tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סימונים נוספים שמופיעים לעיתים על השטרות והמטבעות הם "PHP", "PhP", "Php" או "P".
שטרות ומטבעות של הפסו הפיליפיני מודפסים ומופצים על ידי בנגקו סנטרל פיליפינאס (הבנק המרכזי של הפיליפינים) בקזון סיטי.
פסגת ריגס היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,690 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 2.38 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגת נאופיט; 5.4 קילומטרים דרומית - מערבית להר פוסטר; ו- 8.6 קילומטרים צפונית-מזרחית לכף ג'יימס.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון לטניצה שמדרום לה, ומעל קרחון גראמאדה שמדרום-מזרח לה.
הפסגה נקראת על שם המיסיונר האמריקאי והבלשן אליאס ריגס (Elias Riggs), אשר תרם באופן משמעותי לתחייה הלאומית הבולגרית, וארגן את ההדפסה וההפצה של התרגום הראשון (תרגום מאת הנאופיט של רילה - "Неофит Рилски") של התנ"ך לבולגרית מודרנית.
פסגת שיטס היא פסגה ברכס ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 1.85 קילומטרים צפונית מערבית מפסגת קופמן.
גובהה של הפסגה 1,800 מטרים מעל פני הים; הפסגה היא ההר ה-2,166 בגובהו באנטארקטיקה.
רכס ויסקונסין (ובו גם פסגת שיטס) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
הפסגה נקראת על שם ג'וזף ד.
Sheets), שהיה עיתונאי שהתלווה לצי ארצות הברית במסגרת מבצע דיפ פריז לחקר אנטארקטיקה בשנים 1965, 1966 ו-1967.
פסגת שרווין היא פסגה בחלקו הצפוני של רכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,290 מטרים מעל פני הים; פסגת שרווין היא ההר ה-860 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת לגדתו המזרחית של קרחון אוטאגו.
הפסגה ממוקמת 9 קילומטרים דרומית - מזרחית להר צ'יוורס.
הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי טלורומטר, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960 – 1962.
הפסגה נקראת על שמו של ג'יימס אס.
Sherwin), מדען יונוספירה, בתחנת אמריקה הקטנה V, בשנת 1958.
פסגת שארפ היא פסגה סלעית חדה בצפון מזרח רמת וידין, בחצי האי וארנה, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה .
פסגת שארפ מתנשאת מעל קרחון רוז ואלי שמצפון - מערב לפסגה;
פסגת שארפ מתנשאת מעל קרחון דבלט שמדרום לפסגת שארפ.
הפסגה ממוקמת 2.38 קילומטרים מדרום - מערב לנקודת קאראבלובה;
3.28 קילומטרים מערבית לנקודת אינוט;
3.28 קילומטרים צפונית-מערבית מגבעת אדינבורו;
1.9 קילומטרים צפונית - מזרחית מנונאטאק הליס;
הפסגה נסקרה לראשונה במסגרת סקר בריטי שנערך בשנים 1957 -1959;
הפסגה מופתה לראשונה בשנת 1968, בהתבסס על הסקר הבריטי האמור;
מיפוי נוסף בוצע על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1991 ועל ידי סוקרים בולגריים בשנים 2005 ו-2009.
שם הפסגה הוא שם תיאורי.
השם מופיע בטבלה בריטית משנת 1935.
פסגת שולץ היא פסגה חדה באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 11 קילומטרים מדרום להר ארמיטייג'.
הפסגה מתנשאת מעל החלק הצפוני של קרחון מוסון.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1964 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם לוטננט וילארד אי.
Shultz), מצי ארצות הברית, שהיה קצין אספקה בתחנת המחקר מקמרדו בשנת 1962.
פסגת רקלינג היא פסגה מבודדת באזור ארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת מעל חלקו המרכזו של רכס, הממוקם בסמוך למפלי הקרח בראשו של קרחון מוסון.
מורנת רקלינג ממוקמת 15 קילומטרים ממזרח לפסגה.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1964 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
הפסגה נקראת על שמו של לוטטנט קומנדר דרולד ל.
Reckling), שהיה טייס בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית בשנת 1961.
פסגת שופ היא פסגה בגובה של 2,910 מטרים ברכס ראמפארט, השוכנת במרחק של 6 ק"מ ממזרח-דרום-מזרח למבנה החרוטי ברכס החברה המלכותית, שבארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
הפסגה נקראה בשמה ב-1994 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שמו של גורדון ה.
שופ, קרטוגרף בסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שניהל מבצעים גאודזים במהלך שלוש עונות מחקר בשנים 1990–1994, ושימש כראש צוות עבור המסע של מערכת GPS בשנים 1991–1992 בתחנת מקמרדו, בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט ובאזור מפרץ פיין איילנד.
הצוות הקים את תחנת סימוכי הניתוב הרציפים הראשונים של מערכת GPS באנטארקטיקה.
פסגת תומסון היא פסגה בגובה של 2,350 מטרים, שניצבת במרחק של 20 ק"מ מדרום-מזרח להר שוט, שבקצה הדרומי של רכס מרביטו, שבארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
הפסגה נקראה בשמה על ידי הקבוצה הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, שפעלה בשנים 1963–1964, על שמו של רוברט ב.
תומסון, מניו זילנד, המנהל המדעי של תחנת האלט ב-1960, המנהל של תחנת וילקס ב-1962, וסגן המנהל של בסיס סקוט בשנים 1963 - 1964.
הפסו הקובני (בספרדית Peso cubano) הידוע גם בשם moneda nacional, הוא המטבע הרשמי של קובה.
הפסו הקובני היה קשור היסטורית לדולר הכסף הספרדי-אמריקאי מהמאות ה-16 עד ה-19, ולאחר מכן שווה לדולר האמריקני מ-1881 עד 1959. לאחר מכן הציגה הממשלה הקומוניסטית של קסטרו את הכלכלה המתוכננת הסוציאליסטית והצמידה של הפסו לרובל הסובייטי.
המטבע הקובני לאחר קריסת ברית המועצות
קריסת ברית המועצות ב-1991 הביאה לתקופה מיוחדת של התאמות כלכליות קשות לקובה.
במהלך 2021 נהיה קשה עד בלתי אפשרי לאנשים פרטיים ולבתי עסק לבצע המרה של הפסו הקובני (CUP) למטבע קשה (כסף המונפק על ידי מדינה שנתפסת כיציבה מבחינה פוליטית וכלכלית) לפי שער ההמרה הרשמי של 24 פסו לדולר.
דרישה למטבע קשה יצרה שוק שחור בשער המטבע, כאשר דולר אמריקאי אחד היה שווה בערך 100 פסו בינואר 2022 בעוד שבחודש ספטמבר 2022 הדולר כבר היה שווה כ-190 פסו.
בין השנים 1981 ל-1989, המכון הלאומי לתיירות (Instituto Nacional de Turismo, "INTUR") הנפיק את "מטבע המבקרים" לשימוש תיירים.
מטבעות ה-INTUR בוטלו ב-15 באוקטובר 2001 והוחלפו בפזו להמרה (CUC).
גם הפסו הניתן להמרה (CUC) חולק ל-100 סנטבוס.
+שטרי כסף של הפסו הקובני הנהוגים היוםערךפני השטרגב השטרצבעפסו אחדחוסה מארטיפידל קאסטרו ואנשיו נכנסים להאוונה (8 בינואר 1959)אפור - צהובשלושה פסוארנסטו גווארה (צ'ה)צ'ה גווארה חותך קני סוכראדוםחמישה פסואנטוניו מסאוועידה בין אנטוניו מסאו והגנרל הספרדי א.
ISO 4217ארגנטינהפסו ארגנטינאי$ARSצ'ילהפסו צ'יליאני$CLPקולומביהפסו קולומביאני$COPהרפובליקה הדומיניקניתפסו דומניקני$DOPמקסיקופסו מקסיקני$MXNאורוגוואיפסו של אורוגוואי$UYUהפיליפיניםפסו פיליפיני₱PHP
פזו דומיניקני (בספרדית: Peso Dominicano) הוא שמו של המטבע של הרפובליקה הדומיניקנית מאז 2011.
הסמל שלו הוא "$", או "RD$" כאשר משמש בהבחנה מפזו אחרים (או דולרים).
כל פסו מחולק ל-100 סנטבוס ("סנט"), עבורם משתמשים בסמל ¢.
למעט הדולר האמריקאי, זהו המטבע היחיד המהווה הילך חוקי ברפובליקה הדומיניקנית עבור כל העסקאות הכספיות, בין אם ציבוריות או פרטיות.
לפני 2011, פזו אורו (פסו זהב) היה השם הרשמי של המטבע של הרפובליקה הדומיניקנית.
מטבעות הוצגו לראשונה בשנת 1937 בערכים של 1, 5, 10, 25 סנטאבו ו-1⁄2 פזו עם מספר מוגבל של מטבעות של 1 פזו שהוטבעו לראשונה בשנת 1939. כל המטבעות נשאו את הסמל הלאומי בצד האחורי של המטבע, בעוד שכולם מלבד הסנטבו 1 נשאו על פני המטבע ראש של צ'יף אינדיאני אלגורי.
מטבע ה-1 סנטבוס תיאר במקום זאת עץ דקל, שהיה סמל המפלגה הדומיניקנית השלטת.
המטבעות היו כולם במשקל, קוטר והרכב זהים לאלה של מטבעות ארצות הברית של אותה תקופה.
שני ערכים הופיעו על מטבעות אלה, אחד ב-"centavos" או "pesos" ואחר ב-"גרמוס" כדי לייצג מערכת משקל כסף טרום-עשרונית ששימשה בעבר ברוב האזור.
לאחר 1963 הפזו אורו הפך למטבע פיאט (מטבע שאינו מגובה בסחורה כלשהי כגון זהב או כסף) ומתכות בסיסיות החליפו את מתכת הכסף בערכים הגבוהים יותר, כאשר ב-1967 מטבעות ה-10, ו-25 סנטאבו ו-1⁄2 פסו הוכנסו למחזור מחדש בנחושת-ניקל.
מטבעות של פזו 1 הוטבעו כמטבע להנצחה בלבד במספרים קטנים..
בשנת 1976 הוצגה סדרת מטבעות חדשה, אשר עליה מופיע חואן פבלו דוארטה, ובשנת 1983 שוחררה סדרה נוספת המציגה דמויות חשובות נוספות מההיסטוריה הדומיניקנית, כולל האחיות מיראבאל.
אותה הנפקה העלימה רשמית את ההתייחסות לערך "גרמוס" המיושן.
בשנת 1989 שונתה תכולת המטבעות מנחושת-ניקל לפלדה מצופה ניקל.
בשנת 1991, הוצגו מחדש מטבעות של 1 פסו עם 11 פאות העשויים מנחושת-אבץ, ואחריהם 5 פסו דו מתכתי ב-1997. מטבע החמישה פזוס הונפק לרגל אירוע הנצחה ליום השנה ה-50 של הבנק הלאומי.
הן 10 פזו דו מתכת והן 25 פזו נחושת ניקל הוצגו בשנת 2005.
עקב האינפלציה, מטבעות מתחת לערך של 1 פזו נמצאים כעת בשימוש רק לעיתים רחוקות.
כאשר הפסו אורו הוצג לראשונה כמטבע מקומי בשנת 1937, לא נוצרו כסף נייר ושטרות ארצות הברית המשיכו להיות בשימוש, מכיוון שהדולר האמריקאי היה רשמית המטבע הלאומי.
רק בשנת 1947 הונפקו שטרות הפסו אורו הראשונים על ידי הבנק המרכזי בערכים של 1, 5, 10, 20, 50, 500 ו-1,000 אורוס, אם כי שני הערכם האחרונים (חמש מאות ואלף אורוס) היו בשימוש נדיר.
למרות ששטרות ארצות הברית תמיד היו מקובלים בתמורה, הם הוצאו מהמחזור בהדרגה.
ב-1961 הונפקו שטרות בעלי ערך נמוך בערכים של 10, 25 ו-50 סנטבוס כדי לסייע בפיצוי על ערך הכסף במטבעות העולה על הערך הנקוב ועל המחסור במטבעות שנוצר.
לאחר פטירתו של רפאל טרוחיו, כל השטרות שנשאו את דמותו, ולאחר מכן הוסרו גם אזכורים לעיר הבירה סיודאד טרוחיו שחזרה לשמה הישן, סנטו דומינגו.
בשנת 2010, הופץ שטר חדש של 20 פסו אורו פולימרי.
מהדורות מוגבלות של שטרות 500 ו-2,000 פזו אורו הונפקו ב-1992 לרגל יום השנה ה-500 לגילוי אמריקה וחגיגות המילניום של שנת 2000, בהתאמה, אך נכון לשנת 2005 לא רבים מהם נותרו במחזור.
שטר של 5,000 פזו נשקל בעבר אך לא הונפק בפועל.
כל השטרות הנוכחיים נושאים את הביטוי, בתרגום מילולי מספרדית: "הצעת חוק זו היא בעלת העוצמה המשחררת לשמש כתשלום עבור כל ההתחייבויות הציבוריות או הפרטיות".
2010: ב-1 ביולי 2010, הבנק המרכזי הנפיק שטר של 20 פזו אורו הדומה לשטר הנייר הקודם, אך כעת מודפס על מצע פולימרי.
2011 : בשנת 2011, הבנק המרכזי הודיע כי כל השטרות מ-2011 ואילך יהיו נקובים ב-"Pesos Dominicanos" במקום "Pesos Oro".
החלטה זו התקבלה בתגובה למנדט של החוקה של הרפובליקה הדומיניקנית מ-26 בינואר 2010.
2014: ב-1 באוקטובר 2014, הבנק המרכזי תכנן להנפיק משפחה חדשה של שטרות עם עיצובים חדשים ומאפייני אבטחה חדשים.
הדולר האמריקאי משמש כמטבע רזרבה על ידי הבנק המרכזי של הרפובליקה הדומיניקנית.
כמו כן, בהסכמת שני הצדדים, ניתן להשתמש גם בדולר אמריקאי וגם באירו בעסקאות פרטיות (זה חל בעיקר בפעילויות הקשורות לתיירות).
הדבר היה נכון ביותר בתקופה האינפלציונית הדרסטית של 2003–2004.
כיום הדולר האמריקאי מקובל באופן נרחב ותיירים המבקרים ברפובליקה הדומיניקנית יכולים להשתמש בו כמטבע שני לתשלום עבור שירותים במדינה.
ב-2004 הפסו צנח באופן דרמטי; דולר אמריקאי בודד היה שווה כמעט פסו דומיניקני 60. באוגוסט 2020, רף 59 פסו דומיניקני לדולר ארצות הברית אחד נחצה שוב באופן זמני.
נכון ל-8 בפברואר 2023, 1 דולר ארצות הברית היה שווה בסביבות 56.30 פסו דומיניקני.
ISO 4217ארגנטינהפסו ארגנטינאי$ARSצ'ילהפסו צ'יליאני$CLPקולומביהפסו קולומביאני$COPקובהפסו קובני$CUPמקסיקופסו מקסיקני$MXNאורוגוואיפסו של אורוגוואי$UYUהפיליפיניםפסו פיליפיני₱PHP
פסו אורוגוואי (בספרדית: Peso uruguayo) הוא שמו של המטבע של אורוגוואי מאז יישוב אורוגוואי על ידי האירופאים.
המטבע הנוכחי, הפסו האורוגוואי, אומץ ב-1993 והוא מחולק ל-100 סנטסימוס, אף על פי שהסנטסימוס אינם בשימוש בפועל כעת.
אורוגוואי השיגה יציבות מוניטרית ב-1896, על בסיס תקן הזהב.
מצב עניינים נוח זה הסתיים לאחר מלחמת העולם הראשונה.
תקופה זו התאפיינה כלא רגועה, עקב קשיים כלכליים, בפרט לאחר מלחמת העולם השנייה, מצב שיצר אינפלציה, שהוחמרה לאחר 1964 ונמשכה בשנות ה-70.
הפסו moneda nacional הוחלף ב-1 ביולי 1975 בפסו הנואבו (פסו חדש; ISO 4217 – קוד UYP) בשיעור של פסו חדש אחד עבור 1,000 פסו ישנים.
הפזו הנואבו חולק גם הוא ל-100 סנטיסמוס .
לאחר אינפלציה נוספת, הפסו אורוגוואי (ISO 4217 - קוד UYU) החליף את הפסו הנואבו ב-1 במרץ 1993, שוב בשיעור של 1 חדש ל-1,000 ישן.
הליך זה תקף גם היום.
תושבי אורוגוואי התרגלו לפיחות המתמיד של המטבע שלהם.
והם מתייחסים לתקופות של התחזקות אמיתית של המטבע כ-atraso cambiario, שפירושו המילולי הוא ש"שער החליפין מאחר" לקראת פיחות עתידי.
כתוצאה מחוסר היציבות של המטבע המקומי, המחירים של רוב הפריטים הגדולים (נדל"ן, מכוניות ואפילו משכורות של בכירים) נקובים בדולר ארצות הברית.
בתקופת השלטון הצבאי, בוצע פיחות זוחל של הפסו מול הדולר.
טבלה של ערכו העתידי של הדולר (שנקראה הטבליטה ( tablita)) פורסמה מדי יום על ידי הממשלה.
בשנת 1982, המטבע פוחת בפתאומיות ("הטבליטה נשברה"), והביא לפשיטת רגל של אלפי חברות ויחידים.
בשנות ה-90 הוכנס מנגנון חדש למתן יכולת חיזוי, הפעם בצורת טווח ניוד, עם שוליים עליונים ותחתונים, שבו הממשלה תתערב.
בשנת 2002, לאחר משבר בנקאי וכתוצאה מגירעון תקציבי עצום, המטבע שוב הורשה לצוף, וכתוצאה מכך איבד כמעט 50% מערכו תוך שבועיים, ושוב הוביל לפשיטת רגל אלפי חברות ויחידים שהחזיקו בחובות.
בשנת 2004 התפתחה תופעה חדשה, שלא הייתה מוכרת לרוב תושבי אורוגוואי: המטבע התחזק במונחים נומינליים מול הדולר האמריקאי, וערכו השתנה מ-30 פסו לדולר ל-24 פסו לדולר.
עד 2008 הגיע שווי הפסו ל-19 פסו לדולר האמריקאי, ובכך החזיר יותר ממחצית מההפסד שלו במהלך המשבר.
השערוך הזה הביא למחאות מצד המגזר התעשייתי, שחש כי הוא איבד את התחרותיות, אך עד יולי 2020, הפסו התנפח בשוויו ליותר מ-40 פסו לדולר.
הממשלה מקווה שמטבע צף יביא לניתוק הכלכלה מהדולר האמריקאי.
נראה כי אורוגוואי לא מצאה עדיין מנגנון המספק לשער החליפין רמה מסוימת של חיזוי, ובו בזמן מאפשר למדינה להתאים את המחירים שלה כך שהיצוא שלה יישאר תחרותי.
בשנת 1994, הוצגו מטבעות בערכים 10, 20 ו-50 סנטסימוס עשויים מפלדת אל חלד ומטבעות של 1 ו-2 פסו אורוגוואי עשויים מפליז.
המטבעות החליפו שטרות בערכים זהים.
ביולי 2010, הוצאו מהמחזור כל מטבעות הסנטסימוס עקב שימוש נמוך בהם.
חתימתו של חוסה ארטיגס10.4282.45דו מתכתי: אלומיניום-ברונזה במרכז של טבעת עשויה פלדת אל-חלד2000סמל המדינה של אורוגוואיפומה לפני שמש זורחת עם 19 קרנייםדו מתכתי: אלומיניום-ברונזה במרכז של טבעת עשויה פלדת אל-חלד201150 פסן (U$)שמש זוהרת עם פנים, "מאתיים שנה לאירועים היסטוריים" • 1811–2011חוסה חרוואסיו ארטיגספלדה מצופה נחושתחריצים ניצבים
כמו כן הוצג באותו זמן שטר חדש של 5,000 פסו אורוגוואי.
בשנת 1999 הוצגו שטרות חדשים של 5 ו-10 פסו אורוגוואי.
שטרות אלו הוחלפו בשנת 2003 למטבעות.
בשנת 2003 הוצגו שטרות חדשים של 2,000 פסו אורוגוואי.
סדרה חדשה של כלל השטרות הוצגה בשנים 2014–2015, זהה לשטרות הקודמים, אך ללא המילה האנכית "URUGUAY" בצד שמאל.
ערךתיאורצבע בולטשנת הנפקהפני השטרגב השטרסימן מים$20חואן זורילה דה סן מרטין
– המשורר הלאומי של אורוגוואיאגדת המולדת (La leyenda patria)
– האפוס הלאומי של אורוגוואיהמספר 20 - עשרים וסימון מתכת -20ירוק2015$50חוסה פדרו ורלה (Varela)
– מחנך, סוציולוג ופוליטיקאימצבה לזכרו של חוסה פדרו ורלההמספר 50 - חמישים וסימון מתכת -50ירוק2015$100אדוארדו פביני (Fabini)
– מלחין ומוזיקאיהאל פאן (PAN)המספר 100 -מאה וסימון מתכת -100ורוד2015$200פדרו פיגרי (Figari)
– צייר, סופר ופוליטיקאיהיצירה ריקוד עתיק – "Baile Antiguo"המספר 200 - מאתיים וסימון מתכת -200סגול2015$500אלפרדו וסקז אצ'יודו (Acevedo)
– נשיא האוניברסיטהאוניברסיטת הרפובליקה – מונטוידאוהמספר 500 -חמש מאות וסימון מתכת -500כחול2014$1,000חואנה דה איברבוררו (Ibarbourou)
– משוררתכיכר איברבוררו וספריםהמספר 1,000 – אלף וסימון מתכת – 1000ירוק2015$2,000דמסו אנטוניו לרנייגה (Larrañaga)
– כומר, בוטניקאי ומייסד הספרייההספרייה הלאומית – מונטוידאוהמספר 2,000 – אלפיים וסימון מתכת – 2000צהוב2015
המטבע הדיגיטלי של הבנק המרכזי
אורוגוואי יחד עם שוודיה, בולטות בשלב המתקדם של עבודתן להפעלת מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי (CBDC).
זהו מטבע אשר מונפק על ידי הבנק מרכזי ובאורוגוואי הוא נקרא e-peso, וככזה משקף את התחייבות הבנק המרכזי למחזיק המטבע.
ISO 4217ארגנטינהפסו ארגנטינאי$ARSצ'ילהפסו צ'יליאני$CLPקולומביהפסו קולומביאני$COPהרפובליקה הדומיניקניתפסו דומניקני$DOPמקסיקופסו מקסיקני$MXNקובהפסו קובני$CUPהפיליפיניםפסו פיליפיני₱PHP
חסן אמיליו קבנדה לאיה (בספרדית: Hassan Emilio Kabande Laija; נולד ב-15 ביוני 1999) הידוע בשם הבמה פסו פלומה (בספרדית: Peso Pluma), הוא מוזיקאי מקסיקני.
הוא נולד ב-15 ביוני 1999, בעיר ספופן שבמדינת חליסקו במקסיקו.
הוא הפגין תשוקה למוזיקה בגיל צעיר ולמד לנגן בגיטרה כשהיה נער, בעיקר באמצעות הדרכות מקוונות הזמינות ביוטיוב.
את חוויותיו המוקדמות עם מוזיקה תיעד ביומן, שלאורך זמן, התפתח למחברת כתיבת שירים.
הוא מכיר בכך שכתיבת שירים הפכה עבורו לפעילות טיפולית, מדיום שדרכו הוא מסוגל לבטא את רגשותיו ולשפר את כישוריו המוזיקליים.
המסע המקצועי של פסו פלומה בתעשיית המוזיקה החל בשנת 2020, עם שיתופי פעולה בולטים עם בן דודו, רוברטו "טיטו" לאיה גרסיה, שמוכר גם בשם טיטו דאבל פי.
השותפות שלהם הניבה שני אלבומי הופעה, שנקראו Disco en Vivo שיצא בפברואר 2020 ו-Disco en Vivo, Vol.
2 שיצא ביולי 2020. אלבומים אלה סקרו את ההופעות החיות של פסו פלומה ברחבי חליסקו, ויצאו תחת חברת התקליטים העצמאית – "אל קרטל דה לוס אנחלס".
באותה השנה, פסו פלומה הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו בשם Ah y Qué?
באפריל, שכלל 12 רצועות ושיתופי פעולה עם אמנים כמו אל צ'ופרו, לאלו רייס, וחורחה מוראלס אל ג'ילגוארו.
הקריירה המוזיקלית שלו עשתה קפיצת מדרגה משמעותית בשנת 2021 עם יציאת אלבום האולפן השני שלו Efectos Secundarios.
עם זאת, הייתה זו שנת 2022 שסימנה נקודת מפנה בקריירה שלו עם יציאת הסינגל "El Belicón" לצד ראול וגה.
הסינגל זכה להצלחה מסחרית, מכר 480,000 יחידות וקיבל תואר של שיר פלטינה 8× (לטיני) על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בעקבות הצלחה זו, הוא הוציא מיני אלבום בשם Sembrando ודואט שנוי במחלוקת "Siempre Pendientes" עם תואר של שיר פלטינה מחומשת (לטיני) עם לואיס אר קונריקס, שנכנס למצעד בילבורד גלובל 200.
שיתופי הפעולה שלו התרחבו לאמנים אחרים כמו נתנאל קאנו שאיתם הוציא את הרצועות "AMG" ו-"PRC", שהפכו ללהיטים גדולים בקהילת המוזיקה הלטינית, במיוחד בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק.
רצועות אלו הופיעו בבילבורד הוט 100, והגבירו את הפופולריות של פסו פלומה עוד יותר.
רגע היסטורי בקריירה שלו הגיע באפריל כשפסו פלומה ואזלבון ארמדו הוציאו את "Ella Baila Sola", השיר המקסיקני האזורי הראשון שהגיע לעשירייה הפותחת של בילבורד הוט 100, ובסופו של דבר הגיע למקום הרביעי.
למרות הקריירה המצליחה שלו, פסו פלומה התמודד עם אתגרים, כמו ביטול מופע בטיחואנה עקב איומי מוות.
פסו פלומה הופיע בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2023, שהתקיים ב-19 בנובמבר 2023.
הסגנון המוזיקלי הייחודי של פסו פלומה, שמאופיין כמוזיקת קורידו לטינית אורבנית, תרם משמעותית להחייאת אלמנט הקורידו במוזיקה המקסיקנית.
השילוב הזה הזה מיקם אותו כאמן המושמע ביותר בפלטפורמות הסטרימינג במקסיקו.
פסה (בפולנית: Pojazdy Szynowe Pesa Bydgoszcz) היא יצרנית פתרונות תחבורה וציוד נייד פולנית שבסיסה בבידגושץ'.
פסה התחילה את דרכה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כסדנת תיקונים ושיפוצים לקטרי קיטור וקרונות משא בשם ZNTK Bydgoszc (ראשי תיבות של "Zakłady Naprawcze Taboru Kolejowego - " מפעלי תיקון ציוד נייד).
לאחר התמוטטות המשטר הקומוניסטי בפולין ב-1989 התפצלה החברה וב-1991 הוקמה חברה עצמאית שסיפקה שירותי אחזקה ל-PKP חברת הרכבות הפולניות הממלכתיות.
החברה הפסיקה את שירותי התיקונים ומיקדה את פעילותה בבניית רכבות חדשות.
מאז 2001 השיגה פסה חוזים לאספקת רכבות קלות לוורשה, גדנסק וערים אחרות בפולין, הונגריה, גרמניה וקזחסטן, וכן רכבות חשמליות ודיזל מרובות יחידות, קרונועים, (EMU ו-DMUs) למפעילים בפולין, איטליה, קזחסטן גאנה גרמניה ועוד.
עיקר הפעילות של פסה היא במזרח אירופה שם היא חתומה על מספר עסקאות בולטות.
ב-29 במאי 2009 חתמה על חוזה לאספקת 186 חשמליות לוורשה, שנועדו להחליף 40 אחוז ממלאי החשמליות של העיר.
העסקה בשווי 1.5 מיליארד זלוטי (כ - 460 מיליון דולר).
ובשנת 2012 חתמה על חוזה נוסף לאספקת עוד 45 רכבות בעסקה של כ-380 מיליון זלוטי.
ב-19 בספטמבר 2012, פסה חתמה על שני הסכמי מסגרת עם חברת הרכבות הלאומיות של גרמניה, דויטשה באן, לאספקת עד 470 רכבות דיזל מרובי יחידות (DMU) לשירותים אזוריים ומקומיים, בשווי כולל של עד 1.2 מיליארד אירו (1.5 מיליארד דולר).
לפני הקמתה מחדש של פולין כמדינה ריבונית בשנת 1918, העיר בידגושץ', ששמה הגרמני היה ברומברג, הייתה חלק מפרוסיה.
בית המלאכה Bydgoszcz נוסד בשנת 1851 כ"סדנת התיקון של מסילת הרכבת המזרחית הפרוסית" (Reparaturbetrieb der östlichen Eisenbahn).
היא הייתה ממוקמת ליד תחנת הרכבת Bydgoszcz Główna, מול התחנה המקורית שנבנתה באותה שנה.
במקור הוא כלל דפו ונפחיה.
עד 1855 נוסף בניין מנהלה, וב-1856 סככה לתיקון קטרים.
בשנות ה-70 בית המלאכה עבר הרחבה נוספת.
בתקופה זו נבנתה נפחייה חדשה, סככה חדשה לתיקון קטרים בת 44 מפרצים, סככה לתיקון קרונות, סדנאות פח צבע ומתכת, וכן בניית מסוטים.
בשנת 1867 הוכנסה לשירות מנהרה המובילה מרחוב זיגמונט אוגוסט הנוכחי אל המפעל, ועוברת מתחת לפסי הרכבת.
ככל שהסדנה התפתחה, היא תפסה שטח הולך וגדל.
במקור, שטחה היה רק דונם אחד, בתחילת המאה ה-20 התרחב האתר ל-17 דונם.
לפני 1918, במשך יותר ממאה שנה היה שטחה של פולין מחולק על ידי האוסטרים, הפרוסים והרוסים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) הוקמה פולין מחדש כמדינה ריבונית עצמאית.
לאחר 1920 שונה שמה של ZNTK Bydgoszc ל-"PKP Class 1 Main Workshop" תחת הדירקטוריון האזורי של PKP בגדנסק, ואחרי אוקטובר 1933 תחת הדירקטוריון האזורי בטורון.
בתקופה בין המלחמות, מתקן בידגושץ' היה אחד מ-13 בתי מלאכה מרכזיים לתחזוקת רכבת בפולין, ומבחינת גודל כוח האדם וגודל התקציב, בית המלאכה בידגושץ' היה השני בגודלו בפולין, אחרי ZNTK Poznań בפוזנה.
בשנות ה-20 הושפע בית המלאכה לרעה מעזיבת העובדים הגרמנים (1500 עובדים) שהוחלפו בפולנים, ביניהם מהגרים שחזרו מווסטפליה וחבל הריין.
בפלישה הגרמנית לפולין בספטמבר 1939 לא נגרם נזק משמעותי לבית המלאכה לרכבת בידגושץ'.
לאחר ההשתלטות עליו בידי הממשל הגרמני, היא נקראה "סדנה לתיקון מסילות הרכבת הממלכתית של Bydgoszcz".
כל תפקידי הניהול נלקחו על ידי גרמנים, ורוב מנהלי העבודה וראשי המחלקות היו פולקסדויטשה.
פועלים פולנים נאלצו לעבוד במשמרות כפולות, כאשר כל משמרת נמשכה כ-10 שעות.
אופי פעילות הסדנה לא השתנה בתקופה זו.
בית המלאכה ביצע שיפוץ קטרים וקרונות משא.
לאחר שחרור בידגושץ' הסדנה חזרה לשמה הקודם "PKP Class 1 Main Workshop".
בשנות ה-40 וה-50 נבנו מחדש מתקנים ונוספו חדשים.
בין היתר נוספו סדנאות דוודים, ריתוך, סדנת מודלים, מגורים למכבי האש, מחסנים ומלון עובדים.
בשנים 1961–1973 נבנו מפעל מים חדש, מרפאה רפואית, מרכז תרבות וחדר אוכל, ומבנה המטה הורחב.
ב-10 בדצמבר 1975 בוצעה יציקת ברזל ראשונה במפעל יציקה שנותר בפעילות היום.
קטר הקיטור האחרון שטופל יצא מהסדנה ב-18 באוקטובר 1985. קטר הדיזל הראשון התקבל לתיקון ב-1977. תיקונים של כלים חשמליים החלו ב-1990.
תחת הרפובליקה העממית של פולין (1952–1989) כבעבר, בית המלאכה היה אחד המעסיקים הגדולים בבידגושץ'.
ב-28 בנובמבר 1981 הונף במפעל דגל ועדת המפעל לסולידריות.
הסולידריות מילאה תפקיד מרכזי באזור.
סדנת בידגושץ הייתה אחד משבעה עשר 'מפעלי מפתח' במבנה של הסולידריות, ולסולידריות היו כמה אלפי חברים בסדנה, כולל בהנהלה.
הוועדה לקחה חלק בכל הפעולות הארציות שאורגנו על ידי ה'סולידריות'.
מנהיג הסולידריות לך ולנסה אף ביקר במפעל ב-1981.
ב-13 בדצמבר 1981 לאחר שממשלתו של ירוזלסקי השליטה משטר צבאי בפולין, נעצרו חברי המועצה האזורית על ידי מיליצ'ה אוביוואטלסקה של המדינה ונכלאו, ורכוש ועדת המפעל הוחרם.
נציג ועד המפעל במועצה האזורית נאלץ להגר מפולין.
בשנת 1982 סדנת בידגושץ' אוחדה יחד עם ZNTK אחרים ושולבו בתוך חברת PKP, המטרה הייתה לבסס את האחיזה הצבאית בחברות התעשייה.
חילופי השלטון ב-1989, כלומר קץ הקומוניזם בפולין, אילצו את סדנת בידגושץ' לנקוט בצעדים כדי למצוא לעצמה מקום בתנאים הכלכליים החדשים בפולין.
ב-24 ביולי 1991, ZNTK Bydgoszcz יצאה מ-PKP (הרכבות הפולניות הממלכתיות) והפכה לחברה עצמאית, אשר סיפקה שירותי תיקון קרונות נוסעים עבור PKP וגם עבור Warszawska Kolej Dojazdowa, מערכת הפרברים של ורשה, ובהמשך גם עם חברות מחוץ לפולין.
לאחר 2001: פתרונות תחבורה מודרניים
ב-17 באוגוסט 2001, אספת בעלי מניות אישרה את בקשת החברה לאמץ את השם החדש Pojazdy Szynowe Pesa Bydgoszcz Spólka Akcyjna Holding.
הסיבה הייתה שינוי בפעילות העיקרית של החברה.
הפעילות המרכזית ביותר תהיה ייצור כלי תחבורה חדשים בעוד שתיקונים ומודרניזציה יהיו פעילויות משניות.
בשנת 2001 פסה הייתה החברה הראשונה בפולין שהחלה בייצור קרוניות (קרונות נוסעים קלי משקל עם מנוע דומה לאוטובוס אך מורכב על גבי מסילה) לתחבורה אזורית ומקומית.
קרונית אלו זכו בפרס ביריד הרכבות הבינלאומי.
בשנת 2003 זכתה פסה בפרס ביריד הרכבת טראקו בגדנסק על קרון שינה העומד בתקני יורו נייט.
משנת 2004 ואילך פסה סיפקה הן מערכות דיזל מרובות יחידות (DMU) והן מערכות מרובות יחידות חשמליות (EMU) ל-PKP חברת הרכבות הפולניות הממלכתיות ולמפעילים אזוריים פולניים.
משנת 2005 ואילך הורחב קו המוצרים של החברה כך שיכלול כלי רכב בבנייה מודולרית לתחבורה עירונית, לרבות חשמליות נמוכות לאלבלונג בפולין.
בשנת 2006 חתמה פסה על חוזה ל-15 חשמליות לוורשה, ולאחר מכן קיבלה הזמנות ללודז', גדנסק, בידגושץ', שצ'צ'ין וצ'נסטוחובה.
בשנת 2006 קיבלה פסה את הזמנת היצוא הראשונה שלה למערב אירופה, הזמנה מ-Ferrovie del Sud Est באיטליה עבור 13 יחידות דיזל מרובות (DMU).
ב-2012 וב-2020 החברה האיטלקית מימשה אופציה ל-10 DMUs נוספים, והגדילה את ההזמנה הכוללת ל-23 רכבות.
ב-29 במאי 2009 חתמה פסה על 'חוזה המאה' שלה לאספקת 186 חשמליות Pesa Swing נמוכות קומה לעיר ורשה, כדי להחליף 40 אחוז מהמלאי שלה בעלות של 1.5 מיליארד זלוטי, שווה ערך לכ-460 מיליון דולר.
בהמשך סיפקה פסה עוד אחוזים ניכרים מהמלאי החשמליות בוורשה.
ב-16 במרץ 2010, פסה חתמה על חוזה לאספקת 13 מערכות רכבות חשמליות מרובות יחידות (EMU) עבור נסיעות בפרוורי ורשה.
ב-26 במרץ 2010, חתמה על חוזה שני לאספקת 14 EMU עבור שירותים פרבריים סביב ורשה.
ב-11 באפריל 2011, פסה חתמה על עסקה בסך 1.99 מיליארד ק"ש לספק לחברת הרכבות הצ'כית 31 רכבות דיזל דו-קרוניות לשירותים אזוריים.
בשנת 2012 הודיעה פסה על כוונתה להקים מפעל להרכבת חשמליות בפבלודר (קזחסטן) על רקע תוכניות הרשויות לקנות עד 100 חשמליות חדשות מהיצרן כדי לחזק את תשתית התחבורה הציבורית המזדקנת שלה.
ב-19 בספטמבר 2012, דויטשה באן חתמה על שני חוזי מסגרת עם פסה לבניית עד 470 רכבות דיזל מרובות יחידות (DMU) לשירותים אזוריים ומקומיים.
החוזה הראשון הוא ל-120 DMUs עם 50 עד 100 מושבים ומהירות מרבית של 120 קמ"ש.
החוזה השני הוא עד 350 DMUs עם 50 עד 200 מושבים ומהירות מרבית של 140 קמ"ש.
הרכבות יכללו רכיבים רבים מתוצרת גרמניה, כולל חבילות כוח של מנועי דיזל מ-MTU Friedrichshafen ובלמים מ-Knorr-Bremse.
החוזה בין פסה לדויטשה באן הייתה העסקה הגדולה ביותר שבוצעה ביריד הרכבות הבינלאומי InnoTrans ב-2012.
בינואר 2014 פסה חתמה על עסקה בסך 167.9 מיליון זלוטי עם חברת הטראמים של ורשה לאספקת 30 כלים מדגם Pesa Jazz נמוכי קומה.
ב-30 באוקטובר 2013, פסה הכריזה על דגם חדש של רכבת EMU חשמלית מהירה בשם Pesa Dart עבור PKP.
לגרסה הראשונה של פסה דרט תהיה מהירות מרבית של 160 קמ"ש אך הרכבת מתוכננת להיות מסוגלת ל-200 קמ"ש ופסה מצהירה שמהירותה עשויה בסופו של דבר לעלות ל-250 קמ"ש.
בפברואר 2014 זכתה פסה בחוזה לאספקת 20 ערכות רכבת של פסה דרט ל-PKP במחיר של 1.3 מיליארד זלוטי כולל 15 שנות שירות, שיסופקו עד אוקטובר 2015.
ב-3 במרץ 2019, פסה חתמה על חוזה עם המפעיל הפרטי הצ'כי RegioJet לאספקת 7 יחידות חשמליות דו קרוניות לשירותים אזוריים.
בדצמבר 2023 חתמה פסה עם החברה הצ'כית לאספקת עד 60 יחידות מרובות חשמליות (EMU).
הרכבות יוכלו לנוע במהירות של 200 קמ"ש ויועדו לפעול בקו פראג - ברנו.
בעתיד יחברו הרכבות בין ערים בצ'כיה, פולין והונגריה.
בתחילת 2024, קיבלה גאנה את הראשונה מבין שתי יחידות דיזל מרובות שהוזמנו מפסה.
לפני הלאמתה ב-2018, פסה הייתה חברת מניות משותפת.
92% ממניות פסה היו בבעלות שמונה משקיעים פרטיים, בהם חברי הנהלת החברה ביניהם יו"ר פסה תומאש זבוקליקי.
כאשר הממשלה השתלטה על החברה כל המניות הועברו לקרן הפיתוח הפולנית.
פסה היא הבעלים של כמה חברות תעשייתיות, מה שהופך אותה לקונסורציום לייצור תשתיות תחבורה.
באוגוסט 2008 רכשה פסה 60% ממניות ZNTK Mińsk Mazowiecki ממינסק מזובייצקי הממוקמת כ-40 ק"מ מזרחית לוורשה.
החברה עם כ-800 עובדים מבצעת שיפוצים ומודרניזציה של קרונות נוסעים, קרונות מטרו, חשמליות, אוטובוסים וקטרים.
המיקום ליד ורשה מאפשר ל-ZNTK Mińsk Mazowiecki לספק שירות לחשמליות שפסה מספקת לוורשה.
Zakład Mechaniczny SKRAW-MECH (SKRAW-MECH מפעל מכני בע"מ) בבידגושץ', יצרנית פלדה, ברזל, רכיבי מכונות לחקלאות, מפעלי כרייה ותחומים נוספים בתעשיית הרכב.
Zakład Produkcyjno - Remontowy "REM-SUW" ("REM-SUW" ייצור ותיקון בע"מ) בבידגושץ' - ייצור מגבהים מכניים לרכבות, רכיבי נירוסטה לרכבות, עיבוד שבבי לפלדה ועוד.
ב-21 בספטמבר 2023 זכתה פסה יחד עם שותפותיה, דן, דניה סיבוס וקומסה במכרז לאספקת הרכבות והפעלתן בקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים.
תוצאות המכרז היו אמורות להתפרסם כבר בשלהי 2022 אך הן התעכבו כ-9 חודשים בעקבות חשדות להצעה זולה מדי של הקבוצה הזוכה.
על פי החוזה פסה אמורה לספק 66 צמדי רכבות (132 קרונות) מדגם טוויסט עד לשנת 2027.
ב-6 במאי 2024, על רקע מלחמת חרבות ברזל פרשה חברת קומסה הספרדית ממעורבותה בפרויקט, וב-4 ביוני חשף עיתון כלכליסט שגם פסה עלולה לפרוש מהמיזם בעקבות קשיים כלכליים.
בעקבות כך דרשה הקבוצה המתחרה אגד ושיכון ובינוי מוועדת המכרזים לבטל את המכרז.
פסה טוויסט היא רכבת קלה בעלת רצפה נמוכה המיוצרת בבידגושץ' על ידי חברת פסה.
הטוויסט מופעלת בעיקר במזרח אירופה בין היתר בצ'נסטוחובה, קייב, קרקוב, ורוצלב, קראיובה וטאלין.
הטוויסט מופיעה בתצורה של 2, 3, ו-4 מודלים.
הרכבת היא בעלת רצפה 100% קומה נמוכה ובעלת קיבולת של עד 156 מקומות ישיבה ו-211 נוסעים בעמידה בדגם הארוך.
הקרונות מופעלים בחשמל בהספקים של 600 עד 750 V ומגיעים למהירות של עד 80 קמ"ש.
פסה סווינג (PESA Swing) היא רכבת קלה או חשמלית המיוצרת על ידי חברת פסה הפולנית בבידגושץ'.הסווינג מורכב משלושה, חמישה ושבעה מודולים בעלי רצפה נמוכה 100%.
הוא מכיל 18–70 מקומות ישיבה ועוד 60–290 מקומות בעמידה.
הסווינג הוזמן לראשונה ב-2010 לטראם של ורשה, 186 יחידות.
נכון לשנת 2023 נמסרו 445 רכבות פסה סווינג לערים שונות ברחבי אירופה, ביניהם ורשה, בידגושץ', גדנסק, לודז', שצ'צ'ין, טורון, סופיה, קלוז'-נאפוקה, יאשי, סגד, וקלינינגרד.
פסגת רייקיאוויק בה נפגשו נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, ומזכיר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, נערך בהופידי, הנמצא ברייקיאוויק בירת איסלנד, בין 11 ל־12 באוקטובר 1986.
השיחות אמנם נכשלו בסופן, אך ההתקדמות שהושגה התממשה לבסוף בשנת 1987 באמנת פירוק הנשק הגרעיני לטווח בינוני בין ארצות הברית לברית המועצות.
לאחר כישלון שנערכה ב–1985, ניסו להגיע להסכמים מחודשים בפסגה זו.
גורבצ'וב הציע לאסור לגמרי שימוש בטילים בליסטיים בתוך 15 שנים, אך רייגן דרש להמשיך במחקר על יוזמת ההגנה האסטרטגית (SDI), שמטרתן הקמת הגנה של טילים בליסטיים בין-יבשתיים להגנה מירי התקפי של טילים בליסטיים.
אך החשדנות הסובייטית כלפי SDI הייתה רבה, וגורבצ'וב לא הסכים לכך.
במהלך הדיונים ברייקיאוויק, ניסה רייגן לכלול דיון על זכויות האדם, יהודי ברית המועצות ומתנגדי המשטר, ועל הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לעומתו, גורבצ'וב, ניסה להגביל את השיחות אך ורק לנושא .
בעקבות אסון הגרעין בצ'רנוביל, הציג רייגן את הצעת "אופציית האפס" , לחיסול הנשק הגרעיני לטווח בינוני (הסכם INF) באירופה.
הסובייטים הציעו בשלב מסוים לחסל 50% מכלל כלי הנשק האסטרטגיים, כולל טילים בליסטיים בין-יבשתיים, והסכימו לא לכלול נשק בריטי או צרפתי בספירה, כל זאת בתמורה להבטחה אמריקאית לא ליישם הגנות אסטרטגיות בעשר השנים הבאות, בהתאם לאמנת סאל"ט.
האמריקאים הגיבו בהצעה משלהם, לחיסול כל הטילים הבליסטיים תוך עשר שנים, אך דרשו אפשרות לפריסת הגנות מפני איומים אסטרטגיים שיוותרו לאחר מכן.
גורבצ'וב הדגיש את רצונו לחזק את אמנת ABM (ABM treaty), שהגבילה החזקת נשק אנטי-בליסטי, והוסיף תנאי שכל מחקר ה-SDI יוגבל למעבדות בלבד, למשך אותן עשר שנים.
רייגן טען כי מחקר ה-SDI המוצע שלו, מותר על פי פרשנות סבירה לאמנת ה-ABM, וכי אינו יכול להפר את הבטחתו לאמריקאים לחקור את ההתגוננות הבליסטית ליירוט טילים גם מחוץ לאטמוספירה.
הוא הסכים לשתף את טכנולוגיות ה–SDI עם הסובייטים, הבטחה שגורבצ'וב אמר שהוא בספק אם תקוים, בהתחשב בכך שהאמריקאים אפילו לא עמדו בשיתוף טכנולוגיית קידוחי נפט.
לעומת זאת, בהצעת ארצות הברית נכתב:
למרות התקדמות רבה בדיונים על חיסול כל הנשק הגרעיני, הפסגה הסתיימה ללא הסכמה.
אך למרות כישלונה לכאורה, המשתתפים והמשקיפים בירכו את הפסגה כפריצת דרך משמעותית שאפשרה בהמשך את החתימה על אמנת INF (אמנת הכוחות הגרעיניים לטווח בינוני), ב ב-8 בדצמבר 1987.
פַסוּטָה היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל.
היישוב שוכן בעמק עקרב שב, בגובה של 600 מטר מעל פני הים.
הוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1965.
פסוטה מזוהה עם "מפשטה" היישוב העברי הקדום מימי המשנה והתלמוד.
לאחר המרד הגדול ברומאים וחורבן הבית השני שימשה "מפשטה" מושב למשפחת הכהנים חרים מכ"ד משמרות הכהונה הנזכרת בקינה של רבי אלעזר הקליר.
בחצר הכנסייה נתגלו שרידים של בית כנסת.
פסוטה ומעיליא הם שני הכפרים היחידים בישראל שרוב מוחלט של תושביהם (למעלה מ-99%) הם נוצרים.
על פי מקורות היסטוריים וממצאים ארכאולוגיים, האתר שבו שוכן כיום הכפר פסוטה היה מיושב החל מהתקופה הכנענית (עידן הברונזה התיכונה, כ-1500 לפנה"ס).
עדות לכך נמצאה בשנת 1989, כאשר התגלו שרידים ארכאולוגיים, בהם כלי חרס וכלי נשק מברונזה, בחפירות שנערכו מצפון לכפר.
במהלך התקופה ההלניסטית שימשה פסוטה מרכז כפרי לאזור שסביבה ונשלטה על ידי העיר צור, שנמצאת כיום בלבנון.
בתקופה הרומית, החל מהמאה ה-1 לפנה"ס, היישוב הפך לחלק ממערכת הכפרים שתחת שליטת האימפריה הרומית, ועדויות לכך ניתן לראות בשרידי מבנים עתיקים וחורבות אבן גדולות שנמצאות בסביבת הכפר.
בתקופה הביזנטית התיישבו בכפר תושבים נוצרים, ובמקום הוקמה כנסייה ביזנטית.
שרידיה של כנסייה זו שימשו בסיס לכנסייה שנבנתה מאוחר יותר בכפר.
בתקופה הצלבנית נבנתה בפסוטה מצודה בשם "פאזוס" (Fasos), שהייתה חלק ממערך ההגנה האזורי.
שרידי המצודה כוללים עמודים, כותרות עמודים ואבנים מעוטרות שנשתמרו במקום.
בתחילת המאה ה-16 נכבש האזור בידי האימפריה העות'מאנית.
רשומות מאותה תקופה מעידות על כך שפסוטה הייתה חלק ממערכת המיסוי של הסנג'ק של צפת.
חוקר ארץ ישראל הצרפתי-קתולי ויקטור גרן ביקר בפסוטה בשנת 1870, וכתב כי בכפר מתגוררות כ-20 משפחות נוצריות מהזרם היווני אוניאטי.
הוא מצא בכפר שרידים עתיקים ובהם כתריסר גתות כמעט שלמות, שעתה היו נטושות, כך שהתושבים מסתפקים באכילת הענבים הבשלים.
בנוסף, בכנסייה של הכפר, הוא הבחין בכותרת עמוד אותה תיארך לתקופה הביזנטית, ומשקוף עם תבליט מעוטר.
הוא הציע כי זהו הכפר Fascoe מתקופת מסעי הצלב, ועל בסיס הממצאים שגילה במקום, גרס כי הוא נבנה על שרידיה של עיירה קדומה.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, תוכנן לפנות את הכפר יחד עם איקרית ובירעם, אך הפינוי לא יצא לפועל בשל סירוב מפקד הפלמ"ח לבצע את ההוראה.
בדצמבר 1949 תוכננה מחדש תוכנית לגירוש תושבי הכפר, אך זו בוטלה בעקבות התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.
גורמים דתיים: התפשטות המנהג הקתולי בלבנט גרמה לרדיפות מצד זרמים דתיים אחרים, מה שאילץ משפחות קתוליות רבות לעזוב את בתיהן ולחפש מקלט במקומות בטוחים יותר.
גורמים כלכליים: חלק גדול מהמשפחות בפסוטה מקורן בלבנון, מדינה הידועה בהיסטוריה של הגירה בשל מחסור במשאבים ובשטחים.
הצורך בחיפוש אחר פרנסה הביא משפחות רבות מלבנון להשתקע בפסוטה.
סכסוכים עדתיים: בתקופת שלטונו של איברהים פאשא (1831–1840) נעשה ניסיון לאיזון זכויות בין העדות השונות.
המהלך גרם למתיחות ולמהומות, בעיקר מצד הרוב המוסלמי, מה שהוביל משפחות נוצריות רבות להימלט מבתיהן ולהגיע לפסוטה.
גורמים חברתיים: נקמת דם: משפחות מסוימות עזבו את בתיהן מחשש לנקמה על רקע האשמות ברצח
שילוב כלכלי-חברתי: חלק מהמשפחות הגיעו לפסוטה לצורכי עבודה, ולאחר תקופה מסוימת התחתנו עם בני המקום והתיישבו בו.
נישואין: חלק מהמשפחות הגיעו לפסוטה בעקבות נישואין עם תושבות המקום
סוף המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-19
משפחות שהגיעו בתקופה זו כוללות את: אבו איוב, אבו שהין, אשקר, ברהום, בנאוי, בלוט, ג'רייס, חלאק, חורי, דקור, סמעאן, שעאר, שהלא, עסי, פרנסיס ונג'אר.
משפחות שהגיעו בתקופה זו כוללות את: תלחמי, שהין, שמאס, קסיס, מחול ומטר.
משפחות שהגיעו בתקופה זו כוללות את: קהוג'י (1915) וג'ומעה (1920).
משפחות שהגיעו בעקבות מלחמת העצמאות כוללות את: אבו סמעאן, סבייט (סמעאן), טועמה, מטר (אל-מנסורה), הנדיה וגדעון.
משפחות שהגיעו בתקופה זו כוללות את: בצל, דוכי ומנסור.
על פי מסמכים ישנים, מייסד המשפחה היה יוסף נג'אר, שהגיע יחד עם דודו איברהים נג'אר מאזור חמרה בלבנון.
יוסף נקשר לקבוצת צוענים שעברה בכפר, אך הוחזר בכוח על ידי תושבי המקום.
מאז נקראה המשפחה "אבו איוב" על שם מנהיג קבוצת הצוענים.
משפחת דקואר או דכואר היא אחת המשפחות הוותיקות שהתיישבו בפסוטה, ולפי המסורת המקומית, מקורה בלבנון.
המשפחה ידועה בעיקר בזכות תרומתה לקהילה המקומית ושילובה במרקם החברתי של הכפר.
לא ידוע בדיוק מתי הגיעה המשפחה לפסוטה, אך על פי עדויות והיסטוריה מקומית, ההתיישבות החלה ככל הנראה בין סוף המאה ה-18 לאמצע המאה ה-19. בתקופה זו הגיעו משפחות רבות מלבנון בעקבות רדיפות דתיות, סכסוכים כלכליים או חיפוש אחר ביטחון חברתי.
בני משפחת דקואר השתלבו היטב בקהילה בפסוטה, ושמם מזוהה עם מוסדות מקומיים, חקלאות, ומסורת תרבותית עשירה.
לאורך השנים, המשפחה שמרה על קשרים עם קרובי משפחה בלבנון ובאזורים נוספים בגליל.
מקורה של משפחה זו בכפר סח'מתה.
בשנת 1948 הגיעו לפסוטה שתי משפחות: משפחת אמבדא טנוס אבו סמעאן ומשפחת נג'יב יוסף אבו סמעאן.
משפחה שמקורה בכפר בית-שבאב שבלבנון.
בשל רדיפות דתיות, בני המשפחה היגרו והתפזרו ביישובים שונים, כולל פסוטה.
מקורה של המשפחה בכפר החסון בירדן.
שמה המקורי היה "חדאד", אך הוא שונה ל"בלוט" על פי המסורת המקומית, מכיוון שאחד מבני המשפחה נולד תחת עץ בלוט.
משפחה נוספת שמקורה באזור החסון בירדן, ויש הטוענים כי יש לה קשרים משפחתיים עם משפחת בלוט.
פסוטה משמשת כיום כעדות חיה להיסטוריה המגוונת של משפחות אלו ולמורשתן התרבותית.
בכפר וסביבתו נמצאו שרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות, בהם:
כלי חרס וכלי נשק ברונזה מתקופת הברונזה התיכונה.
חורבות רומיות, בהן מבנים גדולים ואבנים מעוטרות.
כנסייה ביזנטית ושרידיה, שעליהם נבנתה כנסייה מאוחרת יותר.
שרידי המצודה הצלבנית "פאזוס", ובה עמודים, כותרות ואבנים מסותתות.
נכון לסוף שנת 2021, כ-99% מכלל תושבי הכפר הם ערבים-נוצרים מהזרם המלכיתי-יווני-קתולי.
הסופר אנטון שמאס נולד בכפר וגדל בו עד גיל 12 כשעבר עם משפחתו לחיפה.
עורך הדין ואיש אש"ף, סברי ג'ריס, נולד בכפר וגדל בו.
המשוררת נידאא ח'ורי נולדה בכפר בשנת 1959.
הצייר-אמן מיכאל חלאק נולד בכפר בשנת 1975.
עורך הדין מטאנס שאער נולד בכפר בשנת 1954.
בשנת 1960, במסגרת הכשרתו כמרגל, נשלח אלי כהן לתקופה של מספר שבועות לכפר, ולן אצל בעלת בית ממוצא סורי.
שם למד אורחות חיים ופולקלור, תרבות ובישול.
הוא הופיע בכפר בסיפור כיסוי של פליט ממצרים בשם הבדוי פתחי נאסר וכונה על ידי אנשי הכפר שבאו במגע איתו בשם פתחי אל מאסרי (פתחי המצרי).
החלוקה לפסוקים אינה מופיעה בספרי התורה, לעומת החלוקה לפרשיות, שהיא החלוקה היחידה המופיעה בהם.
הפסוק הראשון בתורה, ואולי הידוע מכולם, הוא .
הפסוק האחרון המופיע בספרי התנ"ך היהודי הוא .
על פי הנוסח המצוי בידינו, בתנ"ך ישנם בקירוב: 23,204 פסוקים, מתוכם בחמישה חומשי תורה: 5,845 פסוקים.
אורכו הממוצע של כל פסוק משתנה בין הספרים השונים, אורכו הממוצע של פסוק בתורה הוא כ-13.7 מילים, בנביאים 15.3 מילים ובכתובים 10.5 מילים.
אורך הפסוק הממוצע בספר תהילים הוא רק 7.8 מילים.
בעבר היו מספר נוסחאות לחלוקה לפסוקים.
למשל, בתלמוד הבבלי מספר רב אחא בר אדא שבארץ ישראל מחלקים לשלושה חלקים את הפסוק "ויאמר ה' אל משה הנה אנכי בא אליך בעב הענן'".
בתלמוד יש דיון בנוגע למספר הפסוקים בספר תהילים, ולגבי אמצעם.
על פי התלמוד, פסוק האמצע הוא שנמצא במרחק של שני פסוקים מאמצע הספר על פי חשבוננו.
עם זאת, על פי הסוגיא ישנם 5,896 פסוקים בספר, יותר מפי שניים מאשר בחשבון שלנו.
ייתכן שהגמרא החשיבה כל צלע בפסוק כפסוק בפני עצמו.
על כל פנים, הגמרא שם כותבת שאנחנו לא בקיאים בחלוקת הפסוקים כפי שהיו בקיאים פעם, ולפיכך מנייננו שונה ממניינם.
חשיבות הפסוקים בהלכה מתבטאת בכך שאין עולה לתורה קורא פחות משלושה פסוקים, וכל פסוק שאין עליו מסורת לא יוצרים עליו מסורת חדשה של פיסוק.
חלוקת הפיסוק בתוך הפסוק נעשית על ידי טעמי המקרא: חילוק הפסוק לשניים נקרא "אתנחתא", והטעם המורה על סוף הפסוק נקרא "סלוק" או "סוף פסוק" (שם שהפך לביטוי שמשמעותו סיום עניין).
מספור הפסוקים נהוג לרוב כספירה משנית לחלוקה לפרקים, (למשל, ), אולם הוא משמש גם כמספור משני לחלוקה לסדרים ולפרשיות.
המספור נועד לאפשר מציאה מהירה של פסוקים.
נהר הפּסוֹאוּ (בגאורגית: ფსოუ, ברוסית: Псоу, באבחזית: Ҧсоу) הוא נהר הזורם בחלקם המערבי של הרי קווקז.
מקור הנהר הוא מהר אגפסתה, המתנשא לגובה 3,257 מטר מעל פני הים, וזורם לאורך המדרון הדרומי של הרי הקווקז.
חלק מתוואי הנהר זורם בקו הגבול שבין אבחזיה (שנמצאת בצפון-מערב גאורגיה) ומחוז קרסנודאר שברוסיה.
הנהר זורם בסופו של דבר לים השחור.
אורכו של הנהר מגיע ל-57 ק"מ, ואגן הניקוז שלו הוא 420 קמ"ר לערך.
עמק פסואו גובל ברכס גגרה של אבחזיה ממזרח.
בהלכה, פסולי עדות הם כינוי לקבוצת אנשים שאין לדון או לפסוק על פי עדותם במשפט העברי.
הרמב"ם מונה עשרה סוגים של פסולי עדות מהתורה:
ישנם פסולי עדות נוספים, כגון מפריחי יונים, סוחרי שביעית, ומשַחקים בקובייה (מהמרים), וכן שקרנים, רועי בקר (שיש חשד שרועים בשדות אחרים).
פסולים אלו אינם פסולים מדאורייתא (כפסולים שהוזכרו לעיל) אלא רק מדרבנן.
עדותם של קרובי משפחה מדרגה ראשונה ושנייה פסולה.
גדרי קורבת המשפחה בדין עדות רחבים יותר מלגבי אבלות, עד לרמה של פסול 'שני בשני', פסול אדם להעיד על בן דודו או יחד עם בן דודו.
עדות של קרוב משפחה רחוק יותר - כשרה.
גם כאשר אדם הוא קרוב לאדם שנוגע לתביעה בעקיפין, כמו למשל במקרה שאדם הוא קרוב משפחה של ערב על חוב שעולה לדיון, אסור לו להעיד או לשמש דיין באותו דין.
זהירות מיוחדת נדרשת מסיבה זו, בחופה, בה על מסדר הקידושין לבדוק שאף אחד מהעדים המיועדים אינו קרוב לחתן או לכלה, וכן שהעדים אינם קרובים זה לזה, שכן במקרה כזה אין לקידושין תוקף.
אישה פסולה לעדות מהתורה, מגזירת הכתוב לפיה רק שני עדים גברים כשרים להעיד.
לדעת הרמב"ם הדבר נלמד מלשון הפסוק: "על פי שנים עדים" לשון זכר ולא לשון נקבה.
יש מהאחרונים שכתבו הסברים שונים לסיבת הפסול של נשים.
מקרים שבהם אישה יכולה להעיד
אישה יכולה להעיד במספר נושאים, ובהם:
כל דבר שמסור בידה של אישה לתקנו, נאמנת היא להעיד לגביו.
עדות האישה מתקבלת גם בנושאים חמורים, דוגמת התרת אשת איש להינשא, כגון להעיד על נעדר שאינו בין החיים, ומכוח עדות זו מותרת אשתו של הנעדר מכבלי עגינותה, והיא רשאית להינשא לאחר.
האישה כשרה להעיד בכל נושא שמועילה בו עדות של עד אחד, שהם ענייני איסור והיתר, ובהם: כשרות, שחיטה, הפרשת חלה ומעשר, שבת, נידה.
האישה כשרה להעיד בענייני ייבום וחליצה.
האישה נאמנת להעיד בעניינים שבינו לבינה.
האישה כשרה להעיד על אישה שנשבתה שלא נאנסה בידי שוביה, וממילא היא מותרת להינשא לכהן.
רשע, שהוא אדם העובר עבירות במזיד, פסול לעדות, הדבר נלמד בגמרא מהפסוק
הגדרת רשע לעניין זה היא מי שעבר עבירה שחייבים עליה מלקות או מיתת בית דין, בין אם עבר את העבירה "לתיאבון" ובין אם עבר את העבירה "להכעיס".
כאשר העבירה שעשה אסורה רק מדרבנן, גם הפסול לעדות הוא רק מדרבנן.
הפסוק הוא מאבני היסוד של תורת השפה, ואף על פי כן קשה ביותר להגדירו.
הקושי העיקרי הוא להבחין אותו מחלקיו (מילים, מונחים וכדומה).
ככלל, הפסוק הוא אוסף של סימנים (אידיאליים) אשר קיימת בדרך כלל הסכמה על משמעותו.
במובחן מחלקיו (המילה, הצירוף השמני וכדומה) הפסוק מבטא בדרך כלל משפט או פעולת דיבור שלמה, כגון שאלה, פקודה, טענה, הצעה וכדומה.
פסוק חיווי הוא אוסף סימנים המבטא טענה.
טענה היא תוכן היכול להיות אמיתי או שקרי, כלומר תיאור של עובדה אפשרית.
ישנן לוגיקות שונות המתייחסות לתוכנם של פסוקים שונים (לדוגמה הלוגיקה המודלית המתייחסת להיתכנות), אך הלוגיקה המודרנית מטפלת בעיקר בתוכנם של פסוקי חיווי (כגון "יורד גשם").
המתמטיקה למשל, עוסקת כמעט אך ורק בטענות אודות ישים מתמטיים ועל כן הלוגיקה המתמטית מטפלת כמעט אך ורק בטענות, תנאי האמת שלהן, תנאי ההוכחה שלהן וכדומה, בעוד פעולות דיבור אחרות, כגון שאלות (העולות במהלך החיפוש המתמטי) אינן מטופלות במסגרתה.
פסוק חיווי מבטא טענה גם אם אין שום דרך לקבוע אם היא אמיתית או שקרית, כל עוד התוכן יכול להיות אמיתי או שקרי.
לדוגמה, הפסוק "ישנו חד-קרן מחייך על כוכב צדק" מבטא טענה, על אף שאין לנו שום דרך לברר את אמיתותה או שקריותה.
תהי שפה, ותהא נוסחה בשפה .
אם אינה מכילה משתנים חופשיים, נאמר כי היא פסוק.
ההגדרה הבסיסית ביותר של פסוק ניתנת במסגרת תחשיב הפסוקים.
השפה של תחשיב פסוקים כוללת אינסוף סימנים, , הנקראים "פסוקים יסודיים".
יתר הפסוקים נבנים מתוכם באופן רקורסיבי לפי הכללים הבאים:
לכל טבעי, הפסוק היסודי הוא פסוק.
לכל פסוק , הביטוי הוא פסוק, כאשר הוא הקשר הלוגי "לא".
לכל שני פסוקים , הביטוי הוא פסוק, כאשר הוא אחד מבין הסימנים ("וגם"), ("או"), ("אם-אז"), ("אם ורק אם").
כל פסוק מתקבל מרצף פעולות סופיות של הכללים הללו.
האופי הרקורסיבי של בניית פסוקים מאפשר להוכיח עליהם משפטים באינדוקציה מבנית (המבוססת על אינדוקציה של מספרים טבעיים), לפי בניית הפסוק.
אם טענה כלשהי מתקיימת לכל הפסוקים היסודיים, ואם בהינתן שהיא מתקיימת לפסוקים , היא מתקיימת גם לפסוקים ו- (לכל קשר לוגי), אז בהכרח הטענה מתקיימת לכל הפסוקים.
למשל, כך ניתן להוכיח שאורכו של כל פסוק (מספר הסימנים שבו) משאיר שארית 1 בחלוקה ב-3.
משפט הקריאה היחידה, שמוכח באינדוקציה על בניית פסוק, מבטיח שכל פסוק ניתן לקרוא באופן יחיד, כלומר שיש רק דרך אחת לבנות אותו לפי הכללים הללו.
כאשר אין חשש לבלבול בקריאה, נהוג להשתמש בכתיב בלתי פורמלי ולהשמיט סוגריים מהפסוק.
ערך האמת של פסוק נקבע על פי ערכי האמת של הפסוקים היסודיים המופיעים בו, ולפי טבלת האמת של כל קשר לוגי.
למשל אם אמיתי ו- שקרי, אז הפסוק (שמשמעו " וגם לא ") הוא אמיתי.
התאמה המתאימה ערך אמת לכל פסוק יסודי נקראת מבנה, והיא שקובעת את ערכי האמת של כל הפסוקים האפשריים בתחשיב פסוקים.
פסוק שהוא אמיתי תמיד, ללא תלות בערכי האמת של הפסוקים היסודיים המופיעים בו (כלומר אמיתי בכל מבנה; למשל שאמיתי בין אם אמיתי ובין אם הוא שקרי) קרוי טאוטולוגיה.
פסוק שתמיד שקרי, ללא תלות בערכי האמת של הפסוקים היסודיים המופיעים בו, נקרא סתירה.
תחשיב פסוקים אינו עשיר מספיק כדי לבטא את מרבית התורות המתמטיות.
לכן משתמשים בתחשיב יחסים ששפתו עשירה יותר.
פסוק הוא נוסחה ללא משתנים חופשיים.
מצופה שלפסוקים יהיה ערך אמת יחיד וקבוע, אך לא כל הנוסחאות עונות לתנאי הזה.
למשל אמיתות הנוסחה תלויה בערך של x.
היא אמיתית אם x הוא הקבוע 1, ושקרית אחרת.
כדי לאפיין מבין הנוסחאות את אלו שהן פסוקים יש צורך להגדיר את המושג "משתנה חופשי".
נאמר על כמת שהוא כימות של משתנה בנוסחה, אם מופיע כתו הראשון מימין לכמת (למשל ).
בכל נוסחה, לאחר כימות של משתנה נפתחים סוגריים.
משתנה בנוסחה נקרא "משתנה מכומת" אם הוא מופיע כתו הראשון מימין לכמת, או שהוא בתוך הסוגריים שנפתחים על ידי כמת המכמת אותו.
משתנה שאינו מכומת נקרא "משתנה חופשי".
נוסחה שבה אין משתנים חופשיים נקראת פסוק.
באופן אינטואיטיבי, פסוק הוא נוסחה שמייצגת טענה כללית כלשהי, שאמיתותה אינה תלויה בערכים שמקבלים המשתנים שבה, מאחר שלא ניתן להציב ערכים במשתנים מכומתים.
הנוסחה , למשל, אינה פסוק, כי המשתנה המופיע בה הוא משתנה חופשי.
הפסוק אמיתי במבנה הסטנדרטי של המספרים הטבעיים (או גם של הממשיים), שכן הוא טוען שקיים כלשהו ששווה ל-1. גם הנוסחה היא פסוק.
פסוק זה שקרי במבנה הסטנדרטי, שכן הוא קובע שכל מספר שווה ל-1.
– פסוק זה קובע שכפל הוא פעולה קומוטטיבית.
הוא לא נכון, למשל, באלגברת הקווטרניונים של המילטון.
– הפסוק קובע שהסדר בקבוצה הוא סדר צפוף.
הוא לא נכון במספרים השלמים.
– פסוק זה נכון בכל מודל.
בהגדרת הפסוק הנ"ל מודגש כי הפסוק הוא אוסף אידיאלי של סימנים.
הסיבה לכך היא אבחנת יסוד חשובה אך חמקמקה בתורת השפה: בין תקרית פסוק ותבניתו.
על-מנת להכיר הבחנה זו יש להבחין כי בכל פעם שמבוטא פסוק, למשל בעל פה או בכתב, התוצאה אינה הפסוק עצמו אלא מקרה פרטי שלו.
הפסוק, על כן, אינו זהה עם כתמי הדיו (או צירופי הפיקסלים המהבהבים) המשמשים לביטויו, אלא הוא המשותף לכל כתמי הדיו הללו, הוא זהה עם הסימנים האידיאלים המבטאים אותו.
כל פסוק זהה עם תבנית אפלטונית שמשותפת לכל תקריות הפסוק שלו.
למשל, כאשר נכתב "יורד גשם", "יורד גשם", אותו הפסוק נכתב פעמיים, ולכן אף אחד ממופעי תקרית הפסוק אינו זהה עם הפסוק.
פסולת חלל הוא שם כולל לעצמים הנעים במסלול סביב כדור הארץ, אשר נוצרו על ידי בני אנוש ואשר אינם מביאים עוד תועלת לאיש.
פסולת החלל מגוונת מאוד בהרכבה: שלבי משגרי לוויינים וחלליות, לוויינים שפסקו מלפעול, רסיסי צבע, אבק, חלקי מנועי משגרים, נוזלי קירור ופסולת נוספת.
פסולת חלל הפכה למסוכנת לרכבי חלל בקצב גדל והולך בסוף המאה ה-20, זאת היות שהתנגשות בין פסולת חלל וכלי רכב חלליים עלולה לגרום לנזק כבד לכלי הרכב החללי ואף ליצור פסולת חלל נוספת במהלך ההתנגשות, תופעה הידועה בשם אפקט קסלר על שם דונלד קסלר שהיה בין החוקרים הראשונים בנושא.
חלק מכלי הרכב החלליים, דוגמת תחנת החלל הבינלאומית מכוסים בשכבת מגן מיוחדת להגנה מפני התנגשות עם פסולת חלל.
אסטרונאוטים המבצעים פעילות חוץ רכבית אף הם חשופים לסכנות פגיעת פסולת חלל.
מאז העשור השני של המאה ה-21, עם ההוזלה של תחום הלוויינות, שיגור מערכי לוויינים נעשה יותר רלוונטי ותכוף, דבר שמגדיל את הסיכונים מפסולת חלל, עקב ריבוי לוויינים.
מאז שהתעוררה מודעות לגבי הסכנה, נבחנו פתרונות שונים כגון: בניית וו חלל שמטרתו לנצל את פסולת החלל לתועלת פרויקטי חלל עתידיים, או פיתוח לוויינים בעלי זרועות שיישרפו באטמוספירה יחד עם הפסולת שאספו.
נכון לתחילת 2024 אף טכנולוגיה שכזו לא נכנסה לשלב ביצועי.
בשנת 1958 שיגרה ארצות הברית לחלל את הלוויין ואנגארד 1, נכון לחודש אוגוסט 2007, לוויין זה הוא פיסת פסולת החלל המזוהה הישנה ביותר, אשר נותרה עדיין במסלול סביב כדור הארץ.
אירועי פיצוצים בחלל הנגרמים למשל בחלקי משגרים ובהם שיירי דלק נפיץ, תורמים לפסולת החלל במידה רבה.
כ-100 טון של רסיסים אשר התפזרו במהלך כ-200 אירועי פיצוצים, עדיין מרחפים במסלול סביב כדור הארץ.
פסולת החלל מרוכזת ברובה במסלול נמוך (עד למרחק של 2,000 ק"מ) סביב כדור הארץ, אף שיש פסולת חלל גם במסלול גאוסטציונרי, במרחק 35,786 ק"מ מעל פני הים מול קו המשווה.
רוב הפריטים הללו שבו ונכנסו לאטמוספירת כדור הארץ, שבועות לאחר שאבדו בחלל, זאת בגלל מסלולם וגודלם הזעיר.
פריטים מעין אלה אינם מהווים חלק משמעותי מפסולת החלל.
תרגיל התחמקות ראשון מהתנגשות עם פסולת חלל בוצע על ידי מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-48, זאת כדי להימנע מהתנגשות עם שרידי הלוויין הסובייטי קוסמוס 955.
בשנת 2006 חלפו שרידי לוויין רוסי ששבו ונכנסו לאטמוספירה, במרחק מסוכן ממטוס איירבוס מאמריקה הלטינית ועליו 270 נוסעים בטיסה מעל האוקיינוס השקט.
זהו אזור מועדף להשבת לוויינים לאטמוספירה, בית קברות לחלליות, בגלל היותו ריק יחסית מאוכלוסייה.
מומחים בתעשיית החלל סבורים כי המסלול הנמוך סביב כדור הארץ (עד 2,000 ק"מ) יפסיק בקרוב להיות שמיש, עקב גידול מהיר בכמות הלוויינים ובפסולת החלל.
אירועים בולטים ביצירת פסולת חלל
נכון ל-2017, כ-1/3 מכל הפסולת החללית המקוטלגת ונמצאת תחת מעקב נובעת מ-10 אירועי התנגשות והתפרקות של לוויינים:
האירוע הבולט ביותר ביצירת פסולת חלל היה ניסוי סיני בטיל נגד לוויינים, ב-11 בינואר 2007. על פי הערכות הניסוי הותיר יותר מ-2300 רסיסי פסולת אשר ניתן לעקוב אחריהם, יותר מ-35,000 חלקיקים שגודלם מעל סנטימטר בודד, ויותר ממיליון חלקיקים שגודלם מעל מילימטר בודד.
אירוע בסדר גודל דומה אירע ב-19 בפברואר 2007 כאשר שלב של משגר רוסי Briz-M התפוצץ בעודו במסלול בחלל, מעל אוסטרליה.
המשגר שוגר לחלל ב-28 בפברואר 2006 ונשא לוויין תקשורת, אולם עקב תקלה לא נוצל מלוא הדלק שהיה בו.
את הפיצוץ צילמו מספר אסטרונומים, אולם בגלל מסלולו הייחודי היה קושי בהערכת גודל ענן הפסולת.
אף שכמות פסולת החלל מאירוע זה דומה לפסולת שנותרה מן הניסוי הסיני, פסולת זו נמצאת במסלול נמוך יותר לכדור הארץ ורובה תכנס לאטמוספירה בתוך זמן קצר יחסית.
נכון ל-21 בפברואר 2007 זוהו למעלה מ-1,000 עצמים מאירוע זה.
ב-20 בפברואר 2008 יירט הצי האמריקני מספינת המלחמה "אגם ארי" ליד חופי הוואי לוויין ביון שהועלה כשנה לפני כן לחלל ואולם הקשר עמו נותק והוא עמד להתרסק על מכל ההידרזין שלו בתחילת מארס של אותה שנה.
הטיל פגע בלוויין USA 193 ופוצץ אותו.
המומחים חלוקים בדעתם כמה מהשברים יישרדו זמן רב ויפריעו ללוויינים אחרים.
ב-19 בנובמבר 2008 בעת שהאסטרונאוטית היידי סטפנישין פייפר שהתה בהליכת חלל מחוץ לתחנת החלל הבינלאומית במסגרת עבודות תיקון ואחזקה, ריחף תרמיל הכלים שלה, שלא נקשר כהלכה, והתרחק לאטו לחלל.
היה זה העצם הגדול ביותר שאבד עד לאותה עת במהלך הליכת חלל.
התנגשות הלוויינים אירידיום 33 וקוסמוס 2251 שאירעה ב-10 בפברואר 2009, היא האירוע הראשון שבו התנגשו שני לוויינים במסלוליהם סביב כדור הארץ.
האירוע יצר כמות רבה ביותר של פסולת חלל, ומתוכם 1668 חלקיקים מקוטלגים.
ב-4 במרץ 2022 אושר שפסולת חלל פגעה בקרקע של הירח לראשונה אי פעם.
פסולת החלל הייתה ככל הנראה בטיל סיני בשם Long March 3C.
ב-8 במרץ 2024 פגע חפץ במשקל 700 גרם בבית בפלורידה, ארצות הברית, ופער חור בגג.
נציגי נאס"א אספו את החפץ.
מאוחר יותר הם עידכנו כי מדובר בחלק של מטען לסוללות משומשות, ששוחרר מתחנת החלל הבינלאומית כפסולת ב-2021. החלק לא התפרק ונשרף כליל בכניסה לאטמוספירה וחלק קטן ממנו שרד ופגע בבית.
מספר אמצעים הוצעו בעבר כדי למנוע יצירת פסולת חלל נוספת.
הפסיבציה של השלבים האחרונים של משגרי לוויינים וחלליות על ידי השחרור של שיירי נוזלים, נועדה להפחית את הסכנה של התפוצצות המכל תוך כדי היותו במסלול סביב כדור הארץ ובכך לשגר אלפי רסיסים לחלל.
הוצאת לוויינים ממסלולם והכנסתם לצורך שריפתם באטמוספירה של כדור הארץ, תפחית אף היא את כמות הפסולת בחלל.
ניתן להשיג מטרה זו על ידי הוספת רסן אלקטרו-דינמי ללוויין, אשר מתגלגל לחלל ומאיט את כלי הרכב החללי.
במקרים שבהם השבת הלוויין לאטמוספירה תצריך דלק רב מזה הנמצא בלוויין, ניתן להנחות את הלוויין למסלול שבו גרר אטמוספירי יגרום ללוויין לצאת ממסלולו בתוך שנים ספורות.
פתרון אפשרי ללוויינים הנמצאים במסלול הרחוק מכדור הארץ, רחוק מכדי שניתן יהיה להשיבם לאטמוספירה דוגמת אלה החגים בטבעת הגאוסטטית, הוא להביאם ל"בית קברות חללי", מסלול הקפה שיכול להיות יותר מרוחק ובו נמצאים לוויינים שאינם פעילים עוד.
הועלו אף הצעות באשר לשיטות "לטאטא" את פסולת החלל חזרה לתוך האטמוספירה של כדור הארץ, כולל מטאטאי לייזר המאיידים רסיסי זבל או דוחפים אותם למסלולים הדועכים במהירות, או גושים גדולים של ארוג'ל היכולים לספוג לתוכם רסיסים הפוגעים בהם ולבסוף נופלים לאטמוספירה ונשרפים.
אולם עד היום רוב המאמצים להתמודדות עם פסולת חלל הושקעו באמצעי זהירות למניעת התנגשות ומניעת היווצרות פסולת נוספת.