tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר קיימים כמה שמות נרדפים לאותו הטקסון, השם הראשון מכונה senior synonym (שם נרדף ראשי) ואילו שמות נרדפים מאוחרים יותר נקראים junior synonym (שם נרדף זוטר).
בנומנקלטורה הביולוגית, קיים רק שם תקין אחד, הנקרא correct name, וכל השאר הם שמות נרדפים.
למרות שהעקרונות הבסיסים זהים, שמות נרדפים בנומנקלטורה בוטנית נבדלים מהנומנקלטורה הזואולוגית בטרמינולוגיה ובכמה פרטים:
שם נרדף בבוטניקה = "junior synonyms" בזואולוגיה.
שם מחתרתי או כינוי מחתרתי הוא שם שניתן לפעילי מחתרות כאמצעי מידור, מתוך מטרה להסתיר את הזיהוי האמיתי שלהם.
חלק מהשמות המחתרתיים נותרים מוכרים יותר לציבור מאשר השמות האמיתיים - גם לאחר סיום פעילות המחתרת.
מפקדים, לוחמים ופעילים במחתרות העבריות
להלן שמות מחתרתיים של מפקדים, לוחמים וופעילים במחתרות העבריות לפני קום מדינת ישראל
רבי שם טוב גבאי כיהן כראש ישיבה וכדיין בירושלים במאה ה-18, היה מתלמידיו המובהקים של רבי חיים בן עטר.
נולד בעשורים הראשונים של המאה ה-18 במרוקו, לאביו רבי יעקב גבאי.
על חייו במרוקו לא ידוע מאומה מלבד העובדה שהיה כבר שם תלמידו של רבי חיים בן עטר.
בחודש סיוון שנת ה'תצ"ט (1739) הגיע רבי שם טוב לליבורנו עם רבו רבי חיים בן עטר ועם תלמיד נוסף בשם רבי דוד חיים שמואל חסאן, במטרה לאסוף נדבות שבאמצעותן יוכלו להקים את ישיבת כנסת ישראל בירושלים.
לאחר מסע בקהילות איטליה שארך כשנה, שבמהלכו הצטרפו אליהם תלמידים נוספים, הגיעו רבי חיים ותלמידו לעכו.
הם נמנעו לעלות לירושלים בגלל שמועות שהגיעו אליהם בדבר מגפה שפרצה בעיר.
בחשוון ה'תק"ב, לאחר כמה חודשים שבהם ערכו מסע באתרים קדושים בארץ ישראל, החלו רבי חיים ותלמידיו את לימודי הישיבה בעכו בצורה רשמית וממוסדת, וזאת בשל שמועות על המגפה שעדיין שררה בירושלים.
בסוף תמוז ה'תק"ב (1742) הגיעו שמועות כי המגפה בירושלים חדלה, ולקראת תחילת חודש אלול הגיעה החבורה לירושלים והקימו בה את "ישיבת כנסת ישראל".
רבי שם טוב נמנה כחבר בישיבה שנים ארוכות לאחר פטירת רבי חיים (בליל ט"ו בתמוז ה'תק"ג - 1743); ובשנת ה'תק"ט הוא חתם כחבר בישיבה על ההקדמה לספר "ראשון לציון" של רבו, ואף נזכר כחבר בישיבה בשנת ה'תקי"ח.
בשנת ה'תק"ט או לפניה השתדל בהקמת הישיבה בשם "גדולת מרדכי" על ידי הגביר רבי מרדכי תלוק מהמגרב ועל שמו, ויחד עימו עמד רבי שם טוב בהנהגתה.
בישיבה זו למד גם רבי יונה נבון, מגדולי החכמים בירושלים ומי שכיהן כראש ישיבת כנסת ישראל.
בתעודה שנכתבה בשנת ה'תקי"ח נזכרה ישיבת גדולת מרדכי ואז עמדו בראשה רבי יונה נבון ורבי שם טוב, ובאותה השנה נמנו כחברי הישיבה שבעה מחכמי ירושלים, ביניהם היה רבי יצחק זרחיה אזולאי אבי החיד"א, וכן ארבעה בחורים.
כאמור, באותה העת היה רבי שם טוב חבר בישיבת "כנסת ישראל".
רבי שם טוב נחשב לאחר מהחכמים החשובים בירושלים ונטל חלק בהנהגה הרוחנית של העיר.
נראה שכיהן כדיין בפועל, שכן רבי יונה נבון חברו כינה אותו בתארים: .
בסיוון ה'תקכ"ב (1762) כן הוא חתם על הסכמה יחד עם גדולי החכמים בירושלים, העוסקת באיסור על תלמידי חכמים להתמנות כדיינים על ידי עצמם.
הפנה אגרת לנדיבי אמסטרדם בנוגע להקמת ישיבה עבור מספר חכמים מהעיר, ובה הוא עסק בתנאים שבעבורם יתמכו הנדיבים בישיבה וביישומם.
יש שכתבו שנפטר בשנת ה'תק"ך, אך כאמור, אנו מוצאים אותו חותם בשנת ה'תקכ"ב, וכן בשנת ה'תקמ"ח הוא נמצא בין החיים.
בשנת ה'תקנ"ח לא היה בין החיים.
החיד"א בספרו שם הגדולים כתב כי רבי שם טוב חיבר את הספר: .
ספר בשם זה לרבי שם טוב זה אינו בנמצא, אולם ספר דרושים על סדר הפרשיות מרבי שם טוב, בשם "שכר תורה", מצוי בכתב יד.
ספר נוסף מפרי עטו של רבי שם טוב הוא "מפתחות למאמרי חז"ל ולחרוזים".
הרב שם טוב בן יצחק ארדוטיאל (מוכר בספרדית בשמות Sento, Sentob, Rab Shemtov de Cerrion, Sem Tob de Carrión) (1290 לערך – 1369 לערך) היה משורר יהודי-ספרדי מהמאה הארבע עשרה.
חיבר מספר יצירות חול ומספר שירי קודש, שהמוכר ביניהם הוא הווידוי הנאמר במנהג הספרדים במוסף של יום הכיפורים, רבונו של עולם בראותי בחורותי.
ארדוטיאל היה המשורר היהודי הראשון שחיבר יצירות בשפה הספרדית, והמשורר היהודי-ספרדי הראשון שחיבר חיבור הגות בסגנון שירי עממי.
אין בידינו מידע ביוגרפי טוב על ארדוטיאל.
מתוך יצירותיו ניתן להסיק שהוא שימש מזכיר, יועץ ומתרגם אצל משפחת האצולה הנוצרית סנטיליאנה בעיירה קאריון דה לוס קונדס שבמחוז פלנסיה .
ארדוטיאל חיבר ספר חכמה בשפה הספרדית בשם "משלי מוסר" ( בספרדית), המכיל פתגמים, משלים וניבים שמקורם בעברית, בערבית ובספרדית.
הספר הוקדש לפדרו, בנו של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה.
מיצירת החול שלו בעברית השתמר בידינו הספר "מעשה הרב: מלחמת העט והמספריים" המתאר את מלחמתם של העט והמספריים ביום חורף קר, כשהדיו קופאת בתוך הקסת.
הספר כתוב בצורה פרוזאית מחורזת משלובת בקטעי ליריקה, ונכתב בסגנון הומוריסטי.
לדעת החוקרת מרגלית שלמן, החיבור משמש, בנוסף לתפקידו ההומוריסטי, כחיבור מחאה נגד בזיזת רכוש יהודי על ידי הנוצרים.
חיבור נוסף המיוחס לו הוא "מעשה צופר", חיבור פרוזה היתולי על בדחן עני בשם צופר, אולם יש המפקפקים בזיהוי.
יצירתו העיקרית שהגיע לידנו מצויה בתחום שירת הקודש.
ארדוטיאל חיבר בעיקר פיוטים מסוג הסליחות, שתוכנן, כסגנון הספרדי, עוסק בעמידתו האישית של המתפלל למול הקב"ה ובקשתו לסליחה.
בנוסף יש בידינו עוד שני פיוטים גדולים שלו, גם הם נועדו לתפילה על כפרת חטאים, אך מסוג מעט שונה.
הפיוט הראשון, "ים קהלת", משתייך לסוג הבקשה, ומהווה הקדמה לווידוי.
הפיוט מספר את שבחו של הקב"ה כהקדמה לבקשת המחילה, אך לא כולל בתוכו וידוי.
למעט שורות פתיחה בודדות, כל המילים בפיוט מתחילות באות "מ".
פיוט נוסף הוא הפיוט לווידוי "רבונו של עולם בראותי בחרותי".
הפיוט מחולק לשני חלקים; בחלק הראשון דיון פילוסופי הדן בשאלה איך ייתכן שווידוי, הנעשה בפה, יכול לכפר על עבירות שנעשו בידיים, בצורה פיזית.
בהמשך המחבר ממשיך ותוהה על כל ההיתכנות של כפרה לאדם רק באמצעות תפילה.
המחבר מתאר שהוא הוטרד משאלה זו, אולם מחשבותיו השיבו לו כי אלהים גדול ומרבה לסלוח, ולכן יש טעם בווידוי.
בחציו השני של הווידוי, המחבר מפייט את נוסח הווידוי הקצר אשמנו בגדנו ומקדיש בית לכל אחת מהאותיות.
בנוסף ליצירתו העצמאית, ארדוטיאל היה שותף לרבי ישראל הישראלי בחיבור ספרו "מצוות זמניות".
הישראלי כתב את ספרו במקור בערבית, וארדוטיאל תרגם וערך אותו בעברית.
על דרך עבודתו בתרגום החיבור הוא מתאר
שם עולם 2019 הוא אלבום אוסף של שירי זיכרון והנצחה הקשורים ליום הזיכרון לשואה ולגבורה.
במסגרת האלבום, הוקם הפרויקט "שם עולם 2019" שנועד להנציח את סיפורי השואה באמצעות מוזיקה.
הפרויקט נוסד בידי משה קלוגהפט שגם כתב את שירי האלבום, ללחן והפקה מוזיקלית של עומרי אגמון.
במסגרת האלבום, עוצבו עטיפות לכל שיר, בהשראת עטיפת האלבום עצמו.
בשנת 2019 הוחלט ליזום פרויקט במסגרתו ישתתפו מוזיקאים שונים כדוגמת נועה קירל, ישי לוי, גיא ויהל, נינט טייב, דיקלה ונסרין קדרי שיקליטו שירים שנכתבו בידי משה קלוגהפט לזכר ולהנצחת יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
בגלי צה"ל שודרה התוכנית "עושים צהריים" בה שודרו שירי האלבום – ראיונות עם האמנים נערכו במהלך שידורה.
בסרטן שפורסם ביוטיוב ב-2 במאי 2019, נכתב כי בשם עולם .
שם לידה הוא שם מלא, שם פרטי או שם משפחה שניתן לתינוק, למשל בטבילה לנצרות או בברית המילה.
פעמים רבות שם הלידה ממשיך להתקיים כשמו של האדם במהלך חייו.
עשויים להיות שינויים בשם, כגון שם אמצעי מאוחר, כינוי חיבה או שינויים אשר נובעים משינוי במעמד ההורי (עקב גירושים או אימוץ על ידי הורים אחרים).
בקרב נשים נפוץ שינוי שם המשפחה עם הנישואים לשם משפחתו של הבעל, ויש המשנות לשם משפחה כפול, המורכב משם הנעורים ומשם המשפחה של בן הזוג.
לעיתים גם גברים נוהגים כך בנישואיהם.
לעיתים אדם מחליף את שמו בעקבות הגירה, כדי להתאים את שמו לתרבות מקום המגורים החדש.
בישראל רבים עברתו את שמם הפרטי או את שם משפחתם, כלומר החליפו שם לועזי לשם עברי.
בישראל מוסדר מתן שם לידה בחוק השמות.
המושג "שם נעורים" מציין שם משפחה של אדם לפני שהוחלף (לדוגמה בשל נישואין), וזהו בדרך כלל גם שם הלידה.
רבי שם טוב פלכו (מכונה גם: פלכון או פלקון; נפטר אחרי שנת ה'ע', 1310) היה רב ופוסק ספרדי שפעל במיורקה בתקופת הראשונים בסוף מאה ה-13. מרבותיו של רבי אהרן הכהן מלוניל בעל ה'אורחות חיים'.
רבי שם טוב חי בספרד.
בהמשך, פגש את רבי אהרן הכהן בעל האורחות חיים.
האחרון הזכיר פסקים רבים ממנו, והחשיבו לרבו, ומכנהו .
רבי שם טוב התקין תקנות במיורקה, בין השאר התקין שלא יוסיפו על הקרואים בקריאת התורה.
השיב בהלכה לרבי אליאש קרשקש.
בפסיקתו ההלכתית, רבי שם טוב מזכיר את קודמיו, כגון רבי שמחה משפיירא, מהר"ם מרוטנבורג, ורשב"א.
השיב בהלכה גם למקומות רחוקים כדוגמת מרסיי שבצרפת.
רבי שם טוב חי בתקופת הרשב"א ומעט אחריו.
רבי שם טוב כתב שאלות ותשובות, ומקצתם נדפסו בספרות הראשונים ופסקיו מובאים בעיקר בספר 'אורחות חיים'.
שם ייחוס היא מילה המזהה קבוצת אנשים (תושבים, ילידים) ביחס למקום מסוים.
שמות ייחוס נגזרים בדרך כלל משם המקום (כפר, עיר, אזור, מחוז, מדינה או יבשת).
שמות ייחוס משמשים לציון כל האוכלוסייה במקום מסוים, ללא קשר להבדלים אתניים, לשוניים, דתיים או תרבותיים אחרים שעשויים להימצא בתוך האוכלוסייה הזו.
שמות ייחוס נבדלים מ"אתנונימים" – שמות של קבוצות אתניות, אך לעיתים אותה מילה יכולה להיות גם שם ייחוס וגם אתנונים.
השם "תאילנדי", לדוגמה, יכול לתאר גם את האוכלוסייה שגרה בארץ תאילנד וגם את בני העם התאילנדי.
האקדמיה ללשון העברית החליטה שלא להתערב בדרכי יצירת שמות, ולכן אין כללים ברורים ומוחלטים ליצירת שמות ייחוס.
מלבד מספר מקרים מיוחדים של שם ייחוס (כמו במקרה הנדיר של איטלקי), ישנן מספר דרכים נפוצות ליצירת שמות ייחוס שהשתרשו במהלך השנים – הן בהשפעת שמות מהתנ"ך והן בהשפעת שפות זרות:
הוספת ־ִי בסוף המילה היא הדרך הנפוצה ביותר ליצירת שמות ייחוס.
בדרך זו נוצרו השמות סיני, יפני, ישראלי, תל אביבי, ספרדי ועוד.
דרך נפוצה נוספת מוסיפה בסוף המילה ־אִי או ־ני: אמריקאי או אמריקני, מרוקאי או מרוקני, וינאי (מהעיר וינה), טברייני ועוד.
גם בסוגיה זו האקדמיה ללשון העברית נמנעת מלהתערב.
דרך יותר נדירה היא הוספת ־ֵזִי בסוף המילה.
מקור סיומת זו הוא בשפות רומאניות.
בדרך זו נוצרו השמות פורטוגזי, מלטזי, בורמזי, ועוד.
בחלק מהשמות נוצרת השמטה של חלק מהשם לפני שמוסיפים את הסיומות הנזכרות מעלה, למשל ביצירת השם בריטי משמיטים את סוף השם בריטניה.
לפעמים משמיטים גם רק אות אחת לשם נוחות ההגייה.
ישנן דוגמאות רבות לשמות ייחוס בספרות ובמדע הבדיוני.
שמות אלו נוצרים בדרכים הנזכרות לעיל אך בעיקר בדרכי יצירת שם הייחוס האנגליות (שחלקן לא קיימות בעברית כלל).
לדוגמה שם הייחוס לאנשים או חייזרים היפותטיים שגרים על מאדים הוא "Martian" (בעברית: מרשיאן; מיוחס למדען פרסיוול לוול), השם גונדוריאן ניתן לתושבי הארץ הבדיונית גונדור מהלגנדריום של טולקין, ואטלנטין ניתן לתושבי האי אטלנטיס עליו דיבר אפלטון.
דוגמאות נוספות מעולמות המדע הבדיוני הן ג'וביאן לתושבי צדק (יופיטר) או ונוסיאן לתושבי נוגה (ונוס).
חייזרים בדיוניים לפעמים מתייחסים לבני האדם כטרנים (מהמילה טרה, ארץ) או בעברית ארצנים.
במקרים בודדים, שבהם נבנתה שפה מתוכננת, נוצרו שמות ייחוס ייחודיים, שלא משתמשים בתבנית מוכרת (הן בעברית והן באנגלית).
בלגנדריום של טולקין, לדוגמה, שמם של תושבי הארץ רוהן הוא רוהירים, ובזיכיון מסע בין כוכבים תושבי כוכב הלכת קרונוס נקראים קלינגונים.
שם נבטי (נקרא גם שם שתי הגברות) היה אחד מ"חמשת השמות הגדולים" ששימשו את הפרעונים המצריים.
שם נבטי היה גם אחד מהכותרים המלכותיים העתיקים ביותר.
המונח המודרני "שם שתי הגברות" הוא נגזרת פשוטה מהתרגום של המילה המצרית נבטי (nebty).
המונחים "שם נבטי" ו"שם שתי הגברות" נובעים מהמילה המצרית nbtj (נבטי; nebty), שהיא שם עצם כפול שמשמעותו "(שתי) הגברות".
כשם עצם בלבד, זוהי לשון נקייה דתית המציינת את האלות נח'בת ו-ואצת כאלוהות זוגית.
כציצה מלכותית חשבו שהיא מייצגת מצרים מאוחדת.
שם נבטי, בדומה לשם המאוחר Niswt-Bity, נבנה עם שתי קבוצות סימנים.
הראשון מציג נשר מקראי יושב על סל.
הקבוצה השנייה מציגה קוברה זקוף, גם הוא יושב על סל.
הגרסאות העתיקות ביותר של "שם נבטי" הראו במקום הקוברה את הכתר האדום מעל הסל השני.
קבוצות הסימנים היוצרות את שם נבטי מעולם לא שימשו בנפרד.
שם נבטי נקשר באופן סמלי לשתי האלות החשובות ביותר של המלוכה המצרית העתיקה: נח'בת וואצת.
בעוד נח'בת (במצרית: נח'בתי; "היא מנחב ") הייתה "פילגשו של מצרים העליונה", התליון שלה ואצת (במצרית: ואדית; "היא פורחת" או פשוט "גברת הירוק") הייתה "הגברת של מצרים התחתונה".
נח'בת הוערכה כ"האם השמיימית של השליט", מה שמתבטא בתואר המלכה המצרית העתיקה Mwt-niswt ("אם המלך").
הקוברה של ואצת הוערכה כ"נחש הנזר השמיימי על מצחו של השליט", מאמינים כי הוא ירק אש על כל מי שהעז להתמודד עם פרעה.
התנהגות מגוננת זו הפכה את ואצת לפופולרית מאוד, וכבר בתקופה השושלתית המוקדמת תוארו מספר אלוהויות כשהן עוטות אוראוס על מצחן.
כל פרעה רצה להציג בשם הנבטי שלו את עצמו כמי שנמצא בהדרכתן והגנתן של שתי האלות, ובכך להעניק לעצמו לגיטימציה כשליט מצרים כולה.
שם נבטי הוא השם המלכותי השני בעתיקותו בהיסטוריה המצרית העתיקה (אחרי שם הורוס) וידוע גם כ"שם שתי הגברות" .
אגיפטולוגים כמו טובי וילקינסון ולודוויג דייוויד מורנץ מצביעים על אב טיפוס ברור של שם נבטי ששימש לפני הצגת הצורה הסופית: תגי שנהב מקברי אבידוס של השליטים חור-אחע וג'ר והמלכה ניתחותפ מציגים את סמל שתי הגברות עם הכתר האדום מעל הסל במקום הקוברה.
במקרה של חור-אחע סמל הנבטי מעורר עניין מיוחד, מכיוון שהוא מתואר בתוך שלוש מסגרות (מקדש?
קבר?) יחד עם ההירוגליף "Men" (סימן גרדינר Y5; כלומר "להישאר" או "לסבול").
ישנה מחלוקת קשה אם קבוצת הסימנים הזו רק נותנת את שמו של מקדש נבטי (מן-נבטי; "היכן שתי הגבירות מתקיימות"), האם היא מציגה את שם נבטי של אחע בתוך קברו או שמא היא מציגה, במקום זאת, את שם נבטי של נערמר, מה שמצביע על כך שאחע קבר את נערמר.
תגי השנהב של המלכים ג'ר וצ'ת מציגים את אב הטיפוס בתוך ארמון ומקדש, מונחה על ידי הסימון שהשליטים ביקרו בארמון שתי הגבירות או פיקחו על בניית מרתפי יין למקדש נבטי.
השימוש הראשון בצורתו הסופית של סמל נבטי (נשר וקוברה מעל שני סלים) הופיע בתקופת שלטונו של סמרח'ת , שכינה עצמו איירי-נבטי (Iry-Nebty; "שומר שתי הגברות").
אחריו, כל שליט השתמש בשם נבטי, אם כי לא כל שליט מהשושלות המוקדמות והממלכה הקדומה ידוע בשמו נבטי.
בעיה נוספת בקביעת שמות נבטיים היא אופנה שהתעוררה בתקופת שלטונו של השליט פרי יב סן .
הוא היה השליט הראשון שהשתמש בסמל נבטי כשם נפרד או ככותרת נפרדת.
אחריו, נראה שגם שליטים אחרים השתמשו בשמות נבטי נפרדים.
עדות לכך היא המקרה של השליט קע.
כתובות על תג שנהב מגלות שקע השתמש בשני שמות נבטיים שונים: קע-נבטי ("זרוע מורמת של שתי הגבירות") וסן-נבטי ("נושק על ידי שתי הגבירות" או "אח שתי הגבירות").
השליט חותפ סח'מוי כינה את עצמו סחוטפ-נבטי (Sehotep-Nebty; "שתי הגבירות מרוצות ממנו"), ובכך השתמש כמעט באותו השם שבו השתמש בשם הסרך שלו.
בעיה נוספת בהקצאת שמות נבטי היא שבתקופת הממלכה הקדומה גם המלכות המצריות השתמשו בסמל נבטי כחלק משמות הלידה שלהן.
דוגמאות בולטות הן המלכות חתפ-חר-נבטי וג'פט-נבטי .
זה גרם לבעיה בנוגע לפרשנות של שם נבטי המופיע על תבנית שנהב מסאקרה.
יש מחלוקת אם היה זה שם של מלכה (ג'פט-ענח'-נבטי; Djeseret-ankh-Nebty ) או רק שם נבטי של השליט סמרח'ת .
שם טוב הֶאבִי 2 הוא סרט קצר סאטירי ואופרת ראפ ביצירתו ובכיכובו של תמיר בר, המשך של הסרט "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי" שיצא בשנת 2020.
הסרט יצא לצפייה בערוץ היוטיוב והרשתות חברתיות של כאן דיגיטל, וכן באפליקציית כאן BOX.
הסרט בעל סטים יותר גדולים ונרחבים מקודמו בסדרה, ומכיל שימוש נרחב בבינה מלאכותית יוצרת ככלי לאפקטים חזותיים.
כמה שנים לאחר עלילת הסרט הראשון האבי ממשיך לברוח מהרשויות ומגיע ליהוד הפוסט אפוקליפטית, עיר מדברית הסובלת מיוקר מחיה, בריחת מוחות, שנאת חינם בין התושבים ושוק עבודה מונופולי (מסעדת ה"שייק קבב" המקומית).
הגעתו מזוהה, בעקבות נבואות עתיקות, עם ביאת "השליח" (של וולט), המקבילה המקומית למשיח היהודי, ולפיכך הוא זוכה לכבוד רב בקרב תושבי העיר ולמשרה כשליח (על חמור לבן) ב"שייק קבב".
תושבי העיר מחולקים לשני מחנות, בעקבות סכסוך אידאולוגי הנוגע לשימוש ביישומון Waze, וכשהאבי תופס צד מתחילה קטטה המונית בין המחנות, בסיומה האבי מכה את הטייקון המנהל את העיר ותופס את השלטון.
האבי מתרגל למעמדו החדש, ובסיוע פמליית יועצים (תוך ניצול אדישותם וכניעותם של תושבי העיר) הופך לשליט עריץ ומושחת.
בעוד האבי נהנה ממנעמי השלטון, שליח מטעם השליט של נווה מונסון השכנה מגיע ובפיו מסר: שליטה של נווה מונוסון מתכוון, לאחר איחוד בין היישובים, להשתלט על כל מוקדי הכוח של העיר, ולהאבי ניתנת הברירה להיכנע או לסבול את נחת זרועו.
האבי מגייס את תושבי העיר להלחם עבורו, ונושא נאום לוחמני ומלא פתוס שנועד לשלהב אותם אל מול האויב, כאשר בו בזמן (כך מתגלה לקראת סוף הנאום) נושא שליט מונסון נאום זהה אל מול בני עירו.
בסוף הנאום שני הצבאות מסתערים אחד לעבר השני, ומופיע על פסגת הר המשקיף על שדה הקרב צבא שלישי אשר ארב להם.
בסרט משחקים ושרים ליעד מאיר, מתן פרץ, נגה ארז, אמיר חצרוני, דניאל חן, ברי סחרוף, ארקדי דוכין, אור בוטבול, תומר יוסף, מיכאל סוויסה, ישי סוויסה, מאיר סויסה, טל ראשון ועוד.
השיר "האבי" פותח במילים "אחד עומד ונואם" שזהו שם הרצועה החמישית.
האבי - שם טוב האבי נמלט ממקום המסתור שמצא בארצות הברית לאחר שהרשויות המקומיות מאתרות אותו ומבקשות לאסור אותו.
לאחר שנפרד מבנו האמריקאי, בורח שם טוב עם נהג שודים בגילומו של הסטנדאפיסט והיוצר דניאל חן.
ביצוע: תמיר בר ודניאל חן, מילים: תמיר בר, דניאל חן, רון ביטון, ישי סוויסה, לחן: תמיר בר וישי סוויסה, עיבוד והפקה מוזיקלית: ישי סוויסה, ייעוץ אומנותי: מיכאל סוויסה, ניר דנן, רביד פלוטניק, ליעד מאיר, זיו שביט, מיקס: ניר דנן, מאסטרינג: עידו אופיר
Welcome to Ya Hood - שם טוב חובר למנקה שעבדה עבורו בסרט הראשון, ולאחר מסע ארוך באוקיינוס, מגיעים השניים למה שנראה כאי בודד, אך מתברר כי מדובר בעיר יהוד בעידן פוסט אפוקליפטי.
שם טוב מגויס לשליחויות עבור עסק מקומי בשם "שייק קבב" ששולט בכלל שוק התעסוקה בעיר.
אל תענה - שם טוב מנסה לצאת לשליחות, אך מהר מאוד הוא מגלה כי היישומון ווייז מהווה מחלוקת חריפה שמפלגת את האוכלוסייה המקומית.
כאשר מכריז כי הוא תומך ומאמין בו - פורצת קטטה, אשר בסופה תוקף שם טוב את בעלי העסק, אשר מופיע בדמותו של חזיר - כמו בסרט הראשון.
עבד כי ימלוך - בעקבות התקיפה, משתלט שם טוב על העסק והופך אותו למעצמת סמים.
העסק הולך וגדל במהירות עד שלבסוף יועציו של שם טוב משכנעים אותו להשתמש במיתוג ודעת קהל כדי להכשיר את עצמו להיראות כמנהיג לגיטימי.
אחד עומד ונואם - שליח (תומר יוסף) שנשלח לשם טוב על-ידי מנהיג העיירה נווה מונוסון, מבשר לו כי בכוונותיהם להשתלט על יהוד - הכרזה המובילה למלחמה.
בעוד צבא יהוד וצבא נווה מונוסון יוצאים לקרב זה כנגד זה - מגלים הצבאות צבא שלישי שאורב להם.
בהשתתפות ארקדי דוכין ושורד השבי אור לוי.
שם עט, שם ספרותי או פְּסֶבְדוֹנִים (פְּסֵידוֹנִים, על פי חוקי התעתיק לעברית) הוא שם בדוי, לרוב מתוך בחירת הכותב, שתחתיו מתפרסמים חומרים ספרותיים, שירים, ספרים או מאמרים, לעיתים משום שהמחבר חפץ בעילום שם, ולעיתים מסיבות אחרות.
המונח "שם עט" בעברית הושפע מהביטוי "Pen name" באנגלית, ומ-"Nom de plume" בצרפתית.
שם עט שאינו מסווה את זהות המחבר הוא זה שבו מקוצר אחד משמותיו (הפרטי או המשפחה), לדוגמה: ע.
הלל (הוא הלל עומר) וס.
שמות עט של סופרים עבריים הרחוקים מהשם המקורי הם למשל: "אחד העם" (אשר צבי גינצברג) ו"מנדלי מוכר ספרים" (שלום יעקב אברמוביץ).
מיוחד מקרהו של ש"י עגנון, הלא הוא שמואל יוסף צ'צ'קס, אשר קרא לעצמו על שם סיפורו הראשון "עגונות", וכעבור זמן הפך את שם העט לשמו הרשמי.
שרגא גפני, סופר מפורסם משנות ה-50 של המאה ה-20, השתמש במספר שמות עט: און שריג, אבנר כרמלי (הנודע מכולם), יגאל גולן, איתן דרור, איתן נותב ויצחק אחיטוב.
לפעמים משמש שם עט לפרסום יצירה החורגת ממכלול יצירתו של סופר ידוע.
שם עט מפורסם מאוד הוא לואיס קרול, שהוא שם העט של צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון, שהיה מרצה למתמטיקה בקולג' קרייסט צ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד.
את ספריו המקצועיים, שעסקו במתמטיקה ובלוגיקה, פרסם תחת שמו האמיתי, ואילו את הספרות היפה שכתב, ובראשה הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", פרסם תחת שם העט שלו.
הסופרת והמסאית שולמית הראבן פרסמה גם מותחן בשם העט טל יערי.
לעיתים משמש השם הספרותי להחלפת מינו של הכותב.
בולטות בכך האחיות ברונטה, שפרסמו אוסף של שירתן תחת השמות הגבריים אקטון בל, קורר בל ואליס בל (שהם, בהתאמה, אן ברונטה, שרלוט ברונטה ואמילי ברונטה).
הסופרת הבריטית ג'ואן רולינג (Joanne Rowling), מחברת סדרת הספרים העלילתיים הנמכרת ביותר בעולם, "הארי פוטר", כותבת תחת שם העט ג'יי קיי רולינג (JK Rowling).
זאת לאחר שהמוציא לאור הביע חשש שנערים לא ירצו לקרוא ספר שכתבה אישה.
היא הוסיפה את האות קיי (K) על שם סבתה קת'לין.
מאוחר יותר כתבה רולינג סדרת ספרי בילוש קריאת הקוקייה תחת שם העט רוברט גילבריית' זאת מכיוון שרצתה להימנע מקשר בין ספרי הארי פוטר לספרי הסדרה החדשה.
בפועל זהותה ככותבת ספרים אלו התגלתה ובעקבות כך מכירות הספרים עלו.
בשנת 2020 יצא יצרן הליקר בייליס אייריש קרים במיזם לפרסום 25 ספרים שנכתבו בידי נשים, שיצאו לאור בשם עט גברי, בשמן האמיתי של המחברות.
לעיתים, כמו במקרה של הסופר הסיני מא ג'יאן, שם העט נכפה על הסופר מסיבות פוליטיות; ג'יאן היה ידוע כמתנגד למשטר הסיני ולכן נמנעו השלטונות להניח לסופר להשתמש בשמו האמיתי.
שמות ספרותיים נוספים שזכו לפרסום רב (בסוגריים השם הרשמי) הם:
אחד העם (אשר צבי גינצברג)
ג'ורג' אליוט (מארי אן אוונס)
ג'ורג' אורוול (אריק ארתור בלייר)
דוקטור סוס (תאודור סוס גייזל)
מארק טוויין (סמואל לנגהורן קלמנס)
ג'ון לה קארה (דייוויד קורנוול)
לואיס קרול (צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון)
רוברט ג'ורדן (ג'יימס אוליבר ריגני ג'וניור)
ויש כאלה הידועים יותר בשמם האמיתי:
ריצ'רד בכמן – היה שם עט של סטיבן קינג במספר רומנים ראשונים
מארי וסטמקוט – היה שם עט של אגאתה כריסטי ב-6 רומנים
מקרה ייחודי הוא זה של סופר השואה הישראלי ק.
צטניק (שמו האמיתי: יחיאל די-נור), שכן, לדבריו, "ק.
צטניק" לא היה שם-עט גרידא, אלא השם הקולקטיבי של כל נרצחי השואה בשמם הוא כתב את ספריו ("קצטניק" בגרמנית וביידיש: אסיר מחנה ריכוז, על שום ראשי התיבות של K.Z, konzentration zenter, אשר נהגות כ'קַאצֶט').
בעדותו המפורסמת במשפט אייכמן, במהלכה יצא בפעם הראשונה מחסות הסודיות של שם-העט, הסביר מדוע חסה תחת שם זה:
אינני רואה את עצמי כסופר הכותב דברי ספרות.
[...] ולתושבי פלנטה זו לא היו שֵמות.
על כן ניתן לראות כי השם הספרותי, במקרה זה, משמש כדמות אחרת לחלוטין מזו של המחבר עצמו.
מקרה ביניים הוא המקרה של הסופר רומן גארי אשר כתב במשך שנים לאחר שהתפרסם בשמו האמיתי רומנים תחת השם אמיל אז'אר, מתוך כוונה שאלו יישפטו כיצירתו של אדם מן השורה ולא כיצירות של סופר שכבר זכה לפרסום ולתהילה.
ספרי "אז'אר" זכו להצלחה גדולה כספרי "גארי".
שם עט שהסתיר היטב, במשך שנים רבות, את זהות המסתתרים מאחוריו הוא ניקולא בורבאקי, שהופיע, החל משנת 1939, כמחברה של סדרה גדולה של ספרי מתמטיקה היוצאים לאור בצרפת.
מאחורי שם זה לא הסתתר מחבר יחיד, אלא קבוצה גדולה של מתמטיקאים שמרכזה בפאריס.
בשנת 1949 כתב ראלף בואס מאמר ובו טען שבורבאקי הוא שם עט ולא קיים אדם כזה.
לעיתים נעשה שימוש בשם עט מסיבות מסחריות.
למשל, הוצאת הספרים "רמדור" (הנקראת כיום הוצאת שלגי) הוציאה במשך שנים סדרות שונות של ספרות זולה תחת שמות עט שונים.
לדוגמה, סדרת הספרים "פטריק קים" התפרסמו תחת שמו של סופר בדוי בשם "ברט ויטפורד" ולכאורה תורגמו מאנגלית, אף על פי שהספרים עצמם נכתבו על ידי מחברים ישראלים.
בחלק מהספרים הופיע שם המחבר האמיתי כ"מתרגם" הספר, ובחלקם גם שם המתרגם היה שם עט בדוי.
בדומה לכך, החברה הוציאה סדרות נוספות עם סופרים בדויים כמו "רינגו" שנכתב לכאורה בידי "ג'ף מקנמרה", "ביל קרטר" שנכתב לכאורה בידי "א.
לעיתים שם עט מסתיר היטב את זהותו של הכותב, וזו נותרת כחידה חסרת פתרון, המעסיקה את החוקרים.
בשנת ה'תרס"ח התפרסמה בעיתון "הפועל הצעיר" רשימת ביקורת בחתימת "אדונדון".
כעבור שישים שנה טען החוקר גצל קרסל כי מחבר הרשימה הוא ש"י עגנון, וכי רשימה זו (ולא הסיפור "עגונות") היא היצירה הראשונה של עגנון שפורסמה בארץ ישראל.
טענה זו הביאה להכללת הרשימה בקובץ "מעצמי אל עצמי", אך לאחר מכן טען החוקר יצחק בקון כי את הרשימה חיבר משה קלינמאן.
הרב יוסף חיים מבגדאד ("הבן איש חי") פרסם את הספר "תורה לשמה" תחת שם העט "יחזקאל כחלי", אשר שווה בגימטריה לשמו: יוסף = יחזקאל, חיים = כחלי.
ראו גם: רשימת סופרים ושמות העט שלהם.
שם עט משמש גם בכתיבה פובליציסטית.
דוגמה בת ימינו לכך היא ב.
בתקופת ההשכלה היה השימוש בשם עט נפוץ מאוד בין הכותבים בכתבי העת, כפי שכתב יל"ג לידידתו מרים מארקל-מוזסזון, שפרסמה מאמר בעיתון "המליץ":
יאושזון הוא שם העט של משה יוסטמן, שהיה אחד הסופרים והעיתונאים הפופולריים ביותר בוורשה שלפני השואה.
בספטמבר 1956 התפרסם בעיתון "דבר" מאמר בשם "שמות ותכנים", בחתימתו של "ס.
כעבור זמן התברר שהכותב הוא דוד בן-גוריון, שבחר בשם עט זה (שפירושו: סבא של יריב, הלא הוא ד"ר יריב בן אליעזר, שהיה אז בן 16) כדי שהדיון בתוכן המאמר יהיה ענייני, בלי שיתייחסו אליו כאל מאמר שכתב ראש ממשלת ישראל.
עיתונאים פוריים במיוחד משתמשים לעיתים בשמות עט כדי להסתיר מהקוראים את העובדה שחלק ניכר מהעיתון נכתב בידי אותו אדם.
העיתונאי והסטיריקן הגרמני קורט טוכולסקי, שעבד בשבועון "די ולטבינה", פרסם מאמרים שעליהם חתם "איגנאץ ורובל", "תיאובלד טייגר" ו"פטר פנתר", ושירים תחת שם העט "קספר האוזר".
טוכולסקי התפאר כי תחת חמשת שמותיו הצליח לפתח סגנונות שונים, ומגוון הדמויות שיצר כותבות כתיבה שונה בתכלית זו מזו, עד כדי כך שלמערכת ה"ולטביהנה" הגיעו מכתבים המשבחים את "פטר פנתר", אך קוראים לפיטוריו של "איגנץ ורובל".
העיתונאי אלכסנדר זאובר נהג לחתום בשמות שונים בעיתונו "עיתון מיוחד" שם אחד מני רבים הוא: "סבירם" שפירושו סבי רב מיכאל על שם סבו של אלכסנדר הרב מיכאל שטרנבך.
בתחילת דרכה השתמשה נעמי שמר בשם "אליפז" כשם עט, ותחת שם זה כתבה לצמד הדודאים את השיר "שיירת הרוכבים".
נח שפירא פרסם את שיריו בשם העט בר-נ"ש, כלומר נח שפירא.
שם במה – שם בדוי בתיאטרון, בקולנוע ובזמר
שם במה הוא שם בדוי (ההופך לעיתים לשם הרשמי) המשמש שחקן במה במקום שמו המקורי.
להבדיל משם עט, המאפשר הסתרת זהותו של הכותב, שם במה אינו מסתיר את השחקן, המופיע בגלוי, והסיבה העיקרית לבחירה בשם במה היא ששמו המקורי של השחקן אינו שיווקי במידה מספקת.
מרילין מונרו (נורמה ג'ין בייקר)
יש אומנים המשתמשים בכינוי אומנותי, ובו הם חותמים על יצירותיהם.
בישראל, ניתן למנות את הקריקטוריסטים: דוש, זאב, ג'קי.
השימוש בשם בדוי פופולרי מאוד בקרב גולשי אינטרנט (אצלם הוא קרוי באנגלית nickname, "כינוי", ומכאן הקיצור "ניק").
יש שיצאו נגד האנונימיות שמעניק הניק לכותבים.
שם תחום או שם מתחם הוא שם ייחודי של אתר ברשת האינטרנט, שמבדיל אותו משאר האתרים הנמצאים ברשת.
שמם הכולל של אתרי האינטרנט הזמינים לציבור הוא World Wide Web (רשת כלל-עולמית) או WWW, ונהוג לרשום בתחילת שמות המתחם של אתרי אינטרנט את האותיות הללו (www).
שם התחום הוא תחילתה של כתובת ה-URL, לאחר ה-HTTP.
רישום שמות תחום נעשה על ידי איגוד האינטרנט העולמי, ICANN, וגופים המורשים לכך מטעמו.
בישראל הגוף היחיד הרשאי לרשום שמות תחום הוא איגוד האינטרנט הישראלי (ISOC), המקצה שמות תחת הסיומת il..
לשם התחום מבנה היררכי שיטתי.
בעל שם תחום יכול להשתמש בשם התחום שלו ובכל שמות התחום הכפופים לו, או להעביר את השליטה בכולם או בחלקם לאחרים.
למשל בעל השליטה בשם התחום הראשי net מאפשר לכל אחד לרשום שם תחום הכפוף לו, למשל sytes.net, ובעל השליטה בשם התחום המשני sytes.net יכול להשתמש בו ובשמות התחום הכפופים לו, או לאפשר לאחרים להשתמש בהם (וזה גם מה שהוא עושה).
דוגמה: לשם התחום של האתר של עיתון "הארץ" www.haaretz.co.il המבנה ההיררכי הבא (מימין לשמאל):
il מציין את המדינה שבה נרשם שם התחום.
דוגמאות למדינות נוספות: uk – בריטניה, ca – קנדה, it – איטליה וכדומה.
לכל מדינה ציון בן שתי אותיות.
למרות שהסיומת us שמורה לארצות הברית, מייסדת האינטרנט, רוב האתרים האמריקאיים משתמשים בשמות התחום הראשיים הכלליים (כגון com, net, org).
co מציין את המגזר בתוך המדינה, ובדוגמה שלפנינו – המגזר המסחרי, שבמדינות מסוימות מצוין על ידי com.
מגזרים נוספים הם (רשימה חלקית): ac – אקדמיה, k12 – מערכת החינוך, org – גופים שאינם מסחריים, gov – גופי ממשלה, muni – שלטון מקומי, mil – צבא (תחת il קיים idf, עבור צה"ל).
haaretz הוא שמו הפרטי של האתר, במסגרת המגזר המסחרי בישראל.
www מציין את תפקוד האתר, ובמקרה זה אתר World Wide Web.
אין לבחירה בשם זה כל משמעות מעבר לכך שבעל שם התחום יצר ממנו הפניה למחשב בו מתארח האתר.
ארגון שהוקם לשם פעולה באינטרנט בוחר לעצמו שם קצר וקליט, שהופך בקלות לחלק משם התחום (דוגמאות: וואלה, זולו ונענע).
ארגון שהוקם קודם להתרחבות השימוש באינטרנט עלול לגלות שיש בעיה עם הטמעת שמו באינטרנט.
לעיתים יש לארגון שם ארוך המורכב ממילים אחדות, ולבעיה זו פתרונות אחדים:
ארגון המורים בבתי הספר העל-יסודיים www.irgun-hamorim.org.il
דרך אחרת היא באמצעות Domain Hack, המביאה ליצירת שם אתר מרענן ומפתיע ובדרך כלל קליט.
בנוסף על שמות התחום באנגלית נעשו ניסיונות למכור שמות תחום בשפות אחרות אולם ניסיונות אלו לא זכו להצלחה מרובה.
שמות מתחם בעברית – דומיין בעברית
ניתן לרשום שמות מתחם בשפה העברית, זאת כחלופה לפרקטיקה של שמות מתחם המכילים מילים עבריות בתעתיק לטיני (כאשר אין כל תקן לתעתיק, כמו במקרה של האותיות כ', ק' ו־ח').
Internationalized Domain Name – IDN הוא שם דומיין (שם מתחם) בשפה שונה מאנגלית.
פיתוח הטכנולוגיה של ה-IDNs החל בשנת 1998 באוניברסיטה של סינגפור.
האוניברסיטה של סינגפור הקימה את חברת i-DNS.net על מנת להוציא לפועל את השימוש בטכנולוגיה.
תהליך קידום השימוש בטכנולוגיית ה-IDNs הוא תהליך הנמצא בעיצומו בכל העולם בשנים האחרונות.
הקידוד שהוסכם כסטנדרט עבור IDNs על ידי ארגון ה-IETF הוא ה-Punycode.
השימוש ב-IDNs תופס את מקומו כשירות נדרש עם העמקת אחוז החדירה של האינטרנט במדינות ששפתם המקומית שונה מאנגלית, והשפה נכתבת בהן היא באותיות שאינן לטיניות ביסודם.
טכנולוגיית ה-IDNs הוטמעה בדפדפנים המובילים – הטכנולוגיה אומצה על ידי חברת מיקרוסופט בדפדפן Internet Explorer 7, על ידי Mozilla החל בדפדפן Firefox 2. הטכנולוגיה הוטמעה גם בדפדפנים אחרים כגון דפדפן Chrome של חברת Google, דפדפן Safari ואחרים.
שמות דומיין בכתב עברי, אפשריים כחלק מתקן IDN.
הראשונות שהתאפשר לרשום שמות מתחם עבריים תחתיהן היו הסיומות com ו־net.
בשנת 2005 נוספה הסיומת org.
החל משנת 2007 חברה פרטית החלה לשווק בישראל שמות דומיין בעברית תחת סיומות.
קום .נט .ארג המוגבלים לגישה מספקי הגישה הגדולים בלבד (013 נטוויז'ן, בזק בינלאומי, ו־012 סמייל).
מאחר שסיומות אלו אינן מוכרות על ידי שרתי ה־DNS בעולם, שימוש בהם לא מאפשר למחזיקים בהם להשתמש במרבית היכולות של שמות המתחם המוכרים – כשהבולט בהם הוא חוסר היכולת לשלוח ולקבל דואר אלקטרוני.
גלישה לשמות מתחם עבריים דורשת תמיכה בתקן IDN מצד הדפדפן (בין הדפדפנים התומכים נמנים Internet Explorer 7 ו־Firefox), ובמרבית הדפדפנים האחרים משנת 2007 ואילך.
קיים הבדל משמעותי בשימוש בין שמות דומיין בעברית עם סיומת באנגלית Hybrid IDN (לדוגמה – דומיין.com) לעומת שימוש בשמות דומיין עם סיומת בעברית Full IDN (לדוגמה – דומיין.
בשמות דומיין שנכתבים מימין לשמאל כמו בשפה העברית במיוחד, השימוש ב-Hybrid IDN בעייתי ועלול לגרום לטעויות בהקלדה עקב היפוך השפה וכתוצאה מכך שינוי מיקום הנקודה בדומיין, ולבסוף להגיע לאתר הלא נכון.
בעיה זו יכולה לגרום למקרי הונאה בשם Phishing.
ב־30 ביולי 2018, הכריזה רשמית חברת Verisign, המנהלת בין היתר את רישום כתובות ה-.com ו-.net בעולם (שמהווים כ־50% בסך שמות הדומיין בעולם) על פתיחת תהליך רישום לשמות דומיין בעברית עם סיומת.
קום מתרחשת במסגרת התהליך להוספת סיומות דומיין גנריות חדשות (New gTLDs) לרשת האינטרנט אותו מנהל ארגון האינטרנט העולמי ICANN, האחראי על המדיניות בתחום שמות הדומיין באינטרנט.
האישור המקורי לסיומת ניתן ל-Verisign על ידי ICANN כבר ב-15 בינואר 2015.
חברות וארגונים יוכלו להפנות גולשים לאתריהם באמצעות כתובת דומיין בעברית ועל ידי כך למנוע צורך לזכור שם דומיין באנגלית או להפנות גולשים למנועי חיפוש, אשר אינם ניתנים לשליטה ובהם יכולים הגולשים להיחשף למתחרים.
הכרזה זו הופכת את העברית להיות באופן רשמי ולראשונה חלק ממערכת האינטרנט (ה-DNS) הבין-לאומית.
תהליך השקה של סיומת חדשה בעברית מאפשר לחברות וארגונים לשמור על שמות המותגים ועל זכויותיהם.
תהליך הרישום המוקדם יערך בין החודשים אוגוסט עד אוקטובר 2018. בנובמבר 2018, תיפתח הסיומות החדשה בעברית .קום לרישום רגיל.
בקיץ 2022 החל איגוד האינטרנט הישראלי לראשונה לרשום שמות מתחם בעברית מלאה.
שם המתחם הוותיק, "il.", ימשיך לפעול בישראל לצד מתחם ".ישראל" יקומו גם כמה תתי-מתחמים ייעודיים לגופי ממשלה וצבא – כך למשל יוקם מתחם ".ממשל", שיאגד תחתיו את אתרי האינטרנט של גופי הממשלה (אוצר.ממשל.ישראל, למשל), זאת לצד תת-מתחם ".צהל" לאתרי הצבא, ".ישוב" לאתרי רשויות מוניציפליות ו".אקדמיה", לאתרים של מוסדות אקדמיים מוכרים.
שמות מתחם מקוצרים (ידוע גם ככתובות מקוצרות) הם תת-שמות מתחם, אשר לרוב מחולקים בחינם, בשונה משם מתחם רגיל.
כתובות מקוצרות אינן תחת שליטת איגוד האינטרנט הישראלי, אלא ניתנים לרישום באתרי אינטרנט הנמצאים בבעלות פרטית (שירות קיצור כתובות).
לרוב מסופקים עם הכתובות המקוצרות שירותי סטטיסטיקות ומספר עזרים לבעל הכתובת.
ויכוחי בעלות על שם תחום
לשמות תחום קליטים ומבוקשים במיוחד יש ערך רב.
שם התחום business.com נרכש תמורת 7.5 מיליון דולר.
חשיבותו של שם התחום הביאה לתופעה של השתלטות על שם תחום לשם מכירתו בכסף רב.
לעיתים נוצרו סכסוכים כאשר גורם זר השתלט על שם תחום שהוא סימן מסחר שאינו שלו.
בתביעה שהגישה חברת "סלקום" כנגד גורם שרשם אתר בשם cellcom.net.il, נפסק שאסור לאותו גורם להשתמש בשם תחום זה.
עוזי ניסן, ישראלי שהתגורר בארצות הברית, רשם את שם התחום Nissan.com, ובכך עורר את זעמה של חברת המכוניות היפנית "ניסאן", שתבעה להעביר שם תחום זה לבעלותה, וכן טענה שנגרמים לה נזקים כתוצאה מהשימוש שעושה עוזי ניסן באתר זה.
הבעלות על שם המתחם נותרה בידי עוזי ניסן, שהרי זה שמו לא פחות משזה שמה של חברת המכוניות.
במחצית השנייה של שנות ה-90 משפט מסוקר עקב אחר מחלוקת סביב שם התחום sex.com, במהלכה הצליח עסקן להעביר במרמה את בעלות האתר לידיו, ובמשפט נאלץ להשיב את בעלות האתר לבעליו הקודם, לצד פיצוי כולל של כ-65 מיליון דולר.
בראשית ימיה של רומא בעת העתיקה נשאו אזרחיה בדרך כלל שני שמות: praenomen (שם פרטי), nomen gentilicium או רק nomen (שם בית-האב).
בדורות מאוחרים יותר, החל מן המאה השלישית לפנה"ס הפך למקובל גם שם שלישי ה-cognomen (שם הענף של בית-האב או המשפחה).
לעיתים נוסף גם שם רביעי, agnomen (כינוי לציון הישג אישי).
עם זאת גם בתקופה המאוחרת היו עדיין אנשים שנשאו שני שמות בלבד, דוגמת מרקוס אנטוניוס.
דוגמאות לשמות רומאיים: גאיוס יוליוס קיסר, מרקוס טוליוס קיקרו, פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס.
הבן הבכור נשא על פי רוב את ה-praenomen של אביו.
מספר השמות הפרטיים (praenomina) שנשאו הרומאים היה מצומצם יחסית, להלן השכיחים מביניהם עם קיצוריהם המקובלים:
שמות פרטיים אחדים היו בשימושם של בתי אב מסוימים בלבד: קאיסו ונומריוס - על ידי הפאביים (gens Fabia), אפיוס - על ידי הקלאודיים (gens Claudia), וממרקוס - על ידי האימיליאנים (gens Aemilia).
ה-nomen היה שם בית האב (gens), ועבר מאב לבנו.
בתקופת המלוכה היו שלוש מאות בתי אב.
ה-nomina של הגברים הסתיימו על פי רוב ב-ius.
השם השלישי, ה-cognomen, ציין במקורו תכונה אישית כלשהי של אבי המשפחה או ענף בית האב הראשון.
למשל Longus (גבוה), Naso (בעל חוטם), Pulcher (הנאה), Cicero (בעל יבלת), Balbus (כבד לשון), Scaevola (איטר יד ימינו), Strabo (פוזל) וכו'.
לנשות האזרחים הרומאיים לא היו praenomina כשל הגברים, ושמן הפרטי היה צורת הנקבה של שם בית האב (ובמקרים בודדים של הקוגנומן של אביה).
לדוגמה, ליוויה (Livia) הייתה בתו של אדם שה-nomen שלו היה Livius, כלומר נשתייך לבית האב של הליוויים (gens Livia).
אם היו לו שתי בנות, נקראה הבכורה Livia Maior (ליוויה הבכירה) ואחותה Livia Minor (ליוויה הצעירה).
הבנות הנוספות נקראו Livia Tertia (ליוויה השלישית), Livia Quarta (ליוויה הרביעית) וכן הלאה.
נשים נקראו בשמן הפרטי רק בחוג המשפחה והידידים.
בציבור נקראו הנשים בשני שמות, שמן הפרטי וה-cognomen של אביהן או של בעלן ביחסת הקניין (genetivus).
למשל, Cornelia Scipionis (הבת או הרעיה של סקיפיו).
שמו המלא של אדם שימש בדרך כלל לפניות רשמיות אליו.
בשימוש יום יומי שימשו בדרך כלל שני שמות: הפרַאינומן והקוגנומן או הנומן והקוגנומן.
לעיתים השתמשו רק באחד מן השמות.
בן מאומץ נשא בדרך כלל את שלושת השמות של אביו מאמצו, ובנוסף להם את שם בית האב המקורי שלו בצורת שם תואר (adiectivum).
לדוגמה, פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס היה בנו של לוקיוס אמיליוס פאולוס שאומץ על ידי פובליוס קורנליוס סקיפיו (בנו של סקיפיו אפריקנוס).
עבד משוחרר היה מאמץ את הפראינומן והנומן של אדונו, ואילו שמו הפרטי הפך לקוגנומן.
לדוגמה, לאחר שיוסף בן מתתיהו שוחרר על ידי אספסיאנוס (ששמו הרומאי המלא היה טיטוס פלביוס וספסיאנוס), הוא הפך לאזרח רומאי תחת השם טיטוס פלביוס יוספוס, והקוגנומן היה לטיניזציה של שמו הפרטי העברי.
שם העצם הוא אחד מחלקי הדיבר והוא מתייחס לכל המילים בלקסיקון, שמצביעות על ישויות בעולם (למשל חפצים ובני אדם, כגון: איש, טלפון, רנן, צעצוע, הם) ועל רעיונות מופשטים (למשל אהבה, אחריות).
שם העצם הוא מרכיב הבסיס (ה"ראש") בכל צירוף שמני.
תפקידם התחבירי של שמות העצם נקבע בהתאם ליחסיהם עם שאר מרכיבי המשפט, ובהתאם להיררכיה שלהם בתוכו.
זאת בניגוד לפועל כלומר שם העצם מגיע מלפני הפועל, למשל, שתפקידו התחבירי במשפט כנשוא הוא קבוע.
כך, במשפט: "דני אכל תפוח", שם העצם דני יתפקד כנושא המשפט, אולם במשפט "נורית פגשה את דני", אותו שם עצם דני, יתפקד כמושא ישיר, משום שהיחסים שהוא מקיים עם הפועל הם אחרים.
גם כינויי גוף הם שמות עצם, והם מתנהגים מבחינה תחבירית כשמות עצם, צרים ומיוחדים.
שם עצם מוחשי: שם עצם שניתן לחוש בו באמצעות החושים: אפשר לראותו, להריחו, לטעום אותו, לשמוע אותו או לגעת בו.
שם עצם מופשט: שם עצם שאינו מוחשי, כזה שקיים רק במחשבה, כגון רגש או רעיון.
שם עצם כללי: שם עצם המייצג עצם שלו מופעים רבים, כגון נהר, עיר, שולחן, ילד, יין.
שם עצם פרטי: שם של עצם מסוים אחד, כגון: שם פרטי של אדם, למשל לילך, שם של נחל, למשל נחל הירקון או שם של עיר, למשל הרצליה.
שם עצם קיבוצי או שם עצם כולל – שם עצם שבצורת היחיד שלו מתאר רבים (כגון ציוד, נשק, כיתה, צאן) או חומר (כגון זהב, נחושת, מים).
להלן מספר מאפיינים של שמות עצם כלליים:
ניתן ליידע אותם בצורות שונות:
על ידי אמצעי יידוע לקסיקלי, כמו ה"א הידיעה בעברית: הספר.
על ידי צורת סמיכות – היידוע של הסומך גורם גם ליידוע של הנסמך: תחנת הרכבת = התחנה של הרכבת.
על ידי שייכות, הן פרודה והן חבורה: הספר שלי (פרוד) / ספרי (חבור).
למרביתם יש צורת יחיד וצורת ריבוי, למשל: ספר / ספרים.
בשפות מסוימות שם העצם מקיים התאם (agreement) עם הפועל, למשל במין ובמספר.
דוגמה להתאם במספר: "הילד הלך" לעומת "הילדים הלכו"; דוגמה להתאם במין: "הילד הלך" לעומת "הילדה הלכה".
לכל שם עצם יש מין דקדוקי ( זכר-נקבה)!
קבוצה גדולה של שמות עצם מורכבת מצירוף של משקלים ושורשים.
תת קבוצה של קבוצה זאת היא קבוצת שמות הפעולה.
כמו כן, ניתן להרכיב שמות עצם חדשים על ידי הוספת תחיליות או מוספיות לשמות עצם קיימים (כולל אלה שנוצרו מצירוף של שורש ומשקל), או על ידי הלחמת שני שמות עצם.
שם פרטי הוא שם המייחד את הפרט בקרב משפחתו, לעומת שם משפחה אותו חולקים כל בני המשפחה.
לרוב ניתן שמו הפרטי של אדם על ידי הוריו, בסמוך למועד לידתו.
זכותו של הילד לקבל שם פרטי מעוגנת בסעיף 7 של אמנת זכויות הילד וסעיף 8 לאותה אמנה מחייב את המדינה לכבד את זכות הילד לשמו.
בחברות רבות מקובל לתת שני שמות פרטיים (ולעיתים אף יותר משניים), אם כי בשימוש יום-יומי לרוב קוראים רק באחד מהם, בדרך כלל הראשון.
בחברות רבות, ובייחוד במדינות אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה (כאשר ישנם חריגים בודדים) השם הפרטי הוא החלק הראשון בשם המלא.
עקב כך, במדינות דוברות אנגלית, First name (מילולית: "שם ראשון") הוא השם הפרטי, ואילו Last name (מילולית: "שם אחרון") הוא שם המשפחה.
בהונגריה ובמדינות רבות בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה, שם המשפחה הוא החלק הראשון בשם המלא.
סידור זה נקרא "הסדר המזרחי", כיוון שאירופאים מכירים בעיקר את הדוגמאות מסין, וייטנאם, יפן וקוריאה.
ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר שם האב נרשם כשם אמצעי בתעודת הזהות ובדרכון.
כינוי הוא שם שעשוי לשמש בנוסף או במקום השם הרשמי.
ילדים מכונים פעמים רבות על ידי הוריהם וקרובים אחרים בשמות חיבה, שמכוונים לבטא חיבה, קרבה ואינטימיות, לרוב בעלי צליל ילדותי (כמו מאמי, קושקוש, תותי), שמשמשים כל עוד הילדים צעירים מאוד.
לרוב כינויים כאלו אינם שורדים עד הבגרות, אולם ישנם יוצאי דופן.
ישנם שמות שקיים עבורם כינוי מקובל, הסיומות הנפוצות ביותר לשמות עבריים הם קיצור השם בסיומת "אִי" – יוסי (יוסף), גבי (גבריאל), אלי (אליהו), יוני (יונתן), דני (דניאל), בני (בנימין), אבי (אברהם), צחי (יצחק), קובי (יעקב).
לעיתים המטרה בכינוי קיצור, היא להקל על מקומו של הילד בחברה הישראלית בשימוש שמות שנתפסים כארכאים וכבדים, כך רבקה הופכת לריקי/בקי, רחל לחלי, שולמית לשולי, יוכבד ליוכי, מלכה למלי, אפרים לאפי, יחזקאל לחזי, דבורה לדבי ויהושע לשוקי.
סיומות נוספות שנועדו להקליל שמות כבדים, הן צירוף של האות קוף כסיומת כמו דוביק, דודיק, שמוליק, אריק ושרוליק (דב, דוד, שמואל, אריה, ישראל), ושל אותיות "קה" בסיומת כמו שייקה, חיימקה, פרוייקה וצביקה (שי/ישי/יהושע, חיים, אפרים, צבי).
סיומת פחות נפוצה היא הוספת סיומת "וּש" כגון לילוש, חגיתוש וחנוש (לאה, חגית, חנה).
אצל חרדים נפוצה סיומת "ל'ה" כגון אברימל'ה, רוחל'ה ושרל'ה (אברהם, רחל, שרה).
ישנם כינויים שמושפעים מהגייה אנגלית של שמות בתנ"ך כמו ליצחק – איציק (בהשפעת אייזיק) וליעקב – ג'קי (בהשפעת ג'קוב).
באנגלית מקובלים קיצורים כגון דייב במקום דייוויד, ליז במקום אליזבת.
ברוסית קיימים שמות חיבה מקובלים לכל השמות, והשימוש בהם בפנייה למבוגרים מיועד להביע אי-פורמליות.
דוגמאות: נטאשה במקום נטליה, סשה במקום אלכסנדר או אלכסיי, מאשה במקום מריה וְטולה במקום אנטולי.
בישראל אדם מכונה לעיתים בכינוי שהוא ספציפי לו ובחלק מהמקרים מוכר יותר מאשר שמו הרשמי.
דוגמאות מוכרות הן כינוייהם של אנשי צבא בכירים.
רפאל איתן שכונה "רפול" ומרדכי גור שכונה "מוטה" נשאו כינוי שנגזר משמם הפרטי.
לעיתים נגזר כינוי דווקא משם המשפחה, אברהם דשא (פשנל) כונה "פשה".
אך הכינוי לא בהכרח נגזר מהשם הרשמי.
דוגמאות לכך הם משה יעלון המכונה "בוגי", יצחק הרצוג, המכונה "בוז'י", והסופר אברהם ב.
יהושע המכונה "בולי", שהוסיף את תחילית הכינוי, האות ב', לשמו הספרותי.
לעיתים הכינוי הוא תזכורת לאירוע.
לעיתים הוא נגזר מאפיון של האדם, משה לוי מכונה "משה וחצי" בשל גובהו.
בכינויים אלו קיים מעין חותם אישי של האדם שמייחד אותו מהיתר.
באירופה אצל היהודים היה נהוג להצמיד שם פרטי נוסף ביידיש ואף בעברית לשמות תנ"כים, על פי הברכה התנ"כית.
למשל הנפוצים שבהם, נפתלי הירש או הרץ – על פי הפסוק .
אפרים פישל על פי הפסוק, .
יהודה לייב על פי הפסוק לדוגמה יהודה לייב פינסקר ויהודה לייב גורדון, ובנימין זאב על פי הפסוק לדוגמה בנימין זאב הרצל.
סופרים ושחקנים עשויים לבחור שם עט או שם במה משיקולים שונים, למשל כדי למנוע שיפוט מוטה מראש של עבודתם, חשש היוצר מתגובת הציבור בשל אמירה חברתית נוקבת, או ניסיון למיתוג מחדש תחת שם אטרקטיבי במקום שם בנאלי ושגרתי.
(וכך "נורמה ג'ין" נהפכה למרילין מונרו המוכרת).
בספרד, מלבד מתן שני שמות פרטיים, יש שימוש גם בשמות המורכבים מכמה מילים.
השמות משני הסוגים מקוצרים לצורכי יומיום באופנים שונים.
למשל, גבר ששמו "חוסה מריה" יקרא "חומה", אישה ששמה "מריה דל מר" (מריה של הים) תכונה בקיצור "מרימר", ואישה ששמה "מריה דה לה לוס" (מריה של האור) נקראת רק באמצעות המילה הסופית בשמה – "לוס".
בתנ"ך הצגת דמות בשמה מלווה לעיתים גם במדרש שם – הסבר המבוסס על השורש של השם או על צלילו ומעניק לשם משמעות, מקשר אותו לנסיבות הלידה, אופי הדמות, מעשיה, גורלה וכדומה.
עיקר מדרשי השמות מצוי בספר בראשית, ומתחיל באדם הראשון שקורא לבנו השלישי שת שמוסבר בכך שהושת והושם במקום הבל שנרצח ().
נח נקרא על שם הנחמה ().
יצחק נקרא על שם צחוקה של שרה אמו כשתבשרה שתלד בגיל כה מבוגר ().
יעקב נקרא על שם שידו אחזה בעקב אחיו.
דוגמה בולטת לקריאת שמות, היא קריאת השמות של בני יעקב, שלרובם ככולם קיים הסבר בגוף המקרא לשם.
גם לבני יוסף, אפרים ומנשה ישנו הסבר בגוף המקרא (.
בספר שמות משה, שם מצרי שמשמעותו נולד או בן, מוסבר כאילו נגזר מפועל עברי: .
לעיתים המספר התנ"כי, שמודע לסוף המעשה, מנמק את בחירת השם באירוע עתידי מבחינת הדמות.
במקרים אלו ייתכן כי שם הדמות הומצא כדי להתאים לתוכן הסיפור.
ייתכן גם כי השם היה קיים בסיפור שהועבר בעל פה, והמדרש התווסף מאוחר יותר לסיפור על מנת לתת הצדקה, רציונליזציה או משמעות רטרואקטיבית לפרט בתולדות הדמות.
דוגמה לכך הוא סיפור נבל הכרמלי: .
בהמשך הפרק מעידה אשתו אביגיל: .
פעמים רבות ממשיכים חז"ל את המגמה הזו של מדרשי שמות, ומנסים לברר את מהות השם במקום שהתנ"ך סתם ולא ביאר את הדבר.
באופן דומה הלכו לעיתים פרשנים של חז"ל כדוגמת המהר"ל מפראג, וניסו לתת הסבר ונימוק למהות שמות שחז"ל הזכירו באגדות ובמדרשים שלהם.
(דוגמה: רוברט – רוברט ג'וניור) ביהדות כיום מנהג זה אינו מקובל, ושמות שעוברים במשפחה "מדלגים" על דור אחד לפחות, כך שילד עשוי להיקרא על שם סבו, אך לא על שם אביו.
בקרב יהדות תימן היה נהוג לקרוא לבן בשם האב, מנהג שהזכיר גם הרס"ג.
ביהדות מוכרז שם הבן בפומבי במהלך טקס ברית המילה שלו.
שם הבת מוכרז ליד ספר התורה ביום שבו קוראים בו, או בטקס זבד הבת.
לאורך ההיסטוריה הציונית היה מקובל להחליף את השם מלידה בשם עברי, כדי "למחוק" את הגלותיות שבאה עם השם וליצור כור היתוך.
כך למשל "תרזה" שונתה ל"תרצה", "הלן" ל"אילנה", "וולף" ל"זאב", "הנריק" ל"צבי" ו"לאון" ל"אריה".
תופעה זו הייתה נפוצה מתקופת היישוב ועד שנות ה-90.
לעיתים הייתה זו בחירה אידאולוגית, למשל בקרב החלוצים, שראו בשם העברי מרכיב בהגשמה הציונית.
לעיתים השם הוחלף עקב השפעה חברתית של הקולטים, למשל שמם של עולים חדשים בשנות ה-60 וה-70 עוברת פעמים רבות על ידי הפקידים שקלטו אותם בנמל ובשדה התעופה או על ידי מורים באולפן שבמרכז הקליטה.
בעת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים כבר לא הוחלפו שמותיהם של העולים.
בתקופת ראשית המדינה, לאחר קום המדינה ניתנו שמות לאומיים רבים, כמו ישראל וציון לבנים, וחרותה, ציונה וישראלה לבנות.
במחנה הדתי-לאומי ניתנו שמות כמו אמונה, מוריה והודיה.
הטבע תפס גם הוא מקום נכבד במתן השמות לבנים ולבנות.
בתחילה זה היה בעיקר הטבע הארצישראלי, ואחר כך גם הטבע באופן כללי.
למשל שמות של מקומות כמו שרון, גלעד וירדן, שמות פרחים כמו סיגלית, נורית, רקפת, לילך ואיריס, שמות בעלי חיים כמו אייל, דב ועופר ושמות הקשורים במים ומשקעים כמו מעיין, טל, אגם ויובל.
משנות ה-70 החלו לצוץ שמות דו-מיניים.
אלו היו שמות שבמשך מספר עשורים זוהו עם אחד המגדרים וכעת מזוהים עם שניהם (בעיקר שמות בנים שכיום ניתנים גם לבנות), כמו נועם, גילי, רוני, עדי, שרון, שי, שחר, חן וטל.
ישנם שמות דו-מיניים שהחלו להשתמש בהם בשנות ה-90 וה-2000 כמו תום, ליאל ואוראל.
כך למשל: ליאור, גל, גיל (גילי), זיו, אור (אוׁרי), דניאל ואריאל.
אצל בנות שמות שנחשבים ל"כבדים" מקבלים קלילות ועכשוויות על ידי תוספת של "ית": כך הופכות שרה לשרית, דינה לדנית, אורה לאורית, דליה לדלית וכדומה.
קיימים מקרים גם שאנשים מסוימים וידוענים מביאים איתם טרנדים של שמות שכמעט ולא היו קיימים בישראל דוגמה: מלכת היופי לשנת 1984, ספיר קופמן, שהייתה דוגמנית פופולרית מאז השם ספיר נהיה נפוץ ובשנות התשעים היה במקום השני לשם הנפוץ בישראל.
כך גם עם השחקנית אגם רודברג שלפני שהתפרסמה אגם נחשב לשם נדיר (בעוד ששמות אחרים מעולם המים, למשל מעיין ואדווה, היו נפוצים בישראל) ולאחריה השם אגם הלך ונהיה נפוץ.
שמו של היילוד נרשם בתעודת לידה, המונפקת על ידי מינהל האוכלוסין במשרד הפנים.
השם הפרטי הנפוץ ביותר בישראל באופן עקבי הוא מוחמד, בשל התפוצה הרחבה שלו בחברה הערבית.
בקרב גברים יהודים בישראל השם הנפוץ ביותר באופן עקבי הוא דוד.
בקרב נשים יהודיות השם הנפוץ ביותר בישראל הוא נועה, אולם בפער קטן יותר ביחס לשמות הנפוצים האחרים: רחל, יעל, שרה, מיכל ואסתר.
משמעותו המקורית של המושג "התייוונות" היא היטמעותם של העמים שסופחו לאימפריה ההלניסטית בתרבות ההלניסטית על מאפייניה השונים, בין השאר אימוץ שמות יווניים.
בארץ ישראל הכבושה על ידי היוונים נפוצה התייוונות בקרב בני המעמד הגבוה, ואף במהלך השלטון היהודי העצמאי של שושלת החשמונאים ביטאו שמותיהם (בהם: הורקנוס, אריסטובולוס, אנטיגונוס) את התייוונותם.
בתפוצות ישראל ניתנו שמות לועזיים לבנים ובעיקר לבנות מאז העת העתיקה; הדבר מקובל בכל העדות והזרמים.
כיום תהליכים המובילים למתן שמות קוסמופוליטיים לילדים ישראלים הם:
עם חלוף הזמן, כשדור שני ואף שלישי של ילידי הארץ נולדו כבר לאחר קום המדינה, ישראל העצמאית נתפסת בעיני ילידיה כעובדה ולא כנס, וקטן הצורך לתמוך בה בכל פן של הקיום.
שמות בעלי צליל זר, אשר בעבר ייתכן והיו מוקצים כסממן של חוסר ציונות, הפכו לגיטימיים.
ישראל היא חלק מהכפר הגלובלי, ומושפעת מתרבויות זרות, בעיקר מהתרבות האמריקאית שמקומה בטלוויזיה, בקולנוע ובספרות הנצרכים בישראל עולה על זה של כל תרבות זרה אחרת.
בנוסף, האנגלית היא הלינגואה פרנקה של ימינו, והשפעתה ניכרת גם בשמות פרטיים הניתנים בישראל.
שם פרטי קוסמופוליטי בישראל הוא פעמים רבות שם הקיים בשפה זרה אך בעל משמעות בעברית.
כך למשל "תום" נשמע כמו השם האנגלי "טום" ומשמעותו בעברית תמימות או טוהר.
כך גם "דין" – שם זהה קיים באנגלית, ובעברית משמעותו חוק, משפט.
ניתנים גם שמות לועזיים שצליליהם דומה לשם עברי, כגון "רוי" הדומה ל"רועי".
לעיתים השם אינו קיים בשפה זרה אך הוא מילה לועזית, כגון "לירי".
קוראים לילדים גם בשמות זרים שאין להם משמעות עברית, כגון "שון" ו"קים".
עם זאת, אין מקובל לקרוא בשמות שצלילם אינו עברי, אם בשל צלילים שאינם קיימים בשפה העברית, כגון צ' ב"ריצ'רד" או ג' ב"ג'ק", או בשל מספר הברות שאינו נפוץ בעברית, קרי ארבע הברות ומעלה (כגון אנג'לינה או אלכסנדר).
כמו כן אין קוראים בדרך כלל בשמות בעלי קונוטציות נוצריות כגון "מרי" או "כריסטינה".
במדינות שונות נחקקו חוקים המסדירים רישום של שמות אנשים.
הסדרת מתן שם במקרה של אי הסכמה בין ההורים או הורה בלתי ידוע
כללים אלו יכולים למנוע שמות פוגעניים, אך גם שמות אשר סוטים מהמסורת או מתיימרים לרכב על דמות מפורסמת.
קביעת רשימת שמות ממנה ההורים צריכים לבחור את שם ילדם.
בדקדוק, שם תואר (נקרא גם תואר סתם או תואר השם) הוא חלק דיבר המשמש להרחבת המידע הניתן לגבי שמות עצם (במינוח בלשני: לְאַיֵּךְ, מלשון "איך", Qualify).
דוגמאות לשמות תואר: אדום, יפה, גבוה.
גם תיאורי כמות (חצי קילו, שני תפוחים) נחשבים כשמות תואר.
במונחים של התאוריה התחבירית, שם־העצם המתואר משמש כ"ראש"/"גרעין" של צירוף שמני, ואילו שם התואר משמש כ"משלים" שלו.
משלים זה יכול כשלעצמו להיות צירוף תוארי שבו שם התואר הוא הגרעין.
בעברית שם התואר בא לאחר שם העצם אותו הוא מתאר (תפוח אדום), אך יש שפות (כמו אנגלית) בהן התואר בא לפני שם העצם (red apple).
במונחי התחביר המסורתי, שם התואר משמש בדרך כלל בתפקיד לוואי, אולם במשפטים שמניים יכול לבוא שם התואר בתפקיד נשוא.
לשם התואר מספר סימנים המסייעים לזיהויו במשפטים הכתובים עברית:
נוטים במין ובמספר – כל שמות התואר ניתנים להטייה במין, במספר וביידוע, בהתאם לשם העצם אותו הם מתארים: בחור נָאֶה, בחורה נָאָה, בחורים נָאִים, בחורות נָאוֹת.
ניתנים ליידוע – אפשר ליידע שם תואר באמצעות ה"א הידיעה.
בניגוד לצירוף סמיכות, ביידוע של צירוף שם עצם ושם תואר, הן שם העצם והן התואר מקבלים ה"א הידיעה: בחור נאה ← הבחור הנאה, משקפיים יפים ← המשקפיים היפים.
מבנים אופייניים של שם התואר – רבים משמות התואר שייכים למשקלים אופייניים של צורות בינוני ושל משקל קטיל – מנומס, זהיר, מרהיב, וכמו כן בעלי צורנים סופיים אופייניים, למשל הצורן הסופי ִי – איכותי, חד-כיווני.
שם התואר דומה לשם המתואר: במין (זכר/נקבה), בכמות (יחיד/רבים), בידוע (את התואר מיודע גם שם התואר מיודע).
שמות תואר מן הכפולים במשקל פָּעִיל (פַּעִיל)
שמות התואר מן הכפולים במשקל פעיל באים בקמץ, כגון דָּלִיל, דָּקִיק, חָמִים, קָלִיל, רָכִיךְ, כדרך רוב שמות התואר במשקל זה שלא מן הכפולים: דָּבִיק, נָדִיר וכדומה.
שמות התואר דקיק, קליל ורכיך כשרים גם בפתח ודגש: דַּקִּיק, קַלִּיל, רַכִּיךְ (על דרך כַּבִּיר, עַלִּיז).
צירוף שמות תואר כגון (מסמך) חברתי־כלכלי, אפשר ליידעו בשתי דרכים: יידוע שם התואר הראשון או יידוע כל אחד משמות התואר.
סימון המקף בצירוף כזה אינו חובה.
לדוגמה: 'המסמך החברתי־כלכלי' או 'המסמך החברתי הכלכלי'.
בשפות אחדות, כמו אנגלית וערבית, יש נטייה מיוחדת המאפשרת ליצור שמות תואר השוואתיים.
כך, באנגלית, קיימת פרדיגמה מורפולוגית מהסוג: Big-Bigger-Biggest, המייצרת את ההבחנה "יותר" ו"הכי".
בערבית קיים משקל מיוחד לצורך זה, משקל أفعل ("אפעל", למשל: كبير (כּבּיר)=גדול; أكبر (אכּבּר)=יותר/הכי גדול: "אַלְלָהֻ אכּבּר" = אלוהים [הוא] הגדול ביותר).
בעברית לא ניתן לגזור שמות תואר השוואתיים בצורה זו, ויש להשתמש במילים "יותר", "הכי", או במקבילותיהן.
במונחים סמנטיים של תורת הקבוצות, שם התואר מצמצם את הקבוצה שעליה מצביע שם העצם, והצירוף התוארי כולו הוא בעצם החיתוך בין הקבוצה שמיוצגת על ידי שם התואר לבין הקבוצה שמיוצגת על ידי שם העצם.
לדוגמה, הצירוף "פילים כחולים" מצביע על קבוצת האובייקטים בעולם שנוצרת כתוצאה מחיתוך קבוצת הפילים וקבוצת הדברים הכחולים.
בשפה העברית ובשפות מסוימות אחרות, שמות תואר משנים את צורתם כדי לשקף את המין, ואת המספר של שם העצם שהם מתארים.
זה נקרא התאם או התאמה.
בדרך כלל זה לובש צורה של הטיות בסוף המילה.
(למשל בעברית: "כלבים מהירים", "ילדה אמיצה" וכו') בשפות כמו לטינית, שמות התואר גם משקפים את היחסה של שם העצם:
+בלטיניתתרגום לעבריתpuella bonaילדה טובה (נושא)puellam bonamילדה טובה (מושא)puer bonusילד טוב (נושא)pueri boniילדים טובים (נושא)
עם זאת, בשפות קלטיות, היחלשות עיצורים ראשונית מסמנת את התואר עם שם עצם יחיד בנקבה, כמו באירית:
+באיריתתרגום לעבריתbuachaill maithילד טובgirseach mhaithילדה טובה
בשפה האנגלית, שמות התואר לא תואמים בשום מקרה (אין מין ומספר בשמות תואר אנגליים).
בשפות כמו צרפתית שמות התואר תמיד תואמים לשם העצם (כמו בעברית).
בגרמנית, יש התאמה אך ורק במקרה ששם העצם לא מתואר בעזרת הנשוא (פועל) (למשל: "the man is friendly" - עם הנשוא.
ובהונגרית להפך (התאם רק בתיאור בעזרת הנשוא):
הערה: הסמל (Ø) מסמל אי-התאמה בין שם עצם לשם תואר.
שַׁם שׁוּ פּו (בסינית: 水埗區) הוא תחום מנהלי בקאולון שבהונג קונג.
שטחו הכולל הוא כ-10 קילומטר רבוע.
האזור נחשב לעני ביותר בהונג קונג.
מתגוררים בו מהגרים מסין ופועלים רבים.
התחום כולל בתוכו את השכונות הבאות:
שם תאגיד משמש לזיהויו, והוא צעד ראשוני בעת הקמתו של תאגיד (חברה, עמותה, אגודה שיתופית, שותפות וכדומה).
ישנן דרכים אחדות למתן שם פשוט לתאגיד, שם המשקף היבט מהותי של התאגיד:
שמות מייסדי התאגיד או בעליו
פעמים רבות משמשים שמות מייסדי התאגיד או בעליו לזיהוי התאגיד.
שם כזה נפוץ במקרים שבהם יש חשיבות למוניטין האישי של העומדים בראש התאגיד, ובהם משרדי עורכי דין (למשל "גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות'"), רואי חשבון ("ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר") ועוד.
חברת האלקטרוניקה הרב-לאומית היולט פקארד קרויה אף היא על שם מייסדיה, ויליאם היולט ודייב פקארד, וכך גם רשת חנויות הספרים סטימצקי.
שם המתאר עניינית את מהות התאגיד
שם התאגיד נועד בראש ובראשונה לזהותו, ולכן משמש לעיתים למטרה זו שם המתאר בצורה עניינית את מהות התאגיד.
פעמים רבות משמשים ראשי תיבות ליצירת שמו של תאגיד - כשמו הרשמי או כקיצור נפוץ של שם זה.