tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניית עדרים של בעלי חיים לקחה זמן רב, ובעקבות השינויים בשפע בדרום אפריקה, נאלצו להשתמש בשיטות מסורתיות על מנת לשמר את בשרם של בעלי חיים אפריקאים גדולים באקלים החם, כיוון שמקררים עדיין לא הומצאו.
הבילטונג כפי שהוא היום התפתח מהבשר המיובש שנשאו טרקבורים (Trekboeren) על עגלות, כאשר היו זקוקים למלאי מזון עמיד בזמן שהיגרו מן המושבה קייפ צפונה וצפון מזרחה (הרחק מהשלטון הבריטי) לתוך דרום אפריקה במהלך הטרק הגדול.
הבשר השתמר ונתלה לייבוש במשך שבועיים במשך החורף הקר, כאשר הטמפרטורות הקרות סייעו לעכב עוד יותר את הגידול החיידקי ופטרייתי.
לאחר שהתייבש כראוי, היה הבילטונג מוכן ונארז בשקיות בד, שאפשרו את זרימת האוויר כדי למנוע עובש.
המרכיבים הנפוצים ביותר של בילטונג הם בשר, פלפל שחור, כוסברה, מלח וחומץ.
היום מוסיפים לעיתים חומץ בלסמי או חומץ מאלט, סוכר, פלפלת צ'ילי יבש, אגוז מוסקט, פפריקה, מיץ לימון, שום, אבקת בצל ומלח.
לפני תחילת השימוש בקירור, תהליך ייבוש הבשר שימש כדי לשמר סוגים שונים של בשר בדרום אפריקה.
אולם למעשה היום בילטונג נפוץ יותר מבשר, בעיקר בשל זמינותו ומחירו בשוק.
לקבלת החתיכות הטובות ביותר משתמשים בפילה, סינטה, או סטייקים חתוכים מן הירך.
ניתן להשתמש גם בנתחים אחרים, אבל הם לא יהיו באותה האיכות.
בילטונג יכול גם להיות מיוצר מכמה מיני חיות: עוף מכונה עוף בילטונג, מיני דגים, סוגי בשר אקזוטים כגון איילים או דלגן, קודו וגנו ומבשר יען.
בילטונג באופן מסורתי נעשה רק במהלך חודשי החורף הקרים, כאשר יש פחות סיכון של צמיחת חיידקים ועובש.
חלק מהמתכונים דורשים להשרות את הבשר בחומץ (חומץ ענבים בעיקר, אבל חומץ בלסמי וסיידר גם אפשריים) במשך כמה שעות, ולאחר מכן מפזרים תערובת תבלינים בנדיבות על הבשר ומחדירים אותה פנימה.
ניתן להוסיף גם פלפל כחומר משמר נוסף.
לבסוף יש להשאיר את הבשר כך לכמה שעות נוספות או לקירור בלילה.
מתכונים נוספים שהועברו מדור לדור מחייבים להשאיר את הבשר בלילה בתוך תמיסת חומץ, מלח ותבלינים (בין 12 ל-24 שעות).
תערובת התבלינים מורכבת באופן מסורתי מכמויות שוות של מלח, כוסברה קלויה מעט, פלפל שחור גס וסוכר חום.
תהליך ההכנה חייב להיות מוקפד, עם הרכיבים הטריים ביותר, תוך הקפדה יתרה על העדר מעופפים וחרקים בחדר בזמן ההכנה.
מעופפים הנוחתים על הבשר בזמן ההכנה יובילו להטלת ביצים ולרימות שיצאו בזמן הייבוש.
באופן מסורתי בילטונג נעשה במהלך החורפים הקרים של דרום אפריקה לקבלת התוצאות הטובות ביותר.
אוויר קר ייבש בדרך כלל את הבילטונג בצורה הרבה יותר יעילה, והוא הסביבה הטובה ביותר האפשרית לשמירה על בטיחות המזון.
הסיכויים להתפתחות עובש הם פחותים, וניתן לתלות חתיכות עבות של בילטונג להתייבש לאט עבור מרקם עשיר, טעים ויצירת צבע אדום כהה.
תהליך חימום הבשר התחיל רק בשנים האחרונות, והמכינים המסורתיים של הבילטונג סבורים שהחום גורם לתוצאה נחותה ופחות טעימה.
בשל הסיכון המוגבר לצמיחה של חיידקים ופטריות, לא ניתן להשתמש בשיטה המחוממת ללא תוספת אשלגן חנקתי.
ייצור בילטונג יכול גם להתבצע באקלים קר יותר באמצעות נורה חשמלית לייבש את הבשר, אבל חשוב לדאוג לאוורר אותו, כדי שלא ייווצר עובש על הבשר.
בילטונג ובשר מיובש נבדלים בשלושה אופנים שונים:
עובי הבשר - בשר המשמש לבילטונג יכול להיות הרבה יותר עבה עקב זמן ייבוש איטי יותר בתנאי אוויר יבש.
בדרך כלל בשר בילטונג נחתך ברצועות ברוחב של 25 מ"מ - אבל יכול להיות עבה יותר.
בשר מיובש הוא בדרך כלל בשר דק מאוד.
תהליך השימור - בהכנת בילטונג משתמשים בחומץ, מלח ותבלינים, יחד עם תהליך ייבוש כדי להכשיר את הבשר לאכילה, כמו גם הוספת מרקם וטעם.
בהכנת בשר מיובש באופן מסורתי משתמשים במלח ולא בחומץ.
תהליך העישון - בשר מיובש לרוב הוא מעושן, בעוד שבהכנת בילטונג לא משתמשים בטכניקת עישון ליצירתו.
הבילטונג הוא מוצר נפוץ בחנויות המכולת בדרום אפריקה, וניתן לקנות אותו בצורה של רצועות רחבות (המכונות stokkies, כלומר "מקלות קטנים").
ישנם גם קמעונאים שמוכרים בילטונג.
חנויות אלה עשויות למכור אותו בכמה מצבים כמו "רטוב" (לח), "בינוני" או "יבש".
בנוסף, ישנם לקוחות המעדיפים את זה עם הרבה שומן, בעוד אחרים מעדיפים אותו רזה ככל האפשר.
בילטונג נאכל בדרך כלל כחטיף, אך יכול לשמש גם בתבשילים, להתווסף למאפינס או לסירי לחם.
בנוסף יוצרו גם חטיפי צ'יפס וממרחי גבינה בטעם בילטונג.
בילטונג יכול לעזור לתינוקות עם כאבי שיניים.
בילטונג הוא מזון עם אחוז חלבון גבוה.
לרוב נדרשת כמות של 200 גרם בשר בקר על מנת לעשות 100 גרם של בילטונג, ותהליך יצירתו משמר את רוב התוכן של חלבון.
על כן בילטונג יכול להיות מורכב מ-67% חלבון.
הבילטונג בישראל חווה פופולריות שעולה ככל שהזמן חולף.
המודעות לחטיף הייתה רדומה שנים רבות, ולמעשה רק קומץ קטן באוכלוסייה היה מודע לקיומו.
על אוכלוסייה הזו נמנים קהילת הדרום אפריקאים שחיים בישראל, וכאלה שאימצו את דיאטת הפלאו והקטו, ובשר מהווה את עיקר התפריט היומי שלהם.
כיום בעקבות קבוצות פייסבוק שונות העוסקות בתחום ישנה עלייה במודעות לחטיף.
עם עליית המודעות, החל גם ייצור מקומי.
הפופולריות של הבילטונג התפשטה למדינות רבות אחרות מלבד דרום אפריקה, בעיקר בקנדה, בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד וארצות הברית שבהן יש אוכלוסיות גדולות של תושבים דרום אפריקאים, וגם להודו.
בילטונג מופק גם בתוך קהילות דרום אפריקאיות בעולם, למשל בגרמניה, אירלנד ואפילו דרום קוריאה.
בילטונג המיוצר בדרום אפריקה לא ניתן לייבא לתוך בריטניה, על פי הכללים המסדירים את ייבוא של מוצרים מבוססי בשר ממדינות שאינן האיחוד האירופי שנקבעו על ידי HM Customs and Excise ויורשו HM Revenue and Customs, ולכן הוא נעשה בבריטניה.
בארצות הברית בילטונג הוא נדיר יחסית לעומת ה"ג'רקי" , הגרסה המקומית לבשר מיובש.
בילטריה (שם מדעי: Bilateria) או בעלי סימטריה דו-צדדית או בעלי חיים מורכבים היא קבוצה של בעלי חיים שיש להם סימטריה דו-צדדית (כלומר שיש צד שמאל וצד ימין שהם תמונות מראה זה של זה) במהלך ההתפתחות העוברית שלהם.
משמעות הדבר היא שתוכניות הגוף שלהם מונחות סביב ציר אורך (ציר רוסטרל-זנב) עם קצה קדמי (או "ראש") וקצה אחורי (או "זנב"), כמו גם בטן סימטרית שמאלה-ימנית (גחון) ומשטח אחורי (גבי).
כמעט כל הבילטרים שומרים על גוף סימטרי דו-צדדי כמבוגרים; היוצא מן הכלל הבולט ביותר הוא קווצי עור, אשר משיגים סימטריה פנטה-רדיאלית (מחומשת ובעלת סימטריה סיבובית), משנית כמבוגרים, אך הם סימטריים דו-צדדיים בשלב הפגית.
תכונה אופיינית נוספת בקרב רוב הבילטרים, היא Cephalization - התרכזות איברי החישה המיוחדים וגרעיני העצבים המרכזיים בקצה הקדמי/רוסטלי של הגוף.
רוב עוברי הבילטריה הם בעלי חיים תלת-שכבתיים , כלומר בעלי שלוש שכבות נבט: אנדודרם, מזודרם ואקטודרם.
הבילטריה היא הקבוצה העיקרית בממלכת בעלי חיים, ושייכת לקבוצת רב-תאיים אמיתיים.
הבילטריה כוללת את רוב המערכות מלבד הספוגיים, המסרקנים, הפלקוזואה והצורבים.
כמה מהבילאטריים הקדומים ביותר היו דמויי תולעת, וניתן להמשיג גוף בילטריאני כגליל עם מעי העובר בין שני פתחים, הפה ופי הטבעת.
מסביב למעי יש חלל גוף פנימי, קולום או פסאודוקאלום.
לבעלי חיים עם תוכנית גוף סימטרית דו-צדדית זו יש קצה ראש (קדמי) וקצה זנב (אחורי) וכן גב (גב) ובטן (גחון); לכן יש להם גם צד שמאל וצד ימין.
המשמעות של חזית קדמית היא שחלק זה של הגוף נתקל בגירויים, כגון אוכל, העדפה של Cephalization, התפתחות של ראש עם איברי חישה ופה.
הגוף נמתח לאחור מהראש, ולבילאטריות רבות יש שילוב של שרירים מעגליים המכווצים את הגוף, מה שהופך אותו לארוך, ומערכת מנוגדת של שרירים אורכיים, המקצרים את הגוף; אלה מאפשרים לבעלי חיים בעלי גוף רך ושלד הידרוסטטי לנוע על ידי תנועה פריסטלטית.
לרוב הבילאטריאנים (Nephrozoans) יש מעי הנמשך דרך הגוף מהפה ועד פי הטבעת, ואילו לקסנאקואלומורפים (Xenacoelomorphs) יש מעי שק עם פתח אחד.
ל-phyla בילטריות רבות יש פגית ראשוניות השוחות עם ריסים ויש להם איבר קודקוד המכיל תאי חישה.
עם זאת, ישנם חריגים לכל אחד מהמאפיינים הללו; לדוגמה, אכינודרמים (echinoderms) בוגרים הם סימטריים רדיאליים (בניגוד לזחלים שלהם), ולתולעים טפיליות מסוימות יש מבני גוף plesiomorphic ביותר.
בילי אָייליש היא זמרת-יוצרת, מלחינה ופזמונאית אמריקאית.
היא זכתה לתשומת לב ראשונה כאשר הוציאה בשנת 2015 את סינגל הבכורה שלה, "Ocean Eyes", ב-SoundCloud.
לאחר צאתו, פנו לאייליש חברות התקליטים אינטרסקופ ודארק-רום.
ב-11 באוגוסט 2017 יצא המיני-אלבום הראשון שלה, Don't Smile at Me, שזכה להצלחה רבה.
בעקבות הצלחת המיני-אלבום, אפל מיוזיק הכתירו את אייליש כאמנית החדשה הבאה שלהם.
ב-29 במרץ 2019 יצא אלבום הבכורה של אייליש, שהופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והפך לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשנת 2019. האלבום הגיע למקום הראשון ברוב המצעדים בעולם, ביניהם ארצות הברית, ובריטניה.
הסינגל החמישי מהאלבום "Bad Guy", הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בשנת 2020 ביצעה את שיר הנושא "No Time to Die" עבור אחד מסרטי ג'יימס בונד באותו השם.
מאוחר יותר, הסינגלים שלה "Everything I Wanted" ו-"Therefore I Am" הגיעו לעשיריות הפותחות בארצות הברית ובריטניה.
אלבום אולפן השני שלה, Happier Than Ever יצא לאור ב-30 ביולי 2021 והגיע למספר 1 ב-25 מדינות.
בין הפרסים שזכתה בהם ניתן למנות: תשעה פרסי גראמי, שני פרסי המוזיקה האמריקאית, שני שיאי גינס, שלושה פרסי הווידאו קליפים של MTV ופרס המוזיקה בריטית.
כמו כן, היא האדם הצעיר ביותר והשני בהיסטוריה שזכה בארבע הקטגוריות העיקריות בטקס פרסי גראמי – "תגלית השנה", "הקלטת השנה", "שיר השנה" ו"אלבום השנה" – באותו הטקס.
בשנת 2019, הציב אותה המגזין טיים ברשימה הבאה של טיים 100. בנוסף לכך, הוכתרה אייליש על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי כאמן ה-26 במרבית תוארי המכירות בארצות הברית.
בשנת 2022 זכתה בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר "No Time to Die".
ובשנת 2024 בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר "".
אייליש גדלה במשפחה של שחקנים ומוזיקאים בשכונת היילנד פארק שבצפון-מזרח לוס אנג'לס.
אמה, מגי ביירד, היא זמרת-יוצרת, שחקנית, מדבבת ולוליינית, ואביה הוא השחקן פטריק או'קונל.
אחיה המבוגר ממנה בארבע שנים הוא פיניאס או'קונל, אף הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקה ושחקן.
אייליש הוא שמה הפרטי השני.
לפני שנולדה, הוריה צפו בסרט תיעודי על שתי תאומות סיאמיות מאירלנד שנקראו "אייליש" ו"קייטי".
הם החליטו שאם תיוולד בת, שמה יהיה אייליש.
אולם בזמן ההריון מת אביה של מגי, ביל, וההורים קראו לתינוקת בילי על שמו.
אחיה באותה עת קרא לאחותו פייראט (Pirate; בעברית: פיראטית), וכך נוצר שם פרטי משולש: בילי אייליש פייראט.
אייליש קיבלה חינוך ביתי והצטרפה למקהלת הילדים של לוס אנג'לס בגיל שמונה.
בגיל אחת עשרה, החלה לכתוב ולשיר שירים משלה, ובכך הלכה בעקבותיו של פיניאס שבאותה תקופה כבר החל לכתוב, להפיק, ולבצע את שיריו יחד עם להקתו.
באוקטובר 2015 הקליטה אייליש את השיר "Ocean Eyes".
את השיר כתב פיניאס, שייעד אותו תחילה ללהקתו.
אייליש שלחה את השיר למורה לריקוד שלה, שעזרה לה ליצור עבורו כוריאוגרפיה.
"Ocean Eyes" יצא לאור בתור סינגל הבכורה שלה באתר Soundcloud ב-2016. קליפ לשיר יצא לאור ב-26 במרץ 2016, וסרטון של אייליש מופיעה עם השיר יצא לאור ב-22 בנובמבר.
בשנה זו, אייליש הוציאה סינגל נוסף בשם "Six Feet Under".
לאחר מעט זמן, שירה "Ocean Eyes" יצא לאור דרך דארק-רום ואינטרסקופ רקורדס ב-28 בנובמבר, שקיבל בעיקר תגובות חיוביות.
"השיר הזה הוא פופ טהור; בלדה שמדברת על רצון עז להשלים עם אקס, אני יכול לדמיין איך זה יהפוך ללהיט גדול." אמר כריס דהוייל האחראי על חברת Stereogum.
בינואר 2017, הוציאה אייליש אלבום דיגיטלי המכיל ארבע גרסאות רמיקסים של השיר "Ocean Eyes".
באותה השנה נבחרה להשתתף בתוכנית "אפל מיוזיק: הבא", במסגרתה המיני-אלבום המצליח, Up Next Session: Billie Eilish.
בעקבות ההצלחה של הרמיקסים ל-"Ocean Eyes", הוציאה אייליש את הסינגל "Bellyache" ב-24 בפברואר 2017. "Bellyache" נכתב והופק על ידי אייליש ואחיה, פיניאס.
קליפ השיר, שאותו ביימו Miles ו-AJ, יצא ב-22 במרץ.
ב-30 במרץ, אייליש הוציאה לאור שיר בשם "Bored" כחלק מפסקול סדרת הנטפליקס "13 סיבות".
ב-30 ביוני, אייליש הוציאה סינגל בשם "Watch" עם הסינגל שאחריו, "Copycat" שהשתחרר ב-11 ביולי, ביחד עם הכרזה לדיסק הבכורה שלה Don't Smile at Me.
בכל יום שישי בחודש יולי, אייליש הוסיפה סינגל חדש לדיסק הבכורה שלה.
אחרי השחרור, אייליש עשתה שיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי Vince Staples בשביל רמיקס לשיר "Watch" הנקרא "", שלאחר מכן נכנס לדיסק אחרי הוצאה מחדש שלו.
ב-12 בפברואר 2018, אייליש החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה "Where's My Mind Tour", אשר הסתיים בחודש אפריל.
לכבוד Record Store Day, היא הודיעה על תקליט המכיל גרסה אקוסטית לשיר "Party Favor" וגרסה אקוסטית לשיר "Hotline Bling" של הזמר דרייק.
אייליש קיימה שיתוף פעולה עם הזמר חאליד בשביל הסינגל "Lovely", שיצא באפריל 2018, ונכנס לפסקול של העונה השנייה לסדרה "13 סיבות".
ב-17 באוקטובר 2018, אייליש הוציאה את הסינגל "When the Party's Over".
ב-29 בינואר 2019 הכריזה אייליש על שמו של האלבום , וחשפה את העטיפה שלו בעמוד האינסטגרם שלה.
באותו יום הכריזה גם על הסינגל הבא שלה ופרסמה חלק קצר מקליפ של "Bury a Friend", אשר יצא יממה לאחר מכן בתור הסינגל השלישי של האלבום ב-30 בינואר, באותו יום גם יצא הזמנה מראש לאלבום.
ב-4 במרץ, אייליש הוציאה השיר "Wish You Were Gay", שנכנס לאלבום שלה כשיר השני שנכתב.
ב-29 במרץ, יצא האלבום הבכורה של אייליש שנקרא: , האלבום הגיע למקום הראשון ברוב המצעדים בעולם, ביניהם ארצות הברית, בריטניה.
כמו כן באותו יום הוציאה את הסינגל החמישי "Bad Guy", שכלל קליפ לסינגל.
ב-24 באפריל החל סיבוב ההופעות השלישי של אייליש הנקרא, "When We All Fall Asleep Tour", באירופה, אוקיאניה וצפון אמריקה.
סיבוב ההופעות צפוי להסתיים ב-17 בנובמבר באותה השנה.
ב-24 בספטמבר, חשפה אייליש כי סבב ההופעות הרביעי שלה נקרא "Where Do We Go?
World Tour", התחיל ב-9 במרץ 2020. בעקבות וירוס הקורונה, כל ההופעות של סבב ההופעות הנוכחי נדחו וסבב ההופעות צפוי להתחיל רק בתחילת שנת 2021.
ב-13 בנובמבר הוציאה אייליש את הסינגל "Everything I Wanted".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-20 בנובמבר, נחשף כי אייליש מועמדת לפרס גראמי בכל ארבע הקטגוריות המרכזיות לשנת 2020: הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום השנה ותגלית השנה.
בכך רשמה אייליש שיא חדש בפרסי גראמי, בהיותה האמנית הצעירה ביותר אי-פעם שקיבלה מועמדויות בכל ארבע קטגוריות אלה.
לאחר כמה חודשים זכתה אייליש בחמישה פרסי גראמי ובכך הפכה לאמנית הצעירה ביותר שזכתה בארבעה פרסים בטקס אחד.
ב-14 בינואר 2020 הוכרז כי אייליש תבצע את שיר הנושא של הסרט "לא זמן למות", שיצא לאחר מספר דחיות, ב-8 באוקטובר 2021, במסגרת סדרת סרטי "ג'יימס בונד".
השיר, שנושא את שם הסרט: "No Time to Die", זכה בפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית, בטקס פרסי גראמי ה-63 שהתקיים ב-14 במרץ 2021. זהו אירוע נדיר, שבו זוכה בפרס שיר נושא של סרט קולנוע, עוד לפני שהסרט עצמו יצא.
ב-30 ביולי הוציאה אייליש את הסינגל "My Future".
ב-12 בנובמבר הוציאה אייליש את הסינגל "Therefore I Am".
אייליש היא הזמרת המושמעת ביותר לשנת 2020 בפלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי, זאת השנה השנייה ברציפות.
בשנת 2020 הפכה לאדם הצעיר ביותר שהופיע ברשימת פורבס סלבריטי 100, עם רווחים של כ-53 מיליון דולר.
ב-21 בינואר 2021 הוציאה אייליש את הסינגל "Lo Vas a Olvidar", ביחד עם הזמרת רוסליה.
הסרט עוסק בחייה האישיים של אייליש ופריצתה ובמיוחד בתהליך היצירה מאחורי הקלעים של אלבום הבכורה שלה .
ב-27 באפריל, הודיעה אייליש בחשבון האינסטגרם שלה כי תוציא את אלבום האולפן השני שלה, Happier Than Ever, ב-30 ביולי 2021.
ב-29 באפריל, הוציאה אייליש את הסינגל "Your Power".
ב-2 ביוני, הוציאה אייליש את הסינגל "Lost Cause".
ב-9 ביולי, הוציאה אייליש את הסינגל "NDA".
ב-30 ביולי, יצא לאור אלבומה האולפן השני שלה Happier Than Ever.
באותו השנה זכתה בפרס אשת השנה במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של mako וגלגלצ.
אייליש ואוקונל כתבו שלושה שירים מקוריים עבור הסרט "אדומה אש" של פיקסאר משנת 2022, "Nobody Like U", "U Know What's Up" ו-"True Love 1", השירים בסרט בוצעו על ידי להקת הבנים הבדיונית 4*Town.
ב-7 באפריל, הזמר לאברינת' שיתף פעולה עם אייליש בשירו "never felt so alone".ביולי 2023, אייליש הוציאה את השיר "" מתוך הסרט "ברבי".
את הקליפ לשיר ביימה אייליש בעצמה.
ב-8 באפריל 2024, הכריזה על אלבומה השלישי, Hit Me Hard and Soft, שיצא לאור ב-17 במאי.
ב-29 באפריל אייליש הכריזה על תאריכים לסיבוב ההופעות "Hit Me Hard and Soft: The Tour" כדי לקדם את האלבום.
סיבוב ההופעות התחיל ב-29 בספטמבר 2024 בקוויבק, קנדה והמשיך עד דצמבר 2024 בצפון אמריקה.
ב-11 באוגוסט 2024, אייליש ביצעה את "Birds of a Feather" במהלך טקס הנעילה של המשחקים האולימפיים בפריז וכחלק מהעברת השרביט למארחת הבאה של המשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס שיתקיימו בה בשנת 2028. בספטמבר 2024, הוכרז שאייליש תהיה האורחת המוזיקלית בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-19 באוקטובר עם מייקל קיטון כמנחה.
בשנת 2025, אייליש זכתה בפרס "אלבום השנה" בפרסי המוזיקה של iHeartRadio.
במרץ 2025 אייליש שכרה מנהל חדש – ג'ייסון אוון מחברת Sandbox Entertainment שמנהל אמנים מוכרים כמו קייסי מאסגרייבס וקלסי בלריני.
ב-7 בנובמבר 2025, הוכרזו המועמדים הסופיים לטקס פרסי הגראמי ה-68, בשידור חי בערוץ היוטיוב הרשמי של הגראמי, ואייליש הועמדה בכ-2 מועמדויות סך-הכל; תקליט השנה, ושיר השנה עבור "Wildflower".
בהיותה נפגעת נפש בעצמה, אייליש השתתפה במאי 2019 במסע פרסום של Ad Council – המועצה האמריקאית לפרסום , שנועד להגביר את המודעות לבריאות הנפש תחת הכותרת "Seize the Awkward".
מסע הפרסום התקיים במסגרת חודש המודעות לבריאות הנפש המתקיים בארצות הברית מדי חודש מאי.
ב-2 בינואר 2020 השיקה חברת האופנה השוודית "H&M" קולקציה בשיתוף פעולה עם אייליש.
הקולקציה כללה פריטים שעוצבו בסגנון המאפיין את לבושה של אייליש: בגדים בגזרה רחבה ורפויה הנושאים את הלוגו שלה, ואביזרים נלווים כגון כובעים, גרביים ותיקים.
ב-10 בנובמבר 2021 הוציאה את הבושם הראשון שלה, "Eilish" תחת המותג הפרטי שלה "Billie Eilish Fragrances".
ב-18 בנובמבר 2022 הוציאה את הבושם השני בסדרה, "Eilish No.
שני הבשמים זכו בפרסים בקטגוריית בחירת הצרכן – הבושם הפופולרי של השנים 2022 ו-2023, בטקס של אגודת הבשמים "The Fragrance Foundation".
ב-9 בנובמבר 2023 הוציאה את הבושם השלישי והאחרון בסדרה, "Eilish No.
במשך מספר שנים כילדה, אייליש הייתה רקדנית.
בגיל 13, בעת שהשתתפה בשיעור היפ הופ עם תלמידים מבוגרים ממנה, נקרע סחוס הגדילה בירכה והיא נאלצה לחדול מריקוד.
בעקבות האירוע, אייליש סבלה מתקופה של דיכאון ופגיעה עצמית.
לדבריה, תקופת הדיכאון דעכה עם פריחת הקריירה שלה כזמרת פופ.
כילדה רקדנית, אייליש סבלה מהפרעת גוף דיסמורפית, וגם כנערה מתבגרת היא נוהגת ללבוש בגדים אנדרוגיניים רחבים וגדולים מכפי מידתה.
בסרטון פרסומת שהופק עבור מעצב האופנה קלווין קליין, אייליש הסבירה שהיא לובשת בגדים גדולים ורחבים גם בהופעות כדי שאיש לא יוכל לשפוט את גופה.
בנערותה הייתה מעריצה של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר ובשנת 2020 חשפו הוריה בריאיון כי הם אף שקלו לשלוח אותה לטיפול פסיכולוגי בגלל אובססיה לסינגל ולקליפ של ביבר ל־"As Long as You Love Me" ב־2012.
ב-27 בנובמבר 2018 חשפה אייליש שהיא מתמודדת עם תסמונת טורט שאובחנה אצלה בהיותה ילדה קטנה.
זאת, לאחר שבאינטרנט הופצו סרטונים שבהם היא נראית במצבים שונים חווה טיקים של התסמונת.
אייליש הגיבה לסרטונים בחשבון האינסטגרם שלה באומרה שנמנעה מלחשוף את הדבר כי לא רצתה להיות מזוהה עם התסמונת.
אייליש הוסיפה שהיא למדה טכניקות שונות לצמצום ודיכוי הטיקים.
אייליש חווה סינסתזיה, המשפיעה על יצירתה ועל הקליפים של שיריה.
אייליש הסבירה שהיא חושבת על מוזיקה במושגים של ויזואליזציה, וכל דבר שהיא יוצרת נקשר בתודעתה לצבע, מרקם, יום בשבוע, מספר וצורה גאומטרית.
היא הוסיפה שמאחר שפיניאס חווה גם הוא סינסתזיה, שניהם חושבים על מוזיקה באותו אופן.
לדוגמה היא מתארת את השיר "Bad Guy" כ"צהוב, אבל גם אדום, מספר 7, לא חם אלא חמים כמו תנור, ויש לו ריח של עוגיות".
באותו אופן היא מתארת בני אדם: "פיניאס, לדוגמה, הוא משולש כתום".
נכון לשנת 2020, אייליש מתגוררת בבית הוריה שבשכונת הולדתה היילנד פארק, לוס אנג'לס.
בראיון למגזין וראייטי בחודש נובמבר 2023 אייליש יצאה מהארון.
אייליש גדלה כצמחונית מראשית חייה, ובשנת 2014 עברה לטבעונות.
היא פועלת לעידוד טבעונות והגברת המודעות לפגיעה בבעלי חיים.
ב-2019 השתתפה לצד וודי הרלסון בסרטון הסברה של עמותת גרינפיס להעלאת המודעות לבעיית ההתחממות העולמית ולבעיות סביבתיות נוספות.
הסרטון הקורא בין השאר לצמצם את צריכת הבשר והחלב בשל הנזקים הסביבתיים של ייצור מזון מהחי.
שנהשםתפקידהערות2021סאטרדיי נייט לייבעצמה (מנחה)פרק: "Billie Eilish/Billie Eilish"2022רחוב סומסוםעצמהפרק: "Elmo's Number Adventure"משפחת סימפסוןסרט קצר: "When Billie Met Lisa"2023נחילאיבפרק: "Running Scared"
מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת המשנה הטובה ביותר בסדרה חדשה עם תסריט
בילי יוג'ין אוונס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1991–2001. לאורך 10 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 6 קבוצות שונות, והעמיד ממוצעים כוללים של 11.7 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
אוונס נולד בעיר קרלייל שבפנסילבניה, ולמד ב"תיכון קרלייל" המקומי.
בכל 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של התיכון הוביל אותה לזכייה באליפות תיכונים של פנסילבניה, עם ממוצע של 25.5 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1988 השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ואף נבחר ל-MVP של המשחק יחד עם אלונזו מורנינג.
בין השנים 1988–1991 למד אוונס באוניברסיטת סירקיוז, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ג'ים בייהיים.
בעונתו הראשונה בסירקיוז קלע 13.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את קבוצתו לצד דריק קולמן ושרמן דאגלס לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight).
במשחק רבע הגמר הצטיין אוונס עם 22 נקודות, אך סירקיוז הפסידה מול אוניברסיטת אילינוי, בה שיחקו ניק אנדרסון וקנדל גיל.
בעונתו השלישית והאחרונה רשם ממוצעים של 23.3 נקודות, 11.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, זכה בתואר שחקן העונה של מחוז "Big East" ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות, לצד שאקיל אוניל, לארי ג'ונסון, ג'ים ג'קסון וקני אנדרסון.
בקיץ 1990 השתתף אוונס בטורניר אליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הארד.
לאורך הטורניר היה הקלעי השלישי של נבחרתו, אחרי קני אנדרסון ואלונזו מורנינג, עם ממוצע של 14.0 נקודות למשחק.
בדראפט ה-NBA 1991 נלקח אוונס על ידי סקרמנטו קינגס בבחירה השלישית, אחרי לארי ג'ונסון וקני אנדרסון.
בטרם שיחק עבור הקינגס נשלח אוונס בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, בתמורה למיץ' ריצ'מונד; בכך פירקה גולדן סטייט את שלישיית הכוכבים הצעירה "Run TMC", בה נכללו ריצ'מונד, כריס מאלין וטים הארדוויי.
בעונת הרוקי שלו העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה עבור הווריורס עם ממוצעים של 15.5 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים למשחק, אך בהשוואה לריצ'מונד אשר הפך לשחקן אולסטאר קבוע, תרומתו של אוונס הייתה מאכזבת.
לקראת עונת הועבר יחד עם סשה דנילוביץ' בטרייד למיאמי היט, בתמורה לרוני סייקלי.
לאחר כעונה וחצי במיאמי, בהן קלע 14.5 נקודות למשחק, נשלח בטרייד נוסף, לצד קווין גאמבל, לסקרמנטו קינגס בתמורה לוולט ויליאמס וטיירון קורבין.
עד לסיום עונת הציג יכולת סולידית עם הקינגס, כשקלע 10.6 נקודות בממוצע למשחק.
בשנים 1998–2001 שיחק עבור סיאטל סופרסוניקס, פילדלפיה 76' ודטרויט פיסטונס, ולאורך התקופה קלע 5.7 נקודות בממוצע למשחק בלבד, בעיקר כשחקן ספסל.
משמעות השם במרבית השפות היא "כנסייה לבנה", ועל כן בפי היהודים כונתה "שׂדה לבן", או ביידיש, בלשון סגי נהור: "שווארצע טומאה" או "שווארצטימע" (שמשמעותה "טומאה שחורה").
הכפר הוא אחד היישובים העתיקים ביותר באזור מרמורש (או מארמארוש).
עד מלחמת העולם השנייה היה הכפר רוב הזמן תחת שלטון הונגרי.
כיום הוא נמצא בשטח אוקראינה אולם מרבית תושביו הם רומנים אתניים.
בכפר התקיימה קהילה יהודית קטנה החל מהמאה ה-17 ועד השמדתה בשנות השואה.
הכפר בִּילַה צֶרְקְווַה שוכן על גדתו הצפונית של הנהר טיסה המהווה את הגבול המדיני בין אוקראינה לרומניה, בצמוד לעיירה סולוטבינו (סלאטפינא) באוקראינה ולעיר סיגט, השוכנת ברומניה מדרום לנהר.
התיעוד המוקדם ביותר הידוע של שם היישוב "כנסייה לבנה" הוא במסמך של המלך ההונגרי לאיוש הראשון הגדול משנת 1373. משערים שהישוב הוקם סביב כנסייה עם קירות לבנים שעמדה בנקודת מעבר בין שתי גדות הנהר טיסה.
עד מלחמת העולם השנייה היה הכפר רוב הזמן תחת שלטון הונגרי ורוב תושביו רומנים ומיעוטם הונגרים ויהודים.
מאז השמדת הקהילה בשואה לא שבו יהודים לגור בשדה לבן.
הסיבה לריבוי שמות הכפר, אשר לכולם משמעות זהה, היא שבמשך השנים הוא עבר מיד ליד עם חילופי השלטון באזור, וחייתה בו אוכלוסייה מעורבת של רומנים, הונגרים, רותנים (רוסינים) ויהודים.
עד 1918 היה הכפר במחוז מאראמארוש (Maramaros) בחלק ההונגרי של קיסרות אוסטרו-הונגריה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה צורף האזור שמצפון לנהר הטיסה, והכפר בתוכו, לרפובליקה הצ'כוסלובקית שהוקמה אז, במסגרת הסכמי ורסאי, בעוד שהאזור שמדרום לנהר צורף לרומניה.
בזמן מלחמת העולם השנייה עבר שוב לידי הונגריה בת בריתה של גרמניה הנאצית.
ב-1945, בתום מלחמת העולם השנייה, בהוראת ברית המועצות, נלקח המחוז מצ'כוסלובקיה וסופח, בשמו החדש זקרפטיה, לרפובליקה האוקראינית של ברית המועצות.
עם פירוק ברית המועצות, החל מ-1991, הפך למחוז של מדינת אוקראינה העצמאית.
לאחר שהכפר צורף לאוקראינה וקיבל את שמו ברוסית ובאוקראינית, נוצר לעיתים בלבול בהתייחסות לכפר מאחר שבאוקראינה (במחוז קייב) נמצאת עיר גדולה וותיקה יותר בשם זהה.
אף על פי שהכפר נמצא בשטח אוקראינה, רוב תושביו כיום (97%) הם רומנים ומיעוטם אוקראינים שהגיעו לשם לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2012 הוכרה הרומנית על ידי שלטונות אוקראינה כשפה רשמית של הכפר לצד האוקראינית, שם הכפר ברומנית הפך לשם רשמי נוסף, ומאז השלטים והמסמכים הרשמיים כתובים בשתי השפות.
הלימודים בבית הספר של הכפר מתקיימים ברומנית.
בשנים האחרונות התפתח הכפר מאוד והוא מאופיין בבתי אבן מודרניים.
בין בילה צרקווה וסולוטבינו (אוקראינה) לבין סיגט (רומניה) מחבר גשר המשמש כמעבר גבול ומאפשר קשרי מסחר בין המדינות.
הגשר המקורי נהרס במלחמת העולם השנייה.
גשר חדש הוקם ונפתח מחדש רק בשנת 2006 והוא משמש בעיקר להולכי רגל וכלי רכב קטנים.
בשנת 2017 הודיעו שלטונות אוקראינה ורומניה כי הן מתכננות הקמת גשר נוסף, רחב יותר, שיחבר ישירות בין בילה צרקווה לסיגט.
הודות למעבר הגבול ולקשר המשפחתי והעיסקי של תושבי הכפר לרומניה ולאיחוד האירופי, נהנים כיום התושבים מרמת חיים גבוהה במיוחד, בהשוואה לשאר האוכלוסייה האוקראינית באזור.
מראשית הקהילה עד מלחמת העולם הראשונה
ככל הידוע, קהילת יהודי בִּילַה צֶרְקְווַה (שדה לבן) התקיימה החל מהמאה ה-17, אז התיישבו באזור יהודים מגליציה.
במפקד היהודים, שנערך על ידי שלטונות הונגריה ב-1728, נמנתה בשדה לבן משפחה יהודית אחת, אשר אביה קיבל זיכיון לבישול משקאות חריפים תמורת דמי חכירה שנתיים מהאציל המקומי.
הקהילה החלה להתפתח החל מאמצע המאה ה-19, אולם שמרה על אופי כפרי.
רוב יהודי שדה לבן היו חסידים אורתודוקסים, שומרי מסורת, והקפידו על שמירת השבת והחגים.
הם נמנעו מהיטמעות תרבותית או נישואי תערובת.
רוב היהודים בכפר היו עניים וחיו חיי פשטות.
הם היו בעיקר סוחרים או בעלי מלאכה זעירים, וחלקם היו בעלי אדמות ועסקו בחקלאות.
עברית הייתה שמורה ללימודי קודש ותפילות.
ילדי היהודים (בעיקר הבנים) למדו לימודים מסורתיים ב"חדר".
בעקבות מלחמת העולם הראשונה חוסלה האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הכפר שדה לבן, יחד עם החלק של מרמורש אשר מצפון לנהר הטיסה צורף לרפובליקה הצ'כוסלובקית החדשה שהוקמה ב-1918 ואילו החלק שמדרום לנהר טיסה, כולל עיר המחוז סיגט, צורף לרומניה.
החלוקה הזו פגעה קשות בתושבי הכפר שהתרגלו לנוע בחופשיות ובפרט ביהודים, שהסתמכו על שירותי דת מקהילת סיגט והיו להם קשרי עסקים ומשפחה שכעת נותקו.
השלטון הצ'כי החדש הכיר ביהודים כמיעוט לאומי בעל זכויות.
הוא הנהיג את הצ'כית כשפה רשמית ושינה את שם הכפר ל- Bilá Cirkev.
היהודים חויבו לשלוח את ילדיהם לבית ספר יסודי כללי בו למדו קרוא וכתוב בשפה הצ'כית, אולם היהודים המשיכו להשתמש בהונגרית וביידיש כשפת היומיום והמשיכו באורח החיים המסורתי.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים התחילה התעוררות ציונית ובכפר פעלו ארגונים ציוניים, בעיקר צעירי המזרחי ואגודת ישראל.
יהודים רבים עלו לארץ ישראל בתקופה זו.
ערב השואה (1941) התגוררו בכפר 176 יהודים, כ-10% מתושבי הכפר.
בעקבות הסכם מינכן מספטמבר 1938, כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, התפרקה הרפובליקה הצ'כוסלובקית.
למשך תקופה קצרה הוקמה באזור אוטונומיה רותנית בחסות גרמנית.
ב-15 במרץ 1939 כבשו ההונגרים, בני בריתה של גרמניה הנאצית, את האזור והחל מאוגוסט 1940 השתלטו על כל אזור צפון טרנסילבניה.
בתחילה היהודים קיבלו בברכה את חזרתו של השלטון ההונגרי.
יהודים רבים שלטו בשפה ההונגרית ובתחילה ההונגרים התייחסו ליהודים בכבוד.
כוח הקנייה של החיילים ופתיחת הגבול עם החלק שהיה קודם בשליטת רומניה הביאו שגשוג כלכלי ושיפור ברמת החיים.
כאשר הונגריה הצטרפה למלחמה לצד גרמניה, בסוף 1940, השתנה מצב היהודים והוחלו חוקי הפליה שפגעו אנושות בפרנסתם.
רישיונות עבודה ומסחר נשללו ויהודי שדה לבן הצטוו להתייצב אחת לשבוע למפקד נוכחות משפיל בסלאטינא הסמוכה.
החל מ-1940 גברים יהודים גויסו לגדודי עבודה ונשלחו לחזית הרוסית ושם נספו בקור וברעב או נרצחו על ידי ההונגרים והגרמנים.
ב-1941 גורשו מהכפר כמה עשרות משפחות יהודיות, שלא יכלו להוכיח את אזרחותן ההונגרית.
הם שולחו לאזור קמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו בפקודת הגרמנים.
למרות קשיים אלה, עד הכיבוש הגרמני ב-1944 היה מצב היהודים באזור נסבל, בהשוואה ליהודי פולין למשל.
כומר הכפר הטיף לסובלנות ליהודים ותושבים רבים התייחסו ליהודים באהדה וסייעו באספקת מזון.
ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה והחלו בארגון השמדת היהודים.
ב-17 באפריל 1944 גורשו יהודי שדה לבן לגטו בעיירה הסמוכה סלאטפטינא.
בגטו הקטן נדחסו כ-5,000 נפש מישובי הסביבה, בתנאים קשים, 20-15 איש בחדר.
הם הועסקו בעבודות כפייה ועברו התעללויות.
יהודי שדה לבן, יחד עם כל יושבי הגטו, גורשו לאושוויץ בשני משלוחים, ב-20 וב-23 במאי 1944. יהודים רבים מתו ברכבת וכמעט כל היתר הושמדו במחנה עצמו.
לאחר השואה לא שבו יהודים לכפר וכל שנותר מהקהילה הם שרידים של שני בתי קברות קטנים.
בשנת 2004 הציבו השלטונות לוח זיכרון לקהילה על קיר בית הספר בכפר.
בילו בליך (נולד ב-28 באפריל 1950) הוא אמן ישראלי.
אמו הייתה האמנית מינה זיסלמן.
ב-1953 חזרה משפחתו להתגורר בישראל.
בתחילה התיישבו בקיבוץ עינת ולאחר מכן השתקעה בתל אביב-יפו.
במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 למד אדריכלות בניו יורק.
בין השנים 1982–1985 היה פעיל במסגרת גלריה "אחד העם" בתל אביב-יפו.
במקביל לעיסוקו במחקר אקדמי, עיקר יצירתו האמנותית של בליך עוסקת בהגדרת המודל האדריכלי ובקשר שלו אל המציאות החברתית.
עבודותיו, העשויות במדיה הפיסול והמיצב, בוחנות את החלל, תוך שימוש בחומרים מצויים (רדי מייד).
1978-1974 תואר ראשון באדריכלות, מכון פראט לאמנות, ניו יורק, ארצות-הברית
1978-1977 המכון לאדריכלות ולימודים עירוניים, ניו יורק, ארצות-הברית
1986-1983 תולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו
1995-1991 תואר שני באדריכלות, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, חיפה
1989-1979 המחלקה לתיאטרון, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו
1989-1984 בית הספר לאמנות הציור בתל אביב ע"ש מרגושילסקי, תל אביב-יפו
2005-1984 מכון אקדמי טכנולוגי חולון, חולון
1990 - בית הספר לאדריכלות, הטכניון, חיפה
1995-1994 בית הספר לאדריכלות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו
1988 פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1989 פרס בתחומי האמנות הפלסטית, משרד החינוך והתרבות
1999 פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
2021 פרס מפעל חיים, משרד התרבות והספורט
בילה היא רשת סופרמרקטים אוסטרית הפועלת במרכז, מזרח ודרום מזרח אירופה.
החברה נוסדה על ידי קרל ולשק ב-1953. ובשנת 1996 מכר את גרעין השליטה שלו לקבוצת REWE הגרמנית.
בשנת 1953 פתח קרל ולשק חנות בשמים מוזלת ברובע וינה של מרגרטן בשם WKW (ראשי התיבות הגרמניים של "Warenhandel Karl Wlaschek", בעברית "קרל ולשק מסחר").
עד שנת 1960 היו לרשת WKW 45 חנויות באוסטריה.
בשנת 1961 שונה שמה של הרשת ל-Billa, הלחם של "billiger Laden", "חנות זולה" בגרמנית, והחלה למכור מזון ועברה לשירות עצמי.
קבוצת REWE רכשה את בילה ב-1996.
בילה מפעילה חנויות בארבע מדינות באירופה:
מדינה מספר חנויות אוסטריה 1,102 צ'כיה 236 סלובקיה 145 בולגריה 132
אוסטריה היא השוק הביתי של הרשת.
נכון למרץ 2019 לבילה 1,069 חנויות באוסטריה, שנייה בגודלה ל-SPAR בעלת 1,538 סניפים.
סופרמרקט בילה הראשון בצ'כיה נפתח ב-26 באוקטובר 1991. לחברה 215 חנויות בצ'כיה ומעסיקה למעלה מ-6,000 עובדים.
לחנויות בילה שטח מכירה ממוצע של 900 מ"ר.
בילה פתחה את החנות הראשונה שלה בסלובקיה בשנת 1993.
החברה פתחה את הסופרמרקט הראשון שלה בבולגריה בשנת 2000 ומאז התרחבה לכיסוי 38 ערים בולגריות, והפעילה בסך הכל 132 סופרמרקטים נכון לדצמבר 2021.
בילה פעלה בעבר במדינות נוספות.
סופרמרקט בילה הראשון ברוסיה נפתח בשנת 2004. בשנת 2008, הרשת יצאה לראשונה מחוץ למוסקבה.
באותה שנה נרכשו שלושה עשר סופרמרקטים של Yum-Yum במוסקבה.
ב-2012 רכשה בילה את רשת הסופרמרקטים הרוסית Citistor (חלק מרשת Ramstor לשעבר).
מאז 2008, כל החנויות החדשות של Rewe Group ברוסיה בפורמט "סופרמרקט" לא נפתחו תחת המותג בילה, אלא תחת המותג Biop (Billa Operations).
הסיבה היא שרק ל-Billa Russia LLC הייתה הזכות לפתח את המותג בילה ברוסיה, וחברת האחזקה הרוסית "מרתה" שהחזיקה ב-22.5 אחוזים הפסיקה מאז סוף 2008 להשקיע בפיתוח החברה עקב תחילת הליך פשיטת הרגל.
ביוני 2010, מניות אלו נרכשו מ"מרתה".
בשנת 2018 הוחלפה שמה של רשת Biop לבילה, 151 חנויות בילה נפתחו ברוסיה.
בשנת 2021, לפני העסקה עם לנטה אחזקות, פעלו 161 חנויות ברחבי רוסיה, בעיקר במוסקבה ובערים הסובבות אותה.
חברת האחזקות Lenta LLC הודיעה ב-18 במאי כי ביצעה עסקה לרכישת עסקי הסופרמרקטים של Billa Russia GmbH תמורת 215 מיליון אירו במזומן.
בילונד (בהגייה דנית: [ˈpiˌlɔnˀ]) היא עיירה ביוטלנד, דנמרק.
עם אוכלוסייה של 6,742 (אוגוסט 2022), בילונד היא העיר השנייה בגודלה בעיריית בילונד, אחרי המושב העירוני גרינדסטד.
בילונד ממוקמת כ-13 ק"מ מזרחית לגרינדסטד ו-27 ק"מ מערבית לווילה.
בילונד היא הבית של המשרדים הראשיים של קבוצת לגו.
כלכלת העיירה התפתחה משנות ה-30 עם הקמת מפעל הלגו.
בשנות ה-60, בילונד צמחה במהירות, מונעת על ידי הצלחת החברה ופתיחת שדה התעופה של בילונד, שהוא נמל התעופה השני בגודלו בדנמרק.
בעיירה ממוקם פארק הלגולנד הראשון, לגולנד בילונד, אשר נפתח ב-1968 ומושך שני מיליון מבקרים בשנה.
אטרקציות נוספות הנמצאות בעיירה כוללות את ללנדיה, פארק המים השני בגודלו בסקנדינביה, ומרכז המבקרים של לגו הנקרא Lego House.
בשנת 1916, אולה קירק כריסטיאנסן, שהקים מאוחר יותר את קבוצת לגו, קנה את חברת בילונד מכונות נגרות מנגר העיירה Steffen Pedersen, שהקים אותה במקור ב-1895. העסק הקים בתים מעץ בקיץ וייצר רהיטים בחורף.
אולה השקיע בעיירה, הקים מחלבה חדשה וכנסייה כמה קילומטרים דרומית לעיר.
בשנת 1924, לאחר השרפה הגדולה שכילתה את ביתו ובית המלאכה שלו, קירק כריסטיאנסן בנה בית ברחוב Hovedgaden בבילונד עם שני אריות אבן שהוצבו בכניסה.
בשל השפעת השפל הגדול, לאנשים בעיירה לא היה כסף לבנות בתים, ולכן בשנת 1932, הוא החל לייצר פריטים שימושיים כגון קרשי גיהוץ, סולמות וצעצועים מיניאטוריים.
הצעצועים הפכו למוצר העיקרי של העסק ובשנת 1934, הוא קרא למפעל הצעצועים "לגו".
בשנת 1942, במהלך הכיבוש הגרמני הנאצי של דנמרק במלחמת העולם השנייה, נהרס מפעל הלגו המקורי בשריפה, אך מיד הוקם חדש.
ב-1946 הוארכה מסילת הרכבת מגרינדסטד למפעל לגו.
באותה שנה רכשה חברת לגו מחברה אנגלית מכונת יציקת פלסטיק.
לבני לגו מפלסטיק שוחררו לראשונה מהמפעל בשנת 1949 ולקראת סוף שנות ה-50 המפעל הפסיק לייצר צעצועי עץ.
בין שנות ה-70 ל-2006, אוכלוסיית בילונד עלתה בחדות ל-6,020, כתוצאה מהייצור במפעלי לגו, ומפיתוח ענף התיירות בעיירה.
גם כמה חברות בענף התעופה נפתחו.
בילונד היא יעד תיירותי פופולרי למשפחות.
הרבה מהאטרקציות של העיירה מחוברות על ידי שביל פלייליין, שנועד לספק לתיירים שביל בטוח וידידותי לילדים ברחבי העיירה.
אטרקציה נוספת למבקרים, Lego House נפתחה בספטמבר 2017. המבנה עוצב ותוכנן על ידי Bjarke Ingels Group, והוא נראה כמו ערימת קוביות לגו, כאשר הקוביות כוללות מסעדות, אזורי משחק וכו'.
בבילונד נמצא גם ללנדיה, פארק המים הגדול ביותר בסקנדינביה.
הוא ממוקם קרוב ללגולנד וכולל פארק מים בסגנון טרופי בשם אקוודום (ממלכת המים) ופעילויות פנאי אחרות, כגון באולינג, החלקה על הקרח ומיני גולף.
במרכז העיר קיים גם מוזיאון לבובות דובונים, והוא ממוקם בביתו לשעבר של גודפרד קירק כריסטיאנסן.
בילד לילי היא בובת אופנה גרמנית שהושקה על ידי החברה "Greiner & Hausser GmbH" בשנת 1955 ויוצרה עד שנת 1964. עיצובה התבסס על דמות קומיקס באותו שם שנוצרה על ידי ריינהרד בוטיין עבור המגזין הגרמני "בילד".
הבובה הועתקה על ידי רות הנדלר עבור חברת מאטל.
מאטל שיווקה את הבובה בארצות הברית תחת השם ברבי.
בשנת 1964 מאטל רכשה את הזכויות על בילד לילי ויצור הבובה הגרמנית הופסק.
בילד לילי הופיעה לראשונה כדמות מצוירת בעיתון הגרמני "בילד" ב-24 ביוני 1952. היא נוצרה על ידי הקריקטוריסט ריינהרד בוטיין כדי למלא חלל שהושאר בעקבות כתבה שנשמטה.
פאנל הקומיקס היה הצלחה מיידית, ולילי נהפכה במהירות לנוכחות קבועה בעיתונים.
לילי תוארה בתור עובדת משרד אופנתית, שאופיינה באישיותה הנועזת והחצופה.
הקומיקסים עקבו אחרי הרפתקאות היום יום שלה כשהיא יצאה לדייטים ועבדה.
משפטיה השנונים ועקיצותיה החדות עוררו תשומת לב מיידית מצד הקהל: "במהלך שעות העבודה אני מוכנה בשמחה להתמודד עם הביקורת שלך, אדוני המנהל, אבל עכשיו זה סוף יום העבודה ואני צריכה להקשיב לכל זה ללא תשלום." לילי הכריזה באחת מרצועות הקומיקס שלה.
בהתחלה, הקהל הדמוגרפי העיקרי של לילי היה גברים, אבל לילי, שהייתה נוחה בנשיותה ולבשה בגדים אופנתיים שהתחלפו כל פאנל והסטטוס קוו המשתנה ללא הרף של הקומיקס משכו במהרה גם קהל נשי.
דמותה של לילי הייתה כל כך פופולרית שמגזין בילד החליטו לשווק את הכוכבת העולה שלהם בתור בובת אופנה.
בילד יצרו קשר עם מעצב הצעצועים מקס וייסברודט מחברת הצעצועים .
וייסברודט עיצב בובת אופנה מפלסטיק בגודל 30 ס"מ עם גפיים גמישות.
הבובה לילי יצאה לשוק ב-12 באוגוסט 1955, והפכה לסנסציה מיידית.
בובות אופנה היו קיימות גם לפני בילד לילי, אבל היא עדיין הייתה מהפכנית לאותו הזמן והיא הייתה בובת האופנה הראשונה ששווקה המונית.
הבובה הגיעה בשני גדלים שונים: 12 אינץ' ו-7 אינץ'.
בנוסף לבובה עצמה, ללילי היו יותר מ-150 תלבושות זמינות לקנייה - החל מביקיני ועד מעילי פרווה, והיא הגיעה יחד עם עיתון מיניאטורי של בילד.
מודעות בעיתונים עודדו גברים לקנות אותן לנשותיהם ולחברותיהם במקום פרחים.
חלק מהנשים אפילו השתמשו בבובות כהשראה לתלבושות חדשות לעצמן, וזה לא היה נדיר לראות בובה של לילי במכוניות, מוצמדת ללוח המחוונים או משתלשלת מהמראה.
אף על פי ששווקה בהתחלה עבור מבוגרים, נערות צעירות התלהבו מהמלתחה הרחבה של לילי ורצו לשחק איתה גם.
לילי נמכרה במדינות אחרות באירופה כמו: איטליה, סקנדינביה ובריטניה ונמכרה גם בארצות הברית תחת השם "לילי" או בתור "לילי מרלין/מרלן" ושווקה לזמן קצר לילדות קטנות.
בשנת 1958, עלה לראשונה בבתי הקולנוע הגרמניים סרט לייב אקשן בכיכובה של השחקנית הדנית אן סמירנר בתור לילי.
הסרט "Lilli – ein Mädchen aus der Großstadt" או בעברית: "לילי - הנערה מהעיר הגדולה" היה קומדיית רצח בשחור-לבן.
העלילה הציגה את לילי בתור עיתונאית מצליחה שנמצאת במרוץ נגד הזמן כדי לעזור למשטרה לעצור כומר שהפך למאפיונר ורוצח שמבריח שטרות מזויפים.
בשנת 1956, רות הנדלר, שהייתה מייסדת ומנהלת בכירה בחברת מאטל, וילדיה ברברה וקנט הנדלר הגיעו לשווייץ לחופשה.
באותו הזמן, הנדלר כבר תכננה להכין גרסה תלת-ממדית של בובות האופנה מנייר שבתה נהנתה לשחק איתן.
ברברה הצביעה על חלון ראווה בו ישבה בובת לילי על נדנדת חבל, גברת הנדלר הבינה שללילי הייתה בדיוק מה שחיפשה ורכשה שלוש בובות של בילד לילי.
בשנת 1959, הופיעה לראשונה בובת אופנה מפלסטיק בגודל 11 אינץ' עם שיער בלונדיני, גפיים גמישות שאפשר להזיז ובגד ים מפוספס בשחור-לבן.
הנדלר קראה לבובה הזאת "ברבי", על שם בתה, ברברה, והיא נראתה בדיוק כמו לילי.
ב-24 במרץ 1961, שנתיים לאחר שחרורה של ברבי, Greiner & Hausser תבעו את מאטל בבית המשפט הפדרלי בקליפורניה, בטענה שהחברה האמריקאית גנבה את הפטנט של G&H על מפרק הירך של בילד לילי, וטענו שברבי היא העתק ישיר של לילי.
בסופו של דבר, התיק יושב מחוץ לכותלי בית המשפט.
עד 1961, כבר לא פורסמו קומיקסים חדשים של לילי.
בשנת 1964, מאטל רכשה את הזכויות לבילד לילי וייצור הבובות הגרמניות הופסק.
רוב הקריקטורות והסרט שלה נשכחו, ובילד לילי לאט לאט דעכה לאלמוניות.
ריינהרד בותיין ניסה לשחזר את ההצלחה של לילי עם קומיקסים חדשים, אבל הם נתפסו כחיקוי של יצירתו הקודמת ולא זכו לאותה הצלחה.
"בילד לילי" זכתה לכינוי "הסבתא" או "אחותה הסודית" של ברבי.
מספר כתבות התייחסו אליה בתור "נערת הליווי שהפכה לברבי" או כ"עברה הפורנוגרפי של ברבי" (אף על פי שמעולם לא הייתה נערת ליווי בקומיקס או צעצוע מין).
בסך הכל יוצרו כ-130,000 בובות לילי וכיום הן נחשבות לפריטי אספנות יקרים ונחשקים.
בילי ג'ו ארמסטרונג הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי, הסולן והגיטריסט של להקת הרוק גרין דיי.
ארמסטרונג גדל ברודיאו שבקליפורניה במשפחה בה היה הצעיר מבין שישה אחים.
אביו אנדי עבד כנגן ג'אז ונהג משאית אך נפטר מסרטן הוושט ב-10 בספטמבר 1982 כשבילי היה בן עשר.
אמו אולי הייתה מלצרית במסעדה בה הופיעו לראשונה בילי ג'ו ומייק דירנט כאשר היו נערים.
אמו הייתה בעלת זיקה למוזיקת קאנטרי.
הוא קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מאביו זמן קצר לפני מותו - גיטרת פנדר סטראטוקסטר המכונה "בלו" (כחולה) איתה הוא עדיין מופיע בהופעות של הלהקה.
כיום מנגן ארמסטרונג בכלי נגינה נוספים כמו פסנתר, תופים, גיטרת באס, אבוב, מפוחית, מנדולינה וסקסופון.
ארמסטרונג התחיל להתעניין במוזיקה בגיל צעיר.
השיר הראשון שהקליט היה בגיל חמש, "Look for love".
השיר יצא בתקליט שמצידו השני יש את הראיון הראשון של בילי ג'ו.
פתיחה קצרצרה אפשר לשמוע בשיר "Maria" שנמצא בדיסק "International Superhits".
את השיר הראשון שכתב בעצמו "Why Do You Want Him" כתב ארמסטרונג כשהיה בן 14, והוא מצוי באלבום "1039/Smoothed Out Slappy Hours".
בניגוד למה שהרבה אנשים חושבים, השיר אינו עוסק באביו החורג של בילי, והשיר פשוטו כמשמעו.
כנראה על בחורה שבילי חיבב בתור ילד אך הרגשות לא היו הדדיים.
כנער התעניין בילי ג'ו במוזיקת מטאל, אך לאחר ששמע את מייק מנגן פאנק התחיל להתעניין בפאנק.
ב-16 בפברואר 1990 פרש ארמסטרונג מהתיכון כדי לפתח קריירה מוזיקלית.
ארמסטרונג נשוי לאדריאן, שאותה פגש לראשונה באחת מהופעות הלהקה.
לאחר ההופעה היא שאלה אותו היכן ניתן להשיג את האלבום שלהם והם החליפו מספרי טלפון ודיברו אחד עם השני בטלפון כיוון שהמרחק הגאוגרפי ביניהם היה גדול והם לא יכלו להיפגש לעיתים קרובות.
בילי ארגן סיבוב הופעות שלם במינסוטה כדי לפגוש אותה ואפילו נישק אותה בסופו של דבר וכתב לה כמה וכמה שירי אהבה, אך מערכת היחסים לא צלחה בגלל המרחק הפיזי וליבו של בילי נשבר.
עברו כמה שנים ובהן לבילי הייתה חברה אחרת שאהב, אבל לא כמו שאהב את אדריאן.
אדריאן, לעומתו, התארסה למישהו אחר, אך גם האירוסים שלה לא צלחו.
לאחר שחברתו של בילי סיימה את היחסים ביניהם, בילי הבין שהוא עדיין אוהב את אדריאן ולכן התקשר אליה והציע לה לבוא לגור אצלו בקליפורניה ולהתחתן איתו.
היא עברה לגור איתו ולאחר חודש הם התחתנו בגינה האחורית שלו.
אדריאן גילתה שהיא בהריון ממנו יום לאחר חתונתם.
כיום הוא אב לג'וזף ("ג'ואי") בן ה-23 שמנגן בתופים ולג'ייקוב בן ה-20 ששמו האמצעי הוא למעשה Danger, והוא מנגן בגיטרה.
בעבר הצהיר ארמסטרונג שהוא בי-סקסואל ואמר: "כולנו נולדים בי-סקסואלים, אבל ההורים שלנו וחברה שסביבנו גורמים לנו לחשוב שזה בלתי אפשרי".
ארמסטרונג נעצר בינואר 2003 על נהיגה בשכרות.
בספטמבר 2011 נזרק מטיסה בארצות הברית מכיוון שלדברי הצוות על המטוס הפשיל את מכנסיו נמוך מדי, ואחר כך זכה להתנצלות מחברת התעופה.
הוא ואשתו מתנדבים בעמותות צדקה ובבחירות הקודמות בארצות הברית הביע תמיכה בנשיא ברק אובמה, אך כשאובמה נבחר אמר שאמנם הוא בכיוון הנכון, אבל הבעיה היא שאין לו מספיק אומץ בשביל לעשות משהו.
ב-2012 הצטרף ארמסטרונג בתור עוזר למנטורית כריסטינה אגילרה בעונה השלישית של "The Voice (ארצות הברית)" מבית NBC שעלתה לשידור ב-10 בספטמבר 2012, והשתתף בחמישה פרקים.
באותה שנה הודיע ארמסטרונג על כניסה לאשפוז על מנת לקבל טיפול לגמילה מסמים ואלכוהול, יומיים לאחר שהשתולל על הבמה בהופעה בפסטיבל "iHeartRadio" בלאס וגאס.
ארמסטרונג, שנעלב מכך שמנהלי הפסטיבל קצבו את זמן ההופעה של הלהקה והותירו להם רק דקה אחת להופיע, צרח בהיסטריה למיקרופון: "מה אתם נותנים לי דקה אחת מזוינת?!
אני לא ג'סטין ביבר המזוין!!
בני זונות!!", תוך שהוא משתמש במילה Fuck עשרות פעמים, ובסיום האקט ניפץ את הגיטרה שלו על הבמה לעיני המעריצים ההמומים.
חברי הלהקה הצטרפו אליו בניפוץ הכלים על הבמה.
הגמילה גרמה להתעכבות טור ההופעות של הלהקה גרין דיי.
Sweet Children, גרין דיי ופרויקטים נוספים
בשנת 1987, ארמסטרונג הקים את הלהקה "Sweet Children" עם חברו לילדות מייק דירנט (מייקל פריצ'רד) וב-1989 צירפו את המתופף אל סוברנטה (ג'ון קיפמאייר).
הם החליפו את שמם ל-Green Day במרץ 1989 ממש לפני צאת האי.פי הראשון שלהם.
בשנת 1990 סוברנטה עזב את הלהקה לטובת לימודים אקדמאים, והוחלף על ידי טרה קול (פרנק אדווין רייט |||) שמופיע באלבומה השני של Green Day.
הלהקה הפכה לאחת מהלהקות הפופולריות בשנות ה-90 וה-2000 עם יותר מ-85 מיליון תקליטים שנמכרו בכל רחבי העולם, והם קיבלו את התואר "להקת הרוק הטובה ביותר בעולם".
ארמסטרונג שמח לקבל תואר זה ואפילו בכך העלו את הכבוד ללהקה.
בהופעות הלהקה, ארמסטרונג נוהג להעלות מעריצים נבחרים על הבמה, לתת להם לנגן, לשיר, לבוא איתו במגע, לקפוץ לקהל, להביא גיטרה וכו'.
היו כמה פעמים אשר עצר את ההופעה מכיוון שראה מהקהל סיטואציות של הצקות והוא דאג לעצור את הריבים והבעיות ורק אז המשיך; פעם אחת אפילו קפץ ובעט במישהו מהקהל שהתגרה בקהל וכשהעיר לו - בו.
קעקועים לגופו כמו - תמונות פספורט של אשתו אדריאן, השמות של הבנים שלו, ציורים מקאברים של אלבומים (גם של גרין דיי וגם של להקות אחרות), גולגולות, כוכבים, ועוד.
בנוסף לעבודה עם גרין דיי, ולהקה מהצד שנקראת "Pinhead Gunpowder", ארמסטרונג הוא גורם משפיע בעולם המוזיקה, והוא שיתף פעולה עם הרבה אמנים במשך השנים.
הוא כתב לThe Go"-Gos", הפיק אלבום ל-"The Riverdales", וגם ישנה שמועה שהוא חלק מהפרויקט של להקת "The Network".
בשנת 2014 השתתף כשחקן בסרט הדרמה העצמאי "כמו יום ראשון בגשם", לצד לייטון מיסטר, בתפקיד דניס, מוזיקאי, ובן זוגה הכושל של אלינור.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "עולם רגיל", דרמה-קומית לצידם של סלמה בלייר, ג'ודי גריר וכריס מסינה.
ב-20 באפריל 2018 הוציא ארמסטרונג אלבום סולו, "Love Is For Losers", בשם העט "The Longshot".
בשנת 1990 פגש ארמסטרונג לראשונה את אשתו כיום אדריאן (נסר) ארמסטרונג.
הם יצאו לזמן מה ואז נפרדו לתקופה קצרה.
בתקופה זו נסר הייתה מאורסת וארמסטרונג היה בקשר עם אישה אחרת.
למרות זאת לבסוף הם התחתנו ב-2 ביולי 1994 כשהיה בן 22, ואדריאן הייתה בת 25. יום אחר החתונה גילתה אדריאן שהיא בהריון.
בנם הראשון ג'וזף (ג'ואי) מרציאנו נולד בפברואר 1995, ובנם השני ג'ייקוב דיינג'ר נולד ב-ספטמבר 1998. הזוג הקים עם מספר שותפים את הלייבל העצמאי שלהם Adeline Records, והוא חבר בלהקת הצד הנקראת Pinhead Gunpowder.
ארמסטרונג מוצהר כביסקסואל, וב-1995 הוא הזכיר בראיון את משיכתו המינית לגברים ולנשים.
ארמסטרונג עבד גם בתור מפיק.
בנו - ג'ואי, מתופף הלהקה SWMRS.
ג'ייקוב לפעמים מופיע ביחד עם SWMRS ומנגן על גיטרה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025שיר הרוק הטוב ביותר"Dilemma"
בילי בארטי, היה שחקן קולנוע אמריקאי.
בארטי החל את קריירת המשחק שלו בגיל שלוש והופיע בסך הכול בכמאה וחמישים סרטים.
הוריו שהיו מוזיקאים, עודדו אותו ללמוד לנגן על תופים וחצוצרה.
בארטי יצר קומדיה מוזיקלית בכיכובו, בה הוא רקד, שר, ניגן, סיפר בדיחות ועוד.
הופעתו הוצגה במועדונים בכל רחבי אירופה.
למרות שגובהו של בילי היה רק 1.12 מטר, הוא שבר חומות של אפליה ודעות קדומות.
בשנת 1957 בארטי ייסד ארגון שנקרא האנשים הקטנים של אמריקה LPA-Little People of America אשר מקיים כינוסים באמריקה מדי שנה.
לפני עשר שנים, כשהוא ראה שהשיטה של מפגשים להחלפת מידע ורעיונות לא משיגה את ההצלחה המקווה, הוא ייסד את ארגון בילי בארטי, שמטרתו הייתה לעזור ל'אנשים קטנים' בבעיות רפואיות, חברתיות, פסיכולוגיות ובחיי היום-יום.
בארטי הצליח בסופו של דבר ליצור שינוי ביחסה של החברה סביבו לננסים.
ב-1978 שיחק בסרט "תרגיל לבלשית מתחילה" לצידה של גולדי הון.
בשנת 1981 שיחק ב"מתחת לקשת בענן".
בשנת 1986 הגיע לישראל לשחק בסרט שהופק על ידי גולן וגלובוס.
בילי ג'ואל הוא זמר, פסנתרן ומלחין יהודי אמריקאי.
ג'ואל הוא מהזמרים המצליחים בארצות הברית.
ה-RIAA (איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי) דירג את אלבומיו במקום השישי ברשימת האלבומים הנמכרים בכל הזמנים.
ג'ואל זכה חמש פעמים בפרס גראמי (מתוך 23 מועמדויות), מכר כ-150 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והחל מ-1999 גם חבר בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ג'ואל נולד בברונקס, וגדל בהיקסוויל שבמדינת ניו יורק.
אביו הווארד ג'ואל (בנו של התעשיין היהודי-גרמני קרל יואל), נולד בגרמניה, וברח עם משפחתו מהשלטון הנאצי לארצות הברית ב-1939. אמו רוזלינד ניימן נולדה בברוקלין, למשפחה יהודית שהיגרה מאנגליה.
בשנת 1957 התגרשו הוריו, ואביו עבר לגור בווינה בירת אוסטריה.
מכיוון שקרל היה פסנתרן מוכשר, הוא התעקש שבילי ילמד נגינה קלאסית בפסנתר מגיל צעיר.
בנעוריו התאמן גם באגרוף, ואף זכה בעשרים ושניים קרבות אגרוף החובבנים הראשונים שבהם השתתף.
בעקבות שבר באף בקרב העשרים וארבעה, פרש ג'ואל מאגרוף.
בשנת 1964, לאחר צפייה בלהקת הביטלס בהופעתם בתוכנית של אד סאליבן, בחר ג'ואל בקריירה של מוזיקאי.
על בחירה זאת אמר ג'ואל:
בגיל 14 הצטרף ג'ואל ללהקה בשם 'ההדים' (The Echoes) והם שכנעו אותו לעזוב את בית הספר לטובת קריירה מוזיקלית.
הלהקה, אשר מאוחר יותר שינתה את שמה ל'אמרלדס' ולאחר מכן ל'הנשמות האבודות', ניגנה בתוכניות לילה ואף הקליטה מספר שירים.
בשנת 1967 עבר ג'ואל ללהקת 'ההסלס' אשר הקליטו מספר אלבומים וארבעה סינגלים שנכשלו כלכלית.
במסגרת הלהקה נוצר קשר חברות הדוק בין ג'ואל לבין מתופף הלהקה ג'ון סמאל ואשתו אליזבת, והשלושה אף התגוררו יחדיו.
ג'ואל וסמאל הקימו להקה עצמאית ביולי 1970 אך הלהקה התפרקה בעקבות קשר רומנטי בין ג'ואל לאשתו של סמאל.
בסופו של דבר התגרשה אליזבת מסמאל והתחתנה עם ג'ואל.
בשנת 1971 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Cold Spring Harbor.
בזמן תהליך יצירת העותק הראשוני (ה"מאסטר") של האלבום, אירעה תקלה והוא הוקלט במהירות גבוהה.
עקב כך נוצר עיוות באיכות הקול, המשתקף לאורך כל האלבום.
באלבום נכללו מספר שירים אשר הפכו בשנים מאוחרות יותר להצלחות גדולות כמו "She's Got a Way" ו"Everybody Loves You Now", אך לא זכו לתשומת לב רבה באותה שנה.
בנוסף, תנאי החוזה בין ג'ואל למפיק ארטי ריפ היו גרועים מאוד עבור ג'ואל.
על מנת להתחמק ממימוש החוזה, עבר ג'ואל ב-1972 להתגורר בלוס אנג'לס.
בקליפורניה עבד ג'ואל במשך חצי שנה כפסנתרן בבר, עבודה ששימשה השראה לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר - 'Piano Man'.
בעת המגורים בקליפורניה, ג'ואל וחברי להקתו ביצעו מספר סיבובי הופעות, ושיר של ג'ואל בשם 'Captain Jack' שהוקלט באחת ההופעות הושמע רבות ברדיו.
מפיק מחברת קולומביה רקורדס בשם הרב גורדון, אשר שמע את השיר והתלהב, החתים את ג'ואל על חוזה הקלטות.
הצלחתו של ג'ואל החלה עם הוצאת אלבומו השני Piano Man, בשנת 1973. שיר הנושא של האלבום זכה להצלחה עצומה והיווה פריצת דרך בקריירה שלו.
התקלות הטכניות שהחלו עם אלבומו המקורי היו מנת חלקו גם באלבום זה: חברת ההפקה החליטה לקצר את שיר הנושא לשלוש דקות בלבד (מ-5:40 דקות) לגרסת הרדיו והסינגל בשל חישובים כלכליים.
עד היום נחשב שיר זה, המתאר את חוויותיו עת היה פסנתרן ברים אלמוני, לשירו המוכר ביותר של ג'ואל.
אלבומו הגדול הבא שיצא ב-1977, The Stranger, זכה להצלחה גדולה אף הוא.
האלבום דורג במקום השני במצעד המכירות, והניב ארבעה סינגלים מצליחים, ובייחוד "Just the Way You Are" שזכה עד היום למספר רב של גרסאות כיסוי.
השיר זכה בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר, והאלבום - בפרס האלבום הטוב ביותר.
אלבומו השישי של ג'ואל, 52nd Street, שיצא כשנה לאחר מכן, העניק לו הצלחה נוספת: שירו "My Life" הגיע למקום ה-3 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר והאלבום עצמו הגיע לראש רשימת מכירת האלבומים, ובכך הפך לאלבומו הראשון של ג'ואל שהשיג זאת.
שני שירים נוספים מאלבום זה זכו להצלחה רבה: "Big Shot" ו"Honesty".
האלבום נשא את שם הרחוב בו שכן אולפן ההקלטות של חברת "תקליטי קולומביה".
בשנת 1982 היה לאלבום הראשון שיצא על גבי קומפקט דיסק ביפן.
האלבום זכה בפרסי גראמי על הביצוע הטוב ביותר בתחום הפופ, ועל האלבום הטוב ביותר לאותה שנה.
האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר.
ב-22 במרץ 1980 פתח ג'ואל בישראל את סיבוב ההופעות לקידום האלבום.
ג'ואל הופיע במשך שלושה ערבים - שניים בהיכל התרבות בתל אביב ואחד בבנייני האומה בירושלים כשההכנסות נתרמו לקידום פעולות תרבות ואמנות בישראל.
בשנת 1985 הוציא ג'ואל אלבום אוסף כפול, אשר סיכם את פועלו המוזיקלי בין השנים 1973 - 1985. אלבום זה זכה להצלחה עצומה ומכר עד היום למעלה מ-21 מיליון עותקים.
ב-1989 יצא האלבום Storm Front, ובו הסינגל בן ארבע הדקות We Didn't Start the Fire, המפרט מספר רב של אירועים היסטוריים שהתרחשו בארבעים השנים שבין 1949, השנה בה נולד ג'ואל, ל-1989, שנת יציאת האלבום.
בחודש אוקטובר 1986, ג'ואל ומקורביו החלו לתכנן טיול בברית המועצות.
הוא היה לאחד מזמרי הרוק האמריקאים הראשונים להופיע שם מאז שנבנתה חומת ברלין.
הם תכננו הופעות חיות באולמות במוסקבה, לנינגרד ובטביליסי.
ג'ואל, בני משפחתו (כולל בתו הצעירה אלכסה), ולהקת הליווי המלאה שלו ערכו את סיבוב ההופעות באוגוסט 1987. ההופעות צולמו לטלוויזיה כדי לקזז את עלויות הנסיעה, והקונצרטים שודרו ברדיו ברחבי העולם.
שידורים אלו היו שידורי רוק חי הראשונים בהיסטוריה הסובייטית.
בעקבות סיבוב ההופעות שוחרר האלבום "КОНЦЕРТ" ("קונצרט") באוקטובר 1987.
בשנת 1993 הקליט ג'ואל את אלבומו המצליח הבא, River of Dreams, שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים.
שיר הנושא הגיע למקום השלישי.
בדצמבר 1994 זכה ג'ואל בפרס המאה של הבילבורד עבור תרומתו למוזיקה.
בשנת 2002 זכה בפרס טוני על עבודת התזמור במחזמר המצליח "Movin' Out".
ב-2005 זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מאז האלבום "River of Dreams" ג'ואל לא הקליט אלבום נוסף, והוציא רק מספר שירים בודדים נוספים, בהם שניים עבור האוסף השלישי שלו אשר יצא ב-1997. בשנת 2001 הוציא את האלבום "Fantasies & Delusions", אסופת יצירות פסנתר אשר הלחין ג'ואל ומבצע הפסנתרן היונג-קי ג'ו.
מאז, מתרכז ג'ואל בעיקר בהופעות.
ב-2024 הפתיע ג'ואל והוציא שיר ראשון מקורי מזה 17 שנה - Turn the Lights Back On.
ג'ואל נישא לאשתו הראשונה אליזבת' בשנת 1973. הזוג התגרש ב-1982, והיא נשארה מנהלת הכספים שלו.
בשנת 1985 התחתן ג'ואל עם הדוגמנית כריסטי ברינקלי.
באותה שנה נולדה לזוג בת, אלכסה ריי ג'ואל, שהפכה גם היא לזמרת מוכרת בארצות הברית.
הם התגרשו ב-1994, ובשנת 2004, ג'ואל נישא בשלישית, לקייטי לי, שפית ומבקרת מסעדות.
הם התגרשו בשנת 2009, ובשנת 2015 נישא ג'ואל בפעם הרביעית לאלכסיס רודריק.
באוקטובר 2017 נולדה לזוג בת משותפת.
ב 23.5.2025 הודיע כי אובחן עם הפרעה נוירולוגית נדירה ונאלץ לבטל את כל הופעותיו הקרובות, כולל סיבוב הופעות גדול שתוכנן להמשך השנה ול-2026.
בילי אליוט הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2000, שכתב לי הול וביים סטיבן דלדרי.