tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר חזיז שחור התכוון לפוצץ פצצת טריגן שתגרום לכל הגלקסיה להפוך לבלתי אנושיים, קריסטל עצרה בעדו, ביטלה את הטריגנסיס של הערפילים וטענה שזה יגרום יותר נזק מתועלת.
לאחר שחזיז שחור הודה בחכמתה, הוא נקלע לעימות עם וולקן.
הפצצה, כעת מטען חבלה פשוט, הרגה את חזיז שחור ווולקן ופתחה קרע בזמן-חלל ליקום הסרטן.
במשך תקופה מדוזה החליפה את מקומו של חזיז שחור בשלטון, עד שהתגלה כי הוא שרד את הפיצוץ וחזר.
הוא פסק כי הבלתי אנושיים יחזרו לכדור הארץ, ועל קריסטל היה לבחור האם תעזוב או תישאר עם רונאן.
למרות שנשארה אתו, היא נראתה בהמשך עם משפחת המלוכה.
קריסטן אנדרסון-לופז (נולדה ב-21 במרץ 1972) היא שחקנית ופזמונאית אמריקאית.
יחד עם בעלה רוברט לופז והנרי ג'קמן, אנדרסון-לופז כתבה והפיקה את המוזיקה עבור סרט הדיסני פו הדוב (2011) עבורו היו מועמדים לפרס אנני בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר.
בנוסף היא גם דיבבה את קולה של קנגה בסרט.
כמו כן היא כתבה עבור דיסני את השירים למחזמר "מוצאים את נמו".
אנדרסון-לופז גדלה בשלושה מקומות שונים: קרוטון און הדסון, ניו יורק (פרבר של העיר ניו יורק), עד 1986; שכונת פארק מאיירס בשארלוט (קרוליינה הצפונית) מ-1986 עד 1990; וואקסו, שארלוט, קרוליינה הצפונית (פרבר של שארלוט) החל מ-1990 והלאה, שם התגוררה גם בשנות לימודי האקדמיה שלה.
הוריה ארין וג'ון עדיין מתגוררים בוואקסו.
לדברי אביה, אנדרסון-לופז התאהבה בתיאטרון לראשונה בגיל 4, כשלקח אותה לראות מחווה מוזיקלית לרגל יובל המאתיים של ארצות הברית במקום מגוריהם אז, קרוטון און הדסון.
לאחר שמשפחתה עברה לגור בקרוליינה הצפונית היא סיימה את לימודיה בבית הספר של שארלוט.
היא למדה בקולג' וויליאמס במערב מסצ'וסטס לתואר כפול בדרמה ובפסיכולוגיה.
היא סיימה שם את לימודיה ב-1994. לאחר שהתמחתה בתיאטרון בפלורידה עבדה אנדרסון-לופז במשך מספר שנים בעבודות זמניות, כאשר שאיפתה הייתה להפוך לשחקנית תיאטרון בברודוויי, ניו יורק.
ב-1999 היא החלה לעבוד בתיאטרון המוזיקלי ליהמן אנג'ל BMI ומצאה שם את ייעודה כפזמונאית.
שם גם פגשה את בעלה לעתיד, רוברט לופז.
באוקטובר 2003 נישאה אנדרסון ללופז, שבהמשך זכה בפרסי EGOT ככותב שירים, מלחין ופזמונאי, כולל שלושה פרסי טוני עבור אבניו קיו וספר המורמונים.
לזוג שתי בנות, קייטי ואנני, אשר השתתפו בחלקי שירה בסרט לשבור את הקרח (Frozen).
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025המוזיקה והמילים המקוריות הטובות ביותר"The Ballad of the Witches' Road" מתוך אגתה לאורך כל הדרך
מועדון כדורגל חופים "קריסטל" סנקט פטרבורג הוא שמו של מועדון כדורגל חופים מקצועני רוסי מהעיר סנקט פטרבורג.
למועדון קיימת מחלקת נשים, שזכתה באליפות רוסיה לנשים 2022 ובגביע רוסיה לנשים 2024.
המועדון הוקם בשנת 2006 והשתתף באותה שנה בגביע סנקט פטרבורג בכדורגל חופים.
משנת 2011 מתמודד באליפות רוסיה בכדורגל חופים.
המועדון נחשב למועדון כדורגל חופים המוצלח ביותר ברוסיה, לאחר שזכה בחמש אליפויות וארבע פעמים בגביע אירופה לאלופות.
בעונת 2021 המועדון השיג טרבל עם הזכייה באליפות רוסיה, בגביע הרוסי ובגביע אירופה לאלופות.
למועדון יריבות מרה עם קבוצת לוקומוטיב מוסקבה והשתיים מחזיקות יחד במרב תוארי האליפות (5 כל אחת).
זו אחת היריבויות הטעונות ביותר בכדורגל חופים הרוסי.
קריסטל מארי ריד היא שחקנית אמריקאית.
התפרסמה בשל גילום דמותה של אליסון ארג'נט בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" (2011–2014; 2016), כמו גם בתור סופיה פאלקון (אנ') בסדרה "גות'האם" (2017–2018) ובשל הופעתה בתור אבי הולנד (אנ') בסדרה "היצור מן הביצה" (2019).
קריסטל מארי ריד נולדה ברוזוויל , פרוור של העיר דטרויט, מישיגן, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי ממוצא פולני וצ'רוקי.
יש לה אח אחד גדול בשם קורי.
ריד גדלה במשפחה קתולית שמרנית, אם כי היא גם הצהירה שהיא התחנכה בכנסייה הבפטיסטית בבגרותה ולא מצאה את מקומה.
היא סיימה את בית הספר התיכון "רוזוויל" בשנת 2003. ריד למדה ריקוד מגיל צעיר והייתה קפטן להקת המחול בתיכון.
היא הייתה חברה פעילה בתיאטרון הקהילתי וכיכבה במחזות הזמר "אנני", "כנר על הגג" ו"גריז".
היא למדה באוניברסיטת המדינה של ויין והייתה חלק מהתוכנית לתואר ראשון באמנויות יפות, אך עזבה את הלימודים לפני תחילת שנת הלימודים השנייה.
לאחר מכן, היא עברה לשיקגו והופיעה במספר הפקות מקומיות.
בדצמבר 2008, היא עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי להמשיך בקריירת משחק.
בשנת 2010 ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "CSI: ניו יורק", "CSI", "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר" ו"ריזולי ואיילס", ובאותה שנה גילמה את דניס בסרט האסונות "סקייליין" .
החל משנת 2011 כיכבה כדמות ראשית בסדרה הנוער "זאב צעיר" מבית MTV, למשך 3 עונות.
ובתפקיד אורח בפרק בעונה החמישית.
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה "טיפש, מטורף, מאוהב".
בשנת 2013 שיחקה בסרט המתח "קראש".
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "היצור מן הביצה", אשר מבוססת על דמות באותו שם מסדרת ליגת הצדק האפל של חברת DC קומיקס.
מפברואר 2012 עד יוני 2013 היא הייתה במערכת יחסים עם השחקן האנגלי דניאל שרמן, אשר שיחק לצדה בסדרה "זאב צעיר".
ביולי 2013, החלה ריד לצאת עם מגיש הטלוויזיה הסקוטי-אוסטרלי דארן מק'מולן (אנ'), מק'מולן וריד נפרדו בתחילת 2019.
+שנהסרטתפקידהערות2010סקייליין דניס2011טיפש, מטורף, מאוהבאיימי ג'ונסון2012למצוא את האחת רבקה אוג'ין2013קראש בס2015Too Lateדורות'י מלר2018תקרית בארץ הרוחותאליזבת' "בת'" קלר2022Pinball: The Man Who Saved the Gameאלן2023זאב צעיר: הסרטאליסון ארג'נטTBADead Giveawayליה
+שנהסדרהתפקידהערות2010CSIג'וליפרק: "Lost & Found"CSI: ניו יורקג'ולס רודיפרק: "Damned If You Do"החיים הקשים של אר ג'יי ברגררנהפרק: "The Berger Cometh"ריזולי ואיילסנטליפרק: "She Works Hard for the Money"2011גדולה מהחייםאליפרק: "He Said, She Said"2011–2014; 2016זאב צעיראליסון ארג'נטתפקיד ראשי (עונות 3-1)
תפקיד אורח (עונה 5); 40 פרקים2017–2018גות'האםסופיה פאלקון (אנ')תפקיד ראשי (עונה 4); 20 פרקים2019היצור מן הביצהאבי הולנד (אנ')תפקיד ראשי; 10 פרקים
קריסטל קתרין איסטמן הייתה עורכת דין אמריקאית, פמיניסטית, סוציאליסטית ועיתונאית.
היא חקרה את סוגיית תאונות העבודה וניסחה את החוק הראשון בארצות הברית שעסק בפיצויים לנפגעי תאונות עבודה.
איסטמן זכורה גם כאחת ממנהיגות המאבק על זכות הבחירה לנשים וכשותפה מייסדת ועורכת שותפה עם אחיה, מקס איסטמן, של המגזין "המשחרר" (The Liberator) שעסק באמנות ופוליטיקה מתוך תפיסת עולם רדיקלית.
איסטמן הייתה גם שותפה מייסדת של ליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות, וב-1920 הייתה אחת ממייסדות האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות שפועל עד היום.
בשנת 2000 היא נכנסה להיכל התהילה לנשים בסנקה פולס, ניו יורק.
קריסטל קתרין איסטמן נולדה במרלבורו, מסצ'וסטס, ב-25 ביוני 1881, השלישית מבין ארבעה ילדים, בתם של סמואל אליהו איסטמן ואניס ברטה פורד.
בשנת 1883 המשפחה עברה לקננדאיגווה, ניו יורק (Canandaigua New York) שם שימש אביה ככומר.
בשנת 1886, בעקבות מחלה כרונית, שמקורה בשירותו של סמואל איסטמן במלחמת האזרחים, הוא התמוטט ונאלץ להתפטר מתפקידו ככומר.
משאבי המשפחה הידלדלו ואילצו את אניס איסטמן לפרנס את המשפחה.
היא עבדה כמורה בבתי הספר המקומיים ונתנה הרצאות בימי ראשון בערב.
אניס איסטמן החלה לקבל הצעות להטיף בתפילות של יום ראשון בכנסיות מקומיות.
אניס איסטמן הייתה אחת מהכמרות הפרוטסטנטיות הראשונות שהוסמכו בארצות הברית והייתה למנהיגת קהילה מהזרם הרפורמטיבי.
שמה של אניס איסטמן הלך לפנייה והיא דרשה בקהילות שונות ובאירועים אזוריים וארציים.
קריסטל איסטמן ראתה באימה מודל לחיקוי וכמי סללה את דרכה לעשייה פמיניסטית.
כמה שנים מאוחר יותר, סמואל איסטמן התחזק ופתח חנות קטנה לסייע בפרנסת המשפחה.
המשפחה גרה בחלק ממדינת ניו יורק הידוע בהיסטוריה האמריקאית כאזור בו הייתה התעוררות דתית פרוטסטנית רפורמטיבית במאה ה-19, שהובילה בין היתר, שבהשראת עקרונות דתיים התושבים התנגדו לעבדות, היו פעילים בתנועה לביטול העבדות והאמינו בשוויון בין נשים לגברים.
איסטמן סיימה את מכללת ואסר, פוקיפסי ניו יורק ב-1903 והמשיכה ללימוד תואר שני בסציולוגיה (תחום חדש יחסית בתקופתה) באוניברסיטת קולומביה.
בגלל מצבה הכלכלי של המשפחה, מקס איסטמן לאלץ להמתין שנה לפני שהתחיל ללמוד בוויליאמס קולג'.
במהלך לימודיה בקולומביה איסטמן הושפעה מהכלכלן ג'ון בייטס קלארק ומהסוציולוג פרנקלין הנרי גידינגס.
בסיום הלימודים היא חזרה לבית הוריה ולימדה שנתיים אנגלית והיסטוריה בבית ספר תיכון ואחיה יצא ללימודים.
איסטמן החליטה ללמוד משפטים, אולם לא יכלה לעשות זאת באוניברסיטת קולומביה מאחר שבית הספר למשפטים לא קיבל נשים אלא רק שני עשורים מאוחר יותר.
את לימודי המשפטים עשתה באוניברסיטת ניו יורק וסיימה שנייה במחזור של שנת 1907.
איסטמן ואחיה מקס הושפעו מהתפיסות הרפורמטביות והיו קרובים ושותפים לעשייה.
הם גרו יחד במשך מספר שנים בגריניץ' וילג' ביחד עם פעילים רדיקלים, בבית התיישבות (Settlement House) שהיה אחד הבתים של תנועת ההתיישבות שהיו פעילים ברחבי ארצות הברית בתקופה הזו.
הקבוצה כללה את אידה ראו, עורכת ודין ואמנית, אינז מילולהנד, עורכת דין ופעילת לזכויות עובדים ונשים, פלויד דל, עיתונאי וסופר ודוריס סטיבנס, עורכת דין ופעילה למען זכויות נשים.
איסטמן לקחה חלק במפגשים של קבוצת Heterodoxy, שהייתה קבוצת נשים שדנו בנושאים הקשורים לזכויות נשים, פוליטיקה, פילוסופיה ומיניות.
איסטמן החלה לעבוד אצל פול קלוג, עובד סוציאלי ועורך כתב העת Charities and the Commons שהיה הביטאון של עובדים סוציאליים ותנועת ההתיישבות האמריקאית.
קולג הזמין אותה לחקור תאונות עבודה עבור "סקר פיטסבורג" שהיה מחקר סוציולוגי חלוצי שנערך בעיר פיטסבורג בפנסילבניה (בתחילת המאה העשרים פיטסבורג הייתה עיר תעשייתית אופיינית בארצות הברית).
זה היה המחקר על הראשון על מקרי מוות ופציעות במקומות עבודה.
הדו"ח שכתבה: "תאונות עבודה והחוק" עורר סערה בחוגי האקדמיה והרווחה ולבסוף הוביל לחקיקה.
ב-1909, צ'ארלס יוז, מושל מדינת ניו יורק, מינה את איסטמן להיות חלק מוועדה שעסקה באחריות מעבידים.
היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לוועדה וניסחה את טיוטת החוק בנושא פיצויים בגין תאונות עבודה של מדינת ניו יורק.
היא המשיכה לפעול למען בטיחות ובריאות תעסוקתית, בזמן שעבדה כעורכת דין חוקרת בוועדה לקשרים תעשייתיים בתקופת נשיאותו של וודרו וילסון.
המלצותיה שימשו בסיס לתוכנית לפיצויי עובדים, שהייתה הראשונה מסוגה.
ב-1910 איסטמן נישאה, לחברה הוותיק, לג'יי וואלאס בנדיקט, והזוג עבר למילווקי.
שם היא ניהלה את הקמפיין בזכות משאל על זכות ההצבעה לנשים בוויסקונסין.
הקמפיין לא הצליח וב-1913 איסטמן חזרה לניו-יורק.
הנישואין הסתיימו בגירושים בשנת 1915 וכהצהרה על עצמאותה הכלכלית והאישית, איסטמן סירבה לקבל מזונות, וטענה שלקבל כסף מבעלה לשעבר יהיה לבגוד בעצמה הן כאישה והן כפמיניסטית.
כישלון הקמפיין בוויסקונסין הוביל את איסטמן למסקנה שצריך להתמקד במאבק לזכות הבחירה לנשים ברמה הארצית ולא ברמה המדינתית.
בשנת 1913 כשחזרה לחוף המזרחי, איסטמן, אליס פול, לוסי ברנס, ואחרות הקימו את הקונגרס האמריקאי למען זכות ההצבעה לנשים, שבמסגרת אחד מכינוסיו נולדה מפלגת הנשים הלאומית.
באותה השנה נסעה איסטמן לבודפשט לכינוס השביעי של הברית הבין-לאומית למען זכויות הנשים לבחור ולהיבחר.
היא הביאה איתה מהכנס טקטיקות לפעילות, כגון הפגנות המוניות ומשמרות מחאה.
במקביל לפעילות למען זכות הבחירה, איסטמן ואמה גולדמן פעלו להרחבת השימוש באמצעי מניעה, ליגליזציה של זנות ושמירה על חופש הביטוי בימי מלחמה.
אחרי שאושר התיקון ה-19 ונשים קבלו זכות הצבעה ב-1920, איסטמן, פול, ושתי נשים נוספות כתבו את הנוסח הראשוני לתיקון לשוויון זכויות שהוצג לראשונה בשנת 1923. היא הייתה אחת מהסוציאליסטים היחידים, באותה התקופה, שתמכו בתיקון ואף הזהירה שחקיקת מגן למען נשים תוביל לאפליה נגד נשים.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, איסטמן הייתה מעורבת מספר ארגונים והתארגנויות שהתנגדו למלחמה.
איסטמן, רוג'ר נאש בולדווין, ליליאן וואלד וג'יין אדמס הקימו את האיגוד האמריקני נגד המיליטריזם (American Union Against Militarism) כדי לנסות ולמנוע את המעורבות של ארצות הברית במלחמה באירופה.
הארגון הפעיל לובי אצל הנשיא וילסון, יועציו ובקונגרס.
בנוסף הם קראו להפסיק את מכירת הנשק שמתדלקת את המלחמה, לבטל את גיוס החובה ולסיים "אימפריאליזם" אמריקאי ברחבי העולם.
איסטמן מונתה למנכ"לית האיגוד האמריקני נגד מיליטריזם, ב-1915 ובאמצע 1917 בולדווין החליף אותה בשל בעיות בריאות שסבלה מהן.
כמו כן, איסטמן הייתה אחת המייסדות של מפלגת נשים לשלום ביחד עם ג'יין אדמס, ליליאן וואלד ואחרות ושימשה כנשיאה של הסניף בניו-יורק.
מטרת המפלגה הייתה לסייע בסיום המלחמה.
בשנת 1921, המפלגה הפכה לארגון בין-לאומי ששינה את שמו לליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות.
האיגוד האמריקני נגד המיליטריזם ומפלגת נשים לשלום פעלו מתוך הגישה האינטרנציונליסטית.
מקס איסטמן היה העורך של הירחון שלו The Masses ("ההמונים") מאוגוסט 1912 שכלל כתבות, שירה ואומנות והיה רקדיקלי לתקופותו.
מקס איסטמן נאלץ לסגור את הירחון בעקבות צנזורה ממשלתית בשנת 1917, ובמרץ 1918 האחים איסטמן ייסדו את הירחון The Liberator (המשחרר) שעסק בפוליטיקה, אמנות וספרות.
הם ערכו את המגזין עד ב-1922 כשהעיתון עבר לאחריותה של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
ב-1916 איסטמן נישאה לוולטר פולר, עורך בריטי ופעיל אנטי-מלחמתי.
לזוג היו שני ילדים, ג'פרי ואניס.
איסטמן ופולר התנגדו למלחמה עד סופה.
הוא עבד כעורך האחראי של העיתון "פרימן" ("האדם החופשי") עד 1922, כשחזר לאנגליה.
אחרי המלחמה, איסטמן ארגנה את הקונגרס הפמיניסטי הראשון בארצות הברית בשנת 1919 בו קראה לנשים להילחם על החרות שלהן.
במהלך תקופת הפחד האדום הראשונה, בין השנים 1919–1921, איסטמן וחבריה נכללו ברשימות השחורות של התובע הכללי של ארצות הברית דאז, אלכסנדר מיטשל פאלמר ובמהלך פשיטות פאלמר הם הם נעצרו וחלקם גורשו.
הם תוארו כ"אדומים " וכאיום על אמריקה" ועל כן הנאומים שלהם הוקלטו וכתבי העת נאסרו להפצה, כולל The Liberator.
ב-1922, משלא מצאה עבודה בארצות הברית מפני שנכללה ברשימה השחורה, עזבו איסטמן ופולר את ארצות הברית ללונדון.
היא עבדה שם בכמה עיתונים והשתתפה בקמפיין למען זכות הבחירה לנשים.
ואף על פי שעבדה והייתה פעילה פוליטית, איסטמן תיארה את חמש השנים בהן חייה בלונדון כאפלים בחייה.
היא סיפרה לחברים ובני משפחה שהיא חשה נבגדת על ידי ארצה ואיבדה כל רצון להילחם.
בשנת 1927, פולר נפטר משבץ, וכעבור זמן קצר, איסטמן חזר לניו יורק כדי לחפש עבודה אך בריאותה כבר הייתה רופפת אז.
עשרה חודשים לאחר שובה לארצות הברית, ב-8 ביולי 1928, קריסטל איסטמן נפטרה מדלקת כליות.
קריסטל איסטמן נחשבת לאחת המנהיגות הנשכחות של ארצות הברית.
על אף שעמדה מאוחרי חקיקה חלוצית, הקימה ארגונים פמניסיטיים וזכויות אדם, היא נעלמה מהיסטוריה במשך חמישים שנה.
בשנות השבעים והשמונים עלה שמה שוב כאשר הקונגרס חזר לדון בתיקון שוויון זכויות.
השילוב בין תפיסותיה הפמיניסטיות והתווית "קומוניסטית" שהודבקה לה הובילו לכך שפעילותה פורצת הדרך בתחומים רבים הושכחה במשך חמישה עשורים.
קריסטל מליסה מרשל היא מתאבקת עבר ודוגמנית אמריקאית.
זכתה בפרסים בתחרויות פיתוח גוף.
מרשל הופיעה בתחרות היופי "מיס קליפורניה" של שנת 2004. כמו כן, הופיעה במספר תפקידים נוספים: דוגמנית של התוכנית "דיל או לא דיל", בשעשועון הטלוויזיה פחות או יותר, באחד הקליפים של 50 סנט ובפרסומות.
החוויה המשותפת הראשונה של מרשל כחלק מארגון ה-WWE הייתה בתחרות חיפוש הדיווה לשנת 2005, שבה מרשל סיימה במקום הרביעי.
אף על פי שלא זכתה בתחרות, מרשל הוחתמה לחוזה פיתוח ונשלחה לארגון הפיתוח Deep South Wrestling.
בדצמבר 2005 היא צורפה לרוסטר של סמאקדאון ככתבת מאחורי הקלעים.
הפיוד הראשון שלה היה נגד ג'יליאן הול, שאותה מרשל ניצחה בקרב הבכורה שלה ב-10 במרץ 2006. מרשל נוצחה על ידי גיליאן, אך לאחר מכן נקלעה לעימות עם מישל מקול.
כשזוכת תחרות חיפוש הדיווה אשלי מסארו הצטרפה לסמאקדאון, דמותה של מרשל הפכה לדמות רעה, כך שמרשל קינאה בזכייה של מסארו בתחרות.
לאחר מכן מרשל חברה לשורות מישל מקול והשתיים התעמתו עם מסארו וג'יליאן הול, מה שהוביל לקרב בין הארבע באירוע המסיבה האמריקאית הגדולה.
בחודש ספטמבר זוכת תחרות חיפוש הדיווה של אותה שנה, ליילה אל, הגיעה לרוסטר ומרשל נכנסה לעימות נגדה.
הפיוד כלל חבירה של מרשל להמיז נגד ליילה ובוגימן.
בחודש פברואר של שנת 2007 הפכה דמותה של מרשל לדמות טובה, שהחלה להיות קרובה לוויקי גאררו, אך שוחררה מהחוזה שלה כמה שבועות לאחר מכן.
ב-18 באוקטובר 2009 נראתה מרשל באירוע "נועד לתהילה" של הארגון Total Nonstop Action Wrestling כחלק מהקהל בזמן הקרב של בובי לאשלי נגד סמואה ג'ו.
שמה של מרשל בארגון זוהה כקריסטל לאשלי, זאת כי נחשבה לחברתו של לאשלי במציאות.
את הופעת הבכורה שלה בזירה ערכה בקרב זוגות מעורב ביחד עם לאשלי בהפסדם לסקוט סטיינר ואווסום קונג ב-12 בדצמבר.
בחודש פברואר 2010 קריסטל שוחררה מהחוזה שלה ביחד עם בובי לאשלי.
מרשל יצאה עם בובי לאשלי מהשנים 2007 עד 2010 ולזוג יש ילד אחד שנולד ביולי 2008 בשם מיילס וילדה אחת שנולדה בשנת 2011 בשם נעמי.
באפריל 2011 הודיעה שהיא ולאשלי נפרדו.
קריסטינה צ'רנישב (נולדה ב-19 ביוני 1992), היא שחיינית ישראלית בעבר, שחיינית נבחרת ישראל בשחייה שייצגה את ישראל באליפות העולם (רומא 2009) ושיאנית ישראל במשחי שליחות.
בעלת שתי מדליות, זהב וארד, מהמכביה (2009).
צ'רנישב נולדה וגדלה בטשקנט, אוזבקיסטן.
היא עלתה לישראל והתגוררה עם משפחתה בחיפה.
היא החלה להתאמן בגיל 8 בעצת אביה, מאמן שחייה במקצועו.
היא התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי קריית ביאליק.
לאחר מכן היא עברה להתאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט בהדרכתם של לאוניד קאופמן, חנן גלעד ומורן רבינוביץ'.
היא התגייסה לצבא בשנת 2010 ובשנים 2014 - 2017 היא למדה באוניברסיטה הבפטיסטית בקליפורניה יחסים בינלאומיים ועסקים בינלאומיים.
כיום (2018), היא מתגוררת בריברסייד, קליפורניה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.72 שניות, התוצאה החמישית בהיסטוריה של השחייניות הישראליות באותה העת.
מקום רביעי באליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד, סרביה באוגוסט 2008 סיימה צ'רנישב במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.01 דקות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 1:00.46 דקות, במקום 12 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.28 שניות ובמקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 59.74 שניות.
בתחרות שנערכה בפובואה דה ורזים פורטוגל בתחילת פברואר 2009 קבעה סמסוניוק במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ניקול סמסוניוק, דורון לוי ועמית עברי שיא ישראלי חדש של 3:56.11 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו באמצע יולי 2009 זכתה צ'רנישב בשתי מדליות, זהב וארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.09 דקות, אחרי עמית עברי (58.21 שניות) ולפני אליסה ציפין מהפועל ערד (1:03.12 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.87 שניות, אחרי עמית עברי (26.50 שניות) וענת זימין ממכבי קריית ביאליק (27.67 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2010 זכתה צ'רנישב בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.83 שניות, אחרי עמית עברי (26.66 שניות) ולפני אליסה ציפין (28.86 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.81 דקות, אחרי קרן זיבנר מבני הרצליה (1:03.15 דקות) ואליסה ציפין (1:03.20 דקות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2011 זכתה צ'רנישב במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.20 דקות, אחרי אליסה ציפין (1:02.16 דקות) ולפני נועה פלדמן (1:02.64 דקות).
נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.56 שניות, מקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.58 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.50 שניות.
באוקטובר 2022 נישאה צ'רנישב נישאה לשחיין האולימפי נמרוד שפירא בר אור.
קריסטל סְמוֹלֶנְסְק הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר סמולנסק שהתקיים בשנים 1992–2004 והתמודד בליגת הכדורגל הלאומית, הליגה שנייה בחשיבותה ברוסיה, במשך 7 עונות רצופות.
קריסטל העפילה 3 פעמים לשלב 16 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל (1997/98, 2001/02, 2002/03) והישג השיא בליגה הוא המקום הרביעי בעונת 1998 בליגת המשנה הרוסית.
קריסטל הוקמה בשנת 1992 כתוצאה ממיזוגן של קבוצת דיפוזיון (Диффузион) עם מועדון הקטרגל "קריסטל".
בינואר 1995 התאחדה עמה גם קבוצת הכדורגל איסקרה סמולנסק שהוקמה לראשונה ב-1965 והתמודדה בעיקר ב.
קריסטל התמודדה במרבית שנותיה בליגת המשנה הרוסית בכדורגל.
הקבוצה פעלה בחסות ממשלת המחוז ועיריית סמולנסק ותקציבה הסתמך על חוזה מימון עם חברת "קריסטל" לעיבוד יהלומים.
תחילה תוכנן להצעיד את הקבוצה עד להעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל, ברם בשנת 1998 מת מנכ"ל חברת "קריסטל" אלכסנדר שקאדוב והחברה חדלה לממן את המועדון.
בתחילת שנת 2000 מונה גורבן ברדייב למאמן הקבוצה.
הוא הביא איתו ספורטאים טורקמנים לקבוצה והקבוצה סיימה את עונת 2001 במקום החמישי בליגה הראשונה והיה נדמה שעם השקעה מיטבית הקבוצה תוכל להבטיח העפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל.
ברם, בינואר 2004 בעלי המניות במועדון הודיעו על פשיטת רגל והקבוצה פורקה.
באפריל אותה שנה הוקמה קבוצה חדשה בשם "דנייפר סמולנסק".
קריסטלינה איבנובה גאורגייבה-קינובה (בבולגרית: Кристалина Иванова Георгиева-Кинова; נולדה ב-13 באוגוסט 1953) היא כלכלנית בולגרייה ויושבת ראש קרן המטבע הבינלאומית.
היא נכנסה לתפקיד יושבת ראש מועצת המנהלים של הקרן ב-1 באוקטובר 2019 כמחליפתה של כריסטין לגארד, לאחר שמילאה שורה של תפקידים בכירים בבנק העולמי ובנציבות האירופית.
באפריל 2024 נבחרה לכהונה נוספת של חמש שנים, לאחר שהייתה המועמדת היחידה.
גורגייבה היא יושבת הראש הראשונה של הקרן שהגיעה ממדינות הגוש המזרחי והראשונה שמגיעה משוק מתעורר לפי הגדרות הקרן.
בשנת 2020 הופיעה בטיים 100, רשימת 100 האנשים המשפיעים השנתית של מגזין טיים.
היא נינתו של איוואן קרשובסקי , שהיה עיתונאי ומהפכן, אשר לקח חלק במאבק המחתרתי הבולגרי נגד שלטון האימפריה העות'מאנית במאה ה-19.
גאורגייבה קיבלה תואר שני בכלכלה פוליטית וסוציולוגיה ב-1976 ודוקטורט בכלכלה ב-1986 מהאוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית.
הדוקטורט שלה עסק במדיניות הגנה סביבתית וצמיחה כלכלית בארצות הברית.
בשנים 1977–1993 הייתה פרופסורית באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית בסופיה.
הייתה עמיתת מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנים 1987–1988, פרופסורית אורחת באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ב-1991, חוקרת אורחת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנים 1991–1992 והרצתה באוניברסיטאות שונות בנושאים הקשורים בכלכלות מתפתחות ובכלכלה סביבתית.
ב-1992 מונתה ליועצת בנושא מדיניות סביבתית במרכז ומזרח אירופה בבנק העולמי.
ב-1993 החלה לעבוד ככלכלנית של הבנק העולמי והחזיקה בתפקידים שונים הנוגעים למדיניות סביבתית באירופה ובאסיה.
בשנים 2000–2004 הייתה מנהלת תחום הסביבה והתוותה את מדיניות הבנק בתחום.
לאחר מכן, בשנים 2004–2007 ניהלה את המדיניות הבנק ברוסיה.
ב-2008 היא מונתה לסגנית נשיא הבנק העולמי תחת רוברט זוליק.
ב-2010 מונתה לנציבה לשיתוף פעולה בינלאומי, סיוע הומניטרי וניהול משברים בנציבות האירופית, תחת נשיא הנציבות ז'וזה מנואל ברוזו.
במסגרת תפקיד זה היא ניהלה את התגובה של האיחוד האירופי בנוגע למשברים הומניטריים ואסונות טבע באירופה וביבשות אחרות.
בין השאר היא ניהלה את הסיוע שהאיחוד האירופי העניק להאיטי ולצ'ילה לאחר רעידות האדמה שהיו במדינות אלה ב-2010 ואת הסיוע לפקיסטן ולרומניה בעקבות השיטפונות שאירעו באותה שנה.
היא ניהלה גם את תגובת האיחוד האירופי לקונפליקטים בדרפור ובקירגיזסטן.
ב-2014 התמנתה גאורגייבה לסגנית נשיא הנציבות האירופית לענייני תקציב ומשאבי אנוש בנציבותו של ז'אן-קלוד יונקר.
היא הייתה סגנית הנשיא היחידה שלא כיהנה קודם לכן כשרה בממשלה של מדינה אירופאית.
במסגרת תפקיד זה היא הייתה אחראית על ניהול התקציב של האיחוד האירופי כלפי הפרלמנט האירופי, הנציבות האירופית ובית המשפט האירופי לביקורת.
היא נכנסה לתפקיד בזמן משבר החוב של יוון ומדינות אחרות בדרום האיחוד האירופי.
למרות המשבר והביקורת על התקציב הגדול של האיחוד היא השיגה הגדלה של התקציב זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד.
ב-28 באוקטובר 2016 הוכרז שגאורגייבה תכהן כמנהלת הראשית (Chief Executive Officer) של הבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח ושל אגודת הפיתוח הבינלאומית, שני מוסדות של קבוצת הבנק העולמי.
היא נכנסה לתפקיד זה ב-2 בינואר 2017. במסגרת תפקידה היא ערכה רפורמות שעזרו להגדיל את התקציב של הבנק העולמי לסיוע באזורים מוכי עוני ולהגביר את האיתנות הפיננסית של הבנק.
היא קידמה גם את המחויבות של הבנק לשוויון מגדרי בתוך הארגון והציבה יעד ש-50% מתפקידי ההנהלה בבנק העולמי יהיו מאוישים על ידי נשים עד 2020. היעד הושג במהלך 2018. ב-1 בפברואר 2019 מונתה גאורגייבה לממלאת מקום נשיא הבנק העולמי לאחר שג'ים יונג קים הודיע שהוא פורש מהתפקיד.
לאחר שהודיעה כריסטין לגארד שבכוונתה לפרוש מתפקיד יושבת ראש מועצת המנהלים של קרן המטבע הבינלאומית כדי להתמודד לתפקיד נשיאת הבנק המרכזי האירופי, הוכרז ב-29 בספטמבר 2019 שגאורגייבה היא המועמדת היחידה להחליפה בתפקיד.
היא נכנסה לתפקיד זה ב-1 באוקטובר 2019. עם כניסתה לתפקיד אמרה גאורגייבה שהאיומים של מלחמת הסחר ושל ירידה בצמיחה העולמית יהיו בראש סדר העדיפויות שלה.
היא אמרה ש"במלחמת סחר כולם מפסידים.
קובעי המדיניות צריכים להתייחס ברצינות להתחייבויות שלהם לשיתוף פעולה בינלאומי בסחר".
ב- 13 באפריל 2024 פורסם כי דירקטוריון הקרן החליט שגאורגייבה תמשיך בתפקידה לכהונה שנייה של 5 שנים נוספות, לאחר שהייתה המועמדת היחידה לתפקיד.
גאורגייבה עמדה בראש קרן המטבע בזמן התפרצות מגפת הקורונה והמשבר הכלכלי העולמי שהחל בעקבותיה.
בינואר 2021 אמרה גאורגייבה שהמדיניות המומלצת למדינות בזמן המשבר היא הגדלה משמעותית של ההוצאה הממשלתית: "הייתי יוצאת ואומרת 'בבקשה תוציאו [כספים]'.
תוציאו כמה שאתם יכולים ואז תוציאו עוד קצת".
כשהייתה בבנק העולמי עודדה גאורגייבה הטמעה של מדיניות כלכלית הקשורה להתמודדות עם משבר האקלים בראש סדר העדיפויות של המוסד.
גאורגייבה אמרה שבכוונתה לעשות זאת גם בקרן המטבע, שכן שינויי האקלים משפיעים על המטרות שבלב המנדט של הקרן - צמיחה, תעסוקה ויציבות פיננסית.
עם זאת, באוקטובר הביע חבר המנהלים של הקרן ביטחון ביכולתה של גאורגייבה להמשיך להנהיג את הארגון.
קריסטל בול היא עיתונאית ופוליטיקאית אמריקאית.
הנחתה את תוכנית החדשות והדעות היומית Rising של ערוץ The Hill ביחד עם סאאגר אנג'טי.
קריסטל בול נולדה לאב פיזיקאי, מומחה לגבישים ("קריסטל" באנגלית) ואם מורה.
היא גדלה בווירג'יניה וסיימה אוניברסיטת וירג'יניה עם תואר בכלכלה.
לאחר סיום האוניברסיטה היא עבדה בראיית חשבון.
בשנת 2010 היא הייתה מועמדת לקונגרס של ארצות הברית מווירג'יניה.
היא קיבלה רק כ-35% מהקולות ולא נבחרה לתפקיד.
במהלך מערכת הבחירות היא הייתה במרכזה של מהומה תקשורתית שהייתה קשורה לצילומים הפרטיים לה שדלפו לאינטרנט.
לאחר הפסד בבחירות, קריסטל בול המשיכה להיות פעילה במפלגה הדמוקרטית, אך גם נכנסה לתחום התקשורת.
בשנת 2012 היא החלה לנחות תוכנית ב-MSNBC.
בשנת 2018 היא החלה להנחות את התוכנית Rising באתר החדשות The Hill לצד סאאגר אנג'טי.
בפברואר 2020 הם פרסמו את הספר המשותף The Populist's Guide to 2020: A New Right and New Left Are Rising והגיע מיד לרשימת עשרת רבי המכר המובילים בתחום הפוליטי באמזון.
במאי 2021 עזבה את התכנית יחד עם סאאגר, והם החלו במקומה לשדר תוכנית עצמאית בשם Breaking Points with Krystal and Saagar כפודקאסט ודרך אתר יוטיוב.
החל משנת 2021, היא מנחה לצד בן זוגה קייל קולינסקי את הפודקאסט Krystal Kyle & Friends.
קריסטן ולקר היא כתבת טלוויזיה אמריקאית שעובדת ברשת NBC.
היא משמשת ככתבת הבית הלבן באמצע השבוע, ומגישה את מהדורת השבת של התכנית 'Today' לצד פיטר אלכסנדר.
ולקר היא בתם של הארווי וג'ולי ולקר.
אביה מהנדס, ואמה סוכנת נדל"ן.
אביה של ולקר הוא אמריקאי לבן, ואמה אפרו-אמריקאית.
היא למדה במכללת הרווארד, וסיימה ב-1998 עם תואר ראשון באמנויות.
בהרווארד היא למדה היסטוריה וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
ולקר גם התמחתה בתוכנית 'Today' בשנת 1997.
ולקר עבדה תחילה בערוצים המסונפים לרשת ABC.
בשנת 2005 הצטרפה לשלוחת NBC בפילדלפיה, שם שמשה כתבת ומגישה בסופי-שבוע.
בשנת 2010 הצטרפה ל-NBC News ככתבת, וב-2011 הפכה לכתבת הבית הלבן מטעם הרשת.
ולקר מייצגת את MSNBC בתדרוכי העיתונות היומיים בבית הלבן, וכן מדווחת בשידור חי על תוכניות שונות בערוץ.
לעיתים גם מלאה את מקומם של מגישי תוכניות.
ב-ינואר 2020 הודיעה NBC כי ולקר תהפוך למגישה קבועה במהדורת השבת של התוכנית 'Today' לצדו של פיטר אלכסנדר.
לראשונה הופיעה ולקר כמגישה ב-11 בינואר 2020.
ב-2 בספטמבר 2020 הודיעה הוועדה המארגנת את העימותים הנשיאותיים כי ולקר תנהל עימות נשיאותי בין דונלד טראמפ לג'ו ביידן.
העימות היה מיועד להיות השלישי בסדרת עימותי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 אך בעקבות הידבקותו של טראמפ בנגיף הקורונה בוטל העימות השני והעימות האחרון התקיים ב-22 באוקטובר בנאשוויל, טנסי בהגשתה.
ולקר נשואה לג'ון יוז, מנהל שיווק.
השניים נישאו ב-4 במרץ 2017 בפילדלפיה.
קריסטל גייל (נולדה בשם ברנדה גייל ווב; נולדה ב-9 בינואר 1951) היא זמרת, שחקנית ופזמונאית אמריקאית.
נחשבת לאחד מאמני מוזיקת הקרוסאובר המצליחים ביותר בשנות ה-70 וה-80. שיערה הארוך הוא סימן ההיכר שלה והיא אחותה של לורטה לין.
החלה את הקריירה שלה בשנות ה-60 ובהמשך הוציאה שירי קאנטרי פופ שזכו להצלחה רבה ברחבי העולם ובמצעדי הבילבורד.
בשנת 1975 הוציאה את הלהיט "Wrong Road Again" שהפך ללהיטה הגדול הראשון, אך הפריצה הגדולה שלה הגיעה בשנת 1977, בה הוציאה את אחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים, "Don't It Make My Brown Eyes Blue".
השיר כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של בילבורד והגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
גייל המשיכה לזכות להצלחה גדולה מסוף שנות השבעים ועד סוף שנות ה-80. בין להיטיה מאותן השנים ניתן למנות את: "Ready for the Times to Get Better", "Talking in Your Sleep", "Half the Way", "You and I" ו-"You Never Gave Up on Me".
בשנות ה-90 הקליטה סוגות שונות של מוזיקה והדבר התבטא באלבומה Someday, שיצא לאור בשנת 1995 וזכה להצלחה.
עקב ההצלחה הרבה לה זכתה, פתחה גייל את החנות "מתנות ותכשיטים משובחים של קריסטל".
גייל זכתה בפרס גראמי והייתה מועמדת למספר פרסים אחרים מאז שנות ה-70. היא גם זכתה בחמישה פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי; בין החמישה, זכתה בפרס החלוץ על שם קליפי סטון בשנת 2016. בנוסף, היא זכתה בשני פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי ובשלושה פרסי המוזיקה האמריקאית.
רולינג סטון דירגו אותה כאחד מ-100 אמני הקאנטרי הגדולים בכל הזמנים ו-CMT דירגו אותה ברשימת 40 הנשים הגדולות ביותר של מוזיקת קאנטרי.
לגייל יש כוכב משלה בשדרת הכוכבים של הוליווד והיא חברה ב-Grand Ole Opry.
גייל נולדה כברנדה גייל ווב בפיינטסוויל, קנטקי.
בניגוד לאחות לורטה ואחיה האחרים, גייל הייתה היחידה שנולדה בבית החולים פיינטסוויל ולא בבית.
אמה של גייל, קלרי ווב, הייתה דודתה של הזמרת פאטי לאבלס.
תחומי העניין המוזיקליים של גייל עוצבו בשנות העשרה שלה.
היא התחילה לשיר בכנסייה, ביצעה שירי עם והקליטה קלטות דמו.
את הקריירה שלה, החלה גייל בשנת 1969. אלבום הבכורה שלה Crystal Gayle, יצא לאור בשנת 1975 והגיע למקום ה-25 במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד.
ההצלחה של האלבום הייתה מתונה, אך בהמשך הוציאה את השיר "Somebody Loves You" שכבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי הקנדיים.
השיר נחשב לאחד מלהיטיה הראשונים של גייל והוא נכלל באלבום מצליח בעל אותו שם, Somebody Loves You.
האלבום עצמו יצא בשנת 1975 גם כן והסינגל השני מתוכו "I'll Get Over You" הפך ללהיט וכבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי.
האלבום עצמו הגיע למקום ה-11 במצעד אלבומי הקאנטרי.
בשנה שלאחר מכן, יצא האלבום, Crystal.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד אלבומי הקאנטרי והפך לאחד מאלבומי הקאנטרי המצליחים ביותר במדינה באותה השנה בה יצא.
הסינגל הראשון מתוכו "" הפך ללהיט וכבש שתי פסגות מצעדים: מצעד שירי הקאנטרי ומצעד שירי הקאנטרי הקנדיים.
הסינגל השני "I'll Do It All Over Again" הפך ללהיט גם כן, בעוד הסינגל השלישי "Ready for the Times to Get Better", הפך לאחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בארצות הברית בשנה בה יצא.
השיר נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 ולשלל מצעדים נוספים.
אלבומה We Must Believe in Magic, משנת 1977 סימן את הפריצה העולמית שלה.
הוא נחשב לאחד מאלבומי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנות השבעים, היות שנכלל בו הלהיט "Don't It Make My Brown Eyes Blue", שנחשב לשיר המצליח ביותר של גייל ולאחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בכל הזמנים.
באותה השנה, הוציאה את אלבומה, When I Dream.
לאחר הצלחתו, הוציאה גייל את האלבום, We Should Be Together.
האלבום כלל את השיר המצליח "Your Kisses Will".
בסמוך אליו, יצא אלבום האוסף Classic Crystal, שכלל את מרבית שיריה האהובים והמצליחים של גייל.
בתחילת שנות ה-80, הוציאה גייל את האלבום, These Days.
מתוך האלבום יצאו שלושת הסינגלים "If You Ever Change Your Mind", "Take It Easy" ו-"Too Many Lovers", ששלטו במצעדי הקאנטרי.
ההצלחה הרבה לה זכתה, הובילה להוצאת אלבום האוסף Favorites, שדורג במצעדי הבילבורד.
בסמוך לכך, הוציאה את אלבום האוסף A Woman's Heart, שדורג במקום ה-40 במצעד אלבומי הקאנטרי.
כמות השירים שהכניסה גייל למצעדי הקאנטרי ולמצעדי הבילבורד ככלל, הפכו אותה לאחד מהאמנים המצליחים ביותר בכל הזמנים ובעיקר באותן השנים.
בעקבות הצלחתה חסרת התקדים, הוציאה אלבום להיטים בשם Crystal Gayle's Greatest Hits.
באפריל 1985, יצא אלבומה Nobody Wants to Be Alone, מתוכו יצאו הסינגלים המצליחים "Nobody Wants to Be Alone" ו-"A Long and Lasting Love", שנכנסו שניהם לעשיריות הפותחות במצעדי הקאנטרי שבארצות הברית וקנדה.
בשנה שלאחר מכן, יצא אלבומה Straight to the Heart, שדורג במקום ה-12 במצעד אלבומי הקאנטרי.
כבר באותה השנה, הוציאה אלבום נוסף, אך היה זה אלבום חג מולד בשם A Crystal Christmas, במסגרתו הקליטה שירים ידועים כמו "White Christmas", "O Holy Night" ו-"Have Yourself a Merry Little Christmas".
בהמשך, יצא האלבום ; אלבום משותף שיצא ביחד עם גארי מוריס.
באוגוסט 1987, הוציאה את אחד מאלבומיה המזוהים ביותר The Best of Crystal Gayle, שהנפיק את השיר "Only Love Can Save Me Now".
האלבום האחרון שהוציאה בשנות ה-80 היה Nobody's Angel, שכלל את השיר "Nobody's Angel" שהצליח להגיע למקום השביעי במצעד שירי הקאנטרי הקנדיים.
בתחילת שנות ה-90, הוציאה את Ain't Gonna Worry.
באלבום ישנה הקלטה מחודשת של השיר "Faithless Love" של לינדה רונסטאדט.
שנתיים לאחר מכן, יצא Three Good Reasons.
בשנת 1993, הוציאה את האלבום המצליח Best Always.
לאחר מכן, הוציאה את Someday.
לקראת סוף שנות התשעים, הוציאה את האלבום Crystal Gayle Sings the Heart and Soul of Hoagy Carmichael, שכלל חידושים לשירים ידועים.
בשנת 2000, הוציאה אלבום בשם In My Arms.
בשנות האלפיים ככלל, חדלה גייל מלהוציא אלבומים בקצב תדיר כמו שעשתה בשנות ה-70, ה-80 וה-90. רק בשנת 2003, שלוש שנים לאחר צאת האלבום In My Arms, הודיעה על צאת אלבום חדש בשם All My Tomorrows.
קריסטל חרסון (באוקראינית: Муниципальный футбольный клуб «Кристалл Херсон») הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר חרסון שבאוקראינה שיש לו היסטוריה ארוכה של הופעות בליגות הסובייטיות ואז בליגות האוקראיניות.
החל מעונת 2021–2022 היא משתתפת בליגה האוקראינית השנייה, הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האוקראיני.
קבוצות הכדורגל הראשונות בעיר חרסון הוקמו בזמן הקמת אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל, כאשר מועדון הספורט חרסון («Херсонский спортивный клуб») ייצג את העיר.
בשנת 1913 נבחרת העיר השתתפה באליפויות דרום האימפריה הרוסית, אך הפסידה לאודסה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוקמו הקבוצות "סוקול", "וולנה" ובשנת 1921 קבוצות אלה החלו להשתתף באליפויות הרפובליקניות באוקראינה הסובייטית.
אליפות העיר הראשונה נערכה בשנת 1924.
לפני מלחמת העולם השנייה התקיימה קבוצת לוקומוטיב חרסון (שהוקמה בשנת 1938 וייצגה את העיר באליפויות העיר והמחוז).
לאחר המלחמה מאז 1946, ייצגה את חרסון קבוצת ספרטק.
מאז 1950 ייצגה את חרסון שוב ספרטק חרסון.
בשנת 1957 ספרטק שיחקה בפעם האחרונה ברמה הרפובליקנית.
בשנת 1958 ספרטק חרסון התמודדה בליגה השלישית הסובייטית, קלאס ב'.
בשנים 1958 ו-1959 ייצגה את חרסון קבוצת אוונגרד שהתמודדה בתחרויות רפובליקניות באוקראינה ואילו ספרטק המשיך לשחק בקלאס ב'.
ב-1982 וב-1988 פעל גם מועדון שליאחוביק ששיחק בתחרויות חובבניות וייצגה את חרסון.
המועדון הוקם בשנת 1961 בחסות מפעל חרסון למוליכים למחצה בשם מאיאק.
המועדון החליף את הקבוצה העירונית הקודמת ספרטק חרסון שייצגה את חרסון מאז 1958. בשנת 1963 שונה שמו של המועדון לסטרויטל (בודיבלניק).
עקב רפורמות בכדורגל הסובייטי, הליגה בה שיחקה בוטלה וסטרויטל הורדה לליגה השלישית.
בשנת 1965 שונה שמו של המועדון לקבוצת לוקומוטיב בחסות הסניף האזורי של משרד הרכבות הסובייטי.
באותה שנה עוד שיחקה לוקומוטיב חרסון בתחרויות המקצועניות.
בשנת 1968 המועדון מחרסון התמודדה כמה עונות בקאלס א', ליגת המשנה הסובייטית, זאת עד לרפורמת 1970, כאשר הליגה השנייה הסובייטית הוקמה כליגה שלישית בחשיבותה והמועדון התמודד בה.
בשנת 1976 שונה שמו של המועדון בפעם השלישית לקריסטל.
כאשר אוקראינה הפכה לרפובליקה עצמאית, המועדון נרשם לליגה הראשונה.
המועדון ירד בהמשך לליגה השנייה שם התמודד עד שהנהלת המועדון החליטה על פירוק המועדון בשנת 2006 ולראשונה מאז 1958 לא היה לעיר מועדון מקצועי משלה.
המועדון הוקם מחדש כמועדון חובבני והתמודד בליגה הרביעית האוקראינית החל משנת 2011. לאחר היעדרות של חמש שנים מהליגות המקצועיות, קריסטל חרסון הגישה בקשה להירשם בליגת הכדורגל המקצוענית באוקראינה והתקבלה.
המועדון התמודד בליגה השנייה החל מעונת 2011–2012. בשנת 2017, המועדון התארגן מחדש תחת בעלים חדשים ובתום עונת 2019/2020 העפילה לליגת המשנה האוקראינית, לראשונה מזה זמן רב.
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון קריסטל (Стадіон «Кристал»), המהווה אצטדיון רב-תכליתי הממוקם רחוב הלוטרני בעיר חרסון ומשמש למשחקי כדורגל ומכיל 3,400 מושבים.
קריסטן דלטון היא דוגמנית אמריקאית.
דלתון נולדה בוילמינגטון שבקרוליינה הצפונית כאחת משלוש בנות, אמה ג'נין דלטון הייתה מיס קרוליינה הצפונית לשנת 1982.
היא למדה פסיכולוגיה וספרדית באוניברסיטת מזרח קרוליינה.
ב-2005 הייתה לסגנית מיס הנוער של קרוליינה הצפונית.
ב-2009 נבחרה למיס קרוליינה הצפונית, אותו תואר בו זכתה גם אמה, בתחרות מיס ארצות הברית לאותה שנה הייתה גם שם במקום הראשון, במיס תבל עלתה לעשיריית חצי הגמר.
בשנה זו גם התמודדה בתוכנית "האם אתה חכם יותר מתלמיד כיתה ו'?".
ב-2014 היא פרסמה ספר שכתבה.
היא ייסדה את המגזין האינטרנטי "She is MORE", לו מספר גדול של קוראים מדי חודש.
היא פעילה בארגון "Children International" הפועל למען ילדים הנמצאים במעגל העוני.
אחותה קנזי התמודדה אף היא בתחרות מיס קרוליינה והייתה חברתו של השחקן צ'אד מייקל מאריי.
קריסטל קרינגטון היא דמות בדיונית, שנוצרה על ידי ריצ'רד ואסתר שפירו עבור אופרת הסבון "שושלת".
דמותה של קריסטל גולמה על ידי לינדה אוונס, והוצגה לראשונה בפרק הפיילוט של הסדרה ששודר בשנת 1981. במסגרת קשת העלילה העוסק בדמותה, קריסטל היא מזכירתו לשעבר ואשתו הטרייה של טייקון הנפט בלייק קרינגטון, שנאלצת להסתגל לאורח חייו כבן המעמד הגבוה.
החל מהעונה השנייה, אחד מקשתות העלילה של קריסטל שהיה לאחד מהצירים העלילתיים המרכזיים של הסדרה עסק ביריבותה ומאבקיה נגד אלקסיס קולבי, גרושתו הנקמנית של בלייק, שגולמה על ידי ג'ואן קולינס.
אוונס עזבה את הסדרה בתחילת עונתה התשיעית והאחרונה, אך שבה לגילום דמותה של קריסטל במיני-סדרת ההמשך ששודרה בשנת 1991, "שושלת: המפגש".
באתחול המחודש שעלה לשידור בשנת 2017, שם נעוריה של קריסטל שונה לקריסטל פלורס, והיא גולמה בתחילה על ידי נטלי קלי.
בהמשך העונה הראשונה, מתגלה למעשה כי שמה האמיתי של קריסטל הוא סיליה מצ'אדו, והיא נהרגת בפרק סיום העונה.
בתחילת העונה השנייה, נחשף כי קריסטל ג'נינגס (הפעם בגילומה של אנה ברנדה קונטררס) סעדה את סיליה בזמן מנוסתה והרשתה לה ליטול את שם נעוריה על מנת לטשטש את עקבותיה.
קריסטל נכנסת לחייו של בלייק לאחר שהיא חולקת כבוד לסיליה לאחר מותה, ובהמשך הופכת לאשתו השלישית.
ביולי 2019, הוכרז כי קונטררס לא תוכל לשוב להפקת העונה השלישית מסיבות אישיות, ושהשחקנית דניאלה אלונזו תלוהק מחדש לדמותה של קריסטל.
לינדה אוונס גילמה את דמותה של קריסטל קרינגטון, החל מפרק הפיילוט של הסדרה ששודר בשנת 1981, ועד לעונתה התשיעית והאחרונה, בה הופיעה רק בשישה מתוך עשרים ושניים פרקים.
אוונס הופיעה לאחרונה במהלך פרקו השמיני של העונה, "החתונה", ששודר ב-12 בינואר 1989, ארבעה חודשים לפני ביטול הסדרה.
עם הפקת המיני-סדרה שנועדה לתת סגירת מעגל סדרה ושודרה בשנת 1991, "שושלת: המפגש", אוונס שבה לגלם את דמותה של קריסטל.
לאורך הסדרה, דמותה של קריסטל קרינגטון מתוארת כאשתו הצייתנית של הפטריארך והמולטי-מיליונר בלייק קרינגטון.
נישואיו של בלייק למזכירתו לשעבר, קריסטל הם הציר העלילתי המרכזי שסביבו סבב פרק הפיילוט בן שלוש השעות של הסדרה.
היוצרת-שותפה של "שושלת", אסתר שפירו העירה על אפיון דמותה של קריסטל:
בנוסף, קריסטל מאופיינת כאישה "מתוקה, נאמנה ואוהבת", בניגוד לאשתו הראשונה של בלייק, אלקסיס הנקמנית והאכזרית.
בספרה, Women and Soap Opera, כריסטין גרגפטי תיארה את קריסטל בתור אמת המוסר המרכזי של משפחתה – "תזכורת מתמדת ל[דמויות הגבריות] בצורך ביושרה, אנושיות והרמוניה ביתית." שפירו ציינה שקריסטל היא אישה משפחתית ש"תמיד האמינה בליבה" בטוב הנמצא באחרים.
לדברי שפירו, קריסטל שימשה כמצפן המוסרי של הסדרה, ש"ניסתה להביא הגינות לעולמם המוזר, והאכזרי לעיתים, של העשירים, שם הכללים לרוב שונים מאוד."
אוונס תיארה את הדמיון בינה לבין דמותה: "שתינו דואגות לאחרים; שתינו נהגנו להביא לשלום בכל מחיר, ניסינו לפתור בעיות שצצו במשפחה והרגשנו שמחה ואושר אדירים בקיום זוגיות.
והיא (קריסטל), כמוני, למדה לעמוד על שלה בשלב מאוחר בחיים...
אבל אני עומדת על שלי הרבה יותר מקריסטל."
גרגפטי השוותה את קריסטל ליריבתה, אלקסיס והדגישה את ההבדלים ביניהן באפיון: "[קריסטל] היא בבירור הקונטרה של אלקסיס בכל הנוגע למעמד מוסרי ויחס לאחרים.
הניגוד מוצג בצורה חיה באמצעות מראה וסגנון.
] הניגוד לא יכול היה להיות בולט יותר.
אלקסיס מוצגת בצורה מלאכותית, עם איפור לבן, ציפורניים ושפתיים אדומות, תלתלים שחורים, ואילו קריסטל מוצגת בצורה 'טבעית' עם שיער בהיר, עיניים כחולות, שיער מתבדר [...] לרוב קריסטל מוצגת בביתה והיא מברכת את כל מי שזקוק לנחמה ותמיכה.
היא מקבלת בלי טינה את ילדיו של בלייק והיא נקראת לעיתים קרובות לאזן את החומרה הפטריארכלית שלו ואת הספקות שלו כלפי עצמו."
הסדרה נפתחת בנישואיה של קריסטל לאיל הנפט המולטי-מילארדר בלייק קרינגטון.
עם בואה לאחוזה, קריסטל זוכה לקבלת פנים צוננת הן מבתו של בלייק, פאלון, והן מרב המשרתים של האחוזה, ג'וזף אנדרס, אם כי יחסיה עם השניים מפשירים עם הזמן.
עד מהרה, קריסטל מתיידדת עם בנו הרגיש של בלייק, סטיבן, אך יחסיה עם בלייק מאוימים על ידי בואו של מאהבה לשעבר הנשוי, מתיו בלייזדל, ואישיותו ההפכפכה של בלייק עצמו, ונישואיהם עומדים למבחן כשהיא לומדת על צדו האכזרי של בלייק, במיוחד בכל הנוגע לעסקים.
המתיחות בין השניים מגיעה לשיא כאשר היא מסרבת לשכב עם בלייק, וזה אונס אותה בתגובה לכך.
בסיום העונה, בלייק נעצר ומואשם ברציחתו של טד דינארד, מאהבו של סטיבן.
קריסטל מזומנת על ידי בית המשפט להעיד האם בלייק גילה אי-פעם מזג אלים במהלך תקופת נישואיהם, אך היא מכחישה זאת.
עם זאת, העונה מסתיימת כשעדה מסתורית נכנסת לבית המשפט, להפתעתם של קריסטל ושאר בני המשפחה.
בפתיחת העונה השנייה, העדה המסתורית נחשפת כגרושתו הנקמנית של בלייק, אלקסיס קרינגטון, שמעידה על מזגו האלים של בלייק ומביאה להרשעתו ולענישתו על תנאי.
בהמשך, קריסטל מגלה שהיא בהיריון, אך מאבדת את תינוקה בתאונת רכיבה על סוסים.
בעקבות כך, בלייק מציע לקריסטל להיפגש עם חברו, הפסיכיאטר ניק טוסקני, שיסייע לה להתגבר על הטראומה שחוותה.
קריסטל מתחילה לחשוד שאלקסיס תיזמרה את התאונה שעברה, וכשהיא מחליטה להתעמת איתה גלויות, בין השתיים מתפתח מאבק אכזרי עד שבלייק מפריד ביניהן ונוזף בקריסטל.
לאחר אירוע זה, קריסטל מתחילה להרגיש מנוכרת מבלייק בעקבות יחסו "הרך" לאלקסיס, ובמקביל מחוזרת על ידי ניק, שמעוניין לנקום בבלייק ובמשפחת קרינגטון, אך היא מסרבת לו.
בסיום העונה, בלייק, שחושד בה בניהול רומן עם ניק ואף מאשים אותה בכך, יוצא להתעמת עם ניק אך לא שב.
מודאגת, קריסטל יוצאת בעקבותיו במטרה לאתר אותו.
בפתיחת העונה השלישית, קריסטל מצליחה לאתר את בלייק ולהביא אותו למקום מבטחים.
בהמשך העונה, קריסטל מנסה לעזור לבלייק ולבנו האובד, אדם, לשקם את מערכת היחסים ביניהם.
בנוסף, קריסטל אף מגלה כי גירושיה מבעלה הראשון, מארק ג'נינגס, מעולם לא היו רשמיים כשהוא חוזר לדנוור בתקווה לחזור אליה.
זמן לא רב לאחר שסטיבן נעדר ונחשב למת, אשתו לשעבר, סאמי ג'ו, (שהיא גם אחייניתה של קריסטל) מופיעה עם תינוקה המשותף עם סטיבן, דניאל.
בלייק וקריסטל מציעים לשמור על הילד עד לשובו של סטיבן, שמתגלה כחי לאחר שעבר ניתוח.
בסיום העונה, קריסטל נפגשת עם אלקסיס בבקתה מרוחקת, שם אלקסיס מציעה לה מיליון דולר בתמורה ליציאה מחייו של בלייק.
קריסטל מסרבת, אבל אז השתיים מגלות שהן ננעלו בתוך הבקתה, שמתחילה לעלות באש.
עם תחילת העונה הרביעית, קריסטל ואלקסיס מחולצות על ידי מארק.
מספר חודשים לאחר מכן, קריסטל נישאת שוב לבלייק ומתחילה לעבוד כמנהלת מחלקת יחסי הציבור של "דנוור-קרינגטון", למורת רוחה של טרייסי קנדל שקיוותה להשיג את המשרה בעצמה.
בעקבות כך, טרייסי מעמידה פנים שהיא ידידתה של קריסטל, ובמקביל לפתות בסתר את בלייק.
אף שנאמר שהיא כבר לא תוכל להביא ילדים לאחר ההפלה שעברה בעקבות תאונת הרכיבה שנתיים קודם לכן, קריסטל מאושרת מאוד לגלות שהיא שוב בהיריון.
בעונה החמישית, קריסטל יולדת את תינוקתם, קריסטינה.
אף על פי שקריסטינה נולדה כפגה וחייה נתונים בסכנה, היא שורדת ומבריאה.
בהמשך, קריסטל נתקלת בגבר מעברה, דניאל ריס, שמתגלה כאביה של סאמי ג'ו, שבואו לדנוור שמביא לקנאתו של בלייק ביחסיו עם קריסטל.
דניאל חושף בפני קריסטל שהוא עוד מאוהב בה, והשניים מתנשקים.
בינתיים, ליידי אשלי מיטשל מנסה לפתות את בלייק.
עם זאת, גם בלייק וגם קריסטל מכריזים על אהבתם זה לזה.
כשדניאל נהרג מאוחר יותר, הוא מוריש את כל הונו לסאמי ג'ו, אך נוקב בשמה של קריסטל כמי שתהיה אמונה על הוצאה לפועל של הצוואה, מה שגורם לסאמי ג'ו לקבל התקף זעם.
כשבתם של בלייק ואלקסיס, אמנדה, מתאהבת בנסיך מייקל ממולדביה ומסכימה להינשא לו, כל משפחת קרינגטון נוסעת למולדביה במטרה להשתתף בחתונה.
עם זאת, במהלך החתונה מתרחשת הפיכה ומורדים מולדבים מסתערים על הכנסייה ופותחים בירי על הנמצאים בה.
בעונה השישית, מתברר כי בלייק ומשפחתו הצליחו לשרוד את ההתקפה, אף על פי שבן זוגו של סטיבן, לוק פולר, וליידי אשלי מיטשל נהרגו.
עם חזרתה לדנוור, קריסטל הולכת לבקר את סאמי ג'ו והמומה לגלות בדירתה כפילה הזהה לה לחלוטין.
לפני שתוכל להגיב, קריסטל מעולפת ומוחזקת כבת ערובה על ידי ג'ואל אבריגור, בעוד הכפילה, ריטה, מתחזה לקריסטל כחלק מתוכנית שג'ואל וסאמי ג'ו רקחו במטרה להשיג גישה לירושתה של סאמי ג'ו.
בעוד ריטה שוהה באחוזת קרינגטון במשך מספר שבועות (מבלי לעורר אפילו את חשדו של בלייק), ג'ואל הופך לאובססיבי לקריסטל השבויה.
כשקריסטל מנסה לברוח, היא וריטה נאבקות.
לאחר שהביעה חרטה על מעשיה, סאמי ג'ו מכשילה את ריטה ומאפשרת לקריסטל לצאת לחופשי.
לאחר מכן, ריטה וג'ואל נעלמים וקריסטל שבה לאחוזת קרינגטון בדיוק בזמן להציל את בלייק לאחר שהורעל על ידי ריטה.
בסיום העונה, קריסטל ובלייק מגלים שהאחוזה נמצאת בחזקתה של אלקסיס, שמגרשת את השניים משטחה.
זועם, בלייק אוחז בגרונה של אלקסיס ומתחיל לחנוק אותה.
קריסטל מצליחה להפריד בין בלייק לאלקסיס לפני שהוא חונק אותה למוות.
בהמשך, בלייק מתוודע לכך כי בית המלון שהיה בבעלותו, "לה מיראז'", נשרף.
אלמן מוכה-אבל שאשתו נספתה בשרפה, מאשים את בלייק ומאלץ את מכוניתו לסטות מהכביש ולגרום לתאונת דרכים, במהלכה קריסטל נפצעת אנושות, אך מחלימה.
מאוחר יותר, בלייק וקריסטל חוזרים לאחוזה לאחר שבלייק מסכל את תוכניותה של אלקסיס ומגרש אותה.
בהמשך, בלייק, אלכסיס ובן טסים לדרום מזרח אסיה למטרת ביקור באסדת נפט שמתפוצצת בזמן שהותם שם.
קריסטל טסה לאתר ההתפוצצות על מנת לסייע לבלייק, אך מגלה שהוא סובל מאמנזיה ומאמין שהוא עודנו נשוי לאלקסיס, ואינו מזהה אותה.
שבורת לב, קריסטל מתכוננת לחזור לבדה לדנוור, אך זיכרונו של בלייק חוזר והשניים שבים הביתה, למורת רוחה של אלקסיס.
בסיום העונה, לאחר חתונתו של אדם, אהובה לשעבר של קריסטל, מתיו בלייזדייל, שעד כה נחשב למת, לוקח את בני משפחת קרינגטון כבני ערובה, באומרו כי הוא חזר עבור קריסטל.
בפתיחת העונה השמינית, המתרחשת לאחר מספר ימים בשבי, סטיבן מצליח לדקור את מתיו ולהוציא לחופשי את המשפחה.
בהמשך, בלייק מחליט להתמודד בבחירות לתפקיד מושל המדינה נגד המושל המכהן ונגד אלקסיס.
קריסטל לוקחת חלק פעיל בניהול קמפיין, כולל חקירת מותו הפתאומי של בעלה השני של אלקסיס, ססיל קולבי.
קריסטל מצליחה להשיג מספיק ראיות נסיבתיות על מנת להטיל ספק האם אלקסיס רצחה את בעלה, ומאיימת להדליף את החקירה לעיתונות אם אלקסיס לא תימנע מלהפיץ שקרים על בלייק.
זמן לא רב לאחר מכן, בלייק שב הביתה לאחר הפסדו בבחירות, אך מוצא במקום את חדר השינה שלו מבולגן, ללא סימנים לעקבותיה של קריסטלה.
בעונה התשיעית, קריסטל נמצאת על ידי בלייק, אך מתגלה שהיא סובלת מגידול חמור במוחה וחייבת לעבור ניתוח מסוכן.
הזוג טס לשווייץ, שם ניתוח הסרת הגידול מצליח, אך כתוצאת לוואי, קריסטל נותרת בתרדמת.
שלוש שנים לאחר אירועי סיום הסדרה, נחשף כי קריסטל התאוששה מהתרדמת בה שקעה, אך במקביל נחשף כי היא הוכנסה לתרדמת באופן יזום על מנת לאפשר לקונסורציום בינלאומי מרושע לשטוף את מוחה ולשלוח אותה להרוג את בלייק.
אחת האחיות עוזרת לקריסטל לברוח מהמרפאה ולחזור לבלייק, כשה"תכנות" שלה נכנס לפעולה, והיא שולפת אקדח בכוונה להרוג את בלייק.
עם זאת, אהבתם של השניים מצליחה לגבור על שטיפת המוח שעברה והתוכנית נכשלת.
בספרו Cultural Theory and Popular Culture, ג'ון סטורי השווה את דמותה של קריסטל לדמויותיהן של דירדרה בארלו מ"קורוניישן סטריט", פמלה יואינג מ"דאלאס" וקתי ביל מ"איסטאנדרס", שכן המשותף לכולן היה "לא רק הערכים מוסריים, אלא גם היכולת לדבר כאשר נחוץ להגן על האמת."
בספטמבר 2016, הוכרז לראשונה על הפקת אתחול מחודש לסדרה ברשת "The CW", ובינואר 2017, הוכרז על ליהוקה של נטלי קלי לגילום דמותה של קריסטל פלורס-קרינגטון.
בריאיון, קלי חשפה כי המפיקים הציעו לה את התפקיד לאחר שראו את עבודתה ב"יומני הערפד", והיא חתמה על החוזה לפני שקיבלה את תסריט.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-11 באוקטובר 2017.
News" שהיא לא תשוב לעונה השנייה.
בשנת 2020 היא ציינה במהלך הריאיון שהיא הופתעה לגלות שהיא לא תשוב לעונה השנייה לסדרה, והסבירה:
באוגוסט 2018, רשת "The CW" אישרה שהשחקנית אנה ברנדה קונטררס לוהקה לגילום דמותה של קריסטל פלורס "האמיתית" במהלך העונה השנייה.
ביולי 2019, הודיעה הרשת כי קונטררס לא תשוב לעונה השלישית מסיבות אישיות, ואותה תחליף השחקנית דניאלה אלונזו.
במאי 2020, אישר המפיק ג'וש ריימס שאלונזו תשוב לעונה הרביעית באומרו:
זה באמת אפשר לנו להעמיק אל תוך היריבות הזאת בין פאלון לקריסטל".
במהלך העונה הראשונה, נחשף כי קריסטל, ששמה האמיתי הוא סיליה מצ'אדו, ואחיינה, סאמי ג'ו, מסתירים את עברם הקשור לוונצואלה.
על הבחירה להפוך את קריסטל לאישה היספנית ממוצא ונצואלי קלי ציינה כי הבחירה הזו תאפשר לסדרה לחקור את הגאופוליטיקה של ונצואלה.
עם כניסתה של אנה ברנדה קונטררס לגילום דמותה של קריסטל ג'נינגס, פטריק אמרה:
עם ליהוקה של דניאלה אלונזו לדמותה של קריסטל, לאחר שהחליפה את קונטררס, ריימס הבטיח שהליהוק "יעבור חלק".
להבטחתו, אישיותה של קריסטל בעונה השלישית נכתבה בצורה "קצת יותר מציאותית וקצת פחות מפחידה" בניגוד לדרך בה אישיותה נכתבה בעונה השנייה.
עם שידור העונה הראשונה בשנת 2017, טירני בריקר מ-"E!
Online" שיבחה את נטלי קלי בתור "הכוכבת הפורצת של העונה".
מנגד, מורין ראיין מ"וראייטי" כתבה כי "לקלי לא נותנים הרבה עם מה לעבוד.
אין מספיק עומק או דרמה באף אחת מהסצנות שלה; כל מה שקשור לדמותה נראה קצת דליל ובכייני.
שום דבר בקריסטל הזאת לא גורם לה להיראות כמו מושא אהבה ראוי לבלייק או יריבה מאיימת עבור פאלון החזק והמסויגת, למרות הניסיונות להעניק לה סיפור רקע מסתורי."
קריסטן ג'וראס היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, המכהנת כסגנית מושל מונטנה מאז ינואר 2021. היא חברת המפלגה הרפובליקנית.
ג'וראס גדלה בחווה חקלאית בבעלות משפחתה בסמוך לעיר קונראד שבמונטנה.
בשנת 1973 השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון העירוני של קונראד.
ב-1977 קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת מונטנה, ובמהלך 1982 השלימה לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'יה.
ג'וראס עסקה בעריכת דין פרטית בג'ורג'יה ובאוקלהומה סיטי בטרם שבה אל מונטנה ב-1988. היא עבדה כמרצה מן החוץ בבית הספר למשפטים ע"ש אלכסנדר בלווט השלישי של אוניברסיטת מונטנה.
בבחירות 2016 התמודדה ג'וראס על מושב בבית המשפט העליון של מונטנה, כאשר התפנה בידי פטרישיה או'בריאן קוטר.
אמנם היא העפילה לבחירות הכלליות, אך הפסידה לדירק סנדפור.
במרץ 2020, בחר גרג ג'יאנפורטה, נציגה היחיד של מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, בג'וראס כעמיתתו למירוץ לקראת בחירות 2020. הם זכו במועמדות המפלגה הרפובליקנית לאחר הבחירות המקדימות, והתמודדו מול סגן המושל המכהן מייק קוני וחברת בית הנבחרים המדינתי קייסי שריינר בבחירות הכלליות בנובמבר.
ג'יאנפורטה וג'וראס זכו בבחירות, והושבעו לתפקידיהם ב-4 בינואר 2021.
באנטומיה, קריסטלין (בלועזית: Crystallin ) הוא חלבון מבני מסיס במים, הנמצא בעדשה ובקרנית העין, האחראי על שקיפות המבנה.
חלבונים אלו זוהו גם במקומות נוספים בגוף כמו בלב, ובתוך גידולים אלימים של סרטן השד.
מאז שהתגלה כי פציעה בעדשה עשויה לקדם התחדשות של תאי עצב, קריסטלין הפך לאזור מושא למחקר נוירולוגי.
תפקידו העיקרי של הקריסטלין בעדשת העין הוא ככל הנראה להגדיל את מקדם השבירה מבלי לחסום מעבר של אור.
עם זאת, זהו לא תפקידו היחיד.
התברר כי לקריסטלינים קיימים תפקידים מטבוליים ורגולטוריים נוספים, הן בתוך עדשת העין והן באיברים אחרים בגוף.
קריסטלינים מסוימים הם אנזימים פעילים, ולעומתם אחרים חסרים פעילות, אבל מראים הומולוגיה לאנזים אחרים.
"קריסטל – באווירה ים תיכונית" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הישראלי בני אל.
את האלבום הוציאה בשנת 1992 לאור חברת התקליטים האחים ראובני על גבי תקליט ותקליטור.
קריסטן מיחאל (באסטונית: Kristen Michal; נולד ב-12 ביולי 1975) הוא פוליטיקאי אסטוני המכהן כראש ממשלת אסטוניה מאז 23 ביולי 2024. הוא חבר במפלגת הרפורמה מהמרכז-ימין, וכיהן בעבר כשר המשפטים בשנים 2011–2012, שר הכלכלה והתשתיות בשנים 2015–2016 ושר האקלים בשנים 2023–2024.
מיחאל נולד בטאלין, אז ב של ברית המועצות, ב-12 ביולי 1975. הוא למד משפטים באקדמיית נורד בעיר וסיים את לימודיו ב-2009, והמשיך ללימודי תואר שני בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טאלין.
מיחאל עבד כיועץ בדרגים שונים עבור מפלגת הרפורמה בשנים 1996–2002. הוא הפך ליועץ של ראש הממשלה סים קאלאס ב-2002, ובין 2002 ל-2003 עמד בראשות מחוז העיר טאלין.
ב-6 באפריל 2011 מונה מיחאל לשר המשפטים.
במאי 2012 הוא עמד במרכז ההאשמות של סילבר מייקאר, חבר הריגיקוגו לשעבר מטעם מפלגת הרפורמה, על כך שהמפלגה קיבלה תרומות ממקורות מפוקפקים במשך שנים.
מיחאל וראש הממשלה אנדרוס אנסיפ הכחישו את הטענות, אך נציגים מהארגון למניעת שחיתות של מועצת אירופה ביקרו במדינה ביוני 2012 כדי לחקור את ההאשמות וב-31 ביולי הודיעה הפרקליטות כי מיחאל חשוד בתיק ונחקר בחשד להלבנת הון ומימון מפלגות בלתי חוקי.
משרד התובע הלאומי של אסטוניה סגר את התיק ב-15 באוקטובר 2012 מחוסר ראיות, אך הוא התפטר מתפקידו ב-10 בדצמבר 2012 וחזר לכהן כחבר פרלמנט.
בין 9 באפריל 2015 ל-23 בנובמבר 2016 כיהן מיחאל כשר הכלכלה והתשתיות, ובין 14 באפריל 2023 ל-23 ביולי 2024 כיהן כשר האקלים.
ב-29 ביוני 2024 הוכרז מיחאל למועמד מפלגת הרפורמה להחליף את קאיה קאלאס כראש ממשלת אסטוניה לאחר היבחרה לנציגה העליונה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון של האיחוד האירופי.
הוא נכנס לתפקיד ב-23 ביולי 2024, לאחר ש-14 שריו הושבעו בפני הריגיקוגו.
מיחאל נמצא בזוגיות עם אוולין אוראס, יועצת פוליטית, מאמצע שנות ה-2000, ולהם שלושה ילדים.