tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלק מן הסיבות לקביעת תנועה חד־סטרית הן:
הרחוב צר מדי לתנועה בשני הכיוונים ומשתמשי הדרך אינם מסוגלים לנוע בקלות.
מניעה מנהגים לבצע קיצורי דרך, דרך רחובות מגורים כדי לעקוף רמזורים או חובת עצירה (מה שמכונה "Rat run").
הרתעת נהגים מנסיעה תכופה בשכונת מגורים (למשל, על ידי כך שרוב הרחובות חד־סטריים ומכוונים כלפי חוץ, עם כניסות רכב מעטות יחסית).
חלק מזוג רחובות מקבילים חד־סטריים בכיוונים מנוגדים (כגון כביש מהיר מחולק).
לשם תפקוד תקין של מערכת הכבישים בתשלום.
לתפקוד תקין של מערכת החניה בתשלום או גישה מוגבלת אחרת לרכבים (אלה עשויים להשתמש גם במחסומי דוקרנים אשר מנקבים צמיגים אם נוסעים בכיוון האסור).
להאט את התנועה, במיוחד במרכזי ערים היסטוריים.
זוגות של רחובות חד סיטריים (Couplets)
רחובות חד־סטריים מוצלחים כוללים לרוב "זוגות של רחובות מקבילים" הנמצאים במרחק קרוב זה מזה.
הדבר יוצר זוג רחובות בעלי מאפייני תכנון דומים, המאזנים את התנועה בשני הכיוונים.
עם זאת, עלולה להתעורר בעיה אם אחד מהרחובות מהזוג מהווה מקור עיקרי לתנועה, הדבר יוצר חוסר איזון.
מערכות רחובות חד־סטריים גורמות לעיתים קרובות לעלייה באורך הנסיעה, משום שנדרשות פניות נוספות לפני ההגעה ליעד.
השפעה משמעותית נוספת היא על מסלולי התחבורה הציבורית: קווי אוטובוס נאלצים להתפצל לשני רחובות נפרדים, מה שמוסיף בלבול ומגדיל את מרחקי ההליכה.
בעלי עסקים מתנגדים לעיתים קרובות להקמת רחובות חד־סטריים, מחשש לירידה בהכנסות עקב שינוי תבניות התנועה.
עם זאת, מרבית המחקרים מראים כי רחובות חד־סטריים באזורים מסחריים מביאים דווקא להגברת הפעילות הכלכלית.
מערכות תנועה חד-סטריים לעומת מערכת רגילה
דגש על אורך הנסיעה והבטיחות.
בארצות הברית, 37 מדינות ופוארטו ריקו מתירות פנייה שמאלה ברמזור אדום, רק אם הן מתבצעות מרחוב חד־סטרי לרחוב חד־סטרי אחר.
ראו לדוגמה את חוק מדינת דרום קרוליינה, סעיף 56-5-970 C3. חמש מדינות נוספות – אלסקה, איידהו, מישיגן, אורגון ווושינגטון – מתירות גם פנייה שמאלה באור אדום מרחוב דו־סטרי אל רחוב חד־סטרי.
תנועה חד-סטרית של הולכי רגל
לעיתים נקבעת גם תנועה חד־כיוונית להולכי רגל, במטרה להבטיח זרימת הליכה חלקה או לשם ביצוע בדיקות כניסה (כגון בדיקת כרטיסים) ובדיקות יציאה (למשל בקופות באתרים מסחריים).
תנועה חד־כיוונית להולכי רגל יכולה להתקיים במרחב פתוח (לדוגמה: יציאה נוספת בגן חיות), בתוך מבנה, ואף בכלי תחבורה (כגון קרון חשמלית).
בנוסף לתמרור והכוונה, עשויות להיות צורות ורמות שונות של אכיפה ויישום, כגון צמתים מבוקרים, מחסומים פיזיים, שומרים ומערכות ניתוב דינמיות לשעת עומס.
שער מסתובב גבוה לכניסה/יציאה (HEET).
דרגנוע ; עם זאת, ניתן לעלות או לרדת במדרגות בכיוון ההפוך, על ידי עלייה או ירידה מהר יותר ממה שהן נעות.
מעלית שניתן להפעיל רק מקומה אחת; נפוץ בחנויות איקאה.
מעליות דו-כיווניות: נוסעים נכנסים מלפנים בקומה אחת ויוצאים מאחור בקומה אחרת.
זה נפוץ בחנויות טארגט בעלות שתי קומות.
דלת או שער שניתן לפתוח רק מצד אחד (מנעול ידני או חשמלי, או פשוט דלת שנפתחת בדחיפה ואין לה ידית בצד השני), או שנפתחת אוטומטית מצד אחד.
(עם זאת, בעזרת מישהו בצד השני, לעיתים קרובות ניתן לעקוף אותה בכיוון ההפוך.)
יציאת חירום, אשר עשויה להפעיל אזעקה.
שדות תעופה - (למשל ביקורת דרכונים, מכס, אבטחת מזוודות).
לעיתים דלת או שער ניתנים לפתיחה חופשית מצידו האחד בלבד, ואילו מהצד השני ניתן לפתוח אותם רק באמצעות מפתח או בהטלת מטבע (לדוגמה: דלת בית, דלת עם חריץ למטבע, המאפשרת כניסה לשירותים בתשלום).
דלתות מסוג זה מאפשרות מעבר ללא תשלום כאשר מישהו אחר יוצא, וכן מאפשרות מעבר של מספר אנשים כאשר רק אחד משלם, בניגוד לסבכה המופעלת באמצעות מטבע אחת.
"רחוב סומסום" היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים.
במקור הייתה זו תוכנית אמריקאית בשם "Sesame Street", אחת מתוכניות הילדים הוותיקות ביותר עד היום, ולאור הצלחתה, הופקו גרסאות מקומיות שלה ב-22 מדינות, לרבות בישראל.
התוכנית הועלתה בארצות הברית על מנת ליצור אצל הילדים מיומנויות חברתיות ולימודיות, כגון שילובם של ילדים ממוצאים אתניים שונים וצמצום פערים, כיבוד האחר והקניית הרגלי קריאה.
היא נסובה סביב שכונה שבה מקובלת עזרה לזולת, ולעיתים התווספו לה מערכונים על העולם שמחוץ לשכונה.
בחלק מהמערכונים שולבו בובות של ג'ים הנסון כגון אריק ובנץ, מר סופר הסופר וקרמיט הצפרדע.
החל מנובמבר 1971 שודרה התוכנית האמריקאית המקורית בטלוויזיה הישראלית בשם "רחוב ההפתעות".
ועדה של משרד החינוך, בראשות פרופ' אברהם מינקוביץ, שבדקה את הנושא קבע שהתכנית אינה מתאימה לטלוויזיה הלימודית, אך ניתן לשדרה בטלוויזיה הכללית.
משרד החינוך מימן מחקר שבדק את השפעת הסדרה על הילדים.
דורון רוזנבלום ביקר את הסדרה ובמיוחד את דרך הצגתה בישראל:
פרקי שלוש הסדרות הישראליות הופקו במשותף על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית ו-CTW, ארגון ללא כוונת רווח אשר מפיק את הסדרה האמריקאית המקורית מאז ראשיתה בשנת 1969.
הסדרה הראשונה – רחוב סומסום
הסדרה הראשונה הופקה בסיוע ההפקה האמריקאית עם התאמות לקהל הישראלי, בין השאר הוחלט שדמות ציפור לא תתאים לקהל הישראלי והיא הוחלפה בקיפוד.
דמות הקיפוד עוצבה בסגנון ישראלי עם נעלי בית מבית המפעל הישראלי "המגפר" שהיה פופולריות בשנות ה-70 וה-80. הסדרה מנתה 195 פרקים, הופקה ושודרה בין השנים 1983–1987 בטלוויזיה החינוכית, וזכתה עם שידורה להצלחה רבה בקרב ילדי ישראל.
שלוש עונות הופקו לתוכנית במתכונת זו, עונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 1983 והופקו לה 65 פרקים.
שידור העונה השנייה החל ב-20 בינואר 1985 ובמקור הופקו עבורה 70 פרקים.
לבסוף הפרק "קיפי יהודה המכבי" שהוקדש לחנוכה סיים את העונה, וארבעת הפרקים האחרונים שלה שודרו כחלק מהעונה השלישית, שהחלה את שידוריה בספטמבר 1986. לעונה זו הופקו 70 פרקים, והאחרון שבה נקרא "לוח השנה" והוא שודר ב-3 באפריל 1988.
בעונה זו פתיח הסדרה הוחלף.
בסוף כל פרק בעונה הראשונה היו מספר קטעים קבועים על רקע הכתוביות שכללו: משחק בבלונים, משחק מחבואים וקפיצה בדלגית.
בשתי בעונות הבאות זאת הייתה לרוב תמונה מתוך סצנה של אותו פרק על רקע הכתוביות.
מערכוני הבובות נלקחו מהתוכנית האמריקאית ודובבו לעברית (כך גם בסדרות הבאות ובסיפורי סומסום), אך שאר ההפקה הייתה ישראלית: התוכנית התמקדה ברחוב שכונתי שבו שיחקו יחדיו ילדים ומבוגרים, נוספו קטעי קישור מקוריים שבהם ילדים ישראליים הציגו את הווי חייהם ועוד.
את תפקיד הדמות הגדולה שיחק קיפוד גדול, בשם "קיפי בן קיפוד", שאותו גילמה שרי צוריאל ועיצב האמן אבנר כץ (שגילם בסדרה את עצמו).
לאחר מכן בפרק הראשון של העונה השנייה צורפה הבובה "מוישה אופניק", שהייתה שונה לגמרי מקיפי החביב והתמים.
מוישה אופניק היה פרחח והרבה להתלונן ולהציק לסובבים אותו, אך גם הוא התחבב במהרה על הילדים.
השכנים ברחוב הם אבנר וחנה (חנה רוט), שהיו בעלי מאפייה בשם "חמים וטעים" שהייתה גם בית קפה הסמוך למחילה של קיפי, ובפרק החמישי של העונה השלישית לאחר שעברו לגור בעיר אחרת החליף אותם גבי (גבי עמרני) והמקום שונה למסעדה שנקראה בשם "על קצה המזלג".
מול בית הקפה התגוררו מיקי (מיקי קם) ונתן (נתן דטנר).
מול נתן גרה השכנה המבוגרת יונה (יונה עטרי).
מול דירתה של יונה עמדה חנות של דברי עתיקות שנקראה בשם "חדש ישן" של שושי (שוש מרציאנו), שבעונה השנייה נהייתה חנות לצורכי בניין וחשמל של שמיל (שמואל שילה), שבה עבדה מיקי כעוזרת של שמיל, בשם "כלבו יש".
מדי פעם ביקרו בשכונה גם אלברט (אלברט אילוז), טיפוס תמהוני ובעל מבטא צרפתי, שנהג להתייעץ עם קיפי על "מה עליו לעשות", סלים (סלים דאו) שהפך לשותפו של נתן לדירה בסוף העונה השלישית הסביר לילדי השכונה בחביבות רבה פירושי מילים בערבית ואורחים שונים בהופעות בודדות, בהם:
יהורם גאון, שושנה דמארי, הדודאים, חיים משה, גידי גוב ורותם אבוהב.
את שיר הפתיחה כתב עלי מוהר והלחין יוני רכטר, שאף ביצע אותו עם גידי גוב, מזי כהן, דפנה ארמוני וקבוצת ילדים ממקהלת צדיקוב.
התוכנית שודרה בשידורים חוזרים רבים עד לשנת 1996. לאחר מכן הופסקו שידורים אלו בשל פקיעת הסכם הקופרודוקציה של הטלוויזיה החינוכית עם CTW – בעלת הזכויות המקורית – על הקטעים מתוך "Sesame Street" האמריקאית.
הזכויות על קטעי הבובות בהפקת CTW (גם של סדרות ההמשך) הועברו לערוץ הפרטי בכבלים "הופ!".
בעקבות הצלחתה של הסדרה שווקו לציבור מוצרים רבים הנושאים את סמליה, בין השאר: תקליטים של שירי ומערכוני התוכנית, בובות בדמות קיפי בן קיפוד, ציוד לבית הספר, ביגוד ומצעים למיטה ופוסטרים של קיפי בן קיפוד.
אופנה חדשה שהגיעה בעקבות התוכנית היא "נעלי קיפי" – נעלי בית משובצות בגוונים חומים, שאמנם היו קיימות לפני התוכנית, אך הפכו פופולריות יותר בעקבותיה וכינויין "נעלי קיפי" הושרש מאז ומשמש עד היום.
הסדרה השנייה – שלום סומסום
התוכנית "שלום סומסום" הייתה הפקה ישראלית-אמריקאית ושילבה שחקנים אמריקאים, בהם שרה ג'סיקה פרקר, , וג'רי סטילר, עם השחקנים הישראלים שהשתתפו ב"רחוב סומסום".
בסדרה זו השתתף באופן קבוע גם הכנר המפורסם יצחק פרלמן.
התוכנית הופקה בשנת 1986 (עונה ראשונה) ובשנת 1990 (עונות 2 ו-3) ושודרה בישראל בשנים 1988–1992 וכללו 11 פרקים, כשבישראל צולמו שתי העונות הראשונות ואילו העונה האחרונה צולמה בארצות הברית וכללה תפאורה חדשה, עקב אירועי מלחמת המפרץ הראשונה שפרצה באותה תקופה.
כל השחקנים שהשתתפו בתוכנית דיברו במקור באנגלית, כולל השחקנים הישראלים, ולאחר מכן דובבה התוכנית לעברית.
השחקנים הישראלים שהתנסו בעבר בדיבוב שבו ודיבבו את הדמויות שלהם עצמם, הפעם לעברית, ואחרים עשו כן לדמויות שבמקור גולמו על ידי שחקנים אמריקאים וכן לדמויות של שחקנים ישראלים אחרים (אלה שלא היה להם ניסיון בדיבוב).
בעקבות גל העלייה מחבר המדינות באותן שנים, שודרה הסדרה גם בדיבוב חלקי לרוסית.
בין השחקנים הישראלים ששיחקו בסדרה זו היו מיקי קם, חיים ג'רפי, מכרם חורי, אופירה יוספי, תומי יואל ויואב צפיר.
בשנת 2006 יצא בארצות הברית מארז DVD של כל פרקי הסדרה בשפת המקור, ללא דיבוב לעברית.
הסדרה השלישית – שארע סימסים
בשנים 1998–1999 הופקה מחדש התוכנית במתכונת ששילבה שחקנים יהודים וערבים, על מנת ליצור מסר של דו-קיום.
בהפקה זו צולמו 70 פרקים.
הסדרה הזאת הייתה היחידה ששודרה ב"חינוכית 2", ערוץ 2.
היא עלתה לשידור ב-2 באפריל 1998, ואל קיפי ואופניק הצטרפה בובה חדשה בשם דפי (עירית שילה) ונבנתה תפאורה חדשה שכללה גן, טיילת, חנות ספרים וגלידריה.
במרכז הרחוב "נתקע" האוטו של מוישה אופניק.
בשל התפוררות הבובה המקורית של קיפי בן קיפוד ובשל העובדה שהמפיקים של הסדרה ביקשו שקיפי יהיה דומה יותר דומה לחבובות האמריקאיות, עוצבה הבובה מחדש.
האמריקאים, שהיו שותפים להפקה, ביקשו ללהק לתפקיד קיפי שחקן, על מנת שיקבל קול גברי יותר, ולתפקיד נבחר גיא פרידמן.
שיר הפתיחה הוחלף לאחר, לפי מילים מאת נוגה אלגום ובהלחנתו של שלמה גרוניך, ושולבו בו גם מספר משפטים בערבית.
העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור ב-1 בספטמבר 1998.
התוכנית ספגה ביקורות שליליות מצד מעריצי הסדרה הוותיקים (שהפכו לבוגרים), אך על פי מחקרים שבוצעו, קהל היעד של הסדרה, ילדים יהודים וערבים, אהבו אותה והייתה לה השפעה מסוימת על סובלנות וקבלת האחר.
הפרק "חיים בהרמוניה" מהעונה השנייה זכה בפרס הסובלנות בתחרות היוקרתית של "פרס יפן" בשנת 1998.
התוכנית פנתה לציבור היהודי והערבי, בישראל וברשות הפלסטינית, ודיברה בשתי שפות: עברית וערבית.
כמו כן שודרה באותה עת "שארע סימסים" – רחוב סומסום הערבי, שכוכביו היו בובות בשם חנין וכרים.
דייריו של ה"רחוב" הערבי הוצגו כחברים של דיירי רחוב סומסום.
גם סדרה זו שודרה בשידורים חוזרים בשנים 2000–2003 ב"חינוכית 1".
מדי פעם הגיעו אורחים שונים בהופעות בודדות, בהם: דני רופ, עוזי חיטמן, טוביה צפיר, חני נחמיאס, ציפי שביט, אבי סינגולדה, יעל ארד, ג'וליאן שגרן, יהודית רביץ ודניאל פאר.
בשנת 2003 (ובשידורים חוזרים, עשור אחר כך, וכמו כן גם בשידורי קשת, ערוץ 2) שודרה בערוץ הופ!
הסדרה לגיל הרך "סיפורי סומסום".
במקום קיפי ואופניק הופיעו בסדרה זו שתי בובות בשם נוח וברוש, שהיו מין גרסה מפלצתית של אריק ובנץ.
המנחים היו צחי (דרור קרן) ואיבתיסם (הינד איוב).
הסדרה מומנה ברובה על ידי האיחוד האירופי, ומטרתה הייתה לקדם מסרים של כבוד והבנה בקרב ילדים ישראלים וערבים במזרח התיכון.
תוכניות הסדרה שודרו בערוץ 33 בדיבוב לערבית.
לתוכנית הייתה ספין אוף משלה שבה שולחים הצופים לנוח וברוש מכתבים.
עונה ראשונה בדצמבר 2006 הופקה ושודרה בערוץ הופ!
סדרה נוספת של "רחוב סומסום".
הכוכבים של "סיפורי סומסום", נוח וברוש, מככבים בה לצד המנחים צחי ואיבתיסם ושחקנים נוספים, וכן שתי בובות חדשות – אביגיל ומחבוב.
את הבובה אביגיל הפעילה השחקנית שני כהן טרם פרסומה כקומיקאית.
על פי הפקת הסדרה, היה ניסיון להחזרת קיפי הקיפוד ומוישה אופניק הוותיקים.
לבסוף, לאחר שנלקחו בחשבון שיקולים תוכניים וכלכליים, צורף לסדרה רק מוישה אופניק.
שיר הפתיחה של הסדרה הוא השיר המקורי שכתב עלי מוהר והלחין יוני רכטר, בביצוע חדש של להקת הילדים "שרונית".
בנוסף נמכרו ערכות למחנכים ונוצר קמפיין נגד אלימות שהחל ב-13 במאי 2007 – "עכשיו התור לפתור".
עונה שנייה ב-2009 עלתה בערוץ "הופ!" עונה נוספת של הסדרה, שבה 28 פרקים.
דמותו של נוח והדיירים האנושיים יצאו ואל הבובות אביגיל, ברוש, מחבוב ומוישה אופניק נוספו שכנים וחברים חדשים, ובהם: סיוון, בובה נכה על כיסא גלגלים, וכרובי, אשר מופיע לראשונה גם בקטעי הרחוב.
בעונה זו התוכנית שיתפה פעולה עם בית איזי שפירא, במסגרתו הוכנסה דמותה של סיוון לתוכנית ונתלה שילוט חדש ב"פארק חברים" (גן השעשועים הנגיש הראשון בישראל) עם דמויות הסדרה.
עונה שלישית שודרה ב-2013. לעונה זו הופקו 24 פרקים, הדמויות של ברוש וכרובי עזבו את הסדרה ואל הבובות הצטרף אלמו מהגרסה האנגלית, עונה זו צולמה על סט חדש יחד עם שינוי רחב בתוכן הסדרה.
עונה רביעית ב-2015 החל שידורה של העונה הרביעית.
הנושא העיקרי בעונה הזאת הוא המדע והסקרנות.
חלק מפרקי הסדרה מתרחשים בתוך מעבדה וחלק במוזיאון המדע בירושלים.
שני כהן שבה בעונה הזאת בתפקיד איילת, מדריכת המוזיאון, ולעומת זאת, דמותו של מוישה אופניק לא לוקחת חלק בתוכניות.
אני יודע" ב-2016 החל שידורה של סדרת בת שעה מוישה אופניק ואביגיל מראיינים ילדים בתחומי מדע, מקצוע או תחביב.
אורך כל פרק בסדרה זו היה כ-5 דקות.
"תוכנית האירוח של אלמו" באוגוסט 2022 החלו הצילומים של סדרה בת חדשה, שהיא הפקה ישראלית לסדרת הטלוויזיה האמריקאית "The Not-Too-Late Show with Elmo" .
בסדרה שב אלמו כמחנה תוכנית אירוח, לצד מוישה אופניק אשר משמש כעוזרו.
בסדרה מתארחים דמויות מובילות בתרבות ישראל, ביניהן לינוי אשרם, גורי אלפי, קובי אוז, נלי תגר ונוספים.
הסדרה כוללת 14 פרקים, והיא עלתה לשידור בערוץ הופ!
עבור קידום הסדרה, הופקה גרסת כיסוי לשיר הפתיחה של הסדרה בביצועו של עידן רייכל ובהפקתו של גיא מזיג, אשר עלתה לערוץ היוטיוב של הופ!
ב-22 בספטמבר 2022. כמו כן, בחול המועד סוכות של אותה השנה, פסטיבל לקידום הסדרה בנושא רחוב סומסום הוקם בדיזנגוף סנטר בתל אביב-יפו, ובו עמדות הפעלה מגוונות בנושא הסדרה.
ב-2024 עלתה סדרה בת כרבע שעה במסגרת מלחמת חרבות ברזל שבה סיוון ומוישה אופניק מלמדים מילה אחת בכל פעם כמו: "משפחה" ו"דמיון", ובהמשך דנים איתה עם שלושה ילדים מאזורי פגועי מלחמה ואחרי כן מלמדים לעשות תרגיל מיוחד שקשור לאותה מילה בכל תוכנית.
הסדרה החמישית – שלום סומסום
בין השנים 2009–2011 הופקו ישירות ל-DVD 12 פרקים חדשים של "שלום סומסום" – הפקה ישראלית-אמריקאית חדשה שמשלבת שחקנים אמריקאים שונים, בהם ג'ייק ג'ילנהול, כריסטינה אפלגייט, גרג קיניר ודברה מסינג, ומיועדת ללמד ילדים יהודים-אמריקאים על התרבות היהודית.
התוכנית מצולמת בארצות הברית ובמספר מקומות בישראל, כולל בכותל המערבי.
קיפי בן קיפוד (שרי צוריאל – הפעלה ודיבוב)
מוישה אופניק (ז'יל בן דוד – הפעלה ודיבוב)
נחמן הציפור (פבלו אריאל - הפעלה ודיבוב)
קיפי בן קיפוד (גיא פרידמן – הפעלה ודיבוב)
דפי (עירית שילה – הפעלה ודיבוב)
נחמן הציפור (אמיר בן-יוסף - הפעלה ודיבוב)
האות מ' (אופירה ארכוני - הפעלה ודיבוב)סדרה שלישית (בערוץ הופ!):
נוח ומוישה אופניק (ז'יל בן דוד – הפעלה ודיבוב)
ברוש (אבי יקיר – הפעלה ודיבוב)
מחבוב (יוסף סוויד – הפעלה ודיבוב)
אביגיל (שני כהן – הפעלה ודיבוב)
כרובי (ז'יל בן דוד – הפעלה, יואב היימן – דיבוב)
אביגיל (גוני פז – הפעלה ודיבוב)
סיוון (אפרת גונן – הפעלה ודיבוב)
כרובי (יואב היימן – הפעלה ודיבוב)
מר וואגלי (גרג קיניר – הפעלה ודיבוב)
אלמו (אריאל דורון – הפעלה ודיבוב)
תוכנית האירוח של אלמו (בערוץ הופ!):
אלמו (אפרת גונן – הפעלה ודיבוב)
רחוב סומסום: מילת היום (בערוץ הופ!):
סיוון (אפרת גונן – הפעלה ודיבוב)שארע סימסים:
כרים (רג'אי סנדוקה- הפעלה ודיבוב)
חנין (פאדי אל-גול- הפעלה ודיבוב)
נוח (ז'יל בן דוד – הפעלה ודיבוב)
בובות שהופיעו לא רק בגרסה הישראלית
עוגיפלצת (דב רייזר, שמעון כהן, גיורא קנת, גלעד קלטר, לירון ברנס).
קרמיט הצפרדע (אייל ברטונוב, עמי מנדלמן)
אריק ובנץ (בנץ – שלמה בראבא, יוסי ברק, עמי מנדלמן; אריק – יוסף שילוח, רמי ברוך, צביקה פורמן)
כרובי (ישראל גוריון, יואב היימן, גדי לוי)
מר סופר (אלברט כהן, עמי מנדלמן, רוברט הניג, אלי לולאי).
נקרא בגרסה האחרונה בארץ "הרוזן".
שרגא (גידי גוב, חנן גולדבלט, עדי וייס)
עזרא (דב רייזר, גידי גוב)
אוסקר הרטנון (עפרון אטקין, אבי פניני, אלי גורנשטיין, ז'יל בן דוד, עידו מוסרי, דן שצברג)
ציפורת (רותי הולצמן, גיורא קנת)
מלקוש הקוסם – שטבע את האִמְרָה הידועה: "אכלת פלפל, שתה מיץ!" (אלברט כהן)
שרלוק המלוק – בלש שמנסה לפתור תעלומות, על בסיס הבלש הספרותי שרלוק הולמס
אלמו (איריס זינגר, ירון חי מנשה, שמחה ברבירו, צביקה פורמן, אריאל דורון, אפרת גונן)
טֶלי (דב גליקמן, עמי מנדלמן, איציק סיידוף, שמחה ברבירו) – מפלצת דאגנית, במקור היא הייתה "מפלצת טלוויזיה" אולם היא שונתה למפלצת שדואגת כל הזמן.
נקראה בסדרה הראשונה של רחוב סומסום בארץ בשם "גיגי".
סנאפי (אילן ליבוביץ, דור צויגנבום) – חברו הטוב של ציפורת, בהתחלה חבריו האנושיים של ציפורת חשבו שהוא דמיוני, אולם לאחר מכן הם הכירו אותו והתיידדו עמו.
אבי הפיה (בר סביר) – פיה קטנה וורודה שעושה קסמים באמצעות השרביט שלה.
סיימון איש הקול (פיני קורן, יעקב בוך)– ברנש המבטא באמצעות צלילים וקולות את מבוקשו.
דובון גור הדובים (דני שגב, יובל סגל)– מבוסס על הדובון הקטן מ"זהבה ושלושת הדובים".
בגרסה האמריקאית צוינה שהמשפחה של דובוני היא יהודית וכך בעזרתו לימדו על המנהגים והחגים היהודיים.
בסדרה השנייה נקרא "דוב דובון".
הילדה פזית (מיקי קם, עדי בר לב)- בגרסאות שונות של התוכנית בארץ נקראה גם בשמות: מירי (בסדרה המקורית) ואביבית (בסדרה השנייה).
הילדה חפציבה (שוש מרציאנו, מיקי קם, רותי הולצמן).
מומו טלפז (אלברט כהן, אלי גורנשטיין) – מגיש הטלוויזיה והשעשועונים של רחוב סומסום, שמו העברי הוא פרפרזה לשמו של הבדרן "דודו טופז".
המפלץ הדו ראשי – מפלץ ששני ראשיו רבים ביניהם (אלי גורנשטיין (שני הראשים יחד)), שמוליק טנא וניקו בר (ראש א'[כל אחד בפרק אחר]) ויעקב בוך וניקו בר (ראש ב' [כל אחד בפרק אחר]), צביקה פורמן (ראש א') ודן שצברג (ראש ב')).
מר קרקומי (דב רייזר) – ברנש מפוקפק שמוכר לאריק מיני מוצרים כגון: אוויר שנמצא בתוך בקבוק וציור של עץ בו חבויים ארבעה פילים.
רמי הקטן והמונוטונים – זמר (בחלק מהמקרים דובב כזמרת) ששר שירים על מגוון נושאים (דני ליטני, רותי הולצמן, עמי מנדלמן).
כריסי הקטן ואלפאבתים- זמר נוסף ששר שירים תוך כדי נגינה על הפסנתר (עמי מנדלמן ויובל זמיר).
רוזיטה (דבי קליידר, הילה זינגר נאור) – דמות בעלת מבטא, שבגרסה המקורית לימדה את הצופים ספרדית ובגרסה העברית דיברה ללא מבטא ולימדה את הצופים לדבר אנגלית.
בוקי (צביקה שוורצברג) – דוב קוטב; הופיע במקור ב"פארק סומסום", הגרסה הקנדית של "רחוב סומסום".
קרן (עינת גליקסמן, ציפי מור) – ילדה נכה; הופיעה במקור ב"פארק סומסום".
מר ג'ונסון (חנן גולדבלט, יעקב בוך, שמחה ברבירו, דן שצברג) – ברנש המשמש לרוב כלקוח של כרובי, אולם האחרון לא נותן לו שירות הולם.
חוצני הייפ ייפ – חוצנים החוקרים חפצים דוממים שנמצאים בכדור הארץ.
מר שכחני (עדי וייס)– בוקר בעל זיכרון קצר, דבר שגורם לו לשכוח כל מיני דברים.
צהלה – הסוסה של מר שכחני, בגרסה האמריקאית היא בכלל סוס ממין זכר.
חבובה – חברתו של מר שכחני, מסייעת לו לזכור את הדברים ששכח.
אבי הבדחן (אלי גורנשטיין) – בדחן שאוהב לעשות תעלולים.
רון שירון, גלי מוזיקלי (אלברט כהן) – מלחין שקרמיט מסקר את מלאכתו, תמיד נתקע עם המילה האחרונה בעת כתיבת השיר.
זואי (אביטל אברג'יל) - מפלצת צהובה.
חברתו של אלמו, שאוהבת לרקוד.
באחת העונות המאוחרות היא תוארה כשהיא מסתובבת בבגדי בלט.
בנימין זאב ויצמן - דמות של ילד מחונן ששמו מגיע משני שמות של שני אישים בתרבות הישראלית (בנימין זאב הרצל וחיים ויצמן) ושמו באנגלית מגיע משני אישים מהתרבות האמריקאית (בנג'מין פרנקלין ופרנקלין רוזוולט).
הוא הדמות הראשונה שכיכבה בחולצות של רחוב סומסום שיצאו בשנות השמונים עד תחילת התשעים כשהוא מגיש פרח לקיפי בן קיפוד .
בני וסמי - זוג בנאים שעובדים ברחוב סומסום.
פופיק- שם של ילד שחי ברחוב סומסום.
פיל הרמוניק (עדי וייס, עומר פרנקל) מגיש פינת האופרה ברחוב סומסום.
אבי הארנב (שמוליק טנא) - ארנב קטן ועצבני, משמש כסדרן בבית המלון.
שוני הסטינקווד המדבר (דור צויגנבום).
אליס (טליה גיחון) - אחותו הקטנה של סנאפי.
טוני (דורי בן זאב, חנן גולדבלט, אסף כחולי)- ברנש משופם שהגרסה הנשית של עזרא משמשת כבת זוגו, כשבשיר אחד היא נקראת "ווינדי" ושיר אחר "לוּלוּ".
בביצוע שלו לשיר "!Help" של החיפושיות מופיעה הגרסה הנשית של שרגא.
שיר נוסף שבו הוא מככב נקרא "האמצעי".
בגרסה העברית הוא נקרא דורי.
בנו של פרד (אלי גורנשטיין)- מפלץ שהוא בן של מפלץ בשם פרד.
הופיע בין היתר בקטע "אני רוצה להיות שם".
סקודג' (רותי הולצמן)- מפלצת ירוקה וחסרת ידיים, שימשה בין היתר כאמו של הבן של פרד.
פלסידו פלמינגו (אלי גורנשטיין)- פלמינגו שמופיע כזמר אופרה.
הופיע ברוב הפינות של "פינת האופרה של רחוב סומסום".
שמו הוא פרפרזה לשמו של זמר האופרה פלסידו דומינגו.
הוּטס הינשוף המוזיקאי (שמוליק טנא, עמי מנדלמן).
גרנדגטה (אפי בן ישראל) - חברתו של אוסקר.
הסְנֵרְף - יצור פרוותי היכול למתוח את צווארו וגם להנמיכו.
ציפורית הציפור (מיקי קם) - ציפור זעירה שמשמשת לעיתים כניגוד של ציפורת.
סליימי - תולעת ממין זכר ששייכת אוסקר.
מונטי (אלי גורנשטיין) - ברנש תמוה שבין היתר מטלפן לאנשים, במקום עם המילים "הלו" או "שלום", עם המילים "אבטיח וגבינה" (שהיה הנושא של השיר "אבטיח וגבינה").
דבורה - כתבת שדיווחה לטלי בקול צעקני מתוך נמל התעופה בזמן שטלי עצמו דיווח לה מהספרייה בלחש.
הזחלזחלילים- חרקים שגרים באדנית שבמרפסת של אריק ובנץ.
פנינה (רותי הולצמן) - מפלצת ירוקה, חברה של שרגא וכרובי.
אדון ברקו - מפלצת שגרה בשק.
גנץ (שלמה בראבא) - אחיו התאום של בנץ, ששונה מאוד באופיו של אחיו.
צוציק - בנו של גנץ ואחיינו של בנץ.
מאדאם שוורצהד (מיקי קם) - זמרת אופרה.
החרזנים - שלושה אנשים (שני בנים ובת) שהשיחה ביניהם מחורזת.
מני (דורי בן זאב) - סוכן אומנים.
תינוקפלצת - הדודן של עוגיפלצת.
בגרסת המקור מדובר במפלצת ממין נקבה.
בשונה מדודנו עוגי, הוא אינו אוהב עוגיות, אלא ירקות.
נטליה (רותי הולצמן) - זוגתו של מר סופר.
שושי (רותי הולצמן) - בוקרת שגרה ברחוב סומסום.
בני שר (אלי גורנשטיין) -מפלץ שהוא עיתונאי.
אלה מגור (רותי הולצמן) - מפלצת שהיא שחקנית.
ביפאדוטה הגדול (דני ליטני) - זמר שהוא מגביל לדמותו של "מאנה מאנה" מ"החבובות".
טינגו (אסף אשתר) - חתול שהוא הדמות הראשית בסדרה "Sesame English", שהייתה הפקה משותפת של חברת "ססמי וורקשופ" עם בית הספר ללימוד שפות "ברליץ".
הפרור - נבל הלבוש כטבח, שמופיע בסדרת הבת של רחוב סומסום "כוח עוגייה", כשהוא מצליח לשטות בכל פעם בעוגיפלצת המשמש כטוראי בחבורה.
צ'יפובסקי - עוגיית שוקולד צ'יפס.
גברת מזל - עוגיית מזל.
שולפת פתקים עם רמזים לעוגיפלצת שיעזרו לו להגיע לפתרון הבעיה.
גאון טכנולוגיה שחבר ב"כוח עוגייה".
עוגי מנסה בכל פרק לאכול אותו, מתוך התקף רעב לעוגיות.
כרמית (לימור שפירא) - זמרת אופרה.
מר טלאמבו (שמוליק טנא) - כבש שחור בלש, פארודיה על קולומבו.
דלית מירון - זמרת, פארודיה על הזמרת דולי פרטון.
אמא דוב- אימו של דובון.
אבא דוב (שמוליק טנא) - אביו של דובון.
תלתלית (לורן סביר) - אחותו הקטנה של דובון.
רוק י - מפלצת בעלת פנים מלוכלכות שכרובי לימד אותו לרחוץ את פניו.
זאבי הזאב - (חנן גולדבלט, צביקה שוורצברג).
חזירונת - הופיעה עם הזאב באחת ההצגות בפינה של עוגיפלצת, "רוקדת עם זאבים" (פרפרזה על שם הסרט "רוקד עם זאבים").
יוסי - ילד שעושה דברים בדרך אחרת מחבריו, ובעיניו הם בסדר.
לימור - חברתו של יוסי הנוהגת להעיר על כך שהוא עושה דברים בדרך שונה מהשאר.
ג'ואי ודייווי הקופים (דני שגב ואיציק סיידוף).
ד"ר פרס נובל (אלי גורנשטיין) - מדען.
איזי - עכברה שמופיעה ב-"Sesame English".
הרווי - מפלצת כחולה בעלת קרניים, ממין זכר.
הופיעה בין היתר בשיר "האמצעי".
הצופרים - מפלצות בעלות שפופרות בתור קרניים, שמשמיעות צפירות באמצעות אפן.
מסך (אורנה כץ) - מסכית של תיאטרון שמופיעה בסדרת הבת של רחוב סומסום, "המופע של אלמו".
אמו של כרובי (רותי הולצמן).
סמרטי - תקשורתנית שמופיעה בעונה השנייה של סדרת הבת של רחוב סומסום, "עולמו של אלמו".
לואי (דן צשברג)- אביו של אלמו.
הופיע בסדרות הבת של רחוב סומסום, "סומסום בראשית" ו"אוהבים אותך אלמו".
האומנת של ציפורת - כיכבה בסדרת הבת של רחוב סומסום, "סומסום בראשית".
סבתו של עוגיפלצת - כיכבה בסדרת הבת של רחוב סומסום, "סומסום בראשית".
אמה של פזית - כיכבה בסדרת הבת של רחוב סומסום, "סומסום בראשית".
סלסט - שוטרת תנועה, רעייתו של בני.
ילדת הדגנים - מפלצת ילדה שהתאהבה בדגנים לאחר שאביה אמר לה לאכול דגנים.
השיר שלה הוא פרפרזה לשיר "Material Girl" של מדונה.
התחלה, אמצע וסוף - שלושה טיפוסים האחראים לחלקים שונים של הסיפור: אחד מספר את ההתחלה, השני את האמצע והשלישי את הסוף.
טנגו - כלבתו של אלמו.
עובדי פיצריית ת'נן (שתיים בערבית) - עובדי פיצרייה שנותנים שניים מכל דבר, על אף שהלקוח מהם מבקש רק דבר אחד.
בגרסה המקורית הם עובדי פיצריית דוס (שתיים בספרדית).
מיי (שרון שחל) - אימו של אלמו.
כיכבה בסדרת הבת של רחוב סומסום, "אוהבים אותך אלמו".
פראזל - מפלצת ממין זכר שאינה מדברת, ורק משמיעה קולות.
הופיעה עם כרובי, עוגי ושרגא בשיר "כחול וצמרירי".
נתן דטנר (נתן) (עונה 1–3) - שכן צעיר וחבר טוב של קיפי, אוהב מאוד כדורסל.
מכונה על ידי מוישה אופניק "צוציק".
בפרק הראשון הוא עובר לרחוב.
יונה עטרי (יונה) (עונה 1–3) - השכנה המבוגרת יותר.
אוהבת להשקות את עציציה, יש לה נכדים.
בעונה השלישית מתארחת אחייניתה אופירה (מגולמת על ידי אופירה יוספי).
ליונה יש שיער אפור, בעונה השלישית אלברט לומד ספרות וצובע לה את השיער לשחור.
קיפי ישן אצלה בחלק מהפרקים.
מיקי קם (מיקי) (עונה 1–3) - חברה שגרה בשכונה.
מוכרת עם שושי בחנות יד שנייה בעונה הראשונה ושותפתה לדירה.
והחל מהעונה השנייה הופכת להיות העוזרת האישית של שמיל בחנות לכלי עבודה, והופכת להיות דמות דומיננטית יותר בסדרה.
גבי עמרני (גבי) (עונה 3) - בעל חנות מכולת שנפתחת במקום המאפיה "חמים וטעים".
מחליף את חנה ואבנר שעוברים דירה.
כיכב באחת הפינות של קיפי ומוישה ב"אולפן הפתוח" במלחמת המפרץ הראשונה.
אלברט אילוז (אלברט) (עונה 1–3) - עולה חדש מצרפת.
מתאקלם יפה בישראל והופך לחברם הטוב של הדיירים.
לומד ספרות וצובע ליונה את השיער לשחור.
שמואל שילה (שמיל) (עונה 2–3) - בעל חנות לכלי עבודה יחד עם מיקי.
חנה רוט (חנה) (עונה 1–2) - בעלת המאפיה "חמים וטעים", אשתו של אבנר.
בעונה השלישית הם עוברים לגור בעיר אחרת וסוגרים את המאפיה.
אבנר כץ (אבנר) (עונה 1–2) - בעל המאפיה "חמים וטעים", בעלה של חנה.
עובר לגור בעיר אחרת בעונה השלישית ומוחלף על ידי גבי.
אלי גורנשטיין (אלי) - (עונה 2–3) - השוטר, ובהמשך גם בעל רובוט בשם מקס שעושה הכל הפוך.
חיים ג'רפי (חיים) (עונה 2–3) - אוהב לצאת לטיולים.
בעל משפחה שגרה במושב, שבפרק של שבועות קיפי בילה במושב ביחד עם משפחתו.
מכרם ח'ורי (מכרם) (עונה 2) - ערבי שגר ברחוב.
סלים דאו (סלים) (עונה 3) - השותף של נתן לדירה, דובר ערבית.
שוש מרציאנו (שושי) (עונה 1) - מוכרת בחנות יד שנייה ביחד עם מיקי בעונה הראשונה ושותפתה לדירה.
חיים בנאי (חיים) - בעל דוכן של פירות וירקות, בדומה לדמותו של חיים "אלברט פירות".
יעקב בנאי (יעקב) (עונה 3) - אבא של גבי.
רוזי ניומן (רוזי) (עונה 3) - עולה מאמריקה, מביאה מכתבים מאוסקר (שהוא בעצם הגרסה המקורית למוישה אופניק).
רחל דביר (רחל) (עונה 1) - חברה של חנה.
משמשת כמלצרית במאפייה "חמים וטעים".
גלי עטרי (גלי, אחותה של יונה) (עונה 1) - באה לשיר עם יונה שירי עם בתימנית.
קיפי חשב תחילה שמדובר בתינוקת כששמע שהיא אחותה הקטנה של יונה.
אופירה יוספי (אופירה, אחייניתה של יונה) (עונה 3) - באה לביקור אצל יונה, לא מתחבבת בהתחלה על ידי קיפי, עד שהוא מתרגל אליה.
מאיר סוויסה (מאיר) (עונה 1–3) - שוטר/דוור/ספק הסחורה של גבי.
דורי בן זאב (דורי הפרסומאי)
ליה קניג (רחל, סבתה של מיקי) (עונה 2)
אייל גפן (מוכר תירס) (עונה 1)
גדעון זינגר (גדעון שוטר התנועה)
ישראל גוריון (ישראל, שחקן בפרק "ממלכת אין כיסא", ובפרק אחר הופיע עם בני אמדורסקי).
דן תורן (שחקן בפרק "ממלכת אין כיסא")
גידי גוב (גידי, המספר בפרק "ממלכת אין כיסא", ובפרק אחר ביצע בליווי מיושה אופניק ונחמן עיבוד רוקיסטי ל"גן סגור")
עפרה ויינגרטן (שחקנית בפרק "ממלכת אין כיסא")
דוד מעיין (שחקן בפרק "ממלכת אין כיסא")
איתן בן-דב (שחקן בפרק "ממלכת אין כיסא")
טובה פירון (סבתו של נתן) (עונה 1)
אלברט כהן (ד"ר פיקוד הווטרינר)
חנה לסלאו (חיה, נציגת רשות שמורות הטבע) (עונה 2)
ששון גבאי (נציג רשות שמורות הטבע) (עונה 2)
יעקב בודו (מר קוץ, מנהל הסניף של רשות שמורות הטבע) (עונה 2)
גליה ישי (גליה) (עונה 2) - מבצעת את השיר "ריבים קטנים" (אתמול רבתי עם גיורא)
אריה מוסקונה (יוסקה דודו של מוישה [כקול בלבד], ברוך הצלם) (עונה 2–3)
עמוס הודיני (הקוסם מחלומו של קיפי)
יעקב בן-סירא (יעקב איש הזבל).
טלי לוברני (טלי, אשתו של עמוס)
חיים משה - בתור עצמו.
בפרק אחד מוישה מבקש ממנו שיבקש מחברו שיחבר שיר על הדברים שהוא שונא, אך לצערו של מוישה החבר חשב שהוא אוהב את הדברים האלה וכך נוצר השיר "תודה".
בפרק אחר שר שיר שנכתב על תושבי הרחוב על ידי גבי.
מיקי קם (מיקי) (עונה 1)
חיים ג'רפי (חיים) (עונה 1)
בוני פרנקלין (בוני) (עונה 1) - בתפקיד עצמה.
בקרה במקומות שונים ברחבי ישראל.
ג'רי סטילר (ג'רי) (עונה 3) - היה בתפקיד המנחה ב"א-ב תרום".
יצחק פרלמן (יצחק) (עונות 1 ו-3) - הסביר על מקומות בארץ והסביר לצופים במה תעסוק כל תוכנית בעונה הראשונה.
כמו כן, היה אורח קבוע ב"רחוב וידאו".
כיכב גם ב"א-ב תרום" כשהוא דיבר לקיפי דרך נגינת כינור.
כמו כן כיכב אף ב"ילדים שרים ישראל" שהוא מסביר את ההבדל בין רעש למוזיקה.
שרה ג'סיקה פרקר (עונה 3) - בתפקיד ג'רוזלם ג'ונס (פרודיה על אינדיאנה ג'ונס) ובתפקיד הכתבת פגי פא בפרק על פסח, ובפרק "ילדים שרים מסביב לעולם" בתפקיד עצמה.
בשנת 2006 כיכבה בסדרת הבת "סומסום בראשית" בתחילת כל פרק.
ג'רמי מילר (ג'רמי) (עונות 2 ו-3) - לומד דרך יואב בעיקר על המנהגים של חגי ישראל.
הופיע גם בפרק "א-ב תרום".
יואב צפיר (יואב) (עונה 2)
אופירה יוספי (אופירה) (עונה 1)
תומי יואל (דפנה) (עונה 2)
שרי צוריאל (בתפקיד המנחה של "רחוב וידאו").
אן מירה (מרים) (עונה 3) - הופיעה בפרק של פסח בתור מרים הטבחית, בפרק "א-ב תרום" בתפקיד אישה שרוצה לתרום את העציץ שלה.
וכן, גם בפרק "ילדים שרים ישראל".
בי בי קינג (בתפקיד עצמו) (עונה 3)
אלן קינג (בתפקיד מנהל חברת התקשורת "רגע") (עונה 3)
דייוויד ברנר (בתפקיד המאמן בפרק על חנוכה) (עונה 3)
ג'ואן ריברס (בתפקיד אם שמוכנה לתרום את האות ל' של בתה מליסה [שהיא בתה גם במציאות]) (עונה 3)
טרייסי גולד (טרייסי) (עונות 2 ו-3) - הופיעה בפרק "מסע למקומות סודיים" בקטע על מלון מ', וכן גם בפרק "א-ב תרום".
ג'ושוע ריפקינד (משה המלצר ממלון מ') (עונה 2)
נל קרטר (בתפקיד עצמה) (עונה 3)
פול שייפר (בתפקיד עצמו) (עונה 3)
מארי טיילר מור (בתפקיד עצמה, כאשר היא לומדת מילדים את השפה העברית) (עונות 1 ו-3)
מנדי פטינקין (בתפקיד מנחה של רשת המוזיקה PTV [פרפרזה על רשת המוזיקה MTV] בפרק "אנשים בישראל", ובהמשך באותו הפרק מופיע בתור עצמו כשהוא מנסה ללמד את בנו את הא"ב העברי) (עונה 1)
מכרם חורי (מכרם) (עונה 1) - הופיע בסוף הפרק "אנשים בישראל" כשהוא מבצע בערבית את "זה עולם קטן".
סדרה שנייה (בחינוכית 2 ובערוץ 23):
שמיל בן ארי (שמיל) - מורה במקצועו וגר ברחוב עם אשתו ג'ולי וילדיו מיכאל ויסמין.
מכונה על ידי מוישה "פרופסור".
אמל מורקוס (אמל) - רופאה במקצועה ובת דודתו של עדל מ"שארע סימסים".
מלמדת לעיתים ערבית את תושבי הרחוב.
אסתי קוסוביצקי (אסתי, אימה של דפי [קול]) - השכנה המבוגרת ברחוב.
יש לה מספר נכדים, כשבהמשך מתווסף לה עוד אחד.
כמו כן, אסתי עצמה גם הייתה שחקנית הקול של אימה של דפי.
שרון צור (שרון) - בעל חנות הספרים בחנות.
סיפר גם סיפורים לילדי הרחוב.
ג'ולי גולדשטיין (ג'ולי) - אשתו של שמיל ואמם של מיכאל ויסמין.
מסקי שיברו (מסקי) - השכנה האתיופית ברחוב.
נועה חסון (נועה) - מוכרת הגלידה של הרחוב.
מיכאל כהן (מיכאל) - בנם של ג'ולי ושמיל.
אדם בסנטה (אדם) - אחד הילדים ברחוב.
משחק במבחר משחקי ספורט כגון: ג'ודו וכדורסל.
יסמין עיון (יסמין) - בתם של ג'ולי ושמיל.
בר עמוסי (בר) - אחת הילדים ברחוב.
בפרק הבכורה שלה לימדה את דפי מהי ידידות.
אבי סינגולדה (אבי) - השתתף בשני פרקים, כשבפרק הבכורה שלו מנסה להתקבל ללהקה של מוישה.
בשני הפרקים שלו מנגן בגיטרה לצד ילדים שמלווים אותו במרקס.
ליה קניג (אימה של ג'ולי)
ז'אק כהן (אביה של ג'ולי)
אירינה סלזניובה (אירנה, נטשה המורה למשחק של אסתי)
אריה מוסקונה (מר כעס, טיפוס שמגיע רק למי שעומד לכעוס ומתעד את כעסו, לשאר הוא לא נראה ולא נשמע)
יורם חטב (גילם את אליעזר בן-יהודה בפרק "שגדבום")
רמי ברוך (גילם את סגן השריף בספיישל "ערבות סומסום")
אורלי דדו (בעלת הכלב שבר מצאה בפרק 35, האות ש' בספיישל "הקוסם מארץ אוף")
אסנת פישמן (גילמה את פיית האהבה בפרק "אופניק מאוהב")
דניאל פאר (גילם את מנחה תחרות המיחזור בפרק "מקום ראשון אופניק")
איציק כהן (יוספה חברתו של מוישה (כקול בלבד))
סוזי מילר (גילמה את אחד הזמרים בפרק "ערבות סומסום")
דורון בן-עמי (אחד מהמכבים בספיישל חנוכה)
שירן מיכאלי (אחד מהמכבים בספיישל חנוכה)
אלי מיארה (אחד מהמכבים בספיישל חנוכה)
עודד אסנר (אחד מהמכבים בספיישל חנוכה)
חסאם אבו עישה (עדל) - תושב של "שארע סימסים".
בן דודה של אמל מ"רחוב סומסום".
דובר עברית וערבית, שבאחד הפרקים מסתבר שהוא גם דובר איטלקית וספרדית.
סלווה נקארה (אום נביל)- תושבת של "שארע סימסים".
באחד הפרקים הביאה לדפי וקיפי עוגת דבש.
ובגלל הביטוי הערבי "יום אסל (דבש בערבית), יום בצל", אז קיפי ודפי סברו בטעות שמכיוון שהיה לה יום רע (יום בצל), אז העוגה שאפתה הייתה עוגת בצל.
(סמי) - תושב של "שארע סימסים".
(לילה) - תושבת של "שארע סימסים".
תושבי הרחוב נעזרים בה לכל מיני דברים, כמו שבאחד הפרקים אום נביל נעזרה בה על מנת לחשב במדויק את ההכנסות שהיא קיבלה ממכירת סחורותיה בחנות.
בפרק אחר עדל הביא אותה לרחוב סומסום על מנת שתתחבר עם תושבי הרחוב.
דרור קרן (צחי) - ממציאן במקצועו.
נוח וברוש גרים עמו ועוזרים לו בהמצאותיו.
הינד איוב (איבתיסם) - אומנית במקצועה.
שכנה של צחי, נוח וברוש.
נוח משוחח אתה לעיתים בערבית.
לוטוף נוסייר (אביה של איבתיסם)
כשהוא היה חבר בקבוצה ששיחקה נגד הקבוצה של נוח, איבתיסם וצחי על אליפות השכונה.
איבתיסם למדה בחוג הכדורגל שהוא העביר בעברו.
(אלברט) - ילד שהוא חברם של נוח, ברוש וצחי.
בפרק הבכורה שלו השלושה החשיבו אותו לטרול בעקבות אי הבנה שנוצרה.
(רייצ'ל) - אחייניתו של צחי.
בת אחותו שגרה בארצות הברית.סדרה שלישית (בערוץ הופ!):
בעלת סטודיו שבו היא מלמדת אומנות.
מצוין שהוא מארגן ברחוב לקראת חג הפסח ערב שירה בציבור.
ישראל פוליאקוב (גרשון) - השכן המבוגר ברחוב.
בעל חנות מכולת שבתו גילי עוזרת לו בחנות, וכן יש לו חממה משלו שבה הוא מגדל צמחים.
מספר לעיתים סיפורים לילדי הרחוב.
יבגניה דודינה (אירינה) - בעלת חנות קסמים ברחוב.
מוישה מכנה אותה "הוקוס פוקוס".
שי פרדו (מלקאמו) - השכן האתיופי שגר ברחוב.
מוזכר שבאחד הפרקים נסע עם צחי לאתיופיה.
נטע שלומי (גילי) - בתו של גרשון.
שושה גורן (סבתא שושנה) - בעלת מאפיה ובית קפה בשם "המקום של שושנה".
הופיעה גם ב"שלום סומסום" וב"חודשי השנה" לסירוגין עם אורי.
אלכסנדר גרצ'קין (בוריס) - השכן הרוסי ברחוב.
איילה אינגדשט (למלם) - גננית שעובדת ברחוב.
ג'מיל חורי (סעיד) - הווטרינר שעובד ברחוב.
אורי בנאי (אורי) - הופיע ב"חודשי השנה" לסירוגין עם סבתא שושנה.
בהופעת הבכורה שלו בתוכנית הופיע עם אביו השחקן גברי בנאי.
שחר סורק (קובי) - השכן הדתי ברחוב.
אנליס ואן דר פול (אנליזה) - תיירת שבאה לרחוב.
באה ללמוד על מנהגי החגים בישראל.
שמואל וילוז'ני (דוד שמואל) - הדמות המבוגרת ברחוב.
שאול עזר (קבלן שניסה למכור דירה למוישה אופניק).
חוה אלברשטיין (בתפקיד עצמה, כשהיא שרה שיר עם הבובות של התכנית ואף כיכבה בקליפ איתם לשיר "שש גמדות").
שני כהן (איילת) - מדריכת מוזיאון המדע בירושלים.
ליעד מודריק (ליעד) - מדענית שעובדת במעבדה שאליה באים הבובות לגבי נושאים שונים.
רחוב סלאח א-דין הוא רחוב מרכזי בירושלים הקרוי על שמו של המצביא המוסלמי סלאח א-דין.
הרחוב שוכן בלב שכונת באב א-זהרה והוא מוביל משער הפרחים לעבר המושבה האמריקאית.
הרחוב משמש כרחוב העסקים הראשי של מזרח ירושלים ושוכנים בו גם מטה משרד המשפטים, בית המשפט המחוזי בירושלים ומולו קתדרלת סנט ג'ורג' ואחד משני סניפי הדואר הראשיים בעיר.
הרחוב נסלל בתחילת המאה ה-20, אולם בתקופת שלטון המנדט הבריטי לא נודעה לו חשיבות רבה כיוון שהמסחר היהודי התמקד ברחוב יפו לכיוון מערב, ואילו זה הערבי התמקד בדרך שכם.
עם חלוקת העיר לאחר מלחמת העצמאות, לא ניתן היה לקיים מסחר בדרך שכם עקב קרבתו של הרחוב לגבול עם ישראל (הקו העירוני) ועל כן המסחר הערבי נדד מזרחה לרחוב צלאח א-דין.
לאחר איחוד העיר המשיך הרחוב להוות מרכז עסקים עיקרי עבור האוכלוסייה הערבית בירושלים.
במהלך השלטון הירדני במזרח ירושלים שכן ברחוב מטה מושל ירושלים הירדנית.
לאחר מלחמת ששת הימים השתכן במבנה הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון.
ב־1971 עבר הממשל הצבאי למחנה בית אל והמתחם עבר לרשות משרד המשפטים.
בצפון הרחוב שוכן אחד המלונות המפורסמים והיוקרתיים בעיר - מלון אמריקן קולוני.
במרץ 2014 רכשה עמותת עטרת כהנים מתחם גדול בתחילת הרחוב, סמוך לשער הפרחים בו מתוכננים להיפתח ישיבה ומכינה קדם צבאית.
רחוב שולטאן סולימאן, הקרוי על שמו של סולימאן המפואר, הוא אחד הרחובות הראשיים בירושלים.
הרחוב משתרע מדרך יריחו בקודקוד הצפון-מזרחי של העיר העתיקה עד המנהרות שבין שער שכם לשער החדש.
תוואי הרחוב נסלל בתקופת השלטון העות'מאני, כאשר מוסלמים החלו לצאת מחומות העיר העתיקה ולבנות את שכונת באב א-זהרה הסמוכה לגן הקבר ובקצהו נחנך ב-1937 מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה.
הרחוב הפך למרכז העסקים של ערביי ירושלים בתקופת המנדט הבריטי, בעיקר סביב שער שכם והשתרע מבניין נוטר דאם דה ז'רוזלם, מערבית לשער שכם ועד המוזיאון.
משנת 1948, בעקבות חלוקת העיר, נדד המרכז המסחרי הערבי לאורך הרחוב מזרחה, לכיוון שער הפרחים וההצטלבות עם רחוב צלאח א-דין.
לאחר איחוד העיר בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, נחנכה בקצהו המערבי של הרחוב כיכר צה"ל והקטע המערבי של הרחוב, מהכיכר עד שער שכם, שינה את שמו לרחוב חטיבת הצנחנים.
בשנת 1968 נערך לאורך הרחוב מצעד צה"ל ביום העצמאות ה-20 למדינת ישראל.
סיקור המצעד היה השידור הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
כיום משמש הרחוב, יחד עם רחוב צלאח א-דין, מרכז העסקים של מזרח ירושלים, ובאינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 אף אירעו ברחוב מספר הפרות סדר ונזרקו בו אבנים לעבר אוטובוסי אגד.
מאידך, באינתיפאדה השנייה נשמר שקט ביטחוני יחסי ברחוב, בדומה לרוב חלקי מזרח ירושלים.
הרחוב הוא משכנם של מסעדות מזרחיות מפורסמות, כמו מסעדת פילדלפיה.
הרחוב משמש נתיב נסיעה ראשי למעוניינים לבקר בכותל המערבי ובהר הזיתים ונתיב ראשי לצעדה המסורתית ריקודגלים מדי יום ירושלים.
אכסניית סנט פאולוס (בית ספר שמידט)
רחוב מזא"ה הוא רחוב בלב תל אביב הקרוי על שמו של הרב יעקב מזא"ה (השם "מזא"ה" הוא ראשי תיבות של "מזרע אהרון הכהן").
הרחוב מתחיל בפינת רחוב אלנבי בצידו המערבי ומסתיים בדרך בגין במזרח.
הרחוב חוצה גם את הרחובות הידועים אחד העם, רוטשילד ויהודה הלוי.
רחוב מזא"ה הוא ברובו רחוב מגורים צר ובעל אופי שקט ושכונתי.
עם זאת, הוא אוצר מספר מבנים מעוררי עניין אדריכלי וידוע גם בזכות שמו, הזוכה להתייחסות הומוריסטית (להלן).
ברחוב מספר רב של מבנים משנות ה-20 וה-30 המייצגים את תל אביב בראשיתה, חלקם נבנו בסגנון האקלקטי וחלקם ב (המכונה "באוהאוס").
רבים מהם עברו שיפוץ בראשית המאה ה-21 והרחוב הפך, יחד עם שדרות רוטשילד וכמה קטעי רחובות נוספים בסביבה, לאטרקציה תיירותית עבור שוחרי אדריכלות.
טרם בניית בתי הרחוב, היה במקום כרם גפנים ומחנה שקלט עולים חדשים בתקופה זו.
בית ברלין-פסובסקי - בניין בסגנון האקלקטי שתכננו השותפים האדריכל יוסף ברלין והמהנדס ריכרד פסובסקי.
הבניין שימש תחילה כבית משפחת ברלין ושימש במשך שנה גם כבית ספר לאדריכלות.
מ-1929 משמש לצרכים שונים (בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 שימש כמרכז ההתאחדות הישראלית לכדורגל) ובתחילת שנות ה-2000 שופץ יחד עם פרויקט "רובע לב העיר".
פרויקט "רובע לב העיר" - סמוך לבית ברלין-פסובסקי, במקום בו עמד בית החולים "הדסה", נבנה מגדל מגורים יוקרתי ובניין נוסף המשולבים כולם יחד בתכנון וכוללים חצר פנימית משותפת ביניהם.
הפרויקט תוכנן על ידי עדה כרמי-מלמד.
בית החולים עין גדי היה בית חולים פרטי, שחדל לפעול לפני שנים רבות.
מגדל המים הישן - נמצא קרוב לפינת רחוב אחד העם והיה מגדל מים חשוב בשנות ה-20 וה-30. המגדל נבנה בשנת 1924, תוכנן על ידי המהנדס ארפד גוט, והחליף את מגדל המים שהיה בבית הוועד.
במשך למעלה מעשור נחשב המגדל למבנה הגבוה בעיר, ולכן שימש גם לתצפית ולאיתות.
סמוך למגדל המים היה עד לשנים האחרונות בית ספר, תחילה "הגימנסיה הריאלית בלפור", שהייתה לתיכון עירוני א'; זה עבר עם התרחבותו לרחוב שפרינצק ואת מקומו תפס בית הספר היסודי מזא"ה.
אחר כך שימש הבניין משכן לתיכון עירוני ה' (ה"בסטיליה" בפי תלמידיו), עד שעבר לצפון רחוב בן-יהודה.
כיום פועל במקום מרכז קהילתי עירוני.
מעונות עובדים א', ב' ו-ג', שתוכננו בידי האדריכלים קוצ'ינסקי ושלאיין.
בית אנגל - מבנה בסגנון הבין-לאומי השוכן בפינת שדרות רוטשילד.
היה הבניין הראשון בתל אביב שנבנה על עמודים ונחשב לאבן דרך חשובה בהתפתחות האדריכלות הישראלית.
החצר הפנימית של הבניין, הבנוי משני גושים עיקריים, פונה לרחוב ויחד עם הקומה המפולשת מגדילים את תחושת החלל הציבורי הכולל.
בית דפוס "הארץ" - מבנה היסטורי נוסף בסגנון הבין-לאומי שתוכנן על ידי יוסף ברלין, דייר הרחוב.
הבניין שופץ בשנים האחרונות והוגדל משמעותית וכרגע משמש למגורים וכבית מלון.
ברחוב מזא"ה נמצאת אחת מנקודות ההזנקה של מגן דוד אדום באזור דן.
מזא"ה 9 - בית הצעירים של עיריית תל אביב יפו.
בשנת 2011 עיריית תל אביב יפו הקימה במזא"ה 9 את בית הצעירים הראשון של העיר.
בית הצעירים נותן ייעוץ משפטי לשוכרי דירות בעיר, חללי עבודה ולמידה, מציג תערוכות אמנות ועורך אירועים עבור צעירים בעיר.
מזא"ה 13 - נקודת הזנקה של מד"א, אשר נחנך באפריל 1931. במהלך היום פועלים ממנה ניידת טיפול נמרץ ואמבולנס לבן.
חומה השייכת לחוות רהם בין מזא"ה 61 ומזא"ה 63.
מזא"ה 65 - בית "מעונו" של ברל כצנלסון.
מזא"ה 33 - הבית בו נרצח לוחם הלח"י ירחמיאל אהרונסון על ידי הבריטים.
מזא"ה 71 - בו היה בית מלאכה של אצ"ל לייצור חומר נפץ.
בהתפוצצות במקום נהרגה לוחמת האצ"ל .
עיריית תל אביב קבעה לזכרה לוחית זיכרון במקום.
שמו של הרחוב, שככל הנראה ידוע יותר מאשר האישיות שעל שמה קרוי, מושך אליו התייחסויות הומוריסטיות רבות בשל העובדה שנשמע כמו "מה זה?".
שמו של הרחוב מוזכר פעמים רבות בסיטואציות שאינן קשורות אליו באופן ישיר, בבדיחות ומערכונים וכן בהתייחסויות הומוריסטיות שונות בכתבות עיתונאיות ועוד.
דוגמה ידועה לכך היא במערכון "אנשי הארון" שנכתב על ידי להקת כוורת:
בסדרה הפיג'מות בניין המגורים וה"המבורגרי" שבבעלותו של גרי מנדלבאום (יניב פולישוק) נמצאים ברחוב מזא"ה 17 בפינת מאפו (נשמע כמו "מה פה"), וזאת אף על פי ששני הרחובות אינם מצטלבים זה עם זה במציאות.
קללה תל אביבית ישנה: "שתיכנס מבלפור ותצא ממזא"ה".
פירוש והסבר: בבית החולים "הדסה" הכניסה לחדר המיון הייתה מרחוב בלפור, ואילו בצד של רחוב מזא"ה נמצא חדר המתים, ממנו יצאו ההלוויות.
בסדרת הטלוויזיה שמש (עונה רביעית) השוטר לחיאני (אסף אשתר) מבקש גיבוי בקשר לכתובת מזא"ה 69, ומקבל בתגובה הסבר מפורט מה זה "69".
בסדרת המערכונים "אפס", המופקת בידי תום טרגר ואור פז, בערוץ היוטיוב "שוגר זאזא", במערכון "תל אביבי אפס", עומד טרגר (המגלם את דמותו של "אפס") מתחת לשלט המוצב ברחוב מזא"ה פינת רחוב רוטשילד, ומציין כי הכיתוב דומה לאמרת הכנף המפורסמת שלו ("מה זה?
מה זה?", תוך תנועת יד) ואומר "רוטשילד!
רוטשילד!" באותה נימה ובאותה תנועת יד שהוא נוהג לבצע כשהוא אומר "מה זה?".
רחוב סומסום היא סדרת טלוויזיה לילדים המשודרת בארצות הברית, וב-2022, היא הגיעה לעונתה ה-52. התוכנית מופקת על ידי חברת "ססמי וורקשופ" .
ראשיתה בפרויקט לילדים, שהעלאתו הראשונית לשידור ב-1966 התעכבה עד 1969. התוכנית כללה מערכונים משותפים לשחקנים ולבובות ובעקבות הצלחתה החלו להוסיף לה דמויות.
מוטיב מרכזי של הסדרה היה שימוש באמצעי פרסום המונים לצורך העברת מסרים לימודיים.
מוטיב זה היה שנוי במחלוקת וב-BBC פסלו את הסדרה.
אלמו – מפלץ קטן ואדום עם אף כתום המדבר על עצמו בגוף שלישי.
הבסיס לבובה אביגיל בגרסה הישראלית.
כרובי – מפלץ כחול, רזה וגבוה וקול צרוד.
כרובי מנסה ללמד את הילדים עובדות בדרך הומוריסטית ומצחיקה.
עוגיפלצת – מפלץ כחול ושמן האוכל עוגיות ללא הפסקה.
אריק ובנץ – זוג רווקים המתגוררים ביחד.
אריק שובב ואילו בנץ חכם רגזן.
אוסקר הרטנון – מפלץ ירוק חסר אף המתגורר בפח אשפה.
ציפורת – דמות גדולה בצורת ציפור.
טלי – מפלצת סגולה עם אף כתום.
פעלתני, דאגן, אוהב את חבריו, נדיב.
הילדה פזית – ילדה שובבה ועקשנית.
קרמיט הצפרדע – בובת כפפה בצורת צפרדע.
הופיעה לראשונה בשנת 1955 כשהסדרה "סאם וחבריו" עלתה לאוויר.
לקרמיט היו כמה גרסאות: באחת כלטאה ובשנייה כצפרדע.
רוזיטה – מפלצת נקבה כחולה עם אף צהוב.
זואי – מפלצת נקבה כתומה עם אף אדום.
חברתו הטובה ביותר של אלמו.
אבי קדאבי – פיה סגולה שהופעתה הראשונה ב"רחוב סומסום" הייתה בחגיגות 40 שנים לסדרה.
מר סופר – ערפד אשר תחביבו הוא לספור והוא מבלה שעות בספירת דברים.
בייבי בר – דוב חום המופיע בסדרה ומככב כמה פעמים עם משפחתו בגרסה ל"זהבה ושלושת הדובים", חברו הטוב ביותר הוא טלי.
מלכוש המופלא – קוסם גדול ומוצלח בקסמיו, והוא ידוע במשפטו המפורסם: "אכלת פלפל, שתה מיץ", הוא בן דודו של מר סופר.
ג'וליה – ילדה על הספקטרום האוטיסטי.
בשנת 2006 יצרה חברת "סזמי ורקשופ" סדרה לקטנטנים וטף בשם "קטנטני סומסום".
בסדרה, אלמו הקטן ואביו, ציפורת ואִמו, פזית ואִמהּ ועוגיפלצת וסבתו, לומדים על העולם.
הסדרה דובבה לחמש שפות: הולנדית, עברית, אינדונזית, ספרדית וטורקית.
בכל הדיבובים פרט לעברית הסדרה שודרה ב-DVD.
הדיבוב העברי שודר בערוץ לולי ב-2008.
בין התאריכים 22 בספטמבר – 27 בנובמבר 2002, הוצג בתיאטרון "ת'יאטר רואו" באוף ברודוויי המחזמר "Sesame Street: The Musical" (בתרגום לעברית" "רחוב סומסום: המחזמר"), שהתבסס על דמויות בולטות מהתוכנית, ואלה הופיעו בעיצובים המקוריים של הבובות.
כמו כן, במחזה בוצעו שירים מהסדרה, בתוספת קטעים שנכתבו במיוחד למחזה, וכן הופיעו אמנים אורחים.
הצגות מוקדמות התקיימו החל מ-8 בספטמבר.
בשנות השבעים שודרה התוכנית האמריקאית בישראל בשם "רחוב ההפתעות".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שודרה בארץ גרסה ישראלית, שנקראה "רחוב סומסום", ואשר עבורה הומצאו דמויות ייחודיות: קיפי בן קיפוד ומוישה אופניק.
בשנת 2003 עברה הסדרה שינויים קיצוניים ושונו הדמויות.
בשנת 2006 שודרה עונה חדשה, ובה הופיע מוישה אופניק הוותיק, ואילו קיפי לא חזר.
בשנת 2010 הביאה "sesame street" ל"רחוב סומסום" את דמותו של כרובי במתנה.
בעונה האחרונה של 2012 הביאה "sesame street" ל"רחוב סומסום" במתנה גם את דמותו של אלמו.
סרטים וסדרות שהיו לבובות האמריקאיות בגרסה הישראלית ושודרו בערוץ הופ!
עולמו של אלמו – אלמו מראה את העולם הדמיון שלו לילדים.
בית ספר לפיות – סדרה בהנפשה ממחושבת על אבי קדאבי הפייה וחבריה הלומדים קסמים בבית ספר לפיות.
המופע של אלמו – סדרה שבה אלמו עושה מופעים על הרפתקאות ומדע בדיוני עם החברה שלו
סופר כרובי – הסדרה שבה כרובי הוא סופר כרובי עוזר לאנשים בחפצים כתוך דקה ובצורה חכמה ומצחיקה
ההרפתקאות המופלאות של אריק ובנץ – סדרה בהנפשת סטופ מושן המתארת את אריק בנץ בהרפתקה מסביב לעולם.
כוח עוגייה – סדרה שבה עוגיפלצת עובד עם עוגיות סוכנות חשאיות כדי לעצור נבל ששמו הפירור מלעשות מזימות שונות.
סרטי עוגיפלצת – סדרה שבה עוגיפלצת משחק דמויות שונות כפרודיה על סרטים אמיתיים שקיימים במציאות.
שוד העוגיות הגדול – סרט ששודר בעברית בערוץ הופ שהעלילה היא שעוגייה קטנה גונבת את ציורי המוזיאון של העוגיות וסיירי המוזיאון חושבים שעוגיפלצת אחראי לזה, בגלל זה אלמו וכריס עוזרים לו להיות חף מפשע ולעצור את העוגייה הגנבת.
המפלצת בסוף הסיפור – סרט קצר באורך 30 דקות המבוסס על הספר "המפלצת בסוף הספר הזה" משנת 1971. בסרט, כרובי מגלה שיש מפלצת בסופו, והוא מנסה למנוע מהצופים להמשיך לצפות בו.
בארצות הברית, הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה HBO Max ב-29 באוקטובר 2020; בישראל, הסרט הוקרן לראשונה בסינמטק תל אביב ב-22 באוקטובר 2022, וב-11 בנובמבר שודר בערוץ הופ!.
אלמו וטנגו תעלומות מסתויריות - סדרה קצרה על אלמו שאימץ כלבלבה בשם טנגו, ובכל יום שניהם פותרים תעלומות שיש בפארק הכלבים שברחוב סומסום.
חבובוטים – סדרה ובה עוגיפלצת, אלמו ואבי הופכים לגיבורי על ועוזרים לשאר הדמויות כאשר הם צריכים אותם.
אוהבים אותך אלמו – סדרה ובה אלמו לומד להמודד עם קשיים שקוראים בעולם הילדים כגון: לכבות את האור ולהיות לבד בחושך, פחד מרעמים, אם או אב כשהם עוזבים ועוד.
תוכנית האירוח של אלמו – סדרה בה אלמו מארח מפורסמים ישראלים.
רחוב סמילנסקי, הקרוי על שם המנהיג הציוני משה סמילנסקי, הוא רחוב צדדי בחלקה הדרומי של העיר העתיקה של באר שבע, הנושק לשיכון דרום, חצרים ונווה נוי.
מספרי הבתים ברחוב עולים מכיוון דרום-מזרח לצפון-מערב, כאשר המספרים הזוגיים הם בצד המזרחי.
הרחוב, שאורכו כ-700 מטרים, הוא חד סטרי לנסיעת כלי רכב במקטע שמתחילתו ועד המפגש עם רחוב ההסתדרות.
לאורך מקטע זה הכביש מרוצף באבנים, החניה בו אסורה והנסיעה מותרת בכיוון שבו מספרי הבתים יורדים.
בדומה לרחובות אחרים בעיר העתיקה, רוב הבתים ברחוב סמילנסקי הם בתי אבן בני קומה אחת בלבד, המאופיינים בתקרות גבוהות, בקשתות פנימיות ובחצרות.
הרחוב מתחיל בסמוך לשדרות נפתלי הרץ אימבר ונחל באר שבע, ונמתח לכיוון צפון מערב.
את רחוב סמילנסקי, הנמצא בשכונה שרחובותיה בנויים שתי-וערב, חוצים הרחובות: טרומפלדור, מורדי הגטאות, החלוץ, ההסתדרות, הרצל, ההגנה, שרה וחטיבת הנגב.
גן הנשיא (בין הרחובות ההסתדרות והרצל)
הכניסה לאמפיתיאטרון של מרכז הצעירים
משרדי עמותת "צלמנייה- העמותה לצילום ותיעוד מורשת באר שבע" (פינת הרחובות סמילנסקי - טרומפלדור)
בשנת 1977, במסגרת יוזמה פרטית של זכריה לירז וגואל דרורי, הוכרז רחוב סמילנסקי כ"קריית האמנים" של באר שבע.
בתוך כך, בשנים שלאחר מכן נפתחו ברחוב מספר גלריות, כגון הגלריה של זכריה לירז בסמילנסקי 25, הגלריה הראשונה לצילום של גואל דרורי בסמילנסקי 3 ועוד, רובן נסגרו תוך שנים ספורות.
יש המפנים אצבע מאשימה אל מוסדות עיריית באר שבע על שלא עודדה את היוזמה.
כיום, בית העסק הוותיק ברחוב הוא מאפיית ראשונים שהוקמה בו בשנת 1985. המאפייה שוכנת בכתובת סמילנסקי 1, בפינת רחוב טרומפלדור, במבנה ששימש בעבר את "בית החלוצות".
בעשורים האחרונים נעשה ניסיון להחיות את האזור על ידי הפיכתו למתחם בילויים ותרבות.
בתוך כך, עודכן בשנת 1990 חוק העזר העירוני "פתיחת עסקים וסגירתם" על ידי ראש העיר יצחק רגר, כך שיתיר פעילות עסקים ברחוב עד השעה חצות.
"קפה לולה" (לשעבר קפה גקו) - סמילנסקי 13
"סמילנסקי טאפאס בר" (לשעבר מסעדת "אחוזת סמילנסקי") – סמילנסקי 23
פאב "עתיקה" (לשעבר משרד הפרסום "קווים") – סמילנסקי 38
אחד הבתים הישנים ביותר ברחוב סמילנסקי הוא "בית גואל דרורי" שהיה המתיישב הראשון ברחוב המתחדש, אחריו הגיע זכריה לירז ויחד הקימו את קריית האמנים, הבית שוכן ברחוב סמילנסקי 3, בפינת טרומפלדור.
הבית נבנה בשנת 1914, ודייריו לאחר כיבוש באר שבע ב-1917 היו חיילים אוסטרליים מכוחות אנז"ק שהשתתפו בקרבות לכיבוש באר שבע.
בחצר הבית נבנה ב-1949 מגדל מים שניצב שם עד היום.
בתחילת שנות ה-2000 בוצעו עבודות שיקום ברחוב בשיתוף עיריית באר-שבע, המועצה לשימור אתרים ומשרד התיירות, שכללו שיקום והסדרה של הרחוב וחזיתות הבתים, תאורת הרחוב והמוקדים הציבוריים.
בין היתר, רוצף חלק מהרחוב באבנים, הוצבו בו ספסלים וניטעו בו עצים.
העלות הכוללת של שיקום הרחוב ורחוב טרומפלדור הניצב לו מוערכת בכ-9 מיליון שקלים
החל משנת 2005, בערבי רביעי בחודשים יוני ויולי מתקיים ברחוב, פסטיבל סמילנסקי.
הפסטיבל כולל דוכני רחוב, בימות מוזיקה, מופעים לילדים, מופעי תיאטרון פרינג', יריד וינטג' ועוד.
רחוב סנט ג'יימס או רחוב ג'יימס הקדוש הוא רחוב מרכזי ברובע הארמני בעיר העתיקה בירושלים, במערבו הוא ניפגש עם רחוב הפטריארכיה הארמנית, ובמזרחו עם רחוב אררט אשר תוחם בין הרובע הארמני לרובע היהודי.
נקרא על שם יעקב הקדוש אחד משנים-עשר השליחים תלמידיו של ישו.
לזכרו נבנתה קתדרלת יעקב הקדוש הנמצאת בסמוך.
הרחוב וסביבתו בנויים על חורבות העיר העליונה של ירושלים בתקופת בית שני שנחרבה על ידי הרומאים.
מאז ימי הביניים, הוא דרך ברשות הרבים במתחם הסגור של הרובע הארמני.
הדרך חוצה את המתחם בין שני חלקיו (המוקפים בחומה): בין החלק הצפוני, שבו מתגוררים אזרחים ומשפחות ממוצא ארמני, לבין החלק הדרומי, שמשמש כ"מתחם הנזירי" וכולל את קתדרלת יעקב הקדוש, מנזר ארמני, ספריית גולבנקיאן, המוזאון הארמני ובית הספר טארמצ'טאס הקדוש.
והיא הדרך הקצרה לבאים משער יפו אל הרובע היהודי.
בספרו הרצון לחיים מתאר ג'ון פיליפס את הרחוב כנתיב שבו הועברו השבויים אנשי ההגנה והאצ"ל ותושבים יהודים מקומיים, שהשתתפו בקרב על הרובע היהודי במלחמת העצמאות למעצר במבנה הקישלה, לאחר שנחתם הסכם הכניעה של תושבי הרובע.
חיילי הלגיון הערבי הרחיקו אז מהדרך ומהרחוב "את האזרחים הערבים העוינים שחסמו את הדרך לקישלה".
והשבויים הוכנסו לקישלה, ואחר נשלחו למחנה מעצר בירדן (ממנו שוחררו לאחר חודשים אחדים למדינת ישראל).
רחוב משגב לדך הוא רחוב מרכזי ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים.
בקצהו הצפוני, הרחוב נגמר בהצטלבות עם רחוב השלשלת.
מאמצע הרחוב מזרחה, מתפרס גרם מדרגות מרוצף בשם מעלות רבי יהודה הלוי, המהווה מן מחלף בין הרחוב לכותל.
בקצהו הדרומי, מצטלב הרחוב בגרם מדרגות ורחוב בית השואבה, המובילים לכיכר בתי מחסה ממערב.
הרחוב וסביבתו הוקמו על גבי חורבות העיר העליונה של תקופת בית שני אשר נהרסה על ידי הרומאים, וכ-6 מטר מתחת למפלס החיים של הרחוב נחשף הבית השרוף.
ברחוב (שכיום קיים בו בית מספר 26, ונקרא משגב לדך 26) הוקם בית חולים בשטח שהיה שייך לעדה הספרדית, בתמיכת בני מאיר-אנשל אבי משפחת רוטשילד, ונקרא "בית החולים מאיר רוטשילד".
הוא היה בית החולים הראשון בבעלות יהודית בירושלים, ובתחילתו היו בו 3 חדרים ו-18 מיטות.
טופלו בו גם נוצרים ומוסלמים.
בשנת תרמ"ח 1888, בעקבות התפתחות היישוב היהודי מחוץ לחומות, הועבר בית החולים רוטשילד אל העיר החדשה, ובית החולים ברחוב משגב לדך חזר לחזקתה של העדה הספרדית.
במלחמת העצמאות היה משגב לדך בית החולים היחיד, ששירת את האוכלוסייה היהודית וכוח המגן שלה, אנשי ההגנה והאצ"ל, בקרבות כנגד הלגיון הערבי.
אל בית החולים ברחוב הובאו פצועים רבים ובהם מפקד התגבורת אל הרובע: מרדכי גזית, לאחר שנפצע קשה ב-19 במאי 1948.
בשלהי המערכה על הרובע היהודי נשארו בו כ-50 לוחמים, כמעט ללא תחמושת, והאוכלוסייה היהודית, כ-1,700 נפש, הצטופפה בשטח שכלל כ-20 דונם.
היהודים נטשו את הרחוב עם התקרבות הלגיון הערבי, ופינו את כ-120 הפצועים מבית החולים משגב לדך אל מבנה בתי מחסה.
הלגיון הערבי תפס את הרחוב ואת מבנה בית החולים משגב לדך ביום שישי, י"ט באייר תש"ח, 28 במאי 1948.
אחר כך, מבנה בית החולים נהרס, כרבים מבתי הרובע היהודי.
מאז הקמת המכון יוצרו בחסותו כלים רבים המיועדים על ידו לשימוש ככלי המקדש, כגון המנורה ומזבח הקטורת, שולחן הפנים והכיור, ונתפרו בגדים הזהים לבגדי הכהנים במקדש.
בשנת 2012 (תשע"ג) עברה התערוכה למשכנה החדש, ברח' משגב לדך 40 ברובע היהודי (בקצה המדרגות העולות מן הכותל - מעלות רבי יהודה הלוי).