tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנעל אוויר המשמש למעבר אנשים לתוך התא.
מנעל אוויר המשמש מעבר של תרופות, מכשור רפואי ומזון לתוך התא.
מערכת אינטרקום כדי לתקשר עם העולם החיצון.
מנגנון אבטחה כנגד לחץ גבוה מדי.
מערכת נשימה המספקת ומפנה את הגזים.
סוג נוסף של תאי לחץ הם תאים גמישים.
התאים הגמישים נבדלים בניידות, בלחץ המקסימלי שהם מסוגלים לעמוד בו ובאספקת החמצן שלהם.
תאים גמישים יכולים להיות משונעים על ידי טנדר או משאית, בעוד שתאי הלחץ הגמישים הקטנים ביותר הם קלילים הרבה יותר.
הלחץ המקסימלי הוא 2 בר מעל הלחץ החיצוני והלחץ המינימלי הוא 0.3–0.5 בר.
ישנם תאי לחץ גמישים שמגיעים ללא אספקת חמצן כלל וננעלים בסגירת רוכסן אורכי.
בתאי לחץ המכילים יותר ממקום אחד, מתבצעת אספקת החמצן באמצעות קסדות גמישות המזכירות בפעולתן קסדות של אסטרונאוטים, או על ידי מסיכות חמצן.
אמצעים אלו מספקים חמצן טהור למטופל.
מדי פעם יתבקשו לנשום אוויר עם אחוז חמצן רגיל כדי להימנע מנזקי עודף חמצן.
החמצן הנפלט מפונה מחלל תא הלחץ כדי למנוע הצטברות חמצן שמעלה את הסיכוי לשרפה.
ניתן להעלות את הלחץ בתוך חלל התא על ידי פתיחה של מסתמים.
פתיחת המסתמים גורמת לזרימה מוגברת של חמצן בלחץ גבוה מחלל האחסון הממולא על ידי מדחס.
אחוז החמצן בחלל תאי הלחץ נשמר בין 19 ל־23 אחוז כדי להימנע משריפה.
תא לחץ גמיש מקבל את אספקת החמצן שלו ישירות מהמדחס או כמו בתא לחץ קשיח, דרך חללי אחסון.
אספקת החמצן לחלל התא יכולה להיות עם חמצן טהור דחוס ואז אין צורך במסכות וקסדות.
הסיבה שמעדיפים קסדות ומסכות היא עלותן הנמוכה.
מסיבה זו, השימוש בחמצן טהור נפוץ רק בתאי לחץ קטנים לטיפול בחולה בודד.
כאשר המטופל ערני ומשתף פעולה נעדיף להשתמש במסכות או קסדות משום שניתן לשלוט בצורה מדויקת יותר על רמות החמצן, גם בעת הטיפול וגם בהפסקות.
תא לחץ הוא תא אליו מוזרם חמצן בריכוז גבוה של 100% בלחץ הגבוה פי כמה מהלחץ האטמוספירי הרגיל (בדרך כלל באזור פי 2.4–3 מהלחץ האטמוספירי הרגיל).
מטרות הטיפול הרפואי בעזרתו הם:
הזרמת חמצן מוגברת – לפי חוק הנרי הקובע כי גז יתמוסס ביחס ישיר ללחצו החלקי, ריכוז החמצן בדם גדל בהתאם להגברת הלחץ בתא.
בעקבות תכונה זאת, טיפול בתא לחץ מומלץ במקרים בהם רמות החמצן בדם נמוכות, מצבים כמו אנמיה חמורה, הרעלת CO ואסכמיה חריפה וקלה.
מצבי פציעות כמו פגיעות קרינה, פציעות ריסוק וכוויות הם מצבים בהם נבחר בטיפול בתא לחץ היות שמשלוח החמצן המוגבר לאזור יתרום לחידוש הרקמות בצורה מהירה יותר – כלומר בניה מהירה יותר של רקמת צלקת, חידוש זרימת הדם לאזור והורדת הבצקות.
העלייה בריכוז החמצן בפלזמת הדם מסייעת לתהליכי הריפוי של חולים להם נפגעו כלי הדם הקטנים ברקמה ולכן החמצן מנוע מלהגיע לרקמה הפגועה באמצעות תאי הדם האדומים וההמוגלובין שהם נושאים, לעומתו, החמצן בריכוז גבוה שנמצא בפלזמה מגיע לתאי הרקמה בקלות ובכך מסייע לה בהחלמה.
העלאת ריכוז החמצן בפלזמה מעודדת יצירת כלי דם חדשים, מזרזת ריפוי פציעות ואף יכולה לתרום ליצירת רקמת עצם חדשה.
הפחתת גודל כדוריות הגז – חמצן נישא אל רקמות הגוף ברובו על ידי המוגלובין בתאים האדומים.
מעט ממנו נמצא בפלזמת הדם באופן חופשי ומסיס, ומגיע אל הרקמות באמצעות דיפוזיה.
חוק בויל, הקובע כי גודל חלקיקי הגז יקטן ביחס הפוך ללחץ המופעל עליהן – בתא הלחץ מעלים את כמות האוויר וכך גם את כמות מולקולות החמצן, כך הנפח שתופס מספר מסוים של מולקולות הגז קטן, ולפי חוק בויל הלחץ עולה.
על פי חוק הנרי, כשהלחץ יעלה, תעלה גם מסיסות הגז בנוזל.
הורדת זמן חיים של פחמן חד-חמצני הנקשר להמוגלובין – ה־CO נקשר להמוגלובין באפיניות יותר חזקה משל חמצן (פי 200–250 יותר חזקה), לכן נוכחות שלו גורמת לספיגה מופחתת של חמצן בדם, היות שעליו להקשר להמוגלובין לשם כך).
מחקרים הראו כי טיפול בתא לחץ גורם להפחתת זמן מחצית החיים של מולקולות ה־COHb (ההמוגלובין הקשר לפחמן החד-חמצני) מבין ארבע לשש שעות ל־15 עד 30 דקות, ובכך משפר אף יותר את ספיגת החמצן.
הטיפול בתא הלחץ מנצל את שני העקרונות הפיזיקליים – מספר מולקולות החמצן באוויר גדל ומסיסות החמצן בדם גדלה גם היא.
כתוצאה מכך ריכוז החמצן בפלזמה עולה.
שילוב הדברים יחד עם הורדת זמן החיים של פחמן דו-חמצני הנקשר להמוגלובין יכול להעלות פי 20 את כמות החמצן המגיע לבסוף אל רקמות הגוף.
העדות הראשונה לשימוש רפואי בלחץ חמצן גבוה מגיעה מרופא בריטי, שבשנת 1662 בנה תא אטום (שכונה "דומיליציום") לתוכו ניתן היה לדחוס אוויר, ובו נעשה שימוש לטיפול רפואי.
ב הפכו טיפולים בתאי לחץ פופולריים בכל רחבי אירופה.
לאונרד קורנינג את תא הלחץ הראשון בארצות הברית בניו יורק.
בשנת 1928 פתח ד"ר אורוול קנינגהם, יו"ר המחלקה להרדמה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קנזס את תא הלחץ הגדול ביותר בעולם בקליבלנד, אוהיו.
תא הלחץ הראשון בישראל פעל ב של חיל הים החל מתחילת שנות ה-70, והטיפולים בו נעשו בשיתוף בית החולים רמב"ם.
התוויות הטיפול בתא לחץ בישראל נכתבו לראשונה ב-1986 על ידי ד"ר יהודה מלמד, סגנו ד"ר דני שרמן ופרופ' שמעון בורשטיין.
חמש עשרה ההתוויות נכנסו לסל השירותים ונכללו ב-1994 בחוזר של משרד הבריאות עבור חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
בישראל קיימים ארבעה מרכזי טיפול בתא לחץ: מרכז סגול המטפל באמצעות תא לחץ בבית החולים אסף הרופא, תא הלחץ של בית החולים אלישע אשר עובד בשיתוף פעולה עם בית החולים רמב"ם ובאילת נמצא תא לחץ המטפל בעיקר בנפגעי צלילה ותושבי האזור.
ביולי 2022 הוחלט כי גם במרכז הרפואי זיו יוצב תא לחץ.
תא מטען הוא מקום אחסון שנמצא בכלי תחבורה.
בכלי רכב בדרך כלל מאכלסים קניות, מזוודות ופריטים שוליים.
בנוסף הוא מאכלס גם גלגל רזרבי בחלק מהמכוניות.
באוטובוסים בין עירוניים בדרך כלל מאכלסים עגלות ומזוודות ובאוטובוסים פרטיים ציוד ומזוודות וכו'.
במשאיות יש תא מטען מאוד גדול שבו מאכלסים ציוד, סחורה, אוכל וכו'.
במטוסי נוסעים מאכסנים בתא המטען את מזוודות הנוסעים שאינן עולים לתא הנוסעים בשל גודלם.
פתיחת התא מטען נעשית על ידי כפתור (תלוי באיזו מכונית) ברכבים ישנים הכפתור נמצא או מחוץ לרכב או בפנים ברכבים חדישים הכפתור נמצא או מחוץ לרכב או על ידי פתיחה דרך השלט של הרכב.
משנות ה-40 של המאה ה-20 נבנו עשרות דגמי רכבים ויותר (לדוגמה: דופין, חיפושית, סובארו 360, פיאט 500, פיאט 600, פיאט 850, פיאט 126, קונטסה 900, קונטסה 1300) שתא המטען שלהם היה בקדמת הרכב והמנוע היה באחורי הרכב.
במכוניות הספורט מתוצרת פורשה תא המטען מצוי בקדמת הרכב (דוגמה: פורשה 356, פורשה 356/1, פורשה 911 GT3, פורשה 911 GT2 RS).
באוטובוסים הדלת תא המטען נפתחת על ידי הנהג בכפתור שנמצא לידו.
תא מספר 6 (בפינית: Hytti nro 6; ברוסית: Купе номер шесть) הוא סרט דרמה פיני, בבימויו של יוהו קוסמאנן ובכיכובם של סיידי הארלה, יורי בוריסוב, דינארה דרוקרובה.
הסרט מספר על מסע רכבת של סטודנטית פינית ברחבי רוסיה למורמנסק ומערכת היחסית הבלתי אפשרית שלה עם כורה רוסי שנקרה בדרכה.
הסרט מבוסס על רומן באותו שם משנת 2011 של רוסה ליקסום.
הסרט הוקרן לראשונה בישראל במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים ב-4 בספטמבר 2021 וזכה בפרס על שם נחמה ריבלין לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט נבחר להתחרות על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2021 וחלק את הגראנד פרי עם הסרט האיראני Ghahreman שביים אסגאר פרהאדי.
כאשר רכבת נוסעת אל חוג הקוטב הצפוני, שני זרים חולקים מסע שישנה את נקודת המבט שלהם על החיים.
בכלי רכב תא הנהג ("קבינה") הוא המקום ברכב בו יושב הנהג שנוהג ברכב ומפעיל את מערכותיו.
תא הנהג כולל כיסא לנהג, מערכות שליטה וניהוג כגון הגה, דוושות ותיבת הילוכים, לוח מחוונים המאפשר לנטר את ביצועי הרכב (מהירות, דלק, סיבובי מנוע בסל"ד ועוד), מערכות בטיחות ולעיתים קרובות גם התקנים לנוחות הנהג (מזגן, רדיו, מערכת בידור ועוד).
בכלי רכב פרטיים כגון מכוניות אין תא נהג מובחן אלא הנהג יושב בתא הנוסעים.
בכלי רכב מקצועיים וייעודיים כגון משאיות או קטרים אין תא נוסעים, אך יש מקום ישיבה אחד או יותר לצד הנהג או מאחוריו.
לעיתים, הנוסע שיושב לצד הנהג מסייע בתפעול חלק ממערכות הרכב (כגון מנוף) או בניווט.
בכלי רכב כגון ציוד מכני הנדסי נקרא תא הנהג "תא מפעיל", שכן הנהג אחראי גם על תפעול כלל מערכות הכלי, לרבות התקנים ייעודיים (כגון כפות).
תא נסתר הוא תא אחסון שקיומו או גישה אליו אינה נראית ממבט ראשון, ויכול לשמש כמחבוא לחפצים או לאנשים.
תא נסתר שבו אנשים יכולים לשהות נקרא חדר נסתר.
לחדרים נסתרים מגיעים לרוב דרך דלת נסתרת, אשר למשל יכולה להיות מוסווה כמדף ספרים או כדלת ברצפה.
חדרים נסתרים יכולים לשמש למשל כמקלט, חדר תקשורת, מזווה או מרתף יין.
במאות ה-16 וה-17, נוצרו חדרים נסתרים בטירות בריטיות כדי להסתיר כמרים קתולים.
במהלך תקופת היובש, היו מרתפים נסתרים, שבהם אחסנו או מכרו אלכוהול.
ב-1978, במהלך חקירתו של הנס אוטו מאייר, נמצא חדר סודי שבו שמר מאייר נשק עבור, לטענתו, לארגון סודי להיערכות חירום תחת שירותי המודיעין של הכוחות המזוינים של נורווגיה, הקשורים לנאט"ו.
תא סולארי מרוגש צבע הוא תא פוטו-וולטאי גמיש, שיתרונו העיקרי הוא בעלותו הנמוכה.
הוא מבוסס על מוליך למחצה המצוי בין אנודה מרוגשת אור ואלקטרוליט.
תא סולארי מרוגש צבע הומצא על ידי ו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1988, ופותח על ידיהם בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן עד לפרסומו בשנת 1991. על המצאה זו קיבל מיכאל גראצל את לשנת 2010.
לתא סולארי מרוגש צבע מספר יתרונות שהביאו אליו התעניינות רבה.
הוא קל לייצור בטכנולוגיית הדפסה, גמיש ושקוף למחצה, ועיקר החומרים הנדרשים לייצורו הם זולים.
עם זאת, נדרשת כמות של רותניום ו/או פלטינה שהם חומרים יקרים יחסית.
חסרון של התא הסולארי מרוגש צבע הוא הקושי לייצר אלקטרוליט המתאים למשרעת טמפרטורות רחב.
נצילותו נמוכה מזו של התאים הסולאריים הדקים היעילים ביותר, אך למרות זאת חישובי עלות תועלת תאורטיים מייחסים לו יכולת להתחרות במחיר בתחנת כוח מבוססת דלק מאובנים.
מחקר רב מושקע בניסיונות למצוא את הצבע הכי מתאים לשמש כאלקטרוליט.
אחת מקבוצות המחקר העוסקת בכך היא בראשות פרופ' אריה צבן באוניברסיטת בר-אילן.
תאים סולאריים מרוגשי צבע הגיעו בתחילת המאה ה-21 לייצור מסחרי, על ידי חברת Innovations 24G בשיתוף קבוצת המחקר של גראצל.
חברת 3GSolar הירושלמית עוסקת בפיתוח תאים סולאריים מרוגשי צבע.
תא סולארי מבוסס שכבות דקות הוא סוג של תא סולארי המיוצר על ידי ציפוי מצע דוגמת זכוכית, פלסטיק, או מתכת בשכבה אחת או יותר של חומרים פוטו-וולטאיים.
עוביו של תא סולארי מבוסס שכבות דקות נע בין מיקרומטרים לננומטרים ספורים, דק בהרבה בהשוואה לתא סולארי מבוסס משטחי סיליקון גבישי (c-Si) אשר עוביו עשוי להגיע עד 200 מיקרומטר.
שימוש מסחרי בתא סולארי מבוסס שכבות דקות נעשה במספר טכנולוגיות, בהן קדמיום-טלוריד (CdTe), נחושת אינדיום גליום די-סלניד (CIGS) וסיליקון אמורפי דק שכבה (a-Si, TF-Si).
תא סולארי יסווג לרוב לפי דורות, בהסתמך על השכבות הפעילות (בולעות-אור) בהן נעשה שימוש ליצירתו.
הדור הראשון של תא סולארי הוא מבוסס סיליקון חד-גבישי או סיליקון רב-גבישי.
זוהי הטכנולוגיה הנפוצה ביותר השלטת ברוב המערכות להפקת אנרגיה סולארית.
תא סולארי מבוסס שכבות דקות לרוב מסווג כבן דור שני, כאשר הכנתו מבוססת חומרים שנחקרו היטב, דוגמת סיליקון אמורפי (a-Si), (CdTe), (CIGS), או גליום ארסניד (GaAs).
תא סולארי המיוצר מחומרים חדשים יותר שטרם נפוץ והתבסס השימוש בהם יסווגו כבני הדור השלישי.
תא סולארי בן הדור השלישי כולל מספר טכנולוגיות שכבות דקות חדשניות, בהן פרובסקיטים, חומרים מעוררי-צבע, נקודות קוונטיות ((Quantum Dots) חומרים אורגניים למיניהם, ונחושת אבץ בדיל גפרתי (CZTS).
לתאי שכבות דקות מספר יתרונות בהשוואה לתאי דור ראשון מבוססי סיליקון, דוגמת משקל קל יותר וגמישות הודות לדקות השכבה.
תכונה זו הופכת אותם למתאימים למבנים מוטמעי תאים פוטו-וולטאיים וכן כציפוי שקוף למחצה עבור חלונות.
ביישומים מסחריים נוספים נעשה שימוש בשכבות דקות ליצירת תא סולארי קשיח (כאשר השכבה הדקה ממוקמת בין שתי לוחיות זכוכית) בחלק מתחנות הכוח הפוטו-וולטאיות הגדולות בעולם.
בנוסף, החומרים המשמשים ליצירת תאי שכבות דקות מיוצרים בשיטות פשוטות ברות תפוקה גבוהה, אשר יעילותן גבוהה בהשוואה לשיטות הייצור של תאי דור ראשון, מה שמוביל להקטנת ההשפעה הסביבתית כגון פליטת גזי חממה במקרים רבים.
כמו כן נודעת לתאי שכבות דקות המשמשים להפקת חשמל עדיפות על פני אנרגיה מתחדשת ולא מתחדשת כאחת מבחינת רעילות לאדם ופליטת מתכות כבדות.
על אף שבתחילה התגלעו אתגרים מבחינת , בייחוד בחומרי תאים פוטו-וולטאיים בני הדור השלישי, משנת 2023 הושגו ערכי יעילות של עד 29.1% עבור תאי משכבות דקות של גליום ארסניד, ערכים אלו מתעלים על יעילות מרבית של 26.1% אשר הושגה עבור תאי דור ראשון פשוטים.
נכון ל-2023, תא מרכז (Multi-junction concentrator cell) המשלב טכנולוגיות שכבות דקות הגיע ליעילויות של עד 47.6%.
ישנן טכנולוגיות שכבות-דקות אשר נמצאו כבעלות משך זמן תפקוד קצר וקצב דגרדציה גבוה בהשוואה לתאי דור ראשון, זאת על פי (accelerated life testing).
נתונים אלו תרמו במידת מה לצמצום תפוצתם של תאי שכבות דקות.
נכון ל-2023, נתח השוק של תאי שכבות דקות מכלל שוק התאים הפוטו-וולטאיים עומד על כ-5%.
על אף האמור לעיל, בארצות הברית גדל הביקוש לטכנולוגיות מבוססות תאי שכבות דקות ושם תאי CdTe לבדם היוו כ-30% מפריסת תחנות הכוח החדישות ב-2022.
בתא סולארי רגיל, האפקט הפוטו-וולטאי מנוצל להפקת חשמל מקרינת השמש.
התא הסולארי מכיל שכבה בולעת אור המכונה "שכבה פעילה", העשויה מחומר מוליך למחצה (מל"מ).
בחומר מוליך למחצה קיים פער אנרגטי (Bandgap) בין פס הערכיות המאוכלס באלקטרונים, לפס הולכה בעל רמה אנרגטית גבוהה יותר.
בטמפרטורת החדר, אלקטרונים יאכלסו ברוב את פס הערכיות, פס ההולכה במצב זה יהיה ריק או מאוכלס בכמות אלקטרונים זניחה.
בהינתן אנרגיה מספקת ממקור חיצוני, ניתן מפס הערכיות לפס ההולכה.
אלקטרון מעורר מותיר מאחוריו חלל בשל חסרונו, אותו חלל מוגדר כחור, מעין חלקיק בעל מטען חיובי.
כאשר אלקטרון מעורר לפס ההולכה, הוא יכול לנוע בחופשיות בחומר, באותו אופן החור ינוע בפס הערכיות, בכך תתקבל הולכה חשמלית של אלקטרונים וחורים.
בשל תרומתם להולכה חשמלית, אלקטרונים וחורים מכונים "נשאי מטען".
ניתן לעורר אלקטרון במוליך למחצה על ידי מתן אנרגיה תרמית, או באמצעות הקרנת אור.
עירור אלקטרון באמצעות אור יתאפשר בתנאי שקרן האור היא באורך גל בעל אנרגיה זהה לפער האנרגטי של המוליך למחצה או גבוהה ממנו, כך שהקרן עשויה להיבלע בחומר ולהביא לעירור אלקטרונים.
באם אנרגיית קרן האור נמוכה מפער האנרגיה, פוטונים לא יבלעו ולא יתרחש עירור אלקטרוני.
לדוגמה, פער האנרגיה עבור סיליקון הוא 1.12eV, כך שיידרש פוטון באורך גל בעל אנרגיה של לפחות 1.12 eV כדי להביא לעירור אלקטרונים בסיליקון.
תא סולארי, כאשר פוטונים מקרני השמש נבלעים בשכבה הפעילה, מתרחש עירור אלקטרוני ונוצרים זוגות אלקטרון-חור.
זוגות אלה יכולים לנוע בחומר ולתרום להולכה החשמלית.
עם זאת, במצב בו צמד אלקטרון-חור לא נפרדים לאחר עירור, תיתכן דעיכה של האלקטרון לרמת הערכיות כך שהאלקטרון והחור יתאחו מחדש בתהליך המכונה רקומבינציה.
במהלך הרקומבינציה האלקטרון מאבד אנרגיה ופולט אותה בצורת פוטון בעל אורך גל מסוים.
תופעת הרקומבינציה משמשת בהתקני דיודות פולטות אור (LED).
כדי לאפשר הפקת חשמל מתא סולארי, דרושה הפרדה בין אלקטרונים וחורים ומזעור תהליכי איחוי-מחדש.
הדרך הנפוצה למניעת תהליכי איחוי היא יצירת צומת חיובית שלילית, הידועה כצומת PN.
צומת חיובית שלילית מתקבלת על ידי אילוח של מל"מ באטומים תורמי אלקטרונים (סוג N) ובאטומים מקבלי אלקטרונים (סוג P).
האילוח מביא לכך שבמקום המפגש בין האזור השלילי N והאזור החיובי P ייווצר פוטנציאל כימי, כך שאלקטרונים ינועו לאזור P וחורים ינועו לאזור N.
בסוף תהליך תנועת החורים והאלקטרונים, יוותרו יונים טעונים שייצרו תווך בעל פוטנציאל חשמלי, אזור זה במל"מ מכונה "צומת PN" או "שכבת המחסור".
באמצעות שכבת המחסור ניתן לשלוט על תנועת נשאי המטען, שכן השדה החשמלי מהווה מחסום המונע מעבר של נשאי מטען מהאזור השלילי לחיובי ולהפך, מה שהופך את הצומת לאזור מחוסר מטענים, ומכאן שמה "אזור המחסור".
באזור ה-N נשאי המטען ברוב הם אלקטרונים ונשאי המטען במיעוט הם חורים, בעוד שבאזור ה-P נשאי המטען ברוב הם חורים ואילו נשאי המטען במיעוט הם אלקטרונים.
כאשר קרן אור גורמת לעירור אלקטרון באזור המחסור, הוא יואץ על ידי השדה החשמלי אל עבר האזור השלילי N, ויותיר אחריו חור, יתרחש יינון לאיחוי החור, תהליך שניתן להתייחס אליו כאל תנועת חורים, כך שתתקבל זרימת אלקטרונים וחורים כלומר זרם חשמלי.
בתא סולארי דק שכבה, התהליכים המתוארים לעיל דומים, אם כי שכבת המוליך למחצה (השכבה הפעילה) דקה בהרבה.
ניתן לייצר שכבות דקות בהתאם לתכונותיו של החומר, כאשר יעילות השכבה נמדדת כיכולתו של החומר להמיר מספר מסוים של פוטונים לקבלת אנרגיה חשמלית ביחס לעובי השכבה.
דוגמה לגורם המשפיע על היעילות החשמלית הוא סוג פער האנרגיה.
עבור פער ישיר, עירור האלקטרון לא כולל שינוי בתנע שלו, בעוד עבור פער עקיף, תנע האלקטרון משתנה, מה שגורם לאובדן אנרגיה בצורת חום על ידי ויברציות בגביש המל"מ (פונונים), מה שיבוא לידי ביטוי באובדן יעילות התפוקה החשמלית.
קיימים מספר סוגי חומרים המשמשים ליצירת תא סולארי מבוסס שכבות דקות.
חומרים אלו מסווגים לפי דורות
קדמיום טלוריד (CdTe) הוא חומר קלקוגנידי המהווה גורם מרכזי בתעשיית השכבות הדקות.
הוא משמש בכ-5% מתעשיית ההתקנים הפוטו-וולטאיים.
נכון ל-2013 יעילות התא במעבדה משתווה לזו של סיליקון רב גבישי.
קיים חשש לגבי חומר זה המכיל קדמיום, אשר ידוע כרעיל.
בעתיד עלול להתווסף היבט הכדאיות הכלכלית שכן טלור היא מתכת נדירה אשר שכיחותה משתווה לזו של פלטינה.
נחושת אינדיום גליום סלניד (CIGS)
בדומה ל-CIGS ,CdTe ונגזרותיו הן תרכובות קלקוגנידיות.
עבור תא סולארי מבוסס CIGS נמדדו יעילויות מעבדה המגיעות לכ-23%.
נתח השוק של CIGS הוא כ-0.8% נכון ל-2021. בשנים האחרונות חברות צימצמו או הפסיקו ייצור תאי CIGS, אם כי עדיין מתקיים מחקר הנוגע לשיפור היבטים שונים של תאים אלו.
סיליקון אמורפי (a-Si) הוא סיליקון לא גבישי, כלומר חסר סידוריות מחזורית, הנחשב לנפוץ ביותר מבחינת השימוש בו עבור טכנולוגיות שכבות דקות, נכון ל-2025. הוא מהווה תחליף לפרוסת הסיליקון שקדמה לו.
קיים עניין תעשייתי בחומר זה שכן סיליקון אינו רעיל, שכיחותו גבוהה וכמות החומר הנדרש לציפוי קטנה.
ייצור שכבה דקה מסוג זה נעשה בעיקר בשיטות שונות.
פער האנרגיה של a-Si הוא 1.7eV כך שטווח הבליעה שלו רחב ונע בין האינפרה אדום לאולטרה סגול.
הוא מתפקד היטב גם בתנאי תאורה קלושה, כך שניתן להפיק חשמל מתא זה גם בשעות הבוקר המוקדמות, סמוך לשקיעה ובימים מעוננים.
על אף האמור לעיל, יעילות תאי a-Si יורדת בכ-10 עד 30 אחוזים בששת חודשי העבודה הראשונים, אפקט הידוע כהנובע מחשיפה ממושכת לאור שמש.
גליום ארסניד הוא חומר מוליך למחצה משולב מחומרי טורים III-V בטבלה המחזורית, אשר פער האנרגיה שלו ישיר.
זהו חומר נפוץ בתאים סולאריים מבוססים שכבות דקות חד גבישיות.
מדובר באחד החומרים הטובים ביותר עבור תאי שכבות דקות הודות לעמידותו בחום וערכי היעילות הגבוהים שהוא מציג המגיעים ל-29.1% נכון ל-2019. שיטת הייצור הנפוצה לתאי GaAs היא .
על אף יעילותם הגבוהה, עלות החומרים ותהליכי הייצור אינם כדאיים כלכלית ועל כן השימוש התעשייתי בהם אינו נפוץ.
השימוש העיקרי ב-GaAs רווח בתאים מרובי צמתים לציוד חלל.
המעבדה הבין לאומית לאנרגיה מתחדשת (NREL) מגדירה מספר חומרים הנחקרים כבעלי פוטנציאל לשמש ליצירת שכבות דקות, אך השימוש בהם עדיין לא הפך למסחרי.
מדובר בחומרים אורגניים, לרוב אורגנו-מתכתיים, וכן חומרים אינאורגניים.
בתחילת המחקר של חומרים אלו נמדדו עבורם יעילויות נמוכות.
עם התקדמות מחקר חומרים אלו נרשמה עבורם התקדמות משמעותית, גידול במדדי היעילות, וצפי לגבור על מחסום שוקלי-קוייזר ליעילות תא סולארי בעל צומת אחת.
משאבים רבים מופנים לחקר חומרים אלו הודות להערכות כי באמצעותם ניתן יהיה לשפר את יעילותם של תאים סולאריים ולהקטין את עלויות הייצור שלהם.
נחושת אבץ בדיל גפרתי (CZTS)
נחושת אבץ בדיל גפרתי או Cu(Zn,Sn)(S,Se)2 שייכת למשפחת הקלקוגנידים (בדומה ל-CIGS ו-CdTe) ומכונים לעיתים קסטריטים.
מדובר בחומר המורכב מיסודות לא רעילים בעלי שכיחות גבוהה.
פער האנרגיה של חומר זה ניתן לכוונון על ידי שינוי היחס בין גפרית לסלניום.
גורם מרכזי הפוגע ביעילות תאים אלה הוא הימצאותם של דפקטים בחומר.
יעילויות תא מבוססי CTZS מגיעים ל-14.9% נכון ל-2025.
דפוזיציית שכבות דקות היא שם כולל למגוון שיטות לציפוי משטחים בשכבות דקות מאוד של חומר, אשר עוביין נע מננומטרים ספורים ועד מאות מיקרומטרים.
כמו כן, שיטה זו יכולה לשמש לציפוי על גבי שכבות קיימות.
את השיטות המשמשות לייצור שכבות דקות בתאים סולאריים, ניתן לחלק לשני סוגים: 1. דפוזיציה כימית- מתרחשת כאשר פני שטח של מצע עוברים שינוי כימי, ציפוי המצע נעשה באמצעות חומר מוצא (פרקורסור) נוזלי נדיף.
2. דפוזיציית אדים פיזיקלית (PVD) בה החומר משוחרר ומצפה מצע בתהליכים מכניים, אלקטרומכניים או תרמודינמיים.
בשיטת דפוזיציית אדים כימית (CVD) חומר במצב גזי משוקע כך שיתקבל ציפוי מוצק על גבי מצע.
שיטת הספטרינג (Sputtering) היא תהליך המתבצע בתא וואקום.
בשיטה זו חומר מטרה מופגז בחלקיקים יוניים בעלי אנרגיה קינטית גבוהה.
ההפגזה גורמת לאידוי חומר המטרה שישוקע על גבי מצע לקבלת ציפוי.
תא סבתא , המכונה לעיתים "נוירון ג'ניפר אניסטון" ("Jennifer Aniston neuron"), הוא נוירון היפותטי המייצג מושג או עצם מורכב אך ספציפי.
הוא מופעל כאשר אדם "רואה, שומע או מבחין בדרך חושית אחרת" בישות ספציפית, כמו סבתא שלו.
רעיון זה מנוגד למושג של קידוד מצרפי , שבו אוסף התכונות הייחודיות המאפיינות את הסבתא מזוהה כדפוס הפעלה מסוים על פני מכלול של נוירונים, במקום להיות מזוהה על ידי "תא סבתא" ספציפי.
המונח נטבע בסביבות שנת 1969 על ידי המדען הקוגניטיבי ג'רי לטווין.
במקום לשמש כהשערה רצינית, המושג "תא סבתא" שימש בתחילה בעיקר כבדיחה, והפך ל"איש קש" או ניגוד בדיונים על תיאוריות קידוד מצרפי בספרי לימוד מבואיים..
עם זאת, מושג דומה, הנוירון הגנוסטי, הוצג מספר שנים קודם לכן על ידי יז'י קונורסקי כהצעה רצינית.
בשנת 1953, הוראס בארלו תיאר תאים ברשתית של צפרדעים כ"גלאי חרקים" ("bug detectors"), אך המונח לא זכה לשימוש נרחב.
כמה שנים לאחר מכן, ג'רום "ג'רי" לטווין ואחרים חקרו גם הם את התאים האלה ואחרים, מה שהוליד בסופו של דבר את מאמרם הנודע משנת 1959 "מה עינו של הצפרדע מספרת למוח הצפרדע" ("What the frog's eye tells the frog's brain").
בסביבות שנת 1969, לטווין הציג את המונח "תא סבתא" בקורס שלימד ב־MIT, כשסיפר אנקדוטה בדיונית על נוירוכירורג שגילה קבוצה של "תאי אם" במוח ש"הגיבו באופן ייחודי לאם...
בין אם חיה או מפוחלצת, נראית מלפנים או מאחור, הפוכה או באלכסון או מוצגת בקריקטורה, תצלום או הפשטה".
בסיפורו של לטווין, הנוירוכירורג הסיר (בצורה אלימה) את כל "כמה אלפי הנוירונים הנפרדים" הללו ממוחו של פורטנוי, גיבור הרומן "תלונתו של פורטנוי" מאת פיליפ רות משנת 1969, ובכך ריפא אותו מהאובססיה שלו לאמו, והמשיך לחקור "תאי סבתא" במקום זאת.
עד שנת 2005, אד קונור ציין כי המונח "הפך לקיצור לכל הטיעונים המעשיים המכריעים נגד תוכנית קידוד אובייקטים של אחד לאחד.
אף אחד לא רוצה שיאשימו אותו באמונה בתאי סבתא".
עם זאת, באותה שנה, נוירוכירורגים מ-UCLA יצחק פריד, החניך רודריגו קיאן קירוגה ואחרים פרסמו ממצאים על מה שהם כינו לימים "הנוירון של ג'ניפר אניסטון".
לאחר ניתוחים שבוצעו במטופלים שחוו התקפים אפילפטיים, הראו החוקרים תמונות של סלבריטאים כמו ג'ניפר אניסטון.
במטופלים, שהיו בהכרה מלאה, לעיתים קרובות נצפתה פעילות של נוירון מסוים, מה שהצביע על כך שלמוח יש נוירונים ספציפיים לאניסטון.
נוירונים חזותיים בקליפת המוח הרקתית התחתונה (inferior temporal cortex) של קופים מגיבים באופן סלקטיבי לידיים ולפנים.
תאים אלה הם סלקטיביים בכך שהם אינם מופעלים על ידי אובייקטים חזותיים אחרים החשובים לקופים כמו פירות ואיברי מין.
מחקר מצא שניתן לאמן חלק מהתאים האלה להפגין ספציפיות גבוהה לאובייקטים חזותיים שרירותיים (arbitrary), ונראה כי אלו עשויים להתאים לדרישות של תאים גנוסטיים/תאי סבתא.
בנוסף, קיימות ראיות לתאים בהיפוקמפוס האנושי המגיבים באופן סלקטיבי ביותר לקטגוריות גירויים שונות, ובהן פנים אנושיות ספציפיות.
עם זאת, רוב התאים הסלקטיביים לפנים המדווחים אינם תאי סבתא/תאים גנוסטיים במובן הטהור מכיוון שהם אינם מייצגים תפיסה ספציפית, כלומר, הם אינם תאים סלקטיביים באופן מובהק בפעילותם לפרצוף אחד ורק פרצוף אחד ללא קשר לשינויים בגודל, בכיוון ובצבע.
אפילו תאי הפנים הסלקטיביים ביותר בדרך כלל גם מגיבים, אם כי בעוצמה פחותה, למגוון פנים אחרות.
יתרה מכך, תגובתם של תאים סלקטיביים לפנים משתנה לעיתים קרובות בהתאם להיבטים שונים של הפנים.
זה מצביע על כך שתגובת התא נובעת מהצורך של קוף להבדיל בין פנים בודדות שונות ולא בין קטגוריות אחרות של גירויים (כמו בננות), כאשר תכונות ההבחנה שלהם קשורות לעובדה שפנים שונות דומות הרבה יותר זו לזו בארגון הכללי שלהן ובפרטים הקטנים מאשר סוגים אחרים של גירויים.
בנוסף, הוצע כי תאים אלה עשויים למעשה להגיב כנוירונים מיוחדים לזיהוי תכונות המתפקדים רק בהקשר ההוליסטי של מבנה פנים.
רעיון אחד היה שתאים כאלה יוצרים מכלולים (ensembles) לקידוד גס או מבוזר של פנים במקום גלאים לפרצופים ספציפיים.
לפיכך, סבתא ספציפית עשויה להיות מיוצגת על ידי מכלול מיוחד של תאי סבתא או תאי כמעט-סבתא.
בשנת 2005, מחקר של UCLA ו-קאלטק מצא עדויות לתאים שונים המגיבים לאנשים ספציפיים, כמו ביל קלינטון או ג'ניפר אניסטון.
נוירון של האלי ברי, למשל, עשוי להגיב "למושג, לישות המופשטת, של האלי ברי", ויורה לא רק בגלל תמונות של האלי ברי, אלא גם לשם הכתוב "האלי ברי".
עם זאת, מחקר זה אינו מרמז לכך שרק התא המנוטר הגיב למושג זה, וכמו כן, לא נטען בו שאף שחקנית אחרת לא תגרום לתא להגיב (אף על פי שכמה תמונות אחרות שהוצגו של שחקניות אחרות אכן לא גרמו לו להגיב).
החוקרים מאמינים שמצאו ראיות לדלילות (sparseness), ולא לתאי סבתא.
ראיות נוספות לתאוריה שרשת עצבית קטנה מספקת זיהוי פנים נמצאו מניתוח מחקרי רישום תאים של קופי מקוק.
על ידי עיצוב פנים כנקודות במרחב ליניארי רב ממדי, גילו המדענים שקצב הירי של כל תא פנים עומד ביחס ישר להיטל של גירוי פנים נכנס על ציר בודד במרחב זה, מה שמאפשר למכלול תאי פנים של כ-200 תאים לקודד את מיקומו של כל פנים במרחב.
השערת תאי הסבתא היא גרסה קיצונית של רעיון הדלילות (sparseness), והיא אינה חפה מביקורת.
הניגוד להשערת תאי הסבתא היא תאוריית הייצוג המבוזר (distributed representation theory), הקובעת שגירוי ספציפי מקודד על ידי דפוס הפעילות הייחודי שלו על פני קבוצה גדולה של נוירונים המפוזרים באופן נרחב במוח.
על פי תיאוריות מסוימות, יהיה צורך באלפי תאים עבור כל פנים נתונות, מכיוון שיש לזהות כל פרצוף אפשרי מזוויות רבות ושונות – פרופיל, מבט שלושת רבעי, חזית מלאה, מלמעלה וכו'.
במקום להפוך ליותר ויותר ספציפי ככל שהעיבוד החזותי מתקדם מהרשתית דרך המרכזים החזותיים השונים במוח, הדימוי (Image) מנותח חלקית לתכונות בסיסיות כגון קווים אנכיים, צבע, מהירות וכו', המפוזרות במודולים שונים המופרדים על ידי מרחקים גדולים יחסית.
האופן שבו כל התכונות הנפרדות הללו משתלבות מחדש ליצירת שלם חסר תפרים ידוע כבעיית הקישור (the binding problem).
בשנת 1890 הציע ויליאם ג'יימס רעיון קשור של תא פונטיפיקלי (Pontifical cell).
התא הפונטיפיקלי מוגדר כתא משוער ובלתי סביר, שבו מתרכזות כל חוויותינו.
תא זה שונה מתא ספציפי למושג בכך שהוא האתר של חוויית נתוני החושים.
התא הפונטיפיקלי של ג'יימס משנת 1890 היה למעשה תא "שאליו שאר המוח סיפק ייצוג" של סבתא.
חוויית הסבתא התרחשה בתא זה.
תא רבייה הוא תא המיועד לרבייה זוויגית (קרויה גם רבייה מינית).
בבעלי חיים תאי רבייה שטרם הבשילו קרויים תאי נבט.
תאים אלה מבשילים בתהליך חלוקת התא, מיוזה וחלוקת הציטופלסמה, והופכים לתאי זוויג (בלועזית: גמטה, Gamete).
גמטות מכילות מחצית מכמות ה-DNA שנמצאת בכל תא רגיל אחר, תא כזה נקרא תא הפלואידי.
תאי רבייה, כאמור, מצויים אך ורק ביצורים המתרבים ברבייה זוויגית.
אצל נקבות נקרא תא הרבייה תא ביצה, ואילו אצל זכרים נקרא תא זרע.
תאי הרבייה בבעלי חיים, ולעיתים גם ביצורים אחרים, מתפתחים ונאגרים באיברים ייחודיים: השחלות אצל הנקבות והאשכים אצל הזכרים.
תפקידם של תאי הרבייה יוצא לדרך כאשר תא רבייה זכרי ותא רבייה נקבי נפגשים ומתאחים בתהליך הנקרא הפריה.
היות שבדרך-כלל הנקבה היא הנושאת בגופה את היצור החדש (הצאצא), מתרחשת ההפריה בתוך גופה, לאחר שתאי הרבייה הזכריים חודרים לגופה בדרכים שונות (כגון הזדווגות בבעלי חיים והאבקה בצמחים בעלי פרחים).
בבני אדם, תאי הזרע קטנים פי מאה מהביציות.
תאי הזרע מיוצרים בהמוניהם החל מגיל הבגרות המינית ועד לסוף החיים, ומאגר תאי הזרע של הזכר מתחדש באופן תמידי.
הנקבה, לעומת זאת, נולדת כשבשחלותיה כחצי מיליון ביציות, אותן היא תישא כל חייה, ללא יצירה של ביציות חדשות.
עם הבגרות המינית מתחילה נדידה חודשית של ביצית בודדת היוצאת מהשחלה דרך החצוצרה אל הרחם, תהליך הנקרא ביוץ.
כאשר אין בנמצא זרע מהזכר אשר יפרה את הביצית היא נפלטת מהגוף, יחד עם מעט רקמות ודם שמקורם ברחם, בתהליך הנקרא וסת.
הביוץ והווסת מתרחשים כל חודש באופן די עקבי (שיכול להשתנות עקב תרופות או מצב נפשי, כגון לחץ), כאשר הווסת באה כשבועיים אחרי הביוץ; מחזור זה נקרא המחזור החודשי.
במהלך חייה מבייצת האישה כ-400 פעמים.
תהליך הביוץ נפסק לקראת גיל המעבר; כשזה קורה מפסיקה האישה להיות פוריה ולא מסוגלת יותר להעמיד צאצאים.
שלל בעיות של אי-פוריות נגרמות כתוצאה מפגמים בתאי הרבייה.
לדוגמה, ספירת זרע היא בדיקה המודדת את כמות תאי הזרע בנפח נוזל זרע מסוים, מדד המצביע על רמת פוריותו של הגבר.
לצמחים שמשתכפלים מינית יש גם ביצית לנקבה או זרע לזכר.
עם זאת, מאז שלצמחים יש חלופה של דורות דפלואידים ופלואידים קיימים כמה הבדלים.
בצמחים פורחים הפרחים משתמשים במיוזה לייצר דור הפלואידים המייצרים גמטות באמצעות מיטוזה.
הנקבה נקראת הביצית ומיוצרת על ידי השחלה של הפרח.
כשהביצית בוגרת היא מייצרת את הגמטה הנשית המוכנה להפריה.
הזכר הוא אבקה, והוא מופק בשק אבקה, כאשר האבקה נוחתת על סטיגמה בוגרת של פרח גדל צינור אבקה לתוך הפרח.
האבקה הפלואידית מייצרת זרע על ידי מיטוזה ומשחררת אותם להפריה.
תאגיד הוא התאגדות של אדם אחד או יותר לכלל אישיות משפטית בעלת מטרות, הפועלת בנפרד מבחינה משפטית מבעליה, מעובדיה ומחבריה (תופעה המכונה "תכונת האישיות המשפטית הנפרדת").
ככזה התאגיד כשר לבצע פעולות משפטיות ולשאת בהתחייבויות משפטיות, כאילו היה אדם.
התאגיד כפוף לחוקים ולתקנות המיוחדים לסוג התאגידים אליו הוא משתייך.
מכלול הדינים העוסקים בתאגידים קרוי דיני תאגידים.
בעלי התאגיד יכולים להיות אדם, קבוצת אנשים או תאגידים אחרים.
הקמתו של תאגיד מתחילה עם רישומו בגוף הממונה על כך.
סיום קיומו של תאגיד מתבצע על ידי פירוק התאגיד.
בהיות התאגיד אישיות משפטית מלאכותית, סוגי התאגידים ומאפייניהם משתנים ממדינה למדינה לפי חוקיה.
בהמשך מתוארים תאגידים נפוצים בישראל.
לאחדים מהם, כגון חברה או שותפות, יש מקבילים במדינות רבות.
המשפט הרומי הכיר בסוגים אחדים של תאגידים, בהם המדינה עצמה (Populus Romanus), רשויות מקומיות והתאגדויות פרטיות כגון אגודות קבורה וגילדות של בעלי מלאכה.
לגופים אלה הייתה הזכות להחזיק ברכוש, להתקשר בחוזים, לקבל מתנות וירושות, לתבוע ולהיתבע בבתי משפט ולפעול באמצעות נציגים.
גופים שניהלו עסקים והיו בעלי זכויות משפטיות התקיימו ברומא העתיקה ובאימפריה המאורית.
באירופה של ימי הביניים התאגדו כנסיות ורשויות מקומיות, כגון האיגוד של לונדון.
הרעיון היה שהתאגיד יתקיים מעבר לתקופת חייו של כל אחד מהחברים בו.
עוד פעלו בימי הביניים התאגדויות בצורה של שותפות ושל גילדה.
תאגיד מסחרי שנחשב לראשון בעולם הוא מכרה הנחושת בפאלון, בשוודיה, שקיבל בשנת 1347 זיכיון ממגנוס הרביעי, מלך שוודיה.
חברות הוקמו כחלק מהפעילות הקולוניאליסטית של מדינות אירופה.
שלוש חברות בולטות כאלה הן:
חברת הודו המזרחית הבריטית קיבלה צ'רטר מלכותי מאליזבת הראשונה ב-31 בדצמבר 1600 במטרה לתת זכויות מסחר מועדפות בהודו.
חברת הודו המזרחית ההולנדית נוסדה ב-20 במרץ 1602, כאשר הפרלמנט ההולנדי העניק לה מונופול למשך 21 שנים לנהל את המושבות ההולנדיות באסיה והמסחר עם אסיה.
היה זה התאגיד הרב-לאומי הראשון בעולם והחברה הראשונה בעולם שהנפיקה מניות (המניות נסחרו בבורסת אמסטרדם).
באנגליה הוקמו חברות בצ'רטר מלכותי או בצו של הפרלמנט, אך אישורים כאלה ניתנו בצמצום.
עקב כך קמו התאגדויות לא רשומות רבות, בהן כאלה שמנו אלפי חברים.
התדיינות משפטית הצריכה ייצוג של כל אחד מהחברים ולכן הייתה מסורבלת.
בשנת 1843 מונה ויליאם גלאדסטון ועדה פרלמנטרית בנושא, שהובילה לחקיקתו של חוק חברות המניות 1844, הנחשב לראשון בחוקי החברות המודרניים.
מכוח החוק החל לפעול רשם החברות הבריטי, שבסמוכותו לרשום הקמתן של חברות.
תאגיד רב-לאומי הוא תאגיד המשתרע על פני מדינות רבות, עם מפעלי משנה, משרדים או סניפים בארצות שונות.
לרוב, לתאגיד כזה יש משרד ראשי מרכזי, בו מתואם הניהול העולמי של התאגיד.
התאגידים הרב-לאומיים המודרניים מובחנים מחברות בין-לאומיות במספר מובנים.
חברות בין-לאומיות נהגו בדרך כלל לייבא חומרי גלם ממדינה אחת או מספר מדינות, להרכיבם במפעל או במספר מפעלים במדינת האם של החברה ולשווקם במדינות שונות.
תאגידים רב-לאומיים, לעומתם, מבזרים גם את פעולת הייצור בין מדינות שונות.
ייתכן מצב, לדוגמה, בו רכיב אחד של המוצר ייוצר במדינה אחת, אחר בעבר השני של העולם, והרכבתם יחדיו במפעל במקום שלישי.
במקרים כאלה, התאגיד הרב-לאומי מעניק זיכיונות פעולה לתאגידים שאינם רב-לאומיים.
חברת IBM, שמרכזה בארצות הברית, פועלת במדינות רבות בעולם באמצעות סניפים מקומיים.
חברת מקדונלד'ס, שמרכזה בארצות הברית, פועלת במדינות רבות בעולם באמצעות זכיינים.
קרן ויקימדיה היא תאגיד ללא כוונת רווח שמרכזו בארצות הברית, ומקיימת קשר רציף עם 39 אגודות ויקימדיה מקומיות ("צ'פטרים").
בארץ ישראל הוקמו תאגידים לפי החוקים שהנהיגו שליטיה, תחילה המג'לה של האימפריה העות'מאנית ואחר כך הפקודות של ממשלת המנדט.
לאחר הקמת מדינת ישראל נוספה על חקיקה זו חקיקה של הכנסת.
בחוק הפרשנות, תשמ"א–1981 מוגדר תאגיד כ"גוף משפטי, כשר לחיובים, לזכויות ולפעולות משפטיות".
בישראל נפוצים סוגי התאגידים המפורטים להלן:
בישראל, התאגיד הנפוץ ביותר הוא החברה, אשר מוסדרת בעיקר בחוק החברות ובפקודת החברות.
חברה היא גוף משפטי שתכליתו העיקרית היא השאת רווחים לבעליה.
בעלות בחברה נוצרת עקב החזקה במניות, שהן נייר ערך.
כמשתקף מתכליתן, חברות הן לרוב גופים עסקיים שמייצרים טובין, מספקים שירותים או מעורבים בעקיפין בפעילות עסקית (למשל חברת החזקות, שאין בה פעילות עסקית אך היא מחזיקה בחברות אחרות ומנהלת אותן).
חברות הן תאגידים שנועדו לפעול לאורך שנים רבות וככאלו הן אינן תלויות באדם זה או אחר כדי להתקיים.
חוק החברות קובע שלחברה שלושה אורגנים (מוסדות) עיקריים: אספת בעלי מניות, דירקטוריון והנהלה מעשית (דרג הניהול ממנכ"ל ומטה).
חברה יכולה לבחור האם לשאת באחריות מוגבלת (אשר תמנע ייחוס חובות של החברה לבעלי מניותיה) או לא.
חברות מפוקחות ומאושרות על ידי רשם החברות, תחת רשות התאגידים במשרד המשפטים.
סוג נוסף של תאגיד היא חברה לתועלת הציבור, שתכליתה אינו השאת רווחים לבעלי מניותיהן אלא הגשמת תכלית ציבורית, כגון איכות הסביבה, בריאות או הצלת חיים, מדע, ספורט, צדקה, וכדומה.
חברות אלו מתפקדות כחלופה לעמותה, אולם פועלות בהתאם לחוק החברות ואינן כפופות להוראות חוק העמותות.
לרוב שותפות היא תאגיד המשמש לתכלית עסקית של השאת רווחים והיא מנהלת על פי הוראת פקודת השותפויות.
ההבדלים העיקריים בין חברה לשותפות מצויים בקשר האישי בין השותפים המקימים את השותפות לבין השותפות עצמה.
כך למשל, מוות או פשיטת רגל של אחד שותפים מפרק את השותפות.
בנוסף, כל אחד מן השותפים יכול לפרק את השותפות בכל עת.
מכאן ששותפויות מתאימות לניהול עסקים ארעי ביחס לחברות, כיוון שהן תלויות בשותפים עצמם.
מאפיין ייחודי נוסף המשקף את הקשר ההדוק בין השותפים לשותפות מצוי ביכולת של השותפות להשתמש בתכונת האחריות המוגבלת.
ניתן להגדיר את חלק מהשותפים כ"שותפים מוגבלים" (יהנו מתכונת האחריות המוגבלת), אך לפחות אחד מן השותפים חייב להיות "שותף כללי" ובכך להיות חשוף לתביעות נושיה של החברה.
שותפות נחשבת ל"תאגיד השיורי", קרי אם תאגיד אינו מתאים להגדרה של אף תאגיד אחר (חברה, עמותה, אגודה שיתופית) – נראה בו שותפות.
הגוף המפקח על שותפויות בישראל, הוא רשם השותפויות, הכפוף לרשות התאגידים במשרד המשפטים.
עמותות מוקמות לרוב לשם קידום מטרה לא עסקית, למשל קידום מטרות חברתיות או פעילות ציבורית.
עמותות מתנהלות בפיקוחו של רשם העמותות במשרד המשפטים.
על פי הגדרתה בפקודת האגודות השיתופיות, אגודה שיתופית הוא תאגיד שמטרתו טיפוח החיסכון, עזרה עצמית ועזרת גומלין בין אנשים בעלי אינטרסים כלכליים משותפים.
לכן באופן מסורתי אגודות שיתופיות התנהלו כקואופרטיבים דמוקרטיים.
למרות זאת, ישנן אגודות שיתופיות המתנהלות כחברה לכל דבר, דוגמת "אגד" שחבריה הם העובדים בה ו"תנובה" שחבריה הם הספקים אשר מספקים לה תוצרת וחומרי גלם.
הפיקוח על אגודות שיתופיות נתון לרשם האגודות השיתופיות, במשרד התעשייה המסחר והתעסוקה.
חברי אגודה שיתופית יכולים להיות יחידים בני 18 ומעלה או אגודות שיתופיות אחרות.
אגודה עות'מאנית היא תאגיד המורכב מקבוצה של בני-אדם או תאגידים אחרים אשר חברו יחד, בהגדרה, למען מטרות ציבוריות ולטובת ציבור נהנים רחב, משתמשות בכספי ציבור.
אגודה עות'מאנית מתנהלת על פי הוראותיו של החוק העות'מאני על האגודות משנת 1909. החוק לא עודכן מאז, להבדיל מחוקים העוסקים בעמותות או גופים ציבוריים אחרים, וחריג בכך שאינו כולל הוראות חוק המאפשרות פיקוח ואכיפה, ואף לא רישום מסודר של כלל האגודות העות'מאניות הקיימות.
ממועד כניסתו לתוקף של חוק העמותות, באפריל 1981, לא ניתן להקים אגודות עות'מאניות חדשות, אולם המחוקק מאִפשר את המשך פעילותן של האגודות הקיימות.
לעיתים נקבעת הקמתו של תאגיד בחוק הקובע זאת, ומפרט את מטרת התאגיד ואת דרכי פעולתו.
תאגיד כזה קרוי תאגיד סטטוטורי או תאגיד חָקוּק.
בישראל הוקמו תאגידים סטטוטוריים אחדים, ובהם המוסד לביטוח לאומי, בנק ישראל, תאגיד השידור הישראלי ורשות שדות התעופה.
לתאגיד בישראל יש מספר רישום המזהה אותו.
זהו מספר בן 9 ספרות, שניתן עם רישום התאגיד ברשות התאגידים.
על פי רוב שתי הספרות הראשונות במספר רישום התאגיד קשורות לסוג התאגיד, כדלהלן:
50 = חברה ממשלתית, קופת גמל, קרן פנסיה, ועד מקומי
57 = אגודה שיתופית, קיבוץ
58 = עמותה, מלכ"ר, חברה לתועלת הציבור
הספרה הימנית ביותר במספר התאגיד היא ספרת ביקורת, שכללי חישובה זהים לאלה של חישוב ספרת הביקורת במספר זהות.
תא קולט אור הוא תא המכיל קולטנים עצביים רגישים לאור הנקראים אופסינים.
המונח קולט אור (פוטורצפטור) משמש בערבוביה הן עבור הקולטנים העצביים הרגישים לאור והן עבור התאים המכילים אותם.
כיוון שתא זה שולח לאורך אקסון את פוטנציאל הפעולה בעקבות חשיפה לאור, הוא למעשה סוג של נוירון.
רשתית העין האנושית מכילה מערך צפוף של תאים קולטי אור (פוטורצפטורים), המסווגים לפי האופסינים שהם מכילים:
תאי קנים המסייעים במיוחד בתנאי תאורה לקויה, מכילים את הקולטן רודופסין.
תאי מדוכים המסייעים להבדיל בין צבעים שונים, מכילים ארבעה קולטנים שונים ממשפחת הפוטופסינים.
תאי גנגליון קולטי אור ברשתית (Intrinsically photosensitive retinal ganglion cell), המסייעים להתאמת קוטר האישון והמקצב היממי של השעון הביולוגי לרמות התאורה השוררות בסביבה.
אלה מכילים את הקולטן מלאנופסין.
קליטת האור בתוך התאים נעשית באמצעות האופסינים.
כיוון שהפוטורצפטורים הם למעשה ניורונים, הרי שמספרם יישאר כמות שהוא מרגע הלידה ועד למותינו.
קנים, הידועים גם כתאי קנה, אחראים על ראיית לילה.
בכל אחת מעיני האדם ישנם בממוצע כ-120 מיליון תאי קנה, הנחוצים לראיה בחשכה.
בתאים אלה אין המרה של צבע ושל פרטים קטנים בשדה הראייה, אלא פעילים יותר לזיהוי אור לבן וכך, לזיהוי בהירות הסביבה והעצמים בה.
תאי הקנה מגיבים באיטיות לשינויי אור ולכן במעבר מהיר מחושך לאור העיניים מסונוורות.
הקנים מכילים פיגמנט מסוג אופסין, הנקרא רודופסין, אשר מורכב מהחלבון סקוטופסין המצומד לרטינל ומתפרק בחשיפה לאור, תוך יצירת אותות כימיים.
רגישותו של הרודופסין לקרינה אלקטרומגנטית היא מרבית עבור פוטונים באורך גל 498 ננומטר.
הרודופסין ממוקם בממברנות פנימיות בתא הקנה, בעלות מבנה של דסקיות הערומות באופן צפוף זו על זו (כ-2000 דסקיות בכל תא).
מדוכים, הידועים גם כתאי חרוט, אחראים על ראיית האור והצבע.
בכל אחת מעיני האדם ישנם בממוצע כ-6 מיליון מדוכים, הנחוצים לראייה באור בהיר וחיוניים לראייה חדה.
אלו תאים קצרים ועבים יחסית, הפעילים בעיקר ביום ונמצאים ברובם במרכז הרשתית (בגומה המרכזית).
תאי החרוט מאפשרים הבחנה בין צבעים שונים.
ההבחנה בין הצבעים נעשית על ידי שלושה סוגים של תאי חרוט, אשר כל אחד מהם רגיש לצבע ראשוני אחר - אדום, ירוק או כחול.
יתר הצבעים הם למעשה שילובים של צבעים ראשונים אלה.
תאי מדוכים מכילים פיגמנטים אופסינים ממשפחת הפוטופסינים, המורכבים אף הם מרטינל ומשייר חלבוני הנבדל בחומצות אמינו בודדות מהסקוטופסין המרכיב את קולטן הרודופסין.
בסך הכול יש בעין כשישה מיליון מדוכים וכ-120 מיליון קנים.
מצד הכתם העיוור, בכיוון הרקות נמצא הכתם (macula) שבמרכזו הגומה המרכזית.
המדוכים והקנים מתעצבבים לתאי עצב דו-קוטביים (ביפולריים), שסיביהם העצביים שלוחים לעבר תאי עצב גנגליוניים.
תא עצב דו-קטבי רשתיתי יוצר סינפסות עם תאי קנים או עם תאי מדוכים, אך לא עם שניהם יחד.
הוא מקבל קלט עצבי גם מתאי עצב אופקיים התורמים להשפעה ההדדית בין תאי עצב סמוכים וכך עשויים לשפר את רגישות העין או את חדות הדמות שנוצרת ברשתית העין.
השערה זו, שנשענה על מחקריו על רשתית דג צמד (Pouched lamprey, חסר לסתות ממשפחת הצמדיים ), נתקלה בספקנות מצד הקהילה המדעית.
תא גנגליון או גנגליוציט הוא סוג של תא עצב שנמצא ברשתית העין, שמקבל מידע חזותי מתאים קולטי-אור דרך תאי ביניים שונים כמו תאים דו-קוטביים (bipolar cells), תאי אמקרין (amacrine cells) ותאים אופקיים (horizontal cells).
לאחר עיבוד מסוים של המידע, הוא מועבר אל המוח, בעיקר לגרעין הברך הצדי (LGN), אבל גם למרכזים נוספים.
הסיבים העצביים של תאי גנגליון ברשתית העין עטופים חלקית במיאלין, כשהחלק העטוף נמצא מחוץ לעין, והם המרכיבים את עצב הראיה.
תאי גנגליון קולטי-אור מכילים את הצבען מלאנופסין, שהופך אותם לרגישים ישירות לאור, גם בהיעדר קנים ומדוכים.
הסיבים העצביים של תאי גנגליון אלה עוברים דרך הצרור הרשתיתי-היפותלמי (Retinohypothalamic tract) אל הגרעין העל-תצלובתי בהיפותלמוס.
כמו כן שולחים תאי גנגליון אלה את סיביהם לעבר הפרטקטום (Pretectum) שבמוח הקדמי, השולט על שרירי הקשתית המווסתים את קוטר האישון.
מקצת הסיבים העצביים מתאי גנגליון קולטי-אור אלה נשלחים לעבר התליל העליון ואף לעבר גרעין הברך הצדי, אך בשלב זה לא ידוע אם הם מעורבים ישירות בעיבוד התפיסה החזותית של העולם.
ביטוי קולטי האור במהלך ההתפתחות העוברית
תָאבּוֹ מְבוּילווה מְבֵּקי (Thabo Mvuyelwa Mbeki; נולד ב-18 ביוני 1942) הוא מדינאי ופוליטיקאי דרום אפריקאי שכיהן כנשיא דרום אפריקה בשנים 1999–2008.
בשנת 1962 עזב מבקי את מולדתו לגלות בבריטניה, שבה למד כלכלה.
מאז שנת 1971 היה חבר בוועד המנהל של הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC) וייצג אותו בארצות רבות.
מאז שנת 1984 שימש גם כדובר מטעם ה-ANC, וכן ייצג אותו בשיחות עם ממשלת המיעוט הלבן של דרום אפריקה.
בשנת 1993 התמנה לנשיא הקונגרס הלאומי האפריקאי ושנה לאחר מכן היה לסגן נשיא דרום אפריקה.
בשנת 1999 נבחר לנשיא המדינה במקומו של נלסון מנדלה.
ב-23 באפריל 2004 בחר בו בית הנבחרים של דרום אפריקה לכהונה שנייה, שלה הושבע ב-27 באפריל 2004, יום השנה העשירי לביטולו הרשמי של משטר האפרטהייד.
ב-20 בספטמבר 2008 הודיע מבקי על התפטרותו, לאחר שמפלגתו דרשה זאת ממנו בעקבות האשמות שהיה מעורב בתביעה נגד סגנו לשעבר ג'ייקוב זומה.
ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-25 בספטמבר, כשיחד עמו התפטרו עוד 11 משרי הקבינט ו-3 סגני שרים.
מבקי עורר מחלוקת בינלאומית גדולה כאשר טען כי מחלת האיידס, שעשתה שמות בדרום-אפריקה, אינה נגרמת על ידי נגיף ה-HIV, וסירב, עד 2003, לאפשר מתן תרופות אנטי-רטרו-ויראליות לסובלים מן המחלה.
מבקי נולד באידוטיווה, טרנסקאי למשפחה בת שש נפשות.
הוריו, גובאן ואפיינט, היו מורים ופעילים במפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית.
אביו היה פעיל בקונגרס הלאומי האפריקני ולימים אף נעצר יחד עם נלסון מנדלה, בשנת 1962. בשנת 1953 עבר אביו ליוהנסבורג, לאחר שהחנות המשפחתית באידוטיווה נשרפה, והוא ציווה את ילדיו להמשיך במאבק של הקונגרס הלאומי האפריקני.
מבקי הצטרף לקונגרס הלאומי האפריקני בגיל 14 (1956), היה פעיל בתנועה הצעירה של הקונגרס ולאחר מכן כסטודנט.
בשנת 1959 הושעה מהלימודים לאחר שהשתתף בשביתה והוא השלים את לימודיו במסגרת ביתית.
הוא עבר ליוהנסבורג ונבחר למזכיר איגוד הסטודנטים האפריקאים (ASA).
ה-ASA קרס בעקבות מעצרים של רבים מחבריו והוא החל ללמוד כלכלה בהתכתבות באוניברסיטת לונדון.
בשנת 1961 פגש מבקי את נלסון מנדלה אשר עודד אותו להמשיך את לימודיו מחוץ לדרום אפריקה, בגלל פעילותו של מבקי בקונגרס הלאומי האפריקני, שהוצא אל מחוץ לחוק.
כשהיה בן 16, נולד למבקי ילד מחוץ לנישואין מחברתו דאז, אוליב מפהלווה ששמו קוונדה.
בשנת 1974 נשא מבקי לאישה בלונדון את זנלה דלמיני.
כשה-ANC הוחרם ב-1962 ולאחר שאביו נעצר על ידי משטר האפרטהייד, מבקי הוגלה מהמדינה בהוראת ה-ANC.
ראשית עזב את דרום אפריקה לטובת טנזניה ומשם עבר לבריטניה, בה הוא סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת סאסקס ב-1966. הוא המשיך להיות פעיל במסגרת הפוליטיקה הסטודנטיאלית ושיחק תפקיד מרכזי בבניית יחידת הסטודנטים של ה-ANC בגלות.
הוא עבד במשרד ה-ANC בלונדון יחד עם אוליבר טמבו ויוסוף דאדו ולאחר מכן, ב-1970 נשלח לקבל הכשרה צבאית במוסקבה.
ב-1971 הוצב מבקי במטה ה-ANC בגלות בלוסקה שבזמביה, ופעל כעוזר מזכיר המועצה המהפכנית.
במשך חמש השנים הבאות, היה מבקי פעיל בבוטסואנה, ובשנים 1973 ו-1974 ניהל מגעים ודיונים עם הממשלה לפתיחת סניף של ה-ANC במדינה.
ב-1975 כיהן כנציג ה-ANC בשווייץ ובהמשך עד שנת 1978 היה הנציג בניגריה.
עם חזרתו ללוסקה הוצב כמזכיר הפוליטי במשרד של אוליבר טמבו ולאחר מכן קודם לראש אגף המידע.
ממשרה זו הוא שיחק תפקיד מרכזי בהפיכת המדיה העולמית נגד משטר האפרטהייד.
במהלך שנות ה-80 תיאם מבקי קמפיינים דיפלומטיים כדי לערב כמה שיותר דרום אפריקאים לבנים בפעילויות נגד האפרטהייד.
ב-1989 ניהל את ראש מחלקת ה-ANC לעניינים בינלאומיים והיה מעורב במשא ומתן עם הממשלה הקודמת.
בשנה זו התאחד מבקי עם אביו, שאותו לא פגש מאז גיל 11. הקשר היחיד ביניהם ב-30 השנים הללו נוצר בעת סיום לימודיו באוניברסיטה סאסקס וביום חתונתו.
ב-21 באוגוסט הצליח לשכנע את שלטונות אפריקה לאמץ את הצהרת הארארה, עסקה בחזון למעבר מדינות אפריקה לבעלות שלטון דמוקרטי וקראה לשחרור כל האסירים הפוליטיים ולביטול החרם נגד כל הארגונים הפוליטיים ביבשת.
בנוסף, מבקי המשיך את פועלו בגיוס פעילים נגד משטר האפרטהייד ולמען הפיכת הממשלה בדרום אפריקה לדמוקרטית.
הוא לחץ על ה-ANC להפסיק במאבק האלים כנגד המשטר, מתוך אמונה שרובים לא יבטיחו להם חופש, אבל משא ומתן כן.
ב-5 בדצמבר פנה מבקי לאספה הכללית של האו"ם והודה להם על הפעלת הלחץ על דרום אפריקה לסיים את האפרטהייד בכך שהצהירו שמשטר זה הוא פשע כנגד האנושות.
ב-27 באפריל 1990 חזר בצורה רשמית מבקי לדרום אפריקה מהגלות לאחר ביטול החרם של כל הארגונים הפוליטיים.
הוא מגיע למדינה באמצעות מטוסו הפרטי של נשיא זמביה קנת קאונדה.
לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה באפריל 1994, נלסון מנדלה בחר במבקי לתפקיד סגן הנשיא הראשון של הממשלה הלאומית המאוחדת הראשונה.
התנועה הלאומית פרשה מהממשלה ביוני 1996 ומבקי הפך לסגן הנשיא היחיד.
בוועידה ה-50 של ה-ANC במפיקנג ב-16 עד 20 באפריל, נבחר מבקי לנשיא החדש של ה-ANC.
מבקי נבחר לנשיא דרום אפריקה ב-14 ביוני 1999 ונכנס לתפקידו כיומיים לאחר מכן.
הוא היה בעל השפעה רבה על הפוליטיקה האפריקאית.
האמין שאת בעיות היבשת עליהם לפתור בעצמם והיה אחד המייסדים של השותפות החדשה לפיתוח אפריקה (NEPAD) ושל האיחוד האפריקאי (AU).
הוא שירת כנשיא ה-AU בין השנים 2000–2003. סייע בתיווך בהסכמי השלום ברואנדה, בבורונדי וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
במהלך כהונתו היה קצב צמיחה גבוה, חצי מיליון משרות נוצרו בכל שנה במשך שמונה שנים והמדינה משכה השקעות זרות.
לגבי העוני שלא נפטר טען מבקי, ש"זה בלתי אפשרי לפתור בעיות בנות 350 שנים ב-13 שנה של שלטון דמוקרטי".
ממשלתו של מבקי תרמה לייצוב הכלכלה הדרום אפריקאית, ולבנייה מחדש של תשתיות המדינה.
בתקופתו גדלו אחוזי המועסקים, מקומות הדיור והובאו מים נקיים לדרום אפריקאים רבים.
המדיניות הכלכלית של מבקי היו מכווני-שוק וממוקדים כלפי צמיחה.
בשנת 2005 פיטר מבקי את סגנו, ג'ייקוב זומה, לאחר שהיה מעורב בשחיתות ובפרשת מין, דבר זה השאיר את המדינה ללא יורש ברור לנשיאות.
מבקי הואשם בניסיון לשנות את החוקה כך שימשיך לכהונה נוספת ולשמר את כוחו.
לאחר טענותיו של שופט בית המשפט העליון בדרום אפריקה כי נעשתה התערבות פוליטית בהעמדתו לדין של זומה עקב הפרשיות שהיה מעורב בהן, התבקש מבקי ב-20 בספטמבר 2008 על ידי ה-ANC להתפטר מהנשיאות והוא הכריז על התפטרותו באופן רשמי ב-28 בספטמבר.
איידס כנושא מרכזי בתקופת כהונתו
מחלת האיידס באפריקה שמדרום לסהרה נפוצה פי שישה יותר מאשר באזורי העולם, כ-20% מהתושבים הבוגרים נשאים הם של נגיף ה-HIV.
שני המקרים הראשונים של איידס בדרום אפריקה אובחנו בשנת 1982 ומקרה המוות הראשון שתועד התרחש ב-1985. ההשפעה הגדולה של נגיף האיידס על דרום אפריקה באה לידי ביטוי בשיעורי התמותה במדינה.
בשנת 1997 מתו בדרום אפריקה כ-316,559 אנשים, המספרים עלו בצורה משמעותית כך שבשנת 2006 מתו כ-607,184 אנשים.
אולם, הנגיף עצמו אינו הסיבה היחידה ולגידול בתמותה אלא בעיקר לגידול באחוזי התמותה בקרב צעירים כאשר בשנת 2006, 41 אחוזים ממקרי המוות יוחסו לקבוצת הגיל שבין 25–49.
השערורייה הגדולה ביותר שסבבה את מבקי הייתה השקפתו לגבי מחלת האיידס והשיטות למיגורה.
מבקי התקדם באיטיות בפעולותיו לעידוד שימוש בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות ובמניעת העברת נגיף ה-HIV מאמהות לתינוקיהן.
טיפולו של מבקי במגפת האיידס גרם לביקורות קשות ונחל אכזבה בקרב המאמינים והמצביעים שבבחירתו לנשיא יתגייס למען המלחמה במגפה.
מבקי טען וחיזק את הטוענים כי נגיף ה-HIV אינו מוביל לאיידס, הוא התנגד לחלוקת תרופות לחולים ולא אישר הקמת מרכזי טיפול.
מבקי סירב במשך שנים להתיר משלוחי תרופות נגד איידס כולל AZT לארצו, אשר בה כ-12% מן האוכלוסייה נגועה ב-HIV.
התרופות היו עשויות גם להפחית את הסיכון במעבר המחלה מאם לעובר.
מבקי סבר התרופה AZT היא רעילה ומזיקה לבריאות וכי זה יהיה חוסר אחריות מצד הממשלה להתעלם מהאזהרות הרפואיות לגביה.
לאורך כל תקופת מניעת התרופות, הוא טען שדעתו מעוגנת בספרות רפואית ובמחקרים מדעיים, דבר שלבסוף התגלה כלא נכון.
המאמץ לשפר את הטיפול בחולי האיידס נפגע בגלל גישה דומה של פוליטיקאים נוספים שהיו חלק ממשלו.
שרת הבריאות בממשלה, מנטו צ'באללה מיסמנג, למשל, עודדה דיאטת שום, שמן זית ולימון כדי לרפא את המחלה.
ואף על פי שמדענים ופוליטיקאים רבים קראו לפיטורה, דבר זה התממש רק כשמבקי עצמו סיים את כהונתו כנשיא.
לעומת זאת באוגוסט 2007 פיטרו מבקי ושרת הבריאות את סגנית שרת הבריאות נוזיזווה מדללה רוטלדג' אשר דגלה בהתמקצעות רפואית ובפעילותיה למען מודעות האיידס.
אף על פי שרשמית היא פוטרה בגלל שחיתות, התפיסה הרווחת הייתה שדבר זה קרה כיוון שהאמינה בקשר בין איידס ל-HIV.
על פי מחקר שנעשה בנושא, התגלה כי לפי הערכת מומחים, בתקופתו של מבקי כ-330,000 תושבי דרום אפריקה מתו לחינם וכ-35,000 תינוקות נולדו כשהם נשאי HIV כאשר הם יכלו להיות מוגנים מפני הנגיף ולחיות חיים נורמטיביים.
ב-3 באפריל 2000 כתב מבקי מכתב שנושאו איידס באפריקה למנהיגי העולם.
במכתב זה דיבר מבקי על המחלה והנגיף ובעיקר על הקשר בין נגיף ה-HIV למחלת האיידס עצמה.
המכתב עורר תגובות רבות כנגד האמונה של מבקי כי הנגיף אינו הגורם היחיד למחלה וכי העיסוק בקשר ביניהם מיותר.
ב-9 ביולי 2000 פתח מבקי את ועידת האיידס הבינלאומית בדרבן, בנאום שלא עסק באיידס אלא בעוני הקיצוני באפריקה.
בנאומו, הוא אישר את אמונתו שכשל המערכת החיסונית (איידס) היא בעיה גדולה באפריקה, אך אי אפשר להשליך את המחלה הזו לנגיף אחד בודד.
ב-6 באוגוסט 2001 ערך כתב ה-BBC טים סבסטיאן ריאיון עם מבקי במסגרת תוכנית ראיונות בשם "HARD TALK".
במהלכו שאל סבסטיאן את מבקי שאלות נוקבות לגבי המדיניות שלו כלפי מחלת האיידס הנפוצה כל כך במדינתו ועל התגובות מחוץ ופנים כלפי דעותיו.
מבקי שב אחר עמדתו כי הקשר בין הנגיף למחלה הוא חלש ואינו יכול להיות הגורם היחידי להתפרצות המגפה.
בנוסף, מבקי נשאל על היעדרותו מכנס שארגן ה-UNAIDS (ארגון האיידס של האו"ם) בניו יורק, וכיצד ייתכן שנשיא המדינה בעלת שיעור החולים הגבוה בעולם לא מגיע לכנס שכזה.
תשובתו להיעדרות הייתה שכנס זה נערך במסגרת מיניסטריאלית ושבנוסף, באותו זמן הייתה לו פגישה עם ג'ורג' בוש.
הוא טען כי אם היה נוכח בכנס לא היה לו מה לחדש בנוסף לדברים שאמרו נציגיו השרים.
הכתב עימת את מבקי עם אמירתו שהבעיה הכי גדולה בדרום אפריקה היא שחיתות וכי הנושא המרכזי במדינה הוא הגזענות.
הכתב טען כי הבעיה הכי גדולה שצריכה להיות בטיפול היא מחלת האיידס ובתגובה לכך אמר מבקי כי רוב מקרי המוות במדינתו נגרמים כתוצאה מאלימות ושהממשלה צריכה להגיב קודם כל לכך.
בספטמבר 2001 שלח מבקי מכתב לשרת הבריאות אשר הודלף לעיתונות וחשף את תוכנו.
המכתב נועד לכאורה כדי להמעיט בחשיבותו של נושא האיידס במדינה ובהיקפה של הבעיה.
המכתב כלל נתונים סטטיסטיים שלקח מבקי מהאינטרנט לגבי אחוזי תמותה מאיידס.
בשנת 2006 חלה תפנית ביחסה של ממשלת מבקי לאיידס וכתבה טיוטה שבמסגרתה תוכנית לתקיפת המגפה והתחייבה לשפר את הגישה לתרופות האנטי-רטרו-ויראליות.
לאחר סיום כהונתו ב-2008, ממשיך מבקי בפעילותו למען אפריקה.
מבקי עומד בראש קרן תאבו מבקי (TMF) אשר מוציאה לפועל תוכניות ופרויקטים שמטרתם לתמוך בתחייתה מחדש של אפריקה.
פעילות זו כוללת: קידום שלום ופתרון קונפליקטים, שירותי ייעוץ ושיקום היבשת השסועה, מחקרים בנושאים סוציו-אקונומיים ופוליטיים, פיתוח מנהיגות במגוון דיסציפלינות וקידום הממד האתי של העשייה האנושית.
תוכניות הקרן מתמקדות בנשים ובדור הצעיר של יבשת אפריקה.
הקרן רוצה לתרום ליישום הכרת מדיניות ה-AU.
ספינת הדגל של הקרן היא המכון האפריקאי למנהיגות על שם תאבו מבקי (TMALI) הפועלת בשותפות עם אוניברסיטת דרום אפריקה (UNISA).
המכון הוא פרו-אפריקאי המשמש כארגון ציבורי ללא מטרות רווח ומוציא לפועל תוכניות העצמה בתחומים חברתיים, תרבותיים וכלכליים למען יבשת אפריקה ותושביה.
הארגון מהווה פלטפורמה לעם האפריקאי להשמיע את קולו בנוגע למחויבות ואחריות הן ברמה המקומית והן ברמה הגלובלית.
תא שיט הוא קטע נתיב שיט החסום בשערים ומשמש להעלאה והורדה של מפלס המים לתועלת כלי שיט המבקשים לעבור בו למרות הבדלי גובה בין שני צדדיו.
תאי-שיט מאפשרים ניווט קל יותר בנהרות ומאפשרים שיט דרך תעלה בקו ישיר אפילו באזור אשר איננו מישורי.
תא שלוש אלקטרודות באלקטרוכימיה הוא מתקן המשמש למדידות חשמליות.
חשיבותו היא במגוון הטכניקות שאפשר ליישם בו, ובאיכות המדידות שניתן לבצע באמצעותו.
התא מורכב משלוש אלקטרודות: אחת היא העובדת ומפעילה מתח חשמלי וזרם חשמלי, אלקטרודת הייחוס משמשת למדידת המתח, והאלקטרודה העוזרת משמשת להזרמה ומדידה של הזרם.
סידור זה הוא שיכלול של תא אלקטרוכימי, המאפשר מדידת רבות יותר ומדויקות יותר.
שלוש האלקטרודות הן: אלקטרודה עובדת, אלקטרודת ייחוס ואלקטרודה עוזרת.
תא מסוג זה ניתן היה לייצר רק אחרי המצאת המערכת האלקטרונית מגבר שרת המאפשרת הפרדה בין מדידת זרם למתח.
חשיבותה של הפרדה זו רבה שכן מדידה של האחד משפיעה על תוצאות המדידה של האחר.
זאת ועוד, הפרדה זאת מאפשרת מגוון טכניקות שבלתי ניתנת ליישום בתא אלקטרוכימי.
שיטות המדידה המסורתיות נוהגות להפעיל מתח על התא ולמדוד את הזרם, (למשל וולטמטריה ציקלית), אם כי קיימת גם שיטות בהם הזרם מופעל על ידי המכשיר והמתח הוא הנמדד, או שיטת בהם מודדים מתח ללא הפעלת זרם.
מכיוון שתא זה משמש למדידות חשמליות עליו להיות מבודד.
נהוגים תאים מזכוכית ותאים מטפלון.
צורתם עשויה להיות גלילית, יתרון מסוים לצורה הגלילית היא הסימטריה הרבה שלהם, המקלה על חישובים הנוגעים למתרחש בתא.
ישנם גם תאים בצורת חרוט קטום, או בצורות הייחודיות לכל ניסוי.
נהוג למלא את התא בנוזל המכיל מלח ממומס המשמש כאלקטרוליט.
נוזל זה סוגר את המעגל החשמלי בין האלקטרודות, כלומר מאפשר לצורונים נושאי מטען לזרום בין אלקטרודה אחת לשנייה ובכך ליצור מתח או זרם.
תפקיד שני של המלח המומס הוא מיסוך המתח הנובע מהאלקטרודות: