tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד לשנת 1988 מונו רק גברים למועצות הדתיות, אך בעקבות בג"ץ שקדיאל נגד שר הדתות, שבו קבע בג"ץ שגם נשים יכולות לכהן כחברות במועצות הדתיות, מונתה לאה שקדיאל כחברה ראשונה במועצה דתית.
גם לאחר פסק דין זה, נשים הן מיעוט במועצות הדתיות.
בשנת 2004 נבחרה אישה לראשונה לעמוד בראש מועצה דתית בכפר סבא, עורכת הדין סמדר גרוס, בתמיכתו של ראש העיר יהודה בן חמו, אך בעקבות לחצים שהופעלו עליה נאלצה לפרוש כעבור תשעה חודשים.
המועצה הדתית מוסמכת לספק שירותי דת ליהודים ולשם כך היא נדרשת לטפל בחוזים, להחזיק רכוש ולרכוש ציוד.
השירותים המסופקים על ידי המועצה הדתית הם בעלי אופי דתי מנהלי, המועצה הדתית אחראית על מתן שירותים אלו ולא על הכרעה הלכתית דתית בקשר אליהם - על המועצה וחבריה לפעול לפי פסיקת הרבנות המקומית והרבנות הראשית לישראל, בכל עניין שבתחום תפקידיה וסמכויותיה של המועצה הדתית.
תקציבה של מועצה דתית מגיע מתקציב המדינה ומתקציב הרשות המקומית.
הפיקוח על תקציב זה נעשה בידי רואה חשבון חיצוני.
החוק קובע כי רב עיר יהיה נתון לשיפוטו של בית דין משמעתי, שימונה על ידי מועצת הרבנות הראשית לישראל.
רב עיר לא יקבל כל תמורה או טובת הנאה אחרת לבד ממשכורתו בעד טקסי נישואין שערך.
החוק קובע כללים לרכישת חלקת קבר בחיים בבית עלמין שבו רשות מקומית, מועצה דתית או חברה קדישא מטפלת בקבורת נפטרים במסגרת מתן שירותי דת יהודיים.
החוק מסמיך את השר לשירותי דת לקבוע כללים למתן שירותים הקשורים להלוויה, לקבורה ולמשפחות אבלות וכן תעריפים לשירותים כאמור ולהקמת מצבות.
בינואר 2025 אושר תיקון מספר 27 לחוק שירותי הדת היהודיים המאפשר לשר לשירותי דת לקבוע, על פי אמות מידה שוויוניות שעליהן יחליט בהתייעצות עם שר האוצר, תקנים חדשים לעובדים במנגנוני הדת, לרבות רבנים אזוריים, רבני יישובים, קייסים בעדה האתיופית ובלניות.
החוק מאפשר לשר להוסיף משרות מעבר למגבלות התקציב של המועצות הדתיות, ומחייב את משרד האוצר להעביר למשרד לשירותי דת תוספות תקציב בהתאם למשרות שנוספו.
תקנות שירותי הדת היהודיים (חברות לענייני קבורה), תשכ"ז–1966.
תקנות שירותי הדת היהודיים (ניהול מועצות), תש"ל–1970.
תקנות שירותי הדת היהודיים (גמלאות לראש רשות) (סדרי קביעת גמלה, מתן הודעות, ביצוע והיוון), תשמ"א-1981.
תקנות שירותי הדת היהודיים (תקציב מועצות דתיות), תשמ"ה-1985.
תקנות שירותי הדת היהודיים (שיפוט משמעתי של רבני עיר), תשנ"ו-1996.
תקנות שירותי הדת היהודיים (מועצת בתי העלמין בתל רגב), תשנ"ח-1998.
תקנות שירותי הדת היהודיים (מועצת בתי העלמין היהודיים בברקת), תשס"ג-2002.
תקנות שירותי הדת היהודיים (בחירות רבני עיר), תשס"ז–2007.
תקנות שירותי הדת היהודיים (אגרות שירותים), התשע"ד–2013.
חוקי אקסטרים (2015) הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובו של ג'ון סינה מידע ארגון WWE תאריך 26 באפריל 2015 עיר רוזמונט, אילינוי אולם אולסטייט ארנה מספר צופים 14,197 שיר (י) הנושא "Irresistible" בביצוע פול אאוט בוי סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWEרסלמניה 31חוקי אקסטרים(2015)מלך הזירה סדרת אירועי חוקי אקסטרים2014חוקי אקסטרים(2015)2016
חוקי אקסטרים (2015) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network.
האירוע נערך ב-26 באפריל 2015, באולם אולסטייט ארנה בפרוורי שיקגו של רוזמונט, אילינוי.
האירוע היה האירוע השביעי בסדרת אירועי חוקי אקסטרים.
בקרב המרכזי, סת' רולינס ניצח את רנדי אורטון בקרב כלוב ושמר על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד.
עוד ברשימת הקרבות, ג'ון סינה ניצח את רוסב בקרב שרשרת רוסית ושמר על אליפות ארצות הברית, הניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון) ניצחו את סזארו וטייסון קיד וזכו באליפות הזוגות של ה-WWE, ורומן ריינס ניצח את ביג שואו בקרב מי שעומד אחרון.
שיעור הקנייה של האירוע בטלוויזיה היה 56,000 (לא כולל צפיות דרך ערוץ ה-WWE Network), נתון נמוך משיעור הקנייה של אירוע פייבאק של השנה הקודמת אשר עמד על 108,000.
חוקי אקסטרים הוא אירוע שהתקיים לראשונה על ידי ה-WWE בשנת 2009. הרעיון שעומד מאחורי האירוע הוא שהוא כולל מגוון קרבות מסוג הארדקור, כשלפחות אחד מקרבות אלה באירוע מתקיים תחת חוקי אקסטרים.
קרבות אלה אפיינו בעיקר את ארגון העבר Extreme Championship Wrestling (בקיצור: ECW) שהיה ידוע כאחד שכל קרב שנערך בו היה תחת חוקי אקסטרים.
ברסלמניה 31, ג'ון סינה ניצח את רוסב וזכה באליפות ארצות הברית, במה שהיה ההפסד הראשון של רוסב מאז שהופיע ברוסטר הראשי של ה-WWE.
ב-2 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, רוסב דרש קרב חוזר על התואר בהתאם לסעיף הקרב החוזר שמובטח לו לאירוע חוקי אקסטרים.
ב-13 באפריל בפרק של התוכנית Raw, לאחר הגנה מוצלחת על התואר של סינה נגד באד ניוז בארט, רוסב תקף את סינה בעזרת שרשרת, כשלאחר מכן לאנה חשפה שהקרב בין סינה לרוסב יהיה קרב שרשרת רוסית.
ברסלמניה 31, באד ניוז בארט הפסיד את האליפות הבין יבשתית במהלך קרב סולם בן 7 משתתפים.
שבוע לאחר מכן, בארט תקף את האלוף החדש, דניאל בריאן במהלך ולאחר הקרבות של האחרון ואף דרש קרב חוזר על התואר בהתאם לסעיף הקרב החוזר שמובטח לו לאירוע חוקי אקסטרים.
לעומת זאת, כשבריאן לא הוכשר להתחרות עקב פציעה, נקבע שבארט יתמודד בקרב יחידים מול נוויל כחלק מהמופע המקדים לאירוע.
ברסלמניה 31, רנדי אורטון ניצח את סת' רולינס.
מאוחר יותר באותו הערב, רולינס פדה את מזוודת כסף בבנק שלו במהלך הקרב שהתקיים על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד בין ברוק לסנר לרומן ריינס והצמיד את ריינס כדי לזכות באליפות זו בפעם הראשונה בקריירה שלו.
ב-6 באפריל בפרק של התוכנית Raw, אורטון ניצח את רייבאק וריינס בקרב משולש אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד מול רולינס באירוע חוקי אקסטרים.
שבוע לאחר מכן בתוכנית, אורטון גבר על סזארו וטייסון קיד בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 כדי לקבוע את התניית הקרב שלו לאירוע חוקי אקסטרים, בעוד שרולינס ניצח את קיין כדי לקבוע את התניית הקרב שלו לאירוע חוקי אקסטרים.
רולינס בחר לאסור על אורטון להשתמש במהלך הסיום שלו, ה-RKO, ומנגד, אורטון בחר בקרב כלוב.
ב-20 באפריל בפרק של התוכנית Raw, טריפל H קבע שקיין ישמש כשוער דלת הכלוב לקרב האליפות ביניהם באירוע חוקי אקסטרים.
לאחר חזרתו מפציעה, שיימוס תקף את דולף זיגלר בתוכנית Raw וב-16 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, נודע שהוא יתמודד מול זיגלר בקרב נשק את ישבני.
ב-2 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, דין אמברוז ולוק הארפר נאבקו בקרב ביניהם, שהסתיים ללא הכרעה, לאחר שהארפר ביצע על אמברוז את מהלך הפאוורבומב על שולחן השדרנים.
ב-13 באפריל בפרק של התוכנית Raw, אמברוז תקף את הארפר לאחר שהאחרון הפסיד לרייבאק כתוצאה מפסילה.
שבוע לאחר מכן בתוכנית, אמברוז והארפר נאבקו פעם נוספת אחד מול השני, כששוב הקרב הסתיים ללא מנצח.
מאוחר יותר באותו הערב, קרב רחוב בסגנון שיקגו בין השניים נקבע לאירוע חוקי אקסטרים.
במהלך פרקי התוכנית Raw בחודש אפריל, ביג שואו ביצע מספר תקיפות מול רומן ריינס, כולל הטחת האחרון על גג של מונית בעזרת מהלך הצ'וקסלאם.
כתוצאה מכך, קרב מי שעומד אחרון בין השניים נקבע לאירוע חוקי אקסטרים.
ב-13 באפריל בפרק של התוכנית Raw, פייג' ניצחה בקרב באטל רויאל אשר קבע את זהות הטוענת לכתר לאליפות הדיוות מול ניקי בלה באירוע חוקי אקסטרים; בקרב זה, היא הדיחה אחרונה את נעמי.
לאחר הקרב, נעמי ביצעה את מעברה לדמות הרעה, כשהיא תקפה את פייג', שסבלה מפציעה עלילתית אשר גרמה לה לא להיות כשירה לאירוע.
כתוצאה מכך, נעמי החליפה את פייג' כטוענת לכתר בקרב על אליפות הדיוות מול ניקי בלה באירוע חוקי אקסטרים.
ב-20 באפריל בפרק של התוכנית Raw, הניו דיי ניצחו את הלוצ'ה דרגונס כתוצאה מספירת חוץ ובעקבות זאת קיבלו הזדמנות להתמודד על אליפות הזוגות של ה-WWE מול אלופי הזוגות, סזארו וטייסון קיד באירוע חוקי אקסטרים.
+ אישיויות אחרות על המסך תפקיד: שם:צוות השידור באנגליתמייקל קולג'ון "בראדשו" לייפילדג'רי לולרצוות השידור בספרדיתקרלוס קבררהמרסלו רודריגזמראייןטום פיליפסכרוזיםעדן סטילסג'וג'ושופטיםמייק קיודהג'ון קוןצ'ארלס רובינסוןרודי צ'ארלסג'ייסון איירסרוד זאפאטהפאנל לפני האירוערנה יאנגבוקר טיקורי גרייבסביירון סקסטון
המופע המקדים הכיל קרב אחד בודד, ובו באד ניוז בארט התמודד מול נוויל (שהחליף את דניאל בריאן הפצוע).
נוויל ניצח בקרב לאחר שביצע על בארט את מהלך הסיום שלו, ה-Red Arrow.
האירוע עצמו נפתח בקרב רחוב בסגנון שיקגו בין דין אמברוז ללוק הארפר.
לאחר ששני המתאבקים התקוטטו באזור שמאחורי הקלעים, הארפר נכנס אל תוך רכב, כשאמברוז דלק בעקבותיו, כך שהשניים עזבו את האולם.
בהתאם להתניה שבקרב רחוב אין ספירות חוץ, הקרב לא הופסק והאירוע הומשך.
אז, דולף זיגלר התמודד מול שיימוס בקרב נשק את ישבני.
זיגלר ניצח בקרב לאחר הצמדה.
לאחר הקרב, שיימוס סירב לנשק את ישבנו של זיגלר.
שיימוס ניסה להימלט דרך הקהל, אך הוחזר בחזרה על ידי השופט.
שיימוס העמיד פנים שהוא בדרכו לבצע את המעשה, אך ניצל זאת כדי להכות את זיגלר במכה מתחת לחגורה ואז לבצע עליו את מהלך הברוג קיק.
לאחר מכן, שיימוס גרם לזיגלר לנשק את ישבנו הוא.
בקרב שבא לאחר מכן, סזארו וטייסון קיד הגנו על אליפות הזוגות של ה-WWE נגד הניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון).
קופי ניצח בקרב עבור קבוצתו לאחר שהצמיד את סזארו.
כתוצאה מכך, השניים זכו באליפות הזוגות של ה-WWE.
בזמן שהניו דיי רואיינו לאחר זכייתם בחגורות האליפות, אמברוז והארפר חזרו לאולם ברכבים שבהם נהגו קודם לכן, כך שהקרב ביניהם אותחל.
לבסוף, אמברוז ניצח בקרב לאחר שביצע על הארפר את מהלך הסיום שלו, ה-Dirty Deeds.
בקרב הרביעי, ג'ון סינה הגן על אליפות ארצות הברית נגד רוסב בקרב שרשרת רוסית.
ברגעי הסיום של הקרב, סינה ביצע על רוסב את מהלך הסיום שלו, האטיטיוד אדג'סטמנט, ולאחר מכן הוא נגע בפינת הזירה הרביעית, זאת לאחר ששני המתאבקים רשמו נגיעה בשלוש פינות הזירה האחרות.
אז, ניקי בלה הגנה על אליפות הדיוות נגד נעמי.
בזמן שדעתו של השופט הוסחה על ידי ניקי, ברי בעטה בנעמי.
ניקי ביצעה על נעמי את מהלך ה-Rack Attack אשר הספיק לה כדי לנצח בקרב ולרשום הגנה מוצלחת על התואר.
בקרב הלפני אחרון, ביג שואו התמודד מול רומן ריינס בקרב מי שעומד אחרון.
במהלך הקרב, ביג שואו ביצע על ריינס את מהלך הצ'וקסלאם על שני שולחנות מחוץ לזירה, בעוד שביג שואו ספג את מהלך הספיר מידי ריינס אל תוך מעקה הבטיחות.
לאחר מכן, ריינס ביצע על שואו פעם נוספת את מהלך הספיר, הפעם על שולחן השדרנים הספרדי.
בסיום, ריינס לכד את ביג שואו מתחת לשולחן השדרנים של צוות השידור באנגלית, עד שהשופט ספר לספירת עשר.
לאחר מכן, בו דאלאס הגיע לזירה תוך כדי שהוא לעג לקהל המקומי.
הוא נקטע על ידי רייבאק, שתקף אותו.
בקרב המרכזי, סת' רולינס הגן על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד נגד רנדי אורטון בקרב כלוב, כאשר על אורטון נאסר להשתמש במהלך הסיום שלו, ה-RKO, וקיין שימש כשוער דלת הכלוב.
אורטון ביצע על רולינס את מהלך הפדיגרי, אך ניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן לא היה מוצלח.
קיין, שהיה אחראי על פתיחת דלת הכלוב, מנע מאורטון לעזוב את הכלוב, אך באופן בלתי מכוון נפגע מדלת הכלוב לאחר שרולינס בעט בה.
מקרה זה גרם לקיין להיכנס לזירה ולבצע את מהלך הצ'וקסלאם על ג'יימי נובל וג'ואי מרקורי, שניסו להפריע בקרב.
בנוסף, הוא גם תקף את אורטון ורולינס.
אז, אורטון תקף את קיין בעזרת מהלך ה-RKO, כשרולינס הגיב בעזרת מהלך ה-RKO על אורטון.
לאחר מכן, רולינס יצא מהכלוב כדי להשיג את הניצחון בקרב, שהקנה לו הגנה מוצלחת על התואר.
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, רנדי אורטון הצהיר שהוא ראוי לקרב נוסף על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד עקב לחוסר הכרעה ברורה בדרך שבה הקרב שלו מול רולינס הסתיים.
מאוחר יותר, רומן ריינס אמר שהוא ראוי להזדמנות להתחרות על התואר, מכיוון שהוא גבר על ביג שואו.
קיין, בשם האות'וריטי, אפשר לצופים להצביע למתמודד שאותו ירצו לראות מול רולינס באירוע פייבאק.
הקהל של ה-WWE הצביע לכך שרולינס יגן על תוארו באירוע בקרב משולש מול שני הטוענים לכתר.
ב-4 במאי בפרק של התוכנית Raw, דין אמברוז גבר על רולינס כדי להעפיל גם הוא לקרב, שעתה הפך לקרב מרובע.
באירוע עצמו, רולינס הגן בהצלחה על חגורת האליפות לאחר שהוא הצמיד לניצחון את אורטון.
באירוע פייבאק, ג'ון סינה ניצח את רוסב בקרב "אני נכנע" ושמר על אליפות ארצות הברית אשר סיים את הפיוד בין השניים.
עוד באירוע, שיימוס ניצח את דולף זיגלר, כשגם היריבות ביניהם הסתיימה.
במהלך הקרב, זיגלר לכד את שיימוס בפינת הזירה והכריח אותו לנשק את ישבנו, כך שההתניית הקרב בין השניים מהאירוע חוקי אקסטרים מומשה.
ב-30 באפריל בפרק של התוכנית סמאקדאון, סזארו וטייסון קיד ניצחו בקרב החוזר על אליפות הזוגות של ה-WWE כתוצאה מפסילה.
לעומת זאת, הניו דיי שמרו על חגורות האליפות, מכיוון שחגורת האליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה.
הצמדים התמודדו פעם נוספת באירוע פייבאק, הפעם במסגרת קרב 2 מתוך 3 הכרעות, שגם בו הניו דיי יצאו עם ידם על העליונה.
ב-11 במאי בפרק של התוכנית Raw, דניאל בריאן הודיע שהוא עבר בדיקת MRI בכתפו והרופאים הודיעו לו שאין לו תאריך ודאי לחזרה לפעילות.
מי שזכה בתואר היה רייבאק, כשהאחרון עשה זאת באירוע תא ההדחות.
ב-8 בפברואר 2016, בריאן הודיע על פרישה מפעילות בזירה עקב סיבות רפואיות.
האירוע זכה לביקורות מעורבות בקרב המבקרים והצופים.
נולאן האוול מהאתר Slam Sports העניק לאירוע ציון כולל של 2 מתוך 5 כוכבים, כשתיאר אותו כ"ממוצע לגמרי ומופע שאפשר לדלג על הצפייה בו".
קני הרצוג מהמגזין רולינג סטון שיבח את קרב מי שעומד אחרון בין ריינס לביג שואו, כשתיאר אותו כ"מרגש" וכ"קרב הערב".
לעומת זאת, הוא ביקר בחריפות את ההפקה של האירוע, הקרב בין סינה לרוסב והקרב המרכזי, שאותו כינה בשמות "לא מכריע" ו"חסר חיים".
חוק תרומת ביציות התש"ע - 2010 הוא חוק שנועד להסדיר את תהליך תרומת הביציות בקרב נשים בגילאים 21–35. מטרת החוק לעזור לנשים שרוצות להרות ואינן מצליחות.
הטיפול הוא טיפול פוריות לנשים שלא מסוגלות להפרות בעצמן ביציות איכותיות להריון.
חוק תרומת ביציות תש"ע 2010 עבר היסטוריה ארוכה לפני קבלתו כחוק.
לראשונה הוגש להצעה בשנת 2001 על ידי נשים, אך ההצעה נדחתה.
לאחר מספר שנים הוצע שוב והוגש למליאה הראשונה שלו לדיונים במאי 2007 על ידי חבר הכנסת לשעבר ממפלגת העבודה, חגי מירום.
החוק עבר שלוש מליאות ונכנס לתוקף כחוק רשמי במדינת ישראל בשלוש עשרה ליוני 2010 בכנסת השמונה עשרה של מדינת ישראל.
החוק נחקק על מנת להבטיח את בריאותיהן של התורמות והנתרמות כאחד ולהביא שימוש סדיר בביציות, ועם זאת לסייע לאותן נשים במצוקה המבקשות להרות וזקוקות לתרומת הביציות הללו.
התורמות חייבות להיות בגילאים 21–35 בריאות ומוכנות נפשית לתהליך, התרומות מתבצעות לנשים מעל גיל ה-30 שלא הביאו ילדים ובעתיד מתכננות להביא ילדים לעולם ואילו החוק אמור לסייע להן גם בשלב המאוחר של החיים להיות הרות.
התורמת חייבת להישאר אנונימית על מנת למנוע בעיות עתידיות בין הנשים לגבי הילוד.
על מנת לתרום, התורמת חייבת לענות על כל התנאים הבאים: לא נשואה, קרובת משפחה של האבא המיועד, לא פסולת דין.
אישה שהחליטה לתרום ונמצאת בין אותם הגילאים יכולה לתרום רק 3 פעמים בחייה ובהפרש זמן של 3 חודשים בין תרומה לתרומה.
לתורמת יינתנו פיצויים על ידי בית החולים שבו בוצעה פעולת שאיבת הביציות, גובה הפיצויים 20,316 ש"ח לשאיבה, עליהם פטור ממס הכנסה.
חוק תעריפי התחבורה הציבורית, התשע"ו–2016 הוא חוק שבא להוזיל את הנסיעה בתחבורה ציבורית בישראל.
החוק אושר בכנסת העשרים ב-18 בינואר 2016. החוק נועד להיטיב עם המשתמשים בתחבורה ציבורית ועם השכבות החלשות.
החוק מורה על הפחתת מחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית (אוטובוסים ורכבות) בשיעור המע"מ הנכלל במחיר זה, וחיוב המדינה בהעברת סכום זה למפעילי התחבורה הציבורית.
זהו למעשה סבסוד של התחבורה הציבורית.
החוק הטיל על שר האוצר ושר התחבורה והבטיחות בדרכים להקטין, עד 24 בינואר 2016, את תעריפי הנסיעה התחבורה הציבורית, לפי ההנחיות הכתובות בחוק הפיקוח, ב-14.5% מהתעריפים הקודמים, על פי שיטת העיגול המוסכמת.
במקביל החוק מגדיל את תשלומי התמיכה מהממשלה למפעילי התחבורה הציבורית.
התשלומים השתנו לפי הסכם המדינה עם מפעילי התחבורה הציבורית ביום הראשון שבו החוק הוצא לפועל.
חוק תקשורת דיגיטלית עם גופים ציבוריים, התשע"ח–2018, שנקרא במקור חוק פנייה לגופים ציבוריים באמצעי קשר דיגיטליים, התשע"ח–2018, קובע שגוף ציבורי יאפשר לכל אדם לפנות אליו באמצעי קשר דיגיטלי.
החוק אושר בכנסת העשרים ב-17 ביולי 2018, ועבר הרחבה ניכרת ביוני 2022.
גופים ממשלתיים ועסקים רבים השתמשו בפקס בסוף המאה ה-20, חלקם כערוץ בלעדי למסירת טפסים והודעות מצד לקוחות.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 התמעטו מספר האנשים אשר עושים שימוש ביתי בפקס.
בישראל משתמשים שהמשיכו להשתמש בפקס באו בקרב אוכלוסיות שלא היו מעוניינת לעשות שימוש ברשת האינטרנט.
בעיקר בקרב קשישים ומהקהילה החרדית.
בשנת 2014 העלתה לראשונה חברת הכנסת סתיו שפיר הצעת חוק שתחייב את משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות, חברות התקשורת והתשתיות לקבל את פניות הציבור באמצעות דואר אלקטרוני ולהפסיק לחייב את הפונים במשלוח מסמכים במכשיר הפקס.
ביוני 2015 ועדת שרים לחקיקה אישרה את הצעת חוק "ממשל ללא נייר" שהגיש ח"כ מיקי לוי, לפיה משרדי הממשלה וגופים ציבוריים המתוקצבים על ידה יחויבו להתקשר עם ספקים באמצעות דואר אלקטרוני.
עוד עסקו בקידום החוק צוות לובי 99 עם חברי הכנסת שרן השכל ודוד ביטן ממפלגת הליכוד, וכן איש התקשורת דרור גלוברמן שיצר קמפיין לקידום החוק בתוכנית נקסט בשידורי קשת.
ביולי 2018 אושר חוק פנייה לגופים ציבוריים באמצעי קשר דיגיטליים, והוא נכנס לתוקף לאחר שנה מיום פרסומו ב"רשומות", כלומר ב-26 ביולי 2019.
כאמור בשמו, בגרסתו המקורית עסק החוק רק בפנייה מצד הציבור אל גופים ציבוריים.
בהצעת "חוק ההסדרים" לשנות התקציב 2021 ו-2022 נכלל פרק העוסק בשליחת מסרים מגופים ציבוריים בדיוור דיגיטלי.
דברי נימקו זאת: "דיוור דיגיטלי יאפשר את שליחת המסר באופן מיידי בערוץ זמין, אמין, נגיש, מאובטח, מהימן וזול, תוך שמירת פרטיותו של הנמען.
בכך, בכוחו של הדיוור הדיגיטלי לייעל את תהליך התקשורת עם גופים ציבוריים, הן מנקודת המבט של הפרט שיקבל את המסר והן מנקודת המבט של הגוף הציבורי." במהלך הדיון בהצעת "חוק ההסדרים" הופרד ממנה הדיון בתיקון זה והוא נדון בנפרד.
בתיקון מס' 2 לחוק נוספו לחוק פרקים העוסקים בשליחת מסרים מגופים ציבוריים בדיוור דיגיטלי.
בהתאם לתיקון זה שונה בו שם החוק לשם הנוכחי, חוק תקשורת דיגיטלית עם גופים ציבוריים.
במקביל יש לאפשר קשר באמצעות פקס.
רשימת הגופים הציבוריים שעליהם חלה קביעה זו היא:
(1) משרדי הממשלה, לרבות יחידותיהם ויחידות הסמך שלהם, ולמעט שירות הביטחון הכללי, המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, הוועדה לאנרגיה אטומית, מערך הסייבר הלאומי, הרשות להגנה על עדים, ויחידות ואגפים של משרד הביטחון ויחידות הסמך שלו שאינם נותנים שירות לציבור;
(2) צבא הגנה לישראל – לעניין יחידות שנותנות שירות לציבור;
(6) בתי משפט, בתי דין, לשכות הוצאה לפועל, המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות וגופים אחרים בעלי סמכות שפיטה על פי דין, והכול בעניינים שאינם הליכים שיפוטיים או מעין שיפוטיים;
(7) משטרת ישראל – לגבי פניות ליחידה לתלונות ציבור, ופניות בעניין חוק חופש המידע, התשנ"ח–1998, דוברות והסברה ורכש;
(8) הרשות הארצית לכבאות והצלה – לגבי פניות ליחידות או לבעלי תפקידים שנותנים שירות לציבור בעניין סידורי בטיחות אש והצלה בנכסים ובעסקים, הקצאת כבאים בתשלום, אגרות ותשלומים בעד שירותים, גיוס ומיון עובדים, תלונות הציבור, דוברות והסברה;
(9) שירות בתי הסוהר – לגבי פניות ליחידות שעוסקות בגיוס ומיון עובדים, ופניות בעניין תלונות הציבור, דוברות והסברה, חוק חופש המידע, התשנ"ח–1998, תיאום סיורים בשירות בתי הסוהר ונפגעי עבירה;
(10) עירייה, מועצה מקומית או מועצה אזורית;
(א) רשות מקומית אחרת, אחת או יותר;
(ג) תאגיד מקומי אחר, אחד או יותר;
(12) בית חולים ציבורי כללי כהגדרתו בסעיף 54 לחוק ההתייעלות הכלכלית :(תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו־2018), התשע"ז–2016, למעט בית חולים ממשלתי כללי כמשמעותו באותו סעיף;
(13) קופת חולים כהגדרתה בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד–1994;
(14) תאגיד שהוקם בחוק או לפיו;
(15) חברה ממשלתית כהגדרתה בחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה–1975.
החוק מתיר למרשם האוכלוסין לשלוח מסר אלקטרוני למען הדיגיטלי של תושב ומתיר למאסדר המתאים לשלוח מסר אלקטרוני למען הדיגיטלי של חברה, עמותה ואגודה שיתופית, כאשר מתקיימים תנאים אלה:
(א) המסר נשלח לפי חיקוק או הוראת מינהל;
(ב) המסר כולל מידע אישי לנמען שהוא יחיד או שהוא מסר המותאם באופן ייעודי לנמען שהוא תאגיד;
(ג) המסר כולל מידע המותאם לנמען בעניין מיצוי זכויות, אספקת שירותים חיוניים או פגיעה משמעותית בשגרת החיים שלו;
(ד) המסר הוא מסר אזהרה; מסר אזהרה יכול שיימסר בשיחה;
(ה) המסר הוא מסוג המסרים שהנמען נתן לגוף הציבורי את הסכמתו לשליחתם למענו הדיגיטלי, ובלבד שהגוף הציבורי יאפשר לנמען לבטל את הסכמתו באופן דומה לאופן שבו היא ניתנה;
(ו) לעניין נמען שהוא קטין – המסר הוא הודעה למלש"ב או הודעה לבוחר.
שליחת המסר תיעשה באופן מאובטח, תוך נקיטת אמצעי הגנה סבירים מפני פגיעה, שיבוש או גישה אליו שלא על ידי הנמען בתהליך שליחתו.
החל מיום 27 בדצמבר 2024, כאשר נקבעו בחיקוק הוראות לעניין שליחת מסר בידי גוף ציבורי בדואר, מסר אלקטרוני ששלח גוף ציבורי ייחשב כאילו נשלח בדואר.
כאשר נקבעו בחיקוק הוראות לעניין שליחת מסר בידי גוף ציבורי בדואר רשום, מסר אלקטרוני ששלח גוף ציבורי ייחשב כאילו נשלח בדואר רשום כאשר הנמען אישר את קבלת המסר או שהגוף הציבורי קיבל חיווי על כך שהמסר הוצג לנמען, והכול לאחר שהזדהה באמצעות אמצעי דיגיטלי שמאפשר הזדהות ברמת ודאות גבוהה.
הוראות אלה לא יחולו לגבי משלוח הודעה למלש"ב.
תחילה נקבע שר הדיגיטל הלאומי כממונה על ביצוע חוק זה, ובאוגוסט 2021 נקבע ששר הכלכלה והתעשייה כממונה על ביצוע חוק זה, והוא רשאי, באישור ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, להתקין תקנות לביצועו.
בנוסף לדרכים הוותיקות, של פנייה בדואר או בפקס, גופים ציבוריים רבים מאפשרים פנייה אליהם בדואר אלקטרוני, אחרים מאפשרים זאת באמצעות טופס מקוון באתר האינטרנט שלהם, ויש שלשם שמירת הפרטיות של הפונים מאפשרים זאת באמצעות אתר מאובטח הדורש הזדהות (למשל רשות המסים ומערכת המשפט).
חוקה לא פורמלית (Uncodified constitution) היא סוג של חוקה שבה כללי היסוד לובשים לעיתים קרובות צורה של מנהגים, נוהגים, תקדימים ומגוון חוקים וכללים משפטיים.
פרשנות החוקה נעשית על ידי מערכת המשפט, ועדות ממשלתיות או מומחים משפטיים.
במשטר חוקתי כזה, כל המרכיבים הללו עשויים להיות מוכרים (או שלא) על ידי בתי המשפט, המחוקקים והביורוקרטיה כמחייבים את הממשלה והפרלמנט ומגבילים את סמכויותיהם.
מסגרת כזו נקראת לעיתים באופן לא מדויק "חוקה לא כתובה".
עם זאת, המרכיבים של "חוקה לא כתובה" מצויים בדרך כלל בכתובים במסמכים רשמיים, אף כי אינם מאוגדים במסמך יחיד (קודיפיקציה).
יתרונותיה של חוקה לא פורמלית הם גמישות, הסתגלות וחוסן.
דייסי (Dicey), משפטן בריטי בן המאה ה-19 תיאר את החוקה הלא פורמלית כ"מדיניות הגמישה ביותר שקיימת".
חיסרון משמעותי של חוקה לא פורמלית היא הפוטנציאל למחלוקות בזיהוי הנוהגים והמנהגים המהווים את הוראות היסוד של החוקה.
תנאי חדש או מצב חדש של הממשל עשויים להיפתר על ידי פסיקה תקדימית או חקיקה.
שלא כמו במשטר בו יש חוקה פורמלית, אין הליכים מיוחדים ליצירת משפט חוקתי, ולחוקה אין עדיפות מובנית על פני חקיקה רגילה.
למדינה עם חוקה לא פורמלית אין רגע מסוים שבו עקרונות הממשל שלה הוחלטו במכוון.
במקום זאת, אלה מתפתחים בהתאם לכוחות הפוליטיים והחברתיים המתעוררים לאורך ההיסטוריה שלה.
כשמסתכלים עליה כמערכת שלמה, ההבדל בין חוקה כתובה לחוקה שאינה כתובה הוא של דרגות.
כל חוקה פורמלית כוללת חקיקה משלימה ונוהג מקובל לאחר פרק זמן.
לעומת זאת, מנהגים ונוהג שנשמרו במשך תקופות ארוכות באופן לא כתוב עשויים להתווסף לחוקה הפורמלית בצמתים שונים.
למשל המנהג של הגבלת משך הכהונה של נשיאי ארצות הברית לשתי כהונות בלבד נשמר במשך כמעט מאה וחמישים שנה ללא כל מנגנון אכיפה, עד שפרנקלין רוזוולט בחר להתעלם ממנו.
לאחר מכן הגבלה זו נקבעה בתיקון ה-22 לחוקה הפורמלית ונהייתה מחייבת מבחינה משפטית.
מדינות בעלות חוקה לא פורמלית
למרות שלקנדה יש חוקה פורמלית, היבטים חשובים של המשטר החוקתי אינם מעוגנים בה.
ההקדמה לחוקת קנדה קובעת שהחוקה "דומה עקרונית לזו של הממלכה המאוחדת" (שאינה כתובה).
החוקה מחייבת ברמה הפדרלית ואת הפרובינציות, למרות שלכל אחת מהפרובינציות יש הכוח לשנות או לחוקק בתחומי אחריותה הבלעדיים.
עד היום רק קולומביה הבריטית חוקקה חוקה פרובינציאלית מתואמת (חוקת קולומביה הבריטית), אם כי תפקידי המחוזות וסמכויותיהם האחרות מפורטים בסעיף 93 של חוק החוקה, 1867, ובאמצעות תיקונים בה העוסקים במחוזות מסוימים כגון כמו חוק מניטובה וחוק ניופאונדלנד .
ישנם אקדמאים סיניים אחדים, כולל התאורטיקן המשפטי ג'יאנג שיגונג, הטוענים שלסין יש גם חוקה פורמלית וגם חוקה לא פורמלית המבוססת על ההנהגה המקיפה של המפלגה הקומוניסטית.
חוקת ניו זילנד היא סך כל החוקים והעקרונות הקובעים את המבנה הפוליטי של ניו זילנד, בכתב ושלא בכתב.
שלא כמו מדינות רבות אחרות, לניו זילנד אין מסמך חוקתי יחיד ומאוחד.
לפעמים היא מכונה "חוקה לא פורמלית".
לחוק החוקה 1986 יש תפקיד מרכזי, לצד אוסף חוקים אחרים, צווים במועצה, מכתבי הרשאה, החלטות של בתי המשפט, עקרונות אמנת ואיטנגי, ומסורות ומוסכמות בלתי כתובות.
החוקה של סן מרינו מורכבת מכמה מסמכים שאומצו לאורך מאות שנים.
מסמכים אלה כוללים שישה ספרים של "פסלי 1600" והצהרות זכויות האזרח.
זוהי החוקה העתיקה ביותר בעולם.
לערב הסעודית אין חוקה פורמלית מחייבת מבחינה משפטית.
בשנת 1960 המלך פייסל הכריז על הקוראן, הטקסט הדתי של האסלאם, כחוקה.
עם זאת, בשנת 1992, חוק היסוד של ערב הסעודית אומץ בצו מלכותי .
בבריטניה אין מסמך מגדיר שניתן לכנותו "חוקה".
כיוון שהמשטר ההחוקתי התפתח במהלך מאות שנים, הזמן, החוקה הבלתי כתובה מזוהה עם פעולות הפרלמנט והחלטות בתי המשפט.
הכרזת העצמאות הישראלית קבעה כי עד 1 באוקטובר 1948 תכונן חוקה.
בהחלטת הררי מ-13.6.1950, הוחלט בכנסת כי לעת עתה יוכנו חוקי יסוד שבבוא העת יאוגדו לחוקה.
כיום ישנם 13 חוקי יסוד, שרבים מהם חסרים מאפיין בסיסי של חוקה - נוקשות המתבטאת במגבלות על שינויים.
נוכח זאת ניתן לשנותם כמו חקיקה רגילה, ואכן בחלק מחוקי היסוד יש שינויים לעיתים קרובות לפי צרכים קואליציוניים.
חלק מחוקי היסוד מפורטים מאוד, שלא כמקובל בחוקות.
החוקה של הרפובליקה הרומית, המורכבת משנים עשר הטבלאות וחוקים אחרים.
להונגריה הייתה חוקה לא מסודרת לפני 1949.
שוודיה: רכיבים כתובים ובלתי כתובים הרכיבו את החוקה השוודית מה שהיה נושא לאי ודאות ולוויכוחים רבים, עד שהממשל 1809 התעקש להחליף במפורש את "כל החוקות התקפות יותר או פחות...
כל חוקים, פעולות, פקודות, חוקים או החלטות אחרים, עתיקים או חדשים ככל שיהיו, שנכללו בעבר בשם החוקה".
החל משנת 2021, מכשיר הממשל מציין בסעיף 3 כי החוקה של שוודיה (rikets grundlagar) מורכבת ממכשיר הממשל, חוק חופש העיתונות, חוק היסוד על חופש הביטוי וחוק הירושה .
החוקה של הנסיכות הגדולה של פינלנד מעולם לא הוכנה.
קיסר רוסיה, שכיהן גם בין 1809 ל-1917 כנסיך הגדול של פינלנד, מעולם לא הכיר בחוקה באופן ספציפי כזו של פינלנד נפרדת ואוטונומית, למרות העובדה שחוקה זו הכתיבה במידה רבה את היחסים בין פינלנד לאימפריה הרוסית.
לאורך כל התקופה הרוסית בפינלנד.
לאנדורה לא הייתה חוקה פורמלית עד 1993 ועד תאריך זה לא הייתה הפרדת רשויות ברורה.
שני הפאראז'ים האנדוריים של 1278 ו-1288 היו חוקי היסוד של המדינה עד לפרסום החוקה של 1993 .
החוקה של קווינסלנד, אוסטרליה, לפני 2001
לתאילנד לפני 1932 הדרמהסטרה של מאנו שימשה כחוקה לא פורמלית.
חוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים בפעולת איבה, התשפ"ד–2023 אושר בכנסת ה-25 ב-6 בנובמבר 2023, כמענה לחטיפתם של אזרחים וחיילים מישראל לרצועת עזה בטבח שבעה באוקטובר.
על הצעת החוק חתומים עשרות חברי הכנסת, ממרבית הסיעות.
דברי ההסבר להצעת החוק מציינים: "על פי חוק, ניתנים תגמולים והטבות שונות לבני
משפחה של מי שמתו בפגיעת איבה ולבני משפחה של חיילי צבא הגנה לישראל ואנשי כוחות הביטחון שנספו בשירותם, וכן למי שנגרמה להם נכות בנסיבות אלה.
ואולם, ההסדרה לגבי נעדרים וחטופים חסרה בעניין זה".
הצעת החוק באה להשלים את החסר.
החוק אושר ב-6 בנובמבר 2023. במסגרת החוק תוקנו בתיקון עקיף חוקים רלוונטיים אחדים.
זכאותו של בן משפחה לא תחול אם הוכרה זכאותו לפי אחד משני חוקים אלה בשל היותו בן משפחה של אותו אדם בעד אותה תקופה,
ויראו תשלומים ששולמו לפי הוראות חוק זה כאילו שולמו על חשבון סכומים המגיעים כאמור לפי החוקים האמורים בעד התקופה שקדמה לכך.
הוראות אלה אינן גורעות מזכותו של החטוף או הנעדר עצמו לפי כל דין.
הקביעה כי אדם הוא חטוף או כי חייל הוא נעדר תהיה בידי צה"ל, והקביעה כי אדם, למעט חייל, הוא נעדר, תהיה בידי הרשות המאשרת (שמונתה על ידי שר הביטחון, בהתייעצות עם שר העבודה והרווחה), לאחר התייעצות עם משטרת ישראל.
נקבע כי אדם שאינו חייל או משרת בכוחות הביטחון הוא חטוף או נעדר, תקום לגביו זכאות לפי חוק זה, ובלבד שמתקיים בו שהוא תושב ישראל או שהוא אזרח ישראל או נכנס לישראל כדין.
במסגרת החוק תוקנו בתיקון עקיף חוקים רלוונטיים אחדים:
חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש"ל–1970
חוק תשלומים לפדויי שבי, התשס"ה-2005: הכרה במי שהיה חטוף כפדוי שבי לעניינו של חוק זה.
חוק מימון הוצאות למשפחות שבויים ונעדרים, התשס"ח-2008: הרחבת החוק כך שיחול גם על חטופים, וקביעה כי לשם סיוע למשפחה לקדם מאמצים לשחרורו או לאיתורו של מי שנקבע לגביו כי הוא חטוף או נעדר יינתנו למשפחה מענקים כספיים, כל עוד לא שוחרר החטוף או אותר הנעדר.
פקודת מס הכנסה: פטור ממס הכנסה לקצבאות המשולמות לפי חוק זה.
חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, התש"ס-2000.
חוק ההגבלים העסקיים על-שם שרמן משנת 1890 (26 Stat.
§§ 1–7) הוא חוק מתחום ההגבלים העסקיים במדינת ארצות הברית הקובע את כלל התחרות החופשית בין העוסקים במסחר.
החוק הועבר בקונגרס ונקרא על שמו של הסנאטור ג'ון שרמן, מחברו הראשי.
חוק שרמן אוסר באופן כללי על 1) הסכמים אנטי-תחרותיים ו-2) התנהלות חד-צדדית המוציאה מונופול על השוק הרלוונטי או מנסה לעשות מונופול.
החוק מסמיך את משרד המשפטים להגיש תביעות לקבלת צו מניעה כנגד התנהגות המפרה את החוק, ובנוסף מסמיך גורמים פרטיים שנפגעו מהתנהגות המפרה את החוק להגיש תביעות תלת-פיצוי, כלומר, תביעות במסגרתן התובע יכול לתבוע עד פי שלושה מגובה הנזק שנגרם בשל העוולה.
עם הזמן, בתי המשפט הפדרליים פיתחו קורפוס פסיקה על פי חוק שרמן המגדיר סוגים מסוימים של התנהגות אנטי-תחרותית לבלתי חוקית כשלעצמה, ולעומתם מכפיף סוגי התנהגות אחרים לניתוח כל מקרה לגופו, במסגרתו נבחנת השאלה האם ההתנהגות מגבילה את חופש התחרות באופן בלתי סביר.
מטרת החוק היא למנוע העלאת מחירים מלאכותית על ידי הגבלת סחר או היצע.
החוק מגדיר "מונופול תמים", או מונופול שהושג רק בזכות הכשרון, כמונופול חוקי, אך אוסר פעולות שמטרתן לשמר באופן מלאכותי את המעמד הזה, או עסקאות בלתי הולמות ליצירת מונופול.
באופן דומה, חוק התחרות הכלכלית הישראלי אינו אוסר על קיומם של מונופולים, אך אוסר עליהם לנצל לרעה את כוחם המונופוליסטי.
מטרת חוק שרמן אינה להגן על מתחרים מפגיעה מעסקים מצליחים באופן לגיטימי, וגם לא למנוע מעסקים להשיג רווחים כנים מהצרכנים, אלא לשמור על שוק תחרותי כדי להגן על הצרכנים מפני ניצול לרעה.
הממשלה הפדרלית החלה להגיש תיקים לפי חוק שרמן ב-1890. הישגי הממשל בתביעותיו היו מעורבים, כאשר חלק ניכר מהתיקים נדחו, אך מנגד חלק התקבלו.
לרבים מן התיקים לקח שנים לא מעטות להגיע להכרעה, והדבר כלל דיון בפני ערכאות ערעור.
מקרים בולטים שהוגשו במסגרת החוק כוללים:
Henkel (1906) הגיע לבית המשפט העליון.
נקבע תקדים להמצאת מסמכים על ידי נושא משרה בחברה, והפללה עצמית של בעל תפקיד בעדותו בפני חבר מושבעים גדול.
חוק שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות, התשפ"ב–2022, אושר ביוני 2022 בנסת העשרים וארבע ומטרתו, בהתאם לנאמר בו, היא "להסדיר ולעגן את זכותו של כל זכאי לקבל שירותי רווחה, תוך תמיכה בכל אלה:
(1) זכותו לחיים עצמאיים ואוטונומיים וחירותו;
(2) השתתפותו השוויונית והפעילה בחברה ובקהילה;
(3) שמירה על זכויותיו וביטחונו האישי."
הצעת החוק מטעם הממשלה שילבה בתוכה הצעות חוק פרטיות אחדות.
מטרתו של חוק זה היא לעגן ולהסדיר בחוק את זכותם של אנשים עם מוגבלות לקבלת שירותי רווחה.
זאת, כדי לקדם את זכותם של אנשים עם מוגבלות לחיים שוויוניים בהתאם לעקרונות של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998, ושל אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות, שישראל היא צד לה.
שירותי הרווחה יינתנו לאנשים עם מוגבלות בתחומי החיים השונים, באיכות סבירה, בתוך זמן סביר וככל שניתן במרחק סביר ממקום מגוריהם ובקהילה ועל בסיס רצונותיהם, בחירותיהם וצורכיהם, תוך קידום זכותם לחיים עצמאיים ואוטונומיים בקהילה וכן לצורך הגנתם ושמירה על טובתם וביטחונם והכול בכפוף למסגרת המימון.
דברי ההסבר מתארים את אופן גיבוש הצעת החוק:
הצעת החוק גובשה על ידי מינהל מוגבלויות במשרד הרווחה, במקביל לסקירה השוואתית של החקיקה בתחום זה במדינות אחרות ולתהליך של שיתוף הציבור.
הליך שיתוף הציבור כלל, בין השאר, מפגשי התייעצות עם אנשים עם מוגבלות, עם נציגי ארגונים ועם אנשי מפתח בתחום, הפצת סקר בקרב אלפי אנשים עם מוגבלות ובני משפחותיהם, הפצת סקר בקרב אנשי מקצוע בתחום וקיום קבוצות מיקוד.
החוק אושר בכנסת ב-27 ביוני 2022, ונקבע שתחילתו 18 חודשים מיום פרסומו, כלומר ב-3 בינואר 2024. מאז אישורו תוקן החוק פעם אחת, בתיקון לשוני.
לקראת תחילתו של החוק פורסם תזכיר חוק לדחיית תחילתו ב-18 חודשים, אך בעקבות מחאה ציבורית לא קודם תזכיר זה.
פורסמה גם טיוטת תקנות שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות, התשפ"ד–2024, אך התקנות טרם אושרו.
אבחון קיומה של מוגבלות ייעשה על ידי איש מקצוע מתאים.
תושב ישראל, שבשל מוגבלותו הוכר כזכאי לקבל שירותי רווחה לפי חוק זה, יינתו לו (ולמשפחתו בקשר לטיפול בו) שירותי רווחה, כדי לקדם אפשרות בחירה בחיים עצמאיים ואוטונומיים על בסיס רצונותיו, בחירותיו, צרכיו, יכולותיו, גילו וכישוריו של הזכאי, ובשיתופו בהליך בחירת השירותים המתאימים לו.
שירותי הרווחה יינתנו לזכאי על ידי רשות מקומית או על ידי משרד הרווחה, או מי מטעמם.
זכאי או מבקש הכרה הרואה את עצמו נפגע מהחלטה של גורם מכיר או מהחלטה של משרד הרווחה או המחלקה לשירותים חברתיים בעניין אישור שירותים מותאמים, או נציגם, רשאי לערור עליה לפני ועדת ערר לפי הוראות חוק שירותי הסעד.
התחומים של שירותי הרווחה הניתנים לפי חוק זה:
(1) שירותי תמיכה במגורים עצמאיים ואוטונומיים ושירותי דיור טיפולי-שיקומי;
(2) שירותי פעילות יומית, לרבות שירותי שיקום באמצעות תעסוקה ועיסוק מותאמים;
(3) שירותי בריאות הניתנים במסגרת שירותי דיור טיפוליים-שיקומיים או במסגרת שירותי פעילות יומית לשם השילוב במסגרת כאמור;
(4) שירותי הסעה לפעילות יומית כאמור בפסקה (2), לרבות ליווי בהסעה;
(5) תוכניות מעבר ממערכת החינוך למערכת שירותי הרווחה;
(6) שירותי תמיכה לשם שילוב מותאם בשירות אזרחי (כהגדרתו בחוק שירות אזרחי) או בצה"ל;
(8) שירותי ליווי אישי או סיוע אישי, לרבות לתמיכה בחיים עצמאיים ואוטונומיים בקהילה;
(9) שירותי ייעוץ, הדרכה ושירותים נוספים למשפחתו של זכאי, לרבות נופשונים ושירותים בשעת משבר;
(10) שירותי ייעוץ, הדרכה ושירותים נוספים להורה שהוא עצמו אדם עם מוגבלות;
(11) שירותים להגברת ההשתלבות של זכאי בחברה, ובין השאר שירותים בעניינים אלה: שירותי מידע, ייעוץ ותמיכה, שירותי הנגשה אישיים, שירותים להקניית מיומנויות תפקודיות בנושאים שונים, שירותי הכוונה וטיפול, לרבות בתחום החברתי–המיני, ושירותי הדרכה ואימון בתחום הטכנולוגי, לרבות סיוע ברכישת אמצעים טכנולוגיים.
שר הרווחה רשאי להסמיך מפקחים מקרב עובדי משרדו, לשם פיקוח על ביצוע הוראות לפי חוק זה.
חוקי הכפייה או החוקים הבלתי נסבלים (באנגלית בריטית: Coercive Acts; באנגלית אמריקנית: Intolerable Acts) הם ארבעה חוקים שחוקק הפרלמנט הבריטי בשנת 1774 בתגובה למרד שפרץ בעיר בוסטון בשנת 1773, הידוע בכינויו "מסיבת התה של בוסטון".
חוקים אלה נועדו לדכא את ההתקוממות שהתחוללה בקולוניה מסצ'וסטס, והביאו להתרעמות מצד תושבי מדינה זו וכן מצד כלל 12 הקולוניות האחרות כנגד הכתר הבריטי.
החוקים היוו זרז ותשתית איתנה לחיזוק ההתקוממות של המתיישבים בקולוניות הבריטיות ביבשת אמריקה הצפונית, מה שהוביל לאחר מכן לפריצת מלחמת העצמאות האמריקאית.
בימים שבין הסכם פריז ב-1763 ועד הכרזת העצמאות ב-1776, הטילה בריטניה על מושבותיה באמריקה גזרות כלכליות שונות במסגרת "חוקי הסוכר", "חוקי האדמה", "חוקי הבולים" ויתר החוקים המרקנטיליסטיים.
חוקים אלה עוררו את זעמם של המתיישבים האנגלים באמריקה, ואלה הגיבו בפעולה שכונתה "מסיבת התה של בוסטון".
אמריקאים מחופשים לאינדיאנים השליכו את מטענה של ספינת תה של חברת הודו המזרחית הבריטית למימי האוקיינוס האטלנטי.
בעקבות האירועים סערו הרוחות בבריטניה והציבור הבריטי דרש מהפרלמנט לחוקק חוק שיעניש את המתיישבים במסצ'וסטס ובעיקר את תושבי העיר בוסטון.
חוקי הכפייה הם סדרה של ארבעה חוקים:
חוק הממשל של מסצ'וסטס - ביטול חוקת מסצ'וסטס.
החוק ביטל את חוקת המושבה והפך את משרתי הציבור שלה (שופטים, שריפים וכדומה) לממונים ישירים של הכתר הבריטי ולא לממונים של מנהל המושבה.
כמו כן החליף החוק את המושל האזרחי במושל צבאי והגביל את כינוס המועצות העירוניות.
חוק נמל בוסטון הורה על סגירת הנמל לשיט עד החזרת תמורה שוות ערך לתה שהושמד.
חוק השיפוט - קבע שמשרת ציבור שיואשם בעברה חמורה יועמד לדין מחוץ למסצ'וסטס.
חוק זה בא להבטיח "משפט הוגן".
עד אז תביעה של תושב המושבה כנגד כל משרת ציבור נידונה במושבתו של אותו תושב, פעמים רבות מי שישב בחבר המושבעים היה חבר או מכר של התושב שהיה בדרך כלל חדור שנאה לבריטים ועל כן התקשה לפסוק באופן אובייקטיבי.
החוק בא למנוע מצב זה.
חוק האכסון - חייב כל אזרח במסצ'וסטס לאכסן בביתו חיילים על פי דרישה של השלטונות.
האכסון כלל הקצאת חדרים על פי דרישת הצבא וסיפוק מזון.
בנוסף נחקק גם חוק קוויבק.
חוק זה, שנספח לסדרת "חוקי הכפייה" הרשה לצרפתים הקתוליים בקנדה להחזיק במנהגיהם ובמרבית המערכת המשפטית שלהם.
כמו כן החוק העביר לפרובינציה של קוויבק שטח שבין נהר המיסיסיפי לנהר אוהיו.
למעשה היה מדובר בהענקת מונופול כלכלי על סחר הפרוות הרווחי שרווח מאוד באזור זה.
הפגיעה המרכזית של החוק הייתה פגיעה כלכלית בתושבי מסצ'וסטס בכלל, ובתושבי העיר בוסטון בפרט.
באותה תקופה הייתה כלכלת בוסטון מבוססת על הנמל, שנסגר על-פי החוקים החדשים.
חוק קוויבק שנלווה ל"חוקי הכפייה" עורר תגובה חריפה במיוחד שכן משמעותו הייתה הענקת פריבילגיות מיוחדות למי שנחשבו בעבר לאויבי המושבות, זאת בזמן שפריבילגיות דומות נשללו מתושבי מסצ'וסטס שנחשבו אזרחים בריטים.
בנוסף, נתן "חוק קוויבק" למתיישבים הצרפתים מונופול על המסחר בפרוות, ענף שהיה רווחי מאוד באותה תקופה.
"חוקי הכפייה" נתפסו במושבות האמריקניות כהכרזת מלחמה עליהן.
בשלב הראשון סירבו המושבות לתת לספינות הבריטיות לעגון בנמליהן.
הממשלה הבריטית הניחה שהספינות שלא יכלו להגיע לנמל בוסטון הסגור ייקלטו בנמלי המושבות האחרות, אך הן מנעו זאת לאות סולידריות עם מצבה של מסצ'וסטס, בבחינת "היום מסצ'וסטס מחר אנחנו".
"חוקי הכפייה" היו הגורם המרכזי שהביא לכינוס הקונגרס הקונטיננטלי הראשון ב-5 בספטמבר 1774. הכינוס הזה בישר את תחילת ההתנתקות של המושבות ממדינת-האם בריטניה, ואת רצונם של האמריקנים בעצמאות.
ב-1 במאי 1774, לאחר קבלת חוקי הכפייה, התפרסמה ב"לונדון מגזין" (The London Magazine) קריקטורה המבקרת בחריפות את מדיניות ממשלת בריטניה כלפי מושבותיה באמריקה.
בוסטון נראית בקריקטורה בדמות אישה אינדיאנית שמקבלת "טיפול רפואי", שהוא למעשה התעללות, מידי שרי ממשלת בריטניה.
ראש הממשלה, לורד פרדריק נורת' מנסה בכוח להשקות את האישה בתרופה מתוך קנקן תה המסמל את חוקי הכפייה.
שר המשפטים, לורד ויליאם מוריי, הרוזן ממנספילד, כופת את ידיה של האישה, בעוד ג'ון מונטגיו, הרוזן מסנדוויץ', שהיה ידוע כרודף שמלות, מציץ מתחת לשמלתה.
מאחורי האישה עומדת אִמהּ, המייצגת את בריטניה, ובוכה בחוסר-אונים.
על ה"רופאים" מגן חייל בריטי שעל חרבו כתוב "הממשל הצבאי".
מתחת לקריקטורה נכתב באירוניה: "הרופא המוכשר, או אמריקה בולעת את התרופה המרה".
הקריקטורה הופצה במושבות על ידי פול רוויר, תושב בוסטון שהיה פעיל ב.
שמו של צייר הקריקטורה אינו ידוע.
חוקי אשנונה הם קובץ חוקים שנוסחו בין המאות ה-20 וה-19 לפנה"ס.
הקובץ התגלה בחפירות בעיראק בשני העתקים נפרדים הכתובים על לוחות חרס בכתב יתדות.
הלוחות נמצאו על ידי טהא באקר בשנים 1945 ו־1947 בשדופום (תל רחמל) – אחת מערי הממלכה של אשנונה, קודם שנכבשה בידי עמורפיא (חמורבי).
חוקים אלה הם מהקדומים ביותר שנמצאו בעולם התרבות השמית.
ההבדל בין חוקים אלה לחוקי חמורבי תורם להבנת ההתפתחות של החוקים בעולם הקדום של מסופוטמיה.
אשנונה הפכה לממלכה חשובה מבחינה פוליטית לאחר נפילת השושלת השלישית של אור.
קובץ החוקים תורגם ופורסם ב-1948 על ידי אלברכט גצה מאוניברסיטת ייל.
חלק ההקדמה של החוקים בו מצוין שם המלך נמצא שבור.
גצה שיער, שהחוקים נכתבו בימי המלך דָדוּשה, שהיה המלך האחרון של ממלכת אשנונה.
קובץ החוקים כולל כ-60 סעיפים ואינו קובץ מקיף.
החוקים נכתבו במבנה של משפטים אשר מקל לזכור אותם.
רובם נכתבו במבנה של משפטי תנאי.
ראובן ירון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אשר חקר את החוקים, חילק אותם ל-5 קבוצות של עבירות.
הקבוצה הראשונה לוקטה מכל הקובץ ויתר הקבוצות מופיעות בו לפי הסדר, אחת לאחר השנייה.
נזקי שור נוגח ומקרים בני השוואה.
העונש על רוב העבירות היה קנס כספי, אשר שולם במתכת כסף.
בגין עבירות חמורות כרצח, שוד ועבירות מין, העונש היה מוות.
החוקים מצביעים על ריבוד חברתי (חברה מעמדית).
החוקים הראשונים קובעים מחירים מקסימליים למצרכי מזון, לשכר הפועלים החקלאיים ולשירותי תחבורה.
קיים דמיון בין חוקי אשנונה לחוק העברי בחוקים שבין אדם לחברו.
למשל, בחוק אשנונה (סעיף 53) כתוב: .
בדומה למה שכתוב בחוקי התורה בספר שמות: .
לפי חוקים אלה, כמו אצל עמים אחרים בעולם השמי, נישואין נכנסו לתוקף כאשר החתן או אביו הביאו מוהר, אשר ניתן במצרכי מזון או במזומן.
כמו במשפט העברי, רק הבעל הורשה לגרש את אשתו, אבל בניגוד למשפט העברי, אם לזוג יש ילדים, הבעל מאבד את כל רכושו.
העבד בחוקי אשנונה לא הורשה לעזוב את העיר ללא רשות בעליו.
אזרח אשר נתן מקלט לעבד צפוי היה לעמוד לדין בגין גנבה.
לעומת זאת, חוקי המשפט העברי אינם אוסרים על כך (שמות כ"א, א-יא), אדרבה, חל איסור להסגיר את העבד לבעליו, ויש חובה לדאוג לו.
דוגמה לקנס כספי בחוקי אשנונה:
בחוקי חמורבי בחלק מהמקרים העונש לעובר העבירה היה להיענש באותו מעשה שהוא עשה (מידה כנגד מידה), וזאת בדומה ללשון המופיעה בתורה "עין תחת עין":
בתורה שבעל פה מפורשת כוונת התורה בדבריה "עין תחת עין" כדרישה לתשלום פיצויים, וזאת בדומה לחוקי אשנונה.
"חוקי גרבסקי" הוא כינוים של חוקים אשר נחקקו בשנת 1924 בפולין.
הם מכונים כך על שמו של שר האוצר הפולני, ולדיסלב גרבסקי.
החוקים כללו הטלת מסים כבדים על מעמד הביניים, סוחרים ותעשיינים, במטרה להשתמש בכספי המיסים לשם עידוד צמיחתה של תעשייה מודרנית.
החוקים כללו הטלת מס מכר שהיה 2.5% מכל מכירה, ונועד לא רק לאסוף הכנסות אלא גם לצמצם את מספר הסוחרים בשרשרת האספקה.
בנוסף, ועדות ההערכה שקבעו את היקף המסחר הורכבו בעיקר מפולנים שנטו להעריך את מחזור המכירות של היהודים בעודף.
החוקים הלאימו את תעשיות הטבק, היין השרוף והגפרורים, שהיו תחומים בהם היהודים היו דומיננטיים.
ההלאמה הביאה לסגירת בתי חרושת רבים של יהודים.
בנוסף, הרישיונות למסחר בסחורות אלו נמסרו לנפגעי מלחמת העולם הראשונה, ויהודים רבים שעסקו במסחר בתחום נותרו ללא מקור פרנסה.
רבים מיהודי פולין השתייכו למגזרים אלה, והם נפגעו מכך.
חלקם ניסה להגר לארצות הברית, אך בשל מכסות ההגירה שהונהגו בה, פנו רבים לארץ ישראל.
עליית יהודים אלה במסגרת העלייה הרביעית מכונה "עליית גרבסקי".
ההצהרה אודות הגזע (באיטלקית: Dichiarazione sulla razza) הגדירה את כוונות המפלגה הפשיסטית הלאומית של איטליה ביחסה ליהודים.
ב-15 ביולי 1938 פרסמו עיתוני איטליה בכותרות הראשיות על החלטת המפלגה הפשיסטית לנקוט בצעדים לשמירת טוהר הגזע האיטלקי.
ב-26 באוקטובר 1938 פורסם "דף הנחיות" של המפלגה הפשיסטית בנושא הגזע.
הוראות אלה היו בסיס לחקיקה מלכותית מ-17 בנובמבר 1938. עם פרסום החוקים בא לקיצו שיתוף הפעולה מלא התקווה בין יהדות איטליה לעם האיטלקי שהחל בשנת 1870 עם הקמת ממלכת איטליה על ידי התנועה לאיחוד איטליה, ה"ריסורגימנטו" (Risorgimento), שבו השתתפה יהדות איטליה באופן פעיל.
סדרת חוקי הגזע (באיטלקית: Leggi razziali fasciste) שפרסמה ממשלתו של בניטו מוסוליני באיטליה הפשיסטית מ-1938 עד 1944 אכפו אפליה והפרדה גזעית בממלכת איטליה.
הקורבנות העיקריים של חוקי הגזע היו יהודי איטליה והתושבים האפריקאים של האימפריה האיטלקית.
בעקבות נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה והפלישה הגרמנית לאיטליה (Fall Achse), ממשלת באדוליו עצרה את החוקים בינואר 1944. בצפון איטליה, הם נשארו בתוקף והוחמרו בשטחים שנשלטו על ידי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית עד סוף מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם הראשונה השתתפו יהודים בלחימה: שמם נכלל ברשימת המפקדים ביבשה ובים ולוחות זיכרון לנופלים מוצבים ברוב בתי הכנסת באיטליה.
בימי הרפובליקה האיטלקית ובימי איטליה הפשיסטית היהודים השתתפו במערכות הממלכתיות, הרבה מעבר למשקלם הזעום באוכלוסייה.
כיבושיה של איטליה בלוב החל משנת 1911 הביאו להגירת כ-150,000 איטלקים לערים השוכנות לחוף הים: טריפולי וקירנאיקה.
החל משנת 1914 היה השלטון בלוב בידי האיטלקים ולאחר סיפוחה של לוב נראה החלום על ייסוד אימפריה אפריקאית ים תיכונית בהישג יד.
עם עלייתו לשלטון של המשטר הפשיסטי, היו בין היהודים שהביעו חששות מפני השלטון החדש.
גישתו של שליט איטליה בניטו מוסוליני התאפיינה במשפט "בעיית היהודים אינה קיימת באיטליה" - דבריו בשנת 1932.
כיבוש סומליה, אריתריאה ואתיופיה החלו לעורר נטיות להבחנה בין "הגזע האיטלקי" ה"עליון", הנבנה החדש, לבין ה"גזע האפריקאי" ה"נחות" ובהמשך לגבי "הגזע היהודי".
בשנת 1936 חתמה איטליה על ברית עם גרמניה, שכונתה ציר רומא-ברלין.
בוועידת מינכן השתתף מוסוליני לצדם של היטלר, צ'מברלין ודאלאדיה, כ"מתווך", מנהיג ותיק ורב השפעה.
כך, בשנת 1937 היו כבר סימנים שעומד לחול שינוי במצבם של היהודים.
"ההצהרה אודות הגזע" של המפלגה הפשיסטית ב-15 ביולי 1938 היוותה את תחילתו של תהליך.
מוסוליני היה במרום יוקרתו: הוא חידש את השליטה האיטלקית ב"ים שלנו", החל לבנות אימפריה והסתופף בין מנהיגי העולם.
מיניסטריון ממשלתי (Ministero della Cultura Popolare) פיקח באופן הדוק על אמצעי התקשורת, אשר בטאו את דעת המדינה.
תרומה נכבדה לתודעה הציבורית תרם ביטאון בשם "ההגנה על הגזע" (La difesa della razza) שיצא לאור מ-5 באוגוסט 1938 עד 20 ביוני 1943 - מועד נפילת השלטון הפשיסטי.
בגיליונו הראשון פורסם "המניפסט של הגזע" עליו היו חתומים עשרה מדענים.
המסמך המקורי ועליו החתימות טרם נמצא עד היום.
המניפסט היה דו"ח מדעי-לכאורה חתום על ידי מדענים ותומכי המפלגה הפשיסטית הלאומית (PNF).
בין 180 החותמים על "מניפסט הגזע" היו שני רופאים (S.
"מניפסט הגזע", שפורסם ביולי 1938, הכריז על האיטלקים כצאצאים של הגזע הארי.
הוא כוון כלפי גזעים שנראו כנחותים (כלומר לא ממוצא ארי).
בפרט נאסר על יהודים לעסוק מקצועות חופשיים רבים.
על פי חוקי הגזע נאסרו יחסי מין ונישואים בין איטלקים, יהודים ואפריקאים.
נאסר על יהודים להחזיק בתפקידים בבנקאות, בממשל ובחינוך, וכן הוחרם רכושם.
הביטאון נשא אופי מדעי כפי שנראה מעורכיו: גוידו לנדרה (Guido Landra) עורך "המניפסט של הגזע", לידיו קפריאני (Lidio Cipriani) שהיה פרופ' לאנתרופולוגיה באוניברסיטת פירנצה, ליאונה פרנצי (Leone Franzì) מבית הספר לרפואה באוניברסיטת מילאנו, מרצ'לו ריקי (Marcello Ricci) שהיה זואולוג מרומא, ולינו בוסיקו (Lino Businco), פתולוג מאוניברסיטת רומא.
ב-26 באוקטובר 1938 פרסמה המועצה הפשיסטית העליונה הצהרה בנושא הגזע אשר כונתה "דף הנחיות" (באיטלקית" Foglio d'ordine).
"לאור דחיפות הנושא והצורך בתודעה בנושא הגזע האיטלקי, אנו מכריזים:
אסורים נישואים עם בני גזע חם ושם ולא אריים.
נאסר על המועסקים על ידי הממשלה או ברשויות ציבוריות - אזרחים וחיילים - לבוא בברית נישואים עם נשים מכל גזע שהוא.
נישואים של איטלקים או איטלקיות עם זרים - מכל גזע שהוא - חייבים באישור משרד הפנים.
יש לאכוף הוראות אלה, לשמירת כבוד הגזע, גם במדינות שנכבשו על ידי איטליה.
פרק מיוחד ב"דף הנחיות" דן ביהודים.
נאסרה כניסה של יהודים ממדינות חוץ.
יוצאים מהכלל היו בני 65 ומעלה ויהודים שנישאו לאיטלקים עד 1 באוקטובר 1916.
ליהדות איטליה ניתנו הוראות בפרק נפרד.
תחילה הוגדר מיהו יהודי, לאחר מכן נקבעו קבוצות היהודים שהם "יוצאים מהכלל ביהדות איטליה" (היו אלה שתרמו להקמה ולביסוס השלטון החדש באיטליה) ולבסוף הוגדרה המטרה: על היהודים הוטלו סייגים בפעילות האישית, הכלכלית והחברתית.
יהודים הם אלה אשר שני הוריהם יהודים.
יהודים יהיו גם אלה שהאבא שלהם יהודי והאמא שלהם מלאום זר.
יהודי יחשב גם מי שנולד מנישואין לפי הדת היהודית (הכוונה לכלול גם את המתגיירים).
לא יחשבו כיהודים אלה שנולדו בנישואין מעורבים, עם בני דת לא יהודית, לפני 1 אוקטובר 1916.
"יוצאים מהכלל" יהיו בני המשפחות של אלה אשר השתתפו באחד האירועים הבאים: התייצבו לשירות הצבא, השתתפו במלחמות, התנדבו למלחמה, נפצעו, חלו או היו לנכים וכן אם היו שותפים לפעילות המפלגה הפשיסטית.
המלחמות הרלוונטיות היו רק אלה של המאה ה-20: כיבוש לוב, מלחמת העולם הראשונה, כיבוש אתיופיה והשתתפות במלחמת האזרחים בספרד.
הראשון והחשוב מבין חוקי הגזע היה ה-Regio Decreto 17 Novembre 1938, Nr.
1728. הוא הגביל את זכויות האזרח של יהודי איטליה, אסרה ספרים שנכתבו על ידי סופרים יהודים, והוציאה יהודים ממשרדים ציבוריים וממוסדות ההשכלה הגבוהה.
חוקים נוספים שללו מיהודים את נכסיהם, הגבילו את נסיעותיהם ולבסוף, קבעו את כליאתם בגלות פנימית (בתוך איטליה), כפי שנעשה עבור אסירים פוליטיים.
כהכרה הן בתרומתם בעבר והן בעתיד והן על שירותם כנתיני האימפריה האיטלקית, רומא העבירה צו בשנת 1937 שהבדיל את האריתראים והאתיופים מנתינים אחרים של האימפריה הקולוניאלית שזה עתה נוסדה.
בממלכת איטליה, אריתראים ואתיופים היו אמורים להיות מכונים כ"אפריקאים" ולא כילידים, כפי שהיה במקרה של שאר העמים האפריקאים שהיו כפופים לשלטון הקולוניאלי של האימפריה האיטלקית.
ההחלטה הסופית לגבי חוקי הגזע התקבלה במהלך הפגישה של המועצה הפשיסטית העליונה, שהתקיימה בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר 1938 ברומא, בארמון ונציה.
לא כל הפשיסטים האיטלקיים תמכו באפליה: בעוד שהפרו-גרמנים, האנטי-יהודיים רוברטו פארינאצ'י וג'ובאני פרציוזי דחפו את החקיקה קדימה, הרי איטלו באלבו התנגד נחרצות לחוקי הגזע.
באלבו, במיוחד, לא ראה באנטישמיות כל קשר לפשיזם והתנגד נחרצות לחוקים האנטישמיים.
חוקי הגזע אסרו על יהודים את רוב התפקידים המקצועיים וכן אסרו יחסי מין ונישואים בין איטלקים, יהודים ואפריקאים.
העיתונות באיטליה הפשיסטית פרסמה מאוד את "מניפסט הגזע", שכלל תערובת של גזענות ביולוגית והיסטוריה; היא הכריזה שהאיטלקים שייכים לגזע הארי, היהודים אינם איטלקים, ושיש צורך להבחין בין אירופאים ללא-אירופים.
טעם של אנטישמיות שבה יהודים נתפסו כמכשול בפני השינוי הפשיסטי של החברה האיטלקית בשל היותם קשורים למה שמוסוליני ראה כדמוקרטיות ליברליות דקדנטיות.
באוגוסט 1938 נערך מפקד בקרב יהודי איטליה על מנת לקבוע על מי יחולו חוקי הגזע.
במפקד נכללו אנשים שלפחות אחד ההורים שלהם היה יהודי או יהודי לשעבר.
מספר הנפקדים היה : 58,412. הריכוזים הגדולים היו:
יהודי לוב (שלטון איטלקי) - לא ידוע.
היו ביניהם 9,415 תושבי חוץ.
מעמדם של היהודים לשעבר, למעלה מעשרת אלפים, עורר דאגה בקרב הכנסייה הקתולית.
נמצאו התכתבויות המעידות על כך כי הייתה התרעמות על כך שסירבו לחתן יהודי מומר עם איטלקי.
היות שרישום הכנסייה עבר דרך משרדי השלטון, היה הכרחי לקבל את אישור המינסטריון המיוחד לגזע.
היו גם מקרים שבני הזוג גילו כי בעצם הם צאצאים ליהודים.
הבעיות האלה נפתרו בדרך כלל במישור המקומי ובאופן גמיש למדי.
חוקי הגזע נחקקו ב-17 בנובמבר 1938.
חוקי הגזע התבססו על ההנחה כי על "הגזע האיטלקי החדש" להיבדל מהגזע היהודי.
היהודים של המאה ה-20 אינם יותר הצאצאים הישירים של העם ממנו בא הנוצרי הראשון.
היו התבוללויות רבות והעם היהודי של היום אינו קשור גזעית לעם שהיה בעבר.
סעיף 9 נחשב לגרוע מכולם וקבע כי היהודים אינם נמנים עם הגזע האיטלקי ועל כן יש להפלותם לרעה.
"מבני שם אשר הגיעו במרוצת ההיסטוריה לחופי מולדתנו הקדושה, לא נותר כמעט זכר.
כיבוש סיציליה בידי הערבים גרם לכך שתהליך התבוללותם היה מהיר.
רק קומץ מהם, היהודים, מייצגים את אוכלוסייה שלא התבוללה באיטלקים.
מקורם בגזעים לא אירופים ולכן הם שונים לגמרי מאיתנו"
מלבד העובדה שהיהודים נאלצו להיפרד ממקומות עבודתם ומרכושם, אם היה מסדר גודל מסוים, רושם חזק הותירו חוקי הגזע על הילדים, הנוער והצעירים.
בבת אחת, "הדור הצעיר" נדרש לצאת ממוסדות הלימוד, לא להיכנס לספריות ציבוריות ולנתק מגע עם החברים שאיתם הוא גדל - וכל זה ללא מורת רוח מצד חבריהם הלא-יהודים והציבור האיטלקי.
הדעה הייתה שאם המדינה החליטה כך והשליט תומך בצעדים, הרי יש הצדקה לכך.
היו בודדים בלבד שהביעו מורת רוח מחוקי הגזע.
החוק חייב לספק חינוך עממי.
לכן, הילדים היהודים הורשו ללמוד בכיתות מיוחדות בבתי הספר הממלכתיים, לאחר שעות הלימוד.
ברוב קהילות איטליה הוקמו מוסדות חינוך יהודיים עבור הנערים מעל לגיל בית הספר העממי.
הם קלטו גם את המורים שפוטרו ממוסדות החינוך הממלכתיים.
בתי ספר אלה פעלו ברומא במבנה בית הכנסת ברחוב בלבו, בפירנצה בבית הרב, ובמילאנו בשתי וילות פרטיות.
גם בערים אחרות אורגנו בתי ספר על טהרת התלמידים היהודים.
מעמדם של המוסדות התיכוניים היה כשל בית ספר פרטי, שתלמידיו יכלו לגשת לבחינות ממשלתיות.
הבעיה הייתה שבית הספר סווג בתור "בית ספר מדעי", דהיינו למלאכה, שהיה נחות יותר מבית הספר התיכון היוקרתי, בו למדו היהודים "בית הספר הקלסי".
בבתי הספר האלה, רבים מהתלמידים למדו לראשונה מקצועות יהודיים, בעיקר מורשת יהודית ותולדות עם ישראל.
הייתה הקפדה שהלימוד לא ייחשב כמטיף לחזרה ליהדות.
בערים, עם הקהילות הגדולות יחסית, הוקמו בתי ספר על יסודיים.
אבל בעשרות הקהילות הקטנות המשפחות נאלצו לעזוב את מקומות היישוב שלהם ולעבור לערים הגדולות או להשאיר את ילדיהם בבית ללא בית ספר.
בכנס שנערך בשנת 2008 ביד ושם, במלאת 70 שנה לחוקי הגזע, הודגש כי ההפליה החינוכית כלפי הנוער נחשבה לאחת הגזרות שהשפעתן הורגשה היטב בציבור היהודי.
לפי הדיווחים, חברים מובילים במפלגה הפשיסטית הלאומית (PNF), כמו דינו גראנדי ואיטלו באלבו, התנגדו לחוקי הגזע, והחוקים לא היו פופולריים בקרב רוב אזרחי איטליה; היהודים היו מיעוט קטן באיטליה והשתלבו עמוק בחברה ובתרבות האיטלקית במשך כמה מאות שנים.
רוב היהודים באיטליה היו צאצאים של יהדות איטליה הקדומה וחיו בחצי האי האיטלקי מאז תקופת רומא העתיקה.
יהודים ספרדים מערביים שהיגרו לאיטליה מחצי האי האיברי לאחר הרקונקיסטה ופרסום צו אלהמברה בשנות ה-1490; וחלק קטן יותר מהקהילות היהודיות האשכנזיות שהתיישבו בצפון איטליה בימי הביניים, אשר נטמעו במידה רבה בקהילות היהודיות והספרדיות המבוססות האיטלקיות.
רוב האיטלקים לא הכירו באופן נרחב את האוכלוסייה היהודית, והחברה האיטלקית לא הייתה רגילה לסוג האנטישמיות שהיה נפוץ יחסית ושגשג במשך מאות שנים במדינות דוברות גרמנית ובאזורים אחרים של צפון, צפון-מערב ומזרח אירופה, שבהם היו יהודים במספרים גדולים במשך תקופה ארוכה.
במהלך השנים המוקדמות יותר של דיקטטורת בניטו מוסוליני, לא פורסמו חוקי גזע בממלכת איטליה לפני 1938. חוקי הגזע הונהגו במקביל לכך שאיטליה הפשיסטית החלה ליצור ברית עם גרמניה הנאצית, ורק חודשים לפני שאיטליה הפשיסטית הרכיבה את ברית הפלדה, הברית הצבאית בין שתי המדינות.
ויליאם שיירר ב"עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" מציע שמוסוליני חוקק את חוקי הגזע על מנת לפייס את בעלי בריתו הגרמנים, יותר מאשר סנטימנטים אנטישמים אמיתיים בקרב העם האיטלקי.
הצווים הראשונים לביטול החוקים הוצאו על ידי ממשלת איטליה בסוף 1944, לאחר כיבוש דרום איטליה על ידי בעלות הברית.
היה צורך ב-80 צווים שונים, שנתנו בשנים הראשונות לאחר המלחמה.
קשה היה במיוחד היישום של החזרת היהודים לתפקידיהם במוסדות להשכלה גבוהה.
עם זאת נותרו נכון ל-2008 השפעות אחדות של החקיקה:
הרכוש היהודי המולאם, לא הוחזר אם נמכר לגוף שלישי, אלא אם כן היהודי יכול להוכיח כי הרכישה לא בוצעה בתום לב.
עדיין קיימים הרישומים במרשם התושבים על היות האזרח בן הגזע היהודי.
חוקי המשחק הוא סרט קולנוע משנת 1939 שבוים בידי ז'אן רנואר, העוסק במעמד הגבוה בצרפת לפני מלחמת העולם השנייה.
סרטו של רנואר הוא בחלקו עיבוד של "Les Caprices de Marianne" פרי עטו של אלפרד דה מיסה.