tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות תמיכתו העקרונית בתוכנית, הוא סבר כי על הפלסטינים להוכיח קודם את מחויבותם לשלום.
ביוני של שנה זו, הוא היה מבין יוזמי החוק שעבר בבית הנבחרים, המביע סולידריות עם ישראל וקורא לרשות הפלסטינית לפרק את תשתיות הטרור.
בדצמבר של אותה שנה, הוא השתמש בעמדתו בוועדת המשנה להקצאות, בנושא מבצעי חוץ, כדי להשיג סיוע כלכלי וצבאי לישראל בסך 2,690 מיליארד דולר, בחוק שנת התקציב של 2004, כשהוא מסייע בכל שלבי מעבר החקיקה בוועדות ובבית הנבחרים וכולל גם קליטתם של יוצאי ברית המועצות לשעבר, מזרח אירופה ואתיופיה.
בנובמבר 2004, הוא כלל בחוק לשנת התקציב של 2005, גם הגבלות על הסיוע לאונר"א והתניית הסיוע בהצדקת הארגון בפני הקונגרס כי הוא עובד בהתאם לחוק האמריקאי שאוסר על סיוע חוץ לארגוני טרור, לפני קבלת סיוע נוסף.
האמצעי בא בשל הודאת ראש הארגון, פיטר הנסן, כי הוא מעסיק עובדים הקשורים לחמאס וכן שיגר מכתב לראש הארגון בדרישה להפסיק תמיכה בבתי ספר פלסטינים העוסקים בהסתה.
בינואר 2005, הוביל רוטמן קואליציה דו מפלגתית, לגנות את שידורי סדרת הטלוויזיה האנטישמית באיראן, "העיניים הכחולות של זארה", אשר מתארת אנשים בממשלת ישראל כגונבים עיניים ואיברים אחרים מילדים פלסטינים ושותלים אותם בבכירים ישראלים.
הוא שיגר מכתב מחאה למנהל האינטרסים של המגזר האיראני, המתפקד כמעין שגריר של איראן בארצות הברית, על שידור הסדרה בתחנת 'סהר 1' של איראן.
בדצמבר של אותה שנה, קרא רוטמן יחד עם עוד שמונה חברי קונגרס, במכתב לנשיא הוועדה האירופית, לדחות במיידית את הדו"ח שהוגש על ידי נציגי האיחוד האירופי ברמאללה, המערער על זכות ישראל לתבוע את ירושלים כבירתה.
במרץ 2006, הצטרף רוטמן ל-40 חברי בית נוספים, במכתב מחאה על אישור עסקת ניהול נמלים של דובאי פורט וורלדס בבעלות איחוד האמירויות הערביות בשל העובדה שזה יחזק את החרם הערבי כנגד ישראל ובגלל מימון הנסיכויות האמירויות לחמאס.
באפריל בשנה זו, הוא היה מבין המקדמים של "חוק החופש לאיראן", אשר מטיל סנקציות משמעותיות על איראן כדי שהיא תחדל מחתירתה לנשק גרעיני שעבר בבית הנבחרים ברוב מוחץ.
במאי של אותה שנה, הוא היה מבין יוזמי חוק בית הנבחרים 4861 ובשמו "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", המטיל תנאים קשים לקבלת סיוע פלסטיני וחותך כל סיוע ישיר לרשות עקב עליית החמאס.
ב-25 ביולי, באותה שנה, הוא הצטרף למאמץ בהובלתם של היהודים ג'ן שקובסקי ורם עמנואל ללחוץ על יו"ר בית הנבחרים דאז, דניס הסטרד, לבטל את נאומו של ראש ממשלת עיראק בפני הקונגרס בשל הערות כנגד המערכה של ישראל בלבנון.
בדצמבר של אותה שנה, הוא סייע להעברתו של חוק המעדכן את חוקי ארצות הברית בהגנה על הסמל של מגן דוד אדום כמו ההגנה על הצלב האדום.
במרץ 2007, בעקבות הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית יחד עם חמאס, הוא חתם על מכתב יחד עם 243 חברי קונגרס, ביוזמתו של חבר הקונגרס רוברט וקסלר המפציר בחוויאר סולאנה והאיחוד האירופי שלא לתת סיוע מענק הכרה לרשות הפלסטינית עד אשר היא תכיר בישראל, תתנער מהטרור ותקבל את כל ההסכמים הישראלים-פלסטיניים הקודמים.
ההחלטה עברה ברוב של 2–411. באותו חודש, הוא ניצל את מעמדו בוועדת המשנה של ההקצאות למבצעי מדינה וחוץ, כדי לבטל את המימון לרשת הטלוויזיה אל חורה, המוממנת על ידי משלם המיסים האמריקאי בשפה הערבית ומשדרת במזרח התיכון מטעם הממשל האמריקאי לעולם הערבי, לאחר שמנהל התחנה, לארי רג'יסטר, אישר "שידורים לטרוריסטים".
אחרי צעד זה, אולץ מנהל התחנה להתפטר ואל חורה התחייבה לספק שקיפות ואחריות בהחלטות השידור שלהן.
בינואר 2008, היה מבין הפעילים כנגד אישור עסקת 123 מיליון דולר בנשק מתקדם לערב הסעודית, בשל תמיכתה בטרור והחשש כי הנשק יופנה לישראל בסופו של דבר.
במרץ, הוא היה מבין יוזמי חוק בית הנבחרים 951, המגנה את הירי המתמשך של הרקטות הפלסטיניות בידי חמאס וארגונים אחרים כנגד אזרחים ישראלים, ומאמציו לקדמו סייעו להעבירו בבית הנבחרים ברוב מכריע של 1–404.
ברמה המקומית, רוטמן פעל להשגת מימון לתחבורה ציבורית ולהקלת הצפיפות של כבישים מהירים, שיפור החינוך, אספקת רווחה למובטלים ויזם את הצעת החוק לעצור מטוסים גדולים מלהמריא בשדה התעופה טטרבורו בגלל הרעש המופרז באזורי מגורים.
תומכיו של רוטמן מעניקים לו את הקרדיט על הצלת הנושא הסביבתי של אדמות המרעה של ניו ג'רזי מבנייה אורבנית והשגת מיליונים של דולרים למחקר והגנה של הסביבה והטבע.
רוטמן מתנגד גדול של תוכניות הקיצוץ במס של הנשיא ג'ורג' ו.
בוש, תוכניות הבריאות שלו, תוכנית לקידוח הנפט במפלט הבר הלאומי הארקטי המוגן (ANWR) ועוד תוכניות אחדות שנתמכות על ידי הרפובליקנים וממשל בוש.
לרוטמן יש דירוג לכל החיים של 82.54% מאתר "הפרוגרסיב פאנצ'", אתר שמאלני אשר יש בו מסד נתונים ואנליזה לגבי דפוס ההצבעות והעמדות של הפוליטיקאים.
ציון זה דירג אותו כחבר ה-162 ברשימת החברים הפרוגרסיביים (הליברלים) בקונגרס.
הוא נמצא באתר www.congress.org כחבר ה-107 ברשימת האנשים בעלי העוצמה הפוליטית הגדולה ביותר.
לפי העיתון "נשיונל ג'ורנל", לרוטמן יש ציון במרכיב הליברלי של 82.
ועדת המשנה לחקלאות, פיתוח כפרי ומינהל המזון והתרופות וסוכניות קשורות
ועדת המשנה למבצעי מדינה וחוץ ותוכניות קשורות
שדולת חברי בית הנבחרים בנושא שיתוף הפעולה הביטחוני ישראל-ארצות הברית.
פרס מגן ישראל, של ארגון CIPAC, ועד הפעולה הציבורי של הנוצרים למען ישראל.
ב-18 באוגוסט 2006, רוטמן התחתן עם ג'ניפר בקנשטיין, מתאמת של נושאים קהילתיים במרכז למבצעי מזון (עבור רעבים וחסרי בית), בניו ג'רזי.
הזוג הכיר דרך אתר JDate אתר ההיכרויות ליהודים ולישראלים רווקים.
קייגן הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית המייצג את המחוז ה-8 של ויסקונסין משנת 2007 ועד שנת 2011.
קייגן גם רופא במקצועו ונבחר לתפקידו הנוכחי במהפך של הדמוקרטים בקונגרס, בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006.
קייגן נולד ב-1949 בעיר אפלטון, ויסקונסין.
העבודה הראשונה בחייו הייתה במחלקת הפארקים וגני השעשועים של אפלטון כמדריך בגני השעשועים, במהלך חודשי הקיץ של חטיבת הביניים והתיכון בבית ספר התיכוני מזרח אפלטון.
אחרי שסיים תיכון, קייגן כעגלון במחלבה, כשהוא מעמיס שקי סוכר ומי גבינה בחלק מהקיץ ההוא.
מאוחר יותר הוא למד ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
קייגן אז נכנס לבית ספר לרפואה ומאוחר יותר הוכשר הן באוניברסיטת נורת'ווסטרן באוונסטון, אילינוי ובקולג' של ויסקונסין במילווקי.
יש לו דיפלומה משולשת ברפואה פנימית, אלרגיה, אסתמה, כמו גם אימונולוגיה ואבחון מעבדה אימונולוגי.
אביו של קייגן, מארב, גם כן רופא, היה מועמד דמוקרטי לבחירות בקונגרס ב-1996, אך כשל.
ד"ר קייגן הצעיר עצמו, השתתף בקמפיין הבחירות של אביו כמתנדב בקמפיין ומאוחר יותר ציין כי הקמפיין של אביו היה גורם מרכזי בהתעניינותו בפוליטיקה.
ד"ר קייגן היה למומחה באלרגיה, כשהוא מייסד ארבע קליניקות פרטיות בעיר הולדתו אפלטון, בגרין ביי, פונד לאק ואושקוש, כולם בוויסקונסין.
הצלחתו הפיננסית כמומחה לאלרגיה איפשרה לו להשקיע באופן כבד בקמפיין שלו, אשר היה המפתח להצלחתו במרוץ לקונגרס.
למרות זאת, הוא לא תיאר לעצמו כי יאלץ להקריב את העיסוק שלו ברפואה לאחר ניצחונו בבחירות והגיש בקשה רשמית, לוועדת האתיקה, בשל ההוראה הדורשת ממנו לעשות בדיוק כך.
בסופו של דבר, קייגן מכר לאחיו את רשת הקליניקות המצליחה שלו, אשר איפשרה לו להרוויח הכנסה של מיליון דולר לשנה, בעבור 30,000 דולר בלבד.
לפני היבחרו, הוא גם כיהן בתור פרופסור קליני עוזר בקולג' הרפואי של ויסקונסין.
עיסוקיו והשיגיו הרפואיים הבולטים, לפני היבחרו לקונגרס היו:
יועץ בענייני אלרגיה לרשת CNN בין השנים 2002-1995.
זוכה פרס סוכנות הגנת הסביבה לשנת 2005, על הכרה בתחום בריאות ילדים סביבתית, עבור יצירה והחדרה בכיתות ה' של ויסקונסין של המדריך לאלרגיה משפחתית, בספרי הלימוד ועל גבי תוכנית לימוד ב-CD-ROM.
אחד מהראשונים בוויסקונסין שקיבלו דיפלומה כמומחים באלרגיה באבחון מעבדה אימונולוגי.
נבחר על ידי רופאי ויסקונסין כאחד מרשימת "הרופאים הטובים ביותר באמריקה".
קייגן הוא היושב ראש של ועדת הסטנדריזציה של האלרגן של האקדמיה האמריקאית לאלרגיה, אסתמה ואמונולוגיה.
זוכה פרס מתן יד ציבורית לשנת 2004 מהאקדמיה האמריקאית לאלרגיה, אסתמה ואמונולוגיה.
ייסד את מעבדת האמונולוגיה המדופלמת היחידה לאיבחון אלרגי בצפון-מזרח ויסקונסין ב-1981.
פיתח למעלה ממאה בדיקות דם לאלרגיה במהלך ה-20 שנה האחרונות.
זוכה פרס "ההפשטה של ההבדלה", מאי 2005, מטעם FOCIS, עבור התצפיות שלו על דרך השימוש הבטוח ביותר לשימוש באלרגנים משולבים - פולימריזציה של דשא ואמברוסיה (צמח) - על מנת להקל על סימפטומים של סבל מאלרגיה ללא סיכונים נלווים של תגובות חריפות לכך עקב הטיפול הנ"ל.
פרסם מעל 60 מאמרים על מחקרים רפואיים חדשניים בתחום האלרגיה והאימונולוגיה, המגלים את הגורמים החדשים של הסימפטומים של אלרגיה ואסתמה ושכולם היו במימון עצמי.
זוכה "פרס המייסדים" מטעם מוזיאון הילדים, פוקס סיטיז, על יצירת המעבר העגול של תצוגת האלרגיה.
ב-12 בספטמבר 2006, קייגן, שהיה מועמד בפעם הראשונה, ניצח בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית כמועמד שלהם לבחירות הכלליות עבור מושב המחוז ה-8 של ויסקונסין בבית הנבחרים (הנציג המכהן היה מארק גרין), לאחר שהוציא כמעט 2 מיליון דולר מכספו האישי בקמפיין של הפריימריס שלו.
המושב היה תפוס על ידי הרפובליקני, מארק גרין, שזנח, באותה עת, את המרוץ לבחירה מחדש ורץ בכישלון למשרת המושל של ויסקונסין.
ביום הבחירות, ב-7 בנובמבר, קייגן הביס את יו"ר בית המחוקקים של ויסקונסין, ג'ון גארד, בן העיר פשטיגו, במרוץ היקר ביותר בתולדות ויסקונסין, אשר היה מאופיין בהתקפות נגטיביות מצד שני המפלגות.
חלק מהנושאים שקייגן וגארד חלקו עליהם היו, ניהול מלחמת עיראק בידי הנשיא ג'ורג' וו.
בוש, מחקר בתא גזע ומדיניות מס.
קייגן ביסס את המרוץ שלו בחלקו הגדול על הרקורד שלו כרופא.
הקמפיין של קייגן הציג בגאון את המוניטין הלאומי והבינלאומי שלו במחקר פורץ דרך מכשגילה את הגורמים החדשים לאסתמה.
מודעות הבחירות שלו שבו והצביעו כלפי העובדה שהרופאים של ויסקונסין בחרו בו כאחד מ"הרופאים הטובים באמריקה".
הוא הבטיח להילחם על מנת להבטיח שכל אמריקאי יוכל לקבל ביטוח בריאות בר-מימון.
לפני הקמפיין שלו לקונגרס, הקליניקה שלו לאלרגיה מימנה כמה תשדירים בנושא מדד פולן בדגן ואלרגיה בכמה תחנות מקומיות, אשר שודרו אחרי פינת מזג האוויר, במשך השנים האחרונות.
לאחר הכרזתו של קייגן על מועמדותו, עקב נושאים של ניגוד עניינים וזמן תשדירי בחירות שווה, תשדירי האלרגיה והפולן שלו שודרו או ללא ציון נותן החסות או ששידורם הופסק.
ניצחונו הזעום של קייגן בהפרש של 51%-49%, קושר בחלקו הגדול להוצאתיו האישיות הגדולות והגל הדמוקרטי הגדול של בחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006, כמו גם ניצחונו עם הפרש של 10% במחוז שהוא בן המקום שלו, מחוז אאווטגיימי, אשר שם שוכנת עיר הולדתו, אפלטון.
קייגן גם ניצח בקושי את גארד במחוז בראון, אשר שם שוכן מחוז גרין ביי, כשהוא מנצח בפחות מ-1,000 קולות.
קייגן הפסיד בפער מצומצם במחוז שלו עצמו, מחוז מרינט.
בנוסף, משנשלח לקונגרס, קייגן היה לנציג השלישי בלבד לייצג את המחוז ה-8 מאז מלחמת העולם השנייה.
סטיב קייגן מכהן בוועדות בית הנבחרים הבאות:
ועדת המשנה למיקנים, מחלבות ועוף
ועדת המשנה לשימור, אשראי, אנרגיה ומחקר
(*) את המינוי לוועדת התחבורה והתשתיות הוא קיבל כמה שבועות לאחר שהחל כבר מושב הקונגרס ה-110, לאחר, שכרופא, הוא נלחם ללא הצלחה עבור חברות בוועדת בית הנבחרים לאנרגיה ומסחר, אשר יש לה תחום שיפוט על נושא ביטוח הבריאות.
קייגן הוא חבר בית הנבחרים היחיד מטעם ויסקונסין החבר בוועדת החקלאות, אשר חשובה מאוד למדינה כמו ויסקונסין שבה חקלאות היא חלק ניכר מכלכלתה.
הוא היה מבין יוזמי "חוק הנגישות של שוק הרוקחות ובטיחות התרופות", אשר תאפשר ייבוא של תרופות מקנדה לשימוש פרטי ולמייבא הרשום על ידי שר הבריאות ושירותי אנוש, צעד שנותן אפשרות לרכוש תרופות מוזלות בתוך מערכת הבריאות האמריקאית שכולה אינה ציבורית.
הוא גם בין יוזמי "חוק ניהול משא ומתן למרשמי תרופות של שנת 2007", אשר מורה לממשל הפדרלי לנהל משא ומתן להזלת מחירי התרופות עבור אזרחים ותיקים אשר נרשמו לתוכנית ביטוח הבריאות הפדרלית.
הוא גם מבין היוזמים של כל החוקים להקצאות צבאיות וחיבר הצעת חוק הנקראת "שיפור בריאות הנפש של יוצאי הצבא הכפריים", אשר ירחיב את כיסויי ביטוח הבריאות הנפשי לחיילים משוחררים.
שום מטופל לא נשאר מאחור
הנושא החקיקתי העיקרי שקייגן הדגיש במהלך הקמפיין שלו ב-2006 היה יוזמה שנקראת, "שום מטופל לא נשאר מאחור".
קייגן סירב להיות רשום בתוכנית הקונגרס לביטוח בריאות לחברי בית הנבחרים והסנאט, עד אשר שלכל האמריקאים תהיה גישה לביטוח בריאות בר-מימון.
יש להדגיש כי מערכת הבריאות בארצות הברית היא מערכת שכולה פרטית ויקרה.
בעמודו השמאלי של אתר הבלוג השמלאני הנחשב, ה"דיילי קוס", קייגן צוטט כאומר, "לא רצתי למשרה זו כדי לקבל הטבות בטיפול רפואי".
קיימן היה תחת אש הביקורת עבור הערה שהתרוצצה כשמועה ב-13 בנובמבר 2006 ולאחר שעיתונאי מקומי מאזורו של קייגן בעיר אפלטון הרים את הכפפה בסיפור הזה, בכתבה מודפסת בעיתון האלטרנטיבי, "הסצנה".
המאורע של ההערה המביכה התרחש מכשחבר הקונגרס הנבחר קייגן פגש ביועץ הפוליטי לענייני תקשורת וקמפיינים, קארל רוב בשירותים באותו אירוע.
קייגן אמר לרוב, "אתה מזהה אותי?
שמי ד"ר מולטימיליונר ובעטתי לך בתחת".
בוש נכשל והרפובליקנים הפסידו את הרוב בשני בתי הקונגרס.
העיתון גם דיווח כי חבר הקונגרס הנבחר הודה לסגן הנשיא דיק צ'ייני ולנשיא בוש שעשו סיור בחירות בויסקונסון בתמיכה ביריב שלו, כשהוא אומר להם, "לא יכולתי לנצח ללא עזרתכם", ברמיזה לאי פופולריות של הנשיא בוש עקב מלחמת עיראק.
דווח גם כי הוא לאחר מכן התייחס לאשת הנשיא, לורה בוש, בטור "ברברה", אשת הנשיא לשעבר ג'ורג' בוש האב ואמו של הנשיא בוש הנוכחי, באומרו, "הוא למד על מסלול הקמפיין שהעלבון הכי גדול שאתה יכול לעשות לאדם אחר הוא לקרוא לאשתו בשם אחר".
הבית הלבן, באופן רשמי, הכחיש שהשיחה בכלל התקיימה, כשהוא קורא לסיפור "מגוחך".
קייגן עצמו דיבר עם ציבור בוחריו לגבי ההעלבות המילוליות שדווחו כי הוא אמר לנשיא בוש והגברת הראשונה, שישה ימים לאחר הבחירות הכלליות בנובמבר.
אמיתות הדברים עדיין נותרה בסימן שאלה.
קייגן קיבל מכתב מה-FDA, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, האחראי על אישור כשרות ושימוש בתרופות ומזון, בנוגע לאחת מהפורמולות שלו לאלרגיה.
הפורמולה נרשמה ב-FDA, במהלך תהליך הייצור וההפצה, אבל סווגה מחדש תחת רגולציה חדשה והוראת דרישה לבקשה רשמית חדשה.
ה-FDA קיבל את ההחלטה של קליניקות האלרגיה, שהחליטו שלא להציע יותר את הפורמולה הספציפית הזו וה-FDA סיים את הסטטוס של הפורמולה כרישיון תלוי ועומד לאישור.
ב-20 באוקטובר 2006, אחרי הופעה במסגרת אירוע של הקמפיין שלו בשמורת האינדיאנים, אוניידה, ואחר כך במחוז גרין ביי, בוויסקונסין, קייגן העיר, כחלק מהבעת התודה על ההגעה בזמן, "התירוץ שלנו באוניידה היה, נו טוב, היינו על זמן "אינג'ון" [הערה מעליבה למיעוט האינדיאני].
הם לא קוראים זמן לפי השעון.
התירוץ שלנו כאן הוא שאני רופא ושאנחנו לעולם לא [מגיעים] בזמן".
קייגן מאוחר יותר התנצל על הערותיו.
ההתנצלות התקבלה על ידי האינדיאנים של אונדיה ושבטים אחרים במדינה בתוך יומיים.
הרבה אנשים שמעורבים בפוליטיקה סברו כי הגישה מטעם שבט אונדיה לקייגן הייתה רכה מדי.
הם סברו כך, כיוון שהמהירות של קבלת ההתנצלות באה על רקע זה שהטריטוריה של האינדיאנים מוגדרת מבחינה חוקית כמעין ישות עצמאית חלקית ולפיכך מאפשרת להם לנהל בשטחם עסקים משגשגים של משחקי הימורים.
יתרה מזו, בית המשפט פסק לטובת יריבו של קייגן בבחירות, גארד, מה שאילץ את השבטים האינדיאנים והמושל דויל לנהל מחדש משא ומתן.
סטיב פרי הוא זמר אמריקאי, סולנה לשעבר של להקת הרוק המצליחה Journey.
פרי נודע בקולו הייחודי וזכה לכינוי "הקול" (The voice) בקרב מעריצי הלהקה.
אביו, שעסק בתחום המוזיקה, היה השראה עבור סטיב לכניסה לתחום זה עוד מגיל צעיר.
בתחילת דרכו הוביל את להקת Alien Project אך עקב מות בסיסט הלהקה בתאונת דרכים החליט סטיב פרי לוותר על קריירת זמרה באותה עת.
בשנת 1977, וולטר הרברט, מנהלה המוזיקלי של להקת Journey, האזין במקרה להקלטה מלהקתו הקודמת של סטיב וקרא לו לפגישה עם ניל שון, מנהיגה של להקת Journey.
ניל התרשם מקולו הייחודי והעמוק של פרי והחליט לצרפו ללהקה בתור סולן.
יחד עם פרי, זכתה הלהקה להצלחה והפיקה להיטים רבים שצעדו תקופות ארוכות במצעדי הלהיטים האמריקאי והעולמיים.
להצלחה מיוחדת זכתה הבלדה "Don't Stop Believing", שיר ששובץ כפסקול בסרטים ובסדרות טלוויזיה לרבות הסרט מונסטר ובסדרה "הסופרנוס" בסצנת סיום הסדרה בפרקה האחרון.
להקת Journey הוציאה יחד עם סטיב פרי תשעה אלבומים, שהמצליח מביניהם הוא Escape.
בשנת 1984 החל פרי בקריירת סולו והוציא את האלבום Street Walk שכלל את הלהיט המצליח "Oh Sherrie", שנכתב על אהובתו של סטיב באותם הימים.
בהמשך, בשנת 1994 הוציא אלבום נוסף - For the Love of Strange Medicine, שזכה גם הוא להצלחה, מבין שירי האלבום הצליח במיוחד הלהיט "You Better Wait".
ב-1996 חזר פרי להרכב וביחד הם הוציאו את האלבום Trial By Fire.
עם זאת, הוא לא יכל להשתתף בהופעות החיות עקב תאונת דרכים שמנעה זאת ממנו.
הלהקה מצידה המתינה להחלמתו אך שנתיים לאחר מכן, ב-1998, החליטה להמשיך הלאה בלעדיו ויצאה לסיבוב הופעות לאחר שגויס סולן חלופי.
כיום פועל פרי בעיקר בהפקות בתחום המוזיקה והקולנוע.
בשנת 2005 הגיע פרי באופן מפתיע יחד עם שאר חברי להקת Journey לקבלת כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד שהוענק ללהקה על היותה פורצת דרך ומובילה מוזיקלית בתחום הרוק בשנות ה-80 והלאה.
בשנת 2017 זכה סטיב ביחד עם הלהקה במקום בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בשנת 2018, לאחר 2 עשורים בהם נעדר מאור הזרקורים, הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו - "Traces".
סטיבן פרנסיס (סטיב) קנאלי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בגילום דמותו של "ריי קרבס" בסדרת הטלוויזיה "דאלאס".
קנאלי נולד בשנת 1946 בברבאנק, קליפורניה ובשנת 1964 סיים את לימודי בית הספר התיכון בוואן נייס, קליפורניה.
הוא שירת במלחמת וייטנאם כקשר בדיוויזיה המוטסת הראשונה של חיל הרגלים של ארצות הברית.
קנאלי החל את קריירת המשחק שלו בשנות ה-70 בשיתוף פעולה עם הבמאי והתסריטאי ג'ון מיליוס.
קנאלי פגש במיליוס במטווח בקליפורניה, והשניים התיידדו.
מיליוס דחף את קנאלי להיות שחקן, והמליץ עליו לבמאי ג'ון יוסטון לתפקיד בסרט "השופט רוי בין" בשנת 1972. סרטו הבא של קנאלי היה "דילינג'ר שביים מיליוס בשנת 1973. קנאלי הופיע בסרטיו של מיליוס "חטיפה במדבר" (1975) ו"יום רביעי הגדול" (1978).
כן הופיע בסרטו של סטיבן ספילברג "שוגרלנד אקספרס" בשנת 1974.
במקביל הופיע קנאלי בטלוויזיה בתפקידי אורח בסדרות כ"סטארסקי והאץ'", "המלאכיות של צ'ארלי", "ספינת האהבה", ו"הוואי חמש-אפס".
תפקידו הידוע והמוכר הוא בסדרה "דאלאס", שם שיחק את ריי קרבס, הבוקר הקשוח, בנו הבלתי חוקי של אבי משפחת יואינג.
קנאלי הופיע בסדרה בהצלחה רבה בין 1978 ל-1989 ועזב שתי עונות בטרם ירדה הסדרה מן המסכים.
הסדרה נחשבה בתחילת שנות ה-80 לסדרה הפופולרית ביותר בטלוויזיה האמריקנית.
במרץ 1982 ביקר קנאלי במדינת ישראל ביחד עם כמה משחקני "דאלאס" האחרים.
הוא התקבל בכבוד רב, וזומן, עם חבריו, למפגש עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין, אוהד מושבע של "דאלאס" לו נתן במתנה כובע בוקרים.
קנאלי ביים שלושה מפרקי הסדרה, וכן השתתף באחד מסרטי ההמשך, "דאלאס: מלחמת בני יואינג" בשנת 1998.
קנאלי עודו מופיע לעיתים בטלוויזיה ובקולנוע, וכן שלח ידו בבימוי שני סרטים, "הצלף" (1997) ו"לעזוב את הארץ" (2002).
בשנת 1994–1995 השתתף כשחקן קבוע באופרת הסבון הפופולרית "כל ילדיי".
קנאלי ואשתו ברט חיים בחווה באוג'אי, קליפורניה.
קנאלי עוסק בציור בצבעי מים, ויצירותיו מוצגות בגלריות וזוכות להערכה.
סטיבן ג'ון קארל הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
ידוע בעיקר מתפקידו ככתב שטח ומגיש פינות בתוכנית האירוח "הדיילי שואו" משנת 1999 עד 2005 ומכיכובו בתור מייקל סקוט בקומדיית המצבים "המשרד" (2005–2011), תפקיד אשר זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב ולשש מועמדויות רצופות לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת קומדיה.
קארל היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2014 על משחקו בסרט "פוקס קצ'ר".
שיחק בסרטי קומדיה רבים, בהם "ברוס הגדול מכולם", "מבול של צרות", "בתול בן ארבעים", "הורטון שומע מישהו", "מעבר ליער", "מיס סנשיין הקטנה" ו"דייט לילי".
סטיבן ג'ון קארל נולד ב-16 באוגוסט 1962 בבית החולים אמרסון (אנ') בקונקורד (אנ'), מסצ'וסטס, הצעיר מבין ארבעה אחים, וגדל בעיירה אקטון הסמוכה.
דודו של קארל מצד אמו, סטנלי קוך, עבד עם המדען אלן ב.
אביו היה ממוצא איטלקי וגרמני ואמו הייתה ממוצא פולני.
שם משפחתו של אביו היה במקור קארוסלי אך הוא שונה לקארל בשנות ה-50.
קארל למד בבית הספר נאשובה ברוקס, בית הספר פן ובית הספר מידלסקס.
הוא שיחק הוקי קרח ולקרוס בזמן לימודיו בתיכון.
לאחר מכן, קיבל תואר ראשון בחוג להיסטוריה מאוניברסיטת דניסון (אנ') בגרנוויל (אנ'), אוהיו, בשנת 1984.
בזמן שלמד בדניסון, קארל היה חבר בחברת התיאטרון "Seedy Theatrical Company של Burpee", הרכב קומדיה ואימפרוביזציה בניהול הסטודנטים, והיה שוער בקבוצת ההוקי "Big Red" של בית הספר במשך שלוש שנים.
בתחילת דרכו עבד קארל כתקליטן ברדיו הקמפוס WDUB.
לאחר מכן עבד כדוור, אך עזב לאחר כשבעה חודשים כאשר המנהל שלו אמר לו שאינו עושה את עבודתו כראוי והוא צריך להיות זריז יותר.
ב-1989, הוא הופיע בפרסומת למסעדה.
ב-1991, הצטרף קארל ללהקה בעקבות השתתפותו במחזמר.
באותה שנה הוא הופיע בתפקיד הראשון שלו בקולנוע, בסרט "נוכלת ושמה סו".
אחרי שהופיע במספר סדרות טלוויזיה קצרות, ניסה להיבחר לתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", אך הפסיד את התפקיד לוויל פארל.
עם זאת, ב-1999, הוא הצליח להתקבל לתוכנית "הדיילי שואו", ועבד שם עד שנת 2005.
בשנת 2003, שיחק בסרט "ברוס הגדול מכולם" בכיכובו של ג'ים קארי.
באותה שנה הוא חתם על חוזה עם רשת NBC לשחק את הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "המשרד", המבוססת על הקומדיה הבריטית המצליחה של ריקי ג'רווייס וסטיבן מרצ'נט.
הסדרה סבלה מאחוזי צפייה נמוכים בעונת הראשונה, והרשת התכוונה לבטל אותה.
בשנת 2005 הוא כיכב בסרט "בתול בן ארבעים", ואף כתב במשותף את התסריט.
בזכות ההצלחה המטאורית של הסרט הוחלט לתת לסדרה"המשרד" הזדמנות נוספת, כאשר דמותו של קארל, מייקל סקוט, עודנה והפכה להרבה יותר תמימה וראויה לאהבה.
התפקיד זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב ובמועמדויות לפרסים נוספים.
בעקבות הצלחת הסרט, הוא זכה לשחק במספר סרטים נחשבים כמו: "מבול של צרות" ו"שחק אותה סמארט".
ב-2009 כיכב קארל בסרט "דייט לילי", לצידה של טינה פיי.
ב-2010 דיבב קארל את הדמות הראשית בסרט "גנוב על הירח".
ב-2013 התארח ל־3 פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
ב-2014 זכה קארל להצלחה ראשונה גם בתור שחקן דרמטי, הודות לתפקידו בדרמת ההיאבקות "פוקס קצ'ר" בתור המולטימיליונר ג'ון דו פונט.
קארל הועמד על הופעתו האפלה בסרט לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2015, שיחק בסרט "לאהוב אותה" את דמותו של סטיבן גולדשטיין, מייסד ויו"ר ארגון למען נישואים גאים.
בנוסף באותה שנה הוא שיחק בסרט "מכונת הכסף" לצידם של כריסטיאן בייל ובראד פיט.
בשנת 2017, הוא כיכב בסרטם של ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס, "קרב המינים" בתפקיד הטניסאי בובי ריגס לצידה של אמה סטון ודיבב בסרט "גנוב על העולם".
ב-2018, הוא שיחק את דונלד רמספלד בסרט הדרמה של אדם מקיי, "סגן הנשיא".
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הדרמה של אפל TV פלוס, "תוכנית הבוקר", לצדן של ג'ניפר אניסטון וריס וית'רספון.
בשנת 2021, הוא שב לדבב את גרו בסרט "המיניונים: עלייתו של גרו".
בינואר 2022 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת המותחן הפסיכולוגי, "המטופל" של רשת FX Networks, שם גילם את הדמות של אלכסנדר שטראוס, פסיכותרפיסט שמוחזק בשבי של רוצח סדרתי (דונל גליסון).
קארל נשוי לננסי וולס, בוגרת תוכנית המערכונים האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב", מאז 1995. הם הכירו בבית ספר למשחק בו היה מורה והיא הייתה תלמידה.
וולס הופיעה לצדו במספר פרקים בסדרה "המשרד" ובסרט "בתול בן 40".
בשנת 2020, קארל הצטרף לידוענים נוספים ותרם כסף לקרן מינסוטה החופשית, ארגון ללא כוונות רווח שמשלם חובות למי שאינו יכול לעשות זאת בעצמו.
+שנהסדרהתפקידהערות1996The Dana Carvey Showדמויות שונות8 פרקים
גם תסריטאי1996–2011סאטרדיי נייט לייבגארי/דמויות שונותדיבוב; 14 פרקים1997Over the Topיורגו גאלפניקוסתפקיד ראשי; 12 פרקים1998תהרוג אותי וזהומר ווילנדפרק: "Funny Girl"1999–2005הדיילי שואומגיש פינה277 פרקים2002–2003Watching Ellieאדגר16 פרקים2004Fillmore!מר דלנסידיבוב; פרק: "Field Trip of the Just"Come to Papaבלוויין4 פרקים2005–2011;
2013המשרדמייקל סקוט (אנ')תפקיד ראשי (עונות 7-1)
הופעת אורח (עונה 9); 139 פרקים
גם כתב 2 פרקים וביים 3 פרקים2007The Naked Trucker and T-Bones Showבריאןפרק: "T-Bones TV"2012משפחת סימפסוןדן גיליקדיבוב; פרק: "Penny-Wiseguys"2013טיפול אונליין (אנ')ג'קסון פיקט3 פרקים2016–2018אנג'י טרייבקה (אנ')יוצר ומפיק בפועל
כתב וביים את פרק "Pilot"2019–2021תוכנית הבוקרמיטצ' קסלר16 פרקים2020–2022חיל החללגנרל מארק ר' ניירדתפקיד ראשי (2 עונות); 17 פרקים
גם יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל2022המטופלד"ר אלן שטראוסתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיק בפועל2025ארבע העונותניקתפקיד ראשי; 8 פרקיםבודדים בפסגהרנדל גארטסרט טלוויזיה של HBO
סטיב קין הוא כלכלן פוסט-קיינסיאני אוסטרלי, לשעבר פרופסור חבר לכלכלה באוניברסיטת מערב סידני.
הוא מזוהה מבקר גם את הכלכלה הנאו-קלאסית המודרנית וחלק מעקרונות הכלכלה המרקסיסטית כלא-עקביות, לא-מדעיות וחסרות בסיס אמפירי.
קין הושפע בעיקר בהגותו הכלכלית מהיימן מינסקי, פיירו סראפה (Piero Sraffa) וג'וזף שומפטר.
עבודתו העכשווית מתמקדת בעיקר על מודלים מתמטיים וסימולציות של חוסר יציבות פיננסית.
עבודתו זכתה לחשיפה רבה יותר לאחרונה בגלל שהוא חזה את המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008.
קין נולד בשנת 1953 לאב בנקאי.
הוא החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת סידני בשנת 1971, אבל לאחר שהרגיש שאין קשר אמיתי בין הנוסחאות שלמד לבין המציאות הכלכלית עבר ללמוד משפטים, תחום בו קיבל תואר ראשון, תוך שהוא ממשיך לקחת קורסים בכלכלה.
לאחר סיום לימודיו עבד כמורה, עיתונאי שסיקר את תחום המחשבים ובארגון סיוע בינלאומי.
עזרה בסיוע לארגון של עסקים גרמה לו לשוב ולהרהר בבעיות שבטענות הרווחות של אנשי הכלכלה ועל כן החליט לשוב לאקדמיה.
הוא עשה תואר שני בכלכלה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס.
במהלך לימודיו נתקל במאמר של היימן מינסקי שהסביר את המשברים הכלכליים בהתרחבות האשראי בתקופות שפע והחליט לעשות דוקטורט בנושא.
בו מוצגת ביקורתו המקיפה על הכלכלה הנאו-קלאסית.
חוסר יציבות פיננסית ודפלציית חובות
רוב עבודותיו של סטיב קין מתמקדות בפיתוח תאוריית Financial Instability Hypothesis של היימן מינסקי.
ביקורתו על התאוריה הנאו-קלאסית של החברות
סטיב קפלן (נולד ב-6 בפברואר 1950) הוא כדורסלן עבר ישראלי, אשר שיחק בשנות השבעים והשמונים בנבחרת ישראל בכדורסל ובקבוצת הכדורסל של הפועל רמת גן.
קפלן נולד ב-1950 בברוקלין שבניו יורק, להורים יהודים ילידי ברוקלין, ויליאם ורוזלין קפלן.
סיים תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי.
בתקופת לימודיו שיחק בנבחרת האוניברסיטה בליגת המכללות האמריקאית ובעונת המשחקים 1969/1970 סיים במקום הראשון בליגה זו ובכלל ארצות הברית באחוזי הדיוק של קליעותיו בזריקות עונשין - 92.8%.
הישג זה היה גם ההישג השני במכללות בכל הזמנים.
עם עלייתו הצטרף קפלן לקבוצת הפועל רמת גן, ששיחקה אז בליגה השנייה - הליגה הארצית, וכבר בעונה הראשונה בשורותיה העלה אותה לליגה הראשונה - הליגה הלאומית בכדורסל.
קפלן, הידוע בכינויו "ראש העיר", שיחק בדרך כלל בעמדת הסמול פורוורד.
הוא שיחק בשורות הפועל רמת גן במשך 12 עונות, אולם מעולם לא זכה עם קבוצתו בתואר כלשהו.
היה אחד מהקלעים הבולטים (מקום 8) בתולדות הליגה.
זכה חמש פעמים בתואר מלך הסלים והיה גם מלך הסלים של הליגה הארצית (עונות 72/3) ואחר כך 5 פעמים ברציפות בליגה הראשונה.
ממוצע הקריירה שלו היה כמעט 22 נקודות למשחק.
בעונה אחת קלע מעל 31 נקודות למשחק בממוצע.
שיאו האישי היה 46 נקודות במשחק אחד.
סך הכול קלע 5,913 נקודות במדי הפועל רמת גן.
קפלן שיחק גם במדי הנבחרת הלאומית והיה שותף בזכייתה במדליית הכסף באליפות אירופה בכדורסל 1979. בהופעת הבכורה שלו בנבחרת, ניצחון 94–96 על נבחרת ארגנטינה, קלע 28 נקודות.
במשחקי גביע אירופה קלע 603 נקודות וסך הכול קלע 886 נקודות ב-91 הופעות במדי נבחרת ישראל.
בשנים 2004–2009 שימש כמאמן במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
נשוי מאז 1977 לאירית ואב לשני ילדים.
בנו הוא הכדורסלן תום קפלן.
סטיבן קוקס, הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
את קריירת הפוטבול החל קוקס באוניברסיטת ארקנסו.
לאחר שסיים את לימודיו נבחר על ידי קליבלנד בראונס בדראפט של שנת 1981 כבועט וכמרחיק עבור הקבוצה.
ב-1985 עבר קוקס לוושינגטון רדסקינס שם שיחק עד שפרש ב-1988. יחד עם הרדסקינס זכה בסופרבול XXII.
קוקס נודע כאחד הבועטים האחרונים בליגת ה-NFL שהשתמש בשיטת "סטרייט א-האד" - שיטה בה הבועט מתרחק כמה צעדים מהכדור ובועט בו בקצות אצבעותיו.
ב-21 באוקטובר 1984 הכניס קוקס שער שדה ממרחק 60 יארדים.
באותה עת זה היה השער השני הרחוק ביותר.
מאז רק שבעה בועטים הצליחו להכניס שער שדה ממרחק זה או רחוק יותר.
סר סטיבן "סטיב" גפרי רדגרייב, מפקד הוא חותר בריטי בעבר.
הוא אלוף אולימפי 5 פעמים ברציפות, בעל 6 מדליות, אלוף עולם בעל 12 מדליות מהן 9 זהב ואלוף חבר העמים הבריטי.
הוא נשא את דגל בריטניה בטקס הפתיחה בשתי אולימפיאדות שונות (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996).
הוא אחד מתוך שישה ספורטאים בלבד שזכו במדליית זהב אולימפית בחמש אולימפיאדות שונות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה רדגרייב במדליית זהב בחתירה ברביעייה כפולה.
בשנת 2011 זכה רדגרייב מטעם ה-BBC, בתואר אישיות השנה על מפעל חיים בספורט.
סטיבן ג'ון "סטיב" קוגן הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ומפיק אנגלי.
קוגן ידוע בעיקר בזכות גילום הדמות הקומית אלן פרטרידג' בסדרות טלוויזיה, תוכניות רדיו וסרטים שונים.
למרות שקוגן פרץ להכרת הציבור בתחילת הקריירה בזכות התפקידים הקומיים אותם הוא גילם, הוא נודע לימים גם כשחקן אופי בתפקידים ראשיים בסרטי דרמה.
במהלך הקריירה שלו קוגן קיבל ארבעה פרסי באפט"א, והיה מועמד גם לפרס האוסקר וכן לפרס גלובוס הזהב.
קוגן ייסד גם את חברת ההפקות Baby Cow Productions שהייתה אחראית לאורך השנים למספר רב של הפקות בטלוויזיה ובקולנוע.
קוגן נולד ב-1965 בעיירה מידלטון שבמחוז לנקשייר, אנגליה.
הוריו הם קת'לין ואנתוני קוגן.
הוא גדל באלקרינגטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי והתחנך כנוצרי קתולי.
קוגן גילה יכולות חיקוי טובות כבר בגיל צעיר ושאף ללמוד בבית ספר לדרמה.
משלא הצליח להתקבל לבתי ספר נחשבים בלונדון הוא נרשם ללימודי משחק ב"בית ספר מנצ'סטר לתיאטרון".
קוגן החל את קריירת המשחק הקומית שלו כמנחה בתוכניות רדיו והתגלה בדמותו של המנחה אלן פרטרידג', המזוהה עמו, ובזכות דיבוב בסדרה הסאטירית "Spitting Image".
קוגן שיתף פעולה עם הקומיקאי ג'ון תומאסון, ויצר איתו את תוכנית המערכונים "The Dead Good Show", עבורה זכה בשבחים.
כישרונו הקומי זימן לקוגן הצעות לתפקידים בסרטי קולנוע שונים, מתוכן בחר לשחק בעיבוד הקולנועי של הקומיקאי והשחקן טרי ג'ונס לספר הילדים "הרוח בערבי הנחל", וכן בפנטזיה של פרנק אוז "מפתח הקסמים".
ב-2001 קוגן כתב ושיחק בתפקיד הראשי בקומדיה "שוטר על תנאי", על כתיבת התסריט ביחד עם הנרי נורמל הועמד לפרס באפט"א.
ב-2005 שיחק בעיבוד הקולנועי "A Cock and Bull Story" לרומן "טריסטרם שנדי" ובדרמה הקומית האמריקאית "סופים טובים" בתפקיד משני שזכה להערכה.
ב-2006 הופיע קוגן בדרמה התקופתית של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתפקיד הדיפלומט האוסטרי פלורימונד קלוד והשתתף בקומדיה של שון לוי "לילה מוטרף במוזיאון" בתפקיד הקיסר הרומאי אוקטביוס, אותו גילם גם בסרט ההמשך "לילה מוטרף במוזיאון 2: הקרב על הסמית'סוניאן", וגם בסרט השלישי בסדרה: "לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר".
ב-2008 שיחק קוגן בקומדיות "המלט 2" (בתור המורה לדרמה דנה מרשצ'ז) ו"רעם טרופי", של בן סטילר (כדמיאן קוקבורן, הבמאי הבריטי של סרט המלחמה).
ב-2009 הוא שיחק בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה", בכיכובה של הילרי דאף.
ב-2010 שיחק קוגן בסרט ההרפתקאות של כריס קולומבוס "פרסי ג'קסון וגנב הברק" בתפקיד האל האדס, וכן בקומדיות "המסע" ו"החבר'ה האחרים", בתור הפושע המולטי מיליונר דייוויד הרשן.
ב-2012 שיחק קוגן בדרמה הקומית "רובי ספרקס" בתפקיד הסופר הבריטי לנגדון ת'ארפ, ובדרמה "בעיניים של מייזי".
ב-2013 זכה קוגן לחשיפה עולמית ותקשורתית על עבודתו בדרמה של סטיבן פרירס: "פילומנה".
קוגן הפיק, כתב את תסריט הסרט ואף כיכב בו בתפקיד ראשי כעיתונאי מרטין סיקסמית', לצידה של ג'ודי דנץ'.
קוגן זכה על התסריט שכתב ביחד עם ג'ף פופ בפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הוא היה מועמד פעמיים גם לפרס אוסקר על התסריט ועל הסרט הטוב ביותר לשנת 2013, אך לא זכה באף לא אחת מהמועמדויות.
בשנה זו חזר קוגן לגלם שוב את דמותו של המנחה אלן פרטרידג' בקומדיה "Alan Partridge: Alpha Papa", ודיבב בסרט האנימציה "גנוב על המיניונים" את דמותו של סילאס ראמסבוטום.
לקוגן ילדה אחת מזוגיות שניהל עם עורכת הדין אנה קול בין 1992–1996. הוא נישא ב-2005 לקרוליין היקמן, אך הם התגרשו ב-2008.
במהלך שנות הקריירה כשחקן נאבק קוגן בהצלחה באלכוהוליזם, ממנו סבל בחייו האישיים.
סטפני לין "סטיבי" ניקס היא זמרת ומוזיקאית אמריקאית שמוכרת הן בשל היותה חברה בלהקה המצליחה "פליטווד מק" הן בשל קריירת הסולו המצליחה שלה.
שניים ממאפייניה כזמרת ומוזיקאית כוללים את קולה הייחודי שנע בין הסגנונות קאנטרי ורוק והסגנון המסתורי שלה שבא לידי ביטוי באישיותה על הבמה, בשיריה ובהופעתה, כאשר היא מושפעת בעיקר מהסגנון הגותי והמיסטי.
נולדה בשם סטפני לין ניקס (Stephanie Lynn Nicks) ב-26 במאי 1948 בפיניקס, אריזונה להוריה ג'ס וברברה ניקס.
סבה, שהיה זמר קאנטרי שהתקשה להצליח במוזיקה הוא זה שלימד אותה לשיר כבר כילדה.
יום לפני יום הולדתה השש עשרה קיבלה ניקס גיטרה בתור מתנה, וכתבה את שירה הראשון שנקרא: "I've Loved and I've Lost, and I'm Sad But Not Blue".
כבר בהיותה תלמידת תיכון היא הצטרפה ללהקה שנקראה "The Changing Times".
בשנתה האחרונה בתיכון, פגשה ניקס את מי שבעתיד יהיה שותפה המוזיקלי וכן שותפה לחיים, לינדסי בקינגהאם: במהלך מסיבה, ניקס ראתה את בקינגהאם מנגן את השיר "" והצטרפה לשירה.
כמה ימים לאחר מכן, בקינגהאם הזמין את ניקס להיות חלק מהלהקה שניגן בה באותה התקופה "פריץ".
הלהקה הפכה למצליחה בין השנים 1968–1972 והייתה המופע הפותח למוזיקאים המפורסמים ג'ניס ג'ופלין וג'ימי הנדריקס, כאשר שני המוזיקאים היוו השראה לניקס להמשך חייה כמוזיקאית.
במהלך היותם חברים בלהקה פיתחו ניקס ובקינגהאם מערכת יחסים רומנטית, שהתפרקותה ב-1977 תוביל בין היתר לאחד האלבומים המצליחים ביותר בהיסטוריה של המוזיקה.
כאשר "פריץ" התפרקה ב-1972 המשיכו ניקס ובקינגהאם ליצור מוזיקה כזוג מוזיקלי שנקרא "Buckingham Nicks".
הקלטות ששלחו לחברת התקליטים "Polydor Records" שכנעו את חברת התקליטים להפיק להם אלבום, שנקרא גם הוא "Buckingham Nicks".
האלבום כשל מבחינה מסחרית וחברת התקליטים פיטרה אותם.
על מנת לתמוך כלכלית בה ובבקינגהאם שחלה באותה העת במונונוקלאוזיס זיהומי ניקס עבדה במספר עבודות, שאחת מהן הייתה לנקות את ביתו של המפיק , שאף אפשר לבני הזוג לגור שם במשך תקופה מסוימת.
במשך תקופה קצרה הזוג עבר לאספן, קולורדו.
בקינגהאם ניגן עם הלהקה "Everly Brothers", בעוד ניקס נשארה מאחור.
במהלך אותה תקופה ניקס כתבה את השיר שמאוחר יותר ייהפך ללהיט כסינגל של להקת פליטווד מק "Rhiannon", וכן שיר נוסף, "Landslide", שנכתב בעת בה הבינה שאולי יהיה עליה לוותר על החלום להיות מוזיקאית ולחזור לבית הוריה, שאמרו לה שהם מוכנים לממן מה שתרצה ללמוד כמקצוע.
היא גם לא הייתה בטוחה לגבי מערכת היחסים עם לינדסי בקינגהאם.
את כל תחושות הבלבול וההתפרקות הרגשית הכניסה ניקס לשיר הזה, שבבוא היום יזכה להערכה גדולה בקרב מעריצי "פליטווד מק".
הפריצה הגדולה למוזיקה – "פליטווד מק"
ב-1 בינואר 1975 מיק פליטווד, מנהיג להקת "פליטווד מק" התקשר לביתם של בקינגהאם וניקס לאחר שהמפיק קייט אולסן השמיע לו את שירם "Frozen Love".
בהתחלה פליטווד רצה לצרף רק את בקינגהאם ללהקה, אבל הבין שגם ניקס תצטרף בתור "עסקת חבילה".
האלבום הראשון של ההרכב הזה של הלהקה יצא באותה שנה ונקרא "Fleetwood Mac".
האלבום זכה להצלחה עצומה בארצות הברית והשיר "Rhiannon" הפך ללהיט הגדול של האלבום וסימל את הפריצה של סטיבי ניקס למיינסטרים.
בשנת 1977 נגמר הרומן הארוך בין בקינגהאם וניקס.
בערך באותה התקופה התגרשו חברי הלהקה ג'ון וכריסטין מקווי.
מתוך תחושות הכעס והעצב שחשו חברי הלהקה באותה תקופה צמח האלבום "Rumours", שהיה לאלבום המצליח ביותר בתולדות הלהקה והיה לאחד האלבומים הנמכרים בהיסטוריה (בסוף הסבנטיז הוא היה הנמכר ביותר אי פעם, אבל מאז יצאו מספר מועט של אלבומים שהצליחו לעבור אותו במכירותיהם).
כל הסינגלים שהשתחררו מהאלבום היו ללהיטים כאשר "Dreams" של ניקס הופך להיות הסינגל המצליח ביותר של הלהקה וללהיט המקום הראשון היחיד של פליטווד מק בבילבורד הוט 100 עד היום.
האלבום הבא של הלהקה, "Tusk", היה פחות מצליח מזה שקדם לו.
למרות ההצלחה המעטה יחסית של האלבום, השיר שכתבה ניקס ושהשתחרר כסינגל מהאלבום "Sara" זכה להצלחה גדולה בארצות הברית כשהפך ללהיט top 10 במצעד הבילבורד.
קריירת סולו והמשך הדרך עם "פליטווד מק" ("Bella Donna", "Mirage")
בשנת 1981 הוציאה ניקס את אלבום הסולו הראשון שלה, "Bella Donna".
האלבום הפך לאלבום פלטינה תוך זמן קצר ומכירותיו שוות לפלטינה מרובעת.
שני הסינגלים הבולטים מאלבום זה כוללים את שיתוף הפעולה של ניקס עם טום פטי "Stop Draggin' MyHeart Around" שהיה ללהיט הגדול ביותר מהאלבום וכן את אחד מהשירים הבולטים בקריירה של ניקס "Edge Of Seventeen".
כמו כן האלבום כולל את הדואט עם חבר להקת האיגלס דון הנלי "Leather and Lace", שהפך גם הוא ללהיט.
בשנת 1982 הוציאה ניקס יחד עם "פליטווד מק" את אלבומם הבא "Mirage".
השיר שכתבה ויצא כסינגל – "Gypsy" זכה להצלחה ונכנס ל-top20 במצעד הבילבורד.
הקליפ שהופק עבור השיר היה בעל התקציב הגבוה ביותר לקליפ באותה התקופה.
ב-1983 יצא אלבום הסולו השני של ניקס, "The Wild Heart".
אף על פי שלא זכה להצלחה שזכה לה "Bella Donna", האלבום כן הצליח להפוך לפלטינה כפולה בארצות הברית ולאלבום כסף בבריטניה.
הלהיט הגדול מתוכו היה השיר "Stand Back" שבהפקתו סייע הזמר והמפיק פרינס.
האלבום הבא שהוציאה "Rock A Little" (שיצא ב-1985) זכה להצלחה גם כן, והשתחררו ממנו הלהיטים "I Can't Wait" ו-"Talk To Me".
ב-1987 הוציאה פליטווד מק את אלבומה הבא, "Tango In The Night" שהיה לאלבום השני המצליח ביותר של הלהקה.
השיר שכתבה יחד עם חברתה סנדי סטיוארט והפך לסינגל מהאלבום "Seven Wonders" זכה להצלחה אבל לא להצלחה גדולה כמו רוב הסינגלים מהאלבום.
בעקבות ריב שהיה בין ניקס ומיק לבקינגהאם בעקבות היותם משתמשי קוקאין כבדים, וכן בשל עימות מכוער בין לינדסי וניקס בתקופה של יצירת האלבום בקינגהאם אמר שלאחר אלבום זה הוא יתפטר מהלהקה, וכך היה.
טרם יציאת האלבום הייתה לקוקאין השפעה חזקה ושלילית על חייה של ניקס ובשלב כלשהו זה איים על חייה, ועל כן היא הלכה לגמילה טרם כניסתה לאולפן ההקלטות, ומאוחר יותר התחילה לקחת כדורי קלונופין על מנת להישאר נקייה מסמים.
ב-1988 אלבום הלהיטים הגדולים של ההרכב המחודש של "פליטווד מק" יצא וזכה להצלחה עצומה.
ב-1989 יצא אלבום הסולו הרביעי של ניקס, "Other Side Of The Mirror" שזכה להצלחה ויצא ממנו הלהיט "Rooms On Fire".
ב-1990 יצא האלבום הבא של "פליטווד מק", הפעם בלי לינדסי בקינגהאם ונקרא "Behind The Mask".
האלבום זכה להצלחה חלקית בלבד בארצות הברית, אבל זכה להצלחה גדולה בבריטניה כשנכנס למקום הראשון במצעד האלבומים והגיע למעמד פלטינה.
ב-1991 יצא אלבום הלהיטים של ניקס כאמנית סולו, ובנוסף לשיריה שכבר זכו להצלחה, נכללו באלבום שלושה שירים חדשים.
באותה השנה הוציאה "פליטווד מק" את אלבום האוסף המרובע "" שכלל לראשונה על אלבום את שירה של ניקס שנכתב במקור לאלבום "Rumours", השיר "Silver Springs".
הסכסוך על זכויות השימוש בו הוביל לפרישתה מן הלהקה בין השנים 1991–1997, למעט הופעה חד-פעמית באירוע ההכתרה של הנשיא ביל קלינטון.
באותן השנים ניקס (בצורה אירונית) התמכרה לכדורים שנועדו לעזור לה לא להתמכר מחדש לקוקאין.
התמכרות זו הובילה לעלייה גדולה במשקל ולבעיות בתפקוד שלה.
לאחר שמעדה ופצעה את עצמה באירוע שבו נכחה כתוצאה מהקלונופין הבינה שעליה להירשם לגמילה.
האלבום הבא שלה, "Street Angel" שיצא ב-1994 היה אכזבה מסחרית בהשוואה לאלבומיה הקודמים, שכן רוב הפקת האלבום הייתה סביב תקופת שהותה בגמילה.
האלבום קיבל ביקורות שליליות וניקס הכוללות ביקורת בשל עלייתה במשקל, והיא נשבעה לא לדרוך יותר על במה עד שתרד במשקלה.
לאחר שאיבדה ממשקלה היא הצטרפה מחדש ללהקת פליטווד מק לסיבוב ההופעות "The Dance", שזכה להצלחה גדולה.
אלבום הופעה מסיבוב ההופעות בעל אותו שם זכה להצלחה גדולה גם כן והחזיר את סטיבי ניקס ושאר חברי "פליטווד מק" לעיני הציבור.
בשנת 1998 הוציאה את האלבום המשולש "Enchanted" שמתאר את כל התקופות בקריירה שלה בתוספת הקלטות שלא ראו אור קודם לכן.
בשנת 2001 הוציאה ניקס את אלבום הסולו הראשון שלה מזה שבע שנים, "Trouble in Shangri-La".
האלבום קיבל ביקורות טובות וזכה להצלחה.
ב-2003 יצא גם האלבום הבא של פליטווד מק "Say You Will".
כריסטין מקווי עזבה את הלהקה ובקינגהאם חזר, ועל כן היו בהרכב זה ארבעה חברים.
האלבום זכה להצלחה אך קיבל ביקורות מעורבות.
באותו הרכב יצאה הלהקה לשלושה סיבובי הופעות עולמיים, והוציאה אלבום ו-DVD מהופעה חיה בבוסטון (2004) ואת המיני-אלבום "Extended Play", שיצא ב־2013.
בשנת 2005 יצאה לאור הקלטה מחודשת של הלהיט של פליטווד מק "Dreams", אותו הקליטה עם הרכב הדאנס "Deep Dish" והשיר זכה להצלחה מחודשת.
בשנת 2011 הוציאה את אלבום האולפן "In Your Dreams".
האלבום זכה לביקורות מצוינות מרוב מבקרי המוזיקה.
באותה השנה שודר פרק בסדרה הפופולרית "Glee" שהופיעו בו שישה מהשירים של "פליטווד מק" מאלבומם המצליח ביותר "Rumours" (כולל את "Dreams" של ניקס).
באותה השנה כל ההרכב של פליטווד מק מתקופת האלבום "Rumours" התאחדה לסיבוב הופעות ברחבי אמריקה הצפונית.
שבוע לאחר פתיחתו הוציאה ניקס את אלבום האולפן החדש שלה "" שבמרכזו שירים אותם כתבה בין השנים 1969 – 1995, אך לא הקליטה מעולם.
האלבום הוגדר על ידי רוב המבקרים כאחד הטובים בקריירה שלה, ונכנס עם צאתו לעשרת הגדולים במצעד הבילבורד בארצות הברית.
במקביל, החלה ניקס לשמש כמנטורית בתוכנית המוזיקלית "The Voice".
בספטמבר 2024, ניקס הוציאה את הסינגל הראשון שלה מזה ארבע שנים, שנקרא "The Lighthouse".
השיר נכתב על רקע ביטול הפסיקה של "רו נגד וייד" על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 2022. השיר הופק על ידי ניקס, שריל קרואו ודייב קוב.
ניקס מתארת את השיר כ"המנון" בנושא זכויות נשים בארצות הברית והגנה על הדורות הבאים.
השיר הוקלט ב-6 בספטמבר 2022, לאחר שניקס כתבה אותו באותו בוקר בהשראת דברי כתבת חדשות שראתה בטלוויזיה.
באותו החודש, ניקס הייתה האורחת המוזיקלית בפרק של "סאטרדיי נייט לייב ב-12 באוקטובר בהנחיית אריאנה גרנדה.
ניקס ביצעה את השיר "The Lighthouse" בתוכנית.
זו תהיה הופעתה הראשונה של ניקס בתוכנית מאז דצמבר 1983, אז קידמה את אלבום הסולו השני שלה.
במהלך התכנית, התעוררה בעיה טכנית לפני ההופעה השנייה של ניקס.
הבעיה הטכנית נפתרה במהירות, אך גרמה לשידור להציג תמונה של ניקס למשך כ-50 שניות, ולאחר מכן לקפוץ להפסקת פרסומות.
לאחר פתרון הבעיה, גרנדה הציגה את ניקס מחדש, והיא ביצעה את השיר "Edge of Seventeen".
סטיבי ניקס מהווה מקור השראה למוזיקאים רבים, ביניהם קורטני לאב, שריל קרואו, הארי סטיילס, טיילור סוויפט, אדם לוין, בילי קורגן ועוד.
סטיבן ראלף "סטיב" שיריפה הוא שחקן, מפיק, סופר ומדבב יהודי-אמריקאי.
נודע בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "הסופרנוס", שם גילם את דמותו של בובי בקליירי וכן כבלש אנתוני אבטמרקו בסדרה שוטרים בדם.
הוא היה חלק קבוע בצוות השחקנים של הסדרה "סודות ההתבגרות", ודיבב את הקול של רוברטו בסרטי האנימציה "חברים על הכוונת 2" ו"חברים על הכוונת 3".
שיריפה נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, לאב קתולי ממוצא איטלקי ולאם יהודייה.
סבו וסבתו ממחוז קלבריה שבאיטליה.
שיריפה גדל כקתולי, אך מגדיר עצמו גם כיהודי.
בראיון ב-2019 סיפר שלמרות שאמו יהודיה (שמה לפני הנישואין היה ברנשטיין) וסבתו יהודיה (ממשפחת מוסקוביץ) הוא גדל כקתולי ולא חגג בר מצווה.
שיריפה התחיל את הקריירה שלו בזמן שעבד בלאס וגאס ב-1995, כשערך הופעה קצרה בסרט "קזינו" בבימויו של מרטין סקורסזה, בתור לקוח בפאב בסצנה בה הדמות בגילום ג'ו פשי דוקרת מישהו למוות עם עט.
שיריפה עשה תפקידים קטנים נוספים בסרטים "פחד ותיעוב בלאס וגאס" מ-1998 ו"ג'ו דירט" מ-2001.
פריצת הדרך הגדולה של שיריפה כשחקן הגיעה ב-2000, כשהתחיל לשחק את דמותו של בובי "בקלה" בקליירי, עובד עבור משפחת סופרנו ובהמשך גיסו של טוני סופרנו בסדרה "הסופרנוס".
הוא שיחק בסדרה לאורך כל העונות מלבד הראשונה, והיה חלק מהזכייה של הסדרה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה ב-2007.
שיריפה ערך הופעות בסדרות טלוויזיה רבות, וביניהן: "שיקגו הופ", "אנג'ל", "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", "ג'ואי", "חוק וסדר", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "אד" ו"מלך השכונה".
הופיע גם בתור אורח בעונה השישית של סדרת האנימציה "צוות נערי אקווה הרעבים" יחד עם עמיתו ל"סופרנוס", וינסנט פסטורה.
בפברואר 2007 לקח חלק במופעי ארגון ההיאבקות מקצועית TNA, בתור בן הדוד של זוג מתאבקים.
שיריפה הופיע מספר רב של פעמים בתוכנית האירוח "The Tonight Show" כאורח או כמנחה בפינה בה ריאיין אנשים ברחובות ניו יורק בתור "Steve the Judgmental Bastard".
בין השנים 2008 ל-2013 גילם את דמותו של ליאו בויקוביץ', אביו של אחד מהילדים בסדרה "סודות ההתבגרות".
ב-2009 הופיע בפרק של הסדרה "סטארגייט אטלנטיס" יחד עם פרנק וינסנט.
שיריפה הוא המפיק והמנחה של שתי סדרות דוקומנטריות המתארות סיפורים אמיתיים של עסקות רצח ושל קורבנות עבירה שמעוניינים לנקום במי שפגע בהם.
הסדרה שודרה בארצות הברית, בקנדה ובבריטניה והציגה בין השאר סיפורי רצח סביב מאבקים פנימיים במשפחת הפשע קולומבו.שיריפה סיפק את הקול ללימון המדבר בפרסומות לרשת המזון מקדונלד'ס.
כמו כן, הוא השתתף בתור אורח בגרסה האמריקאית של התוכנית "טופ גיר".
ב-27 במאי 2013 יצא סרט בהפצת ניקלודיאון בשם "Nicky Deuce" המבוסס על ספר שכתב שיריפה ב-2005. שיריפה עצמו משחק בסרט בתור דודו המאפיונר של נער חנון , אשר לא מודע בתחילה לעיסוקו יוצא הדופן של הדוד.
שיריפה גייס לצורך הסרט את חבריו מ"הסופרנוס", ומופיעים בו גם ג'יימס גנדולפיני, מייקל אימפריולי, טוני סיריקו ווינס קורטולה.
בחג המולד של 2013 הופיע לצד טוני סיריקו בפרק של "רחוב סומסום", כששני השחקנים מנסים לגלם את אריק ובנץ.
בשנת 2014 שיריפה הופיע בסדרה "קופסה שחורה", דיבב בפרק של "אבא אמריקאי" ושיחק בסרטו של קלינט איסטווד "ג'רזי בויז".
בנוסף, הופיע בהפקה מחודשת של המחזמר "ברנשים וחתיכות" לצידם של נייתן ליין, פטריק וילסון ומייגן מולאלי בקרנגי הול.
החל משנת 2015 גילם שיריפה את הבלש אנתוני אבטמרקו, בלש במשרד התובע העובד בצמוד לארין רייגן (ברידג'ט מוינאהן) בסדרה "שוטרים בדם".הסדרה הסתיימה ב-2024.
ב-2020 החל להנחות פודקאסט בשם "Talking Sopranos" יחד עם חברו לסדרה מייקל אימפריולי, שבו משוחחים השניים על תקופת הצילומים של הסופרנוס ומנתחים את פרקי הסדרה.
שיריפה התחתן עם לורה למוס ב-22 באפריל 1989. לזוג שתי בנות: בריה וקיארה.
+שנהפרויקטתפקידהערות1995קזינולקוח בפאב1998פחד ותיעוב בלאס וגאס1999דטרויט רוק סיטימשחק האלופים2000הפלינטסטונס - ויוה רוק וגאס2001ספוטג'ו דירט2005חייב לאהוב כלביםהימור משפחתי2008החבובות חג המולד: מכתבים לסנטה חברים על הכוונת 22009הארוס המזויף שלי הרוחות הרעבות2010מכאן והלאה חברים על הכוונת 32011להרוג את האירי2014ג'רזי בויז2017גלגל ענק2023Under the Boardwalkדיבוב
+שנהפרויקטתפקידהערות1998שיקגו הופ1999מלך השכונהאנג'ל2007–2000הסופרנוסבובי "בקלה" בקליירי2003קולומבואד2004ג'ואי2007חג המולד, הספירה לאחור של אלמוסרט טלוויזיה2013–2008סודות ההתבגרותליאו בויקוביץ'2009בטי צוות נערי אקווה הרעביםתפקיד אורח; עונה 6סטארגייט אטלנטיספרק אחד2013לגדול עם המאפיהסרט טלוויזיה של ניקלודיאוןרחוב סומסוםפרק אחד2014קופסה שחורהאבא אמריקאיפרק אחד; דיבוב2015–2024שוטרים בדםאנתוני אבטמרקו
סטיבן דאגלס "סטיב" קר הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי המכהן כמאמנה הראשי של קבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA ושל נבחרת ארצות הברית בכדורסל.
כשחקן זכה קר בחמש אליפויות, שלוש פעמים במדיה של שיקגו בולס ופעמיים עם סן אנטוניו ספרס.
היה אחד מהקלעים הטובים ביותר בליגה.
לאחר פרישתו היה יועץ בפיניקס סאנס, ופרשן במשחקים עבור רשת TNT.
ב-2014 מונה למאמנה של גולדן סטייט והוביל אותה לזכייה בארבע אליפויות, אחת מהן כבר בשנתו הראשונה כמאמן.
בעונתו השנייה נבחר למאמן השנה לאחר שהוביל את הווריורס למאזן הטוב בתולדות הליגה, 73–9. הוא זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בטורניר הכדורסל האולימפי באולימפיאדת פריז (2024).
קר נולד וגדל בביירות שבלבנון, בעת שאביו, פרופסור מלקולם קר, לימד ב ואמו שימשה כדקאן הנשים באוניברסיטה.
בהיותו כבן 19 נרצח אביו בידי חמוש שהמתין לו מחוץ לחדרו וירה בו.
ארגון ג'יהאד אסלאמי מקומי (שפעיליו היו ממקימי חזבאללה) נטל אחריות לרצח.
קר שיחק בקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת אריזונה, ואף הופיע במדיה בפיינל פור טורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA בשנת 1988.
הוא שיחק במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל באליפות העולם בכדורסל 1986 שנערכה בספרד, וזכה עימה במדליית זהב.
קר נבחר בבחירה ה-50 בדראפט ה-NBA 1988 על ידי פיניקס סאנס, אך כעבור שנה הועבר לקליבלנד קאבלירס.
בשנת 1993 עבר לשיקגו בולס, שם שיחק עם מייקל ג'ורדן וזכה בשלושה תוארי אליפות רצופים.
קר היה משמעותי במשחקי הקבוצה, כשקלע מספר סלים מכריעים ברגעי המשחק האחרונים.
ב-1998 עבר לסן אנטוניו ספרס, ובאותה עונה זכה עימה באליפות הרביעית שלו ברציפות.
ב- זכה עם הספרס באליפות האחרונה שלו ולאחריה פרש ממשחק פעיל.
לאורך הקריירה של קר הוא קלע באחוזים גבוהים מעבר לקשת השלוש, 45.4%.
זהו אחוז הדיוק הטוב ביותר בהיסטוריה של ה-NBA לשחקן שזרק מעל 2,000 זריקות.
בשנים לאחר פרישתו היה קר יועץ לבעלים בפיניקס סאנס, ואף כיהן כג'נרל מנג'ר בקבוצה בין השנים 2007 ו-2010. בנוסף הוא היה לאנליסט החוקר את האספקטים הסטטיסטיים של המשחק, ולפרשן משחקי כדורסל ברשת TNT.
בקיץ 2014 חשקו מספר קבוצות בשירותיו של קר כמאמן, בהן גם ניו יורק ניקס, שנשיאה היה מאמנו של קר בשיקגו, פיל ג'קסון.
עם זאת, במאי 2014 הוא מונה למאמן גולדן סטייט ווריורס.
קר ביקש למנות לעוזרו הבכיר את דייוויד בלאט, אך זה מונה למאמנה של קליבלנד קאבלירס.
הוא שילב במשחק הקבוצתי אלמנטים של "התקפת המשולש" הקבוצתית מימיו בשיקגו תחת פיל ג'קסון, רכיבים מהריווח והקצב מימיו בסן אנטוניו של גרג פופוביץ', ואת הקצב המהיר מהתקפותיהם של מייק ד'אנטוני ואלווין ג'נטרי בפיניקס, כשהיה קר הג'נרל מנג'ר שלה.
בעונתו הראשונה הציגה קבוצתו כדורסל שוטף בהובלת סטפן קרי, קליי תומפסון ודריימונד גרין והרבתה לנצח, סיימה את העונה עם המאזן הטוב בליגה, 67-15. הוא המאמן הרוקי הראשון בהיסטוריה של הליגה שניצח 21 משחקים מ-23 משחקיו הראשונים.
הוא הוביל את גולדן סטייט לזכייה באליפות בעונת לאחר ניצחון בגמר ה-NBA על קליבלנד ובלאט, בגמר הראשון מבין ארבעה רצופים בין הקבוצות שהתחיל את אחת היריבויות הגדולות בליגה ב.
בעונת הוביל קר את גולדן סטייט למאזן של 73–9, שיא הניצחונות לעונה ב-NBA, ובתום העונה זכה בתואר מאמן השנה.
למרות עונה טובה זו, בגמר ב-NBA הפסידו הווריורס לקליבלנד קאבלירס 3–4, לאחר שכבר הובילו 3–1.
לפני תחילת עונת נוסף לסגל הווריורס קווין דוראנט, אחד השחקנים הטובים ביותר בליגה בעונות הקודמות.
עם דוראנט, בעונות 2016/2017 ו-, זכה קר בשתי אליפויות ה-NBA עם הקבוצה.
בעונת הוא שוב הוביל את הווריורס לגמר, אך הפעם הפסיד בשישה משחקים לטורונטו ראפטורס.
בשתי העונות הבאות לא העפילו הווריורס כלל לפלייאוף ה-NBA, אך בעונת חזרו לפלייאוף וזכו באליפות הרביעית שלהם בשמונה שנים, הכי הרבה מאז שיקגו בולס בהובלת מייקל ג'ורדן.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז קר כאחד מ-15 המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA לכבוד חגיגות 75 השנים לליגה.
ב-20 בדצמבר 2021 הוא מונה למאמן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, והוביל אותה למקום הרביעי בגביע העולם בכדורסל 2023 ולמדליית זהב בטורניר הכדורסל באולימפיאדת פריז (2024).
קר נישא למרגוט ברנן, אהובתו מתקופת לימודיו במכללה, ב-1990. לזוג שלושה ילדים.
הוא חובב כדורגל נלהב ואוהד את קבוצת הכדורגל האנגלית ליברפול מהפרמייר ליג.
באוגוסט 2023 הוא הפך לבעל מניות במועדון הכדורגל מיורקה מהלה ליגה הספרדית.
קר מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית.
קר תומך בפיקוח על נשק, והביע את דעתו בנושא במיוחד לאחר הירי בבית הספר היסודי רוב ביובלדי, טקסס במאי 2022, בו נרצחו 19 תלמידים ושני מורים.
במסיבת עיתונאים לאחר משחק בגמר המערב מול דאלאס מאבריקס הוא פנה לחברי הסנאט של ארצות הברית ודרש מהם לתמוך בחוקים להגבלת מכירות נשק.
ביולי 2018 שיתף קר ברשת טוויטר מאמר של הניו יורק טיימס המתנגד לחוק הלאום שחוקק אז בישראל, ובנובמבר 2023 הביע "צער עמוק על המשפחות והקורבנות" במתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר ובתגובה הישראלית ברצועת עזה.
דיים סטפני "סטיב" שירלי (לבית בוכטל) DBE, FREng, FRSA, () הייתה אשת עסקים ונדבנית בריטית ממוצא יהודי.
שירלי נולדה בדורטמונד, גרמניה הנאצית.
היא הגיעה לאנגליה ביולי 1939 לבדה, במסגרת קינדר-טרנספורט של ילדים יהודים מגרמניה.
אביה של שירלי ארנולד בוכטל היה יהודי, שופט שסולק ממשרתו על ידי הנאצים, ואמה לא הייתה יהודייה.
שירלי שוכנה אצל משפחה אומנת, זוג נשוי, אנגליקני, שחי בעיירה סאטן קולדפילד , ומאוחר יותר התאחדה עם הוריה הביולוגיים, אך לימים אמרה ש"לא הצליחה להיקשר אליהם".
סבתה רוזה בוכטל הייתה פליטיקאית גרמנייה ופעילת זכויות נשים.
היא עקרה עם הוריה המאמצים לאוסווסטרי במחוז שרופשייר, והתחנכה בבית ספר תיכון לנערות במקום.
היא הורשתה ללמוד מתמטיקה (שלא נלמדה בבית הספר) בתיכון לנערים.
לימים סיפרה שלאחר חוויותיה מן הקינדר-טרנספורט ומגרמניה הנאצית, "באוסווסטרי חוויתי שש שנים נפלאות של שלווה".
עם סיום לימודיה התיכוניים, החליטה שירלי לא להמשיך ללימודים גבוהים אלא לצאת לשוק העבודה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 עבדה בתחנת המחקר של שירות הדואר הבריטי בדוליס היל, ועסקה בבניית מחשבים ופיתוח תוכנה.
במקביל, למדה בלימודי ערב במשך שש שנים עד שהשלימה תואר ראשון במתמטיקה.
בשנת 1959 עברה לעבוד בחברת CDL, יצרנית המחשב ICT 1301.
בשנת 1962 יסדה שירלי, עם הון התחלתי בסך 6 לירות שטרלינג, חברת תוכנה משלה, בשם F.I.
Group, לימים Xansa, שנרכשה לימים על ידי חברת Steria, וכיום מהווה חלק מחברת Sopra Steria Group.
החברה העסיקה מתכנתים וביצעה עבודות קבלן בתחום המחשבים.
מלכתחילה דאגה שירלי ליצירת מקומות עבודה לאמהות לילדים, והעסיקה בעיקר נשים.
בשלב מסוים, לפני שנחקק באנגליה החוק נגד אפליה מינית (1975), מתוך למעלה מ-300 מתכנתים שהעסיקה, היו רק שלושה גברים.
את השם "סטיב" אימצה שירלי כדי להתגבר על דעות קדומות בעולם העסקים שבו פעלה, שנשלט בידי גברים.
בין שאר המיזמים שביצעה החברה היה תכנות הקופסה השחורה של מטוס הקונקורד.
בשנת 1993, בגיל 60, פרשה רשמית ועברה לעסוק בנדבנות.
בנה של שירלי, ג'יילס (1963–1998) היה אוטיסט, ושירלי הייתה בין ראשוני החברים באגודת האוטיזם הלאומית באנגליה.
בשנת 1986 הקימה שירלי את "קרן שירלי", מוסד ללא כוונת רווח עם הון התחלתי נכבד.
היא הגדירה לקרן כמשימה את "התמיכה במיזמים חלוציים עם השפעה אסטרטגית על תחום ההפרעות בטווח האוטיסטי, בדגש על מחקר רפואי." הקרן תמכה במיזמים רבים באמצעות מענקים והלוואות, לרבות מוסד קינגווד לאוטיסטים, פנימיית פריור'ז קורט לאוטיסטים, ארגון אוטיסטים בוויילס, וכנס Autism99: הכנס המקוון הראשון על אוטיזם.
השתתפו בו 165 אלף איש, מ-33 מדינות.
הקרן אף עודדה מחקר בתחום, כגון מחקריו של סיימון ברון-כהן במרכז לחקר האוטיזם.
עם פרישתה לגמלאות, נמסר שתרמה את רוב הונה, שהוערך בלמעלה מ-150 מיליון לירות שטרלינג.
שירלי הרבתה להרצות בכנסים ואירועים בנושא אוטיזם ותסמונת אספרגר.
בשנת 2009–2010 כיהנה שירלי כ"שגרירת הממלכה המאוחדת לענייני נדבנות", מינוי ממשלתי שנועד להנכיח את קולם של הנדבנים.
שירלי צורפה למסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצינה (OBE) בשנת 1980, ובשנת 2000 הועלתה לדרגת גבירה מפקדת (Dame Commander, DBE).
בשנת 1987 זכתה בתואר כבוד אנגלי בשם "חירות העיר לונדון" .
היא כיהנה כנשיאת אגודת המחשבים הבריטית בשנים 1989 ו-1990. בשנת 1999 זכתה במדליית מאונטבאטן.
בשנת 2001 צורפה כעמיתה לאקדמיה המלכותית להנדסה.
סטיבן "סטיב" אדוארד קלארק .