tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלקלואיד המפורסם ביותר במשפחת הסולניים הוא הניקוטין.
אלקלואיד אחר, קפסאיצין, מצוי בסוגי פלפלת, הכולל בתוכו את פלפלת הצ'ילי.
רכיב זה אינו רעיל לבעלי חיים.
עם זאת, אצל רוב היונקים הוא מגרה קולטני כאב ברקמות אפיתליות אשר חשים חום.
הדבר גורם לתחושת חריפות או "שרפה" על אף שאין המדובר בבעירה כימית.
בריכוזים גבוהים משתמשים בחומר ב"תרסיס פלפל".
סולני הבארוק האנגליים היא תזמורת קאמרית, שמנגנת בכלים אותנטיים.
הקים אותה המנצח האנגלי ג'ון אליוט גרדינר בשנת 1978. הרפרטואר שלה מקיף מוזיקה מתקופת הבארוק המוקדם עד התקופה הרומנטית.
התזמורת מקליטה בעיקר לחברות "ארכיב" ו"פיליפס רקורדס".
"סולי דאו גלוריה" היא חברה חדשה שהקים ג'ון אליוט גרדינר.
החברה מסונפת אל מקהלת מונטוורדי וסולני הבארוק האנגליים ועוסקת בעיקר בהקלטות שנעשו במהלך מסע ההקלטות של הקנטטות של באך.
סוֹלָנוּם זֵיתָנִי (שם מדעי: Solanum elaeagnifolium Cav.) הוא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הסולניים, בעל פרחים סגולים או לילכיים עם חמישה עלי כותרת בצורת כוכב, ובמרכזם אבקנים צהובים ובולטים.
גובהו עד 60 ס"מ, עליו מכוסים שערות כוכביות שמקנות להם גוון מכסיף (ומכאן שמו), ופירותיו – ענבות עסיסיות בצבע צהוב – רעילים למאכל.
בשונה מסולנום שחור וסולנום שעיר, סולנום זיתני גדל בדרך כלל בקבוצות צפופות ומתרבה הן מקנה שורש אנכי והן משלוחות אופקיות.
זהו צמח גר ופולש בישראל, שמוצאו במערב ארצות הברית, מקסיקו ודרום אמריקה (לרבות ארגנטינה).
צמח זה ידוע בישראל משנת 1957, ומופיע ברשימות הצמחים פולשניים של המשרד להגנת הסביבה ונחשב כצמח בעל קצב פלישה מהיר ונזק בינוני.
כעשב רע, הוא מהווה בעיה רצינית באזורים צחיחים למחצה.
בעיקר מבחינה חקלאית – בשל תחרותו הישירה עם הגידולים חקלאיים על משאבים כגון מים, אור והאבקה.
צמח עשבוני רב-שנתי שבסיסו מעוצה, או בן שיח, בעל קנה שורש, זקוף ומסתעף לרוחב.
גובהו נע בין 20 ל־60 ס"מ, ולעיתים מגיע עד מטר אחד.
הצמח בעל גוון מאפיר־כסוף, הנובע מכיסוי צפוף של שערות כוכביות (stellate-tomentose) יושבות או כמעט יושבות, דמויות קשקש, בעלות 10 עד 15 קרניים – הקרן המרכזית קצרה מהקרניים הצדדיות, המאוחות בבסיסן.
ברוב חלקי הצמח, ובעיקר על גבעולים בוגרים, מצויים שִׂיכים דלילים, רכים, ישרים, בצבע צהוב־אדמדם, שאורכם מגיע עד 5 מ"מ.
הגבעולים מכוסים שִׂיכים קצרים, רכים, דקים וישרים, הערוכים בניצב לגבעולים או לעורקי העלים.
צפיפות השיכים משתנה בין פרטים – מצפיפות רבה ועד לדלילות ואף היעדר מוחלט.
הגבעולים הצעירים גליליים או כמעט גליליים, ומכוסים בצפיפות שערות כוכביות עדינות, לעיתים עם שיכים ולעיתים בלעדיהם.
כסות זו מעניקה להם גוון אפרפר.
העלים מסורגים ופשוטים, נישאים על פטוטרות שאורכן 1 עד 5 ס"מ.
טרף העלה דמוי אזמל עד מוארך, אורכו 3 עד 6 ס"מ (לעיתים נדירות עד 12 ס"מ), ורוחבו 1 עד 2 ס"מ – כלומר אורכו גדול פי חמישה בקירוב מרוחבו.
בסיס הטרף קטום עד דמוי יתד, וקודקודו מחודד.
שפת הטרף לרוב גלית וכמעט תמימה, אך בעלים התחתונים היא לעיתים מפורצת או מחולקת לאונות רדודות – 4 עד 6 בכל צד – שצורתן מעוגלת או משולשת.
הפטוטרת והעורק הראשי של הטרף נושאים לעיתים שיכים.
העלים מכוסים בשערות צפופות, המקנות להם גוון ירוק־זית בצדם העליון ולבן־מוזהב בצדם התחתון – תכונה היוצרת דמיון לעלים של שיחי יצהרון (Elaeagnus) בצבעם אך לא בצורתם, ומכאן שמם המדעי והעברי של הצמח.
התפרחות יוצאות מצדי פטוטרת העלה (חוץ־חיקיות), מסוימות (cymose) ודמויות אשכול בלתי־מסועף.
הן מורכבות מ־4 עד 6 פרחים, אורכן 3 עד 5 ס"מ, והן מכוסות שערות כוכביות צפופות, בדומה לגבעולים.
עוקצי הפרחים באורך 1 עד 3 ס"מ; הם זקופים בשלב הפריחה, אך כפופים כלפי מטה בניצן ובפרי, ואורכם נשאר דומה גם בשלב הפרי.
הפרחים דו־מיניים, בעלי שחלה עילית בעלי עטיף כפול וכותרת גלגלית בעלת סימטריה רדיאלית; עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ויוצרים צינור קצר, ומחוברים ביניהם גם באמצעות רקמה עדינה (interpetalar tissue) המקנה לכותרת מראה כוכבי מחומש מלא.
הגביע גלגלי, אורכו 4 עד 10 מ"מ, והוא מורכב מחמש אונות צרות ודמויות אזמל, באורך 2 עד 4 מ"מ וברוחב של 1 עד 2 מ"מ בבסיסן.
האונות צרות ומתארכות לקודקוד חד, ואורכן דומה לאורך צינור הגביע.
העורק המרכזי של כל אונה אינו מודגש.
הכותרת גלגלית, בקוטר 2.5 עד 3 ס"מ ולעיתים רחוקות עד 4 ס"מ, מורכבת מחמישה עלי כותרת מאוחים עד מחצית אורכם, היוצרים מבנה דמוי כוכב מחומש.
צבעה לרוב כחול בהיר או סגול, ולעיתים לבן.
אונות הכותרת משולשות וכפופות לאחור בשלב ההבשלה המינית; לעיתים ניכר בהן עורק אמצעי צהוב.
צדן העליון של האונות מכוסה שערות כוכביות, בעוד צידן התחתון לרוב קירח.
האבקנים חמישה, שווים פחות או יותר באורכם, בצבע צהוב, ערוכים במרכז הכותרת סביב עמוד שחלה שצבעו צהבהב.
הם מפושקים קלות ואינם מאוחים זה לזה.
הזירים קצרים וחלקים, מאוחים לבסיס צינור הכותרת; אורכו של החלק המאוחה 0.8 עד 1.5 מ"מ, והחלק החופשי באורך 1 עד 2 מ"מ.
המאבקים צרים, מחודדים בקצותיהם, אורכם 6 עד 9 מ"מ, ונפתחים בנקבים שבקודקודם.
השחלה בת 2 מגורות, דמוית ביצה או כדור, בדרך כלל מכוסה בשערות כוכביות צפופות כמו בגבעול הצעיר, לפעמים קירחת;
עמוד השחלה יחיד וקירח, יוצא ממרכז השחלה, אורכו 7 עד 15 מ"מ והוא מתרחב מעט לקראת קצהו.
עמוד השחלה ארוך מן האבקנים, אך בפרחים חריגים מצוי לעיתים עמוד שחלה קצר, באורך 2 עד 4 מ"מ.
הצלקת דמוית אלה – רחבה בקצה, צרה בבסיסה, וגבשושית.
השִליה זוויתית ונושאת ביציות רבות.
הפירות ערוכים באשכולות בני 1 עד 5 פירות.
הפרי ענבה כדורית, בקוטר 0.5 עד 1.5 ס"מ, בעלת קליפה דקה, חלקה וקירחת, ללא גרגירים נוקשים בציפה – תכונה המבדילה מין זה ממיני סולנום אחרים.
צבע הענבה ירוק־בהיר עם פסים כהים לפני ההבשלה, צהוב עד כתום כהה בשלב ההבשלה, וכתום עד חום לאחר התייבשות.
עוקץ הפרי מעוצה במקצת, אורכו 1 עד 2.5 ס"מ, זקוף או משתלשל, ולרוב נושא שיכים.
אונות הגביע המשתיירות אינן מתארכות במידה ניכרת; הן כפופות לאחור או עוטפות את הפרי עד שני שלישים מאורכו, ונושאות שיכים קצרים באורך של עד 2 מ"מ.
בכל ענבה מצויים כ־15 עד 30 זרעים
הזרעים כתומים-חומים (צהבהבים), דמויי כליה פחוסים, באורך 3 עד 5 מ"מ וברוחב 2 עד 4 מ"מ, ומכוסים בגומות זעירות (minutely pitted).
בישראל נמשכת הפריחה ברוב חודשי השנה, למעט מספר שבועות בשיא החורף, ואילו באזורים קרים יותר היא מתרחשת מאפריל עד אוגוסט.
הפירות משתמרים על הצמח במשך החורף.
בית הגידול הטבעי של סולנום זיתני כולל אזורים צחיחים למחצה, שבהם כמות המשקעים נעה בין כ־150 מ"מ ל־600 מ"מ בשנה, והקיץ ארוך וממושך.
בישראל הוא נפוץ בבתי-גידול מופרים, שנוצרו או עוצבו על ידי פעילות אנושית: בשולי שדות חקלאיים, בצידי דרכים, בשטחים פתוחים (כגון בקריית שמונה), ואף בשמורות טבע מוגנות הקרובים לשטחים חקלאיים ובגדות נחלים.
הצמח עמיד ליובש ולקור (עד מינוס 16 מעלות צלזיוס), וגדל על מגוון רחב של סוגי קרקע, לרבות קרקעות חוליות ומלוחות.
למין זה מערכת שורשים כפולה: שורש אנכי עמוק, המגיע עד לעומק של כשני מטרים ומסייע בעיגון ובהגעה למקורות מים, ולצדו מערכת שורשים אופקית רדודה (בעומק של עד 25 ס"מ), המאפשרת ניצול יעיל של מים עיליים וריבוי וגטטיבי.
הצמח מתחדש מקנה שורש (גבעול תת-קרקעי אנכי), ומתרבה גם באמצעות שלוחות – גבעולים אופקיים הסמוכים לפני הקרקע – או מקטעי שורש קצרים, שאף באורך של סנטימטר אחד מסוגלים להצמיח פרט חדש.
מלבד היכולת להתרבות ווגטטיבית, סולנום זיתני מייצר כמות רבה של זרעים, אשר נותרים חיוניים בקרקע למשך עשר שנים לפחות.
סולנום זיתני נחשב לעשב רע שמהווה בעיה רצינית באזורים צחיחים למחצה.
נזקיו הם בעיקר לחקלאות באזורים אלה, שכן הוא מתחרה באופן ישיר עם הגידולים החקלאיים והצמחייה המקומית על מי הקרקע, על מאביקים ומשאבים נוספים.
בנוסף, תכונותיו האללופטיות (השפעה כימית מעכבת על צמחים סמוכים) מעניקות לו יתרון נוסף.
אין מידע ודאי על מועד חדירתו ואופן כניסתו של סולנום זיתני.
ידוע שלמדינות אחרות הצמח חדר במעורב עם זרעים המיועדים לחקלאות או עם מספוא.
הצמח מוכרז פולשני, בנוסף לישראל, גם ב-29 ממדינות ארצות הברית, באוסטרליה, מרוקו, מצרים, הודו, זימבבווה, דרום אפריקה, ספרד, ויוון.
הפוטנציאל הפולשני הגבוה שלו נובע משילוב מספר תכונות: הסתפקות בקרקע דלה ומעט מים, התרבות הן מזרעים והן ברבייה וגטטיבית משלוחות והן משורשים.
וכן מהיכולת להתפתח לצמח שלם מחתיכות שורש באורך של פחות מסנטימטר.
שם הסוג והמשפחה Solanum נגזר מהמילה הלטינית solamen, שמשמעותה 'נחמה' או 'נוחות', במיוחד בזמן מצוקה או עצב, כנראה בהתייחס להשפעות הנרקוטיות של מינים מסוימים במשפחה.
שם המין elaeagnifolium פירושו בלטינית "בעל עלים הדומים ל-Elaeagnus", על שם הגוון הדו-גוני של עליו – ירוק-זית בצדם העליון ובהיר-כסוף בצדם התחתון – המזכיר את עליהם של שיחים מהסוג יצהרון (Elaeagnus).
שמו העברי "זיתני" נגזר אף הוא מהשוואה זו, ולא מדמיון בצורת העלים.
גם בערבית שמו – סג'ואה זייתיה (سجوه زيتيه) – מרמז על הדמיון לעלי הזית.
בפרסומים רבים באנגלית מכונה הצמח Silverleaf nightshade – כלומר, "סולנום בעל עלים כסופים", בשילוב האסוציאציה הלילית הטמונה במילה nightshade.
לצמח שמות נפוצים נוספים, לדוגמה: במרוקו: morelle jaune (סולנום צהוב), בדרום אפריקה: Satansbos (שיח השטן) – שם המעיד על הסכנה שהוא מהווה.
סוֹלָנוּם (שם מדעי: .Solanum L) הוא סוג גדול של צמחים בעלי פרחים ממשפחת הסולניים.
סוג זה כולל כמחצית המינים של המשפחה כולה והוא מקיף צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בני שיח או שיחים, או גם מטפסים או לעיתים רחוקות עצים קטנים.
הסוג מונה כ-1,234 מינים מהם מיני בר ומיני תרבות הגדלים באזורים הטרופיים והממוזגים ברוב העולם כולל אמריקה, אירופה, אפריקה, אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט.
מינים רבים מהם רעילים, ומעטים משמשים כצמחי מאכל ונוי.
מינים שונים של הסולנום מגודלים לצורך מאכל של עלים, פירות, גבעולים ואף פקעות קנה-שורש, בהתאם למין.
מבין המינים הבולטים, שלושה זכו לזנים תרבותיים מגוונים: העגבנייה, החציל (Solanum melongena) ותפוח האדמה (Solanum tuberosum).
הרעלן המופיע במרבית מיני הסולנום, כולל בעגבנייה הלא-בשלה, הוא הסולנין.
זהו גליקוזיד המתפרק לסוכר ולסולנידין.
חומר אחרון זה משכך כאבי מיגרנה וכאבי בטן, ויעיל לריפוי מחלות עור שונות.
בחודש מאי 2023 דווח בישראל על ילד קטן שהגיע לבית החולים כשהוא אסימפטומטי, על אף שאכל מפירותיו האדומים של סולנום שעיר.
הילד אושפז ליתר ביטחון ושוחרר לביתו.
סולנום שעיר רעיל, חומרי הרעל נמצאים בכל חלקי הצמח ובעיקר בפרי לא בשל.
הוא אסור לאכילה לבני אדם ואכילתו עלולה לגרום למוות.
פרחי הסולנום משתנים בגודלם, אך לרוב הפרח בצורת משפך המורכב מחמישה עלי כותרת המאוחים זה לזה בבסיסם.
היקפו של הפרח עשוי להיראות כגלגלית, ככוכב או כמחומש דמוי פעמון רחב.
הפרחים מגיעים בצבעים שונים, כאשר הנפוץ ביותר הוא סגול עם אבקנים צהובים.
פרחיו הסגולים של המין ליציאנתס רנטונט (Lycianthes rantonnetii), אף הוא במשפחת הסולניים, דומים מאוד לאלו של מיני סולנום שונים ומוכר בשם סולנום סגול או סולנום רנטונט; ייתכן כי זו הסיבה לסיווג המוטעה של מין זה כ'סולנום שיחי'.
צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, או בני שיח או שיחים, או גם מטפסים או לעיתים רחוקות עצים קטנים, אבל לא במיני הבר בישראל.
העלים מסורגים על פי רוב או נגדיים בקרבת התפרחות, פשוטים או מורכבים (מנוצים).
בדרך כל בעלי פטוטרת שבבסיסם אין לוואים, הטרף בעל שפה משוננת, שסועה או מחולקת לאונות לעיתים רחוקות תמימה.
העלים חסרי ריח, לעיתים שעירים או קוצניים או קירחים.
"עלים נגדיים" בסולניים אינם באמת עלים נגדיים במובן הטהור, אלא תוצאה של מיזוג סימפודיאלי (Concaulescence).
ראו הרחבה הסתעפות הגבעולים בסולניים והופעת עלים בודדים, זוגיים או בקבוצות.
הפרחים יחידים או ערוכים על פי רוב בתפרחות סיומיות, דו-קרניות.
התפרחות הן מחוץ לחיק (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed) וללא חפים.
התפרחות חיקיות (axillary) נדירות בסוג זה ומצויות אך ורק בתת-קלייד Pteroidea שכולל עשרה מינים של עשבים ומטפסים נאוטרופיים, עם מרכז תפוצה במדרונות המזרחיים של הרי האנדים.
הפרחים כרגיל דו-מיניים, לרוב נכונים (סימטריים).
הגביע מאוחה עלים, גלגלי, בעל 5 עד 10 אונות או שיניים, לעיתים רחוקות 4. הוא משתייר אך, כרגיל אינו מתפרה לאחר הפריחה.
הכותרת מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר.
צורתה גלגלית או דמוית פעמון קצר או כוכב.
צבעה לבן, כחול, לילך, ארגמני, או צהוב.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת, בלוע הכותרת בין עלי הכותרת.
ובדרך כלל צמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד העלי בצורת קונוס.
הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים (בישראל בשוני מסוגים סולניים אחרים).
המאבקים גדולים, נוטים על פי רוב זה אל זה.
לשכות המאבקים נפתחות דרך נקב או שסע קטן בראשו של המאבק.
שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
השחלה עילית, בת 2 (בישראל) עד 5 מגורות, בכל אחת מהן ביציות רבות.
עמוד העלי יחיד ויוצא מראש השחלה.
הצלקת יחידה קטנה ודמוית כיפה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
הפרי ענבה בעלת 2 מגורות והיא אינה חבויה בתוך הגביע, אלא גלויה והגביע המשתייר אינו מנופח בשונה מוויתניה ובוען.
בצמחי תרבות עולה לפעמים מספר המגורות של הפרי על 2.
הזרעים מרובים, לרוב פחוסים ועגולים (צורת עדשים).
בסוג סולנום משויכים 8 מינים שגדלים בישראל ובסביבתה.
למעשה שלושה מהם בפועל מצויים ונפוצים.
פרחיהם של סולנום שעיר, סולנום שחור וסולנום סיני - לבנים.
פרחיו של סולנום המקור הם צהובים, והשאר בגווני סגול.
סולנום החדק (Solanum incanum) - בן-שיח נדיר מאוד בישראל גדל בבקעת ים המלח ובעמק הירדן התחתון.
פרחיו סגולים ובעל בליטות קוצניות בגבעולים.
סולנום המקור (Solanum rostratum Dunal) - עשב חד-שנתי קוצני, נדיר מאוד, פולש שמוצאו מאמריקה.
פרחיו צהובים, הפירות מכוסים קוצים ארוכים דמויי מחט.
אחד האבקנים ארוך בהרבה מהאחרים וכפוף לפנים.
הגבעולים והעלים מכוסים קוצים ארוכים.
סולנום זיתני (Solanum elaeagnifolium) מצוי, צמח גר ופולש שמוצאו מאמריקה.
פרחיו סגולים ופירותיו הבשלים צהובים ובעל בליטות קוצניות בגבעולים.
סולנום עדין (Solanum dulcamara) בן-שיח מטפס, זר, אקראי ונדיר מאוד ברמת הגולן.
סולנום שחור (Solanum nigrum) עשב רב-שנתי מצוי כמעט בכל ישראל.
פרחיו לבנים, ופירותיו הבשלים הם שחורים, הגבעולים, העלים וגביעי הפרחים קרחים או בעלי שערות כפופות.
המין הזה דומה מאוד לסולנום שעיר, וההבדלה ביניהם עשויה להיות קשה ללא נוכחות הפרי.
סולנום שסוע (Solanum laciniatum) בן שיח נדיר מאוד ופליט תרבות שמוצאו מאוסטרליה.
סולנום שעיר (Solanum villosum) עשב רב-שנתי מצוי כמעט בכל ישראל.
פרחיו לבנים, פירותיו הבשלים הם צהובים או אדומים וגבעוליו שעירים, השערות מפושקות.
המין הזה דומה מאוד לסולנום שחור, וההבדלה ביניהם עשויה להיות קשה ללא נוכחות הפרי.
סולנום סיני (Solanum sinaicum) בן-שיח נדיר, על סף איום, הגדלים בערוצים סלעיים של מדבר קיצוני.
פרחיו לבנים, פירותיו הבשלים אדומים.
הוא נחשב לשם נרדף לסולנום שעיר, אך הבוטנאים הישראלים לא מקבלים את הקביעה הזאת.
כל המינים רעילים (אם כי לא כל פרי מכיל רעל בכמות קטלנית), אך קיימות תרופות מסורתיות המורכבות מחליטה של חלק מפירותיהם.
מספר מיני תרבות ונוי מהסוג סולנום גדלים בישראל, מהם צמחים שפירותיהם או פקעותיהם התת-קרקעיים משמשים למאכל, וצמחים המשמשים לנוי ולגינון.
מהטיפוס הראשון מוכרים שני מינים: החציל הוא סולנום החציל (.Solanum melongena L) ותפוח האדמה הוא סולנום הפקעות (.Solanum tuberosum L).
מבין צמחי הנוי ישנם צמחים מטפסים ולא מטפסים וישנם צמחים קוצניים ושאינם קוצניים.
הצמחים המטפסים כוללים את סולנום מנוצה (.Solanum wendlandii Hook.
f) שענפיו ועליו קוצניים וסולנום מטפס (Solanum seaforthianum Andrews) וסולנום יסמיני (.Solanum laxum Spreng) שענפיהם ועליהם אינם קוצניים.
הצמחים הקוצניים כוללים את סולנום גדול (.Solanum crinitum Lam), סולנום הפטמות (.Solanum mammosum L) וסולנום קוצני (.Solanum pyracanthos Lam).
הצמחים שאינם קוצניים כוללים את סולנום שסוע (Solanum laciniatum Aiton) שפרחיו סגולים וסולנום בן-פלפלת (.Solanum pseudocapsicum L) ובשמו הנרדף סולנום דמוי-פלפלת שפרחיו לבנים.
בנוסף, השיח הזקוף סוֹלָנוּם רַנְטוֹנֶט (Solanum rantonnetii), למרות שמו, אינו שייך לסוג סולנום אלא לסוג ליציאנתס, ושמו ליציאנתס רנטונט (Lycianthes rantonnetii).
סולנום אכזרי (solanum torvum) מין זה אקראי בישראל ועלול להיות פולש.
הוא התגלה במטע תמרים בעין גדי, ביוקנעם המושבה, בכרמי יוסף,בכפר מל"ל ובכניסה ללולים של בית יצחק.
במחקרים מודרניים נמצא שהחומר הפעיל הוא סולנין, שמצוי בעיקר בפירות הירוקים, שהוא גליקוזיד המתפרק לסולנידין ולסוכר.
סולנידין הוא משכך מיגרנה וכאבי בטן ויעיל לריפוי מחלות עור שונות.
בסולנום חומר נוסף - סולסודין המשמש היום אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כגון קורטיזון והידרו-קורטיזון וכן הורמוני מין וטסטוסטרון.
נמצא שלפירות הסולנום השפעת נרקוטית על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אצטלין כולין.
במחקרים שנערכו במיצויים של סולנום נמצא כי הם מאיטים את פעולות הלב, מורידים לחץ דם, מרחיבים את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה.
עובדות אלו מסירות חלק ניכר מהשימושים העממיים בצמח.
מבחינה אנטומית בגבעול מצויה שיפה פנימית.
בדרך כלל השיפה שמובילה מוצרי הטמעה היא חיצונית לעצה שמובילה בעיקר מים.
במשפחת הסולניים מצוי חלק משיפה גם מצדה הפנימי של העצה (כלפי מרכז הגבעול).
בפיוניות מוקפים התאים השומרים על ידי שלושה תאים מצרניים, השונים זה מזה בגודלם.
תפוח אדמה (או סולנום הפקעות) (Solanum tuberosum)
סולסטיס קויל (Solstice Coil) היא להקה ישראלית המשלבת בין רוק אלטרנטיבי ורוק מתקדם.
המוזיקה של סולסטיס קויל מתאפיינת במבנים מורכבים, שירים ארוכים מהרגיל, שינויי משקלים, עיבודים רב-שכבתיים ושירה גברית בעלת מנעד רחב.
שירי הלהקה הם לרוב מלנכוליים, זועמים וקודרים, כאשר הטקסטים נוטים להיות ציוריים ובעלי משמעויות רבות.
חברי הלהקה הנוכחיים הם שיר דויטש, עופר וישניא, שי ילין, מיכאל גלפרין ויקיר פיטוסי.
סולסטיס קויל הוקמה ב-2001, והרכבה הראשון כלל את שיר דויטש על שירה וגיטרה, גיא מתתיהו על גיטרה בס, עופר וישניא על גיטרה מובילה ואורי גולדברג על תופים.
בשנה הראשונה לקיומה, הלהקה ביצעה שירים מקוריים בעברית ובאנגלית, שנכתבו בעיקר על ידי שיר דויטש אך גם על ידי שאר חברי הלהקה.
סגנון הלהקה באותה תקופה נע בין רוק אלטרנטיבי, גראנג', בריטפופ ורוק ישראלי.
בתקופה זו נקראה הלהקה סולסטיס.
בשנת 2003 הצטרף ללהקה הבסיסט הבאר-שבעי דרור "שוקו" פאר.
כמו כן, שי ילין הצטרף כקלידן.
הלהקה התחילה לבצע מופעי מחווה לרדיוהד שהפתיעו את חברי הלהקה בהצלחתם.
הופעת הבכורה משכה להייניקן הבימה קלאב כ-250 איש, ולמספר אנשים אף לא הורשתה כניסה מפאת חוסר מקום.
הלהקה המשיכה להופיע בבארבי תל אביב ובסיטי הול בחיפה, ובמקביל החלה לפתח חומר מקורי חדש.
בינואר 2004 הציגה הלהקה חומר החדש, שהיה בעל אופי אחיד יותר וביסס את סולסטיס קויל כלהקת רוק אלטרנטיבי מתקדם.
דרור שוקו פאר עזב והוחלף על ידי דיאגו אולשנסקי.
הלהקה המשיכה להופיע בארץ מול קהלים חדשים בשיתוף עם להקות ישראליות שונות, כגון אלפאבית, רקסטה, Behind the Sun ,Heavenbound ,The Carsitters, האנסמבל של שגיא צבי, זבוב עם גרוב ועוד.
אלבום הבכורה של הלהקה, "A Prescription for Paper Cuts" יצא לאוויר באופן רשמי ב-21 בספטמבר 2005. האלבום הופק באופן עצמאי באולפן הביתי של שי ילין שגם בישל וערך את כולו וחלקו הוקלט באולפני סביון.
ב-1 באוקטובר ביצעה הלהקה את מופע השקת אלבום הבכורה, והכריזה באופן רשמי על צירופו של אהרון ליבר מלהקת "Behind the Sun" כחבר רשמי בלהקה.
האלבום זכה לביקורות באתרים שונים ובכמה מגזינים מהעולם באנגלית, איטלקית, צרפתית וגרמנית.
האלבום קיבל את תואר "אלבום החודש" באתר הגרמני Babyblaue.
השיר Photosensitivity, אשר פותח את האלבום, זכה לתשומת לב רבה באתר המוזיקה הבינלאומי, Garageband, שם הגיע השיר ל-Top 5 במצעד, ואף זכה בפרסים רבים אחרים.
בעקבות ביקורת וראיון במגזין הבלגי "Prog Resiste", הוזמנה הלהקה להופיע בפסטיבל רוק מתקדם במועדון Spirit of 66' אשר בבלגיה, ב-14 באוקטובר 2006.
ב-2006 צילמה הלהקה קליפ לשיר "Deep Child", שנכתב על ידי שיר דויטש ובוים על ידי אמיר ארמל.
הקליפ שודר בערוץ 24 ואף נבחר לקליפ השבוע ב-My HOT V.O.D.
ב-2007 צומצם הרכב הגרעין של הלהקה, ודויטש, וישניא וילין נאלצו להיפרד מאולשנסקי, ליבר וגולדברג.
בין השנים 2007 ו-2011 ההרכב כלל את יציב כספי על תופים, ויניב שלו על גיטרה בס.
ב-21 ביוני 2011 הוציאו חברי סולסטיס קויל את האלבום השני שלהם, "Natural Causes", דרך חברת ההפצה האמריקנית המבוססת באורלנדו, Melodic Revolution Records.
בשנת 2012 הלהקה עברה שינוי פרסונלי נוסף, כאשר כספי ושלו הוחלפו על ידי יקיר פיטוסי ומיכאל גלפרין, בהתאמה.
באוקטובר 2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בהודו, בתור המופע הראשי בפסטיבלים Synchronicity של IIT Kanpur ו-Rendezvous של IIT Delhi ובאוניברסיטת ג'ינדל, וכן בפסטיבל NH7 Festival לצד להקת מגה-דת'.
אלבומה השלישי, "Commute", יצא לאור ב-21 ביוני 2015 תחת הלייבל Taklit Music של תומר פינק (Subterranean Masquerade).
שיר דויטש – שירה, גיטרה חשמלית ואקוסטית (2001 – היום)
עופר וישניא – גיטרה מובילה (2001 – היום)
שי ילין – קלידים, סינטיסייזר, פסנתר אקוסטי (2002 – היום)
מיכאל גלפרין - גיטרה בס (2011-היום)
יקיר פיטוסי – תופים (2012-היום)
אהרון ליבר – גיטרה חשמלית ואקוסטית (2005–2007)
סולפוניל-אוריאה (בלועזית: Sulfonylurea או Sulphonylurea) היא משפחה של תרופות להורדת רמות גלוקוז בדם שניתנות בעיקר לחולי סוכרת מסוג 2 שלהם יש עדיין הפרשת אינסולין כלשהי.
אתר הפעולה של התרופות הוא בתאי β בלבלב - תאים המפרישים אינסולין.
תרופות ממשפחה זאת שווקו לראשונה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, והן למעשה היו מבין התרופות הפומיות הראשונות שניתנו לטיפול בסוכרת.
מקובל לחלק אותן לפי זמן הופעתן בשוק, והן מסווגות לפי דור ראשון, דור שני ודור שלישי.
קיימות גם תרופות שעדיין נמצאות בשלבי מחקר וייתכן והן יהיו דור רביעי של התרופות.
בישראל משווקות כיום שלוש תרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה:
גליבנקלאמיד Glibenclamide (ידוע גם בשם גנרי נוסף Glyburide) - שם מסחרי: Gluben
התרופה נקשרת לתעלת אשלגן תלוית ATP שעל ממברנת התא ביתא בלבלב.
התרופה חוסמת את תעלות האשלגן מסוג ATP-sensitive K+ channels ומונעת את מעבר האשלגן דרכה.
פעילות זאת גורמת לשינוי המתח החשמלי בתא, פתיחת תעלות סידן (תלויות מתח חשמלי) וכניסה של יוני סידן לתוך התא.
העלייה בריכוז יוני הסידן מובילה לכך שהגרנולות בהן מאוחסן האינסולין נעות לכיוון קרום התא ומכאן זה מוביל לשחרור של אינסולין מהגרנולות, דרך קרום התא, ישירות אל מחזור הדם.
מסיבה זאת סולפוניל-אוראה נקראות תרופות המגרות שחרור אינסולין.
בשיווק של התרופות הללו, נהוג לחלק אותן לשלושה דורות:
תרופות מדור ראשון אינן משווקות יותר מסיבה של תופעות לוואי קשות, כגון היפוגליקמיה (בעיקר בקשישים) ותגובות דמויות disulfiram.
תרופות מדור שני יצאו לראשונה בשנת 1984.
ההבדלים בין התרופות מדור 2 הוא משך פעילותן.
בעקרון, למרות שיש לכל התרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה זמן מחצית חיים קצר, זמן הפעילות שלהן הוא ארוך.
במצבי מחלה כגון אי ספיקת כבד או אי ספיקת כליות, זמן מחצית החיים שלהן מתארך משמעותית ובכך גם השפעתן והיכולת שלהן לגרום לתופעות לוואי .
אי ספיקת כליות חמורה - בחלק מהתרופות מומלץ להימנע גם באי ספיקת כליות בינונית, בשל קיומן של תרופות יעילות יותר ובטוחות יותר באי ספיקת כליות.
תופעת הלוואי השכיחה ביותר של הסולפוניל-אוראה היא היפוגליקמיה, וזאת בשל השפעתן על שחרור אינסולין.
היפוגליקמיה שכיחה יותר בתרופות עם הפעילות ארוכות הטווח (כגון glibenclamide).
גורמי הסיכון לפתח היפוגליקמיה כוללים:
גיל מבוגר - קשישים רגישים יותר לתופעות הלוואי של התרופות
מינון גבוה מידי של התרופה
צריכה לא מספקת של פחמימות.
היפוגליקמיה עלולה להתפתח גם לאחר פעילות גופנית מוגברת, בחולים שמפספסים ארוחות, בחולים שצורכים אלכוהול, בחולים מאושפזים בבית חולים ובחולים שנוטלים גם תרופות נוספות כגון אינסולין, תרופות נגד סוכרת המעכבות את SGLT2, תרופות ממשפחת נוגדי דלקת לא סטרואידליות, אנטיביוטיקה ממשפחת הסולפונאמידים, פיבראטים ווארפרין.
מחקר ה- UK Prospective Diabetes Study) UKPDS) היה מחקר גדול ואחד מהמחקרים המובילים ביותר בתחום הסוכרת.
מחקר זה הראה שמטופלים שקיבלו תרופות ממספחת הסולפוניל-אוראה העלו במשקל במהלך הטיפול התרופתי.
עלייה במשקל נגרמת בשל שחרור אינסולין.
אינסולין הוא הורמון אנאבולי, ובתור שכזה הוא גורם לעלייה במשקל.
תרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה גורמות לעלייה ברמות אינסולין ומכאן לעלייה במשקל.
מסיבה זאת של עלייה במשקל ושל היפוגליקמיה, התרופות הללו איבדו מהקסם שלהן והן לא נחשבות יותר כקו טיפול ראשון בסוכרת.
במחקר ה-UKPDS, הייתה חלוקה של מטופלים לשתי זרועות של טיפול.
הזרוע האינטנסיבית כללה מטופלים שקיבלו טיפול בסולפוניל-אוריאה (chlorpropamide או glibenclamide).
תרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה הצליחו להוריד את רמות ההמוגלובין המסוכרר ב-0.4-1.9%.
כפי הנראה מרבית התרופות ממשפחה זאת מצליחות להוריד כ-1% מרמות ההמוגלובין המסוכרר.
כיום קיימות בשוק מספר משפחות של תרופות לטיפול בסוכרת, כך שתרופות ממשפחת הסולפוניל-אוראה אינן תמיד מהוות את הקו השני בנוסף לטיפול במטפורמין.
יחד עם זאת, התרופות האלו הן זולות, מה שמסביר עדיין את השימוש הנרחב בהן, למרות תופעות הלוואי שלהן.
סוֹלפֵֿג' (לרוב נהגה בעברית כ-סוֹלפֵֿז' לפי ההיגוי הצרפתי; בכתיב צרפתי: Solfège) או באיטלקית: סוֹלפֵֿג'וֹ (Solfeggio) הוא טכניקה בשירה ובהוראה מוזיקלית, המהווה בסיס לכל שירה מתווים, בניגוד לשירה משמיעה.
שליטה בטכניקת סולפג' היא תנאי ללימודי שירה ברמה המצריכה קריאת תווים, אם לזמרים סולנים ואם במקהלה.
מטרת הסולפג' היא להכשיר מוזיקאים לשירה מדויקת, בעיקר מבחינת גובה הצליל, אך גם מבחינת קצב, בלי קשר לטיב קולו וליכולות השירה האחרות שלו.
סולפג' מהווה גם חלק אינטגרלי בשיעורי פיתוח שמיעה למוזיקאים מכל התחומים, והוא נפוץ מאוד בארצות אירופה, שהשפות המדוברות בהן מבוססות על לטינית, כגון איטליה, צרפת וספרד, ובמזרח אירופה, וכמו כן גם בישראל.
בארצות אחרות (למשל, בגרמניה) שירת סולפג' כחלק מההכשרה המוזיקלית היא נדירה מאוד.
בנגינה לפי תווים, מסתייע הנגן במיקומם הקבוע של הצלילים בכלי הנגינה, אך שירה על פי תווים מחייבת גם שמיעה מוזיקלית ויכולת להפיק צליל בגובה הנכון.
טכניקת השירה-קריאה בסולפג' מכשירה את התלמידים להפיק גובהי-צליל מדויקים, שאינם תלויים בשום גורם אחר – טקסט, דינמיקה, מבע רגשי, קצב וכו'.
השירה בסולפג' יכולה לעשות שימוש בשמות הצלילים (זהו אף מקור השם - "טוניק סול-פה"), אך בה במידה יכול המורה לדרוש מן התלמיד לשיר כל הברה אחרת הנראית לו, ובלבד שכל צליל יקבל הברה משלו.
גישה מסוימת לסולפג' גורסת שירת שמות תווים שונים מאלה הרשומים, כדי לשחרר את התלמיד מן הקשר לתווים הכתובים ולגרום לו להתייחס למרווחים שבין התווים ולמיקומם על פני החמשה בלי קשר למפתח, אך גישה זו יוצרת בעיות אצל רוב קוראי התווים ומקשה ביותר על בעלי שמיעה אבסולוטית.
גישה זו תופסת מקום בשיטת קודאי ויש לה תומכים רבים.
לימודי הסולפג' המתקדמים עושים שימוש נרחב במפתח דו, השונה ממפתחות סול ופה בכך, שמיקומו על החמשה איננו קבוע.
בכל מקום שם הוא מוצב, יהיה התו הרשום על הקו שבין שני חצאי המפתח תמיד דו.
תרגילי סולפג' לבקיאים בקריאת תווים עוברים כל כמה תיבות ממפתח למפתח, והתלמיד נדרש להתאים את עצמו למצב החדש ולהמשיך בקריאה רצופה וחלקה.
בעולם קיימים שני סוגים מרכזיים של סולפז', דו-קבוע, ודו-נייד.
בדו-קבוע, הקרוי גם דו-מוחלט או דו-אבסולוטי, כל שם צליל מייצג גובה צליל מסוים קבוע (אבסולוטי).
שיטה זו נמצאת בשימוש בארצות הדוברות שפות רומאניות, סלאביות, ספרדיות, וב-מזרח התיכון, כולל ישראל.
בשיטה זו שמות הצלילים הם לרוב: דו, רה, מי, פה, סול, לה, וסי (או טי).
בסוג השני של סולפז', דו נייד, הקרוי גם סולפז' טונאלי, שמות הצלילים (דו, רה, מי וכו') מייצגים כל אחד דרגה בסולם, ולא גובה-צליל מסוים.
שיטה זו נמצאת בשימוש בארצות גרמאניות, בחבר העמים הבריטי ובארצות הברית.
בשיטה זו, על מנת לציין גובהי צליל מסוימים משתמשים באותיות הא"ב הלועזיות A, B, C, D, E, F, G, כאשר האות A מקבילה בגובהה האבסולוטי (כלומר בתדר שלה) לגובה שמיוצג על ידי הצליל "לה" בשיטת הדו הקבוע.
כעבור זמן קצר התווספה ההברה "סי" לצליל השביעי בסולם, שהיא ראשי התיבות של השם יוהאנס הקדוש (Sancte Iohannes) ו"אוט" הוחלף במאה ה-17 ל"דו" על שמו של המוזיקולוג ג'ובאני בטיסטה דוני.
סולנוק (בהונגרית: Szolnok) היא עיר במרכז הונגריה, על גדות נהר הטיסה בלב המישור ההונגרי הגדול כ-100 ק"מ דרומית מזרחית מבודפשט.
סולנוק היא בירת מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק והודות למיקומה הגאוגרפי שימשה לאורך דורות כמרכז תרבותי וכלכלי.
בתקופת שלטון מלכי שושלת ארפאד (1001–1301), סולנוק הייתה עיר שוק ומרכז הפצה של מלח שהופק בהרי מרמורש (כיום ברומניה).
לאחר מכן – בתקופת ימי הביניים – היא הפכה ליישוב בעל חשיבות אסטרטגית עליה נאבקו המדיארים והעותמאנים.
בתקופה המודרנית סולנוק התפתחה למרכז תחבורתי חשוב הן יבשתי והן על נהר הטיסה.
היא נמצאת על הדרך הראשית בין בודפשט לדברצן ומספר קווי רכבת בינלאומיים עוברים דרך הגשר הגדול שנבנה לאחר מלחמת העולם השנייה על נהר הטיסה.
בנוסף להיותה צומת מעבר חשוב של סחורות, היא הפכה גם למרכז תעשייתי חשוב בענפי הטקסטיל, רהיטים, כימיקלים נייר ומוצרים נוספים.
כמו כן התפתח בה ענף התיירות ונבנו בתי מלון ומרחצאות של מים תרמיים המצויים בסביבה.
המשפחות היהודיות הראשונות התיישבו בסולנוק בסביבות 1830. בהתחלה הם הורשו להיכנס לעיר רק כסוחרים בירידים ובהתאם לתקנות שהיו באותם הימים נאלצו לעזוב את העיר לפני השקיעה.
ב-1848 כבר היו כ-60 עד 80 משפחות בעיר וב-1850 נוסדה הקהילה ונבנה בית הכנסת הראשון שהפך לאחר מכן לבית הכנסת של הזרם האורתודוקסי.
ב-1855 נפתח בית ספר יהודי ומספר הנרשמים בו הגיע ל-179 בשנת הלימודים 28–1927. אוכלוסיית היהודים בעיר גדלה מ-1,101 ב-1880 ל-2,590 (6% מסך האוכלוסייה) ב-1941. ב-1935 הוקם מרכז תרבות יהודי עם ספרייה שפעל בצמוד לבית הכנסת.
החוקים הגזעניים, שנחקקו בשנת 1938 בעקבות ההתקרבות בין הממשל ההונגרי לגרמניה הנאצית, ערערו את חיי היהודים בעיר.
רבים מהם נהרגו לאחר שגויסו לשירות העבודה ונשלחו לעבודות כפייה בחזית האוקראינית בתנאים קשים ביותר.
ב-16 באפריל 1944 רוכזו כ-1800 יהודים שנותרו בעיר בתוך גטו.
ב-16 ביוני הם הובאו למפעל לזיקוק סוכר יחד עם עוד כ-4,000 יהודים מהסביבה וב-26 ו-29 ביוני נשלחו ב-2 משלוחים אחת למחנות עבודה באוסטריה והשנייה לאושוויץ.
כ-600 יהודים ששרדו, שבו לעיר בתום המלחמה והקימו את הקהילה מחדש.
כיום קיימת קהילה יהודית קטנה בת עשרות נפשות.
ב-1898 הוקם בית הכנסת הגדול והמפואר על פי תכנונו של האדריכל הנודע ליפוט באומהורן.
בית כנסת זה שימש את רוב הקהילה – שהשתייך לזרם הניאולוגי – עד לשנת 1944. אחרי השואה שימש המבנה כמחסן לרכוש הנטוש של יהודי העיר שלא שבו ממחנות ההשמדה.
ב-1960 רכשה העירייה את המבנה, שהיה במצב רעוע, מהקהילה היהודית.
מאז עבר המבנה כמה שיפוצים והיום הוא משמש כגלריה עירונית.
קורנל טאבורי במקור טאובר (1879 – אושוויץ, 1944) היה סופר, עיתונאי, מתרגם, יהודי-הונגרי.
יוליה ג'רג' במקור לוי (1896 – 1977) רופאת ילדים יהודייה-הונגרייה נוירולוגית זוכת פרס קושוט.
יוז'ף קלאובר (1894 – 1937) היה קומוניסט יהודי-הונגרי, נהרג במלחמת האזרחים בספרד.
אישטוואן שומלו במקור סונטאג (1902 – 1971) היה שחקן יהודי-הונגרי, במאי, זוכה פרס קושוט, (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל).
פאל שאנדור (1901 – 1972) היה פילוסוף, פרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי.
קורנל פרייזיך (1869 – 1955) היה דוקטור לרפואה, רופא ילדים יהודי-הונגרי.
מיהאי מיקשה קרטס, במקור קוהן (כהן) (1888 – 1945) היה עורך דין יהודי-הונגרי, סופר.
לאסלו קרצג במקור ויינר (1886 – 1944) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים שניספה בשואה.
ד"ר אוסקר אלק במקור אנגל (1880 – י1945) היה דוקטור לספרות, היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי.
ינה לאנצי (במקור לווינגר, 1875 – 1944) היה סוציולוג יהודי-הונגרי, עורך דין, עיתונאי, עורך עיתון.
קטלין קריקו, זוכת פרס נובל לרפואה לשנת 2023.
שאנדור פורגאץ' (במקור גלנץ, 1890 – מחנה השמדה אושוויץ, 1944) היה שחקן, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי מפורסם בטרנסילבניה שנספה בשואה.
סוֹלְסִיזְם הוא מונח בבלשנות המתאר מצב של סטייה מחוקי הדקדוק או התחביר הרשמיים או המקובלים.
המונח הושאל לתחומים נוספים ומשמש שם לתיאור חריגה מהמקובל או מהנימוס.
כמו כן משמש המונח לתיאור חריגה מההיגיון השכלי או מעובדות ידועות.
ישנן דוגמאות רבות בשפה העברית לסולסיזם, להלן כמה מן המפורסמות שבהן:
אי שימוש כראוי באותיות אית"ן בפועלי בזמן עתיד (לדוגמה: אני יאכל במקום אני אוכל)
אי הקפדה על התאם בין שמות המספרים למין הדקדוקי (לדוגמה: עשר אנשים במקום עשרה אנשים.
פי עשר במקום פי עשרה)
אי הקפדה על צורת משקלי השמות - הנכונה (לדוגמה: יושן במקום יָשֵׁן, וכן יושנים במקום יְשֵׁנִים)
במקום ציווי נעשה שימוש בצורת עתיד או בציווי החדש (למשל תִּכָּנְסוּ או "כנסו" במקום הִכָּנְסוּ)
מקור המונח בשפה יוונית עתיקה; המילה עברה גלגולים רבים עד לשפה העברית.
בתחילה אנשי הקולוניה סולי (Soli - Σόλοι) שבקיליקיה אשר באסיה הקטנה, נחשבו כשוגים בלשון באוזני האתונאים.
לכן החלו היונים להשתמש בפועל סוילויקוס (soloikos) או סולוקימוס (soloikismós) על מנת לתאר אנשים ששוגים בלשון, כמו אנשי סולי, וכך נולד פועל חדש בשפה היוונית שמשמעותו "לדבר בצורה לא תקינה".
מכאן עברו המילה ומשמעותה לשפה הלטינית מעט בשינוי: soloecismus; מהלטינית עברה המילה לשפה האנגלית ולבשה צורה חדשה: solecism, וממנה עברה כמות שהיא לשפה העברית: סוֹלְסִיזְם.
סולנוקי אולאי (בהונגרית: Szolnoki Olaj Kosárlabda Klub) היא קבוצת כדורסל הונגרית מהעיר סולנוק.
המתמודדת בליגת העל ההונגרית, הליגה האדריאטית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1959. בסיום עונת 1987/88 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה.
בעונת 1990/91 החלה הקבוצה להיחשב לקבוצת צמרת קבוצה כשזכתה באליפות הראשונה.
בהמשך הגיעה הקבוצה שלוש פעמים (1993, 1994, 1995) לגמר הגביע ובשלושתם הפסידה לאותה היריבה, בי.סי.
בשנות האלפיים המשיכה הקבוצה את ההצלחה כשזכתה בגביע ההונגרי בעונת 2001/02 ובהמשך שלוש פעמים בדאבל.
בעונת 2011/12 זכתה באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת פלקו סומבטהי 1-3. וזכתה בגביע לאחר ניצחון גמר מול קבוצת אטומרומו 75-85. הקבוצה נחשבת לפופולרית ואהודה מאוד בהונגריה ונתמכת מקהל אוהדים חם ורועש.
בעונת 1991/92 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת אירופאית באליפות אירופה לקבוצות והפסידה לפרטיזן בלגרד (שזכתה באליפות אירופה) בסיבוב השני.
הקבוצה המשיכה לטורניר הגביע האירופי והפסידה לבנפיקה ליסבון לפני שלב הבתים.
מאז השתתפה הקבוצה בגביע קוראץ' וביורוצ'לנג'.
בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוצ'לנג' והפסידה לקבוצת בשיקטש מילנגז, שזכתה לבסוף בגביע.
בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג'.
הקבוצה מארחת באולם הספורט טיסאליגט המכיל 3,000 מקומות ישיבה.
סולנום העגבנייה (שם מדעי: Solanum sensu stricto) הוא תת סוג בסוג סולנום במשפחת הסולניים.
מוצאו של תת-הסוג במערב יבשת דרום אמריקה, בעיקר בשטחי המדינות אקוודור ופרו, ומשם הופץ באמצעות הרוח למקומות אחרים והתייצב גם באיי גלאפגוס.
תת הסוג שייך לסוג סולנום בו יש עוד מינים רבים, חלקם קרובים מאוד זה לזה וחלקם פחות.
לרוב המינים בתת-סוג זה יש בדרך כלל פריחה צהובה בוהקת הנמשכת כשבועיים עד חודש, ובסופה מתקבלים חנטים קטנים המתפתחים לפירות בוסר בצבע ירוק לרוב, המקבלים גוון אדמדם מפוספס בירוק עם הבשלתם.
במין "עגבנייה תרבותית" רוב הזנים מקבלים צבע אדום מלא עם סיום ההבשלה, אך קיימת קשת רחבה של צבעים, ויש זנים בעלי פירות צהובים ואף שחורים.
בני האינקה בפרו גידלו את המין עגבנייה תרבותית עוד לפני בוא האירופאים ליבשת, ובדרום מקסיקו ישנן עדויות לגידול העגבנייה בשנת 500 לפנה"ס.
נראה שהטיפוסים הראשונים של העגבנייה התרבותית היו דומים יותר לעגבנייה דומדמנית.
בני הפואבלו האמינו כי מי שהיה עד לבליעה של זרעי עגבניות יתברך בכוחות נבואיים.
כשיובא הצמח לאירופה חשבו האירופאים במשך כ-200 שנה שהצמח רעיל, אך מאז שגילו שהוא אכיל הוא צבר פופולריות רבה.
סולפונאמידים הם משפחה של חומרים שבחלקם נעשה שימוש בתרופות אנטיביוטיות.
תרופות המבוססות על סולפונאמידים נודעו בשם סולפה, והיו הטיפול הראשון שאפשר קטילת חיידקים יעילה, החל משנות ה-30 של המאה ה-20. מולקולות הסולפונאמידים הן בעלות מבנה דומה לזה של חומצה פרא-אמינובנזואית , שמה בקיצור PABA.
הסולפונאמידים מעכבים את האנזים , בתאי חיידקים, ופוגעים ביכולת הסינתזה של החומצה הפולית.
בני-האדם אינם מסנתזים חומצה פולית אלא מקבלים אותה מהמזון.
לעומת זאת, חיידקים מסנתזים חומצה פולית ההכרחית לקיומם, ולכן התרופה סלקטיבית ופוגעת רק בחיידקים, שכאמור אינם מסוגלים להשתמש בפורינים ממקור חיצוני וחייבים לסנתז חומצה פולית בעצמם.
הסולפונאמידים פועלים נגד חיידקים גראם-חיוביים ושליליים.
חיידקים יכולים לפתח עמידות לסולפונאמידים עקב מוטציות שגורמות:
יצירת אנזים שמסנתז חומצה פולית, בעל זיקה נמוכה לסולפונאמידים
הורדת חדירות קרום התא לסולפונאמידים
התרופה נספגת בצורה יעילה במערכת העיכול, זמינות ביולוגית של התרופה היא בין 70%-100%, ונפח פיזור גבוה והוא עובר את מחסום דם-מוח.
הסולפונאמידים מתפרקים בכבד לחומר הפעיל סולפנילאמיד ולחומר לא פעיל, המופרש בכליות.
במקרה של כשל כלייתי יש צורך בהורדת מינון התרופה.
הסולפונאמידים יכולים לגרום למגוון תגובות לא-נעימות, בהן הפרעות בדרכי השתן, הפרעות המטופויטיות, פורפיריה, ותגובות אלרגיות, המחמירות בעיקר במינונים גבוהים.
שכיחות תופעות לא-רצויות היא כ-3% מהאוכלוסייה הכללית.
אצל נשאי HIV השכיחות עולה ל-60%.
ניסיונות למצוא חומרים קוטלי חיידקים המבוססים על אנילין, חומר נפוץ בתעשיית הצבעים, התחילו בשנת 1932 בגרמניה, במעבדות באייר שהייתה אז חלק מחברת הענק אי גה פארבן.
המולקולה הראשונה שהוכחה כיעילה בעצירת דלקות חיידקיות אצל עכברים הייתה הפרונטוסיל, שאופיינה בצבע אדום.
פרסומה ושיווקה החלו ב-1935, לאחר שהממציאים הוציאו פטנט על תהליך ההפקה.
הפרונטוסיל הייתה יעילה לטיפול במגוון רחב של זיהומים חיידקיים, בעיקר ממשפחת סטרפטוקוקוס, בטיפול תרופתי.
עם זאת, התרופה לא הייתה קוטלת חיידקים בסביבה מעבדתית.
בהמשך התגלה ההסבר לכך: התרופה מתפרקת במערכת העיכול ואחד מתוצריה הוא המרכיב הפעיל סולפאנילאמיד (סולפה), שכבר הופק מסחרית שנים רבות לפני כן, והיה חופשי מהגנת הפטנט.
כתוצאה מגילוי זה נכנסה הסולפה לייצור נרחב באמצע שנות השלושים.
יעילותה גרמה לשימוש בה כתרופת פלא, ששווקה בכמויות עצומות, ללא בקרה נאותה על תהליכי הייצור.
בשנת 1937 הורעלו בארצות הברית מאות אנשים שהשתמשו בתרופה בשם "שיקוי סולפאנילאמיד" שהכילה דיאתילן גליקול.
כתוצאה מכך נחקק חוק המזון, התרופות והקוסמטיקה שהסמיך את מנהל המזון והתרופות האמריקאי לפקח על ייצור תרופות.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נרחב בסולפה, ובפעם הראשונה בהיסטוריה האנושית הייתה אפשרות לטפל ביעילות בפצעים פתוחים.
ערכות עזרה ראשונה, שחולקו לכל חיילי הצבא האמריקאי, הכילו סולפה בצורת גלולות ואבקה.
בהמשך המלחמה הוחלפו הסולפונאמידים בפניצילין.
לפניצילין היו תופעות טוקסיות נמוכות יחסית לסולפונאמידים ויעילותו הייתה גבוהה יותר, אולם הוא לא היה זמין בכמויות מספיקות, ונכנס לשימוש רק לקראת סוף המלחמה.
פרוטונסיל המשיך להיות משווק עד שנות ה-60 של המאה ה-20.
סולנין הוא רעל שנמצא בחלק מבני משפחת הסולניים.
הרעל משמש כמנגנון הגנה של הסולניים.
כשצמח ממשפחת הסולניים לוקה במחלה או טפיל כלשהו, או כשהוא נמצא זמן רב בשמש, הוא מפיק סולנין על מנת שלא ייפגע או ייאכל על ידי חיה.
הסולנין משפיע תוך מספר שעות מתחילת תהליך העיכול.
בדרך כלל תופעות הלוואי הן שלשול, הקאות ותחושת נימול.
במקרים קיצוניים ישנן הפרעות בקצב הלב, שיתוק ומוות.
כיוון שהסולניים מפרסמים את רעילותם בצבע ירקרק וטעם מריר, מקרי הרעלה הם נדירים.
סולנודוניים (שם מדעי: Solenodontidae) היא משפחת יונקים ארסיים, אוכלי חרקים, דמויי חדף גדולים מאמריקה המרכזית.
הסולנודוניים הם טורפים קטנים ובין היונקים היחידים בעלי נשיכה ארסית העוזרת להם להרוג את טרפם.
במשפחה יש רק סוג אחד ובו שני מינים קיימים ועוד כמה שנכחדו.
אלו הם המינים הגדולים ביותר בסדרת אוכלי החרקים ואורכם 20–30 ס"מ.
סולנודון קובני (Solenodon cubanus) – הנפוץ בקובה
סולנודון היספניולי (Solenodon paradoxus) – הנפוץ באי היספניולה
הם נחשבים ליונקים פרימיטיביים ועתיקים המקורבים למשפחה הנכחדת נזופונטיים (Nesophontidae).
הם מזכירים ביותר חדפים גדולים, מדולדלי שיער וארוכי זנב החיים ביערות באמריקה המרכזית.
הם ניזונים מחרקים, תולעים וחסרי חוליות קטנים וכן מצפרדעים, לטאות ועכברים קטנים.
ארסם חלש מכדי לפגוע בבני אדם.
שני המינים נמצאים בסכנת הכחדה.
סולֶנודון קובני (שם מדעי: Solenodon cubanus) הוא מין של אוכל חרקים ממשפחת הסולנודונים.
המין הגדול ביותר במשפחתו ובסדרתו.
הוא אנדמי לאי קובה שבאיים הקריביים.
אורכו של הסולנודון הוא 41–55 ס"מ, ומשקלו עד 1 ק"ג.
הוא הגדול שבאוכלי החרקים, והוא מזכיר במראהו את הטנרקיים.
הוא בעל פרווה חמה ושעירה, ראש גדול עם חוטם מגודל ורדרד ועירום משיער, זיפי שפם בקצה החוטם, וזנב ארוך ורוד וחסר שיער.
הוא מצוי הן על הקרקע והן על העצים.
הוא פעיל בלילה ויוצא לרחרח ביעילות אחר מזונו, הכולל פירות, שורשים, פירות יער וחרקים.
עם זאת, בזכות טפריו וארסו החזק הוא יכול לטרוף גם לטאות, עופות קטנים וגוזלים ואפילו מכרסמים קטנים.
הסולנודון אגרסיבי ויתקוף גם סולנודונים מסיגי גבול.
הסולנודון, שהוא אנדמי לקובה, נפגע מאוד מפעילות האדם וגם מהבאת מינים פולשים טורפים כגון נמייה אסייתית קטנה לאי.
סוֹלָנוּם שָׂעִיר (שם מדעי: .Solanum Villosum Mill), הידוע בשמו העממי "ענבי שועל", הוא צמח עשבוני רב-שנתי שכותרתו לבנה ומחומשת ובאמצעה כתם צהוב בולט (אבקנים) ממשפחת הסולניים.
גובהו 40 עד 70 ס"מ ופריו ענבה עסיסית כתומה-אדמדמה, מרירה ורעילה למאכל.
המין נפוץ מאוד, וגדל כמעט בכל האזורים בישראל, בעיקר בבתי גידול עשירי חנקן, בגינות, באשפתות, בחורבות ובצידי דרכים בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים.
פרחיו לבנים ופניהם מוטים כלפי מטה, ומסתירים את האבקנים מעין המסתכל.
במרכז הפרח בולטים האבקנים הצהובים של הצמח, אשר מקנים לו אשליה דו-גונית של הצבעים: לבן וצהוב.
צבע הפרי הבשל אדום בהיר עם גוונים צהובים (לא שחורים), ואילו הפרי טרם הבשלתו ירוק ואז הוא רעיל מאוד לאדם.
לרוב, הפרח לבן ובצורת מחומש ודומה מאוד בצורתו לפרחי העגבנייה ותפוח האדמה.
למרות דמיונו הרב לפרחיהם, הוא שונה מהם בכך שמוצאו לא מאמריקה אלא מהעולם הישן.
ההבחנה בין סולנום שעיר לסולנום שחור קשה ללא הפירות.
סולנום שעיר שונה מסולנום שחור ומשאר בני משפחתו בעליו ובענפיו שמכוסים בשערות צפופות, ארוכות ומפושקות, ולא דלילות ומהודקות.
בסולנום שעיר מספר הפרחים בתפרחת הוא 3 עד 6 פרחים לעומת 5 עד 10 בסולנום שחור.
צמח עשבוני מסועף ושעיר על פי רוב רב-שנתי לפעמים חד-שנתי, הוא לא מעוצה ולא קוצני וגובהו 40 עד 70 ס"מ.
לעיתים חלק מן הפרטים הם בני-שיח שמאריכים מעבר לשנה אחת ובסיסם מעוצה (ראה בתמונה).
הגבעולים הצעירים בדרך כלל בעלי מקצועות (לא מעוגלים).
הגבעולים והעלים מכוסים בשערות פשוטות או בלוטיות, מפושקות וארוכות.
בדרך כלל השיפה, שמובילה מוצרי הטמעה, היא חיצונית לעצה, שמובילה בעיקר מים.
במשפחת הסולניים מצוי חלק מהשיפה גם מצדה הפנימי של העצה (כלפי מרכז הגבעול).
העלים פשוטים ומסורגים על פי רוב או נגדיים בקרבת התפרחות.
הפטוטרת מכונפת ושעירה ובבסיסם אין לוואים.
הטרף דמוי ביצה עד סגלגל ושעיר.
השפה תמימה, או בעלת שיניים או בעלת מפרצים או בעלת אונות קהות (רדודות) וללא סדר מסוים.
התפרחות הן תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת מסוג אשכול, דהיינו עוקצי פרחיה יוצאים מנקודה אחת של הציר.
האשכולות בני 3 עד 6 פרחים לבנים (5 עד 10 בסולנום שחור).
התפרחות הן ללא חפים והן לא חיקיות ולא בקצות הגבעולים, אלא מחוץ לחיק (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed).
הפרחים דו-מיניים, נכונים (רב-סימטריים) ללא צוף.
הגביע מאוחה עלים, דמוי פעמון קצר, בעל 5 אונות שאורכן כרוחבן והמפרצים שביניהם בגביע המשתייר מעוגלים.
הגביע משתייר אך, אינו מתפרה כרגיל לאחר הפריחה.
הכותרת לבנה (12 מ"מ) מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר.
צורתה גלגלית או דמוי כוכב.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת בלוע הכותרת בין עלי הכותרת.
וצמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד העלי בצורת קונוס.
הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים.
המאבקים גדולים כ-2 מ"מ, נוטים על פי רוב זה אל זה.
לשכות המאבקים נפתחות דרך סדק קטן (פיה, stomium) המתהווה רק בראשו של המאבק.
סוג פתיחה זה נפוץ לא רק בסוג סולנום אלא גם במשפחת האברשיים (קטלב מצוי).
השחלה עילית, בת 2 מגורות בכל אחת מהן ביציות רבות.
עמוד העלי יחיד, יוצא מראש השחלה ובולט מעט מעל האבקנים.
הצלקת יחידה, קטנה ודמוית כיפה.
הפרי ענבה צהובה או אדומה בעלת 2 מגורות.
הפרי בעל עוקץ ארוך והוא אינו חבוי בתוך הגביע אלא גלוי, והגביע המשתייר אינו מנופח (בשונה מוויתניה ובוען).
המפרצים בין אונות הגביע מעוגלים.
הפרי הלא בשל ירוק ורעיל מאוד.
הפריחה ברוב ימות השנה ובעיקר מחודש אפריל ועד ספטמבר.
האבקה באמצעות חרקים הניזונים מהאבקה.
ההפצה באמצעות ציפורים (למשל בולבולים) שאוכלים אותם ומפרישים אותם יחד עם קליפתו.
המעבר של הזרעים במערכת העיכול מזרז את הנביטה.
מספר הכרומוזומים 48=N2 (בסולנום שחור 72).
סולנום שעיר גדל בבתי גידול רוויי חנקן, בשדות שלחין קיציים ולמרגלות הצמח רותם בחולות החוף או שרעול.
בנוסף, הוא גדל אף באשפתות, בחורבות ובצידי דרכים.
ועל כן הוא נחשב לצמח רודרלי שהוא צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם ומותאם לקיום בתנאי הפרעה.
אך, חשוב להדגיש שהוא גדל גם בבתי-גידול טבעיים.
הסולנום השעיר דומה מאוד לצמח ממין אחר ממשפחתו הנקרא סולנום שחור, וקשה להבדיל בניהם.
לעומת הסולנום השחור, לא ידוע היכן בית גידולו הראשוני בארץ ולכן ניתן לשער שהוא התפשט בארץ בעקבות בני האדם.
טיפוס התפוצה שלו מגוון: אירו-סיבירי, ים-תיכוני ואירנו-טורני בעיקר באזורים הממוזגים.
תחום תפוצתו הטבעי של סולנום שעיר בעולם הוא רחב: מקרונזיה, צפון אפריקה עד אריתריאה ומוזמביק, אירופה ועד סין, חצי האי ערב עד תת-היבשת ההודית.
כיום הוא התפשט ליבשות אמריקה, אוסטרליה ואזורים נוספים באפריקה הדרומית.
סולנום שעיר גדל באזורים הים-תיכוניים, בבתות ספר וגם בערבות ובמדבריות עם העדפה לאזורים הממוזגים.
ברפואה הערבית העממית, הסולנום השעיר משמש לטיפול בפגעי עור ובטחורים.
הצמח רעיל, חומרי הרעל נמצאים בכל חלקי הצמח ובעיקר בפרי לא בשל.
לעומת זאת, הציפורים והעטלפים דווקא נהנים מאכילת הפירות הבשלים וכך מפיצים את הצמח.
סוֹלָנוּם הַחֵדֶק (שם מדעי: .Solanum incanum L) הוא בן-שיח מדברי (בן קיימא) אוהב חום ולחות בסוג סולנום ממשפחת הסולניים.
פריחתו בצבעי לילך או סגול ובמרכזו מאבקים צהובים שהדוקים לעמוד העלי (שלא כמו בסולנום זיתני) ובולטים מן הכותרת.
סולנום החדק כצמח סודני נפוץ באזורים הטרופים היבשים העונתיים באפריקה, חצי האי-ערב, ישראל, ירדן ואירן עד הודו.
סולנום החדק נדיר מאוד בישראל ותפוצתו בבקעת ים המלח ובעמק הירדן התחתון, בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם בקרבת האדם.
סולנום החדק שייך לקבוצת המינים מהם תורבת החציל והוא כנראה קרוב משפחתו האפריקני הקרוב ביותר של החציל התרבותי מבחינה בוטנית ודומה לו בצורתו החיצונית.
בשל כך, יש חשיבות גדולה לשימור האוכלוסיות שלו שהן מגוונות גנטית ובהן תכונות רבות של עמידות, שיכולים לשמש להשבחת היבול ושיפור הגידול של זני חציל הגינה בעתיד, במיוחד אצל החקלאים המתמודדים עם אתגרים הנובעים מלחצים ביוטים ואביוטים מוגברים הנובעים משינויי סביבה עתידיים.
סולנום החדק פורח במשך רוב השנה, מסוף דצמבר ועד תחילת אוקטובר.
הפרי של סולנום החדק רעיל.
עם ההבשלה גדל הגביע ועוטף את הפרי.
סולנום החדק בן-שיח או שיח זקוף, סבוך, קוצני, וירוק-עד, בגובה 40 עד 1.50 ס"מ.
הגבעולים עגולים ומסתעפים סמוך לקרקע ומכוסים בדלילות בקוצים מאונקלים עד ישרים, וחרוטיים עד שטוחים.
הגבעולים הצעירים מכוסים בלבד צהוב של שערות כוכביות קצרות ומהודקות.
הגבעולים הבוגרים קירחים עד מכוסים בשערות קצרות ומהודקות וצבעם חום-כתום עד אפור.
העלים מסורגים, פשוטים, סגלגלים, באורך 6 עד 22 ס"מ, ברוחב 4 עד 15 ס"מ, והם ארוכים לכל היותר פי שניים מרוחבם.
העלים רכים בעלי פטוטרת שבבסיסם אין לוואים, העלים חסרי ריח ומכוסים בלבד (שערות קצרות ומהודקות) צהוב ובשעת התייבשותם צבעם צהבהב.
קוצים צהובים מאונקלים (כפופים) מצויים בדלילות על העורק שבצד התחתון של העלה כמו בגבעולים בסיס הטרף מעוגל עד צורת לב.
השוליים כמעט תמימים או לעיתים קרובות יותר בעלי 4 אונות או לעיתים רחוקות 3 או 5 שאורכן 0.5 עד 2 ס"מ, הנמשכות עד 1/4 מהמרחק לעורק המרכזי.
הפטוטרת באורך 1 עד 9 ס"מ, 1/4 עד 1/3 מאורך הטרף, והוא מכוסה בצפיפות בפלומה של שערות כוכביות, עם 0 עד 4 קוצים.
התפרחות סיומיות לא מסועפות, חיקיות (axillary) או מחוץ לחיק (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed) וללא חפים.
אורך התפרחת 3 עד 8 ס"מ עם 5 עד 10 פרחים באשכול.
עוקצי התפרחת בין 1 עד 4 מ"מ, לעיתים קרובות דו-קרניים (יוצאים בזוגות); אחד נושא פרחים דו-מיניים, ומהם אחד עד שלושה פתוחים בו זמנית, והשני נושא אשכול קצר של 3 עד 5 לעיתים רחוקות 2 פרחים זכרים.
הפרחים נכונים (סימטריים), בעלי 5 איברים וקוטרם 1.5 עד 3 ס"מ.
הפרחים הטרוסטילים, כלומר ישנם שני טיפוסי פרחים, בטיפוס אחד עמוד השחלה קצר מן האבקנים ובשני ההפך.
כמו כן, הצמח כולל גם פרחים דו-מיניים ופרחים זכריים, כאשר הפרח התחתון ביותר בעל עמוד שחלה ארוך מהאבקנים והוא דו-מיני ואילו הפרחים הצדדיים בעלי עמוד שחלה קצר והם זכריים.
הגביע גלגלי ובעל 5 אונות מאוחות.
אורכו 6 עד 10 מ"מ בפרחים בעלי עמוד שחלה ארוך, ואורכו 4.5 עד 8 מ"מ בפרחים בעלי עמוד שחלה קצר.
הגביע משתייר אך, מתפרה מעט לאחר הפריחה והבשלת הפרי ועוטף את הפרי.
הכותרת צורתה כוכב, צבעה לילך או סגול, והיא מאוחת עלים, בעלת צינור קצר ו-5 אונות פרושות או מופשלים לאחור.
האבקנים הצהובים מספרם 5 כמספר עלי הכותרת, שווים פחות או יותר זה לזה, והם מאוחים לצינור הכותרת בלוע הכותרת בין עלי הכותרת.
וצמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד השחלה (העלי) בצורת קונוס.
המאבקים גדולים, נוטים זה אל זה.
השחלה עילית, בת 2 מגורות ובכל אחת מהן ביציות רבות.
עמוד השחלה (העלי) יחיד יוצא מראש השחלה.
הפרי ענבה כדורית חלקה צהובה קוטרה 2 עד 3 ס"מ או יותר והיא בעלת 2 מגורות ואינה חבויה בתוך הגביע אלא גלויה והגביע המשתייר אינו מנופח אבל הוא מתפרה לאחר הפריחה וההבשלה.
הזרעים מרובים, כ-100 עד 200 לכל ענבה, צורתם פחוסים ודמוי כליה.
וצבעם צהוב עמום עד חום כתום.
סולנום החדק אינו מסיר את עלוותו בתקופות הקשות.
על גבעוליו פזורות בלוטות-צוף המושכות נמלים אשר מגינות על הצמח מחרקים אוכלי צמחים.
הוא פורח במשך רוב השנה, מסוף דצמבר ועד תחילת אוקטובר.
הפרח מואבק בידי דבורים גדולות מסוג דבורת עץ.
הפרי רעיל וממכיל אמות גדולה של אלקלואידים, ולפיכך אינו נאכל על ידי בעלי חיים ואינו נפוץ על ידם.
הפירות נותרים על הצמח ונושרים בקרבת צמח האם במהלך תקופה ארוכה מתחילת אפריל ועד סוף נובמבר או נשטפים במורד הנחל.
סולנום החדק נפוץ בארץ בבקעת ים המלח ובעמק הירדן התחתון.
הוא גדל באופן טבעי בנאות-מדבר, ותפוצתו העולמית משתרעת בבתי גידול לחים במדבריות חמות במזרח אפריקה ובדרום מערב אסיה.
במקרא "חדק" אינו אלא מין קוץ או שיח קוצני, וכן הוא בספרות שלאחר המקרא עד העת החדשה.
רס"ג למשלי תרגם בערבית "חדק" בשם זה נקרא סולנום החדק.
חלק מחוקרים המודרניים הסכימו לשיטת רס"ג שמדובר בצמח סולנום החדק.
שם זה לא אושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946. אך, השם "סולניים" ניתן לסוג ולמין כשם העברי לצמח אולי כי בערבית Sola משמעותו קוץ.
השם "סולנום החדק" הופיע במגדרי הצמחים והוא אושר על ידי האקדמיה העברית במילון שמות צמחי ארץ ישראל (תשס"ג, 2003).
ברפואה הסינית משמש הצמח הזה כתרופה למחלות של הרס הכבד.
באתיופיה משתמשים במיץ הפירות לטיפול בגונוראה (זיבה).
במיץ של הצמח משתמשים לעיבוד עורות (יחד עם שתן של בעלי חיים).
בשבט המסאי באפריקה משמש הצמח הזה להרדמה.
הפירות משמשים לריפוי פצעים חיצוניים, דלקת בעור וזיהום פטרייתי.
בהודו משמש הצמח לשכוך כאבי שיניים, כאבים בחזה ולגרון צורב, כנראה בגלל ההשפעה הנרקוטית שנמצא אצל פירות הסולנום על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אצטלין כולין.
סולני באך האמריקאים ) היא תזמורת בארוק אמריקאית, המוקדשת לשימור מורשת המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך ובני תקופתו באמצעות ביצוע אותנטי בכלים אותנטיים של תקופת הבארוק.
התזמורת נוסדה בבלוודיר, קליפורניה בשנת 1989, במטרה להציג לקהל בן-זמננו את הקנטטות של באך כפי שנשמעו בתקופתו.
ג'פרי תומאס, אחד המייסדים והמנהל האמנותי, הרחיב מאז את המגמה האמנותית של ההרכב וכלל ברפרטואר גם יצירות אינסטרומנטליות של באך ויצירות מופת כוראליות גדולות יותר, כמו גם מוזיקה של בני זמנו של באך ושל מלחינים מראשית התקופה הקלאסית.
שמה של מקהלת ההרכב עתיקת השבחים שונה ב-2006 ל"מקהלת באך האמריקאית".
ABS מציגה סדרת מנויים שנתית של קונצרטים בבלוודיר, ברקלי, דייוויד וסן פרנסיסקו.
ביצועי החגים שלהם למשיח של הנדל בקתדרלת גרייס בסן פרנסיסקו מדי שנה בדצמבר לאולמות מלאים עד אפס מקום היו מאז 1992 למסורת באזור המפרץ.
מאז 2010, שיא העונה של התזמורת הוא בפסטיבל ואקדמיה של סולני באך האמריקאים, פסטיבל באך דו-שבועי בעונת הקיץ, המתקיים בקונסרבטוריון למוזיקה של סן פרנסיסקו.
במקביל לפסטיבל נערכת אקדמיית סולני באך האמריקאים, תוכנית הכשרה מתקדמת למקצועיים בראשית דרכם ולסטודנטים מחוננים בנגינה בכלים אותנטיים.
בשנת 2013 ניצח ג'פרי תומאס על
תזמורת פסטיבל ABS בביצוע הראשון בצפון אמריקה של יצירתו בת 53 הקולות של היינריך איגנץ פרנץ פון ביבר, Missa Salisburgensis, היצירה רחבת-ההיקף בותר ששרדה מתקופת הבארוק - בכוחות המלאים ובאינסטרומנטאציה של המלחין.
בפסטיבל של 2015, ניצח תומאס על הביצועים הראשונים מחוץ לאירופה של האופרה "סמלה" של מרן מארה משנת 1709.
להנצחת כהונתו רבת ההשראה בת חצי היובל של המנהל המוזיקלי ג'פרי תומאס, יצרה תזמורת סולני באך בשנת 2013 את פרס ג'פרי תומאס כאות הוקרה, הכרה ועידוד למוזיקאים מחוננים במיוחד בראשית דרכם בתחום המוזיקה העתיקה.
מקבלי הפרס הקודמים הם הטנור גאי קאטינג (2013), הצ'לנית גרטכן קלאסן (2014) והכנרת טטיאנה צ'ולוצ'ניקובה (2015).
תזמורת סולני באך האמריקאים הופיעה בכמה מן הפסטיבלים המובילים בעולם למוזיקה עתיקה ולמוזיקה קאמרית, וכן ברחבי אמריקה ובאירופה ואסיה.
היא ערכה 19 הקלטות בחברות "קוך קונטיננטל קלאסיקס" ו"דלוס אינטרנשיונל" ובחברת ההקלטות שלה עצמה, ובכלל זה שישה אלבומים של קנטטות של באך, המיסה בסי מינור, מתאוס פסיון והקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך והעיבודים שלו למוזיקה איטלקית, מיסות של היידן, יצירות ווקאליות של שיץ, הסימפוניה התשיעית של בטהובן ועוד.
ב-2013 הוציאה התזמורת הקלטה של זמרת הסופרן מרי וילסון שרה אוסף של יצירות ווקאליות וירטואוזיות מאת הנדל, ובהן המוזיקה שלו למזמור תהילים קי"ג, "הללו עבדי ה'" Laudate pueri Domimum והמוטט Silete venti.
הופעות בפסטיבל והתערוכה של ברקלי
האופרה דידו ואניאס של הנרי פרסל עם מרכז האופרה של סן פרנסיסקו ומרכז קרוצ'יבל לחינוך באוקלנד, קליפורניה.
יצירות מאת קלאודיו מונטוורדי, "דיקסיט דומינוס" מאת גאורג פרידריך הנדל ו"ארבעה קדושים בשלוש מערכות" מאת וירג'יל תומסון עם קבוצת המחול של מארק מוריס.
מוזיקה לזיקוקי דינור מלכותיים של הנדל בלווית תצוגת אורות לייזר של Lighting Systems Design, Inc מאורלנדו, פלורידה, בקתדרלת גרייס בסן פרנסיסקו
סולסברי היא מושב המחוז של מחוז וייקומיקו שבמרילנד, ארצות הברית, והעיר הגדולה ביותר בחוף המזרחי של מרילנד.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 30,343 תושבים, ולפי הערכות מנתה בשנת 2018 כ-32,800 תושבים.
סולסברי היא המרכז המסחרי של חצי האי דלמרווה, הכוללת את מדינת דלאוור וחלקים ממדינות וירג'יניה ומרילנד.
סולסברי הוקמה בשנת 1732 על ידי ססיל קאלברט, המוכר כ"ברון בולטימור השני", כמאחז קולוניאלי אנגלי.
העיר נבנתה בראש נהר וייקומיקו על מנת שתהיה נוחה למטרות סחר.
בשל מוצאם של מקימי העיר ובשל הדמיון הפיזי בין הערים, היסטוריונים רבים מניחים כי היא קרויה על שם סולסברי שבדרום-מערב אנגליה.