tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במדינות רבות בעולם, בעיקר באסיה ומדינות אירופה, השימוש העיקרי ברכבי גפ"מ נהוג בקרב מוניות וזאת בגלל הנסועה הניכרת של כלי רכב אלה, והיתרונות האקולוגיים הברורים שיש לכלי רכב ממונעי גפ"מ בהשוואה לרכבי דיזל.
מגמה זו (שראשיתה בקוריאה הדרומית ובהונג-קונג) זכתה למשנה תוקף מאז יוני 2012 אז ארגון הבריאות העולמי הכריז באופן מפורש שהדיזל הוא חומר מסרטן
השימוש העיקרי בגפ"מ בישראל הוא כדלק לבישול, ומכאן שמו העממי "גז בישול", או פשוט "גז".
בשנים האחרונות הותר גם להניע כלי רכב באמצעות גפ"מ.
כמו כן משמש הגפ"מ להסקת מבנים, לחימום האוויר בכדורים פורחים, לעיבוד אמנותי של זכוכית, ועוד.
לאחרונה עוברים לשימוש בפרופאן ברמת זיקוק גבוהה כתחליף לגזי פחמן כלורו-פלואורי (CFC, Chlorofluorocarbon) לצורכי קירור וכחומר ההדף במכלי תרסיס, על-מנת להפחית את תופעת הדלדלות שכבת האוזון.
רוב הגפ"מ בישראל מאוחסן באזור מפרץ חיפה, כולל את חוות האחסון ומילוי מכליות הגפ"מ בתוך בתי הזיקוק וכן אתר קריית אתא המשמש את חברות הגז למילוי מכלים מיטלטלים.
שינוע הגפ"מ בצובר מתבצע ברובו באמצעות מכליות ורק מיעוטו ברכבת ישראל.
שינוע הגפ"מ במכלים לצרכן הסופי מתבצע כולו באמצעות משאיות ורכבי חלוקה.
עד ראשית שנות ה-90 היה שוק הגז בישראל בפיקוח מינהל הדלק שבמשרד התשתיות הלאומיות (בשמו הקודם – "משרד האנרגיה והתשתיות").
רישיון לשיווק גז ניתן לארבע חברות גז בלבד – אמישראגז, סופרגז, פזגז ופטרולגז, והמינהל קבע את המחיר לצרכן.
בשנת 1990 יושמה רפורמה בענף הגז, במסגרתה נפתח השוק לספקים נוספים, והוסר הפיקוח על המחירים.
במגזר התעשייתי והחקלאי אכן התפתחה תחרות בין הספקים, שהוזילה משמעותית את המחיר לצרכן.
לעומת זאת, במגזר הביתי דווקא עלו המחירים, ובעקבות זאת הוחזר הפיקוח על המחירים במגזר זה.
הפיקוח הוסר שוב בשנת 1995 וכיום מפקח משרד התשתיות על נושאי בטיחות בתחום, ועל הרישוי של חברות הגז, אך לא על מחיר הגפ"מ לצרכן.
נכון לינואר 2007 יש 33 חברות המורשות לספק גפ"מ בישראל, כולל שלוש הראשונות הנזכרות לעיל (פטרולגז התמזגה לתוך פזגז).
מרבית הצרכנים המשיכו להיות מנויים של ארבע החברות הגדולות.
בשנת 2001 הייתה חלוקת המנויים הבאה בין החברות:
מנהל הדלק והגז במשרד האנרגיה והתשתיות, אחראי על רישוי, פיקוח ואכיפה בנושא בטיחות השימוש בגז.
חרף הפיקוח, אירועו מקרים רבים שבהם הפרת נוהלי הבטיחות גרמה לפיצוץ גז שגבה קורבנות בנפש.
בין השנים 2009 ל-2012 אירעו כ-8,800 תקלות מסוכנות הקשורות בגז בישול.
הסבת כלי רכב להנעה בגז פחמימני מעובה (או בקיצור הסבה לגז), אפשרית כיום בישראל אך ורק לרכבים ממונעי בנזין.
בגלל ערכי פליטות זיהום האוויר הנמוכים יותר של גפ"מ בהשוואה לבנזין ולדיזל, החליטה ממשלת ישראל (בדומה למרבית ממשלות ה־OECD) להטיל מס בלו מופחת על הגפ"מ ובכך לעודד את השימוש בו.
יש לציין כי על פי תקן 5202 תחנות לתדלוק הרכב בגפ"מ המיועד לכלי רכב (אוטומטיבי) חייבות למכור גפ"מ באוקטן גבוה ואיכותי יותר, ולפיכך בישראל הגפ"מ הנמכר לשימוש כלי רכב הוא גפ"מ מיובא וברובו הגדול אינו תוצר של תזקיקי נפט.
כיום ישנן בישראל כ-70 תחנות לתדלוק גפ"מ לרכב המופעלות על ידי משווקות ארציות (כגון דור אלון גז, סופרגז, פזגז) ומשווקות פרטיות.
ההערכה היא כי מספר כלי הרכב בישראל הממונעים בגפ"מ אוטומטיבי עולה על 20 אלף ומהווה כ-1% מכלי הרכב.
גז טבעי כתחליף לגז פחמימני
גז טבעי יכול לשמש גם צרכנים ביתיים כגז בישול ולחימום.
בישראל הוקמה רשת לשיווק גז טבעי לבתים רק בעיר ערד, בשנות ה-60 של המאה ה-20. הגז הגיע ממאגר ראש זוהר הסמוך.
הגז במאגר התכלה בשנת 2017. לאחר שנגמר הגז במאגר ראש זוהר, הוחלט להעביר את האספקה לצנרת הגז הטבעי מהמאגר הימי תמר.
חברת נגב גז, שקיבלה את זיכיון החלוקה בדרום סירבה לקחת אחריות על הצנרת לבתים בעיר ערד, בטענה כי זו מיושנת וזקוקה להשקעות גדולות בשיקום ותחזוקה.
את ההסבה ביצעה לבסוף החברה הממשלתית נתיבי הגז הטבעי לישראל.
בספטמבר 2019, הכריז משרד האנרגיה על סבסוד תוכנית פיילוט לחיבור בתים בשכונות מגורים חדשות ברחבי המדינה לגז טבעי, כחלופה לשימוש הביתי בגז פחמימני, בעלות מוערכת של כ־80 מיליון שקל.
זאת במטרה שמשקי הבית ירחיבו את השימוש הביתי בגז טבעי.
אולם שנה אחר כך הודיע המשרד שהוא בוחן את האפשרות להפסיק את החובה לחבר מבני מגורים חדשים לגז (טבעי או פחמימני) מאחר שהבישול באמצעות כיריים חשמליות זול יותר ויהיה ידידותי יותר לסביבה.
גז עצבים הוא חומר לחימה כימי המבוסס על תרכובות זרחן אורגניות נוזליות בטמפרטורת החדר.
תרכובות אלו משבשות את העברת המסרים בעצבי הגוף על ידי חסימת תפקוד האנזים אצטילכולין אסטראז, אשר באופן רגיל מווסת את פעילות הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין.
על פי החלטת מועצת האו"ם 687: מסווג כל הנשק הכימי, ובכלל זה גז העצבים, כנשק להשמדה המונית שייצורו ואגירתו אסורים החל מ-1997.
תסמיני ההרעלה בגז עצבים הם התכווצות האישונים, הפרשת רוק מוגברת, פרכוסים ועוויתות, אובדן שליטה על הסוגרים ולבסוף מוות בחנק בשל אובדן השליטה על שרירי הנשימה.
גז העצבים מגיע בדרך כלל לגוף קרבנו על ידי שאיפה של תרסיס או אדים שלו, אם כי הוא פוגע באדם גם במגע עם העור, ולכן נדרשת חליפת מיגון בנוסף למסכת אב"כ כדי להתגונן בפניו.
כפי שמרמז שמם, גזי העצבים תוקפים את מערכת העצבים של האדם.
כולם פועלים באופן דומה: שיבוש פירוקם של נוירוטרנסמיטורים השולטים בהתכווצות השרירים, כך נמנעת הרפיית שרירים בגוף.
התסמינים של חשיפה לגז עצבים כסארין הם נזלת, קושי בנשימה והתכווצות האישונים, טשטוש ראייה והפרשה מרובה של דמעות.
לאחר מכן ממשיך הקורבן לאבד שליטה על שריריו, חלה האטה בקצב הלב, הוא סובל מהזעה מרובה, בחילות, הקאות, בלבול והתכווצויות אפילפטיות.
הסיבוכים במערכת הנשימה בשל שיתוק שרירי הנשימה עשויים להוביל למוות.
לעיתים, השפעתו של גז עצבים היא ממושכת ומצטברת, ועלול להיגרם לו נזק נוירולוגי קשה.
אולם אם הנפגע מקבל טיפול ראוי (כמו מתן זריקת אטרופין מיד לאחר התקפת סארין), הוא עשוי לעבור את התקפת הגז ללא נזק משמעותי.
הטיפול באטרופין הוא טיפול עם אנטגוניסט מוסקריני החוסם רצפטורים מוסקריניים של אצטילכולין.
גזאמטקונסטוורק הוא מונח גרמני המיוחס למלחין האופרה הגרמני ריכרד וגנר ומשמעו הצגה אופראית הכוללת מוזיקה, תיאטרון ואמנויות חזותיות.
וגנר גרס, שבטרגדיה היוונית העתיקה היו כל האמנויות האלה שלובות וממוזגות, אך לאחר זמן נפרדו והתרחקו.
וגנר התייחס בביקורתיות אל האופרה של תקופתו, ששמה דגש רב מדי על המוזיקה ולא כללה דרמה איכותית.
המונח, שאפשר לתרגמו גם כ"סינתזה של האמנויות", מקובל בשימוש (בעיקר בפי דוברי גרמנית) לתיאור כל מיזוג או שילוב של צורות אמנויות אחדות.
המונח נמצא בשימוש גם באדריכלות לתיאור בניין, שכל חלק בו מעוצב כחלק ממכלול שלם.
וגנר ייחס חשיבות רבה ליסודות של "קביעת הלך נפש", כמו החשכת האולם, אפקטים קוליים וסידורי ישיבה, הממקדים את תשומת לב הקהל בבמה כדי שישקע לחלוטין בעולם הדמיון של הדרמה המוזיקלית.
תפיסות אלה היו מהפכניות לשעתן, בעיקר בהשוואה לאווירה המקובלת בבתי אופרה של המאות הקודמות, כאשר הקהל התעניין לא פחות, ואולי אף יותר, במתרחש בתאי האצולה מאשר על הבמה ורוב ההצגה, פרט לאריות החשובות של הפרימדונה ושל הטנור המוביל, שימשה רק רקע לסצנה החברתית.
כיום, בסביבה האופראית המודרנית, רעיונותיו של וגנר נתפסים כמובנים מאליהם.
גזה אנדה (בהונגרית: Anda Géza; 19 בנובמבר 1921 – 14 ביוני 1976) היה פסנתרן הונגרי, אשר יש הרואים בו את אחד מהפסנתרנים הגדולים במאה ה-20. אנדה, פרשן מהולל של רפרטואר קלאסי ורומנטי, נודע בעיקר בביצועיו והקלטותיו ליצירות מוצרט, אך הצטיין גם כפרשן של בטהובן, שומאן, ברהמס ובארטוק.
בשיאו נחשב לאמן מרשים ביותר, הן ביפי נגינתו והן בטכניקה הטבעית והנקיה מפגמים, ששיוותה לקונצרטים שלו איכות יחידה במינה.
עם זאת, מאז מותו בשנת 1976, בגיל חמישים וארבע, התפוגגו המוניטין שלו במידת מה ונשכחו.
רוב הקלטותיו נעשו בחברת דויטשה גרמופון.
אנדה נולד בשנת 1921 בבודפשט.
אחרי שנות לימודיו הראשונות היה לתלמידם של ארנסט פון דוהנאני וזולטאן קודאי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
בשנת 1940 זכה בפרס ליסט וכעבור שנה יצא לו שם בינלאומי בביצוע הקונצ'רטו השני לפסנתר של ברהמס.
בשנת 1941 גם הופיע לראשונה עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר, שהכתירו בתואר ""טרובאדור של הפסנתר".
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 הגיש אנדה כיתות אמן באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג וב-1960 התמנה למנהל כיתות האמן בלוצרן כמחליפו של אדווין פישר.
אנדה נודע ביותר בפרשנותו ליצירות הפסנתר של שומאן.
מילון גרוב החדש מציין לשבח את "הגרסאות הכריזמטיות של אנדה לבארטוק ושומן.
אנדה נחשב באמת לפרשן ברטוק העיקרי בדורו, גם אם לפסנתרנים אחרים מאז מותו היו הקלטות מלהיבות יותר בעליל לקונצ'רטי של מלחין זה.
אף כי אנדה ניגן מעט מאוד מוצרט בראשית הקריירה שלו, הרי ככל שהתבגר והבשיל היה לפרשן מוצרט מכובד ולמעשה, היה הפסנתרן הראשון שהקליט את כל מחזור הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט; הוא הקליט אותם בין 1961 ל-1969 ואף ניצח בעצמו על התזמורת מן הפסנתר.
"מראשית הקריירה שלו אפשר היה להגדיר את גזה אנדה כווירטואוז-פילוסוף.
במסע החיפושים שלו, שאורכו כאורך חייו, אחר האיזון המושלם בין ראש ללב, בין אינטלקט לאינסטינקט, בחן פנים רבות של יצירת מוזיקה".
הגזבר היה הממונה על האוצר בבית המקדש.
הוא יכול להיות כהן, לוי או ישראל, אך לפי דיני ערכין יש משמעות לכך שהגזבר יהיה כהן.
פיקוח פדיית הקדשים, ערכין, חרמים ומעשר שני.
הוצאה מכספי המקדש לדברים הראויים להם.
בדיקת הסולת והיין אם הם ראויים למזבח.
סיכום עם האומנים הבונים בבית המקדש כמה יבנו ובאיזה סכום.
קניית הקדש בהמות לקורבנות ציבור.
מכירת חפצים של הקדש העומדים למכירה, ומכירת שדות הקודש.
יציאה עם הפחות והסגנים לקראת מביאי הביכורים.
פרש רד"ק: שהבדיל את אסף הימן וידותון להיות משוררים, את האחרים להיות שוערים, ואת האחרים להיות גזברים על אוצרות בית ה'.
ומפרש מצודת דוד: ויפקדו - היו ממנים גזברים על הלשכות העשויות לאוצרות על התרומות ועל הראשית והיא החלה ועל המעשרות.
חרדלים גופריתיים היא משפחת כימיקלים, שגז חרדל (1,5-דיכלורו-3-תיפאטן), נשק כימי נפוץ, מסווג תחתיה.
החומר הטהור הוא נוזל צמיגי וחסר צבע בטמפרטורת החדר.
בשימוש צבאי הוא מעורבב עם חומרים נוספים ומקבל גוון צהוב-חום וריח דומה לשל חרדל (מכאן שמו), שום או חזרת.
בשימושו הצבאי, כנשק כימי, הוא מפוזר בריסוס ממטוסים, באמצעות פצצות אוויר או פגזי ארטילריה והשפעתו הפיזית על הקורבנות הרסנית.
השימוש בגז חרדל מוסדר תחת אמנת הנשק הכימי משנת 1993. הגז מסווג בדרגה החמורה ביותר, זו של חומר אשר אין לו שימוש אחר פרט ללוחמה כימית.
(אם כי זה לא לגמרי מדויק – לעיתים נעשה שימוש בחרדל-חנקני בטיפולי כימותרפיה של סרטן הריאה ולימפומת הודג'קין.
החומר משמש לעיתים גם במחקר על תהליך הכווייה, מכיוון שהתגובה של הגוף לכווייה מגז חרדל איטית יחסית לסוגי כוויות אחרים).
בטווח הזמן המיידי לאחר החשיפה לגז, לא נראים תסמינים לעין בלתי מזוינת, ובני אדם יכולים להיחשף לרמות גבוהות מבלי להרגיש דבר.
לאחר כיממה, הקורבן יחוש גירוי עורי וגרד עז, בהדרגה מתפתחות שלפוחיות גדולות המלאות נוזל צהוב, בכל אזור החשיפה לגז.
אלו הן כוויות כימיות, לרוב מדרגה ראשונה או שנייה, אך הן עשויות להיות אף חמורות כמו כוויות מדרגה שלישית.
חשיפת העיניים תביא לכאב, ולהתפתחות דלקת בקרנית המלווה בנפיחות בעפעפיים, שתוצאתן עיוורון זמני עד קבוע.
שאיפת הגז במינון גבוה עשויה לגרום לשלפוחיות בדרכי הנשימה ובריאות ודימום פנימי.
אפשר להפחית או אף להימנע מנזק לעור על ידי מריחה של פובידון-יודי PVP-I מיד לאחר החשיפה לגז החרדל.
הטיפול יעיל רק לפני הופעת השלפוחיות, אך מאחר שלרוב אין סימפטומים בזמן זה, יש לזהות את החשיפה לפני הופעת הסימפטומים.
אפשר לנטרל את גז החרדל על ידי חמצון או הכלרה.
לכן לאחר שנוצרו שלפוחיות, יש לחטא אותן.
בחשיפה לא קטלנית הקורבנות יידרשו לתקופות שיקום ארוכות וטיפול רפואי ממושך עד שיחלימו.
במקרים של כוויות חמורות (יותר מ-50% מגופו של הקורבן), הכוויות הן קטלניות ומוות יגיע בתוך ימים עד שבועות אחדים.
גז חרדל הוא גם מוטגן וקרצינוגן ולכן גם קורבנות ששרדו התקפת גז, יהיו בסיכון גבוה לחלות בסרטן במשך שארית חייהם.
שימוש צבאי ראשון בגז חרדל נעשה במלחמת העולם הראשונה על ידי צבא גרמניה נגד מדינות ההסכמה, ובהמשך על ידי שני הצדדים במלחמה.
קטלניותו הייתה קטנה, כ-1%, אך השפעתו העיקרית הייתה בהשבתת חיילים מפעולה וזיהום אזורים שלמים שאליהם כוחות לא יכלו להיכנס (גז החרדל נשאר פעיל בשטח ימים רבים לאחר ההתקפה).
מסכות גז הועילו רק במעט, כיוון שעורם של החיילים עדיין נחשף.
חייל שמדיו וציודו זוהמו בגז חרדל, העביר את החומר במגע לחיילים אחרים.
במלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש בגז חרדל על ידי הצבא הגרמני ב-1917 כנגד חיילים בריטים ליד איפר שבבלגיה וגם כנגד הצבא הצרפתי.
בהמשך השנה השיגו מדינות ההסכמה שלל של פגזי גז חרדל מצבא גרמניה והשתמשו בהם נגד הגרמנים בקמברה.
בהמשך המלחמה הבריטים ייצרו גז חרדל בעצמם והשתמשו בו לפריצת קו הינדנבורג.
ראו בהרחבה: לוחמת גז במלחמת העולם הראשונה.
בריטניה נגד הצבא האדום ב-1919.
ספרד וצרפת נגד מורדי ריף במרוקו ב-1921–1927.
איטליה נגד חבש במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, 1935–1940.
פולין נגד גרמניה בתקרית בודדת בשנת 1939 (הנשק מתוצרת בריטית).
גרמניה הנאצית נגד פולין וברית המועצות במספר מקרים במהלך מלחמת העולם השנייה.
עיראק, בראשותו של סדאם חוסיין, נגד איראן במלחמת איראן–עיראק בין 1983 ל-1988.
ייתכן שסודאן השתמשה בגז חרדל נגד מורדים במלחמת האזרחים בסודאן, ב-1995 ו-1997.
במלחמת העולם השנייה נעשו ניסויים באסירי מחנות הריכוז אשר במהלכם בדקו את השפעתו של הגז בקרב אנשים שנחשפו אליו.
דאעש (המדינה האיסלמית) עשו שימוש בגז חרדל בזמן שנלחמו בעיראק ב-2015.
גז פרמי הוא גז קוונטי המתאר מערכת של פרמיונים זהים, שנעים בחומר באופן חופשי, ללא אינטראקציות.
פרמיון הוא חלקיק בעל ספין חצי שלם (בניגוד לבוזון לו יש ספין שלם) כמו אלקטרון, פרוטון ונייטרון המתנהג בהתאם להתפלגות פרמי-דיראק.
פונקציה זו מתארת את תכונות והתנהגות החלקיקים בשיווי משקל תרמודינמי בהינתן הטמפרטורה, הפוטנציאל הכימי ומצבי האנרגיה האפשריים של המערכת.
מודל זה פותח בהתאם לעקרון האיסור של פאולי המהווה בסיס להבנת תכונות הפרמיונים, ונקרא על שם הפיזיקאי האיטלקי אנריקו פרמי.
למודל זה שימושים רבים בעקבות ההתאמה הטובה למערכות שונות בטבע, כמו התנהגות האלקטרונים במתכות כאלקטרונים חופשיים.
גם האלקטרונים הנמצאים בננס לבן מתנהגים בהתאם למודל של גז פרמי.
על פי מכניקת הקוונטים, מערכת של חלקיקים ניתנת לתיאור על ידי פונקציית גל רב חלקיקית המתארת את המספרים הקוונטים של המערכת.
לדוגמה, בהינתן שני חלקיקים, ניתן לתארם על ידי פונקציית הגל: או ביותר פירוט , כאשר , מתארים את בהתאמה את המיקום והתנע של חלקיק , ובאותו האופן , מתארים את המיקום והתנע של חלקיק .
לפי הגדרת הפרמיונים בהתייחסות לאינטראקציית שחלוף, פרמיונים הם חלקיקים אנטי-סימטריים להחלפה.
כלומר בהחלפת חלקיק בחלקיק , מתקבל כי פונקציית הגל משנה את סימנה: .
מכך נובע שאם מחליפים שני פרמיונים בעלי מספרים קוונטים זהים מקבלים כי , דבר המתאפשר רק אם .
כלומר שני פרמיונים אינם יכולים להימצא באותו מצב קוונטי בו-זמנית (בניגוד לבוזונים היכולים לעבור עיבוי בוז-איינשטיין).
מסקנה זו היא שהובילה לפיתוח התפלגות פרמי-דיראק המהווה בסיס למודל של גז פרמי.
בהתאם להבנה כי כל מצב קוונטי יכול לאכלס פרמיון בודד, פותחה סטטיסטיקת פרמי-דיראק.
פונקציה זו מתארת את התפלגות החלקיקים במערכת המצומדת לאמבט חום בטמפרטורה ואמבט חלקיקים בעל פוטנציאל כימי .
בהינתן מצב קוונטי בודד, ניתן לחשב את פונקציית החלוקה של המצב בצבר הגראנד קנוני על ידי אכלוס ריק או אכלוס יחיד עם אנרגיה :
בעזרת פונקציית החלוקה החד-חלקיקית, אפשר לקבל את האכלוס הממוצע של כל מצב (בעל אנרגיה מתאימה) על ידי התפלגות פרמי-דיראק:
לפי ביטוי זה, ככל שהטמפרטורה הולכת וקטנה, ההתפלגות נהיית יותר ויותר חדה.
כאשר הטמפ' שואפת ל-0, מתקבל כי כל מצבי האנרגיה הקטנים מהפוטנציאל הכימי מאוכלסים, בעוד המצבים בעלי אנרגיה הגדולה מערך זה ריקים.
מצב זה נקרא גז פרמי מנוון.
כאשר הטמפרטורה נמוכה, הפוטנציאל הכימי מתכנס לערך קבוע, שמקבל את הסימון ונקרא רמת פרמי.
במצב ההפוך, בו הטמפרטורה גדולה מאוד, פונקציית החלוקה הולכת וקרבה לאפס והאכלוס נהיה דליל.
גבול זה הוא הגבול בו הגז נהיה אידיאלי קלאסי, והתפלגות פרמי דיראק קרובה להתפלגות מקסוול-בולצמן.
במצב כזה האכלוס דליל, כלומר רוב המצבים הקוונטים אינם מאוכלסים ולכן אין סתירה לעקרון האיסור של פאולי.
נהוג להגדיר את הגבול הקלאסי עבור צפיפות חלקיקים המקיימת , כאשר היא הצפיפות הקוונטית.
בעזרת ההתפלגות ניתן לחשב גדלים כמו מספר החלקיקים או האנרגיה הכוללת של המערכת.
בחישובים אלה יש לקחת בחשבון את צפיפות המצבים .
כאשר פותרים את הבעיה של חלקיק בקופסה בעל יחס תנע-אנרגיה מקבלים כי האנרגיות האפשריות של החלקיק נתונות על ידי: , כאשר .
עבור ערכי גדולים, מקבלים כי יש מספר רב של ערכי אשר יתנו את אותו .
כלומר, מתקבלים אותן רמות אנרגיה עבור ערכי שונים ונוצר ניוון בבעיה.
בהתאם לכך, צפיפות המצבים סופרת את מספר המצבים הנמצאים בתחום האנרגיות ומאפשרת לקחת בחשבון את הניוון בעת חישובים של פרמטרים שונים של המערכת.
ישנן שתי דרכים עיקריות לחישוב :
כמתואר לעיל, אנרגיית החלקיק תלויה במספרים הקוונטים .
על כן, יש לחפש תחילה את כמות המצבים חד-חלקיקיים עם אנרגיה קטנה מ- : .
לדוגמה, עבור פרמיון בעל ספין כללי בשלושה ממדים, ניתן לחשב ערך זה על ידי חישוב הנפח של כדור ברדיוס במרחב התלת-ממדי .
בעזרת שימוש בביטוי לאנרגיות האפשריות של המערכת, ניתן לבודד את מספר המצבים כפונקציה של האנרגיה וגודל הקופסה:
ערך זה משמש כרדיוס במרחב התלת-ממדי .
בעזרתו אפשר לחשב את מספר המצבים הקוונטים הכולל של המערכת עד אנרגיה , על ידי חישוב הנפח של כדור ברדיוס :
הפקטור מתאר את הניוון הנובע מהספין.
הפקטור מתאר סכימה של ערכי חיוביים בלבד.
על-מנת לחשב את צפיפות המצבים, המתארת את מס' המצבים ליחידת אנרגיה הנמצאים בתחום אנרגיות אינפיניטסימלי, יש להסתכל על מספר המצבים החד החלקיקים הנמצא בתחום .
מספר המצבים מתואר על ידי ההפרש ולקבלת הצפיפות יש לחלק בגודל התחום:
דרך נוספת לחישוב צפיפות המצבים היא בעזרת סכימה על מרחב הפאזה.
בדומה לגז אידיאלי, מצב קוונטי אינפיניטסימלי מתואר על ידי ריבוע במרחב .
בהתאם לעקרון האי-ודאות, גדול הריבוע המינימלי למצב זה הוא ועל כן, צפיפות המצבים הבסיסית במרחב הפאזה עבור חלקיק תלת-ממדי היא .
לכן, קטע אינפיניטסימלי של אנרגיה ניתן להבעה על ידי:
כאשר נובע מהניוון במרחב הפאזה, ו- מסמן את הניוון בתחום האנרגיה הנתון.
עבור חלקיק חופשי לא יחסותי, לו האנרגיה אינה תלויה במיקום, ניתן להחליף (האנרגיה אינה תלויה במיקום ותיסכם כנפח באינטגרל) וכל שנותר הוא לפשט את הגודל .
במעבר לקואורדינטות כדוריות, ובעזרת שימוש בקשר תנע-אנרגיה של חלקיק חופשי מתקבל כי .
הצבה של הערכים חזרה למשוואה המקורית מניבה:
כאשר נעשה שימוש בהמרה של קבוע פלאנק: ובכך שהניוון נובע מהספין ועל כן שווה ל- .
בעזרת פונקציית צפיפות המצבים, ניתן לחשב גדלים מקרוסקופיים של המערכת כמו מספר החלקיקים הממוצע או האנרגיה הממוצעת:
כמתואר לעיל, לפונקציית ההתפלגות תלות בטמפרטורת המערכת.
ניתן לראות כי כאשר תלות זו נהיית קריטית וההתפלגות נהיית חדה.
עבור ערכי אנרגיה מתקבל כי , כלומר כל המצבים עם אנרגיה קטנה מערך זה מאוכלסים.
לעומת זאת, עבור מתקבל כי , כלומר מצבים אלו אינם מאוכלסים כלל.
אכלוס זה הוא תוצאה ישירה מכך ששני פרמיונים אינם יכולים לאכלס את אותו המצב הקוונטי ועל כן עולים למצב האפשרי הבא.
הם ממשיכים כך עד אשר ימלאו את כל המצבים האפשריים לרמת האנרגיה הנתונה.
אנרגיה זו מוגדרת בתור אנרגיית פרמי : האנרגיה בה כל המצבים בעלי אנרגיה נמוכה ממנה מאוכלסים כאשר .
זהו מצב היסוד של המערכת הרב-חלקיקית.
ניתן לחשב אנרגיית פרמי עבור גז פרמיונים המכיל חלקיקים חופשיים בשלושה ממדים בדומה לדרך בה חושבה כמות המצבים חד-חלקיקיים .
מספר החלקיקים הכולל מתואר על ידי נפח כדור ברדיוס המכיל את המספרים הקוונטים של כל החלקיקים ועל כן סוכם את כל חלקיקי המערכת:
האנרגיה של החלקיקים נתונה על ידי ועל כן אנרגיית פרמי היא:
עם שימוש בערך זה ניתן לחשב את האנרגיה הממוצעת של גז אלקטרונים בעלי ספין 1/2:
על-מנת לחשב את הלחץ, יש להשתמש באנרגיה החופשית של המהולץ הנתונה על ידי .
במצב בו מתקבל כי ובעזרת שימוש בקשר ניתן לחשב את הלחץ:
כלומר בניגוד גז אידיאלי קלאסי, הלחץ אינו מתאפס בטמפרטורה .
לחץ זה נקרא לחץ הניוון והוא מונע מחלקיקים להידחס לנפחים קטנים יותר.
תופעה זו היא שגורמת לננס לבן (אשר ניתן להתייחס אליו כמורכב מגז פרמי מנוון של אלקטרונים) לא לקרוס על אף כוח המשיכה הפועל עליו.
כוח המשיכה גורם לדחיסת החומר בכוכב ומוביל לעלייה בכמות האלקטרונים ליחידת נפח.
שימוש בעקרון אי הוודאות עבור מיקום-תנע מראה שהקטנת הנפח תביא לעליה באנרגיה הקינטית של החלקיקים ועל כן גם לעלייה בלחץ.
לחץ זה גדל עד אשר הוא משתווה לכוח הכבידה ומונע מהכוכב להתמוטט לכוכב נייטרונים או לחור שחור.
יש להדגיש כי עם עליית האנרגיה הקינטית, מהירות החלקיקים עולה ויש לקחת אפקטים יחסותיים בחשבון.
על-מנת לנתח את המערכת במצב זה יש להשתמש בקשר תנע-אנרגיה של חלקיק יחסותי המתואר בהמשך.
בעזרת אנרגיית פרמי, נהוג להגדיר גם את טמפרטורת פרמי על ידי: .
זוהי הטמפרטורה הקובעת את סקלת הבעיה.
כלומר עבור טמפרטורות המקיימות ניתן להתייחס למערכת כגז פרמי מנוון.
לדוגמה, הטמפרטורה האופיינית בליבת ננס לבן היא .
שימוש בצפיפות הממוצעת ובמסת האלקטרון מניבה טמפרטורת פרמי הגדולה מטמפרטורת הכוכב .
לכן, ניתן להתייחס לאלקטרונים הנמצאים בטמפרטורה גדולה מאפס אך קטנה ביחס ל- כגז פרמי מנוון.
עד כה תואר המצב בו יחס התנע-אנרגיה הוא ריבועי, אך ניתן לעשות חישובים דומים גם עבור המקרה היחסותי בו היחס משתנה.
על-פי תורת היחסות הפרטית, האנרגיה של חלקיק בודד נתונה על ידי:
היא מסת המנוחה של החלקיק.
במקרה האולטרה יחסותי, בו , ניתן לקרב את ביטוי האנרגיה על ידי:
בעזרת קירוב זה מתקבל קשר ליניארי בין האנרגיה לבין התנע.
שימוש באחרון, בקשר וביחס (המתקבל מתנאי שפה) מאפשר לחשב את הגדלים הרלוונטיים שחושבו עבור גז פרמי לא יחסותי של חלקיקים חופשים, בשינוי יחס הנפיצה.
גזבר הוא אדם המנהל את ענייניו הכספיים של ארגון.
מקורו של המונח בגזבר בית המקדש שהיה אחראי על אוצרותיו.
גזבר המדינה עומד בראש משרד האוצר שהוא המיניסטריון האחראי על כלכלתה ומימונה של המדינה.
הגזבר נחשב לראש משרד האוצר, אף על פי שמדינות רבות בוחרות בכינוי אחר לתפקיד זה כגון מזכיר האוצר של ארצות הברית, שר האוצר של בריטניה, שר האוצר של ישראל ועוד.
באוסטרליה ובמדינות רבות אחרות הגזבר נחשב לתפקיד השני בחשיבותו לראש הממשלה.
בישראל המונח גזבר נפוץ בארגונים קטנים יותר, בייחוד מוסדות ללא כוונת רווח כגון ועדי בית, עמותות וכדומה.
באחריות הגזבר לעקוב אחר הוצאת המשאבים הכלכליים של הארגון, בדרך כלל בהתאם לתוכנית תקציבית המוגדרת בתחילת שנה, ולוודא שמצב מקורות ההכנסה מספק את צרכיו.
עליו להתריע מפני שימוש בזבזני וחריגות תקציביות.
כמו כן כל רשות מקומית מחזיקה אדם בתפקיד גזבר (גזבר המועצה, גזבר העירייה, גזבר הקיבוץ וכן הלאה).
הגדרת תפקיד גזבר הרשות נקבעה בחוק הרשויות המקומיות וזו מטילה על הגזבר את האחריות לביטחון קופתה של הרשות המקומית.
לא ניתן לספק התחייבות כספית כלשהי מצד הרשות ללא התחייבות החתומה בידי ראש הרשות והגזבר יחד.
כיום מסופקים צורכי הגז של ישראל בעיקר ממאגרי הגז הישראלים, לצד שימוש מועט בגז טבעי נוזלי מיובא לגיבוי.
השימוש העיקרי בגז הטבעי בישראל הוא לצורך הפעלתן של תחנות הכוח של חברת החשמל ושל יצרנים פרטיים, ובשימוש משני גם חברות עתירות אנרגיה, כגון בז"ן, צורכות את הגז כתחליף למזוט ולסולר.
חיפוש והפקה של גז טבעי בישראל מוסדרים באמצעות חוק הנפט, התשי"ב-1952. על הולכה של גז טבעי לצרכנים אמונים נתיבי הגז הטבעי לישראל מתוקף חוק משק הגז הטבעי, התשס"ב-2002.
בשנת 2024 57.4% מתפוקת החשמל בישראל יוצרה באמצעות גז טבעי.
בזכות הגז הטבעי מחיר החשמל בישראל נמוך בכ-50% מהמחיר באירופה.
מתחילת מהפכת הגז הטבעי בישראל ב-2013 מסתכם החיסכון הלאומי הכולל משימוש בגז לצורכי משק האנרגיה בישראל ב-425 מיליארד ש"ח, כ-1000 ש"ח למשפחה בחודש.
פליטות המזהמים המקומײם לנפש במשק החשמל פחתו ביותר מ-80% בעשור השני של המאה ה-21, בעיקר בשל שינױ בתמהיל הדלקים (גז טבעי ואנרגיה מתחדשת חלף פחם) והתקנת סולקנים בתחנות הפחמיות הגדולות.
החל מינואר 2017 ישראל היא יצואנית גז טבעי והייתה לספקית האנרגיה הגדולה במזרח הים התיכון.
לייצוא הגז הטבעי תרומה משמעותית לביטחון הלאומי ולשמירה על היציבות האזורית.
לפי הערכות, יותר מ-80% מתצרוכת החשמל של ירדן היא על בסיס גז משדה הגז לוויתן.
על פי הערכות נכון ל-2025 ישראל מספקת למצרים 15%-20% מתצרוכת הגז שלה והיבוא מישראל מסתכם ב-60% מסך כל יבוא הגז של מצרים.
נכון ליוני 2024 הצטברו בקרן העושר כ-6.8 מיליארד ש"ח.
תחזית ההכנסות בקרן גדלה ל-55–72 מיליארד דולר.
בנוסף, ב-31 במאי 2023 ניתן אישור "תגלית" למאגר הגז קטלן (עתודות מוכחות כ-68 BCM) ועוד 13 BCM במספר מאגרים זעירים.
בנוסף, לישראל יש חלק ממאגר אפרודיטה הממוקם בין קפריסין לישראל וחלק ממאגר צידון, מאגר גז טבעי חוצה גבול ימי בין ישראל ללבנון, שהסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון מ-2022 הסדיר את חלוקתו ופיצויים לישראל אם יתממש הפוטנציאל הטמון בו.
בשנת 2022 סך אספקת הגז הטבעי עמד על כ-21.9 BCM, מתוכם כ-12.7 BCM לצריכה מקומית וכ-9.2 BCM ליצוא.
מתוך הצריכה המקומית, כ-10.1 BCM היו לייצור חשמל, כ-2.3 BCM לשימושי תעשייה, וכ-0.35 BCM לצרכני חלוקה.
מתוך היצוא, כ-5.8 BCM היו למצרים וכ-3.4 BCM לירדן.
על פי תרחיש הבסיס של משרד האנרגיה, התחזיות לסך צריכת גז טבעי לשנים הבאות בהתאם להערכת צפי הגידול בביקוש לחשמל וצפי המעבר לאנרגיות מתחדשות, עומד על כ-492 BCM עד לשנת 2045.
בהשוואה גלובלית של רזרבות הגז הטבעי לנפש, עולה כי הממוצע עומד על כ-35 BCM, וזאת לעומת ממוצע מדינות ה-OECD העומד על כ-32 BCM לנפש וישראל כ-116 BCM לנפש.
ישראל מנצלת את משאבי הגז הטבעי בשני אופנים: לשימוש פנימי של משק האנרגיה בישראל וליצוא.
צורכי פנים של משק האנרגיה הישראלי
משק האנרגיה בישראל מנצל את משאבי הגז הטבעי להנעתן של תחנות כוח לייצור חשמל לרשת החשמל הארצית, תחנות כוח בחצריהם של צרכני אנרגיה פרטיים גדולים דוגמת בית זיקוק ומתקן התפלה ולתחבורה בשיעור אפסי.
נתיבי הגז הטבעי לישראל מקימים ומתפעלים את מערכת הולכת גז טבעי בלחץ גבוה מתחנות הקבלה בחוף לתחנות הכוח.
התחנה הראשונה שהוסבה לשימוש בגז טבעי היא תחנת הכוח אשכול באשדוד.
הגז הטבעי מסופק לתחנה באופן ישיר מאסדה באתר "ים תטיס".
האסדה שואבת את הגז מבאר שנקדחה בקרקעית הים, מול חופי אשקלון, ומספקת את הגז באמצעות צינור באורך 40 קילומטר היישר אל מתקני קליטת הגז שבתוך מתחם תחנות הכוח.
המעבר לייצור בגז הפחית באופן משמעותי את רמת זיהום האוויר באשדוד, שסבלה מהערפיח שמקורו מתחנת הכוח מיום היווסדה.
בהדרגה בוצעה הסבה של תחנות כוח נוספות לעבודה בגז טבעי.
בגז טבעי מופעלות תחנות הכוח חגית, גזר, רדינג, צפית ורמת חובב (זאת בנוסף לתחנת כוח אשכול).
כמו כן מופעלות בגז טבעי תחנות כוח פרטיות באשקלון (במשולב עם מתקן התפלה), אשדוד (משולבת בפז בית זיקוק אשדוד) ורמלה (משולבת במפעל נשר רמלה) ומפעלי ים המלח באזור סדום.
צריכת הגז על ידי חברת החשמל ממאגר "מרי" החל משנת 2004 ועד 2010 נאמדה על ידי ועדת ששינסקי בכ־17 מיליארד מטר מעוקב (BCM).
הצריכה הכוללת במשק נאמדה בשנת 2010 לבדה במעל 5 מיליארד מטר מעוקב (BCM), בהיקף של כשלושה מיליארד שקל.
תחזיות הוועדה אמדו את היקף הצריכה בשנת 2015 ב־10 מיליארד מטר מעוקב (BCM) לשנה, ולקראת 2030 ב־17 מיליארד מטר מעוקב.
ב־23 ביוני 2013 החליטה ממשלת ישראל כי ניתן לייצא עד 40% מהגז הטבעי, תוך אימוץ רוב המלצות ועדת צמח, עם הוספה של כ־100 BCM לכמות האסורה לייצוא.
בעקבות ההחלטה הוגשו עתירות לבג"ץ בטענה ש"החלטת הממשלה הינה החלטה בעלת השפעות אסטרטגיות, מרחיקות לכת והשלכות ארוכות טווח על אזרחי המדינה, על החברה ועל המשק בישראל ועל כן החלטה זו צריכה להתקבל רק לאחר דיון בכנסת".
בדיון שנערך בבג"ץ ב־20 באוקטובר, בהרכב מורחב של שבעה שופטים, נדחו העתירות.
יצוא גז החל בפועל במרץ 2017, עם חיבורן של חברות תעשייה ירדניות באזור ים המלח לצינור ייצוא שמתחבר לרשת החלוקה של נתג"ז באזור נאות הכיכר וגז שמסופק ממאגר "תמר".
במהלך שנת 2018 הגיעו נובל אנרג'י ודלק קידוחים להסכם לרכישת צינור הגז הטבעי שמונח בין מצרים לישראל, צינור ששימש בעבר ליבוא גז טבעי לישראל.
הצינור נרכש, ביחד עם חברת EMED המצרית, כדי לאפשר יצוא גז טבעי מישראל למצרים.
בחודש יוני 2019 השלימו נובל אנרג'י ודלק קידוחים את ההיערכות לייצוא גז טבעי למצרים, ממאגר תמר ובהמשך מלווייתן, באמצעות הצינור ששימש בעבר לייבוא גז מצרי לישראל.
הוסכם לייצא למצרים גז טבעי בהיקף של 60 BCM.
בתחילת 2020 נכנס לשימוש צינור ייצוא שנמתח מרשת החלוקה של נתג"ז באזור עמק יזרעאל אל צפון ירדן, שם הוא מתחבר לצינור הגז הערבי ומספק את רוב תצרוכת הגז של ממלכת ירדן.
מוצאו של גז זה הוא במאגר לווייתן.
בשנת 2025 נחתם הסכם לייצא למצרים 130 BCM נוספים עד לשנת 2040.
ב-2015 טען יוסי לנגוצקי, על סמך סקרים גאולוגיים, שתם עידן התגליות הגדולות במשק הגז הטבעי במים הכלכליים של ישראל.
ההערכה היא כי מאגרי הגז בישראל מכילים כ־1,000 BCM גז, ומתוכם כמחצית מיועדת לשוק המקומי והמחצית האחרת לייצוא.
הצריכה המקומית עומדת על כ־13 BCM בשנה, וצפויה לעלות עד 2030 לכ-20 BCM בשנה.
רוב התצרוכת מגיעה ממהמאגרים המקומיים, ומיעוטה מיבוא.
כך שגם בצריכה מוגברת, צפוי הגז להספיק ליותר מ-15 שנה.
זאת גם בהתייחס למדיניות היצוא המואצת שבוחן משרד האנרגיה, וגם בהתייחס לכך שעלות הפקת הגז עולה ככל שהמאגר מתקרב למיצוי ולחץ הגז בו יורד.
גז טבעי מועט (כמות של כ־2 BCM) התגלה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 במדבר יהודה, בקידוחי "זוהר", "כידוד" ו"הר קנאים" באזור דימונה–ערד.
בגז זה נעשה שימוש לאורך שנים רבות למפעלי תעשייה באזור, ולשימוש בבתי מגורים ועסקים קטנים בדימונה ובערד.
בשנת 1999 התגלה מול חוף אשקלון מאגר "נועה", מאגר הגז הטבעי התת־ימי הראשון בישראל.
המאגר התגלה על ידי שותפות ים תטיס השייכת לשותפויות הנפט "דלק קידוחים" ו־"אבנר חיפושי נפט" (שבהובלת הגאולוג אלי רוזנברג), ובשיתוף החברה האמריקאית "נובל אנרג'י", בעקבות מציאת מאגרי גז טבעי בשכבה גאולוגית דומה במצרים.
בעקבות הגילוי הראשוני בוצעו קידוחים נוספים בשנת 2000 במאגר "מָרִי" הסמוך, שהכיל כ־32 מיליארד מטר מעוקב (BCM) גז טבעי.
בעקבות גילויי הגז הטבעי החלה חברת החשמל בתהליך הסבה הדרגתית של יחידות ייצור חשמל ממזוט וסולר לגז טבעי, במקביל לפריסה הדרגתית של צנרת הולכה לגז טבעי בישראל.
כמקור לגז טבעי שימשו המאגרים הישראליים וגז מצרי, שהובל לישראל בשלוחה תת־ימית קצרה שהתפצלה מצינור הגז הערבי.
מאגר "מרי" התכלה כמעט עד תומו מוקדם מהצפוי בראשית 2012 עקב שאיבה מוגברת שנעשתה כדי לפצות על הפסקת אספקת הגז המצרי לאחר ההפיכה במצרים.
בראשית 2009 התגלו שלושה מאגרי ענק של גז טבעי בקידוח "תמר 1" כ־90 קילומטר מערבית לחיפה.
את החיפושים יזם הגאולוג יוסי לנגוצקי.
נכון לתחילת 2011 כמות הגז מוערכת ביותר מ־240 מיליארד מטר מעוקב.
הבעלות על המאגר נמצאת בידי שותפויות "אבנר", "דלק קידוחים" ו"ישראמקו" הישראליות, ו־"נובל אנרג'י" האמריקאית.
במרץ 2009 נתגלה מאגר נוסף מול חופי חדרה, "דלית 1", במרחק 60 קילומטר מהחוף, במבחני הפקה שנערכו מאוחר יותר נאמדו המאגרים בכ־14 עד 15 מיליארד מטר מעוקב, אך נכון לתום 2010 הם נאמדים בכ־7 עד 8 מיליארד מטר מעוקב.
בגלל הפוטנציאל הקטן בהרבה מזה של שדה "תמר", כדאיות פיתוח "דלית" אינה ברורה.
ביוני 2010 פרסמו "דלק קידוחים", "אבנר" ושותפות "רציו" כי קיים סיכוי של 50% להימצאות 432 מיליארד מטר מעוקב במאגר לוויתן, הנמצא תחת רישיון משותף של קבוצת דלק, חברת "רציו" וחברת "נובל אנרג'י".
המידע הופק על ידי ניתוח של מיפוי תלת־ממדי של המאגר.
בסוף אותה שנה הוכרז כי בשדה זה נתגלו בוודאות 453 מיליארד מטר מעוקב.
בפברואר 2012 התגלה גז במאגר "תנין 1", 120 ק"מ צפונית מערבית לחיפה, וצפון מזרחית מ"לוויתן".
המחזיקות ברישיון המאגר הן "נובל אנרג'י" האמריקאית, "דלק קידוחים" ו"אבנר".
הקידוח בוצע לשכבת הקרקע הידועה כ"חולות תמר", בעומק (קרקע ומים) של 5,500 מטר.
מאגר זה נחשב לשלישי בגודלו בישראל, על פי דיווחי החברות יש בו כ־30 מיליארד מטר מעוקב.
רווחיהן של מפיקות הגז הטבעי בישראל חייבים במס חברות, כמקובל ביחס לכל החברות בישראל.
בנוסף חייבות מפיקות הגז בתמלוגים למדינה בשיעור הקבוע בחוק הנפט – 12.5% משווי הנפט או הגז בפתח הבאר.
בעקבות התגליות המשמעותיות של גז טבעי במים הכלכליים של ישראל בשנת 2009 מינה שר האוצר יובל שטייניץ ועדה ציבורית בראשות פרופסור איתן ששינסקי, שנודעה בשם ועדת ששינסקי, לבחינת מדיניות המיסוי של תגליות גז ונפט בישראל.
על פי המלצותיה נחקק חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע, שמכוחו מוטל היטל על רווחי נפט – היטל שהוטל בהדרגה לפי ההכנסות המצטברות.
ההיטל אינו מוטל כלל לפני שהמפיקות יחזירו לעצמן את השקעתן במלואה בתוספת 50% (לפני מס חברות).
הכנסות המדינה מההיטל צפויות להגיע למיליארדים רבים, בהתאם למחיר שנקבע עבור הגז.
כדי שהכנסות אלה לא יגרמו להשפעה שלילית על המשק, וכדי שגם הדורות הבאים ייהנו מפירותיהן, הוחלט על הקמת קרן לאזרחי ישראל, שתשקיע בחו"ל את ההכנסות מההיטל, ורק פירותיהן של הכנסות אלה יועברו לאוצר המדינה מדי שנה.
בשנת 2019 תמלוגי הגז והמחצבים הסתכמו ב-860 מיליון.
בעקבות גילויי הגז הוקמה במהלך 2012 ועדת צמח, ועדה בין־משרדית בראשות מנכ"ל משרד האנרגיה והמים, שאול צמח, לבחינת משק הגז הטבעי ולגיבוש המלצות למדיניות הממשלה באשר לפיתוחו העתידי.
אחד היעדים המרכזיים של הוועדה היה להגדיר את המדיניות הרצויה לשמירת עתודות לאספקת התצרוכת המקומית, אל מול האפשרות לייצוא הגז.
הוועדה קבעה את היקף הגז שיש להבטיח למשק המקומי במטרה שיספיק ל־25 שנה, וכתוצאה מכך הגבילה את הייצוא בכך שלשימוש מקומי, מ־2013 והלאה, יושארו כ־540 BCM.
הוועדה קבעה שהייצוא נחוץ לצורך עידוד היזמים לחפש מאגרי גז חדשים ולפתח את המאגרים שנמצאו.
בכך תגבר התחרות על אספקת הגז לצרכנים ויגבר ביטחון האספקה עקב ריבוי המקורות.
השליטה בתגליות הגז הגדולות "תמר" ו־"לווייתן" בידי שותפות של שתי חברות: "נובל אנרג'י" ו־"דלק אנרגיה", שיצרה למעשה מונופול בתחום הפקת הגז הטבעי בישראל, חייבה התערבות של הרגולטור.
לאחר פולמוס ציבורי נרחב אושר בסוף 2015 מתווה הגז – החלטה של ממשלת ישראל מ־16 באוגוסט 2015 לאסדרת הסוגיה ולקביעת מחיר הגז הטבעי.
המתווה כולל תשעה פרקים של הנחיות לגבי ניהול משק הגז הטבעי.
הפרק הראשון מכיל קבוצה של חמישה פטורים לחוק ההגבלים העסקיים שניתנים לזכייני רישיון "לווייתן".
סעיפים בהמשך המתווה מציעים לזכייני רישיונות "לווייתן" ו־"תמר" פטורים מחובות מסוימות שקבע המחוקק בחוקים האלה: חוק הנפט, חוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, חוק משק הגז הטבעי, וחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע.
הפטורים לחוק ההגבלים העסקיים ניתנים על סמך סעיף 52 בחוק, שמאפשר לשר הכלכלה לתת פטורים להסדרים כובלים מטעמים של מדיניות חוץ וביטחון המדינה.
המתווה עורר פולמוס פוליטי ומחאה ציבורית שהתבטאו בין היתר בסדרת הפגנות ברחבי הארץ ובעתירות לבג"ץ.
לפי הממשלה, המתווה נועד לקדם פיתוח מהיר של המאגרים, להזרים הכנסות ממסים למדינה, לתרום לביטחון אנרגטי ולביטחון המדינה ולשפר את יחסי החוץ שלה.
המתנגדים למתווה טוענים כי האישורים בו לדחיית פיתוח מאגרים ולהרחבת היקף יצוא הגז יגרמו לנזק כספי כבד למשק ויפגעו בביטחון המדינה ובביטחון האנרגטי שלה.
בעתירות לבג"ץ גם נטען שהפטורים מהחוקים השונים יגרמו לפגיעות ברווחת הציבור ולקופת המדינה, ושרוב הפטורים ניתנים ללא סמכות משפטית.
בנוסף נטען שהמתווה פוגע בעצמאותו של הדרג המקצועי בממשלה ולכבילת ידי הממשלות הבאות בהתנהלותן מול חברות הגז.
הממונה על ההגבלים דייוויד גילה טען שהמתווה אינו מטפל כראוי בהסדרת תחרות וגילה פרש מתפקידו בגלל עמדתו בעניין.
יו"ר רשות החשמל אורית פרקש-הכהן פרסמה דוח על הנזק שייגרם לציבור מחוסר פיקוח על מחיר הגז, ולפי גורמים בתקשורת, התנגדותה למתווה הובילה להדחתה.
בדיוני בג"ץ הממשלה הודתה שהקביעה במתווה לא להטיל פיקוח על מחיר הגז תגרום לעלייה ביוקר המחיה.
למרות הסכמתו למתווה, שר הכלכלה אריה דרעי התפטר ממשרד הכלכלה ב־1 נובמבר 2015 בטענה שהוא לא רצה להיות אחראי על הפעלת הסמכויות לפי סעיף 52, מהלך שהעביר את הסמכויות לידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
לאחר קבלת סמכויות של שר הכלכלה, ראש הממשלה ביקש לקיים התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת לגבי מתן הפטורים, כנדרש בחוק.
ב־17 בדצמבר 2015 ראש הממשלה אישר את הפטורים להגבלים עסקיים, בניגוד להמלצת ועדת הכלכלה.
לאחר הגילוי ב־"תמר 1", טענה לבנון שהשדה נמצא בשטחי המים המשויכים לה וטענה לבעלות על הגז.
היא המשיכה לדרוש בעלות גם על "דלית 1" ו־"לוויתן", ואף איימה שהדבר ישמש עילה לפעולות התקפיות מצידה בעתיד.
הטענות נדחו על ידי חברת "נובל אנרג'י".
תגלית גז ישראלית מול חופי עזה
חברת "בריטיש גז" (BG Group) פעלה בישראל בין השנים 1996 ל־2008, ובשנת 2000 חשפה מאגר גז פוטנציאלי, "שדה מרין", מול חופי עזה המוערך בכ־40 BCM.
לאורך השנים, בעקבות מחלוקות פוליטיות שונות וחוסר יכולת להגיע להסכם מול חברת "בריטיש גז" לצורך תחילת פעולות קידוח, שדה הגז נותר בלתי מנוצל.
במשא ומתן מעורבות גם חברת החשמל מחד, ומצרים מאידך.
השדה אמור להיות נדבך מרכזי במערך האנרגיה ברשות הפלסטינית.
מערכת הולכה וטיפול בגז הטבעי
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החליטה מדינת ישראל לפעול לקליטת גז טבעי – כמקור אנרגיה חדש – מאחר שהוא ידידותי לסביבה יותר מדלקים אחרים וּבעל יתרונות בייצור חשמל.
לצורך ניהול הפרויקט, בשנת 1996 הוקמה במשרד התשתיות מנהלת הגז הטבעי, שאחראית על רכישת הגז, הולכתו, חלוקתו ושיווקו.
הממשלה החליטה שהפרויקט יבצע על ידי הסקטור הפרטי, כאשר מערכת ההולכה תוקם בשיטת בנה-הפעל-העבר בה היזם בונה את התשתית, מתפעל אותה לתקופה ארוכה ולאחר מכן מחזירה למדינה.
במרץ 1998 פורסם המכרז למיון מוקדם לבחירת חברת הגז הטבעי, שתקים את הפרויקט, אליו ניגשו 4 קבוצות.
אספקת הגז באותה עת תוכננה להיות ממצרים או מיבוא של גז נוזלי.
אך במשך השנים קידום הפרויקט התעכב.
בשנת 2003, כבר חתמה חברת החשמל על הסכם לאספקת גז משותפות ים תטיס, והיה צורך להקים במהירות את מערכת ההולכה.
חברת החשמל החלה להקים את התשתית בעצמה, אך לבסוף הוחלט להקים חברה ממשלתית.
נתיבי הגז הטבעי לישראל בע"מ היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 2003, למטרת הקמה והפעלה של מערכת הולכת גז טבעי בישראל.
מערכת ההולכה הוקמה על פי תוכנית מתאר ארצית 37 וכוללת ארבעה קווי גז עיקריים:
הקו הימי: מאשדוד עד חוף דור עם חיבור יבשתי לתחנת הכוח חגית שבוואדי מילק (פעיל ממאי 2006).
הקו הוקם על ידי חברת החשמל אך מופעל על ידי החברה.
הקו המרכזי: בתוואי אשקלון – קריית־גת – שורק – גזר – אשדוד (פעיל ממאי 2007)
הקו הדרומי: בתוואי קריית־גת – באר־שבע – רמת־חובב – דימונה – סדום (פעיל מנובמבר 2009) במרץ 2017 נוסף מקטע צינור מסדום אל מפעלי תעשייה ירדניים בצידו המזרחי של ים המלח.
הקו הצפוני: מחבר את תחנת הכוח חגית לתחנת הכוח אלון תבור וחיפה – (פעיל מאפריל 2011)
בשנת 2009 החל משרד האנרגיה לקדם תוכנית להקמת מערכת הולכה פנים־ארצית בלחץ נמוך (עד 16 בר), בעיקר לאזורי תעשייה, בתי חולים תחנות דלק (שיספקו גז לתחבורה) וצרכנים קטנים, כזאת שתמשיך מהמקום שבו נעצרת מערכת ההולכה של נתיבי הגז הטבעי לישראל.
לפי התוכנית, משרד האנרגיה חילק את המדינה לשישה מחוזות, כך שבכל אזור יצא מכרז למפעיל אחר.
אזורי רישיונות חלוקה והחברות הזוכות:
אזור הנגב: חברת "נגב גז טבעי" בבעלות "אמישראגז", "אלקטרה" ו־"חמו אהרון"
אזור המרכז: חברת "סופר אנ.ג'י." בבעלות "סופרגז" ו־"שפיר הנדסה"
אזור הדרום: חברת "גז טבעי דרום" בבעלות "אמישראגז", "אלקו התקנות ושירותים" ו־"חמו אהרון"
אזור חיפה והגליל: חברת "מרימון גז טבעי צפון" בבעלות "רימון שרותי ייעוץ וניהול וח.מר תעשיות"
אזור חדרה והעמקים: חברת "סופר אנ.ג'י חדרה והעמקים" בבעלות "סופרגז" ו־"שפיר הנדסה"
אזור ירושלים: חברת "רותם גז טבעי בע"מ" בבעלות "רימון שרותי ייעוץ וניהול וח.מר תעשיות"
בשנת 2016 פרסם מבקר המדינה דו"ח על הפרויקט לחלוקת גז טבעי לצרכנים ;עיקר הממצאים היו:
בתחילת שנת 2018, הגיע מספר הצרכנים המחוברים לרשת החלוקה בלחץ נמוך ל־40 בלבד, בעיקר מפעלים באזור הנגב.
תעשיינים התלוננו כי בחברות החלוקה שותפות חברות גז הממשיכות לספק למפעלים גז דחוס בהובלה במחיר כפול מהגז הטבעי.
עיקר הטענות הופנו כלפי חברת "סופר אנ.ג'י." בבעלות סופרגז, בעלת הזיכיון באזור המרכז והעמקים, שלא חיברה עדין אף לקוח לרשת הגז.
במאי 2019, הודיע משרד האנרגיה שחברות חלוקת הגז שהתחייבו בחוזיהן המקוריים, שנחתמו החל ב-2009, לפרוס 1,200 ק"מ של קווי חלוקה ל-627 צרכנים, פרסו בפועל רק 361 ק"מ בלבד, כ-30% מההתחייבות, וחברו רק 73 צרכנים (פחות מ-12% מההתחייבות המקורית).
משרד האנרגיה הציב יעד חדש, שהוכרז כחלק מתוכנית מענקים חדשה, של חיבור של כ-250 מפעלים בתוך שנתיים.
לאחר משא ומתן ממושך עם מצרים שנמשך כעשר שנים, נחתם ב־21 ביולי 2005 ההסכם לרכישת גז טבעי ממצרים בכארבעה מיליארד דולר בכמות של 7 מיליארד מטר מעוקב (BCM) בשנה, במחיר של 3 דולר ליחידת גז (מיליון BTU).
לפי הסכם זה, אמור היה להיות מסופק גז טבעי החל מראשית שנת 2008 באמצעות הצינור התת־ימי מאל עריש לאשקלון למשך 15 שנה, עם אופציה להרחבת העסקה עד ל־20 שנה.
ישראל ומצרים חתמו גם על הסכם הנותן עירבון לכל עסקת הגז.
בייצוא הגז לישראל עסקה חברת EMG באמצעות המקטע הישראלי של צינור הגז הערבי המחבר בצינור תת־ימי את אל עריש לאשקלון ומשם מתחבר למערכת הולכת הגז הישראלית.
בפברואר 2008 החל לזרום הגז ממצרים.
ב־5 בפברואר 2011, פוצץ לראשונה צינור הגז הטבעי בסיני, פיצוץ אשר גרם להפסקה מוחלטת של אספקת הגז לישראל וכן למדינות שאליהן מוזרם הגז באמצעות צינור הגז הערבי (ירדן, סוריה) למשך 39 יום.
מאז לא הייתה אספקת גז סדירה ממצרים.
עם חידוש ההזרמה סופקו כמויות גז חלקיות בלבד.
מאז ועד לפיצוץ ב־28 בנובמבר בעקבותיו לא חודשה האספקה אירעו עוד מספר פיצוצים.
באפריל 2012 הודיעה חברת הגז הממשלתית של מצרים EGAS באופן חד צדדי על ביטול ההסכם לחברת הגז EMG, בגין אי עמידה בהתחייבויות כספיות מצד האחרונה.
הפסקת העברת הגז מכיוון מצרים אילצה את משק החשמל בישראל לעבור לדלקים יקרים ומזהמים יותר כגון סולר ומזוט עד לתחילת אספקת הגז ממאגר "תמר" באפריל 2013. חברת החשמל תבעה את חברות הגז המצריות לקבלת פיצוי בסכום של 4 מיליארד דולר ופנתה לבוררות בינלאומית במטרה לקבל פיצוי על הפסקת הגז.
בדצמבר 2015 נפסק כי חברות הגז המצריות צריכות לפצות את חברת החשמל ב־1.76 מיליארד דולר לאחר התנגדות המצרים ובעקבות הקפאת המשא ומתן על ייבוא גז מישראל הסתמנה פשרה על מחצית הסכום.
בשנת 1996 התנהל משא ומתן בין ישראל לקטר על יבוא גז טבעי נוזלי לישראל, כחלק משורה של צעדים מדיניים לשיפור היחסים בין ישראל למדינות ערב.
אך הדבר לא יצא לפועל לבסוף.
בשנת 2008 יזמה שוב קבוצת אי די בי חברה לאחזקות בראשות איש העסקים נוחי דנקנר, מגעים ראשונים עם גורמים בקטר, כדי להיכנס לפרויקט של יבוא גז טבעי לישראל.
בשנת 1997 פתח חברת החשמל במגעים ראשונים ליבוא גז טבעי נוזלי גם מרוסיה אלג'יר, ניגריה ונורווגיה.
בתחילת 2011 הורה שר התשתיות, עוזי לנדאו, לקדם מיזם לייבוא גז טבעי נוזלי (LNG), שיצמצם את התלות של ישראל בגז טבעי המיובא ממצרים.
ביולי 2012 החלו העבודות לבניית מצוף ימי לקליטת גז טבעי ממכליות גז טבעי נוזלי מגזזות, כ־10 ק"מ מול חופי חדרה.
באמצעות המצוף תוכל מערכת ההולכה הארצית לקבל גז טבעי בנפח של כ־2–3 BCM בשנה.
על פי השר לנדאו, הפרויקט הזה בלבד יוכל לספק כמעט מחצית מכמות הגז הטבעי השנתית הדרושה למדינת ישראל.
בינואר 2013 החלו לראשונה לקלוט גז מונזל אונייה המגזזת, כאשר האחריות על המצוף מוטל על חברת "הנתג"ז" ואילו הזמנת האונייה המגזזת ותכולתה הוטלו על חברת החשמל.
ב־28 במרץ 2013 פורסם כי גז יחל לזרום מהמאגר כבר באפריל 2013.
בהשוואה לתחנות הכוח הפחמיות, תחנות הגז הרבה יותר נקיות.
יחד עם זאת, גם הן פולטות מזהמים מסוכנים כמו פחמן חד-חמצני, מתאן וחומרים נוספים.
משרד האנרגיה והמשרד להגנת הסביבה הובילו החל משנת 2016 מהלך להפחתת השימוש בפחם בתחנות כוח, וזאת בעיקר בהתבסס על אספקת הגז הטבעי למשק הישראלי ממאגר תמר שהחל לספק גז למשק בשנת 2013.
ממשלת ישראל קבעה כי חיבור מאגר לווייתן למשק הישראלי יאפשר לסגור עד לשנת 2022 מחצית מכוח הייצור של תחנת הכוח בחדרה ולהחליפה ביחידות שיונעו בגז טבעי.
להערכת המשרד להגנת הסביבה עלות התחלואה כתוצאה מזיהום האוויר שמקורו בייצור חשמל מפחם נאמדת ב־3.6 מיליארד שקל וגובה בכל שנה את חייהם של 234 ישראלים.
גז מתאן מדיאש (ברומנית: CS Gaz Metan Mediaş) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר מדיאש.
המתמודדת בליגת העל הרומנית וביורוצ'לנג'.
קבוצת הכדורסל של גז מתאן מדיאש החלה לשחק בליגה הבכירה ברומניה בעונת 2004/05.
בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה בעונה הסדירה.
ובנוסף הגיעה עד לגמר הגביע הרומני.
בנוסף החלה הקבוצה להשתתף בליגה הבלקנית, אך הושעתה מהליגה לאחר מספר משחקים בעקבות שיתוף שחקן זר מעל המותר.
בעונת 2010/11, הקבוצה הגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף והפסידה 3-2 בסדרה מול קבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה.
ובנוסף הגיעה לגמר הגביע הרומני, וזכתה בו לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2012/13 הגיעה לחצי גמר הפלייאוף.
ובנוסף זכתה בגביע הרומני לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה.
בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה על ידי קבוצת אססופט פלוישט.
בעונת 2012/13, ניצחה את קבוצת אורל יקטרינבורג בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג', והגיעה לשלב הבתים.
העיר מדיאש ממוקמת מצפון לעיר סיביו וכל מפגש מול היריבה אטלסיב סיביו הופך למאבק על יוקרה אזורית.
גז טבעי דחוס (בראשי תיבות גט"ד; באנגלית: CNG: Compressed Natural Gas), הוא גז טבעי שעיקרו מתאן.
הגז מאוחסן ומופץ במכלים קשיחים בלחץ של 200–248 בר (2900–3600 PSI), בדרך כלל בצורת גליל או כדור.
הגז הטבעי הדחוס נפוץ בעולם לתחבורה והנעת מכוניות.
כ-11 מיליון מכוניות בעולם מונעות בגז טבעי כאשר איראן ופקיסטן הן המדינות המובילות בשימוש למטרה זאת.
גז טבעי דחוס מספק חלופה חסכונית, גמישה ויעילה לחיבור "מחוץ לצינור" קווי החלוקה המסורתיים של מערכות אספקת הגז הטבעי.
גז מצינור גז טבעי נדחס כדי 200–250 בר ואז נטען על מכלית גז או מכל קטן לשם שינוע בדרכים.
בנקודת הפריקה (נקודת ההפחתה או ההנחתה) הלחץ של הגז הדחוס מורד ללחצים מתאימים ללקוחות (תעשייה או תחבורה).
החל מיוני 2014 ועד לחיבורו לצנרת חלוקת גז בפברואר 2015 מפעל פניציה באזור התעשייה ציפורית שבגליל התחתון סופק בגז טבעי דחוס.
בחברת "סופרגז", זכיינית ההובלה של הגז הדחוס במכליות, מעריכים את פוטנציאל שוק ה-CNG בישראל ב-0.4-0.5 BCM בשלב הראשון (בטרם יושלם הרישות בישראל בצנרת) - וזה ירד בעתיד ל-0.2 BCM, שיסופקו בעיקר ללקוחות שלא יחוברו לצינור.
בדצמבר 2011 אושר אתר למילוי גז טבעי דחוס וקביעת צנרת גז באזור התעשייה אלון תבור.
השימוש בגז טבעי דחוס בישראל, שהוא חלופה נקייה יחסית לדלקים אחרים כמו בנזין, מזוט וסולר יכול לשמש פתרון אנרגטי לשימושים הבאים:
תקן ישראלי לשימוש בגז דחוס בתחבורה פורסם בישראל בשנת 2012.
הנעת מפעלי תעשייה הממוקמים הרחק מקווי ההולכה והחלוקה של רשת הגז בישראל ואשר קיים ספק או קושי בפוטנציאל החיבור שלהם לרשת הגז הטבעי.
שימוש בגז דחוס, כאשר תקינותו תוסדר בישראל, תאפשר לתעשייה ליהנות מעלויות אנרגיה זולות יותר, בהשוואה לדלקים בהם עושים שימוש כיום.
עיקר ההסדרה הנדרשת, לשם כך, לשימוש בישראל היא בתחום התקינה.
גז טבעי נוזלי הוא גז טבעי (בעיקר מתאן CH4) אשר הונזל, מצב צבירתו שונה לנוזל, לצורך הקלה על אחסונו ושינועו.
נפחו של גז טבעי נוזלי הוא ביחס של 1/600 לערך לעומת נפחו של אותו חומר במצב צבירה גז.
גז טבעי נוזלי הוא חסר ריח, חסר צבע, אינו רעיל ואינו משתך.
עיקר הסיכונים הכרוכים בחומר זה הם דליקה (כתוצאה מגזים הנפלטים בתהליך רתיחה), קפיאה וחנק.
תהליך הנזלת הגז כרוך בטיהורו של החומר ממזהמים, בהם אבק, גזים חומציים, הליום, מים, ופחמימנים העלולים לגרום לקשיים בשינוע החומר.
לאחר תהליך הטיהור מעובה הגז למצב צבירה נוזלי בלחץ הקרוב ללחץ אטמוספירי (לחץ מקסימלי לשינוע הוא 3.6 PSI), על ידי קירורו לטמפרטורה של מינוס 162 מעלות צלזיוס בקירוב.
נפחו של גז טבעי נוזלי נמוך יותר מגז טבעי דחוס, כך שצפיפות האנרגיה של גז טבעי נוזלי גבוהה יותר פי 2.4 מאשר זו של גז טבעי דחוס וב-60% יותר מאשר סולר.
בזכות נתון זה של יחס עלות-יעילות הופך שינוע גז טבעי נוזלי למרחקים גדולים, מקום שבו אין צנרת גז, לכלכלי.
גז טבעי נוזלי מתאים במיוחד לשינוע באמצעות מכלית גז טבעי נוזלי, או מכליות קירור במשאיות ובקרונות רכבת.
גז טבעי נוזלי הוא האמצעי העיקרי לשינוע גז טבעי לשווקים, שם הוא עובר תהליך אידוי ומועבר לצרכנים במצב צבירה גז בצנרת.
העלות הגבוהה של בניית מכלי קירור מנעה עד כה שימוש מסחרי בגז טבעי במצבו הנוזלי.
תהליך יצור ושינוע גז טבעי נוזלי
גז טבעי מוזרם אל מפעל לגז טבעי נוזלי כדי לטהרו ממים, מימן גופרתי, פחמן דו-חמצני וחומרים אחרים אשר יקפאו (לדוגמה, בנזן) בטמפרטורות שבהן הופך הגז הטבעי לנוזל, וכן מורחקים חומרים העלולים לגרום נזקים למתקני המפעל, לצנרת ולמכלי האחסון.
גז טבעי מכיל בדרך כלל למעלה מ-90% מתאן.
הוא מכיל גם כמויות קטנות של אתאן, פרופאן, בוטאן, חומרים אלקאנים כבדים יותר, וחנקן.
תהליך הטיהור נועד לייצור חומר המכיל כמעט 100% מתאן.
אחד הסיכונים בטיפול בגז טבעי נוזלי הוא שינוי מצב צבירה מהיר המתרחש כאשר החומר בא במגע עם מים.
התשתית המרכזית לייצור גז טבעי נוזלי היא מפעל גז טבעי המורכב משרשרת ייצור עצמאית אחת, או יותר, לטיהור והנזלה (המכונה באנגלית: train).
נכון לשנת 2012, שרשרת הטיהור וההנזלה הגדולה ביותר בעולם לגז טבעי פועלת בקטר.
בעבר הייתה זו מערכת מספר 4 של Atlantic LNG אשר פעלה בטרינידד וטובגו עם כושר ייצור של 5.2 מיליון טון בשנה.
אחד המפעלים הגדולים בעולם לייצור גז טבעי נוזלי הוא מפעל SEGAS LNG בדמיאט שבמצרים, בכושר ייצור של 5 מיליון טון בשנה.
מן המפעל משונע הגז לטרמינל מכליות גז טבעי נוזלי, מוטען למכלית ומשונע למתקן גיזוז, שם גדל נפחו ומצב צבירתו הופך לגז.
מתקני גיזוז מחוברים בדרך כלל לחוות מכלי אחסון ולצנרת גז טבעי המפיצה את הדלק לחברות הפצה ולתחנות כוח.
מחיר אופייני למכלית גז טבעי נוזלי, בנפח 125,000 מ"ק הנבנית במספנה אירופית או יפנית היה כ-250 מיליון דולר.
לאחרונה, כאשר נוצרה תחרות לייצור כלי שיט אלה עם מספנות בקוריאה הדרומית ובסין, ירד מחיר המכלית בכ-60%.
הפיחות בשער הדולר תרם אף הוא להוזלת עלויות הייצור.
העלייה במחיר מכליות הגז הטבעי הנוזלי במחצית השנייה של העשור הראשון במאה ה-21 באה לאחר עלייה חדה בהזמנות לכלי שיט אלה, עלייה במחירי חומרי הגלם, מחסור בכוח אדם מיומן.
כך גם עלתה עלות בניית המפעלים לייצור הגז הטבעי הנוזלי ולגיזוזו.
על רקע דאגה ממחסור במקורות אנרגיה אחרים, נבנים מתקנים חדשים רבים לייצור גז טבעי נוזלי בארצות הברית ובמדינות אחרות.
הדאגה באשר לאיכות הסביבה בקרבת מפעלים אלה יצרה מחלוקת ציבורית עזה באזורים שבהם קיימות תוכניות לבניית המפעלים.
כך בשונית לונג איילנד, ובשטח מועצה אזורית חוף הכרמל בישראל.
לצורך ייצור גז נוזלי ממקורות גז בים נבנתה Prelude FLNG - פלטפורמה צפה לייצור גז נוזלי.
היא מהווה קונסטרוקציה ימית הגדולה בעולם באורך 488 מ' ורוחב 74 מ'.
גז טבעי נוזלי משונע ברחבי תבל במכליות גז טבעי נוזלי אשר נבנו במיוחד למטרה זו.
המסחר בגט"ן נקבע בחתימה על חוזי מכירה ורכישה בין הספק וטרמינל הגיזוז, ובמקביל חוזה אספקת גז טבעי בין טרמינל הגיזוז לבין הצרכנים.
רוב חוזי המסחר בגט"ן היו חוזים בינלאומיים לפי כללי לשכת המסחר הבינלאומית (Incoterms) מסוג DES (אספקה בטרמינל הגיזוז עד הוצאה מן האונייה).
בשנת 2010 ביטלה לשכת המסחר הבינלאומית את חוזי ה-DES ואלה הוחלפו בחוזי DAT (Delivered at Terminal) ולפיו המוכר משלם את הוצאות השינוע לטרמינל הגיזוז, להוציא את ההוצאות הכרוכות ביבוא הסחורה, והוא נוטל על עצמו את מלוא הסיכונים עד לנקודה שבה הסחורה נפרקה מן האונייה בטרמינל.
עם הירידה בעלות בניית אוניות וקונים המעדיפים אספקה מהימנה ויציבה של גז טבעי נוזלי, החלה עלייה בחוזי רכישה מסוג FOB.
בחוזה מסוג זה הקונה, אשר לעיתים הוא בעל האונייה, או חוכר האונייה לטווח ארוך, אחראי לשינוע הגז הנוזלי מטרמינל ההעמסה.
חוזי מכירת גז טבעי נוזלי היו בדרך כלל חוזים ארוכי טווח בעלי גמישות מעטה בלבד במחיר ובכמות הגז הנרכש.
אם החוזה קובע את כמות הגט"ן, הקונה מתחייב לקבל ולשלם עבור הסחורה, וחובתו לשלם עבורה גם אם לא קיבל אותה, בחוזים מסוג take-or-pay.
עד לשנת 2003 מחירי הגט"ן נעו במידה רבה במקביל למחירי שוק הנפט.
מאז נמוך יותר מחיר הגט"ן באירופה וביפן לעומת מחירי הנפט, אף שעדיין קיים קשר חזק בין שני השווקים.
מאז שנת 2003 הפך שוק הגט"ן ל"שוק מוכרים", זאת בניגוד לשנים קודמות.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 קיימים מתקני גיזוז לקליטת גט"ן ממכליות בכ-18 מדינות בעולם, בהן: הודו, יפן, קוריאה הדרומית, טייוואן, סין, יוון, בלגיה, ספרד, איטליה, צרפת, בריטניה, ארצות הברית, צ'ילה והרפובליקה הדומיניקנית.
מתקנים נוספים נמצאים בשלבי תכנון והקמה בארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, קנדה, אוקראינה ומדינות נוספות.
מכליות גז טבעי נוזלי, שעל סיפונן מתקן גיזוז, מייתרות את הצורך בהקמת מתקן גיזוז לצרכנים קטנים.
הודות לגילוי שדות נרחבים של גז טבעי בארצות הברית בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 ושיפורים טכנולוגיים המאפשרים להפיק גז הלכוד בתוך עומק האדמה, הופכת ארצות הברית גם למעצמת גז טבעי.
התוצאה הצפויה היא הצפת השוק בגז טבעי נוזלי אמריקאי אשר שתביא לירידת מחירי הגז הטבעי.
ארצות הברית הפכה ליצואנית הגז הנוזלי הגדולה בעולם בשנת 2022.
באוקטובר 2020 נודע כי ענקית האנרגיה האיטלקית SNAM תשתף פעולה עם דלק קידוחים וחברת דן בפיתוח טכנולוגיה להנעת אוטובוסים וכלי רכב כבדים באמצעות גז טבעי נוזלי.
טכנולוגיה זו אמורה להפחית זיהומים סביבתיים ולהיות נקייה ובריאה יותר לסביבה בהשוואה לשימוש בדלק ובנזין מזהמים.
מדידות איכות וכמות של גט"ן בתהליכי העברת משמורת (CUSTODY TRANSFER).
הקבוצה הבינלאומית של יבואני גט"ן (GIIGNL) מעדכנת מדי תקופה חוברת הדרכה (חופשית לקהל) המתייחסת לאמצעים, לשיטות ולתוכנות חישוב, שנדרשים למדידות כמות, איכות ופרמטרים חשובים לתהליכי העברת משמורת על מטעני גט"ן.
איכות גט"ן היא אחד הנושאים החשובים ביותר במסחר בגט"ן.
כל חומר שאינו עומד בדרישות הקבועות מראש בעת כריתת חוזה הרכישה הוא גז תת-תקני.
תקנות האיכות לגט"ן משמשות שלוש מטרות:
להבטיח שהגז המופץ אינו משתך ואינו רעיל, כך שהוא מכיל כמויות זעירות ותקניות של מימן גופרתי, תכולת גופרית כללית, פחמן דו-חמצני וכספית;
למנוע יצירת נוזלים בצנרת האספקה, זאת בדרך של קביעת כמויות מקסימום של מים ופחמימנים;
לקבוע אחידות באיכות הגז המשווק, באמצעות קביעת טווחים קבועים במרכיבים הקובעים את תכונות הדלק: תכולת גז אדיש, ערך קלורי, ומדדים נוספים.
הקונה יכול לסרב לקבל משלוח של גט"ן אשר תכונותיו חורגות מן התקן שנקבע בחוזה האספקה והמוכר חייב לפצות את הקונה על נזקיו בגין אירוע כזה.
איכות הגז נמדדת בנקודת האספקה באמצעות מכשור תקני, כגון מכשיר כרומטוגרפיה של גז.
המשתנים החשובים ביותר בקביעת איכות גט"ן הם תכולת כספית וגופרית והערך הקלורי של הדלק.
בגלל הרגישות של הצנרת ומכונות מתקן הייצור לנוכחות גופרית וכספית, קיימת מדידה קפדנית של חומרים אלה כדי להבטיח שריכוזיהם בגט"ן יהיו בכמות המינימלית האפשרית.
משום כך בעת שינוע הגט"ן מן המפעל אל הקונה, כמעט ואין בעיה בנוכחות כמויות חריגות של חומרים אלה.
לעומת זאת, ערכו הקלורי של הדלק עשוי להשתנות.
באופן כללי ניתן לחלק את סוגי הגט"ן לפי ערכם הקלורי לשלושה שווקים עיקריים:
אסיה (יפן, קוריאה הדרומית וטייוואן) שם הגז הטבעי עשיר, עם ערך קלורי כולל הגבוה מ-43 מגה ג'ול (מיליון ג'ול) למ"ק.
בריטניה וארצות הברית שם הגז הטבעי דל יותר, עם ערך קלורי כולל הנמוך מ-42 מגה ג'ול למ"ק.
אירופה שם קיים טווח מקובל גדול של ערך קלורי כולל לגז טבעי הנע בין 39 ל-43 מגה ג'ול למ"ק.
אחד הנושאים העולים בדרך כלל בקשר לייצור ושינוע גט"ן הוא פליטת גזי חממה, אולם במציאות ייצור ושינוע גט"ן גורם לפליטה נמוכה יותר של גזי חממה מאשר העברת גז טבעי בצנרת משדה הגז.
נשמעו טענות כי מפעלים לייצור גז טבעי נוזלי פולטים לאוויר הסביבה תחמוצות חנקן וחלקיקים אחרים העלולים לגרום למחלות ריאה.
אולם נמצא כי כמות אדי הפליטה ממפעל גט"ן אינה גדולה יותר ממפעלים תעשייתיים בסדר גודל דומה הצורכים דלק עשוי גז טבעי.
יש הטוענים נגד מיקומם של מפעלי גט"ן בשטחים פתוחים.