tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Club, הצהיר מייקל מקין כי "Fat Bottomed Girls" השפיע על השיר "Big Bottom" מסרט המוקומנטריה ספיינל טאפ משנת 1984. השיר לא נכלל באוסף הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה "Yoto" (נגן מוזיקה נייד) של שנת 2023, מכיוון שהתוכן למבוגרים שבו נחשב כלא הולם עבור הילדים שהמכשיר משווק עבורם.
פרדי מרקיורי - שירה וקולות רקע.
בריאן מיי - גיטרה חשמלית, שירה ראשית בפזמונים, קולות רקע.
רוג'ר טיילור - תופים, קולות רקע.
Far Cry 5 הוא משחק פעולה-הרפתקאות בגוף ראשון מסוג עולם פתוח אשר יצא לאור בשנת 2018 ומהווה (ללא קשר עלילתי לקודמיו) כמשחק החמישי בסדרת המשחקים Far Cry.
המשחק פותח ב-Ubisoft Toronto והופץ על ידי חברת Ubisoft.
עלילתו מתרחשת במחוז דמיוני בשם "הופ" (Hope County), במדינת מונטנה שבארצות הברית, שבו כת דתית וחמושה בשם שער עדן (Eden's Gate), בראשותה של ג'וזף סיד, שולטת באלימות ומטילה פחד על התושבים.
השחקן מגלם סגן שריף חדש, חסר שם, שנשלח להפסיק את פעילות הכת ולתמוך בתושבי המחוז במאבקם לחופש.
לקראת סוף שנת 2018, החל מבצע משותף בין שירות המרשלים של ארצות הברית ומחלקת השריף של המחוז, המורכב מסגן המרשל קמרון בורק, השריף ארל וויטהורס ושלושת סגניו, בניהם דמות השחקן.
אנשי כוח המשימה מגיעים לכנסיית שער העדן במטרה לעצור את ג'וזף סידר בגין חטיפה בכוונה לפגוע.
למרות שלא מתנגד למעצר, סידר טוען שאלוהים לא יאפשר לקחתו.
בעת שהוא מובל מהמקום, חברי הכת תוקפים את כוח המשימה, והמסוק שלהם מתרסק.
סידר בורח ומצווה על הכת ללכוד את חברי כוח המשימה.
הסגן שורד ונמלט בעזרת ריצ'רד "דאצ'" רוזוולט, ותיק מלחמת וייטנאם ומומחה הישרדות מקומי.
דאצ' מסביר שהכת פירשה את ניסיון המעצר של ג'וזף כהגשמת נבואותיו, ובאמונתם שסוף העולם קרב, הם החלו ב"הקצירה" - מאמץ ממוקד לטהר את מחוז Hope County ממי שאינם מאמינים ולרכז את כל המשאבים החומריים בידי הכת.
עם ניתוק המחוז מהעולם החיצון, דאצ' מטיל על הסגן ליצור קשר עם ההתנגדות המקומית הפזורה ברחבי המחוז, לגייס בני ברית, להציל את חברי כוח המשימה ולפרק את פעולות הכת כדי להפחית את השפעתו של ג'וזף והמבשרים.
אף שהמבשרים מתמקדים במניעת פעולות הסגן, הם ממשיכים לנסות לגייסו למטרותיהם.
ג'ון סידר, אחיו הצעיר של ג'וזף, מפתה את הסגן להגיע ל־עמק הולנד (Holland Valley) באמצעות שידור הודעה המציגה את הדסון (אחת מחברי כוח המשימה) כשבויה בידיו.
ג'ון כופה על תושבי האזור את אמונות הכת באמצעות טבילה כפויה לשם "טיהור", קעקוע "חטאיהם" על גופם, וחיתוך העור המסומן כחלק מתהליך "הכפרה".
הוא לוכד את הסגן וקובע שחטאו הוא זעם, אך הסגן מצליח להימלט.
בתגובה, ג'ון משתלט על העיירה Fall's End ומאלץ את הסגן להתעמת עמו ולהתמודד עם חטאיו.
מתקפת נגד של ההתנגדות המקומית מאלצת את ג'ון להימלט במטוס, והסגן יוצא בעקבותיו, מה שמוביל לקרב אווירי בין השניים.
הסגן מצליח להפיל את מטוסו של ג'ון, והשניים צונחים לקרקע.
במהלך העימות הסופי, הסגן יורה בג'ון ופוצע אותו אנושות.
בעודו גוסס, ג'ון טוען שהסגן לא יצליח להציל איש ומצהיר כי ג'וזף צדק לאורך כל הדרך.
לאחר מותו של ג'ון, הסגן מציל את הדסון ואת שאר השבויים, ומשמיד את הבונקר שבשליטתו.
פיית' סידר, שותפה לדרך המכונה גם "אחות" במשפחת סידר, מפקחת על ייצור הסם בליס (Bliss) באזור נהר הנביין (Henbane River).
השפעותיו של הבליס מכניסות את קורבנותיו למצב , וחשיפה ממושכת אליו הופכת אותם פגיעים למניפולציה היפנוטית מצדה של פיית'.
הסגן מתאחד עם שריף המחוז ומצטרף לארגון ההתנגדות המקומי המכונה "הפומות", שמפקדתו נמצאת בכלא מחוז Hope County.
השריף מודיע לסגן כי בורק נלכד וכעת הוא נתון להשפעת הבליס.
לאורך העימותים באזור, הסגן נתקל בפיית' שוב ושוב, והיא מנסה לשכנעו להצטרף אליה ולחיות ב"גן עדן".
הסגן מתנגד לניסיונותיה ומצליח להציל את בורק, מבלי לדעת שהוא כבר נתון להשפעה היפנוטית.
זמן קצר לאחר מכן, בורק רוצח את וירג'יל מינקלר, מנהיג הפומות וראש עיריית Fall's End, פותח את כלא המחוז לחברי כת שער העדן ומתאבד.
בעקבות האירועים, הפומות סופגים אבדות כבדות, ומדווח כי השריף נלכד בידי הכת.
הסגן מתעורר מהשפעת הבליס וממהר לכלא המחוז, שם הוא הורג כמה מחברי הכת ומחלץ חלק מהשבויים.
לאחר מכן הוא יוצא להתעמת עם פיית', ומנסה להציל את השריף הנתון להשפעת הבליס, אך פיית' מונעת זאת.
במהלך העימות הסופי, הסגן חווה הזיות אך מצליח להרוג את פיית'.
לפני מותה היא מזהירה כי ג'וזף צדק בנוגע לסוף העולם, אך מציינת שהסגן הוא זה שיכריע את גורלו.
לאחר מכן, הסגן מציל את השריף מהבונקר של פיית' ומשמיד את מתקני ייצור הבליס.
הסגן מגיע לאזור הרי ה-וויטטייל (Whitetail) במטרה לאתר את מיליציית הוויטטייל, ונקלע לעימות עם ג'ייקוב סידר, אחיו הבכור של ג'וזף.
ג'ייקוב עוסק בגיוס ובהכשרת חברי הכת, ומחזיק בשבי את סגן פראט, שעבר אינדוקטרינציה.
כחלק מתהליך ההכשרה, ג'ייקוב מתנה מנטלית את מגויסי הכת באמצעות השיר "Only You (And You Alone)" של The Platters, שבו הוא משתמש כדי להפעיל מצב תודעתי המאלץ אותם לציית לפקודותיו.
ג'ייקוב מעביר את הסגן את אותו תהליך התניה, מצליח לשבור את התנגדותו ומשתמש בו כדי לרצוח את אלי פאלמר, מנהיג מיליציית הוויטטייל, ובכך למוטט את ההתנגדות באזור.
חברי המיליציה שנותרו מטילים את האחריות על ג'ייקוב, והסגן מתעמת עמו בהרים והורג אותו.
לפני מותו, ג'ייקוב מהרהר בעלייתן ונפילתן של אימפריות ומזהיר כי ארצות הברית תסבול מגורל דומה אם לא תהיה מוכנה.
לאחר מכן, הסגן משיג את מפתח הבונקר של ג'ייקוב, מציל את פראט ומציף את הבונקר.
מותם של שלושת המבשרים מוביל את ג'וזף סידר לזמן את הסגן לעימות אחרון בכנסייתו.
ג'וזף לוכד את חברי קבוצות ההתנגדות, מהפנט אותם באמצעות בליס ומחזיק בשריף, בהדסון ובפראט כבני ערובה.
הוא מציע לסגן לעזוב את המחוז יחד עם חבריו ללא פגע, בתנאי שיניח לו ולכת שער העדן לפעול ללא הפרעה.
אם הסגן מחליט ללכת, ג'וזף סולח להם ונכנס לכנסייה עם חבריו המהופנטים של הסגן.
הסגן, השריף, פראט והדסון עוזבים בטנדר, השריף מבטיח להם שהם יחזרו עם המשמר הלאומי כדי לעזור לשחרר את מחוז הופ מהכת.
השריף מדליק את הרדיו ו-"Only You (And You Alone)" מתחיל להתנגן, מה שמפעיל את שטיפת המוח של ג'ייקוב.
עם החשכת המסך החל הסגן להכנס לטראנס פעם נוספת, מה שהתרחש לאחר מכן נתון לפרשנויות ולתאוריות.
אם הסגן בוחר להתנגד, ג'וזף מכריח אותו להילחם ולהרוג את חבריו המהופנטים.
לאורך המשחק משודרים דיווחי רדיו המרמזים כי העולם שמחוץ למחוז Hope County שוקע בכאוס וכי עימות גרעיני קרב.
חששות אלה מתממשים כאשר ג'וזף נתפס, ובמרחק מתרחשת התפוצצות גרעינית.הסגן נמלט יחד עם השריף, פראט והדסון, כאשר ג'וזף נלקח עמם כבול, אל הבונקר של דאצ'.
במהלך הבריחה, רכבם מתנגש בעץ, והשריף, פראט והדסון נהרגים.
ג'וזף משתחרר מכבליו ונושא את הסגן המחוסר הכרה אל תוך הבונקר.הסגן מתעורר אזוק למיטה ומגלה כי דאצ' נהרג.
ג'וזף משוחח עמו על אובדן משפחתו ואדמתו, וטוען כי זוהי "ההתמוטטות" שעליה התריע אלוהים בנבואותיו.
הוא מצהיר כי לאחר מות משפחתו, הסגן הוא האדם היחיד שנותר לו, וכי מעתה הוא משפחתו החדשה.
סיום זה מוביל ישירות לעלילת משחק הספין־אוף Far Cry New Dawn.
לפני יציאת המשחק, יוביסופט הודיעה על הוצאה לאור לשלושה פרקים של תוכן להורדה (DLCs) בשם Hours of Darkness, Lost on Mars ו-Dead Living Zombies.
כל פרק מספר סיפור עצמאי המתמקד בדמות משנית מהסיפור הראשי.
המשחק לוקח חלק בשיא מלחמת וייטנאם.
השחקן לוקח על עצמו את התפקיד של וונדל רדלר, רובאי הידוע בסימן הקריאה Python 2-5. המסוק של פייתון מופל תוך כדי משימה לצפות בעמדותיהם של כוחות צפון וייטנאם בעמק הג'ונגל הרחב.
הוא נלקח בשבי על ידי צבא צפון וייטנאם, אך נמלט במהלך תקיפה אווירית.
הוא משחזר מכשיר קשר מהמסוק שהופל ומקבל הוראה לחצות את העמק לנקודת חילוץ.
מה שהתחיל כמשימת סיור הופך למשימת חילוץ כאשר פייתון מאתר את חבריו ליחידה ג'וקר, מוזס ויוקל.
כשהוא מסתכן בשטח האויב, פייתון משחרר שבויי מלחמה דרום וייטנאמים, מחבל בסוללות נ"מ, הורג מפקדים צפון וייטנאמים ושורד את ריסוס אייג'נט אורנג'.
כשהם מגיעים לנקודת החילוץ, פייתון וחבריו לחולייה נלחמים בגלי חיילים כשהם מחכים למסוקים.
הניצולים מחולצים בשלום ומוטסים אל מחוץ לעמק.
Lost on Mars - אבוד על מאדים
ניק מועבר בטלפורטציה למאדים שם הוא פוגש את ראשו חסר הגוף של הורק דרבמן, ג'וניור הורק מגלה שהוא שלח לניק טלפורטציה למשימה להציל את כדור הארץ לאחר שהורק עצמו נכשל.
ניק נפגש עם ANNE, בינה מלאכותית בת אלפי שנים, שמזהירה שגזע חייזרים עוין בשם הארכנידים מרכיבים את ההכנות האחרונות לפלישה לכדור הארץ.
בלי שום דרך להגיע הביתה, ניק מגויס להחזיר את הכוח ל-ANNE, מה שמאפשר לה לבנות את ההגנות שלה ולסכל את הפלישה.
הורק מקבל גוף רובוטי שיסייע במשימה ומבקש מניק לאתר את חלקי גופו החסרים.
ניק מתחשד בכוונותיה של ANNE בזמן שהוא חווה סדרה של חזיונות אפוקליפטיים הכוללים את בתו הנולדת ומחוז הופ.
השניים מצליחים להחזיר את הכוח ל-ANNE באופן מלא, אך פעולה זו מאפשרת לה להכין את הפלישה שלה לכדור הארץ מכיוון שהיא רואה בבני אדם צורות חיים נחותות.
הם נלחמים הן ברובוטים שלה והן בשיבוטים של הורק שנוצרו מגופו שהורכב מחדש.
הם משביטים את ANNE בהצלחה על חשבון גופתו של הורק.
ניק והארק הרובוטי חוזרים לכדור הארץ, שם הם נחגגים כגיבורים.
המשחק מבוסס על גאי מארוול, במאי קולנוע בעל מוניטין של בנאדם שאי אפשר לעבוד איתו.
הסגנון והטון של Dead Living Zombies שונים מאוד מקמפיין הסיפור הראשי ומפרקי תוכן אחרים, תוך הסתמכות על פארודיה, מטא-הומור וחוסר כבוד על העלילה.
הוא מספר על הקריירה של מארוול וכיצד הוא הגיע למונטנה במהלך תקרית שער העדן.
הימים הראשונים של הקריירה של מארוול רואים אותו פונה לבמאים עם הצעות לא רצויות לסרטי זומבים.
בזמן שהבמאים מנסים לראות את היתרונות של הפרויקטים שלו, מהר מאוד מתברר שהם אלימים ללא תמורה עם מעט פיתוח עלילה או דמויות, והבמאים מאבדים עניין.
מארוול מנסה להתאים את הפיצ'רים שלו על סמך המשוב שהוא מקבל, אבל אומרים לו שסרטיו צריכים "לומר משהו על החברה".
הוא הופך למתוסכל כאשר במאי מנסה לתפוס שליטה יצירתית עבור סרט זומבים בנושא התחממות כדור הארץ.
כשהוא מבין שהוא ניגש לסוג הבמאי הלא נכון, הוא מוצא הצלחה מסוימת כאשר אולפן קולט את הרעיון שלו לשובר קופות בשם The Fast and the Fiendish (מבוסס על סדרת הסרטים המהיר והעצבני) והוא מקבל את הקרדיט הראשון שלו לתסריטאות.
הניסיון האחרון שלו הוא עבור Laboratory of the Dead, שמתקבל בחיובי על ידי במאי שאוהב את כל מה שהאחרים שנאו בסרטים של מארוול.
מארוול מודה שאין לו ניסיון בבימוי סרטים ומוצעת לו עבודה בבימוי Blood Dragon 3 במחוז הופ.
עיתונאים רבים סברו כי התפאורה והתפיסה הסיפורית של המשחק, הכוללת נושאים של פנאטיות דתית והופעת תנועות פוליטיות ימין קיצוני בגבולות ארצות הברית - בניגוד למקומים האקזוטיים יותר המתוארים בכותרים אחרים של הסדרה - תהפוך את המשחק לשנוי במחלוקת מאוד.
עיתונאים אלה ציינו כי בשל הפיתוח הארוך, לא סביר שיוביסופט עיצבה בכוונה את הנרטיב של המשחק סביב האקלים הפוליטי בזמן ההכרזה, והוסיפו כי יוביסופט הקפידה להמעיט בכל קשר הנתפס לאירועים עכשוויים.
בתגובה לביקורת, במאי המשחק דן היי חשף כי הסיפור נכתב כדי לדון בהשלכות של אמונות ואידאולוגיות שנלקחות לצורתן הקיצונית ביותר ולא כתגובה לאירוע פוליטי מסוים.
דן הצהיר שהם הגיעו למקם את המשחק סביב כת במונטנה מכיוון שהם חשים שמונטנה משקפת גבול מרוחק שרוב האנשים לא היו מודעים אליו, דומה למיקומים במשחקים אחרים של הסדרה, וכי לאחר ביקור במדינה, גילו שמונטנה היא מקום "לאן אנשים הולכים להיות לבד, לאן שהם לא רוצים שיתעסקו איתם".
השיר פורסם במקור בשנת 1970 באלבום האולפן הרביעי שלו סטיבנס "Tea for the Tillerman" .
סטיבנס שר בקול נמוך יותר בחלקים שנאמרים על ידי האב, ובקול גבוה יותר בחלקים שנאמרים על ידי הבן.
בנוסף, קולות הרקע בשיר מבוצעים על ידי הגיטריסט אלון דייוויס.
בשנת 2021 השיר נכלל במקום ה-408 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה רולינג סטון.
סטיבנס כתב במקור את השיר במסגרת הפרויקט המוזיקלי "Revolussia" שהיה אמור להיות בכיכובו של השחקן הבריטי נייג'ל הות'ורן ועלילתו הייתה אמורה להתרחש במהלך המהפכה הרוסית.
בשלב מסוים היו דיבורים על כך שהפרויקט הזה היה אף עשוי להפוך לסרט קולנוע.
השיר היה אמור להיות במקור על ילד שרצה להצטרף למהפכה הרוסית, בניגוד לרצונו של אביו האיכר השמרן.
הפרויקט המוזיקלי לבסוף הפך לא רלוונטי כאשר סטיבנס חלה בשחפת ב-1969. סטיבנס היה קרוב למוות בעת שהוא אושפז בבית החולים.
לאחר תקופת הבראה שנמשכה כשנה בבית החולים, הפרויקט נגנז, אבל השיר עצמו נשאר ממנו והיה רלוונטי בהקשר רחב יותר משום שהוא שיקף לא רק את הקונפליקט החברתי באותה התקופה, אלא גם האימפולסים שבין הדורות המבוגרים והצעירים באופן כללי.
השיר הושמע לאורך השנים במיוחד בתחנות רדיו הממוקדות בז'אנר רוק מתקדם והוא סייע רבות לכך שרבים גילו את כישרונו של סטיבנס.
בשנת 1970 הוא נכלל בצד ב' בסינגל של סטיבנס "Moon Shadow".
סטיבנס, שהתראיין זמן קצר לאחר פרסום השיר נשאל אם מדובר בשיר אוטוביוגרפי.
בתגובה למראיין סטיבנס אמר, "אף פעם לא ממש הבנתי את אבא שלי, אבל הוא תמיד נתן לי לעשות מה שרציתי – הוא נתן לי ללכת.
השיר "Father and Son" מיועד לאנשים שלא מסוגלים לשחרר/להשתחרר."
בשיחה עם מגזין המוזיקה רולינג סטון סטיבנס ציין שהוא מודע לכך שלשיר "Father and Son" ולעוד מספר שירים אחרים שלו יש משמעות רבה למספר גדול של מעריצים."יש אנשים שחושבים שאני לוקח את הצד של הבן", הסביר סטיבנס.
"אבל איך יכולתי לשיר את הצד של האבא אם גם אני לא יכולתי להבין את הצד הזה?
שמעתי את השיר הזה לאחרונה ושמעתי שורה אחת והבנתי שזהו אבא של אבא של אבא של אבא של אבא של אבא של אבא של אבא של אבא של אבא שלי מדבר".
עד 2007 סטיבנס (אשר נודע אז בשם יוסוף אסלאם) הקליט את השיר שוב ב-"Yusuf's Cafe Sessions" שוב עם אלון דייוויס, ולהקה קטנה שמנגנת בכלים אקוסטיים.
בסרטון של ההופעה נראים גם אשתו ובתו אשר אוחזות בנכדו התינוק של סטיבנס.
בשנת 2020 פרסם סטיבנס גרסה מחודשת של השיר.
גרסה זו כוללת הן את ההקלטה המקורית של השיר (בה סטיבנס היה בן 22) והן הקלטה חדשה של סטיבנס (בה הוא היה בן 72).
הווידאו קליפ המונפש של השיר כלל קטעי וידאו מהווידאו קליפ המקורי של השיר שהופק 50 שנים קודם לכן.
להקת הבנים האירית בויזון הוציאה גרסת כיסוי לשיר בנובמבר 1995 אשר הגיעה למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הסינגלים האירי.
גרסת כיסוי בולטת נוספת אשר פורסמה בשנת 2004 בוצעה על ידי הזמר האיר רונאן קיטינג, (אשר היה לפני כן הסולן של להקת בויזון).
בשיר השתתף גם יוסוף אסלאם (קט סטיבנס).
בשנת 1974 ג'וני קאש ביצע גרסת כיסוי לשיר באלבומו The Junkie and the Juicehead Minus Me.
בגרסה זו, אשר שמה שונה ל"Father and Daughter (Father and Son)" כללה דואט עם רוזי ניקס אדמס, כאשר מילות השיר שונות מהמקור.
גרסה מחודשת של גרסת כיסוי זו נכללה במהדורת האוסף של שירי ג'וני קאש אשר פורסמה בשנת 2003 לאחר מותו, והיא כללה דואט עם הזמרת פיונה אפל.
ההקלטה המקורית של סטיבנס נכללה בסצנה האחרונה בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 2" בה פיטר קוויל מאזין לשיר במהלך הלווייתו של יונדו.
לאורך השנים השיר נכלל גם במספר סדרות טלוויזיה בהם הסדרה "החיים עצמם" (עונה 6, פרק 3), בפרק הסיום של הסדרה הקומית "טד לאסו" (עונה 3, פרק 12), וכמו גם בסדרת הדרמה מיליארדים (עונה 5, פרק 2).
Fathers & Sons (בעברית: "אבות ובנים") הוא אלבום האולפן החמישי של זמר הקאנטרי האמריקאי לוק קומבס, שיצא ב-14 ביוני 2024 דרך קולומביה נאשוויל וסבן רידג'ס רקורדס.
האלבום הופק על ידי קומבס, צ'יפ מתיוס וג'ונתן סינגלטון .
האלבום מקודם כחלק מסיבוב ההופעות של קומבס, "Growin' Up and Gettin' Old Tour".
קומבס השמיע לראשונה את השיר "Take Me Out to the Ballgame" באפריל 2024, במהלך שני המופעים שלו במילווקי, ויסקונסין.
הוא הכריז לראשונה על האלבום ב-6 ביוני 2024, וכן הוציא את הסינגל המוביל "The Man He Sees in Me".
פייפר וסטרום מ-"Riff Magazine" תיאר את האלבום כ"שיר הלל נוקב לאבהות חדשה" ואת השירים שלו "איטיים ומכוונים, ובראשם גיטרה אקוסטית ופסנתר, כשהדגש ברור על כתיבת השירים", וסיכמה שהוא "אישי ואותנטי" ו"יפהפה".
Fathers & Sons יצא ב-14 ביוני 2024 על ידי קולומביה נאשוויל וסבן רידג'ס רקורדס.
הסינגל המוביל של האלבום "The Man He Sees in Me" יצא ב-6 ביוני 2024. שירים מהאלבום מבוצעים גם במסגרת סיבוב ההופעות של קומבס, "Growin' Up and Gettin' Old".
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס איגוד מוזיקת הקאנטרי20 בנובמבר 2024אלבום השנה
"Fat Juicy & Wet" הוא שיר של הראפרית סקסי רד והזמר-יוצר ברונו מארס.
הוא יצא לאור ב-24 בינואר 2025 באמצעות חברות התקליטים אטנלטיק רקורדס וגאמא.
ב-22 בינואר 2025, מארס הודה למעריציו על כך ששמרו על "Die with a Smile" (2024) במקום הראשון בבילבורד הוט 100 והודיע שהוא פונה לאולפן ההקלטות כדי "לעשות המנון מועדון חשפנות", ופנה לסקסי רד כדי להצטרף.
מאוחר יותר חשף הזמר כי "מצא אותה" ושיתף קטע מהשיר הקרוב שלהם.
בדומה לשיתוף הפעולה הקודם שלו עם רוזה, מארס פרסם תמונה של שניהם יחד.
"Fat Juicy & Wet" הוא "המנון ראפ מסיבות נועז ואופטימי" שמוצא את מארס ורד מפלרטטים ומתגמשים, בעוד שהאחרונה מחזירה אותו לשורשים שלה על ידי התפארות ב"איכות החלקים של הגברת שלה" המעורבבת עם מאמצים רומנטיים.
מארס מחזיר את האנרגיה שלה ומודה שאינו מסוגל להתנגד לה.
השיר נתמך על ידי "אינסטרומנטל נמרץ ומהנה", המתואר כסימן מסחרי של ברונו מארס, וכן ליריקה "מפורשת" בהשוואה לפרויקטים הקודמים שלו.
וידאו קליפ נלווה פורסם ב-24 בינואר 2025, ובוים על ידי מארס עצמו לצד הבמאי דניאל ראמוס.
הוא מציג את שני האמנים על רקע אדום כהה, רוקדים בחליפות מכנסיים תואמות עם בקבוקי שמפניה.
אליהם מצטרפות הזמרות הקודמות ששיתפו פעולה עם מארס, ליידי גאגא ורוזה, לבושות אף הן בחליפות שחורות.
Fantasy Flight Games (או FFG; ובתרגום חופשי: משחקי מעוף הפנטזיה) היא חברת פיתוח משחקים שבסיסה ברוזוויל, מינסוטה שבארצות הברית.
החברה יוצרת ומוציאה לאור מגוון משחקי קופסה.
נכון לשנת 2014, החברה שייכת לאסמודי, צפון אמריקה .
Fantasy Flight Publishing נוסדה בשנת 1995 על ידי כריסטיאן פיטרסון.
מאז שנת 1997 לאחר שהחברה הוציאה לאור את מוצרה הראשון, משחק הקופסה Twilight Imperium , החברה מציגה את עצמה בתור Fantasy Flight Games (FFG).
FFG נחשבת לאחת מהחברות המפורסמות ביותר בתעשיית המשחקים, בכך שהיא מובילה בשוק משחקי הקופסה ומצליחה ביותר גם בקטגוריות משחקי קלפים, משחקי תפקידים ומשחקי מיניאטורות.
משנת 2000 עד 2008, FFG הפיקה סדרת ספרים שכוללות הרחבות והרפתקאות עבור המהדורה השלישית של מבוכים ודרקונים תחת OGL , רישיון של קוסמי החוף שנותן רשות לצד שלישי להשתמש במשחק.
סדרת ספרים זו הייתה ידועה בשם "Legends & Lairs" (בתרגום חופשי: אגדות ומאורות).
ספרים אלה כללו הרחבות למקצועות, קסמים ואזורים, כמו גם סדרה של חוברות הרפתקאות קצרות.
בשנת 2008, FFG שיתפה פעולה עם Games Workshop כדי לפתח משחקי תפקידים, משחקי לוח ומשחקי קלפים עבור וורהאמר ואת וורהאמר 40,000. ב-9 בספטמבר 2016 הודיעה FFG על הפסקת שיתוף הפעולה בין החברות.
החל מ-28 בפברואר 2017, FFG כבר לא מציעה למכירה משחקים שנעשו בשילוב עם Games Workshop.
באוגוסט 2011, FFG רכשה את הרישיון למשחקי קלפים, משחקי לוח, מיניאטורות ומשחקי תפקידים המתרחשים ביקום מלחמת הכוכבים.
כמו כן, החברה יצרה משחקים עבור עולמות כגון: שר הטבעות, משחקי הכס ובטלסטאר גלקטיקה, כמו גם משחקים המבוססים על משחקי מחשב פופולריים שונים כמו דום, סטארקראפט ווורלד אוף וורקראפט.
הם ידועים גם בתיקון והדפסה מחדש של משחקי קופסה קלאסיים כמו טליסמן.
משנת 2010 עד 2013 FFG שיתפה פעולה עם Dust Studio בפרסום והפצה של משחק המינאטורות Dust Tactics מאת פאולו פרנטה.
ב-17 בנובמבר 2014, הכריזו FFG ואסמודי, מוציאה לאור צרפתית של משחקי קופסה, על מיזוג בין החברות.
אסמודי סייעה להמיר חלק ממשחקי הקופסה של FFG למשחקים דיגיטליים, ובאוקטובר 2017, הכריזו החברות על הקמת Fantasy Flight Interactive, חטיבה שמטרתה להמיר כמה שיותר ממשחקי הקופסה של FFG לפורמט דיגיטלי.
עם זאת, כחלק מגל פיטורים רחב, בחרה החברה לסגור את Fantasy Flight Interactive בינואר 2020.
בינואר 2020 אסמודי הכריזה שהם מתכננים להתמקד במשחקי הקופסה של Fantasy Flight Games.
משחקי התפקידים השולחניים שלהם יועברו למשחקי Edge Entertainment, ומשחקי המינאטורות ל־Atomic Mass.
משחק קלפים חיים הוא מונח מסחרי השייך ל-FFG עבור משחקי קלפים מתרחבים.
FFG מגדירה "משחקי קלפים חיים" כגרסה שונה של משחקי קלפי אספנות.
למשחקי קלפים חיים ישנן הרחבות רגילות ובניית ערימה כמו קלפי אספנות, אך אין להם את "מודל הקנייה העיוורת" שלהם.
במקום חפיסות התחלה אקראית וחבילות הרחבה אקראיות, לקלפים חיים יש חפיסות התחלה וחבילות הרחבה עם חלוקה קבועה וברורה של קלפים ללא אקראיות.
החפיסות ההתחלתיות שלהם מגיעות מוגדרות מראש, והן נועדו להיות עצמאיות; ניתן לשחק אותם בעצמם ללא צורך בהרחבות, אך ניתן להרחיב בעזרת חבילות ההרחבה.
חבילות הרחבה משוחררות על בסיס חודשי, כל אחת מכילה 60 קלפים.
הרחבות "דלוקס גדולות יותר יוצאות בתדירות נמוכה, ובדרך כלל מכילות מספר רב יותר של קלפים ולפעמים מציגות מנגנוני משחק חדשים.
משחקים רבים מחברות אחרות משתמשים במודל הפצה דומה, אך מכיוון ש"משחקי קלפים חיים" וראשי התיבות "LCG" הם מונחים מסחריים רשומים השייכים ל FFG, חברות אחרות אינן משתמשות במונח זה.
FFG עדיין מדפיסה את משחקי הקלפים החיים הבאים:
שר הטבעות: משחק הקלפים (2011)
אימת ארקהם: משחק הקלפים (2016)
מארוול צ'אמפיונס: משחק הקלפים (2019)
FFG הדפיסה בעבר את משחקי הקלפים החיים הבאים:
משחקי הכס: משחק הקלפים מהדורה ראשונה (2008–2015)
משחקי הכס: משחק הקלפים מהדורה שנייה (2015–2020)
למרות שיש למשחק משחקיות דומה וחפיסת קלפים קבועה כמו במשחקי קלפים חיים, הוא לא שוחרר תחת הקטגוריה של משחקי קלפים חיים.
Fantasy Flight Games פרסמה את משחק הקלפים KeyForge ב-2018. המשחק נוצר על ידי המעצב של MTG ריצ'רד גארפילד, KeyForge שונה ממשחקי קלפי אספנות אחרים בכך שהמשחק משתמש בשיטת הייצור האקראי כדי ליצור חפיסות ייחודיות.
בדרך כלל, קלפי אספנות נמכרים בחפיסות מוגדרות מראש או בחבילות הרחבה.
FFG מכנה את KeyForge "משחק קלפים ייחודי" מכיוון שכל חפיסה מכילה דמות מעוצבת וייחודית לאותה חפיסה.
משחק לוח – מלחמת הכוכבים: מתקפה אימפריאלית, עוצב על ידי ג'סטין קמפאין, קורי קונייצ'קה וג'ונתן יינג
משחק מיניאטורות – ארמדת מלחמת הכוכבים, בעיצוב ג'יימס קניפן, כריסטיאן פיטרסון
משחק תפקידים – מלחמת הכוכבים: כוח וגורל, בעיצוב ג'יי ליטל
"Father Figure" (בעברית: "דמות אב") הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, הכלול באלבום האולפן השנים-עשר שלה, The Life of a Showgirl (2025).
היצירה שואבת השראה משירו הנודע של ג'ורג' מייקל משנת 1987, הנושא שם זהה, ומשלבת אינטרפולציה מלודית מן המקור.
סוויפט עושה שימוש ביצירה כדי לעסוק באחת הסוגיות המרכזיות בקריירתה: מאבקה רווי-התהודה להשבת הבעלות על הקלטותיה הראשונות והעמדתה של זהותה האמנותית במוקד דיון על בעלות, כוח ומורשת.
הגרסה המקורית של השיר, מאת ג'ורג' מייקל, ראתה אור בדצמבר 1987 במסגרת אלבומו Faith וזכתה להצלחה עולמית כבירה.
היא נודעה במזיגה בין אינטימיות ארוטית לתחושת הגנה ואהבה טוטאלית כלפי הזולת.
מייקל, שיצירותיו השפיעו על דורות של אמנים, הלך לעולמו בשנת 2016.
סוויפט, אשר בראשית דרכה חתמה בגיל 15 על חוזה הקלטות עם חברת ביג משין רקורדס בבעלות סקוט בורצ'טה, מצאה עצמה שנים מאוחר יותר בלב מחלוקת ציבורית נרחבת באשר לבעלות על זכויות המאסטרינג של ששת אלבומיה הראשונים.
בשנת 2019 עברה החברה לניהולו של סקוטר בראון, ונמכר קטלוג ההקלטות לחברת הייב קורפוריישן, מהלך שעורר ביקורת ציבורית רחבה והצית שיח עולמי על זכויות אמנים בעידן הקפיטליזם התרבותי.
בתגובה, יזמה סוויפט פרויקט של הקלטה מחודשת לכל אלבומיה המוקדמים, ובכך ביקשה להשיב לידיה את הבעלות המלאה על יצירתה.
במאי 2025, לאחר שנים של משא ומתן, השלימה את המהלך עם רכישת הזכויות מידי קרן שארמוק קפיטל, ובכך חתמה את אחד המאבקים המשפטיים המתוקשרים בתולדות תעשיית המוזיקה האמריקאית.
השיר משמש אינטרפולציה לשירו של מייקל, ומשלב לחן מחודש ומילים חדשות המרחיבות את עולמו הרעיוני של המקור.
עקב השימוש במוטיבים מלודיים מן היצירה המקורית, קיבל מייקל קרדיט על היצירה.
הכתיבה נעה בין וידוי אישי להצהרה ציבורית, ומשתמשת בנרטיב של יחסי אהבה ואמון שהתערערו כמטפורה למערכת היחסים שבין אמנית לממסד המוזיקלי.
שתי פרשנויות מרכזיות לשיר עלו בקרב המבקרים: האחת רואה בו התמודדות ישירה עם שנותיה הראשונות של סוויפט ועם מערכת היחסים הסבוכה שניהלה עם בורצ'טה ועם בראון; השנייה מציעה קריאה עקיפה, הגורסת כי מדובר בהתייחסות אנלוגית לסכסוך תרבותי-יצירתי עם הזמרת אוליביה רודריגו.
בעוד הגרסה של מייקל עסקה באהבה מגוננת, גרסתה של סוויפט עוסקת במרמה, נקמה והשבת כוח.
השורה "When I found you, you were young" נתפסת כאלוזיה ישירה לרגע חתימתה עם ביג משין, בעוד ביטויים בוטים דוגמת "I can make deals with the devil 'cause my dick's bigger" ו-"This love is pure profit" נושאים ביקורת נוקבת על מסחור היצירה ועל יחסי הכוח הבלתי-שווים שבין יוצרת לממסד.
השורה "This empire belongs to me" מתפקדת כהצהרת ניצחון סמלית, המציגה את סוויפט כמי שהשיבה לעצמה את ריבונותה האמנותית ואת בעלותה על מפעל חייה.
הביקורת המקצועית על השיר הייתה רחבה ומרובדת.
מגזין "פיצ'פורק" תיאר את "Father Figure" כ"הצהרת העצמה מפוכחת", וציין לכי הוא מהווה את "העיסוק הישיר ביותר של סוויפט בכוח, שליטה וגבולות".
ב"וראייטי" נכתב כי השיר "מבליט את כושר הניסוח החד של סוויפט ואת יכולתה להפוך זעם למבע אמנותי מזוקק", בעוד "הניו יורק טיימס" תיאר את ביצועה כ"קר רוח, ממוקד ונטול רגשנות, מעין מתנקשת אמנותית המכוונת למטרה אחת – השבת השליטה".
לעומתם, מבקרי "הגרדיאן" טענו כי אף שהשיר כולל שורות חדות ומטאפורות מרתקות, הוא נעדר מאנרגיה סוחפת שאפיינה את אלבומיה הקודמים.
התגובות בקרב הציבור היו מגוונות, אך רובן הדגישו את עומק ההצהרה האישית ואת אומץ הלב שבחשיפת הסיפור מנקודת מבטה של היוצרת.
אחדים מן המבקרים סברו כי השיר מסמן שלב חדש בתפיסת הזהות האמנותית של סוויפט, לא עוד כנערת פלא אלא כמי שהפכה לדמות מפתח בהבנת תעשיית המוזיקה עצמה.
אחרים הדגישו את ההיבט המטא-אמנותי של השיר, כמעין דיאלוג פואטי בין שני דורות של יוצרי פופ, מייקל וסוויפט, שכל אחד מהם עיצב בדרכו את מושג העצמאות האמנותית בעידן אחר.
"Fast Times" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית סברינה קרפנטר, שיצא לאור ב-18 בפברואר 2022. השיר יצא כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Emails I Can't Send, והיה לאחד מהשירים הראשונים שפרסמה תחת חברת התקליטים איילנד רקורדס.
השיר סימן נקודת מפנה אמנותית משמעותית עבור קרפנטר, שכן הוא ביטא את המעבר שלה לסגנון "פופ למבוגרים" ואת התרחקותה מהתדמית המזוהה עמה מימיה בערוץ דיסני, תוך שהוא משלב הפקה בשלה עם אלמנטים של דיסקו-פופ ורוק רך.
השיר "Fast Times" נכתב בהשראת חוויותיה של קרפנטר בראשית שנות העשרים לחייה, תקופה אותה הגדירה כסערה של רגשות ואירועים המתרחשים במהירות כה רבה, עד כי לעיתים נדרש לעבדם רק בדיעבד.
מבחינה תמטית, השיר עוסק ברומנטיקה מהירה ובנכונות "לתת לחיים לנהוג", תוך התמקדות בהנאה מהרגע והתעלמות זמנית מהשלכות רגשיות עתידיות.
קרפנטר ציינה בראיונות כי העיר ניו יורק, שבה בילתה עם חבריה במהלך הכתיבה, הייתה השראה מרכזית לאנרגיה ולקצב של הרצועה.
השיר נוצר בשיתוף פעולה בין קרפנטר לבין צוות כותבים ומפיקים קרובים שהיא כינתה בהומור "הוריי": ג'וליה מייקלס, ג'ייפי סאקס והמפיק ג'ון ראיין.
תהליך העבודה על השיר החל בצורה אקספרימנטלית ולא שגרתית בניו יורק, כאשר הצוות החל את היצירה בדגימה של צליל נקישה על בקבוק טקילה ושימוש בעפרונות כתחליף למקלות תיפוף.
קרפנטר העידה כי האווירה באולפן הייתה משוחררת ונטולת רצינות מוגזמת, דבר ששיקף את האנרגיה הסופית של השיר.
"Fast Times" מסמן מעבר של קרפנטר לסגנון "פופ למבוגרים" ומתאפיין בהפקה עשירה הכוללת אלמנטים של דיסקו-פופ, רוק קל ו-R&B.
ההפקה המוזיקלית של ראיין עושה שימוש בקלידים, גיטרות ותופים, וכוללת סולו גיטרה חשמלית לקראת סופו של השיר.
מבקרים ציינו כי המקצב הלא-שגרתי של הרצועה מזכיר את סגנון ההפקה של השיר "Bad Liar" של סלינה גומז.
בשיר נעשה שימוש בניגודיות בין שירה רגועה ומעורפלת לבין הפקה קצבית ואנרגטית.
השיר מוגדר כשיר פופ המיועד לקהל מבוגר יותר ומסמן את התרחקותה של קרפנטר מהסגנון שאפיין אותה בערוץ דיסני.
היצירה משלבת מספר סגנונות, בהם רוק קל מסוגנן, אלמנטים של דיסקו-פופ, פאנק ודאנס-פופ.
המקצב של השיר מתואר כ"אוף-ביט" המזכיר את סגנון ההפקה של השיר "Bad Liar" של סלינה גומז.
השיר בנוי משילוב של בתים ופזמונים, כאשר הפזמון מתואר כקליט מאוד אך חוזר על עצמו.
מבנה השיר כולל בתים הבנויים על בסיס קלידים, גיטרה ותופים, פזמון המשלב הרמוניות קוליות חלקות שמעניקות לשיר "מהות של דיסקו", גשר אינסטרומנטלי בעל מלודיות רגועות ונעימות, המתואר כמתאים לאווירת לאונג' ולקראת סוף השיר מופיע סולו גיטרה חשמלית המשלים את ההפקה.
ההפקה המוזיקלית של השיר, עליה אמון ג'ון ראיין, כוללת שימוש בכלי נגינה קונבנציונליים לצד אלמנטים אקספרימנטליים.
כלי נגינה בולטים כוללים בייסליין חלק, גיטרה חשמלית, קלידים ותופים.
תהליך היצירה כלל דגימה של בקבוק טקילה ושימוש בעפרונות כמתופפים על גבי משטחים באולפן כדי ליצור את מקצב התיפוף של השיר.
קולה של קרפנטר בשיר מתואר כ"חלומי", "ערפילי" ו"נינוח" או "עצל".
הפזמון כולל שכבות של הרמוניות חלקות המוסיפות עומק להפקה.
ההפקה מתוארת כקצבית ומהירה, באופן שתואם את נושא השיר העוסק במערכת יחסים אינטנסיבית ומהירה.
הנושא המרכזי בשיר הוא הניווט הסוער והמהיר בחיים וביחסים רומנטיים בשנות העשרים המוקדמות.
קרפנטר מתארת את השיר כייצוג של הרגע שבו אדם "נותן לחיים לנהוג", תוך התמקדות בהנאה מהרגע הנוכחי והחלטה לעבד את ההשלכות הרגשיות רק בשלב מאוחר יותר.
השיר מדגיש את האימפולסיביות ואת הנכונות לקחת סיכונים למען ה"נסיעה" והחוויה עצמה, גם אם הן חולפות.
מבקרים פרשנו את השיר כעדות להתאוששותה של קרפנטר מהסערה התקשורתית סביב "משולש האהבה" שבו הייתה מעורבת בשנת 2021. השיר נתפס כהצהרה על כך שהיא בוחרת לחיות בהווה ולא להניח לעבר להגדיר אותה.
מעבר למערכת יחסים ספציפית, "Fast Times" נתפס כמטאפורה לקצב העבודה המטורף של קרפנטר, שעבדה במקביל על תפקידי משחק, עבודה בברודוויי והקלטת אלבומים.
השיר נחשב למייצג של דור ה-Z, דרך השימוש בשפה כנה המשלבת הומור, הגזמה וחשיפה עצמית.
הפרשנות המוזיקלית והוויזואלית מחזקת את התדמית של אישה חזקה השולטת בנרטיב שלה.
הווידאו קליפ לשיר הופץ במקביל לצאת הסינגל ב-18 בפברואר 2022. הקליפ נחשב לחלק מהותי מהתדמית החדשה של קרפנטר ומהמעבר שלה לסגנון ה"פופ למבוגרים".
הקליפ בוים על ידי אמבר פארק.
קרפנטר תיארה את העבודה על הקליפ כהגשמת "סרט האקשן הקטן והחלומי שלה", וציינה כי בשל הרקע שלה כשחקנית, היא נהנית להעניק לקליפים שלה נופך קולנועי.
הקליפ מהווה המשך ישיר לקליפ של הסינגל הקודם, "Skinny Dipping", ובכך מרחיב את ה"יקום הקולנועי" שקרפנטר יצרה עבור אלבומה החמישי.
הקונספט הוויזואלי שואב השראה כבדה מסרטי פעולה וקולנוע של סוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, ביניהם "המלאכיות של צ'רלי", "להרוג את ביל" וסגנונו הקולנועי של קוונטין טרנטינו.
מבקרים וצופים זיהו גם מחוות לקליפים של כוכבות פופ מתקופה זו, דוגמת בריטני ספירס (מתקופת האלבום In The Zone), כריסטינה אגילרה וריהאנה.
קרפנטר מגלמת דמות של פורעת חוק מתוחכמת הנמצאת במנוסה.
הקליפ נפתח במרדף משטרתי בעיר אפלה וגשומה.
במהלך הסרטון מופיעות שתי גרסאות של קרפנטר: אחת בעלת שיער כהה (פאה שחורה המשמשת כהסוואה) הלבושה בשחור, והשנייה בלונדינית בלבוש צבעוני.
העלילה מתמקדת במרדף אחר מזוודה כסופה מסתורית.
קרפנטר נראית כשהיא נלחמת בנבלים, מתחמקת מקרני לייזר ואבטחה מתקדמת בדרכה להשיג את המזוודה.
סיום הקליפ, שבו היא פותחת את המזוודה ומחייכת חיוך מעורפל, הושווה לסצנה המפורסמת מהסרט "ספרות זולה".
הקליפ זכה לשבחים על איכותו ההפקתית ותואר כ"סרט קצר בן שלוש דקות ללא פגמים".
הוא שימש מוקד מרכזי לתיאוריות של מעריצים, שניסו לפענח את "ביצי הפסחא" שהטמינה קרפנטר לגבי שם האלבום ותאריך יציאתו, שלפי השמועות הוסתרו בתוך המזוודה.
בנוסף, הכוריאוגרפיה המבוצעת בקליפ יחד עם קבוצת נשים במוסך לתיקון מכוניות צוינה כאלמנט המדגיש עוצמה נשית.
מלבד הווידאו קליפ הרשמי, הופצה גרסה רשמית של "סרטון מילים" הכוללת את מילות השיר לקידום הסינגל.
השיר זכה לביקורות מעורבות אך נוטות לחיוב בקרב מבקרי המוזיקה, שראו בו סימן מובהק למעברה של קרפנטר לסגנון ה"פופ למבוגרים".
רבים מהמבקרים שיבחו את ההפקה המוזיקלית ואת האנרגיה של השיר - במגזין The Edge זכה השיר לציון של 96%, כשהמבקרת מציינת לשבח את ההפקה והמלודיות שקיבלו ציון מושלם (10/10).
המבקר תומאס בליץ' תיאר את השיר כ"טעון חשמלית" ושיבח את שילוב ההרמוניות החלקות המעניקות לשיר נופך של דיסקו, בצירוף סולו הגיטרה החשמלית.
מבקרים ציינו כי השיר מציג את צמיחתה של קרפנטר כיוצרת ואת יכולתה לספר סיפור כנה על חוויותיה בשנות העשרים לחייה.
בביקורת ב-The Indiependent תואר השיר כ"המשך מידבק" לסינגל הקודם, המציג גישה ניסיונית יותר למוזיקה.
השיר הושווה על ידי מספר מבקרים לסגנון ה"אוף-ביט" של השיר "Bad Liar" של סלינה גומז.
אחרים זיהו בו השפעות של מוזיקת פופ מתחילת שנות ה-2000, המזכירות את בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה.
לצד השבחים, עלו מספר נקודות ביקורת לגבי המבנה והביצוע הקולי.
במגזין The Edge צוין כי הפזמון סובל מחזרתיות מסוימת, ונטען כי בהתחשב בצוות הכותבים המנוסה, ניתן היה לצפות ליותר מורכבות ושינוי בין הפזמונים השונים בשיר.
המבקר סיראז' חאן מתח ביקורת על הביצוע, וטען כי קרפנטר מתקשה לעמוד בקצב המהיר של השיר, דבר שמוביל לחוסר בהירות בהגיית המילים.
מאזינים תיארו את השירה כ"מונוטונית" או "עצלה", וטענו כי קיים חוסר התאמה בין השירה הרגועה לבין הקצב המוזיקלי האנרגטי והשם "Fast Times".
חלק מהמאזינים והמבקרים חשו כי השיר אינו משתלב בצורה חלקה עם האווירה הכללית של האלבום Emails I Can't Send, וראו בו בחירה פחות מוצלחת כסינגל בהשוואה לרצועות אחרות.
השיר "Fast Times" הפך לחלק מרכזי ברפרטואר ההופעות של קרפנטר עם צאתו.
השיר נכלל ברשימת השירים הקבועה של סיבוב ההופעות הבינלאומי Emails I Can't Send Tour.
בהופעתה באולם ה-Barrowland שבגלאזגו, תואר השיר כנקודת השיא של המופע.
הביצוע לווה בלהקת ליווי בת ארבעה נגנים שהדגישה את מקצב התופים המהיר ואת סולו הגיטרה, כאשר קרפנטר שילבה בו ריקוד תחת תאורה סגולה.
השיר בוצע בשידור חי במסגרת אירועי קידום מכירות של האלבום, דוגמת הקונצרט "Samsung Summer of Galaxy" שנערך בלוס אנג'לס ביולי 2022.
Favourite Worst Nightmare (בתרגום חופשי לעברית: "הסיוט הכי גרוע המועדף") הוא אלבום הסטודיו השני של להקת האינדי רוק, ארקטיק מאנקיז, משפילד, אנגליה.
האלבום יצא לאור לראשונה ביפן ב-18 באפריל 2007, ולאחר מכן במדינות אחרות בעולם בין התאריכים 20–24 באותו החודש.
נכון ליוני 2007 מכירות האלבום עומדות על 1,213,675 עותקים, בבריטניה יותר מ-400,000, דבר המקנה לו מעמד של אלבום פלטינה שם, אך הוא לא שחזר את הצלחת אלבום הבכורה של הלהקה, "Whatever People Say I Am, That's What I'm Not".
השירים נכתבו על ידי אלכס טרנר, אלא אם מצוין אחרת.
Fluorescent Adolescent- 2:57 (טרנר/יוהאנה בנט [חברתו של טרנר דאז])
Matador – 4:57 (מהדורה יפנית)
2:50 - Brianstorm (וידאו - הזמנה מוקדמת מ-iTunes)
Fear of a Blank Planet הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הרוק המתקדם הבריטית פורקיופיין טרי.
האלבום יצא לאור ב-16 באפריל 2007 בבריטניה ובאירופה, וב-24 באפריל 2007 בארצות הברית.
בשונה מאלבומיה האחרים של הלהקה, אלבום זה הוא אלבום קונספט, המורכב מיצירה אחת המחולקת לשש רצועות.
שמו של האלבום מתייחס לאלבומם של Public Enemy משנת 1990 - Fear of a Black Planet, העוסק בחלקו בנושא הגזענות.
בריאיון עם סולן הלהקה סטיבן וילסון, הוא אמר שבעוד שבשנות השמונים בעיית הגזענות הייתה במרכז תשומת הלב הציבורית, הדור של ימינו ריקני (blank), ומתעניין בעיקר בטכנולוגיה ובגאדג'טים שונים.
הנושא המרכזי של מילות השירים באלבום שאוב מתוך הספר "לונאר פארק" מאת ברט איסטון אליס.
בספר מתואר טיפול בילד בעייתי בעזרת תרופות, צפייה בטלוויזיה ומשחק ב-Xbox, המנתקים את הילד מהעולם החיצון.
האלבום מתאר את הדברים מנקודת מבטו של הילד, בשונה מהספר שמציג את נקודת המבט של האב.
השמעות הבכורה של שירי האלבום, פרט ל-Way Out of Here, התקיימו בספטמבר ונובמבר 2006, בזמן סיבוב ההופעות לקידום "Arriving Somewhere", ה-DVD הראשון המציג הופעה של הלהקה.
בדצמבר 2006 גילה רוברט פריפ כי ערך דוגמאות מהשיר Nil Recurring ששלח לו וילסון, אך שיר זה לא מופיע באלבום.
קטעים משירי האלבום החלו להתפרסם בחודשיים שקדמו ליציאתו הרשמית, חלקם כפרסומים של הלהקה וחלקם כהדלפות.
ב-21 בפברואר 2007 הלהקה פרסמה דוגמאות מכל שיר באתר המייספייס שלה.
שיר הנושא של האלבום יצא לאור באתר iTunes ב-6 במרץ 2007 כשיר בונוס לאלבום Blackfield II, אלבומם השני של ההרכב Blackfield.
הקליפ לשיר הנושא באלבום יצא לאור באתר המייספייס של הלהקה ב-16 באפריל 2007, יחד עם יציאתו הרשמית של האלבום.
בעקבות הטבח בווירג'יניה טק שהתרחש באותו יום בארצות הברית, חברי הלהקה הורידו את הקליפ מהאתר, משום שהרגישו שהצגתו של שיר בעל נושא זה לאחר הטבח הוא חסר טעם.
השיר Anesthetize מחולק לשלושה חלקים, המופרדים בעזרת הסימון *** בחוברת המצורפת לאלבום.
שמם של שלושת החלקים לא רשום, אך בריאיון לרדיו ה-BBC גילה גאווין האריסון כי לחלק השני קוראים "The Pills I'm Taking".
בשיר זה מתארח אלכס לייפסן מהלהקה הקנדית ראש, ומנגן סולו גיטרה של 56 שניות.
ב-18 באפריל 2007 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה וארצות הברית בעקבות האלבום, שנמשך עד לשנת 2008, כאשר בכל הופעה נוגן האלבום כולו.
את המילים והלחן לכל השירים כתב סטיבן וילסון, פרט ל-My Ashes שריצ'רד ברביירי עזר בהלחנתו, ו-Way Out of Here שהלחינו כל חברי הלהקה.
סטיבן וילסון - שירה, גיטרה, פסנתר, קלידים, עיבודים
ריצ'רד ברביירי - סינתיסייזר, קלידים
קולין אדווין - גיטרה בס
גאווין האריסון - תופים, כלי הקשה
רוברט פריפ (קינג קרימזון) - soundscapes בשיר Way Out of Here
אלכס לייפסן (ראש) - סולו גיטרה בשיר Anesthetize
Fear of the Dark (בעברית: פחד מהחושך) הוא אלבומה התשיעי של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן, שיצא ב-11 במאי 1992. אלבום זה הוא האחרון בו השתתף ברוס דיקינסון בטרם עזב את הלהקה לטובת קריירת הסולו שלו.
האלבום הגיע לראש מצעדי האלבומים הבריטי.
החליף אותו הסולן בלייז ביילי לשני האלבומים הבאים עד לחזרתו של דיקינסון באלבום Brave New World בשנת 2000.
הסגנון המוזיקלי של הלהקה באלבום זה היה נסיוני, עם סינגלים כ-"Be Quick or be Dead" (ספיד מטאל) ו-"Wasting Love" (בלדה).
מלאכת כתיבת האלבום הייתה משותפת בין סטיב האריס, הבסיסט וכותב השירים הראשי של הלהקה, דיקינסון, הגיטריסט דייב מארי וכן הגיטריסט החדש יאניק גרס, שהצטרף ללהקה באלבום הקודם, "No Prayer for the Dying".
Faux pas (מילולית: 'צעד שגוי', מבוטא פֿוֹ פָּה) הוא ביטוי צרפתי המקובל בשפות אירופיות רבות, ומשמעותו היא מעשה אשר מפר את הנורמות המקובלות בחברה, גם אם הוא אינו פלילי או בלתי־חוקי.
האדם העושה את המעשה עשוי להיחשב גס רוח, חריג ובלתי־מתחשב.
המילה הראשונה בביטוי נהגית בפ"א רפה והמילה השנייה בפ"א דגושה, והביטוי כולו נהגה במלרע (כמו 'או אז').
בפילוסופיה, נעשה שימוש מושאל בביטוי החלה לא מתאימה של תיאוריה או מושג בהקשר שבו הם אינם שייכים או אינם רלוונטיים.
הגדרת מעשה מסוים כ־faux pas היא פעמים רבות תלוית תרבות, כך שדבר אשר נחשב ל-faux pas במדינה או בתרבות אחת עשוי להיחשב מקובל או אף רצוי במקום אחר.
בממלכה המאוחדת: פנייה למלכה בשמה הפרטי ולא בכינוי 'הוד מעלתה'.
אדם הנכנס לכנסייה בלי להסיר את כובעו ולגלות את ראשו, גבר הנכנס לבית כנסת בראש מגולה.
אדם הנכנס יחף לסניף בנק, אדם הנכנס למסגד בנעליו.
מתמטיקאי הנשען על תאוריית הטעות של Hartry Field לפיה מספרים אינם קיימים וממילא טיעונים מתמטיים בהכרח אינם נכונים, על-מנת לקבוע שאין מספר ראשון גדול ביותר.
Fearless (בעברית: "ללא פחד") הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-היוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 2008, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
האלבום נכתב במהלך קידומו של אלבום הבכורה שלה, Taylor Swift, כשסוויפט הופיעה כאמנית חימום של מספר אמני קאנטרי.
סוויפט כתבה שמונה משירי האלבום לבדה, ושאר השירים נכתבו במשותף עם ליז רוז, הילרי לינדזי, קולבי קאליי וג'ון ריץ'.
זהו האלבום הראשון שסוויפט השתתפה בהפקתו, יחד עם נייתן צ'פמן.
הסינגל המוביל מהאלבום, "Love Story", הוא השיר הנמכר ביותר של סוויפט נכון לשנת 2015 - הוא הגיע למעמד פלטינה מתומנת מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
הסינגל הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים והיה שיר הקאנטרי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
הסינגל הבא, "White Horse" זכה גם הוא להצלחה בארצות הברית וזכה בשני פרסי גראמי: שיר הקאנטרי הטוב ביותר וביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר לאישה.
"You Belong with Me" זכה להצלחה בינלאומית, הפך לשיר השני הנמכר ביותר של סוויפט והגיע למקום השני במצעד הסינגלים בילבורד הוט 100. "Fifteen" הבאים אחריהם הגיעו למעמד פלטינה כפולה ופלטינה בהתאמה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
האלבום היה פריצת דרך בינלאומית והצלחה מסחרית אדירה עבור סוויפט.
בארצות הברית, האלבום היה במקום הראשון במצעד 200 האלבומים של הבילבורד במשך אחד-עשר שבועות, והיה האלבום שנשאר הכי הרבה זמן בפסגת המצעד עבור אמנית קאנטרי.
האלבום הפך לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2009 בארצות הברית בכלל הז'אנרים, עם מכירות של 3.2 מיליון עותקים בשנה זו.
בכך הפכה סוויפט לאמן הצעיר ביותר (בת 20 בתקופה זו) שמגיע להישג זה.
האלבום היה האלבום ה-18 בתולדות מצעד 200 האלבומים של הבילבורד שנשאר במשך שנה שלמה בעשרת הגדולים של המצעד.
האלבום זכה להצלחה בארצות הברית, עם מכירות של 6.9 מיליון עותקים, והגיע למעמד מולטי-פלטינה בקנדה, בניו זילנד ובמדינות נוספות.
בפיליפינים, הגיע האלבום למעמד פלטינה מתושעת לפי איגוד תעשיית ההקלטות הפיליפיני (PARI), האלבום הבינלאומי שהגיע למעמד הגבוה ביותר אי פעם במדינה זו.
בסך הכל, נמכר האלבום ביותר מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הוא זכה לשבחים רבים והפך לאלבום הקאנטרי המעוטר ביותר בהיסטוריה; הוא זכה בפרס האלבום הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-52, בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי ובטקס פרסי האקדמיה למוזיקת הקאנטרי.
האלבום מיצב את סוויפט ככוכבת הקאנטרי הצעירה ביותר, שהצליחה להביא את מוזיקת הקאנטרי לקהל הצעיר של המאה ה-21. השפעתו על סוגת מוזיקת הקאנטרי הייתה בכך שמשך אותה לכיוון מיינסטרימי יותר, במיוחד לקהל ביבשות כמו אירופה ואסיה.
ההוצאה המחודשת של האלבום, , יצאה ב-9 באפריל 2021 וזאת בעקבות מחלוקת המאסטרס של טיילור סוויפט.
ב-30 במאי 2025 פורסם שסוויפט קנתה מחדש את הזכויות שלה על ששת האלבומים הראשונים שהקליטה.
לפני פריצתה ככוכבת מוזיקת קאנטרי, חתמה סוויפט על חוזה הוצאה לאור עם סוני.
במהלך תקופה זו, היא יצרה מעל 250 שירים באופן עצמאי או בשיתוף פעולה עם כותבים אחרים, אך סירבה למסור אותם לאמנים פעילים מתוך כוונה לשיר אותם בעצמה יום אחד.
כשחתמה מאוחר יותר עם חברת התקליטים ביג משין רקורדס, יצרה סוויפט את אלבום הבכורה Taylor Swift מהחומר שכתבה במהלך תקופת החוזה עם סוני, וציפתה לעשות כך גם באלבומה השני.
עם זאת, כשיצאה לסיבוב הופעות כאמנית חימום של רסקל פלאטס וג'ורג' סטרייט, המשיכה סוויפט ליצור שירים נוספים, בדרך כלל במקום בו הופיעה.
כתוצאה מהכתיבה תוך כדי סיבוב הופעות, רוב החומר של סוויפט היה פרי עטה בלבד, ללא כותבים נוספים.
במהלך חופשה מסיבוב ההופעות, היא כתבה שירים במשותף עם הפזמונאית ליז רוז, המוזיקאי ג'ון ריץ' , והזמרת קולבי קאליי.
בתהליך כתיבת השירים לאלבום, הושפעה סוויפט מאוד מהכתיבה הנוגעת, הישירה אך הפגיעה של שריל קרואו, ומהכתיבה של בראד פייזלי המסוגלת לעורר רגשות שונים לדעתה של סוויפט.
היא החליטה שהנושא המרכזי באלבום יהיה אהבה ורומנטיקה כיוון שזה הדבר שריתק אותה יותר מכל דבר אחר באותה תקופה.
היא הסבירה שהשירים באלבום עוסקים ברגשות שהיא עצמה חשה ולכן היא מחוברת לכל אחד משירי האלבום.
אף על פי שכתבה שירים חדשים רבים, החליטה סוויפט לכלול גם רצועות שנכתבו בעבר, משום שהרגישה שהיו סיפורים שלא הייתה לה ההזדמנות לספר באלבום הראשון.
לאחר שאספה מעל 75 שירים, ניגשה סוויפט לתהליך ההקלטה עם נייתן צ'פמן.
הייתה זו הפעם הראשונה שסוויפט עסקה גם בהפקה מוזיקלית.
היא וצ'פמן החליטו שלא לכלול באלבום שירים רבים כדי שיישאר בו רק החומר הטוב ביותר.
בסופו של דבר, נכללו באלבום שלוש עשרה רצועות, בשל חיבתה למספר, אותו היא מגדירה אותו כמספר המזל שלה.
כדי לסייע בבחירת השירים, ביצעה שירים חדשים שונים - - בקזינו Gold Country שבלאס וגאס, נבדה במאי 2007 - רק השיר האחרון נכלל באלבום.
כשהתבקשה סוויפט לתאר את האלבום, אמרה שהאלבום דומה לאלבום הבכורה ושהשירים בו הם שירי קאנטרי שעשויים להצליח גם במצעדי הפופ בגלל הנושאים והמנגינה שלהם.
סוויפט יצרה את שיר הנושא יחד עם רוז והפזמונאית הילרי לינדזי במהלך ההופעות לקידום אלבום הבכורה.
הוא מבוסס הכלים גיטרה אקוסטית, כינור, ובנג'ו ומדבר על לקיחת אומץ במעגל הרומנטי על ידי תיאור של דייט מוצלח.
היא הסבירה כי השיר קיבל השראה מרצונה לצאת לדייטים, אף על פי שעדיין לא התנסתה בחוויה של דייט ראשון בפועל.
"Fifteen" נכתב על שנת הלימודים הראשונה של סוויפט בתיכון הנדרסונוויל, בו פגשה את חברתה הטובה ביותר אביגיל אנדרסון.
בכתיבת השיר התמקדה סוויפט בהתאהבויות הראשונות שלה ושל אנדרסון ובשברון הלב שבא מאוחר יותר.
השורה הראשונה אותה כתבה בשיר הייתה "ואביגיל נתנה כל מה שהיה לה לנער / ששינה את דעתו", ואת שאר השיר כתבה אחורה מנקודת זמן זו.
היא הוסיפה בשיר מילות אזהרה לנערות העומדות בפני תרחישים דומים.
לאחר שקיבלה הסכמה מאנדרסון להשתמש בו באלבום, הקליטה סוויפט את השיר תוך כדי בכי.
"Love Story" נוצר מאוחר יחסית לשאר השירים באלבום.
השיר נכתב בעקבות אי-האהדה שהוריה של סוויפט הביעו כלפי החבר איתו יצאה.
היא קישרה את התרחיש לטרגדיה של ויליאם שייקספיר, רומיאו ויוליה (1597), אחד הסיפורים האהובים עליה, וכתבה לבדה את הרצועה כולה על רצפת חדר השינה שלה בכעשרים דקות.
היא החלה עם השורה "האהבה הזאת קשה אבל היא אמיתית" שנכנסה בסופו של דבר בפזמון השני של השיר, והעניקה סוף טוב לסיפור של רומיאו ויוליה, הסוף שלדעתה היו ראויים לו.
"Hey Stephen" נכתב על רגשותיה החבויים לסטיבן בארקר ליילס מהרכב הקאנטרי Love and Theft, שחימם מספר הופעות של סוויפט.
השיר כולל מנגינת טין פופ עליזה, מלווה באורגן האמונד B-3 מאופק.
"White Horse" נכתב כמעט שנה לפני יציאת האלבום.
השיר הוא בלדה בעלת הפקה מוזיקלית מועטה המבוססת על גיטרה אקוסטית ופסנתר רך עם דגשים של צ'לו, ומדגישה את הקול הרך והמתנשם של סוויפט.
היא כתבה את הבית הראשון לבדה, ואז התקשרה לרוז וביקשה את עזרתה בהמשך השיר, שהושלם בכארבעים וחמש דקות.
הקונספט של השיר היה תפיסתה של סוויפט את החבר שלה כאביר על הסוס הלבן, תפיסה שהתבררה כשגויה עם נפילתו של הקשר.
השיר לא היה מיועד במקור להיכלל ב-Fearless, אלא באלבום הבא שלה, כיוון שסוויפט האמינה שהפן הרציני שבה כבר מיוצג באופן מדויק באלבום.
השיר נוסף לאלבום בכל זאת, לאחר שהמפיקים בפועל של האנטומיה של גריי, שונדה ריימס ובטסי בירס, החליטו להשתמש בו בסדרה.
סוויפט קיבלה השראה לכתיבת השיר "You Belong with Me" אחרי ששמעה את ידיד שלה משוחח עם חברתו בטלפון.
מתוך האהדה שחשה כלפיו, פיתחה סוויפט קונספט לשיר, ומאוחר יותר פיתחה את קו הסיפור בו היא הייתה מאוהבת בו.
השיר מבוסס על הוקים עולים ויורדים שונים וכולל בנג'ו לצד גיטרות חשמליות מהגל החדש.
את הבלדה "Breathe" מלווים כלי מיתר, וסוויפט שרה בה על אהבה שהשתבשה.
השיר הוא שיתוף פעולה בינה לבין קולבי קאליי, שנוצר לאחר העניין שגילתה סוויפט באלבום הבכורה של קאליי, Coco (2007).
השתיים קבעו מפגש כתיבה, בסמוך להופעה של קאליי בנאשוויל, בו הלחינו את השיר על האובדן שחשה סוויפט לאחר שחבר קרוב עזב אותה.
מאוחר יותר הקליטו את השיר וקאליי סיפקה קולות רקע.
"Tell Me Why" קיבל השראה ממאהב איתו אף פעם לא הייתה במערכת יחסים רומנטית רשמית.
זועמת מההתנהגות המזלזלת והלא-עקבית שלו כלפיה, נכנסה בסערה לביתה של רוז, ופרקה בפניה את הסיפור.
היא תיארה כיצד נמאסו עליה הגישה שלו והפערים בין דבריו לבין מעשיו, לצד בעיות אחרות.
מתוך השיחה ביניהן, יצרו סוויפט ורוז את השיר.
את השיר "You're Not Sorry" כתבה סוויפט לאחר התמוטטותה של מערכת יחסים בשל שקרים וסודות שהוסתרו ממנה.
השיר הוא בלדת כוח עם השפעות של מוזיקת רוק; הוא מתחיל עם פסנתר ומתקדם לגיטרות חשמליות באמצע השיר.
סוויפט פיתחה עלילה בדיונית עבור השיר "The Way I Loved You", העוסק בהעדפת מערכות יחסים מסובכות, וביקשה לכתוב את השיר עם ריץ'.
הוא היה מסוגל להזדהות עם העלילה, בשל היותו האדם המסובך הדרך כלל במערכות יחסים.
השניים פנו לשיר משתי זוויות שונות תוך כדי כתיבתו.
"Forever & Always" היה תוספת של הרגע האחרון לאלבום, ונכתב זמן קצר לפני שלב המאסטרינג והדפסת ספרוני ה-CD.
סוויפט כתבה את הרצועה על הנפילה של מערכת היחסים שלה עם ג'ו ג'ונאס.
השיר נכתב לאחר שהבחינה בהתרחקות האיטית של ג'ונאס ממנה ותהתה למה.
ג'ונאס סיים מאוחר יותר את מערכת היחסים עם סוויפט לטובת השחקנית קמילה בל, אותה פגש על הסט של צילומי הקליפ לשיר "Lovebug" של האחים ג'ונאס.
אף על פי שהשיר נכתב מאוחר מאוד, סוויפט החליטה שהיא רוצה להתייחס לפרידה באמצעות מוזיקה, בשל היותה חוויה דרמטית בחייה.
את השיר "The Best Day" הקדישה סוויפט לאימהּ, אנדריאה.
השיר הוא בלדה מאופקת, והוא השיר היחיד באלבום שנכתב בצורת בית פשוט, ללא פזמון.
היא חיברה אותו בזמן סיבוב ההופעות בקיץ של שנת 2007, והקליטה אותו ללא ידיעתה של אימה כיוון שהחליטה להעניק לה אותו כמתנת חג המולד.
היא הרכיבה קטעים מסרטי וידאו ביתיים, ויצרה קליפ איתו הפתיעה את אימה בערב החג.
אנדריאה לא הייתה מודעת בהתחלה לכך שסוויפט שרה את הרצועה; ברגע ששמה לב, פרצה בבכי.
סוויפט החליטה לכלול את השיר באלבום כיוון שרצתה להתייחס לעובדה שאימה הייתה החברה הטובה ביותר שלה בתהליך הכנת האלבום.
"Change" נכתב על ידי סוויפט על התקוות והשאיפות שלה להצליח, אף על פי שהייתה חתומה בחברת התקליטים הקטנה ביותר בנאשוויל.
לאחר שהרגיעה את עצמה שהמצב יהיה שונה בעתיד, כתבה את תחילת השיר.
היא הניחה את השיר לא גמור, מחכה לאירוע יוצא דופן שיעורר את השלמתו.
היא השלימה את הרצועה יום לאחר זכייתה בפרס האופק בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי 2007, וראתה את סקוט בורצ'טה, הנשיא של ביג משין רקורדס, בוכה.
לאחר שהרצועה הראשונה, "Fearless", הייתה מוכנה, התלבטה סוויפט לגבי ההגדרה האישית שלה למילה.
עבורה, "להיות חסר פחד לא אומר שאתה לא פוחד לגמרי וזה לא אומר שאתה חסין מכל פגע.
זה אומר שיש לך הרבה פחדים, אבל אתה קופץ בכל מקרה".
לאחר שעברה על שאר השירים באלבום, היא מצאה שהאלמנט הזה נוכח בכולם והחליטה לקרוא לאלבום Fearless.
בדומה לאלבום הבכורה, גם באלבום זה הייתה סוויפט מעורבת מאוד בעיצוב עטיפת האלבום.
התמונות באלבום צולמו על ידי ג'וזף אנתוני ברקר, אש ניואל ושריל נילס ועל העטיפה והעיצוב הגרפי הייתה אחראית לין אן ריימי.
האלבום יצא ב-11 בנובמבר 2008 בארצות הברית ובקנדה, וב-15 בנובמבר 2008 באוסטרליה.
האלבום יצא מחדש ב-27 בפברואר 2009 באוסטרליה במהדורה מוגבלת עם רצועות בונוס מתוך אלבום הבכורה ויצירות אמנות חדשות.
מהדורה בינלאומית יצאה ב-2 במרץ 2009 בספרד, ובמדינות רבות אחרות בשבועות שלאחר מכן.
בשנת 2025, מגזין בילבורד דירג את עטיפות האלבומים של טיילור סוויפט ומיקם את עטיפת האלבום Fearless במקום ה-15.
סוויפט החלה כבר ליצור שירים עבור אלבומה הבא, Speak Now (2010), אך היא הרגישה שחלק מהם לא מתאימים לרעיון של האלבום הבא, אלא יותר עבור Fearless.
מתוך רצונה להוציא אותם, החלה סוויפט להרהר ברעיון של הוצאה מחודשת של האלבום עם השירים.
בשילוב עם העובדה שמעריצים רבים כמהו לחומר חדש וחלקם גילו רק באותה העת את המוזיקה שלה, היא החליטה להוציא את האלבום מחדש.
ההוצאה המחודשת - מהדורת הפלטינה - יצאה ב-26 באוקטובר 2009. היא כללה את גרסת הכיסוי היחידה שסוויפט הכניסה לאלבום אולפן - השיר "Untouchable" מהאלבום השני של להקת הרוק האמריקאית לונה היילו.
סוויפט שינתה את השיר הן מבחינת מוזיקלית והן מבחינת המילים; היא שינתה את מנגינות הבתים באופן משמעותי ועיבדה מחדש את השיר תוך שמירה על הפזמון.
סרטון של סוויפט מבצעת את השיר עלה ליוטיוב וזכה לפופולריות, מה שהוביל את בורצ'טה לשכנע את סוויפט להקליט את השיר להוצאה המחודשת.
חברי לונה היילו הסכימו להכללת גרסת הכיסוי בהוצאה המחודשת בשל הפופולריות וההצלחה המסחרית של סוויפט ואף העניקו לה קרדיט על כתיבת השיר.
עיבוד מחודש נעשה גם לשיר "Forever & Always", בו סוויפט החליפה את הגיטרה בפסנתר.
במהדורת הפלטינה רקע העטיפה שונה מלבן (בהוצאה המקורית) לשחור, והיא כללה תקליטור ו-DVD.
בתקליטור היו שישה שירים נוספים - , "Untouchable", , - שמוקמו לפני השירים המקוריים מהאלבום.
קטעי וידאו מאחורי הקלעים (לשלושת האחרונים), למעלה מחמישים תמונות (שצולמו על ידי אוסטין סוויפט, אחיה הצעיר של סוויפט), קטעי וידאו מאחורי הקלעים ממהופעה הראשונה של Fearless Tour, ו-"Thug Story" (וידאו עם הראפר טי-פיין "Love Story").
כדי לקדם את מכירת האלבום, הוציאה סוויפט ארבעה סינגלים שיווקיים, שיצאו במסגרת "ספירה לאחור עד Fearless".
הסינגל השיווקי הראשון, "Change", יצא ב-8 באוגוסט 2008. השיר נכלל גם בפסקול שהוציאה AT&T בשם AT&T Team USA Soundtrack.
הסינגל השיווקי הבא, "Fearless", יצא ב-14 באוקטובר 2008. הסינגל השיווקי שאחריו, "You're Not Sorry", יצא ב-28 באוקטובר 2008. הסינגל השיווקי הרביעי והאחרון, "You Belong with Me", יצא ב-4 בנובמבר 2008.ב-8 ביוני 2008 הופיעה סוויפט בתוכנית Stripped שבערוץ Clear כדי לקדם את מכירות האלבום.
שתיים מההופעות נכללו מאוחר יותר בגרסה הבלעדית של טארגט למהדורת הפלטינה של האלבום.
ב-23 באפריל 2009 החלה סוויפט את סיבוב ההופעות הראשון שלה, Fearless Tour, באמריקה הצפונית.
סיבוב ההופעות נמשך עד 10 ביולי 2010 וכלל 122 הופעות בשש מדינות.
מכירת הכרטיסים לסיבוב ההופעות החלה בפברואר 2009 ובחלק ממועדי ההופעות נמכרו הכרטיסים בפחות מדקה אחת.
בסיבוב ההופעות השתתפו יותר מ-1.1 מיליון מעריצים והוא גרף מעל 63 מיליון דולר.
Taylor Swift: Journey to Fearless, סרט טלוויזיה המכיל 13 הופעות מתוך סיבוב ההופעות, שודר באוקטובר 2010 ויצא לאור שנה לאחר מכן ב-DVD וב-Blu-ray.
"Love Story" יצא לאור כסינגל המוביל מהאלבום ב-12 בספטמבר 2008 באמצעי הפצה דיגיטליים.
השיר זכה לשבחים רבים ממבקרי מוזיקה שהחמיאו על סגנון הכתיבה של סוויפט ועל העלילה של השיר.
זהו אחד משיריה הנמכרים ביותר של סוויפט; 6.5 מיליון עותקים ממנו נמכרו ברחבי העולם נכון לינואר 2010, מה שהפך אותו לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר בכל זמנים.
בארצות הברית, מכר "Love Story" מעל 5.8 מיליון הורדות דיגיטליות נכון לנובמבר 2014 והפך לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר בארצות הברית.
השיר היה שיר הקאנטרי הנמכר ביותר בכל הזמנים עד ש-"Need You Now" של ליידי אנטבלום עקף אותו ב-2011. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 והיה השיר הראשון של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי.
הקליפ של "Love Story" בוים על ידי טריי פנג'וי והוא עוקב אחר סוויפט ומושא אהבתה כשהם נפגשים בקמפוס באוניברסיטה ומדמיינים את עצמם בתקופה מהעבר.
"White Horse" יצא כסינגל השני מתוך האלבום ב-9 בדצמבר 2008. הוא זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל; המבקרים ציינו כי סוויפט הצליחה להעביר את המסר שלה בצורה מוחשית ובחרו בו כאחד מהשירים הטובים ביותר באלבום.
אף על פי שהסינגל לא הצליח לשכפל את ההצלחה של קודמו, הוא הצליח מסחרית.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השני במצעד שירי הקאנטרי של בילבורד, נמכר בלמעלה מ-1.9 מיליון עותקים בארצות הברית נכון לנובמבר 2014 ונכנס למצעדים באוסטרליה, בקנדה ובבריטניה.
הסינגל זכה בשני פרסי גראמי: שיר הקאנטרי הטוב ביותר וביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר לאישה.
הקליפ של "White Horse", גם הוא בבימויה של פנג'וי, עוקב אחר סוויפט כשהיא מחליטה לסיים קשר באמצעות שיחת טלפון, לאחר זיכרונות מרובים שעלו בה לגבי מושא אהבתה.