tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין 9 ל-11 בספטמבר, ייצגה הרנסקו, יחד עם חברותיה לקבוצה מנבחרת הסניור קציארינה חלקינה וחנה בז'קו, את קבוצת דינמו בגביע איאון השנתי 2016 בטוקיו, שם זכו במדליית כסף קבוצתית.
הרנסקו זכתה במדליית כסף בקרב רב בתחרות הג'וניור.
הרנסקו ערכה את הופעת הבכורה הבינלאומית שלה בטורניר הסניור בלוס אנג'לס לייטס.
לאחר מכן היא התחרתה בטורניר הבינלאומי במוסקבה, גביע אלינה, שם סיימה במקום הרביעי בקרב הרב-אובר אחרי ניקול זליקמן.
בגרנד פרי קייב 2017 היא סיימה במקום העשירי בקרב-רב.
בגרנד פרי טיאי 2017 היא סיימה במקום החמישי בקרב-רב, העפילה ל-3 גמרי מכשירים וזכתה במדליית ארד באלות.
בין 31 במרץ ל-2 באפריל, הרנסקו התחרתה בגרנד פרי מרבלה וסיימה במקום התשיעי בקרב-רב והעפילה ל-2 גמרי מכשירים, שם זכתה במדליית ארד בסרט.
היא השתתפה בגביע העולם הראשון שלה בגביע העולם בפזארו, שם סיימה במקום השמיני בקרב הרב-סביבות אחרי הישראלית ויקטוריה ויינברג פילנובסקי, והעפילה לשני גמרים למכשירים וסיימה במקום החמישי באלות ובמקום השביעי בחישוק.
בגביע העולם בבאקו 2017, סיימה במקום הרביעי בגמר הרב-סביבות, אחרי נביאנה ולדינובה הבולגרית, וגם זכתה במדליית ארד בסרט ובטבעת בגמר המכשירים.
בין 5 ל-7 במאי, הרנסקו השתתפה בגביע העולם בסופיה 2017 וסיימה שוב במקום הרביעי בקרב-רב, והעפילה לשלושה גמרים למכשירים וזכתה בזהב במקלות לפני המתעמלת המקומית נביאנה ולדינובה, ארד בכדור ומקום שביעי בסרט.
בין 19 ל-21 במאי, הרנסקו וחברתה לקבוצה קציארינה חלקינה השתתפו באליפות אירופה 2017. היא העפילה לגמר כל המכשירים וזכתה במדליית ארד בכדור, סיימה במקום הרביעי באלות, במקום החמישי בסרט ובמקום השביעי בחישוק.
התחרות הבאה של הרנסקו הייתה בגביע העולם באתגר גואדלחרה 2017, שם זכתה בארד בקרב-רב אחרי יקטרינה סלזניבה.
היא העפילה ל-3 גמרי מכשירים: כסף בחישוק, ארד בכדור ומקום שביעי באלות.
בין 7 ל-9 ביולי, הרנסקו סיימה במקום ה-16 בקרב רב-סביבות בגביע העולם באתגר בברלין 2017, והיא העפילה לגמר הסרט.
הרנסקו התחרתה במשחקי העולם הרביעיים שהתקיימו בוורוצלב, פולין, בין 20 ל-30 ביולי.
היא העפילה לשני גמרי מכשירים, וסיימה במקום הרביעי בחישוק ובכדור.
בין 4 ל-6 באוגוסט, הרנסקו התחרתה בגביע העולם באתגר מינסק 2017, וזכתה במדליית כסף בקרב הרב-סביבה אחרי אלכסנדרה סולדטובה.
היא העפילה לכל ארבעת גמרי המכשירים, וזכתה בשתי מדליות כסף בכדור ובסרט ובמדליית ארד באלות.
בחישוק, היא סיימה במקום השביעי.
בין 11 ל-13 באוגוסט, הרנסקו התחרתה בגביע העולם באתגר קאזאן 2017, וסיימה במקום התשיעי בקרב-רב, העפילה לגמר החישוק וסיימה במקום החמישי.
בין 30 באוגוסט ל-3 בספטמבר, הרנסקו וקציארינה הלקינה ייצגו בתחרויות האישיות את בלארוס באליפות העולם 2017 בפזארו, איטליה; היא העפילה לגמר האלות וסיימה במקום השביעי.
הרנסקו סיימה במקום ה-13 בגמר הקרב-רב אחרי סומירה קיטה היפנית.
בין 29 בספטמבר ל-1 באוקטובר, הרנסקו הייתה אמורה להתחרות בגביע העולם השנתי למועדונים, "גביע איאון", בטוקיו, יפן; אולם, היא פרשה לפני תחילת התחרות עקב פציעה.
היא עברה ניתוח בברך ב-8 בנובמבר בברלין, גרמניה.
הרנסקו פתחה את העונה בבולטיק הופ בריגה, לטביה, שם סיימה במקום התשיעי בקרב הרב-קרב ובמדליית כסף בגמר הכדור.
לאחר מכן זכתה במדליית כסף בקרב הרב-קרב בטורניר הבינלאומי של דריגווינה גביע בקייב, ולאחר מכן נמנעה מתחרויות למשך שארית העונה, לאחר שהחלימה מניתוח בקרסול שעברה באפריל.
היא גם סבלה מפציעה בגב, מה שאומר שלא יכלה להתחרות במשך רוב השנה.
לקראת סוף העונה, היא התחרתה בגרנד פרי מרבלה בספרד בין 26 ל-28 באוקטובר.
שם סיימה במקום השני בקרב רב אחרי ולאדה ניקולצ'נקו האוקראינית.
היא העפילה לגמר כל המכשירים וסיימה במקום השלישי בכדור, במקום החמישי בחישוק, ובמקום השביעי באלות ובסרט.
בשנת 2019, הרנסקו פתחה את העונה בלוס אנג'לס לייטס, שם זכתה בזהב בקרב רב-אראונד ובאלות, זכתה במדליות ארד בכדור וחישוק, וסיימה במקום החמישי בסרט.
היא צברה 22,200 נקודות עם אלות, שהיו שיאה האישי.
לאחר מכן היא התחרתה בגרנד פרי קייב, באוקראינה, שם סיימה במקום ה-9 בקרב רב-אראונד.
היא העפילה לגמר כדור ואלות וסיימה במקום הרביעי בשניהם.
התחרות הבאה של הרנסקו הייתה טורניר בינלאומי בקורביל-אסונס, צרפת, שם זכתה בתחרות הרב-קרב והעפילה לכל הגמרים.
היא זכתה שם בשלוש מדליות נוספות: ארד עם חישוק, כסף עם מקלות וזהב עם סרט.
באפריל, היא התחרתה בגביע העולם בפזארו וסיימה במקום ה-12 בתחרות הרב-קרב.
למחרת, היא זכתה במדליות ארד הן בגמר האלות והן בגמר הסרט.
היא גם העפילה לשני גמרי מכשירים בגביע העולם בסופיה, שם סיימה במקום השביעי בתחרות הקרב-רב.
בין 16 ל-19 במאי, הרנסקו השתתפה באליפות אירופה 2019 בבאקו, אזרבייג'ן, יחד עם חברותיה לקבוצה קציארינה חלקינה ואנסטסיה סאלוס.
הן זכו במדליית כסף בתחרות הקבוצתית יחד עם קבוצת הנוער הבלארוסית.
הרנסקו גם העפילה לגמר הכדור, שם סיימה במקום השמיני (18.800).
התחרות הבאה שלה הייתה גרנד פרי חולון בישראל, שם סיימה במקום הרביעי בקרב-רב.
בין 16 ל-22 בספטמבר, הרנסקו, קציארינה חלקינה ואנסטסיה סאלוס ייצגו את בלארוס בתחרות האישית באליפות העולם 2019 שנערכה בבאקו, אזרבייג'ן.
הן זכו במדליית ארד בתחרות המדינתית.
הרנסקו סיימה במקום ה-16 במוקדמות הקרב-רב אך לא העפילה לגמר הקרב הרב-תחומי עקב הכלל שרק שתי מתעמלות מכל מדינה יכולות לעשות זאת.
עם זאת, היא העפילה לגמר האלות והסרט וסיימה במקום השישי בשניהם.
הרנסקו התחרתה בגרנד פרי ברנו וזכתה במדליית זהב בקרב רב-קרב מול האוקראינית קריסטינה פוהראניצ'נה והבולגריה בוריאנה קיילין עם תוצאה של 89,950. היא העפילה לכל ארבעת הגמרים, וזכתה במדליית זהב בגמר כדור (23,700) ובמדליית ארד בגמר סרט (20,250).
היא התחרתה בטורניר הבינלאומי של מרינה לובץ' וזכתה במדליית זהב בקרב רב-קרב (105.850) מול חברתה לקבוצה אנסטסיה סאלוס.
היא זכתה בשתי מדליות זהב נוספות בגמר כדור ואלות ובשתי מדליות כסף בכדור וסרט.
בנובמבר, היא התחרתה באליפות אירופה 2020 בקייב, אוקראינה וזכתה במדליית כסף בקרב רב-קרב, בשובר שויון עם לינוי אשרם (100,900) שזכתה בזהב.
הרנסקו התחרתה בגביע העולם בסופיה, וסיימה במקום השלישי בקרב-רב אחרי בוריאנה קיילין הבולגריה, ובגמר קרב-רב סיימה במקום הרביעי בחישוק, במקום השני בכדור, במקום השביעי במקלות ובמקום החמישי בסרט.
ביוני, היא התחרתה באליפות אירופה בהתעמלות אומנותית, בוורנה, בולגריה, וסיימה במקום השישי בגמר הרב-קרב, אחרי בת ארצה, אנסטסיה סאלוס.
בגמרי המכשירים, היא סיימה במקום הרביעי בחישוק, במקום השלישי בכדור, במקום השישי באלות ובמקום השני בסרט.
בתחרות המדינתית, נבחרת בלארוס סיימה במקום השני יחד עם אנסטסיה סאלוס והקבוצה הבלארוסית.
בגרנד פרי תל אביב, היא סיימה במקום השני אחרי לינוי אשרם ולפני אנסטסיה סאלוס.
בגמרי המכשירים היא סיימה במקום השלישי בחישוק ובמקום השני בכדור, אלות וסרט.
ב-6 באוגוסט, הרנסקו העפילה לגמר הקרב-רב האישי הראשון לאחר שסיימה רביעית אחרי לינוי אשרם.
ב-7 באוגוסט, הרנסקו סיימה במקום השלישי בגמר הקרב-רב אחרי לינוי אשרם ודינה אוורינה בהתאמה ולפני ארינה אוורינה.
הרנסקו הפכה למתעמלת האמנותית החמישית מבלארוס שזוכה במדליה במשחקים אולימפיים, אחרי מרינה לובץ' (סיאול 1988), יוליה רסקינה (סידני 2000), אינה ז'וקובה (בייג'ינג 2008) וליובוב צ'רקשינה (לונדון 2012).
באליפות העולם בהתעמלות אומנותית 2021, הרנסקו העפילה לגמר הקרב-רב ולכל גמרי המכשירים.
היא זכתה בגמר הסרט במדליית הזהב, במדליית כסף בגמר החישוק ובמדליית ארד בגמר הכדור.
היא גם סיימה במקום החמישי בגמר האלות.
הרנסקו הפכה למתעמלת הראשונה שאינה רוסיה שזוכה במדליית זהב בגמר מכשירים באליפות העולם מאז גאנה ריזאטדינובה האוקראינית ב-2013 עם חישוק.
היא גם המתעמלת הבלארוסית הראשונה שזוכה במדליית זהב בגמר מכשירים מאז לריסה לוקיאננקו ב-1996 עם חבל.
היא סיימה במקום השני בגמר הקרב-רב, ויחד עם חברתה לקבוצה אנסטסיה סאלוס הנבחרת הקבוצתית של בלארוס, הן סיימו במקום השלישי בתחרות הקבוצתית.
הרנסקו פתחה את העונה בגרנד פרי טרטו, אסטוניה.
היא זכתה במדליית זהב בגמר הרב-קרב ובגמר כדור, כדור וסרט, בנוסף למדליית כסף בגמר האלות.
ב-7 במרץ, איגוד ההתעמלות הבינלאומי (FIG) אסר על כל הספורטאים הרוסים והבלארוסים להתחרות עד להודעה חדשה עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
עקב כך, הרנסקו לא יכלה להשתתף בתחרות בינלאומיות המוכרות על ידי ה-FIG - בין השאר גביעי עולם, אליפויות אירופה, אליפויות העולם ומשחקים אולימפיים.
הרנסקו התחרתה באומסק, רוסיה, בטורניר שערכה יבגניה קנאייבה.
באוגוסט, היא התחרתה במשחקי חבר העמים 2023 בעיר הולדתה מינסק, שם זכתה במדליית כסף בקרב-רב וקיבלה פרס אמנות מאלינה קבייבה.
בשנת 2024, התאחדות המתעמלות הבלארוסית (FIG) החלה לאפשר לספורטאים בלארוסיים להתחרות תחת דגל נייטרלי, אך רק כמתעמלים יחידים, ולא בנבחרות קבוצתיות.
בין 22 ל-24 במרץ, הרנסקו ערכה את הופעתה הראשונה בסדרת גביע העולם לאחר שנתיים בפלאיו פלירו, אתונה, יוון.
היא זכתה במדליית ארד בקרב-רב והעפילה לגמר הסרט, שם זכתה בזהב.
בחודש שלאחר מכן, היא התחרתה בגביע העולם בסופיה, שם סיימה במקום ה-9 בקרב הרב-קרב.
היא העפילה לגמר החישוק, האלות והכדור, כאשר המיקום הטוב ביותר שלה היה במקום הרביעי בגמר החישוק.
בין 4 ל-6 באפריל, היא התחרתה בגביע העולם בסופיה, שם סיימה במקום הרביעי בקרב הרב-סביב וזכתה במדליית כסף בגמר הכדור.
בין 18 ל-20 באפריל, היא התחרתה בגביע העולם בבאקו וסיימה במקום החמישי בקרב-רב.
היא העפילה לשלושה גמרים למכשירים.
היא סיימה במקום השמיני בחישוק, במקום השישי באלות וזכתה במדליית ארד בגמר הכדור.
בין 9 ל-11 במאי, היא התחרתה בגביע האתגר העולמי בפורטימאו וזכתה בכל חמש מדליות הזהב בקרב הרב-סביב ובגמר המכשירים.
ב-17–19 ביולי היא זכתה במדליית זהב קרב-רב באוניברסיאדת הקיץ 2025 באסן, בנוסף היא זכתה בזהב באלות, וכסף בכדור ובסרט.
אלינור מאקוויטניה (באוקציטנית: Aliénor d'Aquitaine; 1122 – 1 באפריל 1204) הייתה אשת לואי השביעי, מלך צרפת, אשת הנרי השני, מלך אנגליה ואמם של שלושה ממלכי אנגליה.
מעמדה כשליטת דוכסות אקוויטניה הפך אותה לאחת הנשים העשירות ורבות העוצמה של זמנה, והיא אף יצאה בראש כוח צבאי למסע צלב.
אלינור הייתה בתו הבכורה של גיום העשירי, דוכס אקוויטניה, ונכדתו של גיום התשיעי, דוכס אקוויטניה, שהיה משורר ופטרונם של הטרובדורים.
אל חצרו, שבעיר בורדו, הגיעו טובי האנשים המחוננים והשנונים שבדרום-מערב צרפת.
אלינור זכתה לחינוך ברוח האומנויות וחופש המחשבה ששררו בחצרה של דוכסות אקוויטניה, והמשיכה את הקו של סבה ואביה בפורסה את חסותה על התרבות הטרובדורית.
אלינור התייתמה מהוריה ב-1137 ולאחר מותו של אחיה התינוק נותרה לבדה לרשת את דוכסות אקוויטניה, מחוז עשיר וגדול בצרפת.
בזכות ירושה זו היא הפכה לאישה העשירה ביותר באירופה, בגיל 15 בלבד.
אלינור זכתה להשכלה רחבה, ידעה לדבר ולקרוא בלטינית, והייתה בקיאה במוזיקה ובספרות.
היא נהנתה גם מפעילות פיזית של רכיבה, ציד, ירי בחץ וקשת ואילוף בזים.
לפני מות הוריה השיא אותה אביה ללואי ה-7, נסיך הכתר של צרפת והמיועד למלוכה.
עם זאת, מעמדה של דוכסות אקוויטניה מול בית המלוכה אפשר לגיום העשירי להותיר את נחלות דוכסות אקוויטניה בידיה של בתו, אלינור, ולמנוע את העברתן לבעלה.
דוכסות אקוויטניה הייתה עצומה וגדולה אף מהשטחים שהיו ברשותו של מלך צרפת ועל כן, עם מותו של אביה, הפכה אלינור לחזקה ועשירה בזכות עצמה, ללא תלות כלכלית בבעלה.
נישואיה ללואי ה-7 מלך צרפת
ב-22 ביולי 1137, כאשר הייתה בת 15, הושאה אלינור ללואי, שהיה דופן צרפת.
הנישואין, העבירו לצרפת את העיר בורדו, שהייתה חלק מירושתה של אלינור שהשתרעה מנהר הלואר ועד הרי הפירינאים, שטח גדול יותר מאשר כל נחלותיהם של מלכי צרפת.
הזוג נישא בפואטייה וקבע את מגוריו בפריז, אולם לפני כן עברו אלינור ולואי ה-7 בנחלותיה של אלינור במהלך מסע הכלולות, על מנת שלואי יעניק למנזרים ולערים זכויות שונות שאותן ביקשה אלינור להעניק לנתיניה.
אלינור, על אף נישואיה, נותרה השליטה של דוכסות אקוויטניה בזכות צוואתו של אביה, ודאגה לשמור על מעמדה זה.
עשרה ימים לאחר נישואיהם, נפטר לואי השישי, מלך צרפת ולואי ירש את הכתר כלואי השביעי.
חצר המלוכה של אלינור הייתה מפורסמת בתרומתה לשירה ולאמנות הטרובדורים אותם הכירה אלינור מילדותה.
היא הפכה לפטרונית של הטרובדורים והעניקה לגברות החצר את החופש לקבוע טקסים ומסורות של אהבה חצרונית וטקסי החיזור של אבירים בבואם לחצרה.
ב-1147, לאחר שנולדה בתם הבכורה, מארי משמפניה, נענתה אלינור לקריאתו של ברנאר מקלרבו לצאת למסע הצלב השני.
אלינור, כשליטת אקוויטניה יצאה בראש אבירי אקוויטניה, ולואי השביעי הנהיג את האבירים הצרפתים למסע הצלב השני.
במסעו לארץ הקודש דרך אסיה הקטנה סבל המחנה הצרפתי מהתקפות סלג'וקיות בלתי פוסקות, והמחנה הגרמני המקביל הושמד.
במעבר בהרי קדמוס הובילה אלינור את הכוח החלוץ שהורכב מאביריה האקוויטנים, ופיקד עליו הוסאל שלה ג'פרי דה רנקון.
בשלב מסוים התקדם הכוח החלוץ מעבר לתוכניות המסע, ונוצר נתק ניכר בינו ליתר המחנה.
הסלג'וקים ניצלו את המצב ותקפו את המחנה.
הצרפתים ספגו אבדות רבות, ולואי השביעי נמלט בקושי לאחר שסוסו מת תחתיו.
ג'פרי דה רנקון הואשם בהתקדמות החלוץ, והוצע לתלותו, אך לואי החליט לגרשו חזרה לאירופה.
רבים בצבא האשימו דווקא את אלינור באסון, מאחר שג'פרי היה וסאל הכפוף לה, וכן משום שעגלות המטען הרבות שהביאה האטו את המאסף ומנעו ממנו לצמצם את הפער שנוצר.
ב-20 בינואר 1148 הגיעו הצרפתים אל העיר אנטליה כשהם סובלים מרעב, מחסור בסוסים ובמזון.
במרץ 1148 נטשו לואי ואלינור עם אצילי ממלכתם ואביריהם את שאר המחנה - החיילים הרגלים ועולי הרגל הלא חמושים, עלו על ספינות ביזנטיות והפליגו אל חופי סוריה הצלבניים.
רוב הצלבנים שנותרו באנטליה נטבחו על ידי הטורקים או מתו ברעב ובמגפות.
משהגיעו לעיר אנטיוכיה (אנטקיה שבדרום טורקיה של ימינו) בקשה אלינור להישאר שם כדי לעזור לדודה, ריימונד מאנטיוכיה, לכבוש את חבל אדסה (אזור הגבול שבין טורקיה, סוריה ועיראק של ימינו), שנפילתו בידי המוסלמים הייתה העילה העיקרית למסע הצלב השני, ושליטה בו נדרשה על מנת להגן על נוכחות מערבית בארץ הקודש.
יש הטוענים כי אלינור וריימונד התקרבו וניהלו שיחות נפש רבות, שגרמו לקנאתו וחשדו של לואי ה-7 ובעקבות זאת הוא החליט לעזוב את המקום.
אלינור כעסה וסרבה להמשיך במסע, אולם לואי אילץ אותה לעזוב את ריימונד, והוא נהרג מאוחר יותר בקרב על אדסה.
התקרית גרמה לקרע בין אלינור ללואי ה-7.
ב-1148 השתתף לואי השביעי במצור על דמשק, שקודם לכן הייתה בעלת הברית המוסלמית היחידה של הצלבנים, אך ללא הצלחה.
מסע הצלב השני הסתיים בכישלון צורב שזעזע את העולם הנוצרי, והזוג המלכותי נאלץ לשוב לאירופה.
ב-1149 חזרו המלך לואי השביעי והמלכה אלינור לצרפת, כאשר נישואיהם אינם יציבים עוד.
את המסע הביתה הם עשו בספינות נפרדות ובדרכם עצרו אצל האפיפיור אאוגניוס השלישי, ואלינור הגישה בקשה להשתחרר מנישואיה.
לואי סירב והאפיפיור ניסה להשיג שלום בית בין בני הזוג, הבטיח להם מיטת כלולות מפוארת ובכך ניסה לסייע לבני הזוג להביא לעולם את בתם השנייה.
עם זאת, מערכת היחסים בין אלינור ולואי ה-7 הסתיימה, וב-1152 הצליחה אלינור להביא את לואי לפנות לאפיפיור בבקשה לבטל את הנישואים.
הנישואים בוטלו בעילה טכנית, בגין קרבת דם.
ב-21 במרץ 1152 ביטלה מועצת הכנסייה את נישואיהם ואלינור חזרה לנחלותיה בדוכסות אקוויטניה, כאשר על פי החוק שתי בנותיה נשארו להתחנך בחצר המלוכה של לואי ה-7.
נישואיה להנרי השני, מלך אנגליה
ב-18 במאי של אותה שנה, שלושה חודשים לאחר ביטול נישואיה, נישאה אלינור לאנרי רוזן אנז'ו.
בעת נישואיהם היה אנרי בן 20, צעיר מאלינור ב-11 שנה.
אנרי היה חם מזג כמו אלינור ועשיר בה במידה, ושאיפותיו לכח הביא אותו לפלוש בינואר 1153 לממלכת אנגליה, ולהפוך ב-1154 להנרי השני, מלך אנגליה.
שילוב אדמותיהם של אלינור והנרי הפכו את המלוכה האנגלית לחזקה יותר מהמלוכה הצרפתית וגרמה לעוינות בין שתי המדינות.
אלינור ילדה להנרי 8 ילדים, 5 בנים: ויליאם, הנרי, ריצ'רד "לב-ארי", ג'פרי, וג'ון "בלי-ארץ" ו-3 בנות: מתילדה, אלינור וז'ואן.
הם יצרו אימפריה מרשימה באמצעות בריתות ומלחמות, ולחלק ממסעות הכיבושים הצטרפה גם אלינור.
גם בחצר המלכות של הנרי השני, אלינור המשיכה בניהול חצר מלכות מרשימה ובפטרונות לשירה חצרונית ושירה טרובודורית, ובקידום השיח על מהות האהבה.
מערכת היחסים בין אלינור להנרי ידעו עליות ומורדות, בין היתר בגין מריבות על נחלות בין הנרי ובניו, ומריבות אישיות בין אלינור להנרי בגין המאהבות הרבות שלקח לעצמו, גם בעת שכרעה ללדת.
אחת ממאהבותיו של הנרי, רוזמונד, אף ילדה לו שני ילדים.
אלינור, בהיותה אישה חזקה וגאה, לא הייתה מוכנה לקבל את בגידותיו הרבות של בעלה והתנהגותו לילדיהם.
היא ניצלה את בקשתו של הנרי, שתצא לדוכסות אקוויטניה שתחת שליטתה ותחזיר שם את הסדר על כנו, וב-1169 כאשר הגיעה לנחלותיה, היא החליטה להישאר שם, כשליטה עצמאית על אדמותיה.
אלינור הקימה לעצמה חצר מלוכה, שפטה וחילקה זכויות לנתיניה, וב-1170 הכתירה את ריצ'רד "לב-ארי", בנה, כדוכס אקוויטניה.
במהלך השנים 1170–1173 ניהלה אלינור את חצר המלכות באקוויטניה כשם שניהלה את חצר המלכות בצרפת ובאנגליה, כפטרונית אמנות ושירה.
היא צירפה אליה את בתה הבכורה מארי מצרפת, ויחד הן כתבו מערך חוקים בן 31 סעיפים המתאר את הדרך האידיאלית והפמיניסטית לחיזור ולניהול קשרי אהבה, המרחיבים את קוד האבירות הנהוג באותה התקופה, בשם "קודקס אהבה".
בנוסף קידמה אלינור בתי משפט לאהבה, בהם ישבו גבירות ושפטו גברים המבקשים הכרעה בסוגיות שונות של מערכות היחסים שלהם.
ב-1173 החליטו בניהם של אלינור והנרי למרוד בהנרי ה-2, בעקבות מריבות ירושה.
אלינור הצטרפה למרד, אולם הוא נכשל ואלינור נתפסה על ידי הנרי והואשמה בבגידה.
בעקבות זאת, הנרי כלא את אלינור, שהייתה כבר בת 50, בארמונו.
במשך 15 השנים הבאות נשארה אלינור כלואה על ידי הנרי, כאשר הוא מעביר אותה מארמון לארמון וממצודה למצודה, כאסירתו.
המלך הנרי ניסה להשיג גירושים, או להשפיע על אלינור שתפרוש לשארית חייה למנזר, על מנת שלא תהווה איום על שלטונו, אולם הוא לא הצליח בכך.
במהלך מאסרה של אלינור מתו שלושה מבניה, יש הטוענים כי אחד מבניה, הנרי הצעיר, ביקש על ערש מותו ב-1176, כי הנרי ישחרר את אלינור, אולם לשווא.
ישנן עדויות על פגישה שנערכה עם בתה מתילדה, בעקבות בקשתה של הבת מהנרי ה-2, אולם מלבד זאת, לא קיים תיעוד רב על תקופת מאסרה של אלינור.
שחרורה של אלינור ממאסר ותקופת העוצרות
ב-1189 מת הנרי השני, יומיים לאחר תבוסתו מול בנו, ריצ'רד "לב-ארי", ב-4 ביולי 1189 ואלינור ניצלה הזדמנות זו ושחררה את עצמה ממאסרה.
ריצ'רד, כאשר שמע על מות אביו, שלח את עוצר הממלכה לשחרר את אמו, אולם הידיעות שהועברו אל ריצ'רד היו "מצאתי את אמך משוחררת והיא גבירה גדולה מתמיד".
ריצ'רד ירש את כתר אנגליה, והחל למלוך בשם ריצ'רד הראשון.
אלינור החליטה לשוב לביתה באקוויטניה, ובגיל 65 היא יצאה למסע במסגרתו היא עברה מאחוזה לאחוזה ברחבי אנגליה, ברכיבה על סוס.
היא עברה בין הכפרים והערים, שחררה אסירים רבים שהנרי החזיק בבתי הסוהר, העניקה מתנות למנזרים שונים והחזירה לעצמה את השליטה בנחלותיה.
אלינור לא חזרה עוד לאנגליה, אלא רק לשם שתי הכתרותיו של ריצ'רד.
כאשר יצא ריצ'רד למסע הצלב השלישי (1189–1192), שימשה אלינור עוצרת בשמו.
מבין פעולותיה כעוצרת, היא מנעה את מרידתו של בנה, ג'ון "בלי-ארץ" וניסיונותיו לקחת לעצמו את כס המלכות בעת היעדרו של ריצ'רד, ויצאה למצוא לריצ'רד כלה ולהביאה ליוון, שם שהה בתחילת מסעו, על מנת שינשאו.
בשנת 1192 נפל ריצ'רד בשבי בעת שהיה בדרכו חזרה לאנגליה.
הוא הוחזק בידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שביקש בעבורו כופר נפש עצום בשיוויו.
בתקופת שביו, עסקה אלינור ללא הרף בניסיונות לשחררו, בין היתר כתבה שלושה מכתבים לאפיפיור שבהם היא דורשת את שחרורו המיידי של בנה.
המכתבים פונים בתחינה ומלאים ברגשותיה של אלינור הכואבת את מאסרו של בנה:
דמי הכופר לשחרורו של ריצ'רד נקבעו על 70,000 מארק, ויש הטוענים שהגיעו אף לגובה של 150,000 מארק (שהקבילו אז לכ-2.5 טונות כסף, 2-3 שנות מס באנגליה של התקופה).
סכום עצום זה, שהותיר את אנגליה במחסור למשך שנים, גויס על ידי אלינור באמצעות תרומות, מיסים, החרמת רכוש פרטי ברחבי הממלכה ואוצרות של זהב וכסף מהכנסיות.
היא נסעה בעצמה לקלן שבגרמניה להעביר את הסכום ולוודא את שחרורו של ריצ'רד.
ב-1199, לפני מותו, קרא ריצ'רד לאימו לבוא אליו על ערש דווי.
אלינור, בת 80, מיהרה אליו.
לאחר קבורתו יצאה במסע ברחבי אקוויטניה, תוך שהיא מעניקה זכויות וחופש לנתיניה.
כשם שרכבה לאחר שחרורה ממאסרו של הנרי ה-2, בעלה, כך גם לאחר מותו של ריצ'רד, עברה מעיר ולעיר וביקרה במנזרים, והעניקה תעודות המאששות זכויות שונות שניתנו בעבר לנחלות אלה על ידי סבה ואביה.
בתעודות לא צוינו שמותיהם של בעליה, אלא שמה בלבד, כשהתעודות מוענקות לשם עילוי נשמתו של ריצ'רד.
כס המלכות באנגליה עבר לאחר מותו של ריצ'רד לג'ון, בנה הצעיר של אלינור.
ב-1202 עברה אלינור למנזר פונטברו שבעמק הלואר, שם נפטרה ונקברה ב-1204.
אלינור מאקוויטניה הייתה פטרונית הקתדרלה הגותית בשארטר, כפי שניתן לראות מפסלי העמוד בדמות מלכות חסודות.
אחרי גירושיה ממלך צרפת, נהייתה אלינור פטרונית של הקתדרלות באנז'ו ולה-מאן.
בנוסף, הייתה אלינור פטרונית של משוררים רבים, בין השאר של רוברט וייס.
היסטוריונים רבים במהלך התקופות כתבו על אלינור עלילות שונות, ביניהם על פרשיות האהבה שניהלה, ותיאורים שונים המציגים אותה כנקמנית, קנאית, שוחרת כוח שעושה שימוש בבניה ובנותיה.
היא לא זכתה לאהדה רבה בגין כוחה והאיום שנוכחותה היווה על שני בעליה.
אהבתם ומסירותם של ילדיה לצד עוינותם הקיצונית לאביהם, הנרי ה-2, הביאה את ההיסטוריונים להאשים את אלינור כי הסיתה את ילדיה ושיחקה בהם כרצונה.
עם זאת, במהלך השנים השתנתה רבות דמותה של אלינור.
בעוד במאה ה-12 יחסם של ההיסטוריונים אל אלינור היה אמביוולנטי, ולצד גינוי נכתבו אודותיה דברי שבח, החל מהמאה ה-13 הדו-ערכיות נעלמת כדי לפנות מקום לדימויים שליליים בלבד.
אלינור מאקוויטניה הפכה אט אט להיות המלכה "הידועה לשמצה".
מחקרים עכשוויים מציעים, כי השינוי התקיים בגין מאבקי כוח בין קבוצות ומוסדות, בהכנעת האריסטוקרטיה על ידי המלך, בפיתוח מוסד הנישואים תחת שלטון הכנסייה, אימוץ עיקרון הפרימוגנטורה ונישול נשים מירושת המשפחה.
מהלכים אלה דחקו את הנשים ממרכזי הכוח, והזיכרון ההיסטורי של אלינור ומעשיה שוכתב מחדש על מנת להתאים לחוקי הכנסייה החדשים.
מסמכים ותעודות המראים את מסירותה הרבה של אלינור לילדיה קיימים עד היום, ובהם ניכרים תשומת הלב והדאגה לשלומם.
אלינור הקפידה להעניק לא רק לבניה אלא גם לבנותיה מקום ומעמד בחצרה ובעת עריכת נישואיהם, כשם שאביה שלה העניק לה חופש כלכלי ושמר את דוכסות אקוויטניה ברשותה.
בכך יצרה אלינור קשרים משפחתיים ומלכותיים שהעניקו רשת תמיכה ענפה לכינון בריתות באמצעות נישואים ופטרונות של אמנות וספרות ברחבי אירופה.
דמותה של המלכה אלינור מופיעה במחזהו של ויליאם שייקספיר, "המלך ג'ון", יחד עם קרובים נוספים.
על אלינור ובניה מבוסס המחזה "אריה בחורף", מאת ג'יימס גולדמן, שעובד לאחר מכן לסרט בשם זה בכיכובה של קתרין הפבורן כמלכה אלינור.
בשנת 2003 יצאה הפקה מחודשת, בכיכובם של פטריק סטיוארט בתפקיד המלך הנרי, וגלן קלוז בתפקיד המלכה אלינור.
דמותה מופיעה בכמה סדרות טלוויזיה ותסכיתי רדיו לסיפורי רובין הוד ואייבנהו.
בהרחבה משנת 2019 למשחק Civiliziation VI, ניתן לשחק את דמותה כמנהיגת אנגליה וצרפת.
אלינור הודג'מן פורטר הייתה סופרת אמריקאית.
אלינור הודג'מן נולדה בליטלטון במדינת ניו המפשייר וחונכה להיות זמרת ואף הופיעה בקונצרטים ובמקהלות הכנסיות.
היא למדה בקונסרבטוריון, אך מאוחר יותר עברה להיות סופרת, בעקבות סדרה של סיפוריה שפורסמה במגזינים פופולריים ובעיתונים.
ההסבה המקצועית התבטאה בעיקר כשהוציאה את ספרה הראשון, "Cross Currents" ("זרמים מצטלבים").
בשנת 1892 נישאה לג'ון ליימן פורטר (ממנו קיבלה את שם משפחתה השני), ועברה למסצ'וסטס.
הצלחה גדולה נוספת הגיעה בשנת 1911 כשהוציאה את "Miss Billy" (גברת בילי).
אך ההצלחה האמיתית הייתה שנתיים לאחר מכן, בשנת 1913, כשהוציאה את הספר "פוליאנה".
הספר קיבל תפוצה רחבה וכבר בשנתו הראשונה הודפסו ממנו מיליון עותקים.
לאחר שנתיים כתבה פורטר ספר המשך שנקרא "פוליאנה וג'ימי" או "פוליאנה מתבגרת", שבו מטיילת הגיבורה באירופה וסוללת את דרכה החדשה.
בשנת 1916 הומחז סיפורה של פוליאנה בברודוויי, ולאחר מכן בסרט בשנת 1920.
בשנת 1960 (לאחר מותה של פורטר) נערך סרט על פי הספר בכיכובה של היילי מילס באולפני דיסני, והסרט פופולרי עד היום.
מלבד ספרי הילדים והנוער, כתבה גם ספרי מבוגרים רבים, ובניהם "סיפורו של מרקו", "רק דוד", "מרי מתחתנת", "שחר", "כסף, אהבה וקייט" ועוד.
פורטר נפטרה בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-1920.
לאחר מותה הופיעו ספרים נוספים על דמותה של פוליאנה ואף ספרי המשך, אותם כתבו מחברים אחרים.
העלמה בילי (1911) - סיפורה הרגשני-אופטימי של נערה בת עיירה.
החלטתה של העלמה בילי (1912)
פוליאנה (1913. תרגום: אפרת כרמון, 1961; שולמית לפיד, 1977; יואב לביא, 1983; בינה אופק, 1992) — יתומה בת 11 מאמצת לעצמה "משחק עליז", למצוא בכל דבר את צדו החיובי, ובזכות רוחה הטובה וה"משחק" שלה מצליחה להפיח שמחת-חיים בליבם של אנשים קשי לב ומוכי גורל.
פוליאנה גדלה (1915. תרגמה אפרת כרמון בשם פוליאנה וג'ימי, הוצאת ש.
מגדלו הקודר של קית (1919)
אלינה מאראטובנה קבייבה (רוסית: Алина Маратовна Кабаева, טטרית: Әлинә Марат кызы Кабаева; ) היא מתעמלת אמנותית רוסייה לשעבר, אלופה אולימפית (אתונה 2004) וזוכת מדליית ארד אולימפית (סידני 2000) בקרב רב אישי, דוגמנית, פוליטיקאית ואשת תקשורת.
עם 2 מדליות אולימפיות (זהב וארד), 14 מדליות באליפויות עולם (9 זהב) ו-21 מדליות אישיות (15 זהב) באליפויות אירופה.
בשנת 2001 נמצאה חיובית למשתן פורוסמיד והמדליות בהן זכתה באליפות העולם (6) באותה שנה ובמשחקי הרצון הטוב (5) נשללו.
משנת 2007 ועד 2014 כיהנה כחברת פרלמנט בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת.
בספטמבר 2014 מונתה ליושבת ראש מועצת המנהלים של חברת National Media Group, חברת החזקות תקשורת האחראית לניהול מספר אמצעי תקשורת ממשלתיים לרבות עיתון איזבסטיה וערוצי הטלוויזיה REN TV, ספורט אקספרס, ערוץ 5 וערוץ 1.
קבייבה נולדה בטשקנט לאב ממוצא טטרי, מאראט קבייב, כדורגלן לשעבר, כיום מאמן ומתגורר בטשקנט ולאמא ממוצא רוסי, לובוב קבייבה, בנעוריה הייתה כדורסלנית, מתגוררת במוסקבה.
אלינה התחילה את דרכה בגיל 4 ב-1987 אצל המאמנת אירינה וינר שמאמנת הרבה אלופות עולם.
בהתחלה אמה חיפשה מאמנת אבל כולן אמרו שהיא כבדה ולא מתאימה להתעמלות אמנותית אך לבסוף מצאה במוסקבה את אירינה וינר אשר אמרה שהיא גמישה והיא תאמן אותה.
אלינה התחילה להתאמן וכבר בגיל 10 הפכה לילדה הכי טובה בקבוצה, השיגה מקומות ראשונים באליפות רוסיה לנוער ובגיל 13 נסעה לאליפות אירופה וחזרה עם מדליות וגביעים ותואר אלופת אירופה.
האימונים נמשכו כל יום 8 עד 10 שעות ביום, וכוללים עבודה על גמישות, אלמנטים, תרגילים, בלט וכושר גופני.
בשנת 2000 השתתפה באולימפיאדת סידני וזכתה במקום 3 בגלל נפילת החישוק.
בשנת 2004 באולימפיאדת אתונה זכתה במקום הראשון ובתואר אלופה אולימפית.
מספר ימים לפני הטיסה לאולימפיאדת אתונה היא התנצרה (לפני כן הייתה מוסלמית).
לאחר האולימפיאדה החליטה שהגיעה לשיא ופרשה ב-2005. ב-2006 חזרה מפרישתה.
ב-2006 השתתפה בגרנד פרי בחולון.
בשנים 2006 ו-2007 הייתה קבייבה חברה בלשכה הציבורית של רוסיה, גוף ממשלתי הממונה על ידי הנשיא, שמטרתו לבחון את החקיקה ודרכי פעולות הממשלה בסובייקטים הפדרליים המרכיבים את הפדרציה הרוסית.
בשנת 2007 היא נבחרה לפרלמנט הרוסי – הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ומטפלת בנושאים הקשורים עם הנוער.
באפריל 2008 דיווח עיתון מוסקבאי בשם Moskovsky Korrespondent כי ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין התגרש בחשאי מאשתו ונישא לקבייבה.
פוטין הכחיש את השמועות, ואילו העיתון נסגר ובעליו עבר להשקיע בעיתון נובאיה גאזטה.
ייתכן ובשנת 2009 הרתה קבייבה וילדה בן מאב בלתי ידוע שרבים מאמינים שהוא פוטין.
ב-2009 אלינה ארגנה את "פסטיבל אלינה קבייבה" שהשתתפו בו רק בנות מרוסיה, ב-2010 השתתפו בנות מארצות חברות בחבר המדינות ב-2011 השתתפו בנות מארצות נוספות – ישראל, גרמניה, קובה, ועוד.
בשנים 2007–2014 כיהנה כחברת פרלמנט בדומה, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי, מטעם מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.
בספטמבר 2014 מונתה לכהן כיושבת ראש מועצת המנהלים של חברת National Media Group, חברת החזקות תקשורת שבבעלותה מספר אמצעי תקשורת ממשלתיים לרבות עיתון איזבסטיה, מגזין ספורט אקספרס וערוצי הטלוויזיה REN TV, ערוץ 5 (רוסיה) וערוץ 1 הרוסי.
אלינוער מואב (9 בספטמבר 1946 - 10 ביולי 2017) הייתה זמרת סופרן ישראלית, ששרה בעברית וביוונית.
נולדה ב-9 בספטמבר 1946 בתל אביב למאיר ויהודית, כ"אלינוער שפירא".
היא למדה תולדות האומנות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומוזיקה ושירה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
מואב השתתפה ב-1972 במופע של חבורת בימות משירי נעמי שמר בבימוי צדי צרפתי, והייתה סולנית בשירים "ארבעים" וה"מכשפות".
בשנים 1973–1985 חיה בארצות הברית ובקנדה שם ערכה סיורי קונצרטים.
"קולה מתאים את עצמו בקלות לשיר עם או לאריה קונצרטנטית" כתבה המבקרת בג'רוזלם פוסט וביכולתה להתבטא בסגנונות שונים בהרכבים קאמריים וברסיטלים בהם היא משלבת לידר, מוזיקה עתיקה, עממית, אתנית ועוד.
בשנת 1980 נסעה ללימודים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה.
שם הכירה את הצייר היווני קירילוס וניאדיס (1936-1995) ומאוחר יותר נישאה לו.
בעקבות הקשר עם וניאדיס החלה לשיר שירים בשפה היוונית.
בעת שהותה בקנדה הקליטה אלבום שלם משירי נעמי שמר, בעיבודים קלאסיים לפסנתר של ירון רוס.
בשנת 1986 שיתפה לראשונה פעולה עם המלחין היווני מיקיס תאודוראקיס, כשתירגמה שירים שכתב והלחין בהשראת הבלדה על מאוטהאוזן של יעקבוס קמבנליס.
בשנת 1988 הוזמנה על ידי תאודוראקיס להשתתף בקונצרט שהתקיים במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה, לפני 15,000 איש ונציגים מ-25 מדינות.
הקונצרט שודר בשידור ישיר בטלוויזיה למרבית ארצות אירופה.
באותה שנה הוזמנה שוב על ידי תיאודורקיס לסיבוב קונצרטים באירופה.
בשנת 1990 הופיעה בפסטיבל ישראל בערב יחיד ובערב משותף עם מריה פאראנדורי.
שרה כסולנית באנסמבל הישראלי למוזיקה עתיקה, הופיעה בווקליזות ביפו ובעכו, בהפקות תיאטרון של הקאמרי בתל אביב ובתיאטרון חיפה.
עם התזמורת הקאמרית רמת גן, סימפונט רעננה והתזמורת הקאמרית הרצליה, ובהפקה "הבריאה" עם הברירה הטבעית.
בתחילת שנות ה-90 הקליטה מחזור שירים של אלזה לסקר-שילר בתרגום יהודה עמיחי, שהלחינה יעל גרמן בשם "בוא אליי בלֵיל".
בקיץ 1993 הופיעה כאורחת של תיאודורקיס בפסטיבל ישראל, וביוון ב-1995 בחגיגות יום הולדת 70 למיקיס תאודוראקיס.
התקליטור "טרילוגית מאוטהאוזן" יצא לאור בשנת 2000. מואב הקליטה מספר תקליטורים בהם שירים של יעקובוס קבנליס, לורקה, נעמי שמר, אלזה לסקר-שילר ז'אק ברל ועוד.
בשנת 2003 השתתפה בפסטיבל אבו גוש וביצעה את "הבלדה על מאוטהאוזן" בתרגומה.
מואב חיברה לחנים לשירי משוררים ("משאלות" אסתר ראב) ושילבה אותם בהופעותיה.
נפטרה ב-10 ביולי 2017 ונקברה בבית העלמין החדש בהרצליה.
אלינור הוא אלבומו השני של הזמר זוהר ארגוב, והאלבום הראשון המלא, שיצא לאור בשנת 1980. האלבום נקרא על שם השיר הפותח אותו, "אלינור".
לאחר הכישלון בניסיון בתקליטון הראשון שלו, החליט ארגוב שזהו הזמן לפרוץ ולהגשים את חלומו להיות זמר.
לשם כך הצטרף בתור נהג לג'קי מקייטן שהיה מעת לעת מופיע עם להקת "צלילי העוד".
זוהר ביקש מיהודה קיסר שהיה הגיטריסט בלהקה לעלות ולשיר בהופעה שהייתה אמורה להתקיים בדרום וכ"מבחן קבלה", הוא שר קטע מהשיר "ברצלונה" של ג'ו עמר.
זוהר עלה לבמה בזמן ההפסקה, כאשר רוב חברי הלהקה נחו, והחל לשיר.
לדברי עדים הקהל מאוד התלהב מארגוב האלמוני יחסית וכך הוא התחיל להופיע.
אנשים שאהבו את קולו של זוהר החלו להקליט אותו בעצמם.
לאחר מכן יהודה קיסר, שהתרשם אף הוא מקולו של ארגוב, הציע להפיק את אלבומו הראשון.
ההקלטה הראשונית נעשתה באמצעות רשמקול פשוט במועדון "הברווז" ביפו.
הקלטה זו הופצה בשם "חפלה עם זוהר ארגוב".
בשביל לקדם מכירות, הכניס ראובני לאחר זמן קצר את זוהר לאולפן הקלטות ולסטודיו לצילום כדי להוציא את אלבום הבכורה, "אלינור".
היה זה למעשה אותו אלבום כמו "חפלה עם זוהר ארגוב" מבחינת השירים אך מקצועי הרבה יותר.
האלבום כולל שמונה שירים, כולם גרסאות כיסוי לשירים שזוהר אהב.
חלק מהשירים היו להיטים לפני הקלטת התקליט ("סוד המזלות", "עת דודים כלה"), וחלקם שירים שעד אז היו פחות מוכרים.
יציאת התקליט פרסמה אותם והעלתה את הפופולריות שלהם ("מה לך ילדה", "נזכר אני במבטך").
האלבום הפך להצלחה גדולה, למרות איכות הצליל הגרועה יחסית בה הוקלט.
לאחר ההקלטה באיכות נמוכה הוקלט השיר "אלינור" שוב באיכות טובה יותר.
האלבום נקרא "אלינור" על שם השיר הראשון המופיע בו, אותו כתב ושר במקור הזמר ג'קי מקייטן כגרסה עברית לשיר "איפָּרחוֹ" (Υπάρχω) של הזמר היווני סטליוס קזנג'ידיס.
לאור איכותה הירודה של ההקלטה, סירבו בתחילה האחים ראובני להפיץ את הקלטת, אולם לאחר זמן והאזנות נוספות, במיוחד לשיר "עוד יום יבוא", הם השתכנעו לבסוף, והקלטות יצאו אל השוק והחלו להימכר בכמויות.
את התמונה של זוהר על עטיפת האלבום צילם אליצור ראובני.
האחים ראובני, שהפיצו את הקלטת, מספרים שבתחילה היא נמכרה בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב, המקום בו נמכרו כל אלבומי המוזיקה המזרחית באותה תקופה.
עקב הביקוש שהלך והתעצם, החלו הקלטות להימכר גם בחנויות המוזיקה השונות.
האלבום היה פופולרי כל-כך ומכירותיו הרקיעו שחקים עד כדי-כך שנאמר שהקלטות היו נלקחות בעודן על העגלות, ולא הספיקו להגיע למדפים.
בעקבות הצלחת האלבום הפך ארגוב לזמר מבוקש בהופעות חיות ברחבי ישראל.
האלבום נחשב למצליח ואיכותי גם עשרות שנים לאחר מותו של ארגוב.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום ה-11 ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 2015, במסגרת אירועי 60 שנה להולדת ארגוב, יצאו מחדש שלושת אלבומיו הראשונים על גבי תקליטים באיכות סאונד משופרת.
אלינור אהרון (נולדה ב-21 ביוני 1973) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
אהרון נולדה בשם אלינורה אהרון, וגדלה בתל אביב.
בוגרת בית הספר לאומנויות של תל אביב מחזור א' במגמת מחול.
את לימודי התיכון עשתה אהרון בבית הספר "תלמה ילין".
בין השנים 1987–1992 הייתה חברה בלהקת "צעירי תל אביב" והופיעה בסדרות הטלוויזיה של הלהקה "החופש האחרון" ו"לא כולל שירות".
בשנת 1991 השתתפה אהרון בקדם אירוויזיון כסולנית הרכב בשם "אלינור וצעירי ת"א", כשהיא מלווה בארבעה מחבריה מלהקת "צעירי תל אביב", ליאת אחירון, אביבית צמח, סער פין ויריב יפת.
הם שרו את השיר "נערה צעירה", שהגיע למקום הרביעי בתחרות.
בצה"ל שירתה בלהקת חיל החינוך.
לאחר שירותה הצבאי, בשנים 1993–1994 הנחתה אהרון את התוכנית "תוססס".
ב-1994 כשנה לפני כניסתה ללימודי המשחק בסטודיו למשחק ע"ש ניסן נתיב הצטרפה אהרון ללהקת שחקני התיאטרון הקאמרי כשהחלה לשחק בהעלאתו הראשונה של המחזה "דבר מצחיק קרה" בישראל בבימויו של מיכאל גורביץ'.
מאז, משחקת בתיאטרון "הבימה", תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה.
משנת 2023 ועד ימים אלה משתתפת במחזמר "לילות ספרד" מבית היוצר של "שדה הפקות תרבות ואירועים".
ב-1995 השתתפה בשתי קלטות הילדים של "סבתא בישלה דייסה" לצד ליא קניג ואלברט כהן.
ב-1996 שיחקה אהרון בסיטקום בתנכ"י שנהיה לקאלט "חצי המנשה" אותו כתב אפרים סידון ועלה בטלוויזיה החינוכית.
ב-2000 שיחקה אהרון בהצגת הילדים "פוקהונטס" בתפקיד פוקהונטס.
בשנים 2018–2002 שיחקה בתיאטרון הקאמרי בהצגות שונות וביניהם במחזמר "עוץ לי גוץ לי" בתפקיד בת הטוחן.
אהרון הופיעה במספר קלטות וידאו לילדים, בהם "שירי משחק" של דתיה בן דור, "סבתא בישלה דייסה" וב-DVD חינוכי על תקופת התנ"ך בשם "התנ"ך לילדים" מאת אפרים סידון.
כמו כן השתתפה בתוכנית הילדים "פרפר נחמד" בשנים 2000 –2004.
ב-2012 הוציאה אהרון סינגל בשם "לא סתם".
בנובמבר אותה שנה פורסם וידאו קליפ לשיר "מה יהיה" אותו כתבה והלחינה בהשתתפות בעלה אוהד בן אבי, במאי הסדרה "לא כולל שירות" יצחק שאולי וחבריה מלהקת "צעירי תל אביב" ששיחקו עמה ב"לא כולל שירות".
עוד באותה שנה יצא לאור אלבום הבכורה שלה, "אלבום ראשון".
משנת 2018 עוסקת אהרון בנוסף למשחק ולשירה, גם בקריינות ספרים עבור הוצאות לאור רבות כגון "עברית", "ספרי ניב" ועוד.
במסגרת עבודתה כקריינית, הקליטה את ספר העיון "קול השכחה" העוסק באבדן ותקווה של מחלת אלצהיימר ומספק כלים מעשיים לבני משפחה מטפלים.
אהרון היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
במהלך לימודיה, זכתה במלגת קרן שרת.
אהרון היא אחייניתו של בצלאל אלוני שהיה מנהלה האישי של הזמרת עפרה חזה.
היא נשואה לזמר והיוצר אוהד בן אבי, ולהם בת ובן.
הם מתגוררים בשכונת אפקה שבתל אביב.
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה בוסתן ספרדי יצחק נבון צדי צרפתי ויקטוריה (החליפה את גלית גיאת) 8 בינואר 1998
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה אבניו קיו ג'ף וייטי, רוברט לופז וג'ף מרקס משה קפטן לטינה 23 באוקטובר 2007
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה בילי שוורץ אוהד חיטמן ושירילי דשא דניאל אפרת גב' קרלה אבנר (החליפה את דור אוחיון בר נתן) 21 במרץ 2015
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה פוקהונטס עידן עמית עידן עמית פוקהונטס 23 בדצמבר 2000לילות ספרדשימי דיאינתן רביץלואיז2023-
אלינור אוסטרום הייתה כלכלנית פוליטית אמריקאית ממוצא יהודי.
כלת פרס נובל לכלכלה לשנת 2009 יחד עם אוליבר ויליאמסון על ניתוחה את הכלכלה הארגונית, באופן מיוחד ביחס לנחלת הכלל.
עבודתה קשורה לתאורית הכלכלה המוסדית החדשה ().
האישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לכלכלה.
אוסטרום נולדה בלוס אנג'לס, כבת יחידה לאב יהודי, מעצב תפאורה, ולאם פרוטסטנטית, מוזיקאית.
הוריה נפרדו מוקדם בחייה, ואלינור התגוררה עם אמה רוב הזמן.
היא הייתה מבקרת בקביעות בכנסייה פרוטסטנטית עם אמה, ולעיתים קרובות בילתה סופי שבוע עם משפחתו היהודית של אביה.
אוסטרום מתארת את עצמה כ"ילדה ענייה", שגדלה בתקופת השפל הכלכלי, בת להורים שעסקו באמנות.
במהלך לימודיה בבית הספר התיכון הצטרפה למועדון הוויכוחים, התנסות שהשפיעה על האופן בו התפתחה בהמשך.
שם נוכחה כי לכל מדיניות ציבורית יש יותר מצד אחד וכי כדי לשכנע יש להציג נימוקים טובים.
היא סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 1954 אך היותה אשה הקשה עליה למצוא תעסוקה שהלמה את כישוריה.
לאחר זמן מה הצליחה להתמנות כעוזרת למנהל כוח אדם בחברה שעד אז העסיקה נשים בתפקידי פקידות ומזכירות בלבד.
תפקיד זה עודד אותה להמשיך לרכוש השכלה, והיא סיימה לימודי מוסמך בשנת 1962 ולימודי דוקטורט במדע המדינה בשנת 1965, באותה אוניברסיטה.
צוות הסטודנטים לתארים מתקדמים שבהם הייתה מעורבת, ניתח את ההשפעות הכלכליות הפוליטיות על ניהול קבוצת אגני מי תהום בדרום קליפורניה.
באופן ספציפי, על אוסטרום הוטל להסתכל על האגן המערבי.
היא גילתה שקשה מאוד לנהל משאב מים משותף כאשר הוא נחלק בין פרטיים.
התושבים המקומיים שאבו יותר מדי מי תהום ומי מלח חלחלו לאגן.
אוסטרום התרשמה מכך שאנשים עם אינטרסים סותרים או חופפים, שתלויים באותו מקור, מצאו תמריצים ליישב סתירות ולפתור בעיות.
היא הפכה את המחקר על שיתוף פעולה זה לנושא עבודת הדוקטורט שלה, והניחה את הבסיס לחקר "המשאבים המשותפים".
את הסמינר שלה לתואר שני הוביל וינסנט אוסטרום, פרופסור חבר למדע המדינה, המבוגר ממנה ב-14 שנה.
בשנת 1961 פרסמו, צ'ארלס טיבוט ורוברט וורן את המאמר "ארגון הממשל באזורי המטרופולין", שהפך למאמר רב השפעה, והציג נושאים שיהיו מרכזיים בעבודות המחקר של אלינור ווינסנט אוסטרום.
עם זאת, המאמר החמיר את הסכסוך של וינסנט עם הלשכה למחקר ממשלתי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, מכיוון שבניגוד לאינטרסים של הלשכה הוא ייעץ לא לרכז את השלטון באזורי המטרופולין, אלא לפתח שיטת ממשל ביזורית.
סכסוך זה גרם לאוסטרום ובעלה לעזוב את אוניברסיטת קליפורניה ויחדיו הם עברו לאינדיאנה, שם הצטרפו לסגל של אוניברסיטת אינדיאנה בה פיתחו את חייהם המקצועיים.
אוסטרום אובחנה כחולה בסרטן הלבלב באוקטובר 2011. במשך שנת חייה האחרונה המשיכה לכתוב וללמד עד לשבועות האחרונים לחייה.
אוסטרום שימשה כפרופסור למדע המדינה וכמנהלת סדנה בהגות מדינית וניתוח מדיניות באוניברסיטת אינדיאנה (בלומינגטון).
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה מעורבת במדיניות ניהול משאבים והקימה מרכז מחקר בשנת 1973, שמשך אליו מדענים מתחומים שונים מרחבי העולם.
העבודה וההוראה במרכז התנהלו על פי עיקרון של סדנה, ולא בשיטת אוניברסיטאית מסורתית של הרצאות והיררכיה קפדנית.
אוסטרום בחנה את האינטראקציה של אנשים ומערכות אקולוגיות במשך שנים רבות, והדגימה כי השימוש במשאבים מתכלים על ידי קבוצות אנשים (קהילות, קואופרטיבים, נאמנויות, איגודים מקצועיים) יכול להיות רציונלי, ולמנוע את הידלדלות המשאב ללא התערבות ממשלתית.
במילים אחרות, אנשים הפועלים באופן עצמאי ופועלים באופן רציונלי על פי האינטרס האישי שלהם, יהרסו בסופו של דבר משאב מוגבל משותף, גם כאשר ברור כי אין זה אינטרס ארוך הטווח של איש מהם.
אוסטרום סברה כי ה"הטרגדיה של נחלת הכלל" במצבים כאלה אינה בלתי נמנעת, כפי שחשב הרדין.
במקום זאת, אם הרועים יחליטו לשתף פעולה זה עם זה, לפקח על השימוש זה בזה באדמה ולאכוף כללים לניהולו, הם יכולים להימנע מהטרגדיה".
הספר מדגים, על בסיס מחקר עובדתי, כי ישנם אלגוריתמים מעשיים לשימוש קולקטיבי במשאב משותף מוגבל, המאפשרים התנהגות אנוכית של בעלי העניין, בעוד שהתוצאה של האינטראקציה אינה הרס, אלא שימוש רציונלי וחידוש המשאב המשותף.
אוסטרום התבססה על מחקרי שדה, שלה ושל אחרים.
היא בילתה שנים בחקר מלחמות המים ושאיבת היתר שהתרחשה בשנות החמישים בארצות הברית.
בניגוד לתחזיות הרציונליות-כלכליות הרווחות של מלתוסיאניזם והטרגדיה של הנחלת הכלל, היא הראתה מקרים שבהם בני אדם לא היו לכודים בטרגדיה וחסרי אונים על רקע אספקה מצומצמת.
בספרה Governing the Commons, היא מתבססת על מחקרים על מערכות השקיה בספרד ובנפאל, על כפרים מבודדים בשווייץ וביפן, ועל דיג במיין ובאינדונזיה.
בעקבות מחקרי שדה אוסטרום הייתה למומחית בתחום יוזמה קולקטיבית, אמון ומשאבי הכלל.
גישתה המוסדית לנושאי מדיניות ציבורית זכתה להכרה כגישה נפרדת בתחום תאוריית הבחירה הציבורית.
היא חיברה ספרים רבים בתחום התאוריה הארגונית, מדע המדינה ומינהל ציבורי.
אוסטרום שימשה כיועצת מדעית בכירה לגופים של האו"ם בנושאי שמירה על משאבים.
היא הייתה חברה באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) ונשיאת הארגון האמריקאי למדעי המדינה.
עבודתה המוקדמת של אוסטרום הדגישה את תפקידה של בחירה ציבורית בהחלטות המשפיעות על ייצור מוצרים ושירותים ציבוריים.
בין עבודותיה המוכרות בתחום זה, המחקר על ביזור תפקידי המשטרה באינדיאנפוליס.
היא מצאה שהטיפול במשאבים משותפים צריך להיות משימה מרובת משתתפים, מאורגנת מהיסוד ומעוצבת על פי הנורמות התרבותיות.
היא צריכה להיות מנוהלת בדיון פנים אל פנים, ולהתבסס על אמון.
אוסטרום נהגה להשתמש בתורת המשחקים כדי לנסות לחזות את התנהגותם של אנשים המתמודדים עם משאבים מוגבלים.
בסדנה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות באוניברסיטת אינדיאנה, שהקימה עם בעלה וינסנט בשנת 1973, קיבלו הסטודנטים שלה "מניות" במשאב לאומי.
כאשר דנו בפעולות שעליהם לנקוט בשיתוף המשאבים, לפני ביצוע ההחלטה, שיעור התשואה מ"השקעותיהם" הוכפל ועלהביותר מ-100 אחוזים.
עבודתה המאוחרת והמפורסמת התמקדה באופן שבו בני אדם מנהלים מערכות אקולוגיות, כדי לשמור על תשואות משאבים בנות קיימא לטווח הארוך, משאבים משותפים הכוללים: יערות, דגה, שדות נפט, שטחי מרעה ומערכות השקיה.
היא ערכה מחקרי שטח על ניהול מרעה על ידי תושבים מקומיים באפריקה וניהול מערכות השקיה בכפרים במערב נפאל.
במסגרת המחקר בחנה כיצד חברות פיתחו הסדרים מוסדיים מגוונים לניהול משאבי טבע, והימנעות מקריסת מערכות אקולוגיות במקרים רבים, אף על פי שחלק מההסדרים לא הצליחו למנוע מיצוי משאבים.
הוא טען שאף אדם שמונע משיקולי אינטרס עצמי לא יתרום לייצור של טובין ציבוריים אלא אם מספר הפרטים בקבוצה קטן מאוד, או אם קיימת כפייה או מנגנון מיוחד אחר שגורם לפרטים לפעול למען האינטרס המשותף שלהם.
הסדנה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות שהקימה שאפה לשתף חוקרים ממגוון תחומים בכלכלה, מדע המדינה ותחומים אחרים, כדי לשתף פעולה ולנסות להבין כיצד הסדרים מוסדיים במערך מגוון של מסגרות פוליטיות, אקולוגיות, וכלכליות חברתיות השפיעו על ההתנהגות והתוצאות של מושא המחקר.
המטרה לא הייתה לטוס ברחבי העולם לאסוף נתונים, אלא ליצור רשת חוקרים המתגוררים באזורים מסוימים בעולם, והיו בעלי עניין וידע ובמדיניות ניהול מערכות אקולוגיות, דוגמת יערות, שערכו את המחקרים.
אוסטרום זיהתה שמונה עקרונות של תכנון וניהול משאבים משותפים באופן מקומי ויציב:
הגדרה ברורה של תוכן המשאב המשותף, והדרה אפקטיבית של גורמים חיצוניים שאינם זכאים לו;
הקצאת המשאבים המשותפים באופן מותאם לתנאים המקומיים;
הסדרים לקבלת החלטות קולקטיבית, המאפשרים לרוב משתמשי המשאבים להשתתף בתהליך קבלת ההחלטות;
פיקוח יעיל, על ידי זיהוי האחראים למשאבים;
יישום סנקציות מדורגות למפרים את כללי הקהילה;
מנגנונים זולים של פתרון סכסוכים וגישה נוחה אליהם;
הגדרה עצמית של הקהילה, המוכרת על ידי רשויות ברמה הגבוהה ביותר;
במקרים בהם המשאבים המשותפים הם גדולים, ארגון בצורת שכבות מרובות של ארגונים קשורים, עם ניהול מקומי ברמת הבסיס.
בשנת 1998 הוענק לאוסטרום פרס פרנק זיידמן לכלכלה פוליטית.
בשנת 1999 הייתה האישה הראשונה שקיבלה את פרס הנורווגי על שם ג'והן סקיט במדעי המדינה.
בשנת 2004 הוענק לה פרס ג'ון ג'יי קרטי מהאקדמיה הלאומית למדעים,
בשנת 2005 קיבלה את פרס ג'יימס מדיסון מהאגודה האמריקאית למדעי המדינה.
בשנת 2008 היא הפכה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס ויליאם רייקר במדע המדינה; ובשנה שלאחר מכן קיבלה את פרס המחקר למעורבות אזרחית מטעם מכללת ג'ונתן לאזרחות ושירות ציבורי באוניברסיטת טופץ.
בשנת 2008 הוענק לה תואר דוקטור כבוד מהאוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה.
בשנת 2012 הייתה בין 100 האנשים בעלי ההשפעה הרבה ביותר של הטיים.
ב-2009 אוסטרום הפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לכלכלה.
היא התחלקה בפרס עם אוליבר ויליאמסון שקיבל את הפרס עבור מחקרים בתחומים אחרים.
האקדמיה המלכותית השוודית למדעים ציינה את תרומתה לממשל כלכלי ואת מחקריה שהוכיחו שרכוש ציבורי יכול להיות מנוהל בהצלחה על ידי הקבוצות המשתמשות בו במקום על ידי המדינה או באמצעות הפרטה.
טיעוניה אלה אתגרו את העמדות הקונבנציונליות בתחום.
כפי שעשתה בפעמים קודמות בהן זכתה בפרסים כספיים, גם הפעם אוסטרום תרמה את כספי הפרס לסדנה בתחום עבודתה אותה היא ייסדה בתחילת דרכה באוניברסיטת אינדיאנה.
אלינה (אלין) לוי-פרי (נולדה ב-3 בספטמבר 1990) היא שחקנית, דוגמנית, רקדנית ומנחה ישראלית ילידת-אוקראינה הסובייטית.
התפרסמה כשהשתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול", שבה סיימה במקום השלישי.
נולדה בשם אלינה בוגטקו (באוקראינית: Али́на Богатко) בקייב שבאוקראינה הסובייטית שבברית המועצות לשעבר, לסבטלנה ואנדרי בוגטקו.
לאחר פרידת הוריה בילדותה, עזב אביה את ישראל, ונותק הקשר בינו לבינה בשנת 2021 פגשה את אביה לראשונה לאחר כ-25 שנה, בפגישה שתועדה בתוכנית התחקירים "חשיפה" בקשת 12. לה שני אחים צעירים.
שם המשפחה לוי הוא מאביה-החורג מנישואיה השניים של אמה.
למדה בתיכון במגמת תקשורת, והתאמנה בריקוד באקדמיה.
שירתה בצה"ל בתור פקידת לשכה בפיקוד העורף.
בשנת 2010 התפרסמה לאחר שהשתתפה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול" בערוץ 2 של קשת, הגיעה לגמר וסיימה במקום השלישי.
בשנת 2011 דגמנה במספר פרסומות לרשת האופנה הישראלית TNT.
השתתפה גם בפרק של "בובה של לילה" בערוץ הספורט.
בנוסף לתוכניות שבהן השתתפה והנחתה, גם שיחקה בשני פרקים בקומדיית המצבים "השועלים" של yes.
בשנת 2012 השתתפה בפרסומת לבזק לצדו של גידי גוב, עשתה תפקיד בסדרת הדרמה "תמרות עשן" ושיחקה במחזה "אני פה בגלל אשתי".
ב-10 במאי 2012 החלה להגיש את תוכנית הרדיו "אלינה באה לעיר" ברדיו ירושלים, מדי יום חמישי.
באותה שנה החלה ללמוד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ב-2015 השתתפה בפרסומת לישראכרט לצדו של יובל סמו.
במסגרת לימודיה שיחקה בתפקיד ואביס בבכורה העולמית למחזה "מבויש עד תום" מאת חנוך לוין, ובהצגה "יש לי חשק לדוקטור".
שיחקה בתפקיד הראשי בתור שושה בהצגה "שושה", מחזה מאת יצחק בשביס-זינגר, בבימויו של ניר ארז.
בשנת 2016 שיחקה את שרון בסדרה הקומית "האחיות המוצלחות שלי" ב-yes, בבימויו של גורי אלפי.
שיחקה בסרט הקצר "מיומנו של צלם חתונות" בבימויו של נדב לפיד.
הסרט התקבל לפסטיבל קאן במסגרת שבוע המבקרים והוקרן בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
בשנת 2017 החלה להנחות את התוכנית "מיקרו שף" בערוץ הילדים yes Kidz.
באותה שנה, שיחקה בתור הדר בסרטו של קובי מחט "ג'סטה".
בספטמבר 2018 השתתפה בעונה הראשונה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, והגיעה למקום העשירי.
באותה שנה שיחקה בתפקיד משנה בסדרה "יש לה את זה" בקשת 12.
באותה עת לימדה גם תנועה לתיאטרון בסדנאות מקצועיות.
בשנת 2020 השתתפה בעונה השנייה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, במקצה השני והגיעה שוב למקום העשירי.
ב-2020 השתתפה גם בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3" ברשת 13, בה הייתה למודחת השבע-עשרה ולמושבעת השביעית.
בצעירותה ניהלה קשר זוגי ממושך עם הכדורסלן אלישי כדיר, אך ב-2012 נפרדו השניים.
בשנת 2014 היא החלה בתהליך גיור, אך אולצה להפסיק אותו מאוחר יותר על-ידי הרבנות; עקב התנגשות בין ערכי הצניעות ביהדות שנתבקשה לעמוד בהם מראש, לבין לימודי המשחק שבחרה להמשיך בהם באותה עת.
ב-2020 נישאה בחתונה אזרחית לכותב והעורך דור פרי, ולהם בן, שנולד ביולי 2022. מתגוררים ברעננה.
בנובמבר 2023 החלה בשנית בתהליך הגיור – כשבפברואר 2024 לוי סיפרה שהשלימה אותו בהצלחה, ולאחר שהתגיירה אף נישאה לדור פרי בשנית – אך הפעם עשתה זאת בחתונה כדת משה וישראל, באותה עת החזירה את שמה לאלינה, לאחר שהייתה מוכרת כאלין.
אלינוער ברגר (נולדה ב-30 ביולי 1933) היא מתרגמת ומרצה לתולדות האמנות.
אלינוער ברגר (לבית אריאל) נולדה ברמת גן למשפחה ממוצא רוסי.
אביה היה קצין משטרה ואינטלקטואל (ברשותו הייתה אחת הספריות הפרטיות הגדולות בזמנו).
הוא למד משפטים, ובסמוך לסיום לימודיו בשנת 1925 פרש בעקבות אירוע אנטישמי ועלה לארץ ישראל.
אמה למדה בסמינר לגננות של יצחק אלטרמן בקישינייב ועלתה ארצה ב-1926.
אלינוער ברגר גדלה ברמת גן ולמדה בבית הספר התיכון אוהל שם.
אחרי שירותה הצבאי כקצינה נישאה לעזרא ברגר, תעשיין.
היא למדה ציור באופן פרטי אצל ישראל פלדי ואנטון גורביץ, ואחר כך, בסוף שנות ה-60, סיימה תואר ראשון ושני בספרות אנגלית ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב.
החל בשנות ה-70 למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון ובד בבד לימדה שם קורסים בספרות, בהיסטוריה ובתאוריה של האמנות, בעיקר המודרנית.
ברגר לימדה במדרשה עד לפרישתה בשנת 2002. בשנות ה-90 החלה לעסוק בתרגום מאנגלית, מלאכה שנעשתה בהמשך לקריירה שנייה מלאה.
היא מתרגמת ספרות יפה קלאסית ובת זמננו וספרות מסאית.
ב-1989 פרסמה ספר לבני הנעורים, "היומן של אמא", בהוצאת עם עובד.
דניאל דרונדה - ג'ורג' אליוט
נערה פראית - ג'ינו קמאני
חוכמת הכאב - אנדרו מילר
תיק הראיות - ג'ון באנוויל
שנת הבשרים שלי - רות אוזקי
לקרוא בחושך - שיימוס דין
כיסא הקשירה - קתרין הריסון
שאלת ברונו - אלכסנדר המון
ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי - מייקל שייבון
פתרון סופי - מייקל שייבון
שלל פוינטון - הנרי ג'יימס
המכתב הגנוב ואחרים - אדגר אלן פו
חירות של רגע: היומן המקוצר - וירג'יניה וולף
תור הברזל - ג'ון מקסוול קוטזי
ראיונות קצרים עם גברים נתעבים - דייוויד פוסטר וואלאס
המפלים - ג'ויס קרול אוטס
היא אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1932) במשחה ל-100 מטר גב ושיאנית עולם.
הולם, שיחקה את ג'יין בסרט "נקמת טרזן" לצידו של גלן מוריס.
הולם נולדה בברוקלין, ניו יורק, אביה היה כבאי.
היא החלה לשחות בגיל צעיר מאוד וכבר בגיל 13 זכתה בתואר אליפות ארצות הברית הראשון שלה.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיימה הולם במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:24.4 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה מארי בראון מהולנד (1:22.0 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:23.6 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה הולם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.4 דקות, לפני בוני מילינג מאוסטרליה (1:21.3 דקות) וואלרי דייוויס מבריטניה (1:22.5 דקות).
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:18.3 דקות.
אותה שנה נבחרה הולם לאחת מ-13 כוכבות הקולנוע המבטיחות ביותר של WAMPAS Baby Star (Western Association of Motion Picture Advertisers ), לצידן של ג'ינג'ר רוג'רס וגלוריה סטיוארט.
אל אולימפיאדת ברלין (1936) הגיעה הולם כמועמדת לניצחון וכאישה נשואה משנת 1933 לארט ג'ארט (זמר ומנהל להקת "קוקונט גרוב"), אך היא הושעתה מנבחרת ארצות הברית לאחר שהשתתפה במסיבת קוקטייל ושתתה שמפניה בספינה בדרך לגרמניה.
למרות זאת היא נישארה בברלין ועבדה בשרות הידיעות הבינלאומי בדיווח על המשחקים האולימפיים.
לאחר חזרתה היא הפכה למקצוענית.
לצד הקריירה הספורטיבית שלה היא שיחקה בשנת 1938 בסרט הקולנוע ניקמת טרזן לצידו של גלן מוריס אלוף אולימפי בקרב עשר.
בנוסף היא השתתפה ב-4 סרטי קולנוע שבהם גילמה את עצמה.
בשנת 1939 הולם התחתנה עם בילי רוז, לאחר שהתגרשה שנה קודם לכן מג'ארט שטען שהיא הביכה אותו במסע לברלין.
היא נתנה 39 הופעות במשך כשבוע במופע של בעלה רוז, אקוואקייד (מופע של מוזיקה ריקודים ושחייה), לצידם של ג'וני וייסמילר, באסטר קראב (אלופים אולימפיים ושחקני קולנוע) ואסתר ויליאמס.
בשנת 1954, התגרשה הולם מרוז וקיבלה מזונות על סך 30,000 דולר בשנה, בסכום כולל של 200,000 דולר, ששולמו ב 10 תשלומים לשנה, על פי הניו יורק טיימס.
מספר חודשים מאוחר יותר היא נישאה לתומאס וואלן, מנהל קידוחי נפט.
הולם ניפטרה במיאמי ממחלת כליות בגיל 90.
הולם קבעה 7 שיאי עולם בסגנון הגב וזכתה ב-29 תוארי אליפות ארצות הברית, מהם 9 בסגנון מעורב אישי.
בשנת 1966 זכתה הולם להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אלינור גרטי-סביל הייתה שחיינית אמריקאית.
פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, זוכת ארבע מדליות אולימפיות, מהן שתיים זהב ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר חופשי.
הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בהונולולו שבהאוואי ב-7 באוגוסט 1929 זכתה גרטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:09.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתל לאקי (1:10.0 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 3 שבועות ונשבר על ידי אוסיפוביץ (1:09.4 דקות).
בשנת 1992 זכתה גרטי להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אלינה לבשין היא שחקנית קולנוע גרמניה, הידועה בתפקידה הראשי בסרט נערות קרב.
לבשין נולדה בעיר אודסה שבאוקראינה, בתקופה שהייתה חלק מברית המועצות.
כשהייתה בגיל שש, עברה עם משפחתה מברית המועצות לגרמניה.
בין השנים 2006 עד 2010 למדה לבשין משחק, בקולג' לסרטים וטלוויזיה "Konrad Wolf" שבפוטסדאם.
לבשין הייתה אחת הדמויות המרכזיות בסדרת הפשע הטלוויזיונית "Im Angesicht des Verbrechens" (לנוכח הפשע), סדרה אשר זכתה בפרס הטלוויזיה הגרמנית "Deutscher Fernsehpreis" בשנת 2010.
בשנת 2011, בהקרנת הבכורה של הסרט "נערות קרב", שנעשתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסאו פאולו, זכתה לבשין בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה הראשי בסרט.
בשנת 2013 שיחקה לבשין במיני-סדרה מבית ZDF; "דור מלחמה" אודות מלחמת העולם השנייה.
לאחר נישואיה, מתגוררת לבשין בברלין עם בעלה ובתה הקטנה שנולדה בדצמבר 2011.
אלינה פושקאו (ברומנית: Alina Pușcău, נולדה ב-17 בנובמבר 1981) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית רומנייה.
פושקאו ב-17 בנובמבר 1981 נולדה בבוקרשט, רומניה.
בשנת 1998 זכתה בתחרות העולמית מראה השנה של עלית, היא דגמנה ל-גאפ ולויקטוריה'ס סיקרט והופיע על שער המגזין פלייבוי והיא שיחקה תפקיד קטן בסרטים "הפנטזיה של הל" (2001) ו"קונאן הברברי" (2011) לצד ג'ייסון מומואה.
כזמרת, הקליטה את הסינגל "".
פושקאו הייתה בת זוגו של הבמאי ברט ראטנר עד לפרידתם ב-2010. ניהלה בעבר מערכת יחסים עם וין דיזל.
אלינה לואנסון (ברומנית: Elina Löwensohn; נולדה ב-11 ביולי 1966) היא שחקנית אמריקאית-רומנייה.
לאחר מות אביה, ניצול שואה יהודי, היגרה עם אימה לארצות הברית, שם פתחה אמה בשביתת רעב כדי לקבל עבורה אשרה.
לאחר סיום התיכון, לואנסון למדה משחק בניו יורק ושיחק בכמה הפקות תיאטרון מצליחות.
בשנת 1993 היא גילמה את תפקיד דיאנה רייטר בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר".
ב-1994 שיחקה בפרק בסדרה "סיינפלד" כמתעמלת היוצאת עם ג'רי.
בשנה זו גם שיחקה את תפקיד נדיה בסרט הערפדים "נדיה".
ב-1995 שיחקה בסרט "אנטוניה שלי" המבוסס על הרומן בעל אותו שם.
ב-1997 שיחקה בסרט הקומדיה "אני, אמא והמאפיה היהודית".
ב-1998 שיחקה בסרט "חכמת התנינים" לצד ג'וד לאו.
ב-2005 שיחקה בסרט "מים אפלים".