tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טאלורק עלה לשלטון לאחר מותו של דרסט הראשון, והודח, ככל הנראה, על ידי אחיו של דרסט - נכטאן הראשון.
טַאיתוּ בטוּל (לעיתים: טייתו בטול; 1851 בערך–11 בפברואר 1918), קיסרית אתיופיה עקב נישואיה למנליק השני, קיסר אתיופיה.
טאיתו הייתה הבת השלישית מתוך ארבעה ילדים במשפחת אצולה המיוחסת לשושלת הסולומונית ולשושלת יג'ו של בני האורומו.
בני משפחתה מצד אביה היו שליטי סמיאן, צאצאיו של הקיסר סוסוניוס ששלט במאה ה-17. אביה הראס בטול היילה מרים היה פחות ידוע (אף שתוארו היה יותר גבוה) מדודה הדג'אזמאץ' וובה היילה מרים, שהיה שליט רובה של צפון אתיופיה בשנות ה-40 של המאה ה-19 ויריבו של הקיסר תוודרוס השני.
סבתה מצד אביה הייתה בתו של ראס גוגסה, שהיה חבר בשושלת יג'ו של בני האורומו.
אלה המירו את דתם מהאסלאם לנצרות וברובה של תקופת השופטים האתיופית היו סגני הקיסרים חסרי-הכח בבירה הקיסרית גונדר.
אימה יוובדר הייתה ממשפחת אצולה פשוטה מגונדר.
לאחר ארבעה נישואים קודמים לגנרלים ומושלים, נישאה טאיתו למלך מנליק משוואה בשנת 1883, לימים הוא הפך למנליק השני, קיסר אתיופיה.
לזוג לא היו ילדים מנישואים אלו.
לטאיתו מיוחסת השפעה רבה על בעלה מנליק שוואה לפני ואחרי הכתרתו לקיסר אתיופיה בשנת 1889. היא נחשבת למי שהובילה את הזרם השמרני בחצר הקיסרות, והתנגדה לעריכת רפורמות והכנסת מודרניזציה למדינה.
טאיתו הייתה ידועה בחשדנותה כלפי כוונותיהם של נציגי מדינות אירופה ביחס לאתיופיה.
במיוחד מילאה תפקיד מפתח סביב משבר הסכם וואצ'לה.
בקרב עדווה, עם פלישתה של איטליה לאתיופיה ממושבת החסות שלה באריתריאה, התלוותה הקיסרית לצבא הקיסרי הכלל-אתיופי, שבראשות הקיסר מנליק השני.
הקרב הסתיים בתבוסה צורבת לאיטליה הקולוניאליסטית במרץ 1896.
הקיסרית טאיתו נודעה באישיותה ההחלטית ובהתערבותה הבוטה במאבקים פנימיים בחצר הקיסרות, דבר שהפך אותה לבלתי אהודה, בניגוד לבעלה הקיסר, שנמנע מלהתערב במאבקים הפנימיים.
כאשר בריאותו של הקיסר מנליק החלה להידרדר בשנת 1906, החלה טאיתו לצבור כוח פוליטי.
היא חילקה משרות שונות לקרובי משפחתה, ובכך עוררה את זעמם של קבוצות אצילים מגונדר ושוואה, כמו גם את זעם קרובי משפחתו של יורש העצר לכס הקיסרי, ליג' ייאסו, לימים הקיסר ייאסו החמישי.
בשנת 1910 הצליחו הגורמים שהתנגדו לקיסרית טאיתו לסלק אותה מהשפעתה על ידי הקמת מועצת עוצרים, בראשות הראס טסמה נאדוו.
המועצה שלטה במקום הקיסר, שהיה חולה.
הקיסרית הורשתה רק לטפל בבעלה הגוסס.
עם מותו של הקיסר בשנת 1913, ירש את מקומו נכדו ליג' ייאסו.
טאיתו נאלצה לעזוב את הארמון הקיסרי באדיס ולגלות לארמון הישן שבהר אנטוטו, בקרבת אדיס אבבה, ובשכנות לכנסיית מרים הקדושה, אותה הקימה שנים קודם, ושם הוכתר בעלה לקיסר אתיופיה.
יש הטוענים שטאיתו נטלה חלק בקשר שהוביל להדחת הקיסר ייאסו החמישי בשנת 1916, ולהכתרת זאודיתו לקיסרית אתיופיה.
הקיסרית זאודיתו, אשר בעבר הייתה נשואה לאחיינה של טאיתו הראס וולה בטול, הייתה קרובה אליה מאוד, ואפילו הזמינה אותה לשוב ולהתגורר בארמון הקיסרי באדיס-אבבה.
טאיתו סירבה להצעה, אולם המשיכה לשמש יועצת סתרים לקיסרית החדשה.
טאיתו העבירה את שנותיה האחרונות בארמון שבהר אנטוטו.
בשנת 1917 היא ביקשה מהקיסרית זאודיתו רשות לסיים את חייה במחוז גונדר, אך סורבה.
שלושה חודשים לאחר מכן מתה טאיתו ונקברה לצד בעלה, במנזר ביתא מרים, באדיס-אבבה.
בשנים 1904–1906 הקים הקיסר מנליק השני אכסניה לצליינים אתיופיים בירושלים סמוך לרחוב הנביאים - הוא בית הקיסרית טאיתו.
טאירה נו קיומורי (יפנית: 平清盛 ; 1118–1181) היה מצביא יפני מתקופת הייאן.
ייסד את הממשלה הראשונה בהיסטוריה של יפן שנוהלה על ידי סמוראים.
לאחר מות אביו, טאירה נו טָדַמוֹרי, בשנת 1153, נטל קיומורי את השליטה על שבט טאירה והחל להרחיב את השפעתו בעולם הפוליטי של הבירה קיוטו.
בשנת 1156 הוא ומינאמוטו נו יושיטומו, ראש שבט מינאמוטו, דיכאו את מרד הוגן, והדבר ביסס את מעמד שני השבטים ככוח הלוחם החזק בבירה.
אולם, כוחם החדש הביא לחילוקי דעות, והשניים הפכו ליריבים, כאשר היריבות הגיעה לשיאה בשנת 1159 עם פרוץ מרד הייג'י.
קיומורי יצא מהעימות כאשר ידו על העליונה, הוציא להורג את יושיטומו ושני בניו הבוגרים, ובכך הפך לראש השבט החזק ביותר בקיוטו.
עם זאת, היקף השפעתו על המחוזות האחרים ביפן באותה עת נתון לדיון.
קיומורי גילה רחמנות כאשר הסכים לחוס על חיי בניו הצעירים של יושיטומו - ביניהם יוֹריטוֹמו, נוֹריוֹרי ויושיצְוּנֵה - פעולה שתתברר לימים כגורלית לשבט טאירה.
מתוקף מעמדו כראש השבט הלוחם היחיד בבירה, ניצל קיומורי את האפשרות לזרוע סכסוכים בין הקיסר לשעבר גו-שירקאווה ובנו הקיסר ניג'ו.
הדבר סייע לו לטפס במעלה סולם הדרגות הממשלתיות, על אף שרבים מהתארים שהוענקו למשפחתו ניתנו בשל פטרונותו של גו-שירקאווה.
עלייתו של קיומורי הגיעה לשיאה בשנת 1167, כאשר הפך לאיש החצר הראשון ממשפחת לוחמים אשר מונה לדאיג'ו דאיג'ין, השר הבכיר בממשלה, ומנהל הממשלה הקיסרית דה פקטו.
כנהוג, הוא ויתר במהרה על הנהגת שבט טאירה, מתוך כוונה לשאת בתואר הפוליטי והחברתי היוקרתי ביותר, מבלי להיות כבול למחויבויותיו כראש שבט.
מנהג זה היה הנוהג בקרב הצמרת הפוליטית ביפן של תקופת הייאן, ובעשותו כן, הצהיר קיומורי על מעמדו הרם בממשלה.
אולם, רבים מאנשי החצר האחרים (שלא השתייכו למשפחות לוחמות) הביעו מורת רוח ממינויו של קיומורי לתפקיד הדאיג'ו דאיג'ין ומאופן התנהלותו כלפי אנשי החצר אחרים.
בשנת 1171 ארגן קיומורי נישואים בין הקיסר טאקאקורה לבין בתו טאירה נו טוֹקוּקוֹ.
בנם הבכור, הנסיך טוֹקיהיטו, נולד בשנת 1178. שנה לאחר מכן, ביים קיומורי הפיכה, אילץ את מתנגדיו הפוליטיים להתפטר ממשרותיהם, ולבסוף גירש אותם.
את המשרות שהתפנו בממשלה הוא מסר לאנשי שלומו וקרובי משפחתו, ואף כלא את הקיסר לשעבר גו-שירקאווה.
לבסוף, בשנת 1180, אילץ קיומורי את חתנו, הקיסר טאקאקורה, לותר על כסאו, והכתיר במקומו את הנסיך טוקיהיטו, שהפך לקיסר אנטוֹקוּ.
עם עליית כוחו ועושרו של שבט טאירה, והמונופול בו החזיק קיומורי בממשלה, רבים מבעלי בריתו, רובם סמוראים ממחוזות אחרים, ואפילו בני שבטו, פנו נגדו.
קיומורי הוא הדמות הראשית באפוס מתקופת קמקורה עלילות הייקֵה.
קיומורי מופיע בעיקר כנבל טוב לב בסדרות מאנגה של אוסאמו טזוקה העוסקות במלחמת גנפיי.
טאלהיים היא עיירה במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה.
ידועה בדרך כלל ביינות שלה, בטורניר הטניס "Heilbronn Open" שמתנהל בפארק התעשייתי שלה, ובנוסף, מוכר קבר אחים מסביבות שנת 5000 לפנה"ס שהתגלה בה בשנת 1983. בקבר נמצאו שרידים של 34 גופות, וזהו אחד הסימנים המוקדמים לאלימות מאורגנת בתקופה הנאוליתית הקדומה באירופה.
טאלהיים ממוקמת לאורך נהר בחלקו הדרומי של מחוז היילברון, הגבול הצפוני גובל בעיר היילברון ובדרום בעיר בלופן אם נקאר.
בחלק הצפון-מזרחי של העירייה נמצא הר הייגרן, שגובהו 285 מטרים.
הערים, העיירות והכפרים הסמוכים לעיר טאלהיים הם כגון היילברון, אילספלד ואונטר גרופנבאך.
אנשים התיישבו באזור טאלהיים כבר בתקופה הנאוליתית.
השלדים ופריטי החרסינה שנחפרו מצביעים על כך שהם הושקעו לאחר 4900-5000 לפנה"ס.
מקורה של טאלהיים של ימינו הוא במאה ה-6 או ה-7 לספירה.
טאלהיים תועדה לראשונה בשנת 1230. שליש ממנה נשלט על ידי משפחת ג'נמינגן משנת 1499, ושני השלישים הנותרים הובאו לידי הגרמנים.
אזורי מגורים רבים בטאלהיים פותחו לאחר מלחמת העולם השנייה, כמו בית ספר חדש בעיר הנוסד בשנת 1966, תעלה חדשה הוקמה וארורגנו מחדש כרמים ושטחים מעובדים והקימו אזורי תעשייה.
בטאלהיים ישנו ארגון פרוטסטנטי וארגון קתולי אחד.
עד שנת 1942 היה לטאלהיים ארגון יהודי גדול.
הפרלמנט בטלהיים כולל 14 חברים בתוספת היו"ר.
העיצוב: זרוע תחתונה לבושה באדום הבולטת מהקצה השמאלי, ומחזיקה סכין ענבים בצבעים שחור-לבן.
תבנית היד המחזיקה סכין ענבים מופיעה על סמלה של טאלהיים משנת 1550. לכך נוספו כוכבים ופרחים מהמאות ה-17 וה-18. עיצובים אחרים מופיעים על החותם בסביבות 1903. בשנת 1930 אימצה טאלהיים עיצוב ישן כסמלה, המבוסס על חותם 1746. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוחלף בטעות סכין הענבים במגל.
הוא תוקן בשנית בשנת 1961 ע"פ הצעת ארכיון המדינה "באדן-וירטמברג".
ב-15 במרץ 1963 אושר הסמל על ידי משרד הפנים של באדן-וירטמברג וקיבל את הסמל.
הכנסייה הקיריאנית הפרוטסטנטית מקורה במאה ה-13.
הכהונה הקתולית הוא בניין בסגנון קלאסי מאוחר שנבנה בשנת 1863.
המזרקה העונתית בכיכר בית העירייה נבנתה בשנת 1991.
הכביש הפדרלי B27 , עובר ממרכז טאלהיים לחלקה המערבי הגובל באזור התעשייה ראוהר-שטיך.
טאלב טוואטחה הוא כדורגלן-עבר ערבי-ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי ומשמש כמאמנה של מועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
טוואטחה נולד בג'סר א-זרקא, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית ממוצא בדואי וסודאני.
בילדותו התאמן גם בקראטה, ובגיל 8–9 היה אלוף ישראל בהתעמלות מכשירים לבני גילו.
החל את דרכו ככדורגלן במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
ב-21 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של מכבי חיפה בליגת העל, בניצחון 4–1 על מכבי אחי נצרת.
עונת 2010/2011 הייתה עונת הפריצה שלו, אחרי שהחליף את המגן הזר פיטר מסיללה שנפצע לפרק זמן ארוך.
טוואטחה הצטיין בעונה זו, כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 3–0 על מכבי תל אביב, בישל שלושה שערים, זכה עם מכבי חיפה באליפות, נבחר לתגלית העונה וזכה למקום בנבחרת העונה של "מעריב".
בעונת 2011/2012 הושאל מסיללה, וטוואטחה תפס את מקומו בהרכב הפותח של מכבי חיפה.
טוואטחה הציג יכולת טובה בתחילת העונה, אך חלה אצלו נסיגה ביכולת ככל שהתקדמה העונה.
בפברואר 2012 נפצע ועבר ניתוח, ועקב כך נעדר לזמן ממושך, ובסיום אותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, שם פתח בהרכב בהפסד 2–1 להפועל תל אביב.
בעונת 2012/2013, תחת הדרכתו של המאמן אריק בנדו, חזר טוואטחה להרכב הראשון של מכבי חיפה.
בסיום העונה, בה חיפה סיימה במקום השני, טוואטחה נבחר פעם נוספת לנבחרת העונה של "מעריב".
במהלך עונת 2013/2014 התעמת בצורה אלימה עם אוהדי קבוצתו שלו, עת טוואטחה הנסער זרק על אוהדים של מכבי חיפה אשר מחו נגדו – משענת כיסא מרכבו, כל זאת מייד לאחר משחק ליגה בו הפסידו לבני סכנין.
בעקבות זאת, חלק מאוהדי הקבוצה דרשו את עזיבתו, אך טוואטחה קיבל גיבוי מנשיא הקבוצה יעקב שחר, והאריך את חוזהו במועדון בחמש שנים נוספות.
בעונת 2015/2016 זכה עם מכבי חיפה בגביע המדינה לאחר 18 שנים שבהן לא זכתה הקבוצה בגביע.
טוואטחה פתח ושיחק תשעים דקות בניצחון 1–0 על מכבי תל אביב במשחק הגמר.
ב-5 ביולי 2016 חתם טוואטחה לארבע שנים בקבוצה הגרמנית, איינטרכט פרנקפורט.
במהלך הקיץ נפצע טוואטחה והחמיץ את תחילת העונה.
טוואטחה לא שיחק במשחק הגמר מול באיירן מינכן, אך היה שותף לזכייה בגביע החמישי בתולדות הקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2019 התירה פרנקפורט את חוזהו של טוואטחה, שהיה עד שנת 2020, והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-10 בספטמבר 2019, חתם טוואטחה בלודגורץ ראזגרד מהליגה הבולגרית, על חוזה לשלוש שנים.
ב-24 בספטמבר 2019, ערך טוואטחה את הופעת הבכורה שלו בלודגורץ לאחר שפתח בהרכב במשחק הגביע נגד נפטוצ'ימיק בורגאס, אותה ניצחה לודגורץ 4–1.
ב-16 באוקטובר 2020 חזר לקדנציה שנייה במכבי חיפה, וחתם לשלוש שנים.
ב-3 ביולי 2022 חתם לשנתיים בבני סכנין מליגת העל הישראלית.
ב-20 בנובמבר 2024, לאחר שנה בה לא שיחק בשל פציעה בשריר התאומים, הודיע טוואטחה על פרישה מכדורגל בגיל 32.
כפר קאסם,ב-13 באוקטובר 2025 מונה למאמן הקבוצה.
טוואטחה שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, ובשנת 2010 החל לשחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21, במדיה ערך בסך הכל 18 הופעות וכבש שני שערים.
בינואר 2011 זומן על ידי המאמן הצרפתי-ספרדי לואיס פרננדס לסגל הבוגרים של נבחרת ישראל, למשחק האימון הלא-רשמי מול קבוצת דינמו קייב האוקראינית, אך טוואטחה לא-שותף במשחק לאחר שהודיע על פציעה.
ב-26 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל בהרכב הפותח בניצחון הביתי 2–1 על לטביה, במסגרת מוקדמות יורו 2012.
במקביל המשיך לשחק גם בנבחרת הצעירה, וב-2013 היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שהתקיים בישראל.
ב-15 בנובמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל, בניצחון במשחק הידידות הביתי 7–0 על גואטמלה.
ב-13 באוקטובר 2025 מונה למאמנה של מועדון ספורט כפר קאסם, לאחר ששימש כעוזר מאמן הקבוצה אדהם הדיה שעזב את תפקידו.
לטוואטחה גם אזרחות סודאנית – זאת בזכות כך שמקור משפחת טוואטחה הבדואית-מוסלמית בדומה לחלק ניכר מאנשי ג'סר א-זרקא הוא מסודאן.
הוא נאלץ לעשות זאת על מנת להשתתף עם קבוצתו הגרמנית בזמנו איינטרכט פרנקפורט במחנה אימונים שנערך באיחוד האמירויות הערביות, שלא-הרשתה כניסת לבעלי דרכון ישראלי לשטחה בשנת 2016, טרם הסכמי אברהם.
אליפות ליגת העל הבולגרית: 2019/2020
טָאישָׁאן (בסינית מפושטת: 台山; בסינית מסורתית: 臺山; בפין-יין: Táishān) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית בדרום מחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
טאישאן שוכנת בדלתה של נהר הפנינה, כ-110 קילומטרים דרום-מערבית לבירת המחוז גואנגג'ואו.
הנפה העירונית כוללת 95 איים ואיונים, כולל שאנגצ'ואן, האי הגדול ביותר בגואנגדונג.
האזור בו שוכנות ארבע הנפות המקוריות שהרכיבו את נציבות ג'יאנגמן: טָאיְשָׁאן, שִׂינְחְווֵי, קָאיְפִּינְג ואֶנְפִּינְג מכונות סְה יִי (四邑, בפין-יין Sì Yì, או גם בתעתיק Sze Yup, כלומר "4 נפות") והוא מפורסם ברחבי סין בשל כמות כוכבי הבמה שנולדו בו, ובשל הדיאלקט המיוחד אותו דוברים תושביו.
טאישאן מפורסמת בהיותה ערש הולדת הכדורעף הסיני, שהובא לטאישאן בידי מהגרים סינים חוזרים, והעיר זכתה באליפות המחוז ובאליפות המדינה פעמים רבות.
העיר גם ידועה בסין כאחד משני מקומות ההולדת של הסוגה המוזיקלית של גואנגדונג, המקום השני הוא גואנגג'ואו.
רבע מה"" ("Flying Tigers"), הקבוצה האגדית של טייסים אמריקנים שנלחמו ביפנים במהלך מלחמת העולם השנייה לפני כניסת ארצות הברית למלחמה, הגיעו מטאישאן.
טאישאן נוסדה בשם נפת שִׂינִּינְג (新宁县) ב-12 בפברואר 1499, בשנה ה-12 לשלטונו של קיסר סין חונְגְגְ'ה, הקיסר התשיעי של שושלת מינג, משטחים שנלקחו מדרום מערב נפת שִׂינְחְווֵי.
בין 1854 ל-1867, בתקופת שושלת צ'ינג, ובמהלך מרד טאיפינג פרצה מלחמת אזרחים, שהתחוללה בעיקר בטאישאן (אז עדיין נפת שִׂינִּינְג), בין התושבים דוברי הקנטונזית המכונים פונטי לתושבים דוברי הניב הקרוי האקה המכונים האקה (客家).
עד שצבא שושלת צ'ינג, שהיה עסוק חלק גדול מהתקופה בדיכוי מרד טאיפינג, הגיע סוף סוף לאזור במטרה לעצור את המלחמה נהרגו לפי הערכה כמיליון אזרחים, בעיקר מבני ההאקה.
הצבא הפריד בין הנצים, חלק מבני ההאקה עברו לתת-נפה שהוקמה עבורם בדרום מזרח טאישאן המכונה צְ'ה-שִׂי (赤溪镇) והיתר הועברו למחוז גואנגשי.
ב-1914 שונה שם הנפה לטאישאן על מנת להימנע מהבלבול לנפות באותו שם בחונאן ובסצ'ואן.
לרוע המזל, שם חדש זה יוצר אצל דוברי שפות אחרות בלבול מול טאישאן (הר טאי) במחוז שאנדונג.
במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשו חיילי האימפריה היפנית לטאישאן, והרגו 280 תושבים בעיר טאישאן.
ב-17 באפריל 1992, שודרג מעמדה של טאישאן מנפה (县) למעמד של נפה עירונית (县级市).
בשל אסונות טבע, ומצוקות כלכליות החלו תושבי טאישאן לחפש חיים חדשים מעבר לים אחרי מלחמת האופיום הראשונה.
ההגירה של תושבי טאישאן לאמריקה הצפונית החלה עם הבהלה לזהב.
תושבים רבים מטאישאן הגיעו לקליפורניה כעובדים על פי חוזה.
גל נוסף של מהגרים הגיע במהלך בניית מסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית הראשונה בארצות הברית ובקנדה.
ב-1870 התגוררו בארצות הברית כ-63,000 סינים, כמעט כולם בקליפורניה.
בשל אפליה ומחסומי שפה הוקמו השכונות המכונות צ'יינהטאון על מנת לאפשר לסינים (שחלק גדול מהם הגיע מטאישאן) לחיות יחדיו ולעזור האחד למשנהו.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנפה העירונית 907,744 תושבים.
כ-1.3 מיליון אנשים שמוצאם בטאישאן מתגוררים בכ-91 מדינות ברחבי העולם.
משום כך מכונה הנפה "ביתם של הסינים מעבר לים".
אם כוללים את כל ארבע הנפות המקוריות של ג'יאנגמן המכונות גם אזור טאישאן רבתי יש ברחבי העולם כ-8 עד 9 מיליון אנשים מטאישאן.
ההיסטוריון האמריקני ממוצא סיני הים מרק לאי (Him Mark Lai 2009-1925) טוען שבשנות ה-80 של המאה ה-20 היה מוצאם של קרוב ל-430,000 אמריקנים ממוצא סיני, כ-70% מכלל קהיליית האמריקנים ממוצא סיני, מטאישאן על פי נתונים מ-1988. נכון ל-2013 כ-500,000 אמריקנים ממוצא סיני מקורם בטאישאן.
הנפה העירונית טאישאן מחולקת לתת-רובע אחד ושש עשרה עיירות:
בבתי הספר מחייבים את התלמידים לדבר בכיתה במנדרינית תקנית והמורים מחויבים להרצות בשפה זו, ואף משתמשים במנדרינית בנסיבות רשמיות.
למרות זאת, השפה העיקרית אותה דוברים תושבי טאישאן היא טאישאנית, דיאלקט של קנטונזית, משפחת שפות נרחבת שדובריה מפוזרים בדרום סין.
לפני שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה הטאישאנית השפה הסינית השלטת בכל רחבי שכונות הצ'יינה טאון באמריקה הצפונית.
התושבים גם דוברים קנטונזית תקנית כיוון שזו השפה הנפוצה במחוז גואנגדונג.
החינוך בעיר טאישאן נהנה מתמיכה משמעותית מאנשי עסקים ומאנשי חינוך סיניים מעבר לים.
בתי ספר תיכוניים רבים נבנו ומומנו על ידי סינים המתגוררים באזורים המנהליים המיוחדים (הונג קונג ומקאו) ובארצות זרות שונות, דוגמת ארצות הברית, קנדה וברזיל.
יש אומנם חטיבות ביניים ובתי ספר תיכוניים רבים בטאישאן, אך אין עדיין בנפה אוניברסיטה שבה ניתן ללמוד לתואר ראשון מלא.
תלמידים שמקבלים ציונים גבוהים לומדים באוניברסיטאות בערים אחרות.
על מנת לכבד את התורמים נושאים בתי הספר את שמותיהם של הורי הנדבן.
דוגמה לכך הוא בית הספר פֶּנְג צְ'וֵאן (鹏权中学), שנבנה במהלך 2001-1999, וכיום משולב במערכת בתי הספר הציבוריים של העיר.
בית הספר שוכן במערב העיר, ונבנה על ידי איש עסקים מהונג קונג.
לטאישאן ניתן להגיע כיום בקווי אוטובוסים בלבד.
תחנת האוטובוסים המרכזית נמצאת בטָאיְצֶ'נְג, המרכז המסחרי והחינוכי של העיר טאישאן.
בעבר ניתן היה להגיע לעיר במעבורת סנפירית מהונג קונג שעגנה בנמל בגונְגְיִי על הנהר טָאן הזורם לנהר הפנינה.
עד מלחמת העולם השנייה פעלה באזור מערכת מסילות ברזל מצומצמת שקישרה חלקים שונים של טאישאן עם ג'יאנגמן.
את הרשת בנה צֶ'ן יִישִׂי והיא הייתה רק אחת משלוש מסילות ברזל שנבנו והופעלו על ידי סינים בשנים שקדמו להקמת הרפובליקה העממית של סין.
שירות מעבורות קיים בין החלק היבשתי בטאישאן לאי שאנגצ'ואן, השייך לנפה.
המעבורת יוצאת מנמל שָׁאנְדְזְוֵי (山咀港) בעיירה צְ'ווָאנְדָאו לנמל סָאנְג'וֹאוּ (三洲港) באי שאנגצ'ואן.
מעבורת נוספת מקשרת בין שָׁאנְדְזְוֵי לאי שיאצ'ואן (גם הוא חלק מנפת טאישאן).
טאירה או טיירה הנקרא גם טולומוקו (שם מדעי: Eira barbara) הוא מין גדול ממשפחת הסמוריים החי על עצים ביערות באמריקה הדרומית.
הוא מין יחיד בסוגו וקרוב של הגרגרן.
הטאירה חי ביערות טרופיים באמריקה הדרומית, המרכזית ובאי טרינידד.
פרוותו חומה או שחורה עם כתם בהיר על החזה, אך לעיתים נולדים טיארות לבנות.
אורכו עד 60 ס"מ ואורך זנבו 45 ס"מ ומשקלו מגיע עד ל-7.5 ק"ג
הוא יצור מהיר הצד ביום ובלילה, היודע לטפס בזריזות בין הענפים ואף לקפוץ ביניהם ולשחות מהר.
טרפו העיקרי הוא מכרסמים שונים אך גם יונקים קטנים אחרים כמו קופי הטמרין והמרמוסט, עופות, זוחלים ואף נבלות ופירות.
לעיתים הם גם אוכלים דבש מכוורות בין העצים.
הטאירה אינו נמצא בסכנת הכחדה, אך כמה תת-מינים קרובים לסיכון עקב כריתת יערות.
טאלונס היא מערכת טקטית ניסיונית בפיתוח DARPA המיועדת לפעול כלוויין עבור ספינות קרב.
המערכת כוללת מטע"ד המונף אל השמיים באמצעות מצנח רחיפה ורתום אל הסיפון באמצעות כננת.
המערכת משפרת את יכולות התצפית של הספינות (העלייה לגובה מגדילה את האופק הנראה), מסייעת באיסוף מודיעין ומגדילה את המודעות של הספינה לפלטפורמות שבסביבתה.
טאלונס מסוגל לשאת עד 70 קילו של ציוד מטען נוסף לגובה של עד 460 מטרים, בסדרי גודל יותר מתרנים ועמודי ההגבהה (Mast) הקיימים כיום בספינות.
טאלונס הוא חלק מפרויקט TERN.
בשנת 2019 בוצע ניסוי ראשון של המערכת.
טאכסילס היה שליט הודי, אשר שלט על ממלכה בהודו בין נהרות האינדוס וההידספס.
התפרסם בשל שיתוף הפעולה שלו עם אלכסנדר הגדול במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו.
המקורות היחידים בני תקופה זו, הם מקורות יווניים או רומיים, אשר התמקדו בעיקר בתיאור מפעלותיו של אלכסנדר עצמו, והתעלמו ממנהיגים זרים שבאו עמו במגע.
מסיבה זו לא ידוע דבר על ילדותו ומוצאו של טאכסילס.
גם שמו, הוא ככל הנראה שיבוש יווני של שם הודי בשפת הסנסקריט.
שמו האמיתי היה ככל הנראה "אמבהי".
ממלכתו של טאכסילס השתרעה בין גדתו המזרחית של נהר האינדוס, עד לגדתו המערבית של ההידספס.
עיר בירתו נקראה טכסילא כמוהו, העיר שכנה ככל הנראה באזור אטוק, בפקיסטן המודרנית.
פלוטרכוס, מתאר את ממלכתו כ"ארץ שגודלה כגודל מצרים, משופעת בשדות מרעה טובים ואדמות המניבות פרי יפה למכביר".
ככל הנראה היה לו סכסוך ישן עם שליט ממלכת פאוראבה שממזרח להידספס פורוס.
כאשר נודע לטאכסילס בשנת 327 לפנה"ס, שאלכסנדר הגדול, מלך מוקדון, שכבר כבש את האימפריה הפרסית וכן את באקטריה וסוגדיאנה, מתכנן לפלוש גם להודו, סבר טאכסילס שכעת יוכל להשיג בן ברית במאבקו נגד פורוס.
הוא שיגר שליחים אל אלכסנדר, והבטיח להסגיר בידיו את טכסילא.
כמו כן הוא שיגר 200 טלנטים כסף, אלפי שוורים וכבשים, וכן 700 פרשים ושלושים פילים.
כאשר החל אלכסנדר בסופו של דבר בפלישה, הוא התקדם במהירות עד טכסילא, אולם חשש שמא טאכסילס יבגוד בו ברגע האחרון, ועל כן התקדם אל העיר במערך קרבי.
אולם טאכסילס יצא בעצמו, ונפגש עם אלכסנדר ממערב לטכסילא.
על פי פלוטרכוס, טאכסילס אמר לאלכסנדר: "למה לנו להילחם זה בזה, אלכסנדר, אם לא באת לשדוד את המים ואת אשר אנו צריכים למחייתנו?
הלא הם שני דברים שאנשים שפויים חייבים להיאבק למענם ללא פשרות.
אשר למה שמכונה עושר ונכסים, אם שלי גדולים משלך אני מוכן לחלוק אתך, אך אם יש לך יותר ממני, לא אזלזל במתת ידך".
אלכסנדר נהנה מהדברים והשיב: "האם אתה חושב שבזכות המילים הנחמדות שאמרת לי השיחה שלנו תסתיים בלי התמודדות?
לא, אתה לא תנצח אותי, אלחם נגדך עד הטובה האחרונה פן תגבר אתה עלי במידת הנדיבות".
שני המלכים החליפו ביניהם מתנות, אלכסנדר אישר מחדש את שליטתו של טאכסילס על ממלכתו, כפי שנהג בדרך כלל כלפי שליטים שנכנעו למרותו, אך השאיר בטכסילא חיל מצב בראשות הגנרל המוקדוני פיליפוס.
זמן קצר לאחר קרב הידספס, שבמהלכו נהרג אחד מאחיו של טאכסילס בידי פורוס עצמו, שצעק "אני מזהה את האח של טאכסילס, בוגד בממלכתו ובארצו!", פרצה מרידה בצבא המוקדוני, ואלכסנדר נסוג מהודו.
במקביל, התמרדו החיילים שאלכסנדר הציב בטכסילא.
ההתמרדות דוכאה, אולם פיליפוס מפקדם מת במהלכה.
אלכסנדר שחפץ להותיר את האזור בידיים נאמנות, מינה את טאכסילס כסטרפ של כל הארץ שממערב להידספס.
במסגרת הסכם בבל שנערך לאחר מותו של אלכסנדר, קבעו הדיאדוכים שטאכסילס ימשיך לשלוט לצד מושל מוקדוני בשם אודומידס.
החלטה זו אושררה בהסכם טריפרדיסוס.
לאחר מכן לא ידוע דבר על טאכסילס, הוא ככל הנראה מת מוות טבעי, או נרצח בידי אודומידס.
טאיקה דייוויד ואיטיטי הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מפיק ובמאי ניו זילנדי.
היה מועמד לפרס אוסקר ב-2004 על סרטו הקצר "שתי מכוניות, לילה אחד", אך לא זכה.
שני סרטיו באורך-מלא "ילד" ו"לצוד את הפראיים" היו לסרטים המכניסים ביותר במולדתו הניו זילנדית.
סרטו "מה שאנחנו עושים בצללים" אף זכה לשבחי המבקרים.
סרטו ההוליוודי הראשון הוא הסרט מבית אולפני מארוול, "תור: ראגנארוק" (2017).
בטקס פרסי האוסקר ה-92 זכה ואיטיטי בפרס האוסקר על התסריט המעובד הטוב ביותר, על סרטו "ג'וג'ו ראביט".
טאיקה דייוויד ואיטיטי נולד, גדל והתחנך בוולינגטון בירת ניו זילנד.<ref name=":0" /.
אביו, טאיקה ואיטיטי, היה איכר ואומן בן העם הילידי-פולינזי של ניו זילנד, המאורים..
אמו, רובין (לבית כהן) הייתה מורה ממשפחה נוצרית ממוצא בריטי בעיקרה, אם כי סבה של אמו היה יהודי ממוצא רוסי..
הוריו התגרשו בילדותו, והוא סיפר שגדל בעיקר בחיק אמו.
מאוחר יותר בחייו, החל לסירוגין להשתמש בשם נעוריה של אמו, כהן (Cohen), כשם עט נוסף, במקומו של שם משפחתו המקורי.
יחד עם זאת, לאחר הצלחת סרטו הקצר הראשון שיצא ב-2004, חזר להשתמש באופן קבוע בשם משפחתו המקורי וכן מצד משפחת אביו, ואיטיטי (Waititi) עבור יצירותיו - והמשיך לעשות כך מאז ועד היום.
בזמן שהיה תלמיד דרמה באוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון, ואיטיטי היה חלק מהרכב קומי בן חמישה חברים בשם "So You're a Man", שזכה להצלחה רבה ברחבי אוסטרליה.
בהמשך ואיטיטי היה חלק מן הצמד "The Humourbeasts" לצד ג'מיין קלמנט.
הצמד זכה בפרס הנחשב ביותר לקומדיה בניו זילנד, פרס בילי טי, בשנת 1999.
ואיטיטי פעל גם על המסך מאז תחילת הקריירה שלו.
הוא זכה בפרס קולנוע מקומי על עבודתו כאחד התלמידים בסרט "המציצים" בשנת 1999, והיו לו תפקידים קטנים גם בסרטים נוספים כמו "הכביש" ובסדרת הטלוויזיה "הסטריפ".
ואיטיטי שיחק לצד תומאס קלמקו וראיין ריינולדס, בסרט גיבורי-העל "גרין לנטרן".
ואף השתתף בשני סרטים משלו "הילד" בשנת 2010 וב"החיים בצללים" 2014, אותו כתב וביים יחד עם ג'מיין קלמנט.
ואיטיטי מגלם את דמותו של קורג ביקום הקולנועי של מארוול וכן בסרט "תור: ראגנארוק" אותו ביים.
בין מגוון תחומי העניין והאומנות, ואיטיטי החל לעשות סרטים קצרים קומיים לתחרות סרטים שנערכה בניו זילנד.
בשנת 2004 סרטו הקצר השני, "שתי מכוניות" זיכה אותו במועמדות לפרס האוסקר.
זכור כי ואיטיטי העמיד פנים שהוא נרדם בזמן הקראת המועמדויות.
סרטו העלילתי הראשון, היה הקומדיה הרומנטית "Eagle vs Shark", שהופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית בהפצה מוגבלת ב-2007. באותה השנה ואיטיטי כתב וביים פרק אחד מתוך התוכנית טיסת הקונקורד והיה הבמאי של פרק אחר.
סרטו השני בו שיחק "ילד", הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של סאנדנס 2010, והיה אף מועמד לפרס השופטים הגדול.
הסרט זכה לתשבחות וביקורות נלהבות עם שחרורו בניו זילנד.
לאחר ההצלחה של "ילד" ואיטיטי קיווה ששירו "Poi E" יגיע בפעם השנייה למקום הראשון במצעד הפזמונים של ניו זילנד.
השיר הגיע בסופו של דבר למקום השלישי.
בשנת 2011, ביים ואיטיטי את הסדרה "Super City" בכיכובה של מדלן סמי, המגלמת חמש דמויות המתגוררות בעיר אחת.
בשנת 2013, ואיטיטי היה שותף בהפקה כתיבה ואף כבמאי ושחקן בסרט הקומדיה העל-טבעית "מה אנו עושים בצללים" שעוסק בערפדים.
סרטו הרביעי של ואיטיטי "Hunt for the Wilderpeople", הוקרן בפסטיבל סאנדס 2016. כאשר יצא שוב בניו זילנד, הסרט שבר כל שיא כולל את השיא אותו קבע סרטו הקודם של ואיטיטי לפתיחה הטובה ביותר בקופות.
בשנת 2016, ואיטיטי כתב את התסריט הראשוני לסרט האנימציה "מואנה" מבית דיסני.
בשנת 2017, ואיטיטי זכה בפרס השנה החדשה לניו זילנד, אך לא הצליח להגיע לקבל את הפרס באופן אישי, בשל התחייבויות עבודה קודמות.
בהמשך, ביים ואיטיטי את סרטו ההוליוודי הגדול הראשון,"תור: ראגנארוק" של אולפני מארוול אשר פורסם באוקטובר 2017. עוד בעבר כתב וביים ואיטיטי שני סרטים קצרים העוסקים בת'ור ביקום הקולנועי של מארוול, מאוחר יותר הוא הובא להתייעצות עם כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי תסריטאי "הנוקמים: מלחמת האינסוף", למען עלילתו של ת'ור בתחילת הסרט.
ואיטיטי היה אמור לשתף פעולה עם מארק גוסטפסון כדי לביים את סרט האנימציה "בועות" שיה אמור לעסוק בחייו של מייקל ג'קסון כפי שהם נראים מנקודת מבטו של השימפנזה שהייתה לג'קסון לחיית מחמד.
אף על פי כן, ואיטיטי נטש את הפרויקט ב-2019, עקב אילוצי לוחות זמנים של הפקות אחרות.
ב-16 ביולי 2019, הוכרז כי ואיטיטי יחזור לתפקידו כבמאי ותסריטאי בסרט ההמשך לסרטו "תור: ראגנארוק" מבית היקום הקולנועי של מארוול, "תור: אהבה ורעם", בו חזרה לככב השחקנית (לאחר היעדרות דמותה מהסרט הקודם) הישראלית-אמריקאית, נטלי פורטמן.
בשנת 2019, ביים, כתב וכיכב בסרט הקומדיה-הסאטירי "ג'וג'ו ראביט" המספר את סיפורו של ילד גרמני בתנועת הנוער ההיטלראי הנאצית בשלהי מלחמת העולם השנייה, שמגלה שאמו מחביאה נערה יהודייה בביתם.
בנוסף, ואיטיטי גילם בצורה פארודית-סאטירית את אדולף היטלר כ"דמות אב" משונה ותמהונית המופיעה בדמיונו של הילד.
הסרט זכה לביקורות משבחות בקרב צופיו.
כמו כן, ואיטיטי זכה בפרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2019 בזכות סרט זה.
על הסרט היה מועמד בארבע קטגוריות נוספות בהן פרס לסרט הטוב ביותר, אך בו לא זכה.
זהו פרס האוסקר הראשון בו זכה ואיטיטי.
בשנת 2022 נכלל ברשימת המשפיעים טיים 100 של מגזין "טיים" האמריקאי.
סופרב-2011 הוא נישא למפיקה הניו זילנדית צ'לסי וינסטנלי , ולהם שתי בנות.
ב-2021 החל בזוגיות עם הזמרת והשחקנית הבריטית ילידת-קוסובו, ריטה אורה, לה אף נישא באוגוסט 2022.
באוקטובר 2023, ואיטיטי ורעייתו ריטה אורה, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן.
שנה תוכניתתפקיד הערות 2007–2009טיסת הקונקורד במאי 4 פרקים 2011 Super City במאי; עונה 1 2012 The Inbetweeners במאי; עונה 1, 5 פרקים2019המנדלוריאןקולו של IG-11גם במאי הפרק: "Chapter 8".2019–2024מה שקורה בצלליםבמאי ותסריטאי; 3 פרקים2021מה אם...?דיבוב2021–2023Reservation Dogsיוצר, תסריטאי ומפיק בפועל2022–2023לו הייתי פיראטאדוארד "אד" טיץ' / שחור הזקן16 פרקים
גם ביים פרק והפיק 4 פרקים2023ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2זיגמונד פרוידפרק: "III"2024צ'יינהטאון מבפנים (אנ')מפיק בפועל
במאי הפרק: "Generic Asian Man"שודדי הזמן (אנ')סופרים בינג6 פרקים
גם יוצר, במאי, תסריטאי ומפיק בפועל
טאיצ'י (בקרואטית: Tajči; נולדה ב-1 ביולי 1970) היא זמרת קרואטית.
טאיצ'י נולדה בשם טטיאנה מטייאש (בקרואטית: Tatjana Matejaš) בזגרב, מגיל צעיר החלה לעסוק במוזיקה.
ב-1990 זכתה בתחרות הלאומית לייצוג יוגוסלביה באירוויזיון, בתחרות שיוגוסלביה אירחה באותה שנה הופיעה עם השיר "Hajde da ludujemo", היא הייתה במקום שביעי.
הקריירה שלה במדינה נקטעה עקב התפרקות יוגוסלביה, ב-1992 עזבה את קרואטיה והלכה ללמוד ב בניו יורק, במהלך שהותה בניו יורק היא הופיעה במספר הפקות בברודוויי ושיחקה גם בתיאטרון בפנסילבניה.
ב-1994 חזרה לקרואטיה והופיעה במחזה "Miracle of Christmas" מאת סם ובלה ספיבק שהועלה בתיאטרון ברייקה.
ב-1997 עברה ללוס אנג'לס, בארצות הברית היא לקחה חלק בהפקה של המחזמר "בריגדון" של פרדריק לאו ובהפקה של פנטום האופרה.
ב-2004 עברה עם משפחתה לאוהיו.
ב-2015 הפיקה והנחתה את תוכנית האירוח "Waking Up in America", באותה שנה עברה עם משפחתה לטנסי.
היא נישאה ב-1999 למתיו קמרון ונולדו לה שלושה בנים, אחותה היא השחקנית סניה מטאיס.
בנו של הקיסר וָאן-לִי ואביהם של הקיסרים טְייֵנְצִ'י וצ'ונְגְגֶ'ן.
טאיצ'אנג ירש את הקיסרות במות אביו ב-28 באוגוסט 1620, ונפטר בתוך פחות מחודש מתחילת שלטונו ב-26 בספטמבר.
במותו ירש אותו בנו הבכור, טְייֵנְצִ'י.
ג'וּ צַ'אנְגּלוֹאוּ כפי שנודע בשמו הפרטי, היה בנם של הקיסר ואן-לי ואשת הקיסר שְׂיַאו-גִּ'ינְגּ.
ג'ו צ'אנגלואו נולד ב-1582, ולאחר הולדתו קודמה אמו במעמד נשות הקיסר על אף שלא הייתה הקיסרית, שכן ג'ו היה בכור בניו של ואן-לי.
יחסיו עם אביו הקיסר היו רעועים, אך ואן-לי נרתע מלהדיח את ג'ו מסדר הירושה עקב העובדה שמהלך כזה יפגע בסדרי הירושה שנקבעו בתקופת שושלת האן.
ג'ו קיבל את תואר שלטונו של טַאיצַ'אנְגּ עם ירושתו על כס המלוכה בשנת 1620 בגיל 38 לאחר מות אביו.
שלטונו של ג'ו, תקופת טאיצ'אנג, היה הקצר ביותר מכל קיסרי שושלת מינג.
הוא הוכתר ב-28 באוגוסט 1620 ומת ב-26 בספטמבר 1620 בפתאומיות – 29 ימים בלבד לאחר הכתרתו.
עת ירש את הכתר התככים הפנימיים השתוללו בחצר הקיסרות.
כמה סיעות פקידים וסריסים יריבות פעלו להשיג סמכות והשפעה על הקיסר ומספר פעמים התקיימו רציחות בשורותיהם.
הגבירה גֶ'נְג, שהייתה מבין נשותיו של ואן-לי, עשתה כמיטב יכולתה לחסל את הקיסר על מנת שבנה יעלה על כס המלוכה.
זמן קצר לאחר שהוכתר הקיסר טאיצ'אנג חלה באורח פתאומי ונטל כדוריות אדומות אשר נודעו כ"מרפאות הכל", אך מת זמן קצר לאחר מכן.
מקובל להאמין כי טאיצ'אנג נרצח וכי הגבירה ג'נג עמדה מאחורי ההתנקשות.
על כל מקרה, בנה של הגבירה ג'נג לא ירש את הקיסרות, ובמקומו ירש אותה בכור בניו של טאיצ'אנג, טיינצ'י.
טאיצ'י פוקואי (ביפנית: 福井 太智; נולד ב-15 ביולי 2004) הוא כדורגלן יפני שמשחק כקשר בארוקה מליגת העל הפורטוגלית בהשאלה מקבוצת המילואים של באיירן מינכן.
התחיל לשחק בקבוצות הנוער של קוריהמה FC ואחר כך עבר למחלקת הנוער של סגאן טוסו.
כשהיה תלמיד תיכון, בגיל 16 ו-7 חודשים, שיחק בגביע הליגה היפני, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון שמשתתף בטורניר.
במרץ 2022, כשהיה בן 17, חתם על חוזה מקצועני עם הקבוצה הבוגרת של סגאן טוסו.
ב-28 בספטמבר 2022 הוכרז שהוא יעבור באופן מלא לבאיירן מינכן מהבונדסליגה החל מינואר 2023.
נכלל בסגל נבחרת יפן עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
טאישי ברנדון נוזאווה (ביפנית: 野澤 大志 ブランドン; נולד ב-25 בדצמבר 2002 באוקינאווה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בקבוצת אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
נוזאווה גדל במחלקות הנוער של נגאטה דרגון, ריוקיו וטוקיו.
בין השנים 2021–2022 הושאל מטוקיו לאיווטה גרולה מוריוקה, וערך במדיה 36 הופעות במסגרת ליגת המשנה היפנית והליגה היפנית השלישית.
בעונת החל לשחק במדי טוקיו במסגרת ליגת העל היפנית.
נוזאווה בסגל נבחרת יפן לטורניר גביע אסיה 2023, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
חאג' טאלב סאמי עבדאללה , שכונה "אבו טאלב", היה מפקד שדה בכיר בכוחות החמושים של חזבאללה.
בין תפקידיו פיקד על כוחות חזבאללה בקרב בינת ג'בייל, היה אחראי על המארב בהר דב והשתתף בניסיונות חטיפה של חיילי צה"ל.
בתפקידו האחרון היה מפקד יחידת "נַסר", שאחראית על רוב גזרת גבול ישראל–לבנון בחזבאללה.
יזם הסלמה ותקיפות נגד ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בליל 11 ביוני 2024 נהרג בסיכול ממוקד בידי חיל האוויר הישראלי.
טאלב סאמי עבדאללה נולד בשנת 1969 בעדשית.
הצטרף לחזבאללה בשנת 1984. בשנים 1992–1994 השתתף במלחמה בבוסניה.
בשנת 2005 פיקד על ניסיון חטיפה כושל של חיילי צה"ל באזור ע'ג'ר על הגבול הישראלי-לבנוני סמוך לחוות שבעא.
במהלך מלחמת לבנון השנייה שימש מפקד חטיבת בינת ג'בייל של חזבאללה, ובתפקיד זה פיקד מטעם הארגון על קרב בינת ג'בייל מול חטיבת גולני וחטיבת הצנחנים.
במלחמת האזרחים בסוריה ב-2011, אבו טאלב השתתף במלחמה לצד משטר אסד.
בינואר 2015, לאחר התקיפה האווירית בגבול ישראל–סוריה בה נהרג ג'יהאד מורנייה, אבו טאלב פיקד על מארב שבוצע לכוחות צה"ל בגזרת הר דב כאשר המחבלים פתחו באש נ"ט על כוח סיור של צה"ל והרגו שני חיילים.
אבו טאלב תכנן והוציא לפועל פיגועים נגד ישראל לאורך עשרות שנים.
בשנת 2016 מונה למפקד יחידת "נַסר", שאחראית על עיקר גזרת דרום לבנון, בין קו הגבול לנהר הליטני, לצד יחידות "בַּדר" ו"עזיז".
אבו טאלב היה אחראי על הגזרה המרכזית והמזרחית של קו העימות, כמו גם על גזרת הר דב.
בתפקידו היה מקביל למפקד אוגדה בצבא סדיר.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, הצטרף חזבאללה לעימות בלחימה בעצימות נמוכה עם ישראל.
במהלך חודש מאי יזם חזבאללה הסלמה נוספת, הגביר את היקף התקיפות ואת כמותן.
בתחילת יוני ניסה הארגון לראשונה ליירט מטוסי קרב של חיל האוויר שפעלו מעל שמי לבנון.
בליל 11 ביוני 2024, בעת פגישה בכפר ג'וויא עם מפקדים בדרגי שדה נוספים תחת פיקודו, חוסל אבו טאלב בסיכול ממוקד בידי חיל האוויר הישראלי.
שלושה טילים פגעו במבנה בו שהו.
למחרת הסלים חזבאללה את הירי, ועד צהרי היום ירה למעלה ממאתיים רקטות כנקמה על חיסולו של אבו טאלב.
היה זה חיסולו של הבכיר ביותר בחזבאללה שביצע צה"ל מאז פרוץ המערכה באותו שלב.
טאלין (באסטונית: Tallinn) היא בירת אסטוניה, העיר הגדולה במדינה ועיר הנמל העיקרית שלה.
העיר שוכנת לחוף הים הבלטי, כ-80 ק"מ דרומית להלסינקי.
טאלין היא נפה עירונית ומשמשת גם כבירת מחוז האריו.
במקורות הרוסים העתיקים העיר טאלין הוזכרה בשם "קוליוואן" (Колывань), במסמך ההיסטורי "הכרוניקה הליבונית של היינריך" (Heinrici Cronicon Lyvoniae), שנכתב בלטינית על ידי היינריך הליבוני במחצית הראשונה של המאה ה-13, העיר מוזכרת בשם הסקנדינבי "לינדַניסֶה" (Lindanise).
בימי הביניים הגרמנים והסקנדינבים החלו לקרוא לעיר בשם רֶווַל (Reval, ), שמקורו במילה "רוולה", ששימשה כשם האסטוני העתיק של מחוז הריו.
השם רוול היה שמה הרשמי של העיר עד שנת 1917.
מקור השם "טאלין" שנוי במחלוקת.
יש החושבים שמשמעו "טַאַני לין" שפירושו באסטונית "העיר הדנית".
לפי גרסה אחרת, הפירוש הוא "טלווה לין" (Talve linn), שמשמעו "העיר החורפית", אך יש טוענים שמקור השם הוא "טאלו לין" (Talu linn), שפירושו באסטונית "עיר חקלאית".
שמה האסטוני של העיר "טאלין" הוזכר לראשונה במקורות הכתובים בשנת 1536 והפך לשמה הרשמי של בירת אסטוניה בשנת 1918.
אגם אולמיסטה הוא האגם הגדול ביותר בשטח העיר טאלין, והוא מהווה את מקור מי השתייה הראשי של העיר.
העיר העתיקה של טאלין (Tallinna vanalinn) מוכרת כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, היא התפתחה כמרכז חשוב ועשיר של ברית ערי הנזה במאה ה-13, ובמידה רבה השתמרה בה הארכיטקטורה שאפיינה את העיר בימי הביניים, כולל כנסיות, חומות ומגדלי שמירה.
בניין עיריית טאלין ופארק ככר המגדלים נמצאים בעיר העתיקה.
טאלין נוסדה ככפר אסטוני בשם "לינדניס".
העיר מופיעה על המפה של הקרטוגרף הערבי מוחמד אל-אדריסי בשנת 1154 בשם "קאלווני" (Kaleweny), שמקורו במילה "קוליוואן" , שהייתה שמה הרוסי של טאלין.
העיר שימשה כנקודת חיבור בין רוסיה לסקנדינביה.
בשנת 1219 נכבשה העיר על ידי הדנים, אך עוד קודם לכן היו העיר וסביבותיה למטרה למסעי הצלב הצפוניים ותושבי האזור אולצו להתנצר.
הדנים מכרו את טאלין וסביבותיה למסדר הטבטוני בשנת 1345. בשנת 1500 הוגבה צריח כנסיית אולף הקדוש שבעיר, והגיע לגובה 159 מטרים.
משנת 1549 הייתה הכנסייה הבניין הגבוה בעולם, עד שבשנת 1625 נפגע הצריח ונשרף ממכת ברק.
בשנת 1561 נכבשה העיר על ידי השוודים, ובשנת 1721 נכבשה על ידי רוסיה.
הצאר פטר הגדול נתן לעיר זכויות עירוניות מצומצמות.
ב-24 בפברואר 1918 הכריז הפרלמנט האסטוני על עצמאות אסטוניה ועל טאלין כעיר בירתה.
הקיסרות הגרמנית לא הכירה בעצמאותה של אסטוניה וחששה מפגיעה באינטרסים של הגרמנים-הבלטים במדינה.
על כן נכבשה טאלין ביום למחרת על ידי הצבא הקיסרי הגרמני.
הצבא הגרמני יצא מטאלין בעקבות הסכם הכניעה הגרמני למעצמות ההסכמה ב-11 נובמבר 1918. בעקבות עזיבת הצבא הגרמני ואי ההכרה הסובייטית בעצמאותה של אסטוניה, פתח הצבא האדום בסוף נובמבר במתקפה והתקדם לכיוון טאלין.
במתקפתו הגיע הצבא האדום עד כ-34 קילומטרים מזרחית לעיר בסוף דצמבר אותה שנה.
במהלך דצמבר הגיעו לטאלין מתנדבים פינים ללחימה בסובייטים.
בעקבות התקפת הנגד האסטונית בתחילת ינואר 1919 התרחק קו החזית מזרחה.
בתחילת ינואר 1920 נכנסה הפסקת אש לתוקף וחוזה השלום עם רוסיה הסובייטית נחתם ב-2 בפברואר אותה שנה.
ב-2009 הוקם בטאלין עמוד הניצחון לזכר מלחמה זו ובראשו צלב החופש שחולק למצטיינים בה.
לאחר השתלטות הסובייטים ב-1940 הייתה לבירת הרפובליקה הסובייטית של אסטוניה, שסופחה במהרה לברית המועצות.
במבצע ברברוסה שהחל ביוני 1941 פעלו הגרמנים לכבוש את טאלין.
כבר ב-24 ביוני 1941 הפציצו מטוסים גרמנים את טאלין.
טאלין עמדה במהלך חודש אוגוסט כנגד המתקפות הגרמניות, אך בסוף החודש דווח על קרבות ברחובותיה וב-29 באוגוסט הצהירו הגרמנים על כיבוש טאלין.
ב-2 בספטמבר 1941 הודיעו במוסקבה שהצבא האדום פינה את טאלין.
ב-1944 נתפסה טאלין שוב על ידי הסובייטים.
בינואר 1991 היו התנגשויות דמים בווילנה וריגה בין כוחות סובייטיים ומקומיים.
בעקבות זאת הוחלט להקיף את גבעת טומפאה עליה נמצא בית הפרלמנט האסטוני בסלעים גדולים ומכשולי בטון.
אחד הסלעים הושאר במקום כזיכרון לאירוע זה.
בעקבות הפוטש של אוגוסט במוסקבה שנכשל, התכנס הפרלמנט האסטוני וב-20 באוגוסט 1991 הכריז על עצמאות אסטוניה.
המהלך עבר ללא שפיכות דמים ותוך זמן קצר הוכרה עצמאות אסטוניה על ידי רוסיה והצבא הסובייטי עזב אותה.
הסלעים והמכשולים פורקו ונשאר רק סלע אחד עם תאריך הכרזת העצמאות.
בטאלין נמצאת אוניברסיטת טאלין לטכנולוגיה ומוסדות אקדמיים רבים:
אוניברסיטת טאלין (לשעבר "המכון הפדגוגי")
האקדמיה האסטונית להגנה על ביטחון המדינה
בית הספר הגבוה "מאינור" ("Mainor")
לפי הרשות לסטטיסטיקה של האיחוד האירופי, 27.8% מתושבי טאלין אינם אזרחי אסטוניה או מדינות האיחוד האירופי.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה היו בטאלין כ-1,000 יהודים.
הצבא הגרמני הגיע לטאלין כחודש לאחר מבצע ברברוסה.
בזמן זה הצליחו כ-400 יהודים לברוח למרכזה וכך ניצלו.
האחרים נרצחו על ידי הגרמנים ומשתפי פעולה אסטונים תוך זמן קצר וכן בשאר ערי אסטוניה עד כי במסמך המסכם של ועידת ואנזה תוייגה אסטוניה כ"נקייה מיהודים" (Judenfrei).
בית הכנסת בטאלין נהרס במלחמה.
עם תום המלחמה חזרו היהודים לטאלין אבל בתקופת השלטון הקומוניסטי לא היו להם כל מוסדות.
המפנה החל עם התחלת עצמאות אסטוניה.
נפתח בית ספר יהודי ובית כנסת באותו בניין.
ב-26 במאי 2007 נפתח בית הכנסת החדש בטאלין בטקס בהשתתפות הרב יונה מצגר, שמעון פרס ונשיא אסטוניה.
בית הכנסת נבנה בתרומת נדבן יהודי, צמודים לו מוזיאון יהודי אסטוניה ומוסדות הקהילה.
פרשה עלומה מתקופת השואה הקשורה לטאלין היא פרשת משלוח 73. ב-15 במאי 1944 יצא ממחנה דראנסי משלוח מס' 73. זה היה המשלוח היחידי משם שיועד למדינות הבלטיות.
בריגה הופרדו מהם כ-600 איש והוצעדו לפורט התשיעי.
השיירה המשיכה לטאלין שם הורדו כ-300 איש מהם 34 נשלחו למחנה שטוטהוף והשאר נלקחו לבית הסוהר פאטאריי (Patarei) שם נרצחו.
מכל המשלוח הזה שרדו 22 איש.
אבן זיכרון למשלוח 73 נמצאת ליד בית הסוהר פאטאריי עם כיתוב בצרפתית ואסטונית.
בטאלין ממוקם נמל התעופה הבינלאומי על שם לנארט מרי (1929–2006), נשיא אסטוניה בשנים 1992–2001.
קווי-הרכבת הפנים-ארציים מקשרים את טאלין לטרטו, רקוורה, נרבה ופרנו.
הקו הבינלאומי היחיד מקשר את הבירה האסטונית למוסקבה.
מעבורות מקשרות את טאלין ליעדים הבאים:
טאלי (בהינדי: थाली) היא צלחת מתכת גדולה או מגש גבה-שוליים בהם מוגשות ארוחות עממיות בהודו.
האופן בו מסודר האוכל בצלחת משתנה ממקום למקום ברחבי הודו.
מגש האוכל האישי הקרוי טאלי מגיע עם שלוש מנות שונות לפחות.
לרוב תהיינה המנות אורז לבן, דאל (תבשיל מעדשים) ו"סאבג'י" שהוא תבשיל ירקות.
שאר המנות נוספות בהתאם למטבח המקומי באותו אזור בהודו.
לצד כל אלו מוגשים עם צלחת הטאלי מספר צ'פאטי (לחם בהינדית, פיתה דקיקה שמכינים מעל אש) או פאפד (מין קרקר מקומי).
לפעמים מגיעה גם צלוחית "קֶארד" (יוגורט) שעוזרת להקהות את החריפות.
בלשון הדיבור המילה משמשת לכינוי הצלחת, צורת ההגשה ואף הארוחה עצמה ("ארוחת טאלי").
ארוחת טאלי היא הארוחה היומית של כמעט כל פועל בתת-היבשת ההודית, ברוב המקומות מוגשות תוספות רבות יותר.
במסעדות פועלים מקומיות ניתן לקבל תוספת של אורז ושל חלק מהתוספות ללא הגבלה, באותו המחיר.
מחירה העממי של הטאלי וערכה התזונתי הגבוה הפך אותה לאחת המנות הפופולריות בקרב תרמילאים בתת-היבשת ההודית.
טאלר או תאלר הוא מטבע כסף אירופי היסטורי.
שמו של המטבע Thaler או Taler בלועזית, נגזר מהסיומת של Joachimsthaler, מטבע של העיר הבוהמית יואכימסטאל (Joachimsthal, כיום יאכימוב Jáchymov), שהופץ משנת 1518. מילולית פירושו "של העמק", מהמילה הגרמנית "Thal", שפירושה "עמק".
גודל ומשקל המטבע השתנו במהלך השנים: הטאלר הטיפוסי שקל 28-29 גרמים וקוטרו היה 34-41 מילימטרים.
במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 הופקו טאלרים רבים על ידי הישויות המדיניות השונות שהיו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
הטאלרים שהופקו בהולנד נקראו leeuwendaler ואלה שהופקו בארצות סקנדינביה daler.
ב-30 ביולי 1748 קבעה מריה תרזה תקן מחייב לטאלר לפי הפירוט הבא: קוטר 39.5 מילימטרים, עובי 2.5 מילימטרים, משקל כולל 28.0668 גרמים ומשקל הכסף במטבע 23.389 גרמים.
ב-21 בספטמבר 1753, בוועידה מוניטרית שזומנה על ידי מריה תרזה ומקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה, נקבע שמידות ומשקלות הטאלר, כפי שצוינו לעיל, יהיו מחייבים בכל רחבי האימפריה ובוואריה ובכך הפך הטאלר למטבע בינלאומי בעל ערך יציב.
משנת 1780 הופקו טאלרים רבים עם דיוקנה של מריה תרזה לצורכי המסחר האירופאי עם המזרח התיכון.
טאלרים אלה כונו "טאלרים לבנטיניים".
לאחר מותה של מריה תרזה ב-29 בנובמבר 1780, הוחלט להמשיך להפיק את הטאלרים ללא שינוי, כולל השנה המוטבעת שלא שונתה מכאן ואילך.
הטאלר היה מטבע רשמי באימפריה האוסטרית עד 31 באוקטובר 1858. משנת 1946 נאסרה הפקת טאלרים מחוץ לווינה.
מעריכים שבין השנים 1751–2000 הופקו כ-389 מיליוני מטבעות, אך יש גם הערכות המגיעות ל-800 מיליוני מטבעות.
הטאלר נשאר בשימוש כמטבע במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 באתיופיה.
מטבעות לאומיים ששמם הושפע מהטאלר
במהלך המאה ה-18 הובא הטאלר לצפון אמריקה על ידי מתיישבים שהגיעו ממרכז אירופה והדולר האמריקאי נקבע כערך זהה לטאלר.
הטאלר ההולנדי הקרוי leeuwendaler נשא על אחד מפניו דמות של אריה.
המטבע היה פופולרי מאוד בנסיכויות הדנובה ובחצי האי הבלקני ומכאן נגזר שמו של המטבע הרומני, לאו (leu - אריה) וגם המטבע הבולגרי, לב והמטבע האלבני לק.
מאוחר יותר נקרא הטאלר ההולנדי בשם "דאלדר" (daalder), והיה בשימוש עד שהחליף אותו הגילדן ההולנדי; אבל השם נותר בשימוש במשמעות של "גולדן וחצי".
כמו כן, המטבע בן 2.5 גולדן כונה רייקסדאלדר (Rijksdaalder), כלומר דאלדר ממלכתי.
כינוי זה היה בשימוש עד שהוחלף הגולדן באירו.
המטבע הסלובני עד סוף 2007 נקרא טולר.
באתיופיה, בה המטבע טאלר היה הילך חוקי, הופקו שטרות עם השם טאלר.
טאליסקר הוא סינגל מאלט סקוטי המיוצר על ידי מזקקת טאליסקר, קארבוס סקוטלנד; שהיא המזקקה היחידה באי סקאי.
המזקקה מופעלת על ידי התאחדות המזקקים וסוחרי היין של דיאג'יו, ומשווקת כחלק מסדרת המאלטים הקלאסיים שלהם.
הטאליסקר נודע בארומת הכבול הדומיננטית שבו ובאופיו ה"מלוח" (או ה"פיקנטי").
בזמן שהמותג מקובל מאוד ונמכר בהתאם, תכולת הפנול וטעמו הייחודי יכולים להיתפס כ"מאתגרים" במיוחד עבור חובב הויסקי המצוי.
המזקקה החלה בשיווק בקבוקים מיוחדים בתחילת המאה ה-21 עבור חובבי הז'אנר, עם בקבוקים בני 20 ו-25 שנים (קודם לכן היו קיימים רק 10 ו-18 ומעט מהדורות מיוחדות).
בקבוקי ה-25 שנים, על אף היותם יקרים יותר, זכו לשיווק נרחב יותר מאלו בני ה-20.
הטאליסקר מעושן עד לרמת פנול גבוהה במיוחד של 25 חלקיקים למליון, ובנוסף לכך מי המעין המשמשים ליצירתו באים במגע עם כבול במהלך הנביעה, וכך מתקבל טעמו הכבולי.
מהדורת היוצר עם גימור בחביות אמורוסו.
גרסת 10 שנות שייכות לסדרת הקלאסיק מאלט - 12 שנים.
המזקקה נוסדה בשנת 1843 על ידי יו וקנט מקאסיל מאיג.
יו היה אריס ששכר אדמות וכך הצליח לרכוש את בית טאליסקר ואחוזת מקלאוד.
אחרי מות האחים המזקקה נרכשה בסופו של דבר במסגרת שותפות גריגור אלן (סוכן כלכלי ממוריישיר) ורודריק קמפ (סוחר יינות ושיכר) ומשאבים רבים הושקעו בחידוש ועיצוב מחדש של המזקקה.
באותה תקופה הוויסקי זכה למוניטין הולך וגדל.
בשנת 1892, קמפ רכש גם את מזקקת מקאלאן בספייסייד ואלן עצמו לקח את הבעלות המלאה על טאליסקר שמוזגה עם דאילויין, וכך נוצר איחוד המזקקות דאילויין–טאליסקר.
איחוד המזקקות בנה רכבת חשמלית המקשרת בין המזקקה לבתי העובדים, על מנת לשפר את תנאי תעסוקתם.
בשנת 1925 בעקבות מיזוגים עם כמה ממייסדי "חמש הגדולות", המזקקה עברה באופן רשמי לבעלות התאחדות המזקקים ובמקביל שונתה שיטת הזיקוק לזיקוק כפול.
בשנת 1960, לאחר שרפה גדולה, המזקקה שופצה.
בשנת 1989 נבחר המותג על ידי איחוד המזקקים לסדרת המאלטים הקלאסיים שלהם.
טאלורק השני , בנו של מוירכולאך (Muircholach) היה מלך הפיקטים, במחצית השנייה של המאה השישית (ככל הנראה בין השנים 564 לערך - 575 לערך, שנת פטירתו).
על פי "דברי ימי הפיקטים" מלך טאלורק במשך 11 שנים, בין קיילטראם לבין דרסט החמישי.
בחלק מכתבי העת מופיע שמו של אביו של טאלורק במספר צורות כתיבה: מורדלג (Mordeleg), מורת'ולויק (Murtholoic) ומורדלת' (Mordeleth).
טאליב קוולי גרין (נולד ב־3 באוקטובר 1975) הוא ראפר ומשורר אמריקאי.
קוולי מתואר על ידי רבים כ"ראפר תודעתי" (Conscious Rapper), ורבים משיריו עוסקים בנושאים חברתיים ופוליטיים.
קוולי נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה משכילה.
אמו, ברנדה גריין היא פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ניו יורק ואביו עבד באוניברסיטת אדלפי.
אחיו הצעיר, ג'מאל, הוא פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת קולומביה.
בנעוריו התעניין בראפ בעל גוון אפריקאי כמו של ההרכב דה לה סול.
הוא למד תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1995 החל להופיע ולהקליט בשיתופי פעולה יחד עם אמנים אחרים.
בשנת 2002 יצא אלבומו הראשון, Quality.
בשנת 2009 התחתן עם האמנית Dj Eque ולזוג ילד אחד.
טאמבלר הוא אתר אינטרנט המשמש כפלטפורמה לפרסום מיקרו-בלוגים הכוללים טקסט, תמונות, וידאו, אודיו, קישורים או ציטוטים.
טאמבלר מאפשר למשתמש לעקוב אחר פרסומים של משתמשים אחרים, ובכך משמש כרשת חברתית מקוונת.
פלטפורמה זו מכילה כ-375 מיליון בלוגים.
טאמבלר נוסד בשנת 2007 על ידי דייוויד קארפ.
במאי 2013 רכשה חברת יאהו את טאמבלר לפי שווי של 1.1 מיליארד דולר, ותוך שנתיים מחקה 712 מיליון דולר.
בשנת 2017 החברה נמכרה ל-Oath Inc (חברה הנמצאת בבעלות ורייזון תקשורת).
נכון לשנה זו היו באתר מעל 300 מיליון בלוגים.
החל מ-17 בדצמבר 2018 אסרה טאמבלר לצמיתות הכנסת תכנים למבוגרים לפלטפורמה שלה.
האיסור כולל תוכן מיני ועירום מפורש למעט כמה חריגים, כמו טקסט, כך שארוטיקה נותרה מותרת.
באוגוסט 2019 מכרה וורייזון החזקותיה לאוטומטיק (Automattic), בעלת פלטפורמת הבלוגינג וורדפרס בכ-20 מיליון דולר בלבד.
טאמוורת' היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
העיר, השוכנת על גדות נהר פיל (Peel River), היא מרכז אזורי ראשי לאזור ניו אינגלנד.
העיר שוכנת באמצע הדרך בין סידני לבין בריזביין, שתי הערים הגדולות ביותר בחוף המזרחי של אוסטרליה.
אוכלוסיית העיר מנתה 36,131 תושבים במפקד 2011.
טאמוורת' ידועה בכינוי "העיר הראשונה של האורות" ("First City of Lights") בהיותה היישוב הראשון באוסטרליה שרחובותיו הוארו בתאורה חשמלית ב-1888. כמו כן היא מפורסמת בתור בירת מוזיקת הקאנטרי של אוסטרליה בשל העובדה שהיא מארחת מדי שנה בסוף ינואר את פסטיבל טאמוורת' למוזיקת קאנטרי, השני בגודלו בכל העולם.
העיר גם ידועה כבירת הסוסים של אוסטרליה בשל האירועים הרבים בתחום הנערכים בה, הגדולים מסוגם בחצי הכדור הדרומי.
האירופאי הראשון להגיע לאזור היה ג'ון אוקסלי (John Oxley) שעבר דרך עמק פיל ב-1818 והתרשם ממנו מאוד לטובה.
ב-1831 הוקמו באזור התחנות הראשונות לגידול בקר ולגידול צאן ובאותה שנה הוקצה שטח גדול באזור לצרכים חקלאיים.
בשנות השלושים של המאה ה-19 החלה העיירה להתפתח על הגדה הדרומית של נהר פיל.
ב-1850 הוכרזה העיירה באופן רשמי על הגדה השנייה על בסיס היישוב הקיים.
העיירה נעשתה לעיירה ראשית ונקראה טאמוורת' על שם עיר הנושאת את אותו שם השוכנת במחוז סטפורדשיר שבאנגליה, שיוצג באותו זמן בפרלמנט על ידי רוברט פיל שהיה ראש ממשלת בריטניה.
העיר שגשגה וב-1878 חוברה לרשת מסילות הברזל.
ב-9 בנובמבר 1888 הייתה טאמוורת' לעיר הראשונה בחצי הכדור הדרומי שרחובותיה הוארו בפנסים חשמליים.
טאלנֶה (באוקראינית: Тальне́; ברוסית: Тальное; ביידיש: טָאלנא), היא עיירה בראיון טאלנובסקי, במחוז צ'רקאסי שבמרכז אוקראינה.
העיירה נמצאת 142 קילומטרים מדרום-מערב לעיר המחוז צ'רקאסי.
משערים כי מקור שמה נגזר משמו הקדום של נהר הטאליינקה הזורם בסמוך לה, "טלנאח", שם ממקור טורקי שפירושו "ערבה".
מקור זה השתמר גם במילה האוקראינית "тал" ("טאל"), שפירושה "שיח הערבה" (הצומח לרוב על גדות הנהרות).
בכנסייה העירונית קבורה סופיה פוטוצקי.
טאלנה היא ערש חסידות טולנה, שהוקמה באמצע המאה ה-19 בידי "המגיד מטאלנה" רבי דוד טברסקי.
כחמישים שנה לאחר מכן, בשנת 1897, נספרו בעיירה 5,452 יהודים שהיוו 57% מכלל תושבי העיירה.
בשנת 1912 עמד מניין היהודים על כעשרת אלפים (77%), אך במהלך מלחמת העולם הראשונה פחת מספרם ובשנת 1926 עמד על 4,169 (גם מספרם היחסי באוכלוסייה המקומית הצטמצם לכדי 39%).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) מנו היהודים 1,866 נפש, כ-15% מתושבי העיירה.
בשנת 2013 התגוררו בעיירה 20 תושבים יהודים.
הברון טאמאש נאדאשדי אש פוגאראשפלדי שנודע גם כ"טאמאש השלישי נאדאשדי" וכ"פלטין הגדול" (בהונגרית: Nádasdy Tamás או בשמו המלא Nádasdy és
Fogarasföldi Tamás báró, בקרואטית: Toma Nádasdy או Tomo Nádasdy, 1498 אגרוואר - 2 ביוני 1562 אגרוואר) היה מגנאט, פוליטיקאי ואיש צבא הונגרי.
כיהן כמפקד המבצר בודה, כבאן קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה, וכפלטין הונגריה, היה הנציג הבולט ביותר של משפחת האצולה נאדאשדי.
טאמאש נאדאשדי נולד באגרוואר לפרנץ הראשון נאדאשדי ולאשתו הראשונה, אורשויה טרייאק סנט-ארז'בטי (Orsolya Therjék Szenterzsébeti).
אחרי מות אמו, אביו התחתן בשנית עם אורשויה ושיי.
בנעוריו זכה טאמאש נאדאשדי להשכלה רחבה ולמד באוניברסיטאות בגראץ, בבולוניה וברומא.
בשנת 1521 התלווה כמתורגמן לשליח האפיפיור, הקרדינל טומאזו קאייטאנו, שהגיע להונגריה כדי להטיף למסע צלב חדש נגד האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1523 היה נאדאשדי למזכיר מלכותי וב-1525 התמנה לחבר במועצת הממלכה ההונגרית.
נשלח על ידי המלך לאיוש השני אל הקיסר קארל החמישי, אל הארכידוכס פרדיננד של אוסטריה ואל הדיאטה הראשונה בשפייר, על מנת לבקש בפניה סיוע במלחמה המתקרבת עם הטורקים.
בהיעדרו אירע אסון התבוסה במוהאץ', שבו נהרג המלך לאיוש השני ושסימל את קץ עצמאות הונגריה והביא לסיפוח חלק גדול ממנה לאימפריה העות'מאנית בראשות הסולטן סולימאן המפואר.
נאדאשדי חזר לחלק הצפון-מערבי של הונגריה שנשאר בשליטה נוצרית, ביתר דיוק, של הארכידוכס פרדיננד ההבסבורגי.
הוא ליווה את מלכת הונגריה האלמנה מקומארום לעיר ברטיסלאבה (פוז'ון) שהייתה לבירת ההונגרים שבשליטה הבסבורגית.
באותם הימים פרץ מאבק על כתר הונגריה בין שליט טרנסילבניה יאנוש סאפויאי שהתפשר עם הטורקים, ולארכידוכס פרדיננד.
נאדאשדי צידד במועמד האוסטרי ונשלח על ידי חלק מהאצולה ההונגרית בראשות בורנמיסה, להגיש את כתר הונגריה לפרדיננד.
ב-20 באוגוסט 1527 התמנה נאדאשדי על ידי הארכידוכס פרדיננד למפקד בודה וב-3 בנובמבר השתתף בטקס הכתרת פרדיננד כמלך הונגריה בברטיסלאבה.
בשנת 1528 בעזרת הרוזן גיירג' צ'ֶנֶסֶקי, מפקד המבצר טטה, כבש נאדאשדי את העיר גיור לטובת פרדיננד.
כשנכבשה בודה לראשונה על ידי סולימאן המפואר, נפל נאדאשדי בשבי בידי הטורקים.
הם מסרו אותו לידי ראש המחנה היריב, יאנוש סאפויאי, שהכריז עצמו בינתיים למלך הונגריה בשם יאנוש הראשון.
הלה העניק לנאדאשדי חנינה בתנאי שיעבור לצידו.
מחוסר בריריה נכנס נאדאשדי לשירות המלך יאנוש ועשה זאת ביושר ונאמנות.
סאופיאי הטיל עליו להגן על מחוז שומוג' בדרום-מערב ולכבוש את העיר סיגטוואר שהייתה אז נחלתו של האציל באלינט טרק, מתומכי פרדיננד.
אולם בגלל המצור האוסטרי-גרמני על בודה הוחש נאדאשדי מהר בחזרה לשם ופיקד בהצלחה למשך 50 יום על הגנת המבצר בודה מול הכוח שבפיקודו של רוגנדורף, (בימינו בקרפטו-אוקראינה) עד שזה נאלץ לסגת, מורעב, לאסטרגום.
המלך יאנוש סאופויאי גמל לו על גבורתו ונתן לו כאתנן את העיר פגראש וסביבתו בטרנסילבניה ואת העיר חוסט וסביבתו כולל מכרות המלח.
אך בשנת 1533 מאוכזב מסאפויאי ומההשפעה הגוברת והולכת של לודוביקו גריטי התככן בחצרו של סאפויאי, ניצל נאדאשדי את ההזדמנות שהיה עליו לבקר אצל המגנאט האמיד לאסלו קאניז'אי כדי להתארס עם בתו, ועזב את חצרו של סאופיאי ועבר שוב למחנה של פרדיננד, אליו נשאר הפעם נאמן עד מותו.
כמתנת נישואים קיבל נאדאשדי מהמלך פרדיננד אחוזות רחבות ידיים.
הכלה עצמה הביאה לו כנדוניה את האחוזות הגדולות של משפחתה, מה שהפך את נאדאשדי לאחד מאמידי המגנאטים של הונגריה.
יחד עם זאת אהבתם הטהורה והאיתנה של שני הזוג זה לזו היו למופת בהיסטוריה של האצולה ההונגרית.
נאדאשדי דאג במיוחד להשכלת אשתו והביא לה מטובי מורי הונגריה באותם הימים.
בני הזוג היו שותפים גם במעשי צדקה רבים.
בתקופות שנאלצו להיפרד זמנית הם שמרו על קשר התכתבות שוטף.
נשמר מכתב של טאמאש לאורשויה משנת 1537, בזמן שהתמנה נאדאשדי לבאן קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה.
באחת מהאחוזות של משפחת קאניז'אי שהפכו לרכושו אחרי החתונה, ביישוב שארוואר, בנה נאדאשדי טירה בסגנון הרנסאנס האיטלקי.
החל משנת 1537 הפך נאדאשדי ליועצו החשאי ורב ההשפעה של פרדיננד.
אחרי מות איוואן קרלוביץ' התמנה לבאן של קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה, בשותפות עם פטר קגלביץ', ומתוקף תפקיד זה הגן על אזור הספר הקרואטי מפני הטורקים.
טאמאש נאדאשדי, בעל התרבות ההומניסטית, היה ידיד עם המלומדים הגרמנים גאורג פון לוגאו (גאורגיוס לוגוס סילזיוס) וקספר אורסינוס וליוס (משורר וכרוניקן של פרדיננד הראשון) וכן עם הדיפלומט והמשורר יאקוב פיסו.
כמו כן עמד בקשרים עם המלומד הבישוף ניקולאוס אולאכוס.
השקיע מאמצים רבים בקידום החינוך בממלכה ההונגרית.
בצעירותו פקד את החוג הספרותי של הקנצלר לאסלו סאלקאי, שנהרג בקרב מוהאץ'.
בית הספר שהקים ב-1535 ובית הדפוס שהקים ב-1537 באויסיגט על יד שארוואר, זיכו אותו בשבחי המלומד הלותרני הגרמני פיליפ מלנכתון שאיתו התכתב.
בבית הדפוס באויסיגט-שארוואר הדפיס יאנוש סילבסטר את הדקדוק ההונגרי-לטיני (1539) ואת התרגום ההונגרי לברית החדשה (1541), ספרים ראשונים בהונגרית שהודפסו בהונגריה עצמה.