tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בטוטנהאם, ובמשך חמש השנים שלו שם, שהיו רצופות בפציעות חוזרות ונשנות, הוא צבר בסך הכל 154 הופעות.
ב-26 במאי 2005 הועבר דייוויס לאברטון תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג, ובעקבות כך זכה לראשונה בקריירה להזדמנות לשחק בליגת האלופות.
הוא לא שיחק היטב בעונתו הראשונה באברטון, והבקיע בה רק שער אחד בניצחון על ברמינגהאם סיטי.
ב-ינואר 2007 עזב דייוויס את אברטון וחתם בפולהאם, במקום הצרפתי סטיד מלבראנק.
ב-30 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה בפולהאם, במשחק הפרמייר ליג מול שפילד יונייטד.
הוא היה לשחקן הרכב קבוע בפולהאם, ואף הבקיע מספר שערים ובישל נוספים.
הוא נחשב לאחד השחקנים האהובים על אוהדי הקבוצה, ואף נבחר לשחקן העונה של פולהאם לעונת 2007/2008.
דייוויס העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2010, שם כבש את שער השוויון הזמני בהפסד 2-1 בהארכה לאתלטיקו מדריד.
דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס במוקדמות מונדיאל 2002 מול נבחרת אוקראינה.
דייוויס שיחק 58 משחקים בינלאומיים עבור מולדתו, בהם כבש 6 שערים.
סיימון גולדברג (בפולנית: Szymon Goldberg; 1 ביוני 1909 – 19 ביולי 1993) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, יליד פולין.
גולדברג החל לנגן בכינור בילדותו בוורשה וב-1917 עבר לברלין והחל ללמוד כינור אצל קרל פלש.
לאחר שהופיע ברסיטל בוורשה בשנת 1921, הוזמן לנגן עם התזמורת הפילהרמונית של דרזדן ובשנים 1925 עד 1929 כיהן ככנר הראשי של תזמורת זו.
בשנת 1929 התמנה לכנר ראשי של הפילהרמונית של ברלין, שם היה מוערך מאוד על ידי חבריו ומכריו.
עליית הרייך השלישי לשלטון באותה עת כפתה עליו להתפטר ב-1934, על אף מאמציו של וילהלם פורטוונגלר לשמור על נגניה היהודים של התזמורת.
אחרי שעזב את גרמניה הנאצית, יצא לסיורי קונצרטים באירופה.
בארצות הברית הופיע לראשונה בניו יורק בשנת 1938. בזמן סיור באסיה נעצר ונשלח למחנה הסגר יפני ביאוה, משנת 1942 עד 1945.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתקע בארצות הברית וקיבל לבסוף אזרחות אמריקאית בשנת 1953. בין השנים 1951 עד ל-1965, לימד בבית הספר אספן למוזיקה ובמקביל עסק גם בניצוח.
ב-1955 ייסד את התזמורת הקאמרית ההולנדית באמסטרדם וניצח עליה עד 1979. בשנים אלו הופיע עם התזמורת רבות במקומות שונים.
משנת 1977 עד 1979 היה המנצח של הקאמרטה של מנצ'סטר באנגליה.
גולדברג לימד באוניברסיטת ייל בין השנים 1978–1982, בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק משנת 1978, במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה משנת 1980 ובבית הספר מנהטן למוזיקה בניו יורק משנת 1981. משנת 1990 ועד למותו ניצח על התזמורת הפילהרמונית החדשה של יפן בטוקיו.
הוא מת באויאמה-מאצ'י שביפן בשנת 1993, מאז שעזב ליפן, מעולם לא שב להופיע בגרמניה.
סיימון מקסוול הֶלְברג הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי יהודי-אמריקאי מועמד פרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "פלורנס פוסטר ג'נקינס", והמוכר מתפקידו כהווארד ווֹלוֹוִיץ בסיטקום "המפץ הגדול".
הלברג נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה למשפחה יהודית-רפורמית.
בנם של השחקן סנדי הלברג והמלהקת האריט (לבית בירנבאום).
סבו וסבתו מצד אביו, שניהם ניצולי שואה מגרמניה שנפגשו במחנה ריכוז.
בתיכון הוא למד בסנטה מוניקה עם השחקן ג'ייסון ריטר שגם לאחר מכן הפך לשותף בחדר שלו בבית הספר טיש באוניברסיטת ניו יורק, שם למד וסיים תואר ראשון בתיאטרון.
מאז תחילת שנות האלפיים הופיע הלברג עם הקומיקאי דרק ווטרס בצמד הקומי "דרק & סימון".
הם יצרו וכיכבו בשני סרטים קצרים בשנת 2006 "Derek & Simon: A Bee and a Cigarette" (בכיכובן של קייסי וילסון ואמילי רתרפורד) ו"The Pity Card" (בכיכובם של זאק גאליפנאקיס וביל היידר).
בשנת 2007 כיכבו השניים יחד בסדרת הרשת "דרק & סימון: התכנית", אותם הם יצרו עם הקומיקאי בוב אודנקירק לאתר האינטרנט הקומי Super Deluxe.
אחד התפקידים הראשונים של הלברג בטלוויזיה היה בסדרת המערכונים של רשת הטלוויזיה FOX, "MADtv" במשך עונה אחת בשנת 2002.
הלברג הופיע בסרט העלילתי "יחצ"ן המסיבות" משנת 2002 כאחד התלמידים החנונים שעבורם ואן ווילדר עורך מסיבה.
היה לו תפקיד משני בסרט "מועדון החברים" משנת 2003. בשנת 2004, הוא הופיע בשני פרקים של הסדרה "רינו 911".
היה לו תפקיד קטן בפרק השישי של הסדרה "Quintuplets", כאדם בשם ניל שעבד מאחורי הדלפק בחנות נעליים בה עבדו פייג' ופאטון.
באותה שנה גילם את סת' טובין בסדרה "ג'ואי".
בשנת 2004 הוא הופיע בסרט "סיפור סינדרלה" בכיכובם של הילרי דאף וצ'אד מייקל מאריי.
הלברג שיחק תפקיד קטן בסרטו של ג'ורג' קלוני משנת 2005 "לילה טוב ובהצלחה" שם הייתה לו שורה אחת בלבד.
בשנת 2005 היה לו תפקיד אורח בסדרה "משפחה בהפרעה" בתפקיד ג'ף, עובד באולפן הסרטים בו עבדה מייבי.
בין השנים 2007-2006 היה לו תפקיד משני בתור אלכס דווייר בסדרת הדרמה "סטודיו 60".
בשנת 2006 הוא הופיע בסדרת פרסומות קומיות לטלוויזיה עבור חברת השירותים הפיננסיים הבריטית של ריצ'רד ברנסון "Virgin Money".
בשנת 2007, הוא שיחק תפקיד קטן בסרט "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס" כמפיק תקליטים יהודי.
בשנת 2007 לוהק הלברג לתפקידו של הווארד וולוביץ', בסדרה הקומית של רשת CBS "המפץ הגדול", תפקיד אותו ביצע במשך 12 העונות של הסדרה הפופולרית שהסתיימה בשנת 2019.
בשנת 2016 כיכב הלברג לצד מריל סטריפ ויו גרנט בסרט "פלורנס פוסטר ג'נקינס" בבימויו של סטיבן פרירס.
בסרט הוא גילם את הפסנתרן קוסמיי מק'מון, ועל הופעתו בסרט הוא זכה לשבחים ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
ב-15 ביולי 2007 נישא הלברג לשחקנית ג'וסלין טאון, ולהם שני ילדים, בת ובן.
הראשונה מביניהם, אדליין, נולדה ב-8 במאי 2012, ובנם, ויילדר טאון הלברג, נולד ב-23 באפריל 2014.
סיימון אשר לוין הוא אקולוג יהודי אמריקאי, פרופסור לביולוגיה בפקולטה לאקולוגיה ואבולוציה באוניברסיטת פרינסטון.
לוין מתמחה בשימוש של מודלים מתמטיים ובמחקרים אמפיריים בהבנת תבניות מקרוסקופיות של מערכות אקולוגיות ומגוון ביולוגי.
סיימון לוין נולד ב-1941 בבולטימור שבמרילנד במשפחה יהודית, בנם של רוקח ומורה.
בשנת 1961 קיבל לוין את התואר הראשון שלו במתמטיקה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ובשנת 1964 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת מרילנד.
לוין הוא כיום פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת פרינסטון ומנהל המרכז לביוקומפלקסיטי באוניברסיטה.
תחומי המחקר העיקריים של לווין הם בהבנה איך תבניות מקרוסקופיים מתוחזקים ברמת הביוספרה ומערכות אקולוגיות, במושגים של מנגנונים אקולוגיים ואבולוציונים הפועלים בעיקר ברמה של אורגניזמים ובממשקים שבין אקולוגיה לכלכלה.
חלק רב מעבודתו עוסק באבולוציית המגוון, מנגנוני מגוון ביולוגי במערכות טבעיות וההשפעות על המבנה והתפקוד של מערכת אקולוגית.
הוא עוסק גם במודלים של דינמיקה אפידמיולוגיים כולל עמידות בפני אנטיביוטיקה.
לוין היה היו"ר לשעבר של הדירקטוריון במכון הכלכלי-אקולוגי באייר, הנשיא של החברה האקולוגית של אמריקה והנשיא החברה למתמטיקה ביולוגית של אמריקה.
כיום לוין מכהן כיו"ר מועצת IIASA (המכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומים), יו"ר עמית של דירקטוריון המדע של מכון סנטה פה וסגן היו"ר של ועדת המדענים מעוניינים.
לוין הוא גם חבר באקדמיה הלאומית למדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאגודה האמריקאית לקידום המדע.
מק'ארתור מהאגודה האקולוגית של אמריקה על העבודה המצוינת של לוין;
פרס אוקובו מהחברה למתמטיקה ביולוגית ומהחברה היפנית לביולוגיה תאורטית;
2004 – דוקטור לשם כבוד ממכללת וויטיאר (Whittier);
2004 – פרס היינקן למדעי הסביבה מהאקדמיה המלכותית של הולנד לאמנויות ומדעים;
2005 – פרס קיוטו למדעים בסיסיים;
2007 – חבר המכון הכלכלי-אקולוגי באייר;
פרס המדען הדגול האמריקאי למדעי הביולוגיה;
2010 – פרס ראמון מארגאלף באקולוגיה ואיכות הסביבה מארגון הז'נרליטט דה קטלוניה;
2010 – פרס האקולוג הדגול מהאגודה.
2013 - המדליה הלאומית למדעים
סיימון במברגר היה פוליטיקאי אמריקאי, יהודי, שכיהן כמושל מדינת יוטה שבארצות הברית (1917–1921).
היהודי הרביעי שכיהן כמושל אחת ממדינות ארצות הברית, אחרי דייוויד עמנואל (שלא נבחר, אלא מונה) (ג'ורג'יה), וושינגטון ברטלט (ממוצא יהודי) (קליפורניה) ומוזס אלכסנדר (איידהו).
קודם לכן כיהן כחבר הסנאט המדינתי של יוטה במשך עשר שנים (1902–1912).
במברגר נולד ב-1846, לעמנואל והלן (לבית פלייש) במברגר, זוג יהודי, בעיר דרמשטאדט, בירת הדוכסות הגדולה של הסה והריין (אחת מהמדינות הזעירות שביסמרק איחד כעבור כ-25 שנה ליצירת הקיסרות הגרמנית; כיום במדינת הסן שבגרמניה).
העסק נכשל ובמברגר החליט לנטוש את סנט לואיס ונדד הרבה יותר מערבה, ליוטה, שהפכה לשטח אמריקאי רק כעשרים שנה קודם לכן בעקבות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו וטרם קיבלה אפילו מעמד של מדינה באותה עת.
הוא השתקע תחילה בעיר אוגדן, שם קנה עם חבר יהודי בשם כהן את מחצית הזכויות בבית מלון קטן, אך גם העסק הזה נכשל, והשותפים הצעירים עברו שניהם לעיר שתהפוך מעתה לעיר מגוריו הקבועה של במברגר, סולט לייק סיטי.
עם הגיעם למקום החדש רכשו השניים גם כאן, בית מלון, אותו כינו "הבית הלבן" והפעם העסק הצליח ושני היזמים הצעירים החלו לשגשג.
ב-1872 קנה במברגר בעזרת ההון הקטן שהצליח לצבור מבית המלון שלו, חלק מזכויות הקניין במכרה כסף.
הצעד ההרפתקני הזה גרם לכך, שבתוך שנתיים הבחור בן ה-28 הפך לעשיר ממש.
ב-1876 הוא קנה מספר מכרות פחם בצפון יוטה, גייס משקיעים נוספים ובסך הכל בסופו של דבר היו ברשותו מיליון דולר טבין וטקילין.
בעזרת ההון העצום הזה במושגים של אותה תקופה בנתה קבוצתו של במברגר מסילת ברזל אל אותם מכרות.
ההצלחה האירה להם פנים תחילה, אבל במברגר נכנס בתנופה גדולה מדי לעסק מסילות הברזל, אשר מסתבר שרבו בו המתחרים באותה עת, והוא איבד כתוצאה מהצעד הנוסף הזה בו הוא נקט, חלק גדול מהונו.
במברגר נישא ב-1881 לאיידה מאאס (1863–1936), ילידת גרמניה כמותו, והיה אב לארבעה ילדים.
עם השנים במברגר החזיר את שאיבד מבחינה פיננסית והחל פונה יותר ויותר לכיוון הציבורי - פוליטי.
ב-1898 מונה לחבר במועצת החינוך של סולט לייק סיטי וכיהן בה במשך כארבע שנים, תורם תוך כדי כהונתו זו, גם חלק מהונו, למען פיתוח חינוך ציבורי חינם, לכל, בעירו.
ב-1902 הוא רץ לראשונה לסנאט המדינתי של יוטה, מטעם המפלגה הדמוקרטית, ניצח ומינואר 1903 עד ינואר 1913 כיהן בבית המחוקקים ונחשב לאחד הליברלים ביותר בין הנבחרים.
בבחירות 1912, אחרי חמש תקופות כהונה רצופות, הפסיד בבחירות ויכול היה להתפנות לקהילה היהודית ולתמיכה בהתיישבות היהודית החקלאית בקלריון, יוטה.
בשנים 1911–1915 היה במברגר בין מייסדי ומגייסי התרומות הגדולים ביותר לניסיון ההתיישבות היהודית החקלאית בקלריון.
הניסיון הזה הצליח תחילה וזכה אף לתמיכתו של מושל יוטה אותה עת, אבל עקב חוסר ניסיונם של המתיישבים היהודים, חוסר מזל ובצורת, נכשל בסופו של דבר וכל המתיישבים היהודים נטשו את המקום וברובם חזרו לניו יורק, ממנה הגיעו.
משהתפנה במברגר מההתיישבות היהודית החקלאית הכושלת, הוא התלבט זמן מה אם לרוץ לסנאט של ארצות הברית, אך לבסוף בחר במירוץ לכהונת מושל יוטה.
במברגר היה יהודי במדינה שמרבית תושביה מורמונים וריצתו למושלות המדינה אף עוררה אנטישמיות חבוייה בקרב אחדים מתומכי מתחריו.
בין הבוחרים אף הופצה בשלב מסוים קריקטורה אנטישמית שלו, בה תואר עם אף "יהודי" גדול וסממנים אנטישמיים מובהקים נוספים.
המורמונים חושבים את עצמם לבני ישראל האמיתיים ולפיכך היו ביניהם למרבה האבסורד אף שכינו את במברגר, "גוי".
למרות כל זאת, במברגר התגבר הן על האנטישמיות והן על השתייכותו למיעוט דתי קטן וב-1916 ניצח בבחירות לכהונת מושל יוטה והיה למושל הרביעי שלה, היהודי הראשון ועד כה היחיד שכיהן בתפקיד וכמו כן המושל הלא מורמוני והדמוקרט הראשון.
שלום רוזנפלד כתב על הסיבות לתמיכת המורמונים בו: "במברגר נודע ברבים כמי שאינו שותה אלכוהול ואינו מעשן ואף לא העסיק במפעליו עובדים ששתו או עישנו."
מאבקו העיקרי בבחירות למושלות יוטה היה דווקא בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית.
יריבו היה המיליונר המורמוני, איל מסילות הברזל והמכרות כמוהו, אלפרד מק'קון.
בסיבוב ההצבעה הראשון בוועידת המפלגה הדמוקרטית לא הצליח איש משני המיליונרים לזכות ברוב.
לקראת הסיבוב השני עלה על הבימה אחד מראשי הכנסייה המורמונית של יוטה ובנאום נרגש קרא לצירי הוועידה הדמוקרטית להימנע מהצבעה על רקע דתי, אלא אך ורק לגופו של מועמד ודעותיו.
התוצאה הייתה ניצחון של במברגר היהודי על מק'קון המורמוני בוועידה שרוב גדול ממצביעיה היו מורמונים.
משניצח בבחירות המקדימות הייתה דרכו של במברגר לניצחון בבחירות הכלליות סלולה וקלה והוא הביס את יריבו הרפובליקני ברוב גדול.
במברגר כיהן קדנציה אחת בלבד (ינואר 1917 - ינואר 1921) ונמנע מניסיון להיבחר שוב, אף על פי שנחשב למושל מצליח ביותר.
הוא הצליח לאזן את תקציב המדינה שהיה בגרעון גדול עד בחירתו ולחם בשחיתות הממסד.
הוא פעל לפתח את התעשייה במדינה כדי לספק את תוצרת המכרות ישירות לקליפורניה במקום לשלוח את חומרי הגלם למזרח לצורך עיבוד ומשם חזרה לקליפורניה.
במקביל, הוא ותמך בהגבלת עבודת ילדים, הקטנת שבוע העבודה, הגבלת התעשייה למען טובת הציבור, זכות התארגנות לעובדים, זכות הצבעה לנשים, חינוך ציבורי לכל, איסור שתיית אלכוהול ונושאים פרוגרסיביים נוספים, שבאותה עת היו במרכז המחלוקות הפוליטיות בארצות הברית כולה.
לאחר סיום תקופת כהונתו חזר במברגר לעסקיו, אותם ניהל עד יום מותו כעבור חמש שנים, ב-1926. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "בני ישראל" בסולט לייק סיטי.
ביתו בסולט לייק סיטי הוא עד היום אחד מאתרי המורשת האמריקאית במדינת יוטה.
סיימון אנטוני בירד הוא שחקן וקומיקאי אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מתפקידו כוויל מקנזי בסדרה זוכת ה-BAFTA "קרועים" של ערוץ E4 ומתפקידו כאדם גודמן בסדרה הקומית "סעודת שישי" של ערוץ 4 הבריטי.
הוא השלישי מתוך ארבעה ילדים של גרהם והת'ר בירד.
הוא למד בבית הספר קרנמור בווסט הורסלי, ב-Royal Grammar School שבגילדפורד ולמד ספרות אנגלית בקווינס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
בקיימברידג' היה בירד נשיא המועדון הדרמה "פוטלייטס" , להקת התיאטרון של האוניברסיטה.
אחרי שסיים את תואר ה-MA בבירקבק קולג', הקים בירד את להקת הבידור "בית וינדזור" יחד עם ג'ו תומאס (המגלם את סיימון קופר בסדרה "קרועים") ועם ג'וני סוויט.
ב-2007 הופיעה הלהקה בפסטיבל אדינבורו, וב-2008 השתתפו במופע בשם "The Meeting".
בירד ותומאס השתתפו גם בתוכנית הפודקאסט של רדיו ערוץ 4 "Weekly Show" בשנים 2006 ו-2007.
בירד הופיע גם כסטנדאפיסט והשתתף בתחרות הסטודנטים הלאומית (Chortle's national student comedy awards) בשנים 2005, 2006, 2007 ו-2008. הוא הגיע למקום השני ב-2008, ב-2006 עלה לגמר, וב-2007 נפסל כי הפר את הכללים.
פריצת הדרך של בירד הייתה ב-2008 כשלוהק לקומדיית הנעורים "קרועים" של ערוץ E4 בתפקיד ויל מקנזי, יחד עם ג'ו תומאס.
ב-2008 זכה בפרס הקומדיה הבריטית לשחקן החדש הטוב ביותר, וב-2009 זכה בפרס הקומדיה הבריטית לשחקן הטוב ביותר.
ב-2008 גם היה מועמד לפרס "Royal Television Society" להופעה הקומית הטובה ביותר, וב-2009 היה מועמד לפרס באפט"א להופעה הטובה ביותר בתוכנית קומית.[
ב-2010 יצר בירד את התוכנית הקומית "The King Is Dead" ששודרה ב-BBC Three, והנחה אותה לצדם של ניק מוחמד וקאטי ויקס.
בירד מופיע בסיטקום "סעודת שישי" שכתב רוברט פופר ובהפקת "Big Talk Productions".
הסדרה עוסקת בסעודת ליל שבת שבועית של משפחה יהודית.
בירד מגלם את הבן הבכור במשפחה אדם גודמן.
בירד חזר להופיע בתפקיד ויל מקנזי בסרט הקולנוע "קרועים" שיצא לאקרנים ב-17 באוגוסט 2011.
עוד יצר בירד עבור ערוץ 4 את הפיילוט "Chickens".
הוא גם כתב וכיכב בסדרה לצדם של ג'וני סוויט וג'ו תומאס.
הסדרה עוסקת בשלושה גברים שנשארים באנגליה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הסדרה שודרה כחלק מעונת "Comedy Showcase" של ערוץ 4. בסוף 2012 החלו צילומי עונה של 6 פרקים עבור Sky1, ששודרה בקיץ 2013.
ב-2015 החל בירד להשתתף בפרסומות טלוויזיה של חברת Thetrainline.com.
על הבחירה המקצועית שלו אמר בירד כי "מעולם לא רציתי להיות שחקן.
כל האנשים שאני אוהב הם הם עצמם - כמו לארי דייוויד".
עוד סיפר שהוריו היו רוצים שישלים את לימודי הדוקטורט שלו.
בירד הוא אוהד של מועדון הכדורגל קריסטל פאלאס.
ב-2012 נשא לאישה את ליסה אוונס.
סיימון ויליאמס הוא שחקן אנגלי.
ויליאמס ידוע בעיקר מהופעתו בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד ג'יימס בלאמי.
הוא לרוב מגלם דמויות מהמעמד הבינוני-גבוה או אריסטוקרטים מהמעמד הגבוה.
הוא מוכר גם מתפקידו כד"ר צ'ארלס קרטרייט בסיטקום "אל תחכה לי" וכסר צ'ארלס מריק בסדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי".
סיימון ויליאמס נולד בעיר וינדזור שבמחוז ברקשייר.
הוריו היו השחקנים יו ויליאמס ומרגרט ויינר.
אחיו הוגו ויליאמס הוא משורר, ואחותו פולי נשואה לשחקן נייג'ל הייברס שכיכב איתו בסיטקום "אל תחכה לי".
ויליאמס התחנך בבית הספר הארו שבהארו און דה היל ברובע הארו שבמערב לונדון.
ויליאם למד משחק בתיאטרון רפרטוארי בוורת'ינג, בברמינגהאם ובבאת'.
אחרי כן הצטרף לקבוצת התיאטרון "Theatre Workshop".
ויליאמס הופיע במספר רב של מחזות בתיאטרון, וכמו כן ביים מספר מחזות.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-1967 בסדרת הטלוויזיה "Man in a Suitcase".
ב-1969 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "סלים ג'ון".
פריצת הדרך בקריירה שלו הייתה ב-1971 כששיחק בתפקיד ג'יימס בלאמי בפרק "Board Wages" בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים".
הוא המשיך והופיע ב-37 פרקים של הסדרה עד הפרק הלפני אחרון "All the King's Horses" בשנת 1975. עוד ב-1975 שיחק בסדרה "Wodehouse Playhouse".
בין השנים 1979 ו-1981 שיחק בתפקיד לורנס לוקאס בסדרה "Agony", ב-1995 הוא גילם שוב את אותה דמות בסדרה "Agony Again".
עוד שיחק ב-1983 בתפקיד נייג'ל פנינגטון-סמיית' בתוכנית הטלוויזיה .
ב-1981 שיחק ויליאמס בתפקיד בודו בסדרת המדע בדיוני הקומית "Kinvig".
ב-1985 החליף ויליאמס את השחקן ריצ'רד חפר בתפקיד ד"ר צ'ארלס קרטרייט בסיטקום "אל תחכה לי".
הוא המשיך לשחק בסדרה במשך שלוש עונות עד ל-1990. עוד באותה תקופה הופיע בסדרת המשטרה "ג'ולייט בראבו", במיני-סדרה של "דוקטור הו" בשם "Remembrance of the Daleks" בתפקיד גילמור, בסדרה "Minder" ובפרק הפיילוט של "The Alleyn Mysteries" בתפקיד רודריק אליין.
הוא גם השתתף בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "הרמז" בתפקיד קורבן הרצח, מר צ'פמן.
ברדיו שיחק ויליאמס בתפקיד קפטן הייסטינגס בתסכיתים אחדים, עיבודים לספריה שח אגאתה כריסטי בכיכובו של ג'ון מופאט בתפקיד הרקול פוארו.
בשנות התשעים והלאה הופיע ויליאמס בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן: "ברז'רק", "דנג'רפילד", "נשות המזנון", "סקרלט פימפרנל", "דיאל ופסקו", "נערות רעות", "חקירות המפקח לינלי", "Starhunter 2300", "קצוות מפוצלים", "הארטביט", " Family Affairs", "רופאים", "The Bill", "קינגדום" והסדרה "ראשון בין שווים".
בשנת 1992 כיכב ויליאמס בסדרה "The Mixer" יחד עם ג'רמי קלייד.
ב-1997 שיחק בסרט "מלחמת האופיום" בתפקיד צ'ארלס אליוט .
ב-1994 השתתף ויליאמס בסדרה "Law and Disorder" בתפקיד ג'רלד טריג, ובשנים 2000 עד 2003 שיחק בתפקיד סר צ'ארלס מריק בסדרה הרפואית "הולבי סיטי".
ב-2000 הופיע ויליאמס בתוכנית הרדיו של ה-BBC כ "Just a Minute".
ב-2002 שיחק בסרט "The Gathering Storm", והופיע בגרסת אודיו של "דוקטור הו" בדרמה "Nekromanteia".
ב-2008 הופיע ויליאמס בפרק בסדרת הריגול "ספוקס" בתפקיד הבנקאי סר פרנסיס דנהאם.
ב-2009 השתתף בפרק בסדרה "חדר מיון" בתפקיד פרופ' דה סילבה, אביו של אחד הרופאים הצעירים ד"ר טובי דה סילבה.
ב-2010 שיחק בתפקיד לורד גודווין בסדרת הטלוויזיה "מרלין" בפרק "The Changeling".
ב-2010 קרא ויליאמס שלושה שירים עבור התקליטור "We Will Remember Them" שיצא לאור על ידי הלגיון הבריטי המלכותי .
ויליאמס כתב שני רומנים " Talking Oscars" ו-"Kill the Lights" וגם מספר מחזות.
בנובמבר 2007 הופיע במחזה בתיאטרון ג'רמין סטריט הסמוך לכיכר פיקדילי בלונדון.
ויליאמס פעל למען קרן הצדקה לשחקנים Actors' Charitable Trust ועבור "דנוויל הול" במשך 30 שנה, ו-15 מתוכן היה יושב ראש שותף יחד עם השחקנית אנג'לה ת'ורן.
הוא גם מקדיש מזמנו לקרן הצדקה של סר טרנס רטיגן, קרן המלך ג'ורג' החמישי לשחקנים ושחקניות, ולארגוני צדקה נוספים.
ב-2011 שיחק ויליאמס בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה הקנדית "התעלומות של הבלש מורדוק".
לכבוד התפקיד המוכר ביותר שלו נקרא הפרק "Downstairs, Upstairs".
בספטמבר ובאוקטובר 2011 חזר ויליאמס וגילם את הדמות של קפטן איאן גילמור בסדרת האודיו של "Big Finish Productions" שיצא לאור ביולי 2012. עונה נוספת הוקלטה באוקטובר 2012 ויצאה לאור ביוני 2013.
ב-2012 הופיע ויליאמס בעיבוד לתיאטרון של "מרכבות האש" המבוסס על הסרט באותו שם.
הוא גילם את ראש הקולג' קאיוס בקיימברידג', תפקיד שמילא על המסך השחקן לינדזי אנדרסון.
ב-2015 שיחק ויליאמס בתפקיד ג'רמיה מוקסלי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "האב בראון" בפרק "The Kembleford Boggart".
ויליאמס התחתן עם השחקנית בלינדה קרול, והיו להם שני ילדים, טאם ואיימי.
ב-1986 הוא התחתן עם השחקנית לוסי פלמינג בתם של פיטר פלמינג וסיליה ג'ונסון, ואחייניתו של איאן פלמינג היוצר של ג'יימס בונד.
הפרלמנט הליטאי, הנקרא בליטאית סיימאס, ובשמו המלא: הסיימאס של הרפובליקה הליטאית (בליטאית: Lietuvos Respublikos Seimas), הוא הרשות המחוקקת בליטא.
הוא מורכב מבית אחד ובו 141 נציגים הנבחרים מדי 4 שנים.
71 נציגים נבחרים לפי מחוזות בחירה (נציג מכל מחוז) ועוד כ-70 נציגים נבחרים באופן יחסי בכל הארץ, כשאחוז החסימה עומד על כ-5%.
תפקידי הפרלמנט הם חקיקת חוקים, תיקונים לחוקת ליטא, העברת התקציב, פיקוח על המיסים, אשרור אמנות בינלאומיות, מינוי ראש הממשלה המועמד על ידי הנשיא ואת ממשלתו, ושליטה ופיקוח על פעילותם.
בנוסף על כך, הסיימאס רשאי להכריז על מצב חירום ועל גיוס צבאי.
לרוב, ההצבעות בסיימאס הן פתוחות, מלבד הצבעות אי-אמון.
בפרלמנט ישנן כ-15 ועדות, המונות בין 7 ל-17 חברים, מלבד הוועדה לענייני אירופה, הכוללת לפחות 15 חברים.
+קואליציה וממשלה (81)המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ליטא52 מושביםהשחר מעל ניימן (מפלגת מרכז-שמאל כלכלית וימנית לאומית)18 מושביםאיגוד החקלאים והירוקים הליטאים8 מושביםפעולה אלקטורלית של פולנים בליטא - ברית המשפחות הנוצריות 3 מושביםאופוזיציה (60)איחוד המולדת28 מושביםדמוקרטים למען ליטא16 מושביםתנועת הליברלים12 מושביםעצמאיים2 מושביםהברית הלאומיתמושב אחדאיחוד המרכז-ימיןמושב אחד
הסיימאס הליטאי התקיים במספר צורות במספר תקופות בהיסטוריה של ליטא.
בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא התקיים הסיימאס בין השנים 1445 ו-1569, בתחילה כמועצה מייעצת ובהמשך כבית התחתון של הפרלמנט.
כבית העליון שימשה מועצת הלורדים של ליטא.
ב-1569 אוחדו הסיימים של ליטא ושל פולין במסגרת האיחוד הפולני-ליטאי.
בתקופת עצמאות ליטא בין שתי מלחמות העולם התקיים שוב סיימאס ליטאי.
ב-14–15 באפריל 1920 התקיימו בחירות לאספה המחוקקת של ליטא שניסחה חוקה למדינה.
בין השנים 1922 ו-1926 נבחרו שלושה סיימים.
בין החברים נבחרו חברי פרלמנט יהודים מטעם מפלגות יהודיות.
הסיימאס השלישי פוזר ב-1927 בעקבות עליית משטרו האוטוריטארי של אנטאנס סמטונה.
ב-1936 נבחר הסיימאס הרביעי שבו לא הותר שיתופן של מפלגות אופוזיציה.
ב-1940, בעקבות האולטימטום של ברית המועצות, פוזר הסיימאס הרביעי ונבחר במקומו סיימאס בובות קומוניסטי.
לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות שינה הסיימאס הקומוניסטי את שמו לסובייט העליון של הרפובליקה הסוציאליסטית הליטאית.
הסיימאס הראשון לאחר עצמאות ליטא מברית המועצות התכנס לראשונה בשנת 1992 ומאז נערכו שבע מערכות בחירות.
בשנת 2009 אירנה דגוטיינה נבחרה ליושב ראש הסיימאס, האישה הראשונה בתפקיד.
הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2024. המפלגה הגדולה ביותר היא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הליטאית שלה 52 נציגים מתוך 141 חברי הפרלמנט.
סיימון באז הוא דמות בדיונית של גיבור-על הידוע כגרין לנטרן, שמופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The New 52: FCBD Special Edition מיוני 2012, ונוצר בידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר דאג מנקי.
סיימון באז הוא הגרין לנטרן הראשון ממוצא ערבי-לבנוני, והגיע מרקע פלילי עד שנבחר לשמש כגרין לנטרן של סקטור 2814 בידי טבעת הכוח הירוקה המשולבת של האל ג'ורדן וסינסטרו, אשר נחשבו למתים, במהלך חקירה משטרתית.
כגרין לנטרן, באז חבר בליגת הצדק, ושותפה של הגרין לנטרן ג'סיקה קרוז בהגנה על כדור הארץ לאחר שהגנת סקטור 2814 עברה לידיהם של חיל הפקחים האדומים.
ילדות והפיכה לפקח, עליית הצבא השלישי וזעמו של הפקח הראשון
סיימון באז גדל בדירבורן, מישיגן, ובשל מוצאם הלבנוני, הוא ואחותו עברו בריונות ונידוי חברתי בבית ספרם בשל פיגועי 11 בספטמבר 2001. בבגרותו, סיימון רכש תואר בהנדסה, והחל לעבוד במפעל לייצור מכוניות.
סיימון פוטר מעבודתו בעקבות המשבר הכלכלי בדטרויט שגרם לסגירת המפעל שבו עבד, והחל לעסוק במרוצי רחוב בלתי חוקיים, אשר אחד מהם גרם לנפילתו לתרדמת של גיסו.
הוא הפסיק לעסוק במרוצים והחל לגנוב מכוניות ולמכור את חלקיהן מחדש, ויום אחד גנב ואן והתגלה בידי רשויות החוק.
במרדף מרשויות החוק, הוא גילה כי בוואן מוטמנת פצצה, והסיעו לתוך המפעל הנטוש שבו עבד.
לאחר הפיצוץ, רשויות החוק לכדו את סיימון והאשימו אותו בביצוע פיגוע טרור בשל מוצאו.
בשעת החקירה, טבעת הכוח המשולבת של חברי חיל הפקחים הירוקים האל ג'ורדן וסינסטרו בוחרת את סיימון למארחה החדש (זאת לאחר שג'ורדן וסינסטרו נחשבו למתים לאחר שהותקפו בידי שומרי היקום).
סיימון נמלט מהמקום, וסוכני הרשויות הפדרליים מסרו על כך לאמנדה וולר שיצרה קשר עם סייבורג, חבר ליגת הצדק.
הוא בתורו יידע את שאר חברי הליגה ובאטמן האם מישהו יצר קשר עם האל ג'ורדן.
סיימון, הנחוש בדעתו לטהר את שמו ולמנוע את פלישתו של "צבא שלישי", נתקל בליגת הצדק ומואשם בחטיפתו של ג'ורדן.
הוא מסרב להילחם בהם, אך כאשר באטמן מנסה להסיר ממנו את הטבעת, מנגנון ההגנה שבה מונע ממנו לעשות זאת והוא בורח.
הוא מתאחד עם אחותו, והם מחליטים לצאת למסע לטיהור שמו הטוב.
לאחר שהתחקו על מקור הפצצה, הצבא השלישי תקף את המקום והרגו את הנוכחים, מלבד סיימון ואחותו שהתחבאו במרתף.
לאחר שה-FBI שיגר פצצות על המקום, פקח ירוק בשם ב'דג הופיע ושאל היכן האל ג'ורדן.
ב'דג לקח את סיימון למיקום מרוחק, ושם הם פיצחו את המסרים החבויים בתוך טבעת הכוח המשולבת.
ג'ורדן אמר כי שומרי היקום השתגעו, והחליטו להחליף את חיל הפקחים הירוקים ב"צבא השלישי" שלהם, וכי מטרתם להשתלט על היקום.
סינסטרו אמר כי הוא בחר בסיימון במכוון, וזאת כי הוא דומה לו בכך שהוא יעשה הכל כדי להשיג את מטרותיו ומסוגל להתגבר על כל פחד שהוא, ואמר כי הוא רוצה שסיימון ישמיד את שומרי היקום.
לאחר שלמד איך להטעין את טבעת הכוח שלו והעיר את גיסו מתרדמתו, סיימון המריא עם ב'דג והם יצאו להציל את גאי גרדנר משבי הצבא השלישי.
לאחר שהביסו את חברי הצבא השלישי שהוצבו לשמור על גרדנר, הם מתכננים תוכנית בירח, וחוברים לשאר הפקחים הירוקים הנותרים בכוכב הלכת אואה נגד שומרי היקום והצבא השלישי.
בתחילת הקרב, סיימון וב'דג נכנסים לחדר הצללים, שם הם נתקלים ביד השחורה.
בחדר הצללים, סיימון וב'דג מבחינים כי היד השחורה כולא את השומרים הטמפלרים.
קרב מתפתח בין סיימון ליד השחורה, אשר שואב את סיימון לתוך טבעת הכוח השחורה שלו כאשר דעתו מוסחת.
הוא נפגש עם ג'ורדן, סינסטרו ופקחים ירוקים נוספים, אשר אומרים לו כי הוא נמצא באזור המת.
לאחר שג'ורדן אמר כי סיימון לא מת היות שטבעתו עדיין זורחת, סינסטרו תוקף את סיימון בניסיון להשיג את הטבעת אך נורה באופן אנוש בידי אקדחו של סיימון.
כאשר ב'דג והשומרים הטמפלרים מנסים להחזיר את סיימון לממלכת החיים, הטבעת של סיימון מתפצלת לשניים לאחר שהיא חשה בנוכחותו של ג'ורדן, אם כי סינסטרו הוא זה שמשיג את הטבעת.
סיימון וסינסטרו חוזרים לחדר הצללים, בעוד ג'ורדן נשאר מאחור והיד השחורה נשאב לתוך האזור המת.
סינסטרו מאיים על סיימון, ב'דג והשומרים הטמפלרים ודורש לדעת איפה הפקח הראשון - הישות הראשונה ביקום שענדה טבעת כוח, שנכלאה בידי שומרי היקום והשתחררה בעקבות הקרב נגד שומרי היקום והצבא השלישי, וכעת נחושה לעצב את היקום מחדש - ומשתגר מהמקום לאחר שהם מנסים להסביר לו כי הם בעלי ברית.
סיימון וב'דג עדים כאשר סינסטרו, אשר נעשה לפקח צהוב פעם נוספת.
תוקף את כוכבת הספיר קרול פריס ואת הפקח הלבן קייל ריינר.
סיימון וב'דג מביסים אותו בעזרת טבעת הכוח הלבנה של קייל ריינר, והם יוצאים להביס את הפקח הראשון.
הם חוברים לחיל הפקחים הירוקים, ג'ורדן, חיל הפקחים הכחולים, שבט אינדיגו, חיל הפקחים האדומים, חיל כוכבות הספיר ולסוכן הכתום ומביסים את הפקח הראשון וחיל הפקחים השחורים.
ליגת הצדק של אמריקה, גרין לנטרן של כדור הארץ, לידה מחדש
לאחר אירועים אלו, סיימון חזר לכדור הארץ כחלק מהיותו מגן סקטור 2814, והוצעה לו חברות בליגת הצדק של אמריקה בהנהלת אמנדה וולר וסטיב טרבור, וזאת בתמורה למחיקת הרישומים הפליליים שלו וטיהור שמו הטוב.
הוא הסכים להצעה, ועם חבריו לקבוצה לחם בחברה הסודית של נבלי-העל.
הוא השתתף באירועי "מלחמת השילוש", ונראה רודף אחר באטמן האוחז בתיבה פנדורה עד שהותקף בידי סופרמן.
כאשר סייבורג הותקף ונפצע אנושות בידי חבר סינדיקט הפשע של אמריקה "רשת" מארץ-3, באז השתמש בטבעתו כדי למנוע מסייבורג למות עד למציאת פתרון.
הליגה פורקה לאחר אירועי "רוע נצחי" וכליאתם הזמנית במטריצת פיירסטורם בידי הנבל דספרו.
כאשר "השריד", נבל אשר מקורו ביקום קודם ליקום DC הנוכחי ובעל כוחות של אל חדש, תקף, ג'ורדן ביקש ממנהיג חיל הפקחים האדומים גאי גרדנר סיוע בקרב בתמורה להענקת סקטור אישי לחיל הפקחים האדומים.
גרדנר בחר בסקטור 2814, ואמר כי עם חתימת העסקה יהיה אסור לאף חבר בחיל הפקחים הירוקים לשהות בסקטור, כולל בכדור הארץ.
כחלק מחתימת העסקה, ג'ורדן קבע עם גרדנר כי לסיימון תהיה הרשות לשמור על כדור הארץ, וכי הוא יהיה שגריר חיל הפקחים הירוקים בכדור הארץ ובסקטור 2814.
במהלך אירועי חידוש הכותרים "לידה מחדש", סיימון והפקחית הירוקה ג'סיקה קרוז מוזעקים בידי טבעות הכוח שלהם לזירת אירוע, שם הם מובסים בידי ציידי אדם.
האירוע מתגלה כמבחן שנערך להם בידי האל ג'ורדן, אשר נועד לקבוע האם הם כשירים להגן על כדור הארץ בלעדיו.
הוא ממזג את סוללות הכוח שלהם, וזאת כדי שיוכלו לעבוד ביחד.
הוא מעניק להם חברות רשמית בליגת הצדק, וזאת כדי שיוכלו להתאמן גם עם גיבורי-על נוספים.
סיימון בוליבר באקנר הבן היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על הארמייה העשירית בקרב אוקינאווה, ונהרג מפגיעת פגז ארטילריה לקראת סיום הקרב, ובכך היה לגנרל האמריקני הבכיר ביותר שנהרג במלחמה מפגיעת אש אויב.
באקנר נולד ב-18 ביולי 1886 במנפורדוויל, קנטקי, לסיימון בוליבר באקנר ולדליה הייז קלייבורן.
אביו היה גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולאחר מכן כיהן כמושל קנטקי בין השנים 1887–1891, ואף היה מועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית הלאומית (דמוקרטי הזהב).
בשנת 1904 החל באקנר את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1908 קיבל דרגת לוטננט משנה בצבא ארצות הברית.
באקנר שירת שתי תקופות בפיליפינים, ואף לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה מילא באקנר תפקידי מטה והדרכה, וב-11 בינואר 1937 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים).
בספטמבר 1938 מונה באקנר למפקד רגימנט הרגלים ה-22, ובנובמבר 1939 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-6. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה באקנר לדרגת בריגדיר גנרל, ומונה למפקד פיקוד ההגנה אלסקה, וב-4 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
במהלך המלחמה הייתה אלסקה גזרה שקטה, אולם ביוני 1942 התחולל בגזרה קרב אטו, כחלק מהקרב על האיים האלאוטיים.
ב-4 במאי 1943 הועלה באקנר לדרגת לוטננט גנרל, וב-20 ביוני 1944 מונה למפקד הארמייה העשירית בהוואי.
בתחילה הייתה הארמייה מיועדת לכבוש את טאיוואן, אולם לבסוף בוטלה המשימה ועל הארמייה הוטל לכבוש את אוקינאווה.
הקרב שהחל ב-1 באפריל 1945 היה הגדול ביותר, הממושך ביותר, והעקוב מדם בכל ההיסטוריה הצבאית האמריקנית.
ב-18 ביוני זמן קצר לפני שהוכרע הקרב, יצא באקנר לסיור בגזרת הלחימה, ובשעה שהשקיף על כוחותיו נפגע מאש ארטילרית.
באקנר פונה במצב קשה מאוד, ונפטר זמן קצר לאחר מכן, ואת מקומו תפס מפקד כוחות הנחתים רוי גייגר.
באקנר נקבר בבית הקברות בפרנקפורט, קנטקי, ובשנת 1954 הועלה לאחר מותו לדרגת גנרל.
סיימון אנתוני פוקס וורד היה שחקן תיאטרון וקולנוע אנגלי.
הוא היה ידוע מהופעתו בתפקיד וינסטון צ'רצ'יל הצעיר בסרט "וינסטון הצעיר" משנת 1972, בתפקיד סר מונטי אווררד בסדרה "השופט ג'ון דיד", ובדמות בישוף גרדינר בסדרה "שושלת טיודור".
וורד נולד בבקנהאם, בנם של ויניפרד ולאונרד פוקס וורד.
מגיל צעיר רצה להיות שחקן.
הוא למד בבית הספר Alleyn's School בלונדון, שמשמש כבית התיאטרון הלאומי לנוער, אליו הצטרף בגיל 13 למשך שמונה שנים.
הופעת הבכורה המקצועית שלו הייתה ב-1963 בתיאטרון הרפרטוארי של נורת'המפטון, ושנה אחר כך הופיע לראשונה בלונדון במחזה "The 4th of June".
ב-RADA פגש וורד את אלכסנדרה איתה התחתן ב-1964. אחרי הלימודים ב-RADA הופיע וורד בתיאטרון רפרטוארי בנורת'המפטון, ברמינגהאם ואוקספורד וגם בתיאטראות וסט אנד בלונדון.
פריצת הדרך של וורד בתיאטרון הגיעה ב-1967 בהופעתו בתפקיד דניס במחזה "שלל" מאת ג'ו אורטון, שהובילה לתפקידים אחדים בסרטי קולנוע ובטלוויזיה.
תפקידיו החשובים בקולנוע היו בשנות השבעים של המאה העשרים.
ב-1971 שיחק וורד בתפקיד הראשי בדמות וינסטון צ'רצ'יל בסרט "וינסטון הצעיר".
בתפקיד זה זכה להכרה לאומית ובהמשך אותו עשור כיכב בכמה סרטים בולטים.
ב-1973 גילם וורד את הדוכס מבקינגהם בסרטו של ריצ'רד לסטר "שלושת המוסקטרים", וב-1974 גילם את אותה דמות בסרט ההמשך "ארבעת המוסקטרים".
עוד ב-1974 שיחק בתפקיד הווטרינר ג'יימס הריוט בעיבוד הקולנועי של הספר "כל היצורים גדולים כקטנים".
ב-1976 הופיע בתפקיד ראשי בדמות לוטננט קרופורד בסרט המלחמה "אלופי ההפלות".
ב-1979 כיכב בדמות לוטננט ויליאם ורקר בסרט "Zulu Dawn".
ב-1973 שיחק בדמות של נאצי (שאמור להיות סימפתי, ומעורר הזדהות) בסרט "Hitler: The Last Ten Days".
בשנת 1984 השתתף בסרט גיבורי העל "סופרגירל" בתפקיד זור-אל (אנ').
ב-1986 כיכב וורד בתפקיד הראשי במחזה "רוס" מאת טרנס רטיגן בהפקה מחודשת בווסט אנד, הפקה ראשונה מאז ההצגה המקורית מ-1960. המחזה הוצג בסיור הופעות בבריטניה ואחר כך בתיאטרון אלכסנדרה המלכותי בטורונטו, ובתיאטרון האולד ויק בהשתתפות מארק סינדן בדמות דיקינסון, ועם דייוויד לנגטון, רולנד קורם, ברוס מונטגיו וארנסט קלארק בתפקידי משנה.
וורד הופיע בסרטי קולנוע מעטים אחרי שנות השבעים, בהם הסרט "אנקת גבהים" בכיכובו של רייף פיינס משנת 1992, לצדה של בתו סופי וורד.
ב-1987 נפצע באופן חמור בראשו בתקיפה ברחוב שלא נפתרה.
ב-1995 בהתרעה קצרה החליף וורד את סטיבן פריי בתפקידו במחזה "Cell Mates", אחרי שפריי פרש זמן קצר אחר תחילת ההופעות.
בשנים 2001 עד 2007 הופיע וורד בתפקיד סר מונטי אווררד בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "השופט ג'ון דיד".
מ-2007 עד 2010 גילם את הבישוף סטיבן גרדינר בסדרת הדרמה "שושלת טיודור".
ב-2010 שיחק וורד בתפקיד הראשי במחזה "טירופו של ג'ורג' השלישי" מאת אלן בנט בסיור הופעות בבריטניה.
ב-1964 התחתן וורד עם אלכסנדרה.
נולדו להם שלוש בנות, סופי קלודיה וקיטי.
בתו קיטי נשואה לסטנדאפיסט הבריטי מייקל מקינטייר.
ב-22 ביולי 2012 פורסם שוורד נפטר אחרי מחלה ממושכת.
לדברי הסוכן שלו הוא מת בשלווה ב-20 ביולי כשבני משפחתו לצדו.
CWS T-1 (בפולנית: Smyk) היא מכונית מיקרו, דלת 1 קדמית, 4 נוסעים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הפולנית "Biuro Konstrukcji Przemysłu Motoryzacyjnego", בווארשה, בין השנים 1957–1959.
גוף דגם ה"סיימאק" נבנה על ידי מהנדס הרכב הפולני "Andrzej Zgliczyński", במשותף עם מהנדס הרכב הפולני "Janusz Zygadlewicz".
1 דלת קדמית - נפתחת
גלגל רזרבי - תלוי בימין הדלת (פנימי)
סיימון ייטס הוא רוכב אופני כביש ומסלול בריטי מקצועי לשעבר.
הוא מנצח הוואלטה אספניה 2018 וג'ירו ד'איטליה ב-2025. ייטס הוא אחיו התאום של אדם ייטס שגם הוא רוכב אופניים מקצועי.
סיימון ואדם ילידי העיר ברי שליד מנצ'סטר החלו להתעניין ברכיבה כשאביהם שהיה רוכב כביש חובב לקח אותם בהיותם בני 9 לצפייה במרוץ אופני מסלול בוולודרום של מנצ'סטר .
ב-2011, בגיל 18, התקבל לאקדמיה האולימפית של בריטניה וב-2013 זכה באליפות העולם במירוץ הנקודות.
ב-2014 הוחתם בקבוצת גרינאדג' האוסטרלית (שהפכה בהמשך לאוריקה ולאחר מכן למיצ'לטון-סקוט).
הישגו הבולט הראשון היה ניצחון בקטע בוואלטה אספניה ב-2016. ב-2017 שיחזר את ההישג של אחיו משנה קודמת, וניצח בקטגוריית ה"חולצה הלבנה" של הרוכב הצעיר בטור דה פראנס.
בג'ירו דאיטליה 2018 הוביל ייטס במרבית שלבי המירוץ תוך שהוא מנצח בשלושה קטעים ולובש את החולצה הוורודה שלושה עשר קטעים.
בקטע ה-19, בעליה הקשה לקולה דלה פינסטרה יצא כריס פרום לבריחת יחיד של כ-80 ק"מ, תוך שפתח פער גדול מול שאר מתחרי הדירוג הכללי.
סיימון ייטס, שכבר בקטע שלפני כן גילה סימני חולשה, החל לפגר עוד לפני הבריחה של פרום וסיים את הקטע בפער של כ-38 דקות אחרי פרום שניצח בקטע, עבר להוביל בדירוג הכללי וניצח במרוץ כולו.
ייטס סיים את המרוץ במקום ה-21 בדירוג הכללי.
בוואלטה אספניה 2018 רכב יחד עם אחיו אדם בקבוצה, הוביל במרבית שלבי המירוץ ואף ניצח בקטע אחד.
בסיום המרוץ הוא ניצח בדירוג הכללי תוך כדי שהוא מקדים את אנריק מאס ב-1:46 דקות ואת מיגל אנחל לופס ב-2:04 דקות.
כמו כן, ניצח ייטס גם בקטגוריית הקומבינציה של הוואלטה אספניה.
ניצחון זה היה גם הניצחון הראשון של רוכב בקבוצת מיצ'לטון-סקוט בגראנד טור.
בג'ירו ד'איטליה 2019, סיים במקום ה-9 ואכזב לאחר שהצהיר על עצמו לפני המרוץ כמועמד הבכיר לניצחון.
בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-12 ואת הקטע ה-15 לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה בשני הקטעים.
בעונת 2016, סיימון ייטס הושעה לארבעה חודשים לאחר שבדמו נמצאו שרידי טרבוטלין.
ייטס טען להגנתו שמדובר בטעות בירוקרטית בכך ששכח לבקש פטור רפואי לשימוש בתרופה, מה שלא מנע את השעייתו.
סיימון בוליבר באקאנר היה חייל בצבא ארצות הברית ולימים פוליטיקאי אמריקאי, אשר לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ולאחר מכן שירת בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
לימים גם נבחר למושל קנטקי ה-30.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט-פוינט, עבד באקנר כמדריך באותה אקדמיה.
הוא לקח הפסקה מלימוד באקדמיה על מנת להילחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, בה נלחם בקרבות חשובים רבים.
הוא פרש מהצבא בשנת 1855 לטובת ניהול עסק הנדל"ן של אביו החורג בשיקגו, אילינוי.
הוא חזר למדינת קנטקי בה נולד בשנת 1857 וב-1861 מונה לאדמיניסטרטור על ידי המושל ברייה מגאופין.
בתפקיד זה, הוא ניסה לכפות על קנטקי עמדה נייטרלית במלחמת האזרחים האמריקנית בימיה הראשונים של המלחמה.
כאשר הנייטרליות הופרה, הסכים בקאנר להצעת הצבא הקונפדרטי למינויו לתפקיד צבאי בכיר, ודחה הצעה דומה שקיבל מצבא האיחוד.
ב-1862 הסכים לדרישת מפקד כוחות צבא האיחוד באזור קנטקי, יוליסס ס.
גרנט, לכניעה ללא תנאים בקרב מבצר דונלסון, בכך בעצם הפך לגנרל הקונפדרטי הראשון שנכנע במלחמה.
הוא בילה את חמשת החודשים הבאים כשבוי.
לאחר שחרורו, לקח חלק בניסיון הכיבוש הכושל של קנטקי תחת פיקודו של הגנרל הקונפדרטי בקרסטון בראגס, ולקראת סוף המלחמה מונה לראש המטה של הגנרל אדמונד קירבי סמית' בחזית הטרנס מיסיסיפית.
בשנים שלאחר המלחמה החל באקנר לפעול במישור הפוליטי ובשנת 1887 הוא נבחר למושל מדינת קנטקי.
זה היה ניסיונו השני לריצה לתפקיד לאחר הפסד מספר שנים קודם לכן.
כהונתו הייתה נגועה בסכסוכים אלימים באזורים המזרחיים של המדינה, כך למשל סכסוך הטפילד-מק'קוי ומלחמת מחוז רואן קרו בתקופת שלטונו כמושל.
ממשלו זועזע בסקנדל פוליטי כאשר בשנת 1888 גזברו ג'יימס טייט נעלם עם כ-250,000$ כספי ממשל.
כמושל היה ידוע בהטלת וטו על חקיקות למיניהן של לוביסטים.
בישיבות קבינט בשנת 1888 בלבד הוא הוציא יותר וטו מאשר עשרת קודמיו בתפקיד ביחד.
ב-1895 הוא נכשל בניסיונו להיכנס לסנאט.
בשנה שלאחר מכן הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית או "הדמוקרטים המוזהבים", קבוצה קטנה יחסית של חברים מהמפלגה הדמוקרטית בארצות הברית אשר העדיפו מדיניות של תקן זהב מאשר מדיניות 'כסף חופשי' בה בחרו לתמוך רוב הדמוקרטים.
הוא היה מועמדם של 'המוזהבים' לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות 1896, אך הצליח להשיג רק קצת יותר מאחוז אחד מכלל הקולות, יחד עם באקנר על פתק הבחירות של ה'דמוקרטים המוזהבים' הופיע גם המועמד ג'ון.
לאחר הכישלון בבחירות אלו באקנר מעולם יותר לא ניסה את מזלו בפוליטיקה והוא נפטר ב-8 בינואר 1914.
סימון הארנב היא סדרת אנימציה צרפתית המבוססת על סדרת הספרים של הסופרת סטפאני בלאק , אשר שודרה לראשונה בצרפת בשנת 2016. הסדרה עלתה לשידור בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הופ!
סימון גר עם הוריו ואחיו הקטן אדם.
יחד איתם ועם חבריו הוא מתמודד עם מצבים יום יומיים של עולם הילדים, כמו פחדים וקשיים, ופותר אותם בעזרת דמיון ותושייה.
סימון אמנם נראה כמו ארנבון, אך למעשה הוא ילד קטן ונמרץ.
הוא לוקח יוזמה, יצירתי ואף עקשן.
הוא לא אוהב להפסיד, אבל מבין שכך הוא לומד מטעויות.
סיימון אוהב בעיקר להתלבש כמו גיבור על, אותו הוא מכנה "סופר ארנב".
אחיו אדם מתלבש גם הוא כמו גיבור על אותו הוא מכנה "סופר אדם".
סיימון גרנס הוא לשעבר רוכב אופני כביש אוסטרלי.
גרנס נחשב לאחד מגדולי הרוכבים האוסטרלים בכל הזמנים בתחום המרוצים החד-יומיים, הוא ניצח בשניים מתוך חמשת המונומנטים - לייז'–בסטון–לייז' ומילאנו - סן רמו.
הוא גם ניצח בגרנד פרי מונטריאול ובגרנד פרי קוויבק והיה אלוף אוסטרליה פעמיים, גרנס ניצח את טור דאון אנדר 4 פעמים.
בתחום הגרנד טורס, גרנס ניצח קטע בוואלטה אספנייה, וארבעה קטעים בטור דה פראנס (ששניים מהם קבוצתיים, בנגד השעון) ושני קטעים בג'ירו ד'איטליה (אחד מהם קבוצתי, בנגד השעון).
גרנס נולד במלבורן וגדל במנספילד.
פיל אנדרסון, רוכב אופניים אוסטרלי לשעבר שהיה שכנו של גרנס, עודד אותו להיכנס לתחום.
גרנס הצטרף לקבוצת AG2R Prévoyance הצרפתית בשנת 2005, לאחר שבשנת 2004 רכב בקבוצה כ"סטאז'ר".
הוא סיים במקום השביעי בטור דאון אנדר, גרנס ניצח במרוץ החד יומי, "טור דה פיניסטרה".
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס ובגרנד טור באופן כללי, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-17, כשסיים שלישי.
גרנס ניצח גם באותה עונה את גרנד פרי אינדוסטריה-ארטיאנאטו.
וניצח את הראלד סאן טור, לאחר שגם ניצח את הקטע השלישי במרוץ.
ב-2006, גרנס ניצח את טור דאון אנדר לאחר שגם ניצח את הקטע הראשון במרוץ.
הוא השתתף שוב בטור דה פראנס, וסיים במקום ה-77. בסוף העונה, ניצח בפעם השנייה ברציפות את הראלד סאן טור.
ב-2007, ניצח את גרנד פרי פלומלק-מוריבאן.
הוא נבחר שוב לטור דה פראנס, וסיים במקום ה-94.
ב-2008, עבר לקבוצת קרדי אגריקול הצרפתית לעונה אחת.
הוא ניצח קטע אחד בקריטריום אינטרנשיונל.
בטור דה פראנס, גרנס רשם את ההצלחה הראשונה שלו במרוץ, כשניצח את הקטע ה-15. הוא היה חלק מנבחרת אוסטרליה לאולימפיאדת בייג'ינג, וסיים במקום ה-37.
ב-2009, עבר לקבוצת סרוולו השווייצרית.
הוא פתח את העונה עם מקום שמיני בוואלטה או אלגארבה.
גרנס התבלט לראשונה בקלאסיקות האביב, כשסיים בעשירייה הראשונה בלייז'–בסטון–לייז' (מקום 6), בלה פלש ואלון (מקום 8), ובמרוץ אמסטל גולד (מקום 7).
גרנס ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, ואף ניצח את הקטע ה-14. הוא ניצח את גרנד פרי קווסט-פראנס.
גרנס ערך את הופעת הבכורה שלו באותה עונה גם בוואלטה אספנייה, וגם במרוץ הזה ניצח קטע, את הקטע ה-10. הוא סיים במקום ה-10 באליפות העולם.
ב-2010, עבר לקבוצת סקיי הבריטית.
בעונת 2010 לא צבר הישגים בולטים, אך ב-2011 עשה עונה הרבה יותר מוצלחת.
כשסיים עשירי בוואלטה או אלגארבה, ובמקום השלישי במרוץ אמסטל גולד, 4 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר.
הוא סיים במקום העשירי בקלאסיקה סן סבסטיאן וניצח את טור דנמרק, כשהוא מקדים את דניאלה בנאטי ומייקל מורקוב.
הוא סיים שני בגרנד פרי קווסט צרפת-פלואה וחמישי בגראן פרמיו קיטה די פצ'יולי.
ניצחון במילאנו - סן רמו
ב-2012, ניצח את אליפות אוסטרליה והפך לאלוף אוסטרליה בפעם הראשונה.
הוא ניצח את טור דאון אנדר בפעם השנייה.
אך ההישג הגדול בקריירה שלו הגיע ב-17 במרץ, כשניצח את המונומנט מילאנו - סן רמו, גובר על פביאן קנצ'לרה ועל וינצ'נצו ניבאלי.
הוא נבחר לסגל אוסטרליה לאולימפיאדת לונדון, וסיים במקום ה-83. הוא סיים במקום השני בקלאסיקה סן סבסטיאן, כשרק לואיס לאון סנצ'ז מקדים אותו ב-7 שניות.
סנצ'ז למעשה ניצח מתוך בריחת יחיד, גרנס ניצח את הספרינט מהפלוטון.
גרנס ניצח בגרנד פרי קוויבק, לאחר שגבר על גרג ואן אוורמאט בספרינט הסיום.
גרנס סיים רביעי בגרנד פרי מונטריאול.
גרנס עבר לקבוצת אוריקה גרין אדג' האוסטרלית בשנת 2012, שנת הקמתה של הקבוצה.
הוא ניצח את הקטע החמישי בטור דאון אנדר ואת הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה.
גרנס ניצח את הקטע הראשון בוואלטה אל פאייס ואסקו.
הוא סיים שלישי במרוץ אמסטל גולד.
בטור דה פראנס, רשם גרנס את אחת מההופעות הבולטות שלו במרוץ.
ראשית, הוא ניצח את הקטע השלישי.
למחרת, קבוצתו ניצחה את נגד השעון הקבוצתי, ועקב כך גרנס עבר להוביל את המרוץ ולבש את החולצה הצהובה יום אחד בלבד, עד שאיבד אותה ואת ההובלה לדריל אימפי, בן קבוצתו.
גרנס גם השתתף בוואלטה אספנייה, אך לא התבלט ופרש לפני הקטע ה-14.
ניצחון בלייז'–בסטון–לייז' ומדליית כסף באליפות העולם
עונת 2014 נחשבת לאחת האיכותיות בקריירה של גרנס, הוא ניצח את אליפות אוסטרליה בפעם השנייה ואת טור דאון אנדר בפעם השלישית, כשהוא גם מנצח את קטגוריית הנקודות במרוץ.
הוא סיים שביעי בהראלד סאן טור ושלישי במרוץ אמסטל גולד, בפעם השנייה ברציפות.
גרנס ניצח בפעם השנייה במונומנט, מנצח ספרינט מתוך דבוקה של ארבעה רוכבים בלייז'–בסטון–לייז'.
בטור דה פראנס, סיים חמישי בשני קטעים אך פרש לפני הקטע ה-17. הוא סיים שלישי בקלאסיקת ואטנפול.
גרנס ניצח את צמד המרוצים בקנדה, גרנד פרי קוויבק וגרנד פרי מונטריאול בהפרש של יומיים.
הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם, כשמקדים אותו מיכל קוויאטקובסקי.
ב-2015, הוא התחרה שנית בג'ירו ד'איטליה וניצח עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי שהיה הקטע הראשון, גרנס היה ראשון הרוכבים שחצה את הקו מתוך קבוצתו, ולכן הפך למוביל המרוץ ולבש את החולצה הוורודה, הוא לבש אותה יום אחד בלבד, עד שאיבד אותה למייקל מת'יוס, בן קבוצתו, למחרת.
גרנס פרש מהמרוץ לפני קטע 13, הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-114. הוא סיים במקום השישי באליפות העולם, כשהיה חלק מדבוקת הרוכבים שהגיעה אחרי פטר סאגאן, המנצח.
ב-2016, ניצח בפעם הרביעית את טור דאון אנדר, כשהוא מנצח גם שני קטעים ואת דירוג הנקודות במרוץ.
הוא סיים חמישי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה.
הוא נבחר לטור דה פראנס אך פרש לפני הקטע ה-13, הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-86. ב-2017, הוא סיים שני באליפות אוסטרליה, כשמיילס סקוטסון מקדים אותו בספרינט בין 12 רוכבים.
הוא סיים שני גם במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה וגם בטור נורווגיה, כשהוא מסיים שני גם בקטע האחרון במרוץ.
את עונתו האחרונה בקריירה העביר בקבוצת BMC, הוא לא רשם הישגים בולטים בעונה זו אך הספיק לסיים שוב חמישי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה ולנצח עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי בטור דה רומאנדי.
הוא נבחר בפעם האחרונה לטור דה פראנס, ושימש בעיקר כפועל של חבריו לקבוצה.
עם ההופעה הזו במרוץ, השלים גרנס 12 הופעות בטור דה פראנס.
מה שממקם אותו כאחד מהרוכבים האוסטרלים עם הכי הרבה השתתפויות במרוץ.
סיימון יוהנס ואן דוּ (בהולנדית: Simon Johannes van Douw; (בערך 1630 – אחרי 1677 לפני 1697) היה צייר פלמי.
עבודותיו נעות בין נופים לאיטליזציה, קרבות פרשים ועד מראות שוקי בקר וסצנות צייד.
הוא עבד באנטוורפן, במידלבורג ורוטרדם.
אין פרטים על מקום הולדתו של סיימון יוהנס ואן דו.
לא ידוע אצל מי הוכשר כצייר.
הוא הפך לחבר בגילדת סנט לוק באנטוורפן בשנת 1655. הוא התחתן עם יוהנה סולמאקרקר בשנת 1656. לא ברור אם היא הייתה קשורה לצייר הנוף יאן פרנס סולמקר.
משנה זו היו לו גם תלמידים באנטוורפן.
ב־1 בנובמבר 1656 הוא היה חבר בגילדה במידלבורג.
הוא היה פעיל שם עד ספטמבר 1657. משנת 1659 הוא תועד ברוטרדם.
כאן הוא נקרא 'בורגר וצייר' כאשר היה מעורב במכירת בית בשנת 1666. הוא מתועד ברוטרדם עד שנת 1677. משנת 1666 הוא גם תועד באנטוורפן כך שנראה שהוא היה פעיל ברוטרדם ואנטוורפן בו זמנית.
עבודתו האחרונה שתועדה היא משנת 1677. לא ידוע מתי או איפה נפטר.
בין תלמידיו פיטר ואן בלואמן וקרל פונטין.[3] בשנת 1664 הקים באנטוורפן בית ספר לציור סצנות קרב; בבית ספר זה היו מעורבים פיטר ואן בלואמן, פרנק וולק ופיטר ורפורטן.
עבודותיו הידועות מתוארכות משנת 1654 עד 1677. בתחילה צייר בעיקר קרבות פרשים.
מאוחר יותר הוא עבר לנושאי שוק סוסים ובקר וסצנות צייד.
עבודותיו המוקדמות קשורות סגנונית למסורת ציור הארון באנטוורפן.
הדבר מורגש בעיצוב הפעולה, פירוק הנוף דרך ספי הצבעים וגווני השמיים.
מאוחר יותר הוא הושפע יותר ויותר מפיליפס וויירמן.
חלק מיצירותיו דומות גם לאלה של צייר הנוף יאן פרנס סולמקר שאיתו היה קשור דרך הנישואין.
ואן דו היה ידוע בתיאורים המדויקים שלו לבעלי חיים, בעיקר לסוסים.
לעיתים קרובות הוא צייר סוסים מלאי חיים דומים לאלה שצייר וורמן.
אף כי אין שום עדות לכך שביקר באיטליה, נופיו הדמיוניים הם בסגנון האיטלקי ומתארים לעיתים קרובות חורבות קלאסיות.
בדרך כלל הם כוללים מספר רב של דמויות העוסקות בפעילויות מגוונות.
דוגמה טובה לכך היא סצנת השוק המציגה מספר רב של אנשים העוסקים בסחר ובמשחק, נהנים בבית המרזח או רועים את עדריהם.
ההשפעה האיטלקית ניכרת גם בדמויותיו האנושיות של ואן דו, שלעיתים קרובות הן שמנמנות ועגולות, המזכירות את ציירי הז'אנר בחוג הבמבוציאנטי.
מספר ציירים פלמיים כמו אנטון גובאו ופיטר קסטלס השני ציירו סצנות דומות.
סיימון ג'וזף ברידג'ס הוא פוליטיקאי ועורך דין ניו זילנדי.
הוא שימש כמנהיג המפלגה הלאומית ומנהיג האופוזיציה בשנים 2018–2020, וכיהן כחבר הפרלמנט מטעם טורנגה מאז 2008. הוא מילא מספר תפקידים בממשלת ניו זילנד, לרבות שר התחבורה (2014–2017) ושר הפיתוח הכלכלי (2016–2017).
כיהן גם כממלא מקום יושב ראש הפרלמנט הניו זילנדי ממאי עד אוקטובר 2017.
ברידג'ס נבחר למנהיג המפלגה הלאומית ב-27 בפברואר 2018, אחרי שהחליף את ראש הממשלה הקודם ביל אינגליש, שהתפטר.
הוא הפך לאדם הראשון ממוצא מאורי שכיהן כמנהיג מפלגה גדולה בניו זילנד.
ב-22 במאי 2020, בעקבות סקר משאל עם שלילי, התמודד ברידג'ס על הנהגת המפלגה והפסיד.
הוא הוחלף על ידי טוד מולר.
בשנות כהונתה הראשונה של ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן, נודע כמנהיג האופוזיציה לממשלתה.
סיימון ושוּסטֶר היא חברת הוצאה לאור אמריקאית שנוסדה בניו יורק בשנת 1924 בידי המו"לים ריצ'רד ל' סיימון ומ' לינקולן שוסטר.
כיום נמצאת החברה בבעלות קונגלומרט תקשורת ההמונים ViacomCBS.
ההוצאה לאור הוציאה ספרים שהתפרסמו ברחבי העולם:
Catch 22 של ג'וזף הלר.
All the President's Men מאת בוב וודוורד וקרל ברנסטין
סיימון רי'צרד אוונס הוא במאי, יוצר ושחקן תיאטרון וטלוויזיה אנגלי.
אוונס גדל באוקספורד, והוריו ניהלו מרפאת שיניים בקידלינגטון הסמוכה.
הוא למד חינוך, אנגלית, דרמה ואמנויות בהומרטון קולג' המשתייך לאוניברסיטת קיימברידג'.
כבמאי תיאטרון, יצירותיו המרכזיות היו ביצועי המחזות "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" (בכיכובו של לני הנרי), "חלום ליל קיץ" (פרדי פוקס), "The Dazzle" (אנדרו סקוט), "Bug" (ג'יימס נורטון), "Killer Joe" (אורלנדו בלום), "A Day in the Death of Joe Egg" (טובי סטיבנס וקלייר סקינר) ועוד.
בשנת 2012 השתתף בתפקיד קטן בסרט "ג'ון קרטר".
במהלך התפרצות מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת, יצר, ביים ושיחק בסדרת הטלוויזיה "מבוימים" של רשת הטלוויזיה הבריטית BBC, לצד מייקל שין ודייוויד טננט.
הסדרה התבלטה בכך שהשתמשה בטכנולוגיית שיחת וידאו וצולמה במהלך הסגרים שנגזרו בשל מגפת הקורונה.
אוונס הוא המנהל המייסד של חברת התיאטרון "Myriad Entertainment", לצד ג'ורג'יה קלארק-דיי ודייוויד פריאס רובלס.
סיימון לבייב (שם לידה: שמעון יהודה חיות; נולד ב-27 בספטמבר 1990) הוא ישראלי אשר הורשע בזיוף תעודות ובהונאה.
לבייב נהג לכאורה להתחזות לבנו של לב לבייב, ובכך הונה לכאורה אנשים בכ-500 מיליון דולר בין השנים 2015 ל-2018. לפני כן, ב-2011 וב-2015, הואשם במספר מקרי הונאה וזיוף אחרים במספר מדינות.
פעילותו הפלילית התפרסמה ב-2019 בעקבות מאמר שכותרתו "נוכל הטינדר" מאת עיתונאים חוקרים מהעיתון הנורווגי Verdens Gang בעזרת העיתונאי הישראלי אורי בלאו.
בשנת 2022 יצא בנטפליקס הסרט התיעודי "נוכל הטינדר", ומאז נודע לבייב גם בכינוי זה.
נולד בשם שמעון יהודה חיות בבני ברק.
אביו הוא הרב יוחנן חיות, שכיהן כרב ומנהל השירות לנוסע הדתי באל על ופוטר בעקבות חשד לניהול עוקץ יחד עם בנו, בנערותו עזב את הדת.
בהמשך הוא שינה את שמו לסיימון לבייב, על מנת שיוכל להציג עצמו כבנו של איש העסקים לב לבייב.
בגיל 15 עבר לברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית עם חברי משפחתו, אשר מאוחר יותר האשימו אותו בשימוש לרעה בכרטיס האשראי שלהם.
על פי עדויות מאוחרות יותר, כבר כשהיה נער ביצע לכאורה מעשי הונאה קטנים דוגמת הונאת שיקים.
בשנת 2011 הואשם לבייב בגנבה בישראל, זיוף ומרמה בגין פדיון צ'קים גנובים.
על פי הדיווחים, הוא גנב פנקס צ'קים השייך למשפחה תוך כדי ששמר על ילדיהם, ושל אחר בזמן שעבד כשיפוצניק בביתם.
הוא מעולם לא הופיע בבית המשפט, ונמלט מישראל לירדן דרך גשר אלנבי עם דרכון מזויף בשם מרדכי נסים טפירו, וברח לאירופה.
בשנת 2015 נידון בפינלנד לשנתיים מאסר בגין הונאה.
כאשר נעצר בפינלנד, הוא טען שהוא ישראלי יליד 1978 ונמצא עם שני דרכונים ישראלים מזויפים, שלושה רישיונות נהיגה ישראלים מזויפים, שני כרטיסי טיסה ישראלים מזויפים וחמישה כרטיסי אשראי מזויפים של אמריקן אקספרס.
לאחר שחרורו הוגש נגדו כתב אישום בישראל בגין הונאה.
לאחר שסיים את ריצוי עונשו מוקדם, הוא ניצל לרעה בשנית כמה נשים בגרמניה ובעוד מספר מדינות באמצעות השם מייקל בילטון.
לבייב נהג להקסים נשים עם מתנות יקרות, כאשר הוא לוקח אותן לארוחות ביאכטות ובמטוסים פרטיים לכאורה.
מאוחר יותר היה מעמיד פנים שהוא במצוקה כלכלית נקודתית ומבקש הלוואה גדולה, כרטיסי אשראי, צ'קים, ונעלם.
לאחר שלא התייצב למשפט בישראל, נעצר סיימון ביוון, במבצע משותף עם האינטרפול ומשטרת ישראל, ובדצמבר 2019 נגזרו עליו 15 חודשי מאסר ופיצוי כספי בסך 150,000 ש"ח לקורבנותיו וקנס כספי של 20,000 ש"ח.
לפי The Times of Israel, בשנת 2020 הוא התחזה לעובד רפואי על מנת שיוכל לקבל חיסון נגד נגיף הקורונה מוקדם ממה שהותר לו.
בפברואר 2022 הוגשה קובלנה פרטית על ידי ארבעה מתוך תשעת ילדיו של איש העסקים לב לבייב נגד סיימון לבייב בטענה שהתחזה ועודנו מתחזה לבן משפחתם ופגע בשמם הטוב.
עם הקובלים, שהגישו את הקובלנה באמצעות עורכי הדין גיא אופיר, ויקטוריה רזניק ורועי בן דוד, נמנים זבולון לבייב, איילת לבייב יעקובסון, רותי לבייב יליזרוב, חגית סופייב לבייב וחברת היהלומים של המשפחה LLD Diamonds USA, LLC.
ביולי 2022 נדחה הדיון בקובלנה של משפחת לבייב לאחר שפרקליטות המדינה שלחה בקשה לדחיית הדיון בטענה שסיימון לבייב עומד במוקד של חקירה פלילית בגין אותן עבירות.
ב-22 באפריל 2022 דווח שלבייב מבוקש בספרד בשל שימוש ברישיון נהיגה מזויף ב-2019.
ב-14 ביולי 2022 הוגשה לבית המשפט השלום בתל אביב קובלנה נגד חיות; את הקובלנה הגישו ארבעה מתוך תשעת ילדיו של איש העסקים לב לבייב בטענה שחיות הציג את עצמו כבנו של אביהם, פגע בשמם הטוב והפר את פרטיותם, דיון עדויות במשפט נערך בחודש יולי 2024.
ב-15 בספטמבר 2025, נעצר לבקשת האינטרפול בנמל התעופה הבין-לאומי של בתומי בגאורגיה.
בשנת 2022 פרסמה נטפליקס סרט תיעודי בשם נוכל הטינדר, המתאר את סיפורו של לבייב כפי שסופר מפי שלוש נשים.
לפי כתבה בוושינגטון פוסט, לאחר יציאת הסרט הפך הסרט התיעודי לנצפה ביותר בתולדות נטפליקס, וזכה לחמש מועמדויות לפרס אמי.
לפי הוושינגטון פוסט, בעקבות פרסום הסרט התיעודי, חסמה אפליקציית טינדר מלבייב את האפשרות להשתמש בה.
בשנת 2022, זמן קצר לאחר שידור הסרט, חתם לבייב עם סוכנת הכישרונות ג'ינה רודריגז מחברת Gitoni Inc.
במטרה לפתח קריירה בתחום הבידור.
בין השאר, הוא עוסק בפרסום ספר אוטוביוגרפי, וכן בהפקת סרט וסדרת טלוויזיה המבוססים על סיפור חייו.
יש לו גם חשבון Cameo, שבו הוא גובה $200 עבור סרטונים מותאמים אישית, ו-$2,000 עבור סרטונים עסקיים.
שימון הולושי, (בהונגרית: Hollósy Simon; 2; בפברואר 1857 – 8 במאי 1918) היה צייר הונגרי.
הוא נחשב לאחד מגדולי הנציגים ההונגרים של הנטורליזם והריאליזם של המאה ה-19.
הולושי לא היה פרודוקטיבי כאמן והיה חשוב יותר כמורה משפיע, שהשפיע על ציירי מושבת האמנים נגיבניה.
יחד, הם היו משמעותיים באמנות ההונגרית של סוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים.
ב-1966 הוצגה בגלריה הלאומית של ההונגריה תערוכה גדולה של עבודות המושבה: אמנות נאג'באניה.
תערוכת מאה שנה לחגיגת מושבת האמנים של באיה מארה.
שימון הולושי נולד ב-1857 בהונגריה, הוריו היו ארמנים שהיגרו להונגריה.
הוא הראה בגיל צעיר כישרון ועניין באמנות.
בצעירותו הוא נסע למינכן ללמוד, וכך גם אמנים רבים מהונגריה כי לא הייתה שם אקדמיה לאמנויות יפות.