tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשל הכמות הרבה של חומר נפץ שהוא מכיל, הוא מסוכן מאוד וקטלני.
אל-בתאר, אל-באנא ואל-יאסין – שלושה דורות של רקטות נ"ט מפיתוח ותוצרת פלסטינית, שהתגלו כלא אפקטיביות בחלקן.
רקטות נגד טנקים מדגם M-72 לאו.
מטול הנושא רימון/רקטה נגד טנקים מדגם RPG-7 – הנשק המועדף על ידי מיליציות המשתמשות בצלפים נגד חילות שריון; חמאס מצויד גם ברקטות עם רש"ק תרמובארי.
רקטות נגד טנקים מדגם RPG-26 – הגיעו לחמאס מאיראן, שרכשה אותן מרוסיה.
רקטות נגד טנקים מדגם RPG-29 – הגיעו לחמאס מאיראן, שרכשה אותן מרוסיה.
טילים נגד טנקים מדגם 9M133 קורנט – משמש את הארגון לירי על טנקים, נגמ"שי צה"ל, על ג'יפים ואף על לוחמי חי"ר, וכן משמש אותם לירי על כלי רכב אזרחיים, בתים ואזרחים.
טילים נגד טנקים מדגם 9M111 פאגוט.
טילים נגד טנקים מדגם רעד: טיל איראני המבוסס על הסאגר הסובייטי.
9K32 סטרלה-2: משמש ליירוט מטוסים ומסוקים.
Misagh-1: גרסה איראנית של טיל הנ"מ QW-1 הסיני, שהוא חיקוי לטיל 9K38 איגלה הרוסי.
לאורך השנים, הארגון ייצר ופיתח מגוון רחב של רקטות ונשק ארטילרי, וירה אותם לשטח מדינת ישראל.
פצצות מרגמה – כלי ירייה ארטילרי פשוט, המורכב מקנה מתכתי המחובר למשטח, אשר יורה פצצות במסלול תלול בלבד.
מרגמה 82: כלי תקני מעודפי חזבאללה וצבא לוב המשמש לירי על יישובי עוטף עזה.
מרגמה 120: מרגמה כבדה לטווח מספר קילומטרים.
משמשת בעיקר לירי מחורבות שדה התעופה דהנייה ליישובים על גבול ישראל–מצרים ויישובי עוטף עזה.
קסאם – רקטה פרימיטיבית קצרת-טווח (עד 10 ק"מ) בייצור מקומי.
הרקטה מורכבת מצינור מתכת פשוט הממולא בחומר נפץ.
הדגמים הראשונים היו עשויים מעמודי תמרורים.
קסאם 1: בעלת טווח מרבי של 3 ק"מ וראש נפץ במשקל חצי קילו.
קסאם 2: בעלת טווח של עד 8 ק"מ וראש נפץ במשקל 5–7 ק"ג.
גראד – רקטה רוסית לטווח קצר-בינוני (עד 40 ק"מ) ובעלת ראש נפץ במשקל 20 ק"ג.
WS-1E – שדרוג סיני של הגראד שהגיע לטווח של 45 ק"מ עם ראשי נפץ במשקל 18–22 ק"ג.
פג'ר – רקטה איראנית מתקדמת לטווח בינוני-ארוך, תלוי בדגם.
פג'ר 3 – רקטה לטווח קצר-בינוני (עד 45 ק"מ) הנושאת ראש נפץ של 45 ק"ג.
M-75 – רקטה ארוכת-טווח (עד 75 ק"מ) הנושאת ראש נפץ במשקל 10 ק"ג ומהווה גרסה מקומית של פַג'ר 5 האיראני.
הרקטה אינה מצוידת במערכת הנחיה כך שדיוקה מוגבל.
נקראת על שם ד"ר איבראהים מקאדמה.
M-90 - רקטה ארוכת-טווח (עד 90 ק"מ), גרסה משופרת של רקטת ה-M-75, שהוצגה לראשונה במלחמת חרבות ברזל, אז גם שוגרה לראשונה לעבר מרכז ישראל.
SH-85 – רקטה ארוכת-טווח (עד 85 ק"מ) המיוצרת על ידי חמאס.
נקראת על שם מוחמד אבו שמאללה, שנהרג ב-2014.
J-80 – רקטה ארוכת-טווח (עד 80 ק"מ) המיוצרת על ידי חמאס, עם ראש נפץ במשקל 20 ק"ג.
כינויה ניתן לה על שם בכיר חמאס לשעבר אחמד ג'עברי, שנהרג ב-2012.
J-90 – רקטה ארוכת-טווח (עד 90 ק"מ) המיוצרת על ידי חמאס.
נעשה בה שימוש ראשון במסגרת מבצע שומר החומות כששוגרה לעבר אזור ירושלים.
קרויה על שמו של ראאד אל-עטאר.
במבצע 'צוק איתן' רקטה מדגם זה הגיעה עד חיפה (120 ק"מ).
נקראת על שם עבד אל-עזיז א-רנתיסי.
M-302 – רקטה ארוכת-טווח (עד 90–200 ק"מ, תלוי בדגם) המהווה שכפול סורי של רקטה סינית דומה.
עיאש 250 – רקטה ארוכת-טווח (עד 250 ק"מ) הקרויה על שמו של יחיא עיאש.
שוגרה לראשונה במהלך מבצע שומר החומות לעבר נמל התעופה רמון.
מאז תחילת המאה ה-21 ועד מלחמת חרבות ברזל עמד בראש המערך הרקטי הכלל-רצועתי המפקד איימן סיאם (ציאם).
צה"ל ניסה להרוג את סיאם במספר סבבי הסלמה, עד שהצליח לבסוף בנובמבר 2023.
מאז סגירת מנהרות ההברחה ממצרים בשנת 2013 על ידי עבד אל-פתאח א-סיסי, מיוצרות הרקטות במפעלים תת-קרקעיים ברצועת עזה.
ערב מבצע צוק איתן היו בידי חמאס כ־11 אלף רקטות, רובן לטווחים קצרים ומקצתן לטווחים ארוכים (עד כ־160 קילומטרים).
בתום הלחימה, כתוצאה מירי מסיבי לעבר ישראל (כ-4,000 רקטות) ותקיפות מצד ישראל, נותר בידי חמאס כשליש ממספר הרקטות המקורי.
לפיכך הציב חמאס בעדיפות גבוהה את הגדלת מלאי הרקטות ופצצות המרגמה ושיפור יכולותיהן הטכניות.
לאור לקחי הלחימה במבצע צוק איתן וכן עקב קשיים להבריח לשטח הרצועה מחצי־האי סיני רקטות תקניות ארוכות טווח, חמאס הדגיש את ההצטיידות בנשק תלול מסלול לטווחים קצרים.
כשנה וחצי אחרי מבצע צוק איתן, הוערך בישראל כי חמאס הספיק לחדש את מלאי הרקטות שהיה בידיו ערב העימות, אם כי רובן קצרות טווח.
מכיוון שרובן מייצור מקומי, דיוקן נופל מזה של רקטות תקניות.
ב-2018 כבר היה ברשותו מאגר גדול יותר.
פעילות צה"ל ברצועה לאורך 2018 הפחיתה את מספר הרקטות לכ-6,000. עשרות רקטות לטווח של 100 ק"מ, מאות לטווח של 80 ק"מ, 1,500 לטווח של עד 45 ק"מ ואלפים בודדים לטווח של 20 ק"מ.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, חמאס ירה לשטח מדינת ישראל מעל 9,000 רקטות ופצצות מרגמה.
במהלך התמרון צה"ל השמיד אלפי רקטות מדגמים וסוגים שונים, ולפי הערכות מחודש ינואר 2024 לחמאס נשארו כמה מאות בודדות.
עפיפוני תבערה – עפיפון שאליו קשור בחוט מכל דלק קטן ובו רצועת בד בוערת.
העפיפון משוגר ונישא על גבי רוחות מערביות מעבר לגדר.
כשנוחת בצד הישראלי הוא מצית שדות חקלאיים או יערות ביישובי הנגב המערבי.
בלוני תבערה (או פצצת בלון) – מספר בלונים המנופחים בעזרת גז קל וקשורים אחד לשני.
הם נושאים חומרי דליקה ובעירה ונעים עם הרוח.
מטרתם להצית שריפות בשדות חקלאיים צמודי גבול.
בלוני נפץ – מספר בלונים הקשורים לחומר נפץ ונעים עם הרוח מרצועת עזה לכיוון ישראל.
מטרתם להפריע לתושבי עוטף עזה בעזרת פיצוצים רועשים.
בחודש יוני 2019, הופרח לראשונה רימון מאולתר שאף נועד לפגוע פיזית בתושבים אך לא עשה כן.
היתרון העיקרי של השלושה האחרונים הוא שהם חמורים מספיק כדי להפריע לחייהם של תושבי עוטף עזה וחקלאיהם אך לא חמורים מספיק כדי לגרור תגובה נרחבת מצד ישראל (למעט הרחבת וצימצום מרחב הדיג העזתי).
הנשק האסטרטגי החשוב ביותר של הגדודים הוא מנהרות הלחימה וההברחה משלושה סוגים שונים:
מנהרות פיקוד ושליטה: משמשות את הארגון במעבר מבונקר תת-קרקעי אחד למשנהו, למארבים ומסירת הודעות.
מנהרות ההברחה: מנהרות שהיו מתחת לציר פילדלפי וכעת אטומות.
שימשו להעברת ציוד לחימה וציוד כללי ממצרים.
מנהרות התקיפה: מנהרות שנבנו מאז תוכנית ההתנתקות והושמדו במבצע צוק איתן.
בסה"כ קיימות ברצועת עזה כ-5,000 מנהרות המשמשות לפיקוד, בקרה, תנועה ואספקה.
בעבר החזיק הארגון במספר מנהרות על ציר פילדלפי, אשר נהרסו ברובן על ידי צבא מצרים.
הארגון נוהג לשתף פעולה עם עוד שמונה ארגונים ברצועת עזה.
לעיתים מתאם איתם את הירי לעבר ישראל ולעיתים מקבל או כופה עליהם להשתתף בהפסקות אש:
צבא האסלאם (עזה): ארגון שאחראי על חטיפת גלעד שליט והעברתו לחמאס.
החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין: הארגון הוותיק ביותר ברצועה.
השתתף ביחד עם חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בשיחות קהיר על הפסקת אש בזמן מבצע צוק איתן.
כמו כן משתף הארגון פעולה עם ארגונים אחים בטריטוריות אחרות: חזבאללה בלבנון, גדודי חללי אל-אקצא ברשות הפלסטינית, וארגון מג'לס שורא אל-מוג'אהדין פי אכנאף בית אל-מקדס בסיני.
עז א-דין אל-חדאד, מפקד הזרוע הצבאית.
מוחמד עודה, ראש מטה המודיעין הצבאי.
עימאד עקל, ראש מערך העורף, פעיל בזרוע הצבאית של חמאס, איש חבלה בכיר.
תאופיק אבו נעים, ראש מנגנוני הביטחון של חמאס ברצועת עזה.
הושת עליו מאסר עולם בעקבות רצח פלסטינים שנחשדו בשיתוף פעולה עם ישראל וכעבור 22 שנים שוחרר בעסקת שליט.
תייסיר אל-בטש, ראש יחידת סהם בחמאס.
פאאז בארוד, מפקד בכיר וחבר במועצה הצבאית.
עלי אל-עמודי, רוצחו של איש השב"כ נועם כהן.
משוחרר עסקת שליט ומקורב ליחיא סינוואר.
מנהל את עבודת הלשכה המדינית של חמאס בעזה.
בעבר היה אחראי על מערך ההסברה.
סלאח אבו שרח, לשעבר ראש מנגנוני הביטחון של חמאס בעזה.
תאופיק אבו נעים החליף אותו בתפקיד.
מוחמד אבו ורדה, פעיל חמאס שהורשע לאחר שהוביל את שני הפיגועים בקו 18 בירושלים ב-1996, שבהם נרצחו 45 בני אדם, ואת הפיגוע בצומת אשקלון שבו נרצחה חיילת, ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
נסים זעתרי, פעיל בזרוע הצבאית של חמאס שהורשע בהוצאה לפועל של הפיגוע בקו 2 בירושלים ב-2003 ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
איאד אבו שח'יידם, שימש כסגן ראש הזרוע הצבאית של חמאס בחברון.
הורשע כי עמד מאחורי הכנת המטענים ותכנון פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע ב-2004 שבו נרצחו 16 בני אדם ונפצעו כ-100, ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
אשרף זְגַיֶיר (זְעַ'יֶּר), ממנהיגי חמאס ביהודה ושומרון, הורשע בשילוח המחבל המתאבד לפיגוע ברחוב אלנבי בתל אביב בספטמבר 2002 ושוחרר בעסקת החטופים ב-2025.
עימאד עקל היה ראש הזרוע הצבאית הראשון של חמאס.
נהרג בשנת 1993 בהתקלות עם מסתערבים ברצועת עזה.
כאמל כחיל, היה סגנו של יחיא עיאש ("המהנדס"), ראש הזרוע הצבאית של חמאס.
נהרג בפיצוץ מסתורי בשכונת שיח' רדואן בעזה בשנת 1995.
יחיא עיאש ("המהנדס") היה ראש הזרוע הצבאית של חמאס.
נהרג בשנת 1996 באמצעות טלפון סלולרי ממולכד.
מוחי א-דין א-שריף ("המהנדס" 2), תפס את מקומו של יחיא עיאש כמכין המטענים הראשי של חמאס.
האחים עוודאללה, מפקדי הזרוע הצבאית של חמאס בגדה עד הריגתם ב-1998.
איימן עדנאן אל-חלאווה, היה מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בשכם בתחילת האינתיפאדה השנייה.
נהרג בפעילות של ישראל באוקטובר 2001.
מחמוד אבו הנוד, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בגדה אחרי הריגת האחים עוודאללה.
נהרג בירי טילים למכוניתו בנובמבר 2001.
קייס עדואן, מפקד ומהנדס בכיר של חמאס בשומרון, אחראי לטבח ליל הסדר.
נהרג במצור של צה"ל, השב"כ והימ"מ ב-5 באפריל 2002 אחרי שנורה בראשו והבית שבו התבצר נהרס על ידי דחפור D9 משוריין של צה"ל.
סלאח שחאדה ניהל את הזרוע הצבאית של חמאס ברצועה אחרי ניסיון ההתנקשות הכושל במוחמד דף ב-2002. נהרג על ידי פצצה במשקל טון שהוטלה על ביתו ושהרגה 16 אנשים.
מוהנד טאהר, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס באזור השומרון במהלך האינתיפאדה השנייה.
נהרג בפעילות של ישראל יחד עם פעיל בכיר נוסף עימאד דראוזה ביולי 2002.
נאסר עסידה, היה בכיר המבוקשים בשומרון.
נהרג בהיתקלות עם כוחות שייטת 13 במרץ 2003.
עלי עלאן, בכיר המבוקשים בכלל שטחי איו"ש.
נהרג בהיתקלות עם כוחות צה"ל במרץ 2003.
יאסר טאהא, אחד מראשי הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה בזמן האינתיפאדה השנייה.
נהרג בפעילות של ישראל ביוני 2003.
עבדאללה קוואסמה, בכיר המבוקשים בחברון.
נהרג בהיתקלות עם הימ"מ ביוני 2003.
אחמד באדר, יורשו של קוואסמה.
נהרג במצור על ידי כוחות צה"ל יחד עם עוזרו עז א-דין מיסק בספטמבר 2003.
באסל קוואסמה, יורשו של באדר.
נהרג על ידי דחפור D9 של צה"ל בספטמבר 2003.
מוחמד אל-חנבלי, היה מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בשכם.
נהרג בהיתקלות עם כוחות צה"ל בשכם בספטמבר 2003.
סעד ערביד, היה אחד מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה.
נהרג בפעולה של ישראל באוקטובר 2003.
ואאל נסאר, פעיל בכיר בזרוע הצבאית של חמאס ואחראי על פרויקט הקסאם ועוזרו, מוחמד סרסור שעסק בתכנון פיגועים ובגיוס פעילים לארגון.
נהרגו בטיל שנורה ממסוק חיל האוויר לעבר אופנוע שרכבו עליו ב-30 במאי 2004.
עדנאן אל-ע'ול, היה מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה, מומחה להכנת מטעני נפץ, "אבי התעשייה הצבאית הפלסטינית", "אבי הקסאם", ויד ימינו של ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם, מוחמד דף.
אחראי לרצח עשרות חיילים ואזרחים ישראלים.
נהרג על ידי צה"ל בסיכול ממוקד באוקטובר 2004.
אחמד סארי, פעיל בכיר בזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה.
נהרג בתאונת עבודה בביתו בזמן הכנת מטען.
אסעד ריאן, פעיל חבלה בצפון רצועת עזה ואחיו של השייח' ניזאר ריאן.
נהרג בהתפוצצות בזמן עצרת של חמאס בשנת 2005. לטענת הפלסטינים הוא נהרג על ידי ישראל.
חסן אבו שקפה, ממפקדי הזרוע הצבאית של חמאס בצפון הרצועה.
נהרג בזמן הכנת מטען בבית לאהיא ביוני 2008.
אשרף מושתהא, מפקד בכיר בזרוע הצבאית של חמאס בשכונת א-תופאח שבעיר עזה.
הש'ייח ניזאר ריאן (נודע בכינוי: "הענק"), המופתי של גדודי עז א-דין אל-קסאם, נהרג במחנה הפליטים ג'באליה בהפצצה של חיל האוויר על ביתו ב-1 בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה.
אמיר מנסי, מפקד המערך הארטילרי במרחב העיר עזה, נהרג בתקיפת חיל האוויר הישראלי בעת שניסה לשגר פצצת מרגמה לעבר כוחות חטיבת גולני ב-10 בינואר 2009 במסגרת מבצע 'עופרת יצוקה'.
מחמוד אל-מבחוח, נהרג בבית מלון בדובאי ב-20 בינואר 2010, בהתנקשות המיוחסת למוסד.
אחמד ג'עברי, ראש בפועל של גדודי עז א-דין אל-קסאם ומנהיג הצבא העממי של חמאס, בין השאר החזיק בגלעד שליט.
נהרג בעזה ב-14 בנובמבר 2012. כונה על ידי התקשורת הישראלית "רמטכ"ל חמאס".
ח'אלד שאער, בכיר במערך הנ"ט של חמאס, נהרג בנובמבר 2012.
מוחמד שעבאן, מפקד בקומנדו הימי של חמאס בעזה, נהרג ב-8 ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן בכלי רכבו יחד עם שלושה מחבלים נוספים.
מוחמד אבו שמאלה, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בדרום הרצועה.
ראאד אל-עטאר, מפקד חטיבת רפיח.
היה מפקד החטיפה של גלעד שליט.
שלח מחבלים למרחב סיני כדי שיבצעו ירי רקטות לעבר אילת.
מוחמד אל-ע'ול, אחראי הכספים של חמאס.
נהרג מהפגזה של חיל האוויר על מכוניתו ב-24 באוגוסט 2014 במסגרת מבצע 'צוק איתן'.
מאזן פוקהא, ראש "מטה הגדה" של חמאס.
נור א-דין ברכה, סגן מפקד גדוד מזרח ח'אן יונס של חמאס.
נהרג בהיתקלות כוח צה"ל עם מחבלי חמאס בח'אן יונס ב-11 בנובמבר 2018 במסגרת מבצע סודי של מערך המבצעים המיוחדים.
באסם עיסא, היה מפקד חטיבת עזה.
נהרג במבצע שומר החומות ב-2021.
עלי קאדי, מפקד כוחות ביחידת הנוח'בה, יחידת העילית של חמאס.
מהמתכננים והמפקד של כוחות הנוח'בה בטבח שבעה באוקטובר.
נהרג ב-13 באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
איימן נופל, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס במרכז הרצועה.
היה עצור בידי מצרים, ברח מהכלא בפברואר 2011. נהרג ב-17 באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
שאדי בארוד, סגן ראש מחלקת המודיעין של חמאס.
נהרג ב-26 באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
עיסאם אבו רכבה, ראש המערך האווירי של חמאס.
נהרג ב-28 באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מוחמד עסאר (עצאר), ראש מערך הנ"ט של חמאס.
נהרג ב-1 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ג'מאל מוסא, מפקד מנגנון הביטחון המיוחד של משטרת חמאס ברצועה.
בשנת 1993 ביצע פיגוע ירי לעבר כוחות צה"ל שהיו בסיור בשטח רצועת עזה.
נהרג ב-5 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מוחמד דבאבש, לשעבר ראש מערך המודיעין.
היה מראשי מספר מערכים בזרוע הצבאית, כגון מערך הברחת האמל"ח לרצועה.
היה כלוא במצרים למשך 10 ימים בסוף שנת 2010 בשל מעורבותו עם בדואים בסיני וניסיון להבריח לעזה ציוד תקשורת מתקדם.
נהרג ב-13 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
אחמד ע'נדור, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בצפון רצועת עזה.
נהרג בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
איימן סיאם, ראש המערך הרקטי של חמאס.
במבצע עופרת יצוקה ב-2009, ניסה צה"ל להתנקש בו.
במבצע צוק איתן ב-2014 דווח בטעות שנהרג, אך לאחר מכן צה"ל חזר בו.
לבסוף נהרג בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, וחמאס אישר את מותו.
עבד אל-פתאח מעאלי, סגנו של יחיא עייאש ("המהנדס") נהרג בתאריך 30 בדצמבר 2023 ברצועת עזה על ידי ישראל, לאחר שהיה מבוקש על ידי צה"ל במשך שנים ארוכות.
סאלח אל-עארורי, ממונה על פעילות הזרוע הצבאית של חמאס ביהודה ושומרון וסגן ראש הלשכה המדינית של חמאס.
נהרג ב-2 בינואר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מרואן עיסא, סגן מפקדה של הזרוע הצבאית של חמאס.
לשעבר מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם, מאז מותו של אחמד ג'עברי ועד חזרתו של מוחמד דף לתפקיד.
נהרג ב-11 במרץ 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ע'אזי אבו טמאעה, ראש מערך הסיוע הקרבי והמנהלי ולשעבר מפקד חטיבת מחנות המרכז בזרוע הצבאית.
נהרג ב-11 במרץ 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל יחד עם מרואן עיסא.
ראאד ת'אבת, ראש מטה כוח האדם, נהרג במרץ 2024 במבצע ניתוח מקומי במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מוחמד דף, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס.
ראפע סלאמה, מפקד חטיבת ח'אן יונס בזרוע הצבאית.
נהרג ביולי 2024 בח'אן יונס בהתנקשות במוחמד דף במהלך מלחמת חרבות ברזל.
רווחי מושתהא, ממייסדי הזרוע הצבאית של חמאס, מעורב בחטיפת נחשון וקסמן וממשוחררי עסקת שליט.
על פי דיווח של העיתון א-שרק אל-ווסט, נהרג בפיצוץ מנהרה במהלך מלחמת חרבות ברזל ביולי 2024.
סאמח א-סראג', האחראי לביטחון הפנים ברצועת עזה בממשלת חמאס, נהרג ביחד עם רווחי מושתהא ביולי 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל מפיצוץ מנהרה.
עבד אל-האדי סיאם, סגן ראש מערך הסיוע הקרבי והמנהלתי של חמאס ובכיר בחטיבת העיר עזה.
בעבר פיקד על גדוד שאטי של חמאס.
נהרג ביולי 2024 בתקיפה שבה נהרג רווחי מושתהא.
הלווייתו נערכה במחנה הפליטים שאטי ב-4 בפברואר 2025.
יחיא סינוואר, ראש חמאס בעזה, אחד ממייסדי הזרוע הצבאית של חמאס, ואחיו הגדול של מוחמד סנוואר, המוציא לפועל של טבח שבעה באוקטובר.
אחמד שמאלי, סגן מפקד חטיבת עזה.
נהרג בסיכול ממוקד במהלך מבצע עוז וחרב במרץ 2025.
מוחמד סינוואר, אחיו של מנהיג חמאס לשעבר יחיא סינוואר, ראש אגף המבצעים, חבר המועצה הצבאית ומפקד חטיבת ח'אן יונס לשעבר.
נהרג בהתנקשות במהלך מבצע מרכבות גדעון במאי 2025.
מוחמד שבאנה, מפקד חטיבת רפיח בזרוע הצבאית.
חכם מוחמד עיסא אל-עיסא, ראש מערך הסיוע הקרבי והמנהלי מאז מרץ 2024. ממייסדי ארגון חמאס, בעברו שימש כראש מטה האימונים.
נהרג בסיכול ממוקד במהלך מבצע מרכבות גדעון ביוני 2025.
אבו עוביידה, דובר הזרוע הצבאית.
נהרג בסיכול ממוקד באוגוסט 2025.
ראאד סעד, חבר ותיק במועצה הצבאית המצומצמת.
היה מפקד חטיבת העיר עזה, ראש מטה המבצעים וראש מטה ייצור הנשק.
ממקימי הזרוע הצבאית של חמאס ואף לקח חלק בתכנון טבח שבעה באוקטובר.
נהרג בסיכול ממוקד בדצמבר 2025.
בישראל וארצות הברית הן הלשכה המדינית והן הזרוע הצבאית של חמאס מוגדרים כארגון טרור.
בדצמבר 2014 הוצא מרשימת ארגוני הטרור של האיחוד האירופי, החלטה שהתהפכה בשנת 2023 כאשר בית הדין הגבוה לצדק של האיחוד האירופי קבע שהיא התקבלה תוך הסתמכות על נתונים שגויים.
ימים ספורים לאחר מכן הוכרז הארגון כארגון טרור על ידי בית המשפט המצרי.
בשנת 2024 הכריז האיחוד האירופי כי הוא הכניס את גדודי עז א-דין אל-קסאם לרשימת הסנקציות שלו, בשל פשעי המין ב-7 באוקטובר.
במתמטיקה, בקבוצה סדורה ליניארית, נאמר שטענה P "מתקיימת לכל x גדול מספיק" אם קיים איבר כך שלכל הטענה P מתקיימת.
האיבר r לא בהכרח ידוע, די בכך שידוע שהוא קיים.
המושג הזה מאפשר לנסח טענות בצורה נוחה וקלה להבנה, תוך השמטת הפרטים שאינם מהותיים.
לדוגמה, כל פולינום שהמקדם המוביל שלו חיובי הוא חיובי כאשר הארגומנט גדול מספיק.
במספרים הטבעיים, הטענה כי P מתקיים לכל x גדול מספיק שקולה לטענה כי יש רק מספר סופי של מספרים שלא מקיימים את P.
כלומר כמעט כל המספרים מקיימים את P.
לדוגמה, הוכח כי הגרסה החלשה של השערת גולדבך נכונה לכל n גדול מספיק, אולם בתחילה לא היה ידוע חסם אפקטיבי על n.
בהמשך היה הערך שמעליו ההשערה נכונה גדול כל כך, עד שלא ניתן היה לבדוק את ההשערה למספר הסופי של יוצאי הדופן האפשריים, ולכן הטענה לא הוכחה במלואה.
דוגמה של שימוש במושג להגדרת בעיה היא גרסה קשה של בעיית וארינג העוסקת במציאת הערכים של שהוא המספר המינימלי של חזקות k-יות הנדרשות כדי להציג כל מספר טבעי גדול מספיק.
הביטוי קטן מספיק מתייחס למספרים ממשיים קרובים לאפס.
אומרים שטענה P מתקיימת לכל x קטן מספיק אם קיים כך שלכל , הטענה P מתקיימת.
גדול עומד על גביו הוא כלל הלכתי נפוץ, שהשפעותיו בכל תחומי ההלכה היהודית.
הכלל אומר, כי גם במקרה שמעשה הלכתי או משפטי, שאם נעשה ללא כוונה אין לו תוקף, נעשה על ידי אדם שאין ביכולתו לעשות אותו מתוך מחשבה, כמו למשל קטן וחרש-אילם, אם הוא נעשה כאשר אדם אחר, בר דעת עומד על גבם בשעת המעשה, נחשב המעשה כאילו נעשה מתוך כוונה גמורה.
כך למשל, נפסקת ההלכה, כי גט שנכתב על ידי חרש, שוטה וקטן, כשר אם הוא נכתב כאשר גדול עומד על גביו של הכותב.
בגדר כלל זה ובהסברו, נחלקו גדולי הראשונים:
כך גם, חרש-אילם, למרות שעל פי ההלכה נחשב כשוטה (אדם חסר דעת), מסוגל לכווין את הכוונה הראויה, אם יהיה אדם סמוך לו, שירמוז לו על עשיית המעשה ועל הכוונה הראויה, יכול הוא לכוין את הכוונה הראויה.
למעשה נחלקו האחרונים, ובעוד שרובם סבורים שלא ניתן לסייע בכוונת השוטה על ידי "גדול עומד על גביו", הרב יחזקאל לנדא בעל הנודע ביהודה חלוק על הדבר ופוסק שגם בשוטה ניתן להחיל כלל זה.
שיטת רבינו יונה היא, שהכוח ההלכתי של "גדול עומד על גביו", הוא מדין שליחות.
מסיבה זו, לא ניתן לבצע תחבולה זו במעשה החליצה, שעל פי כללי השליחות, לא ניתן למנות שליח כדי לעשותו.
החידושי הרי"ם מקשה על דבריו, מדברי הרא"ש במסכת נדרים, שכתב שאין מועיל שליחות על שמיעת נדרים והפרתם, מכיוון ששמיעה איננה מעשה, ושליחות שייכת רק במעשה.
ולפי דבריו, שלא תיתכן שליחות על דבר שאינו מעשה, כיצד ניתן למנות שליח על כוונה.
החידושי הרי"ם מתרץ, כי כאשר הכוונה היא בעשיית מעשה, ניתן למנות שליח, וכמו שכאשר אותו אדם עצמו כותב את הגט הוא נעשה שליח גם על הכוונה שבכתיבת הגט, כך גם ניתן למנות אדם לכוין כוונה על מעשה מסוים.
מחלוקת ראשונים זו, בגדר "גדול עומד על גביו", באה גם לידי ביטוי, בנידון האם שייך כלל זה בשחיטה.
חכמי המשנה נחלקו האם שחיטה זקוקה לכוונה.
נחלקו הראשונים, לפי הדעה האומרת כי שחיטה צריכה כוונה, האם יועיל הכלל "עומד על גביו" במקרה כזה.
לפי דעת הרשב"א והתוספות, במקרה כזה יועיל כוונה.
בקידושין וגירושין לא עוזר כלל זה של גדול עומד על גביו, ויש שהסבירו זאת בכך שכלל זה עוזר רק כאשר אין הקטן עושה שום חלות, והגדול נצרך רק לשם הכוונה.
גדול ורחב הוא העולם (במקור: Earth Is Room Enough) הוא קובץ של שבעה עשר סיפורי מדע בדיוני מאת אייזק אסימוב שראה אור ב-1957. הקובץ תורגם לעברית על ידי חיים גליקשטיין וראה אור בהוצאת מסדה ב-1976.
סוד הצלחתו של המדע הבדיוני (שיר)
גדודי פאנצר כבדים היו יחידות טנקים בסדר גודל של גדוד, של צבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, שפעלו בין השנים 1945-1942. גדודים אלו צוידו בטנקים הכבדים ביותר של גרמניה מדגם טיגר, ולאחר מכן טיגר II, זכו להקצאת כח אדם מובחר, ונחשבו ליחידות עילית.
יחידות אלו היו למעשה עצמאיות, והוכפפו למטה קורפוס או ארמייה בעת הצורך.
תפקידם המקורי היה להוות את חוד החנית של יחידות השריון הגרמניות ולהבקיע את קווי האויב.
בתחילה, כל גדוד כזה הורכב משתי פלוגות בנות 9 טנקי טיגר I כל אחת, מלווים ב-10 טנקי פאנצר סימן 3 למטרות של סיור.
שני טנקי טיגר נוספים עמדו לרשות מפקדת הגדוד.
בעקבות חוות דעת של מפקדים בשטח, הוחלט במרץ 1943 על שינוי במבנה גדודי השריון הכבדים.
על פי המתווה החדש, כלל כל גדוד רק טיגרים, 45 בכל גדוד; גדוד סטנדרטי כלל שלוש פלוגות בנות 14 טיגרים כל אחת, יחד עם 3 נוספים במפקדה.
במהלך המלחמה הוקמו עשרה גדודים כבדים בידי הורמאכט (מספרם 501 עד 510), ושלושה בידי הוואפן אס אס (101, 102, 103).
בנוסף, שלוש דיוויזיות עילית מאס.אס (לייבשטנדרטה, טוטנקופף ודאס רייך) קיבלו פלוגה כבדה של טיגרים, ודיוויזיית גרוסדויטשלנד מהצבא (Heer) קיבלה גדוד של טיגר במהלך המלחמה.
רשימת גדודי הפאנצר הכבדים שפעלו במלחמה:
גדול המצווה ועושה יותר ממי שאינו מצווה ועושה הוא כלל הלכתי המופיע ארבע פעמים, בתלמוד, בשם רבי חנינא, ומשמעותו היא שמי שמקיים מצווה שהוא חייב בה גדול ממי שמקיים מצווה זו אף שהוא פטור ממנה.
מקור כלל זה הוא במסכת קידושין שם הובא הכלל אגב דיון בשני סיפורים:
סיפורו של דמא בן נתינה, שחכמים בקשו לרכוש ממנו אבנים לאפוד במחיר גבוה, וסירב למכור להם משום שהמפתח לאבנים היה תחת מראשותיו של אביו, ולא רצה לצערו.
דמא בן נתינה היה גוי, ולכן לא היה חייב במצוות כיבוד אב ואם, ועל כך אומר התלמוד: "ואמר רבי חנינא: ומה מי שאינו מצווה ועושה כך, מצווה ועושה על אחת כמה וכמה".
התוספות במסכת עבודה זרה מנמקים כלל זה: .
התוספות במסכת קידושין מביאים נימוק שונה: .
בתוספות הרא"ש כתב נימוק נוסף: .
ביתר ביאור כתב ר' יוסף אלבו בספר העיקרים:
בדרשות הר"ן כתב נימוק נוסף:
המהר"ל מפראג בספרו "חידושי אגדות" מרחיב בעניין זה:
שכרו של מי שאינו מצווה ועושה
מניסוח הכלל של רבי חנינא ניתן ללמוד שגם מי שאינו מצווה ועושה ראוי לשכר מצווה.
עניין זה נאמר במפורש במסכת עבודה זרה, אגב דיון בגויים העוסקים בתורה: "שאין מקבלין עליהם שכר כמצווה ועושה אלא כמי שאינו מצווה ועושה".
רש"י בפירושו למסכת סוטה מציין, ביחס לאישה הלומדת תורה: "כיון דאינה מצווה אין שכרה גדול כמצווה ועושה".
עיקרון זה בא לידי ביטוי בדברי הרמב"ם: "אשה שלמדה תורה יש לה שכר אבל אינו כשכר האיש, מפני שלא נצטווית, וכל העושה דבר שאינו מצווה עליו לעשותו אין שכרו כשכר המצווה שעשה אלא פחות ממנו".
גם המגן אברהם מציין זאת, באומרו, ביחס למי שפטור ממצוות ציצית ומקיימה: "דאף מי שאינו מצווה ועושה יש לו שכר".
הריטב"א בשם הרמב"ן מציין "שהמצוּוה קיים גזירת מלך, ולפיכך שכרו הרבה יותר מזה שלא קיים גזירת מלך".
גדול-עין אטלנטי (שם מדעי: Megalops atlanticus) הוא מין של דג גרם מסדרת הטרפוניים המצוי בחופי ימים, לגונות וגדות נהר סביב האוקיינוס האטלנטי ובאזור תעלת פנמה גם באוקיינוס השקט.
זהו דג גדול מאוד שיכול להגיע לאורך 2.5 מ' ולמשקל 161 ק"ג והוא טורף רעבתן היכול לצוד מגוון מינים קטנים יותר.
הוא בעל שלפוחית אוויר גדולה, ראש עבה עם לסתות מודגשות בעלות שיניים חדות מאוד, סנפירים חדים בעיקר סביב הזנב וזנב גדול וישר.
הקשקשים גדולים וצבעם אפור כסוף-כחול.
כפי ששמו מרמז העיניים גדולות ונמצאות בקצה הראש ליד הלסתות.
דג זה נודד בקבוצות קטנות ברחבי האוקיינוס האטלנטי מנובה סקוטיה בצפון עד לחופי ארגנטינה בדרום, אך מצוי בעיקר באזורים הטרופיים.
הוא מחפש להקות דגים קטנים, קיפוניים, ספרוסיים ומגוון גם בדיונונים וסרטנים.
לדג זה מעט מאוד טורפים עקב גודלו ותוקפנותו.
הוא נידוג על ידי אנשים הן למאכל והן לספורט ימי.
גְּדוֹל דֵּעָה הוא פיוט לבר מצווה שכתב רבי דוד בוזגלו, ומתמקד בתפילין - המצווה המזוהה עם שלב הכניסה לעול תורה ומצוות.
מלבד שבח מצוות התפילין, השתמש רבי דוד גם בפרטיה ההלכתיים-רעיוניים של המצווה, כיסוד המארגן את הפיוט, שבנוי משלוש מחרוזות.
המחרוזת הראשונה היא מעין פזמון המתייחס לתפילין כמכלול, ומסתיים בהצגת תפילין של ראש ותפילין של יד באמצעות המילה 'מַחֲשָׁב' המכוונת למוח, והמילה 'חֶמְדָּה' המכוונת ללב.
שתי המחרוזות הבאות מדגישות צדדים אחרים במצווה, בהתאם לחלוקה שבין תפילין של ראש ותפילין של יד: המחרוזת השנייה מדגישה את המאבק במחשבה הזרה, והשלישית מדגישה את המאבק ביצר הרע.
בשנת 2016, במסגרת הוצאת אלבומו "יחיד רם", ביצע משה חבושה את הפיוט, לפי לחן של מנשה אליאס.
אמיל זריהן ביצע את הפיוט לפי לחן מרוקאי.
גדול-עין אינדו-פסיפי (שם מדעי: Megalops cyprinoides) הוא מין של דג גרם מסדרת הטרפוניים וקרובו של המין גדול-עין אטלנטי.
הוא מצוי לחופי האזור האינדו-פסיפי בין מזרח אפריקה וחצי האי ערב עד לדרום-מזרח אסיה, מזרח אוסטרליה, פולינזיה הצרפתית וצפונה עד יפן.
לרוב הוא מצוי בימים הטרופיים.
אורך דג זה עולה לעיתים נדירות על מטר וקרוב יותר ל-50 ס"מ ומגיע למשקל 18 ק"ג.
הוא בעל עיניים גדולות, זימים ועצמות לחיים ולסת בולטות ומוארכות, סנפירים רחבים לאורך הגוף וקשקשים כסופים עד ירוקים-בהירים והסנפירים אורים עד צהובים.
דג זה יכול לחיות מעל 44 שנה והוא מתחיל את חייו כלרווה שקופה בדומה לצלופחים.
דג זה ידוע בכך שהוא יכול לחיות ולהתרבות הן במי הים והן במים מתוקים ובמים מליחים.
הוא מצוי בין מנגרובים, ביצות, נהרות, אגמים ודלתאות וכן במימי הים והאוקיינוסים עד עומק 50 מטר ובעיקר בשוניות אלמוגים ולעיתים בין צמחי מים שונים.
גדול-העין הוא דג טורף בעל יכולת לא רגילה לנשום אוויר בעזרת שלפוחית האוויר שלו.
הוא רודף אחרי דגים קטנים (בייחוד סרדינים), סרטנים, חסילונים ויצורי מים שונים וגם מצמחים.
התזונה שלהם במים מתוקים דומה לזו שבים.
דג זה איננו ניצוד בכמויות מסחריות אך לא ברור מה מצב השימור שלו בטבע.
גְּדוּדָנִית (שם מדעי: Spodoptera) הוא סוג של עש ממשפחת התנשמיתיים.
שמה העברי נגזר מכך שהזחלים הצעירים חיים בקבוצות גדולות וכשהם גדלים מתפזרים ופושטים כגדודים על שדות שלמים.
גדודנית פולשת Spodoptera frugiperda - פולש מדרום אמריקה
גדול עלינו היא סדרת קומדיה לנוער בכיכובם של שלישיית מה קשור, אשר החלה את שידוריה בערוץ זום לצופי HOT ב-20 באוקטובר 2022 והסתיימה ב-21 בנובמבר 2022.
הסדרה עוסקת בשלושה חברים בני 11 מבית יתומים עם חיים מסובכים, שלאחר מפגש עם פרופסור מסתורי הופכים בטעות לבני 31 עם חיים הרבה יותר מסובכים.
לאורך פרקי הסדרה, השלושה צפויים לצאת אל העולם הגדול ולהתמודד עם הקשיים שלו.
ברי (ציון ברוך) - הפך למבוגר בטעות דרך הניסוי של קפוסטין וברח מבית היתומים בעפולה יחד עם הרצל ויובל.
לקח את הפלאפון שלו לאחר הניסוי ללא ידיעת חבריו.
אגרן בעקבות טראומת ילדות מגיל 4 שבו נזרקה בטעות תמונה של אמו הביולוגית.
חגג בפרק 12 את יום הולדתו ה11 (גילו הביולוגי).
יובל זרזגי (אסי ישראלוף) - הפך למבוגר בטעות דרך הניסוי של קפוסטין וברח מבית היתומים בעפולה יחד עם ברי והרצל.
בתחילת הסדרה היה אמור להיות מאומץ לבד, וכל הפרשה החלה כשהוא ברח מבית היתומים על מנת שהוא לא ייפרד משני חבריו.
הרצל ברנס (שלום מיכאלשווילי) - הפך למבוגר בטעות דרך הניסוי של קפוסטין וברח מבית היתומים בעפולה יחד עם ברי ויובל.
עובד בבאולינג הטווס בהנהלת, כשבהמשך קודם למנהל משמרת.
ולדימיר קפוסטין (גרא סנדלר) - פרופסור שעובד בתור אב הבית של בית היתומים.
המציא מכונה שמגדילה חפצים, קרני הלייזר שלה פגעו בטעות בשלושת הילדים וביגרה אותם, רוצה למצוא אותם בשביל למסור אותם למדענים מפורסמים שיעשו בהם ניתוחים.
נעצר בסוף העונה הראשונה לאחר שהוא חטף את השלושה.
אביבה פטרומיליו (אורנה בנאי) - אם חד הורית המגדלת ילד אחד.
מנהלת את באולינג הטווס בהנהלת בפתח תקווה.
מכנה את השלושה "ראשי חציל" ואת רוני "כרובית".
גרושה מבעלה, ומגדלת את בנם המשותף.
עושה רושם של אישה קשוחה, למרות שמעולם לא פיטרה מישהו מעובדיה.
פלג (גור עדן) - ילד שמגדיר את עצמו בתור "מנטליסט" מנסה לעשות קסם על ברי, הרצל ויובל ללא הצלחה, והם באים אליו לבקש עזרה, נותן להם בגדים של אמא שלו.
מגלה להם בהמשך את סודו של יובל.
מעריץ את שימי אטיאס, כשבפרק 16 נפגש עמו פנים מול פנים.
רוני לפין (יעל אלקנה) - עובדת באולם הכדורת ושכנה של השלושה.
הציעה חברות להרצל בסוף העונה הראשונה, אך הוא סרב.
שוסטר (מאיר סוויסה) – מדען.
אברם (יגאל עדיקא) – הסָפָּר של בית היתומים.
נוהג לספר ליובל בדיחות לפני כל תספורת, דבר שהפסיק עם העלמות השלושה.
היחיד שיודע היכן השלושה מתחבאים.
בהמשך, לאחר שהוא גילה את מזימתו של קפוסטין, הוא שלח החסן נייד עם הכתבה לשלושה.
זמי (אמירה בוזגלו) – מנהלת בית היתומים.
אימו של פלג – אימו היחידנית של פלג.
שמה הוא אתי, שומעים אותה כשהיא אומרת לבנה שבאים אליו אורחים, לאחר שהם כבר הגיעו.
הלל (גיל וייס) – בן זוגה של רוני.
פורץ במקצועו מתחרפן שרואה את סמל מכבי פתח תקווה.
דור – חברו של פלג.
חושב שהשלושה הם אבותיו של פלג.
קורל פיזנטי "קורחל" (טיילור מלכוב) – נוהגת לכנות את הרצל "הרצוש" ואת רוני "בלתי".
משפיענית, יש לה 2 מיליון עוקבים בטיקטוק.
במאי (יובל סגל) – במאי פרסומות.
אבי פרחן (מני ממטרה) – זמר הידוע בשל שירו "כמו כלב".
שון (גל בן עמרה) – השותף של רוני לפרסומת.
שון קשש – מנהל הבאולינג "באולינג קשש".
לא מוצג בפרקים, אלא רק מושמע בשיחות [טלפון]
פורץ (יון קצב) – פורץ לביתם של אנשים בבניין של השלישייה.
יובל מבקש ממנו לפרוץ גם אליהם.
קווין רובין (בתפקיד עצמו) – מארח את הרצל ורוני בוולוג בערוץ שלו.
שימי אטיאס (בתפקיד עצמו) – המנטליסט האהוב על פלג.
בפרק 16 מתארח אצל פלג בבית.
אליעד נחום (בתפקיד עצמו) – מצולם בברכה ליום הולדתו של פלג.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיהסדרה הקומית של השנהגדול עלינושחקן ראשי בסדרת נוערשלישיית מה קשורשחקנית אהובה בסדרת נועריעל אלקנה
גדודי השלום היא מיליציה שיעית שפועלת בעיראק מאז הפלישה האמריקנית למדינה בשנת 2003 ונקראה בשנים הראשונות לפעולתה בשם צבא המהדי .
המיליציה נודעה כאחד מבסיסי הפעולה של הזרם הסדרי, אחת מהסיעות הפוליטיות החזקות במערכת הפוליטית העיראקית והייתה ממובילות המאבק המזוין נגד הכוחות האמריקניים ששהו במדינה ונגד מיליציות סוניות רדיקליות אחרות, כדוגמת ארגון אל-קאעדה.
על אף היותה ארגון בעל אוריינטציה שיעית אדוקה, לא נמנעה המיליציה גם ממאבק נגד פלגים שיעיים מתחרים ונגד הממשל העיראקי, השיעי בעיקרו.
בראשית דרכה הייתה המיליציה ארגון-גג שהעניק חסות לארגונים ולקבוצות קטנים יותר ובעלי נטייה לפיצולים ולהתפלגויות, אך עד מהרה התגבש כארגון אחד תחת הנהגתו של איש הדת מוקתדא א-סדר.
לאחר הנסיגה האמריקנית מעיראק, עבר הארגון בהדרגה תהליך של הפיכה ממיליציה לוחמת לארגון בעל אוריינטציה חברתית ופוליטית ולימים שינה את שמו מ"צבא המהדי" לשמו החדש, "גדודי השלום".
אביו של מוקתדא, מוחמד סאדק א-סדר, היה איש-דת פופולרי שהתריס נגד שלטון הבעת' ויחסו לשיעים ונרצח בשל כך, לצד שניים מבנו, על-ידי שליחי המשטר בשנת 1999.
הזרם הסדרי שבראשו עמד מוקתדא, הוא תנועה פוליטית וחברתית עממית חזקה שקראה תיגר על הזרם המרכזי הלא-פוליטי או "השתקני", במסורת השיעית בעיראק.
זרם "שתקני" זה הובל על-ידי האייתוללה אל-ח'ואי שעמד בראש החווזה בנג'ף בשנות ה-80. השתקנים היו פסיביים בהתנגדותם למשטר, לא העניקו למשפחת א-סדר תמיכה ובעיקר הסתפקו בפעולה מרומזת ולא ישירה שמנעה מהם את השלכות ההתייצבות מול משטרו של סדאם חוסיין.
הרם הסדרי שבראשו עמד מוקתדא מאז 2003 היה, לעומת זאת, המשך טבעי לתנועות הפוליטיות השיעיות המעורבות של אביו ושל חותנו, נשען במידה רבה על קהל חסידיו של האב ועיקר הפופולריות שלו נבעה מקהלים בריכוזים השיעיים שבהם זכה אביו לתמיכה עד מותו.
מוקתדא א-סדר, בנו הרביעי של מוחמד סאדק א-סדר, שנשוי לאחת מבנותיו של מוחמד באקר א-סדר, הפך במפתיע ליורש מסורת זו של מעורבות פוליטית.
למרות שחסרה לו ההסמכה הדתית והעובדה שהיה אנונימי במידה רבה עד 2003, בעקבות הפלישה האמריקנית מוקתדא א-סדר התגלה במהירות כדמות חזקה וכריזמטית והפך במהרה למנהיג הזרם הסדרי.
כמי שראה עצמו כממשיך דרכם של אביו ושל חותנו, ביקש מוקתדא לספק באמצעות הזרם הסדרי ביטחון, רווחה ותמיכה לאוכלוסיות השיעיות המודרות חברתית בשכונות העוני של בגדאד ובערים בדרום עיראק.
הממסד השיעי המסורתי, מצדו, ראה את מוקתדא א-סדר כמעורר אספסוף וראה ביחסיו עם ההמונים העניים, אותם אנשים שמשפחת א-סדר דאגה להם בעבר, איום.
מובן כי בעיניו של הממסד השיעי מעמדו הדתי הנחות של מוקתדא וחוסר ההסמכה הרשמי שלו כאיש-דת, לצד הפופולריות הרבה שזכה בקרב נאמניו, נתפשו כאיום על ההגמוניה הדתית של הממסד השיעי ושל החווזה של נג'ף.
מוקתדא לא ראה עצמו כפוף לאף אחד בחווזה ולא הביע נאמנות כלפי האייתוללה עלי סיסתאני או גורמים אחרים.
מנגד, ראש הרשות הזמנית של הקואליציה, פול ברמר, לא הבין את ההיסטוריה המשפחתית של א-סדר ולא התייחס למוקתדא הצעיר כמנהיג שיכול להשפיע על פלח מכריע באוכלוסיית עיראק.
דבר זה הוביל את ברמר להתחבר להנהגות שיעיות אחרות כדוגמת עלי סיסתאני ולא לייחס משמעות ממשית או רלוונטיות לא-סדר.
בהמשך הבין ברמר את טעותו והחל להתייחס אליו כאיום רציני.
מוקתדא א-סדר הפך במהירות מאיש דת אנונימי למפעיל כוח מרכזי בעיראק שלאחר הפלישה.
הוא יכול היה לעשות זאת מכיוון שירש לגיטימציה עצומה מהשילוב של אביו כסמכות דתית לבין חובה חברתית.
הזרם הסדרי, תוך גיבוי מצד צבא המהדי, הפך במהרה לממשלה חלופית המספקת שירותים חברתיים עבור הקבוצות המוחלשות בעיראק, שהמדינה המשתקמת לא יכלה לספק.
האנרכיה ששררה בעיראק לאחר הפלת הבעת' והפלישה האמריקנית במקביל לוואקום הפוליטי במדינה היו למוקתדא א-סדר תנאים חשובים שאפשרו את הקמת צבא המהדי ביולי 2003. התנגדותו העזה של א-סדר לנוכחות האמריקנית במדינה עוררה התלהבות רבה בקרב השיעים המדוכאים שחששו מפני החלפת דיקטטורת הבעת' בכיבוש של גורם זר.
מתוך כל אלו קם צבא המהדי כמיליציה מגוננת מפני הכאוס, הבלבול וחוסר הוודאות לגבי העתיד.
למרות שהנהגת התנועה ובראשה מוקתדא א-סדר הצליחו לגייס את השיעים, הם לא הצליחו לשלוט בארגון שהיה בנוי מקבוצות שיעיות קטנות חמושות שניהלו ממשל מקומי במקומות עליהם השתלטו כמו בתי חולים, מרכזים קהילתיים במיוחד במעוזים הנאמנים למוחמד סאדק א-סדר ובראשם רובע מדינת א-סדר בבגדאד וערים שונות בדרום עיראק.
המיליציה, כזרוע הצבאית של הזרם הסדרי, פעלה במישור המלחמתי והצליחה להגיע לסילוק כוחות צבא אמריקניים מעיראק ומיצבה את עצמה כאחד הכוחות השיעיים המרכזיים אשר פעלו בעיראק באותה תקופה.
פעולות אלו היו חיוניות לשמירה על הזרם הסדרי, ועל א-סדר עצמו בחיים.
עם זאת, הוא מעולם לא קיבל שליטה מלאה בתנועה שהייתה מפולגת וחלק מהפלגים המשיכו להיות מנוצלים ומודרכים על-ידי איראן.
מוקתדא א-סדר ניווט בדרך שלקחה את תנועתו ממעמדה הראשוני ככוח פשוט נגד כיבוש, לנקודת מפנה להכרה כמפלגה פוליטית לגיטימית מרכזית בפוליטיקה העיראקית.
מוחמד אל-יעקובי, איש דת שיעי בולט, טען כי מוחמד סאדק א-סדר הגדיר אותו כיורשו החוקי במנהיגות הזרם הסדרי מכיוון שהיו לו ידע וסמכות דתית גדולים יותר מאשר אלה של מוקתדא.
כשראה שתביעתו להנהגת הזרם לא זכתה לפוולריות, הקים יעקובי את מפלגת אל-פדילה ביולי 2003. הזרוע הצבאית של "אל-פדילה" הפכה ליריבה מושבעת של צבא המהדי, במיוחד במה שיהפוך למאבק גדול לשליטה בהכנסות מהברחת נפט בבצרה.
א-סדר לא צורף למועצת הממשל העיראקית החדשה בראשותו של ברמר ועובדה זו כרמה לתסכול וזעם רב בקרב תומכיו של א-סדר והציבה את ברמר במסלול התנגשות בלתי נמנע איתם.
היחסים בין כוחות הקואליציה לסדריסטים הסלימו במרץ 2004, עם מעצרו של חבר המיליציה המקורב למוקתדא ועם סגירתו של עיתון התנועה "אל-חווזה" על-ידי הרשויות האמריקניות.
בתגובה, התנועה הטילה מצור על המקומות הקדושים לשיעים בעיראק – בנג'ף, בכרבלא ובכופה – והשתלטה על דרכי הגישה והכניסות אליהם ועל ההכנסות מהם.
הפסקת אש בין הצדדים הושגה לבסוף במאי 2004 אך היא הופרה כבר באוגוסט באותה השנה.
באוגוסט 2004, פלשו כוחות הקואליציה למקומות הקדושים במטרה לפרק את צבא המהדי ולעצור את א-סדר.
בקרבות בעיר נג'ף ספגה התנועה אבדות רבות ועד מהרה חרג העימות מגבולות ההתנגדות לכיבוש האמריקני אלא למאבק פנים-שיעי חריף.
סכסוכים על ההתנהלות האסטרטגית שפרצו בין מוקתדא לבין קייס אל-ח'זעלי, אחד מסגניו הבכירים במיליציה, הובילו את ח'זעלי להתנתק מהארגון ולהקים מיליציה חדשה בשם עסאיב אהל אל-חק.
גם תורמים שונים של המיליציה התנערו מא-סדר והתנועה הפסידה מקורות מימון רבים בשעה שהנטל הכלכלי עליה היה גדול במיוחד ושהיה עליה לדאוג למשפחות הרוגי המיליציה.
בעקבות ההתנגשות הזאת והשלכותיה הקשות על הזרם הסדרו והמיליציה, שמר א-סדר על פרופיל נמוך עד סוף 2004, לא ברור אם בשל מצב הארגון או בשל הצורך להתארגן מחדש.
למרות ההפסדים שספגה המיליציה, רעיון ההתנגדות שהטיפה לו צבר פופולריות.
בתחילת 2005, שהייתה גם שנת הבחירות הדמוקרטית הראשונה בעיראק, יצא א-סדר מההתבודדות שלו ומהצהרותיו הראשונות לאחר חזרתו לזירה, ניכר היה שהוא אימץ נימה מפויסת יותר כלפי ממשלת עיראק והפנה את מרב תשומת ליבו למעורבות בפוליטיקה.
חלק מנאמניו של א-סדר לא היו מרוצים מהדגש החדש ששם מוקתדא על השתתפות פוליטית.
מחויבותו החדשה לריבונות וללאומיות העיראקית, כמו גם התנגדותו הנחרצת למעורבות זרה כלשהי, הקימו עליו רבים מתומכיו.
אל-חזע'לי, שהיה עדיין חלק מצבא המהדי קשר את פעילותו יותר ויותר לכוחות משמרות המהפכה האיראניים עד לפרישתו הסופית מן המיליציה.
אבו דורא, מנהיג נוסף שפרש מן המיליציה באותה עת, הפעיל חוליות מוות ידועות לשמצה בבגדאד שהיו אחראיות לחטיפה, עינויים ורצח של אלפי אזרחים סונים בשנים 2004-2006.
איראן הייתה מעורבת לאורך כל שנות מלחמת האזרחים בנעשה בארגון, בעיקר בצורת העברת סיוע כלכלי לפלגים שונים בתוך צבא המהדי, לאחר שזה נתקל בקשיים כלכליים לאחר הפלישה של כוחות הקואליציה.
פשיטות אמריקניות ועיראקיות בעמארה הובילו לגילוי מצבורי נשק מרובים שכללו תחמושת איראנית רבה.
עמארה ואזורים נוספים בשליטת צבא המהדי היו מוקד להברחת נשק איראני.
חלק מהשימוש במטענים הגיע ממטענים משוכללים בייצור איראני.
לוחמים בארגון אף אומנו על-ידי חזבאללה ואיראן.
עם זאת איראן ניסתה לשמור על יחסים טובים עם הממשלה בעיראק ועם פלגים שיעיים אחרים.
יועצים איראניים נשלחו לעיראק על מנת לסייע לא-סדר שהפך את צבא המהדי לדומה יותר ויותר לחזבאללה הלבנוני.
מעורבות המיליציה בהרג העדתי בעיראק
פיגוע טרור שהתרחש ב-22 בפברואר 2006 במסגד אל-עסכריה בעיר סמארא, אחד המקומות הקדושים ביותר לאסלאם השיעי, על-ידי ארגון הטרור אל-קאעדה בעיראק, הביא את א-סדר לשקם את התנועה.
בעקבות הפיגוע פרצו במדינה מהומות אלימות בין סונים לשיעים, כשיותר מ-100 גופות נמצאו ביום שאחרי הפיגוע ובסך הכול יותר מ-1,000 בני אדם איבדו את חייהם בימים שאחרי המתקפה.
צבא המהדי קם לתחייה תחילה כמגן השיעה במדינת א-סדר ולאחר מכן כמיליציה להגנה מפני הארגונים הצבאיים הסונים.
מה שהביא להחמרת אי היציבות המנהיגותית בתוך התנועה והתחזקות של מפקדים מקומיים שאינם ממלאים אחר פקודותיו של א-סדר.
הפשע הפך רווח בקרב הקבוצות המקומיות של הארגון והפעילות הפלילית הביאה לרווחים משמעותיים לתנועה בין השנים 2006-7.
המעורבות בהרג עדתי התבטאה עוד יותר כאשר חברי הארגון חדרו לשורות המשטרה בשנים 7–2006 והשתמשו במשרד הפנים, הגוף האחראי על המשטרה בעיראק, כבסיס לחטיפה ולהרג של אזרחים סונים.
באזורים מרכזיים של הערים הוקמו מחסומים שונים של המיליציה שהוצגו כמחסומי משטרה.
כאשר נעצרו במחסום מכוניות ובהן נוסעים סונים, רבים מהם נחטפו תוך שלעיתים קרובות הם עוברים עינויים.
לאחר שנהרגו, גופותיהם הושלכו במקום שממנו נחטפו ואנשי "צבא המהדי" יצאו מן האירוע לא פגע ובלא עונש.
הארגון נהנה בתקופה זו מחסינות כמעט מלאה מעונש בשל האימה שהשליטו אנשיו על משרד החוץ ועל רשויות המשטרה.
פעילויות אלימות אלה הורחבו גם בשל תמריצים כלכליים: כשחוליות המוות בבגדאד נעשו מיומנות במיוחד בחטיפה, עינויים ורצח, גניבת מכוניותיהם של הקורבנות שנעצרו במחסומים הפכה למקור המימון של פעילויתיהם.
חוליות המוות מימנו בדרך כלל את פעולותיהן באמצעות גניבתם של כל חפצי הערך של קורבנותיהם, והמכוניות היו ברוב המקרים הדברים היקרים ביותר שעלו בידיהם.
בדרכים אלימות אלה פינתה המיליציה שכונות שלמות בעיר מיושביהן הסונים.
כאשר פונו סונים מאזורים הנשלטים על-ידי השיעים, השתלטו על בתיהם לעיתים קרובות על-ידי אנשי צבא המהדי, ששכרו אותם או מכרו אותם.
בסופו של דבר, השימוש המפורז והראוותני באלימות הביא להתרחקות של תושבים שיעים מהארגון שנתפס רק זמן קצר קודם לכן כמגן שלהם מפני הסונים.
הארגון, שנתפס עד אז כלגיטימי מפני שהעניק לשיעים שירותים חברתיים, הגנה, קורת גג ומזון איבד כך בתוך תקופה קצרה את יוקרתו ומעמדו ויותר ויותר פלגים התנערו ממנו ועזבו אותו.
דיווחים שונים מסוף 2006 מצביעים על כך שא-סדר ונאמניו ניסו באותה תקופה לנקות את התנועה מפעילים סוררים שהבאישו את ריחה באמצעות העברת שמותיהם לכוחות האמריקניים והעיראקיים.
בנובמבר 2006, לאחר ההכרזה על דחייה במועד נסיגת הכוחות האמריקניים מעיראק, התפטרו חברי צבא המהדי מהממשלה העיראקית.
באוקטובר 2006, עלתה שיירתו של עלי קאסם א-תמימי, ראש יחידת המודיעין של משטרת מחוז מיסאן וחבר בארגון בדר, על מטען צד והוא נהרג יחד עם מלוויו.
אנשי בדר האשימו את צבא המהדי בהריגה ובתגובה לכך תפסה המשטרה את אחיו של החשוד בהטמנת המטען, שהיה חבר בצבא המהדי.
בעקבות המעצר, פרצו ב-17 באוקטובר קרבות קשים בעיר אל-עמארה בדרום עיראק, כשכ-800 רעולי פנים מצבא המהדי הסתערו על שלוש תחנות משטרה בעיר.
בסופו של דבר נסוגו כוחות צבא המהדי מעמדותיהן בעמארה בעקבות משא ומתן בין מנהיגים שבטים ומנהיגים פוליטיים מקומיים ונציגים, לרבות שליחים של ראש הממשלה נורי אל-מאלכי.
במקביל, גדוד מצבא עיראק שנשלח מבצרה השתלט על העיר והשיב בה את הסדר על כנו.
הפגנת הכוח המתריסה של כוחות המיליציה הדגישה את החולשות של כוחות הביטחון העיראקים ואת עוצמתו של צבא המהדי, שהצליח לפעול כמעט ללא מעצורים בעיראק.
עובדה זו גרמה לרבים להאשים את צבא המהדי בפתיחת מלחמת האזרחים בעיראק.
באוגוסט 2007 נחתמה הפסקת אש בין הצדדים.
במהלך שנת 2007 ביקש א-סדר למצב את עצמו כנציג האחדות הלאומית והחל להפגין פתיחות כלפי מנהיגי השבטים הסונים שהיו מאוגדים תחת תנועת ההתעוררות העיראקית (א-סחווה), שהתרחקו יותר ויותר מאל-קאעדה בעיראק.
במקביל, החל מסע טיהור פנים-ארגוני של פעילים שעסקו בפעילות פלילית.
עם זאת, תהליך זה לא התנהל בצורה חלקה לחלוטין.
ההנהגה נתקלה לעיתים קרובות בתלונות על כך שהפסקת האש הפכה את נאמני א-סדר לפגיעים יותר לקבוצות שיעיות יריבות או שפשעים כמו שוד וגניבות מכוניות גברו.
בפברואר 2008 האריך א-סדר את הפסקת האש שנחתמה באוגוסט 2007 עם הממשלה העיראקית, אך הממשלה בראשות נורי אל-מאלכי הייתה מעוניינת להביא לפירוק סופי של צבא המהדי ולכן ב-25 במרץ נכנסו כוחות הביטחון העיראקיים וכוחות של אל-מאלכי לבצרה במטרה להחזיר את השליטה בה לידי הממשלה.
המתקפה על בצרה הייתה קשה מאוד עבור צבא המהדי והארגון ספג אבדות כבדות.
עד 30 במרץ הסכימו א-סדר וממשלת עיראק על הפסקת אש בתיווכו של קאסם סולימאני, ראש כוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים.
קרב בצרה הסלים במהרה למתקפה נוספת במדינת א-סדר בבגדאד, מוקד התמיכה המרכזי בזרם הסדרי ובסיס כוחו של א-סדר עצמו.
המתקפה בבגדאד כללה ירי רקטות מסיבי ואנשי המיליציה ניסו להתנגד לה ככל שיכלו.
למרות ההתנגדות העזה, נהרגו כ-700 אנשי מיליציה, וב-11 במאי 2008 ביקש א-סדר הפסקת אש.
כעבור שבוע השתלטו הכוחות העיראקיים מחדש על כל חלקיה של בגדאד.
הקרב במדינת א-סדר צמצם את כוחו הצבאי של הארגון ופגע פגיעה משמעותית בדומיננטיות שלו בחברה השיעית ובשליטתו על פעילויות פליליות שמימנו את פעילויותיו הצבאיות.
אף על פי כן, המתקפה של אל-מאלכי וכוחות קואליציה על "צבא המהדי" יצרה גם הזדמנויות חדשות למוקתדא א-סדר, שישב באותה עת בגלות מרצון בקום באיראן.
למעשה, זה אפשר לו להתנתק מאותם חלקים בתנועה שעליהם איבד את השליטה, ובמקביל להניע מחדש ולהחיות במקומם גורמים אחרים בארגון, לצד קידום תוכניות נוספות, חברתיות ודתיות, לשיפור אחיזת הארגון בחברה השיעית בעיראק.
בדיעבד, הכישלונות בבצרה ובמדינת א-סדר אפשרו לא-סדר להעביר את מרכז הכובד של פעילותו ושל פעילות הארגון לזירה הפוליטית ולקנות לעצמו מעמד של נציג לגיטימי בתוך הזרם הפוליטי המרכזי.
חזרה לפעילות והשתלבות בפוליטיקה העיראקית
ב-13 ביוני 2008 פרסם א-סדר מכתב שקבע שינוי אסטרטגי באופן הפעולה של הארגון בעיראק.
א-סדר הצהיר כי הוא מחלק את צבא המהדי לשני אגפים מובחנים: האגף המרכזי, שהוגדר כ"אגף פוליטי", שיתרכז במתן שירותים חברתיים, ושיורכב מרוב נאמניו; ואגף קטן יותר שעיקר עיסוקו יוותר צבאי, שיהפוך ל"פלוגות מיוחדות" בשם "פלוגות היום המובטח" (ליווא אל-יום אל-מועוד) שיכלול לוחמי עילית מנוסים שמשימתם תהיה המשך ההתנגדות לכיבוש האמריקני.
בפברואר 2014 הודיע א-סדר שהוא פורש מהחיים הפוליטיים וסוגר את כל משרדי הזרם הסדרי למעט ארגוני הצדקה שלו.
תוך מספר ימים הוא נשא נאום חוצב להבות שבו קרא לאל-מאלכי דיקטטור ועריץ, מתח ביקורת על הפרלמנט וגינה גם את מפלגתו על השחיתות הכלכלית שפשתה בשורותיה.
כמו כן הודיע א-סדר שיפרק את המיליציה שלו מנשקה, וכשהחל בתהליך זה אף קרא למיליציות האחרות בעיראק ללכת בדרכו.
אף על פי כן, פירוק המיליציה מנשקה לא הושלם מעולם.
כוונתו של א-סדר לסגת מהחיים הפוליטיים ומתפקידו בראשות צבא המהדי נדחקה בשל פלישתו של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) לעיראק.
נפילת מוסול ביוני 2014 קלעה את עיראק למשבר ביטחוני עמוק ולסחרור פוליטי, וא-סדר הצטרף לאליטות הפוליטיות העיראקיות שקראו להקמת ממשלת חירום.
הוא חידש את פעילותו של צבא המהדי תוך שינוי שמו ל"גדודי השלום", זאת במטרה לתת לארגון שם חדש בעל קונוטציה חיובית, ושילב אותו בארגון הגג המיליציוני אל-חשד א-שעבי.
גיוס חירום של לוחמים שיעים מנוסים למיליציה התקיים במדינת א-סדר, בנג'ף ובבצרה וקיבל חיזוק מפתווה (פסק הלכה אסלאמי) של האייתוללה עלי סיסתאני, שקראה לכל עיראקי בעל יכולת להצטרף למאבק נגד דאעש.
המיליציה לקחה חלק ברבים מן הקרבות נגד מורדי המדינה האסלאמית ונותרה לפעול גם לאחר הכרעת הארגון ומיגורו מכל שטחיה של עיראק בדצמבר 2017 ועד לימינו.
אחרי הכרעת המדינה האסלאמית וייצובה של המערכת הפוליטית העיראקית תחת שלטונו של ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי, הכריז א-סדר כי הוא מצטרף ליוזמתו של אל-עבאדי לפירוקן של כלל המיליציות השיעיות הכפופות לאל-חשד א-שעבי ולכינונה של ממשלת טכנוקרטים שתמגר את השחיתות מעיראק ותחזיר את הממשל העיראקי לפסים של תפקוד.
גם כעת החל א-סדר בפירוקה של המיליציה ובשילוב אנשיה בכוחות הביטחון הממלכתיים של עיראק, אך תהליך זה מעולם לא הושלם.
גם אחרי הבחירות הפרלמנטריות שהתקיימו בעיראק בשנת 2018 הוסיף א-סדר, שמפלגתו זכתה במרב הקולות בבחירות, לקרוא לכלל המיליציות להתפרק מנשקן ולהשתלב בכוחות הביטחון העיראקיים, אולם גם בשלב זה לא השלים את פירוק "גדודי השלום" עד תומו.
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל מפעיל גדודי הנדסה קרבית (גדחה"ן) המהווים את עיקר כוחו של החיל בעת שגרה ולחימה.
ייעוד הגדודים בלחימה הוא סיוע ופתיחת הדרך לכוחות החי"ר והשריון בלחימה רגלית וממוכנת בתחום השטח הבנוי והפתוח, וסיוע הנדסי בתחום החבלה וההנדסה לצד הכוחות.
כל גדוד הנדסה פועל לרוב תחת חטיבת שריון והחטיבה כפופה לאוגדה.
מדובר בגדודי פלסים לוחמים המשלבים פלוגות רובאיות (הנקראים פלסים), מחלקות סיור ופלוגת צמ"ה.
בנוסף למשימות הנדסה קרבית מוכשרים הפלסים כלוחמי חי"ר.
ישנם ארבעה גדודי הנדסה בשירות סדיר, גדוד בית ספר להכשרות (מורכב מחיילים בסדיר), שלושה גדודי צמ"ה פיקודיים במילואים ועוד מספר רב יותר של גדודי הנדסה בשירות מילואים.
הגדודים הם האחראים על הפעילות של החיל בגזרות השונות ועל סיוע הנדסי של פריצה, חבלה ופינוי שדות מוקשים לכוחות היבשה בזמן מלחמה.
ייעוד נוסף של הגדודים הוא לחימה אורבנית בשטח בנוי באופן רגלי וממוכן לסיוע לכוחות החי"ר והשריון.
הגדודים עוסקים גם בחבלה והשמדת תשתיות טרור (למשל פיצוץ מעבדות נפץ והשמדת משגרי רקטות וטילים חמושים).
בהתאם, כלי הנשק וה שעומדים ברשות כל גדוד זהים לאלה הנמצאים בחטיבות החי"ר וכוללים מקלעים, קלעי סער, רובי צלפים ומטולי רקטות.
הגדודים נלחמים ומתאמנים ומוכשרים גם בלחימת חי"ר רגלית, רכובה (כלומר: על גבי רכבי שטח) וממוכנת (כלומר: על גבי רכב קרבי משוריין).
בנוסף, הגדודים מפעילים את נגמ"ש הפומ"ה הייחודי לחיל ההנדסה, ואת הנמ"ר ההנדסי, נגמ"ש הנדסה מתקדם ביותר על בסיס נגמ"ש מרכבה.
כל גדוד מחזיק ב-3 פלוגות רובאיות מבצעיות, פלוגת מסלול, מחלקת סיור ופלוגת צמ"ה.
בנוסף למשימותיהם ההנדסיות, מבצעים הגדודים משימות בט"ש (ביטחון שוטף) ופעולות של חי"ר על מנת להקל על העומס של חטיבות החי"ר.
משימות אלה כוללות מעצרים, מארבים, ומאיישים מחסומים ועמדות שמירה, סיורים, תצפיות, תפיסה ואיתור אמל"ח, בנוסף למשימות הנדסיות יותר של פיצוץ וחבלה בתשתיות הטרור בגזרות הקיימות.
כל גדוד כולל מחלקת סיור – מחס"ר – המורכבת מהחיילים והמפקדים המצטיינים בגדוד.
תפקידה בגדוד דומה לתפקידה של הפלס"ר בחטיבה.
בזמן מלחמה מטרתם לסרוק את השטח ולאתר מכשולים בעוד מועד ולתת מודיעין הנדסי, בעת שגרה ועימות מוגבל תפקידם כולל פעולות חי"ר כגון מעצרים ומארבים.
בנוסף הכח משמש את הגזרה ככוח הנדסי איכותי ונקרא למשימות מיוחדות.
כל גדוד כולל גם פלוגת צמ"ה המפעילה דחפורים משוריינים וכלים הנדסיים שפועלים בתחום ההנדסה באופן שונה מהשאר.
שאר הפלוגות בגדודים בנויות על מבנה אורגני ופעילות זהה לשל חיל רגלים.
מבנה המחלקות של הפלוגות הרובאיות בגדודי חיל ההנדסה הקרבית, מתחלק לכמה ייעודים עיקריים וזהים:
חבלה התקפית – חבלה, נפץ, שימוש והפעלת מטענים, פיצוץ תשתיות, מבנים ואמל"ח
לוחמת תת-קרקע – לוחמה תת-קרקע במנהרות, גילוי והשמדת פירים, פיצוץ והשמדה ונטרול של מנהרות
לוחמת חי"ר – הכשרה ולחימה רגלית כחייל ח"יר במגע אש, ירי, הליכות וניווטים, לחימה בשטח פתוח, לחימה בשטח בנוי, חלוקת תפקידי חי"ר (קלע, חובש, נגביסט, מרגמות ועוד)
לוחמת חיל רגלים ממוכן – לחימה ממוכנת וכבדה תוך אמצעי שימוש ברכב קרבי משוריין ורכבי הנדסה קרבית מסוגי נגמ"ש M-113, פומ"ה ונמ"ר הנדסי המצוידים במקלעים כבדים ואמצעים הנדסיים כגון רקטות ריצוף וצפע שריון
ציוד הלחימה (בנוסף לציוד ההנדסי) כולל ציוד חי"ר מלא המתבטא ברובי סער מסוג M4A1 קרבין, מקלעי נגב, מאג ובראונינג 0.5, מטול רימונים מדגמי M203 ו־GL40, רימוני יד, רימוני עשן והלם, כוונות השלכה וכוונות קלעים, אמצעי חבלה והנדסה ואמצעי עזר, אמצעי חי"ר, תיקי לאו ומנשאים וכדומה.
חיילי הגדודים מוסמכים כרובאי 05-חה"ן וכפלס 05 אחרי טירונות בסיסית, שבסיומה הם זוכים לענוד את סיכת הפלס.
אחרי האימון המתקדם הם מוסמכים כרובאי 07 וכפלס 06, וזוכים לחבוש את הכומתה הכסופה ולענוד את סיכת "לוחם ההנדסה".
לאחר מכן ממשיכים הלוחמים לתעסוקה מבצעית של 4 חודשים, שבסיומה הם מסיימים את המסלול.
אחריו הם ממשיכים את שירותם באחת מן הפלוגות הרובאיות או יוצאים לקורס מ"כים.
מ"כים של הנדסה מוסמכים כפלס 08 ורובאי 08 ואילו קציני הנדסה מוסמכים כרובאי 12 ופלס 12.
הלוחמים בגדודים מחולקים למחלקות אורגניות בדומה לגדודי החי"ר, כאשר מחלקה כוללת מפקד מחלקה (מ"מ, דרגת סג"ם או סגן) סמל מחלקה (סמל ראשון) ומפקדי כיתות.
בכל מחלקה קיימים לרוב תפקידים לכל לוחם.
הפק"לים שקיימים בנוסף לפלס ורובאי הם: קלע סער, חובש קרבי, נגביסט, קשרים, שו"ביסטים, מרגמות, מטול רימונים M-203, נהגי רק"ם (נגמ"ש M113, פומ"ה או נמ"ר הנדסי) וכדומה.
בעבר החיל הפעיל גם צלפים.
כמו כן קיימים גם קורסים רבים כמו קורס מתשאלים, קורס קטלן (מפעיל עמדת קטלנית), קורס דרקוניסט (מפעיל עמדת דרקונית) דרקונית (אמצעי לחימה), קורס מפעיל בארט, קורס מדריכי קרב מגע וקורסים שונים בתחום הלחימה במתקן אדם.
זמן קצר לאחר תחילת הגיוס ושרשרת החיול, חיילי ההנדסה משובצים באחת מפלוגות ההכשרה בבסיס האימונים וההכשרות של החיל, כאשר כל פלוגה משויכת לאחד מגדודי החיל.
טרם סוף ההכשרה, החיילים עוברים מסע כומתה רגלי שאורך כ-40 ק"מ, חלקם עם משקלים ובסוף המסע מקבלים את כומתת החיל בטקס סיום.
כל תהליך ההכשרה אורך כ-8 חודשים סך הכול.
במהלך תקופת ההכשרה, החיילים יוצאים לקורסים שונים כגון קלעים, חובשים, נגביסטים, נהגים, נהגי רק"ם, קורסים שונים בתחום ההנדסה, קורס מפקדים וקורס קצינים (פיקוד).
קורס הקצינים נערך בבה"ד 1.
לאחר סיום מסלול ההכשרה, הלוחמים מתחלקים לגדודים בפלוגות שונות ועולים כיחידות אורגניות כמחלקות, ומתחלקים לפי פלוגות או קורסים פיקודיים של פיקוד וקצונה.
כל גדוד הנדסה נמצא תחת פיקוד חטיבת שריון, ובנוי כגדוד על הפלוגות.
הפלוגות הן פלוגה רובאית (פלסים), מחלקת סיור (מחס"ר) או פלוגת צמ"ה.
פלוגת פלסים מכילה את אותו מבנה אורגני וכמות מספרים של חיילים באופן זהה לפלוגת חי"ר.
מחלקת הסיור היא צוות קטן יותר של חיילים ומבצעים משימות של תחום הנדסי וסיור ומודיעין ופועלים על גבי האמרים, ופלוגת הצמ"ה פועלת עם ציוד מכני הנדסי בלבד ופועלת להריסת מבנים, פריצת צירים, בניית סוללות עפר וכדומה, ללא פריקה מהכלי ועבודה בלבד בתחום הציוד המכני ההנדסי.
הפלוגות הרובאיות (הפלסים) הן הפלוגות היחידות שמשתמשות ונלחמות עם כלי רק"ם מסוג נגמ"ש הנדסה - נמ"ר הנדסי (נמ"רה) ופומ"ה.
+תגגדוד ומספרכינויכפוף לחטיבהעוצבהפיקודגדוד 271"פלסי סיני"גדוד 710גדוד 749 חטיבת ביסלמ"ח אוגדת ההכשרות זרוע היבשהגדוד 924"חתולי המדבר"גדוד 5067"שוברי הארזים"גדוד 5280 גדוד 5832"תמסחי הצפון"גדוד 7071גדוד 7086"אלון"גדוד 7107"רז"גדוד 8170 גדוד 8173"הגליל"גדוד 8219"פלסי האש"גדוד 9227"פלסי הבזלת"
ראו גם: מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית
+תג/סמלגדוד כינויכפוף ל-פיקוד מרחביגדוד צמ"ה 7058"מבקיעי המרכז"גדוד צמ"ה 7064"דובי הצפון"גדוד צמ"ה 8163
גדוד אסף (601) הוא גדוד של חיל ההנדסה הקרבית המוכפף מבצעית לחטיבת השריון "עקבות הברזל" (חטיבה 401).
הגדוד כולל פלוגות פלסים שנלחמים רגלית וממוכן, מפעילים נגמ"שי הנדסה כבדים מדגם נמ"ר הנדסי ופלוגת צמ"ה המפעילה דחפורי די-9 משוריינים, מחפרים ממוגנים, כלי צמ"ה ממוגנים אחרים ואמצעי גישור שונים.
תפקיד הגדוד במלחמה הוא לפלס את הדרך לטנקים, כלי רק"ם, וכוחות חיל הרגלים דרך שדות מוקשים, תעלות נ"ט, סוללות עפר, זירות מטענים, מכשולים מלאכותיים וטבעיים ועוד, תוך מתן סיוע הנדסי בלחימה בשטח בנוי ופתוח הכולל חבלה והבטחת ניידות הכוחות.
פלוגת הצמ"ה של הגדוד בונה עמדות ירי ועמדות מגנן לטנקים, וכן מחלצת טנקים וכלי רכב פגועים או תקועים בסיוע חיל החימוש.
תפקיד נוסף של הגדוד הוא להשמיד תשתיות אויב, כולל תשתיות טרור ותשתיוחת תת-קרקעיות, התעסקות בחבלה התקפית, איסוף והשמדת אמל"ח, השמדת מבנים ופירי מנהרות טרור.
גדוד 601 היה גדוד ההנדסה הראשון בצה"ל והוקם על בסיס פלוגות הנדסה מחטיבת גולני, חטיבת גבעתי וחטיבה 7 ב-1947. גדוד אסף משמר את מספר פלוגת החפרים 601. הפלוגות אוחדו לגדוד סדיר ב-1954. הגדוד עזר בסלילת "שביל הנחש" למצדה.
בשנת 1956 הוקמה פלוגת הצמ"ה של הגדוד.
הגדוד נטל חלק פעיל בכל מלחמות ישראל.
בשנת 1956 זכה בצל"ש רמטכ"ל גדודי (הראשון בסוגו בצה"ל) על מבצע עמורה להרס התשתיות המצריות בחצי האי סיני.
בשנים 1967–1969 פעל הגדוד בבניית ואחזקת ביצורי קו בר-לב תחת הפגזות מצריות כבדות.
עם פינוי סיני עבר הגדוד לבקעת הירדן ובסיס הגדוד היה אז על גבעה שולטת מעל המושב גיתית.