tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העבודה (9): מרב מיכאלי, חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, משה מזרחי.
מרצ (3): עיסאוי פריג', מיכל רוזין, ותמר זנדברג.
הליכוד - ישראל ביתנו (3): משה פייגלין (הליכוד); יאיר שמיר ושמעון אוחיון (ישראל ביתנו).
התנועה (2): דוד צור, אלעזר שטרן.
יהדות התורה (1): יעקב אשר.
ש"ס (2): יואב בן צור וליאור אדרי.
בכנסת זו כיהנו 42 יהודים דתיים וחרדים, בהם נשים:
ש"ס (13): אליהו ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי, יואב בן צור וליאור אדרי.
הבית היהודי (12): נפתלי בנט, אורי אריאל, ניסן סלומינסקי, אלי בן דהן, אורי אורבך, אבי וורצמן, זבולון כלפא, מרדכי יוגב, אורית סטרוק, יוני שטבון, שולי מועלם-רפאלי והלל הורוביץ.
יהדות התורה (7): יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר.
הליכוד ביתנו (6): זאב אלקין, ציפי חוטובלי, יולי אדלשטיין, ומשה פייגלין (הליכוד); שמעון אוחיון, ודוד רותם (ישראל ביתנו).
יש עתיד (3): שי פירון, עליזה לביא ודב ליפמן
בכנסת זו כיהנו 27 נשים:
יש עתיד (8): יעל גרמן, עליזה לביא, עדי קול, קארין אלהרר, רות קלדרון, פנינה תמנו-שטה, רינה פרנקל, יפעת קריב.
הליכוד - ישראל ביתנו (7): ציפי חוטובלי, מירי רגב, לימור לבנת וגילה גמליאל (הליכוד); סופה לנדבר, אורלי לוי-אבקסיס ופאינה קירשנבאום (ישראל ביתנו).
העבודה (4): שלי יחימוביץ', מרב מיכאלי, סתיו שפיר, מיכל בירן.
הבית היהודי (3): איילת שקד, אורית סטרוק, שולי מועלם-רפאלי.
בכנסת זו כיהנו 13 לא יהודים, מתוכם 1 דרוזי ו-1 בדואי.
רע"מ-תע"ל (4): אברהים צרצור, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, טאלב אבו עראר.
בל"ד (3): ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס.
חד"ש (3): מוחמד ברכה, חנא סוויד, עפו אגברייה.
ישראל ביתנו (1): חאמד עמאר.
בכנסת זו כיהנו 14 בעלי תואר דוקטור:
הליכוד - ישראל ביתנו (2): יובל שטייניץ (הליכוד); עוזי לנדאו, שמעון אוחיון (ישראל ביתנו)
יש עתיד (3): עליזה לביא, עדי קול, רות קלדרון, רונן הופמן
חד"ש (3): חנא סוויד, דב חנין, עפו אגבאריה
בל"ד (2): ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס
העבודה (2): נחמן שי, אראל מרגלית
בכנסת זו כיהן פרופסור אחד – אבישי ברוורמן (העבודה).
ישיבת הפתיחה של הכנסת התשע עשרה, שבה הצהירו חבריה אמונים, נערכה ב-5 בפברואר 2013.
חבר הכנסת בנימין (פואד) בן אליעזר, ותיק חברי הכנסת (כיהן כח"כ מאז שנת 1984 ברציפות), מונה בישיבה זו ליושב ראש זמני של הכנסת התשע-עשרה.
זאת לפי הוראת החוק האומרת, כי ותיק חברי הכנסת ימונה ליושב-ראש הזמני של הכנסת עד מינוי קבע של יושב הראש ושל סגניו.
צעירת חברי הכנסת הייתה סתיו שפיר ממפלגת העבודה, וזקן חברי הכנסת היה פואד בן אליעזר.
כאשר נבחר בן אליעזר לכנסת לראשונה, סתיו שפיר טרם נולדה.
ב-18 במרץ 2013 נבחר חבר הכנסת יולי אדלשטיין לכהן בתפקיד יושב ראש הכנסת, ולאחר שהושבע החליף את בנימין (פואד) בן אליעזר בתפקיד יושב ראש הכנסת התשע עשרה.
ב-18 במרץ 2013 (ז' בניסן ה'תשע"ג) הכנסת התשע עשרה הביעה אמון בממשלת ישראל השלושים ושלוש, בראשות בנימין נתניהו.
באותו יום נבחר יולי אדלשטיין ליו"ר הכנסת החדש במקום ראובן ריבלין, בתמיכת 96 חברי כנסת.
ב-10 ביוני 2014 נבחר ראובן ריבלין מהליכוד על ידי הכנסת התשע עשרה לתפקיד נשיא מדינת ישראל בתמיכת 63 חברי כנסת לעומת 53 חברי כנסת שתמכו במאיר שטרית מהתנועה.
במהלך כהונתה, אישרה הכנסת התשע עשרה 264 חוקים ותיקוני חוק.
חוקי יסוד וחקיקה בתחום המשטר
חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) – קובע כי תקציב המדינה לשנים 2013 ו-2014 יהיה דו שנתי.
חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9) – במידה ובסיבוב ההצבעה הראשון בבחירות לנשיאות המדינה אף מועמד לא קיבל את הרוב הנדרש, יעלו לסיבוב הבחירה השני רק שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הגבוה ביותר.
חוק-יסוד: הממשלה (תיקון) ו-חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 40) – החוק קובע מספר דברים:
מספר השרים לא יעלה על 18, אלא אם כן צירוף שרים נוספים אושר ברוב של מעל 70 חברי כנסת בנוסף, נקבע כי מספר סגני השרים לא יעלה ארבעה ומבוטלת האפשרות למנות שרים בלי תיק.
(סעיפים אלה בוטלו זמנית בכנסת העשרים וסופית בכנסת העשרים ושלוש).
הצעת אי אמון בממשלה צריכה להיות מוגשת בצירוף קווי היסוד של מדיניותה וחלוקת התפקידים בה.
במידה וההצעה הוגשה על-ידי 61 חברי כנסת, הדיון עליה יתקיים לא יאוחר משבוע.
ברגע אישור ההצעה, הממשלה תחל לכהן.
הארכת המועד האחרון לקבלת חוק התקציב מרגע כינון ממשלה מ-45 ל-100 ימים.
חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 62) – קובע את העלאת אחוז החסימה מ-2% ל-3.25%.
חוק הכנסת (תיקון מס' 35) – החוק מבטל את האפשרות של 7 חברי כנסת להתפלג ולהקים סיעה חדשה.
חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 32) – חברי כנסת שפשרו מסיעתם והתחברו עם סיעה אחרת במהלך השנתיים הראשונות לכינון הכנסת או עד 100 ימים לפני הבחירות לכנסת, לא יזכו למימון מפלגות.
חוק יסוד: משאל עם – חיוב קיום משאל עם לפני מסירת שטחים לישות מדינית אחרת.
חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 41) – התפטרות של חברי כנסת ושרים תיכנס לתוקף לאחר ארבעים ושמונה שעות מרגע הגשתה, אלא אם כן הדבר נופל על יום מנוחה.
במצב כזה, ההתפטרות תיכנס לתוקף יממה לאחר מכן.
כמו כן, נקבע כי התפטרות של נשיא המדינה תיכנס לתוקף עם רגע הגשתה.
חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות - מטרתו להפחית את הריכוזיות במשק הישראלי ולהגביר את התחרות ובכך להקטין את יוקר המחיה.
עיקרי החוק הם מניעת אחזקות צולבות בחברות פיננסיות וריאליות גם יחד ומניעת שליטה בחברה ציבורית באמצעות פירמידת שליטה.
חוק שירות לאומי-אזרחי (ותיקון מס' 19 לחוק שירות ביטחון) – הסדיר גיוס בני ישיבות לצה"ל ולשירות לאומי (ועדת שקד).
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 144) – המוסד לביטוח לאומי יודיע לחייל משוחרר שסיים את שירותו הסדיר או למי שעשה שירות לאומי או אזרחי, בסמוך למועד סיום השירות, על הזכויות והחובות כלפי הביטוח הלאומי, הצפויות עם סיום השירות.
חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3) - קובע כי בכל שנה, בתקופה שמיום שישי שלפני יום ראשון האחרון בחודש מרץ בשעה 02:00, עד יום ראשון האחרון בחודש אוקטובר בשעה 02:00, יוקדם הזמן בישראל בשעה אחת נוספת, כך שיקדים את זמן אוניברסלי מתואם בשלוש שעות.
חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32) - קובע כי יותאם התאריך על פיו נקבע גילו של אדם לצורך כניסתו למסגרת חינוכית ללוח השנה הלועזי.
החוק להגנת הספרות (בוטל בכנסת ה-20) - חייב שמירה על מחיר קבוע לספר ישראלי בשנה וחצי הראשונות לצאתו לאור, וקבע שיעורי מינימום לתמלוגים לסופר ישראלי.
חוק השידור הציבורי הישראלי - קובע את הקמתו של תאגיד השידור הישראלי ואת סגירתה של רשות השידור.
הכס האימפריאלי בעבר האימפריה הרוסית, היא מדינה לכאורה אשר יוסדה בשנת 2011 על ידי איש העסקים והפוליטיקאי הרוסי אנטון באקוב, יושב ראש מפלגת המונרכיה של רוסיה.
באקוב הכריז על הכס האימפריאלי כיורש של האימפריה הרוסית ההיסטורית אשר חדלה להתקיים בשנת 1917. הכס האימפריאלי גם טוען לזכות על השטחים הימיים שנטענו על ידי האימפריה הרוסית וכן אלו אשר נתגלו על ידי הצי הרוסי הקיסרי אך מעולם לא סופחו לברית המועצות.
בין 17 השטחים עליהם הכס האימפריאלי טוען לבעלות הם יבשת אנטארקטיקה וכן קרקעות אשר כיום בתחום השיפוט של יפן, בריטניה, ארצות הברית, ומדינות אחרות.
בשנת 2014, הכס האימפריאלי הכריז כי קרל אמיך, נסיך ליינינגן, אחד מכמה תובעים הטוענים לכס כתר שושלת רומנוב, הוכר כקיסר כל רוסיה ושמו שונה לניקולאי השלישי.
בחודש ספטמבר 2011, באקוב אמר לעיתון הרוסי איזבסטיה כי הוא רכש את קבוצת האיים אטול סווארו ב-20 ביולי 2011 מראש הממשלה של איי קוק בעבור "מיליוני דולרים", ועליו הוא מקים את האימפריה הרוסית.
ראש ממשלת איי קוק, הנרי פונה, קבע כי טענתו של באקוב היא שקר מוחלט.
באקוב הכריז על עצמו כראש הממשלה והודיע על חוקה וסמלי המדינה.
האימפריה החלה להנפיק דרכונים משלה באינטרנט עבור 1,000 רובל (בערך 60 ש"ח) ולטענתו עד 2014 המדינה העניקה כ-4,000 דרכונים לאזרחים.
בחודש יוני 2012, באקוב רשם את מפלגת המונרכיה של רוסיה במשרד המשפטים הרוסי, עם החזרת המלוכה לרוסיה לפי חוק כמטרה מוצהרת.
זו המפלגה המלוכנית החוקית היחידה ברוסיה והראשונה מאז 1917. בסתיו 2013, בתו של באקוב, אנסטסיה באקובה, הייתה המועמדת מטעם בבחירות לראשות העיר יקטרינבורג.
בחודש יולי 2013, באקוב טען שמדינתו העניקה אזרחות לאדוארד סנודן חסר הנתינות, אשר באותה העת היה בנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו, מוסקבה וביקש מקלט מדיני ברוסיה.
הצטרפות הנסיך קארל אמיך ליינינגן
כאשר באקוב ייסד את המפלגה המונרכיסטית בשנת 2012, מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, (בת דודתו של הנסיך קארל אמיך ליינינגן ובעצמה בין התובעים לעמוד בראש שושלת רומנוב) הצהירה על התנגדותה למפלגה.
עורך דינה סיכם את עמדתה בתקשורת הרוסית: "אין הצדדים יכולים לעזור בעבודה במשרה מלאה זו כיוון שהמונרך יכול להגיע לכס רק על ידי רצון האל והעם".
באקוב הגיב שאם הדוכסית לא תתמוך במאמציהם להחזיר את האימפריה הרוסית, תובעים אחרים לכתר יתמכו בהם.
ב-31 במרץ 2014, המדינה לכאורה הוציאה מנשר המודיע על היותה מדינה ריבונית והכריזה כי הנסיך קארל אמיך ליינינגן (יליד 1952) עומד בראשה ובעת הכתרתו שינה את שמו לניקולאי השלישי, קיסר כל רוסיה, כיורש של ניקולאי השני.
המעמד של באקוב שונה מ "ראש הממשלה" ל"יועץ ראשי".
המנשר, בחתימת ניקולאי השלישי, הכריז כי המטרה של הכס האמירפיאלי היא איחוד אנשים בכל רחבי העולם תחת מלוכנות נוצרית.
אחרי שהוכתר, ניקולאי השלישי כתב מכתב לולדימיר פוטין המבקש קרקעות ביקטרינבורג כדי להקים בירה עבור הסנאט האימפריאלי שלו, אך הבקשה נדחתה.
בשנת 2014, באקוב הודיע כי הוא רכש 96 דונם בחלקת האדמה בניקשיץ', מונטנגרו, כדי לבנות ארמון אימפריאלי עם מרכז תרבות רוסי ומנזר אורתודוקסי.
בתחילת 2015, בעקבות הסנקציות הבינלאומיות על רוסיה עקב מלחמת האזרחים באוקראינה, באקוב אמר לעיתונות כי קיים שיחות עם רשויות מונטנגרו כדי להקים שם אזור אוף-שורינג אשר יספק תיווך פיננסי לחברות רוסיות.
בנוסף, נציגי הכס האימפריאלי טענו שהם במגעים עם הרשויות במקדוניה ואלבניה לשיתוף פעולה אפשרי והכרה במדינה העתידית.
באקוב קיים פגישה עם ראש ממשלת מקדוניה ניקולה גרואבסקי.
בהמשך התקיימו שיחות עם נשיא גמביה יחיא ג'אמה בישיבה ה-70 של העצרת הכללית של האו"ם.
כמו כן, נערכו פגישות עם אנשי דת נוצרים-אורתודוקסים ממקדוניה וממונטנגרו בעניין הקמת כנסיות החוברות לכס האימפריאלי והצעה לקנוניזציה של השליט הרוסי איוואן השלישי ואשתו סופיה פלאולוג, שמילאה תפקידים משמעותיים בהבאת המלוכה הנוצרית לרוסיה.
במאי 2016 נערכו פגישות נציג ממשלת קיריבטי ועם גסטון בראון, ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה.
ישנן 17 אדמות ואיים אשר התגלו על ידי הצי הרוסי הקיסרי עליהם הכס האימפריאלי טוען לריבונות:
אטול סווארו - התגלה על ידי מיכאיל לאזארב;
אנטארקטיקה התגלה על ידי לאזארב ופביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
אטול בלינגסהאוזן התגלה על ידי אוטו פון קוצביו;
אטול ביקיני התגלה על ידי אוטו פון קוצביו;
האי ווסטוק התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
אטול טוק - התגלה על ידי אוטו פון קוצביו;
אטול טאנאקה - התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
אטול היטי - התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
אטול אריקוב - התגלה על ידי אוטו פון קוצביו;
האי צפון בורודינו - התגלה על ידי זכאר פאנאפידין;
האי דרום בורודינו - התגלה על ידי זכאר פאנאפידין;
האי ויסוקוי - התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
האי זוודובסקי - התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
האי לסקוב - התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן;
האי ליסיאנסקי - התגלה על ידי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן;
האי פאנאפידין - התגלה על ידי זכאר פאנאפידין;
האי פטר הראשון - התגלה על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן.
סמל הכס האימפריאלי הוא עיט דו-ראשי המחזיק פטיש ומגל בכפותיו.
דגל הכס האימפריאלי הוא צלב אנדראס הקדוש על רקע לבן, וזהה לנס הצי הרוסי.
עם המעבר לכס האימפריאלי, הסמל שונה לנשר האימפריאלי הרוסי עם כי רו במגן.
באקוב הדגיש שהסמל כי רו מסמל את הקמת המונרכיה הנוצרית באימפריה הרומית ידי קונסטנטינוס שחזה את הסמל בשמיים לפני קרב גשר מילביוס בשנת 312.
הכפלת "שְׁמְ-" היא צורה של הכפלה (רֶדוּפּליקציה ) שבה מילה מוכפלת כשהמופע השני שלה מתחיל בצירוף הצלילים שְׁמְ (/ʃm/).
מבנה זה משמש בדרך כלל לבטא אירוניה, לגלוג, גינוי, זלזול או ביטול, ספקנות או חוסר-סבלנות ביחס לנושא הנידון.
השימוש בצורה זו מוגבל למשלב דיבורי.
מקורה של ההכפלה ביידיש, והיא חדרה לאנגלית האמריקנית ולעברית הישראלית בתיווכם של מהגרים יהודים מזרח-אירופאים דוברי יידיש.
בתרבות הישראלית מוכר מטבע הלשון "אוּ"ם שְׁמוּם" – ביטוי של ביטול כלפי ארגון האומות המאוחדות (האו"ם), שטבע דוד בן-גוריון בעת שכיהן כשר הביטחון בישיבת הממשלה ב-29 במרץ 1955. גם למשנה לראש הממשלה שמעון פרס זכורה בשנת 2006 ביחס לשיגור רקטות קסאם לעבר שדרות: "קסאם שמסאם".
הכפיל (ברוסית Двойник, 'דְבוֹיְניק') הוא רומן מאת פיודור דוסטויבסקי העוסק בתחושותיו הפנימיות ובמאבקו של אדם בשם גוליאדקין עם כפיל הזהה לו, המתעלה עליו בכל מובן.
הספר פורסם לראשונה ב-30 בינואר 1846, בשנת 1866 יצאה גרסה מתוקנת שנכתבה גם היא על ידי דוסטויבסקי.
הסיפור עוסק במאבק פסיכולוגי פנימי של יעקב פטרוביץ גוליידקין הדמות הראשית.
גוליידקין הוא פקיד נוירוטי הנפגש באמצע חייו עם אדם הזהה לו לחלוטין מבחינה חיצונית.
בשונה ממנו אותו אדם הוא בעל ביטחון עצמי, אגרסיבי ומוחצן.
הכפיל מביס את גוליאדקין בהרבה מובנים: הוא מתעלה עליו בעבודתו, פוגע במעמדו החברתי ולועג לו בפומבי.<div style="direction: rtl;">גוליאדקין הולך לטיפול אצל הפסיכיאטר דוקטור רוטנשפיץ, החושש לשפיותו ואומר לו שהתנהגותו מסוכנת.
כתרופה, רושם לו הדוקטור "חברה מאושרת".
גוליאדקין מחליט לנסות את הצעת הדוקטור ועוזב את המשרד בו הוא עובד.
הוא נוסע למסיבת יום ההולדת של קלרה אולסופיינבה, בתו של מנהל המשרד שלו.
מאחר שהוא כלל לא הוזמן, חבורה של משוגעים גורמת לגירושו.
בדרכו הביתה דרך סופת שלג, הוא פוגש את הכפיל שלו, אדם שנראה בדיוק כמוהו.
שאר הרומן עוסק ביחסים המתפתחים ביניהם.
בתחילה, גוליאדקין המקורי (הדמות הראשית) וגוליאדקין המשני (הכפיל שלו) הופכים לחברים, אבל גוליאדקין המשני מנסה להשתלט על חייו של המקורי, והם הופכים לאויבים מרים מאחר שלגוליאדקין המשני יש קסם אישי, חדות, וכישורים חברתיים שחסרים לגוליאדקין המקורי.
בסיומו של הסיפור, גוליאדקין המקורי מתחיל לראות הרבה העתקים של עצמו, ותוך סצנה פסיכוטית הוא נגרר לבית משוגעים על ידי דוקטור רוטנשפיץ.
היצירה מושפעת מניקולאי גוגול אף יותר מכל יצירותיו של דוסטויבסקי.
באחד הפרקים בספר "שירת פטרבורג" נושבת רוח יצירתו של גוגול הנשמות המתות.
רבים אחרים הדגישו את הקשר בין סיפורו של גוגול לשירת פטרבורג.
ולדימיר נבוקוב טען ש"הכפיל" הוא פרודיה על האדרת.
מבקר בן זמננו, קונסטנטין אקסאקוב, העיר כי "דוסטויבסקי משנה וחוזר על ביטויו של גוגול".
רוב החוקרים, לעומת זאת, רואים את "הכפיל" כתגובה של דוסטויבסקי לעבודתו של גוגול.
בם קרא לסיפור "הסתה ספרותית ייחודית".
במבט לאחור, הוא נתפס כחידוש של דוסטויבסקי על יצירותיו של גוגול.
במבט קדימה, הוא נקרא לעיתים קרובות כגרסה פסיכו-סוציאלית של יצירותיו האתיות-פסיכולוגיות המאוחרות.
שתי ההגדרות הללו מעידות על זמן היצירה בנקודת זמן קריטית בכתיבתו של דוסטויבסקי, שבה הוא עדיין שילב את מה שקדם לו, והוסיף לא מעט אלמנטים משלו.
כפי שניתן לראות, אצל דוסטויבסקי השתנתה נקודת המבט החברתית על פני יצירותיו של גוגול, בהם הדמויות הראשיות נתפסות ומתפרשות מבחינה חברתית בהקשר פסיכולוגי המעניק לדמויות עומק רגשי יותר ומוטיבציה פנימית.
אשר לפרשנות היצירה עצמה, ישנן שלוש תזות עיקריות במחקר.
האחת, רבים אמרו כי גוליאדקין הולך ומשתגע, וכנראה חי עם סכיזופרניה.
השקפה זו נתמכת על ידי רוב הטקסט, במיוחד הזיותיו הרבות של גוליאדקין.
התזה השנייה בה רבים התמקדו בחיפוש אחר הזהות של גוליאדקין.
מבקר אחד כתב שהרעיון המרכזי של הכפיל הוא ש"הרצון האנושי בחיפושו אחר חופש ביטוי מוחלט הופך לדחף הרס עצמי".
ההתמקדות האינדיבידואליסטית הזאת מקושרת לעיתים קרובות על ידי חוקרים, כגון ג'וזף פרנק, המדגישים כי זהותו של גוליאדקין נמחצת על ידי הביורוקרטיה והחברה החונקת שבה הוא חי.
התזה האחרונה על "הכפיל" עוסקת בוויכוח מתמשך על איכותו הספרותית.
בעוד שרוב החוקרים ראו בו "שברירי מדי מכדי לשאת את משמעותו".
הסיפור עובד למחזה אנגלי באותו שם.
וב-2013 הפך לסרט בשם "הכפיל", בבימויו של ריצ'רד איואדי ובכיכובו של ג'סי אייזנברג.
פ"מ דוסטויבסקי, הכפיל: פואמה פטרבורגית, תורגם מרוסית בידי מ"ז ולפובסקי, תל אביב: עם עובד, תשל"ג.
פיודור דוסטויבסקי, הכפיל, תרגמה מרוסית דינה מרקון, תל אביב: עם עובד ("הקלסיקונים"), תשס"ח 2008.
הכס המלכותי של דנמרק (בדנית: Danmarks tronstol) הוא הייצוג הממשי של הכתר הדני מאז 1671 ושל ממלכת נורווגיה בתקופת האיחוד עם דנמרק (1671-1814).
לפי האגדה, הכס עשוי מקרן של חד-קרן, אך נראה כי עשוי דווקא מחט של חדשן נורווגי.
שלושה אריות כסף בגודל-טבעי שומרים עליו, על פי המסורת התנ"כית, וכן היווה את הסמל של המונרכיה האבסולוטית של ממלכת דנמרק.
הכס ניצב בטירת רוסנבורג שבקופנהגן, בירת דנמרק.
בעקבות המעבר של דנמרק-נורווגיה ממונכריה נבחרת למונרכיה אבסולוטית ב-1660, הורה פרדריק השלישי לבנות כס מלכות.
הכס נבנה בין השנים 1662–1671 על ידי בנדיקס גודשיווינג "הזקן" (Bendix Grodtschilling), שהיה נגר וצייר דני.
בנו של פדריק, כריסטיאן החמישי, הוסיף לכס דמויות מוזהבות.
הן הכס והן שלושת אריות-הכסף נבנו בהשראת כס שלמה התנכ"י, אשר נשמר על ידי שנים-עשר אריות, כמתואר בספר מלכים:
הכס שימש להכתרות של מלכי דנמרק בין 1671–1840 (גם לאחר פירוק הממלכה המאוחדת ב-1814).
כאשר הפכה דנמרק למונרכיה חוקתית ב-1849, הופסקו ההכתרות הרשמיות והכס איבד את חשיבותו הפרקטית.
הכס המלכותי נשמר על ידי שלושה אריות עשויים כסף בגודל-טבעי.
כל אחד מהאריות שוקל כ-130 קילוגרם, ועיניהם, רעמתם, ואחוריהם מצופים בזהב טהור.
הם פוסלו בין 1665–1670 על ידי פרדיננד שיבק (Ferdinand Kübich).
לפי מסורת מקומית, ב-20 בנובמבר 1905, כשנציגי סטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) נכנסו לארמון כריסטיאן השביעי (אחד מארמונות דנמרק) שבקופנהגן במטרה להציע את הכתר הנורווגי לנסיך הוקון (לימים מלך נורווגיה בתקופת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה), הם נעצרו על ידי האריות.
האירוע הונצח על ידי הצלם פיטר אלפלט (Peter Elfelt).
על פי התצלום של אלפלט, צייר פול פישה (Paul Gustav Fischer) ציור ידוע.
אחד מגרסאותיו של הציור נמצא בארמון אוסלו.
הכנת נתונים או הכנת מידע היא פעולה של מניפולציה (או עיבוד מקדים) של נתונים גולמיים (שעשויים להגיע ממקורות שונים) לצורה שניתן לנתח בקלות ובדייקנות יתר.
הכנת נתונים היא השלב הראשון בפרויקטים של ניתוח נתונים ויכולה לכלול משימות דיסקרטיות רבות כמו טעינת נתונים או קליטת נתונים, טיוב נתונים, ניקוי נתונים, ריבוד נתונים ואספקת נתונים.
הנושאים שיש לטפל בהם מתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות:
שגיאות שיטתיות הכוללות מספר רב של רשומות נתונים, כנראה מפני שהגיעו ממקורות שונים
שגיאות בודדות המשפיעות על מספר קטן של רשומות נתונים, כנראה עקב שגיאות בהזנת הנתונים המקורית
השלב הראשון הוא לקבוע מפרט מלא ומפורט של הפורמט של כל שדה נתונים ומה משמעות הערכים.
שלב זה צריך לקחת בחשבון את:
הכי חשוב, התייעצות עם המשתמשים בנתונים
כל מפרט זמין של המערכת שישתמש בנתונים לביצוע הניתוח
הבנה מלאה ככל שניתן של המידע הזמין, וכל הפערים, בנתוני המקור
נניח שיש שדה אלפביתי בן שני תווים המציין מיקום גאוגרפי.
ייתכן שבמקור נתונים אחד קוד "EE" פירושו "אירופה" ובמקור נתונים אחר אותו קוד פירושו "אסטוניה".
יהיה צורך לתכנן קבוצה חד משמעית של קודים ולתקן את הקוד בקבוצה אחת של רשומות בהתאם.
יתר על כן, ה"אזור הגאוגרפי" עשוי להתייחס לכל אחד מהכתובות למשל, כתובת למשלוח, כתובת לחיוב, כתובת שממנה סופקו הסחורה, מטבע חיוב או תקנות לאומיות החלות.
נושאים אלו חייבים להיות מכוסים במפרט.
יכולות להיות כמה רשומות עם "X" או "555" בשדה זה.
ברור שמדובר בנתונים לא חוקיים מכיוון שהם אינם תואמים את המפרט.
אם יש רק מספר קטן של רשומות כאלה, אפשר לתקן אותן באופן ידני או אם הדיוק אינו חשוב, פשוט למחוק את הרשומות האלה מהקובץ.
אפשרות נוספת תהיה ליצור קטגוריה "לא ידוע".
דוגמאות נוספות לנתונים לא חוקיים הדורשים תיקון
מספרי הטלפון הם בפורמט הנכון ויש להם את הערכים הנכונים עבור הטריטוריה המצוינת בשדה המיקום הגאוגרפי.
קוד המדינה עשוי להיות קיים ברשומות מסוימות ולא באחרות: יש להסיר אותו או להכניסו (בהתבסס על המיקום הגאוגרפי) בהתאם למפרט הנתונים.
באופן דומה, הפורמטים של תאריכים ויחידות מדידה (משקלים, אורכים) עשויים להיות לא עקביים.
במקרים מסוימים יש לספק נתונים חסרים ממקורות חיצוניים (למשל, מציאת מיקוד / מיקוד של כתובת באמצעות מקור נתונים חיצוני)
הנתונים צריכים להיות עקביים בין רשומות נתונים שונות אך קשורות (למשל לאותו אדם עשויים להיות תאריכי לידה שונים ברשומות או מערכי נתונים שונים).
במידת האפשר, יש לאמת נתונים מול מקור סמכותי (למשל, מידע עסקי מופנה אל מול מסד נתונים D&B כדי להבטיח דיוק).
בהתחשב במגוון מקורות הנתונים (כגון מסדי נתונים, יישומים עסקיים) המספקים נתונים ופורמטים שהנתונים יכולים להגיע אליהם, הכנת הנתונים יכולה להיות די מורכבת.
ישנם כלים וטכנולוגיות רבות המשמשים להכנת נתונים.
יש לאזן את עלות ניקוי הנתונים מול ערך הדיוק המשופר.
כלים וטכנולוגיות מסורתיות, כגון שפות סקריפטים או כלי ETL ואיכות נתונים אינם מיועדים למשתמשים עסקיים.
הם בדרך כלל דורשים כישורי תכנות או IT שאין לרוב המשתמשים העסקיים.
מספר חברות, כגון Paxata, Trifacta, Alteryx, Talend ו-Ataccama מספקות ממשקים חזותיים המציגים את הנתונים ומאפשרים למשתמש לחקור ישירות, לבנות, לנקות, להגדיל ולעדכן נתונים לדוגמה שסופקו על ידי המשתמש.
לאחר השלמת עבודת ההכנה, ניתן להפעיל את השלבים הבסיסיים על מערכי נתונים אחרים כדי לבצע את אותן פעולות.
שימוש חוזר זה מספק הגברת פרודוקטיביות משמעותית בהשוואה לשיטות ידניות וקידוד ידני מסורתיות יותר להכנת נתונים.
אופיו של תהליך הכנת הנתונים משתנה בהתאם לענף, לארגון ולצרכים, אך זרימת העבודה הכללית נשארת במידה רבה ללא שינוי.
תהליך הכנת הנתונים מתחיל בזיהוי מערכי הנתונים הרלוונטיים, שניתן לקבלם מתוך קטלוגי נתונים קיימים או להוסיף אותם לפי הצורך.
לאחר איסוף הנתונים כל מערך נבחן כדי להבין את מבנהו, תכולתו והמגבלות שלו.
בשלב זה ההתמקדות היא בקביעה אילו פעולות נדרשות לפני שניתן יהיה להשתמש בנתונים בהקשר ספציפי.
ניקוי הנתונים נועד לשפר את איכותם.
משימות נפוצות כוללות הסרת נתונים מיותרים וערכים חריגים, מילוי ערכים חסרים, התאמת הנתונים לפורמטים סטנדרטיים וטשטוש מידע אישי או חסוי.
לאחר הניקוי הנתונים נבדקים לאיתור שגיאות שהופיעו בשלבים הקודמים.
המרת נתונים כוללת שינוי פורמטים או ערכי נתונים להשגת תוצאה מסוימת או להקל על פרשנות הנתונים.
העשרת מסדי נתונים היא תהליך טכני המשמש להשלים, לתקן ולעדכן מידע על חברות ויצורי קשר מקצועיים שלהן.
העשרת נתונים מתייחסת להעמקת ערכי הנתונים על ידי הוספה או קישור למידע רלוונטי על מנת לספק הקשר נוסף או תובנה.
לאחר ההכנה ניתן לאחסן את הנתונים או להעבירם ליישומים חיצוניים, כגון כלי אנליטיקה עסקית, שם ניתן לעבדם או לנתחם.
הכעס הוא סינגל רוק ישראלי של להקת רוקפור שהתפרסם בחודש מאי 1991 ונכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "רשת פרפרים".
השיר נכתב על ידי טל גורדון, הולחן על ידי אמיר צורף, עובד על ידי דני רכט והופק על ידי רוקפור.
לדברי מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, "רוקפור, הרכב שדבק בשירים בשפה האנגלית, מתגלה כאן באחד משיריה היותר רכים-מלודיים-הרמוניים.
הטון של הסולן רך, העיבוד לוקח את השיר להרמוניות מופלאה, פופ קלאסי שכזה בהפקתו של דני רכט".
הוא הוצג כמועמד לכניסה ל"מקום בצמרת" (מצעד הפזמונים הישראליים השבועי של רשת ג') ב-16 ביולי 1991, ובשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-29. ב־6 באוקטובר הגיע למקום ה־11 במצעד, ב־3 בנובמבר עלה למקום השביעי וב־17 בנובמבר הגיע למקום החמישי.
הלהקה ביצעה את שירה בהופעה חיה בתוכנית "זהו זה!", והפיקה לו קליפ (שבו מבוצע השיר במפעם מהיר יותר) בבימויו של ירון בן חורין, שנוצר ערב פרסומו של האלבום.
עם צאתו אמר מלחין השיר אמיר צורף בריאיון לעיתון "חדשות" כי הוא "בהחלט מעביר את רוח הלהקה ואת רוח השיר [...] רוק רך מצד אחד, ומצד שני רוק קשה יותר.
יש בתקליט דברים מאוד מסחריים ו'מְכירים' ולעומת זאת דברים מאוד נסיוניים [...] 'כעס', מסתבר, הוא האמצע בין שתי האפשרויות".
על תוכן השיר סיפרה גורדון שמאז החלה לכתוב טקסטים היא כתבה בלשון זכר, מאחר שההשפעות המוזיקליות שלה הגיעו מעולם של יוצרים גברים.
בגלל שהשיר הזה נכתב מלכתחילה בשביל גבר, היא התענגה לכתוב שיר שיוצא מפיו של גבר שנפרד מבת זוגו אבל הכול עוד בוער בקרבו – "הכעס כבר נעול אבל עדיין מטלטל".
השיר זכה לשבחי המבקרים ולהשמעות רבות.
אלי לולאי, סולן רוקפור, סיפר שהקהל שהגיע להופעות חיכה לביצוע של הכעס: "הופענו ב'לוגוס' מול 15–20 איש, ממש לא הבינו את זה וחיכו שנשיר את 'הכעס' כדי שיהיה משהו שכן מכירים".
השיר זכה לכ־30 ביצועים וגרסאות כיסוי של אמנים שונים בעברית ונכלל בעשרה אלבומים שונים.
כמו כן בוצעו לשיר גרסאות נוספות בשפות זרות, בהן של רעות יהודאי ועמירם עיני (בתרגומו של עיני) מ-2014.
לשיר גרסת כיסוי של רמי קלינשטיין שנוצרה במסגרת הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית".
קלינשטיין ציין שהופתע מכך שהשיר נכתב בידי יוצרת משום שהוא מאוד "גברי ובוגר".
אמנים נוספים שביצעו גרסאות לשיר: להקת מריונטה סול, אבירם קינן, רעות יהודאי ועמירם עיני, אלדד גואטה, גילי רייכנטל ורונית שחר, שלישיית אלון הלל, שרון חזיז אורנה דץ ומיכל אמדורסקי, שמעון גרשון ומלי לוי.
הכנת מאובנים היא פעולה של הכנת דגימות מאובנים לשימוש במחקר פלאונטולוגי או לתצוגה, וכוללת הסרת השכבה הסלעית שמסביב וניקוי המאובן.
מריחת חומצה היא טכניקה להפקת מיקרו מאובנים אורגניים ממסת אם של סלע באמצעות חומצה.
אפשר להשתמש בחומצת מימן כלורי או בחומצה אצטית כדי לחלץ מאובנים פוספטיים, כגון מאובני שריון קטנים, משכבת קרבונט.
חומצה הידרופלואורית משמשת במריחת חומצה כדי לחלץ מאובנים אורגניים מסלעי סיליקט.
ניתן לטבול סלע מאובן ישירות בחומצה או למרוח שכבה של ניטרוצלולוזה, מומסת באמיל אצטט, הנצמדת למרכיב האורגני ומאפשרת המסת הסלע סביבו.
טכניקת משיכת השכבה היא אמצעי לשחזור מאובני דחיסה פחמניים למחקר במיקרוסקופ.
מורחים חומצה על פני הסלע כדי להוציא את המטריצה מתוך פני השטח, ונשארת רקמה פחמנית בולטת.
משטחים שלא ייחרטו יכולים להיות מצופים בשעווה (למשל וזלין או גריז).
בדרך כלל הופכים את הסלע ומניחים אותו הפוך בחומצה חלשה, שאותה בוחשים כל הזמן, כך שניתן לשטוף פסולת.
לאחר מכן צובעים ניטרוצלולוזה על פני השטח הנושאים מאובנים, ולאחר שהתייבשו פני השטח ניתן לקלף אותה מהסלע או להמס את סלע בחומצה הידרופלואורית.
השיטה נוצרה על ידי ג'ון וולטון בשיתוף עם רייצה גרבן קופמנס בשנת 1928 כשיטה להפקת שכבות דקות סדרתיות ללא איבוד זמן וחומר שנגרמו בהמסת סלע.
שיפור בשיטה, שימוש בג'לטין (עם גליצרול ופורמלין) במקום תאית, דווח ב-1930, והוא מתאים לדגימות גדולות יותר.
שיטה זו, המבוססת על תמיסות, הוחלפה במידה רבה על ידי שימוש בגליונות תמיסה מעוצבים מראש, בדומה לאלו המשמשים בשקפים עיליים; ניתן להשתמש בחנקת תאית ובאצטט תאית, אם כי האחרון עדיף.
על ידי הרטבת המשטח ההפוך של הגיליון באצטט, השכבה הופכת רכה יותר ויוצרת מגע טוב יותר עם החומר.
אפשר לשטוף את השכבה בחומצה כדי להסיר את כל השכבה שנותרה לפני הרכבה על משטח עם שרף לשם מחקר נוסף.
השיטה הרסנית במידה מסוימת, שכן החומצה המשמשת להסרת מסת האם יכולה להרוס פרטים עדינים.
התסיסה הנגרמת מתגובת החומצה עם מסת האם מפרקת חומר תאי פחות חזק.
קילוף שני ללא חריטה נוספת, "קילוף קריעה", מסיר את דפנות התאים המקבילות לפני השטח, שהיו נהרסות לו היו נוגעות בחומצה.
פרטים על היישום המודרני של השיטה ניתן למצוא בהפניה ().
אפילו לטכניקה העדכנית יש חסרונות.
מאובנים קטנים שעשויים להיות בין דפנות התא יישטפו עם חריטת החומצה, וניתן יהיה לשחזר אותם רק על ידי הכנה של חתך דק.
על מנת להרכיב את השקופיות למיקרוסקופיה, יש צורך בסדרה של שלבים:
שקף זכוכית מורטב באצטון, ושכבה טרייה של אצטט מונחת מעל.
האצטון מאפשר לאצטט "למצוץ" את עצמו אל השקף, תוך שמירה על מגע טוב בשאיבה.
האצטון יתמוסס מאוחר יותר ויאפשר לחתוך חלקים מהקליפה של השרף לשם צפייה במיקרוסקופ אלקטרוני.
מורחים שכבה דקה של שרף אפוקסי המכסה את האצטט ומתפשטת על השקף.
שרף זה ישמש להצמדה לשקופית לאחר שהאצטט הבסיסי הומס.
צלחת זכוכית משומנת, ועליה נלחץ הצד החלק של הקליפה.
הצד המחוספס של הקליפה מכוסה בשרף אפוקסי בחום 55 מעלות צלזיוס ונלחץ על השקף שהוכן קודם לכן.
לאחר כ-45 דקות מסירים את צלחת הזכוכית, והשרף החם מושאר להצטנן.
התכשיר נשטף באצטון וחומצה כדי להסיר שאריות, שאחרת היו מייצרים עיוות אופטי בעת הצילום.
דגימות שהופקו על ידי משיכה נוטות להתקמט, במיוחד אם המשטח המיועד לקילוף אינו מוחלק לחלוטין – אם אצטון נמשך, הדבר יכול לגרום לקמטים באצטט.
טכניקת העברה היא טכניקה לייצוב והכנת מאובנים על ידי הטמעתם באופן חלקי בשרף פלסטי (אפוקסי או פוליאסטר) על מנת לשמר את מיקומו של המאובן כשמטריצת הסלע מוסרת לאחר מכן.
דוגמאות לטכניקה זו הם מאובנים שנשמרו בפצלי שמן (כגון אלה מבור מסל) או מצעים אחרים שידרדרו בתנאי אטמוספירה, או מאובנים שנשמרו בפחמה מסיסה בחומצה (כגון מאובנים מתצורת סנטנה שבצפון מזרח ברזיל).
הטכניקה בולטת באספקת דגימות משובחות בעלות ערך מדעי גבוה וערך תצוגה גבוה, שכן האזור שנחשף בשיטה זו מוגן על ידי המטריצה לפני ההכנה, בעוד שהמאובנים שנחשפו לפני כן ניזוקו לרוב מהסרה מכנית לא נכונה של משקעים או במקומות שבהם מישור הפיצול השתרע דרך המאובן.
כך אפשר לשמר פרטים מיקרוסקופיים על פני המאובן.
השיטה נוצרה על ידי הארי טומבס וא' א' ריקסון (AE Rixon) מהמוזיאון הבריטי ב-1950 עם הכנסת הטכניקה להפקת מאובני דגים מקרבונטים מסיסים בחומצה.
הטכניקה אפשרה הכנה של מאובנים עדינים, מקוטעים או לא יציבים מסיבה אחרת, על ידי הסרה של כמעט כל מטריצת הסלע שמסביב.
תוצר ההכנה שומר על מיקומם של כל חלקי המאובן במיקום שבו השתמרו במאובן.
השיטה שפיתחו טומבס וריקסון דורשת שרפים פלסטיים, אך בהמשך נעשה שימוש בחומרים אחרים, כגון תערובת של גיר טחון ודונג דבורים.
השיטה המקורית פותחה כדי להתמודד עם מאובנים ששוחררו מהמטריצה על ידי חומצה.
היישום הידוע ביותר שלה הוא למאובנים מבור מסל.
מאובנים אלה שומרו היטב, וכוללים רקמה רכה, קווי מתאר גוף ואפילו ברק צבעוני על כנפי החיפושית – נתונים שידועים לשמצה כקשים לשימור.
המאובנים עצמם שטוחים, לפעמים דמויי רצועה דקה על פני שכבות הסלע.
פצלי השמן מכילים 40% מים.
כאשר לוח נשבר מסלע שסביב המאובן, הוא יתייבש ויסדק מהר.
לוח עם מאובן מושלם יהפוך לערימת הריסות תוך שעות, וכך ייהרס המאובן.
זה היה גורלם של מאובני מסל רבים עד יישום טכניקת ההעברה בשנות ה-70.
על מנת לשמר את המאובנים לאחר הוצאת הלוחות שלהם מהסלע, יש להעביר את המאובן ממשטח הסלע אל משטח עמיד ומלאכותי.
גם את המים במאובן עצמו צריך להחליף.
ברגע שהלוח הנושא את המאובן משוחרר מהסלע, הוא מוטבל במים כדי למנוע ממנו להיסדק.
אורזים אותו בנייר פלסטיק שלפעמים הוא רטוב.
בעודו רטוב, מנקים אותו וכל ההכנה הדרושה להעברה מתבצעת.
ברגע שהוא מוכן להעברה, המאובן (אך לא הסלע מסביב) מיובש במייבש כביסה או בפן.
ברגע שהמאובן מתחיל להתבהר (סימן לייבוש), מורחים עליו לכה מסיסה במים.
הלכה תחדור לעצם ולשאריות אורגניות אחרות, אך לא לפצל עצמו, כיוון שהפצל אינו חדיר לתמיסות מימיות.
כאשר הלכה התקבעה, נבנית מסגרת של חימר מודל על הסלע סביב למאובן.
יוצקים על המסגרת אפוקסי דו-רכיבי ויוצרים משטח מלאכותי חדש למאובן.
הרכב השרף חשוב, שכן הוא יצטרך להיספג במאובן כדי לחזק אותו וכדי לקבע אותו למשטח החדש.
ניתן לשלוט בכך על ידי שינוי צמיגות השרף.
כשהאפוקסי התקבע, הופכים את הלוח ומטפלים בפצל מאחור.
שכבות פצלי שמן מוסרות בעזרת מברשת ואזמל.
כאשר המכין פוגע במאובן, מורחים יותר לכה ודבק כדי לייצב עוד יותר את המאובן השביר.
בסיום העבודה, כל עקבות פצלי השמן הוסרו.
רק המאובן נשאר על לוח האפוקסי.
התכונה הפיזית של ניגוד הסלע והמאובן חיונית כדי שהטכניקה הזו תצליח.
השרידים האורגניים של המאובן הם נקבוביים והיגרוסקופיים, ואילו הסלע המכיל שמן – לא.
כך, הלכה יכולה לחדור למאובנים אך לא לסלע, מה שמאפשר למכין "להדביק" את המאובן ללוח המלאכותי, מבלי להדביק אותו במקביל אל הפצל.
הכפיל הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי בבימויו של , על פי תסריט של .
הסרט הוא עיבוד לסדרת הטלוויזיה משנות ה-80 באותו השם שנוצרה על ידי גלן א.
לארסון בכיכובו של לי מייג'ורס.
בסרט מככבים ראיין גוסלינג ואמילי בלאנט.
הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-25 באפריל 2024, ובארצות הברית נדחה מ-1 במאי ל-3 במאי 2024, תחת הפצת "סרטי יוניברסל".
הפעלולן קולט נכנס לפתע לנעליו של שחקן קולנוע, ומוצא את עצמו עובד על סט צילומים.
ראיין גוסלינג - קולט סיברס, פעלולן שנכנס לנעליו של שחקן קולנוע, ועוזר לחברתו לסיים את צילומי הסרט.
אמילי בלאנט - ג'ודי מורנו, בת-זוגו לשעבר של קולט.
וינסטון דיוק - חברו ורכז הפעלולים של קולט.
אהרון טיילור-ג'ונסון - טום ריידר, שחקן סרטי פעולה מפורסם.
האנה וודינגהאם - גייל, המפיקה של ג'ודי.
סטפני הסו - העוזרת האישית של ריידר.
טרסה פאלמר - חברה של ריידר, שחקנית בעצמה.
ג'ייסון מומואה - בתפקיד עצמו בהופעת קמע.
ביולי 2010, דווח בעיתון היומי "לוס אנג'לס טיימס כי הסרט מבוסס על הסדרה "The Fall Guy" משנות ה-80 נמצא בפיתוח.
"דרימוורקס" חברו למפיקים וולטר פ.
פארקס ולורי מקדונלד בפרויקט הסרט, ומרטין קמפבל היה במגעים לביים את הסרט.
באמצעות אמצעי ההפצה של חברת וולט דיסני "סרטי טאצ'סטון" "דרימוורקס" הייתה אמורה להעלות את הסרט לאקרנים בארצות הברית, רוסיה ואוסטרליה, בעוד ש"Mister Smith Entertainment" התעסק בקידום המכירות.
בספטמבר 2013, דוויין ג'ונסון היה במשא ומתן לגילום את התפקיד הראשי.
בספטמבר 2020, נודע כי ראיין גוסלינג, הבמאי דייוויג ליץ' והתסריטאי דרו פירס עובדים על סרט פעלולנים על ידי חברת ההפקה "סרטי יוניברסל".
במאי 2022, אושר שהסרט הוא עיבוד קולנועי של הסדרה "The Fall Guy".
בספטמבר 2022, הצטרפה אמילי בלאנט לצוות השחקנים.
וגוסלינג ומשפחתו הגיעו לאוסטרליה כדי להתחיל בצילומים.
באוקטובר 2022, נחשף כי אהרון טיילור-ג'ונסון, שעבד בעבר עם ליץ' בסרט "רכבת הקליע" משנת 2022, וסטפני הסו יצטרפו לצוות השחקנים.
בנובמבר 2022, וינסטון דיוק, האנה וודינגהאם וטרסה פאלמר הצטרפו לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2022 בסידני, אוסטרליה, באולפני דיסני אוסטרליה.
ב-22 בינואר 2023, גשר נמל סידני נסגר למספר שעות בשל צילומי סצנות בהן גוסלינג היה מעורב.
ב-12 באפריל 2024, נערך בלאס וגאס, בהשתתפות כ-6,000 איש מתעשיית הקולנוע העולמית כנס סינמה-קון השנתי של איגוד בעלי בתי הקולנוע בארצות הברית בו אולפני יוניברסל הקרינו בבכורה את הסרט.
הסרט עלה לאקרנים ב-25 באפריל 2024 בישראל, וצפוי לעלות בארצות הברית ב-3 במאי 2024 תחת הפצת "סרטי יוניברסל".
התעתד לעלות ב-1 במרץ אך נדחה.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס סטלייט26 בינואר 2025השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע - קומדיה או מחזמרראיין גוסלינגפרס סאטורן2 בפברואר 2025סרט הפעולה/הרפתקאות הטוב ביותרפרס הסופר של בחירת המבקרים7 באוגוסט 2025סרט האקשן הטוב ביותרהשחקן הטוב ביותר בסרט אקשןראיין גוסלינגהשחקנית הטובה ביותר בסרט אקשןאמילי בלאנט
הכספת הוא סרט מותחן פעולה שוד ספרדי משנת 2021 בבימויו של ז'אומה בלאגרו .
בסרט מככבים פרדי היימור, אסטריד ברג'ס פריסבי, סם ריילי, ליאם קנינגהם, לואיס טוסר, אקסל סטיין, חוסה קורונדו ופמקה ינסן.
הסיפור מזכיר דמיון חולף לזה של פרויקט הברבור השחור, ששוחזר ב-2007 על ידי Odyssey Marine Exploration, חברת חילוץ ימית פרטית, אך מאוחר יותר הועבר לספרד לאחר 5 שנים של מריבות משפטיות.
תום הוא סטודנט מחונן להנדסה באוניברסיטת קיימברידג', שאחריו מחזרים מגייסים מכמה חברות נפט גדולות, כולם מבטיחים לו משכורות והטבות עבודה עשירות יותר ויותר אם יסכים לעבוד אצלן.
תום דוחה את ההצעות, ומאוחר יותר הסביר לאביו מנהל הנפט בארוחת הערב שהוא לא רוצה את החיים שקריירה בתעשיית הנפט תביא לו.
במהלך השיחה הזו הוא מקבל הודעת טקסט אנונימית ממישהו שמתבונן בו במסעדה ואומר לו להיפגש במועדון.
הוא הולך למקום שהוא מקבל הוראה ופוגש אישה בשם לוריין, שמכירה לו את וולטר, המנהל חברת חילוץ שמצאה אוצר גדול המכונה "האוצר של גואדלופה", אך הוא נתפס על ידי ממשלת ספרד בגלל שהחברה של וולטר לא תפסה את האוצר באופן חוקי.
וולטר הרכיב צוות המורכב מחברים בעלי כישורים שונים כולל לוריין, רמאית; סיימון, מומחה ללוגיסטיקה; קלאוס, האקר מחשבים; וג'יימס, שותפו הוותיק לציד האוצרות של וולטר.
וולטר זקוק לגאונות ההנדסית של תום כדי לעזור להם לפרוץ את הכספת שמחזיקה את האוצר שהוחרם בתוך בנק ספרד.
תום מסכים לעזור ומצטרף אליהם במדריד במהלך מונדיאל 2010 כשספרד מתמודדת על תואר האליפות.
תוך שימוש ברעש הקהל של האוהדים הרבים שהתאספו בעיר כדי לצפות במשחקים ככיסוי, הם בודקים את הבנק וקובעים שהכספת יושבת במשקל ענקי מתחת למאגר מים גדול.
אם המשקל משתנה במעט, הכספת מציפה, ומטביעה את כל הפולשים שעלולים להיות בפנים.
בצורך למצוא פתרון לפני הגמר, שאחריו הקהל יתפזר, תום קובע שהם יכולים להביס את הסולם על ידי הקפאתו עם 500 ליטר חנקן, להאט את המכניקה של הסולם מספיק זמן כדי שלא ירשום את נוכחותם ויגרום לשיטפון בזמן שהם מחזירים את האוצר.
הם מתקדמים עם התוכנית שלהם, כאשר סיימון מקפיא בהצלחה את המשקל מתחת לרצפת הכספת בזמן שתום, לוריין וג'יימס עושים את דרכם פנימה בצורה מסוכנת.
התוכנית של תום עבדה אבל המשקל מתחיל להפשיר הרבה יותר מהר מהצפוי, אז השלישייה ממהרת למצוא את הפריט במכלים שהם מחפשים: אוסף של שלושה מטבעות מסר פרנסיס דרייק שמתארים היכן למצוא את מטמון האוצרות האדיר שלו.
כשהם מאתרים את המטבעות, גוסטבו, ראש אבטחת הבנק, החזיר לעצמו את השליטה במערכות שלו לאחר שהן נחדרו ללא ידיעתו על ידי קלאוס ימים קודם לכן.
לאחר שנודע לו בימים שלפני כן שהצוות כבר הסתנן לבנק כדי לסייר בו, הוא שולח צוות כדי לעצור את הפולשים.
מתוך אמונה שהם נפגעים, וולטר אומר לשלישייה להיכנע לצוות.
לאחר מכן ג'יימס מוציא אקדח לעבר תום, המסרב להיכנע, ודורש מתום למסור את המטבעות, וחושף שהוא עובד עבור הממשלה הבריטית.
הכספת ננעלת ולוכדת אותם בפנים, אולם חווית הצלילה של ג'יימס מעניקה לו את היכולת לשחות למקום מבטחים והוא נוטש את השניים האחרים.
כשנגמר הזמן, תום חושד שהמפתח לעצירת זרימת המים לתוך הכספת הוא להערים על הסולם על ידי הוספת משקל נוסף ולגרום לו לחשוב שהכספת מלאה במים.
הוא מורה לסיימון לערום את מכלי החנקן הריקים על המשקל עבור משקל נוסף, אבל זה לא מספיק כדי לעצור את זרימת המים.
הצוות מאבד את הקשר עם תום ולוריין, מתוך אמונה שהם טבעו, עד שכמוצא אחרון סיימון עצמו עולה על הסקאלה עם רדיו המשדר את פרשנות המונדיאל, כשהמשקל האחרון מפסיק את זרימת המים.
הכספת מתחילה להתרוקן, ותום ולוריין מצליחים להתחמק מאבטחת הבנק ולברוח לכיכר שבה האוהדים צופים בספרד מנצחת את הולנד על תואר המונדיאל הראשון שלהם.
בשגרירות בריטניה, ג'יימס דיווח למרגרט, שותפה שלו ושל וולטר, ומעביר את המטבעות, רק כדי לגלות שהמטבעות מזויפים ושוולטר עדיין מחזיק במקוריים.
כשהצוות נרגע בסן טרופה, וולטר מגלה שהאוצר קבור מתחת לבנק אנגליה.
שוד חדש מתחיל שנתיים מאוחר יותר כאשר אולימפיאדת 2012 מתחילה בלונדון.
פרדי היימור כתום ג'ונסון, סטודנט להנדסה באוניברסיטת קיימברידג'
אסטריד ברג'ס פריסבי כלוריין, נוכלת ומאוחר יותר חברתו של תום
סם ריילי כג'יימס, סוכן MI6 בעבר
ליאם קנינגהם כוולטר מורלנד, בעלים של חברת חילוץ
לואיס טוסר כסיימון, מומחה לוגיסטי
אקסל סטיין כקלאוס, האקר מחשבים
חוסה קורונדו כגוסטבו מדינה, ראש הביטחון של בנק ספרד
אמיליו גוטיירס קובה כיו"ר בנק ספרד
הכספת יצא לאקרנים ב-15 בינואר 2021 בברזיל ובטאיוואן, ובמרץ בארצות הברית.
ב-31 ביולי, הוא הפך זמין בנטפליקס.
בספרד, הסרט נועד בתחילה לצאת לאקרנים בסתיו 2020, אך היציאה לאקרנים נדחתה ל-12 בנובמבר 2021 עקב מגפת ה-COVID-19, שגרמה לגניזת כל הכותרים של קולנוע Telecinco שהמתינו ליציאתם לאקרנים בקולנוע.
הסרט הכניס 1.2 מיליון אירו בסוף השבוע הראשון שלו בספרד, והכניס בסך הכל 9 מיליון דולר ברחבי העולם (6.9 מיליון דולר בספרד).
"הכפילים" בפעילות תנועת הבריחה היו פליטים שורדי שואה שהפכו לכפילים ו"חזרו" לארץ בזהותם של חיילי הבריגדה היהודית שנשארו באירופה כפעילי בריחה.
עם תום מלחמת העולם השנייה היה ברור לחיילי הבריגדה כי משימתם העיקרית הפכה להיות סיוע לשארית הפליטה.
בסודיות, מתחת לאפם של הבריטים, הוקמה תשתית ארגונית שפעלה למען שורדי השואה ולהעברתם בנתיבי הבריחה לכיוון חופי הים התיכון.
הבריטים תפשו כי משהו מתרחש, שהחיילים פועלים באופן שאינו שייך לתפקידיהם הצבאיים, והחליטו לפרק את הבריגדה.
מאה ושלושים חיילים התנדבו להישאר בזהות של פליטים באירופה כדי להמשיך ולסייע לשורדים.
מאחר שאי אפשר היה ש-130 חיילים יערקו מן הצבא, ללא שתהיה בדיקה בריטית מקיפה בעניין, שתסכן את החיילים ואת פעילות הבריחה, הוקם מבצע "הכפילים".
עם תום המלחמה מתנדבי הישוב בצבא הבריטי פגשו את שורדי השואה, ילדים, נשים, גברים, במצב קשה ביותר פיזית ונפשית.
החיילים פגשו אותם עוד לפני שהגיעו שליחים ארץ-ישראלים וגופי סיוע אחרים.
חלקם, שבעצמם עלו לארץ זמן מה לפני המלחמה, יצאו לחפש בני משפחה וקרובים.
הפעילות, שהחלה באופן אישי, התפתחה מהר למערך סיוע מאורגן, חשאי ובניגוד לרוח הצבא הבריטי, שעסק ב"מלחמה" נגד שורדי השואה בדרכי אירופה.
היה ברור כי כל שורד בדרכים הוא מעפיל פוטנציאלי ויש לעצור אותו בדרכו.
הפעילות של חיילי היישוב התארגנה בצפון איטליה בעיר טרוויזיו, שם הוצבו הבריגדה היהודית ושני גדודי תובלה, ובמרכז איטליה, ברומא, שם הוקם "המרכז לגולה" ושם פעלה "החבורה".
כדי לעצור את פעילותה הנרחבת של הבריגדה בעזרה לשורדי שואה, החליטו שלטונות הצבאיים הבריטיים, כבר בקיץ שנת 1945, להעבירה להולנד ולבלגיה.
ההנחה הייתה שמשם יקשה עליהם לפעול, נושא שהתבדה.
בקיץ בשנת 1946 הוחלט על פיזור הבריגדה והחזרה הדרגתית של החיילים הביתה לפלשתינה.
הוחלט בארץ ש-130 חיילי בריגדה יישארו באירופה וימשיכו את פעילותם.
החיילים לא יערקו, על מנת לא לסכן אותם, אלא שכל חייל בריגדה שהתנדב להישאר באירופה ולהמשיך בפעילות של סיוע לאחיו שורדי השואה, יבחר לעצמו כפיל מבין השורדים.
בתעודות הצבאיות היה תיאור של החייל, אך לא הייתה תמונה.
הכפיל יהיה שורד שואה צעיר, הדומה לחייל, ללא מספר על הזרוע, שיקבל את "זהותו" של החייל שיישאר באירופה, ויעלה במקומו כחייל משוחרר לארץ ישראל.
כך, אף על פי ש-130 חיילים ערקו מהצבא, מבחינת הפיקוד הבריטי, לא הייתה כלל עריקה ואף חיל לא היה חסר במצבה.
הכפילים היו צריכים להדמות במידה כלשהי לחייל שאת זהותו קיבלו.
יותר מכך, כפיל היה צריך להיות אדם בעל תושייה ותעוזה, כדי שבמהלך המסע ארצה יוכל לעמוד במצב של תישואל או חקירה על ידי הבריטים, אם ידרש לכך.
אחד ממקומות הפעילות של בחירת הכפילים על ידי החיילים הייתה חוות הכשרה בבלגיה ליד העיר גנט.
שם רוכזו צעירים יהודיים לקראת עלייתם לארץ.
מספר אחד החיילים, שהשתתף במבצע, על התהליך של הבחירה, כאשר הגיעה קבוצה של חיילי בריגדה לבחור לעצמם כפילים."הפליטים הסתדרו בשורות ונערך מסדר בחירה מותח.
התחלנו להלך בין השורות ולחפש טיפוס מתאים.
בין השורות הביטו עלינו עיניים מתחננות, מזמן לזמן נשמעה לחישה 'נעמט מיך' (קח אותי).
שאיפתם להיכלל במשלוח הייתה מובנת.
משמעותה – לעבור במשך 2–3 שבועות את הדרך, שהייתה מלאת חתחתים, ולהיכנס לארץ.
מבטי נעצר על בחור אחד [...].
במהלך שבועיים אינטנסיביים לימדו החיילים את כפיליהם להיות "הם".
על הכפיל היה ללימוד את זהותו החדשה – שמות הוריו, בני משפחתו כתובתו בארץ ועיסוקיו לפני הגיוס.
היה עליו ללמוד גם איך להיות "חייל בריטי" – להרגיש נוח במדים, להצדיע נכון, לדעת למי להצדיע ומתי ולמי לא.
היה עליו ללמוד את ההיסטוריה הצבאית "שלו", איפה התאמן והיכן לחם.
כל זאת נועד להכשירו לעמוד במבחן, אם יידרש, של תשאול או חקירה בריטית.
החייל המשיך וספר: "לבסוף העברתי לידו את הרובה שלי, את כל ציודי האישי, ואחרון אחרון את פנקס החייל שלי, כולל הצוואה, למקרה שאיהרג בחזית.
מסרתי את הכפיל שלי לידי חברי הטובים שיילוו וישמרו עליו במסע לארץ." לכל כפיל מונו שני חיילים משתחררים, שיהיו אחראים ללוותו במסע לארץ.
דוגמה לקשיים של לווי כפיל בדרכו לארץ מספר החייל נתנאל לורך:"'הפיקדון' שהופקד בידי איננו דובר עברית ובוודאי לא אנגלית.
שוחחנו ביידיש.[...] המדים שהולבש בהם לא התאימו לו במיוחד, זווית חבישת הכובע העידה שלא עבר הדרכה מינימלית בתרגילי סדר.[...] כדי להחמיר את העניין נתנה לו תעודת חייל של סמל, ואף סימני דרגה על שרוולו בהתאם.
אני הייתי טוראי בסך הכל.
אני אוכל בחדר אוכל של כולם, אולם סמל, לפי תקנות הוד מלכותו, חייב לסעוד את ארוחותיו בחדר אוכל המוקצה לבעלי דרגה.[...] ביקשתי מבן חסותי שיחלה, ישכב במיטה במהלך המסע ואני אביא לו אוכל מחדר האוכל."
חיילי הבריגדה, שנשארו באירופה, הפכו למעשה לחיילים-שליחים, "לחיילי הבריחה".
הם קיבלו זהות חדשה ותעודות מזויפות מתאימות של פליטים, שורדי שואה.
הם נשארו לפעול למען אחיהם.
האחת, בראשותו של זאב הרינג, עסקה בעיקר בחינוך, תרבות, התנועה הציונית וסיוע במעברי גבולות.
הקבוצה השנייה, בראשותו של נחום שדמי, עסקה בנושאי ההגנה בגולה: אימונים צבאיים וטרום צבאיים של שורדים צעירים גם למטרות הגנה במחנות באירופה וגם למטרת הכנתם להצטרף למלחמה לכשיגיעו לארץ.
למרות החלוקה, בפועל, עסק כל אחד מהחיילים שנשארו בכל פעילות שנדרשה והזדמנה.
כמעט כל 130 החיילים נישארו באירופה שנה נוספת אחרי פירוק הבריגדה.
הם היו צעירים שעזבו את ביתם, את יקיריהם ואת חייהם לכ- 5 שנים לפחות.
דוגמה לפעילות של חייל-שליח שהוטל עליו לנהל "מחנה" פליטים."כעבור מספר שעות כבר ישבתי ברכבת בדרך לאיטליה.
התרכזנו לא רחוק ממילאנו והתחלנו להסתגל לבגדים האזרחיים לחיים החדשים ובייחוד לשמות החדשים.
נכנסנו ל"קיבוצים" של הפליטים - המחנות.
הבית שעליו הופקדתי הכיל 6 דירות, בשלוש קומות, שנועדו לאחסן 200 פליטים מארצות שונות.
הצפיפות הייתה גדולה והתנאים ללא נשוא.
היה חשש רציני להתפרצות של מגפה.
עם הגיעי למקום זימנתי מיד את ראשי הקיבוצים והקמתי מפקדה.
הקמנו צוות של "פורצי סתימות" בשירותים, שפעל במשמרות כל שעות היום והלילה.
הבעיה השנייה - בעיית המחלות.
ברשותנו לא היה אפילו מד חום אחד, גם תרופות לא היו לנו.
התרופה היחידה שיכולתי לספק הייתה כוס מים עם קצת מלח." באביב 1947 החלו החיילים-השליחים לחזור הביתה.
חזרתם הייתה חייבת להתבצע בדרך חשאית ולא חוקית מפני שלטון המנדט הבריטי בארץ.
רובם התגיסו בהמשך למלחמה נוספת, מלחמת העצמאות.
בשנת 1990 התקיים כנס של החיילים-השליחים והכפילים בבית ליסין.
בהמשך לכנס יצא לאור ספר "הכפילים בשליחות הצלה עלומה" ובו דבריהם של רבים מן המשתפים, חיילים-שליחים וכפילים.
בדברי הסיכום אמר מיכה פז, חייל-שליח ואחד מעורכי הספר:"אדגיש שני אלמנטים חשובים, שבאו לידי ביטוי במפגש וליוו אותנו בימי השליחות ההם:
רוח התנדבות ללא סייג לכל תפקיד וללא העדפה אישית, ללא חיפוש אחר כבוד, מעמד או פיצוי חומרי כלשהו.
רוח האחדות הייתה חדורה בנו, באותם שליחים ראשונים שבאו במגע עם ניצולי השואה, שהדריכה אותנו לפעול בשטח ללא התייסות להשתיכותנו הפוליטית-מפלגתית ותוך דחיית מגמות פיצול ופרוד."
רשימת שמות החיילים השליחים ושמות הכפילים
לטענת מקלוהן, מצמצום המרחקים שיצרה העברת המידע באמצעות תקשורת ההמונים נגזר צמצומו של כדור הארץ עד כדי כפר גלובלי, בו יש מספר מוגבל של מוקדי עניין, וכל בני הכפר שותפים לעיסוק בהם ולהתמקדות בהם.
כשמדברים על כפר גלובלי, הכוונה היא להדגיש את כך שהעולם כולו הפך לסוג של כפר אחד גדול.
כפר שתושביו מתגוררים במקומות הרחוקים זה מזה במרחקים רבים, אבל כולם מקבלים את אותו מידע, מנהלים אורח חיים דומה, מקיימים ביניהם קשרים קרובים ומשפיעים אלה על אלה – וכל זאת כאילו הם גרים בכפר אחד גדול.
כיום, בני האדם יכולים לתקשר עם כל העולם ממקומות שונים.
מקלוהן טבע את המונח שנים לפני התפתחות אמצעי תקשורת ההמונים באופן המאפשר העברה מיידית של אירועים (שידור חי טראנס-אטלנטי ראשון אירע בשנת 1967).
בשנים שחלפו התפתחה טכנולוגיית התקשורת האלקטרונית ואפשרה שידורם של אירועים בו-זמנית לכל רחבי תבל, כשאירועים דוגמת שידורי האולימפיאדה וגביע העולם בכדורגל הופכים התרחשויות גלובליות בהן צופים מיליארדי אנשים בו-זמנית.
התפתחותה של רשת האינטרנט ואפשרויות הידודיוּת חיזקו את יכולתם של אנשים לא רק לצפות באירועים בו-זמנית ולמקד עניינם בנושאים דומים, כי אם גם להגיב על אירועים, להחליף דעות ולהעביר מידע שאינו נמסר מגוף מרכזי אחד.
רבים מקשרים תופעות שונות של גלובליזציה ושל טשטוש גבולות תרבותיים למונח "כפר גלובלי".
תופעות כמו אמריקניזציה נחשבות דוגמה לו, בכך שמקור אחד (ארצות הברית) מנחיל את עולם המושגים ואת התרבות שלו לרבים אחרים באמצעות בידור טלוויזיוני וקולנועי.
העולם של היום נקרא כפר גלובלי.
זאת אומרת תהליכי הגלובליזציה הרבים שמתרחשים בעולמנו יוצרים מעין כפר גלובלי שבו בעצם כל אדם יכול לדעת מה קורה בקצה השני של העולם, להתערב בו ולהתעסק בו.
המילים "כפר" ו"גלובל" הן מילים שונות ואולי אפילו הפוכות במשמעותן.
המילה "כפר" מסמלת מרחב קטן ואינטימי.
לעומת זאת, המילה "גלובל" מסמלת מרחב גדול – כלל עולמי.
כשאנו משלבים את שתי המילים הללו אנו מתכוונים לומר שבעולמנו לכל תושב יש אמצעים מתאימים שיכולים לקשר אותו לתושבים אחרים בעולם ולהכיר אותם ממש כמו שמכירים אנשים בכפר.
הכפר הירוק על שם לוי אשכול הוא כפר נוער בדרום רמת השרון, סמוך לגבולה עם תל אביב, המופעל כחברה ממשלתית.
המוסד הוקם בשנת 1950 על ידי גרשון זק במטרה להקים מוסד חינוכי למען נוער עולה מהתפוצות ולנוער יליד ישראל, להשרשת ערכי הציונות, הסוציאליזם והחלוציות, באמצעות עבודת אדמה.
בסמוך למוסד נמצא מחלף הקרוי על שמו, המחבר בין כביש 482 לכביש 5.
מייסדו של הכפר, גרשון זק, קרא לו "כפר הירוק" (ללא ה"א הידיעה לפני המילה כפר, כלומר הכפר של הירוק), מתוך כוונה לקרוא לו על שם דוד בן-גוריון, ששם משפחתו המקורי היה גרין ("ירוק" ביידיש).
אולם ברבות השנים, וכתוצאה מכך שרבים לא הבינו את הרמז הטמון בשם המקום, הוספה בטעות ה"א הידיעה לשם המוסד והוא נקרא "הכפר הירוק".
כ-20 שנה מאוחר יותר, לאחר פטירת ראש הממשלה השלישי, לוי אשכול, נקרא המקום על שמו והוא כונה מאז "הכפר הירוק ע"ש לוי אשכול".
בית הספר פועל במתווה כפר נוער לכ-2,600 תלמידים, מתוכם 480 תלמידי פנימייה, אם כי אינו כזה מבחינה פורמלית.
הכפר הירוק משמש ככפר נוער חקלאי, אך יש בו גם כיתות שפועלות כבית ספר רגיל ולא כפנימייה, שתלמידיהן מכונים "ילדי חוץ" או "חוצניקים".
תלמידי הכפר מגיעים למוסד מכל רחבי הארץ.
במקום נערכים חוגי העשרה שונים לנוער מחונן, ובשעות הערב משמשות הכיתות כקמפוס של האוניברסיטה הפתוחה.
בתוך מתחם הכפר נמצא גם בית ספר אנתרופוסופי – בית הספר וולדורף אורים, הכולל מכללה למורים וגננות בשיטת וולדורף וכן גן ילדים בשיטה זו.
בשטח הכפר קיימים גם בית הספר הפרוגרסיבי בשיטת מונטסורי "דרך הילד" (מכיתות גן ועד כיתה ו'), בית הספר "מרום" המיועד לילדים עם לקות למידה, בית הספר הדמוקרטי "מקום לגדול", בית הספר הדו-לשוני (עברי-אנגלי) "קינג סולומון" לתלמידים חילוניים ודתיים, ובית הספר התיכון הבינלאומי EMIS.
כמו כן, במתחם הכפר פועל מרכז מבקרים בשם "לגעת בטבע", המשמש להנאה וללמידה.
ב-2011 הקימו תלמידי הכפר, בהדרכת המורים, ובשיתוף אוניברסיטת תל אביב "פארק אקולוגי", מעין שמורת טבע ובה שלולית חורף; נשתלו מיני צמחים ופרחים והובאו בעלי חיים (בעיקר דו-חיים, חרקים וסרטנים ירודים) האופייניים לבתי גידול בשרון ובמישור החוף, הנמצאים בסכנת הכחדה עקב תהליך העיור המואץ באזורים אלה.
בבית הספר "הכפר הירוק", ישנם מספר מסלולי למידה:
מסלול מדעי ההנדסה והחלל – העשרה בפיזיקה ובמתמטיקה ומשלב תחומי עניין נוספים כגון יסודות האווירנאוטיקה, אסטרופיזיקה, תעופה וחלל ועוד.
המסלול הוא שש שנתי ונלמדים בו ברמה של 5 יחידות לימוד אלגוריתמיקה/ אלקטרוניקה/ אווירו-חלל, ביולוגיה/ כימיה/ פיזיקה ובנוסף פרויקט גמר קבוצתי בהיקף של 5 יחידות לימוד שהוא אבטיפוס טכנולוגי המשלב את הידע שנרכש במגמה.
מסלול מנהיגות בינלאומית-דיפלומטיה – המסלול מיועד לתלמידים בעלי יכולות לימודיות גבוהות, מיומנויות חברתיות טובות וכישרון ברכישת שפות.
המסלול משלב מקצועות ליבה רגילים ותכני העשרה, ובמקביל נלמדים שני תחומים עיקריים: לימודי השפות בהם נלמדים ברמה מוגברת אנגלית, ערבית מדוברת ושפה נוספת; ותחומים נוספים המשתנים משנה לשנה.
מחוץ למסגרת הלימודים ניתן לקבל העשרה בהשתלבות בתוכנית מודל האו"ם, ולקחת חלק באימוני נבחרת הכפר.
כן ישנם שני פרויקטים – אפשרות לשיתוף פעולה עם בית הספר הבינלאומי Emis אשר נמצא בכפר הירוק ותוכנית מפגשים עם בני נוער מתרבויות אחרות; ותוכנית העשרה באוניברסיטה (במסגרת נוער שוחר מדע): קורסים הנוגעים למנהיגות בינלאומית והרצאות על לימודי המזרח התיכון ולימודי מזרח אסיה.
מסלול מופת – למידה מתוגברת של מקצועות ריאליים.
מיועד לתלמידים המצטיינים בלימודיהם והתנהגותם מופתית, ולתלמידים סקרנים המחפשים אתגרים לימודיים.
במסלול זה נלמדים המקצועות הבאים ברמה של 5 יחידות לימוד לבגרות: מתמטיקה, אנגלית, פיזיקה, מדעי המחשב או אלקטרוניקה, ופרויקט גמר בהנדסת תוכנה המסלול מקושר לעמותת מופת.
מסלול מחוננים – מסלול בו ניתנת העשרה נוספת לתלמידים מחוננים, בשיתוף המחלקה למחוננים במשרד החינוך.
מיועד לתלמידי חוץ, שאין במקום יישובם כיתות מיוחדות למחוננים, ולתלמידי פנימייה מכל רחבי הארץ.
ההעשרה היא במקצועות ריאליים והומאניים, ובנוסף ניתנת העשרה מוגברת (שש פעמים במקום פעם אחת לכיתות אחרות) וימי למידה באוניברסיטת תל אביב.
ניתן גם לשלב לימודים לתואר בזמן הלימודים בבית הספר בתוכניות באוניברסיטאות.
מסלול קדם-רפואה ווטרינריה – מסלול בו מוענקת העשרה לתלמידים ברפואה.
ניתן לבחור בין רפואת האדם לווטרינריה.
המסלול מתוגבר גם בלימודים מוגברים של פיזיקה או ביולוגיה, מתמטיקה, כימיה ומדעי הבריאות.
מסלול מנהיגות סביבתית – פיתוח כישורי מנהיגות וערכים חברתיים ולאומיים, ושילוב תלמידים בעשייה ציבורית ובמנהיגות ארצית.
המסלול מפתח מיומנויות מנהיגות ומקנה מיומנויות רטוריות שמפתחות את כושר הביטוי ויכולת התקשורת הבין-אישית.
המסלול משלב ביקורים באוניברסיטת תל אביב.
פעילויות נוספות במסגרת זו הן למשל מיחזור פחיות ובקבוקים, יציאה למחנאות על מנת ללמוד על שימור אתרי מחיה של בעלי-חיים, פעילות הנהגה כגון הדרכה ביציאות שטח ו"הדרכה ירוקה" שמטרתה ללמוד על דרכים להשיג ציוד ומזון מן הטבע ללא השחתה.
כחלק מהכשרתם, חברי המסלול מחויבים להתנדב בחדר האוכל, בו הם רוכשים מיומנויות פרקטיות כמו שיתוף פעולה, ותפעול מכונות.
מסלול מנהיגות כלכלית-חברתית – משלב תכנים ממסלול המנהיגות ומערב אקטואליה ובעיות חברתיות לצד לימוד כלכלה והבנת החיים במדינת ישראל.
מסלול מוזיקה קלאסית – משלב לימודים ברמה מקצועית בנושאי יסודות המוזיקה, תולדות המוזיקה ועוד, ומשלב הרכבים קאמריים שונים.
המסלול כולל גם השתתפות בתזמורת הסימפונית הקלאסית של הכפר הירוק בניצוחו של בנימין יוסופוב או במקהלת בית הספר.
יסודות ותולדות המוזיקה נלמדים במתכונת של 5 יחידות לימוד, ורסיטל הבגרות הוא במתכונת של 10 יחידות, נוסף על לימודי המוזיקה הרגילים.
מסלול שחמט – מסלול לתלמידים המעוניינים לשלב לימודים בתחום השחמט.
לרשות התלמידים מורה ברמת רב-אמן, התלמידים עם מד הכושר היותר גבוה בשחמט משתלבים בנבחרת השחמט של הכפר הירוק אשר ממוקמת היום במקום הראשון בישראל.
במקום עבודה במשק לכיתות ז'–ח' ישנם חוגי בחירה בסוף היום.
התלמידים יכולים לבחור בין חוגי אמנות (אמנות פלסטית, ציור, קולנוע, תיאטרון), חוגי ספורט (ניווט ספורטיבי, משחקי כדור), או חוגים המתמקדים בחשיבה, כגון שחמט.
במתחם "לגעת בטבע" פועלת קייטנה נוספת המתמקדת בחי ובצומח בכפר ומיועדת לילדים בבית ספר יסודי.
קייטנה נוספת היא קייטנת הניווט המופעלת על ידי מועדון הניווט הכפר הירוק ומיועדת לגילאי 8–10.
בכפר, בכל שנה, כיתות ט' משתתפות בתחרות הנקראת "פרויקט 48".
התלמידים נשארים יומיים בכפר ומצלמים סרט לפי דמות, אביזר וז'אנר שהם מקבלים.
אורך הסרט חייב להיות שבע דקות ומטה.
נשלחים כמה סרטים, והסרט הזוכה נשלח לתחרות.
"אחיו הקטן" של פרויקט זה הוא "פרויקט 24" הנערך לפעמים לכיתות ח'.
המשק החקלאי בכפר הירוק הוא מרכיב חשוב בחיי התלמיד, שעובד בו שלוש שעות שבועיות בכיתה ט'.
המשק, שהוא מן הגדולים והמפותחים מבין משקי בתי הספר החקלאיים, מושתת בעיקרו על עבודת תלמידים ומהווה מרכיב חשוב ביצירת תחושת השייכות של התלמיד בכפר הירוק.