tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר הספינה הגיעה לסיאטל, ורהפטיג ביקש את עזרתו של רב הקהילה, הרב שאול פנחס וולגלרנטר, בהברחת הנוסע הסמוי בתוך קבוצת הפליטים כשהוא ונכבדי העיר באו לקבל את פני הפליטים.
הרב סירב בטענה שאינו רוצה להסתכן ולסכן את מעמד הרבנות בעירו ויעץ לזרח לנסות להציל את הפליט בוונקובר, שם הפיקוח בנמל היה פחות חמור מאשר בארצות הברית.
הפליט הוברח לבסוף לוונקובר בעזרת נשות הארגונים הציוניים שעלו על הספינה לקבל את פני הפליטים, וכעבור מספר שנים קיבל מעמד חוקי בקנדה.
ב-21 בנובמבר 1941 הפכה הספינה "היקאווה מארו" לספינת בית חולים בחיל הים של יפן וסיימה את תפקידה כספינת פליטים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה היקאווה מארו לאוניית מטען ובשנת 1953 חידשה את שירותה בקו ההפלגה של סיאטל.
משנת 1961 שמורה האונייה בפארק יאמאשיטה ביוקוהאמה, יפן, כספינת מוזיאון.
היצרות העורק התרדמני היא היצרות או התכווצות של אחד מהחלקים בעורק התרדמני, הנגרמת בדרך כלל על ידי טרשת עורקים.
העורק התרדמני נקרא גם עורק התרדמה ועורק הראש.
הוא העורק הראשי המספק דם מחומצן לראש ולצוואר.
העורק התרדמני המשותף הוא העורק הגדול שאת הדופק שלו ניתן לחוש משני צידי הצוואר מתחת ללסת.
בצד ימין הוא מתחיל מהעורק האלמוני (ענף של אבי העורקים ), ובצד שמאל העורק יוצא ישירות מקשת אבי העורקים.
בגרון הוא מתפצל לעורק התרדמני הפנימי ולעורק התרדמני החיצוני .
העורק התרדמני הפנימי מספק דם למוח, והעורק התרדמני החיצוני מספק דם לפנים.
הפיצול הזה בין העורק התרדמני החיצוני והפנימי הוא אתר נפוץ לטרשת עורקים, הצטברות דלקתית של רובד טרשתי בתוך עורק הצוואר המשותף, או העורק התרדמני הפנימי וסעיפיו הגורמים להצרתם.
הרובד הטרשתי יכול להיות יציב וללא סימפטומים, או שהוא יכול להיות מקור לתסחיף.
חלקיקים מתנתקים מהפלאק ועוברים דרך מחזור הדם אל כלי הדם במוח.
ככל שהכלים הולכים ומצטמצמים, החלקיקים יכולים להידבק בדופן כלי הדם ולהגביל את זרימת הדם לחלקי המוח.
איסכמיה זו יכולה להיות זמנית, הגוררת התקף איסכמי חולף (TIA), או קבועה שתגרום לשבץ.
התקפים איסכמיים חולפים הם סימן אזהרה ועשויים לגרור אחריהם שבץ קבוע חמור, במיוחד ביומיים הראשונים.
התקפים איסכמיים חולפים נמשכים בהגדרה פחות מ-24 שעות ולעיתים קרובות מופיעים כצורה של חולשה או אובדן תחושה של גפה, צד אחד של הגוף או אובדן ראייה בעין אחת.
תסמינים הפחות שכיחים הם אוושות בעורקים או טיניטוס (צלצולים באוזניים).
באנשים אסימפטומטיים עם היצרות העורק התרדמני, הסיכון לפתח שבץ מוחי גדל.
ייתכן שהסיכון לשבץ מוחי קשור למידת ההיצרות המודגמת בהדמיה.
חלק מהמחקרים מצאו סיכון מוגבר עם עלייה בדרגות ההיצרות בעוד שמחקרים אחרים לא הצליחו למצוא קשר כזה.
טרשת עורקים גורמת להיווצרות רובד בתוך דפנות העורק התרדמני, בדרך כלל בהתפצלות שבו העורק הצווארי המשותף מתחלק לעורק הצווארי הפנימי והחיצוני.
הצטברות הפלאק יכולה להצר או לכווץ את נהור העורק, מצב הנקרא היצרות.
התפרקות של הפלאק יכולה לשחרר קרישי דם לתוך העורק.
חתיכה מחומר זה עלולה להתנתק ולעבור דרך עורק הצוואר הפנימי לתוך המוח, שם היא עשויה לחסום את זרימת הדם, ואף עלולה לגרום למוות של רקמת המוח, מצב המכונה שבץ איסכמי.
לפעמים ההיצרות גורמת בהתחלה תסמינים זמניים, המכונים שבץ חולף, כאשר איסכמיה זמנית מתרחשת במוח, או ברשתית מבלי לגרום לאוטם .
להיצרות סימפטומטית יש סיכון גבוה לשבץ מוחי במהלך היומיים הבאים.
הנחיות המכון הלאומי לבריאות ומצוינות קלינית (NICE) ממליצות לאנשים עם היצרות בינונית עד חמורה (50-99% חסימה) אשר סובלים מתסמינים, לעבור ניתוח צווארי בקרוטיד תוך שבועיים.
כאשר הרובד הטרשתי אינו גורם לתסמינים, המטופלים עדיין נמצאים בסיכון גבוה יותר לשבץ בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, אך לא גבוה כמו אנשים עם היצרות סימפטומטית.
שכיחות השבץ, כולל שבץ מוחי, הוא 1-2% בשנה.
התמותה הכירורגית של ניתוח צווארי בקרוטיד נע בין 1-2% ועד 10%.
שני מחקרים קליניים אקראיים גדולים הוכיחו שניתוח קרוטיד שנעשה עם שבץ מוחי בן 30 יום וסיכון תמותה של 3% או פחות, יועיל לאנשים אסימפטומטיים עם היצרות של 60% יותר, שצפויים לחיות לפחות 5 שנים לאחר הניתוח.
המנתחים חלוקים בשאלה האם יש לטפל באנשים אסימפטומטיים בתרופות בלבד או שעליהם לעבור ניתוח.
עורק הקרוטיד המשותף הוא העורק האנכי הגדול באדום.
אספקת הדם לעורק הקרוטיד מתחילה בקשת אבי העורקים (התחתית).
עורק הקרוטיד מתחלק לעורק הקרוטיד הפנימי ולעורק הקרוטיד החיצוני.
עורק הקרוטיד הפנימי מספק את המוח.
רובד מצטבר לעיתים קרובות באותה חלוקה וגורם להיצרות (היצרות).
פיסות רובד עלולות להתנתק ולחסום את העורקים הקטנים במוח, מה שגורם לשבץ מוחי.
רובד יכול להצטבר גם במקור עורק הקרוטיד באבי העורקים.
היצרות עורק הקרוטיד מאובחנת בדרך כלל על ידי סריקת אולטרסאונד דופלר.
הדבר אינו כרוך בקרינה, ללא מחטים וללא חומרי ניגוד שעלולים לגרום לתגובות אלרגיות.
לבדיקה זו יש רגישות וסגוליות טובות.
בדרך כלל סריקת אולטרסאונד דופלר היא הבדיקה היחידה הנדרשת לקבלת החלטות בהיצרות עורק הקרוטיד, שכן היא זמינה באופן נרחב ומבוצעת במהירות.
עם זאת, הדמיה נוספת עשויה להידרש אם ההיצרות אינה קרובה להתפצלות של עורק הקרוטיד.
אחת מכמה שיטות הדמיה שונות, כגון טומוגרפיה ממוחשבת או דימות תהודה מגנטית עשויות להיות שימושיות.
לכל שיטות הדמיה יש את היתרונות והחסרונות שלה - השימוש בדימות תהודה מגנטית וטומוגרפיה ממוחשבת אסורה בחולים עם מחלת כליות כרונית, כאשר משתמשים בחומרי ניגוד.
צנתור אנגיוגרפיה היא בעלת סיכון של 0.5% עד 1.0% לשבץ מוחי, פגיעה בעורקים או דימום.
הבדיקה שתיבחר תהיה תלויה בשאלה הקלינית ובסוג ההדמיה הרלוונטית, הניסיון והציוד הזמינים.
כוח המשימה לשירותי מניעה בארצות הברית (USPSTF) ממליץ נגד בדיקות שגרתיות לאיתור היצרות בעורק הקרוטיד באוכלוסייה ללא תסמינים החל משנת 2021.
בעוד שבדיקות סקר עבור היצרות העורק התרדמני עבור האוכלוסייה הכללית אינן מומלצת, איגוד הלב האמריקני והאגודה לכירורגיית כלי דם ממליצים על בדיקת סקר לאלו שאובחנו עם מצבים רפואיים קשורים או שיש להם גורמי סיכון להיצרות עורק הקרוטיד.
הבדיקה מומלצת לאנשים שיש להם:
מחלות כלי דם במקומות אחרים בגוף, כולל:
שניים או יותר מגורמי הסיכון הבאים:
לחץ דם גבוה ( יתר לחץ דם).
כולסטרול גבוה ( היפרליפידמיה ).
היסטוריה משפחתית - קרוב משפחה מדרגה ראשונה שאובחן עם טרשת עורקים לפני גיל 60 או שלקה בשבץ איסכמי.
איגוד הלב האמריקני ממליץ גם על בדיקת סקר אם רופא מזהה אוושה, או רשרוש, מעל עורק הקרוטיד על ידי האזנה דרך סטטוסקופ במהלך בדיקה גופנית.
לאנשים עם תסמינים, איגוד הלב האמריקאי ממליץ על בדיקה ראשונית באמצעות אולטרסאונד
מטרת הטיפול בהיצרות עורק הקרוטיד היא להפחית את הסיכון לשבץ מוחי.
סוג הטיפול תלוי בחומרת המחלה וכולל:
שינויים באורח החיים כולל הפסקת עישון, תזונה בריאה והפחתת צריכת הנתרן, ירידה במשקל ופעילות גופנית סדירה.
תרופות לשליטה על לחץ דם גבוה ורמות גבוהות של שומנים בדם.
התערבות כירורגית כדי לחדש את אספקת הדם בעורק הקרוטיד.
על פי ההנחיות הקליניות (כגון אלו של איגוד הלב האמריקני (AHA) והמכון הלאומי למצוינות קלינית (NICE) , מומלץ לתת לכל החולים הסובלים מהיצרות העורק התרדמני תרופות כדי לשלוט בגורמי הסיכון לכלי הדם שלהם.
בדרך כלל מדובר בתרופות להורדת לחץ הדם (אם יש להם יתר לחץ דם), טיפול תרופתי לסוכרת (אם יש להם סוכרת), והמלצה על פעילות גופנית, הפחתת משקל (אם יש להם עודף משקל) והפסקת עישון (למעשנים).
בנוסף, תרופות נוגדות קרישיות (כגון אספירין או קלופידוגרל ) ותרופות להורדת כולסטרול (כגון סטטינים, שנרשמו במקור בשל השפעותיהם להורדת הכולסטרול אך נמצאו גם כמפחיתים דלקת ולייצב פלאק)עשויות להועיל למטופלים.
השבת זרימת הדם של העורק התרדמני
על פי איגוד הלב האמריקני, התערבויות מעבר לנוהל הרפואי מבוססות על האם למטופלים יש תסמינים:
חולים אסימפטומטיים: הערכה של מצבים רפואיים אחרים, תוחלת חיים וגורמים אינדיבידואליים שונים.
הערכת הסיכונים מול התועלת, והעדפת המטופל נלקחת בחשבון בעת ההחלטה האם יש לבצע התערבות כירורגית.
חולים סימפטומטיים: חולים שחוו התקף איסכמי חולף או שבץ חריף ללא השבתה חמורה יעברו התערבות כירורגית, במידת האפשר.
כל ההתערבויות להשבת הזרימה של העורק התרדמני ( כריתת אנדרטרקטומיה, תומכן בעורק התרדמני) נושאות סיכון מסוים לשבץ מוחי; עם זאת, כאשר הסיכון לשבץ מוחי מטיפול מאריך חיים בלבד הוא גבוה, התערבות עשויה להועיל.
היצרות ריאתית היא חסימה דינמית או קבועה של זרימת דם מהחדר הימני של הלב לעורק הריאה.
הפגם בדרך כלל מאובחן לראשונה בילדות.
היצרות ריאתית נובעת בדרך כלל מחסימת מסתם מבודדת (היצרות מסתם הריאה), אך היא עשויה לנבוע גם מהיצרות עורק הריאה, כגון היצרות אינפונדיבולרית.
זה עשוי להתרחש בקשר עם מומי לב מולדים אחרים כחלק מתסמונות מסובכות יותר (לדוגמה: טטרולוגיה על של פאלוט).
כאשר קיימת היצרות ריאתית (PS), ההתנגדות לזרימת הדם גורמת להיפרטרופיה של החדר הימני.
אם מתפתחת אי ספיקת חדר ימין, הלחץ בפרוזדור הימני יעלה, וזה עלול לגרום לפתיחה מתמשכת של הנקב הסגלגל, להסטה של דם לא מחומצן מהפרוזדור הימני לפרוזדור השמאלי ולכיחלון מערכתי.
אם ההיצרות הריאתית חמורה, מתרחשת אי ספיקת לב.
פגם קשור כמו צינור עורקי פתוח מפצה חלקית על החסימה על ידי העברת דם מהחדר השמאלי לאבי העורקים ואז בחזרה לעורק הריאה (כתוצאה מהלחץ הגבוה יותר בחדר השמאלי) ובחזרה לריאות.
היצרות מסתם הריאה היא מחלת לב מסתמית.
דם העובר מהלב לריאות עובר דרך מסתם הריאה, שמטרתו למנוע זרימת דם חזרה ללב.
בהיצרות מסתם הריאה פתח זה צר מדי, מה שמוביל להפחתת זרימת הדם לריאות.
בעוד שהסיבה השכיחה ביותר להיצרות מסתם הריאה היא מום לב מולד, היא עשויה לנבוע גם מגידול קרצינואיד ממאיר.
הן היצרות עורק הריאה והן היצרות מסתם הריאה הן צורות של היצרות ריאתית (לא מסתמי ומסתמי, בהתאמה) אך היצרות מסתם הריאה מהווה 80% מההיצרות הריאתית.
PVS היה הממצא המרכזי שהוביל את ג'קלין נונאן לזהות את התסמונת הנקראת כיום על שמה תסמונת נונאן.
בין חלק מהתסמינים התואמים להיצרות מסתם הריאה הם הבאים:
בהתייחס לגורם להיצרות מסתם הריאה אחוז גבוה מאוד הם מולדים, זרימת הדם בחדר הימני מעוכבת (או חסומה על ידי כך).
הסיבות לפי הסדר מתחלקות ל: מסתמי, חיצוני ומקורי (כאשר הוא נרכש).
הפתופיזיולוגיה של היצרות מסתם הריאה מורכבת מכך שעלי המסתם הופכים עבים מדי (ולכן אינם נפרדים זה מזה), מה שעלול לגרום ללחץ ריאתי גבוה ויתר לחץ דם ריאתי.
עם זאת, זה לא אומר שהסיבה היא תמיד מולדת.
ניתן לשנות את החדר השמאלי מבחינה פיזית, שינויים אלו הם תוצאה ישירה של היפרטרופיה של חדר ימין.
ברגע שהחסימה מאופקת, החדר השמאלי יכול לחזור לקדמותו.
האבחון של היצרות מסתם הריאה יכול להיעשות באמצעות אוסקולטציה (האזנה לקולות) סטטוסקופית של הלב, שיכולה לחשוף אוושת פליטה סיסטולית שנשמעת בצורה הטובה ביותר בחלל השני השמאלי הבין-צלעי.
אקו לב דרך החזה או הוושט יכול לספק אבחון מדויק יותר.
בדיקת אולטרה סאונד להיריון יכולה להיות שימושית לאבחון בתוך הרחם של היצרות מסתם הריאה ומומים מולדים קרדיווסקולריים אחרים כגון טטרלוגיה על שם פאלוט.
מצבים נוספים שיש לקחת בחשבון באבחנה המבדלת של היצרות מסתם ריאתי כוללים היצרות אינפונדיבולרית והיצרות עורק הריאה.
במונחים של טיפול בהיצרות מסתם הריאה, ניתן להצביע על ניתוח החלפת מסתם או תיקון כירורגי (תלוי אם ההיצרות במסתם או בכלי הדם).
אם היצרות המסתם היא ממקור מולד, ניתוח מסתם בלון הוא אפשרות נוספת, בהתאם למקרה.
מסתמים העשויים מרקמות תאים של בעלי חיים או רקמות תאים אנושיים (משמשים להחלפת מסתמים), במבוגרים ניתן להשתמש גם במסתמי מתכת.
ניתן לסכם את האפידמיולוגיה של היצרות מסתם הריאה בהיבט המולד שהוא רוב המקרים, במונחים רחבים PVS נדיר באוכלוסייה הכללית.
היצרות עורק הריאה הוא מצב שבו עורק הריאה נתון לכיווץ חריג (או להיצרות).
היצרות עורק הריאה ההיקפי עשויה להתרחש כאירוע בודד או בקשר עם:
תסמונת נאסודיגיטואקוסטית (בשם אחר תסמונת קיפרט)
אין לבלבל את הערך את היצרות עורק הריאה עם היצרות מסתם הריאה, שנמצאת בלב, אבל יכולות להיות השפעות המודינמיות דומות.
גם היצרות עורק הריאה וגם היצרות מסתם הריאה הם גורמים להיצרות ריאתית.
במקרים מסוימים הדבר מטופל בניתוח.
הִיקָארוּ דוֹרוֹדַנְגוֹ (ביפנית: 光る泥遊び / 光る泥んこ遊び בקאנג'י, ひかるどろあそび / ひかる どろんこあそび בהיראגאנה), היא אמנות הכנת כדורי בוץ המעוצבים ביד, מיובשים ומלוטשים לברק ייחודי.
לאחר הכנתם משמשים הכדורים האסתטיים כחפצי נוי.
בעבר היה זה בילוי ומשחק יפני מסורתי בעיקר של ילדים ובני נוער.
הוא נשכח, התגלה מחדש ביפן בשנת 1999, והפך במהירות רבה גם לאמנות מדטטיבית מודרנית חובקת עולם.
זו אומנות של עבודת ידיים קלה ופשוטה באדמה.
כאומנויות יפניות רבות ניכרים בה היבטים של תורת הזן ושל מדיטציה, קשר לטבע, סבלנות, הטמעת ערכי פשטות, ועיצוב השואף לעידון מתמיד.
השם דורודנגו (泥だんご; Dorodango) נגזר מהמילים היפניות: דורו (泥) – בוץ, דנגו (だんご) – סוג של כופתה כדורית מקמח אורז סחוט, הנאכלת ביפן כממתק או קינוח.
היקארו (光る) משמעותו זוהר, מבריק.
שורשי "היקארו דורודנגו" לוטים בערפל ולא תועדו באמנות היפנית הקלאסית במהלך הדורות.
בעבר היה זה בילוי עממי מסורתי של ילדים ונוער ביפן, שהתמעט עם המעבר למשחקים ולצעצועי ילדים מודרניים, וכמעט נעלם במחצית השנייה של המאה ה-20. בעקבות מחקריו בהתנהגות ילדים החיה הפסיכולוג פרופ' פומיו קאיו, מ-1999 מאילך, את מסורת יצירת הדורודנגו ביפן.
פרופ' פומיו קאיו (2022-1951 ,Fumio Kayo), מאוניברסיטת קיוטו עסק בפסיכולוגיה התפתחותית ובחקר משחקי ילדים.
במסגרת מחקריו ביקר אחת לשבוע בגן ילדים בקיוטו, שם נחשף במקרה לתהליך היצירה על ידי ילדים וגננת, ששימרו את המסורת.
קאיו בחן את התהליך על ידי ניתוח המרקם החיצוני של הכדורים באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים, ודירג את עוצמת הברק בסולם מיוחד שקבע.
הוא פיתח שיטה להכנת דורודנגו מבריק בשישה שלבים פשוטים, באופן שכל ילד יכול לבצע.
תהליך ההכנה מצריך פעולת ידיים רבה ונמשך, לפרקים, במשך זמן ארוך יחסית – יום או יותר.
את התובנות שרכש בניסיונותיו ישם קאיו בהמשך בגני ילדים, שם לימד את שיטתו החדשה.
הילדים התמכרו לעשייה, בילו זמן רב בלישת הבוץ ובליטוש הכדור עד לקבלת ברק עז.
הם "התחברו" לכדורי הבוץ שלהם וראו בהם אוצר יקר, גם כשלא הגיעו לרמת הברק ולצורה המושלמת שרצו.
קאיו ראה בתופעות אלה ובהיבטים נוספים שתיאר, את מהות משחק הילדים.
בספרו ובמאמרים שכתב, הביא את התרשמויותיו מהאופן שבו משחק בכדורי בוץ מסייע להתפתחות ילדים.
קאיו ציין כי עד כה, רק משחקים שפיתחו את הדמיון והיצירתיות, כמשחקי תפקידים וציור, נחשבו כחיוניים לילדים.
עתה, בעקבות התנסותו בדורודנגו, נראה לו הצורך לפתח רכישת ניסיון באמצעות ניסוי וטעייה בפעילויות טבעית דרך משחקים פשוטים שמאתגרים לאורך זמן, משמעותי וחיוני לא פחות.
כעבור יותר מעשור הובא סיפורו של קאיו בעיתונות ביפן: .
לראשונה הוצג "היקארו דורודנגו" בידי פרופ' קאיו במאמריו (מ-1999 ואילך), בספרו (אוגוסט 2001), ובחוברת ייחודית שכתב לילדים: "היקארו דורודנגו – איך להכין אותו מאדמה רגילה", המלווה באיוריו של ריצוקו קאדוטה (דצמבר 2001).
בהמשך תיעד קאיו באתר אינטרנט משלו, את התובנות וההיבטים הפסיכולוגיים-התנהגותיים שעלו ממחקריו ואת שיטתו, כולל סרטון וידאו המפרט את דרך הכנת הדורודנגו.
היקארו דורודנגו נחשף ברחבי יפן בעקבות הפעילות והפרסומים של פרופ' קאיו.
החשיפה הביאה להפצתו בציבור והייתה לסנסציה תקשורתית, בעיקר לאחר סקירה בעיתונות והצגת יצירת דורודנגו ביוני 2001 בטלוויזיה הציבורית של יפן (.NHK – Japan Broadcasting Corp).
בשלהי שנת 2002 תיאר וויליאם גיבסון את תופעת הניתוק של צעירים בודדים, במציאות החברתית ביפן כיום: .
גיבסון העיר כי הודות לדורודנגו נעדרים תסמיני הפרעת חרדה ודיכאון, הצפויים בדרך כלל אצל צעירים אלה.
תוך שנים מעטות פרץ העיסוק בדורודנגו את מסגרת משחק הילדים הייחודי, והפך לתופעה סוחפת, מעין "שיגעון" שהתפשט במהירות.
העיסוק בדורודנגו שכיח כיום בקהלים רבים ביפן – ילדים ומבוגרים, ואתרי אינטרנט רבים ביפנית מוקדשים לנושא.
הכנת דורודנגו הייתה מאז גם לעיסוק שמשמש ברחבי העולם מטפלים (תרפיסטים) הוליסטים בתחומים שונים – טיפול באמצעות: אמנות, יצירה, עיסוק, גינון, מגע, יוגה, ועוד.
פעילויות רבות הקשורות לדורודנגו שכיחות ביפן.
בעיר טוקונאמה (Tokoname) – עיר אומנויות החימר המסורתיות של יפן, מתקיימת מ-2007 תחרות דורודנגו שנתית, בהובלת האומנית קיוקו מיקי (Kiyoko Miki).
בעיר מצוי המוזיאון לאמנות החימר המסורתית ביפן (INAX Live Museum).
מוצגות בו יצירות יפניות במהלך ההיסטוריה – אריחים, רעפים, ציורי קיר, קרמיקה ועוד, ומתקיימות בו בסדירות גם סדנאות דורודנגו.
בביתן Clay Works מוצג "הדורודנגו הגדול בעולם": קוטרו 54 ס"מ – יותר מפי שניים מגודל ראש אדם, ומשקלו 40 ק"ג.
פרופ' קאיו יעד את העיסוק כעזר להתפתחות ילדים, ולא חזה את התרחבותו לגילאים נוספים ולרחבי העולם בתחומים נוספים – תרפיה, מדיטציה, וגם כאמנות טהורה.
"העיסוק-משחק" בחומר טבעי שהציג קאיו, משיק לגישת האומנויות היפניות שמבטאות מסרים עמוקים של פשטות, ומתייחסות לחיבור אל הטבע מתוך הערכה וכמקור השראה.
ב-2007 נסקר הדורודנגו כ"אומנות מסורתית מחודשת", ובהמשך התרחב ואומץ בידי יוצרים ברחבי העולם.
חלק מאומנים אלה מקושרים גם לתחומי האומנות של פיסול בחימר וקרמיקה, לאומנות העיצוב והבניה בבוץ, וגם לעיסוק במדיטציה ורוחניות בתנועות העידן החדש.
התמקדות בסוג חפץ אחד, העשוי מחומר אחד ובגודל אחיד יחסית, אינה מותירה מרחב רב למסרים אומנותיים ספציפיים, כבתחומים הרחבים של אומנויות הציור והפיסול.
רוב האומנים מצטמצמים ליצירת כדור בגודל חפינת הידיים (קוטר של 7-5 ס"מ), ולהברקתו החיצונית.
למרות אלה, ניכרת התבטאות אומנותית רחבת הבעה במהלך השנים שבהן התפתחה אומנות הדורודנגו.
ניכרים בעיקר הגיוון היצירתי הרב של מרקמי הפנים החיצוניים, יצירת צורות חדשות וייחודיות, פיתוח שיטות הכנה חדשות, ודרכי העמדה מקוריות של היצירה כחפץ נוי ביתי.
אומנים אחדים הרחיבו את אומנות הדורודנגו, ממסגרת יצירת כדור אסתטי בדיד המהווה חפץ נוי, אל כלל מרחב האומנויות.
יצירות אחדות, חלקן ספונטאניות או אינטואיטביות (כלומר ללא תכנון מקדים), מוצגות במרחב הדיגיטלי בתחום "ההעמדה המצולמת" שמתועדת באתרי אינטרנט (ולרוב לא בתערוכות).
היצירות הדיגיטליות כוללות כדורי דורודנגו מוצבים במרחבי התייחסות מטיפוסים שונים, או מקובצים בקומפוזיציות ייחודיות.
אמנים בודדים שילבו דורודנגו גם ביצירות בתחום כלל האמנות הפלסטית – פיסול ומיצב.
ב-2009 הציגה האומנית הסינית-אמריקאית – יי שנג (Yi Sheng), בתערוכה בארצות הברית, יצירה ובה שמונים כדורי דורודנגו בתפזורת על הקרקע.
זאת בהשראת מאמרו של קאיו "כדורי בוץ והתינוק העירום האנושי", בו קישר את הצורך האנושי הבסיסי להיכרות עם מגוון החומרים הקיימים בטבע מחוץ לגוף האדם, בתהליך הגדילה וההתפתחות.
האומן האמריקאי ברוס גארדנר (Bruce Gardner) החל להתנסות בדורודנגו בהשפעת מאמרו של גיבסון (הנ"ל) "כדורי בוץ בוהקים".
גארדנר הרחיב את עיצוב צורת פני הכדור "הקלאסית" של קאיו יצר מגוון צורות חיצוניות, והתמחה שנים רבות בהכנת דורודנגו.
הוא פיתח שיטות הכנה נוספות, הציג את יצירותיו בתערוכות אמנות ופרסם ספר על דורודנגו (2019).
לדבריו: "דורודנגו פונה לכל כך הרבה אנשים בכל כך הרבה דרכים, מכיוון שזו חזרה ליסודות".
הרחבת אמנות "הדורודנגו הבדיד" אל קיבוץ של כדורי בוץ מלוטשים רבים בגדלים שונים ובצורות מעוגלות שונות כחלק מיצירה אחת, הוצגה בספר Art of Dirt (2023) של האומנית היפנית-אמריקאית סאטומי לאנדר (Satomi Lander), שעוסקת ביצירה בבוץ וגם בבנייה בבוץ ובחומרים טבעיים.
בראייתה, ניתן להתייחס ליצירת הכדור גם כעין אמנות תהליכית (אנ'), שבה הכדור הוא זמני ועשוי לבטא את מיחזור החומר הטבעי בעולם: "אם תזרקו את הכדור בחצר שלכם, הוא יימס בגשם ויחזור לאדמה שממנה הגיע".
המתנסים בדורודנגו בתחומי עיסוק שונים, העלו היבטים ייחודיים של האמנות הזו: קשר אל האדמה, מיחזור חומרי טבע, מגע מתמשך עם החומר במהלך היצירה, סיוע בהתפתחות ילדים, השפעת ממד הזמן במהלך עשייה אמנותית, תיעוד זיכרון של מקום, פיתוח שלווה תודעתית ואיזון נפשי אישי, וחיזוק קישוריות חברתית.
בדומה לעיסוק-משחק הילדים שהחיה קאיו, מתמקד גם עיקר העיסוק האומנותי ב"היקארו דורודנגו", במהלך אירוע היצירה עצמו.
רבים רואים בחוויה הממושכת של היצירה את הערך הראשי של האומנות הזו, ואילו בתוצר הסופי המשמש חפץ נוי לקישוט ביתי, כ"ערך מוסף" זניח יחסית.
רבים מהאומנים היוצרים דורודנגו הם גם "מורים לדורודנגו" המקדישים מזמנם להנחיית סדנאות לציבור הרחב, וגם להטמעת העיסוק בקרב סטודנטים לאמנות ולחינוך במוסדות להשכלה גבוהה.
העוסקים בנושא מדגישים את המשמעות הרבה של עצם הקניית דרך היצירה לאחרים, בנוסף לפעילות האישית בסטודיו.
ב-2019 הוצגה באוניברסיטת אינדיאנה, ארצות הברית, תערוכה של אוסף של כדורי דורודנגו שתרם כריסטופר נאן.
האוסף מייצג שני עשורים בהם לימד קורסים לסטודנטים לאומנות, והציג בהם את התהליך של יצירת דורודנגו ככלי חינוכי – "כדי ללמד איך ניתן להשתמש בטבע ליצירת אמנות, ולהטמיע ערכי סבלנות ותרפיה".
סדנאות דורודנגו מסוגים שונים מתקיימות כיום בארצות רבות: חוגי יצירה סדירים לילדים ונוער (בגישת פרופ' קאיו), סדנאות ללימוד פרטני של הכנת דורודנגו, פעילות במסגרת "תרפיה באמנות" (הוליסיטי), פעילות בחוגים ובמפגשים למדיטציה ורוחניות, ובעיקר "קבוצות יצירה" קצרות וחד-פעמיות לבני כל הגילים.
יש המתנסים בהכנת דורודנגו באמצעות לימוד וירטואלי דרך האינטרנט.
קבוצות וירטואליות אחדות של חובבי דורודנגו, הוקמו ממחצית שנות ה-2010 ואילך ברשתות החברתיות.
חברי הקבוצות משתפים את ניסיונם בהכנה ובעיצוב ובצילומים רבים של תוצרי פעילותיהם.
רבים מהנחשפים לאמנות מציינים את החיבורים החברתיים העולים מהעיסוק ואת את תרומת הפעילות להיבטים הוליסטיים בחייהם.
זהו מהלך היצירה באופן כללי: לאחר איסוף הקרקע והטיפול בה, כוללת יצירת הכדור המבריק שני פרקי פעילות עיקריים וביניהם הפסקה ארוכה לייבוש.
בתחילה מכינים עיסת בוץ וממנה מגבשים בידיים, בתנועות לישה חפינה וכידור חוזרות וממושכות, את ליבת הכדור.
בסוף תהליך זה מניחים את הכדור לייבוש במשך שעות אחדות או יותר.
בפרק היצירה הבא עוסקים בגימור ובהברקת הכדור.
כלל הפעילות ליצירת דורודנגו נפרשת על יום או על ימים אחדים.
השיטה הבסיסית שהציג ב-2001 פרופ' קאיו, היא הכנה מאדמה טבעית (ללא תוספות) ועיצוב בידיים בלבד (ללא עזרים).
בהמשך התפתחו תוספות וחידושים לשיטת ההכנה, כל יוצר ודרכו האישית.
חידושים אלה כוללים: שימוש בעזרים פשוטים (כידרור על משטח עץ, חרסינה או זכוכית, גלגול בתוך קערה, ובעיקר ליטוש פני הכדור בעזרת שולי הפתח העגול של כלי זכוכית גלילי), שיטות יבוש אחדות, וגם הטמעת חומרי צבע או תוספות שונות בפני הכדור.
למרות ההבדלים ביניהן, מתבססות כל דרכי ההכנה על אותו תהליך ארוך ואיטי, שמוביל בסופו ליצירת כדור קשיח ומבריק.
הכנת דורודנגו ופירוט שלביה מוצגת כיום באתרי אינטרנט רבים של אמנים וחובבים, בלווי הסברים מפורטים, תמונות וסרטונים.
חפינת הידיים ותנועות הלישה וליטוף החומר במהלך כל שלבי היצירה, מאפיינים את אומנות הדורודנגו.
תנועות חפינה משמשות לביצוע פעולות יום-יומיות רבות, ומוכרות בעיקר ממהלך הלישה להכנת מיני מאפה ומאכל שונים (סופגניות כופתאות וקציצות), ומתחומים רבים של הפעילות האנושית הטבעית.
"החפינה" הייתה להבעה הייצוגית השכיחה של דורודנגו, והיא מוצגת כמין 'לוגו' שלה, במודע ושלא במודע, בידי אומנים רבים.
בכל סוג קרקע יש כמויות שונות של חול וחרסית.
יחסי הכמויות של המרביבים האלה קובעים במידה רבה אם הדורודנגו נשאר שלם או נסדק.
הכנת כדור יציב ומבריק מקרקע טבעית שנאספת במקום אחד בלבד לא תמיד אפשרית.
ניתן לשלב קרקעות ממקורות שונים (ואף חומרים מיצבים, או חימר נרכש) במטרה ליצור כדור שאינו מתפרק.
תערובת שבה מרכיב החול גדול מדי להכנת דורודנגו, תתפורר בידיים במהלך ההכנה; תערובת שבה מרכיב החרסית גדול מדי, תתבקע בשלב יבוש הכדור.
בתערובת שבה מרכיב החרסית מועט מדי, יישאר הכדור מחוספס בשלב הגימור ולא יגיע לברק הרצוי.
רצוי לייבש במקום מוצל להאטת התהליך: ככל שהייבוש איטי יותר, תימנע בהמשך היסדקות הכדור.
ברוב קרקעות ישראל יש כמות חרסית רבה יחסית, ולכן רצוי לשלב בהן חול ביחס של כחמישית עד שליש מהכמות הכללית של התערובת.
לקרקעות חרסיתיות מאוד יש להוסיף לפעמים כמות חול רבה יותר.
שיטת הכנת דורודנגו הוצגה ב-2008 בפרק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית MythBusters.
מגישי התוכנית עסקו בניסיון לבדוק את תקיפות האמרה (באנגלית) "אי אפשר להבריק חרא" (לא ניתן להפוך דבר חסר ערך למוצלח ויפה).
בכדי "להפריך את הביטוי" באופן ממשי, הם השתמשו בשיטה להכנת דורודנגו וסקרו את התהליך.
בהמשך התוכנית הם יצרו כדורי דורודנגו מגללי אריה ומגללי יען, הבריקו אותם ובדקו את התוצאות במכשיר למדידת עוצמת הברק (כמו שעשה קאיו בכדורי בוץ).
כמות הצפיות הגדולה בפרק זה מאז ועד היום (דרך יוטיוב), הביאה להיכרות משמעותית עם אמנות הדורודנגו מחוץ ליפן.
בספר הפנטזיה הירושה (2011, "המשך עלילות אראגון"), של הסופר האמריקאי כריסטופר פאוליני, (Christopher Paolini) מתואר מלך הגמדאים – אוריק, עוסק במסורת השבטית של הכנת כדור הבוץ ארות-קנורל (erôthknurl).
העיסוק מתואר כמורכב, ארוך מאוד, מביא לשקט נפשי, ובסיפור מיוחס לו גם היבט פולחני.
שלבי הכנת הכדור זהים לשיטת קאיו, וניכר שהמחבר שאב את פרטי התיאור מדרך הכנת דורודנגו.
בעלילה מצוירת בירחון קומיקס יפני, שעובדה לסדרת האנימציה הטלוויזיונית "Your Lie in April", מוצגת אחת הדמויות עוסקת בצחצוח דורודנגו (הפרק שודר ב-2015).
בהמשך רואה קוסאי גיבור הסדרה, רצף של הבזק לעבר חייו (פלאשבק) שמשתקף בברק הכדור.
תיאור של החייאת הדורודנגו ביפן בידי פרופ' קאיו ותחרות בדיונית ליצירת "הדורודנגו המבריק ביותר", הובאו באחד מהסיפורים הקצרים בספרו של נולאן (L.A.
Nolan) – "תיבה של סחבות ועצמות" (2022, סיפורת מתח ואימה).
בישראל הוצע לשלב את המילה העברית כדור, שצלילה מהדהד במילית הראשונה של השם היפני (דורו-דנגו; 'דורו' ביפנית: בוץ), ולכנות את האמנות בעברית בשם כדורודנגו.
פעילויות ליצירת כדורודנגו מתקיימות בישראל בעשור האחרון בידי מאות חובבים.
מעת לעת מתקיימות סדנאות פרטיות לגילאים שונים, בידי אומנים מקומיים שעוסקים בתחומי האומנות הפלסטית או בבניה בבוץ.
ב-2022 תורגם לעברית ספרו של גארדנר.
מ-2024 פעילה קבוצת פייסבוק של חובבי אומנות זו, בשם "דורודנגו ישראל".
"היקום" היה אמור להיות ארכיפלג מלאכותי מתוכנן בצורת שביל החלב ומערכת השמש, אשר היה אמור להיבנות על חופי דובאי, איחוד האמירויות הערביות.
"היקום" היה אמור להיות ממוקם בין , העולם, ו.
תוכנית הפרויקט הוקפאה ללא הגבלת זמן בשנת 2009, ומאוחר יותר הוסרה מאתר האינטרנט של יזם המקרקעין.
הפרויקט הוכרז בינואר 2008 על ידי חברת יזמית הנדל"ן , שבנתה גם את איי התמרים ואת ארכיפלג העולם.
הפרויקט היה צפוי להסתיים מתישהו בין 2023 ל-2028, אך נכון לשנת 2009 הפרויקט הוקפא.
הפרויקט היה בשלבי תכנון, אך הוקפא ללא הגבלת זמן בשנת 2009. בשנת 2009, אתר האינטרנט של נקהיל רשם את "היקום" כ"פרויקט עתידי".
היראגאנה (ביפנית: 平仮名, מילולית: "קאנה חלקה") היא מערכת כתב הברות, אחת מארבע מערכות הנמצאות בשימוש ביפן (האחרות הן קאנג'י, קאטאקאנה ורומאג'י).
מילים יפניות שאין להן סימני קאנג'י משלהן.
מילים יפניות אשר צורת הקאנג'י שלהן לא ידועה לכותב, לא צפוי שתזוהה על ידי הקורא, או שהיא רשמית מדי למטרות הטקסט.
לצורך הטיה של סימן קאנג'י (למשל: חיוב/שלילה, עבר/עתיד, נימוס/פשטות) כמו במילה טאבֶמאשִיטה (食べました).
שימוש בהיראגאנה לצורך זה נקרא אוֹקוּרִיגאנה (送り仮名).
באותיות ההיראגאנה משתמשים גם כבשיטת ניקוד בדומה לעברית, כאשר הן מתווספות לסימני קאנג'י כדי לציין את הדרך הנכונה בה יש להגות את המלה שמציין הסימן.
שימוש בהיראגאנה לצורך זה נקרא פוּרִיגַאנַה (振り仮名), ועוזר לילדים, שעדיין אינם בקיאים בקאנג'י, לקרוא טקסטים שונים.
כל סימן היראגאנה מציין הברה אחת, והוא יכול להיות תנועה ללא עיצור (למשל אָ あ), עיצור מלווה בתנועה (למשל קָא か), או, במקרה בודד, עיצור ללא תנועה (נְ ん).
כאשר רואים טקסט הכתוב בסימני קאנג'י אשר ביניהם שזורות אותיות היראגאנה, הדבר מעיד בהכרח כי מדובר בטקסט שכתוב ביפנית.
כתב ההיראגאנה כולל 48 אותיות, אך ביפנית מודרנית משתמשים ב-46 בלבד (ゐ ווי ו - ゑ ווֶ יצאו מכלל שימוש).
לכל אות בהיראגאנה יש אות מקבילה בקאטאקאנה.
אם במחשבכם מותקן גופן הכולל את הסימנים היפניים, תוכלו לראות בטבלה שלהלן את סימני ההיראגאנה ואת הקריאה שלהם בעברית.
סימנים שכבר אינם בשימוש מופיעים באדום.
האות טסוּ קטנה, っ, מסמנת הכפלת עיצור בעיצור שאחריה, למשל צליל הקו"ף בשם האי היפני הצפוני הוֹקַּאידוֹ (ほっかいどう).
כאשר האות אוּ, う, מופיעה לאחר תנועת שורוק או חולם היא מסמנת הארכה של התנועה בהברה הקודמת, למשל ההברה דוֹ שהיא האחרונה במלה: 'הוקאידו'.
מערכת ההיראגאנה התפתחה לראשונה במאה ה-5 מהמניוגאנה, אותיות סיניות שיובאו ליפן ואשר נעשה שימוש רק בצורת ההגייה שלהן (ולא במשמעותן המילולית).
צורת המניוגאנה שימשה כצורה העיקרית לכתיבה ספרותית ביפן, וככל שגבר השימוש בה, החלו האותיות הסיניות לשנות צורה ולהפוך למפושטות יותר ונוחות יותר לכתיבה מהירה, מביאות לעולם לבסוף את צורת ההיראגאנה.
הלוח הבא מראה את גלגוליהן של מספר אותיות מצורתן הסינית המקורית (מניוגאנה) לצורתן בהיראגאנה של ימינו (עם תחנת ביניים אחת):
גם כאשר ההיראגאנה כבר הייתה צורת כתיבה מבוססת, היא לא התקבלה על ידי כלל הציבור הכותב ביפן, מאחר שרוב המלומדים באותה התקופה (סוף האלף הראשון) עדיין העדיפו להשתמש בסינית כבשפתם.
אולם, בקרב הנשים, אשר מהן נמנעה כל אפשרות להשכלה גבוהה, תפסה ההיראגאנה מעמד של צורת כתב כמעט בלעדית לאור פשטותה (מכאן בא שמה השני של צורת הכתב: אוֹנאדֶה 女手.
יצירות ספרותיות רבות אשר נכתבו באותה התקופה על ידי נשים, נכתבו רובן ככולן בהיראגאנה.
ככל שחלף הזמן, הפכה ההיראגאנה להיות צורת הכתב בה נכתבים מכתבים אישיים, בעוד קאטאקאנה וקאנג'י, שימשו לכל מטרה שדרשה צורת כתיבה רשמית ומסוגננת.
בעת המודרנית, עלתה קרנה של ההיראגאנה ביפן וכיום היא משמשת בשילוב עם קאנג'י כמעט לכל מטרות הכתיבה, בעוד הקאטאקאנה משמשת בעיקר למטרות "זולות" כגון מונחים מושאלים משפות אחרות שאין להם צורת כתיבה אחרת (למשל המילה אמריקה, アメリカ) או לתרגום פשוט של שפות אחרות.
בעבר, היו לכל הברה או צליל, צורות שונות ומגוונות של היראגאנה.
בתחילת המאה ה-20, הוחלו חוקי פישוט על המערכת, חוקים שקבעו צורת כתיבה בודדת לכל צליל וצליל.
צורותה הישנה של ההיראגאנה נקראת היום הֶנטאיגאנה (変体仮名, ללא כל קשר למשמעותה של המילה הנטאי בארצות המערב כיום).
במשפטים, היקש הוא הסקת מסקנה בנוגע לא' מכוח ב'.
היקש כמקור משפטי בדין הישראלי
לדין הישראלי ארבעה מקורות משפטיים, דהיינו יסודות הכשירים לשמש בסיס לנורמות משפטיות.
ארבעה מקורות אלו זכו להכרה בפסיקה, ורוכזו באופן רשמי בחוק יסודות המשפט.
חוק זה מתווה את המקומות אליהם על השופט לפנות במענה לשאלה משפטית.
מקורות הדין הם החקיקה (ראשית ומשנה), הפסיקה (פסקי בית המשפט העליון כתקדימים מחייבים, הפסקים המחוזיים כמנחים), ההיקש ועקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי, ומורשת ישראל.
ההיקש כמקור המשפטי השלישי מתיר לשופט לפנות למקרים משפטיים אחרים בעלי דמיון עובדתי או לוגי ולחלץ מהם את המדיניות השיפוטית הראויה.
שימוש בהיקש מאוחר לשימוש בתקדים.
שימוש בתקדים אפשרי כאשר בפסק דין המהווה תקדים מחייב עולה שאלה משפטית זהה לזו המתעוררת בפסק הדין שבו דנים.
בהיקש להבדיל מתעוררת שאלה משפטית שונה, אך קווי הדמיון בין פסק זה לפסק שממנו מקישים, מאפשרים להפיק תשובה משפטית ראויה, המשתלבת במדיניות המשפטית הנוהגת.
בדומה למקורות המשפט הישראלי, בשריעה המוסלמית מצוי ההיקש כמקור לנורמות אסלאם אדוקות לצד הקוראן, אורחות חייו של הנביא מוחמד (הסונה) המתועדות בחדית' והסכמת הכלל .
היקש עצל הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש בו טיעון היקשי אינו מתקבל על אף שהממצאים מורים כי יש לקבלו.
במהלך המלחמה פיטר היטלר, המפקד העליון של הצבא הגרמני, את רוב מפקדי הצבא בטענה כי ביצעו שגיאות ותפקודם כושל, אך הוא עצמו לא ביצע ולו שגיאה בודדת במהלך המלחמה.
עשרים סקרים שבוצעו באחרונה מצביעים על כך שאחוז התומכים במפלגת שינוי ירד בשיעור דרמטי, אך לטענת מנהיג המפלגה, יוסף לפיד ההצבעה תעלה בחדות ביום הבחירות.
היקף של צורה סגורה דו-ממדית הוא אורך העקומה שסוגרת אותה.
באופן כללי, עבור קבוצה כלשהי במישור, אם השפה שלה ניתנת לתיאור כמסילה סגורה ופשוטה, ההיקף של הקבוצה יהיה אורך המסילה.
היקף מסומן בדרך כלל באות P.
המקרה הפשוט ביותר בו עוסקת הגאומטריה הוא המצולע בו ההיקף הוא סכום אורכי הצלעות המרכיבות אותו.
במקרים מורכבים יותר, כמו במעגל או אליפסה, היקף הצורה מחושב על ידי חישוב ההיקפים של סדרת מצולעים שהולכת ומתקרבת לצורה הרצויה, כאשר היקף הצורה הוא הגבול של סדרת ההיקפים של המצולעים.
אי-שוויון איזופרימטרי קובע שעבור כל הצורות הגאומטריות הסגורות בעלות שטח קבוע, ההיקף המינימלי מתקבל אצל המעגל, שם מעגל בעל רדיוס ושטח הוא בעל היקף (כאשר הוא הקבוע המתמטי פאי).
אין צורה בעלת היקף מקסימלי עבור שטח נתון.
למשל לכל שטח נתון ניתן לבנות מלבן שהיקפו
גדול כרצוננו (על ידי הקטנת הרוחב והגדלת האורך).
קיימות אפילו צורות סגורות בעלות היקף אינסופי ושטח סופי, לדוגמה הפרקטל פתית השלג של קוך (להרחבה ראו פרדוקס קו החוף).
עיגול: ( שווה לרדיוס העיגול ו- שווה לקוטר העיגול)
משולש: ( הם שלוש צלעות המשולש, בלי סדר)
מלבן: ( ו- הם אורך ורוחב המלבן בהתאמה)
היקיקומורי (ביפנית: ひきこもり או 引き籠もり, בתרגום חופשי: מתחבא, מסתגר) הוא מושג יפני לתופעה בה אדם מבודד את עצמו מהחברה באופן קיצוני, בעקבות גורמים אישיים וסביבתיים שונים.
המונח היקיקומורי מתייחס גם לתופעה הסוציולוגית וגם לאנשים המשתייכים אליה.
היקיקומורי החל ביפן בשנות השבעים.
ההפרעה פוגעת בעיקר במתבגרים או במבוגרים צעירים שחיים מנותקים מהעולם, בבתיהם או בבתי הוריהם, נעולים בחדר השינה שלהם במשך ימים, חודשים ואפילו שנים ארוכות.
הם מסרבים לתקשר אפילו עם משפחתם, משתמשים באינטרנט בשפע, ורק יוצאים לדרך להתמודד עם צורכיהם הגופניים הכרחיים ביותר כמו יציאה לשירותים.
לעיתים הם מבלים יותר מ-12 שעות ביום מול המחשב.
בפסיכולוגיה המערבית ההיקיקומורי מקושר לחרדה חברתית ולאגורפוביה, אך הגישה התרבותית היפנית מתייחסת לתופעה כאל סטייה חברתית.
משרד הבריאות היפני הגדיר היקיקומורי כאדם שמסרב לצאת מביתו, ומתבודד למשך תקופה של לפחות שישה חודשים.
בעוד רמת התופעה מגוונת אצל אנשים שונים, במקרים חמורים ההיקיקומורי מתבודד למשך שנים.
לעיתים קרובות, התופעה מתחילה כסרבנות בית ספר, הכוונה היא לאנשים שמסרבים להגיע לבית הספר מסיבות דיכאוניות או חרדתיות.
בשנת 2010, העריך משרד הבריאות היפני שכ-700,000 היקיקומורי מתגוררים ביפן, ושגילם הממוצע הוא 31. עם זאת, יש המעריכים את מספרם במיליון איש ויותר.
מחקר שפורסם ב-2019 על ידי צוות חוקרים מאוניברסיטת אקיטו ביפן, מלמד כי היקיקומורי קשור בקשיים ביחסים בין אישיים ובמקרים מסוימים בסיכון בהתאבדות.
המתמודדים עם היקיקומורי נוטים להיות גברים, יש להם רקע של נשירה מלימודים והם בעלי היסטוריה קודמת של טיפול פסיכיאטרי.
בעקבות מגפת הקורונה, תופעת ההיקיקומורי גדלה וחלה עלייה של 40% בשיעורי ההתאבדות ביפן.
לתופעה, אשר נחשבת בעיה תרבותית מהותית ביפן, יכולות להיות מספר סיבות.
הדרישות והלחצים של החברה היפנית יכולים להיות משתקים עבור בני נוער רגישים.
חלקם מרגישים כי אינם יכולים לעמוד בציפיות מהם שכן טרם גיבשו זהות עצמית (הונְנֶה, 本音) וחזות ציבורית (טאטֶמַאֶה, 建前) החיוניים לחיים הבוגרים ביפן.
בשיח אודות התופעה רווחת הדעה כי החברה היפנית הפוסט-תעשייתית אינה מספקת למתבגרים טקסי חניכה משמעותיים החיוניים לעיצוב תפקידם כבוגרים אחראיים בחברה.
ניתן לזהות גורמים מרכזיים שעלולים להביא נער עם נטייה מוקדמת להתבודדות קיצונית:
היקיקומורי דומה להסתגרות שקיימת לעיתים בתסמונות על הספקטרום האוטיסטי כגון אוטיזם קלאסי, אספרגר, ו-PDD-NOS.
לכן פסיכיאטרים שונים משערים שזוהי הפרעה על הספקטרום הזה, אך היא מתבטאת בצורה שונה מההתבטאות האופיינית של התסמונת במערב, בגלל לחצים הנובעים מהמבנה החברתי היפני.
הרבה פעמים יש חפיפה בין היקיקומורי להפרעות נפשיות אחרות, או ששני המצבים קורים ביחד, למשל חרדה חברתית, אגורפוביה, או דיסתימיה.
כלכלת יפן נמצאת במיתון במשך שנים.
הדור הקודם וזה שלפניו עדיין נהנים מעבודה מובטחת לכל החיים בתאגידים גדולים וחברות יציבות.
אולם לאנשים צעירים היוצאים לשוק העבודה, מחכה מציאות קשה של אבטלה מתגברת וביטחון תעסוקתי נמוך.
כדי למצוא עבודה טובה נדרשים לימודים אינטנסיביים בסביבה תחרותית ביותר מגיל קטן.
עבור בני נוער מסוימים, העתיד המאיים והחוסר במטרה ברורה בחיים יכולים להביא למצב של היקיקומורי.
ביפן התופעה נתפסת עדיין כסטייה ולא כבעיה, וגורמת למשפחות רבות בושה והדחקה של הבעיה בלי לתת מקום כדי להציף אותה על פני השטח ולהתמודד איתה בצורה אישית וקולקטיבית בין המשפחה לילד ובין הילד לעצמו וכמצב חברתי.
סימן "היקי" , המכונה "סימן אהבה" או "נשיכת אהבה", הוא שטף דם קטן הנוצר על העור כביטוי גופני של אינטימיות וקרבה פיזית בין בני זוג.
הסימן נוצר כתוצאה ממציצה או יניקה חזקה של העור, לרוב במהלך נשיקה רומנטית.
אף שהיקי הוא למעשה חבורה, משמעותו חורגת מההיבט הפיזי ונתפסת בהקשרים תרבותיים וחברתיים כסימן לקשר, תשוקה או אקט שובב בין שני אנשים.
הסימן, שנגרם מקריעה של נימי דם זעירים מתחת לפני העור, עשוי להישאר גלוי למשך מספר ימים.
לעיתים עצם הופעתו מהווים לעיתים מהחוויה ומהמשמעות הרומנטית של המעשה.
אולם הוא עשוי להזכיר חבורות שאינן רומנטיות, כגון "סימן כינור" (Fiddle Kiss), הנוצרות מלחץ מתמשך בצוואר של נגני ויולה או כינור.
להפחתת מראה ההיקי קיימות שיטות ביתיות מקובלות, הכוללות קומפרס קר או גירוי עדין של האזור, המסייע בפיזור הדם.
היקום על פי הפיסיקה המודרנית הוא ספר מדע פופולרי מאת יורם קירש.
הספר יצא לאור ב-2006 בהוצאת עם עובד בשפה העברית.
הספר מציג סקירה ייחודית של התפתחות הפיזיקה מתחילתה ועד לתקופתנו.
בספרו מסביר קירש את מרבית התאוריות של הפיזיקה, מהפיזיקה הקלאסית ועד לפיזיקה המודרנית כולל תורת המיתרים וקוסמולוגיה.
הפרקים בספר מסודרים בצורה כרונולוגית כדי להביא לקורא את ההתפתחות ההיסטורית של הנושא עם הדגשה על האישים והרעיונות המרכזיים.
הנושאים מועשרים בהצגת המהפכות הפילוסופיות אשר גרמה הפיזיקה ובהן תורת היחסות ומהות הזמן, תורת הקוונטים והוודאות במדע ועוד.
המחבר, יורם קירש, כתב גם את הספר "ציידי החלקיקים" ביחד עם פרופסור יובל נאמן, אשר יצא לאור ב-1981 בהוצאת מסדה, תורגם לאנגלית ולשפות נוספות, זכה לכמה וכמה מהדורות והפך לקלסיקה בתחום המדע הפופולרי.
הִירַאדוֹ (ביפנית: 平戸市 – היראדו-שי) היא עיר במחוז נגסאקי, השוכנת בקצה המערבי של האי קיושו ביפן.
האזור ההיסטורי של היראדו שוכן על אי באותו שם.
גבולות העיר הורחבו במאה ה-21 והיראדו כוללת כיום גם אזורים בקיושו, אחד מארבעת האיים הראשיים של יפן.
שני החלקים מקושרים בגשר באורך כ-500 מטרים.
שטח העיר כיום הוא 235.63 קמ"ר, ונכון ל-1 במאי 2011 מתגוררים בה 34,388 תושבים, צפיפות אוכלוסייה של 146 תושבים לקמ"ר.
מתקופת נארה הייתה היראדו נמל ביניים עבור ספינות שהפליגו מנמלים ביבשת אסיה ליפן.
במהלך תקופת קמקורה ותקופת מורומאצ'י החזיקה משפחת מצואורה (松浦) בזכויות לסחר עם קוריאה ועם סין של שושלת סונג.
במהלך תקופת סנגוקו ובתחילת תקופת אדו, התחזק מעמדה של היראדו כמרכז הסחר הבינלאומי, בייחוד המסחר עם סין של שושלת מינג ועם חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC).
ב-1549 הגיעו להיראדו האירופאים הראשונים - היו אלו סוחרים פורטוגזים.
בספטמבר 1550 הגיע לאי המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר.
קבלת הפנים שהעניקו לו הסוחרים הפורטוגזים שבנמל שכנעו את מצואורה טקאנובו, הדאימיו המקומי, בחשיבותו של האיש והוא דאג לארח אותו.
חאווייר שהה בהיראדו חודש ימים, ובתקופה קצרה זו הצליח לשכנע כמאה מתושבי האי להמיר את דתם לנצרות.
הוא המשיך בדרכו כשהוא משאיר לכומר הישועי קוסמה דה טורס (Cosme de Torrès; 1570-1510) לטפל בקהילה שבאי.
אחד מבני הקהילה, סבסטיאן קימורה, היה ליפני הראשון שהוסמך לכמורה, אך הוא סיים את חייו על המוקד ב-1597. הקהילה הנוצרית ירדה למחתרת לאחר שהדת הנוצרית קתולית נאסרה כליל ביפן ב-1614. המיסיונרים גורשו מיפן, ומיסיונרים שניסו לחזור ליפן בהיחבא ונתגלו הוצאו להורג.
ב-1622 הועלה המיסיונר הישועי האיטלקי קמילוס קוסטנצו (Camillus Costanzo) על המוקד בהיראדו.
ההולנדים הגיעו לראשונה להיראדו ב-6 ביולי 1609. השלב הראשון ביחסי המסחר הרווחיים שבין היפנים להולנדים היה הענקת רישיון סחר (בהולנדית handelspas) ב-1609. בשיאו השתרע מרכז המסחר ההולנדי על כל השטח של פארק סקיקאטה של ימינו.
ב-1613 הקימו גם האנגלים תחנת סחר בהיראדו אך נטשו אותה ב-1623 לאחר שהגיעו למסקנה שהמסחר עם יפן איננו רווחי.
בינתיים הלכו והתערערו היחסים בין שוגונות טוקוגאווה ששלטה בפועל ביפן לבין ספרד ופורטוגל.
השוגון חשד שפעילות המיסיונרים נועדה להכשיר השתלטות של המעצמות האיבריות על יפן.
ב-1636 הוגבלו הפורטוגזים לנמל נגסאקי בלבד, וגורשו מיפן לאחר מרד שימאברה שהתחולל ב-1637, שבו נטלו יפנים נוצריים חלק פעיל.
ההולנדים שסייעו לשוגון לדכא את המרד זכו לתקופת חסד קצרה.
ב-1637 וב-1639 נבנו מבנים גדולים מאבן שיועדו לשם כמחסנים, והבנאים ההולנדים חרתו תאריכים על אבני הבניינים.
הממשל היפני ראה בתאריכים סמלים נוצריים אסורים על פי החוק ותבע את הריסתם המידית של המבנים.
ראש המשלחת ההולנדית (Opperhoofd) פרנסואה קארון (François Caron; 1673-1600) הורה מיד על ביצוע ההוראה, אבל היפנים בכל זאת תבעו מההולנדים לעזוב את היראדו ולהתמקם באי המלאכותי דג'ימה שהוקם במפרץ נגסאקי.
ב-24 ביולי 1641 עזבו ההולנדים את היראדו.
אף שהדאימיו של היראדו תמך בצד המפסיד בקרב סקיגהארה (21 באוקטובר 1600) שהעלה לשלטון ביפן את שוגונות טוקוגאווה הרשה המנצח, טוקוגאווה איאיאסו, לדאימיו ממשפחת מצואורה לשמור על האחוזה הפיאודלית שלו.
בתקופת אדו הייתה היראדו מקום המושב של ההאן של היראדו, כשהדאימיו התגורר בטירת היראדו (נבנתה בשנים 1704–1717 ופורקה ב-1868).
באמצע המאה ה-17 התפתחה באי תעשיית החרסינה שהובאה לאי על ידי קדר מקוריאה (שבה הייתה תעשיית קדרות מפותחת) שהתיישב באי לאחר שהתחתן עם יפנית.
הקדר סננוג'ו (Sannojô) מצא קאולין באיכות מעולה ליד הכפר מיקאווצ'י והחל בייצור כלי חרסינה עדינים.
תור הזהב של החרסינה של היראדו (Hirado porcelain) היה בין 1751 ל-1843 שבה יצרו באי את החרסינה הטובה ביותר ביפן.
באמצע המאה ה-19 היה ביקוש רב לחרסינה של היראדו באירופה, וגם כיום היא פריט אספנות מבוקש.
העיר המודרנית של היראדו נוסדה ב-1 בינואר 1955. העיר התרחבה כאשר מוזגו לתוכה ב-1 באוקטובר 2005 העיירות הסמוכות טַבִּירָה (田平町), אִיקִיטְסוּקִי (生月町) ואוֹשִימָה (大島村).
הכלכלה המקומית מבוססת בעיקר על חקלאות, דיג עיבוד מזון ותיירות.
האקלים בהיראדו הוא סובטרופי לח, המאופיין בחורפים קרים, יבשים יחסית, אביבים חמימים גשומים, קייצים חמים גשומים וסתווים נוחים גשומים.
שדות התעופה הקרובים ביותר לעיר נמצאים בפוקואוקה, צפונית להיראדו ובנגסאקי, דרומית להיראדו.
משני שדות התעופה יש קווי אוטובוסים סדירים להיראדו.
בשתי ערים אלו מצויה גם התחנה הקרובה ביותר של רכבת הקליע, השינקנסן, ומהן אפשר להגיע להיראדו ברכבות או בקווי אוטובוסים סדירים.
בעיר עצמה פועלת תחבורה ציבורית בתדירות נמוכה, וכן פועלת מעבורת בין היראדו לאושימה.
אתרי התיירות העיקריים בעיר הם:
טירת היראדו – הטירה, השוכנת על הגבעה השולטת על נמל היראדו, הייתה טירתם של משפחת מצואורה ששלטה על אזור היראדו עד לרסטורציה של מייג'י.
הטירה נבנתה בשנים 1704–1717 ופורקה ב-1868. מגדל העוז שוחזר ב-1962 והוא מכיל מוזיאון ובו פריטים הקשורים במשפחת מצואורה.
הטירה מוגדרת כאחד מהמבנים התרבותיים החשובים של יפן (重要文化財).
תחנת המסחר ההולנדית – התחנה שכנה בקצה מפרץ היראדו וכללה כמה בניינים שהגדול בהם הוקם ב-1639 ונהרס בפקודת השוגון בתואנה שהתאריכים החקוקים באבן הוא אחד מהסמלים הנוצריים שנאסרו ביפן.
מבנה זה שוחזר בקפידה החל מ-2009 ונפתחה לקהל כמוזיאון לתולדות הסחר עם הולנד.
מהמבנים המקורים מתקופת ההולנדים שרדו באתר המזח, חומת אבן ובאר שההולנדים חפרו.
קברו של ויליאם אדמס – ויליאם אדמס היה נווט אנגלי שהגיע ליפן בספינה הולנדית ורכש את אמונו של השוגון טוקוגאווה איאיאסו.
הוא הקים משפחה ביפן, ארגן תחנות מסחר הולנדית ואחר כך אנגלית בהיראדו ומת ונקבר בעיר ב-16 במאי 1620. בחודש מאי כל שנה נערכת אזכרה ליד קברו.
המאוזוליאום ואבן הלידה של גֶ'נְג צֶ'נְגגונְג - גֶ'נְג צֶ'נְגגונְג (או בשמו היפני טאי סייקו), היה בנו של פיראט סיני ואם יפנית המוכר במערב בשם קוקסינגה.
קוקסינגה נולד בהיראדו, אבל בגיל שבע עבר לסין.
בבגרותו שירת בצבא שושלת מינג, וכשהשתלטה שושלת צ'ינג על סין נמלט עם צבאו לטאיוואן, כבש אותה מידי ההולנדים, והקים באי ממלכה קצרת ימים הידועה כממלכת טונגנינג.
קוקסינגה נערץ הן ביפן והן בסין כאדם הראשון שהביס מעצמה מערבית ושחרר אדמה משליטתה.
המאוזוליאום שוכן על גבעה מעל לכפר קאווצ'י שבו נולד קוקסינגה והוא נספח למקדש הראשי המוקדש לקוקסינגה בטאינאן שבטייוואן.
כל שנה ב-14 ביולי מתרחש ליד המקדש פסטיבל טאי סייקו .
בחוף ים סמוך מצביעים על אבן שעליה על פי האגדה כרעה אימו של קוקסינגה ללדת.
מוזיאון מצואורה – שוכן במבנה שבו התגוררו בני משפחת מצואורה החל מ-1893. המשפחה תרמה את המבנים ב-1955 על מנת שישמש כמוזיאון, וכיום מוצגים בו חפצים אישיים של בני המשפחה.
בית טקס התה קאן-און-טיי – שחזור מ-1987 של בית תה שהוקם ב-1893 על אדמות אחוזת מצואורה.
במקום מתנהל עד היום טקס התה המסורתי על פי אסכולת צ'ינשין שהמציא לפני כ-300 השליט ה-29 של משפחת מצואורה.
גשר סאיווי – גשר אבן המחבר בין חצר טירת היראדו לעיר המכונה גם הגשר ההולנדי משום שנבנה בטכניקת בנייה הולנדית.
הגשר מוגדר כאחד מהמבנים התרבותיים החשובים של יפן.
מוזיאונים - יש בהיראדו כמה מוזיאונים המוקדשים לתרבות הייחודית של מקומות שונים כדוגמת האי איקיצוקי ואושימה, לממצאי חפירות שנערכו בסטוטאבארו שליד טבירה ולהיסטוריה של היראדו, בחלקם מוצגים הקשורים לקהילות הנוצריות שחיו בהיראדו בהסתר.
פארק החרקים של טבירה – מיזם של הצלם סטושי קוריבאיישי שהתמחה בצילום חרקים.
פארק שבו יש כ-3,000 סוגים של חרקים.
מוזיאון הנצרות של היראדו – הנצרות נאסרה ביפן בסוף המאה ה-17, המיסיונרים גורשו ממנה, ונוצרים יפנים נרדפו לאחר כישלון מרד שימבארה.
עקב כך ירדו הנוצרים למחתרת, התפללו בחדרים סודיים, והתחזו לבודהיסטים.
גם בהיראדו הייתה קהילה של "נוצרים חבויים" (隠れキリシタン – קקורה קירישיטן) והמוזיאון מציג פריטים שנאספו מקהילה זו.
המוזיאון הוקם בסמוך לחוף נשיקו שם הוצאו להורג 70 נוצרים ב-1635.
פארק קאמאוקה נמצא למרגלות טירת היראדו.
הפארק כולל חלקת רודודנדרון של היראדו הגדלים באופן טבעי, ועצי קוסמקי בני 400 שנים.
הפארק פופולרי במיוחד באביב בעת שפורחים בו עצי הדובדבן.
בשטח הפארק שוכנים מקדש קאמאוקה-ג'ינג'ה ומגרשי ספורט קהילתיים.
מקדש קאמאוקה-ג'ינג'ה – הוקם ב-1880 מאיחוד של ארבעה מקדשים.
באוקטובר נערכים ברחבה שלפני המקדש ריקודי הקגורה במסגרת פסטיבל קונצ'י .
מקדש סאיקו ג'י – מקדש בודהיסטי בדרום העיר היראדו במקום בו על פי האגדה הבעיר הנזיר הבודהיסטי קוקאי אש קדושה כאשר חזר מסין של שושלת טאנג.
במקום פגודה בצבע אדום עז שנבנתה ב-1988. בגובה 33.5 מטרים זו אחת הפגודות הגבוהות ביפן.
במקום מוזיאון ובו מוצגים שונים הקשורים לבודהיזם.
מקדש יוקו ג'י – מקדש זן בודהיסטי שהועתק מאושימה למקומו הנוכחי ב-1695. אולם קאיזן דו שבנייתו הושלמה ב-1696 הוגדר כנכס תרבותי מוחשי על ידי ממשל המחוז.
במקום נערך טקס תה מסורתי בסוף אוקטובר.
פסל קאנון באיקיצוקי –קאנון (בסינית: גואנין) היא הבודהיסטווה של החמלה.
בגובה של 18 מטרים ובמשקל של 150 טון הפסל הוא פסל הארד הגדול ביותר ביפן.
הפסל יושב על מסד אבן בגובה 2.5 מטרים ובמצחו פנינה בגודל 2.5 ס"מ, והוא הושלם ב-29 באפריל 1980. הפסל מוקם כך שיתפלל לשלומם של יורדי הים ויתאבל על האנשים ובעלי החיים שקיפחו את חייהם בים.
כנסיות – שורשי הקהילה הנוצרית בהיראדו באמצע המאה ה-16 כאשר הגיע לעיר המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר.
כאשר נאסר הפולחן הנוצרי ביפן בסוף המאה ה-16 המשיכו חברי הקהילה לקיים את הפולחן בסתר, ובסוף המאה ה-19 כאשר הותרה הנוצרות ביפן שוב, חזרו חברי הקהילה לקיים את אמונתם בגלוי.
כנסיית טבירה- כנסייה בסגנון רומנסקי שנבנתה מלבנים אדומות בין השנים 1915–1917. אף שסגנונה אירופי, היא תוכננה על ידי האדריכל היפני טצוקאווה יוסוקה ונבנתה על ידי נוצרים מקומיים.
פריט בולט בכנסייה הם הויטראז'ים.
הכנסייה מוגדרת כאחד מהמבנים התרבותיים החשובים של יפן.
כנסיית הימוסאשי – כנסייה גדולה בסגנון רומנסקי שאף היא תוכננה על ידי האדריכל היפני טצוקאווה יוסוקה.
הכנסייה נבנתה ב-1929 והייתה הכנסייה הגדולה ביותר ביפן לאחר שקתדרלת אוראקמי בנגסאקי נהרסה בפצצה האטומית.
כנסיית הוקי – כנסייה קטנה מלבנים אדומות.
הכנסייה נבנתה ב-1898 והיא הכנסייה העתיקה ביותר בהיראדו.
הכנסייה לזכרו של פרנסיסקו חאווייר – הכנסייה בסגנון ייחודי הכולל אלמנטים גותיים בעלת הצריח הגבוה והקירות הצבועים בירוק היא אחד מסמלי העיר ואחד מאתרי התיירות הפופולריים של העיר.
היא נבנתה ב-1913 במקום אחר והועתקה למקומה הנוכחי ב-1931. במקור הייתה קרויה כנסיית היראדו, ובמהלך החגיגות לזכר ביקורו של פרנסיסקו חאווייר בהיראדו ב-1971 שונה שמה לכבודו.
כמקובל ביפן מתרחשים פסטיבלים רבים בהיראדו, ביניהם:
פסטיבל היראדו ג'נגרה (平戸ジャンガラ) – נערך בין ה-14 ל-18 באוגוסט.
ג'נגרה הוא סוג ריקוד מסורתי מהאי היראדו, ובמסגרת הפסטיבל מחוללים רקדנים בלבוש מסורתי בלווית חלילים גונג ותופים.
הריקוד הוכרז נכס תרבותי בלתי מוחשי לאומי.
פסטיבל טאי סייקו (鄭成功祭り) – טאי סייקו הוא שמו היפני של גֶ'נְג צֶ'נְגגונְג, בנו של פיראט סיני ואם יפנית הידוע במערב בשם קוקסינגה .
הפסטיבל נערך ב-14 ביולי וכולל בין השאר ריקודי ג'נגרה.
פסטיבל היראדו-רודודנדרון (つつじまつり) – היראדו מפורסמת בשל פרחי הרודודנדרון הקרויים על שמה.
במשך השנים פיתחו הגננים של היראדו לא פחות מ-230 סוגים של רודודנדרון המתאפיינים בפרחים גדולים (עד 13 ס"מ) ובגוונים של ורוד, אדום וסגול.
הפריחה העיקרית מתרחשת בין 12 באפריל ל-30 בו בפארק סקיגאטה.
פסטיבל הסתיו של היראדו (平戸くんち城下秋まつり) – אזור המסחר של היראדו הופך למדרחוב ומוצבים בו דוכני מזון ושוק.
במדרחוב נערכים מופעים רבים, מחולות דוגמת ריקוד הדרקון ואירועים אזורים אחרים.
הפסטיבל נערך ב-22 וב-23 באוקטובר
פסטיבל היראדו קונצ'י (平戸くんち) – פסטיבל שמקורו דתי.
האירועים מתרחשים ברחבי העיר ושיאם, 24 ריקודי הקגורה הנערכים תוך שימוש ב-3 חרבות ברחבה שלפני מקדש קאמאוקה-ג'ינג'ה.
ריקוד הקגורה הוכרז נכס תרבותי בלתי מוחשי לאומי.
הפסטיבל מתרחש בין ה-24 ל-27 באוקטובר.
בעיר יש כמה רובעי מסחר ומרכזי קניות גדולים דוגמת מרכז הקניות אמו פלאזה.
להיראדו מבחר קינוחים ייחודיים: האנה קסטלה (עוגת פרח), גובומוצ'י (עוגיות אורז בסוכר חום), קאסדוסו (עוגיות טבולות בחלמון ובמולסה) ואומרימונו (פסלים מסוכר).
פומלת היראדו (היראדו בונטאן - Hirado Buntan) היא סוג מיוחד של פומלה שנתגלה בהיראדו ב-1910 והוא במקום שני במכירות הפומלה ביפן.
להיראדו ברית ערים תאומות עם
הירדן היה עיתון (יומון/שבועון) שהוציאה לאור התנועה הרוויזיוניסטית בשנים 1934 עד 1939, תחילה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב.
הירדן יצא לאור כשופר של התנועה הרוויזיוניסטית ובתגובה למעצרם והעמדתם לדין של חברי ברית הבריונים, בהם אב"א אחימאיר ואברהם סטבסקי, שהואשמו ברצח ארלוזורוב.
קודם לכן הוצגו רעיונות הציונות הרוויזיוניסטית בעיתון דאר היום (עיתונם של איתמר בן-אב"י וזלמן וויט), אך ניסיון זה לא צלח בשל חילוקי דעות בין השניים לבין אנשיו של מנהיג התנועה זאב ז'בוטינסקי בעת שבתו של האחרון בכלא.
העיתון החל לצאת ב-24 באפריל 1934 למחרת ישיבת בית המשפט הראשונה והעורך האחראי היה מרדכי אבניאל.
מלבד חדשות ומאמרים על ענייני השעה, מילא ה"הירדן" תפקיד של במה רעיונית והסברתית.
התפרסמו בו הקולות הראשונים בזכות חפותם של הנאשמים ברצח ארלוזורוב ונגד העמדתם לדין, ובהם כרוז של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי האשכנזי, לטובת הנאשמים, ברכות עם זיכוים, והפצרתו באב"א אחימאיר שיחדל משביתת רעב, והובאו בו סקירות על כנסים רעיוניים של התנועה הרוויזיוניסטית.
העיתון המשיך במאבק נגד הסכם העברה ששימש, על פי הנחה אחת, גם לרקע של רצח ארלוזורוב והוא פרסם בפומבי את פרטי ההסכם.
שמו של העיתון וסמלו היה נהר הירדן על שתי גדותיו, עוצבו על פי חזונה של התנועה הרוויזיוניסטית, שלא השלימה עם חלוקת ארץ ישראל המנדטורית לשניים: עבר הירדן המזרחי וארץ ישראל המערבית, על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ובדומה לסמלו של הארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל).
הקמתו של העיתון לוותה בתחרות עם עיתונים אחרים שייצגו לכאורה את התנועה הרוויזיוניסטית; במיוחד אמורים הדברים לגבי חזית העם שהיה עיתון פרטי בבעלות בנימין זאב פון וייזל אך עם אוריינטציה תנועתית והתאפיין בקו מחאתי, מתריס וחד, ללא כפיפות ברורה למוסדות התנועה הרוויזיוניסטית.
הירדן פנה לציבור הרוויזיניסטי אך גם לזרמים אחרים וציבורים נוספים ב כגון הציונים הכלליים.
הירדן הודפס תחילה בדפוס של יחיאל ורקר, בירושלים ובהמשך בדפוס הסולל שהיה שייך לבן אב"י ולזלמן וויט, והגיליונות חולקו על ידי בני נוער, בהם חניכי תנועת הנוער בית"ר.
העיתון נתמך על ידי ארגוני התנועה הרוויזיניסטית, הצה"ר והצ"ח, וכן על ידי תומכים פרטיים של התנועה אשר פרסמו בו מודעות.
העיתון נאסר לפרסום פעמים אחדות על ידי השלטונות הבריטיים; זאת ובשילוב קשיים כלכליים, שבניגוד למתחרה דבר (עיתון) שהיה לו גב כלכלי איתן, הכריעו לבסוף את מוציאי העיתון והם החליטו לסגרו ב-24 במאי 1935.
חודשיים מאוחר יותר ב-25 ביולי 1935 החל להופיע שוב; הפעם בהנהלתה של מערכת שישבה בתל אביב עם העורך הראשי אליהו בן-חורין.
אולם קשיים כלכליים המשיכו להעיב על הוצאתו והוא נסגר שוב ב-16 בדצמבר 1935.
מ-24 בינואר 1936 הוחלט להוציאו כשבועון.
למשימה מונה עו"ד אברהם וינשל אשר היה בבעלותו עיתון בעל השקפה רוויזיוניסטית, "הצפון", שראה אור בחיפה עשר שנים קודם לכן.
גם השבועון נסגר לעיתים על ידי הרשויות ומפאת קשיים כלכליים.
המוציאים לאור הדפיסו גיליונות אחדים בשמות אחרים (אמצעי מקובל בשלל עיתונים ציונים שראו אור בתקופת המנדט כדוגמת קונטרס), או אף כעיתון מודעות בלבד.
וכן כתבו בשמות עט אך הקשיים הרבים, מנעו את הוצאותו לאור הסדירה.
ב-1937 מונה אוריאל היילפרין (יונתן רטוש) לעורך.
גם דבר זה לא צלח.
בשלהי 1938, החל לצאת לאור עיתון המשקיף, שהיה לעיתון מרכזי של התנועה הרוויזיוניסטית.
הירדן נסגר לבסוף בשנת 1939.
ארכיון מערכת "הירדן" נמצא בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
כיאה לעיתונה של התנועה הרוויזיוניסטית, ובהתאם לכותרת המשנה של העיתון "בהשתתפותו הקבועה של זאב ז'בוטינסקי", פורסמו בעיתון מאמריו ומסותיו.
תחילה הופקד על עריכת העיתון בנציון נתניהו, ואחר כך מונה פרופ' יוסף קלוזנר לעורך האחראי.
חברי המערכת ופעילי העיתון במרוצת קיומו היו, בין השאר, יונתן רטוש (שנקרא אז אוריאל היילפרין), קלמן כצנלסון, יוסף אור, אליהו בן-חורין, יהושע ייבין (שהיה גם עורכו של השבועון "חזית העם") ושלום רוזנפלד.
מנהלי החברה שניהלה את העיתון היו: נחום לוין, יוסף כצנלסון, בנציון נתניהו, מרדכי אבניאל, אברהם וינשל, ד"ר משה כהן וש.
בשנת 1985 נעשה ניסיון לחדש את הוצאת העיתון בירושלים כשבועון על ידי גוש אמונים, במימון של משקיע עולה חדש מארצות הברית.
עורך העיתון המחודש היה אוריאל בן-עמי, סגן־העורך היה מאיר בן גור, ומערכת העיתון כללה את: ישראל אלדד, עזרה זהר, אליקים העצני, יוסף נדבה ואהרון פאפו.
לאחר שפורסמו 14 גיליונות נסגר העיתון המחודש, לאחר שנקלע לקשיי מימון.
במסגרת התלמוד, היקש הוא אופן לימודי-אינדוקטיבי שמקשר נושאים ספציפיים, בעלי מושג או מילה זהה או דומה, אל קבוצה אחת במטרה להגיע למסקנה הלכתית סופית והכליל הלכה על כלל המקרים.
במקרים נוספים מתייחס ההיקש להשוואה בין עניינים שהוזכרו יחד בפסוק.
הגם שהביטוי היקש לא מופיע במשנה ובתוספתות, ישנם קשרים הלכתיים אשר פורשו בתלמוד כהיקש.
כגון השוואת אונס נערה מאורסת לרוצח.
השוואה אשר מטילה את כל האשמה על האונס לבדו: "ואם בשדה ימצא האיש את הנערה...
כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה".
בתורה יש מילים שהתורה חיברה אותן ביחד, כדי שנלמד הלכה על המילה השנייה כמו שלומדים מן המילה הראשונה.
דוגמה: "בשכבך ובקומך" () - כמו שבקימה אנחנו קוראים קריאת-שמע ואז מתפללים (הכוונה לתפילה במקרה הזה היא תפילת שמונה עשרה), כך גם "בשכבך" בערבית, מקישים מכך שקודם קוראים קריאת-שמע בערבית ואז מתפללים (דבריו של רבי יוחנן).
בתלמוד ירושלמי, מציאת ההיקש הוא די נדיר.
מבין ההיקשים שמופיעים, מובא דיון של היקש ביכורים אל קדשי הגבול (לדעת רבי יודא, או אל קדשי מקדש לדעת החכמים).