tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם יש לחץ מידי מהקבוצה היריבה, השוער יכול לבחור להחזיק בדסקית (לשנייה או יותר, עם שיקול דעתו של השופט) כדי להפסיק את המשחק לעימות.
אם שוער יחזיק בדסקית זמן רב מדי ללא כל לחץ, הוא עשוי להיות נתון לעונש של 2 דקות בשל עיכוב במשחק.
לאחרונה, ב-NHL וב-AHL, השוערים הוגבלו לגבי היכן הם יכולים לשחק בדסקית מאחורי השער.
הציוד, הטכניקות והמיומנויות של השוערים התפתחו במהלך השנים, ומשפרים באופן דרמטי את היעילות שלהם ומשנים את הדינמיקה של המשחק.
שוערים הוסיפו מסכות, ריפודים ארוכים יותר והם גדולים יותר פיזית.
קן דריידן קרא לרשתות גדולות יותר כדי להתמודד עם יעילותן.
משחק בזווית: השיטה שבה, על ידי מצב בקו ישיר בין הדסקית (לא החובט) לשער, שוער מכסה יותר מהשער ממה שהיה יכול אחרת, ולעיתים קרובות "גולש" לאט, ישירות לכיוון וסגירה של החובט היריב כדי לחסום יותר אזורים מהשער.
שניים משוערי הזווית הבולטים בשנות ה-70 היו ז'יל ז'ילבר וברני פראן.
חוסם: החוסם הוא ציוד מלבני עם כפפה להחזיק את המקל.
החוסם מולבש בעיקר על היד הדומיננטית של השוער.
החוסם מגן על אזור מפרק היד וניתן להשתמש בו כדי לכוון חבטות הרחק מהשער.
החוסם צריך להיות ממוקם לצדו, ובגובה המאפשר למקל השוער להישאר שטוח על הקרח בעודו בעמדתו המוכנה.
לוכד: לעיתים קרובות מכונה בפשטות "הכפפה" של השוער, כפפת התפיסה של השוער עוצבה במקור באותה צורה כמו כפפת בייסבול.
זה התפתח לציוד מאוד ספציפי שנועד במיוחד לתפיסת הדסקית.
חלק מהשינויים המשמעותיים יותר הם השימוש ב"רשת מחרוזת" בכיס הלוכד וההגנה המהותית לכף היד ומפרק היד.
הכיס הוא האזור שבין האגודל והאצבע הראשונה של הכפפה והוא המקום שבו רוב השוערים מנסים לתפוס את הדסקית; תפיסה בכיס מפחיתה את הסיכוי לנפילת ריבאונד מהכפפה.
רוחבו של הלוכד לא יהיה יותר מ-18 אינץ'.
ניתן להחזיק את הלוכד במגוון תנוחות בהתאם לנוחותו של השוער, אך המגמה בקרב שוערים צעירים היא להחזיק את הכפפה כשכף היד פונה לעבר החובט, במקום תנוחת "לחיצת יד" שהייתה פופולרית בעבר.
חלק ה"צ'יטר" של הכפפה הוא החלק של הכפפה בחלק החיצוני של האגודל והחלק המכסה את פרק כף היד של השוער.
הצלת פרפר: הצלה תוך שימוש בטכניקת הפרפר שבה השוער מוריד את ברכיו אל הקרח ומפזר את רגליו לצדדים תוך שמירה על המקל על הקרח בין רגליו כדי לכסות את חמש הגומות עם ידיו על אחת מהן.
צד גופם מעל כל כרית רגל.
עבור רוב השוערים המודרניים, סגנון הפרפר הוא טכניקת ברירת המחדל שסביבה נבנה שאר המשחק שלהם, שכן הוא עוצר תאורטית כל חבטה לאורך הקרח ומספק כיסוי שער אופטימלי.
גלישת פרפר: טכניקה שבה השוער זז לרוחב על ידי דחיפה עם רגל אחת והחלקה עם הברך של הרגל השנייה על הקרח.
לאחר השלמת הדחיפה, הברך של הרגל הדוחפת יורדת בחזרה אל הקרח כדי לחזור למצב הפרפר למשך שארית ההחלקה.
טכניקה זו מאפשרת תנועה לרוחב תוך מזעור הזדמנויות לדסקיות להחליק מתחת לשוער על ידי שמירה על כרית רגל אחת לפחות משוטחת על הקרח לאורך כל הדרך.
גלגול האשק: גלגול האשק הוא תמרון ייאוש על שמו של השוער הצ'כי דומיניק האשק.
בעמידת עם כרית הרגל המוערמת, החלק התחתון של השער מוגן היטב, אך השליש העליון פתוח לחלוטין.
במאמץ אחרון לחסום חבטה גבוהה הנכנסת, השוער יכול להתגלגל מסביב לגבו העליון, להניף את כריות רגליו לאוויר ולערום אותן בצד השני.
אם העיתוי נכון, השוער עשוי להרים את רגלו בדיוק בזמן כדי לבצע הצלה מוצלחת.
גומות אחת עד חמש: כאשר שוער עומד ברשת במצב מוכן, ישנם שבעה אזורים פתוחים שעל השוער לכסות.
צד כפפה, גבוה: אזור זה מוגדר על ידי הזרוע והלוכד של השוער בחלק התחתון, המסכה מבפנים, והקורה והחלק העליון של השער מבחוץ.
צד כפפה, נמוך: אזור זה מוגדר על ידי הזרוע והלוכד של השוער בחלק העליון, הקרח בחלק התחתון, ומחוץ לקורת השער.
במהלך סגנון הצלת פרפר, אזור זה סגור לחלוטין והלוכד בדרך כלל מוערם על גבי כרית הרגל כאשר הרגל פתוחה לרוחב כדי לכסות את הקורה.
צד מקל, גבוה: אזור זה מוגדר על ידי קורת השער, החלק העליון של השער, והחוסם והזרוע של השוער.
החצי העליון של מקל השוער מוחזק באזור זה, אך זה לא נפוץ כדרך לעצור את הדסקית.
צד מקל, נמוך: זהו החצי התחתון בצד המקל, והוא מוגדר על ידי החוסם והזרוע, הקרח והקורה החיצונית של השער.
במהלך הצלת פרפר אזור זה אף מכוסה על ידי מגן הרגל כאשר החוסם מוערם למעלה כדי להגן מפני חבטות נמוכות.
כאשר שוער עומד, המשוט של מקלו משומש כדי לכסות אזור זה ולהסיט את הדסקית הרחק מהשער.
'גומה מספר חמש': האזור החמישי והאחרון נמצא בין מגיני הרגליים של השוער ומחליקיו.
אזור זה מוגן על ידי להב המקל כל הזמן, והאזור סגור על ידי מגן הרגל כאשר השוער במצב פרפר.
'גומה מספר שש ושבע': הגומות במקום שש ושבע הן שני מונחים חדשים הקשורים אחד לשני ואלו האזורים שמתחת או מעל זרועות השוער.
שוערים שמחזיקים את הלוכד שלהם גבוה או חוסם רחוק לכיוון גופם נחשבים שיש להם את גומות שש ושבע.
'גומה מספר שש (סלנג)': הגומה השישית משמשת גם כן כמונח בסלנג וגם כאשר הצלה בוצעה, אך הדסקית נכנסת לתוך השער ונחשב כשער.
המונח משומש כאשר השוער אינו בטוח כיצד הדסקית הצליחה לעבור אותו.
מגיני רגליים: מולבשות על רגלי השוער כדי להגן על הרגליים ולעזור לעצור חבטות.
חוקי ה-NHL הנוכחיים הפחיתו את רוחב מגן הרגליים ל-11 אינץ' (280 מ"מ); הגובה הכולל מוגבל בהתאם לאדם באופן פרופורציונלי.
מגיני הרגליים מגיעים בדרך כלל כשלושה סנטימטרים מעל הברך.
בשל הפופולריות של סגנון הפרפר, מגיני רגליים מודרניים בנויים כעת עם 'משטח נחיתה' שיושב שטוח על הקרח במהלך טכניקת הפרפר ומאפשר ל'פנים' של המגן לפנות החוצה ולהציע את מרב ההגנה לשוער תוך הצגת משטח החסימה הגדול ביותר האפשרי לחובט.
בעיטת הצלה: כל הצלה נעשית על ידי מגן הרגל.
בעיטת הצלה מתייחסת לרוב להצלה שבה השוער בועט ברגל שלו כלפי חוץ כדי לחסום את הדסקית ו/או כדי להפנות את הדסקית בצורה יעילה יותר למיקום הרצוי.
תנוחה: הזווית שנוצרת בין הידית (המשוט) של מקל שוער לבין הלהב.
ככל שתנוחה גבוהה יותר, כך המקל דומה יותר לאות הגדולה L.
מספר תנוחה גבוה יותר של 15+ הוא באופן מסורתי עבור שוערים שנוטים לעמוד יותר בעמדה שלהם; מספר תנוחה נמוך יותר של 11 או 12 הוא עבור שוערים שמשחקים יותר בסגנון פרפר למטה על הקרח לעיתים קרובות יותר.
מסכה: כיסוי מגן הראש שחובשים שוערים.
השוער הראשון שחבש מסיכה בליגת ההוקי הלאומית היה קלינט בנדיקט ב-1930 שלבש צורה גסה עשויה עור.
בנובמבר 1959, ז'אק פלאנט, חבש מסכת פיברגלס מתוצרת עצמית לאחר שספג חבטה מניו יורק ריינג'רס בפניו.
בעקבותיו, שוערים ברחבי העולם החלו לחבוש כיסויי ראש מגינים, וזוהי כעת חובה.
מסכות התפתחו מהסגנון שהציג פלאנט, לסגנון הקסדה/"כלוב הציפורים" המיוחד של השחקנים הידועים ולדיסלב טרטיאק וכריס אוזגוד, לקסדה ההיברידית המודרנית, העשויה מחומרים מתקדמים כמו סיבי פחמן או קוולאר, הגוברת בבטיחות ככל שחלף הזמן.
במיוחד ברמות גבוהות יותר של הוקי, שוערים רבים צובעים את המסכות שלהם כדי לייצג את הצבעים/התמונות של הקבוצה שלהם, ציוני דרך בעיר שבה הם משחקים או תחומי עניין/כינויים אישיים.
משוט: החלק העבה של מקל השוער, ואין לבלבל בין זה ללהב.
הלהב הוא החלק של המקל שאמור להישאר שטוח על הקרח, בהשוואה למשוט.
חתירה כלפי מטה: סוג של עמידה של השוער כאשר המשחק מגיע מהפינה לקדמת השער ומוביל הדסקית נושא את הדסקית מול השער ומחפש להבקיע.
כאן השוער מניח את המקל על הקרקע, במקביל לקרח, כשהרגל הכי רחוקה מהקורה למטה והשנייה למעלה ומוכנה לדחוף.
זה עובד היטב נגד הסתערויות זוויתיות או ועטיפות שבו המחליק היה בדרך כלל מחליק מצד השוער.
למחליק יש אמנם את החלק העליון של השער לחבוט עליו, אך קשה להרים את הדסקית מעל השוער מקרוב.
עמדת ההנעה מטה יעילה גם נגד מסירות נמוכות מאחורי השער לשחקנים המחפשים להבקיע מאזור השער.
תיקול דחיפה: כאשר השוער רוצה לתקוע את הדסקית הרחק משחקן יריב, הוא מחליק במהירות את ידו במעלה המקל, ודוחף קדימה לעבר הדסקית.
תיקול דחיפה שבוצע בצורה לא נכונה נחשב למסוכן; השוער עלול להחמיץ, ומוביל הדסקית יישאר עם שער לא מוגן.
במצבים קשים, ניתן להשתמש בדקירה מהירה וחזקה.
פרו-תעופה: סגנון המשחק הזה נגזר מסגנון הפרפר, אם כי רובם יטענו שזהו לא יותר ממונח שיווקי.
עיצוב מגן הרגל הנוכחי מאפשר שהפנים המלאים של המגן יהיו מאונכים לקרח, ולמקסם את שטח החסימה.
כמעט כל השוערים המודרניים משחקים בסגנון זה.
העמדה רחבה מאוד ונמוכה כדי למקסם את כמות הגוף שחוסם את השער.
רבים מהשוערים הגדולים של היום אימצו את הטכניקה הזו.
זה מאלץ את החובט להוריד את הדסקית מהקרח כדי להבקיע.
החיסרון של עמדה זו הוא שקשה מאוד לנוע במהירות.
המשתמשים היעילים יותר בסגנון זה כוללים את הנריק לונדקוויסט מהניו יורק ריינג'רס, ג'ונתן קוויק מהלוס אנג'לס קינגס ורוברטו לואונגו מהפלורידה פנתרס.
זה עדיין נחשב לתנועת פרפר, שכן המכניקה של ביצוע השמירה זהה, אולם העיצוב של מגן הרגל הוא שמשיג את הסיבוב הזה יותר מכל.
צילום מסך: צילומי מסך הם חבטות שאינן נראות, שבהן השוער לא יכול למצוא את מיקום הדסקית.
שוערים לא צריכים לצפות או לנחש מתי ואיפה הדסקית תפגע.
בצילום המסך, שחקן אחר (בדרך כלל יריב, אך לפעמים חברו לקבוצה של השוער עצמו) עומד בין החובט לשוער, ומטשטש את ראייתו של השוער לגבי החבטה.
בצילום מסך, השוער חייב לעשות כל מה שאפשר כדי לנסות לראות את החבטה, מכיוון שלצניחה לעמדת הפרפר ולהוציא את הכפפה החוצה לשמע קול חבטה זה לא הרעיון הטוב ביותר במשחק המודרני.
כמה שוערים, כמו אד בלפור או רון הקסטול, הגיעו עד (לא חוקי) למצב שחבטו לשחקנים בראש או לפצוע את רגליהם.
דשדוש: מונח זה עשוי להתייחס לשתי טכניקות שונות: גרירה בעמידה היא טכניקה שבה שוער, בעמדת עמידה, דוחף עם מחליק אחד ומחליק עם השני תוך שמירה על שתי המחליקיים מופנות קדימה כדי לבצע תנועות צדדיות קטנות.
דשדוש פרפר הוא טכניקה שבה שוער בתנוחת פרפר מבצע דחיפות קטנות באמצעות הברכיים כדי לבצע תנועות צדדיות קטנות מאוד מבלי לפגוע בכיסוי השער של הפרפר.
הצלת מחליקיים: הצלה שנעשתה על ידי מחליקי השוער.
השוער מחליט לאיזה כיוון הריבאונד צריך לנסוע, ומסובב את המחליקיים שלו לכיוון זה.
לאחר מכן, הוא מכופף את הרגל השנייה, דוחף לכיוון הדסקית עם הרגל הכפופה, כשהברך הכפופה צונחת אל הקרח.
מהלך זה משמש לעיתים רחוקות מאז ששיטת הפרפר הפכה לפופולרית.
האפקטיביות של שמירה על החלקה מוגבלת יותר בגלל הקושי לכוון דסקית בהשוואה לשימוש במקל, חוסם או מגן הרגליים.
החלקה: סברה מוטעית נפוצה היא שהשוער יכול להסתדר עם החלקה מספקת בלבד, ולעיתים קרובות שחקנים צעירים מוצבים בשער בגלל ההחלקה הגרועה שלהם.
למעשה, השוער חייב להיות אחד המחליקים הטכניים הטובים ביותר בקבוצה, ועליו להיות מסוגל לעמוד בקצב המהלכים של כל מחליק בקבוצות יריבות.
בפרט, שוערים חייבים להיות מיומנים בהחלקה לרוחב ובסיבוב מהיר.
שוערים חייבים גם להיות בעלי חוזק רגליים יוצא דופן ויכולת תנועה טובה למקרים גורליים.
החלקת מגן רגל מוערם: כאשר שוער נמצא על הזווית, לעיתים קרובות מסירה פתאומית קרובה לשער תשאיר את השער ללא שמירה יחסית.
הערמת המגינים היא מהלך נואש שבו השוער מחליק את רגליו בתחילה, כאשר הרגליים ביחד (וכתוצאה מכך, "מוערמות") על פני הרחבה, בניסיון לכסות כמה שיותר מקום.
עמידה: בעמידה נכונה, לשוער יש משקל על כריות הרגליים, הלוכד והחוסם ממש מעל גובה הברך ומעט בחוץ מקדימה כך שניתן לראות אותם בראייה ההיקפית של השוער, והמקל שטוח על הקרח.
העמידה צריכה להיות מותאמת גם לסגנון ולנוחות של השוער.
מקל: המקל, שנאחז על ידי השוער ביד החוסמת שלו, להב המקל צריך להישאר שטוח על הקרח.
שימו לב לתנוחה של מקל חדש.
תנוחה גבוהה תאלץ שוער לשחק על העקבים, ומפחיתה את איזונו, בעוד שתנוחה נמוכה מציבה את השוער נמוך יותר על הקרח, ועשויה להשפיע על הצלות גבוהות.
הצלה במקל: הצלה שנעשית על ידי מקל השוער.
בהצלות כאלו, השוער אינו צריך להחזיק בחוזקה את המקל, ובמקום זאת לאפשר ברגע פגיעת החבטה לדחוף את המקל בחזרה לכיוון המחליקיים או מגיני הרגליים ובכך להגן מפני המכה.
עומד על הראש: זהו מונח לתיאור ביצועים יוצאי דופן של שוער הוקי קרח בפרק זמן קצר.
לעיתים קרובות כאשר שוער משחרר ריבאונד, היריבה מהר מאוד חובטת שוב, והשוער צריך לבצע הצלה מהירה.
שוער נופל על הצד שלו ו"מערים את המגינים" ונראה שהוא כמעט עומד על הראש.
ייתכן שהמונח נגזר לאחר שנשיא ה-NHL פרנק קאלדר, רמז לשינוי הכללים מ-1918 ואפשר לשוערים לעזוב את רגליהם כדי לבצע הצלה, והעיר, "מבחינתי, הם יכולים לעמוד על הראש."
שילוש: "שילוש" הוא שיטה לתנועה פנימה והחוצה מרחבת השער, המשמשת לעיתים קרובות ב"משחק זווית".
משמש לרוב בהקמה לפני כניסת הדסקית לאזור השוער, במיוחד כדי "לחתוך את הזווית".
טכניקה זו מושגת על ידי הפניית שתי הבהונות של המחליקיים פנימה או החוצה ומאפשרת למחליקיים להיפרד, ואז משיכת המחליקיים חזרה יחד כדי לעצור, כל זאת מבלי שהמחליקיים יעזבו את פני הקרח.
הצבעה של אצבעות הרגליים פנימה גורמת לתנועה לאחור והפנייתן כלפי חוץ גורמת לתנועה קדימה.
דחיפת T: טכניקה המשמשת שוערים כדי לנוע מרחקים גדולים יותר לרוחב ממה שניתן להשיג על ידי דשדוש.
השוער מכוון מחליק אחד לכיוון הנסיעה הרצוי, מסובב את גופו במידת הצורך, ולאחר מכן משתמש במחליק השני כדי לדחוף את עצמו לכיוון זה.
השם "דחיפת T" מגיע מהאופן שבו במהלך הדחיפה, המחליקיים מאונכים זה לזה ויוצרים צורת T.
סגנון המשחק העתיק ביותר הוא סגנון העמידה.
בסגנון זה, השוערים צריכים לעצור את הדסקית ממצב עמידה, לא לרדת.
השוערים עשויים להתכופף כדי לעצור את הדסקית בפלג גופם העליון או לבעוט בה.
הצלות כאלה שנעשו על ידי בעיטה ידועות כבעיטות הצלה או הצלות מחליקיים.
הם יכולים גם פשוט להשתמש במקל שלהם כדי לעצור אותה, המכונה הצלת מקל.
זה היה הסגנון שנראה בתחילת ה-NHL והיה בשימוש הנפוץ ביותר עד תחילת שנות ה-60. אחד השוערים היותר בולטים שנראה לאחרונה משתמש בסגנון זה היה ביל רנפורד, אבל רוב השוערים מעשורים מוקדמים יותר כמו ז'אק פלאנט נחשבו לשוערי עמידה טהורים.
כפי שהשם מרמז, סגנון העמידה מתייחס לסגנון של שוער שבו השוער מבצע את רוב ההצלות בעמידה.
סגנון זה אינו פופולרי בעידן המודרני, כאשר רוב השוערים העכשוויים עוברים לסגנון הפרפר ולסגנון ההיברידי.
סגנון העמידה מנוגד לסגנון הפרפר, שבו שוערים מגנים על השער מפני חבטות נכנסות על ידי צניחה על הברכיים והסטת רגליהם החוצה.
היתרון של סגנון העמידה הוא בתנועתיות המתמשכת של השוער באמצע הצלה.
בזמן עמידה, שוער עומד יכול להישאר מרובע לדסקית ולהתאים את מיקומו כדי להבטיח שהוא מכסה כמה שיותר מהשער בכל עת.
השוער נמצא גם בעמדה טובה יותר לעצור דסקיות שעפות לעבר החלק העליון של השער.
החיסרון העיקרי של סגנון העמידה לעומת זאת, הוא רגישות לחבטות הנעות לאורך החצי התחתון של השער.
אחוז גדול יותר של חבטות מתרחש בחלק התחתון של השער, ושוער שמשתמש בסגנון הפרפר מכסה חלק גדול יותר מהשטח הזה.
אם יש מסך, לעומת זאת, שוער עומד בדרך כלל נמצא בעמדה טובה יותר לראות חבטת הצלפה.
סגנון נוסף הוא ה"פרפר", שבו שוערים יורדים על שתי מגיני הרגליים כשהבהונות מצביעות כלפי חוץ והחלק העליון של המגינים שלהם נפגשים באמצע, ובכך סוגרים את חמשת הגומות.
זה גורם ל"קיר" של מגינים ללא חורים, המוריד את הסיכוי להכנסת חבטות בזווית נמוכה.
שוערים אלה מסתמכים על תזמון ומיקום.
המחדשים המוקדמים של הסגנון הזה היו השוערים הגדולים גלן הול וטוני אספוזיטו ששיחקו בשנות ה-50-60 וה-70-80, בהתאמה.
הול נחשב בין הראשונים שהשתמשו בסגנון הזה, וגם לו וגם לאספוזיטו הייתה הצלחה אדירה עימו.
השוער המצליח ביותר שאימץ את הסגנון הזה היה פטריק רואה, בעל 550 ניצחונות בקריירה ב-NHL.
זהו הסגנון הנפוץ ביותר ב-NHL כיום.
שוערי "פרפר" פיתחו שיטות של החלקה בעמדת "פרפר" על מנת להסתובב במהירות במצבים חד-פעמיים.
ככל שגודל המגינים גדל, הוא הפך לסגנון בולט יותר אצל שוערים ועדיין מתפתח.
סגנון זה הוא שילוב של סגנון עמידה וגם פרפר, כאשר השוער מסתמך בעיקר על תגובה, בחירת הצלה ומיקום כדי לבצע הצלות.
שוערים היברידיים בדרך כלל ישלטו בריבאונדים היטב, יסיטו חבטות נמוכות עם המקלות שלהם, ישתמשו בסגנון הפרפר, ובדרך כלל אינם צפויים כמו שוערים שמסתמכים בכבדות על הפרפר כבחירת הצלה.
לרוב השוערים אין סגנון ספציפי ומיוחד, אלא פשוט נוטים להעדיף עמידה או פרפר על פני האחר.
אם לשחקן אין העדפות כלשהן, הוא נחשב כשוער היברידי.
כל שוערי ה-NHL המודרניים משתמשים בדרך כלל בצורה כלשהי בסגנון הזה.
כמה שוערים טובים בסגנון זה הם ראיין מילר, ירוסלב האלאק, ג'ימי הווארד, טוקה ראסק, קרי פרייס, יבגני נבוקוב ומרטן ברודר.
בדרך כלל, השוער משחק בתוך או בסמוך לרחבת השער כל המשחק.
עם זאת, קבוצות רשאיות להוציא את השוער באופן חוקי על ידי החלפת מחליק רגיל והורדת השוער מהקרח.
קבוצה שמשחקת זמנית ללא שוער משחקת עם שער ריק.
מצב זה נותן לקבוצה תוקף נוסף, אבל בסיכון משמעותי - אם הקבוצה היריבה תשיג שליטה בדסקית, היא עשויה להבקיע בקלות שער.
עם זאת, חובטים שמנסים להבקיע שער ריק מהצד הנגדי של הקו האדום הם נקראים לאייסינג אם הם מחטיאים את השער.
ישנם שני מצבים נפוצים שבהם שוער יוצא בדרך כלל, וכן שני מצבים פחות שכיחים:
1. לקבוצה היריבה יש עונש מושהה נגדם
הקבוצה המגינה תוציא את שוערה בשביל תוקף נוסף, אם היא שולטת בדסקית.
זהו מקרה בטוח מכיוון שברגע ששחקן מהקבוצה שעומדת להעינש ייגע בדסקית, השריקה תשרק והקבוצה לא תוכל להבקיע שער ריק.
זה למעשה מגדיל את החיסרון של איש אחד מעבר לזמן העונש הסטנדרטי.
עם זאת, ייתכן שקבוצה תבקיע בטעות לשער הריק שלה.
2. קבוצה זקוקה לשער כדי למנוע הפסד (בדקות האחרונות של המשחק)
יתרון השש על חמש הוא סיכון מאוד גדול, מכיוון שבמידה והקבוצה היריבה משתלטת על הדסקית, היא תוכל להבקיע שער ריק.
לעיתים אם קבוצה נמצאת בדקה האחרונה של המשחק, ויש לה יתרון משחק כוח, היא עשויה להוציא את שוערה לטובת יתרון של שישה על ארבעה או אף שישה על שלושה שחקנים.
3. בשניות האחרונות של שליש במהלך עימות באזור ההתקפה
כיוון שלקבוצה המגינה ככל הנראה לא יהיה מספיק זמן להתחיל התקפה גם אם היא תזכה בעימות, הקבוצה התוקפת עשויה להוציא את השוער כדי להרוויח יתרון של חיסרון מספרי.
4. בתחרות שלוקחים בחשבון את הפרש השערים, קבוצה עשויה להוציא את השוער עם פרק זמן משמעותי שנותר במאמץ ליצור הפרש שערים מועיל יותר.
אם הקבוצה יכולה להיות מודחת גם אם היא מנצחת אך עדיין יכולה להתקדם עם הפסד על סמך הפרש שערים, הקבוצה עשויה להחליט שאין לה מה להפסיד על ידי ניסיון להבקיע ביתרון מספרי, בדומה למצב השני.
שער שהובקע כשער ריק אינו נחשב כחבטה או שער נגד השוער שעזב את הקרח בסטטיסטיקה שלו.
בהוקי קרח מקצועני, שוער הגיבוי ממלא תפקיד קבוצתי חשוב.
למרות שמגבה מבלה את רוב המשחקים בישיבה על הספסל, המגבה חייב להיות מוכן לשחק בכל משחק.
ניתן לכפות גיבוי לתפקיד בכל עת כדי להקל על השוער הפותח במקרה של פציעה או ביצועים גרועים במשחק.
המגבה אף נקרא להתחיל כמה משחקים כדי לתת לשוער הפותח את ההזדמנות לנוח ממשחק במהלך העונה.
גביע וזינה מוענק כל שנה על ידי הליגה לשוער המצטיין של העונה והמצטיין נבחר על ידי מנכ"לי כל קבוצות הליגה מאז עונת 1981-82.
גביע ויליאם ג'נינגס מוענק כל שנה על ידי הליגה לשוער שספג הכי מעט שערים בממוצע בעונה הרגילה (מינימום 25 משחקים) מאז עונת 1981-82.
פרס רוג'ר קרוזייר הוענק מעונת 1999-2000 עד עונת 2006-07 על ידי הליגה לשוער האחוז הצלות בממוצע הכי טוב בעונה הרגילה.
גביע הארט מוענק לשחקן היקר ביותר ב-NHL.
גביע קאלדר מוענק לרוקי של השנה.
פרס טד לינדזי מוענק לשחקן המצטיין בעונה הרגילה והבחירה נשפטת על ידי איגוד כתבי ההוקי קרח.
השופר הוא כלי נשיפה עשוי מקרן חלולה של חיה בעלת קרניים.
המילה "שופר" מקורה בתנ"ך, והיא משמשת בעיקר בהקשר הדתי שלה.
ביהדות השופר משמש לקיום מצוות כתקיעת שופר בראש השנה וביום הכיפורים, וכן הוא סמל לחירות בשנת היובל ובבוא המשיח, וככזה הפך השופר לסמל יהודי בכל העולם.
מלבד ההקשר הדתי, בימי קדם שימש השופר ככלי להשמעת רעש, לנגינה, להעברת מסרים ולהתרעה מפני סכנות, להמלכת מלכים ולקבץ את העם.
רוב השופרות עשויים מקרני אַיִל, כבש בוגר ממין זכר.
משום שבישראל אין אילים שקרניהם מתאימות לשופרות, מיובאות הקרניים ממדינות המגרב ודרום אפריקה.
את "השופר התימני" מכינים מקרני קודו גמלוני.
רוב הקרניים המיובאות לארץ נפסלות מיד בשל שברים, סדקים ורקבונות.
רק כשלושים אחוזים מהן מתחילות את העיבוד הראשוני, במהלכו מנוקה הקרן ומלוטשת.
ציפוי הקרן הקשה מופרד מחומר העצם שבצידו הפנימי, תוך זהירות שלא לשבור את הקרן.
לאחר ההפרדה, נבדקת הקרן שוב.
אם יש בה חור או סדק לכל עוביה – היא נפסלת הלכתית.
אם הנקב הוא חיצוני בלבד, אז הקרן כשרה.
בהמשך התהליך, הקרן מחוממת באש, ומיושרת באיטיות.
השופר הספרדי בדרך כלל מיושר לכל אורכו, בעוד זה האשכנזי ישר בתחילתו ומסתלסל לקראת סופו.
יישור השופר הספרדי מעלה את מחירו עד פי שלושה וגורם לשבירתו של כל שופר שני בתהליך זה.
בתום היישור, מלטשים את הפייה ואת גוף הקרן, ומשיגים את קול השופר הרצוי בתהליך הדורש מיומנות מיוחדת.
הרב יוסף קאפח הוכיח מדברי התלמוד, ששופר הראוי לכתחילה למצוות התקיעה בראש השנה, הוא שופר הכפוף כפיפה טבעית.
ובכך הוא מחזק את דברי רס"ג הסובר שאין ליישר את השופר כלל בתהליך הכנתו, דבר הגורם לכך שתהליך ההכנה מורכב יותר, ושהשופר המוגמר יקר יותר, וכך נוהגים חלק מיהודי תימן.
ישנם סוגים שונים של שופרות.
השופר נעשה בדרך כלל מקרנו של אַיִל, כבש בוגר ממין זכר, ובכך מתקיימת המצווה בראש השנה מן המובחר.
אך מעיקר הדין יש להכשיר קרן של כבש אף אם אינו איל, ואף קרני בעלי חיים אחרים טהורים כשרים לשופר לדעת רוב הפוסקים.
אין משתמשים בקרן של שור ולא של בעלי חיים אחרים שקרניהם אינן חלולות אלא עשויות עצם אחד, כיוון שאין הם קרויים "שופר", ורק הקרניים הדומות לשפופרת קרויות שופר.
על פי המשנה, שופר יעל בעל פיה מוזהבת שימש בראש השנה בבית המקדש כשלצדו תקעו גם בשתי חצוצרות.
אמנם על פי הכרעתו של רבי לוי, נפסקה ההלכה כרבי יהודה, לדעתו התקיעה בראש השנה היא בשופר של איל.
חלק מהשופרות האשכנזיים קטנים ביותר (מעט יותר מגודל כף היד) ודמויי האות "ו".
שיעורו המינימלי של השופר בהלכה הוא טפח – בין 8 ל־10 סנטימטר.
בקרב חלק מיהדות תימן היה מנהג לתקוע בראש השנה בשופר ארוך ומסולסל העשוי מקרן אנטילופה אפריקנית הקרויה "קודו" (לרוב קודו מהמין קודו גמלוני), וזאת על אף שהרמב"ם, שיהודי תימן לרוב הולכים אחר פסיקותיו, מצריך לתקיעת שופר בראש השנה שופר כבש כפוף דווקא ופוסל שופרות אחרים.
לדעת הרב אבירן יצחק הלוי מנהג זה איננו קדום, שכן רק במאות שנים האחרונות התאפשר מסחר בין תימן ואפריקה.
ככלל, יהודי תימן לא שינו את צורתו המקורית של השופר.
ואף לדעת הרב יוסף קאפח יש חשש פסול בשופר שמעובד ומשונה מצורתו הטבעית, בעקבות פסיקה זו נוהגים תלמידיו לתקוע בשופר שאפילו בצד הצר לא נעשה כל שינוי או מתיחה.
מה שמקשה יותר את ההתאמה לפיו של התוקע, ודורש מיומנות שונה מהרגיל.
בתנ"ך מובא השופר בהקשרים רבים והוא כלי הנגינה המוזכר מספר הפעמים הרב ביותר בתנ"ך.
השופר גם היה בשימוש אצל עמים אחרים בימי קדם.
גם במלחמות היו נוהגים לתקוע כדי להרתיע את האויב.
בכרכמיש נמצא תבליט מתקופת הברזל המראה אנשים מנגנים על שופר ותוף.
השופר מוזכר בתנ"ך מספר פעמים בהקשר של גאולה ואחרית הימים, ועל פי המסורת עתיד המשיח לתקוע בשופר בזמן הגאולה.
התקיעה בשופר מצוינת לעיתים קרובות יחד עם תקיעה בחצוצרות (לפעמים השופר עיקר והחצוצרות נלוות ולפעמים להפך).
כך למשל בבית המקדש בראש השנה: "שופר מאריך וחצוצרות מקצרות שמצוות היום בשופר", ואילו בכיבוש יריחו בזמן יהושע מוזכר השופר כנלווה לחצוצרות.
אף שכיום שימושו הכמעט בלעדי של השופר הוא למצוות תקיעת שופר בראש השנה, במקרא וביהדות היו לתקיעת השופר שמושים רבים:
תקיעה להקהלת העם, לעוררם למלחמה ולהחרדת האויב.
מצוות תקיעת השופר בשנת היובל.
תקיעה בתענית ציבור או בעצירת גשמים, לעורר את לב העם לתשובה.
תקיעה בעת הכרזת הודעות לציבור, כהטלת חרם ונידוי, לווית המת, קידוש החודש, או כאשר רצו חכמים להודיע שאסרו או התירו דבר מסוים.
שש תקיעות בערב שבת, בהן הכריזו על כניסת השבת ותחילת זמן איסור המלאכה, בזמן בית שני.
תקיעת שופר נעשתה גם בעת הכתרת מלכים.
בימינו, עיקר שימושו של השופר ביהדות הוא לקיום מצוות תקיעת שופר בראש השנה ונלמד מן הפסוק "יום תרועה יהיה לכם".
התוקע בשופר מכונה "בעל תוקע".
בקהילות מסוימות נהוג לתקוע בשופר בכל יום מימי חודש אלול (למעט ערב ראש השנה, בו לא תוקעים כדי ליצור הפסקה בין התקיעות שאינן אלא מכח מנהג לבין התקיעות שהן מצווה מן התורה, וכן בשבתות שבו השופר אסור בטלטול).
אצל האשכנזים נהוג לתקוע לאחר תפילת שחרית, ויש מהם שנוהגים לתקוע גם לאחר תפילת ערבית.
אצל חלק מהספרדים נהוג לתקוע במהלך אמירת שלוש עשרה מידות של רחמים שבסליחות או במהלך הקדיש שבסוף הסליחות, אולם במספר קהילות ספרדיות לא נהוג כלל לתקוע בשופר במהלך חודש אלול.
גם בסוף תפילת יום הכיפורים נהוג לתקוע במהלך הקדיש, וברוב קהילות המתפללות בנוסח אשכנז, נוסח עדות המזרח ונוסח צפון אפריקה וחלק מקהילות המתפללות בנוסח ספרד, לאחריו, שבסיום תפילת נעילה, זכר לתקיעת השופר של שנת היובל.
יהודי תימן נוהגים שלא לתקוע בסיום תפילת נעילה שבצאת הצום אלא רק לאחר תפילת ערבית של מוצאי יום הכיפורים הבאה לאחר תפילת נעילה.
בסדר התפילות ליום העצמאות קבעה הרבנות הראשית לישראל לתקוע בשופר בסוף תפילת ערבית.
משמעויות סמליות רבות נתנו לקול השופר.
רבי סעדיה גאון מנה עשר משמעויות, וביניהן:
רבי נחמן מברסלב, בספרו "ליקוטי מוהר"ן", מסביר בצורה רעיונית, על פי הפסוק שנהוג לקרוא לפני תקיעות השופר בראש השנה: , שאדם תוקע בשופר מהצד הצר (מיצר) והקול יוצא מהצד הרחב (מרחב) – דבר הבא לרמז לחשיבות הגדולה של תיקון המידות, בין קטן בין גדול.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה־20 היה מי שהציע לראות בקול השופר חזרה לשורשו הבראשיתי והפשוט של האדם.
בתקופת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי אסור היה ליהודים לתקוע בשופר בכותל המערבי.
איסור זה היה בין הגורמים לפרוץ מאורעות תרפ"ט שהתמקדו בכותל.
עם שחרור העיר העתיקה ירושלים במלחמת ששת הימים הגיע הרב הצבאי הראשי, שלמה גורן, אל הכותל המערבי ותקע בשופר.
השופכה (TA: Urethra) היא צינור שרירי בעל דפנות דקות הממוקם באגן ובתחתיתו של חלל הבטן אצל היונקים.
תפקידה הוא להוביל את השתן משלפוחית השתן אל מחוץ לגוף דרך פתח השופכה.
מלבד שתן, היא יכולה להוביל גם את נוזל הזרע.
אצל הנקבה אורכה של השופכה קצר יותר, כ-4 ס"מ.
הקצה שלה הוא בפתח השופכה בפות, שנמצא בין הדגדגן לנרתיק.
שׁוֹפְּרוֹן (בהונגרית: Sopron; בגרמנית: Ödenburg, אֶדֶנְבּוּרְג) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון, הונגריה, בת כ-63,000 תושבים (נכון ל-2021), השוכנת ליד הגבול עם אוסטריה.
אזור שופרון היה מיושב מאז ימי האימפריה הרומית.
מגדל ה-Várostorony שגובהו 56 מ' בנוי בסגנון אקלקטי ומשקיף על העיר כולה.
זו הסיבה שבמשך שנים עמד בראשו צופה של מכבי-האש המקומיים והשגיח מפני שריפות.
במלחמת העולם השנייה, עברה ממשלת פרנץ סלשי לשופרון, לאחר שבודפשט נכבשה על ידי הרוסים.
לאחר עליית השלטון הקומוניסטי רבתה הבריחה לאוסטריה דרך הגבול ליד שופרון ועל כן השלטונות כללו את שופרון באזור סגור שרק תושבי המקום הורשו לשהות בו.
בימי המרד ההונגרי ב-1956 השתתפו תושבי שופרון במרד והמקום היווה נקודת חיבור למערב.
בין השאר התפרסמה שופרון כעיר בה התקיים הפיקניק הפאן-אירופי ב-1989, אחד מאירועי המפתח בהתמוטטות מסך הברזל.
בימי הביניים היא מילאה תפקיד משמעותי ביותר בחיי הממלכה ההונגרית.
בתקופת הכיבוש הטורקי גורשו יהודי העיר, ובמאה ה-19 שבו היהודים להתגורר בעיר.
שרידיו של בית כנסת מן המאה ה-12 שכתובת בעברית חקוקה על אחד מקירותיו נמצאים בעיר ומשמשים כיום חלק מן המוזיאון העירוני.
בעיר פעלו שתי קהילות יהודיות, קהילה אורתודוקסית וקהילת סטטוס קוו, והיו בה בית ספר יסודי יהודי ואגודות חברתיות ודתיות.
לקהילה האורתודוקסית היה בית כנסת והיא קיימה תלמוד תורה וישיבה.
רבה הראשון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב מנחם גרינוולד, תלמיד ישיבת פרשבורג.
רוב יהודי העיר היו סוחרים ובעלי מלאכה.
יום הזיכרון ליהודי העיר שנהרגו בשואה נקבע לי"ז בתמוז, סמוך להגעתם לאושוויץ.
בניין בית הכנסת נאטם לאחר עזיבת הקהילה היהודית את העיר בעת שהקומוניזם השתלט על הונגריה, והוא נותר אטום ומגודר עד היום.
בלה שניטלנדר (1898 – 1983) היה מהנדס אזרחי, מבוני ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ממהנדסי מפעל נשר חיפה ובין תושביה הראשונים של שכונת נשר ליד המפעל.
דוד צבי פנקס (1895 – 1952) היה מחותמי מגילת העצמאות, חבר הכנסת, ושר התחבורה.
קארוי פאפ במקור פולק (1897– בוכנוואלד או ברגן בלזן, 1945) היה סופר, משורר ומחזאי הונגרי-יהודי שנספה בשואה.
יהודית תמש במקור טואידר (1930 – 2013) הייתה שחיינית הונגרייה-יהודייה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם.
ארנו גרבן (1907 – 1988) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-שווייצרי.
מרגרט מאהלר (1897 – 1985) הייתה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית יהודייה-הונגרייה,
מלכיאל גרינוולד (1982–1968) - פובלציסט ישראלי וגיבור משפט קסטנר
שופרסל היא חברה ציבורית ישראלית, המפעילה רשתות מרכולים ובתי מרקחת ברחבי ישראל ועוסקת בנדל"ן מניב, באמצעות חברת הבת "שופרסל נדל"ן".
החברה התאגדה בשנת 1957, והייתה הראשונה ליישם בישראל את מודל רשתות הקמעונאות האמריקאי.
נכון לשנת 2024, היא רשת המרכולים הגדולה בישראל במונחי נתח שוק ומכירות.
במרץ 2024, מספר החנויות שהפעילה החברה עמד על 425, מתוכם 316 סניפי שופרסל, 96 סניפי Be, ו-13 סניפי סטוק במותג "דן דיל".החברה מעסיקה יותר מ־15.5 אלף עובדים.
מטה החברה שוכן בראשון לציון.
ניירות הערך של קבוצת שופרסל נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב משנת 1980.
את הקמת הרשת יזמו שני עולים חדשים מארצות הברית, אברהם (אייב) פיינברג ויחיאל הורדס.
פיינברג הגיע לישראל ללמוד ארכאולוגיה, החליט להישאר, והחל לעבוד במשרד המסחר והתעשייה.
חבר ילדותו יחיאל הורדס, היה מהנדס תעשייה וניהול שעבד במשרד הבריאות.
השניים חשבו שיש פוטנציאל בישראל לקונספט של "סופרמרקט" בסגנון רשתות המזון הגדולות בצפון אמריקה.
באותה עת מכירות מזון בישראל בוצעו בעיקר בשווקים, בחנויות מכולת קטנות או צרכניות של אגודות שיתופיות.
בשנת 1956 החלו השניים לגייס מספר משקיעים בארצות הברית, כולל בני משפחתו של אברהם פיינברג, לטובת הקמת החברה.
באמצעות יו"ר הבונדס בקנדה, ברטרם לאוב, הם צרפו גם משקיעים יהודים קנדים לחברה.
ברטרם לאוב שימש כיושב ראש החברה ואייב פיינברג כמנכ"ל.
בנוסף הם יצרו קשר עם מרדכי ראובן, חבר קיבוץ נאות מרדכי, שהיה אחראי של שיווק התוצרת החקלאית של הקיבוץ, הוא שכנע את הקיבוץ להשתתף בהקמת חברה, ותמורת השקעתו קיבל 25% מהמניות.
הקיבוץ חשב שכך יכול גם לשווק את תוצרתו בהצלחה ללא פער התיווך של תנובה.
אך אף על פי שהיה מהקיבוצים הבודדים אשר לא היה קשור לשום זרם קיבוצי באותה עת, הופעל עליו לחץ עצום של חברת העובדים וקיבוצים אחרים, אשר טענו כי העסק מנוגד לעקרונות הקיבוץ.
בסופו של דבר משך הקיבוץ את השקעתו במיזם.
גם התאחדות הסוחרים הביעה התנגדות למיזם.
אך שר המסחר והתעשייה, פנחס ספיר תמך בו.
חברת העובדים, שהתנגדה לשותפות קיבוץ נאות מרדכי במיזם, החליטה במאי 1958 להקים "סופרמרקט" משלה בשיתוף של "המרכז החקלאי "תנובה", המשביר המרכזי וברית הקואופרציה הצרכנית.
החברה קיבלה תחילה את השם "שופרזול".
אחר כך, הוחלט לשנות את השם ל"שופר-סל", הלחם של צמד המילים "שׁוּפְרָא" (מתוך ביטוי הארמי "שופרא דשופרא", משמע איכותי ומובחר), ו"סל".
סמליל החברה, איור של סלסלת מזון, עוצב על ידי ז'אן דוד.
הסניף הראשון נחנך ב-28 באוגוסט 1958 ברחוב בן-יהודה 77–79 בתל אביב.
ביום הראשון לפעילות הסניף, פקדו אותו כ-2,500 לקוחות שהותירו פדיון של כ-20 אלף לירות.
רעייתו של אד סאליבן, שביקר באותה עת בישראל, הוזמנה לחנוך את החנות והייתה הקונה הראשונה.
במחאה על חנוכת החנות, שבתו רוב בעלי המכולות בעיר.
ב-13 בספטמבר 1960 נחנך הסניף השני של הרשת, ב⁩מרכז אמיר בירושלים.
ב-1963 היו לרשת כבר שבעה סניפים: שניים בתל אביב, שניים בירושלים, אחד בחיפה, אחד בחולון ואחד בגבעתיים, אך לראשונה עלו חשדות לאי-סדרים כספיים בחברה.
בתחילת 1964 אחד מבעלי המניות בחברה, שמואל ברונפמן, ביקש לבדוק את ספרי החברה, לאחר שהמלאי שהיה רשום בספרי החברה נראה גבוה ביותר.
הוא שלח נציג מטעמו שבדק ומצאה הבדל של כשלושה מיליון ל"י בין הרישום בספרים למלאי בפועל.
המנכ"ל אייב פיינברג זומן לבירור בקנדה והוחלט לפטרו במרץ 1964. ב-19 ביולי 1964 הוצתו משרדי החברה.
ובעקבות חקירת המשטרה נחפשה פרשת הונאה של מייסדי הרשת והמנכ"ל אייב פיינברג.
פיינברג הודה בביצוע ההצתה ובזיוף מסמכי המלאי, בסיוע מנהל החשבונות, ונגזרו עליו 4 שנות מאסר.
בעקבות הפרשה רכשה משפחת ברונפמן את השליטה בחברה ומינתה את יעקב (ז'ק) ברין כיושב ראש ונשיא החברה.
הוא שימש בתפקיד במשך כ-30 שנה, זאת במקום ברטרם לאוב שפוטר.
בשנת 1965 היו חנויות החברה פתוחות באופן רצוף משבע בבוקר עד שבע בערב, דבר ייחודי באותם ימים.
בשנת 1966 החלה הרשת לפרסם יצרנים על גבי שקיות היד מפלסטיק, והייתה הראשונה בישראל לעשות כן.
ב-1967 החלו שידורי פרסומת על מסכים בתוך הסניפים.
בשנת 1977 החלה הרשת בפרסום וחלוקת קופונים בעיתונים.
בשנת 1979 הוכנסה לרשת הקופה הרושמת האלקטרונית לראשונה בישראל.
בשנת 1980 הונפקה הרשת לראשונה ב.
ב-1983 התחילו לשווק ברשתות אוכל מוכן, וב-1984 התחילה הרשת לייצר לחמים ודברי מאפה טריים בתוך הסניפים.
בשנת 1985 הושק הסניף הראשון שנשאר פתוח 24 שעות ביממה בקניון איילון.
בשנת 1986 החלה הרשת לקבל תשלומים באמצעות אשראי, וב-1989 החלה הרשת לספק שירות משלוחים של קניות בהזמנה טלפונית.
באפריל 1989, רכשה משפחת רקנאטי, באמצעות אי די בי חברה לאחזקות, את מניות השליטה בחברה ממשפחת ברונפמן תמורת 41 מיליון דולר.
בשנת 1992 הוכנסו לראשונה בתי מרקחת בתוך מספר סניפים, וב-1994 שופרסל הייתה מעורבת לראשונה בבעלות על רשת סופרמרקט מחוץ לגבולות ישראל בהונגריה.
באוגוסט 1994 הושקה רשת החנויות "מחסני מזון".
באוקטובר 1997 1997 ביצעה שופרסל הנפקת מניות ב וגייסה 96 מיליון דולר (אך נמחקה מהמסחר בניו-יורק 5 שנים לאחר מכן בדצמבר 2002), כמו כן באותה השנה השיקה שופרסל את רשת חנויות "קוסמוס" ו"יוניברס קלאב" והמותג הפרטי "סופרקלאס".
בשנת 1998 הוקם מרכז לוגיסטי בראשון לציון להפצת מוצרי החברה.
בשנת 2001 הפכה שופרסל לרשת הקמעונית הגדולה בישראל של מוצרי מזון ומוצרי צריכה, עם 168 חנויות בשש תת-רשתות
בינואר 2005 החלה שופרסל בהליך של מיתוג מחדש בהשקעה של כ-200 מיליון ש"ח במסגרתו מיתגה מחדש את תת-הרשתות שבבעלותה.
"יוניברס קלאב" הושקה מחדש תחת השם "שופרסל דיל" והופעלה באסטרטגיה של EDLP.
(everyday low price) רשת "קוסמוס" מותגה מחדש כ"שופרסל ביג", ורשתות "היפר-נטו" ו"שופר-סל" (המותג המקורי של החברה) מותגו מחדש בשם "שופרסל שלי".
נוסף על כך השיקה שופרסל כרטיס אשראי חוץ-בנקאי במיתוג החברה, בשיתוף לאומי קארד.
ב-2007 הושק מחדש מועדון הלקוחות של החברה תחת מותג אחיד שופרסל.
עם קריסתה של רשת "קלאבמרקט" בקיץ 2005, רכשה שופרסל את פעילות הרשת תמורת מיליארד שקל.
העסקה אושרה למרות התנגדות הממונה על ההגבלים העסקיים, מחשש לפגיעה בתחרות והגברת הריכוזיות במשק הישראלי.
בעקבות הרכישה נוספו לרשת 72 סניפים ושטח מכירות של 140 אלף מ"ר.
בשנת 2011 החלה הקבוצה להכניס לרשתות קופות בשירות עצמי.
כמו כן רכשה שופרסל את רשת "אורגניק מרקט" למזון אורגני ולמזון טבעוני, ובהמשך שינתה את שמה ל"שופרסל green", מותג של מוצרים אורגניים הנמכר בחנויות עצמאיות ובסניפי שופרסל.
בשנת 2012 החליף יצחק אברכהן את אפי רוזנהויז בתפקיד מנכ"ל שופרסל.
בראשית שנת 2013 הוערך שווי השוק של החברה ביותר משניים וחצי מיליארד שקל.
לאחר שהשליטה בקבוצת IDB, בעליה של שופרסל, עברה לידיים חדשות ולאור תוצאות כספיות נמוכות מהצפוי לחברה בסדר הגודל שלה, הרשת חנכה אתר אינטרנט חדש שלה להזמנות מקוונות.
האתר מאפשר, נוסף לרכישה של המוצרים הנמכרים בסניפים, קניית מוצרים משלימים מספקים חיצוניים.
באמצע 2014 הודיעה שופרסל על תוכנית התייעלות.
במסגרת המהלך סגרה החברה 15 סניפים.
ב-2017 הקימה שופרסל מרכז לוגיסטי באזור התעשייה חבל מודיעין בשוהם, המרכז את כלל הסחורות הנמכרות ברשתות החברה ודרכו משנעת החברה את אספקתה לסניפיה השונים.
שנה אחר כך החלה בהקמת מרכז לוגיסטי נוסף במקום עבור מכירות מקוונות.
באמצע שנת 2018 חדלה "דיסקונט השקעות" להיות בעלת שליטה בשופרסל, והחברה אינה מוגדרת יותר חברת שכבה שנייה.
בינואר 2022 הודיע מנכ"ל הרשת, יצחק אברכהן, על התפטרותו מהתפקיד, את מקומו תפס עופר בלוך, והוא הודח ביולי והוחלף באורי וטרמן.
נכון לפברואר 2022, החברה שלטה ב־70% מתוך מכירות המזון באון-ליין בישראל.
בדצמבר 2022 חתמה שופרסל על מזכר הבנות לשיתוף פעולה עם עמית זאב, זכיין רשת "SPAR" בישראל.
במרץ 2023 הפך מזכר ההבנות להסכם, ולפיו לשופרסל יהיו 19.9% מהבעלות בחברה המשותפת שתוקם, ולזאב 80.1%.
בספטמבר 2023 נסוגה שופרסל מהסכם זה, עקב הגבלות שהטילה רשות התחרות.
בפברואר 2024 רכשו האחים שלומי ויוסי אמיר, מייסדי רשת המרכולים "פרשמרקט", 24.99% ממניות שופרסל תמורת 1.5 מיליארד ש"ח, והפכו לבעלי השליטה בחברה.
קופות גמל אחדות הן בעלי עניין נוספים בחברה.
בעקבות רכישה זו החליט דירקטוריון החברה, באפריל 2024, על מינוים של שלומי ויוסי אמיר למנכ"לים משותפים.
ביוני 2024 מונה הדירקטור ארז כלפון ליו"ר החברה.
שופרסל מפעילה רשתות שונות בפריסה ארצית:
שופרסל דיל – רשת חנויות בפריסה ארצית, הממוקמות בדרך כלל באזורי מסחר תעשייה, מחוץ למרכזי הערים, ובקניונים.
חנויות הרשת מאופיינות במחירים מעט זולים יותר, ובמגוון מוצרים רחב בהרבה.
מתחרה במרכולים הגדולים של רמי לוי ויוחננוף.
שופרסל דיל EXTRA – חנויות המתפרסות על שטח גדול יותר מאשר אלה של "שופרסל דיל".
שופרסל שלי – סופרמרקטים הממוקמים במרכזי הערים ובמרכזים שכונתיים.
הפורמט מציע קרבה וזמינות לצרכנים אך במחירים יותר גבוהים יותר מהסניפים המרוחקים.
מקבילים לסניפי מגה בעיר, רמי לוי בשכונה וכו' אשר עובדים בקונספט דומה.
שופרסל אקספרס – מרכולים קטנים יותר מאלה של "שופרסל שלי" המופעלים על ידי זכיינים במתכונת הדומה לזאת של מכולות שכונתיות, ומחירים יקרים אף יותר מאלה של שופרסל שלי.
יש חסד – תת־רשת שהוקמה בחציה השני של שנת 2012 ומיועדת למגזר החרדי.
הרשת מתאפיינת במחירים זולים במטרה להתחרות ברשתות "רמי לוי שיווק השקמה" ו"אושר עד".
במרץ 2020 מנתה תת־הרשת שנים עשר סניפים.
יש בשכונה – רשת סניפים עירונים שהוקמה בסוף שנת 2013. סניפיה הם בעיקר כאלה שעברו הסבה מסניפי "יש", מותג שהתאפיין במוצרים בעלי תו כשרות למהדרין אשר הוחלט לזנוח.
יוניברס - רשת מרכולים גדולים.
בתחילת 2025 החלה הסבה של מספר סניפי "שופרסל דיל" ו"שופרסל דיל אקסטרה" לסניפי "יוניברס"
Be - באפריל 2018 רכשה שופרסל את רשת בתי המרקחת ההפסדית ניו פארם.
בנובמבר 2018 עברה הרשת מיתוג מחדש לשם "Be".
ב-1 ביולי 2020 מוזגה החברה שנרכשה לתוך חברת שופרסל.
שופרסל Online (בעבר שופרסל ישיר) - שירות המאפשר לבצע קניות דרך אתר אינטרנט או באמצעות הטלפון, ולקבל את המצרכים במשלוח בימים ובשעות קבועים מראש.
על פי חלק מההערכות, שולטת שופרסל Online על כ-70% מהפעילות המקוונת בענף המזון.
ישיר למהדרין - אתר מסחר אלקטרוני שפעל בדומה לשופרסל Online תחת שם מותג הפונה למגזר הדתי והחרדי.
ב-4 בנובמבר 2021 הפסיקה שופרסל את פעילות האתר בעקבות פרסומים בתקשורת על הבדלי מחירים משמעותיים בין האתר הפונה לקהל הרחב לבין אתר "ישיר למהדרין".
יוניברס קלאב - מותגה מחדש בשם שופרסל דיל.
מותג "יוניברס" הוחזר לחיים בשנת 2025, ובאוגוסט 2025 נכללו בו 18 סניפים..
קוסמוס - מותגה מחדש לשופרסל ביג ולאחר מכן ב-2011 הוסבו כל 32 הסניפים לשופרסל דיל.
היפר-נטו - מותגה מחדש למחסני מזון ולאחר מכן לשופרסל שלי
שופר-סל - מותגה מחדש בשם שופרסל שלי
במאי 1997 השיקה הרשת מותג פרטי בשם "סופר-קלאס".
שנת 2020, כ–5,500 פריטים מקטגוריות מוצרים שונות נמכרים בחנויות החברה השונות תחת המותג הפרטי ועל־פי דיווחיה של הרשת, בסוף שנת 2020 מכירות המוצרים במותג הפרטי היוו 25.8 אחוזים ממחזור המכירות הכולל.
בסוף 2024 השיקה שופרסל מותג פרטי חדש, XPO.
בשנת 2025 צמצמה שופרסל את מוצרי המותג הפרטי, והחליפה אותם במוצרים המיוצרים למענה בשמות שונים, כגון טונה "סוריניה" ופסטה "פומינו" ו"מוריני".
הרשת מנפיקה תווי קנייה בשם "תו הזהב", ואלה מכובדים בחנויות הרשת וברשתות שיווק נוספות.
החברה נוסדה בשנת 2013 ופעילותה העיקרית היא רכישת נדל"ן והשכרתו, לצד פיתוח והשבחה של הנכסים הקיימים.
נכון לשנת 2019 לחברה 70 נכסים המושכרים כסניפים לרשתות המרכולים של שופרסל.
בנוסף יש מרכזים מסחריים ומשרדים המושכרים ללקוחות חיצוניים.
סך הנכסים בשווי של כ-2.5 מיליארד ש"ח והכנסות שנתיות בהיקף של 182 מיליון ש"ח.
"שופרסל פיננסים" היא שותפות עסקית שהוקמה על ידי שלוש חברות: שופרסל, לאומי קארד ופז, לשם הנפקת כרטיס אשראי מבית "לאומי קארד", המיועד ללקוחות שלוש החברות ומאפשר להם ליהנות מהטבות.
באוקטובר 2017 הגיע לקיצו ההסכם בין שופרסל ולאומי קארד ולאחר שהראשונה פתחה במכרז שכאל זכתה בו ונחתמה שותפות בין השתיים.
חברת גידרון תעשיות היא חברה בת בבעלות מלאה של שופרסל המייצרת מוצרי מאפה בעיקר עבור מכירה בסניפי הרשתות של שופרסל.
כמו כן, מוכרת החברה את מוצריה ברשתות שיווק נוספות ובשוק המוסדי.
נכון ל-2019, כ-3 אחוזים מסך מכירותיה של חברת שופרסל מקורם ממכירת מוצרים מתוצרת חברת גידרון.
מפעל דגון בפתח תקווה מייצר לחמים שונים ובסיסי פיצה.
מפעל דגון ללא גלוטן מייצר מאפים נטולי גלוטן וכשרים לפסח.
מפעל סהרון בחולון מייצר מאפים מתוקים ומלוחים, עוגות וקינוחים.
מפעל מעיין מייצר עוגיות ופחזניות.
כל מוצרי גידרון מיוצרים בהשגחת כשרות.
כמו כן, חלק מהמוצרים מסופקים אפויים חלקית, ואפייתם מושלמת בתנורי אפייה שבסניפי הרשתות.
החברה מעסיקה כ-400 עובדים במפעליה ובמטה, ומייצרת כ-2,000 טון מוצרים בחודש.
במחצית מסניפי שופרסל (150 סניפים) משולבים עובדים עם מוגבלויות, בהתאם לצו ההרחבה בנושא זה.
החברה אף פועלת באופן שוטף להטמעת תרבות מכילה בנושא בקרב כלל העובדים.
בנוסף, יחד עם עמותת שווים הפועלת לשיקום ושילוב תעסוקתי של נפגעי נפש, הקימה שופרסל את המיזם "מלקטים שווים".
במסגרת זו גובשה תוכנית לשילוב מתמודדי נפש כמלקטים במערך האונליין.
בעקבות הפרשה קמה מחאה ציבורית ונקראו קריאות להחרמת הרשת.
באותו היום סגרה שופרסל את האתר המיועד לחרדים.
בשנת 2007 הגיש משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה כתב אישום פלילי נגד חברת שופרסל ועשרה מנהלי סניפים בגין עבירות של הטעיית הצרכן, אי הודעת פרטים במכירה מיוחדת לרגל מבצעים וגביית מחיר הגבוה מזה המוצג על המדפים.
כתב האישום הכיל 14 עבירות שהתקיימו במשך תקופה של שנתיים.
בית המשפט הרשיע את החברה ועל הרשת הוטל קנס בסכום של 40 אלף שקל והתחייבות על סך 60 אלף שקל למשך שנתיים – בגין עבירות על חוק הגנת הצרכן.
בשנת 2009 הרשיע בית משפט השלום בראשון לציון את חברת שופרסל בגין הטעיית צרכנים וכן בשורה של חריגות בנוגע למחירי מוצרים.
בית המשפט קבע כי החברה הטעתה את צרכניה בעניין היקף מבצעי הוזלה ותחולתם והטעתה צרכנים בעניין מחירו הקודם של מוצר.
עוד עלה מכתב האישום כי בסניפים רבים של הרשת נמצאו פערים בין הצגת המחירים על המדפים לבין מחירם בפועל, וכי בסניפים מסוימים נמנעו מלכלול את דמי הפיקדון במחיר הרשום על גבי המוצרים וזאת בניגוד לחוק הגנת הצרכן.
בית המשפט קנס את החברה ב־450 אלף שקל, וחייב את הרשת לחתום על התחייבות בסך 150 אלף שקל להימנע מעבירה דומה.
בנוסף, הורשעו ונקנסו גם חמישה מנהלי סניפים של הרשת.
בנובמבר 2010, נקנסה החברה לאחר ששלחה מסר שיווקי בדיוור ישיר בו לא צוין באופן ברור ובולט כי הפנייה היא בדיוור ישיר, ולא צוין מספר הרישום של המאגר המשמש לשירותי דיוור ישיר.
בספטמבר 2011, הורשעה שוב החברה בעבירות הנ"ל.
שופט בית משפט השלום בראשון לציון, אברהם היימן, קיבל הסכם טיעון במסגרתו הוטל קנס בסך של 250 אלף שקלים על שופרסל בגין הטעיית צרכנים.
זאת משום שבסניפי הרשת גבו מהצרכנים מחירים גבוהים מאלו שסומנו על המוצרים עצמם.
במסגרת ההסדר שנחתם בין משרד התמ"ת (שהגיש את כתב האישום מטעם המדינה) לבין שופרסל, חתמה הרשת גם על התחייבות בסך של 150 אלף שקלים שלא לעבור עבירה דומה בשנתיים הקרובות.
התחייבויות אישיות בסך של 1,500 שקלים כל אחת, נחתמו גם על ידי שלושה מנהלי סניפים של הרשת.
ביולי 2014 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים קנס של שלושה מיליון ש"ח על רשת שופרסל, ועונש של חודשיים מאסר בפועל וקנס בסך 250,000 ש"ח על מי שהיה מנכ"ל הרשת, אפי רוזנהויז, בגין הפרת תנאי המיזוג עם רשת "קלאבמרקט" שקרסה ובניסיון לעשיית הסדר כובל בניגוד לחוק.
באותו המקרה, התקשר רוזנהויז למנהלים של מנעד ספקים, ודרש מהם שלא לאפשר את המשך המבצעים שפשו ברשת ה"ריבוע הכחול" (מגה).
בפסק הדין נקבע כי לא היה מדובר בפעולה שנבעה מזעם בלהט הרגע (כטענת רוזנהויז), אלא במהלך מחושב, והדבר נומק בכך שרוזנהויז התקשר במשך שלושה ימים רצופים, וכן כי השיב לספקים כגמולם לאחר שסירבו לשתף פעולה עם ההסדר הכובל.
המדובר היה בניסיון לערוך הסדרים כובלים אנכיים (כלומר, הסדרים כובלים שאינם בין הצדדים המתחרים, ובמקרה זה בין הקמעונאי לספקים), בין שופרסל לבין הספקיות, לפיהם הן תגבלנה הספקיות עצמן ביחסיהם המסחריים מול מגה, ובכך לסכל את המבצעים שמגה הציעה.
בית המשפט קבע כי להסדרים אלה, אילו התגבשו, היו השפעות אופקיות מובהקות וישירות, שכן מטרתם היחידה הייתה להעלות את המחירים שמציעה מגה, מתחרתה הישירה של שופרסל, לקהל לקוחותיה.
כן נקבע כי כוונת שופרסל ורוזנהויז הייתה הלכה למעשה להשפיע על התנהלות הספקים אל מול מגה גם לאחר סיום המבצע הקונקרטי, כדי שמקרים מעין אלה, בהם מגה מוכרת את מוצרי הספקים במחירים הנראים למערערים נמוכים מדי, לא יישנו, ולא תיפתח תחרות מחירים.
ביולי 2018 הגיעה רשות ההגבלים העסקיים לצו מוסכם עם שופרסל, לפיו תבטל הרשת את כל הסדרי הבלעדיות שיש לה במרכזים מסחריים ובקניונים, ובנוסף תשלם עיצום כספי בסך 8.9 מיליון ש"ח בגין הפרת חוק קידום התחרות בענף המזון.
ב-9 בנובמבר 2021 פשטו חוקרי רשות התחרות על משרדי חברות שופרסל ושטראוס בחשד להסדר כובל ותיאום מחירים.
כמו כן, נחקרו בכירי החברה, ביניהם מנכ"ל החברה איציק אברכהן.
בדצמבר 2024, הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן הודיעה על כוונתה להטיל קנס בסך 2.1 מיליון שקלים על חברת שופרסל, בגין מספר הפרות של חוק הגנת הצרכן, ביניהן אי הצגת מחיר, הצגת מחיר ללא מע"מ, הבדל מחירים בין המדף לקופה, הפרת חובת גילוי לגבי מוצרים בפיקוח והטעיה בהצגת מחיר.
ההפרות התגלו בעיקר בסניפי רשת "המפיץ" של שופרסל, שם נמצאו ליקויים בסימון מחירים כנדרש בחוק.
ב־29 ביולי 2012 הוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב בקשה לתובענה ייצוגית נגד החברה בסך של 144 מיליון ש"ח בעילה של חיוב יתר שלא כדין של צרכנים הרוכשים מוצרים באמצעות אתר האינטרנט של החברה.
בבקשה נטען, כי שופרסל מחייבת צרכנים במחיר שגבוה באופן משמעותי מהסכום שאותו אמורים היו לשלם עבור המוצרים שרכשו, כאשר הפער הממוצע הוא בשיעור של כ־10% לרעת הצרכן.
עוד נטען כי במעשים אלה שופרסל מבצעת הטעיה, הפרת חובת הגילוי והפרת חובת סימון מוצרים, שבהם היא מחויבת לפי חוק הגנת הצרכן.
מלבד זאת, טענו התובעים שבמקרים רבים הפער לרעת הצרכן עמד על עשרות אחוזים מסכום הקנייה, ואף על פי שפורסם באתר האינטרנט לגבי מוצרים מסוימים שהם במחיר מבצע, הצרכן חויב עבורם במחיר מלא וגילה את הפער לרעתו רק אם טרח לבדוק את החשבונית המצורפת למוצרים בזמן קבלת המשלוח.
ב־17 בדצמבר 2013 הושגה פשרה בתביעה, ובה נקבע ששופרסל תפצה את הלקוחות שיזמינו דרך האתר בסכומים של 10–25 ש"ח.
השופכן הוא איבר צינורי המוביל את השתן מן הכליות לשלפוחית השתן, וממלא תפקיד מכריע בשמירה על תפקודם התקין של הכליות ועל מאזן הנוזלים בגוף.
מקור המילה מלטינית "urina", שתן.
תפקידם העיקרי של השופכנים הוא להעביר שתן מהכליות לשלפוחית השתן לצורך הפרשתו מהגוף.
באופן פיזיולוגי תקין בגוף האדם ישנם שני שופכנים, אחד לכל כליה.
השופכנים יוצאים מאזור אגן הכליה (Pelvis renalis) לאורך הדופן האחורית של הבטן (בסיוע גלים פריסטלטיים של סיבי השריר החלק בדפנות השופכן) ונכנסים לשלפוחית השתן דרך פתחים בחלקה האחורי.
באדם בוגר, אורכם הממוצע של השופכנים הוא 20–30 סנטימטרים, וקוטרם נע סביב 3–4 מילימטרים.
השופכנים מורכבים משלוש שכבות של רקמה:
Mucosa (רירית) - השכבה הפנימית ביותר של השופכן, מורכבת מתאי אפיתל שלפוחית (Urotelium), המצוידים באפיתליום מעבר עמיד המאפשר את מתיחת השופכנים בזמן מעבר השתן.
Muscularis - השכבה האמצעית, המורכבת משתי תת-שכבות של סיבי שריר חלק, באופן שבו השכבה הפנימית עשויה משריר טבעתי והחיצונית משריר אורך.
שכבה שרירית זו יוצרת גלים פריסטלטיים המניעים את השתן דרך השופכן אל השלפוחית.
Adventitia - השכבה החיצונית ביותר, המורכבת מרקמת חיבור סיבית המספקת תמיכה מבנית ומעגנת את השופכן לרקמות שמסביב.
להפרעות או פגיעות בשופכנים יכולות להיות השלכות משמעותיות על תפקוד מערכת השתן ועל הבריאות הכללית.
כמה מצבים נפוצים הקשורים לשופכנים כוללים:
חסימה של השופכנים עקב אבנים בכליות, גידולים או הפרעות מבניות.
ריפלוקס שופכנים מתרחש כאשר השתן זורם לאחור משלפוחית השתן אל השופכנים.
היצרות של השופכן, לעיתים קרובות עקב צלקות או דלקת.
פגיעה עקב טראומה או תהליכים כירורגיים המערבים את הבטן או האגן העלולים לגרום לפציעה בשופכן.
ניתן להשתמש במספר בדיקות הדמיה כדי להעריך את מבנה ותפקוד השופכנים:
אולטרסאונד: טכניקת הדמיה לא פולשנית המשמשת לצורך זיהוי חריגות כמו אבנים או חסימה בכליות, שופכנים ושלפוחית השתן,
Pielogram תוך ורידי (IVP): הליך רדיוגרפי הכולל הזרקת חומר ניגוד לווריד כדי להדגיש את מבני דרכי השתן בתמונות רנטגן.
טומוגרפיה ממוחשבת (CT) - אורוגרפיה: סריקת CT בשילוב חומר ניגוד תוך ורידי כדי לספק תמונות תלת־ממדיות מפורטות של דרכי השתן, שימושיות לזיהוי אבנים, גידולים או מומים אחרים בשופכה.
ציסטוסקופיה: הליך פולשני הנעשה באמצעות מכשיר רפואי דמוי טלסקופ - הציסטוסקופ - שבעזרתו בודקים את דרכי השתן התחתונות.
המכשיר מכיל סיב אופטי ותעלה שמאפשרת הזרמה של נוזל אל תוך שלפוחית השתן.
כך ניתן להסתכל ישירות על הדפנות של שלפוחית השתן ושל השופכה ולבדוק אם המראה שלהן תקין.
שוּפִּילוּלְיוּמָה או שוּפִּילוּלְיוּמַש השני היה המלך האחרון של האימפריה החתית בין השנים 1207–1178 לפנה"ס, בן ארנוונדה השלישי.
המידע אודותיו מגיע מתוך הירוגליפים אנטליים, המתארים מלחמות בין החתים לבין תרחונתשּה וממלכת אלשיה שבקפריסין.
ההירוגליפים מתארים מצב של חוסר יציבות פוליטי בממלכה החתית היות ששופילוליומה בזז את תַרְחוּנְתַשַה , עיר חתית חשובה, שהייתה בירת הממלכה בתקופת שלטונו של מוותלי השני.
ממלכתו של שופילוליומה השני חרבה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-12 לפנה"ס, ככל הנראה בעיקר עקב פלישת גויי הים לאגן המזרחי של הים התיכון, במסגרת משבר תקופת הברונזה המאוחרת.
שופר הוא ארגון להפצת היהדות והחזרה בתשובה, שבראשו עומד הרב אמנון יצחק.
הרב אמנון יצחק הקים את עמותת "שופר - ארגון להפצת יהדות" בשנת 1986, לאחר ששיתף פעולה עם ארגון ערכים שעוסק בהחזרה בתשובה.
במסגרת "שופר" מנהל הרב אמנון יצחק מערכת של החזרה בתשובה ברחבי הארץ והעולם והפצת תוכני יהדות.
"שופר" מעסיק מספר קטן של פעילים בשכר וכן מתנדבים.
פעילותו כוללת הרצאות כנסים, והפצת תקליטורים.
אמנון יצחק עורך כנסים מדי שבוע באולמי שמחות או באולמי תרבות ברחבי ישראל, וכן בערים מרכזיות באמריקה ובאירופה, ומחלק תקליטורים בחינם, בהם מופיעים תוכני הרצאות של הרב אמנון יצחק.
באתר האינטרנט של הארגון קיים מידע רב על פעילויותיו, מאמרים, האזנה וצפייה בהרצאות חיות ושידורים חוזרים ללא תשלום.
"שופר" הציע בעבר מספר תוכניות מנויים, שבמסגרתן מקבלים המנויים קלטות ותקליטורים או זכאות להשתתף באחד משבתות הנופש שהארגון ערך, תמורת התחייבות כספית למטרות הארגון.
על פי דוחות שנמסרו לרשם העמותות קיבל הארגון תרומות בסך של כ-5.8 מיליון ש"ח בשנת 2013 כאשר בשנים האחרונות חלה ירידה בהיקף התרומות עקב מאבקו של הרב אמנון יצחק בערבי שירה וזמר חסידי בציבור החרדי, ומאבקו במפלגת ש"ס ורבניה.
הרב אמנון יצחק מדגיש כי על אף שהוא משמש כראש הארגון, הוא איננו חבר בעמותה ואינו מקבל משכורת על פעילותו, ואת הוצאות הרכב והדלק להרצאותיו הוא מממן מכספו הפרטי.
עם זאת, במסגרת תביעה משפטית נחשף כי אשתו עובדת בארגון ומקבלת תלוש שכר, בגובה של 33,000 ש"ח לחודש.
בשנת ה'תש"ע נשלחו בדואר ללא תשלום למעלה ממיליון תקליטורי 'אנציקלופדיה אטרקטיבית' לבתים בישראל ובהם תוכני הרצאות ושיעורים של הרב אמנון יצחק.
בשנת ה'תשע"ז חולקו בחינם אלפי ספרי 'עולם התשובה' ברחבי הארץ שכוללים דברי תורה, ודיאלוגים של תמלילי הרצאות הרב אמנון יצחק שנעשו באזור השנים 2004-2007.
הארגון הפיץ עלון לפרשת השבוע בשם "גנזי המלך", שחולק בבתי כנסת בישראל.
הפצתו הופסקה בשנת 2017. כמו כן הוציא לאור את השבועון החינמי "ארבע כנפות" המיועד למגזר החרדי, שעסק בפוליטיקה ארצית ופוליטיקה חרדית פנימית, והשבועון החינמי "Shofar News" המיועד למגזר החילוני.
עיתונים אלו חדלו להתקיים בשלהי שנת 2008 מסיבות תקציביות.
מועדון הכדורגל שופרון (בהונגרית: FC Sopron) היה מועדון כדורגל הונגרי בעיר שופרון שבמערב הונגריה.
מועדון הכדורגל לא נמנָה עם אחד המועדונים הגדולים במדינה, והתואר היחיד בו החזיקה הקבוצה הוא מחזיקת הגביע ההונגרי בשנת 2005.
הקבוצה העפילה שלוש עונות בלבד בתולדותיה למפעלים האירופיים.
העונה הראשונה הייתה עונת , אז שיחקה בגביע האינטרטוטו, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת טפליצה הצ'כית.
בעונת שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אך הפסידה בסיבוב המוקדם השני לקבוצת מטאלורג דונייצק האוקראינית.
הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו בעונת 2006, אז הפסידה בסיבוב השני לקבוצת קייסריספור הטורקית.
הקבוצה פורקה בשנת 2008 על ידי התאחדות הכדורגל ההונגרית בעקבות התנהלות כספית בלתי תקינה.
שופר גבריאל (מכונה גם חצוצרת טוריצ'לי) הוא אובייקט מתמטי בעל שטח פנים אינסופי, אך נפח סופי.
אובייקט זה הומצא על ידי אוונג'ליסטה טוריצ'לי אשר עסק בחישוב שטחים בחשבון האינטגרלי.
שם האובייקט מושפע מהמלאך גבריאל אשר לפי האמונה הנוצרית יתקע בשופר ביום הדין, ברמיזה על תכונותיו המופלאות של האובייקט.
ניתן לחשוב על השופר כעל גרסה תלת-ממדית של פתית השלג של קוך, אשר שטחו סופי אך היקפו אינסופי.
שופר גבריאל נוצר על ידי ציור העקום בקטע , וסיבובו סביב ציר x.
על ידי שימוש באינטגרלים ניתן לחשב את נפח ואת שטח פניו של הגוף הנוצר.
נפחו של השופר מתקבל לפי הנוסחה
חישוב זה למעשה סוכם גלילים קטנטנים.
"גובה" כל גליל הוא ורדיוס הבסיס שלו הוא , כלומר נפח הגליל האינפיניטסימלי הוא .
שטח הפנים של השופר נתון על ידי הנוסחא
חישוב זה למעשה סוכם את ה"אורך"
של העקום ומכפיל אותו ב"היקף" הסיבוב אשר נתון על ידי
קיומו של השופר מעורר את הפרדוקס (לכאורה) הבא: כיוון שנפחו של השופר הוא , ניתן למלא את חלקו הפנימי בצבע מתוך דלי המכיל צבע בנפח מטרים מעוקבים (יחידות הנפח כמובן שרירותיות, ותלויות בבחירת היחידות של מערכת הצירים שעליה הוגדרה הפונקציה).
מצד שני, שטח פניו של השופר הוא אינסופי, כלומר על מנת לצבוע את שטח פניו נדרשת כמות אינסופית של צבע, אך זהו פרדוקס, כי בעזרת דלי של מטרים מעוקבים צבע, מילאנו את כל נפח השופר ובכך גם את כל "דפנותיו".
כלומר בעזרת צבע בכמות סופית הצלחנו לצבוע שטח אינסופי.
יישובו של הפרדוקס נובע מההבדלים בין תכונות של חומרים ב"עולם האמיתי" לבין תכונות של מושגים מופשטים במתמטיקה.
עוביו של ה"צבע המתמטי" בו השתמשנו למילוי שופר גבריאל הלך וקטן (עד אינסוף) ככל שעוביו של שופר גבריאל הלך וקטן.
עם זאת, צבע "אמיתי" לא ניתן לחלוקה אינסופית וקיימת נקודה כלשהי (הניתנת לחישוב) בה עוביו של שופר גבריאל לא יהיה עבה מספיק אפילו בשביל מולקולת צבע אחת ולכן כלל לא ניתן למלא את שופר גבריאל בצבע.
ניתן לבנות דוגמאות רבות לעצמים בעלי נפח סופי ושטח פנים אינסופי.
למשל, גוף הסיבוב אשר נוצר מהפונקציה
כאשר , הוא בעל נפח סופי (הוא חסום בקוביה עם צלע באורך 1), אך שטח פניו אינסופי, שכן אורך הפונקציה בקטע אינו מתכנס, ורדיוס הסיבוב אינו דועך לאפס.
שוֹפְּפְלוֹך (בגרמנית Schopfloch) הוא יישוב במעמד של שוק (Marktgemeinde) במחוז אנסבך שבמחוז השלטוני פרנקוניה התיכונה במדינת בוואריה שבגרמניה.
המקום שוכן על הדרך הרומנטית, בין פורטוונגן לדינקלסביל.
נכון לסוף 2011, מתגוררים ביישוב 2,842 בני אדם.
האזכור הראשון של המקום הוא בתעודה משנת 1260, שבה נזכר אולריקוס משופפלוך, ללא פרטים נוספים.
בשנת 1634, במהלך מלחמת שלושים השנים, התיישבו במקום נוצרים פרוטסטנטים שעסקו בבנייה ובסיתות אבן.
תפקיד מרכזי בתולדות המקום היה לקהילה היהודית.
הראשונים שבהם התיישבו בשופפלוך במאה ה-14 ועסקו בסחר בהמות.
הם חיו בשכנות טובה עם הנוצרים.
במקום קיים בית קברות יהודי גדול, שראשיתו בשנת 1612.
מן החיים בשכנות של יהודים ונוצרים התפתח ניב מקומי מיוחד (יש הרואים בו שפה) המכונה "לכודיש" (ככל הנראה שיבוש של המלים 'לשון קודש'), אשר עד היום מובן על ידי הדור המבוגר שבמקום, הרואים בו מעין שפת סתרים.
שׁוֹפִּינְג הוא תהליך של בחינת ובחירת מוצרים ושירותים שמציעים מוכרים וקמעונאים שונים, במטרה לרכוש אותם.