tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוכניות שונות לשדרג את הדגם, כולל התקנת מנוע F110 של חברת ג'נרל אלקטריק (מותקן במטוס F-14D טומקאט), הועלו, אבל לא יצאו אל הפועל כי הן יכלו להפריע למאמצים הפוליטיים של חיל האוויר האמריקאי לייצר את המטוס F-22 "ראפטור".
כתוצאה, מטוסי ה-F-111 האחרונים של החיל הוצאו משירות ב-27 ביולי 1996, והוחלפו על ידי מטוסי F-15E "סטרייק איגל".
דגם FB-111A היה דגם המפציץ האסטרטגי, והוא פותח כדי להוות מחליף זמני לB-58 האסלר וכן לדגמים הראשונים של המטוס B-52. תוכנית החלפת המטוסים התנהלה באיטיות, וחיל האוויר האמריקאי היה מודאג שמא כשלי עייפות החומר בצי מטוסי ה-B-52 יגרמו לצי המפציצים האסטרטגיים להחלש במידה ניכרת.
במקור תוכנן לייצר 263 מטוסים, בפועל המספר הסופי היה 76 יחידות בלבד.
המטוס הוכיח את עצמו כמפציץ יעיל ביותר וזכה בתחרות חיילית של ה-SAC חודשיים בלבד לאחר כניסתו לשירות פעיל.
המטוס הראשון מדגם זה יצא מפס הייצור בשנת 1968. הדגם מעולם לא קיבל שם רשמי, אבל לרוב קראו לו Switchblade ("אולר קפיצי").
דגם FB-111A היה ארוך ב-6.5 ס"מ מדגם F-111A, דבר שאיפשר לשאת עוד 2,214 ליטרים של דלק, והוא צויד בכנפיים הארוכות יותר של המטוסים הכושלים F-111B ו-F-111K להגדלת טווח הטיסה ויכולת נשיאת החימוש.
כן נסע מחוזק שנועד להתמודד עם המשקל ומהירות ההמראה הגבוהים יותר.
לכל המטוסים, מלבד הדגם הראשון שיוצר, היו פתחי יניקת אוויר "Triple Plow 2" ומנוע מדגם TF30-P-7 שיכל לספק דחף יבש של 56 קילו-ניוטון ודחף של 90 קילו-ניוטון עם מבער אחורי.
למטוס מדגם FB-111A היו מערכות אוויוניקה חדישות, ניתן להן הכינוי SAC Mk IIB.
חליפת אוויוניקה זו כללה את המכשירים של דגם A, כמו המכ"ם עקיבת תוואי קרקע של חברת טקסס אינסטרומנטס AN/ANPQ-134, ומד גובה מכ"מי של חברת הניוול AN/APN-167. המכ"ם הראשי היה מדגם AN/APQ-114 של חברת ג'נרל אלקטריק, בעל תצוגה הפונה צפונה, מצב "אור עוקב", ומצב צילום תמונות.
בנוסף לרכיבים אלה, לדגם FB-111A הוספה מערכת ניווט פנימית של חברת רוקוול מדגם AN/AJN-16, מכ"ם דופלר מדגם AN/APN-185 של חברת סינגר-קיארפוט, ומצפן אסטרונומי של חברת ליטון מדגם AN/ASQ-119, שאיפשר לבצע ניווט בהסתמך על מיקום הכוכבים.
תצוגה אופקית הוספה לצד תצוגת הטייס מדגם AN/AYK-6. מאפיין ייחודי נוסף של הדגם FB-111A אחסנת המידע על אזור טיסה מוגבל במערכת בקרת הטיסה האוטומטית, דבר שאיפשר טיסה "ללא-ידיים" (בעזרת טייס אוטומטי) במהירויות גבוהות ובגבהים נמוכים (עד לגובה של 200 רגל), אפילו במזג-אוויר קשה.
החימוש שהותאם למטוס כך שיתפקד כמפציץ אסטרטגי היה הטיל AGM-69 SRAM (טיל תקיפה לטווח קצר) של חברת בואינג, שהיה מסוגל להגיע למהירות של מאך 3 ולטווח של 176 ק"מ.
שני טילים כאלו יכלו להינשא בתא הנשק הפנימי ועוד ארבעה נוספים על מנשאים בכנפיים.
פצצות גרעיניות גם הן היוו חלק מהתחמושת הבסיסית של הדגם FB.
תאי דלק נוספים בדרך כלל נישאו על המנשאים הלא-מסתובבים שעל כל כנף.
תצלומי הדמיה הראו מטען תחמושת שיכל להגיע תאורטית למשקל של 50 פצצות M117 (כל אחת שוקלת 340 ק"ג) הנשאים על 8 מנשאים ובתא נשק, אבל הדגם הזה מעולם לא השתמש בפצצות קונבנציונליות.
עד לשנת 1990, פצצות שהכילו חומר גרעיני שוחררו על ידי לחיצה על כפתור חשמלי.
בחיל האוויר הביעו דאגה שמא זרמי חשמל חלשים שייווצרו עקב קצר כלשהו, יפעילו את הפצצות ויגרמו לנזק לא מכוון.
לכן, החליפו את מערכת שחרור הפצצות האלה במערכת מכנית ולא חשמלית.
המטוס הפך למיותר עם קליטתו של הB-1B לאנסר.
והמטוסים הנותרים הוסבו למפציצים לטווח קצר בציון F-111G.
נעשה בהם שימוש בעיקר לצורכי אימון.
דגם F-111G עבר מספר השבחות של מערכות האוויוניקה, בהן הוסף מחשב דיגיטלי, גירוסקופ למערכת הניווט האינרציאלית, מכ"ם ניווט דופלר מדגם AN/APN, וכן מכ"ם עקיבת תוואי קרקע משודרג.
דגם G לא נשאר בשירות חיל האוויר האמריקאי לאורך זמן רב, והוא הוצא משירות בשנת 1993, 15 יחידות מתוכם יוצאו לאוסטרליה כתוספת לדגם F-111C.
מספר גרסאות "מוארכות" של דגם FB-111 (דגם FB-111B, יחד עם מנוע F101 וגופו הארוך יותר, וכן הדגם הגדול עוד יותר FB-111H, הוצעו כתחליף לדגם B-1A לאחר ביטול הפרויקט) הוצעו לייצור בשנות השבעים המאוחרות, אך לא נכנסו לבסוף לתהליך ייצור.
על מנת להחליף את ה-EB-66 המיושן, בשנת 1972 חתם חיל האוויר האמריקאי חוזה עם חברת גראמן לביצוע הסבה של מספר מטוסי F-111A למטוסי לחימה אלקטרונית.
בחודש מאי שנת 1998, חיל האוויר הוציא משורותיו את מטוסי ה-EF-111A האחרונים.
בטווח הקצר, ה-EA-6B פראולר ("משוטט") ממלא תפקיד זה הן בחיל האוויר והן בצי האמריקאי.
הדבר גרם לדאגה בקרב טייסי הקרב האמריקאיים, מפני שלמטוס חסרה היכולת להתמודד עם מטוסי קרב במהירות גבוהות.
הפראולר נראה אם כן כתחליף נחות.
הממשל האוסטרלי הזמין 24 מטוסי F-111 בשנת 1963 לטובת חיל האוויר האוסטרלי המלכותי במטרה להחליף את מטוס הקנברה במשימות הפצצה ותקיפה.
המטוס הראשון נמסר לאוסטרליה באופן רשמי בשנת 1968 אך באותה עת התגלו בעיות מבניות במטוסי חיל האוויר האמריקאי ולכן כניסתו לשירות ה־F-111C הושהתה עד שנת 1973. ארבעה מטוסים הסבו לדגם הביון RF-111C, תוך כדי שמירה על יכולת התקיפה שלהם.
מספר מטוסים אשר השתייכו בעבר לחיל האוויר האמריקאי נשלחו לאוסטרליה כעודפים.
ארבעה מטוסים שהוסבו לדגם F-111C נשלחו בשנת 1982, בעוד ש-18 מטוסי F-111G נרכשו בשנת 1992 נמסרו בשנת 1994. מטוסי ה-F-111 הופעלו על ידי טייסת מספר 1 של חיל האוויר האוסטרלי המלכותי בתפקיד מטוסי קרב, ובטייסת מספר 6 כמפציצים.
בטיסה שנערכה בשנת 1973 על ידי היחידה המוטסת של וושינגטון, הועברו 12 המטוסים הראשונים מדגם זה לידי אוסטרליה, ומשם ליחידה למחקר ופיתוח של חיל האוויר האוסטרלי.
הדגם יצא משירות בשנת 2010 והוחלף במטוסי F/A-18F "סופר הורנט".
בעוד שהמטוס לא השתתף בקרבות בשורות חיל האוויר האוסטרלי, פורסם בתקשורת כי המטוסים הוצבו בכוננות גבוהה במהלך ההתערבות האוסטרלית במזרח טימור בשנת 1999. במהלך מלחמת המפרץ הראשונה בשנת 1991, ממשלת ארצות הברית ביקשה מאוסטרליה לפרוס מטוסי RF-111 במפרץ הפרסי.
בקשה זו נדחתה כאשר הממשלה האוסטרלית טענה שהמטוס חשוב מדי לביטחונה הלאומי של אוסטרליה מכדי לסכנו במלחמה מרוחקת.
צי מטוסי ה-F-111 של חיל האוויר האוסטרלי המלכותי היה נתון לפעמים במחלוקת.
מחלוקות סביב הדגם F-111 כוללות:
העיכוב הארוך עד לקבלת המטוסים היווה סוגיה פוליטית משמעותית בשנות השישים המוקדמות ובסוף שנות השבעים.
הדבר אירע במהלך עיכובים גדולים ובעיות בהקמת בית האופרה של סידני, וכתוצאה פרשנים העניקו לדגם F-111 את הכינוי "בית האופרה המעופף".
השימוש במטוסים על ידי הממשלה הפדרלית של בוב האוק צילום ומעקב אחר פרויקט סכר פרנקלין בטזמניה.
תנאי עבודה קשים של צוות הקרקע שטיפלו באיטום/איטום-מחדש של מכלי הדלק, אלה גרמו לנזק בריאותי בלתי הפיך למספר טכנאים.
בצבא האוסטרלי ובחוגי תעופה שונים המטוס F-111 ארדוורק נודע בחיבה בכינוי "פיג" (חזיר), בשל יכולתו לאתר מטרות כמו חזיר העוקב אחר מזונו בין העשבים, ובמילים אחרות, הכוונה ליכולת המטוס לעקוב אחרי פני השטח, יכולת שהייתה יחידה במינה בזמן כניסתו לחיל.
הסבר נוסף למקור הכינוי מתייחס לביטוי "חזירים יכולים לעוף".
הסבר נוסף שלישי בא מהשם ארדוורק (Aardvark, שנבוב), שמתורגם באנגלית ל"חזיר-ארץ".
הממשלה הבריטית ביטלה את הזמנת המטוס TSR-2 בשנת 1965 בשל מחירו היקר והזמינה 50 מטוסי F-111K בשנת 1967. דגם K היה דגם F-111A שעבר שדרוג לצורך ותאמה למערכות אוויוניקה בריטיות והגדלת יכולת נשיאת חימוש.
אבות הטיפוס של מטוס הקרב ומטוס האימון היו בשלבי הייצור האחרונים, כאשר התוכנית בוטלה.
הערכות מעודכנות של ביצועי המטוס הצביעו על כך שטווח הטיסה ומהירותה יהיו נמוכים יותר מהמצופה ודגם זה לא יעמוד בדרישות המבצעיות.
בנוסף מחיר המטוס הדולרי עלה עם ירידת ערכו של לירה שטרלינג ונע סביב 3 מיליון ליש"ט, דבר שהוביל לביטול רכישתו.
כתחליף, נרכשו דגמי המטוסים בלאקברן בוקאניר לצורך הפצצות בגבוה נמוך, ומטוסי F-4 פנטום לחיל האוויר המלכותי ולצי הבריטי.
אף על פי שהמטוס נועד להיות מטוס קרב רב-תכליתי, הפך ה-F-111 בעיקרו למפציץ ארוך טווח החמוש בעיקר בטילי אוויר-קרקע ופצצות.
ה-F-111 הוא בעל תא נשק פנימי הנמצא מתחת לגוף המטוס ומיועד לנשיאת כלי נשק שונים.
תותח: כל דגמי היירוט (כלומר, מלבד EF-111A ו-FB-111A/F-111G) הם בעלי יכולת נשיאת M61 וולקן עם תוף פגזים גדול במיוחד (2,084 פגזים), פתח התותח מתכסה בתריס כאשר אינו בשימוש.
אף על פי שהתותח נישא על ידי המטוסים של חיל האוויר האמריקאי, מעולם לא השתמשו בו בקרב, והוא הוסר בשנות השמונים המוקדמות; התותח הוסר גם מדגם F-111C של חיל האוויר האוסטרלי.
פצצות: התא יכול להכיל שתי פצצות קונבנציונליות, על פי רוב שתי פצצות סימן 117 השוקלות 340 ק"ג כל אחת, אם כי לפעמים הותקנו בו שתי פצצות סימן 118 השוקלות 1,400 ק"ג.
נשק גרעיני: כל דגמי המטוס F-111, למעט ה-EF-111A והדגם האוסטרלי F-111C, הותאמו לשאת נשק גרעיני: הדגמים הטקטיים נשאו לרוב את הפצצות B43, B57, או B61, וה-FB-111A את אותן הפצצות או B83. ה-FB-111A היה יכול לשאת אחד או שני טילי קרקע-אוויר גרעיני מסוג AGM-69 SRAM בתא הנשק שלו.
מערכות סימון מטרות: הדגמים F-111C ו-F-111F הותאמו לשאת פוד AN/AVQ-26 של חברת Pave Tack לרכישת מטרות, שמוקם במחסנית מסתובבת שמטרתה לשמור על הפוד בתוך תא הנשק כאשר אינו בשימוש.
מערכת זו משמשת כ-FLIR וכמערכת לייזר לציון מטרות ומאפשרת למטוס F-111 לאתר ולהטיל פצצות מונחות לייזר.
עזרי ביון: הדגם האוסטרלי RF-111C נשא ערכה של חיישני ביון ומצלמות לצורך פעולות מודיעיניות.
הערכה כללה שתי מצלמות וידאו, מצלמת תת-אדום Honeywell AN/AAD-5 (שהסריטה על וידאו או על סרט צילום), מצלמות פנורמיות, האחת מדגם Fairchild KA-56E לגבוה נמוך, והשנייה מדגם KA-93A4 לגובה רב, וזוג מצלמות מפוצלות מדגם CAI KS-87C.
המערכת יכלה להקליט תמונות מתצוגת מכ"ם התקיפה.
טילים: הדגם F-111B נועד לשאת שני טילי אוויר-אוויר מדגם AIM-54 פניקס בתא חימוש.
חברת ג'נרל דיינמיקס הציעה הסדר שיאפשר נשיאת שני טילי AIM-9 סיידווינדר בטרפז שימוקם בתוך התא (על חשבונו של התותח M61, יחד עם פצצה בודדת (בדרך כלל גרעינית)).
הרעיון לא אומץ, כאשר חיל האוויר האמריקאי והאוסטרלי בחרו להשתמש בתותח במקומו.
ה-AIM-7 ספארו וה-AIM-4 פלקון, שהיו בשימוש קבוע ב-F-4 פנטום, מעולם לא הותקנו על המטוס, אם כי לדגמים מאוחרים של ה-F-111 היו מערכות מכ"ם שיכלו להנחות טילים אלו.
ציוד נוסף: לעיתים נוספו מכלי דלק נוספים ותאים לציוד תעופתי.
עיצוב גוף ה-F-111 לא מאפשר נשיאה של חימוש חיצוני בגחון המטוס (אם כי ישנן שתי עמדות תלייה קטנות, האחת נמצאת בתא החימוש, והשנייה מאחור בין המנועים, אך הם נועדו להתקנת ציוד לוחמה אלקטרונית ולמערכות תקשורת לנשק מונחה).
בכל מטוס יש מקום לארבעה מתלי נשיאה (פיילונים) מתחת לכל כנף, שכל אחד מהם מסוגל לשאת 2,700 ק"ג.
המנשאים הפנימיים (3,4,5 ו-6) מסתובבים יחד עם הכנף, אבל רק מנשא אחד בכל צד יכול לשאת חימוש כאשר הכנף משוכה לאחור.
המנשאים החיצוניים (1,2,7 ו-8) קבועים במקומם, וניתן להעמיס עליהם תחמושת רק אם הכנפיים משוכות לאחור בזווית הקטנה מ-26 מעלות, הגורמת לגרר בזווית ההמראה.
המנשאים החיצוניים ביותר (1 ו-8) מעולם לא נוצלו באופן מבצעי, ובצמד השני של מנשאים קבועים (2 ו-7) השתמשו רק לעיתים נדירות, כדי לשאת מכלי דלק.
הדגמים FB-111/F-111G יכולים להשליך את המנשאים הריקים שלהם בעת טיסה, כדי להפחית את הגרר בעת הצורך.
המספר המוגבל של המנשאים המסתובבים במלואם מצמצם את יכולת נשיאת החימוש המרבית של המטוס, מפני שהמטוס לא יכול להשתמש בכל המנשאים כאשר הכנפיים משוכות לאחור עד הסוף.
מנגד, מטוסי קרב כמו ה-F-14 וה-"טורנדו" יכולים לשאת את מרב מטען החימוש שלהם במצב זה.
החימוש החיצוני העיקרי של מטוסי F-111 של חיל האוויר האמריקאי מפורט להלן:
פצצות לשימוש כללי בנפילה חופשית
GBU-28 פצצה "מפצחת בונקרים" מיוחדת שפותחה לצורך מלחמת המפרץ (2,200 ק"ג)
BLU-107 לצורך הפצצת מסלולי המראה
GBU-15 (בשימוש עם פצצת רגילה מדגם סימן 84 או BLU-109 יחד עם חיישן טלוויזיה או חיישן אור תת-אדום מטיל AGM-65 "מאווריק", ההנחיה מתקבלת דרך מערכות קשר מדגם AXQ14 או ZWS-1
AGM-130 (הכוללת מדחף רקטי, שמעניק לפצצה טווח של 64 ק"מ)
אף על פי שכל דגמי ה-F-111 יכולים לשאת חימוש מונחה לייזר, רק אלו המצוידים בפודים מתוצרת פייב טאק (למשל ה-F-111F והדגם האוסטרלי F-111C) מסוגלים לסמן את המטרות בעצמם.
הדגמים האחרים יכולים לשחרר נשק מונחה לייזר רק בעזרתם של אמצעי הנחיה אחרים הנמצאים על הקרקע או באוויר והמסמנים את המטרות בשבילם.
החל מתחילת שנות השמונים של המאה ה-20, צוידו דגמי תקיפה של ה-F-111 בהתקנים מיוחדים (נושאי טילים - נט"לים) על המנשאים המסתובבים (להם ניתן הכינוי 3A ו-6A), המאפשרים נשיאת שני טילי אוויר-אוויר AIM-9 סיידווינדר לצורך הגנה עצמית.
על הנט"לים הורכב הטיל AIM-9P, במקום הדגמים המודרניים יותר - AIM-9L או הדגם AIM-9M, שמשטחי ההיגוי הקדמיים שלהם היו גדולים מדי, ולא אפשרו את תלייתם על הנט"ל.
חיל האוויר האוסטרלי שקל להחליף את טילי הסיידווינדר בטיל AIM-132 אסראם.
ה-FB-111A יכל לשאת את אותו הנשק הקונבנציונלי כמו הדגמים הטקטיים שקדמו לו, אבל מנשאי הכנף שלו נוצלו לנשיאת מכלי דלק נתיקים או פצצות גרעיניות.
עד שהשימוש בנשק הופסק בשנת 1990, הדגם יכל לשאת עד ארבעה טילים גרעינים מדגם AGM-69 SRAM על מנשאי הכנפיים, אם כי לרוב הוא צויד בשני טילים בלבד.
הדגם האוסטרלי F-111C צויד כך שיכל לשגר טיל נגד ספינות מדגם AGM-84 Harpoon, טיל נגד קרינה מדגם AGM-78 סטנדרד ארם, וטיל מונחה נוסף מדגם AGM-142 פופאי.
צוות: 2 (טייס ומפעיל מערכות נשק)
כשהכנפיים משוכות לאחור: 9.74 מטר
הנעה: 2 מנועי טורבו-מניפה מדגם TF30-P100 של חברת פראט אנד וויטני
דחף עם מבער אחורי: 2x 111.7 קילו ניוטון
מחיר יחידה: 18 מיליון דולר אמריקאי.
כנפיים משוכות לאחור: 771 ק"ג/מ"ר
תותח: M61 וולקן 20 מ"מ (הותקן לעיתים רחוקות)
ג'נסיס מארי רובינסון היא מבקרת יין בריטית, עיתונאית ועורכת ספרות בנושא יין.
כיום היא כותבת טור שבועי בFinancial Times.
היא גם מעניקה ייעוץ למרתף היין של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
היא בעלת תואר "מאסטר ביין" והיא חברת מסדר האימפריה הבריטית.
רובינסון למדה מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד ועבדה בסוכנות נסיעות אחרי שסיימה ללמוד באוניברסיטה.
רובינסון התחילה לכתוב על יין ב-1 בדצמבר 1975 כשהיא התמנתה לעורכת של כתב העת של האיגוד Wine & Spirit.
ב-1984 היא הייתה האדם הראשון מחוץ לתעשיית היין שזכתה בתואר.
היא גם משמשת כיועצת היין של חברת התעופה בריטיש איירווייז ופיקחה על בחירת מרתף היוקרה של מטוס הקונקורד של החברה.
כסופרת יין, היא נעשתה לאחת מסופרי היין המובילים בעולם בחומר חינוכי ואנציקלופדי על יין.
הספר The Oxford Companion to Wine, אותו ערכה רובינסון, נחשב בעיני כל כאנציקלופדיית היין המקיפה ביותר בעולם.
המהדורה הראשונה פורסמה ב-1994, ולקח לה חמש שנים לכתוב אותו אחרי שהיא התמנתה לעורכת ב-1988.
בנוסף לכך, הספר The World Atlas of Wine שכתבו יו ג'ונסון ורובינסון הוא אחד מאטלסי היין המובילים בעולם.
ב-1995 הופיעה ג'נסיס רובינסון בקורס יין בן 10 פרקים בערוץ הטלוויזיה BBC 2. הסדרה הוצאה מחדש מאוחר יותר ב-DVD.
הספר Jancis Robinson's Wine Course נכתב כדי ללוות את הסדרה וראה אור במספר מהדורות.
היא זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה (אנגליה), ונתמנתה לחברת מסדר האימפריה הבריטית ב-2003, בנוסף לפרסים רבים אחרים שהיא קיבלה על כתיבתה.
היא זכתה בפרסי גלנפידיך ובפרסי זיכרון על שם אנדרה סימון, ונבחרה בידי מגזין הדקנטר כ"אשת השנה לשנת 1999".
רובינסון ניהלה ויכוח ער עם רוברט פארקר לגבי בציר 2003 של שאטו פאבייה (לו פארקר העניק ציון גבוה ורובינסון נתנה ציון נמוך), שזכה לכיסוי נרחב בכלי התקשורת ותואר כ"מלחמת מילים" בין שני המבקרים.
למרות הוויכוח, רובינסון ופארקר הם ביחסי ידידות.
ג'נסיס רובינסון נשואה למבקר האוכל ניק לאנדר, ולהם שלושה ילדים.
ג'נרל אלקטריק J79 הוא מנוע טורבו-סילון תעופתי של חברת ג'נרל אלקטריק אשר נמצא בשימוש במגוון מטוסי קרב ומפציצים.
המנוע היה למנוע האמריקני הראשון שעלה בביצועיו על מנועים בריטיים (שהיו המובילים בתחום).
כחלק מפרויקט ה-J73 פותח גם דגם המנוע שסומן J73-GE-X24A, והוא עוצב ספציפית כדי לתת ביצועים מיטביים במהירויות של מאך 2.
כ-17,000 יחידות יוצרו במשך למעלה מ-30 שנה בארצות הברית, בלגיה, קנדה, גרמניה, יפן ובישראל.
המנוע הותקן על ה: F-104 סטארפייטר, F-4 פנטום, A-5 ויג'לנטי, B-58 האסלר והכפיר.
המנוע הוחלף עם פיתוח מנועי מטוסים חדשים כפראט אנד וויטני TF-30 אשר הותקן במטוסים כגון ה-F-111 וה-F-14 ומנועי טורבו מניפה מדגם פראט-אנד וויטני F-100 שהותקן במטוסים כגון ה-F-15 וה-F-16.
ג'נסן אטווד הוא שחקן אמריקאי.
אטווד גדל בדרום לוס אנג'לס.
יש לו שתי אחיות קטנות ושני אחים גדולים.
בשנת 2005 הוא גילם את מושא אהבתה של השחקנית זוכת האוסקר האלי ברי בסרט שהפיקה אופרה וינפרי לרשת ABC, "עיניהם הביטו באלוהים" המבוסס על הרומן באותו שם.
בסרט הוא שיחק גם לצד מועמדת האוסקר רובי די.
בנוסף, הוא ידוע בשל תפקידו כווייד רובינסון בסדרת הטלוויזיה "תיבת נח".
תיבת נח היא סדרת הטלוויזיה הראשונה שהציגה גברים שחורים הומוסקסואליים בתפקידים הראשיים.
בראיונות שהעניק, טען אטווד כי גילום וייד היה התפקיד המאתגר ביותר שביצע.
אטווד הופיע בקליפי מוזיקה רבים, בין היתר בשיר "Soldier" של דסטיניז צ'יילד, "Hands Tied" של טוני ברקסטון, בקליפים של אשנטי וביונסה נואלס, "Superwoman" של ליל מו, "I Wish I Wasn't" של הת'ר הדלי ו"You Don't Have To Cry" של שנטה מור וקני לטימור.
הוא עשה קולות רקע באחד מאלבומיו של טייריס גיבסון.
אטווד דיבר בעבר נגד הומופוביה בקהילה האפרו-אמריקאית בטענה שצריך שוויון.
"עיניהם הביטו באלוהים" (2005) - סרט טלוויזיה של ABC
בליגת ה-NBA ובליגת ה-WNBA ג'נרל מנג'ר או בקיצור GM של קבוצה בדרך כלל אחראי על סגל השחקנים, על מינוי צוות האימון, ועל מדיניות המועדון לטווח רחוק.
בנוסף הג'נרל מנג'ר הוא האחראי העיקרי על משא ומתן עם שחקנים ועל ביצוע .
הגדרת התפקיד המדויקת של ג'נרל מנג'ר יכולה להשתנות ממועדון למועדון.
לעיתים מוגדר במועדון תפקיד של נשיא הכדורסל של המועדון.
לדוגמה רד אאורבך כיהן בתפקיד נשיא הכדורסל של בוסטון סלטיקס בשנות ה-80 של המאה ה-20, והג'נרל מנג'ר יאן וולק דיווח לו על החלטות מקצועיות בקבוצה.
בקבוצות אחרות עשוי הג'נרל מנג'ר להפקיד בידי המאמן הראשי את כל ההחלטות הקשורות בסגל הקבוצה ולהתמקד בהחלטות הקשורות למדיניות לטווח רחוק של הקבוצה.
ג'נרל מנג'ר מפורסמים ב-NBA הם דריל מורי ביוסטון רוקטס, דני איינג' בבוסטון סלטיקס, פט ריילי במיאמי היט ועוד.
ג'נקרלוס קנלה הוא שחקן וזמר אמריקאי ממוצא קובני.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות "מלאך ושטן", לאהוב את לולה", "דונה ברברה" והטלנובלה "תשוקה אסורה"(בויוה הטלנובלה נקראת: "יחסים מסוכנים") שהיא חידוש לטלנובלה הטורקית "אהבה אסורה".
ג'נקרלוס נולד במיאמי, פלורידה, ארצות הברית.
שם אימו של ג'נקרלוס, ליסט, ושם אביו, הריברטו.
יש לו שני אחים גדולים ממנו ואח קטן, ג'ייסון קנלה גם הוא שחקן.
לפני שג'נקרלוס נולד, נהרג אחיו בגיל 10 כתוצאה מתאונת רכיבה על סוס.
אחותו הקטנה נפטרה בגיל עשרה חודשים ממחלה נדירה.
בגיל 12 ג'נקרלוס החל את הקריירה המוזיקלית שלו כזמר הראשי של "בום בום פופ".
לאחר שנתיים של השתתפות מוצלחת עם הקבוצה הוא החליט להתחיל את קריירת הסולו שלו בסוף 2002.
במהלך חמש השנים הבאות, הוא הופיע באירועים בינלאומיים כגון "מיס עולם", 2004 ו-2005, בתחרויות היופי "THE LATIN FIESTA FESTIVAL" בטורונטו, קנדה, וב-"Calle Ocho Festival" במיאמי.
בתקופה זו הוא המשיך את לימודיו במוזיקה ובמשחק בבית הספר "העולם החדש של אומנויות" (ארצות הברית), שאותו סיים בהצטיינות במאי 2006.
חברת פורד מוטור בחרה בו כמודל הזמר לקמפיין "לרכוב כמו פורד".
מודעה מסחרית זו שודרה בטלוויזיה בארצות הברית.
שני האלבומים הראשונים 'Jencarlos הופקו על ידי רודי פרז בסטודיו שלו במיאמי ביץ' תחת הלייבל העצמאי בידור מוזיקה Bullseye.
האלבום הראשון של ג'נקרלוס יצא ב־10 נובמבר 2009 בשם "Búscame" השיר המפורסם ביותר באלבום הוא "Amor quédate" בזכות פסקול הסרט "מלאך ושטן".
האלבום השני יצא ב־20 יוני 2011 בשם "un nuevo dia".
ב -16 בינואר 2010, Canela חתם על חוזה בלעדיות עם Telemundo.
בשנת 2012, Jencarlos שנחתם עם יוניברסל מיוזיק הלטינית בידור.
הוא שיתף פעולה עם זמרים מוכרים, כמו למשל הראפר פיטבול איתו הוא הקליט את השיר Tu Cuerpo ("הגוף שלך") וגם את השיר BAILA BAILA.
ב-28 במרץ 2013 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום ושמו הוא "I LOVE IT".
באלבום השלישי יהיו עוד שירים TU SOMBRA,BOOM BOOM ו-GIVE IT UP.
בימים אלו ג'נקרלוס מסיים את הקלטת אלבומו השלישי שייצא במאי 2014, הוא הופיע בפסטיבל "PEOPLE EN ESPANOL" שהתקיים ב-31 באוגוסט והראשון בספטמבר בסן אנטוניו, טקסס.
בסילבסטר 2014 ג'נקרלוס הופיע בטיים סקוואר בניו יורק.
במרץ 2014 ג'נקרלוס הקדיש את השיר "amiga" לחברתו מוניקה ספיר שנרצחה בוונצואלה ב_6 בינואר 2014 ושיחקה לצידו בטלנובלה "pasion prohibida".
באותה שנה השתתף כשופט בתחרות "Nuestra belleza latina 2014" שצולמה במיאמי.
התוכנית הנוכחית שג'נקרלוס משתתף בה נקראת "Va por ti", והיא תוכנית מוזיקלית המצולמת במקסיקו שבה הוא מתגורר כעת.
בתוכנית הוא מנטור של קבוצה המכונה "team jen".
אחד הרגעים החשובים ביותר בקריירה של זמר ושחקן זה היה כשקיבל הזמנה של Telemundo של רשת NBC הוא לקח את התפקיד הראשון שלו בכיכובו החדש של אופרת הסבון "pecadas Ajenos" שבו שיחק את הדמות "אלפרדו טורס" וגם שר את שיר הנושא של הטלנובלה עם הזמרת הדומיניקנית קריסטל מארי.
לאחר מכן הוא שיחק בטלנובלה "דונה ברברה".
בשנת 2008 הוא זכה לשבחים רבים כשכיכב לראשונה כשחקן תיאטרון ב-"MIAMI LIBRE" שבמרכז "Arsht" הוא שיחק את דמותו של צעיר קובני שמגיע למיאמי עם החלום להיות זמר אבל כדי שחלומו יתגשם הוא צריך לעבור סדרה של מכשולים.
אחרי כן הוא שיחק ב-"mas sabe el diablo" שנקרא בעברית "מלאך ושטן" בתפקיד ראשי בתור צעיר ששמו אנחל.
שנה אחרי זה הוא שיחק ב-"לאהוב את לולה" שגם שם הוא שיחק בתפקיד ראשי בתור אנדרס, ילד למשפחה עשירה שמאוהב בחברה מהילדות בשם לולה שהיא ענייה אבל כולם מתנגדים לזה שהם יהיו ביחד אבל כנגד כל הסיכויים הם ביחד בסוף.
ב-2013 ג'נקרלוס כיכב בטלנובלה ששמה "pasion prohibida".
לצד מוניקה ספיר (ז"ל) ששם הוא שר את שיר הנושא של הטלנובלה "DIME" {תגידי לי} שהתחילה את שידוריה בארצות הברית ב-22 בינואר ומסתיימת ב-21 ביוני, לטלנובלה יש 107 פרקים וכל פרק הוא 43–45 דקות.
בארץ קראו לה "יחסים מסוכנים" והיא שודרה בויוה פלוס מהתאריך 9 ביולי.
ג'נקרלוס אמר שהוא בינתיים מפסיק עם הטלנובלות ומתמקד בקריירת המוזיקה.
בשנת 2015 כיכב לצד אווה לונגוריה בסיטקום "טלנובלה" ברשת NBC בתור חאבייר קסטיליו.
בחודש ינואר 2016, FOX הודיע כי Canela יציג ישו במופע מוזיקלי מיוחד בשם The Passion.
בשנת 2020 החל לשחק בסיטקום שיצר מריו לופז לנטפליקס "אשלי גרסיה: גאונה מאוהבת" כוויקטור גרסיה.
במשך 4 שנים ג'נקרלוס היה בן זוגה של השחקנית גבי אספינו.
השניים הכירו בצילומי "מלאך ושטן".
הם הכחישו את הזוגיות שלהם עד שבספטמבר 2011 הם עשו צ'ט לייב בטוויטר וסיפרו למעריצים שלהם שהם בזוגיות ושעומד להיוולד להם ילד.
בנם נולד ב-12 בפברואר 2012 ושמו ניקולס קנלה אספינו.
לשניים שני ילדים אוריאנה בתה של אספינו מנישואין קודמים וניקולס בנם המשותף.
ב-26 באוגוסט 2014 שחררו השניים הודעה לתקשורת באמצעות טוויטר ובה הודיעו כי החליטו להפרד.
ג'נקוי (באוקראינית וברוסית: Джанкóй, בטטרית של קרים: Canköy) היא עיר בצפון חצי האי קרים שברוסיה.
בג'נקוי מפעלים רבים, בהם מפעלי רכב, בטון, טקסטיל, בשר, ועוד.
בעיר קיים בית ספר מקצועי טכני.
העיר משמשת כמרכז המנהלי של ראיון ג'נקוי.
בשנת 1926 היא הוגדרה כעיר.
היא ממוקמת כ-93 קילומטרים מבירת החבל, סימפרופול.
ג'נקוי משמשת כמרכז תחבורתי חשוב, מתחנת הרכבת בעיר יוצאות רכבות לחרקוב, לסבסטופול, ולארמיאנסק.
יהודים התיישבו בעיר לראשונה במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 התגוררו בעיר 109 יהודים אשר היוו 11.4% מכלל האוכלוסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר סניפים של מכבי, החלוץ וצעירי ציון.
בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמו קולחוזים יהודיים באזור, בסיוע ארגון הג'וינט.
תחנת הרכבת בג'נקוי היא מושא השיר היידי "הי ג'נקויה".
בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,397 יהודים, חלקם באוכלוסייה היה 7.1%.
הגרמנים כבשו את ג'נקוי ב-31 באוקטובר 1941, מרבית היהודים הצליחו להימלט טרם הכיבוש.
בתחילת חודש נובמבר 1941, נורו חמישה עשר גברים יהודים שהואשמו במרד.
בדצמבר הקימו הגרמנים גטו בג'נקוי, בגטו נכלאו כשבע מאות מיהודי העיר והסביבה, וכן לא-יהודים שהואשמו בסיוע ליהודים, ושבויי מלחמה סובייטים.
הגטו שימש כמחנה עבודה, האסירים הועסקו בעבודות פרך כבניית כביש קרץ'-ארמיאנסק, טטרים מקומיים שמרו על המתחם.
ב-30 בדצמבר 1941 (לפי מקורות אחרים בינואר 1941) נרצחו 443 מאסירי הגטו, מספר יהודים שהצליחו לברוח, יחד עם יהודים שהובאו לג'נקוי ממקומות אחרים נרצחו אף הם, ובכך עלה מספר הנספים עד סוף פברואר 1942 ל-450. בחודש מרץ 1942, נרצחו 241 היהודים שנותרו, ובכך חוסל הגטו.
הצבא האדום שחרר את העיר ב-11 באפריל 1944.
האקלים חם מתון, עם חורף מתון בינוני.
החורף מתון עם מעט שלג, עם הפשרה תכופה.
הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא -1.5 מעלות צלזיוס, ביולי +23.8 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית היא 400 מ"מ.
ג'נרלי ארנה הוא אצטדיונה הביתי של אוסטריה וינה מאז 1973. האצטדיון נפתח ב-1925 בקיבולת של 10,850, והיה הבית של מועדון העולים הצ'כיים sk סלובן וינה, אז האצטדיון נקרא לב צ'כי.
ב-1973 הפך האצטדיון לביתה של אוסטריה וינה .
ב-1974 מת נשיא המועדון, פרנץ הור, והוחלט לקרוא לאצטדיון על שמו.
בדצמבר 2010 רכשה חברת הביטוח "ג'נרלי" את זכויות שיום האצטדיון לחמש שנים ומאז הוא נקרא "ג'נרלי ארנה".
באצטדיון ישנה מערכת חימום תת-קרקעית במטרה להתאימו לתנאי מזג האוויר המקומי.
טום הולקנבורג (בהולנדית: Tom Holkenborg; ידוע יותר בכינויו Junkie XL או בראשי התיבות JXL; נולד ב-8 בדצמבר 1967) הוא מלחין רב-נגן, די ג'יי, מפיק מוזיקלי וטכנאי קול הולנדי, שהיה ידוע בזכות הפקות הטראנס לפני שעבר למוזיקה אלקטרונית ופסקולי סרטי קולנוע.
XL נולד בגלדרלנד, ליכטנוורד שבהולנד.
הכשרתו הקלאסית הייתה מאמו - שהייתה בעצמה מורה למוזיקה מוכרת.
הולקנבורג החל לנגן בפסנתר כאשר היה בן 4, בתופים בגיל 8 ובגיטרה בגיל 12.
הושפע כבר על ידי ז'אנר הפופ הפסיכדלי של פינק פלויד וקינג קרימזון.
הוא לקח את גיטרת הבס עד גיל 14. לאחר שלקח את העבודה בחנות מוזיקה מקומית המוכרת מקלדות וציוד דיגיטלי אחר, הוא החל לסבול מהערכה לשילוב של צלילים אלקטרוניים וצלילים אורגניים.
זה היה זמן קצר לאחר שגילה סינתיסייזרים שהוא הצטרף להרכב ההולנדי העוסק בגל החדש לסוף שבוע בוואייקי כרב נגן ומפיק, בסיבוב הופעות נרחב עם ההרכב, לרבות באמצעות חלקים של ברית המועצות לשעבר, משנת 1988 עד 1991. הוא גם תרם לאלבום האחרון "Sputnik".
בשנת 1993 הולקנבורג הפיק כמעט ריקוד על ידי להקת המטאל ההולנדית שנקראה "The Gathering".
ומאוחר יותר, באותה השנה המשיך ללכת ויצר את "העצב", להקת רוק תעשייתית עם פיל מילס.
אחרי חתימה עם תווית משפיעה "Play It Again Sam" בשנת 1992, ושחרור ששני תקליטים - "(1993) Cancer of Choice" ו"(1994) Blood & Gold".
הולקנבורג גם סיפק את המוזיקה לסרט "ממלכת גן עדן" ועוד מגוון סרטים רבים כגון: "דומינו", "OA: חי או מת", "תפוס ת'כריש", "רידיק: זעם אפל", "אנימטריקס" ו"האויב שבפנים" ויש לו את המוזיקה המקורית שלו במספר סרטי קולנוע, בהם "בלייד" ו"החוף".
בשנת 2013 הלחין את המוזיקה לסרט "פרנויה".
זמן קצר לאחר מכן הובא בידי זאק סניידר, מפיק הסרט "300: עליית האימפריה" כדי להלחין את המוזיקה לסרט.
בשנת 2014 הוא הלחין את פסקול הסרט "מפוצלים", עם הנס צימר שהיה מפיק בפועל של הפסקול.
בחודש מאי 2015 הלחין וכתב את פסקול הסרט הרביעי של "מקס הזועם" שזהו "מקס הזועם: כביש הזעם" שיצא לאקרנים במאי 2015. במרץ 2016 הוא ילחין ויכתוב ביחד עם הנס צימר את הפסקול לסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק".
במרץ 2021 שוחרר הסרט ליגת הצדק: גרסת סניידר, אשר לו הלחין את הפסקול.
לפני שחרור הסרט הוא חשף שהפסקול מכיל 54 רצועות באורך כולל של 4 שעות.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד20 בנובמבר 2024פרטיטורה מקורית – סרט מדע בדיוני/פנטזיה"פיוריוסה: מסאגת מקס הזועם"
ג'נסיס מוטורס היא יצרנית רכבי יוקרה דרום קוריאנית, הפועלת תחת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "יונדאי".
לוק דונקרוולקה, ששימש בעבר כמנהל העיצוב של המותגים בנטלי, למבורגיני ואאודי מקבוצת פולקסווגן מונה להוביל את המותג ג'נסיס החל משנת 2016 ועובד מאז עם מעצב הראשי של קיה מקבוצת יונדאי, פיטר שרייר.
יונדאי הציגה את הג'נסיס קונספט בחודש מרץ 2007 כ"פרשנות מתקדמת למכוניות הספורט-סדאן המודרניות שלהן הנעה אחורית".
הרעיון להשקת הג'נסיס עלה ב-2003. עיצוב גוף הרכב ארך שלוש שנים ועלותו הכוללת של הפרויקט הייתה כחצי מיליארד דולר על פני תקופה של כ-23 חודשים.
מבחני האמינות נמשכו 800,000 מיילים.
היונדאי ג'נסיס (שמותגה מחדש עם השקת המותג כג'נסיס G80) הוצגה ב-2008 בתערוכת הרכב הבינלאומית של צפון אמריקה.
ב-4 בנובמבר 2015 נפרדה ג'נסיס מיונדאי ופועלת עצמאית מאז.
עד סוף שנת 2015 השיקה ג'נסיס שני דגמי סדאן - יונדאי ג'נסיס מותגה מחדש כ-ג'נסיס G80 והיונדאי אקווס מותגה מחדש כ-ג'נסיס G90 (בקוריאה נקראת EQ900).
כמו כן השיקה החברה גרסת ספורט ל-G80.
במאי 2021 הכריזה החברה על מכירת חצי מיליון (500,000) כלי רכב.
ב-2 בספטמבר 2021 הודיעה ג'נסיס כי כחלק מהמעבר לרכב חשמלי של רוב יצרני הרכב גם אנחנו משנת 2025 נציג רק רכבים חשמליים.
ב-2021 הכריזה החברה על דגם חשמלי Electrified G80
GV70 - קרוסאובר יוקרתי הושק בשנת 2020.
GV80 - קרוסאובר יוקרתי הושק בשנת 2020.
GV60 - קרוסאובר יוקרתי וחשמלי הראשון של החברה, נחשף ב-19 באוגוסט 2021.
ג'נסיס מוטורס משווקת בישראל על ידי יבואנית הרכב כלמוביל מפברואר 2021 (למעט דגם אחד שהגיע ב-2020).
כל רכבי ג'נסיס למעט ה-G90 משווקים בישראל.
במרץ 2022 סיכמה ג'נסיס את שנת המכירות הראשונה שלה (פברואר 2021 - מרץ 2022) בישראל עם 520 מסירות.
להלן נתוני המכירות של ג'נסיס בישראל:
ג'סיקה האנה "ג'ס" גלין היא זמרת ופזמונאית יהודייה-אנגלייה, החתומה בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
היא התפרסמה בזירה הבינלאומית באמצעות שיתוף הפעולה עם להקת קלין בנדיט, ביניהם השיר זוכה פרס גראמי "Rather Be" וכן "My Love" יחד עם המוזיקאי Route 94, אשר שניהם הגיעו לראש מצעד הסינגלים הבריטי ב-2014. סינגל הבכורה שלה כאמנית סולו "Right Here", הגיע גם הוא למקום הראשון באותה השנה.
בשנת 2015, הפכה גלין לזמרת הסולו השנייה לאחר שריל, שהגיעה להישג של חמישה שירים שהגיעו לראש המצעד הבריטי.
זאת, בעקבות שיריה "Hold My Hand" ו-"Don't Be So Hard on Yourself", וכן כאמנית אורחת לשיר "Not Letting Go" של טייני טמפה.
אלבום הבכורה של גלין "I Cry When I Laugh", יצא לאור ב-2015 והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
ג'ס גלין נולדה בהמפסטד וגדלה במוסוול היל, שבצפון לונדון למשפחה יהודית.
אביה היה סוכן נדל"ן, ואימה עבדה ב-A&R בתעשיית המוזיקה.
היא הגישה את תוכנית הטלוויזיה אקס פקטור בריטניה כשהייתה בת 15, אך נשרה מתהליך האודישן בעקבות מחלוקת עם המפיקים.
היא למדה בית הספר היסודי ברודוס אווניו, ולאחר מכן בבית הספר פורטיזמיר, היכן שלמדה רמה מתקדמת של GCE בשנת 2008, ועבדה בעבודות שונות בבית בוטיק, חדר כושר ומספרה.
לאחר תקופה של נסיעה בעולם, גלין עבדה עבור חברה להפקת מוזיקה בסוף שנות העשרה שלה והחלה לעבוד עם כותבי שירים ומפיקים.
גלין השתתפה במשך שנה בקורס מוזיקה לפיתוח אמנים במזרח לונדון, שם פגשה את משתפי הפעולה העתידיים שלה, כותבת השירים ג'ין ג'ין והמפיק בייס ביטס.
אחת היצירות של גלין וג'ין ג'ין תפסה את תשומת לבם של בלאק באטר רקורדס, אשר החתימו את גלין על עסקת פרסום והציגו אותה בפני מנהלי מוזיקה ועורכי דין.
נשיא בלאק באטר רקורדס, ג'ו גוסה אמר על גלין "הקול שלה פשוט שיגע אותי [...] היא יכולה לדבר על דברים יומיומיים בדרך זו, זה פשוט אדיר".
היא חתמה על חוזה עם אטלנטיק רקורדס באוגוסט 2013 וכתוצאה מכך נאלצה לעזוב את עבודתה באותה עת בניהול מותג עבור חברת משקאות.
במהלך 2013, מפיק הדיפ-האוס ראוט 94 ניגש לגלין עבור שכתוב והשתתפות בשירו, שנקרא "My Love", אשר הכיל באותה עת מדגם שאסור היה לו להשתמש בו.
"My Love", בהשתתפות גלין, פורסם באלבום האוסף של אני מאק "Annie Mac Presents" באוקטובר 2013. להקת האלקטרו קלין בנדיט האזינה "האהבה שלי לשיר, ופנתה לגלין על מנת שתשתתף בשירה "Rather Be".
ג'ק פטרסון, חבר להקת קלין בנדיט אמר "דקויות אמיתיות של רגש בקולה [...] אתה יכול לשמוע את השבריריות של האישיות שלה, אבל באותו הזמן ישנו כוח חי".
שני השירים היו מועמדים בטקס פרסי המוזיקה בריטי לפרס הסינגל הבריטי הטוב ביותר, והשיר "Rather Be" אף זכה בפרס גראמי עבור הקלטת הדאנס הטובה ביותר, ואף היה מועמד לשיר השנה בטקס פרסי המוזיקה של ה-BBC.
בחודש פברואר 2014, הועלה לאינטרנט הווידאו קליפ של השיר "Home" (שהופק על ידי בלס ביטס).
סינגל הסולו הראשון שלה, "Right Here", פורסם בחודש יולי 2014, ונכנס למספר מצעדים, ביניהם למקום השישי בבריטניה.
גלין הופיע במספר פסטיבלי מוזיקה בריטיים במהלך אמצע 2014, כולל בסטיבל, גלסטונברי, לוב-בוקס, סדרת קיץ בבית סאמרסט, פסטיבל V, וויירלס.
היא הופיעה ברחבי בריטניה במסגרת סיבוב ההופעות שלה מאוקטובר 2014, אשר החל בהופעה בשפילד והסתיים באלקטריק בריקסטון.
גם במהלך 2014, שיתפה גלין פעולה עם איגי אזליה, ליטל מיקס, M.O, ריטה אורה, רודימנטאל, וטייני טמפה בכתיבת שירים.
שיתוף הפעולה השני עם קלין בנדיט, "Real Love", פורסם בחודש נובמבר 2014 והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל של גלין "Hold My Hand", הוא השני שלה כזמרת סולו, הגיע למקום הראשון בבריטניה בסוף מרץ 2015, בו שהה שלושה שבועות.
גלין השתתפה בסינגל "Not Letting Go" בשנת 2015, של הראפר טייני טמפה, אשר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל הרביעי של גלין אשר הגיע להישג זה.
היא עברה ניתוח במיתרי הקול שלה באמצע 2015, וכתוצאה מכך ביטלה מספר הופעות חיות, כולל הופעה פסטיבל גלסטנברי.
אלבום הבכורה של גלין "I Cry When I Laugh", פורסם בבריטניה באוגוסט 2015, בעקבות הסינגל "Don't Be So Hard on Yourself".
באלבום משתתפים בין היתר נוקס בראון, נאטי בוי, סטארסמית', סוויטץ', וכן ג'ין ג'ין ובלס ביטס ששיתפו איתה פעולה בעבר.
גלין הפכה לזמרת הבריטית הנקבה השנייה לאחר שריל שהגיע להישג של חמישה סינגלים בראש מצעד הסינגלים הבריטי, כאשר "Don't Be So Hard on Yourself" הגיע גם הוא למקום הראשון.
I Cry When I Laugh, הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
בספטמבר 2015 הוכרז כי גלין תופיע באקס פקטור בריטניה כשופטת אורחת בשלב הבתים, בביתה של שריל קול.
באותו חודש היא הציגה את הסרט התיעודי "הפלישה הבריטית" שתיעד את עלייתו של ז'אנר ה-EDM ומוזיקה בריטית בארצות הברית.
הסינגל של גלין "Take Me Home" פורסם בתור סינגל הצדקה הרשמי של "Children in Need 2015" בנובמבר, והגיע לשיא של המקום ה-6 בבריטניה והפך לסינגל השמיני של גלין שנכנס לעשירייה הפותחת במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2016, השתתפה בסינגל "Kill the Lights".
ביוני 2016, נחשף סירובה של גלין להיות שופטת בדה ווייס בריטניה, ומתעקשת כי היא "פשוט לא מעוניינת" בתפקיד בתוכנית.
ביוני 2016, הודיעה גלין על סיבוב ההופעות שלה בבריטניה שיתקיים במהלך נובמבר, תחת הכותרת: Take Me Home Tour.
ב-2 באוגוסט 2017, שהה אלבום הזמרת יותר מ-100 שבועות ב-100 המקומות המובילים במצעד האלבומים הבריטי, מאז פרסומו ב-2015, במקום ה-74.
ב-16 במרץ 2018, היא התארחה בסינגל "Mind on It" של יונגן .
ב-17 באוגוסט 2018, היא הוציאה את הסינגל "All I Am".
ב-24 במאי 2019, הוציאה, יחד עם ג'קס ג'ונס, את הסינגל "One Touch".
מבין ההשפעות המוזיקליות של גלין נמנים פרנק אושן ואיימי ויינהאוס.
גלין מציינת את סם קוק, דסטיניז צ'יילד, אריתה פרנקלין, ויטני יוסטון ואטה ג'יימס כהשראה לסגנון הקול שלה ולראפרים כמו אמינם, ג'יי זי וקנדריק לאמאר כהשראה לכתיבת השירים שלה.
היא אף מחשיבה את אינדיה ארי, ביונסה, מייוויס סטאפלס, מרי ג'יי בלייג' ומריה קארי להשראות מוזיקליות עיקריות שלה.
גלין מסבירה כי "The Miseducation of Lauryn Hill" של לורין היל היה האלבום שהניע אותה להתחיל לכתוב שירים.
גלין סיפרה בעבר כי הייתה במערכת יחסים עם אישה, שהסתיימה בשנת 2013, וששירי האלבום "I Cry When I Laugh" נכתבו על פרידתן.
עם זאת, ציינה שהיא מעדיפה שלא להגדיר באופן ספציפי את מיניותה.
החל מ-2023, נמצאת בזוגיות עם פרשנית הספורט אלכס סקוט .
שנה שם תפקיד 2015"אקס פקטור בריטניה" שופטת אורחת 2016"הדנגינרים"אורחת
ג'נסן 541 היא מכונית ספורט, בעלת מרכב פיברגלס, אשר הוצגה באוקטובר 1953 על ידי יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בתערוכת המכוניות בלונדון (London Motorfair (London Motor Show)).
סך הכול יוצרו 226 יחידות.
גוף (מרכב) דגם ה"ג'נסן 541" בנוי מפיברגלס.
ג'נסן S-type היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בין השנים 1936–1941.
4 דלתות - קבריולה מודל "tourer"
3 דלתות - קבריולה מודל "tourer"
ג'נסן PW היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בין השנים 1946–1952.
דגם "ג'נסן PW" היה הדגם הראשון שחברת הרכב "Jensen Motors, Ltd" בנתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ג'נסן GT היא מכונית קופה בתצורת הצ'בק, 2.5 דלתות מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd אשר יוצרה בין השנים 1975–1976,
דגמי "ג'נסן GT" בנויים בתצורה מיוחדת המוגדרת כבין קופה לסטיישן, הצ'בק, 2.5 דלתות (2 דלתות צד קדמיות + חלון אחורי נפתח).
2 חלונות הצד האחוריים מאוד מוארכים ונותנים רושם מוטעה של מכונית סטיישן
חלק מדגמי "ג'נסן GT" יוצרו עם גג בד (בחלק הקדמי של הגג מעל המושבים הקדמיים), שנפתח על ידי קיפול מסודר לאחור
ג'נסן FF היא מכונית קופה, 2.5 דלתות, בעלת הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd אשר יוצרה בין השנים 1966–1971.
סך הכול יוצרו 320 יחידות.
סדרה שלישית - יוצרה בשנת 1971, יוצרו 15 יחידות
2.5 דלתות (חלון אחורי נפתח)
המכונית הבריטית הראשונה שהורכבה בה מערכת ABS (שם מלא: Anti-lock Braking System)
איי התעלה - 7 יחידות
ארצות הברית - 1 יחידה
ג'נסן C-V8 היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd אשר יוצרה בין השנים 1962–1966.
סך הכול יוצרו 500 יחידות.
מכלולי הפנסים למכונית הספורט יוניפאואר GT נלקחו מדגם "ג'נסן C-V8".
ארצות הברית - 5 יחידות
ג'נסן 541S היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בין השנים 1960–1963.
סך הכול יוצרו 127 יחידות.
חגורות בטיחות (דגם המכונית האנגלית הראשונה שהורכבו בה חגורות בטיחות)
מעצורי דיסק מסוג "Dunlop Rubber"
ג'נקשן 48 הוא סרט דרמה ישראלי בבימויו של אודי אלוני משנת 2016. את התסריט כתב אורן מוברמן במשותף עם תאמר נפאר, שגם שיחק בתפקיד הראשי.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66 וזכה בפרס חביב הקהל.
הסרט זכה גם בפרס הסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
כארים, צעיר ערבי תושב לוד, שעובד בשירות הלקוחות של ההוצאה לפועל, חי בין סוחרי סמים בבירת הסמים של המזרח התיכון, אבל חולם להיות מוזיקאי.
העלילה מתרחשת בלוד ודמותו של כארים מבוססת על דמותו של הראפר הערבי-ישראלי תאמר נפאר (שגם משחק אותו), שכתב את התסריט יחד עם אורן מוברמן והלחין את המוזיקה לסרט (יחד עם איתמר ציגלר מבלקן ביט בוקס).
ג'נקינס הוא שרת אוטומציה מבוסס קוד פתוח שנכתב ב-Java.
שרת ג'נקינס מסייע באוטומציה של תהליכי פיתוח תוכנה כמערכת אינטגרציה רציפה (Continuous Integration).
תהליכי בנייה (builds) יכולים להיות מורצים בג'נקינס בתגובה לאירועים שונים כמו פרסום קוד למערכת ניהול הגרסאות, כתהליך מתוזמן (דמוי Cron), או באופן יזום על ידי תוכנה או משתמש.
למערכת ג'נקינס קדם פרויקט Hudson, שפותח בסאן מיקרוסיסטמס החל מ-2004, ופורסם ב-java.net בפברואר 2005. בסוף 2010, בעקבות טענות של Oracle לסימן מסחרי על Hudson, החל משא ומתן בין החברה לקהילת Hudson על השימוש בשם, ובינואר 2011 התקיימה הצבעה על שינוי שם הפרויקט שבה התקבל השם "Jenkins".
ג'נקפור (בנפאלית: जनकपुर; רשמית: जनकपुरधाम - ג'נקפורדהאם) היא בירת פרובינציית מאדש בדרום־מזרח נפאל.
היא מהווה מרכז לתיירות תרבותית ודתית.
העיר נוסדה במאה ה-18. על פי המסורת, עיר קדומה הייתה קיימת באזור שהייתה בירת ששלטה באזור בעת העתיקה.
העיר שוכנת בדרום־מערב מחוז דהנוסה שבמרכז פרובינציית מאדש כ־120 ק"מ דרומית־מזרחית לבירה קטמנדו.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 194,556 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בפרובינציית מאדש (אחרי בירגאנג') ולעיר העשירית בגודלה בנפאל כולה.
הפעילה בעבר קו בין ג'נקפור להודו.
נמל התעופה המקומי, משרת את העיר.
ג'נספורט היא מותג אמריקאי לייצור תיקי גב ובגדים בבעלות תאגיד VF Corporation, אשר בבעלותו מותגים מוכרים נוספים כגון: Wrangler, Lee, The North Face טימברלנד ועוד.
JanSport היא יצרנית התיקים הגדולה בעולם וביחד עם The North Face, שגם בבעלות VF Corporation, הם מוכרים כמעט מחצית מכל התרמילים הקטנים הנמכרים בארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 1967 בסיאטל, וושינגטון.
על ידי מורי פלץ, אשתו ג'ניס (ג'אן) לואיס (שעל שמה נקראת החברה) ואביו נורמן פלץ.
בשנת 1986 רכשה חברת VF את חברת האם של ג'נספורט.
מטה החברה של JanSport נמצא באלמדה, קליפורניה, במשרדי VF Outdoor, שם הם חולקים משרדים עם מחלקות מקבילות של המותגים The North Face ו-Lucy.
הם מחזיקים מחסן בעיר Appleton, ויסקונסין, שבו יושבת חטיבת הלבשה שלה(collegiate apparel).
ג'סיקה אליס פיינמן וייד היא פיזיקאית בריטית בבלקט לבורטורי באימפריאל קולג' בלונדון, אשר מחקרה עוסק בדיודות פולטות אור מבוססות פולימרים.
היא קיבלה את מדליית האימפריה הבריטית, וניצחה בתחרות המכובדת "נשים בפיזיקה".
בין היתר עוסקת במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
כמו כן היא עוסקת רבות בתמיכה בקידום נשים במדע והתמודדות עם הטיות מגדריות בויקיפדיה.
בת להורים רופאים, וייד למדה בתיכון סאות' המפסטד וסיימה ב-2007. לאחר מכן לימדה קורס במכינה לאומנות ועיצוב במכללת צ'לסי לאומנות ועיצוב, וב-2012 השלימה מאסטר (מוסמך אוניברסיטה) בפיזיקה באימפריאל קולג' בלונדון.
שם השלימה גם דוקטור בפיזיקה ב-2016, במהלכו פרסמה תזה בננומטרולוגיה במוליכים למחצה אורגניים בהובלת ד"ר ג'י סיאון קים .
נקודות העניין במחקרה של וייד הן במדע של חומרים ובקיטוב מעגלי.
נכון ל-2020, וייד מובילה מחקר באלקטרוניקה אורגנית בקבוצת פיזיקה של מצב מוצק באימפריאל קולג' בלונדון, בדגש על פיתוח ואפיון שכבות דקות של פולימרים פולטי אור.
על פי המגזין "Web of Science", נכון לאוגוסט 2019, היא מובילה 4 מחקרים ומעורבת ב-14 נוספים.
מאמריה צוטטו 25 פעמים, ומאמרים שלא בהובלתה צוטטו 420 פעמים.
כאחת שהתחנכה בתיכון סאות' המפסטד, המתהדר בכמות הבנות אשר מסיימות תיכון, וייד תרמה המון לשוויון בין המגדרים בתחומי המדע, מתמטיקה, טכנולוגיה, והנדסה.
וייד הייתה מעורבת בקמפיינים יקרים ורבים אשר עיקרם לדחוף בנות למקצועות ההנדסה ומדע, מתוך טענה שהכסף הרב שמושקע מטעם המדינה לא נותן את התוצאות הרצויות.
וייד בנוסף, תרמה המון לוויקיפדיה בכך שדחפה אנשים לכתוב ערכים על מדעניות ומתמטיקאיות אשר אין להן ערך בוויקיפדיה.נכון לפברואר 2020 וייד כתבה מעל 900 ביוגרפיות בוויקיפדיה.
וייד גם הרכיבה קבוצה עבור הכנס הבינלאומי לפיזיקה לנשים, שם קיבלה הזמנה על ידי מכון הפיזיקה העולמי לדון בשוויון מגדרי בכנס בגרמניה.
מחלוקות בקשר לטענה כי אין ייצוג מספק בויקיפדיה האנגלית עבור תרומות נשים למדע התחילו להתפרסם ברבים כאשר פורסמה בעיתון הוושינגטון פוסט באפריל 2019, כתבה תחת הכותרת "תמונת החור השחור היא רק דוגמה אחת לתמיכה בקידום נשים במדע", הכתבה נכתבה על ידי מרים זארנג'לאם ווייד.
בחלקה, הכתבה מספרת על קתרין בואמן , מדענית מחשבים אמריקאית שהובילה פיתוח אלגוריתם להדמיית חורים שחורים.
בואמן התפרסמה בעקבות התגלית ולכן הוכרה כבעלת חשיבות על מנת שהערך שלה בוויקיפדיה האנגלית יישאר.
בנוסף בכתבה התייחסו הכותבות לשאר האנשים שלוקחים חלק בכל התגליות המדעיות ואינם מקבלים הכרה על כך, ולכן נשים אחרות עליהן כתבה וייד ערך בוויקיפדיה, שכן תרמו לתגליות מדעיות חשובות, נחשבו לא מוכרות על הישגיהן ותויגו כערך לא בולט מספיק.
וייד זכתה במספר פרסים על תרומתה למדע, לתקשורת במדע, גיוון והכלה.
בשנת 2015 הוענק לוייד פרס מתקשרת בפיזיקה בקריירה מוקדמת
כמו כן באותה שנה קיבלה וייד את פרס איגוד של אימפריאל קולג' על תרומתה לחיי המכללה.
בשנה שלאחר מכן, וייד קיבלה את מדליית ג'וסלין בל ברנל של מכון הפיזיקה ואת פרס הנשים בפיזיקה 2016.
בשנת 2017, זכתה וייד בפרס רוברט פרין למדע חומרים מטעם מכון החומרים, המינרלים והכרייה, בנוסף, זכתה במדליית ג'וליה היגינס של אימפריאל קולג' בהוקרה על עבודתה לתמיכה בשוויון מגדרי.
כמו כן היא הוזמנה לוועידת המדע הבין תחומית 'Science Foo Camp' בגוגלפלקס בקליפורניה.
במהלך 2018 זכתה וייד במדליית דפני ג'קסון ובפרס על תפקידה "כשגריר מוכר בינלאומי ב-STEM".
בדצמבר היא נבחרה לאחת מעשרת האנשים החשובים במדע לאותה שנה על פי מגזין 'טבע' הבריטי.
היא קיבלה באותה שנה אזכרה מכובדת בפרס ויקימדיאן השנה על ידי מייסד שותף בוויקיפדיה ג'ימי ויילס, על "המאמצים השנתיים שלה לכתוב על מדעניות ומהנדסות חסרות ייצוג בוויקיפדיה".
ובשנה שלאחר מכן נבחרה לוויקימדיאנית השנה על ידי החלק הלאומי שלה, ויקימדיה בריטניה.
וייד זכתה במדליית האימפריה הבריטית (BEM) בתואר הוקרה ליום הולדת 2019 על שירותיה לגיוון מגדרי במדע.
באותה שנה המעסיקה שלה כיבדה אותה בפרס המנהיגות למעורבות חברתית.
כמו כן בשנת 2019 נבחרה וייד כמספר 44 ברשימה של הנשים המשפיעות ביותר מבחינה טכנולוגית בבריטניה על ידי המגזין הדיגיטלי "Computer Weekly".
ג'נסן 541R היא מכונית ספורט בתצורת קופה, המוגדרת גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd אשר יוצרה בין השנים 1957–1960.
ג'ן-הסון "ג'נסן" הואנג (בכתב סיני: 黃仁勳; בפין-יין: Huáng Rénxūn; באנגלית: Jen-Hsun "Jensen" Huang; נולד ב-17 בפברואר 1963) הוא מהנדס חשמל, יזם עסקי ומיליארדר אמריקאי ממוצא טאיוואני.
הוא משמש כנשיא ומנכ"ל של חברת הטכנולוגיה אנבידיה, אשר הוא אחד ממייסדיה.
ב-2019 הוכרז על ידי הרווארד ביזנס רוויו כמנכ"ל הטוב בעולם.
זכה במדליית הכבוד למייסדים לשנת 2020 מטעם ה-IEEE.
ב-2021 הוכרז כי הפרס היוקרתי ביותר בתחום השבבים על שם רוברט נויס יוענק לו.
הונו הוערך בנובמבר 2025 על ידי פורבס בכ-175.7 מיליארד דולר (8 בעולם).
הואנג נולד בטאינאן, טאיוואן משפחתו היגרה לארצות הברית כשהיה בן תשע.
בתחילה גרו במחוז קליי בקנטקי ולאחר מכן השתקעו באורגון.
הואנג סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת המדינה של אורגון ב-1984 ותואר שני מאוניברסיטת סטנפורד ב-1992.
את הרעיון להקים את חברת אנבידיה הגה עם חבריו במסעדה, מאז החברה הונפקה ובשנת 2024 הפכה ליצרנית השבבים הראשונה שהגיעה לשווי של 3 טריליון דולר, והחברה השלישית בעולם שהגיעה להישג זה (אחרי אפל ומיקרוסופט).
ביום המסחר 18.6.2024 הפכה אנבידיה לחברה בעלת שווי השוק הגבוה ביותר בעולם.
בתחילת הקריירה שלו עבד הואנג כדירקטור ב- וכמעצב מעבדים ב-AMD.
ב-1993 היה לאחד משלושת מייסדי חברת אנבידיה.
ב-2024 היה למקום ה-14 ברשימת המיליארדרים של פורבס ונכלל ברשימת טיים 100. ביוני 2024 הוערך הונו בשיר של מעל 118 מיליארד דולר.
בשנת 2022 הואנג תרם 50 מיליון דולר לאוניברסיטת אורגון סטייט, להקמת מכון מחשוב-על בקמפוס.
הואנג נתן 30 מיליון דולר לאוניברסיטת סטנפורד על מנת לבנות את מרכז בית הספר להנדסה על שמו.
בעודו באוניברסיטה פגש את אשתו לעתיד, לורי, שותפתו למעבדת ההנדסה באותה תקופה.
להואנג שני ילדים, מדיסון וספנסר.
בנו כיום הוא מנהל מוצר ב-Nvidia.
ג'נרטור רקס היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, מסוגת פעולה, הרפתקאות, מדע בדיוני ודרמה קומית, שנוצרה בהפקת Cartoon Network Studios בהשראת קומיקס גיבורי העל "M.
הסדרה שודרה במקור בארצות הברית ב-Cartoon Network, החל מ-23 באפריל 2010 עד 3 בינואר 2013. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים, החל מתחילת שנת הלימודים של שנת 2011 ועד 2013.
לסדרה הופקו שלוש עונות ו-60 פרקים באורך 22 דקות, כמו כן הופק ספיישל טלוויזיוני הכולל קרוסאובר עם הסדרה "בן 10: החייזרים החדשים" בשם "בן 10 וג'נרטור רקס - האיחוד".
הסדרה הייתה למוצלחת במיוחד וגם זכתה בפרס אמי בשנת 2010.
בעקבות תאונה מסתורית התפשטו ברחבי כדור הארץ נאנו-מכונות שנקראות "ננייטים", ונכנסו לכל יצור חי.
"הננייטים" גורמים ליצורים להשתנות ליצורים בשם "איבו", והם שולטים בכולם פרט לנער בן 15 בשם רקס.
עלילת הסדרה עוקבת אחרי אותו הנער, שיכול לשלוט בננייטים מגופו וליצור מהם מכונות.
הוא מסייע לממשלה לעצור יצורים נוספים שנוצרו בידי אותם ננייטים בזמן התאונה.
רקס סאלאזאר (גיא רושיניאק) - נער שנתגלה בידי סוכן מיוחד בזמן אסון עולמי, בעודו ילד קטן הנמצא בסכנת חיים עקב השפעות ווירוס של "ננייטים" שנגרם מהאסון.
לימים מתגלה כי אותו וירוס נתן לרקס יכולות מיוחדות המאפשרות לו לשלוט "בננייטים" ובעזרתם ליצור מגופו מכונות ולרפא אנשים אחרים שאצלם הננייטים יצאו משליטה.
סוכן שש (צביקה פורמן) - הסוכן הבכיר שהציל את הילד רקס ושימש לו לדמות האבא המאמץ בעוד הוא מכניס אותו לשורות הארגון למלחמה בננייטים ומגלה על יכולותיו.
קודם להגעת סוכן שש לארגון שימש בתור שכיר חרב, והיה נחשב לאדם השישי הכי מסוכן בעולם מה שנתן לו את כינויו.
השמיפנזה בובו (יורם יוספסברג) - שימפנזה מדברת שגודלה בידי ד"ר רבקה הולידיי ושותפו וחברו של רקס בארגון.
ד"ר רבקה הולידיי (צילי ינקו) - מדענית ראשית בארגון לטיפול בננייטים, לקחה חלק במחקר של רקס ומשמשת לו לדמות אם.
אביר לבן (אלי לולאי) - שותפו לשעבר של סוכן שש ועכשיו מנהל הארגון הממשלתי למלחמה בננייטים.
נוח ניקסון (לירון לב) - חברו הקרוב ביותר של רקס.
ואן קלייס (יובל סגל) - אחד הנבלים הראשיים.
ג'נסיס נומד (Genesis Nomad, הידועה גם בשם "Sega Nomad") היא קונסולת משחקים ניידת שפותחה על ידי חברת Sega ושוחררה בצפון אמריקה באוקטובר 1995. ה־Nomad היא גרסה ניידת של קונסולת המשחקים הביתית של סגה, הג'נסיס, ויש לה את היכולת להריץ את כל משחקי הקונסולה הביתיים במצב נייד.
לקונסולה יש שלל יכולות נוספות כולל התחברות לטלוויזיה דרך חיבור וידאו.
המכשיר מבוסס על ה-Mega Jet, גרסה ניידת של הקונסולה הביתית שנוצרה לשימוש בטיסות אוויר ביפן.
ה-Nomad היא הקונסולה הניידת האחרונה שיצאה על ידי סגה.
היא הושקה בסוף תקופת הג'נסיס, והייתה אמורה לשמש כגרסה הניידת של הג'נסיס בדומה לנינטנדו סוויץ', והיא זכתה יחסית לזמן קצר של פעילות, לפני שיצורה הופסק.
היא הוכרזה למכירה באופן בלעדי בצפון אמריקה והשתמשה בנעילת אזורים.
כמו כן, המיקוד של סגה ב-סגה סאטורון השאיר את ה־Nomad במערכת תמיכה מוגבלת, והיא לא הייתה תואמת עם כמה מתקנים של הג'נסיס, כולל הממיר Power Base Converter, ה-Sega CD, וה-32X.
בסך הכל נמכרו כמיליון יחידות של ה־Nomad, והקונסולה נחשבת לכישלון מסחרי, למרות שהיום היא פריט מאד מבוקש בקרב אספנים.
הסגה ג'נסיס הייתה הכניסה של חברת סגה לעידן של הקונסולות המשחקים ב-16 ביט.
ביפן, סגה שחררה את ה-Mega Jet, גרסה ניידת של הג'נסיס, שנועדה לשימוש בטיסות של Japan Airlines.
ה-Mega Jet דרש חיבור למסך טלוויזיה ולמקור חשמל, ולכן מחוץ לטיסות ניתן היה להשתמש בו רק ברכבים המצוידים בטלוויזיה ובמצת.
בטיסות, ה-Mega Jet הוא מחובר למסכים.
הוא הוצע למכירה במספר חנויות ביפן ב-1994, אך כשל במכירות.
אחרי ההצלחה היחסית של ה-גיים גיר, סגה בתחילה תכננה לייצר קונסולה המבוססת עליה אך עם מסך מגע, אך טכנולוגיית מסך מגע הייתה יקרה באותו זמן, ולכן סגה שחררה את ה־Nomad, גרסה ניידת של הג'נסיס.
שם הקוד לפיתוח הוא "Project Venus".
התקווה של סגה הייתה לרכב על גל ההצלחה של הקונסולה בצפון אמריקה, על ידי הוספת קונסולה ניידת שתתחבר לכרטיסי המשחק של הקונסולה, פיצ'רים ייחודים נוספים באותו זמן, הייתה היכולת להתחבר ישירות לטלוויזיה.
ה-Nomad יצאה באוקטובר 1995 באמריקה בלבד.
השקה זו התרחשה חמש שנים לאחר שהג'נסיס כבר הייתה בשוק עם ספריית משחקים של למעלה מ-500 משחקים, שהיו זמינים למשחק על הקונסולה החדשה, מלבד משחקים בלעדיים שיצאו ל־Nomad.
למרות שהמשחק The Ooze של Sega Technical Institute הוזמן בהתחלה כמשחק השקה, בסופו של דבר הוא לא נכלל.
על פי מאמר של אחראי הפיתוח המחקר של Sega of America, ג'ו מילר, ה-Nomad לא הייתה אמורה להיות היורשת של הגיים גיר, ולסגה לא היו תוכניות רבות לקונסולה החדשה.
באותה תקופה החברה תמכה בחמישה קונסולות שונות במקביל: הסאטורון, והג'נסיס, הגיים גיר, הסגה פיקו (קונסולה חינוכית), ו-מאסטר סיסטם, כמו גם בהרחבות ה-Sega CD וה-32X.
עומס זה מנע מסגה למצות את מלוא הפוטנציאל של ה־Nomed.
ביפן הג'נסיס לא הייתה הצלחה גדולה, והסאטורון הפך להצלחה יותר גדולה מה-PlayStation של סוני, ולכן המנכ"ל של סגה באותו זמן, האיו נקאיאמה, החליט להתמקד בפיתוח השוק המקומי ביפן ובסגה סטורון, ובכך הסתיימה התמיכה בג'נסיס ובמוצרים המבוססים עליה, כולל Nomad.
בנוסף, ה-Game Boy של Nintendo, הייתה הקונסולה הניידת ששלטה בשוק, לאחר שחרור המשחק פוקימון אדום וכחול, ההצלחה הייתה כה גדולה עד שהיא מנעה כל תחרות אמיתית בשוק הניידים.
כתוצאה משלל הסיבות ה-Nomad לא הצליחה מסחרית, ועד לשנת 1999, ה-Nomad נמכרה בפחות משליש מהמחיר המקורי שלה.
בביקורת שערך מגזין Game Players, נכתב שהמחיר של 179 דולר הוא "מעט יקר", אך זו המערכת הניידת הטובה ביותר בשוק, והעדיפות שלה על פני ההג'נסיס זה שהיא מסוגלת להריץ את כל המשחקים שלה בפורמט נייד.
למרות שהם המליצו על תצוגת המסך, הם העירו כי גודלו הקטן עשוי להקשות על במשחקים מסוימים.
בלייק סנו מ-GamePro רשם את ה-Nomad כמקום החמישי ברשימתו של "10 הקונסולות הניידות שמכרו הכי פחות מתמיד", ותלה את הכישלון בזמינות נמוכה לשוק, בפרסום לא מספיק, ובחיי סוללה קצרים.
בשנת 2017 פותח מוד שמאפשר ל-Nomad להטעין יכולת הספק באמצעות מכשירי USB.
ג'נקין וייטסייד היה עורך דין שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי בין השנים 1809–1811.
ג'נקין וייטסייד נולד ב-1772 בלנקסטר, פרובינציית פנסילבניה.
אביו, תומאס וייטסייד (1742–1823), נולד במחוז טיירון שבאלסטר והתיישב בפרובינציית פנסילבניה.
ג'נקין וייטסייד למד משפטים בפנסילבניה והתקבל ללשכת עורכי הדין שם.
עבר לנוקסוויל, טנסי, הוא החל לעסוק שם בעריכת הדין, וב-1801 וב-1802 שימש כנציב נוקסוויל.
בשנת 1809, הוא נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי במקום דניאל סמית', שהתפטר מהסנאט של ארצות הברית, וכיהן עד להתפטרותו שלו ב-8 באוקטובר 1811, אז חידש את עיסוקו בעריכת הדין.
כסנאטור החליף אותו ג'ורג' וו.
הוא מת בנאשוויל שבטנסי ב-25 בספטמבר 1822 ונקבר בקולומביה, טנסי.
ג'נריישן קפיטל בע"מ היא קרן השקעות ישראלית, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
הקרן מתמקדת בהשקעות בתחומי התשתיות, בדגש על ענפי האנרגיה, הסביבה והתחבורה והיא מנהלת נכסים בהיקף של כ-4 מיליארד שקל.
הקרן הוקמה בשנת 2018 על ידי יוסי זינגר וארז בלשה, ופועלת במספר תחומים: אנרגיה, תחבורה, מים וסביבה ולוגיסטיקה.
פעילות הקרן מתמקדת בתחומי התשתיות השונים, הנחשבים כיציבים ובעלי ביקוש קשיח.
בשנת 2019 הקרן הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והפכה לקרן התשתיות הסחירה הראשונה בישראל.
מרבית פעילות ג'נריישן בתחום האנרגיה מתבצעת דרך חברת PowerGen, שמהווה את זרוע האנרגיה של הקרן, הפועלת לאורך כל שרשרת הייצור החל מייצור ואגירת חשמל ועד לאספקתו.
אל חברת PowerGen מוזגו הפעילויות של חברת רפק וחברת סולגרין, אותן רכשה הקרן במהלך השנים.
בבעלות PowerGen תחנות כוח לייצור חשמל, פרויקטי אנרגיה מתחדשת ואגירת אנרגיה, אגירה שאובה, אספקת חשמל, וכן מתן פתרונות אנרגיה לצרכני קצה ולטעינת רכבים חשמליים.
בתחילת יוני 2024 הושקה בזק-ג'ן, שותפות שמוחזקת בחלקים שווים על ידי PowerGen וחברת בזק בתחום אספקת החשמל הביתי.
בשנת 2018 רכשה הקרן 50% מהשליטה בחברת רפק אנרגיה, שמחזיקה בשמונה מתקני ייצור חשמל בשישה אתרים בארץ, לרבות תחנות הכוח אלון תבור, רמת גבריאל, שורק ואשקלון.
בשנת 2024 השלימה הקרן את רכישת השליטה המלאה ברפק אנרגיה.
בשנת 2019 רכשה הקרן את השליטה בחברת פאוורג'ן סולאר איי (לשעבר סולגרין), הפועלת בתחום ההקמה, ההפעלה והתחזוקה של פרויקטים לייצור חשמל מאנרגיה סולארית.
בינואר 2024 פרסמה הקרן הצעת רכש למניות ולאופציות של החברה, לצורך מחיקתה מהמסחר בבורסה.
בחודש מרץ באותה השנה בוצעה הרכישה וסולגרין הפכה לחברה פרטית מדווחת.
באוגוסט 2022 דיווחה הקרן על רכישת 33.3% מחברות האנרגיה נגב גז וגז טבעי דרום.