tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כחובב תרבות ומוזיקה, הוא תומך במוסדות התרבות של העיר וכיהן כחבר בדירקטוריון המשכן לאמנויות הבמה.
בשנת 2021 הוענק לו אות "יקיר העיר תל אביב-יפו".
זיפר היה נשוי לשוש זיפר, אשר נפטרה ב-2018. יש לו שני ילדים וכן נכדים.
אחד מילדיו הוא פרופסור משה זיפר, פרופסור למדעי המחשב.
דני מורביה הוא פוליטיקאי ישראלי אשר כיהן כראש המועצה האזורית לכיש בין השנים 2004 ל-2024.
מורביה הוא תושב מושב ניר חן.
ב-2004 ניצח את ראש המועצה היוצא, אלי אוזן.
בינואר 2009 ניצח את זאב שלמה ברוב של 53%.
בשל הבטחותיו במהלך מערכת הבחירות לפטור מארנונה לשטחי מרעה, בית המשפט ביטל את תוצאות הבחירות בדצמבר 2009 וקבע על קיום בחירות חוזרות.
באפריל 2010 בית המשפט העליון ביטל את ההחלטה והשאיר את תוצאות הבחירות על כנן.
ב-2013 ניצח ברוב של 67%, ואחוז ההצבעה היה גבוה משמעותית מהממוצע הארצי - 80%.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2024 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת.
דני לוי הוא יוצר קולנוע, במאי תיאטרון, תסריטאי ושחקן שווייצרי.
דני לוי נולד למשפחה יהודית בשווייץ ב־1957 בעיר בזל ומאז 1980 הוא מתגורר בברלין, גרמניה.
בילדות היה בין היתר אקרובט בקרקס ואחריה הוא החל בקריירת משחק בתיאטראות בבזל ובברלין.
סרטיו הבולטים של לוי כוללים:
Väter (2002), בכיכובה של כריסטיאנה פאול
ב-1986 ביים את סרטו הראשון Same to You, עליו זכה בפרס בפסטיבל הקומדיות.
ב-2004 ביים את הסרט Alles auf Zucker!, קומדיה על יהודי חילוני מגרמניה המזרחית (GDR) לשעבר שנאלץ להתפייס עם אחיו האורתודוקסי.
ב-2007 ביים את הדרמה הקומית Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler, על שחקן יהודי שנשכר להחיות את נאומיו של אדולף היטלר בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, בכיכובו של הקומיקאי הגרמני הלג שניידר.
הוא נכלל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-29 במוסקבה.
סרטיו של דני לוי מתאפיינים בשילוב של הומור ונושאים היסטוריים מורכבים, תוך התמקדות בזהות יהודית והיסטוריה גרמנית.
לוי אמר שהוא הושפע מהתיאוריה של הפסיכולוגית השווייצרית של אליס מילר, שפורסמה ב-1980, לאחר שטענה שחוויות ילדות טראומטיות עשויות להשפיע על התנהגותם של מבוגרים.
כפועל יוצא מהתיאוריה שלה אמרה, שמשהו כנראה השתבש בהיטלר בילדותו.
התיאוריה של מילר, כפי שמוצגת בספרה "למען טובתך", טוענת שהתעללות בילדים ושיטות חינוך נוקשות יכולות להוביל להתנהגות הרסנית בבגרות.
מילר חקרה את ילדותו של היטלר וטענה שהתעללות והשפלה בילדותו תרמו להתפתחות אישיותו ההרסנית.
לפי מילר, שיטות חינוך המבוססות על צייתנות מוחלטת ועונשים גופניים, שהיו נפוצות בגרמניה, יצרו דור של מבוגרים הנוטים לציית לסמכות ללא עוררין, מה שאפשר את עלייתו של היטלר לשלטון.
השפעתה של תיאוריה זו על לוי ניכרת בסרטיו העוסקים בנושאים הקשורים לנאציזם ולזהות יהודית בגרמניה המודרנית, כמו "הפיהרר שלי" "Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler" (2007), שבו הוא מתמודד עם דמותו של היטלר באור שונה, תוך התמקדות בהיבטים פסיכולוגיים ובאופן סאטירי.
סרטו משנת 1995 "לילה שקט (Stille Nacht) " זכה בציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-46 בברלין.
בשנת 1994 דני לוי ייסד והקים, יחד עם המפיק סטפן ארנדט והבמאים וולפגנג בקר וטום טיקוור את חברת ההפקה הגרמנית X Filme Creative Pool.
במסגרתה ביים לוי את Still Nacht שזכה לציון לשבח בפסטיבל ברלין, "משוגע" ב-1999, ב-2002 ביים את I'm the Father ואת "הכל אודות צוקר" שזכה להצלחה בגרמניה.
1986 הסרט הראשון שלו Same to You, זכה בפרס בפסטיבל קומדיות.
1988 הסרט RobbyKallePaul זכה בפרס פיפרצקי לסרט הטוב ביותר בסאן סבסטיאן, ספרד.
1991 הסרט I was on Mars זכה בפרס פיפרצקי לסרט הטוב ביותר בסאן סבסטיאן.
1995 הסרט Still Nacht זכה לציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי ה-46 בברלין.
1999 פרס הקולנוע הבווארי עבור הסרט Meschugge, פרס ליוצרים על הישגים יוצאי דופן בקולנוע בגרמניה.
2005 פרס הקולנוע הגרמני (German Film Award) עבור הסרט Alles auf Zucker!, כולל פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.
2005 הסרט "Alles auf Zucker!" נבחר להקרנה במסגרת "הבחירה הרשמית" של פסטיבל ברלין, כמוגם זכה לארבע מועמדויות במסגרת פרס הקולנוע האירופאי.
אחת מהמועמדויות הבולטות הייתה בקטגוריית התסריטאי הטוב.
2005 פרס ארנסט לוביטש (Ernst Lubitsch Prize) עבור הסרט Alles auf Zucker!, הפרס מוענק על מצוינות בקומדיה הגרמנית.
2018 פרס הסרט הטלוויזיוני מטעם האקדמיה הגרמנית לאמנויות הבמה, פרס מיוחד לבימוי ייחודי ולתרומתו של לוי לתחום הטלוויזיה הגרמנית.
דני חחיאשוילי הוא רגולטור וכלכלן ישראלי, המכהן כמפקח על הבנקים בבנק ישראל מאז יוני 2023.
חחיאשוילי נולד ב-1975 הצטרף לבנק ישראל בשנת 2002, ומילא שורה של תפקידים בבנק, בהם ראש מטה הפיקוח על הבנקים, ראש אגף הטכנולוגיה והחדשנות.
לאורך השנים היה מעורב בעיצוב מדיניות רגולטורית ובפרויקטים של חדשנות טכנולוגית במערכת הפיננסית.
הוא מחזיק בתואר ראשון בכלכלה ומשפטים ובתואר שני בכלכלה ומנהל עסקים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוני 2023 מונה חחיאשוילי על ידי נגיד בנק ישראל, פרופ' אמיר ירון, לתפקיד המפקח על הבנקים.
במסגרת תפקידו הוא אחראי לפיקוח ולרגולציה על הבנקים הפועלים בישראל, לקידום יציבות המערכת הבנקאית ולשמירה על זכויות הצרכנים הפיננסיים.
חחיאשוילי מתגורר בירושלים, נשוי ואב לארבעה.
בריאן פרדריק היינס (, אשר נודע בשם הבמה שלו: דני ליין ; 29 באוקטובר 1944 – 5 בדצמבר 2023) היה מוזיקאי ופזמונאי בריטי, אשר נמנה עם מייסדיהן של להקות המודי בלוז ופול מקרטני וכנפיים.
ליין נולד בברמינגהאם אשר באנגליה, ובה רכש השכלה תיכונית.
הוא הושפע מנגן הג'אז ג'אנגו ריינהארדט ובהשראתו החל ללמוד לנגן בגיטרה.
כבר בגיל 12 החל להופיע בהרכבים שונים.
הוא שינה את שמו לדני ליין אשר היה קליט יותר, ובראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע בהרכב "דני ליין והדיפלומטים".
ב-1964 נמנה עם מייסדי המודי בלוז ושר את אחד מלהיטיה הראשונים Go Now אשר הגיע בנובמבר 1964 למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1966 עזב ליין את הלהקה ובמקומו הצטרף ג'סטין היוורד.
בהמשך, הקים ליין את להקת "Electric String Band" אשר לא זכתה להצלחה מסחרית.
ב-1971 הצטרף לפול ולינדה מקרטני בייסוד להקת פול מקרטני וכנפיים וניגן בלהקה עד 1981. ב-1977 כתב ביחד עם מקרטני את אחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה "צוק קינטייר" אשר הגיע למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים בשלל מדינות ברחבי העולם בנוסף לבריטניה.
לאחר "כנפיים" המשיך ליין בקריירת סולו לצד המשך עבודה משותפת עם פול מקרטני באלבומים שונים אשר הוציא לאור מקרטני.
בין השאר היה שותף לכתיבת השיר Ebony and Ivory אשר יצא לאור ב-1982, הושר על ידי מקרטני וסטיבי וונדר, וזכה להצלחה מסחרית גדולה.
בין השנים 1997–2002 יצא למסע הופעות עולמי עם הסופרגרופ "World Classic Rockers" .
ב-2018 הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר המודי בלוז.
ב-2022 חלה ליין בקורונה וראותיו קרסו.
הוא אושפז למשך תקופה ארוכה בבית חולים ובנובמבר 2023 הלך לעולמו מסיבוכי מחלת ריאה אינטרסטיציאליות.
דני נוה (נולד ב-21 ביוני 1960) הוא פוליטיקאי ישראלי לשעבר חבר הכנסת מטעם הליכוד ושר בממשלות ישראל ואיש עסקים שעמד בראש קרן השקעות בתחומים רפואיים, לשעבר יו"ר כלל חברה לביטוח ויו"ר שותפות המו"פ שורטק.
בדצמבר 2021 החל כהונה כנשיא הבונדס.
דני נוה (מנהיים) נולד בעיר בני ברק ולמד בישיבה התיכונית נתיב מאיר.
שירת בצה"ל במודיעין חיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סמל.
בשנת 1985 סיים לימודים לתואר ראשון בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1986 הוסמך כעורך דין.
במקביל בתקופת לימודיו שימש כיושב ראש תא סטודנטים שאותו הקים - גלע"ד (גוף סטודנטים לאומי עצמאי דמוקרטי) המקורב לליכוד.
בבחירות המקומיות ב-1983 שימש כדובר הליכוד בירושלים באוקטובר 1986 נבחר ליו"ר צעירי "תנועת החרות" בירושלים.
בין מאי 1988 וינואר 1989 שימש כדובר הליכוד.
ביוני 1991 מונה על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק לדובר צה"ל, אך הוא ויתר על המינוי בטרם נכנס לתפקיד, עקב הביקורת הציבורית החריפה, על מינוי אדם המזוהה פוליטית, חסר ניסיון צבאי, לתפקיד רגיש ביותר בצה"ל.
בשנת 1993 מונה לסמנכ"ל רכש בשירותי בריאות כללית.
לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה במאי 1996, הצטרף לצוות ניהול הקמפיין במטה הליכוד.
אחר כך מונה על ידי בנימין נתניהו לתפקיד מזכיר הממשלה, בעת כהונת ממשלת ישראל העשרים ושבע, ושימש בתפקיד זה בין השנים 1996–1999. בעת היותו מזכיר הממשלה כיהן כיו"ר הפורום למאבק באנטישמיות, כיו"ר צוות ההיגוי הישראלי עם הפלסטינים והיה שותף מרכזי להסכמי וואי וחברון.
בשנת 1999 נבחר לכנסת ה-15, ונבחר בשנית ב-2003 לכנסת ה-16 כחלק מרשימת הליכוד.
בכנסת ה-15 פעל בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת החוקה ובוועדה להגנת זכויות הילד.
בין היתר יזם והעביר חקיקה המעניקה גם לבני 17 את זכות הבחירה בבחירות לרשויות המקומיות.
כמו כן עמד בראש השדולה הפרלמנטרית למען חיילי צה"ל השבויים והנעדרים.
בשנת 2001, כבר בקדנציה הראשונה שלו בכנסת, מונה נוה על ידי אריאל שרון לשר בלי תיק במשרד ראש הממשלה, בממשלת ישראל העשרים ותשע.
נוה שימש כשר המקשר בין הממשלה לכנסת, ריכז את הטיפול בשחרור עזאם עזאם מהכלא המצרי.
הכין את "תיק ערפאת", שבו רוכז מידע על מעורבותו של יאסר ערפאת בפעולות טרור נגד ישראל.
כמו כן ריכז הכנת דו"ח על נזקי הטרור לכלכלה הישראלית ועמד בראש ועדות השרים הבאות: ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים וועדת השרים למאבק באלימות.
לאחר פרישת מפלגת העבודה מהקואליציה בנובמבר 2002 מונה לשר התעשייה והמסחר למשך מספר חודשים עד לאחר הבחירות לכנסת השש עשרה.
עם הקמת הממשלה ה-30 בשנת 2003 מונה לשר הבריאות.
נוה הצליח להוציא את מערכת הבריאות ממשבר כלכלי קשה, להגדיל את סל הבריאות ולמנוע את סגירתם של בתי חולים רבים (בני ציון, יוספטל, השרון, ביקור חולים, פלימן ואברבנאל).
נוה ניהל מאבקים רבים שהביאו לתוספות תקציב של כשני מיליארד שקל למערכת הבריאות.
כמו כן הצליח להביא לביטולו של זמן ההמתנה הארוך של קשישים למיטה סיעודית (קודים גריאטריים).
נוה קידם חקיקה ופעולות הסברה כחלק מהמאבק נגד העישון ונזקיו והצליח גם להביא לעליה מסוימת בשיעור תרומות האיברים בישראל.
הוא קידם את הרפורמה בשוק התרופות ללא מרשם, שאיפשרה מכירת תרופות אלה מחוץ לבתי המרקחת.
נוה כיהן גם כיו"ר ועדת השרים לטקסים וסמלים וכנציג הממשלה בוועדה למינוי שופטים.
נוה התפטר מתפקידו ב-14 בינואר 2006 יחד עם שאר חברי סיעת הליכוד בעקבות הפיצול של סיעת קדימה מהליכוד ולקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה.
בכנסת ה-17 כיהן נוה כחבר בוועדת חוקה חוק ומשפט ובוועדת החקירה הפרלמנטרית בעניין האזנות הסתר.
כיהן לתקופה קצרה כחבר בוועדת החוץ והביטחון.
ב-25 בפברואר 2007 הגיש נוה את התפטרותו מהכנסת לאחר שמונה שנות כהונה.
לאחר פרישתו מהכנסת, הקים את קרן ההשקעות הפרטיות "אגת מדיקל" (Agate Medical investments) ועמד בראשה.
הקרן השקיעה בחברות מכשור רפואי ובמיזמים בתחום השירותים הרפואיים.
הקרן גייסה 60 מיליון דולר, שהמשקיעה העיקרית בקרן הייתה חברת כלל החזקות עסקי ביטוח מקבוצת אי.די.בי, שהייתה אז שבשליטת נוחי דנקנר.
במשך 7 שנים לאחר הקמתה הקרן לא רשמה אקזיט משמעותי, ובסך הכול היא רשמה עד שנת 2020 תשואה שלילית של כ־60%.
בדצמבר 2012 מונה על ידי נוחי דנקנר כדירקטור של תאגיד השקעות דיסקונט.
במאי 2013 מונה ליו"ר כלל חברה לביטוח.
בחירתו הייתה שנויה במחלוקת בשל היעדר ניסיון בתחום הביטוח וספגה ביקורת ציבורית.
בשנת 2021, פרש מתפקידו לאחר שהוביל ניסיון שנכשל להחלפת מנכ"ל החברה.
שופט בית המשפט העליון לשעבר יורם דנציגר שמונה כבודק חיצוני קבע כי "נפל פגם" בהתנהלותו בהליך הניסיון להחלפת המנכ"ל, דנציגר כתב כי "לא נמצא בדל ראיה כתימוכין לטענותיו של המנכ"ל יורם נוה כנגד היו"ר דני נוה".
בנוסף הוא מציין כי בנקודה זו נוה פעל בתום לב.
שימש כיו"ר חברת בטר קנאביס.
במאי 2021 היה שותף בהנפקת שותפות המו"פ "שור-טק" שמשקיעה בחברות בתחום הטכנולוגיה הפיננסית ושימש גם כיו"ר הדירקטוריון של השותפות.
בסוף 2023 נקלע השותפות לסכסוך עם חלק מבעלי מניות שלה, שהגישו בקשה לפרק את השותפות ולהחזיר להם את כספם.
בדצמבר 2021 מונה על ידי שר האוצר, אביגדור ליברמן, לנשיא ומנכ"ל ארגון הבונדס לחמש שנים.
נוה נשוי לצילי ואב לשלושה, גר בסביון.
בן דודו (מדרגה שנייה) הוא האלוף יאיר נוה.
דניאל (דני) סנדרסון (נולד ב-30 בנובמבר 1950) הוא גיטריסט, זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי וקומיקאי ישראלי, חתן פרס אקו"ם ופרס אמ"י.
סנדרסון נחשב לאחד מאבות הרוק הישראלי ולאחד היוצרים המשפיעים ביותר במוזיקה הישראלית.
היה הכותב והמלחין העיקרי בלהקות "כוורת", "גזוז" ו"דודה", ורבים מפזמוניו מאופיינים בכתיבה הומוריסטית.
סנדרסון נולד ב־1950 ב"בית החולים הסקוטי" בטבריה.
הוריו, חיים ורינה, היו אמריקאים, שעלו לישראל ב־1948 מטעמים ציוניים.
שניהם השתייכו לתנועה הציונית "הבונים" (שהפכה ב-1982 ל"הבונים דרור") והתגוררו בכפר בלום.
כשהיה בן שנה, עברה המשפחה לחיפה וב-1958, לסביון.
ב-1960 מונה אביו לנציג "אל על" בניו יורק, שם גדל סנדרסון עד 1968. במהלך ילדותו למד מדודו לנגן בגיטרה ובבנג'ו, והושפע מזרמים מוזיקליים שונים על ידי בני משפחתו השונים.
כבר בילדות הפגין כישרונות מוזיקליים ובידוריים.
במשך שמונה שנות שהותו בניו יורק נחשף סנדרסון לצלילי מוזיקה אמריקאית בכלל, ולזרמי הבלוז והרוק אנד רול בפרט.
דוגמה מובהקת לכך הוא השיר "גלשן" אשר ניכרת בו היטב השפעתה של להקת "הביץ' בויז".
עוד בנערותו למד לנגן בגיטרה חשמלית ובפסנתר, בגיל 14 החל אף ללמד נגינה ובשנת 1966, כשהיה עדיין בניו יורק, הצטרף להרכב בשם "הירח" ("The Moon").
בשנת 1968 חזר סנדרסון לישראל, והתגייס לצה"ל במסגרת "להקת הנח"ל".
במהלך שירותו הצבאי יצר קשרים עם מאיר פניגשטיין, אלון אולארצ'יק, גידי גוב ואמנים אחרים.
בשנת 1970 החל להלחין ולעבד יצירות עבור להקות צבאיות שונות, וכן להרכב "השלושרים", ולמחזה המוזיקלי "קפוץ" שנכשל מסחרית.
במקביל לשירותו הצבאי ניגן בלהקת "השניצלים" שהקליטה שני שירים באנגלית.
לאחר שחרורו מהשירות הצבאי ב-1971 פתח סנדרסון בקריירה עצמאית.
בשנת 1972 הוציא סנדרסון, לראשונה כסולן, תקליטון ובו שני שירים שכתב, הלחין ועיבד באנגלית: "Like To Tag Along" ו"Conspiracy".
בהקלטה הוא ניגן בפסנתר וגיטרה ואיתו אלון אולארצ'יק בבס ושירה ומאיר פניגשטיין בתופים.
הסינגל לא משך תשומת לב רבה.
באותה שנה יצא סנדרסון ללונדון.
בסוף שנת 1972 שב סנדרסון לישראל והקים את להקת "כוורת" שהייתה להקת הרוק הישראלית הראשונה שזכתה להצלחה ונחשבת לאחת הלהקות החשובות והמשפיעות ברוק הישראלי.
מלבד הקמת הלהקה היה סנדרסון דומיננטי בכתיבת השירים שביצעה, שהתאפיינו במלודיות עשירה ובהומור איגיון, מאפיינים שבולטים לכל אורך הקריירה שלו.
לאחר פירוקה של "כוורת" ב-1976 כתב סנדרסון את ספרו הראשון "נחירה פומבית".
בשנת 1978 הפיק מוזיקלית את תקליט המופע של יהונתן גפן, "שיחות סלון".
באותה שנה הקים יחד עם גידי גוב את להקת "גזוז" שפעלה בהצלחה עד לשנת 1979. לאחר שלהקה זו התפרקה הקים בשנת 1980 את להקת "דודה" שזכתה לפחות הצלחה מקודמתה, והתפרקה לאחר שנה.
באפריל 1982 יצא לחנויות אלבום הסולו הראשון של סנדרסון, גודל טבעי, בחברת התקליטים CBS.
ממנו התפרסמו השירים: "פיקששתי" (מילים: זאב חפץ), "גלשן", "סיבה לחיות" ו"היפנוזה".
בהקלטות האלבום השתתפו מלבד סנדרסון גם אלון הלל בתופים ואלון נדל בבס והוא לווה בסיבוב הופעות באותו שם.
ב־1983 הזמין המפיק חיים סבן את סנדרסון ללוס אנג'לס לשם ניסיון לפיתוח קריירה בשוק המוזיקה האמריקאי.
הניסיון לא הצליח וסנדרסון חזר לישראל.
הכישלון חולל אצלו שינוי תודעתי: .
בקיץ של שנת 1984 השתתף סנדרסון בהופעות האיחוד הראשונות של "כוורת", ובספטמבר של אותה שנה יצא אלבומו השני חף מפשע, שנמכר ביותר מ-15,000 עותקים.
באלבום בלטו השירים: "שיר רועים", "בואי מותק", "רותיל'ה", "חושב עלייך" ו"מה הדאווין שלך?", שהוקלט בהופעות שליוו את האלבום וצורף אליו מאוחר יותר.
אלבומו השלישי חכם על קטנים שיצא ביוני 1987 זכה לשבחי המבקרים ונמכר ביותר מ-30,000 עותקים.
בלטו בו השירים "אצל הדודה והדוד" (לו הופק קליפ מושקע בבימויו של מוטי קירשנבאום), "חתונה", "אור", "חוש המישוש" ו"אל תצחק עלי".
בשנת 1988 ערך סנדרסון את תקליטי "כוורת" להוצאה מחדש על קומפקט דיסק.
באותה שנה יצא סנדרסון במופע בשם "בבת אחת", שבו ביצע את להיטיו.
בשנת 1990 השתתף סנדרסון בהופעות איחוד "כוורת" בפעם השנייה, שזכו להצלחה גדולה אף יותר מהופעות האיחוד הראשונות.
בסוף השנה יצא אלבומו הרביעי של סנדרסון, קופץ לשניה, שאת רוב שיריו כתב, הלחין ועיבד בעצמו.
מהאלבום התפרסמו השירים: "היא אני והוא", "תהיה ריאלי", "הבית האפור", "היא חולה" ובעיקר הלהיט "זה הכל בשבילך", שבוצע יחד עם מזי כהן.
ב-1992 יצא אלבום האוסף של סנדרסון, הטובים לטיס – נבחרת שירים שהכיל להיטים מאלבומים קודמים ושיר אחד מימי להקת "דודה".
במרץ 1994 הפיק סנדרסון יחד עם אלון אולארצ'יק את אלבומו החמישי, מת לבכות 2, שהוגדר על ידו כאלבום "הבעייתי מבין אלבומיו", אף על פי שהצליחו במידה ממנו השירים: "אל תדברו איתי", "קיץ רחוק", "אני כועס רק עלי" ו"הכיסא נמוך מדי".
באותה שנה יצא במופע סטנדאפ, וכן יצר ספיישל טלוויזיוני בשם "יומני סנדרסון" ששודר בטלעד.
בשנים 1995–1996 החל להגיש סנדרסון תוכנית אירוח אישית ב"" שהציגה מוזיקאים שונים שניגנו במשותף ובנפרד מסנדרסון.
באוגוסט 1997 יצא אלבומו השישי שתואר בפי רוב המבקרים (ובהם יואב קוטנר) כאלבום הטוב ביותר שיצר – הלא נודע.
אלבום זה התאפיין בסגנון רוקנ'רול קלאסי משנות השישים, כששיר הנושא לווה בווידאו-קליפ מושקע והפך לאחד הלהיטים הגדולים של הרוק הישראלי בשנות התשעים.
כמו כן נכללו באלבום להיטים נוספים כגון: "בחורות מכוניות וערבי שישי", "שלו לעולמים" ו"אמרתי לה לבוא".
ב-1998 סנדרסון הגיש יחד עם אבי אטינגר את "ציפורי לילה נשאבות לתוך מנוע של מטוס ג'מבו" ב"גלי צה"ל".
באותה שנה לקח סנדרסון חלק בהופעת האיחוד של "כוורת" ב"פארק הירקון", ובשנת 2000 השתתף שוב במופע איחוד של "כוורת", הפעם למטרת מימון ניתוח דחוף לחבר הלהקה יצחק קלפטר.
בשנת 2000 השתתף במופע "עם הגב לים" לזכרו של מאיר אריאל, בו ביצע עם רונית שחר את "בשדה ירוק".
בשנת 2001 הוציא סנדרסון אלבום מיוחד בשם תולדות המים - שירים לאחרים שהורכב משירים חדשים לחלוטין שחיבר עבור זמרים אחרים, בעיבוד והפקה משותפים עם אותם מבצעים.
סנדרסון עצמו מתארח בשירה רק באחד השירים שבאלבום ("חיים שקטים" בביצוע מזי כהן).
האלבום היווה ניסיון ליצור גרסה עברית לאלבומה של להקת "סנטנה", Supernatural, בעל הקונספט הדומה.
כעשרת אלפים עותקים של האלבום נמכרו.
באוקטובר 2001 שודר ב"רשת ג'" "מצעד שירי דני סנדרסון".
השיר האהוב ביותר על הקהל הישראלי על פי מצעד זה הוא הדואט עם מזי כהן, "זה הכל בשבילך".
ב-25 בספטמבר 2005 נפטרה אשתו, המעצבת נעמי סנדרסון, בגיל 52 ממחלת הסרטן.
ימים ספורים קודם לכן יצא אלבומו השמיני של סנדרסון והראשון שלו כאמן מבצע מזה שמונה שנים, קונגו בלו, שאותו הקליט והפיק בשיתוף עם רן שם-טוב.
אחד הסינגלים מתוך האלבום, "עוזבת למקום רחוק", פורסם לאחר פטירתה של נעמי סנדרסון וסמוך אליה, אך לא נכתב ישירות עליה.
ב-28 בפברואר 2006 קיבל סנדרסון פרס "מפעל חיים למחבר" מאקו"ם.
תגובתו של סנדרסון לזכייה הייתה: "כשצלצלו אלי ואמרו לי שזכיתי בפרס, נבהלתי.
זה נשמע כל כך סופי.
אני בדיוק מחמם את הקנה וכבר מקפלים את המטרות".
האלבום כולל 12 שירים המופיעים בפעם הראשונה על גבי תקליטור.
כמו כן כולל האלבום את שני הווידאו קליפים "אצל הדודה והדוד" ו"אל תדברו איתי".
בדצמבר 2008 הוציאה חברת NMC את ארבעת אלבומיו הראשונים של סנדרסון מחדש על גבי תקליטור.
מתוכם, שלושת הראשונים מופיעים לראשונה כתקליטור.
בנובמבר 2009 הוציא סנדרסון אלבום סולו תשיעי בשם לא יפריד דבר.
בניגוד לאלבומי הסולו האחרים של סנדרסון, באלבום זה שרו את השירים גם חברי הלהקה, ובהם תמר אייזנמן, כפיר בן ליש, יותם בן חורין וקרן מלכה.
באלבום נכללה גרסת כיסוי בביצועה של מלכה לשיר "מהשתיל הזה", ששרה במקור גלי עטרי באלבומו של סנדרסון "תולדות המים", וכן גרסה מחודשת לשיר "זאת שמעל לכל המצופה", שכתב סנדרסון במקור לשלישיית "הגשש החיוור".
שני הסינגלים הראשונים מהאלבום, "אתה לבד" ששר סנדרסון ו"אם בחיים לא נאהב" בביצועו של בן חורין, זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
העשור השני של המאה ה-21 ואילך
בשנת 2010 קיים סנדרסון, בליווי הרכב חלקי שכלל את מאיה רוטמן ואדם מדר, מופע מיוחד במסגרת פסטיבל "הפסנתר מארח", כאשר בהתאם לרוח הפסטיבל ניגן סנדרסון במרבית שירי ההופעה דווקא על פסנתר וכלי קלידים אחרים.
במהלך ההופעה סיפר שזו הפעם הראשונה שבה הוא מופיע בנגינה על פסנתר בפני קהל מזה 25 שנה.
הוא שב והופיע בפסטיבל ב-2012, הפעם עם הרכבו המלא.
בשתי הפעמים בוצעו שירים פחות מוכרים מהקריירה של סנדרסון.
בשנת 2012 הועלה ב"תיאטרון הבימה" מחזמר בשם "נתתי לה חיי" המבוסס על שיריו של סנדרסון.
המחזמר, בבימויו של מאור זגורי מגולל את סיפורו של יורם צוקרמן (עידן אלתרמן), רווק תל אביבי שנואש מחייו, תוך הצעת פרשנויות חדשות והקשרים חדשים לשירים המוכרים.
סנדרסון עצמו לא היה שותף פעיל ביצירת המחזה.
באוגוסט אותה שנה, הוציא סנדרסון לרדיו את השיר "בוכה וגם צוחק".
בשנת 2013 השתתף סנדרסון בהופעות האיחוד הרביעי של להקת "כוורת".
לרגל האיחוד הפיקה הלהקה מארז בשם "כוורת בקופסה" שבו נכללו הקלטות שראו אור לראשונה לאחר שנשמרו על ידי סנדרסון לאורך השנים.
בנובמבר של אותה שנה יצא לרדיו הסינגל "מכאן הדרך".
בשנת 2015 הוציא סנדרסון את השירים "לא כדאי לי" ו"מקנא בציפורים" לקראת אלבום חדש.
באותה שנה רוב חברי ההרכב של דני התחלפו למעט כפיר בן ליש, שעובד איתו החל מ-1997. ב-2016 יצאו סינגלים נוספים, "להציל את העולם", "גורל שדוד" ו-"תתני לו להסביר".
בשנת 2017 הוציא סנדרסון את האלבום מכאן הדרך, אלבומו הראשון מזה 7 שנים.
בניגוד לאלבומים הקודמים, שירי האלבום מציגים פן יותר אישי ופרטי של סנדרסון ופחות שירים הומוריסטיים ועלילתיים.
האלבום התקבל באהדה על ידי מבקרים.
עוד בשנה זו קיים מופע חגיגי ב"היכל התרבות" לציון 50 שנות קריירה מוזיקלית.
בשנת 2018 הופיע פעם נוספת בפסטיבל "הפסנתר מארח", ואירח במופע בין השאר את דורון טלמון (סולנית להקת "ג'יין בורדו") ותום אהרון.
בשנת 2022 קיים סנדרסון מופע מיוחד בשם "גלויים ונסתרים", שכלל שירים פחות מוכרים מאלבומיו ומאלבומי להקותיו.
הצלחת המופע הביאה להפקת אלבום באותו השם, שכלל שירים נבחרים מהמופע.
ב-22 בדצמבר 2025 הוציא לאור את הסינגל "לו היה לי מה לומר", שכתב כשהיה בן עשרים.
הוא הקליט את השיר עם הלהקה שלו בשיטת הקלטה חיה.
סנדרסון היה נשוי לנעמי סנדרסון מ-1978 עד פטירתה ב-2005. לסנדרסון שני ילדים: הבמאי אדם סנדרסון והשחקנית דינה סנדרסון.
משנת 2008 הוא בזוגיות עם השחקנית ענת עצמון.
דני סנדרסון הוא אחד הכותבים העבריים הפוריים בתחום שירי איגיון.
לעיתים קרובות הוא יוצר פרפרזות על פתגמים עבריים, שיוצרים הומור בגלל השינוי המפתיע.
כך למשל השיר "יו יה" פרפרזה על פתגמים, ובשינוי אות (אך ללא שינוי בהגיה) נוצרת בדיחה על הפתגם.
למשל: "יש סוף לכל דבר" הופך ל"יש סוף לכל דוור"; "טובים השניים מן האחד" הופך ל"טובעים השניים מן האחד".
בשיר "גוליית" מופיעה השורה: "נמלה עוברת/ אך המנגינה נשארת" - פרפרזה על הפתגם "הכלבים נובחים והשיירה עוברת", ועל השיר הישן "הימים חולפים, שנה עוברת./...אבל המנגינה לעולם נשארת."
בשיר "הבלדה על ארי ודרצ'י" מסופר על ארי ודרצ'י שחיים תחת בלטה.
שמות הדמויות, ארי ודרצ'י, מבוססים על המלה האיטלקית "אריוֶדרצ'י" (arrivederci) שפירושה הוא "להתראות".
כן מופיע הביטוי "שיכולים להוציא מטבח מכליו" - פרפרזה על "להוציא אדם מכליו".
בשיר "נתתי לה חיי": "היום תמצא שהנושא לכל ויכוח/ הוא מה בא קודם - הביצה או התפוח".
במקום התרנגולת הצפוי - מופיע תפוח, אבל ההפתעה אינה צורמת, כי הוא נצרך לחריזה.
לצד שירים הומוריסטיים רבים, כתב סנדרסון גם שירים רציניים ("נתתי לה חיי", "היא לא תדע" ועוד רבים), שירים קלילים (כמו "גלשן") ועוד.
בשנת 2017 סיפר בריאיון עיתונאי שסגנונו המוזיקלי קיבל השראה מהזמר האיטלקי רנטו קרוזונה (כגון בשיר "חתונה").
נחירה פומבית, הוצאת זמורה ביתן, 1976
דני סנדרסון, עם עובד, 1982
נאמן למקור, ידיעות אחרונות, 1992
תאמינו לי, הוצאת כתר, 1995
עור התוף של קרדיף, הוצאת זמורה ביתן, 2007
הבלדה על ארי ודרצ'י, הוצאת אגם, 2011
דֶּנִי ענק (נקרא גם "מסטיף גרמני", "כלב גרמני" ו"הדני הגדול") הוא גזע של תת המין כלב הבית.
למרות שמו, כלב זה אינו דני במקורו, אלא גרמני.
אבותיו הוחזקו בימי הביניים בבתי מלוכה ברחבי אירופה, כמו כן, במשך מאות שנים השתמשו בו לציד חזירי בר.
דני ענק הוא בין חמשת גזעי הכלבים הגדולים ביותר בעולם.
התקן לגזע לכלבים שגילם גדול משנה וחצי הוא גובה של לפחות 76 סנטימטרים לזכרים ולפחות 71 סנטימטרים לנקבות.
התקן למשקל הוא לפחות 54 קילוגרם לזכרים ולפחות 46 קילוגרם לנקבות.
הגיל הממוצע אליו מגיעים כלבי הדני הענק הוא בין 6 ל-8 שנים.
דניאל (דני) סירקין (נולד ב-4 במרץ 1971) הוא במאי ותסריטאי ישראלי, זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
סירקין נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, וכשהיה בין פחות משנתיים עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים.
בנעוריו למד בבית הספר רנה קסין בעיר מגוריו, שם השתתף גם בחוג התיאטרון "קטרון".
בצה"ל שירת כקצין בחיל המודיעין (1990-1996) ושוחרר בדרגת סרן.
לאחר שירותו הצבאי למד סירקין קולנוע בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב וביים את הסרט הקצר "עכשיו רחמנינוב" (1998), שזכה במספר פרסים בפסטיבל טורינו, הפסטיבל היוקרתי של איטליה.
בשנים 1998–2000 שימש סירקין ככתב בתוכנית הבידור של גיא פינס "ערב טוב עם גיא פינס" שבמהלכה ראיין עשרות כוכבים הוליוודים כגון: אנג'לינה ג'ולי, ניקולס קייג', ריצ'רד גיר ועוד.
בשנת 2000 ביים את התוכנית "גידי גוב הולך לאכול" בערוץ 8.
בשנת 2001 ביים את הסרט התיעודי "המאמן הלאומי" (50 דקות) בערוץ הראשון בכיכובו של שלמה שרף.
בשנת 2002 ביים את הסדרה המוקומנטרית "שוטטות" בערוץ 2 בכיכובם של אורי גוטליב, ארז בן הרוש ואסף הראל שגם יצרו את הסדרה.
"שוטטות" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הקומדיה הטובה ביותר.
באותה שנה ביים גם את דרמת הטלוויזיה "שתי דקות מפארדיס", בכיכובם של שמואל וילוז'ני ואפרת בוימולד, שזכתה בפרס הראשון בפסטיבל הטלוויזיה היוקרתי בבאנף, קנדה.
בשנת 2003 ביים סירקין עבור רצועת "ראשון בדרמה" ב-HOT את הקומדיה "הללויה".
הסרט, על פי תסריט של עודד רוזן, הוכתר כדרמת הטלוויזיה המצטיינת של פסטיבל חיפה באותה שנה, וזכה גם בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2004 בקטגוריה זו.
באותה שנה סירקין ביים לערוץ 2 את הסדרה הקומית "אחד העם 1" שהפכה במהרה לסדרת קאלט.
בשנת 2005 ביים את הסרט "למראית עין", בכיכובם של אסי דיין, טלי שרון וסנדרה שדה אשר היה מועמד ל-11 פרסי אופיר, אך לבסוף זכה בשניים - על הבימוי ועל הצילום.
בנוסף זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית.
ב-2007 ביים והפיק את הסרט התיעודי "חלום של אידיוט" על אביו האמן לב סירקין, והעבודות שהוא הקים במרחב הציבורי בישראל (בהן פסיפס הקשת בענן בדרך חברון בירושלים), ולפני כן בברית המועצות, תוך שהוא מנסה לעזור לו להגשים את חלומו לבנות פסיפס ענק של יונת שלום בלב ירושלים, ומתעד את הניסיון.
הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
כמו כן ביים פרקים ותוכניות עבור ערוצים ישראליים שונים.
ב-13 ביולי 2010 זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על בימוי העונה השנייה של הסדרה "הכל דבש".
בינואר 2012 עלתה לשידור ב-yes הסדרה "תא גורדין" בבימויו.
הסדרה זכתה לעונה שנייה, שעלתה בדצמבר 2014, ונמכרה לשידור בארצות הברית.
ביוני 2015 עלתה לשידור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 הסדרה "שחקן זר" בבימויו, העוסקת בסיפורו של שחקן כדורגל ישראלי שעובר עם משפחתו ללונדון.
בתאריך ה-8 בספטמבר שודר לראשונה בערוץ 2 הסרט התיעודי "סבנה" בבימוי לצד רני סער, שמגולל את סיפור חטיפת מטוס סבנה.
באוקטובר 2015 עלתה לשידור ברשת, ערוץ 2, סדרת המתח "המדרשה" בבימויו, העוסקת בקורס סודי להכשרת סוכני מוסד.
בנובמבר 2016 רכשה נטפליקס את "המדרשה".
ביולי 2018 עלתה לשידור בערוץ כאן 11 הסדרה "שטוקהולם" בבימויו.
ב-2020 עלתה סדרת ריגול נוספת בבימויו, "טהרן" והוא ביים גם את סרט הדוקו-דרמה "סוכנת בלב ביירות".
בשנת 2025 ביים שני פרקים מתוך סדרת הפשע הבריטית "מובלנד" (אנ') של פרמאונט+.
דני עציוני (נולד ב-1 באפריל 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
עציוני החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של הפועל הרצליה.
היה שותף לזכייתו של תיכון עירוני הרצליה בשנת 1977 באליפות הארץ בכדורגל לבתי ספר.
הוא עשה את צעדיו המקצועיים הראשונים בהפועל הרצליה, בה שיחק מספר עונות החל משנת 1977 עד שנת 1981 עת עבר לקבוצת מכבי נתניה.
במכבי נתניה שיחק במרבית שנות השמונים ואף זכה עמה באליפות המדינה בעונת 1982/83.
בשנות התשעים שיחק במכבי יבנה ובמכבי הרצליה שאיתה עלה לליגת העל בכדורגל.
שנה אחרי כן שיחק עונה אחת בהפועל רמת גן לאחריה פרש מכדורגל ועבר לקדנציית אימון קצרה בהפועל הרצליה.
כיום משמש עציוני מאמן מוסמך של מכבי פתח-תקווה של קבוצת ילדים ב'.
כמו כן, הוא משמש כמורה לקט-רגל בחטיבת הביניים "הרצל-רעות" השוכנת בשכונת שביב.
בעברו שימש מספר שנים כמורה לחינוך גופני בתיכון הכפר הירוק, הראשונים בהרצליה וכמורה בתיכון הנדסאים ובתיכון חדש בהרצליה.
דניאל (דני) עטר (נולד ב-5 בינואר 1958) הוא איש ציבור ישראלי, ראש המועצה האזורית הגלבוע.
בעבר שימש יו"ר קרן קיימת לישראל, ראש המועצה האזורית הגלבוע והיה חבר הכנסת מטעם המחנה הציוני.
עטר נולד במושב דבורה ב-1958 להורים שעלו ממרוקו עשר שנים קודם לכן.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון).
עטר לחם במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על כפר סיל, בקרבת ביירות.
במילואים המשיך עטר לכהן בתפקידי פיקוד שונים והועלה לדרגת סא"ל.
בשנת 1994 נבחר לראשות מועצה אזורית הגלבוע.
בפעילותו הפוליטית התמודד עטר במהלך השנים על תפקידי יו"ר ומזכ"ל מפלגת העבודה וכן בבחירות המקדימות לקביעת רשימות מועמדי המפלגה לכנסת.
בפעילותו הציבורית הוא נמנה בין התומכים בהקמת גדר ההפרדה והיה שותף להקמת חלקה הצפוני, ביוזמה פרטית.
כראש מועצה מעורבת גיבש עטר מודל מעשי לחיי דו קיום בין יהודים לערבים, ובין היתר השווה תקציבים והשקיע רבות בכפרי הערבים בגלבוע בתשתיות ובחינוך.
הוא פעל להקמת ההיפודרום הראשון באזור לקיום מרוצי סוסים, וקידם הקמת מתחם תיירות הכולל מסעדות ואתר סקי מלאכותי.
פעולות נוספות בתקופת כהונתו כללו שינוי סטטוס העדיפות הלאומית, אשר הביא להקמת מפעלי תעשייה רבים לאזור, והכרה באזור התעשייה "פארק מבואות הגלבוע" כפיילוט בתחום פארקי התעשייה בחסות משרד התעשייה והמסחר.
כמו כן קיימה המועצה תחתיו תכנון משותף עם הרשות הפלסטינית להקמת אזור תעשייה משותף לגלבוע ולנפת ג'נין שמעבר לגבול.
במהלך כהונתו הוכפלה האוכלוסייה בגלבוע מ-16,000 ל-32,000 באמצעות הרחבה מסיבית ביישובים.
עטר יזם והקים את היישוב האקולוגי המתכונן הראשון בארץ - נורית.
באוגוסט 2008 הפסיד בבית המשפט המחוזי בנצרת בתביעת דיבה על סך 50 אלף ש"ח מול רו"ח יעל אשל אשר חשפה שחיתויות במועצה האזורית שתחתיו.
המבקרת פוטרה מעבודתה ומבקר המדינה השופט אליעזר גולדברג הורה להשיב אותה לתפקידה.
בדצמבר בשנה העוקבת נעצר עטר בחשד לביצוע עבירות מרמה והפרת אמונים וקבלת דבר במרמה.
המשטרה העבירה לפרקליטות המלצה להעמיד לדין את עטר, אך פרקליטות מחוז צפון סגרה את התיק.
בבחירות המקדימות להרכבת רשימת מפלגת העבודה בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) נבחר במקום ה-16, ונותר מחוץ לכנסת כשהרשימה קיבלה 15 מנדטים.
עם פרישתו של ח"כ בנימין בן אליעזר בדצמבר 2014, כשלושה חודשים טרם מועד הבחירות לכנסת העשרים (שהוקדמו), הודיע עטר כי הוא מוותר על מקומו, משום שאין ברצונו "לקבל משכורת למשך 3.5 חודשים בלי לעשות דבר".
למשכן נכנס הבא אחריו ברשימה, ראלב מג'אדלה.
דני עטר היה חבר בוועד המייעץ של ארגון קול אחד - One Voice.
ב-14 בינואר 2015, נבחר עטר במקום ה-15 של רשימת המחנה הציוני (במקום המשוריין לנציג הקיבוצים ומושבים) לקראת הבחירות לכנסת העשרים.
ב-31 במרץ 2015, הושבע עטר לכנסת העשרים ואילו במקומו לראשות מועצה אזורית הגלבוע נבחר עובד נור.
ב-19 באוקטובר 2015 נבחר למועמד מפלגת העבודה לתפקיד יו"ר קק"ל וב-19 בנובמבר נבחר רשמית לתפקיד.
כעבור 4 ימים הגיש את התפטרותו מהכנסת.
הוא שימש בתפקיד עד 15 בנובמבר 2020, אז נבחר במקומו אברהם דובדבני.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 התמודד לראשות מועצה אזורית הגלבוע וניצח לאחר שזכה ל-70.4% מהקולות לעומת הדס שקד, שקיבלה 29.5%.
עטר הוא תושב גן נר.
בשנת 2016 התגלו חריגות בנייה בביתו.
על שטח ציבורי נבנתה בריכת שחייה בחצר משפחתו של עטר.
עטר ניסה להכשיר את חריגות הבנייה, וקיבל את הסכמת הוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
ערעור שהגישה רשות מקרקעי ישראל התקבל והכשרת חריגות הבנייה נדחו.
בספטמבר 2019 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה להעמיד לדין את עטר, בכפוף לשימוע, בגין עבירות בנייה, אך לאחר השימוע הסתפקה בהליך מנהלי שבמסגרתו יבטל עטר את חריגות הבנייה.
ב-19 באוגוסט 2025 הצטרף למפלגת ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן.
דני עטר נשוי לחיה ואב לשלושה.
דניאל (דני) מס (19 באוקטובר 1923, ט' בחשוון תרפ"ד – 16 בינואר 1948) היה מפקד גוש עציון, סגן מפקד גדוד בפלמ"ח ומפקד מחלקת הל"ה.
נהרג יחד עם כל מחלקת הל"ה בדרכם לתגבור גוש עציון הנצור טרם הקמת המדינה.
מס נולד בברלין, בירת גרמניה לחנה לבית ליפסקי, ילידת גרמניה, ולמוציא לאור ראובן מס, יליד ליטא.
סבו, הרב נחמיה מס, עסק בכתיבת ספרים ובהפצת תרבות עברית.
גדל בבית ציוני ועלה עם משפחתו לארץ ישראל כשהיה בן 10, בשנת 1933. למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים.
הוא הצטרף בתחילה לאצ"ל וב-1941 עבר לפלמ"ח והשתתף בפעולות במקומות שונים בארץ.
השתתף בהתקפה על שרונה במסגרת ליל המשטרות ובליל הגשרים.
הוא התאמן במסגרת פלוגה ה' בגוש עציון והיה אחד הסיירים במחלקה של חיים זינגר (רון).
בעקבות לחצי המתיישבים סולקו משם כל סיירי הפלמ"ח.
לגוש לא היה מפקד אלא מא"זים.
לאחר ההתקפה של הערבים על המרכז המסחרי בירושלים ב-2 בדצמבר, החליט יהושע גלוברמן לשנות את הגישה הביטחונית, וב-6 בדצמבר נשלח דני מס לפקד על גוש עציון.
במסגרת זו ביצר את עמדות הגוש והכפיף את ארבעת היישובים שבו תחת פיקוד צבאי אחיד ומגובש.
ב-11 בדצמבר 1947 יצא מס בשיירת העשרה לכיוון גוש עציון.
הוא נסע ביחד עם סגנו יצחק יעקב ועם אנשי פלמ"ח נוספים בטנדר שנסע כמאסף השיירה.
משנפתחה אש על השיירה נסע הרכב שלהם לאחור למשטרת בית לחם והשאיר את נוטרי השיירה לבד כמעט ללא פיקוד.
מס המשיך לפקד על גוש עציון עד 12 בינואר 1948, אז הגיע עוזי נרקיס להחליף את מס, שחזר לירושלים והתמנה לסגן מפקד הגדוד השישי של הפלמ"ח.
לפי אורי מילשטיין, מס נאלץ לעזוב את גוש עציון מפני שנטש את אנשיו בעת קרב שיירת העשרה.
ב-14 בינואר 1948 הדפו מגיני גוש עציון התקפה גדולה על הגוש.
למרות ההצלחה נותרו המגינים במצוקה גדולה, עם מעט תחמושת וציוד רפואי.
הפיקוד החליט על שליחת מחלקת לוחמים לתגבור הגוש, והפיקוד על מחלקה זו ניתן לדני מס.
במחלקה היו 40 לוחמי פלמ"ח וחי"ש, והם יצאו לדרכם מהרטוב בלילה שבין 15 ל-16 בינואר 1948. שניים מהלוחמים לא יצאו כי לא נמצאו להם כלי נשק אישיים, ולוחם נוסף נקע את רגלו וחזר להרטוב, יחד עם שני לוחמים נוספים שחזרו עמו.
שאר 35 (ל"ה) הלוחמים יצאו מהרטוב עמוסי נשק, תחמושת וציוד.
לפנות בוקר יום ששי, 16 בינואר, התגלתה המחלקה על ידי ערבים סמוך לכפר צוריף, כ-5 קילומטרים ממשואות יצחק.
עד השעה 11:00 בבוקר הדפו הלוחמים התקפה של לוחמים ערביים, ואז הצליחו לנתק מגע ולהסתתר בנחל עציונה.
לאחר הפוגה של כמה שעות ניסו אנשי המחלקה לעלות לגבעה סמוכה.
הכוחות הערביים נהנו מעדיפות טופוגרפית ומספרם היה גדול מאוד.
בקרב שהתפתח נהרגו כל הלוחמים.
במוצאי שבת, 17 בינואר, הביאו הבריטים את גופות הל"ה, ובהם גופתו של דני מס, לכפר עציון, שם נקברו בקברים ארעיים.
ב-17 בנובמבר 1949 הועברו עצמותיו, יחד עם שאר נופלי גוש עציון, לבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
לאחר מותו הוענק לו המספר האישי הצה"לי 170001, ובכך היה לחייל הראשון שחוייל לאחר מותו (הספרות 17 בתחילת המספר האישי מעידות על חיול לאחר המוות).
מבצע דני, המבצע לכיבוש לוד ורמלה ולהרחבת הפרוזדור לירושלים נקרא על שמו.
המשורר חיים גורי שהכיר את מס, הקדיש את שירו "הנה מוטלות גופותינו" "לדני וחבריו".
אביו ייסד לזכרו את סדרת הספרים "ספריית דני למדע פופולרי", בה יצאו 84 ספרים בענפי מדע שונים.
לימים סיפרה חברתו, אתי לכוביצקי-גריף, כי דני מס הציע לה נישואים שעות ספורות לפני יציאתו לדרכו האחרונה עם מחלקת הל"ה.
אחיו, יונתן מס, היה מדען וחתן פרס ביטחון ישראל.
דני נוימן (נולד ב-8 בפברואר 1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-70. לאחר פרישתו היה מאמן, ושימש פרשן ושדרן רדיו וטלוויזיה בתחום הספורט ברשות השידור.
כיום משמש כפרשן ופאנליסט בתוכנית האולפן הפתוח, בערוץ 14.
נוימן נולד בירושלים וגדל בשכונת רחביה.
בן ללבנונה ולפרופסור צבי נוימן, שהיה רופא במקצועו ומומחה לכירורגיה פלסטית, ונשיא הכבוד של בית"ר ירושלים.
נוימן הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
בשנות האלפיים הוסמך כעורך דין ומאז הוא משמש בין היתר סוכן שחקנים.
נוימן הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בגיל 15. מאמנו אותה עת, סמואל רזניק, הציב אותו בעמדת הקשר.
בעונת 1971/1972 זומן לסגל הקבוצה הבוגרת, ושותף בשני המשחקים האחרונים של אותה העונה.
בעונת 1972/1973 הפך אותו המאמן עמנואל שפר לשחקן הרכב.
כבר בעונתו השנייה בקבוצת הבוגרים כבש שער בכורה במשחק הדרבי והחל בשיתוף פעולה פורה עם כוכב הקבוצה, אורי מלמיליאן, שיתוף פעולה זה נמשך באופן מוצלח לאורך שנים.
השילוב בין השניים בצוותא עם הקשר ההגנתי ויקטור לוי, זכה בפי האוהדים לכינוי שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק".
לדעת פרשני כדורגל, לחוליית הקישור של בית"ר ירושלים בשנות ה-70 תרומה מכרעת להפיכתה לקבוצה בליגה העליונה בישראל.
לצד יכולתו הבולטת כספורטאי, החל נוימן להתבלט בתקשורת בהתבטאויותיו ה"חצופות" והלא שגרתיות.
נוימן גם נודע בקשריו הקרובים עם יושב ראש הקבוצה, אותה עת, ראובן ריבלין.
בעונת 1975/1976, הובילו מלמיליאן ונוימן את בית"ר ירושלים לזכייה ראשונה של הקבוצה בגביע המדינה.
נוימן הבקיע את אחד השערים בניצחונה ההיסטורי של בית"ר על מכבי תל אביב 1:2. לכבוד הזכייה הולחן השיר הידוע "ירושלים של בית"ר", בביצועה של אהובה עוזרי, ובו השורה "עם מלמיליאן ודני נוימן- הביאו לנו התהילה".
באותה העונה הוא זומן לשחק בנבחרת ישראל וערך, בצוותא עם מלמיליאן, את הופעת הבכורה שלו במשחק מול .
נוימן הופיע 13 פעמים בסגל נבחרת ישראל, אך לא הבקיע שערים במשחקיה.
בעונת 1978/1979 זכתה בית"ר ירושלים בגביע המדינה בפעם השנייה, כשנוימן בתפקיד קפטן הקבוצה.
בגמר הגביע הבקיע נוימן את השער הראשון לזכות בית"ר ירושלים.
בסיום אותה העונה פרסם נוימן, בצוותא עם עיתונאי הספורט דני דבורין, ספרון בשם: "אני דני נוימן, קפטן בית"ר ירושלים"
במהלך עונת 1979/1980 התראיין נוימן לטלוויזיה ודרש את התפטרותו של היושב ראש עמוס אהרוני, כשזה רצה לפטר את המאמן שמעון שנהר.
בסיום העונה ירדה בית"ר ירושלים לליגה הארצית ונוימן עבר לשחק בקבוצת מכבי תל אביב.
נטען אז שאמר לחבריו מבית"ר: "אתם תשחקו בליגה השנייה כשאני אשחק בדרבי התל אביבי", אולם נוימן הכחיש שאמר זאת.
את הקדנציה שלו במכבי תל אביב, פתח נוימן כשהוא מציג יכולת גבוהה, אך פציעות טורדניות השביתו אותו ממשחק במרבית העונה.
כעבור שנה וחצי חזר לשחק בבית"ר ירושלים, תוך ירידה ביכולתו על המגרש.
עונתו האחרונה כשחקן פעיל הייתה 1983/1984, בה מיעט לשחק, ופציעה בשרירי הבטן הביאה לפרישתו מקריירה של כדורגלן.
לנוימן יש 264 הופעות במדי בית"ר ירושלים בהם כבש 34 שערים.
פעילותו לאחר פרישתו ממשחק פעיל
לאחר פרישתו שימש נוימן כמאמן כדורגל בקבוצות מכבי קריית גת, בית"ר רמלה, הפועל יהוד, בית"ר תל אביב, הפועל ירושלים, ובשנות ה-90 אימן אף במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים.
כמאמן הוא לא זכה לאותה הצלחה שהייתה לו ככדורגלן.
מאז פרישתו עובד נוימן בתחום התקשורת.
הוא ערך את מגזין הספורט "על הטריבונה" שחולק באצטדיון טדי במשחקיה של בית"ר ירושלים, ושימש כשדרן ופרשן כדורגל בתוכנית הרדיו שירים ושערים.
נוימן שימש כפרשן כדורגל בתוכניות הטלוויזיה של הערוץ הראשון "הראשון בשער" ו"חמשוש בספורט", וליווה כפרשן את שידור משחקיה של נבחרת ישראל בכדורגל ואת המשחק המרכזי של ליגת העל בכדורגל, לצידם של השדרים מאיר איינשטיין, עמית הורסקי ויורם ארבל.
לאחר משחקי מונדיאל 2014 סיים את תפקידו בערוץ הראשון, והוחלף על ידי הפרשן מוטי איוניר.
בשנת 2005 התארח כזמר אורח בהקלטת השיר "The Yellow Sun" שהופיע באלבומו של הזמר שי נובלמן "Beautiful Life".
בדצמבר 2015 פורסמה כתבת תחקיר בחדשות 2 המציגה את נוימן, הפעיל בליכוד, כמאכער בעל קשרים עם צמרת משרדי הממשלה בישראל, ובעקבותיה הושעה לפרק זמן קצר אישור כניסתו למשכן הכנסת.
לאחר מכן התחיל להופיע כפרשן פוליטי בערוץ 14.
דניאל מיגל אלבס גומס (בפורטוגזית: Daniel Miguel Alves Gomes; נולד ב-7 באוגוסט 1983 בקאראקס, ונצואלה), הידוע בקיצור כדני, הוא כדורגלן עבר ונצואלי-פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
דני נולד בוונצואלה למשפחה פורטוגזית, ועבר לאי מדיירה בגיל צעיר, שם הוא פיתח את כישורי הכדורגל שלו בקבוצות הנוער השונות של מריטימו.
הוא התקדם לקבוצה הבוגרת לקראת סוף עונת , והבקיע חמישה שערים בעשרה משחקים בעונה זו.
בשנת 2002 חתם במועדון ספורטינג ליסבון תמורת 2.1 מיליון אירו.
לאחר עונה אחת, הוא הושאל בחזרה למריטימו, וחזר לספורטינג ביוני 2004. בפברואר 2005, הוא הצטרף לדינמו מוסקבה הרוסית, קבוצה שהחתימה באותה תקופה מספר גדול של שחקנים פורטוגלים או כאלה המבוססים בפורטוגל (כמו מאניש ודרליי).
הוא היה לאחד מהשחקנים המצליחים ביותר ברוסיה, וזכה בתואר שחקן השנה של דינמו בעונת 2005.
ב-24 באוגוסט 2008 קנתה זניט סנקט פטרבורג את כרטיס שחקנו של דני תמורת 30 מיליון אירו, ועל כן הוא הפך לשחקן היקר ביותר בתולדות הליגה הרוסית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הסופר קאפ האירופי מול מנצ'סטר יונייטד, שבו הוא הבקיע את שער הניצחון ואף נבחר לשחקן המצטיין בניצחון 1-2. דני הבקיע בעונת 2008 עשרה שערים במשותף בדינמו ובזניט, וסיים כסגן מלך השערים של הליגה יחד עם מספר שחקנים נוספים.
עם זאת, זניט סיימה חמישית בלבד בליגה.
ב-16 באפריל 2016 במהלך משחק ליגה נגד ספרטק מוסקבה הוא נפצע קשה ונאלץ לעבור ניתוח שהרחיק אותו מהמגרשים למשך 9 חודשים.
ב-16 בינואר 2017 חזר למגרש למשחק הידידות מול צ'אנגצ'ון יאטאי מליגת העל הסינית.
ביוני 2017 הודיע על עזיבתו את זניט ב-27 ביוני 2017 חתם בסלביה פראג הצ'כית.
ביולי 2018 עבר לקבוצת ילדותו מאריטימו, בה שיחק עד דצמבר אותה שנה.
דני שיחק עם הנבחרת האולימפית של פורטוגל בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה (2004), ובנוסף שיחק בקביעות בנבחרת הצעירה של פורטוגל.
ב-20 באוגוסט 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של פורטוגל במשחק ידידות נגד , שהסתיים בניצחון 0-5 לנבחרתו.
הוא נשוי לדוגמנית בשם פטרה גומס, לשניים נולדו תאומים בשם ברנרדו ופרנסישקו, ילידי 14 באפריל 2004, שגדלו באקדמיית זניט סנקט פטרבורג.
ב־2021 חתמו על חוזה במועדון מאריטימו והם משחקים בקבוצת הנוער של המועדון.
לשניים אחות בשם אמילי שנולדה באפריל 2017.
כדורגלן השנה ברוסיה (ספורט אקספרס) - 2010
כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול) - 2010
הקשר השמאלי הטוב ביותר ברשימת 33 המצטיינים בליגה הרוסית: 2013/14
דניאל (דני) ניראון (נולד ב-24 בינואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
ניראון נולד בפתח תקווה, התחנך בבית הספר בן-גוריון שבעיר הולדתו.
גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
עלה לקבוצה הבוגרת לקראת סיום עונת 1987/1988, כשהיה בן 17. הוא השתלב בהרכב הקבוצה עונה לאחר מכן, ובין עונת 1988/1989 לעונת 1990/1991 השתתף בשלוש סגנויות רצופות שהשיגה הקבוצה.
בעונת 1991/1992 היה הכובש המוביל של הקבוצה בליגה, עם שישה שערים.
באותה עונה זכתה הפועל פתח תקווה בגביע המדינה, אך ניראון לא השתתף במשחקי חצי הגמר והגמר עקב פציעה.
הוא נעדר גם מתחילת עונת 1992/1993 בגין אותה פציעה, אך בסיום העונה סייע לקבוצה במאבקי הירידה עם צמד לרשת מכבי פתח תקווה בדרבי שהסתיים בניצחון 0-5, ועם צמד נוסף לרשת מכבי יפו במסגרת הפלייאוף נגד הירידה לליגה השנייה שנערך באותה עונה.
זמן קצר לאחר תחילת עונת 1993/1994 שוחרר מהקבוצה.
ניראון, ששיחק כחלוץ והצטיין במשחק הראש שלו, כבש במדי הפועל פתח תקווה 28 שערי ליגה והוסיף עוד שמונה במסגרת גביע המדינה.
בהמשך הקריירה שיחק בהפועל באר שבע, הפועל צפרירים חולון, הפועל בת ים, הפועל חיפה, וכמו כן שיחק עונה אחת בקבוצת ווידוברה בדנמרק.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בהפועל באר שבע והיה שותף לחזרה של המועדון לליגה הבכירה אחרי 3 שנים.
ניראון השתתף בפרק בסדרה שמש בו הקבוצה חזרה לליגה הבכירה.
ניראון עבד כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה ושימש כעוזר מאמן בקבוצה תחת אייל לחמן ואלי מחפוד.
בעונת 2009/2010 ניראון מונה למאמן הקבוצה הבוגרת.
המינוי לא האריך ימים והוא סיים את דרכו אחרי עשרה מחזורים בלבד לאחר תבוסה להפועל תל אביב בתוצאה 7-1. מי שהחליף באופן זמני את ניראון כמאמן הקבוצה היה עוזרו דאז שביט אלימלך שקיבל על עצמו את התפקיד.
ניראון מצידו עבר לאמן את עירוני ג'ת אל-אהלי מליגה א'.
בשנת 2011 חזר ניראון למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
בקיץ 2013 מונה למאמן קבוצת הנוער של הכח עמידר רמת גן.
בנובמבר 2013 מונה למאמן קבוצת הבוגרים של הכח עמידר/ר"ג מהליגה הלאומית, אך בתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
בנו עומר ניראון הוא כדורגלן אף הוא, המשחק בעמדת השוער.
דני נוסי הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי.
מוכר בין היתר בתפקידו בסרטי הקולנוע "טיטניק", "הפריצה לאלקטרז", "כוננות מיידית" ו"לחיות".
נוסי נולד בקלגנפורט, אוסטריה לאם יהודייה ממרוקו, ולאב מאיטליה.
כשהיה נוסי בן 7, עברה המשפחה להתגורר בארצות הברית, בתחילה בשכונת קווינס שבניו יורק ולאחר מכן בעמק סן פרננדו שבקליפורניה שם סיים את לימודיו ב"תיכון גרנט".
נוסי נשוי לשחקנית הקולנוע פאולה מארשל אותה הכיר על סט הסרט "חתן, כלה וההורים שלה", לנוסי ולמארשל שתי בנות.
במהלך שנות ה-90 שיחק נוסי בסרט "אירייזר" בתפקיד סגן מונרו; "הפריצה לאלקטרז" של מייקל ביי שם גילם את סגן משנה שאפרד, חייל ביחידת "אריות הים" תחת פיקודו של אנדרסון (מייקל ביי) שנכנס אל תוך כלא אלקטרז במטרה להציל קבוצת מטיילים שנחטפת במקום.
כמו כן הופיע נוסי בתפקיד משני בדרמה "לחיות" המבוססת על האירועים שעברו על 45 נוסעי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
בנוסף שיחק נוסי במותחן האקשן של טוני סקוט, "כוננות מיידית", שם הופיע בתור סמל ראשון דני ריבטי.
בשנת 1997 השתתף נוסי בדרמה ההיסטורית "טיטניק".
בסרטו של ג'יימס קמרון גילם נוסי את דמותו של פבריציו דה רוסי, בחור איטלקי צעיר המתלווה אל גיבור הסרט ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) שזוכה בזוג כרטיסים להפלגה במשחק פוקר.
ב-1999 שיחק בסדרה הדרמה קצרת הימם של ABC "מרחרחים" לצד ג'ינה גרשון, בתפקיד מאני לוט.
בשנת 2001 גילם את פרנקי זיטו בסיטקום "כמה מחבריי הטובים ביותר" של רשת CBS, לצדו של ג'ייסון בייטמן.
משנת 2018 משחק בסדרת הטלוויזיה "הטירון" ברשת ABC.
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "מוקד 911".
דניאל "דני" מלניק (נולד ב-8 במאי 1985), הוא אלוף ושיאן ישראל בשחייה לשעבר.
בעל 5 מדליות מהמכביה מהן אחת זהב.
דני מלניק נולד וגדל בראשון לציון.
למד והתאמן באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
במסגרת התחרויות בארץ הוא שחה עבור הפועל ירושלים.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בלינץ, אוסטריה ביולי 2002 סיים מלניק במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.36 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:05.54 דקות ועלה מהמקום ה-13 במקום ה-17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.06 דקות ובמקום ה-29 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.00 שניות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2003 קבע מלניק בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:04.49 דקות (מקום 7 במוקדמות) וסיים במקום 9 במשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:21.33 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינה אוסטריה בדצמבר 2004 סיים מלניק במקום ה-27 במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:01.75 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט בסוף חודש יולי 2009 זכה מלניק במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 1:02.88 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.50 דקות, אחרי בארי (2:16.94 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה אף היא בווינגייט הוא זכה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.73 שניות, אחרי מיקי מלול (27.45 שניות), במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.75 דקות, אחרי בארי (1:02.61 דקות) ולפני מלול (1:02.76 דקות).
בשלב המוקדמות, הוא קבע שיא ישראלי ושיא בינלאומי חדש של 1:02.16 דקות, שיפור לשיאו של בארי, שניקבע שנה קודם לכן באולימפיאדת בייג'ינג (1:02.42 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:17.02 דקות, שוב אחרי בארי (2:14.51 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה סיים מלניק במקום 34 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.86 שניות, במקום 41 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.94 דקות ובמקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יהונתן קופלב, אלון מנדל וגיא ברנע בתוצאה של 3:40.26 דקות.
דני מלניק הוא אחיו הצעיר של דב מלניק אלוף ושיאן ישראל בשחייה בעבר ואריאל מלניק גם כן שחיין בעברו.
כיום הוא מתגורר בניו יורק ועובד עבור קרן השקעות אמריקאית.
דני מנקין (נולד ב-22 ביוני 1970) הוא במאי קולנוע, טלוויזיה, תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ומפיק ישראלי.
דני מנקין הוא בנם של לילי וזאב מנקין אחיו הצעיר הוא גיל מנקין מבעל אתר וערוץ ONE, אחיו בעברו היה נשוי לאופירה אסייג.
דרכו המקצועית של מנקין החלה ב-1994, עת הצטרף לערוץ הספורט בתור כתב.
ב-1995 עבר לערוץ 2, בתור במאי וכתב ספורט בהדקה ה-91 עם יורם ארבל.
בין השנים 1998-2004 ביים כתבות דוקומנטריות ב"עובדה" עם אילנה דיין.
בין הפרויקטים שלו, שזכו לרייטינג גבוה במיוחד במסגרת "עובדה", ניתן למנות את "על השוער יהודה בוארון" (1999), "תחנות הסמים ברמלה לוד" (2000) ו"מייקל ג'ורדן היהודי" (2001).
ב-2002 היה יועץ-סופרווייזר לאילן הייטנר בצילומי הסרט העלילתי "חוכמת הבייגלה", שמבוסס על הספר רב-המכר של הייטנר.
באותה שנה ביים סדרת הרפתקאות דוקומנטרית לערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
ב-2005 פתח חברת הפקות עצמאית בשם "Hey Jude Productions" וביים את סרטו התיעודי הראשון "18 קילו של אהבה".
בהפקת הסרט השתתפה רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO, והסרט נכלל בין תוכני שידוריה.
על "18 קילו של אהבה" זכה מנקין בפרס אופיר בקטגוריה הדוקומנטרית והיה בין המועמדים הסופיים לפרס אוסקר באותה קטגוריה.
ב-2011 יצא סרטו העלילתי הראשון, "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".
הסרט, שצולם בפראג, זכה בפסטיבל יוסטון הבינלאומי ובפסטיבל דה ביוק.
ב-2012 ביים והפיק יחד עם יונתן ניר את הסרט הדוקומנטרי "הדולפין".
הסרט מספר את סיפור השיקום של הנער מוראד בריף הדולפינים באילת.
הסרט, שצולם בחלקו מתחת למים, זכה במספר פרסים ברחבי העולם וכן הוקרן ברשתות רבות ביניהן ארטה הצרפתי-גרמני וצ'אנל 4 הבריטי.
הסרט נקנה על ידי אולפני דיסני והוא עתיד לעבור עיבוד לסרט עלילתי בארצות הברית.
ב-2014 כתב וביים את הסרט "האם זה אתה?" (ע"פ סיפור של אשכול נבו), קו-פרודוקציה ישראלית-אמריקאית בכיכובו של אלון אבוטבול.
עובדה עם אילנה דיין - במאי כתבות דוקומנטריות (1998-2004)
סדרת הרפתקאות עבור ערוץ נשיונאל ג'יאוגרפיק (2001)
18 קילו של אהבה - סרט תיעודי שעקב אחר מסעו לארצות הברית של עמי אנקילביץ הלוקה במחלת ניוון שרירים נדירה מלידתו.
הסרט זכה בפרס אופיר ובמספר פסטיבלים בחו"ל וכן הוקרן באירוע מיוחד באו"ם.
ז'אטם איי לאב יו טרמינל (2010) - סרט עלילתי המספר את סיפורו של בן, בכיכובו של דני ניב (מוקי), הנוסע לניו-יורק על-מנת להתאחד עם אהובתו.
במהלך הטיסה הוא פוגש את אֵמה (נרונה דה-מקדו קפלן) המשנה את נקודת מבטו על החיים.
הדולפין (2011) - סרט תיעודי שבוים על ידי דני מנקין ויונתן ניר מביא את סיפור שיקומו יוצא הדופן של מורד, נער ערבי ישראלי לאחר שהוכה על ידי קבוצת נערים בני כפרו והפסיק לדבר ולתקשר עם סביבתו, עבר טיפול חדשני בעזרתם של דולפינים.
(2014) - סרט עלילתי בכיכובו של אלון אבוטבול.
אולסי (2019) - סרט דוקומנטרי אודות סיפור חייו של אולסי פרי.
עיירה קטנה (2023) - מספר על ג'ייסון, סטנדאפיסט כושל, שלוקח את בנו לעיירה דמיונית בהרים, לחפש את אימו שנפטרה.
את הדרך הם עושים עם בחורה אלמונית, שטוענת שהיא מכירה את העיירה, ומפצירה בהם ללכת אחרי חלומותיהם.
קוליוויל (2024) - המתעד את מתקפת הטרור האנטישמית במשבר בני הערובה בבית הכנסת בית ישראל בטקסס.
תיעוד נדיר של ארבעה בני ערובה שהוחזקו על ידי מחבל בקוליוויל, טקסס.
ראיונות עם השבויים ובני משפחותיהם.
18 קילו של אהבה - זוכה פרס אופיר; פסטיבל הסרטים הבינלאומי פאלם ביץ'; פסטיבל טאלגאס; פסטיבל הסרטים הבינלאומי טאחו/רנו; פסטיבל הסרטים הבינלאומי סלוניקי; פסטיבל הסרטים היהודי בבוסטון; פסטיבל הסרטים היהודי באטלנטה; פסטיבל הסרטים הישראלי בניו-יורק; פרס מושל קליפורניה.
זכה בתואר אהוב הקהל בפסטיבל הקולנוע של סלוניקי.
ז'ה טם איי לאב יו טרמינל - פרס ההפצה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה; פרס ברונז-פאלם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במקסיקו 2011;
הדולפין - פרס הראשון בפסטיבל הסרטים התת-ימיים באנטיב, צרפת; פרס אזכור השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוודסטוק; פרס אזכור השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בירושלים.
אולסי''' - זכה במעל 10 פסטיבלים בינלאומיים.
דני ספרים בע"מ היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה ומנוהלת על ידי המו"ל דני פחימה.
ההוצאה החלה כחנות ספרים שייסד פחימה עם אחיו בירושלים בשנת 1981 ובשנת 1985 הוציא לאור את הספר הראשון כהוצאה, "מברשת השיניים הראשונה שלי", שכתבה נורית כהן, גיסתו.
עד היום הוציאה לאור כ־500 ספרים, רובם ספרי ילדים.
בין מחברי ספרי ילדים שהוצאו על ידי הוצאת לאור ניתן לציין את אורה קרופיק שמוציאה כל שנה ספר חדש.
משרדי ההוצאה נמצאים בקריית גת.
כמו כן מוציא שני עיתוני ילדים לציבור הדתי: "אותיות" ו"סוכריות".
ההוצאה מפרסמת את סדרת ספרי קופיקו וצ'יפופו של תמר בורנשטיין־לזר.
חגי ברקת משמש כעורך הראשי של ההוצאה.
בשנת 2009 רכשה ההוצאה את הוצאת הספרים יוסף שרברק, וכך קבלה בעלות על יצירות קלאסיות רבות בספרות העברית, בהם ספריה של דבורה עומר וספרי מוזיקה של יוני רכטר, אהוד מנור ומתי כספי.
דני ספרים חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
דני עפרוני (נולד ב-17 בנובמבר 1958) הוא אלוף (מיל') בצה"ל.
בתפקידו האחרון כיהן כפרקליט הצבאי הראשי.
כיום (דצמבר 2019) מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
עפרוני גדל בטירת כרמל ולמד בבית הספר "דגניה" ביישוב, ולאחר מכן בחטיבת הביניים בבית הספר הריאלי בחיפה.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 504 כמפעיל סוכנים, הן בלחימה בדרום לבנון והן ביהודה ושומרון.
בשנת 1990, לאחר סיום לימודי משפטים, עבר לשרת בפרקליטות הצבאית.
בין השנים 1991–1993 שימש בתפקיד הממונה על התביעה הצבאית בנפות יהודה.
בשנת 1993 חזר לתפקיד מודיעיני, כמפקד מרחב צפון ביחידה 504 של אגף המודיעין.
בשנת 1996 שב לפרקליטות הצבאית ומונה לתפקיד סגן התובע הצבאי הראשי.
החל משנת 2000 שימש כפרקליט צפון, ובשנת 2003 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד הסנגור הצבאי הראשי.
בשנת 2004 מונה לסגן הפרקליט הצבאי הראשי.
בתפקידו זה, בין היתר, פעל למימוש רפורמה מבנית בפרקליטות הצבאית וקידום שינויים משמעותיים בדין המשמעתי בצה"ל.
בהמשך כיהן כסמנכ"ל בחברת תשתיות אמריקאית.
ב-15 בספטמבר 2011 מונה לפצ"ר במקום האלוף אביחי מנדלבליט והועלה לדרגת תת-אלוף.
בתפקידו כפצ"ר הורה לאחר מבצע עמוד ענן לפתוח בחקירה יזומה לבירור נסיבות מותם של כ-70 בלתי מעורבים במהלך המבצע.
ביחס לקרב שג'אעייה (2014) קבע עפרוני כי הירי בוצע בהתאם להוראות הדין הישראלי והבין־לאומי, שכן "כוון לעבר מרגמות ומפעיליהן, במטרה לנטרל אותם מהמשך ביצוע ירי מתמשך ואינטנסיבי לעבר כוחות צה"ל, אשר שם אותם תחת סכנת חיים ממשית ומיידית".
הוא קבע כי ניתן לתקוף ביתו של מפקד בחמאס כאשר הוא מנהל משם את מערך הלחימה של הגדוד, ובכך הופך הבית למטרה צבאית.
עוד קבע כי הרס רבי-הקומות בסוף המבצע נבע מכך שהוכח כי בבניינים אלה פעלו חדרי מבצעים של חמאס.
לאחר חקירה הורה לסגור ללא כתבי אישום את תיק החקירה בפרשת הרג נהג המונית זכריא דראגמה, וכן במקרה של הסטודנטית לובנא חנש שנהרגה מכדורים שנורו לעבר משליכי בקבוקי תבערה.
באוקטובר 2015 סיים את תפקידו כפרקליט הצבאי הראשי.
לאחר פרישתו מצה"ל עפרוני הוא חבר בסגל המכון למחקרי ביטחון לאומי ומרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.