tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גימראיס רוזה נולד בקורדיסבורגו במדינת מינאס ז'ראיס, הראשון מבין ששת ילדיהם של פלורדוארדו פינטו רוזה ופרנסיסקה גימראיס רוזה.
הוא רכש את השכלתו בכוחות עצמו בתחומים רבים ולמד מספר שפות כבר בילדותו, החל בצרפתית עוד בטרם מלאו לו שבע.
בעודו ילד צעיר, הוא עבר להתגורר בבית סבו וסבתו בבלו הוריזונטה, שם סיים את בית הספר היסודי.
הוא החל את לימודיו התיכוניים בבית הספר סנטו אנטוניו בסאו ז'ואאו דל ריי, אך עד מהרה שב לבלו הוריזונטה, שם סיים את לימודיו.
בשנת 1925, בגיל 16 בלבד, הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטה הפדרלית של מינאס ז'ראיס.
ב-27 ביוני 1930 התחתן עם ליג'יה קברל פנה, נערה בת שש-עשרה, ונולדו להם שתי בנות, וילמה ואגנס.
באותה שנה הוא סיים את לימודיו והתחיל את עיסוקו כרופא באיטגוארה, שם שהה קרוב לשנתיים.
בעיירה זו יצר גימראס רוזה את הקשר הראשון עם גורמים מהסרטאו.
עם פרוץ המהפכה החוקתית של ברזיל בשנת 1932, שימש גימראיס רוזה רופא מתנדב של הכוח הציבורי ("Força Pública") שנע לכיוון מנהרת ארבעת המעברים (Passa-Quatro), מינאס ז'ראיס, שם נתקל בנשיא העתידי, ז'וסלינו קוביצ'ק, ששימש באותה תקופה הרופא הראשי של בנק הדם.
הוא הפך לרופא עובד מדינה, בהמשך, ובשנת 1933 נסע לברבאסנה בתפקיד רופא בגדוד החי"ר התשיעי.
לימים יאמר גימראיס רוזה כי חוויותיו מתקופתו כרופא וכחייל היו משמעותיות להתפתחותו כסופר.
בשנה שלאחר מכן פצח גימראיס רוזה בקריירה דיפלומטית.
בשנת 1938 הוא שימש כעוזר-קונסול בהמבורג, גרמניה, שם פגש את אשתו השנייה לעתיד, אראסי דה קרווליו גימראיס רוזה, האשה הברזילאית היחידה שהוענק לה רשמית תואר חסידת אומות העולם בשל פועלה להצלת יהודים שנמלטו מהרייך השלישי בתקופת השואה.
בהחלטה שנתקבלה פה אחד, נבחר גימראיס רוזה בשנת 1963 לאקדמיה הברזילאית לשפה וספרות ("Academia Brasileira de Letras") לאחר שמועמדותו נבחנה בפעם השנייה.
לאחר שדחה את כניסתו לאקדמיה בארבע שנים, הוא נכנס לתפקידו בשנת 1967, שלושה ימים בלבד לפני שהלך לעולמו בעיר ריו דה ז'ניירו, בשל התקף לב, בהיותו בפסגת הקריירה הדיפלומטית והספרותית שלו.
אף על פי שגימראיס רוזה החל את יצירתו הספרותית בכתיבת שירה, את הכרך היחיד של יצירת החריזה שלו, "מאגמה", הוא בחר להותיר במגירה, והספר פורסם רק לאחר מותו.
תחת זאת, הוא בחר להתחיל את הקריירה הספרותית שלו על ידי פרסום אוסף של שתים עשרה נובלות קצרות במסגרת תחרות שהתקיימה בשנת 1938, אשר בראש חבר שופטיה עמד גרסיליאנו ראמוס סופר מוכר ומוערך ביותר.
ראמוס, הסופר המכובד, מנע את הענקת הפרס לגימראיס, ומאוחר יותר אף הסביר את מניעיו לכך: למרות כישרונו של הסופר ויופיו של האוסף שנקרא לימים "סגרנה", הוא חשב שאיכותם הלא אחידה של הסיפורים והפיסקאות הארוכות באופן מוגזם שאפיינו אותם, הציגו יצירה לא עקבית ולא בשלה.
גימראיס רוזה ערך בהרחבה את עבודתו, עד שבסופו של דבר מצא אותה מוכנה לפרסום רק בשנת 1946.
בעריכתו הבוגרת, שכבר מורגשת ב"סגרנה", הסגנון של גימראיס רוזה שונה בהרבה מזה של ראמוס.
אופן כתיבתו התמציתי והיבש של האחרון עומד בניגוד חריף לשפע ולחיוניות הפרטים ואיכות השפה של גימראיס, שהיא עשירה באוצר מילים והרפתקנית בחקירתה את הדקדוק של השפה הפורטוגזית, תכונות שראמוס עצמו היה מכיר בהן כסגולותיו הגדולות ביותר של עמיתו.
סגרנה - "Sagarana" היא מילת פורטמנטו (הלחם בסיסים -תצורה של מילים בשפה באמצעות חיבורן של שתי מילים קיימות לכדי אחת).
סגרנה נוצרה מאיחוד המילה "סאגה "(המילה הנרדפת בפורטוגזית לסיפור) ו"ראנה" ("אופן, דרך" בלשון הטופי - משפחת הלשונות המדוברות על ידי האינדיאנים בדרום אמריקה), ובכך מתורגמת כ"(סיפורים) בדרך של אגדות עם".
הספר מורכב מתשע נובלות קצרות, שלוש פחות מהגרסה המקורית שהוגשה לתחרות שמונה שנים קודם לכן.
כולן ממוקמות בתוך נופי הסרטאו וכמעט כולן סובבות סביב דמותו של ז'גונסו - דמות שכיר החרב במיליציה לחוואים המבטיחה את הסדר באזורי העורף האחורי של ברזיל.
עם זאת, גימראיס רוזה מעצב את צורת החיים הזו של בריונות מחוץ לחוק, כסוג של מצב קיומי שלפיו גבורה ואמונה הם שני הכוחות המניעים של החיים.
הסופר אנטוניו קנדידו ייחס את אופן תפיסתו של ז'גונסו כמושפעת מדמות האבירים וערכיה כפי שמופיעה בספרות ימי הביניים.
גימראיס רוזה מביא לסיפוריו את ההיבטים האזוריים של הסרטאו.
השימוש שלו בשפה עוקב מקרוב אחר ניבם של הסרטאנז'וס ("sertanejos") הבוקרים תושבי הסרטאו - המשתמשים במונחים אזוריים ובגיוון ובשיבוש של מילים, וגם שואלים את המסורות והמנהגים מהאזור.
יתר על כן, הוא מנצל את הגאוגרפיה ואת בעלי החיים והטבע הפראי של הסרטאו כדי לבנות את הסיפורים.
אולם זה לא מוגבל רק לתוכן סיפוריו.
גימראס רוזה ימשיך ויפתח מאפיינים אלה ביצירתו המאוחרת.
שני סרטאנז'וס ("sertanejos") - בוקרים קשישים בני הסרטאו, מצילים אותו, פותחים בפניו את ביתם ומעניקים לו טיפול.
במהלך הבראתו, מברך אותו הכומר ומבטיח לאדם ההולל כי לכל האנשים יש רגע ישועה מסוים ומכריע.
בהמשך מתאר גימראיס רוזה סצנה בה מתגלה הטבע אל גיבור הסיפור דרך הצבעים הבהירים של הפרחים וחירותן של הציפורים.
תחת השפעתו של גילוי זה, אאוגוסטו יוצא לנדוד בסרטאו בחיפוש אחר "זמנו ותורו".
דרישתו זו באה לכדי השלמה רק באמצעות קטטה עד מוות עם מנהיג הז'גונסו עימו התיידד קודם לכן.
וכך באמצעות התקוממות אלימה כנגד מה שהוא רואה כמעשה לא צודק שבוצע על ידי הז'גונסו, עולה אאגוסטו לדרגה של כמעט-קדוש.
מדיניות פרסום כזו, על אף שאושרה על ידי המחבר עצמו, שוברת את המבנה המקורי של הספר, שלעיתים קרובות מבטא את מורכבותו.
עצם שמו של האוסף מצביע על עובדה זו: "קורפו דה ביילה" אליו הוא מתייחס, הם צירוף של סמלים ואידיאות המוצגים שוב ושוב לאורך שבע הנובלות הקצרות, ומופיעים שוב בצורה מסוימת כדי להשיג רמת משמעות נוספת.
"ריקוד" זה של מוטיבים ומטאפורות מתרחש בתוך הסיפורים ומחוצה להם.
ביניהם, גימראס רוזה בוחר בעיקר דמויות מהאסטרולוגיה כדי לחבר ולסדר את העלילות ואת היחסים ביניהן, תוך יצירת רצף בעל משמעות יחידה לאורך כל הספר.
כתיבה המחקה מבנה זה מופיעה גם בסיפור "מסר מהגבעה" ("Recado do Morro"), אשר, בהתאם, מתפרס על פני מחצית הספר, בהיותו הסיפור הרביעי בפרסום המקורי.
"מסר מהגבעה" הוא גם משמעותי באופן בו הוא מטפל בהמשגת שפת הסרטאו עצמה.
בסיפור, חבורה של חמישה סרטאנז'וס ("sertanejos") מלווה חוקר טבע גרמני במסע דרך מדינת מינאס ז'ראיס.
במקביל לגילוי האישי שלהם את הסרטאו, מסופר סיפורו של מסע נוסף, העוקב צעד אחר צעד אחר מסעה של המשלחת ומעביר מסר מטעם מרחבי חבל ארץ זו המתפרסים ללא יומרה בדרך של אנקדוטה, באמצעות אנשי השוליים של תושבי האזור.
המסר נשמע לראשונה מאחת הגבעות על ידי משוגע שמתגורר במערה באזור, הוא מעביר את המסר לאחיו, הלך מרושש, אשר בתורו מעביר את המסר לילד.
הילד ממשיך להעביר את המסר למדריך, שמעבירו בתורו לנזיר מתנבא, שרואה בו אות וסימן להתגלות וחוזר על המסר בפני קהילת העיר; ואז שב ומושמע המסר על ידי אדם נוירוטי, שבסופו של דבר מספר את זה למשורר וזמר בלדות.
בכל פעם שהמסר מסופר, נושאיו משנים מעט את תוכנו, עד שהמשורר בסופו של דבר מעניק לו צורה של בלדה אגדית, אותה הוא שר במסיבה בה משתתפים חברי המשלחת.
רק אז מתברר שהמסר לאורך כל הדרך הייתה אזהרה למנהיגם, פדרו אורוסיו.
פדרו, המנהיג, גבר יפה מראה, שנוא מאוד בשל מערכות היחסים שהוא מקיים עם נשותיהם של שאר הסרטאנז'וס.
הגברים שהוא שיטה בהם מתכננים לנקום בו, ונותנים לו להשתכר מתוך כוונה לרצוח אותו.
תוך שהוא מאזין לבלדה, פדרו אורוסיו מבין את הסמליות שלה וכיצד היא מתייחסת אליו עצמו ולאנשיו, ואת האזהרה הטמונה במילים, מה שמוכח כנכון, וכך הוא מצליח להציל את חייו לאחר שהוזהר על ידי "מסר מהגבעה".
ניתן לראות כאן המחשה של גימראיס רוזה לאופן בו הוא עצמו הבין את כתיבתו.
הוא מתערב בתיאורי הנופים שמצאה משלחתו של החוקר הגרמני עם גרסאות רצופות של הסיפור שהמשוגע, הילד ולבסוף המשורר, מספרים.
כך הוא מתאר כיצד ידיעה כלשהי הנוצרת בטבע נתפסת ומובנת באופן מסתורי על ידי דמויות נאיביות או מטורפות - והופכת למובנת דרך המשגה פיוטית.
(הבלדה), תוך ליווי תהליך מדעי המתקיים בסרטאו, ותגלית שאין אפשרות לחשוף את הסודות האמיתיים שמאחוריה.
גימראיס רוזה פרסם את יצירת המופת שלו, "הסרטאו הגדול" – Grande Sertão: Veredas, שתורגם לאנגלית באותה שנה בשם ה"שטן ישלם במרחבים העורפיים", למורת רוחו של גימראיס רוזה).
ספר זה – הרומן באורך מלא היחיד שלו – התחיל כעוד נובלה קצרה שהוא המשיך להרחיב ברציפות.
הוא נכתב בצורה של מונולוג המסופר על ידי ז'גונסו ריובאלדו, המביא את סיפור חייו בפירוט רב בפני מאזין משכיל, שזהותו, על אף שאינה ידועה, מגדירה אותו כאיש עירוני.
ריובאלדו מערבב בין מלחמות הז'גונסוס, המהוות את החלק הכי פחות מורכב בעלילת הרומן, עם מחשבותיו על החיים, עם קיומם של האל והשטן- דאגתו הגדולה ביותר, עם אופי הרגשות האנושיים ועם חלוף הזמן והזיכרון ומתבל זאת במספר אנקדוטות קצרות, ולעיתים גם אלגוריות הממחישות נקודה מסוימת שהועלתה בסיפור.
ניתן להבין את הספר, ברוח בו ראה זאת הסופר, כמו עיבוד של מוטיב פאוסטי (מצב בו אדם שאפתן מוותר על יושרה מוסרית על מנת להשיג כוח והצלחה לטווח מוגבל) המוקבל אל מרחבי הסרטאו.
ההסברים של ריובאלדו חוזרים בתדירות גבוהה לנושא המרכזי של דיבורו, אותו הוא מגדיר כסיבה בשלה הוא מספר את סיפור חייו, והוא מצפה, אם כי באופן אירוני, לתשובת המאזין שלו לשאלה: האם השטן, ובהתאם גם הרוע, קיים?
ריובאלדו נסער מהרעיון שהוא עלול לנהל ברית עם השטן אף על פי שהוא לא בטוח, ולעיתים קרובות הוא מבטל את האמונות הטפלות והאמונות של הסרטאנז'וס ומגדיר אותן כ"כטיפשות".
הפרשנות של ברית זו משתנה מאוד.
הסופר אנטוניו קנדידו ראה בכך מעשה של ביטחון עצמי, מעשה סמלי שמאפשר לו להיות לוחם רב עוצמה שיכול להרחיב בצורה משמעותית את כוחה של הכנופיה שלו ולנקום את בגידתו של ז'וקה רמירו.
בכך, מתעקש קנדידו, הברית מקבילה לטקסי החניכה של הרומנטיקה האבירית, שבאמצעותה הופך האביר לעתיד לאביר ראוי.
לעומת זאת, וילי בול, בהשקפה מטריאליסטית על הספר, שהוא מחשיב כממחיש את התהוות הסדר החברתי בסרטאו, רואה את הברית הזו כניסיון של ריובאלדו לעלות בסולם החברתי ממצב של ז'גונסו עני למעמד הגבוה של החוואים העשירים, התרוממות שהיא מסקנתו של הספר.
כל זה מנוהל על ידי המוטיב של פרשת אהבה חסרת מזל.
ריובאלדו נקרע בין שתי אהבות מנוגדות: אהבתו לדיאדורים - ז'גונסו כמותו, אליה הוא מתייחס כאל "אהבה שטנית", ואהבתו אל אוטסיליה, הנערה בעלת היופי הטבעי ממרחבי הסרטאו, בה הוא רואה אהבה אלוהית לעתות שלום.
הוא נמצא בחברת דיאדורים במשך רוב חייו, אם כי אהבתם נותרת בלתי-ממומשת, אך מתאחדת עם אהבתו לאוטיסיליה רק לאחר שימיו כז'גונסו נותרו מאחור.
זהותו של דיאדורים היא עניין בעייתי ביותר.
אף על פי שהוא למעשה אישה, דיאדורים חי כגבר, בשם ריינאלדו, כדי להיכנס לעולמם הגברי-בלבד של הז'גונסוס.
זהותו המינית האמיתית של דיאדורים מתגלה רק לריובאלדו לאחר מותה/מותו.
זה מצביע על נושא תכוף שמעסיק את מחשבותיו של ריובאלדו: אי היציבות של הדברים.
על פי וולניס גלוואו, שחקרה את יצירתו של גימראס, נראה כי ריובאלדו מסביר ששום דבר לא יציב ואינו נשאר, אך בתוך כל דבר נמצא פוטנציאל השלילה שלו, מה שעלול בקלות לדכא את צורתו החיובית.
עובדה זו מסופרת מספר פעמים על ידי ריובאלדו, לעיתים קרובות במטאפורות חושניות, כמו תיאורו על סלעים ארסיים השוכנים בקרקעית נהר צלול, או הסיפורים שהוא מספר על כך שאנשים טובים הופכים לגברים נאלחים ושבים והופכים להיות טובים.
לתפיסתה, יש לראות את הברית כהסכם עם הרשע שמביא להישגים גדולים ולצמיחה אישית ובהמשך לכך להתקרבות לאלוהים.
יתרה מזאת, הרומן עשוי להיראות כניסיון של זיכרון, להשיג את מה שאבד באופן בלתי הפיך ולייחס לו משמעות אישית.
המציאות, אם כן, הופכת רק למבנה לשוני, המתאפשר על ידי אינטראקציה בין שני אנשים.
הרומן נסגר עם המשפט: "הצטלבות, בן האנוש" ("Travessia.
O homem humano") ולאחריו סמל האינסוף, מנוד ראש להתמשכות החיים הבלתי נגמרת ולסיפורם מחדש.
הסיפור, העוסק בנושאים המיוחדים ליצירתו של גימראיס רוזה ומסופר בגוף ראשון מנקודת מבטו של צופה, מגולל את מקרהו האבסורדי של אדם שמחליט לגור בתוך סירה באמצע נחל מים, ולא נותן שום הסבר למעשיו ואינו מעוניין, ככל הנראה, להשיג בכך שום דבר.
הסרטאו הגדול (1956) בעברית: הסרטאו הגדול, בתרגום ארז וולק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
Primeiras Estórias (סיפורים ראשונים) (1962) (הסיפור - הגדה השלישית של הנהר - A Terceira Margem do Rio הפך לימים לסרט הנושא את אותו השם)
Em Memória de João Guimarães Rosa זיכרונותיו של ז'ואאו גימראיס רוזה (1968, לאחר מותו)
Estas Estórias - סיפורים אלה (1969, לאחר מותו)
Ave, Palavra (1970, ציפור, מילה (לאחר מותו'')
ז'ואאו פדרו ז'ראלדינו דוס סנטוס גלבאאו (בפורטוגזית: João Pedro Geraldino dos Santos Galvão; נולד ב-9 במרץ 1992), המוכר בשם ז'ואאו פדרו, הוא כדורגלן ברזילאי-איטלקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במועדון האל סיטי.
ז'ואאו פדרו החל את דרכו במחלקת הנוער של אתלטיקו מיניירו באפריל 2006, ולאחר 4 שנים במחלקות הנוער הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-23 במאי 2010 במשחק נגד אתלטיקו פרנאאנסה.
מספר הופעות טובות בבוגרים הובילו את מאמנו, ונדרליי לושמבורגו, לתת לו מקום בסגל הקבוצה בליגה הברזילאית שנערכו בין מאי לאוגוסט 2010, במסגרתם העביר אותו לושמבורגו מעמדת החלוץ לעמדת הקשר ההתקפי בה הוא מתפקד מאז ולאורך הקריירה שלו.
ב-30 באוגוסט 2010, הודיע מועדון הכדורגל של פלרמו מהסרייה א' על החתמתו של ז'ואאו פדרו על חוזה לחמש שנים.
את הופעת הבכורה שלו במדי פלרמו ערך ז'ואאו פדרו כשנכנס כמחליף במשחק נגד ספרטה פראג במסגרת הליגה האירופית.
וב-17 בינואר 2011 הגיעה הופעת הבכורה שלו בסרייה א' כאשר הוא נכנס כמחליף במחצית השנייה בהפסד 1–3 לקליארי.
אך כשבועיים לאחר מכן הוא הושאל לוויטוריה גימארייש מהליגה הפורטוגלית עד לתום העונה.
וכבר באפריל הוא הוחזר לפלרמו מסיבות משמעתיות, לאחר שהגיב בכעס על כך שהוחלף במחצית הראשונה במשחק נגד ספורטינג ליסבון.
ולא זכה לשחק יותר עד לסוף העונה.
ביולי 2011 הוא הושאל פעם נוספת למועדון הכדורגל פניארול מליגת העל האורוגוואית, שם הוא התחיל להטביע את חותמו כשכבש 6 שערים ב־15 הופעות.
ז'ואאו פדרו שב למולדתו ב-5 ביולי 2012, כשחתם בסנטוס על חוזה לשנתיים.
אך העונה בסנטוס לא הייתה מוצלחת עבור ז'ואאו פדרו, הוא שותף ב-10 משחקים בלבד ולא כבש אפילו שער אחד, מה שהוביל אותו לנדוד פעם נוספת בתום העונה.
ב-1 ביולי 2013 חתם פדרו על חוזה לשנה באשטוריל פראיה מהליגה הפורטוגלית הבכירה.
עונת 2013/2014 במדי אשטוריל הייתה עונה מוצלחת עבור ז'ואאו פדרו, הוא כבש 9 שערים ב-28 הופעות, וסייע לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה המוביל לשלב הבתים בליגה האירופית .
העונה המוצלחת של ז'ואאו פדרו באשטוריל זיכתה אותו בחוזה מהמועדון קליארי מהסרייה א' כשב-30 באוגוסט 2014, הוא חתם על חוזה על סך מיליון יורו.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש ז'ואאו פדרו 5 שערים ב-29 הופעות, אך קליארי סיימה במקום ה-18 בליגה ונשרה לסרייה ב'.
העונה הבאה כבר הייתה מוצלחת יותר גם עבור ז'ואאו פדרו באופן אישי בה הוא כבש 13 שערים ב-38 הופעות, אך גם עבור קליארי, שסיימה במקום הראשון בסרייה ב' וחזרה לליגה הבכירה לאחר עונת היעדרות אחת בלבד.
יכולתו הטובה טרם ההשעיה זיכתה אותו בהארכת חוזה, ובנובמבר באותה שנה הוא האריך את חוזהו עד שנת 2022. ז'ואאו פדרו שב למגרשים בעונת 2018/2019 וסיים אותה עם 7 כיבושים ב-34 הופעות.
עונת הפריצה של ז'ואאו פדרו הגיעה כשנה לאחר מכן כשהוא סיים את עונת 2019/2020 במקום ה-5 בטבלת מלך השערים של הסרייה א' עם 18 שערים ב-36 הופעות.
ב-21 ביולי 2022 חתם בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי בהפסד 0–1 לקוניאספור במסגרת הליגה.ב-3 בספטמבר כבש ז'ואאו פדרו את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 על קייסריספור.
והוא סיים את העונה עם 4 שערים ב-20 הופעות בכל המסגרות.
ב-1 באוגוסט 2023 הושאל ז'ואאו פדרו לגרמיו מליגת העל הברזילאית.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–1 על פלומיננסה במסגרת הליגה, הוא סיים את העונה עם 14 הופעות בליגה וללא שערים.
ב-26 בספטמבר 2024 חתם פדרו בהאל סיטי מהצ'מפיונשיפ ליגת המשנה האנגלית.
ז'ואאו פדרו היה חלק מנבחרת הנוער של ברזיל, עד גיל 17 שהופיעה באליפות דרום אמריקה לנבחרות עד גיל 17 בשנת 2009 ובגביע העולם עד גיל 17 גם כן בשנת 2009 .
בנובמבר 2021 הביע פדרו לו אזרחות איטלקית מתוקף נישואיו, את נכונותו לייצג את נבחרת איטליה.
ב-5 בינואר 2022 אישרה פיפ"א לפדרו לייצג את הנבחרת האיטלקית.
כשמאוחר יותר באותו חודש, הוא זומן רשמית על ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני למחנה אימונים של הנבחרת.
ב-18 במרץ 2022, זומן פדרו על ידי מאנצ'יני לקראת חצי גמר פלייאוף העלייה למונדיאל 2022 נגד נבחרת מקדוניה הצפונית.
ב-24 במרץ 2022 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כשעלה כמחליף בדקה האחרונה בהפסד של איטליה 0–1 למקדוניה הצפונית שקבע כי איטליה אלופת אירופה המכהנת לא תופיע במונדיאל בקטר.
דום ז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי (בפורטוגזית: João I, Duque de Bragança; 1543 – 22 בפברואר 1583) היה הדוכס השישי של ברגנסה והדוכס הראשון מברסלוש, בין היתר.
הוא ידוע בדחיפת טענותיה של אשתו אינפנטה קתרינה מגימרייש לכס המלכות של פורטוגל.
ז'ואאו נולד בשנת 1543 בווילה ויצ'וזה, לתאודוסיו הראשון, דוכס ברגנסה החמישי ולאיזבל דה לנקאסטרה, בתם של דיניש דה ברגנסה, רוזן למוש וביאטריש, רוזנת למוש השלישית.
ב-8 בדצמבר 1563 התחתן עם בת דודתו הראשונה אינפנטה קתרינה מגימרייש, בתם של הנסיך דוארטה, דוכס גימרייש הרביעי ואיזבלה מברגנסה, דוכסית גימרייש (דודתו של ז'ואאו).
לאחר אסון קרב אל-קסר אל-כביר, שם נהרג מלך פורטוגל סבסטיאן ללא יורשים, הפך הקרדינל הזקן אנריקה מפורטוגל למלך.
מכיוון שאנריקה היה זקן ולא הורשה להביא ילדים לגיטימיים, התרחש משבר שושלתי עוד לפני מות הקרדינל.
הדוכס מברגנסה תמך בתביעת אשתו לכס המלוכה (היא הייתה נכדתו של המלך מנואל הראשון).
הדוכס מברגנסה, בהשפעת אשתו, סירב להצעה.
כאשר המלך הקרדינל נפטר, ליווה הדוכס את מושלי הממלכה לליסבון וסטובל, בניסיון להבטיח הכרה בטענת אשתו, אך בסופו של דבר ויתר וקיבל את שלטונו של פליפה השני (פיליפה הראשון מפורטוגל).
לאחר מלחמת האזרחים שבאה לאחר מכן הובס אנטוניו, אב המנזר של קראטו בקרב אלקנטרה, ופליפה השני נכנס לפורטוגל ואושר על ידי הקורטס של טומאר, שם תפס ז'ואאו את משרת הקונסטבל.
כאשר המלך פיליפה עזב לספרד, הוא נתן את משרת הקונסטבל של הממלכה ליורש של ז'ואאו תאודוסיו, ואת התואר מרקיז לבנו השני, דום דוארטה, וכן תארים רבים לבנו השלישי, דום אלכסנדרה, שהיה מיועד לשירות הכנסייה.
הוא אישר את תואר הוד מעלתו ואת זכויות הקנצלריות של ז'ואאו.
ז'ואאו נפטר בווילה ויצ'וזה בשנת 1583.
בשנת 1563 התחתן ז'ואאו עם קתרינה, דוכסית ברגנסה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
סרפינה מברגנסה (1566–1604), התחתנה עם חואן פרננדז פאצ'קו, הדוכס החמישי מאסקאלונה
תאודוסיו השני, דוכס ברגנסה (1568–1630), אביו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל
דוארטה דה פורטוגל (1569–1627), המרקיז הראשון של פרצ'ילה
אלכסנדר מברגנסה, הארכיבישוף של אבורה
ז'ואאו לאמין ז'אקיטה הוא כדורגלן מגינאה ביסאו, המשחק בעמדת הקשר בהפועל נוף הגליל ובנבחרת גינאה ביסאו.
ז'אקיטה נולד בגינאה ביסאו, והחל לשחק כדורגל כנער במחלקת הנוער של הקבוצה החובבנית הפורטוגלית פּוֹוֹנְשׁ.
ב-8 ביולי 2015 עלה לקבוצת הבוגרים של טונדלה, שעלתה לראשונה בהיסטוריה לליגת העל הפורטוגלית.
הופעת הבכורה שלו בקבוצה הייתה ב-20 בדצמבר 2015, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 לוויטוריה סטובל.
בעונת 2017/2018 הושאל לעונה אחת ללוסטיאנו מהליגה הפורטוגלית השלישית.
ז'אקיטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו ב-23 במרץ 2019, בתיקו 2–2 עם במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. ז'אקיטה זומן גם לסגל במשחקי הגביע עצמם, בהם הודחה הקבוצה בשלב הבתים.
ז'ואאו פדרו גונזאלבש אלמיידה (בפורטוגזית: João Pedro Gonçalves Almeida; נולד ב-5 באוגוסט 1998) הוא רוכב אופני כביש בקבוצת יו.
בתור חובבן, ניצח אלמיידה ב-2016 את אליפות פורטוגל בנגד השעון ובכביש עד גיל 19. ב-2017 רכב בקבוצת הקונטיננטל Unieuro Trevigiani – Hemus 1896.
ב-2018 הצטרף ל-Hagens Berman Axeon מדרג הפרו קונטיננטל, שנחשבת לאחת מקבוצות הפיתוח המובילות בענף.
הוא ניצח במדיה את מרוץ לייז'–בסטון–לייז' עד גיל 23, סיים שני לאלכסנדר ולאסוב ב"בייבי ג'ירו" (הג'ירו ד'איטליה עד גיל 23) וסיים שביעי בטור דה ל'אווניר, 2:35 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח.
באליפות פורטוגל עד גיל 23, סיים שני גם במקצה נגד השעון וגם במקצה הכביש.
אלמיידה ייצג באותה העונה את פורטוגל באליפות אירופה עד גיל 23 בנגד השעון, וסיים במקום העשירי.
ב-2019 ניצח אלמיידה את אליפות פורטוגל בנגד השעון ובכביש עד גיל 23, הוא התחרה ב וסיים רביעי כללי, 2:26 דקות מבן הרמנס המנצח.
אלמיידה ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ.
ב-2020, הפך אלמיידה למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת דקונינק קוויק-סטפ.
הוא התלבט בוולטה או אלגארבה, כשסיים במקום התשיעי הכללי.
בשל התפרצות מגפת הקורונה ששיבשה את עונת המרוצים, המרוץ הבא בו התחרה אלמיידה התקיים כחמישה חודשים לאחר מכן, כשסיים שלישי בוואלטה אה בורגוס, 1:12 מבן קבוצתו שניצח את המרוץ, רמקו אוונפול.
אלמיידה המשיך בכושר הטוב גם בטור ד'לאן ובג'ירו דל'אמיליה, כשבראשון סיים במקום השביעי הכללי ובמרוץ החד יומי שנערך באיטליה הוא הגיע שני לאלכסנדר ולאסוב, בהפרש של 9 שניות.
אלמיידה המשיך להתחרות באיטליה כהכנות לג'ירו ד'איטליה, כשגם ב-Settimana Internazionale Coppi e Bartali סיים על הפודיום, 17 שניות מג'ונתן נארבייז המנצח ובמקום השלישי.
אלמיידה הגיע לגרנד טור הראשון שלו, הג'ירו ד'איטליה, בכושר שיא.
הוא פתח את המרוץ עם מקום שני בקטע הפרולוג, 22 שניות מפיליפו גאנה המנצח.
בקטע ה-2 שהסתיים בספרינט סלקטיבי אל קו הסיום בעלייה הגיע במקום השישי.
בקטע ה-3, הקטע ההררי הראשון במרוץ, ניצח ג'ונתן קאייסדו אך אלמיידה היה זה שעבר להובלה הכללית במרוץ, כשהוא הופך לפורטוגלי הראשון במרוץ מזה שלושה עשורים להוביל את הג'ירו.
בקטע ה-5 סיים אלמיידה במקום השלישי אחרי שפיליפו גאנה ניצח מקבוצת הבריחה.
בקטע ה-9 הראה אלמיידה סימני חולשה בעלייה האחרונה וסיים במקום ה-19 את הקטע, כשיריביו לדירוג הכללי, פייו בילבאו ו-וילקו קלדרמן צמצמו ממנו את הפער לפחות מ-40 שניות.
למרות זאת אלמיידה המשיך לשלוט במרוץ לאורך הקטעים השונים והוא נכנס לשבוע השלישי כשהוא עדיין מוביל את המרוץ, בקטע ה-14 הגדיל את הפער מיריביו כשסיים שישי את הקטע ובילבאו שהיה במקום השלישי כבר החזיק בפער של יותר מ-2 דקות ממנו.
בקטע ה-15 סיים אלמיידה רביעי, כ-37 שניות מטאו גייגן הארט המנצח.
קלדרמן הגיע כ-2 שניות וג'אי הינדלי, שגם הוא רוכב קבוצת סאנווב בדומה לקלדרמן, סיים במקום השלישי.
בזכות ההופעה של גייגן הארט והינדלי, הם נכנסו לתמונת הדירוג הכללי, במקומות ה-3 וה-4 בהתאמה.
בקטע ה-18, שהיה הקטע ההררי ביותר במרוץ, נשבר אלמיידה במהלך הטיפוס לסטלביו.
הוא סיים במקום השביעי את הקטע, במרחק של 4:51 דקות מהינדלי המנצח וגייגן הארט שהגיע לצידו, וירד עד המקום ה-5 הכללי, לאחר 15 ימים בהובלת המרוץ ובחולצה הוורודה.
בקטע ה-21 והאחרון, סיים אלמיידה במקום הרביעי בקטע שהיה קטע נגד השעון, הוא רכב כ-35 שניות מהיר יותר מפייו בילבאו, וחזר על חשבונו למקום הרביעי הכללי, 2:57 דקות מטאו גייגן הארט שניצח את הג'ירו, שלישי בקטגוריית הנקודות ושלישי בקטגוריית הרוכב הצעיר.
לאחר העונה הראשונה והמוצלחת שלו בתור מקצוען, אלמיידה התחיל את 2021 בטור האמירויות וסיים שם במקום השלישי, 1:02 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח.
בטירנו–אדריאטיקו סיים אלמיידה שישי, גם במרוץ הזה ניצח פוגאצ'אר, בפער של 4:54 דקות מאלמיידה.
לאחר מכן התחרה בוולטה אה קטלוניה וסיים שביעי כללי.
גם בעונה הזו המטרה של אלמיידה הייתה הג'ירו ד'איטליה, אך הפעם דקונינק קוויק-סטפ זינקה עם רמקו אוונפול כמוביל ואלמיידה הקריב את הסיכויים שלו במרוץ עבורו.
אלמיידה פתח את הג'ירו עם מקום רביעי בקטע הפרולוג, בשבוע השלישי הצליח לצמצם נזקים ולחזור לתמונת הדירוג הכללי אחרי פרישתו של אוונפול בשל התרסקויות.
בקטע ה-16 סיים אלמיידה שישי ובקטע ה-17 וה-19 סיים במקום השני, לדן מרטין ולסיימון ייטס, כשהוא משאיר מאחוריו את מוביל המרוץ ומי שהמשיך עד לניצחון בו, איגן ברנל.
בסופו של דבר סיים אלמיידה במקום השישי הכללי את הג'ירו, 7:24 דקות מברנל.
בהמשך העונה השיג את הניצחון המקצועני הראשון בקריירה שלו, כשניצח את אליפות פורטוגל בנגד השעון.
הוא ייצג את פורטוגל באולימפיאדת טוקיו (2020) וסיים במקום ה-13 במרוץ הכביש ובמקום ה-16 בנגד השעון.
אלמיידה המשיך לניצחונות גם ב ובטור דה לוקסמבורג, כשבפולין ניצח את הקטע ה-2 וה-4 ובלוקסמבורג את הקטע הראשון.
לקראת סוף העונה הוא ערך הופעת בכורה במקצה העלית באליפות העולם וסיים שנה שנייה ברציפות במקום השני בג'ירו דל'אמיליה ובמקום השלישי במילאנו–טורינו.
ב-2022, הצטרף אלמיידה לקבוצת יו.
ז'ואאו דה לוריירו (בפורטוגזית: João de Loureiro; 1710 או 1715 או 1717 – 18 באוקטובר 1791) היה ישועי ובוטנאי פורטוגזי.
ז'ואאו דה לוריירו נולד ליסבון.
לאחר קבלת הכשרה הוא הוצב על ידי הישועים בגואה ל-3 שנים ואחר כך ל-4 שנים במקאו.
במהלך המאה ה-18 הן היו מושבות פורטוגזיות בעלות חשיבות מסחרית.
בשנת 1742 דה לוריירו עבר להודו-סין.
הוא התקבל לחצר המלך המקומי ופעל שם כמתמטיקאי ובוטנאי.
הוא פעל בווייטנאם במשך כ-40 שנים.
במהלך התקופה הוא הקים גן בוטני שכלל כ-1000 צמחים מקומיים.
דה לוררירו היה הראשון שתיאר צמחים רבים של האזור.
בשנת 1777 דה לוריירו נסע לקנטון ובשנת 1781 חזר לליסבון.
עם חזרתו לפורטוגל הוא הכיר עבודות של קארולוס לינאוס והתרשם מאוד.
בשנת 1790 תחת חסות של האקדמיה המדעית של פורטוגל התפרסם ספרו Flora Cochinchinensis.
הוא נתן שם לצמחים רבים.
הסיומת loureiroi מציינת אותו כמתאר.
בסך הכול הוא תיאר מעל ל-1300 צמחים, בחלק מהם למשל Osmanthus הסיומת לתיאור שמו אינה משולבת.
דינוזאור Draconyx loureiroi נקרא על שמו.
ז'ואאו פדרו ז'ונקיירה ז'סוס (בפורטוגזית: João Pedro Junqueira Jesus; נולד ב-26 בספטמבר 2001 בריבייראו פרטו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת ברזיל.
ז'ואאו פדרו גדל במחלקת הנוער של פלומיננסה.
הוא ערך 29 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-29 באוקטובר 2019 חתם ז'ואאו פדרו בווטפורד מהפרמייר ליג.
לאחר שלוש עונות בקבוצה עם 23 שערים, חתם במאי 2023 בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג, עליו היא שילמה 30 מיליון אירו.
הוא כבש שער בכורה בהופעת הבכורה בקבוצה, בניצחון 1–4 על לוטון טאון במחזור הפתיחה של עונת 2023/2024.
ב-5 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 על פלמיירס במסגרת רבע הגמר של גביע העולם למועדונים 2025, ושלושה ימים לאחר מכן כבש צמד שערי בכורה מול קבוצת נעוריו פלומיננסה בחצי הגמר.
ב-17 באוגוסט ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג בתיקו 0-0 של קבוצתו נגד קריסטל פאלאס.
ב-22 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 1–5 על וסטהאם יונייטד.
ב-6 בנובמבר 2023 קיבל פדרו זימון בכורה לנבחרת ברזיל, וב-16 בנובמבר עלה כמחליף במשחק הנבחרת מול קולומביה, משחק שבו ברזיל הפסידה 1–2.
ז'ואאו ויקטור גומס דה סילבה (בפורטוגזית: João Victor Gomes da Silva; נולד ב-12 בפברואר 2001 בריו דה ז'ניירו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג ובנבחרת ברזיל.
גומס גדל במחלקת הנוער של פלמנגו.
בסך הכל ערך 86 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בעונת 2022 זכה עם המועדון בגביע ליברטדורס.
ב-30 בינואר 2023 חתם גומס בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג.
ב-11 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על סאות'המפטון במסגרת המחזור ה-23 בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שהיה שער הניצחון במשחק.
ב-23 במרץ 2024 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בניצחון 1-0 על נבחרת אנגליה במשחק ידידות.
ז'ואאו פדרו גונסלבש נבש (בפורטוגזית: João Pedro Gonçalves Neves; נולד ב-27 בספטמבר 2004 בטבירה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בפריז סן-ז'רמן מליג 1 ובנבחרת פורטוגל.
נבש גדל במחלקות הנוער של מקסילהויירה גרנדה, בנפיקה אלגרבה ובנפיקה ליסבון.
ב-30 בדצמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של בנפיקה ליסבון, בהפסד 3-0 לספורטינג בראגה במסגרת המחזור ה-14 בליגת העל הפורטוגלית לעונת .
ב-21 במאי 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד ספורטינג ליסבון במסגרת המחזור ה-33 בליגה.
באוגוסט 2024, חתם נבש באלופת צרפת פריז סן-ז'רמן על חוזה ל-5 שנים.
נבש נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
ב-16 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 5-0 על נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
ז'ואאו מריו נטו לופש (בפורטוגזית: João Mário Neto Lopes; נולד ב-3 בינואר 2000) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בולוניה 1909 מהסרייה א ובנבחרת פורטוגל.
מריו נולד בסאו ז'ואאו דה מדיירה והצטרף למחלקת הנוער של פורטו בגיל 9. באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה בקבוצת המילואים של המועדון.
ביוני 2020 זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו ביולי 2020 בניצחון 0-2 על ספורטינג ליסבון שהבטיח את האליפות.
באוגוסט 2020 פתח בהרכב בניצחון 1-2 על בנפיקה ליסבון בגמר הגביע הפורטוגלי.
ב-24 ביולי 2025 חתם מריו ביובנטוס לחמש שנים.
ב-2 בפברואר 2026 הושאל לבולוניה 1909 עד לסוף העונה.
מריו הפך לשחקן הרכב קבוע כמגן ימיני בנבחרת הצעירה של פורטוגל תחת המאמן סרז'יו קונסייסאו.
בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל הצעירה ואף כבש בניצחון 0-4 על קפריסין.
ב-16 בנובמבר 2023 ערך מריו את הופעת הבכור שלו בנבחרת הבוגרת כשעלה כמחליף בניצחון 0-2 על נבחרת ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות יורו 2024.
ז'ואאו מריניו נטו (בפורטוגזית: João Marinho Neto; נולד ב-5 באוקטובר 1912) הוא מעל גיל 110 והגבר המבוגר ביותר בעולם .
ב-25 בנובמבר 2024, הפך לגבר החי המאומת המבוגר ביותר בעולם מאז מותו של רואה החשבון ג'ון טיניסווד מהממלכה המאוחדת.
ז'ואאו מריניו נטו נולד במרנגואפה שבברזיל ב-5 באוקטובר 1912 למשפחה חקלאית.
בעודו בינקותו, עבר להתגורר באפוארס עם כל משפחתו.
במהלך ארבע שנותיו שם, אהב לעזור לאביו ולעובדיו בעבודת החקלאות.
בנוסף לטיפול בבקר, גידל פירות ועצים, המציא קרס מאולתר מעץ על מנת להגן על הפירות.
מריניו נטו התמודד עם קשיים שונים, כולל בצורות קשות שפקדו את האזור במשך עשור.
בת זוגו וירש אדמה בפאזנדה מסאפה, שם עיבד את האדמה לגידול תירס ושעועית.
הוא גם גידל בקר, עיזים, חזירים ותרנגולות.
מאוחר יותר, נולדו לו שלושה בנים נוספים: ויניציוס, ג'רבאס וקונסייסאו, מאנטוניה רודריגס מורה.
לאורך רוב חייו, מרינו נטו ביסס חיים יציבים מבחינה כלכלית וצבר הון, כולל אדמות ובתים.
מרינו נטו היה נשוי ליוזפה אלבנו דוס סנטוס (1920–1994), עמה נולדו לו ארבעה ילדים.
החל מנובמבר 2024, מרינו נטו מתגורר בעיר אפוארס.
צאצאיו כוללים את ילדיו החיים, 22 נכדים, 25 נינים ו-3 חימשים.
ז'ואאו אלברטו גרימלדו אובידיה (בספרדית: Joao Alberto Grimaldo Ubidia; נולד ב-20 בפברואר 2003 בלימה שבפרו) הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ריגה מליגת העל הלטבית, בהשאלה מפרטיזן בלגרד, ובנבחרת פרו.
גרימלדו גדל במחלקת הנוער של ספורטינג קריסטל, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הפרואנית.
בסך הכל ערך 89 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-31 ביולי 2024 חתם על חוזה לארבע שנים בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ז'לצניצ'ר פנצ'בו במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
ב-5 בפברואר 2025 הושאל לריגה מליגת העל הלטבית עד לתום עונת .
ב-12 בספטמבר 2023 ערך גרימלדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרו, בהפסד 1-0 לנבחרת ברזיל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-22 במרץ 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת ניקרגואה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת פרו לטורניר קופה אמריקה 2024, וערך הופעה אחת בטורניר.
ז'ואאו דיוגו סנטוש בורז'ש (בפורטוגזית: João Diogo Santos Borges; נולד/ה בשנת 2000), הידוע/ה בשם הבמה ז'ואאו בורש (בפורטוגזית: João Borsch), הוא/היא אישיות פורטוגזית העוסקת בשירה ובכתיבת שירים.
כילד/ה ניגנ/ה בתופים בלהקת ת'ראש מטאל מקומית.
בשנת 2018 עבר/ה לליסבון כדי ללמוד ג'אז ומוזיקה מודרנית באוניברסיטת לוזיאדה.
אלבום הבכורה שלו/שלה, Uma noite romântica com João Borsch, יצא בשנת 2021 תחת שם הבמה "ז'ואאו בורש".
האלבום השני, É só harakiri, baby, ראה אור בשנת 2023. בורש הופיע/ה בפסטיבל "Paredes de Coura" בשנת 2022, וכן בפסטיבל NOS Alive ב-2023.
בשנת 2024 קיבל/ה הזמנה על ידי תאגיד השידור RTP להשתתף בתחרות "פסטיבל דה קנסאו", ההליך הלאומי לבחירת נציג לאירוויזיון.
הוא/היא ביצע/ה את השיר המקורי שכתב/ה, "...Pelas costuras", בחצי הגמר הראשון של התחרות, העפיל/ה לשלב הגמר, וזכה בהצבעת הקהל, אך הגיע/ה לבסוף במקום השני אחרי יולנדה.
לבורש אח בוגר עמו שיתפ/ה פעולה מוזיקלית עוד בילדותם.
הוא/היא מזדהה כא-בינארי/ת, צמחוני/ת, ובחר/ה בשם הבמה "בורש" כיוון שקיים זמר ברזילאי אחר בשם ז'ואאו בורז'ש, ובשל הצליל והמראה החזותי של השם.
ז'ואאו פסואה (בפורטוגזית: João Pessoa) היא עיר הבירה של פאראיבה, מדינה בצפון-מזרח ברזיל, והעיר הגדולה ביותר והחשובה ביותר במדינת פאראיבה, עם אוכלוסייה של כ-742,478 אזרחים.
המטרופולין שלה כולל שלוש ערים נוספות שבהן כ-384,000 איש.
ז'ואאו פסואה ידועה גם כ"עיר שבה השמש זורחת ראשונה", ובה הנקודה המזרחית ביותר ביבשת אמריקה .
התושבים המקומיים מכנים את הנקודה "Ponta do Seixas".
העיר היא ביתם של כמה מהמשוררים והסופרים הברזילאים הבולטים ביותר: אוגוסטו דוס אנז'וס (1884–1908), ז'וזה אמריקו דה אלמיידה (1887–1980) וז'וזה לינס דו רגו (1901–1957).
ז'ואאו פסואה היא העיר השלישית העתיקה ביותר בברזיל.
העיר נוסדה בשנת 1585 על-ידי האימפריה הפורטוגזית בשם פילפייה.
היא הייתה תחת כיבוש הולנד מ-1634 ועד 1654, אז שונה שמה לפרדריקסטאד ("Fredrikstad").
פורטוגל תבעה את המקום חזרה ושמו שונה לפאראיבה דה נורטה.
בשנת 1930 קיבלה את שמה הנוכחי, על שם פוליטיקאי מפורסם מן האזור.
הכלכלה בז'ואאו פסואה מבוססת בעיקר על תיירות, אך גם ענפי הבנייה, המזון, עיבוד מתכות, ותעשיות אחרות.
גם חקלאות קני סוכר ותעשיות הקשורות לכך הן בעלות חשיבות לכלכלת העיר.
המגזין Worldpress.org מציין ש"ז'ואאו פסואה מלאה ביערות טבעיים שמורים, כיכרות וגני נוי, וזו הסיבה לכך שהעיר נחשבת לאחת הערים עם המדד הגבוה ביותר לשטחים ירוקים לאזרח בעולם.
יופי נוסף של העיר הוא Ponta do Seixas, הנקודה המזרחית ביותר ביבשת אמריקה, ובה ניתן לצפות מה-Farol do Cabo Branco המלכותי (מגדלור קבו ברנקו)".
כמו כן, הוא מציין גם את "הבריכות טבעיות בפיקאוזיניו על האי ארייה ורמליה".
בז'ואאו פסואה יש כ-40 קילומטר של חופים (ביניהם חופים מוכרזים וחופים פראיים), ואיים טבעיים קטנים.
משרד התיירות הברזילאי מציין ש"בפרברים של הבירה נמצאים החופים הפופולריים ביותר במדינה, כמו טמבאו ומנאירה.
לידם אפשר למצוא את חוף הנודיסטים הברזילאי שמזוהה באופן רשמי כטמבדה".
בנוסף לכך, מדגיש משרד התיירות הברזילאי ש"ז'ואאו פסואה מלאה בפארקים ובשדרות עמוסות בעצי פרי ובעצי נוי, יש בה שמורות טבע רבות ובתוכן יערות, שבהם גדלים עצי קוקוס ומינים מגוונים של עצים המרכיבים את נוף חופי הארץ - המושך אלפי תיירים מדי שנה".
בז'ואאו פסואה ישנם שטחים ירוקים נרחבים, פזורים בינות השדרות, הפארקים והשכונות המיושבות, ההופכים אותה לעיר מאוד נעימה ול"עיר השנייה הירוקה ביותר בעולם" עם יותר משבעה קילומטרים רבועים של אדמה מיוערת, כשלפניה נמצאת רק פריז.
היא השיגה הכרה זו ב-1992, לאחר סקר של מרכזים עירוניים במדינות שונות שנערך על ידי האו"ם (מקור: שגרירות ברזיל בבריטניה).
ז'ואאו פסואה מערבת בנייה מודרנית עם בניינים היסטוריים מהתקופה הקולוניאלית, ומציעה מגוון מוזיאונים חשובים ומוסדות תרבותיים.
הכנסייה של סן פרנסיסקו והמנזר סנטו אנטוניו ממוקמים במרכז ההיסטורי והם אבן דרך באדריכלות הברזילאית בתקופת הבארוק, החוזרת למאה ה-XVIII.
בכנסייה של סן פרנסיסקו קיים מוזיאון שבו תערוכה המציגה אוסף עצום של אמנות קדושה ופופולרית.
פרויקט שנקרא ESTAÇÃO CIÊNCIA, בפורטוגזית - CULTURA e ARTES, מפותח כעת על ידי האדריכל העולמי, הברזילאי במקור, אוסקר נימאייר ב-Ponta do Seixas.
בז'ואאו פסואה שוכנת האוניברסיטה הפדרלית של פאראיבה, המציעה תארים בתחומים רפואה, מכונאות, משפטים, אומנות וטכנולוגיה ועוד.
בנוסף לאוניברסיטה זו, קיימות גם אוניברסיטאות פרטיות קטנות יותר המושכות סטודנטים רבים מתוך פאראיבה וממדינות אחרות.
Vem Viver a Paraíba (ינואר-פברואר) - "בוא ונסה את פאראיבה" הוא אירוע שבו מתקיימים יריד תיירות והופעות פולקלור.
Centro em Cena (ינואר) - אירוע אמנותי ותרבותי.
Micaroa - Carnaval Fora de Época (ינואר-פברואר)- קרנבל רחוב הקודם לימי הקרנבל הראשיים.
Folia de rua - Prévia Carnavalesca (פברואר)- קרנבל רחוב המתקיים מספר ימים לפני תחילת הקרנבל הראשי.
Carnaval da Melhor Idade (פברואר) - קרנבל לאנשים מבוגרים.
Auto de Deus (אפריל)- מחזה המציג את צליבת ישו.
São João Pessoa - São João fora de época (לא ידוע)- אחד מאירועי המוזיקה המקומיים העיקריים של ז'ואאו פסואה.
Feira Brasil mostra Brasil (יולי)- תערוכה המציגה טובין ברזילאי מסחרי.
Festa das Neves (אוגוסט) - יריד וחגיגה קהילתיים; נושא: הצדיק נבס.
FENART João Pessoa (נובמבר) - אירועים דמוי רודיאו עם קאובויים.
Festa do Atum (נובמבר) - יריד קהילתי; נושא: אטוּם, סוג של דג.
Reveillon (דצמבר) - 31 בדצמבר חגיגות השנה החדשה וזיקוקין די-נור על החוף.
ז'ואל רובישון היה שף וכותב ספרי בישול צרפתי.
רובישון נולד ב-7 באפריל 1945 בפואטייה.
אביו היה פועל בניין ואימו - עקרת בית.
בגיל שתים עשרה החל ללמוד בסמינר לכמורה, שם חלם להיות אדריכל ואהב לבשל עם הנזירות.
בגלל מצוקה כלכלית של משפחתו נאלץ לעזוב את הסמינר ולהתחיל לעשות לביתו בגיל 14.5.
ב-1960 החל רובישון להתלמד במלון-מסעדה Relais de Poitiers, שם שהה שלוש שנים.
הוא למד בישול בסיסי, קירצף רצפות וניקה סירים ומחבתות.
ב-1963 החל רובישון לנדוד ברחבי צרפת ועבד עם שפים ומוצרים מכל חבלי צרפת.
בין השנים 1965 ל-1973 עבד רובישון בכל מיני מסעדות בפאריס ומחוצה לה.
במהלכה של תקופה זו הוא השתתף בתחרויות קולינריות רבות וזכה במדליות רבות של זהב, כסף וארד.
ב-1976 זכה בתואר העובד המצטיין (Meilleur Ouvrier de France), המוענק לבכירי השפים לאחר שנכשל במבחן שנה קודם לכן.
באותה שנה הציע לו פול בוקיז לבוא ללמד ביפן והוא למד רבות מן הפשטות, הדיוק והאסתטיקה היפניים.
ב-1978 הוא החל לנהל את המטבח במלון ניקו (Nikko) בפריז.
ב-15 בדצמבר 1981 חנך רובישון את מסעדתו שזכתה לתהילה ג'אמן (Jamin)
תוך שלוש שנים זכה בהישג הגדול ביותר עבור שפים בצרפת - שלושה כוכבים במדריך מישלן, מהמהירים ביותר להגיע לניקוד זה.
השפים מהם הושפע במיוחד היו ז'אן דלוויין, שארל בארייר, אלן שאפל שלימדו לשלב ולהוציא את מיטב הטעמים מכל מוצר ופרדי ז'ירארדה ממנו למד לבשל לפי העונה ולדרוש מוצרים מעולים מהספקים.
בשנת 1989 מדריך הגו מיו שחגג עשרים שנה להיווסדו, הכתיר את רובישון, פול בוקיז ופרדי ז'ירארדה בתור השפים של המאה.
בינואר 1994 פתח מסעדה חדשה הנושאת את שמו במלון לה פארק, המקום נבנה בשנת 1911 ושופץ בסגנון בל אפוק.
את מקומו תפס אלן דיקאס וקרא לה על שמו.
המסעדה ממשיכה להיות מהמסעדות הטובות בצרפת ולשמור על שלושה כוכבים עד היום.
לאחר פרישתו החל רובישון להעניק ייעוץ קולינארי ברחבי תבל, לכתוב ספרי בישול ולהנחות בערוץ הטלוויזיה החשוב בצרפת TF1 בטלוויזיה תוכנית יומית על בישול "Cook Like Great Chef".
כבר בשנת 2001 שב רובישון מפרישתו ופתח מסעדה בשם "גאלרה א רובישון" במלון גראנד ליסבון במקאו שבסין (עם מרתף יינות של 2,500 סוגי בקבוקים ו-75,000 בקבוקים).
בשנת 2003 פתח את מסעדתו "האטלייה של ז'ואל רובישון" בפאריס, בצמוד למלון פונט רויאל, שהפכה להצלחה בין לילה: שילוב של מטבח עילי עם אווירה של טאפס ספרדי שכה אהוב עליו.
במסעדה אין שולחנות, אלא דלפק מכוסה לכה שחורה בצורת חית (מסביב למטבח), שבו יכולים לשבת ארבעים ואחד סועדים על גבי כיסאות אדומים, והיא אינה מקבלת הזמנות.
במסעדה ניתן לאכול את מנות הדגל של רובישון במחירים סבירים ביחס לפאריס (בין חמישים למאה דולרים כשארוחת הטעימות עולה 186 דולרים).
היא זכתה לכוכב במדריך המישלן עם פתיחתה ובשנים שאחרי כן בשני כוכבים ונבחרה בשנת 2006 למקום העשרים וחמישה בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט, בשנת 2007 ו-2008 במקום ה-14 ובשנת 2009 במקום ה-18 ובמקום ה-14 בשנת 2011.
מאוחר יותר פתח רובישון מסעדה דומה בפריז, שנקראה "הטייבל של ז'ואל רובישון", באווירה יותר מעונבת, ועם כיסאות ושולחנות, שזכתה לשני כוכבים במדריך המישלן.
הוא פתח גם מסעדות במלון MGM Grand בלאס וגאס ובטוקיו יפן ששתיהן נבחרו על ידי האתר "dininginfrance" כשתיים מבין עשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת.
הוא גם פתח סניפים של האטלייה בהונג קונג ובלונדון שזכתה לכוכב במדריך מישלן.
במדריך מילה למסעדות הטובות באסיה לשנת 2009/10 נבחרו שלוש ממסעדותיו של רובישון בין העשרים הטובות ביותר באסיה, האטליה בהונג קונג הגיעה למקום ה-1, הגאלרה במקאו הגיעה למקום ה-3 והאטליה בטוקיו הגיעה למקום 20. מסעדת "שאטו רסטורנט ז'ואל רובישון" בטוקיו נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-2007 הפך רובישון לשף בעל מספר כוכבי המישלן הרב ביותר, שניתנו לכלל מסעדותיו בעולם, 17 בסך הכול.
שלוש ממסעדותיו החזיקו בשלושה כוכבי מישלן כל אחת: בטוקיו, במקאו ובלאס וגאס.
ב-2009 זכה בפרס על מפעל חיים ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם.
תבשיל ההיכר של רובישון שזכה לתהילה הוא פירה תפוחי אדמה "Puree de Pommes de Terre".
שהופיע כבר בתפריטה הראשון של מסעדתו ג'אמן.
ומורכב ממחית תפוחי אדמה מסוג Ratte, מחמאה, מחלב וממלח לטעם.
סוד הצלחת התבשיל הוא בשילוב הנכון בין החמאה לחלב.
תבשיל מפורסם נוסף של רובישון הוא אספיק לובסטר וקוויאר עם ג'לי כרובית "Gelee de Caviar a la Creme de Chou-Fleur".
מוגש בצלחת מרק אסיאתית עמוקה.
קוויאר המכוסה בקרם לובסטר ומעליהם שכבה של קרם כרובית.
כמויות זעירות של כלורופיל מוספות במסגרת.
טעמי הכרובית והקוויאר מודגשים על ידי קרם הלובסטר.
רבות ממנותיו של רובישון שהעניקו לו תהילה מוצעות היום בתפריטי מסעדותיו ברחבי תבל.
ז'ואאו ואז קורטה-ריאל (בפורטוגזית: João Vaz Corte-Real; ?
- 1496) חוקר ומגלה ארצות פורטוגזי בן המאה ה-15. ב-1474 הוענקו לו אדמותיו של האי טרסיירה שבאיים האזוריים על גילויה של הארץ החדשה של דגי הבקלה (פורטוגזית: Terra Nova do Bacalhau); ישנן השערות כי ייתכן שהאי הבלתי מזוהה הזה הוא ניופאונדלנד.
אם ההשערות נכונות, קורטה-ריאל הגיע לאמריקה בערך עשרים שנה לפני קולומבוס.
קיומו של מסע זה ודאי, אך מחוסר ראיות או תעוד לא ניתן לאמת את פרטיו.
מול חופה הצפון מזרחי של ניופאונדלנד, בחצי האי אבאלון, נמצא אי המכונה כיום אי הבקלה (Cod Island).
קורטה-ריאל היה אביהם של מיגל וגספר קורטה-ריאל, שהתלוו אליו במסעו.
מספר ראיות מצביעות על כך שהמשלחת הייתה יוזמה משותפת של מלכי פורטוגל ודנמרק, ושלקורטה ריאל נלוו המלחים הגרמנים דידריק פינינג והנס פוטהורסט, ואף יוהאן סקולבוס (מלח שסביבו נרקמה האגדה שהגיע לאמריקה ב-1476)
קורטה-ריאל ערך שני מסעות מחקר בצפון האוקיינוס האטלנטי.
במסעו הראשון, לפי מספר היסטוריונים, הוא הגיע לגרינלנד (פורטוגזית: Terra Verde) (שנודעה מאוחר יותר כ-Terra Nova: הארץ החדשה) זמן קצר לפני 1472. במהלך מסעו השני עם בניו, ייתכן שהוא גילה את "הארץ החדשה של דגי הבקלה".
על תגליותיו, הוענקה לו ב-1474 הקפיטניה אנגרה דו אירואיז'מו כנחלה, וב-1483 מונה כאדון גם על הקפיטניה שכללה את האי סאו ז'ורז'ה.
ז'ואן גאמפר (בקטלאנית: Joan Gamper; נולד ב-22 בנובמבר 1877 בווינטרטור שבשווייץ, התאבד ב-30 ביולי 1930, שווייץ), ידוע גם בשם הנס קאמפר, היה חלוץ כדורגל, ונשיא מועדוני כדורגל.
הוא ייסד מועדוני כדורגל בשווייץ ובקטלוניה, אשר המוכר בהם הוא ברצלונה.
כנשיא המועדון, הוא תרם למיצוב המועדון כאחד המועדונים המובילים בעולם.
ז'ואן גאמפר נולד בשם הנס-מקס קאמפר, כילד שלישי מבין חמישה להורים אוגוסט ורוזין-אמה גאמפר.
אמו נפטרה ממחלת השחפת בהיותו בן שמונה ומשפחתו עברה לציריך.
כילד הוא עסק ברכיבה על אופניים וריצה, ובמרוצת חייו הוא שלח ידו במקצועות ספורט שונים, פרט לכדורגל, עסק בראגבי, טניס וגולף.
ככדורגלן שווייצרי הוא היה הקפטן של קבוצת פ.צ.
בזל, וכאשר העבודה נשאה אותו לליון שבצרפת, הוא הצטרף לקבוצת הראגבי המקומית אתלטיק יוניון.
ייסוד קבוצת הכדורגל של ברצלונה
בשנת 1898 נסע גאמפר לברצלונה כדי לבקר את דודו, אמילי גאיסרט.
הוא היה בדרכו לאפריקה, כדי לסייע בהקמת חברות למסחר בסוכר, אך הוא התאהב בעיר הקטלונית והחליט להישאר בה.
בהמשך הוא יהפוך לדובר קטלאנית שוטפת, ויאמץ לעצמו את השם הקטלוני, ז'ואן גאמפר.
כרואה חשבון, הוא מצא עבודה בבנק הצרפתי "קרדיט ליון", בחברת הרכבות "סאריה" וכן שמש כתב ספורט בשני עיתונים שווייצרים.
הוא הצטרף לסניף הכנסייה האוונגליסטית השווייצרית בברצלונה והחל לשחק כדורגל עם הקהילה הפרוטסטנטית המקומית.
בהמשך הוא סייע בהקמת מגזין ספורט מקומי, "Los Deportes" ("הספורט").
בעיתון זה הוא פרסם ב-22 באוקטובר 1899 מודעה המכריזה על רצונו להקים מועדון כדורגל.
תגובה חיובית מצד הציבור הובילה למפגש בבית הספר סולה ב-29 בנובמבר ומועדון הכדורגל של ברצלונה נולד.
המייסדים כללו אוסף של שווייצרים, אנגלים וקטלאנים אוהבי ספורט בכלל וכדורגל בפרט.
גאמפר בחר את צבעי המועדון, אדום-כחול, בהשראת מועדונו השווייצרי, פ.צ בזל.
אף על פי שגאמפר היה הכוח המניע מאחורי המועדון, הוא הסתפק תחילה בלהיות חבר בהנהלה וקפטן הקבוצה.
הוא היה בן 22 בלבד ורצה להתמקד בלשחק כדורגל.
הוא שותף ב-48 משחקים עבור ברצלונה בין השנים 1899-1903, וכבש 100 שערים.
בשנת 1901 הוא היה חבר בקבוצה שזכתה בתואר הראשון של המועדון, גביע מקאיה (כיום גביע קטלוניה).
בשנת 1902 הוא שיחק במשחק גמר גביע המלך הראשון בספרד, בו ברצלונה הפסידה 2:1 לקבוצת ויסקאיה (כיום אתלטיק בילבאו).
גאמפר הבקיע שלוש תשיעיות במדי ברצלונה, שתיים מהן בגביע מקאיה.
בשנת 1908 התמנה גאמפר לראשונה לנשיא מועדון הכדורגל של ברצלונה.
הוא לקח על עצמו את המשרה בתקופה קשה, בה כמה שחקנים מובילים עזבו ולא נמצא להם מחליף, מה שהשפיע מיד על ביצועי הקבוצה על המגרש ומחוצה לו.
המועדון לא זכה בשום תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905 וכתוצאה מכך מצבו הכלכלי הידרדר.
אחד מהישגיו הגדולים ביותר היה תרומתו להעניק לברצלונה אצטדיון משלה.
עד שנת 1909 הקבוצה שיחקה במגרשים שונים, אשר אף אחד מהם לא היה בבעלותה.
גאמפר גייס תרומות מעסקים מקומיים וב-14 במרץ 1904 גם עבור למגרש ברחוב התעשייה (Carrer Industria), אצטדיון בעל 6000 מקומות.
בנוסף הוא הפעיל מאמץ לגייס עוד חברים למועדון, ובשנת 1922 עמד מספרם של אלה על 10,000. זה הוביל למעבר נוסף של המועדון, הפעם לאצטדיון בעל 20,000 מקומות, לס קורטס (Les Corts), אשר מאוחר יותר הורחב ל-60,000 מקומות.
תרומה משמעותית נוספת של גאמפר למועדון הייתה גיוסו של החלוץ ממוצא ספרדי-פיליפיני פאולינו אלקנטרה, שהיה מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים.
בנוסף, הוא מינה את האנגלי ג'ק גרינוול למאמן הקבוצה בשנת 1917, במהלך ששינה לטובה את דרכו המקצועית של המועדון.
בתקופתו של גאמפר, זכתה ברצלונה ב-11 אליפויות קטלוניה, שישה גביעי המלך וארבעה "גביעי הפירנאים", במה שהיה עידן הזהב הראשון של המועדון, טרם הקמת הליגה הספרדית (1929).
פרט לאלקנטרה, הקבוצה כללה שחקנים אגדיים כמו ריקרדו זאמורה, ז'וזפ סמיטייר ופראנץ פלאטקו.
תקופת כהונתו האחרונה כנשיא הסתיימה בנסיבות שנויות במחלוקת וטרגדיה אישית.
ב-24 ביוני 1925, אוהדיה הקטלונים של ברצלונה ביזו את ההמנון הספרדי, ולעומת זאת קידמו במחיאות כפיים את שירת "אלוהים נצור את המלכה" של הקבוצה האורחת מבריטניה.
בתגובה, האשים השלטון הדיקטטורי של מיגל פרימו דה ריברה את גאמפר בקידום הלאומיות הקטלאנית.
אצטדיון לס קורטס נסגר לשישה חודשים וגאמפר הוגלה מספרד.
הוא חזר לשווייץ, בה לאחר תקופה של קשיים כלכליים הוא שם קץ לחייו ב-30 ביולי 1930.
המועדון הוציא משימוש את מספר כרטיס החבר של גאמפר, ועיריית ברצלונה קראה לרחוב על שמו ברובע לס-קורטס, בו נמצא גם האצטדיון הנוכחי של ברצלונה, קאמפ נואו.
בשנת 2002, המועדון ציין את יום השנה ה-125 להולדתו.
בשנת 2004, הפכה חברת הביטוח השווייצרית וינתרת'ור לספונסר של קבוצת הכדורסל של ברצלונה, מה שגרם לכך ששחקני הקבוצה נשאו את שם עיר הולדתו של גאמפר על חולצותיהם.
כיום מועדון ברצלונה, הנושא את הסיסמה "יותר ממועדון כדורגל", מאגד בתוכו קבוצת ראגבי ורכיבה על אופניים, ממקצועות הספורט בהם עסק גאמפר.
בשנת 1966, ייסד נשיא ברצלונה דאז, אנריק לאודט, את "גביע ז'ואן גאמפר" לזכרו.
טורניר קדם-עונה זה מארח קבוצות בינלאומיות מהשורה הראשונה ומשמש את המועדון להצגת סגל הקבוצה לקראת העונה החדשה.
ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה (בקטלאנית: Joan Enric Vives i Sicília, נולד ב-24 ביולי 1949) הוא כומר קטלאני שכיהן כבישוף אורז'ל (בקטאלנית: Urgell) והנסיך-שותף של אנדורה.
נולד בברצלונה לפרנססק וקורנליה ויווס פונס סיסיליה.
הוא הוסמך ככומר ב-1973, מונה כעוזר בישוף ברצלונה ב-1993, כסגן בישוף אורז'ל ב-2001 וכבישוף אורז'ל בשנת 2003. במרץ 2011 הוכתר ויווס אי סיסילה כארכיבישוף בתוארו האישי.
ויווס אי סיסיליה הוכתר לבישוף אורגל בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
הוא נשא בתואר בישוף אורז'ל משנת 2003, ובתוקף כך כיהן כאחד משני הנסיכים המכהנים ביחד כראשי המדינה של אנדורה.
ב-2024, לקראת הגעתו לגיל 75 ובהתאם לקוד הקאנוני של הכנסייה הקתולית, הוא הגיש את התפטרותו והיא התקבלה על ידי האפיפיור לאו הארבעה עשר ב-31 במאי 2025, כך שהוחלף על ידי ז'וזפ-ליואיס סראנו פנטינאט.
ז'ואזיירו (בפורטוגזית: Juazeiro) היא עיר בצפון מדינת באהיה שבברזיל.
יחד עם העיר פטרולינה שבמדינת פרנמבוקו, השוכנת בסמיכות מעבר לנהר הסאו פרנסיסקו, היא יוצרת מטרופולין שאוכלוסייתו מונה כ-500,000 תושבים.
העיר הוקמה בשנת 1833 וזכתה למעמד של עיר ב-1878. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על גידול פירות בהשקיה והתוצרת החקלאית שלה מיוצאת בעיקר לארצות הברית ולאירופה.
ז'ואזיירו היא עיר הולדתו של אחד מיוצרי סגנון הבוסה נובה, ז'ואאו ז'ילברטו.
ז'ואאו פדרו דה סילבה פריירה (בפורטוגזית: João Pedro da Silva Pereira; נולד ב-25 בפברואר 1984 בליסבון), הידוע בשם ז'ואאו פריירה, הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת המגן הימני וכיום משמש כמאמנה של קבוצת אלניהספור מליגת העל הטורקית.
פריירה שיחק בשתי הקבוצות מעיר הולדתו ליסבון, ספורטינג ובנפיקה ליסבון, וכן בקבוצות נוספות בפורטוגל, ספרד וגרמניה.
כמו כן, שיחק פריירה עם נבחרת פורטוגל בטורנירי יורו 2012 ומונדיאל 2014.
פריירה, יליד העיר ליסבון, החל את הקריירה בקבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון, ולאחר מכן עלה ממחלקת הנוער לקבוצת המילואים של המועדון.
הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת , ורשם את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-17 באוגוסט 2003, במשחק מול בואבישטה שהסתיים בשוויון 0-0. את עונת הבכורה סיים פריירה עם 25 הופעות בליגת העל הפורטוגלית, רובן כקשר, ועם זכייה בתואר הגביע הפורטוגלי.
בעונת זכה פריירה עם קבוצתו באליפות פורטוגל.
הוא החל את העונה כשחקן הרכב, אך בהמשך הסתכסך עם המאמן רונאלד קומאן, מה שהוביל לספסולו ובהמשך גם להחזרתו לקבוצת המילואים.
לאחר שפתח את העונה הבאה בקבוצה, איבד פריירה את מקומו בסגל והושאל במהלך העונה לז'יל ויסנטה, עימה ירד לליגת המשנה.
לקראת עונת , השלימה ז'יל ויסנטה את רכישתו של פריירה, שסירב לחזור לבנפיקה, והוא שיחק במדיה עונה אחת בליגת המשנה, בה רשם 25 הופעות ליגה.
במהלך העונה נקבע תפקודו של פריירה כמגן ימני.
לקראת עונת , חתם פריירה בספורטינג בראגה מהליגה הבכירה.
הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות וחצי כשחקן הרכב קבוע וחשוב במערך הקבוצה, והפגין יכולת משכנעת.
ב-22 בדצמבר 2009 נרכש תמורת סכום של כשלושה מיליון אירו לספורטינג ליסבון, היריבה העירונית של קבוצת נעוריו.
בשתי עונות וחצי במדי ספורטינג היה פריירה שחקן הרכב קבוע, שנע על אגף ימין בין תפקידי המגן והקשר.
לקראת עונת , עזב פריירה לראשונה את פורטוגל ועבר לולנסיה מהליגה הספרדית.
סכום ההעברה הוערך בכ-3.6 מיליון אירו, בחוזה לשלוש עונות.
ב-19 באוגוסט 2012 ערך פריירה את הופעת הליגה הראשונה שלו, כששיחק 90 דקות בשוויון 1-1 מול ריאל מדריד בחוץ.
במשך שתי העונות הראשונות בקבוצה תפקד פריירה כשחקן הרכב קבוע, תחת ארבעה מאמנים שונים.
הגעתו של נונו אספיריטו סאנטו לתפקיד המאמן לקראת עונת סימנה את נקודת המפנה של פריירה לקבוצה.
בעקבות רצון המועדון למכור אותו לפני תום חוזהו בסיום העונה, והתנגדותו לקבל הצעות מקבוצות אחרות, הוא הפך למחליף השני בלבד בעמדת המגן, ולא זכה לדקות משחק החל מפתיחת העונה באף מסגרת.
בינואר 2015 החליט פריירה לעזוב את הקבוצה, ועבר להנובר 96 מהבונדסליגה, בחוזה עד תום העונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בפברואר 2015, כשעלה במחצית השנייה בהפסדה של הנובר 1–2 להמבורג בחוץ.
פריירה שיחק חמישה משחקי ליגה בהנובר, ושוחרר בסיום העונה.
ב-13 ביולי 2015 חזר פריירה רשמית לספורטינג ליסבון, בה שיחק בעבר במשך שתי עונות וחצי, בחוזה לשנתיים.
הוא פתח את העונה כמגן הימני הבכיר של הקבוצה, וזכה עימה בתואר הסופר קאפ הפורטוגלי לאחר ניצחון 0–1 על בנפיקה.
בדצמבר 2016, לאחר עונה וחצי במדי ספורטינג, עזב פריירה את הקבוצה ועבר לשחק במדיה של טרבזונספור מהליגה הטורקית.
פריירה החל את הקריירה הבינלאומית עם הגיעו של פאולו בנטו לתפקיד המאמן.
השניים רשמו את הופעת הבכורה שלהם ב-8 באוקטובר 2010, במסגרת מוקדמות יורו 2012 בניצחון 1–3 על .
פריירה עלה בהרכב באותו משחק, ושמר על מקומו בניצחון 1–3 מול ארבעה ימים אחר כך.
לאחר שהבטיחה את העפלתה, פריירה זומן על ידי בנטו לסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. פריירה פתח ושיחק לכל אורך חמשת משחקיה של פורטוגל בטורניר, בו הצליחה להעפיל משלב הבתים עם ניצחונות על דנמרק ועל , והפסד בודד ל.
ברבע הגמר, הדיחו פריירה ופורטוגל את עם ניצחון 0–1, ונעצרו רק בחצי הגמר, עם הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין ל, לאחר שוויון 0-0 בסיום ההארכה.
פריירה זומן על ידי בנטו לסגל פורטוגל למונדיאל 2014 בברזיל.
הוא פתח בהרכב במשחק הראשון של פורטוגל בטורניר מול גרמניה, ובדקה ה-11 הכשיל את מריו גצה ברחבה, ספג כרטיס צהוב וגרם לפנדל לגרמניה, אותו כבש תומאס מולר.
בסיום, הובסה פורטוגל 0–4. פריירה פתח בהרכב פורטוגל גם בשני משחקיה הנותרים בשלב הבתים, 2-2 מול , וניצחון 1–2 על שלא הספיק לפורטוגל כדי להעפיל לשמינית הגמר.
ז'ואאו פדרו קבאקו קנסלו (בפורטוגזית: João Pedro Cavaco Cancelo; נולד ב-27 במאי 1994) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדות המגן הימני והשמאלי בברצלונה מהלה ליגה בהשאלה מאל-הילאל, ובנבחרת פורטוגל.
בשנת 2007 הגיע קנסלו לבנפיקה ליסבון מבאריירנסה, קבוצה מעיר הולדתו.
בשנת 2012 החל קנסלו לשחק בבנפיקה ליסבון ב', קבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון, המשחקת בליגה הפורטוגלית השנייה.
הוא ערך 51 הופעות ליגה בקבוצה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-25 בינואר 2014 ערך קנסלו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את אנדרה אלמיידה בדקה ה-82 בניצחון 0–1 על ז'יל ויסנטה במסגרת גביע הליגה הפורטוגלית.
ב-10 במאי ערך קנסלו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כששיחק 65 דקות בהפסד 1–2 לפורטו במסגרת המחזור ה-30 בליגה.
הייתה זו הופעת הליגה היחידה שלו במועדון.
ב-20 באוגוסט 2014 הושאל קנסלו לולנסיה מהלה ליגה לעונה אחת.
ב-25 בספטמבר ערך קנסלו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על קורדובה במסגרת המחזור החמישי בליגה.
הוא ערך תשע הופעות ליגה נוספות במשך תקופת ההשאלה.
ב-25 במאי 2015 חתם קנסלו על חוזה קבוע בולנסיה לשש עונות.
ב-22 באוגוסט ערך קנסלו את הופעת הבכורה שלו כשחקן קבוע במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד ראיו ואיקאנו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-16 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בהפסד 2–3 לזניט סנקט פטרבורג במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2015/2016. הוא שיחק בכל ששת המשחקים של ולנסיה בשלב הבתים, אותו סיימה במקום השלישי, מתחת לזניט סנקט פטרבורג וגנט ומעל אולימפיק ליון.
ב-20 באפריל 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-56 בניצחון 0–4 על אייבר במסגרת המחזור ה-34 בליגה.
בסך הכול ערך 28 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת .
ב-22 באוגוסט 2017 הושאל לאינטר מילאנו לעונה אחת, במסגרת עסקה בה עבר ז'ופרה קונדוגביה לוולנסיה בהשאלה גם הוא.