tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2013 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מחכים לסורקין" לצידו של אורי הוכמן, בבימויו של יונתן פז.
ב-2017 שיחק בסרטו של מתן יאיר "פיגומים".
בתיאטרון שיחק סמולרצ'יק בהצגות רבות בתיאטרון הבימה, ביניהן בהצגה "מבקר המדינה" בתפקיד עוזר המבקרֿ.
ב-1998 העלה מופע יחיד בשם "סמולרצ'יק" המבוסס על מערכונים פרי עטו, שהורכב ממונולוגים קומיים של קשת של דמויות.
את המופע ביים השחקן והבמאי אורי הוכמן.
בשנת 2006 גילם את איש המעלית במחזה "נודניק" בבימויו של משה נאור.
ב-2016 החל לגלם את אנו קלוגה במחזה "לבד בברלין" בתיאטרון הבימה, בבימויו של אילן רונן.
ממאי 2022 משחק בתיאטרון הבימה במחזה "הרטיטי את ליבי".
ב-2024 שיחק בתיאטרון הבימה במחזה "מעבר לדלת".
ב-2005 יצא לאור ספרו - "איפה אתה" בהוצאת "מוזה הוצאה לאור", ספר על מסע לא שגרתי בהודו העוסק בשגעון המבוסס על מסעותיו של סמולרצ'יק בהודו.
סמולרצ'יק היה נשוי לשחקנית דורית לב ארי עד לשנת 2001. נשוי בשנית לחיה ואב לשלושה בנים.
עמידר, החברה הלאומית לשיכון בישראל בע"מ (המכונה עמידר החדשה מאז ספטמבר 2016), היא חברה ממשלתית לדיור ציבורי שנוסדה בשנת 1949. לחברה תפקיד היסטורי בבניין הארץ ובשיכון מיליוני העולים שהגיעו במהלך שנות קיום מדינת ישראל, וככלי חשוב במימוש מדיניות הרווחה והשיכון של ממשלות ישראל לדורותיהן, תפקיד בו היא נושאת עד היום.
החברה נוסדה בשנת 1949, כדי לסייע במציאת פתרונות דיור לעולים במסגרת העלייה ההמונית.
הממשלה מסרה לידי החברה את ניהול נכסי הנפקדים ובנוסף, עמידר נטלה חלק בהקמת שיכונית חדשים החל מראשית שנות ה-50, כמו גם בניהולם ותחזוקתם מאז הקמתם ועד היום.
שיכונים אלו הפכו בחלקם לריכוזים של אוכלוסייה חלשה מבחינה סוציו אקונומית, ותפקידה ההיסטורי של עמידר, במרוצת השנים, היה גם מימוש מדיניות רווחה, ומתן אפשרות לדיור בשכר דירה סוציאלי שיענה על צורכי אוכלוסייה זו.
מספר הדיירים בשיכוני עמידר עלה על מיליון נפש, כמחצית מאוכלוסיית מדינת ישראל.
משנת 1963 ועד סוף 1965 הרחיבה עמידר 4,500 דירות עבור משפחות גדולות.
מראשית פעילותה בשנות ה-50 הושפע מלאי הדירות ממדיניות שעודדה את דיירי הדיור הציבורי לרכוש את הדירות.
מראשית שנות ה-50 עד שנת 1989 נמכרו כ־180 אלף דירות בניהול עמידר לדיירים.
כבר בשנות ה-60 קנו כ-50% מהדיירים את דירותיהם.
ב-1961 הוקמו שתי חברות ממשלתיות נוספות, "חלמיש" ו"חברת פרזות", שהיו חברות עירוניות לשיכון בתל אביב ובירושלים.
בשנת 1963 הוגדרו לראשונה תפקידי החברה:
בעלות על השיכון הציבורי, אחזקתו, שדרוגו והשכרתו
אכלוס שיכוני העולים בהתאם להוראות משרד השיכון ומחלקת הקליטה של הסוכנות
שיפור תנאי המגורים של הדיירים והגדלת דירות למשפחות גדולות
גביית תשלומי משכנתאות מרוכשי דירותיה עבור הבנקים המלווים
ניהול רכוש של מינהל מקרקעי ישראל
ארגון עבודה קהילתית בשיכונים שבניהולה
ב-1972 הביאו מאורעות פוליטיים לפיצול החברה.
הסוכנות היהודית הקימה חברה פרטית בשם "עמיגור", אליה הועברו כרבע מן הנכסים שהיו בטיפול עמידר.
פרויקט שיקום שכונות עליו הכריזה ממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות מנחם בגין ב-1977 הביא, בשנת 1978, משימות חדשות לחברה, בשיפוץ הבתים, וביצירת סביבת מגורים יפה יותר ומרווחת יותר.
לקראת סוף שנות ה-80 היה מעמדה של החברה בירידה, שכן בניהם של הדיירים הוותיקים עזבו את בתי החברה, והייתה ירידה משמעותית בביקוש לדירותיה, כאשר מרבית עיסוקה של החברה היה טיפול במצוקתם של הדיירים הוותיקים.
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 החייתה את החברה, והשיבה אותה לייעודה ההיסטורי.
החברה השתתפה בטיפול בקליטה החל מהקמתם של מגורונים באתרים שהוקמו לכך ברחבי הארץ, ולאחר מכן פינויים של המגורונים ומתן מענה של קבע לצורכי הדיור של העולים.
בסוף שנות ה-90 נחקקו שני חוקים שנועדו לעגן את מצבם החוקי של הדיירים.
המצב בו הדייר הוותיק התגורר כל ימי חייו בשכירות, ולא קנה בדירה זכות הניתנת להורשה לילדיו, קיבל משמעות, כאשר החל הדור הוותיק של הדיירים שעלו בשנות ה-50 להגיע לגיל מתקדם.
חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), התשנ"ט-1998, אותו יזם חבר הכנסת רן כהן, קבע תנאים בהם יכול דייר, או קרוב משפחתו שגר עמו בדירה, לרכוש את הדירה בהנחה משמעותית.
חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, התשנ"ח-1998, אותו יזמה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, קבע תנאים וקריטריונים למתן הזכות לקרוב משפחתו של דייר להמשיך ולגור בדירה בתנאי השכירות של הדייר המקורי, גם לאחר פטירתו או עזיבתו למוסד סיעודי של אותו הדייר.
כן קבע החוק זכויות רבות נוספות לדיירי החברות המשכנות הממשלתיות, ועיגן, לראשונה, את מערכת היחסים בין הדייר ובין החברה, שעד אז הייתה נתונה לשרירות המחליטים במשרד השיכון או בחברה הממשלתית.
חוק הדיור הציבורי נועד לחולל מהפכה בדיור הציבורי בישראל, וליצור מצב בו רובן של הדירות, בהן החזיקו הדיירים במשך שנים רבות ועבורן שילמו שכר דירה בסכומים המצטברים לסכומים גבוהים, תהפוכנה לרכושם הפרטי.
עם זאת, החוק מעולם לא נכנס לתוקף.
מדי מספר שנים, לרוב במסגרת חוק ההסדרים, דוחה הכנסת את יישום החוק.
עמידר נוהגת, עם זאת, להציע לדייריה הוותיקים את רכישת דירותיהם במבצעי רכישה, שתנאיהם קרובים לתנאים אותם קבע חוק הדיור הציבורי.
בניגוד לחוק הדיור הציבורי הכסף שהתקבל ממבצעי מכירה אלו לא יועד לבניה ציבורית חדשה.
מלאי הדירות שבידי עמידר אינו עונה על צורכי חסרי הדיור ומשך ההמתנה לדירה של זכאי הדיור עשוי להיות שנים רבות.
כך למשל דיווח מנהל עמידר באזור השרון על עשרות מועמדים לכל דירה פנויה של עמידר באזורו.
בשנת 2013 ניהלה עמידר כ-41,000 דירות ציבוריות ועוד כ-1,300 בבעלותה נמסרו לגופים אחרים כמשרד הביטחון ועמותת איילים.
עמידר החדשה משקיעה בשנים האחרונות משאבים ביצירת פעילות קהילתית בשיתוף הדיירים מתוך מטרה להעניק כלים להעצמה וחיזוק אישי משפחתי וקהילתי, במטרה לשפר את איכות חייה ולצמצם את תלותו של הדור הבא בדיור הציבורי.
בשנים האחרונות הוקמו 10 מרכזים קהילתיים בהן מתקיימים פעולות חינוכיות, חברתיות ומעצימות לילדים, נוער ומבוגרים "מתחת לבית", בבנייני המגורים בשכונות.
המרכזים מעודדים מעורבות תושבים, מהווים אבן שואבת לילדי השכונה ומקום מפגש היוצר קהילה פעילה ותומכת.
במקביל, מפעילה עמידר החדשה קבוצות כדורגל וספורט ב-30 ערים ברחבי הארץ בשיתוף עם מפעלות חינוך וחברה, קבוצות העצמה כלכלית לנשים, הדרכה לניהול פיננסי חכם, קבוצות יזמות עסקית לנוער, מלגות לסטודנטים דיירי הדיור הציבורי ועוד.
בשנת 2019 היו הכנסות עמידר 476 מיליון שקלים, ההשקעות בשיפוצים ואחזקה 235 מיליון והרווח כ-55 מיליון שקלים.
בשנת 2020 היו הכנסות עמידר 401 מיליון שקלים, ההשקעות בשיפוצים ואחזקה 171 מיליון והרווח כ-33 מיליון שקלים.
בשנת 2021 היו הכנסות עמידר 396 מיליון שקלים, ההשקעות בשיפוצים ואחזקה 148 מיליון והרווח כ-83 מיליון שקלים.
מבקר המדינה מצא כי הסכומים שהשקיע עמידר מדי שנה בתחזוקת הדיור הציבורי: 125 מיליון שקלים בשנת 2018 ו-156 מיליון בשנת 2019 היו נמוכים משמעותית מהסכום הדרוש לפי הערכות החברה עצמה: כ-400 מיליון שקלים.
בספטמבר 2021 החזיקה עמידר דירות ב-35 מבנים שהיא הגדירה כמסוכנים, בבניינים אלו 138 דירות בניהול החברה.
הירידה במלאי הדירות הציבוריות מאז שנות ה-90 והעלייה בביקוש הביאה לתופעה של פלישת חסרי דיור לדירות עמידר ריקות.
רוב הדיירים הפולשים הם צאצאים מעוטי יכולת של דיירים שנפטרו או חסרי דיור אחרים בשנת 2010 הייתה עלותו הכוללת של פינוי דייר מדירה 50,000 שקלים ועמידר הוציאה כ-20 מיליון שקלים על פינוים.
מנכ"ל החברה התריע באותה שנה על הצורך הדחוף בבנייה חדשה להקלת מצוקתם של חסרי הדיור
בשנת 2010 דיווחה עמידר על 28 פינויי דיירים, בשנת 2011 על 61 ובשנת 2012 על 85 פינויים, בתחילת שנת 2013 התנהלו 506 הליכים משפטיים נגד פולשים לדירות עמידר.
בשנת 2013 ניהלה עמידר 7,086 הליכים משפטיים נגד דייריה (17% מהדיירים).
כ-500 מההליכים התנהלו נגד מי שעמידר מגדירה כ"פולש" לנכס והשאר בשל חובות שכר דירה בשלהי שנת 2016 ניהלה עמידר 4355 הליכים משפטיים נגד דייריה ונגד 3,749 דיירים הושגו פסקי דין לפינוי.
בשנת 2021 הוגדרו 767 דירות מכלל 38,262 דירות שבניהול עמידר "דירוש פלושות".
ההתחדשות העירונית היא תוספת בנייה באזורים מבונים.
תוספת בנייה זו חשובה לאור המחסור במשאב הקרקע בישראל.
כמו כן יש בכך תרומה גם להחייאת המרקם הבנוי, להכנסת שימושי קרקע חדשים, למניעת הזדקנות האוכלוסייה, לניצול יעיל יותר של תשתיות ומוסדות ציבור מתרוקנים ולשמירה על שטחים פתוחים.
כחלק ממהלכים יזמיים, עמידר פעילה ומובילה את תחום ההתחדשות העירונית בישראל.
ב-2016 נעשו 20 פרויקטים בתחום שכללו 1,300 אכלוסים.
בעשור הקרוב צפויים להשקיע בתחום ההתחדשות העירונית 6.9 מיליארד שקל.
החברה היא חברה ממשלתית, ולה מערכת ארגונית מסועפת, הפרושה על פני כל הארץ, מקריית שמונה ועד אילת.
בראש החברה עומד דירקטוריון, הקובע את מדיניות החברה באופן כללי.
בראש הדירקטוריון עמדו בעבר דמויות מפתח בחיי המדינה כלוי אשכול וגולדה מאיר.
הנהלת החברה מרכזת בידיה את הפעולות הנוגעות לכלל החברה כמינהל וכוח אדם, רישום הנכסים בלשכת רישום המקרקעין, מחשוב ובקרה, וענייני הכספים.
משרדי הנהלת החברה מצויים בבניין גדול בלב תל אביב.
בשנת 2007 מונה כמזכיר החברה, ערן כהן שהיה יועצה האישי של השרה ציפי לבני בכל שנות פעילותה.
אגף מיוחד הפועל במסגרת החברה, במקביל לפעילותה של החברה במישורים אחרים הוא אגף ר"פ, רשות הפיתוח.
אגף זה פועל לניהולן של יחידות דיור שהיו בעבר רכוש נפקדים, ועברו לבעלות מדינת ישראל, באמצעות גוף הקרוי רשות הפיתוח.
לדירות אלו מאפיינים משפטיים וארגוניים מיוחדים, והן מצויות לרוב במרכזי הערים.
אגף ר"פ פועל במסגרת שני מרחבים - מרחב חיפה והצפון (המפעיל אף את סניפי עכו וטבריה), מרחב ר"פ מרכז, הפועל בתל אביב, יפו וירושלים.
פעילותה העיקרית של החברה היא במסגרת המרחבים, המעניקים את השירותים לכלל דיירי החברה, שאינם דיירים המתגוררים ברכוש ר"פ.
כל מרחב מפעיל מספר סניפים, ומשרדים עירוניים, בהן מתבצעת הפעילות השוטפת.
המרחבים הם: מרחב הגליל המערבי, מרחב הגליל התחתון, מרחב הגליל העליון, מרחב חיפה שומרון, מרחב דן, מרחב לודים, מרחב השפלה, מרחב ירושלים ויו"ש, מרחב השרון, מרחב איילון, מרחב לכיש, מרחב באר שבע, מרחב נגב דרומי.
בסך הכול מנהלת החברה כארבעים סניפים.
משנת 2006 מטפלת חברת עמידר בכל נושא הסיוע בשכר דירה הניתן על פי קריטריונים של משרד השיכון.
השירות הזה ניתן אף הוא בכל רחבי המדינה.
בשנת 2015 זכתה עמידר במכרז משרד הבינוי והשיכון להפעלת סניפים להרשמה לפרויקט הממשלתי מחיר למשתכן ובשנת 2016 החלה בהפעלת סניפים אלו.
נכון לספטמבר 2016 נרשמו דרך עמידר לפרויקטים אלו 8000 איש.
בספטמבר 2016 הודיעה עמידר על שינוי שם החברה ל- עמידר החדשה.
באותו החודש אושר המיזוג של עמידר יחד עם חברת פרזות - לדיור ציבורי בירושלים.
בשנת 2018 גייסה עמידר כמיליארד שקלים בהנפקת איגרות חוב, בכסף זה נרכשו כ-800 דירות.
בימיה הראשונים של החברה נקבע שהחברה תנוהל על ידי חמישה מנהלים בפועל: יעקב ריזר, מאיר הרטמן, גאורג לנדואר, זליג לוביאניקר נציג חברת שיכון וישעיהו פורדר נציג חברת רסקו, בפיקוח של ועד מנהל של 22 חברים שבראשה ישראל גולדשטיין וסגניו לוי אשכול ודוד הורוביץ.
ריזר פרש תוך זמן קצר.
במאי 1949 הצטרף שמואל אפשטיין להנהלת החברה והיה המזכיר הכללי של החברה עד תחילת 1953. גולדשטיין פרש באוגוסט 1949 ונציגי רסקו ושיכון פרשו בשנת 1950, כך שהרטמן ואפשטיין נותרו מנהלי החברה בפועל.
יו"ר מועצת המנהלים של עמידר
עמי (עמיקם) שפרן (נולד ב־9 בספטמבר 1954) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף התקשוב.
עמיקם הוא בנו של הרב מנחם שפרן ונכדו של הרב בצלאל זאב שפרן.
אחיו הוא הרב יגאל שפרן.
בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת בן-גוריון ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
עמי שפרן התגייס לצה"ל ב-1972 לחטיבת גולני ובהמשך הגיע לחיל הקשר והאלקטרוניקה.
שפרן לחם במלחמת יום הכיפורים וב-1976 שימש כפרויקטור במערך הטכנולוגי באגף המודיעין.
ב-1987 מונה לראש ענף תקשורת ומחשוב במחלקת מחקר ופיתוח באגף המודיעין, וב-1991 מונה לראש המחלקה.
ב-1995 שימש כפרויקטור במינהל למחקר, פיתוח אמל"ח ותשתית טכנולוגית (מפא"ת).
ב-1996 מונה לנציג מחקר ופיתוח בנציגות משרד הביטחון בוושינגטון.
ב-2002 מונה לראש היחידה למחקר ופיתוח (מו"פ) במפא"ת, ומספר חודשים לאחר מכן, מונה לראש מטה משרד הביטחון.
בנובמבר 2006 החליף שפרן את אלוף אודי שני בתפקיד ראש אגף התקשוב,.
מילא תפקיד זה עד אוקטובר 2011.
החל מנובמבר 2013 עומד שפרן בראש המרכז לחדשנות בסייבר באוניברסיטת אריאל בשומרון.
מאז 2017 מכהן כדירקטור חיצוני וכחבר ועדת הביקורת בפז חברת הנפט.
מכהן כדירקטור בשורה של חברות נוספות, בהן אימאג'סאט אינטרנשיונל, קומיוניטייק טכנולוגיות בע"מ, אויגילו בע"מ, אל סייט בע"מ ו-אורורה סטאר בע"מ.
שפרן נמנה עם המייסדים של שותפות מחקר ופיתוח נייטיב אלפא שהוקמה לשם השקעה בחברות הזנק בתחום הסייבר..
נשוי ואב ל־5 ילדים, מתגורר ברעננה.
עמי כדורי נאווי (נולד ב-2 באוגוסט 1964) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז, ומשמש כמאמן עירוני אליצור גבעתיים מהליגה הארצית.
נאווי החל את דרכו המקצועית כשחקן בקבוצת מכבי רמת-גן עימה זכה בתואר - גביע הליגה בעונת 1989/1990, ולאחר מכן שיחק בהפועל תל אביב שבה זכה לפרסום, הפועל אריה ת"א (קבוצת הבת), מכבי הוד השרון ובני הרצליה.
לאחר שפרש ממשחק, שימש כעוזרם של שרון דרוקר, מאמנה של מכבי רעננה, ואפי בירנבוים בהפועל תל אביב.
בעונת 2010/11 מונה תחילה לתפקיד עוזר המאמן של אלעד חסין במכבי חיפה.
בדצמבר 2010 לאחר פיטוריו של חסין, מונה נאווי למאמן הקבוצה אך פוטר במרץ 2011.
ב-30 באוגוסט 2012 מונה למאמנה של עירוני רמת גן.
ב-4 במרץ 2016 מונה למאמנה של אליצור יבנה עד תום העונה.
ב-2020 הצטרף למכבי תל אביב והחל לאמן את קבוצת הפיתוח של המועדון.
ב-20 ביולי 2024 מונה למאמנה של עירוני אליצור גבעתיים מהליגה הארצית.
לנאווי שלושה בנים מגרושתו טל.
עמי מעייני (13 בינואר 1936 – 17 בפברואר 2019) היה מנצח, מלחין ואדריכל ישראלי.
עמי מעייני נולד ברמת גן.
בסביבות שנת 1938 עבר עם הוריו למעונות עובדים ח' בצפון תל אביב, שאביו, יהודה מעיני, מהנדס במקצועו, סייע להקים.
הוא למד בתיכון באקדמיה למוסיקה על שם רובין בירושלים וסיים בגיל 17 בלבד.
היה תלמידו של פאול בן-חיים.
מעייני היה בין מייסדי תזמורת הגדנ"ע, שאותה ניהל ועליה ניצח בשנים 1953–1957 ולאחר מכן בשנים 1970–1973.
לאחר מכן סיים תואר ראשון באדריכלות בטכניון.
ייסד ב-1956 את תזמורת הנוער של עיריית תל אביב, והיה מנצחה עד 1960, במקביל ניצח על תזמורת הקונסרבטוריון של חיפה ועל תזמורת הטכניון.
יצירתו, "דיברטימנטו למיתרים", בוצעה ב-1960, עוד בזמן לימודיו בטכניון, על ידי תזמורת רשות השידור בניצוח גאורג זינגר.
באותה שנה הלחין גם את הקונצ'רטו לנבל ותזמורת.
על יצירתו זו זכה בפרס אנגל לשנת 1963.
סיים תואר שני בבניין ערים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק וכן במוזיקה אלקטרונית.
סיים לימודי תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
עבודת הגמר לתואר עסקה ב"הפילוסופיה של המוזיקה - עיון בתאוריות האסתטיות של הגל, שופנהאואר, ואגנר וניטשה".
בילדותו עמי מעייני למד נגינה בכינור, בויולה, בחצוצרה ומאוחר יותר גם בפסנתר ובעוגב, אשר הפכו לכלי הנגינה העיקריים שלו.
בביתו היה עוגב חלילים גדול אשר נבנה בידי גדעון שמיר.
בשנת 2020 נתרם העוגב לפארק קרסו למדע בבאר שבע.
כמו כן היה תלמידם של איתן לוסטיג לניצוח ופאול בן-חיים לתורת המוזיקה.
ובמקביל השתלם במוזיקה אלקטרונית אצל ולדימיר אוסצ'בסקי.
לאחר שובו לישראל עסק באדריכלות, תחילה אצל יצחק פרלשטיין ומאוחר יותר אצל אריה שרון.
בין השאר תכנן ועיצב את אולם "קלרמונט" באקדמיה למוזיקה בתל אביב ואת בניין האקדמיה בירושלים בגבעת רם.
בשנת 1971 החליט להפסיק את עבודתו כאדריכל והחליט להקדיש את זמנו למוזיקה.
בשנות ה-80 היה היושב ראש של איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
מאז 1980 כיהן כפרופסור לקומפוזיציה, לתורת המוזיקה ולפילוסופיה באקדמיות למוזיקה של תל אביב ושל ירושלים.
בין השנים 1994–1998, ושוב משנת 2000 עד 2004 כיהן כמנהל האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
ייסד את התחרות למלחינים צעירים ע"ש פאול בן-חיים, הנערכת פעם בשנתיים.
אחותו של עמי מעייני הייתה הנבלאית רות מעייני (נפטרה בשנת 2021).
בתה סיון מעייני-זליקוב היא כנרת בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מעייני נפטר ב-17 בפברואר 2019, והובא למנוחות בבית העלמין בשביל מנוחה נכונה בראשון לציון.
הפילוסופיה של המוזיקה : עיונים במשנתם האסתטית של היגל, שופנהאור, וואגנר וניטשה, 1974
מונוגרפיה על ריכרד וגנר בשלושה כרכים: ביוגרפיה, "טבעת הניבלונג" ו"פרוזה", 1987
"חיים בפוליפוניה" – אוטוביוגרפיה, מחולקת לארבעה חלקים
יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל, הוצאת עם עובד, 1990
עמיעז (עמי) סגיס (נולד ב-18 בנובמבר 1948), שירת כאלוף בצה"ל, קצין חימוש ראשי וראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
הוריו הם נצחיה ויהודה סגיס.
עמי הוא האח הבכור מבין שלושה אחים, ואחריו נולדו אחות בשם גלי ואח בשם שוקי.
סגיס הוא בוגר תיכון אורט ברחובות.
התגייס לחיל החימוש בשנת 1966, ושירת בתחילה כטכנאי אחזקה.
בשנת 1970 יצא ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
במהלך מלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שימש כקצין חימוש בסדנה חטיבתית בסיני.
עם סיום לימודיו ב-1974 חזר לחיל ומילא תפקידי מטה, פיתוח ואחזקה.
בשנת 1981 מונה לתפקיד ראש-ענף (רע"ן) ניסויים אוטומטיביים ביחידת הניסויים (היום נס"א) של חיל החימוש, בדרגת סא"ל.
מאוחר יותר מונה לרע"ן רכב במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר).
בשנת 1986 מונה למפקד יחידת הניסויים, בדרגת אל"ם, ובשנת 1988 למפקד מרכז שיקום ואחזקה (מש"א).
שירותו בצה"ל כקצין חימוש ראשי וראש אט"ל
בספטמבר 1991 מונה סגיס לקצין חימוש ראשי (קחש"ר), בדרגת תא"ל.
בתקופתו נמשך תהליך פיתוחן וקליטתן של מערכות נשק חדשות ושיפורן של מערכות נשק קיימות, ביניהן מיגון רכבים לבט"ש, רכש וקליטת מערך ה-MLRS, שיפור מערכות נשק מונחה מדויק, שיפור מערך הצליפה וחידוש משק הרכב לסוגיו.
כמו כן, תקופת כהונתו של סגיס כקחש"ר התאפיינה בהכשרה מוגברת של כוח-אדם מקצועי באמצעות המכללה הטכנולוגית בבה"ד 20. זאת לאור הרפורמה במשרד החינוך בנושא החינוך הטכנולוגי, שגרמה למחסור בכוח-אדם מקצועי המגויס לחיל.
החיל שקד על טיפוח ופיתוח כוח-אדם, שיבוץ מהנדסים במערך האחזקה ועידוד קצינים במערך הנפרש לצאת ללימודי תואר בתחום המדעים המדויקים.
בשנת 1995 הועלה סגיס לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א) במטה הכללי, שהפך ב-1997 לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
בשנת 1998 סיים סגיס את תפקידו כראש אט"ל, והשתחרר מצה"ל לאחר 32 שנות שירות.
עם שחרורו מונה למנכ"ל שופרסל, והוביל אותה למהלך הבראה והתייעלות.
בשנת 2003 עזב את תפקידו והתמנה למנכ"ל גרנית הכרמל השקעות בע"מ.
ב-2008 סיים את תפקידו כמנכ"ל גרנית הכרמל.
עמי סגיס הוא יו"ר אגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך הטכנולוגי מדעי בישראל.
סגיס הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל).
הוא נשוי, ואב לבן ובת.
עמיקם (עמי) מנדלמן (נולד ב-24 באוגוסט 1950) הוא זמר, שחקן, קריין, במאי ומדבב ישראלי והיה חבר בלהקת "הכל עובר חביבי".
מנדלמן יליד שכונת הדר הכרמל שבחיפה, שם עוצבה ילדותו עד גיל 14 עת עברה משפחתו לגור במרכז הכרמל.
אמו אסתר (לבית בורמן אחות בכורה לחיה ואריה) נולדה בסטולין שבבלארוס בשנת 1925. עלתה בגיל 12 לארץ עם משפחתה בעליה לגאלית של תנועת גורדוניה בשנת 1936.
אביו מאיר מנדלמן נולד בשנת 1921 בסטופניצה שבפולין.
אביו עלה ללא משפחתו כנער בן 14 (שרובה נספתה בשואה) בעליה בלתי לגאלית של תנועת בית"ר באניית פאריטה שיצאה מנמל קונסטנצה ב-1939 ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה והתגייס לאצ"ל ובהמשך לחטיבת גבעתי בצה"ל שנלחמה בגזרת הדרום במלחמת העצמאות.
הוריו הכירו ונישאו בחיפה ועברו בשלום את קרבות שחרור העיר חיפה למעט קליע שנורה מכיוון שכונת ואדי ניסנאס ונשאר תקוע בקיר הסלון כמורשת לדור הבא שנולד היישר לתקופת הצנע של שנות החמישים.
הוריו של עמי שהפרוטה לא הייתה מצויה בכיסם אהבו מוזיקה ושלחו אותו בגיל 10 ללמוד נגינה באקורדיון אצל מורה פרטי.
לקראת גיל 13 נחשף עמי למהפכה המוזיקלית שהובילו להקות בריטיות בהובלת הביטלס בעולם והחל ללמוד ולנגן בגיטרה.
בגילאי 15–18 הקים יחד עם אחיו ינקי מנדלמן להקת קצב שנקראה "העטלפים" שהופיעה בכרמל בפני סטודנטים ומרכזי נוער.
בשנת 1968 עבר בהצלחה את הבחינות למדור ההפקות של הלהקות הצבאיות ולאחר שרות של שנה במלחמת ההתשה בסיני ביחידת טילי הוק התקבל ללהקת התותחנים, שם הכיר את יובל דור וקיקי רוטשטיין ובמהלך הופעותיהם במסגרת המופע "לה בומבה: (עם הלהיט "פרחים בקנה") יצרו את שלישית "אף אוזן גרון".
השלישייה הוציאה תקליט יחיד ומתוכו הצליחו שלושה שירים במצעדי הפזמונים, "שלא יגמר לי הלילה" (מילים: יהודה שביט לחן: מתי כספי) "עושים היסטוריה" (מילים: יובל דור לחן: עמי מנדלמן) "שמש אחת" (מילים: יובל דור לחן: גילי דור) שזהו גם שם התקליט.
השלישייה הופיעה בטרם שחרורה מהצבא בכמה הופעות אזרחיות עם יוני רכטר על הפסנתר, רמי בלאופרב על הבס, גילי דור על הגיטרה ורפי מנדלמן על התופים (שהופיע בהמשך גם עם להקת "הכל עובר חביבי").
בשנת 1975 המפיק אמנון ברנזון חיבר אותם ביחד עם הזמרת שלומית אהרון למופע נוסטלגי בשם "הכל עובר חביבי" שמאוחר יותר נהפכה ללהקה מצליחה.
מנדלמן זכה לכינוי העממי "ההוא עם השפם" בזכות שפמו שהפך למעין סמל שלו.
מנדלמן נשוי ואב לשלושה: דניאל, יונתן ורועי העוסקים גם הם בדיבוב.
מנדלמן הוא מהמדבבים הוותיקים בישראל.
דיבב, בין היתר, בסרטים קלאסיים של חברת וולט דיסני כגון לואי מלך הקופים וזיגי הנשר בשני סרטי "ספר הג'ונגל", את העורב השמן ב"דמבו הפיל המעופף", את פומבה בטרילוגיית "מלך האריות" ובסדרת הטלוויזיה "טימון ופומבה", "תינוקות בצמרת" ואת קרצ'אק ב"טרזן".
החל משנות התשעים מדבב את קולו של גופי בסרטי האנימציה של חברת וולט דיסני, והחל מסופן של אותן השנים את דאפי דאק במקום אבי פניני בסרטונים וסדרות של האחים וורנר מסדרת הלוני טונס, החל מ"ספייס ג'אם" (יצא ב-1996, דובב לעברית ב-1997).
כמו כן, דיבב גם את ספלינטר במקום יהויכין פרידלנדר החל מסדרת "הדור הבא" של צבי הנינג'ה, אך בהמשך הסדרה מ-2003 הוחלף על ידי עפרון אטקין.
שר את שירי הפתיחה בצבי הנינג'ה (2003, עם לירון לב), את שיר הפתיחה של כח המחץ (בדיבוב שאותו ביימה שפרירה זכאי), את שיר הפתיחה השני בדרגון בול Z (שאותו גם כתב) ואת שיר הפתיחה הראשון של דרגון בול סופר.
קולו של מנדלמן זכה להתארח גם בתוכניות טלוויזיה תוצרת ישראל, ולא רק בתקופת "הכל עובר חביבי": בסדרה "שמש", למשל, הוא קריין שעשועון שהונחה על ידי אפי בן ישראל, פארודיה על השעשועונים "הכספת" ו"החוליה החלשה".
לאחר מכן השתתף בתפקיד עצמו בתוכנית "ארץ נהדרת" בשנת 2005, לצידו של טל פרידמן, שחיקה את דמותו, והיה למעשה חלק מפארודיה על "הכל עובר חביבי", שבה השתתפו אלי פיניש כיובל דור, אורנה בנאי כשלומית אהרון ומריאנו אידלמן כקיקי רוטשטיין.
בנוסף, קולו של מנדלמן מוקלט בתוכנת הניווט "Waze".
עמידות באור היא תכונה של פיגמנט המתארת את מידת עמידותו בחשיפה לאור, ועד כמה משתנה גונו המקורי בעקבות חשיפה זו.
עמידות גבוהה באור, משמעה שגם בעקבות חשיפה ממושכת לאור, הפיגמנט כמעט ואינו דוהה או שאינו דוהה כלל.
עמידות נמוכה לאור, משמעה שדי בחשיפה קצרה או בינונית להביא לדהייה משמעותית של הפיגמנט.
דהייה בהקשר זה היא שינוי ברמת הרוויה, הבהירות או הגוון של הצבע.
קיימים מספר תקנים למדידת עמידות באור של פיגמנטים, צבעים ולכות.
התקן האנגלי קרוי "צמר כחול" (Blue Wool) ובו ניתן לדרג פיגמנט (וצבע המכיל אותו) כבעל עמידות באור בין 1 ל-8. עמידות באור בדרגה 1 היא נמוכה ביותר, ומשמעה שחשיפה קצרה לאור גורמת לדהייה; עמידות בדרגה 8 משמעה שגם חשיפה ממושכת מאוד לאור לא תגרום לדהייה משמעותית.
התקן האמריקאי מוענק על ידי מכון המדידות והתקנים האמריקאי (American Standard Test Measure - ASTM), ומדרג פיגמנטים בין 1 ל-5 בספרות רומיות.
הדרגות I ו-II הן העמידות היותר, וצבעים המדורגים כך אמורים להחזיק בין 25 ל-100 שנה ללא דהיה בתנאי תאורת מוזיאון.
על פי מונחון האקדמיה ללשון העברית בנושא צבעות מ-1992, התרגום המדויק של Light Fastness הוא עֲמִידוּת בְּאוֹר.
תתכנה התייחסויות של גופים שונים למדד זה כעמידות-אור או עמידות לאור, או שמות אחרים.
תקני עמידות לאור מהווים חלק בלתי נפרד מכלל הצבעים בשימוש בתעשייה, אך בולטים במיוחד בצבעי אמנים.
צבעי שמן, אקריליק ומים, ואף עפרונות צבעוניים מלווים בחוברות המפרטות כל פיגמנט ודירוג העמידות באור שלו, ודירוג עמידות באור של המוצר בכללותו.
מספר ספרי הדרכה עוסקים בחשיבות העמידות באור בצבעי אמנים וביצירות אמנות, כולל הערות על ערבוב גוונים והעמידות באור של התוצר הסופי.
חברות רבות המייצרות חומרי גלם לאמנות, מוציאות סדרות מוצרים בעלי עמידות גבוהה לאור כמותג נפרד.
עמידוּת לאנטיביוטיקה היא היכולת של חיידקים לעמוד בפני השפעת אנטיביוטיקה.
קיימות מספר קבוצות אנטיביוטיקה, השונות זו מזו בדרך פעולתן על חיידקים.
חיידקים שפיתחו עמידות למספר קבוצות אנטיביוטיקה נקראים בעגה חיידקי על (Super Bug).
מכיוון שהשימוש באנטיביוטיקה הוא כיום הכלי העיקרי למאבק במחלות ממקור חיידקי, קיימת סכנה של התפתחות חיידקים עמידים לכל סוגי האנטיביוטיקה שלא ניתן יהיה לטפל בהם.
דוגמה לכך היא התפרצות של חיידק Klebsiella pneumoniae עמיד לקרבפנם שהתרחשה בבתי חולים בישראל בשנת 2006. ההתפרצות המדווחת הקודמת של חיידקי Klebsiella עמידים לקרבפנם התרחשה בארצות הברית בשנת 2001. קרבפנם היא אנטיביוטיקה לטווח רחב, הנוחלת הצלחה כמעט נגד כל סוגי החיידקים, לרבות אלו המפתחים עמידות בפני תרופות אנטיביוטיות אחרות.
מסיבה זו משתמשים בקרבפנם רק במקרים שטיפולים אנטיביוטיים אחרים נכשלו; אך התפרצויות אלה הראו כי עם הזמן מפתחים החיידקים עמידות גם אליה.
עמידות מולדת (אינטרינסית) לאנטיביוטיקה בחיידקים מתפתחת באמצעות עקרון הברירה הטבעית.
כלומר, חשיפה חוזרת ונשנית של אוכלוסיית חיידקים לאנטיביוטיקה מסוימת (או למספר סוגי אנטיביוטיקה) גורמת למות החיידקים הרגישים לה, אך במקביל מתפתחים חיידקים עמידים על ידי מוטציות אקראיות.
עם הזמן מתקבלת אוכלוסייה של חיידקים עמידים.
יתר על כן, עמידות לאנטיביוטיקה יכולה לעבור בין חיידקים שונים גם בתהליך של העברה גנטית אופקית, שבה קולטים חיידקים גנים מהסביבה או מחיידקים אחרים.
עמידויות לאנטיביוטיקות רבות מועברות בקוניוגציה של פלסמידי R (פלסמידי עמידות) בין חיידקים.
פלסמידי R הם פלסמידים הנושאים גנים המקנים עמידויות לאנטיביוטיקות שונות.
בגוף האדם נמצאות אוכלוסיות חיידקים שהגוף זקוק להן, לדוגמה חיידקים סימביוטיים במערכת העיכול, הנפגעות אף הן מאנטיביוטיקה.
דבר זה מהווה בעיה בשימוש באנטיביוטיקה, מכיוון שיש לאזן בין הצורך לפגיעה יעילה בחיידקים הפתוגניים לבין הצורך לשמור על החיידקים המועילים.
אנטיביוטיקה מיוצרת באופן טבעי על ידי אורגניזמים שונים.
עם גילוי הפניצילין על ידי אלכסנדר פלמינג בשנות ה-20 של המאה ה-20, החלו להשתמש בה ברפואה, אך שימוש מסחרי באנטיביוטיקה החל רק בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם פיתוח טכנולוגיות חדשות (ביולוגיות ותעשייתיות) שאפשרו ייצור תעשייתי של פניצילין וסוגי אנטיביוטיקה אחרים בשנות ה-50 של המאה ה-20, הפך השימוש באנטיביוטיקה לנפוץ.
כבר בשנות ה-40 התברר כי זנים מסוימים של חיידקים פיתחו עמידות כלפי אנטיביוטיקה (בייחוד כלפי הפניצילין).
כדי להתמודד עם חיידקים אלו היה צורך לפתח סוגי אנטיביוטיקה הפועלים בדרכים שונות.
החל מתחילת המאה ה-21 הפכו נפוצים זני חיידקים שעמידים לרוב סוגי האנטיביוטיקה.
מצב זה הביא ל"מרוץ חימוש" אבולוציוני, כאשר מצד אחד האדם מפתח סוגי אנטיביוטיקה חדשים, ומצד שני מתפתחים זני חיידקים עמידים להם, וחוזר חלילה.
במאי 2014 הזהיר ארגון הבריאות העולמי כך שהאנטיביוטיקה הולכת ומאבדת מכוחה להילחם בחיידקים ובזיהומים.
לאחר שפרסמה דו"ח שבחן את עמידותם של שבעה חיידקים נפוצים לאנטיביוטיקה ב-114 מדינות, וקבע שהשלכות התופעה עשויות להיות הרסניות לבריאות הציבור כבר כעת ולא בשנים הבאות, שכן מחלות שהודברו בעבר יצוצו מחדש, כולל חיידקים הגורמים למחלות שכיחות כמו דלקת ריאות וזיהומים בדרכי השתן שהפכו עמידים לאנטיביוטיקה.
התמודדות עם חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה
על מנת להתמודד עם עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה נשקלים ומפותחים כיווני מחקר שונים.
פפטידים ידועים כגורמים חשובים במערכת החיסון הכללית, וניתן לייצר אותם באופן תעשייתי.
מחקר שנערך במכון ויצמן מצא שהפרוטאזום, המהווה חלק ממנגנון סילוק ופירוק החלבונים בתא, יודע לפרק חלבונים לפפטידים שהם בעלי יכולת פעולה נגד חיידקים.
צוות החוקרים מצא יותר מרבע מיליון פפטידים בעלי פוטנציאל לאפקט אנטי חיידקי.
פפטידים אלה עשויים להוות בעתיד בסיס לתרופות חדשות בעלות מנגנון פעולה שונה מאנטיביוטיקה.
המחקר נערך על ידי קבוצת חוקרים בהבלת פרופסור יפעת מרבל, ופורסם בתחילת מרץ 2025 בכתב העת Nature.
יש נמלים המייצרות עשרות חומרים לטיפול בזיהומים על ידי החיידק Pseudomonas aeruginosa, השכיח גם בזיהומים אצל בני אדם והמחקר מנסה לפתח תרופות בהשראתם.
חמשת המנגנונים המרכזיים לעמידות לאנטיביוטיקה במיקרואורגניזמים:
שינוי או פירוק של האנטיביוטיקה: כדוגמת ייצור בטא לקטמאז המבטל את פעולתו של פניצילין G באמצעות הידרוליזה של טבעת בטא לקטם (הנמצאת באנטיביוטיקות שונות בהן פניצילין, אמוקסיצילין וצפלוספורין).
שינוי באתר המטרה: כדוגמת שינויים בחלבונים קושרי פניצילין (PBP).
לדוגמה פניצילין ונגזרותיו, מפריעות להרכבת הפפטידוגליקן, ובמיוחד לפעולתו של טרנספפטידאז, ובכך פוגעות בהרכבת דופן תא החיידק בעת חלוקה.
מוטציות הגורמות לשינויים בטרנספפטידאז, ובעקבות זאת מפריעות לאינטראקציות בינו לבין התרופה האנטיביוטית הן דוגמה לסוג זה של מנגנון עמידות.
לדוגמה סטאפילוקוקוס זהוב עמיד למתיצילין (MRSA).
שינויים במסלול המטבולי: חיידקים העמידים לסולפונאמיד לא זקוקים לחומצה פרה אמינו בנזואית (para-aminobenzoic acid; PABA), המשמשת לסנתוז חומצה פולית וחומצות אמינו בחיידקים.
במקום זאת, בדומה לתאים של יונקים, הם מנצלים חומצה פולית מוכנה.
צבירה פחותה של אנטיביוטיקה: באמצעות הפחתת החדירות של האנטיביוטיקה לתא, או הגברת שטף החוצה (efflux; הוצאת האנטיביוטיקה מן התא).
באנטיביוטיקות שפועלות על תאים מתחלקים, הסתבר שישנה תת-אוכלוסייה שלא מתחלקת בשלב הגידול המעריכי, ולאחר סילוק האנטיביוטיקה, תת-אוכלוסייה זו יכולה לשוב ולהוות גרעין התרבות, אשר החיידקים שיגדלו ממנו לא יהיו עמידים בעצמם.
עמידות זו איננה מוּרשת ואיננה מעורבת בשינוי גנטי, אלא תלויה בשונות בקצבי החלוקה בתוך האוכלוסייה.
סטאפילוקוקוס זהוב עמיד למתיצילין מוכר החל משנת 1996 כ"חיידק בתי החולים", חיידק זה עמיד בפני כל סוגי האנטיביוטיקה הידועים, ומאיים על כל המאושפזים בבתי החולים.
סכנתו כפולה היות שהוא תוקף את החולה במצב שבו מערכות ההגנה הרגילות שלו אינן פועלות כראוי.
Pseudomonas aeruginosa נפוץ כגורם זיהומים אצל מדוכאי מערכת החיסון ובבתי חולים ואף הוא פיתח עמידות נגד רוב סוגי האנטיביוטיקה הקיימים.
בחודש מרץ 2007 התפרסמו ידיעות על תמותה של חולים המאושפזים בבתי חולים בגלל התפרצות החיידק האלים Klebsiella pneumoniae.
על מנת לטפל בחולים בצורה אופטימלית, קיים צורך לזהות חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה.
ישנן מספר שיטות מקובלות לזיהוי עמידות.
השיטה הנפוצה ביותר מבוססת על גידול החיידקים על מצע המועשר באנטיביוטיקה, כאשר הימצאות מושבות חיידקים על המצע לאחר מספר שעות (לרוב 24) משמעותה שהחיידק עמיד.
כיום ישנן גישות מהירות ואוטומטיות שמתבססות על העיקרון הזה ומשמשות בעיקר במוקדי בדיקות גדולים כמו מעבדות של בתי חולים.
שיטות מתקדמות יותר מאפשרות להבחין בגנים לעמידות, כמו הגן לייצור בטא-לקטמאז, ומבוססות על ריצוף או הגברת הרצפים הגנטיים (לדוגמה, באמצעות PCR).
ישנן מספר שיטות נוספות בשלבי פיתוח שונים לזיהוי עמידות לאנטיביוטיקה, וביניהן שימוש בטכנולוגיית MALDI-TOF, ספקטרוסקופיית ראמאן ו-IR, טכנולוגיית DNA Microarray ועוד.
שיטות אלה מפותחות בעיקר במטרה לקצר את הזמן לזיהוי החיידקים העמידים ובכך לאפשר טיפול מהיר ומדויק יותר בחולים.
עמידות לאנטיביוטיקה בתעשיית בעלי החיים
בשנות ה-40 של המאה ה-20 התגלה שתוספת אנטיביוטיקה למזון בעלי החיים מעלה את קצב הגדילה שלהם, ומאפשרת לצופף יותר בעלי חיים בשטח נתון ללא העלייה הנוספת בתחלואה ותמותה שהייתה נגרמת עקב כך.
ב-1951 אישר לראשונה ה-FDA מתן קבוע של פניצילין וכלורטטרציקלין (הטטרציקלין הראשון שזוהה) לבעלי חיים בתוך המזון.
פרקטיקה זו מקובלת מאז בעולם בכל סוגי תעשיות המזון מן החי, כולל תעשיית הדגים.
בעלי החיים מקבלים אנטיביוטיקה באופן קבוע במינון נמוך תת-תרפויטי בתור זרז גדילה.
בנוסף ניתנת לבעלי החיים אנטיביוטיקה כתרופה מונעת במינון רגיל במצבי סיכון מיוחדים כמו גיל הינקות, או כאשר מתגלים תסמיני מחלה אצל פרט אחד וכל הפרטים מקבלים אנטיביוטיקה.
מרבית האנטיביוטיקה המיוצרת בעולם מיועדת לתעשיית בעלי החיים, ב-2010 80% מהאנטיביוטיקה בארצות הברית הייתה לשימוש תעשייה זו.
סביבה שבה אנטיביוטיקה מסוג כלשהו ניתנת במינון נמוך לאורך זמן לפרטים רבים יוצרת לחץ ברירתי להתפתחות זני חיידקים עמידים לאותו סוג אנטיביוטיקה.
תכונת העמידות לאנטיביוטיקה עוברת מחיידק לחיידק לא רק על ידי התחלקות אלא גם בהעברה גנטית אופקית.
במנגנון זה, גן שמעניק עמידות לאנטיביוטיקה מסוימת, עשוי לעבור מחיידק ממין אחד לחיידק ממין אחר ולהקנות לו את אותה עמידות.
חיידקים עמידים או גנים של עמידות, יכולים לעבור לחיות אחרות או לאדם על ידי מגע ישיר עם החיות שבתעשייה, מוצרי מזון מחיות אלה, ודרך השפכים של מתקני תעשייה או שדות המדושנים בזבל מתעשייה זו.
החל מסוף העשור 1960 נעשו מחקרים רבים, בעיקר באירופה, על השפעת זרזי גדילה אנטיביוטיים על התפתחות עמידות.
נמצא ריכוז גבוה של חיידקים עמידים בבעלי החיים, בפלורה – דהיינו במושבות החיידקים הטבעיות – במעי של עובדי מתקני התעשייה, בני משפחותיהם ואנשים שגרים בסמיכות לשדות שמדושנים בזבל מהתעשייה.
בארצות הברית נעשה מחקר על גנטמיצין (gentamicin), האנטיביוטיקה הנפוצה ביותר שם בלולי פטם מסוג ברוילר.
על פי המחקר, בקרב עובדי תעשיית העוף הסיכוי להימצאות Escherichia coli עמיד לגנטמיצין גבוה פי 32 מאשר באוכלוסייה הכללית.
יתרה מזאת, עובדי תעשייה זו נמצאו בסיכון גבוה בהרבה להימצאות חיידקים עמידים לטווח רחב של אנטיביוטיקה.
החיידק העמיד MRSA (סטאפילוקוקוס זהוב עמיד למתיצילין) פיתח עמידות לכל סוגי הפניצילין והצפלוספורין, שהן התרופות הנהוגות לטיפול בסטאפילוקוקוס זהוב.
מחקרים שנעשו בארצות הברית מצאו מושבות של MRSA אצל אנשים הגרים בסמיכות לתעשייה.
עם זאת בארצות הברית קיימים חוקים המגבילים גישה למתקני תעשיית בעלי החיים (חוקי אג גאג), לכן החוקרים התקשו לערוך מחקר כלל ארצי על החיידקים בתעשייה זו ולא הגיעו למסקנות נחרצות.
MRSA מטופל בעזרת ואנקומיצין, האנטיביוטיקה היחידה שעדיין יכולה לו, אך כבר התפתחו זנים שעמידים גם לוואנקומיצין.
ואנקומיצין הוא אנטיביוטיקה מקבוצת הגליקופפטידים והוא אסור לשימוש בתעשיית בעלי החיים בגלל חשיבותו לרפואת בני אדם.
אך תכשיר אחר מאותה קבוצה, אבופארצין (avoparcin) נפוץ בשימוש כזרז גדילה.
מחקר מצא חיידקי Enterococcus עמידים הן לאבופרצין והן לוואנקומיצין בחיות קטנות בשתי חוות נפרדות, אף שהחיות לא קיבלו ואנקומיצין.
בדיקה גנטית הראתה שרצף הדנ"א מהחוות זהה לזה שבחיידקי Enterococcus מבית החולים.
פירוש הדבר שהדמיון במבנה של שתי האנטיביוטיקות מאותה קבוצה, סלל את הדרך גם לעמידות לוואנקומיצין.
לנוכח גוף המחקר הגדול הקושר בין זרזי גדילה אנטיביוטיים לבין עמידות חיידקים בבעלי חיים ובאדם, אסר האיחוד האירופי עוד ב-2006 על המדינות החברות בו להשתמש באנטיביוטיקה מכל סוג שהוא בתור זרז גדילה.
במקומות אחרים בעולם, בין היתר בארצות הברית, בסין וגם בישראל, אין איסור כזה.
על אף הראיות הרבות שנצברו, קשה לעקוב אחרי המסלול שעושים הגנים העמידים מבעלי החיים לחיידקים שמזיקים לבני האדם.
קיימת קבוצה עצומה ומגוונת של חיידקים בלתי מזיקים שיכולים לשאת ולהעביר את הגנים.
חיידקים אלה הם מאגר נסתר של גני עמידות, ויוצרים מסלולים סבוכים שבהם גני עמידות יכולים לעבור אופקית מבעלי החיים ישירות, או בדרך כלל בעקיפין, ולעשות את דרכם לתוך החיידק המסוכן לאדם.
עם תנועה כה רבה של גנים בין מארחים שונים, פחות סביר למצוא את אותם חיידקים בדיוק בחיות ובבני אדם, ויותר סביר למצוא את גני העמידות עצמם.
ואף גנים אלה עצמם עשויים להשתנות במהלכם דרך המארחים השונים.
עד כה המסלולים הנפתלים שעושים הגנים היקשו על הניסיונות להתחקות אחר תנועתם, ולהוכיח את מעבר הגנים העמידים מבעלי חיים לאדם.
קושי זה משמש את הלוביסטים של תעשיית בעלי החיים ותעשיית התרופות בארצות הברית כדי לטעון שהראיות הקיימות הן נסיבתיות בלבד, ואין קשר בין תעשיית בעלי החיים לעמידות לאנטיביוטיקה באדם.
לאור זה בארצות הברית אין הגבלות על השימוש באנטיביוטיקה בתעשיית בעלי החיים אלא המלצות בלבד.
ביולי 2005 אסר לראשונה מנהל המזון והתרופות האמריקאי שימוש בתרופה לעופות משק, בייטריל של חברת באייר, בשל יצירת עמידות לאנטיביוטיקה אצל אנשים.
נמצא כי מאז אישור התרופה ב-1996, המשמשת לטיפול בזיהומים במערכות נשימה של תרנגולות ותרנגולי הודו, נרשם גידול במספר המקרים שבהם אנשים פיתחו עמידות לטיפול אנטיביוטי דומה.
בנובמבר 2015 דיווח לראשונה מחקר סיני על ראיות ישירות להעברה אופקית של גן עמידות לאנטיביוטיקת "המוצא האחרון" קוליסטין (colistin) מחזירים לחיידק Escherichia coli בבני אדם.במאי 2016 דווח על מקרה ראשון של הידבקות בחיידק עמיד זה בארצות הברית.
לרוב ביישומי ביוטכנולוגיה של הנדסה גנטית של הגנום בתאים, נוצרת בעיה בהפרדת התאים שבהם תהליך שינוי הגנום הצליח מהתאים שבהם שינוי הגנום כשל.
על מנת להפריד בין תאים אלו, משלבים את התכונה הרצויה בגנום עם תכונה המעניקה לתא המהונדס גנטית עמידות נגד אנטיביוטיקה מסוימת.
עמי מורג (נולד ב-17 בדצמבר 1945) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, היה קצין שריון ראשי ומפקד אוגדה.
בעל עיטור המופת על גבורתו במלחמת יום הכיפורים.
מורג נולד בתל אביב בשם עמי מורגנבשר, בנם השני של אליעזר ומרים שעלו מפולין.
גדל בזכרון יעקב ובקריית ביאליק.
לאחר גירושי הוריו היה ילד חוץ בקיבוץ כפר המכבי.
התגייס לצה"ל ביולי 1963 לפלוגת בני משקים ושירת בגדוד 906 של הנח"ל.
לאחר קורס מ"כים חי"ר שירת בסיירת שקד.
בספטמבר 1964 סיים קורס קציני חי"ר ושירת בגדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני.
השתחרר מצה"ל ושירת כמפקד מחלקה במילואים במלחמת ששת הימים בגזרה הסורית.
לאחר מלחמת ששת הימים חזר מורג לשירות קבע ועבר הסבה לשריון, פיקד על פלוגת טירונים של החיל במחנה חסה.
באוגוסט 1968 מונה למפקד פלוגה בגדוד 52, קלט פלוגת צמ"פ ובסיום האימון עבר עם הפלוגה לגדוד 9 של חטיבה 14. פיקד על פלוגת טנקים בגדוד במלחמת ההתשה בגזרת סיני.
בהמשך שימש ממלא מקום סגן מפקד גדוד 9, ב-1970 מונה לסגן מפקד גדוד 184 בחטיבה 14, וב-1973 למפקד גדוד מילואים 599 בחטיבה 421 במקביל ללימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ולתפקידו כמפקד מדור תותחנות בבית הספר לשריון.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס הגדוד בפיקודו של מורג והצטרף לקרבות בחצי האי סיני.
הגדוד השתתף בקרבות הבלימה ובקרב על מתחם "חמוטל", דיונה חולית מוארכת שחלשה על צומת חיוני.
במהלך הקרבות השמידו כוחות הגדוד כ-16 טנקים ומאות אנשי חיל רגלים.
טנק המג"ד של מורג נפגע ואנשי צוותו נפצעו.
לאחר שקיבל אישור לסגת מ"חמוטל", נשאר מורג אחרון, לסריקת שטח.
ופינה את אחרוני הפצועים של היחידה תחת אש כבדה של המצרים.
בהמשך המלחמה נצטווה מורג לחבור לחטיבה 14 לצורך פתיחת ציר "טרטור" מצומת "עכביש" ועד צומת "לקסיקון" ולחלץ את פצועי גדוד הצנחנים מהחווה הסינית.
כוחות הגדוד נקלעו לאש נ"ט כבדה, מורג החליט לסרב פקודה ולהימנע ממילוי הפקודה שביצועה נראה לו בלתי אפשרי.
בימים הבאים צלח הגדוד את תעלת סואץ ונלחם בגדה המערבית שלה.
את המלחמה סיים הגדוד עם 25 חללים וכ-80 פצועים.
על פעולותיו לאורך ימי מלחמת יום הכיפורים קיבל את עיטור המופת.
ב-1974 מונה לסגן מפקד חטיבה 7, בשנת 1976 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 320 שהורכבה מטנקי שלל, טירן.
מורג שימש קצין קישור לצבא ארצות הברית.
ב-1979 מונה למפקד חטיבה 460 ואחר כך לסגן מפקד גייסות השריון.
ב-1981 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן בפרוץ מלחמת לבנון הראשונה, בה שירת כסגן מפקד גיס 479. ביוני 1983 מונה למפקד אוגדה משוריינת, עוצבת עידן.
בשירות המילואים שימש כראש צוות מיוחד לתכנון מבצעי במחלקת מבצעים באג"ם וכסגן מפקד גיס 446, מכהן כמעריך במערך מדעי ההתנהגות של צה"ל .
לאחר שחרורו כיהן כמנהל אגף מבצעים בחברת סונול ומנכ"ל חברת סונרקו (חברת בת של סונול שעסקה במערכות סולאריות).
כיהן כחבר מועצת העיר חיפה ואחר כך שימש כמנהל האדמיניסטרטיבי של קבוצת כרמלטון האחראית על כריית מנהרות הכרמל.
בשנת 2013 מונה ליושב ראש עמותת "יחד - העמותה לחייל הבודד", הפועלת מחיפה במטרה לסייע לרווחת החיילים הבודדים בישראל.
למורג תואר שני בגאוגרפיה אזורית ותחבורה מאוניברסיטת חיפה.
מתגורר בחיפה באחוזת שמואל, נשוי לאתיה (לבית הרשקוביץ) ואב לארבעה.
בנו עידן עוטר אף הוא בעיטור המופת על פועלו במלחמת לבנון השנייה בה שירת כמפקד פלוגה בחטיבה 7. זהו המקרה הראשון בתולדות צה"ל, שבו אב ובנו זוכים בעיטור המופת.
עמידות להורמון בלוטת התריס היא סוג של הפרעה בתגובת הגוף לפעילות בלוטת התריס.
זהו סינדרום נדיר בו קיימת תגובה לא מספקת של תאי הגוף להורמון בלוטת התריס, אשר לרוב מיוצר ומופרש בצורה תקינה.
העמידות יכולה להיות גם ברקמות ההיקפיות וגם בבלוטת יותרת המוח (עמידות גלובלית בכל הגוף), או רק בבלוטת יותרת המוח, או רק ברקמות הגוף.
התסמונת תוארה לראשונה ב-1967 על ידי רפטוף (Refetoff).
התסמונת נפוצה באופן שווה בגברים ובנשים, ונובעת כנראה ממוטציה גנטית אחת או יותר.
הלוקים בתסמונת בדרך כלל בעלי פעילות מטבולית תקינה, לעיתים בעלי זפקת.
בדרך כלל רואים רמות גבוהות של T4 ו-T3, פעילות תקינה של בלוטת התריס, ורמות הורמון TSH תקינות.
באנשים אלה נמצא שקיימת רמה משתנה של התפתחות עצם לא תקינה, פגיעה מוחית, הפרעות למידה, ובעיות בשמיעה.
התסמונת יכולה לגרום לדיכאון במקרים מסוימים.
הגורמים לעמידות להורמון בלוטת התריס יכולים להיות שונים ממקרה למקרה, ויכולים לנבוע מפגיעה ברצפטור של הורמוני בלוטת התריס, או משלב לא מזוהה בפעילות ההורמונים.
לא מוסכם מהו הטיפול הנכון במקרה זה, אך יש להימנע מכל טיפול הנועד להוריד את הרמות הגבוהות של ההורמונים (כגון טיפול ב-PTU), משום שזוהי אשליה המתקבלת מכך שהרקמות אינן קולטות את ההורמונים כנדרש.
קשה לאבחן את התסמונת, משום שתוצאות בדיקות הדם האופייניות לה יכולות להופיע גם במקרים אחרים, כגון גידול בבלוטת יותרת המוח או הפרעות אחרות בה.
כדי לאבחן באופן ודאי יש לזהות מוטציה בקולטן של הורמון בלוטת התריס, אשר מופיע ב-85% מהמקרים.
עם זאת, אם לא מוצאים את המוטציה המתאימה אין הדבר אומר בהכרח שניתן לשלול את הסינדרום, כי לא כל המוטציות הגורמות לו ידועות.
הוצעה תאוריה לפיה קיים קשר בין הסינדרום לבין תסמונת הפיברומיאלגיה, לפיה התסמונת נובעת למעשה מעמידות להורמון בלוטת התריס, שקשה לאבחנה.
לפי התאוריה, זהו בעצם הגורם המרכזי לפיברומיאלגיה, ומשום שקשה לזהות את הסינדרום, החולים אינם מטופלים כנדרש.
הוצע לטפל בתסמונת במינונים גבוהים של הורמון בלוטת התריס.
בטיפולים אלה, אף על פי שתמונת בדיקות הדם לאחר נטילת מינונים גבוהים של הורמונים תעיד על יתר-פעילות של בלוטת התריס, אין בכך סכנה ובדרך כלל לא נצפים כלל סימפטומים של יתר פעילות עד להגעה למינונים מאוד גבוהים.
במינונים אלה ניתן להפחית מעט את המינון כדי להגיע למינון אופטימלי.
עקב העמידות להורמונים, גם כאשר זורמת בדם כמות גבוהה מאוד של הורמונים, הם אינם נקלטים בתאים בקצב מספק כדי להגיע ליתר פעילות של הבלוטה.
במקרה אחד נמצא שחולה שסבל מדיכאון עקב עמידות להורמון בלוטת התריס, נרפא בטיפול על ידי מינונים גבוהים של T3.
עמינדב (עמי) שמיר (ט"ו בטבת תרפ"ד, 23 בדצמבר 1923 – ד' באב תשס"ט, 25 ביולי 2009) היה מתרגם, עורך, עיתונאי וסופר ישראלי.
עמי שמיר נולד בסוף שנת 1923 בעיר לודז' שבפולין, בנם של טובה לבית בידרמן ודוד שמיר (שטיינברגר), מורה עברי, במשפחה בת שני אחים ושלוש אחיות.
באמצע שנות ה-30 עלה לארץ ישראל מפולין עם משפחתו.
סיים את לימודיו בתיכון אהל שם ברמת גן.
בהמשך למד עיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו היה לחבר קיבוץ משמר העמק לזמן קצר.
בתום מלחמת העצמאות התגייס לשירות צבא בצה"ל כקצין תרבות וחינוך.
שם החל את עבודתו העיתונאית הסדירה, כששימש ככתב וכסגן-עורך בשבועון חיילי צה"ל "במחנה".
כתיבתו של שמיר הקיפה תחומים מגוונים: ספרות יפה, עיתונאות ומדע פופולרי לילדים.
בכל אחד מתחומים אלה הגיע להישגים בולטים, וכתבותיו זיכו אותו בפרס אילת (מטעם עיריית אילת ולשכת התיירות לאילת, תשכ"ד; ביחד עם יהושע משולח) ובפרס לב לעיתונות.
לאחר פרישתו מ"למרחב" כיהן בראשית שנות ה-70 כדובר משרד הבריאות, ובשנים 1974–1976 היה יועץ העיתונות (דובר הלשכה) של הנשיא אפרים קציר.
שמיר תרגם עשרות רבות ספרים מאנגלית לעברית.
כמו כן כתב מספר ספרי מקור, בהם "תקריב", "נעליים מארץ-ישראל", "עמודי פנים" ו"זמן אוויר".
וערך מספר כרכים של אנציקלופדיה אביב.
נעלַים מארץ ישראל; ציירה: נורית יובל, תל אביב: אטד, תשל"ג.
תולדות חיל ההנדסה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; קצין חינוך ראשי – ענף הסברה, בשיתוף מפקדת קצין הנדסה ראשי, 1978.
עמודי פנים: עיתונאות בנימה אישית, רחובות: אטד, תשס"ב 2002. (קובץ כתבות ומאמרים שפרסם בשנות ה-50, ה-60 וה-70, מחולק לתשעה מדורים)
זמן אוויר, רחובות: אטד, 2005. ("סיפור חניכה תיעודי-בדיוני של צעיר ארץ-ישראלי בשלהי מלחמת העולם השנייה")
השטן והתאוה / ריימונד ראדיגה ; (תרגם עמי שמיר), רומן.
התאונה / דקסטר מאסטרס, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1956
תורת הניהול וחוכמת מקיאוולי / אנתוני ג'יי, ספרית מעריב, 1989.
נאות השמים / ג'ון סטיינבק, הדב, תש"י.
נביא חמקמק : אחד העם ומקורות הציונות / סטיבן זיפרשטיין, תל אביב : עם עובד, תשנ"ח 1998.
הנופלים בקרב : עיצובו מחדש של זיכרון שתי מלחמות העולם / ג'ורג' ל' מוסה, עם עובד, תשנ"ד 1993.
הנפילה : הכישלון האמריקני באיראן / מייקל לידן, ויליאם לואיס, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, (תשמ"ב 1982).
סוד הטילים וכבוש החלל / מאת קנת גטלנד ; כתר, 1978
עובדות החיים : מבט תלת-ממדי / ג'ונתן מילר ודויד פלהם, מסדה, 1984
עמדות השליטה : המאבק בין הממשלות לבין השוק המעצב מחדש את פני העולם המודרני / דניאל ירג'ין, ג'וזף סטניסלו ; תל אביב : דביר, תש"ס 2000.
פדלאללה : המצפן של חזבאללה / מרטין קרמר, מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
צבאו הפרטי של פופסקי / ולדימיר פניאקוב.
צלילים מופלאים : סיפורה של הסימפוניה / הרברט צ'אפל, גבעתים : מסדה, 1988.
רוח-אללה : ח'ומייני והמהפכה האסלמית / אמיר טאהירי, עם עובד, תשמ"ז 1987.
האדם הקדמון / מאת אנתוני הארוי וג'ודית דימנט, כתר, 1978.
אהבה נזילה : על השבריריות של הקשרים האנושיים / זיגמונט באומן, הוצאת מאגנס, 2007.
האיזמל-החרב, טד אלן וסידני גורדון, הקבוץ הארצי השומר הצעיר, 1955
אילו יכלו גברים לדבר : אלון גרטש ; אלו יכלו גברים לדבר, זמורה ביתן, תשס"ד 2004.
האימאם הנעלם, פואד עג'מי, עם עובד, תשס"ו 2006.
אמנות הצלום / מאת יונתן רטלנד ; איורים - בן מנצ'יפ וטרי קולינס, כתר, 1978
אני והמדע : כיצד דברים פועלים / מרטין ברמול ואנג'לה וילקס, יבנה, תש"ן 1990.
אני ועולם החי : יונקים, זוחלים, בעלי-כנף, דגים ועוד / ג'ו קאופמן, יבנה, תשמ"ט 1989.
אני לא רוצה לדבר על זה / טרנס ריל עם עובד, תשנ"ט 1999.
אניילי ומערכות השלטון באיטליה / אלן פרידמן, גלובס, 1991.
בין זיכרון לתקווה : ניצולי השואה בגרמניה הכבושה / זאב מנקוביץ; ירושלים: יד ושם, תשס"ז 2006.
בית הספר הבלתי מדורג / ג'ון י' גודלד, רוברט ה' אנדרסון, אוניברסיטת תל אביב, תשל"ו.
חיים ששוויים פחות : המיתוס של שחרור האשה / סילויה אן הולט, עם עובד, 1990.
חידת מק-ארתור : יפן, קוריאה והמזרח-הרחוק / ג'ון גונתר, נ' טברסקי, תשי"א.
חזון התאוריה הסופית / סטיבן ויינברג, עם עובד, תשנ"ז.
חורים שחורים והדוד אלברט / ראסל סטנארד, עם עובד, תשנ"ג 1992.
הערכה בית ספרית : דיאלוג לשיפור בבתי הספר / דוד נבו, רכס - פרויקטים חינוכיים, 2001.
דם ופוליטיקה : עלילת דמשק, היהודים והעולם / יונתן פרנקל, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ג 2003.
גילו של אדם וזמנו האישי / מריאן רבינוביץ, 2003.
גוף האדם : מערכות ותפקודים / כריסטיאן ברנרד, קארל סבאג, יבנה, תשמ"ט 1989.
בצלו של היטלר: ריצ'ארד ג' אוואנס, עם עובד, תשנ"א 1991.
משטר וישי בצרפת והיהודים / מיכאל ר' מארוס ורוברט פקסטון, עם עובד, 1989.
מעולם החי והטבע, רביבים, [תש"ם].
מעבר לסמבטיון : המיתוס של עשרת השבטים האבודים, הוצאת בית התפוצות, 1991.
מכתבים לידיד יהודי באמריקה / הלל הלקין, עם עובד, (תשל"ט).
המייסד : אבי שושלת רוטשילד ותקופתו / עמוס אילון, עם עובד, תשנ"ח 1998.
: יהודי מציל יהודים / סמואל אולינר (Oliner), קתלין לי, יד ושם, תשס"ב 2002.
המחשב האישי - מבט תלת־ממדי / שרון גלאהר, משכל, 1987
המגדל הגאה : דיוקן העולם לפני מלחמת העולם הראשונה 1890–1914 / ברברה טוכמן, תל אביב : דביר, תשנ"ט 1998.
מאחורי דלת הכיתה / ג'ון י' גודלד, מ' פרנסיס קליין, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב - בית הספר לחינוך, 1973.
לוסי - ראשית המין האנושי / דונלד ג'ונסון ומייטלנד אדי, תל אביב : מסדה, 1985.
כוכב ושמו שאול : סיפורים / קורדויינר סמית, עם עובד, (תשמ"א 1981)
כאשר ינוס איש מפני הארי / י' קליין-הפרש, קרני, (תשכ"ה).
עמי שמיר (עורך), ספר ז'יחלין, תל אביב: ארגון יוצאי ז'יחלין בישראל ובאמריקה, תשל"ד.
(ספר יזכור, עברית ויידיש) ()
עמי שמיר (עורך), אנציקלופדיה לבריאות המשפחה המודרנית; עורכת אחראית: טובה שיף, ירושלים: שגיא, תשמ"ז 1987; אשקלון: א.ב.א., תשנ"א 1991.
עמיאל הירש הוא עורך דין ורב רפורמי אמריקני וישראלי.
הרב הבכיר של בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז.
לשעבר מנכ"ל "ארצה", האיגוד של הציונים הרפורמים בארצות הברית.
עמיאל הירש נולד בארצות הברית לאביו הרב ריצ'רד ג.
אביו היה ממובילי הדרך של היהדות הרפורמית אל התנועה הציונית, ולאחר עלייתו ארצה ממנהיגי ההסתדרות הציונית בישראל.
עמיאל עלה ארצה עם הוריו ולמד בבית ספר תיכון בישראל.
למד משפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון וסיים בהצטיינות.
בהמשך למד לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' בניו יורק והוסמך לרבנות בשנת 1989.
בשנים 1992 עד 2004, הירש היה מנכ"ל "ארצה", האיגוד של הציונים הרפורמים בארצות הברית.
מאז 2004 הוא משמש כרב הבכיר של "בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז", בית כנסת רפורמי באפר וסט סייד, מנהטן.
ממשה למרקס: הציונות הרוסית כפי שהשתקפה בעיתונות העברית של שנת 1917. הוצאת ההיברו יוניון קולג', 1989 (באנגלית).
דו-שיח נוקב בין רב רפורמי לרב אורתודוקסי.
עמיאל אלקלעי (נולד בשנת 1956 בבוסטון) הוא משורר, מתרגם, מרצה וסופר אמריקאי מיהדות ספרד.
הוריו של עמיאל היגרו לארצות הברית מסאו טומה ופרינסיפה.
לפרסומו הראשון זכה בעת מלחמת בוסניה, בשל תרגומים שביצע לספרים מבוסניה, אך עיקר עיסוקו הוא בספרות של יהדות ספרד, בעברית ובשפות אחרות.
אלקלעי מתרכז בדרך בה אנחנו רואים את עצמנו ובדרך שהאמריקאים רואים את המזרח התיכון.
עמי שלף (20 בספטמבר 1936 – 24 בדצמבר 1988) היה כדורסלן ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר בהפועל גבעת ברנר, הפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
שלף, שהיתמר לגובה של 1.94 מטר, הופיע 56 פעמים במדי נבחרת ישראל.
שלף נולד בחיפה, ובצעירותו היה שחיין מצטיין.
הוא שיחק כדורסל ובמקצועו היה מורה לחינוך גופני.
בשנים 1958–1964 היה שלף מהשחקנים הבולטים של הפועל גבעת ברנר.
בעונת 1959 הוכתר כמלך הסלים של הליגה.
בשנת 1961 הגיע לגמר גביע ריד לאחר שקבוצתו גברה במפתיע על הפועל תל אביב.
באוקטובר 1964 עבר שלף להפועל תל אביב.
שלף שיחק במשך 11 עונות בליגה הלאומית, בהן שש עונות בגבעת ברנר, וחמש עונות בהפועל תל אביב, עימה זכה באליפויות בשנים 1965–1966. הוא רשם 190 הופעות בליגה, בהן קלע 2,740 נקודות.
במקביל שיחק שלף במדי נבחרת ישראל בשנים 1960–1967. בשנת 1962 הוא צורף למכבי תל אביב כשחקן חיזוק במשחקה נגד פולין.
בשנת 1968 פרש ממשחק והחל לאמן נבחרות שונות.
בתחילת 1969 החל לאמן את נבחרת ההתיישבות העובדת.
באוקטובר 1969 הוא אימן את שער הנגב.
ביולי 1970 נתמנה למאמן הפועל פתח תקווה.
בשנת 1972 החל שלף לאמן את הפועל תל אביב.
באוקטובר 1975 החל לכהן כרכז הכדורסל של הפועל ובמקביל כיהן כיושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד הכדורסל, ויושב ראש ועד העובדים של הפועל.
בשנת 1985 מונה לנציג ישראל בוועדת פיב"א לקט סל.
בשנת 1985 מונה למנהל אגף הספורט באיגוד הפועל ובנובמבר 1985 נבחר ליו"ר התאחדות הספורט.
בניו אורי וגור שלף היו כדורסלנים אף הם, ובתו, אלה, נשואה לכדורסלן העבר אורן אהרוני.
בנו הבכור ענבל שלף הוא בנו מנישואיו הראשונים.
שלף נפטר ממחלת הסרטן בגיל 52.
תנוחת העמידה הזקופה היא תנוחה בה גוף האדם מוחזק במנח זקוף כאשר הוא נשען על כפות הרגליים בלבד.
יכולת העמידה והתנועה על שתי הרגליים האחוריות יחד עם יכולת אחיזת חפצים ברגליים הקדמיות מאפיינות את המין האנושי והיו מהותיות להתפתחות האדם הנבון.
בני האדם הם היונקים היחידים המסוגלים לשמור על שיווי משקל בעמידה זקופה למשך זמן בלתי מוגבל.
בני האדם לומדים לעמוד בגילאים שבין 8 ל-12 חודשים.
יונקים אחרים כגון קופי אדם, קנגורים וסוריקטות מסוגלים לעמוד על רגליהם האחוריות לפרקי זמן קצרים בלבד.
קנגורים זכרים עומדים על רגליהם האחוריות בזמן הקרבות שהם מנהלים עם זכרים אחרים, או כדי להרשים את הנקבות.
קנגורים מדלגים על רגליהם האחוריות במהירות שיכולה להגיע ל-40 קמ"ש, אך בשני המקרים הם נעזרים בזנב כדי לשמור על שיווי המשקל.
שימפנזים נצפו עומדים על שתיים בעיקר בזמן התנועה בין ענפי העצים.
אחד מסימני ההיכר המפורסמים של הסוריקטות הוא עמידה זקופה על המשמר, בעיקר בנקודות גבוהות בקרקע כדי לאתר טורפים וסכנות בזמן שחברי הקבוצה מחפשים מזון, אך עמידה זאת דומה יותר לישיבה.
העמידה הזקופה דורשת איזון דינמי בו הגוף נע בצורה בלתי נראית לעין קדימה ואחורה על הקרסוליים בדומה לתנועת מטוטלת הפוכה.
יציבה זקופה דורשת הפעלת שרירי הליבה והרגליים, שליטה במערכת העצבים ובמערכת שיווי המשקל.
מערכת העצבים מפקחת באופן רציף ולא רצוני על כיוון ועוצמת התנודות המעורבות בשמירה על שיווי המשקל ומפעילה את שרירי הירך, השוק והגב התחתון.
המאמץ השרירי הנדרש לשמירה על מנח עמידה זקופה הוא מכריע אך מינימלי.
שרירי הליב התומכים בעמוד השדרה.
הם מקשרים בין פלג הגוף התחתון לעליון ואחראים ליציבות הגוף.
שמירה על עמידה זקופה חשובה מאוד מבחינה בריאותית.
היא מונעת כאבי גב ומקטינה את הסיכון לדלקות ולשינויים מבניים בעמוד השדרה ובמפרקים.
יציבה נכונה מקרינה עוצמה וביטחון עצמי ומשדרת לסביבה הרגשה טובה.
יחד עם זאת, אצל אנשים מסוימים, עמידה ממושכת עלולה לגרום להפרעות בריאותיות כגון:
תת-לחץ דם תנוחתי המתאפיין בסחרחורת, כאב ראש, ראייה מטושטשת או עמומה והתעלפות, מכיוון שאספקת הדם למוח אינה תקינה.
הפרעה בזרימת הדם ברגליים אשר גורמת לקרישיות יתר תנוחתית, ורידים בולטים (דליות) ודלקת בוורידי הרגליים ובצקת בכפות הרגליים.
רעד תנוחתי המתבטא בעוויתות בשרירי השוק ותחושה של חוסר יציבות.
לחץ על הסחוסים הבין מפרקיים והבין חולייתיים הגורם לשחיקתם.
עמיגור ניהול נכסים בע"מ היא חברה-בת של הסוכנות היהודית ומשמשת כזרוע הביצועית של הסוכנות בכל הקשור לבנייה ודיור, במיוחד בתחום הדיור המוגן ודיור ציבורי.
עמיגור היא החברה הגדולה בישראל בתחום בתי גיל הזהב, והשנייה בגודלה בתחום הדיור הציבורי.
נכון ל-2018 החברה מנהלת 17,500 יחידות דיור, מתוכם 11,000 בדיור הציבורי ו-6,500 יחידות דיור בבתי דיור מוגן.
עמיגור נוסדה ב-1972, כתוצאה מפיצול חברת עמידר בעקבות סכסוך שפרץ בין ממשלת ישראל והסוכנות היהודית, לאחר הקמת משרד העלייה והקליטה והעברת הטיפול בעולים לישראל מהסוכנות למדינה.
עמיגור קיבלה את האחריות לטיפול בדיור לעולים חדשים, למרות ביקורת שהקמת החברה תיצור מנגנון כפול ומיותר.
ביוני 1972, נחתם הסכם בין "עמיגור" ל"עמידר" שלפיו 180 עובדים וכ-30,000 דירות שהיו בבעלות עמידר (מתוך 200,000 שהחזיקה אז) הועברו אל "עמיגור".
יעדי החברה מתמקדים במתן פתרונות דיור לעשרות אלפי דיירים נזקקים, רובם עולים חדשים, בייזום, בהקמה ובבנייה של פרויקטים, בעיקר בתחום הדיור הציבורי לקשישים ובפעולות רווחה בקהילה.
מיום הקמתה העמידה החברה, כשליחת הסוכנות היהודית, למעלה מ-60,000 פתרונות דיור לעולים חדשים ולאזרחים מעוטי יכולת.
שכר הדירה מותאם למצבם הכלכלי של הדיירים.
כיום (2023) יו"ר מועצת המנהלים הוא משה עשירי רייכקינד, המשמש גם סמנכ"ל הכספים של הסוכנות היהודית לארץ ישראל.
הוא החליף את אריה אביר שכיהן בתפקיד 15 שנים.
מנכ"ל החברה עד פברואר 2022 היה יובל פרנקל, לשעבר מנכ"ל חברת חלמיש, מחליפו הוא ארז שני, שהחל את פעילותו בחברה בשנת 2003.