tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2010 הוציא בית המשפט העליון בעיראק צו מעצר נגד 39 חברי האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן וביניהם רג'אווי, "בשל ראיות המאשרות שביצעו פשעים נגד האנושות" באמצעות "מעורבות עם כוחות הביטחון העיראקיים, לשעבר בדיכוי המרידות בשנת 1991 נגד המשטר העיראקי לשעבר ובהריגת אזרחים עיראקים".
האיחוד הפטריוטי הכחיש את ההאשמות בטענה שזו "החלטה בעלת מניע פוליטי וזו המתנה האחרונה שניתנה מממשלתו של נורי אל-מאלכי לממשלת איראן".
ביולי 2023 הודיעה הרשות השופטת של איראן על משפט המוני של 104 חברי מוג'האדין ח'לק שלא בפניהם, כולל מרים ומסעוד רג'אווי.
רג'אווי גדל במשפחה איראנית מכובדת.
קאזם רג'אווי, היה פרופסור, פעיל זכויות אדם שגריר איראן באו"ם בז'נבה.
סאלח רג'אווי (Saleh Rajavi), קרדיולוג בצרפת.
הושאנג (Hooshang Rajavi), מהנדס בבלגיה.
ב-1980 נישא רג'אווי לאשרף ראביי (Ashraf Rabiei) שהייתה אף היא חברה במוג'אהדין ח'לק ונחשבה ל"סמל הנשיות המהפכנית".
היא נרצחה על ידי משמרות המהפכה האסלאמית בשנת 1982. לרג'אווי ואשרף נולד בנם, מוסטפא.
אשתו השנייה הייתה פירוזה (Firouzeh), בתו של אבולחסן בני-סדר.
הם התחתנו באוקטובר 1982 והתגרשו ב-1984, ב-1985 נישא רג'אווי למריאם קאג'אר אזודאנלו (Maryam Qajar Azodanlu), שהייתה למריאם רג'אווי.
מסעי גוליבר מאת ג'ונתן סוויפט הוא אחד הספרים הסאטיריים המוכרים בעולם כולו.
המהדורה הראשונה שלו יצאה לאור בשנת 1726 בשם: "מסעות אל כמה אומות נידחות בעולם" (Travels into Several Remote Nations of the World), והייתה לרב-מכר בן-לילה.
העלילה מספרת על מסעותיו של הגיבור, למיואל גוליבר, בארצות דמיוניות.
בספר ארבעה חלקים שכל אחד מהם מתאר מסע אחר.
החלק הראשון מספר על מסעו של גוליבר לארץ ליליפוט שתושביה הם גמדים, החלק השני מתאר מסע לארץ ברובדינגנאג שתושביה הם ענקים, בחלק השלישי נקלע גוליבר אל אי מעופף שנקרא "לפוטה" שתושביו הם מדענים, ובחלק הרביעי הוא מגיע לארץ הויהנהמס שתושביה הם סוסים בעלי תבונה.
שני החלקים הראשונים עובדו גם לסיפור לילדים, דבר שהעלה את הפופולריות של הספר מחד, אך הקהה את העוקץ הסאטירי שלו מאידך.
הספר המקורי כתוב למבוגרים והסיפורים עצמם משמשים את הסופר כדי לנגח את סדרי השלטון הלקויים, וכדי לחשוף את צביעותה של החברה.
פגעי התקופה לבשו צורה של אגדה והביקורת הוסוותה בעלילה דמיונית.
בנוסף נחשב הספר כפרודיה מוצלחת על ספרות המסעות שהייתה פופולרית מאוד בזמנו – תקופת התגליות באמריקה באפריקה ובאסיה, זמן קצר לפני גילוי אוסטרליה.
סוויפט, שנרדף במהלך חייו על רקע פוליטי, חשש שיתנכלו לו, ובחר לפרסם את הספר בעילום שם.
גם כך, שינה המוציא לאור כמה פרטים שנראו לו בעייתיים לפני שהוציא את הספר לאור.
בחלקו הראשון של הספר נטרפת ספינתו של גוליבר בחופי ליליפוט, והוא נלכד על ידי האנשים הזעירים שבאי.
הוא לומד שהממלכה, ליליפוט, נמצאת במצב מלחמה עם ממלכה שכנה בשם בלפוסקו, כשעילת הסכסוך הוא ויכוח מר בשאלה מאיזה צד יש לשבור או לחתוך את קליפתה של ביצה מבושלת: מן הצד החד או מן הצד הכד.
הוא מתחבב על המלך המקומי וזוכה להערכה, בעיקר משום שהוא מצליח ללכוד את הצי של הממלכה היריבה "בלפוסקו".
אולם גוליבר מסרב לשתף פעולה עם מלך ליליפוט שמנסה לשעבד את בלפוסקו, ולכן הוא מוקע כבוגד והמלך זומם להוציאו להורג.
בנוסף, הוא מכבה שרפה בארמון המלך על ידי הטלת מימיו עליו, ובכך פוגע בכבודם של הליליפוטים.
לבסוף בורח גוליבר לבלפוסקו ומשם מפליג בחזרה לאנגליה.
הפרשנות המקובלת היא שליליפוט ובלפוסקו משולות לאנגליה וצרפת.
פרטים רבים בתיאור הקונפליקט מצביעים על כך.
בין השאר, מפרידה בין ליליפוט ובלפוסקו תעלה (אותה חוצה גוליבר בשחייה בקלות) בדומה לתעלת למאנש המפרידה בין אנגליה וצרפת.
הליליפוטים מדומים לבריטים של אותם ימים – אנשים קטנים, קטנוניים, כפויי טובה ובוגדניים, המנהלים מלחמות עקובות מדם על הבלים.
היחסים בין ליליפוט לבלפוסקו הם משל ליחסי בריטניה-צרפת באותם ימים.
לפי פרשנות זו, הפך סוויפט את היוצרות, ומיקם את אנגליה (ליליפוט) ביבשת, ואת צרפת (בלפוסקו) באי.
בין לבין השתלשלות העלילה מתאר גוליבר אירועי השעשועים בחצר המלך.
שעשועי הליכה על חבל דק נעשים על ידי המתחרים על משרות חשובות בממלכה.
כאשר מתפנה משרה התחרות היא מי מבין המתחרים על המשרה יקפוץ גבוה יותר על החבל ולא ייפול ארצה.
זו דוגמה אחת לסאטירה של הסופר על התככים בפוליטיקה.
במסעו השני נקלע גוליבר לממלכת ברובדינגנאג, ארץ הענקים, שם כל יצור קטן מוכר הפך לענק.
כך לדוגמה, חולדות בארץ הענקים יכולות לבתר אדם בוגר בקלות.
גם כיעורם וחסרונותיהם של היצורים גדלים והופכים לבולטים לעין.
סוויפט מאפשר לקורא לבחון מבעד לזכוכית מגדלת כמה מליקויי הבריות במידה כפולה ומכופלת, ודרך עיניי גוליבר אפילו נקבוביות העור הזעירות בגוף האדם הופכות למראה דוחה כשהן מצויות בגודל מופלג אצל הענקים.
גם סיפור זה עובד לילדים, אך נותר פחות ידוע מקודמו.
מסר הנלמד משני המסעות הראשונים מובא בסופם, וכך לשונו (בתרגום הוצאת מסדה, 1975): "בסופו של דבר ראה אותם שוים לו, כמוהו כמוהם.
לראות כך ולהעריך כך את בני--האדם נעים יותר ונוח יותר, שכן שוב אין צרך להרים ראש או לכופף ראש ברצותך להביט בפניהם, – ועליך להסתכל אך ישר – עין מול עין"; היינו, שאין להפלות אנשים, על אף הבדלי מעמדות.
במסעו השלישי מגיע גוליבר למספר ארצות שונות, שהבולטת בהן היא "לפוטה", האי המעופף.
לפוטה מאוכלסת במדענים שראשם בעננים, ומגרשים מתוכם מדענים שפיתחו דבר מה בעל שימוש מעשי.
בחלק זה מבקר סוויפט את הרציונליזם של רנה דקארט, שביכר את עבודת התבונה על פני ניסויים אמפיריים.
ארץ נוספת אליה מגיע גוליבר בפרק זה היא בלנינאובי, שם הוא פוגש מדענים אשר עוסקים כולם במחקרים אמפיריים חסרי תועלת, כגון הפקת אנרגיית השמש בחזרה ממלפפונים, או הפקת המזון המקורי מצואה אנושית.
חלק זה הוא פרודיה על החברה המלכותית ועל ספרו של פרנסיס בייקון, "אטלנטיס החדשה", שכונן את האמפיריציזם האנגלי.
סוויפט מיקם את הספר הזה כשלישי בסדרה, אף על-פי שכתב את הספר הרביעי לפניו.
בדרכו חזרה לביתו הוא עובר ביפן – הארץ היחידה בסיפורי המסעות שאינה דמיונית, ומתאר באופן נלעג ומסולף את היחסים בין היפנים להולנדים, שהיו האירופאים היחידים שהגיעו ליפן וסחרו עמה באורח סדיר בתקופתו.
במסע הרביעי נתקל גוליבר בחברה המתוקנת ואוטופית, המיוצגת דווקא על ידי סוסים.
בארץ הסוסים הנבונים והמתורבתים, הם ה"הוינהנהונים", הוא פוגש גם את גזע האנשים המכונים "יאהו".
אלה ידועים כבריות מתועבות, מזוהמות וחסרות חינוך.
ההוינהנהונים מקבלים את גוליבר לתוכם בתחילה, אולם אט אט הם משתכנעים שגם הוא יאהו, למרות חינוכו ומלבושיו.
גוליבר מתאר למארחיו את "מעלות" התרבות, המשפט והמדינאות באנגליה בצורה סטירית חריפה שמעוררת בהם שאט נפש, ומשמשת את סוויפט כהזדמנות לבוא חשבון עם יריביו הפוליטיים באנגליה.
בכך פוסל סוויפט את סיכוייו של המין האנושי להיחלץ מתהומות הברבריות שלו, ואף כי הצליח לפתח לעצמו "תרבות", אינו שונה במהותו מהקוף.
חלק זה הוא הפסימי ביותר שבכל חלקי המסע, וגוליבר חוזר ממנו מיזנתרופ, המלא תיעוב לשאר בני האדם ומעדיף את חברת הסוסים על החברה האנושית.
גוליבר מגורש מארץ ההוינהנהונים ומחפש אי בודד לחיות בו לבדו, אולם מלחים פורטוגלים מוצאים אותו ומחזירים אותו לאנגליה.
קברניט הספינה הפורטוגלית מוצג כאדם טוב-לב המטפל בגוליבר במסירות למרות התנהגותו המוזרה והמיזנתרופית.
כשהוא חוזר הביתה אשתו ובני ביתו מקבלים אותו באהבה, אך הוא אינו מצליח להבחין בטוב הלב ובאהבה שמורעפים עליו.
בסופו של דבר הוא מתנחם בחברתם של שני סוסים שהוא קונה ומגדל, ומנסה לשוחח אתם בשפת ההוינהנהונים.
הספר הרביעי מציג, אם כן, בצורה אירונית גם את המיזנתרופיה.
בספרו של סוויפט מצויות שתי עובדות מדהימות מתחום האסטרונומיה שנתגלו דורות רבים אחרי כן.
למשל, האסטרונומים של לאפוטה גילו אצל הכוכב מאדים שתי הילות, כפי שגילו מדענים 156 שנים אחרי כן, כי למאדים שני ירחים.
כמו כן הצליח לנבא באופן משונה את משך סיבובם של ירחים אלה, ואת מרחקם ממאדים.
כאשר כתב כי פובוס מקיף את הירח ב-10 שעות, ונמצא במרחק של שלוש קוטר מאדים אחד מהם, פובוס, מקיף את מאדים בשליש הזמן שנמשך סיבובו של מאדים סביב צירו.
על ידי כך נוצר הרושם כי הוא עולה במערב ושוקע במזרח.
זהו הגוף היחיד הידוע עד כה שמקיף גוף אחר מהר יותר מאשר מסתובב הגוף האחר סביב צירו.
בשל ניבוי זה, נקרא מכתש על פני ירח דימוס על-שם סוויפט, "מכתש סוויפט", ומכתש נוסף על פני הירח פובוס נקרא "גוליבר".
מכתשים נוספים נקראים על שמם של דמויות מהספר.
מסעי גוליבר, תרגום: מ' מבש"ן, ירושלים: דפוס כהנא, תרפ"ג 1923. (יצא שוב במהדורה משופרת בהוצאת שוקן בתש"ה-1945)
גוליבר בארצות הפלאות, תרגום: אברהם אריה עקביא, איור: בינה גבירץ, יזרעאל, 1946, 153 עמ'
מסעי גוליבר, ירושלים: שוקן, תרגום: מ.
מסעות גוליבר, תרגום: יותם בנשלום, כרמל, ירושלים, 2022, 426 עמ'
מסעי גוליבר לארץ הגמדים ולארץ הענקים, עיבוד: פלק הלפרין, ורשה: ברקאי, תרפ"ג
מסע ללילפוט: ממסעי גוליבר, עיבוד: פסח גינזבורג, י.
גולור באי הגמדים, עיבוד: ליפה שפר, דעת, 1945
סקולסקי, איור: צבי לבני, עמיחי
מסע גוליבר ללילפוט ארץ הננסים, עיבוד: אברהם כהנא, הוצאת סיני, 1954. 64 עמ'
גוליבר במדינת הגמדים, עיבוד: מ.ט., הוצאת טי-אל.
מסעות גוליבר, עיבוד: יצחק לבנון, איור: גואי פין, מ.
גוליבר בארץ הגמדים, עיבוד: נילי ארקין, איור: תרצה טנאי, עופר, 1975. 13 עמ'
גוליבר בארץ הגמדים, עיבוד: עדנה פלג, איור: זיוית שפיר, כנרת (כנרת מספרת), 1986. 29 עמ'
גוליבר, עיבוד: תלמה אליגון-רוז, כנרת (כנרת מספרת - לילדי הגן), 1998, 19 עמ'
גוליבר בארץ הגמדים, עיבוד: יורם מארק רייך, איור: גיל בשן, משכל, 1993. 42 עמ'
בשנת 2000 עלה בישראל המחזמר "גוליבר" בו שיחקו שרון צור, גדי יגיל, אדם, אורי גבריאל וקרן שמש.
"גוליבר בארץ הבבלונגי" – מסע נוסף, המתאים לדרך חשיבתו של יונתן סויפט, שנכתב על ידי דוד שחם.
גם סיפור זה הוא פרודיה על תפיסת העולם השונה של אנשים מתרבויות שונות.
בסיפור של דוד שחם נקלע גוליבר למקום שבו אכילה היא דבר שראוי שיעשה בצנעה, משום שהוא מבזבז את משאבי כלל האוכלוסייה למטרות אישיות, לעומת עשיית הצרכים, שהיא יצרנית, ראויה לכבוד ונעשית בחברותא.
"הגוליבר האחרון" – ספר מאת קרטר קרוקר שיצא לאור בשנת 2012, ותורגם לעברית בשנת 2013. בספר מסופר על הנער מייקל, אשר פוגש בגוליבר, נצר לגוליבר הראשון והידוע, אשר שומר על עיר הליליפוטים הממוקמת בגינת ביתו.
מסעי הצלב היו סדרת מלחמות דת ומסעות צבאיים, ביוזמת האפיפיורים הנוצריים או בתמיכתם, בין המאה ה-11 והמאה ה-13. הם החלו בניסיונות לכבוש את ירושלים מן המוסלמים ולהביאה תחת שלטון נוצרי, אך הפכו למלחמות טריטוריאליות גם על מקומות אחרים.
מסעי הצלב לכיבוש ארץ ישראל
מסע הצלב הראשון התארגן ב-1096 לאחר שכבשו הסלג'וקים את כנסיית הקבר והקבר הקדוש שבתוכה.
מסע זה הסתיים בהצלחה וירושלים נכבשה בידי כוחות הצלבנים.
מסע הצלב השלישי בפיקודם של ריצ'רד לב הארי ופרידריך ברברוסה אורגן בשנת 1190 אחרי שסלאח א-דין כבש את ירושלים והסתיים בהצלחה חלקית.
את מסע הצלב השישי יזם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1228, במטרה לכבוש חזרה את ירושלים.
בסופו חזרה ירושלים לידי הצלבנים ל-16 שנים תחת פיקוח נוצרי אירופאי.
מסעי הצלב היו בעלי השפעה עצומה על האירופים בימי הביניים.
לעיתים הייתה אירופה מאוחדת תחת שליטתה של אפיפיוריות חזקה, אך במאה ה-14 נסדק הרעיון של "ארצות הנצרות" והתפתחו מוסדות נפרדים שהובילו ליצירת ממלכות עצמאיות יותר בצרפת, אנגליה, בורגונדי, פורטוגל, אראגון וקסטיליה.
ההיסטוריוגרפיה המודרנית דוחה את הסכמת המאה ה-19 לפיה מערביים למדו את יסודות האדריכלות הצבאית במזרח התיכון, מכיוון שאירופה כבר חוותה התפתחות מהירה של טכנולוגיית ההגנה לפני מסע הצלב הראשון.
למגע ישיר עם הביצורים הערביים שנבנו במקור על ידי הביזנטים אכן הייתה השפעה על ההתפתחות במזרח, אך היעדר ראיות תיעודיות אומר שעדיין קשה להבחין בין חשיבותה של תרבות עיצוב זו לבין מגבלות המצב.
זה האחרון הביא לשילוב אלמנטים עיצוביים מזרחיים כמו גופי מים גדולים, והדרה של אלמנטים מערביים כמו חפירים.
בעקבות מסעות הצלב קמו מספר מסדרים צבאיים של אבירים-נזירים, ששמו לעצמם מטרה להגן על הצלבנים בארץ הקודש ועל העולים לרגל למקומות הקדושים.
אבירי המסדרים היו לוחמים אמיצים וממושמעים, ובארגונם דמו לצבא מודרני.
ברם, אחרי כישלונם של מסעי הצלב ונפילת הממלכות הצלבניות במזרח התיכון התרחקו חלק מהמסדרים, דוגמת מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים), מהעיסוק הצבאי והתמקדו יותר במסחר ובבנקאות מאשר במלחמה והצליחו לצבור ממון רב (דבר שהקנה להם אויבים רבים בקרב הכנסייה והממלכות של אירופה).
מסדרים מפורסמים נוספים היו מסדר האבירים הטבטוני, ההוספיטלרים, אבירי מלטה ועוד.
מסעי צלב שלא כוונו לארץ ישראל
מסע הצלב השני – הוכרז ב-1145, נועד לשחרור רוזנות אדסה.
מסע הצלב הרביעי – תוכנן ב-1202 על מנת לכבוש את ירושלים במעבר דרך מצרים, הגיע לקונסטנטינופול ב-1204, וכבש אותה.
מסע הצלב החמישי – הוכרז בוועידה הלטראנית הרביעית, עיקר מרצו הופנה למצרים אולם נעשו כמה פעולות צבאיות בארץ ישראל.
מסעי צלב בים הבלטי ובמזרח אירופה
מסעות הצלב בים הבלטי ובמזרח אירופה היו מאמצים (במיוחד על ידי הגרמנים) להכניע ולנצר את העמים בארצות אלו.
מסעות צלב אלו החלו במאה ה-12, במקביל למסע הצלב השני, והמשיכו לסירוגין עד המאה ה-16.
מסע צלב זה יצא לדרך בשנת 1209 על מנת להשמיד את הכופרים בדרום צרפת.
היה זה חלק ממאמץ בן עשורים אחדים, שהתייחס פחות לנצרות ויותר לניסיון השליטים בצפון צרפת להרחיב שליטתם אל הדרום.
בסופו של דבר הושמדו הן הכופרים והן המדינות העצמאיות בדרום צרפת.
בדמיון העממי של המזרח והמערב התגבש הדימוי של מסעי הצלב כסדרה של תמונות סמליות קפואות.
לאמיתו של דבר קשה לעמוד עתה על המוטיבציה של האנשים בתקופת מסעי הצלב, ולעיתים על הרלוונטיות שיש למוטיבציה זו באשר למהלך האירועים.
למרות זאת, ההיסטוריה הפופולרית ברורה למדי ונותנת דימויים מרשימים הנוטים להיות קשורים אף למאורעות בני ימינו.
במערב אירופה נראו מסעי הצלב בדמיון העממי כהרפתקאות הרואיות, אף על פי שעיקר ההתלהבות העממית נוצלה במהלך מסע הצלב הראשון.
גיבורו גוטפריד מבויון נחשב מאוחר יותר לאחד מתשעת המכובדים, תשע דמויות שסימלו את אידיאל האבירות של התקופה.
דימויו של היריב ה"סרצני" גובש בדמותו של צלאח א-דין, יריבו ריצ'רד הראשון מאנגליה הוא סמל לעולם דובר האנגלית, אב טיפוס של המלך הצלבני, כאשר פרידריך ברברוסה ממלא את אותה נישה סמלית בתרבות גרמניה.
עד זמננו הצלבנים ומנהיגיהם עוברים רומנטיזציה בתרבות הפופולרית, החל מתקופת מסעי הצלב עצמה, דרך התקופה הרומנטית וספריו של וולטר סקוט, וכלה בדימויים צלבניים במהלך מלחמת קרים, ומלחמת העולם הראשונה ובמיוחד כיבושה של ירושלים על ידי הגנרל אדמונד אלנבי.
בעולם המוסלמי המשיכו מסעי הצלב להיראות כמסעי טבח אכזריים וברבריים על ידי "הפרנקים" כנגד האסלאם המתורבת, וכך למשל, הרטוריקה של הפונדמנטליסטים האיסלמים מתייחסת לפעולות המערב כנגדם כ"מסעי צלב" בהקשר רגשי על מנת להראות כי מסע זה נדון לכישלון כנגד הפאן-ערביות המנצחת.
כך התייחסו גורמים באמריקה ל"מלחמה כנגד הטרור" בראשית המאה ה-21 כ"מסע צלב" עד שהדו-ערכיות של המונח התבררה להם.
בספרד, הועם זהרם של מסעי הצלב על ידי אירועי ה"רקונקיסטה" שבהם מרכזית היא דמותו של אל סיד.
כמו המוסלמים אנשי הכנסיות הנוצריות המזרחיות רואים את מסעי הצלב כהתקפות על ידי המערב הברברי, ומתרכזים במצור על קונסטנטינופול ב-1204. חפצי קודש רבים שנלקחו אז מקונסטנטינופול נמצאים עדיין בידיים קתוליות, בוותיקן ובמקומות אחרים.
הטורקים המודרניים סוברים שהסוסים החרוטים בטיילת סן-מרקו בוונציה צריכים להיות מוחזרים לאיסטנבול.
ארצות מזרח אירופה, אפילו הקתוליות שבהן, לא התלהבו ממסעי הצלב.
פולין והונגריה היו כפופות בעצמן לכיבוש הצלבנים (מהמסדר הטבטוני).
עבור היהודים היה במסעי הצלב משום אסון.
דרכם של הצלבנים אל ארץ הקודש הייתה זרועה בדם יהודי, הן על ידי הצלבנים עצמם, אבל יותר מכך על ידי קבוצות עממיות שצעדו בעקבות הצלבנים.
כך בקיץ ד'תתנ"ו (1096) חרבו הקהילות המרכזיות של גרמניה כאשר ערי הרינוס: שפייר, וורמס ומיינץ (או שפירא, ורמיזא ומגנצא – כפי שנקראו בידי היהודים), הותקפו בידי המון מוסת.
הניסיונות להציל את היהודים כשלו ואלפים רבים (כל יהודי הקהילות) מסרו את נפשם על קידוש השם, אם על ידי כך שנרצחו ואם על ידי כך שהתאבדו ובלבד שלא יעברו על דתם.
בקהילות שונות הוכרחו היהודים לקבל את הנצרות ועשו זאת בדרך כלל למראית עין עד יעבור זעם.
קהילות נוספות על אלה מאזור הרינוס, בגרמניה ובארצות אחרות כמו צרפת ואיטליה חרבו.
באנגליה בשנת 1190 יצאו צלבנים יחד עם המון משולהב וצרו על בתי היהודים, אשר ברחו למצודת יורק והתבצרו בה, וכשהבינו שגורלם נחרץ העדיפו לבצע התאבדות קולקטיבית מאשר ליפול בידי האספסוף.
כמו כן נטבחו יהודים על ידי הצלבנים בארץ ישראל ובסוריה.
מעשי הזוועה של הצלבנים החריפו את מצבם של היהודים שהיה גרוע ממילא.
מצבם החברתי החמיר וההגבלות החוקיות עליהם הפכו לחמורות יותר ותכופות יותר בכל רחבי העולם הנוצרי.
מסעי הצלב הכינו את הרקע לחקיקה האנטי יהודית של האפיפיור אינוצנטיוס השלישי, שהייתה נקודת תפנית בהיסטוריה היהודית בימי הביניים.
בספרות האשכנזית אודות אירועי תתנ"ו, ובעיקר בפיוט ובתפילה, הושם הדגש על קידוש השם – יהודים אשר העדיפו למות ולעיתים אף להרוג את בני ביתם, מאשר להמיר דתם לנצרות.
מקדשי השם אלו זכו להערכה מרובה ביהדות.
"מסעי הצלב" מעולם לא נקראו בשם זה על ידי משתתפיהם.
הצלבנים התייחסו לעצמם בשמות שונים – "נאמני פטרוס הקדוש", "אבירי ישו".
הם ראו עצמם כצליינים, על אף שבדרך כלל נאסר על הצליינים לשאת נשק.
כצליינים נדרו הצלבנים נדר, שהיה עליהם להגשימו משהגיעו לירושלים, וניתן להם צלב שתפרו ללבושם.
לקיחת הצלב לירושלים הייתה מטרת המסע.
המונח "מסע צלב" התפתח מנוהג זה.
מאז המאה ה-17 ניתנה למונח זה משמעות של "מסע צודק" על מנת "לשרש את הרוע", או להילחם למען מטרה צודקת.
בעולם המוסלמי המונח המקביל הוא ג'יהאד, כאשר "מסע צלב" הוא מונח המשמש לתיאור פלישה עוינת של כופרים המחללים את קדשי האסלאם.
מסעי הצלב היוו השראה לסופרים ומשוררים רבים.
ספרו של עמוס עוז – "עד מוות", עוסק בפרעות ביהודים שנלוו למסעי הצלב.
גם בקולנוע מסעי הצלב משמשים רקע או עלילה לסרטים רבים, כגון בסרטו של רידלי סקוט "ממלכת גן עדן" וסרטו של סטיבן ספילברג "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" ובטרילוגיית מסעי הצלב ועיבודם "ארן: אביר מסדר הטמפלרים" ו"ארן: הממלכה האבודה".
ב-1965 עסק פרק בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בנושא מסעי הצלב של המאה ה-12.
מספוא הוא כינוי כללי למגוון גדול של מיני מזון מן הצומח הנאכלים על ידי בהמות אוכלות עשב (Herbivores).
המספוא נחלק לשתי קבוצות עיקריות:
מזון גס – מזון אשר ערכו התזונתי העיקרי נובע מהחומר הצמחי (עלים, גבעולים, פרחים), כגון: מרעה, שחת ותחמיץ.
מזון גס מתאפיין בתכולת סיבים תזונתיים גבוהה.
מזון מרוכז – מזון אשר ערכו התזונתי העיקרי נובע מפרי הצמח (גרעינים), כגון: חיטה, שעורה, תירס וסויה.
פעמים רבות המספוא הוא תוצר לוואי – מזונות אשר מקורם בעודפים ובפסולת חקלאית, או בתוצרי לוואי של תעשייה המבוססת על עיבוד מוצרים מן הצומח ומן החי כגון: סובין, גלוטן, כוספא וגפת.
רוב תוצרי הלוואי הם בגדר מזון גס, אך יש כאלו (גפת זיתים, לדוגמה) שהם מזון מרוכז.
מספן המודיעין הוא הגוף האחראי על גיבוש תמונת המודיעין בזירה הימית שבה פועל חיל הים הישראלי והעברתה לגורמי הפיקוד והתכנון במפקדת חיל הים וליחידות הלוחמות של החיל.
במקביל אחראי מספן המודיעין על שילוב המרכיב הימי בתמונת המודיעין הכוללת שמגבש אגף המודיעין במטה הכללי של צה"ל.
המודיעין הימי הוקם באפריל 1948, ערב הכרזת המדינה, כחודש לאחר הקמת "השירות הימי".
מאז, ובמהלך כל השנים, היה מעורב בפעילותו של החיל על היבטיה השונים, החל בתכנון הכוח ובניינו וכלה במבצעים שביצע חיל הים במלחמות ישראל ובתקופות שבין המלחמות.
המודיעין הימי מסייע לחיל הים לעמוד במשימותיו השונות, ובראשן השגת עליונות ימית בזירת פעילותו.
במקרים שבהם סופק לחיל הים מודיעין איכותי, הוא השיג עליונות: כך היה במלחמת יום הכיפורים, כך היה במאבק המתמשך בטרור הימי וכך היה בהזדמנויות אחרות, בשעה שבוצעו מבצעי איכות בזירות הקרובות והרחוקות.
משימתו של המודיעין הימי היא גיבוש והצגת תמונת מודיעין על האויב הימי לצרכני קהילת המודיעין ולצרכני חיל הים.
בעוד שצרכני קהילת המודיעין זקוקים להשלמת הפן הימי ברובד האסטרטגי והאופרטיבי, הרי צרכני חיל הים זקוקים גם לרובד הטכנו-טקטי.
זאת כדי לאפשר לגורמי הפיקוד בחיל הים לקבל החלטות באשר לבניין הכוח (סד"כ, אמל"ח) ובאשר להקצאת כוחות והגדרת משימות לטיפול באיומים השונים.
תמונת מודיעין זו נחלקת לכמה מישורים:
ברמה האסטרטגית: לאתר ולהצביע על כוונות האויב לנקוט בפעילות ימית המהווה איום (או שתוצאותיה מהוות איום) על המדינה.
בכלל זה השתלבות במתן סימנים מעידים למלחמה (התרעה למלחמה היא בסמכות אגף המודיעין).
ברמה האופרטיבית: התרעה מפני פעילות ימית עוינת (של מדינות עימות או ארגוני טרור) ומתן התרעה על התארגנות להעברה של אמל"ח ערכי/אסטרטגי בדרך הים לאויב.
ברמה הטקטית: מתן התרעה למפקד כוח בים על כוונת האויב העומד מולו.
בניין הכוח וטכנולוגיית הלחימה – מודיעין טכנולוגי על כלי השיט ואמצעי הלחימה שבידי האויב משמש בסיס לתוכניות בניין הכוח הימי ופיתוח אמצעי הלחימה.
רמת ההפעלה האופרטיבית – מידע על הכשירות הטכנית והמבצעית של כלי השיט, מערכות ההגנה, אמצעי הלחימה, וכוח האדם של האויב הימי.
מידע על תורת הלחימה של האויב, מידע על פריסת כוחותיו בים ותשתיותיו לאורך חופיו.
מתן מודיעין מקדים, ממוקד ומרוכז, לקראת פעילות מבצעית ספציפית שהוטלה על חיל הים.
מתן מודיעין מלווה לכוחות ימיים בעת מבצע.
אספקת עזרי מודיעין ליחידות חיל הים במגוון נושאים כגון: תצלומי אוויר, עזרי זיהוי, פרסומי תודעת אויב (תוד"א), מפות וכדומה.
מניעת חשיפתו של חיל הים ובכלל זה חשיפתם של פרטים על הסד"כ, הפעילות, הכשירות וכוח האדם.
גיבוש תמונת חיל הים הישראלי בראיית מודיעין האויב וגורמים זרים המסייעים לו.
מיפוי סנסורים בזירה, שיש באפשרותם לחשוף את כוחות חיל הים בשגרה ובמבצעים (לוויינות, נוכחות של ציים זרים בזירה לרבות ספינות ביון וכדומה).
אספקת תחזית מזג אוויר ייעודית לחיל הים באזורים בהם הוא פועל (באמצעות מרכז החיזוי).
אספקת מידע הידרוגרפי רלוונטי לפעילות חיל הים וריכוז האחריות המקצועית בתחום זה.
אספקת מפות ייעודיות לפעילות חיל הים וריכוז האחריות המקצועית בתחום הקרטוגרפיה הימית.
איסוף ועיבוד מידע בסביבה התת-מימית.
אין שוני מהותי בין המתודולוגיה של עבודת המודיעין הימי לזו המאפיינת את שאר גופי המודיעין בצה"ל.
עם זאת, מאפייניה של זירת הלחימה הימית מחייבים מענה מודיעיני ייחודי, שבא לידי ביטוי, בין השאר, בהקניית יכולת מודיעינית עצמאית לספינה או לכוח הפועלים זמן ממושך הרחק מחופי המדינה.
זאת ועוד, לאנשי המודיעין הימי יש מעורבות רבה בכל הקשור בתחקור, במיצוי, ובהכוונה של מקורות ייעודיים המופעלים על ידי סוכנויות האיסוף השונות ואשר יש להם נגישות לתחום הימי.
המודיעין, המופק מהידיעות שמגיעות למודיעין הימי, מועבר לצרכנים באמצעות פרסומי המודיעין המופצים למכותבים מורשים וכן במסגרת תדרוכי מודיעין והערכות מצב המתקיימות בפורומים שונים בחיל הים ומחוצה לו.
במאה ה-21 פועל המודיעין הימי במסגרת של מספן עצמאי, מספן המודיעין (בקיצור מד"ן-ים או מד"ן), שהוא אחד מבין חמישה מספנים במפקדת חיל הים הישראלי.
מאז סוף שנות ה-70 עומד בדרך כלל בראש המספן קצין בדרגת תת-אלוף (הנקרא רמד"ן), שהוא קצין בעל ניסיון פיקודי בים.
הרציונל לכך הוא הרצון להעמיד בראש המודיעין הימי מפקד בעל היכרות אישית עמוקה של צורכי החיל בכל הנוגע לבניין הכוח הימי והפעלתו, שידע להתאים את יכולותיו ותוצריו של המודיעין הימי לצורכי חיל הים.
במספן המודיעין יש שתי מחלקות:
מחלקת מחקר - בה חוקרים, על סמך ידיעות המתקבלות מכלל סוכנויות האיסוף, אודות חילות הים של מדינות העימות והתשתית שלהן בנמלים ולאורך החופים, את הציים הזרים והספנות האזרחית באזור ישראל, את אמצעי הלחימה בזירה הימית ואת הטרור הימי.
מחלקת מודיעין למבצעים (מל"ם), עוסקת במתן מידע מודיעיני מעובד ורלוונטי לכוחות חיל הים היוצאים למבצעים.
למחלקת מל"ם יש אחריות מטה על ענף איסוף, ענף מל"ם, ענף ביטחון מידע, ענף הידרוגרפיה (לרבות מרכז החיזוי, תחום המיפוי הימי), תחום החוזי ומדור אוה"ד (ארגון והדרכה).
במקביל לפלגות המודיעין פועלים בבסיסי חיל הים השונים גם קציני ביטחון מידע, המונחים מקצועית על ידי ענף ביטחון מידע במספן המודיעין.
על הנחייתם המקצועית של הקמ"נים וקציני ביטחון המידע בבסיסים וביחידות חיל הים אחראית מחלקת מל"ם.
אחריות המטה של מחלקת מל"ם כוללת גם תיאום אלמנטים של איסוף קרבי המשתלבים בפעילות מבצעית של יחידות חיל הים.
כמו כן יש למודיעין הימי נציגים בחלק מסוכנויות האיסוף הצה"ליות כגון יחידה 8200 ומרכז הפענוח.
המודיעין הימי כפוף פיקודית לראש זרוע הים (מפקד חיל הים), אנשיו לובשים מדים של חיל הים ומסגרותיו הן חלק מתקינת חיל הים ותקציבו.
במקביל, המודיעין הימי מונחה ומתואם מקצועית על ידי אגף המודיעין והעומדים בראשו (בכל הקשור באופן הטיפול, השימוש וההפצה של החומר המודיעיני).
משכך, הוא משולב בסביבת העבודה האמ"נית, ומחויב למתודולוגיה, לנהלים ולמתכונת העבודה הנהוגים בכלל קהילת המודיעין.
לא תמיד פעל המודיעין הימי במסגרת מספנית.
השינויים הארגוניים שעברו לאורך השנים על המודיעין הימי מופיעים בפרק ההיסטוריה שבהמשך.
מבנה מספן המודיעין בשנות ה-2000.
מפקדי המספן החלו בדרגת סא"ל ונקראו ראש ענף ים/4 בשנת 1966 עלה המודיעין הימי לרמה של מחלקה ודרגת המפקד אל"ם.
לאחר מלחמת יום הכיפורים עלה המודיעין הימי ממחלקה למספן.
שירת בכוחות המיוחדים הבריטיים A Force בצפון איטליה.
זכה לציון לשבח בריטי על פעולה מעבר לקווי האויב ב-16.11.44.ביסוס כוח האדם והמסגרת הארגונית, גיבוש נוהלי עבודה עם ממ"ן וסוכנויות האיסוף.
מעקב אחר מימוש עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שהביאה למצרים משחתות, צוללות, ספינות טילים, טורפדו מתקדם, ומוקשים.
מעקב אחר הפעילות של הצי המצרי בים סוף במלחמת האזרחים בתימן, והמשמעות לנתיבי השיט מאילת ואליה.
לאחר התפקיד נעשה סגן נספח צה"ל בפריז והנספח הימי באירופה.אל"ם ראובן אשכנזי אפריל 1964 – אפריל 1971 מלווה אוניות מעפילים בפלי"ם, קצין מבצעים שייטת המשחתותבימי מלחמת ששת הימים.
בתקופתו נהפך ענף ים/4 למחלקת מודיעין ים.
אל"ם אברהם (רמי) לונץ אפריל 1971 – יוני 1975 מפקד אח"י נגה (ק-22), ראש ענף גנ"ק בימי מלחמת יום הכיפורים.
תא"ל אלי לוי יוני 1975 – יולי 1980 מפקד פלגת ספינות סערבימיו נהפכה המחלקה למספן המודיעין.
לימים נעשה נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בגרמניה.אל"ם מיכה רם יולי 1980 – יולי 1983 מפקד פלגת ספינות סער, סגן מפקד זירת ים סוףקידם הכרת אמצעי הלחימה של האויב ויכולות מיוחדות בתחום הטכני.
כיוון את המודיעין למעקב אחר מהלכי מלחמת פוקלנד והסקת תובנות רלוונטיות לאזורנו.
עמד בראש המספן בעת בימי מלחמת לבנון הראשונה.
לימים מפקד חיל הים.אל"ם אברהם אשור יולי 1983 – מרס 1985 מפקד בסיס אשדוד מימוש יכולות מיוחדות בתחום המודיעין הטכני, תהליך שהחל בימי קודמו.
מעקב ועצירת אוניות נושאות אמצעי לחימה של הפלסטינים שהתפנו מלבנון והכנות למבצע דרך נץ.תא"ל אריה רונה מרס 1985 – ספטמבר 1988 מפקד שייטת ספינות הטיליםשיקום היחסים עם קהילת המודיעין האמריקאית.
סיכול הפעילות הימית של המחבלים הפלסטינים במרחבי הים התיכון, כולל מבצע דרך נץ, טיבוע אניית מחבלים אטווירוס ומבצע מקצה שיפורים לתפיסת היכטה אנגל.
עבודת מטה על מאפייני "המודיעין הימי בשדה הקרב העתידי".תא"ל רפי אפל ספטמבר 1988 – יולי 1990 ראש מחלקת תקציבים ובקרההמשך שיקום היחסים עם קהילת המודיעין האמריקאית.
מעקב וסיכול מתקפת חבלה בסירות מהירות שהגיעו באונייה מלוב מבצע אבק דרכים.תא"ל ידידיה יערי יולי 1990 – יולי 1993 מפקד שייטת 13 הוביל את מספן המודיעין לקראת ובמהלך מלחמת המפרץ הראשונה, לרבות בניית תמונת הציים הזרים במרחב ותובלת הגייסות לזירת הלחימה.
פעל להקמה ולמיסוד של תשתית מודיעינית למעקב אחר תובלת מכלולים אסטרטגיים על גבי אניות סוחר ובכלל זה טילי קרקע קרקע ארוכי טווח מקוריאה הצפונית לסוריה.
ניצול הזדמנויות למחקר מודיעיני מעמיק על איומים טכניים בעקבות התפרקות הגוש הסובייטי כמו גם כניסה לאיומים בתווך התת-מימי.
לימים מפקד חיל הים החמישה עשר.תא"ל רוני איכר יולי 1993 – ינואר 1996 מפקד שייטת ספינות הטילים, ראש מספן כוח האדםדגש על הגזרה המערבית.
פיתוח כושר איסוף בכלי השיט.
הכניס סדר באיוש ובמינויים לתפקידים בתוך המספן.תא"ל שי ברוש ינואר 1996 – ספטמבר 1999 מפקד שייטת 13 ומפקד בסיס אשדודמעקב התחמשות הצי המצרי בכלי שיט ומערכות נשק מערביות.
הכנסת מערכות , מבצע שירת הצפצפה.תא"ל חזי משיטה ספטמבר 1999 – אוגוסט 2002 מפקד שייטת ספינות הטיליםהוביל היערכות ארגונית אל מול גל מחודש של הברחות אמל"ח בדרך הים בגזרת הים התיכון והים האדום.
היערכות שהניבה הצלחות מבצעיות, בין השאר את ירוטה ומעצרה של אניית הנשק קארין איי בים האדום.
המשיך את העיסוק המעמיק במודיעין טכנולוגי ובמודיעין מטרות.
זכה לעיטור מראש המודיעין הימי האמריקאי על קשרי עבודה הדוקים בין שני הארגונים.תא"ל נועם פייג אוגוסט 2002 – ספטמבר 2004 מפקד שייטת ספינות הטילים התמודדות עם הברחות האמל"ח לרצועת עזה והתחזקות חמאס וחזבאללה והתעצמותם בסיוע איראן.אל"ם רם רוטברג ספטמבר 2004 – מרץ 2007 מפקד שייטת 13 בימי מלחמת לבנון השנייה.
המודיעין הימי, בשל המשימות הרבות והייחודיות שלו, מעסיק מגוון רחב של קצינים, נגדים וחיילים בשלל התמחויות.
לצד חוקרי המודיעין הימי פועלים במספן מודיעין גם יוצאי יחידות לוחמה, מפענחי צילומי אוויר, אנשי אלינט ואקדמאים בוגרי החוגים למזרח התיכון, גאוגרפיה ועוד, מהנדסים, פיזיקאים, אנשים שהתמחותם בהידרוגרפיה, בקרטוגרפיה ובמטאורולוגיה, אנשי מחשוב ואנשים מעולם הספנות והנמלים.
בין אנשי המספן יש לא מעט נשים, שחלקן הגיעו לעמדות פיקוד בכירות במספן.
קצינת מודיעין ראשונה הגיעה למודיעין הימי בשנת 1971, ובשנת 1983 היא הייתה הקצינה הראשונה ביחידה שקודמה לדרגת סא"ל.
מאז קודמו עוד קצינות במודיעין הימי לדרגת סא"ל, ואחת מהן אף קודמה בשנת 2011 לדרגת אל"ם, כראשת מחלקת מחקר (והייתה בכך לקצינה הראשונה בחיל הים שהועלתה לדרגה זו).
בתחילת שנות השמונים השתלבה בפעם הראשונה קצינה במערך המודיעין הקרבי בחיל הים, תחילה כמפענחת תצלומי אוויר ואחר כך כקמ"נית בשייטת 3 ובשייטת 13.
עד אמצע שנות ה-70 הכשיר המודיעין הימי את קציניו וחייליו במסגרת קורסים שהתקיימו בבה"ד 15 של חמ"ן, לרבות קורסי קמ"נים ופענוח תצלומי אוויר.
החל במחצית השנייה של שנות ה-70, עם הפיכתו של המודיעין הימי ממחלקה למספן, מוסדה הכשרה ייעודית עצמאית של החיילים והקצינים המגיעים לשרת במודיעין הימי.
בבה"ד חיל הים מתקיימים מאז קורסים להכשרת חוקרי מודיעין ימי ולהכשרת קציני מודיעין ימי.
השלמות מקצועיות נערכות בקורסים ייעודיים של חיל המודיעין (קורסי פענוח, בינה רשתית, מש"קי ביטחון מידע וכדומה).
למספן המודיעין מגיעים גם יוצאי יחידות לחימה ימיות, אשר מקבלים את הכשרתם המודיעינית תוך כדי עבודה.
ביטחון מידע - מניעת חשיפה
מטרה חיונית של המודיעין הימי היא מניעת חשיפה למודיעין אויב.
לצורך כך פועל ענף ביטחון מידע שמשימותיו הן:
מניעת חשיפתו של חיל הים ובכלל זה חשיפתם של פרטים על סדר כוחות כלי השיט ואמצעי הלחימה, הפעילות, הכשירות וכוח האדם.
שיבוש תמונת חיל הים הישראלי בראיית מודיעין האויב וגורמים זרים המסייעים לו.
מיפוי סנסורים בזירה, שיש באפשרותם לחשוף את כוחות חיל הים בשגרה ובמבצעים - לוויינים, נוכחות ציים זרים, ספינות ביון וכדומה.
בשונה מיחידות לחימה יבשתיות הנמצאות בדרך כלל במרחב המאפשר בידוד מגורמים לא רצויים.
יחידות הלחימה הימית מתבססות בנמלי בית משותפים לפעילות המסחרית.
בזירה הימית מתקיימים אילוצים מיוחדים.
כלי השיט של חיל הים מבקרים בנמלים זרים ניתנים לסריקה וצילום בלתי מבוקרים.
צוותי כלי השיט בחופשה חשופים לציבור הרחב.
בנמלי הבית מתקיימת בדרך קבע סמיכות לימאים זרים.
במהלך ביקורים של כלי שיט מציי מדינות ידידותיות.
הטופוגרפיה של נמל חיפה, המשמש בסיס עיקרי לחיל הים, מאפשרת סקירה מלאה של פעילות התחזוקה.
מחלונות הבתים על הר הכרמל ניתן להבחין בהתארגנויות להפלגה ולקיים מעקב כניסות ויציאות של כלי השיט.
גוף המטה האמון על הביטחון החל את דרכו כ"ביטחון שדה'"- מדור ים 4 ג' ועם התפתחות מספן המודיעין שונה שמו ל"ענף ביטחון מידע".
היסטוריה – דגשים, אירועים ותמורות במהלך השנים
במהלך השנים היה המודיעין הימי מעורב בפעילותו של חיל הים, הן בהיבט המבצעי והן בהיבט של בניין הכוח.
במקביל השתלב המודיעין הימי בעבודת קהילת המודיעין הישראלית.
ההתפתחויות בזירה (ובהם שינויים גאופוליטיים, כניסתם לשימוש של איומים חדשים וכדומה) הביאו במהלך השנים לשינוי המשימות שניצבו בפני המודיעין הימי ועוררו צורך להתמודד עם אמצעים חדשים בתנאים שונים.
הסקירה שלהלן תציג את האירועים והתמורות שחלו בזירה הימית באזורנו ואת הדגשים המשתנים שהציבה המציאות המשתנה בפני המודיעין הימי.
בסקירה נעשה ניסיון להימנע מפירוט היבטים אג"מיים או נתונים טכניים, מידע שאפשר למצוא בערכים אחרים בוויקיפדיה, שאליהם הסקירה מקשרת.
את ניצני העיסוק המודיעיני הימי אפשר למצוא כבר בתקופה שקדמה להקמת המדינה.
משימות איסוף שביצעו אנשי היחידה הימית של הפלמ"ח (הפלי"ם) שימשו את הצבא במהלך מלחמת העצמאות.
אחת הדוגמאות לכך היא סקירת חופי הארץ וריכוז חופי נחיתה אפשריים, שעשו אנשי הפלי"ם כחלק מההיערכות להגעת ספינות המעפילים.
במהלך מלחמת העצמאות, כשעלה הצורך לבצע נחיתה ישראלית באזור אשדוד, כדי לאגף את הצבא המצרי, אותרו התיקים הללו במפקדת הגדוד הרביעי של הפלמ"ח ושימשו את מתכנני המבצע.
פלוגת הנמל, שפעלה בנמל חיפה והורכבה ברובה מאנשי הפלי"ם, עסקה אף היא בפעילות מודיעין, אם כי לא בהכרח בהיבט הימי:
אנשיה שהיו פזורים בנמל כעובדים, השיגו, בין היתר, מידע שאפשר למסתערבים לסכל פעולות חבלה שתכננו ערבים בחיפה.
בזכות מידע שהשיגו אנשי פלוגת הנמל מקצין בריטי, הצליחו אנשיה ליירט ולפענח תשדורות שהועברו למפקדה הבריטית בחיפה על כוחות צבא מצריים שחצו את תעלת סואץ מזרחה.
אחד מאנשי פלוגת הנמל, אברהם דר, יצא במחצית השנייה של מאי 1948 בשליחות מחלקת החקר של הסוכנות (הגוף שקדם למוסד) לקפריסין, כדי לתחקר אישיות בריטית רמת מעלה, שחזרה מסיור בנמלי מצרים בים התיכון, במטרה להבין ממנו האם המצרים עושים הכנות לקראת נחיתה בחופי ישראל.
ממצאי התחקור הניבו את התובנה שלא מתוכננת פלישה מצרית בדרך הים ולפיכך אין צורך להקצות כוחות להגנת חופי ישראל.
למידע זה הייתה חשיבות אופרטיבית רבה למדינה שאך הוקמה ועמדה להתמודד עם פלישה של צבאות ערב מכמה חזיתות.
כפי שאפשר לראות בדוגמאות שצוינו, לאנשי הפלוגה הימית היה מעט ניסיון בעבודת מודיעין בשטח, אך לא היה להם ניסיון במודיעין ימי וגם לא בעבודת מחקר מודיעינית.
נוסף על אנשי הפלי"ם היו גם אחרים, שצברו ניסיון מודיעיני מסוים וניסיון ימי בימים שקדמו להקמת המדינה, בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכלל זה בשירות הצבא והצי הבריטי.
אנשים אלה היו, בסופו של דבר, חלק מהגרעין שממנו צמח לימים המודיעין הימי של ישראל.
ב-17 במרץ 1948 הוקם "השירות הימי" (לימים חיל הים) שבראשו עמד גרשון זק, איש אמונו של דוד בן-גוריון.
כעבור כחודש, ב-20 באפריל, הוטלה על שמעון הורן המשימה להקים את המודיעין הימי ולעמוד בראשו.
הורן, ששימש עד אז כעורך של אשמורת, שבועון המשמרת הצעירה של מפא"י היה אף הוא איש אמונו של בן-גוריון.
הורן סירב תחילה לקבל על עצמו את המשימה וטען באוזני בן-גוריון כי אין לו ניסיון לא בתחום הימי ולא בתחום המודיעיני, אך המינוי נשאר בתוקפו.
בתחילת דרכו היו במודיעין הימי רק אנשים ספורים, חלקם בעלי רקע ימי (יוצאי הפלי"ם), שאחד מהם, אברהם דר, מונה ב-1 באוגוסט 1948 כסגנו של ראש המודיעין הימי, ואחרים בעלי רקע מודיעיני (יוצאי הש"י).
בהמשך, במהלך מלחמת השחרור ומיד לאחריה, הצטרפו ליחידה קצינים בעלי רקע ימי ומודיעיני, ובהם צבי קינן, חיים רפאלי וראובן אשכנזי, שלימים אף שימשו כראשי המודיעין הימי.
תוך כדי המלחמה ולפני התגבשותו הסופית של המודיעין הימי, סיים שמעון הורן את תפקידו והוחלף על ידי אריה פינס, שהושאל לתפקיד זה ממחלקת המודיעין של צה"ל, וזאת במטרה לשלב את המודיעין הימי במודיעין הצבאי כחלק מהמאמץ שנעשה אז לשלב את חיל הים בצה"ל.
לאחר חודשים ספורים עזב גם פינס את חיל הים ורק אז הועמד בראש המודיעין הימי צבי קינן, קצין בעל רקע ימי ומודיעיני כאחד.
בראשיתו פעל המודיעין הימי במסגרת מה שכונה אז "מחלקה" שהייתה כפופה ל"אגף המבצעים" של חיל הים.
בהמשך, כאשר נקבעה בצה"ל ההיררכיה של מחלקות, ענפים ומדורים, המוכרת גם כיום, נהפך המודיעין הימי לענף מודיעין שפעל בכפיפות למחלקת המבצעים של חיל הים.
כשפרצה מלחמת העצמאות היה המודיעין הימי בחיתוליו.
לא היו ברשותו באותה עת נתונים כלשהם על חילות הים הערביים, ועיקר המידע הושג מהשנתון , שנותן מידע בסיסי על כלי השיט בכל אחד מחילות הים ועל חימושם, אך אינו מאפשר ללמוד על כושרו הקרבי של כלי שיט מסוים, רמת הצוות המפעיל, מקום היערכותו ושגרת פעילותו.
מידע אקראי ולא בדוק התקבל גם מאנשים שהיו במדינות ערב ולעיתים גם מפרסומים גלויים.ההתארגנות הראשונית וריכוז המידע הבסיסי נעשו תוך כדי ניהול הקרבות במלחמת העצמאות.
בהיעדר אפשרות לאסוף ידיעות על ציי ערב ועל בסיסיהם הוגבלה פעולת המודיעין הימי לאזור החוף הישראלי.
ידיעות התקבלו מעשר תצפיות שהוקמו לאורך חופי המדינה במטרה להתריע על נחיתה מכיוון הים, וגם מדיווחי טייסים ומקצין הקישור הימי לאו"ם, זאב הים, שהביאו מידע על כלי שיט צבאיים זרים הפועלים באזור.
ידיעות על פעילות חיל הים המצרי (שהיה באותה עת חיל הים הערבי היחיד) התקבלה גם באמצעות מעצרן של סירות דיג מצריות וחקירת דייגיהן, שלעיתים אף נלקחו בשבי.
אוניית הדגל של הצי המצרי ("האמיר פארוק") אותרה בסיור אווירי ובפעולה של הקומנדו הימי הוטבעה.
במחלקת המודיעין הימי פעלה באותה עת מסגרת של המודיעין הקרבי בחיל הים (מ.י.
לרכז, לערוך ולהפיץ דוחות מודיעין על כוחות האויב ובסיסיו לקציני המטה ולמפקדי יחידות בחיל הים.
להדריך את המפקדים בזיהוי והכרת החימוש של יחידות האויב.
להכין את פרק מודיעין בתוכניות המבצעים.
להשתתף כצופה אוויר בסיורים מעל הים.
הפרסום היומי הראשון של המודיעין הימי הופץ ב-20 בדצמבר 1948. כחודש לאחר מכן, ב-17 בינואר 1949, הפיץ ראש מ.י.1 סקירה על חיל הים המצרי.
אנשי המודיעין הימי הפעילו באותם ימים מבצעי איסוף עצמאיים ואף גייסו והפעילו סוכנים ומבועים.
אחד הראשונים היה קצין צי בריטי ששירת בקפריסין, שבאמצעותו הושג עותק של ה-Jane's Fighting Ships שכבר הוזכר.
הפעילות המודיעינית בעת מלחמת העצמאות אופיינה במעט מאוד מידע בצד הישראלי על פעילות האויב וכוונותיו.
מעט המידע שהגיע הופק בעזרת דיווחי כלי השיט.
פעילות מצרית שחרגה מתחום הגשת הסיוע לכוח המשלוח לא התגלתה.הפגזות בחוף: ב-2 ביוני תקפו המצרים במקביל את קיסריה על ידי המקשת 101 ואת נהריה על ידי המקשת 102. תקיפת קיסריה גרמה לנזק מועט ולא קיבלה תגובה.
תקיפת נהריה לא גרמה נזק ולא התגלתה כלל אלא בתיאורי המצרים שלאחר המלחמה.
לציון פעילותן העניק הצי המצרי למקשות שביצעו את ההפגזה את השמות "קיסריה" ו"נהריה".קרב תל אביב: ב-4 ביוני 1948 הגיע מידע למפקדת חיל הים: .
ההערכה הייתה כי מדובר בהנחתת כוח פלישה מצרי באיגוף ימי ללחימה בתל אביב.
במחקר מאוחר התבררה כוונת המצרים לחבלה שתביא לסגירת נמל תל אביב.
לשם כך ריכזו כוח שכלל את אוניית התובלה אמירה פאוזיה מלווה בשולת המוקשים מס' 104 שגררה שתי נחתות קטנות מלאות בחומר נפץ שיועדו לחדירה ופיצוץ תוך הנמל.
הפעולה הייתה אמורה להתבצע במתואם עם תקיפת מטוסי חיל האוויר המצרי.
המידע מהתצפיות גרם להפעלת כוחות ים ואוויר.
המצרים הסיקו שאיבדו את גורם ההפתעה ואין סיכוי להצלחת החבלה.
הכוח המצרי נצטווה לחזור מבלי להשלים את המשימה.
על עצירת האונייה ריכרד בורכרד בדרכה לחיפה ב-31 בדצמבר 1948 נודע לחיל הים ממברק האזעקה ששלחה האניה.
במברק דיווחה על שתי אוניות שסירבו להזדהות שעצרו אותה.
המידע לא הספיק וכוח השייטת הגדולה הישראלית, שנשלח כנגדן, לא מצאן.
המצרים הפתיעו שנית בשעה 02:00 ליל 1 בינואר 1949, החלו בהפגזת נמל תל אביב.
היו אלה שתי האניות המצריות נצר ומצר שיורטו בדרך נסיגתן והתפתח קרב ללא תוצאות.
המודיעין כבסיס למבצעים השתלטות על נשק אויב - הצלחה רבתי של מערכות המודיעין הישראלי יש לראות בפרשת הלינו.
קשרי המוסד לעלייה ב' ומערכת הרכש באירופה הביאו למידע על אונייה בשם 'לינו' בדגל איטלקי, הטוענת ביוגוסלביה נשק צ'כי לסוריה.
מידע אפשר את הפגיעה בה כאשר הגיעה לנמל בארי באיטליה.
ב-21 באוגוסט 1948 השתלטו הישראלים על אנית הנשק ארג'ירו.
וכיוונו אותה בקורס צפוני למפגש עם אניות חיל הים.
למודיעין הימי הגיע מידע שקורבטה מצרית תצא ב-25 באוגוסט 1948 לפגוש את ארג'ירו בטווח 150 מיל ימי מאלכסנדריה.
אניות חיל הים יצאו ופגשו את ה'ארג'ירו' ב-26 באוגוסט בקרבת כרתים.
המבצע היה משותף לחיל הים וליחידת המסתערבים "השחר".
הלוחם שצלל לבדו לעבר הספינה והצמיד לה את מטען החבלה היה אליהו ריקה, איש יחידת המסתערבים, שאומן למשימתו בחיל הים.
ריקה שירת לימים, בחלק משנות ה-50, במודיעין הימי.ביטחון מידע - כדי להסתיר ככל האפשר את הפעולה כנגד ספינה איטלקית בים הפתוח הוחזק צוות הספינה מספר חודשים במעצר בקיבוץ בית אורן.
רב החובל חלה בדלקת ריאות והועבר לבית החולים האיטלקי בחיפה עם מלווה מהצוות.
אותו מלווה הקים קשר עם הקונסוליה האיטלקית בחיפה והתפתחה תקרית דיפלומטית מקומית.
אנשי הצוות הועברו ב-29 במרץ 1949 לקונסוליה בחיפה ונשלחו לארצם.
פעילות שירותי מודיעין זריםהמודיעין המצרי - מעט מאוד ידוע על פעילות המודיעין המצרי בזירה הימית.
בסיפור המקשת שנשלחה להפגזת נהריה קדם להפגזה ניסיון ליירוט אוניית רכש.
המידע שהמקשת קיבלה היה שגוי.המודיעין הבריטי פעל נמרצות נגד ההעפלה ונגד אניות הרכש.
לשם כך הפעיל סוכנים בנמלי הים התיכון ואף בין המעפילים.
יעילות המודיעין הבריטי אפשרה לצי המלכותי הבריטי ליירט את מרבית ספינות המעפילים.
יעילותו כנגד אניות הרכש הייתה פחותה ומרביתן הצליחו להגיע.בארצות הברית פעל ה-FBI נגד הברחת אמצעי לחימה.
הציוד נשלח לדרום אמריקה לפני שהגיע לישראל.
אזרחים אמריקאים שהשתתפו בפעילות ההעפלה והעברת הרכש הועמדו לדין בארצות הברית.שירותי המודיעין האיטלקי והצרפתי היו מודעים למרבית הפעילות שנעשתה אצלם.
בהחלטה בדרג ממשלתי לא מנעו אותה.
כאשר יחידת החבלה פעלה כנגד רכש מצרי באדמת איטליה הגיב המודיעין האיטלקי שהפעיל גם במשלחת הישראלית.
אחד החבלנים יוסף דרור נעצר והפעילות נגד רכש ערבי באיטליה נעצרה.
בין מלחמת העצמאות ומלחמת סיני
בשנים הראשונות לפעילותו התמקד המודיעין הימי בעיקר בחיל הים המצרי, שפעל בשתי זירות (הים התיכון והים האדום) והפעיל מגוון רחב מאוד של כלי שיט ואמצעי לחימה ימיים.
כבר בחודש מרץ 1949 פרסם המודיעין הימי סקירה על חילות הים הערביים, שהתמקדה בצי המצרי וקבעה כי "לארצות ערב, פרט למצרים, אין ציי מלחמה ומסחר מפותחים, על אף שכל הארצות האלה גובלות עם ים".
ההערכה הרווחת הייתה שמשימתו העיקרית של חיל הים המצרי תהיה הטלת הסגר על חופי ישראל והשמדת חיל הים שלה.
סוריה, שלא הייתה לה מסורת ימית כלל, ואף לא נמלים ראויים לשמם, החלה לפתח את חיל הים שלה רק בראשית שנות החמישים, ואז החל המודיעין הימי לעסוק גם בה.
סקירה ראשונה על חיל הים הסורי פורסמה בסוף 1951.
באמצע שנות ה-50 בוצע שינוי ארגוני מקיף במפקדת חיל הים.
בין היתר החליפה מחלקת ים את מחלקת מבצעים, וענף מודיעין – בשמו החדש, ענף ים/4 – היה אחד משבעת ענפיה.
בענף היו מדור מחקר (ובו חוליות שעסקו בחקר ציי ערב, בחקר נמלים וחופים במדינות ערב, בחקר ציים זרים ובמחקר מודיעין טכני), מדור איסוף (ובכלל זה אלמנטים של איסוף עצמאי ונציגות ביחידת ההאזנה של חיל המודיעין) וביטחון שדה.
כמו כן הייתה לענף חוליית שירותים טכניים שעסקה במגוון תחומים ובכללם בניית מודלים של כלי שיט ונמלים והפעלת מעבדת צילום ייעודית.
עם סיומה של מלחמת העצמאות הוחל למעשה ארגונו וגיבושו של המודיעין הימי במפקדת חיל הים, ששכנה באותם ימים בסטלה מאריס בחיפה.
במאי 1949 חיבר צבי קינן נייר עמדה בנושא "ארגון מחלקת מודיעין ימי לימי שלום" ובו הניח למעשה את היסודות למבנה הארגוני של המודיעין הימי ותחומי עיסוקו.
בסופה של עבודת המטה הוקם ענף המודיעין הימי, שנקרא ענף ים/4, במסגרת מחלקת ים, וכלל מדורי מחקר, איסוף וביטחון שדה.
כמו כן הוקמו חוליית פענוח לתצלומי אוויר, חוליית הידרוגרפיה, ארכיון, מחסן מפות וספרייה, שכללה ספרות מקצועית גלויה על כלי שיט צבאיים, חופים ונמלים.
במקביל גובשו נוהלי העבודה עם גורמי המחקר במחלקת המודיעין של המטה הכללי גובשו נוהלי ההפצה של ידיעות המודיעין ופרסומי המודיעין וסוכמה חלוקת האחריות המחקרית.
באותה תקופה נקבעה המתכונת שלפיה המודיעין הימי נושא שני "כובעים": הקמ"ן של מטה חיל הים ויחידותיו, והקמ"ן הימי של אמ"ן.
בשנותיו הראשונות הפעיל המודיעין הימי, בתיאום עם מחלקת החקר של משרד החוץ ומחלקת מודיעין במטכ"ל, פעילות איסופית ייעודית עצמאית בנמלי הארץ ועל גבי אניות סוחר שפקדו את נמלי מדינות ערב והאגן המזרחי של הים התיכון.
מי שעמד בתחילת הדרך בראש האיסוף העצמאי של המודיעין הימי היה אביגדור סלוצקי, איש ספנות ממוצא יווני, שהפעיל רשת מודיעים בקרב אנשי ספנות יוונים.
זאת ועוד, בתיאום עם אמ"ן נרכשה ספינת סוחר שהובילה מטענים לנמלי סוריה ומצרים ועסקה באיסוף מל"ם בנמלי האויב וסביבתם.
מדי פעם צורפו אליה לוחמים משייטת 13 לצורך הכרת הזירה.
בתחום האיסוף גובשו נוהלי העבודה רק ב-1953, ונקבעה חלוקת הסמכויות בין סוכנויות האיסוף השונות ("המוסד", השב"כ ויחידות האיסוף הצה"ליות) לבין אגף המודיעין וענפי המודיעין בחיל האוויר ובחיל הים.
עם זאת, ובאופן חריג, במשך כמה שנים לאחר מועד זה המשיך המודיעין הימי להפעיל חוליות איסוף בנמל חיפה ונמל תל אביב (לצורך תחקור ימאים באוניות סוחר שפקדו נמלים ערביים).
המצרים עצרו את האונייה בנמל פורט איברהים, צוות האונייה הואשם ברצח שני דייגים ועונה בכלא המצרי 100 ימים.
הקצין הראשון בהפלגה היה רפאל שפינט, ששירת עד אז במודיעין הימי, ושחרורו משירות סדיר הוקדם כדי לאפשר את הפלגתו על ה"בת גלים" כאזרח.
סוגיית חופש השיט, ומעצרה של הספינה "בת גלים", היו חלק מההתדרדרות שהובילה בסופו של דבר למלחמת סיני ב-1956.
דוגמה אחרת לפעילות שתכליתה איסוף מודיעין הייתה מבצע שנונית, שנערך ב-1954 ונועד לאתר במצרי טיראן, בין האי סנפיר לחוף הסעודי, מעברים כשירים לשיט.
נתיבים כאלה היו אמורים לאפשר מעבר לאילת מחוץ לטווח תותחי החוף המצריים שהיו מוצבים בראס נצראני ושלטו על מצרי טיראן.
עם הכוח המבצע נמנה גם פיני נוסבאום, מראשוני המודיעין הימי, שפיתח מאוד את נושא איתור חופי הנחיתה והגישה מהים ליעדי אויב.
במהלך כל שנות שירותו במודיעין הימי טיפח נוסבאום גם את הקשר בין המודיעין הימי לסוכנויות האיסוף והתמחה גם בפענוח צילומי קרקע וצילומי אוויר למיפוי תשתיות ציי האויב.
לימים היה הראשון לשמש בתפקיד ראש ענף יעדים והראשון לשמש כראש מחלקת מל"ם במודיעין הימי.
המודיעין הימי סיפק לחיל הים את המידע הדרוש לפעילותו במלחמת סיני, ובין היתר תיק מודיעין לפעילות הימית במפרץ אילת, שנועדה ללוות ולסייע לתנועתה של חטיבה 9 מאילת לשארם א-שייח'.
האירוע החשוב מבחינה מודיעינית היה קשור ביירוטה של המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול שהפגיזה את החוף באזור חיפה.
ההיבטים המודיעיניים של אירוע זה הם:
התרעה: כחמש שעות לפני שהחלה המשחתת להפגיז, קלטה יחידת ההאזנה של חיל המודיעין מברק שנשלח אליה ממפקדת הצי שבו נאמר: מיד עם פענוח מברק זה הועלה חשד לפעולה מצרית עוינת מהים.
המידע הועבר לנציג חיל הים ביחידה, שהעבירו מיידית למודיעין הימי במפקדת חיל הים.
על אף זאת המשחתת הגיעה לעמדת ירי ופתחה באש על חיפה מבלי שהתגלתה וזוהתה קודם לכן.
ידיעה אחרת על כוח ימי אמריקאי המתקרב לפנות אזרחים גרמה לטעות בזהוי.
מודיעין מלווה: במהלך הקרב שהתפתח (ושבסיומו נלקחה המשחתת שלל) יורטה בזמן אמת תקשורת בין המשחתת המצרית למפקדת חיל הים המצרי באלכסנדריה, שחשפה מידע טקטי על הנעשה באונייה המצרית ועל כוונותיו של מפקד המשחתת.
המידע דווח ישירות לראש המודיעין הימי, סא"ל אריה ברוש, והועבר בזמן אמת למפקד הכוח המיירט.
אירוע נוסף במהלך המלחמה, שבו הייתה תרומה מודיעינית בזמן אמת, היה המידע על הפריגטה המצרית "ראשיד", שנשלחה לחלץ קצינים ונגדים מצריים שברחו מכוחות צה"ל והתרכזו בחלקו הדרומי של סיני.
מהמידע שהתקבל עלה שהספינה מסתתרת בחוף הסעודי בצפון הים האדום ושאין לה מספיק דלק.
על סמך המידע הוחל בתכנון השתלטות על הפריגטה המצרית, אך זה לא יצא לפועל בסופו של דבר.
מודרניזציה ושינוי האוריינטציה בציי ערב
עד מלחמת סיני היו חילות הים הערביים מצוידים בכלי שיט מתוצרת בריטית וצרפתית.
באמצע שנות ה-50 חל שינוי באוריינטציה של מצרים וסוריה, שהידקו קשריהן עם ברית המועצות וחתמו עימה על עסקות נשק גדולות, שכללו מטוסים, טנקים, תותחים וגם כלי שיט.
חיל הים המצרי (וכעבור זמן מה גם חיל הים הסורי) החל להצטייד בספינות מלחמה סובייטיות, תחילה במשחתות, ובהמשך גם בשולות מוקשים, ספינות טורפדו, נחתות, צוללות וסטי"לים, שהיוו איום חדש בזירה.
נוכח תמורות אלה נאלץ המודיעין הימי להיערך הן מבחינה איסופית והן מבחינה מחקרית כדי להשיג, לנתח ולפרסם מידע על כלי השיט החדשים שהגיעו לזירה, על הנשק ומערכות הגילוי שלהם ועל תורות הלחימה הנובעות מהם.
השפעת המדיניות הבין-ערבית על הזירה הימית
בין השנים 1958–1961 התאחדו מצרים וסוריה לישות מדינית אחת שנקראה הרפובליקה הערבית המאוחדת.
כלי שיט מצריים וסוריים שהו לסירוגין גם בנמלי המדינה האחרת.
האיחוד העצים את האיום הימי נגד ישראל בזירה הצפונית, שכן עד למועד זה היה חיל הים הסורי נחות בגודלו ובאיכותו, ודאי בהשוואה לחיל הים המצרי.
האיחוד הקנה לאויב אפשרות נוחה יותר להשתמש במשחתות ובצוללות לביצוע מצור ימי על ישראל ולתקיפת החוף הישראלי מכיוונים שונים בו-זמנית.
תפנית זו באיום הימי חייבה הקצאת משאבי איסוף ומחקר גם לנעשה בחופי סוריה ונמליה, תחום שזכה עד אז לעדיפות נמוכה.
במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-60 היה הצבא המצרי (ובכלל זה הצי בזירת הים האדום) טרוד ומעורב עד צוואר במלחמת האזרחים בתימן.
לפעילות חיל הים המצרי בדרום הים האדום הייתה השפעה על תנועת ספינות סוחר בין נמל אילת למזרח הרחוק.
נדבך ימי משמעותי נוסף, בדמותן של ספינות טילים מתוצרת סובייטית, הגיע לאזורנו בשנות ה-60. תחילה הגיעו לחילות הים של מצרים וסוריה סטי"לים מדגם קומאר ובהמשך, ערב מלחמת ששת הימים, קיבלה מצרים גם סטי"לים מתקדמים יותר מדגם אוסה.
במקביל סופקו למצרים גם טילי חוף-ים וטילי אוויר-ים.
כניסתו של האויב הימי לעידן הטילנות שינתה כליל את הזירה הימית, וחייבה את המודיעין הימי להשיג במהירות נתונים טכניים על הטילים השונים, כדי שחיל הים יוכל להתמודד עם האיום החדש ולתת לו מענה.
פעילות הצי הסובייטי בים התיכון
ב-1966 התחיל הצי הסובייטי להפעיל בים התיכון כלי שיט צבאיים כמשקל נגד לצי השישי האמריקני.
במקביל החלו גם טייסות מפציצים ארוכי טווח מדגם טופולב Tu-95 לסייר בים התיכון.
תחילה לא הייתה לסובייטים גישה לנמלים בזירה זו לצורך תספוק, אחזקה ומנוחת לצוותים, אך בהמשך התבססו כלי השיט הסובייטיים במזרח הים התיכון על נמלים במצרים (אלכסנדריה, פורט סעיד ומרסא מטרוח) ובסוריה (לטקיה וטרטוס).
לפעילות כלי השיט הסובייטים במזרח הים התיכון (בין השאר הייתה נוכחות קבועה של ספינת ביון מול חופי ישראל) ולנוכחותם בנמלי מצרים וסוריה, הייתה השפעה על פעילות כוחות חיל הים הישראלי, ולפיכך החל המודיעין הימי לחקור גם את הפעילות הימית הסובייטית במזרח הים התיכון.
תחום אחר הקשור לפעילות ימית סובייטית שבו החל לטפל המודיעין הימי באותה תקופה היה המעקב אחרי אוניות סוחר של מדינות מזרח אירופה, שהובילו נשק ואמל"ח לארצות ערב מהים השחור ומהים הבלטי.
בנושא זה פיתח המודיעין הימי בשיתוף עם עמיתיו באמ"ן ובמודיעין חיל האוויר מיומנויות לזיהוי הציוד המובל על פי המארזים שהיו על סיפון האוניות.
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים עקב המודיעין הימי אחרי הכנות הצי המצרי לקראת פרוץ פעולות איבה.
בין השאר אותרו צעדי חירום שננקטו, שכללו שינויי פריסה של כלי שיט (בין השאר מעבר כלים מזירת הים התיכון לזירת הים האדום), הכשרה וחימוש כלי שיט, צעדי אבטחה וכוננות, היעדרות כלי שיט מבסיסיהם ועוד.
בתאריך 30 במאי 1967 בבוקר התקשר ראש המודיעין הימי, סא"ל ראובן אשכנזי, לראש אמ"ן אהרן יריב ואמר לו: דיאלוג זה בין ראש המודיעין הצבאי לראש המודיעין הימי, שהתקיים בבוקרו של ה-30 מאי, ממחיש היטב את חלוקת הסמכויות בין המודיעין הימי לאגף המודיעין במטכ"ל.
סמכותו של המודיעין הימי היא לחקור ולהציג את רמת היכולות והמוכנות הקרבית של הזרוע עליה הוא מופקד, בעוד שסמכותו ואחריותו של אגף המודיעין היא מתן התרעה למלחמה ברמה המדינית-אסטרטגית.
חיל הים נתפס במלחמת ששת הימים בעיצומו של תהליך בניין כוחו מחדש, תהליך שבמרכזו עמד המעבר מכלי לוחמת שטח גדולים ומיושנים לכלי שיט חדשים יותר – ספינות הטילים, שנבנו באותה עת בצרפת.
במקביל גם נרכשו בבריטניה צוללות גדולות יותר, שהיו באותה עת בשיפוצים.
בהיעדר כלי שיט נושאי טילים, שיכלו להתמודד עם הסטי"לים בחילות הים של מצרים וסוריה, התבססה פעילות חיל הים במלחמת ששת הימים על חדירה של לוחמי שייטת 13 לנמלים מצריים וסוריים מתוך כוונה להשמיד כלי שיט צבאיים.
המודיעין הימי סיפק לכוחות מידע על הנמלים, על היערכות כלי השיט הצבאיים בתוכם ועל מערכות ההגנה בהם ובסביבתם.
חלק מהמבצעים השתבשו וחלק מתמונת המודיעין הייתה חסרה.
לפעולה זו היו היבטים מודיעיניים אחדים.
ראשית, למפקד הכוח, ששהה על משחתת הפיקוד אח"י יפו, היה צוות מודיעין חביר וכן מוכ"ם מצוות המשחתות, שהתמחה בהפעלת מערכת האלינט "בת קול", שפיתוחה הושלם כמה חודשים לפני המלחמה.
צוות חביר זה סיפק למפקד הכוח מידע טקטי בזמן אמת.
שנית, תמונת היערכותם של כלי השיט הצבאיים המצריים בנמל הייתה חסרה (לדוגמה, למודיעין הימי לא נודע בעוד מועד שהצוללות שאמורות היו להגיע לנמל נשארו באלכסנדריה) ושלישית, היה חוסר בהירות בשאלה מהו דגם הסטי"לים המצריים הערוך בנמל וכן האם הסטי"לים בנמל חמושים בטילים או לא.
התרומה של המודיעין הימי בהקשר לפעולה זו, מלבד תיק המודיעין המפורט על נמל אלכסנדריה, באה לידי ביטוי במידע שהושג בזמן אמת על כך שששת לוחמי הקומנדו הימי נפלו בשבי המצרי, מה שאִפשר להרחיק מאלכסנדריה את הצוללת הישראלית – אח"י תנין – שהייתה נתונה תחת איום נצ"ל של חיל הים המצרי.
בבוקר 6 ביוני הסתבר שכח הצוללים מפעולת אלכסנדריה לא חבר לצוללת.
מתוך התחשבות בצורך לאיסוף חולית הקומנדו הימי מפקד חיל הים החליט לשלוח את שלוש המשחתות לפעולת חילוץ באזור אלכסנדריה.
הנמל מהווה את מרכז הכח של הצי המצרי והיה ברור שיהיו שם ספינות טילים.
הייתה זו תפנית מהלך המחשבה של העדיפות הטכנית לטילי האויב ובניגוד מפורש להוראת הרמטכ"ל יצחק רבין שביטל את הפעולה והחזיר את הכח.
בהערכת המצב הועלו טענות כי יש לעשות הכל כדי לחלץ את כח הצוללים.
לא ברור איך אפשר המודיעין הימי שינוי כזה בהערכת הכושר הטכני.
על הנושא ערער אל"ם בנימין תלם במכתב למפקד חיל הים שלמה אראל.
הוויכוח לא הוכרע והחל להיווצר הרושם השגוי כאילו טילי הסטיקס אינם מבצעיים.
מודיעין ים קלט ידיעה כי ששת הצוללים נפלו בשבי באלכסנדריה.
על סמך המידע הורתה מפקדת חיל הים לצוללת אח"י תנין לשוב.
כתוצאה מהמידע נמנע סיכון הצוללת בקרבת נמל האויב.
אירוע משמעותי נוסף שהתרחש בזירה הימית היה תקרית ליברטי, שבו נפגעה בטעות מאש דו-צדדית (חיל האוויר וחיל הים) אוניית הביון האמריקאית "ליברטי", שפעלה מול חופי אל עריש.
לפרשה כאובה זו היו שני היבטים מודיעיניים:
הראשון בהם התרחש במהלך האירועים עצמם עת אותרה האונייה על ידי סיור אוויר בבוקר לפני שהותקפה.
נציג המודיעין הימי במוצב הפיקוד המטכ"לי בקריה בתל אביב, רס"ן (לימים סא"ל) אורי מרץ, קיבל את הדו"ח של סייר האוויר, ובכלל זה תיאור האונייה ומספר הדופן שלה.
על סמך תחקור הסייר, ובעזרת השנתון Janes זיהה מרץ את הספינה כאוניית הביון האמריקאית "ליברטי".
הוא העביר על כך דיווח לענף המודיעין הימי במפקדת חיל הים בחיפה, ואף הדגיש את הדמיון בין צללית הספינה האמריקאית לזו של ספינת העזר המצרית "אל קוצייר".
הדיווח של מרץ הועבר לגורמי המבצעים והשליטה בחיל הים, אך כשהספינה התגלתה שוב, בצהריים, לא נעשה הקישור הנדרש, כי איתורה וזיהוייה הקודם נמחקו מהלוחות.
התקרית, שבה נהרגו 34 אנשי צוות אמריקאים ונפצעו 171, עוררה זעם רב בארצות הברית והעיבה על יחסי שתי המדינות.
טענתה של ישראל שהתקיפה בוצעה בשגגה התקבלה בספקנות ובחוסר אמון מצד גורמים שונים בארצות הברית.
ההיבט המודיעיני השני התרחש בשנת 2003, כאשר על רקע דרישתו של השופט קריסטול, שחררה "סוכנות הביטחון הלאומית"-NSA (סוכנות ביון בארצות הברית המופקדת על משימת ביצוע האזנות ברחבי העולם) מסמכים חדשים ותמלילי תעבורת קשר של כוחות צה"ל המאשרים את גרסת ישראל שהפגיעה בספינה האמריקאית הייתה טעות טרגית ולא נעשתה בכוונה תחילה.
בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים