tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-29 בנובמבר 2006 הפיק את המופע "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" בו הלחינו ושרו זמרים שונים (אהוד בנאי, מיכה שטרית, ברי סחרוף, אתי אנקרי, אביתר בנאי, מאור כהן, מאיר בנאי, מוש בן ארי ואחרים בליווי נגנים מהתזמורת האנדלוסית הישראלית), משירי משוררי תור הזהב בספרד.
בשנת 2020 עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, ניהל זעירא, ביוזמת ובמימון "קרן נכט" של ענבר ומריוס נכט, את פרויקט "צו השעה".
ניצן חנוכי (נולד ב-10 ביוני 1986 ברעננה, ישראל) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמן.
הוא שיחק בעמדת הקלע, גובהו 1.90 מטר.
חנוכי שיחק כמקצוען במשך 17 עונות, 7 מהן במדי מכבי ראשון לציון, עמה זכה באליפות המדינה ב-2016.
חנוכי הוא בוגר מחלקת הנוער של מכבי רעננה.
במקביל שיחק חנוכי במדי תיכון מטרו ווסט וב-2004 זכה עמו באליפות ליגת העל לתיכונים לאחר ניצחון במשחק הגמר על אורט ליבוביץ' נתניה.
חנוכי התבלט במשחק הגמר בו קלע 24 נקודות.
בעונת 2003/04 נבחר חנוכי על-ידי האתר ספסל לשחקן העונה של מחוז צפון בליגת הנוער.
בשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת בני השרון והושאל מיידית לשנתיים למכבי גבעת שמואל, שם קיבל רק כ-4 דקות בממוצע למשחק, ושב לבני השרון לאחר עונה אחת בלבד.
בשלוש העונות הבאות שיחק בבני השרון אך אף פעם לא עלה על ממוצעי קליעה של 7 נקודות למשחק.
בעונת עבר לעירוני נהריה, שם קלע כ-3 נקודות בבמוצע למשחק.
בעונה שלאחר מכן עבר לעולה החדשה לליגת העל, הפועל עפולה, שם זכה ללשחק כ-24 דקות בממוצע למשחק, ממוצע הדקות הגבוה ביותר בקריירה של עד אז.
עבר למכבי ראשון לציון וקלע 9.7 נקודות בבמוצע למשחק, הממוצע הגבוה ביותר בקריירה שלו.
בעונת התמנה לקפטן הקבוצה וזכה בתואר שחקן ההגנה של העונה.
בשלוש עונותיו הראשונות בראשון לציון זכה חנוכי ליותר מ-30 דקות בממוצע למשחק.
בתום עונת 2012/2013 חתם חנוכי בהפועל אילת.
חנוכי חזר למכבי ראשון בעונת 2015/2014.
ב-14 במרץ 2016, האריך את חוזהו במכבי ראשון לציון לשנתיים נוספות.
במהלך העונה, שיחק חנוכי 25.2 דקות וקלע 4.6 בממוצע למשחק.
ב-2018 עבר חנוכי לבני הרצליה וירד עמה לליגה הלאומית.
הרצליה שבה לליגת העל לקראת עונת 2020/2021. ב-8 באוגוסט 2021 הודיע חנוכי על פרישה ממשחק פעיל, בשל פציעה חמורה במפרק הירך.
במהלך הקריירה השתתף חנוכי שלוש פעמים בגמר גביע המדינה בכדורסל.
ב-2007 במדי בני השרון (הפסד להפועל ירושלים) וב-2012 ו-2014 במדי ראשון לציון והפועל אילת בהתאמה (בשני המקרים הפסד למכבי תל אביב).
כמו כן השתתף חנוכי בשני משחקי אולסטאר, ב-2012 ו-2013 כאשר שיחק במכבי ראשון לציון.
הוא מדורג במקום השלישי ברשימת קלעי מכבי ראשון לציון בכל הזמנים עם 1409 נקודות במדי הקבוצה.
ב-13 במרץ 2022 הפרישה מכבי ראשון לציון (כדורסל) את מספר 6 של חנוכי (אף שחקן לא יוכל ללבוש מספר גופייה זה) כהוקרה לתרומתו לקבוצה.
חנוכי היה חלק מסגל נבחרת הנוער באליפות אירופה 2004, והעמיד בקמפיין זה ממוצעים של 13.1 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-1.6 חטיפות בממוצע למשחק.
בנוסף על כך היה שותף לנבחרת העתודה באליפויות אירופה ב-2005 וב-2006 ולנבחרת האולימפית באוניברסיאדה ב-2007 וב-2009. חנוכי שיחק גם במדי נבחרת ישראל והשתתף בטורניר יורובסקט 2013. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הצטרף חנוכי לנבחרת הוותיקים שהוקמה בשיתוף של איגוד הכדורסל עם מנהלת הליגה.
לאחר פרישתו ממשחק מונה חנוכי לעוזרו של ליאור ליובין בעירוני נס ציונה.
חנוכי שימש כעוזר מאמן בנס ציונה במשך עונה אחת.
מאז שימש חנוכי כמאמן יכולות אישיות בהפועל לב חוף השרון וכמנהל מקצועי בבני יהודה תל אביב.
נִיצָּנִים הוא קיבוץ בתחומי המועצה האזורית חוף אשקלון, במרחק של כ-8 ק"מ מצפון מזרח לאשקלון, ובמרחק זהה מדרום לאשדוד.
בקרב על ניצנים במלחמת העצמאות נכבש הקיבוץ בידי חיל המשלוח המצרי, ושב ונכבש בידי צה"ל בסוף המלחמה.
לאחר המלחמה שבו רוב חבריו והקיבוץ הוקם מחדש כ-2 ק"מ דרומית לנקודה המקורית, שעליה שוכן היום היישוב 'ניצן', בית הקברות של ניצנים, בית ספר שדה 'שקמים', יד לאישה הלוחמת, ועד 1989 'כפר הנוער ניצנים'.
בסמוך לנקודה המקורית שוכנת שמורת הטבע שבחולות ניצנים.
הקבוצה האחת, יוצאי פולין, עברו הכשרה עוד בארץ מוצאם בשנים 1937–1938. אלה עלו בשנת 1939, חלקם באופן ליגלי וחלקם כמעפילים.
הקבוצה השנייה היו יוצאי רומניה ופולין, שקיבלו את חינוכם כנערים בארץ ישראל במאיר שפיה (הראשונים) ובבן שמן (האחרונים), ואת הכשרתם קיבלו בכפר רופין.
קבוצה רביעית כללה נוער תל אביבי, יחד עם יוצאי מקוה ישראל, אליהם הצטרפו צעירים מירושלים ויוצאות משק הפועלות מפתח תקווה.
לאחר מספר גלגולים, חלקם הופנה בהמשך לתל יצחק, שם עברה הקבוצה הרביעית את ההכשרה, וחלקם הצטרף לשלוש הקבוצות שתוארו.
בסוף שנת 1940, הקבוצות התאחדו והתארגנו להתיישבות בקבוצת הדר ליד הרצליה, שם הקימו משק עזר מגוון, התפרנסו מעבודות חוץ, למשל בפרדסי הסביבה, והמתינו להזדמנות להקים יישוב עצמאי.
לחברי הקבוצה הוצעו שלוש נקודות התיישבות.
הם בחרו באדמה באזור הכפר חמאמה, אותה רכשה קק"ל בשנת 1942 יחד עם בית ענק מוקף בגן מידי מוח'תאר הכפר, עבד רבו (כיום: בית ספר שדה שיקמים).
חברי הקבוצה שמנו כ-70 חברים בחרו באתר זה עבור ניצנים, מכיוון שהייתה זמינה להתיישבות מיידית, והייתה קרובה לים, ממנו קיוו להתפרנס מדיג ולהביא מעפילים.
העלייה על הקרקע יצאה לפועל ב-8 בדצמבר 1943. באוגוסט 1945, הוקם יישוב הקבע.
הקיבוץ שכן בין העיירות הערביות איסדוד (ליד אשדוד של ימינו) ומג'דל (אשקלון של ימינו), על דרך הים מעזה ליפו, באזור שהיה מאוכלס בעיקר בערבים.
היישוב היהודי הקרוב ביותר לניצנים היה באר טוביה, שהיה מרוחק ממנו כ-8 קילומטרים.
בתוכנית החלוקה נכלל ניצנים בתחומי המדינה הערבית, שלפי עקרונות התכנית אמורה הייתה לכבד את זכויות המיעוט היהודי, בדיוק כפי שבמדינה היהודית יכלו לחיות בשוויון אזרחי בני המיעוט הערבי.
באביב 1947 השתתפו תושבי ניצנים בהעלאת מעפילי אוניית המעפילים "שבתאי לוז'ינסקי" לחוף בקרבת הקיבוץ.
במלחמת העצמאות, עם הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948, פלש הצבא המצרי למדינה החדשה.
תחילה נכבשה יד מרדכי ואז המשיכו המצרים להתקדם צפונה כשהם עוקפים את ניצנים ונעצרים בגשר עד הלום.
אז התפנו לתקוף את ניצנים.
ילדי הקיבוץ כבר פונו לפני כן ברגל לבאר טוביה.
הצבא המצרי היה מצויד בטנקים ובארטילריה ונהנה מסיוע אווירי, ומולו עמדו חברי הקיבוץ ותגבורת שנשלחה אליהם כשהם מצוידים בנשק דל.
לאחר שרבים מלוחמי ניצנים נהרגו בקרב, ב-7 ביוני 1948 נכנעו יתר הלוחמים לכוח המצרי ונפלו בשבי.
בדף קרבי של חטיבת גבעתי תקף קצין התרבות של החטיבה, אבא קובנר, את הכניעה, וכתב: "לצאת לשבי הפולש - חרפה ומוות".
ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין טען בספרו 'הופקרו למוות' כי הסיבה לכישלון הקרב נעוץ הן בהשתייכות הפוליטית של ניצנים ל'הנוער הציוני', והן לגישתם האידאולוגית של מפקדי 'גבעתי' – שמעון אבידן ואבא קובנר.
לעומת זאת ההיסטוריונית דינה פורת, הראתה במחקרה אודות אבא קובנר, כי 'הדף הקרבי' – הגם שנוסח באופן אומלל (בראייה לאחור) – נועד לחיילי ומפקדי 'גבעתי' לקראת הצפוי להם בהמשך המלחמה.
פורת אף הציגה באופן משכנע את השתלשלות העניינים משנות ה-80' ואילך, עת צצה שוב הפרשה, וקובנר נמנע מלהביע התנצלות על דבריו ב'דף הקרבי'.
בסוף אוקטובר 1948 כבש צה"ל את האזור מחדש.
שלדי הלוחמים נאספו ונקברו בקבר אחים בבית הקברות בניצנים הישנה.
בקרב נהרגו 33 מן המגינים, כמחציתם חברי הקיבוץ.
על 33 אלו יש להוסיף עוד 4 חברי קיבוץ שנהרגו בהתנפלות על שיירה כמה חודשים קודם לכן.
אנדרטת זיכרון לזכרם מוצבת על כביש 232, כקילומטר דרומית לפנייה לחוות 'נטיעות הדרום', בצד המערבי של הכביש.
לאחר המלחמה, בעקבות דרישה של חברי ניצנים, הוקמה ועדת חקירה, בראשות נחמיה ברוש, שבחתימת בן-גוריון טיהרה את מגיני ניצנים מאשמת הפקרת המשק וכניעה לאויב.
לאחר מלחמת העצמאות הוקם הקיבוץ מחדש במרחק כשני ק"מ דרומית מזרחית ממקומו הקודם.
באתר שבו היה היישוב הישן שנפגע במלחמה הוקם ב-1949 כפר הנוער ניצנים, אשר נסגר ב-1990. לידו קיים בית ספר שדה שקמים אשר מופעל על ידי החברה להגנת הטבע ואתר הנצחה לניצנים הישנה.
בסוף שנות ה-90 הוקם במקום היישוב הקהילתי הדתי ניצן.
בשנות השישים הוקם בקיבוץ ניצנים בית הנצחה לנופלים בקרב ניצנים במלחמת העצמאות.
את בית ההנצחה תכנן האדריכל נחום זולוטוב, שאחיו בצלאל נהרג בקרב.
ליד בית ההנצחה נטעו 33 ברושים לזכר הנופלים.
לאחר קום המדינה הצטרפו לקיבוץ עולים רבים מדרום אמריקה, במיוחד מארגנטינה.
בקיבוץ כיום כ-100 משפחות ובסך הכול כ-450 נפש.
תושבי המקום מתפרנסים, בין השאר, ממפעל "פלטכניקה" (נסגר ב-2015), רפת, פרדס של כ-2,000 דונם, בית אריזה, גידולי שדה, יחידת מחשוב, אגודת המים – אגודה שיתופית חקלאית שמטרתה לספק מים מושבים מקולחי אשקלון לפרדס, גד"ש ופרדסי פרי אור (האגודה מטפלת כיום – 2024 – בכמות של כ־3 מיליון קוב.
בשנים האחרונות נפתח תהליך קליטה וקבלה לחברות בקיבוץ ניצנים ובמהלך שנת 2015 הונחה האבן פינה לשכונה החדשה בקיבוץ, אשר כוללת תכנון להקמה של 64 יח"ד חדשות למגורים עבור חברי הקיבוץ הנקלטים, אכלוס השכונה החל במהלך שנת 2020.
ניצן שירזי (21 ביולי 1971 – 22 ביולי 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
ניצן שירזי הוא בנו של מאיר שירזי, כדורגלן ומנהל קבוצת בני יהודה תל אביב בעבר, ואחיו של שחקן העבר של המועדון, חזי שירזי.
בגיל 8 החל שירזי לשחק בקבוצת הילדים של בני יהודה תל אביב, ולאחר מכן עבר לקבוצת הנערים שם היה לשחקן מצטיין, והוביל אותה לזכייה באליפות.
בגיל 17 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של בני יהודה וזומן מיידית לנבחרת הנוער, במדיה שיחק בין 1988 ל-1990. בהמשך הקריירה, עזב את בני יהודה ועבר לשחק בליגות נמוכות יותר, ולבסוף פרש ממשחק עקב פציעה.
לאחר פרישה ממשחק החל שירזי בקריירת אימון במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
לקראת עונת 2003/2004 מונה לעוזרו של מאמן בני יהודה, גיא לוי.
לאחר התפטרותו של גיא לוי מהקבוצה, מונה למאמן ראשי.
בעונת 2005/2006 הוארך חוזהו במועדון, ובאותה עונה הוביל שירזי את בני יהודה לגמר גביע המדינה מול הפועל תל אביב, אך שער של איליה יברויאן מנע מבני יהודה לזכות בגביע לאחר 25 שנה.
בעונה שלאחר מכן הדריך שירזי את הקבוצה כששיחקה לראשונה בגביע אופ"א.
ב-1 בדצמבר 2007, במהלך עונת 2007/2008, התפטר שירזי מתפקידו לאחר שבני יהודה הפסידה 6 משחקים רצופים.
ב-6 באפריל 2008, לקראת סיומה של אותה עונה, מונה למאמנה של מכבי פתח תקווה במקומו של גיא לוזון שהתפטר.
פתח תקווה נלחמה נגד ירידת ליגה וסיימה לבסוף במקום ה-10 מתוך 12 שהשאיר אותה בליגה הבכירה.
ב-19 באוגוסט 2008, כשבוע וחצי לפני פתיחת עונת 2008/2009, התפטר שירזי ממכבי פתח תקווה.
ב-9 בפברואר 2010, בעקבות חוסר הצלחה מתמשך של קבוצת הפועל חיפה, מונה שירזי למנהל מקצועי של הקבוצה שאומנה על ידי שלומי דורה.
ב-5 ביוני 2010 עזב דורה את המועדון, ושירזי מונה למאמנה.
את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה תחת הדרכתו במקום ה-10. בעונת 2011/2012 התפטר שירזי לאחר 13 מחזורים שבהם צברה הקבוצה 7 נקודות ודורגה במקום ה-14 בטבלה.
ב-11 בינואר 2012 מונה למאמן הפועל תל אביב במקום דרור קשטן שפוטר.
ב-16 באפריל 2012 חתם שירזי על חוזה לשנתיים נוספות כמאמן הפועל תל אביב.
בתום העונה זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה לאחר ניצחון 2–1 במשחק הגמר מול מכבי חיפה.
ב-27 בספטמבר 2012, לאחר שהחל לסבול מבעיה רפואית, מונה שירזי לתפקיד המנהל המקצועי של הפועל תל אביב, ואילו יוסי אבוקסיס מונה למאמן הראשי של הקבוצה.
בשנת 2013 סיים שירזי את תפקידו במועדון על מנת להתמקד בטיפולים רפואיים ולמעשה סיים את דרכו הספורטיבית.
ב-22 ביולי 2014 נפטר שירזי בבית החולים איכילוב ממחלת הסרטן, והשאיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
ניצן חן (נולד ב-4 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי, סופר ועורך חדשות ישראלי.
משמש כראש אגף הדוברות, ההסברה והשיווק של עיריית ירושלים, וקודם לכן שימש כראש לשכת העיתונות הממשלתית, יו"ר המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין ומנהל חטיבת החדשות של הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
חבר בוועד האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
חן נולד ב-1963, בן למשה חן (חבה), שהיה עיתונאי במחלקה הדתית בקול ישראל.
הוא גדל בירושלים, למד בישיבה התיכונית אור עציון ושנה בישיבת מרכז הרב.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטה העברית ותואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו וכן מוסמך מהאוניברסיטה העברית במדיניות ציבורית.
החל את דרכו ככתב בסוכנות הידיעות "עתי"ם" ב-1987. לאחר שנה עבד באנגליה כעורך בעיתון "ג'ואיש כרוניקל" ואז כעורך ומגיש תוכניות ב"קול ישראל".
ב-1991 עבר לטלוויזיה, תחילה ככתב שיכון, פנים, דתות ובית הנשיא בחדשות הערוץ הראשון ואחר כך ככתב התיישבות ומתנחלים.
בתפקיד זה עסק בפעולות המחאה של המתנחלים ושל תנועות הימין החוץ-פרלמנטריות בתקופת הסכמי אוסלו.
ב-1996 מונה לכתב פרלמנטרי ודיווח על הכנסת במהדורות החדשות והאקטואליה במשך למעלה מעשור.
בארכיון רשות השידור רשומות על שמו כשלושת אלפים כתבות על הנעשה בכנסת באותן שנים.
לאחר ששירת כעורך תוכנית החדשות היומית "שבע וחצי" ב-1999, עבר לערוך את "מבט", מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 1.
בשנותיו בערוץ הראשון ערך והגיש משדרים ודיווחים מיוחדים, לצד כתבות מגזין וסרטים דוקומנטריים בנושאי דת, חברה ופוליטיקה.
ב-1998, סדרת כתבות תחקיר על מפלגת ש"ס בתוכנית "מהיום למחר" זיכו אותו בפרס מטעם מכון הרטמן.
באותה שנה פרסם לראשונה דוח שהוגש לוועדת החוץ והביטחון על התקלה בפעולת "המוסד" בשווייץ; הפרסום עורר הדים רבים ואף הוביל להתפטרותו של ראש "המוסד" דני יתום.
במרץ 1999, לאחר הרשעתו של אריה דרעי, כינס דרעי מסיבת עיתונאים, בהשתתפות הרב עובדיה יוסף.
כאשר חן הפנה שאלה לדרעי, הרב יוסף, שבטעות זיהה את חן כמתי כהן (כתב אשר לדעת אנשי ש"ס היה עוין את דרעי לאורך כל המשפט) שישב לצידו, התפרץ לעבר חן ואמר: "אתה שומע שיש ערעור.
אמר שיש ערעור, מה אתה רוצה?
תצא בחוץ!" ופקד על דרעי: "אל תענה לו.
אני גוזר עליך שלא תענה לו".
מסיבת העיתונאים התפוצצה, והפרשה עוררה סערה רבה ובעקבותיה השתרש מטבע הלשון: "תצא בחוץ".
מאוחר יותר, התנצל חן בפני הרב יוסף.
בתחקיר ל"יומן השבוע" ב-2001, תיעד רישום כוזב של תלמידים בישיבות, שראשיהן קבלו במרמה כספים ממשרד הדתות.
הכתבה עוררה סערה ציבורית והייתה אחת הסיבות לביטול שיטת תקצוב הישיבות.
בשנים 2001–2006 היה ראש מגמת הטלוויזיה בבית הספר לטלוויזיה וקולנוע "מעלה" ובמכללת ליפשיץ.
חן הוא בוגר התוכנית להכשרת דירקטורים ונושאי משרה בכירים בחברות ותאגידים של אוניברסיטת תל אביב.
כיהן כמנהל חטיבת החדשות של הטלוויזיה הישראלית-ערוץ 1 מ-2006 עד 2007. במסגרת זו היה אחראי על לוח השידורים, התכנים, והתקציב של תוכניות הערוץ הראשון.
ב-2008, בתפקיד יו"ר מועצת הכבלים והלוויין ויו"ר המנהלת להסדרת השידורים לציבור במשרד התקשורת, פיקח על בעלי הרישיונות בטלוויזיה הרב-ערוצית ועל משרד התקשורת; והסדיר את השידורים, התכנים והפקות המקור.
חן הרבה לבקר את התנהלותן של החברות "yes ו-HOT, שמצפצפות על הצרכנים".
באוגוסט 2012 החל לכהן כראש לשכת העיתונות הממשלתית.
בינואר 2026 הודיע על פרישה מהתפקיד ומונה לראש אגף הדוברות של עיריית ירושלים.
חן חבר בוועד המנהל של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, בו מייצג את איגודי היוצרים.
הוא בוגר התוכנית למנהל ציבורי של הסגל הבכיר "אלכא"-הכשרת מנהלים בכירים מטעם נציבות שירות המדינה וג'וינט ישראל.
בעשור השני של המאה ה-21 התנדב בבתי ספר ובתנועות נוער בפרויקט "תקשורת לקהילה" והיה ראש פרויקט "כל ישראל ערבים".
יחד עם אנשיל פפר כתב את הספר "מרן – עובדיה יוסף", הביוגרפיה השלמה הראשונה על מנהיגה הרוחני של ש"ס.
במאה ה-21 מתגורר בשכונת ארנונה בירושלים.
הביוגרפיה "מרן – עובדיה יוסף" בהוצאת הספרים כתר.
כתב העת "סופרים וספרים" (בהוצאת הקיבוץ הדתי), על צמיחתה של הרבנות הספרדית בירושלים
דו-עט: עיתון יהודי ערבי, על השירה והפיוט הספרדי
עיתון מקור ראשון, מאמרים הקשורים למפלגות ודת
ניצן חן, "הדובר הממשלתי בעידן הדיגיטלי",בהוצאת לשכת העיתונות הממשלתית, 2016
ניצן חן, תצא בחוץ - הומור יהודי מבית אבא, דני ספרים, 2025
ניצן נוריאל (נולד ב-25 באוגוסט 1959 בחיפה) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, ששירת בעיקר בחטיבת גולני ובתפקידי מודיעין ומטה ושימש כראש המטה ללוחמה בטרור במסגרת המועצה לביטחון לאומי שבמשרד ראש הממשלה.
שימש כמפקד גדוד 12 ומפקד פלנ"ט גולני.
נוריאל התגייס לצה"ל בספטמבר 1977 ושירת בנח"ל.
במסגרת קורס המ"כים השתתף במבצע ליטני.
בשנת 1978 יצא לקורס קציני חי"ר ובסיומו נשלח לפקד על מחלקה בגבול הצפון בגזרת מטולה.
במלחמת לבנון הראשונה לחם כמפקד פלוגה בחטיבת ביסלמ"ח ונפצע במחנה הפליטים בורג' א-שמאלי.
לאחר שהחלים מהפציעה פיקד נוריאל על מחלקה בבה"ד 1 למשך שנה.
בהמשך שירותו עבר ניצן לחטיבת גולני, פיקד על פלוגת הנ"ט בלחימה בדרום לבנון.
בתום התפקיד יצא לקורס פיקוד ומטה.
בין השנים 1986–1987 שירת כסגן מפקד גדוד 12 של החטיבה.
בתפקיד זה נבחר להשיא משואה בטקס יום העצמאות ה-38 למדינת ישראל שנערך בהר הרצל.
שנה לאחר מכן השלים נוריאל קורס מפקדי גדודים והתמנה למג"ד 12. במהלך שירותו בתפקיד זה הועמדו לדין שניים מחייליו, במה שזכה לכינוי "משפט גולני".
שני החיילים הואשמו בגרימת חבלה חמורה לפלסטיני שנעצר בפעילות מבצעית.
בתום המשפט זוכו הנאשמים, בין השאר לאחר שבעדויות נשמעה גם הקלטה של כתבת גלי צה"ל כרמלה מנשה ובה התדריך שנתן נוריאל לחייליו לפני היציאה למשימה.
התדריך תאם את הנחיות שר הביטחון יצחק רבין בכל הנוגע לנוהל מעצרים וגביית עדויות מזורקי אבנים.
לאחר מכן פיקד על בא"ח גולני.
לאחר ששב משנת לימודים התמנה ניצן לקצין המבצעים של פיקוד הצפון.
בשנת 1992 הועלה נוריאל לדרגת אל"ם ופיקד על חטיבת עודד ועל בא"פ אליקים.
בשנים 1994–1996 פיקד על חטיבת שומרון, במסגרת תפקידו זה פורקה החטיבה אשר מוקמה בלב העיר הערבית שכם כחלק מהסכם השלום עם הפלסטינים.
לאחר פירוק חטיבת שומרון, יצא נוריאל ללימודים במכללה לביטחון לאומי ובמקביל חזר לפקד שנית על חטיבת עודד.
עם תום הלימודים מונה לסגן מפקד אוגדת עזה ובשנת 1998 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון.
במהלך שירותו בתפקיד זה אירעה חטיפתם של שלושת החיילים, סמ"ר בני אברהם, סמ"ר עדי אביטן וסמ"ר עומר סוואעד בגזרת הר דב.
בשנת 2001 מונה לנספח היבשה של צה"ל בארצות הברית.
במהלך שהותו בארצות הברית פרצה האינתיפאדה השנייה וכן אירעו פיגועי 11 בספטמבר.
בעקבות אירועים אלו עסק נוריאל רבות במתן ייעוץ והחלפת ידע ותורת לחימה עם צבא ארצות הברית ומשרד ההגנה האמריקאי.
על מאמציו אלו בסיוע לצבא ארצות הברית הוענק לניצן נוריאל אות לגיון ההצטיינות מטעם הנשיא האמריקני, ג'ורג' בוש הבן.
עם חזרתו מארצות הברית בשנת 2003 מונה נוריאל לראש החטיבה לקשרי חוץ באגף המבצעים והועלה לדרגת תת-אלוף.
במלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד המרחב העורפי של עוצבת הגליל והיה אחראי על תחום הלוגיסטיקה של האוגדה.
נוריאל פרש מצה"ל בשנת 2006, לאחר שירות צבאי פעיל של כ-30 שנה.
בתחילת שנת 2007 מונה לראש המטה ללוחמה בטרור, במסגרת המועצה לביטחון לאומי שבמשרד ראש הממשלה.
לאחר סכסוך על רקע אישי עם תא"ל מיל' דני ארדיטי שכיהן כממלא מקום ראש המל"ל, הוצא נוריאל בהסכמה לחופשה בהתאם להחלטת נציב שרות המדינה.
חופשתו הסתיימה כאשר ארדיטי סיים את תפקידו ואת תפקיד ראש המל"ל מילא עוזי ארד, שהורה על החזרתו של נוריאל לתפקיד.
בפברואר 2012 הגישו התא"לים דני ארדיטי ואלקנה הרנוף מכתב תלונה חריף לראש המועצה לביטחון לאומי יעקב עמידרור ולנציבות שירות המדינה בהקשר לתפקודו של נוריאל וקראו להדחתו.
לאחר בדיקה מעמיקה שביצע עמידרור נמסרה תגובת משרד ראש הממשלה לפיה עמידרור לא מצא שום פגם בעבודתו של נוריאל ואין כל סיבה להעבירו מהתפקיד.
במרץ 2012 לאחר השלמת קדנציה של חמש שנים סיים נוריאל את תפקידו ובמקומו מונה איתן בן-דוד.
במקביל לתפקידו כראש המטה למלחמה בטרור שימש נוריאל במשך שנתיים כנציג ישראל לפורום האירופי למחקר ביטחוני ולפיתוח (ESRIF) וכן כנציג ישראל לשיחות הפסגה לביטחון גרעיני בסיאול.
בשנת 2015 הוענקה לנוריאל תעודת הערכה מוועדת הטרור של הקונגרס האמריקאי כאות הוקרה על פועלו רב השנים בלחימה בטרור.
נוריאל משרת במילואים כראש המנהלת לתרגילים בין לאומיים.
במסגרת זו מפקד נוריאל על תרגילי ג'וניפר קוברה וג'וניפר פאלקון.
תרגילים אלו מתקיימים אחת לשנה, כאשר שנה אחת מוקדש התרגיל לתרגול המפקדות בלבד ובשנה לאחר מכן משתתפים בתרגיל כוחות רבים משני הצבאות.
לצד תפקידו זה משרת ניצן כסגן מפקד מפקדת העומק, שיעודה תכנון והובלת מבצעים מיוחדים ורב-זרועיים ארוכי טווח בעומק האסטרטגי של מדינות האויב של ישראל.
וכן, כיהן בעבר כיו"ר עמותת "הנמר המעופף" הפועלת לרווחתם של חיילי סיירת גולני, להנצחת הנופלים ולטיפוח המורשת היחידתית.
נוריאל הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
ניצן משמש כעמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור במרכז הבין תחומי בהרצליה.
משמש כיועץ אסטרטגי ופיתוח עסקי, חבר ועד הנהלה בעמותת "מרחב נשימה בעמק" למתן מענה למתמודדים עם חוויות לחימה ובני משפחותיהם, מרצה בארץ ובחו"ל בנושאי ביטחון ואסטרטגיה.
נשוי לצלילה ואב לשני ילדים, מתגורר ביישוב הקהילתי גן נר.
ניצן קייקוב (נולד ב-11 באוקטובר 1987 בבת ים) הידוע גם בשם K-KOV, הוא מפיק מוזיקלי, מעבד ומלחין ישראלי.
זיקתו למוזיקה החלה בגיל 3 כשהחל לנגן בפסנתר באמצעות שמיעה מוזיקלית בלבד.
כשהיה בן 11 השתתף בפסטיגל 1998 ובאותה שנה השתתף בתוכניות זיהוי הכישרונות "להיות כוכב" (ערוץ 1) ו"בראבו" (ערוץ 2).
בשנת 2005 השתתף בתוכנית "כוכב נולד 3".
בשנת 2006 התגייס לחיל החינוך ושובץ ל"להקת חינוך", הלהקה הייצוגית של צה"ל, ובמקביל היה מעבד מוזיקלי ללהקות צבאיות אחרות.
בשנת 2008, בעודו חייל, עיבד והפיק את מופע החנוכה "תפוס ת'פסטיגל" ואף הלחין שני שירים במופע: "בלי תחרות" של דנה פרידר ו"אשיר לך" של שירי מימון.
שנה לפני כן, הלחין לפסטיגל את השיר "נערה חשמלית" ששרה דנה פרידר.
ב-2012, הלחין שיר נוסף לפסטיגל, ששרה יעל בר זוהר.
בנוסף הלחין את המוזיקה לרצועת הנוער של ערוץ 24 "רעש" ואת שיר הנושא שלה, ששר חן אהרוני, אחד ממנחיה.
בשנת 2009 עיבד והפיק את אלבום הבכורה של אביהו שבת, "אביהו".
סינגל הבכורה מתוכו, "עדיין שלך", שהה במשך ארבעה שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים של תחנת הרדיו גלגלצ.
בשנת 2010 עיבד והפיק את אלבומו הראשון של חן אהרוני, "חן אהרוני".
קייקוב גם הלחין מספר שירים עבור האלבום, ובהם "ברחוב" ו"נשימה", דואט שביצע אהרוני עם אסתי גינזבורג, שהפך לאחד השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותה שנה.
בשנת 2011 עיבד והפיק את אלבומו השני של אביהו שבת, "עושה לך טוב".
בין שיריו המוכרים היו "אי אפשר איתך", "עושה לך טוב", "את כל כך יפה" והדואט עם שלומי שבת "אמונה", שבו השתתף קייקוב בכתיבת המילים והלחן.
עיבד והפיק את אלבומו השני של חן אהרוני, שיצא לאור באוקטובר 2012. מתוכו יצאו שלושה סינגלים: "הולך לשם", "נוסע רחוק" וגרסת כיסוי לשיר "מאמי", מתוך המחזה "מאחורי הסורגים".
בנוסף עיבד והפיק סינגל חדש לאביהו שבת "עכשיו את יודעת" הנמצא ארבעה שבועות ברצף ברשימת השירים המושמעים ביותר ברדיו.
הפיק את שיר הנושא בביצועו של אביהו שבת לסדרת הילדים "גאליס".
ב-2012 הלחין, עיבד והפיק את השיר "צועקת לך" לזוכת "דה וויס ישראל" קטלין רייטר.
קייקוב השתתף בכתיבת והלחנת להיטים לזמרים רבים ובהם: אייל גולן ("בסוף כל יום","כשתגדל"), שיר לוי ("יום אחד תבקשי", "שאריות מעצמי"), אסתי גינזבורג וחן אהרוני (נשימה), משה פרץ (כל המילים השמחות), שירי מימון (שלג בשרב), שלומי ואביהו שבת (אמונה) והראל סקעת (להרגיש בבית).
בשנת 2012, עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס במטרה לשתף פעולה עם זמרים בינלאומיים.
ב-2016 השתתף בהפקת האלבום "Ripcord" לזמר קית' אורבן.
האלבום היה מועמד לפרס גראמי עבור התואר "אלבום הקאנטרי הטוב ביותר", לפרס איגוד מוזיקת הקאנטרי, וזכה בפרס המוזיקה האמריקאית בשנה זו.
בשנת 2016 שיתף פעולה עם להקת "The Shadowboxers".
קייקוב כתב עם הלהקה את הסינגל הראשון שלה "Hot Damn!" שפורסם בספטמבר 2017. הסינגל הופק בשיתוף עם ג'סטין טימברלייק.
בשנת 2019 חיבר, הלחין והפיק לנועה קירל את השיר "Drum", יחד עם נישה אסנני.
בהמשך הפיק לקירל שירים נוספים, "SLT" ו-"יהלומים – Bling Bling".
ניצנה דרשן-לייטנר (נולדה ב-1973) היא עורכת דין ישראלית, אשר ייסדה בדצמבר 2002 את ארגון "שורת הדין" ומכהנת כמנהלת שלו מאז ועד היום.
זוכת פרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2012, זוכת אות "ישראל היום" בעשייה חברתית וחוסן לאומי.
נולדה ב-1973 בפתח תקווה להורים דתיים לאומיים, אשר ברחו מאיראן בשנות החמישים והשאירו מאחוריהם את כל רכושם.
אביה היה מורה ואימה עקרת בית.
למדה בבית ספר תיכון באולפנית ישורון בפתח תקווה ואף נבחרה שם ליו"ר מועצת התלמידים.
עשתה שירות לאומי במגן דוד אדום.
בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן, ובעלת תואר שני (MBA) מאוניברסיטת מנצ'סטר (לימים, הקריה האקדמית אונו).
דרשן-לייטנר החלה לפעול בשדה המשפט כנגד ארגוני הטרור ונגד גופים ומדינות המממנות טרור בשנת 1997, בהיותה סטודנטית למשפטים, כאשר עתרה לבג"ץ כנגד מתן היתר לאבו עבאס להיכנס לרצועת עזה, במסגרת הסכמי אוסלו.
לאחר מכן התמחתה בדיני נזיקין ודיני מקרקעין, אך כמעט כל פעילותה המשפטית נכון ל-2014 מוקדשת לתחום המלחמה בטרור, בתומכיו ובמממניו.
בין השאר, דרשן-לייטנר ייצגה את אחת ממשפחות החיילים הישראלים שנעשה בהם הלינץ' ברמאללה, בתביעה בסך 64 מיליון שקל, כנגד הרשות הפלסטינית, ייצגה את ילדי כפר דרום, שנפגעו בפיגוע אוטובוס הילדים, בתביעה כנגד הרשות בגובה 100 מיליון שקל, ועוד שורה ארוכה של משפטים ידועים אחרים.
מאז הקמת ארגון "שורת הדין" ב־2002, דרשן-לייטנר פועלת בעיקר במסגרתו, והיא וארגונה מייצגים מאות נפגעי טרור בישראל ובעולם.
על פי ראיון שנתנה ל"גלובס" לרגל בחירתה למקום ה-35 מקרב חמישים הנשים המשפיעות ביותר בישראל בשנת 2011: "המהלך החשוב שלי השנה (היה) הטיפול המשפטי בנושא המשטים נגד ישראל.
נקטתי בפעולות משפטיות כדי לעצור חלק מהמשטים.
בין היתר, הוצאנו מכתבי התראה לכ-30 חברות ביטוח ימי, ובהם התרענו שאם הן יבטחו את הספינות המשתתפות (במשט השני לעזה), הן עלולות לחוב בנזיקין וגם בפלילים בגין סיוע לארגון טרור...".
המכתבים לחברות הביטוח אכן הניבו הפסקת ביטוחים לספינות שאמורות היו להשתתף במשט וכתוצאה מכך מניעת יציאתן לדרך של רובן, כאשר משמר החופים היווני עוצר חלק מהאחרות.
דרשן-לייטנר ממשיכה גם בייצוג שלא במסגרת "שורת הדין".
בין היתר היא מייצגת את ג'ונתן פולרד בעניינים שונים, למשל עתירה לבג"ץ - שנדחתה ב-2006 - לחייב את ממשלת ישראל לדרוש מארצות הברית לשחרר אותו, ועתירות אחרות מטעמו ומטעם אשתו.
מייצגת את חוקר השואה מרק גולד בנסיונותיו לגרום למדינת ישראל לבקש מגרמניה להסגיר לישראל את מי שהוא טוען שהוא פושע נאצי - ברנרד פרנק, המסתובב בה חופשי ועוד.
ב-2012 זכתה דרשן-לייטנר בפרס מוסקוביץ' לציונות בשל ה"מסירות היומיומית שלה בשמירת כבוד המדינה...עקשנותה והמקצועיות שלה הביאו להישגים ש...לא כולנו במדינה מודעים אליהם.
אנשים כמותה מהווים סמן ימני לחברה".
באותה שנה נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות בישראל של העיתון הכלכלי גלובס.
ב-2014 דורגה ברשימת 50 היהודים המשפיעים ביותר של הג'רוזלם פוסט על הובלת המאבק המשפטי כנגד הטרור וארגוני השנאה האנטי-יהודיים.
בדצמבר 2020 יצא ספרה "הרפון", העוסק בכוח משימה של המוסד שתפקידו לעצור העברות כספים של ארגוני טרור.
ב-11 בספטמבר 2025 הציגה את פעילות ארגון שורת הדין במלחמה בכספי הטרור בארצות הברית בתוכנית הערביסטים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21, הייתה דרשן-לייטנר מועמדת לתפקיד יו"ר הבית היהודי, אך המועצה לבסוף בחרה ברפי פרץ.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 שובצה במקום הרביעי ברשימת הבית היהודי בראשות איילת שקד.
נשואה לאביאל (קרייג ארת'ור) לייטנר, עורך דין אף הוא, ופעיל בארגון שורת הדין.
מתגוררת בחשמונאים ובעלת משרד עריכת דין ברמת גן.
ניצן לברטובסקי (נולדה ב-20 ביוני 1988) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית.
היא ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של מושקי בסדרת הטלוויזיה "קטמנדו".
לברטובסקי נולדה ב-20 ביוני 1988. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לניו יורק מכיוון שהוריה (ששניהם רופאים) עשו התמחות בארצות הברית.
השתתפה כשחקנית במופע בתנועת הצופים בארצות הברית.
כששבו לישראל, לברטובסקי התקשתה להשתלב בכיתה מכיוון שלא ידעה עברית.
לברטובסקי העידה על עצמה שכבר מגיל צעיר היא נמשכה למשחק, אך מכיוון שהיא "לא באה ממשפחה עם רקע אמנותי" לא מיהרה לפתח את תחביבה למקצוע.
לאחר שחרורה מהצבא הלכה ללמוד בסדנת משחק ועסקה במלצרות.
מפגש מקרי במסעדה שבה מילצרה סלל את דרכה אל תוך עולם המשחק.
לברטובסקי לקחה הזמנה עבור אישה, שהתגלתה כמלהקת רותי גזית ארגוב.
ארגוב הציעה ללברטובסקי לעסוק במשחק והפנתה אותה לסוכנת רינת איתן.
לתפקיד שסימן את פריצתה לתודעה, דמותה של מושקי בסדרה "קטמנדו", הגיעה לברטובסקי כמעט במקרה.
סמוך מאוד לתאריך שבו היו האודישנים לדמות היו אודישנים לבית הספר למשחק ניסן נתיב שבו התעתדה לברטובסקי ללמוד.
אחרי שלברטובסקי התבשרה שהיא התקבלה לבית הספר היא התקשרה לסוכנת שלה ואמרה לה שהיא לא מעוניינת בתפקיד ב"קטמנדו" מכיוון שצילומי הסדרה יהיו בחו"ל במשך שלושה חודשים והיא לא תוכל להשהות את התחלת לימודיה במשך זמן רב כל כך.
הסוכנת, רינת איתן, הפצירה בה שתיקח את התפקיד ולבסוף לברטובסקי נענתה לבקשתה.
בזכות גילום דמותה של מושקי זכתה לברטובסקי לחשיפה גדולה מיד עם תחילת דרכה בתעשיית הבידור, עוד בטרם סיימה את לימודי המשחק שלה.
מושקי, הדמות ששיחקה לברטובסקי בסדרה, היא אשת חסיד חב"ד שיוצאת לשליחות לקטמנדו יחד עם בעלה (מיכאל מושונוב).
כדי לסייע לה לגלם היטב את דמותה של מושקי נשכר כיועץ אמינות יחיאל פליישמן, אחיה של חני ליפשיץ, שליחת חב"ד בקטמנדו.
בתפקידו על הסט, פליישמן סייע ללברטובסקי ולשחקנים האחרים בסדרה להבין כיצד לשחק את דמויותיהם.
בנוסף, לברטובסקי ושחקנים נוספים מהסדרה התארחו אצל משפחה בכפר חב"ד במשך סוף שבוע אחד.
לברטובסקי העידה שבזכות סוף השבוע שם "ספגתי את האווירה והאנרגיה.
למדתי את הניואנסים הקטנים ואת הגינונים".
היא העידה שגילום דמותה של מושקי שינה אותה: "פעם הייתי הרבה יותר צינית, היה בי משהו לא בטוח בנשיות שלי.
לגלם את מושקי גרם לי לבטוח בנשיות שלי הרבה יותר, לשמוח בה ולקבל אותה.
עד אז ראיתי בה חולשה".
בריאיון לאתר Xnet הוסיפה לברטובסקי: "בחודשיים של הצילומים הרגשתי שאני מישהי אחרת, שאני לא אותה ניצן.
כשהייתי מסיימת את יום הצילום וחוזרת לחדר, עדיין הייתי בתוך הדמות.
לא הייתי מסוגלת לעשות את הסוויץ'.
כשחזרתי לארץ לקח לי איזה חודש להתנער ממנה".
מלבד גילום דמותה של מושקי, לברטובסקי השתתפה בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל.
עלילת הסרט עוסקת בתלמידת תיכון מהרצליה שמתחברת לאנשים מפוקפקים.
בסרט, לברטובסקי מגלמת את אוראל, הבחורה הכי מקובלת בשכבה.
לטענתה של העיתונאית ליהי אלבז, "לברטובסקי נראית כמו מלכת הכיתה.
שפתיים חושניות, שיער הורס, חיוך מפיל".
בעקבות זאת, אלבז טוענת שהמראה של לברטובסקי מתאים לתפקיד שלה בסרט.
בסדרת הטלוויזיה "פצועים בראש" גילמה את נטלי בתפקיד אורח.
ב-2015 השתתפה בצילומי פרסומת של עלית לקפה טורקי.
כמו כן באותה שנה שיחקה בהצגה "ההודאה" בתיאטרון יפו.
בשנת 2017 החלה לשחק את דמותה של סוזן בסדרת הנעורים האמריקאית "אקדמיית החממה" המופקת על ידי נטפליקס, שהיא הגרסה האמריקאית של הסדרה הישראלית "החממה".
כמו כן מאותה שנה משחקת בהצגה "נראתה לאחרונה" בתיאטרון אורנה פורת.
ב-2018 השתתפה בסדרה "שלטון הצללים" ששודרה ב-HOT.
ב-2019 השתתפה בסדרה "שנות השמונים".
ב-2021 השתתפה בסדרה "ילדות סכסכניות".
ב-2022 השתתפה בסרט קולנוע קצר בשם "ביקור בית" במסגרת פסטיבל הסרטים חיפה.
לברטובסקי היא שחקנית בלהקת תיאטרון החאן.
"עורבים" בתפקיד מארי, נפוליון - חי או מת!
פונדק הרוחות בתפקיד הפונדקאית, תעלולי סקפן בתפקיד היאסינט
"רוחות עליזות" בתפקיד גברת ברדמן
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי
"משרתם של שני אדונים" בתפקיד סמרלדינה
"סיפור פשוט" בתפקיד מינה צימליך
"יעקבי ולידנטל" בתפקיד רות שחש
שנה שם תפקיד במאי הערות2012קטמנדומושקיאמיל בן שמעוןדמות ראשיתשש פעמיםאוראליונתן גורפינקלתפקיד משני2013פצועים בראשנטליז'אק אואנישתפקיד אורח2014משפחה טובהדפיאלון זינגמןתפקיד משני2017–2020אקדמיית החממהסוזןרועי פלורנטיןסדרה אמריקאית,תפקיד משני2018שלטון הצלליםהילה נחושתןאוהד פרחתפקיד משנישנות ה-80ג'סיקה סיםקובי חביה2021ילדות סכסכניות
ניצנוצים היא סדרת אנימציה אוסטרלית בריטית המלמדת מדע וטכנולוגיה.
הסדרה משלבת גם אנימציה של דמויות וגם לייב אקשן.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1989 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי ובשידורים חוזרים בערוץ זה לאורך שנות ה-90. כמו כן, בשנת 1991 הסדרה שודרה בערוץ הילדים עם דיבוב שונה, ושיר פתיחה אחר.
בכל פרק בסדרה הרובוט ניצנץ לקח את הילדים ריקי ואלכס לטיול מסביב לעולם שבמהלכו הם בחנו חידושים שונים בתחומי המדע והטכנולוגיה.
ניצנץ (שלמה בר-שביט) - רובוט אינטליגנטי במיוחד שהגיע מהחלל החיצון ומסוגל להפוך לחללית.
ניצנץ הגיע לכדור הארץ על מנת ללמד את ריקי ואלכס על תחום המדע והטכנולוגיה ולעיתים רבות הוא הופך את עצמו לחללית על מנת לקחת אותם למקומות שונים ברחבי העולם כדי ללמד אותם דברים שונים.
ריקי (יעל בארי) - ילדה בת 12 אשר התיידדה עם ניצנץ.
ריקי נוטה להיות יהירה ומנסה כל העת להוכיח שהיא חכמה יותר מאלכס.
אלכס (איתי בארלי) - אחיה בן ה-7 של ריקי.
אלכס להוט תמיד ללמוד דברים חדשים מניצנץ והוא נוטה לשאול שאלות מטופשות רבות על נושאים שונים.
הוא נוטה גם להתווכח רבות עם ריקי.
נִיצָנִית (שם מדעי: .Kalanchoe Adans) היא סוג של צמחים קירחים ובשרניים במשפחת הטבוריתיים.
אף אחד מהם אינו צומח בר בישראל, אך ניצנית אדומה נמכרת בישראל כצמח נוי.
מרבית מיני הניצנית הם שיחים רב-שנתיים, אך קיימים מספר מינים דו-שנתיים ואף חד-שנתיים.
מיני הניצנית הם סוקולנטים, ומאפיינם הייחודי הוא פתיחת וסגירת עלי הכותרת של הפרחים על ידי גידול תאים מצדם הפנימי או החיצוני בהתאם.
המין הגדול ביותר מצוי במדגסקר, Kalanchoe beharensis, ויכול להגיע לגובה 6 מטרים.
מרבית המינים אינם צומחים גבוה יותר ממטר אחד.
כל מיני הניצנית יכולים להתרבות ברבייה וגטטיבית, ובמקרה של מין אחד, ניצנית משוננת (Kalanchoe daigremontiana), אך ורק ברבייה זו – כל המופעים הקיימים של הצמח הן ממין נקבה, ולצמח עקב כך אין זרעים והוא מתרבה בלעדית בצורה אל-מינית.
מרבית המינים כוללים סטרואידים צמחיים שעשויים להיות מסוכנים במאכל לבני אדם וחיות הבית.
ניצנית היא סוג צמח בשרני, מסועף וזקוף, המקיף עשבים חד-שנתיים, לפעמים דו-שנתיים, בני-שיח או שיחים.
השורשים מסוג צִיצַת שָׁרָשִׁים (מערכת שורשים סיביים).
העלים בשרניים, נגדיים, נעדרי לוואים, בעלי פטוטרת או יושבים (חסרי פטוטרת), והם בדרך כלל חובקים את הגבעול.
העלים תמימים, משוננים חרוקים או מנוצים.
התפרחות אמיריים (יוצאות מקצות הגבעולים) על פי רוב הן מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת שטוחה ונושאות הרבה פרחים.
לפעמים התפרחות כמעט על קצות הגבעולים (צדדים) ואז התפרחת מַכְבֵּד.
הפרחים נכונים, דו-מיניים, זקופים, בעלי שחלה עלית.
עלי הגביע 4, חופשיים או כמעט מאוחים בבסיס וצורת האונות משולשת עד איזמלית (מחודד בשני הקצוות), על פי הם רוב קצרים מאורך צינור הכותרת.
עלי הכותרת 4, מאוחים לפחות בחלק ניכר של אורכם.
הכותרת על פי רוב צהובה לפעמים לבנה, אדומה, ורודה או כתומה.
הכותרת דמוית מסמר (salverform), דהיינו כותרת רב-סימטרית, שצורתה צינור ארוך ודק, שפתחו לפתע מתרחב מאוד ואז היא פרושה כגלגל או כצלחת ורק בסיסה מאוחה.
צינור הכותרת כמעט בעל ארבע מקצועות או מעוגל למטה בצורת כד כאשר בסיס הכד מעט צר;
האבקנים 8, כפול ממספר עלי הכותרת, ומסודרים בשני דורים.
הזרים לא שווים באורכם, בדרך כלל קצרים מאוד ולא בולטים מהכותרת.
הזרים פחות או יותר מאוחים לצינור הכותרת וחופשיים מעל אמצע הצינור.
עלי השחלה 4, זקופים, מפורדים או מאוחים במקצת בתחתיתם.
עמודי העלי שלהם קצרים או ארוכים.
הזרעים אליפסיים או מאורכים, מקומטים לאורכם והפצתם ברוח.
הצמח הוגדר לראשונה על ידי מישל אדנסון, ביולוג צרפתי, בשנת 1763, שנתן לו את שמו המדעי – קאלאנקו.
לטענתו, שם הסוג הגיע משמם של אחד המינים בשפה הסינית.
ככל הנראה Kalanchoe ceratophylla, ששמו בסינית מבוטא כקילן קאי.
כמעט כל מיני הניצנית מגיעים מהעולם הישן – אירופה, אסיה ואפריקה.
בסין, לצמחי הניצנית (הקרויים "אלפים ומיליונים של אדום וסגול") חשיבות תרבותית בעת השנה החדשה הסינית, אז הם ניתנים כמתנה.
ברחבי העולם ניצנית פורחת נמכרת כצמח נוי, תודות לצורכי המים הצנועים שלה והתפרחת המתנשאת מעל העלווה, שיכולה להיות בצבעי אדום, ורוד, כתום, צהוב ולבן.
לפי המגדיר לצמחי התרבות בישראל, נכון לשנת 2002, גדלים בישראל שמונה מינים מסוג ניצנית שאוקלמו.
בימינו משויכים רק ארבעה לסוג ניצנית וארבעה אחרים משויכים לסוג בריופליון (Bryophyllum).
אלו הם המינים מסוג ניצנית:
נִצָּנִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Kalanchoe blossfeldiana Poelln) – ראה ערך ניצנית אדומה.
נִצָּנִית מְשֻׁיֶּשֶׁת (שם מדעי: Kalanchoe marmorata Baker) – צמח רב-שנתי שפרחיו הלבנים זקופים, ומוצאו ממרכז ומערב אפריקה מזהיר ועד מאתיופיה, סודאן וסומליה.
הוא משמש בישראל כצמח בית ומסלעות.
נִצָּנִית מְשֻׁנֶּנֶת (שם מדעי: Kalanchoe daigremontiana) – ראה ערך ניצנית משוננת.
נִצָּנִית עֲנָקִית (שם מדעי: Kalanchoe beharensis Drake) – שיח גבוה מאוד, שפרחיו צהבהבים, והעלים גדולים, 10 עד 35 ס"מ אורכם.
מוצאו ממדגסקר ובישראל הוא משמש כצמח בית ומסלעות.
אלו הם המינים מסוג ששויכו בעבר לסוג ניצנית וכיום לבְּרִיּוֹפִילוּם (Bryophyllum):
ניצן עין הבר (נולד ב-28 באוגוסט 1964 בחדרה) הוא נגן סקסופון וכלי נשיפה, מעבד ומלחין.
עין הבר נולד בשנת 1964 למשפחה של מוזיקאים, אביו יצחק עין הבר (נפטר 2006), היה נגן אקורדיון.
שני אחיו, עפר ואייל, הם נגנים, מלחינים ומנצחים מקצועיים.
אמו, חנה עין הבר, נפטרה כשהיה בן 15.
עין הבר החל לנגן בחלילית בגיל 5, ובגיל 6 החל לנגן בפסנתר בקונסרבטוריון של חדרה, בגיל 11 בחר ללמוד סקסופון, הכלי אותו העדיף מכל היתר, וכבר בגיל 13 כתב ועיבד יצירה לתזמורת כלי נשיפה, כשהיה בן 15 החל ללמוד אצל מל קלר.
כנגן צעיר מאוד נטל חלק בנגינה באנסמבלים, בהופעות וזכה בפרסים ומלגות לעידוד נוער מצטיין.
בגיל 16 שימש כנגן סקסופון בתזמורת הנוער הישראלית ובגיל 18 השתתף בהרכב מוזיקלי פעיל בשם "אדמה חמה".
בשירותו הצבאי שירת בתזמורת צה"ל בניצוחו של יצחק גרציאני ועם שחרורו נסע לאנגליה להקלטות והופעות.
בשנת 1988 הקים עם דורון רפאלי, מנחם זיבצנר ואיתי שמרון הרכב ג'אז חדשני בשם "מינואט" שהוציא שלושה דיסקים כשהראשון בהם זכה לאהדת המבקרים, ונמכר יותר מכל אלבום ג'אז ישראלי אחר.
הרכב מינואט נחשב לאחד ההרכבים החשובים המשפיעים ביותר בהיסטוריית הג'אז הישראלי.
ב-1991 החל לנגן כסולן מוביל עם שלמה ארצי.
עין הבר הופיע והקליט עם שלמה ארצי במשך השנים הבאות.
נגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם תזמורת האופרה הקאמרית ועם הקאמרטה הישראלית ירושלים, כמו גם בהפקות והקלטות רבות.
מאמצע 1990 ואילך ניגן בהופעות חיות, תיאטרון, קולנוע, תוכניות טלוויזיה ורדיו, פסטיבלים והפקות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2004 נבחר עין הבר כחבר בוועדה האמנותית של פסטיבל ג'אז בים האדום, שנערך מדי שנה באילת.
בשנת 2013 פעל עין הבר כחבר בוועדה לאומית אשר בוחרת מוזיקאים מצטיינים בצה"ל.
ניצן דמארי (נולד ב-13 בינואר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן הפועל רעננה מהליגה הלאומית.
אחיו הוא הכדורגלן עומר דמארי.
דמארי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-19 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 לבית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
ב-4 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-80 בהפסד 0–2 למ.ס.
ב-3 במרץ 2007 פתח דמארי לראשונה בהרכב הקבוצה, בניצחון 4–2 נגד מכבי הרצליה.
לזכותו של דמארי 10 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, ובשנת 2007 הוא השתתף עמה באליפות אירופה לנבחרות צעירות בפעם הראשונה שהנבחרת העפילה לטורניר.
ב-19 בדצמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 2–3 נגד הפועל עכו.
בעונת 2009/2010 הפך דמארי לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, אך בעונה שלאחר מכן שותף רק ב-17 משחקי ליגה.
בעונת 2011/2012 ירדה מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן חזר דמארי להרכב הפותח וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
במרץ קיבל דמארי את סרט הקפטן במקומו של עומר גולן שפרש ממשחק פעיל.
בקיץ סיים דמארי את חוזהו במכבי פתח תקווה, וחתם במכבי הרצליה מהליגה הלאומית.
לאחר עונה אחת בקבוצה פרש דמארי ממשחק פעיל.
בשנת 2016 מונה דמארי למאמן קבוצת נערים ג' של מכבי פתח תקווה, ובשנת 2017 החל לשמש כעוזרו של אורי אוזן, מאמן קבוצת הנוער של המועדון.
בפברואר 2018, בעקבות התפטרותו של אוזן, מונה דמארי למאמן הראשי של קבוצת הנוער.
כיום דמארי משמש כאיש צוות בבית הספר מעוף שבפתח תקווה.
חתם בקבוצת הנוער של הפועל רעננה כמאמן ראשי לעונת 2024/25
ב-1 באוקטובר 2025 מונה למאמן קבוצת הבוגרים.
ניצן שטיינברג (נולד ב-12 בינואר 1998) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן.
נכון ל-2018, הוא רב-האמן הצעיר ביותר בישראל ושירת כספורטאי מצטיין בצה"ל.
ניצן שטיינברג נולד בחיפה, כצעיר מבין שני אחים.
החל לשחק שחמט בגיל ארבע וחצי.
בשנת 2011, עוד בטרם מלאו לו 14 שנים, כבר נמנה עם מאה השחמטאים המדורגים ראשונים בישראל.
בשנת 2013, בגיל 15, השיג דרגת אמן בין-לאומי.
בשנה זו השתתף לראשונה בגמר אליפות ישראל.
עם מאמניו במהלך השנים נמנים ולדימיר ויינשטיין ואמן בין-לאומי איליה בוטביניק.
גדל במועדון חיפה/נשר (בשמו הקודם מדעטק חיפה).
מ-2011 עד 2019 שיחק במועדון השחמט הפועל פתח תקווה בליגה הלאומית.
לאחר מכן עבר למועדון באר שבע, בשורותיו זכה בארבע אליפויות ושלושה גביעים, כאשר הוא משיג תוצאה של 70% ומעלה בכל עונה.
משנת 2025 משחק במועדון ראשון לציון.
מאותה שנה גם החל לפעול בתור ערוץ שחמט ביוטיוב לקהילה הישראלית.
שטיינברג עובד בהייטק, ובעל תואר ראשון בכלכלה ומערכות מידע.
מתגורר בנשר עם בת זוגו, לה נישא בשנת 2025.
2006 – זכה במדליית ארד באליפות העולם בשחמט עד גיל 8, שנערכה בגאורגיה, לאחר שצבר 8.5 נקודות מ-11 אפשריות.
2008 – זכה במקום הראשון באליפות ישראל עד גיל 11, שנערכה בתל אביב, כשצבר 7 נקודות מ-7 אפשריות.
2015 – היה שותף לזכייתה של ישראל בסגנות אליפות אירופה עד גיל 18 לקבוצות, שנערכה בפולין.
שטיינברג צבר בלוח השני 4 נקודות מ-7 אפשריות.
2016 – היה שותף מרכזי לזכייתה של ישראל באליפות אירופה עד גיל 18 לקבוצות, שנערכה בסלובניה.
שטיינברג צבר בלוח השני 6 נקודות מ-7 אפשריות, ההישג הטוב ביותר בתחרות, אותו חלק עם חברו לקבוצה, אייל גרינברג.
2016 – סיים במקום חמישי (לאחר התרת נקודות, חלק את המקום הראשון עם עוד ארבעה שחמטאים שצברו את אותו מספר נקודות) באליפות ישראל (היה מדורג במקום ה-11 בתחילת התחרות), שהתקיימה בטבריה, כשצבר 6 נקודות מ-9 אפשריות.
2017 – סיים במקום 26 בתחרות הראשית בגיברלטר, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-10 אפשריות והפגין ביצוע תחרותי (פרפורמנס) של מד כושר 2644. סיים בתיקו עם רבי-האמנים מקסים ושייה-לגראב ופטר סבידלר, שהיו מדורגים במקומות 5 ו-19 בעולם (בהתאמה).
ניצן שקד הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שימש כראש מספן הציוד בחיל הים הישראלי.
עם גיוסו לצה"ל בחר לשרת בחיל הים והשלים קורס חובלים.
בהמשך שימש כראש מחלקת כלי שיט, ראש מחלקת תכנון, ארגון, לוגיסטיקה ומשאבים בחיל וכמפקד יחידת בחינה וניסויים של חיל הים.
לאחר מכן שירת כראש מספן הציוד בחיל.
שקד הוא בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
ניצן ויסמן (נולד ב-26 באוקטובר 1956) הוא רואה חשבון וסופר ישראלי.
ויסמן הוא רואה חשבון במקצועו, במשך שנים רבות היה שותף בפירמת BDO זיו האפט וניהל את סניף חיפה עד 2006, אז מונה כשותף בכיר בחטיבת הייעוץ, עם התמחות בייעוץ לחברות בבעלות משפחתית.
נמנה עם הגרעין המייסד של ארגון זכויות האדם Videre ושימש כחבר מועצת המנהלים שלו בשנים 2008–2012.
ב ניהל את פעילות הייעוץ של BDO בגיאורגיה, אזרבייג'ן וארמניה.
ועסק בפיתוח שותפויות בין חברות ישראליות וגאורגיות, בתחומי האנרגיה, החקלאות, התעשייה והנדל"ן.
אחר כך ייסד את חברת פיתוח התוכנה הישראלית-גיאורגית Olmait ומשמש כיו"ר שלה.
ב-1983 תרגם ועיבד לעברית (מהתרגום האנגלי) את הספר אי צ'ינג ("ספר התמורות").
ספר פילוסופיה סינית, המספק עצות להתלבטויות בחיים, בעזרת מיפוי דפוסי שינויים בחיים בעזרת טריגרמות.
ושנה אחר כך ספר פילוסופיה סינית נוסף, "קוף" (במקור הסיני "המסע למערב") מאת וו צ'אנג אן.
ב-2005 הוציא לאור ספר ילדים "מעשה בבאר ואבן ענקית".
ב-2006 הוציא לאור את "על גבול יערות הרוזמרין", קובץ הכולל ארבע נובלות קצרות, שיצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים ובמסגרת "מפעל קסת לספרות ביכורים" של המרכז לספריות וספרות בישראל, בעריכת הסופר יובל שמעוני.
"על גבול יערות הרוזמרין" היה בין השלושה המועמדים הסופיים לפרס מטעם מוסף "ספרים" של עיתון "הארץ" לספר ביכורים.
ב-2015 הוציא לאור קובץ סיפורים נוסף, "ארוחת בוקר ישראלית", שזכה לשבחי המבקרים.ב-2021 עובד אחד הסיפורים, "מענטש", להצגת יחיד שעלתה בפסטיבל תיאטרונטו (עיבוד: ליאור גלציאנו, בימוי: יהונדב פרלמן, משחק: רון ריכטר).
ב-2021 הוציא לאור לאור את הרומן "מקום", שנכלל ברשימה הארוכה של מועמדי פרס ספיר.
ב-2023 הוציא לאור את הספר "המחברות השחורות של קרול שוורץ", שהוא מעין אוטוביוגרפיה בידונית של סופר מתוסכל בשם קרול שוורץ.
ויסמן נשוי, אב לשלושה ומתגורר עם משפחתו בחיפה.
מעשה בבאר ואבן ענקית, ספר לגיל הרך, הוד השרון: אסטרולוג, 2005
על גבול יערות הרוזמרין, קובץ סיפורים, תל אביב: ידיעות ספרים, 2006
ארוחת בוקר ישראלית, קובץ סיפורים, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015
מקום, רומן, תל אביב: הוצאת כנרת זמורה דביר, 2021.
המחברות השחורות של קרול שוורץ, הוצאת פטל מקור, 2023.
יומן פרידה, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2024.
סיפורים פרי עטו התפרסמו ב"קשת החדשה", "עיתון 77", "מסמרים", "פטל" ו "עשרים ספורים קצרים".
הוצאה שנייה - תרגום מעודכן עם הקדמה ופירושים מאת ניצן ויסמן, הוצאת אסטרולוג, הוד השרון, 2001
ליאונרד קריסטל, פסיכולוגיה מהי : גישה אישית, ירושלים: הוצאת אלישר, 1984 (מהדורה חדשה בשם: "פסיכולוגיה", הופיעה בהוצאת אסטרולוג ב-2001)
כריסטופר מאסי ופרנק פלקנר, הריון ולידה : הנאות ובעיות, ירושלים: הוצאת אלישר, 1984 (מהדורה חדשה בשם: "פסיכולוגיה", הופיעה בהוצאת אסטרולוג ב-2001)
צ'נג-אן, קוף, ירושלים: הוצאת אלישר, 1984 (מהדורות חדשות הופיעו בהוצאת אסטרולוג, בשם: "הטאו של הקוף" ב-1995 ובשם: "המסע למערב (קוף)" ב-2004)
ג'ון קונגר, התבגרות : דור תחת לחץ, ירושלים: הוצאת אלישר, 1984 (מהדורות חדשות יצאו בהוצאת אסטרולוג ב-1996 ובשם: "גיל ההתגברות" ב-2001)
רוברט קסטנבאום, שיבה טובה : שנות סיפוק והגשמה, הוד השרון: הוצאת אסטרולוג, 1996
מיכאל ארגיל, פטר טרוור, תקשורת : יסודות ההתנהגות החברתית, שפה מילולית ושפת גוף, ניתוח אנשים ומצבים, ואפילו ידידות ואהבה, הוד השרון: הוצאת אסטרולוג, 2001
נִצָּנִית אֲדֻמָּה או ניצנית פורחת (שם מדעי: Kalanchoe blossfeldiana Poelln) היא מין של ניצנית הפופולרי כצמח נוי בשרני לבית ולגינה ממשפחת הטבוריתיים.
מוצא הצמח ממדגסקר, אך הוא נפוץ במרבית העולם כצמח תרבות.
השם המדעי של ניצנית אדומה נקרא על שמו של רוברט בלוספלד, בוטנאי גרמני שהציג את המין לעולם המערבי בשנת 1932. הצמח קרוי לעיתים ניצנית חג המולד בשל פריחתו המרשימה המתחילה בדצמבר.
ניצנית אדומה היא צמח רב-שנתי, קירח, בשרני (סוקולנט), צמיחתו איטית, גובהו מגיע ל-45 ס"מ וקוטר נופו 50 ס"מ.
השורשים מסוג צִיצַת שָׁרָשִׁים (מערכת שורשים סיביים) רדודה, שמתפתחים בשכבת מצע של כ-15 עד 25 סנטימטרים.
עודף מים גורם רקבון בצוואר השורש.
הגבעולים מעוצים ומסועפים ואורכם כ-40 עד 50 ס"מ.
העלים בשרניים, פשוטים, נגדיים, ללא לוואים, חלקים, אליפטיים עד ביציים או מוארכים דמויי-מרית, ואורכם 3 עד 10 ס"מ.
טרף העלה כמעט תמים או חרוק (שיניים מעוגלות) עם סלסול עדין בדומה לצדפה וצבעו ירוק שמאדים בהמשך.
עורק אדמדם משתקף מצדו התחתי של העלה.
התפרחת אמירית (נישאת מקצות גבעולים) מסוג תפרחת מְסֻיֶּמֶת מורכבת וצפופה (תפרחות דמויות מכבדים מעל הצמח).
הפריחה מתרחשת מקצה גבעול קצר, קירח וללא בלוטות עם שניים או שלושה זוגות עלים, ששונים מאלה של שאר הצמח.
אורך עוקץ התפרחת על פי רוב 0.5 עד 2 ס"מ.
צבעיה של פריחת הניצנית מגוונת ואינה רק אדומה.
הפרחים רבים, אדומים, נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית), זקופים, רגילים או בעלי כותרת כפולה, דו-מיניים, בעלי שחלה עלית.
עלי הגביע 4, חופשיים או כמעט מאוחים בבסיס ומשולשים למעלה, אורכם 4 עד 10 מ"מ על פי הם רוב קצרים מאורך צינור הכותרת.
עלי הכותרת 4, על פי רוב צבעם אדום או ארגמן, מאוחים בתחתיתם בחלק ניכר של אורכם לצינור שאורכו כ-8 מ"מ.
צינור הכותרת כמעט בעל ארבע מקצועות או מעוגל למטה בצורת כד כאשר בסיס הכד מעט צר.
האבקנים 8, כפול ממספר עלי הכותרת, ומסודרים בשני דורים על צינור הכותרת.
השחלה עילית מורכבת מ-4 עלי שחלה מפורדים בעלי ביציות רבות.
הזרעים מרובים, אליפסיים או מאורכים, מקומטים לאורכם.
הצמח חצי-צל ואור מלא, רגיש לקרה, עמיד בשרב וחסכן במים, במליחות ובגיר.
גדל בקרקעות שונים ובכל אזורי ישראל למעט הרים גבוהים מעל 700 מ' רום.
משגשג בקרקע קלה, דשנה ומנוקזת היטב.
הוא סובל מרקבון בצוואר השורש בגלל עודף מים.
מבחינת אקלים העדפה לאזורים חמים ולחים כל השנה.
הריבוי באמצעות ייחורים באביב ובקיץ ובאמצעות זרעים באביב.
הפריחה נמשכת ארבעה חודשים בסוף החורף ובאביב.
אף על פי שהצמח חסין יחסית למחלות, הוא עדיין יכול להיפגע על ידי כנימות קמחיות.
חלקים מהניצנית עלולים להיות רעילים לבני אדם.
ניצנית משוננת (שם מדעי: Kalanchoe daigremontiana, כמו גם Bryophyllum daigremontianum, קרויה באנגלית Mother Of Thousands - אם האלפים) הוא מין של ניצנית הגדל בר בהרי מדגסקר, הייחודי בכך שהוא מתרבה ברבייה אל-מינית בלבד.
כל מופעי הצמח הם ממין נקבה, ועל מנת להתרבות הצמח מגדל על עליו גרסאות מוקטנות שלו, מעין שיבוטים צעירים.
כשהשיבוטים מתנתקים מעלה צמח האם, הם מסוגלים להשריש ולהפוך לצמח עצמאי.
נפוץ אם כך לראות צמח אם גדול יחסית וסביבו צמחי בת רבים.
הניצנית המשוננת גדלה לגובה של מטר אחד, ולה עלים בשרניים, נגדיים ובעלי שפה משוננת.
העלים ירוקים מלמעלה ובעלי עורקים סגולים מלמטה.
על השפה המשוננת של העלה יכולים לגדול שיבוטים קטנים של צמח האם, ואלו עשויים להתפתח ולפתח שורשים גם בעודם מחוברים לצמח האם.
לצמח יש אפשרות לפתח תפרחת מרשימה בצורת סוכך, והפרחים בו פעמוניתיים ובגוון ורוד-כסוף או לעיתים כתום.
הפריחה אינה אירוע שנתי וקורה מעת לעת.
הצמח יכול לשרוד עם השקיה לא סדירה.
ניצן פלג הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על גדוד צבר ועל חטיבת החרמון.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1979, התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ושימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד.
בהמשך שימש כמפקד גדוד צבר והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון.
בשנים 1996–1998 פיקד על חטיבת החרמון, רמ"ט אוגדה בפיקוד הצפון וסגן מפקד עוצבת הגליל עד שחרורו מצה"ל בדצמבר 2004. פלג בוגר קורס פו"מ בחיל הנחתים של ארצות הברית, תואר ראשון ושני מאוניברסיטת חיפה במדעי המדינה ויחסים בין לאומיים ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש כסמנכ"ל החברה הכלכלית ראשון לציון.
בשנת 2010 מונה למנכ"ל החברה הכלכלית של ראשון לציון.
ניצן עצמון הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר.
עצמון שירת כקצין בחיל השריון ובמלחמת יום הכיפורים היה בדרגת סרן, מפקד פלוגת החרמש של גדוד 100 בפיקודו של אהוד ברק.
ב-16 באוקטובר נפצע בקרב החווה הסינית וידו נקטעה.
ב התחרה בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק.
הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה 1.59 מטר וזכה במדליית כסף בקפיצה למרחק 5.41 מטר.
ב התחרה בקפיצה לגובה וזכה במדליית ארד עם קפיצה לגובה 1.55 מטר.
היה חבר נבחרת כדורעף נכים ואיתה זכה במדליות זהב במשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980, 1984.
ניצן קידר (נולד בכ"א באלול תש"ם, 2 בספטמבר 1980) הוא הכתב המדיני של ערוץ 7 והפרשן המדיני-פוליטי בעיתון "בשבע".
בעבר הוביל את מערכות החדשות בתחנות "רדיו קול חי" ורדיו "קול ברמה".
שימש גם כדובר וראש מערך ההסברה בליכוד העולמי.
בוגר הישיבה התיכונית ברמת גן, ישיבת נחלים ומכינת אלישע.
החל את דרכו העיתונאית ככתב בעיתון 'הצופה', ובמקביל – בעיתון 'מעריב'.
אחרי שירות צבאי בגלי צה"ל, חזר לעיתון 'הצופה' ובמקביל החל לעבוד בתקשורת החרדית ברדיו 'קול חי' שם היה שותף לצוות שהקים את מערכת החדשות.
עם סגירתו של 'הצופה', שימש כראש דסק במערכת החדשות של העיתון 'מקור ראשון', שיצא אז במהדורה יומית.
שימש כעורך בכיר וככתב המדיני ברדיו 'קול ברמה'.
בין השנים 2011–2019 ניהל את מחלקת החדשות והיה אחראי על מהדורות השעה, מערך הכתבים של התחנה ויומני האקטואליה השונים.
בשנים 2014–2015 שימש כעורך המשנה של קו עיתונות.
משנת 2015, הוא כתב בנושאים מדיניים ופוליטיים בעיתון 'בשבע' ומכהן כראש הדסק המדיני של ערוץ 7.
ניצן שלמה פלג (נולד ב-30 במרץ 1977) הוא ראש המועצה האזורית הגליל התחתון.
פלג נולד במושב שדמות דבורה והתחנך בבית הספר החקלאי כדורי, לאחר סיום לימודיו התנדב ליחידת יהל"ם בה שימש כלוחם וכמפקד צוות ובהמשך כקצין הנדסה חטיבתי, תפקיד בו נפצע קשה בראשו מירי מחבלים בהיתקלות בעיר חברון ובעקבותיו שוחרר מצה"ל, כיום רס"ן במיל ובתפקידו האחרון שימש יקל"ר הגליל התחתון.
פלג השתלב בעסק המשפחתי "חווית הרוכבים" שבקיבוץ בית אורן ובמהלך תהליך השיקום שהתמקד ברכיבה על סוסים פתח מרכז רכיבה טיפולי במשק המשפחתי שבשדמות דבורה ולאחר מכן סניף נוסף בקיבוץ לביא ובו עסק בין היתר בשיקום של נכי צהל הלומי קרב ונוער בסיכון.
לאחר מכן השתלם בהדרכה וטיפול בסוסים ובעקבותיה הקים חברה לטיפול ופיתוח ביטחון עצמי וניהול בעזרת סוסים.
ספרו של פלג "צעדים ראשונים" שראה אור בשנת 2008 עוסק בתקשורת בין האדם לסוס.
שימש חבר בהנהלה של ההתאחדות הלאומית לספורט רכיבה.
לפלג תוארי סגן ואלוף ישראל במקצועות הרכיבה השונים reining, Roping, cutting ובשנים 2004–2005 השתתף פלג באליפות ה-TEAM ROPING הישראלית לסוסים וזכה במקום הראשון במקצה צמד שנתיים ברציפות.
פלג פרוד ואב ל-2 ומתגורר בשדמות דבורה.
החל משנת 2012 מכהן פלג כיו"ר הוועד המוניציפלי של שדמות דבורה וכפעיל במאבק להרחבת הכבישים 65 ו-767 אשר כמות התאונות והנפגעים בהם הן מהגדולות בצפון.
פלג הוא בעל תואר שני במינהל ציבורי עם התמחות בשלטון המקומי, תואר שני בלימודי ארץ ישראל, ולימודי תעודה בתחומים מנהיגות וניהול קהילתי במגזר הכפרי וניהול אגודות חקלאיות.
הוא משמש כמפקד יחידת קישור גליל תחתון במילואים בדרגת רב-סרן ובעל עסק בתחום התיירות.
בשנת 2018 הכריז על מועמדותו לראשות המועצה האזורית הגליל התחתון לאחר פרישת ראש המועצה המכהן מוטי דותן.
בבחירות שנערכו זכה פלג ב-39.99% מסך הקולות ולאחר ספירת קולות החיילים עקף את רף ה-40% הנדרשים בשני קולות, זכה ב-40.03% מהקולות ונבחר לראשות המועצה האזורית גליל תחתון.
עם כניסתו לתפקידו, הגמיש את מדיניות אזורי הרישום במוסדות חינוך של המועצה והתיר לתלמידים מבית רימון שהוריהם בקשו לשלוח אותם לחטיבת ביניים של ישיבה תיכונית שדה יעקב, ללמוד במוסד החינוך בו בחרו, בניגוד להחלטה קודמת.
במסגרת תפקידו כראש מועצה מכהן כחבר בוועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז צפון, יו"ר פארק התעשיות קדמת גליל ויו"ר הוועדה לתכנון ובניה הגליל התחתון.
פלג פועל רבות כנגד מייזמי אנרגיה מזהמים מבחינה סביבתית ומבחינה נופית, במהלך שנת 2019 הצליח פלג למנוע הקמת תחנת כוח מזהמת ומספר מיזמים פרטיים של טורבינות רוח במרחב הגליל התחתון.
פלג הצליח לפסול (לראשונה מזה 17 שנים) באמצעות הות"ל מיזם אנרגיית רוח ברמת סירין.
לפני הבחירות לכנסת ה-24 הצטרף כחבר למפלגת דרך ארץ וביחד לתקווה חדשה.
בסוף שנת 2021 החל לקדם באמצעות חברי הכנסת צבי האוזר ומאיר יצחק הלוי יוזמת חקיקה לביצוע בדיקות אלכוהול למשיטי סירות ואופנועי ים.
ניצן מינץ (נולדה בשנת 1989) היא אמנית ישראלית.
מינץ החלה את דרכה כאמנית רחוב היוצרת במרחב הציבורי בתל אביב, כאשר היא מציבה שירים פרי עטה על קירות ברחובות העיר.
מ-2013 היא יוצרת גם בסטודיו יצירות המוצגות בחללי תצוגה פורמליים ויצרה יצירות רבות ברחובותיהן של ערים רבות בעולם, ביניהן ניו יורק, מיאמי, מונטריאול, לונדון, פריז, פראג, וינה, ברלין ועוד.
ניצן מינץ נולדה בתל אביב וגדלה בשכונת נווה צדק.
נכדת-נכדתו של שמעון רוקח, ממייסדי השכונה, ונכדתה של הפסלת וציירת לאה מג'רו-מינץ - מי ששיקמה את בית רוקח, אחד מעשרת הבתים הראשונים בתל אביב, והפכה אותו לאחד מאתרי המורשת של תל אביב.
מינץ עצמה גדלה בבית רוקח, והושפעה רבות מהפסלים והציורים של סבתה שמילאו את בית ילדותה.
אביה של מינץ הוא מהנדס תוכנה ואימה פסיכותרפיסטית בהכשרתה.
מינץ היא בת בכורה במשפחה של שישה ילדים, מתוכם ארבעה ילדי אומנה.