tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניגוד לזרם המרכזי של היסטוריונים של ארצות הברית בתקופה המודרנית, המפרידים בין היסטוריה תרבותית והיסטוריה דיפלומטית, רובין נמנה עם ראשוני החוקרים המשלבים בין שני הזרמים ואשר טוענים כי לא ניתן להבין את יחסי החוץ של ארצות הברית מבלי להבין את השינויים התרבותיים שחלו בתוכה.
בספרו האחרון "The Cold World They Made", שיצא בהוצאת אוניברסיטת הרווארד, כותב רובין כי מדיניות החוץ של ארצות הברית במאה ה-21 היא שעתוק של מדיניות החוץ הבין-גושית של שנות ה-50 וה-60 תחת איום פצצת האטום הסובייטית.
מדיניות זאת, הוא טוען, נמשכה ללא הבדל בין נשיאים, מפלגות או נטיות פוליטיות והיא תקפה גם בימינו.
רונלד קירק הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית.
יליד אוסטין בירת טקסס, קירק בוגר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנים 1994–1995 כיהן קירק כמזכיר המדינה של טקסס, עד שנבחר לראשות עיריית דאלאס.
בתפקיד זה כיהן בשנים 1995–2002 והיה האמריקאי-אפריקאי הראשון לכהן בשני תפקידים אלו.
הוא התמודד לסנאט של ארצות הברית ב-2002, אך הובס על ידי יריבו הרפובליקני ג'ון קורנין.
אחרי תבוסתו, היה קירק כשותף במשרד עורכי הדין "וינסון ואלקינס" ביוסטון ועבד כשדלן עבור החברות "מריל לינץ'" ו"פיוצ'ר אנרג'י אחזקות".
קירק הועמד לתפקיד נציב הסחר של ארצות הברית בידי הנשיא ברק אובמה ב-18 במרץ 2009, ומינויו אושר על ידי הסנאט ברוב של 92 מול 5 מתנגדים.
ב-22 בינואר 2013 הודיע קירק כי יעזוב את התפקיד.
קירק נולד באוסטין שבטקסס והיה הצעיר מבין שלושת אחיו; אביו היה עובד שירות הדואר של ארצות הברית והמשפחה הייתה פעילה מבחינה פוליטית.
הוא גדל בקהילה שהייתה אפריקאית-אמריקאית בעיקרה, ולמד בבתי הספר הציבוריים של אוסטין.
במהלך לימודיו התיכוניים התלבט כמנהיג, ונבחר לנשיא מועצת התלמידים בשנת לימודיו האחרונה בבית הספר התיכון על-שם ג'ון ה.
ריגן, שייצג את טקסס בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך המאה ה-19.
את לימודיו הגבוהים עשה במכללת אוסטין, שם היה בוגר במדע המדינה וסוציולוגיה ב-1976. לאחר מכן הוסיף ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
עם קבלת תואר הדוקטור שלו ב-1979, התמקצע קירק בתחום המשפט עד 1981, השנה בה החל לעבוד במשרדו של הסנאטור לויד בנטסן מטקסס.
ב-1983 שב קירק לטקסס כשדלן בבית המחוקקים של טקסס.
תחילה התמחה כעורך דין בעיריית דאלאס, ולאחר מכן במשרד עורכי דין.
ב-1994 שימש קירק כמזכיר המדינה של טקסס תחת המושלת, אן ריצ'רדס.
בשנה שלאחר מכן, התמודד קירק לראשות עיריית דאלאס מטעם המפלגה הדמוקרטית.
עם תמיכת הקהילה העסקית של דאלאס וחברים משפיעים בקהילה האפרו-אמריקאית בעיר, קירק היה ניהל מסע בחירות מוצלח ונבחר לראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון של דאלאס, טקסס, וזכה ב-62% מכלל קולות המצביעים.
במהלך כהונתו הציע את "תוכנית דאלאס", חזונו ל-25 השנים הבאות, שכללה את "מיזם נהר טרינטי" השנוי במחלוקת, תוכנית בעלות של 246 מיליון דולר אמריקני, שקראה לייסד רשת של פארקים וכבישים במישור ההצפה של נהר טריניטי.
הוא גם דחף להקמת אמריקן איירליינס סנטר, שעל פתיחתו פיקח ב-2002.
ב-1999, נבחר קירק מחדש לראש עיריית דאלאס כשהוא זוכה ל-74% מהקולות, בניצחון מוחץ.
בשנת 2001 התפטר קירק מראשות העירייה על מנת להתמודד למושבה הריק של טקסס בסנאט של ארצות הברית, שהתפנה עם עזיבתו של פיל גרהאם.
הוא התמודד מול התובע הכללי של טקסס לשעבר, ג'ון קורנין; קירק הפסיד כשהוא זוכה ל-43% מהקולות בעוד קורנין זכה ל-55%.
רון אהרון קוּבִּי (נולד ב-17 בינואר 1972) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר ראש העיר טבריה.
קובי עודד הפעלה של עסקים ותחבורה ציבורית בשבת בטבריה והתפרסם בתקשורת הארצית גם בשל התבטאויותיו נגד החרדים המתגוררים בטבריה.
ב עמד בראש מפלגת "הימין החילוני", שקיבלה כאלפיים קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
נולד בטבריה לרינה ולמיכאל (מיכה) קובי.
סבו מצד אביו היה מכלוף קובי, ששימש כמורה וכחבר המועצה הדתית בטבריה.
אביה של סבתו רבקה היה הרב אליהו ילוז - אב בית הדין של טבריה.
למד בבית הספר המקיף "עמל".
שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים ובשירות המילואים בחטיבת הצנחנים הסדירה.
למד הוראה ותואר ראשון בחינוך במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב.
שימש מנכ"ל חברת "בארקה סחר בע"מ", והיה יזם ואיש עסקים בתחומי האנרגיה והכימיקלים.
שימש יו"ר עמותת עורב צנחנים של גדס"ר צנחנים 35 ועמד בראש פרויקט תמיכה במשפחות מצוקה של לוחמי חטיבת הצנחנים.
הקים והוביל את ארגון רמ"ח – רפואה משלימה בחירום.
בשנת 2011 הקים קובי את פורום "מרימים את טבריה מהקרשים".
במסגרת זו העלה שידורים חיים ברשת החברתית פייסבוק, שבהם שטח את חזונו לעיר.
ב-2012 נעצר על ידי משטרת טבריה בחשד שאיים על ראש העיר זוהר עובד והטריד אותו.
ב-2013 התמודד על ראשות עיריית טבריה מול יוסף בן דוד וחבר הכנסת לשעבר ציון פיניאן, אך הפסיד ולא עבר את אחוז החסימה למועצה.
ב-2017 נתבע קובי על ידי יו"ר מפלגת דגל התורה בטבריה, דוד אוחנה, בטענה כי קובי הכפיש את שמו לאורך תקופה ארוכה בקבוצת הפייסבוק שלו.
ב-30 ביוני 2022 בית משפט השלום בתל אביב קיבל חלקית את התביעה וחייב את קובי לפצות את אוחנה ב-40,000 ש"ח.
ב-2018 התמודד בשנית לראשות העירייה מול בן דוד ופיניאן.
גם כאן עשה שימוש רב ברשתות החברתיות.
קובי הציג קו אנטי-חרדי מוצהר שעורר סערה והתנגדות ולעיתים אף לאלימות מצד מתנגדיו.
ב-30 באוקטובר 2018 ניצח בבחירות, לאחר שזכה ב־45.3% מקולות הבוחרים.
עם זאת, הוא התקשה בהקמת קואליציה במליאת מועצת העיר ובהעברת התקציב העירוני במליאה.
מספר ימים לאחר הבחירות, בריאיון לגלי צה"ל, אמר קובי כי הוא "רוצה שהחרדים ימשיכו להתפתח - מחוץ לטבריה" וכי "כיום החרדים בטבריה הם 22%, אסור שיגיעו ל-30%" ועורר סערה.
בפברואר 2019 קידם קובי נסיעה בשבת של אוטובוס מטעם עמותת "נוע תנוע", בשיתוף עם העירייה, משכונות העיר למרכזה.
קובי הכריז שהנסיעות בשבת ימשיכו באופן קבוע, אולם בפועל נפסקה פעילות האוטובוס לאחר שבת אחת.
המשטרה העלתה את דרגת האבטחה סביבו והוצמד לו מאבטח מסביב לשעון.
ימים לאחר החלטת המשטרה, נמצא כי מודעת איום שיוחסה להערכת הסיכון כוזבת ומקורה בתומכיו.
במרץ 2019 נעצר חשוד, בפרסום איום על חייו בפייסבוק.
באפריל 2019 אמר קובי שישנם בטבריה "22% חרדים שרוצים לסחוט ולחלוב את הקופה הציבורית.
ארנונה בקושי משלמים, אבל לטנף את העיר – מטנפים".
ניסיונותיו של קובי לאשר את תקציב העירייה כשלו, ומשרד הפנים הזהירו שאם לא יאושר התקציב עד 30 ביוני 2019, עלולה להסתיים כהונתו.
מועצת העיר לא אישרה את התקציב במועד, גם לאחר הארכה.
הוא עתר לבג"ץ, והשר דרעי קיבל את המלצות השופטים בדיון לקיים את השימוע לאחר הבחירות.
במקביל ביטל דרעי החלטה קודמת לפזר את מועצת העירייה.
קובי עתר שוב לבג"ץ נגד צעד זה, ומשך את העתירה בעקבות המלצת השופטים.
בהמשך עתר קובי לבג"ץ בטענה לניגוד עניינים של דרעי בנושא.
בתגובה יזם דרעי את העברת סמכויותיו בנושא זה לשר זאב אלקין.
באוקטובר 2019 הורה קובי לעובדי עיריית טבריה לאסוף אשפה בשכונות חרדיות בשבת.
ב-13 בינואר 2020 החליט השר אלקין להדיח את קובי מראשות העירייה ולפזר את מועצת העירייה.
ב-17 בפברואר 2020, דחה בג"ץ את עתירתו של קובי בעניין.
באוגוסט 2023 שודרה בכאן 11 סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "טבריה – מתחת לקו האדום" המסקרת את הפוליטיקה העירונית ואת רון קובי בפרט.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-27 בפברואר 2024 רץ קובי פעם נוספת לראשות עיריית טבריה מול 3 מתמודדים יוסי נבעה, יצחק אביב, ודוד שטרית.
והפסיד ליוסי נבעה מועמדם של החרדים והדתיים בעיר לאחר שקיבל מעל 51.8% מכלל הקולות.
קובי הגיע למקום שלישי עם סך של 22.9% מהקולות.
רשימתו "מרימים את טבריה" קיבלה 19% מסך הקולות.
ביולי 2024 הוצא נגד קובי צו לפתיחת הליך חדלון פרעון ובאוגוסט הוכרז כפושט רגל.
בספטמבר 2024, לאחר שלא ערער על החלטה ועקב סעיף 120 לפקודת העיריות, הוצא לקובי מכתב הדחה ממועצת העיר.
ביוני 2019 הודיע קובי שירוץ לכנסת בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
ב-16 ביוני הקים מפלגה בשם "הימין החילוני".
לדבריו, מפלגתו תהווה אלטרנטיבה למפלגת "ישראל ביתנו" ותייצג את הימין החילוני.
הקמפיין לווה בשידורים חיים בפייסבוק מדי ערב.
במהלך הקמפיין הוציאה העירייה צו הריסה למבני אירוח שנבנו במתחם קבר רחל אשת רבי עקיבא שבעיר, וכן ביקר בריכוזי חרדים בירושלים, בני ברק ועוד, תוך שהוא מתעמת עם חרדים בשידור חי בפייסבוק.
המפלגה קיבלה 2,395 קולות (0.05%), מתוכם 469 מטבריה, ולא עברה את אחוז החסימה.
מאוחר יותר טען כי לא התכוון לרוץ לכנסת וכי תכלית הריצה הייתה לפגוע בליברמן.
בבחירות לכנסת ה-23 הודיע על תמיכה באביגדור ליברמן, יו"ר ישראל ביתנו, לאחר שבבחירות הקודמות האשים אותו בבגידה בימין.
בשנת 2017 הגיש מבקר עיריית טבריה בני אליהו תביעת דיבה נגד רון קובי על פרסומים שפרסם נגדו בדף הפייסבוק "מרימים את טבריה מהקרשים" אותו הוא מנהל.
תביעת הדיבה נסגרה לאחר שמבקר העירייה ביקש לעזוב את התפקיד בתמורה לפסיקת פיצויים על ידי מבקר המדינה ולאחר שמבקר המדינה פסק על פיצויים בסך של 876,000 ששולמו מקופת העירייה.
באותה שנה הגיש ראש העיר דאז יוסי בן דוד תביעת פיצויים ע"ס של 800,000 נגד רון קובי.
בפסק הדין לעניין החבות, פסק ביהמ"ש כי רון קובי הוציא דיבתו של יוסי בן דוד ב-37 פוסטים ברף הגבוה מתוך 58 פוסטים שרון קובי פרסם.
ב-21 הפרסומים הנוספים קבע בית המשפט כי הגם שעקב היותו של בן דוד ראש עיר הרי אינה פוסקת דיבה לעניין החבות יש בפרסומים אלה כדי להעיד על האיש (רון קובי).
נכון להיום טרם נפסק גובה הפיצויים.
בפסק הדין קבעה השופטת כי "הפרסומים לא נעשו בתום לב אלא בכדי להבעיר אש (ת"א 41071-08-17).
בשנת 2018 הגיש חבר מועצת עיריית טבריה דוד אוחנה תביעת דיבה נגד רון קובי, אחיו אפרים קובי ואשת אחיו רונית קובי בשל פרסומים שונים שפרסם בגנותו ובגנות החרדים (ת"א 45804-10-17).
בית המשפט קבע כי "הנתבע לא הוכיח שפרסומיו היו אמת ואף לא הוכיח כל תום לב בפרסומיו.." בפסק הדין נקבע כי הנתבעים ישלמו פיצויים לתובע בסך של 40,000 ש"ח ובשכ"ט בסך של 10,000 ש"ח.
על פסק דין זה הגיש דוד אוחנה ערעור על גובה הפיצויים.
בשנת 2018 הגיש חיים חליוה, בעלים ועורך בפועל של המקומון "כוכב הצפון" תביעת דיבה נגד קובי, עקב פוסטים נגדו שפרסם קובי בפייסבוק.
במרץ 2023 קיבל בית משפט השלום בטבריה את התביעה, ופסק שעל קובי לשלם לחליוה פיצוי בסך 416 אלף ש"ח, בתוספת 40 אלף ש"ח הוצאות משפט (ת"א 25472-06-18)..
בפסק הדין קבעה השופטת כי "מדובר בהשתלחות פוגענית ומשפילה".
ביולי 2024, עקב אי עמידתו של קובי בתשלום הפיצויים שנקבעו בפסקי הדין, הוצא נגד קובי צו לפתיחת הליך חדלון פרעון.
בעבר היה נשוי לשירילי, בת קיבוץ נגבה, אב לשלושה.
גרושתו וילדיו מתגוררים בתל אביב.
בשנת 2001 הגישו שכניו של רון קובי ברחוב בארי 49 בתל אביב תביעת פינוי נגד רון קובי ומשפחתו בשל בנייה ללא היתר בחזית ביתם.
במהלך הדיונים התברר כי מדובר בעבירות בנייה.
בפסק הדין קבע בית המשפט כי על רון קובי לפנות את החצר אליה פלש אולם קבע גם כי היות שהקומה המפולשת אינה שייכת לדיירים אלא לחברת נווה גד בקשתם להריסת הבנייה נדחית.
בשנת 2002 הגישה חברת נווה גד נגד רון קובי ובני משפחתו תביעת פינוי, דרישה לסילוק יד ותשלום דמי שימוש בשל אי קבלת הסכמת הבעלים.
במסגרת הדיונים הגיעו הצדדים לפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
עקב תלונות הדיירים ביצעה עיריית תל אביב ביקורת במקום ומצאה כי ישנן עבירות של בנייה ללא היתר.
עקב כך הוציאה העירייה צו הריסה למבנה בו מתגוררים רון קובי ובני משפחתו.
במהלך שנת 2018 הוגשו נגד רון קובי תלונות על אי ביצוע ההריסה ועל עבירת שימוש אסור.
בחודש מאי 2019 קבע מהנדס מטעם עיריית תל אביב הקומה המפולשת נסגרה ללא היתר וכי בעבר הוצא צו הריסה למבנה שלא בוצע.
עקב עבירות הבנייה שביצע ניתקה העירייה את החשמל לדירה שנבנתה ללא היתר אולם רון קובי חיבר את הדירה בשנית ובשל כך נותק החשמל בחודש אוקטובר 2020 "ניתוק אגרסיבי".
בתחילת 2023 הוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות הבנייה.
רון פרומר (נולד ב-1959) הוא איש צבא, פוליטיקאי ואיש עסקים ישראלי, כיהן כראש עיריית נהריה בין 2003 ל-2005.
עם גיוסו לצה"ל, התנדב לשייטת 13, שבה התקדם בשרשרת הפיקוד והגיע עד לתפקיד סגן מפקד השייטת בדרגת סגן אלוף.
הוא השתתף בעשרות מבצעים, חלקם עדיין חסויים, ובין השאר בהשתלטות על האונייה קארין איי.
לנהריה הגיע ב־1986 בעקבות נישואיו לבתו של יואל רוזנבלט (התינוק הראשון שנולד במושבה נהריה).
יחד עם חמיו ניהל את מלון "רוזנבלט" בעיר שבבעלות המשפחה.
בבחירות ב-1998 התמודד לראשות עיריית נהריה בראשות סיעת "נהריה נטו" מול ראש העיר הוותיק ז'קי סבג.
פרומר קיבל כ-17% מן הקולות, והיה יו"ר האופוזיציה במועצת העיר.
בבחירות ב-2003 התמודד שוב מול סבג.
במהלך מערכת הבחירות, נתלו בעיר מודעות אבל שבישרו על מותו כביכול של פרומר.
פרומר גבר על סבג ונבחר לראשות העיר.
סבג עתר לבית המשפט המחוזי בחיפה בטענה כי פרומר ניצח בזכות שוחד, לאחר שהמתמודדים מולו קיבלו ממנו הבטחה למנות את אנשיהם לתפקידים בעירייה בתמורה לוויתור על התמודדות.
ב-2005 קיבל בית המשפט את העתירה ופסק לקיים בחירות חוזרות, לאחר שקבע שההסכמים של פרומר היו בלתי חוקיים.
בבחירות החוזרות שנערכו בדצמבר הפסיד לסבג בהפרש זעום של 107 קולות (47.4 אחוז מהקולות).
ב-2008 הוא הורשע גם בהליך פלילי בשוחד, איום ואי-פרסום הסכמים על-פי חוק הבחירות לרשויות המקומיות.
בעקבות הרשעתו התפטר ממועצת העיר.
הוא נידון ל-20 חודשי מאסר על תנאי וקנס על סך 35,000 שקלים.
בפסק דינה התחשבה השופטת בתרומתו למדינה במסגרת שירותו הצבאי ובעירייה.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה פנה פרומר לעיסוק בעסקים.
נשוי לטלי ואב ל-4 בנות.
השתתף באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024).
אחותו הצעירה לאה פולונסקי, אף היא שחיינית מצטיינת ואלופת ישראל בשחייה.
בצעירותו השתתף בחוגים של ג'ודו, ריקודים סלוניים, וכדורגל.
הוא מתאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתם של חנן שטרלינג ופקה נוקד ומחזיק במספר רב של שיאי ישראל לילדים ונוער.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2016 סיים פולונסקי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 2:21.17 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2017 זכה פולונסקי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.76 דקות, אחרי יעקב טומרקין ממכבי אשדוד (2:01.40 דקות) ואלון שמי מהפועל עירוני הוד השרון (2:05.62 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.34 דקות.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בגיור שבהונגריה בשנת 2017 זכה פולונסקי במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם דוד גרצ'יק, גל כהן גרומי ומיכאל סמירנוב בתוצאה של 3:46.60 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.91 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.07 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.51 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:18.41 דקות, 10 מאיות השנייה ממדליית ארד, במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.71 דקות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:47.98 דקות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.28 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 50.24 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בקאזאן שברוסיה זכה פולונסקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לנוער של 1:59.98 דקות, אחרי אפוסטולוס פאפאסטמוס מיוון (1.59.93 דקות) ולפני גל כהן גרומי מישראל שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 2:00.48 דקות.
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא נוער חדש של 2:01.32 דקות, שיפור לשיא הטרי בן השבוע של כהן גרומי (2:01.47 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא נוער חדש של 2:16.41 דקות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של איליה גלדישב (2:16.78 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט זכה פולונסקי ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא נוער חדש של 2:16.15 דקות, לפני יבגני ממין (2:17.67 דקות) ואמרי גניאל (2:17.72 דקות), שניהם מהפועל דולפין נתניה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.16 דקות, לפני איתי גורביץ' מהפועל ירושלים (2:01.91 דקות) וגל כהן גרומי (2:02.07 דקות).
מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.60 דקות, אחרי איתי גורביץ' (4:22.66 דקות) ולפני יובל ספרא מהפועל עמק יזרעאל (4:24.95 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:02.81 דקות.
מקום רביעי באליפות העולם לנוער
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף אוגוסט הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא נוער חדש של 1:59.84 דקות ובהישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי באירוע זה ו-17 מאיות השנייה איטי מהקרטיריון האולימפי.
בתחרות שנערכה באמסטרדם בדצמבר קבע פולונסקי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא נוער חדש של 1:59.45 דקות ובכך קבע את הקריטריון האולימפי ובמשחה ל-200 מטר חזה שיא נוער חדש של 2:14.22 דקות.
באליפות אירופה שנערכה במאי הוא סיים ביחד עם דניס לוקטב, אנדראה מורז ואנסטסיה גורבנקו במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 7:32.96 דקות.
באולימפיאדת טוקיו, התחרה פולונסקי בשלושה משחים.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום ה-26 בתוצאה של 1:58.95 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום ה-27 בתוצאה של 4:21.50 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 1:57.99 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן 13 השנים של גל נבו (1:58.25 דקות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 1:58.31 דקות ועלה מהקום החמישי לשלב חצי הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.05 דקות.
בתחרות שנערכה בסן אנטוניו ב-1 באפריל 2024 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:00.24 דקות, אחרי דניס פטרשוב יהודי מקירגיסטן (59.83 שניות) וניק פינק מארצות הברית (1:00.03 דקות), שיפור לשיא בן השנתיים של כריסטיאן פיצ'וגין (1:00.33 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד ביוני הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
נוסף לכך, הוא קבע במשחה ל-100 מטר חזה בשלב המוקדמות שיא ישראלי חדש של 1:00.07 דקות ועלה מהמקום השלישי לשלב חצי הגמר, שבו הוא פסל.
באולימפיאדת פריז סיים במקום 16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.37 דקות.
בשלב המוקדמות קבע שיא ישראלי חדש של 1:00.00 דקות.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשלב המוקדמות סיים בתוצאה 1:58.30 דקות, העפיל לשלב חצי הגמר סיים בתוצאה 1:58.89 דקות ולא עלה לגמר.
רונלד ג'ק רייט היה פוליטיקאי רפובליקני אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת טקסס.
רונלד ג'ק רייט נולד ב-8 באפריל 1953 במחוז צ'רוקי שבטקסס, בנם של פגי דרלין (לבית פאוור) וג'ורג' ויליס רייט.
בשנת 1971 השלים רייט לימודים תיכוניים בתיכון אייזל.
במשך שנתיים למד פסיכולוגיה, מדע המדינה והיסטוריה באוניברסיטת טקסס בארלינגטון.
בשנים 2000–2008 היה רייט חבר במועצת העיר ארלינגטון, מתוכן היה אף ראש העירייה (2008-2004).
לאחר מכן היה עוזרו של חבר הקונגרס ג'ו ברטון עד 2009. בין השנים 2009–2011 היה רייט ראש הסגל של ברטון.
ב-2011 מונה לשמאי המיסים של מחוז טרנט, ומילא תפקיד זה עד 2018.
במהלך בחירות 2018 גבר רייט על ג'אנה סנצ'ז, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית שהתקיימו במחוז הקונגרס השישי של טקסס, וזכה ב-52.9% מקולות הבוחרים.
ביוני 2019 פרסמה חברת "Reproaction", קבוצה הפועלת למען הזכות להפיל, סרטון ובו נראה רייט מצהיר כי על נשים "להיענש באופן מוחלט" על ביצוע הפלות עצמיות, משום שלשיטתו ביצעו רצח.
ביולי אותה שונה הודיע רייט כי אובחן כחולה בסרטן הריאות.
בשנה שלאחר מכן, סדרה של סיבוכים רפואיים בעקבות טיפולי רדיותרפיה שעבר הובילו לאשפוזו.
בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק בנימוק שלטקסס אין זכות עמידה בערעור על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
ב-21 בינואר 2021 הודיע רייט כי אובחן חיובי למחלת נגיף קורונה 2019. לאחר שרעייתו והוא אושפזו בדאלאס במשך שבועיים, הכריעה אותו המחלה ב-7 בפברואר, ובכך נעשה לחבר הקונגרס המכהן הראשון שנפטר כתוצאה מהמחלה.
רון שלום, הידוע בכינוי הרון הרון מעג'ור (נולד ב-26 בספטמבר 1963), הוא קומיקאי, שדרן רדיו, שחקן ודי ג'יי ישראלי.
במשך כ-26 שנה השתתף בתוכנית הרדיו דידי לוקאלי לצידו של דידי הררי.
נולד בקריית אונו למשפחה מסורתית חילונית.
לאחר שחרורו מהצבא עבד מספר שנים כדי ג'יי, ודרך עבודתו הכיר את דידי הררי.
למד קורס רדיו באולפני גבע בגבעתיים.
בשנות התשעים התחתן בפעם הראשונה ולזוג נולדו בן ובת.
בספטמבר 2013 נישא למנור שבת, בתו של שלומי שבת.
בשנים 1998–2024 השתתף מדי יום בתוכנית דידי לוקאלי לצידו של דידי הררי ב-103fm.
שם גילם בעיקר את הדמות 'הרון הרון מעג'ור', שאותה בנה לפי נהג משאית בשם אהרון יעקב מהיישוב עגור, וכן דמויות נוספות כמו 'זוהר בלבול', 'שישקו' ו'קיקה המתווך'.
עם השנים שודרו בתוכנית למעלה מאלף מתיחות שביצע.
במשך שלוש עונות השתתף כאורח קבוע בתוכנית הטלוויזיה "בטברנה" עם שמעון פרנס.
כן הופיע בתוכנית הלייט נייט "מופע לילה" בערוץ 2 עם הררי.
ב-2013 התמודד כמשתתף VIP בשעשועון כלוב הזהב.
ב-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה להרוג את הסבתא.
ב-2024, עם עזיבתו של הררי את תחנת הרדיו, הופסקה התוכנית "דידי לוקאלי".
שלום החל לשדר במקומה את התוכנית "שניים עד ארבע" לצידו של יואב כהן.
רונלד (רון) צווייג (נולד ב־1949) הוא היסטוריון ישראלי, העומד בראש מרכז טאוב ללימודי ישראל באוניברסיטת ניו יורק.
את לימודיו האקדמיים הוא החל באוניברסיטת סידני המערבית, ואת הדוקטורט השלים בשנת 1978 באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
עם סיום הלימודים שימש כחוקר-עמית באוניברסיטת אוקספורד ולאחר מכן כחוקר אורח באוניברסיטת ברנדייס.
בשנת 2004, עם הקמתו של מרכז טאוב ללימודי ישראל באוניברסיטת ניו יורק, הוזמן לעמוד בראש המרכז והעביר את עיקר פעילותו לשם.
בין שאר תפקידיו בשנים האחרונות, משמש צווייג חבר בצוות ההיסטוריונים המייעץ לארכיון הלאומי של ארצות הברית.
מחקריו של פרופ' צווייג מתמקדים בתקופת השואה ובארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, והוא המחבר והעורך של ספרים ומאמרים רבים בנושאים אלו.
רון פולמן (נולד ב-16 בפברואר 1963) הוא פיזיקאי ופעיל חברתי ישראלי.
פולמן משמש כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והוא עומד בראש קבוצת השבב האטומי באוניברסיטה, ספרו "מבחן האדם" (The Human Test) פורסם ב-2025.
פולמן, נולד בתל אביב לאהובה (לובה) גורדון ילידת רוסיה וישעיהו פולמן יליד פולין.
אימו של פולמן, נמלטה בקושי רב יחד עם משפחתה מהעיר מינסק כאשר הצבא הנאצי החל מתקדם לאזור, וניסתה יחד עם משפחתה, להגיע לארץ ישראל על גבי ספינת הפליטים האקסודוס אך הבריטים החזירו אותם לגרמניה.
בשנת 1998, קיבל פולמן את תואר הדוקטורט שלו ממכון ויצמן, כאשר את המחקר עצמו עשה במאיץ שבז'נבה (CERN).
בשנים 1999–2000, שימש כפוסט דוקטורנט באינסברוק.
בין השנים 2000–2003, כיהן כחוקר באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה.
פולמן הוא פעיל חברתי בנושאי זכויות אדם, זכויות בעלי חיים, צדק חברתי, שלום וקיימות סביבתית.
אביו של פולמן הוא ניצול מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, שם קועקע המספר B-1367 על זרועו.
פולמן, קעקע על זרועו העתק מדויק של מספרו של אביו.
עבור פולמן, מספרו של אביו תמיד היה סמל ותזכורת שהוא עצמו, כמו שאר בני האדם, צרכים לשאוף להיות אנשים טובים יותר.
זכויות אדם – פולמן הוא חבר באמנסטי אינטרנשיונל מזה מספר עשורים.
בשנות ה-90, היה יו"ר הסניף הישראלי בארגון.
הוא ניסח ותמך בהצעה לכוח בינלאומי להתערבות צבאית במקרה של רצח עם.
פולמן ארגן קמפיינים, הפגנות ופעולות מיוחדות, כגון משלוחי סיוע לאפריקה בעקבות רצח העם ברואנדה.
קיימות סביבתית – פולמן לקח חלק במספר פעולות כדי לשמר את הסביבה, כגון ההשתלטות בלב ים של ארגון גרינפיס על אוניית פסולת במפרץ חיפה שעמדה להטיל בוצה רעילה ממפעלי המפרץ.
צדק חברתי – פולמן פועל לשיפור שוויון חברתי באמצעות חינוך.
בשנות ה-80, התנדב כמורה בירוחם, הוזמן על ידי תוכנית פר"ח לכתוב ספר מדריכים למורים להגברת המוטיבציה בקרב התלמידים ללמוד מדעים, כתב תסריט ושיחק בתוכנית טלוויזיה העוסקת במדעים ונועדה להעלות את המודעות לחינוך מדעי ופעל לקידום ירידי מדע.
פולמן היה חבר בוועד המרכז האוניברסיטאי לקידום חינוך וקריירה בקרב הבדואים בנגב וכיום הוא מתנדב בארגון הל"ל.
פולמן הוא פרופסור לפיזיקה קוונטית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם הוא עומד בראש קבוצת ה-Atom Chip.
הוא המייסד והמנהל הראשון של המרכז האוניברסיטאי למדע וטכנולוגיה קוונטית, והמייסד והמנהל הראשון של המרכז לננו-פבריקציה (לייצור שבבים).
פולמן הוא אחד מממציאי השבב האטומי, הוא וקבוצתו גם היו הראשונים לממש אינטרפרומטר שטרן-גרלך מלא.
קבוצת השבב האטומי חוקרת גם את הקשר שבין תורת הקוונטים לתורת היחסות הכללית (גרביטציה).
מעבר לפיזיקה קוונטית,פולמן גם עוסק בחיפוש אחר פיזיקה חדשה (למשל בחיפוש אחר Dark Matter חומר אפל).
בשנת 2011 הוא קיבל את הפרס ע"ש Willis Lamb ובשנת 2013 זכה במלגת מילר לפרופסור אורח בברקלי.
בשנת 2021 קיבל את פרס הקירות הנופלים בברלין ובשנת 2023 היה בין 11 זוכים בעולם למענק מחקר עבור ניסוי שיכול לשנות את הבנתנו את היקום.
לפולמן 5 בנות והוא מתגורר בעיר תל אביב.
במרוצת ארבעת העשורים האחרונים, פולמן הטיס מטוסי סילון, מטוסים אווירובטיים, אולטרה-לייט ומצנחי רחיפה.
בנוסף הוא עוסק בספורט אתגרי.
פולמן הוא צמחוני מזה 30 שנים.
רונלד ג'יימס קיינד הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת ויסקונסין.
קיינד, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס זה – המשתרע על כל דרום-מערב ויסקונסין – ברציפות מ-1997 עד 2023. עת פרישתו היה הוותיק מבין נציגי ויסקונסין בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
באוגוסט 2021 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2022, ובכך כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
קיינד נולד וגדל בלה קרוס, השלישי מבין חמשת ילדיהם של גרטה ואלרוי קיינד.
הוא הדור החמישי למשפחתו שגרה באזור.
אמו של קיינד עבדה בעבר כעוזרת מנהלית לענייני כוח אדם במחוז בתי הספר של לה קרוס.
לאביו הייתה קריירה בת 35 שנה כטכנאי טלפונים ומנהיג איגוד עובדים בחברת הטלפונים לה קרוס.
קיינד רכש את השכלתו בבתי הספר העירוניים בלה קרוס ובעת לימודיו בבית הספר התיכון היה לספורטאי בפוטבול ובכדורסל.
הוא קיבל מלגה במכללת הרווארד, שלוחה של אוניברסיטת הרווארד, שם סיים ב-1985 את לימודיו בהצטיינות.
בהרווארד, קיינד שיחק בנבחרת הפוטבול בעמדת הקוורטרבק ועבד במהלך הקיץ בוושינגטון הבירה עבור ויליאם פרוקסמייר , נציגה של ויסקונסין בסנאט של ארצות הברית.
בעת שעבד אצל פרוקסמייר השתתף בחקירות שסייעו לקבוע את זהות ה"זוכים" ב"פרס גִּזַּת הַזָּהָב", אותו העניק פרוקסמייר בציניות לפקידי ממשל האחראים על הוצאות ממשלתיות.
לקיינד תואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון ותואר שני נוסף במשפטים מאוניברסיטת מינסוטה.
במשך שנתיים עסק בעריכת דין במשרד עורכי דין מקומי במילווקי, עד ששב ללה קרוס כדי לשמש כעוזר לתובע המחוזי.
מאוחר יותר שימש כתובע מיוחד בוויסקונסין ובכמה ממחוזות מערב המדינה.
בעת שהתמודד לבחירה מחדש בשנת 1994, הכריז חבר הקונגרס המכהן סטיב גנדרסון, נציג מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין, כי תהיה זו הקדנציה האחרונה שלו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
קיינד, אז עוזר התובע המחוזי בלה קרוס, החיש לייסד מטה בחירות לקראת התמודדות ב-1996. באפריל 1995 נטל חופשה מהפרקליטות ועד יוני התרברב בקיום מסע בחירות אינטנסיבי ברחבי המחוז.
בספטמבר 1995 הכריז קיינד באורח רשמי על התמודדותו העד מהרה התגבשה מערכת בחירות מקדימות בת חמישה מתמודדים במפלגה הדמוקרטית, וקיינד ניצח בפריימריז עם 46% מקולות הבוחרים.
בבחירות הכלליות התמודד מול ג'יימס הרסדורף הרפובליקני, לשעבר חבר הסנאט המדינתי במדיסון.
עת הבחירות ב-1996 רק שני דמוקרטים ייצגו את מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין במהלך המאה העשרים, ורק אחד ב-88 השנים שקדמו לבחירות; התחרות בבחירות החריפה כאשר דמויות פוליטיות לאומיות לקחו בה חלק כדי להביע תמיכה במי מהמועמדים.
מטה הבחירות של קיינד תקף את הרסדורף על תמיכתו המוצהרת במנהיגים רפובליקניים כניוט גינגריץ' ודיק ארמי , והשתמש בכך במטרה לקשור אותו למדיניות רפובליקנית לא פופולרית, כגון קיצוץ במדיקר.
קיינד ניצח הרסדורף עם 52% מקולות הבוחרים והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1997.
קיינד היה סגן המצליף הראשי של הסיעה הדמוקרטית תחת הנהגתו של סטני הוייר.
בימי הקונגרס ה-112 הצביע עם מפלגתו ב-87% מהזמן, וקודם לכן — בקונגרס ה-111 — ב-94% מהמקרים.
במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הוגדר בידי מרכז לוגאר ובידי בית הספר מקורט למדיניות ציבורית של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כחבר ה-19 הכי דו-מפלגתי בבית הנבחרים וכהכי דו-מפגלתי במשלחת ויסקונסין אל הקונגרס
קיינד נודע בשל התנדותו להתמודדויותיה של מנהיגת מפלגתו, ננסי פלוסי, לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית הן בשנת 2006 והן בשנת 2018. לאחר שנטלה המפלגה הדמוקרטית את מרב המושבים בבית הנבחרים לאחר בחירות האמצע ה-2006, ביקשה פלוסי מקיינד להתפטר מתפקידו כסגן המצליף הראשי.
לאחר בחירות 2018, כשהדמוקרטים זכו פעם נוספת בשליטה בבית הנבחרים, התנגד לפלוסי בשנית ועם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית הצביע בעד ג'ון לואיס.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע קיינד בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
באוגוסט 2021 הכריז קיינד על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
רון פרץ (נולדה ב-7 בפברואר 1993) היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
רון נולדה בבאר שבע וגדלה בקריית גת, למשפחה ממוצא מרוקאי טריפוליטאי.
בילדותה ונעוריה השתתפה בתחרויות מוזיקה עירוניות וארציות, ברובן עם שירים שכתבה ואף הייתה חלק מהלהקה העירונית של קריית גת בניהולו של אבי כוכב.
היא למדה בתיכון שלאון בקרית גת וסיימה כמצטיינת שכבתית.
בשנת 2011 התגייסה לחיל האוויר ושירתה כחובשת.
בתקופת התיכון למדה רון לנגן על גיטרה והלחינה שירים שכתבה.
בשנת 2011 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "לא באהבה" עם המפיק אורן שניר.
לאחר שירותה הצבאי למדה תואר במוזיקה במכללת קריית אונו שם זכתה במלגה מטעם דיקן המכללה בסיום לימודיה.
במהלך הלימודים החלה להופיע בבמות קטנות ומועדונים עם מוזיקה מקורית שלה והוציאה את הסינגל "אמשיך בחיי" שהפיקו רן לויה וסהר טויטו.
בפברואר 2017 הוציאה יחד עם המפיק שקל את השיר "הרוח על פני" וכשנה לאחר מכן החלה לעבוד עם המפיק עידו מימון יחד הוציאו את השיר "גדול עליי".
ב-2018 הקליטה ועיבדה אלבום של שמונה שירים במכללת כנרת, אשר ממנו יצאו שני סינגלים בשם "אושר ועושר" ו"תגיד לי".
באוקטובר 2018 השתתפה בתחרות שהתקיימה ב"בארבי" תל אביב מטעם לייבל "בדיבור", וזכתה במקום הראשון עם חומרים מהאלבום הראשון שלה.
בנובמבר של אותה שנה רון נבחרה לפתוח את המופעים של A-WA ולירז צ'רכי בבית אבי חי בירושלים וכן הופיעה באברהם הוסטל תל אביב יחד עם הראפר יאן לובין.
בנובמבר 2019 הופיעה ב"כולי עלמא" בתל אביב שם אירחה את האמנים תמרדה, סולג'יי וג'אזז.
באותה שנה הופיעה ב"בארבי" יחד עם ההרכב פלא אוזן וטדי נגוסה ושרה איתם את השיר "הדרך ארוכה".
בינואר רון נבחרה לשפוט בתחרות "'ARIEL GOT TALENT'" של אוניברסיטת אריאל וכן נבחרה לחמם את המופע של עמיר בניון בבית אבי חי בירושלים.
במאי 2019 השתתפה בפסטיבל "אישה אישה אישה" במצפה רמון שהופק על ידי רונית יניצקי, יפעת נץ ודורי קוטאי שהזמינו אותה להופיע גם ב"פנתרה" בתל אביב זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 2020 הוציאה יחד עם ההרכב שאזאמאט גרסת לייב לשיר שלה "אידה תטופני" ("אם תחפש אותי") וכן השתתפה באותה שנה בתוכנית "הכוכב הבא" שם היא שרה שיר מקורי בשם "רובאמה" ו"אף אחד לא בא לי" של הזמרת קרולינה.
באותה שנה התארחה עם ההרכב פלא אוזן בגלגלצ בתוכנית של נוי אלוש.
בתקופת הקורונה הפיקה מוזיקלית קאבר לשירי המחאה "כמה נורמלי" של תומר יוסף ו"שיר השיכור" של ג'ו עמר בביצוע שלה.
הקליפ צולם בשכונת ואדי סאליב בחיפה במקום עליו כתב ג'ו עמר את "שיר השיכור".
בשנת 2021 זכתה בפרס משרד התרבות והספורט וב-2022 זכתה בפרס אקו"ם לעידוד יצירה.
באותה שנה הופיעה בתיאטרון ירושלים בפסטיבל "בשחור לבן".
ביולי 2022 נבחרה רון להיות המופע הפותח של הזמרת קליס.
בשנת 2023 רון שרה את שיר הנושא ושיר הסיום של הסרט שבע ברכות (סרט) של הבמאית איילת מנחמי שזכה בעשרה פרסי אופיר.
שם השיר נקרא "מאשי דיאלק".
בתחילת שנת 2024 רון פיתחה בוטים חכמים באמצעות בינה מלאכותית של חברת Open AI.
הבוטים שפיתחה: בוטית "אופרה ווינפרי" שמייעצת לאמנים לפי סיפורים ממרואיינים של אופרה לאורך השנים, בוט שמנתח שירים עבריים ומחבר אליהם שירים אמריקאיים בעלי מסר דומה ובוט שממיר תהליכי הוצאת פרויקט בחברת סטארט אפ לתהליך הוצאת פרויקט מכל סוג אחר.
ביולי 2024 יצרה רון לראשונה בישראל, את הזמרת הוירטואלית "מאי AI" (מאי דיין), שמנהלת פודקאסט, יוצרת תוכן ומוציאה מוזיקה מקורית.
בשנת 2025 נכנסה לשותפות עם רוברטו בן שושן בניהול משותף ל"מאי AI".
האלבום הראשון של רון "עשרים שנה" ("עשרין עאם") משלב חומרים מקוריים בהם היא שרה בשפה המוגרבית יחד עם הפקות היפ הופ משולבות אלמנטים אתניים.
בין המפיקים איתם עבדה: אברי ג'י (פלא אוזן), איתי גל, גיא מוזס, עומר מרום ועידו מימון.
את החומרים תרגמה למרוקאית עם דוקטור משה כהן בספרייה הלאומית בירושלים.
שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו כמו גלגלצ, 99FM, 100FM והקליפים שודרו ב־MTV ישראל.
אמנים אורחים באלבום:ג'אזז, תמרדה וסול ג'יי.
בקליפ "חמישים יום" ("חמסין יום") מתוך האלבום, רון שילבה ציורים של האמן גיא לוי אשר מושפע בעבודותיו מהתרבות המזרחית.
בפברואר 2022 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני שלה "זה הבית שלי" אשר הופק על ידי רועי אבני.
במאי של אותה שנה יצא הסינגל השני "לא נורא" מתוך האלבום בהפקה מוזיקלית של רון.
בנובמבר 2022 הוציאה את השיר "עמדנו בהכל" בהפקה מוזיקלית שלה ולאחר מכן הוציאה את השירים "הוא לא ידע" ו"סיני" שבו מתארח הראפר אברהם לגסה.
רון רוזנפלד (נולד ב-16 ביוני 1964 בתל אביב-יפו שבישראל) הוא זמר-יוצר, פזמונאי ומלחין ישראלי; סולן וכותב השירים של להקת "פורטרט".
רוזנפלד הוא גם הבעלים של חברת רהיטי קונספט, המעוצבים בהשראת ז'אנר הרוק אנד רול.
רוזנפלד נולד בתל אביב-יפו לשרה וליורם.
בגיל 6 עבר עם הוריו להרצליה.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר "אורט" בעיר במגמת אדריכלות.
באותה עת, הקים עם חבריו הקרובים להקה שהופיעה בקביעות במועדון "הפינגווין" בתל אביב.
את שירותו בצה"ל עשה כטבח.
בשנת 1988 כתב עבור אילנה אביטל את השיר "סוף הצד", שהגיע למקום ה-32 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
שנה לאחר מכן הלחין לאדם את "תפקיד חיי", הסינגל המצליח ביותר מתוך האלבום "חופשי".
באותה שנה הקים יחד עם אלי ניסן (גיטרה, זמרה), נושי פז (תופים), יוסי עזר (בס), ערן שרון (קלידים), ליאור בלכר ואמיר פרי (חצוצרות) את להקת "פורטרט".
סינגל הבכורה שלהם, "הכל מבינה", פורסם בשנת 1991, ובוצע על בימת הפסטיגל.
אלבום הבכורה של הלהקה, שנשא את השם "הכל מבינה", יצא לאור כשנה לאחר מכן, וכלל גרסת כיסוי לשירו של דורי בן זאב, "ואתם רוקדים" ואת "כמה זה מתוק".
האלבום השני נקרא "הפורטרט האחרון" (1993) בשנת 1995 פורסם האלבום האחרון של הלהקה לפני ההפסקה שלקחו, "פונקי ביזנס".
בשנת 2003 הקליטה להקת "חמסה" את השיר "חייב למות עליי", שכתב רוזנפלד.
הוא סיים במקום השביעי במצעד הפזמונים השנתי של תשס"ג – המיקום הגבוה ביותר לשיר של רוזנפלד במצעדי הפזמונים השונים.
בשנת 2006 הצטרף ללהקת "פורטרט" להוצאת האלבום "ארבע על ארבע".
ב-2010 הקים רוזנפלד חברת רהיטים.
את הרעיון הגה בזמן שביקש מיצרן תיבות להגברה להרכיב עבורו מזנון לטלוויזיה שלו בהשראת ארגזי הבמה.
בשנים 2012 ו-2013 לימד שיעורי "הופעה על במה" בבית הספר למוסיקה "אוברטון" בתל אביב, במסלול להכשרת זמרים.
בשנת 2017 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "לשם מה".
רון עשהאל (נולד ב-9 באפריל 1995) הוא ראפר ומוזיקאי ישראלי.
רון עשהאל גדל ברמת גן והחל את פעילותו המוזיקלית בשנת 2017, תחת שם הבמה "קיד קופר" בהרכב "תלא מובב" לצד הראפר וייב איש.
השניים הוציאו יחד אלבום יחיד העונה לשם ההרכב.
לאחר מכן הם המשיכו את פעילותם המוזיקלית בנפרד.
בשנת 2018 החל עשהאל לפרסם מוזיקה משלו תחת שם הבמה "ילד האסל".
בשנת 2019 החל לעבוד על אלבום הבכורה שלו, "למה מי מת?!?!!", אותו פרסם תחת שמו האמיתי בינואר 2022. את האלבום הפיק בשיתוף ההרכב "באבל ראפ טראפ" והוא מתמקד בסגנונות הג'אז ראפ והההיפ הופ האלטרנטיבי.
הסינגל המוביל מתוך האלבום, "משהו לנגן בגהנום", נכנס לפלייליסט גלגלצ.
האלבום עצמו זכה לאהדה מהקהל ומהמבקרים ומאות אלפי השמעות ברשתות הסטרימינג.
ביולי 2022 הוציא עשהאל מהדורת תקליט לאלבום בשיתוף עם לייבל תקליטי ההיפ הופ "היפ הופ על תקליט".
ב-9 בדצמבר 2022 התארח באלבומו של המפיק מאיור "מגמגם 2" בשיר "זוזי".
השיר מכיל סמפול מתוך השיר "הייפ" של כהן@מושון ופלד.
ב-11 בינואר 2023 הוציא את השיר "שעון מקולקל", וב-4 ביולי הוציא את השיר "טיולי אשמה".
רון ציפר (נולד ב-24 בינואר 2003) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז והקלע באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה מה-NCAA ובנבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20.
ציפר החל את דרכו בקבוצת הכדורסל של חוף אשקלון, בהמשך עבר לשחק במחלקת הנוער של א.ס.
אשקלון בה שיחק בליגה הלאומית לנוער.
הוא החל את קריירת הבוגרים שלו בגיל 17 במדי הקבוצה בליגה הארצית.
בסיום עונתו הראשונה בקבוצה זומן לסגל נבחרת הנוער בה שיחק במסגרת טורניר הצ'לנג'ר האירופאי שהחליף במהלך מגפת הקורונה את אליפות אירופה לנוער.
במסגרת הטורניר בלט ציפר עם ממוצעים של 25.2 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק ואף נבחרת למצטיין הטורניר.
באוגוסט 2021 חתם ציפר על חוזה לשלוש שנים בהפועל באר שבע דימונה ובעונה הראשונה הושאל לקבוצת נעוריו א.ס אשקלון.
לקראת אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2022 זומן ציפר לנבחרת עד גיל 20 והשתתף עמה באליפות שנערכה במונטנגרו, במהלך האליפות העמיד ממוצע של 2.1 נק'.
את הופעת הבכורה בליגת העל ערך במדי הפועל באר שבע במשחק בית נגד עירוני קריית אתא.
את נקודות הבכורה קלע נגד אותה קריית אתא במסגרת משחק חוץ בסיבוב השני.
במהלך העונה שותף ציפר ב-8 משחקים בהם העמיד ממוצע של 3.1 נקודות ב-5.6 דק' בעונה הסדירה ו-2 נק' ב-6 דק' בשלב הפלייאוף.
בליגה הבלקנית היה ציפר שותף לזכייה באליפות הליגה, במהלך העונה שותף ב-7 משחקים בהם העמיד ממוצע של 11.6 נקודות ו-2.4 ריבאונדים.
ביולי 2023 נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לאליפות אירופה ביוון.
ב-3 במאי 2025, התחייב לשחק באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה החל מעונת 2025/26.
רון פורמן (נולד ב-1977) הוא שחקן ומאמן כדורסל כיסאות גלגלים, חבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים.
פורמן נפגע בשנת 1994 בתאונת דרכים קשה וסבל משברים שפגעו בעמוד השדרה וגרמו לשיתוק פלג גופו התחתון.
במהלך השנים שיחק כדורסל בקבוצות קסם חדרה, קבוצת איל"ן של מרכז הספורט לנכים ברמת גן וקבוצת בית הלוחם בירושלים.
כחבר נבחרת ישראל השתתף מספר פעמים באליפות אירופה וב, בהם דורגה הנבחרת במקום השישי.
בשנת 2020 הוסמך כמאמן במכון וינגייט והחל לשמש עוזר מאמן של קבוצת בית הלוחם בירושלים.
רון קימל (נולד ב-1963) הוא פרופסור למדעי המחשב בפקולטה למדעי המחשב ובפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים ע"ש ויטרבי בטכניון.
החל משנת 2000 קימל מעורב באופן פעיל בתחומי מחקר מגוונים הכוללים ניתוח תמונה, ניתוח צורות ראייה ממוחשבת, עיבוד תמונה וגרפיקה ממוחשבת.
המיקוד של המחקר שלו מכוון במיוחד בעיבוד וניתוח צורות גמישות, הדמיה רפואית, ביומטריה חישובית, למידה עמוקה, אופטימיזציה חישובית של בעיות גאומטריות בממדים נמוכים, ויישומים של גאומטריה מטרית ודיפרנציאלית.
בנוסף לעיסוקיו האקדמיים קימל כתב גם שני ספרים, ערך ספר אחד וחיבר מאמרים רבים.
הוא ייסד את המעבדה לעיבוד גאומטרי של תמונה.
בנוסף לכך הוא גם מילא לאורך השנים תפקיד מרכזי במספר חברות הזנק (סטרט-אפים) ישראליות שעסקו בעיבוד תמונה וניתוחה, לרבות חברת אינויזין שנרכשה על ידי אינטל בשנת 2011, וחברת לומנה שנוסדה ב-2022.
קימל הוא בוגר הטכניון בהנדסת מחשבים, מוסמךהטכניון בהנדסת חשמל ודוקטורט, גם כן מאותו מוסד.
בשנים 1995–1998 ביצע פוסט דוקטורט במעבדת ברקלי באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה.
ב-1998–2001 כיהן כמרצה בכיר, במחלקה למדעי המחשב בטכניון.
מ-2001 שימש פרופסור חבר באותה מחלקה.
בשנים 2003–2004 היה פרופסור אורח, במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.
ב-2007 קודם לדרגת פרופסור מן המניין במחלקה למדעי המחשב, בטכניון.
בנוסף לתפקידי ההוראה, במהלך השנים קימל היה סגן דיקן לענייני הוראה, לקשרי תעשייה, אחראי אקדמי על המסלול הבין יחידתי למערכות אוטונומיות לתארים מתקדמים (מוסמכים), וחבר נבחר בוועדה לבחירת נשיא הטכניון.
בשנה 2024 נבחר על ידי חברי הסגל בטכניון לשרת כנציג חברי הסגל בוועד המנהל של הטכניון.
פרופסור קימל הקים את המעבדה לעיבוד גאומטרי של תמונה (GIP), בפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
מאז הצטרפותו לסגל הטכניון הוא הוביל מחקרים בתחום של עיבוד תמונה, ובין השאר פיתח טכנולוגיה להתאמה אישית של מסכות אינהלציה לתינוקות (בשיתוף פרופ' ישראל עמירב ופרופ' דן רביב) ומערכת המבחינה בין תאומים זהים.
קימל ממייסדי התחום האונקולוגיה/פתולוגיה החישובית המבוססת על למידה עמוקה יחד עם תלמידו דוקטור גיל שמאי.
בטכניון הוא מרצה ומלמד בתחומים: ראיה חישובית, גרפיקה חישובית, למידה עמוקה ברפואה, ולמידה חישובית גאומטרית; ביג דאטה וביומטריה; יישומים של גאומטריה מטרית וגאומטריה דיפרנציאלית.
בשנת 2003, קימל התראיין בראיון ל-WNBC אודות השימוש בגישות גאומטריות בזיהוי פנים תלת־ממדי .
קימל ושותפיו למחקר האקדמי רשמו כ-60 פטנטים, רובם בארצות הברית.
במקביל לפעילותו האקדמית, פרופסור קימל יזם והקים מספר חברות הזנק.
2022-הווה מייסד שותף מדען ראשי של Lumana.Al.
2009-הווה מייסד שותף ושותף של BBK Technologies Ltd .
2014-הווה מייסד משותף וחבר מועצת המנהלים של VideoCites.
2009-2022 ממציא וצוות טכני של InVision.
נרכשה על ידי אינטל 2011. במשך עשר שנים הוא מילא תפקיד מוביל במחקר ובפיתוח של טכנולוגיות Intel RealSense , כעמית מחקר אקדמי בכיר של אינטל.
2010-2009 חבר במועצת הייעוץ הטכנית של Quiksee, אשר נרכשה על ידי גוגל בשנת 2010.
2009-2004 מייסד שותף וחבר צוות טכני של Novafora.
2003-2023 מייסד שותף וחבר צוות טכני של Agileye Technologies Ltd.
2009-2002 מועצת הייעוץ הטכני של MediGuide נרכשה על ידי St.
קימל נשוי למיכל ולהם ארבעה ילדים.
בין תחביביו, רכיבת אופני שטח, קריאה וציור.
פרופסור רון קימל זכה לפרסים והוקרה רבים, רשימה חלקית:
עמית SIAM על תרומתו לתחומי שחזור צורות, עיבוד תמונה וניתוח גאומטרי, 2019
Imaging Science'2013. גאומטריה הנשמרת תחת סילום (שינוי סקאלה) עבור צורות לא קשיחות, 2016
פרס הלמהולץ (פרס מבחן הזמן של ICCV) על מאמרו משנת 1995 בנושא קווי גובה גאודטיים אקטיביים, 2013
עמית IEEE על תרומתו לעיבוד תמונה וניתוח צורות לא קשיחות, 2009
שני מענקי מחקר מקרן המחקר ERC (Advanced ERC ו־ERC PoC).
"גאומטריה נומרית של תמונות" פורסם ב-2003 על ידי ספרינגר.
"גאומטריה נומרית של צורות לא קשיחות" (עם אלכס ומיכאל ברונשטיין) בהוצאת ספרינגר ב-2009.
רונלד (רון) ג'ון פרימן השלישי הוא אתלט עבר אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם במרוץ 4X400 מטר וזוכה מדליית ארד אולימפית בריצת 400 מטר (אולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968).
לאחר פרישתו מספורט היה פעיל חברתי בקידום העצמה של נוער (ובמיוחד נערות) במדינות אפריקה.
רון פרימן נולד ב-1947 בעיר אליזבת, ניו ג'רזי (ארצות הברית).
בנעוריו למד בתיכון "תומאס ג'פרסון" שבעיר הולדתו.
בהמשך למד באוניברסיטת המדינה של אריזונה ולאחר האולימפיאדה במקסיקו למד פסיכולוגיה ב"אוניברסיטת קיין" בניו ג'רזי.
פרימן כיכב באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) שם זכה בשתי מדליות אולימפיות.
אחריה לא זכה במדליות בתחרויות בינלאומיות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה פרימן שמדליית זהב וארד.
מדליית זהב, יחד עם נבחרת ארצות הברית, במרוץ 4X400 מטר בשיא אולימפי ועולמי של 2:56.1 דקות לפני קניה (2:59.6 דקות) ומערב גרמניה (3:00.5 דקות) ובמדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.41 שניות אחרי לי אוונס (בשיא עולמי של 43.86 שניות) ולארי ג'יימס (43.97 שניות).
פרימן היה פעיל בתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית במחאה על היחס לשחורים במדינה.
כחלק מהמחאה החליטו ארבעת הזוכים בריצת השליחים 4X400 מטר לעלות לראש הפודים כשהם חובשים כובעי ברט שחורים וגרביים שחורות ובזמן נגינת ההמנון הניפו אגרופים קפוצים.
מחאה זו הייתה המשכה של מחאת המדליסטים האמריקאים בריצת 100 מטר טומי סמית' וג'ון קרלוס שעלו על הפודיום יחפים והניפו יד עטויה כפפה שחורה.
רון פיאטוב (נולד ב-13 בנובמבר 2000) הוא מתעמל ישראלי, זוכה מדליית זהב בתרגיל המקבילים בתחרות מסבב גביע העולם (אוסייק 2025).
פיאטוב נולד בישראל לאב יליד רוסיה ולאם ילידת אוקראינה שהכירו במולדובה.
אביו היה חותר קיאק בנבחרת רוסיה.
למד בפנימיית הכפר הירוק משנת 2014.
באליפות אירופה 2021 שנערכה בבזל שבשווייץ באפריל סיים במקום 47 בתחרות הקרב רב בציון משוקלל של 75.997 נקודות.
באליפות אירופה 2022 שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיים במקום 69 בתרגיל הטבעות בתוצאה של 12.800 נקודות, במקום 103 בתרגיל המקבילים בתוצאה של 10.966 נקודות, ובמקום 103 בתרגיל המתח בתוצאה של 11.000 נקודות.
בקרב רב קבוצתי סיים במקום 16 בציון משוקלל של 238.094 נקודות, יחד עם ארטיום דולגופיאט, אלכסנדר מיאקינין, פאבל גולידוב ואורי זיידל.
באליפות אירופה 2024 שנערכה ברימיני שבאיטליה במאי סיים במקום 73 בתרגיל המקבילים בתוצאה של 12.733 נקודות.
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה באוסייק שבקרואטיה באפריל זכה במדליית זהב בתרגיל המקבילים בתוצאה של 14.300 נקודות.
רון שמואל קנת הוא מתמטיקאי וסטטיסטיקאי, פרופסור ועמית מחקר בכיר במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית.
מייסד חברות הזנק שונות כבבילון.
שותף בכיר בחברת המודיעין העסקי KPA.
קנת למד לתואר ראשון בשנים 1971–1974 במתמטיקה מאימפריאל קולג', אוניברסיטת לונדון.
הוא סיים את התואר בהצטיינות יתירה.
הוא בעל תואר דוקטור במתמטיקה ממכון ויצמן ברחובות, שם למד בין השנים 1974–1978.
קנת משלב בין עבודה בתעשייה ובתחום העסקי לעבודה באקדמיה.
במגזר העסקי: בין השנים 1980–1981 עבד כחוקר במעבדות בל בניו ג'רזי בארצות הברית.
בשנים 1988–1990 קנת שימש כסטטיסטיקאי הראשי של תדיראן תקשורת.
קנת-פרמינגר ושות' בע"מ, חברה למודיעין עסקי.
הוא מכהן כיו"ר ומנכ"ל שלה.
קנת ייסד חברות הזנק כבבילון (2007) ובחברות שונות היה חבר במועצות.
במהלך השנים יעץ לחברות רבות בישראל בארצות הברית ובאירופה בתחום הסטטיסטיקה והניהול.
בין החברות שיעץ: אינטל, נשיונל סמיקונדקטור, מוטורולה, התעשייה האווירית, טבע, נייס, דן אנד ברדסטריט ואמדוקס.
באקדמיה: בשנים 1978–1980 היה מרצה בחוג לסטטיסטיקה, אוניברסיטת ויסקונסין (מדיסון, ויסקונסין).
בשנים 1987–1993 היה פרופסור מן המניין בפקולטה למינהל עסקים באוניברסיטת מדינת ניו יורק בבינגהמטון.
בשנים 1993–2000 כיהן כפרופסור נספח מן המניין, במחלקה להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו עוסקים במדעי הנתונים, איכות תוכנה, ניהול סיכונים, סקרים, ניתוח תחזיות, סטטיסטיקה יישומית, וסטטיסטיקה תעשייתית.
הוא פרסם כ-400 מחקרים ו-18 ספרים.
כמו כן כיהן במועצות של כתבי עת אקדמיים.
חבר בצוות העורכים של Quality Progress.
כמו כן עורך ראשי של האנציקלופדיה לסטטיסטיקה באיכות ואמינות (הוצאת Willey).
קנת כיהן בוועדות ומועצות סטטיסטיות שונות: חבר במועצה הלאומית לסטטיסטיקה, יו"ר איגוד מדעי הנתונים בלשכת המהנדסים, חבר האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה ומדעי הנתונים, ובין השנים 2011–2013 גם היה נשיא האיגוד.
מחוץ לישראל היה נשיא של האיגוד האירופי לסטטיסטיקה (ENBIS).
כמו כן הוא עמית האיגוד המלכותי לסטטיסטיקה באנגליה.
קנת זכה להוקרה רבה בישראל ומחוצה לה.
בישראל קיבל מהאיגוד הישראלי לאיכות, את אות מפעל החיים על תרומה בישראל למצוינות ולאיכות.
כמו כן הוא זכה ב-1990 בפרס קפלן מאת ראש הממשלה.
בשנת 2013 הוענקה לו מדליית גרינפילד מאת האיגוד המלכותי הסטטיסטי באנגליה (RSS).
בשנת 2018 הוא זכה במדליית ג'ורג' בוקס שמעניק, מדי שנה, האיגוד האירופי לסטטיסטיקה בתעשייה ועסקים (ENBIS), לסטטיסטיקאי שתרם באופן מיוחד לפיתוח ויישום של שיטות סטטיסטיות בתעשייה ובעסקים.
המדליה הוענקה לו בכנס השנתי של האיגוד.
רונלד (רון) צ'רנאו הוא סופר, עיתונאי וביוגרף יהודי-אמריקאי שחיבר ספרי עיון היסטוריים רבי־מכר בז'אנר הביוגרפיה.
צ'רנאו זכה ב־2011 בפרס הפוליצר לביוגרפיה ובפרס ספר ההיסטוריה האמריקאי על ספרו משנת 2010, "וושינגטון: ביוגרפיה".
הוא זכה גם בפרס הספר הלאומי לספר עיון לשנת 1990 על "בית מורגן: שושלת הבנקאות האמריקאית ועליית הפיננסים המודרניים".
הביוגרפיות שלו על אלכסנדר המילטון (2004) ועל ג'ון ד.
רוקפלר (1998) היו מועמדות לפרס מבקרי הספרות הלאומי בארצות הברית.
ספרו על המילטון היווה השראה למחזמר הפופולרי "המילטון", שבו שימש צ'רנאו יועץ היסטורי.
על ספרו "הוורבורגים: האודיסיאה של משפחה יהודית יוצאת דופן במאה העשרים" הוענק לו בשנת 1993 פרס ג'ורג' ס.
כעיתונאי פרילנס פרסם צ'רנאו למעלה משישים מאמרים בבמות אמריקאיות ארציות.
צ'רנאו נולד ב־3 במרץ 1949 בברוקלין, ניו יורק.
אביו, ישראל, היה בעל חנות דיסקאונט ומייסד של חברת ברוקראז' למניות; אמו, רות, הייתה מנהלת חשבונות.
הוא אחיו של ברט צ'רנאו ודוד לשאנדי צ'רנאו.
צ'רנאו הוא ממוצא יהודי אמריקאי.
בתיכון פורסט הילס שבקווינס הוא נבחר כ"הכי סביר להצליח", שימש נשיא השכבה והיה הנואם המצטיין בטקס הסיום (1966).
צ'רנאו סיים בהצטיינות יתרה (summa cum laude) את לימודיו באוניברסיטת ייל (1970) ובהמשך למד ספרות אנגלית בפמברוק קולג' שבקיימברידג'; הוא החל בלימודי דוקטורט אך לא השלים אותם.
בהגדרתו הפוליטית תיאר עצמו כ"דמוקרט ממורמר", ועל דתו כתב: "כ"יהודי, אם כי יותר במחדל מאשר בקיום".
ב־1979 נשא לאישה את ולרי סטרן; היא נפטרה בינואר 2006. ולרי ס.
צ'רנאו הייתה מרצה בכירה לשפות ולמדעי החברה במכללת הטכנולוגיה של ניו יורק.
צ'רנאו החל את דרכו העיתונאית כפרילנסר ופרסם למעלה משישים מאמרים בעיתונים ובכתבי עת ארציים בשנים 1973–1982. באמצע שנות ה־80 קטע את פעילותו זו כדי לשמש מנהל תחום מדיניות פיננסית בקרן למאה העשרים בניו יורק.
בשנת 1986 עזב את הארגון ושב לכתיבת ספרי עיון וביוגרפיות.
לצד ספריו הוא תורם מאמרים לניו יורק טיימס ולוול סטריט ג'ורנל, משתתף בתוכניות רדיו וטלוויזיה בנושאי עסקים, פוליטיקה ופיננסים, ומופיע כמומחה בסרטים תיעודיים.
בשנת 1990 פרסם צ'רנאו את ספרו הראשון, "בית מורגן: שושלת הבנקאות האמריקאית ועליית הפיננסים המודרניים", המתחקה אחר ארבעה דורות של אימפריית ג'יי.
מבקר ב-The New York Times Book Review כתב: "כדיוקנו של עולם הפיננסים, הפוליטיקה, והתיאבון והשאפתנות של וול סטריט, לספר תנופה ומתח של רומן אפי.
בית מורגן זכה בפרס הספר הלאומי לספר עיון.
בשנת 1993 פרסם צ'רנאו את The Warburgs: The Twentieth-Century Odyssey of a Remarkable Jewish Family, על משפחת ורבורג, שהיגרה מגרמניה לארצות הברית ב־1938. המשפחה – שושלת פיננסית יהודית־גרמנית – התפרסמה גם בהישגים בפיזיקה, מוזיקה קלאסית, תולדות האמנות, פרמקולוגיה, פיזיולוגיה, פיננסים, קרנות השקעה פרטיות ופילנתרופיה.
הספר זיכה את צ'רנאו בפרס ג'ורג' ס.
אקלס למצוינות בכתב כלכלי מטעם בית הספר לעסקים של אוניברסיטת קולומביה, נבחר לאחר מעשרת ספרי השנה של איגוד הספריות האמריקאי ול"ספר ראוי לציון" של הניו יורק טיימס.
טיטן: חייו של ג'ון ד.
Rockefeller, Sr, ביוגרפיה של התעשיין והפילנתרופ ומייסד סטנדרד אויל .
הספר ממשיך את עניינו של צ'רנאו בהיסטוריה פיננסית דרך דמויות מעצבות.
הספר שהה 16 שבועות ברשימת רבי־המכר של הניו יורק טיימס, ומגזין Time תיאר אותו כ"אחת הביוגרפיות האמריקאיות הגדולות".
שני הפרסומים דירגו אותו בין עשרת ספרי השנה.
בשנת 2004 פרסם צ'רנאו את אלכסנדר המילטון.
הביוגרפיה הייתה מועמדת לפרס מבקרי הספרות הלאומי וזכתה בפרס ג'ורג' וושינגטון לספרות עבור התקופה המוקדמת בארצות הברית.
הספר נשאר ברשימת רבי־המכר של הניו יורק טיימס במשך שלושה חודשים.
בסקירתו ב־Journal of American History, סטיבן ב' פרסר, פרופסור אמריטוס לדיני עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, כתב:
הביוגרפיה עובדה למחזמר זוכה פרסי טוני, המילטון, מאת לין-מנואל מירנדה, שעלה בברודוויי באוגוסט 2015. צ'רנאו שימש יועץ היסטורי להפקה.
ספרו בן 904 העמודים של צ'רנאו, וושינגטון: ביוגרפיה, יצא לאור ב־5 באוקטובר 2010. הספר זיכה אותו בפרס הפוליצר לביוגרפיה ובפרס ספר ההיסטוריה האמריקאי.
ווד, מחשובי חוקרי תקופת המייסדים, כתב: "[זהו] הטוב, המקיף והמאוזן ביותר מבין ספרי הביוגרפיה החד־כרכיים על וושינגטון....
יוצאים מן הספר בתחושה שסוף סוף וושינגטון נעשה מובן....
הבנתו של צ'רנאו את טבע האדם אינה שגרתית, וזה מה שהופך את הביוגרפיה שלו לעוצמתית כל כך".
בשנת 2011 חתם צ'רנאו על הסכם לכתיבת ביוגרפיה מקיפה על יוליסס ס.
צ'רנאו הסביר את המעבר מג'ורג' וושינגטון לגרנט: "יש בזה היגיון מסוים כרצף.
המצביא הנערץ של המהפכה – אל המצביא הנערץ של מלחמת האזרחים.
שניהם נשיאים לשתי כהונות, אם כי בתוצאות שונות בתכלית".
גרנט יצא לאור ב־10 באוקטובר 2017, והביוגרפיה מתפלמסת עם ה"חוכמה המקובלת" שגרנט היה "נשיא סביר במקרה הטוב, בן־שיח משעמם ושיכור כלוט".
הספר זכה לביקורות נלהבות ונכלל ברשימת "עשרת הספרים הטובים" של 2017.
בשנת 2025 פרסם צ'רנאו ביוגרפיה מלאה על מארק טוויין בהוצאת פינגווין.
בשנת 2006 מונה ליו"ר חבר הנאמנים, והחליף את הסופר סלמן רושדי.
1990: פרס הספר הלאומי לספר עיון על בית מורגן: שושלת הבנקאות האמריקאית ועליית הפיננסים המודרניים (זכה).
1998: מועמדות לפרס מבקרי הספרות הלאומי על טיטן: חייו של ג'ון ד.
2004: פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות על אלכסנדר המילטון (זכה).
2004: מועמדות לפרס מבקרי הספרות הלאומי על אלכסנדר המילטון.
2011: פוליצר לביוגרפיה או אוטוביוגרפיה על וושינגטון: ביוגרפיה (זכה).
2011: פרס ספר ההיסטוריה האמריקאי על וושינגטון: ביוגרפיה (זכה).
2015: מדליית המדעים והרוח הלאומית (National Humanities Medal).
2018: מדליית זהב בביוגרפיה מטעם האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
2019: Golden Plate Award של האקדמיה האמריקאית להישגים.
רון (רונלד) רוזנבאום Rosenbaum; נולד ב-27 בנובמבר 1946) הוא עיתונאי וסופר יהודי אמריקאי.
רון רוזנבאום נולד למשפחה יהודית בניו יורק וגדל בעיירה ביי שור שבמדינת ניו יורק בלונג איילנד.
הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת ייל ב-1968 בספרות אנגלית, ונרשם ללימודי תואר שני אך עזב אותם על מנת להתמסר לכתיבה עיתונאית.
בשנת 1968 התחיל רוזנבאום לעבוד עבור העיתון "סאפוק סאן" (Suffolk Sun) בניו אינגלנד, ודיווח עבורם על הועידה הדרמטית של המפלגה הדמוקרטית בשיקגו.
בשנת 1969 החל לכתוב עבור העיתון וילג' ווייס, ודיווח על אירועי התקופה החשובים כגון המצעד הגדול כנגד מלחמת וייטנאם ב-1969 ומסע הבחירות של ג'ורג' מקגוורן.
רוזנבאום עזב את הוילג' ווייס ב-1975.
בהמשך הקריירה שלו כתב רוזנבאום טורים ומאמרים בעיתונים וירחונים מובילים בארצות הברית כגון הארפרז, מגזין הניו-יורק טיימס , הניו יורקר, האטלנטיק, הניו יורק אובזרוור וסלייט.
הוא ידוע ביותר בשל ספרו "היטלר – מסע אל שורשי הרשע".
היטלר – מסע אל שורשי הרשע
ספרו של רוזנבאום "היטלר – מסע אל שורשי הרשע" הוא תוצר של עבודת מחקר בת למעלה מעשר שנים, במהלכה חיפש רוזנבאום הסברים היסטוריים, פסיכולוגיים ואחרים לגבי אישיותו של היטלר והתופעות הפסיכולוגיות והחברתיות הקשורות בשמו.
פרט לעבודה ארכיונאית, ראיין רוזנבאום אישים רבים הקשורים בחקר היטלר, חלקם חוקרים ידועים בעלי גישות מחקריות שונות, חלקם סופרים ואנשי רוח, ואף מכחישי שואה.
בין היתר ראיין את אלן בולוק, יו טרבור-רופר, דניאל יונה גולדהגן, ג'ורג' סטיינר, קלוד לנצמן, יהודה באואר, מילטון הימלפרב, ברל לאנג ודייוויד אירווינג.
רוזנבאום אינו מנסה בסופו של דבר "להסביר את היטלר", אלא "להסביר את המסבירים".
הספר יצא בעברית ב-1999 בהוצאת מטר בתרגום ברוך קורות.
רוזנבאום הוא אוהד מדינת ישראל ותומך בציונות.
המאמרים עוררו דיון ערב בקרב יהדות ארצות הברית, שהתנהל גם מעל דפי העיתון ארץ אחרת בישראל, במאמרי תגובה של ליאון ויזלטיר, עורך העיתון ניו ריפבליק והוגת הדעות רות וייס.
רון קלמנטס, או בשמו המלא רונלד פרנסיס קלמנטס הוא אנימטור ויוצר סרטים אמריקאי.
לעיתים קרובות הוא עובד יחד עם ג'ון מסקר וידוע בסרטים שביים באולפני הנפשה של וולט דיסני, "הרפתקאותיו של סופר בלש", "בת הים הקטנה", "אלאדין", "הרקולס" ועוד.
קלמנטס נולד ב-25 באפריל 1953 בסו סיטי שבאיווה בארצות הברית כבן למשפחה נוצרית קטולית.
בילדותו התרשם מהסרט פינוקיו של דיסני, מה שהניע אותו להתעסק באנימציה בהמשך.