tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרנקו רזטי עבר לארצות הברית אחרי המלחמה, ורק אדוארדו אמלדי נותר באיטליה, ובתקופת השיקום של הפיזיקה האיטלקית אחרי תום מלחמת העולם תרם רבות לייסוד CERN.
סיפור הקבוצה מופיע בסרט משנת 1989 "I ragazzi di via Panisperna" של הבמאי ג'אני אמליו (Gianni Amelio).
הבניין בוויה פניספרנה כלול כיום בקומפלקס על גבעת וימינאליס, המכיל גם את משרד הפנים האיטלקי.
נכון ל-2008 יש כוונה שהבניין יארח את המרכז למחקר ומוזיאון הפיזיקה על שם אנריקו פרמי.
הבחילה הוא רומן שנכתב על ידי הפילוסוף האקזיסטנציאליסט הצרפתי ז'אן-פול סארטר בשנת 1938.
למרות היותו רומן לכל דבר, ניתן להסתכל על "הבחילה" גם כמעין מסה פילוסופית.
למעשה הוא מן החשובים שבכתבים האקזיסטנציאליסטים.
הרומן כתוב בגוף ראשון ומספר את קורותיו של היסטוריון מדוכא ובודד בשם אנטואן רוקאנטן.
הבחילה היא התחושה השלילית אותה מרגיש הגיבור כתוצאה ממודעות לאבסורדיות שבחיים המודרניים חסרי המשמעות ובחפצים הנלווים אליהם.
הסיפור מציג תחושה של ניכור הפרט בצורה מוחלטת מהסביבה עד כדי תלישות.
למרות עלילתו הדלילה, "הבחילה" נחשב ליצירת מופת ספרותית בשל עומקו הפילוסופי והפסיכולוגי המשולבים בסגנונו המיוחד.
הספר ראה אור בעברית בהוצאת מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור בשנת תשל"ח, בתרגומה של הדרה לזר.
הבחורים מאפיקים היה הרכב קולי גברי שנוסד בתחילת שנות השמונים.
הלהקה החלה את דרכה בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן, בערב פתיחה חגיגית של אולם המופעים והקולנוע בקיבוץ.
ההרכב הראשון, שהיה על טהרת חברי אפיקים, עבד בתחילת דרכו עם המנצחת יעל תבורי, חברת הקיבוץ.
מאוחר יותר הצטרף אליו גדעון ברקני, חבר הקיבוץ השכן שער הגולן.
כעבור זמן לא רב קיבל המוזיקאי, המלחין והמעבד חיים ברקני, את הניהול המוזיקלי של הלהקה.
במשך כעשר שנים פעלה הלהקה בתחום הזמר העברי, בביצוע שירים עבריים-ישראלים מכל התקופות וכן שירים מקוריים שאת רובם הלחין חיים ברקני.
הלהקה השתתפה, בנוסף להופעותיה הרבות, בתוכניות רדיו וטלוויזיה, במופעים, ערבי תרבות, שירה ומוזיקה והפקות בימתיות הקשורות בעיקר לתנועה הקיבוצית ולהתיישבות העובדת.
חברי הלהקה היו: יהודה אולמן, אמוץ ברונטמן, נדב בר-ניב, גדעון ברקני, שי גוטסמן, יצחקי גל, משה רוקמן, אוהד תדמור, ארי רוקמן ופלג רפפורט.
במשך השנים עבדה הלהקה עם אמנים שונים, בהם נעמי פולני, מתי כספי, גיל אלדמע, עוזי אסנר.
התוכנית הראשונה, שכללה שירים עבריים חדשים וישנים, הועלתה בבימויו של יצחק שאולי ובניהולו המוזיקלי של חיים ברקני.
עם תוכנית זו גם הופיעה הלהקה בפני יהדות ברזיל, במסגרת מסע הופעות לציון יום העצמאות לישראל.
בשנת 1982 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, שהוקלט בקיבוץ העוגן.
ב-1985 הפיקה את אלבומה השני, שהוקלט כולו על ידי קול ישראל בבית המורה בתל אביב ובליווי "להקת ברוש".
הלהקה הופיעה גם בקדם-אירוויזיון 1987 יחד עם הזמרת דליה כהן.
הם ביצעו את השיר "היי הופה" שקיבל 3 נקודות בלבד והגיע למקום ה-14 מתוך 16 שירים מתמודדים.
בשנת 2001, למעלה מעשור לאחר התפרקות הלהקה, הפיקו "הבחורים" בשיתוף עם קיבוץ אפיקים שני דיסקים שהכילו את השירים שהקליטו בעשר שנות פעילותם.
הבחירה הוא ספר לנוער המתרחש בעתיד דיסטופי מאת אלי קונדי, הראשון מטרילוגיה.
הספר יצא לאור בארצות הברית ב-30 בנובמבר 2010 ובפברואר 2011 זכה במקום התשיעי ברשימת רבי המכר לילדים של הניו יורק טיימס.
הספר מספר על קאסיה, נערה שנולדה אל תוך עולם בו שולטים בכל צעד שלה (כולל בחירת בן הזוג וזמן המוות).
בנשף ההתאמה שלה היא מקבלת מיקרו כרטיס כדי ללמוד על בן-זוגה העתידי אך כשהיא מפעילה אותו היא מגלה דבר שהמנהלים הסתירו ממנה.
ספר ההמשך "הפריצה" (Crossed) יצא לאור ביוני 2013 בתרגומה של יפעת אדלר (בן יעקב).
הספר השלישי בטרילוגיה "המפנה" (Reached) תורגם על ידי אביגיל בורשטיין לעברית.
דיסני רכשה את זכויות ההסרטה של הסרט לטרילוגיה ב-16 בספטמבר 2010, לפני שהספר יצא.
Paramount Pictures לקחו חלק גם כן במכרז, אבל דיסני ניצחו בסופו של דבר.
אדם שנקמן (שביים את סיפור אהבה בלתי נשכח וביים והפיק את היירספריי) וג'ניפר ג'יגבוט הוחתמו כדי להפיק את הסרט.
עדיין לא ידוע אם הפקת הסרט כבר התחילה.
הבחירה הייתה תוכנית שעשועון-דייטים אמריקאית שהחלה את שידוריה בערוץ פוקס ב-7 ביוני 2012, מיד לאחר הבכורה של התוכנית טייק מי אווט.
הפורמט של התוכנית, אשר משתמשת במתכונת האודישן העיוור של The Voice.
הפורמט כולל שלושה שלבים של תחרות וכולל ארבעה מתמודדים ידוענים, פנויים פנויות שמתחרים לקביעת 3 דייטים.
השלב הראשון הוא "האודישן העיוור", שבו ארבעה מתמודדים מקשיבים לדייטים פוטנציאליים נותנים את הרושם הראשוני שלהם, הכיסאות של הידוענים מסובבים כך, שהם לא רואים את הדייטים.
לכל מתחרה, ידוען 30 שניות כדי להחליט אם הוא או היא מעוניין לצאת עם אותו האדם.
כל מתחרה ידוען בוחר שלושה אנשים שיהיו איתו בקבוצה (ידוענים שכבר בחרו את שלושת הדייטים הפוטנציאלים שלהם עדיין צריכים לחכות עד שהמתחרה סיים לתת את הרושם הראשוני שלו כדי לראות אותו).
המתמודדים מסובבים את כיסאותיהם כדי לסמן שהם מעוניינים לצאת עם אדם זה; אם שניים או יותר ממתמודדי הידוענים רוצים את אותו האדם (כפי שקורה לעיתים קרובות), למתמודד (הדייט) יש את הבחירה הסופית של עם איזה ידוען הם יהיו מעוניינים ביותר לצאת.
השלב השני של התחרות הוא שלב הדייטים המהירים, שבו הידוענים לומדים עוד על שלושת הדייטים הפוטנציאלים.
המשתתפים, הגבר והאישה נפגשים ובדרך כלל יש להם 15 שניות לשאול אחד את השני שאלות אישיות.
כל 15 שניות מתמודד אחר שואל שאלות, מהמתמודדות שבחר בהן (כל מתמודדת פעם אחת).
בסוף הסיבוב, כל ידוען צריך להדיח דייט פוטנציאלי אחד.
בשלב השלישי והאחרון 2 המתמודדות האחרות נשאלות כל אחת בנפרד שאלה בודדת, עליה הן צריכות להביע את דעתן.
לאחר ששתי המתמודדות ענו על השאלה, כיסא הידוען מסתובב, על מנת להחליט עם מי הוא בוחר לצאת לדייט.
המתמודדת שבה הוא בחר תצא איתו לדייט.
תאריך שידורידועניםמתחרות7 ביוני 2012פאולי די, רומאו מילר, ג'רמי בלום, ג'ייסון קוק.14 ביוני 2012ג'ו ג'ונאס, מייקל קטרווד, סת' ווסקוט, פרקר יונג.ג'ו: לטיקה, אמנדה וקימברלי
לא נבחרו: טינה, לינזי וקייט21 ביוני 2012מייקל סורנטינו, טיילור היקס, וורן סאפ, רוקו דיספיריטומייק: ליז, ג'סיקה ולורה
רוקו: כריסטינה, לקסי וורוניקה28 ביוני 2012כרמן אלקטרה, רימה פקיח, סופי מונק, הופ דבורצ'יקכרמן: אר ג'יי, כריסטופר, ניקולאס.
הופ: בראנט, מרקו, הרמוז5 ביולי 2012רוב קרדשיאן, פיניס מיטשל, רוב גרונקובסקי, סטיבן לופז12 ביולי 2012דין קיין, טייסון בקפורד, נדמוקונג סה, רוסרט נטלס
הבחירות בארצות הברית בשנת 2016 נערכו ב-8 בנובמבר.
במהלכן נבחרו נשיא ארצות הברית וסגנו, כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 34 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 12 מושלי מדינות ושני מושלי טריטוריות וחברי בתי נבחרים מקומיים ב-44 מתוך 50 מדינות.
כמו כן נערכו בחירות למשרות ציבוריות רבות אחרות במדינות ארצות הברית ועריה וכן הצבעות בנושאי חקיקה שונים פנים-מדינתיים.
ב-2016 נערכו הבחירות ה-58 במספר לנשיא ארצות הברית.
חבר האלקטורים מונה 538 חברים, אשר חלוקת מושביו בין המדינות השונות נקבעה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010. רוב של 270 אלקטורים לפחות נדרש לשם זכייה בבחירות.
הנשיא המכהן, ברק אובמה, לא היה רשאי להשתתף בבחירות בהתאם לתיקון ה-22 לחוקה, מאחר שכבר נבחר לשתי תקופות כהונה.
בבחירות התמודדו מועמדים מטעם המפלגה הרפובליקנית, המפלגה הדמוקרטית ומועמדים נוספים.
לנשיא נבחר דונלד טראמפ ולסגנו מייק פנס ברוב של 304 אלקטורים מול 227 למועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון.
הם נכנסו לתפקידיהם ב-20 בינואר 2017.
בבחירות עמדו לבחירה 34 מבין 100 מושבי הסנאט, שהם כל חברי הקבוצה השלישית (Class III) של חבריו, העומדים בשנת כהונתם השישית.
בכל מדינה שיש בה בחירות לסנאט נבחר רק סנאטור אחד מתוך שני הסנאטורים שלה.
נערכו גם בחירות למילוי מושבים שהתפנו מקרב הסנאטורים חברי קבוצות I ו-II.
28 סנאטורים (21 רפובליקנים ושבעה דמוקרטים) שכהונתם מסתיימת העמידו עצמם לבחירה מחדש.
שישה סנאטורים נוספים שכהונתם מסתיימת (שלושה רפובליקנים ושלושה דמוקרטים) פורשים מכהונתם ומועמדים אחרים נבחרו למושביהם.
בבחירות שמרה המפלגה הרפובליקנית על הרוב בסנאט על אף ששני סנאטורים מכהנים מטעמה הפסידו: בניו המפשיר (מגי האסן גברה על קלי איוט) ובאילינוי (תמי דקוורת' גברה על מארק קירק).
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה.
בנוסף לכך עמדו לבחירה ששת המושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, המייצגים את וושינגטון די.
סי., ארבע טריטוריות ואת פוארטו ריקו.
40 מחברי בית הנבחרים הודיעו כי הם פורשים מכהונתם (חלקם פורשים על מנת להתמודד בבחירות לסנאט או למשרות אחרות).
24 מהם הם רפובליקנים ו-16 הם דמוקרטים.
בבחירות שמרה המפלגה הרפובליקנית על הרוב בבית הנבחרים למרות ירידה של שישה נציגים לטובת המפלגה הדמוקרטית.
הנבחרים, ביחד עם הסנאטורים שמושביהם אינם עומדים לבחירה השנה, מרכיבים את הקונגרס ה-115, שהתכנס ב-3 בינואר 2017.
בבחירות נבחרו מועמדים למילוי 12 משרות מושל במדינות ארצות הברית - אורגון (לאחר התפטרות המושל שם), אינדיאנה, דלאוור, וושינגטון, וירג'יניה המערבית, ורמונט, יוטה, מונטנה, מיזורי, ניו המפשייר, דקוטה הצפונית וצפון קרוליינה.
כמו כן נבחרו מושלים לשתי טריטוריות - פוארטו ריקו וסמואה האמריקנית.
בבחירות נבחרו שישה מושלים מהמפלגה הרפובליקנית (לעומת ארבעה מכהנים) ושישה מושלים מהמפלגה הדמוקרטית (לעומת שמונה מכהנים), בקרוליינה הצפונית הוכרז כי המועמד הדמוקרטי ניצח את המושל הרפובליקני המכהן שהתמודד על כהונה שנייה.
בבחירות נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-86 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית, כל אחת לפי השיטה הנוהגת בה.
בסך הכל עמדו לבחירה 5,919 מושבים (80.2%) מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים.
בשש מדינות בלבד לא נערכו כלל בחירות לבתי המחוקקים המקומיים.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל בבולטימור, הונולולו, מילווקי, פורטלנד (אורגון), סקרמנטו וסן דייגו.
בחלק מהמדינות המצביעים הצביעו גם בשאלת הלגליזציה של סמים קלים.
הבחירות בארצות הברית בשנת 2014 נערכו ביום ג', 4 בנובמבר.
במהלכן נבחרו כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית למעט אחד, 36 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 36 מושלי מדינות ושלושה מושלי טריטוריות וחברי בתי מחוקקים מקומיים ב-46 מתוך 50 מדינות.
כמו כן נערכו בחירות למשרות ציבוריות רבות אחרות במדינות ארצות הברית ועריה.
מערכת הבחירות הייתה היקרה ביותר בהיסטוריה, ובמהלכה הוצאו 3.7 מיליארד דולר.
עם זאת, אחוז ההצבעה היה הנמוך ביותר מאז 1942, עם רק 36.4% מקרב בעלי זכות הצבעה.
במהלך מערכת הבחירות נדונו סוגיות שונות, כמו אי שיויון בהכנסות, הגירה והשלכות חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (רפורמת הבריאות של הנשיא אובמה).
שום סוגיה במערכת הבחירות לא בלטה על פני כל האחרות.
סוגיית קו צינור קיסטון, שנדונה רבות בתחילת 2014, לא הפכה לסוגיה של ממש במערכת הבחירות.
36.4% מבעלי זכות הבחירה השתתפו בבחירות - השיעור הנמוך ביותר מאז בחירות 1942 (אז הצביעו 33.9%), שאמנם נערכו בעיצומה של מלחמת העולם השנייה.
מיין הייתה המדינה בה שיעור ההצבעה היה הגבוה ביותר (59.3%).
המדינה בה שיעור ההצבעה היה הנמוך ביותר (28%) הייתה אינדיאנה, שבה לא נערכו בחירות למושבים בסנאט או למשרת המושל.
מחקר דעת קהל העלה את הסיבות הבאות לאי הצבעה בקרב מי שנמנעו ממנה:
35% - עבודה או לימודים (יום הבחירות בארצות הברית איננו יום שבתון)
34% - עומס עיסוקים, מחלה, ריחוק מהבית או שכחה
20% - לא אהדו את המועמדים, לא הכירו אותם או היו אדישים
10% - עברו דירה לאחרונה, החמיצו את מועד הרישום לבחירות או שלא הייתה להם תחבורה לקלפי.
מאמר בעיתון הניו יורק טיימס ייחס את שיעור ההצבעה הנמוך לאפתיה, כעס ותסכול נוכח הטון השלילי הבולט של מסעי הבחירות השונים וטען כי "שום מפלגה לא נתנה למצביעים מניע ברור ללכת לקלפי".
הבחירות לקונגרס הסתיימו בהשגת רוב רפובליקני בסנאט ובהגדלת הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים.
בבחירות עמדו לבחירה 36 מבין 100 מושבי הסנאט.
בין המתמודדים היו הסנאטורים המכהנים דיק דרבין ומיץ' מקונל, ששמרו שניהם על מושביהם.
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה (שחולקו בין המדינות לפי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010).
בנוסף לכך עמדו לבחירה חמישה מושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, שייצגו את וושינגטון די.
וארבע טריטוריות של ארצות הברית (מושב נציג פוארטו ריקו, המכהן במשך ארבע שנים, לא עמד לבחירה).
המועמדים הרפובליקנים זכו ב-247 מושבים (תוספת של 13 מושבים) מול 188 לדמוקרטים (16 מושבים עברו מהדמוקרטים לרפובליקנים, שלושה מושבים עברו מהרפובליקנים לדמוקרטים).
בכך הגדילו הרפובליקנים את הרוב שלהם בבית הנבחרים לגדול ביותר מאז בחירות 1928.
הנבחרים, ביחד עם 64 הסנאטורים וחבר בית הנבחרים מפוארטו ריקו, שמושביהם לא עמדו לבחירה, הרכיבו את הקונגרס ה-114, שהתכנס בינואר 2015.
בבחירות נבחרו מושלים ל-36 ממדינות ארצות הברית ולשלוש טריטוריות:
המועמדים הרפובליקנים ניצחו ב-24 מתוך 36 ההתמודדויות במדינות - מהן 20 מדינות שבהן נשמרה השליטה הרפובליקנית, שלוש מדינות שמושליהן הדמוקרטים פרשו ורפובליקנים נבחרו במקומם, ומדינה אחת שבה נוצח המושל הדמוקרט.
הם הפסידו בשתי התמודדויות של מושל מכהן - אחת מול מועמד דמוקרט ואחת מול מועמד עצמאי.
בכך השיגו הרפובליקנים תוספת של שתי משרות מושלים, מ-29 ל-31.
המועמדים הדמוקרטים ניצחו ב-11 מתוך 36 התמודדויות במדינות, מהן 10 שבהן נשמרה השליטה הדמוקרטית ואחת שבה הודח המושל הרפובליקני.
הם הפסידו בארבע מדינות, מהן שלוש שבהן פרשו המושלים הדמוקרטים ורפובליקנים נבחרו במקומם.
ברביעית נוצח המושל הדמוקרט על ידי מועמד רפובליקני.
בכך פחת מספר המושלים הדמוקרטים מ-21 ל-18.
בשתיים מהטריטוריות (גואם ואיי מריאנה הצפוניים) שמרו המושלים הרפובליקנים על מושביהם ובשלישית (איי הבתולה) הפסיד המושל הדמוקרט את מושבו למועמד עצמאי.
מדינות בהן נשמרה השליטה הרפובליקנית במשרת המושל: אוהיו, אוקלהומה, איווה, איידהו, אלבמה, אריזונה, ג'ורג'יה, דקוטה הדרומית, ויומינג, ויסקונסין, טנסי, טקסס, מיין, מישיגן, נבדה, נברסקה, ניו מקסיקו, פלורידה, קנזס, קרוליינה הדרומית.
מדינות בהן נשמרה השליטה הדמוקרטית במשרת המושל: אורגון, הוואי, ורמונט, מינסוטה, ניו המפשייר, ניו יורק, קולורדו, קונטיקט, קליפורניה, רוד איילנד.
מדינות שבהן עברה משרת המושל מהדמוקרטים לרפובליקנים: אילינוי, ארקנסו, מסצ'וסטס, מרילנד.
מדינה שבה עברה משרת המושל מהרפובליקנים לדמוקרטים: פנסילבניה
מדינה שבה עברה משרת המושל מהרפובליקנים למועמד עצמאי: אלסקה.
בחירות לבתי המחוקקים של המדינות
נערכו בחירות לבתי מחוקקים ב-46 מתוך 50 מדינות ארצות הברית.
נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-87 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים במדינות.
בסך הכל עמדו לבחירה 6,057 מושבים (82%) מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים.
בעקבות הבחירות השיגו הרפובליקנים רוב ב-11 בתים נוספים (מהם אחד שבו הושג שוויון והרוב הושג לאחר שמועמד דמוקרט ערק אל שורותיהם) והגדילו את מספר הבתים (עליונים ותחתונים) שבשליטתם מ-57 ל-68 - המספר הגדול ביותר מאז 1928. הדמוקרטים שלטו לאחר הבחירות במספר הבתים הקטן ביותר שלהם מאז 1860.
בבחירות במדינות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל בניו אורלינס, סן דייגו ווושינגטון די.
הרפובליקני טים סקוט מדרום קרוליינה היה לאפריקאי אמריקאי הראשון שנבחר לסנאט מאחת ממדינות הקונפדרציה לשעבר ולאפריקאי אמריקאי הראשון שנבחר לבית הנבחרים ולסנאט גם יחד.
הרפובליקנית אליס סטפניק מניו יורק נבחרה כחברת בית הנבחרים וקבעה שיא חדש לאישה הצעירה ביותר הנבחרת לקונגרס, בגיל 30 (השיא הקודם היה 31).
מושל איווה הרפובליקני טרי ברנסטאד נבחר לכהונה שישית (במצטבר) של ארבע שנים כל אחת, ובכך היה למושל מאריך הכהונה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
הרפובליקנית סאירה בלייר (Saira Blair), בת 18, נבחרה כחברת בית המחוקקים של מדינת וירג'יניה המערבית - המועמדת הצעירה ביותר שנבחרה לבית מחוקקים מדינתי מאז ומעולם.
הבחירות בארצות הברית בשנת 2018 נערכו ביום שלישי, 6 בנובמבר 2018. הן היו בחירות אמצע הכהונה, שנערכו במחצית תקופת הכהונה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
במהלכן נבחרו כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 35 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 36 מושלי מדינות ושלושה מושלי טריטוריות וחברי בתי נבחרים מקומיים ב-44 מתוך 50 מדינות.
אחוז ההצבעה במערכת בחירות זו היה כ-50.3% מקרב בעלי זכות ההצבעה, זהו השיעור הגבוה ביותר לבחירות האמצע בארצות הברית מאז מערכת הבחירות של שנת 1914.
בבחירות עמדו לבחירה 33 מבין 100 מושבי הסנאט, שהם כל חברי הקבוצה הראשונה (Class I) של חבריו, העומדים בשנת כהונתם השישית.
נערכו גם בחירות למילוי שני מושבים שהתפנו מקרב הסנאטורים חברי קבוצות II ו-III.
בסנאט החזיקה המפלגה הרפובליקנית ערב הבחירות ב-51 מושבים לעומת 47 מושבים שבהם החזיקה המפלגה הדמוקרטית.
שני מושבים הוחזקו על ידי מועמדים עצמאיים.
בבחירות זכו מועמדי המפלגה הרפובליקנית ב-53 מושבים לעומת 45 מושבים שבהם זכו מועמדי המפלגה הדמוקרטית.
שני הסנאטורים העצמאיים (אנגוס קינג וברני סנדרס) שבו ונבחרו לכהונה נוספת.
בכך הצליחו הרפובליקנים לשמור בידיהם את השליטה בסנאט.
מספר הקולות הכולל שניתנו למועמדים הרפובליקנים היה 34.94 מיליון, לעומת 53.04 מיליון למועמדים הדמוקרטים.
בבית הנבחרים החזיקה המפלגה הרפובליקנית ערב הבחירות ב-241 מושבים לעומת 194 מושבים שבהם החזיקה המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות זכו מועמדי המפלגה הדמוקרטית ב-235 מושבים לעומת 199 מושבים שבהם זכו מועמדי המפלגה הרפובליקנית.
בכך נטלו הדמוקרטים את השליטה בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים.
מספר הקולות הכולל שניתנו למועמדים הדמוקרטים היה 60.72 מיליון, לעומת 50.98 מיליון למועמדים הרפובליקאים.
הנבחרים, ביחד עם חברי הסנאט שמושביהם לא עמדו לבחירה השנה, מרכיבים את הקונגרס ה-116, שהתכנס בינואר 2019.
בבחירות נבחרו מועמדים למילוי 36 משרות מושל במדינות ארצות הברית.
כמו כן נבחרו מושלים לשלוש טריטוריות.
מועמדים דמוקרטים כבשו תשע משרות מושל, מהן שמונה שהוחזקו על ידי רפובליקאי (שבע במדינות והטריטוריה גואם) ואחת שהוחזקה על ידי מושל עצמאי (טריטוריית איי הבתולה של ארצות הברית).
מועמד רפובליקני כבש את משרת מושל אלסקה, שהוחזקה על ידי מושל עצמאי.
בבחירות נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-87 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית ובששה מתוך תשעה בתי מחוקקים בטריטוריות, כל אחת לפי השיטה הנוהגת בה.
בסך הכל עמדו לבחירה 6,069 מושבים מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל וושינגטון די.
סי., לואיוויל, נאשוויל, ניוארק, סן פרנסיסקו ופיניקס.
הבחירות האזוריות ברוסיה 2019 התקיימו ב-8 בספטמבר 2019 (במה שמכונה בשם "יום הבחירות המאוחד").
בבחירות אלה עמדו לבחירה מועצות העירייה, פרלמנטים מקומיים וכן ראשיהן של כל אלו.
בהתאם לחוקי הבחירות לרשויות המקומיות במדינה, למועמדים עמדה הזכות גם להתמודד כמועמדים עצמאיים ללא תמיכת מפלגות שמיוצגות בפרלמנט, זאת בתנאי שיאספו מספיק חתימות שיעידו על תמיכה בהם.
בבחירות נבחרו 19 ראשי סובייקטים פדרליים של רוסיה (16 נבחרו בבחירות ישירות, 3 נוספים בהצבעה בפרלמנט המקומי) ונבחרו נציגים בפרלמנטים המקומיים ב-13 מחוזות.
במחוזות בהן המושלים התפטרו או פוטרו לאחר 8 ביוני 2019, הבחירות לראשות המחוז תערכנה במערכת הבחירות הבאה, ב-13 בספטמבר 2020.
הבחירות המשלימות נערכו ב-8 בספטמבר 2019 ובהן נבחרו 4 חברי פרלמנט למושבים בדומה, מהם 3 חברי מפלגת רוסיה המאוחדת ואחד מטעם המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה.
במערכת הבחירות נערכו בחירות לראשות ארבע ערים:
הבחירות לראשות העיר אנאדירלאוניד ניקולאייבולדימיר גלצוב 49.21% 26.60% 1430 773
כבמרבית המחוזות ברוסיה, מועמד השלטון זכה בבחירות לראשות העיר.
לאוניד ניקולאייב מונה לכהן כממלא מקום ראש העיר אנאדיר במרץ 2019 לאחר שקודמו בתפקיד התפטר משקיבל תפקיד בממשלת רוסיה ונשלח למוסקבה.
לאוניד ניקולאייב הצליח לזכות בבחירות עם רוב של 49 אחוז המספיקים לזכייה, כאשר המועמד הקומוניסטי ולדימיר גלצוב מסיים במקום השני, עם 26 אחוזי תמיכה בלבד.
בבחירות שנערכו בבירת בוריאטיה, אולן-אודה, לראשות העיר זכה המועמד מטעם רוסיה המאוחדת איגור שוטנקוב שכיהן בעבר כראש ממשלת בוריאטיה וכיהן כממלא מקום ראש העיר מאז פברואר 2019, לאחר שקודמו בתפקיד התפטר.
שוטנקוב זכה ברוב של 52% לעומת 36% למועמד הקומוניסטי, ויאצ'סלב מרחאייב, ובכך חיזק את מעמדו.
אלה היו מערכות הבחירות הראשונות בעיר אולן-אודה מאז הבחירות הקודמות שנערכו בשנת 2007, כאשר בתקופה זו לראש העיר מונה מועמד שנבחר על פי הצבעה של חברי הפרלמנט המקומי.
הבחירות לראשות העיר נובוסיבירסקאנטולי לוקוטסרגיי בויקו 50.25% 18.56%
הבחירות לראשות העיר נובוסיבירסק היו שונות מאוד בנוף הפוליטי ברוסיה, לאחר שמפלגת השלטון רוסיה המאוחדת כלל לא הציגה מועמד מטעמה ונעדרה כל ייצוג בעיר.
לראש העיר נבחר המועמד מטעם המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית, אנטולי לוקוט, ששמר על משרתו בתפקיד זה מאז אפריל 2014. הוא זכה ביותר ממחצית קולות הבוחרים.
למקום השני הגיע מועמד עצמאי שנתמך על ידי אלכסיי נבלני.
הבחירות למושל סנקט פטרבורגאלכסנדר בגלובנאדז'דה טיכונובה 64.58% 16.81%
בבחירות למושל סנקט פטרבורג התמודדו שלושה מועמדים: אלכסנדר בגלוב המכהן כממלא מקום המושל בעקבות התפטרותו של גאורגי פולטבצ'נקו, נאדז'דה טיכונובה מטעם רוסיה הוגנת הסוציאל-דמוקרטית והמועמד שנתמך על ידי האופוזיציה הליברלית מיכאיל אמיסוב.
כצפוי, זכה בבחירות ממלא מקום המושל שאומנם התמודד כמועמד עצמאי אך זכה לתמיכת מפלגת השלטון, רוסיה המאוחדת.
הבחירות האזוריות ב-13 בספטמבר 2020 נערכו ב-83 מחוזות רוסיה, כאשר ב-20 מהם נבחרו מושלי סובייקטים פדרליים (18 בבחירות ישירות, 2 בהצבעת הפרלמנטים) ובחירות לצירים של הגופים המחוקקים ב-11 מחוזות.
באזורים בהם התפטרו מושלים לאחר 13 ביוני 2020, הבחירות לאיוש משרות אלה יתקיימו בשנת 2021.
המשרות הבולטות שייבחרו במהלך הבחירות הללו הן מושל סבסטופול, העיר הפדרלית השלישית במדינה, מושל המחוז היהודי האוטונומי, מושל מחוז לנינגרד, מושל קמצ'טקה ונשיא טטרסטן.
לראשונה בהיסטוריה של רוסיה, מערכת הבחירות התפרסה על פני 3 ימים, מ-11 בספטמבר ועד 13 בספטמבר 2020 והיא מערכת הבחירות הראשונה שנערכה ברוסיה לאחר התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה שאילץ הטלת הגבלות על התכנסויות ציבוריות.
בחירות משלימות, לראשי ערים ולפרלמנטים המחוזיים
בטטרסטן, במחוז קורסק, במחוז פנזה ובמחוז יארוסלבל נערכו בחירות השלמה ל, בעקבות התפטרותם ופיטורים של חברי פרלמנט מנציגי מחוזות אלה.
במסגרת מערכות הבחירות, נערכו בחירות גם בפרלמנטים של ימלו-ננץ, מחוז בלגורוד, מחוז וורונז', מחוז קלוגה, מחוז קוסטרומה, מחוז קורגן, מחוז מגדן, מחוז נובוסיבירסק, מחוז ריאזאן ובמחוז צ'ליאבינסק.
נוסף לכך נבחרו ראשי ערים חדשים בערים אנגרסק (שבמחוז אירקוטסק), צ'רנוגורסק (בחקסיה), בלוגורסק (שבמחוז אמור), קרסנוקאמנסק שבעבר הבאיקל ובצ'רמחובו במחוז אירקוטסק.
נציגיו של אלכסיי נבלני השיגו ניצחונות בפרלמנט של טומסק ונובוסיבירסק.
בעקבות הגבלת ההתקהלויות שהטילה ממשלת רוסיה בעת ההתמודדות עם מגפת הקורונה, חלק נכבד מההצבעה הועבר להצבעה אלקטרונית.
לראשונה התאפשרה הצבעה ממוחשבת מרחוק בשיטת בחירות באינטרנט באמצעות פורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית, מבלי שהיה צורך להגיע לקלפיות, כשהקלפיות פתוחות עם מערך עיבוד פתקי הצבעה עבור אוכלוסייה במחוזות שלא הוגדרה בהן יכולת הצבעה מרחוק.
הבחירות האזוריות ב-19 בספטמבר 2021 התקיימו בפדרציה הרוסית והיו בחירות ברמות שונות, כולל בחירות פרלמנטריות, מושלי שמונה מחוזות ורפובליקות בפדרציה (6 בבחירות ישירות, 2 באמצעות הצבעה בפרלמנט המקומי) ובחירות לפרלמנטים ב-39 מחוזות.
בשנים 2017, 2018, 2019 ו-2020, יום ההצבעה נערך ביום ראשון השני של חודש ספטמבר, אך בשנת 2021 הוא אמור להיות ביום ראשון השלישי של חודש ספטמבר.
זאת נעשה בשל הבחירות הפרלמנטריות.
ראשי מחוזות שפרשו לאחר 19 ביוני 2021 ייבחרו ביום הצבעה בשנת 2022.
המשרות הבכירות שנבחרו הן ראש רפובליקת צ'צ'ניה, מושל מחוז חברובסק ומושל מחוז טולה.
בנוסף, במסגרת הצבעה בת שלושה ימים, נערכו בחירות עקיפות של ראשי מחוזות בהצבעה חשאית של פרלמנטים מקומיים.
הם בחרו מבין המועמדים שהציע נשיא רוסיה.
כך, הפרלמנט של צפון אוסטיה בחר את נציג רוסיה המאוחדת סרגיי מניאילו לראש הרפובליקה.
הפרלמנט של הרפובליקה של קראצ'אי-צ'רקסינ תמך במועמדותו של המועמד ממפלגת רוסיה המאוחדת, ראשיד טמרזוב לראשות המחוז.
בדאגסטן נקבעו בחירות ל-14 באוקטובר.
במהלכן צפוי להיבחר ראש חדש לרפובליקה.
מספר מערכות בחירות התקיימו ברחבי רוסיה במהלך שלושה ימים — 17, 18 ו-19 בספטמבר.
האזרחים בחרו בחברי הדומה, ראשי תשעה סובייקטים פדרליים ו-39 פרלמנטים אזוריים.
ב-19 אזורים נוספים, כולל הערים הפדרליות מוסקבה וסבסטופול, נערכו בחירות חוץ לפרלמנט האזורי.
נציגי פרלמנט העיר נבחרו ב־11 ערי בירה אזוריות: אופה, נלצ'יק, פטרוזבודסק, סרנסק, גרוזני, פרם, סטברופול, קלינינגרד, קמרובו, סאראטוב וחאנטי-מנסייסק.
מחוז בלגורוד: ממלא מקום המושל, ויאצ'סלב גלדקוב (רוסיה המאוחדת) זכה ב־78.8% מהקולות;
הרפובליקה המורדובית - ממלא מקום ראש הרפובליקה ארטיום זדונוב (רוסיה המאוחדת) זכה ב־78.3%;
מחוז פנזה: ממלא מקום המושל אולג מלניצ'נקו (רוסיה המאוחדת) זכה ב־72.4%;
מחוז טבר - המושל איגור רודניה (רוסיה המאוחדת) שמר על משרתו אחרי שזכה ב-52.3% מהקולות;
מחוז טולה - המושל אלכסיי דיומין (מועמד עצמאי) זכה ב-83.9% מהקולות;
טיבה - ממלא מקום ראש המחוז ולדיסלב חובאליג (רוסיה המאוחדת) – 86.8%;
מחוז אוליאנובסק — אלכסיי רוסקיך (המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית)
מחוז חברובסק - ממלא מקום המושל מיכאיל דגטיארב (המפלגה הליברל-דמוקרטית) - 56.8%;
הרפובליקה הצ'צ'נית - ראש הרפובליקה, רמזאן קדירוב (רוסיה המאוחדת) - 99.7%.
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב־9 במאי 1996. התוצאה הייתה ניצחון של יוורי מוסווני הנשיא המכהן, שזכה ב-75.5% מהקולות.
כל המועמדים היו פוליטיקאים עצמאים, שכן מפלגות פוליטיות נאסרו באותה תקופה.
הבחירות לפרלמנט של אוגנדה התקיימו ב-27 ביוני 1996, לאחר אימוץ החוקה החדשה באוקטובר 1995. החוקה החדשה אסרה על כל מפלגות פוליטיות, ולכן כל הנבחרים היו פוליטיקאים עצמאים.
על 276 המושבים בפרלמנט התמודדו 814 מועמדים.
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב-12 במרץ 2001. יוורי מוסווני הנשיא המכהן זכה ב-69% מהקולות.
כל המועמדים היו פוליטיקאים עצמאים, שכן מפלגות פוליטיות נאסרו באותה תקופה באוגנדה.
יוורי מוסווני התמודד על כהונתו השנייה לתפקיד בשנת 2001. הוא התמנה לראשונה בשנת 1986 לאחר שהדיח את הנשיא לשעבר טיטו אוקלו.
היריב העיקרי של מוסווני היה קיזה בסיג'ה, שהיה הרופא האישי של מוסווני וקצין צבאי.
הבחירות לפרלמנט של אוגנדה התקיימו באוגנדה ב־26 ביוני 2001. באותה תקופה החוקה אסרה על כל המפלגות הפוליטיות, ולכן כל החברים נבחרו כפוליטיקאים עצמאים.
214 מתוך 295 מושבים בפרלמנט עמדו לבחירה, כאשר שאר המושבים שמורים לצבא , נוער ונשים.
בסיגייה ביקש לספור רשמית מחדש את ההצבעה בשל חשש זיוף קולות בבחירות.
מוסווני גם טען כי יש זיוף קולות, אם כי לטובתו של בסיגייה.
הוא גם העיר שהוא היה אמור לזכות ב-75% מהקולות.
קבוצת פיקוח הבחירות מצאה זיוף מזערי בקלות.
אך בהחלטת הרוב דחה בית המשפט העליון את עתירתו של בסיגייה לספירת קולות חוזרת.
זמן קצר לאחר שנבחר לקדנציה שנייה כנשיא, התחייב מוסווני להתפטר לפני הבחירות הבאות, אך לאחר מכן חזר בהבטחתו.
הבחירות בארצות הברית בשנת 2020 נערכו ב-3 בנובמבר.
במהלכן נבחרו נשיא ארצות הברית וסגנו, כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 35 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 13 מושלי מדינות ומושלי טריטוריות וחברי בתי נבחרים מקומיים ב-44 מתוך 50 מדינות ובשלוש טריטוריות.
הבחירות נערכו בצילה של מגפת הקורונה שהתפרצה בארצות הברית במרץ 2020. המגפה הביאה לשיבושים ולדחיות בבחירות המקדימות שנערכו במדינות מאותו מועד ואילך.
כדי להתמודד עם אילוצי צעדי ההתמודדות עם המגפה הרחיבו מדינות רבות את האפשרות שניתנה לאזרחיהן להצביע בהצבעה מוקדמת או באמצעות הדואר.
ב-2020 נערכו הבחירות ה-59 במספר לנשיא ארצות הברית.
הנשיא המכהן, דונלד טראמפ וסגנו מייק פנס מהמפלגה הרפובליקנית התמודדו על תקופת כהונה שנייה.
מולם התייצבו מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ו ביידן וסגניתו המיועדת הסנאטורית קמלה האריס וכן שמונה מועמדים נוספים לנשיאות.
בבחירות נעמדו לבחירה 35 בין 100 מושבי הסנאט, שהם כל חברי הקבוצה השנייה (Class II) של חבריו, העומדים בשנת כהונתם השישית.
נערכו גם בחירות למילוי שני מושבים שהתפנו מקרב הסנאטורים חברי קבוצות I ו-III.
מבין 33 המושבים של הסנאטורים שכהונתם מסתיימת מוחזקים 21 על ידי רפובליקנים ו-12 על ידי דמוקרטים.
בבחירות נעמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה.
בנוסף לכך נעמדו לבחירה ששת המושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, המייצגים את וושינגטון די.
המפלגה הדמוקרטית מחזיקה ב-232 מושבים המפלגה הרפובליקנית מחזיקה ב-198 מושבים והמפלגה הליברטריאנית במושב אחד.
הנבחרים, ביחד עם הסנאטורים שמושביהם אינם עומדים לבחירה השנה, הרכיבו את הקונגרס ה-117, שהתכנס ב-3 בינואר 2021.
בבחירות נבחרו מועמדים למילוי 11 משרות מושל במדינות ארצות הברית ושתי משרות מושל בטריטוריות.
שבע מהמשרות העומדות לבחירה מוחזקות בידי רפובליקנים ושש בידי דמוקרטים.
תשעה ממושלי המדינות המכהנים העמידו עצמם לבחירה מחדש.
הבחירות נערכו על מושביהם של 5,876 (79.5%) מתוך 7,383 חברי בתי מחוקקים בארצות הברית.
בחירות לבתי המחוקקים המקומיים נערכו גם בטריטוריות של גואם, איי מריאנה הצפוניים ואיי הבתולה של ארצות הברית.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות, וביניהם:
מינוים של 82 שופטים מקרב שופטי בתי המשפט העליונים מ-35 מדינות הועמדו לאשרור תקופתי, וכך גם מינוייהם של חלק מהשופטים בערכאות נמוכות יותר
נעמדו לאיוש מושביהם של ראשי העיריות של הערים בולטימור, באטון רוז', הונולולו, פורטלנד, פיניקס, סן דייגו וריצ'מונד.
בבחירות הועמדו להצבעה במדינות שונות שאלות למשאל עם ותיקונים לחוקות המדינות.
אלו מקיפים שורה של נושאים, לרבות ביטוח רפואי ציבורי, הגמשת החוקים בנוגע לצריכה של סם הקנאביס ואף צירוף פוארטו ריקו למדינה ה-51 של ארצות הברית.
הבחירות הכלליות התקיימו באוגנדה ב־23 בפברואר 2006. הם היו הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות מאז שהשתלט הנשיא יוורי מוסווני על אוגנדה בשנת 1986, ובעקבות משאל העם שנערך בשנה הקודמת על ביטול האיסור על התמודדות מפלגות בפוליטיקה של אוגנדה.
מוסווני התמודד לבחירות בפעם השלישית והפעם כמועמד של התנועה להתנגדות הלאומית (NRM).
יריבו העיקרי היה המנהיג של קיזה בסיג'ה.
בסיג'ה נעצר ב־14 בנובמבר 2005 באשמת בגידה ואונס.
פרשת הבגידה כללה את קשריו לכאורה לקבוצות המורדים צבא ההתנגדות של האל והגאולה העממית פרשת האונס התייחסה לאירוע בנובמבר 1997 שלכאורה היה מעורב בבתו של חבר של בסיג'ה.
המעצר הוביל להפגנות והתפרעויות בקמפלה ובעיירות ברחבי אוגנדה.
המפגינים הפרו-בסיג'איים האמינו כי ההאשמות בוצעו כדי למנוע מבסיג'ה לאתגר את מוסווני.
תוצאת הבחירות לנשיאות הייתה ניצחון של מוסווני שקיבל 59% מהקולות, בסיג'ה קיבל 37%.
בבחירות לפרלמנט ה-NRM זכה ב-213 מתוך 319 המושבים.
מנהיג פורום הצדק מוחמד קיביריג'ה מיאנג'ה והמפלגה השמרנית החליטו שלא להתמודד לנשיאות.
הבחירות נפגעו ממחלוקת, כאשר הממשלה הואשמה בהפחדת מפלגות האופוזיציה, אשר כלל את מעצרו של בסיג'ה.
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב־18 בפברואר 2011. הנשיא המכהן יוורי מוסווני מהתנועה להתנגדות הלאומית (NRM) נבחר בפעם השלישית ברציפות, לאחר שהיה בשלטון מאז 1986. מפלגת ה-NRM זכתה גם ב-263 מתוך 375 המושבים בפרלמנט.
מוסווני, בעבר המפקד של ארגון הגרילה צבא ההתנגדות של האל, וקיזה בסיג'ה עמדו זה מול זה בפעם השלישית, לאחר שבסיג'יה הובס על ידי מוסווני בבחירות 2001 ובבחירות 2006.
שמונה מועמדים התמודדו בבחירות לנשיאות, ואילו בסך הכול 1,713 מועמדים התמודדו בבחירות לפרלמנט: 443 למושבים המיועדים לנשים ו-1,270 לשאר המושבים.
מפלגת NRM התמודדה על כל מושב בחירות, והגישה בסך הכול 364 מועמדים; הפורום לשינוי דמוקרטי הגישה 288 מתמודדים; הקונגרס העממי באוגנדה הגישה 135 מתמודדים; המפלגה הדמוקרטית הגישה 120 מתמודדים; הברית הפדרלית באוגנדה הגישה 66 מתמודדים; המפלגה הפרוגרסיבית העממית הגישה 33 מתמודדים; מפלגת הפיתוח העממית הגישה 18 מתמודדים.
יו"ר שיתוף הפעולה הבין-מפלגתי, קיזה בסיג'יה, אמר לפני פרסום התוצאות כי האופוזיציה דוחה באופן מוחלט את תוצאות הבחירות.
מאוחר יותר הזהיר כי לאחר יותר משני עשורים בשלטונו של מוסווני, אוגנדה בשלה למרד בנוסח זה שהיה במצרים בשנת 2011. עם זאת, המפגינים לא הצליחו לצבור די כוח.
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב־18 בפברואר 2016. יום הבחירות הוכרז כחג לאומי.
בין המועמדים לנשיאות היו יוורי מוסווני הנשיא המכהן, שהיה בשלטון מאז 1986; מול קיזה בסיג'ה, שהתמודד נגד מוסווני במערכות הבחירות שנערכו ב-2001, ב-2006 וב-2011, והיה המועמד העיקרי נגד מוסווני.
על פי ועדת הבחירות של אוגנדה, מוסווני נבחר מחדש עם 61% מהקולות לעומת 35% לבסיג'יה.
המועמדים לאופוזיציה טענו כי הבחירות נפגעו מהונאת בחירות נרחבת כתוצאה מאי סדרים בהצבעה ומעצרם החוזר ונשנה של פוליטיקאים באופוזיציה.
האיחוד האירופי וארצות הברית מתחו ביקורת על הבחירות בגלל חוסר השקיפות ומעצרים של מועמדים לנשיאות.
המשגיחים על הבחירות מחבר העמים הבריטי מתחו ביקורת על שימוש לרעה בסמכויות המדינה לטובת בעלי תפקידים.
נשיא אוגנדה נבחר תוך שימוש בשיטת שני הסיבובים, כאשר המועמדים נדרשים לקבל לפחות 50% מהקולות כדי להיבחר בסיבוב הראשון.
פרק 142 לחוק הבחירות לנשיאות משנת 2000 קובע כי על המועמדים לנשיאות להיות אזרחיה של אוגנדה מלידה, בגילאי 35 עד 75, כמו כן נדרשים המועמדים להיות בעלי שכל בריא ואסור שיהיה להם קשר רשמי עם ועדת הבחירות של אוגנדה.
יוורי מוסווני התמודד על כהונתו השביעית בתפקיד.
הוא התמנה לנשיא בשנת 1986 לאחר שניצח במלחמת הגרילה נגד הנשיא טיטו אוקלו.
היריב העיקרי של מוסווני היה קיזה בסיג'ה, שהתמודד תחת ה-FDC והפסיד בשלוש מערכות הבחירות האחרונות נגד מוסווני.
בסיג'ה היה הרופא האישי של מוסווני וקצין צבאי לשעבר.
אמאמה מבאבאזי , לשעבר ראש ממשלת אוגנדה, התמודד גם נגד הנשיא המכהן תחת מפלגת Go Forward.
אוגנדה קיימה עימות נשיאותי ראשון אי פעם בטלוויזיה ב-15 בינואר 2016. העימות נערך במלון סרנה שבקמפלה והוגש על ידי מגיש חדשות היום של ה-BBC, אלן קסוג'ה ביחד עם עיתונאית מטעם רשת השידור KTN, ננסי קקונגירה.
בדיון הנשיאות השתתפו כל השואפים לנשיאות, למעט הנשיא המכהן יוורי מוסווני, שלא נכח.
העימות הנשיאותי השני נערך ב־13 בפברואר 2016 במלון סרנה.
בניגוד לעימות הראשון, בדיון השתתף הנשיא מוסווני.
כל שמונת המועמדים לנשיאות התייצבו לעימות, אף על פי שג'וזף מביריזי הגיע לדיון באיחור.
את העימות הנחה ד"ר שאקה ססאלי.
מוסווני הוכרז כמנצח ב-20 בפברואר 2016. תוצאות ועדת הבחירות הראו את הזכייה שלו עם 60.8% מהקולות מול 35.4% עבור בסיג'ה.
הוא הושבע בטקס בקמפלה ב-12 במאי 2016.
דובר מפלגת התנגדות הלאומית, מייק קנדי סבלו , הצהיר כי "נראה כי המסר שלנו כי אוגנדה צריכה לשמור על דרך יציבה, ולא להסתכן באופוזיציה שלא מנוסה ולא תתנסה, חדר לרוב המצביעים באוגנדה."
מפלגת האופוזיציה הפורום לשינוי דמוקרטי פרסמה תוצאות בחירות משלה, ובכיר במפלגה צוטט על ידי רויטרס באומרו כי הסטטיסטיקה שלהם מראה "פערים גדולים" עם הנתונים של הממשלה.
ב־21 בפברואר קיזה בסיג'ה, שהיה במעצר בית, הצהיר "אני קורא לכולכם אזרחים למחות..."
הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית תוכננו להתקיים ב-22 במאי 2021, וב-31 ביולי הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית.
הן היו אמורות להתקיים ביהודה ושומרון וברצועת עזה תחת פיקוח בינלאומי, אך בסוף אפריל הן נדחו למועד לא ידוע.
בשום שלב לא היה ידוע אם ישראל תאפשר את קיומן במזרח ירושלים.
בעשור האחרון פורסמו כמה פעמים צווי בחירות למוסדות השונים ברשות הפלסטינית אולם כולם בוטלו בטיעונים שונים.
הבחירות לנשיאות ולפרלמנט לרשות הפלסטינית נדחו מספר פעמים בגלל עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה החל מ-17 ביולי 2010.
באוקטובר 2011 העביר מחמוד עבאס הצעה לחמאס לבחירות כלליות נוספות, בהצעתו הציע שייערכו בתחילת 2012. בנובמבר 2011 הוסכם מראש על תאריך בחירות ב-4 במאי 2012. עם זאת, עקב ריב נוסף, לא ניתן היה לקיים את הבחירות במועד זה.
ב-20 בדצמבר 2013 קרא חמאס לרשות הפלסטינית להקים ממשלת אחדות לאומית בת שישה חודשים שתקיים לבסוף את הבחירות הכלליות המתעכבות זמן רב.
בעקבות שדרוג מעמדה באו"ם של מדינת פלסטין למדינת צופה שאינה חברה, הוצע כי הבחירות הכלליות למדינה יתקיימו בשנת 2013, בהתאם לשיחות האחדות בין פת"ח וחמאס.
באפריל 2014 הושג הסכם בין פת"ח לחמאס להקמת ממשלת אחדות שהתקיימה ב-2 ביוני 2014 ולבחירות כלליות שיתקיימו תוך 6 חודשים מההסכם.
ב-11 בנובמבר 2019 אמר עבאס כי לא יהיו בחירות אלא אם כן הן יכללו את מזרח ירושלים ורצועת עזה.
ב-26 בנובמבר 2019 אישר חמאס כי סיכם עם ועדת הבחירות המרכזית הפלסטינית להשתתף בבחירות וכי חמאס לא יקבל את הדרת ירושלים בשום פנים ואופן.
עבאס הודיע בתחילת דצמבר כי הבחירות יתקיימו בעוד מספר חודשים.
ב-10 בדצמבר 2019 ביקשה הרשות הפלסטינית מישראל לאפשר לתושבי מזרח ירושלים להצביע בבחירות המתוכננות, בקשה שלטענת גורמים ישראליים תעבור לדון בקבינט הביטחוני.
ב-15 בינואר 2021 קבע עבאס לראשונה באופן רשמי תאריך לבחירות לפרלמנט ולנשיאות הפלסטיניים.
לפי הצו הנשיאותי עליו חתם, ב-22 במאי 2021 יתקיימו הבחירות לפרלמנט, וחודשיים מאוחר יותר, ב-31 ביולי 2021, צפויות להתקיים הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית.
ארגון חמאס בירך על פרסום הצו הנשיאותי, וקרא ליצור אווירה שתאפשר בחירות חופשיות והוגנות.
ב-30 באפריל 2021 הודיע עבאס רשמית על דחיית הבחירות למועד לא ידוע, בנימוק שאין לקיים את הבחירות כל עוד לא ניתן לקיימן גם במזרח ירושלים.
בחמאס האשימו את עבאס בכניעה לישראל וטענו כי הוא מפחד להפסיד בבחירות.
ב-31 במרץ 2021 הוגשו הרשימות לבחירות לפרלמנט.
36 רשימות נרשמו לבחירות ב-22 במאי.
ב-1 במאי הייתה צריכה להתפרסם החלטתה הסופית של ועדת הבחירות הפלסטינית המרכזית לגבי הרשימות שיורשו להשתתף בבחירות לפרלמנט ברשות.
ב-1 במאי גם תוכננה להתחיל תעמולת בחירות.
לצד הרשימות הרשמיות של פת"ח וחמאס, הוגשו עוד שתי רשימות של בכירים בפת"ח שהתפצלו מהרשימה הרשמית של הפת"ח שבראשות אבו מאזן: רשימת מחנה אסיר העולם מרוואן ברגותי ונאסר אל-קידווה אחיינו של יאסר ערפאת, ורשימת מחנה מוחמד דחלאן, יריבו של אבו מאזן ששהה באבו דאבי במשך כעשור.
דחלאן וברגותי עצמם לא שולבו ברשימות אלא אנשים מטעמם.
כמו כן הוגשה רשימה בראשות ראש הממשלה הפלסטיני לשעבר סלאם פיאד.
כשני מיליון פלסטינים היו בעלי זכות הצבעה ביהודה ושומרון, ברצועת עזה ובמזרח ירושלים.
הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית היו אמורות להתקיים ב-31 ביולי 2021. חודשיים קודם לכן, ב-22 במאי 2021, היו אמורות להתקיים הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית 2021. הבחירות לא התקיימו עקב ביטולן בידי הנשיא עבאס.
ב-9 בינואר 2005 נערכו בחירות ברשות הפלסטינית.
בהן נבחר מחמוד עבאס, שכיהן כממלא מקום נשיא הרשות הפלסטינית לאחר מותו של יאסר ערפאת ב-11 בנובמבר 2004, לתפקיד יושב ראש הרשות הפלסטינית.
עבאס, יו"ר אש"ף ונציג הפת"ח, זכה ב-62% מקולות המצביעים.
כהונתו של אבו מאזן הייתה אמורה לתום בינואר 2009 על פי חמאס או בינואר 2010 על פי אש"ף, אך בשל הסכסוך בין השניים לא נערכו בחירות ואבו מאזן המשיך בכהונתו.
באופן מפתיע ב-15 בינואר 2021, קבע עבאס לראשונה באופן רשמי תאריך לבחירות לפרלמנט ולנשיאות הפלסטיניים.
לפי הצו הנשיאותי שחתם עליו, ב-22 במאי 2021 יתקיימו הבחירות לפרלמנט, וחודשיים מאוחר יותר, ב-31 ביולי 2021, היו אמורות להתקיים הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית.
מכון סקריםתאריךקישורמחמוד עבאסמרואן ברגותיאסמאעיל הנייהלא יודעים/אף אחדPCPSR14-19.3.2021קישור19.6%50.1%30.3%4.0%
הבחורים בסירה הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ורג' קלוני, המבוסס על ספר באותו שם מאת דניאל ג'יימס בראון, בכיכובם של קאלום טרנר וג'ואל אדגרטון.
ג'ו רנץ, שננטש על ידי משפחתו בגיל צעיר, נאלץ לשרוד ביערות של מדינת וושינגטון, פונה להתאמן בחתירה ומשתתף באולימפיאדת ברלין שהתקיימה בשנת 1936.
קאלום טרנר – ג'ו רנץ
פיטר גינס – ג'ורג' יומנס פוקוק
ג'ואל אדגרטון – אל אולבריקסון
ג'ק מולהרן – דון יום
סם סטרייק – רוג'ר מוריס
לוק סלאטרי – בוב מוק
תומאס אלמס – צ'אק דיי
טום וארי – ג'וני וייט
ברוס הרבלין-ארל – שורטי האנט
הדלי רובינסון - ג'ויס סימדרס
קורטני הנגלר – הייזל אולבריקסון
ג'יימס וולק – טום בולס
כריס דיאמנטופולוס – רויאל בראם
ב-3 במרץ 2011, חברת ויינשטיין רכשה את זכויות הסרט על הרומן כשקנת בראנה אמור לביים ודונה ג'יליוטי וג'ודי הופלנד מפיקות.
באוקטובר 2018, Lantern Entertainment (היורשת של חברת ויינשטיין) חתמה על חוזה עם מטרו גולדווין מאייר להפצת הסרט ברחבי העולם.
במרץ 2020, פורסם שג'ורג' קלוני יביים ויפיק עם גרנט הסלוב ומארק ל.
ב-1 בנובמבר 2021, פורסם כי קאלום טרנר יגלם את ג'ו רנץ.
בפברואר 2022 פורסם על ליהוק נוסף, של ג'ואל אדגרטון והדלי רובינסון.
קורטני הנגלר וג'יימס וולק לוהקו במרץ, וכריס דיאמנטופולוס לוהק באפריל.
הצילומים החלו במרץ 2022, והיו אמורים להתקיים באולפני הקולנוע ווינרש בברקשייר, כמו גם בלוס אנג'לס ובברלין.
הבחירות בארצות הברית בשנת 2022 נערכו ביום ג', 8 בנובמבר.
הן בחירות אמצע הכהונה, שנערכו במחצית תקופת הכהונה הנוכחית של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
במהלכן נבחרו כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, 35 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 36 מושלי מדינות ושלושה מושלי טריטוריות וחברי בתי מחוקקים מקומיים ב-46 מתוך 50 מדינות.
הן הבחירות הראשונות שנערכו לאחר החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בעקבות מפקד האוכלוסין של שנת 2020.
בבחירות עמדו לבחירה לפחות 34 מבין 100 מושבי הסנאט, שהם כל חברי הקבוצה השלישית (Class III) של חבריו, העומדים בשנת כהונתם השישית.
נערכו גם בחירות למילוי שני מושבים לפחות שהתפנו מקרב הסנאטורים חברי קבוצות I ו-II.
הנבחרים, ביחד עם הסנאטורים שמושביהם אינם עומדים לבחירה השנה, הרכיבו את הקונגרס ה-118, שהתכנס בינואר 2023.
בבחירות נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-88 מתוך 99 בתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית ובמרבית בתי המחוקקים בטריטוריות ובאזורים המבודדים, כל אחת ואחד לפי השיטה הנוהגת בהם.
בסך הכל הועמדו לבחירה 56 אחוזים מהמושבים בבתים העליונים במדינות, בטריטוריות ובאזורים המבודדים ו-92 מהמושבים בבתים התחתונים בהם.
בארבע מדינות בלבד (וירג'יניה, לואיזיאנה, מיסיסיפי וניו ג'רזי) לא נערכו כלל בחירות לבתי המחוקקים המקומיים.
בבחירות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים (כגון תובעים כלליים, מזכירי מדינה ומזכירי אוצר) במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל וושינגטון די.
סי., לוס אנג'לס, אוקלהומה סיטי ומילווקי.
הבחינות הממשלתיות (בסינית: 科舉) היו מערכת של בחינות בסין הקיסרית, שנועדו לסנן ולבחור מועמדים מתאימים למינהל הציבורי.
שיטת הבחינות הכתובות החלה במהלך שושלת סווי, הורחבה משמעותית במהלך שושלת סונג, ונמשכה מעל כמעט לאלף שנה עד שלבסוף בוטלה במהלך הרפורמות המאוחרת של שושלת צ'ינג בשנת 1905. עם זאת, גם כיום עדיין קיימים ברפובליקה העממית של סין ובטאיוואן סוגים של בחינות ממשלתיות המהווים שער לכניסה למנהל הציבורי.
הבחינות שימשו על מנת לשמור על ידע נאות ואחיד של כתיבה, קלאסיקות סיניות וסגנונות ספרותיים בקרב אנשי המנהל הציבורי.
התרבות המשותפת של הבחינות עזרה לאחד את האימפריה והדגישה את האידיאל של הצלחה על פי הצטיינות.
שיטת הבחינות הממשלתיות סייעה גם במיתון כוחה של האריסטוקרטיה התורשתית וביצירת מעמד בורגני חדש של פקידים מלומדים (מנדרין).
במהלך שושלת טאנג, מועמדים לבחינה הומלצו על ידי בתי הספר שבהם למדו.
בשושלת סונג, כל גבר סיני היה זכאי, באופן תאורטי, לגשת לבחינה, אך בפועל היו קיימות מספר מגבלות שיצרו מעין תנאי סף לבחינות הממשלתיות.
אנשים שעבדו במקצועות שנחשבו "בזויים", כמו עובדי מין, שחקנים, עבדים, פקידים זוטרים, מי שנחשבו למכשפים, קצבים וסוחרים הוגבלו לעיתים מלגשת לבחינות.
בנוסף, היו קבוצות אתניות מסוימות שנמנע מהן להיבחן.
לעיתים הוטלה על מחוזות מסוימים מכסה, על מנת למנוע מספר רב מדי של עוברים מאותו מחוז.
מלבד ההגבלות הרשמיות, בפועל, רק לאנשים בעלי אמצעים הייתה היכולת הכלכלית לרכוש את ההשכלה הדרושה על מנת להשיג תוצאות גבוהות במבחן.
על מנת להשיג את הדרגה הגבוהה ביותר, ג'ין-שה, הנבחנים היו צריכים ללמוד באופן רצוף למשך שנים ללא הפרעה וגם לשלם על הוצאות מסע, שינה ומתנות לבוחנים ולפטרונים שלהם.
כתוצאה מכך, המסלול לדרגת גינשי היה נטל משותף של כל משפחת הנבחן.
כל מועמד הגיע למקום הבחינה עם מכל מים, סיר לילה, מצעים, אוכל, אבן דיו , דיו ומכחולים.
שומרים וידאו את זהות הסטודנט וחיפשו על גופו עזרים אסורים.
לכל נבחן סופקו חדר מבודד או תא עם מיטה, שולחן, ספסל ותא בחינה לפי מספר שנקבע מראש.
דפים עם חותמת רשמית סופקו על ידי הבוחנים.
כתיבת המסה, שהייתה המטלה העיקרית שהוטלה על הנבחנים , הייתה יכולה להתארך מעל שלושה ימים.
תקשורת עם העולם שבחוץ נאסרה לחלוטין.
הסאטיריקן פו סוגנלינג מהמאה ה-17 תיאר בחיבורו "שבע הטרנספורמציות של הנבחן" את התהליך שעובר הנבחן:
לאחר תום הבחינה נחתמו המבחנים, נמחקו מהם פרטיו האישיים של הנבחן ובמקומם סומן כל מבחן במספר סידורי.
פקידים העתיקו את תוכן המבחנים כדי שבודקי הבחינות לא יוכלו לזהות את כתב ידם של הנבחנים.
המבחנים נבדקו בנפרד על ידי שלושה פקידים שעבדו בשיתוף פעולה עם צוות של מומחים ומלומדים.
התוצאות פורסמו בדרך כלל תוך 20 יום.
ביום פרסום התוצאות בא הבוחן הראשי, בלוויית המושל המקומי או הכללי, והעניק לזוכים את התואר "ג'ו-רן" בשם הקיסר; למחרת ערך המושל נשף לכבודם של בעלי התארים החדשים.
נבחן ברמה הנמוכה ביותר, רמת הנפה, נשאל שתי שאלות שקשורות לחשיבה קונפוציאנית ולידע בארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות.
על הנבחן היה לענות בצורת חיבור פיוטי בעל מבנה נוקשה של שמונה פסקאות באורך בין 360–720 מילים שכונה 'מסה בשמונה רגליים'.
ההצלחה בבחינה הייתה תלויה ביכולות החריזה וההיגוי של הנבחן.
אחר כך התבקש הנבחן לחבר שיר קצר של שישה זוגות פסוקים מחורזים.
נבחנים ברמה המטרופוליטנית היו צריכים לחבר ארבע מסות בשמונה רגליים, שלוש בנושאים שבחרו בעצמם, ורביעית - כתב-ביקורת מתחום ההיסטוריה.
בשלב השני, כתבו ארבע מסות מתחומי הקלאסיקה, ושיר קצר אחד של שמונה בתים; בשלב השלישי - חיבור על נושא פוליטי מענייני היום.
בבחינות העליונות ביותר, בחינות הארמון, שעליהן פיקח הקיסר בעצמו, נדרשו הנבחנים לכתוב מסה בת 1,000 מילים על אחת מבעיות השעה.
לא רק תוכן המסה נבדק, אלא גם ההיגוי ואיכות הסגנון הספרותי נלקחו בחשבון.
דוגמה לשאלות שנשאלו (מתוך בחינה משנת 1904)
לשושלת ג'ואו וטאנג היו ממשלות מרכזיות חלשות וממשלות מקומיות חזקות בעוד בשושלת צ'ין ווֵיי המצב היה הפוך.
דונו ביתרונות ובחסרונות של שניהם.
דונו במשפט: פי דו הציג את הרעיון לפי ראש הממשלה יכול לדון במדיניות עם יועצים בביתו (בתקופתו כל דיון נעשה בחצר בפני הקיסר)
בתי ספר נועדו לשלושה דברים- לחנך את האנשים, לאמן אנשים מוכשרים ולהחיות מחדש את התעשייות.
כאשר יפן החלה ברפורמות שלה, הם העסיקו מערביים ולכן התחזקו.
כעת מצרים מעסיקה מעל ל-1000 מערביים אך הפסידה כסף וכוח ונשארה מדינה נכשלת.
הסבר את השורה הבאה: "...
הביא ביחד את כל האנשים ובמקום אחד פיזר את כל סחורותיהם.
הם עשו את החליפין שלהם והלכו לדרכם, כל אחד קיבל את מה שהיה צריך" (מתוך אי צ'ינג)
דרכם של השליטים הוא לדאוג לנתינים שלהם כפי שאב דואג לבנו.
למרות שהם שוההים בארמון, עליהם להתחשב בחייהם של מיליונים.
פרפקטים מקומיים יודעים הכי טוב את הכאב של הנתינים תחתיהם.
בשושלת האן הממשל המרכזי השתמש ב-'ששת החוקים' על מנת לפקח על הפרקטים המקומיים, אך נתן להם את העצמאות לשלוט ולמשול כראות עיניהם.
מצב זה לא שונה מהיום.
אם זאת, היום אנו רואים פרפקטים מקומיים מרמים ומשקרים את הממשל המרכזי.
כיצד עלינו לשים סוף לתופעה זאת?
תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (420–589) הייתה תור זהב עבור האריסטוקרטיה הסינית.
הכוח שהחזיקו האריסטוקרטים הגביל משמעותית את יכולתו של הקיסר ליישם את השפעתו בחצר, במיוחד בדבר מינוי פקידים.
עם עליית שושלת סווי יצר הקיסר הסווי את הבחינות הממשלתיות, במטרה לעקוף ולהקטין את האינטרסים האריסטוקרטיים, ובכלל להחליש את האריסטוקרטיה התורשתית ולרכז את הכוח סביב הקיסר.
שושלת טאנג (שעלתה לשלטון בשנת 618) הרחיבה את שיטת הבחינות הממשלתיות.
הקיסר מינה את מיטב בוגרי המבחנים, הגינשי, לתפקידי ממשל חשובים, לצד האריסטוקרטיה.
במהלך שלטונו של הקיסר שואן-דזונג, בערך שליש מראשי הממשלה היו ג'ין-שה.
בתקופת הקיסר שְׂייֵן דְזונְג היו שלוש חמישיות מראשי הממשלה ג'ין-שה.
השינוי בשיטת המינויים גרמה למכה קשה לאריסטוקרטיה, אך הם הטיבו להתגבר על המכשול על ידי היבחנות בבחינות בעצמם.
מלבד זאת, פריבילגיות תורשתיות לא נעלמו לחלוטין, ולבנים של שרים גבוהים וגנרלים נותרה הזכות להחזיק במשרות ממשלתיות זוטרות מבלי לגשת לבחינות.
עם זאת, לאחר שנת 1009 נאלצו גם מועמדים למשרה ציבורית מכוח שיוך משפחתי לגשת לבחינה ולהשלים קורס; רק כ-50% הצליחו בכך.
השכבה החדשה שצמחה מבוגרי הבחינות, אותם "בירוקרטים-מלומדים" שכונו במערב "מנדרינים", נטו ליצור קליקות משלהם בחצר הקיסרות ובממשלה.
מערכת היחסים בין הקיסר לאותם מלומדים מתומצתת בהצהרתו של זאנג פנגפינג לקיסר רנזונג בשנות ה-1040: .
לבחינות הממשלתיות היה את ההשפעה של כפיפות הצבא לממשל האזרחי.
בתקופה של שושלת סונג', שני התפקידים הצבאיים הבכירים ביותר, שר הצבא והרמטכ"ל, נשמרו עבור פקידי ממשל.
כמו כן, היה זה דבר שבהרגל למנות פקידי ממשל כמפקדים בחזית.
לעומת זאת, קצינים צבאיים שצמחו מהצבא עצמו יכלו לפקד רק על יחידות בלבד, ותפקידים שונה באופן תכוף על מנת שלא יוכלו ליצור קשר משמעותי עם החיילים תחת פיקודם.
המדיניות של מינוי פקידים אזרחיים כמפקדים צבאיים נמשכה גם תחת שושלת מינג וצ'ינג.
למרות שמדיניות זאת השפיעה לרעה על תפקוד הצבא, מערכת היחסים היציבה בין הממשל האזרחי לצבאי מנעה את ניסיונות ההפיכה התכופות שהיו נפוצים בשושלות קודמות.
בוגרים של הבחינות ברמת הנפה היו זכאים למשרת בתור מורים בבתי ספר מקומיים, כמנהלים של מקדשים או אסמים, או כעוזרים למנהלי הנפה.
בוגרים ברמה גבוהה יותר מונו כשופטים מחוזיים ושופטי שלום, בוחני תיקים, מנהלי נפות, שליחים ומזכירים.
כמו כן הם זכו להטבות מס והיו פטורים מענישה גופנית על עבירות פליליות מסוימות.
הנבחנים שעברו בהצלחה את הבחינה בארמון הקיסר זכו לתואר "ג'ין-שה" היוקרתי והפכו למלומדים חשובים ובעלי מעמד מכובד בבירוקרטיה הסינית.
שלושת התלמידים המובילים של בחינות ארמון הקיסר מונו ישירות לאקדמית הנלין, שם תפקדו כיועצים הקרובים ביותר של הקיסר, כאחראיים על הבירוקרטיה וניהול של החצר המלכותית וגם על לימוד בני האצולה ופירוש הקלאסיקות.
מועמדמפלגה קולותחורחה אוביקוהמפלגה הפרוגרסיבית305,841 סך הכל305,841
מפלגה מושביםהמפלגה הפרוגרסיבית69 סך הכל69
הבחינה פותחה בשיתוף פעולה על ידי המרכז לבטיחות בינה מלאכותית.
השאלות נבחרו בקפידה ועברו סינון ומיון מדוקדק, הושקעו חצי מיליון דולרים עבור הכותבים של השאלות המתוחכמות והחשיבתיות ביותר (עם צירוף פתרון מלא ומפורט), הפרסים חולקו רק על 500 השאלות הטובות ביותר.
ככל שמודלי השפה, LLM, התפתחו במהירות, הם הצליחו להשיג דיוק של למעלה מ-90% במדדים פופולריים כמו המדד Massive Multitask Language Understanding (MMLU), מה שמגביל את היעילות של מבחנים אלה במדידת יכולות מתקדמות של מודלים חזקים יותר.
לכן, HLE הוצג כדי לספק כלי הערכה מאתגר ומקיף יותר אשר אמור להצליח להבדיל בין המודלים השונים וייקח זמן ארוך יחסית להצליח לפתור אותו באחוזים גבוהים.
עיקר הקושי במודלי השפה הגדולים, LLM, הוא לבחון האם המודל אכן יצירתי ומהי מסוגלתו "לחשוב" ולפתור בעיות מורכבות.
מסיבה זו ענף המבחנים (benchmark) למודלי השפה הטבעית הגדולים נמצא כרגע בפיתוח מקיף על ידי מגוון עצום של חוקרים.
ישנם מבחני בדיקה רבים מסוגים שונים שבודקים מגוון רחב של תכונות של מודלים אלו.
מערך הנתונים הוא רב-מודאלי, כאשר כ-10% מהשאלות דורשות הבנת תמונה וטקסט כאחד, בעוד 90% הנותרים מבוססים על טקסט בלבד.
LLMs מתקדמים הוכיחו דיוק נמוך ב-HLE, והדגישו מקום משמעותי לשיפור.
לדוגמה, מודלים כמו GPT-4o ו-Grok-2 השיגו דיוקים של 3.3% ו-3.8%, בהתאמה, בעוד ש־o3-mini (גבוה) (מוערך רק על פי טקסט) ו־Deep Research השיגו דיוקים של 13% ו-26.6%, בהתאמה.
הבחירות הכלליות בברזיל 2014 התקיימו ב-5 באוקטובר 2014 ובמהלכן נבחרו נשיא, חברי קונגרס, מושלים ומחוקקים במדינות המרכיבות את הפדרציה.
מאחר שאף מועמד לנשיאות וכמה מושלים לא קיבלו יותר מ-50% תמיכה בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני ב-26 באוקטובר.
בסיבוב הראשון הנשיאה דילמה רוסף קיבלה 41.6% מהקולות, לפני אאסיו נווס שזכה ב-33.6% ומרינה סילבה, שקיבלה 21.3%.
רוסף ונווס התמודדו בסיבוב השני, אז זכתה רוסף בכהונה שנייה בפער דחוק, כשזכתה ב-51.6% מקולות הבוחרים, לעומת נווס, שקיבל 48.4%.
הנשיאה המכהנת דילמה רוסף ממפלגת הפועלים, האישה הראשונה בברזיל שזכתה בתפקיד, התמודדה על קדנציה נוספת מול 11 מועמדים נוספים, הבולטים שבהם היו אאסיו נווס, סנאטור ממדינת מינאס ז'ראיס שהתמודד מטעם מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה, ומרינה סילבה, מהמפלגה הסוציאליסטית.
לאחר שאף מהם לא השיג 50% מקולות הבוחרים ב-5 באוקטובר, התקיים סיבוב שני ב-26 בחודש בין רוסף לנווס, שסיימו במקום הראשון והשני בהתאמה.
הבחירות הכלליות בבריטניה התרחשו במשך חודש וחצי, בתאריכים 29 באוקטובר–17 בדצמבר 1806 והובילו לניצחונו של ויליאם גרנוויל מן המפלגה הוויגית.
מולו התחרה ויליאם קוונדיש מן המפלגה הטורית.
היו אלה הבחירות הכלליות השנייה שהתקיימו לאחר איחוד בריטניה הגדולה ואירלנד.
בחירות אלו התרחשו בתקופה של חוסר ודאות רבה לאחר מותו של ראש הממשלה הצעיר ויליאם פיט הבן (בן דודו של גרנוויל).
לאחר מותו של פיט, ירש אותו גרינוויל אשר ניסה ללא הצלחה לסיים את המלחמות הנפוליאוניות במשא ומתן.
גרינוויל החליט לפזר את הפרלמנט באוקטובר 1806. הפיזור אושר על ידי ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ובכך הוקדמו הבחירות לסוף אוקטובר.
הבחירות התקיימו לאורך חודש וחצי והסתיימו רק ב-17 בדצמבר.
בסופו של דבר גרינוויל נבחר לכהונה נוספת, אך נפטר כשלושה חודשים לאחר סיום הבחירות.
הבחירות הכלליות בבריטניה היו הבחירות הרביעיות לפרלמנט הבריטי לאחר האיחוד עם אירלנד, והתרחשו במשך חודש, בתאריכים 5 באוקטובר–10 בנובמבר 1812. הבחירות הובילו לניצחונו של רוברט ג'נקינסון מהמפלגה הטורית.
מולו התחרה ויליאם גרנוויל מן המפלגה הוויגית.
הפרלמנט הרביעי של הממלכה התפזר ב-29 בספטמבר והתכנס שוב לאחר הבחירות, ב-24 בנובמבר.
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב-14 בינואר 2021 בבחירות נבחרו הנשיא וחברי הפרלמנט.
יוורי מוסווני המכהן כנשיא מ-1986 נבחר שוב עם 58.64% מהקולות.
אחוז ההצבעה עמד על 57%.
נשיא אוגנדה נבחר באמצעות מערכת של שני סיבובים.
כדי להיבחר בסיבוב הראשון המועמד צריך לקבל לפחות 50% מהקולות.
סעיף 142 לחוק הבחירות לנשיאות משנת 2000 קובע כי על כל המועמדים לנשיאות להיות אזרחי אוגנדה מלידה.
הבחירות מפוקחות על ידי ועדת הבחירות של אוגנדה.
השופט ויושב ראש ועדת הבחירות של אוגנדה סיימון מוגני ביאבקאמה הכריז על מסווני כמנצח ב-16 בינואר 2021 וקבע כי הוא זכה ב-59% מהקולות, בעוד רוברט סנטאמו זכה רק ב-35% מהקולות.
מסווני אמר כי הבחירות היו שלוות ולא סבלו מזיופים.
בנאומו לפני הכרזת הבחירות אמר רוברט סנטאמו כי הבחירות סבלו מזיופים רבים ויש "מצור" של כוחות הביטחון סביב הבית שלו.
11 מועמדים נרשמו להתמודדות בבחירות:
האיחוד האירופאי אמר כי לא ישלח משקיפים לבחירות הקרובות מכיוון שבבחירות הקודמות התעלמו מהמלצותיו.
ב-13 בינואר 2021 ביטלה ארצות הברית את התצפית שלה על הבחירות ואמרה שהבחירות הולכות להתנהל בחוסר שקיפות.
במהלך הבחירות התקיימו מספר הפגנות מחאה על מעצרו של אחד מהמועמדים לנשיאות, רוברט סנטאמו.
סנטאמו נעצר באשמת הפצת נגיף הקורונה במהלך עצרות בחירות.
ב-13 בינואר יום לפני הבחירות ויום אחרי שחברת פייסבוק חסמה מספר חשבונות של תומכי ממשל בטענה שהם מזויפים, הורה שר התקשורת האוגנדי לחסום את הגישה למדיה חברתית ולאפליקציות מסרים.
הבחירות הכלליות בבריטניה היו הבחירות החמישיות לפרלמנט הבריטי לאחר האיחוד עם אירלנד, והתרחשו במשך חודש, בתאריכים 17 ביוני–18 ביולי 1818.
הבחירות הובילו לניצחונו של רוברט ג'נקינסון מהמפלגה הטורית.
מולו התחרה צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני מן המפלגה הוויגית.
הפרלמנט פוזר כשבוע לפני הבחירות והתוצאות התפרסמו ב-4 באוגוסט.