tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דיוויזיית הרגלים ה-25 - גנרל-לויטננט אריך-היינריך קלסנר
הדיוויזיה ההררית ה-1 - גנרל-לויטננט לודוויג קיבלר
הארמייה ה-16 - גנרל חיל הרגלים ארנסט בוש (ראש המטה: גנרל-מיור ולטר מודל)
הקורפוס השביעי - גנרל חיל הרגלים אויגן פון שוברט
דיוויזיית הרגלים ה-36 - גנרל-לויטננט גאורג לינדמן
דיוויזיית הרגלים ה-68 - גנרל-מיור גאורג בראון
הקורפוס ה-13 - גנרל-לויטננט היינריך פון ויטינגהוף
דיוויזיית הרגלים ה-15 - גנרל-מיור פרידריך-וילהלם פון שאפי
דיוויזיית הרגלים ה-17 - גנרל-מיור הרברט לוך
דיוויזיית הרגלים ה-10 - גנרל-מיור קונרד פון קוכנהאוזן
הקורפוס ה-23 - גנרל-לויטננט אלברכט שוברט
דיוויזיית הרגלים ה-34 - גנרל-מיור הנס בהלנדורף
דיוויזיית הרגלים ה-58 - גנרל-מיור איוואן הונרט
דיוויזיית הרגלים ה-76 - גנרל-מיור מקסימיליאן דה אנגליס
דיוויזיית הרגלים ה-26 - גנרל-מיור זיגיסמונד פון פרסטר
קבוצת הפאנצר קלייסט - גנרל חיל הפרשים אוואלד פון קלייסט (ראש המטה: גנרל-מיור קורט צייטצלר)
הקורפוס הממונע ה-14 - גנרל חיל הרגלים גוסטב אנטון פון ויטרסהיים
דיוויזיית הרגלים הממונעת ה-2 - גנרל-לויטננט פאול באדר
דיוויזיית הרגלים הממונעת ה-13 - גנרל-מיור פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן
דיוויזיית הרגלים הממונעת ה-29 - גנרל-מיור ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף
הקורפוס הממונע ה-41 - גנרל-לויטננט גאורג-הנס ריינהרדט (פרוס מצפון לדרום, מונת'רם)
דיוויזיית הפאנצר ה-6 - גנרל-מיור ורנר קמפף
דיוויזיית הפאנצר ה-8 - אוברסט אריך ברנדנברגר
הקורפוס הממונע ה-19 - גנרל חיל הפרשים היינץ גודריאן (פרוס ממזרח למערב: דונשרי לסדאן)
דיוויזיית הפאנצר ה-2 - גנרל-לויטננט רודולף וייל
דיוויזיית הפאנצר ה-1 - גנרל-לויטננט פרידריך קירכנר
דיוויזיית הפאנצר ה-10 - גנרל-לויטננט פרדיננד שאל
הקורפוס הממונע ה-40 - גנרל-לויטננט גאורג שטומה
דיוויזיית הרגלים ה-6 - גנרל-לויטננט ארנולד פון ביגלבן
דיוויזיית הרגלים ה-9 - גנרל-לויטננט גאורג פון אפל
דיוויזיית הרגלים ה-4 - גנרל-לויטננט אריק-אוסקר הנזן
דיוויזיית הרגלים ה-27 - גנרל-לויטננט פרידריך ברגמן
דיוויזיית הרגלים ה-71 - גנרל-לויטננט קרל וייסנברגר
דיוויזיית הרגלים ה-73 - גנרל-לויטננט ברונו בילר
בפיקודו של גנרל-אוברסט פדור פון בוק (ראש המטה: גנרל-לויטננט הנס פון זלמות)
הארמייה השישית - גנרל-אוברסט ולטר פון רייכנאו (ראש המטה: גנרל-מיור פרידריך פאולוס)
הקורפוס הממונע ה-16 - גנרל חיל הפרשים אריך הפנר
דיוויזיית הרגלים ה-33 - גנרל-מיור רודולף זינצניך
דיוויזיית הפאנצר ה-3 - גנרל-מיור הורסט שטומפף
דיוויזיית הפאנצר ה-4 - גנרל-מיור לודוויג פון רדלמייר -> 8.6.1940 גנרל-מיור יוהאן יואכים שטפר
הקורפוס הרביעי - גנרל חיל הרגלים ויקטור פון שבדלר
דיוויזיית הרגלים ה-205 - גנרל-לויטננט ארנסט ריכטר
הקורפוס ה-11 - גנרל-לויטננט יואכים פון קורצפלייש
דיוויזיית הרגלים ה-7 - גנרל-מיור אקארד פון גבלנץ
דיוויזיית הרגלים ה-31 - גנרל-לויטננט רודולף קמפה
הקורפוס התשיעי - גנרל חיל הרגלים הרמן גייר
הקורפוס ה-27 - גנרל חיל הרגלים אלפרד וגר
דיוויזיית הרגלים ה-253 - גנרל-לויטננט פריץ קיהנה
דיוויזיית הרגלים ה-269 - גנרל-מיור ארנסט-אברהרד הל
הארמייה ה-18 - גנרל חיל התותחנים גאורג פון קיכלר
דיוויזיית הפרשים ה-1 - גנרל-מיור קורט פלדט
הקורפוס העשירי - גנרל כריסטיאן הנזן
רגימנט אס אס "אדולף היטלר" - סף דיטריך
רגימנט אס אס "דר פיהרר" (נותק מ דיוויזיית האס אס "כוח הכוננות")
הקורפוס ה-26 - גנרל אלברט וודריג
דיוויזיית האס אס "כוח הכוננות" (למעט רגימנט אס אס "דר פיהרר") - גרופנפיהרר פאול האוסר
דיוויזיית הפאנצר ה-9 - גנרל-מיור אלפרד פון הוביקי
הקורפוס ה-39 (הופעל ב-13 במאי 1940) – גנרל-לויטננט רודולף שמידט
קורפוס הכוחות המוטסים (תחת פיקוד הלופטוואפה)
בפיקודו של גנרל-אוברסט וילהלם ריטר פון לב
הארמייה הראשונה - גנרל-אוברסט ארווין פון ויצלבן
הפיקוד העליון ה-82 - גנרל-לויטננט אלפרד בהם-טטלבאך
הקורפוס ה-24 - גנרל חיל השריון לאו גייר פון שוופנבורג
הקורפוס ה-12 - גנרל חיל הרגלים גוטהרד היינריצי
הקורפוס ה-30 - גנרל חיל התותחנים אוטו הרטמן
הפיקוד העליון ה-45 - גנרל חיל הרגלים קורט פון גרייף
הארמייה השביעית - גנרל חיל התותחנים פרידריך דולמן
הפיקוד העליון ה-33 - גנרל חיל הפרשים גאורג בראנדט
הקורפוס ה-25 - גנרל חיל הרגלים קרל פון פראגר
בפיקודו של הנסיך גנרל אומברטו די סבויה
הארמייה הראשונה - גנרל פייטרו פינטור
הקורפוס השני - גנרל פרנצ'סקו ברטיני
הקורפוס השלישי - גנרל מריו אריסיו
הקורפוס ה-15 - גנרל גאסטון גמברה
הארמייה הרביעית - גנרל אלפרדו גוצוני
הקורפוס הראשון - גנרל קרלו וקיארלי
הקורפוס הרביעי - גנרל קמילו מרקלי
הקורפוס האלפיני - גנרל לואיג'י נגרי צ'סי
בסך הכל, הכוחות האיטלקיים מנו כ-312,000 חיילים.
עם זאת היו להם ארטילריה ותחבורה לקויים ורובם לא היו מצוידים לסביבה האלפינית הקרה.
להלן סדר הכוחות המעורבים בקרב אמיין במלחמת העולם הראשונה שנלחמו בין ה-8 באוגוסט ל-11 באוגוסט 1918.
כוחות מדינות ההסכמה באמיין היו תחת פיקוד העליון של הגנרל פרדיננד פוש.
הקורפוס הבריטי השלישי - לוטננט גנרל סר ריצ'רד באטלר
גדוד טנקים 10 – 36 טנקי סימן V
הקורפוס האוסטרלי - לוטננט גנרל סר ג'ון מונש
חטיבת טנקים 5 - גדודי הטנקים 2, 8, 13 עם 107 טנקי סימן V; גדוד הטנקים 15 עם 36 טנקי סימן V*; גדוד 17 (משוריינים) (משוריינים אוסטין
הקורפוס הקנדי - לוטננט גנרל סר ארתור קורי
קורפוס הפרשים הבריטי - לוטננט גנרל סר צ'ארלס קוואנה
חטיבת טנקים 3 – 72 טנקי ויפט של גדודי הטנקים 3 ו-6
גדוד טנקים 9 – 36 טנקי סימן V
סיוע אווירי של חיל האוויר המלכותי
כנף 9 – 2 טייסות מטוסי קרב, 2 טייסות מפציצים, 1 טייסת מטוסי סיור (99 מטוסים)
כנף 51 – 3 טייסות מטוסי קרב, 2 טייסות מפציצים (101 מטוסים)
כנף 54 - 2 טייסות מטוסי קרב לילה, 4 טייסות מפציצי לילה (76 מטוסים)
חטיבה I (זמינה לתמיכה) – 19 מטוסים
חטיבה X (זמינה לתמיכה) – 19 מטוסים
הקורפוס ה-31 – גנרל פול-לואי טולורז'
הקורפוס התשיעי – גנרל נואל גרנייה-דופלסי
הקורפוס העשירי – גנרל שארל ונדנבורג
הקורפוס ה-35 - גנרל שארל ז'אקו
קורפוס הפרשים השני - גנרל פליקס רוביו
הארמייה הצרפתית השלישית מילאה תפקיד פריפריאלי בקרב תחת פיקודו של ז'ורז' לואי אימבר
הקורפוס ה-15 – גנרל ז'אק דה ריול דה פונקלר
הקורפוס ה-34 - גנרל אלפונס נודאן
חטיבה I – 3 קבוצות קרב, 3 קבוצות מפציצים
חטיבה II – 3 קבוצות קרב, 2 קבוצות מפציצים
גרופ לורן – 2 קבוצות מפציצי לילה
הארמיות השנייה וה-18 הגרמניות היו חלק מקבוצת הארמיות רופרכט, בפיקודו של יורש העצר רופרכט
גנרל גאורג פון דר מרוויץ
הקורפוס ה-54 – הגנרל אלפרד פון לאריש
דיוויזיית המילואים ה-26 - (מהארמייה ה-17, 9 באוגוסט)
הקורפוס ה-11 – הגנרל ויקטור קיהנה
הדיוויזיה ה-107 - (מעתודת הארמייה השנייה, 8 באוגוסט)
הדיוויזיה ה-21 - (מעתודת הארמייה השנייה, 9 באוגוסט)
הדיוויזיה הבווארית ה-5 - (מהארמייה ה-17, 8 באוגוסט)
הדיוויזיה ה-38 - (מהארמייה השישית, 9 באוגוסט)
הקורפוס ה-51 – גנרל אברהרד פון הופקר
הקורפוס השלישי - הגנרל ולטר פון ליטוויץ
דיוויזיית המילואים ה-79 - (מהארמייה השביעית, 9 באוגוסט)
הקורפוס התשיעי – הגנרל הורסט ריטר אונד אדלר פון אטינגר
הקורפוס הבווארי הראשון - הגנרל ניקולאוס ריטר פון אנדרס (הקורפוס הוקם במהלך הקרב ב-10 באוגוסט)
הקורפוס האלפיני - (מהארמייה הרביעית, 10 באוגוסט)
הדיוויזיה ה-121 - (מהארמייה התשיעית, 10 באוגוסט)
(הקורפוס שנותר של הארמייה ה-18 מילא רק תפקיד צדדי בקרב)
קורפוס המילואים הראשון - הגנרל קורט פון מורגן
הדיוויזיה ה-119 - (נשלחה לקורפוס ה-51, הארמייה השנייה, 8 באוגוסט)
קורפוס המילואים ה-26 – הגנרל אוסקר פון ואטר
הדיוויזיה ה-204 - (נשלחה לקורפוס הבווארי הראשון, 10 באוגוסט)
קורפוס המילואים ה-18 - גנרל לודוויג זיגר
הדיוויזיה ה-221 - (נשלחה לקורפוס השלישי, 9 באוגוסט)
שירות האוויר הגרמני (סיוע אווירי)
סדר הירושה לכתר המלוכה הבלגית הוא רשימת האנשים המצויים בתור לרשת את כתר ממלכת בלגיה, הנקבע לפי חוקת בלגיה.
נכון ל-2024, בסדר הירושה ישנם שבעה עשר אנשים.
מאז 1991 נוהגת בלגיה בהעדפת הוולד הבכור מבין צאצאיו של אלברט השני, מלך הבלגים (אז נסיך לייז').
צאצאים של מלכים ונסיכים קודמים זכאים לרשת את הכתר אך ורק אם הם צאצאים של לאופולד הראשון, מלך הבלגים מהשושלת הזכרית.
עם זאת, כיום אין נסיכים חיים שאינם צאצאים של אלברט השני ולכן חוק זה בטל דה פקטו והזכות לירושה קיימת רק לצאצאיו של אלברט.
זכויותיו לכתר של אדם נשללות ממנו אם הוא מתחתן ללא הסכמת המונרך, אך עשויות לחזור אליו בצו של המלך ובמקרה של הסכמה פרלמנטרית.
אם לא יהיה צאצא כשיר של המלך לאופולד הראשון, המלך השולט רשאי למנות את יורש העצר שלו באישור הפרלמנט, ואם לא יעשה כן, לאחר סיום כהונתו של המונרך הפרלמנט ימנה עוצר, יתקיימו בחירות תוך חודשיים והמושב החדש של הפרלמנט ימנה את המונרך הבא.
אף ראש מדינה זר לא יכול להפוך למלך בלגי, אלא אם שני בתי הפרלמנט מסכימים לכך בנפרד, ברוב ובנוכחות של שני שלישים בכל בית.
כאשר אסטריד, נסיכת בלגיה, בתו של המלך אלברט השני, נישאה ללורנץ, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ב-1984, היא לא ביקשה את הסכמתו של בודואן, מלך הבלגים לנישואים מכיוון שאז רק גברים היו יכולים לרשת את הכס.
לאחר ששיטת הירושה שונתה להעדפת הוולד הבכור ב-1991 נקבע כי היא קיבלה את ההסכמה הנדרשת ובכך הוכנסו היא וילדיה לסדר הירושה.
לאחר נישואיו של הנסיך אמדאו, בנה של אסטריד, ב-2014, דווח כי הוא לא ביקש את הסכמתו דודו המלך פיליפ לנישואים ולכן איבד את זכותו על כס המלכות הבלגי.
עם זאת, ב-12 בנובמבר 2015 פורסם צו מלכותי שהראה כי ניתנה הסכמה בדיעבד לאחר הנישואין ולכן הוא הוחזר לסדר הירושה.
באוקטובר 2020 העניק בית הדין הבלגי לערעורים את התואר נסיכה לדלפין, בתו הבלתי חוקית של המלך אלברט השני, אך כיוון שנולדה מחוץ לנישואים היא לא נכנסה לסדר הירושה.
בניגוד לרוב המונרכיות האירופיות האחרות, בהן המלך החדש תופס את מקומו מיד עם מות המלך הקודם, בבלגיה יש אינטררגנום בין פטירתו של מונרך להמלכת יורשו.
הסיבה לכך היא שהמונרך יכול לרשת את הכס רק לאחר השבעה במהלך ישיבה משותפת של שני בתי הפרלמנט.
עם מותו של המונרך, שני בתי הפרלמנט מתכנסים תוך עשרה ימים, ועד שהיורש נשבע לתפקיד שרי הממשלה ממלאים במשותף את חובותיו החוקתיות של המונרך.
אם נבצר מהמונרך למלוך או שהוא קטין, בתי הפרלמנט ממנים במשותף עוצר, שנכנס לתפקידו גם הוא בשבועה בפניהם.
אלברט השני, מלך הבלגים (1934)
(1) אליזבת, נסיכת בלגיה, דוכסית בראבנט (2001)
(5) אסטריד, נסיכת בלגיה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (1962)
(6) אמדאו, נסיך בלגיה, ארכידוכס אוסטריה-אסטה (1986)
(7) אנה אסטריד, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (2016)
(8) מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה-אסטה (2019)
(9) אליקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (2023)
(10) מריה לורה, נסיכת בלגיה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (1988)
(11) יואכים, נסיך בלגיה, ארכידוכס אוסטריה-אסטה (1991)
(12) לואיזה מריה, נסיכת בלגיה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (1995)
(13) לטיסיה מריה, נסיכת בלגיה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (2003)
סדר הירושה לכס המלוכה הסעודי נקבע על ידי בית סעוד ובתוכו.
כל מלך בערב הסעודית, לאחר מותו, הוחלף על ידי יורש העצר, כאשר יורש העצר החדש מונה על פי צורה רופפת של בין בניו של אבן סעוד, אם כי היו בני משפחה שדילגו עליהם מסיבות שונות.
המשמעות של צורת ירושה כזו, היא שרק הצאצאים הזכרים נמצאים בסדר הירושה, ושהירושה עוברת קודם בין כלל הבנים של המוריש הראשון לפי סדר הולדתם, לפני שהיא עוברת לדור הנכדים.
תפקיד סגן יורש העצר (השני בתור לכתר) נבחר לראשונה ב-2014.
השליט הנוכחי של ערב הסעודית הוא המלך סלמאן שירש את המלך עבדאללה עם מותו ב-23 בינואר 2015. באותו יום, הנסיך מוקרן הפך ליורש העצר, אך הוחלף שלושה חודשים לאחר מכן על ידי מוחמד בן נאיף בפקודתו של סלמאן.
בבוקר 21 ביוני 2017 הודח גם מוחמד בן נאיף מתפקיד יורש העצר, ובנו של סלמאן, מוחמד בן סלמאן, מונה לתפקיד.
יורש העצר הנוכחי הוא נכדו של אבן סעוד, השני בדורו שהוצב באופן רשמי כראשון בשושלת הירושה.
בשנת 2006 הוקמה כדי להקל על העברת השלטון המלכותית.
בית סעוד שלט בחלקים נרחבים של חצי האי ערב במשך למעלה ממאתיים שנה.
השושלת נפלה פעמיים במהלך המאה ה-19 עקב חילוקי דעות על הירושה.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, הוחלפו שליטי בית סעוד על ידי .
האמיר עבד אל-עזיז בן עבד א-רחמן, הידוע בשם "אבן סעוד", השלים את איחוד השטח מחדש בכיבוש ריאד ב-1902, ולאחר תהפוכות רבות, ערב הסעודית הפכה לממלכה ב-1932.
כאשר אבן סעוד כבש את חצי האי ערב, הוא כרת בריתות באמצעות נישואים פוליגמיים עם בני השבטים הגדולים ביותר שלה.
זה חיזק את כוחו והרחיב את הלגיטימיות שלו בחצי האי ערב.
כתוצאה מכך, הוא הותיר כמאה ילדים, שישים מהם בנים, בעת מותו ב-1953.
כאשר אבן סעוד החל בכיבוש מחדש של ממלכתו, נולד לו בן בשם , שנחשב ליורשו הסביר, אך הוא מת במהלך מגפת השפעת הספרדית של 1918–1919, והותיר אחריו אישה בהריון.
מכיוון שהאפשרות להעמיד תינוק כיורש לממלכה בלתי יציבה, כפי שהייתה אמירות נג'ד ואל-אחסא ב-1920, הייתה חסרת טעם, החליט האמיר להשאיר את השאלה פתוחה.
בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, אחיו של אבן סעוד, , התעמת עם אבן סעוד לגבי זהות היורש המועדף.
האם יהיה זה בנו השני של אבן סעוד, סעוד או בנו של מוחמד עצמו, .
ב-1933 הכריע המלך לטובת בנו, והנסיך סעוד הוכרז כיורש העצר.
בשלב מאוחר בחייו, אבן סעוד הצהיר כי הוא מעוניין שהירושה הסעודית תהיה באמצעות ותק אגנאטי וכי יורשו המשוער של סעוד יהיה בנו השלישי, פייסל.
בהתאם לכך, כאשר המלך מת מת ב-1953, סעוד הפך למלך ופייסל הוכרז מיד כיורש העצר.
במשך אחת עשרה שנות שלטונו, השאלה מי יירש את המלך סעוד נחשבה סגורה בהתאם להחלטת אבן סעוד.
עם זאת, ככל שהמאבק בין המלך ליורש העצר התלהט בתחילת שנות ה-60, הודיע המלך כי הוא שוקל לשנות את קו הירושה מוותק אגנאטי להעדפת הבן הבכור ולמנות את בנו הבכור ליורש העצר.
זה לא היה מקובל על שאר השבט המלכותי.
לבקשתו של פייסל, אחיו (בנו הרביעי של אבן סעוד) הוביל הפיכה בארמון שהדיחה את המלך סעוד בסוף 1964.
פייסל הפך למלך הבא, ואילו הנסיך מוחמד כיהן כיורש העצר בין השנים 1964 ל-1965. מוחמד היה אישיות אינטליגנטית ודינמית, מה שפתח אופציה לסכסוך שליטה נוסף.
בעקבות כך, פייסל מינה את אחיו למחצה ח'אלד (בנו החמישי של אבן סעוד) לסגן ראש הממשלה ב-1962, תוך שהוא עוקף את מוחמד.
המשא ומתן החשאי על התנאים שבהם מוחמד יפרוש נמשך זמן רב לאחר תחילת שלטונו של פייסל, וב-1965 הפך ח'אלד ליורש העצר החדש, תוך שהוא מנשל מסדר הירושה שני נסיכים נוספים, ו (השישי והשביעי בבניו של אבן סעוד) שנחשבו "לא ראויים".
אחת הסיבות שמוחמד נמנע בתחילה מלהתפטר, הייתה חוסר האמון שלו במה שמכונה "", בניה של אשתו האהובה של אבן סעוד, שהייתה בת למשפחת אל-סודיירי, והחשש שהמלוכה תגיע אליהם.
הבכור ביניהם, הנסיך פהד (בנו השמיני של אבן סעוד), היה הבחירה המובילה של פייסל.
הוא קיבל את תפקיד "סגן ראש הממשלה השני", ובמקביל, מקורות מלכותיים הודיעו כי הנסיך עבדאללה (בנו ה-11 של אבן סעוד), ראש המשמר הלאומי, יהיה אחריו.
הם היו שני המלכים הבאים אחרי ח'אלד, ומלכו ביחד שלושים ושלוש שנים.
ב-1975 נרצח המלך פייסל, ויורש העצר ח'אלד הומלך.
כאשר בריאותו של המלך חאלד החלה להתדרדר, בעיית הירושה חזרה לקדמת הבמה.
יורש העצר פהד (בנו השמיני של אבן סעוד) רצה להסיר את אחיו הנסיכים ו (העשירי והשנים עשר בבניו של אבן סעוד) מסדר הירושה.
את הנסיך מוסעיד שבנו רצח את המלך פייסל היה קל להסיר, אבל הסרתו של בנדר הייתה מורכבת יותר.
במשך רוב חייו, בנדר התרחק מהממשלה, והעדיף להתמקד בעסקים פרטיים.
עם זאת, הוא דרש את זכותו לירושה, ואת תיק ההגנה שהיה בידי שר ההגנה הנסיך סולטן.
כשראה שאחיו החזקים יותר מתנגדים לרעיון של עלייתו לשלטון, הוא הסכים לקבל תשלום משמעותי כדי לפרוש מרשימת היורשים.
לאחר מותו של המלך ח'אלד הפך האח פהד למלך החדש, והוא מלך בין השנים 1982 ל-2005. פהד רצה בתחילה שאחיו מאב ומאם, הנסיך סולטן (בנו ה-15 של אבן סעוד) יהיה יורשו.
אך עם מותו ירש אותו אחיו למחצה עבדאללה (בנו האחד-עשר של אבן סעוד).
עבדאללה עלה לכס המלוכה ביום הולדתו ה-81, והנסיך סולטן קודם אוטומטית לתפקיד יורש העצר.
בשלב זה, רוב בניו האחרים של אבן סעוד שנותרו בחיים היו זקנים וחלשים.
יורש העצר סולטן שכנע את המלך למנות את הסודיירי הבא, נאיף (בנו העשרים ושלושה של אבן סעוד), לתפקיד הסגן השני.
בשנים 2011–2012 נפטרו סולטן ונאיף בהפרש של חודשים אחדים, ואח סודיירי רביעי, סלמאן (בנו ה-25 של אבן סעוד), הפך ליורש העצר ב-18 ביוני 2012.
עם התבגרות בניו של אבן סעוד (הצעיר שבהם נולד ב-1945), הקים המלך עבדאללה את מועצת הנאמנים כדי לטפל במספר ההולך ומצטמצם של המועמדים לכתר.
היא הורכבה מ-28 אנשים: בניו של אבן סעוד שנותרו בחיים, הבנים הבכורים של האחים שמתו ובניו של המלך ושל יורש העצר.
בראש המועצה עמד הנסיך .
מטרת המועצה הייתה להבטיח מעבר חלק של השלטון, ולמנות יורשים בעתיד.
זה, יחד עם צו מוקדם יותר של המלך פהד, פתח את האפשרות לקדם את דור הנכדים של אבן סעוד כמועמדים להפוך למלכי ערב הסעודית.
השתייכות שבטית ומוצא אמו של המועמד
לאחר כמעט שנה בה משרת הסגן השני הייתה פנויה.
הנסיך מוקרן מונה רשמית לתפקיד בצו מלכותי ב-2013. על מנת להפוך את מקומו בשושלת הירושה לקבועה ולמנוע כל ערעור מצד בני המלוכה המנושלים, המלך עבדאללה שוחח עם כל אחד מחברי מועצת הנאמנות בנפרד לפני שהכריז על תוארו החדש של מוקרן.
מועצת הנאמנים התכנסה ב-27 במרץ 2014 להצבעה רשמית, שהסתיימה עם 75% בעד ו-25% נגד.
בחירת הנסיך מוחמד בן נאיף
כשהמלך עבדאללה גסס, נעשה ניסיון לשנות את מסלול הירושה.
נטען כי ראש החצר המלוכתית , קשר קשר להדיח את יורש העצר סלמאן ולהחליפו בנסיך מוקרן או בנו של המלך עבדאללה, הנסיך .
עם מותו של עבדאללה ב-23 בינואר 2015, עלה סלמאן לכס המלוכה ומוקרן הפך ליורש העצר.
במקביל, מוחמד בן נאיף, שר הפנים ותומך של סלמאן, מונה לסגן יורש העצר, צעד שאושר על ידי מועצת האמונים לאחר מעשה.
בכך, מוחמד בן נאיף היה נכדו הראשון של אבן סעוד שנכנס לשושלת הירושה הרשמית.
בדרך כלל, תפקיד יורש העצר היה בעל משמעות ועוצמה.
כך למשל כאשר פייסל, פהד ועבדאללה ניהלו את המדינה בשמו של המלך המכהן.
עם זאת, בתקופת כהונתו של מוקרן בתפקיד הוא נותר למעשה מחוץ לקבינט של המלך סלמאן ועסק בעיקר בעניינים טקסיים.
במקומו, בנו של המלך סלמאן, מוחמד, קיבל לסמכותו משרדי ממשלה נחשבים, כולל משרד ההגנה, תפקיד המזכיר הכללי של החצר המלכותית ויו"ר המועצה לענייני כלכלה ופיתוח.
מוחמד בן נאיף, סגן יורש העצר ושר הפנים, היה גם הוא סודיירי, כך שהיה ברור שאם מוקרן יפנה את מקומו, תהיה לשבט אחיזה קבועה בשלטון.
בשעות הבוקר המוקדמות של 29 באפריל 2015, חתם המלך על צו להדחת יורש העצר מוקרן, קידם את בן נאיף למעמד של יורש העצר ומינה את מוחמד בן סלמאן לתפקיד סגן יורש העצר.
למחרת התכנסה מועצת האמונים ובחרה רשמית בבן נאיף ברוב של 28 מול ארבעה ושני נמנעים.
הדחת יורש העצר בן נאיף
בבוקר 21 ביוני 2017 הודיעה הטלוויזיה הממלכתית כי מוחמד בן נאיף הודח מתפקידו כיורש העצר, וכי סלמאן העלה את בנו מוחמד בן סלמאן לתפקיד.
על פי הניו יורק טיימס, מוחמד בן נאיף נאלץ להתפטר ומאז הוא נמצא במעצר בית.
סדר ואי-סדר הם מושגים רחבים המתארים את מידת הארגון, המבנה והעקביות של מערכת כלשהי, לעומת מצב של פיזור, כאוס וחוסר עקביות.
המונחים משמשים בהקשרים מגוונים – החל מפיזיקה ותרמודינמיקה, דרך ביולוגיה, סוציולוגיה, בלשנות ותרבות, ועד לדיונים פילוסופיים ודתיים.
הקשר בין סדר ואי־סדר לבין אנרגיה הוא יסודי: כל יצירת סדר מקומית דורשת השקעת אנרגיה חופשית והעברת אנטרופיה למערכת חיצונית.
עיקרון זה חל בכל המערכות הפיזיקליות ולכן הוא חל גם במערכות פיזיקליות מורכבות יותר – כמו מערכות ביולוגיות וחברתיות.
בפיזיקה, המושגים סדר ואי־סדר קשורים באופן הדוק לאנטרופיה ולחוק השני של התרמודינמיקה, הקובע שבמערכת מבודדת האנטרופיה נוטה לגדול עם הזמן.
מצב של "סדר" מתואר כמצב בעל אנטרופיה נמוכה (התפלגות הסתברויות צרה), שבו ניתן להפיק יותר עבודה מהמערכת; מצב של "אי־סדר" הוא מצב בעל אנטרופיה גבוהה, שבו מרבית האנרגיה אינה זמינה לעבודה שימושית.
בפיזיקה של מצב מוצק, "סדר" מתאר לרוב קיומה של סימטריה או קורלציה ארוכת טווח בין חלקיקים, כמו בסידור גבישי.
התכה – מעבר ממוצק לנוזל ואובדן סדר גבישי.
דה־מגנטיזציה של ברזל מעל טמפרטורת קירי – מעבר ממצב פרומגנטי לפאראמגנטי.
קשר בין מידע, אנרגיה ואנטרופיה
הבנת הקשר בין מידע, אנרגיה ואי־סדר נשענת במידה רבה על מכניקה סטטיסטית – תחום בפיזיקה המקשר בין התיאור המיקרוסקופי של חלקיקים בודדים לבין חוקי תרמודינמיקה המאקרוסקופיים.
במכניקה סטטיסטית, האנטרופיה מוגדרת על פי התפלגות ההסתברויות למצבי המערכת, והיא מודדת את חוסר הוודאות שלנו לגבי המצב המיקרוסקופי.
קשר זה בין חוסר ודאות למבנה מתמטי של אנטרופיה מוביל להשוואה פורמלית עם תורת האינפורמציה של קלוד שאנון, שבה אנטרופיה מודדת את ממוצע כמות המידע הדרוש כדי לתאר מצב.
כך נוצר חיבור טבעי בין פיזיקה של מערכות חומר לאנליזה של מערכות עיבוד מידע.
התרמודינמיקה הסטטיסטית מבוססת על ההבנה שמערכות עם מספר רב של חלקיקים נוטות להתנהג בדרכים צפויות דווקא בזכות ריבוי החלקיקים.
בעוד שקשה מאוד לחזות את תנועת כל חלקיק בנפרד, ברמה המקרוסקופית ניתן לתאר את המערכת בעזרת חוקים סטטיסטיים צפויים.
לדוגמה, אם יש שני תאים של נוזל או גז בטמפרטורות שונות, קשה לדעת היכן תמצא כל מולקולה, אך ניתן לצפות שהחום יתפזר מהתא החם לקר – עד לאיזון תרמי.
נניח שצד אחד של תיבה מלא במולקולות כחולות (קרות) והצד השני במולקולות אדומות (חמות).
בתחילה, החלקיקים מופרדים – מצב מסודר עם אנטרופיה נמוכה, שבו מספר המיקרו־מצבים האפשריים מוגבל.
עם הסרת המחיצה, החלקיקים יתערבבו באופן אקראי וייצרו מצב עם מספר גדול בהרבה של מיקרו־מצבים – כלומר אי־סדר גבוה יותר.
מצב הערבוב הוא גם מצב ההסתברות הגבוה ביותר ולכן טבעי ויציב שהמערכת תתפתח אליו באופן ספונטני.
כאשר מספר החלקיקים קטן (למשל, שני כחולים ושני אדומים), התהליך הפיך בסבירות ניכרת – ייתכן שהחלקיקים יסתדרו שוב כמו בתחילת התהליך.
לדוגמה, נניח שיש 2 מולקולות כחולות ו-2 מולקולות אדומות בתיבה עם שני תאים (ימין ושמאל).
כל מיקרו־מצב הוא סידור ספציפי של כל 4 המולקולות בין התאים.
במצב שבו כל צד מלא במולקולות מאותו צבע (מצב מסודר), יש רק מיקרו־מצב אחד שמתאים למקרו־מצב זה.
אם נותרו סידורים מעורבים, מספר המיקרו־מצבים עולה: למשל, מקרו־מצב שבו בכל צד שתי מולקולות מעורבות, קיימים 6 מיקרו־מצבים אפשריים (לפי נוסחת קומבינציות).
כאשר מספר החלקיקים גדל, מספר המיקרו־מצבים גדל בצורה אקספוננציאלית.
לדוגמה, עבור 100 מולקולות חמות וקרות בתיבה עם שני תאים, מספר הדרכים לסדר את החלקיקים כך שיתקבל מקרו־מצב מעורב (כמו חצי מכל צבע בכל צד) הוא עצום – בסדר גודל של 10 בחזקת 29 מיקרו־מצבים.
ככל שמספר החלקיקים גדול יותר, ההסתברות שהמערכת תחזור באופן ספונטני למצב מסודר קטן מאוד, ולכן המערכת נוטה להתקדם באופן טבעי לערבוב ואי־סדר.
גישה זו ממחישה את חוקיות האנטרופיה (במערכות מבודדות מזרימת אנרגיה) : ככל שמספר המיקרו־מצבים גדל, כך גדל אי־הסדר במערכת, והמערכת נוטה להתקדם מהסדר לאי־סדר באופן טבעי.
אם רוצים להגיע למצב מסודר, יש להשקיע אנרגיה חיצונית, כפי שמתואר גם בחוק השני של התרמודינמיקה.
התהליך המתואר ממחיש את חץ הזמן – מערכות נוטות לעבור ממצב מסודר (אנטרופיה נמוכה) למצב מבולגן (אנטרופיה גבוהה), והכיוון הזה כמעט בלתי הפיך בסדרי גודל גדולים.
באופן תאורטי, ניתן להשקיע אנרגיה חיצונית כדי לשחזר את המצב ההתחלתי – פעולה שממחישה כי ירידה באנטרופיה במערכת מבודדת מחייבת העברת אנרגיה וסדר מהסביבה, בהתאם לחוק השני של התרמודינמיקה.
שד מקסוול הוא ניסוי מחשבתי שהציע ג'יימס קלרק מקסוול כדי לערער לכאורה על החוק השני של התרמודינמיקה: שד זעיר, המסוגל למדוד מהירות של מולקולות, פותח וסוגר דלת בין שני תאים ומאפשר רק למולקולות מהירות לעבור לכיוון אחד ואיטיות לכיוון השני, ובכך יוצר הפרש טמפרטורות ללא השקעת עבודה.
הפתרון לפרדוקס הגיע מההבנה שהשד עצמו חייב למדוד, לאגור ולמחוק מידע – תהליכים שדורשים אנרגיה ומעלים את האנטרופיה הכוללת, כך שהחוק השני נשמר.
המושג "שד בולצמן" מתייחס לרעיון דומה, בהקשר של תנודות מקריות המייצרות סדר מקומי זמני, אך בעל הסתברות נמוכה מאוד בקנה מידה מאקרוסקופי.
לפי השערת לנדאואר, מחיקה של ביט מידע דורשת השקעת אנרגיה ומעלה את האנטרופיה של הסביבה.
מערכות המסוגלות לאגור ולעבד מידע (כמו אורגניזמים או מחשבים) משקיעות אנרגיה כדי לשמר סדר פנימי ולהפחית את אי־הסדר המקומי, תוך הגדלת אי־הסדר הכולל בסביבה.
ארגון עצמי וסדר במערכות חיות ומלאכותיות
במערכות רבות ניתן לראות תהליך של ארגון עצמי, שבו סדר נוצר באופן ספונטני מתוך מצב כאוטי לכאורה, באמצעות משוב פנימי והעברת אנרגיה.
דוגמאות לכך כוללות דפוסי זרימה בקונבקציה של בנארד, מבנים ביולוגיים (כמו קרומי תא), והתפתחות מבנים חברתיים.
אורגניזמים, תאי עצב, ומחשבים פועלים תוך קליטה, עיבוד ואחסון מידע.
כדי לשמר סדר פנימי (למשל, מבנה תאי, או קונפיגורציית זיכרון), הם נדרשים להשקיע אנרגיה שמקורה בסביבה.
לפי החוק השני של התרמודינמיקה, אי־הסדר המקומי יכול להצטמצם רק אם אי־הסדר הכולל (המערכת + הסביבה) גדל.
בכך, המידע מהווה גשר מושגי בין פיזיקה קלאסית, תרמודינמיקה, תורת המידע, וביולוגיה של מערכות מורכבות.
בביולוגיה, סדר ואי־סדר קשורים לתהליכים של ארגון עצמי, אבולוציה ולארגון המידע הגנטי.
האורגניזמים שומרים על סדר פנימי באמצעות חילוף חומרים (מטבוליזם) ושימוש באנרגיה חיצונית, תוך עמידה בחוק השני של התרמודינמיקה: המערכת הביולוגית מפחיתה את אי־הסדר הפנימי על חשבון הגדלת אי־הסדר בסביבתה.
אבולוציה היא תהליך המייצר סדר בתוך מערכות ביולוגיות תוך שמירה על חוקי התרמודינמיקה.
מערכות חיים הן פתוחות, כלומר הן מקבלות אנרגיה מהסביבה (למשל אור שמש המגיע לצמחים, או חומר צמחי לבעלי חיים צמחוניים וכן הלאה במארג המזון), דבר המאפשר יצירת מבנים מורכבים ומסודרים מתוך מצב התחלתי של אי-סדר, מבלי להפר את החוק השני של התרמודינמיקה.
הביולוג ריצ'רד דוקינס מבדיל בין שני סוגי סדר במערכות בכלל ובפרט במערכות ביולוגיות:
סדר מלמטה (Bottom-up order) – נוצר באופן הדרגתי באמצעות שינויים קטנים ומצטברים.
תהליך זה אינו מכוון אלא נשלט על ידי ברירה טבעית, שבוחרת את השינויים התורמים להישרדות ולהתרבות.
דוקינס מדגיש כי מערכות מורכבות יכולות להתפתח בהדרגה, מבלי שתהיה להן מטרה או תכנון מראש.
דוגמאות לכך מופיעות בספרו השען העיוור (The Blind Watchmaker), שבו מוסבר כיצד התהליך האבולוציוני יוצר מערכות מורכבות ללא צורך ב"מפעיל חיצוני".
סדר מלמעלה (Top-down order) – מכונה גם "הוו השמימי" – מתייחס למערכות שבהן יש תכנון או מטרה מוגדרת מראש.
דוקינס מציין כי הסבר כזה אינו מתאים להבנת מורכבות ביולוגית, שכן האבולוציה פועלת ללא כוונה מודעת או יוצר עליון.
דוקינס מבחין גם בין שני סוגים של מקריות – מקריות גמורה, שבה אין כלל מנגנון תיקון, ומקריות עם מנגנון סדר.
דוקינס מציין כי מתנגדים רבים לאבולוציה מציגים אותה בכתהליך מקרי לגמרי.
מכאו הן מגיעים למסקנה כי היא אינה יכולה ליצור סדר.
אלא שהאבולוציה אינה פועלת כתהליך מקרי לגמרי שכן לצד גנים שנבחרים בצורה אקראית למדי יש בה גם את עקרון הברירה הטבעית – מנגנון זה פועל על ידי כך שרוב היצורים החיים אינם מצליחים לשרוד ולהתרבות ורק מעטים מאוד מתוכם מצליחים בכך.
דוקינס המחיש את היכולת להגיע לסדר מלמטה באמצעות ניסוי מחשב בשם "Weasel", שבו משפט מוגדר (מתוך המלט של שייקספיר), המכיל כ-20 תווים ומהווה יעד.
כאשר בוחרים אות באקראי לגמרי, לא נוצר סדר – הזמן הממוצע שבו 26 אותיות אותיות אנגיות ומקש רווח יצרו במקרה את המשפט הוא מאות מיליארדי שנים.
ארוך יותר מזמן קיום היקום.
התמונה משתנה באופן קיצוני כאשר מכניסים מנגנון מסדר דמוי אבולוציה – אם אות שהוגרלה באקראי ננעלת במקומה כאשר היא מתאימה למשפט.
במצב כזה הזמן הממוצע להגעה למשפט הנכון הוא כמה דקות.
בהקבלה – המוטציות אקראיות מתקבלות או נדחות בהתאם למידת הדמיון ליעד, ומובילות להגיע לתוצאה מדויקת תוך מספר דורות.
ניסוי זה ממחיש כיצד ברירה טבעית יכולה ליצור סדר מורכב מתוך תהליך שאינו מתוכנן, ומערב הן מקריות (מוטציות, רבייה מינית) והן כוחות שאינם מקריים (ברירה טבעית – רגילה או זיווגית)
אחת הדוגמאות המרכזיות ליצירת סדר מתוך אי־סדר (יחסי) בטבע היא התהליך של התפתחות עוברית.
בשלב הראשוני, העובר מורכב מתא יחיד ותא זה מתחלק בתחילה לאוסף תאים זהים כמעט לחלוטין, שכל אחד מהם מכיל את אותו DNA.
עם זאת, במהלך החלוקה והגדילה נוצרים תהליכים המובילים לארגון מורכב ותיאום רב־מערכתי.
המעבר ממבנה אחיד למורפוגנזה מתבצע באמצעות כמה מנגנונים מרכזיים:
גרדיאנטים של מורפוגנים – חומרים כימיים המופרשים מאזורים מסוימים בעובר ויוצרים ריכוז משתנה במרחב.
תאים "קוראים" את עוצמת האות ומקבלים החלטה לגבי התמיינותם.
דוגמה לכך הוא החלבון סוניק הקיפוד .
גני HOX הם קבוצת גנים המבטאת סדר מרחבי לאורך הציר הראש־זנב, וכך מכתיבה את מיקומם של איברים.
הגנים האלה זהים כמעט ברוב בעלי החיים, לאורך מאות מיליוני שנים, אבל הביטוי השונה שלהם גורר את ההבדלים הניכרים שיש בין בעלי החיים השונים.
תנועת תאים – במהלך גסטרולציה תאים נעים למיקומים שונים ומניחים את היסודות לרקמות שונות.
מוות תאי מתוכנן (Apoptosis) – מאפשר יצירת מבנים מסוימים, לדוגמה הפרדה בין אצבעות.
כוחות מכניים – חלוקות בקצב שונה ותנועות פיזיות של תאים יוצרות מבנים תלת־ממדיים מורכבים, תהליך שניתן לדמותו ל"אוריגמי מתנפח" - כך אוסף תאים יכול ליצור מבנים מורכבים יותר כמו צינורות, "קופסאות", מבנים דמוי אוכף ועוד.
באמצעות שילוב של מנגנונים אלו נוצר סדר רב־שכבתי: קדימה–אחורה, גב–בטן, איברים פנימיים וחיצוניים.
ההריון אינו מתקיים במנותק מן הסביבה:
הורמונים אימהיים כגון אסטרוגן, פרוגסטרון ו־HCG תומכים בהתפתחות העובר ומשפיעים על תנאי הסביבה שלו.
חומרים חיצוניים מחקי־הורמונים (Endocrine disruptors) – כגון ביספנול A, פתלטים ו־דיוקסינים – עלולים לשבש את האיזון העדין ולגרום להפרעות בהתפתחות עוברית תקינה.
דוגמה היסטורית לכך היא השימוש בתרופה Diethylstilbestrol שגרם למומים אצל ילדות שנולדו לנשים שטופלו בה.
גם חומרים טבעיים שונים עלולים לשבש פעילות הורמונלית בסביבת הרחם ולגרום לבעיות שונות בהתפתחות העובר או להפלתו.
התפתחות העובר ממחישה את המתח בין אי־סדר לסדר: מתוך מצב ראשוני של כדור תאים אחיד (אי־סדר יחסי), מתהווים מבנים מורכבים ומתואמים באמצעות אינטראקציה בין גנים, אותות מולקולריים, כוחות פיזיים והשפעות סביבתיות.
תהליך זה משקף את עקרונות הביולוגיה התפתחותית אבולוציונית (Evo-Devo) ומדגים כיצד מערכות ביולוגיות יכולות לארגן את עצמן לכדי סדר מורכב ללא תכנון חיצוני.
בתורת המידע, מושגים של סדר ואי־סדר משמשים למדידת חוסר הוודאות או האקראיות של מקור נתונים.
קלוד שאנון הציג את מדד אנטרופיית המידע (Information Entropy), שמעריך את ממוצע מספר הביטים הנדרשים לתיאור תוצאה אקראית של משתנה מקרי.
סדר גבוה: כאשר הנתונים צפויים או חזרתיים, האנטרופיה נמוכה – ניתן לדחוס אותם בקלות או לחזות את התוצאה הבאה.
אי־סדר גבוה: כאשר הנתונים אקראיים או בלתי צפויים, האנטרופיה גבוהה – קשה לדחוסם והמידע המתקבל מכל תוצאה הוא מרבי.
תפיסה זו קשורה גם לאלגוריתמים ולקריפטוגרפיה: סדר מאפשר מיון, חיפוש ודחיסה יעילים, בעוד אי־סדר ואקראיות נחוצים ליצירת מפתחות קריפטוגרפיים חזקים או אלגוריתמים הסתברותיים.
באנלוגיה לפיזיקה, אנטרופיית מידע נחשבת מקבילה לאנטרופיה התרמודינמית, בכך ששני המושגים מתארים חוסר סדר במערכת – אם כי בתחומים שונים (נתונים מול חלקיקים).
במדעי המוח נעשה שימוש במושגי סדר ואי־סדר לתיאור דפוסי פעילות חשמלית, קישוריות בין נוירונים וארגון מידע.
בבינה מלאכותית ובלמידת מכונה קיימות גישות המחקות ארגון עצמי ליצירת מודלים מורכבים מתוך נתונים גולמיים.
בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה, סדר מתייחס ליציבות, חוקים ומוסדות חברתיים, בעוד אי־סדר עשוי לתאר מצבים של אנרכיה, כאוס חברתי או שינוי מהיר.
תיאוריות חברתיות שונות, כגון דרוויניזם חברתי ותורת המערכות, מנסות להסביר כיצד סדר חברתי נוצר, נשמר או קורס.
בדת ובפילוסופיה, סדר נתפס לעיתים כתכונה מהותית של היקום, ולעיתים כעדות לתכנון או תכלית (כמו בהטיעון מהתכנון).
מנגד, מושגי אי־סדר וכאוס נתפסים כסמל לחוסר יציבות, חטא או איום על הקיום הסדרי.
סֵדֶר נְזִיקִין הוא הסדר הרביעי מבין ששת סדרי המשנה.
הסדר עוסק בסדרים חברתיים, ובפרט בהלכות נזקי רכוש, פגיעות באדם, הלכות שכנים ושותפים לדירה, סדרי בתי המשפט, סדר הדין הפלילי והלכות שופטים ודיינים.
כמו כן מכיל הסדר אמרות חכמים, המרוכזות במסכת אבות, עדויות של חכמים על הלכות קדומות ויוצאות דופן (מסכת עדויות) ודיני עבודה זרה (במסכת עבודה זרה).
כבר נאמר בגמרא, "הרוצה להחכים יעסוק בדיני ממונות".
המילה הרומזת לסדר נזיקין היא "יְשׁוּעֹת", משום שהסדר מזהיר שלא להזיק ולא להתחייב ממון וחיסכון בכסף הוא ישועה.
במסגרת התלמוד הבבלי בדפוס וילנא, בסדר זה 682 דפים.
בסדר נזיקין נכללות המסכתות הבאות:
מסכת נזיקין (בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא)
סנהדרין-מכות (שעל פי כתבי היד העתיקים היו בתקופת המשנה מסכת אחת, ופוצלו מאוחר יותר בתקופת התלמוד שלאחר מרד בר כוכבא)
ועוד חמש מסכתות (או כפי שנקראו במקור: מסַּכות) נוספות הקשורות בסנהדרין למרות שאינן עוסקות ישירות בנושא נזיקין:
שְׁבועות – העוסקת בשבועה, הנדרשת בסנהדרין.
עדויות – איסוף הלכות שנאמרו בבית המדרש בשעת גזירה רומאית נגד התכנסות הסנהדרין.
עבודה זרה – העוסקת באיסורים וההרחקות מעבודה זרה.
אבות – העוסקת בדרישות מוסריות – חלקן בתוך מערכת המשפט וחלקן דרישות מוסריות לעם כולו.
הוריות – העוסקת אמנם בקרבנות חטאת של מנהיגים לפי האמור בפרשת ויקרא (חטאת כהן משיח וחטאת בית דין), אך חלק משמעותי במסכת קצרה זו מקביל למדרשי הלכה דווקא על הסנהדרין שטעתה.
במקור היו בסדר שבע מסכתות, אלא ש"מסכת נזיקין" שפתחה את הסדר פוצלה בימי התלמוד הבבלי לשלוש "בבות" (שערים) בשל גודלה בתלמוד הבבלי, ומסכת "סנהדרין" פוצלה ל"סנהדרין" ו"מכות", ולכן בחלוקה המקובלת עשר מסכתות.
הסבר סידורן של המסכתות בסדר נזיקין
הרמב"ם, הסבור שחלוקת מסכת נזיקין לשלוש אינה שרירותית אלא מכוונת ובעלת משמעות, מסביר את סידורן של כל המסכתות בתוך סדר נזיקין כך:
סדר נזיקין פותח בדיון בדיני ויכוח על כסף ורכוש (שאינם שייכים לזוגיות).
מסכת בבא קמא סודרה ראשונה מפני שיש להתחיל במניעת נזק, ורק אחר כך לפרט את הדין בתוצאות הנזק.
גם בתורה תחילה מופיעים דיני השור שיש למנוע את נזקו, ורק לאחר מכן דיני מנזק שחל בעת שמירה שהייתה אולי לקויה.
מסכת בבא מציעא, המדברת על פיקדונות והלוואות וטענות הצדדים, באה אחרי בבא קמא על פי הסדר המקראי המסודר בהיגיון משפטי, שכן זהו נזק שנובע בתחילתו מהסכמות והסכמים בין הצדדים.
מסכת בבא בתרא סודרה אחרונה מפני שכולה סברות ואין לה מקורות מפורשים בתורה.
מסכת מכות העוסקת בעונשים חמורים כמלקות וגלות הניתנים בידי בית הדין, כהמשך לסופה של מסכת סנהדרין המדברת על עונש ההוצאה להורג.
מסכת שבועות, העוסקת בשבועה המוטלת על ידי השופטים והניתנת לחיזוק ואימות דברי הטוענים בעת המשפט.
מסכת עדויות – המדברת על איסוף הלכות (משפטיות) שנקבעו בעת גזירה רומאית שאסרה על קיום הסנהדרין
מסכת עבודה זרה – הדרושה לדיין בבואו לגזור את דינו של בן-ישראל שעבד אלילים.
מסכת אבות סודרה בסוף סדר נזיקין משתי סיבות:
השתלשלות התורה שבעל-פה, ותקפו המשפטי הבא ממסורת מסירה יחד עם התורה שבכתב.
מוסר השופטים – ומוסר הנשפטים.
הנדרש כדי לקיים חברה ובתוכה בתי משפט.
מסכת הוריות – על טעויות הדיינים
בתלמוד הבבלי וכן בתלמוד הירושלמי מופיעות כל המסכתות שבסדר, חוץ ממסכת אבות שאינה עוסקת בנושאים הלכתיים, ומסכת עדויות שהיא מקבץ של הלכות פסוקות שרובם הובאו במסכתות אחרות.
הספרים המקבילים לסדר נזיקין במשנה תורה לרמב"ם הם ספר נזיקין, ספר קנין, ספר משפטים וספר שופטים.
אך הדינים המופיעים במסכת שבועות נמצאים בספר הפלאה והדינים המופיעים במסכתות אבות ועבודה זרה, נמצאים בספר המדע.
בשולחן ערוך רוב דיני הסדר הנוגעים לזמן הזה מופיעים בחלק חושן משפט, חוץ מהלכות עבודה זרה ושבועות, הנמצאות בחלק יורה דעה.
סדר נזיקין ממוקם במשנה אחרי סדר נשים.
הרמב"ם אומר, שהסיבה לכך היא שבספר שמות, דיני נזיקין מופיעים אחרי דיני הנשים – "וכי ימכור איש את ביתו לאמה...
וכי ינצו אנשים ונגפו אישה...
כי יגח שור את איש".
סֵדֶר מוֹעֵד (נקרא גם סדר זמנים) הוא הסדר השני במשנה, ועוסק בהלכות ומנהגים הקשורים לחגים ולמועדים במהלך השנה.
מסיבה זו, סדר מועד נלמד יותר מסדרים אחרים.
לפני כל חג, יש הלומדים את המסכת העוסקת בענייני החג.
המילה הרומזת לסדר מועד היא "עִתֶּיךָ" מפני שהמילה "עת" משמעותה זמן, מועד.
בסדר מועד שתים עשרה מסכתות, ואלו הן:
מסכת שבת – עוסקת בדיני השבת.
מסכת עירובין – עוסקת בדיני מצוות עירוב, שהם הרחבה של דיני השבת.
מסכת פסחים – עוסקת בדיני חג הפסח.
מסכת שקלים – עוסקת בדיני מחצית השקל, שהיו גובים מדי שנה בחודש אדר.
מסכת יומא – עוסקת בדיני יום הכיפורים והעבודה במקדש באותו יום.
מסכת סוכה – עוסקת בדיני חג הסוכות.
מסכת ביצה (נקרא גם "מסכת יום טוב") – עוסקת בדיני יום טוב הכלליים.
מסכת ראש השנה – עוסקת בענייני ראש השנה, עיבור השנה וקדוש החודש.
מסכת תענית – עוסקת בסדרי תענית.
מסכת מגילה – עוסקת בדיני חג הפורים.
מסכת מועד קטן – עוסקת בדיני חול המועד (ואגב כך גם בדיני אבלות).
מסכת חגיגה – עוסקת בדיני קרבן החגיגה ושאר הקרבנות שיש להקריב בעת העלייה לרגל.
על הסיבה לסידור זה כותב הרמב"ם, שרבי יהודה הנשיא שם קודם כל את המועד החשוב ביותר, שהוא גם התדירי ביותר (שבת, כל שבוע), לאחר מכן דיני עירובין שגם כן קושרים לשבת.
אחר כך התחיל על פי סדר המועדים הכתוב בתורה – פסח, פרשת שקלים וים הכיפורים.
לאחר מכן המשיך על הסדר את שלוש הרגלים ולכן כתב את מסכת סוכה וביצה – שקשורה לחג השבועות, כי אין בה דינים מיוחדים משל עצמה.
אחר כך נשאר רק את ראש השנה.
ובסוף הסדר, אחרי שנגמרו המועדים, התחיל בדינים מיוחדים של תקנות הנביאים הראשונים (צומות) ונביאים אחרונים (פורים).
מסכת מועד-קטן סודרה לאחר מכן משום שיש לה עניין משותף עם פורים – ששניהם אסורים בהספד ובתענית.
וסיים במסכת חגיגה שיש בה דינים השייכים בכל המועדים ונכתבה אחרונה משום שזו מצווה שרק גברים חייבים בה.
במהדורות התלמוד הנפוצות, הסדר שונה, ומסכת ראש השנה מקדימה את מסכת יומא.
בתלמוד בבלי – מופיעות כל המסכתות של הסדר חוץ ממסכת שקלים שאותה נהגו ונוהגים לצרף לסדר הלימוד ולכרכי הגמרא מהתלמוד הירושלמי.
בתלמוד ירושלמי – מופיעות כל המסכתות של הסדר.
הספר המקביל לסדר מועד במשנה תורה לרמב"ם הוא ספר זמנים.
בשולחן ערוך– רוב דיני סדר מועד הנוגעים לזמן הזה נמצאים בחלק אורח חיים.
סדר מועד ממוקם אחרי סדר זרעים.
הרמב"ם בהקדמתו לפירוש המשנה מסביר שמכיוון שגם בתורה נכתב כך "ושש שנים תזרע את ארצך ואספת את תבואתה והשביעית תשמטנה ונטשתה...
ששת ימים תעשה מעשיך וביום השביעי תשבות...
שלש רגלים תחוג לי בשנה..." (), כלומר ענייני זרעים (שמיטה) ולאחר מכן ענייני מועדים, גם במשנה זה מסודר כך.
כפי המופיע בדברי חז"ל, שמה של המסכת הוא 'מועד', ולא 'מועדים', בשונה משאר שמות הסדרים, שנקראו בלשון רבים (זרעים, נשים, נזיקין, קדשים, טהרות).
בספרות המוקדמת לא ניתנה לכך סיבה כל שהיא, מאוחר יותר הובאו מספר אפשרויות בדרך השערה או רמז:
ללמד שיש לדרוש כל מועד דבר בעיתו, ולא לכלול שני מועדים כאחד.
מחמת שהמילה 'מועד' היא בגימטריה 120, שזה מספר האפשרויות להצגת שם אלהים בהפיכת סדר האותיות שבו (על פי הנוסחה !5).
השם 'מועד', אין פירושו 'חג', אלא: זמן.
בשם 'מועדים' משתמע שבכלל זה רק הימים טובים.
מה שאין כן בשם 'מועד', הכולל גם את שבת, שקילת מחצית השקל, תענית ועוד.
השם 'מועד', פירושו: ועידה, ולכך אינו לשון יחיד.
וכן על משקל זה, על פי מה שמסופר על צדיקים קדמונים שביקשו שכאשר שבעה עשר בתמוז ותשעה באב ייהפכו לימים טובים והימים שביניהם יהיו לחול המועד, יהיה זה באופן שתשעה באב יהיה היום טוב הראשון, ואחריו יהיה חול המועד עד לשבעה עשר בתמוז בשנה שלאחריו.
ובאופן זה יהיו כל המועדים מועד אחד.
משום שמרמז על יום הכיפורים, שעל פי הנאמר בספרות המוקדמת, הוא כולל את כל המועדים (ויש שביארו על פי זה את טעם שנקרא בתורה 'שבת שבתון').
על פי מה שכתבו בספרים קדמונים כי בחג הפסח כלולים כל המועדים, שכולם הם זכר ליציאת מצרים ואם כן הריהם כלולים בפסח, שבו הייתה יציאת מצרים (וכמו שאומרים בפיוט 'ואמרתם זבח פסח': 'בראש כל מועדות נִשֵּׂאתָ פסח').
בשם 'מועדים' משתמע שהכוונה רק למועדים המוזכרים בתורה, ואילו 'מועד' משמע אף מועדים, תעניות וכיוצא בזה שנתקנו מדרבנן.
לפי שהמזלזל באחת מכל המועדים, הריהו כמזלזל בכולם.
על פי מה שכתב בתיקוני הזוהר כי ששת סדרי המשנה הם כנגד שש ספירות, וא"כ סדר מועד הוא כנגד הספירה גבורה שהיא מורה על צמצום.
בדרך רמז, על פי מאמר חז"ל: "וידבר משה את מועדי ה', הכתוב קבע מועד (אחד) לכולן", שנקטו בזה מטבע לשון 'מועד אחד לכולן'.
שכל המועדות נכללו בלשון 'מועד' – יחיד, כנאמר בפסוק: "אלה מועדי ה' מקראי קדש אשר תקראו אותם במועדם" (ולא נאמר "במועדיהם").
על דרך החידוד, על פי הכלל בדקדוק, כי עד מספר 10 משתמשים בהטיית רבים, ומ-11 והלאה אפשר גם בלשון יחיד.
ולכן מכיוון שרק בסדר מועד יש יותר מעשר מסכתות – נקרא 'מועד'.
משום שבמילה "עִתֶּיךָ" שבפסוק הרומז על ששת סדרי המשנה משתמע לשון יחיד.
סֵדֶר נָשִׁים הוא הסדר השלישי בשישה סדרי משנה.
הסדר עוסק בעיקר בדיני המשפחה והזוגיות.
בין הנושאים בהם הוא עוסק: דיני הנישואין והגירושין, החובות שבין בני זוג האחד כלפי השני וכלפי ילדיהם.
דיני ירושה וצוואות, בגידות בין בני זוג והתחייבויות אנשים נשואים האחד כלפי השני.
המילה הרומזת לסדר נשים היא "חֹסֶן", מפני שהשורש ח.ס.נ משמעותו גם ירושה והאישה מולידה יורשים.
מסכת יבמות, המפרטת את דיני הייבום והחליצה;
מסכת כתובות, העוסקת בעיקר בדיני הכתובה, שהיא חוזה הנישואין;
מסכת נדרים, העוסקת בדיני נדרים;
מסכת נזיר, העוסקת בדיני הנזיר;
מסכת סוטה, העוסקת בדיני הסוטה - אישה שחשודה כי בגדה בבעלה, וצורף לה מצוות המלך, משוח מלחמה ועגלה ערופה;
מסכת גיטין, העוסקת בדיני הגירושין בפרט ובדיני חוזים ושטרות בכלל;
מסכת קידושין, העוסקת בדיני כריתת הנישואין; בעבדות, ובעשרת היוחסין
על הסיבה לסידור זה כותב הרמב"ם, שהסדר מתחיל דווקא במסכת יבמות, משום שהיא דבר שעשוי לקרות לאדם בלי קשר למעשיו שלו (אם אחיו ישא אישה וימות ללא צאצאים), אך בית דין אינו יכול לכוף סתם אדם לישא אישה, לכן התחיל רבי יהודה הנשיא דווקא מהדינים המחויבים.
אחר כך, המשיך את דיני נשיאת אישה והתחיל ממסכת כתובות.
אחרי מסכת כתובות באה מסכת נדרים, משום שכאשר אדם נושא אישה, הוא יכול להפר את נדריה.
מסכת נזיר באה אחרי מסכת נדרים, בגלל שנזירות היא גם סוג של נדר.
אחר כך עבר למסכת גיטין, כי אחרי הנישואים מגיעים הגירושים ולאחר מכן מסכת סוטה שגם היא סוג של גירושים.
ומסכת קידושין סודרה אחרונה, למרות שהיה ראוי שתהיה לפני מסכת גיטין, משום שבתורה מופיעים דיני גירושין לפני דיני קידושין כי כתוב: "ויצאה מביתו והלכה והייתה לאיש אחר"- ולמדה מכאן הגמרא- "מקיש יציאה להוייה..."- רואים שבפסוק, הגירושין ("יציאה") קודמים לנישואין ("הוייה"), לכן מסכת גיטין קודמת למסכת קידושין.
בדרשת ר' תנחומא סדר נשים הוא ראשון וסימנו "תורת ה' תמימה" (במ"ר י"ג, ט"ו).
בגלל חשיבותו הרבה לסידור חיי המשפחה בישראל נלמד הסדר הרבה בכל הדורות, ומרובה ביותר הספרות הרבנית בענייניו.
כאמור, בספרים המצויים אצלנו מופיעה מסכת סוטה לפני מסכת גיטין.
אולם, הרמב"ם כתב שמסכת גיטין מופיעה לפני מסכת סוטה.
ובפתיחת התוספות יום טוב למסכת סוטה, הקשה על הרמב"ם מהגמרא במסכת סוטה דף ב' עמוד א'- שנאמר שם: "מכדי תנא מנזיר סליק, מאי תנא דקא תנא סוטה?"- כלומר, מה הקשר בין מסכת נזיר לבין מסכת סוטה?
מדוע מסכת סוטה נשנית כאן, אחרי מסכת נזיר?
ועונה הגמרא: "כדרבי...שכל הרואה סוטה בקילקולה, יזיר עצמו מן היין"- וזו הסיבה שסודרה מסכת סוטה אחרי מסכת נזיר.
אם כן, רואים מהגמרא, שאחרי מסכת נזיר באה מסכת סוטה ולא מסכת גיטין?
לכן התוספות יום טוב כותב שכך צריך לסדר את המסכתות- ולא כמו שסידר הרמב"ם.
אך בספר "הקדמות הרמב"ם למשנה" בהוצאת מוסד הרב קוק כתוב, שייתכן והייתה לרמב"ם גרסה אחרת בגמרא.
בתלמוד בבלי ובתלמוד ירושלמי מופיעות כל המסכתות שבסדר.
הספר המקביל לסדר נשים במשנה תורה לרמב"ם הוא ספר נשים וחלק מהדינים גם בספר קדושה (הלכות איסורי ביאה), אך הדינים המופיעים במסכתות נדרים ונזיר נמצאים בספר הפלאה.
בשולחן ערוך רוב דיני הסדר נמצאים בחלק אבן העזר, חוץ מנדרים המופיעים בחלק יורה דעה.
סדר נשים ממוקם אחרי סדר מועד ולפני סדר נזיקין.
הרמב"ם בהקדמתו לפירוש המשנה מסביר, שלאחר שהביא רבי יהודה הנשיא את דיני היום-יום, הוא היה צריך להביא את הדינים המשפטיים.
ומכיוון שבתורה, דיני הנשים קודמים לדיני הנזיקין- "וכי ימכור איש את ביתו לאמה...
כי יגח שור את איש"- לכן קדמו דיני הנשים לנזיקין.
סֵדֶר קָדָשִׁים הוא הסדר החמישי במשנה.
עניינו העיקרי של הסדר הוא עבודת הקרבנות בבית המקדש ומוספים בו עניינים נוספים המתקשרים לנושא זה.
המילה הרומזת לסדר קודשים היא "חָכְמַת", כנראה מפני שההלכות שבו מורכבות ומחכימות יותר מהלכות אחרות.
הסדר כולל את אחת עשרה המסכתות הבאות:
מסכת זבחים – העוסקת בענייני קורבנות הבאים מן החי.
מסכת מנחות – העוסקת בענייני מנחות – קורבנות הבאים מן הצומח.
מסכת חולין – העוסקת בדרישות הלכתיות שונות הקיימות בבהמות חולין (שאינם קודשים), הראשון בהם הוא שחיטה, ובנוסף דיני גיד הנשה, בשר בחלב, מתנות כהונה ושילוח הקן.
מסכת בכורות – העוסקת בענייני בכורות – הן בכורות בהמה והן בכורות אדם.
מסכת ערכין – העוסקת בענייני ערכים, היינו אדם האומר "ערך פלוני עלי" מחויב להביא את ערכו בכסף לבית המקדש, וכן בדיני הֶקדשים וחרמות.
מסכת תמורה – העוסקת בדיני המחליף בקרבנו בבהמה אחרת.
מסכת כריתות – העוסקת בחייבי כרת וחיובי קורבנותיהם.
מסכת מעילה – העוסקת בדיני מעילה (הנאה מהֶקדש).
מסכת תמיד – העוסקת בענייני העבודה היום-יומית במקדש, ובפרט בקרבן תמיד.
מסכת מידות – העוסקת במידות בית המקדש.
מסכת קינים – העוסקת בענייני קרבנות העוף, הבאים מקיני העוף.
על הסיבה לסידור זה כותב הרמב"ם, שרבי יהודה הנשיא התחיל את סדר קדשים דווקא ממסכתות זבחים ומנחות כפי שבתורה דינים אלו הם הפותחים את ספר ויקרא.
לאחר מכן סודרו דיני שחיטה המופיעים במסכת חולין, משום שבתורה מופיעים דיני שחיטה – "רק בכל אות נפשך תזבח ואכלת בשר..." – לאחר הפסוק "והיה המקום אשר יבחר...
לאחר מכן מופיעה מסכת בכורות, כי בפסוקים שלאחר מכן כתוב – "לא תוכל לאכול בשעריך...
ובכורות בקרך וצאנך", ומשום שהתחיל לדבר על קדושות, סידר את מסכת ערכין שגם מדברת על קדושה.
מסכת תמורה מופיעה אחרי מסכת ערכין – כפי סידורן בתורה.
לאחר שדובר על כל הדינים הבסיסיים, הובאו עונשיהם במסכת כריתות ומסכת מעילה – שחומרתה פחותה.
מסכתות תמיד ומידות הובאו לקראת הסוף משום ששתיהן עוסקות בתיאור מה שהיה בבית המקדש וצורתו ובסוף הובאה מסכת קינים העוסקת בעיקר בדיני תערובות בין קורבנות, שהוא עניין פחות בחשיבותו משום שאלו מקרים נדירים.
לכל הסדר יש תלמוד בבלי, מלבד מסכתות מידות וקינים.
התלמוד ירושלמי לסדר זה אבד.
בתחילת המאה ה-20 הופיע זיוף של הירושלמי לסדר זה, אך לאחר תקופה קצרה התברר הזיוף.
הספרים המקבילים לסדר קדשים במשנה תורה לרמב"ם הם ספר עבודה וספר קורבנות.
ההלכות המופיעות במסכת חולין מופיעים בספר קדושה וההלכות המופיעות במסכת ערכין מופיעות בספר הפלאה.
רוב ההלכות המופיעות בסדר אינן נוגעות לזמן הזה ולכן הן אינן נמצאות בשולחן ערוך, חוץ מההלכות המופיעות במסכת חולין הנמצאות בחלק יורה דעה וחלקים ממסכת מנחות העוסקים בהלכות ציצית, תפילין, ספר תורה ומזוזה, המופיעים באורח חיים ויורה דעה.
על אף שעל סדר קדשים התחבר תלמוד בבלי (בשונה מסדר טהרות), עוד בתקופת האמוראים העיסוק בו לא היה נפוץ.
על פי פירוש רש"י לתלמוד, סדר קדשים נחשב בזמן התלמוד לסדר קשה ועמוק.
גם בתקופת הראשונים לא עסקו כמעט בסדר זה ועד לעת החדשה כמעט ולא עסקו בסדר זה בישיבות הגולה, מלבד במסכת חולין העוסקת בענייני שחיטה, בשר בחלב ותערובות הנוגעים לזמן הזה.
כתוצאה מכך, מלבד על מסכת חולין, רוב פרשני התלמוד לא כתבו את פירושיהם על סדר זה (לעומת פרשני המשנה שכתבו את פירושיהם).
בנוסף, אין על סדר זה את ספרי הפסק של הראשונים כמו הרי"ף והרא"ש, שחוברו רק על מצוות הנוהגות בזמן הזה.
ה"חפץ חיים" בהקדמתו לספרו ליקוטי הלכות, מעלה שתי השערות בנידון.
השערה אחת גורסת שטרם הופעת הדפוס, הפצת כתבי היד נעשתה על ידי העתקה ידנית, מה שגרם לתפוצה מצומצמת של הכתבים, ולכן העדיפו הראשונים לכתוב על נושאים הנוגעים לזמן הזה.
השערה שנייה היא שאכן נכתבו פירושים על מסכתות אלו, אך הם אבדו, וייתכן שימצאו בבוא היום, כפי שנמצאו חידושי הרשב"א על מסכת מנחות.
הראשונים היחידים שקיימים כיום בצורה מסודרת על סדר קדשים הם: רש"י, תוספות, רבנו גרשום, תוספות רי"ד ושיטה מקובצת.
בנוסף לכך, הרמב"ם פסק בספרו היד החזקה גם את הלכות סדר קדשים, ופרשני הרמב"ם עסקו גם בחלק זה.
בנוסף, דפוס שונצינו, אשר היווה את הבסיס למהדורות התלמוד ונציה ואחריה וילנה המצויה כיום, לא הדפיס את התלמוד בבלי על סדר קדשים.
דפוס שונצינו התבלט בנוסח המוגה והמובן של התלמוד, ומשכך הדפוסים המצויים כיום מלאים חילופי גרסאות וטקסט קשה להבנה.
גם רוב האחרונים אשר פירושיהם נדפסו בדפוסי התלמוד המצויים, כהמהרש"ל, מהרש"א, מהר"ם ומהר"ם שיף, לא כתבו את פירושם והגהותיהם על סדר קדשים.
בין האחרונים אשר פירושיהם נדפסו בדפוסי התלמוד המצויים: לבוש, רש"ש, יעב"ץ, ברוך טעם, מצפה איתן, הרב אלעזר משה הורוביץ, חשק שלמה, מלוא הרועים, דברי נחמיה ועוד.
גם רוב האחרונים אשר כתבו על חלקים נרחבים מהתלמוד, לא כתבו על סדר קדשים.
מבין הספרים שחוברו על מרבית הש"ס יש על סדר קדשים את הספר חידושי רבי עקיבא איגר, חזון איש, ומהדור האחרון קהלות יעקב, איילת השחר ומנחת יהודה.
בעת החדשה פעל רבי ישראל מאיר הכהן, ה"חפץ חיים", ללמוד את סדר קדשים והלכות בית המקדש, במטרה להתכונן לגאולה, לאחר שראה את הפוגרומים באימפריה הרוסית כחבלי משיח.
הוא חיבר ספר בשם "תורה אור" על חיזוק לימוד ענייני קדשים ופתח כולל אברכים ללימוד קדשים.
רבי ישראל מאיר הכהן חיבר את הספר "ליקוטי הלכות", חיבור הלכתי על סדר התלמוד, במתכונת החיבור הלכות רב אלפס.
בנוסף הוא הדפיס את התורת כהנים (מדרש הלכה על חומש ויקרא) עם פירוש הגר"א ופירוש שלו, וכן את הספר "אספת זקנים" (מספר חיבורים נדירים של גדולי האחרונים על סדר קדשים).
בנוסף, הייתה עדנה לסדר קדשים, בכך שבישיבות בריסק עוסקים רק בסדר קדשים (או שאר מסכתות העוסקות בקדשים).
כתוצאה מכך התרבה העיסוק במסכתות אלו, והתחברו ספרים רבים על סדר זה.
בין הספרים הבולטים בתקופה האחרונה: "כנסת הראשונים" – ליקוט ראשונים משאר חלקי התלמוד בבלי, העוסקים בענייני קדשים, הוציא הרב מרדכי אילן.
"חידושי רבנו הגרי"ז הלוי" ("סטענסיל") שיעוריו של הרב מבריסק לקבוצת תלמידיו על מסכתות קדשים.
ספר זה נחשב לנכס צאן ברזל בין הלומדים בסגנון הישיבתי, בהיותו הספר הראשון בסגנון הלימוד הישיבתי על מסכתות אלו.
כמו כן נפוצים ספרי השיעורים על סדר קדשים ממספר ראשי ישיבות כמו רבי ברוך דב פוברסקי, הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, רבי יושע בער סולובייצ'יק, רבי משולם דוד סולובייצ'יק, הרב אברהם נח גרבוז ("מנחת אברהם") והרב שלמה כץ ("נפש טובה").
כמו כן מופיעים חידושים על סדר קדשים בספרי ראשי הישיבות שיעורי ר' אריה לייב, משנת ר' אהרן, אשר לשלמה וברכת מרדכי.
סדר קדשים ממוקם אחרי סדר נזיקין.
הסיבה לכך היא מפני שארבעת הסדרים הראשונים של המשנה מדברים על דינים המופיעים בספר שמות ואילו הדינים המופיעים בסדר זה נמצאים רק בספר ויקרא.
סֵדֶר טְהָרוֹת (או טָהֳרוֹת) הוא הסדר השישי מבין ששת סדרי משנה, ועוסק בענייני טומאה וטהרה.
המילה הרומזת לסדר טהרות היא "וָדָעַת", כנראה כיוון שההלכות שבו מורכבות ומחכימות יותר מהלכות אחרות – ואף יותר מסדר קודשים.
הסדר כולל את שתים עשרה המסכתות הבאות:
מסכת כלים – הדנה בדיני טומאה וטהרה של כל סוגי הכלים.
מסכת אהלות – העוסקת בדיני טומאת המת ובטומאת האוהל.
מסכת נגעים – העוסקת בדיני מצורע ומפרטת את אופני הטהרה והטומאה על פי הנגעים השונים ושיעוריהם.
מסכת פרה – העוסקת בדיני פרה אדומה ובעיקר באופן הכנת אפר פרה אדומה.
מסכת טהרות – העוסקת בדיני טומאה וטהרה.
מסכת מקוואות – העוסקת בדיני כשרות מקווה.
מסכת נידה – העוסקת בעיקרה בטומאת נידה ויולדת.
מסכת מכשירין – העוסקת בענייני הכשרת אוכל לקבלת טומאה על ידי משקים.
מסכת זבים – העוסקת בענייני טומאה של זב.
מסכת טבול יום – העוסקת בדיני אדם שטבל ועדיין לא שקעה השמש, ודינו שטהרתו אינה שלמה עד שתשקע השמש.
מסכת ידיים – העוסקת בטומאת הידיים.
מסכת עוקצים – העוסקת באוכלים ונספחיהם המקבלים טומאה.
על הסיבה לסידור זה כותב הרמב"ם, שרבי יהודה הנשיא התחיל קודם כל ללמדנו מה נטמא, משום שזה הבסיס לדיני הטהרה, לכן הסדר מתחיל דווקא במסכת כלים, המבארת לאלו כלים יש פוטנציאל להיות טמא ולאלו לא.
לאחר מכן סודרה מסכת אהלות, משום שהיא עוסקת בטומאה החמורה ביותר – טומאת מת, ומסכת נגעים שגם בה יש דמיון למיתה.
אחר שדיבר על טומאת מת, דיבר על הטהרה ממנה במסכת פרה.
לאחר מכן הובאו דיני הטומאה הקלים יותר במסכת טהרות והטהרה מהם במסכת מקוואות.
מסכת נידה מופיעה רק לאחר מכן משום שהיא טומאה שאינה שייכת לכולם אלא רק לנשים.
והיה ראוי לסדר אחריה את מסכת זבים שעניינה דומה, אך משום שדיני מכשירין מופיעים בתורה קודם לכן (דיני הכשרת אוכלין מופיעים בפרשת שמיני ואילו דיני זבים מופיעים בפרשת מצורע), סודרה מסכת מכשירין לפניה.
לאחר מכן מופיעה מסכת טבול יום שהיא סיום דיני הטומאה של כל הגוף.
בסיום הסדר מופיעה מסכת ידיים העוסקת רק בטומאה של איבר אחד ומסכת עוקצים שכולה נלמדה מסברה ואין דיניה מפורשים בתורה.
במשנה הוקדש לכך סדר טהרות כולו, ומלבדו פזורות הלכות טומאה וטהרה במסכתות רבות, בעיקר במסכתות פסחים, חגיגה, עדויות וחולין.
אין תלמוד בבלי לסדר טהרות, מלבד למסכת נידה, מפני שהיא עוסקת רבות בנושאי טהרת המשפחה, שאקטואליים בכל זמן ומקום.
עם זאת, סוגיות רבות בתלמוד עוסקות בהלכות טומאה וטהרה, בפרט במסכתות פסחים חגיגה וחולין, ובמידה ידועה גם במסכת שבת.
מבין הסוגיות התלמודיות בנושא טהרות מפורסמות סוגיה ארוכה ומורכבת בשם "סוגיית רבי חנינא סגן הכהנים" (פסחים דפים יד–כ), וסוגיות רבות בפרק התשיעי במסכת חולין העוסקות בעוקצין.
התלמוד מציין את הקושי המיוחד בלימוד הלכות הטומאה והטהרה, ואף מספר על חכמים מבין האמוראים שלא היו בקיאים בהם, והתקשו בהבנת משניות בסדר טהרות (דבר חריג ביותר בהשוואה לשאר סדרי המשנה).
הבולטים מבין אלה הם פירושיהם של רבי שמשון משאנץ, המהר"ם מרוטנבורג ורבנו אשר למשניות בסדר טהרות.
הרמב"ם, במסגרת הקודקס ההלכתי המקיף משנה תורה, כלל גם את "ספר טהרה" המסכם את הלכות טומאה וטהרה, בשמונה חטיבות נפרדות: הלכות טומאת מת, הלכות פרה אדומה, הלכות טומאת צרעת, הלכות מטמאי משכב ומושב, הלכות שאר אבות הטומאות, הלכות טומאת אוכלין, הלכות כלים, והלכות מקוואות.
לרוב החטיבות הללו יש מקבילות מסודרות במשנה, כגון מסכת כלים אהלות ופרה; הלכות מטמאי משכב ומושב כוללות את מסכת נידה ומסכת זבים; הלכות טומאת אוכלין מקבילות למסכתות טהרות, מכשירין, עוקצין; הלכות שאר אבות הטומאות רוכזו מכל רחבי סדר טהרות.
בנוסף כתב הרמב"ם פירוש למשנה כולה, כולל סדר טהרות.
בפירושו למשנה כתב הרמב"ם הקדמה מיוחדת לסדר טהרות, המשמשת מבוא מקיף לנושא זה.
הרמב"ם עצמו כתב אודות הקושי הרב בלימוד נושאים אלה, ועל חשיבותה ונחיצותה של הקדמה זו:
הרמב"ם אף כותב, שלא הייתה בידו משנה סדורה מרבותיו בנושאים אלה, והוא טרח על איסוף החומר וגיבוש הכללים מתוך מקורות חז"ל באופן עצמאי:
בספרות האחרונים נכתבו ספרים בודדים המקיפים בצורה שיטתית את סוגיותיו של סדר טהרות.
הרב יהודה ליב אדל כתב את ספרו "מים טהורים" על משניות סדר טהרות, ואת ספרו "מי נפתוח" על הקדמת הרמב"ם לפירוש המשנה לסדר טהרות, המהווה מבוא לסוגיות סדר זה.
רבי גרשון העניך ליינר, האדמו"ר מראדזין, כתב ספר בשם "סדרי טהרות", בו ליקט את סוגיות התלמוד ומדרשי ההלכה על מסכתות כלים ואהלות שבמשנה, ובכך יצר מעין מסכת בתלמוד על משניות אלו, בתוספת ליקוט מפירוש רש"י והרחבות משלו בדומה לתוספות.
בעקבות ביקורת על הניסיון לחקות את התלמוד הבבלי, לאחר שיצא לאור הכרך על מסכת כלים, הוסיף הרבי מראדזין בכרך על מסכת אהלות בכל עמוד את הכיתוב: "מלוקט מדברי התנאים ואמוראים ז"ל".
כהמשך למגמה זו, כתב הרב שלמה גורן ספר בשם "שערי טהרה", על מסכת מקוואות.
גם הוא מנסה ליצור תלמוד למסכת זו, באמצעות ליקוט המקורות התנאיים והאמוראיים.
ספר "ערוך השולחן העתיד", של רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, נכתב במקביל לספר טהרה של הרמב"ם, ובו מביא המחבר את דעותיהם של ראשונים אחרים מלבד הרמב"ם, ואת הכרעותיו וחידושיו.
בימינו נמשכת המגמה המסורתית, לפיה הלכות טומאה וטהרה אינן נלמדות בדרך כלל בישיבות.