tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין 589 ההרוגים היה הסופר הידוע של שירה וסיפורת העוסקת בחיי דייגים ומלחים, יוהאן קינאו, הידוע תחת השם הבדוי שלו גורץ' פוק, שמאז זכה לכבוד בכך שיש לו שני מפרשיות אימונים של הקריגסמרינה והצי הגרמני, בהתאמה, על שמו.
השרידים של ויסבאדן נמצאו ב-1983 על ידי צוללנים של הצי הגרמני, שהסירו את שני המדחפים של הספינה.
הספינה מונחת על קרקעית הים הפוכה, והייתה הסיירת הגרמנית האחרונה שהוטבעה ביוטלנד שאותרה.
ויסאם א-טוויל , הידוע בשם חאג' ג'וואד (حاج جواد) היה מחבל לבנוני, מפקד בכיר בכוח רדואן של ארגון הטרור חזבאללה.
נהרג בח'רבת סלם, לבנון, בסיכול ממוקד במהלך הלחימה בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
לאחר שהצטרף לחזבאללה ב-1989, הוא השתתף בכמה מהעימותים הצבאיים הגדולים ביותר של הארגון, כולל הפשיטה של חזבאללה מעבר לגבול ב-2006 שהציתה את מלחמת לבנון השנייה.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה הוביל טוויל את התיאום של הארגון עם צבא סוריה והיה עוזרו הקרוב של מוסטפא בדר א-דין, המפקד הראשי של חזבאללה בסוריה.
טוויל גם שמר על קשרים הדוקים עם עימאד מורנייה וקאסם סולימאני מכוח קודס האיראני.
א-טוויל נולד בשנת 1970, הוא הצטרף לחזבאללה בגיל צעיר.
היה מעורב באופן פעיל בהתקפות גרילה רבות נגד כוחות צה"ל ובעלי בריתם הלבנונים במהלך הסכסוך בדרום לבנון.
ב-2006 השתתף בחטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון שהובילה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה מילא תפקיד מרכזי בתמיכה בממשלת סוריה בראשות בשאר אל-אסד, היה אחראי לפיגוע בצומת מגידו במרץ 2023, שבו ישראלי נפצע קשה.
עד למותו שימש מפקד בכיר בכוח רדואן של חזבאללה והיה אחראי לתקיפת יב"א 506 בהר מירון, שאירעה יומיים לפני הריגתו.
הוא גיסו של חסן נסראללה, מזכ"ל חזבאללה.
בתחילת ינואר 2024, מונה א-טוויל לתפקיד מפקד כוח רדואן, במקומו של אחמד והבי.
מספר ימים לאחר מכן, ב-8 בינואר 2024 נהרג בסיכול ממוקד על ידי תקיפת כטב"ם שפגע במכוניתו מאות מטרים מביתו בעיירה ח'רבת סלם.
עד להתנקשות בטאלב סאמי עבדאללה ב-12 ביוני 2024, א-טוויל היה הקצין הבכיר ביותר בחזבאללה שנהרג במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ויסאם פאיז עומר (ערבית: وسام فايز عمر; 22 במאי 1977) כיהן כראש המועצה המקומית טובא-זנגרייה בשנים 2018 עד תחילת 2024.
יליד שנת 1977. בנעוריו למד בבית הספר ביישוב טובא זנגרייה, וכסטודנט למד במכללה האקדמית נתניה.
בשנת 2018 התמודד מטעם סיעת מרצ בבחירות לרשות המקומית מול חוסיין אל הייב אשר כיהן בתפקיד כ-30 שנים (למעט חמש שנים בהם מונתה לרשות מועצה ממונה) ונבחר ברוב של 53.17% (1,944 מול 1,712 קולות) לאחר מספר אירועי אלימות, התקיימה סולחה בין עומר לאל הייב, בליווי ראש ועדת המעקב מנסור עבאס.
עומר נחשב למאויים ברמה גבוהה ומלווה במאבטחים.
בעבר נפתחה אש ונזרקו רימונים על ביתו, וביוני 2023 ירו רעולי פנים על רכבם של שנים מבניו של עומר, בני 19 ו-17 כשנסעו בכפר (השניים לא נפגעו).
כמו כן, אלמונים הציתו את בניין המועצה מספר פעמים במהלך כהונתו.
ביוני 2020 נעצר על רקע חשדות של שוחד.
ביולי 2023 הודיעה פרקליטות מחוז מרכז כי החליטה להעמידו לדין לצד ראשי רשויות ובכירים ממספר רשויות נוספות בגין 'עבירות של טוהר המידות', במסגרת טענות לקבלת שוחד מרשת חינוך המפעילה בתי ספר תיכוניים.
בבחירות בפברואר 2024 הפסיד לקודמו בתפקיד חוסיין אל הייב.
באוקטובר 2025 נורה בביתו, ונפצע באורח בינוני.
ויס (בקרואטית: Vis) הוא אי קטן בריבונות קרואטיה הממוקם בים האדריאטי.
הוא משתייך למחוז ספליט-דלמטיה .
האי הוא הנקודה המיושבת הרחוקה ביותר מחופי קרואטיה.
שטחו הוא 90 קילומטר רבוע.
הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת ההר הום , הנמצאת בגובה של 587 מטר מעל פני הים.
באי קיימים שני יישובים - ויס במזרח, שבו מתגוררים רוב תושבי האי, וקומיז'ה במערב.
האי היה מיושב מאז התקופה הנאוליתית.
תחילה (מהמאה ה-4 לפני הספירה) נשלט על ידי היוונים הקדמונים ומאוחר יותר על ידי הרומאים.
במאה ה-1 לפני הספירה נשלט על ידי הליבורנים.
עד 1797 נשלט האי על ידי הרפובליקה של ונציה.
לאחר שלטון קצר של ממלכת איטליה הנפוליאונית עבר האי ב-1814 לידי האימפריה האוסטרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה (1918-1921) היה בשלטון איטליה ואז נמסר לממלכת יוגוסלביה לפי תנאי הסכם רפאלו.
ב-1811 ניטש בקרבת האי קרב ליסה הימי ביו בריטניה לבין צרפת.
ב-1866 נערך קרב ימי נוסף בשם זה בין אוסטריה לבין איטליה.
במלחמת העולם השנייה נשלט האי על ידי איטליה (1941-1943) ולאחר מכן שוחרר על ידי הפרטיזנים היוגוסלביים.
כלי טיס של בעלות הברית פעלו משדה תעופה קטן באי, ששימש גם לנחיתות חירום של מטוסיהן.
בנוסף שהה באי לזמן מה מטהו של הגנרל טיטו, מנהיג הפרטיזנים היוגוסלביים.
לאחר המלחמה ועד 1989 שימש האי כבסיס ימי של הצי היוגוסלבי.
ב-1991 עבר האי לריבונות קרואטיה העצמאית.
נותרו בו שרידים צבאיים רבים - מנהרות, בונקרים ובסיס צוללות.
ענפי הכלכלה העיקריים באי הם חקלאות, דיג ותיירות.
גפנים נטועים על פני כ-20 אחוזים מהשטח המעובד באי.
הים סביב האי עשיר בדגה וקיימים בו מפעלי עיבוד לשלל הדיג.
דייגי קומיז'ה פיתחו במאה ה-16 דגם של סירת דיג - פלקושה - שהיה כה מוצלח עד כי שימש עד מחצית המאה ה-20.
הגישה לאי נעשית בכלי שיט בלבד מקרואטיה ומאיטליה.
ויסאם פרחי פרחאת (; 5 בנובמבר 1973 – 2 בדצמבר 2023) או בכינויו אבו חוסיין, היה מפקד גדוד שג'אעייה של הזרוע הצבאית של חמאס.
עמד מאחורי פעולות טרור, ביניהן הפיגוע במכינה בעצמונה, הטבח בנחל עוז ועוד.
ויסאם פרחאת נולד בשנת 1974 לאום נידאל.
שלושה מאחיו, נידאל, מוחמד ורואד נהרגו במהלך השתתפותם בפעילות טרור למען חמאס.
אחיו הגדול, נידאל, נהרג בעת שהכין טיסן נפץ בשליחות הזרוע הצבאית של חמאס.
נידאל היה מראשי פרויקט רקטות הקסאם של הזרוע הצבאית של חמאס.
ב-20 במרץ 1995 נעצר פרחאת באשמת הובלת שש שקיות חומר נפץ לישראל, שלטענת ישראל היה ניסיון לבצע פיגוע התאבדות בישראל.
הוא ישב כמעט 11 שנים בכלא הישראלי, מתוכן שנתיים בבית הסוהר שקמה, 6 שנים בבית הסוהר נפחא ושנתיים וחצי בכלא הדרים.
הוא שוחרר מהכלא הישראלי בנובמבר 2005, שלושה שבועות לאחר שאחיו רואד נהרג בידי ישראל.
ב-2002 תכנן את ביצוע פיגוע במכינה בעצמונה, שבו נהרגו חמישה אזרחים ישראלים ונפצעו 12 נוספים.
בעודו בכלא נודע לו על השתתפותו של אחיו הצעיר מוחמד בפיגוע.
לאחר שחרורו מהכלא ב-2005, חזר פרחאת לעזה וסייע ביצירת רקטות לחמאס.
אחר כך הפך למג"ד של חמאס בשג'אעייה.
הוא היה אחראי על המתקפה על אוטובוס התלמידים בשער הנגב בשנת 2011, בו נרצח אחד התלמידים.
כמו כן פיקד על קרב שג'אעייה ב-2014, בו נהרגו שבעה חיילי צה"ל, בהם אורון שאול שגופתו נחטפה.
פרחאת הוביל את הטבח בנחל עוז במהלך טבח שבעה באוקטובר.
ב-2 בדצמבר 2023 צה"ל חיסל את פרחאת בסיכול ממוקד במהלך מלחמת חרבות ברזל.
לאחר מכן, ב-8 בדצמבר 2023, הזרוע הצבאית של חמאס פרסמה סרטון שבו נראים קרבות בשג'אעייה, כולל טנק ישראלי בוער, וצעקות המקדישות את הפגיעה בטנק ל"אבו חוסיין פרחאת" (הכוונה לוויסאם פרחאת).
ויסאם אבו עלי (בדנית: Wessam Abou Ali, בערבית: وسام أبو علي, בתעתיק מדויק: וסאם אבו עלי; נולד ב-4 בינואר 1999 באולבורג שבדנמרק) הוא כדורגלן פלסטיני-דני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קולומבוס קרו מה-MLS ובנבחרת פלסטין.
אבו עלי גדל במחלקות הנוער של B52/AFC ואולבורג בולדספילקלוב.
ב-5 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אולבורג בולדספילקלוב, בתיקו 1-1 נגד הורסנס במסגרת בליגת העל הדנית לעונת .
ב-22 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד מיטיולן במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-23 באוגוסט 2019 הושאל אבו עלי עד לתום שנת 2019 לוונדסיסל מליגת המשנה הדנית.
ב-5 בינואר 2020 הוארכה השאלתו עד לתום עונת .
הוא ערך 22 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-9 בספטמבר 2020 חתם אבו עלי על חוזה לארבע שנים וחצי, עד לתום שנת 2024, בסילקבור מליגת המשנה הדנית.
הוא ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 בספטמבר 2021 חזר אבו עלי לוונדסיסל מליגת המשנה הדנית, וחתם על חוזה לארבע שנים במועדון.
הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-13 ביולי 2023 חתם אבו עלי על חוזה לארבע שנים וחצי בסיריוס מליגת העל השוודית.
הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-11 בינואר 2024 חתם אבו עלי על חוזה לארבע שנים וחצי באל-אהלי קהיר מליגת העל המצרית.
הוא זכה עם המועדון בליגת האלופות האפריקאית ובאליפות מצרים, כאשר בליגה הבקיע 18 שערים ב-19 הופעות וזכה בתואר מלך השערים של הליגה לעונת .
ב-26 ביולי 2025 חתם בקולמבוס קרו מה-MLS.
אבו עלי נולד בדנמרק למשפחה ממוצא פלסטיני.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק.
ב-27 במרץ 2024 הודיעה התאחדות הכדורגל הפלסטינית כי פיפ"א אישרה לאבו עלי לייצג את נבחרת פלסטין.
ב-6 ביוני 2024 ערך אבו עלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, בתיקו 0-0 נגד נבחרת לבנון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-10 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת ירדן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
ויסות הדדי הוא מונח בתחום הפסיכולוגיה המתאר תהליך דינמי שבו שני שותפים, למשל תינוק ודמות מטפלת, מווסתים זה את זה מבחינה רגשית, קוגניטיבית, ביולוגית והתנהגותית.
בתהליך זה, כל אחד מהשותפים משפיע על מצבו הרגשי והפיזיולוגי של האחר באופן הדדי, ובכך נוצרת מערכת מוסתת (רגולטורית) משותפת, במסגרתה המצב של כל שותף בזמן נתון תלוי הן במצבו הקודם והן במצב הקודם של השותף לאינטראקציה.
הערך מתמקד בוויסות הדדי בתחום יחסי הורה-ילד, אך תהליכים של ויסות הדדי מתקיימים גם במערכות יחסים אחרות לאורך החיים, למשל בין חברים או בני זוג.
המונח הוטמע בשיח ההתפתחותי בשנות ה־80, ונחקר בהרחבה על ידי אדוארד טרוניק , ארנולד סמרוף וחוקרים נוספים שהדגישו את ההיבטים האינטראקטיביים, הקוגניטיביים והביולוגיים שבתהליך זה.
ויסות הדדי נתפס כמנגנון מרכזי בהתפתחות הרגשית המוקדמת, במסגרתו הדמות המטפלת מסייעת לתינוק לשמור על איזון רגשי ופיזיולוגי (יכולת הורית המכונה 'רגישות הורית'), ומהווה בסיס להתפתחות היכולת לוויסות עצמי בעתיד.
על כן יש לוויסות הדדי השפעה מרכזית על יחסי הורה-ילד (לדוגמה דרך ביסוס דפוסי התקשרות), ועל התפתחותן של יכולות בתחומים שונים, כגון שליטה עצמית ויכולות חברתיות, קוגניטיביות והתנהגותיות.
התפתחות של ויסות עצמי מתוך ויסות הדדי
ויסות הדדי בין התינוק למטפל מהווה אבן בסיס להתפתחות כישורי ויסות עצמי אצל הילד.
המודל ההתפתחותי של סמרוף מתאר את ההתפתחות כסדרה של אינטראקציות דו-כיוניות (טרנזקציונליות) בין הדמות המטפלת לבין הילד, שבעזרתן רוכש הילד כלים לוויסות עצמי.
בתחילת החיים הילד מסתמך כמעט לחלוטין על אחרים לשם ויסות צרכיו ורגשותיו, ובהדרגה, בעקבות אינטראקציות חוזרות ונשנות, הוא רוכש יכולות לווסת את עצמו.
המודל, המכונה "גביע גלידה בפחית" ("Ice-cream-cone-in-a-can"), מייצג את כישורי הוויסות העצמי של הילד והתפתחותם: יכולת הוויסות העצמי מצומצמת בתחילת החיים, והולכת ומתפתחת לאורך הזמן באמצעות אינטראקציה הדדית עם הסביבה ההורית המספקת תמיכה קבועה, ובתוכה מתרחשת ההתפתחות.
גם כשיכולות הוויסות העצמי של הילד משתפרות, הן נשארות תלויות, לפחות חלקית, בתנאים שהסביבה מאפשרת.
אין מדובר בהיפרדות מוחלטת מהתמיכה הסביבתית, אלא בהתבססות על תהליך ממושך של הפנמה והתאמה הדדית בין הילד לסביבתו.
הוויסות ההדדי באינטראקציית הורה-תינוק קשור לדפוס ההתקשרות שבין התינוק לדמות המטפלת.
איכות ההתקשרות משפיעה על המידה שבה התינוק יכול להישען על הדמות המטפלת במצבי עוררות רגשית גבוהה, ועל האופן שבו מתארגנת האינטראקציה המווסתת בין השניים.
במחקר נמצא כי תינוקות עם התקשרות בטוחה נטו לשלב מגוון רחב יותר של אסטרטגיות ויסות, כולל פנייה יעילה לדמות המטפלת, ואכן נמצאו פחות זמן במצוקה מתינוקות שסווגו כבעלי סגנונות התקשרות לא-בטוחה (אמביוולנטית או נמנעת), אשר נטו להשתמש באסטרטגיות המתאפיינות בתלות מוגברת או בהימנעות.
מבחינה נוירו-ביולוגית, יכולת ויסות רגשי מבוססת על אינטראקציה בין אזורים מוחיים שונים, ובעיקר בין המערכת הלימבית, האחראית על עיבוד רגשות בסיסיים, לבין קליפת המוח-הקדם מצחית (prefrontal cortex), אשר אחראי על שליטה עצמית, ויסות רגשות ובקרה קוגניטיבית.
בתחילת החיים, קישוריות זו עדיין אינה בשלה, וכחלק מתהליך הוויסות ההדדי, מערכות הוויסות בגופו של התינוק (כגון מערכת העצבים האוטונומית, רמות הקורטיזול ודפוסי קצב הלב) מתואמות עם תגובות הדמות המטפלת דרך מנגנונים שיפורטו בהמשך.
בטווח הארוך, אינטראקציות אלה תורמות לבנייה של מסלולים עצביים יעילים לוויסות רגשי והתמודדות עם לחץ.
ויסות הדדי מתרחש בשני מישורים מרכזיים: התנהגותי-רגשי ופיזיולוגי-עצבי.
הדמות המטפלת מסייעת לילד להתווסת באופן התנהגותי דרך התאמה של האינטראקציה הבין־אישית, וכן דרך תיקון של רגעי חוסר תיאום.
אינטראקציה בין-אישית מותאמת מתייחסת לסנכרון התנהגותי, רגשי ופיזיולוגי בין שני אנשים.
במקרה של יחסי הורה-תינוק, תינוק נולד עם מערכת עצבים אוטונומית לא בשלה, ולכן אינו מסוגל לווסת בכוחות עצמו מצבי עוררות פיזיולוגית (כגון מצבי שינה וערות) ורגשית (כגון מתח, התרגשות, שמחה או תסכול).
בשנים הראשונות לחייו, הוויסות מתבצע באופן בין־אישי (interactive regulation), דרך תגובות מווסתות של הדמות המטפלת בתגובה לסימנים תקשורתיים של התינוק המאותתים על צורך מסוים (דרך ווקליזציות כגון בכי, או הבעות פנים), לדוגמה באמצעות מגע מרגיע, קול נעים או תגובות עקביות למצוקה או הנאה.
הדמות המטפלת מווסתת את התינוק הן באופן מודע והן באופן לא-מודע או באמצעים בלתי-מילוליים הכולל מרכיבים של סנכרון הדדי, כגון תיאום בין מבטים, הבעות פנים ווקליזציות.
במהלך אינטראקציות יום-יומיות עשויים להתרחש גם רגעים בהם התגובות ההתנהגותיות או הרגשיות של שותף אחד באינטראקציה לשותף האחר אינן מותאמות (או 'קונטינגנטיות'), לדוגמה במצבים של חוסר סנכרון בהם ההורה לא מצליח לקרוא את האותות של הילד במדויק.
עם זאת, כאשר ההורה מצליח לתקן את חוסר התיאום בזמן (Repairment of interactive errors), מתרחש תהליך לימודי חשוב, במסגרתו הילד מפנים את ההבנה שניתן לשקם קונפליקט רגשי ולחזור לאיזון.
יכולת זו, הנרכשת מתוך הקשר, מהווה בסיס לביטחון רגשי ולוויסות עצמי עתידי.
ויסות הדדי מתרחש גם ברמה הפיזיולוגית, הכוללת בין השאר מצבי עוררות של המערכת האוטונומית (לדוגמה בקצב לב) ותגובתיות הורמונלית (לדוגמה ברמות קורטיזול).
ויסות של מצבים פיזיולוגיים אצל התינוק, דרך סינכרון עם הדמות המטפלת מכונה אלוסטזיס (allostasis).
ויסות הדדי פיזיולוגי יכול להתרחש דרך מנגנונים פסיביים או אקטיביים.
סנכרון פסיבי (Passive entrainment) - תהליך שבו המערכת הפיזיולוגית והרגשית של אדם אחד מתכווננת באופן בלתי-מודע לקצבים הביולוגיים או הרגשיים של אדם אחר, ללא צורך באינטראקציה מכוונת או מודעת.
בקרב תינוקות, המערכת הרגשית מתכווננת על פי המערכת של המטפל באופן טבעי ואוטומטי.
במונחים פיזיולוגיים, קצב הלב, רמות עוררות או סימנים ביולוגיים אחרים של התינוק עשויים להתיישר לקצב של הדמות המטפלת בלי אינטראקציה מודעת.
במצבים אלו, המטפל עשוי לפעול כמגן (buffer) שמסייע לווסת תגובות פיזיולוגיות, ותינוקות עשויים להיעזר ביכולות הוויסות של המטפל דרך מנגנון המכונה "piggybacking" - "רכיבה" על תהליכי הוויסות של אדם אחר, תוך הסתמכות על יכולותיו הוויסותיות כדי להשיב את עצמם לאיזון רגשי ופיזיולוגי.
תגובתיות קונטינגנטית אקטיבית (Active contingent responsiveness) - מנגנון ויסות בין-אישי שבו אדם אחד מגיב באופן מדויק, עקבי ומותאם לשינויים ברמזים הפיזיולוגיים וההתנהגותיים של האחר.
הדגש הוא על הדינמיקה המתמשכת והקשר הישיר בין האות שמשתתף אחד משדר לבין התגובה של המשתתף השני.
מנגנון זה מבוסס על עיבוד מתמשך של מידע חושי ורגשי, המשפיע על תגובה פיזיולוגית במוח ובמערכת העצבים האוטונומית.
במקרה של אינטראקציה בין הורה לתינוק ההורה פועל באופן אקטיבי ותגובתי לוויסות התינוק בהתאם למצב התינוק, ומשנה את ההתנהגות הטיפולית באופן מודע ומכוון בהתאם לאותות ולצורכי התינוק.
ההשפעה של ויסות הדדי על התפתחות בילדות
ויסות הדדי נמצא קשור להתפתחות ותפקוד מיטבי של הילד מבחינת יכולת הסתגלות, התפתחות חברתית והתפתחות קוגניטיבית.
מבחינת התפתחות ההסתגלות הרגשית, מחקרים מראים כי מאפיינים שונים של ויסות הדדי, כגון תיקון דיאדי (היכולת לחזור למצב מותאם לאחר אינטראקציה לא מסונכרנת) וגמישות דיאדית, נמצאו קשורים לרמות נמוכות יותר של בעיות התנהגות מוחצנות.
השפעה זו בולטת במיוחד בקרב ילדים הגדלים בתנאי סיכון.
לדוגמה, נמצא כי בקרב משפחות ששהו במקלטים לחסרי בית, סנכרון התנהגותי גבוה (אלמנט של ויסות הדדי) בין הורה לילד היה קשור לפחות בעיות התנהגות (מופנמות ומוחצנות).
יתרה מכך, הסנכרון שימש כגורם מגן, כך שהקשר בין חשיפה למצוקה לבין בעיות ההתנהגות היה חלש יותר אצל הורים וילדים שבהן הסנכרון היה גבוה.
במחקר שנעשה בקרב ילדים ישראלים שנחשפו לירי טילים ממושך נמצא כי הילדים שהראו חוסן, כלומר שלא פיתחו סימפטומים של דחק פוסט־טראומתי, היו בעלי סנכרון התנהגותי גבוה יותר עם אימותיהם בהשוואה לאלו שפיתחו סימפטומים פוסט-טראומתיים.
ויסות רגשי הדדי מהווה תשתית גם להתפתחות הכישורים החברתיים של ילדים.
חוויות חוזרות של ויסות הדדי עם ההורה משמשות "מודל" עבור הילד להתמודדות עם מצבים חברתיים ובין-אישיים שונים, ובעזרת מודל זה הוא בונה את יכולתו ליצור קשרים הדדיים, אמפתיים ומווסתים בהמשך חייו.
מחקרים מצביעים על כך שוויסות הדדי איכותי קשור לרמות נמוכות יותר של התנהגויות אנטי-חברתיות, כמו התנהגויות עברייניות, וכן למקובלות חברתית גבוהה יותר.
ויסות הדדי בגיל הרך נמצא קשור גם להתפתחות קוגניטיבית תקינה.
נמצא במחקרים כי אינטראקציות הוריות של ויסות הדדי, המאופיינות ברגישות, בתמיכה בעצמאות הילד (אוטונומיה) וביכולת של ההורה להבין ולהגיב לילדו בהתאם לצרכיו, קשורות לתפקודים ניהוליים גבוהים יותר של הילד, הן בתקופת הפעוטות והן בתקופת בית הספר.
מעבר לכך, נמצא כי ילדים שנחשפו לוויסות הדדי חיובי בגיל הרך הראו ביצועים טובים יותר במבחני אינטליגנציה וכן תפקוד לימודי טוב יותר במסגרת בית הספר.
ויסות הדדי וסינכרון נחשבים כגורמים חיוביים באינטראקציה בין הדמות המטפלת לילד.
עם זאת, רמות נמוכות של ויסות הדדי מצד אחד, או רמות גבוהות של ויסות בהקשרים שליליים מצד שני, עלולות להוות גורמי סיכון.
כשלים חוזרים ונשנים בוויסות ההדדי בגיל הרך עשויים להוות מקור מרכזי להפרעות התפתחותיות ולהיווצרות פסיכופתולוגיות.
כשלים בוויסות ההדדי עשויים לקרות כאשר הדמות המטפלת מזניחה, מגיבה בחוסר עקביות ואף בתוקפנות, או מתאפיינת בניתוק רגשי ובדיכאון.
דבר זה יוצר עבור הילד חוויה כרונית ומתמשכת של מחסור בוויסות הדדי, שכן הרגשות שלו אינם זוכים לשיקוף או להרגעה, וחווית המצוקה לא זוכה למענה.
כתוצאה מכך, התינוק עלול להיות מצוי בעוררות יתר מתמשכת או לחלופין במצב של ניתוק רגשי ואדישות.
תת-ויסות פוגע בהתפתחות המוח, ובפרט באזור הארובתי-מצחי הימני (orbitofrontal cortex), שנחשב לאזור מפתח בוויסות רגשות.
כישלון בהפנמת מנגנונים רגשיים ומוחיים של ויסות עצמי עלול לחשוף את הילד לסיכון מוגבר להתפתחות של הפרעות כמו חרדה, דיכאון, דחק פוסט-טראומתי, הפרעות דיסוציאטיביות וקשיי התקשרות.
על אף היתרונות הרבים של ויסות רגשי הדדי, מחקרים מצביעים על כך שרמות גבוהות של ויסות לא בהכרח מועילות בכל ההקשרים.
לדוגמה, נמצא כי תגובתיות דיאדית גבוהה בין הורה לילד תורמת לרווחה רגשית כאשר תוכן האינטראקציה הוא חיובי או נייטרלי, אך כאשר התוכן שלילי (למשל בזמן עימות) תגובתיות גבוהה קשורה לחוסר יציבות רגשית אצל הילד.
ממצאים דומים התקבלו גם במחקרים שעסקו בסנכרון פיזיולוגי בין הורה לילד באוכלוסיות בסיכון, והראו כי סנכרון גבוה לעיתים אף מגביר את הקשר בין התנהגויות הוריות לא מיטביות (כגון תוקפנות) לקשיי הסתגלות של הילד.
באופן דומה, סנכרון פיזיולוגי עשוי להוות גורם סיכון אם ההורה שרוי במצב מצוקה משל עצמו.
ויסות רגשי הדדי או בין-אישי ממשיך למלא תפקיד מרכזי גם בבגרות.
ויסות רגשי בין-אישי מתקיים במסגרת של אינטראקציה עם אחרים, ובמהלכו האדם מבקש להשפיע על מצבו הרגשי של עצמו או של הזולת.
ויסות בין-אישי עשוי להתבטא בשיתוף רגשי, חיפוש אחר תמיכה, גילויי אמפתיה ושיום רגשות (labeling).
עצם הנוכחות של אדם נוסף יכולה להשפיע על התחושות של הפרט, גם ללא תקשורת מילולית.
ויסות הדדי בבגרות משמעותי במיוחד בתוך מערכות יחסים זוגיות קרובות.
ויסות הדדי בהקשר הזוגי הוא תהליך דו־כיווני שבו ערוצי הרגש השונים (החוויה הסובייקטיבית, ההתנהגות הגלויה והתגובות הפיזיולוגיות) מתואמים בין שני בני הזוג, ותורמים לשמירה על יציבות רגשית ופיזיולוגית אצל כל אחד מהם.
ויסות הדדי בין בני זוג מאופיין לא רק בתחושת ביטחון סובייקטיבית אלא גם בהשפעה הדדית פיזיולוגית, למשל דרך שינויים מתואמים בקצב הלב, בהפרשה ההורמונלית ובפעילות העצבית.
תהליך זה מתפתח לאורך הזמן דרך התהוות הקשר האינטימי: התנהגויות כמו מגע פיזי, קרבה וקשר עין מפעילות את מערכת התגמול הביולוגית, לדוגמה דרך שחרור הורמונים כמו אוקסיטוצין, כך שבן/בת הזוג הופכים להיות מקור מווסת, ועם הזמן נבנית מערכת התקשרות.
לדוגמה, נמצא כי החזקת ידם של בן/בת זוג תומך מפחיתה את התגובה העצבית לאיום, ושאפילו דמיון של בן/בת הזוג יכול לסייע בוויסות פיזיולוגי בעת מצוקה.
כאשר קשר זוגי נפסק, למשל בעקבות גירושים, פרידה או אובדן, ישנה הפסקה פתאומית של הוויסות ההדדי שעלולה לערער את האיזון הרגשי-פיזיולוגי.
בהתאם לכך, תהליך ההסתגלות לפרידה כרוך בפיתוח מחודש של אסטרטגיות לוויסות עצמי.
וינת'רופ מוריי קריין היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מסצ'וסטס ה־40 בשנים 1900–1903 וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס בשנים 1904–1913.
בשנת 1879 השיג לחברה של משפחתו, Crane & Co.
– יצרנית נייר – זיכיון בלעדי לספק את הנייר למטבע האמריקאי.
מונופול זה נמשך עד היום.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הפך פעיל יותר ויותר בפוליטיקה הרפובליקנית במסצ'וסטס, ובמהרה נעשה לדמות דומיננטית בפוליטיקה המקומית, המדינתית והארצית.
קריין שימש יועץ לנשיאים תאודור רוזוולט וויליאם הווארד טאפט.
הצלחתו כמושל בפתרון שביתת נהגי המשאיות גרמה לרוזוולט לזמן אותו לשמש מתווך ב"שביתת הפחם" של 1902. הוא סירב להצעות חוזרות להצטרף לקבינט, ונודע כמי שאינו אוהב לנהל מסעות בחירות או לשאת נאומים.
בסוף הקריירה שימש כמנטור פוליטי לקלווין קולידג', שנבחר לסגן הנשיא חודש אחד בלבד לאחר מותו של קריין.
קריין נולד ב־23 באפריל 1853 בעיירה דלטון שבמסצ'וסטס.
אמו הייתה לואיז פני לאפלין, ואביו זנאס מרשל קריין היה הבעלים של חברת Crane Paper Company, שהייתה כוח כלכלי מוביל בקהילה הקטנה ומפעלי הנייר שלה היו מהחשובים בארצות הברית.
בשנת 1870 הצטרף קריין לעסקי המשפחה, וביחד עם אחיו זנאס הבן, הוביל תקופת צמיחה גדולה של החברה.
ב־1872 השיג חוזה גדול לאספקת נייר עטיפה לחברת הנשק "וינצ'סטר", וב־1879 השיג את החוזה הבלעדי לנייר שבו יודפס המטבע האמריקאי.
עד היום החברה היא ספקית יחידה לנייר הכסף הפדרלי.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 התרחבה החברה, וקריין צבר הון רב מהשקעות בחברת מעליות Otis ובחברת AT&T.
ב־1892 נבחר כציר לוועידה הארצית הרפובליקנית מטעם "מועדון הרפובליקנים הצעירים" במסצ'וסטס, סיעה שהוקמה ב־1888 ושעתידה לשלוט במפלגה במדינה.
לאחר מכן נבחר ליו"ר המפלגה הרפובליקנית במסצ'וסטס.
אף שהיה ממערב המדינה, הנהגת המפלגה במזרח המדינה ראתה בו מועמד "בטוח" ומתון, טוב במיוחד בגיוס כספים.
קריין, שהיה שמרן, ידע לתמרן בין האגפים השונים של המפלגה וסירב להזדהות עמוקות עם אחד מהם.
הוא נודע גם כפוליטיקאי מאופק, שלא ניהל מסעות נאומים, ולא נרשם שנאם בפרלמנטים שבהם כיהן.
ב־1896 נבחר לסגן המושל תחת רוג'ר וולקוט.
כשוולקוט פרש אחרי כהונה מסורתית של שלוש שנים, התמודד קריין על משרת המושל וניצח בקלות את האופוזיציה הדמוקרטית המפולגת.
הוא נבחר מחדש פעמיים ברוב גדול.
כהונתו אופיינה בשמרנות תקציבית, ניהול עסקי ונטייה מעטה לרפורמות.
גם הדמוקרטים העריכו את הנהגתו כבלתי־מפלגתית.
ב־1902 תיווך בהצלחה בסכסוך של נהגי המשאיות, ומיד לאחר מכן הוזמן על ידי תאודור רוזוולט לשמש מתווך בשביתת הפחם הארצית.
קריין הטיל וטו על אישור חקיקתי למיזוג בין חברת Boston Elevated Railway לבין West End Street Railway, בין השאר משום שלא נכללה בו הוראה לקיום משאל עם בקרב האוכלוסייה הנוגעת בדבר.
ב־3 בספטמבר 1902 אירח קריין את הנשיא תאודור רוזוולט בעיר פיטספילד, כאשר עגלת סוסים פתוחה שבה נסע הנשיא ננגחה על ידי קרונית חשמלית שנסעה במהירות.
בתאונה נהרג סוכן השירות החשאי של הנשיא, ויליאם קרייג.
ב־12 באוקטובר 1904 מונה לסנאט במקומו של ג'ורג' הואר שנפטר, ובהמשך נבחר להשלים את כהונתו ואף נבחר ב-1907 מחדש.
הוא כיהן בתפקיד עד 1913.
קריין נודע בסגנון עבודתו – כמעט לא נאם בפומבי, אך נחשב לאחד הסנאטורים המשפיעים ביותר מאחורי הקלעים.
עמיתו הסנאטור צ'ונסי דפיו כתב: "מעולם לא נשא נאום...
ובכל זאת היה החבר המשפיע ביותר בסנאט".
גם קולידג' העיר כי השפעתו "גדולה אך בלתי מוחשית".
קריין נטה לבחור בחוסר פעולה כדרך פעולה, ובעניינים רבים עצתו הייתה פשוט "אל תעשה דבר".
בענייני מדיניות, התנגד להפחתת מכסים ולרעיונות של הדדיות עם קנדה וניופאונדלנד.
הוא גם השתמש בהשפעתו לקדם מיזוגים ברכבות בצפון־מזרח.
בבחירות 1908 לנשיאות תמך תחילה בטאפט אך איבד אמון בו, מה שהעמיד אותו בעימות מול הסנאטור הנרי קבוט לודג' – תומך נלהב של טאפט.
לאחר מאבקים פנימיים הגיעו לפשרה.
בהמשך שב ותמך בטאפט ואף סייע ללודג' בבחירתו מחדש.
ב־1912, כשהמפלגה הרפובליקנית התפצלה בעקבות פרישתו של רוזוולט, גברו הכוחות השמרניים במדינה, ובתחילת 1913 נבחר ג'ון ויקס לסנאט במקום קריין.
ב־1880 נישא למרי בנר, שנפטרה ב־1884 בלידת בנם היחיד, וינת'רופ מוריי קריין הבן.
ב־1906 נישא בשנית לג'וזפין פורטר בורדמן, שהייתה צעירה ממנו ב־20 שנה, ממשפחה רמת־מעמד ומקושרת פוליטית.
קריין נפטר בביתו בדלטון ב־2 באוקטובר 1920.
ויסט הוא משחק קלפים שמקורו באנגליה, מסוג משחקי ה"לקיחה" או הצבע השליט, עליהם נמנה אף הברידג'.
המשחק הופיע לראשונה באנגליה במאה ה-17, והתפתח ממשחק קלפים פרימיטיבי שנקרא Ruff and Honours.
ב-1742 הופיע ספר הכללים הראשון, בעריכתו של אדמונד הויל, והפך לרב מכר.
המשחק עבר עם גלי ההגירה הגדולים מערבה, אל ארצות הברית, ושם קיבל צורות שונות, לרבות הצורה הפשוטה הידועה כוויסט מינסוטה.
באנגליה נותר המשחק כמשחק של המעמד העליון.
תיאור ספרותי של משחק ויסט נותן ז'ול ורן בספרו "מסביב לעולם בשמונים יום", שבו פיליאס פוג, הדמות הראשית בספר, מכור למשחק הוויסט.
פוג משחק ללא הרף, בתחילת הספר במועדון של החברה הגבוהה, אך גם ברכבת, בספינה על הנהר וכו', כאשר הוא אינו משנה את הרגליו האישיים, האופייניים לבני המעמד הגבוה, גם כאשר הוא בטיול מסביב לעולם.
גם הוריישיו הורנבלואר, גיבור סדרת הספרים מאת הסופר הבריטי סי.
פורסטר הוא שחקן ויסט נלהב, ורואה בו ביטוי מעולה ליכולותיו המתמטיות והאנליטיות, כמו גם עיסוק מרגיע, במיוחד בעת סערה נפשית או לפני קרב.
במאה העשרים החליף את הוויסט משחק הברידג', אך המשחק עודו פופולרי בחוגים נרחבים, ובאנגליה ישנם טורנירים בני מספר ימים הידועים בכינוי "Whist Drives".
שחקני ברידג' טוענים שמשחקם עולה על משחק הוויסט בתחכומו, במורכבותו ובמיומנות והתבונה הנדרשים מהשחקן, אבל שחקני ויסט מצביעים על חסרונותיו של משחק הברידג': ברידג' הוא משחק המשאיר מעט מאוד מקום ליוזמה חופשית ולהברקות אישיות.
ויסט, לעומתו, מביא לידי ביטוי את אישיות ואופי השחקן.
ברידג' הוא משחק הדורש שיתוף פעולה בין שני שחקנים, שחקני ויסט אינדיבידואליסטיים מתקשים להשלים עם שיתוף פעולה זה.
קשה מאוד לסטות בברידג' ו"לנפח" או "להוריד" את ערך היד שבידך.
מערכת ההכרזות בברידג' היא כמעט מתמטית באופייה.
ויסט לעומת זאת הוא משחק של פסיכולוגיה עדינה, יוזמה אישית, ואפשרויות נרחבות המבוססות יותר על יכולתו של השחקן, ופחות על היד שקיבל בערבוב אקראי של הקלפים.
ולסיום: עקומת הלמידה של ויסט קצרה יותר מזו של ברידג'.
קל יחסית ללמוד את הכללים, ושחקנים מתחילים אך מוכשרים מגיעים לרמה סבירה במהירות יחסית.
זו כנראה הסיבה לפופולריות שלו בקרב חיילים ומטיילים.
נמצא כי שחקני ברידג' מנוסים אינם מצטיינים בוויסט, כאשר הם משחקים בו.
במשחק משתמשים בחפיסת קלפים סטנדרטית עם 52 קלפים.
סדר הקלפים בכל סדרה הוא מהגבוה לנמוך כך שאס הכי גבוה ו-2 הכי נמוך.
בוויסט משחקים ארבעה שחקנים, המתחלקים לשני זוגות שותפים כך שכל אחד יושב ממול לבן זוגו.
השחקנים לרוב שולפים קלפים כדי לקבוע את החלוקה לזוגות כך ששני השחקנים עם הקלפים הגבוהים שיצאו ישחקו מול שני השחקנים עם הקלפים הנמוכים.
רמיזה כלשהי על הקלפים שהשחקן קיבל אסורה בהחלט, לא לטובה ולא לרעה.
כמו כן אין לסמן לבן הזוג בשום צורה שהיא על הקלפים שקיבלת.
כל אחד יכול לערבב את הקלפים, אך נהוג שהשחקן משמאל לדילר הוא המערבב.
הדילר מחלק את הקלפים אחד אחד עם כיוון השעון עם פניהם כלפי מטה, כך שלכל שחקן יש 13 קלפים.
הקלף האחרון, השייך לדילר, מונח עם הפנים מעלה כדי לקבוע את הסדרה השלטת.
הקלף נשאר מונח על השולחן עד שתורו של הדילר לשחק.
השחקן משמאל לדילר מתחיל את סיבוב המשחק הראשון.
הוא יכול להשתמש באיזה קלף שנמצא בידו.
יתר השחקנים, עם כיוון השעון, צריכים בתורם להניח קלף מאותה הסדרה אם יש בידם.
במידה ולשחקן אין קלף מאותה סדרה הוא יכול להניח כל קלף אחר, מהסדרה השלטת או מכל סדרה אחרת.
מנצח הסיבוב הוא בעל הקלף הגבוה ביותר מהסדרה של הקלף הראשון שהונח, אלא אם כן הונח קלף מהסדרה השלטת ואז הקלף הגבוה ביותר מהסדרה השלטת לוקח את הסיבוב.
מנצח הסיבוב מוביל את הסיבוב הבא.
המשחק ממשיך עד שכל 13 הסיבובים שוחקו, ואז סופרים את הנקודות.
במידה ולאף צמד אין מספיק נקודות לניצחון במשחק מחולקת יד נוספת.
לאחר כל לקיחה הלוקח יניח את ארבעת הקלפים בנפרד עם הפנים מטה.
בטרם שוחק סיבוב נוסף רשאי כל שחקן לבקש לראות את הקלפים מהסיבוב האחרון בלבד.
לאחר ש-13 הסיבובים שוחקו, הצמד שזכה ביותר לקיחות יקבל נקודה אחת על כל לקיחה מעבר ל-6. כאשר ארבעת השחקנים מנוסים לא סביר שהניקוד יהיה יותר מ-2 לכל יד.
המשחק מסתיים כאשר אחד הצמדים מגיע ל-5 נקודות.
ישנן וריאציות משחק אשר מוסכם לשחק עד סכום גבוה יותר של נקודות.
בויסט קוריאני, שלוש תלתן משמש גם כשליט ללא תלות במה שהוא אכן השליט.
וִיסְטְן יוּ אוֹדְן היה משורר בריטי־אמריקאי.
אודן נולד ביורק שבאנגליה, הצעיר בין שלושה בנים של ג'ורג' וקונסטאנס אודן, שניהם אנגליקנים אדוקים.
אביו של אודן היה אדם משכיל ורחב אופקים, בקיא בספרות, ובעל ידע בלשונות הקלאסיות.
במקצועו היה רופא, ובטרם מלאו שנתיים לבנו הצעיר, עקר מיורק לדרום ברמינגהאם, ובה היה לרופא עירוני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא צבאי בחזיתות.
כשמלאו לאודן שמונה שנים נשלח לפנימייה בסארי, שם היה תלמיד טוב למדי, אך עצל, רשלן, וחצוף.
משם עבר לבית הספר הפרטי של גרשם שהתמחה בהוראת מדעים.
בבית הספר ההוא, ששרר בו משטרם הקשוח המפורסם של בתי הספר הפרטיים האנגליים של ראשית המאה, גילה אודן שלושה דברים:
שאין בו עוד אמונה דתית, שהוא הומוסקסואל, ושברצונו להיעשות משורר.
מגרשם עבר אודן לאוקספורד, ולאחר שנה של לימודי מדעים פנה ללימודי ספרות ובחר להשתלם בשירה האנגלו-סאכסונית העתיקה.
בתקופה זו ניהל אודן חיי חברה ענפים, יחסים הומוסקסואלים, ונעשה מנהיגה של קבוצת משוררים צעירים שנודעה לאחר מכן כ"קבוצת אודן", שאחד מהם סטיבן ספנדר, הוציא לאור את ספרו הראשון של אודן, שכלל את שיריו של אודן מ-1928–1927 וכמה שירי בחרות.
שנות ה-30 היו 'תור הזהב' של אודן, תחנתו הראשונה אחרי סיום לימודיו הייתה ברלין, שם שהה כשנה, החליף אהובים, וצפה מקרוב מאוד בגעש המהומות הפוליטיות.
ב-1930 קבל משרה של מורה בבית ספר פרטי לנערים סמוך לגלאזגו.
באותו הזמן פרסמה הוצאת "פֵייבּר את פֵייבּר" קובץ משיריו בשם 'שירים'.
הקובץ קיבל ביקורות קרירות מכמה ממבקריה החשובים של לונדון, דבר שפגע באודן מאוד, אולם השירים עשו רושם אדיר על משוררים צעירים אחרים כדוגמת דילן תומאס.
אודן הורה במסירות כשלוש שנים, ולאחר מכן החל להשתכר מפרי עטו.
ב-1935 נשא לאישה את אריקה מאן, בתו של תומאס מאן על מנת להעניק לה דרכון בריטי.
לאחר מכן יצא לסדרת מסעות.
בשנת 1936 הוא ביקר באיסלנד ביחד עם חברו לואיס מקנייס.
בסופו של דבר הוא החליט להגר עם כריסטופר אישרווד - עימו חיבר שלושה מחזות שהוצגו בהצלחה -לאמריקה.
עקירה זו, על סף מלחמת העולם ממש התפרשה כבגידה, אך עבור אודן הייתה זו נקודת מפנה כבירה בחייו, שכדבריו "עייף מלהיות משורר החצר של השמאל האנגלי".
בחייו החדשים של אודן בארצות הברית התרחשו שני דברים מרכזיים, הפיכת הלב הנוצרית והחזרה לחיק הכנסייה האנגליקנית, ומפגשו עם צ'סטר קלמן שהיה עתיד להיות בן לווייתו עד סוף ימיו.
בראשית שהותו באמריקה חי בקומונת אמנים בשם "בית פברואר", עם בנג'מין בריטן, קארסון מקאלרס, ואחרים.
בשנת 1947 זכה בפרס פוליצר עבור הפואמה הנודעת שלו "עידן החרדה", הכתובה בגרסה מודרנית לשירה אנגלוסקסונית.
בשנת 1955 כתב אודן ביקורת ספרותית על הספר שר הטבעות מאת ג' ר.ר.
השניים הכירו עוד באנגליה כאשר אודן למד בקורס של טולקין, והמשיכו להתכתב אודות שר הטבעות גם לאחר מכן.
איחדו ביניהם האהבה לאנגלית עתיקה, לכתיבה במסורת התנועה הרומנטית, והאמונה הדתית היוקדת.
כמה מהמכתבים התפרסמו באסופת המכתבים של טולקין.
ב-1957 רכש אודן בית בכפר האוסטרי קירכשטטן, ומאז נהג לבלות חצי שנה בבית זה וחצי שנה בניו יורק.
שנה לפני כן נבחר לכהונת "פרופסור לשירה" באוקספורד למשך חמש שנים, משרה שחייבה אותו לשאת בסך הכול 3 הרצאות בשנה.
ותקופה זו עמדה בסימן עבודה בלתי נלאית, וקובצי השירה באו זה לאחר זה.
בחייו הפרטיים נעשה אודן בודד ומוסגר יותר, בעל הרגלי עבודה אדוקים אף יותר.
העמיתים לקולג' שפגשו בו עם השנים, פגשו באדם שיכור למדי, שחזר על אותם נושאי שיחה, נשא דרשות ארוכות ונמנע בעקשנות מלהקשיב לבני שיחו.
אולם אודן המשיך לעבוד, וכתב שירים חדשים.
ב-28 בספטמבר 1973 קרא אודן משיריו לפני חברי "אגודת הספרות האוסטרית" ביוזפפלאץ, התנצל שעליו להשתמט מארוחת הערב, ופרש לחדרו למלון.
למחרת היום נמצא מת במיטתו, לאחר שלקה באי-ספיקת לב.
באמצע שנות ה-90 עלתה הפופולריות של אודן הודות לסרט ארבע חתונות ולוויה אחת, שבו צוטט שירו בלוז הלוויה במלואו.
בעקבות הסרט פורסם לקט של עשרה משיריו (ביניהם "בלוז הלוויה") בחוברת בשם "Tell Me the Truth about Love" שנמכרה בכ-275,000 עותקים.
ספרים ותרגומים של אודן בעברית
מגן אכילס ושירים אחרים: 1927–1973, תרגום, מבוא והערות - עמינדב דיקמן, מאגנס, ירושלים, תשנ"ט 1998.
קריאה, כתיבה, תרגם - אביעד שטיר, מבוא - עמינדב דיקמן, הוצאת דחק, 2020.
אחד בספטמבר, 1939 ושירים אחרים, תרגם אברהם עוז, מוסף ספרות ותרבות בידיעות אחרונות, הליקון (כתב עת) וכתבי עת אחרים, 2023.
אברהם עוז, "סך הכל: יומן שירי - תרגומים ושירים", הוצאת פרדס, 2024.
ויסלה (בהונגרית: Magyar Vizsla, מבוטא כ-"ויז'לה") הוא גזע של תת המין כלב הבית.
הוויסלה הוא כלב הלאום ההונגרי, ופירוש השם בהונגרית הוא מצביע.
במאה ה-9 הגיעו לאירופה שבטי המגיארים, שלימים הפכו לעם ההונגרי, מלווים בכלביהם.
כלבי הציד שלהם הוכלאו עם הכלבים המקומיים, וצאצאיהם היוו את הבסיס לפיתוח הוויסלה.
בעלי האחוזות ההונגריים, שפיתחו את הצייד כתחביב, גילו שהוויסלה עונה על כל צורכיהם והמשיכו לטפח ולשמר את גזע הוויסלה.
ניתן למצוא ציורים, ותחריטים של ויסלה באומנות העתיקה של העם ההונגרי כבר במאה העשירית.
הוויסלה היה מוזכר גם בכתבי יד במאה ה-14, בהם הוא מתואר כעוזרו האישי של הבזייר (בזיירות היא אמנות השימוש בבזים או בדורסי יום חזקים אחרים לציד עופות ויונקים).
במלחמת העולם הראשונה כלבי הוויסלה השתתפו בתור מעבירי מידע- הם היו מעבירים חבילות, מודעות ומכתבים מהחיילים בקו האש למפקדים בבסיסי הפיקוד.
משפחות אצולה הונגריות שנמלטו מפני הכיבוש הרוסי ב-1945 לארצות אחרות באירופה ובאמריקה, הבריחו איתן את כלביהן וכך הצילו את הגזע מהכחדה והכירו אותו לעולם.
בשנת 54' הוקם מועדון הגזע הראשון בארה"ב ובשנת 1960 הוא הוכר כמועדון הגזע הרשמי.
הגידול והטיפוח של הגזע בארץ החל רק בשנות ה-70 ויותר מאוחר אף החלו להשתמש בו ככלב הצלה בזכות חוש הריח המפותח שלו ואהבתו לבני אדם.
לכלב זה אין ריח גוף, גם לאחר מקלחת.
רגיש לרעשים חזקים וגם בעבר קצצו את זנבו למניעת פציעתו בשדה בשעת הציד.
תופעת נטילת ידי אדם בפה מוכרת בגזע, משמעותה נתינת "נשיקה".
מבנה גזע הוויסלה אתלטי, שרירי, רזה ואנרגטי.
ויסלה (בפולנית: Wisła (נשמע: ויסווה), בגרמנית: Weichsel (וייכסל)) הוא הנהר הארוך ביותר בפולין, וזורם במרכזה מדרום לצפון.
מקורו בהרים הבסקידים (מול הרי הטטרה), והוא זורם דרך קרקוב וורשה ונשפך אל הים הבלטי מזרחית לגדנסק.
נהרות גדולים המתנקזים אליו הם סַן, נַרֶב והבּוּג המערבי ממזרח, ופיליצה ממערב.
מבידגושץ' עד הים הבלטי הוויסלה עביר לכלי שיט בגודל בינוני, אולם במעלה הנהר הוא אינו מספיק עמוק למעבר חלק מכלי השיט.
בין קרקוב לוורשה הוויסלה שוב משמש כנתיב מים מסחרי חשוב, בעקבות הקמת מספר תאי שיט באזור קרקוב.
שם הנהר תועד לראשונה על ידי פליניוס הזקן בשנת 77 בספרו תולדות הטבע.
פליניוס כתב כי נהר ויסטוליוס זורם אל הים הבלטי.
השורש של השם הוא השורש ההודו-אירופי *u̯eis- "לחלחל, לזרום לאט" (השווה סנסקריט aveṣan 'הם זרמו', נורדית עתיקה veisa 'רפש'), שמופיע במספר שמות נהרות אחרים (לדוגמה הנהר וזר).
צורת ההקטנה -ila, -ula, שימשה בשפות הודו-אירופיות רבות, כולל לטינית.
תלמי כינה את הנהר אוסטולה על פי התעתיק היווני של שמו.
פומפוניוס ואמניאוס מרסלינוס כינו את הנהר ויסולה.
אזור הנהר העליון מתחיל במקורותיו עד לעיר סנדומיר.
חלקו המרכזי של הנהר מסנדומיר לפתחו של נרב.
חלקו התחתון מנרב לדלתה של הוויסלה בים הבלטי.
גובהו הממוצע 270 מעל פני הים.
הנקודה הגבוה ביותר באגן הניקוז של הנהר היא פסגת גרלך בהרי טאטרה בגובה 2,655 מטרים.
הנהר יוצר דלתה רחבה המכונה זוואווה (בפולנית: Żuławy) סביב העיירה ביאלה גורה באזור שטום .
הדלתה מפצלת את הנהר לשני ערוצים כ-50 קילומטרים לפני פתחה – ערוץ לניווקה (Leniwka; כיום קרוי Martwa Wisła) המערבי, ונוגט (Nogat) המזרחי.
לניווקה מתפצל פעם נוספת בעיר גדנסק ובערוצו הנוסף, סזקרפווה, מופעל סכר למניעת הצפות.
ויסלבה שימבורסקה (בפולנית: Maria Wisława Anna Szymborska; 2 ביולי 1923 – 1 בפברואר 2012) הייתה משוררת פולנייה, מסאית ומתרגמת ספרות צרפתית, כלת פרס נובל לספרות לשנת 1996.
ויסלבה שימבורסקה נולדה ב-2 ביולי 1923 בקורניק שבמחוז פוזנן.
בגיל שמונה עברה עם משפחתה לקרקוב, ונקשרה אל העיר בה חיה עד יום מותה.
בשנת 1945 החלה ללמוד לשון וספרות פולנית ב שבקרקוב, אך בהמשך החליפה את תחום לימודיה לסוציולוגיה.
באוניברסיטה היא נעשתה מעורבת בחבורת הכותבים המקומית, ותוך זמן קצר פגשה את המשורר צ'סלב מילוש, ממנו הושפעה בהמשך.
היא פרסמה את שיריה הראשונים במספר עיתונים וכתבי עת, וכך המשיכה מספר שנים.
ב-1948 הפסיקה את לימודיה ללא תואר, בשל מצבה הכלכלי הרעוע.
באותה שנה נישאה למשורר אדם ולאדק, והתגרשה ממנו בשנת 1954. בשנים אלו עבדה כמזכירה וכמאיירת ספרים.
ב-1949 היה אמור להתפרסם קובץ שיריה הראשון, אך הוא לא עבר את הצנזורה בנימוק ש"הספר לא ענה לדרישות הסוציאליות".
למרות תקרית זו, בראשית הקריירה הספרותית שלה היא נשארה נאמנה לקו המפלגתי, חתמה על עצומות מפלגתיות ואף שיבחה את לנין, סטלין והמציאות הסוציאליסטית.
בקובץ שיריה הראשון בשביל זה אנו חיים (Dlatego żyjemy), למשל, היא פרסמה שירים בשמות כמו 'לנין' או לצעירים הבונים את נובָה הוּטָה (Młodzieży budującej Nową Hutę), על בניית 'יישוב סוציאליסטי לדוגמה' ליד קרקוב.
היא אף הפכה לחברה במפלגת השלטון, מפלגת העובדים המאוחדת.
בהמשך, כמו רוב האינטלקטואלים שהיו קרובים בתחילה לקו המפלגתי, שימבורסקה התרחקה אט אט מהאידאולוגיה הקומוניסטית, וזנחה את עבודתה המוקדמת.
אף על פי שנשארה במפלגה עד 1966, היא החלה ליצור קשרים עם מתנגדים לשלטון, וכבר ב-1957 התיידדה עם יז'י גיאדרויץ, העורך של עיתון המהגרים המשפיע, 'תרבות' (Kultura) הפריזאי.
ב-1953 הצטרפה לצוות מגזין סקירת הספרות חיי הספרות, והחל מ-1968 כתבה את טור ביקורת הספרים שרבות מהמסות שכתבה בו פורסמו אחר כך בספר.
היא הפסיקה את עבודתה במגזין ב-1981, וערכה במשך שנתיים את הירחון פיסמו.
בשנות השמונים הגבירה את פעילותה האופוזיציונית וכתבה לכתב העת של הסאמיזדאט, 'ארקה' (Arka) תחת שם העט 'סטנצ'יקובנה' (Stańczykówna).
בריאיון נדיר שנתנה שימבורסקה, אמרה "בתחילת דרכי האומנותית, אהבתי את האנושיות.
רציתי לעשות משהו טוב למען האנושות.
מהר מאוד הבנתי שזה בלתי אפשרי להציל את האנושות".
המשורר ומבקר הספרות הפולני סטניסלב בארנצ'ק הסביר כי המשוררת קבעה שטעותה נבעה מאהבתה את האנושות במקום לאהוב בני אדם.
אף על פי שכתבה באחד משיריה ("אחדים אוהבים שירה") כי רק שני אנשים מאלף אוהבים שירה, ספריה נמכרים בפולין בכמויות המתחרות עם כותבי פרוזה בולטים.
שירתה תורגמה לשפות אירופאיות רבות וכן לערבית, לעברית, ליפנית ולסינית.
שיריה, שתורגמו לעברית על ידי רפי וייכרט ודוד וינפלד, התקבלו יפה בקהל הישראלי ובקרב המבקרים, ובביקורה בארץ בשנת 2005 השתתפו אלפי אנשים בכנסים לכבודה.
שימבורסקה, שהייתה מעשנת, נפטרה ב-1 בפברואר 2012 בשנתה, לאחר מאבק ארוך בסרטן הריאות.
סגנונה של שימבורסקה מקורי ואיננו חלק מזרם כלשהו; הוא אינטלקטואלי במהותו, ישיר ומשוחח עם הקורא.
פעמים רבות בנויים השירים כמבטים חוזרים על אותו מושג או משפט, ומוסיפים בכל פעם משהו, עד להפתעה בסיום.
כך למשל השיר אחדים אוהבים שירה בנוי כך שכל אחד משלושת הבתים עוסק במילה מן הכותרת.
היא מציגה את המצב כמו שהוא, בדרך כלל ללא מילות הערכה, ומתוך התיאור עולה אנושיות פשוטה.
כך גם בסגנון שיריה, היא נמנעת מקישוט אומנותי, חרוז או כל דבר אחר.
כך, התוכן מובלט ואף המקצב מכוון לחשוף את המשמעות המפתיעה הטמונה בדברים.
שירתה עוסקת בזמן, בהיסטוריה, בקוסמוס, ביחס האדם לסובב אותו, בעולם ומלואו.
היא עוסקת בנושאים הגדולים ביותר, אך מנסה ללכוד את הרגע, הפעולה או הנקודה הקטנה ביותר.
כך בשיר שמיים, היא עוסקת ברומו של עולם:
אך מורידה זאת אלינו –
כאשר היא דנה במלחמה (בשיר סוף והתחלה) היא מתמקדת בעובדות ה"לא מענינות" כביכול:
כך כשהיא עוסקת במוות, בנוף, בעולם, ובכל דבר.
יש לה ראייה מפוכחת וחודרת, אך לא כזו המלווה בזעם או בתוקפנות, אלא בהבנה לחולשת האדם ובאמפתיה אליו.
היא מתארת את האדם כעושה מעשים סתמיים וחסרי השפעה, אך גם לכך יש משמעות, "גם לרגע חולף עבר מפואר".
חיי האדם והרגעים הקטנים חשובים כמו האירועים הגדולים ולפעמים יותר.
למשל ביחס למוות, ברור שהוא ינצח בסוף אך בכל רגע שעודנו חיים אנחנו מנצחים אותו.
עם זאת, לעיתים הסתמיות מחרידה והורסת, כמו בשיר הטרוריסט, הוא צופה, שם צפה הטרוריסט באיש שחזר לקחת את כפפותיו שניות ספורות לפני התפוצצות הפצצה בפיגוע מתוכנן.
ייחודה בולט גם במסות שלה, שבדרך כלל מתחילות מעיסוק בסוג ספרים שלא נוהגים לכתוב עליהם ביקורת, כמו לקסיקונים, ספרי ייעוץ ואפילו רשימה אחת על לוח השנה.
שימבורסקה הודתה שהספרים הם רק "תירוץ לטווייה חופשית של אסוציאציות" שמובילות אותה להרהורים מעניינים.
ניתן לראות גם כאן את ההומניזם שלה שאינו עיוור כלפי המציאות, דבר שמתבטא גם ביחסה המדוקדק והמפוכח לשירה, שדווקא ממנו היא מגלה את חשיבותה ועוצמתה.
שיריה הידועים ביותר של שימבורסקה כוללים גם את חתול בדירה ריקה, שזכה לשבחים רבים בפולין, ועוסק במוות מנקודת מבטו של חתול ואת התצלום הראשון של היטלר המתאר את היטלר כפעוט חביב.
1952: Dlatego żyjemy ("בשביל זה אנו חיים")
1954: Pytania zadawane sobie ("שאלות שאני שואלת את עצמי")
אטלנטיס: מבחר שירים, תרגם רפי וייכרט, תל אביב: עכשיו, 1993.
סוף והתחלה: מבחר שירים, תרגם רפי וייכרט, תל אביב: גוונים, תשנ"ו-1996.
שלהי המאה: מבחר שירים, תרגם רפי וייכרט, תל אביב: קשב לשירה, תשנ"ח-1998.
בשבח החלומות, תל אביב: קשב לשירה, תרגם רפי וייכרט, תשס"ה-2004.
נקודתיים, תל אביב: קשב לשירה, תרגם רפי וייכרט תש"ע-2009.
רגע: מבחר שירים, תרגם דוד וינפלד, ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"א-2011.
זמר שחור, תרגמה מירי פז, הוצאת כרמל, ירושלים, 2018.
קריאת רשות, תרגם רפי וייכרט, תל אביב: קשב לשירה והוצאת חרגול, תשס"ו-2005.
דואר ספרותי (איך להיות או לא להיות סופר), תרגם רפי וייכרט, תל אביב: הוצאת חרגול, תשע"ה-2014.
שימבורסקה זכתה בפרסים רבים, בהם:
פרס העיר קרקוב לספרות בשנת 1954.
פרס משרד התרבות הפולני לשנת 1963.
פרס נובל לספרות לשנת 1996.
עיטור מסדר העיט הלבן (העיטור הגבוה ביותר בפולין) בשנת 2011.
נבחרה כחברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2005.
ויסלה קרקוב (בפולנית: Wisła Kraków, נהגה ויסווה קרקוּף) היא קבוצת כדורגל מהעיר קרקוב שבפולין אשר שיחקה במשך רוב תולדותיה בליגת העל הפולנית וכיום משחקת בליגת המשנה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1906, והיא נקראת על שם נהר הוויסלה הזורם בעיר.
לזכותה 13 אליפויות, והיא אחת מקבוצת הכדורגל הבולטות והמצליחות בפולין.
הקבוצה אף זכתה 5 פעמים בגביע הפולני והגיעה לגמר 6 פעמים נוספות.
הישגי השיא של הקבוצה בזירה האירופית הם 3 זכיות בגביע האינטרטוטו (בשנים 1969, 1970 ו-1973), העפלה לשלב רבע גמר גביע אירופה לאלופות בשנת 1979, העפלה לשמינית גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1968 ובשנת 1985, והעפלה לשמינית גמר גביע אופ"א בשנת 2003.
בתום עונת 2021/2022 נשרה הקבוצה לליגת המשנה.
פעולות ויסות שערי ניירות ערך מקובלות בבורסה של משק אשר בו מתקיים שוק הון לא מפותח.
זה היה המצב, במשך תקופה ארוכה, גם במדינת ישראל, וקודם לכן בארץ ישראל, בין השנים 1935–1975. כך למשל, בשנות ה-60, כאשר החל המסחר במלווה קצר מועד, החל בנק ישראל לווסת את שערי המלוות.
הוא שמר על התשואה ברמה שתאפשר הנפקת מלוות חדשים במסגרת המדיניות המוניטרית שנקט.
מאז ועד שנת 1983, מועד פרוץ משבר מניות הבנקים, התקיים ויסות אינטנסיבי ביותר.
מטרת הוויסות הייתה לשמור תשואה גבוהה וקבועה לאורך זמן, הוויסות נועד לגרום לאנשים להשקיע במניות הבנקים אף על פי שמחירם לא תאם את זרם הדיבידנדים הצפוי מהשקעה זאת.
הוויסות פעל באותה התקופה בשל כשלי שוק רבים שנתמכו בחוסר שקיפות ובהשפעה שהייתה למנהלי הבנקים ולגופי הפיקוח על הבנקים על התנהגות הציבור.
פעילות זו התאפשרה בהיות השוק לא משוכלל, כאשר אחדים מן הגורמים המשתתפים בשוק יכולים להשפיע על המחירים בצורה משמעותית.
בעזרת פעולות יזומות, מלאכותיות, שבוצעו נגד הזרם, מנעו הסוחרים בשוק עליות או ירידות חריגות בשערי ניירות הערך.
פעולות אלה היו לשביעות רצונם של הגורמים הקשורים לשוק ניירות הערך: המנפיקים, אשר יכלו לבצע הנפקות חדשות בבורסה יציבה וחזקה, המשקיעים, אשר ידעו שיש מי שעומד מאחורי נייר הערך, והסוחרים, אשר היקף עסקיהם היה בעלייה כל עוד הובטחה היציבות היחסית של שערי ניירות הערך.
רשויות השלטון, לא התייחסו בצורה נמרצת, בדרך כלל, לתחום פעילות זה עד למשבר מניות הבנקים.
בשנת 2003 קבעה הבורסה לניירות ערך כללים לפעילות מותרת לביצוע של ויסות שערי ניירות ערך באמצעות עושה שוק מורשה.
נכון לשנת 2007 פועלים בבורסה שבעה עושי שוק המווסתים את שעריהם של עשרות ניירות ערך.
בתקופה הנידונה (וייתכן שגם בתקופות מאוחרות יותר), לרובם של סוחרי הבורסה הייתה רשימה של ניירות ערך אשר היו "מזוהים" עמם והם דאגו לוויסות שעריהן.
במקרה ונוצר עודף ביקוש או עודף היצע, אשר לא סופקו על ידי שאר הסוחרים, היה אותו סוחר ספציפי "משלים" את העודף, ובכך מווסת שערו של נייר הערך הנתון.
בתחילת שנות ה-70, כאשר תהליך המסחר התנהל בצורה אינטימית, היה נהוג גם להמתין זמן מה, על מנת לאפשר לברוקר להתייעץ טלפונית עם הממונים עליו.
במקרים אלה, היה הברוקר בודק האם לבצע פעולה המקזזת את השפעת העודפים במחיר נוח, או תוך שינוי משמעותי בשערו של אותו נייר ערך.
משרד האוצר ובנק ישראל הכירו בקשר בין שני השווקים: השוק להנפקות חדשות והבורסה לניירות ערך בתל אביב.
הרשויות פעלו להצלחת השוק להנפקות חדשות: בנק ישראל - בשוק מילוות המדינה ומשרד האוצר - בשוק המניות.
ככל שנמכרו לציבור ניירות ערך חדשים כך גדלו אפשרויות בנק ישראל לנקוט במדיניות מונטרית הרצויה לו.
ואשר למשרד האוצר, ההתערבות בשוק ניירות הערך הועילה ישירות לתקציב המדינה.
ככל שחברות במשק ומפעלי תעשייה יכלו לבצע הנפקות חדשות, פחתו דרישות היזמים במשק לקבל משאבים כספיים מאמצעי מימון ציבוריים: מוסדות מימון ותקציבי פיתוח.
כבר בסוף שנות ה-60 החל ויסות שערי המלוות קצרי מועד של בנק ישראל.
הבנקים התערבו במסחר, פעלו נגד מגמות השוק וקלטו עודפי היצע וסיפקו עודפי ביקוש והכל במטרה ליצור חזות של השקעה יציבה, שערכה עולה בהדרגה, לשביעות המשקיעים.
כך הפכה רכישת מלווה קצר מועד להשקעה פופולרית של הציבור לטווח הקצר.
המלוות קצרי מועד הוצעו לציבור לתקופות שונות: משלושה חודשים עד שנה.
ככל שהתקופה הייתה ארוכה יותר הוצעה למשקיע תשואה גבוהה יותר.
בפועל, שיעור הריבית על המילוות היה קבוע.
ברם, כל סדרה נמכרה בפחות מערכה הנקוב: סדרה לשנה נמכרה בשער יותר נמוך מאשר סדרה לשלושה חודשים.
על מנת להבטיח מכירה של הנפקות חדשות היה צורך כי המשקיעים שקנו מלוות יהיו מרוצים, גם אם יבקשו למכור את המלווה לפני מועד פרעונו.
הסחירות של המלווה תהיה כזאת שיוכלו למכור את המלווה בתקופה עד לפרעונו בשער שיזכה אותם בריבית, יחסית לתקופה שהם החזיקו במלווה, ובוודאי שלא יצטרכו למכור את המלווה בהפסד בשל העדר קונים.
המוסדות הפיננסיים ובנק ישראל התערבו במסחר וויסתו את שערי המילוות וההשקעה הפכה לנפוצה בציבור הרחב.
בשנים 1961–1967 הונפקו למשלמי המיסים תעודות מלווה קליטה וחסכון חובה בתמורה לסכומים שהממשלה גבתה למטרה זו.
עם הגעת התעודות ללקוחות, הסתבר כי הן נושאות ריבית והצמדה ואם ניתן לרכשן בפחות מערכן הנקוב הן נושאות תשואה אטרקטיבית.
הסחירות בתעודות הותרה, לפי החוק, רק בתום הנפקת התעודות לציבור.
עם זאת היו בעלי תעודות אשר הציעו למכירה, באופן חופשי, את התעודות לחבריהם או לסוחרים.
התעודות נמכרו בעשרות אחדות של אחוזים מתחת לערכן הנקוב והרוכשים את התעודות החזיקו ביד נייר ערך עם תשואה גבוהה ברמתה, לעומת השקעות אחרות.
מלוות הקליטה שהיו בידי סוחרים בשוק החופשי הפכו לסחורה מבוקשת.
פרסום שיעור התשואה השנתית לפדיון של התעודה הבהיר לכל כי מדובר בנייר ערך, עם הכנסה מושכת.
בינתיים החל בבורסה המסחר בתעודות.
הבנקים המליצו בפני הלקוחות לקנות את התעודות שנמכרו בפחות מערכן הנקוב ונשאו תשואה אטרקטיבית.
הייתה רק מגבלה אחת: הלקוחות חששו שאם ירצו למכור את התעודות לפני מועד הפירעון, יקבלו בתמורה פחות מהסכום שהשקיעו בקנייה.
היה זה פגם בסחירות התעודות.
המוסדות הפיננסיים יכלו להחזיק בתעודות מלווה קליטה וחסכון חובה עד למועד הפירעון.
לתעודות הייתה תשואה לפירעון, העולה על הממוצע.
מנהלי המחלקות לניירות ערך בבנקים הבינו כי אם הבנקים ירכשו את התעודות בבורסה, במקרים של ירידת מחירים חריגה, יוכלו להציע למוסדות הכספיים תעודות במחיר נמוך מעט ממחיר השוק.
ככל שגברה התחרות בין המוסדות, הייתה הירידה בעת מכירות יוצאות דופן קטנה יותר.
לרשות המשקיעים עמדה השקעה אטרקטיבית:
נייר ערך צמוד למדד הנושא תשואה מעל המקובל, היות שהוא נמכר בפחות מערכו הנקוב.
נייר הערך ניתן למכירה לפני מועד הפירעון, בהפסד קל.
כל שנדרש מהבנקים היה לקבל מראש את נתוני ההיצע והביקוש הצפויים למלוות הקליטה - ונתונים אלה עמדו לרשותם.
בהתאם לגודל הסכומים נקבעה ההשקעה ב"ויסות התעודות".
לעיתים, על מנת למנוע עלייה חריגה במחירי התעודות, מכרו הבנקים תעודות מהמלאי שלהם.
למשקיע הסביר היה חשוב שמחיר התעודות לא יהיה נתון לתנודות חריפות.
כך הפכו תעודות מלוות קליטה לנייר ערך פופולרי בקרב המשקיעים.
לקראת מועדי הפירעון היה מחירן כבר קרוב לערך הפירעון.
פעולות ויסות השערים במילוות המדינה: מילוות קצר מועד ומילוות קליטה וחסכון חובה היו למהדורת הניסוי לפרשת ויסות שערי מניות הבנקים.
היה רק הבדל אחד מהותי: מלוות הקליטה היו איגרות חוב, ואילו מניות הבנקים היו מניות.
ויסט ישראלי הוא משחק קלפים מסוג משחקי ה"לקיחה" או "הצבע השליט" (Trump Card).
המשחק הוא גרסה של משחק הוויסט הקלאסי, אשר התפתח בקרב חיילי צה"ל בשנות השמונים של המאה העשרים, ועודו פופולרי בקרב חיילים ומטיילים.
הקלפים מדורגים על פי צורתם ועל פי מספרם.
הדירוג על פי הסימן מהחזק לחלש, ללא שליט: (ספייד, פיק), (הארט), ("מעוין", דיאמונד), (קלאב).
סיבוב במשחק מתחיל בחלוקת כל הקלפים לארבעת השחקנים.
המחלק מתחלף כל סיבוב עם כיוון השעון כך שתמיד השחקן שיושב משמאלו של המחלק הנוכחי יחלק בסיבוב הבא.
כל שחקן מקבל 13 קלפים שנשארים מוסתרים מעיני שאר השחקנים.
ויסט ישראלי הוא משחק בו מתקיימים שני סיבובי הכרזות: הכרזה הקובעת את השליט, והכרזת חוזה.
ההכרזה הקובעת את הסימן השליט מתקיימת באופן הבא:
לאחר חלוקת הקלפים, השחקן היושב משמאלו של המחלק "מדבר".
הוא יכול לבחור אחת משתיים: לומר "עבור" (פאס), או להכריז.
הכרזה כוללת מספר לקיחות עתידי (חוזה) בהינתן שליט נתון.
למשל: משמעה: "אם השליט יהיה לב אני מתחייב להכריז חוזה של 5 לפחות".
כלל בסיסי הוא שההכרזה המינימלית בשלב זה היא 5. במילים אחרות, אם השחקן לא מוכן להתחייב לקחת 5 לפחות, הוא אומר "עבור".
החריג לכלל זה היא הכרזה "ללא שליט".
זו חייבת להיות 7 לפחות (במילים אחרות - אין אפשרות להכריז פחות מ-7 ללא שליט).
בשלב הבא מגיע תור השחקן שיושב משמאלו של הדובר הקודם "לדבר".
הוא יכול לומר "עבור" או להכריז הכרזה גבוהה יותר מזו שכבר הוכרזה.
הכרזה גבוהה יותר יכולה להיות גבוהה בצבע (למשל גובר על ), או בכמות (למשל גובר על ).
ההכרזה הקובעת את הצבע השליט נקבעת לאחר שנאמר שלוש פעמים "עבור" ברצף.
כלומר - כל השחקנים אישרו שאין ברשותם הכרזה גבוהה יותר מהאחרונה שהוכרזה.
אם לאחר סבב בודד לא נקבע "סימן שולט" אזי רק אז נקבע אוטומטית המשחק כמשחק "ללא שליט".
בגרסה אחרת, אם אף אחד מארבעת השחקנים לא הכריז ודיווח "עבור", מתקיים סיבוב "פריש"].
מקור המילה "פריש" הוא מגרמנית (פריש-מיש – ערבוב הקלפים מחדש.
Frisch הוא טרי), לעיתים מכנים אותו גם "גולאש".
בפריש, לאחר שלא היו הכרזות, מעביר כל שחקן שלושה קלפים (לבחירתו) לשחקן היושב משמאלו.
הקלפים שהועברו מונחים על השולחן כשהם מוסתרים (פניהם כלפי מטה) והשחקן העתיד להרימם רשאי לעשות כן רק לאחר שהוא עצמו העביר שלושה קלפים.
לאחר שכולם הרימו את הקלפים שקיבלו, מתנהלת ההכרזה הקובעת את הצבע השליט מחדש, בחריג אחד- הפעם ההכרזה המינמלית היא שש, ולא חמש.
אם לאחר סיבוב פריש נוצר שוב מצב בו אין הכרזות, מתבצע סיבוב פריש שני.
ההכרזה המינימלית בו היא שבע, אם גם בו אין הכרזות מתבצע סיבוב פריש שלישי.
ההכרזה המינימלית בו היא שמונה.
אם גם בו אין הכרזות - מחולקים הקלפים מחדש והסיבוב מתבטל.
לאחר שנקבע מהו הצבע שליט, מגיע סיבוב הכרזות נוסף בו נקבעים ה"חוזים" - היינו מספר הלקיחות אותו מתחייבים השחקנים לקחת.
השחקן שהכריז על הצבע השליט (הכרוז) מכריז כמה לקיחות ייקח (מתוך 13 סיבובים).
ההכרזה שלו חייבת להיות על מספר לקיחות הגדול או השווה למספר שאיתו קבע את הצבע השליט.
השחקן שמשמאלו מכריז אף הוא, וכך גם השניים הנוספים.
חשיבות מיוחדת יש לשחקן האחרון שמכריז: מאחר שאסור שסך כל ההכרזות יהיה 13, שכן אז יעמדו כל השחקנים בהכרזותיהם, ולמשחק לא תהיה משמעות.
לכן השחקן האחרון הוא המכריע האם יהיו יותר הכרזות ממספר הלקיחות (משחק up או over) או פחות הכרזות ממספר הלקיחות (משחק down או under).
פירושו של משחק Up הוא כי לפחות אחד מהשחקנים ייקח פחות משהכריז, ולפיכך יש לקחת כמה שיותר לקיחות.
פירושו של משחק down הוא כי לפחות אחד מהשחקנים ייקח יותר משהכריז, ולכן יש להיזהר בקלפים שלוקחים.
מחד- יש יתרון לשחקן שמכריז אחרון - שהרי הוא היחידי שידע בוודאות את התמונה הכוללת של ההכרזות.
מאידך- יש לו חיסרון - ההכרזה הסוכמת את סך כל ההכרזות לשלוש עשרה אסורה עליו.
זו מגבלה חמורה - שהרי, בהסתברות גבוהה ובהינתן שחקנים מנוסים וראציונליים - זו תהיה בדיוק ההכרזה הכדאית לו ביותר.
לאחר שקיבלו השחקנים קלפים והכריזו על השליט, משחקים השחקנים בסיבובים.
הכרוז שם את הקלף הראשון בסיבוב, ושאר השחקנים חייבים לשים קלף מאותו סוג אם יש כזה ברשותם.
(שחקן שלא שם קלף מהסוג של קלף הפתיחה למרות שהיה כזה ברשותו, ונתפס לאחר מכן, נקנס במאה נקודות, גם אם הטעות הייתה בתום לב, כפי שקורה במרבית המקרים, שכן מרמה שכזו סופה תמיד להתגלות.
הסיבה לקנס היא שטעות שכזו מבטלת את הסיבוב ועשויה להזיק מאוד לשחקנים שעתידים לעמוד בהכרזותיהם).
אם שחקן אינו יכול לשים קלף מאותו סוג הוא יכול לזרוק קלף כלשהו שאינו שליט (ואז הוא יפסיד את הלקיחה בוודאות, ללא תלות בגובה הקלף שזרק), או שהוא יכול ל"חתוך" בעזרת קלף שליט.
לאחר הנחת ארבעת הקלפים, מי שזרק את הקלף החזק ביותר הוא הזוכה.
קלף מן הצבע השליט, חזק יותר מקלף מצבעים אחרים.
השחקן שלוקח את הסיבוב הנוכחי הוא זה שמוביל בסיבוב הבא.
מהלך לדוגמה (היהלום הוא השליט): שחקן א' מוביל עם , שחקן ב' , שחקן ג' שחקן ד' .
(נשים לב שלשחקן ג' לא היו תלתנים, אחרת היה חייב לשים תלתן) לכן הוא עומד בפני שתי אפשרויות, להיפטר מקלף שאינו חותך, או לשים חותך ולנסות לקחת את הלקיחה.