מקורה גנטי.
מקורו של הסוס הבלגי בברבן שבבלגיה, שם שימש כחיית משק, בעיקר לעבודות חקלאיות.
עד לשנות ה-40 של המאה ה-20 היו הסוס הבלגי והברבן (Barbant) גזע אחד.
לאחר מלחמת העולם השנייה מגדלי הברבן שנותר באירופה פתחו את הגזע לסוס בעל גוף גדול וכבד יותר, בעוד שמגדלי הסוס הבלגי בארצות הברית פתחו סוס גבוה וקל יותר.
בשנת 1887 נוסדה במדינת אינדיאנה האגודה האמריקאית של מייבאי ומגדלי סוסי העבודה הבלגים (American Association of Importers and Breeders of Belgian Draft Horses), אשר הקימה מרשם לגזע סוס זה בארצות הברית.
בתחילת המאה ה-21 הסוס הבלגי הוא סוס העבודה הכבד הנפוץ ביותר בארצות הברית.
סוס הוא אזור בדרום מרוקו.
האזור מצוי בקרבת מדבר הסהרה אך ביניהם מצוי ה"אנטי-אטלס".
מבחינה מנהלית האזור הוא חלק ממחוז מרוקאי בשם "סוס-מאסה-דרעה" שמורכב משלושת האזורים הללו יחדיו, ועיר הבירה שלו היא אגאדיר.
הסוס הוא אזור הגידול הטבעי של עץ הארגן הידוע, ולכן חלקים מהאזור הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורת טבע ביוספרית.
הסוס הוא אזור פורה שאינו מצוי במחסור של מים, ולאורך ההיסטוריה הוא היה אחד האזורים היצרניים ביותר של מרוקו.
החל מהמאה ה-11 האזור היה ידוע בהפקה וביצוא של סוכר.
אזור הסוס מיושב בברברים דוברי תַשֶלְחִית, ניב של שפות ברבריות, שידוע גם בשם "שלוּחית".
סונסונטה (בספרדית: Sonsonate) היא בירת מחוז סונסונטה באל סלוודור.
העיר נמצאת במרחק של כ-50 קילומטרים מסן סלוודור, בירת אל סלוודור.
האזור בו נמצאת סונסונטה היום נכבש על ידי הספרדים במאה ה-16, ולאחר מכן מספר משפחות התיישבו בו.
העיר נוסדה ב-1553 תחת השם "וייה דה לה סנטיסימה טרינידד דה סונסונטה" (בספרדית: Villa de la Santísima Trinidad de Sonsonate, מילולית: "כפר השילוש הקדוש של סונסונטה"), אשר קוצר בהמשך לסונסונטה.
עם קבלת העצמאות מספרד ב-1821 סונסונטה סופחה למדינת גואטמלה, שהייתה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה.
עם זאת, עקב קרבתה לאל סלוודור ורצון התושבים באזור הם סופחו לאל סלוודור ב-1823. ב-1 באפריל 1824 סונסונטה קיבלה מעמד של עיר.
סוס אחד נכנס לבר הוא רומן מאת דויד גרוסמן שיצא לאור בשנת 2014 במסגרת "הספריה החדשה".
הרומן הוא תיאור מדוקדק של מופע סטנדאפ של הסטנדאפיסט דובלה ג'י בן ה-57, שנערך במועדון בנתניה.
את התיאור מספק לקורא המספר, אבישי לזר, שופט בדימוס.
בשנת 2017 זכה גרוסמן בפרס מאן בוקר הבינלאומי על כתיבת הספר, במשותף עם מתרגמת הספר לאנגלית, ג'סיקה כהן.
הרומן הוא תיאור מדוקדק של מופע סטנדאפ של הסטנדאפיסט דובלה ג'י (שם הבמה של דב גרינשטיין) בן ה-57, שנערך במועדון בנתניה.
את התיאור מספק לקורא המספר, אבישי לזר, שופט בדימוס, שנאלץ לפרוש מכס המשפט שלוש שנים קודם לכן.
בתיאור מופע הסטנדאפ משלב המספר את תיאור הנסיבות שהביאו אותו לצפות במופע: לזר וגרינשטיין התיידדו בנעוריהם, כאשר קיבלו יחדיו שיעורים פרטיים במתמטיקה.
הפעם האחרונה בה נפגשו הייתה במחנה הגדנ"ע באר אורה, לאחר מכן נותק הקשר ביניהם למשך יותר מארבעים שנה, והוא חודש כאשר גרינשטיין טלפן ללזר והזמין אותו לצפות במופע שלו כדי שבסופו ייתן חוות דעת עליו ("אני רוצה שתסתכל עלי.
שתראה אותי טוב טוב, ושאחרי זה תגיד לי מה ראית", הוא אומר).
כבכל מופע סטנדאפ, גם במופע זה משלב הסטנדאפיסט בדיחות (ובהן אחת המתחילה במילים "'סוס אחד נכנס לבר"), בעקיצות המכוונות אל הקהל ובהתייחסות של הסטנדאפיסט אל עצמו.
ככל שהמופע מתקדם, הולך וגדל משקלו של החלק האוטוביוגרפי בהופעה (למורת רוחו של הקהל), המתמקד בנעוריו של דובלה כבן יחיד לזוג ניצולי השואה, ספר ועובדת ייצור בתעש, המתגוררים בשכונת רוממה בירושלים.
במקביל מתפתח במהלך ההופעה חשבון הנפש שעושה אבישי לזר.
בקהל האנונימי מתגלה אישה נמוכת קומה, המכירה אף היא את דובלה מנעוריו.
היא צעירה ממנו בשנים אחדות, והתגוררה אף היא בשכונת רוממה.
מאפייניה הופכים אותה בהופעה לקורבן ללעגו של דובלה, אך היא זוכרת לו חסד נעורים.
מרכיב מרכזי במופע הוא סיפור נסיעתו הבהולה של דובלה מבאר אורה לירושלים.
דובלה יודע במהלך נסיעה ארוכה זו, עם נהג צבאי, שאחד מהוריו נפטר והוא נוסע ללווייתו, אך אינו יודע מי משניהם.
הוא מתלבט במהלך הנסיעה מי הוא מעדיף שיהיה ההורה המנוח.
בכך היה גרוסמן לסופר הישראלי הראשון שזכה בפרס זה.
סכום הזכייה, 50,000 ליש"ט, התחלק בינו ובין המתרגמת.
יושב ראש ועדת השופטים של הפרס, ניק בארלי, שהוא גם מנהל פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו שבסקוטלנד, אמר בנימוקי מתן הפרס:
"דויד גרוסמן ניסה בשאפתנות להלך על חבל דק בדמות רומאן, והצליח בכך באופן מרהיב.
'סוס אחד נכנס לבר' מפנה זרקור אל השפעות האבל, בלי שמץ של רגשנות.
הדמות המרכזית מאתגרת ופגומה, אך לחלוטין מרתקת.
נפלנו שדודים מהנכונות של גרוסמן לקחת סיכונים רגשיים, כמו גם סגנוניים: כל משפט הוא בעל משמעות, כל מילה חשובה, בדוגמה העילאית הזו למלאכת הכותב".
בתחילת 2017 עיבדו מיכה לבינסון ואבנר בן-עמוס את הספר למחזה.
לבינסון החל בבימוי המחזה, בהשתתפותם של השחקנים דרור קרן, איה גרניט-שבא, יגאל זקס ויוסי ירום.
בעקבות פטירתו של לבינסון המשיך דרור קרן את בימוי המחזה, והצגתו בתיאטרון הקאמרי החלה ב-30 ביוני 2017.
בטקס פרסי התיאטרון שנערך ב-25 במאי 2018 זכתה ההצגה בארבעה פרסים: פרס המחזה הישראלי הטוב ביותר, פרס השחקן הראשי לדרור קרן, פרס שחקנית המשנה לאיה גרניט שבא ופרס מחזאי השנה לאבנר בן עמוס, דרור קרן ומיכה לבינסון.
הרוכשת היא חברת ההפקות האוסטרלית-אמריקנית Village Roadshow Pictures .
סוס איסלנדי הוא גזע סוסים שהתפתח באיסלנד.
פרוותו איננה בצבע קבוע, ואפשר למצוא אותה בכל הצבעים.
גובהו הממוצע של הסוס האיסלנדי הוא בין 1.35 ל-1.40 מטרים, ומשקלו נע בין 330 ל-380 קילוגרמים.
באיסלנד ישנן תקנות מחמירות באשר לייצוא וייבוא של הסוסים הללו, בשל הרצון להשאיר את הגזע טהור ולמנוע מחלות ומגפות שיכולות לפגוע בסוסים.
לסוס האיסלנדי אין צבע קבוע והוא קיים ביותר ממאה צבעים שונים.
בין הצבעים נמצאים צבע שחור, אפור, חום, בלונדיני, מנוקד ועוד.
מבנה גופו הוא חסון וחזק והוא מתבטא בצוואר ורגליים חסונות וקצרות יחסית בהשוואה לסוס רגיל.
באיסלנד הסוס יכול לחיות חופשי בכל אזור טבעי ואין לו טורפים, לכן הסוס פיתח מזג נעים וחברותי, אין בו פחד מיצורים חיים והוא אינו נרתע מהם.
הוא מבקש תשומת לב ואופיו נוח גם כלפי בני-אדם או בעלי-חיים זרים.
התנהגות זו ואופיו הוכחו על ידי חוקרי סוסים מרחבי העולם.
אורך חייו הממוצע של הסוס האיסלנדי הוא 25–30 שנה, אך ישנם יוצאי דופן כמו סוסה איסלנדית מדנמרק שחיה עד גיל 56. שנות הפוריות של הסוסה הן בין הגילים 8–25 והיא יכולה לשאת רק סייח אחד ברחמה.
משך תקופת ההריון היא כ–11 חודשים (330 ימים בערך).
הסייח ייחשב פג אם ייוולד כעבור 320 יום או פחות.
אם הוא נולד כעבור 300 ימי היריון או פחות, סיכויי ההישרדות שלו שואפים לאפס.
לסוס האיסלנדי יש אופן פסיעה המיוחד לו ולעוד גזעי סוסים מועטים.
כאשר הוא דוהר, רגל מכל צד נוגעת בקרקע.
יש המכנים את צורת הפסיעה הזאת "רחיפה" או "הליכת מעוף", בשל הדמיון שלה לתיאור צורת הפסיעה של היצור הדמיוני פגסוס במיתולוגיה היוונית.
קצב הפסיעה נחשב מהיר וחלק ויכול להגיע למהירות של 50 קמ"ש בערך.