tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וולפסקהל פעל בחוג הקוסמי של מינכן – חבורת אינטלקטואלים שהתרכזו סביב אלפרד שולר.
ב-1904 התפרק החוג, בעקבות קרע בין וולפסקהל, שזכה לתמיכתו של שטפן גאורגה, לבין לודוויג קלאגס (Klages), שזכה לתמיכת אלפרד שולר.
לאחר עליית הנאצים לשלטון היגר וולפסקהל בשנת 1933 לשווייץ, משם המשיך ב-1934 לאיטליה, ולבסוף הגיע ב-1938 לניו זילנד עם בת-זוגו, מרגוט רובן (Margot Ruben), כשהוא בן שישים ותשע וכמעט עיוור.
וולפסקהל הלך לעולמו בניו זילנד ב-1948.
הקול מדבר / קארל וולפסקהל (תרגמו: פרנץ ברגבור וגרהרד ליבס), תל אביב: שוקן, תש"ב (שירים שנכתבו ברובם לאחר עליית הנאצים לשלטון).
קרל טאוסיג היה פסנתרן יהודי פולני, מלחין ומורה למוזיקה.
היה תלמידו של פרנץ ליסט ובמהלך חייו הקצרים ליווה את ריכרד וגנר.
טאוסיג נודע בעיקר בזכות העיבודים שלו ליצירות לפסנתר של מלחינים מפורסמים רבים.
טאוסיג נולד למשפחה יהודית בוורשה.
קיבל את ההכשרה המוזיקלית הראשונה שלו מאביו, המלחין ותלמידו של אלויס טי טאוסיג (1820–1885).
בגיל 14 נסע לויימאר כדי לרכוש השכלה מוזיקלית אצל פרנץ ליסט, והפך במהרה לתלמידו האהוב.
טאוסיג ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1858 בקונצרט בברלין בניצוחו של הנס פון בילו, ולאחר מכן יצא לסיור קונצרטים ברחבי גרמניה, שנמשך שנתיים.
מבקרים אחדים העריצו את הכישורים הטכניים, שהפגין בנגינה על פסנתר, בעוד אחרים מצאו את נגינתו רועשת ושתלטנית.
מבין המבקרים היו שהתייחסו בסלחנות לנגינה ה"אקסצנטרית-ליסטיאנית" שלו, וסברו שזו תשתפר עם התבגרותו.
בגיל 16 פגש בציריך את ריכארד ואגנר, והפך לחסידו המסור.
ואגנר, שהביע עמדה אנטישמית בוטה במאמרו היהדות במוזיקה, התיידד עם טאוסיג על אף מוצאו היהודי, והציג אותו לפני מעריציו.
בשנת 2013 יצא הסרט "היהודים של ואגנר", שעוסק בין היתר ביחסים המורכבים בין השניים.
טאוסיג הכיר לוואגנר את עמיתו המשורר פטר קורנליוס, חסיד נוסף של המלחין.
מוצאו היהודי של טאוסיג מוזכר במכתב ששלח המלחין הגרמני הנחשב לליברלי יותר, היינריך מארשנר, שבו מכונה טאוסיג "היהודי הקטן".
לאחר שהות קצרה בדרזדן בשנת 1862, נסע טאוסיג לווינה, שם לא זכה להכרה.
בווינה ב־17 אפריל 1864, ביצע לראשונה יחד עם ברהמס את הסונאטה הגדולה של ברהמס לשני פסנתרים.
טאוסיג העריץ את ברהמס והתיידד עמו.
בשנת 1865 נישא לסראפין פון וראבליי (Seraphine von Vrabely) והתיישב בברלין, שם פתח באותה שנה בית ספר ללימודים גבוהים בפסנתר.
בתחילת 1871 תמך ב"פסטשפילהאוס" של ואגנר, והקים יחד עם תלמידה שלו, הרוזנת מארי שלייניץ, ארגון חסות לפסטיבל ביירוית.
ואגנר שיבח אותו על שהרים "תרומה יוצאת דופן ועל האנרגיה הנפלאה" שלו.
זמן קצר לפני מותו ערך טאוסיג כמה סיבובי הופעות בגרמניה וברוסיה, והתקבל בהתלהבות גדולה.
טאוסיג מת בלייפציג מטיפוס ב־14 יולי 1871, בגיל 29. נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי "Friedhof III der Jerusalems- und Neuen Kirchengemeinde".
תפוקתו של טאוסיג כמלחין קטנה וכיום ממעטים לעסוק בה.
לצד יצירות מקוריות לגמרי, עיבד לפסנתר יצירות של מלחינים רבים וכתב מספר יצירות פדגוגיות לצורכי הוראה ותרגול.
מה שנותר מיצירתו של טאוסיג נועד לפסנתר בלבד.
חלק מן היצירות שלא יצאו לאור מופיעות ברשימה.
יצירות אחרות שלא יצאו לאור או אבדו עם השנים אינן מופיעות ברשימה.
אלה כוללות עיבוד לאטיוד אופוס 25 מס' 2 של שופן וחיבורים תזמורתיים (קונצ'רטו לפסנתר וגרסה תזמורתית של "אוניית הרפאים" (Das Geisterschiff).
שני אטיודים קונצרטיים, אופוס 1b
"אוניית הרפאים" (בלדה), אופוס 1c
"ל'אספרנסה" (נוקטורן מגוון) אופוס 3
ואלס קפריס (פורסם כמס' 4 ו-5 על פי עיבודים של יוהאן שטראוס המצוינים בהמשך
כמה מן היצירות הללו נשארו לא-גמורות; במידת האפשר, ניתנו להלן פרטים על מצב כתב היד.
באך: פרלודיום, פוגה ואלגרו, רי"ב 998
באך: טוקאטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565
בטהובן: שישה פרקים מתוך רביעיות מיתרים:
ברליוז: "מקהלת גמדים ומחול סילפידים"
שופן: קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 במי מינור
ליסט: "הפרלודים" (בהוצאת אדיציו מוזיקה בודפשט)
?ליסט: "טאסו" (8) (גמורה בעיקרה, רק ארבע התיבות האחרונות לא נגמרו) (הושלמה והוצאה לאור על ידי הוצאת בליזאריוס)
ליסט: "אורפיאוס" (*) (ללא סימני פיסוק, דינמיקה או טמפו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "האידיאלים" (25 התיבות האחרונות לא הושלמו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "הונגריה" (13 התיבות האחרונות לא הושלמו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "Heroïde funèbre" (ללא סימני פיסוק, דינמיקה או טמפו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "סימפוניית פאוסט" (גרטכן לא גמורה, השאר גמור ברובו) (לא יצאה לאור)
ליסט: "סימפוניית דנטה) (לא יצאה לאור)
שוברט: אנדנטינו ווריאציות, אופוס 84, מס' 1
שוברט: פולונז, אופוב 75, מס' 3
יוהאן שטראוס הבן: Nouvelles soirées de Vienne (ואלסים-קפריסים מס' 1-3)
וגנר: "אמני השירה מנירנברג" (עיבוד לפסנתר סולו, ארבע ידיים)
וגנר: "הרהורים מתוך אמני השירה מנירנברג"
וגנר: שלוש פאראפרזות על טריסטן ואיזולדה
וגנר: שני תעתיקים מתוך הוולקירה
טאוסיג נחשב לאחד משלושת הפסנתרנים הגדולים של המאה התשע עשרה, לצד פרנץ ליסט ואנטון רובינשטיין.
קארל אדווין וימן הוא פיזיקאי אמריקאי, שיחד עם וולפגנג קטרלה ואריק קורנל, זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2001 על יצירת עיבוי בוז-איינשטיין בפעם הראשונה.
וימן נולד לאורר ואליסון בקורווליס שבאורגון, ארצות הברית.
אביו עבד במנסרה ואימו הייתה עובדת סוציאלית.
בכיתה ז' למד בבית הספר בעיירה פלימות'.
לפי וימן למורה שלו למדעים רון טוביאס, הייתה השפעה גדולה עליו והוא עדיין זוכר את השיעורים וההסברים שלו מבית הספר על מבנה האטומים והטבלה המחזורית.
בהמשך נרשם לבית הספר התיכון שבקורווליס והשתתף בתחרויות שחמט ושיחק בנבחרת הטניס.
אחד המורים שלו מהתיכון אמר עליו "ילד רציני שלעולם לא קיבל שום דבר רע".
בשנת 1984 נישא וימן לשרה גילברט (Sarah Gilbert).
הוא הכיר אותה כאשר עבדה על הדוקטורט שלה.
הם רצו להתחתן זמן קצר לאחר שהכירו אך לבסוף התחתנו רק אחרי ששרה סיימה את הדוקטורט שלה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ב-1969, סיים תואר ראשון באוניברסיטת MIT בשנת 1973 ותואר שלישי באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1977. תחילתה של הקריירה המדעית שלו הייתה בתור מתמחה אצל חוקר באוניברסיטת מישיגן.
לאחר מכן וימן מונה לעוזר של פרופסור לפיזיקה.
בשנת 1984 וימן עבר לאוניברסיטת קולורדו ולאחר שלימד שלוש שנים באוניברסיטה מונה לפרופסור.
וימן ואריק קורנל (מהמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה) החלו במחקר בשנת 1990 שהוביל לכך שבשנת 2001 יזכו בפרס נובל לפיזיקה ביחד עם וולפנג קטרלה (מ-MIT).
הם זכו בפרס על יצירת עיבוי בוז-איינשטיין לראשונה.
עיבוי בוז איינשטיין היא תופעה שמתרחשת בבוזונים, בטמפרטורות של כמה עשרות ננו-קלווין מעל האפס המוחלט (-273.15 מעלות צלזיוס) שבה חלקיקים רבים נדחסים לרמת האנרגיה הנמוכה ביותר של מערכת קוונטית ובעצם משנים מצב צבירה לגז בוזונים מנוון.
התופעה נחזתה על ידי אלברט איינשטיין וסאטינדרה נאת בוז בשנת 1924. אבל יצירת העיבוי נעשתה לראשונה על ידי הזוכים בפרס רק בשנת 1995. משנת 1985 עד 2007 היה וימן עמית במכון JILA (Joint Institute for Laboratory Astrophysics), ובין השנים 1993 ל-1995 שימש כיושב ראש המכון.
וימן הקים את CWSEI (The Carl Wieman Science Education Initiative) בשנת 2006. שנה לאחר מכן עזב וימן את אוניברסיטת קולורדו ועבר לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שם היה פרופסור לפיזיקה ודירקטור ב-CWSEI.
בין השנים 2010 ו-2012 וימן היה דירקטור חבר במשרד המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן.
בשנת 2013 וימן עבר למחלקת הפיזיקה ולבית הספר הגבוה לחינוך של אוניברסיטת סטנפורד.
מדליית איינשטיין לחקר הלייזר 1995
נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים 1995
פרס פריץ לונדון לפיזיקה בטמפרטורות נמוכות 1996
פרס בינלאומי למדע ע"ש המלך פייסל 1997
נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנות ומדעים 1998
פרס Schawlow למדעי הלייזר 1999
מדליית בנג'מין פרנקלין לפיזיקה 2000
פרס ה-NSF למורים מכובדים בתחום ה-SMET 2001
פרופסור השנה בארצות הברית 2004
נבחר לאקדמיה הלאומית לחינוך 2008
פרס Vollum על הישג מכובד במדע ובטכנולוגיה 2009
פרס על מחקר בתחום החינוך המדעי 2011
פרס מפעל חיים על חינוך מדעי 2012
קארל פרידריך אוטו וסטפאל היה נוירולוג ופסיכיאטר גרמני.
קארל וסטפאל נולד בשנת 1833 בברלין כבנם של אוטו קארל פרידריך וסטפאל (1800–1879), רופא ויועץ רפואי ממלכתי, ושל אשתו ממוצא יהודי, קרולינה פרידריקה, בת למשפחת הבנקאים היינה.
הוא למד באוניברסיטאות ברלין, היידלברג וציריך.
סיים את לימודי הרפואה אחרי השתלמויות נוספות בווינה ובפריז.
בשנת 1862 התחתן וסטפאל עם קלרה מנדלסון, בתו של הבנקאי אלכסנדר מנדלסון ונכדתו של יוזף מנדלסון.
בשנת 1857 התקבל לעבודה ביחידה לאבעבועות שחורות בבית החולים "שאריטה" בברלין.
בשנת 1858 עבד וסטפאל במחלקה פסיכיאטרית של בית החולים תחת ניהולם של וילהלם גריזינגר (1817–1868) וילהלם פון הורן (1803–1871) וקארל וילהלם אידלר.
בשנת 1861 הוסמך להוראה והתמנה למרצה בכיר לפסיכיאטריה באוניברסיטת ברלין.
אחרי שב-1868 התמנה לראש המחלקה לאבעבועות שחורות ושל המחלקה הפנימית, בשנת 1869 עבר להיות פרופסור שלא מן המניין, רופא ראשי ואחראי על ההוראה הקלינית במחלקה לנוירו-פסיכיאטריה, משרה שבה פעל עד שנת 1889. בשנת 1874 הוכר כפרופסור מן המניין לפסיכיאטריה.
עם תלמידיו נמנו נוירו-פסיכיאטרים ידועים, כמו ארנולד פיק (1851–1924), הרמן אופנהיים (1858–1919), קארל פירסטנר, קארל מלי וקארל ורניקה (1905-1848).
וסטפאל נודע בהימנעות מכפייה בגישתו לטיפול בחולי נפש.
וסטפאל מילא תפקידים ציבוריים – כיועץ רפואי ממלכתי וחבר ב"משלחת למען מערכת הבריאות"(Deputation für das Medicinalwesen).
וסטפאל איבחן את ה"פסאודו-סקלרוזה" או תסמונת וסטפאל-שטרימפל, שהיא צורה מאוחרת של המחלה הניוונית הידועה כמחלת וילסון.
כמו כן הוכיח את הקשר בין טאבס דורסליס, ניוון עצבי בחוט השדרה, ולבין "השיתוק הכללי המתקדם", שהם ביוטיים של העגבת של מערכת העצבים.
במקרים של טאבס דורסליס תיאר וסטפאל את ביטול ההחזרים הגידיים העמוקים (למשל רפלקס הפיקה), תופעה הידועה כ"תסמין ארב-וסטפאל" (לפי שמו ולפי שם הנוירולוג וילהלם היינריך ארב (1840–1921)).
בשנת 1887 תיאר וסטפאל גם את אזור הגרעין הנספח (accessory nucleus) האוטונומי של העצב האוקולומוטורי III אצל האדם המבוגר,(לאחר שב-1885 לודוויג אדינגר תיאר אותו בעובר) – הידוע בימינו כ"גרעין אדינגר-וסטפאל".
היה הראשון שטבע את המונח "אגורפוביה" כשצפה בשלושה ממטופליו נכנסים לחרדה קיצונית ואחוזי רגשות אימה כשנמצאו באזורים מסוימים, הומי אדם, בעיר, כשחצו את הרחוב או שהו במקומות סגורים.
וסטפל ניסה אמצעי טיפולי של "הצפה" תוך כדי אילוץ יומיומי של המטופלים לפעול נגד הפחד, אך ללא הועיל.
הוא תיאר גם הפרעות טורדניות-כפייתיות, לרבות מקרים של מחשבות טורדניות, חודרניות, אגו-דיסטוניות.
בשנת 1869 היה וסטפאל הראשון שתיאר את הטרנסקסואליות.
בשנת 1877 פרסם תיאור קליני של הנרקולפסיה וקטפלקסיה.
הרופא הצרפתי ז'אן-בטיסט ז'לינו (1906-1828) שתיאר גם הוא את ההפרעות הנ"ל, טבע את המונח "נרקולספיה".
קארל וסטפאל נפטר בגיל 57 בשנת 1890 בקרויצלינגן בשווייץ.
הוא נקבר בברלין-קויצברג בבית הקברות I של קהילת ירושלים והכנסייה החדשה שבבית הקברות שליד שער האלה.
לקארל וקלרה וסטפאל נולדו ילדים:
ביניהם, אלכסנדר וסטפאל (1863–1941), גם הוא נוירולוג ופסיכיאטר, אנה (1864–1943) הנשואה לאדוארד
האטאקסיה וסטפאל-ליידן - אטקסיה חריפה, המתחילה בילדות.
(מתחלק בחק' תופעה זו עם ארנסט-ויקטור פון ליידן (1832–1910))
תסמין וסטפאל – העדר או ירידה בהחזר הפיקה.
תסמונת וסטפאל – צורה משפחתית של שיתוק היפוקלצמי.
1887 – חבר באקדמיה לאופולדינה לחקר הטבע
חלק רב ממחקריו נגעו במחלות מח השדרה ובכלל במחלות מערכת העצבים.
Archiv für Psychiatrie und Nervenkrankheiten, 1883, 14: 87–134. (בו תיאר את הסימן וסטפאל ואת הפסאודו-סקלרוזיס וסטפאל-שטרימפל)
ד"ר קארל זוננפלד (בצ'כית: Karel Sonnenfeld; נולד: 15 מרץ 1883 מת: 20 באוקטובר 1944) היה מנהיג ציוני ומשפטן במוראביה שבצ'כיה.
בשנת 1911 היה ממייסדי מכבי צ'כיה ופעיל בה.
הוא ייסד ושימש כיו"ר איגוד ההתעמלות (JÜDISCHE TURNVEREIN) בברנו ובין 1927 ל-1928 שימש שסגן יו"ר תנועת מכבי העולמית.
ב-1935 הוא היה נושא הדגל וראש המשלחת של צ'כיה במכביה השנייה בפלסטינה.
בכל אותן שנים היה גם פעיל בהסתדרות הכללית וחבר במפלגת הציונים הכלליים.
בקונגרס בברנו (מרץ 1919), אישר הוועד היהודי הלאומי בצ'כיה את הקמת המועצה הלאומית היהודית של מוראביה, והעמיד בראשה את ד"ר זוננפלד.
בנוסף הוא שימש גם כחבר במועצת העיר ברנו (כנציג היהודים) וחבר בדירקטוריון חברת החשמל והגז שם.
קארל זוננפלד נולד בשנת 1883 בעיירה אוהרסקי ברוד במוראביה, והיה אחד מתשעה צאצאים לשמואל ושרלוט (לבית: קצלר) זוננפלד.
ב-1923 נשא לאשה את אירמה (לבית לוונטל) וב-1924 נולדה בתם הבכורה.
בסוף 1925 נולדו להם שתי בנות תאומות, מרגלית ורות.
ב- 15 במרץ 1939 לאחר כיבוש הרפובליקה הצ'כית על ידי גרמניה הנאצית, נעצר ד"ר זוננפלד ושהה כשבועיים במעצר, שם נתן הרצאות ליהודים שהיו איתו במעצר בנושאי יהדות, מכיוון שרבים מהם כלל לא ידעו על יהדותם.
באותה תקופה הוא שימש אחד מראשי קהילת היהודים בברנו.
בקיץ 1939 הוא השתתף בקונגרס הציוני העולמי בז'נבה, הקונגרס האחרון לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה הוא חזר לברנו (הוא חתם לגרמנים בברנו על הסכם, שאם לא יחזור יעצרו את אשתו ושלוש בנותיו).
ב-1939 הוא הצליח להשיג שני סרטיפיקטים למשלוח שתי בנותיו התאומות לארץ ישראל.
רות נסעה בספטמבר לפלסטינה ומרגלית (שהסרטיפיקט שלה עוכב חצי שנה בברלין) נסעה לבדה ברכבת, במרץ 1940, לטריאסטה ומשם באניה לחיפה.
ד"ר זוננפלד המשיך לנהל את קהילת היהודים בברנו עד תחילת 1942. ב-28 בינואר 1942 נשלח, עם אשתו ובתו הבכורה למחנה הריכוז טרזין, שם הוא שימש ביודנראט והצליח לשמור על קשר התכתבויות מוגבל עם קרובים בארץ ישראל.
בשלב מסוים יכול היה לקבל סרטיפיקט לעצמו אך סירב ל"נטוש את הספינה הטובעת".
ב-16 באוקטובר 1944 הוא נשלח, בטרנספורט, האחד לפני אחרון, מטרזין לאושוויץ, ושם, לאחר שלושה ימים, נרצח.
קארל כריסטופר גאורג אנדרה (בדנית: Carl Christopher Georg Andræ; 14 באוקטובר 1812 – 2 בפברואר 1893) היה פוליטיקאי ומתמטיקאי דני.
בין השנים 1842–1854 הוא שימש כפרופסור למתמטיקה ולמכניקה בקולג' הצבאי הלאומי.
ב-1853 נבחר אנדרה לאקדמיה המדעית הדנית המלכותית למדעים.
אנדרה נולד בכפר ירטברג שבאי מון (Møn).
אביו, יוהאן גאורג אנדרה, היה קפטן ברגימנט חיל הרגלים השלישי של יוטלנד ושם אמו היה ניקולין כריסטין הולם.
ב-1825 הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הדנית המלכותית וב-1829 הוענקה לו דרגת לוטננט משנה.
הוא למד מתמטיקה מפי הנס כריסטיאן ארסטד בקולג' למדע שימושי וב-1830 החל את לימודיו בבית ספר צבאי.
בדצמבר 1834 הוא סיים את לימודיו בהצטיינות ואז הועלה לדרגת לוטננט בחיל ההנדסה.
בשנים 1835–1838 הוא השתתף בשתי נסיעות לימודיות לפריז.
אנדרה פיתח את שיטת הבחירות הקרויה הקול היחיד הנייד, שלראשונה נעשה בה שימוש בבחירות שנערכו בדנמרק ב-1855. היה זה שנתיים לפני שמדען המדינה האנגלי, תומאס הייר, פרסם לראשונה את תיאור השיטה מבלי לאזכר את אנדרה.
אף על פי שהוא היה משוכנע בנכונותה של שיטת בחירות זו והגן עליה בממשלה ובפרלמנט, הוא לא עשה שום מאמץ להביא אותה לידיעתם של אנשי מדע ומדינאים בארצות אחרות ולהגן על זכותו כמי שהמציא אותה.
ב-1842 נשא אנדרה לאישה את הנסין פאולין שק, מראשונות הפמיניסטיות, שכתבה הערות על דעותיו הפוליטיות של בן זוגה ביומניה שפורסמו בין השנים 1914–1920.
קרל ביסום (בצ'כית: Karel Bisom; נולד ב־1894) אזרח גרמניה, ואשתו מילדה (Milada), (נולדה ב־1911), אזרחית צ'כית, היו חסידי אומות עולם על הצלת ילדה יהודייה בתקופת השואה.
עורך הדין קארל ביסום ואשתו מילדה התגוררו בעיר ברנו באזור דרום מורביה, צ'כיה.
התינוקת מילדה, נולדה בברנו במארס 1938 לנערה ג'ירינה אונדרצ'קובה (Jirina Ondrackova) ילידת 1920. אביה של התינוקת, סימון דנמרק (Simon Danemark), יליד 1913 סטודנט יהודי למשפטים, הודה באבהותו אך לא נישא לג'ירינה, מכיוון שהיא עדיין הייתה קטינה.
בעקבות החלת חוקי הגזע בצ'כיה לאחר הכיבוש הגרמני במארס 1939, נאסר על נישואים בין "ארים" ליהודים גם בפרוטקטורט החדש של בוהמיה ומורביה.
בשל הפחד של ההורים לגורלה של בתם התינוקת מילדה, הם מסרו את ילדתם לבני הזוג ביסום, שהיו באותה עת חסרי ילדים.
סיימון דנמרק ביקר בסתר את ביתו.
לאחר שמלשין דיווח לגסטאפו אודותיהם, בני משפחת ביסום שחששו לגורלה של מילדה, העבירו אותה לזוג יוזף ולודמילה הרצוג ומאוחר יותר מצאו לה מקומות מסתור נוספים בברנו ובסביבתה.
בסוף מרץ 1942 הועברו סיימון דנמרק והוריו וולף וסופיה, לגטו טרזיינשטט ושלושה ימים לאחר מכן לפיאסקי Piaski, ליד לובלין בפולין.
ב־1943 בני הזוג ביסום הביאו לעולם את בנם פטר וכעבור ארבע שנים נוספות, נולדה בתם – קריסטינה.
הודות לקשריו של עו"ד ביסום עם הקהילה המשפטית בברנו, נדחו בקשות הרשויות לבירור לגבי זהותה של מילדה ונוכחותה בבית הספר, עד לאחר סיום הכיבוש הנאצי.
הצלת מילדה הוכרה כצעד אנטי-פשיסטי, ובזכות הכרה זו בני משפחת ביסום לא גורשו לגרמניה בתום המלחמה אלא קבלו אזרחות צ'כית.
ב־23 בספטמבר 2001, יד ושם הכיר בקרל ומילדה ביסום כחסידי אומות העולם.
קרל יוהאן אנטון יוהנסון (בשוודית: Karl-Johan Anton Johnsson; נולד ב-28 בינואר 1990) הוא כדורגלן שוודי, המשחק בעמדת השוער בשטרסבורג.
יוהנסון התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ראנסלוב.
בשנת , הצטרף לקבוצת הנוער של האלמסטד.
ב-24 באוגוסט 2008, יוהנסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד יורגודן, כאשר נכנס כמחליף במחצית.
ב-20 בנובמבר 2008, הצטרף לאימוניה של מנצ'סטר סיטי, אך לא הצטרף לקבוצה.
במהלך עונת , הפך לשוער הראשון של הקבוצה הבוגרת.
ב-5 בנובמבר 2012, דווח כי יוהנסון יצטרף לניימכן ההולנדית, ב-1 בינואר 2013.
ב-10 ביולי 2014, חתם בראנס מליגת העל הדנית, בה שיחק שנתיים בסיומן הצטרף לגנגאן מצרפתית.
ב-12 ביולי 2019, יוהנסון חתם לארבע שנים בפ.צ.
ב-31 באוגוסט 2023 חתם בבורדו מהליגה הצרפתית השנייה.
בסיום העונה שוחרר מהמועדון לאחר שהלך לפירוק וכעבור זמן קצר חתם בשטרסבורג.
יוהנסון, שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.
בינואר , ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת קטר הצעירה.
במאי , יוהנסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
קארל וינטרסברגר היה עורך דין ותובע כללי גרמני.
יחד עם יוזף הרטינגר, הוא חקר רציחות שהתרחשו במחנה הריכוז דכאו בשנים 1933–1934 נגד מפקד מחנה הריכוז הילמר ווקרל ואחרים בגין רצח.
וינטרסברגר היה חבר במפלגת העם הלאומית לפני 1933 והצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937. שימש כשופט בית המשפט בבמברג ופרש לאחר מלחמת העולם השנייה.
קרל וינטרסברגר למד בווילהלמסגימנסיה במינכן עד שסיים את בית הספר התיכון בשנת 1900. לאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת מינכן עד 1904.
96.</ref> לאחר סדרת מעשי רצח אחרים במחנה הריכוז דכאו, חידש וינטרסברגר, התובע הציבורי הבכיר והממונה על הרטינגר, את החקירה.
אלא שחקירותיו הופסקו גם על ידי צוות האס אס במחנה הריכוז, אף שהצליח להוכיח את מעשי הרצח של סבסטיאן נפצגר ואלפרד שטראוס וב-1 ביוני 1922 הגש כתב אישום לבית המשפט המחוזי במינכן.
במקביל הוא הגיש בקשה לצווי מעצר בגלל הסיכון לטשטוש ראיות.
תיקי החקירה הגיעו לידי שר הפנים אדולף וגנר, שרשמית היה ממונה על היינריך הימלר, באמצעות שר המשפטים הנס פרנק.
וגנר החזיק את התיקים תחת מנעול ומפתח, ההליכים לא נמשכו יותר.
בתקופת השלטון הנאצי עשה קריירה כעורך דין מינהלי והיה לנשיא הסנאט בבית הדין האזורי הגבוה של באמברג.
הוא פרש לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
הוא מת בבמברג בשנת 1970.
קארל וילהלם פון דלה טורה (בבווארית: Karl Wilhelm von Dalla Torre; ) היה טקסונום, אנטומולוג, בוטנאי וזואולוג אוסטרי.
דלה טורה נולד בעיר קיצביל, שבמדינת טירול.
הוא למד מדעי הטבע באוניברסיטת אינסברוק.
לאחר מכן עבד באוניברסיטה כאנטומולוג ובשנת 1895 הפך לפרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת אינסברוק.
הוא נפטר באינסברוק, בהיותו בן 77.
כחלק מהיותו חבר באיגוד הבוטנאים, השתמש בשם העט: דלה טורה (Dalla Torre).
קארל אלברט הרמן טייקה היה מלחין גרמני שכתב מעל ל-100 מארשים.
קארל טייקה נולד בשטטין (אז חלק של האימפריה הגרמנית) למשפחת נפח.
הוא היה הרביעי בין 14 ילדי המשפחה.
בגיל 14 הוא התחיל ללמוד מוזיקה ובמיוחד נגינה בקרן יער.
לאחר שנתיים של לימוד הוא התקבל כנגן בתזמורת.
בגיל 19 קארל טייקה התנדב לצבא האימפריה הגרמנית ושירת כנגן תזמורת ביחידה שהוצבה באולם.
לאחר שלוש שנות שירות הוא התאכזב מהשרות הצבאי והשתחרר.
הוא התחיל לעבוד במשטרת אולם והתחתן.
בשנת 1895 הוא עבר למשטרת פוטסדם.
באותה תקופה בפוטסדם היה ממוקם ארמון הקיסר.
בשנת 1908 בעקבות החמרת במצבו הבריאותי קארל טייקה עזב את המשטרה והחל לעבוד בדואר של לנדסברג אן דר ורתה.
הוא נפטר בשנת 1922. בשנת 1939 אחד מכיכרות העיר קיבלה שם Carl-Teike-Platz.
בהתאם למקום מגוריו, תקופת פעילותו מחולקות ל-3 תקופות.
בתקופת "אולם" הוא כתב את היצירה המפורסמת Alte Kameraden.
בפוטסדם היו מוצבות יחידות מובחרות של האימפריה.
בהתאם לנהוג באותה תקופה, כל מעבר של יחידה צבאית בעיר הייתה מלווה בתזמורת.
באותה תקופה הוזמנו אצל טייקה יצירות מארש רבות.
יצירותיו זכו בפופולריות גם מחוץ לגבולות האימפריה הגרמנית בשנת 1914 הוא קיבל הזמנה לכתיבת מארש עבוד משטרת ניו יורק.
קארל ות'רס היה שחקן, במאי ושחקן פוטבול מקצועי אמריקאי.
נודע במיוחד בזכות דמות המתאגרף אפולו קריד אותו גילם בארבעת הסרטים הראשונים בסדרת הסרטים "רוקי", בזכות הדמות קולונל אל דילון בסרט "הטורף", והדמות קארל הקרבי בזיכיון סרטי ההנפשה "צעצוע של סיפור".
ות'רס נולד ב-14 בינואר 1948 בניו אורלינס שבלואיזיאנה.
בצעירותו ות'רס הצטיין באתלטיקה והשתתף באותה העת בתחרויות אגרוף, פוטבול, התעמלות, ג'ודו, כדורגל והיאבקות.
בשנת 1966 הוא סיים את לימודיו בתיכון "Long Beach Poly High School" בקליפורניה.
בשנת 1966 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה בסן דייגו ובמקביל שיחק בקבוצת הפוטבול של המוסד.
לאחר קריירת פוטבול מצליחה במכללות ות'רס החל לשחק בליגת הפוטבול הלאומית (NFL).
בין השנים 1970 עד 1971 הוא שיחק בקבוצה Oakland Raiders, ובהמשך שיחק בקבוצה BC Lions בליגת הפוטבול הקנדית (CFL).
בשנת 1974 החליט לסיים את קריירת הפוטבול ולהתמקד רק בקריירת המשחק.
קריירת המשחק של ות'רס החלה עוד בעת שהוא שיחק פוטבול.
פריצת הדרך שלו הגיעה בשנת 1976 כאשר הוא שיחק את הדמות האיקונית אפולו קריד בסרט "רוקי" אשר בו הוא התמודד מול גיבור הסרט רוקי אותו גילם סילבסטר סטאלון.
הוא זכה להערכה והכרה עצומה בזכות התפקיד והדבר תרם לתחילת קריירה משחק מצליחה.
במהלך השנים גילם ות'רס מגוון דמויות בקולנוע ובטלוויזיה.
בנוסף לכך שהוא גילם שוב את אפולו קריד בסרטי ההמשך בזיכיון הסרטים של "רוקי", הוא גילם גם תפקידים מרכזיים בסרטים כמו "הטורף" (1987), "אקשן ג'קסון" (1988) ו"גילמור המאושר" (1996).
אחד מהתפקידים הבולטים ביותר שהוא גילם בטלוויזיה היה תפקיד אורח כעצמו בקומדיית המצבים "משפחה בהפרעה" וגילום דמות המשנה גריף קארגה בסדרה "המנדלוריאן".
בנוסף לקריירת המשחק למשחק במהלך שנות ה-80 ות'רס ביים גם פרק בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "Hill Street Blues".
קארל ות'רס היה נשוי למרי אן, אך בני הזוג התגרשו לבסוף.
ות'רס נפטר בביתו שבלוס אנג'לס ב-1 בפברואר 2024 בגיל 76. משפחתו פרסמה הודעה רשמית לפיה "מת בשלווה בשנתו".
The Zombies הנשיא ות'רס 2014 Think Like a Man Too מר דבנפורט לא קיבל על כך קרדיט 2019 צעצוע של סיפור 4 קארל הקרבי דיבוב
ספיישל טלוויזיוני 2016 Colony בולטון "בו" מילר תפקיד אורח ב-9 פרקים שיקגו PD פרקליט המדינה, מארק ג'פריס בפרקים "Justice" ו-"Favor, Action, Malice or Ill-Will" 2017 שיקגו JUSTICE בתקפיד ראשי ב-13 פרקים 2017–2019 סטאר נגד כוחות הרשע אומניטראקסוס פריים ודמויות נוספות דיבוב.
קרל לודוויג הרדינג היה אסטרונום גרמני, שגילה את 3 יונו, האסטרואיד השלישי בחגורת האסטרואידים, בשנת 1804.
בין השנים 1786–1789 למד באוניברסיטת גטינגן, שם למד תאולוגיה, מתמטיקה ופיזיקה.
בשנת 1796, נשכר על ידי יוהאן הירונימוס שרטר כמורה לבנו.
שרטר היה אסטרונום נלהב ובעלים של מצפה כוכבים מאובזר היטב בלילינטל , ליד ברמן, שם מונה הרדינג עד מהרה לצופה ומפקח.
בשנת 1800, הוא היה בין 24 האסטרונומים שהוזמנו להשתתף במשטרה השמימית , קבוצה שהוקדשה למציאת כוכבי לכת נוספים במערכת השמש.
כחלק מהקבוצה, גילה הרדינג בשנת 1804 את יונו במצפה של שרטר.
בשנה שלאחר מכן הוא עזב את לילינטל, שם ירש אותו פרידריך בסל, לאחר שמונה לפרופסור מן המניין לאסטרונומיה באוניברסיטת גטינגן, ומ-1812 כפרופסור מן המניין.
הוא עבד במצפה הכוכבים של גטינגן, ומ-1807 כעמיתו של קרל פרידריך גאוס, עד למותו הפתאומי בשנת 1834.
בנוסף ליונו, הוא גילה שלושה שביטים ואת הכוכבים המשתנים R בבתולה, R בדלי, R בנחש ו-S בנחש.
יתר על כן, הוא מצא כמה ערפיליות חדשות, ביניהן ערפילית הסליל או "עין האלוהים".
יצירתו העיקרית הייתה "אטלס נובוס קלסטיס", אטלס הכוכבים הראשון ללא דמויות מיתולוגיות מרהיבות אך מבלבלות.
הרדינג היה חבר באקדמיה למדעים של גטינגן מאז 1803 וחבר מלא מאז 1806, חבר באקדמיה הצרפתית למדעים מאז 1810, נבחר כחבר בחברה המלכותית בלונדון ב-1806, וחבר עמית באגודה האסטרונומית המלכותית מאז 1821.
בשנת 1804 הוענק לו פרס לאלנד.
מכתש הירח הרדינג והאסטרואיד הארדינג 2003 נקראים על שמו.
שעה XV ו-XXIII של הסדרה Berliner Akademische Sternkarten (מפות הכוכבים האקדמיות של ברלין) (1826, 1830)
קארל זדנייק קלימה (בצ'כית: Karel Zdeněk Klima; 3 באוקטובר 1883, ברנו - 23 באוגוסט 1942, טרזין) היה עיתונאי צ'כי, העורך הראשי של העיתונים Lidové noviny ו-Českého slova, שהוצא להורג במהלך "מבצע היידריך", מבצע הנקמה של הגרמנים בצ'כים לאחר ההתנקשות בריינהרד היידריך.
קלימה היה בנו של המסגר קארל קלימה ואשתו מארי קלימובה לבית פזובה.
הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית של ברנו ובשנת 1901 נכנס לאוניברסיטה הטכנית הצ'כית בברנו, שם התמחה בגאודזיה.
הוא עזב את לימודיו לאחר שנתיים והקדיש את עצמו לעיתונאות.
משנת 1901 שיתף פעולה עם העיתון "מאת עיתון העם" (Lidovými novinami), בשנת 1903 הפך לעורך פוליטי ותרבותי ושנה לאחר מכן הפך לכתב הפרלמנטרי הראשון של העיתון בווינה.
בין השנים 1910 ל--1911 תרם לטור התרבותי של ה-Vienna Papers.
הוא נאלץ לעזוב עבודה זו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כאשר התגייס לצבא.
זמן קצר לאחר הקמת צ'כוסלובקיה, עבר קלימה עם משפחתו לפראג, שם ייסד בשנת 1920 את מערכת "עיתון העם" (Lidové noviny) בפראג.
במהלך תקופה זו פעלו בעיתון אישים ידועים ובהם האחים צ'אפק (יוזף וקארל), אדוארד באס, קארל פולצ'ק ופרנטישק לאנגר.
לקלימה היה סגנון עיתונאי ייחודי, שבו קיצר את הטקסט כך ש"לא ניתן היה למחוק ממנו דבר".
אשתו הראשונה נפטרה בשנת 1921, והוא נישא בשנית שנתיים לאחר מכן.
הוא עמד בראש מערכת העיתון בפראג עד 1927, אז מונה לנהל את מערכת העיתון הראשית בברנו.
בשנת 1930 חזר לפראג כדי לנהל את העיתון "מילה צ'כית" (České slovo).
במהלך הלחץ הבינלאומי הגובר על צ'כוסלובקיה, הוא הופיע ברדיו להגנת החירות ודיבר בהלוויותיהם של יאן הרבן, ארנה נובאק וקארל צ'אפק.
בשנת 1937 התגרש ונישא שוב, בפעם השלישית.
לאחר הקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית השנייה, חזר לעיתון לידובה נוביני, שם קיבל על עצמו את תפקיד העורך הראשי.
הוא ניסה לשמור על האוריינטציה הא-פוליטית של העיתון ושם את הדגש על כתבות תרבותיות.
בשנת 1941, לאחר שריינהרד היידריך נכנס לתפקידו בבוהמיה ומוראביה, הוא התפטר מתפקיד העורך הראשי ונסוג לבידוד.
כתוצאה מהלשנה, הוא זומן לחקירה בארמון פצ'ק הידוע לשמצה ב-3 באוגוסט 1942, נעצר והועבר לטרזין.
שם, יחד עם שלושה אסירים נוספים, עונה באכזריות.
ככל הידוע, תחילה הוכה קשות, לאחר מכן הורעב במשך מספר ימים, ולבסוף (תוך כדי מכות בלתי פוסקות) אולץ לאכול פירה עם תרכיז של מלח, פלפל ופלפלים חריפים.
הוא נותר ללא מים במשך מספר שעות, שבמהלכן התרכיז איכל את קרביו.
הוא מת כתוצאה מהעינויים ב-23 באוגוסט 1942. הוא קבור בבית הקברות מלוואז'ינקי.
קארל אנתוני מלון הוא כדורסלן עבר אמריקאי הידוע בכינוי הדוור (The Mailman), כינוי אשר הודבק לו בעת ששיחק במכללות בשל שמירתו על יכולת טובה לאורך זמן.
הוא זכה פעמיים בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
מלון קלע בקריירה 36,928 נקודות, שלישי רק לכרים עבדול-ג'באר ולברון ג'יימס ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
מלון כיכב בקבוצת יוטה ג'אז במשך 18 עונות, בהן שיתף פעולה עם ג'ון סטוקטון, בצמד שנחשב לאחד משיתופי הפעולה הבולטים והמוצלחים בתולדות ה-NBA.
בשנת 2006, בטקס בו תלו את חולצתו של מלון על תקרת אולמה של יוטה ג'אז אנרג'י סולושן ארנה, חשפה הקבוצה פסל ברונזה שהוצב לכבודו של מלון מחוץ לאולם.
פסלו של מלון הוצב ליד פסל דומה אשר הוצב לכבודו של סטוקטון.
בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, וב-2010 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
לאחר שלוש שנים באוניברסיטת לואיזיאנה טק, נבחר מלון בדראפט במקום ה-13 על ידי יוטה ג'אז.
לאחר עונת רוקי מוצלחת בה רשם של 14.9 נקודות ו-8.9 , החליטו ביוטה לבנות את הקבוצה סביבו לטווח ארוך, והוחלט להעביר ב את הפורוורד אדריאן דאנטלי לדטרויט פיסטונס.
ההחלטה התבררה כנכונה, כשמלון גמל להם בממוצעים של 21.7 נקודות ו-10.9 ריבאונדים בעונתו השנייה.
בה בעת, זכה הרכז המחליף של הקבוצה, ג'ון סטוקטון, באמונו של סגל האימון ובאהבת הקהל, ובעונת החלו השניים לשכלל את התיאום ביניהם, כאשר מלון נלחם מתחת לסלים וסטוקטון מנהל את המשחק.
בשנת 1988, בעונתו השלישית בליגה, נבחר מלון לראשונה למשחק האולסטאר בעקבות יכולתו הטובה כשקלע 27.7 נקודות למשחק באותה העונה, מלון המשיך ונבחר לשחק במשחק האולסטאר בכל עונה עד לשנת 2001. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה השנייה.
הג'אז סיימו את העונה במאזן של 35–47 וסיימו במקום השלישי בבית הצפון-מערבי.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף ניצחה יוטה את פורטלנד טרייל בלייזרס, אך הפסידה בסיבוב השני לאלופת השנה הקודמת לוס אנג'לס לייקרס, עם כרים עבדול-ג'באר, מג'יק ג'ונסון וג'יימס וורת'י בשבעה משחקים, שזכו באליפות גם בשנה זו.
מלון שיפר עוד יותר את ממוצעיו מהעונה כשקלע בפלייאוף 29.7 נקודות והוריד 11.8 ריבאונדים למשחק.
את העונה שלאחר מכן, עונת , סיים מלון כסגן מלך הסלים כשקלע 29.1 נקודות למשחק ובמקום החמישי בליגה בריבאונדים עם 10.7 למשחק.
במשחק האולסטאר קלע מלון 29 נקודות, הוריד 9 ריבאונדים, מסר שלושה אסיסטים ונבחר לMVP של משחק האולסטאר.
הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן של 31–51, אך הודחו ב בשלושה משחקים על ידי גולדן סטייט ווריורס כבר בסיבוב הראשון.
בעונה שלאחר מכן המשיך מלון לשפר את הסטטיסטיקות שלו כשקלע 31 נקודות והוריד 11.1 ריבאונדים למשחק, כולל משחק שיא של 61 נקודות ב-33 דקות מול מילווקי באקס, אך הג'אז שוב הודחו בסיבוב הראשון, הפעם על ידי פיניקס סאנס.
מלון וסטוקטון שיפרו את תיאום הפעולה ביניהם ובעיקר את תרגיל ה לרמה של כמעט שלמות, והמשיכו להוביל את הרכבי הטלאים של ג'רי סלואן לפלייאוף שנה אחר שנה, אך עד שנת 1996 לא הצליחו להעפיל אל מעבר לגמר המערב.
הם אף זכו במשותף בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר בשנת 1993.
במהלך עונת קלע מלון 27.6 נקודות בממוצע למשחק והוביל את הג'אז למאזן של 18–64. המאזן הטוב ביותר של מלון בכל שנות משחקו ביוטה.
הג'אז סיימו עם המאזן הטוב ביותר במערב, והשני הטוב ביותר בליגה.
מאמציו של מלון זיכו אותו בתואר הMVP של העונה הסדירה ב-NBA.
לאחר שניצחו בפלייאוף את הלוס אנג'לס קליפרס בסוויפ, ודילגו בקלות גם מעל הלייקרס פגשה יוטה בגמר המערב את יוסטון רוקטס בה שיחקה שלישיית חברי היכל התהילה המזדקנת האקים אולאג'ואן, צ'ארלס בארקלי וקלייד דרקסלר.
הג'אז ניצחו את יוסטון בשישה משחקים, כאשר המשחק האחרון הסתיים בסל ניצחון עם ה של סטוקטון.
מלון העפיל לגמר ה-NBA לראשונה בקריירה שם פגש את מייקל ג'ורדן שהוביל את שיקגו בולס, במפגש בין זוכה ה-MVP לבין קודמו.
במשחק מספר 3 בסדרה קלע מלון 37 נקודות, אך הבולס ניצחו בסדרה 2–4, וזכו באליפות.
בעונה העוקבת המשיכו הג'אז לשמור על דומיננטיות במערב, מלון קלע 27 נקודות למשחק, והקבוצה סיימה את העונה במאזן של 20–62, המאזן הטוב ביותר בליגה.
יוטה העפילה פעם נוספת עד לגמר ה-NBA, שם פגשה את שיקגו בשחזור הגמר של השנה שעברה.
עבודת הגנה טובה של דניס רודמן וסקוטי פיפן הקשתה על יכולת הקליעה של מלון בסדרה, והבולס ניצחו בסדרה 2–4, למרות 31 נקודות של מלון במשחק השישי.
בעונה המקוצרת בשל שביתת השחקנים של שנת 1999, זכה מלון בתואר ה-MVP של העונה הסדירה פעם נוספת כשהוליך את יוטה למאזן של 13–37, אך הפסידו בסיבוב השני של הפלייאוף לפורטלנד.
מאז העפילה לשתי סדרות גמר מול שיקגו, לא חזרה יוטה לאיים על התואר בצורה ממשית.
על אף גילו המתקדם, המשיך מלון לספק ביוטה נתונים סטטיסטיים מרשימים ובארבע העונות האחרונות שלו רשם 25.5, 23.2, 22.4 ו-20.6 נקודות למשחק בכל עונה בהתאמה.
בעונת עקף מלון את וילט צ'מברלין בדרך להיות הקלעי השני בטיבו בכל הזמנים ב-NBA, ובסיום העונה הפך לשחקן חופשי.
לאחר 18 עונות במדי יוטה, עזב מלון את סולט לייק סיטי בניסיון לזכות בטבעת האליפות החסרה לו, הוא חתם לעונה אחת מלוס אנג'לס לייקרס.
עם הלייקרס הצליח מלון להעפיל עד לגמר ה-NBA, שם התמודד מול דטרויט.
מלון שיחק פצוע בארבעת המשחקים הראשונים, והחמיץ את המשחק החמישי בשל הנקע בברכו.
קבוצתו הפסידה במשחק החמישי, שהיה האחרון בסדרה, ובכך החמיץ מלון את ההזדמנות האחרונה בקריירה לזכות בפעם הראשונה באליפות.
על אף שקיבל הצעות להמשיך את הקריירה בקבוצות ליגה רבות, כולל הצעה מהאלופה הנכנסת סן אנטוניו ספרס, הודיע מלון כי יפרוש מכדורסל.
כצעד של כבוד כלפי שחקנה האגדי, הודיעה יוטה ג'אז כי המספר 32 יפרוש ביחד איתו, וכי שחקנים בעתיד לא יוכלו ללבוש את החולצה מספר 32 בקבוצה.
מלון נחשב לאחד מגדולי השחקנים בעמדת הפאוור פורוורד בכל הזמנים.
הוא זכה פעמיים בתואר השחקן המצטיין של העונה, נבחר 11 פעמים לחמישיית העונה הראשונה, פעמיים לחמישייה השנייה ופעם אחת לשלישית.
בנוסף נכלל מלון שלוש פעמים בחמישיית ההגנה הראשונה, ובחירה נוספת לחמישייה השנייה.
הוא קלע 36,928 נקודות בקריירה (25.0 למשחק), שלישי רק ללברון ג'יימס ולכרים עבדול-ג'באר, ב-51.6% מהשדה, ו-10.1 ריבאונדים למשחק, בכך סיים את הקריירה בממוצע של .
מלון הוליך את הליגה בקליעות עונשין 7 פעמים, הוא היה שומר קשוח, ריבאונדר פיזי ואחד מהשחקנים היציבים ביותר, כשהחמיץ רק חמישה משחקים ב-13 עונותיו הראשונות.
הוא המשיך לשמור על יכולת גבוהה גם בגיל 40, בו הפך לשחקן המבוגר ביותר שרשם טריפל דאבל.
בכל שנותיו ביוטה שיחק מלון עם המספר 32, וכשעבר ללייקרס לבש את הספרה 11. את המספר 32 החליטו בלייקרס לא לחלק לשחקנים כאות הוקרה לשחקן העבר מג'יק ג'ונסון שלבש מספר זה.
על אף הצעתו של ג'ונסון בעצמו כי מלון יקבל את המספר, דחה מלון את ההצעה.
מלון היה בן 17 כאשר בוניטה פורד, שהייתה בערך בגילו, ילדה את התאומים.
לעומת זאת, הוא היה בן 20 כשגלוריה בל, אז בת 13, נכנסה להיריון ממנו.
רשום, ותרם כספים לקמפיין הבחירות של ג'ורג' ווקר בוש.
הוא תומך נלהב בנוכחות צבא ארצות הברית בעיראק והביע תרעומת על פוליטיקאים שביקרו את הכוחות באמרו: "חברי הקונגרס והסנאטורים צריכים לקבל סטירה על שאמרו את זה, אלו הם ילדינו, כבו את המצלמות ואני אסטור להם".
קארל מאיה Mayet; 11 באוגוסט 1810, ברלין - 18 במאי 1868, שצ'צ'ין) היה עורך דין ושחמטאי גרמני והיה אחד מהחברים המקוריים ביותר של הפליאדות של ברלין.
בשנת 1851 הפסיד דו-קרב לאדולף אנדרסן בברלין עם ארבעה הפסדים.
בשנת 1852 הפסיד דו-קרב לפרדריק דיקון 2-5.
בשנת 1853 הגיע מאיה למקום השלישי באליפות ברלין הראשונה (הבלתי רשמית), אחרי ז'אן דיפרן ומקס לנגה.
מאיה תרם תרומות חשובות לתיאורית הפתיחות, ובמיוחד לפתיחה הספרדית.
קארל סקליצ'קה (בצ'כית: (Karel Skalička (Carlos Skalicka; 1 בנובמבר 1896 – 1979) היה שחמטאי צ'כי-ארגנטינאי.
סקליצ'קה השתתף בנבחרת צ'כיה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הבלתי רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924).
נבחרת צ'כיה זכתה במקום הראשון וסקליצ'קה זכה איפוא במדליית זהב קבוצתית.
בתחרויות לבודדים זכה במקום השלישי בשלב הבתים המוקדמים, וחלק מקום 21-31 בתחרות (ניצח: קארל הרומאדקה).
בתחרות לאלוף העולם לבודדים זכה הרמניס מטיסונס.
בשנת 1923 ניצח סקליצ'קה בתחרות פראג.
באותה שנה הגיע למקום השישי בברלין.
בשנת 1924 חלק מקום 1-2 עם קארל הרומאדקה בתחרות פראג ובשנת 1924 חלק מקום 4-5 בתחרות פראג (ניצח: יאן שולץ).
בשנת 1925 הגיע למקום השני, לאחר הרמניס מטיסונס בתחרות ברומליי.
באותה שנה חלק מקום 2-3 בתחרות פראג.
בשנת 1926 חלק סקליצ'קה מקום 1-3 בתחרות פראג.
בשנת 1927 חלק מקום 2-4 בפראג (ניצח: קארל הרומאדקה).
בשנת 1929 חלק מקום 6-8 בתחרות פראג (ניצח: סאלו פלור).
בשנת 1930 הגיע למקום השני, לאחר סאלו פלור בתחרות פראג.
בשנת 1932 הגיע למקום השני בפראג (ניצח: יוסף דוביאס).
בשנת 1934 הגיע למקום העשירי בפראג (ניצח: קארל אופוצ'נסקי).
בשנת 1935 הגיע למקום השלישי בפראג (ניצח: ייז'י פליקאן).
בשנת 1936 הגיע למקום ה-16 בתחרות פודהבראדי (ניצח: סאלו פלור).
סקליצ'קה שיחק בנבחרתה האולימפית של צ'כיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +9 -2 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), על הישג זה (75%) קיבל סקליצ'קה מדליית זהב אישית ומדליית ארד קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1933, האולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +3 -2 =0. סקליצ'קה קיבל מדליית ארד קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1939, האולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +3 -4 =1.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, החליט סקליצ'קה, ביחד עם שחמטאים רבים אחרים להישאר בארגנטינה.
בשנת 1945 חלק מקום 2-5 ביחד עם רנה לטלייר, היינריך ריינהרט ומשה צ'רניאק בתחרות קילמס (ניצח: גדעון סטולברג).
בשנת 1946 חלק מקום 1-2 עם רנה לטלייר, ואחריו מובשה פייגין, ייז'י פליקאן ועוד בתחרות בבואנוס איירס.
מחבר הלידר החשוב ביותר בשפה השוודית ונחשב בארצו למשורר לאומי.
רקע משפחתו ושנות ילדותו וצעירותו
קארל מיקאל בלמן נולד בבית סבתו (רח' הורנסגאטאן 29א) ברובע סדרמאלם (Södermalm, או Söder) בסטוקהולם, בשנת 1740. היה הילד הבכור של יוהאן ארֶנדט בלמן (1707–1765), פקיד גרמני במוצאו, מזכיר הקנצלרייה המלכותית.
אמו הייתה קתרינה הֶרמוניה, בת כומר לותרני שוודי, מיכאל הֶרמוניוס.
הסב מצד האב, יוהאן ארנדט בלמן (האב) (1664–1709), נשוי לגרמניה ובן להורים גרמנים, היה בזמנו פרופסור לרטוריקה רומית באוניברסיטת אופסלה.
אחרי קארל מיקאל נולדו להוריו עוד ארבעה-עשר ילדים, מתוכם שבעה מתו בילדות.
בשנת 1743 המשפחה עברה לבית ברחוב ביורנגורדסברונגרנד (Björngårdsbrunngränd) הנושא כעת את שם המשורר (Bellmansgatan 24).
בבית זה, גדל קארל מיקאל באווירה חמה וקיבל השכלה רחבה ממורים פרטיים.
הוא למד בתחילה בבית ספר "מריה" על יד בית הוריו, לאחר מכן מורו היה קלס לודוויג אנס (Claes Ludwig Ennes), סטודנט לתאולוגיה, שעורר בו עניין בעולם השירה.
שאר אחיו של בלמן לא זכו מסיבות כלכליות לאותה מידה של השכלה.
התחלתו של בלמן בתחום הספרות הייתה בגיל 17 (1757) בתרגום לשוודית של "הגיגים אוונגליים אודות המוות" מאת המשפטן והסופר הגרמני דוד פון שבייניץ.
בהמשך כתב יצירות דתיות נוספות, אבל גם עבודות סטיריות כמו "הגיגים על אי יציבותן של הבנות" (Tankar om flickors ostadighet) (1758) ושירי סאטירה חברתית כמו "הירח" (Månan) (1760).
את לימודיו באוניברסיטת אופסלה הפסיק אחרי סמסטר אחד ובשנת 1759 קיבל עבודה ללא תשלום בבנק הממלכתי של שוודיה (Sveriges Riksbank).
חי מעבר לאמצעיו הכספיים וצבר חובות רבים, עד כדי כך שבשנת 1763 חובו הגיע ל-18,000 טאלר ונאלץ לברוח (או לביים בריחה) מפני הנושים לנורווגיה השכנה.
הותר לו לחזור כעבור חודש עם אישור מלכותי מיוחד, אבל הצטרך לעזוב את עבודתו בבנק ולהכריז על פשיטת רגל בשנת 1764.
עקב ההסתבכות הכלכלית הקשה של בנו, האב איבד את עבודתו בקנצלריה המלכותית, מכר את הבית שבו גרה המשפחה במשך 20 שנה ועבר לגור ברובע אורסטה (Årsta) ואחר כך לבית באחוזה בוויסבוהאמאר (Visbohammar) במחוז סדרמאנלנד (Södermanland).
אחרי שהות של חודשים אחדים בוויסבוהאמאר, בהמלצת חבר, קארל מיקאל קיבל עבודה פקידותית במשרד הממשלתי לבתי חרושת.
אחרי סגירת משרד זה בשנת 1766, התקבל למזכירות המינהלת הכללית של המכס המלכותי.
גם מקום עבודה זו נסגר כעבור שש שנים - ב-1772, אבל המשיך לקבל משכורת זעומה.
בשנת 1765 שני הוריו נפטרו ומה שנותר מרכושם נלקח על ידי הנושים.
עוד בשנת 1766 הקים בלמן "מסדר" פארודי של בליינים בשם "המסדר של בכחוס" (Bacchi Orden) עם טקסים היתוליים שחיקו את אלו של מסדרי הבונים החופשים ואחרים.
הצטרפו למסדרו אנשי בוהמה והמעמד הבינוני, שתיינים שפוטרו מעבודותיהם וגם משוררים ואנשי רוח מ"ידועני" סטוקהולם באותן השנים.
באתה תקופה פרסם שירים סטיריים מבלי שם מחבר בקובץ Bacchanaliska qväden (שירים בכחנליים).
על אחד משיריו שנחשב פוגע בערכי הדת ושהופיע בעיתונים "?Hvad nytt" ("מה בחדשות?") ו-"Dagligt Allehanda" ("יומון כללי") קיבל נזיפה מהנהגת הכנסייה הלותרנית העירונית.
בינתיים האמן המשיך לבזבז כספים ביד רחבה ולהירדף בגלל חובות שהלכו ותפחו.
מאוחר יותר, המלך גוסטב השלישי, שוחר אמנויות, התרשם מאוד מכישוריו אחרי ששמע יצירתו המחמיאה "Gustafs Skål ("לחיי גוסטב!") ואחרות.
ב-3 בינואר 1776, הוא העניק לבלמן משרה רשמית של מזכיר מפעל ההגרלות המלכותי עם תשלום שנתי של אלף טאלר כסף וכמו כן החל משנת 1775 קצבה של מאה טאלר מקופתו הפרטית של המלך.
החל משנת 1771 השיג בלמן גם מעמד פוליטי של "נוטריון מעמד החוואיים".
בעבודתו במפעל ההגרלות העסיק מישהו שיעבוד במקומו תמורת מחצית השכר.
אחרי שנדחה על ידי משפחתה של צעירה בשם וילהלמינה נורמן, איתה ביקש להתחתן, ב-19 בדצמבר 1777 קארל מיקאל נשא לאישה את לוביסה פרדריקה גנלונד, בת סוחר ירקות, שילדה לו בהמשך 4 ילדים: גוסטב, קארל, אדולף ואליס, שמת מ בינקותו.
בלמן היה בעל ואב אוהב, אך משפחתו חיה רוב השנים בדירות גרועות ובמחסור, בגלל אורח חייו הבזבזני.
הוא ניסה לשווא להשיג לחזק את מעמדו כסופר ולשפר את פרנסתו גם באמצעות פרסום בשנת 1787 של יצירתו השאפתנית Bacchi Tempel (המקדש של בכחוס) ששילבה ברוח הומוריסטית-מורליסטית פרודיות לפי המיתולוגיה היוונית-רומית, לפי המקרא, ומוטיבים לקוחים מטקסי "מסדרו של בכחוס" שהקים, עם קטעים מוזיקליים ואיורים.
אולם היצירה לא זכתה להדים שציפה להם.
כך גם שירתו הדתית שפורסמה ב-1781 וב-1787 ושהכנסייה, חשדנית כלפיו, לא התלהבה להשתמש בה.
חייו היו פרועים למדי: ניהל פרשיות אהבה רבות והתמכר לטיפה המרה.
בילה לילות רבים בבתי מרזח ופקד לעיתים קרובות גם את הסלונים של המעמד הגבוה.
התמחה במיוחד בחיבור והלחנה של שירי יין ואהבה, אותם היה שר כשמלווה את עצמו במנדולינה, ובכלי פריטה הקרוי "ציטר" (או ציסטר) שירש מסבו או ב"ציסטרכן".
היה מסוגל לאלתר במשך שעות ולחבר בזריזות רבה חרוזים ומנגינות מתאימות.
לפעמים היה נעזר גם במנגינות מאופרות וזינגשפילים, מינואטים, שירי לכת או יצירות אחרות בנות זמנו - מאת מלחינים כמו גלוק או היידן.
בסך הכל נשארו מפרי עטו כאלף שמונה מאות שירים וסבורים כי הם רק חלק ממה שיצר.
אף על פי שזכה להערכה בחצר המלך גוסטב השלישי ובסלונים בתור "האנאקראון של שוודיה" או "של הצפון" (הראשון שכינה אותו כך היה ידידו המשורר אולוף ברגקלינט Olof Bergklint), בלמן לא הוכר באותה מידה על ידי הממסד הספרותי שראה בו יותר סוג של בדרן.
המחבר ייחס לז'אן פרדמן, שען שהיה קיים במציאות ומת מרוב שיכרות, חרוזים על חיים של הימאים והזונות, המתארים סצנות ארוטיות, חושניות ואלימות המתרחשות בחלקן במסבאות של בירת שוודיה.
שירי בלמן הפכו לפופולריים מאוד ולבסוף היו לנכס צאן ברזל של התרבות השוודית.
השירים עברו מפה לאוזן וגם מיד ליד דרך העתקים כתובים.
על אף ההקשרים תלויי התקופה והמטפורות המיתולוגיות המלומדות, לא נס ליחם עד לימינו.
המשורר תמך בנאמנות במלך גם בשנים שהתחזקה מאוד האופוזיציה כלפי מדיניותו.
אחרי רציחתו של גוסטב השלישי על ידי אצילים שקשרו נגדו, בלמן איבד את משענתו הכלכלית האחרונה ופשט רגל.
בחירתו כחבר באקדמיה המלכותית למוזיקה לא מנע ממנו להישלח בשנת 1794 למאסר של חודשיים בבית סוהר לחייבים.
הכליאה גרמה להחמרת שחפת הריאות ממנה סבל ובשנת 1795 האמן נפטר בסטוקהולם.
הובא לקבורה בחצר כנסיית קלרה (Klara kyrka) בסטוקהולם, אבל קברו לא ניתן יותר לזיהוי.
בכל זאת הוקמה שם מאוחר יותר מצבה לזכרו.
בניו, גוסטב וקארל נעשו אנשי צבא ומתו בגיל צעיר, בעוד אדולף עסק בסחר משי ונפטר בסטוקהולם ללא ילדים בשנת 1834. אלמנתו של בלמן, לוביסה, שרדה אחריו 50 שנה ונפטרה בשנת 1847.
Zions högtid 1787 .(הפסטיבל של ציון)
1794 - נבחר חבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה
ב-4 בפברואר 1919 הוקמה בסטוקהולם חברת "בלמן" לשמירת מורשת האמן
פרס בלמן לספרות - בערך של 12,000 קרונה שוודית מוענק על ידי האקדמיה השוודית לספרות
קארל כריסטופר לנדרי הוא כדורסלן אמריקאי שגובהו 2.06 מטר המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
לנדרי החל את קריירת המכללות שלו בעונת 2002\2003 באוניברסיטת וינסנס שבאינדיאנה, ממנה יצאו השחקנים שון מריון ובוב מקאדו ל-NBA.
הוא השיג ממוצעים של 14.7 נקודות ו-7.8 ריבאונדים אך נעדר בחצי מהעונה עקב שבר בידו.
בעונתו השנייה הוא הפך לשחקן המוביל בקבוצתו כשקלע 19.6 נקודות עם 8.9 ריבאונדים ו-2.3 חסימות בממוצע למשחק.
לנדרי עבר לאוניברסיטת פרדו שגם כן באינדיאנה.
בעונת 2004\2005, עונתו הראשונה שם, הוביל את המחוז בממוצע נקודות למשחק, 18.2, ואת קבוצתו בריבאונדים.
משחקו הטוב ביותר של לנדרי בעונה הזו היה נגד אוניברסיטת המדינה של מישיגן בו הוא קלע 31 נקודות כשקלע 11 מ-12 הזריקות שזרק מהשדה.
באותה עונה הוא קלע בדאבל פיגרס 22 פעמים, ורשם דאבל דאבל 6 פעמים.
למרות שפיספס את שלושת המשחקים האחרונים של העונה בעקבות פציעה בברך הימנית, הוא נבחר לחמישייה השנייה של ה-BIG TEN.
אחרי שהחלים מהפציעה שגרר מהעונה הקודמת, חזר לנדרי לשחק תחת המאמן החדש מאט פיינטר.
הוא קלע שיא קריירה של 35 נקודות נגד אוניברסיטת דרום אלבמה.
לנדרי נפצע בברכו פעם נוספת שלושה משחקים בלבד אחרי משחק השיא שלו.
לנדרי החליט לא לשחק יותר בעונת 2005\2006 כדי להגיע לעונה הבאה כשיר לגמרי.
היעדרותו הארוכה של לנדרי מהמגרש, ביחד עם היעדרותו של דייוויד טיג גרמו לכך שפרדו ניצחה רק 16 פעמים בשתי עונות.
בעונתו השלישית בפרדו הוא הוביל את קבוצתו בנקודות ובריבאונדים.
בשלושת השבועות הראשונים של העונה הוא נבחר לפרס שחקן ה-BIG TEN של השבוע, כשהוא הופך לשחקן הראשון במחוז ה-BIG TEN שעושה זאת.
לנדרי גם היה אחד משני השחקנים היחידים בליגה שלו שדורגו בחמישייה הראשונה בשתי קטגוריות, קליעת נקודות והורדת ריבאונדים בממוצע למשחק.
בנוסף, בנקודות בממוצע למשחק, הוא דורג בשלישייה הראשונה ביחד עם אדם הלסקה ואלנדו טאקר.
ב-28 ביוני 2007 נבחר לנדרי בבחירה מספר 31 בדראפט 2007 על ידי הסיאטל סופרסוניקס.
הוא הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס תמורה לבחירת דראפט עתידית.
לנדרי לא השתתף ב-33 משחקים מתוך 36 המשחקים הראשונים של העונה אבל בהמשך העונה הוא התחיל לקבל דקות משמעותיות ועזר למלא את מקומו של חברו הפצוע לקבוצה, יאו מינג.
לנדרי הפך לשחקן מפתח במהלך רצף 22 הניצחונות הרצופים של קבוצתו, רצף הניצחונות השני באורכו בהיסטוריה של ליגת ה-NBA.
בסוף העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה ב-NBA.
בפלייאוף של אותה עונה, במשחק השלישי בסדרה מול יוטה ג'אז הוא איבד שן, ובאותו משחק הוא חסם בשנייה האחרונה את דרן ויליאמס ומנע הארכה, ועזר לרוקטס לנצח במשחק 94-92.
בסיום עונתו הראשונה ביוסטון, הוא הפך לשחקן חופשי מוגבל.
ב-24 בספטמבר 2008 הוא חתם על חוזה בשארלוט בובקאטס, בו הוא אמור להרוויח 9 מיליון דולר בשלוש שנים.
יום אחד לאחר מכן, הרוקטס השוו את ההצעה, ולנדרי הסכים לחבור אליהם לעונה שנייה.
במשחק מול אינדיאנה פייסרס חברו לקבוצה טרייסי מקגריידי לא שיחק, ולנדרי עלה מהספסל כדי לקלוע 15 נקודות ולהוריד 10 ריבאונדים, הדאבל דאבל הראשון בקריירת ה-NBA שלו.
עוד משחק שיא שהיה לו באותה עונה היה נגד הניו ג'רזי נטס, בו הוא הוביל את קבוצתו בנקודות כשקלע 18 באחוזים מושלמים, 5 מ-5 מהשדה ו-8 מ-8 מקו העונשין.
את העונה הוא סיים כשחקן השישי של הרוקטס, והוא הוביל אותם באחוזים מהשדה.
ב-17 במרץ 2009 ב-4:00 לפנות בוקר ביוסטון, טקסס מכוניתו של לנדרי נפגעה על ידי מכונית שסטתה אל כיוונו.
שתי המכוניות התנגשו בשנית כשהם עשו פניית פרסה.
כשלנדרי יצא ממכוניתו כדי לאמוד את הנזק, הוא נורה ברגלו והחשודים ברחו.
הפציעה שלו הייתה שטחית, והוא חזר לשחק אחרי שלושה שבועות בלבד מאז האירוע.
בעונתו השלישית ברוקטס לנדרי קיבל הרבה דקות בזכות היעדרותו של יאו מינג מהמגרש, שהחלים מפציעה.
ב-18 בדצמבר 2009 איבד לנדרי שלוש שיניים בהתנגשות עם דירק נוביצקי כשניסה לסחוט ממנו עבירת תוקף במשחק החוץ נגד דאלאס מאבריקס.
נזק נגרם גם לנוביצקי, ששברי שיניו של לנדרי חדרו לתוך מרפקו.
במשחק הבא לנדרי השווה את שיא הקריירה שלו כשקלע 27 נקודות.
הוא השיג את שיא הקריירה החדש שלו כשקלע 31 נקודות בהפסד לפיניקס סאנס.
לנדרי פתח לראשונה בקריירה בחמישייה במשחק נגד מיאמי היט.
ב-18 בפברואר 2010 הועבר לנדרי לסקרמנטו קינגס בטרייד משולש בו הרוקטס קיבלו את קווין מרטין וטרייסי מקגריידי עבר לניו יורק ניקס.
בקינגס הוא פתח בחמישייה בכל העונה.
כשלנדרי שיחק מול הרוקטס, קבוצתו הקודמת הוא השיג דאבל דאבל של 21 נקודות ו-10 ריבאונדים בניצחון הקינגס.
לנדרי השיג ממוצעי קריירה בנקודות (18.0), ריבאונדים (6.5), חטיפות, אסיסטים ודקות.
לראשונה בקריירה שלו לנדרי לא השתתף בפלייאוף.
ב-24 בפברואר 2011 שלחו הקינגס את לנדרי בטרייד לניו אורלינס הורנטס בתמורה למרכוס ת'ורנטון.
קארל סבאג הוא סופר, מפיק טלוויזיה ועיתונאי בריטי ממוצא פלסטיני.
נולד בווסטרשייר שבאנגליה לאם אנגליה ולאב פלסטיני.
אביו, עיסא סבאג (אחיו של איש העסקים הפלסטיני חסיב סבאג), היה נוצרי פלסטיני מצפת, אשר שימש ככתב בשירות הערבי של ה-BBC, ואימו, פמלה גריידון, הייתה אנגלית ממוצא אמריקאי ואירי.
הוא הפיק תוכניות בעבור הרשתות BBC ו-PBS, אשר עסקו בתחומים רבים ומגוונים כמו פיזיקה, רפואה, פסיכולוגיה, פילוסופיה, אנתרופולוגיה וטכנולוגיה.
הוא מגיש תוכנית רדיו בנושאי מדע ב-BBC בשם Science Now.
סבאג כתב מאמרים בעבור עיתונים ומגזינים שונים, בהם: The Sunday Times, New Scientist, The Listener ו-Punch.
קארל מוֹלדן היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא סרבי.
זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1951 על הופעתו בסרט "חשמלית ושמה תשוקה" ופרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במיני-סדרה "Fatal Vision".
התפרסם ככוכב קולנוע הוליוודי בזכות הופעותיו הזכורות בסרטים "חופי הכרך", "כיצד נכבש המערב", "איש הציפורים מאלקטרז", "פטון" ו"בייבי דול", וככוכב טלוויזיה, בין השאר בסדרה "רחובות סן פרנציקו".
מולדן, המבוגר מבין שלושה אחים, נולד בשם מולדן ג'ורג' סקלוביץ' בעיר שיקגו למיני, שחקנית ממוצא צ'כי, ולפיטר סקלוביץ', שהיה ממוצא סרבי.
מולדן, שמשפחתו היגרה לארצות הברית מבוסניה דיבר בילדותו רק בשפה הסרבית שהייתה שפת האם שלו בבית.
בגיל 22 החליט לשנות את שמו ממולדן סוקולביץ' לקארל מולדן.
אביו, שהיה חובב מוזיקה מושבע ומחזאי חובב, הקים מקהלה בה השתתף מולדן כנער.
מולדן למד משחק לראשונה בזכות אביו שביים מחזות סרביים בהם השתתף.
בתיכון הצטיין ככדורסלן וקיווה לקבל מלגת ספורט ל"אוניברסיטת ארקנסו", אך לבסוף לא התקבל ובמקום זאת עבד במכרה פחם.
מולדן החל את דרכו בהוליווד בשנת 1940, בדרמה של גרשון קנין "הם ידעו מה הם רצו", בתפקיד משני לצידם של כוכבי הקולנוע קרול לומברד וצ'ארלס לוטון.
ב-1947 הופיע כשחקן משנה במותחן הפשע של הנרי האת'וויי "נשיקת המוות", בתור השוטר סמל ויליאם קאלן.
ב-1950 שיחק במערבון "האקדוחן" של הנרי קינג בתפקיד שומר הבר מאק ובדרמה של אוטו פרמינגר "היכן שהמדרכה נגמרת".
בשנת 1951 זכה מולדן בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמה הקלאסית של איליה קאזאן, בתור הארולד " מיצ' " מיטצ'ל, חברו של סטנלי קוולסקי (מרלון ברנדו).
לאחר שזכה באוסקר שיחק בלהיטי קולנוע נוספים של איליה קאזאן: "חופי הכרך" בתפקיד הכומר, האב בארי ו"בייבי דול" בתפקיד תעשיין הכותנה, ארצ'י לי מייגן, עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
כמו כן שיחק בשנות ה-50 בדרמה של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" בתור הבלש לארו, בדרמת המלחמה של ריצ'רד ברוקס "כבוש את השטח הגבוה" בתפקיד סמל לברן הולט ובמערבון "עץ התלייה", שבמהלך צילומיו חלה הבמאי, דלמר דייבס, ומולדן לקח פיקוד עד שדייבס התאושש.
בשנת 1957 ביים את סרטו היחיד כבמאי, דרמת בית משפט צבאי בשם "גבול זמן", בהפקתו של כוכב הקולנוע ריצ'רד וידמרק.
בשנת 1960 שיחק בעיבוד של דיסני לספר הילדים "פוליאנה" בתפקיד שר העיירה רוורנד פורד.
ב-1961 הופיע במערבון בבימויו ובכיכובו של מרלון ברנדו "כשגברים שונאים" בתור דאד לונגוורת' המנטור של גיבור הסרט ריו.
באותה שנה הופיע בסרט פאריש לצידו של טרוי דונהיו.
ב-1962 שיחק בקומדיה המוזיקלית "צוענייה", שהייתה לסרטו האחרון של מרווין לרוי, בתפקיד הסוכן הרבי סומרס, עליו היה מועמד לפרס גלובוס זהב בתפקיד קומי/מוזיקלי, בנוסף שיחק בדרמת בית-הכלא של ג'ון פרנקנהיימר "איש הציפורים מאלקטרז" בתור הסוהר הארווי שומאקר, ובפרויקט המערבונים הגדול "כיצד נכבש המערב", בתפקיד זבולון פרסקוט בעלילת "הנהרות".
ב-1964 שיחק במערבון של ג'ון פורד "סתיו בשיין" בתפקיד קפטן אוסקר וויסלס.
ב-1965 הופיע בדרמה "הנער מסינסינטי" בתפקיד "יורה", חברו של "הנער" אריק סטונר (סטיב מקווין).
ב-1968 שיחק בקומדיית הפשע "מיליונים לוהטים" לצידם של כוכבי הקולנוע הבריטיים פיטר יוסטינוב ומגי סמית'.
ב-1970 שיחק בתפקיד הגנרל האמריקאי הנערץ עומר בראדלי בסרט המלחמה הביוגרפי בהפקת פרנסיס פורד קופולה, "פטון".
ב-1971 הופיע במותחן הפסיכולוגי של דאריו ארג'נטו "החתול בעל 9 הזנבות" בתור העיתונאי העיוור פרנקו ארנו.
במהלך שנות ה-70 זכה להצלחה גדולה בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "רחובות סן פרנסיסקו" בתור הבלש לוטננט מייק סטון, על הופעותיו ב-5 עונות הסדרה הועמד מולדן לפרס גלובוס הזהב ולארבעה פרסי אמי.
מולדן זכה בפרס אמי בשנת 1985 על הופעתו בסרט הטלוויזיה "Fatal Vision".
את הופעותיו האחרונות בהוליווד עשה בדרמת בית המשפט של מרטין ריט "שאלה של שפיות", בתור ארתור קירק, אביה החורג של קלאודיה דרייפר (ברברה סטרייסנד), בסרט האסונות הבדיוני של רונלד נים "מטאור" ובסרט הפשע "העוקץ 2".
בין 1989 ל-1992 כיהן כנשיא האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
השחקן בעל החוטם העבה, נטול הגינונים, נחשב לאחד השחקנים האהובים והמוערכים ביותר בהוליווד.
מולדן היה נשוי במשך למעלה מ-70 שנה למונה גרינברג עד לפטירתו, מהנישואים הארוכים ביותר בהיסטוריה של הוליווד.
מנישואיו נולדו לו שתי בנות, מילה וקרלה מולדן.
מולדן נפטר בשיבה טובה בגיל 97 ב-1 ביולי 2009 בביתו שבשכונת ברנטווד, לוס אנג'לס.
נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון ווסטווד", בו קבורים אגדות קולנוע רבות.
כבוש את השטח הגבוה (1953)
קארל למל היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי יליד גרמניה, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ומייסד חברת סרטי יוניברסל.
למל נולד ב-1867 למשפחה יהודית ברובע היהודי של העיר לאופהיים בממלכת וירטמברג הגרמנית.
בשנת 1884 היגר לארצות הברית, והשתקע בשיקגו.
בשנת 1912 עבר לניו יורק, ובה ייסד את חברת הקולנוע סרטי יוניברסל.
בהמשך, עבר לבוורלי הילס שבלוס אנג'לס, וניהל משם את החברה.
לאחר עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בגרמניה, סייע ליהודים מעיר הולדתו לאופהיים בהגירה לארצות הברית, וכן ניסה לפעול לאישור כניסתה של הספינה סנט לואיס לארצות הברית.
במהלך הקריירה שלו היה אחראי להוצאתם לאקרנים של כ־400 סרטי קולנוע.
בנו, קארל למל הבן, המשיך את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקאית, וניהל את אולפני יוניברסל משנת 1928 עד שנת 1936.
אחייניתו, קרלה למל, הייתה שחקנית קולנוע, וגילמה תפקידים במספר סרטי אימה שהופקו באולפני יוניברסל.
קארל למל (הבן) (Carl Laemmle, Jr) ( 28 באפריל 1908 - 24 בספטמבר 1979) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי.
נולד בשיקגו לקארל למל, מייסד חברת סרטי יוניברסל.
השתלב בעסקי אביו, ועבר עמו לבוורלי הילס, ומשם ניהל את אולפני חברת סרטי יוניברסל בין השנים 1928 ו-1936.
ההוצאות הכספיות הגדולות שהיו כרוכות בסרטים שהפיק שלא יצרו את ההכנסות המצופות, הביאו את חברת סרטי יוניברסל לחובות כספיים כבדים, אשר הובילו להדחתו מניהול בשנת 1936, והחלפתו בצ'רלס רוג'רס.
קארל למל הבן לא שב עוד לעסקי הקולנוע, והוא נפטר בלוס אנג'לס משבץ מוחי בשנת 1979.
קארל ארנסט מקל ( 9 בינואר 1901 – 28 בינואר 1948) היה קצין נאצי בדרגת אובר-שטורמבנפיהרר (דרגה מקבילה לסגן-אלוף) ששימש כמנהל אדמיניסטרטיבי במחנה ההשמדה אושוויץ.
הוא הועמד לדין במסגרת משפט אושוויץ הראשון, נמצא אשם ונידון למוות בתלייה.
מקל נולד בקלינגנתל שבגרמניה, למד והתפרנס מראיית חשבון.