tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משנת 1983 עבד כמורה לשירה בבית האופרה הממלכתי של הונגריה.
שיפוש העביר קורסי שירה באוסטריה, ברפובליקה הפדרלית של גרמניה, בנורווגיה ובשווייץ.
עבודתו הפדגוגית: פיתוח קול במקהלה.
הוא היה המאסטרו של כמה זמרי וזמרות אופרה הונגריות מפורסמות בעולם, כמו פטר קלן, אווה מרטון, קטלין פיטי, לאסלו פולגר ועוד.
ינה שימוני (במקור שטיינר, בהונגרית: Simonyi Jenő; וספרם, 12 במאי 1860 – בודפשט, 21 בנובמבר 1944) היה דוקטור במדע המדינה, פרופסור באקדמיה למסחר, גאוגרף, סופר ספרי עיון בגאוגרפיה.
אחיו הצעיר של ז'יגמונד שימוני, בלשן ופרופסור באוניברסיטה.
ינה שטיינר נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון שטיינר, סוחר ושל נטי מנזל.
הוא סיים את שתי הכיתות הראשונות של בית הספר התיכון במקום הולדתו, ואת השאר בגימנסיה להכשרת מורים בבודפשט.
בשנת 1882 קיבל תעודת הוראה ובשנים 1882–1883 בילה את שנת הלימודים בבית הספר התיכון של המכון להכשרת מורים כמורה בפועל.
לאחר מכן, לתקופה של שלוש שנים לימד תחילה במשך שנתיים גאוגרפיה וטבע בגימנסיה הממלכתית הריאלית הראשית לבנים ברובע 7 בבודפשט ולאחר מכן לימד בגימנסיה ברובע 5 במשך שנה.
בשנת 1888, לאחר מותו של פרופסור פרל, הוא נבחר כפרופסור לגאוגרפיה על ידי ועדת ההיגוי של האקדמיה למסחר.
בשנת 1881 זכה שימוני בפרס בחברה הגאוגרפית על עבודת הגמר בשם באקון (על הרי הבקון), בשנת 1882 זכה בפרס על מחקרו על Ceratophyllum submersum מטעם האוניברסיטה ובאותה שנה זכה בפרס נוסף על עבודתו קלוצ'ה וסביבתה והשפעת ההרים על האקלים, שוב בחברה הגאוגרפית.
מספר רב של מאמרים שלו הופיעו ב:
הבוליטין הגאוגרפי (Földrajzi Közlemények) (1882. קלוצ'ה וסביבתה, 1886. מסעו של ג'רג' רבויל בארץ הסומלים),
בסקירת בודפשט (Budapesti Szemle) (1884. מזרח סודן, 1885 הצרפתים בהודו האחורית, 1886 הארץ והאדם, 1887. עבודתו של לאיוש לוצי על האימפריה הסינית, היסודות טבעיים של ההיסטוריה של הונגריה, 1893)
עלון האקדמיה למסחר של בודפשט-שלוש מפות קיר חדשות (1891).
דרכים ראשיות טבעיות של המישור ההונגרי הגדול ומצב ערי המישור הגדול;
הוא כתב גם מאמרים גאוגרפיים כלליים עבור הלקסיקון הגדול של פאלאס.
ינון בן נריה (נולד ב-1951) הוא רופא ואימונולוג, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
חתן פרס ישראל לחקר הרפואה לשנת ה'תשפ"ה (2025).
בן נריה סיים לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב בשילוב עם לימודי דוקטורט באימונולוגיה במכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' דוד גבעול.
עם סיום השרות הצבאי כרופא קרבי הוא יצא להשתלמות בתר-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שם חקר את הגנים והחלבונים המעורבים בלוקמיה כרונית.
בשובו לארץ בשנת 1986 הוא קיבל משרה במרכז לאוטנברג לאימונולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, שם הוא מכהן כיום כפרופסור, ראש קבוצת מחקר וסגן דיקן למחקר.
קבוצת המחקר של בן נריה חוקרת איתות ביולוגי, תהליכי בקרה בתאים נורמליים המשתבשים בתאי סרטן.
בין הישגי המחקר של הקבוצה נמנים זיהוי קולטן תאי המזרחן חלבונים בתגובה לעקה חמצנית, הדגמה ראשונה של תהליך צימוד יוביקויטין לחלבון כתהליך המניע את הפעלת פקטור שיעתוק הגנים המרכזי בדלקת וזיהוי האנזימים המבקרים את תהליך ההפעלה, זיהוי אנזימי מפתח במסלול איתות התפתחותי חשוב ועוד.
בין התרומות של בן נריה לחקר הסרטן נמנים זיהוי הגורם המולקולרי הראשון המסביר את הקשר בין דלקת וסרטן, גילוי דלקת סמויה הנפוצה בתאים סרטניים ומזרזת התפתחות סרטן בנוכחות מוטציות סרטניות, ואפיון גנים המשחקים תפקיד מפתח בסרטן המעי הגס.
מעבר למחקר בסיסי עוסק בן נריה גם במחקר תרגומי בסרטן, לדוגמה, פיתוח תרופות המבוססות על מעכבי אנזימים לטיפול בסרטן הדם.
בן נריה הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חבר נבחר בארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית EMBO, יושב ראש ההנהלה המדעית של המרכז למצוינות בחקר אותות ביולוגיים באוניברסיטת פרייבורג ופרופסור עמית באוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי.
הוא זכה בפרס לנדאו של מפעל הפיס, פרס המייסדים של חברת טבע, פרס רפופורט למחקר ביו-רפואי (2016), בפרס א.מ.ת.
בן נריה נשוי לזיוה, גנטיקאית, והוא אביו של השף יובל בן נריה.
ינון בן שושן (נולד ב-10 במאי 1993) הוא עיתונאי ישראלי, מבקר טכנולוגיה ויוצר תוכן המשמש ככתב הטכנולוגיה של וואלה וכעורך מדור הטכנולוגיה באתר האינטרנט.
ינון בן שושן נולד וגדל בירושלים וסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הגימנסיה העברית רחביה.
לאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד בקורס הגשה ושידור בבית הספר למקצועות הטלוויזיה של ערוץ רשת 13 (לשעבר "רשת"), "הברזל 23".
את דרכו בתקשורת החל בגיל 16, ככותב צעיר באתרי אינטרנט, בהם פריים-טיים ו-Gadgety.
בשנת 2014 החל לכתוב בעיתון ידיעות ירושלים, ובהמשך מונה לכתב חינוך במקומון "כל העיר".
בשנת 2015 הצטרף לאתר "nrg" כמפיק בדסק החדשות ועורך מבזקים.
בין היתר היה עורך כתבות בנושאי טכנולוגיה.
ב-2017, עם המיזוג בין אתר "nrg" ל"ישראל היום", מונה בן שושן למפיק בדסק החדשות של האתר והעיתון.
בנובמבר 2018 מונה לעורך המשנה במדור הטכנולוגיה של אתר מאקו (NEXTER).
במקביל הופיע גם בתוכנית next, עם דרור גלוברמן.
במרץ 2020 שב בן שושן לישראל היום וערך את מדור הטכנולוגיה.
ביוני 2021 מונה לעורך הטכנולוגיה של אתר וואלה!.
במסגרת עבודתו, הוביל דרישה לשיפור הליקויים הרבים שמהם סובל מערך ה"רב-קו" לתשלומים בתחבורה הציבורית.
בהמשך הכריז משרד התחבורה על שיפורים רבים במערך.
בזמן מגפת הקורונה, חשף את הקלות שבה ניתן לזייף תעודת מתחסן (דרכון ירוק).
בן שושן מסקר מוצרי טכנולוגיה, מרואיין בנושאי טכנולוגיה בתוכניות אקטואליה.
בעבר הגיש את הפודקאסט "תתחברו" בוואלה.
במאי 2023 החל להנחות את התוכנית "סוויפ-אפ" בערוץ הטלוויזיה וואלה+.
בתחילת חודש ספטמבר 2023, בן שושן נבחר על ידי חברת אפל וטס לסקר את אירוע ההכרזה על סדרת האייפון 15 בקופרטינו, קליפורניה, כייצוג הישראלי הבלעדי באירוע.
באפריל 2024 החל להגיש פינת טכנולוגיה שבועית בתוכנית הבוקר של רשת 13, העולם הבוקר.
בספטמבר 2024 בן שושן הוזמן שוב על ידי אפל וטס למטה החברה בקופרטינו על מנת לסקר את אירוע ההכרזה על סדרת האייפון 16.
בנובמבר 2024 החל להגיש את הפודקאסט "זמן מסך" ברשת הפודקאסטים All In.
בפברואר 2025 החל להגיש פינה קבועה בתוכנית "המועדון העסקי" בערוץ i24News.
באפריל 2025 נבחר לשמש כפרזנטור של החוג למדעי המחשב במכללה האקדמית גליל מערבי.
במאי 2025 התפרסם דיווח באתר "העין השביעית", ולפיו בן שושן קיבל באופן אישי מימון אישי ממיקרוסופט במסגרת שיתוף פעולה מסחרי בחשבון האינסטגרם הפרטי שלו, אף שהוא מסקר את החברה ב"וואלה" - דבר המנוגד לתקנון האתיקה של מועצת העיתונות.
בעקבות הפנייה נמסר ממערכת "וואלה" כי הנהלים יחודדו.
בתגובה לדיווח של "העין השביעית", טען כי התקנון איננו מותאם לעולם התקשורת והרשתות החברתיות של היום.
נכון לספטמבר 2025, ממשיך בן שושן לפרסם בחשבון האינסטגרם שלו תוכן ממומן של חברות בתחום הסיקור שלו כעיתונאי.
הוא מתגורר בראשון לציון עם בן זוגו, בני אהרון.
ינון אחימן (נולד בשנת 1954) הוא עורך דין, מנהל ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית השני של אפרת בין השנים 1985–2000, ומכהן כמנכ"ל רשת החינוך אור תורה סטון.
נולד בשנת 1954 בניר עציון.
אביו, חנוך אחימן (חמלניק) היה אדריכל חובב, מראשי הקיבוץ הדתי, ממייסדי כפר עציון וניר עציון, ואמו יהודית הייתה ניצולת השואה.
החל את דרכו כאיש חינוך, ובגיל 28 ניהל את בית הספר "נעם בנים" בירושלים.
למד לתואר ראשון במשפטים והוסמך כעורך דין, ולתואר שני במדיניות ציבורית.
בספטמבר 1985, בגיל 30 בלבד נבחר לכהן כראש המועצה באפרת.
הוא כיהן תפקיד במשך 3 קדנציות רצופות, עד לשנת 2000. בתקופת כהונתו ידעה אפרת תנופת פיתוח ובנייה משמעותית.
בשנים 2000–2002 כיהן כמנכ"ל החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בירושלים.
בתקופת כהונתו הגישה החברה תוכנית להקמת מאות יחידות דיור ליהודים במזרח ירושלים.
במקביל, כיהן כמנכ"ל משותף בחברת קרתא.
בסוף שנת 2002 התמנה לכהן כמנכ"ל רשת מוסדות החינוך אור תורה סטון, תפקיד שבו הוא מכהן עד היום.
כשכיהן כראש מועצת אפרת, נמנה עם קבוצה של ראשי רשויות ביש"ע שהביעו תמיכה עקרונית בפתרון מדיני לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא הביע תמיכה בממשלת בנט-לפיד.
השתתף בהפגנה נגד הרפורמה המשפטית שהתקיימה באפרת, והביע עמדה סלחנית כלפי ראשי מערכת המשפט בישראל.
ינון אבידן (נולד בדצמבר 1950) הוא ראש המועצה המקומית חצור הגלילית לשעבר, שכיהן בתפקיד בין השנים 1978–1983.
נולד בתוניסיה ב-1950 כינון אבידה.
ב-1958 עלתה משפחתו לארץ והשתכנה בחצור הגלילית.
למד בישיבת בני עקיבא תקוות יעקב במושב שדה יעקב, ובגמר התיכון החל ללמוד בישיבת תושיה בתפרח, ובישיבות בית התלמוד ואיתרי בירושלים.
היה ממקימי סניף ישיבת איתרי בחדרה, שם למד ובמקביל שימש כמנהל הישיבה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-1978, נקרא על ידי סניף המפד"ל בחצור הגלילית לעמוד בראש הרשימה בבחירות ולהתמודד מטעמה על ראשות המועצה.
הוא שב לחצור לאחר שנתיים בחדרה, והעפיל לסיבוב השני מול ראש המועצה המכהן מטעם הליכוד אלי כלפון.
בסיבוב השני גבר על כלפון עם 52% מהקולות, ונבחר לראשות המועצה.
במהלך כהונתו, פרש מהמפד"ל והצטרף למפלגת תמ"י.
היה חבר הנהלת "מועצת הגליל".
בבחירות ב-1983 לא התמודד שוב.
נשוי לאורה לבית קופרמן, נצר למשפחת ריבלין הירושלמית, שאותה הכיר כששירתה בחצור הגלילית במסגרת שירות לאומי.
ינון אהרוני (נולד ב-1976) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כמנכ"ל משרד הרווחה והביטחון החברתי.
אהרוני נולד במושבה גן יבנה.
שירת כקצין בחטיבת גולני והשתתף במבצע "חומת מגן", במהלכו נפצע.
הוא סיים תואר ראשון בגאוגרפיה, כלכלה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2003).
הוא בעל תואר שני בחקר סכסוכים וניהולם מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2008), ובמנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון (2020).
לאורך הקריירה, כיהן אהרוני במספר תפקידים שבמסגרתם היה גם שותף להקמת ארגונים ותשתיות מוסדיות.
עבד בהיי-טק, ובתחילת דרכו הציבורית, בסיום התואר הראשון, פעל כשליח הסוכנות היהודית לפולין, בקהילת וורצלב.
שם סייע בגיבוש רשת צעירים בקהילות יהודיות שונות במדינה, ופעל למען ההסברה בקמפוסים בשיתוף שגרירות ישראל בוורשה.
בשנת 2008 הצטרף לשירות הציבורי בתפקיד ראש אגף מינהל ומשאבי אנוש ברשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב.
במסגרת תפקידו היה מעורב בהקמת הרשות ותהליכי הפיתוח והניהול של הרשות.
בשנת 2014, ייסד את החברה הכלכלית של אשכול רשויות נגב מערבי, שם כיהן כמנכ"ל החברה, אשר פעלה למיצוי יתרונות לגודל עבור רשויות מקומיות בנגב המערבי.
בשנת 2017, מונה לסמנכ"ל בכיר לניהול ההון האנושי במשרד העבודה והרווחה.
בשנת 2020 הצטרף לתאגיד לפיקוח וטרינרי כסמנכ"ל, בו היה אחראי על תחומי התפעול הלוגיסטיקה, הביטחון וההון האנושי.
בינואר 2022, נתבקש על ידי שר הרווחה ומנכ"לית המשרד לשוב לתפקידו כסמנכ"ל בכיר לניהול ההון האנושי במשרד הרווחה והביטחון החברתי.
בינואר 2023, מונה למנכ"ל המשרד, ובמאי 2023 אושר כמינוי קבוע.
במהלך תפקידו כמנכ"ל משרד הרווחה, אהרוני נאלץ להתמודד עם משבר חירום לאומי שהתרחש בשנת 2023. הוא פעל לתגבור המחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות, תיאום ופיתוח מערכי תמיכה במפונים, ולהקמת מרכזי חוסן לנפגעי טראומה ומערך מתנדבים לאומי.
פעל להקצאת תקני עו"ס רבים ותקציבים גמישים לרשויות המקומיות כדי לחזקן, ולהתמודד עם אתגרים שונים.
מתוקף תפקידו גם מכהן כמ"מ יו"ר רשות שיקום האסיר.
ביולי 2024 החליט שר הרווחה, יואב בן צור, למנות את אהרוני למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי לאחר שאהרוני עבר את ועדת האיתור וועדת המינויים, אולם הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות פסלה את מינויו, בין היתר, בשל שינוי תנאי הסף שיתאימו לו.
אהרוני שימש כחבר הוועד המנהל של תנועת הנוער האיחוד החקלאי.
אהרוני מתגורר במושב קלחים שבמועצה אזורית מרחבים, והוא מכהן גם כחבר ועד מקומי ביישוב.
יניב (נהגה במלעיל) הוא משחק קלפים ישראלי נפוץ במיוחד בקרב תרמילאים וחיילים ישראלים שטיילו בדרום אמריקה.
המשחק נקרא "Jhyap" בנפאל, "Dhumbal" בקויבק ובשם "quién va?" במקסיקו.
חוקי המשחק מזכירים את חוקי הבלאק ג'ק, אך עם מספר הבדלים משמעותיים, ביניהם העובדה שבמשחק 'יניב' המטרה הפוכה כדי להגיע לסכום הנמוך ביותר.
סברה נפוצה היא שהמשחק הומצא בפרו, והגיע בעקבות מטיילים ששיחקו והביאו אותו לישראל.
מקור שמו של המשחק לא ידוע, אך מספר גרסאות טוענות שהמקור הוא תרמילאי ישראלי בשם "יניב", שטייל עם חברו "אסף" ויחד עמו המציא את המשחק.
עם זאת, מטיילים ישראלים רבים טוענים כי הם נתקלו במשחק בארצות שונות ובשמות שונים.
את המשחק משחקים עם 54 קלפים, חבילה מלאה כולל 2 ג'וקרים.
המשחק מורכב ממספר סבבים, כאשר ניקוד המשתתפים נרשם בסיום כל סיבוב.
המשחק דורש מינימום של שני שחקנים, אך לרוב משחקים אותו קבוצה של 2 עד 4 שחקנים.
עד 8 אנשים יכולים לשחק את המשחק, אך ככל שעולה כמות המשתתפים, קצב המשחק מואט.
כאשר ישנם מעל 4 שחקנים, נעשה שימוש בשתי חבילות קלפים.
במשחק, לכל קלף מוקצה ערך מספרי, בהתאם לטבלה הבאה:
קלףדירוג מספריג'וקר0אס1קלף מספרי (2-10)בהתאם למספר הקלףנסיך11מלכה12מלך13
מטרת המשחק היא לצבור את מספר הנקודות הנמוך ביותר בכל סיבוב ובסופו של דבר, בסיום המשחק.
כל סיבוב מסתיים כאשר אחד השחקנים מכריז "יניב", כלומר נשארו בידיו קלפים בערך של 7 ומטה (ניתן לשחק גם בגרסה שבה צריך ערך של 5 ומטה).
לשחקן המנצח לא מתווספות נקודות, ואילו לשאר השחקנים מוסיפים נקודות כערך הקלפים שאותם הם מחזיקים בסופו של הסיבוב.
בתחילת כל סיבוב, מקבל כל שחקן 7 קלפים (בגרסאות מסוימות 6 או 5 קלפים), שאר הקלפים נותרים כקופה.
הקלף הראשון בערימה גלוי לעיני כולם כקלף פותח.
הסבב מתקדם בין כל השחקנים בכיוון השעון.
סיבוב במשחק מסתיים כאשר שחקן בתורו מכריז 'יניב' אם סכום הנקודות של קלפיו קטן או שווה ל-7. כאשר מכריזים יניב, כל השחקנים חושפים את ידיהם, השחקן שמחזיק בידו את הניקוד הנמוך ביותר הוא המנצח.
אם סכום קלפיו של השחקן שהכריז 'יניב' הוא הנמוך ביותר, אותו שחקן מנצח בסיבוב.
אם יש שחקן אחר שסכום קלפיו קטן או שווה לסכום קלפיו של מכריז ה"יניב" הוא מכריז "אסף".
מכריז ה"יניב" הפסיד בסיבוב, השחקן עם הסכום הקטן יותר הוא מנצח הסיבוב.
אם למספר שחקנים יש ניקוד נמוך או שווה למכריז ה"יניב" אז המנצח הוא בעל הניקוד הנמוך ביותר.
כאשר למספר שחקנים ניקוד זהה, כולם מנצחים בסיבוב מלבד למכריז ה"יניב" שנקנס.
כיוון שלשחקן הפותח ישנו יתרון, הוא נקבע באופן אקראי בסיבוב הראשון ובסבבים הבאים, פותח השחקן שזכה בסיבוב הקודם.
בכל תור, יכול השחקן לקרוא "יניב" או להחליף את קלפיו: להשליך לפחות קלף אחד מידו ולקחת קלף מהקופה או לקחת את הקלף האחרון מהערימה הגלויה.
תחילה ישליך השחקן את הקלף או הקלפים שברצונו להיפטר מהם ורק אז ייקח מהקופה או מהערימה.
השחקן יכול להשליך יותר מקלף אחד במקרים הבאים:
יש לו סדרה עולה של לפחות 3 קלפים לדוגמה: 8, 7, 6. מאותו צורה: לב, עלה, יהלום תלתן.
במקרה כזה הוא יכול להשליך את כל הסדרה העולה.
יש לו זוג או יותר מאותו קלף, לדוגמה: 9,9 ; 5,5,5 ; 7,7,7,7. במקרה כזה הוא יכול להשליך את הזוג, השלשה או הרביעייה.
יש לו סדרה של חמש קלפים בסדר עולה גם שלא מאותה צורה(מתאים בעיקר למשחקים ב7 קלפים בפתיחת המשחק) [יש גרסאות שלא משחקים עם האפשרות הזו]
בשלושת המקרים השחקן לוקח מהקופה או מהערימה רק קלף אחד, ובכך מקטין את מספר הקלפים המוחזקים בידיו.
כאשר השחקן הקודם זרק סדרה עולה, השחקן הנוכחי יכול להרים מהערימה רק את הקלפים הקיצוניים שזרק (למשל אם נזרקו 7,8,9, ניתן לקחת את ה-7 או את ה-9), במידה ונזרק זוג השחקן יכול לבחור איזה משני הקלפים הוא רוצה (למשל 4,4 יכול לקחת אחד מהם).
בגרסה המקובלת של המשחק קיימת דרך רביעית להקטין את מספר הקלפים - כאשר אם שחקן הניח קלף לדוגמה: 7 וקיבל מהקופה 7 נוסף, הוא יכול "להדביק" אותו לקלף שהוריד מבלי לקחת קלף נוסף, כל עוד השחקן שאחריו טרם שיחק.
מהלך זה נועד לגביר את המהירות של המשחק, ולהקטין את ההסתמכות על מזל בלבד.
השחקן שניצח בסיבוב (מכריז ה'יניב' או ה'אסף'), אינו מקבל נקודות.
שאר השחקנים מקבלים ניקוד כערך היד שהם החזיקו בזמן הכרזת ה'יניב'.
אם הוכרז 'אסף' אז מכריז ה'יניב' מקבל ניקוד עונשין על סך 30 (יש גרסאות 20) נקודות [מלבד הניקוד שקיבל בסבבים קודמים] בחלק מהגרסאות בנוסף לניקוד שבידו.
במידה והשחקן מקבל דאבל 'אסף' המהלך נקרא 'עופר' שבו השחקן מודח מיידית מהמשחק.
אם שחקן הגיע לניקוד עגול של כפולה של 50 נקודות, לא כולל 50 עצמו (100 150 200) מנכים מניקודו 50 נקודות.
מהלך זה יוצר הזדמנות טקטית אך מסוכנת לניצחון על ידי ניסיון להיתפס עם יד גבוהה יחסית בזמן הכרזת 'יניב' של שחקן אחר, על מנת לנסות להגיע לכפולה עגולה של 50 נקודות.
דבר נוסף שניתן לעשות הוא לנסות להכריז 'יניב' ולהיות מובס על ידי הכרזת 'אסף' נגדית על מנת להגיע לניקוד עגול של כפולה של 50 נקודות, מהלך הנקרא בחוגים רבים 'ויקטור'.
וריאציה נוספת היא ניכוי של 50% מהניקוד ולא 50 נקודות, לדוגמה כאשר שחקן מגיע לניקוד של 150 יופחת ניקודו ל-75 נקודות.
בזכות היתרון הגדול, שחקנים רבים יתפתו לשנות את סגנון המשחק ויקראו שחקני רידוס (reduce), גרסה זאת ידועה כשיטת הניקוד האוסטרלית.
כאשר שחקן כלשהו עובר את ערך הסף המשחק מסתיים והמנצח הוא השחקן עם מספר הנקודות הנמוך ביותר.
כאשר שחקן עובר את ערך הסף הוא יוצא מהמשחק, וממשיכים לשחק עד אשר נשאר רק שחקן אחד והוא המנצח.
כאשר שחקן עובר אותו הוא יצא מהמשחק.
חוק אבריימי: כאשר שחקן מגיע בדיוק למספר הנקודות שנקבע הוא מכריז אברימיי ומנצח מיידית.
קובעים משחק מסתיים בשעה מסוימת ומי שהגיע עם מספר הנקודות הנמוך לשעה הזאת הוא המנצח.
קובעים מספר כלשהו של סיבובים, למשל 10, ולאחר הסיבוב העשירי, מי שמחזיק במספר הנקודות הנמוך ביותר ניצח.
ישנן קהילות שחקנים המכנות את המשחק "פירלו", והוא בעצם כמעט זהה למשחק "יניב".
המשחק "פירלו" משוחק על פי ההוראות הללו:
כל קלף ממשפחת המלוכה ערכו שווה ל-10.
אפשר להכריז "פירלו" כאשר יש בידך סכום קלפים אשר נמוך מ-7.
השחקן שניצח במשחקון האחרון יתחיל את המשחק הבא.
כאשר אחד השחקנים "נשרף", דהיינו הכריז פירלו, אך לשחקן אחר היו סכום קלפים נמוך יותר בידו, לשחקן "ששרף" מורידים 10 נקודות, ולשחקן ה"שרוף" מוסיפים 30 נקודות פלוס סכום הקלפים שהיו בידיו.
שחקן המגיע לתוצאה כוללת של 100 נקודות מורידים לו 20 נקודות וכאשר שחקן מגיע ל-150 או 200 מורידים לו 50 נקודות.
ישנן קהילות שחקנים נרחבות המכנות את המשחק "פנחס", משחק אשר דומה במהותו למשחק יניב למעט מספר חוקים:
הכרזת "פנחס" אפשרית כאשר סכום הנקודות של קלפי השחקן קטן או שווה ל-11.
לשחקן ה"שובר" ("אסף" במשחק "יניב") אף על פי שניצח את הסיבוב מתווסף ערך הקלפים שבידו, ולו מהסיבה שבמקום להכריז "פנחס" העדיף "לשבת על הגדר" ולא הסתכן.
כאשר ניקוד השחקן מגיע בדיוק לערך שנקבע כסף (ב"פנחס" בדרך כלל 200 נקודות) מפחיתים מניקודו 20 נקודות.
יש הנוהגים להתחיל את המשחק עם חלוקה של 6, ואף 7 קלפים לכל משתתף במקום 5.
בתחילת המשחק ניתן לקבוע מהו ערך הסף שמתחתיו אפשר להכריז 'יניב'.
הערך הרגיל הוא 7 אך יש המשחקים כאשר הערך הוא 10 או 5.
אפשר לשחק כאשר מותר להרים רק את הקלף העליון שנזרק לערימה אם נזרקה סדרה, ולהרים כל קלף במקרה שנזרקו מספר קלפים מאותו ערך.
יש המשחקים עם 'חוק הג'וקר', לפיו שחקן שהפסיד בסיבוב כאשר הג'וקר אצלו, סופג קנס של 15 נקודות.
כך, שחקן שכאשר הוכרז 'יניב' החזיק בידיו שתי חמישיות וג'וקר, סופג 25 נקודות עונשין, ולא עשר.
קיים 'חוק ג'וקר' נוסף, הקובע שאם שחקן השתמש בג'וקר כתחליף לקלף חסר בסדרה, כל שחקן שיש באמתחתו את אותו קלף חסר רשאי להשליך אותו ולקחת את הג'וקר, גם מחוץ לתור שלו, כל עוד לא שוחק התור בא.
לדוגמה, אם שחקן א' זורק את הרצף נסיך תלתן-ג'וקר-מלך תלתן, ולשחקן ב' יש מלכה תלתן, הוא רשאי להמיר אותה בג'וקר(רק אם הג'וקר נמצא בצד הקיצוני של הסדרה, אם הוא באמצעה אין אפשרות לקחת אותו).
יש המשחקים כך שלא נדרש להשליך את הקלפים קודם ללקיחה מהקופה או מהערימה.
במצב זה ניתן להשתמש בקלף שנלקח על מנת לזרוק את הקלפים הרצויים באותו סיבוב.
למשל, אם לשחקן יש שתי שמיניות והוא לוקח שמונה מהקופה, אז בווריאציה זו הוא יוכל לזרוק את שלוש השמיניות.
ישנם שחקנים המאפשרים לומר "יניב" גם כאשר סכום הקלפים ביד עולה על 7 (או כל מספר אחר שנקבע).
במקרה כזה, השחקן אשר אומר את השם "יניב" יקבל את הסכום אשר בידו, ועוד 30 נקודות העונשין המקובלות.
באופן כזה יכול השחקן לקבל נקודות במכוון על מנת להשלים את ניקודו לסכום המזכה אותו בבונוס.
כך, לדוגמה, אם ניקודו של שחקן פלוני הוא 61, ובידו קלפים בשווי 9 נק'.
אמירת השם "יניב" תוסיף לאותו שחקן 39 נק' (9+30) [או 30 בלי להוסיף את הסכום שבידו, תלוי בגרסאות וכמו שמפורט למעלה בניקוד], וכך, תביא אותו ל-100 נק', ולבונוס המיוחל.
במקרה כזה, יתר השחקנים יקבלו את סכום הקלפים שבידם, אלא אם כן ישנם שחקנים המחזיקים בידם סכום של 7 ומטה.
או אז השחקן אשר סכום קלפיו הוא הנמוך ביותר לא יקבל נקודות.
מהלך זה מהווה בעצם הפעלת מצב "אסף" במכוון נגד עצמך, ובנוסף, פעולת "רחלי" מכוונת.
הוא מאפשר מרחב אסטרטגי רחב יותר בניצול הבונוסים, ובכך, מוסיף מימד נוסף של עומק למשחק.
שימוש ב"קלף חינם" - שחקן שהרים מהחפיסה (לא מהקופה) קלף עם אותו ערך של קלף שזרק באותו תור (או קלף תחתון או עליון בסדרה שהוא זרק) יכול מהר לזרוק גם אותו, בתנאי שהשחקן אחריו עדיין לא זרק קלף, וכך להיפטר מקלף.
חוק זה מוסיף עניין ומעודד משחק מהיר, אך יכול לגרום לוויכוחים בנושא מי הספיק לזרוק ראשון.
דבר נוסף שהחוק מאפשר זה מצב של אפס קלפים ביד, שחקן שזרק "קלף חינם" ונשאר בלי קלפים יכריז "יניב" בתור הבא שלו אלא אם הוא חושש מ"אסף" של שחקן שמחזיק רק ג'וקר.
במקרה כזה הוא יכול לקחת קלף אך לא לדלג על תורו ולהישאר בלי קלפים.
יש המשחקים כך שמכריז ה"אסף" יכול לעשות זאת רק לפני שמכריז היניב גילה את קלפיו.
ואז מי שקלפיו נמוכים יותר מבין שני אלה ינצח ואילו השני יקנס בסכום קלפיהם של כל השחקנים האחרים (ולא רק ב30 נקודות).
יש המשחקים כך שבחלוקה הראשונית, שחקן שברשותו סט ראשוני שכולל שלושה קלפים זהים או סדרה של שלושה קלפים ומעלה, צריך לשרוף את הקלפים שלו.
אותו שחקן עצמו צריך להכריז לפני פתיחת המשחק שהקלפים שברשותו "שרופים".
כאשר שחקן מכריז על "יניב" כאשר בידו קלף הג'וקר ומנצח בסיבוב הנוכחי, אותו שחקן מפחית 20 נקודות מהניקוד שלו.
יש המשחקים כך שכל ניצחון חמישי של שחקן מזכה אותו בהנמכה של 20 נקודות.
כאשר בסיום הסיבוב לשחקן מסתבר סכום שאם יחולק ב-2 יתקבל ניקוד שיעזור לשחקן, השחקן יוכל לחלק את הסכום ב-2.
כל שחקן יכול להשתמש במהלך זה פעמיים בכל משחק.
בחלק מהקהילות, כאשר מכריזים יניב, כל השחקנים משחקים סיבוב נוסף ורק בסיומו חושפים את ידיהם.
ערך מורחב - האחיין שלי בנץ
בשנת 2023 יצאה העונה השנייה של הסדרה הקומית "האחיין שלי בנץ" בערוץ כאן חינוכית, אחד הפרקים עוסק במשחק "יניב", ובפרק התלמידים משחקים את המשחק ואף פוגשים את "ממציא" המשחק (בגילומו של גיא מזיג) שמספר להם על ההיסטוריה של המשחק.
ינטל הוא סרט מחזמר דרמטי אמריקאי, משנת 1983 בבימויה ובכיכובה של השחקנית היהודייה ברברה סטרייסנד.
התסריט שנכתב על ידי סטרייסנד יחד עם ג'ק רוזנטל, מבוסס על סיפורו של יצחק בשביס-זינגר "ינטל בחור ישיבה" ועוסק במעמד האישה ביהדות ובעיקר באופן ההתמודדות של האישה היהודייה עם גישת הממסד הדתי לחינוכה.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב.
ינטל (ברברה סטרייסנד) היא בתו של רבי מנדל (נחמיה פרסוף), מלמד כפרי דתי אדוק.
היא חיה בשטעטל טיפוסי בפולין של תחילת המאה העשרים.
אביה האלמן מלמד אותה בסתר את רזי התורה והתלמוד, תחום השמור לבנים בלבד.
כאשר נפטר אביה והיא נוכחת בפינוי חפציו של אביה, ביניהם כל ארון ספרי הקודש, היא מקצצת שערה, מתחזה לבחור ועוזבת את ביתה על מנת למצוא לעצמה מקום בישיבה.
היא קוראת לעצמה "אנשל" (שמו של אחיה המנוח) ומתחברת במסעה לאביגדור (מנדי פטינקין), מי שנחשב לעילוי בקרב תלמידי הישיבה ולומדת איתו בחברותא בישיבה שלו.
אביגדור מצא שידוך להדס (איימי אירווינג), בת יחידה ממשפחה מבוססת, מעט לפני פגישתו בינטל, ורואה ב"אנשל" חבר טוב.
ינטל מצידה נמצאת בדילמה בין הקשר הרגשי שהיא חשה כלפי אביגדור (שאינו יודע שהיא אישה) לבין תשוקתה ללימוד.
לאחר שמשפחת הכלה מגלה שאחיו של אביגדור התאבד, מתבטל השידוך שלו והוא מציע ל"אנשל" להתחתן עם המשודכת לו, הדס.
ינטל מתנגדת בתחילה אך לבסוף מסכימה ו"מתחתנת".
לבסוף מספרת ינטל לאביגדור שאיננה בחור והיא מתוודה באהבתה אליו וגם הוא מספר שהוא אוהב אותה.
אביגדור מציע לינטל להפסיק להתחזות לגבר, להתחתן איתו ולהמשיך ללמוד איתו תורה בסתר, אך ינטל לא מעוניינת ללמוד בסתר אלא בגלוי ועל כך השניים נפרדים.
הפקת "ינטל" הייתה תהליך ארוך ומפרך שנמשך למעלה מ-15 שנים.
סטרייסנד רצתה להסריט את סיפורו של יצחק בשביס זינגר "ינטל, בחור הישיבה" לאחר שקראה אותו, בשנת 1968. זאת לאחר שהפקת הסרט מצחיקונת הסתיימה.
כבר ב-1969 רכשה סטרייסנד את זכויות ההסרטה והייתה אמורה לגלם את התפקיד הראשי.
חברת ההפקה First Artists שכרה את הבמאי הצ'כוסלובקי איוון פאסר בשנת 1971 לבימוי הסרט.
זינגר כתב את התסריט והעניק לסרט את השם "מסכות" (Masquerades), אולם הוא סבר שסטריסנד מבוגרת מדי לתפקיד ופרסומה הרב יזיק לאמינות הדמות.
על כן, הוא נסוג מן ההפקה.
ב-1973 הקריאה סטרייסנד את סיפורו של זינגר לבן-זוגה דאז, המפיק ג'ון פיטרס, כדי לזכות בתמיכתו בסרט.
אולם, בדומה לפאסר, סבר פיטרס שסטרייסנד מבוגרת ונשית מדי מכדי למלא בצורה משכנעת את הדמות בסרט.
בשנת 1976, לאחר השלמת "כוכב נולד", השתכנעה סטרייסנד שהיא מבוגרת מדי לתפקיד ינטל, והחליטה לשמש כבמאית בלבד.
האולפנים סירבו לממן את הסרט מחשש שסטרייסנד, חסרת הניסיון בבימוי לא תעמוד במשימה של יצירת סרט בתקציב גדול.
בנוסף, לפי סטרייסנד, האולפנים דחו את הסרט בטענה ש"אינו מסחרי דיו" משום שהוא "אתני מדי".
בשנת 1978 הציעו חבריה של סטרייסנד, אלן ומרילין ברגמן, לשכתב את הסרט למחזמר.
הם קיוו כי למחזמר בכיכובה של סטרייסנד יש סיכויים טובים יותר להתקבל בקרב האולפן.
סטרייסנד התחפשה לגבר ונכנסה לביתו של בן זוגה.
לאחר שזה סבר שמדובר בפורץ זכר, השתכנע פיטר ביכולתה לשחק גבר והסכים לחתום על חוזה הפקה לשלוש שנים עם חברת אוריון (Orion Pictures) במרץ 1978. כדי להתגבר על בעיית הגיל של ינטל, שונה גילה בתסריט מ-16 ל-26.
בשנת 1979 הגיעה סטרייסנד להסכם עם אוריון לפיו היא תהיה הבמאית וגם תשחק בתפקיד הראשי.
היא עבדה באותה תקופה עם תסריט של טד אלן, אך זנחה את רובו, תוך שמירה על הקטעים המוזיקליים.
הסרט היה אמור להיות מופק על ידי חבריו ושותפיו של סטרייסנד, ג'ואן מרשל אשבי וג'ון פיטרס.
כהכנה לסרט חקרה סטרייסנד באופן מעמיק טקסים ביהדות, למדה תורה והתייעצה עם רבנים רבים.
את הרב לפין מינתה סטרייסנד כיועץ הראשי לענייני יהדות.
אוריון הכריזה על הפקת "ינטל" כסרט הבכורה בבימויה של סטרייסנד בסוף קיץ 1980. סטרייסנד יצאה לפראג עם מצלמת Super-8, חיפשה מיקומים לצילום ואף צילמה את עצמה מטיילת בעיר לבושה בבגדי בחור ישיבה וברקע קטעים מן הפסקול.
בעקבות הפקת המערבון "שערי החופש" בשנת 1980, שנכשל בקופות וגרם להפסדים של 35 מיליון דולר, החליטו באוריון להקפיא כל הפקה שתקציבה גבוה מ-10 מיליון (באותה על הוקצבו לינטל 14 מיליון).
הסרט נדחה מספר פעמים עד שג'ון פיטרס, פיטר גרובר וניל בוגארט הקימו את חברת ההפקה PolyGram Pictures, שהסכימה להפיק את הסרט.
עם זאת, בשל הבדלים יצירתיים ומחלוקות אישיות בין סטרייסנד לפיטרס, שוב נגנז הסרט.
לאחר מיזוג אולפני יונייטד ארטיסטס ומטרו גולדווין מאייר, ובראשם פרדי פילדס ודייוויד ביגלמן (סוכנה של סטרייסנד בסוף שנות השישים), החלה הפקת הסרט ב-14 באפריל 1982 באולפני לי אינטרנשיונל בלונדון, לאחר 15 שנים ו-20 תסריטים שונים.
הצילומים הסתיימו באוקטובר אותה שנה.
לסרט אושר תקציב של 14.5 מיליון דולר, אולם ההפקה עלתה 1.5 מיליון דולר מעבר לתקציב שהוסכם.
את ההפרש נאלצה סטרייסנד לקזז משכרה, זאת על פי ההסכם עם האולפן.
בעקבות הצלחתו הגדולה של הסרט בארץ, העלה התיאטרון הקאמרי בסוף 2009 את ההפקה שלו לסרט המוזיקלי בשיתוף תיאטרון חיפה.
את המחזה ביים משה קפטן, שהתבסס על העיבוד הבימתי של בשביס זינגר ולאה נפולין.
דן אלמגור תרגם מאנגלית וכתב את הפזמונים למוזיקה מקורית של יוסי בן נון.
השחקנית והזמרת אולה שור-סלקטר שיחקה את התפקיד הראשי והשחקן יחזקאל לזרוב שיחק את אביגדור.
התפאורה עוצבה על ידי רוני תורן.
ההפקה התקבלה בברכה על ידי הקהל וגם על ידי המבקרים.
בהמשך ההצגה ירדה ועלתה מחדש ב-2022, הפעם בכיכובן של רוני דלומי והילה שלו (לחלופין) בתפקיד ינטל ואלכס קרול בתפקיד אביגדור בבימויו של רפי ניב ועיצוב תפאורה של סבטלנה ברגר.
ב-2022 בוצעה אותה הצגה באופן מסחרי על ידי תלמידי שנה ג' של בית הספר למשחק בית צבי בבימויה של מאיה שעיה.
ב-2025 ההצגה עלתה בבית הספר למשחק גודמן בהשתתפות תלמידי בית הספר ובבימויו של נעם פרנק.
ינון אלישע מגל (נולד ב-27 באפריל 1969, ט' באייר ה'תשכ"ט) הוא איש תקשורת, מגיש טלוויזיה ורדיו ישראלי.
מגיש את "הפטריוטים" בערוץ עכשיו 14 ומשדר תוכנית יומית עם בן כספית בתחנת הרדיו 103fm.
בעבר הגיש את מבט בערוץ הראשון והיה העורך הראשי של אתר וואלה, וכן כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הבית היהודי בכנסת העשרים.
מגל נולד בבת ים, אך גדל והתחנך בירושלים.
אביו, יוחנן הלוי מגל, היה קצין החימוש של פיקוד מרכז (בדרגת אל"ם), בן למשפחה חקלאית מעפולה.
אימו עדנה הייתה מזכירה רפואית.
בילדותו למד בבית הספר היסודי בשכונת צמרת הבירה ולאחר מכן עבר לשכונת רמות בירושלים.
בנעוריו למד בתיכון ליד האוניברסיטה.
מגל שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים ולאחר מכן כקצין וכמפקד צוות בסיירת מטכ"ל.
השתתף בין השאר במבצע עלם חמודות לחטיפת השייח' עובייד.
השתחרר מהצבא בדרגת סרן לאחר שמונה שנות שירות.
בשירות המילואים קודם לדרגת רב-סרן.
לאחר שחרורו מצה"ל התקבל לקורס קריינות ב"קול ישראל", שלאחריו החל לעבוד כקריין, ולאחר מכן ככתב חדשות.
משם עבר לגלי צה"ל, שם שימש ככתב לענייני שטחים.
בהמשך החל לעבוד בחדשות 10 ככתב לענייני צבא.
בשנת 2004, בעקבות התוכנית "עובדה" עם אילנה דיין, שעסקה ב"פרשת סרן ר'", בה הואשם קצין בהריגתה ללא צורך של פלסטינית בת 14 סמוך לציר פילדלפי, הכין מגל כתבה המציגה את גרסתו של הקצין.
בשנת 2005, בעת שסיקר את תוכנית ההתנתקות, האשים מגל את התקשורת בכך שהיא אינה אובייקטיבית בנוגע לתוכנית.
על כך ועל חלקו בחשיפת האמת ב"פרשת סרן ר'", זכה ב-2006 בפרס לביקורת התקשורת של האגודה לזכות הציבור לדעת: .
אחד מתפקידיו המשמעותיים ככתב שטח היה סיקור מלחמת לבנון השנייה בערוץ 10.
בין פרסומיו הבולטים של מגל:
תמונות ראשונות ובלעדיות שהביא מהבונקר הממשלתי בהרי ירושלים.
ריאיון בלעדי עם העציר הנמלט אברי רן (ממנהיגי "נוער הגבעות") ממקום מחבואו.
הקלטות הרמטכ"ל דן חלוץ אחרי מלחמת לבנון השנייה.
הריאיון האחרון עם הרב חנן פורת לפני מותו.
בתחילת 2008 עזב מגל את ערוץ 10 והחל להגיש את "מהדורת מבט" החדשה, לצד מרב מילר, ובמקומם של גאולה אבן-סער וחיים יבין שהגיש את המהדורה במשך כ-40 שנה.
הרייטינג של המהדורה נותר יציב לאחר כניסתו לתפקיד.
בדצמבר 2011 התמודד לתפקיד מפקד גלי צה"ל, אך לבסוף נבחר ירון דקל.
ביוני 2012 עזב את תפקידו כמגיש חדשות ב.
מגל טען להתעמרות מצד מנהליו, ובאוקטובר באותה שנה הגיש תביעה נגד הערוץ, שהסתיימה בפשרה לאחר כחמש שנים בפיצוי של כ-70 אלף שקלים.
באוגוסט 2012 הצטרף למחלקת החדשות של אתר וואלה.
בפברואר 2013, מונה, במקומה של טלי בן עובדיה, לעורך הראשי של האתר, במקביל לתפקידו כמגיש שידורי האולפן, מהם פרש לקראת ריצתו לכנסת ב-2015. בעקבות עבודתו בוואלה העיד בפרשת תיק 4000 על אופי סיקור האתר את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ומשפחתו.
ב-28 בדצמבר 2014 הודיע מגל על סיום עבודתו ב"וואלה!" ועל הצטרפות למפלגת "הבית היהודי" לקראת הבחירות לכנסת העשרים.
הוא שוריין במקום השביעי ברשימה, ובעקבות פטירת השר אורי אורבך קודם למקום השישי.
הוא נבחר לכנסת ומונה ליושב ראש הסיעה ולחבר בוועדות החוץ והביטחון, ביקורת המדינה, העבודה, הרווחה והבריאות, קידום מעמד האישה ושוויון מגדרי והכנסת.
בין היתר, פעל ללגליזציה של קנאביס.
ב-24 בנובמבר 2015, שישה חודשים לאחר תחילת כהונתו בכנסת, כתבה העיתונאית רחלי רוטנר, שעבדה עם מגל במערכת "וואלה!", פוסט בפייסבוק כי במסיבת סיום תפקידו ב"וואלה!" התוודה בפניה מגל באופן בוטה על משיכתו המינית כלפיה.
בתגובה פרסם מגל: "ישנם דברים שנאמרו בין ידידים, לפני הפיכתי לחבר כנסת, ולא הייתי חוזר עליהם כיום.
אני מבקש את סליחתו של מי שנפגע".
התהודה שהייתה לפרסום זה הביאה עוד באותה יממה לשיחת בירור עם יושב ראש "הבית היהודי" נפתלי בנט, שבסיומה הודיע מגל על פרישתו מתפקידו כיו"ר הסיעה.
המשטרה החלה בבדיקת הטענות כלפיו, בחשד להטרדות מיניות ולמעשים מגונים, ולאחר שתלונות מצד מספר נשים נוספות פורסמו באמצעי התקשורת, הודיע מגל כי הוא בטוח שאין במעשיו היבט פלילי, אולם מאחר שיש שנפגעו מהתנהלותו בעבר, החליט לפרוש מהכנסת.
שלוש נשים שהוטרדו העידו במשטרה, ואישה רביעית פרסמה כי הוטרדה על ידו בפומבי.
בפברואר 2016 סגרה פרקליטות מחוז ת"א את התיק נגדו.
בשני מקרים נימקה זאת בחוסר אשמה, ובמקרה השלישי בחוסר עניין לציבור.
לאחר התפטרותו מהכנסת עסק ביזמות, בין היתר בחברת טורבינות הרוח "אנרגיה לישראל", שהוא אחד מבעליה.
בנובמבר 2016 חזר לטלוויזיה, והצטרף לעונה השנייה של לילה טוב עם אסף הראל, דבר שגרר ביקורת מצד ארגוני הנשים.
יחד יצרו סדרת כתבות, עד לירידת התוכנית בפברואר 2017. בפברואר 2018 הצטרף מגל לתחנת הרדיו 103fm, תחילה כמגיש מחליף של נתן זהבי בתוכנית זהבי עצבני, בהמשך הגיש כשנה תוכנית זוגית מידי בוקר עם ענת דוידוב, אותה החליף לתקופה קצרה רון קופמן.
מאז ספטמבר 2019 ועד היום מגיש מגל את התוכנית ינון מגל ובן כספית לצדו של כספית ב-"103fm".
בדצמבר 2018 הצטרף מגל לערוץ 20. בתחילה הגיש יחד עם שמעון ריקלין את התוכנית "ריקלין&מגל" במקומו של אראל סג"ל שעזב, ושימש כפרשן במהדורת החדשות של הערוץ.
מאז יוני 2019 מנחה את תוכנית "הפטריוטים" שעלתה שוב בערוץ.
למגל יותר מ-446 אלף עוקבים ברשת החברתית X (לשעבר טוויטר), ומאות אלפים ברשתות חברתיות אחרות - בהן טיקטוק, טלגרם, אינסטגרם, פייסבוק, יוטיוב ווואטסאפ.
הוא הופיע מספר פעמים במקומות הראשונים של רשימת המשפיענים בטוויטר המפורסמת על ידי ליאור מלנבוים, ואף צוין במקום הראשון ברשימה לשנת 2021. בעקבות התקרבותו לציבור החרדי גדלה הפופולריות שלו בקרב ציבור זה ורבים מהציבור החרדי עוקבים אחריו ואחרי פרסומיו.
במאי 2025 חשף ערוץ כאן 11 כי מפלגת "הציונות הדתית" שילמה לידוענים שונים על מנת שיפרסמו אודות ההטבות הניתנות למשרתי המילואים, בצירוף תודה אישית לשר האוצר בצלאל סמוטריץ'.
נחשף כי גם מגל קיבל תשלום דומה.
הדברים אושרו על ידי מגל.
ביולי 2025 פרצו האקרים את הטלפון הסלולרי של מגל, והפיצו מידע שנשאב מתוכו.
חלק ממידע זה פורסם באמצעי התקשורת, עד להוצאת צו איסור פרסום זמני לבקשת מגל.
מגל נחשב לאחד התומכים הגדולים של בנימין נתניהו בתקשורת הישראלית, והעיד על עצמו כי הוא ביביסט שכן לדבריו נתניהו "הוא המנהיג של הגוש האמוני".
אינני מבין את האובססיה שלו לפגוע בהם שוב ושוב".
בינואר 2022 יצא בקמפיין מימון המונים למימון הגנתו של בנימין נתניהו במשפטו, במהלכו גויסו כארבעה מיליון ש"ח, אך הכספים הוקפאו מחמת מניעה משפטית.
בתחקיר של העיתון TheMarker נטען כי מגל הוא בין השותפים הדומיננטיים במנגנון הפצת המסרים שנועד לשרת את שלטון נתניהו ולתקוף את מי שנתפס כאיום עליו, יחד עם עמית סגל ויעקב ברדוגו וכ-20 אנשי תקשורת שפועלים להפצת המסרים במסגרת מנגנון זה.
בראיון לעיתון מקור ראשון אמר מגל כי "אני כלי שדרכו הוא (נתניהו) מעביר דברים לציבור".
בשנת 2024 הופיע מגל בתחילת מספר תוכניות "הפטריוטים" כשלראשו כובע מצחיה ועליו הסיסמה "ניצחון מוחלט", שהיא יעד של מלחמת חרבות ברזל שהציג נתניהו, ואף מכר כובעים כאלה.
ביולי 2024 הושעה מגל מתוכניתו ברדיו 103FM ונרמז לקשר לקריאתו לחרם צרכנים על בנק לאומי בשל העובדה כי הם לא משדרים פרסומות בערוץ 14. ההשעיה הסתיימה לאחר שבוע.
מגל טען שהניסיון של הדתיים לשנות את התקשורת מבפנים נכשל ושהרוב הגדול של הדתיים והחרדים שנכנסו לתקשורת "התכופפו ונטמעו והתבוללו ומשרתים את האליטה", ולכן "אף אחד לא מעריך אותם".
לטענתו, הערכה לאיש תקשורת נוצרת אם הוא בא עם תפיסת עולם משלו ועומד עליה.
בעיניו ערוץ 14 "שמייצג את הימין הליכודי יותר, הפריפריאלי, הביביסטי, המזרחי, הפחות אליטיסטי" מצליח משום שעבור הרבה אנשים הוא מהווה "מפלט שבו הם יכולים לשמוע ולקבל את מה שהם חושבים, את מה שנראה להם סביר ונורמלי".
בינואר 2026 אמר מגל "אני נגד נשים בצבא באופן כללי.
בפברואר 2026 אמר לעתונאי הדתי-לאומי עמיחי אתאלי הפועל למען גיוס חרדים "אל תדברו על החרדים כשהבנות של הציונות הדתית לא עושות צבא, וכשיש הסדרניקים שלא עושים צבא שלם - אל תדבר על החרדים".
החל משנת 2018 מציג מגל את עצמו לסירוגין כעיתונאי וכמי שאינו עיתונאי.
לאורך השנים הצהיר ברשתות החברתיות ובראיונות כי הוא "עיתונאי ימני", "מגיש", בעל "פוזיציה", ולעיתים כי אינו רואה עצמו כעיתונאי כלל.
בשנת 2022 ובשנת 2023 הצהיר כי הוא לא רואה עצמו כעיתונאי אלא כמי שיש לו "פוזיציה".
חודשיים לאחר מכן, בעדות שלו בפרשת תביעת דיבה שהגיש נגדו רביב דרוקר, הוא אמר שהוא רואה את עצמו כעיתונאי וכך גם הציג את עצמו במשפט נתניהו.
במאי 2024, פרסם סרטון שנחזה כתיעוד מעזה והתברר שצולם בהרצליה, טען כי הוא עיתונאי וכי ערוץ "ינון ניוז" הוא כלי תקשורת עצמאי.
בתוכנית מהצד השני עם גיא זהר נטען כי מגל מבקש ליהנות מיוקרת התואר עיתונאי מבלי להיות מחויב לכללי אתיקה עיתונאית - לדוגמה לשווק מוצרים בערוץ שלו או לא לתקן טעויות.
בתגובה הגדיר עצמו מגל "חצי עיתונאי".
בשנת 2025, בעקבות ביקורת על תשלום שקיבל עבור פרסום מטעם בצלאל סמוטריץ', אמר: "אני לא עיתונאי - אני אנטי עיתונאי".
לטענת מגל הביקורת על שלל התבטאויותיו היא רק מצד "התקשורת השמאלנית", והרייטינג שלו מוכיח שהוא "עושה דברים שיש להם הרבה קהל".
בראיון ב-2025, בתגובה לשאלה מדוע ערוץ 14 צובע את המציאות בארץ בורוד, אמר מגל שהוא לקח על עצמו "לעשות הנדסת תודעה, להעביר מסרים שאנחנו מאמינים בהם, להילחם בתודעה הנגדית, להביא קונטרה, לשנות את המציאות".
ביולי 2025 פורסם כי מגל היה בקשר עם חברים במדגם לפיו נקבע הרייטינג בערוצי הטלוויזיה, עקב כך החליטה ועדת המדרוג להפסיק את ההתקשרות עמם
בספטמבר 2020 אמר במהלך תוכניתו עם בן כספית ברדיו 103FM כי ראש הממשלה בנימין נתניהו צריך לירות בעיתונאים שמבקרים אותו: "אני במקומו כבר מזמן הייתי מוציא תת מקלע ויורה ב… לא רוצה להגיד שהייתי יורה בכולכם, בך לא, אבל בכל השאר, יורה.
צרורות כמו ברמבו, עם השרשראות שיורד, כל העיתונאים ששנים צולבים אותו, כל יום שישי, צרורות...
לאחר שספג ביקורת על ההתבטאות טען ינון כי התבטא בהומור.
ב-18 בינואר 2024 הכנסת הוארה בכתום לציון יום הולדתו הראשון של התינוק כפיר ביבס כתום השיער, שנחטף יחד עם אחיו בזרועות אימם, ונרצח בשבי על ידי ארגון הטרור חמאס, כפי שהתברר מאוחר יותר.
מגל הגיב על המחווה בציוץ: "באיחור עצוב של 19 שנה הכנסת בכתום".
כתום היה הצבע שבו הזדהו המתנגדים לתוכנית ההתנתקות ב-2005.
במאי 2024 שיתף סרטון שבו אדם אוחז נשק, לבוש מדים ורעול פנים פונה אל נתניהו כביכול מעזה, וטוען שהוא מדבר בשם 100 אלף חיילי מילואים שלא יישמעו לשר הביטחון יואב גלנט ולרמטכ"ל הרצי הלוי אלא רק לנתניהו.
לובש המדים היה פעיל הליכוד שלא היה במילואים באותו זמן, ולאחר מכן הודח ממילואים.
במאי 2024, ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, אמר כי המתנגדים לנתניהו, והתקשורת הישראלית כולה, הם "שונאי ישראל המתנהגים כמשתפי הפעולה עם הנאצים".
בעקבות דבריו פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה לרדיו 103fm.
במרץ 2025 אמר שוב דברים דומים ובמאי, כחודשיים לאחר מכן, טען כי העיתונאי אמנון אברמוביץ' אשם בטבח השבעה באוקטובר.
ביוני 2025, לאחר שארבע בנות משפחה אחת נהרגו בטמרה כתוצאה מפגיעה של טיל איראני ו-23 נפצעו, אמר כי "רוב האנשים בטמרה נגד ישראל".
בעקבות זאת, פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה נגד ערוץ 14. בתגובה לתלונות רבות של צופים כתב נציב תלונות הציבור: "מצאתי כי התלונות מוצדקות, דבריו של מגל היו גזעניים, פוגעניים ומכלילים כלפי האוכלוסייה הערבית בישראל".
בנובמבר 2025, כאשר הפרקליטה הצבאית הראשית יפעת תומר-ירושלמי נמצאה לאחר שאבד הקשר עימה, פרסם מגל בדף הטוויטר שלו שאפשר להמשיך את הלינץ' התקשורתי עליה, בצירוף אמוג'י של קריצה.
עקב כך הגיש חבר הכנסת ולדימיר בליאק תלונה במשטרה.
בפברואר 2026 התייחס לרצח אישה ערביה וכתב בערוץ הטלגרם שלו: "רצח איזה במגזר הערבי.
ככה הם לא יגיעו ל-15 מנדטים".
אמירה זו גררה ביקורת ציבורית רחבה.
לאחר שמגל ייחס לליאור חורב רצון לחבור פוליטית לגדי איזנקוט, הגיש חורב תביעת לשון הרע נגדו.
בתגובה הגיש מגל תביעה נגדית נגד חורב.
מגל לא הגיש כתב הגנה ובית המשפט קיבל את התביעה וחייב אותו לפצות את חורב ב-150 אלף ש"ח ולמחוק את הציוץ נשוא התביעה.
בהמשך בוטלה הפסיקה והושגה פשרה, לפיה מגל וחורב ימשכו את התביעות ההדדיות ויתנצלו זה בפני זה.
תביעת דיבה שהגיש רביב דרוקר כנגד מגל ושמעון ריקלין נדחתה ב-6 בספטמבר 2023 ברובה הגדול, וכנגד פיצוי של 5,000 ש"ח לטובת דרוקר, פסק השופט הוצאות של 5,000 ש"ח לטובת הנתבעים.
בדצמבר 2023 הגיש מגל תביעת דיבה בסך 300 אלף ש"ח נגד איל נוה, ממייסדי "אחים ואחיות לנשק", על שטען שמגל השתמט ממילואים בגיל 30. נוה הגיש תביעה נגדית בסך 500 אלף ש"ח.
לאחר גישור ביטלו מגל ונוה את תביעותיהם.
בפברואר 2024 הגיש מגל תביעת לשון הרע נגד משה רדמן ממובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
בתביעת לשון הרע שהגיש פעיל המחאה דרור גביש נגד מגל, חויב מגל ביוני 2025 לשלם לגביש 30,000 ש"ח.
מגל, שגדל בבית חילוני, החל תהליך של חזרה בתשובה בשנת 2003, אחרי טיול בהודו ולאחר מות אביו.
הוא סיפר ששני דברים שהשפיעו עליו בחזרתו בתשובה הייתה השתתפות, בהיותו חייל, בהופעה של הרב שלמה קרליבך וכן כאשר בטיול בהודו באמצע מדיטציה ראה חבר שהשתחווה לפסל הבודהה והזדעזע מכך.
בשנת 2023 סיפר שהוא נע בין אורח-חיים כדתי וכמסורתי.
מגל לומד גמרא ובנוסף לומד חסידות כל שבוע עם הרב אור זיו - שליח חב"ד בשכונת קטמון שבירושלים.
מגל שומר שבת וטהרת המשפחה.
בשנת 2005 נישא לגיתית, מעצבת פנים, ולזוג נולדו ארבעה בנים.
בשנת 2022 פורסם כי הם נפרדו אולם בתוכנית הרדיו שלו בנובמבר 2025 אמר מגל כי הוא נשוי לרעייתו באושר.
מגל מתגורר בשכונת למד בתל אביב.
למגל תואר ראשון בלימודי אסלאם, המזרח התיכון ומחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אותו השלים בסוף 2011.
ינוקא ("תינוק" בארמית) הוא כינוי שהיה מקובל בקרב חסידי מזרח אירופה לאדמו"רים אשר הוכתרו כשאינם עוד בגיל בר מצווה (בני 13) ולעיתים כונו כך מכיוון שאינם עוד בוגרים או גדולים בתורה כדי להיות אדמ"ורים.
המונח מושפע ככל הנראה מספר הזוהר שבו מוזכרים ילדי פלא בעלי יכולות רוחניות מופלאות.
אחד מהם הוא הינוקא מכפר סכנין, שהיה בנו של רב המנונא סבא.