tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העץ גדל באי סאות מניטו (South Manitou Island) במחוז לילאנאו (Leelanau) במישיגן.
העץ העתיק ביותר שעדיין חי תוארך באמצעות טבעות עצים לשנת 952, כלומר העץ הוא בן .
תויה מערבית היא עץ בעל שימושים חשובים בתרבות המסורתית של שבטי האוג'יבווה.
העץ מכונה בשם Nookomis Giizhik ("סבתא ארז"), והוא נושא לאגדות מקודשות ונחשב למתנה לאנושות בגלל שלל השימושים בו, בהם מלאכת יד, בנייה ורפואה.
זהו אחד מארבעת הצמחים של גלגל התרופות של האוג'יבווה.
קיימים דיווחים שהאוג'יבוה הכינו מרק מהקליפה הפנימית של ענפים רכים.
אחרים השתמשו בזרדים כדי להכין תה כדי להקל על עצירות וכאב ראש.
עלווה של תויה מערבית עשירה בוויטמין C ונטען כי היא ריפאה את הצפדינה של ז'אק קרטייה וחבורתו בחורף 1535–1536. בשל נוכחות התרכובת הנוירוטוקסינית תוג'ון, הוא יכול להזיק אם משתמשים בו לתקופות ממושכות או בזמן ההיריון.
במאה ה-19, תמצית תויה מערבית הייתה בשימוש נפוץ כתוספת או משחה המיושמת חיצונית לטיפול ביבלות, גזזת ופטרת הפה.
נטען כי הזרקת תמצית לשלפוחיות הרפס גורם להן להיעלם.
תויה מערבית משמשת באופן מסחרי להקמת גדרות ועמודים, עץ גולמי, מוטות, רעפים ובניית בקתות מגזעי עץ.
תויה מערבית היא סוג העץ המועדף לאלמנטים מבניים, כמו צלעות סירות קאנו.
השמן האתרי בצמח משמש לחומרי ניקיון, חומרי חיטוי, תכשירי שיער, קוטלי חרקים, משחות להקלת כאבים, תרסיסים לריח, וסבונים רכים.
כמו קרובו ארז אדום מערבי (Thuja plicata), ומינים רבים אחרים של מחטניים, נוהגים לגדל את התויה המערבית כצמח נוי, כשובר רוח וכגדר חיה בגנים ובפארקים ברחבי העולם.
פותחו מעל ל-300 זנים העץ זמין במגוון צורות גדלים וצבעים.
הזנים הבאים זכו בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society):
בין מיני הפטריות הטפילות הגורמת לנזק משמעותי לעץ: Phomopsis juniperovora (באנגלית blight of juniper) פוגעת בעלווה ובנצרים בתנאי לחות.
הפטרייה מהסוג Phacidium (באנגלית snow-blight) גורמת נזקים במשתלות בקוויבק.
בין החרקים המזיקים נמלים מהסוג קמפונית (המינים C.
ferrugineus) מחלישות את יציבות העצים ומגדילות את הסיכוי שישבר ברוח.
בין היונקים המזיקים לעץ כלולים אייל פרדי לבן-זנב המלחכך את העלווה, וכמוהו מזיקים ארנבת השלג, סמרן מקריס וסנאי אדום.
בין הגורמים שאינם ביולוגים הנזקים הגדולים לאורן חד-מחטי ביותר נגרמים בצורת בחורף, מהצפות (טבעיות או כתוצאה מדרכים או צינורות גז ונפט) ושרפות.
תויה מערבית רגישה מאוד לשריפות משום שקליפת הגזע דקה ותכולת השמן האתרי הגבוהה בעץ.
השורשים הרדודים שלה נפגעים בקלות אפילו משריפה בגובה פני הקרקע.
תוחלת החיים בישראל היא אומדן לצפי של מספר שנות החיים הצפויות ליילוד שנולד בישראל.
תוחלת החיים הממוצעת בישראל היא מהמובילות בעולם, ועמדה ב-2017 על 82.70 לגברים ו-84.58 לנשים.
דו"ח של האו"ם משנת 2006 מצא כי תוחלת החיים בלידה של גברים ונשים בישראל היא מהגבוהות בעולם.
תוחלת החיים בלידה של גבר ישראלי הייתה 77.6 שנים (מקום 6 מבין המדינות המתועשות) ושל אישה 81.8 שנים, במקום ה-12 בעולם.
אותו דו"ח חוזה כי ישראל תשמור על תוחלת חיים מהגבוהות בעולם גם במחצית המאה ה-21.
לפי דו"ח ארגון הבריאות העולמי לשנת 2019 ישראל תפסה במדד תוחלת החיים את המקום התשיעי ביחד עם נורווגיה.
תוחלת החיים הממוצעת לשני המינים עמדה בשתי המדינות על 82.62 שנים.
בראשית המאה ה-21 עולה תוחלת החיים בישראל בקצב מקורב של 2.5 שנים בכל עשר שנים.
יתרה מכך, לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי לשנת 2019 ישראל תפסה את המקום השישי בעולם במדד תוחלת החיים בבריאות (HALE), מדד שמעריך את תוחלת החיים ללא מחלה קשה או פציעה.
לפי המדד תוחלת החיים בבריאות טובה בישראל עמד בשנת 2019 על 72.4 שנים.
לפי השנתון הסטטיסטי של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל על בני 65+ בישראל, בשנת 2016 הייתה תוחלת החיים הצפויה של ישראלים בגיל 60 24.7 שנים (23.3 שנים לגברים ו-26.0 שנים לנשים).
תוחלת חיים בישראל בהשוואה היסטורית
בישראל כבכל העולם (למעט מדינות בודדות) תוחלת החיים של נשים גבוהה מזו של גברים.
להלן ממוצעי תוחלת החיים כפי שנאספו על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
הנתונים מעודכנים נכון לשנת 2020:
תוחלת חיים על פי לאום ודת
החל משנת 1996 ממיינת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את נתוני תוחלת בהתאם לסעיף הלאום המוגדר עבור כל אדם במשרד הפנים, ובעיקר משווה בין תוחלת החיים בקשר יהודים וערבים.
אזרחים שאינם מסווגים לשתי קבוצות אלו נספרים בקבוצה שלישית יחד עם היהודים, ובה כל האזרחים שאינם מסווגים כערבים.
תוחלת החיים בקרב יהודים, או יהודים ואחרים, גבוהה באופן קבוע מזו של הערבים.
השוואה על פי דת בקרב ערבים
להלן פילוח שביצע הלמ"ס של תוחלת החיים על פי דתם של האזרחים הערבים בהשוואה לזו היהודים.
הנתונים משקללים ממוצע של השנים 2014–2016:
השוואה על פי רמת שמירת הדת בקרב יהודים
תוחלת החיים בפילוח לפי רמת שמירת הדת של האזרחים היהודים אינה נמדדת על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אולם מחקרים שונים מנסים להעריך מגמות שונות בהקשר זה.
מחקרים אחדים השוו בין מידת הדתיות של יישובים ישראלים לבין אריכות ימים, למשל, על ידי השוואה בין קיבוצים חילוניים וקיבוצים דתיים, ומצאו קורלציה חיובית בין מידת הדתיות של יישוב לבין אריכות ימים.
בדו"ח של מרכז טאוב משנת 2015 השוו דב צ'רניחובסקי וחן שרוני תוחלת חיים בערים ישראליות על פי מדד חברתי-כלכלי, והצביעו על מגמה לפיה בקרב יישובים הבולטים לחיוב בתוחלת חיים גבוהה מהמצופה - ביחס למדד החברתי-כלכלי שלהם - מובילים יישובים בעלי ריכוזים גבוהים יחסית של אוכלוסייה חרדית (95-31% חרדים בערים אלו).
מחקר של ניצה קסיר ודמיטרי רומנוב הטיל ספק בנכונות המדידה החברתית-כלכלית והעלה טענה שההבדלים קטנים משמעותית ממסקנת דו"ח טאוב.
דו"ח של איתן ששינסקי, דניאל גוטליב ואחרים משנת 2017 העריך שישנה מובהקות סטטיסטית לאריכות ימים אצל חרדים, אך ציין זאת בהסתייגות כי המודל לפיו הם מודדים מי הוא חרדי עלול להיות בעייתי בגילאים מתקדמים.
תוחלת חיים על פי אזור מגורים
תוחלת החיים בישראל משתנה באופן משמעותי בין המחוזות השונים, כאשר תוחלת החיים הכללית לשנת 2017 היא הגבוהה ביותר במחוז יהודה ושומרון (83.7) ובמחוז מרכז (83.5), והנמוכה ביותר במחוז הדרום (81.0) ובמחוז הצפון (81.4).
עיקר פערים אלו מוסבר על ידי פערים ברמה החברתית-כלכלית בין המחוזות השונים, והנתונים משתנים כאשר מנסים לנטרל גורמים שונים.
נתוני תוחלת החיים בערים הגדולות בישראל (מעל 100,000 תושבים) לשנת 2021 מראות פערים די משמעותיים.
בצמרת הערים עם תוחלת החיים הגבוהה ביותר נמצאת כפר סבא עם ממוצע של 85.0 שנים.
באמצע הרשימה ממוקמות פתח תקווה (83.5), ירושלים (83.2) וחיפה (83.2) עם תוחלת חיים דומה.
קבוצת הערים הבאה כוללת את בני ברק (82.8) וחולון (82.8).
לקראת סוף הרשימה, עם תוחלת חיים נמוכה יותר, נמצאות בית שמש (82.4), אשדוד (82.4) ואשקלון (82.4).
בלמ"ס ערכו ממוצע של תוחלת החיים של המחוזות בחיתוך לפי לאום לשנים 2014–2016. בחיתוך זה, בקרב "יהודים ואחרים" תוחלת החיים הגבוהה ביותר היא במחוז ירושלים (84.0), והנמוכה ביותר במחוז הדרום (80.9).
בקרב ערבים תוחלת החיים הגבוהה ביותר היא במחוז הצפון (80.1), והנמוכה ביותר במחוז הדרום (78.2).
השוואה בין ערים ומדד כלכלי-חברתי
בדרך כלל נמצאת התאמה בין המצב הסוציו-אקונומי של חברה מסוימת לבין תוחלת החיים באותה חברה, התאמה הידועה כבר שנים רבות ונבדקה במקומות רבים בעולם.
חוקרים הצביעו על כמה קשרים אפשריים בין התופעות, בין היתר: נגישות פחותה לשירותי בריאות, חוסר במשאבים המפריע לשמירה על בריאות תקינה, מתח, מגורים בשכונות צפופות, היגיינה ועוד.
בשנת 2009 פרסם דב צ'רניחובסקי ממרכז טאוב את "דו"ח מצב המדינה: חברה, כלכלה ומדיניות" ובו השוואה של תוחלת החיים בערים בישראל מעל ל-50,000 תושבים, לבין המדד החברתי-כלכלי של ערים אלו.
במרבית הערים ישנו מתאם ברור בין המדד הכלכלי-חברתי לבין תוחלת החיים, אולם כמה ערים חורגות מין המגמה ובהן תוחלת חיים גבוהה או נמוכה בהשוואה לערים בעלות מצב סוציו-אקונומי דומה.
הערים הבולטות לחיוב במגמה זו הן בית שמש, בני ברק, ירושלים ורעננה - בהן תוחלת החיים גבוהה לעומת מדדן הכלכלי-חברתי.
הערים הבולטות לשלילה במגמה זו הן תל אביב-יפו, גבעתיים, חדרה וקריית אתא.
ריכוזי אוכלוסייה חרדית בהשוואה כלכלית-חברתית
צ'רניחובסקי ושרוני הסבירו את התופעה באמצעות ה"הון החברתי" של החברה החרדית: רשתות תמיכה חברתיות חזקות המקטינות את תחושת העוני, מפחיתות תחושת בדידות, עוזרות לפרט בזמן משבר, ומעלות את שביעות הרצון מהקשרים המשפחתיים.
בנוסף, המעורבות בפעילויות קוגניטיביות וחברתיות כמו לימוד תורה ותפילה במניין מעניקה למבוגר החרדי תחושת משמעות לחייו, מה שעשוי להשפיע על תוחלת החיים.
הסוציולוגית חיה שטייר הסבירה את התופעה באי-הדיוק של הגדרת עוני בהסתמך על מדדים כלכליים בלבד.
לטענתה, למרות היות החברה החרדית ענייה על פי מבחנים כלכליים, היא איננה "תרבות עוני" מבחינות סוציולוגיות.
להפך, התרבות החרדית מעודדת במידה רבה את העוני הכלכלי, וממילא תוחלת החיים שלה מתאימה לחברת רווחה.
מחקרם של ניצה קסיר ודמיטרי רומנוב מוסיף הסבר נוסף לתוחלת החיים הגבוהה בחברה החרדית.
הם מציינים שהחרדים מועסקים פחות במקצועות "צווארון כחול" כמו בנייה וחקלאות, ולכן חשופים פחות למחלות מקצועיות.
בנוסף, הם נחשפים פחות לגורמי סיכון אחרים כגון שירות צבאי, עישון וצריכת סמים ומשקאות אלכוהולים.
איכות החיים בתחום הבריאות גבוהה בחברה החרדית בהשוואה לאוכלוסיות אחרות.
מחקר נוסף של קסיר מראה שהמצב הסוציו-אקונומי של החרדים טוב בהרבה מזה שעולה מהמדדים הסטנדרטיים.
למרות שיעורי עוני גבוהים, שיעור החרדים הנמצאים בחובות, או משתמשים בחסכונות לכיסוי הוצאותיהם, נמוך מהמצופה, והמתאם הרגיל בין מצב סוציו-אקונומי לחובות אינו קיים בחברה החרדית.
זאת משהום שהקהילה החרדית מספקת תמיכה כלכלית וחברתית לנזקקים באמצעות רכישות מרוכזות, תרומות, מתנדבים והלוואות ללא ריבית.
מסיבה זו, אין התאמה בין המדדים הסוציו-אקונומיים של היישובים החרדים ותוחלת החיים שלהם.
תוחלת חיים לפי רמת השכלה
נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מצביעים על עליה עקבית בתוחלת החיים בהתאם לרמת ההשכלה, שהיא אחד המרכיבים של מעמד חברתי-כלכלי הקשור בדרך כלל לתוחלת החיים.
בשנת 2015 מדדה הלמ"ס נתונים המפלחים את האוכלוסייה בהתאם לרמת השכלה, וניסה להעריך את תוחלת החיים הנוספת הצפויה לאדם בגיל 30 בהתאם לרמת ההשכלה שלו:
השכלהתוחלת חיים בגיל 30 - נשיםתוחלת חיים בגיל 30 - גבריםעל תיכונית ואקדמית58.255.2תיכונית מלאה, כולל בגרות55.553.3פחות מ-12 שנות לימוד53.247.7
תווית חומה, באנגלית: Brown sticker, היא קטגוריה של קונבנציות הכרזה בברידג' המוגדרת על ידי התאגדות הברידג' העולמית (WBF) כקשות להגנה ולכן השימוש בהן מותר רק בתחרויות ברמה גבוהה.
קונבנציה המוגדרת כתווית חומה היא קונבנציה העונה לפחות על אחד מהתנאים הבאים:
הכרזת פתיחה בטווח של 2 עד 3 העשויה לתאר יד חלשה בסדרה לא ידועה.
הכרזת אוברקול על הכרזה טבעית בגובה 1, שאינה מבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרה ידועה.
הכרזה המראה יד חלשה דו-סדרתית שבאחת הסדרות מוגדרת כסדרה של שלושה קלפים או פחות.
הכרזה המשמשת להגנה על הכרזה פסיכית או על הכרזות פסיכולוגיות שיטתיות.
רק קטגוריה אחת מוגדרת כמותרת פחות לשימוש מתווית חומה.
קטגוריה זו נקראת תווית צהובה או HUM (ראשי תיבות של: Highly unusual method).
חריגים שאינם מוגדרים כתווית חומה
הכרזת אוברקול טבעית של 1NT
קונבנציה זו אינה מוגדרת על ידי התאגדות הברידג' העולמית כתווית חומה בגלל הפופולריות שלה.
התאגדות הברידג' האמריקאית מתייחסת אליה כתווית חומה.
תוך כדי תנועה הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר וזמר הישראלי רביד פלוטניק.
האלבום כולל רצועה המורכבת מ-10 שירים, ואורכו 40 דקות ו-5 שניות.
זהו אלבום האולפן השישי של הזמר, והוא הוקלט על ידי חברת התקליטים נענע דיסק בהפקתו של ישי סוויסה.
האלבום הוקלט בין דצמבר 2019 לאוגוסט 2021, ויצא לאור ב-24 בספטמבר 2021.
ב-1 ביולי 2024 הוציא פלוטניק סרט דוקומנטרי עם שם זהה שעוקב אחר הקריירה המוזיקלית שלו והליך יצירת האלבום.
בדצמבר 2019, כחצי שנה לאחר צאת האלבום "ועכשיו לחלק האומנותי", הצטוות רביד פלוטניק למפיק המוזיקלי ישי סוויסה, כדי ליצור את אלבומו הבא.
בעוד "ועכשיו לחלק האומנותי" היווה מעין אסופת הגיגים שונים, ועל כן גם שיריו הופקו על ידי תשעה מפיקים שונים ונעו בין סגנונות מוזיקליים שונים בעלי טון שונה, "תוך כדי תנועה" נעשה עם מפיק יחיד בסגנון ובטון אחידים.
פלוטניק שב לאופי הקודר והמלנכולי שנוגע בחייו האישיים, כמו ב"שפל וגאות" מ-2017, וזונח כמעט לחלוטין את הקצביות וההומור שאפיינו באופן ניכר את "ועכשיו לחלק האומנותי".
האלבום הוכרז בפרסום ברשתות החברתיות ב-30 באוגוסט 2021, ויצא לאור כשלושה שבועות אחר כך, ב-24 בספטמבר.
יחד עם ההשקה, פלוטניק יצא לסיבוב הופעות מצומצם, שכלל 10 הופעות מכפר בלום ועד באר שבע, אליו נמכרו כל הכרטיסים תוך כמה ימים בלבד.
בסוף הסיבוב, בנובמבר, פלוטניק הכריז כי לרגל האלבום הוא יקיים את הופעת הארנה הראשונה בקריירה שלו, בהיכל מנורה מבטחים לעיניי כ-8,000 צופים.
האלבום מכיל דגימות, הרמזים, אזכורים ומחוות רבים לזמרים ושירים אחרים, כמו גם התייחסות עצמית של פלוטניק:
בשיר "גולם" – קולות של חנן בן ארי.
בשיר "קורבן" – דגימה מ-"Hilwat Murrat El Laylai" של דודו טסה והכוויתים על בסיס לחן של סאלח אל כוויתי; מבוסס על השיר "Scapegoat" של צמד הראפרים "Atmosphere".
בשיר "קוקוריקו" – דגימה ואזכור ל"האדריכלים" של סאבלימינל.
בשיר "קנדריק" – מחווה לראפר האמריקאי קנדריק לאמאר.
בשיר "פתמטר" – דגימה מ"אינקובטור" של רמי פורטיס; התייחסות עצמית באזכור "איידשע ראסטה מאן" מתוך "בור ועם הארץ".
בשיר "בלדה לביישן" – עיבוד ואזכור ל"בלדה לביישן" של עמיר בניון על בסיס מילים של אסף אטדגי.
בשיר "ערב טוב טרוריסטים" – דגימה מ"קומפלט" של הלהקה "בויאקה".
בשיר "גברת טיקטוק" – דגימה ואזכור ל"מסובבת אותי" של רון שובל; אזכור ל"תיאטרון רוסי" של אביתר בנאי; התייחסות עצמית באזכור "נענע" מתוך "ועכשיו לחלק האומנותי" ו"גיבור" ו"קורבן" מתוך אלבום זה; ביצוע גיטרה של אורי רוסו.
בשיר "גיבור" – דגימה מ"סולם יעקב" של יהודה פוליקר; קולות של איה זהבי פייגלין.
בשיר "שלווה בארמונותייך" – אזכור מזמור קכ"ב מספר תהילים; דגימה מ"דבר אליי בפרחים" של גאולה גיל על בסיס לחן של דובי זלצר; מחווה לנאום של שי צברי על מהות התפילה; קולות של אחותו, שירה פלוטניק-כספי.
לעלות!!!" שקורא ילד - חוזרת על עצמה בשירים "גולם", "קוקוריקו", "קנדריק", "פתמטר", "ערב טוב טרוריסטים", "גיבור" ו"שלווה בארמונותייך" בליווי אותו לחן פזמון.
בשיר "קוקריקו"(אל תדליקו אותי) יש משפט " תן לי לבוא וללכת, רק לנגן אהבה" שלקוח מהשיר "מעליי דממה" של שי צברי.
באלבום יש קולות רקע שמופעים באלבומים הקודמים.
ב"ערב טוב טרוריסטים" יש משפט "תגידו מי זה?
זה לא ראפ, זה טרוריזם" שמופיע גם בשיר "בום שאקה לאק" באלבום "צדיק אחד בסדום".
בכל שיר יש את המילים "בלי להעליב" כל פעם בהקשר אחר ובמנגינה אחרת.
האלבום זכה גם להצלחה רבה בקרב הקהל.
כבר בשבוע ההשקה, השיר "קורבן" בהשתתפותה של סימה נון התברג לחמישיית השירים המואזנים ביותר בשירות הזרמת המדיה "Spotify", ציון דרך משמעותי והישג חסר תקדים שכן שירים חדשים מתברגים בחמישייה הפותחת רק לאחר מספר שבועות.
בשבוע השביעי ליציאתו, "תוך כדי תנועה" דורג במקום השני ברשימת חמשת האלבומים המושמעים ביותר בשירות – ושמר על מקום זה במשך שבועיים רצופים.
בשבוע שלאחר מכן, האלבום ירד למקום החמישי.
תוחלת היה יישוב כפרי במרכז מישור החוף, כשני ק"מ דרומית-מזרחית לצומת בית דגן.
הוא נוסד בשנת 1949 על ידי קבוצת עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה.
במשך השנים עברו להתגורר בו גם משפחות של עולים מתימן ומברית המועצות.
בתחילה עסקו רוב המתיישבים בחקלאות, ולאחר זמן מה החלו לעסוק במתן שירותים ובעבודות חוץ.
בשנת 1966 החליטה ועדה ממשלתית לספח את קרקעות תוחלת לכפר חב"ד, בניגוד לרצון התושבים, לאחר מסע לחצים של תנועת חב"ד על ראשי המדינה.
בשנות ה-70 פונו רוב משפחות הכפר.
היישוב נוסד בתחילת שנת 1949 על ידי קבוצת עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה שהייתה מזוהה עם תנועת "הפועל המזרחי", שהתיישבו בבתיו של הכפר הערבי הנטוש סאפריה.
בתחילה נקרא היישוב סאפריה א' ובהמשך שונה שמו לתוחלת.
במאי 1949 הוקם בסמוך לתוחלת מושב שפריר, על ידי קבוצת חסידי חב"ד שעלו מרוסיה.
בהמשך שונה שמו לכפר חב"ד.
מנהיגי חב"ד טיפחו את היישוב ודאגו לצורכי תושביו.
לאחר הקמת היישוב צפריה עברו אליו רוב תושבי תוחלת, ולמקום נכנסו משפחות עולות מתימן ששילמו כעין דמי מפתח לדיירים הקודמים שנכנסו לבתי הקבע.
רוב תושבי תוחלת היו דתיים וביישוב פעלו מספר בתי כנסת.
הבתים בתוחלת היו בתים ערביים, חלקם היו עשויים אבן והיו במצב רעוע, לעיתים ללא חלונות ודלתות.
הדיירים הוסיפו להם צריפונים, סככות ומבנים שונים והקימו, סמוך לבתיהם, משקים ששימשו לגידול בעלי חיים, בעיקר תרנגולות, בקר ואווזים לפיטום.
בין בתי הכפר צמחו שיחי צבר בכל פינה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו התושבים לעסוק במתן שירותים ובעבודות מחוץ ליישוב.
תושבים רבים עבדו במפעל לבשר ולכבד אווז בשם "תוחלת" שהוקם בצמוד ליישוב, בשותפות המחלקה הכלכלית של "הפועל המזרחי".
חלק מתושבי תוחלת הועסקו במוסדות כפר חב"ד, ורק למיעוטם נותרו משקים חקלאיים גדולים.
היישוב תוחלת היה מוזנח בכל שנות קיומו, ותושביו התגוררו בו ללא תשתיות נאותות וללא שירותים סבירים.
בנוסף על כך היו סכסוכים וחילוקי דעות בין התושבים, וחלקם השמיעו האשמות חמורות על ניהול העניינים הכספיים על ידי ועד היישוב, האשמות שהביאו להתערבותו של מבקר המדינה.
כתוצאה מגורמים אלה, מוסדות השלטון לא סיפקו לתושבים שירותי בריאות, דת וחינוך נאותים, כפי שסיפקו ליישובים אחרים באזור.
תנאים אלו גרמו לתושבים רבים לעזוב את היישוב.
חלקם עברו למושב צפריה, ובמקומם התיישבו בבתי הכפר משפחות של עולי תימן.
אנשי כפר חב"ד שאפו להרחיב את יישובם, ובשנת 1958 פנו למוסדות ההתיישבות וביקשו לספח לכפרם את שטח כפר תוחלת, בטענה שתושביו אינם עוסקים בחקלאות והשטח החקלאי לא מנוצל כראוי.
פעילי חב"ד הפעילו לחץ ושתדלנות על ראשי מוסדות ההתיישבות, וקיבלו עידוד מנשיא המדינה זלמן שזר, שרבני חב"ד נמנו על ידידיו.
על רקע זה פרצו בין תושבי תוחלת לכפר חב"ד סכסוכים שגלשו למעשי אלימות, קטטות ותגרות ידיים.
הדבר הפך לשגרה ובמספר מקרים נדרשה התערבות המשטרה ואף הוגשו כתבי אישום נגד המעורבים במעשי האלימות.
בשנת 1962 נבנתה תוכנית לפיתוח כפר תוחלת וזו אושרה על ידי כל הגורמים הרלוונטיים, אך בספטמבר 1963 חזר בו מינהל מקרקעי ישראל מן האישור.
במכתב שנשלח מטעם המינהל לוועד הכפר נאמר שיש לגנוז את התוכנית, ובמקומה לערוך תוכנית חדשה לפיה יסופח השטח לכפר חב"ד.
בשנת 1964 הפגינו תושבי תוחלת בירושלים ליד משרדי מינהל מקרקעי ישראל וליד הסוכנות היהודית נגד עיכוב התוכנית לפיתוח היישוב.
ביוני 1966 מכר אחד מתושבי כפר תוחלת את ביתו לחסיד חב"ד, ועקב כך פרצה תגרה בין תושבי תוחלת לתושבי כפר חב"ד.
תלמיד ישיבה של חב"ד נפצע בראשו, וכן נפצעו ארבע נשים מתוחלת.
המשטרה עצרה 10 אנשים לחקירה, 5 מכל צד.
באוגוסט 1966 הודיעו שר הפנים חיים משה שפירא ושר החקלאות חיים גבתי על הקמת ועדה בין-משרדית שתדון בנושא הסכסוך בין תוחלת לכפר חב"ד, ותנסה לפתור את הסכסוך בין הצדדים.
בדצמבר 1966 הגישה הוועדה את המלצתה: לפרק את כפר תוחלת ולספח את שטחו לכפר חב"ד.
ועד כפר תוחלת ערער על המלצות הוועדה, ועקב כך הוחלט כי הנושא יועבר לדיונים נוספים בוועדת הפנים של הכנסת, בראשותו של מרדכי סורקיס.
בשיאו של הסכסוך עם כפר חב"ד נפסלה הצעה של כמחצית מתושבי תוחלת, 43 מתוך 90 תושבים, להתמזג עם כפר חב"ד, וזאת בשל חוסר הסכמה.
בפרסומים ובמאבקים בתקשורת תואר הסכסוך על אדמות הכפר כסכסוך עדתי נגד העדה התימנית.
על פי דובר חב"ד, הרב מנחם ברוד, היישוב תוחלת הוקם באופן בלתי-חוקי על חלקות קרקע שנועדו מלכתחילה לכפר חב"ד.
טענה זו נתמכת בטיעון שרוב תושבי תוחלת המקוריים עברו לגור בצפריה, ולתוחלת פלשו משפחות עולים מתימן ללא אישור ממשלתי.
בסוף פברואר 1967 הגיעו עשרות משפחות מכפר תוחלת, כולל נשים וילדים, להפגין ולשבות מול רחבת הכנסת בירושלים במחאה על הכוונה לפרק את יישובם.
הם דרשו הקמת ועדת בדיקה בלתי-תלויה ופיצוי נאות.
הם הביאו איתם מספר אוהלים, שאחד מהם שימש כבית כנסת ואף הובא אליו ספר תורה.
במהלך ההפגנות התרחשו מספר התנגשויות אלימות בין אנשי תוחלת לבין המשטרה, ואלה סוקרו בהרחבה בעיתונות.
במהלך ההפגנות הקריא המשורר טוביה סולמי שיר ובו השורות הבאות:
ההפגנה זכתה לתמיכת המפד"ל והפועל המזרחי, וכן תמכו בתושבי תוחלת ארגוני זכויות אדם.
בישיבת הכנסת שנערכה ב-7 במרץ 1967, בעוד תושבי תוחלת שובתים ומפגינים ברחבת הבניין, הגישו חברי הכנסת חיים לנדאו (גח"ל) ואורי אבנרי ("העולם הזה - כוח חדש") שאילתות בנוגע לגורל הצפוי לתושבי תוחלת.
בתשובה לשאילתות אמר שר החקלאות חיים גבתי כי אין שום כוונה לסלק מתיישבים בכפר תוחלת מבתיהם.
עם זאת הוא טען שמעולם לא נקבע שכפר תוחלת יהיה כפר עצמאי, ועל פי התכנונים תוחלת וכפר חב"ד מהווים גוש בנוי אחד.
הוא אמר כי לדעתו אין לכפר תוחלת סיכוי להחזיק מעמד כישוב נפרד, וציין כי אינו מבין את עמדת השובתים המעוניינים לפתח את כפר תוחלת כיישוב עצמאי.
השביתה הסתיימה ב-10 באפריל 1967, לאחר ששר החקלאות, חיים גבתי, הודיע בכנסת על הקפאתו של ייפוי כוח המאפשר לפנות את תושבי הכפר.
בעקבות ההכרזה התפנו רוב השובתים מרחבת הכנסת ושבו ליישוב.
מאבקם של תושבי תוחלת נכשל.
ב-4 במאי 1970 התקיים דיון במשרד הפנים בו הוחלט לשנות את ייעוד שטח הכפר מקרקע חקלאית לשטח בנוי, שיהיה חלק מכפר חב"ד.
משרד הפנים בנה שכונה באזור עבור תושבי תוחלת, ואלה החלו לעבור לשם בהדרגה.
בשנת 1972 דווח כי עדיין התגוררו בתוחלת 350 איש "בתנאי תת-דיור וליקויי תברואה חמורים בגלל סירובו של משרד הפנים לאשר הרחבת מבנים בכפר."
פינוי התושבים נמשך עד שנת 1978.
כל תושבי הכפר, שרובם נמנו על העדה התימנית, אולצו לעקור מבתיהם ולעבור למקומות ישוב אחרים.
חלק מהתושבים קיבלו פיצויים ועברו להתגורר באזור, בראשון לציון וביישובים אחרים.
כפר תוחלת פורק ונמחק מהמפות.
מהכפר פונו 117 משפחות ומספר מוסדות ציבור, בהם ארבעה בתי כנסת.
שתי משפחות שסירבו להתפנות נותרו בבתיהן, שסופחו לכפר חב"ד.
על השטח שהתפנה מכפר תוחלת נבנתה שכונת וילות בשם "שכונת לוי יצחק" וכן בניין 770, העתק של בניין מרכז חב"ד העולמי בקראון הייטס שבברוקלין.
ההיסטוריון ד"ר דני בר מעוז חקר את תולדות כפר תוחלת וכתב עליו ספר בשם "ללא תוחלת: סיפור עקירתו של כפר".
ממחקרו עולה, כי הגורמים העיקריים לכך שהצליחו לנשל את תושבי תוחלת מכפרם הם: מבנה חברתי רעוע ואי-לכידות חברתית שאפיינו את תושבי תוחלת, והיעדר גב ותמיכה של גוף מפלגתי או התיישבותי.
על שם היישוב נקרא רחוב בעיר רמלה.
תווך אופטי הוא תווך של חומר, שדרכו מתפשטים אור וגלים אלקטרומגנטיים אחרים.
הפֶּרְמִיטִיבִיות ופֶּרְמֵאַבִּילִיּוּת של התווך מגדירים כיצד גלים אלקטרומגנטיים מתפשטים בו.
לתווך האופטי יש עכבה פנימית, הניתנת על ידי
כאשר ו הם השדה החשמלי והשדה המגנטי, בהתאמה.
באזור ללא מוליכות חשמלית, מקבלים:
לדוגמה, בחלל חופשי העכבה הפנימית נקראת עכבה אופיינית של ואקום, מסומנת Z 0, והיא
גלים מתפשטים בתווך במהירות , כאשר הוא התדר ו הוא אורך הגל של הגלים האלקטרומגנטיים.
ניתן גם להציג משוואה זו באופן הבא
כאשר הוא התדר הזוויתי של הגל ו הוא מספר הגל של הגל.
בהנדסת חשמל, הסמל , הנקרא קבוע פאזה, משמש לעיתים קרובות במקום .
מקובל לסמן אתמהירות ההתפשטות של גלים אלקטרומגנטיים בחלל חופשי, מצב ייחוס תקני אידיאלי (כמו אפס מוחלט לטמפרטורה), על ידי c 0 המקים:
כאשר הוא הקבוע החשמלי ו הוא הקבוע המגנטי .
להקדמה כללית, ראה Serway לדיון על מדיה סינתטית, ראה Joannopoulus.
מדיום הומגני לעומת מדיום הטרוגני
גוף שקוף לעומת גוף אטום
תוך כדי תנועה הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה ברגר שפורסם ב-11 בפברואר 2003, בהוצאת חברת התקליטים NMC.
בפברואר 2003 הוציאה ברגר את אלבומה הרביעי, תוך כדי תנועה, בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי.
במהלך יציאת האלבום הקליטה ברגר גם את "רגע לפני" שבוצע במקור בידי עדנה לב ולהקת פיקוד הצפון.
בתעשיית המוזיקה, תקליט עם תווית לבנה הוא פורמט הקלטה.
לפורמט הקלטה זה יש מספר וריאציות שלכל אחת מהן מטרה אחרת:
הוצאות מבחן: תקליט עם תווית לבנה עם הטקסט test pressing, מספר קטלוגי, שם האמן וזמן או תאריך ההקלטה של התקליט.
תקליטים אלו מיוצרים בכמויות קטנות מאוד (בדרך כלל לא יותר מ-5 או 6 עותקים) כדי להעריך את איכות התקליט לפני תחילת הייצור ההמוני.
כמו כן, תהליך זה מסייע לזהות בעיות במאסטרינג של ההקלטה.
הקלטות שיווקיות: הקלטות לקידום מכירות שעליהם את אותו הטקסט והלוגו של התקליט המסחרי, אך עם רקע לבן בלבד.
לכל הקלטה שיווקית כזו מיוצרים אלפים בודדים בלבד.
עותקים אלו, אשר עשויים להכיל גם ביוגרפיות ותמונות של האמנים המוזיקליים, בדרך כלל מופצים לעיתונאים, מפיצי מוזיקה ותחנות רדיו בארצות הברית.
קידום אנונימי: הקלטות אלו בדרך כלל מקדמות באופן אנונימי אמנים חדשים ואלבום עתידיים של אמנים מוכרים.
במקרים מסוימים, חברות התקליטים מנפיקות תקליטים בגרסה זו בכוונה כדי להסתיר את זהויות המוזיקאים שמאחורי היצירה המוזיקלית (כגון ביצירות המוזיקליות של טרייסי לורדס ולה טויה ג'קסון ) מתקליטני הרדיו.
כמו כן, מפיקי מוזיקת דאנס מוציאים בדרך כלל גרסאות כאלו על מנת לבחון את תגובת הקהל במועדוני הדאנס להפקות המוזיקליות שלהם.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, אמני הארדקור טכנו והאוס יצרו בעצמם תקליטי 12 אינץ' באולפנים ביתיים או מקומיים ומכרו אותם בחנויות תקליטי דאנס.
כיום, בתעשיית ההאוס וההיפ הופ, תקליטים אלו מיוצרים בדרך כלל בכמויות קטנות (פחות מ-300) על ידי חברות תקליטים קטנות או תקליטני האוס והיפ הופ.
סטיב בקט מחברת התקליטים הבריטית ווראפ אמר כי: "חנויות היו לוקחים ממך [חמישים תקליטים עם] תוויות לבנות תמורת חמישה פאונד כל אחד, אין בעיה.
מוזיקת דאנס הייתה כולה ייבוא, ואז אנשים בבריטניה התחילו לעשות זאת בעצמם, והרצועות שלהם השתפרו יותר מהרצועות מאמריקה".
חברות תקליטים, כמו ווראפ ו-Shut Up and Dance, מכרו תקליטי דאנס עם תוויות לבנות לתחנות רדיו פיראטיות וחנויות מוזיקה.
תֻכֻלתִ נִנֻרתַּ השני היה מלך האימפריה האשורית החדשה בשנים 891 עד 884 לפנה"ס.
תוכולתי-נינורתה שלט זמן קצר מכדי להספיק להרחיב את שליטת ארצו, אך בשבע שנות שלטונו יצא לחמישה מסעות – ארבעה מהן כנגד ארץ נאירי .
נלחם נגד מלך בבל, ומינה מושלים מקומיים שהיו כפופים אליו.
לאחר שהצבא האשורי עזב בסוף מהדורת האנלים היחידה שלו הוא מתפאר שמסעותיו הביאו לו 2,720 סוסים – נקודה חשובה להבנת התעצמותה הצבאית של אשור.
גם הוא מתפאר במפעלי פיתוח שעשה בארצו ובהגדלת מספר האוכלוסייה שלה, ייתכן באמצעות הגליית אנשים לארץ אשור.
עם מותו הקיף אזור שלטונה של אשור את כל צפון עיראק של היום, מנהר החבור במערב ועד להרי הזגרוס במזרח, מנציבין בצפון עד לענה על הפרת התיכון וסמרה שעל החידקל (מעל נהר עדהם).
תוכחת מגולה היא יצירה פיוטית ספרותית מאת שמחה קאלימאני, מרבני קהילת יהודי ויניציאה במאה ה-18, המתארת את ה"מידות הרעות של בני זמנו".
במקרים אחדים הוא מתאר לא רק את הצד המכוער בהתנהגות בני האדם אלה גם את המגוחך שבאותן התופעות.
הוא לועג למעשיהם תוך הוקעת הפגמים במטרה לחנך את הקוראים באמצעות יצירתו.
אפשר לראות ביצירתו ביטוי לחיים החברתיים בגטו היהודי בוונציה במאה ה-18.
הוא לועג לבורים מבני עם ישראל, המנסים להראות שהם בקיאים בלשון העברית וכלליה, בלימוד מקרא, בהכרת ההלכה ובתורת הקבלה.
בניגוד לאנשים המחמירים לדעת הכל, הוא מציג לדוגמה ולמופת את המקובלים האמיתיים, אלה הצדיקים שהתמסרו ללימוד התורה מתוך ענווה ויראת שמים.כמו כן, הוא מתייחס גם לליקויים מהסביבה האיטלקית.
דבר המעיד על מעורבות יהדות איטליה בתרבות המקומית.
בין השאר, הוא לועג להתלהבות מזמרות מצטיינות, הזוכות לכל הכיבודים, אפילו יהיו הן מדלת העם, החסרות חינוך והשכלה ומהוות דוגמה שלילית להתנהגות.
או, מהתפעלות מזמרים סריסים המסוגלים להפיק צלילים שדומים לקולות נשים.
היה בזה תגובה לשגשוג האופרה בזמנו.יצירתו "תוכחת מגולה" כתובה בצורה של דו-שיח בין שני אזרחים משכילים, המכונים כַלְכֹּל ודרדע.
דבריהם מראים שדעתם צלולה ומיושבת והם נוחים לבריות.
אולם, לא עד כדי כך שישלימו עם התכונות המגונות המתפשטות בחברה שמסביבם, ובראש וראשונה בגילויי הצביעות והחנופה, היוהרה והרשעות.
השיחה השלישית, מבין הארבעה, נפתחת בביקורו של דרדע בגינתו של כלכל.
שניהם נהנים מאוד מהנוי המתגלה לעיניים, מן האילנות והפרחים ומהמיית פלגי המים הזורמים בין הערוגות.
עולם נהדר זה מעיד על גדולת בוראו - אין צייר כמו צורנו - וכאן בא מעבר טבעי ביותר להרהורים על תאוותן של הבריות לספק הנאה לעיניהם ולאוזניהם.
היצירה כוללת 27 עמודים והיא מצויה באוסף משה מונטפיורי השמור עתה בספריית ה"ג'וס קולג" שבלונדון ובמוזיאון הבריטי.
מדברי הדו-שיח שהוא שם בפי כלכל ודרדע, מתגלה במלואה שליטתו של קאלימאני באוצרות השפה העברית ויכולתו לכתוב בסגנון עשיר ושורשי.
הוא ומשוררים בני זמנו מדגימים את רמתה הגבוהה של תרבות ישראל באירופה.
היא הושגה על ידי חינוך עברי יסודי וממושך שתוצאותיו הורגשו באיטליה עד המאה ה-19.בכל דף מהספר יש 20-21 טורים, הכתובים באותיות מרובעות בתוספת ניקוד מלא.
בארבע השיחות, יש 800 טורים שקולים, אך ללא חרוזים בסיומם.
קאלימאני מקפיד, למראית עין, על מסורת "המשקל" של שירת ימי הביניים של יהדות ספרד.
למעשה נשקלו כולן במשקל אחד-עשר הברות, הוא ה-endecasillabo שמשוררי ישראל קבלו משכניהם האיטלקים.
היצירה נפתחת בהקדמה המבהירה את מטרתו של מחבר הספר:
ועל החתום:ה"ה כמהר"ר שמחה קאלימאני נר"ו.
חלק א': אגרופה של חנופה
בחלק הראשון מחליפים כלכל ודרדע דעות על התנהגותם של החנפנים והצבועים למיניהם.
כאשר הם אומרים לשומעיהם את מה שהם רוצים לשמוע הם זוכים להוקרה ולהצלחה.
שכן, אנשים לא ששים לחשוף את חסרונותיהם, אפילו מוצגים לעיני כולם כמו במקרים של: חיגרים, עיוורים וחרשים.
כל שכן, על הפגמים שלהם שאינם נראים בפרהסיה.
הצבוע נכון לשקר, להביע דברי הבל ואפילו יהיה נכון לבזות את חברו, אם הוא יהיה סבור שהמעשה יהיה לרוחו של הגביר שחיבתו דרושה לו כרגע.
אבל אם הגביר לא יגיב ויתן תמורה לחנפן-צבוע, הוא עלול להפוך לשונאו של הגביר.
הלא כלו מרמה וְהַוַּת רוחלהרבות לו הונו באון וכחדנשיקות פיו כי נחזה לאלףנשיכות הן ובנות עלוקה הנהאשר הב הב דמים לבד תאמרנהועת ראשו יכוף לפניו ארצהשעפיו אז יזקוף עלי עשרהוזרועותיו החונקות רעהוכבלים הנה חונקות הדעתלמלאות נפש כאשר שוקקת
צבוע מסוג זה מסוגל לגמול לרעהו רעה, אפילו אם קודם לכן עשה לו טובה ואפילו להרוג את איש חסדו - בדומה למעשהו של יואב בעמשארבים הם המשכימים לביתו של עשיר כדי להשתחוות לו.
כאשר הוא עובר ברשות הרבים, זקן עלול להשפיל עצמו בפני ילד וחכם - בפני סכל.
והוא מסכם: רצוי שהתמימים יגרשו את הצבועים ויתרחקו מהם כמו מאש, מחרב ומארס נחש.
מה עוד שלא קשה לעמוד על קנקנם.
ורק הפתאים נופלים למלכודת הטמונה להם.
השיחה היא המשך לחלק א'.
חנף ומֵרָע מצביע על יכולת הצבועים לרכוש את לבם של התמימים.
הם נוהגים כאילו הם בזים לזהב ולאבני חן.
ולכן, הציבור מפקיד בידם הון תועפות, לכאורה למטרות נעלות כמו: צדקה, תמיכה בעניים ולפדיון שבויים.
הם משתלטים על האוצרות המופקדים בידם, מבלי שיצטרכו לתת דין וחשבון על מעשיהם.
הצבועים נוהגים כך גם לגבי הנשים.
לכאורה, הם סולדים מהן, לא מסתכלים בהן בפרהסיה, שמה יחשבו שהם שטופים בזימה.
אפילו מתרשלים בלבושם ואינם מטפחים את שערם וזקנם.
לאחר שהם יוצרים לעצמם תדמית כזאת, הם לא מהססים להתייחד עם נשים בסתר ואפילו לחדור ללא פחד לחדרה של אישה נשואה, כאשר בעלה יצא מהבית.
כך נהגו אחאב וצדקיה כשנאפו את נשי רעיהם.
מתחת למסוה הענווה מסתירים רמאים אלה מידה גדושה של יהירות ושאפתנות.
והנה תיאור התחסדות של אחד מהם:
דבקות מדומה בדת אינה מונעת ממנו לחשוק ב"בתולות יופי".
יש המתהלכים בעיניים עצומות ואז ראשם ניגף בקיר.
הם עלולים להטיל על עצמם עינויים וצומות ושואלים אחרים מה עוד יוכלו לעשות לצדקתם.
הם דומים בצביעותם ובורותם לעשו השואל את יצחק אבינו (לפי האגדה) כיצד מעשרים מלח.
הם דורשים גמול כפינחס בעוד הם נוהגים כמו זמרי !
חלק ג': הבל בני אדם
השיחה השלישית דנה בכל אלה המחפשים תענוגות לחושיהם - לשמיעה, לריח ולטעם, כל מה שהוא מכנה "הבל בני אדם".
הם נהנים לצפות בתמונות המקשטות קירות, למראה לבושי נשים ובייחוד מתבוננים בתלבושות צבעוניות של נשים המצופות בציורי צמחים, כסף וזהב.
יש המשתוקקים לצלילים ערבים ומשום כך הם מזניחים את השינה, האכילה וענייני ביתם.
לדברי המחבר, תשוקה מוגזמת לשירה (כמו באופרה בזמנו) מרחיקה את האדם מן החכמה והמוסר.
הוא מציע למכורים לזמרה להאזין לצפצוף הציפורים בגינתם ובכך ישמרו על כספם ועל טוהר המידות.
כלכל ודרדע משוחחים גם על בולמוס המאכלים.
לאדם יש פירות וירקות בשפע.
מדוע יקנה מוצרים מארץ רחוקה, אפילו כאשר הם מקולקלים וחסרי טעם.
רודפי המזון דווקא מחפשים בשר של חיות יער, דגי הים ועוף השמים.
הוא מזכיר קיסר רומאי בשם "להליוֹגוֹבעל" אשר נהג לאכול דגי ים בשבתו על הר גבוה ולסעוד את ליבו בחיות השדה בהיותו בלב ים - ביטוי לטֵרוּף יוצא דופן.
תוך מאמציו לתת סיפוק ליצרו אין האדם חש שחייו חולפים וקיצו קרב.
גם זקנים עלולים להיות במצב דומה: "איש זה העומד על סף הקבר אחוז בהלה משום שגנבים עלולים לגנוב את כספו".
עוד דבר מופלא, הזקן המנסה להסתיר את גילו.
מניח פאה צהובה על ראשו, לובש בגדי חמודות ורץ כבחור צעיר אחרי עלמה יפהפייה.
אינו חס על כספו וכל תשוקתו לתת סיפק ליצרו.
לעיתים, התבונה סרה מלב הזקנים.
החלק האחרון היא השיחה הארוכה ביותר.
בה הוא מנסה להסביר כיצד ינהג החכם שעיניו בראשו.
כלכל מספר כי היה בחברת מכירים ואדם זר הצטרף אליהם.
חבריו עזבו את המקום והזר נשאר עמו.
ואז, האורח פתח את פיו בדברי איוולת שפרצו ממנו ללא הפסקה.
הוא הצליח להימלט ממנו רק בעמל רב.שני הידידים דנים באותם טיפשים הסבורים שהם יודעים הכל: חכמת השמים, אומנויות ומדעים, מסוגלים לבנות בנינים ואפילו מתמצאים בחכמת הלחימה, למרות שלא אחזו נשק מימיהם.
כמובן יש להם יכולת לתת עיצות כיצד לטפל בחולים.
הביטו עוד דַּוָּי מוטל על ערשכי בסביביו למצא מרפא לחוליזקני דעת ונבוני לב יֵשֶבוּאחר לכתם ממנו נקרב שמה
איש שולל מחכמה ומחוסר דעתכי איננו מבחיו בין גיד לעורקכי דלתי בטן אל עיניו נסגרוהנה ידו יד החולה אוחזתאם בו קדחת מַנֶה לגמור אומריגיד עליו דיעו ויחוה דעתוא/שר רופא חכם יאמר אפוּנָהמתפאר בער על נכון לדעת
הם טוענים כי יש בעלי מלאכה בורים העוסקים בדברים שאינם מבינים בהם.
הם מדגימים זאת בסיפור על אומן שצייר דמות אדם בתלבושתו והציג אותה בפומבי.
סנדלר שעבר במקום העיר לאמן על פרט לא נכון בציור הנעלים.
ראה הסנדלר כי הוא פועל לפי המלצתו הוא המשיך ולעג על פרטים אחרים בתלבושתו של האדם שבציור.
עד אשר האמן פסק: "אמן, פה לא תרחיב הלאה מהנעל".
בעבר אנשים נהגו להתבייש ושתקו כאשר הם לא הכירו את נושא הדיון.
היום הם בטוחים בעצמם ומשמשים כמופת ודוגמה לטיפשים אחרים.למחנה הגדול של המומחים שייכים גם אלה הסבורים שהם מכירים את תורת היהדות ומצוותיה.
לא כל מלמד תינוקות, היודע מקרא ותרגום יכול להבדיל בין טמא לטהור או בין קודש לחול.
אמנם יש להם "צניפים ומעילים ארוכים ומטפחים את זקנם".
ואם הם יודעים קצת תלמוד.
הרי אין גבול לביטחונם ולגאוותם והם תובעים כיבוד והוד מן האחרים.
ברם הגרועים שבחבורה מגוונת זו הם המקובלים המדומים.
בימים הקדומים היו חכמי הקבלה ישרי לב ויראי שמים.
הם לא התפארו בידיעותיהם בחכמת הנסתר ושמרו אותן בסוד.
אלו שבאו במקומם היום מוכנים לגלות את הקבלה לכל אחד, לחכם ולטיפש.
כאשר אחד לומד את הזוהר הוא מדמה עצמו לישעיהו הנביא או ליחזקאל הנביא וסבור שהוא עולה לשמים.
בעבר הקבלה נקראה "חכמת החן והאמת".
היום הסכלים השתלטו עליה ומבלים את זמנם בצרפם אותיות הא'ב' ובהמציאם סודות.
ויש אחד אפילו חושב כי האלוקים השמיע לו את דברו.
תוכי ים (שם מדעי: Fratercula; ידוע גם כפרטרקולה, פאפין או טמשאי) הוא סוג במשפחת האלקיים ובו שלושה מינים.
משמעות השם המדעי "פרטרקולה" בלטינית היא "אח קטן", דבר הנובע, ככל הנראה, מהפלומה השחורה-לבנה שמאפיינת את העוף, ואשר דומה לגלימת נזיר.
תוכיי הים הם עופות ימיים הניזונים בעיקר בעזרת צלילה אל הים.
הם מקננים במושבות גדולות על צוקים לחוף הים או על איים, ומקימים את קיניהם בחרכי סלעים או בגומחות על הקרקע.
כל שלושת המינים של תוכי הים מתאפיינים במקור גדול, ההופך לאדום או לכתום בעונת הרבייה, והם משילים את חלקו החיצוני הצבעוני עם תום העונה, ונותרים עם מקור צנוע יותר.
כנפיהם קצרות ומותאמות לשחייה ולצלילה.
בזמן מעוף הם מנפנפים בכנפיהם במהירות גבוהה, המגיעה לקצב של 400 חבטות כנף בדקה.
תוכי הים מתאפיין ביחסי זוגיות ארוכי טווח.
הנקבה מטילה ביצה בודדת, ושני בני הזוג שותפים בדגירה ובהאכלת הגוזל.
הגוזל בוקע בשעות הלילה, ומגיע לבגרות מינית לאחר שלוש עד שבע שנים, אותן הוא מבלה בים.
תוכי הים ניזון מדגים, מסרטנים, מרכיכות ומזואופלנקטון, אך מזין את גוזליו בדגים קטנים בלבד.
העופות הבוגרים מסוגלים לאחוז במקוריהם מספר גדול של דגים, לעיתים עד כתריסר, והם משתמשים בשיטה זו גם כדי להזין את אפרוחיהם, בניגוד לעופות אחרים הבולעים את המזון ומקיאים אותו לאחר מכן.
במספר מקומות, כמו באיסלנד ובאיי פארו, מקובל לאכול את תוכי הים ואת ביציו.
בקנדה, באירלנד, באיסלנד, בווילס, באנגליה ובארצות הברית ישנם איים המכונים "איי פאפין" (Puffin Island) על שמם של תוכיי הים.
תוכי הים נקרא בעברית גם טמשאי.
טמשאי נגזר מן השורש טמ"ש, שמקורו בארמית ומשמעו 'טבל, שקע'.
מכאן כנראה נטבע שמו של העוף הזה (לצד 'תוכי ים'), הניזון בעיקר בצלילה בים.
תוכי הים התפתח ככל הנראה בצפון האוקיינוס השקט מסוגים קרובים כמו Hydrotherikornis.
המין החי הקרוב ביותר אליו היא אלקית קרנפית (Cerorhinca monocerata).
תוכי ים אטלנטי (Fratercula arctica) - המין המוכר והידוע מבין שלושת תוכיי הים.
הוא נפוץ בצפונו של כדור הארץ באירופה, צפון אמריקה, איסלנד ובאיי פארו, ובחודשי החורף הוא מדרים עד לחופי הים התיכון ולאזור קרוליינה בארצות הברית.
תוכי ים צהוב-מקור - נפוץ בצפון האוקיינוס השקט.
תוכי ים פסיפי (Fratercula cirrhata) - נפוץ בצפון סיביר, באלסקה ובקולומביה הבריטית.
מאובניו התגלו באיי התעלה של קליפורניה.
תוכולתי-נינורתה הראשון (Tukulti-Ninurta I) מלך אשור בשנים 1243 - 1207 לפנה"ס לערך.
משמעות שמו: "נותן את אמוני באל נינורתה".
ירש את אביו שלמנאסר הראשון.
במחצית הראשונה של מלכותו יצא להילחם נגד החיתים, וניצח אותם בקרב ניחריאה (עיר באזור נהר החידקל).
בשנת 1230 לפנה"ס נלחם נגד מלך בבל הכשי כשתיליאש הרביעי, ניצח אותו, כבש את בבל הגלה את מלכה לאשור ומינה מושלים מקומיים שהיו כפופים אליו.
לאחר שהצבא האשורי עזב, בבל מרדה, ותוכולתי חזר ובזז את מקדשיה.
הוא הקים עיר חדשה בשם כר-תוכולתי-נינורתה.
בהיותו בעיר, בנו מרד בו וצר עליו.
במהלך המצור נרצח תוכולתי, וירש אותו בנו אשור-נדין-אפלי.
לאחר מותו החלה לשקוע ממלכת אשור.
תוכי נזירי (שם מדעי: Myiopsitta monachus, מוכר גם בכינוי "קוואקר" מאנגלית: Quaker, ולעיתים אף "קוויקר") הוא המין היחיד בסוג Myiopsitta שבמשפחת התוכיים.
צבעיו של התוכי הם ירוק, אפור ומעט כחול.
בישראל מכונה בטעות "דררה אפורת לחי", אך אין קשר בין דררה לתוכי הנזירי.
התוכי הנזירי נפוץ בעיקר באמריקה הדרומית: בדרום-מזרח ברזיל, אורוגוואי, צפון-מזרח ארגנטינה ועוד.
ברוב האזורים תפוצתו רחבה ובחלק מן האזורים ניצוד והפך לנדיר.
בטבע מתאגד התוכי הנזירי ללהקות גדולות.
בישראל המין הפך לפליט-תרבות (מין פולש).
להקות של תוכים נזיריים נצפו לראשונה באזור רמת אביב בשנים 2008–2009, ומשם התפשטו לכל גוש דן.
בשנת 2013 נצפו להקות תוכים נזיריים באזור ראש העין.
בשנת 2019 נצפו להקות תוכי נזירי בעיקר באזור השרון.
נראו פרטים מקריית עקרון בדרום עד דרום רמת הגולן ומושבות קינון תועדו בירושלים.
בשנת 2024 נצפו לאחרונה להקות תוכי נזירי בישובי עמק הירדן על ידי הצפר נתנאל אדרי.
להקות מבוססות נצפו אף באזור עמק יזרעאל.
נראה שיכולתו לבנות קנים (בשונה מרוב התוכים) מקנה לו יתרון בתחרות עם מין התוכי הוותיק יותר בארץ, דררה מצויה, באזורי חפיפה בין המינים.
רוב גופו של התוכי הנזירי ירוק-בהיר.
צבע אזור הלחיים, הצוואר והבטן אפור-בהיר.
צבע הזנב ירוק והכנפיים ירוקות עם מעט כחול.
מקורו של התוכי הוא בצבע חום ורגליו אפורות.
את אפו מסתירות נוצות, כך שאינו נראה לעין.
הדו-צורתיות הזוויגית נמוכה, כלומר מבחינה חיצונית אין הבדלים בין הזכר לנקבה, ועל כן כדי לזהות את מין התוכי, לוקחים לרוב דגימת דם (דבר שייתכן שנתן לתוכי את שמו העברי).
לעומת זאת הבחנה בין פרט צעיר לפרט בוגר ניתנת לבדיקה על פי המצח, שכן אצל הצעירים המצח ירוק.
התוכי הנזירי מגיע לאורך של עד כ-30 ס"מ ולמשקל של עד כ-250 גרם.
התוכי הנזירי נצפה מקנן בעצי אורן ואקליפטוס גבוהים, בקני ענק בגודל מטר מרובע עם מספר כניסות ועשרות פרטים המצטופפים יחד.
בטבע ניזון התוכי הנזירי בעיקר מזרעים הכוללים מיני דגנים, פירות, ירקות, מיני פרחים מסוימים ואף תולעים וזחלים למיניהם, דבר נדיר למדי אצל תוכי.
בשבי, בנוסף למזונות אלו, לעיתים הם אוכלים תערובות זרעים, גרעינים, מאכלי ביצים ותוספות מינרלים.
לצעירים מוסיפים לתפריט גם חסילונים, שחשובים להתפתחותם.
מזונות מסוימים, כמו אבוקדו, עגבנייה ושוקולד עלולים לגרום לתוכי זה ואחרים הרעלת מזון.
עונת הרבייה היא בדרך כלל בין החודשים דצמבר ליוני.
הזכר מחזר אחרי הנקבה על ידי ריקודים ושירה.
בדרך כלל הנקבה מטילה בין 4 ל-8 ביצים ודוגרת עליהן במשך 22–24 ימים.
הגוזלים בוקעים כשהם עירומים ועיוורים ולאחר חודש וחצי מתחילים בניצוי.
תוחלת חייו של תוכי זה נעה בין 10–20 שנים.
בשבי נעה תוחלת חייו בין 20 ל-30 שנים.
התוכי הנזירי מסתגל בקלות לחיים בבית חדש.
בעונת הרבייה הוא הופך תוקפן וטריטוריאלי.
ניתן ללמדו לדבר מספר משפטים, ויש לו כושר דיבור טוב.
הוא מרבה בלעיסה וכן אוהב לרחוץ במים.
תוכי ים פסיפי (שם מדעי: Fratercula cirrhata) הוא מין של תוכי ים, שמצוי בצפון האוקיינוס הפסיפי.
תוכיי הים הפסיפיים מקננים בלהקות צפופות בחופי הים של יפן ושל איי דרום-מזרח אסיה, ובצדו המזרחי של האוקיינוס בין אלסקה לדרום קליפורניה.
תוכי-הים הפסיפי קל לזיהוי בגלל מקורו העבה האדום ובגלל לבוש החיזור שלו, שכולל נוצות פנים לבנות, כתמים לבנים על הכנפיים, רגליים אדומות וציצת נוצות צהובה.
אורכו ואורך מוטת כנפיו הם כ-35 ס"מ ומשקלו כ-700 עד 840 גרם.
תוכיי הים החיים במערב האוקיינוס הפסיפי גדולים יותר מהמזרחיים והזכרים גדולים מעט מהנקבות.
המין תועד לראשונה בשנת 1769 על ידי פטר סימון פלאס.
משמעות שמו המדעי של המין היא "מצויץ" (cirrhata), ושל הסוג היא "אח קטן" (Fratercula).
המזון המועדף על תוכיי הים הבוגרים הוא דגים קטנים, אך הם ניזונים גם מדיונונים, תמנונים, סרטנים, זואופלנקטון ומדוזות; לעומת זאת, תזונתם של הגוזלים מורכבת כמעט כולה מדגים קטנים.
תוכיי הים צדים על ידי צלילה קרוב לפני המים, ויכולים לשאת כמויות גדולות של דגים במקורם, כ-5 עד 20, אותם הם מביאים לגוזליהם.
תוכיי הים מעדיפים לקנן באיים או צוקים בלתי נגישים לטורפים יבשתיים, שיש מהם גישה ישירה לאוקיינוס.
מקומות אלה חייבים להיות גבוהים מספיק על מנת שתוכי הים יוכלו להמריא בקלות.
תוכיי הים מקננים בדרך כלל במחילות, שעומקן יכול להגיע עד 1.5 מטר, אך לעיתים הם משתמשים גם בסדקים בין סלעים כמקומות קינון.
הנקבה מטילה ביצה אחת, בדרך כלל בחודש יוני, והיא והזכר דוגרים עליה במשך כ-45 ימים.
הגוזלים בוקעים עם פלומת נוצות דקה.
הם פורחים מהקן לאחר 40 עד 55 ימים.
תוכי ים אטלנטי או טמשאי צפוני (שם מדעי: Fratercula arctica) הוא המין היחיד מהסוג תוכי ים שמצוי באוקיינוס האטלנטי.
תחום הרבייה שלו מתפרש על פני איסלנד, גרינלנד, נורווגיה, האיים הבריטיים, חלקים מקנדה ומארצות הברית (שם תחום תפוצתו מגיע עד מיין בדרום), ניופאונדלנד ואיים נוספים בצפון האוקיינוס האטלנטי.
בית הגידול הטבעי של תוכי הים האטלנטי הוא האוקיינוס הפתוח.
תזונתם מורכבת כמעט אך ורק מדגים, למרות שהם ניזונים לעיתים מפראונים, סרטנאים, רכיכות ורבי זיפיות.
תֻּכִּיֵּי־הים צדים בצלילה מהאוויר או מפני הים ושחייה מתחת לפני המים בעזרת כנפיהם, שמותאמות לכך במיוחד.
תוכיי הים בדרך כלל בולעים את מזונם מתחת לפני המים, אך בעונת הקינון הם נושאים אותו אל גוזליהם; הם יכולים לשאת עד כ-30 דגים בבת אחת.
כיפתו וגבו של תוכי הים שחורים, לחייו אפורות, ופלג גופו התחתון לבן.
רגליו כתומות, ומקורו שחור וכתום בעונת הרבייה.
מקורו של תוכי ים צעיר הוא אפור כהה ופחות רחב, רגליו אפורות וראשו צבעוני פחות.
הזכר זהה כמעט בהופעתו לנקבה, אך הוא מעט גדול ממנה.
בקיץ, תוכי הים מצוי בצוקים סלעיים בצפון האוקיינוס האטלנטי וצפון אירופה.
הם מצויים בעונת החורף בים, הרחק מהחוף, וכמעט ולא נראים על היבשה עד חודש מארס.
בחורף, תוכי הים האטלנטיים מיטלטלים במים, ומתקדמים בעזרת רגליהם כשגבם לרוח; הם יכולים לעשות זאת גם בשעת מנוחה ואף כשהם ישנים.
מאז תחילת המאה ה-21 חלה ירידה חדה במספר תוכוני הים האטלנטיים.
בין הגורמים האפשריים: צמצום בכמות המזון העומדת לרשותם, ככל הנראה בשל שינויי האקלים, הגברת רמת הזיהום הסביבתי ודיג יתר.
גם העובדה שבשרם של תוכוני הים טעים, ולכן הם ניצודים באיסלנד, מחמירה את המצב.
בבדיקה שנערכה בשנים 2015 עד 2018 נצפה צמצום משמעותי במספר הפריטים במין זה, ירידה מ-7 מיליון ל-5 מיליון.
מצב השימור של המין מוגדר כיום כפגיע.
תוחלת חייו של תוכי הים האטלנטי היא כ-32 שנים.
מכיוון שבחורף תוכי הים נמצאים הרחק מהיבשה, לא ידוע אם בני הזוג נפגשים בים או כשהם חוזרים לקיניהם מהשנה שעברה.
כשהם חוזרים לחוף, הם מנקים ומשפצים את קיניהם.
בדרך כלל, אחד מבני הזוג עומד מחוץ לקן, בעוד השני מנקה אותו מאדמה וחצץ, שמושלכים על בן הזוג השני.
כמה תוכי ים נצפו אוספים חלוקי נחל ודשא כריפוד לקן, ואחרים לא עשו זאת.
לעיתים, זוגות של תוכי ים מביאים חומרים לקינם רק בשביל להוציא אותם לאחר מכן.
אחת מהדרכים בה הם מחזקים את הקשר ביניהם היא הצלבת מקור - הם קרבים אחד לשני, מזיזים את ראשיהם מצד לצד, ומצמידים את מקוריהם אחד לשני.
זוהי כנראה התנהגות חיזור חשובה, כי זוגות תוכי-ים נצפו עושים זאת שוב ושוב, בתדירות הולכת ופוחתת, לאורך עונת הרבייה.
תוכי הים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4–5 שנים.
הם מקננים בקבוצות, וחופרים מחילות בחלקם העליון של צוקים או משתמשים במחילות שכבר נחפרו.
הם מקימים את קנם לעיתים גם בסדקים בסלע או בין סלעים.
לעיתים ישנה תחרות בין תוכיי הים לבין בעלי חיים אחרים על מחילות; תוכיי הים משתמשים לעיתים במחילות ארנבים לקינון, ואף נצפו פרטים שהבריחו מהן את דיירן המקורי.
הקשר בין הזכר לנקבה הוא מונוגמי, ושני בני הזוג משתפים פעולה בתהליך הקינון; הזכר בדרך כלל שומר על המחילה ומתחזק אותה, ואילו הנקבה מעורבת יותר בדגירה על הביצים ובגידולם הישיר של הגוזלים.
הטלת הביצים מתרחשת בתחום תפוצתו הדרומי של תוכי הים באפריל, למרות שבגרינלנד היא מתחילה מעט לפני יוני.
הנקבה מטילה ביצה אחת, אך אם היא אבדה מוקדם יחסית, הנקבה עשויה להטיל ביצה נוספת.
הזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה על הביצה, והגוזל בוקע 39–45 ימים לאחר ההטלה.
הגוזל מכוסה בפלומה שחורה, עיניו פקוחות והוא יכול לעמוד זמן קצר לאחר הבקיעה.
תצפית על מחילה של תוכי ים הראתה שהגוזל ישן ברוב הזמן שבין האכלותיהם של הוריו, ובשאר הזמן הוא עושה פעילות פיזית: מותח את כנפיו, מזיז את חומרי הריפוד בקן, מרים ומפיל אבנים קטנות, ומנסה לדחוף את קירות המחילה.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 34–50 ימים; משך הזמן הדרוש לפריחה משתנה לפי זמינות המזון.
רקע, מקור שמם והיסטוריה אבולוציונית
תוכי הים האטלנטיים הם עופות ים קטנים ממשפחת האלקיים.
הם נקראים באנגלית Clowns of the Sea, וגם Sea Parrots, משם קיבלו את שמם העברי.
השם המדעי של תוכי הים האטלנטים הוא: "Fratercula Arctica" ולפעמים הם נקראים בעברית פרטרקולה.
משמעות שם זה היא הכינוי נזיר קטן בגלל מראה נוצותיהם שנראה כמו חליפת נזיר.
מינים מאותה משפחה הדומים לתוכיי הים האטלנטים כוללים את תוכי ים צהוב-מקור או תוכי ים מקורנן ותוכי ים פסיפי.
טמשאי נגזר מן השורש טמ'ש, שמקורו בארמית ומשמעו 'טבל, שקע'.
המינים הללו נמצאים באזורים גאוגרפים שונים מזה של תוכי הים האטלנטי, כמו החופים המערביים של צפון ארצות הברית ושל קנדה.
המין הדומה ביותר לתוכי הים האטלנטי במראה ובתכונות הוא צהוב-המקור.
תוכי הים האטלנטי והמקורנן התפצלו משאר האלקיים המכונים: "אוריות".
תוכי הים הפסיפי רחוק יותר מתוכי הים האטלנטי אך עדיין שייך לאותו סוג.
תהליכי היווצרותו של תוכי הים האטלנטי מעלים השערה הטוענת שבשל השינויים של המינים כאקטיבים, מין אחד היה לילי כאשר השני לא היה.
עופות שנמצאו באותם קולוניות לא בהכרח היו שם באותו זמן לאורך יממה ולכן לא הזדווגו, וכך התפתח הפיצול בין המינים, ובנוסף או במקביל לכך חל הפיצול הגאוגרפי בין מיני תוכיי הים השונים.
אזורם הגאוגרפי של תוכיי הים כולל את החופים הצפון אטלנטיים, איסלנד, החופים האטלנטיים של קנדה ומיין, והאוקיינוס האטלנטי.
60% מהם נמצאים בים שבקרבת חופי איסלנד.
הם חיים גם ביבשה באזורי החופים בקולוניות, וגם באוקיינוס האטלנטי, כאשר רוב השנה הם חיים בים הפתוח.
הסביבה של אזורי המחיה של תוכי הים האטלנטי משפיעה על היכולת שלו לשרוד בכך שהסביבה מהווה להם אוכל שממנו הם שורדים.
הם מזינים את עצמם באמצעות צלילה לתוך המים כדי לדוג דגים, וביכולתם להחזיק במקור כ-10 דגים קטנים בפעם אחת.
בנוסף לדגים, תזונתם כוללת שרימפס ורכיכות ים.
החיות הצדות אותם גם משפיעות על יכולתם לשרוד, לגדול ולהתרבות.
בנוסף, הסביבה המשתנה (על ידי בני האדם) משפיעה על יכולתם לשרוד.
כשהם מגיעים לגיל 3–5 הם יגיעו לקולוניה בתקופת האביב ויבחרו את תוכי הים אשר איתו יזדווגו.
הם מזדווגים ומטילים את ביציהם בחופים סלעיים ובכל שנה מגיעים לאותה "קולוניה" בדיוק בזמן תקופת הרבייה שהיא באפריל-מאי.
הם אפילו מגיעים לאותה מאורה ושם שמים את ביציהם בקן שהם בונים מדשא, עשבי עם ונוצות מסביבתם (Editors of EB, 1999).
המאורות בהן הם בונים את הקן הן למעשה חורים ריקים שארנבים בנו בעבר.
זוהי "מתנה" מהסביבה עבורם, ובדרך זו הם מתאימים את עצמם למה שקיים כדי לדאוג לצאצאיהם בקלות יותר.
בנוסף, הקולוניות בחופים מהוות את דרך ההתרבות המרכזית והיחידה שקיימת.
הקולוניה הגדולה ביותר שלהם כיום נמצאת ב-Westman Islands, באיסלנד כאשר יש שם כל שנה כ-1.1 מיליון קינים.
צבע המקור והרגליים שלהם בתקופת הרבייה הופכים לצבע כתום, ובחורף חוזר להיות אפור כדי למשוך את זוגם/זוגתם על מנת להתרבות.
תוכי הים האטלנטים מותאמים לתנאים בים.
לצורך עמידות יש להם נוצות מיוחדות העמידות למים ובכך עוזרות להן שלא להתקרר בחורף ובתנאים של בין 0–20 מעלות צלזיוס.
הם מותאמים לסביבה בכך שיש להם יכולת לעוף במהירות של 88 ק"מ לשעה.
לשונם מאפשרת להם לשמור את הדגים שדגו בפה בזמן שהוא פתוח כדי שעוד דגים יכנסו לפיהם.
הם יכולים לצלול עד 60 מטר כדי לדוג דגים.
הם שותים את מי הים המלוחים להשלמת התזונה שלהם.
בנוסף, מקורם החזק מאפשר להם לתפוס ולאחוז בדגים בחוזקה ואפילו יש להם עצם בלסת שמונעת מהדגים שהם תופסים ליפול בחזרה החוצה מפיהם.
רגליהם דמויי הרשת עוזרים להם לנוע בתוך המים במהירות.
תוכי הים האטלנטי הם מינים אנדותרמים.
חום גופם מבודד מהסביבה הקרה בה הם חיים בזכות הנוצות העמידות למים שלהם.
כל שנה, בעונת הרבייה תוכיי הים מזדווגים עם אותו בן/בת זוג.
העונה היא בחודש אפריל ומאי.
צבע המקור והרגליים שלהם בתקופת הרבייה הופכים לצבע כתום, ובחורף חוזר להיות אפור.
הנקבות מטילות ביצה אחת מופרת כל שנה בעונת הרבייה.
ההורים לוקחים תורות בחימום הביצה, הם מחממים את הביצה בין 36–45 ימים, עד שהאפרוח בוקע מהביצה.
הגוזל בוקע מביצתו אחרי 6 שבועות.
כאשר הצאצא בוקע משקלו פחות מ-300 גרם.
לאחר גדילתו הוא יהיה כ-490 גרם, במשקל של פחית קולה.
הגוזל הצעיר תלוי בדגים (ומזון נוסף מן הים) אשר שני הוריה מספקים לה בזמן שהיא מחכה להם ביבשה 6 שבועות.
לאחר מכן הוריה לא מספקים לה את מזונה יותר והיא צריכה ללמוד לפרוס את כנפיה ולעוף אל הים לבדה.
הם לומדים להיות עצמאים בזמן הזה (בסתיו) ונשארים בים עד גיל 3-5 שבו הם מגיעים לבגרות מינית ולרבייה.
בשלב זה הם חוזרים לחופים לחפש בן/בת זוג.
הם גדלים להיות כ-490 גרם ובאורך של 25 ס"מ.
תוכיי הים מגיעים לגיל שבו הם מוכנים להביא צאצאים בין גיל 3–5, וזמן חייהם בממוצע הוא כ-20 שנים.
מכיוון שהם חיים לתקופה יחסית ארוכה, והתפתותם איטית (לוקח להם לפחות 3 שנים להגיע לבגרות מינית, השקעה גדולה בכל צאצא וקצב רבייתם נמוך), תוכי הים האטלנטים הם בכיוון של ברירת K.
הגורם האקולוגי שהוביל אותם לפתח התאמה של 6 שבועות של תלות בהורים אחרי שהצאצא בוקע היא כי יש נטל להורים ללכת ולדוג אוכל גם לעצמם וגם לצאצא, ויותר מ-6 שבועות כבר יכול להיות קשה מידי עבור ההורים.
לכן בשלב זה יש התאמה שהוא מגיע לבגרות מסוימת בה הוא כבר לא תלוי בהוריו.
אמנם הוא לא בבגרות מינית אבל הוא בבגרות מספקת כדי להיות מסוגל לעוף אל תוך הים בעצמו ולהתחיל לדוג דגים בעצמו.
ה-6 שבועות הראשונים שהצאצא כן תלוי בהוריו הם התאמה מסוימת גם למסוגלות של ההורים לדאוג לצאצאם.
בתי הגידול של תוכי הים האטלנטים כוללים את האוקיינוס האטלנטי, בו הם נמצאים רוב הזמן, ואת היבשה כאשר מדובר בקולוניות שלהם באזורי החופים.
הקולוניות מהוות את מרכז הרבייה בבית הגידול של תוכי הים וזאת המטרה של הקולוניות-למצוא בן/בת זוג ולהזדווג, ולכן הם מתקבצים לאזור מסוים בחוף ונחשבים כמין מקובץ.
מספר המתקבצים בקולוניה יכולים להגיע ליותר מ-2 מיליון פרטים.
גם במים, הם נעים בקבוצות גדולות בניסיון להימנע מטורפים.
תפוצת תוכי הים האטלנטים היא לא כתמית, ומרחב התפוצה הגאוגרפי שלהם מוזכר בתוכן של התמודדות עם הסביבה.
הם לא מין אנדמי משום שהם לא חיים במרחב תפוצה בודד ומצומצם.
הם נמצאים בים רוב השנה, ובתקופת הרבייה הם חוזרים לקולוניות כדי להתרבות.
כאמור לעיל, הקולוניה הגדולה ביותר של תוכיי הים כיום נמצאת ב־Westmann Islands, Iceland כאשר יש שם כל שנה כ 1.1 מיליון קינים.
מה שמוביל לדפוס פיזור זה הוא הצורך שלהם להתרבות ולכן הם יוצאים מהים אל החופים.
הגורמים המשפיעים על התפוצה והשפע של תוכי הים האטלנטים הם: ההתפתחות המינית האיטית שלהם (הם מגיעים לגיל של בגרות מינית בגיל 3–5), היכולת של כל זוג להביא כל שנה רק צאצא אחד וההשקעה הגדולה בכל צאצא, ואורך חייהם שהוא כ-20 שנים.
בנוסף, בני האדם משפיעים על יכולת תפוצתם.
הגורמים המגבילים את הגדילה של האוכלוסייה הם תנאים כמו התאמתם לחיות בטמפרטורה של 0–20 מעלות, ובשל כך הם יכולים לשרוד רק באזורים הצפוניים.
הטורפים של התוכים כוללים שחפיים, נצים, עיטים ושועלים.
חתולים וכלבים גם מהווים טורפים שלהם כאשר הם קרובים למגורי אדם ובנוסף חולדות יכולות לכוון את הביצים שלהם.
בים, חמסניים הם טורפי תוכיי הים.
הטורפים הללו מייצרים תנודות בגודל האוכלוסייה.
אסטרטגיית היסטוריית החיים של תוכי הים האטלנטים משפיעה על גודל אוכלוסייתם בשל קצב ההתרבות המוזכרת קודם לכן ואופי החיים שרובו בים וחלק ממנו בקולוניות.
למעשה הקולוניות, כדפוס התנהגות של האוכלוסייה, משפיעות על אסטרטגיית היסטוריית החיים בשל המטרה העיקרית שהן נועדו לה- מציאת זוג ורבייה.
תוכי הים האטלנטים בעלי יחסי גומלין עם הנטרפים והטורפים שלה.
הם מזינים את עצמם באמצעות צלילה לתוך המים כדי לדוג דגים.
ביכולתם להחזיק במקור כ-10 דגים קטנים בפעם אחת.
בנוסף לדגים, דיאטת תוכי הים האטלנטים כוללת חסילונים, רכיכות ים, הרינג וצלופחי חול.
החיות הטורפות אותם, הם חורפנים, הרמינים, שועלים, שחפים, וכלבי ים תוכי הים האטלנטים הם הטרוטרופים משום שהם צורכים תרכובות אורגניות מהסביבה לבניית התאים שלהם ולא מייצרים את מזונם בכוחות עצמם.
יחסי הגומלין הלא טרופים שלהם עם חיות אחרות לא ממש מתרחשות, אף על פי שהם ידועים כחיות מאוד חברתיות בינן לבין עצמן, בדומה למינים אחרים ממשפחתם.
הם נמצאים בים ובעונת הרבייה הם בקולוניות שבהן רק תוכיי ים.
הם מהווים חלק מיחסים סימביוטיים מסוג קומנסליזם, בהם העופות משתמשים בתקופת הרבייה בחורים ריקים שארנבים בעבר בנו.
חורים אלה משמשים אותם כמגן מפני טורפים ומפני מזג אוויר, והארנבים לא מושפעים מכך כי אילו חורים שכבר לא בשימוש עבור הארנבים.
הנישות אקולוגיות שהם תופסים הם הקולוניות בתקופת הרבייה שלהם.
הקולוניות קיימות בתקופת חודש אפריל כאשר הם מגיעים אל החופים כדי למצוא את זיווגם.
הפרדת הנישות יצר את הפיצול בין מיני תוכיי הים השונים כאשר הנישות של תוכי הים האטלנטי מתפזרות באזור הגאוגרפי המוזכר קודם לכן.
דרכים שהמין מושפע מפעילות אנושית
תוכי הים האטלנטים מושפעים לרעה מפעילות אנושית במיוחד על ידי דיג, שפיכת שמנים לים, ובעבר גם מציד.
בנוסף לכך שינויי האקלים משפיעים עליהם.
אמנם הם לא נחשבים בסכנת הכחדה, אך הם אכן מאוימים ומספרים בירידה הדרגתית.
בשל כך הם מונו תת-הקטגוריה של מין פגיע (Vulnerable Species -VU).
כאמור לעיל, המין האנושי משפיע על תוכי הים האטלנטים בכמה אופנים.
ראשית, בשל הדיג של בני האדם ישנם פחות דגים בים.