tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפיילוט הסדרה צפו כ-4.5 מיליון צופים אמריקאים ובממוצע בעונה הראשונה כ-6.2 מיליון צופים אמריקאים.
מה שהפך את הסדרה לאחת הסדרות הפופולריות ברשתות הכבלים בארצות הברית, בשנת השידורים של 2006. הצלחת הסדרה הובילה לשידורה ברחבי העולם, כולל בישראל.
הסדרה זכתה בפרס מצוינות בטקס איגוד למען קידום האמונות הטפלות והעל טבעי.
ג'יימס רודיי היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר ברשתות הלוויין בשנת 2006.
ג'יימס רודיי היה מועמד לאמי בקטגוריית השחקן הטוב בסדרת טלוויזיה מוזיקלית או קומדיה בשנת 2009.
פסקול פרק מעונה 4 של הסדרה היה מועמד לפרס אמי בפעם הראשונה בשנת 2010 כשהיה מועמד בקטגוריית פסקול הסדרה בפרק יחיד, על פסקול הפרק "מר יין מציג..." ("Mr.
Yin Presents...") בעונה הרביעית בפרק 16 שיצרו אדם כהן וג'ון רוברט.
הרב בניהו יששכר שמואלי (נולד ב-11 באוקטובר 1960, כ' בתשרי ה'תשכ"א) הוא ראש ישיבת המקובלים "נהר שלום" בירושלים.
נולד וגדל בירושלים, בנו של המקובל הרב שלום שמואלי.
בגיל 11 החל ללמוד בישיבת פורת יוסף.
למד אצל הרבנים יהודה צדקה ובן-ציון אבא-שאול.
בהפסקת הצהריים למד עם המקובל הרב יוסף וולטוך, ונסע מדי שבוע לרב מאיר אבוחצירא באשדוד.
לאחר שנישא למד בכולל פורת יוסף.
לאחר פטירת הרב מרדכי שרעבי (ה'תשמ"ד, 1983), הזמינו אביו לפתוח כולל אברכים בישיבת "נהר שלום".
עד לפטירת אביו עמד איתו בראשות הישיבה בשכונת נחלאות בירושלים.
במשך שנים למד קבלה במוצאי שבת עם הרב יצחק כדורי.
מסוף שנות ה-90 מסר שיעורים בערוץ דר וסוחרת כמקדים לרב עובדיה יוסף.
מדי יום ראשון מוסר שיעור בספר הזוהר על פרשת השבוע המועבר בלוויין, ובשידור חוזר ברדיו קול ברמה וברדיו כאן מורשת.
בגאומטריה, בנייה היא שרטוט של עצמים גאומטריים, כגון קטעים בעלי תכונות מוגדרות, על פי כללים נתונים.
הבנייה הבסיסית בגאומטריה אוקלידית היא בנייה בסרגל ובמחוגה.
קיומן של בעיות בנייה שאינן ניתנות לפתרון בכלים אלה הוביל להצעתם של כלי בנייה נוספים, שיאפשרו לפתור בעיות אלה.
מאידך ניתנו הוכחות לכך שבעיות בנייה שניתן לפתור בסרגל ובמחוגה ניתן לפתור גם באמצעים מצומצמים יותר.
הבנייה הבסיסית בגאומטריה אוקלידית היא בנייה בסרגל ובמחוגה, כלומר בנייה המשתמשת בסרגל ובמחוגה בלבד.
לעניין זה, הסרגל והמחוגה אינם הכלים הפיזיים המשמשים בשרטוט, אלא הפשטות גאומטריות, המממשות את שלוש ההנחות הראשונות מבין חמש ההנחות של אוקלידס ב"יסודות":
הסרגל הגאומטרי הוא כלי המאפשר יצירת קו ישר או קטע ארוך כרצוננו העובר דרך שתי נקודות נתונות.
לסרגל אין יכולת מדידה (לא מסומנות עליו שנתות המציינות יחידות אורך), וההנחה היא שאי אפשר ליצור עם הסרגל לבדו שני ישרים מקבילים במרחק נתון זה מזה.
המחוגה הגאומטרית מאפשרת להתוות מעגל שמרכזו הוא נקודה נתונה, ורדיוסו נתון או שווה למרחק בינה לבין נקודה אחרת.
סרגל ומחוגה מאפשרות לבצע שתי פעולות יסודיות:
שרטוט ישר (ארוך כרצוננו) שעובר דרך שתי נקודות נתונות
שרטוט מעגל שמרכזו בנקודה נתונה, והוא עובר דרך נקודה נתונה אחרת.
בנוסף לזה אפשר למצוא את:
נקודת החיתוך של שני ישרים (שאינם מקבילים)
נקודות החיתוך של ישר ומעגל (אם קיימות)
נקודות החיתוך של שני מעגלים (אם קיימות)
בניה במחוגה וסרגל היא שרשרת של פעולות כאלו, המגיעה אל התוצאה המבוקשת.
הבעיות הגאומטריות של ימי קדם
היוונים הקדמונים ניסחו ארבע בעיות, אשר במשך כ-2,000 שנה היו בעיות פתוחות:
הכפלת הקובייה: בניית קובייה שנפחה כפול מהנפח של קובייה נתונה
תרבוע המעגל: בניית ריבוע השווה בשטחו למעגל נתון
שילוש זווית: חלוקת זווית נתונה לשלושה חלקים שווים
כל ארבע הבעיות הוכחו כבלתי פתירות בבנייה בסרגל ובמחוגה, באמצעות יישום אלמנטרי של התורה המתמטית העוסקת בהרחבת שדות.
אף על פי שבבעיות הבנייה הקלאסיות מקובל היה להשתמש בשני הכלים, הסרגל והמחוגה, ידוע שאפשר להסתפק בפחות.
בשנת 1797 פרסם הגאומטרן האיטלקי לורנצו מסקרוני ספר, שבו הראה שכל בעיה שאפשר לבנות בסרגל ומחוגה, אפשר לבנות גם באמצעות המחוגה לבדה.
כדי להראות זאת, הוכיח מסקרוני שבמחוגה ניתן לחבר ולחסר ארכי קטעים, וגם להכפיל ולחלק אורכים זה בזה.
(לא ניתן לבנות ישרים, אך ניתן למצוא שתי נקודות המתוות את הישר, ולמעשה לשרטט נקודות כרצוננו הנמצאות על הישר).
כבר ב־1759 עסק ד'אלמבר בפתרון בעיות בנייה בסרגל בלבד.
בעיות אלה מטבען מוגבלות יותר מאשר הבניות במחוגה ובסרגל, משום שהסרגל אינו מאפשר אלא פתרון של משוואות ליניאריות.
עבודתו של ד'אלמבר המריצה מתמטיקאים צרפתיים אחרים לעסוק בנושא, שהעניין בו גבר אחרי פרסום ספרו של מסקרוני.
באותה עת הציע ז'אן-ויקטור פונסלה (1867-1788) שהוספת מעגל אחד קבוע במישור (יחד עם המרכז של אותו מעגל), די בה כדי לאפשר לסרגל לפתור כל בעיית בנייה במחוגה וסרגל.
השערה זו הוכחה ב-1833 על ידי הגאומטרן יאקוב שטיינר, וזכתה לשם משפט פונסלה-שטיינר.
קיומן של בעיות בנייה שאינן ניתנות לפתרון בסרגל ובמחוגה הוביל להצעתם של כלי בנייה נוספים, שיאפשרו לפתור בעיות אלה.
כלי נוסף שניתן להגדיר הוא "סרגל דו-צדדי" ― כלי שבהינתן ישר, מסוגל לבנות ישר מקביל במרחק קבוע (רוחב הסרגל), ובהינתן שתי נקודות שמרחקן גדול מרוחב הסרגל, מסוגל לבנות ישר דרך אחת מהן שמרחקו מהשנייה שווה לרוחב הסרגל.
כל בעיה שאפשר לבנות בסרגל ומחוגה, אפשר לבנות באמצעות סרגל דו-צדדי בלבד.
היפיאס הראה שבעזרת קוואדרטריקס, כלי שאיננו בארגז הכלים של הגאומטריה, ניתן לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים, וכן הוכח שכלי זה מאפשר את תרבוע העיגול.
כלי אחר שנעשה בו שימוש בהקשר דומה, הוא "הסרגל המסומן" או ה-neusis construction , כלי שבהינתן קטע, נקודה, ושני קווים, בונה נקודה על כל אחד מהקווים כך ששלוש הנקודות ― הנתונה ושתי החדשות ― נמצאות על ישר אחד, והמרחק בין שתי החדשות הוא כאורך הקטע הנתון.
כלי זה ניתן ל"מימוש" על ידי סרגל, עליו ניתן לסמן אורך של קטע נתון, ואז להניח אותו על הנקודה הנתונה, ולאפשר לו להסתובב ולהחליק על גביה, עד ששני קצות הקטע שמסומן עליו ייגעו בשני הקווים הנתונים ― ואז לבנות את הקו שהוא מתווה.
ה-neusis construction מספק פתרון נאה לכמה מהבעיות שהוזכרו קודם לכן, כמו הבעיה של הכפלת הקובייה (אותה אפשר לפתור גם באמצעות חיתוך של פרבולות, או בעזרת העקום הקרוי קונכואיד, שבנייתו מיוחסת לניקומדס, בן המאה השנייה לפני הספירה).
ארכימדס הראה שאפשר, בעזרת סרגל, מחוגה ו-neusis construction, לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים.
ניתן להגדיר עקום שלישי זווית , ואז בעזרת סרגל ומחוגה לחלק זוויות ל-3 חלקים שווים.
הרב בניהו ברונר (נולד בתשכ"א, 1961) הוא נשיא ישיבת ההסדר צפת, אב בית דין לממונות ולגיור, דוקטור למקרא, ראש בית המדרש לבנים והמדרשה לבנות במכללה אקדמית צפת.
ראש בית ההוראה של ארגון רבני 'צוהר', שימש בעבר כראש מיזם הנישואין של הארגון.
שימש כשנה כראש מערך הגיור.
למד בבית הספר נצח ישראל בפתח תקווה, בישיבת נחלים ולאחר מכן, בין השנים תשל"ז–תשמ"ה, בישיבת מרכז הרב אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
נסמך לרבנות, לרבנות עיר ולדיינות על ידי הרב מרדכי אליהו ורבו הרב שפירא.
למד לדיינות מספר שנים בכולל אברכים בפסגות.
בעל תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה הפתוחה, תואר שני במקרא מאוניברסיטת חיפה ודוקטורט למקרא בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת זו.
את עבודת הדוקטורט עשה בנושא "עבדים וגרים בסקטור הארמון ובסקטור המקדש", בהנחיית פרופ' גרשון גליל.
בשנת תשמ"ט הגיע לצפת, והקים שם את הגרעין התורני.
לאחר מכן, בשנת תשנ"ז, ייסד את ישיבת ההסדר בעיר, בה הוא מכהן כנשיא עד היום.
התמנה גם כראש בית המדרש לבנים וכראש המדרשה לבנות במכללה האקדמית צפת.
בעבר לימד במכללת שאנן ובמכללת אורות.
כן לימד בחוג לטוענות רבניות באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אוהלו.
שימש כמנחה ליהדות מטעם החמ"ד וכרב בתי הכנסת הלאומיים בקריית אתא.
כתב טור קבוע בעלון 'מגד ירחים' בהוצאת בית הרב קוק ופרסם מאמרים בכתב העת צהר.
עד שנת תשס"ח השיב למאות תשובות באתר כיפה.
הרב ברונר עומד בראש בית הדין לענייני ממונות 'גזית' בעיר צפת וכן אב בית דין לגיור בעיר חיפה.
שימש במשך כשנתיים כראש כולל דיינות "כרמי משפט" ביישוב ענב.
בינואר 2022 הודיע שר הדתות מתן כהנא כי המליץ לראש הממשלה נפתלי בנט למנות את הרב ברונר לממלא מקום ראש מערך הגיור במשרד ראש הממשלה.
כעבור מספר ימים מונה הרב ברונר בידי ראש הממשלה לתפקיד.
הוא ניאות לתפקיד זה על רקע בקשתו של הרב חיים דרוקמן.
הוא המשיך בתפקידו גם תחת ראש הממשלה יאיר לפיד.
לאחר המינוי פורסם כי הרב הראשי לישראל, הרב דוד לאו, לא חותם על תעודות ההמרה של גיורים עליהן חתום הרב ברונר, ובוחן כל אחת ואחת מהן בפני עצמה.
כתוצאה מכך נצטברו מאות תיקי גיור על שולחנו של הרב הראשי.
כשנשאל על הנושא השיב הרב לאו כי הרב ברונר "מנסה לשנות כללים ולקבוע דברים", זאת בניגוד לקודמו בראשות מערך הגיור, הרב משה ולר, שהיה לדברי הרב לאו "דיין ירא שמים תלמיד חכם".
בינואר 2023 פקעה כהונתו של הרב ברונר כממלא מקום ראש מערך הגיור.
בעקבותיו הגיעו לצפת והאזור מאות משפחות ויחידים, כשחלק נכבד מהם נשאר במקום.
רוב חברי הגרעין שהקים השתלבו במערכות החינוך הציוניות דתיות.
כיום משתייכות לגרעין מעל מאה משפחות, כשהגרעין הצעיר מונה כ-40 משפחות מתוכן.
הקים את הגרעין התורני ישיבת הסדר, מדרשה לבנות, מרכז סיור והדרכה 'רוח צפת'.
נשוי לאתי לבית גרטנברג, יועצת חינוכית, מורה בתיכון לבנות של רשת אמי"ת בצפת.
בנו, יובל ברונר, נפצע במלחמת חרבות ברזל מכטב"ם בלבנון בדצמבר 2024. יובל החלים מהפציעה ונישא בפברואר 2026.
עבדים וגרים בתקופת המקרא, הוצאת מגילת ספר - המכון לחקר המקרא וההיסטוריה העתיקה, רחובות, תשפ"ד 2023
מי יבנה את בית המקדש
ואהבת לרעך כמוך בפרשת קדושים
אתגר הנישואים בדורנו, מתוך אתר ישיבת הגולן .
פסקי דין של הרב בניהו ברונר בבית דין לממונות בצפת
שאלה הלכתית ולאומית מתוך העיתון מקור ראשון
בנייה באבן היא הקמת מבנים או חלקי מבנים כאשר חומר הגלם העיקרי הוא אבן טבעית מעובדת או לא מעובדת.
בנייה באבן הייתה אחת משיטות הבנייה הנפוצות ביותר במהלך ההיסטוריה, אך כיום כמעט ואינה בשימוש כיוון שאת מקום האבן תפסו חומרי בנייה מודרניים כגון בטון ופלדה.
בניית מבנים באבן התקיימה כמעט בכל העולם במשך אלפי שנים, לכן התפתחו שיטות רבות ושונות של בנייה באבן.
בנייה יבשה היא כנראה טכנולוגיית הבנייה העתיקה ביותר המתגלה גם בממצאים פרה היסטוריים.
בשיטה זו בונים את קירות האבן ללא טיט או אמצעי הדבקה חיצוני, כאשר מקפידים למלא חללים בין אבנים גדולות באבנים קטנות.
דוגמאות לבניה יבשה ניתן למצוא בכל רחבי העולם בגרסאות שונות.
ניתן לבנות בבנייה יבשה גם באבני לקט וגם באבנים מסותתות או משוקפות.
בניית אבן מודבקת באמצעות טיט מסוגים שונים, הייתה מקובלת מאז תחילת ההיסטוריה, כאשר הרכב הטיט השתנה על פי הזמינות של חומרי הגלם באותו האזור.
ניתן לחלק את הבניה בטיט לשני מקרים.
הסוג הפשוט יותר הוא הנחה של אבנים אחת על גבי השנייה כאשר הטיט מהווה את השכבה המקשרת ביניהן ולמעשה משמש בעיקר אמצעי לבידוד פנים המבנה מהחוץ.
טכניקה זו אינה יעילה כי האבנים נושאות את כל העומסים האנכיים של המבנה ואילו את העומסים האופקיים (רוחות, רעידות אדמה, שקיעת יסודות) נושאים רק הטיט וכוחות החיכוך בין האבנים.
שיטה זו יוצרת קירות חלשים יחסים ויש צורך להשתמש באבנים רחבות וארוכות כדי להוסיף להם יציבות.
שיטת בנייה מתוחכמת יותר היא כאשר מונחות האבנים גם אחת מעל השנייה וגם אחת לצד השנייה במגוון של סידורי הנחה.
באופן זה נבנו רבים ממבני האבן בימי הביניים.
זו שיטת בנייה שבמידה מסוימת מחקה את הבנייה המסורתית של אבן ומלט סידי.
בשיטה הזו בונים קיר מאבנים עבות יחסית (20–30 ס"מ) ומחברים ביניהן באמצעות מלט.
לאחר מכן מניחים ברזל לזיון מצידו הפנימי של הקיר ואחרי הברזל יוצרים משטח טפסנות ויוצקים בטון בחלל שנוצר בין הטפסה לבין האבן, כך שהאבן מהווה טפסה חיצונית והטפסה הפנימית היא טפסה רגילה.
מעל הקיר שנוצר באופן הזה ניתן לצקת תקרה ומעליה שוב ליצור קיר מורכב.
שיטת הבנייה הזו מכונה גם בשם בנייה כפרית והיא הייתה מקובלת מאוד בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
הבנייה בשיטה המורכבת נעשית פחות פופולרית גם כיוון שהיא דורשת אבן עבה יחסית לבנייה בשיטת החיפוי, אבל עדיין השימוש בה מצוי ביישובים הערביים ביהודה ושומרון.
שיטת ברנוביץ היא גרסה מודרנית לבניית קירות מורכבים.
משתמשים בה ליציקת קירות בתבניות פלדה משני הצדדים של הקיר.
בתבנית החיצונית מניחים את האבן בתוך פסי פלדה מיוחדים המיועדים לכך ובתבנית הפנימית מניחים בלוקים בדרך כלל בלוקים מסוג איטונג.
בין שתי התבניות מכניסים רשת פלדה וקודחים בכל אבן שלושה או ארבעה קדחים אליהם מכניסים ווי פלדה הנקשרים אל הרשת במרכז.
את התבניות סוגרים ויוצקים בטון במרווח בו נמצאת הרשת, בין האבן לבלוקים.
בדרך כלל משתמשים בשיטת ברנוביץ' ליציקת קירות בקומה שלמה בפעם אחת כאשר התבניות מיוצרות במידות מדויקות וכוללות גם פתחים לאשנבים ולדלתות.
לוח אבן דק מנוסר, ששטחו בדרך כלל אינו עולה על עשירית המטר, שמשמש בעיקר לריצוף פנימי או לחיפוי בהדבקה על קירות חדרים.
לוח הוא המרכיב העיקרי בחיפוי וריצוף באבן.
מדובר בדרך כלל בגוש אבן מלבני בעובי מספר סנטימטרים בודדים (ברוב המקרים בין 2 ל-5 ס"מ) ובאורך ורוחב של מספר עשרות סנטימטרים (בדרך כלל ברוחב של בין 20 ל-30 ס"מ ובאורך גדול פי 1.5 עד 2 מהרוחב).
לוח אבן יהיה מנוסר מכל צדדיו כשרק פאה אחת תהיה בעל גמר מיוחד (לדוגמה: סיתות או ליטוש).
פינה היא גוש אבן תלת־ממדי המנוסר בצורת האות L ובדרך כלל מסותת בשתי פיאותיו.
פינות אבן משמשות לחיפוי פינות בניין וכן לחיפוי מזוזות פתחים.
ידוע יותר בשמו קופינג (מאנגלית copying) הוא גוש אבן עבה שמיועד לכיסוי חלקו העליון של קיר מחופה אבן שאינו תומך בתקרה, כמו קיר מעקה לדוגמה.
נדבך הראש בדרך כלל מיוצר בצורת תיבה מלבנית, אבל קיימים גם נדבכי ראש מעוגלים או משופעים בצידם העליון.
"דסתור" (כנראה מערבית) הוא פינה כפולה בצורת האות U.
הדסתור משמש בעיקר לחיפוי עמודים.
חיפוי אבן על קירות חיצוניים
חיפוי קירות חיצוניים בלוחות אבן הוא השימוש הנפוץ ביותר באבן בבנייה המודרנית בישראל.
החיפוי מתבצע בלוחות בעובי של מספר סנטימטרים והוא דחק בהדרגה את בניית קירות מורכבים אבן ובטון.
חיפוי האבן מתבצע על גבי קירות בטון או לבנים והוא מהווה את שכבת הגמר החיצונית של הבניין.
לחיפוי האבן יתרונות על סוגי גמר אחרים (כגון:טיח ובטון גלוי) וזאת מפני שהאבן עמידה לאורך שנים וקלה לתחזוקה ולניקוי.
חיפוי קירות באבן בשיטה הרטובה או "אבן ירושלמית"
חיפוי קירות בשיטה הרטובה הוא שיטת החיפוי המקובלת ביותר בארץ.
בשיטה הזו מצמידים רשת פלדה אל קיר בטון באמצעות ברגים ואל הרשת הזו מחברים לוחות אבן באמצעות חוטי ברזל או עוגנים מפלב"ם.
מותירים רווח של חמישה סנטימטרים בין קיר הבטון לאבן וברווח הזה יוצקים בטון שפיך.
בשיטה הזו, המכונה גם שיטת הבנייה, בונים נדבך אחד של אבנים לכל אורך הקיר ויוצקים בטון מאחורי האבן ולאחר התקשות הבטון ניתן לקשור את האבנים של השורה הבאה אל הרשת וכן הלאה.
התמיכה התחתונה של חיפוי האבן היא קורת בטון נמוכה בתחתית הקיר, ובמקרה שלא ניתן לבצע כזו קורה, מצמידים אל הקיר פרופיל פלדה בצורת זוויתן.
בשיטה הזו רצוי להשתמש באבנים עבות ונמוכות כיוון שבשעה שיוצקים בטון מאחורי האבן, האבן צריכה לעמוד ב-לחץ ההידרוסטטי שמפעיל הבטון היצוק מאחוריה.
אם נדרש להשתמש באבנים דקות או גבוהות, ניתן לתמוך באבן בטפסנות ארעית מצידה החיצון
לשיטה הרטובה ישנה עוד גרסה שנקראת שיטת ההרכבה בה מרכיבים את הרשת על הקיר לחיפוי, מורחים עליה שכבת טיח בעובי 2–3 סנטימטרים ואז מרכיבים את האבן בשיטה זו משתמשים במקומות צרים כאשר לא ניתן לצקת מאחורי האבן, או כאשר מדובר באבני חיפוי בעלות מידות גדולות באופן חריג.
למעשה השימוש בשיטת ההרכבה, בלתי אפשרי כשמדובר על חיפוי חזיתות בניין רגילות, אלא מתאפשר רק בקטעים מצומצמים וצרים.
כיום בישראל שיטת ההרכבה למעשה נעלמה מהשוק וכמעט אין בעלי מקצוע המסוגלים לבצע חיפוי בשיטת ההרכבה באופן מניח את הדעת.
לפי התקן ניתן להשתמש בשיטה לחיפוי מבנים שאינם גבוהים יותר משלושים מטר, ולא ניתן להשתמש בה לתליית אבן אופקית.
חיפוי מבנים באבן בשיטת ההרכבה היבשה
בשיטה זו משתמשים במערכת של ווים ועוגנים כדי לחבר את האבן על הקירות המחופים.
בשיטה הזו נעשה שימוש רב בחיפוי מבנים בישראל ומחוצה לה משתמשים בה בעיקר כאשר לא ניתן להשתמש בשיטה הרטובה.
בתכנון החיפוי בשיטה היבשה, מסתמכים בדרך כלל על יצרן אביזרי התלייה, שעליו להיות אחראי לכך שהאביזרים שהוא מייצר מתאימים לביצוע חיפוי אבן בתנאים הממדים המתאימים לפרויקט.
חיפוי מבנים באבן טבעית בשיטה היבשה מקובל מאוד בפרויקטים מודרניים באירופה, ואילו בארצות הברית, שם השימוש בחיפוי אבן נדיר, משתמשים אך ורק בשיטה היבשה.
ישנם שני חסרונות מובהקים לשיטה היבשה על פני השיטה הרטובה.
החיסרון הראשון הוא הצורך בשימוש באביזרי תליה מוזמנים במיוחד ואילו החיסרון השני בשיטה היבשה, קירות המבנים המיועדים לחיפוי חייבים להיות בנויים באופן אנכי ומדויק.
כמו כן, יש לזכור כי בשיטה הרטובה חיפוי האבן הוא חלק מונוליטי של הקיר ואילו בשיטה היבשה החיפוי הוא עומס נוסף.
היתרונות בשיטה היבשה הם קצב חיפוי מהיר יותר מהשיטה הרטובה, אמינות גבוהה מאוד של מערכת התלייה וגמישות במידות לוחות האבן לחיפוי.
חיפוי מבנים בשיטה חצי יבשה (שיטת "הקיר הכפול" או "שיטת הסיכות")
שיטת חיפוי קירות באבן בבנייה חצי יבשה המכונה גם "שיטת הסיכות" (באנגלית cavity wall.) מכונה בתקינה הישראלית בשם שיטת ה"קיר כפול" בשל תרגום מגרמנית.
היא סוג של חיפוי בשיטה חצי היבשה.
בשיטה זו בונים קיר אבנים, במרחק המייצר חלל של כ-3 ס"מ מקיר המבנה.
האבנים מונחות אחת על גבי השנייה באמצעות טיח באותו אופן שבונים " בניית אבן ירושלמית".
השורה הראשונה בכל קומה (או על פי חישוב) נבנית מעל משענת יציבה של זוויתן אלחלד המורכב בין כל 2 אבנים.
הזוויתנים נושאים עומס אנכי בלבד.
כדי להתמודד עם העומסים האופקיים (כמו כוח היניקה של הרוח) הפועלים על האבנים, קושרים כל אבן אל המבנה באמצעות סיכות אלחלד ייעודיות.
לסיכות חירוץ לולייני בקצה הנכנס למיתד פלסטיק לעיגון בקיר התשתית.
השיטה בוצעה לראשונה בבית חולים הדסה עין כרם ויתרונה בחיפוי אבנים קטנות הנבנות בניית גזית.
השיטה מבוססת על התקן הגרמני DIN 1053. לשיטה מוקדש חלק 6 בתקן ת.י.
שימוש בדבק כאמצעי עיגון לחיפוי אבן על קירות מבנים נדיר יותר וקיים החל מראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. ישנן שתי שיטות עיקריות בחיפוי באמצעות הדבקה.
השיטה הראשונה היא שימוש בדבק רגיל, כמו דבק שבאמצעותו מדביקים אריחי קרמיקה.
בשיטה הזו מנקים היטב את קיר הבטון עליו רוצים להדביק את האבן ולפעמים גם מחספסים אותו ואז מורחים דבק על גב האבן ומצמידים אותה לקיר.
יש לבדוק האם סוג הדבק מתאים לסוג האבן ולגודלה, ככל שהאבן יותר גדולה מקדם ההתפשטות הסגולי יגרום להתפשטות גדולה יותר לכן כדי למנוע התנתקות כתוצאה מהפרשי התפשטות יש להשתמש בדבק קרמיקה גמיש יותר שיפצה על שינויים אלה.
בשיטה השנייה משתמשים בדבקים מיוחדים בעלי חוזק גבוה במיוחד לרוב מבוססי אפוקסי כדוגמת לטיפוקסי המיובא על ידי חברת לטיקריט, או מגהפוקסי תוצרת חברת שחל, או אפוקסי סטון של חברת אשקלית.
דבק כזה אין מורחים על כל שטח גב האבן, אלא מורחים אותו בארבע או שלוש נקודות מרוחקות.
המפרט המיוחד מטיל את האחריות להבטחת כל פרטי הביצוע על יצרני הדבקים, וזאת בשתי השיטות.
כיום קיים תקן ישראלי לביצוע חיפוי אבן בהדבקה בשילוב קיבוע מכני ואין אפשרות תקנית לבצע חיפוי בהדבקה בלבד.
בשנת 2008 התפרסם דו"ח של המכון הלאומי לחקר הבניה בטכניון לפיו חיפוי אבן בהדבקה בישראל מבוצע בצורה לא בטוחה ואף מסוכנת, לפיכך סביר שבעתיד שיטה זו לא תיושם בחיפוי חיצוני של מבנים.
מקור השם טִיליָאנִי הוא כנראה "בסגנון איטלקי" בשפה הערבית.
החיפוי הטיליאני הוא סגנון מיוחד של חיפוי אבן, שנפוץ בחיפוי מבני מגורים באזור ירושלים, ובחיפוי גדרות וקירות תומכים בכל רחבי ישראל.
החיפוי הטיליאני מבוצע תוך שימוש באבני לקט בגדלים שונים, בצבעים שונים ובצורות שונות תוך שימוש במישקים משופעים ועקומים.
התוצר המתקבל הוא קיר כאוטי בעל חזות פראית ומיוחדת.
חיפוי אבן על קירות פנימיים
חיפוי אבן על קירות פנימיים נדיר יחסית ושימושיו העיקריים הם ארכיטקטוניים.
החיפוי מבוצע בדרך כלל בבנייה פרטית יוקרתית או בבנייה ציבורית של מבנים בעלי חשיבות רבה.
אין הנחיות טכניות מיוחדות לביצוע חיפוי כזה והוא מתבצע בכל שלוש השיטות לחיפוי אבן חיצוני של מבנים ("השיטה הרטובה", "השיטה היבשה" והדבקה).
בשנת 2005 בוצע בבניין הכנסת חיפוי אבן מסוג סלאייב בשיטה הרטובה בתוך אגף הוועדות וכמה שנים קודם לכן בוצע חיפוי של לוחות שחם בתוך לובי מלון לאונרדו סיטי טאוור ברמת גן באמצעות הדבקה במגהפוקסי.
אבנים מטיפוס "חאמי", הן סוג של עיצוב אבני בניין בצורה רבועה וכרסתנית.
מקור השם חאמי הוא בהריסות עיר בשם חאמי בזימבבואה שם נבנו מרבית המבנים מאבן שעוצבה בצורה כזו.
בישראל מדובר בעיקר באבני גיר בהירות, נקבוביות ורכות, מה שהופך אותן קלות לחציבה ולשבירה.
האבנים מעוצבות לצורתן האופיינית כלומר, לצורת תיבה עבה עם הבלטה מעוגלת לצידן החיצוני ואז הן משמשות לחיפוי של קירות תומכים, גדרות ואף מבני ציבור ומבני מגורים.
שימושים נוספים באבן טבעית בתחום הבניה
בבנייה המודרנית נעשה שימוש רב באבן טבעית הן לצרכים מעשיים כגון משטחי עבודה וריצופים והן לצרכים אדריכלים קישוטיים כמו חיפוי קירות פנימיים ובניית עמודי אבן ברחובות.
נעמוד על מספר שימושים נפוצים של אבן בבנייה המודרנית.
אבן טבעית משמשת כחומר לריצוף יוקרתי בתוך מבנים.
הריצוף יכול להתבצע במגוון של צורות ודוגמאות וסוגי אבן רבים מתאימים לשימוש כזה.
בתקופה המודרנית מבצעים בדיקות באבנים המיועדות לריצוף מבנים כדי להבטיח שהן תהיינה עמידות לשחקה ולבלאי.
כמו כן ניתן להספיג את פני האבן העליונים בחומרים כימיים שונים כדי למנוע מלכלוך להצטבר בנקבוביות האבן או כדי להיטיב את התכונות המכניות של הריצוף.
לאחר הרכבת האבן לריצוף, ניתן לבצע ליטוש של האבן כדי לשפר את מראה הריצוף ואת הליטוש הזה ניתן ורצוי לחדש אחת לכמה שנים.
במהלך ההיסטוריה היה מקובל לרצף באבן מסוג שיש ארמונות ומקדשים כאשר גמר האבן היה מלוטש, כיום בנוסף על גמר הליטוש המסורתי, ישנו ריצוף אבן המסותת בעדינות וכן ריצוף אבן העובר התזת חול לצורך קבלת שטח פנים מחוספס.
ניתן להשתמש להטביל אבן בחומצות שונות כדי להעניק לאבן חדשה מרקם וגוון שיזכיר אבן עתיקה.
פסיפס - סוג יוקרתי ומיוחד של אבן בתוך מבנים, כאשר הריצוף נעשה באמצעות אבנים בודדות בצבעים שונים היוצרות מגוון דוגמאות וציורים.
ריצוף אבן בחצרות, במדרכות ובכבישים
ריצוף אבן מחוץ למבנים בוצע כבר בתרבויות העתיקות ברחבי העולם.
ישנן דרכים מרוצפות מתקופת האימפריה הרומית הנמצאות בשימוש עד היום.
בבנייה המודרנית ריצוף אבן בשטחי חוץ אינו כלכלי בדרך כלל, כיוון שישנם פתרונות זולים בהרבה כמו ריצוף באבן משתלבת, יציקת מרצפים מבטון או בטון מזוין וסלילת דרכי אספלט.
למרות העלות הגבוהה יחסית של הריצוף החיצוני באבן, מתחזקת בשנים האחרונות מגמת השימוש באבן למגוון רחב של שימושים בריצוף חוץ.
ריצוף אבן מבוצע בחצרות בתים פרטיים, במדרכות, בכבישים, בכיכרות ואפילו ברציפים בתחנות רכבת.
בריצוף חוץ באבן יש להקפיד על מספר פרמטרים:
על האבן להיות בעלת ספיגות נמוכה, כדי שלא תצטבר שכבת לכלוך כהה על פניה החיצוניים.
על האבן לעמוד במבחני שחיקה כדי שלא תיהרס כתוצאה משימוש.
לאבן חייב להיות עובי מינימלי במיוחד כאשר מדובר בריצוף כבישים והאבן אמורה לעמוד בעומסי תנועה ממונעת.
התקן הבריטי דורש מאבן לריצוף כבישים להיות בעובי מינימלי של 6 ס"מ.
תת קבוצה של ריצוף אבן בשטחי חוץ הוא ביצוע מדרגות אבן.
האבן לשימוש במדרגות חייבת לעמוד באותם הקריטריונים של האבן לריצוף.
ישנם שני סוגים עיקריים של מדרגות אבן.
מדרגות רום ושלח - מדרגת בטון המכוסה בלוחות אבן מצידה הקדמי וצידה העליון.
מדרגות גושניות - מדרגות מאבן מלאה בצורת טרפז המונחות על משטח משופע זו ליד זו עם כיוון השיפוע.
השימוש באבן טבעית בתור משטחי עבודה במטבחים ובחדרי אמבטיה מצוי מאוד בישראל.
משטח העבודה מאבן מכונה בדרך כלל שיש, אף על פי שלעיתים נדירות הוא מיוצר משיש אמיתי ובפועל מיוצר בעיקר מלוח אבן גיר מלוטשת או שחם מלוטש.
החל מאמצע שנות השמונים החל ייצור משטחי עבודה במטבחים מאבן מלאכותית כדוגמת אבן קיסר ובשנות האלפיים החלו גם בבניית מטבחים בעלי משטחי עבודה ממתכת או מעץ בעיקר בעקבות כניסתה לישראל של רשת החנויות השוודית לריהוט איקאה.
למרות המגמות האלו הדוגלות בשימוש בחומרים חדשים, השימוש באבן טבעית למשטחי עבודה, מעוגן הייטב במסורת הבנייה הישראלית ומוסדר בתקינה והוא הפתרון הנפוץ לשימוש במטבחים ובחדרי אמבטיה.
התפשטות השימוש באבן טבעית לריצוף כבישים ומדרכות גם בבנייה המודרנית, הביא להתפתחות השימוש באבן טבעית גם לרכיבי פיתוח כמו אבני שפה, אבני תעלה ועמודי מחסום.
דוגמה לעמודי מחסום מאבן טבעית ניתן לראות ברחוב קפלן בטבריה שם מוצבים על שפת המדרכה עמודי מחסום רבועים עשויים בזלת.
ההנחיות העיקריות לתכנון וביצוע של רכיבי פיתוח, דומות לאלו של ריצוף אבן בכבישים, כלומר האבן צריכה להיות בעלת ספיגות נמוכה ועמידה בפני שחיקה.
בניטו פרס גלדוס (בספרדית: Benito Pérez Galdós; 10 במאי 1843 – 4 בינואר 1920) היה סופר, מחזאי, עיתונאי ופוליטיקאי ספרדי.
בין יצירותיו הידועות נמנים הרומנים "פורטונטה וחסינטה" (Fortunata y Jacinta), "דוניה פרפקטה" (Doña Perfecta) ו"רחמים" (Misericordia).
נחשב לאחד מגדולי היוצרים בספרד של המאה ה-19, יש הרואים בו שני רק לסרוונטס במעמדו כסופר ספרדי.
גלדוס, בנם העשירי של הקולונל סבסטיאן פרס ושל דולורס גלדוס, בתו של מזכיר האינקוויזיציה לשעבר, נולד ב-10 במאי 1843 בלאס פאלמאס (Las Palmas) שבאיים הקנריים.
עוד כשהיה ילד, חיבב עליו אביו סיפורים היסטוריים וסיפר לו קטעים ואנקדוטות ממלחמת העצמאות, שבה השתתף כחייל.
בשנת 1852 הצטרף גלדוס לבית הספר "סן אגוסטין" (Colegio de San Agustín), אשר נחשב למתקדם מבחינה פדגוגית בספרד של תקופתו.
את לימודיו האקדמיים החל גלדוס במכון "לה לגונה" בטנריפה, שם למד אומנויות והתבלט ביכולות השרטוט והזיכרון שהפגין.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1862, נשלח על ידי אמו למדריד, ללימודי משפטים באוניברסיטת מדריד (לימים אוניברסיטת קומפלוטנסה).
בעת לימודיו במדריד התוודע לפרנסיסקו חינר דה לוס ריוס (Francisco Giner de los Ríos), אחת הדמויות המשפיעות במוסד ומבכירי האינטלקטואלים של ספרד של התקופה.
חינר דה לוס ריוס עודד את גלדוס הצעיר לכתוב והעצים את סקרנותו הפילוסופית.
לצד לימודיו במדריד, גלדוס הרבה לבקר בתיאטראות ותערוכות, והשתתף באופן פעיל בחיי התרבות המקומיים.
בשנת 1867 גלדוס יצא לראשונה מגבולות ספרד, עת נסע לסקר תערוכה עולמית בפריז; ובחזרתו לספרד, שב כשבאמתחתו יצירות של בלזק ושל דיקנס, שאת "מועדון הפיקוויקים" שלו תרגם לספרדית.
בשנת 1870 פרסם את רומן הביכורים שלו, "מזרקת הזהב" (La Fontana de Oro), שעלילתו מתרחשת במדריד של שנות העשרים המוקדמות של המאה ה-19, ואשר מגולל את סיפור אהבתם של צעיר ליברלי ונערה מבית שמרני אבסולוטיסטי.
לצד פעילותו הספרותית, קיים גלדוס קריירה עיתונאית ענפה במיוחד.
בשנת 1862 ייסד את העיתון "לה אנטורצ'ה" (La Antorcha, "הלפיד"); ובאותה השנה שיתף פעולה עם העיתון "אל אומניבוס" (El Ómnibus).
בין השנים 1865–1867 נמנה גלדוס עם צוות מגזין התנועה האינטלקטואלית של אירופה (Revista del Movimiento Intelectual de Europa), ובמקביל כתב בעיתון "לה נאסיון" (La Nación), אותו עזב בשנת 1868. בשנת 1869 כתב בעיתון "לאס קורטס" (Las Cortes).
בין השנים 1870–1873 ו-1876 כתב בעיתון "רביסטה דה אספניה" (Revista de España).
בשנת 1971 כתב ב"לה אילוסטראסיון דה מדריד" (La Ilustración de Madrid) וב"אל דבאטה" (El Debate), ובין 1873–1876 כתב בעיתון "לה גירנאלדה" (La Guirnalda).
בשנת 1885 עבד בעיתון "לה פרנסה דה בואנוס איירס" (La Prensa de Buenos Aires), ובשנת 1901, בעיתונים "אלקטרה" (Electra) ו"אראלדו דה מדריד' (Heraldo de Madrid).
בשנת 1919 כתב בעיתון "לה הומאנידאד" (La Humanidad), שהיה לאחרון בקריירה העיתונאית שלו.
בשנת 1886 פנה גלדוס למפלגה הליברלית, ולאחר יצירת קשרים עם פוליטיקאים רבים, ובראשם ראש ממשלת ספרד, פראקסדס מטאו סגסטה (Práxedes Mateo Sagasta), אשר מינה אותו למושל מחוז גואיאמה (Guayama) שבפוארטו ריקו, ולנציגו בקורטס (Cortes) של מדריד.
גלדוס, שנשא בתפקיד כחמש שנים, מעולם לא ביקר במקום, אך שמר על קשר עם נציג מקומי אשר העביר לו עדכונים, והוא חש חובה לייצג את תושביה כראוי.
התפקיד העניק לגלדוס הזדמנות להכיר את הפוליטיקה הספרדית מכלי ראשון, דבר שבא לידי ביטוי בחלק מהרומנים שכתב.
בשנת 1907, עת היה בן 64, שב גלדוס אל הזירה הפוליטית, הפעם כציר מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בקדנציה זו הוא נודע בשל הצלחתו באיחוד הקבוצות האנטי-מונרכיות, בהן דמוקרטים, רפובליקנים, ליברלים וסוציאליסטים.
מאוחר יותר, בבחירות הכלליות בספרד בשנת 1910, הקים ועמד בראש רשימה חדשה בשם "האיחוד הרפובליקני-סוציאליסטי" (La Conjunción Republicano-Socialista).
עם זאת, בשנת 1912, גלדוס התאכזב מן השאיפות האישיות של חבריו הרפובליקנים, אשר התנגשו עם השגת שינוי פוליטי אמיתי, וכאשר נתחוור לו כי לקואליציה של קבוצות אנטי-מונרכיות אין יכולת להשפיע על ההתפתחויות, מעורבותו בזירה הפוליטית החלה לדעוך.
בשנת 1914 גלדוס היה למועמד הרפובליקני של לאס פאלמס, תואר שניתן לו כמחווה מקומית.
גלדוס מעולם לא התחתן, והוא שמר על חייו האישיים מחוץ לאור הזרקורים.
בין הקשרים הרומנטיים שקיים גלדוס במרוצת השנים בולטות במיוחד מערכת היחסים שניהל עם השחקנית קונצ'ה מורל (Concha Morell), זו שניהל עם הסופרת אמיליה פרדו באסאן (Emilia Pardo Bazán), וזו שניהל עם הדוגמנית לורנסה קוביאן גונסאלס (Lorenza Cobián González).
בתם המשותפת של גלדוס וקוביאן, מריה פרס-גלדוס קוביאן, נולדה בשנת 1891 והייתה הצאצא היחיד שגלדוס הכיר בו.
בשנת 1897, ולמרות ההתנגדויות המגזרים השמרניים במדינה, במיוחד של הנאו-קתולים (Neocatólicos), נבחר גלדוס לחבר באקדמיה המלכותית הספרדית (Real Academia Española).
שנותיו האחרונות סומנו בהדרגה על ידי אובדן ראייתו בשנת 1912, אשר הרע את חייו והוביל אותו לקשיים כלכליים שפגעו ביצירתו, וכתוצאה מכך גם בפופולריות של יצירותיו.
כדי לנסות ולפתור את הבעיה, ייסד בית הוצאה לאור בשם 'אובראס דה פרס גלדוס' ('Obras de Pérez Galdós'), אשר באמצעותו תכנן להפיץ את יצירותיו באופן עצמאי.
באותה השנה, גלדוס זכה להכרה מהאקדמיה המלכותית הספרדית, ונמנה כמועמד לפרס נובל לספרות; מועמדות אשר נפרסה על פני חמש שנים, בין השנים 1912 – 1916. אף שלא זכה, המועמדות הגדילה את יוקרתו מחוץ לספרד והובילה לשיפור ניכר במצבו הכלכלי.
כדי לתמוך בגלדוס, הוקם מערך מנויים לאומי לגיוס כספים, והמלך וראש ממשלתו אלברו פיגרואה, רוזן רומנונס הראשון , היו הראשונים לתרום לו.
בתקופה האחרונה של חייו, גלדוס חילק את זמנו בין מחויבויות פוליטיות ויצירה, ולאחר שהתעוור המשיך להכתיב את ספריו במשך שארית חייו.
זמן קצר לפני מותו, פסל לכבודו הוקם בפארק רטירו, הפארק הפופולרי ביותר במדריד, שמומן רק על ידי תרומות ציבוריות.
ב-4 בינואר 1920, נפטר גלדוס כשהוא בן 77. אירוע מותו הפך עד מהרה לאבל לאומי: באותו הלילה נסגרו כל התיאטראות במדריד; בעיתונות הארצית התפרסמו עיתונים מיוחדים עם דמותו וכ-30,000 אזרחים ליוו את ארונו אל בית הקברות דה לה אלמודנה.
הלווייתו של גלדוס נערכה ביום שני ה-5 בינואר 1920 בחסות המדינה ומוסדות האקדמיה, ובנוכחות יוצאת דופן של ראש ממשלת ספרד, שרים, פוליטיקאים ואנשי האקדמיה המלכותית.
לאחר שריפת גופתו בנוכחות 30,000 איש, החלה תהלוכה לא רשמית לכיוון בית הקברות, בהשתתפות פועלים, עובדים, ואנשי המעמד הבינוני.
גלדוס נחשב לאחר הסופרים הפורים והמגוונים בעולם ההיספאני, ולנציג הבולט ביותר של זרם הספרות הריאליסטית בספרד.
גלדוס חיבר 31 רומנים שמקובל לחלק ל "רומנים של תיזה", רומנים העוסקים בספרד בת-הזמן ורומנים מאוחרים.
בנוסף, חיבר גלדוס חמש סדרות של רומנים היסטוריים המכונות "אפיזודות לאומיות".
בקטגוריה הזו נכללים 46 רומנים.
"רומנים של תיזה" (בספרדית: Novelas de Tesis) – תת-קטגוריה של הרומן הריאליסטי, המתייחסת ליצירה המפתחת, ממחישה ומקדמת רעיון, אג'נדה או אידאולוגיה מרכזית אחת.
בקטגוריה זו נכללות יצירותיו המוקדמות של גלדוס.
רומןתרגום השםשנת פרסוםשנת תרגום לעבריתLa Fontana de Oroמזרקת הזהב1870 (1867-68)La sombraהצל1870El audazהנועז1871Doña Perfectaדוניה פרפקטה (מילולית: "גברת מושלמת")18762013Gloriaגלוריה1876-18772012Marianelaמריאנלה1878La familia de León Rochהמשפחה של לאון רוץ'1878
רומנים העוסקים בספרד בת-הזמן (בספרדית: Novelas españolas contemporáneas) – יצירות המתארות את החברה במדריד במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. יצירות אלה פורסמו בין השנים 1881 ו-1889, והן נחשבות להמשך ישיר של יצירותיו המוקדמות יותר של גלדוס משנות ה-70 ("רומנים של תיזה").
אפיזודות לאומיות (בספרדית: Episodios nacionales) - אוסף של ארבעים ושישה רומנים היסטוריים, המוקדשים לאירועים מכוננים בתולדותיה של ספרד.
רומנים אלה נכתבו בין השנים 1872 ו-1912, והם מחולקים לחמש סדרות שבאמצעותן גלדוס מכסה את מרבית האירועים שפקדו את ספרד במאה ה-19, החל במלחמת האזרחים הספרדית ועד לרסטורציה.
מס' סדרהתיאור הסדרהשנות פרסוםמס' פרקים1כל הפרקים (למעט אחד) עוקבים אחר הרפתקאותיו של הילד גבריאל דה אראסלי בספרד תחת הכיבוש הצרפתי ובמהלך מלחמת העצמאות הספרדית.
אירועי התקופה משמשים רקע לעלילותיו הרומנטיות והאחרות של המרקיז חוסה גרסיה פחארדו, המספר עליהן בגוף ראשון.1902-1907105סדרה זו, המוקדשת לראשית המאה העשרים בספרד, מציגה לראשונה דמות ראשית שאינה אדם אמיתי- טיטו, גיבור העלילה/ בניגוד לשאר הסדרות הקודמות, רק שישה פרקים מהסדרה נכתבו ופורסמו.
ארבעת הפרקים הנותרים נשארו כטיוטה בלבד.1907-19126
במקביל לכתיבת הרומנים שקנו לו את שמו כסופר מרכזי ומשפיע, עסק גלדוס לאורך מרבית חייו המקצועיים גם בחיבור מחזות לתיאטרון, ומכלול יצירתו הדרמטית כולל 23 מחזות.
המחזה הראשון פרי עטו, "העושה רע, אל לו לצפות לטוב" (Quien mal hace, bien no espere), עלה על בימות התיאטרון בשנת 1861. האחרון, "אנטון קבליירו" (Antón Caballero), הוצג כשנה לאחר מותו של גלדוס, בשנת 1921.
בין הצלחותיו הגדולות בעולם התיאטרון ניתן למצוא את "אלקטרה" (Electra) בשנת 1901, אשר גרמה לסערה וזעם ברחוב הספרדי השמרני, בשל הקו הליברלי שהציגה; וכן את "קסנדרה" (Casandra) בשנת 1910, אשר נכתבה כמה שנים קודם לכן, במסגרת הרומנים המאוחרים.
גלדוס היה מטייל נלהב, ויצירותיו הביאו לידי ביטוי היכרות מדוקדקת עם ערים שונות בספרד, אשר מתוארות לפרטי פרטים ברומנים שלו, הבולטות ביניהן היו טולדו, וכן מדריד, אשר בה התגורר במרבית חיו.
ביקוריו מחוץ לספרד, כדוגמת אלו בבריטניה וצרפת, השפיעו רבות אף הן על יצירתו.
במישור הפילוסופי, גלדוס שאב השראה מהגותו של קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה הגרמני ומן הגישה הפילוסופית שפיתחו תלמידיו הספרדים, שכונתה "קראוסיזם" (krausismo).
מן הבחינה האידאולוגית, ניתן לזהות ברבות מיצירותיו של גלדוס ביקורת חריפה על הממסד הדתי ועל השימוש לרעה שעושים חלק מאנשיו בכוח שבידיהם.
הגם שהצורך האנושי באמונה ממלא תפקיד מרכזי ברבים מהרומנים של גלדוס, הביקורת הליברלית על הכנסייה ביצירתו עוררה לא פעם את זעמה של העיתונות הקתולית.
הרומן "דוניה פרפקטה" (בספרדית: Doña Perfecta), נכתב בשנת 1876. הוא שייך לקטגוריית ה"רומנים של תזה" של הסופר הקנארי, ונחשב בעיני מבקריו לאחת מעבודותיו החשובות ביותר.
גלדוס עצמו עיבד את הרומן ליצירה תיאטרונית, שהופיעה לראשונה במדריד בראשית 1896. הרומן זכה לגרסאות קולנועיות במקסיקו (1950) ובספרד (1977).
הרומן יצא לאור בשפה העברית בשנת 2013, בתרגומו של משה רון בהוצאת 'ספריה לעם'.
הרומן, שגלדוס חיבר כשנתיים לאחר נפילת הרפובליקה הספרדית הראשונה, מנתח באופן חריף את השסע בספרד של המאה ה-19. במסגרת כתיבתו, גלדוס נוגע במספר קטבים בחברה הספרדית- מרכז ופריפריה; דמוקרטיה וסמכותנות, מעמדות וייחוסים; ומאבק בין נאורות ליברלית לבין קנאות דתית.
לצד המסגרת הריאליסטית הפוליטית של הרומן ניתן למצוא סיפור אהבה טרגי.
גיבור הרומן הוא דון חוסה (פפה) דה ריי, מהנדס צעיר ממדריד, המתואר כעילוי.
פפה מגיע אל העיירה הקטנה אורבחוסה כדי להתחתן עם רוסאריו, בתה של דודתו המכונה "דוניה פרפקטה".
משמעות כינוייה של הדודה הוא "גברת מושלמת", והוא מתייחס לאופן בו זו מתאימה את עצמה אל ציפיות הסביבה ומגלמת בהווייתה את המוסכמות החברתיות.
פפה ורוסאריו מתאהבים, אך בעוד יחסיו עם ארוסתו פורחים, הוא מתקשה להשתלב בסביבה החברתית של אורבחוסה, ובעיקר בחברתם של דוניה פרפקטה ושל הכומר דון אינוסנסיו.
פפה המגיע מהעיר הגדולה הוא ליברל, מלומד ורחב אופקים, המייצג נאורות וקידמה.
מולו ניצבים אנשי העיירה הנחשלת, אשר מייצגים עבורו קנאות דתית, אמונות טפלות, ועולם ישן, פרימיטיבי ולא מתקדם.
פפה בז לאנשי העיירה באופן מתנשא וקר, בעוד הם רואים אותו כאתאיסט מתנשא וכופר.
על אף שמן הטקסט עולה נימה חזקה של ביקורת על מוסדות הדת והשמרנות החברתית המגולמת בדמויותיהם של אנשי העיירה, גלדוס דואג להציג את פפה, המגלם את הנאורות והליברליות, כדמות שאינה חפה מחסרונות.
"גלוריה" (בספרדית: Gloria), הוא רומן שנכתב בשני חלקים: הראשון בשנת 1874, והשני בשנת 1877. דומה ל"דוניה פרפקטה", גם רומן זה משתייך לקבוצת ה"רומנים של תזה" של הסופר הקנארי.
"גלוריה" מגולל בפני הקוראים דרמה של חוסר סובלנות דתית שסופה טרגי.
על אף שהיצירה לא זכתה להצלחה גדולה כזו של "דוניה פרפקטה" והיא אינה נחשבת לאחת מיצירותיו הבולטות של גלדוס, הרומן תורגם לאנגלית, גרמנית ואיטלקית ונפוץ במערב אירופה וארצות הברית.
הרומן יצא לאור בשפה העברית בשנת 2012, בתרגומם של רוזה בוראקוף ומנחם ארגוב, בהוצאת "רימונים" ובשיתוף פעולה עם משרד התרבות הספרדי.
גלדוס חיבר את הרומן כ-400 שנים לאחר גירוש ספרד, ועל אף שלא הכיר יהודים באופן אישי, הוא העמיד במוקד העלילה את גיבורתו הנוצרייה—גלוריה—ואת סיפור האהבה הבלתי אפשרי בינה לבין דניאל היהודי.
באמצעות דמותו של דניאל גלדוס העמיד בפני הקוראים את עולמם של היהודים הספרדיים—צאצאיהם של אלה שגורשו מחצי האי האיברי ב-1492—עולם שנעדר כמעט לחלוטין מן השיח הספרדי בן-התקופה.
סופו הטראגי של סיפור האהבה, המתואר בסגנון ריאליסטי האופייני לגלדוס, משמש את גלדוס לביקורת חריפה על השמרנות הדתית של תקופתו וחוסר הסובלנות הנגזר ממנה.
עם זאת, על אף חריפותה, לא מדובר בטקסט המביע תמיכה מפורשת בקשרים בין-דתיים, או בקריאה רדיקלית להתנערות מן הדת על כל גווניה.
בְּנָיָה בָּרַבִּי (נולד ב-4 באפריל 1989) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ומלחין ישראלי.
אביו, מרצה לפיזיקה ואמו, מורה למתמטיקה ומחנכת בתיכון.
ברבי הוא בן זקונים, מבין ארבעה ילדים.
בילדותו חונך במסגרת חינוך מוזיקלית, וניגן בכלים שונים: סקסופון, גיטרה ואורגן בקונסרבטוריון העירוני בטבריה.
בנוסף ברבי ניגן ושר בלהקת העיר ובטקסי בית הספר.
למד בבית ספר היסודי יד ששון בקיבוץ לביא ובתיכון למד בישיבה התיכונית בחיספין.
שירת בצה"ל כקצין ביחידת המעברים של המשטרה הצבאית.
לאחר שחרורו, למד בבית הספר למוסיקה "רימון" שברמת השרון.
במסגרת הלימודים בבית ספר רימון השתתף בפרויקטים מיוחדים, בין היתר: "האני האחר" – שיתוף פעולה בין מוזיקאים למתמודדים עם אתגרים, תחרות "שירימון" שבמסגרתה נבחר ברבי לחביב הקהל ונכלל בשיר השבועי במצעד של תחנת הרדיו רשת ג' במסגרת התחרות.
ברבי השתתף בפרויקט "עולים לאוויר", שיתוף פעולה בין חברת אל על לתחנת גלי צה"ל.
במסגרת שיתוף הפעולה עלו לאוויר ערוצים זמינים לטסים במערכת הבידור בטיסות אל על.
בפרויקט השתתפו יואב קוטנר ואנסמבל רימון בניהול מוזיקלי של רעות יהודאי.
במסגרת הפרויקט ביצע ברבי עיבודים ודואטים עם אמנים שונים: אהוד בנאי, דודו טסה, עמיר בניון, עידן רייכל, לאה שבת ועוד.
בשנת 2015 יצא אלבום הבכורה שלו, "חלקים מהניגון", שהושק בפסטיבל הפסנתר.
לפני צאת האלבום הוציא ברבי את הסינגלים "אמונה", "מהכפר אל העיר" ו"מיתרי הלב".
בשנת 2016 השתתף ברבי בעונה הרביעית של התוכנית "The Voice ישראל".
החונך שלו היה אברהם טל.
ברבי הודח בשלב ההופעות החיות בתוכנית.
ב-11 ביולי 2017 התארח בסינגל "אל תשאלי" של המוזיקאי גיל ויין.
ב-12 במרץ 2018 הוציא את הסינגל "מישהו איתי כאן".
שירים אלו זכו הגיעו למקום ה-11 וה-14 בהתאמה במצעד השנתי של גלגלצ ואתר ynet.
ב-7 באוקטובר 2018 הוציא ברבי את השיר "תפסת לי מקום".
השיר שהה במקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ במשך שבעה שבועות רצופים.
ב-11 באפריל 2019 הוציא את הדואט "ממה את מפחדת" עם אייל גולן.
במאי של אותה השנה השתתף בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, ביום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
עוד באותה השנה הוציא את אלבומו השני, "מישהו איתי כאן", שזכה במעמד פלטינה, על מכירות של 30 אלף עותקים.
ב-12 ביוני 2019 זכה ברבי בפרס אקו"ם על תגלית השנה.
בהמשך השנה הוציא את השיר "במקום הכי רחוק", שהגיע למקום הראשון במצעד העברי השבועי של חברת מדיה פורסט.
בינואר 2020 יצא לסיבוב הופעות בישראל עם התזמורת האנדלוסית הישראלית, עם המנצח רפי ביטון, הפייטן חיים לוק, ומני מיימון.
בפברואר של אותה השנה החל ברבי יחד עם להקתו סיבוב הופעות בארצות הברית.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוציא את הסינגל "קחי את הפחדים".
השיר הגיע למקום ה-33 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת תש"פ.
השיר שלו "במקום הכי רחוק" הגיע למקום ה-36 במצעד זה.
ב-7 בדצמבר 2020 הוציא את הסינגל "כמה רקדנו", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-5 במאי 2022, יום העצמאות ה-74 למדינת ישראל, נבחר ברבי להשתתף בטקס הענקת האותות לחיילים המצטיינים במשכן הנשיא.
באוגוסט 2022 הוציא את האלבום "קרן שמש".
בשנת 2023 ברבי שיתף פעולה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד והמפיק המוזיקלי פטריק סבג, כשהוציאו יחדיו כולם גרסת כיסוי לשיר "שינויי מזג האוויר" של שלמה ארצי.
ב-1 באוגוסט של אותה השנה הציא את הסינגל "פרפרים".
הסינגל הגיע למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-14 בדצמבר הוציא את הסינגל "זה בסדר" בהשתתפות ניצולים מהטבח בפסטיבל נובה.
השיר נוצר במהלך סשן כתיבה עם ניצולים במהלך מסע ריפוי והתחדשות ב"יער הסודי" בקפריסין.
הקליפ לשיר צולם במרחב הטיפולי של עמותת "נערי האור".
השיר הגיע למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-67 במצעד ההיטליסט.
ב-2023 השתתף בעונה החמישית בסדרת הנוער "זיגי" בתפקיד אייל.
ב-11 בפברואר 2024 ברבי הוציא סינגל בשם "בין הנהר לים".
ב-4 באפריל של אותה השנה הוציא את המיני-אלבום הרביעי, "מי אני", המרכיב את אלבום האולפן הרביעי שלו.
השיר "מי אני" מתוך האלבום הגיע למקום ה-16 של המצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט.
ואילו השיר "מתחת לעץ" הגיע למקום התשיעי במצעד.
ב-1 בדצמבר הוציא את "מדינה בסחרחורת".
ב-9 בפברואר 2025 הוציא ברבי את הסינגל "נשמה טהורה".
ב-25 במאי ברבי השיק סינגל בשם "מלאך".
ב-23 בנובמבר הוציא את הסינגל "מרחב מוגן ללב".
באפריל 2021 נישא לרופאה המתמחה, שיר בלקין ולהם שני בנים.
שנהפרסקטגוריהמועמדותפרויקט2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיזמר השנהבניה ברבישיר השנה"קרן שמש"
בֶנְיֶיה הוא מאפה העשוי בצק מטוגן, האופייני למטבח הקריאולי של ניו אורלינס במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
המאפה נאכל כקינוח או כחלק מארוחת בוקר.
בעת העתיקה (יוון העתיקה ורומא העתיקה) נהגו לטגן בצק בשמן זית.
המסורת הרומית השפיעה על המטבח הצרפתי.
לפי מקור אחר, מקורם של מאכלים אלה במטבח האנדלוסי הספרדי.
המאכלים המטוגנים מהמטבח הצרפתי הגיעו לקוויבק הצרפתית שבקנדה – ושם נקראו "בנייה" – מילולית "שמנמן" – המתאר את צורת הסופגנייה.
מהגרים מצרפת לניו אורלינס שבלואיזיאנה הצרפתית במאה ה-18, וכן מהגרים צרפתיים מאקדיה שבקנדה, לניו אורלינס הביאו מאכל זה איתם.
בשנת 1986 הוכרז הבנייה כמאכל הרשמי של מדינת לואיזיאנה.
הבנייה הוא מאכל פופולרי לארוחת הבוקר בניו אורלינס.
הבנייה מוגש עם אבקת סוכר מפוזרת מעליו.
מקובל להגישו כשהוא טרי וחמים (היינו מייד לאחר הטיגון).
הקפה דו מונד (Café du Monde) הוא בית קפה שנודע בהתמחותו בעוגות הבנייה.
בניטו גארסיה קאנו (בספרדית: Benito García Cano, 3 באפריל 1915 – 24 באוגוסט 1999) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הבלם בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 שנודע בשמו הפרטי, בניטו.
שיחק שש שנים במדי ברצלונה, עמה זכה בגביע הספרדי ובאליפות ספרד.
כמו כן היה גם מאמן כדורגל ויזם, מהמקימים של רשת חנויות ספורט, "בניטו ספורטס".
בניטו החל את הקריירה שלו במספר קבוצות קטנות.
תחילה בבטיס דה קווטרו קמינוס, בהמשך בפניה אלברס דה מדריד ולאחר מכן בנסיונל מדריד.
ב-1938 שיחק בקרטחנה, וכעבור שנה חתם בשורות ברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד.
בעונת 1940/1941 החל לשחק באופן תדיר בהגנת הקבוצה.
בעונת 1941/1942 התקשתה ברצלונה בליגה והייתה על סף ירידה לליגה השנייה, אך בזכות מספר ניצחונות במחזורי הסיום של העונה נמנעה מכך.
חרף חוסר ההצלחה בליגה, זכתה ברצלונה בסוף העונה בגביע הספרדי.
במשחק הגמר שנערך ב-21 ביוני 1942 נגד אתלטיק בילבאו פתח בניטו בהרכב ברצלונה וסייע לקבוצתו לנצח 4–3 בהארכה.
בעונת 1944/1945 ערך 5 הופעות בליגה ולקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות השנייה בתולדותיה.
בסיום העונה, בגיל 30, פרש ממשחק.
בניטו אמנם לא היה קטלאני, אך בזכות תקופתו בברצלונה, בירת קטלוניה, זכה להשתתף במשחק ידידות של נבחרת קטלוניה ב-1942.
לאחר שפרש ממשחק, החל בניטו לעסוק כמאמן כדורגל.
במהלך השנים אימן באופן בלעדי קבוצות ברחבי קטלוניה, כולן בליגות הנמוכות בספרד.
תחילה אימן ארבע שנים את סנט אנדראו שמברצלונה, והוא הוביל אותה להעפלה לליגה השנייה ב-1950. בעונת 1951/1952 אימן את בדלונה שבקרבת ברצלונה, גם היא בליגה השנייה, אך בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
בהמשך אימן את טראסה ומנרזה, לשתיהן עזר לזכות באליפות הליגה השלישית, קלוב אירופה ולסיום מטארו.
ב-1943, עוד בזמן שהיה שחקן ברצלונה, הקים ביחד עם חברו לקבוצה מריאנו מרטין רשת חנויות ספורט שזכתה להצלחה לאורך השנים ונודעה בהמשך בשם "בניטו ספורטס".
אליפות הליגה השלישית בספרד: 1949/1950
אליפות הליגה השלישית בספרד: 1953/1954
אליפות הליגה השלישית בספרד: 1955/1956
בניה סרור (נולד ב-1 בנובמבר 1999) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הסנטר במכבי עירוני רמת גן.
סרור נולד בעפולה למשפחה עם שני אחים, אחיו הגדול אלייה, הוא כדורסלן במכבי חיפה מהליגה הארצית.
סרור גדל במחלקות הנוער של גלבוע/מעיינות וב-2019 עלה לקבוצת הבוגרים של הפועל גלבוע גליל שם העמיד בעונתו הראשונה ממוצע 2.3 נקודות ו-2.5 ריבאונדים ב-9.3 דק' למשחק ב-13 משחקים בליגה ו-2.8 נק' בפלייאוף.
באוגוסט 2020 האריך את החוזה בקבוצה ל-3 שנים נוספות.
בעונתו השנייה במועדון העמיד ממוצע של 1.6 נק' ו-2.2 ריבאונדים ב-8.2 דק' למשחק ב-26 משחקים בליגה ו-1.4 נק' בפלייאוף אז הגיעה הקבוצה לגמר הפלייאוף.
באוגוסט 2023 הוא חתם במכבי רמת גן.
בניטו סקינר הוא קומיקאי ושחקן אמריקאי.
סקינר נולד וגדל בבויסי, איידהו.
הוא למד בתיכון בישופ קלי.
בזמן לימודיו בתיכון, סקינר הקים את העמותה "OATHS", ארגון "Assisting theless Student", והוכרה ביום הפילנתרופיה הלאומי 2011 באיידהו.
בתיכון שיחק בקבוצת הפוטבול כרסיבר.
הוא סיפר כי רובין ויליאמס בתפקידו כגברת דאוטפייר, ובובספוג מכנסמרובע היוו השראה למשחקו ותפקידיו.
בזמן שהוא היה מבצע עיבודים לשירים של בריטני ספירס ודסטיניז צ'יילד מול משפחתו, הוא דן בהדחקה של הנטיות המיניות שלו עקב בריונות והערות הומופוביות.
הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'טאון בבוושינגטון הבירה, שם למד משחק, אנגלית ולימודי קולנוע ומדיה.
בקולג', סקינר החל להתנסות בביצועים בצורה של סינכרון שפתיים מוקלט וסרטונים אחרים.
הוא יצר את חשבון האינסטגרם @BennyDrama7 בתיכון – כשהספרה 7 בשם המשתמש שלו מתייחסת למספר חולצת הכדורגל שלו - אבל החל לפרסם סרטונים קומיים רק בזמן לימודיו בקולג'.
בהיותו בג'ורג'טאון, סקינר היה גם שותף ליצירה ומגיש "BEAT$", תוכנית רדיו שבועית בקמפוס.
לאחר סיום לימודיו, סקינר עבד כעורך וידאו תוך כדי שהוא ממשיך ליצור תוכן מקוון.
בשנת 2016, החל ליצור סרטונים קומים באינסטגרם, טיקטוק ויוטיוב.
הוא ידוע בחיקויים שהוא עושה לשון מנדס, לנה דל ריי קורטני קרדשיאן, כמו גם בזכות דמויות מקוריות כמו ג'ני הספרית.
הוא תיאר את עבודתו כמושרשת במלואה בתרבות הפופ.
בשנת 2018, הוא ביצע את מופע הבכורה שלו "Overcompensating" ב"קרולינס" בברודוויי בפסטיבל הקומדיה בניו יורק.
הוא הנחה את הפודקאסט של תרבות הפופ "Obsessed" עם מרי בת' בארון בספוטיפיי במשך עונה אחת ו-50 פרקים.
בשנת 2021 לוהק לתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "הכי גאים שיש".
בשנת 2023, בהיותו בן 29, הופיע ברשימת פורבס 30Under30.
סקינר עתיד לככב בסדרת הביכורים שלו "Overcompensating" בפריים וידאו, בה הוא מגלם גרסה של עצמו בתקופת הקולג', כאשר היה בארון.
הסדרה, אותה כתב סקינר, מתמקדת בבני, שחקן פוטבול לשעבר המתמודד עם חייו בקמפוס, מתחבר עם כרמן – נערה זרה ומנודה בתיכון, השואפת להשתלב בכל מחיר.
הסדרה מבוססת על חוויות אישיות של סקינר בתקופת הקולג', בהן ניסה להיות "מושלם" וראה במושג זה כהתנהגות סטרייטית.
הסדרה כוללת שחקנים נוספים כמו קוני בריטון, קייל מקלכלן, אדם דימארקו, אוון תייל, צ'ארלי XCX וקאיה גרבר.
סקינר הוא הומוסקסואל, ויצא מהארון בשנתו האחרונה בקולג'.
הוא גר עם בן זוגו, הבמאי טרנס אוקונור, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
+שנהסדרהתפקידהערות2021משלחת חיפושנייטפרק: "Home Again, Home Again, Jiggity-Jig"2022-2021Ziweקים קרדשיאן2 פרקים2022הכי גאים שישג'ק קול ג'ורדן4 פרקים2025פיצוי יתר (אנ')בניתפקיד ראשי; 8 פרקים; גם יוצר ומפיק בפועל
מועמד פרס הטלוויזיה של ג'ותהם לסדרת קומדיה פורצת דרך
מועמד פרס הטלוויזיה של ג'ותהם להופעה הראשית הטובה ביותר בסדרת קומדיה
בנייה בלתי חוקית היא ביצוע בנייה או הרחבת דירה ללא היתר בנייה, או בחריגה מהתנאים שנקבעו בהיתר הבנייה.
מלבד בעיות בטיחות באתרי בנייה, בנייה בלתי חוקית עלולה להוות מפגע סביבתי כאשר העבודות חודרות לשטחי שימור כמו שמורות טבע, כמו שקרה בשק פאלרמו .
כמו כן, לבנייה בלתי חוקית יכולות להיות השלכות פוליטיות חמורות כגזילת קרקעות (כמו הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C).
סיכון למפולות נמצא קשור לבנייה בלתי חוקית באזורי גבעות באזורים עירוניים מאוכלסים בצפיפות באיטליה ובבוסניה והרצגובינה, בגלל אובדן צמחייה מייצבת על ידי כריתת יערות ובעיות נוספות.
בבנייה בלתי חוקית הכוללת הוספה על בניין קיים, היא עלולה לסכן את האיזון המכני של הבניין המקורי וליצור בניין מסוכן ולגרום למפגעי בטיחות.
על היקף התופעה אין נתונים מהימנים.
ההערכה של רשות מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הפנים היא שבתוך תחומי היישובים יש כ-800 אלף עבירות בנייה מסוגים שונים - אולם לא ברור על מה מבוסס אומדן זה.בשטחי יהודה ושומרוןערך מורחב - הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C
בשטחי יהודה ושומרון קיימת בניה נרחבת מאוד של בניה בלתי חוקית בעיקר פלסטינית, ובעיקר בשטחי C.
קיימת בניה בלתי חוקית מצד תושבים ישראלים אך היקף התופעה הוא מזערי ואף אפסי לעומת היקף הבניה הבלתי חוקית מצד הפלסטינים בשטחי יהודה ושומרון על פי הסכמי אוסלו, וכן בשטחי השמורה ההסכמית על פי הסכם ואי.
על היקף התופעה ונתונים על הבניה הבלתי חוקית- תנועת רגבים אוספת ומתעדת מידע בנושא סבוך זה.
המונח אינו מוגדר בחוק הגרמני, אך הוא נמצא בשימוש קבוע בתורת המשפט הגרמנית.
דוגמה להצטברות גדולה של בנייה בלתי חוקית בגרמניה במשך עשרות שנים שהוסדרה חוקית היא ההתנחלות טרינקל במינכן, שנבנתה ברובה על ידי פליטי מלחמה.
בפדרציה הרוסית, אדם שביצע בנייה בלתי חוקית אינו בעלים עליה ואין לו זכות על הבניין - למכור, לתרום, להחכיר או לעשות עסקאות אחרות.
הריסת הבניין היא על חשבון מפר החוק.
בשנת 2008, על פי החלטת בית המשפט, נהרס בית סוטיאגין הבלתי חוקי בארכנגלסק, שתוכנן להירשם בספר השיאים של גינס כבניין העץ הגבוה בעולם.
בטייוואן, עקב בעיות של תקנות לא שלמות ומודעות בטיחותית לא מספקת, מבנים לא חוקיים נמצאים בכל מקום, במיוחד בעיר ניו טאיפיי.
אמנם על פי "חוק הבניה", צוות ההריסה של לשכות העבודה הציבוריות של רשויות המחוז והערים יכולות להרוס בכוח מבנים בלתי חוקיים, אך מכיוון שמספר המבנים הבלתי חוקיים הכולל גדול מדי, השלטון המקומי לא מבצע את ההריסות.
פיצג'רלד-בראון נולדה בוורנטון, וירג'יניה וגדלה בדייל סיטי, וירג'יניה.
בוגרת תואר ראשון בהנדסת תעשייה באוניברסיטת טנסי.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מוסקבה היא סיימה במקום שני בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.11 שניות וניכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים, אבל בשל החרם שהובילה מדינתה על המשחקים, היא לא השתתפה במשחקים אלה.
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ביוני 1983 זכתה לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.97 שניות.
חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד ב-13 באוגוסט היא סיימה במקום שמיני בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.99 שניות בעזרת רוח גבית מעל המותר.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 12.96 שניות ועלתה מהמקום השישי לריצת הגמר.
שבועיים לאחר מכן, ב שנערכו בקראקאס, ונצואלה ב-26 באוגוסט היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.84 שניות, לפני שירלי סטרונג מהממלכה המאוחדת (12.88 שניות) ומישל שרדונה מצרפת ובת ארצה קים טרנר (13.06 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 1986 זכתה בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.83 שניות, בעזרת רוח גבית מעל המותר של 2.5 מטר/שנייה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בטמפה, פלורידה ב-17 ביוני 1988 זכתה בפעם החמישית במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.85 שניות.
בשנת 1996 זכתה לכבוד לשאת ביחד עם עוד 7 ספורטאים אלופים אולימפיים, את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אטלנטה.
הרב בניהו טְבִילָה הוא מחנך ויזם חברתי חרדי.
מנהל חינוכי בישיבת ההסדר החרדית משמר התורה.
ממקימי זרם חינוך ממלכתי חרדי.
למד בישיבת מאור התורה, בישיבת סלבודקה ובכולל להוראה ודיינות "רשב"י" בצפת.
סיים תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ודוקטורט במחשבת החינוך באוניברסיטה העברית.
בוגר תוכנית בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
שירת בשירות לאומי-אזרחי לצד לימודיו בכולל.
בגיל מבוגר התגייס לשלב ב'.
במלחמת חרבות ברזל התגייס לשירות מילואים במחנה שורה.
בניהו נמנה עם מקימי החינוך הממלכתי החרדי.
הקים עם הרב דוד לייבל את ישיבת ההסדר משמר התורה והיה שותף בהקמת "איגוד הישיבות התיכוניות החרדיות".
כיהן כמפקח האחראי על החינוך החרדי העל-יסודי במשרד החינוך בשנים תשע"ב-תשפ"ב.
חבר סגל במכון מנדל למנהיגות.
במקביל, בניהו חבר בוועדת האקלים שמונתה על ידי נשיא המדינה, חבר ועד החינוך במינוי ממשלת ישראל, השתתף בכתיבת תוכנית הלימודים עבור מפמ"ר מחשבת ישראל במשרד החינוך וחבר מועצת 'צור ישראל'.
התנגד לביטול המס על כלים חד פעמיים.
בניהו בעל טור קבוע על פרשת השבוע בהארץ.
"הישיבה התיכונית החרדית" הוא ספר עיון העוסק במוסד הישיבה התיכונית הקיים במגזר החרדי, תוך בחינת ההיסטוריה והאידאולוגיה מתוכן נוצרה והאתגרים וההתנגדות מולם היא מתמודדת, במקביל להשוואה למוסד המקביל בחברה החרדית: ישיבה קטנה.
הספר יצא לאור בשנת 2023, בהוצאת רסלינג.
חברי הוועדה האקדמית של הספר הם פרופסור רבקה פלדחי, פרופסור אליעזר גרינשטיין וד"ר יותם חותם.
היינו בחורי ישיבה, היה קיץ
"היינו בחורי ישיבה, היה קיץ" הוא ספר שירה מאת הרב ד"ר בניהו טבילה בעריכת אלחי סלומון ויצא לאור בשנת 2025 בהוצאת בית אורי צבי.
השירים נכתבו מנקודת מבטו של תלמיד ובוגר ישיבה.
רבים מהשירים עוסקים בהתבוננות בטבע תוך חיבור למקורות היהודיים ולאקו-פואטיקה העכשוויים, וחלקם "משקפים את הילד החולמני שהיה".
אפי טריגר כתב בביקורת על הספר: "...שיר הנושא "היינו בחורי ישיבה, היה קיץ" מגלם את הקול החדש והמרענן של היצירה החרדית, שם נפגשים "היופי הישן" עם "קצבים חדשים וזרים".
טבילה רוקם בעדינות את החיבור בין עולם הישיבה למרחבי הטבע, מגלה את נוכחות השכינה בחורבות הגליליות, ומציע קול אותנטי המשקף את המורכבות של החוויה החרדית העכשווית: "פעם לתת יד, פעם לקחת" – תנועה מתמדת בין שימור למהפכה, בין מסירה לחידוש..."
אילן ברקוביץ' כתב בביקורת על הספר: "...ספר הביכורים של טבילה, הכותב את טורי פרשת השבוע במוסף זה, שלושה שערים, "תכף אחרי הגשם", "המערב הפנימי" ו"מקום אחר לגמרי".
את השניים הראשונים אפשר לאפיין בקלות לפי אופנות השירה הרווחות של דורנו, לאמור שירה אקו־פואטית לשער הראשון וזהותנית־עדתית לשער השני.
השער השלישי אמורפי יותר ונע בין העולמות העליונים והתחתונים של ההוויה.
ולזכות המשורר ייאמר כי הוא הציב לעצמו אתגרים קצת יותר מורכבים ממה שרווח, הגדול שבהם, לכתוב שירה חדשה...
כאן יש מהפכניות לעומת השירות העבריות הקנוניות, אלה הקוראות אל הבדידות והיחידאיות...
נשוי, אב לחמישה ומתגורר בירושלים.
בגאומטריה האוקלידית של המישור, בנייה בסרגל ובמחוגה היא בנייה של עצמים גאומטריים, כגון קטעים בעלי תכונות מוגדרות, הנעזרת בסרגל ובמחוגה בלבד.