tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד ההוגים הגאופוליטיים נהגו להדגיש את החשיבות של הגאוגרפיה, הנאציזם עמד בעיקר על ההבדלים הגזעיים בין העמים כמתח להבנת ההבדל ביניהם.
בעוד הגאופוליטיקה שואפת בדרך כלל להסברים אוניברסליים שיכולים להיות נכונים לכל מדינה ומדינה כאשר בעיקר הגאוגרפיה רלוונטית, תורת הגזע אותה פיארו הנאצים נהגה לשים את הדגש על ההבדל בין עמים עליונים לעמים נחותים.
לצד מדיניות החוץ של גרמניה, רבים מייחסים לגאופוליטיקה הגרמנית השפעה גם על מדיניות החוץ של יפן הקיסרית ואיטליה הפאשיסטית.
בדומה לגרמניה, שתי מדינות אלו נהגו לצאת כנגד האימפריות האירופאיות הוותיקות ולתבוע לעצמן התרחבות טריטוריאלית, כאשר התרחבות זו נשענת במידה רבה על עיקרון מרחב המחיה ורעיונות נוספים מההגות הגאופוליטית הגרמנית.
בעוד איטליה החלה התרחבות אימפריאליסטית משמעותית בעיקר במלחמת העולם השנייה, יפן כבר מראשית המאה ה-20 הייתה בעיצומו של מסע כיבוש אימפריאליסטי נרחב במזרח אסיה.
באשר ליפן, באופן ספציפי מציינים את השפעותיו של קארל האוסהופר, שהרבה לבקר בה, להפיץ שם את רעיונותיו ולהטיף לברית צבאית בין גרמניה ליפן.
בניגוד לגאופוליטיקה הגרמנית, הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית מיעטה לעסוק ביסודות תאורטיים על טיב התפתחותן של מדינות, דימויין במינוחים אורגניים, והתנהלות מדינות במרחב.
עיקר עיסוקה היה בשני תחומים מרכזיים: האחד הוא באופיים של אזורים שונים ברחבי העולם ובניסיון לחלק את העולם לאזורים בעלי מאפיינים שונים, והאחר הוא העמידה על ההבדל בין מעצמות המסתמכות על כוח יבשתי לבין מעצמות המסתמכות על כוח ימי.
השפעתה של הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית הייתה בלתי מבוטלת, והתבטאה גם בקרבתם של חוקרים רבים מהתחום למקבלי החלטות ולקובעי מדיניות בתקופות שונות.
בכלל זה אפשר לציין בעיקר את השפעת ההגות הגאופוליטית על התפשטות ארצות הברית מעבר לים בשנותיה הראשונות של המאה ה-20, בהחלטות שהתקבלו בוועידת השלום בפריז בסוף מלחמת העולם הראשונה, ובעיצוב האסטרטגיה האמריקנית לאורך המלחמה הקרה.
בעוד הדגש בגאופוליטיקה הגרמנית היה על מקומה של גרמניה באירופה, הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית, לצד בחינת מקומן של בריטניה וארצות הברית בעולם, הקדישה גם מקום רב להערכת כוחה של רוסיה ודרכי ההתמודדות עימה.
הראשון שעסק באופן משמעותי בגאופוליטיקה מחוץ לשורותיה של הגאופוליטיקה הגרמנית, ושהגותו הגיעה לידי פרסום ממשי, היה הגאוגרף האנגלי הלפורד מקינדר (1861–1947).
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 הרבה מקינדר בפרסום של מחקרים וכתבים שניסו להגיע להבנה טובה יותר של השפעתה של הגאוגרפיה על תהליכים פוליטיים.
מקינדר חילק את המעצמות בעולם לאורך ההיסטוריה לשתי קבוצות: מעצמות היבשה ומעצמות הים.
מעצמות היבשה מבוססות בעיקר על צבא יבשה חזק וגדול, ההתפשטות הטריטוריאלית שלהן נעשית בעיקר ביבשה, והתחבורה הפנימית שלהן מבוססת על דרכים קרקעיות.
לעומת זאת, מעצמות הים מבוססות בעיקר על צי ימי חזק וגדול, ההתפשטות הטריטוריאלית שלהן נעשית בעיקר דרך הים, והתחבורה הפנימית שלהן מבוססת על נתיבי שיט.
לתפיסתו, האימפריה הרומית הייתה מעצמת יבשה, שנשענה על רשת מסועפת ומפותחת של דרכים שאפשרו לה לשנע את צבאה מקצה אחד של האימפריה לקצה השני בזמן קצר יחסית.
בעת החדשה, עם ראשית הקולוניאליזם האירופאי וההתפתחויות הגדולות בתחום הספנות באירופה, מעצמות מערב אירופה התבססו בעיקר על עוצמה ימית, והדבר הקנה להן יתרון ברור על מעצמות יבשה כרוסיה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה.
מקינדר התריע על הסכנה שבתקופתו היתרון יעבור ממעצמות הים למעצמות היבשה, עקב התפתחות תעבורת הרכבות, ובפרט פריסתן של מסילות רכבת בין-יבשתיות, מסילות רכבת כגון הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילת הברזל ברלין-בגדאד.
מסילות רכבת אלו מאפשרות למעצמות היבשתיות לשנע כוחות צבא גדולים במהירות ממקום למקום, ובכך הדבר מייתר את הצורך בשימוש בתעבורה הימית.
לפיכך, ראה מקינדר את הדברים כסכנה ממשית למעמדן של מעצמות דמוקרטיות כבריטניה, צרפת וארצות הברית.{{הערה|Painter, J.
העמידה על ההבדל בין מעצמות הים למעצמות היבשה הייתה עבודתו המשנית של מקינדר.
עיקר עבודתו הייתה "תאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה", תפיסה תאורטית שעתידה להפוך לאחת התאוריות הגאופוליטיות החשובות ביותר.
התאוריה מחלקת את העולם לאזורים שונים בהתאם לתכונותיהם הגאופוליטיות.
התאוריה הוצגה במתכונתה הראשונית בשנת 1904. מקינדר טען שאירופה, אסיה וצפון אפריקה מהוות את מה שהוא כינה "האי העולמי" (world island), והן מהוות את מרכז ההתרחשות בעולם.
שטחי סיביר, מרכז אסיה והחלקים המזרחיים של מזרח אירופה, מהווים את "האזור המרכזי" (pivot area).
אזור זה נמצא על התפר שבין אירופה לאסיה, ולדעת מקינדר אזור זה נהנה מעליונות גאוגרפית ואסטרטגית.
סביב "האזור המרכזי" משתרע "הסהר הפנימי" (Inner Crescent), רצועה בצורת סהר המשתרעת מאירופה במערב, דרך הים התיכון והמזרח הקרוב, עבור בתת-היבשת ההודית, ומזרח אסיה, ועד לאזור קמצ'טקה ומזרח סיביר.
רצועה זו מקיפה את "האזור המרכזי", ולשולט ב"אזור המרכזי" מתאפשר לחלוש על "הסהר הפנימי".
מעבר ל"סהר הפנימי", באפריקה שמדרום לסהרה, באמריקה ובאוסטרליה, משתרע "הסהר החיצוני" (outer Crescent), כאשר אזור זה משני למתרחש בשאר העולם, ב"אי העולמי".
בשנים הבאות פיתח הגאוגרף הבריטי ג'יימס פיירגריב (James Fairgrieve; 1870–1953) את התאוריה של מקינדר, וטבע גם את המונח "ארץ הליבה" (heartland) כתיאור של מה שמקינדר קרא לו "האזור המרכזי".
לימים יאמץ מקינדר מונח זה.
בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, פרסם מקינדר גרסה חדשה וכוללת לתאוריה שלו, שונה משמעותית מהראשונה.
בגרסה החדשה העולם מחולק לשישה אזורים ייחודיים השונים זה מזה בתכונותיהם הפיזיות והאנושיות.
"העולם הריק" כולל את יערות האמזונאס בדרום אמריקה, מדבר סהרה, מרכז אסיה ורוב סיביר.
בגרסה החדשה "ארץ הליבה" היא עדיין האזור האסטרטגי ביותר ומהווה את מרכזן של מעצמות היבשה, "העולם הצפון אטלנטי", "העולם הדרום אטלנטי" ו"ארצות המונסון" הם פוטנציאל להתבססות מעצמות ים, ו"האזור הריק" הוא אזור ביניים.
מעברו השני של האוקיינוס – לצד אבי הגאופוליטיקה הבריטית הלפורד מקינדר – פעל בתחומי עיסוק דומים ובתקופה מקבילה יחסית האדמירל והאסטרטג הצבאי אלפרד תייר מהן (1894–1914).
מהן הוא כנראה ההוגה הגאופוליטי האמריקני החשוב ביותר, ואף על פי שעיקר הגותו נחשבת לכלולה בתחום הגאואסטרטגיה והאסטרטגיה הצבאית, לתורתו גם מרכיבים גאופוליטיים רבים, שהופכים אותו במידת מה לאבי הגאופוליטיקה האמריקנית.
מהן הושפע רבות מהגותו של מקינדר, וכך גם מקינדר הושפע ממהן.
בדומה למקינדר, גם מהן הרבה לעסוק בהבדל בין "מעצמות יבשה" לבין "מעצמות ים", אך למרות זאת, בינו למקינדר היו גם הבדלים משמעותיים בניתוחיהם ההיסטוריים ובמסקנותיהם.
בניגוד למקינדר, טען מהן שלכוח הימי עדיפות ברורה וניצחת על הכוח היבשתי.
"מעצמות הים" תמיד יגברו לבסוף על "מעצמות היבשה", שנגזר עליהן להפסיד.
לדעת מהן עדיפות זאת נובעת מהעובדה שהתעבורה הימית נהנית מעדיפות משמעותית על פני זו הקרקעית, ותחבורת הרכבות לפי מהן לא משנה מציאות זו באופן ממשי.
לפיכך, קבע מהן שכל עוד רוסיה וגרמניה לא יפתחו צי משמעותי, הן לא יוכלו לגבור על מדינות כבריטניה וארצות הברית.
מהן הצביע גם על חשיבות השליטה בנקודות מפתח אסטרטגיות, כאשר מדובר במיוחד במצרי ים ובתעלות מעבר ימיות.
השליטה בהן – מאפשרת להחליש את העוצמה הימית של האויב.
מהן היה גם חלוק על מקינדר בניתוח ההיסטורי.
לדידו של מהן, האימפריה הרומית הייתה דווקא "מעצמת ים", והשפעתן של הדרכים הרומאיות הייתה שולית.
במקום זאת, הוא טען שרומא העתיקה התבססה דווקא על צי ימי חזק ששלט במימי הים התיכון.
דבר זה אפשר לה לגבור על צבאות קרתגו בראשות חניבעל, שהתבססו על כוח יבשתי בלבד וכוח ימי חלש.
כך גם בהמשך הדברים, הצבא הנפוליאוני של הקיסרות הצרפתית נשען על עוצמה יבשתית וצי ימי דל, והשליטה של בריטניה בימים לא נתנה לנפוליאון אפשרות להמשיך לשרוד לאורך זמן.
אלפרד תייר מהן היה אולי ההוגה הגאופוליטי האמריקני שהצליח להגיע להשפעה על מדיניות בצורה הנרחבת ביותר.
דבר זה הורגש בעיקר בשנותיה האחרונות של המאה ה-19 ובשנותיה הראשונות של המאה ה-20, עת היה יועץ לענייני חוץ בממשלים של הנשיאים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט.
עיקר השפעתו הייתה בהעלאה על נס את החשיבות שארצות הברית תבצר את עוצמתה הימית, ותמיכתו בהתפשטות ארצות הברית מעבר לים.
לפיכך, קידם מהן את היוזמה שארצות הברית תשתלט על יעדים שונים באוקיינוס השקט, דבר שהתבטא בהשתלטות האמריקנית על הוואי וגואם.
בנוסף, הוא ראה חשיבות בחיזוק ידה של ארצות הברית באיים באיים הקריביים, דבר שהתבטא בהשתלטות האמריקנית על פוארטו ריקו וקובה.
כלל אירועים אלו הגיעו לידי מעשה במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד (1898).
כבר לפני אירועים אלו קרא מהן לכריית תעלת פנמה, שראה בה פוטנציאל לנקודת מפתח אסטרטגית.
בעיניו זה היה מהלך שיסייע לארצות הברית להשיג שליטה בים הקאריבי שממזרח לתעלה ובאוקיינוס השקט שממערב לה.
כריית התעלה הסתיימה ב-1914. ההשפעה של מהן, כמו גם של הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית בכלל, לא הוגבלה לבריטניה וארצות הברית לבדן.
המשקל המרכזי שהציב מהן בהגותו באשר למשמעויותיו של הכוח הימי ולחוסר התוחלת של מעצמות המבוססות על כוח יבשתי בלבד, נחשבת לעיתים גם ככזו שהשפיעה על רצונה של גרמניה להפוך טרם מלחמת העולם הראשונה לכוח ימי משמעותי, במסגרת מרוץ הנשק האנגלו-גרמני, שלימים עתיד להוות גם זרז לפרוץ המלחמה.
אמריקני נוסף שעסק בגאופוליטיקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה הגאוגרף יליד קנדה אייזיאה באומן (Isaiah Bowman; 1878–1950).
עיקר עיסוקו של באומן היה בניסיון להעריך את המצב הפוליטי העולמי לאחר מלחמת העולם הראשונה, מאורע אותו ראה כנקודת המפנה של ראשית המאה ה-20, נקודת מפנה שתשפיע שנים רבות קדימה.
באומן הרבה לעסוק בניסיון למצוא את המתאר הראוי לעיצוב העולם לאחר המלחמה.
ברוח "ארבע עשרה הנקודות" שניסח כשנה קודם לכן, הוא ביקש לחתום הסכם שלום שיפתור את כל סכסוכי העבר ולא יאפשר לעוד מלחמה כזו לפרוץ, וכן לבסס על חורבות האימפריות המובסות, מדינות מבוססות ובנות קיום.
כחבר המשלחת, עיקר עיסוקו של באומן הוקדש לקביעת גבולות המדינות החדשות במזרח אירופה שהוקמו על חורבותיהן של האימפריה הרוסית, הקיסרות הגרמנית והקיסרות האוסטרו-הונגרית.
לטענתו של באומן, על מנת לצמצם את הסכנה שבהידרדרות מחודשת למלחמה ועל מנת לשמר את היציבות בסדר העולמי החדש, יש לדאוג לכך שלכמה שיותר מדינות יהיו די תשתיות ונכסים גאוגרפיים משלהן, שימנעו מהן את הצורך לצאת למלחמה כדי להשיג תשתיות ונכסים כאלו.
לפי באומן, עוצמתה הפוליטית של מדינה היא תוצר ישיר של גבולותיה, המבנה הטופוגרפי שלה, משאבי הטבע שברשותה, ודרכי התעבורה שהיא יושבת עליהן.
הקמת המסדרון הפולני הייתה דוגמה בולטת לרתימת עקרונות גאופוליטיים ליישוב בעיות שונות.
מטרת המסדרון הייתה ליצור עבור פולין מוצא בטוח לים, על מנת לשפר את מעמדה הגאוגרפי.
חבר נוסף במשלחת האמריקנית לוועידת השלום בפריז, היה הלפורד מקינדר, אבי הגאופוליטיקה הבריטית.
מקינדר הצביע על החשיבות האסטרטגית של מזרח אירופה.
מקינדר טען שהמפתח לשליטה ב"ארץ ליבה" הוא שליטה במבואותיה המערביים במזרח אירופה, ולפיכך אמר: "השולט במזרח אירופה שולט בארץ הליבה, השולט בארץ הליבה שולט באי העולמי, והשולט באי העולמי שולט בעולם".
מקינדר ראה בהתפוררות האימפריות ששלטו לפני המלחמה במזרח אירופה הזדמנות לבסס כוחות עצמאיים חזקים באזור זה, שיהוו חוצץ בין רוסיה לגרמניה, ויחלישו את יתרונותיה הגאוגרפיים של רוסיה.
לפי מקינדר, במקרה שמזרח אירופה לא תהיה חלק מרוסיה, הדבר יגרום לרוסיה לשאוף להשתלט על חלק זה מחדש על מנת להגן על הכניסה המערבית ל"ארץ הליבה".
צורך זה יגרום להחלשתה של רוסיה.
במקינדר יש הרואים גם את מבשרה של ברית נאט"ו.
כבר בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הציע מקינדר לאחד את מה שהוא כינה בתאוריות שלו "העולם הצפון אטלנטי".
מהלך זה לפי מקינדר, עשוי להוות מזור ל"מעצמות הים" כנגד "מעצמת היבשה" הגדולה ברית המועצות, מעצמה שבסוף המלחמה נראה היה שתשלוט ביד רמה הן בארץ הליבה, והן במזרח אירופה.
יש המציינים שהשפעתו של מקינדר על עולם המלחמה הקרה נבעה גם באופן ישיר מתאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה שניסח, שהשפיעה על תורת הבלימה ועל דוקטרינת טרומן של ארצות הברית כנגד ברית המועצות.
לדידם, ארצות הברית שאפה לשלוט במה שמקינדר כינה "הסהר הפנימי", על מנת להדק את המצור על "ארץ הליבה".
חוקר היחסים הבין-לאומיים האמריקני ניקולס ספייקמן (Nicholas Spykman; 1893–1943), נחשב לתלמיד מובהק של הלפורד מקינדר ואלפרד תייר מהן.
בהגותו, שילב את התאוריות של מקינדר לגבי אופיים של אזורי העולם השונים, לבין הגותו של מהן בדבר מעמד העוצמה הימית; כל זה כאשר הוא מעדכן תפיסות אלו לעולם המלחמה הקרה.
ספייקמן הרבה לעסוק בהשפעת הגאוגרפיה על הפוליטיקה, כאשר הוא טוען ש"הגאוגרפיה היא הגורם היסודי ביותר במדיניות חוץ, כי היא הכי קבועה." כלומר שמאחר והגאוגרפיה נשארת קבועה יחסית לאורך זמן, בניגוד לדברים אחרים כגון כלכלה, דמוגרפיה, מגמות תרבויות וכו', דווקא בה טמון המפתח לחיזוי מגמות ארוכות טווח בפוליטיקה העולמית.
ספייקמן מתבסס בעיקר על גרסתה המקורית של תאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה של מקינדר, אך עושה זאת בשינויים מסוימים.
בניגוד למקינדר, ואולי בהשפעתו של דברי מהן בשבחי העוצמה הימית, ספייקמן מייחס חשיבות קטנה יותר ל"ארץ הליבה".
לדעתו אזור זה אכן משמעותי מבחינה אסטרטגית, אך טומן גם חסרונות רבים המקשים על השליטה בו לאורך זמן.
לעומת זאת, לדעת ספייקמן דווקא "ארץ השוליים" (Rimland; השם שנותן ספייקמן למה שמקינדר מכנה "הסהר הפנימי"), המשתרעת סביב שוליה המזרחיים, הדרומיים והמערביים של אירואסיה, עולה בחשיבותה האסטרטגית על "ארץ הליבה".
"ארץ השוליים" ניחנת במשקל דמוגרפי גדול, במשאבי טבע רבים, בפוטנציאל לפיתוח תעשייתי, והכי חשוב – בנגישות לאוקיינוסים.
מעבר לזאת, איחוד של "ארץ השוליים" יוכל בקלות לחנוק את "ארץ הליבה" מכל עבריה, ולהביא לקיצה.
בפרפרזה על משפטו המפורסם של מקינדר מוועידת השלום בפריז, מנסח ספייקמן את המשפט באופן שונה: "השולט בארץ השוליים שולט בארץ הליבה, השולט בארץ הליבה שולט באי העולמי, והשולט באי העולמי שולט בעולם".
לפיכך, לנוכח התעצמות האתגר הרוסי מחדש במסגרת ברית המועצות, קורא ספייקמן להשתלטות של ארצות הברית על "ארץ השוליים" והתבססות בה.
ואם כך אכן יקרה, חזה ספייקמן, עתידה ברית המועצות ליפול.
בכך, היה ספייקמן למבשרן המובהק של תורת הבלימה ודוקטרינת טרומן, עיקרי האסטרטגיה האמריקנית בתקופת המלחמה הקרה.
בנוסף, קרא ספייקמן גם לשיקומן ובנייתן מחדש של גרמניה ויפן כמעצמות חזקות, על מנת שיהוו מכשיר יעיל לבלימת הקומוניזם במרכז אירופה ובמזרח אסיה בהתאמה.
מקובל כיום לטעון ששורה של תהליכים עולמיים שהתעצמו במיוחד בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה וביתר שאת בשנים שלאחר המלחמה הקרה, מעקרים במידה רבה את חיוניותה של הגאוגרפיה.
עושה רושם שכיום יותר מתמיד, מדינות יכולות להתגבר על המגבלות הגאוגרפיות שלהן, ומגבלות אלו משחקות תפקיד שולי יותר מבעבר.
פיתוח אמצעי לחימה אוויריים כגון מטוסי קרב, מפציצים אסטרטגיים, מסוקים, טילים בליסטיים, וטילי שיוט, מעקרים במידת מה את חשיבותו של המרחב הגאוגרפי.
כך גם נושאות המטוסים מאפשרות למדינות המחזיקות בהן לתקוף ביעילות ובכוחות אפקטיביים יעדים מרוחקים, גם אם לתוקף אין שליטה יבשתית בסמוך ליעדו.
נראה שגם עלייתם של ארגוני טרור וגרילה מקומיים ובין-לאומיים לקדמת הבמה, תורמת לנושא.
בשונה ממדינות שמרותקות לטריטוריה שלהן, ארגונים מעין אלה לעיתים רבות חופשיים יותר מהצורך להחזיק בקרקע.
לצד כל אלו, הכלכלה המודרנית, שמתבססת כנראה פחות ופחות על משאבי טבע ויותר ויותר על הון אנושי, כמו גם תהליך הגלובליזציה והיחלשות מעמד המדינה, מחלישים גם הם את משקלה של הגאוגרפיה.
למרות כל זאת, רבים טוענים שגם כיום יש לגאוגרפיה השפעה משמעותית על התהליכים הפוליטיים, ולדידם של חלק מהחוקרים השפעה מכריעה, גם אם הצטמצמה במידת מה.
כך למשל נטען, שאף על פי שארגוני טרור בבירור מוגבלים גאוגרפית פחות ממדינות, על מנת לצבור עוצמה הם עדיין זקוקים לתשתית גאוגרפית רחבה, שתספק להם למשל בסיסי אימונים, מקורות הכנסה, ייצור נשק ועוד.
דוגמה טובה לכך היא ארגון אל-קאעידה, שעוצמתו נבעה במידה רבה מהחסות שהעניקה לו אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן.
בנוסף, הגם שמקומו של הכוח האווירי כיום רלוונטי מתמיד, גם היום טוענים רבים שמקומם של התמרון הקרקעי והתמרון הימי לא תם.
עדיין, על מנת להכניע אויב, לעיתים רבות יש צורך בכוח יבשתי וימי, כוחות שמטבעם מתניידים על פני כדור הארץ, ומכאן עדיין מוגבלים ומאותגרים על ידי הגאוגרפיה.
גם ראיית הכוח האווירי ככזה שמשוחרר מכבלי הגאוגרפיה, נטען שמבט זה הוא מוטעה מעיקרו.
אכן כלי טיס יכולים לעבור מכשולים טופוגרפיים רבים במהירות וללא מאמץ, אך הם עדיין מוגבלים במרחק, ובמיוחד מסוקים, שטווח הטיסה שלהם עשוי להיות לעיתים לא יותר מכמה מאות קילומטרים.
לפיכך, גם אמצעי לחימה אוויריים מוגבלים בתנועתם במרחב ופועלים במסגרתו, בין אם בטווחי הטיסה שלהם ובין אם כשהם זקוקים להישענות על תשתית גאוגרפית – שדות תעופה הממוקמים על הקרקע, לצורך חימוש ותדלוק מחדש.
וכך גם ברמה המדינית, עדיין מדינות מאוימות בדרך כלל בעיקר על ידי מדינות הסמוכות להן, כלומר הגאוגרפיה היא עדיין נקודת מוצא חשובה להבנת המציאות.
אך למרות כל אלו, ישנה הסכמה כללית שמשקלה של הגאוגרפיה נמוך משמעותית מכפי שהיה בעבר.
לאורך השנים התפתחו תחומי משנה שונים בגאופוליטיקה, כאשר תחום המשנה המרכזי הוא הגאו-אסטרטגיה.
תחום זה חוקר ומנתח את ההשפעות של הגאוגרפיה של האסטרטגיה הצבאית, וכן את היחס וקשרי הגומלין בין התנאים הגאוגרפיים לבין תכנון המערכה וניהולה.
בעוד הגאופוליטיקה עוסקת בדברים מנקודת המבט של היעדים הלאומיים והפוליטיים, העיסוק בגאו-אסטרטגיה מוגבל לתחום הצבאי, ומרכז העיון בה מוקדש להבנת היכולות העומדות לרשות הכוח הצבאי, בבואו לתכנן ולהוציא לפועל פעילות צבאית בסביבה נתונה.
הגאו-אסטרטגיה שמה דגש נרחב על המאפיינים הטופוגרפיים והאקלימיים של שדה המערכה, על המשאבים והיכולות הלוגיסטיות של המדינה, כמו גם על יכולות התחבורה והתקשורת הצבאיים; כל זאת, כאשר הגאו-אסטרטגיה רואה במרכיבים אלו מרכיבים מכריעים בגורל המערכה.
נקודת המוצא של הגאו-אסטרטגיה, היא שלעיתים יותר משהאיכות והכמות של הכוח הצבאי קובעים את זהות המנצח, חשובה יותר היכולת להתאים את ההתנהלות הצבאית למגבלות הגאוגרפיות.
גאופיזיקה היא המדע העוסק בפיזיקה של כדור הארץ וסביבתו בחלל והעיסוק המדעי בחקר כדור הארץ בשיטות פיזיקליות-כמותיות.
המונח "גאופיזיקה" משמש לעיתים לתיאור תכונותיו הגאולוגיות של כדור הארץ: צורתו, שדה הכבידה והשדה המגנטי שלו, מבנהו הפנימי והרכבו ופני השטח שלו באמצעות טקטוניקת הלוחות וחקר היווצרות סלעים, זרמי המאגמה והגעשיות.
עם זאת, ארגוני גאופיזיקה מודרניים עושים שימוש בהגדרה רחבה יותר, הכוללת גם את מחזור המים, דינמיקת האוקיינוסים והאטמוספירה, התופעות האלקטרומגנטיות של היונוספירה והמגנטוספירה, השפעות השמש על כדור הארץ ותופעות מקבילות בירח ובכוכבי לכת אחרים.
על אף שהוכרה כדיסציפלינה נפרדת רק במאה ה־19, לגאופיזיקה היסטוריה עתיקה.
המצפנים הראשונים מתוארכים למאה הרביעית לפנה"ס והסייסמוגרף הראשון נבנה בשנת 132 לפנה"ס.
שיטות גאופיזיקליות יושמו לצורכי ניווט ימי עוד מימי קדם.
ניוטון יישם את תורת המכניקה שלו כדי לתאר את מחזורי הגאות והשפל ואת נקיפת ציר כדור הארץ.
התקנים שונים למדידת צורת הכדור הארץ, צפיפותו, שדה הכבידה שלו ומחזור המים שעליו נבנו לאורך ההיסטוריה.
במהלך המאה ה־20, פותחו שיטות גאופיזיקליות לחקר מרחוק של היבשות והאוקיינוסים והגאופיזיקה שיחקה תפקיד מרכזי בפיתוח תאוריית טקטוניקת הלוחות.
בגאופיזיקה נעשה שימוש גם לצרכים חברתיים כגון חקר וניהול המשאבים הטבעיים של כדור הארץ, מניעת אסונות טבע וקידום חקר הגנת הסביבה.
סריקות גאופיזיקליות מתבצעות תכופות במטרה להעריך היתכנות להימצאות מאגרי נפט, גז טבעי או מינרלים, לצורך חיפוש מאגרי מים תת-קרקעיים, לצרכים ארכאולוגיים, להערכת עוביים של קרחונים וקרקעות ולתכנון והכנה של פרויקטי שימור סביבתיים.
רק במאה ה-19 הופיעה הגאופיזיקה כדיסציפלינה נפרדת ששילבה תחומים מתוך גאוגרפיה פיזית, גאולוגיה, אסטרונומיה, מטאורולוגיה ופיזיקה.
אף-על-פי-כן, תופעות גאופיזיקליות רבות כגון רעידות אדמה והשדה המגנטי של כדור הארץ נחקרו עוד בעת העתיקה.
המצפן היה קיים בסין העתיקה כבר במאה הרביעית לפנה"ס ונעשה בו שימוש לצורכי ניווט יבשתי ופנג שואי.
מצפנים לשימוש ימי הופיעו רק כאשר ניתן היה לייצר מחטים איכותיות ממתכת.
עד אז היכולת של המצפן לשמור על המגנוט שלו לאורך זמן הייתה מוגבלת מאוד.
האזכור הראשון של מצפן באירופה מופיע בשנת 1190.
בערך בשנת 240 לפנה"ס, בהישג מדעי נדיר, הסיק ארטוסתנס שהארץ כדורית ומדד את היקפה.
את החישוב ביצע באמצעות מדידת הזוויות בין כדור הארץ לשמש בקווי רוחב שונים.
ארטוסתנס אף פיתח מערכת קואורדינאטות על פני כדור הארץ וחישב את נטיית ציר הסיבוב שלו.
התרומה הראשונה בהיסטוריה לסייסמולוגיה הייתה ככל הנראה המצאת הסייסמוגרף הראשון על ידי הממציא הסיני ג'אנג הנג בשנת 132 לספירה.
המכשיר תוכנן בצורת לוע של דרקון שהפיל מתוכו כדור מתכת לתוך אחד משמונה לועות של צפרדעים שסימנו את רוחות השמיים.
כיוון הנפילה של הכדור סימן את כיוון מקור רעידת האדמה.
1571 שנים מאוחר יותר, תוכנן לראשונה באירופה סייסמוגרף על ידי ז'אן דה-הוטפויי.
אחד הפרסומים שסימנו את תחילתה של המהפכה המדעית היה על המגנט של ויליאם גילברט משנת 1600, מאמר על סדרה של ניסויים מדויקים בנושא מגנטיות.
גילברט הגיע להבנה שהסיבה לכך שמצפנים מצביעים כולם לאותו כיוון נובעת מהעובדה שכדור הארץ עצמו הוא מגנטי.
בשנת 1687 פרסם ניוטון את חיבורו עקרונות בו הניח את היסודות לא רק לתורת המכניקה הקלאסית והכבידה אלא גם נתן הסברים לשורה של תופעות גאופיזיקליות כגון גאות ושפל ונקיפת ציר כדור הארץ.
הסייסמוגרף, מכשיר העוקב אחר פעילות סייסמית, הראשון נבנה בסקוטלנד בשנת 1844 על ידי ג'יימס פורבס.
גאופיזיקה היא דיסציפלינה בינתחומית בבסיסה וגאופיזיקאים תורמים לכל תחומי מדעי כדור הארץ.
על-מנת לספק תיאור בהיר על התחומים המרכיבים את הגאופיזיקה, סעיף זה יעסוק בתופעות פיזיקליות והקשר שלהן לכדור הארץ וסביבתו.
משיכת כח הכובד של הירח ושל השמש גורמת על פני כדור הארץ לשני מחזורי גאות ושפל בכל יממה ירחית של 24 שעות ו-50 דקות.
כתוצאה מכך, קיים פער של כ-12 שעות ו-25 דקות בין כל גאות לגאות.
כוחות הכבידה מפעילים מאמצים על סלעים הנמצאים בעומק האדמה וגורמים להגדלת הצפיפות ככל שמעמיקים לכיוון מרכז כדור הארץ.
מדידות של תאוצת הכובד והאנרגיה הפוטנציאלית על-פני שטח כדור הארץ ומעליו יכולות לשמש בחיפוש אחר מרבצי מינרלים בבטן האדמה
שדה הכבידה על-פני השטח מספק מידע על טקטוניקת הלוחות.
הפוטנציאל הגרוויטציוני, המכונה גאואיד, משמש כהגדרה אפשרית אחת מבין כמה לצורת פני השטח של כדור הארץ.
הגאואיד הוא למעשה גובה פני הים הממוצע לו היו האוקיינוסים בשיווי משקל וניתן היה להמשיך ולמתוח אותם באותו גובה מתחת לפני השטח היבשתיים.
כדור הארץ מתקרר, ומעבר החום כתוצאה מכך גורם להיווצרות השדה המגנטי של כדור הארץ על ידי גאו-דינמו וטקטוניקת הלוחות באמצעות מנגנון זרמי הערבול.
המקורות העיקריים לחום הם החום המקורי של הכדור ורדיואקטיביות, על-אף שתהליכי מעברי פאזה תורמים ליצירתו אף הם.
מעבר החום לעבר פני השטח מתבצעת בעיקר על ידי הסעת חום, על אף קיומן של שני תחומי שכבות בתוך הכדור, תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג והליתוספירה, שבהן מעבר החום מתבצע באמצעות הולכה ולא הסעה.
הסעת חלק מהחום מתבצעת מתחתית המעטפת לכיוון פני השטח באמצעות תימרות מעטפת.
מעבר החום על פני השטח של הכדור שווה לכ-, והוא אחד המקורות האפשריים לאנרגיה הגאותרמית.
גלים סייסמיים הם רעידות המתקדמות בתווך הפנימי של כדור הארץ ועל פני השטח שלו.
כדור הארץ כולו יכול גם להתנדנד באופנים המכונים אופני תנודה עצמיים.
תנועות על פני השטח הנובעות מגלים סייסמיים ומאופני התנודה נמדדים באמצעות סייסמוגפים הממוקמים בעשרות אלפי תחנות סייסמוגרפיות הפזורות על פני הגלובוס.
אם מקור הגלים הוא מקומי, כמו במקרה של רעידת אדמה או פיצוץ, מדידות במקומות שונים על פני השטח יכולות לסייע באיכון, איתור מקור הגלים.
מיקומן ושכיחותן של רעידות אדמה מספקים מדע על טקטוניקת הלוחות וזרמי הערבול.
מדידות גלים סייסמיים מספקות גם מידע על התווך בו מתקדמים הגלים.
אם הרכב או צפיפות הסלע משתנים באופן פתאומי, חלק מהגלים מוחזר.
החזרות יכולות לספק מידע על מבנים קרובים לפני השטח.
רעידות אדמה מהוות סיכון לבני אדם.
הבנה טובה יותר של מנגנון הפעולה שלהם, התלוי בסוג הרעידה, יכולה להוביל להערכה טובה יותר של הסיכון ולשיפור בתחום הנדסת רעידות אדמה.
על אף שעיקר התופעות החשמליות הטבעיות שאנו מבחינים בהן על פני כדור הארץ מקורן בסערות ברקים, קיים קרוב לפני השטח באופן תמידי שדה חשמלי בעוצמה ממוצעת של .
לעומת הקרקע המוצקה, האטמוספירה של כדור הארץ טעונה במטען חשמלי חיובי כתוצאה מפגיעה של הקרינה הקוסמית.
כתוצאה מכך, זורם לכיוון פני כדור הארץ זרם חשמלי בעוצמה ממוצעת של 1,800 אמפר.
הזרם זורם מטה מהיונוספירה על פני רוב שטחו של כדור הארץ וחוזר חזרה מעלה דרך סופות ברקים.
סקרים גאופיזיים סוקרים מגוון תופעות חשמליות.
חוקרים מודדים את הפוטנציאל הספונטני, פוטנציאל באדמה שמקורו בהפרעות טבעיות או מעשה ידי אדם.
זרמי טלורי הזורמים באדמה ובאוקיינוסים נחקרים אף הם וגורמים להם השראה אלקטרומגנטית של השדה המגנטי של כדור הארץ ותנועות של מוליכים (כגון מי ים) על פני כדור הארץ.
ההתפלגות של צפיפות הזרמים הללו יכולה לשמש בגילוי שינויים בהתנגדות החשמלית של מבנים תת-קרקעיים.
גאופיזיקאים יכולים גם ליצור בעצמם את הזרמים החשמליים לצורכי הדמיה בבטן האדמה.
גלים אלקטרומגנטיים מופיעים ביונוספירה ובמגנטוספירה וכמו כן בגלעין כדור הארץ.
גלים אלו, יחד עם סופות ברקים, הם המקור לתופעות הקשורות בגלי רדיו נמוכים הנמדדות על פני השטח של כדור הארץ.
גם רעידות אדמה יכולות לגרום להיווצרותם של גלים אלקטרומגנטיים בכדור הארץ.
בגלעין החיצוני, בו קיים ריכוז גבוה של מתכת הברזל המוליכה, זרמים חשמליים יוצרים שדות מגנטיים כתוצאה מהשראה.
גלי אלפבן הם גלים מגנטו-הידרודינמיים (גלים בתווך מוליך נוזלי) הנוצרים בגלעין ובמגנטוספירה.
בגלעין אין להם השפעה מרובה על השדה הגאומגנטי אולם גלים איטיים יותר נחשבים לגורם אפשרי לשינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ.
בסקרים גאופיזיים עושים שימוש בהדמיה מגנטית ובפולסים חשמליים חזקים כדי לאסוף מידע על התנהגות השדות על כדור הארץ ובסביבתו.
השדה המגנטי של כדור הארץ מגן עליו מפני רוח השמש הקטלנית ושימש מאז העת העתיקה לצורכי ניווט.
מקורו בתנועת הנוזלים בגרעין החיצוני (ראה תאוריית הדינמו).
השדה המגנטי בחלקה העליון של האטמוספירה הוא המקור לתופעת הזוהר הצפוני.
השדה המגנטי של כדור הארץ ניתן לתיאור בתורה גסה כדיפול מגנטי מוסט, אך הוא משתנה עם הזמן.
ברוב הזמן הקוטב המגנטי נותר קרוב לקוטב הגאוגרפי, אך במרווחי זמן מסדר גודל של כמיליון שנה עובר השדה היפוך כיוון.
עדויות לתהליך הזה ניתן למצוא בסלעים ובקרקעית הים.
רצועות מגנטיות על פני קרקעיות האוקיינוסים מספקות מידע על היפרדות שטחים בקרקעית כחלק מטקטוניקת הלוחות, והשוואה של תקופות המגנטיזציה לממצאים סטרטיגרפיים מסייעת בהבנה ואפיון תקופות זמן גאולוגיות.
בנוסף, המגנטיזציה של סלעים משמשת למדידת נדידת היבשות.
רדיואקטיביות מהווה 80% מהחום הפנימי של כדור הארץ והספק האנרגיה העיקרי לגאודינמו ולתנועת הלוחות.
האיזוטופים מייצרי החום העיקריים הם פוטסיום-40, אוראניום-238, אוראניום-235, ותוריום-232.
יסודות רדיואקטיביים משמשים בתיארוך רדיומטרי, השיטה העיקרית לקביעת תקופות זמן גאולוגיות.
איזוטופים בלתי-יציבים מתפרקים בקצב ידוע, וקצבי ההתפרקות של סוגי איזוטופים שונים מכסים כמה סדרי גודל של זמן כך שניתן לעשות שימוש בשיטה לצורך תארוך קצר מועד וגם לצורך קביעת זמנים גאולוגיים מסדרי גודל של מאות מיליוני שנים.
גאור (שם מדעי: Bos gaurus בעבר Bibos gauris), נקרא גם סלנדנג או ביזון הודי, הוא סוג של פר החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה.
האוכלוסיות הגדולות ביותר שלו מצויות כיום בהודו.
הגאור הוא אחד המינים הגדולים ביותר מבין מיני הבקר, כשפרט בוגר יכול להגיע למשקל של יותר מ-1.2 טון, והוא הגדול ביותר מבין מיני בקר הבר.
גדול יותר מהתאו האפריקני, התאו האסייתי והביזונים.
רק זנים של בקר הבית גדולים ממנו.
הגאורים הם הכבדים והחזקים ביותר מכל מיני בקר הבר.
לזכרים גוף שרירי ביותר עם רכס גבי אופייני ועור מדולדל ורחב, המקנים לו חזות חזקה במיוחד.
הנקבות קטנות יותר, והרכס הגבי והעור המדולדל פחות מפותחים אצלן.
גאורים הם בעלי חיים גדולים מאד, והם הפרים היחידים שגובה הכתפיים מגיע לשני מטרים.
משקלו של הגאור יכול להגיע לכ-1,250 ק"ג.
אויבו הטבעי של הגאור הוא הטיגריס הבנגלי, המנסה לעיתים לתקוף עגלים צעירים.
תועדו אף מקרים של טיגריסים שטרפו פרטים בוגרים.
אויב טבעי נוסף של הגאור הוא תנין הים, האורב לגאור ליד מקווי מים.
תניני ים גדולים מסוגלים להרוג ולטרוף גם פרטי גאור בוגרים.
גאור דרום מזרח אסיאתי - Bos gaurus readi תת-המין הנדיר ביותר.
כיום, הוא מצוי בעיקר בהודו-סין ותאילנד.
האוכלוסייה במיאנמר הושמדה כמעט כליל.
גאורים דרום-מזרח אסיאתיים מצויים באוכלוסיות קטנות ביערות המפוזרים במחוז.
הקרוי גם "ביזון הודי" הוא תת-המין הנפוץ ביותר.
אוכלוסייתו כוללת יותר מ-90% מכול אוכלוסיית הגאור בעולם.
ריכוז גדול מאוד מצוי באזור עיירת הנופש קודאי קנאל שבדרום הודו
מצוי בדרום תאילנד ובחצי-האי מלזיה.
כנראה הכלאה של גאור ופרה.
גאוצ'יטו חיל (בספרדית: Gauchito Gil) הוא כינויו של אנטוניו ממרטו חיל נונייס (Antonio Mamerto Gil Núñez; שנות ה-40 של המאה ה-19 – 8 בינואר 1878), גיבור עממי ארגנטינאי.
חיל נולד בפאי אוברה, בסמוך למרסדס שבפרובינציית קוריינטס.
לפי הפולקלור המקומי, הוא היה גאוצ'ו שניהל רומן עם אלמנה עשירה, למורת רוחם של אחיה ושל השריף המקומי, שהיה בעצמו מאוהב בה.
לאחר שהשריף האשים אותו בשוד, נמלט והתגייס לצבא, שנלחם באותה העת בפרגוואי במסגרת מלחמת הברית המשולשת.
עם סיומה של המלחמה שב לכפרו כגיבור, אך זמן קצר אחר כך נקרא שוב לצבא.
מאחר שעייף מהקרבות, לא התייצב לשירות.
בתקופה בה נמלט מהצבא פעל כרובין הוד מקומי, גנב מהעשירים לטובת העניים.
בסופו של דבר נתפס בידי המשטרה ונתלה מרגליו מעץ חרוב.
לפי האגדה, אמר לשוטר שעמד להוציאו להורג כי בנו של השוטר חולה מאוד, וכי יבריא רק אם השוטר יתחנן בפני חיל כי יצילו.
השוטר לא עשה זאת, שיסף את גרונו של חיל, וכששב לביתו גילה כי בנו אכן חולה מאוד.
השוטר נשא תפילה וביקש כי חיל יציל את בנו, והבן הבריא.
השוטר דאג להביא את חיל לקבורה נאותה, והפיץ את סיפור הנס.
גאוצ'יטו חיל הפך עם השנים לגיבור לאומי ולקדוש בקרב תושבי צפון ארגנטינה, ובעיקר בקוריינטס, פורמוסה, צ'אקו וסנטה פה.
רבים עולים לרגל לקברו ומבקשים ממנו לסייע להם, ומדי 8 בינואר, הוא יום מותו, נערך פסטיבל מיוחד.
מנהג נוסף שרווח עם השנים הוא הקמת מקדשים קטנים בצדי הדרכים, הכוללים דגלים אדומים.
מנהג זה רווח גם באזורים נוספים בארגנטינה - צפון-מערב ארגנטינה, קוז'ו ופטגוניה.
גאוקשינג (Geocaching), או מטמונאות, היא מעין גרסה מודרנית למשחק חפש את המטמון בה המשתתפים משתמשים ב-GPS או מכשירי ניווט אחרים על מנת להחביא או למצוא מטמונים, הנקראים באנגלית geocaches או caches.
המטמונים מוחבאים בכל רחבי העולם.
לרוב, המטמון יהיה בתוך מכל חסין מים.
הוא מכיל פנקס או דף על מנת שהמבקרים יוכלו לרשום שהם מצאו אותו.
רוב המטמונים מכילים גם חפצים נוספים להחלפה בין השחקנים, כאשר הכלל הוא שבמקום חפץ שנלקח, יש לשים במטמון חפץ אחר, שווה ערך לפחות.
נכון לאוקטובר 2023, ישנם יותר מ-3 מיליון מטמונים ברחבי העולם, מהם מעל ל-2000 בישראל.
הערכה גורסת כי ישנם מעל 5 מיליון שחקנים וכ-2200 שחקנים בישראל.
עד מאי 2000 מערכת ה-GPS, המנוהלת על ידי ממשלת ארצות הברית, הייתה משדרת את נתוני המיקום הפומביים עם שגיאה מוגדלת במכוון, על מנת למנוע מגורמי טרור לנצל את ה-GPS למטרות טרור.
ביל קלינטון, באחת מהחלטותיו האחרונות, ביטל את הכנסת השגיאה לשידורים.
בין לילה שודרגו מיליוני קולטי GPS ברחבי העולם.
ב-3 במאי 2000, דייב אולמר מאורגון ביקש לבדוק האם אכן בוטלה אותה סטייה, ופרסם בקבוצת דיון באינטרנט כי הוא החביא לא רחוק מפורטלנד מטמון.
בתוך 3 ימים, נמצא המטמון פעמיים, ואנשים החלו לחקות את אולמר.
למעשה, היה זה תחילתו של הגאוקשינג.
קיימים סוגים שונים של מטמונים.
הסוג הנפוץ ביותר הוא מטמון רגיל (traditional), בו אדם מתבקש למצוא מטמון בקואורדינטה מסוימת.
סוגים נפוצים אחרים הם מטמון רב-שלבי (multi-cache), בו כל קואורדינטה מצביעה על הקואורדינטה הבאה עד למציאת המטמון, וכן מטמון חידה (mystery/puzzle) בו על המחפש לפתור חידה כדי לקבל את הקואורדינטות הנכונות.
גודלו של מטמון משתנה, ונע לרוב בין קופסת סרט צילום (פילם 35 מ"מ), ועד קופסה גדולה.
גודלו של המטמון קובע גם בדרך כלל את תוכנו, כאשר קופסה תכיל בדרך כלל חפצים להחלפה.
במטמון יכולים להימצא חפצים מיוחדים של המשחק, כגון דיסקית (travel bug) או מטבע (geocoin).
חפצים אלו נקראים trackables - יש להעבירם בין מטמונים ובדרך כלל קיימת גם משימה כלשהי הקשורה אליהם, שנקבעה על ידי בעליהם.
ברובם המכריע של המקרים, בחירת מיקום המטמון אינה מקרית, והיא לרוב ליד אתר מיוחד.
בתיאור המטמון יהיה לרוב תיאור של האתר, כגון עובדות עליו, היכן כדאי לטייל באזור ועוד.
Geocaching.com הוא האתר הגדול והמרכזי בכל מה שקשור לפעילות גאוקשינג.
האתר מנוהל על ידי חברת groundspeak.
רישום בסיסי חינמי מאפשר לבצע את הפונקציות הבסיסיות כמו חיפוש מטמונים, דיווח על מציאות ואי מציאות של מטמונים, ורישום ומציאה של trackables.
מנוי "פרימיום" (בעלות של כ-40 דולר אמריקאי בשנה) מאפשר לקבל עדכונים על מטמונים חדשים, ומציאות של אנשים אחרים.
גאופין נובי ייצ'ין (בצ'כית: Geofin Nový Jičín), היא קבוצת כדורסל צ'כית מהעיר נובי ייצ'ין במזרח צ'כיה, המשחקת בליגת העל הצ'כית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1990, בין הקבוצות שהקימו את הליגה הצ'כית.
וברוב שנותיה ממוקמת בצמרת הליגה.
בעונת 1994/95 זכתה בגביע הראשון שלה.
ובעונה לאחר מכן, בעוד גביע.
הקבוצה השתתפה בגביעי אירופה השונים החל מעונת 1994/95. שיחקה בין היתר בגביע קוראץ', גביע ספורטה, יורוצ'לנג' (הודחה ברבע הגמר על ידי לוקומוטיב רוסטוב 2004/05) והיורוקאפ צ'לנג', בו הגיעה בעונת 2005/06 לשלב שמינית הגמר והפסידה לאליצור אשקלון.
ועונה לאחר מכן באותו המפעל הפסידה לצסק"א סמרה ברבע הגמר.
בעונת 2005/06 זכתה הקבוצה בגביע הצ'כי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת פרוסטיוב.
ובעונות 2009/10, 2010/11, הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצ'כי והפסידה לנימבורק.
גאוספירה היא אחת ממערכות כדור הארץ, המורכבת מכלל החומר הסלעי הבונה אותו על צורותיו השונות: מינרלים, סלעים, קרקעות, משקעים וסלע מותך.
הגאוספירה היא מערכת דינמית סגורה, בתוכה מתקיים מחזור הסלעים המורכב מתהליכים שונים המפרקים את הסלעים ויוצרים אותם מחדש.
עם זאת, מערכת זו אינה סגורה במונחים של אנרגיה, מאחר שזו מגיעה בהתמדה מקרינת השמש.
גאולוגיה היא המדע העוסק בחקר הגאוספירה, תכונותיה, מרכיביה והתהליכים השונים המתרחשים בה.
לבד מהגאוספירה קיימות בכדור הארץ מערכות חומר נוספות:
הידרוספירה – כלל המים בכדור הארץ
אטמוספירה – שכבת הגז העוטה את כדור הארץ
ביוספירה – מערכת-על אקולוגית המוגדרת ככלל המקומות בהם מתקיימים חיים על פני כדור הארץ
בתחילת המאה ה-20 התגבשה הבנה כי כל מערכות כדור הארץ שותפות לכמה מחזורים, בהם מחזור המים, מחזור הפחמן ומחזור הסלעים.
במסגרת מחזורים אלה מתקיימת השפעה הדדית של המערכות זו על זו.
הגאוספירה מורכבת משלושה חלקים עיקריים:
גלעין כדור הארץ המורכב מגלעין פנימי ומגלעין חיצוני
מעטפת כדור הארץ המורכבת ממעטפת עליונה ומעטפת תחתונה, וביניהן אזור מעבר
קרום כדור הארץ הנחלק לקרום יבשתי וקרום אוקייני
הקרום וחלקה העליון של המעטפת העליונה מרכיבים את הליתוספירה, ושאר המעטפת העליונה מרכיבה את האסתנוספירה.
המעבר בין שכבה לשכבה מוגדר כתחום אי רציפות – גבול המתאפיין בשינוי מהירותם, זוויתם או עוצמתם של גלים סייסמיים.
גאוס (Gauss), נוזקה מטיפוס של סוס טרויאני שנתגלתה על ידי חברת קספרסקי ב-9 באוגוסט 2012, היא כלי ריגול מקוון ומורכב, המכיל יכולות רבות לגנבת מידע בהם: ססמאות, קובצי עוגיות, חיבורי רשת, התקני אחסון ניידים ועוד.
הנוזקה מתמקדת בדפדפנים והרשאות לחשבונות בנק, ועיקרה בתחום של מידע פיננסי.
הנוזקה אף מאפשרת הזרקת קוד לדפדפנים שונים כדי לעקוב אחרי פעולות המשתמשים.
הנוזקה מצפינה מידע שנגנב בהצפנה חזקה שחברת קספרסקי ביקשה את עזרת הציבור בפיצוחה.
על פי חברת קספרסקי רוב העותקים של הנוזקה שפעלה בעשרת החודשים שלפני גילויה, נתגלו במוסדות פיננסים ובנקים בעיקר במזרח התיכון: לבנון (1,660), ישראל (483), והרשות הפלסטינית (261), ומיעוטן במדינות נוספות כמו ארצות הברית, איחוד האמירויות, גרמניה ועוד.
הנוזקה פועלת על מערכות הפעלה חלונות 32 ביט של מיקרוסופט: חלונות XP, חלונות ויסטה, וחלונות 7.
חוקרי קספרסקי סוברים שנוזקה משוכללת זו פותחה על ידי מדינה, והיא יצאה מבית היוצר של נוזקת להבה.
גאוקורונה או עטרה ארצית היא השכבה החיצונית ביותר באטמוספירת כדור הארץ.
היא מורכבת מאטומי מימן ומשתרעת למרחק של 19 עד 50 פעמים קוטר כדור הארץ (כ-240,000 עד 630,000 קילומטר).
הגאוקורונה נצפית בעיקר בספקטרום האור האולטרה-סגול הקיצוני המגיע מהשמש, בחתימה הספקטרלית של גז מימן (קו לימן-אלפא ).
הגאוקורונה נחקרה מהחלל החיצון על ידי הלוויין אסטריד ועל ידי גשושית החלל גלילאו, תוך שימוש בספקטרומטר אולטרה-סגול (UVS) במהלך טיסה קרובה לכדור הארץ, וכן על ידי מכשיר ה-SWAN שבגשושית SOHO.
גאוקורונה היא למעשה ענן גז של אטומי מימן.
קרינת השמש מגיבה עם אטומי מימן דרך אורך גל מסוים בתחום האולטרה-סגול המכונה לימן-אלפא, אותו יכולים האטומים לספוג או לפלוט.
כך אטומי המימן מפזרים את אור השמש לכל הכיוונים.
עם זאת, הקרינה הנפלטת מהגאוקורונה זניחה לעומת קרינת השמש שם.
מכיוון שאורך גל זה נספג על ידי אטמוספירת כדור הארץ, ניתן לצפות בו רק מהחלל.
במחקר מ-2019 התברר שקרינת השמש דוחסת את אטומי המימן בגאוקורונה בצד המואר של כדור הארץ, וגם מייצרת אזור של צפיפות מוגברת בצד החשוך.
דחוס ככל שיהיה אזור המימן בצד המואר, הוא עדיין דליל למדי - רק 70 אטומים לסנטימטר מעוקב במרחק 60,000 קילומטר מפני השטח של כדור הארץ, ובערך 0.2 אטומים במרחק הירח.
חלקיקי המימן בצפיפות כזו לא מהוווים איום על האסטרונאוטים במסלול סביב הירח, אך הם עלולים להשפיע על תצפיות אסטרונומיות בסביבת הירח.
בסוף שנות השישים של המאה העשרים, תפסה הגשושית האמריקאית מארינר 5 מבט חטוף בגאוקורונה של כדור הארץ ממרחק 240,000 קילומטר.
הצילום המכוון הראשון של הגאוקורונה של כדור הארץ נערך בשנת 1972, באמצעות הטלסקופ הראשון על הירח (מרחק 380,000 קילומטר) שהוצב שם על-ידי האסטרונאוטים של אפולו 16. ניתן לראות בו את הגאוקורונה זוהרת סביב כוכב הלכת באור אולטרה-סגול.
גם הגשושית היפנית PROYCON, שהייתה פעילה בין השנים 2014-2015, צילמה את הגאוקורונה של כדור הארץ בדרכה, ממרחק של 15 מיליון קילומטר.
מהתמונה הזו הסיקו המדענים שלגאוקורונה יש סימטריה של צפון-דרום והיא משתרעת למרחק 240,000 קילומטרים (19 פעמים קוטר כדור הארץ).
בין השנים 1996 ל-1998 צילם מצפה החלל SOHO את כדור הארץ ואת האטמוספירה שלו שלוש פעמים, באמצעות מכשיר ה-SWAN שבו, ממרחק 1.5 מיליון קילומטר מכדור הארץ לכיוון השמש.
צוות חוקרים רוסי פרסם בשנת 2019 ניתוח חדש של המידע מתצפיות אלה והראה ששולי הגאוקורונה מגיעים למרחק של כ-630,000 קילומטר (50 פעמים קוטר כדור הארץ), ולמעשה הירח נמצא בתוך הטווח שלה.
קודם עלייתו לשלטון, היה לגאורג קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות במלחמת פרוסיה-אוסטריה ובמלחמת צרפת–פרוסיה.
גאורג נולד ב-8 באוגוסט 1832 בדרזדן כבנם של יוהאן, נסיך סקסוניה, ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.
בשנת 1855 הצטרף גאורג לצבא הסקסוני, ובמלחמת פרוסיה-אוסטריה פיקד על חטיבת הפרשים ה-1, והשתתף עימה בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת–פרוסיה פיקד גאורג על הדיוויזיה ה-23 (הסקסונית ה-1), ולאחר שמונה אחיו אלברט למפקד הארמייה הרביעית, מונה גאורג למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני), עליו פיקד עד לשנת 1900.
ב-15 במרץ 1888 הועלה גאורג לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית, וב-15 ביוני אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא הסקסוני.
ב-19 ביוני 1902 עלה גאורג לשלטון, לאחר מות אחיו אלברט, מלך סקסוניה.
גאורג שכבר היה בן 70, היה מבוגר ודי חולה, ומלך רק שנתיים.
בשנת 1903 כפה גאורג על בנו פרידריך אוגוסט להתגרש מאשתו, לאחר שברחה מהבית בזמן ההריון של ילדה האחרון.
ב-15 באוקטובר 1904 מת גאורג בפילניץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
ב-11 במאי 1859 התחתן גאורג עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, שהייתה בתו של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל.
פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה (25 במאי 1865 - 18 בפברואר 1932), התחתן עם לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה אך בהמשך התגרש ממנה.
מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה (31 במאי 1867 - 28 במאי 1944), התחתנה עם אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה.
יוהאן גאורג, נסיך סקסוניה (10 ביולי 1869 - 24 בנובמבר 1938), התחתן עם מריה איזבלה, דוכסית וירטמברג, ולאחר מותה התחתן עם מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות.
גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1635–1641.
גאורג נולד ב-17 בנובמבר 1582 בצלה שהשתייכה לנסיכות לינבורג, לוילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולדורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג.
לאחר מותו של פרידריך אולריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, חולקו בשנת 1635 שטחי בית ולף; גאורג קיבל את נסיכות קאלנברג שכללה את שטחי נסיכות גטינגן לשעבר, ואילו אחיו אוגוסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג קיבל את שטחי נסיכות לינבורג.
גאורג העביר את מקום מגוריו להנובר, שעל שמה נקראים צאצאיו בית הנובר.
ב-2 באפריל 1641 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1617 התחתן גאורג עם אנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ואשתו מגדלנה מברנדנבורג.
גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (; 12 באוגוסט 1779 – 6 בספטמבר 1860) היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ בין השנים 1816–1860.
גאורג נולד ב-12 באוגוסט 1779 בהנובר שהשתייכה לנסיכות הבוחר מהנובר, לקרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ולפרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט.
בהיותו בן 3 מתה אמו פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ואביו התחתן עם דודתו שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אולם אף היא מתה בשנת 1785. בעקבות כך שלח אביו את בני המשפחה לסבתם מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים בדרמשטאדט, שם שהה עד להכתרתו של אביו כדוכס מקלנבורג-שטרליץ בשנת 1794.
זמן קצר לאחר ששב לנוישטרליץ, עבר גאורג ללמוד באוניברסיטת רוסטוק, שם למד עד לשנת 1799. לאחר סיום לימודיו נסע גאורג לברלין, שם התגורר אצל גיסו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואחותו המלכה לואיזה.
בשנת 1802 נסע גאורג לאיטליה, ובשנת 1804 חזר לגרמניה והשתקע בדרמשטאדט.
לאחר קרב ינה-אאורשטדט נסע גאורג לפריז, וניהל דיון על כניסת מקלנבורג-שטרליץ לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1814 השתתף בקונגרס וינה שבו הועלה אביו למעמד של דוכס גדול.
בשנת 1816 מת אביו קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובמקומו עלה גאורג לשלטון.
גאורג שיפר מאוד את מערכת החינוך במדינה, ואף ביטל את הצמיתות בדוכסות.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובאוקטובר 1849 חוקק גאורג חוקה יותר ליברלית.
בד בבד הכניס גם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין אף הוא חוקה יותר ליברלית במדינתו.
ב-6 בספטמבר 1860 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1817 התחתן גאורג עם מריה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של פרידריך, נסיך הסן-קאסל וקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן.
פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (1819–1904)
קרולינה מריאנה, דוכסית מקלנבורג (1821–1876), התחתנה עם פרדריק השביעי, מלך דנמרק
גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1824–1876)
גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (; 24 ביולי 1796 – 3 באוגוסט 1853) היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1848–1853.
גאורג נולד ב-24 ביולי 1796 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1814 לחם גאורג יחד עם אחיו יוזף נגד צרפת, כחלק מהצבא האוסטרי.
בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואחיו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, וגאורג עלה לשלטון במקומו.
ב-3 באוגוסט 1853 מת גאורג בהומלשיין, ובנו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-7 באוקטובר 1825 התחתן גאורג עם מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
לבני הזוג היו 3 ילדים:
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (1826–1908)
גָאוּס (Gauss) הייתה אונייה, שנבנתה בגרמניה במיוחד בשביל משלחת אל הקוטב הדרומי, ונקראה על שם המתמטיקאי והפיזיקאי קרל פרידריך גאוס.
בהמשך, כשקנדה רכשה אותה בשנת 1904, נקראה האוניה "ארקטיק CGS".
האונייה נבנתה במספנת Howaldtswerke-Deutsche Werft בקיל בעלות של 500,000 מרק גרמני.
האונייה עוצבה על פי המודל של פראם, אונייתו של פריטיוף ננסן, והושקה ב-2 באפריל 1901, מצוידת כבָּרְקֶנְטינה תלת-תורנית, עם מפרש קדמי מרובע.
אורך האונייה היה 46 מ', רוחבה 11 מ' בקורה האמצעית, והשוקע שלה בן 4.8 מ'.
עם מנוע הקיטור לתמוך בכוח המפרשים, יכלה להגיע למהירות של 7 קמ"ש.
היא נועדה לשאת 700 טון במחסניה, די הצורך לספק את צורכיהם של 30 אנשי צוות למשך שלוש שנים, ללא סיוע מבחוץ.
השדרית הייתה חזקה במידה יוצאת דופן, וההגה והמדחף תוכננו להעלאה אל הסיפון לצורך בדיקות או תיקונים.
בין 1901 ל-1903 סיירה "גאוס" באנטארקטיקה עם משלחת גאוס, בהנהגת אריך פון דריגאלסקי.
בראשית 1904 קנתה את האונייה ממשלת קנדה ושינתה את שמה ל"ארקטיק".
בפיקודו של ז'וזף-אלעזר ברנייה סיירה "ארקטיק" בארכיפלג הארקטי הקנדי.
ב-1 ביולי 1909 תבע ברנייה, ללא הסכמת הממשלה, חזקה על כל האזור שבין גבולותיה של קנדה ממזרח וממערב, עד לקוטב הצפוני.בשנת 1925 ננטשה האונייה והושארה להתפורר במעגן.
גאורג, דוכס בוואריה , היה דוכס בוואריה-לנדסהוט בין השנים 1479–1503, ועם מותו פרצה בבוואריה מלחמת לנדסהוט.
גאורג נולד ב-15 באוגוסט 1455, ללודוויג התשיעי, דוכס בוואריה ולאמליה מסקסוניה, דוכסית בוואריה, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה.
בשנת 1479 מת אביו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, וגאורג עלה לשלטון במקומו.
בתחילה ניסה גאורג יחד עם בן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה להרחיב את השפעתו באוסטריה, אולם לאחר מכן זנח את תוכניותיו והשלים עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מאוחר יותר הפך גאורג לבעל בריתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במסעותיו בשוואביה, שווייץ, גלדרן והונגריה.
ב-1 בדצמבר 1503 מת גאורג ללא בנים, ובן דודו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה.
ב-14 בנובמבר 1475 התחתן גאורג עם ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אליזבת מבוואריה (1478–1504), התחתנה עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג
גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה (בגרמנית - Georg von Sachsen; 15 בינואר 1893 - 14 במאי 1943), היה בנו של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ונסיך הכתר של סקסוניה, אולם לאחר ביטול המונרכיה בשנת 1918, ויתר גאורג על זכויותיו והפך לכומר ישועי.
גאורג נולד ב-15 בינואר 1893 בדרזדן לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה.
בשנת 1903 התגרשו הוריו, וגאורג יחד עם שאר אחיו נשאר יחד עם אביו.
גאורג קיבל חינוך קתולי קפדני, על אף שרוב מוריו היו פרוטסטנטים.
בשנת 1904 מת סבו גאורג, מלך סקסוניה, ואביו עלה לשלטון במקומו כפרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, החל גאורג בלימודי כלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטת ברסלאו.
בשנת 1912 התגייס גאורג לצבא הקיסרות הגרמנית יחד עם חברו לודוויג רן, והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-100 (הסקסוני המלכותי ה-1).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח גאורג לחזית בדרגת האופטמן כחלק מהארמייה השלישית, ואף נפצע במהלך הקרבות, וב-שנת 1915 קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה מווילהלם השני, קיסר גרמניה.
ב-27 ביולי 1916 הצטרף גאורג לקבוצת הארמיות גלוויץ, וב-30 באוגוסט אותה שנה קיבל את עיטור המסדר הצבאי של היינריך הקדוש.
ב-30 בנובמבר 1917 הועלה גאורג לדרגת מיור, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-104 (הסקסוני המלכותי ה-5 - נסיך הכתר), עמו נלחם בחזית המזרחית ובחזית המערבית, עד ה-22 במאי 1918.
בקיץ 1918 התארס גאורג עם מריה אמליה, דוכסית וירטמברג, בתם של אלברכט, דוכס וירטמברג ומרגרטה סופיה, ארכידוכסית אוסטריה, אולם בשל ביטול המונרכיה והפיכתו של גאורג לכומר לא התקיימו הנישואים.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביו מתפקידו, בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמה והמהפכה הגרמנית, ובעקבות כך החליט גאורג לוותר על זכויותיו על כס המלוכה הסקסוני ולהיות כומר קתולי.
חלק ממשפחתו התנגד להחלטתו בשל האפשרות של החזרת המונרכיה, אולם אף על פי כן הצטרף גאורג למסדר הפרנציסקני.
במהלך חורף 1919-1920 מצא גאורג שהחיים הפרנציסקנים מגבילים מדי מבחינה אינטלקטואלית, ומשום כך עבר למסדר הישועי.
בשנת 1921 החל גאורג לימודי תאולוגיה באוניברסיטת פרייבורג, ובשנת 1923 ויתר רשמית על זכויותיו על הכתר הסקסוני.
בשנת 1924 הוסמך גאורג ככומר, ומאז נודע כ"האב גאורג פון זקסן".
גאורג התנגד לאנטישמיות, ומשום כך התנגד בכל תוקף לנאצים, ואף סייע במהלך מלחמת העולם השנייה בהצלת יהודים, מה שגרם מאוחר יותר לסימונו על ידי הגסטאפו.
ב-14 במאי 1943 טבע גאורג בעת ששחה באגם גרוס גליניקה בברלין, וב-16 ביוני הוא נקבר באחוזת הקבר המלכותית בקתדרלת דרזדן.
גאורג, דוכס אולדנבורג (גרמנית: August von Oldenburg; 9 במאי 1784 - 27 בדצמבר 1812), היה חתנו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, וכונה ברוסיה הנסיך גיאורגי פטרוביץ' אולדנבורגסקי.
גאורג נולד ב-9 במאי 1784 באולדנבורג, לפטר, נסיך הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה, דוכסית וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט.
גאורג התחנך יחד עם אחיו אוגוסט, ובשנת 1803 למדו באוניברסיטת לייפציג.
בין השנים 1805–1807 ביקרו השניים באנגליה ובסקוטלנד, ובשנת 1808 נשלח גאורג לרוסיה, שם מונה למושל אסטוניה.
בשנת 1808 החליט נפוליאון להתגרש מאשתו ז'וזפין דה בוארנה מכיוון שלא העמידה לו ילדים, וביקש להתחתן עם יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג.
משפחתה המזועזעת סירבו להצעה, ומיהרו לחתנה עם בן דודה גאורג.
הזוג הצעיר התגורר בטבר, שם מונה גאורג למושל, ונולדו להם במהירות שני בנים.
ב-27 בדצמבר 1812 מת לפתע גאורג כתוצאה ממחלת הטיפוס, ויקטרינה בילתה את השנים הבאות עם אחיה.
בשנת 1813 התלוותה יקטרינה לאלכסנדר בנסיעתו לבריטניה, שם נפגשו עם ג'ורג', נסיך ויילס, שהיה השליט בפועל בבריטניה, ובשנת 1815 התלוותה אליו במהלך קונגרס וינה.
באנגליה פגשה יקטרינה את וילהלם, נסיך הכתר של וירטמברג, ומיד התאהבו השניים ממבט ראשון.
עם זאת, וילהלם היה נשוי עם קרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ובשל כך ביקש בקשה להתגרש ממנה, בטענה כי הנישואים לא קוימו, ואכן בשנת 1816 התגרש וילהלם לאחר שקיבל היתר מהאפיפיור, וזמן קצר לאחר מכן התחתנה גרושתו עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
ב-24 בינואר 1816 התחתנו וילהלם ויקטרינה בסנקט פטרבורג.
ב-3 באוגוסט 1809 התחתן גאורג עם יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו שני בנים:
גאוסטרנברגיה (שם מדעי: Geosternbergia) הוא זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה שהיה קרוב לפטרנודון ודומה לו מאוד.
שניהם היו מגדולי הפטרוזאורים, והם חיו בתקופת הקרטיקון.
מאובניו של פטרוזאור זה נמצאו באמריקה הצפונית.
מוטת כנפיו הגיעה ל-7.25 מטרים.
נמצאה לסת תחתונה של בוגרים שהייתה ארוכה מאוד והגיעה לאורך 1.2 מטרים.
לא היו לו שיניים כלל.
מעל ראשו הייתה קרן או כרבולת ארוכה שפנתה אחורה ושימשה לאיזון, וככל הנראה גם לתצוגה.
הקרן הייתה מעט יותר זקופה מקרנו של הפטרנודון.
לנקבות הייתה קרן קצרה יותר והן היו קטנות מהזכרים.
ככל הנראה, דמה שטח המחיה של הגאוסטרנברגיה לזה של הפטרנודון, מעל חופי ימים, מהם הוא שלה דגים במקורו הגדול וקינן בראשי הצוקים בקבוצות גדולות.
פטרוזאור זה הופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution 2.
גאורג, נסיך בוואריה היה נכדו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
גאורג נולד במינכן ב-2 באפריל 1880, ללאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה.
היו לו שתי אחיות גדולות אליזבת מריה ואוגוסטה ואח צעיר בשם קונרד.
ב-1 באפריל 1897 התגייס גאורג לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט הרגלים של המשמר הבווארי המלכותי.
ב-8 בפברואר 1903 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, והועבר לרגימנט הפרשים המלכותי ה-1 (קרל, נסיך בוואריה).
ב-27 באוקטובר 1905 הוא הועלה לדרגת ריטמייסר, וב-26 באוקטובר 1906 לדרגת מיור.
ב-17 באוגוסט 1908 הוענקה לו דרגת כבוד של ריטמייסר ברגימנט הדרגונים ה-11 (מוראביה) של הצבא האוסטרו-הונגרי.
בזמן שירותו בצבא הוא גם הפך למתאגרף אלוף.
בדצמבר 1911 התארס גאורג עם איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי.
במלחמת העולם הראשונה לחם גאורג בצבא הקיסרות הגרמנית בחזית המערבית, בין היתר בקרב אראס (1914) ובקרב איפר הראשון.
לאחר מכן הועבר לחזית המזרחית ובהמשך סופח למטהו של אריך פון פאלקנהיין ולחם במערכה על סיני וארץ ישראל.
במהלך המלחמה הוא קיבל את שתי הדרגות של צלב הברזל, וב-14 בדצמבר 1917 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1919 התפטר גאורג מהצבא והחל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת אינסברוק.
ב-19 במרץ 1921 הוא הוסמך ככומר קתולי.
זמן קצר לאחר מכן קיבל תואר דוקטור למשפט קאנוני מן הפקולטה לתאולוגיה הקתולית באוניברסיטת אינסברוק.
הוא המשיך את לימודי הדת שלו ברומא ובשנת 1925 סיים את האקדמיה הכנסייתית האפיפיורית.
הוא המשיך להתגורר ברומא אולם שמר על קשר שוטף עם משפחתו, כמו גם עם משפחות אצולה אחרות.
גאורג, דוכס סקסוניה היה דוכס סקסוניה מבית וטין.
היינריך נולד במייסן ב-27 באוגוסט 1471, והיה בנם הבכור של אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה, וסידוניה מפודבראדי, בתם של גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה וקוניגונדה משטרנברג.
בשנת 1500 מת אביו, וגאורג ירש את דוכסות סקסוניה, בעוד אחיו היינריך הפך ללורד של פריסלנד.
השלטון הסקסוני בפריזלנד הוטרד מהתקוממות מתמשכת, וכתוצאה מכך, היינריך, שהיה בעל אופי די מתון, ויתר על התואר שלו בשנת 1505 לטובת גאורג, בתמורה לקצבה ולמחוזות וולקנשטיין ופרייברג, שבה הוא התגורר.
גם תחת שלטונו של גאורג המשיכו המרידות בפריסלנד, ומשום כך מכר גאורג בשנת 1515 את הנחלות לקרל, דוכס בורגונדי.
בשנת 1517 החל מרטין לותר את הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה, וכמה שנים מאוחר יותר המיר אחיו היינריך את דתו ללותרניזם, בעוד גאורג נשאר קתולי אדוק.
בשנת 1525 היה גאורג ממקימי הליגה של דסאו, ובשנת 1538 היה ממקימי הליגה הקדושה של נירנברג, שנועדו לחיזוק האינטרסים הקתוליים בגרמניה.
רק שניים מבניו של גאורג שרדו עד לבגרותם, יוהאן ופרידריך, אולם שניהם מתו לפניו ללא ילדים.
כאשר נפטר פרידריך בשנת 1539, הפך אחיו היינריך להיות יורש העצר של הדוכסות פי חוק ההסדר של 1499, אולם כדי למנוע רצף פרוטסטנטי, ניסה גאורג לעקוף את רצונו של אביו, לנשל את היינריך, ולהוריש את הדוכסות לארכידוכס פרדיננד, אחיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
עם זאת, גאורג מת רק חודשיים מאוחר יותר ב-17 באפריל 1539, ואחיו היינריך ירש את הדוכסות, והפך את הלותרניזם לדת המדינה של דוכסות סקסוניה.
ב-21 בנובמבר 1496 התחתן גאורג בדרזדן עם ברברה יגלו, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה היו לו עשרה ילדים:
כריסטינה מסקסוניה (1505–1549), התחתנה עם פיליפ הראשון, רוזן הסן.
מגדלנה מסקסוניה (1507–1534), התחתנה עם יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.