tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קונטר-אדמירל דאלוויגק צוליכטנפלס הוריד את דגלו ב-30 בנובמבר ומחליף לא מונה לו, אם כי השייטת השנייה נשארה בקיום מנהלי לפחות עד 15 באוגוסט 1917. בינתיים, הנובר הפליגה לקיל לתחזוקה ב-4 בנובמבר 1916 לפני חידוש תפקידי השמירה באלבה.
מ-10 בפברואר עד 23 באפריל 1917, היא שימשה כאוניית הדגל של ויצה-אדמירל הוברט פון רבור-פאשוויץ.
בתקופה זו, ב-21 במרץ, הוסרו מהאונייה כמה מכלי הנשק שלה.
מ-25 ביוני עד 16 בספטמבר, היא נבנתה מחדש כדי לשמש כספינת שמירה במצרי דנמרק; היא החלה לשרת בתפקיד זה ב-27 בספטמבר, והחליפה את אוניית המערכה לותרינגן.
פעולות של חוסר כפיפות החלו על סיפון האונייה ב-4 בנובמבר 1918, כמרד רחב יותר על אוניות צי הים הפתוח התפשט מווילהלסהאפן לקיל.
ב-11 בנובמבר, גרמניה נכנסה לשביתת הנשק עם מדינות ההסכמה.
על פי תנאי שביתת הנשק, היחידות המודרניות ביותר של צי השטח של גרמניה נכלאו בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו, בעוד שאר הצי פורז מנשקו.
ביום שבו נכנסה לתוקף שביתת הנשק, הנובר נשלחה לזמן קצר לשווינמינדה, לפני שחזרה לקיל ב-14–15 בנובמבר יחד עם שלזיין.
הנובר הוצאה משירות חודש לאחר מכן ב-17 בדצמבר בהתאם לתנאי שביתת הנשק.
בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הצי הגרמני אורגן מחדש כרייכסמרינה על פי חוזה ורסאי.
הצי החדש הורשה להחזיק שמונה אוניות מערכה פרה-דרדנוט לפי סעיף 181 - שתיים מהן יהיו בעתודה - להגנת החוף.
הן כללו שלוש אוניות מסדרת דויטשלנד הנובר, שלזוויג-הולשטיין ושלזיין, כמו גם חמש אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג.
הנובר עברה מודרניזציה בין 1920 ל-1921 כדי להכין אותה לשירות פעיל בצי.
ב-10 בפברואר 1921, היא נכנסה לשירות מחדש כאוניית הדגל של מפקד הכוחות הימיים של הים הבלטי, קפיטן צור זי וקומודורה הוגו פון רוזנברג.
היחידה התבססה בשווינמינדה, ובאותה עת היא כללה גם את הסיירת הקלה מדוזה, ספינת הסקר פנתר ושייטת סירות הטורפדו הראשונה.
בחודשים יוני ויולי ערכה היחידה את התרגילים הגדולים הראשונים לאחר המלחמה במערב הים הבלטי.
מאוחר יותר באותה שנה, הנובר ביקרה בגוטלנד.
במרץ 1922, הוטל על הנובר פינוי נתיבים בקרח במזרח הים הבלטי.
ב-1 באפריל, היא ושאר אוניות היחידה הועברו לקיל.
במהלך תרגילי לחימה בלילה ב-23 במאי, הנובר התנגש בסירת הטורפדו S18, והרגה עשרה אנשים על סיפון ספינת הטורפדו.
מאוחר יותר באותה שנה, במהלך שיוט האימונים בקיץ, הנובר ביקרה בכמה נמלים בפינלנד, ובספטמבר השתתפה באימונים גדולים.
היא ביקרה בסטוקהולם מ-18 עד 22 באוקטובר, שם רוזנברג התקבל על ידי גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
בשנת 1923, הנובר ביקרה ב- Örnsköldsvik ובקרלסקרונה בשוודיה.
היא איבדה את תפקידה כאוניית הדגל ב-22 בספטמבר, והצי אורגן מחדש מפיקודי הים הצפוני והים הבלטי כדי להקים את פלגת ספינות הקרב, אליה צורפה הנובר.
באמצע 1924, פלגת ספינות הקרב ערכה את השייט הגדול הראשון שלה מעבר לים לספרד והנובר עצרה בפורטוגלטה מ-6 עד 13 ביולי.
פאול בהנקה, מפקד הרייכסמרינה, עלה על האונייה במהלך תמרוני הסתיו באוגוסט וספטמבר, שהסתיימו בסקירת הצי מול הל, פולין, ב-10 בספטמבר.
במהלך הפלגה מווילהלמסהאפן לקיל בדצמבר, התנגשה הנובר בגוררת שנתלשה מעגינותיה.
הנובר נפגעה בתאונה ומים הציפו את חדר המכונות, מה שאילץ אותה לחזור לווילהלמסהאפן לתיקונים שנמשכו עד פברואר 1925. הצי שייט במימי נורווגיה במהלך שייט הקיץ וביקרה באוסלו ובאולוויק, ובספטמבר ערכו הספינות אימונים בים הצפוני.
ב-1 באוקטובר, הנובר שוב הפך לספינת דגל, הפעם של סגן מפקד פלגת ספינות הקרב, קפיטן צור זי וקומודורה וילהלם פרנצל.
באותה תקופה, הצי הגרמני הפעיל היה מורכב מהנובר, בראונשווייג, הסיירת הקלה אמאזונה ושייטת סירות הטורפדו השנייה.
הנובר השתתפה במספר הפלגות גדולות בשנת 1926, כאשר הראשונה שבהן, בין 13 במאי ל-18 ביוני, יצאה לספרד ולים התיכון.
היא ביקרה בנמלים הספרדיים של פלמה במיורקה, קרטחנה וויגו במהלך השייט.
השייט השני התקיים בין 28 ביוני ל-1 ביולי, והוביל את האונייה להלסינקי, פינלנד.
בין 4 ל-5 בספטמבר, הצי שייט בסקיין, לפני שהחל שייט נוסף באוקיינוס האטלנטי ב-11 באוקטובר.
במהלך ההפלגה עצרה הנובר בפונשל, לאס פאלמאס, פורטו דה פריה, סנטה קרוס דה לה פלמה, וילגרסיה ואמסטרדם.
הצי חזר לגרמניה ב-16 בדצמבר, וב-1 במרץ 1927, הנובר הוצאה משירות לצורך מודרניזציה ותיקונים, את מקומה בצי הפעיל תפסה שלזיין.
האונייה קיבלה תורן חדש, אך בניגוד לאחיותיה שמרה על שלוש הארובות המקוריות שלה.
היא הוכנסה לשירות מחדש ב-25 בינואר 1930 והצטרפה מחדש לפלגת ספינות הקרב.
היא השתתפה בשייט לים התיכון שהחל ב-2 באפריל.
היא עצרה בויגו, ולנסיה, מסינה, אתונה, ארגוסטוליון, פלמה דה מיורקה וקדיס לפני שחזרה לווילהלמסהאפן ב-18 ביוני.
הנובר השתתפה במשט צי גדול באזור הבלטי ב-20 במאי 1931 עבור הנשיא פאול פון הינדנבורג.
היא ערכה את מסעה האחרון לחו"ל ביוני, כשביקרה בברגן, נורווגיה.
היא השתתפה בתמרוני הסתיו באותה שנה, שהסתיימו בסקירה ימית עבור מפקד הצי היוצא, ויצה-אדמירל איוואן אולדקופ, ב-11 בספטמבר.
במהלך התמרונים עלה על האונייה אריך רדר, מפקד הרייכסמרינה.
לאחר מכן האונייה הפליגה לקיל, שם היא הושבתה ב-25 בספטמבר.
האונייה נמחקה מרשימות הצי ב-1936, ולאחר מכן התכוון הצי לבנות מחדש את הנובר כספינת מטרה, אולם ההסבה מעולם לא התרחשה.
במקום זאת, היא שימשה בבדיקות נפץ.
בסופו של דבר, הספינה פורקה בין מאי 1944 לאוקטובר 1946 בברמרהאפן.
הפעמון שלה שוכן כעת במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של הבונדסוור בדרזדן.
הנהר השחור (בווייטנאמית: Sông Đà) הוא נהר הזורם בסין ובצפון־מערב וייטנאם.
במעלה הזרם, בסין, הנהר נקרא: לִישְׂייֵן (Lixian).
מקורו של הנהר השחור הוא במחוז יונאן שבסין.
ומשם הוא זורם, בכיוון כללי דרומית מזרחית ועובר דרך המחוזות הווייטנאמיים לאי צ'אוּ (Lai Châu), סון לה (Sơn La) והוֹאַ בִּינֶה (Hòa Bình).
הנהר השחור נשפך אל אגם הוֹאַ בִּינֶה ומשם הוא זורם צפונה לכיוון העיר וויֶיט טְרִי, במחוז טאם נונג, ושם מתמזג עם הנהר האדום והוא היובל העיקרי שלו.
אורכו הכולל של הנהר השחור הוא 910 ק"מ, מהם 427 ק"מ בסין ו-527 ק"מ בווייטנאם.
הנהר השחור מניב כוח הידרואלקטרי משמעותי.
בסין תוכננו שבעה סכרים על הנהר, מתוכם שישה הושלמו ואחד עדיין בשלב התכנון.
קיבולת הכוח המותקנת הכוללת של סדרת סכרים זו היא כ-1,300 מגה וואט.
בווייטנאם, ישנם על הנהר השחור שלושה מפעלים הידרואלקטריים גדולים.
סכר הוֹאַ בִּינֶה, כ־60 ק"מ דרומית מזרחית להנוי, הושלם בשנת 1994. סכר סון לה, כ-340 ק"מ מצפון מערב להנוי, הושלם בשנת 2012 והפך ליצרן ההידרואלקטרי הגדול ביותר בדרום מזרח אסיה וסכר לאי צ'אוּ נחנך ב-20 בדצמבר 2016. קיבולת הכוח המותקנת הכוללת של שלושת הסכרים הללו היא 5,520 מגה וואט.
הנואש הוא דיוקן עצמי בצבעי שמן על בד מאת גוסטב קורבה, שנוצר בין השנים 1843 ל-1845, במהלך שהותו בפריז.
היצירה מציגה את קורבה כגבר צעיר המביט קדימה בעיניים פעורות, בעודו אוחז בשערו בתנועה דרמטית של ייאוש.
הציור נמצא כיום באוסף הפרטי של Conseil Investissement Art BNP Paribas, אך הוצג בשנת 2007 בתערוכת הרטרוספקטיבה של קורבה במוזיאון ד'אורסה בפריז.
ההיצירה היא דיוקן עצמי של גוסטב קורבה, המציג את עצמו חזיתית ובתקריב, כאשר פיו פתוח למחצה ומבטו נעוץ ישירות בצופה.
עיניו פעורות לרווחה, ושתי ידיו נראות כמי שעומדות לעקור את שערו.
סביב צווארו כרוך ברישול צעיף כחול כהה.
חיוורון פניו יוצר ניגוד חד עם שיערו וזקנו הכהים, ניגוד שמודגש עוד יותר על ידי הצבע הלבן הבוהק של חולצתו.
מקור האור מגיע מלמעלה ומשמאל, ומחזק את הניגודים הדרמטיים בין אור וצל.
בשנות ה־40 של המאה ה־19 יצר קורבה דיוקנאות של חבריו ולקוחותיו, וכן דיוקנאות עצמיים, בהם "דיוקן עצמי עם כלב שחור" (1842).
הוא בילה זמן בלובר כשהוא מעתיק יצירות של חוסה דה ריברה, פרנסיסקו דה סורבראן, דייגו ולאסקס ורמברנדט – אמנים שהשפיעו על ראשית דרכו.
ביצירה זו הוא נטש את הפורמט האנכי המסורתי.
חוקרים מעריכים כי ציור זה (שמן על בד, 45×54 ס"מ) נוצר בין השנים 1843 ל־1845, בתחילת שהותו של קורבה בפריז.
קורבה היה קשור לציור "הנואש" ולקח את הציור עמו כשיצא לגלות בשווייץ בשנת 1873. כמה שנים לאחר מכן, בתיאור של הסטודיו של קורבה שכתב הרופא פול קולן, נכללה התייחסות ל"ציור המתאר את קורבה בהבעת ייאוש, ולכן כונה 'ייאוש' (Désespoir)".
הציור שייך לאוסף השקעות פרטי, אך הוצג במוזיאון ד'אורסה בשנת 2007.
קורבה בחר בפורמט אופקי (פורמט של ציור נוף), בניגוד לפורמט האנכי המסורתי שנהוג היה להשתמש בו לייצוגים מסוג זה.
"הנואש" ממשיך את המסורת של ההבעות הסטריאוטיפיות בציוריו של ז'אק-לואי דויד, וכן של ציירים ספרדים בני המאה ה־17, בהם חוסה דה ריברה ופרנסיסקו דה סורבראן, שאת יצירותיהם למד קורבה במהלך שהותו בלובר.
אין לדעת אם כותרתו של ציור זה משקפת את ייאושו האישי של האמן, או שמא מדובר בתרגיל תאורטי בלבד.
ייתכן שהציור מבטא צד אפל באישיותו של קורבה, כפי שחשף במכתב ששלח לידידו ופטרונו אלפרד ברויאס:
"מאחורי המסכה הצוחקת שבאמצעותה אתה מכיר אותי, אני מסתיר את הצער, המרירות והעצב הלופתים את הלב מבפנים כמו ערפד."
"הנואש" של גוסטב קורבה מקיים זיקה רעיונית וסגנונית לדיוקנאות עצמיים נוספים שיצר האמן בראשית דרכו, ובהם "האיש הפצוע" (The Wounded Man), "הפסל" (The Sculptor) -"האיש שנטרף מפחד" (Mad Man with Fear).
יצירות אלו שייכות לסדרה של פורטרטים שבהם חקר קורבה את עולמו הנפשי בתקופות של דחייה, מאבק פנימי ואי-הכרה מצד הממסד האמנותי.
מייקל פריד, בחיבורו Courbet's Realism, מצביע על קרבה בין מצבו של המושא בשתי יצירות – "האיש הפצוע" ו"הפסל" – המתבטאת במה שהוא מכנה "כיבוי והתרחבות סימולטניים של התודעה הערה", כלומר תיאור רגע שבו התודעה נחלשת ומתעצמת בעת ובעונה אחת.
בתוך רצף זה, "הנואש" מובחן כיצירה שמציגה את סערת הנפש בעוצמה בלתי אמצעית: תגובתו של הצופה היא מיידית ותחושת הזעזוע חזקה, בשונה מהריחוק שיכולות לעורר יצירות אחרות של קורבה מאותה תקופה.
הבדלים אלה ניכרים גם באופן שבו הדמות משתקפת לצופה: בעוד "האיש הפצוע" ו"הפסל" שומרים על מרחק רגשי מסוים, הדמות ב-"הנואש"- פורצת את גבולות הקנבס במבע פנים טעון, בתנוחה דרמטית ובמבט ישיר החודר אל הצופה.
הטקסט אף מציע הקבלה בין "הנואש" לבין סדרת הדיוקנאות העצמיים של רמברנדט מן המאה ה־17, אשר ביקשו גם הם ללכוד הבעה רגעית של מצב רגשי קיצוני.
בדומה להם, מציג קורבה דיוקן המהווה מעין עצירה דרמטית בזמן – רגע של הלם, ייאוש או חרדה – המועבר דרך שימוש מדויק באור וצל, בקומפוזיציה אופקית חריגה ובאבחנה דקה בפרטי הגוף והפנים.
בהקשרים אלה, "הנואש" נתפס כיצירה ייחודית לא רק בתוך מכלול יצירתו של קורבה, אלא גם במסורת הפורטרט העצמי המודרני.
בשנת 2012 הופיע הציור בהתייחסות בסרט "שותפים נגד הפשע" (Associés contre le crime), בכיכובם של קתרין פרו (Catherine Frot) ואנדרה דוסולייה (André Dussollier).
הציור מוזכר גם בפרק השלישי, "נאקסונה" (Nacsuna), ברומן "הנוסע" (Le Passager) מאת ז'אן-כריסטוף גראנז'ה.
הנוגדן הוא סרט תיעודי משנת 2024, בבימויו והפקתו של ג'יימס ג'ונס, יוצר סרטים תיעודיים.
הסרט עוקב אחר שלושה חושפי שחיתויות ופעילים בודדים אשר מתמודדים עם השלכות קשות עקב מאמציהם לחשוף את משטרו של ולדימיר פוטין.
הסרט חוקר שלושה חושפי שחיתויות ופעילים בודדים: כריסטו גרוזב, ולדימיר קארה-מורזה, ומדען בעל שם, אשר מתמודדים עם השלכות קשות עקב מאמציהם לחשוף את משטרו של ולדימיר פוטין.
בשל האופי הרגיש של הפרויקט, יוצרי הסרט שמרו על הפרויקט בסוד, תקשרו באמצעות אפליקציות מוצפנות ועבדו בבונקר בתוך משרד שרק הם יכלו לגשת אליו, ושמרו על תהליך הפוסט-פרודקשן במצב אופליין.
המדען בעל השם בסרט שונה באופן דיגיטלי כדי להגן על זהותו.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל טרייבקה ב-7 ביוני 2024. הוא גם הוקרן בפסטיבל הסרטים DC/DOX ב-15 ביוני 2024. באפריל 2025, Frontline רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית לסרט, וקבעה יציאה ל--6 במאי 2025.
לאחר השקת הסרט ב-PBS ב-6 במאי 2025, ראיון של ג'יימס ג'ונס וכריסטו גרוזב מאת כריסטיאן אמנפור שודר בתוכנית Amanpour & Company של PBS ב-9 במאי 2025.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס הקולנוע הבריטי העצמאי30 בנובמבר 2025הסרט התיעודי הטוב ביותרג'יימס ג'ונס ודייוויד מולטון
הנוסע השמיני הוא זיכיון מדיה מסוגת האימה והמדע הבדיוני הכולל סדרת סרטי קולנוע באורך מלא, סדרות טלוויזיה, סרטים קצרים ועוד.
הסרט הראשון, "הנוסע השמיני" בוים בידי רידלי סקוט בשנת 1979 וזכה לביקורות אוהדות ולהצלחה קופתית גדולה ונחשב לקלאסיקה של ז'אנר סרטי האימה.
סרט זה נעשה בהשראת סרט בשם "היצור!
בסרט כיכבה סיגורני ויבר, שלאחר מכן המשיכה לשחק בשלושת סרטי ההמשך.
הראשון שבהם "שובו של הנוסע השמיני", שיצא ב-1986 ובוים בידי ג'יימס קמרון זכה אף הוא לתשבחות רבות ולהצלחה קופתית, ונחשב אף הוא לקלאסיקה ולסרט שהזניק את הקריירה של קמרון.
הסרט הראשון זכה בפרס אוסקר על העיצוב החזותי של הסרט שעיצב הצייר השווייצרי הנס רודי גייגר, וכן בפרס הוגו היוקרתי ובפרס באפט"א על עיבוד הסאונד.
הסרט השני זכה בשני פרסי אוסקר על עריכת סאונד ואפקטים ויזואליים, בפרסי באפט"א והוגו נוספים כמו גם שמונה מתוך 11 פרסי סאטורן עבור הבימוי, הכתיבה, השחקנית הראשית, שחקני המשנה, התלבושות ואפקטים מיוחדים.
לאחר "שובו של הנוסע השמיני", יצאו לאקרנים ב-1992 הנוסע השמיני 3 וב-1997 הנוסע השמיני 4: התחייה.
בהמשך עלו לאקרנים במסגרת הסדרה "פרומתאוס" ב-2012, "הנוסע השמיני: קובננט" ב-2017 ו"הנוסע השמיני: רומולוס" ב-2024. בנוסף הופקו שני סרטי "הנוסע השמיני נגד הטורף" שמהווים סרטי קרוסאובר עם סדרת סרטי האימה הטורף וכן לסרטים מקדימים לאירועי הסרטים הקודמים.
הסאגה מתחילה על ספינת החלל "נוסטרומו" הנמצאת במסע מסחרי שגרתי.
ספינת החלל כוללת צוות של שבעה אנשי צוות ובהם קצינה שלישית אלן ריפלי.
הספינה חולפת ליד פלנטה והציוד בספינה מאתר מקור חיים זר.
המחשב בספינה מעיר את הצוות, והקפטן מחליט לנחות ולשלוח צוות לסקירת הפלנטה.
בעולם המת הם מוצאים חללית של גזע עתיק, ובתוכה שדה המכיל ביצים של זן לא ידוע.
אחת הביצים בוקעת, ויצור עכבישי למראה בגודל כף יד עם זרועות ארוכות קופץ על הקסדה של קיין, קצין הקשר.
הצוות מחזיר אותו לספינה, בה מנסים להסיר את היצור מפניו של קיין אך ללא הועיל.
כעבור זמן מה, מגלים אנשי הצוות שהיצור נעלם מפניו של קיין והוא אף חוזר להכרה, אך עד מהרה מתפרץ מחזהו יצור מבחיל למראה, באחת הסצנות הזכורות והידועות לשמצה מהסרט.
מכאן מתמקד הסרט בניסיונות לחסל את היצור החמקמק ההולך וגדל, הצד את אנשי הצוות זה אחר זה.
בסופו של הסרט, לאחר שהיצור חיסל את כל אנשי הצוות מלבדה, מצליחה ריפלי להעיף את היצור אל החלל ולהימלט בחללית מילוט רגעים ספורים לפני השמדתה העצמית של ה"נוסטרומו".
בסרט השני "שובו של הנוסע השמיני" או "הנוסע השמיני 2" שיצא לאקרנים ביולי 1986 - לאחר שריחפה 57 שנים בחלל, חללית המילוט של ריפלי מחולצת על ידי החברה בה הועסקה.
לאחר שהיא עומדת בפני ועדה המתחקרת את האירועים ב"נוסטרומו", ריפלי לומדת שבכוכב LV-426 עליו אספו את היצור, התיישבו בינתיים מתיישבים שעוסקים בשינוי פני הכוכב לשם קולוניזציה אנושית בו.
לאחר איבוד קשר עם המושבה, החברה מבקשת את עזרת ריפלי (בהיותה האדם היחיד שהתמודד עם היצור) בהצטרפות לכוח נחתי-חלל שיבדוק מה התרחש במושבה.
ריפלי, החוששת ממפגש נוסף עם היצור לאור חוויות העבר, מסרבת תחילה להצטרף.
אולם, לבסוף היא מסכימה לאחר שנציג החברה בורק (בגילומו של פול רייזר), מציע לחדש את רישיון העבודה שלה כקצינה בספינת חלל (שבוטל בעקבות השמדתה את ה"נוסטרומו"), ומבטיח לה שמטרת המסע היא חיסול היצור ולא החזרתו לחללית לשם מחקר מדעי.
במושבה הנטושה מוצאים ריפלי, בורק והנחתים ילדה קטנה בשם ניוּט, הניצולה היחידה ממתקפת היצורים.
הם מגלים שהיצורים השתלטו על המושבה והקימו בה מדגרה, בה הם משתמשים בשאר המתיישבים בתור פונדקאים ליצירת עשרות יצורים, מולם ריפלי והנחתים צריכים להתמודד.
המצב מסתבך עוד יותר, כאשר הקצין המפקד על צוות הנחתים מתגלה כחסר ניסיון וריפלי נאלצת לגלות תושייה בעצמה, בעוד האמת אודות כוונותיהם של בורק והחברה לגבי היצורים מתבררת כאפלה משסברה.
בסרט השלישי שיצא לאקרנים במאי 1992 מסתבר כי אחד היצורים חדר לחללית המילוט בה נמלטה ריפלי בסרט הקודם.
היא מוצאת את עצמה לבדה במתקן כליאה עתידני המכיל אסירים מסוכנים.
היצור שהגיע עם ריפלי הספיק במהלך המסע להטיל זרע בתוך גופה (ריפלי כמובן לא הרגישה בכך בהתחלה כיוון שהמסע בחללית נערך המצב של טייס אוטומטי ושינה עמוקה של הטייס) ועם הגיעם למתקן הכליאה, משתיל היצור זרע בכלב שנמצא במתקן הכליאה לשימוש הסוהרים.
הזרע בוקע מגופו של הכלב ומתגלה כחייזר בעל אנטומיה של כלב.
במהלך הסרט כך מתברר, היצור המקונן כעת בגופה של ריפלי הוא נקבה המסוגלת להטיל ביצים ולכן, נמנע היצור השני (שבקע מתוך הכלב) להתעמת או לנסות לטרוף את ריפלי.
האסירים המעטים ששרדו נאלצים להילחם ביצור ללא כלי נשק, האסורים בשימוש במתקן.
לקראת סוף הסרט החייזר שיצא מגוף הכלב מושמד וכוחות חילוץ מגיעים לחללית, ביניהם האדם שיצר את בישופ, האנדרואיד שריפלי הכירה בסרט הקודם.
הוא רוצה שריפלי תבוא איתו למעבדה כדי שיוכל להוציא מתוכה את היצור, למטרות מחקר מדעיות.
ריפלי מסרבת מחשש שהיצור יתפשט ויגרום לשואה בכדור הארץ ולכן היא מחליטה לקפוץ לתוך כור היתוך (הרותח בכמה מאות אלפי מעלות צלזיוס) אל מותה עם החייזר.
בסרט הרביעי שיצא לאקרנים בנובמבר 1997 מגלמת ויבר שיבוט שמדענים מתקופה מאוחרת יותר יצרו מן הדי.אן.
של ריפלי והחייזר שהתנחל בתוך גופה.
ריפלי "החדשה" קיבלה חלק מן התכונות של היצור כגון דם חומצי וכוחות פיזיים חזקים פי כמה משל בן אדם רגיל.
היא נאלצת להתמודד עם מנגנון אנושי מושחת יותר מבעבר, בין היתר מדענים מושחתים אשר מסתבר שהם מנסים להחזיר את גזע החייזרים לחיים על מנת לאלף אותם כך שיוכלו לשמש בתעשייה צבאית ולשימושים אחרים.
ריפלי נאלצת גם להתמודד עם חייזרים משובטים ואינטליגנטים יותר מאלה שהכירה בעבר.
בנוסף, מתגלה פן רגשי לכאורה בין ריפלי לבין יצור דמוי אדם שהנקבה החייזרית שהוצאה מריפלי המליטה (ולא הטילה),וזה לאחר שקיבלה מריפלי את מערכת הרבייה האנושית.
בסופו של דבר על מנת לא לסכן את תושבי כדור הארץ, היא נאלצת להרוג גם אותו.
הסרט החמישי בסדרה, שהוא פריקוול לסרט הראשון, עלה לאקרנים בארצות הברית בתאריך 8 ביוני 2012.
הסרט השישי בסדרה, שהוא סרט המשך לפרומתאוס יצא לאקרנים בארצות הברית בתאריך 19 במאי 2017.
הסרט השביעי בסדרה יצא לאקרנים בארצות הברית בתאריך 16 באוגוסט 2024 .
בעיקר סרטי הסדרה נתקלים הגיבורים ביצור חייזרי בעל תכונות טפיליות אשר במהרה תוקף את בני האדם בהם הוא נתקל.
דרך התפתחותו של היצור מורכבת ממספר שלבים - "מחבק הפנים", יצור דמוי תמנון, בוקע מביצה, מוצא קורבן, המהדק את זרועותיו סביב ראשו ומטיל בקרבו עובר.
לאחר ההשתלה "מחבק הפנים" עוזב את הקורבן, אך העובר ממשיך להתפתח בקרבו ל"זינומורף".
הזינומורף מופיע לרוב כיצור שחור עם גולגולת אליפטית גדולה שבאחד קצוותיה שני סטים נפרדים של לסתות.
הזינומורף יכול לשלוף את סט הלסתות השני מתוך פיהו וכך להגיע למזון שנמצא מעט רחוק יותר מפיו.
הזינומורף נע בזריזות על ארבע או שתי גפיים ויכול לתקוף גם עם זנב ארוך שבקצהו חוד.
הן הזינומורף והן מחבק הפנים הם בעלי דם חומצי, אשר מסוגל להמיס מתכת וחומרים אחרים עימם הוא בא במגע.
זמן קצר לאחר ההשתלה הזינומורף פורץ מגוף הקורבן באלימות, גדל במהירות ומתחיל לשחר לטרף.
לעיתים ה"זינומורף" הוא מלכה, אשר מטילה ביצים נוספות.
טבעו המדויק של הזינומורף נגזר מקורבן ההשתלה - כך במקרה שהקורבן הוא כלב נוצר זינומורף בעל תכונות דומות, וכאשר צמחה מלכה בתור בת אדם היא קיבלה היכולת להרות וללדת זינומורף חי ודמוי אדם.
בסרט פרומתאוס הוצג מחזור חיים שונה - גזע חייזרים יצר מעין נוזל שחור כנשק ביולוגי.
כאשר גבר שותה את החומר ומקיים יחסי מין עם אישה זו תהרה יצור דמוי תמנון אשר פועל באופן דומה למחבק הפנים אך גדול ממנו בהרבה.
בעוד שבארצות הברית ובבריטניה הופץ הסרט תחת השם "Alien" (בעברית: חוצן), בתרגום שם הסרט לעברית הוחלט להתבסס על השם שהיה מקובל בצרפת ובמדינות אירפאיות נוספות - "הנוסע השמיני".
השם מייצג את העובדה כי החוצן הוא הנוסע השמיני על ספינת החלל נוסטרומו בנוסף לשבעת הנוסעים האנושיים.
שם זה נבחר שכן מילים לדוגמת "חוצן" או "חייזר" לא היו מוכרות לקהל הישראלי בסוף שנות השבעים.
כינוי זה נשמר במשך כל סדרת הסרטים על אף שאיבד את משמעותו, וכיום משמש ככינוי פופולרי לחייזר מסדרת הסרטים.
align="center" | מחוץ לארצות הברית!
|2. שובו של הנוסע השמיני
רשימת סרטי הנוסע השמיניהנוסע השמיני (1979) (Alien), במאי: רידלי סקוט.שובו של הנוסע השמיני (1986) (Aliens), במאי: ג'יימס קמרון.הנוסע השמיני 3 (1992) (Alien³), במאי: דייוויד פינצ'ר.הנוסע השמיני: התחיה (1997) (Alien Resurrection), במאי: ז'אן-פייר ז'ונה.פרומתאוס (2012) (Prometheus), במאי: רידלי סקוט.
הנוסע השמיני: קובננט (2017) (Alien: Covenant), במאי: רידלי סקוט.
הנוסע השמיני: רומולוס (2024) (Alien: Romulus), במאי: פדה אלוורז.
רשימת סרטי הנוסע השמיני נגד הטורףהנוסע השמיני נגד הטורף (Alien vs.
Predator) (2004), במאי: פול אנדרסון.הנוסע השמיני נגד הטורף 2: רקוויאם''' (2007) (Aliens vs.
Predator: Requiem), במאי: קולין סטראס וג'ורג סטראס.
כריסטופר ג'ורג' לאטורה ואלאס , הידוע בשמות הבמה הנוטוריוס בי.
הידוע לשמצה") וביגי סמולס (Biggie Smalls), היה ראפר אמריקאי ונחשב כיום לאחד מהראפרים ואמני ההיפ-הופ הגדולים בהיסטוריה.
ראשי התיבות .B.I.G (ביחד יוצרות האותיות את המילה האנגלית "גדול") מציינות את המילים "Business Instead of Game" ("עסקים במקום משחק") ומאז מותו את המילים "Books Instead of Guns" ("ספרים במקום רובים").
היריבות המתמשכת בין חברות התקליטים העוסקות בראפ והיפ הופ, "באד בוי רקורדס" ו"דת' רואו רקורדס", האפילה על הקריירה שלו עד למותו ב-1997, אך מאז מותו הוא נחשב בעיני רבים לאגדת היפ-הופ.
כריסטופר ואלאס נולד בברוקלין שבניו יורק.
בן יחיד להורים שהגיעו מג'מייקה.
אביו עזב את המשפחה זמן קצר לאחר לידתו, ואמו עבדה כמורה.
הוא עזב את בית הספר על מנת לעסוק בסחר בסמים.
בהמשך הוא החל לסחור בסמים מחוץ לברוקלין, בווירג'יניה ובמרילנד.
בסופו של דבר הוא נעצר ובילה עשרה חודשים בכלא.
זמן קצר לאחר שחרורו נולדה בתו הראשונה, ט'יאנה.
ואלאס החליט להתחיל לעסוק בראפ והתפתח לכדי תמלילן מוכשר.
הוא הקליט קלטת דמו עם מיסטר סי, אמן מקומי שעבד כדי ג'יי של הראפר מברוקלין ביג דדי קיין.
הקלטת הגיעה לידיו של שון קומבס (ידוע כיום כ"פי דידי") שעבד בחברת התקליטים אפטאון רקורדס.
קומבס נפגש עם ואלאס והשניים הפכו לחברים.
הסינגל הראשון של ואלאס, "Party and Bullshit", והופעתו ברימיקס ללהיטה של מרי ג'יי.
בלייג', "Real Love", היו הקלטותיו הראשונות שזכו לתשומת לב.
ב-1994 יצא אלבומו הראשון, "Ready to Die", שהסינגל הראשון מתוכו היה "Juicy".
האלבום נחשב כיום לקלאסיקה של הז'אנר, בעיקר בזכות הטקסטים החדים והמורכבים שלו.
הלהיטים הגדולים מהאלבום היו השירים "Big poppa", "Ready to die", "Everyday struggle", "Suicidal thoughts" ו"Juicy" שעד היום נחשב לאחד משירי הראפ הטובים בהיסטוריה.
ביוני 1995 הוציא את הסינגל "One More Chance / Stay with Me (Remix)" שהגיע למקום החמישי במצעדי הפופ, כאשר הוא משתווה לשיא שנקבע עד אז על ידי מייקל ג'קסון בגובה הדירוג של סינגל בכורה.
השיר הוא ביצוע מחודש לשיר מתוך האלבום "Ready to Die".
הוא הגיע למעמד של סינגל פלטינה תוך מספר שבועות.
בהמשך אותו הקיץ הוציאה .Junior M.A.F.I.A, להקה שהורכבה מבני טיפוחיו המוזיקליים של ואלאס (וביניהם הראפרית ליל קים), את האלבום "Conspiracy".
עד לסוף 1995 הפך ואלאס לאחד מהראפרים המפורסמים והפופולריים בעולם.
היריבות בין סצנות ההיפ הופ
אף על פי שאלבומו העניק לו מעמד של כוכב על, פרסום לא קטן הגיע לו מהיריבות הידועה לשמצה בין סצנות ההיפ הופ של מזרח ארצות הברית והחוף המערבי.
בטרם יציאתו של "Ready to Die", החל ואלאס להתרועע עם טופאק שאקור, ראפר ניו-יורקי שעבר ללוס אנג'לס.
הם הקליטו מספר שירים יחד ואף הופיעו יחד בהופעת פריסטייל במדיסון סקוור גארדן ב-1994. בנובמבר של אותה שנה באה לקיצה חברותם של השניים כאשר שאקור נורה והביע את חשדו כי ואלאס והראפר שון קומבס הזמינו את ניסיון הרצח .
בסוף 1995, לאחר ששוחרר מן הכלא, הצטרף שאקור לחברת "דת' רואו רקורדס", ויצר יריבות עזה בין דת' רואו לחברתו של ואלאס, "באד בוי".
היריבות נבעה מן העובדה ששתי החברות היו החשובות ביותר שפעלו בסצנה גדושת אלימות זו בשנות התשעים, ובכל אחת מהן חתום אחד משני כוכבי ההיפ הופ הגדולים ביותר של התקופה.
לאחר הירצחו של שאקור בפיגוע ירי בלאס וגאס נפוצו כמעט מיידית שמועות על מעורבותו של ואלאס ברצח.
הראפר סנופ דוג גם כן דחה את ההאשמות שוואלאס קשור למותו של שאקור.
בשיחה עמו אמר סנופ דוג כי ואלאס מאוד אהב את שאקור ותמיד רצה להשלים איתו.
באותה התקופה התרסקה רגלו של ואלאס בתאונת דרכים והוא נאלץ להיעזר במקל הליכה במשך שארית חייו.
ב-9 במרץ 1997 נורה ואלאס למוות ליד מוזיאון פיטרסון אוטומוטיב בלוס אנג'לס, בשעה שהיה בדרכו ממסיבה.
לאחר שעצר את מכוניתו לפני שלט עצור, נפתחה לעברו אש מתוך מכונית חולפת, הוא נפגע מארבעה כדורים ומת כמעט מיידית.
הנסיבות שהובילו לרצח לא הובררו לחלוטין מעולם.
להלווייתו הגיעו אמנים, שחקנים ואנשי ציבור רבים.
עשרות אלפי אנשים נהרו מבתיהם כדי לחלוק לו כבוד אחרון.
לאחר ההלוויה נשרפה גופתו והאפר ניתן למשפחתו.
הוא נודע כאדם נדיב שעזר לרבים מחבריו לצאת ממעגל הסמים והפשע ואף דאג להם לחוזה הקלטות משלהם.
הוא הותיר אחריו שני ילדים: טיאנה, בתו מחברתו בנעוריו וסי ג'יי, בנו מאלמנתו פיית' אוונס, זמרת ושחקנית.
אלבומו השני של ואלאס, "Life After Death" ("חיים אחרי המוות"), יצא שבועיים בלבד לאחר מותו והגיע למקום הראשון במצעד המכירות של מצעד הבילבורד.
הוא כלל מספר להיטים, ביניהם הסינגל הראשון "Hypnotize".
האלבום מכר 10 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא אחד מאלבומי ההיפ הופ המצליחים ביותר בהיסטוריה.
הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום, "Mo' Money, Mo' Problems", כלל הופעות אורח של שון קומבס ושל הראפר מייז, וכן סימפול של השיר "I'm Coming Out" של דיאנה רוס.
בניגוד לאלבומו הקודם Ready to Die בו לוולאס לא היו יריבים ואויבים ולכן לא נאלץ לכתוב שירי דיס, באלבום Life after death וולאס תוקף מספר ראפרים מבלי להזכיר את שמם, ומשתמש ברמיזות עבות כדי להשפיל את יריביו.
בשיר "Kick in the door" וולאס פונה לWu Tang Clan ומגיב להם על השיר "Shark Niggas", שיר שהוציאו חברי ההרכב ככל הנראה על ביגי סמולס.
(כלומר, כמות הזמן שלך בצמרת הייתה נמוכה כמו שדונים).
נאס הוציא את אלבומו "Ilmatic", נחל הצלחה גדולה וביסס את מעמדו כמלך ההיפ הופ של אותה תקופה; עד שביגי הוציא את "Ready to die" שגרם לו לעלות למקום הראשון).
השורה עד היום נחשבת לאחת מהגדולות בתולדות שירי הדיס.
בשיר "Long kiss goodnight" ביגי מדבר על טופאק שאקור; גם מבלי להזכיר את שמו הוא נותן רמזים וזורק לו עקיצות למרות שהוא כבר נרצח.
בקיץ 1997 הוציא קומבס את אלבום הבכורה שלו, "No Way Out", שכלל מספר הקלטות של ואלאס ואת הלהיט "I'll Be Missing You" שהוקדש לוואלאס.
את השיר ביצעו אלמנתו של ואלאס, פיית' אוונס, פי דידי ולהקת 112 וכלל סימפול של השיר "Every Breath You Take" של הפוליס.
ב-1999 יצא אלבומו השלישי, "Born Again", שכלל את הלהיטים ".N.O.T.O.R.I.O.U.S" ו-"Dead Wrong".
הנוטע הייתה חברה להתיישבות בארץ ישראל אשר יסדה ערים וישובים בארץ.
בין שאר פעולותיה עסקה בהעברת הון יהודי מגרמניה הנאצית לארץ ישראל, פעלה במסגרת "הסכמי ההעברה" להעברת רכוש יהודי גרמניה לארץ ישראל.
פעילות חברת הנוטע בארץ ישראל
חברת ה"נוטע" הוקמה בשנת 1924 על ידי הסתדרות בני בנימין - ארגון של בני המושבות שקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, על שמם של בנימין זאב הרצל ובנימין רוטשילד.
מטרת החברה הייתה לגייס הון של משקיעים בהקמת מושבות בארץ ישראל, תוך יישוב המושבות בפועל על ידי בני איכרים בעלי ניסיון בחקלאות בארץ ישראל.
החברה רכשה אדמות, הקימה בהם מושבות, חפרה בארות ונטעה ועיבדה פרדסים.
בראש חברת ה"נוטע" עמדו עובד בן עמי, גד מכנס וברוך רם.
פעולותיה הראשונות של חברת הנוטע היו סיוע כספי לפרדסנים במהלך העיבוד, עד הקטיף, שבסיומו הוחזרו ההלוואות מתוך הפדיון, וכן מכירת קרקעות חקלאיות ליהודים מחו"ל, על מנת שאלו ייטעו פרדסים על אדמות אלו.
עיבוד הפרדסים בוצע על ידי חברת "הנוטע" ושכיריה, ובכך סופקה תעסוקה לתושבי היישובים שקמו.
חברת הנוטע הקימה עד שנת 1932 את המושבה נתניה, את כפר אהרון ואת הרצליה.
בשנת 1932 הקימה החברה את המושבה אבן יהודה, ולאחר מכן הקימה בשיתוף פעולה עם הכשרת היישוב את צור משה.
במהלך תקופת ההקמה של נתניה, בגלל מחסור בכסף מזומן, הדפיסה חברת הנוטע פתקאות, בהן שילמה שכר לעובדיה.
פתקאות אלו שימשו ככסף עובר לסוחר בחלק מהחנויות שבנתניה, החנויות שילמו לספקים ואלו התחשבנו עם חברת הנוטע.
פעילות חברת הנוטע בהסכמי ההעברה
בנוסף, הוגדל היקף העברת הכספים לשלושה מיליון מרק,
הסכם 3: הסכם זה לא מומש היות שהמאבק על השליטה בכספי ההעברה נמשך, ובסוכנות הייתה התנגדות לכך שחברה הקשורה עם הרוויזיוניסטים תזכה בכל העמלות והקשרים שההסכם הביא איתו, ולכן הופעלו לחצים על גד מכנס ועל סם כהן להתפשר פעם נוספת.
אחרי משא ומתן בין חברת הנוטע להסתדרות הציונית סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה יקים חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה, ואילו סם כהן כנציג חברת הנוטע יקבל אחוזים מהעסקאות שתבוצענה.
ב-25 באוגוסט 1933, נחתם "הסכם בין מיניסטריון הכלכלה הממשלתי הגרמני לבין אנגלו פלשתינה בע"מ בדבר העברת סך 3 מיליונים מרק לארץ ישראל"
ההסכם חל על אזרחים גרמנים תושבי גרמניה שהם "בני הגזע היהודי" ומהגרים לארץ ישראל (ובנוסף, יהודים הנמצאים באופן זמני מחוץ לגבולות גרמניה, אך שלא ויתרו על רישום מקום מגורם בגרמניה).
בהסכם יש הבחנה בין יהודים המהגרים מגרמניה לארץ ישראל באופן מיידי לבין אלה המהגרים לאחר זמן מה.
המהגרים מיידית צריכים להגיש בקשה מתאימה, חלק מהכסף יועבר לגופי ההעברה והיתרה תוכנס לזמן מה לזכות חשבון מיוחד מספר 1 של בנק אגודת הטמפלרים המתנהל ברייכסבנק.
אלו שמתעתדים להגר בזמן כלשהו בעתיד יפקידו את כספם (מוגבל לסכום מקסימלי של 50 אלף מרק) לזכות חשבון מיוחד מספר 2 של ה"טמפלר בנק" המתנהל ברייכסבנק, עקרונית הפיקדון נותר מוקפא עד לעלייתו של המפקיד לארץ ישראל, ארצה.
אולם ניתן היה לרכוש בכספים אלו אדמות, וכן לבצע השקעות מוגדרות ומאושרות מראש, וזאת על מנת להבטיח מקורות הכנסה למהגרים לכשיהגרו.
משיכת הכספים בפועל: בנק אנגלו-פלשתינה יכול למשוך את כל הסכומים (בניכוי עמלות) המופקדים בחשבון 1 של בנק אגודת הטמפלרים המתנהל ברייכסבנק (כספם של המהגרים מיידית), ולרכוש בכספים אלו ציוד ומכונות המותרים לייצוא מגרמניה, או לשלם עבור סחורות גרמניות שהוזמנו על ידי סוחרים ויבואנים ארץ ישראליים.
לכשיתרוקן חשבון 1, יוכל הבנק למשוך סכומים הנמצאים בחשבון 2.
תמורת הסכומים היה בנק אנגלו-פלשתינה צריך לפתוח בישראל חשבונות נאמנות מתאימים לזכות מפקידי הכספים, ולאפשר להם למשוך כספים אלו בלא"י.
רק אחרי שהוזמנו סחורות וסופקו לישראל היו העולים מקבלים חלק מכספם.
בשלב מאוחר יותר הוקמה חברת "העברה", שהייתה בבעלותם המשותפת של בנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית.
"העברה" קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על הייבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים.
הנוסע השמיני הוא סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1979 שבוים על ידי רידלי סקוט ומככבים בו סיגורני ויבר בתפקיד הראשי ולצדה ורוניקה קרטרייט, טום סקריט, הארי דין סטנטון, ג'ון הרט, איאן הולם ויפת קוטו.
"הנוסע השמיני" נחשב לפריצת דרך במאבק הפמיניסטי שהחל לבוא לידי ביטוי בסוף שנות ה-70. בתסריט המקורי סגן אלן ריפלי היה גבר, אך הבמאי רידלי סקוט התעקש בתוקף על גיבורה-אישה בתפקיד הראשי ואילץ את התסריטאי והמפיקים לעשות זאת.
כותרת הסרט מתייחסת לאנטגוניסט העיקרי: יצור אגרסיבי מאוד מהחלל החיצון שעוקב והורג צוות של חללית.
דן או'בנון כתב את התסריט על פי סיפור שלו ושל רונלד שושט, בהשפעה של יצירות קודמות של מדע בדיוני ואימה.
הסרט הופק על ידי "Brandywine Productions" והופץ על ידי פוקס המאה ה-20, עם המפיקים וולטר היל ודייוויד גילר שביצעו שינויים משמעותיים ותוספות לתסריט בעקבות דרישת הבמאי סקוט.
דמות החייזר והאלמנטים הנלוים עוצבו על ידי אמן הסוריאליזם השווייצרי הנס רודי גייגר, בעוד אמני הקונספט רון קוב וכריס פוס עיצבו את ההיבטים האנושיים של הסרט.
"הנוסע השמיני" צבר הן הצלחה ביקורתית והן הצלחה כספית, וקיבל פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
פרס סאטורן לסרט המדע בדיוני הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר לסקוט, ושחקנית המשנה הטובה ביותר לקרטרייט, ופרס הוגו לדרמה הטובה ביותר, יחד עם מספר רב של מועמדויות לפרסים אחרים.
הסרט זכה לשבחים בעשרות השנים הבאות, והוכנס לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשנת 2002 לשימור היסטורי כסרט "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית, או אסתטית".
בשנת 2008 הוא דורג במקום ה-7 כסרט הטוב ביותר בז'אנר המדע הבדיוני על ידי מכון הסרטים האמריקאי, וכסרט ה-33 הגדול ביותר בכל הזמנים על ידי מגזין אמפייר.
ההצלחה של "הנוסע השמיני" הולידה זיכיון של רומנים, ספרי קומיקס, משחקי וידאו, צעצועים, וכן שלושה סרטי ההמשך ושלושה סרטי פריקוול.
זה גם פיתח את קריירת המשחק של ויבר בכך שזה היה התפקיד הראשי הראשון שלה, ואת סיפורה של הדמות שלה ריפלי במפגשים של עם החייזר שהפך לחוט הנושאי שרץ בסרטי ההמשך "שובו של הנוסע השמיני" (1986), "הנוסע השמיני 3" (1992), ו"הנוסע השמיני 4: התחייה" (1997).
סרטי הפריקוול "הנוסע השמיני נגד הטורף" (2004) ו"הנוסע השמיני נגד הטורף 2: רקוויאם" (2007) נטשו נושא זה לטובת קרוסאובר עם זיכיון "הטורף", אך הסרט "פרומתאוס" המהווה חלק ראשון מתוך טרילוגיה מתוכננת, חזר לאותו חוט עלילה.
הסאגה מתחילה בשנת 2122 על ספינת החלל "נוסטרומו" הנמצאת במסע מסחרי שגרתי.
ספינת החלל כוללת צוות של שבעה אנשי צוות וחתול, ובהם קצינה שלישית אלן ריפלי (סיגורני ויבר), השוהים כולם בהקפאה קריוגנית.
אחת הביצים בוקעת, ויצור עכבישי למראה בגודל כף יד עם זרועות ארוכות קופץ על הקסדה של קיין, הקצין המקשר (ג'ון הרט).
כעבור זמן מה, מגלים אנשי הצוות שהיצור נעלם מפניו של קיין והוא אף חוזר להכרה, אך עד מהרה מתפרץ מחזהו יצור מבחיל למראה, בסצנת אימה מפורסמת.
הצוות מנסה לחסל את היצור החמקמק, ההולך וגדל, והיצור צד את אנשי הצוות זה אחר זה.
לקראת סופו של הסרט, לאחר שהחייזר חיסל את כל אנשי הצוות מלבדה, מפעילה ריפלי את מנגנון ההשמדה העצמית של ה"נוסטרומו" ונמלטת במעבורת.
לאחר שה"נוסטרומו" מושמדת, היא מגלה שהחייזר חמק יחד איתה לתוך המעבורת.
בעודו ישן, היא מצליחה לפתוח את דלתות המעבורת, פולטת אותו אל החלל, וחוזרת להקפאה קריוגנית יחד עם החתול.
סיגורני ויבר - אלן ריפלי
הארי דין סטנטון - ברט
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד ולציון 97% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 102 ביקורות.
הנוכחות הבין-לאומית הזמנית בחברון היה צוות של משקיפים אזרחים אירופים שהוצבו בעיר חברון.
חברי צוות המשקיפים הגיעו מן המדינות דנמרק, איטליה, נורווגיה, שוודיה, שווייץ וטורקיה.
תפקידם היה לפקח על ההתנהלות בעיר ולדאוג לביטחונם של תושביה הפלסטינים של העיר, בעקבות טבח מערת המכפלה.
הצוות פעל על סמך מנדט בן ששה חודשים, שהוענק לו לראשונה במאי 1994, הופסק, חודש במאי 1996, והתחדש מאז ברציפות עד שהופסק כליל בינואר 2019.
לאחר טבח מערת המכפלה, שהתרחש ב-25 בפברואר 1994, קראה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות לנקיטת אמצעים למען הבטחת והגנת האזרחים הפלסטינים בכל השטחים המוחזקים, כולל נוכחות בין-לאומית או זרה זמנית.
המשלחת הראשונה של TIPH החלה לפעול ב-8 במאי 1994. אולם הרשות הפלסטינית ומדינת ישראל לא הצליחו להגיע להסכמה באשר להארכת המנדט לנוכחותו של צוות המשקיפים בשטח, ולכן הופסקה נוכחותם ב-8 באוגוסט אותה שנה.
ב-2 במאי 1996 שב צוות המשקיפים לעיר, כשהוא כולל אזרחים נורווגים בלבד.
בהמשך שבו לארגון משקפים גם מדנמרק, איטליה, שוודיה, שווייץ וטורקיה, אך יו"ר המשלחת נותר נורווגי.
מאז ועד 2019 הייתה לכוח נוכחות רצופה בחברון, על ידי משקיפים ממדינות שונות, כשהאחריות לתאום המשלחות הוטלה על נורווגיה.
המידע שנאסף על ידי המשקיפים הועבר לצה"ל ולכוח השיטור הפלסטיני, בלווית בקשות להבהרה.
כמו כן הועברו דיווחים לשש המדינות ששלחו נציגים לצוות.
מדינות אלה היו רשאיות להמשיך ולפעול על פי המידע בערוצי דיפלומטיים, מול מדינת ישראל והרשות הפלסטינית.
בינואר 2019 פנה השר לביטחון הפנים גלעד ארדן לראש הממשלה בנימין נתניהו בבקשה שלא לחדש את המנדט של הכוח לאחר פקיעתו ב-31 בינואר, לאחר שדו"ח שהעבירה המשטרה לארדן מעלה כי פעילי הארגון מתעמתים עם חיילים המשרתים בעיר, ובכך מפריעים להם במילוי תפקידם.
בשלהי אותו החודש קיבל נתניהו את בקשתו של ארדן, והורה שלא לחדש את ההסכם.
לטענת משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, לאחר עזיבת צוות המשקיפים הבין-לאומי בינואר 2019 התדרדרו תנאי החיים של הפלסטינים החיים באזור H2, בעקבות אירועי תקיפה והטרדה רבים מצד מתנחלי חברון, וכן בעקבות עליית המתיחות והעימותים הרבים עם כוחות ישראליים, הפוגעים בעיקר בתלמידי בתי הספר היסודיים.
כמו כן הוגבלה מאד תנועת הפלסטינים באזור זה.
ב-26 במרץ 2002 נהרגו שניים מחברי צוות המשקיפים, מירי חמוש פלסטיני.
היורה נעצר והועמד לדין בישראל ובחודש ספטמבר 2003 נמצא אשם ברצח.
ב-8 בפברואר 2006, לאחר שמטה צוות המשקיפים הותקף בהתפרעות של תושבים מקומיים פלסטינים, פונו המשקיפים מחברון באופן זמני, ושבו לתפקידם בחודש אפריל 2006.
ב-2010 גינה משרד החוץ של ישראל את צוות המשקיפים ואמר כי הם חורגים מהסמכויות שהוענקו להם ופועלים בחד צדדיות כנגד ישראל.
ב-11 ביוני 2011 תקפו משקיפים מהארגון חייל צה"ל בנסיבות שנויות במחלוקת.
ב-13 ביולי 2018 התפרסם בחדשות כי יום קודם לכן היועץ המשפטי של TIPH תועד מכה ילד יהודי בן 10 מחברון במהלך סיור של ארגון שוברים שתיקה בחברון.
היועץ המשפטי נעצר ושוחרר בתנאים מגבילים ודווח כי במשרד החוץ שוקלים להסיר את חסינותו הדיפלומטית.
בעקבות האירוע, שגריר שווייץ בישראל שיגר מכתב התנצלות לתושבי היישוב היהודי בחברון.
ב-23 ביולי 2018 התפרסם תיעוד של משקיף הפעיל ב-TIPH מנקב צמיגי רכב של יהודי בחברון.
בעקבות התקרית הוגשה תלונה למשטרת ישראל והפעיל גורש מהארץ.
הנוכלים היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת הדרמה הקומית.
במרכז הסדרה קבוצת נוכלים המונהגת על ידי מייקל סטון (מגולם על ידי אדריאן לסטר).
קבוצת הנוכלים רוקמת הונאות ורמאויות ארוכות טווח, שמטרתן בדרך כלל רווח אישי, סיוע לאחד מחברי הקבוצה או לאחד מידידיהם.
הם גאים בקוד מוסרי - לעולם לא לרמות אדם שתורם לחברה ולעולם לא לקחת את כספו האחרון של אדם, מה שגורם לדעתם למזל רע.
הסדרה עלתה לראשונה למסך הטלוויזיה בבריטניה בערוץ BBC One בשנת 2004. בסך הכל הופקו 8 עונות של הסדרה, והפרק האחרון המסכם שודר ב-17 בפברואר 2012. בישראל שודרו עונות של הסדרה בערוץ 1 ובערוץ BBC Entertainment.
כמעט כל פרק מתחיל במעקב אחר דמות רעת-לב או חמדנית, כשבדרך כלל אלברט הוא העוקב.
לאחר מכן החבורה מתכנסת במלון ואש או מייקל מסבירים על הדמות והחבורה מעלה רעיונות איך לרמות אותה, כשמייקל (או דני, בעונה הרביעית) מחלק את התפקידים.
לעיתים, כשנדמה שידם על התחתונה מתגלה פתאום שהכל היה מתוכנן מראש והמצלמה "חוזרת אחורה בזמן" ומראה איך החבורה חשבה כמה צעדים קדימה.
מייקל סטון (עונות 1–3, 5–8) - מנהיג הקבוצה והוגה תוכניות ההונאה, מכונה "מיקי בריקס" (מגולם על ידי אדריאן לסטר).
בעונה הרביעית לקח פסק זמן מעסקי הרמאויות, אך חזר בעונה החמישית.
אלברט "אלבי" סטרולר - נוכל מזדקן המשמש כמין אב רוחני לקבוצה.
מאתר את מטרות הקבוצה ומפתה הקורבנות להיכנס למלכודת ההונאה, ולעיתים משמש ברמאויות כזקן תמים (מגולם על ידי רוברט ווהן).
אש מורגן - איש המחשבים והציוד של החבורה.
בין השאר דואג לפברק אתרי אינטרנט לצורך הרמאויות (מגולם על ידי רוברט גלניסטר).
סטייסי מונרו (עונות 1–4) - משמשת כפאם פאטאל (מגולמת על ידי ג'יימי מארי).
דני בלו (עונות 1–4) - נוכל צעיר המבקש להתלמד בקבוצה ומשתתף במעשי ההונאה שהם מבצעים (מגולם על ידי מארק וורן).
בעונה הרביעית מחליף את מייקל כמנהיג.
אדי - בעל הבר המשמש כמקום ההתכנסות של החבורה, וקורבן מתמיד לתעלולים שלהם (מגולם על ידי רוב ג'רוויס).
שון קנדי - (מהעונה החמישית) נוכל צעיר ופזיז.
הוא ואחותו אמה מנסים להונות את החבורה, שבמקביל מנסה להונות אותם, עד שמחליטים לחבור לקבוצה אחת (מגולם על ידי מאט די אנג'לו).
אמה קנדי - (מהעונה החמישית) אמנית תחפושות, אחותו של שון, בינה לבין מייקל מתקיים מתח מיני לאורך פרקי הסדרה (מגלמת קלי אדמס).
בילי בונד (עונה רביעית) - רמאי צעיר שדני לקח תחת חסותו והפך לחבר קבוע בעונה זו (מגולם על ידי אשלי וולטרס).
עונה שנייה – לי אינגלבי, פיי ריפלי, רוברט ליואלין
עונה שלישית – ריצ'רד צ'מברלין, לינפורד כריסטי, שרה קוקס, פול ניקולס
עונה שישית – לוליטה צ'קרבארטי (אשתו של אדריאן לסטר), אינדירה וארמה, מארק בנטון, סיימון דיי, דני וב
עונה שביעית – אנה צ'אנסלור, אנג'לה גריפין, דייוויד היירווד, קלייב סוויפט, האנה גורדון, קלייר גוס
עונה שמינית – שילה הנקוק, מרטין קמפ, פטרסון ג'וזף, ג'ון בארומן
הָנוּמָאן (בסנסקריט: हनुमान् - "אל הקוף") הוא אחד האלים בהינדואיזם, המתואר בראמאיאנה כמגינו וחסידו של האל ראמה.
הנומאן מתואר כקוף בעל גוף אדם, ומסמל עוצמה ונאמנות.
הספר החמישי של הראמאיאנה, "סונדרה קנדה" קרוי גם "ספר הָנוּמָאן" על שמו.
על פי המיתולוגיה ההינדית, הנומאן הוא בנם של אל הרוחות ואיו ושל האלה אנאג'ה שנישאה לקוף בשם קסארי.
ראמה ולקשמנה פגשו בו בממלכת הקופים, שר בחצרו של סוגריווה (Sugriva), מלך הקופים הגולה.
הוא מצטרף אליהם ועוזר להם במלחמתם.
אגדות רבות מתארות את כוחו הפיזי העצום והעל אנושי, יכולתו לשנות את צורתו על פי רצונו ולנתר באוויר מרחקים עצומים, וכן זנבו הארוך המתאפיין בעוצמה רבה.
פסלו של הנומאן מופיע במקדשים הינדיים רבים, שם הוא מוצג כמגן וכשומר על הפתחים.
בשל כך הוא זוכה מהמבקרים למנחה וכבוד (דהרמה), לפני שהם מגיעים לאלים האחרים.
ישנם גם מקדשים רבים המוקדשים להנומאן עצמו.
כך למשל הוא נחשב לאל מרכזי בעמק קטמנדו שבנפאל.
בכיכר דורבר בקטמנדו, אחד הארמונות המרכזיים, "הנומאן דהוקה", מוקדש לדמותו של הנומאן.
בשעת אסונות וצרה נוהגים מאמינים הינדים לפנות להנומאן שיצילם, שרים שיר מזמור לכבודו (הנומאן ח'ליסה Hanuman Khalissa) ומצהירים "הניצחון לכוח ולעוצמה".
הולדתו של הנומאן מצוינת במהלך חודש ח'אייטרה (אפריל).
בשל היותו אל המזוהה עם כוח פיזי, משמש הנומאן סמל לאתלטים ומתאבקים, וכן סמל להצלחה כלכלית.
הנול של ז'אקאר (בעברית נקרא גם: הנול של ג'אקארד או נול ג'אקארד) הוא נול מכני שהומצא על ידי ז'וזף מארי ז'אקאר, טווה משי צרפתי, בשנת 1801. המכונה נשלטה על ידי רצף כרטיסים מנוקבים, המשורשרים בשרשרת סגורה.
הנול התבסס על המצאותיהם של בזיל בושון משנת 1725 ושל ז'אק דה ווקאנסון מ-1745.
הכרטיסים המנוקבים שולטים על אחת משתי פעולות של הנול: הפעולה הראשונה קובעת עבור כל חוט ערב אילו מסגרות יהיו במצב מעלה, ואילו במצב מטה.
באופן כזה נקבע אילו מחוטי השתי יהיו מעל, ואילו מתחת לחוט הערב.
הפעולה השנייה, בנול מרובה בוכיירים, קובעת איזה בוכייר יפרוס את חוט הערב.
חוטי השתי הם מצבעים שונים, ובדומה לכך, כל בוכייר פורס חוט ערב מצבע אחר, ובאופן זה נוצרת בבד הארוג דוגמה צבעונית.
בנולים המשוכללים ביותר, הכרטיסים המנוקבים שולטים על שתי הפעולות, ובכך מאפשרים דוגמאות מורכבות אף יותר.
נול ז'אקאר אורג בד עם דוגמה צבעונית, באופן אוטומטי, באותה מהירות שבה נול פשוט אורג בד אחיד.
לפני ההמצאה, אריגת בדים עם דוגמה צבעונית דרשה נול המופעל ידנית, על ידי בעל מלאכה מיומן, במהירות אטית בהרבה ממהירותו של נול מכני.
סוג הבד ג'קארד שיוצר על ידי המכונה נקרא על שמו.
למעשה, עקרונותיו של הנול משמשים גם כיום בתעשייה, כשהמכונה מתוכנתת על ידי מחשב.
נול ז'אקארד שימש השראה לחלוצי המחשבים, ותרם רבות למחשוב.
הרעיון כי ניתן לארגן את פעולתה של מכונה על ידי סדרת הוראות שמגיעות "מבחוץ", ובאופן כזה לגרום לה לבצע פעולות שונות ללא שינוי מכני במכונה עצמה, אלא על ידי שינוי סדרת ההוראות, פתחה את הדרך למה שהוביל בהמשך הדרך לתכנות מחשבים.
במנוע האנליטי שתכנן צ'ארלס בבג' באמצע המאה ה-19, סדרת ההוראות שהורו לו מה לעשות, הגיעה מסדרת כרטיסים מנוקבים, לפי המודל שיצר ז'אקאר.
לקראת סוף אותה מאה, בשנת 1889, הגשים הרמן הולרית' חלק מהחזון, כשבנה מכונה בה כרטיסים מנוקבים שימשו לקידוד מידע.
מכונה זו ששימשה בהצלחה במפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1890, וקיצרה את הזמן שהיה נחוץ לסיכום תוצאות המפקד מכ-9 שנים (הזמן שסיכום התוצאות ארך עבור המפקד של 1880), לשנה אחת.
חברתו של הולרית', התמזגה עם שתי חברות נוספות, ויחדיו היוו את הגרעין לחברת IBM, הגדולה בחברות טכנולוגיית המידע גם כיום.
המחשב המכני של קונראד צוזה, Z1 מ-1937, אולי המחשב המוצלח הראשון, השתמש במערכת דומה להזנת התכנית, ומערכת שנייה, מבוססת גם היא על אותם עקרונות, להזנת המידע.
המחשבים הבאים של צוזה, Z3 (מ-1941) ואחריו Z4, והמחשב הרווארד סימן 1 של הווארד אייקן מ-1943, השתמשו גם הם בשיטה זו.
חשיבותה של ההמצאה הוכרה מיד עם פרסומה.
הקיסר נפוליאון בונפרטה והקיסרית ז'וזפין דה בוארנה, בעת ביקורם בליון בשנת 1805, ביקרו בבית המלאכה של ז'אקאר, והוענקה לו פנסיה בסך 3,000 פרנקים ומענקים על כל מכונה שייצר.
הנוכל השחור הוא מחזה מוזיקלי שעלה לראשונה בברודוויי ב-1866, ונחשב ליצירה הראשונה המתאימה למושג המודרני של מחזמר.
המחזה נכתב על ידי המחזאי האמריקאי צ'ארלס מ.
המוזיקה הייתה בעיקר עיבודים ליצירות מוכרות, עם מספר קטן של שירים שהולחנו במיוחד אליו, בהם "מצעד האמזונות".
המופע עלה בספטמבר 1866 ב"ניבולוס גארדן" בברודוויי בעל 3,200 המושבים, ושבר שיאים עם 474 הופעות למרות אורכו הרב (חמש וחצי שעות).
לאחר מכן הוא יצא למסע הופעות במשך מספר שנים, ועלה מחדש בברודוויי ב-1870. הוא הוצג עוד פעמים רבות, בין היתר עם מוזיקה חדשה בתיאטרון אלהמברה בלונדון ובאלבמה.
גרסת ראינוע של המחזה הופקה ב-1916.
"הנוכל השחור" נולד, כאשר קבוצה דרמטית ולהקת בלט פריזאית איחדו כוחות בניו יורק.
להקת הבלט נשכרה להופיע באקדמיה למוזיקה, אך נתקעה בניו יורק כשבניין האקדמיה נשרף.
במקום זאת, הוצעה להם הזדמנות להשתתף במחזה מוזיקלי, המשלב את אומנות הבלט שלהם עם המלודרמה של ברס.
"הנוכל השחור" נחשב לאב טיפוס של המחזמר המודרני, כשהשירים הפופולריים והריקודים היוו חלק בלתי נפרד מהמחזה ובוצעו על ידי השחקנים.
באופרות הזמרים הותירו את הריקוד ללהקת הבלט, ואילו במופעי הבורלסקה, מיוזיק הול והוודביל שהיו פופולריים באותו זמן, לא היה כמעט סיפור מאחד אלא רק סדרה של מערכונים.
"הנוכל השחור" היווה צעד חדשני בכך, שאת השירים והריקודים ביצעו כל המשתתפים כחלק מהמחזה, ולכן נקרא "הקומדיה המוזיקלית הראשונה".
עלילת המחזה ממוקמת בהרי הארץ בגרמניה של 1600. היא משלבת אלמנטים מ"פאוסט" של גתה, "קלע הכשפים" של קרל מריה פון ובר ויצירות ידועות אחרות.
הסיפור מתאר את וולפנשטיין, רוזן עשיר ורשע, המבקש להתחתן עם הבחורה המקסימה של הכפר, אמינה.
בעזרתה של ברברה, האם האומנת המתנכלת של אמינה, הרוזן מארגן לארוסה העני של אמינה, רודולף, ליפול לידיו של הרצוג, מאסטר בעל קסם שחור עתיק.
הרצוג עשה ברית עם השטן, שיוכל לחיות לנצח אם הוא יספק לו נשמה טרייה בכל שנה חדשה.
כשרודולף הובל לגורלו הנורא הוא נמלט, מגלה אוצר חבוי ומציל יונה.
היונה, מתברר באורח פלא, היא סטלקטה, מלכת הפיות של ממלכת הזהב שמתחזה לציפור.
המלכה מודה לרודולף על ידי הבאתו לארץ הפיות ולאחר מכן איחדה אותו עם אמינה אהובתו.
הרוזן הובס, שדים גוררים את הרצוג לגיהנום, ורודולף ואמינה חיו באושר ועושר.
הנוסע השמיני: קובננט הוא סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של רידלי סקוט, שעלה לאקרנים בשנת 2017. התסריט לסרט נכתב על ידי ג'ון לוגן.
סרט זה הוא סרט המשך לפרומתאוס משנת 2012, והוא הפרק השני בסדרת הפריקוול של זיכיון הנוסע השמיני, הסרט השישי בסך הכל, והשלישי בבימויו של סקוט.
בסרט מככבים מייקל פסבנדר, נומי ראפאס וגאי פירס, ששבים לגלם את הדמויות שגילמו בסרט פרומתאוס, ואליהם מצטרפים קתרין ווטרסטון, בילי קרודופ, דני מקברייד, דמיאן ביצ'יר וג'יימס פרנקו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ובממלכה המאוחדת ב-19 במאי 2017 ובישראל ב-18 במאי 2017.
בפרולוג, איל ההון פיטר ויילנד משוחח בביתו עם האנדרואיד הסינתטי החדש שיצר, שבוחר לעצמו את השם "דייוויד" על שם הדגם של פסלו המפורסם של מיכלאנג'לו דייוויד, שנמצא שם.
ויילנד אומר לדייוויד כי יום אחד הם יחפשו ביחד את יוצרו האמיתי של המין האנושי מכיוון שהוא מסרב להאמין שהמין האנושי הוא תוצאה של אבולוציה מקרית של הטבע.
דייוויד בתגובה תוהה האם תוחלת החיים הבלתי מוגבלת שלו הופכת אותו למעשה לשליטו של יוצרו, שתוחלת חייו האנושית מוגבלת.
בשנת 2104, ספינת החלל המיישבת קובננט עושה את דרכה לכוכב המרוחק אוריגה 6, כשעל סיפונה אלפיים מתיישבים ואלף עוברים אנושיים, כולם נמצאים בהקפאה.
על הספינה מפקח וולטר, אנדרואיד סינתטי מתקדם הדומה במראהו לדייוויד הישן יותר.
פיצוץ ניוטרינו כוכבי מזעזע את הספינה והורג חלק מהמתיישבים.
וולטר מורה למחשב הספינה להעיר את צוותה, אבל מפקד הספינה ג'ק ברנסון נלכד בתא ההקפאה שלו ונשרף למוות בתוכו.
אלמנתו, דניאלס, מתאבלת עליו וכשוולטר מגיע לנחם אותה הוא מבטיח לה שיסייע לה לבנות את בקתת העץ ליד האגם, כפי שהיא ובעלה תכננו לעשות כשיגיעו לאוריגה 6. תוך כדי תיקון הספינה, הצוות מקבל תשדורת רדיו מכוכב קרוב ובלתי מוכר, שנקרא "כוכב מספר 4".
בניגוד להמלצותיה של דניאלס, מחליפו של בעלה, אורם, בוחר לנחות בכוכב ולבדוק את הכוכב.
כשספינת החלל נמצאת במסלול מעל הכוכב, צוות גילוי נוחת על פני הכוכב במעבורת ללא כל לבוש מיגון.
הם מגלים כי התשדורת הגיעה מספינת חלל חייזרית- במקור ספינת החלל שהתגלתה על ידי הפרומתאוס מספר שנים קודם לכן.
בזמן שהותם בכוכב, לדוורד והאלט, שניים מחברי צוות האבטחה של הספינה, נדבקים ללא ידיעתם בנבגים חייזרים.
כאשר בריאותו של לדוורד מתרופפת במהירות, קארין לוקחת אותו למעבורת, שם מגי פאריס, טייסת המעבורת ואשתו של טנסי, כולאת אותם בהסגר בתוך המרפאה.
מתוך גבו של לדוורד פורץ יצור חייזרי קטן וחיוור (ניאומורפ), שהורג את לדוורד ולאחר מכן מתנפל על קארין והורג אותה באלימות.
מגי מנסה לירות בחייזר, אבל בטעות פוגעת בבלוני הגז ומפוצצת את המעבורת.
בינתיים, ניאומורפ נוסף פורץ מצווארו של האלט, והורג אותו, ולאחר מכן תוקף את הצוות והורג את אנקור.
אדם מסתורי בגלימה מופיע, מבריח את הניאומורפ עם זיקוקים ומוביל את הצוות לעיר עתיקה מלאה בגופות של החייזרים דמויי האדם הנקראים "מהנדסים".
האדם מתגלה כדייוויד, ששרד את משימת פרומתאוס והוא מספר להם שכשהוא הגיע עם דוקטור שאו על ספינת החלל החייזרית לכוכב, הם בטעות שחררו לאוויר את הנוזל השחור, שהרג את אוכלוסיית המהנדסים כולה, וכי דוקטור שאו נהרגה בהתרסקות החללית על פני הכוכב.
אנשי הצוות הנותרים מספרים לדייוויד על משימתם ומנסים לשדר קריאה לעזרה לקובננט.
הניאומורפ ששרד וגדל מאז הולדתו, מסתנן לעיר ומוצא את רוזנטל, חברה בצוות האבטחה, כשהיא לבדה והורג אותה.
דייוויד מנסה לתקשר עם היצור, אך אורם הורג אותו למרות מחאותיו של דייוויד.
כשאורם מכוון אליו את אקדחו, דייוויד מספר לו שהחייזרים הם תוצאה של ניסויים עם הנוזל השחור, ששימש כזרז ליצירת זן חדש.
הוא מוביל את אורם לחדר ההדגרה, שם הוא גורם לו לבוא במגע עם "מחבק פנים" שמטיל בתוכו ביצי חייזרים.
כעבור זמן מה, מגופו של אורם פורץ זינומורפ (Xenomorph) והורג אותו.
תוך כדי החיפושים של שאר חברי הצוות אחר אורם ורוזנטל, וולטר מוצא את גופתה של שאו ומתעמת עם דייוויד בעניין לאחר שהוא מבין כי דייוויד שחרר בכוונה את הנוזל השחור לאוויר במטרה להרוג את המהנדסים.
דייוויד מסביר כי הוא מאמין שהמין האנושי הוא מין נכחד, ושאסור לתת לבני האדם ליישב את הכוכבים, ולאחר מכן מכבה את וולטר.
לאחר מכן הוא מתעמת עם דניאלס וחושף כי הוא השתמש בגופתה של שאו כתא הדגרה ואומר לה שגורלה יהיה דומה.
וולטר מגיע ומציל את דניאלס לאחר שהפעיל את עצמו שוב ונלחם בדייוויד, כשבינתיים לופ מותקף גם הוא על ידי מחבק פנים וקול נהרג על ידי הזינומורפ הבוגר.
טנסי מגיע במנחתת נוספת כדי להציל את חברי הצוות הנותרים, ומצליח להעלות את דניאלס, לופ ווולטר שהצטרף אליהם לאחר הקרב עם דייוויד.
כאשר הזינומורפ מנסה לעלות בעצמו על המנחתת ולהרוג אותם, הם מצליחים להרוג אותו ולחזור לספינת החלל קובננט.
בספינת החלל, פורץ זינומורפ נוסף מגופו של לופ והורג אותו, ולאחר מכן הורג את ריקס ואשתו אפוורת' שנותרו בספינת החלל.
בסיועו של וולטר, דניאלס וטנסי מושכים את היצור למפרץ ההארצה, ושם מצליחים להוציא אותו מהספינה לחלל.
בזמן שספינת החלל חוזרת למסלולה לאוריגה 6, וולטר עוזר לטנסי ולדניאלס להיכנס חזרה לתאי ההקפאה שלהם.
כאשר דניאלס שואלת את וולטר האם הוא זוכר את ההבטחה שנתן לה והוא לא זוכר אותה, היא מבינה בבעתה שלפניה ניצב דייוויד, שתפס את מקומו של וולטר, אבל לא מצליחה להיחלץ מהתא ודייוויד צופה בה נכנסת לשינת חלל.
כשהוא שולט על הספינה ועל יושביה, דייוויד מקיא שני עוברי חייזרים שהביא עמו מהכוכב ושם אותם בהקפאה עם שאר העוברים במטרה להמשיך את ניסוייו.
לאחר מכן הוא מתחזה לוולטר וכותב ביומן הספינה שכל חברי הצוות מלבד דניאלס וטנסי נהרגו בפיצוץ הניוטרינו הכוכבי שהתרחש בתחילת הסרט, ושהספינה עדיין נמצאת במסלול לכיוון הכוכב אוריגה 6.
ב-17 במרץ 2012, רידלי סקוט אמר כי "פרומתאוס" מותיר שאלות פתוחות רבות וכי ניתן להשיב עליהן בסרט המשך.
לדבריו, "אם יהיה לנו מזל, יהיה חלק שני.
זה אכן משאיר אותך עם כמה שאלות פתוחות נחמדות".
בתשובה לשאלה האם סרט ההמשך יהיה פריקוול ישיר לסרט "הנוסע השמיני", דיימון לינדלוף, תסריטאי "פרומתאוס", השיב: "אם נהיה בני מזל מספיק כדי לעשות המשך [...] זה יהיה משיק, אפילו רחוק יותר מהסרט הנוסע השמיני המקורי".
ביוני 2012 לינדלוף אמר כי בעוד חלק מקווי העלילה נותרו לא פתורים בכוונה, כדי שיוכלו להיפתר בסרט ההמשך, סקוט והוא דנו ביסודיות מה צריך להיפתר כך שהסרט "פרומתאוס" יוכל לעמוד בפני עצמו, שכן לא הייתה ערובה לכך שאכן יהיה לו סרט המשך.
סקוט אמר כי סרט ההמשך יעקוב אחרי שו אל היעד הבא שלה, "כי אם זה גן עדן, אז גן עדן לא יכול להיות מה שאתה חושב שהוא.
לגן עדן יש קונוטציה של משהו מאוד מאיים ומבשר רעות".
לינדלוף הטיל ספק בתחזית זו, ואמר: "אם [סקוט] רוצה שאני אהיה מעורב במשהו, זה יהיה קשה להגיד לא.
עם זאת, אני מרגיש ש[פרומתאוס] עשוי להרוויח מקול טרי או זווית ראייה טרייה או מחשבה טרייה".
סקוט אמר שיהיה צורך בסרט נוסף, על מנת לגשר את הפער בין זמני העלילה של סרט ההמשך של "פרומתאוס" ושל "הנוסע השמיני".
נכון ל-1 באוגוסט 2012, פוקס עסקה בפיתוח סרט ההמשך בבימויו של סקוט, יחד עם נומי ראפאס ומייקל פסבנדר, ודיברה עם תסריטאים חדשים, למקרה שלינדלוף לא יצטרף.
הסרט היה מתוכנן להפצה במהלך 2014 לכל המוקדם.
בחודש דצמבר 2012, לינדלוף החליט שלא לעבוד על סרט ההמשך - בשל התחייבויות קודמות, לדבריו.
בחודש יוני 2013, נוהל משא ומתן עם ג'ק פגלן לכתיבת התסריט.
בחודש אוקטובר 2013, סקוט אישר כי כתיבת התסריט הושלמה, אך במרץ 2014 מייקל גרין שיכתב את התסריט של פגלן.
הסרט היה אמור להיות מצולם בסוף 2014, ומוקרן בהקרנת בכורה ב-4 במרץ 2016. הצילומים תוכננו להיערך באוסטרליה.
ב-24 בספטמבר, נחשף כי לא יהיה שום חייזר בסרט ההמשך; על פי סקוט - "המפלצת גמורה".
מאוחר יותר באותה שנה, סקוט מסר הודעה סותרת, המאשרת את נוכחותו של החייזר המפלצתי בסרט.
ב-17 באוגוסט 2015, אתר האינטרנט Bloody Disgusting אישר כי הסרט יצולם לפני פרויקט אחר הקשור לזיכיון "הנוסע השמיני", אותו מוביל ניל בלומקאמפ; סקוט ביקש מבלומקאמפ להשהות את הפרויקט לזמן מה, והצטרף אליו כמפיק.
ב-24 בספטמבר סקוט דיווח כי שמו של הסרט החדש יהיה "הנוסע השמיני: גן העדן האבוד".
בחודש נובמבר 2015 סקוט חשף כי שם הסרט יהיה "הנוסע השמיני: קובננט", וכי הצילומים יתחילו בחודש פברואר 2016 באוסטרליה.
לוגו רשמי, סינופסיס ומועדי ההפצה המתוכננים פורסמו ב-16 בנובמבר 2015. בחודש דצמבר 2015, בריאיון ל-TheWrap, סקוט אמר שכל החייזרים יחזרו בסרט, לרבות "הביצה, מחבק-הפנים, פורץ-החזה והילד הגדול".
עוד אמר כי הדמויות של הסרט יחקרו "את כוכב הלכת ממנו הגיעו המהנדסים, ויתקלו ביצור המתפתח שיצרו".
בשעה שהוא מתראיין ב-BBC Radio 2, מייקל פסבנדר גילה כי הסוג החדש של החייזרים המופיע בסרט מכונה בשם "נאו-מורף".
בסוף אוגוסט 2015, סקוט אישר כי הוא התחיל לחפש אחר אתרי צילומים עבור הסרט.
בחודש אוקטובר 2015 ממשלת אוסטרליה הצליחה לשכנע את מפיקי הסרט תור: ראגנארוק לצלמו בתחומיה, בתמורה למענקים בשויי של 47.25 מיליון דולר.
נציגי חברת ההפקות Woz Productions Ltd, חברה בת של פוקס המאה ה-20, ביקרו בטה אנאו, ניו זילנד ב-28 במרץ 2016, לצורך חיפוש אתרי צילומים בפיורדלנד.