tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם כיבוש דנקוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן איסור הליכה על מדרכות, איסור קיום קשרים עם לא יהודים, חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר גבוהים, תוך לקיחת ילדים יהודים כבני ערובה.
כמו כן, נאסר על יהודי היישוב לצאת ממנו, תוך ירי במי שעבר על האיסור.
ביולי 1941 הגיעו לדנקוב כ-150 פליטים יהודים מקונין, ושוכנו בבתי היהודים ביישוב.
ביוני 1942 הוקם בדנקוב גטו סגור, וצעירים יהודים בו נלקחו לעבודות כפייה שונות.
ב-13 באוקטובר 1942 כותר הגטו בידי אנשי משטרה וס"ס, ויהודי המקום הוצאו מבתיהם, תוך שנערכה בהם סלקציה.
קבוצת צעירים נלקחה למחנה עבודה, וכ-500 יהודים הובלו לגטו אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי, וממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בשעת האקציה הצליחו מספר מיהודי דנקוב להימלט ליערות.
לאחר הגירוש, הפכו הגרמנים את דנקוב לאחד ממקומות ריכוז יהודי המחוז, טרם העברתם להשמדה.
במקרה אחד, שוטר פולני שסייע ליהודים לחמוק מהגירוש הוצא להורג בידי הגרמנים עם אשתו וילדיו.
מעט היהודים שהושארו בדנקוב נרצחו כולם בידי הגרמנים מספר ימים לפני שחרור המקום.
דנמרק השתתפה לראשונה ב בתל אביב (1968), כששלחה נבחרת של שמונה ספורטאים שהתחרו בשחייה ובטניס שולחן, ומאז היא משתתפת במשחקים בדרך קבע.
בנוסף, משתתפת דנמרק בכל אולימפיאדות החורף לספורטאים נכים מאז המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980).
דנמרק זכתה במדליות הראשונות שלה ב, בה זכה האתלט יורן נילסן ב-3 מדליות זהב, בנוסף ל-3 מדליות ארד של המשלחת.
האולימפיאדות הפורות ביותר של דנמרק היו המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בה זכתה המשלחת ב-59 מדליות, מתוכן 30 מדליות זהב, והמשחקים הפאראלימפיים הנכים סיאול (1988), בה זכתה המשלחת ב-64 מדליות, מתוכן 23 מדליות זהב.
דנקליאוסטיוסיים (שם מדעי: Dunkleosteidae) היא משפחה נכחדת של דגים קדומים ממחלקת בעלי שריון, מתקופת הדבון.
בני קבוצה זו היו טורפים גדולים ובעלי פלג גוף קדמי משוריין ולסתות חזקות ביותר.
המין המוכר ביותר מהמשפחה הוא הדנקליאוסטיוס שהגיע לאורך 6 מטר והיה טורף העל בתקופתו באוקיינוסים.
הקו הסגול הוא קו רכבת קלה עתידי כחלק מדנקל.
הקו מחבר בין מרכז המטרופולין, תל אביב, לבין דרומו, עמק השפלה בקעת אונו, במסלול שאורכו כ-27 קילומטרים ולו 43 תחנות נוסעים.
זהו הקו השני במערכת, לאחר הקו האדום שנחנך ב-2023 ולפני הקו הירוק העתיד להיחנך ב-2029, והוא עתיד להסיע כ-60 מיליון איש בשנה.
עבודות הכנת הקרקע, יציקת היסודות והנחת התשתיות החלו ב-2018, בעוד עבודות הבנייה עצמן יחד עם הנחת מסילת הרכבת וחשמולה החלו ב-2024, לקראת פתיחה מתוכננת לפעילות בשנת 2028. עלות ההקמה מוערכת כזולה ביותר מבין שלושת הקווים במערכת, בסכום של כ-11 מיליארד שקלים.
מאזור המרכז הרפואי שיבא מתפצל הקו לשתי זרועות:
הצפונית – תעבור ברחובות רפאל איתן, שדרות אהרון קציר, אנה ומקס ווב, עד לגבולה הצפוני-מזרחי של אוניברסיטת בר-אילן.
הדרומית – תחילתה באזור מרכז בית החולים שיבא, המשכה בתוואי הקו באזור בסיס תל-השומר המיועד לפינוי, ומשם אל יהוד-מונוסון עד לקצה הזרוע בצומת הטייסים.
על מנת להגיע לדפו הטייסים, המסילות עוברות מתחת לכביש 40 במנהרה.
תחנות הקו הסגול זרוע מרכזית שם התחנה קואורדינטות גאוגרפיות רשות מקומית תיאור מיקום מועד פתיחהסוג תחנה הערות מסוף ארלוזורוב תל אביב-יפו תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז 2026ראשית קישור לקווי רכבת ישראל
כחלק מן העבודות על התוואי, צפויים להיעשות פרויקטים נוספים המשיקים לרכבת הקלה – הפיכת רחוב אלנבי למדרחוב, שיפוץ רחוב ארלוזורוב, סלילת כביש 4612, הרחבת כביש 461 וחיבור כביש 6 וכביש 40.
בסוף 2015, שר התחבורה ישראל כ"ץ הנחה את החברה הממשלתית נת"ע לקדם את תכנון הקו הירוק והקו הסגול של מערכת הרכבות הקלות של מטרופולין תל אביב.
בתכנון המקורי, תוואי הקו עבר בשכונת כפר גנים ג' שבמזרח העיר פתח תקווה.
עם זאת, התושבים המקומיים התנגדו למעבר רכבת קלה בסמוך לביתם, בשלל טיעונים שהופרכו לחלוטין על ידי משרד התחבורה והחברה הממשלתית נת"ע, ובכוונה להימנע מסכסוך משפטי שיעכב את הפרויקט, הוחלט לבטל את מעבר הקו בפתח תקווה.
בתחילת 2016, נת"ע פרסמה לציבור את תוואי הקו הסגול המתוכנן.
במהרה, קמו לתוואי התנגדויות רבות.
ארגונים ועמותות הפועלים למען איכות הסביבה התנגדו נחרצות לתוכניות הרכבת הקלה, שכן אלו כוללות כריתה של כ-7,200 עצים עבור בנייתם של הקו האדום, הקו הירוק והקו הסגול יחד.
קצא"א התנגדה לבניית מתחם התחבורה הציבורית המשולב בצומת הטייסים, היות שמתחת לשטחו המתוכנן תשתיות אנרגיה ותובלה בצינורות של גז ונפט, אך נת"ע השיגה עימה פשרה.
תושבי העיר רמת גן, בגיבוי העירייה המקומית, התנגדו למעבר רכבת קלה עילית בסמוך לביתם, ודרשו להפוך את המסלול בעירם לתחתי.
נת"ע הבטיחה לשקול את שינוי התוואי, אך בסוף 2016 הוועדה לתשתיות לאומיות אישרה את תוואי הקו כפי שהוא.
בתחילת 2017, קבינט הדיור והתחבורה אישר מטעם ממשלת ישראל את תוואי הקו.
תושבי רמת גן המשיכו בקמפיין מחאה והעירייה המקומית הגישה מטעם התושבים עתירה לבית המשפט העליון.
בניגוד לדעת אנשי המקצוע, בית המשפט החליט להתערב בנושא ודרש מנת"ע להשהות את הפרויקט על מנת לבחון את שינוי התוואי.
גם תושבי העיר שוהם ניהלו קמפיין מחאה לשינוי תוואי הקו, והם ביקשו את הארכת המסלול בשני קילומטרים מצומת הטייסים אל איירפורט סיטי, כך שיוכל לשרת את תושבי ועובדי האזור.
בסופו של דבר, טענותיהם ובקשותיהם של תושבי רמת גן ושוהם לא נענו.
בהמשך, עתירות בנושאים נוספים של תושבי רמת גן נגד הפרויקט נדחו על ידי בית המשפט לעניינים מינהליים ואף בערכאת בית המשפט העליון.
תוואי הקו דרש הפקעות, בהתאם לחוק, של עשרות בתי מגורים בעיר תל אביב-יפו, כמה בודדים ברחובות בשכונת התקווה ואת רוב בתי המגורים בשכונת כפר שלם.
כמו כן, על מנת למנוע מראש התנגשויות עם הרכבת הקלה, תוכניות בנייה של קבלנים באזור תוואי הקו נאלצו להשתנות.
תושבי כפר שלם סירבו לפנות את בתיהם, בהתאם לחוק ועל אף הפיצויים שהוצעו להם, ובסוף 2018 הם הגישו נגד נת"ע תביעה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בתגובה, נת"ע תבעה אותם בחזרה.
לאחר סכסוך משפטי של יותר משנה, משרד התחבורה הורה לרשות מקרקעי ישראל לשוב ולדון עם תושבי השכונה על התנאים לפינויים.
ב-2020, הוצע הסדר פיצויים חדש עבור המפונים.
רוב תושבי השכונה הסכימו להסדר, אך מעטים המשיכו להתבצר בעמדתם, ובאמצע 2020 נת"ע דרשה ממשרד התחבורה אישור לפינוי בכוח.
בממשלת ישראל השלושים ושש, שרת התחבורה מרב מיכאלי אישרה את פינויים בכוח של האחרונים מתושבי השכונה.
ב-24 בינואר 2022, לאחר כארבע שנים, אנשי נת"ע בסיוע שוטרי יס"מ השלימו את פינוי השכונה.
ב-2017, נת"ע פרסמה את המכרזים לביצוע שלב "אינפרא 1" של העבודות, הכולל הכנה של הקרקע, יציקת יסודות, הסדרת הכבישים והמדרכות והעתקת תשתיות מים, חשמל ותקשורת.
ב-11 ביולי 2018, פורסם המכרז המשותף של הקו הסגול והקו הירוק, בהיקף של כ-15 מיליארד שקלים, לרכישת ותחזוקת מערכות וקרונות הקו.
ב-25 בדצמבר, החלו העבודות הראשונות על הקו, ברחוב ארלוזורוב במקטע שבין דרך נמיר לבין רחוב ויצמן.
בהדרגה, העבודות ברחוב הורחבו למקטעים נוספים בו.
כחלק מן העבודות ברחוב ארלוזורוב, הוא צפוי לעבור שיפוץ נרחב.
בתחילת 2019, החל המיון המוקדם למכרז המקיף והמשמעותי, להקמה של הקו.
בין נת"ע לבין משרד הכלכלה פרצה מחלוקת בנוגע לגודל רכש הגומלין במכרז, אך משרד האוצר התייצב לצד נת"ע והבהיר כי התערבות משרד הכלכלה בנושא איננה חוקית.
עם זאת, המכרז המשיך להתעכב.
במשך יותר משנה, משרד האוצר אסר על נת"ע להכריז על הזוכות במכרז, זאת מחשש לקנס שהמדינה תקבל מן החברות הזוכות בעקבות העיכוב בפינוי תושבי כפר שלם.
בנוסף, הקבינט של ארצות הברית רמז למשרד האוצר כי עליו למנוע את זכייתן של החברות הסיניות המועמדות והפעיל לחץ על גורמים מדיניים בנושא זה, כחלק ממלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
ב-20 בינואר 2022, נת"ע הודיעה על זכייתה של "CAF" הספרדית בשיתוף "שפיר הנדסה" במכרז להקמה של הקו הסגול.
ב-2 בפברואר, CAF חשפה את עיצוב הקרונות העתידי לקו – השונה באופן מהותי מזה של הקו האדום.
עוד באותו היום, סמנכ"ל הכספים של שפיר הכריז כי העבודות יסתיימו תוך כ-5 שנים, כשהוא אף צופה הקדמה בלוחות הזמנים.
בסוף מרץ, דווח בעיתון "גלובס" כי בהקמת הקו הסגול עיכובים משמעותיים.
בין היתר, מדובר בעיכוב בביצוע העבודות בכבישי 471, 461 ו-40, כמו גם ברחוב אלנבי.
לטענת גורמים במשרדי האוצר והתחבורה, עיכובים אלו עלולים להוביל לעיכוב של 3 שנים בפתיחת הקו לפעילות מסחרית מלאה – עד ל-2030.
ב-21 באפריל 2021, רחוב בן-יהודה, במקטע שבין רחוב גורדון לרחוב בוגרשוב, נסגר עבור עבודות הרכבת למשך כ-8 חודשים.
בתוכנית המקורית היה אמור הקו להיכנס לכלול חמש תחנות בתוך גבעת שמואל.
תוכנית זו בוטלה בשנת 2018 בעקבות לחץ של התושבים ושל העירייה, ובמקומה נותרו רק שתי תחנות סמוך לאוניברסיטת בר-אילן.
בדצמבר 2022 פורסם שנת"ע תומכת בחזרה לתוכנית המקורית ושמתקיימים על כך דיונים.
ב-2022 החלה בנייתו של גשר מעל תחנת הרכבת תל אביב – ההגנה אשר ישמש את הקו הסגול במעבר מכיוון תל אביב לכיוון מזרח.
ב-9 באוגוסט 2023, כחלק מהעבודות להקמת הקו הסגול של הרכבת הקלה בתל אביב, נסגר רחוב אלנבי בין רחוב המלך ג'ורג' למונטיפיורי לתנועת כלי רכב ואוטובוסים.
בתום העבודות, הרחוב יהפוך למדרחוב עם רכבת קלה בדומה לרחוב יפו בירושלים.
ב-4 במרץ 2024, רשות הרישוי הארצית שינתה את התוכנית הסטטוטורית של הקו הסגול והחליטה להאריך את הקו בגבעת שמואל ועד לדרך רבין בפתח תקווה.
במסגרת ההארכה יתווספו 3 תחנות כאשר נקודת הקצה תהיה תחנה משותפת לקווים M2 ו-M3 של מערכת המטרו.
דנמרק נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעמיים החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "המקהלה האקדמית של אורהוס" כנציגתה בתחרות.
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה דנמרק כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
המקהלות והשירים שייצגו את דנמרק באירוויזיון למקהלות
שנה מבצע שירים שפה מיקום2017המקהלה האקדמית של אורהוס"I Seraillets Have" / "Wiigen-Lied"דנית אין2019ejdbwdjchw jsdfאנגלית1
שנה שדרן2017אולה טופולם ופיליפ פבר
דנקן ויליאם מקנוטון סקוט הוא שחיין בריטי, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020) ואלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה ל-200 מטר חופשי.
סגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (קאזאן 2015 ובודפשט 2017) ואלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) משחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
סקוט קבע במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה ב"זינוק שליחים" של 46.14 שניות.
סקוט נולד בגלאזגו וגדל באלואה ומתאמן באוניברסיטת סטירלינג.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בסוף יולי 2015 זכה סקוט במדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות, כשחיין רביעי הוא קבע "בזינוק שליחים" תוצאה של 1:48.35 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.70 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע "בזינוק שליחים" תוצאה של 48.68 שניות והיה המהיר בנבחרת שלו.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בהשוואת שיאו הלאומי אותו קבע בשלב המוקדמות (48.01 שניות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה סקוט בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם סטיבן מילן, ניקולס גריינג'ר וג'יימס גאי בשיא בריטניה חדש של 7:01.70 דקות, לפני רוסיה (7:02.68 דקות) וארצות הברית (7:03.18 דקות) ובכך הגנו על תוארם, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.60 דקות.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, אדם פיטי וג'יימס גאי ודנקן סקוט בשיא לאומי חדש של 3:28.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:27.91 דקות) ורוסיה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:29.76 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.04 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.27 דקות, 4 מאיות איטי ממדליית ארד, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 1:45.16 דקות ועלה ראשון לגמר ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.11 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, אוסטרליה באפריל 2018 זכה סקוט ב-6 מדליות, 1 זהב ו-1 כסף ו-4 ארד.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.23 שניות, אחרי אלסנדרו מירסי מאיטליה (48.01 שניות) ולפני מדי מטלה מצרפת (48.24 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה סקוט בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם לוק גרינבנק, אדם פיטי וג'יימס גאי בשיא אירופה חדש של 3:28.10 דקות, לפני ארצות הברית (3:28.45 דקות) ורוסיה (3:28.81 דקות).
כשחיין רביעי הוא קבע את התוצאה המהירה באליפות והשנייה בטיבה בהיסטוריה ב"זינוק שליחים" של 46.14 שניות, 8 מאיות אחרי התוצאה של ג'ייסון ליזאק מארצות הברית (46.06 שניות).
מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי ביחד עם מרטין מליוטין מרוסיה בתוצאה של 1:45.63 דקות, אחרי סון יאנג מסין (1:44.93 דקות) וקצוהירו מצומוטו מיפן (1:45.22 דקות).
במהלך טקס חלוקת המדליות סירבו מק הורטון (במשחה ל-400 מטר חופשי) ודנקן סקוט ללחוץ את ידיו של סון וכן לעמוד לצידו על הפודיום, כמחאה על זה שלא הורחק בשל חשד כבד לאימרוץ וקיבלו מכתבי הזהרה מ-FINA על התנהגותם.
נוסף לכך הוא סיים פעמיים במקום חמישי, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.81 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 47.97 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:02.04 דקות, 6 מאיות איטי ממדליית ארד.
כשחיין ראשון במשחה השליחים 4x200 מטר חופשי הוא קבע שיא לאומי חדש ואת התוצאה השנייה בטיבה באליפות 1:44.91 דקות, מאית אחרי קלייד לואיס מאוסטרליה (1:44.90 דקות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה סקוט במדליית כסף בשיא אישי חדש של 1:44.26 דקות, אחרי בן ארצו תומאס דין שקבע שיא לאומי חדש של 1:44.22 דקות ולפני פרננדו שפר מברזיל (1:44.60 דקות).
100 מטר חופשי ("זינוק שליחים"): 46.14 שניות (2019), התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים
דנמרק משתתפת בכל ההמשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
דנמרק משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מדנמרק חמש עשרה מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב.
המשלחת הראשונה של דנמרק למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה המשלחת הגדולה ביותר שדנמרק שלחה עד כה.
המשלחת כללה 30 ספורטאים שהתחרו באחת עשרה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בשלושה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה.
המשלחת רשמה הישגים נאים בענפים כדוריד עם ניצחון וזכייה במדליית זהב בטורניר הנערות, אתלטיקה עם זכייה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות נערות ודירוג במקום החמישי בקפיצה לרוחק נערים.
המשלחת זכתה במדליית ארד בענף הג'ודו בקטגוריית משקל עד 66 ק"ג נערים.
ספורטאי המשלחת דורגו בענף השיט בטורניר הנערות בשיוט במפרשית מדגם ביט, ודירוג במקום השביעי בענף האופניים.
המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים בדמינטון, חתירה, טניס, סיף, קאנו/קיאק וקשתות.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 15 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפים.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אופניים עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים ומדליית ארד בטורניר הנערות וסיום במקום השישי בטורניר המעורב, אתלטיקה עם זכייה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות נערות ודירוג במקום החמישי בריצת 100 מטר וריצת 400 מטר נערים.
המשלחת זכתה במדליית ארד בטורניר הנערים ובמקום העשירי בטורניר הנערות בענף הטריאתלון.
המשלחת קטפה הישגים גם בענפים גולף עם דירוג במקום הרביעי בטורניר המעורב, במקום החמישי בטורניר הנערים ובמקום השישי בטורניר הנערות, וקאנו/קיאק עם דירוג במקום השמיני בתחרות הספרינט בקיאק למושב יחיד נערות.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים בדמינטון, חתירה וקליעה.
דנמרק השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער אינסברוק המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים החלקה מהירה, סקי אלפיני וסקי למרחקים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים סקי אלפיני עם דירוג במקום החמישי במסלול סופר סלאלום ענק לנערים ובמקום השמיני במסלול הסלאלום לנערים, וסקי בסגנון חופשי עם דירוג במקום השביעי בסקי קרוס לנערות.
ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים משמעותיים בענף סקי למרחקים.
דנמרק נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים 4 פעמים, החל מהצתרפותה ב-1987 ועד לפרישתה ב-1993. דנמרק ניצחה בתחרות פעם אחת ב-1987.
הרקדנים והריקודים שייצגו את דנמרק באירוויזיון לרוקדים צעירים
שנהאמןריקודכוריאגרףמקום בחצי גמרמקום בגמר1987 רוז גד פולסן וניקולאי הובבה Divertissement from "La Sylphide" א.
בורנונוויל 1 לא התקיים חצי גמר 1989 רחל הסטר ומרטין ודל לא ידוע לא ידוע - העפיל לגמר 1991 יוהאן קובבורג "La Sylphide" ל.
דה אווילה 3 העפיל לגמר 1993 ג'ולי סטרנדברג ומאדס בלאנגסטראפ לא ידוע לא ידוע לא העפיל לגמר לא העפיל לגמר
דנפרמליין (בסקוטית: Dunfaurlin; בגאלית סקוטית: Dùn Phàrlain) היא עיירה, קהילה ורויאל בוריי לשעבר, במחוז פייף שבסקוטלנד.
העיירה נמצאת על קרקע גבוהה, 5 קילומטרים מהחוף הצפוני של פירת' פורת'.
בעיירה נמדדה אוכלוסייה של 50,380 איש בשנת 2012, מה שהופך אותה ליישוב המאוכלס ביותר בפייף ולעיר ה-11 הכי מאוכלסת בסקוטלנד.
היישובים העתיקים ביותר באזור סביב לדנפרמליין מתוארכים כנראה עד לתקופה הנאוליתית, אך האזור לא היה משמעותי ולא היה ממוקם במקום גאוגרפי חשוב עד לתקופת הברונזה לפחות.
דנפרמליין מוזכרת לראשונה במאה ה-11, עם נישואיהם של מלקולם השלישי מלך סקוטלנד ומרגרט הקדושה בכנסייה בעיירה.
בתור מלכתו הקימה מרגרט כנסייה חדשה המוקדשת לשילוש הקדוש, שהתפתחה למנזר תחת בנם, דייוויד הראשון, בשנת 1128. בתקופת שלטונו של אלכסנדר הראשון, הכנסייה - שנקראה לימים מנזר דונפרמליין - הוסבה למאוזוליאום מלכותי מפואר עבור הכתר הסקוטי.
העיירה מהווה מרכז שירות מרכזי במערב פייף.
דנפרמליין שומרת על חלק ניכר מהמשמעות ההיסטורית שלה, וכן מספקת מתקנים באתרי פאני.
התעסוקה בעיר ממוקדת בתחום השירותים, כאשר המעסיקים הגדולים ביותר בשטח הם סקיי UK.
מעסיקים גדולים נוספים באזור כוללים את אמזון (קמעונאית און ליין), בסט וסטרן (מלונות), CR סמית (מייצרי ווינדוס), FMC טכנולוגיות (אנרגיה בחו"ל), לוידס ונייצ'נוויד (שניהם שירותים פיננסיים).
דנקן מקארתור היה קצין צבא ופוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הפדרליסטית והמפלגה הלאומית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-11.
דנקן מקארתור נולד למהגרים סקוטים במחוז דאצ'ס שבפרובינציית ניו יורק, וגדל במערב פנסילבניה ומאוחר יותר עבר לקנטקי, שם הוא הועסק כפקח לענייני האינדיאנים.
ב-1790 התנדבו מקארתור וידידו אלכסנדר מקגאפי בפורט פיט להיות סיירים ולוחמים במשלחות נגד האינדיאנים במהלך מלחמת האינדיאנים הצפון-מערבית.
ב-1793 הוא עבד אצל נתניאל מאסי ופעל יחד עמו במשלחות סקר בטריטוריה הצפון-מערבית.
ב-1796 הוא פעם יחד עם מאסי לייסוד העיירה החדשה צ'יליקות'י, שב-1803 הייתה לבירתה של אוהיו.
ב-1797 עבר מקארתור את נהר אוהיו אל צ'יליקות'י, שם הוא צבר עושר באמצעות עסקאות הקרקעות שביצע בטריטוריה הצפון-מערבית.
עוד בעת שירותו במיליציה של אוהיו במלחמת 1812, נבחר מקארתור לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השלישי של אוהיו.
הוא לא אייש את מושבו, שכן הוא העדיף להמשיך בשירותו הצבאי.
הוא מונה כקולונל של רגימנט המתנדבים של אוהיו והיה השני בסולם הפיקוד לאחר הגנרל ויליאם האל בפורט דטרויט.
מקארתור וקולונל לואיס קאס לא נכחו בדטרויט כאשר האל נכנע, וזעמו זעם רב לשמוע שהאל כלל את שניהם במהלך הכניעה.
כאשר הודיע לו קצין בריטי על הכניעה, נאמר על מקארתור שהוא תלש את כותפותיו ושבר את חרבו בחמת זעם, אם כי היסטוריונים מביאים סיפורים דומים על קצינים אחרים.
הבריטים חננו אותו והוא שב לאוהיו.
מקארתור מונה כבריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית.
זמן קצר לאחר מכן הוא קיבל את הפיקוד על ארמיית הצפון-מערב בעקבות התפטרותו של הריסון.
לאחר מכן לא היה מקארתור טרוד בפעילות מבצעית רבה, אך הוא עסק בניהול משא ומתן על ההסכמים עם האינדיאנים.
ב-1817 הוא היה אחד מהנציבים, יחד עם לואיס קאס, שניהלו את המשא ומתן על הסכם פורט מייגס, שנחתם ב-29 בספטמבר אותה שנה עם כמה משבטי האינדיאנים.
לאחר מכן כיהן מקארתור לסירוגין בבית הנבחרים ובסנאט של אוהיו.
ב-1823–1825 הוא נבחר לתקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של ארצות הברית, וב-1830 הוא ניצח בבחירות למשרת מושל אוהיו.
בתפקיד זה הוא כיהן תקופת כהונה אחת בלבד ולא ביקש להיבחר לתקופה נוספת.
דנקן מקארתור נפטר ב-29 באפריל 1839 בצ'יליקות'י.
הוא נטמן בבית הקברות גרנדוויו שבעיר.
בצוואתו הוא הורה שקרקעותיו במחוז רוס יישארו בבעלות המשפחה, ובקשתם של חלק מהיורשים למכור אותן הייתה עילה לפסק הדין "מקארתור נגד סקוט" , שנדון בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הכפר מקארתור שבאוהיו, מקום מושב מחוז וינטון, קרוי על שמו.
ב-1799 ייסד מקארתור את העיר גרינפילד שבאוהיו, ששוכנת במרחק של כ-34 ק"מ ממערב לצ'יליקות'י.
שמו של הכביש המדינתי מספר 28, שמחבר את גרינפילד עם צ'יליקות'י, נקרא ב-1973 "כביש גנרל דנקן מקארתור", על פי חוק של מדינת אוהיו.
דנקאמף (בהולנדית: Denekamp) היא עיר במחוז אוברייסל בהולנד.
שטחו הבנוי של היישוב הוא 2.2 קמ"ר.
העיר מוזכרת לראשונה במסמכים מהמאה ה-10. בסביבות המאה ה-15, דנקמפ היה כפר קטן יחסית עם בקושי 100 בתים, הפזורים לאורך רחוב בסביבת כנסייה.
כנסייה זו נבנתה במאה ה-13 מאבן חול.
הכנסייה מוקדשת לסנט ניקולס, ועדיין מהווה את מרכז הכפר.
בשנת 1677 היישוב לראשונה הוזכר בשם הנוכחי.
בשנת 1818 היא הפכה למרכז של רשות אזורית.
בשנת 2001 לרשות זו התווספו מספר ערים נוספים לרבות אוטמרסום.
אוכלוסיית העיר היא בעיקר קתולים וסביב העיר פועלים מספר מנזרים.
קיימות עדויות על נוכחות יהודים בעיר כבר בשנת 1720. בשנת 1930 התגוררו בעיר 54 יהודים והם אורגנו בקהילה משותפת עם אוטמרסום הסמוכה.
רפרודנסייה נדונג סונקי (; נולדה ב-26 במרץ 1992), ידועה בשם הבמה דנסייה, היא זמרת, יזמית ומעצבת אופנה מקמרון.
היא למדה בבית הספר היסודי האנגלי ביאונדה, ומאוחר יותר עברה לקולג' CPC באזור צפון-מערב המדינה.
את קריירת המוזיקה שלה החלה כאמנית משנה בכמה סינגלים של אמנים רבים, דוגמת כריס בראון, 50 סנט, ליידי גאגא ולודאקריס.
את סינגל הבכורה שלה, "Beri Beri", הוציאה לאור ב-2011.
כמעצבת אופנה הכינה מספר תלבושות לניקי מינאז', ריהאנה, כריסטינה מילאן וליל מאמא.
היא ידועה בזכות הופעותיה בטקסי הפתיחה של פרסי המוזיקה של בילבורד, פרסי גראמי ופרסי המוזיקה האמריקאית.
בשנת 2014 השיקה את סט מוצרי טיפוח העור שלה, Whitenicious.
דנסיטומטר או מד צפיפות הוא מכשיר המודד את מידת האפילה (הצפיפות האופטית) של חומר צילומי או שקוף למחצה או של משטח מחזיר אור.
הדנסיטומטר הוא בעצם מקור אור המכוון לתא פוטו-וולטאי.
הוא קובע את הצפיפות של דגימה הממוקמת בין מקור האור לבין התא הפוטו-וולטאי מתוך הבדלים בקריאות.
לדנסיטומטרים מודרניים יש אותם רכיבים, אך יש להם גם מעגלים משולבים אלקטרוניים לקריאה מדויקת יותר.
מדי צפיפות שידור המודדים חומרים שקופים
מד צפיפות שידור המשמש למדידת משטחים שקופים מודד שקיפויות צבע.
סרטים ומצעים שקופים הם כמה דוגמאות למדדי משטח שקופים נפוצים.
מדי צפיפות השתקפות המודדים אור המוחזר ממשטח של כל מצב.
חלקם מהמכשירים מסוגלים לשני סוגי המדידות הניתנות לבחירה באמצעות מתג.
הם משמשים בצילום סרטים למדידת צפיפות של תשלילים כשהמתג במצב "T" (שידור) והרוויה של הדפסה שנוצרת במצב "R" (החזרה).
מדידות כאלה מאפשרות לצלם לבחור את נייר הצילום הנכון ואת החשיפה הנכונה, תוך מניעת ניסויים עם רצועות בדיקה.
לאחר כיול הניירות וחדר החושך, ההדפסה הראשונה של נגטיב שנמדד קודם לכן היא הצלחה מיידית.
מדידת רוויית צבע על ידי אנשי מקצוע בתחום הדפוס
כימות הרדיואקטיביות של תרכובת כגון DNA מסומן רדיואקטיבי כאחד הכלים המולקולריים לחקר גנים (שיטות חומצות גרעין הן הטכניקות המשמשות לחקר חומצות גרעין: DNA ו-RNA).
ביצוע התאמות כך שהתפוקות תהיינה עקביות עם הצבעים הרצויים במוצרים המוגמרים.
הבטחת סרטי רנטגן שימצאו בטווחי הצפיפות הנדרשים והשוואת עובי חומר יחסי ברדיוגרפיה תעשייתית
בקרת תהליך של הגברת נקודות צפיפות, שטח נקודות ולכידת דיו.
קריאות הדנסיטומטר תהיינה שונות עבור סוגים שונים של תהליך הדפסה ומצעים.
דַנְסַאק (בגוג'ראטית: ધાનશાક; באנגלית: Dhansak) הוא מאכל הודי פופולרי, שמקורו בקרב קהילת הפארסים.
הוא משלב אלמנטים מהמטבח הפרסי והגוג'אראטי.
דנסאק מכינים על ידי בישול בשר כבש או עיזים עם תערובת של עדשים וירקות.
המאכל מוגש עם אורז לבן מקורמל, תבלינים שלמים ובצל מקורמל.
הטכניקה של הרחבת מרכיב יקר יחסית (בשר) על ידי שילובו עם ירקות ו/או עדשים באותו מתכון מופעלת באופן נרחב בבישול הפרסי.
("דאן" הוא מאכל דגנים גוג'אראטי המוזכר בספר השירה "קנהאדדה פראבנדה" בשנת 1455. "סאק" (נגזר מהמילה הגוג'אראטית "שאק" שפירושה ירקות או ירקות מבושלים).
האלמנט הגוג'אראטי במתכון הוא השימוש הליברלי במגוון של תבלינים בכלל ותבלינים הודיים בפרט, בניגוד למתכונים האיראניים היותר נימוחים.
בבתי אנשי הפארסי, דנסאק מבושל באופן מסורתי בימי ראשון בשל זמן ההכנה הארוך הנדרש לבישול העדשים והירקות למעיכה (בימים שלפני שימוש בבישול בסיר לחץ).
דנסאק נאכל תמיד גם ביום הרביעי לאחר מותו של קרוב אחד.
לא צורכים בשר במשך שלושה ימים לאחר המוות ודאנסק משמש כדי לשבור את ההתנזרות הזו ביום הרביעי.
לפיכך, דנסאק אף פעם לא מוגש באירועים משמחים כמו פסטיבלים וחתונות.
דנסאק עשוי על ידי בישול קוביות כבש עם תערובת של עדשים וירקות שונים כאמור.
באופן מסורתי, משתמשים בארבעה סוגי עדשים (ארהר דאל, בנגל גרם או צ'אנה דאל, מסאור דאל אדום ומסור דאל חום), אך ניתן להשמיט או להחליף אחד או יותר מסוגי העדשים.
הירקות כוללים תפוחי אדמה, עגבנייה, חציל, דלעת ועלי גרגרנית יוונית.
שוב, ניתן להשתמש בתחליפים, כגון דלעת לאפייה ובטטה במקום או בנוסף לתפוח אדמה, זה תלוי אילו ירקות נמצאים בהישג יד.
לאחר בישול ממושך במתכון המסורתי (או שימוש בסיר לחץ), הירקות הומוגניים פחות או יותר עם העדשים, שגם הם מתפרקים, כך שהתוצאה היא תבשיל סמיך ולא קארי.
הפרסים, חסידי הזורואסטריזם, הגיעו למערב הודו כפליטים דתיים במאה ה-8 לספירה, לאחר הכיבוש הערבי של פרס ונפילת האימפריה הסאסאנית בשנת 651 לספירה.
הם הביאו איתם את מסורת בישול הבשר עם עדשים ו/או ירקות.
עם זאת, עגבניות, צ'ילי, דלעת ותפוחי אדמה הם ילידי אמריקה ולא היו מוכרים בהודו עד זמן מה לאחר שהפורטוגלים (אשר בתורם קיבלו אותם באמצעות סחר עם ספרד) הביאו אותם להודו במאה ה-16 לספירה.
הדנסאק מתובל בתערובת תבלינים הנקראת "דנסאק מסאלה", הדומה לגאראם מסאלה, אלא שהתבלינים הנבחרים יותר ארומטיים ומתוקים ולא חריפים.
קינמון, הל, ציפורן, אגוז מוסקט, ג'ינג'ר מיובש, זרעי כוסברה וזרעי כמון.
בצל ושום מושחמים כדי לשמש כבסיס לתבשיל, ועלי כוסברה, צ'ילי ירוק ועלי נענע משמשים כקישוט.
בעוד "דנסאק מסאלה" נמכר כתערובת מוכנה.
גרסאות של מתכונים בינלאומיים לדנסאק משתמשות לפעמים בנתחי אננס כדי לספק טעם מתוק, אבל מתכונים הודיים מסורתיים מעדיפים את השימוש בדלעת, קישואים או בטטה.
דסטין לי הופמן הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר, שישה פרסי גלובוס הזהב, שלושה פרסי אמי, פרס אובי ופרס אריה הזהב על מפעל חיים.
הופמן נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה למשפחה יהודית-אשכנזית ממוצא רוסי, אוקראיני, פולני, ורומני.
שם משפחתם במקור היה "גויחמן" באימפריה הרוסית.
התחנך בקולג' סנטה-מוניקה והחל לקחת שיעורי משחק בתיאטרון פסדינה.
בטרם החל בקריירה שלו, הופמן עבד בעבודות מזדמנות והשתתף בפרסומות.
בשנת 1960 קיבל הופמן תפקיד בתיאטרון אוף ברודוויי, שבעקבותיו הצטרף ללימודי שיטת המשחק ב"אולפן השחקנים" המפורסם.
במהלך שנות השישים הופיע הופמן בסדרות טלוויזיה ובסרטו הקולנועי הראשון, "The Tiger Makes Out", לצד אלי וולך.
בנוסף לתפקידיו כשחקן, הופמן לימד משחק במכללה קהילתית וכן ביים מספר הפקות תיאטרון, כדוגמת המחזה "The Time of Your Life " של ויליאם סארויאן.
במהלך שנות ה-80 חזר מדי פעם לשחקן בתיאטראות ברודוויי ובתיאטראות וסט אנד, תמורת תשלום סמלי, למרות שכבר היה כוכב קולנוע מצליח.
בשנות ה-70 הופמן היה חלק מקבוצה מובילה של שחקנים, שחקניות ובמאים צעירים בארצות הברית שעיצבו קולנוע ריאלסטי שהציב אותם בחוד החנית של הדרמה ועד לימים אלו משמשים כהופעות בלתי נשכחות שלומדים אותן ודנים בהם בחוגי הקולנוע והדרמה.
בקבוצה היו בין היתר אל פאצינו, מרטין סקורסזה ,ג'יין פונדה ועוד.
הופמן קיבל את פרסומו המשמעותי הראשון לאחר שהבמאי מייק ניקולס ליהק אותו לסרט "הבוגר" ב-1967, לצד אן בנקרופט.
על תפקידו בסרט קיבל הופמן מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
מאז היה הופמן מועמד פעמיים נוספות לאוסקר על תפקידיו ב"קאובוי של חצות" (1969) לצד ג'ון וויט ו"לני" (1974), בתפקיד הקומיקאי לני ברוס.
שנתיים לאחר פרשת ווטרגייט, השתתף הופמן לצד רוברט רדפורד בסרט "כל אנשי הנשיא" וכן בסרט "איש המרתון" (1976), שניהם לפי תסריט מאת ויליאם גולדמן.
ב-1979 זכה הופמן בפרס אוסקר על הסרט "קרמר נגד קרמר" של הבמאי רוברט בנטון.
בסרט הוא משחק לצד מריל סטריפ כאב הנאבק בגרושתו לקבלת חזקה על בנו.
בשנת 1982 השתתף הופמן בסרט "טוטסי" לצד ג'סיקה לאנג, בו היה מחופש לאישה רוב הזמן.
התפקיד זיכה אותו במועמדות נוספת בפרס אוסקר, והסרט עצמו זכה לעשר מועמדויות.
בשנת 1988 זכה הופמן באוסקר השני שלו על משחקו בסרט "איש הגשם", כאדם אוטיסט הסובל ממוגבלויות.
במהלך שנות ה-90 הופיע הופמן בסרטי פנטזיה ופעולה רבים כדוגמת "דיק טרייסי" של וורן בייטי, "הוק" של סטיבן ספילברג, "התפרצות" בבימויו של וולפגנג פיטרסון לצד כוכבים כמורגן פרימן ודונלד סאת'רלנד, "לכשכש בכלב"(סרט שהעניק לו את המועמדות השביעית והאחרונה שלו עד כה לאוסקר) וכן בעיבוד לספרו של מייקל קרייטון, "ספרה".
בשנת 2002 כיכב לצד סוזן סרנדון בסרט "מייל לאור הירח", דרמה-קומית הקומדיה על הורים של נערה, שמתה בתאונה.
ובעקבות מותה הפתאומי, ארוסה מגיע אל בית המשפחה, מתמקם והופך חלק בלתי נפרד מהם.
בשנת 2004 הופמן כיכב לצד ברברה סטרייסנד, רוברט דה נירו ובן סטילר בקומדיה "פגוש את הפוקרס", סרט המשך ל"פגוש את ההורים".
משחקו זיכה אותו בפרס MTV על הביצוע הקומי הטוב ביותר.
הסרט גם זכה להצלחה בקופות וגרף 163.4 מיליון דולר בשבועיים הראשונים להקרנתו בארצות הברית.
באותה שנה גם שיחק בקומדיה "אני אוהב האקביז".
בשנת 2008 שיחק בדרמה הרומנטית "הזדמנות אחרונה לאהבה" לצד אמה תומפסון.
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרטו הראשון כבמאי, "קוורטט".
באותה שנה גם הופיע לראשונה בקריירה שלו בתפקיד קבוע בסדרת טלוויזיה, כשגילם את התפקיד הראשי בסדרה "Luck" של ערוץ HBO, כפושע השקוע בעולם ההימורים, בעיקר במרוצי סוסים.
לאחר הפקת תשעה פרקים, הפקת העונה השנייה של הסדרה בוטלה, בעקבות מותו של סוס שהשתתף בה.
בשנת 2017 שיחק לצד אדם סנדלר ובן סטילר בקומדיה "סיפורי מאירוביץ " בבימויו של נוח באומבך, שהופקה עבור נטפליקס.
ב-2003 שיחק בסרט "משחק המושבעים" לצדו של ג'ין הקמן.
להופמן שני ילדים מאשתו הראשונה השחקנית האמריקאית אן ביירן לה היה נשוי בשנים 1969-1980, וארבעה ילדים נוספים (כולל השחקן ג'ייק הופמן) מנישואיו בשנות ה-80 לאשת העסקים האמריקאית-יהודייה ליסה גטסגן.
ב-2013 טופל בהצלחה נגד מחלת הסרטן, לאחר שהמחלה התגלתה בשלב מוקדם, והוא נותח ונרפא.
בסוף 2017 התפרסמו עדויות של נשים, על סדרת הטרדות מיניות שאותן לכאורה ביצע הופמן.
עורכי דינו של הופמן הכחישו את המיוחס לו.
בספרות הרבנית נכתב שמה דעסוי או דעסויא או דעסא) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, השוכנת על צומת הנהרות מולדה ואלבה.
העיר מונה 77,557 נפש (2004), וזו העיר השלישית בגודלה בסקסוניה-אנהלט.
בשיאה, לפני מלחמת העולם השנייה, מנתה אוכלוסיית העיר 120,000 איש.
בשנים האחרונות חוותה העיר ירידה דרסטית במספר תושביה, בדומה לערים רבות אחרות במזרח גרמניה.
דסאו ידועה כאחת מערי הבאוהאוס החשובות בעולם.
מכללת הבאוהאוס הועברה לכאן ב-1926, לאחר שאולצה להיסגר בוויימאר.
בעיר בתי באוהאוס רבים, אשר הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בעיר אתר מורשת עולמית נוסף: ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ (Dessau-Wörlitz), גן אשר הוקם ב-1750. הגן משתרע על שטח של 142 קמ"ר (פי שלושה משטחה של תל אביב), והוא מהווה את הגן הגדול ביותר באירופה היבשתית.
בשנים 1737–1743 כיהן כרבה של הקהילה היהודית בדסאו הרב דוד פרנקל, בעל הפירוש המפורסם לירושלמי 'קרבן העדה'; הרב פרנקל אף החזיק בביתו ישיבה קטנה ובה למדו כשלושים תלמידים מבני העיר.
במסגרת זו למד בצעירותו גם משה מנדלסון, אבי תנועת ההשכלה, המכונה במקורות רבים 'משה מדסאו' (או ביידיש, 'משה דעסויער'), על שם העיר.
משנת 1768 עד ל-1785 כיהן כרב העיר ר' שמחה מדעסוי (בנו של ר' צבי חריף), בעל ההגהות על הש"ס שנדפסו בש"ס וילנא.
רשימת רבני דסאו הידועים החל מהמאה ה-17
הרב שלמה זלמן ריינאך, רבה של הלברשטט (עד שנת תמ"ט) 1689
הרב בנימין וואלף מירלש (עד פטירתו בשנת תנ"א) 1691
הרב יוסף יצחק ב"ר גרשון לנדסברג (ה'תס"ח-עד פטירתו י"ט בחשוון תצ"ו) 1708–1735
הרב דוד ברלין (אחיו של ישעיה פיק ברלין) 1763–1767
הרב יחיאל מיכל שפייאר , חתנו של רפאל הכהן כ"ץ 1785–1822
אלפא-דימתיל-בנזניתנאמין הידוע בשם דסוקסין הוא צורה תרופתית של הכימיקל מתאמפטמין הידרוכלורי - מלח חומצי של המתאמפטמין.
הדסוקסין משמש לטיפול בהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADD/ADHD), נרקולפסיה (נרדמות) והשמנה.
הוא שייך לסדרת האמפטמינים - סדרת סמים ממריצים.
בגלל היותו מיוצר ממתאמפטמין, הדסוקסין נחשב לחוקי, אך ורק כאשר במרשם רופא לנטילתו.
הדסוקסין פותח בשנת 1942 בארצות הברית, ויוצר והוכנס לשוק על ידי חברת "מעבדות אבוט" כגלולה הפועלת במנגנון של שחרור מיידי.
מאוחר יותר, הוכנסה לשימוש גלולה בעלת מנגנון שחרור מושהה.
בשנת 2002, חברת אבוט מכרה את זכויותיה על גלולת הדסוקסין לחברת "אוביישין", אשר לקחה לעצמה לייצר ולשווק את הגלולה (למרות שבתחילה, אבוט המשיכה את הפקת הגלולה במפעלה).
חברת "מעבדות אייבל" פיתחה תרופה גנרית של מתאמפטמין הידרוכלורי במחירים נמוכים מגלולת הדסוקסין, וגרמה לחברה לפשיטת רגל.
החומר הפעיל בגלולת הדסוקסין, מתאמפטמין הידרוכלורי, מדווח כאפקטיבי למשך זמן ארוך יותר וביעילות גדולה יותר ב-50% למנה מאשר החומר אמפטמין לדוגמה.
מרשמים לתרופת הדסוקסין גדלים ככל שהטיפול בהיפראקטיביות מתמשך והמשתמשים מפתחים סבילות לתרופה וגם לסמים ממריצים אחרים המשמשים לטיפול בהיפראקטיביות.
המרשם ההתחלתי השכיח ביותר הוא מנה של 5 מיליגרם (המינון הכי קטן המוצע לגלולה יחידה), המינון עולה על בסיס שבועי ואחרי מספר שבועות נקבע המימון האפקטיבי ביותר למטופל.
באופן כללי, השימוש בדסוקסין לטיפול הוא דומה לשימוש בתרופות ממריצות מסדרת האמפטמינים, כגון אדרל (תערובת רצמית של אמפטמין ודקטרואמפטמין) או מתילפנידייט (ריטלין).
בגלל הסכנה להופעה פוטנציאלית של תופעות לוואי קשות יותר בשימוש בדסוקסין לעומת תרופות דומות אחרות, הדסוקסין משמש כתרופת אין ברירה כאשר התרופות האחרות אינן משפיעות או אינן משיגות את התוצאה הרצויה.
מניחים שההשפעה המרכזית הגדולה שנגרמת מהשימוש בדסוקסין נגרמת בגלל קבוצת המתיל הנוספת של המתאמפטמין הידרוכלורי אשר חסרה במולקולת האמפטמין, דבר הגורם להגברת מסיסותו של המתאמפטמין הידרוכלורי בליפידים (וכך, החומר נספג יותר עמוק וביסודיות על תוך הרקמות השומניות במוח).
בדומה לתרופות ממריצות אחרות, השימוש בדסוקסין איננו מומלץ למטופלים בעלי בעיות עם מחזור הדם, או מטופלים אשר צרכו תרופת MAOI (נוגדי דיכאון) בשבועיים האחרונים לפני בליעת הדסוקסין.
בנוסף, השימוש בדסוקסין איננו מומלץ למטופלים אשר להם היסטוריה של חוויית אפיזודות פסיכולוגיות, מכיוון שהממריצים עלולים להגביר את נטייתו של המטופל להתנהגות פסיכוטית נוספת.
דסוקסין (טבליות מתאמפטמין הידרוכלורי) שידוע בשמו המדעי n,אלפא-דימתילבנזניתנאמין הידרוכלורי, הוא חבר בקבוצת האמפטמינים של אמינים סימפטומימטים.
איזומר ימין של המתאמפטמין הידרוכלורי הוא סם אשר השפעתו העיקרית על הגוף היא המרצה של מערכת העצבים המרכזית.
הוא משפיע על פעילותם של נוירוטרנסמיטרים כגון דופמין, האחראים על ויסות קצב הלב, טמפרטורת הגוף, לחץ הדם, תיאבון, וקשב.
תרופת הדסוקסין משמשת לטיפול בהשמנה, משום שהמתאמפטמין גורם לאיבוד התיאבון והפחתת האכילה.
כגרסה תרופתית למתאמפטמין, חומר אשר רכש מוניטין של שימוש פלילי ובעייתי, הדסוקסין נהיה שנוי במחלוקת בקרב משתמשיו בגלל דאגות לבעיות העלולות להיגרם כתוצאה מהשימוש בו.
למרות יתרונות שיש לדסוקסין לעומת סמים ממריצים אחרים בטיפול בהיפראקטיביות או נרקולפסיה, נקשרה סטיגמה שלילית לדסוקסין.
לכן רופאים אינם ממהרים לרשום את תרופת המרשם הזו ומטופלים רבים לא מוכנים לצרוך את התרופה.
דנקרק היא עיר נמל וקומונה באזור הצפוני ביותר בצרפת, במחוז נור, כעשרה קילומטר מהגבול עם בלגיה.
העיר מפורסמת בשל פינוי צבאות בעלות-הברית במלחמת העולם השנייה, שהתרחש בסביבת העיר.
עד אמצע המאה העשרים דיברו רוב תושבי העיר בדיאלקט הפלמי-מערבי של השפה ההולנדית, אולם כיום השפה השלטת היא צרפתית.
דנקרק מוזכרת לראשונה ב-1067. פירוש השם בהולנדית מוקדמת הוא "כנסייה על הדיונה".
האזור היה שטח מחלוקת בין ספרד, אנגליה, הולנד וצרפת.
לאחר שהעיר החליפה ידיים פעמים רבות, היא הפכה לצרפתית באופן סופי ב-1662, כשלואי ה-14 קנה אותה מצ'ארלס השני, מלך אנגליה תמורת 320,000 לירות שטרלינג.
הסכם אוטרכט חייב את צרפת ב-1713 להרוס את הנמל ולהסיר את ביצורי העיר, משימה שצרפת מילאה באופן חלקי בלבד.
ב-1793 ניסו האנגלים לכבוש שוב את העיר, אך נכשלו.
במלחמת העולם הראשונה סבלה העיר מהפגזות כבדות, שהרסו גם חלק מהכנסייה העתיקה של העיר.
במאי 1940 כבשה גרמניה את בלגיה והולנד.
כיבושים אלו אפשרו לגרמניה לפלוש לצרפת גם מצפון מערב, וכך לעקוף את קו הביצורים הצרפתי, קו מאז'ינו.
הכוחות הבריטיים שהונחתו בצרפת, נותרו מנותקים בצפון צרפת.
חיל הים הבריטי וסירות פרטיות הצליחו לחלץ כ-338,000 חיילים בריטים וצרפתים מחוף דנקרק לבריטניה במשך כשבוע במבצע דינמו.
לאחר הפלישה לנורמנדי, ולמרות שחרור כל צרפת, נותר בדנקרק כיס של צבא גרמניה שהכיל יותר מ-10,000 חיילים.
חיילים אלו נכנעו לבעלות הברית רק במאי 1945 לאחר שמונה חודשי מצור.
לדנקרק קשר מעבורת עם דובר, אנגליה.
מרוץ אופני הכביש ארבעת הימים של דנקרק נערך בעיר ולרוב מתחיל ומסתיים בה מאז 1955.
דסטין ואלאס מיליגן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי, ידוע בשל תפקידו בתור אית'ן וורד בסדרת הנוער "90210" (2009-2008), ובזכות תפקידו בתור טד מולינס בקומדיית המצבים "שיט'ס קריק" (2020-2015).
מיליגן נולד בילונייף, הטריטוריות הצפון-מערביות בקנדה, בנם של בריאן מיליגן ושל ג'ין ואלאס, חברת מועצת העיר ילונייף לשעבר.
מיליגן מוכר בזכות גילומו של טד מלנס בסדרה "שיט'ס קריק" ושל אית'ן וורד בסדרה של CW "90210", הספין-אוף של אופרת הסבון משנות התשעים "בוורלי הילס 90210".
הוא הוצא מהסדר בסוף העונה הראשונה.
מיליגן כיכב בדרמת המתח קצרת הימים "Runaway" מבית CW שעלתה לשידור בספטמבר 2006, אך בוטלה כבר באוקטובר לאחר ששודרו רק שלושה מתוך תשעת הפרקים שהופקו.
בשנת 2013 השתתף בווידאו קליפ לשירה של דמי לובאטו "Made in the USA".
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של הווטרינר טד מולינס בקומדיית המצבים הקנדית זוכת פרס אמי "שיט'ס קריק".
בשנת 2018 שיחק במותחן הפשע-קומי "בקשה מסתורית".
בשנים 2008–2010 מיליגן יצא עם השחקנית האמריקאית ג'סיקה סטרופ ששיחקה לצדו בסדרה "90210".
החל מאוקטובר 2010 מיליגן נמצא בזוגיות עם השחקנית אמנדה קרו.
דסואטודו (מלטינית: desuetudo) או מנהג מבטל הלכה היא דוקטרינה משפטית שלפיה נורמה שנקבעה בחקיקה ראשית או בחקיקת משנה פוקעת ואינה ניתנת לאכיפה כאשר נוצר נוהג של העדר-אכיפה.
חוסר שימוש ארוך ורציף בנורמה נוטל ממנה את תוקפה, לפחות במובן זה שמערכת בתי המשפט לא תיאות להעניש את מי שהפר את אותה הנורמה.
מקורו של העיקרון בשיטות המשפט המערביות של ימינו הוא במשפט הרומי.
הוא מוסבר בדיגסטה שבקורפוס יוריס קיוויליס (Digest, Book I, Title III, Section 32) באופן הבא: "כמו שהחוקים עצמם מחייבים רק משום שהתקבלו על ידי העם, כך כל מה שהעם הביע הסכמתו, אפילו ללא חוק כתוב, צריך בצדק לחייב את הכל...
מסיבה זו התקבל כחוק, ובצדק, שחוקים מתבטלים לא רק על ידי המחוקק, אלא גם על ידי הסכמה שקטה כללית לבטלם בדרך של אי שימוש".
מסורת המשפט הקונטיננטלי, היונקת מן המשפט הרומי, מכירה בעקרון של דסואטודו.
גם בגמרא נזכר עיקרון זה: רבי אושעיא קבע כי "המנהג מבטל את ההלכה."
לעומת זאת, הדוקטרינה אינה מהווה חלק ממסורת המשפט המקובל.
כך, למשל, בשנת 1818 נפסק במקרה Ashford v.
Thornton כי הכרעה משפטית באמצעות דו-קרב היא עדיין אופציה הפתוחה בפני נתבע, חרף העדר השימוש הממושך בשיטת הכרעה זו.
בתי המשפט בישראל אימצו את המסורת האנגלו אמריקנית וסירבו להכיר בכוחם של מנהגים נוגדי חוק לבטל חוק.
במשפט הפלילי הפרת חוק המטיל חובה או קובע איסור היא בגדר עבירה.
לדברי דליה אבן-להב, כדי שיתהווה מנהג נוגד חוק לא די בכך ש"הפרות יחידות מתפשטות בציבור הרחב" ומתפתחות לכדי "מנהג הקובע דרך התנהגות המנוגדת לחוק החרות".
נדרשת גם מדיניות של הרשות המבצעת שאינה מונעת את התהליך ומאפשרת למנהג להתגבש.
דסטין מוסקוביץ הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי, אחד מחמשת מייסדי הרשת החברתית המקוונת הגדולה בעולם "פייסבוק", והבעלים והמנכ"ל הנוכחי של חברת "אסאנה".
נולד בגיינסוויל (Gainesville), פלורידה וגדל באוקלה.
למד בתיכון ואנגארד (Vanguard) וסיים עם תעודת IB.
לאחר מכן למד כלכלה באוניברסיטת הרווארד, אז חלק את מעונו ביחד עם מארק צוקרברג.
ביוני 2004 נטלו צוקרברג ומוסקוביץ' שנת חופשה מלימודיהם, ביחד עם אדוארדו סברין, כריס יוז ואנדרו מקולום, ועברו להתגורר בפאלו אלטו, קליפורניה, שם הקימו לראשונה את הרשת החברתית פייסבוק; הרשת נקראה במקור thefacebook.com, והיא היוותה בתחילת דרכה רשת חברתית לסטודנטים.
מוסקוביץ' כיהן כמנהל הטכני הראשי הראשון של פייסבוק, ואחראי האסטרטגיה ופיתוח פייסבוק בטלפון הנייד.
ב-3 באוקטובר 2008 הודיע מוסקוביץ שהוא עוזב את פייסבוק ביחד עם ג'סטין רוזנשטיין, המהנדס הבכיר של פייסבוק.
בכך היה האחרון ממייסדי פייסבוק שעזבו את החברה, וצוקרברג הוא היחיד שנותר בה.
ב-7 בפברואר 2011 הציגו מוסקוביץ ושותפו רוזנשטיין את "אסאנה" (Asana), תוכנת מדף שמסייעת בניהול פרויקטים.
"אסאנה" מופעלת על ידי "לונה", מסגרת אינטרנט מבוססת JavaScript שפותחה על ידי החברה.
ההשקעה הראשונה של מוסקוביץ ורוזנשטיין ב"אסאנה" הייתה כ-9 מיליון דולרים.
אסאנה עוררה עניין ציבורי גם כאשר מהנדסיה קיבלו 10,000 דולרים לשיפור הציוד במשרדיהם.
במרץ 2025 הודיע מוסקוביץ על כוונתו לפרוש מתפקיד יושב ראש "אסאנה", מה שגרם לנפילה זמנית של 25% במניות החברה.
ביולי 2025 הוחלף מוסקוביץ על ידי דן רוג'רס.
במרץ 2011 הוגדר מוסקוביץ כמיליארדר הצעיר ביותר בעולם בזכות עצמו.
הוא החזיק ב-7.6% ממניות פייסבוק, שהוערכו בכ-6.4 מיליארד דולר.
נכון לדצמבר 2024, הוא מדורג במקום 58 בעולם, ושוויו הנקי מוערך ב-30 מיליארד דולר לפי מדד המיליארדרים של בלומברג.
מוסקוביץ נשוי לעיתונאית לשעבר וליזמית החברתית קארי טונה, ויחד איתה הקים קרן פילנתרופית בשם Good Ventures , שתרומותיה מתבצעות לפי עקרונות של אלטרואיזם אפקטיבי.
מוסקוביץ הקים עם טונה ועם פעיל הצדקה הולדן קרנופסקי את ארגון Coefficient Giving המסייעת לארגוני צדקה לתרום את כספם באופן יעיל, וכן מממן ארגוני צדקה.
כמו כן מוסקוביץ וטונה היו הזוג הצעיר ביותר שהצטרף, בשנת 2014, ליוזמת התחייבות הנתינה שיזמו ביל גייטס ווורן באפט, שמסגרתו מתחייבים מיליארדרים לתרום את רוב הונם (מעל מחציתו) בעודם בחיים.
דנשר (1963) בע"מ (DANSHAR) היא חברה ישראלית לייצור, ייבוא ושיווק של מוצרי קוסמטיקה, מזון וניקיון.
דנשר נוסדה במאי 1963, בשם "אינטרקוסמא בע"מ", על ידי יורשי היזם ואיש העסקים ארתור בראון ורכשה עם הקמתה את הרכוש, ההתחייבויות
והמוניטין של מפעל תמרוקים אשר הוקם על ידו בשנת 1949. ארתור בראון נולד בגרמניה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1936, והתיישב בירושלים.
בשנת 1949 החל לייצר מוצרי קוסמטיקה במרתף בית ערבי ליד מנזר רטיסבון בשכונת רחביה.
בשנת 1952 נסע בראון ברכבת ממזרח למערב גרמניה במסגרת נסיעת עסקים.
אתו בקרון ישב אחד הבעלים של חברת מוצרי טיפוח השיער הגרמנית "וולה" (Wella).
בתום הנסיעה ירד בראון מהרכבת עם הסכם חתום בלחיצת יד לייצוג וייצור בלעדי של מוצרי החברה בישראל.
המפעל החל לייצר את מוצרי "וולה" תמורת תמלוגים לחברה הגרמנית, ועבר למבנה גדול יותר בשכונת בקעה.
באוקטובר 1962 נפטר ארתור בראון, והמפעל עבר לבעלות בנו מיכאל בראון שהרחיב את פעילותו.
בין השאר רכשה החברה ידע צרפתי לייצור מוצרי קוסמטיקה נוספים, החלה ליבוא פיאות נכריות, אביזרים וציוד למספרות, ולצורך כך הקימה חברת בת בשם "בראון את איסנר", שעסקה בשיווק סיטונאי והדרכה למספרות, מחנות ברחוב החבצלת במרכז ירושלים.
בשנת 1976 עברה החברה למפעל חדש שהקימה באזור התעשייה עטרות.
בשנות ה-80 נהגה החברה לערוך תחרות לעיצוב שיער, והחזיקה באותן השנים בנתח השוק הגדול ביותר בישראל למוצרי טיפוח לשיער וצבעי שיער.
במאי 1986 פתחה מרכז הדרכה לעיצוב שיער גם בדיזנגוף סנטר בתל אביב.
ב-1993 החלה לייבא ולשווק בישראל קרם הגנה תוצרת חברת גריטר השווייצרית.
באותו שנה החל יהודה בראון, נכדו של מייסד החברה ארתור בראון לכהן כמנכ"ל.
בפברואר 1994 הנפיקה אינטרקוסמא מניות לציבור ורשמה את מניותיה למסחר ב.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה נפגעה פעילות החברה במפעל בעטרות, עקב תקריות רבות לאורך הציר המוביל לאזור במזרח ירושלים.
בעקבות האינתיפאדה השנייה החליטה החברה, במרץ 2001, להעתיק את המפעל שלה מעטרות לבית שמש.
בפברואר 2004 העתיקה החברה שוב את פעילות הייצור למפעל חדש באשדוד, שהוקם בהשקעה של 15 מיליון שקל והיה אומר להגדיל את כושר הייצור שלה פי שלושה.
אולם קונצרן פרוקטר אנד גמבל האמריקאי, שרכש את חברת "וולה" ב-2003, הודיעה כי היא עלולה לאבד את הרישיון לייצר את המותג.
בינואר חתמה חברת אינטרקוסמא על שלושה הסכמים עם הקונצרן: חוזה יצור למשך 5 שנים של מוצרי "וולה" המיועדים לשוק הקמעוני, הארכת הסכם הסוכנות והיצור של מוצרי "וולה" המיועדים למספרות והסכם לקבלת פיצוי חד-פעמי מ"וולה" ופרוקטר בסך של 10 מיליון שקל על התרת הסכמים קודמים שהיו לה.
באוגוסט 1999, רכשה אינטרקוסמא את השליטה בחברת "בלמון נורית".
חברה ציבורית שעסקה בייצור ושיווק של מוצרי קוסמטיקה בישראל ובייבוא והפצה של מותגי יוקרה בינלאומיים של קוסמטיקה ובשמים, בהם: כריסטיאן דיור, פאקו רבאן, לנקסטר, בושרון, מונטנה, דוידוף, רושאס ונינה ריצ'י.
באוקטובר 2000, הגישה הצעת רכש ליתרת מניות בלמון נורית והיא נמחקה מהמסחר.
בנוסף בתחילת שנות ה-2000 החלה החברה לייצר מוצרים בפיתוח עצמי, שנמכרו בחלקם תחת שם מותג פרטי, רכשה שתי חברות המייצרות ומייבאות מותגי איפור וטיפוח, כולל המותג "סופט טאץ'", ותכננה לפתוח רשת חנויות קוסמטיקה בארצות הברית.
בנובמבר 2008 רכשה חברת דנשר אחזקות, שבבעלות משפחת ברק, את השליטה באינטרקוסמא ממשפחת בראון.
ביוני 2010 מוזגה אינטרקוסמא עם חברת דנשר, ושם החברה שונה ברשם החברות ל-"דנשר (1963) בע"מ".
בסוף 2012 הגישה משפחת ברק הצעת רכש ליתרת מניות הציבור והחברה נמחקה מהמסחר בבורסה.
חברת דנשר הוקמה במקור על ידי רן גוטפריד ותחילה עסקה ביבוא של אביזרי אופנה.
רן גוטפריד נכנס לעסקי האופנה שהיה נשוי למעצבת האופנה יהודית גוטפריד.
גוטפריד עיצבה, לצד אמה לאה גוטליב, את בגדי הים של גוטקס.
אך יחד עם רן גוטפריד גם הקימה מפעל לייצור בגדים בעיצובה ב-1969, בשם "יצירות יהודית".
בתחילת שנות ה-80 החלה דנשר לעסוק בייצור ויבוא קוסמטיקה, אך בעקבות המשבר הכלכלי ב-1985 החליט גוטפריד למכור את החברה למפיץ שלו אבנר ברק.
אבנר ברק נכנס לעסקי ההפצה במקרה, באמצע שנות ה-60 היה שותף במשרד פרסום קטן, אך גילה יום אחד שהשותף ברח מישראל, השאיר חובות וכמות קטנה של מוצרי קוסמטיקה.
כדי לממש את הסחורה החליט לנסות לשווק אותה לחנויות בעצמו, שבעלי החנויות ביקשו ממנו מוצרים נוספים, הוא התחיל לקנות אותם מסיטונאים ולהפיץ אותם.
בהדרגה החל לשווק באופן בלעדי שורה של מוצרי קוסמטיקה, טיפוח וניקיון פופולריים, אחר כך החל לשמש גם מפיץ של חברת ד"ר פישר, בהמשך גם של דנשר.
לאחר שרכש את דנשר, מיזג את הפעילות שלה עם חברת ההפצה שלו וב-1987 כבר הגיע מחזור המכירות של החברה לכ-25 מיליון דולר בשנה.
בתחילת שנות ה-90 החלה דנשר ליבוא מוצרי צריכה שוטפים של תאגידים בינלאומיים ביניהם: ג'ל גילוח אדג' וספריי להסרת כתמים שאוט של תאגיד "אס.אי ג'ונסון" , מותגי הניקוי "ואניש" ו"פיניש" של תאגיד בנקיזר ומספר מותגים של קימברלי קלארק ויוניליוור.
אולם שני תאגידים אלו נכנסו ב-1995 לפועל ישירות בישראל ודנשר איבדה את זכויות השיווק של מוצריהם.
במחצית השנייה של שנות ה-90 מיזגה דנשר את פעילות הקוסמטיקה שלה עם המתחרה חברת "לילית קוסמטיקה".
החברה המשותפת "לילית דנשר" פעלה כחמש שנים.
בנוסף הקימה ב-1997 חברת הפצה משותפת עם מוצרי מעברות.
בשנת 2000 נפטר בעל השליטה בדנשר אבנר ברק, ובניו של אבנר, טל ורון ברק החלו לנהל את החברה.
בתקופה זו החברה יצאה מתחם הקוסמטיקה, שמכרה את חלקה בשותפות "לילית דנשר", בנוסף הופסקה השותפות עם מוצרי מעברות.
במקביל הוקמה חברת הפצה משותפת עם חברת אגיס (שהיה לה קו של מוצרי ניקיון), ונרכשה חברת ההפצה אקסטרא שיווק.
דנשר גם הרחיבה את פעילות התחום המזון, היא החלה להפיץ את מותג המשקאות "פרימור", והשקיעה כ-1.2 מיליון דולר בהרחבה ושיפור של קו מוצרי "מרמולייט", מוצרים ללא סוכר.
ב-2003 רכשה דנשר 50% מחברת דיסטקס, המתמחה בייצור ובשיווק מותגי הלבשה תחתונה, גרבונים וגרביים תחת המותגים "גולדן ליידי" ו"לי קופר".
בתחילת 2005 הקימה דנשר יחד עם תאגיד "אס.אי ג'ונסון", חברת בת משותפת לשיווק והפצה של מותגי התאגיד בישראל.
ב-2010 חזרה החברה לפעול בתחום הקוסמטיקהת בעקבות המיזוג עם אינטרקוסמא, בנוסף החלה לשווק בישראל את סדרת הבישום והטיפוח לגבר של המותג פלייבוי.
בשנת 2013 הוקמה חברת הבת "דנלוג", שמספקת פתרונות לוגיסטיים ושירותי הפצה עבור חברות אחרות מלבד דנשר עצמה.
בהמשך מוזגה פעילות הייצור של אינטרקוסמא, שעיקרה ייצור קוסמטיקה במותג פרטי עבור לקוחות שונים.
בין המותגים שהחברה משווקת בישראל:
מוצרי גילוח - Edge (של תאגיד אנרג'יזר)
מוצרי היגיינת פה של חברת Jordan
מוצרי טיפוח לשיער של חברת וולה
דסטין לאנס בלאק הוא במאי ותסריטאי אמריקאי ופעיל למען זכויות להט"ב.
בלאק הוא זוכה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לשנת 2008 על התסריט שכתב לסרט "מילק".
בלאק נולד בסקרמנטו למשפחה מורמונית, וגדל גם בסן אנטוניו ובסלינאס.
כשהתגורר בסלינאס עבד בתיאטרון מקומי.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וסיים בהצטיינות את לימודיו ב-1996.
בשנת 2000 ביים בלאק את סרטו הראשון, "מסעו של ג'ארד פרייס", שעסק בצעיר המגיע ללוס אנג'לס ומתמודד עם מיניותו.
ב-2001 ביים את הסרט התיעודי "On the Bus", בו גם היה אחד המשתתפים, שעסק במסעם של שישה גברים הומוסקסואלים לפסטיבל "ברנינג מן" בנבדה.
ב-2003 בים מספר פרקים בגרסה האמריקנית של תוכנית המציאות "המתחזים", ובין 2006 ל-2009 נמנה עם צוות הכותבים של סדרת הטלוויזיה "אהבה גדולה" של רשת HBO, שעסקה במשפחה מורמונית פוליגמית.
בלאק גילה עניין רב בסיפורו של הארווי מילק, חבר מועצת העיר סן פרנסיסקו שנרצח ב-1978 על רקע הומופובי.
הוא החל לחקור את תולדות חייו ונפגש עם אנשים מסביבתו הקרובה, וגיבש תסריט לסרט המבוסס על חייו.
בסיועו של אחד מעוזריו לשעבר של מילק, קליב ג'ונס, גייס את הבמאי גאס ואן סנט, וב-2008 יצא הסרט, "מילק".
בלאק זכה לפרסים רבים על התסריט שכתב, ובראשם פרס אוסקר.
בין היתר, זכה גם בפרס אינדפנדנט ספיריט, פרס גילדת הכותבים של אמריקה ובפרסי אגודות מבקרי הקולנוע של בוסטון, דאלאס וסן פרנסיסקו.
בנוסף, היה מועמד לפרס באפט"א.
באותה שנה יצא סרט ביוגרפי נוסף שבלאק כתב את התסריט שלו, "פדרו", שעסק בחייו של פדרו זמורה, כוכב ריאליטי אמריקאי ממוצא קובני, שמת ב-1994 מאיידס.
התסריט שכתב היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
אדגר", סרט ביוגרפי אודות ג'ון אדגר הובר, בכיכובו של לאונרדו דיקפריו.
עוד באותה שנה כתב את המחזה "8", המבוסס על האירועים סביב "הצעה 8", שעם קבלתה בשנת 2008 אסרה מדינת קליפורניה על נישואים חד-מיניים.
בשנת 2017 שידרה רשת ABC מיני-סדרה שבלאק יצר וכתב, "כאשר אנו זורחים", העוסקת בתולדות המאבק לזכויות להט"ב בארצות הברית.
את הסדרה ביים גאס ואן סנט, ומשתתפים בה, בין היתר, גאי פירס, מרי-לואיז פרקר, רייצ'ל גריפית'ס, קארי פרסטון ומייקל קנת' ויליאמס.
הסדרה זכתה במספר פרסים ברחבי העולם ושודרה גם בצרפת, בריטניה, ניו- זילנד, ומדינות נוספות.
בשנת 2021 החל בלאק לעבוד על פיתוח המיני-סדרה "תחת נס השמיים" המבוססת על ספרו באותו שם מאת ג'ון קראקאוור.
במיני-סדרה מככבים בין היתר השחקנים אנדרו גארפילד וסם וורת'ינגטון, והיא עלתה לשידור ברשתות הולו ו-FX Networks באפריל 2022. עוד באותה השנה החל לעבוד על תסריט לסרט "רסטין"– ביוגרפיה של פעיל זכויות הלהט"ב ביירד רסטין.
הסרט יצא בסוף שנת 2023 בשירות נטפליקס.
בלאק יצא מהארון בשנת הלימודים האחרונה שלו באוניברסיטה.
הוא בן זוגו של הקופץ למים הבריטי טום דיילי מאז 2013, ובשנת 2015 השניים התארסו.
ב-6 במאי 2017 השניים נישאו בטקס בטירה באנגליה ולאחר כמה ימים שיתפו את נישואיהם בעמודים שלהם ברשתות החברתיות.
בנם הראשון של השניים נולד בהליך פונדקאות ב-2018, ובנם השני נולד ב-2023.
דנקרק הוא סרט מלחמה בריטי בבימויו של הבמאי כריסטופר נולאן, שהיה שותף לכתיבת התסריט וגם הפיק.
הסרט מתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה ומתמקד בפינוי דנקרק.
נולאן כתב את הסרט במטרה לספר את סיפור מבצע הפינוי משלושה צדדים: האוויר, היבשה והים.
מאמצים רבים נעשו כדי ליצור התמקדות בפרטים כך שהתסריט יכלול מעט מאוד דיאלוגים.
צילומי הסרט החלו בדנקרק שבצרפת ב־23 במאי 2016 וצולמו על ידי הצלם הויט ואן הויטמה במצלמות IMAX 66 מ"מ ומצלמת 65 מ"מ גדולה.
מטרתו של נולאן הייתה לגרום לצופיו לחוש פיזית כאילו הם נמצאים בדנקרק כחיילים פשוטים.
לשם כך גויסה עריכה מבלבלת המדמה את בלבולו של חייל שאינו מבין היכן הוא והכוח העיקרי המנחה אותו הוא יצר ההישרדות, ופסקול מאיים שאינו נותן מנוח.
בניגוד לסרטי מלחמה רבים, אין הסרט כולל מראות זוועה של פצועים או זעקותיהם, ונותן לדמיונו של הצופה להשלים אותם.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב־20 ביולי 2017.
בסרט כמעט ואין עלילה במובן המקובל.
מוצגים קטעי סיפורים, רובם של גיבורים אלמונים לחלוטין.
עם זאת קיימים שלושה קווי עלילה – אחד מתרחש על חוף דנקרק ליד המזח, אחד בים ואחד באוויר.
כולם מוצגים בעלילה לא ליניארית, כל אחד מהם אורך פרק זמן אחר (שבוע, יום, שעה) והעריכה מדלגת בין החלקים, תוך הצגת נקודות מבט שונות על אותו אירוע, כאשר הם מצטלבים.
עיקר כוחו של הסרט אינו בעלילה, כי אם בצילומים, בעריכה החותכת בין הסצנות ובעיקר בפס הקול מחריש האוזניים, המלווה בקולות ירי, קולות מפציצי צלילה, פיצוצים, ותיקתוק שעון.
בקרקע, חייל בריטי צעיר (שמו אינו ידוע לצופים.
הוא מכונה "טומי", השם הגנרי לכל חיילי החי"ר הבריטים.
בגילומו של פין וייטהד בתפקידו הראשון) צועד ברחובות דנקרק עם פלוגתו.
עד מהרה הם סופגים אש מהאויב ולבסוף טומי נותר השורד האחרון שצופה בחבריו לקרב נהרגים.
הוא בורח לחופי דנקרק, שם מרוכזים אלפי חיילים תשושים בטורים על מנת לעלות לספינות המפליגות לבריטניה.
"טומי" פוגש בחייל אחר שהשם על חולצתו הוא "גיבסון" (בגילומו של אניירין ברנרד), קובר חייל אחר.
כיוון שהם מבחינים שנושאי אלונקות פצועים עולים לאוניה העוגנת ליד המזח, "טומי" ו"גיבסון" ממהרים לחייל פצוע על מנת לסחוב אותו לאחת הספינות העוזבות את החוף וכנגד כל הסיכויים הם מצליחים להעלותו בזמן, בעת הפצצה גרמנית של מטוסי "שטוקה".
ברצונם להגיע הביתה כמה שיותר מהר הם מנסים לעלות לסיפון של כל ספינה שבדרכה לעזוב.
ברם, לפני שהם מצליחים לעשות זאת, פצצה אווירית פוגעת בספינה שהם מנסים לעלות אליה והם מצליחים להציל חייל צעיר בשם אלכס (הארי סטיילס) ובחיפוי החשכה עולים על אחת הספינות, אך גם זו מופצצת על ידי הגרמנים.
גיבסון מצליח לחלץ את אלכס וטומי ולהצילם מטביעה והשלושה חוזרים לחוף.
ביום המחרת הם עולים על אוניית סוחר הולנדית נטושה עם קבוצת חיילים זרים וממתינים לגאות שתיקח אותם משם.
אלא שעד מהרה הם נופלים קורבן לירי נק"ל גרמני וכשהגאות מגיעה לבסוף הספינה לא מתרוממת בשל ריבוי חורי הקליעים בה.
או־אז אלכס חושד שגיבסון, שהיה שקט במשך כל הזמן, הוא למעשה מרגל גרמני ומנסה לזרוק אותו מהספינה, אך טומי מגונן עליו.
לבסוף, מתגלה ש"גיבסון" הוא חייל צרפתי וכי הוא גנב למעשה את זהותו של חייל שהוא קבר מוקדם יותר.