tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1988 עזב את התפקיד ומונה להיות חבר בצוות המפקחי הכלליים של המטה הכללי – תפקיד ייצוגי בלבד.
סמיון קורקוטקין מת בביתו במוסקבה 16 בספטמבר 1990. הוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
סמיח רוחי עפיף טבילה הוא אדריכל ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר התחבורה והתקשורת בממשלת חמדאללה השלישית.
סמיח נולד ב-17 בדצמבר 1950 בעיר שכם.
הוא קיבל את השכלתו היסודית והתיכונית בעיר, ולאחר מכן עבר למצרים, שם השלים לימודי תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת עין שמס ב-1976.
לאחר סיום לימודיו עבד כמהנדס, ובהמשך מילא תפקידים רבים, הבולטים שבהם: ראש איגוד הקבלנים הפלסטינים ביהודה ושומרון בשנים 2006-2008 ונשיא מועדון הספורט בשכם בשנים 2010-2014. מאז 1985, טבילה עובד בפקולטה להנדסה באוניברסיטת א-נג'אח כחבר חיצוני.
הוא היה חבר באגודת המהנדסים הפלסטינית, חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת חברון, חבר מועצה בעיריית שכם, חבר בהתאחדות הקבלנים הערביים ועוד.
ב-31 ביולי 2015 במהלך חילופי שרים, מונה לכהן כשר התחבורה והתקשורת בממשלת הרשות הפלסטינית בראשות ראמי חמדאללה, עד תום כהונתה ב-13 באפריל 2019. באוגוסט 2015 החליט שר השלטון המקומי, חוסיין אל-אערג', למנות ועדה מקומית בראשות טבילה שתנהל את עיריית שכם עד לבחירות המקומיות ב-2017.
באוגוסט 2019 קיבל בחזרה את התפקיד, בעקבות הסכם רוטציה על ראשות העיר עם איש ארגון הטרור חמאס עדלי יעיש.
סמיח נשוי ואב לשלושה ילדים.
סמיח חסין אל-עבד כרארה הוא פוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר במשרד העבודות הציבוריות והשיכון בממשלת הנייה השנייה.
אל-עבד נולד ב-1947 באל-בירה ומתגורר בה.
בשנת 1970 הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה ותכנון ובשנת 1972 תואר שני בעיצוב עירוני מאוניברסיטת הרווארד, בהמשך, בשנת 1987, קיבל תואר דוקטור לפיתוח ותכנון אזורי.
הוא שימש כמרצה באוניברסיטת ביר זית.
עמד בראש המחלקה לארכיטקטורה באוניברסיטה, והיה בין הצוותים הראשונים של קרן PECDAR.
בהיותו פעיל פת"ח, ניסה להיבחר למועצה המחוקקת בינואר 1996 אך נכשל.
הוא קרא בעבר למלחמה בשחיתות ולקידום רפורמות ברשות.
כמו כן, מילא תפקידים שונים במשא ומתן עם ישראל לאורך השנים.
בממשלת הנייה הראשונה כיהן כסגן שר התכנון, ובממשלתו השנייה של אסמאעיל הנייה, כיהן כשר השיכון.
אל-עבד מחזיק גם באזרחות אמריקאית, הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
ביהדות, סמיכה לרבנות (נקראת גם: היתר הוראה) היא אישור על כושרו של אדם לפסוק הלכה על פי תורת ישראל, ומתן סמכות להיקרא בתואר רב.
הסמיכה נעשית על ידי רב מוסמך, ובאישור חתימתו הנקרא "כתב סמיכה".
הסמיכה המקורית המוזכרת בחז"ל הייתה רשות מיוחדת להיחשב כדיין ולדון דיני נפשות ודיני קנסות ולקדש חודשים ועוד דינים שצריך בהם דיין מוסמך.
סמיכה זו נפסקה במהלך הדורות ולא קיימת כיום.
בתחילת ימי חז"ל לא היה צורך בסמיכה כדי לפסוק הלכה בדיני איסור והיתר וטומאה וטהרה, וכל מי שידע את ההלכה יכול היה לפסוק.
בזמנו של רבי יהודה הנשיא גזרו שתלמיד בחיי רבו אל יורה בכל דבר לאחרים אלא אם כן נטל רשות מרבו.
הגמרא שם מבחינה בין 3 סוגי הסמכה: יורה יורה, ידין ידין, ויתיר בכורות; שני הסוגים הראשונים נהוגים היום, ואילו יתיר בכורות לא נהוג בזמן הזה.
למרות שסמיכה במשמעותה ההלכתית לא קיימת כיום, נהוגה במקומות רבים סמיכת רב את תלמידו כדי לתת לו רשות להורות הלכה ולכהן כרב או דיין בעצמו.
בסביבות המאה ה14 נהגו באשכנז סמיכת מורנו סמיכה ייחודית מיוחסת לרב מאיר בן ברוך הלוי.
הריב"ש כתב בתשובותיו על מהות הסמיכה, והתייחס לסוגי הסמיכה השונים, כך גם התייחס לסמיכה האשכנזית בעקבות פולמוס הסמיכה בצרפת.
במדינת ישראל, מלבד סמיכה שסומכים רבנים את תלמידיהם באופן פרטי, לרבנות הראשית בישראל סמכות להעניק סמיכות לרבנות והיא עורכת לשם כך מבחני הסמכה.
רבי יהודה ברצלוני מזכיר ברשימת השטרות "שטר מסמיך" שנהוג לתת לתלמיד חכם כשרוצים להכניסו לישיבת הרבנים, כ"זכר לסמיכה".
קיימים ארבעה סוגי הסמכות הניתנות על ידי הרבנות הראשית לאנשים שעברו את מסלול המבחנים הנדרש לכל הסמכה:
זכאות לכושר לרב מושב - על המבקש לעבור 6 בחינות חובה: 1. הלכות שבת.
4. אבלות 5. עירובין 6. חופה וקידושין.
זכאות לכושר לרב אזורי - על המבקש לעבור 9 בחינות חובה.
זכאות לכושר לרב עיר - על המבקש לעבור 11 בחינות חובה ובחינה בע"פ בפני ועדה.
תעודת הכשירות לרב עיר ניתנת בכפוף לאישור מועצת הרבנות הראשית לישראל.
ידין ידין - מבחנים על דיני ממונות ואישות, כאשר המוסמך נקרא דיין.
אף על פי שברוב פלגי היהדות האורתודוקסית מקובל כיום לעודד נשים ללמוד מעט תורה (בעיקר תנ"ך ומעט הלכות שרלוונטיות לגביהן), מעטות הנשים המקדישות את מרבית זמנן ללימוד תורה, ובאופן מסורתי רק גברים לומדים בצורה עיונית את החומר הנדרש כדי להיות מוסמכים לרבנות.
בתנועות היהדות הפרוגרסיביות שכיחה סמיכת נשים לרבנות באופן שוויני לגברים.
נשים שהוסמכו לרבנות מעדיפות לרוב את התואר "רב" או "רבה" (ברבים, "רבות"), משום שהתואר "רבנית" ניתן מסורתית לאשתו של רב.
עם זאת, במקרים בודדים הוסמכו נשים לרבנות גם בשולי הזרם האורתודוקסי של היהדות.
כך הוסמכה למשל אוולין גודמן-טאו על ידי הרב הירושלמי יהונתן צ'יפמן, על מנת לכהן כרבה של הקהילה הרפורמית בווינה.
הרבה הראשונה הייתה רגינה יונאס שהוסמכה בגרמניה בשנת 1935. מאז 1972, כאשר סאלי פריסנד הוסמכה מטעם התנועה הרפורמית, היברו יוניון קולג' הסמיך 520 רבות (נכון ל-2007).
איימי איילברג הייתה לרבה הקונסרבטיבית הראשונה בשנת 1985 (מתוך 177 נכון ל-2006).
באירופה, מכון ליאו בק הסמיך לראשונה את ג'קי טאביק ב-1975 ומאז עוד 30 רבות.
על אף שכמעט ולא מתקיים דיון לגבי סמיכת נשים כרבנים רשמיים ביהדות האורתודוקסית, בשנים האחרונות מוקמות מסגרות שונות להכשרת נשים לתפקידים הלכתיים מקצועיים שונים:
בארצות הברית, הרבנים אבי וייס ושאול ברמן הקימו מכון חינוכי לנשים בשם 'תורת מרים'.
הם אינם טוענים כי בוגרות המכון הן רבניות, אך מצפים כי ישתלבו בתפקידים מקצועיים בהנהגת הקהילה ותפקוד בית הכנסת.
הרב אריה סטריקובסקי עבד בשנות ה-90 עם הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא (אז הרב הראשי לישראל) להקמת תוכנית להכשרת טוענות רבניות בבתי הדין הרבניים.
מאז הוכשרו למעלה מ-70 נשים כטוענות.
סטריקובסקי טוען כי "הידע הנדרש להפוך לטוענת רבנית גדול מזה של סמיכה רגילה".
הטוענות עובדות בישראל עם כל מגזרי היהדות השונים, כולל חרדים.
בישראל, קיימות מספר תוכניות להכשרת נשים כיועצות הלכה, בפרט בענייני נשים וטהרת המשפחה (באוניברסיטת בר-אילן, מדרשת נשמת, מוסדות אור תורה סטון ועוד).
עם זאת, כל הרבנים החרדים וכן כמעט כל הרבנים האורתודוקסים, אינם מתירים סמיכת נשים לרבנות.
באפריל 2019 עתרו לבג"ץ שש נשים יחד עם עמותת עתים וארגוני נשים נוספים, בדרישה לאפשר להן להיבחן במבחני ההסמכה לרבנות.
ביולי 2025 פסק בג"ץ כי על הרבנות הראשית לאפשר לנשים לגשת לבחינות להסמכה לרבנות.
באוקטובר ביקשה הרבנות לקיים דיון חוזר והציעה כפשרה כי יתאפשר לנשים להיבחן בנושאים מסוימים בלבד כגון הלכות שבת והלכות נידה.
בנובמבר 2025 דחה בג"ץ את ההצעה ופסק כי על הרבנות הראשית לפתוח את כל מבחני הרבנות לנשים.
בעקבות פסיקת בג"ץ, הרבנות הראשית השעתה את הרישום לבחינות ההסמכה לרבנות עבור כולם (כולל גברים), כדי למנוע את יישום הפסיקה שחייבה אותה לאפשר לנשים להיבחן.
ההשעיה נמשכת ללא מועד סיום קבוע.
סמיכת זקנים (נקראת גם סמיכת חכמים או פשוט סמיכה) היא מתן רשות של רב לתלמידו להיות דיין.
רק אדם שנסמך בעצמו רשאי לסמוך אחרים, וכך נוצרת שלשלת של סומכים ונסמכים שראשיתה במשה רבנו שסמך את יהושע בן נון.
בתקופת האמוראים או הגאונים נפסקה שלשלת הסמיכה ולכן אין כיום דיינים סמוכים כלל.
במהלך הדורות נעשו ניסיונות שונים לחדש את הסמיכה.
בדינים רבים, למשל דיני קנסות ודיני נפשות, רק דיין סמוך רשאי לדון.
לפיכך, מכיוון שאין כיום רבנים שנסמכו כראוי, לא ניתן לפסוק בתחומים אלה.
בתורה (, ) מסופר שמשה סמך את יהושע ממשיכו.
"ויהושע בן נון מלא רוח חכמה כי סמך משה את ידיו עליו".
יש הרואים בהאצלת הרוח ממשה לשבעים הזקנים, המתוארת בספר במדבר פרק י"א, סמיכה של הזקנים.
משה עצמו לא היה זקוק לסמיכה כי כוחו בא מאת הקב"ה, אך כאשר קרבו ימיו של משה למות, והוא ביקש מהקב"ה כי "יפקוד איש על העדה", הוא לימד אותו את דרך הסמיכה.
לדעת הרמב"ם וכך מקובל לפי המסורת, יש שלשלת של סמיכה ממשה רבנו, כאמור במשנה הראשונה של פרקי אבות: "משה קיבל תורה מסיני, ומסרה ליהושע, ויהושע לזקנים, וזקנים לנביאים, ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה".
אך חיים יחיאל בורנשטיין כותב על כך שאין לדעה זו זכר בתלמוד, והסמיכה הראשונה נתחדשה מפני צורך השעה על ידי בית-דין הגדול שבירושלים, אף-על-פי שלא היה סמוך, תקן את הסמיכה מאז והלאה לדורות עולם, ואכן המקורות הראשוניים המתעדים את הסמיכה הם רק מסוף ימי הבית השני.
הראשון מן הנשיאים שנקרא "רבן" שזה אומר שנסמך, הוא רבן גמליאל הזקן, וכן החכמים הקרואים בשם רבי, שהוא הסימן לסמיכה.
בסוף תקופת התנאים כששלטון הארץ היה ביד הרומאים הכירו הרומאים בחשיבות הסמיכה ושעל ידי זה מתאפשרת המשכיות המסורת של עם ישראל, ואסרו על הסמיכה.
רבי יהודה בן בבא, שידע את חשיבות הסמיכה להמשכיותו של עם ישראל, סמך חמישה רבנים בגליל, בניגוד לגזרת מלכות שגזר הקיסר אדריאנוס (מסכת סנהדרין י"ד):
"גזרה מלכות גזרה על ישראל, שכל הסומך יהרג וכל הנסמך יהרג ועיר שסומכין בה תחרב ותחומין שסומכין בהם יעקרו..."
בן בבא סמך את הרבנים בעמק שבין אושא לשפרעם.
הוא בחר מקום זה משום שלא היה בתחום שיפוטו של אף יישוב ולא היו מחריבים ערים גדולות אלו:
"ישב בין שני הרים גדולים ובין שתי ערים גדולות ובין שני תחומי שבת וסמך שם חמישה זקנים"
בין הזקנים שסמך היו רבי מאיר, רבי שמעון בר יוחאי, רבי יוסי בן חלפתא ורבי יהודה בן אלעאי.
בשעת הסמיכה הבחינו בחיילי רומי הרודפים אחריהם, רבי יהודה בן בבא נדחק למעבר בין ההרים וחסם בגופו את הרומאים ואמר לתלמידיו לברוח, ובכך ניצלו תלמידיו המוסמכים.
הרומאים דקרו אותו בשלוש מאות חניתות.
על שם האירוע קרוי הצומת הסמוך לשפרעם בשם "צומת סומך".
אין מקור מפורש הקובע מתי פסקה שלשלת הסמיכה.
מקובל כי בסוף תקופת האמוראים לאחר אביי ורבא התבטלה הסמיכה בעקבות גזרות הרומאים נגד הסמיכה.
מאחר שניתן לסמוך רק בארץ ישראל, לא היה אפשר לסמוך בבבל.
חלק מהחוקרים למדו מתשובת רב צמח בן פלטוי, גאון פומבדיתא בסוף המאה התשיעית, שבזמנו עוד דנו דיני קנסות וחבלות בארץ ישראל; אך לדעת אחרים הלשון בתשובה מתייחסת לדין התלמוד, ולא למציאות שנהגה בזמנו.
כמו כן, במגילת אחימעץ מסופר על חכם בשם רבי אהרן שירד מארץ ישראל לחוץ לארץ ודן שם מספר דיני נפשות, אך יש המפקפקים בעדות זו.
במגילת אביתר מסופר שרבי אליהו גאון שנפטר בשנת ד'תתמ"ד סמך את בניו אביתר ושלמה ואחרים בשנתיים שלפני מותו.
מסמך אחר מגניזת קהיר מזכיר סמיכה שנעשתה בצפת, שהפכה לעיר חשובה רק בממלכת ירושלים.
מנגד, באגרת ששלח ראש הגולה דניאל בן חסדאי, נכתב ש'ידוע וגלוי' שהסמיכה בארץ ישראל נפסקה עם פטירת ר' דניאל בן עזריה ראש ישיבת גאון יעקב, בשנת ד'תתכ"ב.
לדעת הרב מנחם מנדל כשר, הסמיכה בארץ ישראל בזמן הגאונים לא הייתה ממש לדון דיני קנסות וכדומה, אלא רק לדמיון וזכר.
בתקופת הראשונים, כבר היה ידוע שאין דיינים סמוכים אף בארץ ישראל.
הרמב"ם כתב שמסתבר לו שיכולים כל חכמי ארץ ישראל להתאסף ולחדש את הסמיכה.
ב-1538 ניסו רבני העיר צפת ובראשם רבי יעקב בֵּירָב לחדש את הסמיכה.
רבי יעקב בירב סמך ארבעה חכמים: את רבי יוסף קארו, רבי משה מטראני (המבי"ט), רבי יוסף סאגיס ורבי משה קורדובירו (הרמ"ק).
גם שרשרת סמיכה זו לא נמשכה יותר משני דורות, עקב התנגדותו של רבי לוי (בן רבי יעקב) בן חביב (הרלב"ח) שהיה רבה של ירושלים.
הוא נימק זאת בכך שאין תוקף הלכתי לסמיכה כזאת.
את טענותיו ערך הרלב"ח בספר הנקרא קונטרס הסמיכה.
רבי יוסף קארו שנסמך על ידי רבי יעקב בֵּירָב כנ"ל, כן המשיך את הסמיכה הזאת, בסומכו את רבי משה אלשיך שסמך את רבי חיים ויטאל, אך יש הסוברים לומר שחזר בו מזה, ורואים זאת מתוך שלא כתב זאת בשולחן ערוך שלו.
כאמור לעיל, הביטוי 'סמיכה' נגזר מהנאמר בתורה על משה רבינו שסמך את יהושע בן נון "וַיִּסְמֹ֧ךְ אֶת־יָדָ֛יו עָלָ֖יו וַיְצַוֵּ֑הוּ כַּאֲשֶׁ֛ר דִּבֶּ֥ר יְהֹוָ֖ה בְּיַד־מֹשֶֽׁה" כלומר סמיכת ידו או ידיו של החכם המסמיך על ראש החכם המוסמך.
למרות זאת, להלכה אין צורך שהסמיכה תתבצע באמצעות סמיכת ידיים פיזית על ראש החכם הנסמך, וניתן לסמוך באמירה בלבד, או אפילו בכתב.
אִמְרוּץ (או סמים בספורט) הוא נטילת חומרים משפרי ביצועים , ובהם תרופות וסמים על ידי ספורטאים על מנת לשפר את הישגיהם.
קטגוריה זו כוללת גם עירויי דם, וכן תרופות המיועדות לטשטש עקבות של תרופות אחרות האסורות בספורט או להפחית את משקל הגוף לפני תחרויות בהן מתחרים לפי קבוצות משקל.
בשנים האחרונות מדובר אף על שימוש בטיפולים גנטיים.
סמים בספורט נחשבים כבלתי אתיים על ידי רוב ארגוני הספורט הבין-לאומיים, ובמיוחד על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי.
על הסיבות לכך נמנות הסכנות הבריאותיות למשתמשים, חוסר שוויון בין הספורטאים המתחרים, והמופת הציבורי של הרוח הספורטיבית - שאיננו יכול לדור בכפיפה אחת עם סמים.
בדיקות נעשות לספורטאים במסגרת תחרויות ואף מחוץ לתחרויות, ומתחרים שהתגלה שהשתמשו בסמים - תוצאותיהם נפסלות.
בין סוגי הסמים הנפוצים ביותר ניתן למצוא את הסטרואידים האנאבוליים, הורמונים נוספים הגורמים להגדלת השרירים, תרופות ממריצות, וכן עירויי דם, אריתרופויאטין ואגוניסטים להורמון זה - המגדילים את כמות תאי הדם האדומים.
שיטות הבדיקה הולכות ומשתכללות לאורך השנים, אך במקביל תעשייה שלמה מפתחת סמים מתוחכמים וקשים יותר לגילוי, ואף תרופות ושיטות לטשטוש עקבות של תרופות אסורות אחרות.
הארגון המקצועי המרכז את הפעילות כנגד סמים בספורט הוא הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), שנוסדה בשנת 1999 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי.
המודעות לנושא זה הולכת ועולה בשנים האחרונות, והיקף הבדיקות לגילוי סמים בתחרויות ספורט הולך ועולה.
מאידך, יש הטוענים שמדובר במעין "ציד מכשפות", ויש הטוענים, שהמאבק נגד סמים יקר מאוד, חודר לפרטיות של הנבדקים, ואיננו מצליח למגר את התופעה.
באנגלית, התופעה של סמים בספורט נקראת Doping, ומילה דומה גם ברוב השפות האירופאיות.
המקור מהמילה ההולנדית Dop - סוג של משקה אלכוהולי מעורר שהיה בשימוש אצל שבט הזולו בדרום אפריקה.
עדויות ראשונות מהעת החדשה מגיעות מסוף המאה ה-19, כשרוכבי אופניים השתמשו בקפאין, בקוקאין, בסטריכנין ובאתר - לשיפור ההישגים ולהפחתת כאבים ועייפות.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) רץ המרתון האמריקאי תומאס היקס חש עייפות במהלך הריצה, ואז מאמנו הגיש לו תערובת של ברנדי יחד עם סטריכנין במינון נמוך.
היקס בלע את התערובת, המשיך לרוץ וזכה במדליית זהב בריצת המרתון, אך התמוטט לאחר סיום הריצה.
שימוש בסמים ממריצים בספורט החל להיות נפוץ בשנות ה-20, וההתאחדות הבינלאומית לאתלטיקה חובבנית - שהפכה מאוחר יותר להתאחדות האתלטיקה הבינלאומית - אסרה בשנת 1928 על שימוש בסמים ממריצים, וכך הייתה לגוף הראשון שהתייחס לנושא.
אולם באותה תקופה לא היו קיימות עדיין בדיקות סמים, ולא הייתה דרך מעשית לאכוף הוראה זו.
סטרואידים אנאבוליים סינתטיים פותחו החל משנות ה-30 של המאה ה-20 על בסיס הורמון המין הגברי טסטוסטרון, והחל משנות ה-50, הוחל בטיפולים בסטרואידים לספורטאים בברית המועצות ובגוש המזרחי.
אליפות העולם בהרמת משקולות בשנת 1954, שבה זכו ספורטאי ברית המועצות במרבית מדליות הזהב, ואף שברו מספר שיאי עולם, היא קרוב לוודאי אירוע הספורט הראשון שבו התחרו וזכו ספורטאים שהשתמשו בסטרואידים אנאבוליים.
השימוש בסמים שונים, ובעיקר בסטרואידים אנאבוליים ובסמים ממריצים הלך והתרחב, ובאולימפיאדת רומא (1960) נפטר רוכב האופניים הדני קנוד אנמארק ינסן במהלך מרוץ.
בנתיחה שלאחר המוות נמצאו בגופו שרידי אמפטמינים.
אירוע זה היווה נקודת מפנה להתייחסות מוסדות הספורט, ובשנת 1966 הצטרפו הפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א) והאיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI) לאיסור על סמים, ונעשו בדיקות סמים ראשונות במסגרת אליפויות העולם בכדורגל ובאופניים, וכן באליפויות ספורט אירופאיות שונות.
בשנת 1967 נפטר עוד רוכב אופניים עקב שימוש באמפטמינים - הבריטי טום סימפסון - במהלך הטור דה פראנס, ובאותה שנה נאסר השימוש בסמים גם על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי.
אולימפיאדת החורף בגרנובל בשנת 1968, ואולימפיאדת מקסיקו סיטי באותה השנה, היו האולימפיאדות הראשונות בהן בוצעו בדיקות לגילוי סמים לספורטאים.
באותה תקופה, עדיין לא היה קיים הידע כיצד לגלות משתמשים בסטרואידים, ואכן השימוש בסטרואידים אנאבוליים הלך והתרחב בשנות ה-60 וה-70. רק בשנת 1974 פותחה שיטת בדיקת שתן אמינה לגילוי המשתמשים בהם.
מדינה שבלטה במיוחד הייתה גרמניה המזרחית, שהנהיגה תוכנית מיוחדת לקידום הספורט הייצוגי.
המנהל הרפואי של תוכנית זו, ד"ר מנפרד הופנר (Manfred Höppner), נתן סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים החל משנות ה-60. תוכנית זו אפשרה לגרמניה המזרחית להוביל במשך שני עשורים בענפי ספורט רבים, תוך זכייה בתחרויות רבות ובשיאים רבים, הרבה מעבר לגודלה היחסי של מדינה זו - 17 מיליון תושבים.
דור שלם של ספורטאים וספורטאיות נפגע בגלל סימום שיטתי מילדות, עם תופעות לוואי קשות לאורך שנים.
סמים נפוצו גם במדינות מחוץ לגוש המזרחי, ואחד המקרים הידועים ביותר הוא של האתלט הקנדי בן ג'ונסון, שהגיע למקום הראשון בריצת מאה מטר באולימפיאדת סיאול (1988), ונפסל לאחר שבדיקת שתן גילתה שימוש בסטרואיד אנאבולי בשם Stanozolol.
מאוחר יותר הודה ג'ונסון בשימוש בסוגים נוספים של סטרואידים אנאבוליים וכן בהורמון הגדילה.
מקרה נוסף שזכה לתהודה רבה הוא השעייתו של קפטן נבחרת ארגנטינה בכדורגל, דייגו מראדונה, ממונדיאל 1994 עקב שימוש באפדרין - סם ממריץ מקבוצת האמפטמינים.
שערוריות סמים מתעוררות מדי פעם בתחרויות רבות ושונות, ואף ב.
שימוש בסטרואידים אנאבוליים, בהורמון הגדילה ולעיתים אף באינסולין - הפך לנפוץ גם בקרב העוסקים בפיתוח גוף, ואף השרירן ושחקן הקולנוע ארנולד שוורצנגר - לימים מושל קליפורניה - הודה בשימוש בסטרואידים.
לפי דוברו, לא השתמש שוורצנגר בסטרואידים מאז 1990 - השנה שבה הם הפכו לבלתי חוקיים בארצות הברית.
בדיקות לגילוי שימוש בסטרואידים אנאבוליים ובתרופות ממריצות הוכנסו ליותר ויותר תחרויות ספורט, והחל מ-1988 הוכנסו בדיקות פתע לספורטאים - שלא בזמן תחרויות.
קיים כנראה קשר בין הרחבת הבדיקות לבין ירידה בשיעור הישגי השיא בסוגי ספורט מסוימים החל משנות ה-90
"חזית" חדשה - "סימום דם"
במקביל, נפתחה "חזית" חדשה החל משנות ה-70: ספורטאים החלו להשתמש בשיטות להגדלת כמות הדם באמצעות עירויי דם ובאמצעות אריתרופויאטין (EPO).
המונח באנגלית לתופעה זו הוא Blood doping (יש המעברתים ל"סימום דם").
בשנת 1986 אסר הוועד האולימפי הבינלאומי על שיטות אלה, ובשנת 2000 הוכנסו בדיקות לגילוי שימוש בתכשירי אריתרופויאטין ולגילוי עירויי דם מתורמים אחרים.
מעתה לוקחים מהמשתתפים בתחרויות לא רק דגימת שתן אלא גם דגימת דם.
המעבר המתבקש של הספורטאים, היה לשיטה של עירויי דם עצמיים: הספורטאי תורם תרומת דם אשר נשמרת בקירור, ומוזרקת אליו בחזרה סמוך לתחרות ספורט.
האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI) פתר את בעיית חוסר היכולת לגלות עירויי דם עצמיים, והוא מונע מראש השתתפות של רוכבים בעלי נפח רב מדי של תאי הדם: מי שיש לו המטוקריט מעל 50% לא יורשה להשתתף בתחרות.
בנוסף, שוקדים על פיתוח בדיקה לגילוי תרומות דם עצמיות.
בשנים האחרונות אירעו מקרים לא מעטים של מוות פתאומי עקב אוטם שריר הלב אצל רוכבי אופניים מקצועיים, ובמקביל בוצעו חקירות ופשיטות משטרתיות לגילוי חומרים אסורים וציוד המשמש לעירויי דם.
שערוריות סמים רבות אירעו במרוץ האופניים היוקרתי טור דה פראנס.
בשנים האחרונות הוחמר הפיקוח, ורוכבים לא מעטים סולקו מה"טור" עקב שימוש בחומרים כאלו.
בשנת 1967 התמוטט רוכב האופניים הבריטי טום סימפסון ומת, כשבכיסיו אמפולות של אמפטמינים.
"פרשת פסטינה" - בשנת 1998 נתפס רכב של קבוצת הרוכבים המובילה "פסטינה", ובו סוגים רבים של תרופות אסורות.
כן התגלו סמים אסורים בפשיטת המשטרה בחדרים בהם לנו אנשי קבוצה אחרת.
נגד האמריקאי לאנס ארמסטרונג, שזכה במקום הראשון בשבעה מרוצים רצופים בשנים 1999–2005, הצטברו במשך השנים עדויות נסיבתיות רבות המצביעות, בעיני רבים, על קשרים עם גורמים העוסקים בסמים בספורט.
בשנת 2005 התגלו עקבות אריתרופויאטין בדגימת שתן ישנה שלו משנת 1999, אולם לא ניתן היה להאשים את ארמסטרונג בשעתו, עקב צורך בבדיקת שתן חוזרת לפי הנוהל - בדיקה שלא נמצאה.
ביוני 2012 הרשות לפיקוח על שימוש בסמים בספורט האמריקני (ה-USADA) מצאה עדויות לשימוש שלו בחומרים אסורים והוא הואשם בכך והושעה מתחרויות רכיבה על אופניים.
באוגוסט באותה שנה, בעקבות שמיעת עדויות גם מחבריו לצוות, החליטה הרשות על השעייתו לכל החיים מכל תחרויות רכיבה על אופניים, ושלילת כל התארים בהם אמסטרונג זכה לאחר ה-1 באוגוסט 1998.
בשנת 2006, בעקבות מבצע פוארטו, מנעו מארגני המרוץ משתי קבוצות ספרדיות לזנק למרוץ.
כמו כן, ארבעה רוכבים בולטים (מתוכם שניים שהיו המועמדים הבכירים לזכייה במרוץ) הושעו על ידי קבוצותיהם.
במבצע זה, של המשמר האזרחי בספרד, נתפסה כמות גדולה של סטרואידים אנאבוליים, עירויי דם וציוד לטיפול במוצרי דם.
נעצרו רופא ועוד ארבעה עסקנים שהיו קשורים למספר רב של רוכבי אופניים (פורסמו שמותיהם של 34 מתוך 56 רוכבים - לא כולם השתתפו ב"טור" - אשר טופלו על ידי אותו רופא), וגם לספורטאים בענפים אחרים - כדורגל, טניס.
בשנת 2006 בפעם הראשונה נשלל התואר ממנצח המרוץ - פלויד לאנדיס, שכמות גבוהה מדי של טסטוסטרון התגלתה באחת מדגימות השתן שלו.
התואר נשלל כעבור כשנה, לאחר מאבק משפטי ארוך.
בשנת 2007 התגלו סמים אצל ארבעה רוכבים (אחד מהם חודש לפני התחרות) ושתי קבוצות מובילות נאלצו לפרוש.
הרוכב מיכאל ראסמוסן שהיה קרוב לזכייה, הודח.
הצטברות השערוריות הובילו את העיתון הצרפתי ליברסיון, לקראת סיום המרוץ, לצאת בכותרת: "La mort du Tour - מותו של ה"טור"".
השיא הגיע בשנת 2012, לאחר שהתגלו עדויות לשימוש בסמים אסורים אצל גדול הזוכים במרוץ לאנס ארמסטרונג, אשר זכה 7 פעמים ברציפות בין השנים 1999 עד 2005. כל תאריו שבהם זכה החל מ-1 באוגוסט 1998 נשללו ונאסר עליו להשתתף בתחרויות.
בתחרות בשנת 1999, בה ניצח לראשונה, נמצא קורטיקואיד בדמו, אך התאחדות האופניים הבינלאומית, ה-UCI קיבלה את טענתו כי הימצאות החומר נובעת משימוש במשחה במרשם לטיפול בשפשופים וכאבים הנובעים מישיבה ממושכת על אוכף האופניים.
בדגימות שתן של ארמסטרונג, שנלקחו בזמן הטור דה פראנס של 1999, ואשר נבדקו שוב על ידי מעבדה צרפתית ב-2005, נתגלו עקבות של החומר EPO.
החשדות התרבו עם השנים, ובשנת 2011 רוכב בקבוצתו של ארמסטרונג, טיילר המילטון, טען בתוכנית התחקירים האמריקנית "60 דקות" כי ראה את ארמסטרונג מזריק חומרי אמרוץ, וכי השתמש בהם כבר כאשר זכה בטור הראשון שלו.
בינואר 2013 הודה ארמסטרונג בשימוש בחומרי אמרוץ בכל שבעת ניצחונותיו בטור דה פראנס.
שערוריות הסמים בטור דה פראנס, ומקרי המוות של רוכבי אופניים - הגבירו את המודעות לנושא הסמים, הביאו את צרפת להפוך למדינה המובילה במלחמה כנגד סמים בספורט והראשונה לחוקק חוקי-מדינה נגדם, ונתנו את הדחיפה העיקרית להקמת הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
עד שנות ה-90 התנהלה המלחמה בסמים בספורט בצורות שונות ובסטנדרטים שונים.
לכל מדינה ולכל ארגון ספורט היו הגדרות שונות, שיטות שונות איך ומה לבדוק, וכן דרכי ענישה שונות.
המצב גרם לבלבול ולחילוקי דעות גם ברמה המשפטית, ולמצבים בהם בתי משפט אזרחיים מבטלים החלטות של רשויות ספורט.
היה אומנם שיתוף פעולה בין מדינות ובין ארגוני הספורט השונים, שהחל להיווצר בשנות ה-80, אבל היה חסר גוף בינלאומי בלתי תלוי, אשר ינחה מדיניות וסטנדרטים אחידים.
בשנת 1989 התקיים כנס בינלאומי בשטרסבורג שבצרפת נגד סמים בספורט מטעם מועצת אירופה ובהשתתפות מדינות גם מחוץ לאירופה.
בפברואר 1999 נערך בלוזאן שבשווייץ כנס בינלאומי נגד סמים בספורט מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי, שהושפע מאוד מפרשת פסטינה.
הכנס פרסם את "הכרזת לוזאן על סמים בספורט", הקוראת להקמת גוף בינלאומי בלתי תלוי, אשר ינחה מדיניות וסטנדרטים אחידים לכל המדינות וארגוני הספורט, ואשר יהיה מבצעי באופן מלא לקראת אולימפיאדת סידני (2000).
בעקבות כנס זה ייסד הוועד האולימפי הבינלאומי בנובמבר 1999 את הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
מאז ייסוד הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט, המודעות לנושא זה הולכת ועולה, והיקפי הבדיקות הולכים ומוגברים, לרבות בדיקות פתע שלא בזמן תחרות - וכך יותר ויותר ספורטאים נתפסים בבדיקות סמים.
מאידך - ספורטאים רבים מצליחים להערים על הבדיקות ולא להיתפס.
דוגמה בולטת לכך היא האתלטית האמריקנית המצטיינת מריון ג'ונס, אשר לא נתפסה מעולם בבדיקות סמים, אך בשנת 2007 הודתה בשימוש בסטרואידים לפני אולימפיאדת סידני (2000) בה זכתה בחמש מדליות, מהן שלוש מדליות זהב.
מובן שהמדליות נשללו ושיאי העולם שלה בוטלו.
קיים מגוון רחב של שיטות כיצד להימנע מלהיתפס בבדיקות, החל משימוש בתרופות משתנות או בעירויים המדללים את ריכוז החומרים בשתן, שימוש בלוחות זמנים קפדניים להפסקת התרופות זמן מספיק לפני התחרויות, שימוש באישורים רפואיים כוזבים לקבלת אישור לתרופה מסוימת, ועד להתחזויות ולהונאות במתן הבדיקות.
שיטת הונאה ידועה במתן דגימת שתן היא החדרת צנתר (קתטר) אל שלפוחית השתן והזרקת שתן של אדם אחר לתוכה, כך שהספורטאי הנבדק יוכל לאחר מכן להשתין ולמסור דגימת שתן שאיננה שלו.
סכומי הכסף שמרוויחים ספורטאים בענפים מסוימים הולכים ועולים משנה לשנה - הרבה מעבר לתקציבי הארגונים למלחמה בסמים בספורט - וכך עולה גם הפיתוי להשתמש בסמים, כדי להגיע להישגים גבוהים יותר.
שיטות הבדיקה הולכות ומשתכללות לאורך השנים, אך במקביל קיימת תעשייה שלמה המפתחת סמים מתוחכמים וקשים יותר לגילוי כגון פקטורי גדילה דמויי אינסולין - שספורטאים החלו להשתמש בהם בשנים האחרונות כי אין עדיין בדיקות עבורם.
שימושים אפשריים בעתיד בטיפולים גנטיים עלולים לא להתגלות כלל בבדיקות לגילוי סמים.
תופעה נוספת שהולכת ותופסת תאוצה היא תוספי מזון לספורטאים, המכילים חומרים אסורים, מבלי ליידע מראש את רוכשי המוצרים, וכך עלולים לגרום להכשלת ספורטאים תמימים בבדיקות לגילוי סמים.
דור חדש של תרופות להגדלת כמות תאי הדם האדומים - CERA - נכנס לשימוש בשנת 2007, ובמרוץ האופניים טור דה פראנס 2008 התגלו שלושה רוכבים שנטלו תרופה זו.
ראשית שנות ה-90: נציגי ישראל בהרמת משקולות, האחים איגור ויורי דנדיק, נתפסו בבדיקת שתן באליפות באירופה, לאחר שרימו בבדיקת שתן בישראל.
1994: אלכסיי בזארוב, אלוף ישראל בריצת 400 מ' משוכות, נתפס בבדיקות לפני אליפות אירופה שלקח סטרואידים ותרופות משתנות.
1999: הכדורגלן הישראלי כפיר אדרי נתפס בלקיחת סם ממריץ מסוג אפדרין (מקבוצת האמפטמינים).
הפרשה נקראה בתקשורת "פרשת האפדרין" ובעקבותיה ספגה קבוצתו אז מכבי תל אביב עונש של הפחתה של ארבע נקודות ליגה וקנס של 100 אלף ש"ח.
אדרי הורחק לשישה משחקים, ואילו מאמן הכושר של הקבוצה, גיא עזורי - אשר סיפק את התרופה - הורחק לשנתיים מהמגרשים.
1999: בבדיקת שתן מטעם איגוד האתלטיקה בישראל, נמצא סטרואיד אנאבולי אצל הקופץ לגובה איתי מרגלית שהתכונן לאולימפיאדת סידני.
הפיזיולוג שלו, מולי אפשטיין, טען כי המדובר בתוסף מזון, ואחרי שנתיים של בדיקות מעבדה והליך ממושך - זוכה מאשמה, אך בינתיים פרש מהספורט.
2004: אנה טקאץ', שיאנית ישראל בריצת 400 מטר, נמצאה חיובית בתחרות שנערכה בנוביסד בסרביה ביולי 2004. היא הושעתה מיידית מכל פעילות על ידי איגוד האתלטיקה בישראל.
עד 2006: מאמן נבחרת ישראל בשחייה, הסלובני דימיטרי מנסביץ', נתן לחניכיו תוספי מזון לא מאושרים.
2008: אצל השייט אודי גל שהתכונן לאולימפיאדת בייג'ינג התגלו עקבות של סטרואיד אנאבולי בשתי בדיקת שתן - מספר שבועות לפני האולימפיאדה.
לדברי אודי גל מדובר היה בשאריות של התרופה פינסטריד נגד התקרחות.
לאחר הליך שימוע ננזף גל, ולא סולק מהמשלחת הישראלית לאולימפיאדה.
2008: מקס ג'ייבן, אלוף ישראל בשחיית 200 מטר, הושעה מסגל אולימפיאדת בייג'ינג, לאחר שבבדיקת שתן התגלה שהשתמש בסוג של סטרואיד אנאבולי בשם בולנדון.
2012: בבדיקות שנעשו לרץ המרתון זוהר זימרו נמצא חומר אסור.
זימרו הועמד לדין וננזף, אך לא נמנע ממנו להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012).
2014: אולגה לנסקי קבעה בתחרות שנערכה בתל אביב ב-19 באפריל 2014 בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 11.42 שניות, תוצאה המהירה ב-3 מאיות שנייה מהשיא שבו החזיקה אסתר רוט-שחמורוב במשך 42 שנה.
2014: אסף מלכה, אלוף ישראל בעבר בריצת 100 מטר, הושעה לשנתיים לאחר שנמצא חיובי בשימוש בסמים אסורים בנובמבר 2014.
הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט
הארגון המקצועי המרכז את הפעילות כנגד סמים בספורט הוא הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט World Anti-Doping Agency (WADA), שנוסדה בשנת 1999 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, בעקבות כנס בינלאומי למלחמה בסמים בספורט, שנערך בלוזאן, שווייץ באותה שנה.
מטה הארגון שכן בלוזאן עד 2002, ומאז עבר למונטריאול, קנדה.
הסוכנות הכינה "קוד עולמי נגד סמים בספורט", שהיא מסגרת הכוללת נהלים מפורטים, כיצד לקחת דגימות מספורטאים, שיטות הבדיקה ועונשים לנתפסים.
הסוכנות מפרסמת רשימה של חומרים ושיטות טיפול אסורות, ומנגד - קריטריונים ונהלים לקבלת פטור מהאיסור על תרופות מסוימות.
הסוכנות עוסקת במחקר ופיתוח של בדיקות לגילוי סמים בספורט, מסייעת לארגוני ספורט ולמדינות בהטמעה ובהדרכה, ומבצעת בדיקות לספורטאים לגילוי סמים - שלא במסגרת של תחרויות ספורט.
איסור על חומרים ובדיקות לגילוי השימוש בהם
רשימת התרופות האסורות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) מבחינה בין:
חומרים ושיטות טיפול האסורים תמיד - בזמן תחרויות ספורט וגם שלא בזמן תחרויות ספורט.
בקבוצה זו נמצאים, בין היתר, חומרים הגורמים ל"בניית גוף" כגון סטרואידים אנאבוליים.
חומרים ושיטות טיפול האסורים בזמן תחרויות ספורט, אבל מותרות שלא בזמן תחרויות.
בקבוצה זו נמצאים, בין היתר, חומרים ממריצים כגון אמפטמינים.
חלק מהתרופות אסורות בענפי ספורט מסוימים, אך מותרות בענפים אחרים.
בדיקות שתן ודם הנעשות לספורטאים מבדילות אף הן בין בדיקות מחוץ לתחרות (Out-of-Competition Testing) לבין בדיקות בעת תחרות (Event Testing או In-Competition Testing).
בדיקות במהלך תחרויות נעשות לפי נהלים קבועים מראש, כגון: בדיקת ספורטאים שהגיעו למספר מקומות ראשונים בכל מקצוע או לחלופין הגרלה בין המשתתפים בתחרות.
בדיקות שלא בזמן תחרויות נעשות כבדיקות פתע תוך 48 שעות מקבלת ההודעה על הבדיקות, והן נחשבות כבדיקות יעילות מאוד למניעת שימוש בתרופות מסוימות בתקופה שבין תחרויות.
WADA פרסמה קריטריונים ונהלים לקבלת פטור מהאיסור על תרופות מסוימות.
נהלים אלה מאפשרים לדוגמה, לספורטאי חולה סוכרת לקבל אישור לקבלת טיפול באינסולין ולחולה אסתמה לקבל אישור לקבלת טיפול בסאלבוטאמול (ונטולין).
על פי נוהלי WADA, סירוב לתת בדיקה, או כל סוג של הונאה או התחזות בעת מתן הבדיקה - אסורים בהחלט.
האוסטרלית מישל גאלן, עורכת דין בנושאי ספורט ובעבר שחיינית מצטיינת, טוענת שרדיפת הספורטאים פוגעת בחפים מפשע, ושמדובר במעין "ציד מכשפות" מודרני.
יש לה ביקורת גם על צרפת, בה שימוש בסמים בספורט נחשב לעבירה פלילית, ועל הטור דה פראנס שמקובל בו להשעות מהתחרות קבוצה שלמה של רוכבים עד לסיום החקירות - גם אם נתפסו רק חלק מאנשי הקבוצה.
קיימת טענה, שהבדיקות עולות כסף רב וחודרות לפרטיות של הנבדקים, ומאידך אינן מונעות למעשה את תופעת הסמים בספורט.
בדיקת דם אחת לגילוי אריתרופויאטין (EPO) עולה כ-$60 ובדיקת שתן לגילוי אותו חומר עולה כ$400, וזהו רק חומר אחד מתוך רשימה ארוכה מאוד של חומרים.
הפיתוי להשתמש בסמים גדול מאוד, ובכל פעם שמפותחות בדיקות מעבדה לגילוי שימוש בחומרים מסוימים - עוברים הספורטאים לשימוש בדור חדש של חומרים שעדיין לא ניתן לגלותם.
קיימת גם ביקורת על חוסר איזון בין ענפי הספורט השונים.
רופא הספורט אופמיאנו פואנטס - אשר נתפס במבצע פוארטו עם כמות גדולה של תרופות אסורות וציוד לעירויי דם - טוען, שברכיבת אופניים נתפסים רבים על סמים כיוון שבענף זה עושים יותר בדיקות.
לעומת זאת, בענפי ספורט אחרים, בעיקר בהם הכנסות כספיות רבות, שיעור המשתמשים בסמים זהה כמו ברכיבת אופניים, אך נתפסים פחות ספורטאים, כי באותם ענפים מקפידים פחות על בדיקות (רופא זה טיפל בסמים הן ברוכבי אופניים והן בשחקני כדורגל וטניס).
טענה דומה השמיע ריצ'רד פאונד, ראש הסוכנות העולמית למלחמה בסמים בספורט, בנובמבר 2007, עת טען כי העובדה שבמבצע פוארטו דלף מידע רק על רוכבי אופניים לא נראית לו הגיונית.
להלן החומרים העיקריים ושיטות הטיפול העיקריות.
לפירוט מלא יש לפנות לרשימת התרופות האסורות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
חומרים המעודדים גידול וחלוקת תאים, וכתוצאה מכך גדילה של מספר סוגי רקמות ובעיקר שרירים ועצמות, ובכך גורמים ל"בניית גוף" ולזירוז ריפוי והתאוששות של רקמות שריר פגועות.
החומרים האנאבוליים העיקריים המשמשים כסמים בקרב ספורטאים וכן בקרב העוסקים בפיתוח גוף :
איסור שימוש: כל החומרים האלה אסורים בשימוש לספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
סטרואידים אנדרוגניים אנאבוליים (Anabolic androgenic steroids; בראשי תיבות AAS) - הם הורמונים סטרואידים סינתטיים וטבעיים אשר מאיצים את סינתזת החלבונים בתאים, ובכך מעודדים גידול ופיתוח רקמות, ובעיקר רקמות השרירים.
מנגנון נוסף המסייע לפיתוח שרירים: הורמונים אלה מנטרלים את הקורטיזול (סטרואיד טבעי מקבוצת הגלוקו-קורטקואידים) שגורם להרס רקמת שריר.
טסטוסטרון - הורמון המין הגברי הטבעי - הוא אחד מהסטרואידים האנאבוליים הטבעיים החזקים ביותר, ויתר הסטרואידים האנאבוליים בנויים על פיו.
טסטוסטרון מיוצר באופן טבעי אצל הגבר באשכים, ואצל האישה בכמויות קטנות בשחלות.
הורמונים אלה מגבירים תכונות גבריות - שיער על פני הגוף, גדילת מיתרי הקול.
הורמונים אלו נתגלו בשנות ה-30, ושמשו מאז למגוון של שימושים רפואיים:
עידוד הפעילות במח העצם במקרים של אנמיה היפופלסטית (הפרעה ביצירת תאי דם במח העצם).
שיפור התיאבון וטיפול בדלדול שרירים עקב מחלות קשות כגון סרטן ואיידס.
טיפול בבעיות גדילה כתחליף להורמון הגדילה (עד שנות ה-80).
טיפול בעיכוב ההתבגרות המינית אצל נערים בנים, וכן כטיפול לגברים עם רמות נמוכות של טסטוסטרון - לשיפור הליבידו.
השימוש בסטרואידים אנאבוליים בספורט נהיה פופולרי מאוד בקרב ספורטאים תחרותיים החל משנות ה-50 כאמצעי המסייע לפיתוח מהיר של שרירים ושל הכוח הפיזי, וכן אצל העוסקים בפיתוח גוף.
כיום השימוש אסור כמעט על ידי רוב ארגוני הספורט הבינלאומיים, והשימוש בו למטרות לא רפואיות נחשב אף לעבירה פלילית במדינות רבות, ועל כן התפתח שוק שחור שעוסק בייצור, בהברחה ובמכירה בלתי חוקית של תרופות אלה.
ברשימת התרופות האסורות לשנת 2007 של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) מופיעים 22 סוגי חומרים טבעיים (לרבות מטבוליטים של הורמונים טבעיים) וכן 46 חומרים סינתטיים.
בדיקות לגילוי סמים: שרידי סטרואידים אנאבוליים ניתן לגלות בבדיקות שתן.
גילוי עקבות זעירים ביותר של חומר סינתטי או של מטבוליט שלו נחשב לתוצאה חיובית.
בדיקה נוספת שנעשית: יחס בין טסטוסטרון לבין אפיטסטוסטרון (Epitestosterone) הקרוי "יחס T/E" (T/E ratio), אם הוא מעל 4:1 לטובת הטסטוסטרון - זוהי בדיקה מחשידה, ואז נדרשת חקירה ובדיקות נוספות לפי תקני הבדיקות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
בגברים עלולים להופיע דלדול אשכים, עקרות, גינקומסטיה (שדיים בולטים אצל גברים), העלאת השכיחות להתקרחות.
בנשים עלולים להופיע שיער על פני הגוף, פגיעה במחזור הווסת, הגדלת הדגדגן.
עלייה ברמת ה-LDL וירידה ב-HDL.
העלאת הסיכון למחלות בכלי דם, ביניהן מחלת לב כלילית.
הגדלת החדר השמאלי בלב, מה שעלול לגרום לאי ספיקת לב, להפרעות קצב, לאוטם שריר הלב ועד למוות פתאומי.
נזק לכבד, שעלול להוביל אף לסרטן הכבד.
שינויים התנהגותיים כגון תוקפנות ותופעות פסיכולוגיות שונות: דיכאון, נטייה לאובדנות - בעיקר אצל מתבגרים.
אצל מתבגרים - עצירת גידול העצמות.
הורמון הגדילה האנושי Human growth hormone (GH / hGH) או סומטוטרופין Somatotropin הוא הורמון חלבוני המופרש מבלוטת יותרת המוח (היפופיזה) ותפקידו בין היתר לווסת ייצור חלבונים ולהמריץ צמיחת עצמות אצל ילדים.
מחסור בהורמון זה אצל ילדים יגרום לעצירת הגדילה ולקומה נמוכה.
הורמון זה מסייע - בין היתר - בגידול מסת השרירים ובהקטנת רקמת השומן, מגביר את קליטת הגלוקוז בשרירים, מעלה את תפוקת הלב, מאיץ ריפוי פצעים ועלייה בפעילות החיסונית, מחזק רקמת העצם.
תכשירי הורמון הגדילה יקרים: החל מכ-$500 לחודש למנה חוקית, ועד לכ-$4,000 לחודש בשוק השחור.
ישנם ספורטאים המשלבים שימוש בהורמון זה ביחד עם סטרואידים אנאבוליים ויש מפתחי גוף המשלבים הורמון זה עם אינסולין.
הורמון זה אסור על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
בדיקות לגילוי סמים: עד היום לא נמצאה דרך מעשית לגילוי שימוש לא חוקי בהורמון זה - אם השימוש נעשה בתקופה שקדמה לתחרות.
גידול שפיר בבלוטת יותרת המוח, העלולה לגרום לכאבי ראש, להפרעות בראייה עקב לחץ על עצבי הראייה המצטלבים בסמוך לבלוטה, וכן לחסר של הורמונים אחרים המופרשים מבלוטת יותרת המוח.
עיבוי עצמות, מה שיכול לגרום להפרעות בלסת, הפרעות באצבעות, לחץ על עצבים, חולשת שרירים.
במקרים קיצוניים - אקרומגליה / ענקיות - גידול יתר של עצמות ורקמות חיבור.
הופעת סוכרת מסוג 2 והפרעות הורמונליות נוספות.
אינסולין הוא הורמון חלבוני טבעי המופרש באיי לנגרהנס שבלבלב והמשמש בין היתר לוויסות רמות הגלוקוז בדם וכתרופה לחולי סוכרת.
ישנם מפתחי גוף המשתמשים באינסולין, עקב תכונותיו להגדלת השרירים, לריבוי כלי דם ולהופעה של עור דק המבליט את השרירים ואת כלי הדם.
משערים, שספורטאים בענפים נוספים נוהגים אף הם להשתמש באינסולין.
אינסולין נאסר על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
בדיקות לגילוי סמים: בדיקות לגילוי שימוש לא חוקי מבוססות על איתור חומרים נוספים הנמצאים בתמיסת ההזרקה בנוסף לאינסולין (האינסולין עצמו הוא הורמון טבעי ואין טעם לאתר אותו).
במרץ 2007 דווח על פיתוח בדיקה ראשונה לגילוי עקבות בשתן של אינסולין לטווח ארוך מסוג Insulin Glargine (שם מסחרי: אינסולין לאנטוס).
בדיקה זו איננה מאתרת סוגים אחרים של אינסולין.
השימוש באינסולין מסוכן ביותר, ועלול לגרום להיפוגליקמיה - מיעוט גלוקוז בדם - מצב חירום שעלול להסתיים במוות.
שימוש ממושך עלול לגרום להופעת סוכרת מסוג 2 ולתופעה של עמידות קבועה לאינסולין.
פקטורי גדילה דמויי אינסולין הם שלושה הורמונים חלבוניים טבעיים המיוצרים בעיקר בכבד, בעלי מבנה דומה מאוד לאינסולין, ובעלי מבנה דומה מאוד זה לזה:
פקטור גדילה דמוי אינסולין 1 - Insulin-like growth factor 1 (IGF-1) - בעל חשיבות גדולה בגדילה של ילדים, ואצל מבוגרים יש לו השפעה אנאבולית - גדילת שרירים ועצמות וזירוז ריפוי והתאוששות לשרירים שנגרם להם נזק.
קיימים תכשירים רפואיים של הורמון זה, המשמשים לטיפול במקרים נדירים של גמדות מסוג תסמונת לרון.
פקטור גדילה מכנו (MGF) - גורם לגדילת רקמת השריר ומזרז את ריפוי והתאוששות הרקמה במקרה שנגרם לה נזק.
קיימים תכשירים רפואיים של הורמון זה.
פקטור גדילה דמוי אינסולין 2 - Insulin-like growth factor 2 (IGF-2) - בעל תפקיד בעיקר בתקופת ההריון - כהורמון הקשור לגדילת העובר.
טרם פותח תכשיר רפואי מהורמון זה.
שימוש בספורט: בשנים האחרונות החל שימוש בלתי חוקי ב-IGF-1 וב-MGF על ידי ספורטאים - לפיתוח השרירים והעצמות.
כל סוגי פקטורי הגדילה אסורים לשימוש על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
בדיקות לגילוי סמים: טרם נמצאה בדיקה מתאימה.
תופעות לוואי: טרם נצבר מספיק ניסיון כדי ללמוד על תופעות לוואי.
עודף מתן ההורמונים עלול לגרום לאקרומגליה / ענקיות - גידול יתר של עצמות ורקמות חיבור.
חומרים ממריצים וסמים פסיכואקטיביים אחרים
חומרים המשפיעים על מערכת העצבים המרכזית ועל מערכת העצבים הסימפתטית.
רובם ממריצים ועוזרים להתגבר על עייפות ועל כאבים, מגבירים את הערנות ואת האגרסיביות.
איסור שימוש: חומרים אלה אסורים בזמן תחרויות בלבד, אך אינם אסורים לספורט מחוץ לתקופת התחרויות.
חלקם סמים אסורים בחוק ברוב המדינות.
קפאין, שהיה אסור במינון גבוה - איננו אסור יותר.
לפירוט מלא יש לפנות לרשימת התרופות האסורות.
של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
אמפטמין ("ספיד"), מתאמפטמין, אפדרין, מתילפנידאט וסמים נוספות מקבוצת האמפטמינים Amphetamines - הם קבוצת תרופות השייכת לקטגורית הסמים הממריצים.
שימושים רפואיים לתרופות אלה: אמפטמין ומתאמפטמין משמשים כתרופות לדיכוי תיאבון, ולטיפול בנרקולפסיה (נרדמות) ובהפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות (ADHD).
אפדרין שימש בעבר לטיפול באסתמה ומשמש כיום לטיפול בלחץ דם נמוך עקב הרדמה אפידורלית, לטיפול בנרקולפסיה ובהרטבת לילה.
מתילפנידאט (שמות מסחריים: ריטלין, קונצרטה) משמש אף הוא לטיפול בהפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות (ADHD).
חלק מתרופות אלו שכיחות גם בתור סמים בלתי חוקיים, בעיקר בתערובת עם סמים אחרים.
אמפטמין מתחיל לפעול במוח כחצי שעה לאחר לקיחתו, והאפקט שלו שם נמשך שעתיים עד ארבע שעות.
החומר מביא להצפה המוח במוליך העצבי דופמין, וכמו כן לעלייה ברמת הסרוטונין ונוראפינפרין.
כל אלה מביאים להרגשה הטובה ולתחושת האופוריה, וכן להגברת מערכת העצבים הסימפתטית.
האמפטמינים עוזרים לגוף להתמודד עם פסולת עקב תהליכים אל-אווירניים (אנאירוביים), וכן מעלים את סף הכאב.
תרופות אחרות מקבוצה זו הם הלוצינוגנים - גורמים להזיות (הלוצינציות) המתבטאות בשינויים סובייקטיביים בתפיסה, במחשבה, ובדמיון.
תרופות אלה מתאימות לענפים בהם נדרשים כוחות מתפרצים, והן אינן מתאימות לסוגי ספורט הדורשים סבולת לב ריאה מוגברת או ממושכת, מכיוון שהאמפטמינים מעמיסים מתח רב מאוד על הלב ועלולים לגרום למכת חום.
ניתן לגלות עקבות של תרופות אלה בבדיקות שתן.
תופעות לוואי שונות בין סוגי התרופות השונות.
התופעות הבולטות ברוב התכשירים: הזעת יתר, נשימה מהירה, עלייה בלחץ הדם, בלבול, ירידה בתיאבון ובליבידו, היפראקטיביות, תנועות גוף בלתי רצוניות, בחילות, גרד, הפרעות קצב ועד למוות.
כאבי ראש ועייפות רבה בסיום השפעת התרופה.
בנוסף, שימוש ארוך עלול להביא לתופעות פרקינסוניות, להפרעות בשריר הלב, ולאיחור בגדילה אצל ילדים ומתבגרים.
רוב התרופות האלו יכולות לגרום בקלות להתמכרות ולכל התופעות הקשות הכרורות בכך ובגמילה - רעד, שינויים בהרגלי השינה, חוסר מנוחה, חרדות, דיכאון, ועד לשינויי התנהגות כגון אלימות, לתופעות פסיכוטיות ולתופעות פסיכיאטריות קשות אחרות.
קנאביס (חשיש, מריחואנה), הרואין, מורפין וסמים פסיכואקטיביים רבים אחרים אסורים לשימוש בעת תחרויות ספורט, וברוב המדינות שימוש בסמים אלה הוא עבירה פלילית.
שימוש בספורט: רוב הסמים האלה מפחיתים כאבים, ומאפשרים התגברות על כאבי פציעות.
סיבה נוספת לאיסור הספורטיבי על סמים אלה, קשורה קרוב לוודאי לכך שסמים אלה אינם מתאימים כלל לרוח הספורטיבית.
בדיקות לגילוי סמים: ניתן לגלות עקבות של תרופות אלה בבדיקות שתן.
סטריכנין Strychnine ("רעל עכברים") הוא חומר הדברה נגד מכרסמים.
שימש בעבר במינון קטן כתרופה מעוררת וכסם משלשל.
שימוש בספורט: סטריכנין במינון נמוך היה סם ממריץ פופולרי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עקב רעילותו הרבה, כבר אין משתמשים בו יותר.
תופעות לוואי: הרעלת סטריכנין יכולה להיות קטלנית בבני אדם.
כעשר עד עשרים דקות לאחר החשיפה מתחילות התכווצויות שרירים בכל הגוף, עם עוויתות, עד לקישות עמוד השדרה.
המוות נגרם בדרך כלל עקב שיתוק העצביים האחראים לנשימה או עקב תשישות, הנגרמת על ידי העוויתות הבלתי פוסקות.
חומרים ושיטות להגדלת כמות תאי הדם האדומים מכונים Blood doping (יש הנוהגים לעברת ל"סימום דם").
ככל שהדם נושא בתוכו יותר תאי דם אדומים - כך הוא יכול להוביל יותר חמצן מהריאות אל השרירים, ובכך גדלה היכולת האווירנית (אירובית) של הספורטאי.
השיטות הקיימות: עירויי דם ואריתרופויאטין.
איסור שימוש: שיטות להגדלת כמות הדם אסורות בשימוש לספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
עירויי דם נעשים כבר מהמאה ה-15 לטיפול במקרים של דימום או אנמיה מסיבות שונות.
תרומות הדם נלקחות מאנשים בריאים, וחייבת להיות התאמה בסוג הדם.
אריתרופויאטין Erythropoietin או בקיצור EPO הוא הורמון גליקופרוטאיני שנוצר בכליה, והמווסת את ייצור תאי הדם האדומים.
הורמון זה פועל כציטוקין הפועל על תאים במח העצם שמהם נוצרים תאי הדם האדומים.
תכשירים של חומרים סינתטיים כמעט זהים לאריתרופויאטין - נעשים באמצעות הנדסה גנטית, ומשמשים כטיפול באנמיה הנגרמת עקב אי ספיקת כליות כרונית או עקב כימותרפיה לטיפול בסרטן.
לאחרונה פותח תכשיר גנטי בשם המסחרי Repoxygen הגורם להפרשת אריתרופויאטין טבעי.
CERA (ראשי תיבות באנגלית של Continuous erythropoitin receptor activator - מפעיל רציף לקולטני האריתרופויאטין) הוא שם לקבוצת תרופות חדשה ("דור שלישי") המפעילות את קולטני האריתרופויטין.
התרופה Methoxy polyethylene glycol-epoetin beta (שם מסחרי: Mircera), נועדה לטיפול באנמיה במקרים של אי ספיקת כליות כרונית - בדומה לתכשירי האריתרופויאטין.
החידוש בתרופה זו הוא, שיש לה אורך חיים ארוך יותר, מה שמאפשר להזריק אותה לחולה לעיתים רחוקות יותר - פעם ב-3–4 שבועות.
טכנולוגיות חדשות של חומרים היכולים לשמש לשם הובלת חמצן לרקמות דרך מערכת הדם:
חומרים פרפלורוקרבונים Perfluorocarbons היכולים לשאת חמצן בדומה להמוגלובין.
תכשירים על בסיס המוגלובין מעובד.
שימושים בספורט: השימוש באריתרופיאטין ובעירויי דם עצמיים או מתורמים אחרים - מקובלים בעיקר בסוגי ספורט הדורשים סבולת רבה -מרוצי אופניים, בתחרויות טריאתלון, אצל רצים למרחקים ארוכים, ועוד.
במקרים של תרומת דם עצמית, הספורטאי תורם תרומת דם אשר נשמרת בקירור, ומוזרקת אליו בחזרה סמוך לתחרות ספורט.
בדיקות לגילוי שימוש לא חוקי:
אריתרופויאטין: בשנת 2000 פותחה בדיקה משולבת של דם ושל שתן - היכולה לגלות עקבות של אריתרופיאטין סינתטי, ולהבדילו מההורמון הטבעי.
מאז הבדיקה הזו בשימוש רב, בעיקר במרוצי אופניים ובתחרויות טריאתלון.
אולם, בדיקה זו איננה אמינה כל כך, ועלולה לא להבחין בין אריתרופיאטין סינתטי ובין חלבונים אחרים שעשויים להימצא בשתן, ולתת תוצאה חיובית שגויה.
בדיקה זו מגלה רק שימוש שנעשה לאחרונה באריתרופויאטין, ולא שימוש בעבר.
CERA: חברת רוש מפתחת התרופה Mircera, היא זו שסייעה לסוכנות העולמית נגד סמים בספורט לפתח בדיקה לגילוי שימוש בתרופה זו, ובמרוץ האופניים טור דה פראנס 2008, התגלו שלושה רוכבים שנטלו תרופה זו.
בעקבות זאת הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי, שישה שבועות לאחר סיום אולימפיאדת בייג'ינג (2008), כי כל 5,000 דגימות השתן שנלקחו מהספורטאים במהלך האולימפיאדה - תישלחנה לבדיקה מחודשת, כדי לאתר שרידי CERA
עירויי דם מתורמים אחרים: בדיקת דם - שקיימת משנת 2000 - משווה את האנטיגנים שעל פני כדוריות הדם האדומות.
תוצאה חיובית, משמעה שתאי הדם משתייכים לשתיים או יותר אוכלוסיות של תאים - השונות מבחינה גנטית, מצב כזה אפשרי במקרה של קבלת תרומת דם מאדם אחר.
עירויי דם עצמיים: כיום אין שיטת בדיקה לאיתור משתמשים בעירויי דם של עצמם.
בפיתוח בדיקה שתצליח לזהות מי שהשתמש בעירוי דם - אפילו של עצמו.
הפיתוח עדיין סודי, אבל ישנן השערות שהבדיקה העתידית תתבסס על מדידת רמת החומר 2,3-Bisphosphoglycerate (2,3-BPG), אשר ריכוזו יורד בכדוריות דם ששהו זמן מסוים מחוץ לגוף האדם.
עירויים של תחליפי דם - ניתן לגלות בבדיקות דם.
על פי נוהלי האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI), לא ישתתף בתחרויות כל מי שיש לו המטוקריט (יחס באחוזים בין נפח תאי הדם לבין הנפח של כלל דגימת הדם) - מעל 50%
אין עדיין שיטות לגילוי שימוש בלתי חוקי בתכשירים גנטיים הגורמים להפרשת אריתרופויאטין טבעי.
פוליציטמיה (עודף דם) שעלולה לגרום להעלאת צמיגות הדם, לעומס על הלב, ועד לאי ספיקת לב ולהיווצרות קרישי דם העלולים לגרום למחלת לב כלילית או מחלות אחרות בכלי הדם.
בתקופה של כ-13 חודשים נמנו 8 רוכבי אופניים מקצועיים מאירופה שלקו כולם בהתקף לב, שבעה מהם נפטרו מוות פתאומי.
ההנחה הרווחת היא, שהסיבה לתופעה זו היא צמיגות יתר של הדם.
בעירויים מתורמים אחרים - סכנה של הדבקה במחלות זיהומיות חלקן מחלות קשות (איידס, דלקת כבד נגיפית, ועוד), ובמקרים נדירים סכנה של המוליזה (תמס-דם) עקב אי-התאמת סוג דם.
אחסון דם בקירור ועירוי של מנות דם בתנאים לא נכונים - כפי שקורה לעיתים אצל ספורטאים הפועלים בהיחבא - עלולים לגרום לזיהומים ולרעילות - אפילו בעירויי דם עצמיים.
אגוניסטים לקולטני בטא-2 לאדרנלין - β2-adrenergic receptors, משמשים כתרופה לאסתמה ולמחלות ריאה נוספות, וכתרופה למניעת לידה מוקדמת.
תרופות נפוצות: סאלבוטאמול Salbutamol (שם מסחרי בישראל: ונטולין), פורמוטרול Formoterol (שם מסחרי בישראל: פורדיל).
דרך המתן של תרופות אלה - גם באמצעות משאף או אינהלציה.
שימוש בספורט: לתרופות אלה יש אפקט ממריץ, וגם אפקט אנאבולי ("בונה גוף").
בדיקות לגילוי סמים: ניתן לגלות תרופות אלה בבדיקות שתן.
איסור שימוש: תרופות אלה אסורות בשימוש לספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
אנטגוניסטים (חוסמים) של קולטני בטא לאדרנלין - β-adrenergic receptors, הם תרופות המשמשות לטיפול ביתר לחץ דם ובמחלת לב כלילית.
אחת תרופות הנפוצות היא אטנולול (Atenolol, שמות מסחריים בישראל: נורמיטן, נורמלול).
שימוש בספורט: תרופות אלה גורמות לירידה ברעד בשרירים, ולכן מסייעות לענפים ספורטיביים הדורשים יציבות ודיוק כמו מקצועות הקליעה.
תרופות אלה אינן עוזרות למקצועות בהם נדרש מאמץ גבוה.
איסור שימוש: השימוש אסור בתרופות אלה בענפי ספורט מסוימים בלבד - בהם תרופות אלה עשויות להועיל: מקצועות הקליעה, מקצועות התעמלות, קפיצות סקי, סוגי ספורט מוטורי ועוד.
ברוב הענפים - האיסור מתייחס אך ורק בעת תחרויות (אין איסור לקחת תרופות אלה שלא בזמן תחרות ספורט).
ברשימת התרופות האסורות לשנת 2007 של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) מופיעים הורמונים וטיפולים הורמונליים נוספים:
גלוקו-קורטיקו-סטרואידים Glucocorticosteroids או Glucocorticoids - קורטיזול, קורטיזון ועוד.
הורמון מחלמן (LH) - אסור על ספורטאים גברים.
גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG) - אסור על ספורטאים גברים.
אסורים גם הורמונים ותרופות הדומים להורמונים אלה.
איסור שימוש: כל התרופות האלה אסורות בשימוש של ספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
משתנים הם תרופות הגורמים להגברת תפוקת השתן בכליות.
משמשים לטיפול ביתר לחץ דם, אי ספיקת לב, שחמת הכבד ומחלות כליה שונות.
הפחתת משקל הגוף לפני תחרויות בהן מתחרים לפי קבוצות משקל (הרמת משקולות, היאבקות וכדומה).
טשטוש עקבות של חומרים אסורים, באמצעות הגדלת נפח השתן והקטנת הריכוז היחסי של מטבוליטים שהתפרקו מתרופות שונות.
הורדת בצקות (הצטברות נוזלים רבים בחלל הבין תאי) עקב שימוש בסטרואידים אנאבוליים.
בדיקות לגילוי סמים: קיימות בדיקות שתן לגילוי עקבות של תרופות אלה.
איסור שימוש: תרופות אלה אסורות תמיד, ולא רק במהלך תחרויות.
תחקיר בעיתון הגרמני זידדויטשה צייטונג העלה, ששחקני נבחרת רוסיה בכדורגל נהגו לשאוף אדי אמוניה במשחקי מונדיאל 2018. בעיתון גרמני אחד נטען, ששחקנים מחליפים לפני עלייתם לכר הדשא, נראו שואפים מתוך חתיכת בד, וכן על התגרדויות באף של שחקנים רבים במהלך המשחק.
שימוש בספורט: חומר זה, שנחשב לרעיל, אולם שימוש בכמות קטנה יכול לגרום להמרצה מנטלית, להרחבת כלי דם במוח, להמרצת הנשימה ובסך הכל - לזרימה מוגברת של חמצן בדם.
איסור שימוש: אין איסור, החומר מותר.
עירוי נוזלים משמש למגוון רחב של שימושים ברפואה - למתן נוזלים במקרים של חוסר נוזלים בגוף, למתן תרופות דרך הווריד ועוד.
שימוש בספורט: הגדלת נפח השתן, המביא לטשטוש עקבות של חומרים אסורים, באמצעות הקטנת הריכוז היחסי של מטבוליטים.
בדיקה לגילוי שימוש בלתי חוקי: לא קיימת.
איסור שימוש: אסור תמיד, ולא רק במהלך תחרויות - אלא אם כן יש צורך רפואי.
אלכוהול אסור בשימוש בענפי ספורט מסוימים בלבד, שבהם פגיעה ביכולת השיפוט העצמי עלולה לגרום לתאונות, כגון בענפי ספורט מוטורי, בענפי קליעה ובקרטה.
האיסור חל אך ורק בעת תחרויות, ואין איסור על אלכוהול שלא בזמן תחרות ספורט.
שיטות של ריפוי גני - החדרת גנים לתוך תאים או רקמות של חולים על מנת לרפאם, ובעתיד אף שיטות נוספות - הן ברובן המוחלט עדיין בשלבי מחקר, אולם ככל הנראה צפוי להן עתיד רב.
המונח Gene doping (יש הנוהגים לעברת ל"סימום גנטי") מוגדר על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), כשימוש שלא לצורכי ריפוי - באמצעות תאים, גנים ומרכיבים גנטיים אחרים, או באמצעות השפעה על התבטאות גנים - היכול להביא לשיפור הישגי ספורטאים.
הנושא עצמו מעלה שאלות אתיות ופילוסופיות - בעיקר בתחום הביואתיקה.
טיפול בחולים עם דלדול שרירים באמצעות גנים סינתטיים היכולים להחזיק מעמד שנים, ולהפריש הורמונים טבעיים הגורמים לבניית שרירים, כגון פקטור גדילה דמוי אינסולין 1.
תכשיר גנטי בשם המסחרי Repoxygen הגורם להפרשת אריתרופויאטין טבעי.
ספורטאים עלולים להשתמש בעתיד בטיפולים כאלה, ולא להיתפס על ידי רשויות הספורט, מכיוון שההורמונים המופרשים עקב הגנים הסינתטיים - אינם שונים במאומה מהורמונים טבעיים המופרשים על ידי הגוף, ואין כל דרך מעשית לגלות בבדיקות דם או שתן מי קיבל טיפול גנטי.
בדיקות לגילוי סמים: עד היום טרם פותחו בדיקות לגילוי שימוש בלתי חוקי, מאידך - אין עדיין עדויות לספורטאים שקיבלו טיפולים כאלה.
הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט פנתה אל מדענים כדי למצוא דרכים למנוע שימוש של ספורטאים בטיפולים גנטיים, וכנסים שונים מתקיימים בנושא החל משנת 2001.
איסור שימוש: טיפולים אלה אסורים על ספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
סמיכות היא צירוף של שני שמות עצם שיש ביניהם קשר הדוק.
השם הראשון בצירוף נקרא נִסְמָךְ והשני סוֹמֵךְ.
מבחינה תחבירית, הנסמך מתפקד כ"גרעין" והסומך מתפקד כלוואי.
מבדילים בין סמיכות רגילה ("סמיכות דבוקה" או "חבורה"), שבה אין חציצה בין השמות או שהם מופרדים רק על ידי ה' הידיעה, לבין סמיכות מפורקת ("סמיכות פרודה"), שבה מילת היחס "של" מפרידה בין שני השמות.
סמיכות היא אחת הדרכים לתאר שם עצם ולאפיינו מבחינות שונות.
מבנה הסמיכות קיים במספר שפות אפרו-אסיאתיות, ובמיוחד בקרב שפות שמיות.
המבנה המקביל בערבית נקרא "אִד'אפה" , והמבנה הכללי נקרא construct state .
בעברית תקנית, יידוע סמיכות נעשה על ידי הוספת הא הידיעה לסומך בלבד: בית הספר ולא הבית ספר וגם לא הבית הספר.
בעברית מדוברת נפוץ גם יידוע של הנסמך בלבד: "הבית-ספר".
עם זאת, כשמדובר בצירופי בינוני ותיאור פועל (שנתפסים כיום כסמיכות אף שאינם כאלה במקורם) כגון "יושב ראש" או "יוצא דופן", ניתן ליידע את הצירוף באמצעות יידוע הבינוני.
לפיכך שתי הצורות מותרות: "היושב ראש" וגם "יושב הראש", "היוצא דופן" וגם "יוצא הדופן".
לעומת זאת, ריבוי סמיכות נעשה דווקא באמצעות ריבוי הנסמך בלבד, ללא הסומך: בית ספר (ביחיד) מרובה כבתי ספר ולא כבתי ספרים או בית ספרים.
עם זאת בלשון חז"ל היה מקובל לרבות את הנסמך וגם את הסומך: בתי כנסיות, בתי מדרשות, מוצאי שבתות.
שתי מילים (שמות עצם, או שם תואר ושם עצם) היוצרות מושג אחד, ורק ה' הידיעה יכולה לחצוץ ביניהן (בסומך).
יום הולדת ← יום ההולדת
בית ספר ← בית הספר
מהדורת חדשות ← מהדורת החדשות
טוב לב ← טוב הלב
מבנה נוסף של סמיכות מפורקת ("של") שבו מתווסף לנסמך כינוי קניין חבור מקדים (קטאפורי) המתייחס לסומך
(הוא מקדים מכיוון שהוא קודם לשם העצם שאליו הוא מתייחס, בשעה שלרוב כינוי קניין הוא אנאפורי, כלומר מתייחס לשם עצם שכבר הופיע ומאזכר אותו).
+ טבלה מסכמת של סוגי הסמיכויות סמיכות רגילה סמיכות מפורקת סמיכות כפולה הדגמה על ידי משוואה Y + X X + של + Y (X + כינוי חבור מקדים) + של + Y המרת המשוואה לדוגמהבית הנשיאהבית של הנשיאביתו של הנשיא
רצף סמיכויות שבו כל "חוליה" (מילה) באמצע השרשרת משמשת סומך למילה שלפניה ונסמך למילה שאחריה.
יידוע השרשרת כולה נעשה באמצעות יידוע הסומך האחרון בלבד.
צורה תחבירית זו אינה נחשבת לפסולה אך מומלץ שלא להאריך בשרשרת כדי לשמור על מובנות וקריאות.
אפשר לפרק את שרשרת הסמיכויות על ידי הוספת המילה "של" במקומות המתאימים.
חלונות משרד שר הביטחון >> החלונות של המשרד של השר של הביטחון
תיקון מנוע ספינת צי המלכה >> התיקון של מנוע ספינת צי המלכה >> התיקון של המנוע של ספינת צי המלכה >> התיקון של המנוע של הספינה של צי המלכה >> התיקון של המנוע של הספינה של הצי של המלכה
צירופי סמיכות כבולה [הסבר בהמשך] לא ניתן לפרק באמצעות "של":
מבצע בני משפחות עובדי מפעלי ים המלח >> המבצע של בני משפחות עובדי מפעלי ים המלח >> המבצע של בני המשפחות של עובדי מפעלי ים המלח >> המבצע של בני המשפחות של העובדים של מפעלי ים המלח.
לא ניתן לפרק את "בני משפחה" ל"הבנים של המשפחה" (זו לא אותה משמעות) או את "מפעלי ים המלח" ל"המפעלים של ים המלח" (זהו שמם של מפעלים מסוימים) ו"ים המלח" אינו "הים של המלח" (אלא שם פרטי של ימה).
איחוי נסמכים (ריבוי נסמכים לסומך אחד)
צירופים שבהם שני שמות עצם או יותר נסמכים לסומך אחד (חיילי ומפקדי היחידה, עיבוד ועריכת הטקסט) נחשבים פסולים בעיני מתקני לשון רבים (אף שאין בנושא החלטה של האקדמיה ללשון) משום שהם נדירים במקורות הקלאסיים.
דוגמאות נדירות הן "מִבְחַר וְטוֹב-לְבָנוֹן" (יחזקאל לא, טז) ו"פֶּלֶס וּמֹאזְנֵי מִשְׁפָּט" (משלי טז יא) מהמקרא או "טעם ומראה יין" מהתלמוד הירושלמי (מסכת פסחים י:יא, לג ע"ג).