tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדי חודש מגיעים לבסיס תלמידים בגילאים שונים ומשתלבים בפעילות השוטפת של הבסיס.
חיילי הבסיס מגיעים גם הם אל בתי הספר ועוזרים לתלמידים בעיסוקיהם השונים.
הבסיס נוהג לפתוח את שעריו ביום העצמאות ובמועדים אחרים לביקורי קהל.
בבסיס מתנדבת אחת לשבוע קבוצה של תלמידים מבית ספר לחינוך מיוחד "מעלות" של העיר אשדוד, במסגרת תוכנית.גדולים במדים של עמותת יד לילד המיוחד
מהקמת הבסיס ועד שנת 1980 היה מפקד הבסיס קצין ים בדרגת סא"ל.
משנה זו ואילך הועלה התקן ומפקדי הבסיס הם קצינים בדרגת אל"ם.
+מועדאזור התרחשותפעילות השלמה13 באוגוסט 1968בסיסחנוכת הבסיס בנמל אשדודגזירת סרט על ידי גב' שרה אראל וניפוץ בקבוק שמפניה.11 במאי 1969אל ערישפיצוץ מטען נפץ.
העקבות הובילו ליםלא נגרם נזק.8 ביוני 1969צפון סיניסיור משולב טרפדות וספינות סעראחד מני רבים.
בתיה שם-אל, בסיס חיל הים באשדוד, 'בין גלים' אוקטובר 1975, עמ' 22.
שי בנדמן, הזמן עובר פה מהר, על מוצבי השליטה ארז ותל רידאן, 'בין גלים' יולי 1984, עמ' 41–43.
אשדוד ח"י שנים – סיפורו של בסיס אשדוד, בין גלים אפריל 1986.
אנני אלרועי, רביב הדר ודוד בר-יוסף, כתבת רוחב מבצע צוק איתן: עזה באחריותנו 24/7, עקיצת הדבורה, עיניים פקוחות לרווחה, אורחים קרואים, אח"י יפו, טכנאים במשימה בלתי אפשרית ו100 שנים של שירות בלבן'' ב "בין גלים" מגזין עמותת חיל הים, גיליון אוקטובר 2014, עמ' 33–49.
אבי סטרוגו ויהודה דהן, זרי דפנה''', זכרונות מבסיס דפנה, ספטמבר 2003.
בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' הוא אחד משלושת בסיסי הצי המלחמתי הבריטי באנגליה (השניים האחרים נמצאים בקלייד ובדבונפורט).
הוא מהווה חלק מן העיר פורטסמות' ושוכן בחופו המזרחי של נמל פורטסמות', צפונית למצר סולנט ולאי וייט.
שמו השני של הבסיס אה"מ "נלסון" (HMS Nelson) על שם אדמירל נלסון.
הבסיס בפורטסמות' הוא הקדום ביותר מבין בסיסי הצי המלכותי, ותופס מקום חשוב בתולדותיו.
נמצאת בו גם "המעגנה ההיסטורית של פורטסמות'" (Portsmouth Historic Dockyard), בה מצויות אטרקציות ימיות חשובות הפתוחות למבקרים ובהן האוניות ההיסטוריות "מרי רוז", אה"מ "ויקטורי" ואה"מ "ווריור".
נושאות המטוסים מסדרת "קווין אליזבת"
המשחתות מסדרה 45 (דארינג) - 6 משחתות
שולות המוקשים מסדרת האנט - 6 שולות מוקשים
ספינות הסיור מסדרת ריבר - 8 ספינות
ספינות הסיור מסדרת קטלס - 2 ספינות ( גיברלטר)
ספינות הסיור מסדרת ארצ'ר - 5 סיירות
יחידת הצלילה פורטסמות' ובית הספר לצלילה
בסיס אספרנסה (ספרדית: Base Esperanza, מילולית: בסיס התקווה) הוא בסיס מחקר אזרחי ארגנטינאי הממוקם במפרץ התקווה שבקצה חצי האי טריניטי, בארץ גרהאם, שבחצי האי האנטארקטי.
הבסיס הוא אחד משני מקומות היישוב האזרחיים היחידים שביבשת (השני הוא וילה לה אסטרלאס הצ'יליאני).
הבסיס הוקם ב-17 בדצמבר 1952, והפך ליישוב קבע עשור מאוחר יותר, ב-14 ביוני 1962. נכון ל-2014 מתגוררים בו בחורף 55 תושבים, מתוכם 10 משפחות.
בקיץ מספר התושבים גדול אף יותר.
במקום בית-ספר ואף תחנת שידורי רדיו.
הטמפרטורה הממוצעת היא 5.5 מעלות מתחת לאפס, כשבחורף הטמפרטורה צונחת ל-10 מעלות מתחת לאפס, ובקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא כ-2 מעלות צלזיוס.
רק כחודש בשנה הטמפרטורה היא מעל לנקודת הקיפאון, ולכן האזור מוגדר על פי שיטת קפן כטונדרה ארקטית.
החל מאז 1948 הטמפרטורה הממוצעת עולה ב-0.0315 מעלות צלזיוס בשנה, כשבעיקר החורפים קרים פחות.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה במקום, הייתה ב-6 בפברואר 2020 (באמצע הקיץ האנטארקטי), כשנמדדה טמפרטורה של 18.3 מעלות צלזיוס
בבסיס נולד בינואר 1978 אמילו מרקוס פלמה, האדם הראשון שנולד באנטארקטיקה.
הבסיס גם מהווה מוקד תיירותי, עם ממוצע של כ-1,100 תיירים בשנה.
ב-9 במרץ 2002, הנפיק הדואר הארגנטינאי בול לכבוד הבסיס.
בשנת 2008 הותקנה טורבינת רוח על האי, המייצרת חשמל עבור תושבי הבסיס.
בשנת 1997 ליד הבסיס הוקמה תחנת מחקר ECARE של אורוגוואי.
בסיס דפנה היה בסיס קדמי של חיל הים, שפעל בתקופת מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים והשנים שלאחריה בהר קסיוס, לחופה הצפוני של ימת ברדוויל שבצפון חצי האי סיני, תחת אחריות בסיס אשדוד.
כתוצאה מכיבוש חצי האי סיני ורצועת עזה במלחמת ששת הימים התארך מאוד חוף הים התיכון של מדינת ישראל.
פיקוד חיל הים הגיע למסקנה שקיים צורך בבקרה רצופה על הגבול המערבי של סיני, קו הפסקת האש ומבואות פורט סעיד וזאת מכיוון שלא ניתן היה להסתפק במידע שהתקבל לסירוגין מסיורי כלי שיט.
הבסיס הוקם ביוני 1970 בעקבות טיבוע ספינת הדיג אורית ופורק ב־1979 במסגרת נסיגת צה"ל מסיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ימת ברדוויל היא לגונה של הים התיכון הנמצאת לאורך החוף הצפוני של חצי האי סיני.
קצהָ המזרחי נמצא במרחק כ-30 קילומטרים ממערב לאל עריש.
אורכה כ-90 קילומטרים ורחבה, בנקודה הרחבה ביותר, כ-22 ק"מ.
עומקה של הלגונה אינו עולה על שלושה מטרים.
הימה מופרדת מהים התיכון על ידי שרטון המקיף אותה משלושה צדדים (למעט הצד הדרומי), שרוחבו בין עשרות מטרים לקילומטר וחצי, וגובהו מגיע עד לשישים מטרים מעל פני הים.
הימה מתחברת אל הים התיכון בשני פתחים הנקראים בוראז (מילה טורקית שמשמעותה "מעבר").
במפות צה"ל כונו "בועז 1" למערבי ו"בועז 2" למזרחי.
במהלך מלחמת ששת הימים כבש צה"ל את הימה.
לאחר הכיבוש הוזמן קבלן אזרחי בשם יונה לרר לבצע עבודת חפירה ימית בפתח המזרחי כדי לאפשר מעבר דגי סְפָּרוּס זהוֹב הידוע בשם דניס ושיט סירות בין הימה לים התיכון.
בחודש יולי 1967 ארגן אגף העתיקות שלוש משלחות מחקר שהיו בראשותו של משה דותן, בניהול האגודה למחקר תת-ימי בישראל ובסיוע חיל הים.
בין היתר נערכו סקרים תת-ימיים בימה ואותר מטוס דו מנועי ממלחמת העולם השנייה ובו שרידי אדם.
על שרטון החול המפריד בין הימה לים הפתוח התגלתה באר מים בנויה ובה מי שתייה, ששימשה כפר קטן של בדואים שהתגוררו על השרטון והתפרנסו מציד ציפורים ברשתות, מדייג ומדגים שנפלטו על ידי גלי הים.
ליד הבאר התגלו חרסים ושברי שיש נושאי כתובות מתקופות שונות.
בנוסף, התגלתה על השרטון תלולית ובה שרידי יישוב רומי המכונה הר קסיוס.
במהלך מלחמת ההתשה התברר כי מתקיימת פעילות מצרית רבה בחופי סיני, פעילות שלא פסקה גם לאחר קרב רומני ביולי 1967. כוחות משייטת 13 שסרקו את אזור הימה לאחר כיבושה ובדקו את הבדואים והדייגים במקום, גילו כי הם עומדים בקשר עם המצרים בפורט סעיד.
בנובמבר 1969 ביצע חיל הים המצרי פעולות התקפיות נגד מוצבי צה"ל בבלוזה וברומני.
ב 13 במאי 1970 טיבעה ספינת טילים מצרית מדגם אוסה את ספינת הדיג אורית, שעסקה בדיג מול חופי סיני.
באותו זמן ביצעה אח"י סער סיור בט"ש מצפון לאל־עריש ונמצאה באותו כיוון כמו האורית, גילתה את פעילות סטי"ל האוסה וירי טיל שחשבה שנורה עליה.
פעילות האורית באזור לא הייתה ידועה לאח"י סער.
מעקב אחר פעילות הצי המצרי בגזרת פורט סעיד וחוף סיני.
מניעת פעילות חבלנית עוינת מול התארגנות פלשתינאית.
מניעת הברחות בעיקר חשיש ומניעת קשר בין הבדואים בימה והפלשתינאים ברצועת עזה.
שמירת האזור שמול דפנה בים התיכון נקי מדייגי הרצועה, מדייגי הימה ומדייגים מצריים.
שמירת תקנות הדייג לפי הוראות משרד החקלאות.
התוקפנות המצרית כנגד כלי שיט אזרחי ופגיעתם במטרה קטנה בטיבוע ספינת הדיג אורית ב־13 במאי 1970 זעזע את פיקוד חיל הים.
מפקד שייטת 3 הדר קמחי יצא עם ספינת טילים לאזור וירד לחוף עם מהנדסי בינוי ואלקטרוניקה ממפקדת חיל הים.
מסקנת הסיור הייתה שמראש הר קסיוס ניתן יהיה לקבל קו ראייה אלקטרוני למבואות פורט סעיד עם אנטנה בגובה של כ-30 מטר.
התכנון הוצג למפקד חיל הים אברהם בוצר שהורה על הקמת מוצב מכ"ם באתר .
מפקד בסיס אשדוד סא"ל מיכאל ברקאי נתן עדיפות לפרויקט וסיפק ליחידה תמיכה מבסיס אשדוד.
בזמן קצר הוכנו גדרות עם מוקשי תאורה, מחפורות ונשלחה ניידת מכ"ם במטרה לכסות את הפעילות הימית באופן רציף על ידי מכ"ם וכדי לזהות את כלי השיט הצבאיים.
כדי להאריך את טווחי הגילוי הותקן גם מכשיר לגילוי וזיהוי שידורי מכ"ם אורנה.
על התורן הגבוה הורכבו אנטנות לקשר.
במקום הופעלה תחנת מכ"ם שסיפקה תמונה מקומית על כלי השיט באזור החוף.
במהלך מלחמת יום הכיפורים סייע המוצב ושימש ממסר קשר בין כלי שיט בים למפקדת חיל הים.
התחנה אוישה במוכ"מים (שעברו קורס מוכ"מי ספינת טילים).אלחוטנים וקשרים למשמרות ומכונאים וטכנאים לתחזוקה מחיל הים.
טווחי הפלגה ומרחקים של בסיס דפנה:
דפנה - לפתח נמל פורט סעיד 38 מיל ימי בקו אווירי
דפנה לקו הפסקת האש 28 מיל ימי
אשדוד - דפנה: 88 מיל ימי
אל עריש - דפנה: 40 מיל ימי
נחל ים- דפנה: על נתיב השייט: 14.3 מיל ימי
זוגבה- דפנה: 2 מיל ימי עד למזח שהיה באזור סככת הרחפות.
מהמזח בצד הימה עד לכניסה למוצב: כ־600 מטר.
המוצב היה על ראש הגבעה בגובה 70 מטר, והגישה אליו מהים ומהימה הייתה פתוחה.
הגבעה הוקפה במערכת כפולה של גדרות תיל.
בין הגדרות הוטמנו מוקשי תאורה ותיל ממעיד.
תחנת המכ"ם שוכנה במחפורת מוגנת וכך גם מקלט למגורים.
לימים נבנה בונקר ממוגן ששיכן בתוכו את המכ"ם, המגל"מ ומרכז ידיעות הקרב של בסיס דפנה.
את המחפורות החליפו בונקר ועמדות מבוטנות בהיקף הבסיס שהפך למעוז מאורגן היטב, גם בהשוואה למעוזים על קו התעלה.
להגנת המוצב נמצאו במקום שלושים חיילי חיל רגלים בדרך כלל אנשי מילואים בפיקוד שני קצינים שקיימו ביניהם תורנות.
מרפאה עם רופא וחובש מחיל הים.
אחריות הבסיס הייתה לתחזק ולהפעיל את כלי השיט המבצעיים בימה.
בעיקר היו אלה 4 ספינות יתוש שהוגדרו כסיירת ימית בפיקוד שני קצינים שהיו כפופים מבצעית ישירות לבסיס אשדוד ולוגיסטית לבסיס דפנה.
מפקד הבסיס היה אחראי לתפעולם של היתושים אך לא הייתה לו הסמכות המבצעית להפעילם.
השיקול העיקרי לבחירת היתוש היה רדידות המים בימה.
היתוש נבחר היות שהוא מונע בטורבינות מים ללא מדחפים, כך שניתן היה להפעיל אותם במקומות רדודים שהשוקע נמוך.
בתחילה נקשרו היתושים אל ספינת מצרית שהוחרמה בעת הברחה לטובת הבסיס.
לצורך עגינת קבע לספינות היתוש הוכנה בבסיס אשדוד דוברת שירות שהושטה והועגנה בתוך ימת ברדוויל בקרבת הבסיס.
עם הזמן הותקן על גבי הדוברה מנוף להרמת יתושים לתחזוקתם.
על הדוברה הוחזקו גם מכלי דלק שמן למנועים ומכלי מים לאנשים.
כמו כן, נבנה מבנה המגורים ששימש את צוות הסיירת.
על אף השוקע הנמוך של היתושים אירעו מקרים רבים של עלייה ו"התיישבות" על שרטון, ותנועתם של היתושים בימה הלא ממופה הייתה רצופה תקלות.
לשיפור התנועה ויכולת הסיור גילה תא"ל הדר קמחי שהיה אז נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה חברה בצפון אנגליה שבנתה רחפות נוסעים קטנות.
צוות ימאים מהסיירת עם מפקד היחידה, עוזי טישל, נשלחה לאנגליה ולמדה לתפעל את הרחפת.
שתי רחפות נרכשו והופעלו בתקופה 1975–1979. הרחפות צוידו במכ"ם, קשר ומוצבי נשק ופתחו את יכולת הסיור בביטחון מלא תוך עליה על החוף במקומות שעד הופעתן לא הייתה גישה.
מדי יום הייתה מגיעה מבסיס אשדוד ספינת "דבור" במשימת בט"ש לאזור הבסיס מצד הים.
מדי שבוע הייתה מגיעה לבסיס מצד הים נחתת לצורכי תספוקת לוגיסטית.
התעבורה בין נחל ים לבסיס דפנה
ימת ברדוויל רדודה מאוד ברב שטחה.
בהיאחזות נח"ל ים הוקמה חוליה קדמית שהפעילה סירות שטוחות שקיימו את התעבורה עם הבסיס.
המרחק בין הבסיס לנח"ל ים היה כ־20 ק"מ.
הסירות נקראו "הצהובות" עקב צבען והללו היו מונעות ב-4 מנועי חיצון.
בהמשך הייתה גם סירת "דל קיי" בצבע ירוק שנקראה "הירוקה" וסירה להובלות כבדות שכונתה "הלבנה".
לתפעול הקשר בין בסיס דפנה לבסיס האם באשדוד הייתה גם חוליה קדמית של דפנה בבסיס אשדוד.
הבסיס היה ממוקם על אי מבודד בקרבת מדבר.
בבסיס שררו תנאי מדבר; רוחות וסופות חול.
השחיקה בציוד ובאנשים הייתה רבה.
כל הפעילות המבצעית והתחזוקתית נעשתה תוך מאבק בסופות החול המלח והזבובים.
לבוש צוות הבסיס היה בגד ים וסנדלים.
עם קבלת הפיקוד על הבסיס הביא רס"ן עמי שר-אל את נוהלי חיל הים שרכש בפלגות הטרפדות ושייטת ספינות הטילים הוכנסו נוהלי לבוש משמעת והתנהגות צבאית מלאה כולל מסדרי בוקר והנפת דגל הלאום בדומה לנהוג ביחידות של כלי שיט בחיל הים.
בכלל זה בגדי עבודה צבאיים ונעליים גבוהות.
המעוזים בסיני היו בשליטה של פיקוד דרום.
בסיס דפנה שיועד לשרת את משימות חיל הים הוגדר כבסיס קדמי תחת פיקוד בסיס אשדוד.
חיל הים ראה את פעילותו העיקרית של הבסיס לכיסוי מבצעי אלקטרוני לכוון הים התיכון ולא הסכים להעמידו בכפיפות (ת"פ) לפיקוד דרום.
המוצב חייב אבטחה יבשתית שהייתה תחת פיקוד ממשל אל־עריש.
מפקד הבסיס המשיך לקבל מכתבים והוראות גם ממשל אל־עריש.
עקב המצאות 2 כוחות שונים בבסיס התעוררה מחלוקת מי ינהל אותו.
פיקוד דרום גרס שזו אחריותו, חיל הים התנגד.
אלוף פיקוד דרום, אלוף אריאל שרון ביקר בבסיס דפנה יחד עם מפקד חיל הים בנימין תלם שאירח אותו.
שרון לא הסכים בשום פנים ואופן לקבל את לבוש החיילים בסנדלים ומחה באוזני מפקד חיל הים.
כאשר הוסבר לו שזה לבוש מאושר על ידי חיל הים מחה על כך לרמטכ"ל.
תלם מספר שהייתה לו שיחה עם הרמטכ"ל דוד אלעזר ונעילת הסנדלים קיבלה גם את אישורו.
יחסים בין אישיים היו חשובים לפתרון בעיות.
מפקדי הבסיס, כל אחד בזמנו, נהלו מערכות הכרה הדדית עם "השכנים" החיילים שהוקצו לאבטחתו מפיקוד דרום.
המחלוקת המתמשכת הסתיימה עם הגעתו של רס"ן עמי שר-אל.
עמי יצר קשרי גומלין מצוינים עם מפקד רצועת עזה וצפון סיני תא"ל יצחק שגב ונוצר שיתוף פעולה פורה.
התנאים בבסיס היו שונים מאלה שבכל יחידות חיל הים.
צורת ההספקה העיקרית בשנותיה הראשונות של היחידה הייתה באמצעות נחתת שנפרקה על ידי טרקטור שהיה כלי התעבורה העיקרי ממקום נחיתת ה"צהובות" ועד הגעתו למרומי גבעת הבסיס.
הריחוק מבסיס האם ומתשתית התחזוקתית של חיל הים דרש הרבה יזמה ואלתורים טכניים.
כשירות היתושים ומכשירי המכ"ם, ה"אורנה" והקשר נעשתה במאמץ רב לנוכח תקלות וצרכים של חלקי חילוף.
השאיפה להקלת תנאי השירות בבסיס חייבה אספקה טרייה יום יומית.
האספקה הגיעה לבסיס באמצעות הסירות הקטנות - "צהובות" או הסירה הגדולה - "לבנה" של החוליה הטכנית שישבה בנחל ים.
האספקה של מים ודלקים וצרכים כבדים כלשהם המשיכה להגיע מבסיס אשדוד אחת לשבועיים באמצעות הנחתות.
למנועים החיצוניים של ה"צהובות" היו תקלות רבות וזה חייב כמעט באופן שוטף תגבור/החלפת מנועים שהיו מגיעים מבסיס האם באשדוד.
אפשרויות הרחצה - בשנותיו הראשונות של בסיס דפנה, אפשרות הרחצה הייתה רק במי הים.
מכל המים המתוקים בנפח 5 מ"ק שימש לשתייה.
צינור פולאתילן בקוטר 3 אינץ' הונח מחוף הים אל מעלה הגבעה והנחתת שהייתה מגיעה פעם בשבוע העבירה את המים למעלה הגבעה באמצעות משאבה שבנחתת.
רחצה במים מתוקים הייתה מזערית.
משמעת מים הונהגה מעת לעת עקב קיבולת מים נמוכה של מכלי המים בבסיס.
בימי החורף כאשר הנחתת לא הייתה יכולה להגיע לבסיס עקב תנאי ים קשים היו מצבים שמשמעת המים הייתה עוד יותר קשוחה.
רפואה - בתחילה לא שובץ רופא וגם מסדרי חולים לא התקיימו.
בעת מלחמת יום הכיפורים סופחו רופאים במילואים: ד"ר יורם בייט וד"ר אריה שוורץ.
ונוצרו עמם יחסי חברות וקרבה.
לאחר המלחמה אויש הרופא באופן קבוע.
לא היו הרבה חולים יחסית לתנאי התברואה הנמוכים.
בידוד מהעולם - לא ניתן היה לפגוש מישהו ולא לצאת מהבסיס המנותק, סדר החופשות היה שלושה שבועות בתפקיד ושבוע חופש.
תברואה - הייתה הקפדה גם כשיש משמעת מים תמיד להשאיר מעט מים למטבח.
בעת סערות כשלא הגיעו מים על ידי הנחתת אזי הטרקטור היה מוריד את כלי המטבח לחוף הים ושם היו שוטפים אותם במי ים.
הרופא ביצע ביקורת תברואה יומית במטבח ובדיקת ניקיון ונטילת צפרניים של הטבח.
עובדת הביקורת ותוצאותיה נרשמו ביומן התברואה.
שירותים - רס"ר היחידה היה אחראי על חפירת בור שירותים חדש כשהבור הישן היה מתמלא וכן היה מטיל סיד לתוך הבורות.
תנאי אנשי הסיירת היו יותר משונים.
בתחילה מזרנים על סיפון הספינה המצרית העוגנת.
שיפור ממזרנים ובהמשך למיטות מתקפלות מוצבות בשורה אחת לפי הסדר והוותק: מפקד, מפקדי ספינות עד הימאי האחרון.
כשהגיעה דוברת המגורים כתוספת לדוברת העגינה, שודרגו התנאים במקצת.
היתושים הפכו לחלק מהנוף הקבוע בימה.
לאחר כחצי שנה הדוברה חזרה לשדרוג נוסף.
על סיפונה נבנתה מחומר פלסטי מוקצף מבנה שכלל שלושה חדרים: מטבח, חדר מפקדים, וחדר חיילים.
הדוברות המחוברות יחדיו היו מסתובבות עם כיוון הרוח בימת ברדוויל, ועליהן עשרה חיילים.
מרוחקים מהציוויליזציה ומתמודדים עם אתגרים של הישרדות.
כל השירותים המנהליים חייבו הפלגה לחוף בסירה ואחר כך נסיעה למוצב.
תעבורת הקשר בין הבסיס לדוברות ודרך מרכזיית הבסיס אל מחוצה לו היה באמצעות קו נל"ן שהיה פרוס ממרומי הגבעה מטה ללשונית החול בימה וממנה במים עד הדוברות עצמן, קו זה היה נקרע לעיתים קרובות ושוב היו נאלצים לפרוס קו חדש.
כאמור הגישה למוצב הייתה בדרך הים התיכון בכלי שיט מבסיס אשדוד, או בסירות מתוך ימת ברדוויל דרך החוליה בנחל ים או במסוקים.
יציאה לחופשות היו חיילי הבסיס יוצאים בסירה מבסיס דפנה לנח"ל ים, המרחק היה גדול, הראות לעיתים קרובות לקויה, הניווט היה בעזרת עמודים ונצנצים שהיו מסמנים את הנתיב לדפנה.
המנועים החיצוניים של ה"צהובות" נשחקו ויצאו מכלל שימוש לעיתים קרובות, לעיתים היה נשכר דייג מקומי שיסייע ויבצע את ההובלה של החזרת החיילים מחופשה והוצאת חיילים לחופשה.
הדרך בים ארכה כשעתיים וחצי.
גם כאשר כבר הגיעו החיילים לנח"ל ים, היה עליהם לחכות להזדמנות של טרמפ או לאוטובוס שעבר בימי ראשון וחמישי בלבד.
כתוצאה מכך, היו מגיעים לביתם באיחור גדול.
לא מעט מקרים שה"צהובות" היו מתיישבות בימה, והיה צורך לרדת למים ולדחוף אותם, העיכובים הללו גרמו למורת רוח אצל החיילים בבסיס שהמתינו בקוצר רוח להגעת ה"צהובות" על מנת להוציאם לחופשה אחרי 3 שבועות בבסיס המבודד.
הפלגה בימה בשעות החשיכה נעשתה רק במקרים חריגים ביותר.
רכישת הרחפות אפשרה תנועה מהירה וקלה יותר.
הקמת יחידת הרחפות נעשתה בטקס עם מפקד חיל הים בנימין תלם נכחו חמישה אורחים וארבעה אנשי צוות.
חולית נח"ל ים הייתה מרכיב חשוב בתפקוד בסיס דפנה, ודרכה עברו פריטי ציוד ליחידה.
השטה בכלי שיט קטנים חייבה בקרה קפדנית לפני שהם עולים סירות.
לפעמים היה צורך להשאיר ציוד בחוליה בנח"ל ים עקב משקל או עקב סוג החומר שלא אפשר הובלתו ביחד עם אנשים.
על חולית נח"ל ים פיקד רס"ר בקשי שעליו ואנשיו הוטלה אחריות והקפדה על בטיחותם של הנוסעים.
מפקד החוליה בקשי השגיח גם על ה"לבנה" שלא תערבב חומרים מיוחדים עם אנשים ושלא תעמיס יתר על המידה.
בנוסף לביקורים הרבים מאוד של גורמי חיל הים הגיעו לבסיס דפנה גם משלחות רבות מכלל צה"ל.
היו אלה גורמי מטה וגורמים מקצועיים של פקוד דרום, גורמי ביקורת של פקוד דרום, גורמי ביקורת של צה"ל, קצין רפואה ראשי, מקצין חימוש ותחזוקה ראשי, בודקי מים, בודקי מזון, בודקי תחמושת וכיוצא בזה.
המבקרים רצו לראות ללמוד לשאול ולבדוק את הפלא במדבר- איך מנהלים בסיס קטן ששולט על זירה ימית בתוך הימה ובכוון תצפית לים התיכון.
יחד עם חוליה תעבורה עורפית בנח"ל ים.
אי המקבל את המזון, חלקי חילוף ותספוקת תחזוקה כאמור מנח"ל ים, דרך הימה.
ואספקת המים והדלק דרך הים התיכון.
הבסיס הממשיך להתקיים ולתפקד גם שיש סערת חול או סערת חורף.
בסערות שלא מאפשרות תנועת סירות תספוקת ממעגן נחל ים וכשלפעמים גם לא מתאפשר לקבל מים מהנחתת.
בבנין הממשל באל-עריש התמקמה תחנת מכ"ם של בסיס אשדוד.
התחנה אוישה ב-12 מפעילות מכ"ם, שני נגדים וארבעה תצפיתנים במילואים.
מייד עם התבססות ספינות היתוש בבסיס בתחילת שנת 1973 נשלחו לסיורים בימה בואכה דרך היציאה "בבועז 1" עד לקו הפסקת האש מול פורט סעיד.
בסיס דפנה במלחמת יום הכיפורים
התרעה למלחמה התקבלה ביום ו' 5 אוקטובר 1973. מפקד בסיס דפנה סרן עמי שר־אל, שהה בחופשה בביתו והוזעק לתדרוך אצל סא"ל איתן ליפשיץ מפקד בסיס אשדוד, בסיס האם של בסיס דפנה.
מיד לאחר התדרוך יצא שר־אל ברכב לכוון בסיס דפנה כשאליו מצטרף סג"ם גבי שילה שמשימתו הייתה להגיע כנציג חיל הים למעוז בודפשט, המוצב הצפוני ביותר של צה"ל בקו בר-לב.
נסיעה זו עברה בתוככי העיר עזה, דרך אל עריש בואכה נח"ל ים, שם הייתה ממוקמת החוליה הקדמית של בסיס דפנה.
לבסיס דפנה סופחה מחלקת צנחנים בפיקוד סג"ם הצנחנים תודרכו לאבטח ולהתפרס במחפורות סביב הגדרות עם דגש על תצפית דרומה.
שר־אל קיבל דיווח מודיעין מבסיס אשדוד על מסוקי קומנדו מצריים הנמצאים בדרכם לפשוט על הבסיס וגם על אפשרות הפגזת הבסיס מהים, מכלי שיט של חיל הים המצרי.
כוח קומנדו מצרי נחת על הציר שבין מעוז בודפשט לרומני אבל לא הגיע לקרבת בסיס דפנה.
בלילה הראשון למלחמה הגיעו ספינות טילים של חיל הים והתמקמו למארב צמוד לרצועת החוף של ימת ברדוויל בסמוך לבסיס דפנה.
באותו לילה התרחש הקרב הימי הראשון בגזרה, הקרב החל כאשר ספינת קרב מצרית התקרבה לבסיס דפנה מבלי להתגלות ושיגרה מטח של 20 רקטות על הבסיס.
הרקטות נפלו בדיונת חול צפונה לבסיס ולא גרמו נזק.
משך כל ימי הלחימה תחנת המכ"ם של בסיס דפנה ובמיוחד מכשיר "אורנה" (מגלה כוון מכ"ם) סיפקו לסטי"לים של חיל הים בכל עת שהיו מגיעים לגזרה נתוני כיוון לשידורי מכ"ם של גזרת החוף והים המצריים.
כיווני המכ"ם שהוזרמו לסטי"לים על ידי בסיס דפנה סייעו לבצע חיתוך עם כיווני המכ"ם הנקלטים על ידי הסטי"לים וכך אפשרו להגדיר במדויק את מיקום ספינות האויב.
בכך סייע בסיס דפנה לקרבות הימיים בגזרה המצרית הקרובה ותרם באופן משמעותי תרומה מבצעית טקטית.
בלילה השני למלחמה "התיישבה" ספינת הטילים אח"י חנית על שרטון חול ברצועת החוף מזרחית למוצב בסיס דפנה.
פעולות החילוץ נעשו בעזרת ספינות טילים אחרות.
הספינה חולצה במאמץ משולב באמצעות גוררת אזרחית מגויסת שהגיעה מנמל אשדוד בפיקודו של רס"ן מיל' מיכה זנד.
בבוקר 8 באוקטובר, הסטי"ל אח"י מזנק התקרב לנמל פורט סעיד ב"סיור אלים" כשעליו מפקד שייטת הסטי"לים אל"ם מיכאל ברקאי.
ספינות טילים מצריות יצאו מהנמל במגמת תקיפה פעולה אשר נצפתה במכ"ם ובמגלה כוון המכ"ם של בסיס דפנה והועברה לספינות הטילים ששהו בגזרה.
שר־אל (שהיה בתפקידו הקודם מפקד ספינת הטילים אח"י חץ (סער 3) ואשר סיים את פיקודו כחצי שנה לפני פרוץ המלחמה) מצא את עצמו מעורב בתעבורת הקשר בקרבות הימיים, באותם לילות שספינות הטילים של חיל הים הגיעו לגזרה המצרית.
בעת ששר־אל ניהל את חפ"ק בסיס דפנה הוא האזין באופן קבוע לעורק הקשר (ת"ג) של הפיקוד החילי ולכל תעבורת הקשר שהתנהלה בין מפקד שייטת הסטילים אל"ם מיכאל ברקאי לבין מפקדת חיל הים.
שר־אל הבחין שדיווחי הקרב של מפקד השייטת למפקד חיל הים האלוף בנימין תלם והוראות מפקד חיל הים למפקד השייטת לא נקלטים והם לא שומעים אחד את השני.
שר־אל התערב ונכנס לרשת הקשר ופעל כממסר אנושי בין מפקד חיל הים למפקד שייטת הסטי"לים.
בפעילות שייטת 13 בגזרה ניהל מפקד בסיס אשדוד סא"ל איתן ליפשיץ את הפעילות ממפקדה קדמית בחדר המבצעים של בסיס דפנה.
במהלך האירועים שתי סירות סנונית (סירה) של שייטת 13 חדלו מפעילות כארבעים מייל מחוף סיני.
שתי סירות יתוש יצאו לקראתן מבסיס דפנה דרך הפתח המערבי של הימה המכונה "בועז 1" וכיוונו אותן לכניסה המזרחית של ימת ברדוויל ומשם לדוברת סירות היתוש.
במהלך מבצע ליידי, יצא כוח שייטת 13 לתקיפת נמל פורט סעיד בשני כלי שיט מסוג חזיר יצא מתוך בסיס דפנה והפליג לאזור התקיפה בנחתת אח"י אשקלון.
פעולת איסוף הכוח לאחר סיום המבצע הייתה מתוכננת כ-2,000 מטר מפתח נמל פורט סעיד.
לאיסוף יצאו סירות גומי ושתי יתוש.
זמן איסוף אחרון הגיע אך סא"ל איתן ליפשיץ שכנע שניתן להמתין שעה נוספת.
כך הצליח להפגיש חזיר אחד שחזר עם כח האיסוף וגרר אותו לבסיס דפנה.
בעת האיסוף בים הופגז הכוח מתותחי 130 מ"מ מכווני מכ"ם בחופי מצרים.
חזיר שני שביצע את הפעולה, לא יצא את הנמל חזרה ולא הגיע לנקודת האיסוף.
מפעיליו, לוחמי הקומנדו הימי סגן עודד אמיר וסמ"ר עלי קמחי הוגדו כנעדרים.
עם השתלטות צה"ל על תעלת סואץ הועברו ארבע סירות יתוש מבסיס דפנה במשאיות לבסיס פנרה שבאגם המר.
בסיס דפנה הווה תרומה מבצעית חשובה ביותר לכוחות חיל הים של ישראל בים וביבשה; לשייטת ספינות הטילים, לשייטת 13 ולמפקדת חיל הים.
בסיס דפנה תפקד כסטי"ל סטטי, כמרכז ידיעות קרב (מי"ק) על החוף ותרם לתמונת שטח מבצעית לסטי"לים.
היותו של מפקד הבסיס, סרן עמי שר אל, מפקד סטי"ל בתפקידו הקודם איפשר הבנה מוחלטת לפעילותם וצורכיהם של הסטי"לים בזירה והיכרות מלאה של תורת הקרב.
בשנת 1977 קיבל מיכאל ברקאי את הפיקוד על חיל הים.
בתחילת תפקידו הגה את הרעיון של הקמת מעגן בחוף הבסיס בים התיכון, כד לאפשר עגינה בטוחה לספינות דבור.
לשם כך הוטל על מפקד בסיס אשדוד סא"ל משה לוי לבנות שובר גלים מצפון לבסיס.
בניית שובר גלים באבן היא הוצאה יקרה ולכן החליט להשקיע במקום גופי כלי שיט שסיימו את שירותם הימי.
רס"ן דני אבינון מיחידת הנצלה ימית פיקח, ובצורה מבוקרת הושקעו הצוללת אח"י דולפין, אח"י נגה (ק-22) ונחתת ישנה.
המעגן נבנה ללא תכנון של מהנדסים ימיים.
הקמת שובר הגלים נמשכה עשרה ימים בלבד.
מדי פעם נכנסו דבורים לעגינה.
המעגן נקרא "מעגן מיכאל" על שם מפקד חיל הים ובפי הימאים "פורט מוסה" על שם מפקד בסיס אשדוד.
תנועת החול בחוף סיני רבה ולא ניתן היה להבטיח את עומק המים וההערכות שבריכת המעגן תיסתם בחול התממשו במהרה.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים פונה שטח המוצב.
חלק כלי השיט השקועים בים חולצו הובלו לעומק הים והוטבעו.
המקום נעזב ב־10 מאי 1979 לאחר שהבונקרים פוצצו על ידי חבלנים.
את הצוללת לא ניתן היה להזיז והיא פוצצה במקום.
מפקד שייטת ספינות הטילים מיכאל ברקאי הגדיר את בסיס דפנה כספינת טילים.
הוא ראה בבסיס דפנה חלק מהכח הלוחם והוקיר את השירות שביצע במלחמה.
כאשר קיבל אל"ם ברקאי את עיטור המופת הכריז שהעיטור שייך לכל לוחמי ספינות הטילים וכלל בכך גם את בסיס דפנה.
+שםתקופת פיקודהערותתמונהדוד עזר עד יוני 1970 כמפקד זמני, בנוסף לתפקידו כסגן מפקד בסיס אשדודרב-סרן ירוחם רון יוני עד נובמבר 1970המפקד הראשון סגן מנחם אלפרוביץ סגן גיורא אנדן1971-1970 סרן שמשון פז1971 סגן גבי פוליצר1972 יוחנן פלץ1973–1972 רס"ן עמי שראל 1973–1974 העלאת התקן לרס"ן והצבת מפקד ספינת טילים.
סרן עוזי טישל 1974 היה מפקד יתוש ורחפת בסיבוב קודם סרן רוני פלג1974/5 סרן צבי שחק 1975 סרן שלמה עופר1976 סרן גבי שילהמאי 1976 ינואר 1977 בניית מעגן בחוף הים התיכון.
סא"ל נתן כתרן ינואר 1977 – יולי 1978 העלאת דרג היחידהדוד עצמון אוגוסט–אוקטובר 1978 סיורי דבורים ויתושים עד קו הפסקת האשסא"ל איתן ליפשיץ, סא"ל רפי אטלינגר ואחרים 1979 בשירות מילואים של חודש כל אחדרס"ן שמשון פז 1979 מפל"ג שליטה בסיס אשדוד ופירוק היחידה
סמ"ר יגאל מאור שירת כמפקד יתוש לימים רב חובל ומנהל רשות הספנות והנמלים.
+המועד אירוע תוצאותלפני הקמת המוצב9-10 בנובמבר 1969 2 משחתות סקורי ושתי ספינות אוסההפגזת ריכוזי צה"ל בצומת בלוזה ורומני.
למדו שיש לצמצם את שהיית הנחתת בהחפה.27 מרץ 1979מפקד נחתת נמחץ למוות מול חוף הבסיס סרן ירון גולדשטיין מפקד הנחתת ירד למחסן בעת סערה לקשור מכל המים שנותק והיווה סכנה.
נמחץ בין המכל לדופן ונהרג.10 מאי 1979 פינוי הבסיס פיצוץ הבונקרים והצוללת השקועה בחול
בסיס הצוללות בלוריאן היה מעגן צוללות מבוצר של גרמניה הנאצית שהוקם בעיר לוריאן במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא נבנה בין השנים 1941–1944, במהלך הכיבוש הגרמני בצרפת.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תכנן הצי הגרמני בונקרים כמעגנים מוגנים עבור הצוללות שלו.
קרל דניץ החליט לבנות את הבסיס ב-28 ביוני 1940 על שטחו של נמל הדיג קרומון (Keroman), כמה ימים לפני הנמל ננטש, בין 15–21 ביוני.
בניית הבונקר הראשון החלה בפברואר 1941. בנייתו של הבונקר השני התחילה כשלושה חודשים לאחר מכן, הבונקר השלישי החל להיבנות כמה חודשים לאחר השני, וב-1944 התחילה העבודה על המבנה הרביעי.
נדרשו 15,000 איש לבניית כל הבונקרים.
לוריאן סבלה רבות בעקבות מלחמה, בתים נבזזו, נהרסו ומשפחותיהם נפרדו וחלקם נאלצו לשלוח את ילדיהם למקומות אחרים, קרובים וגם לא.
בעלות הברית ערכו ניסיונות כושלים רבים להרוס את הבסיס בהפצצות אוויריות.
לבסוף הוחלט להחריב את העיר לוריאן עצמה.
מפציצים אמריקאיים ובריטיים הרסו את העיר בינואר 1943.
ב-7 באוגוסט 1944 הוטלה על הבסיס הפצצה טולבוי, שפותחה במיוחד כדי לפגוע ביעדים מבוצרים, אך היא גרמה לו נזק שטחי בלבד.
ב-1946 קראו את הבסיס על שם המהנדס סטוסקופף, שעבד בבסיס עבור הגרמנים, אך למעשה ריגל לטובת בעלות הברית, עד שנתפס על ידי הגסטפו והוצא להורג.
הבסיס שימש את הצי הצרפתי עד 1997, ומאז האתר מוקדש לפעילות אזרחית.
בתחילת המלחמה היו לגרמניה 26 צוללות פעילות, לקראת סוף המלחמה היו 1000. הצוללת הראשונה שנכנסה ללוריאן היא הU-30 ב-7 ביולי 1940 ובאוגוסט הגיעו U-334 ,U-32 ,U-99.
עם הזמן צוללות נוספות פעלו בבסיס כמו U-48, U-38, U-101 ועוד וגרמו להרס רב אצל בעלות הברית, 2,500,000 טון ספינות ואספקה שטבעו בין יוני לספטמבר, 1940 בעוד שגרמניה הפסידה רק שתי צוללות בין יוני לאוקטובר באותה השנה.
לתקופה הזאת צוותי הצוללות קוראים "The Happy Times".
הבנייה החלה בפברואר 1941 והסתיימה בספטמבר 1941, כשבעה חודשי עבודה.
היו בו חמש מכלאות, ובכל מכלאה היה עגורן נייד.
המכלאות בבונקר היו באורך 120 מטר וברוחב 85 מטר.
גג המבנה היה עשוי בטון בעובי שלושה מטרים.
הבונקר השני הכיל שבע מכלאות, כל אחת באורך 138, ברוחב 120 מטר, ובגובה 18.5 מטר.
בכל מכלאה היו שני עגורנים ניידים.
העבודה על הבונקר השלישי החלה באוגוסט 1941 והסתיימה בינואר 1943. המכלאות בבונקר היו באורך 170 מטר, ברוחב 135 מטר, ובגובה 20 מטר, הגג 7 מטר.
הבונקר הכיל גם ציוד שלא היה בבונקרים האחרים, תחנות כוח, מכשירים לטיהור מים, מתקני אחסון וחדרי שינה ועוד, וכל זה בשביל פועלי הבסיס.
הפועלים חיו בתוך הבונקר במהלך כל שעות היממה, כל השבוע.
הבונקר הרביעי תוכנן בשביל הצוללת החדשה XXI אך לא נבנה בשל המלחמה הקשה.
בסיס דיווח היא שיטת מדידה חשבונאית, המתבססת על עיתוי ההכרה בהכנסות ו/או הוצאות.
באופן מכוון מפרידים בין עיתוי ההכרה בהכנסות/הוצאות, לבין העיתוי שלהם בפועל.
החשבונאות עושה זאת, כדי לאפשר, אך לא להכתיב, זהות בין עיתוי ההכרה לעיתוי שלהם בפועל.
בסיס הדיווח קובע גם את אופן רישום הפעולות החשבונאיות בספרי החשבונות של הארגון, בדרך כלל עסק.
תורת החשבונאות מכירה בשתי שיטות דיווח עיקריות מקובלות: שיטת דיווח על בסיס מזומן ושיטת דיווח על בסיס מצטבר.
כאשר הראשונה, נחלקת לשתי גישות: מזומן טהור ומזומן מעורב.
ואילו ברישום על בסיס צבירה (או מצטבר), ההוצאות/הכנסות יירשמו לפי אירועים בעלי חשיבות, שיחשב מועד היווצרותם של ההוצאות/הכנסות.
ולא בהתאם למועד קבלת/תשלום התמורה, בכסף או בשווה כסף.
ולכן יכולה להיות התייחסות לקבלת/תשלום תמורה שתעשה בעתיד, או שהייתה בעבר.
כאשר הרישום הוא לפי אירועים בעלי חשיבות, למשל הגשת הצעה למכרז, ניתן ליחס להוצאות ולהכנסות מובן רחב יותר.
למשל, אם לצורך המכרז יש הוצאות, או הכנסות, לגוף אחר, ניתן לנסות להבין האם הארגון מתרחב לתחומים נוספים.
או מתכנס לתחומים מסוימים, ומקטין פעילות בתחומים בהם עסק קודם.
או מצליח לשמר אופן פעולה אחיד לאורך זמן.
ואולי הוא מסתכן יתר על המידה, ולחלופין פועל באופן שמרני מדי.
דוגמה אחרת היא הכנסה/הוצאה בתשלומים.
או קושי רק עם חלק מהתשלומים.
הפשטות, לכאורה, ברישום לפי התאריך בו כסף מחליף ידיים עשויה להקשות על זיהוי, וניתוח, אירועים שעשויים להיות בעלי חשיבות.
מקובל להבדיל בין בסיס הדיווח של הרישום החשבונאי לבין בסיס הדיווח לצורכי מס, קרי ייתכן שחברה תדווח על הכנסות על בסיס אחד, ואילו לצורך מס החברה תאלץ לבצע התאמה בדוחותיה הכספיים לבסיס אחר, על מנת לעמוד בכללי הרגולציה של המדינה בה פועל הארגון.
בשיטת זו בה עיתוי ההכרה בהכנסות ובהוצאות נקבע לפי מועד קבלת התקבולים או תשלום ההוצאות בפועל, וזאת ללא קשר למועד גיבושה של הזכות לקבלת ההכנסה או חובת תשלום ההוצאה.
בשיטה זו, רישום ההכנסה בספרים, יתבצע על סמך קבלת התמורה (במלואה או חלק ממנה) בפועל, ורישום הוצאה בספרים יתבצע רק עם ביצוע התשלום (במלואו או חלק ממנו) בפועל.
כך למשל, אם ב-1 בינואר 2019 נתקבל במזומן סך 500,000 ₪ בגין דמי שכירות לתקופה 1 בינואר 2019 - 31 בדצמבר 2022, בספרי הארגון ירשם מלוא הסכום שהתקבל, זאת למרות שלכאורה ההכנסה היא בגין ארבע שנים (מתוכם 3 שנים בעתיד).
אילו נתקבל התקבול מהשוכר בהמחאה דחויה, לתאריך כל שהוא במקום תשלום במזומן, העסקה תירשם בספרי הארגון רק ביום פירעון ההמחאה ולא במועד קבלתה.
במדינות מסוימות, כללי הרגולציה עשויים לחייב הנפקת תיעוד חשבונאי בסמוך למועד מתן התמורה, או שוה ערך לתמורה.
בישראל, על פי הוראות מס הכנסה, חייב כל ארגון להפיק תיעוד חשבונאי מסוג קבלה מיד עם קבלת התמורה או שוה ערך לתמורה.
וזאת גם אם מועד הפירעון של המחאה, למשל, טרם הגיע.
זאת, ללא כל קשר לבסיס הדיווח.
בדיווח כזה עיקר הפעולות יירשמו לפי בסיס מזומן, אבל חלק מהרישום יתבצע לפי בסיס צבירה כמו למשל רשום הוצאות פחת על ציוד, שהן למעשה אינן הוצאות בפועל אלא ביטוי חשבונאי לפריסת עלות הציוד שנרכש על פני מספר שנות השימוש העתידי הצפוי בו.
הפעולות במזומן שיירשמו לפי בסיס צבירה: רישום רכישת נכסים והפחת בגינם, החזר/קבלת הלוואה.
לרוב, ארגונים שבחרו לדווח על בסיס מזומן, יבחרו לנהל את ספרי החשבונות בשיטה ה'חד-צידית' אך לא בהכרח.
בישראל מקובל על המדווחים על בסיס מזומן, לנהל את ספרי החשבונות בספר 'תקבולים ותשלומים'.
על פי הוראות ניהול פנקסי חשבונות, ספר תקבולים ותשלומים יהיה: (1) ספר כרוך; או (2) חשבון תקבולים ותשלומים במסגרת מערכת חשבונות לפי שיטת החשבונאות הכפולה.
הוראות מס הכנסה מגדירים גם את המידע המזערי שירשם בספר זה: "בספר תקבולים ותשלומים יירשם כל תקבול וכל תשלום הנוגעים להכנסות ולהוצאות הארגוניות בציון התעודה והתאריך.
כללו התקבולים שיקים, יצוינו פרטים לזיהויים, כגון מספר השיק ושם הבנק שעליו נמשך".
במדינות מסוימות עשויות רשויות מס ההכנסה ומע"מ לאפשר או לדרוש דיווח על בסיס מזומן, לכלל העוסקים או לחלקם.
בישראל, למשל, יכולים בעלי מקצועות חופשיים שאינם מחזיקים מלאי עסקי, כמו, רואה חשבון, רופא ועורך דין, לדווח על עסקאות על בסיס מזומן לצורכי מע"מ; קרי להפיק חשבונית מס וקבלה רק בעת קבלת הכסף בפועל.
בהוראות מס הכנסה ישנן הגדרות מפורטות של סוגי העוסקים הרשאים לדוח על בסיס מזומן.
על פניו, בסיס מזומן מתנגש עם עקרון ההקבלה, ולפיכך חברה בע"מ אשר מעוניינת לדווח על הכנסותיה למס הכנסה לפי בסיס מזומן, עליה לבצע רישום חשבונאי לפי בסיס מצטבר (בהתאם לכללי חשבונאות מקובלים בישראל), ובדוח ההתאמה לצורכי מס לבצע התאמה לבסיס מזומן.
שיטת דיווח על בסיס מצטבר היא שיטת דיווח, לפיה, עיתוי ההכרה בהכנסות והוצאות בעסק יחול כאשר מתגבשת הזכות לקבל את ההכנסה או החובה לשלם את הוצאה, ולא במועד בו התקבלה ההכנסה או הוצאה ההוצאה בפועל.
שיטת דיווח על בסיס מצטבר היא הגישה הנוהגת על פי כללי החשבונאות המקובלים, ולפיה מנוהלים הספרים ומוצגים הדוחות הכספיים של רוב החברות.
בשיטה זו, רישום הכנסות ייעשה בהתאם למועד התגבשותם והיווצרותם, באופן פשטני, עם ביצוע העסקה, קרי מתן השירות או מכירת הטובין, זאת ללא קשר למועד קבלת התמורה, באופן חלקי או מלא, בכסף או שווה כסף.
כך גם לגבי ההוצאות, אלו ירשמו בספרי החשבונות על בסיס הזיקה הישירה בין העלויות שהתהוו בגין עסקה או אירוע לבין הפקת פריטי הכנסה מסוימים מהם ושוב, ללא קשר למועד קבלת התמורה, באופן חלקי או מלא, בכסף או שווה כסף.
דוגמה נוספת, כאשר מקבלת בארגון מקדמה במזומן ב-31 בדצמבר 2019 בגין מכירת טובין שטרם סופקו ללקוח, תקבול זה לא יהווה הכנסה ורשום ההכנסה יתרחש רק בעת הספקת הטובין בפועל (העברת הבעלות) ולא בעת קבלת המקדמה.
על פי הוראות מס הכנסה, חברות בערבון מוגבל, נדרשות לערוך את הדוחות הכספיים על פי כללי חשבונאות מקובלים, קרי לנהל את ספריהם בשיטת הרישום הכפול (בסיס מצטבר), למרות זאת, בתנאים מסוימים הן יכולות לדווח על בסיס מזומן (או מזומן מעורב).
בסיס הטילים אל-ואטח הוא מתקן טילים בליסטיים ליד העיר אל-ואטח שבערב הסעודית, כ-200 ק"מ דרום-מערבית לריאד.
למתקן, שהוקם בשנת 2007, אזור תת-קרקעי גדול עם כמה כניסות, מגרשי חניה עבור משגרים ניידים ושני אזורי שיגור מרכזיים זהים במבנה לבסיסי טילי דונגפנג סיניים.
בסיס גדנ"ע שדה בוקר הוא בסיס גדנ"ע השוכן בסמוך למדרשת בן-גוריון שבשדה בוקר.
בבסיס משרתות מפקדות נוער, ומגיעים אליו תלמידי כיתה י"א לביצוע אימון התנסות בחיי הטירונות.
מפקדות הנוער בבסיסים עוברות הכשרה הכוללת טירונות וקמ"ד (קורס מפקדות נוער) בסיס בבה"ד החינוך, שבעיר הבה"דים.
מ"מ גדנ"ע- לתפקיד המ"מ בבסיסי הגדנ"ע מגיעים מפקדות נוער ומש"קיות הו"ד שנמצאו מתאימות לקצונה.
הבסיס הוקם בשנת 1962 כחלק מחזונו של דוד בן-גוריון: להכשיר גדודי נוער, כדי שגם הנוער יוכל לאייש את הצבא בזמן מלחמה.
הבסיס הוקם בשטח מדרשת שדה בוקר ובשנת 1972 הועבר למקומו הנוכחי בסמוך למדרשה.
בסיס ההאזנה הרוסי ליד אל-חארה, שנודע במדינות המערב בשם Center S , היה בסיס האזנה משותף, רוסי–סורי, לאיסוף מודיעין אותות על תל אל-חארה הסמוך לעיירה אל-חארה בדרום-מערב סוריה, לקווי הפסקת האש ברמת הגולן.
הבסיס החל בפעילות קודם לשנת 2006. ב-5 באוקטובר 2014 הבסיס נכבש בידי הצבא הסורי החופשי, חלק מן הכוחות המורדים במלחמת האזרחים בסוריה, כחלק מ"מתקפת דרעא" בחודש אוקטובר 2014.
הבסיס שכן על פסגת תל געשי בשם תל אל-חארה, סמוך לעיירה אל-חארה בחלק המערבי של נפת א-סנמין במחוז דרעא.
התל שוכן בסמוך למחוז קוניטרה.
הבסיס הופעל במשותף על ידי חיילים רוסים וסורים: חיילים של המודיעין הסורי וחיילים מיחידת אוסנאז, שהיא כינוי ליחידת מודיעין אותות של הגה-או של רוסיה.
הכוחות שישבו במקום עסקו בניטור מודיעין אותות של צבא ההגנה לישראל ולאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, אף ניטרו את כוחות המורדים הסורים.
בסרטונים שהועלו לאתר יוטיוב ניתן לראות תמונות של סמלי יחידת מודיעין סורית וסוכנות סיגינט של הגה-או הרוסי.
כוחות הצבא הסורי החופשי מצאו במקום תמונות של קציני מודיעין רוסים בכירים ואנשי ממשל רוסי (בהם יועץ שר ההגנה הרוסי) אשר ביקרו בבסיס וכן מפות שעליהן מצוין מיקום יחידות של צה"ל.
בדיווחי חדשות בישראל בתחילת שנת 2014 דווח כי ממשלת רוסיה שדרגה תחנת האזנה ומודיעין באזור זה היכולה לעקוב אחר הנעשה בתחום ישראל, חלקים נרחבים מירדן, מערב עיראק ואף להזהיר את איראן מפני התקפה ישראלית.
דיווחים על מסמכים שנתפסו בבסיס מעידים על כך שמתקני ההאזנה במקום שימשו כדי לרגל על ישראל, ערב הסעודית וירדן.
ב-5 באוקטובר 2014 הותקף הבסיס על ידי מורדים המזוהים עם הצבא הסורי החופשי, כחלק ממתקפה רחבה אשר כונתה "מתקפת דרעא".
כל החיילים הרוסים שהיו מוצבים במקום התפנו בטרם המתקפה, תוך שהם נוטלים עמם ציוד האזנה רגיש.
פרסום הפעילות המודיעינית בתל אל-חארה, על ידי כוחות המורדים, חשף בתקשורת את עומק המעורבות הרוסית בלחימה בסוריה, נכון לשנת 2014. מפאת חשיבותו האסטרטגית של הבסיס בתל אל-חארה, הפציצו אותו מטוסי חיל האוויר הרוסי בחודש נובמבר 2015, שעה שהיה בשליטת כוחות המורדים.
אף לאחר נפילת הבסיס בסוריה נותרו לפחות עוד שני בסיסי האזנה של המודיעין הרוסי.
על פי דיווח סוכנות הידיעות הערבית הסורית (SANA), בליל 12 ביוני 2019 תקף צה"ל בטילים את תל אל-חארה.
בסיס גצ'יטקאלה (בטורקית: Geçitkale Havaalanı) או נמל התעופה לפקוניקו הוא שדה התעופה הצבאי של חיל האוויר הטורקי ליד העיר לפקוניקו שבצפון קפריסין.
בנייתו של נמל התעופה הושלמה בסביבות שנת 1990. במהלך השיפוץ של נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן בין ספטמבר 2002 למאי 2004, שימש כנמל התעופה העיקרי של צפון קפריסין.
בקיץ 1998, על רקע המתיחות הגוברת בין יוון לטורקיה, טורקיה הציבה שישה מטוסי F-16 בבסיס, בתגובה להצבתם של ארבעה מטוסי F-16 ושני מטוסי "הרקולס" בפאפוס.
הפעם האחרונה שבה ביקרו מטוסי קרב בבסיס הייתה בנובמבר 2000.
בפברואר 2008 נערך המשא ומתן הראשון על הפרטת שדה התעופה הצבאי.
היקף ההשקעה המתוכננת היה 58 מיליון אירו.
בשנת 2016 נמכר נמל התעופה לאיש העסקים הטורקי-קפריסאי, אסיל נאדיר.
לנמל מסלול טיסה בודד באורך 2,850 מטרים וברוחב 45 מטרים.
בנוסף, ישנו שטח עצירה (Stopway) באורך של 285 מטרים.
במתמטיקה שימושית, בסיסי גרייבר (Graver bases) מאפשרים פתרונות איטרטיביים של בעיות תכנות בשלמים ליניאריות ולא ליניאריות שונות בזמן פולינומי.
הם הוגדרו לראשונה על ידי ג'ק גרייבר.
ברנד שטורמפלס תיאר את הקשר שלהם לתורת בסיסי גרובנר.
התיאוריה האלגוריתמית של בסיסי גרייבר ויישומה לתכנות בשלמים מתוארת על ידי שמואל און.
בסיס הגרייבר של מטריצה בשלמים היא הקבוצה הסופית של אלמנטים מינימליים בקבוצה
תחת סדר חלקי על המוגדר על ידי כאשר ו- לכל i.
פתרון תכנות בשלמים באמצעות בסיסי גרייבר
תכנות בשלמים היא הבעיה של אופטימיזציה של פונקציית מטרה ליניארית או לא ליניארית על פני קבוצה של נקודות שלמות המקימות מערכת של אי שוויונות ליניאריים.
באופן רשמי ניתן לרשום את הבעיה בצורה סטנדרטית באופן הבא:
זוהי אחת מבעיות האופטימיזציה הבדידות הבסיסיות ביותר ובעלת כוח ביטוי רחב מאוד ויישומים רבים במגוון תחומים, אך לרוב היא קשה מאוד חישובית כאמור להלן.
עם זאת, בהינתן בסיס הגרייבר של , ניתן לפתור את הבעיה עם פונקציות מטרה ליניאריות ולא ליניאריות שונות בזמן פולינומי כפי שיוסבר בהמשך.
המקרה הנחקר ביותר, הוא של תכנות ליניארי בשלמים,
ניתן להניח כי כל המשתנים חסומים מלמטה ומלמעלה: חסמים כאלה מופיעים באופן טבעי ביישומים רבים, או שניתן לאכוף אותם מבלי לאבד פתרונות מיטביים.
אולם, גם בפונקציות מטרה ליניאריות הבעיה היא NP-קשה ומכאן שבדרך כלל לא ניתן לפתור אותה בזמן פולינומי.
עם זאת, בהינתן בסיס הגרייבר של ניתן לפתור אותה בזמן פולינומי באמצעות האלגוריתם האיטרטיבי הפשוט הבא.
נניח תחילה כי ניתנת איזו נקודה אפשרית ראשונית.
כל עוד הדבר אפשרי, חזור על האיטרציה הבאה: מצא מספר שלם חיובי ואלמנט ב- כך ש- אינו מפר את החסמים ומעניק שיפור מיטבי; עדכן והמשך לאיטרציה הבאה.
הנקודה האחרונה היא אופטימלית ומספר האיטרציות הוא פולינומי.
כדי למצוא נקודה אפשרית ראשונית ניתן להגדיר ולפתור בעיית עזר מתאימה בה יש נקודה ראשונית טריביאלית ולפתור אותה באופן דומה.
ניתנת לפתרון באמצעות בסיס גרייבר בזמן פולינומי למספר פונקציות מטרה לא ליניאריות, כולל:
פונקציות קמורות פריקות מהצורה ;
בפרט ה- p-norm עבור כל מספר שלם חיובי ;
פונקציות מורכבות קעורות , כאשר היא מטריצה בשלמים, קבוע, ו- פונקציה קעורה של משתנים;
מחלקות מסוימות של פונקציות ריבועיות ופולינומיות מדרגות גבוהות יותר.
נתבונן בבעיית האופטימיזציה הבאה על טבלאות תלת־ממדיות עם סכומי קוים נתונים,
כאשר , , מספרים שלמים אי-שליליים (שערכם המרבי חוסם באופן מרומז את כל המשתנים מלמעלה).
נסמן ב- את המטריצה המגדירה מערכת זו.
שים לב שמטריצה זו בדרך כלל "אינה" מודולרית לחלוטין .
עם זאת, הוכח ב- כי לכל ו- קבועים, בסיס הגרייבר ניתן לחישוב בזמן שהוא פולינום ב- .
לכן התוצאות שהוזכרו לעיל מאפשרות לפתור בעיה זו בזמן פולינומי עבור ו- קבועים ו- משתנה.
נעיר שאם רק צד אחד של הטבלה הוא קבוע (אפילו עם ) בעוד ש- ו- משתנים, הבעיה קשה ב-NP.
באופן כללי יותר, תוצאות חיוביות דומות תקפות בבעיות טבלאות מממדים גבוהים יותר: עבור כל ו- קבועים, אופטימיזציה (לא) ליניארית מעל טבלאות עם משתנה ושוליים נתונים ניתנת לבצוע בזמן פולינומי.
לבעיות אלה יש בפרט יישומים לבעיות אבטחה ופרטיות במסדי נתונים סטטיסטיים.
נתבונן בבעיית הזרימה מרובת הסחורות בשלמים, של ניתוב סוגי סחורות בדידות מ- ספקים ל- צרכנים בכפוף לאילוצי היצע, צריכה, וקיבולת, כדי למזער את סכום העלויות הליניאריות או הקמורות התלויות בגודש בקשתות.
עבור כל ו- קבועים, ניתן לחשב את בסיס הגרייבר של המערכת המגדירה, וניתן למזער את העלות, שהיא פונקציה קמורה ופריקה, בזמן שהוא פולינום במספר המשתנה של הצרכנים ובשאר הנתונים.
היישומים הרבים של התאוריה האלגוריתמית של בסיסי גרייבר כוללים גם תכנות בשלמים סטוכסטי, תכנות N-fold בשלמים, אישכול, ושחרור מבוקר במסדי נתונים סטטיסטיים.
בחלק מהיישומים הללו לא ניתן לחשב את בסיס הגרייבר הרלוונטי בזמן פולינומי, אך ניתן לגשת אליו באופן עקיף המאפשר להשתמש בו בזמן פולינומי.
כל בעיית תכנות בשלמים (חסומה) שקולה בדיוק לבעיית טבלאות שנדונה לעיל עבור ו- וסכומי קוים כלשהם.
לפיכך, בעיות טבלאות אלה הן אוניברסליות עבור תכנות בשלמים.
יתר על כן, עבור כל קבוע, ניתן לפתור את המחלקה המתקבלת של בעיות תכנות בשלמים בזמן פולינומי כמתואר לעיל.
לפיכך רוחב הטבלה מספק פרמטריזציה של כל בעיות התכנות בשלמים.
סיבוכיות פרמטרית: מסיבוכיות זמן פולינומית לסיבוכיות זמן מעוקבת
סיבוכיות הזמן של פתרון חלק מהיישומים שנדונו לעיל, כמו בעיות הטבלאות הרב ממדיות, בעיות הזרימה מרובות הסחורות ובעיות תכנות N-fold בשלמים, נשלטת על ידי מספר האיברים בבסיס הגרייבר הרלוונטי, שהוא פולינום מדרגה גדולה בדרך כלל, הנקראת מורכבות הגרייבר של המערכת.
אולם, קיים אלגוריתם מהיר בהרבה, שמוצא בכל איטרציה את השיפור הטוב ביותר כאשר שלם חיובי ו- אלמנט ב- מבלי לבנות במפורש את בסיס הגרייבר, בזמן מעוקב ללא קשר למערכת.
במונחים של סיבוכיות פרמטרית, תוצאה זו מראה שכל הבעיות הללו עם פרמטריזציה מתאימה, ובפרט בעיות בטבלאות תלת־ממדיות כאשר ו- פרמטרים, הן fixed parameter tractable.
בסיס האי סרדני שדה תעופה צבאי באי סרדני והוא שדה התעופה הפעיל היחיד בסברנאיה זמליה.
באי סרדני יש שדה התעופה היחיד בסברנאיה זמליה, כמו גם מחסני דלק, בנייני חוץ ומוצב גבול פעיל.
מאז 1981, יחידת התעופה המשרתת את שדה התעופה ממוקמת שם.
המסלול מתחיל בחלקו המרכזי של האי ממש מאחורי גבעה קטנה וכמעט כל המשלחות המדעיות והתיירותיות יוצאות מהאי סרדני.
לדוגמה, בשנת 2005 החלה המשלחת הרוסית הראשונה לקוטב הצפוני בתחנת Svyataya Rus, בראשותו של המטייל הרוסי ולנטין יפרמוב וב-18 בדצמבר 2007, יצא המשלחת הראשונה בסקי מסוורנאיה זמליה לחוג הקוטב.
לשדה התעופה יש קישורים אוויריים בעיקר עם שדות תעופה אחרים בצפון הסמוכים, כמו בחטנגה, דיקסון או קרסנויארסק.
בשנת 2014 השיקה סוכנות הבנייה המיוחדת הפדרלית תוכנית להקמתם של עיירות ושדות תעופה צבאיים בשישה אזורים באזור הארקטי, אחד מהם שנבחר היה האי סרדני.
לדברי ראש המטה הכללי הרוסי, גנרל הצבא ולרי גרסימוב, בתחילת 2015, תוכנן להקים מרכז ייעודי להכשרת חיילים באזור הארקטי.
בשנת 2016 הוקם גדוד אווירי, שנועדו להפוך לחלק בלתי נפרד מכוחות האוויר והחלל של רוסיה.
בסיס האימאם עלי (בפרסית: پایگاه نظامی امام علی) היה אחד מבסיסי משמרות המהפכה בסוריה.
הוא ממוקם במזרח סוריה, בסמוך לעיר אל-בוכמאל ובצמוד לגבול סוריה–עיראק.
על פי מקורות סוריים, בבסיס יש מתקני שיגור תת-קרקעים המיועדים לפעול מתחת לקרקע מחשש לתקיפות אוויריות ומוסתרים עקב כך מתחת לאדמה.
במתחם יש גם מערכת מעליות ייעודית שתאפשר לשגר את הטילים גם מעל לפני הקרקע ומיד לאחר מכן להחזיר אותם למקום בטוח מתחת לקרקע.
בסיס האימאם עלי היה הבסיס האיראני הגדול ביותר בסוריה.
הוא כולל, בין היתר, מספר מחסני נשק, מפקדות מגורים למשפחות של אנשי כוח קודס וכן לחברי המיליציות הפרו-איראניות בסוריה, ואף עשרות קילומטרים של כבישים פנימיים.
עבודות ההקמה של הבסיס החלו ב-2018. ערוץ "פוקס ניוז" האמריקאי דיווח בספטמבר 2019 על "פרויקט איראני מסווג" (שהתברר כבסיס האימאם עלי) שנבנה בסמוך לעיר אל-בוכמאל, שנמצאת בצמוד לגבול בין סוריה לעיראק.
טענותיהם של אנשי פוקס ניוז אומתו באמצעות תמונות לוויין של אזור הבסיס.
הפרויקט אושר בסופו של דבר על ידי ההנהגה הבכירה באיראן והשליטה עליו הועברה לאנשי כוח קודס.
בנובמבר 2019 בוצעו על ידי הלוויין הישראלי "ארוס" צילומים שהצביעו על בניית מערכות מנהרות, שמקורות מערביים טוענים כי הוחזקו בה טילים איראניים.
האתר הותקף פעמים רבות על ידי חיל האוויר הישראלי.
התקיפה הבולטת ביותר, בנובמבר 2019, בוצעה לאחר שהישראלים שמו לב להאצת העבודות על המנהרות.
האתר הותקף בפברואר 2021 על ידי הצבא האמריקאי, כחלק מתקיפה אמריקאית נרחבת בסוריה שבאה בתגובה למתקפת הטילים בארביל בה נפגעו מספר אנשים.
למעשה הייתה זו התקיפה הצבאית הרשמית הראשונה שבוצעה תחת ממשלו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן.
באותו החודש פורסם כי איראן העבירה לבסיס משגרי טילים המותאמים להפעלת תת-קרקעית.
המשגרים הועברו מאיראן, עברו בדרך בעיראק, והגיעו לסוריה דרך מסוף הגבולות המיוחד של משמרות המהפכה שנמצא בסמוך לבסיס.
לאחר נפילת משטר אל-אסד עזבו הכוחות האיראניים את סוריה וגם את הבסיס.
גאדג'ייבו הוא בסיס הצי הצפוני של רוסיה.
ממוקם בתחומי השיפוט של העיר הסגורה גאדג'ייבו, במחוז מורמנסק.
הצוללות הגרעיניות של הצי הצפוני חונות בבסיס זה.
הבסיס נחנך בשנת 1956 ושימש נמל בית לצוללות הדיזל הסובייטיות.
בשנת 1995 כמעט אירעה תאונה גרעינית במקום, כאשר ב-21 בספטמבר הופסקה אספקת החשמל לגאדז'ייבו, מכיוון שמשרד ההגנה היה חייב לחברת האנרגיה קולנרגו סכום גדול מאוד שלא שולם.
מאוחר יותר, ממשלת הפדרציה הרוסית אילצה את ספק החשמל לחדש את אספקת החשמל.
החל משנת 2010, חטיבות צוללות הטילים הבליסטיים חונות בבסיס.
גאדג'ייבו משמש גם כמקום לאחסון דלק לצוללות שהוצאו משימוש.
בסיס חיל האוויר בארקסדייל הוא בסיס חיל האוויר של ארצות הברית בצפון מערב לואיזיאנה, ארצות הברית, בבוסייר פאריש, צמוד לבוסייר סיטי, לואיזיאנה, לאורך הקצה המערבי והצפון מערבי של הבסיס.
בסיס חיל האוויר בארקסדייל תופס יותר מ- מזרחית לבוסייר סיטי ולאורך הקצה הדרומי של הכביש המהיר 20. יותר מ-15,000 חברי מילואים בשירות פעיל וחיל האוויר משרתים בבארקסדייל.
היחידה המארחת בבארקסדייל את כנף ההפצצה 2D (2 BW), כנף הפצצות הוותיקה ביותר בחיל האוויר.
הבסיס מהווה מרכזו של חיל האוויר השמיני של פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר (AFGSC) (8 AF).
מצויד בכ-44 מפציצי B-52H Stratofortress, הכנף מספקת יכולת לחימה עולמית גמישה ומגיבה ומכשירה את כל צוותי פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר ומפקדת המילואים של חיל האוויר בואינג B-52 Stratofortress.
הבסיס הוקם בשנת 1932 בשם שדה בארקסדייל, על שם טייס מלחמת העולם הראשונה וטייס הניסוי לוטננט יוג'ין הוי בארקסדייל (1896–1926).
במהלך פיגועי 11 בספטמבר, שימש כמקום מפלטו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, זמן קצר לאחר המראתו מפלורידה לכיוון ארצות הברית, אך בעקבות התרסקות טיסה 77 של אמריקן איירליינס לתוך הפנטגון והתרסקות טיסה 93 של יונייטד איירליינס, הוטס לבסיס בארקסדייל.
בסיס דיאגילבו הוא בסיס אווירי במחוז ריאזאן, רוסיה הממוקם במרחק 3 ק"מ מערבית לעיר ריאזאן.
משמש כמרכז אימונים לכוח המפציצים האסטרטגיים של רוסיה.
בשנת 1955 זה היה אחד מששת הבסיסים הסובייטיים היחידים שהיו מסוגלים לטפל במפציץ M-4 Myaishchev.
ב-1967 היו בו 7 מטוסי Tupolev Tu-22 ששימשו לאימון.
בשנת 1973 הועברו לכאן 2 מטוסי Tu-22M0. זה היה גם ביתם של 43 TsBPiPLS (מרכז 43 ליישום קרבי והכשרה של צוות אוויר) אשר כללה את המפציצים האסטרטגיים טופולב Tu-22m, Tu-95MS ומטוס האימוןTu-134UBL.
בשנת 1985 חנה כאן גדוד המפציצים הכבדים ה-49, שהטיס מטוסי Tu-22M ו-Tu-95 ובסופו של דבר הפך לגדוד אימון.
הגדוד ה-49 היה חלק ממרכז 43, ובסופו של דבר התפרק ב-1997.
עד 1994 הבסיס קיבל לשורותיו 24 מפציצי Tu-95K שהושבתו במסגרת אמנת START II.
מספר מטוסי Tu-16, Tu-22 ו-M-4 נמצאים כאן באחסנה.
מוזיאון ריאזאן לתעופה ארוכת טווח נמצא בתחומי הבסיס.
הבסיס הימי גאלג'וק (בטורקית: Gölcük Deniz Ana Üssü) הוא הבסיס הראשי של חיל הים הטורקי בחוף המזרחי של ים מרמרה המצוי בגאלג'וק, קוג'אלי.
זהו הבסיס העיקרי לתמיכה לוגיסטית עם מתקנים שונים המשתרעים על פני שטח של כ-7300 דונם.
בנוסף למפקדות הצבאיות ומקומות העבודה, נמצאים בבסיס מגורי חיילים, מתקנים חברתיים, בית חולים צבאי, מוזיאון צבאי וארכיון להיסטוריה ימית.
המספנה בבסיס מסוגלת לבנות פריגטות, צוללות, סירות תקיפה מהירה וכלי עזר בטכנולוגיה מתקדמת לפי סטנדרטים מוכרים.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, האזור בגאלג'וק נבחר לבניית רציף צף הגדול מספיק כדי להחזיק את סיירת המערכה הטורקית גבן לצורך תיקון נזקי המלחמה שלה.
בהמשך, יחד עם חברת בניית הספינות הגרמנית פלנדר ורקה שבנתה את הרציף הצף, נבנו בגאלג'וק מספר בתי מלאכה לתיקונים, מפעלים לייצור מוקשים ימיים, טורפדו וסוללות ומגורים לחיילים.
מתקנים אלה הורחבו ומבנים נוספים נבנו באזור המשתרע על פני אדמת ביצות גדולה, אגם קטן ושדות בוסתן אגוזי לוז בגאלג'וק.
האמנה על המצרים הטורקיים, חלק מהסכם לוזאן שנחתם ב-1923, אסרה על מתקנים צבאיים במצרים אלו.
לכן, התשתית של הצי הטורקי, כמו מספנות ומתקנים ימיים, בקרן הזהב ואיסטניה באיסטנבול הועברו באופן שיטתי לגאלג'וק.
ספינות המלחמה העיקריות של הצי הטורקי, כמו סיירות מערכה, משחתות וספינות טורפדו, הוצבו בגאלג'וק.
בשנת 1933 החליטה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה כי הבסיס הימי הראשי של הצי יהיה הבסיס בגאלג'וק.
המפקדה של פיקוד צי הקרב בגאלג'וק, שהוקמה ב-1964, ומבנים רבים אחרים נהרסו ברעידת האדמה באיזמיט ב-17 באוגוסט 1999. הפיקוד שוכן זמנית במרכז משחקי המלחמה של פרבזה באותו בסיס עד יולי 2000, אז הושלמה בניית בניין המפקדה החדש.
רעידת האדמה גרמה למותם של 441 עובדים בבסיס, כולל 28 קציני חיל הים בדרגות שונות, 136 קציני משנה, צוער אחד, 39 פקידים אזרחיים, 9 רב"טים, 82 ימאים ו-126 עובדים נוספים.
אדמירל המשנה אורהן איידין, מפקד האקדמיה הימית הטורקית בטוזלה, איסטנבול, היה בין קורבנות רעידת האדמה.
ב-16 ביולי 2016, קבוצת מתנגדי ממשלה טורקית תפסה פריגטה, שזוהתה מאוחר יותר כגבן, מבסיס הצי גאלג'וק.
מפקד הצי, האדמירל ויסל קוסלה, והקומודור לבנט קארים נלקחו כבני ערובה על ידי הקבוצה.
אירוע זה נעשה כחלק מניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-15 ביולי 2016. קודם לכן, ראש הכוחות המזוינים של טורקיה, הרמטכ"ל הולוסי אקאר, נלקח כבן ערובה על ידי מבצעי הפיכה ב-15 ביולי 2016 וחולץ על ידי כוחות פרו-ממשלתיים למחרת בבוקר.
שר המשפטים הטורקי, בקיר בוזדג, דיווח כי האדמירל ויסל קוסלה בטוח, וכי הפריגטה שנתפסה הוחזרה על ידי קבוצת מתנגדי הממשלה מאוחר יותר באותו יום.
בסיס דו־מתכתי הוא שיטה מוניטרית היסטורית בה יחידות מוניטריות הוגדרו באופן שקול באמצעות שני סוגי מתכות יקרות שונים, לרוב זהב וכסף, מה שייצר יחס המרה קבוע בין שתי המתכות.
ניתן לראות כבר במאה השביעית לפנה"ס באזור אסיה הקטנה ובמיוחד בלידיה ובאיוניה שימוש במטבעות מבוססי אלקטרום (תערובת טבעית של זהב וכסף).
עם זאת, היחס בין כסף וזהב במטבעות אלה לא היה יציב מה שהקשה על הערכת שווי, ולכן גם התרחבות מערכת כלכלית שהתבססה על מטבעות אלה.
במאה החמישית לפנה"ס הנפיק קרויסוס מלך לידיה, אשר היה ידוע בעושרו המופלג, מטבעות הנושאים את שמו אשר היו מטבעות הזהב הראשונים בעלי תקן טוהר עקבי אשר היו בתפוצה נרחבת.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס התייחס לכך ואף ציין כי למיטב הידע בתקופתו אנשי לידיה היו הראשונים שהשתמשו במטבעות זהב וכסף למסחר.
עשרות שנים בודדות לאחר הקמת המערכת הדו־מתכתית של קרויסוס אומצה מערכת דומה באימפריה הפרסית האחמנית עם מטבע הזהב דריק ומטבע הכסף סיגלוס.
במאה ה־19 התקיים דיון אקדמי ניכר בהשוואת הבסיס הדו־מתכתי לבסיס החד־מתכתי.
(כדוגמת תקן הזהב או תקן הכסף) יתרונה המרכזי של המערכת הדו־מתכתי היא שהוסיפה גמישות לאמצעי התשלום בשוק, ואפשרה מספר דרכי תשלום לאותה העסקה.
נטען כי חוק גרשאם, אשר קובע כי "כסף רע דוחק כסף טוב", רמז לכך שהחלפת מערכת דו־מתכתית במערכת חד־מתכתית היא בלתי נמנעת.
דוגמאות להתממשות החוק ניתן לראות בצרפת בתחילת המאה ה־19, אז ייחס החוק ערך גבוה למתכת הכסף במונחי זהב מזה שהשוק ייחס לו, מה שתמרץ את בעלי הזהב להשתמש רק בכסף למסחר.
תופעה זו מאפיינת מערכת דו־מתכתית בה נקבע יחס קבוע בין ערכי שתי המתכות, כיוון ששינוי הביקוש לכל אחת מהמתכות יביא לשימוש רק באחת אשר שוויה היחסי ירד.
דוגמאות לכך ניתן לראות בסוף המאה ה־19 בעקבות הבהלה לזהב בקלונדייק בקנדה או זו בדרום אפריקה בסוף המאה ה־19. (Witwatersrand Gold Rush)
בארצות הברית הופעל בסיס דו־מתכתי עד לביטולו בתקנת המטבע של 1873, אשר הלכה למעשה העבירה את ארצות הברית לתקן הזהב בלבד.
ראשית, אפילו בעולם חד־לאומי בו מוגדר יחס שווי קבוע בין זהב וכסף, שינוי בהיצע מטבעות אלה יגרום למטבע שמתכתו הפכה נדירה יותר להיעלם מהמחזור (כי שוויו האמיתי במונחי המטבע השני עלה ביחס לשווי הנקוב בחוק) ולהתממשות חוק גרשאם.
בדומה, גם שינוי בביקוש למתכת שלא למטרות מסחר (למשל, שימוש בזהב באלקטרוניקה או בסתימות שיניים) ישנה את הביקוש למתכות ויביא להעלמת אחד מסוגי המטבעות.
בסיס החלל פיטופיק הוא בסיס של חיל החלל של ארצות הברית הממוקם בצפון-מערב גרינלנד.
הבסיס, אשר נודע בעבר כבסיס חיל האוויר תולה ("Thule Air Base", בהגייה: "טּוּּ-לי"), הוא המתקן הצבאי הצפוני ביותר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
בסיס פיטופיק מוקף בקרח במשך כ-9 חודשים בשנה, אך שדה התעופה שבו פועל במשך כל ימות השנה.
הבסיס מופעל על ידי קבוצת בסיס החלל ה-821 (821st Space Base Group), ומהווה חלק מבסיס החלל דלתא 1 (Space Base Delta 1).
הקמתו והפעלתו נובעות מהסכמים בילטרליים בין ארצות הברית לבין ממלכת דנמרק, המתמקדים בהגנה הדדית.
החשיבות האסטרטגית של הבסיס נובעת ממיקומו הגאוגרפי בצפון הרחוק, המכונה "קצה העולם", המעניק לו יתרון בתחום השליטה והמעקב בחלל.
הבסיס תומך במשימות התרעה מפני טילים, הגנה מפני טילים ומעקב חללי:
קבוצת בסיס החלל ה-821 אחראית להפעלת בסיס החלל פיטופיק ומקדמת הגנה, עליונות בחלל ומחקר מדעי באזור הארקטי, עבור ארצות הברית ובעלות בריתה.
הקבוצה מפעילה לא רק את המתקן הצבאי הצפוני ביותר של מחלקת ההגנה האמריקאית, אלא גם את הנמל הימי הצפוני ביותר בעולם.
הבסיס מהווה פלטפורמה ייחודית לאימונים ארקטיים, למחקר מדעי בינלאומי ולתוכניות סביבתיות.