tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2013 זכה מרצ'סין עם לנוס בגביע סודאמריקנה, ואף פתח בשני משחקי הגמר שלה נגד פונטה פרטה הברזילאית.
בדצמבר 2014 מרצ'סין נמכר לסנטוס לגונה והחליף את השוער אוסבלדו סאנצ'ז, שפרש.
בעונתו הראשונה בקבוצה, הוא זכה עימה בקלאוסורה ובאלוף האלופים.
ב-2 בדצמבר 2016 מכרה סנטוס לגונה את מרצ'סין לקלוב אמריקה.
הוא זכה באליפות עם הקבוצה לאחר ניצחון 0–2 על קרוס אסול בסיכום שני המפגשים של גמר האפרטורה.
ב-31 ביולי 2019 קלוב אמריקה מכרה את מרצ'סין לפורטו.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם בסלטה ויגו.
ב-10 בינואר 2024 חתם בגרמיו הברזילאית.
ב-20 בינואר 2025 חזר לארגנטינה וחתם בבוקה ג'וניורס.
ב-20 באוגוסט 2010 מרצ'סין זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ארגנטינה למשחק ידידות נגד נבחרת ספרד.
לעומת זאת, את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק ידידות נגד נבחרת ונצואלה, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה ב-16 במרץ 2011, משחק שנגמר בניצחון 1–4.
בספטמבר 2014, מרצ'סין זכה לזימון נוסף לנבחרת לאחר ארבע שנות היעדרות.
מאמן הנבחרת באותה התקופה, חרארדו מרטינו, זימן אותו לצמד משחקי הידידות נגד נבחרת ברזיל ונבחרת הונג קונג.
הופעתו השנייה בנבחרת הייתה נגד אותה הונג קונג.
לאחר מכן, הוא זומן לסגל הנבחרת לקופה אמריקה 2015, לאחר שהשוער מריאנו אנדוחר נפצע בידו במהלך הטורניר.
ב-15 בספטמבר 2017 זימן מאמן הנבחרת חורחה סמפאולי את מרצ'סין לצמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת פרו ונבחרת אקוודור ב-2 וב-5 באוקטובר, בהתאמה.
ב-14 בנובמבר מרצ'סין פתח לראשונה בהרכב הנבחרת בהפסד 4–2 לנבחרת ניגריה במסגרת משחק ידידות.
במאי 2019, מרצ'סין נכלל בסגל הנבחרת לקראת הקופה אמריקה 2019.
הליגה המקסיקנית (1): קלאוסורה 2015
הליגה המקסיקנית (1): אפרטורה 2018
הגביע המקסיקני (1): קלאוסורה 2019
אגוסטין סאוטו ארנה (11 במאי 1908 – 21 באוגוסט 1986), הידוע בקיצור כבאטה, היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
באטה שיחק את רוב הקריירה באתלטיק בילבאו, שם כבש 208 שערים בכל המסגרות וזכה בארבעה תוארי ליגה.
באטה נולד בברקלדו שבספרד ב-11 במאי 1908. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת ברקלדו שמעיר הולדתו.
כינויו היה "באטה" בגלל העובדה שהוא נהג ללבוש אוברול (עטלף בספרדית) שיצרה אמו כדי למנוע ממנו להכתים את בגדיו הטובים יותר.
הוא כונה גם "אל ברטה בילביינו" (ברטה של בילבאו), "אל טרור דה סן מאמס" (טרור מסן מאמס) ו"אל לאון enfurecido" (אריה סוער).
באטה חתם באתלטיק בילבאו בשנת 1929, ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-22 בספטמבר בניצחון 1–4 נגד דפורטיבו אלאבס בטורניר אליפות חבל הבסקים.
בעונתו הראשונה זכה באטה בלה ליגה וגם בגביע הספרדי.
הוא היה החלוץ המרכזי בהתקפת אתלטיק שכללה אז את חוסה איראראגורי, צ'יררי השני, לפואנטה וגיירמו גורוסטיסה.
בעונתו השנייה במועדון זכתה הקבוצה עוד פעם ב"דאבל", תוך שהוא כבש 27 שערים באותה עונה בליגה וזכה בתואר הפיצ'יצ'י.
ב-18 בפברואר 1931 כבש שבעה שערים בניצחון 1–12 נגד ברצלונה.
הוא המשיך לשחק באופן קבוע עד עונת 1935/1936 אז זכתה הקבוצה באליפות בפעם הרביעית, אך הקריירה שלו הסתיימה למעשה רק בגיל 28 עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד.
בקיץ 1938, באטה הצטרף שוב לברקלדו, אך התחרות התחדשה רק בשנה שלאחר מכן לאחר סיום המלחמה.
הוא פרש בגיל 35 לאחר ארבע עונות בליגה השנייה בספרד.
אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1887. אגוסטינה סגטורי הייתה בעלת בית הקפה בפריז שאותו ואן גוך פקד רבות.
במקום התאספו אמנים רבים, ויצירותיו של ואן גוך הוצגו בו.
עקב מצבו הכלכלי הירוד, הצייר נהג לשלם תמורת שירותי המקום בציוריו לקישוט.
בשלב מסוים סגטורי פשטה את הרגל, וציוריו של ואן גוך ניתנו לנושים תמורת חובה של בעלת הקפה.
ביצירה הזו ניכר סגנונו הייחודי של הצייר אף שטרם זכה להצלחה או הכרה כלשהם.
בשנת 1886 ואן גוך עזב את הולנד ועבר לפריז.
הצייר הושפע רבות מאמנים הולנדיים ומעברו לעיר הגדולה חשף בפניו סגנונות ציור שונים, כגון אימפרסיוניזם, סימבוליזם, פוינטיליזם ואוקיו-אה.
הוא התרועע עם אמנים רבים כמו קאמי פיסארו, אנרי דה טולוז-לוטרק, אמיל ברנאר, פול גוגן ואחרים.
כמו כן, הוא הוקסם מיצירותיהם של אמנים יפניים כמו הירושיגה וקצושיקה הוקוסאי.
המפגש עם אמנים רבים והחשיפה לסגנונות רבים הובילו את ואן גוך ליצור סגנון שהושפע ממה ראה, וכך הוא יצר סגנון ציור שהיה ייחודי לו כצייר.
בציור אגוסטינה, שהייתה בשנות ה-40 לחייה, מעשנת סיגריה, ועל שולחנה מוגשת כוס בירה.
זוהי הכוס השנייה שהיא שותה כפי שניתן להבחין בצלחת נוספת מתחת לכוס הבירה.
ניכר מבגדיה, מתסרוקתה ומאיפורה כי היא אישה מודרנית.
באחד מהכיסאות הסמוכים לשולחנה מונחת מטרייה.
ברקע ניתן לראות הדפסים יפניים שואן גוך יצר.
הסצנה של אישה יושבת בבית קפה הייתה מקובלת בקרב חוג האימפרסיוניסטים.
המעבר לצבעים בהירים יותר בציורים ושימוש בנושא ברור שיקפו את השינוי שעבר ואן גוך.
עד כה הצייר השתמש בצבעים כהים וקודרים ובדמויות טראגיות.
ניתן לראות בשינוי הזה כמגמה גם בציור דיוקנו של פר טנגי משנת 1887.
ואן גוך נהג לפקוד את בית הקפה שנוהל על ידי סגטורי.
בעברה היא דגמנה לאמנים כמו אדואר מאנה וז'אן-בטיסט קאמי קורו.
באמצעות הכסף שחסכה מעבודה זו, היא פתחה ב-1885 בית קפה איטלקי שיועד לאמנים.
בית הקפה ממוקם ליד כיכר קלישי, קרוב למקום שואן גוך ואחיו תיאו גרו.
הצייר התאהב בסגטורי שהייתה מבוגרת ממנו ב-12 שנים.
בהמשך, היא חלתה ובית הקפה פשט את הרגל.
הציורים של ואן גוך שקישטו את בית הקפה ניתנו לנושים.
כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.
אגוניסטים לקולטנים ל-1־GLP הם קבוצת תרופות לטיפול תרופתי בסוכרת בסוכרת מסוג 2. GLP-1 הוא הורמון פפטידי השייך למשפחת האינקרטינים, ביחד עם GIP, המופרשים מרירית המעי וגורמים להפרשת אינסולין, עיכוב בהפרשת גלוקגון והאטה בהתרוקנות הקיבה.
השפעות אלו תורמות להורדת רמות הסוכר בגוף וירידה בתחושת הרעב ובכך מתאימות לטיפול בסכרת.
כיוון ש-GLP-1 עצמו בעל זמן מחצית חיים קצר יחסית ומפורק בדם על ידי DPP-4, ניתנות תרופות אחרות אגוניסטיות לקולטן ל-GLP-1.
משפחת תרופות זו היא משפחה חדשה יחסית והתרופה הראשונה ששוחררה לשוק, אקסנטיד (בשמה המסחרי "בייאטה" ו-"ביידוריון"), יצאה ב-2005. קבוצת תרופות זו ניתנת בזריקה.
תרופות נוספות המשווקות הן לירגלוטייד (בשמותיה המסחריים סקסנדה, ויקטוזה), ליקסיזנטייד (בשמה המסחרי ליקסומיה), אלביגלוטיד (בשמה המסחרי "טנזאום"), דולגלוטייד (בשמה המסחרי טרוליסטי) ו-סמגלוטייד (בשמותיה המסחריים אוזמפיק, וויגובי).
היתרון שלהם על תרופות ממשפחות הסולפוניל-אוראה וממשפחת המגליטינידים הוא בכך שיש להם סיכון נמוך יחסית לפתח היפוגליקמיה.
לאחרונה אושר לשימוש בישראל סמיגלוטייד דרך הפה (בשם המסחרי ריבלסוס).
במחקרים התברר שיעילותו כמו סמיגלוטייד בזריקה.
לאחרונה אושרה בישראל זריקת ההרזיה מונג'רו (טירזפטייד) שהציגה במחקרים נתונים מרשימים לעומת זריקות אחרות ממשפחה זו, ירידה של 26% במשקל והגעה של כמחצית מהמטופלים לערכי סוכר תקינים.
יתרונה הוא בכך שהיא מולקולה המחקה שני חומרים ידועים בגוף – GLP ו-GIP ומפעילה את הרצפטורים שלהם (בניגוד לשאר הזריקות המורכבות רק מולקולה המחקה את GLP).
לתרופות ממשפחה זו ישנן השפעות שליליות על מערכת העיכול, ובשילוב עם תרופות אחרות לסוכרת עלולות לגרום לרמת סוכר נמוכה בדם (היפוגליקמיה) ולמחלת עיניים סוכרתית (רטינופתיה).
כחלק מהשפעתן על הירידה בתנועתיות המעי, אצל חלק מן החולים נצפתה ירידה בתיאבון וירידה במשקל בשימוש בתרופות אלו.
תופעות לוואי שכיחות כוללות דלקת קיבה (גסטריטיס), רפלוקס או צרבת, עצירות, גיהוקים, אבני מרה, סחרחורת, עייפות וגזים.
המטופלים עלולים לסבול בחילה, להקיא או לסבול משלשול וכן להגיע להתייבשות (איבוד נוזלים).
כאב בטן חמור ומתמשך עלול להיגרם כתוצאה מדלקת לבלב חריפה.
השפעות הפסקת הטיפול בתרופות הרזיה
מחקר שפורסם בינואר 2026 ב־British Medical Journal, וכלל ניתוח של 37 מחקרים העוסקים בתרופות לירידה במשקל המבוססות על אגוניסטים, הראה שמטופלים שהפסיקו לקבל זריקות לירידה במשקל החזירו את כל המשקל שאיבדו בתוך פחות משנתיים.
המשקל אצל מטופלים אלה עלה בקצב מהיר משמעותית (כמעט פי ארבעה) לעומת העלייה במשקל אצל מי שהפחיתו ממשקלם באמצעות תוכניות אחרות, כמו תוכניות התנהגותיות, הכוללות לרוב דיאטה מסוימת או פעילות גופנית.
אַגוּסְטִין דֶּה אִיטוּרְבִּידֶה (בספרדית: Agustín de Iturbide; 23 בספטמבר 1783 – 19 ביולי 1824) היה מצביא ומדינאי מקסיקני אשר שימש מפקד בכיר במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו ומאוחר יותר היה קיסר האימפריה המקסיקנית הראשונה, היחיד בהיסטוריה שנשא תואר זה מלבד מקסימיליאן הראשון במהלך המלחמה הפרנקו-מקסיקנית.
הגנתו על ואיאדוליד נגד המהפכנים הביאה למכה קשה נגד כוחות המחתרת המורדת, על ניצחון זה קיבל איטורבידה את הפיקוד הצבאי העליון על מחוזות גואנחואטו ומיצ'ואקאן.
אולם בשנת 1816, אישומים חמורים של סחיטה באיומים ואלימות גרמו לסילוקו מהדרג הגבוה בצבא הספרדי.
עד 1820 כובתה כמעט כליל תנועת העצמאות הרדיקלית.
מנהיגי המחתרת אידלגו וחוסה מריה מורלוס נפלו בשבי והוצאו להורג; רק קבוצות גרילה (בפיקודו של הגנרל ויסנטה גררו) מנעו את הניצחון המלא של מלוכת פרננדו השביעי, מלך ספרד.
תנועת העצמאות המקסיקנית ראתה אז מהפך; בתגובה להפיכה שביצעה המפלגה הליברלית בספרד, השמרנים במקסיקו (לשעבר מלוכנים מושבעים) דגלו בעצמאות מידית.
איטורבידה אשר היה שמרן קיבל את הפיקוד על הצבא, ובאיגואלה חברו כוחותיו עם הכוח הריאקציונרי של המתקוממים הרדיקליים תחת גררו.
תוכנית העצמאות של איטורבידה, שפורסמה ב-24 בפברואר 1821, הכריזה על שלושה סימנים וערכים שיסמלו את אחדות המדינה העצמאית שלהם:
מתוך רעיון האחדות המבוססת על שלושה עקרונות אלה, הצליח איטורבידה למשוך אליו תומכים מכלל הספקטרום הפוליטי והעיר מחדש את המהפכה נגד הספרדים.
"צבא שלוש הערבויות" החדש שטף את המדינה במהירות כאשר הרוויח את אמון ותמיכת ההמונים; ב-24 באוגוסט 1821, חואן אודונוחו, הנציג החדש של המלך הספרדי, חתם על חוזה קורדובה, והכיר בעצמאות מקסיקו.
במהלך מלחמת העצמאות הוסיף איטורבידה לקחת חלק פעיל ביצירת החוקה המקסיקנית.
הקואליציה המהפכנית התפרקה במהרה לאחר העצמאות כאשר איטורבידה הסיר את גררו מהממשלה בעקבות ההשפעה שלו, פעולה אשר גרמה למרד אזרחי רדיקלי אשר נמחץ בידי הצבא.
במסגרת חוזה קורדובה סוכם כי למדינה המקסיקנית החדשה יהיה מונרך בסגנון אירופאי.
ב-19 במאי 1822, לאחר ששימש כעוצר וראה דרישה גבוהה בקרב העם; הציב איטורבידה את הכתר על ראשו והפך לאגוסטין הראשון, קיסר מקסיקו של האימפריה המקסיקנית הראשונה.
כשליט שרירותי ובזבזני, הוכיח שהוא לא מסוגל להביא סדר ויציבות לארצו, ועד מהרה כל הצדדים הפוליטיים, הליברלים והשמרנים; פנו נגדו.
האופוזיציה התגבשה מאחורי אנטוניו לופס דה סנטה אנה, שתוכניתו עצמה קראה להפלתו ולגלותו של איטורבידה.
ב-19 במרץ 1823 התפטר איטורבידה ויצא לגלות באירופה.
נסע תחילה לאיטליה ואחר כך אל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
אולם בשנת 1824 שב למקסיקו, מבלי שהיה מודע לכך שהקונגרס קבע לו גזר דין מוות בעת תדרך רגלו במקסיקו.
הוא נתפס ב-15 ביולי, והוצא להורג כעבור ארבעה ימים.
אף על פי שלפי רוב החוקרים וההיסטוריונים נחשב להרפתקן צבאי המשרת את עצמו, איטורבידה נותר עבור הכנסייה הרומית-קתולית ועבור המעמדות השמרניים במדינה הגיבור הגדול של עצמאות מקסיקו, מעמדות אלו ניסו לשקם את המלוכה מספר פעמים בעשורים שלאחר מכן, דבר שהביא לאי סדר וריאקציה חברתית ממושכת בפנים מקסיקו.
אגוסטין אלברס מרטינז (בספרדית: Agustín Álvarez Martínez; נולד ב-19 במאי 2001) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ במונצה בהשאלה מססואולו ובנבחרת אורוגוואי.
אלברס גדל באקדמיית הנוער של פניארול, ובמדי קבוצת הנוער כבש 113 שערים ב-170 משחקים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-13 בספטמבר 2020, וב-19 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו.
בעונת 2021 בגביע סודאמריקנה קבוצתו הגיעה לחצי הגמר והוא סיים כמלך השערים של הטורניר, עם 10 שערים ב-14 משחקים.
הוא סיים גם כמלך השערים של הקבוצה בליגה, והקבוצה זכתה באליפות.
ב-17 ביוני 2022 חתם בססואולו על חוזה לחמש עונות.
ב-18 בינואר 2024 הושאל לסמפדוריה מהסרייה ב' על לסיום העונה.
ב-18 באוגוסט הושאל אל אלצ'ה.
בעונה שלאחר מכן הושאל למונצה.
אלברס שיחק בנבחרות הצעירות של אורוגוואי, וב-29 באוגוסט 2021 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית ב-5 בספטמבר 2021, בניצחון 4–2 על , במשחק שבו כבש את אחד משערי נבחרתו.
אגוסטין אלברס ואלאס (בספרדית: Agustín Álvarez Wallace; נולד ב-20 באפריל 2001) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר במונטווידאו סיטי טורק.
אלברס גדל באקדמיית הנוער של פניארול.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-27 ביולי 2019, בניצחון 2–0 על דאנוביו.
ב-23 בפברואר 2023 חתם על חוזה לחמש עונות במונטווידאו סיטי טורק.
אלברס משחק בנבחרות הצעירות של אורוגוואי.
אגוסטין קאנוביו גראביס (בספרדית: Agustín Canobbio Graviz; נולד ב-1 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקיצוני בפלומיננסה.
קאנוביו גדל במחלקת הנוער של פניקס, וב-30 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–1 לסרו.
ב-9 בינואר 2018 עבר לפניארול.
בינואר 2020 שב לפניקס, ובאפריל 2021 שב לפניארול.
במרץ 2022 חתם באתלטיקו פרנאאנסה הברזילאית.
קאנוביו שיחק בנבחרת הכדורגל עד גיל 20 של אורוגוואי, זכה איתה באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 והגיע עד לחצי גמר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20.
ב-27 בינואר 2022 ערך קאנוביו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בניצחון 1-0 על נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022.
הסופר קאפ האורוגוואי (1): 2018
נבחרת אורוגוואי עד גיל 20
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 (1): 2017
אגוסטין אקוסטה בנטנקורט (בספרדית: Agustín Acosta Bentancourt; נולד ב-17 בפברואר 2001) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי והקשר בסוד אמריקה.
אקוסטה גדל במחלקת הנוער של רנטיסטאס, ולקראת עונת 2020 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת.
ב-18 באוקטובר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בהפסד 1–2 לליברפול.
בעונת 2021 קיבל יותר קרדיט ממאמניו, ואף שיחק עם הקבוצה במשחקי גביע הליברטדורס שלה.
ב-28 בינואר 2023 עבר לסוד אמריקה, מהליגה האורוגוואית השנייה.
אקוסטה שיחק בנבחרות הצעירות של אורוגוואי, וכיום משחק בנבחרת עד גיל 20.
אגוסטה וסטלנד AW101 הוא מסוק תובלה בינוני, שפותח בשיתוף פעולה בין חברת וסטלנד הבריטית וחברת אגוסטה האיטלקית, ומיוצר כיום על ידי חברת לאונרדו האיטלקית.
בשנת 1977 משרד ההגנה הבריטי פרסם דרישה לפיתוח מסוק ללוחמה נגד צוללות שיחליף את צי מסוקי וסטלנד סי קינג, באותה עת גם הצי האיטלקי הביעה צורך דומה והוחלט על שיתוף פעולה בין שתי המדינות ושתי החברות, וסטלנד הבריטית ואגוסטה האיטלקית.
לטובת הפרויקט שתי החברות הקימו חברה משותפת בשם EH תעשיות (EHI) וביוני 1981 הממשלה הבריטית אישרה תקציב של 20 מיליון ליש"ט לפיתוח.
המסוק החדש זכה לשם EHI 01 אך בשלב כלשהו טעות בכתיבת שמו הובילה לביסוס השם "EH101", ובמהלך שנות ה-80 וה-90 מספר מסוקים הורכבו.
בשנת 1985 מסוק EH101 דמה הוצג ב ואב הטיפוס הראשון הוטס לראשונה ב-9 באוקטובר 1987.
בפברואר 1995 הממשלה הבריטית ביצעה את ההזמנה הרשמית הראשונה שלה ל-20 מסוקי EH101 ומספר חודשים לאחר מכן גם איטליה ביצעה הזמנה של 16 מסוקים.
ביוני 2010 חברת בואינג קיבלה את זכויות הייצור בארצות הברית בפרויקט תחת השם "בואינג 101" במטרה להחליף את הHH-60 פייבהוק, פרויקט זה נזנח לאחר מספר חודשים בודדים.
HM1 מרלין: דגם המסוק הראשוני בשירות הצי המלכותי, התבסס על דגם 111 שפותח ללוחמה בצוללות וכלל ציוד ניתור וחימוש אוויר-ים.
HM2 מרלין: דגם משודרג של ה-HM1 שכלל שיפור מערכות הטיסה והניווט.
HC3 מרלין: דגם המסוק בשירות חיל האוויר המלכותי, התבסס של דגם 411 ושימש כמסוק להובלת לוחמים.
HC3A מרלין: דגם תובלה שהתבסס על שישה מסוקים מדגם 512 לשעבר מחיל האוויר הנורווגי שעברו הסבה לשימוש חיל האוויר המלכותי.
HC4/4A מרלין: התאמה של 25 מסוקי HC3 ו-HC3A של חיל האוויר לשירות הצי הבריטי.
CH-148 פטרל: דגם לוחמה נגד צוללות שהותאם לשירות הצי הקנדי, אך לבסוף בוטל ב-1993 ולא נכנס לשירות.
CH-149 קורמורנט: דגם חילוץ והצלה ימי המשמש את חיל האוויר המלכותי הקנדי (כ-15 מסוקים).
לוקהיד מרטין VH-71 קסטרל: פרויקט לשדרוג מערך מסוקי מארין 1 של ארצות הברית, בוטל ב-2009.
SH-101A: דגם לוחמה נגד צוללות (MP) בשירות הצי האיטלקי.
EH-101A: דגם שליטה ובקרה (AEW) בשירות הצי האיטלקי.
MH-101A: דגם סיוע ימי (ASH) בשירות הצי האיטלקי.
HH-101A: דגם חילוץ והצלה מבצעי (CSAR) בשירות חיל האוויר האיטלקי.
תעשיות כבדות קווסאקי MCH-101: דגם בשירות כוחות ההגנה של יפן (מבוסס על דגם 518) ומשמש את הצי היפני.
45 נוסעים עומדים עם ציוד מלא, או;
שטח דיסקת הרוטור הראשי: 271.51 מ'²
4 טורפדוים מסוג סטינגריי, או;
אגוסטין מקסימיליאנו רוחל פאיטה (בספרדית: Agustín Maximiliano Rogel Paita; נולד ב-17 באוקטובר 1997 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הרטה ברלין ובנבחרת אורוגוואי.
רוחל גדל במחלקות הנוער של דפורטיבו אוריינטל, רינקון קראסקו ונסיונל.
הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של נסיונל במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-30 באוגוסט 2018 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית.
ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לקרסנודאר במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-19 ביולי 2019 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בטולוז מליגת העל הצרפתית.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ברסט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-19 בפברואר 2021 הושאל רוחל לאסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית.
ב-17 בינואר 2022 חתם במועדון באופן קבוע לעונה אחת.
בסך הכל ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם רוחל על חוזה לארבע עונות בהרטה ברלין מהבונדסליגה.
ב-2 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הופנהיים במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת 2022/2023.
בקיץ 2024 הושאל רוחל לעונה אחת לאינטרנסיונל הברזילאית.
בתום ההשאלה שב להרטה ברלין.
רוחל זכה עם נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2017.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בהפסד 1-0 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
אגוסטין דניאל רוסי (בספרדית: Agustín Daniel Rossi; נולד ב-21 באוגוסט 1995 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פלמנגו מליגת העל הברזילאית.
רוסי משחק בבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית, לאחר ששיחק בקבוצות צ'קריטה ג'וניורס, אסטודיאנטס לה פלאטה, דפנסה וחוסטיסיה, דפורטס אנטופגסטה ולנוס.
אגוסטין ארייטה (בספרדית: Agustín Arrieta; 29 באוגוסט 1803 – 22 בדצמבר 1874) היה צייר ז'אנר מקסיקני הידוע בסצנות חיי היומיום שלו בפואבלה של המאה התשע-עשרה, העיר בה חי רוב חייו.
עם זאת, הוא היה גם צייר טבע דומם, שתיאר מאכלים מקסיקנים טיפוסיים רבים.
בנם של תומאס ארייטה, ממוצא בסקי, ושל ריטה מריה פרננדס.
ארייטה הגיע כנער צעיר לעיר פואבלה, שם התגורר עד סוף ימיו.
בזמן שלמד באקדמיה לאמנויות יפות בפואבלה, החליט להקים בית מלאכה משלו, שם החל לצייר סצנות ז'אנר ונושאים אחרים שהיו בלתי מובנים לציבור העשיר של העיר פואבלה, ולכן הוא קיבל סכומי כסף נמוכים עבור יצירותיו.
אפילו ההכרה שהעניקו לו הציירים של פואבלה בתערוכה בשנת 1852 לא שיפרה את מצבו הכלכלי.
לכן, כדי לפרנס את עצמו, היה קיבל עבודה כשוער בקונגרס הממלכתי.
ארייטה התפתח בהדרגה בטכניקות הרישום, הקומפוזיציה, הצבע, האנטומיה והאיזון שלמד אותם באקדמיה.
התפתחויות אלה הביאו אותו להבשלה אומנותית, וציוריו קיבלו אופי משלהם.
עם זאת, מבקריו, מצביעים על שגיאות בהרכב טבע הדומם וסצנות הז'אנר שלו, כמו גם על חזרה על אלמנטים ודמויות מסוימות.
החלק הפחות מעניין ביצירתו הוא הציור הדתי, ויש כמה דוגמאות להן בכנסיות של פואבלה.
מה שמייחד את עבודתו של ארייטה הוא תיאור חיי היומיום והמנהגים בפואבלה של המאה התשע-עשרה: בגדים, גסטרונומיה ומקצועות זעירים, הם האלמנטים מודגשים וחוזרים על עצמם.
יצירותיו מספקות תיאורים מדויקים של טיפוסים מקסיקנים כמו החייל, נושא המים, הכומר, הג'נטלמן, הקבצן ורבים אחרים.
ארייטה הוקסם מסצנות יומיות כמו זו שתוארה ב-Tertulia de pulquería שלו - המתרחשת באחד מבתי המרזח בפואבלה - או מסצנות של קרבות רחוב והשוק, שלהן העניק אווירה חגיגית.
ארייטה רצה לתעד את טבע דומם כאילו הוא טעון בסמליות.
סגנון שהיה נפוץ במאה ה-16 לפני שהשתנה במאה ה-17 לייצוג פשוט של הטבע.
אקדמיית סן קרלוס לא כללה ציור טבע דומם בתוכנית הלימודים שלה, אבל ארייטה שאף להציל את הנושא הזה, ולכן הוא צייר מאכלים וכלים מקסיקניים אקזוטיים המשמשים במיוחד במטבח של פואבלה.
המאפיינים האטרקטיביים ביותר של ציורי טבע דומם שלו הם הריאליזם של המרקמים, הצבעים המבריקים של הפרי והעיבוד הריאליסטי של זכוכית.
ארייטה גם צייר דיוקנאות של כמה דמויות חשובות בחברה של פואבלה.
עם רעיונותיו שהיו יוצאי דופן בזמנו, הוא לא נהנה מפופולריות וחי בעוני כל חייו.
את המוניטין של הצייר המקסיקני הזה, מחלוצי האסכולה הלאומית, חשף לואיס בלו אי זטינה בספרו Pinturas Poblanas, שנכתב ב-1943.
אגוסטין ז'יאיי (נולד ב-16 בינואר 2004) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקישור בקבוצת פלמיירס.
ז'יאיי נולד בסן קרלוס סנטרו והחל לשחק בקבוצות מקומיות, עד שעבר לסן לורנצו בגיל 13. ז'יאיי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סן לורנצו ב-19 באפריל 2022, כשפתח בהרכב בניצחון 1–2 בחוץ על אוניון.
את שערו הראשון במועדון כבש ב-9 ביולי 2022, במשחק ליגה נגד בוקה ג'וניורס, שבו עזר לקבוצתו לנצח 1–2, כשכבש את השער השוויון.
ב-28 ביוני 2024 חתם בפלמיירס לחמש שנים.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
אגוסטה וסטלנד AW159 ויילדקט הוא מסוק תובלה, סיור ולוחמה ימית, שפותח בשיתוף פעולה בין חברת וסטלנד הבריטית וחברת אגוסטה האיטלקית, ומיוצר כיום על ידי חברת לאונרדו האיטלקית.
התוכניות המשיכו להשתנות לאורך הפרויקט והדרישות של הצבא הצטמצמו למסוק סיור בלבד (BRH), החתימה על החוזה עם חברת אוגוסטה וסטלנד התעכבה עד ליוני 2006 משיקולי תקציב הביטחון, כאשר הפרויקט יצא לדרך עם תקציב של מיליארד ליש"ט והזמנה של 70 מסוקי "לינקס העתיד".
לקראת סוף 2007 נקבע יעד חדש לסיום הפרויקט, כאשר התכנית הייתה שגרסאות המסוק יכנסו לשירות ב-2015 (בצבא) ו-2016 (בצי), במהלך 2008 שיקולי תקציב כמעט הביאו שוב לביטולו אך משרד הביטחון החליט להתקדם עם צימצום ההזמנה ל-62 מסוקים.
בתקופה זו יוצרו המרכבים הראשונים עם 80 אחוז פחות חלקים בהשוואה ללינקס, באפריל 2009 אוגוסטה וסטלנד העניקו למסוק החדש את השם AW159 והכינוי שקיבל לשירות כוחות הביטחון הבריטיים היה ויילדקט (חתול בר).
ב-12 בנובמבר 2009, ה-AW159 הראשון ביצע טיסת בכורה מבסיס יובילטון שבסאמרסט, אחריו באוקטובר ונובמבר 2010 שני מסוקים נוספים הצטרפו לתוכנית הקליטה של הויילדקט.
הצבא הבריטי הזמין סך הכל 34 מסוקי ויילדקט לקליטה בזרוע האוויר של הצבא, פיקוד המסוקים המשותף ופיקוד הכוחות המיוחדים, בעוד הצי המלכותי הזמין 28 מסוקים לקליטה בזרוע האוויר של הצי המלכותי.
לטובת הכשרת הצוותים ובחינת יכולות, זרוע האוויר של הצבא הקצה את טייסת 652 והצי המלכותי הקצה את טייסת האוויר הימית 825, שניהם פעלו מבסיס יובילטון.
ב-29 באוגוסט 2014 הויילדקט AH1 נכנס באופן רשמי לשירות בזרוע האוויר של הצבא וב-23 במרץ 2015 הויילדקט HMA2 נכנס לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי עם יציאה לפעילות מבצעית ראשונה על גבי הפריגטה אה"מ לנקסטר (F229).
HMA2 ויילדקט: דגם לוחמה ימית הכולל ציוד לוחמה בצוללות, ציוד ניטור וחימוש אוויר-ים.
זרוע האוויר של הצי המלכותי - 28 מסוקים בשירות
הצי של קוריאה הדרומית - 8 מסוקים בשירות
חיל הים הפיליפיני - 2 מסוקים בשירות
צוות: 2 טייסים ו-6 נוסעים (כולל מקלען)
שטח דיסקת הרוטור הראשי: 228.7 מ'²
הנעה: 2 מנועי טורבינת גז רולס-רויס LHTEC T800 (1,360 כ"ס כל אחד)
שהות באוויר: עד 4.5 שעות
20 טילי אוויר-יבשה מונחים מסוג מרטלט, או;
4 טילי אוויר-ים מסוג MBDA סי וונום, או;
טורפדוים מסוג סטינגריי ופצצות עומק סימן 11.
מקלע "דלת" רכוב על כנה מסוג FN MAG (בצבא) או M2 בראונינג (בצי).
אקסל אגוסטין אוחדה (בספרדית: Axel Agustín Ojeda; נולד ב-19 ביוני 2004 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ניו יורק סיטי מה-MLS.
אוחדה גדל במחלקת הנוער של ראסינג קלוב.
הוא ערך 17 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, בהן הבקיע שני שערים.
בנוסף, ערך חמש הופעות במסגרת גביע ליברטדורס בעונת 2023, בהן הבקיע שער אחד.
ב-2 בפברואר 2024 חתם על חוזה לארבע שנים בניו יורק סיטי מה-MLS.
אגוסטה וסטלנד AW119 קואלה (מיוצר על ידי תאגיד לאונרדו מאז 2016. שמו המקורי לפני המיזוג בין חברות אגוסטה ו-וסטלנד, היה אגוסטה A119 קואלה) הוא מסוק שירות כללי בעל שמונה מושבים, המופעל על ידי מנוע גל טורבו יחיד.
המסוק מיוצר עבור השוק האזרחי ומיועד למפעילים המעדיפים מסוק חד מנועי בעל עלויות תפעול נמוכות יותר לעומת מסוק דו מנועי.
בחיל האוויר הישראלי מכונה המסוק "עופר".
הסימול A119 ניתן לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20 לגרסה מוארכת בת 11 מושבים, של המסוק אגוסטה וסטלנד AW109. רעיון זה לא יצא אל הפועל.
המסוק שעתיד היה להיכנס בסופו של דבר לייצור כ-A119, נוצר בשנת 1994, כאשר אגוסטה התאוששה ממשבר כלכלי חמור שכמעט והביא אותה לפשיטת רגל.
אב הטיפוס הראשון שימש לבדיקות קרקע, והשני המריא בפברואר 1995. מתן האישור האזרחי היה צפוי להינתן ב-1997, אך התעכב בשל בעיות רבות ובהן בעיות כוח אדם, הצורך לרכז משאבים בפיתוח מסוק ה-A109, והצורך בפיתוח נוסף של ה-AW119 כדי להגביר את ביצועי המסוק, במטרה לעמוד בציפיות הלקוחות.
כפתרון לחשש האחרון, התקבלה ההחלטה לשנות את מנוע ה-A119. אבות הטיפוס של המסוק היו מצוידים במקור במנוע טורבומקה אריאל 2K1 טורבו-ציר, אך הוחלט להחליפו במנוע פראט אנד ויטני קנדה PT6B.
ב-1998 יוצרו אבות הטיפוס מחדש עם מנוע זה, והוקצו להם מספרים סידוריים חדשים.
האישור האזרחי, מטעם רשות התעופה באיטליה (RAI) היה צפוי להתקבל ברבעון הרביעי של אותה שנה, אך התאריך נדחה ליולי 1999, ובסופו של דבר ניתן האישור בדצמבר.
בפברואר 2000 ניתן אישור ה-FAA האמריקאי ומשלוחים ללקוחות החלו זמן קצר לאחר מכן.
המסוק הסדרתי הראשון נמסר לחברת הלוגיסטיקה האוסטרלית Linfox.
באפריל 2007 נחשף לראשונה בתערוכת Heli-Expo דגם משופר של המסוק, ה-AW119Ke, כאשר Ke מייצג את המילים Koala Enhanced, קואלה משופר.
השיפורים כללו שינוי בעיצוב להבי הרוטור, סל"ד רוטור גבוה יותר, הגדלת עומס המטען והביצועים החמים והגבוהים, וכן גמישות משופרת בתא הנוסעים.
גוף המסוק מיוצר בפולין על ידי חברת PZL Swidnik, לימים חברה בת של תאגיד אגוסטה וסטלנד.
הרכבה סופית של המסוק ופעולות ייצור נוספות התבצעו בתחילה בורג'יטה באיטליה, אך עם תחילת ייצור גרסת ה-AW119Ke המשופרת הועבר קו הייצור הסופי למתקן של אגוסטה וסטלנד בפילדלפיה שבארצות הברית.
במהלך ינואר 2010 נחתם הסכם שותפות בין הקונצרן ההודי (חברת האם של קבוצת טאטא) לבין אגוסטה וסטלנד כבסיס למיזם משותף חדש – "אינדיאן רוטורקראפט".
יצרני המסוקים ראו בהודו את אחד משווקי הצמיחה הפוטנציאלים הגדולים ביותר.
במהלך מרץ 2012 הקימה "אינדיאן רוטורקראפט" מתקן חדש בגודל 40,000 מ"ר בצמוד לנמל התעופה הבינלאומי ראג'יב גנדי בהיידראבאד שבהודו.
המסוקים הראשונים שייוצרו על ידי המיזם המשותף אמורים להיות מדגם AW119Ke.
נמסר כי סוגים אחרים, כגון האגוסטה וסטלנד AW101 צפויים להיות מיוצרים בעתיד.
במהלך השנים שאחר מכן, נרשמו מספר עיכובים בייצור המסוקים.
ה-AW119 הוא מסוק רב משימתי וחד מנועי.
על פי חברת אגוסטה וסטלנד, למסוק איכויות טיסה מצוינות ורמות גבוהות של שליטה, יכולת תמרון ובטיחות אינהרנטית.
עם זאת, עלות מסוק AW119 היא כמחצית מעלותו של מסוק A-109. לפי העיתון פלייט אינטרנשיונל, ל-AW119 מחיר תחרותי המספק רמות טובות של נגישות, תחזוקה, נוחות, רמות רעש ומהירות.
ל-AW119 רוטור ראשי בעל ארבע להבים, המחוברים במפרקים באופן מלא.
להבי הרוטור עשויים מחומר מרוכב ומתוכננים לייצר עילוי מקסימלי במינימום רעש.
למטרה זו מותקנים בלהבים מכסי קצה להפחתת רעש, ומסבים ללא דרישות שימון.
גוף המסוק עשויים מלוחות אלומיניום בנויים במבנה של חלת דבש הסופגים רעש ורעידות, ומייתרים את הצורך בשימוש במערכות ספיגת רעידות נוספות.
מנוע המסוק הוא מתוצרת פרט אנד וויטני קנדה, מדגם PT6B-37A.
המנוע מותקן במסוק באותו מיקום שבו מותקנים מנועיו של ה-AW109, והוא בעל יכולת לספק כוח רב, מהירות גבוהה ועמידות.
למרות של-AW119 מנוע אחד, יש למערכות המסוק יתירות שיש למסוקים בעלי שני מנועים, כגון מערכות ההידראוליקה ומערכות שמירת יציבות.
לתיבת ההילוכים יכולת פעולה ללא שמן במשך 30 דקות.
ה-AW119 משמש למשימות שונות, כולל שירות כללי, משימות רפואת חירום, תספוק אסדות קידוח, אכיפת חוק וכמסוק מנהלים.
אחד מיתרונותיו של המסוק הוא גוף רחב, המאפשר ישיבה של עד שבעה נוסעים.
במשימת פינוי רפואי ניתן להוביל עד שתי אלונקות עם מלווים רפואיים וחבילת ציוד רפואי חירום מלא, בעוד שרוב המסוקים בגודל דומה יכולים לשאת רק אחד.
חברת אגוסטה וסטלנד טוענת כי תא הנוסעים של ה-AW119 גדול ב-30% בקירוב ממסוקים אחרים באותה קטגוריית משקל וגודל.
מגוון רחב של מערכות אוויוניקה שולבו ב-AW119. בדרך כלל מוקמו מערכות אלה בחרטום המסוק.
דגמי הייצור הראשוניים כללו מכשירי טיסה קונבנציונליים, אך בגרסה Kx שולב קוקפיט זכוכית מתוצרת גרמין, מדגם G1000. תא זה מפחית את עומס העבודה של הטייס ומגביר את הבטיחות.
מידע עיקרי על טיסה ומידע מרכזי אחר מוצג לטייסים בשני צגים רב-תכליתיים.
אוויוניקה אחרת בשימוש כוללת מערכת בקרת טיסה עם 3 צירים (AFCS), מערכת ראייה סינתטית (SVS), מערכת ניווט (HITS, Highway in the Sky), תצוגת מפה נעה, מד גובה אלקטרוני, מערכות ניווט VOR/ILS/WAAS/GPS, אזהרות קוליות, גנרטור, ומערכת התרעה למניעת טיסה נשלטת לתוך הקרקע (HTAWS) .
ניתן לצייד את המסוק באמצעים שונים, לבחירת המפעיל ועל פי המשימה.
שלושה מכלי דלק, הממוקמים מאחורי המושבים האחוריים בתא הנוסעים, מותקנים כסטנדרט.
ניתן להתקין שני מכלים נוספים, המאפשרים משך טיסה של כמעט שש שעות.
מאז 2009 היו דיווחים על כך שההרכבה הסופית של ה-AW119 תועבר להודו, כחלק ממהלך להגדלת המכירות בשוק זה.
בפברואר 2010 הוכרז כי אגוסטה וסטלנד וקבוצת טאטא יקימו מיזם משותף לייצור ה-AW119 בהודו.
על פי התכנון, הייתה אספקת היחידות הראשונות, שיוצרו בהודו, אמורה להתחיל ב-2011. באוקטובר 2015, לאחר שנתיים של דיונים, אישרה המועצה לקידום השקעות זרות של הודו להרכיב את ה-AW119Kx בהיידראבאד, במתקן שיופעל על ידי חברת , חברה שהוקמה במסגרת המיזם המשותף של אגוסטה וסטלנד וטאטא.
בספטמבר 2014, פנתה חברת אגוסטה וסטלנד לבית המשפט בארצות הברית בתביעה כנגד החלטת צבא ארצות הברית לרכוש את מסוק היורוקופטר UH-72 לאקוטה כמסוק לאימונים, ללא שנערך תהליך של מכרז.
אגוסטה וסטלנד טענה שעלויות הרכישה והתפעול של מסוקיה, הן של ה-AW119 והן של ה-AW109, נמוכות יותר מעלות המסוק שנרכש.
בתחילת 2015 הציעו אגוסטה וסטלנד וחברת במשותף, גרסה משודרגת של ה-AW119, כתחליף לצי הקיים של 117 מסוקי בל TH-57 (המבוססים על מסוק ה-בל 206) של צי ארצות הברית, במסגרת חוזה תשלום לפי שירות.
החברות טענו כי הכנסה לשירות של מסוקי ה-AW119 בתוכנית כזו, תשתלם בתוך פרק זמן של ארבע שנים, לעומת המשך הפעלת מסוקי ה-TH-57 המתיישנים.
בשנת 2016 התמזגה חברת אגוסטה וסטלנד אל תאגיד לאונרדו האיטלקי, והפכה לחברת הבת "לאונרדו הליקופטרס".
חברת הבת של לאונרדו בארצות הברית, לאונרדו DRS, מייצרת את ה-AW119 תחת הסימול TH-119, המצויד בתא טייס מזכוכית של חברת "ג'נסיס ארוסיסטם".
המסוק הראשון מדגם זה ביצע את טיסתו הראשונה ב-20 בדצמבר 2018. ה-TH-119 נבחר כמחליף של מסוק ה-TH-57 בינואר 2020, וקיבל את הסימול TH-73A.
צי ארצות הברית מתכוון לרכוש עד 130 יחידות.
32 מסוקים הוזמנו בינואר ו-36 מסוקים נוספים הוזמנו בנובמבר 2020. באוגוסט 2021 זכה ה-TH-73 לכינוי "ת'ראשר" (Thrasher), על שם הציפור Brown Thrasher הנפוצה בדרום-מזרח ארצות הברית.
המסוק הראשון מדגם זה נמסר ב-6 באוגוסט 2021.
חיל האוויר הישראלי החל ב-2018 בתהליך בחירת מסוק אימונים שיחליף את הבל-206 המתיישן, ובמאי 2024 נמסר על תחילת הפעלת המסוק.
על פי , רכשה ישראל 12 מסוקים מדגם זה, כך גם על פי אתר צה"ל ואתר חיל האוויר הישראלי.
סימול המסוק לאחר המיזוג של אגוסטה וסטלנד
גרסה משופרת עם רוטור מתכנון מחודש, מטען גדול יותר ויעילות ניצול דלק גבוהה יותר.
משקל המראה מקסימלי: 2,850 ק"ג
סימול שיווקי לדגם AW119 סימן 2 (האותיות Ke הן קיצור של Koala Enhanced)
דגם המשך לדגם Ke, עם חליפת אוויוניקה משופרת, מיוצר בפילדלפיה שבארצות הברית ובהיידראבאד, הודו
גרסה לאימון עבור צי ארצות הברית
שירות מסוקי חילוץ להצלת חיים ווסטפאק
חיל האוויר של אקוודור – 4 מסוקים
צי ארצות הברית – 130 מסוקים
אמבולנס אווירי להצלה של בית החולים האוניברסיטאי של ניו מקסיקו
חיל האוויר של בנגלדש – 4 בשירות
שירות המסוקים של רפובליקה סרפסקה
מדינת מחוז ריו גראנדה דו סול
שירותי אייר מרסי (הצלב האדום, דרום אפריקה)
צבא טורקיה – 15 מסוקים
חיל האוויר הישראלי – 12 מסוקים
חיל האוויר הפורטוגזי – 5 מסוקים
משמר הגבול של פינלנד – 4 מסוקים
הנעה: מנוע יחיד טורבו ציר פראט אנד וויטני קנדה PT6B-37A בעל הספק של 1,002 כוח סוס
קוטר הרוטור הראשי: 10.83 מטרים
שטח דיסקת הרוטור: 92.1 מ"ר
מהירות מרבית מותרת (Never Exceed): 282 קמ"ש
אגוסטה וסטלנד הייתה חברה רב-לאומית אנגלו-איטלקית שפיתחה וייצרה מסוקים.
החברה הוקמה ביולי 2000 על ידי מיזוג חברת וסטלנד הבריטית (בבעלות GKN) וחברת אגוסטה האיטלקית (בבעלות פינמכניקה) לכדי תאגיד רב-לאומי, כאשר שיתוף הפעולה בין שתי החברות החל כבר ב-1981 הקמת פרויקט 'EH תעשיות' (EHI) המשותף לפיתוח האגוסטה וסטלנד AW101 (נקרא תחילה EH101).
אחרי המיזוג בין השתיים פיתחה החברה מספר דגמי מסוקים לשוק האזרחי והצבאי; בהם ייצור ברישיון של מסוק הקרב האגוסטה וסטלנד אפאצ'י, מסוקי תובלה בינוניים כגון הווסטלנד לינקס והאגוסטה וסטלנד AW159 ויילדקט ומסוקי תובלה וסיור ימיים כגון האגוסטה וסטלנד AW101 והאגוסטה וסטלנד AW189.
בשנת 2004 רכשה פינמכניקה את חלקה של GKN בחברה והפכה כך לבעלת השליטה הבלעדית, בשנת 2016, חברת לאונרדו (לשעבר פינמכניקה) מיזגה את אגוסטה וסטלנד לתוכה בתור מחלקת המסוקים שלה ('לאונרדו מסוקים').
אגוסטה וסטלנד AW109 הוא מסוק רב-תכליתי ודו-מנועי קל, שפותח על ידי חברת אגוסטה האיטלקית (בשם הראשוני "A109") ומיוצר כיום על ידי חברת לאונרדו.
המסוק מיוצר מאז 1975 ונמצא בשירות נרחב במספר דגמים ושימושים ברחבי העולם; בהם בחילוץ, תובלה והסקה צבאית, סיור, ומשטרה.
עם למעלה מ-630 מסוקים מכל הדגמים בשימוש בכ-26 מדינות, ה-AW109 נחשב לאחד המסוקים הנפוצים בשימוש כיום.
פיתוח ה-A109 החל בסוף שנות ה-60, כאשר אגוסטה תכננה תחילה מסוק חד-מנועי לפעילות מסחרית, ב-1969 שונה העיצוב בהתאם לצורכי השוק עם הכנסת שני מנועי טורבו-ואל Allison 250-C14. האב-טיפוס הראשון ערך את טיסת הבכורה שלו ב-4 באוגוסט 1971, מה שסימן את תחילת יצורו של קו מסוקים מוצלח.
לאחר שלב ניסויי טיסה ממושך, שכלל פתרון בעיות של חוסר יציבות דינמית, ה-A109 קיבל אישור רשות התעופה הפדרלית (FAA) טיסה ב-1 ביוני 1975. ההזמנות המסחריות החלו ב-1976, כאשר המסוק הציע מספר יתרונות על פני מתחרים כמו הבל 206, כולל מהירות גבוהה יותר, גמישות, יתירות של שני מנועים, וקיבולת נוסעים מוגדלת.
על בסיס ה-AW109 פותח ה־AW119 "קואלה" החד-מנועי, הנמצא בין היתר גם בשירות חיל האוויר הישראלי.
A109C: דגם אזרחי בעל שמונה מקומות ישיבה וזוג מנועי אליסון 250-C20R-1.
MH-68A סטינגריי: דגם בשירות משמר החופים של ארצות הברית בין 2000 ל-2008, עת הוחלפו ב־HH-65 דולפין.
A109K2: בעל מנועי טורבומקה אריאל 1K1 משודרגים (1991).
AW109 טרקט: מצויד בגלשי נחיתה, מנועי פראט & וויטני PW207C, ובקרת מנוע דיגיטלית מלאה (FADEC) (2014).
הנעה: 2 × טורבו-ציר פראט אנד ויטני PW200 560 כוח סוס כל אחד
אגוסטה וסטלנד AW139 הוא מסוק בינוני דו-מנועי, מתוצרת חברת לאונרדו האיטלקית (לשעבר אגוסטה וסטלנד).
ה-AW139 מיועד למשימות מגוונות כגון תובלה, חיפוש והצלה, שירותי חירום רפואיים, משימות ימיות, הובלת אישים ושימושים צבאיים.
המסוק פותח בתחילה בשיתוף פעולה בין אגוסטה האיטלקית לבל האמריקאית תחת השם AB139, ולאחר פרישת בל מהפרויקט, המשיכה אגוסטה את הפיתוח באופן עצמאי.
תוכנית הפיתוח של המסוק החלה בסוף שנות ה-90, כפרויקט משותף בין חברת אגוסטה האיטלקית לבין חברת בל הליקופטר האמריקנית, תחת השם AB139. מטרת התוכנית הייתה לייצר מסוק דו-מנועי מודרני ויעיל, עם יכולת תובלה משופרת ומערכות אוויוניקה מתקדמות.
טיסת הבכורה התקיימה ביוני 2001 בורג'טה די וולטורנו, איטליה.
בשנת 2005 רכשה אגוסטה את מלוא הבעלות על הפרויקט, ושם המסוק שונה ל-AW139. מאז ועד היום, המסוק עבר מספר שדרוגים, בהם תוספת של מערכות חיישנים, תצוגות קונפורמיות בקוקפיט, ושדרוג של מערכת ההנעה.
ה-AW139 הפך במהירות לאחד המסוקים הנמכרים ביותר בעולם בקטגוריית המסוקים הבינוניים, עם מעל 1,000 יחידות שנמסרו ללקוחות ברחבי העולם עד לשנת 2021.
ה-AW139 נכנס לשירות מבצעי בתחילת שנות ה-2000. המסוק מוערך בשל מהירותו, טווח טיסה הרב, יכולת תמרון בתנאי מזג אוויר קשים, ורמת הנוחות והבטיחות הגבוהה שהוא מספק.
הוא נמצא בשימוש כוחות חירום והצלה, חברות נפט וגז בים, רשויות אכיפה, ממשלות, ואף יחידות מיוחדות וצבאות מדינות.
המסוק נטמע במיוחד במדינות כמו איטליה, אוסטרליה, ארצות הברית, קנדה, מלזיה ויפן.
הוא אף שימש במספר משימות חילוץ וחיפוש בתנאים קיצוניים, למשל באירועי שיטפונות, שריפות יער ואירועי חירום ימיים.
גרסתו הצבאית, AW139M, כוללת אפשרות לחימוש קל, מערכות תקשורת ומכ"ם, ומשמשת כוחות כמו צבא איטליה, חיל האוויר הקטרי ומשטרות מיוחדות ברחבי העולם.
– צבא אוסטרליה, חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, אמבולנס ויקטוריה, משטרת ויקטוריה
– ההגנה האזרחית של אלג'יריה, חיל האוויר האלג'יראי, חיל הים האלג'יראי
– כיבוי האש של לוס אנג'לס ומיאמי-דייד, משטרת מרילנד וניו ג'רזי, רשות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית, חיל האוויר של ארצות הברית
– להק האוויר של אירלנד
– שירות הכבאות הלאומי, חיל האוויר האיטלקי, המשמר הכלכלי, משמר החופים האיטלקי
– משטרת הגבולות של בולגריה
– המשטרה הפדרלית של ברזיל
– משטרת הולנד, משמר החופים של האיים הקריביים ההולנדיים
– משמר החופים של הוד מלכותו, טיסת המסוקים המלכותית
– הגנת האזרחים של יוון
– משטרת טוקיו, מחלקת כיבוי האש של טוקיו, משמר החופים של יפן
– חיל האוויר הלבנוני, ממשלת לבנון
– כנף האוויר של מלטה
– שירות הכיבוי וההצלה של מלזיה, הסוכנות לאכיפה ימית של מלזיה, משטרת מלזיה המלכותית, חיל האוויר המלכותי של מלאזיה, זרוע התעופה של הצי המלכותי המלאזי
– חיל האוויר המלכותי של מרוקו
– חיל האוויר של ניגריה, חיל הים של ניגריה
– שירות האוויר של צבא נפאל
– חיל האוויר וההגנה האווירית של סלובניה
– הסוכנות לבטיחות ימית של ספרד
– שירות האוויר והים של פנמה
– חיל האוויר הפקיסטני, הצבא הפקיסטני
– חיל האוויר של קפריסין, משטרת קפריסין
– הצבא המלכותי של תאילנד
ה-AW139 מצויד בתא נוסעים מרווח, באורך 2.70 מטר, רוחב 2.10 מטר וגובה 1.42 מטר, עם נפח כולל של 8 מ"ק, הנחשב לגדול ביותר בקטגוריה שלו.
לתא המטען נפח של 3.4 מ"ק, נגיש מבחוץ.
המסוק כולל דלתות הזזה רחבות משני הצדדים, המאפשרות גישה נוחה ומהירה, וכן חלונות גדולים המעניקים ראות טובה לנוסעים.
צוות: 1 או 2 טייסים ועד 15 נוסעים
הנעה: 2 מנועי טורבינת גז פרט וויטני PT6C-67C (1,531 כ"ס כל אחד)
שהות באוויר: עד 5 שעות ו-13 דקות
אָגוּסְטִין דְלָה קוֹרְטֶה בֶּרְטוֹנִי (בספרדית: Agustín Della Corte Bertoni; נולד ב-11 בספטמבר 1997) הוא שחקן ודוגמן אורוגוואי.
כמו כן, הוא שחקן רוגבי יוניון לשעבר.
דלה קורטה ברטוני נולד בעיר פאיסנדו בשנת 1997. הוא ממוצא איטלקי.
בגיל צעיר החל לשחק רוגבי במועדון הרוגבי טרבול (Trébol) שבעיר הולדתו.
בשנת 2017 החל את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת מונטווידאו, שם למד חשבונאות ומנהל עסקים.
בשנת 2017, כשהיה בן 19, החל דלה קורטה בקריירת המשחק שלו.
ב-10 ביוני ערך את הופעת הבכורה הבין-לאומית שלו במדי , במשחקה נגד .
בשנת 2019 הופיע לראשונה במדי הקבוצה במסגרת גביע העולם ברוגבי, שנערך באותה שנה ביפן, אז הופיע במדיה של אורוגוואי במשחקה השלישי, נגד .
בשנת 2020 הוחתם בקבוצת בנבחרת הרוגבי של מועדון הספורט פניארול .
עם זאת, בסוף אותה שנה פרש רשמית מרוגבי.
בשנת 2021, לוהק דלה קורטה לסרט "אחוות השלג" בבימויו של ח.
ביונה, בו גילם את דמותו של אנטוניו "טינטין" ויזינטין.
הסרט מגולל את סיפורה של טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי, שהתרסקה בהרי האנדים.
עבור תפקיד זה, שהיה הופעת הבכורה של דלה קורטה, הוא נדרש לעבור שינוי פיזי במראהו, והשיל ממשקלו 27 ק"ג כדי לגלם נאמנה את חווייתם של הניצולים.
בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה הארגנטינאי "Linda" בכיכובה של אאוחניה סוארס.
בשנת 2025 הופיע בסדרת הדרמה הספרדית "אולימפו" מבית נטפליקס, בתפקיד רוקה פרס., שם שיחק דמות גאה.
באותה שנה גילם את יאגו בסרט המותחן הספרדי "Papeles".
בפרמקולוגיה, אגוניסט אנדוגני לקולטן מסוים הוא תרכובת המיוצרת באופן טבעי על ידי הגוף, אשר נקשרת לקולטן זה ומפעילה אותו.
לדוגמה, האגוניסט האנדוגני העיקרי לקולטני סרוטונין הוא סרוטונין, והאגוניסט האנדוגני העיקרי לקולטני דופמין הוא דופמין.
קולטנים עבור נוירוטרנסמיטרים בעלי מולקולות קטנות, למשל סרוטונין, הם בדרך כלל בעלי אגוניסט אנדוגני אחד, אך לעיתים קרובות יש תת-סוגים שונים של קולטנים שיכולים לקלוט אותם (למשל, 13 קולטנים שונים לסרוטונין).
מצד שני, לקולטני נוירופפטידים יש לרוב פחות תת-סוגים, אך יש להם מספר אגוניסטים אנדוגניים שונים.
זה מאפשר מורכבות במערכת האיתות של הגוף: רקמות שונות מראות לעיתים קרובות תגובות שונות לליגנד מסוים.
אנטגוניסטים אנדוגניים ואגוניסטים הפוכים (למשל, חומצה קינורנית בקולטן NMDA) הרבה פחות נפוצים.
אָגוֹרָפוֹבְּיָה (או בַּעַת חוּצוֹת) היא הפרעה נפשית, המסווגת במגדיר האבחנות הפסיכיאטרי DSM 5 כהפרעת חרדה.
אדם החי עם הפרעה זו סובל מתחושת פחד במקומות בהם הוא חושש שיילכד או לא יוכל לקבל עזרה במקרה חירום.
המונח נטבע לראשונה במאה ה-19 על ידי הפסיכיאטר הגרמני קארל וסטפאל, שזיהה תופעות של חרדה אצל מטופלים ששהו במקומות הומי אדם.
המונח "אגורפוביה" הוא הלחם של המילים היווניות "אגורה" - αγορά [קרי: agora] - "כיכר השוק, ו"פוביה" - φοβία [קרי: fovia] - פחד.
זאת מפני שבעבר חשבו שהסיבה לפחד קשורה לעצם הימצאות האדם במקום ציבורי פתוח.
לפי ה-DSM 5 הפרעת אגורפוביה ניתנת למי שמתקיימים אצלם הקריטריונים הבאים:
פחד מובחן וחרדה מפני לפחות שניים מחמשת המצבים הבאים:
שימוש בתחבורה ציבורית (אוטובוס, רכבת, ספינה או מטוס)
הימצאות במקומות פתוחים (מגרש חניה, טיילת, שוק, גשר וכדומה)
הימצאות במקומות סגורים (קולנוע, קניונים, חנויות וכדומה)
עמידה בתור או עמידה בתוך קהל
האדם פוחד וחרד מפני מצבים אלה מפני שהוא חושב שהיחלצות מהם תהיה קשה והוא לא יוכל לקבל עזרה אם יזדקק לה במקרה של התפתחות סימפטומים דמויי התקף פאניקה או סימפטומים אחרים שיגרמו לו לחוש נבוך.
הסיטואציות האגורפוביות כמעט תמיד מעוררות באדם חרדה ופחד קשים.
יש לאדם נטייה חזקה להימנע מהמקומות מעוררי החרדה והפחד, או ללכת אליהם בליווי בלבד.
הפחד והחרדה אינם פרופורציונליים נוכח הסכנה הפוטנציאלית הגלומה במקומות מעוררי החרדה.
הפחד, החרדה וההימנעות מתמשכים - בדרך כלל לתקופה של 6 חודשים או יותר.
הפחד, החרדה וההימנעות גורמים לפגיעה משמעותית מבחינה קלינית בתפקוד החברתי התעסוקתי ובתפקודים אחרים החשובים לאדם.
אם ישנו מצב רפואי אחר (כגון פרקינסון, מחלות מעי דלקתיות) - הפחד, החרדה וההימנעות בבירור מוגזמים.
כל שנה מאובחנים כ-1.7% מהאוכלוסייה עם הפרעת אגורפוביה.
נשים נוטות לפתח את ההפרעה בשיעור גבוה יותר מאשר גברים.
אגורפוביה יכולה להתפתח בילדות אך מרבית המקרים מתפתחים בתקופת הנעורים או הבגרות המוקדמת.
שיעור הזקנים המאובחנים עם הפרעה זו עומד על 0.4% בשנה.
השכיחות בישראל לפי נתוני 2009 היא פחות מאחוז אחד בשכיחות לאורך החיים, ופחות מאחוז אחד של אבחון למשך שנה.
על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ-2004-2003 שיעור אגורפוביה עמד על 0.6%.
אצל כמחצית מהם (49.8%) היו תסמיני ההפרעה חמורים.
אצל 35.3% הייתה הפרעה מתונה, ואצל 15% הייתה ההפרעה קלה.
תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות אגורפוביה.
אישיותיים: עכבות חברתיות, חרדתיות תכונות אלה קשורות לאגורפביה אך גם להפרעות חרדה אחרות.
כמו כן קשורה הנטייה לחשוב שתסמיני החרדה גורמים נזק.
סביבתיים: אירועים שליליים בילדות כמו מוות של הורה (או פרידה מהורה עקב גירושין), וכן אירועים של שוד ותקיפה.
אנשים עם אגורפוביה יתארו בחלק מהמקרים את היחסים במשפחה כנעדרי חום.
גנטיים ופיזיולוגים: התורשתיות עומדת על 61%.
שיעור זה הוא הגבוה מבין הפוביות הספציפיות מבחינת עוצמת הקשר.
שיעור האנשים החווים התקף פאניקה או מפתחים הפרעת פאניקה מלאה עומד על כ-30%.
מרבית האנשים עם ההפרעה מפתחים תסמיני חרדה לפני התפתחות התקף הפאניקה.
במרבית המקרים (60% ויותר) ההפרעה פורצת לפני גיל 35. בדרך כלל ההפרעה אינה פורצת בגיל הבגרות.
מהלך ההפרעה הוא בדרך כלל מתמשך וכרוני.
החלמה מלאה ספונטנית היא יחסית נדירה (10%) אלא אם ההפרעה מטופלת.
המאפיינים של ההפרעה נותרים יציבים פחות או יותר לאורך שנות חיי האדם.
קיים לעיתים קושי בעיקר עם צעירים ומתבגרים לדבר על אודות הפחדים.
אצל זקנים התסמינים ייראו מתונים יותר והביטוי יהיה סומטי יותר מאשר נפשי.
חששות אלו עלולים ליצור אצל האדם התמודדות באמצעות הימנעות ממקומות ציבוריים, בדרגות שונות, בהתאם לחומרת ההפרעה.
האדם עשוי להימנע משהייה במקומות ציבוריים פתוחים, כגון שווקים, שדות תעופה או חופים נטושים, אך גם ממקומות ציבוריים סגורים יחסית בהם קיים חשש שלא תהיה עזרה נגישה, כגון מרכזי קניות או מעליות.
בדרגות חמורות של ההפרעה עשוי האדם להימנע מנסיעה בתחבורה ציבורית או מהגעה אל מקום מרוחק מהבית, ולפיכך עלול לצמצם את פעילותו לטווח של מספר מקומות "בטוחים" עבורו, כגון מספר רחובות הסמוכים לביתו.
במצבים קיצוניים הלוקה בהפרעה אף עלול להעדיף הישארות בבית בלבד, מקום בו הוא מרגיש בטוח ביותר, ולעיתים הוא חש לא בטוח אפילו בביתו אם לא מלווה אותו קרוב משפחה או חבר שהוא סומך עליו שיוכל לסייע לו בעת התקף הפאניקה ממנו הוא חושש.
ניסיונות של הלוקה באגורפוביה חמורה להגיע אל מקום "לא בטוח" עבורו, עשויים לגרום לו לפתח חרדה גבוהה לפני הביקור מהאפשרות שהוא יפתח שם התקף פאניקה, וליצור התקף פאניקה מלא במהלך הביקור.
מרבית האנשים עם אבחנת אגורפוביה מאובחנים עם הפרעה נוספת.
השכיחות הגבוהה ביותר של הפרעות נלוות לאגורפוביה היא של הפרעות חרדה, דיכאון, הפרעות הקשורות לטראומה נפשית (PTSD, ASD), והפרעות הקשורות לשימוש בסמים.
פוביה ספציפית (הקשורה לסיטואציה): בין שני המצבים יש הרבה מן המשותף.
עם זאת הפחד באגוראפוביה הוא מפני אפשרות שהאדם לא יוכל לקבל עזרה אם יזדקק לה.
בכך שונה האגורפוביה מפוביות ספציפיות מצביות אחרות.
הפרעת חרדת נטישה: גם בחרדת נטישה יש פחד מפני יציאה מהבית, אלא שפחד זה קשור ליחסים עם אדם אחר, ולא לאפשרות של היקלעות למצוקה במקום הומה.
הפרעת פאניקה: הפרעת פאניקה יכולה להתפתח גם ללא סיבה נראית לעין בעוד שהפרעת אגורפוביה מתפתחת במקרים רבים על רקע התנסות טראומטית ספציפית.
הפרעת חרדה חברתית: בהפרעה זו האדם חושש מפני סיטואציות חברתיות כמו אכילה או דיבור בציבור.
אלה לא מושאי החרדה והפחד באגורפוביה.
הפרעות פוסט-טראומטיות (PTSD, ASD): הפרעות אלה יכולות להיות מלוות באגורפוביה, אך אגורפוביה יכולה להתקיים שלא על רקע של אירוע טראומטי.
בכל מקרה כל הפרעה טראומטית מחייבת חשיפה של האדם למצב טראומטי כלשהו.
הפרעת דיכאון מז'ורי: גם בדיכאון מז'ורי ייתכן שתהיה נסיגה חברתית ניכרת כפי שניתן לראות גם באגורפוביה..
עם זאת בדיכאון מז'ורי הנסיגה החברתית תהיה מלווה בסימפטומים אחרים של דיכאון כגון מצב-רוח ירוד, ערך עצמי נמוך וכדומה.
מצבים רפואיים אגורפוביה לא תאובחן אצל אדם שפיתח חרדה מציאה למקומות הומים בשל סיבות רפואיות, שכן יש מגוון של סיבות רפואיות שאדם עלול לחשוש בגינן לצאת למקומות הומים, שמא ייקלע למצב חירום בו לא יוכל לקבל עזרה בזמן.
זה יכול לקרות למשל על רקע של מחלת לב, ועל רקע של מגוון מצבים רפואיים ומחלות אחרות.
בדומה למרבית הפרעות החרדה, הטיפולים שנמצאו במחקרים כיעילים ביותר לאגורפוביה הם טיפול קוגניטיבי התנהגותי, וטיפול תרופתי (בעיקר נוגדי דיכאון טריציקליים) או שילוב של שניהם.
טיפול בבנזודיאזפינים אינו מקובל בהפרעה זו.
הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי, המבוסס על הגישה הביהביוריסטית, פועל לחשיפה הדרגתית לגורם המאיים במטרה ליצור הכחדה של החרדה ממנו.
טיפול באמצעות הקהיה שיטתית, בה נחשף המטופל בהדרגה ובאופן שיטתי למקומות הציבוריים מהם הוא חושש, תחילה באמצעות דמיון מודרך על ביקור במקומות אלו תוך שמירה על תחושת רוגע בגוף באמצעות טכניקות הרפיה, ובהמשך יציאה הדרגתית מהבית וביקור פיזי במקומות אלו תוך שמירה על הרפיה גופנית.
טיפול בהצפה, בו האדם נחשף בבת אחת ובפתאומיות למקום המפחיד ורואה שהוא לא לוקה בהתקף לב, התעלפות, או פגיעה גופנית אחרת (טכניקה פחות נפוצה לשימוש, שמתאימה רק לחלק מהאנשים).
טיפול באמצעות מודל (modeling), בו המטופל צופה במטפל או באדם שהוא סומך עליו ומעריך אותו, שמתמודד עם הגורם המפחיד באופן מותאם וחיובי ללא חוויית התקף פאניקה, ולומד מדוגמה חיה זו להתמודד עם המקום המפחיד בעצמו.
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות ומעלה על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית, זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
אגי משעול (נולדה ב-20 באוקטובר 1946) היא משוררת ישראלית.
משעול נולדה בעיר צ'כו סילבאניי (בהונגרית סילאג'-צ'ה) בטרנסילבניה שברומניה, בשם אגנס (אגי) להורים יהודים דוברי הונגרית, ניצולי שואה.
עלתה ארצה בגיל 4 עם הוריה.
כבר בהיותה תלמידת תיכון החלה לכתוב.
היא למדה ספרות, תחילה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואחר כך באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבלה תואר שני בספרות עברית.
במהלך שנות ה-70 הוציאה שלושה קובצי שירה שלא זכו כמעט לתגובה ביקורתית ולהכרה.
חדירתה למרכז השירה העברית החלה רק בשנת 1986, כאשר פרסם חוקר הספרות, המתרגם והעורך דוד ויינפלד, שהיה עורך סדרת השירה בהוצאת "כתר", את קובץ שיריה "יומן מטע".
למחייתה, לימדה משעול ספרות בתיכון האזורי "באר טוביה".
בשנות ה-90 זכתה משעול לפופולריות הולכת וגוברת גם בקרב מבקרים וגם אצל קוראים מן השורה, ובשנת 1995 אף זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
כן זכתה בפרס הראשון על שם יהודה עמיחי, ובפרס עיריית חולון.
בשנת 2002 שיתפה פעולה עם האמנית הפלסטית איריס איריסיה קובליו בספר "מחברת החלומות", ששילב שירים קצרים ועבודות פלסטיות הנוגעות בנושא החלום.
בשנת 2002 הצטרפה לצוות המרצים במכללת עלמא לתרבות עברית, והמשיכה ללמד במכללה שנת 2008. בשנת 2004 הועלה לראשונה, במסגרת פסטיבל ישראל, המופע "ינשופות" - תיאטרון תנועה מוזיקלי המבוסס על שיריה (בימוי: נועה לב, מוזיקה: מיקה דני).
בשנת 2006 ראה אור בהוצאת Graywolf בארצות הברית הספר "Look There", המכיל מבחר משיריה בתרגומה של ליסה כץ.
בשנה זו אף שימשה, יחד עם פרופ' אריאל הירשפלד, כמנהלת אומנותית לפסטיבל השירה הבינלאומי במשכנות שאננים בירושלים.
בשנת 2007 עלה במסגרת פסטיבל ישראל מופע ובו ביצעו קורין אלאל, אפרת גוש ורונית רולנד לחנים חדשים מאת המוזיקאית אלונה טוראל לשיריה של משעול.
לימדה במסלול לכתיבה של אוניברסיטת תל אביב, וכן באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטה העברית.
ניהלה בשנים 2011 עד 2014 את בית-הספר לשירה של "הליקון", ומנחה סדנאות כתיבה במסגרות שונות.
השתתפה בפסטיבלים רבים לשירה בארץ ובעולם.
אחדים משיריה של משעול הולחנו, בעיקר על ידי קורין אלאל, שבאלבומה "פשוט כל כך" משנת 2008 כלולים חמישה שירים שכתבה משעול.
אלאל גם הלחינה את שירה של משעול "נשימה" לזמרת רוני אלטר.
שיר נוסף של משעול שזכה ללחן הוא "הצריף", שהלחינה ושרה יהודית רביץ.
ב-2018 הועבר ארכיונה האישי של משעול לספרייה הלאומית בירושלים, ובו כתבי היד שלה, טיוטות, תצלומים, יומנים אישיים, יומני חלום ומכתבים שקיבלה מאנשי רוח ומבקרים.
מונתה לסופר אורח לשנת 2020–2021 במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ירושלים.
מתגוררת בכפר מרדכי עם בעלה גיורא העוסק בחקלאות.
בתה היא הזמרת-יוצרת מאיה משעול, ובנה אורי משעול הוא יזם בתחום ההיי-טק והחינוך, מתרגם ספרים מאנגלית לעברית ומוזיקאי.
כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 1995
כלת פרס קוגל של עיריית חולון 2000
הזוכה הראשונה בפרס יהודה עמיחי לשנת 2002
ב-2014 זכתה בפרס LericiPea לשירה באיטליה.
ב-2014 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב, .
ב-2016 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע.
בנימוקי הוועדה להענקת התואר נכתב כי
בנובמבר 2018 קיבלה את פרס ניומן לספרות מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, על מפעל חיים בתחום הספרות.
ב-2018 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-2019 הוכרזה כזוכת פרס זביגנייב הרברט לשירה , הישראלית היחידה שזכתה בפרס בינלאומי זה, שמטרתו "הכרה בהישגים ספרותיים יוצאי דופן בזירה העולמית האינטלקטואלית והאומנותית"
בשנת 2021 הוכרזה כמשוררת הבית של המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים
בשנת 2024 קיבלה את פרס Horst Bienek לשירה, מטעם האקדמיה הבווארית לאמנויות במינכן, גרמניה, כהכרה למפעל יצירתה.
בשנת 2025 קיבלה את פרס Coburg Rückert, על שם המשורר והמתרגם הגרמני פרידריך רוקרט.
משעול חלקה את הפרס עם אנה בירקנהאור, שתרגמה את ספרה Gedicht für den unvollkommenen Menschen (הוצאת Hanser, 2024, גרמניה).
משעול היא טבעונית ותומכת בפעילות לזכויות בעלי חיים, וברבים משיריה היא עוסקת בנושא זה.
בין השאר ניתן למצוא בשיריה מחאה נגד תעשיית הבשר על ניסויים בבעלי חיים ועל נטישת כלבים.
השיר "אפרוח" מורכב כולו מטקסט מתוך התקנות שקבע משרד החקלאות לחוק צער בעלי חיים, המורות כיצד יש לגרוס אפרוחים כאשר אין להם ערך כלכלי לתעשיות הבשר או הביצים.
בשנת 2003 הוציאה משעול אוסף משיריה עד כה, הכולל מסה מקיפה מאת חוקר הספרות דן מירון.
במאמר, שכותרתו "הסיבילה הקומית", ניתח מירון את עולמה השירי של משעול החל מספריה הראשונים, וקבע בין השאר כי .
עם זאת, במעמדה המרכזי של משעול בשירה העברית הטילו ספק מספר מבקרים, בהם יצחק לאור וגבריאל מוקד, המגדיר אותה כ"משוררת מן השורה השנייה".
קודם תפסתי רגע, הוצאת י.
סריטה של חתול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978
יומן מטע, הוצאת כתר, 1986
יונת פקסימיליה, הקיבוץ המאוחד, 1991
השפלה הפנימית, הקיבוץ המאוחד, 1995
מחברת החלומות, אבן חושן, 2000
נרות נץ החלב, אבן חושן, 2002
מבחר וחדשים, הקיבוץ המאוחד, 2003
קורים דברים, הקיבוץ המאוחד, 2007
ביקור בית, הקיבוץ המאוחד, 2009
סידור עבודה, הקיבוץ המאוחד, 2012
מלאך החדר, הקיבוץ המאוחד, 2015
מה לך נשמונת, הקיבוץ המאוחד, 2019
שירים זה מכשפות, הקיבוץ המאוחד, 2024
זאת שעפה אחורה, הקיבוץ המאוחד, 2026
אגזוז לחץ הוא מפלט המשמש בכלי רכב בעלי מחזור שתי פעימות.
אגזוז מסוג זה מחזיר חלק מגזי הפליטה לכיוון המנוע בעיתוי היוצר דחיסה של תערובת הדלק לפני פיצוצה ובכך מפצה על אי קיומם של שסתומים במנוע.
הלחץ הנוצר בעת החזרת הגזים הוא הנותן לאגזוז את שמו.
אגזוז לחץ משמש בקטנועים, אופנועי שטח ובמכונות הדורשות מנועים קטני נפח, ונועד לסייע למנוע לשרוף באופן יעיל את התערובת ולהגיע להספק גדול יחסית למנועים אלו.
אגזוז לחץ מתאפיין ביצירת רמה גבוהה של רעש.
אגורה הייתה מרחב ציבורי בערי המדינה ביוון העתיקה.
האגורה שימשה כמקום כינוס אספת העם של הפוליס, ככיכר השוק וכמרכז החיים של העיר.
האגורה הייתה חלל עירוני המוקף במבני ציבור כגון מקדשים, סטואה, בולטריון (מושב מועצת העיר) או מבנים אחרים שאפיינו את התקופה.
על האגורה פיקחו האגורנומים (Agoranomoi), שגם היו אחראים לסדר, למסחר ההוגן ולמסי השוק.
הם גם יכלו לקנוס את מפירי הסדר.
האגורה הידועה ביותר מן העת העתיקה היא האגורה של אתונה.
האגורה שהייתה בעיר סמירנה (איזמיר של היום) שבאסיה הקטנה היא זו שהשתמרה בצורה הטובה ביותר עד היום, וכיום קיים בה מוזיאון המכונה "מוזיאון האגורה הפתוח של איזמיר" (İzmir Agora Open Air Museum).