tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בישראל פעל גדנ"ע קליעה, מסגרת טרום-צבאית שהכשירה ואימנה צעירים בקליעה וירי אולימפי בפרט.
פעילות המסגרת כללה לעיתים רחוקות התנסויות בכלי נשק צבאיים למדריכים וכן לחניכים בולטים (לעיתים רובי צליפה.
לדוגמה: בקיץ 2001 הועבר קורס צליפה במתקן אדם).
המסגרת פעלה כ-50 שנה, עד שנת 2007, ובמהלך שנותיה הכשירה לצה"ל מאות בעלי תפקידים שהמשיכו לעסוק בתחום הקליעה והצליפה במערכת הביטחון ולמדינת ישראל סיפקה ספורטאים מצטיינים בתחום הירי האולימפי.
מאחר שהאגף העוסק ברישוי כלי ירייה (בעבר במשרד הפנים, נכון ל-2016 במשרד לביטחון הפנים) נוקט במדיניות מצמצמת ולמעשה לא מתווספים אזרחים בעלי רישיונות חדשים, פעילות הצליפה האזרחית בישראל צפויה להיפסק תוך מספר עשורים.
מאז קום המדינה התעשייה הצבאית מפתחת ומייצרת נשק קל ותחמושת עבור מערכת הביטחון.
כלי הנשק שהיא מפתחת כוללים רובים, אקדחים ותת-מקלעים, אך במידה מועטה גם רובי צלפים.
עם הפרטת מפעל הנשק הקל "מגן" של התעשייה הצבאית לתעשיות נשק לישראל (IWI), המשיך שם פיתוח רובי הצלפים.
רובה הצלפים הישראלי הידוע ביותר הוא גליל צלפים (גל"ץ), גרסת צליפה לרובה הסער הנפוץ "גליל".
ה"גליל צלפים" המקורי נחשב לרובה צלפים גרוע ולא מדויק מספיק, אך נעשו בו מספר שיפורים והוא נמכר בהצלחה בחו"ל.
ה"גליל צלפים" שרת גם בצה"ל (לצד רובה M14) ובימ"מ אך הוחלף מאוחר יותר ברובי צלפים בריחיים מדויקים יותר, דוגמת המאוזר 86SR והרמינגטון M24.
אחד ממפתחי הנשק הבכירים בישראל, ד"ר נחמיה סירקיס, פיתח מספר רובי צלפים, בהם הסרדיוס M26 והסרדיוס M36, אך אלה מעולם לא הבשילו לייצור תעשייתי בכמויות משמעותיות.
רובה נוסף שהוא תכנן היה הרובה צלפים M89SR, רובה צלפים בולפאפ שהתבסס על רובה M14. רובה זה היה עדיף בהרבה על הגליל ואף נכנס במספרים קטנים ליחידות מובחרות בצה"ל אך עקב קשיים כלכליים של החברה המייצרת לא יוצר בכמויות משמעותיות.
פיתוח רובי הצלפים המשיך גם בתעשיות נשק לישראל (IWI).
החברה חידשה את הגליל צלפים ושדרגה אותו באופן ניכר, תוך שהיא משפרת מאוד את הדיוק שלו ומעדכנת את הקת, המעצה והמתפסים שלו למאה ה-21. ב-2014 חשפה החברה את ה-IWI DAN, רובה צלפים בריחי בקליבר 0.338 לפואה מגנום שתכנן נחמיה סירקיס.
ב-2016 פורסם בכלי התקשורת בבריטניה שרובה ה-DAN נמצא בשימוש צלפי ה-SAS, יחידת הקומנדו הבכירה של צבא בריטניה.
ב-2022 השיקה IWI את רובה צלפים ACE המבוסס על הגליל ACE של החברה והוא רובה חצי-אוטומטי.
ב-2025 השיקה IWI את ערד 7 קלעים-צלפים (קל"צ) המבוסס על רובה ה"ערד" המצליח של החברה.
צלילה חוזרת הוא סרט מלחמה ישראלי משנת 1982 בבימויו של שמעון דותן עם דורון נשר ולירון נירגד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי שמעון דותן.
הוא עוסק ביחידה של הקומנדו הימי שבאחת מפעולותיה נהרג אחד הלוחמים ומתאר את היחס בין האלמנה ואחד הלוחמים האחרים.
הסרט זכה בפרסי מרכז הסרט הישראלי 1982 (זוכה פרס הסרט - מקום ראשון - ופרס הבמאי - שמעון דותן) והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובשיקגו ב-1982.
לוחמי הקומנדו הימי מבצעים פעולה בעומק האויב.
בפעולה זו נפצע קשה יוחאי ("יוחי") ואחד הלוחמים, יואב (דורון נשר), גורר אותו לסירה אך הוא מת בידיו.
כל לוחמי היחידה ביחד עם האלמנה הצעירה מירה (לירון נירגד) והוריו של יוחי (מוסקו אלקלעי וזהרירה חריפאי) נוכחים בהלוויה שמנוהלת על ידי הרב של היחידה (ז'יל בן דוד).
מפקד היחידה הוא סגן-אלוף יוסי (יאיר רובין) והלוחמים הם יואב, עמוס (דני מוג'ה), גידי (עמי טראוב), ועמי (זאב שמשוני).
הלוחמים מגיעים לנחם את האלמנה אבל אינם יודעים איך להתייחס אליה.
יואב היה הקרוב ביותר ליוחי והוא מביא לה רשמקול ובו דבריו ושירתו של יוחי.
יוחי מבקש ב"צוואתו" כי תמשיך בחייה ורצוי עם אחד מלוחמי היחידה.
יואב מביא את מירה למפגש עם הורי יוחי שלא עולה יפה לאחר שהאם מתפרצת ומאשימה אותה כי לא רצתה לגור עם יוחי במושב לידם וכי היא לקחה להם את הבן.
עם הזמן מתהדקים היחסים בין מירה ליואב הרואה בכך את מילוי צוואתו של יוחי.
כאשר נודע לה כי היחידה עומדת לצאת לפעולה מסוכנת לפיצוץ סטי"ל בעורף האויב המצרי, היא מתקשרת למפקד יוסי ומבקשת ממנו להוריד את יואב מהתפקיד הקרבי.
יוסי מודיע ליואב כי בפעולה הוא יהיה נהג הסירה ולא יישלח עם הלוחמים להצמיד פצצה לסטי"ל.
יואב נפגע מכך ומתעמת עם יוסי ומירה אך לבסוף מסכים יוסי לשבץ את יואב כלוחם תמורת חתימה לקורס חובלים.
הלוחמים מצליחים להצמיד את הפצצות לסטי"ל אך לבסוף מתגלים והמצרים פותחים באש.
עמוס נפצע ויואב מצליח לגרור אותו לסירה, הפעולה הצליחה והסטי"ל מתפוצץ.
לבסוף מתחתנים יואב ומירה אך לאחר אימון כשיואב חוזר לדירה הוא שומע את קולו של יוחי מהרשמקול ויודע שמירה עדיין לא השתחררה מיוחי.
הוא לא נכנס לדירה ובאותו לילה הוא מבלה בזרועותיה של פקידת היחידה, תמי (דליה שימקו).
שחקןתפקיד דורון נשר יואב לירון נירגד מירה דני מוג'ה עמוס עמי טראוב גידי זאב שמשוני עמי יאיר רובין יוסי דליה שימקו תמי מוסקו אלקלעי אבא של יוחי זהרירה חריפאי אמא של יוחי ז'יל בן דוד רב צבאי יואל שר זמר
הימ"מ – היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל ומשמר הגבול – מפעילה צלפים, שזוכים למוניטין גבוה ביותר ונמנים עם הצלפים הטובים בעולם.
צלפי הימ"מ הם לוחמים ותיקים המאומנים בכל סוגי הצליפה, עם דגש על צליפת לוט"ר, ומצוידים במערכות נשק צלפים ייעודיות ומדויקות ביותר.
צלפי הימ"מ מהווים חלק חשוב בכל פעילות, כולל בפעולות השתלטות וחילוץ בני ערובה.
הם לקחו חלק מכריע במבצעים רבים והרגו מספר רב של מחבלים לאורך השנים.
בדף הימ"מ באתר של משטרת ישראל נכתב על צלפי הימ"מ:
צלפי הימ"מ הם לוחמים בשירות קבע המאומנים בכל סוגי הצליפה ומבצעים מגוון רחב של תפקידים ומשימות:
תמיכה בלוחמי צוות החוד וחיסול מחבלים בעת פעולות השתלטות
ניטרול חמושים מסוכנים בתרחישי קיצון
חיפוי על כוחות אחרים בשטח
תצפיות ואיסוף מודיעין קרבי ומודיעין משטרתי בזמן אמת
מבצעים מיוחדים עבור שירות הביטחון הכללי
סיוע בהכשרה, הדרכה ובניין הכוח בתחום הצליפה בימ"מ.
הצלפים בימ"מ מאורגנים בפלגה שמספקת תמיכה לשאר הפלגות.
בכל כוח כוננות יש צלף אחד או יותר, והצלפים לוקחים חלק כמעט בכל פעילות, כאשר במבצעים גדולים נוטלים חלק גם צוותים שכוללים 3 צלפים ומעלה.
בנוסף, צלפי הימ"מ משתפים פעולה עם צלפי צה"ל באימונים ובפעילות מבצעית.
תפקיד הצלף דורש שיקול דעת, אחריות, קור רוח, בגרות מבצעית, ניסיון, יכולת מתמטית (לצורך חישובים בליסטיים), משמעת עצמית, סבלנות, יציבות ודיוק.
צלפים רבים בימ"מ הם לוחמי חוד ותיקים ביחידה שעברו הסבה לתפקיד אחרי שנים של שירות וסיימו בנוסף קורס צלפים ייעודי בן חצי שנה.
מדובר בלוחמים בשירות קבע המשרתים בתפקיד שנים רבות, דבר המקנה להם בגרות מבצעית וניסיון רב.
הצלפים מתאמנים באופן קבוע ואינטנסיבי על מנת לשפר את מיומנותם ולשמור על כשירות מבצעית.
מלבד מטווחים, חלק מהאימונים כוללים גם תרגילים משותפים עם לוחמים בעלי מקצועות אחרים (כגון צוות החוד, "קופים" או כלבנים) על-מנת ליצור שפה משותפת ותיאום גבוה ביותר בעת פעילות מבצעית ובייחוד בפעולות השתלטות.
צלפי הימ"מ נטלו חלק מרכזי בפעולת ההשתלטות והחילוץ באוטובוס האמהות ב-1988 כאשר הרגו שניים מתוך שלושת המחבלים בירי מדויק.
בשנים 1996–1999 רכש הימ"מ דרך מתווך רובי PGM תוצרת צרפת במספר קליברים עבור מערך הצליפה.
צלפי הימ"מ ביצעו ירי חי לעבר מתפרעים ומפרי סדר במהומות אוקטובר 2000, ירי שגרם להרוגים והיה שנוי בחלוקת.
בתקופת האינתיפאדה השנייה צלפי הימ"מ היוו מרכיב חשוב מאוד בפעילות הלוחמה בטרור ורשמו לזכותם חיסולים רבים, בעיקר של מחבלים שהתבצרו בבתים וירו על לוחמי החוד.
גם אחרי דעיכת האינתיפאדה פעלו צלפי הימ"מ נגד מחבלים פלסטינים וניטרלו מחבלים שתקפו את לוחמי צוות החוד בעת ניסיונות מעצר.
בשנים 2013 ו-2015 ביצע הימ"מ רכש של 27 רובי בארט MRAD אמריקאיים למערך הצליפה, במקום רובי PGM ישנים שנתבלו מרוב שימוש ולא היה ניתן לרכוש להם חלקי חילוף ותחמושת צליפה תואמת עקב אמברגו אירופאי.
פעולות מפורסמות של צלפי הימ"מ
להלן רשימה חלקית של פעולות ומבצעים של צלפי הימ"מ שבהם נטלו חלק מרכזי ומכריע.
רוב פעילות הצלפים מסווגת וחלקה הגדול משותפת עם השב"כ:
8 בספטמבר 1992: צלף ימ"מ יורה למוות באיתן מור, שהרג קודם לכן ארבע נשים בתחנת בריאות הנפש בשכונת קריית היובל בירושלים.
3 במרץ 2000: הימ"מ איתר חוליית מחבלים פלסטינית שהתבצרה בבית בעיר טייבה.
לוחמי הימ"מ, יחד עם לוחמי יחידת דובדבן ודחפור D9 משוריין של צה"ל צרו על הבית.
מחבל אחד הסגיר את עצמו ואילו השאר נהרגו בידי צלפי הימ"מ ובידי הדחפור המשוריין שהרס את הבית.
2 ו-3 באוקטובר 2000: הפעלת צלפים באום אל-פחם ובנצרת כחלק מאירועי אוקטובר שכללו הפרות הסדר אלימות.
3 באוקטובר 2001: צלפי הימ"מ יורים למוות בשני מחבלים שחדרו לאלי סיני, רצחו 2 ישראלים והתבצרו בבית ביישוב.
17 באפריל 2002: "מבצע הליכה מזרחה" - צה"ל, הימ"מ והשב"כ מאתרים את קייס עדואן, מחבל בכיר בחמאס שהיה אחראי על הפיגוע במלון פארק, נתניה.
עדואן התבצר בבית בטובאס ביחד עם עוד 4 מחבלים חמושים.
אחרי 12 שעות של חילופי אש, דחפור D9 משוריין של צה"ל הרס את הבית.
גופתו של עדואן (ביחד עם גופות שאר המחבלים) נמצאה מתחת להריסות.
2003: מבצע של הימ"מ בקבאטיה הסתבך אחרי שהכוח זוהה והותקף על ידי מחבלים בירי נק"ל ומטעני חבלה.
צלפי הימ"מ שחיפו על הכוח (בהם פסקל אברהמי) הרגו בירי מדויק מטווח 500 מטר 3 מחבלים.
לאחר מכן חולצו הצלפים באמצעות רכב "זאב" ממוגן-ירי.
17 ביולי 2005: צלפים של הימ"מ הורגים את בכיר החמאס ואבי מנהרות התופת סעיד ציאם בחאן יוניס.
20 באוקטובר 2015: צלפי הימ"מ, ביחד עם צלפי צה"ל, ובסיוע מודיעין מהשב"כ, סיכלו חוליית צלפי טרור פלסטינית, שביצעה מספר פיגועי צליפה בציר הוברס העוטף את רצועת עזה בחסות הפגנות אלימות ששימשו לה כהסוואה ומגן אנושי.
המחבל ברח מחלון הבית בו התבצר תוך ביצוע ירי אך נורה למוות על ידי צלף ימ"מ.
הלוחמים הפעילו צלפים (הן של הימ"מ והן של סיירת מטכ"ל) וירו רקטות מפצח (מטאדור) על מעבדת הנפץ בה הסתתרו המחבלים, ולאחר מכן טיהרו את המבנה.
בפעולה נהרגו 5 מחבלים חמושים, בהם אחד מראשי "גוב האריות", ודיע אל-חוח, ונפצעו 21 חמושים.
הפעולה הסבה פגיעה קשה מאוד לארגון "גוב האריות" וגרמה למחבלים רבים מהארגון להסגיר את עצמם למנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית מחשש שיותקפו בידי ישראל.
ב-7 באוקטובר ו-8 באוקטובר 2023 צלפי הימ"מ הוזנקו לשדרות, אופקים, יד מרדכי ועוטף עזה בעקבות מתקפת הטרור בשמחת תורה בה כ-3,000 מחבלים חדרו לשטח ישראל מרצועת עזה וביצעו מעשי טבח המוני ופשעים נגד האנושות בהם רצחו כ-1,200 בני אדם.
צלפי הימ"מ פעלו הן כצלפים (עם רובה צלפים) והן כלוחמים מהשורה (עם רובה שירות ואקדח שירות).
בקרב שדרות הרגו צלפי הימ"מ לפחות שני מחבלים חמושים על גג תחנה המשטרה בשדרות.
בחילוץ רחל ודוד אדרי באופקים אחד המחבלים חוסל על ידי צלף ימ"מ.
ב-12 בפברואר 2024 צלפי הימ"מ לקחו חלק במבצע יד זהב לשחרור וחילוץ שני חטופים שהוחזקו ברפיח, במהלכו חיפו על כוח הפריצה והרגו מחבלים שירו עליו.
ב-28 באוקטובר 2025 הרגו צלפי הימ"מ, בשיתוף צה"ל והשב"כ, 3 מחבלים שעמדו לבצע פיגוע בחטמ"ר מנשה.
בתחילת דרכו השתמש הימ"מ במגוון רובי צלפים, בהם רמינגטון מודל 700 (רובה צלפים בריחי אמריקאי נפוץ מאוד, כולל בשימוש משטרתי), שטייר SSG 69 (רובה צלפים אוסטרי תחרותי ומדויק מאוד) וגליל צלפים (רובה קלעים/צלפים חצי-אוטומטי ישראלי).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הצטייד הימ"מ ברובים נוספים וחדשים יותר הנחשבים למדויקים מאוד, בהם רמינגטון מודל 700 ששופר על ידי תע"ש ורובי PGM צרפתיים בקליברים שונים (PGM Ultima Ratio המדויק, PGM 338 ארוך-הטווח ו-PGM Hécate II הכבד).
בשנות ה-2000 רכש הימ"מ גם רובי SR-25 חצי-אוטומטיים לביצוע ירי מדויק ומהיר בשטח בנוי.
הרובה שנבחר להחליפם היה הבארט MRAD וזאת בזכות איכותו וביצועיו (דיוק גבוה וטווח ירי ארוך), היותו רובה מודולרי שתומך במספר קליברים הניתנים להחלפה בקלות (דבר שאפשר יצירת מערך נשקי צליפה אחיד), והיותו תוצרת ארצות הברית (דבר המבטיח אספקה שוטפת של חלקי חילוף וקנים ללא חשש מאמברגו).
כיום זהו הרובה העיקרי במערך הצליפה של הימ"מ לצד ה-SR-25 Mk 11 החצי-אוטומטי המשמש לירי מדויק ומהיר בטווחים קצרים.
עם הבארט MRAD ותחמושת צליפה תואמת של IMI צלפי הימ"מ פוגעים בדיוק של 0.4–0.35 דקת קשת, כלומר: סטייה מרבית מהמטרה של בירי לטווח ושל כ- בירי לטווח .
בזכות הניסיון החיובי וחוות הדעת הטובות מאוד של הימ"מ על הבארט MRAD, רכש גם צה"ל את הרובה עבור צלפי היחידות המובחרות והמיוחדות שלו.
ב-2020 הצטייד הימ"מ במקמילן ALIAS CS5, רובה צלפים קומפקטי מושתק עם תחמושת תת-קולית שנועד למבצעים חשאיים ובעל דיוק של 0.5 דקת קשת.
להלן טבלה המפרטת את רובי הצלפים ששירתו בימ"מ.
מספר זה מייצג את הפיזור הזוויתי האופייני של הרובה (דבר שמשפיע על הסטייה המרבית מהמטרה), וככל שמספר זה נמוך יותר כך הרובה מדויק יותר.
רובים ששמם כתוב על רקע הם רובים שעדיין נמצאים בשירות פעיל, ואילו רובים על - מצב שירותם לא ידוע.
רובי הצלפים של הימ"מ שם הרובה תמונה שירות בימ"מ ארץ ייצור קליבר טווח יעיל דיוק ב-MOAסירקיס M26 תקופה קצרה 800 מטר ?גליל צלפים 1974-?
צלילי העוּד הייתה להקה ישראלית שהוקמה ב־1974 על ידי רמי דנוך.
הלהקה ניגנה מוזיקה יוונית, מוזיקה תימנית, מוזיקה טורקית, מוזיקה מרוקאית, ושילבה כלי נגינה מערביים בנגינת מוזיקה מזרחית.
בשנת 1973, עם נישואיו, עבר דנוך להתגורר בקריית אונו.
הוא פגש בגינה ציבורית את קרוב משפחתו, יהודה קיסר, אשר סבותיהם אחיות.
דנוך הציע לקיסר, שנהג עד אז לנגן בעיקר מוזיקה עם השפעות מערביות, להקים עמו להקה.
ההרכב נקרא בתחילה בשם "צלילֵי העוּד והנֵבֶל", אך למרות שמו לא היו בלהקה לא עוּד ולא נבל.
הלהקה שילבה כלי נגינה מזרחיים ומערביים וניגנה בחפלות, חתונות ובמועדונים.
דנוך היה הסולן, קיסר הגיטריסט וחברים נוספים בלהקה היו נגן הקאנון דוד גזלה ונגן כלי ההקשה דוד יסין.
הלהקה הקליטה קלטת שהופצה באופן לא מסחרי בקרב מכריהם וחבריהם.
הקלטת הושמעה בתחנה המרכזית בתל אביב והגיעה לידי האחים אזולאי, שהחתימו אותם מיד על חוזה והפיקו עבורם אלבום מסחרי, עם אותם השירים אך בהפקה מקצועית יותר.
האלבום הראשון, "ביצוע מקורי תקליט מספר 1", יצא בפברואר 1975 וכלל את השירים "איילת חן", "חסידה צחורה", "בזכרי ימים ימימה", "לנר ולבשמים", "שלום לבן דודי" ו"חנהל'ה התבלבלה".
עטיפת התקליט עוטרה באיור של רקדנים ממוצא תימני ושל נרגילה גדולה.
השירים שהוקלטו לאלבום הושרו בחפלות ולא נכתבו במיוחד ללהקה.
להקת צלילי הכרם, שקמה אף היא באותה תקופה, הוציאה זמן קצר לאחר מכן אלבום, שבו ארבעה מהשירים היו זהים לשירים שהקליטו "צלילי העוד" ("חסידה צחורה", "בזכרי ימים ימימה", "איילת חן" ו"חנה'לה התבלבלה"), מה שהוביל לסכסוך מתוקשר וארוך שנים בין שתי הלהקות.
"צלילי העוד" הוחתמה למסע הופעות על ידי יהודה טלית, כאשר דודו אלהרר ביים את המופע ויעקב בנאי ביצע קטעי קישור.
התקליט השני של הלהקה, "ביצוע מקורי תקליט מספר 2", הוקלט באותה שנה וראה אור בקיץ 1975 וכלל את הפיוט "יודוך רעיוני" (שגם אותו הקליטו "צלילי הכרם").
השירים הגיעו ממקורות עממיים, שירי רבי שלום שבזי, שירים שכתב והלחין אביהו מדינה ושירים שאת מילותיהם כתבה סמדר שיר.
על העיבודים המוזיקליים באלבום הופקדו אלדד שרים ואצ'י שטרו.
בפברואר 1976 הוציאה הלהקה את האלבום השלישי שלה - "ביצוע מקורי תקליט מספר 3" שכלל את הלהיט "אני גדליה" ("גדליה רבע איש"), "סורו מני" (שזכה לאינספור ביצועים), "יער זקן" הקלאסי ונעימת הנושא של הלהקה "נעימת פופ-עוד", שהייתה קטע הפתיחה של הלהקה בהופעות חיות.
עיבודי האלבום, שנעשו על ידי מרקו בכר (למעט השיר "אין לי מה לומר לך" שהלחין ועיבד אלדד שרים), נטו יותר לכיוון הפופ-רוק.
בין כותבי המילים לשירים: אילן גולדהירש, סמדר שיר (בשיר "החייל" שהלחין דנוך), ויורם טהר לב.
מלבד דנוך וגזלה השתתפו בהקלטות האלבום, בין היתר, גם האחים פיאמנטה: יוסי פיאמנטה בגיטרה חשמלית, עם אחיו אבי שניגן בחליל.
בדצמבר 1976 יצא אלבום נוסף ורביעי ללהקה, שכלל אוסף משיריה בעבר ושיר נוסף "יאללה יאללה בית"ר", שהוקלט בעקבות זכייתה בשנה זו של בית"ר ירושלים בגביע המדינה בכדורגל.
ב-1977 הקליטה הלהקה אלבום חמישי, הוזמנה להופיע במשדר יום העצמאות המרכזי של הטלוויזיה הישראלית וביצעה שם את "חנה'לה התבלבלה".
האלבום החמישי שילב בין סגנון המוזיקה המזרחית והפופ-רוק, ובו בלטו השירים "בגלל בנות", "יומא" ו"זה לא פייר" שכתב יורם טהרלב והלחין אלדד שרים.
ב-1978 הוציאה הלהקה את "ביצוע מקורי תקליט מספר 6".
העיבודים של גזלה נטו לכיוון מוזיקה טורקית ומרוקאית והשפעות ממוזיקה לבנונית.
בשנת 1981 הוציאה הלהקה אלבום נוסף בחברת תקליטים חדשה ותחת האמרגן והמפיק אלי בנאי.
שם הלהקה הוחלף בשנה זו מצלילי העוד ל"ללהקת העוד ורמי דנוך".
על העיבודים הופקד גיטריסט הלהקה יואב חייבי.
הקאנון הוחלף בכלי נשיפה ולצליליו התווסף פסנתר.
רוב שירי האלבום נכתבו על ידי דנוך.
בין השירים שכתב ""בלדה לחבר הרצל" ללחן עממי שהוקדש לנהג המונית של הלהקה הרצל מזרחי, "את לי כל חיי" ו"נגילה עם נרגילה".
שירים בולטים מהאלבום היו "אופירה" שהוקדש לשארם א שייח ו"עופרה", המבוסס על שירו של ארקין קוראי Fesupanallah.
ב-1982 השתתפה להקת העוד ורמי דנוך בדואט עם משה ענקי בפסטיבל הזמר המזרחי בשיר "קסם המזרח".
במקום הראשון בתחרות זכה זוהר ארגוב בשיר "הפרח בגני".
האלבום האחרון של הלהקה, "בנתיב הזכרונות", הוקלט בשנת 1984 בחברת "התקליט".
על העיבודים באלבום היו אחראים ננסי ברנדס ויהודה גבאי.
תקופת הזוהר של הלהקה נמשכה עד סוף שנות ה-70, ולאורך השנים התחלפו חברי הלהקה.
בין חבריה לאורך השנים: דנוך, יהודה קיסר שניגן בלהקה עד תקליטה השני, דוד גזלה, דוד יסין, אבי הרשקו, האחים אבי ויוסי פיאמנטה, אבי שם טוב ומרקו בכר.
בשנת 1984 הודיע נגן הקאנון דוד גזלה על עזיבתו והלהקה התפרקה.
לאחר פירוק הלהקה המשיך דנוך בקריירת סולו.
בשנת 2003, לרגל 30 שנה לפעילות ההרכב, הוציאה הלהקה אוסף משולש הכולל מבחר של 54 שירים מכל אלבומיה.
עם צאת האוסף התקיים מופע איחוד של הלהקה בתיאטרון אניס ביפו.
ב-2005, השתתפה הלהקה בשינוי חבריה בטקס פרס עמ"י.
ב-2011, ההרכב שיתף פעולה עם הזמרת דיקלה בביצוע ללהיט "חנה'לה התבלבלה".
1975 - ביצוע מקורי תקליט מספר 1
1976 - ביצוע מקורי תקליט מספר 2
1976 - ביצוע מקורי תקליט מספר 3 (אני גדליה)
1976 - ביצוע מקורי תקליט מספר 4 (בלהיטי זהב)
1977 - ביצוע מקורי תקליט מספר 5 (בגלל בנות)
1978 - ביצוע מקורי תקליט מספר 6
1981 - רמי דנוך ולהקת העוד
צליל קליפי (נולדה ב-15 ביולי 1989) היא פזמונאית, מלחינה וזמרת ישראלית.
קליפי נולדה, גדלה והתחנכה במושב ניר יפה.
קליפי החלה את דרכה המוזיקלית בגיל 12 בשנת 2002 כסולנית בהרכב "צעירי ניר העמק".
בגיל 21 בשנת 2011 הוציאה את סינגל הבכורה שלה.
בשנת 2013 התמודדה גם בתוכנית המציאות "The Voice ישראל", אך לא הצליחה להגיע לשלבים המתקדמים בתוכנית.
בהמשך, הוציאה קליפי סינגלים נוספים ואף כתבה טור שבועי באתר mako.
בשנת 2016 יצא אלבומה השני של הזמרת נסרין קדרי "בנאדיק", מתוכו כתבה והלחינה את השיר "אמא שלך".
בשנת 2017 יצא אלבומה השלישי של עדן בן זקן, "לזאת שניצחה", מתוכו כתבה והלחינה את השיר "משטרה", שהיה לאחד מן השירים הבולטים ביותר מתוך האלבום וצבר מיליוני צפיות באתר יוטיוב.
בינואר 2018 יצא הסינגל "לובשת חיוך" של נסרין קדרי, מתוך אלבומה "לומדת ללכת", שכתבה והלחינה קליפי לצד דביר קהלני.
השיר זכה למליוני צפיות ואף הגיע למקום החמישי במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך.
באפריל 2019 יצא אלבומו ה-22 של הזמר אייל גולן, "הפוך מהיקום", מתוכו כתבה קליפי את השיר "ממחר" והלחינה אותו לצד ערן קאשי.
ביוני של אותה השנה, יצא לאור השיר "מסע" של אליעד נחום, שכתבה והלחינה קליפי.
השיר זכה להצלחה רבה ואף זכה בתואר "שיר השנה" של תחנת הרדיו גלגלצ.
עוד באותה השנה, כתבה והלחינה את מרבית שירי העונה השלישית של סדרת הילדים "כפולה" בביצועה של נועה קירל.
ב-27 בפברואר 2020 יצא לאור השיר "Rakata" בביצוע הזמרת עדן אלנה, מתוך המיני-אלבום "השיר הבא לאירוויזיון", שכתבה והלחינה קליפי יחד עם גל ג'ו כהן, איל ישי וערן קאשי.
השיר היה חלק מארבעת השירים שהתמודדו לייצג את ישראל באירוויזיון 2020 וזכה במקום השלישי בתחרות "השיר הבא לאירוויזיון".
בינואר 2022 יצא לאור השיר "מים עמוקים" שכתבה והלחינה קליפי יחד לצד ערן קאשי.
באותה השנה לקחה חלק בכתיבת השיר "Marionette" יחד עם טל פורר ומאי כהן (שהשתתפה גם היא בעונה השנייה של The Voice ישראל) שנבחר עבור הזמרת ענבל ביבי לכבוד גמר העונה הרביעית של אקס פקטור ישראל
במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022. השיר הגיע למקום השלישי.
ב-21 במרץ 2021, יצא אלבומו ה-24 של הזמר אייל גולן, "להיות מאושר" מתוכו כתבה קליפי את השיר "בית" והלחינה אותו לצידו של ערן קאשי.
ב-2022, זכה השיר "הולכת איתך", אותו כתבה עבור נרקיס, בפרס אקו"ם לשיר השנה.
השתיים כתבו במשותף את שירי האלבום "תשובה?" של נרקיס, שיצא לאור במרץ 2024.
ב-2023 יצא שירו של בניה ברבי, "פרפרים", אותו כתבה והלחינה לצידם של ברבי וליאור אברמוב.
ב-15 באוגוסט 2024 יצא שירו של איל גולן, "שוב אני בדד", אותו כתבה והלחינה לצידם של נדב אהרוני ואלמוג קריאף.
בשנת 2025 זכתה קליפי בפרס אקו"ם עבור הישג השנה למחברת.
ב-6 בפברואר 2026 נחשף שהשיר הישראלי לאירוויזיון 2026 נכתב ע"י קליפי ,נדב אהרוני ויובל רפאל.
צלילים בין הערביים הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של רוברט ד.
ווב, עם ריצ'רד איגן, דברה פאג'ט ואלביס פרסלי בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של אלביס פרסלי והיחיד בו אינו מופיע בראש השחקנים וכן היחיד שהוא על רקע היסטורי.
התפקיד "נתפר" למידותיו של פרסלי והוא מופיע בו במספר שירים בסגנונו המיוחד.
המפיקים רצו לתת לסרט בתחילה את השם "האחים רינו" על שם דמויות היסטוריות ממלחמת האזרחים האמריקנית אבל כאשר שירו של פרסלי "אהבי אותי ברכות" התפרסם, הוא קיבל את שם הסרט.
זה אחד השירים המזוהים ביותר עם פרסלי.
השיר "אהבי אותי ברכות" (Love Me Tender) הוא למעשה שיר שחובר במלחמת האזרחים בשם "Aura Lea" .
לסרט חוברו לו מילים חדשות.
פרסלי שר אותו במהלך הסרט ובסופו וכן נשמעת מנגינת השיר לאורך כל הסרט.
10 באפריל 1865, קבוצת לוחמים מצבא הקונפדרציה מתכוננת להשתלט על תחנת הרכבת גרינווד בלואיזיאנה ולשדוד מהרכבת את כסף המשכורות של צבא האיחוד.
הם עושים זאת בשליחות מפקדם קולונל רנדל אבל אינם יודעים שיום לפני כן נכנע גנרל לי לגנרל גרנט.
בראש הקבוצה, שלושת האחים רינו - ואנס (ריצ'רד איגן), ברט (ויליאם קמפבל) וריי (ג'יימס דרארי).
הם משתלטים על התחנה, מפשיטים את מדי חיילי הצפון ולובשים את מדיהם כדי להטעות.
כשמגיעה הרכבת הם מקבלים את הכסף בסך 12,250 דולר.
התרמית מתגלה אך הם מצליחים לחמוק.
הם מתכוונים להעביר את הכסף למפקדם אך עד מהרה מתברר להם שצבא הקונפדרציה התפרק והמלחמה הסתיימה.
הם מחלקים את השלל ביניהם.
ואנס קונה חליפה בדרך לחווה כדי להרשים את חברתו קאתי אתה הוא מתעתד להתחתן.
בבית מחכים לו אמו מרתה, קאתי (דברה פאג'ט) ואחיו הצעיר קלינט (אלביס פרסלי).
קלינט מודיע לואנס כי הם חשבו שנהרג במלחמה וכעת קאתי היא אשתו.
ואנס מאוכזב וקאתי נקרעת בין אהובה לשעבר ובעלה הנוכחי.
האחים מטמינים את הכסף באסם ושומרים על כך בסוד.
הם משתתפים בפיקניק גדול בו שר קלינט במיטב כישרונו ומליב את החוגגים.
השמחה נעכרת כשמגיע למקום נציג הממשל, סירינגו (רוברט מידלטון), ומודיע לאחים כי הם חייבים להחזיר את הכסף הנשדד ששייך כעת לממשלת ארצות הברית.
הם רוכבים לתחנת הרכבת ועולים על רכבת העירה לחקירה ולמעצר וסירינגו מודיע לואנס כי תמורת החזרת הכסף יבוטלו כל ההאשמות נגדם.
ואנס כמעט מסכים אך בינתיים מארגנים קלינט ושאר חברי הקבוצה התקפה לא אלימה על הרכבת וממלטים משם את האחים.
החיילים סורקים את החווה אבל לא מצליחים למצוא את הכסף.
ואנס מתחבא אצל שכנו, ג'טרו (פול ברנס), ומבקש ממנו לחפור באסם להוציא את המטמון ולתת לקאתי.
ג'טרו מצליח להוציא את המטמון למרות השמירה של החיילים.
הוא נותן זאת לקאתי והיא ממהרת אל ואנס.
החיילים רודפים אחריהם אבל הם מצליחים להימלט.
ואנס משאיר אותה במקום מסתור וממהר להחזיר את הכסף לסירינגו.
בינתיים מחפשים אחריהם קלינט, אחיו ושאר חברי הקבוצה.
מיק גאבין (נוויל ברנד) מסית את קלינט כי אשתו ברחה עם ואנס והם עומדים לבגוד בכולם ולברוח עם הכסף.
קלינט מטורף מקנאה, מגיע לקאתי אך היא אומרת שאין בינה ובין ואנס דבר.
בינתיים מגיע למקום ואנס וקלינט יורה בו בכתף.
ואנס נפצע ושאר חברי הקבוצה רצים לחסל אותו.
קלינט יורה בהם אבל הם משיבים אש והורגים אותו.
זמן קצר לאחר מכן מגיעים חיילים ותופסים אותם.
בסוף הסרט יש הלווייה צנועה של קלינט.
כולם צועדים בשקט כשקלינט שר מלמעלה את "אהבי אותי ברכות".
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאלביס פרסליולווט בראוןהאח הצעירריצ'רד איגןואנס רינוהאח הבכורדברה פאג'טקאתי רינוהאבמילדרד דאנוקמרתה רינוהאםויליאם קמפבלברט רנוג'יימס דראריריי רינורוברט מידלטוןסירינגונציג הממשלהנוויל ברנדמייק גאביןחייל משוחרר
צה"ל מפעיל מערך צליפה בחיל הרגלים וביחידות מובחרות ומיוחדות.
צלפי צה"ל מאומנים בקליעה מדויקת למרחקים קצרים, בינוניים וארוכים, ובשדאות, ניווט והסוואה צבאית.
כיום מפעיל צה"ל צלפי חי"ר שדה וטווח ארוך (בחיל הרגלים, ובעבר גם בחיל ההנדסה הקרבית) וצלפי לוט"ר וסער (ביחידות המיוחדות).
בצה"ל כל הלוחמים מאומנים בקליעה בסיסית.
עם זאת, ישנם מקצועות קליעה וצליפה בהם הלוחם זוכה להכשרה ואימונים נרחבים יותר על מנת לשפר את יכולותיו ולהעניק לו מיומנות ויכולת קליעה לטווחים רחוקים יותר מלוחם החי"ר הבסיסי.
המקצועות הבאים מוכשרים ומאומנים בקליעה מדויקת, מעבר להכשרת החי"ר הבסיסית, אך לא נחשבים לצלפים.
רובאי 07/קלע – אדם במיומנות הירי הדרושה מלוחם פשוט בחיל הרגלים.
קלע סער/קלע לילה – זהו קלע מצטיין המצויד בנשק מדויק יותר.
במחלקת הנדסה קרבית ובמחלקת חי"ר צה"לית יש בין ארבעה לשישה קלעי סער.
מפעיל בארט – לוחם-פלס או לוחם-סלק של חיל ההנדסה הקרבית שעבר הכשרה והוסמך להפעיל רובה נגד ציוד מדגם בארט M82A1. מטרתו לפגוע במטרות חומר וציוד ולפרק מטעני חבלה בירי מרחוק.
בצה"ל ישנם 4 סוגי צלפים: צלף שדה, צלף לטווח ארוך, צלף סער וצלף כוחות מיוחדים/לוט"ר.
כל צלף בצה"ל יכול לשמש הן כצלף יורה והן כמאתר.
חלק מהצלפים משמשים גם כמדריכי צליפה בבית הספר לקליעה ולצליפה שבמתקן אדם.
צלף חי"ר שדה – אחד או יותר בפלוגה היורה למטרות קבועות מראש, בדרך כלל מתוך מסתור או תחת הסוואה צבאית.
הוא מצויד גם במערכת נשק צלפים ייעודית, כיום בצה"ל מדגם רמינגטון M24 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
מצופה ממנו לפגוע במטרת ראש ממרחק ובמטרת גוף ממרחק .
צלף חי"ר לטווח ארוך – צלף שעבר קורס צלפים וקורס נוסף שמכשיר אותו לירי בטווחים ארוכים במיוחד, מעבר ל-.
צלף כוחות מיוחדים/קומנדו/לוט"ר – זוכה להכשרה ולאימון נרחבים יותר מאלו של צלף חיל הרגלים.
בנוסף לצליפת שדה וצליפה לטווח ארוך הוא מאומן גם בירי סלקטיבי (ירי במטרה המייצגת אויב בין מטרות רבות המייצגות ידידים או עוברי אורח).
צלפי היחידות המיוחדות משתמשים במגוון רובי צלפים איכותיים במיוחד, בהם המאוזר 86SR, ה-SR-25 Mk 11, המקמילן TAC-50, הבארט MRAD והבארט REC10. בעבר היו בשימוש גם רובי רמינגטון מודל 700 משופר, SVD דרגונוב, PSG-1 של הקלר וקוך, PGM Ultima Ratio, אקורסי אינטרנשיונל AWM ומקמילן TAC-338.
צלף סער – צלף יחידות מובחרות החמוש ברובה צלפים חצי-אוטומטי (כיום מדגמי SR-25 Mk 11 או בארט REC10).
תפקידו לייצר אש מדויקת ומהירה והוא נייד יותר מהצלף הרגיל.
הרובה החצי-אוטומטי מאפשר לו להילחם גם בהיתקלויות מטווח קרוב ותוך כדי תנועה.
בצה"ל, מאתר/צופה הוא גם צלף בהכשרתו, שכן הוא נדרש להכיר את עבודת הצלף כדי לתת לו את הנתונים המתאימים בזמן הנכון.
לעיתים הצופה חמוש ברובה קלעים המאפשר לו להשלים את יכולותיו של הצלף, שבדרך כלל חמוש ברובה בריחי ארוך טווח (בצה"ל מדובר ברובי רמינגטון M24 וברק HTR 2000 במערך החי"ר, ובארט MRAD ומקמילן TAC-50 ביחידות המיוחדות).
רובי הצלפים השונים שהיו בשירות, ביניהם רובי ה-M-14 וגליל צלפים, הוחלפו ברובה בריחי מדגם רמינגטון M24 (רובה הצלפים הסטנדרטי של צבא ארצות הברית עד 2010) הידוע בדיוקו ואמינותו.
ביחידות מובחרות בצה"ל נרכשו רובי צלפים יקרים יותר ומדויקים מאוד במגוון דגמים, כגון מאוזר 86SR, PGM Ultima Ratio, מקמילן TAC-338, מקמילן TAC-50 ו-AWM.
בשנת 2008, בעקבות תהליך הפקת לקחים הנ"ל, התקבלה בזרוע היבשה החלטה לבצע שורה של שינויים במערך הצליפה של צה"ל:
בחינת פעילות צה"ל במלחמת לבנון השנייה והפעילות המבצעית הממושכת ברצועת עזה (לפני ואחרי המלחמה) הביאה למסקנה שיכולות הצלפים לא מוצו באופן מיטבי בשל חוסר מודעות של מפקדי הכוחות הלוחמים.
לפיכך הוחלט ליזום פעילות הסברתית להגברת מודעות המפקדים בצה"ל ליכולות הצלפים.
כמו כן, הוחלט לקיים הכשרה למפקדי צוותי צליפה שתתמקד בדרכי הפעלת הצלפים.
שיטת העבודה בפעילות מבצעית הוחלפה לשיטה המקובלת - עבודה בצמדים של יורה ומאתר (כאשר המאתר הוא צלף ותיק שבנוסף לתפקודו כמאתר, הוא חונך את הצלף המתלמד).
ההוראות שונו כך שלצלפים בתנועה יותר לשאת נשק נוסף מלבד רובה הצליפה.
מדור הצלפים הוכרז כמוקד ידע לאומי בתחום הצליפה - מלבד האימונים וההכשרות לצלפים בסדיר, במילואים וביחידות המיוחדות, המדור החל לקיים הכשרות ליחידות משטרת ישראל, גופי מודיעין ומשלחות מצבאות זרים.
מעבר לרובה הצליפה אוהד (H-S Precision Pro Series 2000 HTR, בהמשך שונה שמו ל"ברק") לצד הרמינגטון M-24 וה-SR-25, והוצאת הבארט ממערך הצליפה.
הכשרת הצלפים הוארכה ל-5 שבועות במטרה לאפשר הכללתם של תכנים ערכיים בהכשרה וכן לאפשר התנסות בפעילות מבצעית.
כמו כן, הוחלט לפשט את המבדקים המתמטיים בשלב האיתור.
הקמת מחלקות מחזוריות בגדודי החי"ר גרמה לגידול במספר הצלפים בצה"ל.
בעקבות גידול זה, הוחלט לקיים קורס פיקוד חדש וכן לשלב באופן שגרתי מש"קי צליפה בפעילות מבצעית (עד להחלטה זו שולבו מש"קים ומדריכים באופן ספונטני).
הצעד האחרון תורם לשיפור בקיאות הסגל בתכני ההדרכה וחיבור התכנים לתנאי המציאות.
ב-2018 רכש צה"ל רובי בארט MRAD ליחידות המובחרות בעקבות המלצת הימ"מ.
הרובים יחליפו את רובי המאוזר 86SR השחוקים שיוצאים בהדרגה משירות.
בחודשים מרץ-אוקטובר 2018 הפעיל צה"ל עשרות צלפים כדי לעצור את המהומות האלימות בגבול ישראל-רצועת עזה בהם ניסו אלפי פלסטינים לחבל ולפרוץ את גדר המערכת של רצועת עזה ולחדור לשטח ישראל כדי לבצע פיגועי טרור.
ב-2020 החלו להיקלט בצה"ל רובי M24 משודרגים עם מעצה מודרני.
בשנים 2020–2021 החלו להיקלט בצה"ל רובי בארט REC10 במטרה להחליף את רובי ה-SR-25 Mk 11 השחוקים בתפקיד רובה צלפים חצי-אוטומטי.
צלפי צה"ל, ובפרט צלפי סיירת גולני, הצטיינו במהלך מבצע שובר גלים והרגו מחבלים רבים.
מתוך 50 המחבלים שהרגה סיירת גולני, כשליש נהרגו על ידי הצלפים.
צלפי צה"ל, לרבות צלפי הקומנדו וצלפי החי"ר, לקחו חלק במלחמת חרבות ברזל ובפרט בלחימה ברצועת עזה נגד חמאס וארגוני טרור פלסטיני נוספים.
במהלך הלחימה חיסלו הצלפים מאות מחבלים וכן סגרו מעגלי אש באמצעות טנקים וכלי טיס.
הצלפים הפעילו רובי M24 משופר, ברק 338, בארט REC10 חצי-אוטומטי ובארט MRAD (ביחידות המיוחדות).
כיום בצה"ל, קיימים צלפים בחיל הרגלים, בחיל הגנת הגבולות וביחידות מובחרות כמו סיירת מטכ"ל, שייטת 13, חטיבת הקומנדו והיחידה הרב-ממדית.
(בעבר היו צלפים גם בחיל ההנדסה הקרבית).
סוגי הצלפים בצבא מתחלק לשני סוגים - צלפי חי"ר (הכולל גם תת-סוג של "צלפים לטווח ארוך") וצלפי יחידות מיוחדות (הכולל שני תתי-סוגים: צלפי לוט"ר וצלפי סער).
רובי הצלפים התקניים של צלפי החי"ר הם הרמינגטון M24 - רובה בריחי לצליפה צבאית כללית בטווחים של 100–800 מטר, SR-25 Mk 11 ובארט REC10 - רובים חצי-אוטומטיים לצליפת לש"ב בטווחים של עד 600 מטר וברק 338 - רובה בריחי לצליפה צבאית בטווחים ארוכים של 1200 מטר.
הבארט M82A1 - רובה חצי-אוטומטי כבד המשמש בעיקר כרובה נגד חומרים ולסילוק פצצות - משרת בחיל ההנדסה הקרבית.
צלפי יחידות מובחרות ומיוחדות בצה"ל משתמשים גם ברובי צלפים אחרים בהם מאוזר 86SR, PGM Ultima Ratio, SVD דרגונוב, PSG-1, מקמילן TAC-338, מקמילן TAC-50, SR-25 Mk 11, בארט MRAD ובארט REC10. רובים אלה נחשבים לרובים איכותיים ומדויקים ביותר ובעלי ניסיון מבצעי מוכח.
כמעט כל יחידה מיוחדת בצה"ל כוללת גם צלפים, לרבות סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג, יחידת מגלן ויחידת דובדבן.
מערכות נשק צלפים במערך הצליפה של צה"ל כיום
להלן טבלה המתארת את רובי הצלפים ששירתו בצה"ל.
רובים ששמם כתוב על רקע תכלת הם רובים שעדיין נמצאים בשירות פעיל, ורובים ששמם כתוב על רקע צהוב בהיר - לא ידוע מה מצב שירותם כיום.
רובי הצלפים של צה"ל - מערך חיל הרגלים שם הרובה תמונה שירות בצה"ל ארץ ייצור קליבר טווח יעיל דיוק ב-MOA עימותים עיקרייםלי אנפילד מס' 4 1948–1973 0.303 בריטי 550–1000 מטר 3.0–1.5 מלחמת העצמאות, מבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשהמאוזר "ויילד" 1967–1974 גרמניה ו 7.62x51 מ"מ נאט"ו 800 מטר ?
רובי הצלפים של היחידות המובחרות והמיוחדות של צה"ל שם הרובה תמונה שירות ביחידות המובחרות בצה"ל ארץ ייצור קליבר טווח יעיל דיוק ב-MOA TCI M89SR רובים בודדים ביחידות מובחרות, בעיקר דובדבן 7.62x51 מ"מ נאט"ו 400–1000 מטר 1–0.75 רוגר 10/22 1976 – 2015 טו-טו (0.22 אינץ') 100–400 מטר ?
צלילי המטאל הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2020, בבימויו של דריוס מרדר ובכיכובם של ריז אחמד, אוליביה קוק ופול רייסי.
הסרט מספר את סיפורו של מתופף מטאל המאבד את שמיעתו.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2019 ב-6 בספטמבר 2019. יצא לצפייה ב-20 בנובמבר 2020 בפריים וידאו.
הסרט זכה לשבחי הביקורת, עם שבחים מיוחדים על הופעותיהם של אחמד ורייסי, כמו גם על עיצוב הסאונד.
רובן הוא מתופף ומחצית צמד המטאל בלאקגאמון, יחד עם הזמרת וחברתו לו.
הם מתגוררים בקרוואן במהלך מסע הופעות ברחבי ארצות הברית.
כאשר רובן מתחיל לאבד את שמיעתו, הוא ניגש לבית מרקחת ומבקש אבחון.
הרוקח מפנה אותו לרופא, שמבצע בדיקת שמיעה ומגלה שרובן יכול להבין רק 20–30 אחוז מהמילים שהוא שומע וכי שמיעתו תתדרדר במהירות.
יתר על כן, אף על פי ששתלי השבלול יכולים לסייע לו, עלותם אינה מכוסה בביטוח.
הרופא מציע לו להימנע מחשיפה לרעשים חזקים, אך רובן ממשיך להופיע.
לו מבקשת להפסיק את ההופעות למען בריאותו ומודאגת גם מעברו כמכור לסמים.
הם מקבלים המלצה להגיע למקלט כפרי עבור חירשים מחלימים, המנוהל על ידי אדם בשם ג'ו, אשר איבד את שמיעתו במלחמת וייטנאם.
רובן שוהה במקלט, פוגש את שאר חברי המקלט ומסתגל למציאות החדשה.
רובן מתחיל ללמוד את שפת הסימנים האמריקאית.
רובן מצטרף לדיאן, מורה במקלט ומתחיל להתחבר לילדים ולשאר הקהילה.
ג'ו מציע לרובן להישאר במקום, כעובד הקהילה, אך הוא מעדיף למכור את התופים שלו וציוד המוזיקה כדי לממן את ניתוח שתלי השבלול.
ג'ו מבקש בנימוס מרובן לעזוב למען אחרים בקהילה, מאחר שהמקום מנוהל סביב התפיסה שחירשות אינה נכות.
הוא נוסע לאביה של לו, שם נחגגת לכבודו מסיבה והוא מתאחד עם לו.
הסרט מסתיים בעזיבת רובן עם חפציו לרחוב, שם מחליט לכבות את השתלים ולהתמזג עם השקט.
ריז אחמד בתפקיד רובן סטון
אוליביה קוק בתפקיד לו ברגר
צלילה טכנית היא צלילה מקצועית, שמטרתה עבודה, שיקום, ואחזקה תת-ימית כמו גם חילוץ והצלה ומחקר תת-ימי.
הצלילה הטכנית מתבצעת לעיתים לעומקים החורגים מהמותר בצלילה ספורטיבית ועלולה לחשוף את הצולל לסכנות בטיחותיות מעבר לאלו הקשורות בדרך כלל לצלילה ספורטיבית.
הסיכון עשוי להיות מופחת על ידי הקניית מיומנויות מתאימות, ידע וניסיון, ושימוש בציוד ונוהלי עבודה ובטיחות מתאימים.
ניתן לפתח את הכישורים באמצעות הכשרה והתנסות מיוחדים בקורסים ייעודיים לצלילה טכנית ומקצוענית.
הציוד כולל לעיתים קרובות גזי נשימה שאינם אוויר או תערובות נייטרוקס.
ניתן לייחס את האזכור הראשון של המונח צלילה טכנית לכותרת השער של המהדורה הראשונה של מגזין "AquaCorps", בראשית 1990, שכותרתו "צלילת הייטק" מאת ביל המילטון.
המונח צלילה טכנית מיוחס למייקל מנדונו, שהיה עורך מגזין הצלילה "aquaCorps Journal".
המונח, צלילה טכנית, הוא מאוחר יחסית, אם כי צוללנים עוסקים במה שכיום מכונה צלילה טכנית במשך עשרות שנים.
הגדרת הצלילה הטכנית אינה צרה וחד משמעית, לפיכך יש כמה הגדרות לצלילה זו.
בעבר נחשבה צלילת נייטרוקס לצלילה טכנית, אך עם הזמן החלו חברות המשווקות קורסים לצלילה ספורטיבית לכלול גם צלילות נייטרוקס במסגרת זו.
יש חברות צלילה שמסווגות צלילת מערות כצלילה טכנית.
IANTD (האיגוד הבין-לאומי של צוללנים טכניים): "צלילה טכנית היא מגוון ידע, מיומנויות וציוד מתאים, אשר בשילוב נכון מאפשרים לצוללי פנאי להגביר את בטיחותם מתחת למים וניתן להעסיקם בצלילות מים רדודים או מים עמוקים...".
NAUI (האיגוד הלאומי למדריכי צלילה) : "צלילה טכנית היא סוג של צלילה העולה על גבולות הבילוי האופייניים לצלילה ספורטיבית מבחינת עומק וזמן צלילה (זמן מינימלי).
צלילה בטכנולוגיה כוללת שחרור לחץ מואץ ושימוש בתערובות גז משתנות במהלך צלילה".
TDI (האיגוד הבין-לאומי לצלילה טכנית) מגדיר צלילה טכנית ככל צלילה הכוללת שחרור לחץ, מכלי צלילה נוספים, גזי נשימה חלופיים, או סביבות מקורות כמו מערות.
+הבדלים בין צלילה ספורטיבית לטכנית פעילות צלילה ספורטיבית (צלילת פנאי) צלילה טכנית צלילת עומק עומק מרבי של מעבר ל- צלילת לחץ יש סוכנויות שמגדירות צלילה לבילויים כצלילה "ללא שחרור לחץ" כלומר ללא עצירות דקומפרסיה.
יש סוכנויות שמגדירות את הצלילה הטכנית כ"צלילת שחרור דקומפרסיה".
בארצות הברית מינהל הבטיחות והבריאות התעסוקתית מסווג את הצלילה הטכנית שאינה תעסוקתית כ"צלילה ספורטיבית" כדי להימנע מתקינה.
כך נוהגות הרשויות במספר מדינות נוספות, כולל דרום אפריקה.
ציוד צלילה ייחודי לצלילה טכנית
צלילות טכניות נמשכות לרוב זמן רב יותר מהממוצע בצלילות פנאי.
מכיוון שחובת דקומפרסיה מונעת מצולל לעלות באופן מיידי, יש צורך ביתרות של גזי נשימה.
צוללנים טכניים בדרך כלל נושאים לפחות שני מקורות גז נשימה עצמאיים, שלכל אחד מהם מערכת אספקת גז משלו.
במקרה של כשל בערכה אחת, המערכת השנייה זמינה כמערכת גיבוי.
מערכת הגיבוי אמורה לאפשר לצולל לחזור בבטחה אל פני השטח מכל נקודה בצלילה המתוכננת, אך עשויה לכלול התערבות של צוללנים אחרים בצוות.
ניתן לבצע צלילה טכנית באמצעות אוויר כגז נשימה, אך בדרך כלל משתמשים בתערובות גז נשימה אחרות לניהול בעיות ספציפיות.
נדרש ידע נוסף כדי להבין את השפעות הגזים הללו על הגוף במהלך צלילה ויש צורך במיומנויות נוספות כדי לנהל את השימוש בהם בבטחה.
נייטרוקס הוא תערובת גז צלילה פופולרית, ובעוד שהיא מקטינה את העומק המרבי המותר בהשוואה לאוויר, היא גם מאפשרת זמן תחתון גדול יותר על ידי הקטנת הצטברות החנקן ברקמות הצולל על ידי הגדלת אחוז החמצן בגז הנשימה.
גבול העומק של תערובת ניטרוקס נשלט על ידי הלחץ החלקי של החמצן, שבדרך כלל מוגבל ל-1.4 עד 1.6 בר, תלוי בפעילות הצוללן ומשך החשיפה.
נייטרוקס וחמצן טהור משמשים גם לשחרור לחץ מואץ.
לחץ מוגבר בשל עומק צלילה גורם לחנקן להיות נרקוטי (רעיל), וכתוצאה מכך מופחתת יכולת תגובה או חשיבה צלולה.
על ידי הוספת הליום לתערובת הנשימה, ניתן להפחית את ההשפעות הללו, מכיוון שלהליום אין אותן תכונות נרקוטיות בעומק.
תומכי הליטרוקס/ טוענים כי הסיכון המגדיר לעומק צלילה באוויר ונייטרוקס צריך להיות הרעלת חנקן, ומציעים שכאשר הלחץ החלקי של חנקן יגיע לכ־4.0 אטמ', המתרחש בערך באוויר, הליום הכרחי כדי להגביל את השפעות הרעלת החנקן.
צולל טכני הנושם אוויר רגיל (עם 21% חמצן) ייחשף לסיכון מוגבר להרעלת חמצן במערכת העצבים המרכזית בעומקים העולים על כ-.
הסימן הראשון להרעלת חמצן הוא לרוב פרכוס ללא סימן מקדים אשר בדרך כלל מביא למוות כאשר ווסת הנשימה נופל והקורבן טובע.
לעיתים רחוקות הצולל עלול להראות סימנים מוקדמים לפני הפרכוס.
אלה יכולים לכלול הזיות חזותיות והזיות שמע, בחילות, עוויתות (במיוחד בפנים ובידיים), עצבנות וסחרחורת.
תערובות גז אלו יכולות גם להוריד את רמת החמצן בתערובת כדי להפחית את הסכנה להרעלת חמצן.
לאחר שהחמצן מצטמצם מתחת לכ־18% התערובת מכונה תערובת היפוקסית מכיוון שהיא אינה מכילה מספיק חמצן לשימוש בבטחה על פני השטח.
אחד ההבדלים הבולטים בין צורות שונות של צלילה ספורטיבית לצלילות טכניות הוא הסכנות הבטיחותיות הנלוות לצלילה, שקשורות באופן מובהק לצלילה טכנית, והסיכון שלרוב, אך לא תמיד, גדול יותר בצלילה זו.
סכנות הן הנסיבות העלולות לגרום נזק, והסיכון הוא הסבירות שהנזק יתרחש בפועל.
הסכנות נובעות בחלקן מההיקף המורחב של צלילה טכנית מבחינת עומק וסביבת הצלילה העלולה לגרום להרעלת חמצן, הרעלת חנקן או פגיעה כתוצאה מתרכובת שגויה אחרת העלולה להשפיע לרעה על תפקוד הצולל הטכני.
צמצום הסיכונים המשניים עשוי להשפיע גם על בחירת הציוד, אך הוא מבוסס בעיקר על מיומנות.
הכשרה של צוללנים טכניים כוללת פרוטוקולי עבודה קפדניים ונהלים הידועים מניסיון כיעילים לטיפול במצבי הסיכון הנפוצים ביותר.
צוללנים הבקיאים בנוהלי עבודה אלו ומיומנים בתרגול מצבי חירום נוטים פחות להיות מוצפים רגשית בנסיבות בהן הדברים אינם מתנהלים על פי התוכנית, ופחות נוטים להיכנס לפאניקה.
ניתן להגדיר צלילות טכניות כצלילות עמוקות יותר מ או צלילה בסביבה תקורה ללא גישה ישירה לפני השטח או לאור טבעי.
סביבות כאלה עשויות לכלול מערות מים מתוקים ומלוחים וחללי פנים של ספינות טרופות.
במקרים רבים, צלילות טכניות כוללות גם שחרור לחץ מתוכנן המבוצע במספר שלבים במהלך עלייה מבוקרת אל פני השטח בסוף הצלילה.
ההגדרה המבוססת על עומק מתייחסת לסיכון הנגרם על ידי פגיעה הדרגתית בכשירות הנפשית עם לחץ חלקי הולך וגובר של חנקן.
נשימה של אוויר בלחץ גורמת לנרקוזת חנקן שבדרך כלל מתחילה להפוך לבעיה בעומק של ומעלה, אך עניין זה הוא אינדיבידואלי ושונה בין צולל לצולל ולעיתים אף בין צלילה לצלילה.
עומק מוגבר גם מגביר את הלחץ החלקי של החמצן וכך מגביר את הסיכון להרעלת חמצן.
צלילה טכנית כוללת לרוב שימוש בתערובות נשימה שאינן אוויר להפחתת סיכונים אלה, והמורכבות הנוספת של ניהול מגוון תערובות נשימה מכניסה סיכונים אחרים ומנוהלת על ידי תצורת ציוד ואימון פרוצדורלי (אימון צלילה מיוחד למצבי חירום).
להפחתת הרעלת חנקן, מקובל להשתמש ב הכולל הליום כדי להחליף חלק מהחנקן בתערובת הנשימה של הצוללן, או , שאין בו חנקן.
לחלופין ניתן להגדיר צלילות טכניות כצלילות בהן הצולל אינו יכול לעלות בבטחה ישירות אל פני השטח, עקב חובת עצירת דקומפרסיה או תקרה פיזית כמו במערות או ספינות טרופות.
סוגים אלה של תקורה פיזית, או תקרה "קשה" או "סביבתית" יכולים למנוע מהצולל לעלות ישירות:
צלילת מערות –צלילה למערכת מערות.
צלילת קרח – צלילה מתחת לקרח.
צלילת ספינות – צלילה בתוך ספינה טרופה.
בכל שלושת המצבים הללו, קו מנחה או חבל הצלה מהכניסה לאתר הצלילה אל הצוללן הם השיטה הסטנדרטית להפחתת הסיכון לחוסר יכולת למצוא את הדרך החוצה.
חבל הצלה קבוע לצוללן הוא אמין יותר מכיוון שלא קל לאבד אותו, והוא משמש לעיתים קרובות בעת צלילה מתחת לקרח, כאשר סביר להניח שהקו לא יתקע והמרחק קצר למדי, ויכול להיות מטופל על ידי אדם על פני השטח.
הנחיות סטטיות מתאימות יותר כאשר חבל הצלה עשוי להסתבך במכשולים אשר בסביבה או על צוללנים אחרים בקבוצה, ועשוי להישאר במקום לשימוש לצלילות אחרות ההנחיות עשויות להיות ארוכות מאוד מקווי החיים, והן עשויות להיות מסועפות ומסומנות.
קוים מנחים הם משמשים כתרגול סטנדרטי לצלילת מערות.
צלילה טכנית בראות מוגבלת במיוחד
צלילות טכניות במים שבהם ראיית הצוללן נפגעת קשות מתנאי ראות נמוכה, הנגרמת על ידי עכירות המים ותנאי תאורה נמוכים עקב עומק או סגירה ויזואלית באתרים כמו מערות וספינות טרופות, מחייבים מיומנות מקצועית רבה יותר.
השילוב של ראות נמוכה וזרם חזק יכול לגרום לצלילות בתנאים אלה להיות מסוכנות ביותר, במיוחד בסביבה תקורה, ויש צורך במיומנות רבה יותר ובציוד אמין ומוכר כדי לנהל את הסיכון הזה.
צלילה עם ראות מוגבלת עלולה לגרום לדיסאוריינטציה, מה שעלול להוביל לאובדן חוש כיוון, לאובדן שליטה יעילה בציפה וכו'.
צוללנים במצבי ראות מוגבלים במיוחד, תלויים במכשירים שלהם כמו אורות צלילה, מדי לחץ, מצפן, מד עומק, טיימר, מחשב צלילה וכו', והנחיות להתמצאות ומידע.
צלילה טכנית כוללת היבטים מרובים של סוגיות בטיחות וסיכונים, שבדרך כלל מתאפיינים בחוסר גישה ישירה אל פני השטח, אשר עלולה להיגרם ממגבלות פיזיות, כמו סביבה תקורה, או פיזיולוגית, כמו חובת עצירת דקומפרסיה.
צולל בתום צלילה ארוכה או עמוקה עשוי להזדקק לביצוע הפסקות לחץ על מנת להימנע ממחלת האמודאים.
גזים אינרטיים מטבולית בגז הנשימה של הצוללן, כמו חנקן והליום, נספגים ברקמות הגוף כאשר הצולל נושם את אותם הגזים בלחץ גבוה, בעיקר בשלב העמוק של הצלילה.
גזים מומסים אלה חייבים להשתחרר באטיות מרקמות הגוף על ידי שליטה בקצב העלייה כדי להגביל את היווצרותן והתפשטותן של בועיות מיקרוסקפיות.
זה נעשה בדרך כלל על ידי השהיה או "ביצוע עצירות" בעומקים שונים במהלך העלייה לפני השטח.
רוב הצוללנים הטכניים נושמים תערובות גז נשימה מועשרות בחמצן כגון נייטרוקס וחמצן טהור מכיוון שהדבר מגביר את קצב הפחתת הגז האינרטי.
הפחתת הגזים האינרטיים ממשיך במהלך מרווחי השטח (זמן שהות על פני השטח בין צלילה), שיש לקחת בחשבון בעת תכנון הצלילות הבאות.
חובת דקומפרסיה מכונה גם תקרה "רכה", או "פיזיולוגית".
נושא בטיחות מרכזי הוא שאננות צוללנים ותיקים.
ככל שצוללנים ותיקים מכירים יותר את הציוד, מתחילים להזניח רשימות ביקורת תוך כדי הרכבת והכנת הציוד לשימוש – נהלים שהם רשמית חלק מכל תוכניות ההכשרה ותוכניות רענון.
יכולה להיות גם נטייה להזנחת תחזוקה לאחר הצלילה, ויש צוללנים שיצללו בידיעה שיש בעיות תפקודיות בציוד הצלילה, מכיוון שהם יודעים שיש בדרך כלל יתרות שתוכננו במערכת.
יתרות אלו נועדו לאפשר סיום בטוח של הצלילה אם היא מתרחשת מתחת למים, על ידי ביטול נקודת כשל קריטית.
צלילה עם ציוד שכבר יש בה תקלה, פירושה שיש באותה יחידת ציוד נקודת כשל קריטית אחת שעלולה לגרום למצב חירום מסכן חיים אם פריט אחר בדרך הקריטית ייכשל.
מספר גורמים נפוצים בתאונות צלילה טכנית.
הטכניקות והציוד מורכבים, מה שמגדיל את הסיכון לטעויות בהרכבת הציוד או השמטת חלקים קריטיים בהרכבת הציוד.
נסיבות הצלילה הטכנית בדרך כלל גורמות לכך ששגיאות או השמטות הן בעלות השלכות חמורות יותר מאשר בצלילה ספורטיבית, ויש נטייה לתחרותיות ולקיחת סיכונים בקרב צוללנים טכניים רבים שנראה כי תרמה לכמה תאונות מתוקשרות.
כמה שגיאות וכשלים נפוצים בתאונות צלילה טכניות כוללים:
כיוון שגוי של מתגי גזי נשימה בצלילה במעגל פתוח; הגז יכול להיות היפוקסי, עם סיכון לגרום להרעלת חמצן או להוביל לחץ יחסי גבוה מדי של חנקן, ומכאן להרעלת חנקן.
תרכובת גז שגויה במכל הצלילה וכתוצאה מכך היפוקסיה (חוסר חמצן) היפראוקסיה (עודף חמצן), הרעלת חנקן או לחץ נמוך מידי, בדרך כלל תוצאה של חישוב שגוי של כלל התערובות;
חישובים לא נכונים של צריכת גז ואי מעקב אחר השימוש ושינוי התוכניות במהלך הצלילה, הגורם לחוסר באספקת גזי הנשימה.
כשל בשליטה בזמן עלייה לפני השטח הגורם לחריגה משמעותית מגבולות צלילה בטיחותית.
הקפדה על עלייה מבוקרת לפני השטח הוא קריטי במהלך שחרור לחץ, כאשר חוסר היכולת להישאר בעומק הנכון עקב ציפה מוגזמת עלול להוביל כמעט בוודאות למחלת האמודאים וסיכון מוגבר לעלייה בטראומה של רקמת הריאות.
קיימים נתונים מהימנים מעטים המתארים את הדמוגרפיה, הפעילויות והתאונות של אוכלוסיית הצלילה הטכנית.
דו"ח ה-DAN משנת 2003 על מחלות אמודאים והרוגים בצלילה מצביע על כך ש-9.8% מכלל מקרי מחלת דקומפרסיה ו-20% ממקרי ההרוגים בצלילה בארצות הברית התרחש בצלילות טכניות.
צלילה טכנית דורשת ציוד והכשרה מיוחדים.
ישנם ארגוני הכשרה טכנית רבים:
התאחדות הצלילה המקצוענית הבין-לאומית (PSAI)
האיגוד הבין-לאומי של צוללנים טכניים (IANTD)
האיגוד הלאומי למדריכים תת-ימיים (NAUI)
הזרוע הטכנית של האיגוד המקצועי של מדריכי צלילה (PADI)
צליל קוואדרופוני (לעיתים מכונה קוואדרופוניה) היא שיטת הקלטה, המשתמשת בארבעה ערוצי שמע בהם הרמקולים ממוקמים בארבע פינות חלל ההאזנה.
מערכת קוואדרופונית מאפשרת לרוב לדמות באופן ריאליסטי חווית שמע מוחשית כמו קונצרט או הופעה באופן פרטי, על ידי הצבת ערוצי השמע במיקומים שונים ביחס לאוזן.
ניתן להשתמש בה גם כדי לשפר את חווית המאזין מעבר למגבלות של צליל סטריאו דו ערוצי סטנדרטי.
אודיו קוואדרופוני הוא הראשון שהומצא מבין סוגי הצלילים ההיקפיים.
מאז הוצג לציבור בתחילת שנות ה-70 הוקלטו עשרות רבות של אלבומים, שירים וסרטים בצורת צליל קוואדרופוני, מה ששיפר את חווית השמע ובכך הפך אותו לפופולרי מתמיד.
אף על פי כן, עם פרסומו היה הצליל הקוואדרופוני כישלון מסחרי בשל היותו יקר מדי ובעל בעיות טכניות רבות.
היו ניסיונות שימוש בו, כמו בהקלטת האלבום "Aqualung" של ג'ת'רו טאל בשנת 1971 או "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד בשנת 1973, אולם ההצלחה העיקרית שלו הייתה עליית הפופולריות של הקולנוע הביתי בארצות הברית בשנות התשעים, אז החלו מערכות שמע קוואדרופוניות להימכר לצורכי חווית צפייה אולטימטיבית ביתית.
המערכת הקוואדרופונית עובדת בצורה כזו שבכל אחד מארבעת הרמקולים (המוצבים שניים מלפנים בצידי ימין ושמאל ושניים המקבילים להם מאחור) משדר ערוץ שמע אחד או שניים, ובכך נוצרת תחושה של הימצאות בתוך ההתרחשות עצמה, כאשר הצלילים "מקיפים" את המאזין.
צלינה הייתה סדרת לווייני ריגול מודיעין אותות שפותחה בברית המועצות.
השיגורים בוצעו בשנים 1967–2007 ובתקופה זו שוגרו כ-130 לוויינים.
כל הלוויינים קיבלו שם "קוסמוס".
הלוויין תוכנן במשרד תכון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית.
הוא נבנה במפעל ליד משרד תכנון.
התכנון הראשוני בוצע בשנת 1965. בשנת 1967 המערכת הוכרזה מבצעית.
השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור ומקוסמודרום פלסצק בעזרת משגרים שונים בהתאם למשקל הלווין.
לווייני הסדרה הוחלפו על ידי סדרת לווייני "לוטוס" ששיגורם החלה בשנת 2009.
צלינה O - הלווין היה מיועד לגילוי מקורות קרינה אלקטרומגנטית בשטח נרחב.
אורך חיים של הלוויין היה כ-6 חודשים.
השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M.
בסך הכול בוצעו 81 שיגורים.
צלינה OM - השיגורים בוצעו בשנים 1967–1982. משקל הלוויין היה כ-800 ק"ג.
השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M מקוסמודרום פלסצק.
צלינה OK - השיגורים בוצעו בשנים 1975–1978. לוויין משופר של דגם "צלינה O".
משקל הלוויין היה כ-800 ק"ג.
צלינה D - השיגורים בוצעו בשנים 1968–1974. היה מיועד למעקב מפורט אחרי מקורות שהתגלו על ידי "צלינה O".
משקל הלוויין היה כ-2000 ק"ג.
אורך חיים היה כ-6 חודשים.
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תחילה עם משגר ווסטוק 2M ובהמשך בעזרת משגר ציקלון 3. על בסיס לווייני הסדרה פותחה סדרה של לווייני חישה מרחוק אוקיאן.
צלינה R - השיגורים בוצעו בשנים 1986–1993. הלוויין היה מיועד למעקב אחרי מקורות שידורי רדיו.
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר ציקלון 3.
צלינה 2 - היה דור שני של לווייני הסדרה.
אורך חיים היה כ-12 חודשים.
שני שיגורים בוצעו בעזרת משגר פרוטון והיתר בעזרת זניט 2. ייצור הלוויינים נמשך באוקראינה לטובת רוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות.
להעברת נתוני הלוויינים בזמן אמת שוגרו לווייני תקשורת מסדרה "פוטוק".
צלינה בר נתן (קויאבסקה) (בלועזית: Celina Bar Natan Kujawski; 8 במאי 1913 - 1 במאי 2006) הייתה חסידת אומות העולם ילידת פולין שהצילה יהודים בשואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
בגיל 21 עברה צלינה לוורשה, שם עבדה כמלצרית בבית קפה.
בוורשה התיידדה עם משפחת רקובר.
אבי המשפחה היה ד"ר אדם רקובר שעבד כרופא בבית חולים בוורשה, ואשתו אלינה.
לזוג הייתה ילדה בת שלוש בשם אליזה.
ב-18 בינואר 1940 נרצח ד"ר רקובר על ידי הגסטפו.
באוקטובר 1940 הוקם גטו ורשה ואלינה רקובר ובתה אליזה עברו לגור בגטו, אך המשיכו לשמור על קשר עם צלינה.
היא נהגה להגיע לבקרן בחשאי בגטו ולספק להן מזון שהבריחה ממקום עבודתה בבית הקפה למרות הסיכון הרב שהיה כרוך בכך.
כאשר המצב בגטו החמיר ניסתה צלינה לשכנע את אלינה להוציא מהגטו את אליזה שחלתה.
ב-10 באפריל 1943 אליזה הוברחה אל מחוץ לגטו בשק שבו הוסתרה ונמסרה לידי צלינה, שהסתירה אותה וטיפלה בה.
יום לאחר מכן הצליחה גם אלינה לברוח מהגטו.
מכר פולני בשם סטפן מוראש סייע בהשכרת דירת מסתור עבור שלושתן בפרבר של העיר ורשה.
למרות צעדי הזהירות שנקטה צלינה על מנת לא לחשוף את דירת המסתור, הגרמנים ערכו פשיטה על הדירה ורק בעזרת מתן שוחד נמנעה הסגרתן של אלינה ואליזה.
לנוכח הסכנה הגוברת עזבו שלושתן את ורשה.
סטפן מוראש סייע שוב לצלינה למצוא דירה בפרבר הנופש אנין בדרום מזרח ורשה.
צלינה הצליחה להביא לדירת המסתור החדשה גם את אחותה של אלינה, פליציה גלבארד.
בזכותה של צלינה הצליחו השלוש לשרוד במקום עד ינואר 1945.
צלינה שמרה על קשר חם עם הניצולות.
היא נישאה ב-1950 ליהודי ד"ר משה גרינשפן, התגיירה ועלתה יחד עם בעלה לישראל ב-1957. צלינה התגוררה בעיר בת ים עד לפטירתה בגיל 93.
ב-1987 פנו אלינה ובתה אליזה ליד ושם והעידו בכתב על מעשה ההצלה של צלינה.
על סמך עדותן של הניצולות הוכרה צלינה כחסידת אומות העולם ב-23 בדצמבר 1987. הטקס התקיים ביד ושם וניטע עץ לכבודה בגן חסידי אומות העולם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ליד ושם ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של צלינה.
קברה אותר בבית הקברות קריית שאול ונקבעה עליו לוחית זיכרון.
צלילת אשפות היא פרקטיקה אשר כרוכה בחיפוש אחר פריטים בהם עדיין ניתן להשתמש אשר הושלכו למכולות אשפה ציבוריות.
הסיבות לצלילת אשפות יכולות לנבוע ממצוקה קיומית, נפשית וגם מתוך אידאולוגיה.
בדרך כלל אנשים שעוסקים בצלילת אשפות מחפשים מגוון רחב של פריטים באשפה כולל רהיטים, מוצרי אלקטרוניקה, ביגוד, מוצרי בית, מזון, ועוד.
הם מחפשים פריטים במצב שמיש או כאלה שניתן לתקן או למחזר.
באופן כללי נוהג זה מפחית את כמות הפסולת שנשלחת למזבלות.
אנשים שעוסקים בצלילת אשפות עושים זאת לרוב מהסיבות הבאות:
צורך כלכלי - אנשים רבים שעוסקים בצלילת אשפות עושים זאת כתוצאה מחסור ועוני במטרה למצוא סחורות חיוניות אותם הם לא מסוגלים לרכוש בחנות.
אקטיביזם סביבתי - חלק מהאנשים שעוסקים בכך חותרים לצמצם ככל הניתן את כמות הפסולת אותה הם מפיקים ועל מנת לקדם שיטות צריכה בת קיימא.
אמונות אידאולוגיות - חלק מהאנשים שעוסקים בכך משתייכים לתנועות כמו פריגניזם אשר דוגלת בצריכה אתית ובהפחתת התלות במערכות כלכליות קונבנציונליות.
הזדמנויות יזמיות - חלק מהאנשים שעוסקים בכך עושים זאת על מנת להרוויח כסף, לרוב ממכירת מתכות, מוצרי אלקטרוניקה משומשים או רהיטים משומשים שהם מצאו באשפה.
החוקיות של צלילת אשפות משתנה מאוד בין מדינות ותחומי שיפוט.
באזורים מסוימים בעולם צלילת אשפות היא חוקית כל עוד מכולות האשפה ממוקמות בשטחים ציבוריים ואינן מסומנות באופן מפורש כמכליות אשפה פרטיות.
עם זאת, באזורים אחרים בעולם צלילת אשפות עלולה להיחשב להסגת גבול, לגניבה ו/או למעשה אשר מסכן את בריאות הציבור.
בתי עסק רבים נוהגים שלא לאפשר לציבור לבצע צלילות אשפות במכולות האשפה שלהם משום שהם אינם מעוניינים לשאת באחריות על כך, ובשל סוגיות הקשורות להיגיינה.
בשל כך בתי עסק רבים בוחרים לעיתים רבות להתקין מנעולים על מכולות האשפה שלהם או להציב אותן במיקומים שאינם נגישים לציבור.
צלילת אשפה עלולה במקרים מסוימים להיות מסוכנת עקב חשיפה אפשרית לחומרים ביולוגים מסוכנים, שברי זכוכיות, ותנאים לא סניטריים שעלולים להתקיים במכולות האשפה.
הפריטים הנפוצים ביותר אותם מחפשים לרוב אנשים שעוסקים בצלילת אשפות:
אוכל - במדינות מתפתחות רבות פרטי מזון מושלכים לאשפה רק לעיתים נדירות אלא אם כן מדובר במזון רקוב.
לעומת זאת, בארצות הברית לדוגמה ההערכה המקובלת היא שבסביבות 40% עד 50% מכל פרטי המזון שמיובאים ושנוצרים בארצות הברית מגיעים בסופו של דבר למזבלות.
בשל כך במקרים רבים ניתן למצוא במיקומים שונים כמויות גדולות יחסית של פרטי מזון שנזרקו לאשפה אך עדיין ראויים לאכילה.
במקרים רבים סופרמרקטים, מאפיות ומסעדות נפטרים מפרטי מזון אשר עדיין אכילים עקב עודף מלאי, משום שתאריך התפוגה קרוב יחסית, או בשל פגמים קוסמטיים במוצרי המזון.
ספרים - חנויות ספרים רבות נוהגות להיפטר באופן תדיר ממלאי הספרים אותו הם לא הצליחו למכור, כולל במקרים רבים ספרים חדשים יחסית וספרים עם פגמים קטנים.
סחורה פגומה - משרדים, מפעלים, חנויות כלבו ומפעלים רבים נוהגים להיפטר באופן תדיר מפריטים לא מתכלים עם פגמים קטנים בלבד, או מפריטים לא מתכלים שהוחלפו במלאי חדש יותר.
לעיתים רבות מדובר בפריטים אותם ניתן לתקן.
פריטים שהוחזרו - לעיתים רבות היצרנים נוטים להעדיף לזרוק לאשפה מוצרים שהלקוחות החזירו לחנות מסיבה זו או אחרת ואשר סווגו על ידי צוות החנות כ"פגומים" מכיוון שהתיקון של אותם הפריטים אינו משתלם עבורם.
לעיתים רבות מדובר בפריטים אותם ניתן לתקן או במכשירים אשר יכולים לשמש כמקור לחלקי חילוף.
ציוד לבית הספר - בסוף כל שנת לימודים נזרק לאשפה ציוד רב אשר עודנו שימושי כמו עפרונות, עטים, מחברות וציוד אמנות.
פסולת אלקטרונית - מוצרי אלקטרוניקה ביתית נזרקים לעיתים רבות לאשפה בשל הירידה המהירה יחסית בשווי שלהם כתוצאה מתהליכי בלאי, התיישנותם, או בשל עלויות התיקון שלהם.