tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך מלחמת העולם השנייה, ברקוף, אחותו ואמם פונו מלונדון לעיר לוטון, במחוז בדפורדשייר בשנת 1942. בשנת 1947 היגרה המשפחה לארצות הברית, כדי לחיות עם קרובי משפחה של אמו של ברקוף בניאק, במדינת ניו יורק.
עם זאת, אביו של ברקוף נאבק למצוא עבודה, ולאחר מספר חודשים שבה המשפחה לאנגליה.
בשנת 1952, הוא נעצר על גניבת אופניים ונידון לשלושה חודשי מאסר.
ברקוף השתתף בכמה קורסי דרמה בשנים 1957–1958, הוכשר כשחקן באקדמיה לאמנות דרמטית וובר דאגלס (1958–1959), ולאחר מכן למד תיאטרון פיזי ופנטומימה בבית הספר לתיאטרון של ז'אק לקוק בפריז, שם סיים את לימודיו בשנת 1965.
ברקוף החל את הקרירה שלו בתיאטרון בלהקת תיאטרון בעיירה בארו-אין-פורנס במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה, שם שיחק במשך כחודשיים, ביוני וביולי 1962.
בנוסף לעבודותו כשחקן, ברקוף הוא מחזאי ובמאי תיאטרון מצליח.
מחזותיו הראשונים הם עיבודים ליצירות של פרנץ קפקא: "המטמורפוזה" על פי "הגלגול" (1969), "במושבת העונשין" (1969), ו"המשפט" (1971).
ברקוף תיאר המחזה "להטביע את הבלגראנו!" כ"אפילו בסטנדרטים הצנועים שלי...
אחד הדברים הטובים ביותר שעשיתי".
המחזה עסק בהחלטה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר להטביעה ספינה ארגנטינית, שנסוגה חזרה לנמל, במהלך מלחמת פוקלנד, תוך גרימת מותם של 323 מאנשיה, בניגוד לדיני המלחמה בים.
מבקר הדרמה אלכס סירז תיאר את הסגנון הדרמטי של ברקוף כ"תיאטרון פנים אל פנים":.
בשנת 1988 עיבד וביים ברקוף גרסה למחזה "סלומה" מאת אוסקר ויילד, בתיאטרון "גייט", בדבלין.
בשנת 1989 ביים לראשונה ב של בריטניה, שוב את "סלומה" מאת אוסקר ויילד.
בשנת 1998, מחזה שביים, "הנבלים של שייקספיר", היה מועמד לפרס אוליבייה.
בשנת 2003 השתתף ברקוף באדינבורו פרינג' פסטיבל ובצע טרילוגיה של מחזות שכתב, בהם מונולוג שנקרא "רקויאם לגראונד זירו" על פיגועי 11 בספטמבר.
בקולנוע, ברקוף גילם תפקידי נבל בהם הגנרל הסובייטי אורלוב בסרט מסדרת ג'יימס בונד "אוקטופוסי" (1983), סוחר האמנות המושחת ויקטור מייטלנד, בסרט "השוטר מבבוורלי הילס" (1984), הקצין הסובייטי קולונל פודובסקי בסרט"רמבו: משחק הדמים 2" (1985), והגנגסטר ג'ורג' קורנל ב"קרייז" (1990).
ברקוף הצהיר שהוא מקבל תפקידים בהוליווד רק כדי לסבסד את עבודת התיאטרון שלו, ושהוא רואה ברבים מהסרטים שבהם הופיע כחסרי ערך אמנותי.
ברקוף השתתף בשני סרטים של סטנלי קובריק "התפוז המכני" (1971) ו"בארי לינדון" (1975).
בין הסרטים הבולטים בהם השתתף בשנות ה-2000 היו: סרט הגנגסטרים הבריטי "The Big I Am" משנת 2010, ובאותה שנה המותחן האמריקאי "התייר", ב"נערה עם קעקוע דרקון" (2011) הוא גילם את דירץ' פרוד, עורך דינו של הנריק ואנגר (כריסטופר פלאמר).
בטלוויזיה הופיע ברקוף במהלך השנים בעשרות תפקידים, בין היתר: בפרקים מוקדמים של הסדרה "הנוקמים".
בשנת 2014, ברקוף שיחק בתפקיד משנה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "מכשפות איסט אנד" בתור המלך ניקולאוס, הפטריארך של משפחת בושאמפ.
ברקוף ביקר לראשונה בישראל ב-1969 כדי להשתתף בבימוי בסרט בשם "בלומפילד", עם ריצ'רד האריס ורומי שניידר בתפקידים הראשיים, אך עקב מחלוקת בין השותפים להפקת הסרט הפקתו בוטלה.
בסוף 1978 הוזמן לביים בתיאטרון חיפה את המחזה "המטמורפוזה", בתרגומה של רבקה משולח ובהשתתפות שמואל וולף, דבורה קידר, אשר צרפתי, ליאורה ריבלין ואילן תורן.
בעקבות הצלחת המחזה הוזמן לביים מחזה נוסף, אגממנון, מחזהו הקלאסי של אייסכילוס, בתרגום הוא של אברהם עוז, בהפקה משותפת של תיאטרון חיפה ותיאטרון החאן.
ברקוף עיבד, ביים ועיצב את התפאורה של ההצגה.
באפריל 1980 ביים ושיחק בעיבוד של המחזה "המלט" בפסטיבל האביב של ירושלים.
ב-1985 העלה ב"הבימה" את העיבוד שלו ל"המשפט" של קפקא, בתרגום מאיר ויזלטיר.
"הבימה" הציגה אחר כך את המחזה גם ברחבי אירופה.
במאי 2007 הגיע לישראל כאורח פסטיבל שקספיר שנערך ב, והציג את המונודרמה "הנבלים של שקספיר" שכתב וביים.
סטיבן דין גורדון הוא רוצח סדרתי ואנס אמריקאי אשר רצח לפחות ארבע זונות יחד עם שותפו לפשע, פרנק קארו, בין השנים 2013–2014, בסנטה אנה ובאנהיים שבקליפורניה.
גורדון הורשע ונידון למוות ב-2017, וכיום הוא שוהה באגף המוצאים להורג של בית הסוהר סן קוונטין, בהמתנה לביצוע גזר דינו.
סטיבן דין גורדון נולד ב-3 בפברואר 1969, ב, קליפורניה.
זמן מה לאחר לידתו עברה משפחתו לגור בנורווק.
בראשית חייו התקיים בתנאי עוני ירודים, ומפאת בעיות רפואיות מהן סבל נאלץ להיעדר משנת לימודים מלאה.
בבית ספרו לא נחשב לתלמיד פופולרי או מקובל במיוחד, ובשל קומתו הנמוכה סבל לעיתים תכופות ממעשי בריונות אשר בחלוף הזמן הפכו את התנהגותו לאגרסיבית ועוררו אצלו חולי נפשי בדמות .
בתום לימודיו ב ב-1988, החליט גורדון בן התשע עשרה שלא להמשיך ללימודים אקדמיים, ומצא עבודה בדיסנילנד.
בזמן שעבד שם שימש כאיש אחזקה עבור מספר מסעדות מזון מהיר אשר פעלו בתוך פארק השעשועים.
במהלך תקופה זו הכיר את לאנאי לואיס, אשתו לעתיד, אשר עבדה גם היא במקום, ובין השניים נרקמה במהרה מערכת יחסים זוגית.
לאורך הזמן הפך גורדון לדמות מוכרת ואהובה בפארק, ואף נודע בשל אהבתו לענף הספורט סופטבול, עד כדי כך שבראשית שנות ה-90 שימש כשחקן מרכזי בקבוצה המקומית של מחלקת הפארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני.
כעבור מספר שנים הואשם גורדון בידי אחותו כי אנס את בתה, אחייניתו, האשמה שבגינה הורשע בהטרדה מינית של קטין.
על אף שתחילה הודה באשמה, משך גורדון את הודאתו מאוחר יותר, ונידון לחמישה עשר חודשי מאסר.
הוא טען בתוקף לחפותו, ולדבריו הודה באשמה רק לאחר שבת זוגו איימה עליו כי אם לא יעשה כן תיפרד ממנו.
כמו כן אמר כי אחותו פיברקה את ההאשמות נגדו.
לאחר שחרורו של גורדון מבית הסוהר כעבור שנה, גמר אומר בלבו לאמץ את דפוס חייו של האזרח שומר החוק, ונמנע מביצוע כל פשעים נוספים.
ב-22 בפברואר 1995, נישא ללואיס, ולאחר שנתיים נולדה בתם, קיילה.
בכדי לפרנס את משפחתו נאלץ גורדון לעבוד בשתי עבודות שונות: במהלך היום שטף כלי רכב במוסך באנהיים, ובלילה חילק עיתונים עבור .
בשלהי שנות ה-90 עברה משפחתם להתגורר בבית חדש בריברסייד.
על אף שאין בנמצא ראיות כי ביצע גורדון פשעים כלשהם במהלך תקופה הזו, טענה אשתו מאוחר יותר כי התנהגותו החלה להתדרדר באותה העת, ככל הנראה בשל קשיים כלכליים ובעיות שהתעוררו בביתם.
לדבריה, נהג גורדון להתעצבן בקלות, אפילו בגין פרטים שוליים, ואף איים להתאבד או לשכור מתנקש שירצח אותו בכדי שבני משפחתו יקבלו כסף מביטוח החיים שלו.
ב-2001 עזבה לואיס את ביתם יחד עם קיילה בת הארבע, והגישה נגד גורדון תביעת גירושים.
בתום המשפט שנערך ביניהם נאסר על גורדון להתקרב לשתיהן.
מספר חודשים לאחר סיום הליכי הגירושים ניסה גורדון להציל את זוגיותו עם לואיס, אולם נדחה.
באוגוסט אותה שנה החליף את לוחיות הרישוי של רכבו וצבע את החדשות בטורקיז.
לאחר מכן נכנס לתוך כנסייה בריברסייד, בה שהו באותה העת אשתו ובתו, מבלי שאף עובר אורח הבחין בו, ושכנע את בתו להיכנס לרכבו בהבטחה כי יביא לה ממתק.
כאשר שב אל אשתו כיוון אליה טייזר ודחף אותה לתוך רכבו.
לאחר שקשר אותה וסתם את פיה, עזב את המדינה יחד איתן ונסע לנבדה.
כעבור מספר ימים הצליחה לואיס לשכך את חשדותיו של גורדון לאחר שהעמידה פנים כי סלחה לו, והוא הרשה לה להתקשר להוריה.
כאשר למדו על מקום הימצאותה, יצרו קשר עם הרשויות, אשר איתרו את שלושתם במהרה ועצרו את גורדון.
הוא הואשם בשני סעיפי חטיפה, כאשר סעיף האונס אשר לכאורה בוצע כנגד אשתו נפל בשל חוסר בראיות.
באפריל 2002 הורשע גורדון בגין שני הסעיפים ונידון לעשר שנות מאסר.
גורדון שוחרר על תנאי בפברואר 2010, אך נאסר עליו להתקרב למשפחתו או למקומות בהם התאספו ילדים, והוא נאלץ לעטות אזיק אלקטרוני על רגלו.
עם שחרורו יצר קשר עם איאן פאמל, אשר היה הממונה עליו בעבודתו הקודמת, ומאחר ששמרו על קשר לאורך מאסרו, הציע לו הלה עבודה במוסך מקומי.
בעבודתו החדשה הכיר גורדון את פרנק קאנו בן העשרים ושלוש, וגילה כי חלק עמו נקודות דמיון רבות.
שניהם סבלו בילדותם מעוני, בריונות ובעיות בריאותיות שונות.
קאנו נתפס בעברו מטריד מינית את אחייניתו בת התשע, וריצה עונש מאסר בן שישה עשר חודשים כתוצאה מכך.
בדומה לגורדון, נאסר עליו להתקרב למשפחתו או לילדים קטנים, והוא נאלץ לעטות אזיק אלקטרוני.
על אף הבדלי הגילאים שביניהם, הפכו השניים במהרה לחברים טובים.
מאחר שלא הצליח למצוא קורת גג אשר יוכל לחיות תחתיה, החל גורדון לישון ברכבו, ולאחר שלמד כי חברו החדש סבל מבעיה דומה, הזמין אותו להצטרף אליו.
קאנו המובטל באותה העת הגיע לבקר את גורדון במוסך בו עבד לעיתים תכופות, וחלק עמו את ארוחת הצהריים שהכינו לו הוריו מדי יום.
כמה מעמיתיו לעבודה של גורדון חשדו כי בין השניים התקיימה מערכת יחסים אינטימית, אולם גורדון הכחיש את הטענות הללו, וטען כי היו חברים קרובים בלבד.
יום אחד חתכו השניים את האזיקים האלקטרוניים מרגליהם ונמלטו לאלבמה, שם נתפסו במהרה בידי סוכנים פדרליים.
הם ניסו לעשות זאת שנית כעבור שנתיים, ב-2012, בטרם עלו לאוטובוס גרייהאונד אשר נסע ללאס וגאס, שם בילו את השבועיים הבאים במנוחה ופנאי.
הם אותרו ונעצרו ב-8 במאי בגין הפרת תנאי שחרורם.
קאנו נידון לעשרה חודשי מאסר בבית סוהר פדרלי, ואילו גורדון נידון לשמונה חודשים בבית סוהר מדיני.
עם שחרורם כשנה לאחר מכן חזרו להתרועע יחדיו, ומאחר שכעת היו חסרי עבודה או בית, החלו לטייל ברחבי ארצות הברית.
גורדון וקאנו נהגו להסתובב בסנטה אנה ובאנהיים בחיפוש אחר נשים שעסקו בזנות, ולאחר מכן תכננו שיטות שונות על מנת לחטוף ולרצוח אותן בהצלחה.
קורבנתם הראשונה הייתה קיאנה ריי ג'קסון בת העשרים, אישה שעסקה בזנות, שאספו משדרות הרבור ב, ב-6 באוקטובר 2013. לפי עדותו של גורדון, התחבא קאנו בין המושבים האחוריים של רכבם, ולאחר שנכנסה פנימה כיוון אליה את אקדחו, בזמן שגורדון נסע לעבר מגרש חנייה נטוש.
כאשר הגיעו למקום החל גורדון לאנוס אותה, אך לאחר שהבחינה כי שניהם עטו אזיקים אלקטרוניים, החליטו לרצוח אותה.
גורדון טען שעל מנת להסתיר את עקבותיהם, הפשיטו הוא וקאנו את גופתה מבגדיה ושטפו אותה ביסודיות, בטרם נפטרו מכל חפציה האישיים.
לאחר הרצח של ג'קסון, החליטו השניים לחטוף את ג'וזפין ורגאס בת השלושים וארבע.
לדברי גורדון, היה זה קאנו אשר יזם את החטיפה.
ורגאס לא חיבבה את גורדון, והוא, לכאורה, ניסה להניא את חברו מתוכניתם לרצוח אותה.
כעבור חודש מצאו השניים את מרתה אניה בת העשרים ושמונה, אישה נוספת שעסקה בזנות, וניסו לשכנעה להיכנס לרכבם, אולם היא סירבה להצעתם בשני מקרים שונים, דבר שהרגיז את גורדון מאוד.
הוא טען כי לאחר שלבסוף הצליחו לפתות אותה לבוא עמם, התפתחה ביניהם קטטה אשר הסתיימה בכך שהוא וקאנו חנקו אותה למוות יחדיו.
כמו כן אמר כי השיבה מאבק אלים, וכמעט שהצליחה להימלט.
בכל הנוגע לקורבנתו האחרונה, ג'ראה אסטפ בת העשרים ואחת, הסביר גורדון כי תחילה לא התכוון כלל לרצוח אותה, מאחר שחיבב אותה מאוד.
לדבריו, ניסה לשכנע אותה להפסיק לעבוד כזונה, ואף לבוא לגור עמו, אולם היא סירבה.
לאחר מכן פרץ ביניהם ויכוח שבמהלכו ריססה אותו בגז מדמיע וניסתה לצאת מהרכב.
מעשיה הרגיזו אותו מאוד, כך אמר, והוא תקף, אנס ורצח אותה.
גורדון וקאנו נעצרו ב-11 באפריל 2014, באנהיים, לאחר שחקירה ארוכה אשר נפתחה ב-14 במרץ אותה שנה הציעה כי השניים רצחו מספר זונות יחדיו.
המשטרה המקומית קיבלה שיחת טלפון ממרכז מיחזור שעובדיו מצאו גופת אישה בין ערמות אשפה, על גבי מסוע.
הגופה זוהתה כג'ראה נייקול אסטפ, זונה מאוקלהומה סיטי אשר הגיעה למדינה מספר ימים קודם לכן.
זמן מה לאחר מכן חברו החוקרים מסנטה אנה לעמיתיהם באנהיים, ופתחו בחקירה משותפת אשר נגעה להיעלמותן של שלוש נשים נוספות: ג'וזפין מוניק ורגאס, מרתה אניה, וקיאנה ריי ג'קסון.
במהלך החקירה מצאה המשטרה מספר פריטים סמוך לגופתה של אסטפ, אשר הושלכו יחד עמה לתוך פח האשפה.
ביניהם אותר תרסיס קצף שעליו נמצאו טביעות אצבעותיו של תושב אנהיים אשר עבד באותה העת כמתקין חלונות.
ביום בו אסטפ נעלמה, אותו אדם התקין חלונות בחנות קרובה למוסך בו עבד גורדון.
כאשר חיפשו אחר עברייני מין העוטים אזיקים אלקטרוניים בארכיון המשטרתי, למדו החוקרים כי הן גורדון והן קאנו שהו באותם הזמנים במקומות מהן נעלמו עקבותיהן של הזונות.
כמו כן הסתמכו על מידע איכוני שהופק מתוך אותות הטלפונים הסלולריים שלהן.
שניהם נעצרו במהרה, אולם הכחישו כל מעורבות במקרים.
במקביל המשיכו החוקרים לחפש אחר גופותיהן של שאר הנשים, ושיערו כי הן הושלכו יחד עם גופתה של אסטפ לתוך פח האשפה.
חיפושיהם לא צלחו, ושאר הגופות מעולם לא נמצאו.
בשלהי חודש אפריל אותה שנה, במהלך חקירה שנמשכה יותר משלוש עשרה שעות, הודה גורדון בחמש רציחות, אולם לא הצליח להיזכר בשמה של הזונה החמישית והאחרונה שקטל, וזהותה לא נקבעה.
לפי עדותו, החל לפתות נשים להיכנס לרכבו באוקטובר 2013, בזמן שקאנו חיכה להן במושב האחורי.
לאחר מכן נהג לנסוע למגרש חנייה ריק, סמוך למוסך שבו עבד, שם אנסו הוא וקאנו את הזונות בטרם חנקו אותן למוות.
תחילה מסר גורדון שתי גרסאות שונות בנוגע להשתלשלות האירועים: בראשונה, התעקש כי היה זה הוא אשר תכנן את הרציחות בכוונת תחילה, וכי מעורבותו של קאנו הייתה מינימלית בלבד, מאחר שלא ידע מה עתיד להתרחש מרגע שנכנסו לרכב.
מנגד, בגרסתו השנייה, טען כי קאנו היה שותף אקטיבי בכל הרציחות, וידע לפשר מעשיהם.
מרבית עדותו של גורדון אומתה לאחר שבדיקות דנ"א אישרו כי הפרופילים הגנוטיפיים שלו ושל קאנו התאימו לממצאים הביולוגיים שנאספו מגופתה של אסטפ.
כמו כן מספר מסרונים מהטלפונים הסלולריים של שניהם, אשר הוחרמו בידי המשטרה, שימשו כראיות נוספות.
בשימוע קדם משפטי שנערך בנובמבר 2014 הואשמו גורדון וקאנו בארבעה סעיפי רצח, והוחלט כי משפטיהם יתקיימו בנפרד.
משפטו של גורדון נפתח ב-16 בנובמבר 2016, לאחר שפיטר את עורך הדין שמונה עבורו מהסנגוריה הציבורית, וביקש לייצג את עצמו.
הפרקליטות של מחוז אורנג' הציעה לו הסדר טיעון בה יודה באשמת ארבעת סעיפי רצח, ובתמורה יושמטו סעיפי האונס, והתובע לא ידרוש עבורו את עונש המוות.
ראיותיה העיקריות של התביעה היו בדיקת הדנ"א של הממצאים מגופה של אסטפ, דו"ח המידע של האזיק האלקטרוני שעטה גורדון, ומספר מסרונים ששלחו הוא וקאנו זה לזה בהם שוחחו על קורבנותיהם.
במהלך המשפט התכחש גורדון להודאתו המוקדמת וטען לחפותו בפני האישומים, אולם לא התאמץ להגן על עצמו, ובראשית דצמבר אף שינה את עמדתו והודה באשמה.
הוא ביקר את ההחלטה שהתקבלה בגין שחרורו המוקדם מבית הסוהר, והאשים את קציני המבחן שלו ברשלנות.
לאחר מכן עתר לבית המשפט בדרישה לזמן אותם.
עתירתו נענתה בחיוב, אולם הקצינים דחו את כל ההאשמות שעלו נגדם.
לדבריו של גורדון, הוא הורשה להתרועע עם עבריין מין מוכר, דבר שהפר את תקנות שירות המבחן.
חבר המושבעים מצא את גורדון אשם בגין בכל האישומים ב-15 בדצמבר.
למשמע החלטתם נותר גורדון רגוע וקר רוח.
כעבור שישה ימים, לאחר שדנו המושבעים במשך יום שלם על פסק הדין, המליצו להטיל עליו את עונש המוות.
גורדון שיבח אותם על החלטתם, סירב לבקש המתקה מבית המשפט, והביע חרטה על פשעיו.
הוא התנצל בפני משפחות קורבנותיו, ודיבר כנגד שותפו, קאנו, בטענה כי גם הוא צריך לקבל את עונש המוות בשל מעורבותו.
גורדון נידון למוות ב-3 בפברואר 2017, והועבר לבית הסוהר סן קוונטין.
במהלך השימוע נאמו כמה מקרובי משפחותיהם של הקורבנות.
גורדון בכה והתנצל בפניהם שוב.
לאחר מכן סיפרו כמה מהם לעיתונאים כי לא הצליחו להבין את מניעיהם של גורדון וקאנו.
אמה של ג'ראה אסטפ, ג'ודי אסטפ פיאר, טענה כי התנצלותו של גורדון לא שכנעה אותה.
נכון ל-2022, גורדון ממתין לביצוע גזר דינו באגף המוצאים להורג של בית הסוהר סן קוונטין.
משטרת אנהיים הודיעה באפריל 2017 כי הצליחה לזהות את קורבנתו החמישית של גורדון.
בעדותו המקורית תיאר אותה כזונה כהת עור בראשית שנות העשרים לחייה, שהוא וקאנו מצאו בקומפטון, בפברואר 2014, וכי הייתה נמוכת קומה, רזה, מקועקעת ובעלת שיער שחור.
לאחר שבדקו תיקים רבים של היעלמויות לא פתורות, מצאו את המקרה הפוטנציאלי של סייבל אלכסנדריה פיקט בת התשע עשרה, שעקבותיה נעלמו ב-14 בפברואר 2014. לדברי משפחתה, סיימה פיקט את לימודיה בבית הספר התיכוני של קומפטון ב-2013 ותכננה להתגייס לצבא, אולם לאחר שנדחתה עזבה את ביתה והפכה לזונה.
סטיבן בריל הוא שחקן, מפיק קולנוע, במאי ותסריטאי אמריקאי.
הוא ביים והיה שותף בכתיבת "שטן על הזמן" וביים את "מר דידס", "שיגעון בנהר", "מחנה קיץ לשמנים" ו"שומר ראש במבצע".
היו לו תפקידי קמע בכל שלושת סרטי "אלופים על הקרח" והופיע בסרטים "זמר החתונות", "מר דידס" ו"הדייט שתקע אותי", אם כי תפקידו בסרט האחרון נתן בטעות קרדיט לג'אד אפאטאו.
הוא גם הופיע בתור ברפליי בסרט "סקס, שקרים ווידאוטייפ".
כבמאי, בריל היה אחד האנשים המרכזיים (לצד הארווי ויינסטין) במחלוקת הצילומים/העריכה של הסרט "מעריצים שרופים" בשנים 2007–2008.
בריל למד בתיכון (1976–1980) בפורט לודרדייל, פלורידה.
הוא סיים את לימודיו בקולג' לאמנויות של אוניברסיטת בוסטון.
שם הוא למד עם המשורר דרק וולקוט ושיתף פעולה עם מארק מרון בתסריטים ובקומדיות סטנדאפ.
שנהכותרתבמאיתסריטאיהערות1992אלופים על הקרח1994אלופים על הקרח 21995מחנה קיץ לשמניםתפקיד בימוי בכורה1996אלופים על הקרח 32000נפגש בזירהשטן על הזמןפרס פטל הזהב - הבמאי הגרוע ביותר (מועמדות)
פרס פטל הזהב - התסריט הגרוע ביותר (מועמדות)2002מר דידס2004שיגעון בנהר2008שומר ראש במבצע2013סרט 43המקטע "The Thread"
פרס פטל הזהב - הבמאי הגרוע ביותר (זכייה)2014אבודה במיני2016המהפך2017סנדי וקסלר2020יובי יציל את האלווין
סטיבן גארט גרג היה שחיין אמריקאי.
סגן אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) ופעמיים סגן אלוף עולם (בלגרד 1973) במשחה ל-200 מטר פרפר.
גרג נולד וגדל בוילמינגטון, דלאוור.
הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ודוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בביוכימיה ופיזיולוגיה.
באליפות העולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בספטמבר אותה שנה זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.58 דקות, אחרי בן ארצו רובין בקהאוז (2:03.32 דקות) ולפני הרטמוט פלקנר מגרמניה המזרחית (2:03.84 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:04.59 ועלה ראשון למשחה הגמר.
באולימפיאדת מונטריאול הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.54 דקות, אחרי בן ארצו מייק ברונר שקבע שיא עולם חדש של 1:59.23 דקות ולפני בן ארצו ביל פורסטר (1:59.96 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:00.24 דקות ועלה ראשון למשחה הגמר.
באליפות העולם שנערכה במערב ברלין, גרמניה המערבית באוגוסט 1978 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.80 דקות, אחרי מייק ברונר שקבע שיא אליפות חדש של 1:59.38 דקות ולפני רוג'ר פיטל גרמניה המזרחית (2:01.22 דקות).
סטיבן ג'יי גרינבלט הוא היסטוריון יהודי אמריקאי של תרבות וספרות.
מתמחה במחקר התרבות והספרות של תקופת הרנסאנס, בעיקר בבריטניה ובפרט מומחה לויליאם שייקספיר.
פרופסור באוניברסיטת הרווארד משנת 2000, עורך מהדורת נורטון לכתבי שייקספיר ועורך ראשי של האנתולוגיה של נורטון לספרות אנגלית.
זוכה פרס פוליצר לספרות עיונית, עבור ספרו התפנית: הולדת המודרניות (2012).
חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1987) והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות (2008) ונשיא האגודה לשפות מודרניות (2002–2003).
נולד בבוסטון למשפחת מהגרים יהודית מליטא.
בשנת 1969 השלים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ייל והיה עמית תוכנית פולברייט (1964-1966) ומלגת גוגנהיים (1975).
בשנת 1972 החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנת 1980 התמנה לפרופסור והיה חבר סגל האוניברסיטה עד למעברו לאוניברסיטת הרווארד.
כיהן כפרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, אקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז, אוניברסיטת פירנצה, אוניברסיטת קיוטו, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת פקין.
מחקריו עוסקים בהקשרים התרבותיים והפוליטיים של ספרות ותיאטרון, בפרט בתקופת הרנסאנס ובפתרט בתקופה האליזבתנית.
רבים ממחקריו עסקו בשייקספיר, חייו, ההשפעות על יצירתו ותפקיד מחזותיו בתקופה בה הועלו בזירה הפוליטית, החברתית והדתית של בריטניה באותה עת.
מחקריו של גרינבלט מציבים את שייקספיר בהקשר של הרנסאנס האנגלי בכללותו, מתוך האמונה כי "שום דבר לא נוצר מכלום, גם לא אצל שייקספיר".
מחקרו עוסק בנושאים כגון רוחות רפאים, כור המצרף, חרדה, גירוש שדים ונקמה.
הוא משמש גם כעורך הכללי של מהדורת נורטון לשייקספיר.
הגישה ההיסטוריציסטית החדשה שהוא מייצג מתנגדת לדרכים שבהן הביקורת החדשה הפכה את הטקסטים ל"תחום אסתטי אוטונומי אשר ניתק את הכתיבה של הרנסאנס מצורות אחרות של יצירה תרבותית", כמו גם לרעיון שלפיו כתבי הרנסאנס משקפים "השקפת עולם קוהרנטית שהייתה משותפת לכלל האוכלוסייה".
גרינבלט טוען כי "חוקרים המבקשים להבין את הכתיבה של המאה השש-עשרה והשבע-עשרה צריכים לתאר את הדרכים שבהן הטקסטים שהם חוקרים היו קשורים לרשת של מוסדות, פרקטיקות ואמונות אשר הרכיבו את תרבות הרנסאנס בכללותה".
בשנות התשעים של המאה ה-20, הצטרף גרינבלט אל מ"ה אברמס כעורך הכללי של The Norton Anthology of English Literature בהוצאת W.
הוא משמש גם כעורך-שותף של החלק באנתולוגיה המוקדש לספרות הרנסאנס, וכעורך הכללי של מהדורת נורטון לשייקספיר.
בשנת 2018 פרסם את Tyrant: Shakespeare on Power (טירן: שייקספיר על כוח), בו דן לכאורה ביחס שמבטא שייקספיר ביחס לשליטים עריצים, אך למעשה מותח ביקורת על שלטון הנשיא דונלד טראמפ.
1989: פרס ג'יימס ראסל לואל מטעם האגודה לשפות מודרניות (Shakespearean Negotiations)
2002: דוקטרט של כבוד, אוניברסיטת קווין מרי בלונדון
2005: פרס ויליאם שייקספיר לתיאטרון קלאסי, התיאטרון השייקספירי, וושינגטון די.
2006: תואר כבוד, אוניברסיטת בוקרשט
2010: מדליית וילבור קרוס, אוניברסיטת ייל
2011: פרס ג'יימס ראסל לואל מטעם האגודה לשפות מודרניות (The Swerve: How the World Became Modern)
2016: דוקטרט של כבוד, המכון ללימודי דוקטורט באמנות חזותית, פורטלנד (מיין)
להיות או לא להיות שייקספיר, ספרי עליית הגג, 2010
התפנית: הולדת המודרניות, הוצאת מאגנס, 2012
סטיבן דיקייטר מילר היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל קרוליינה הדרומית ה-52 מ-1828 עד 1830. הוא ייצג את קרוליינה הדרומית כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מ-1817 עד 1819, וכחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1831 עד 1833.
מילר נולד ב-8 במאי 1787 ביישוב וקסהאו, קרוליינה הדרומית וסיים את לימודיו במכללת קרוליינה הדרומית ב-1808. לאחר שלמד משפטים, הוא עבד כעורך דין בסמטרוויל.
אשתו הראשונה, אליזבת דיק, מתה ב-1819. אף אחד משלושת ילדיהם לא שרד עד לבגרות.
מילר נישא בשנית ב-1821; אשתו השנייה הייתה נערה צעירה ממנו בשש-עשרה שנים, מרי בויקין (1804–1885).
למרות הפרש הגילאים, נישואיהם היו מאושרים ומלאי תשוקה.
רק העיקרון של נציגות, שיפוט ומלחמה ניתן לסמוך עליו; או כפי שהם נקראים יותר בדרך כלל, קופסת הקלפי, קופסת המושבעים וקופסת התותח." סטיבן מילר ויתר על הקריירה הפוליטית שלו ב-1833 והחל לעסוק בחקלאות במיסיסיפי.
הוא מת בריימונד, מיסיסיפי, ב-8 במרץ 1838, והותיר את אשתו וילדיו בחובות.
בתם מרי בויקין מילר (1823 – 1886) התחתנה עם ג'יימס צ'סנאט הבן (1815 – 1885), שהפך מאוחר יותר לחבר הסנאט של ארצות הברית ולגנרל של הקונפדרציה.
מרי צ'סנאט התפרסמה ביומנה המתעדת את החיים בקרוליינה הדרומית במהלך מלחמת האזרחים.
סטיבן וולאס דורסי היה פוליטיקאי רפובליקני שייצג את ארקנסו כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1873 ל-1879, בתקופת השיקום.
דורסי נולד ב-28 בפברואר 1842 בבנסון שבמחוז רוטלנד, ורמונט, ולאחר מכן עבר לאוהיו והתיישב באוברלין, שם למד בבתי ספר ציבוריים.
בשנת 1861, הוא הצטרף לרגימנט התותחנים הקלים הראשון של אוהיו בצבא האיחוד כטוראי במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
עד סוף המלחמה הוא קודם לדרגת קולונל.
לאחר המלחמה חזר לאוהיו והתיישב בעיר סנדוסקי, שם הועסק על ידי חברת Sandusky Tool Company ולבסוף מונה לנשיאה.
לאחר מכן מונה לנשיא חברת Arkansas Railway Company ועבר להתגורר בהלנה, ארקנסו.
הוא נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית מארקנסו ב-3 במרץ 1873, וכיהן כיושב ראש הוועדה למחוז קולומביה (הקונגרס ה-45).
פחות משנה לפני פרוץ מלחמת ברוקס-בקסטר, עימות על משרת מושל ארקנסו, תמך דורסי בתחילה במושל אלישע בקסטר.
עם זאת, הוא, יחד עם רוב הרפובליקנים ה"צקלונאים" במדינה - שכונו לעיתים "מינסטרלים" - העביר בהמשך את תמיכתו לטובת טענתו של ברוקס.
במהלך התקופה הסוערת הזו, חבר הקונגרס ג'ספר ד.
וורד מאילינוי ביקר בארקנסו כדי להעריך את המצב מטעם ועדת פולנד.
וורד התארח אצל דורסי, ששיחק תפקיד מרכזי בהבטחת הדו"ח של וורד שיתמוך בהשבתו של ברוקס כמושל.
למרות המאמצים הללו, הניסיון לא הצליח לבסוף.
המפלגה הדמוקרטית השתלטה לחלוטין על בית המחוקקים של המדינה עם קבלת חוקת ארקנסו החדשה ב-1874 ובחירתו של אוגוסטוס גרלנד, מה שהוביל לכך שדורסי לא ביקש להיבחר מחדש ב-1879.
בשנת 1880, כאשר המפלגה הרפובליקנית מינתה את ג'יימס א.
גרפילד כמועמד לנשיא ארצות הברית ואת צ'סטר א.
ארתור כמועמד לסגן הנשיא, דורסי הפך למזכיר הוועדה הלאומית הרפובליקנית.
עם זאת, המוניטין שלו נפגע בשל שערוריית מסלולי הכוכבים (Star Route scandal), שבה דורסי ושותפיו הואשמו בהונאת הממשלה בסכום של 412,000 דולר.
דורסי זכה להגנה מצד עורך הדין הפלילי הנודע רוברט ג'.
אף על פי שנמצא זכאי, עלויות ההגנה והפגיעה במוניטין שלו כמעט והרסו את שאיפותיו הפוליטיות והכלכליות.
בשנת 1876 הוא מונה לחבר בוועדה הלאומית הרפובליקנית, ובשנת 1878 הוא בנה את אחוזת דורסי בטריטוריית ניו מקסיקו.
לאחר דורסי, אף רפובליקני לא שימש כסנאטור מארקנסו עד טים האצ'ינסון בשנת 1997, ואף רפובליקני אחר לא כיהן במושב הסנאט מקבוצה 3 של המדינה עד ג'ון בוזמן בשנת 2011.
הוא עסק בגידול בקר ובכרייה בניו מקסיקו ובקולורדו ולאחר מכן עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם התגורר עד מותו ב-20 במרץ 1916. הוא קבור בבית הקברות פיירמאונט בדנוור, קולורדו.
סטיבן הול הוא אדריכל אמריקאי עטור פרסים.
נודע בזכות המניפולציות המתוחכמות באור וחלל אותן הוא מבצע בבנייניו.
הול נולד ב-9 בדצמבר 1947 בברמרטון וושינגטון.
סיים את לימודיו בקולג' לסביבות בנויות באוניברסיטת וושינגטון בשנת 1971. ולאחר מכן המשיך ללמוד מספר שנים ברומא ובלונדון.
בשנת 1977 שב לארצות הברית והקים את משרדו.
החל מ-1981 משמש בתפקידי הוראה באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1992 זכה בתחרות אדריכלים לתכנון מוזיאון לאמנות עכשווית בפינלנד.
הול הגיש הצעה רעיונית המבוססת על בניין וחללים מצטלבים ושזורים בינם ולעיר.
המוזיאון אשר הפך לסימן ההיכר של הול, זכה לשם קיאסמה על שם הרעיון האדריכלי המבוסס על הכיאזמה.
הול מחזיק בשני משרדים, האחד בארצות הברית והשני בבייג'ינג שם הוא אחראי לפרויקטים רבים וייחודיים.
הול זכה בפרסים רבים ביניהם מדליית אלוור אלטו לשנת 1998, מדליית הזהב של AIA לשנת 2012 ופרס הפרמיום אימפריאלה לשנת 2014.
סטיבן גרהם דייוויס הוא כימאי בריטי, והיה עד לפרישתו פרופסור לכימיה על שם ווינפלט באוניברסיטת אוקספורד.
דייוויס סיים תואר ראשון באמנויות בשנת 1973 בניו קולג', אוקספורד, ותואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1975, תחת הדרכתו של גורדון ה.
לאחר הדוקטורט, דייוויס קיבל מלגת פוסט-דוקטורט של ICI לעבודה עם מלקולם גרין (1975–1977) ומלגת נאט"ו לעבודה עם דרק ברטון (1977–1978) לפני שהצטרף למרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בגיף-סור-איווט כנספח למחקר בעבודה עם יו פלקין.
בשנת 1980 חזר לאוקספורד כמרצה לכימיה באוניברסיטה.
במקביל לפעילותו האקדמית, הקים בשנת 1991 את "Oxford Asymmetry "Ltd (חברת סינתזה אסימטרית) כמשקיע יחיד.
בהמשך הוא ייסד את "Oxford Diversity Ltd" (חברת כימיה קומבינטורית).
שתי חברות אלו אוחדו בשנת 1999 לחברת Oxford Asymmetry International Plc בשנת 1999, שנמכרה לאבוטק בשנת 2000, בשווי של 316 מיליון ליש"ט.
היא הונפקה בבורסה של AIM בשנת 2004 ומאז רכשה את "Dainolabs" (דגי זברה) ואת "Dextra" (חברת כימיה של פחמימות) וכן את נכסי MNL Pharma.
לאחר מכן שינתה "VASTox" את שמה ל-Summit.
בשנת 2009 נרכשה פעילות סינון דגי הזברה על ידי אבוטק תמורת חצי מיליון ליש"ט.
בשנת 1996 הוא מונה לפרופסור לכימיה ובשנת 2006 לפרופסור לכימיה על שם וויינפלט.
סטיבן פיטר גוף , הידוע בכינויו "המשוטט העירום", הוא פעיל בריטי למען עירום ולשעבר חייל בחיל הנחתים המלכותי.
בשנים 2003 ו-2004 הוא צעד עירום לאורך האי הבריטי, אך נעצר כשעשה זאת שוב בשנים 2005 ו-2006. מאז, הוא בילה את רוב השנים בכלא, לאחר שנעצר שוב ושוב בגין ביזיון בית המשפט בשל התערטלות בציבור ונכלא.
הוא הורשע בעבירות של הפרת הסדר הציבורי לפחות 40 פעמים.
גוף הגיש תביעה בבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה כי חוקים המחייבים אותו ללבוש בגדים מפרים את זכויותיו לפרטיות ולחופש הביטוי.
גוף, נהג משאית לשעבר וחייל לשעבר בחיל הנחתים המלכותי, הוא מאיסטלי, המפשייר, והוא נודע לציבור כשהלך לאורך האי הבריטי במהלך 2003 ו-2004 כשהוא לבוש רק במגפיים, גרביים, תרמיל גב וכובע.
הוא נעצר ונכלא פעמים רבות במהלך שיטוטו.
בשנת 2000 עבר גוף לוונקובר, קנדה, לשנה עם בת זוגו, אליסון וורד, ושני ילדיהם.
יום אחד, הוא יצא לטיול ואז חווה התגלות.
בראיון, גוף הסביר את רגשותיו: "הבנתי שאני טוב.
כשאתה גדל בריטי, קבור בחינוך שלנו, אתה לומד שאנחנו לא טובים או צריכים לשמור על עצמנו – אולי זה נובע מהדת, או מבית הספר.
הבנתי שברמה הבסיסית אני טוב, כולנו טובים, ואתה יכול לסמוך על החלק הזה של עצמך".
הוא הגיע למסקנה שאם הוא טוב, אז הגוף שלו טוב.
תובנה זו הובילה אותו להופיע לעיתים קרובות עירום בציבור.
וורד הסבירה: "[גוף] דיבר מאז על ההתגלות, אבל זה לא משהו שאני מבינה.
הוא נסע לקנדה כאדם אחד והפך למישהו אחר".
עם שובו להמפשייר, גוף העריך מאוד את מה שעירום יכול להציע.
הוא אמר שהוא הטיל ספק ב"דברים שלימדו אותנו להאמין שהם נכונים".
הוא ביקר בתחנת משטרת איסטלי ושאל אם זה לא חוקי ללכת עירום ברחוב.
גוף טען שהמשטרה "לא הצליחה להמציא תשובה".
בינואר 2003, יצא גוף להליכה בעירום ראשונה באנגליה.
הוא פנה מבית אמו בהמפשייר למרכז העיר איסטלי.
הטיול השני שלו מקצה הארץ לקצה השני היה בשנים 2005 ו-2006 בליווי חברתו מלאני רוברטס (ילידת 1971 או 1972).
טיול זה היה נושא הסרט התיעודי של ריצ'רד מייסר ב-BBC1, "חיים פעם אחת: המשוטט העירום" (2005).
הוא נעצר פעמיים באנגליה אך שוחרר כמעט מיד.
עם כניסתו לסקוטלנד, הוא נעצר מספר פעמים, כולל מעצר בגין ביזיון בית המשפט לאחר שהופיע עירום בפני שופט.
אתר האינטרנט שלו טען כי הוראתו ללבוש בגדים להופעתו בבית המשפט "הפרה את סעיף 6 של האמנה האירופית לזכויות אדם" – הזכות למשפט הוגן.
הוא טען כי סעיפים 3 ו-5 עד 11 הופרו שוב ושוב על ידי הרשויות מאז שהוא ומלאני הגיעו לסקוטלנד.
הוא ריצה עונש של שלושה חודשים בכלא סוטון.
הטיול חודש ב-12 בפברואר 2006, והושלם זמן קצר לאחר מכן, ביום שני, 20 בפברואר באותה שנה.
עיתון "הגרדיאן" בירך את הזוג על השלמת מסעם, וציין כי הם מתרגלים גימנוסופיה במסורת של אישים כגון ג'ורג' ברנרד שו.
גוף היה מעורב בקבוצת התמיכה בעירום ציבורי "החופש להיות עצמך".
גוף נעצר שוב ב-19 במאי 2006 בנמל התעופה אדינבורו לאחר שהסיר את בגדיו במהלך טיסה מסאות'המפטון לאדינבורו וסירב להתלבש.
ב-25 באוגוסט 2006 הוא נידון לשבעה חודשי מאסר.
ב-9 באפריל 2007 גוף זוכה מאישומים הקשורים לסירובו להתלבש עם שחרורו לחניון כלא סוטון באדינבורו.
השופטת איזבל פול קבעה כי אין ראיות ל"אזעקה או הפרעה ממשית", והוסיפה "אני יכולה להבין שהתנהגות זו יכלה להיחשב כבלתי נעימה לעוברים ושבים אילו היו כאלה, אך חסרות ראיות לכך".
בנובמבר 2007 גוף הפסיד בערעורו על הרשעותיו בגין בזיון בית המשפט בגין סירוב ללבוש בגדים במהלך משפטו בשנת 2005, ולעונשו נוספו 3 חודשים נוספים.
גוף ריצה את עונשו בכלא ברליני ושוחרר ב-14 באוקטובר 2008, אז נעצר שוב מיד בגין עזיבת הכלא עירום.
ב-14 בנובמבר הוא זוכה מעבירה זו בטענה של חוסר ראיות מספיקות, אך הופיע בתא המעצר עירום ונעצר שוב בלובי של בית המשפט של השריף של גלאזגו.
ב-18 בדצמבר הוא הורשע בהפרת סדר ונידון ל-12 חודשי מאסר נוספים.
ביולי 2009, גוף, שעמד שוב עירום על דוכן הנאשמים, נכלא בפרת' למשך 12 חודשים נוספים בגין הפרת הסדר.
נאמר לשריף מקפרלן כי חשבון הטיפול בגוף עלה לציבור ככמה מאות אלפי ליש"ט.
בית המשפט שמע כיצד גוף סיים בדיוק עונש מאסר קודם בכלא פרת' ושוחרר ליהנות מחופש בפעם הראשונה מזה מספר חודשים.
חירותו נמשכה פחות מ-30 שניות לאחר שהלך עירום מדלת הכלא לדרך אדינבורו.
גוף נידון גם לארבעה חודשים בגין סירוב להתלבש לפני המשפט.
בזמן שהותו בכלא בפרת', ב-6 ביולי 2009, קיבל סטיבן גוף ביקור משני חברים בארגון הצרפתי לקידום הנודיזם בחירות שעקב אחר פעילותו.
ב-8 בפברואר 2010 הורשע גוף בהפרת שלום בית ובזיון בית המשפט, אישומים הקשורים להליכה עירומה בפרת' ולהופעה עירומה בבית המשפט.
הוא נידון ל-21 חודשי מאסר, עונשו הארוך ביותר עד אז.
ב-25 בנובמבר 2010 הוא הורשע בהתנהגות בלתי הולמת, בעמידה עירומה בשערי כלא פרת', בסירובו ללבוש בגדים או לכסות את איברי מינו ובהפרת סדר.
הוא נבדק על ידי ד"ר גארי מקפרסון, פסיכולוג קליני משפטי יועץ סקוטי.
ד"ר מקפרסון לא מצא ראיות להפרעה נפשית כלשהי.
הוא נידון ל-15 חודשים ו-26 ימים.
על פי ההערכות, הוא בילה את זמנו בכלא בבידוד.
הוא שוחרר ב-20 ביולי 2011, אך נעצר שוב מיד לאחר שעזב את הכלא עירום, וקיבל עונש נוסף של 657 ימים.
כאשר גזר דינו הסתיים ב-17 ביולי 2012, גוף עזב את הכלא שוב עירום, אך הפעם המשטרה אפשרה לו להמשיך בדרכו.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-20 ביולי, הוא נעצר שוב על ידי משטרת פייף בגין הפרת סדר הסדר בטונהיל.
ב-13 בספטמבר 2012 הוא נידון לחמישה חודשי מאסר.
הוא סירב לאפשר לעובדים סוציאליים להעריך את מצב בריאותו הנפשית לאחר שהתמוטט בבית המשפט במהלך משפטו ב-23 באוגוסט.
הוא שוחרר בתחילת אוקטובר 2012, הלך ברגל מסאוטון לאדייל, דרבישייר במהלך אוקטובר, והמשיך לחצות את הגבול האנגלי לאורך דרך פנין לאדייל עד 31 באוקטובר, עם שני מעצרים בדרך בהבדן ברידג' ובהליפקס.
לאחר ששוחרר בערבות, הוא המשיך ללכת דרומה והיה אמור לחזור לבית המשפט ב-5 בפברואר 2013 כדי לעמוד בפני אישומים בגין פגיעה בסדר הציבורי.
הוא נעצר בקרטרטון, אוקספורדשייר בחשד לפגיעה בכבוד הציבור ב-4 בדצמבר ולאחר מכן סירב לשחרורו בערבות ובילה את חג המולד 2012 בכלא לאחר שבקשתו לערבות נדחתה.
בשנת 2012, גוג זכה בפרס ניקולס סלמרון לזכויות האדם מקבוצת זכויות האדם הספרדית, Fundación Internacional de Derechos Humanos.
ב-19 ביוני 2013, גוף נכלא למשך 11 חודשים בגין הפרת צו התנהגות אנטי-חברתית (ASBO) ב-28 בפברואר דקות לאחר שניתן, לאחר שחזר לאחרונה לביתו.
גוף לא הורשה להופיע בבית המשפט מכיוון שסירב ללבוש בגדים.
בינואר 2014, הוא נכלא שוב בגין הפרת הצו שלו; הפעם, הוא נידון ל-16 חודשי מאסר.
עם שחרורו מכלא וינצ'סטר, הוא יצא כשהוא נועל נעליים בלבד (שוב, תוך הפרת צו ההתנהגות האנטי-חברתית).
באוקטובר 2014, הוא נידון לשנתיים וחצי נוספות בכלא.
גוף ערער על החוק הבריטי בנוגע לעירום ציבורי בבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה כי חוקים אלה מפרים את זכותו לפרטיות ולחופש הביטוי.
ב-28 באוקטובר 2014 פסק בית המשפט האירופי כי חוקים אירופיים המגנים על פרטיות וחופש הביטוי אינם חלים על השיטוט בעירום של גוף.
ב-14 באוגוסט 2015, שוחרר גוף מכלא וינצ'סטר.
בסביבות השעה 6:30 בבוקר, הוא נכנס למכונית בתוך שטח הכלא והועבר מווינצ'סטר לסאסקס.
עם שחרורו מהכלא הוא תואר ב"סאנדיי טיימס" כ"אסיר מצפון" לשעבר.
באפריל 2016, גוף טען כי צמצם את הופעותיו בעירום בפומבי משום שהיה אחראי לטפל באמו, נורה, בת 89, שסבלה מדמנציה.
על רקע קהילה מרוחקת המצפה בקוצר רוח להגעתו של "המשוטט" מסיבותיה שלה, "מי שחושף מנצח" בוחן את מגוון הגישות הרחב של החברה כלפי עירום.
המחזה, בכיכובם של רון אמסלי ואלית' מקורמק, הוצג ברחבי בסקוטלנד ונצפה על ידי גוף עצמו, בעירום, באולם יוניברסל, פינדהורן, בשנת 2004.
לגוף הייתה בת זוג, אליסון וורד.
הם נפרדו בשנות ה-2000. עד נובמבר 2005, לגוף הייתה בת זוג חדשה, מלאני רוברטס.
סטיבן ויליאם הוקינג היה אסטרופיזיקאי ותאורטיקן אנגלי, ששימש כפרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
מחוץ לקהילה המדעית התפרסם בעיקר בזכות ספרו "קיצור תולדות הזמן" ("A Brief History of Time"), ספר מסוגת המדע הפופולרי, המתאר את התפתחות היקום למן המפץ הגדול.
הוקינג נולד בעיר אוקספורד שבאנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה מרקע נוצרי ממוצא אנגלי מצד אביו וממוצא סקוטי מצד אימו.
כבר בילדותו התגלה הוקינג כתלמיד מוכשר, אך גם עצלן, רשלן וחסר משמעת.
כשהיה הוקינג בכיתה ו', העבירו הוריו אותו ואת אחיו לחינוך ביתי ושכרו להם מורים פרטיים שלימדו אותם בבית המשפחה.
לאחר שהתבגר, התכוון הוקינג להמשיך בלימודי המתמטיקה, שאותם אהב במיוחד.
אביו, שהיה רופא, ניסה לשכנעו ללמוד רפואה, אך בסופו של דבר, פנה הוקינג ללימודי פיזיקה.
בגיל 21, ב-1963, חלה הוקינג ב-ALS, המחלה גורמת במשך הזמן לשיתוק מוחלט, אך איננה פוגעת בפעילות המוח.
הוקינג הוכיח זאת בפעילות מדעית שוטפת כשהוא נעזר במחקריו במחשב ובמסנתז קול להעברת הרצאותיו.
אף על פי שתוחלת החיים מיום אבחון המחלה היא שנים ספורות, הוקינג התמודד עמה חמישה עשורים.
בשנת 1966 סיים הוקינג עבודת הדוקטורט בהנחיית דניס סיאמה.
הוקינג היה פיזיקאי מוכר, שהתפרסם לא רק בזכות עבודתו התאורטית, אלא גם בזכות ספרי המדע הפופולרי שכתב, תוכניות הטלוויזיה שבאו בעקבותיהם וסיפור חייו המרתק.
הוקינג היה לאייקון תרבות המופיע בתוכניות טלוויזיה כמו "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "משפחת סימפסון", "המפץ הגדול" ו"פיוצ'רמה".
כמו כן הוא תרם את קול הסינתיסייזר המדובב אותו ללהקת פינק פלויד בתקליטה The Division Bell, בשיר Keep Talking.
למרות תרומותיו לחקר הפיזיקה, לא זכה הוקינג בפרס נובל, שכן הוא מוענק רק לגילויים שאוששו בניסיון או בתצפית, דבר נדיר יחסית בתחום מחקרו.
הוקינג הוציא לאור את ספר המדע הפופולרי הראשון שלו "קיצור תולדות הזמן", כדי לממן את לימודיה האקדמיים של בתו.
עם התדרדרות תפקודו הגופני, נעשה הוקינג תלוי בסייעים אישיים.
הוא נאלץ להיות מלווה בשני סייעים אישיים צמודים כמעט לאורך כל שעות היממה.
ביקורו של הוקינג בהודו גרר הפגנות נכים סוערות, עקב כך שארמון הטאג' מהאל הוסב לבניין נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים לקראת בואו של הוקינג, אך סידורי הנגישות פורקו מיד עם עזיבתו את המקום.
בשנת 2009 אורגנה מסיבת הנוסעים בזמן של הוקינג שהסתיימה ללא הגעת אף נוסע בזמן.
ב-2014 הופק בבריטניה סרט הקולנוע הביוגרפי "התאוריה של הכול" על חייו של הוקינג לפי תסריט של אשתו הראשונה, ג'יין הוקינג.
את דמותו של הוקינג בסרט גילם שחקן הקולנוע הבריטי אדי רדמיין, ואת דמותה של ג'יין, אם שלושת ילדיו, גילמה השחקנית הבריטית פליסיטי ג'ונס.
הסרט היה מועמד ל-4 פרסי גלובוס הזהב, ל-5 פרסי אוסקר ול-10 פרסי באפט"א לקולנוע - מתוכם זיכה את רדמיין בשלושה פרסי השחקן הטוב ביותר וזכה בפרסים נוספים.
מת ב-14 במרץ 2018 אחרי הידרדרות במחלתו חשוכת המרפא.
נקבר בפינת המדענים במנזר וסטמינסטר בלונדון.
הוקינג חקר את הנושאים של מקור היקום (קוסמוגוניה) ועתידו (קוסמולוגיה).
חורים שחורים - גופים כה צפופים עד ששום דבר, גם לא אור, לא יכול להימלט מהם - עניינו אותו במיוחד כנושא למחקר.
חידושו של הוקינג בנושא הוא כי חורים שחורים יכולים גם להתנדף בתנאים מסוימים.
במסגרת עבודתו המדעית ניסה הוקינג לגבש תאוריה מאוחדת שתצרף את כל ארבעת הכוחות המוכרים של הטבע: הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק, הכוח הגרעיני החלש, וכוח הכבידה.
לשם כך יש לאחד את תורת היחסות הכללית העוסקת בכבידה עם מכניקת הקוונטים.
בשנת 1975 גילה הוקינג כי חור שחור יכול לפלוט קרינה (קרינת הוקינג), תוצאה של זוגות חלקיקים וירטואליים שנוצרים קרוב לפני אופק האירועים שלו.
החישובים הראו שקרינה זו מתאימה לקיום אנטרופיה הפרופורציונלית לשטח אופק האירועים של החור השחור, כפי שהציע יעקב בקנשטיין (אנטרופיית בקנשטיין-הוקינג).
תהליך זה מוציא אנרגיה מהחור השחור, ויכול לגרום לבסוף להתאיידותו, אם כי עוצמת הקרינה כל כך קטנה, שהזמן שתהליך זה דורש הוא ארוך ביותר.
עבור חור שחור בעל מסת שמש, זמן זה גדול מזמן קיום היקום.
הוקינג הרבה לדבר על מציאת "תיאורית הכל", אולם בהרצאה שנשא ביולי 2002 בשם "גדל וקץ הפיזיקה" טען שבדומה למשפטי האי-שלמות של גדל אפשר להראות שאי אפשר יהיה למצוא תאוריה כזו, משום שהאנטרופיה של חור שחור מציבה מגבלה על כמות האינפורמציה שאפשר לדעת.
השקפותיו על היקום נחשפו בהרצאה בגוגל שנשא ב-2011 בו אמר כי "היקום נשלט על ידי המדע, אך המדע מבהיר לנו שאין ביכולתנו לפתור את כל המשוואות באופן ישיר ובאופן מופשט.
עלינו להשתמש בתאוריה היעילה של דרווין, על הבחירה הטבעית של החברות שסיכוייהן לשרוד הם הגבוהים ביותר, ולהעניק להן את הערך הגבוה ביותר".
להוקינג ברור ששהותינו כאן היא מקרית: "המדע צופה שסוגי יקום שונים ייווצרו ספונטנית מלא כלום.
העובדה שאנחנו כאן היא מקרית בלבד".
הוקינג השתמש במילה 'אלוהים' במובנים מטפוריים כדי להדגיש נקודות המועלות בספריו ובהרצאותיו הפומביות.
הוקינג, שתואר על ידי רבים (לרבות אשתו לשעבר, ג'יין) כאתאיסט, ציין כי הוא "לא חסר דת במובן המקובל" ושהוא מאמין ש"היקום נשלט על ידי חוקי הפיזיקה.
ייתכן והחוקים חוקקו על ידי אלוהים, אבל אלוהים לא מתערב ומפר את החוקים".
בנוסף, הוא אמר שגם אם אלוהים קיים אין לו ולא היה לו חופש בחירה ביצירת היקום.
הוקינג כתב בספרו מ-2010, "התכנון הגדול" , כי אין צורך בבורא כדי להסביר את עובדת קיומו של היקום.
הספר עורר תגובות נזעמות מצד מנהיגים דתיים רבים.
ב-2014 הוקינג אמר כי "אין אלוהים, ולדעתי גם אין מימד מציאותי וריאלי מעבר ליכולת התפישה של המוח האנושי".
ההלוויה שלו התקיימה בקיימברידג', בכנסייה אנגליקנית, ולאחר מכן נקבר בווסטמינסטר, במנזר אנגליקני.
בשנת 1988 זכה הוקינג בפרס וולף, המוענק בישראל, לאנשי מדע ולאמנים נודעים מכל רחבי העולם.
בתאריכים 10 בדצמבר 2006 – 15 בדצמבר 2006 הוא ביקר בישראל בפעם הרביעית ואז, גם ברשות הפלסטינית, ובמהלך ביקורו קיים מפגשים אחדים עם תלמידי תיכון ועם סטודנטים, והרצה באוניברסיטה העברית.
במאי 2013 הצטרף הוקינג לחרם האקדמי על ישראל וביטל את השתתפותו המתוכננת בוועידת הנשיא במחאה על יחסה של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים.
לדעת פרופסור ברק קול מהאוניברסיטה העברית, בשנים שלאחר מכן חזר בו הוקינג ממעשה זה.
הוקינג פגש את אשתו הראשונה ג'יין ויילד במסיבה ב-1962. ב-1963 אובחנה מחלתו.
באוקטובר 1964 הזוג התארס, מודע לאתגרים הפוטנציאליים שעשויים להיות למחלתו.
הוקינג אמר מאוחר יותר כי האירוסין נתנו לו "משהו לחיות למענו".
בשנת 1990 החליט הוקינג לעזוב את ג'יין, אשתו הראשונה, אחרי 27 שנות נישואים, לטובת איליין מייסון, אחת האחיות שטיפלו בו.
בעקבות הגירושים, נפגעו קשריו של הוקינג עם אשתו הראשונה וילדיו.
כעבור כחמש שנים, התחתן הוקינג עם מייסון.
בשנת 2006 הוקינג ומייסון התגרשו, וקשריו עם אשתו הראשונה, ילדיו ונכדיו התחזקו.
קיצור תולדות הזמן, מן המפץ הגדול ועד החורים השחורים, תרגם מאנגלית: עמנואל לוטם, ספרית מעריב, (1989).
ספרו רב-המכר הראשון של הוקינג שהביא אותו לתודעת הציבור הרחב.
הספר סוקר בקצרה את התפתחות הפיזיקה והאסטרונומיה מאז אריסטו, דרך קפלר, גלילאו, ניוטון ועד זמננו אנו.
הוא מתאר את הידע העיקרי בתחומי הקוסמולוגיה, פיזיקת החלקיקים ומתאר חלקים מתורת היחסות ומכניקת הקוונטים.
הוא מזכיר בספר רבות את "התאוריה של הכול", ומציע "מבט חטוף" אל שברירים ממנה.
הספר תורגם על ידי עמנואל לוטם, ומונה כ-198 עמודים.
מדריך ידידותי לקורא, קיצור תולדות הזמן, ספרית מעריב, (1992).
3 שנים לאחר פרסום הספר "קיצור תולדות הזמן" יצא לספר "מדריך ידידותי" שמנסה להסביר את הספר, ובנוסף מכיל מידע ביוגרפי על הוקינג וסביבתו הקרובה.
חורים שחורים, גורי יקומים ומסות אחרות, תרגם מאנגלית: עמנואל לוטם, ספרית מעריב (1993).
בספרו השלישי של הוקינג שלושה עשר פרקים - עיבודים של נאומים ומאמרים אישיים, פופולריים וטכניים שלא נכללו בספרו "קיצור תולדות הזמן".
כמו ב"קיצור תולדות הזמן", הוקינג דן בספר בתרמודינמיקה של חורים שחורים, ביחסות פרטית, ביחסות כללית ובמכניקת קוונטים.
הוקינג מסביר את הקשר בין "גורי-יקומים" לחורים שחורים.
בספר מוסבר גם איך אפשר באמצעות המושג "זמן מדומה" לתאר יקום שאין לו התחלה ואין לו סוף, ומתנבא לגבי קיום "התאוריה של הכול".
עם זאת, הספר כולל התייחסויות רבות לחייו האישיים של הוקינג ולהתמודדות שלו עם מחלתו (שלושת הפרקים הראשונים בספר נקראים: "ילדותי", "אוקספורד וקיימברידג'" ו"ניסיוני עם ALS" ועוסקים כמעט לחלוטין בהוקינג עצמו).
היקום בקליפת אגוז, ספרית מעריב, (2003),
ספר זה הוא מעין חזרה והרחבה של "קיצור תולדות הזמן", ועוסק באותם נושאים עיקריים.
שני ההבדלים העיקריים הם שצורת ארגון הספר שונה, וכל פרק בו עומד בפני עצמו, כך שהקריאה אינה חייבת להיות סדרתית.
ההבדל השני הוא שהספר מכיל מידע עדכני לגבי התקדמות הפיזיקה מאז שפורסם "קיצור תולדות הזמן".
כך למשל הוא כולל התייחסות לתורת המיתרים.
המפתח הסודי של ג'ורג' ליקום, ידיעות אחרונות, (2007).
ספר זה נכתב בשיתוף עם לוסי הוקינג וכריסטוף גלפאר, והוא מיועד לבני נוער.
זהו שילוב של ספר הרפתקאות עם שפע של עובדות מדעיות על היקום וכוכבי הלכת, והוא כולל רעיונות עדכניים ביותר של סטיבן הוקינג על טבעם של חורים שחורים.
חיפוש המטמון הקוסמי של ג'ורג', ידיעות אחרונות, (2010).
ספר ההמשך ל "המפתח הסודי של ג'ורג' ליקום" שנכתב בשיתוף עם לוסי הוקינג וכריסטוף גלפאר, והוא מיועד לבני נוער.
גם הוא כספרו הקודם, מהווה שילוב של ספר הרפתקאות עם שפע עובדות מדעיות.
הספר ממשיך מאותה נקודה שקודמו נגמר.
(ביחד עם לאונרד מלודינוב) תוכנית-אב, הוצאת ינשוף, (2011).
ספר ההמשך ל "חיפוש המטמון הקוסמי של ג'ורג" ספר זה עוסק בעיקר על המחקרים האחרונים על המפץ הגדול
התאוריה של הכול, הוצאת אופוס (2010).
קובץ של שבע הרצאות של סטיבן הוקינג העוסקות ב"תאוריה של הכול": החל במפץ הגדול דרך חורים שחורים וכלה בתורת המיתרים
קיצור תולדות חיי, כתר הוצאה לאור, (2014).
סטיבן הילנברג היה ביולוג ואנימטור אמריקאי, יוצר הסדרה "בובספוג מכנסמרובע" ובמאי הסדרה "החיים המודרניים של רוקו".
היה בעל תואר בתכנון משאבי טבע האדם במסגרת החוג לביולוגיה ימית כחוג ראשי ואמנות כחוג משני (מאוניברסיטת המדינה של המבולדט 1984) ותואר שני באנימציה ניסויית מהמכון לאמנויות של קליפורניה (למד בין 1992-1993).
הילנברג הלך לעולמו ב-26 בנובמבר 2018 לאחר מאבק במחלת ה-ALS.
הילנברג הותיר אחריו את אשתו קארן והבן קליי.
סטיבן וולפרם הוא מדען אמריקאי-בריטי-יהודי שנודע בעיקר בזכות עבודתו במדעי המחשב, במתמטיקה ובפיזיקה תאורטית.
וולפרם הוא המייסד והבעלים של מעבדות וולפרם שם עבד כמעצב הראשי של Mathematica ומנוע החישוב וולפרם אלפא.
בשנת 2002 התפרסם ספרו A New Kind of Science, שעסק בביסוס מדעי הטבע באמצעות תוכנות פשוטות של אוטומטים תאיים (Cellular Automata).
עם צאתו לאור הפך הספר לאחד מרבי המכר באתר אמזון.
כיום הוא עוסק בעיקר בבניית שפת תכנות מבוססת ידע בשם Wolfram Language.
ב-2016 יצא ספרו "Idea Makers" העוסק בדמויות מההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה.
משפחתו של וולפרם הגיעה מגרמניה לאנגליה כפליטים יהודים בשנת 1933. אביו של וולפרם, הוגו וולפרם, היה יצרן טקסטיל וסופר, ואמו, סיביל, הייתה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.
לוולפרם אח צעיר בשם קונרד.
כיום נשוי למתמטיקאית ולהם ארבעה ילדים.
כבר בגיל 12 כתב מילון בנושאי פיזיקה, ובגיל 13–14 כתב שלושה כרכים על פיזיקת חלקיקים.
הספרים הוקלדו ברמה מקצועית של עיצוב עם שרטוטים מדויקים, אך לא פורסמו.
וולפרם למד בבית הספר הפרטי האקסקלוסיבי איטון, אך נשר עקב תחושת שעמום.
התגלה כעילוי כבר כנער, פרסם מאמר על פיזיקת חלקיקים בגיל 15, והחל ללמוד בקולג' סנט ג'ון באוניברסיטת אוקספורד בגיל 17. אך גם הקולג' לא התאים לו; הוא טוען שהיו שם הרצאות "נוראיות", ועזב בשנת 1978 בלי לסיים את לימודיו.
בגיל 20 קיבל תואר דוקטור בפיזיקת חלקיקים מקאל-טק והפך לחבר סגל שם.
בגיל 21 הוא זכה במענק מחקר של קרן מקארתור.
בגיל 24 התקבל כחבר סגל מלא במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (ניו ג'רזי).
לפי גוגל סקולר וולפרם מצוטט בלמעלה מ-76,700 פרסומים (עדכני ליוני 2023).
בגיל 15 החל לחקור את פיזיקת החלקיקים ואת תורת השדות הקוונטית ופרסם את המאמר הראשון שלו.
עד גיל 23 פרסם כ-25 מאמרים בנושאי פיזיקת חלקיקים.
למעשה הפסיק לפרסם מאמרים אקדמיים בשנות העשרים לחייו.
בגיל 18 פרסם מאמר על ייצור קווארקים שזכה לציטוטים רבים.
מאמר שכתב עם ג'פרי פוקס על כרומודינמיקה קוונטית משמש בניסויים בפיזיקת חלקיקים גם בימינו.
בקאל-טק הוא פיתח מערכת אלגברה ממוחשבת, אולם חוקי הפטנטים של המוסד מנעו ממנו להיות הבעלים של המצאתו.
על כן הוא עזב לטובת בית הספר למדעי הטבע של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם חקר אוטומטים תאיים, בעיקר בעזרת סימולציות ממוחשבות.
בשנת 1986 עבר לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין כדי לפתח את מערכת האלגברה הממוחשבת Mathematica, אותה סיים והחל לשווק בשנת 1988. הוא ייסד את חברת Wolfram Research שממשיכה לפתח את התוכנה ולשווקה.
החברה גם מעסיקה את אריק וו.
וייסשטיין שעוסק בכתיבת האנציקלופדיה של המתמטיקה שלו, MathWorld, שמאוחסנת בשרתי החברה.
בין השנים 1992 ל-2002 עסק וולפרם בכתיבת ספרו A New Kind of Science, שעסק בביסוס מדעי הטבע על ידי אוטומטים תאיים.
הספר זכה לתשבחות וביקורות נוקבות גם יחד.
חלק מהמבקרים טענו שוולפרם עשה שימוש לא נאות בהערות שוליים, כתב באופן מעורפל ושכל הנחות היסוד שלו שגויות.
הספר, שגם הופץ בחנויות הספרים, זמין לקריאה בצורה מקוונת באתר המחבר.
מאז צאת הספר וולפרם מחלק את זמנו בין עבודה על Mathematica ובין קידום והפצת הרעיונות שבספרו זה, בהרצאות, כנסים ואפילו "סאמר סקול" המוקדש לנושא.
ב-2009 השיק את מנוע החישוב וולפרם אלפא.
זהו שירות מקוון שעונה על שאלות עובדתיות על ידי חישוב ישיר מתוך מידע מובנה, ולא על ידי סיפוק רשימת דפי אינטרנט שעשויים להכיל את התשובה כמו שעושה מנוע חיפוש.
עם תוכנת Mathematica שרצה ברקע, וולפרם אלפא מתאים במיוחד לשאלות מתמטיות.
התשובה בדרך כלל מוצגת בצורה קריאה.
לדוגמה: השאילתה "lim(x->0) sin(x)/x" נותנת את התוצאה 1. כמו כן מלוות תשובות רבות בגרפים להמחשה.
סטיבן ג'ון וילסון הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי אנגלי.
ידוע בעיקר כמקים, סולן, גיטריסט וכותב השירים של להקת הרוק המתקדם פורקיופיין טרי.
לאחר פירוק הלהקה המשיך בקריירת סולו.
במקביל, חבר בלהקות נואו מאן ובלאקפילד בשיתוף עם הזמר הישראלי אביב גפן, וכן לוקח חלק בהרכב Storm Corrosion יחד עם סולן להקת אופת', מיקאל אוקרפלט.
וילסון ידוע בכישורי ההפקה והמיקס שלו ובסאונד הייחודי שלו.
בנוסף לעבודה על יצירותיו, כישרונו בא לידי ביטוי גם בהפקת האלבומים Heritage, Blackwater Park, Deliverance ו-Damnation של להקת המטאל המתקדם השוודית אופת'.
וילסון הפיק גם את האלבום הרביעי של להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד ואלבומים של להקות רבות אחרות, בעיקר להקות רוק מתקדם.
בשנת 2009 הוציא ביחד עם רוברט פריפ גרסאות מחודשות עם סאונד משופר לאלבומים נבחרים של קינג קרימזון.
לאחר שסיים את דרכו בלהקת פורקיופיין טרי, החל בקריירת סולו.
ב-2008 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, Insurgentes.
ב-2011 יצא אלבום הסולו השני של וילסון "Grace for Drowning".
ב-2013 יצא אלבום הסולו השלישי של וילסון "The Raven That Refused To Sing" שהופק על ידי אלן פרסונס.
ב-2015 יצא אלבום הסולו הרביעי של וילסון "Hand.
Erase." ובו מתארחת הזמרת הישראלית נינט טייב.
כמו כן, טייב הצטרפה לסיבוב ההופעות של וילסון ב-2016.
וילסון כבר הופיע בעבר כמה פעמים בישראל ובחודש פברואר 2019 הופיע בהיכל התרבות בת"א במסגרת סיבוב ההופעות לקידום אלבומו החמישי "To the Bone".
וילסון מעדיף לשמור על פרופיל ציבורי נמוך, אך משתף תמונות של חייו באינסטגרם.
הוא שיתף את החדשות שהוא התחתן עם חברתו הישראלית רותם בספטמבר 2019, ולאחר מכן שיתף את תמונת החתונה.
לאשתו יש שתי בנות מנישואיה הקודמים.
משפחתו גם הקימה חשבון אינסטגרם לכלבם בואי ווילסון, על שם דייוויד בואי.
בראיון לג'רוזלם פוסט מ-2016 הביע את הערצתו לישראל וביקר מוזיקאים כרוג'ר ווטרס התומכים ב-BDS.
וילסון הוא טבעוני ואתאיסט, ומבקר חריף של הדת המאורגנת אך נמנע מהטפה כאמן.
הוא אינו מעשן ואינו צורך סמים.
סטיבן ג'יימס אנדרסון-ויליאמס הוא שחקן ומתאבק מקצועי לשעבר אמריקאי הידוע בשם הבמה שלו סטון קולד סטיב אוסטין.
אחד המתאבקים הגדולים והמצליחים ביותר בהיסטוריית ה-WWE.
הוא ואימו עברו לאדנה, טקסס וב-1968, היא נישאה לקן ויליאמס.
סטיבן אימץ את שם משפחתו של אביו החורג.
לוויליאמס שלושה אחים: סקוט, קווין וג'ף ואחות צעירה בשם ג'ניפר.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, שיחק ויליאמס פוטבול במכללת וורטון ובהמשך זכה למלגה מלאה ושיחק באוניברסיטת צפון טקסס.
הוא החל דרכו בקריירת ההתאבקות בסוף שנות ה-80 בטקסס.
בשנת 1994 אוסטין החל את דרכו בעולם מופעי הבידור וההיאבקות בליגת ה-WCW, תחת השם "סטנינג סטיב אוסטין" ("המהמם") ומאוחר יותר התאבק ב-WWE תחת השם Stone Cold ("קר כאבן").
דמותו של אוסטין צברה פופולריות רבה כאשר הוא זכה בטורניר "מלך הזירה" בשנת 1996 וניצח את תחרות הרויאל ראמבל פעמיים ברציפות, בין השאר, בזכות סכסוכים מתוסרטים בינו ומנהל הליגה, וינס מקמהן.
הפופולריות של דמותו התגלמה בהפיכתו בתסריט 3 פעמים לזוכה הרויאל ראמבל - הדמות הראשונה לה ניתן כבוד זה, וכן זכה 6 פעמים באליפות ה-WWE.
באירוע "מלך הזירה" של שנת 1996 ניצח את ג'ייק רוברטס בקרב על התואר מלך הזירה.
ובהמשך קרא לקרב מול ברט הארט באירוע "סדרת הישרדות" שבו הפסיד.
לאחר מכן זכה ברויאל ראמבל 1997 לאחר שחזר מהדחה בעקבות כך שהשופטים לא ראו את ההדחה שלו ובהמשך קרא לעוד קרב מול ברט הארט שבו ניצח לאחר שברט נפסל מהתמודדות בעקבות שבר ברגלו.
לאחר שהפסיד את אליפות ה-wwe לאנדרטייקר והוכה רבות בזירה על ידי משפחת הארט זכה לעזרה מפתיעה על ידי שון מייקלס.
לאחר מכן זכה יחד עם שון מייקלס באליפות הזוגות של ה-wwe אך לאחר מכן נוצרה יריבות מול שון שגרמה לו להתמודד מולו באירוע "מלך הזירה" בשנת 1997. לאחר שניצח את אוון הארט בקרב על האליפות הבין יבשתית, החלה היריבות מול דה רוק לאחר שזה גנב לו את האליפות הבין יבשתית.
באירוע "בבית שלך" בדצמבר 1997 ניצח אוסטין את דה רוק והחזיר לעצמו את האליפות הבין יבשתית.
ולאחר מכן נפגש עימו שוב ברויאל ראמבל 1998 שבו אוסטין ניצח, ונבחר להתמודד עם שון מייקלס על אליפות ה-wwe ברסלמניה 14 שבו שוב ניצח.
מיד לאחר תחילת היריבות שלו עם מנכ"ל ה-wwe וינס מקמהן, התמודד מול דוד לאב על אליפות ה-wwe שבו אוסטין שוב ניצח.
ולאחר מכן התמודד מול קיין על תואר האליפות שבו הפסיד במשחק הדם (מי שיוצא לו דם ראשון מפסיד) לידי קיין, אך יום לאחר מכן קרא לקיים משחק חוזר בהסכמתו של קיין ומנהליו.
הפך למתמודד ברויאל ראמבל 1999 והתמודד מול וינס מקמהן על הזכות להתמודד מול דה רוק על אליפות ה-wwe, שבו אוסטין הפסיד.
לאחר מכן התמודד שוב מול מקמהן על תואר "מועמד מס' 1" לאליפות ה-wwe לפני רסלמניה 15 שבו ניצח.
ברסלמניה 15 ניצח אוסטין את דה רוק וזכה שוב באליפות ה-wwe.
באירוע בקלאש 1999, המודד מול דה רוק שוב על האליפות, אך הפסיד במשחק ללא חוקים הודות לשיין מקמהן שעזר לדה רוק לנצח.
לאחר מכן קרא לוינס מקמהן להתמודד מולו על האליפות במשחק סולמות, שבו שוב אוסטין זכה אך האנדרטייקר קרא לאוסטין להתמודד מולו במשחק הדם על האליפות, שבו ניצח אוסטין שוב.
הוא החזיק באליפות עד סאמרסלאם 1999 שבו הפסיד את התואר למיק פולי.
בהמשך טריפל H קרא לדה רוק ואוסטין להתמודד מולו על האליפות ה-wwe, אך לפני הקרב המתוכנן אוסטין נפגע בתאונת דרכים שגרמה לשבר קשה בצוואר ולאחר ניתוח הוא הפסיק להתמודד למשך 9 חודשים.
בניסיון לחפש תשובות למי גרם לו את השבר הוא גילה שרקישי הוא זה שהסיע את טריפל H וגרם לתאונה בעבור דה רוק.
ולאחר מכן אוסטין ניסה להפיל אותו אך הוא נעצר על ידי המשטרה ונאלץ לחכות עד רויאל ראמבל 2001 בשביל לזכות בתואר נוסף.
לאחר מכן גילה שהתאונה שהשביתה אותו נגרמה על ידי טריפל H ואוסטין קרא לו להתמודד משחק "3 שלבי הגיהנום" על תואר מועמד מס' 1 לאליפות ה-WWE מול דה רוק ברסלמניה 17 במשחק ללא הדחות (הראשון שנשאר לעמוד בזירה מנצח) שבו גם ניצח.
לאחר רסלמניה 17 החלה שותפות עם וינס מקמהן וטריפל H על תואר אליפות הזוגות של ה-WWE מול האחים להרס (האנדרטייקר וקיין) שבו שניהם הפסידו הודות לאי שותפות עם טריפל H.
לאחר שאיחדו את האיגודים WCW וה-ECW לידי ה-WWE התמודד אוסטין מול כריס ג'ריקו על אליפות הבלתי מנוצחת, שבו אוסטין הפסיד לג'ריקו הודות לבוקר T.
לאחר מכן אוסטין עזב את ה-WWE ב-10 ביוני 2002. הרצון של האוהדים של אוסטין החזירה אותו לזירה בתחילת 2003, אך דה רוק קרא לו להילחם ברסלמניה 19. ברסלמניה עצמה דה רוק ניצח וסטון קולד סטיב אוסטין פרש מהיאבקות מקצועית.
ב-2009, סטון קולד סטיב אוסטין נכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
דמותו של אוסטין כבר אינה פעילה, מלבד באירועים המרכזיים של ה-WWE, כמו הרסלמניה והרויאל ראמבל.
סטיב אוסטין עבר ניתוח בברכו שימנע ממנו להתאבק.
בפודקאסט שנערך בינו לבין פול היימן, אוסטין הביע את רצונו לקרב אחרון ברסלמניה 32, שתהיה בטקסס, מדינת מולדתו, נגד ברוק לסנר; קרב זה לבסוף לא התקיים.