tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף הארוחה אֵם המשפחה הייתה מגישה סמבוקה.
אם האב קיבל את המשקה עם שלושה פולי קפה (סימן לשילוש הקודש: האב, הבן ורוח הקודש) סימן שהאם נתנה את אישורה.
הסמבוקה מכילה שמנים אתריים המופקים מכוכבי אניס, אשר מעניקים טעם מודגש למשקה.
לשמנים מוסיפים כוהל, תמיסת סוכר וחומרי טעם וריח.
מציפים בפנים 3 פולי קפה ומציתים.
סמדר מודעי-אילון (נולדה בשנת 1945) היא אתלטית עבר ישראלית, 4 פעמים אלופת ישראל (1961, 1964, 1967 ו-1968) ושיאנית ישראל במשך 5 שנים בקפיצה לרוחק.
מודעי גדלה בקיבוץ נען, והתאמנה בהפועל נען ובהמשך בהפועל ראשון לציון.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1960 זכתה מודעי במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.96 מטר, אחרי אילנה קרשיק ממכבי תל אביב (5.13 מטר) ומרים סידרנסקי מהפועל הדסים (5.04 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1961 זכתה מודעי לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.25 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1963 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.47 מטר, אחרי גאולה גדישביץ שקבעה שיא ישראלי חדש של 5.52 מטר ולפני א.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1964 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.49 מטר.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי 1965 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.33 מטר, אחרי גאולה גדישביץ (5.41 מטר) ולפני חנה סמוך (5.14 מטר).
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-7 שנערכה באוגוסט 1965 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.53 מטר, אחרי גאולה גדישביץ שקבעה שיא ישראלי חדש ושיא מכביה חדש של 5.61 מטר ולפני חנה סמוך (5.45 מטר).
בתחרות הבינלאומית לנשים שנערכה בבארי שבאיטליה בספטמבר 1966 זכתה מודעי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.62 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפריז שבצרפת ב-2 באוקטובר היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 5.90 מטר, שיפור לשיא בן ה-8 חודשים וחצי של חנה סמוך (5.85 מטר).
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באצטדיון רמת גן, ב-27 באוקטובר היא השוותה את שיאה הישראלי (5.90 מטר).
שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי אסתר רוט-שחמורוב (6.14 מטר).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון האוניברסיטה בירושלים בדצמבר 1967 זכתה מודעי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.33 מטר.
שנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1968 הגנה מודעי על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.60 מטר, לפני אילנה ברוך מהפועל רמת גן (5.34 מטר).
בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-8 שנערכה באוגוסט 1969 זכתה מודעי במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.52 מטר, אחרי אסתר שחמורוב שקבעה שיא מכביה חדש של 5.68 מטר ולפני אן לוי מבריטניה (5.25 מטר).
סמדר אקראי (נולדה ב-1 באפריל 1979) היא מוזיקאית וזמרת-יוצרת ישראלית.
אקראי נולדה וגדלה בשכונת הקטמונים בירושלים.
היא החלה לכתוב שירים בגיל 15. לאחר השחרור מצה"ל נרשמה ללימודי עיצוב ומולטימדיה, אז פגשה את המוזיקאי גיא מנצור.
השניים הקליטו שיר - "last night" - לאלבום בשם "smooth" שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסדרה - "עמוק באדמה" (Six Feet Under).
בשנת 2001 נרשמה ללימודי מוזיקה בבית הספר "רימון" ועם סיום השנה הראשונה טסה למסע הופעות בפאריס, שם ספגה את אווירת הניו-ג'אז בברים הקטנים, וכן התוודעה לחיבור המוצלח בין ג'אז לאלקטרוני.
עם שובה ארצה, המשיכה את לימודיה ברימון והחלה להופיע עם הרכבי ג'אז.
לאחר שסיימה את הלימודים, הצטרפה כסולנית בשפה האנגלית והצרפתית בהרכב "Mosic Project" של אייל קצב ושמוליק נויפלד, שראה אור ב-2007 בגרמניה ובלונדון, והופיעה עם השניים במופע הפותח בפסטיבל ישראל.
לאחר סיום הפרויקט, החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי אורי אבני (Old Man River) על אלבום משותף באנגלית.
הם הקליטו חמישה שירים יחדיו וזכו להופיע בפסטיבל האירופי Golden Stag.
מתוך הפרויקט נבחר השיר "Trees" לפסקול הסרט "מתחת למים" (Under the water).
בשנת 2009 אקראי ביצעה את שיר הנושא לסרטו של רוני ניניו "היו לילות", כמו כן הקליטה עם הזמר אריק איינשטיין את הסינגל "כשתחזור" (2010).
בשנת 2011 הוציאה אקראי אלבום סולו ראשון בשם 'אחד באפריל' בהפקת גיל לואיס.
בשנת 2013 הקליטה עם הזמר אבי בללי את הדואט "בדיוק אותו דבר" מתוך הפרויקט של שמוליק נויפלד "המשקפיים של נויפלד".
בימים אלה עובדת אקראי על אלבום סולו שני ביחד עם המפיקים אורי רוסו ומתן ספנסר.
סמגר נבו היה משרי נבוכדנצר מלך בבל.
בספר ירמיהו מוזכר סמגר נבו לאחר הבקעת חומת ירושלים, אז הגיעו כל שרי נבוכדנצר והתיישבו בשער התווך שבבית המקדש.
בישיבת השרים התקיימה נבואתו של ירמיהו:
בלוח נבו שרסכים נראה כי המילה "נבו" המתייחסת על פי המסורה היהודית לסמגר, כלומר "סמגר-נבו", שייכת לשר שרסכים המופיע לאחר סמגר ברשימת השרים שבספר ירמיה, כלומר "נבו-שרסכים".
גם בתרגום השבעים נראה כי המילה "נבו" שייכת ל"שרסכים", ולא ל"סמגר".
ההסבר מתאים לגילוי ארכאולוגי נוסף בו הציעו חוקרים לזהות את השר הראשון, נרגל שראצר, עם אחד משריו של נבוכדנצר השני המופיעים באחת מהכתובות של, שם נמנו "שרי ארץ אכד" וביניהם: "נרגל שראצר איש סין-מגיר".
סַמְבּוּק (שם מדעי: Sambucus) הוא סוג של עצים או שיחים או צמחים עשבוניים רב-שנתיים ממשפחת המורניים (Viburnaceae, בעבר שויך למשפחת יערתיים (Caprifoliaceae)).
הסוג כולל 22 מינים: מהם 18 שיחים או עצים וארבעה רב-שנתיים בעלי קנה שורש.
תפוצתו של הסוג משתרעת בעיקר בהרים הממוזגים ועד הטרופיים כמעט בכל העולם.
לסוג סמבוק שני נציגים בישראל: סמבוק שחור (Sambucus nigra) שיח או עץ נדיר מאוד הפורח מתחילת מרץ עד תחילת יוני; וסמבוק אמיתי (Sambucus ebulus) המכונה גם סמבוק עשבוני.
זהו צמח נדיר מאוד הגדל באתר אחד בחרמון הגבוה ופורח מאמצע אפריל עד תחילת אוגוסט.
הסמבוק האמיתי משמש גם כעץ נוי עם פריחה לבנה ופירות שחורים.
סמבוק אמיתי הוא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר מאוד.
בשנת 2008 נמצא מין זה על ידי ד"ר אורי פרגמן-ספיר בחרמון, ברום 2,100 מ'.
הוא נמצא באתר אחד בלבד בחברת אדר קטן-עלים (Acer monspessulanum subsp.
בעולם מינים רבים מתורבתים כצמחי נוי וכן למאכל.
המין הנפוץ כצמח נוי בישראל הוא סמבוק שחור, והמין הנוסף שאוקלם ונשתל כעץ נוי בישראל הוא סמבוק קנדי שמוצאו מאמריקה הצפונית עד ונצואלה ובוליביה.
תפוצתם של 16 מתוך 22 מיני הסמבוק משתרעת בעיקר באזורים הרריים עם אקלים ממוזג, שלושה באזורים הטרופיים ושניים באזורים הסובטרופיים, בעיקר בחצי הכדור הצפוני ובאזורים מסוימים באוסטרליה ובאמריקה.
רק מין אחד גדל במדבר ובאזורים צחיחים - סמבוק מקסיקני (Sambucus mexicana), שאוקלם במדינות מסוימות באפריקה.
סמבוק אפריקני (Sambucus africana) הוא המין היחיד הגדל בר בטבע במזרח אפריקה הטרופית (אוגנדה, טנזניה וקניה).
זהו צמח רב-שנתי או גאופיט עם קנה שורש, שגדל בעיקר בבתי גידול הרריים טרופיים.
משפחת המורניים אליו שייך הסוג סמבוק כולל עוד שני סוגים בלבד: מורן ואדוקסה (adoxa), לאחרון אין נציג בר בישראל ולראשון נציג אחד - מורן החורש.
בעבר הסוג סמבוק שויך למשפחת היערתיים.
בשנת 2016 הועברו הסוג סמבוק והסוג מורן ממשפחת היערתיים למשפחת המורניים.
שמה העברי המוצע של המשפחה, על שם הסוג מורן והמין מורן החורש, אינו רשמי והוא ממתין לאישור ועד הלשון העברית.
לפי הטַקְסוֹנוֹמְיָה (תורת המיון) העכשווית (2021) משפחת השלמוניים (Dipsacaceae) בוטלה ואוחדה עם משפחת היערתיים (Caprifoliaceae) וזאת האחרונה המורחבת פוצלה למשפחת היערתיים ומשפחת המורניים (Viburnaceae) ושתיהן משויכות לסדרת השלמונאים (Dipsacales).
שיחים או עצים או צמחים עשבוניים רב-שנתיים בעלי קנה שורש.
העלים נגדיים, מנוצים למספר בלתי זוגי של חמישה עד תשעה עלעלים משוננים ולעיתים נדירות יותר שלושה או 11.
הפרחים קטנים, דו-מיניים, בעלי שחלה תחתית וערוכים בתפרחות מסוימות או במכבדים בקצות הענפים.
הגביע בעל צינור קצר ו-3–5 אונות קצרות מאוד.
הכותרת גלגלית או כמעט גלגלית, בעלת חמש אונות פרושות, מאוחת עלים בבסיסם לצינור ונושרים כיחידה אחת.
מספר האבקנים 5 כמספר אונות הכותרת.
השחלה בעלת 3–5 מגורות, עמוד שחלה קצר ובעל 3–5 אונות.
הפרי דמוי ענבה קטנה ובתוכה 3–5 אגוזיות מוקשות.
הפריחה מתרחשת בסוף האביב והיא מופיעה כאשכולות פרחים לבנים קטנים.
מהם מתפתחים גרגרים שחורים, כחולים כהים או אדומים ולעיתים נדירות גם צהובים או לבנים.
פרחי המין סמבוק שחור (Sambucus nigra) משמשים בייצור משקה קל שנקרא סוקאטה, סירופ מתוק ומשקאות חריפים כגון אקוואויט וסמבוקה.
הפירות נאכלים במרכז אירופה במגוון צורות.
עם זאת, מומלץ לא לאכול את הפירות כשהם טריים, כיוון שחלק מהמינים רעילים במידה מסוימת.
חלקי הצמח מכילים גליקוזיד שמתחבר עם ציאניד שעלול להצטבר בגוף ולגרום להרעלה.
קיימים דיווחים על מקרי הרעלה כתוצאה מאכילת חלקי הצמח.
מספר מינים תורבתו והם מגודלים בחצרות לנוי, בגלל עלוותם ופרחיהם ובגלל פירותיהם, כמו גם למשיכת ציפורים ופרפרים.
הסמבוק השחור משמש מזה מאות שנים כצמח מרפא עממי וקיימות טענות שהוא מסייע בריפוי שפעת, בהקלה במקרי אלרגיה ועל דרכי הנשימה.
ברפואה סינית משמש הצמח לטיפול בראומטיזם ובפציעות טראומטיות.
בסלובקיה ובהונגריה משמשים ענפי הצמח ליצירת חלילים מסורתיים.
פירות הצמח משמשים מאכל למיני ציפורים, פרפרים וחרקים אחרים.
פטריות המאכל אזנונית יהודה גדלות בעיקר על עצי סמבוק.
הפולקלור אודות עצי הסמבוק נרחב ומגוון.
בעוד שלפי מיתוסים מסוימים עץ הסמבוק מגונן מפני מכשפות ורוע, לפי אחרים, מכשפות מתגודדות מתחת לעץ, בעיקר כאשר הוא עמוס בפרי.
כאשר עץ סמבוק נכרת, רוח "האם הזקנה" משתחררת ממנו ונוקמת את נקמתו.
לפיכך, על מנת לכרות את העץ בבטחה, יש לשיר בה בעת מזמור לאם הזקנה.
בסרט הקולנוע "מונטי פייתון והגביע הקדוש" משנת 1975 השומר הצרפתי מזכיר את שם הצמח בכך שאומר למלך ארתור: "אמא שלך הייתה אוגרת, ואבא שלך הריח כמו סמבוק!"(Your mother was a hamster, and your father smelt like elderberry)
בספר השביעי בסדרת ספרי הארי פוטר מוזכר עץ הסמבוק כצמח שממנו עשוי "שרביט הבכור" - שרביט בלתי מנוצח אותו יצר המוות עצמו.
שלושה מינים בישראל מהם שניים גדלים בר סמבוק שחור וסמבוק אמיתי והשלישי הוא צמח תרבותי - סמבוק קנדי.
סמבוק שחור (Sambucus nigra) הוא שיח נשיר או עץ קטן המגיע לגובה של עד 5 מטרים (ועד 10 מטרים בתנאי גידול מתאימים).
תפוצתו באזורים הממוזגים (אירו-סיבריים) בכל אירופה עד מערב איראן, בישראל הוא נדיר מאוד ותפוצתו מצטמצמת בעיקר לגליל העליון.
באירופה הוא גדל במגוון רחב של בתי גידול, כולל יערות, שטחי דשא, גדרות, חורשים, גדות נהר, וכן לצד דרכים, מסילות ברזל ואזורים מבוזבזים.
בישראל הוא נדיר מאוד וגדל בר במקומות לחים בעיקר בהרי גליל העליון או משמש כשיח נוי תרבותי שגדל באדמות פוריות ובשמש מלאה.
הפריחה מופיעה כאשכולות פרחים לבנים קטנים, מהם מתפתחים ענבות שחורות ואכילות.
שיח או עץ קטן נשיר.
על פי רוב אין לו גזע אחד אלא מספר גזעים היוצאים הישר מהאדמה.
הענפים כמו גם הגזעים עגולים עם עדשתיות מרובות (לסמבוק קנדי אין הרבה עדשתיות).
העדשתית היא כתם מחוספס, כהה, מורם במקצת, הפורץ דרך האפידרמיס ושונה מסביבתו בגבעול ובשורש.
הסות היא כל הרקמות החיצוניות בגזע החוצה מהקמביום שהוא רקמה היוצרת תאים, רקמה היוצרת את רקמות העצה והשיפה.
הענפים מכילים "חול גבישי", כלומר גבישים מנסרתיים זעירים במספר רב ביחד, שהם עודפים של חומרים אנאורגניים.
העלים ללא עלי לוואי או עלי לוואי שלא בולטים כלל.
העלים נגדיים, גדולים, אורכם 10 עד 30 ס"מ, מנוצים למספר אי-זוגי של 5 עלעלים.
העלעלים משוננים, צורתם אליפטית או דמוית ביצה, קודקודם חד או מחודד, צבעם ירוק כהה ואורכם 4 עד 15 ס"מ.
התפרחות אמיריות (בקצות הענפים), מסוימות, במכבדים או באֶשְׁכּוֹלות-סוֹכֵךְ רחבים, שטוחים בעלי 5 קרניים ומרובי פרחים וקוטרם 11 עד 20 ס"מ.
הפרחים קטנים, דו-מיניים, נכונים, בעלי שחלה תחתית וערוכים הפרחים ריחניים עם רומה מתקתקה וצבעם לבן-קרם או צהבהבים-לבנים.
חפית זעירה יושבת על עוקץ הפרח ובעלת בלוטה מתחת למפרק.
צינור הפרח שאורכו מ"מ אחד וצורתו חרוטית הוא מבנה בחלקו התחתון של הפרח דמוי גביע, הנושא עטיף ואבקנים בדפנותיו.
מבנה זה נוצר מהתערות (אחוי) של מצעית הפרח ובסיס עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים.
לעיתים הוא נראו כגביע הפרח.
הוא יחשב כצינור הפרח רק אם הוא מופרד (חופשי) מן השחלה וסביב בסיס השחלה או מעורה בתחתית החלק התחתון של השחלה.
הגביע זעיר בעל צינור קצר ו-5 אונות קצרות מאוד.
צינור הגביע מעורה בשחלה כמו הכותרת והאבקנים.
אורך האונה 1.5 מ"מ, בעלת 3 עורקים.
הכותרת גלגלית או כמעט גלגלית, מאוחת עלים, בעלת 5 אונות פרושות, כמעט עגולות, ונושרים כיחידה אחת..
מספר האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת.
האבקנים עומדים על צינור הכותרת, בסירוגין לאונות הכותרת.
המאבקים מוארכים, באורך 1 מ"מ, הזירים קצרים באורך 2 מ"מ.
השחלה תחתית בעלת 3 עד 5 מגורות, עמוד שחלה קצר ובעל 3 אונות (צלקות) כמעט יושבות.
הפרי הוא ענבה עסיסית, כדורית, עטופה קליפה דקה ומבריקה שצבעה שחור-כחול כהה, בקוטר 5 עד 6 מ"מ ומחולק לשלוש מגורות ובתוכה 3 עד 5 גלעינים (אגוזיות מוקשות) שאורכם 3.5 מ"מ ופניהם מחוספסים.
סַמְבּוּק אֲמִתִּי (Sambucus ebulus) ובשמו הנרדף סמבוק עשבוני הוא צמח עשבוני רב-שנתי גבוה (עד מטר ואף יותר) וקירח ובעל קנה שורש, שגדל בר בצפון אפריקה (מרוקו, תוניסיה, אלג'יריה), מקרונזיה, אסיה הממוזגת ואירופה.
הוא מגודל באופן נרחב גם כצמח מרפא.
בישראל תפוצתו מצומצמת לחרמון, לנחל גוש חלב בגליל העליון ובסטף שבמערב לירושלים.
פריחתו מסוף אפריל עד תחילת אוגוסט והנבת הפרי מתחילת אוגוסט.
העלים נגדיים גדולים, מנוצים למספר בלתי זוגי, על פי רוב ל-7 עלעלים משוננים בעדינות וסדיר.
העלעלים דמויי אזמל צרות, מוארכים ומחודדים.
הלוואים דמוי ביצה ומפותחים, התפרחות מעט קמורות, המאבקים סגולים והפירות שחורים.
סמבוק קנדי (.Sambucus canadensis L) הוא שיח או עץ נמוך קטן, עד שלושה מטרים (סמבוק שחור עד תשעה מטרים), שמוצאו מאמריקה הצפונית עד ונצואלה ובוליביה.
הענפים צהובים-אפורים מכוסים בעדשתיות מועטות (בשונה מסמבוק שחור שענפיו מכוסים בעדשתיות רבות).
העלים נגדיים, מנוצים למספר בלתי זוגי של על פי רוב 7 עלעלים משוננים.
העלעלים אליפטיים או דמויי אזמל, אורכם 4 עד 15 ס"מ, ראשם מחודד.
צבעם ירוק בהיר, צידם התחתון חלק וצידם העליון שעיר.
הפטוטריות קצרות, הזוג התחתון של העלעלים על פי רוב בעל 2–3 אונות.
הפרחים לבנים, קטנים, דו-מיניים, בעלי שחלה תחתית וערוכים בתפרחות בעלות חמש קרניים, שקוטרם כ-25 ס"מ, בקצות הענפים.
הכותרת גלגלית או כמעט גלגלית, בעל חמש אונות פרושות, מאוחת עלים בבסיסם לצינור ונושרים כיחידה אחת.
מספר האבקנים כמספר אונות הכותרת.
השחלה תחתית, בעלת ארבע מגורות, עמוד שחלה קצר ובעל 3–5 אונות.
הפירות בעלי ארבע מגורות, צבעם שחור-ארגמני וקוטרם כ-7 מ"מ.
הזרעים רעילים (גורמים לשלשולים והקאות) ללא בישול, לאחריו הם אכילים.
סמדר יערון (נולדה ב-17 ביוני 1956) היא שחקנית, מוזיקאית, רקדנית ויוצרת רב תחומית.
בשנת 1976 סיימה לימודי תיאטרון חברתי באוניברסיטת ת"א.
בשנת 1985 הייתה בין מייסדי המרכז לתיאטרון עכו, והיה אחת ממובילות המרכז.
בתחילת דרכה יצרה בתיאטרון זה בהשראת מנחי האנסמבל של המרכז: נטע פלוצקי, דוד מעיין, אמיר אוריין ורפאל גולדווסר.
בשנים 1994-1995 השתלמה בהודו בריקודים מקודשים ומדיטציות בתנועה.
2004 גינונים אירופאים, בימוי: חוני המעגל
ערוץ 2. בימוי: סיגל אבין
1988 פרס השחקנית המצטיינת, "זיכרונות דור שני בחיק העיר העתיקה", פסטיבל עכו.
1991 פרס השחקנית המצטיינת ופרס ההצגה ליצירה "ארבייט מאכט פריי", פסטיבל עכו.
1992 פרס מאיר מרגלית לשחקנית.
1993 פרס ההצגה הטובה ביותר ליצירה "ארבייט מאכט פריי", פסטיבל המבורג
1994 מלגת השתלמות מקרן שרת, לימודים בהודו.
1994 פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, "אל תגעו לי בשואה".
1996 פרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ציריך, שווייץ.
1996 פרס ההצגה ליצירהחלום ערבי, פסטיבל עכו.
1999 פרס ההצגה ליצירה "האנתולוגיה", פסטיבל דו אומן בתל אביב.
ב-1991 זכתה לציון לשבח על משחקה בהצגה "ארבייט מאכט פריי" בבימוי דודי מעיין.
ב-1998 זכתה בציון לשבח על משחקה בהצגה "זיכרונות דור שני בחיק העיר העתיקה".
בין השנים 2008–2012 ניהלה אמנותית את פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר וכן, את "החממה למחול" הפעילה במסגרת זו.
בשנת 2012 ניהלה אמנותית את פסטיבל "ניסוי כלים" בתל אביב.
יערון מכשירה שחקנים בשפת העבודה של תיאטרון עכו במכללת הגליל המערבי ובמסגרות שונות.
זכתה בפרס לנדאו לתיאטרון ב-2010. ב-2012 הוענק לה פרס המבצעת בטקס "קיפוד הזהב", על יצירתה "אום מוחמד".
פרס מפעל חיים של קיפוד הזהב ב-2018 מנימוקי הפרס:
הייתה נשואה בעבר לדודי מעיין, שנמנה יחד איתה בין מייסדי תיאטרון עכו ומאוחר יותר ייסד את מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי.
בהמשך הייתה בזוגיות ארוכה עם המוזיקאי נתי אורנן, אותו הכירה במהלך הצילומים לסרט "מופע החיים של גוטל בוטל" בו גילמה את אמו של גוטל בוטל.
היא בחרה שלא להביא ילדים לעולם.
סמביר (באוקראינית: Самбір, בפולנית: Sambor, "סמבור") היא עיר במחוז לבוב אוקראינה.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1241, אז פלשו אליה המונגולים, והרסו את היישוב שנקרא כיום סטארי סמביר (מילולית: "סמביר הישנה").
חלק מהתושבים הניצולים הצליחו להסתתר ביישוב פוגוניץ'.
החל משנת 1390 פוגוניץ' הפכה לסמביר החדשה, שעם הזמן נקראה בשם הכללי סמביר.
ב-1340 סמביר יחד עם כל גליציה נכבשה על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
ב-1390 סמביר קיבלה זכויות מגדבורג.
ב-1772 בזמן חלוקת פולין סמביר עברה לידיהם של ההבסבורגים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה העיר הייתה תחת כיבוש כוחות האימפריה הרוסית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ופירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית סמביר הייתה תחת שליטתה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
ב-1919 העיר נכבשה על ידי הצבא הפולני, ועברה לידיה של הרפובליקה הפולנית השנייה.
ב-1939 העיר סופחה לברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה היא עברה לידיה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ואחרי פירוקה של ברית המועצות היא נכללה בשטח אוקראינה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בסמביר הוא משנת 1447, ובשנת 1519 הוענק ליהודי העיר כתב זכויות המתיר להם חופש מגורים ותעסוקה.
עם זאת, בשנת 1542 נאסרו מגורי היהודים בעיר.
בשנת 1735 הורשו היהודים לשוב לעיר, ולבנות בה בית כנסת.
עם העברת השליטה בעיר לידי אוסטריה בשנת 1772, אסרו אלו מגורי יהודים ברוב חלקי העיר.
בשנת 1780 נשרף הרובע היהודי בעיר, ויהודי היישוב נאלצו להצטופף בשטח מגורים קטן ביותר.
הגבלות המגורים על יהודי העיר בוטלו בשנת 1864. כיהנו ברבנות העיר: רבי יוסף משה אייזנברג, בנו רבי יצחק חריף (סמבור) ובנו רבי יעקב נפתלי אייזנברג.
כמה שנים מאוחר יותר נוסדה ביישוב חסידות סאמבור.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 6,275 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל, תוך קיום תלמוד תורה, בית ספר מרשת בית יעקב, ספרייה יהודית, גימנסיה יהודית למסחר ובית ספר עברי משלים.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים והאוקראינים, תוך רצח משפחה יהודית בשנת 1930, הפצת כרוזים אנטישמיים וחילול בית העלמין היהודי בעיר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
הגרמנים כבשו את העיר בספטמבר 1939 לזמן קצר, וכעבור מספר ימים הועברה לשליטה סובייטית בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיר, והמסחר הפרטי בה חוסל.
ב-20 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לכבוש את העיר, ולמחרת ערכו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודיה, בו רצחו בין 50 ל-100 איש.
כעבור זמן קצר הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, ובהן הגבלות תנועה, החרמת רכוש ודירות וגיוס לעבודות כפייה.
בפברואר 1942 הוצאו להורג בעיר 32 בני ערובה יהודים, ובמרץ 1942 החל ריכוזם של יהודי העיר בגטו שהוקם בה.
בין ה-4 ל-6 באוגוסט 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה המונית בעיר, במסגרתה הועברו לגטו סמביר יהודים מסביבתה, ואלפים מיהודי הגטו רוכזו במגרש ספורט בעיר.
כמה מאות מהם שולחו למחנה ינובסקה, כ-150 נרצחו במקום, ובין 4,000 ל-6,000 יהודים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
בספטמבר 1942 רצחו הגרמנים כ-200 קשישים וחולים יהודים מהגטו.
בשתי אקציות גדולות שבוצעו בגטו סמביר באוקטובר 1942 שולחו לבלז'ץ למעלה מ-1,000 יהודים נוספים, ובמסגרתן נרצח גם ראש היודנרט המקומי, לאחר שסירב לשתף פעולה עם הגרמנים.
ב-1 בדצמבר 1942 ננעלו שערי גטו סמביר, לאחר שהובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש.
בגטו שררו רעב ומגפות, וקבוצות של צעירים שולחו ממנו מעת לעת למחנה ינובסקה.
ב-10 באפריל 1943 בוצעה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בה נרצחו כמה מאות יהודים בשטח בית העלמין היהודי המקומי, תוך רצח התינוקות בתחילה.
ב-9 ביוני 1943 חוסל גטו סמביר, תוך שריפת בתים על יושביהם.
כ-1,500 היהודים שנותרו בגטו נרצחו ביער ליד הכפר רדלוביצה הסמוך לעיר.
במצוד שערכו הגרמנים בחורבות הגטו ובסביבת העיר לאחר מכן, תפסו ורצחו כ-170 יהודים נוספים.
מכ-6,300 יהודי סמביר ואלפי יהודי יישובי הסביבה שרדו את השואה כ-150 איש.
סמדר ברנר (נולדה ב-7 במרץ 1952) היא שחקנית קולנוע ישראלית.
מוכרת מתפקידה כ"יפצ'וק" בסרט "הלהקה".
ברנר נולדה כסמדר אבניאל בחיפה לאם ניצולת השואה ואב יליד הארץ ולה שתי אחיות, אלינוער עציוני וכרמי דוידי.
היא נכדתו של הצייר מרדכי אבניאל.
למדה תקופה משחק באוניברסיטת תל אביב.
ב-1978 גילמה את "יפצ'וק" בסרט "הלהקה" ובתפקיד זה התפרסמה.
לאחר מכן הופיעה בערוץ הראשון, בסדרת הטלוויזיה "התזמורות" והשתתפה בסרטים ישראלים נוספים, בהם "אדון ליאון", "הקרב על הוועד" ו"פוטו רומן".
ב-2002 שיחקה בסרט "Enough" כמזכירת עורך דין, ב-2011 שיחקה בסרט "Session" לצד בר רפאלי.
ב-2023 השתתפה בהופעת אורח בפרק הרביעי בסדרה "אבירם כץ", ששודרה בערוץ כאן 11.
ב-2007 התראיינה לסדרה הדוקומנטרית "חלום הוליוודי" של HOT בידור ישראלי.
לברנר בת יחידה, שירלי ברנר ושתי נכדות – מילה וג'וג'ו ברנר.
ברנר התגוררה במשך שנים בלונדון ובלוס אנג'לס, שבה לישראל בשנת 2014, והיא מתגוררת כיום בחיפה.
כיום עוסקת ברנר בהדרכת משחק ובימוי לנוער ומבוגרים מאוכלוסיות מוחלשות במסגרת בית הספר למוזיקה של חברת אתו"ס בחיפה וכן ממשיכה לשחק בטלוויזיה.
+שנהשם הסרטתפקיד1978הלהקהיפצ'וק1979דיזנגוף 99מזכירת המנכ"ל1982אדון ליאוןרחל מרציאנו1986הקרב על הוועדשכנה1987פוטו רומןסימה1984המתופפת הקטנהטובי2002עד כאןמזכירת עורך הדין
+שנהשם הסדרהתפקידהערות1974קומת גג קרקעהאישהבבימוי אבי כהן (במאי) לצד אייל גפן1985התזמורתתפקידים מרוביםסדרה בת עשרה פרקים ששודרה בערוץ הראשון, בבימוי של ג'וליאן שגרן1986שלמה המלךדוחיפתמאת דפנה אילת ע"פ חיים נחמן ביאליק.
שודר בערוץ 1 לראשונה ב-1986. עם דורון תבורי, דב רייזר, גיל אלון, ריקי גל ועוד.1987–1992סיפורים לשעת לילה מאוחרתעדת ראייהפרק 3 "מסדר זיהוי"1994Affairs of the Heartאשת עסקיםפיילוט לסדרה2006קרוב לוודאיתפקיד אורח2008פספוסיםאזרחית2008–2009המקוםאורחת במסעדה2022מנאייכריקי שלייןעונה 22023אבירם כץשלומית "הקילרית"2025חתונה בזמן מלחמהסבתאערוץ רגע חכמה
סמדר גנזי (נולדה ב-19 באוקטובר 1962, כ"א בתשרי ה'תשכ"ג) היא דוגמנית עבר ישראלית, מייסדת ומנהיגת תנועת פרו אייג'ינג בישראל, מפיקת תצוגות אופנה ובעלת סוכנות הדוגמנות ProAging Models.
גנזי נולדה וגדלה בקריית מוצקין.
השלימה את לימודי התיכון בקריית החינוך אורט קריית ביאליק.
לאחר מכן למדה הוראת חינוך גופני במכון וינגייט במסגרת העתודה הפדגוגית, סיימה את לימודיה כמורה לחינוך גופני עם תואר ראשון בחינוך גופני וספורט והתגייסה לצה"ל כמדריכת ספורט בחיל האוויר.
בשנת 1983 לאחר שחרורה מצה"ל, השתתפה גנזי באירוע בו קיבלה הצעה לדגמן ולאחריה החלה לעבוד בתחום בעיר חיפה, לצידם של מוטי רייף ועופר רפאלי.
בשנת 1985, עברה לתל אביב ודגמנה עבור מעצבות ומעצבים מובילים שונים בישראל.
כמו כן, שימשה כדוגמנית הבית של המעצבת דורין פרנקפורט ונבחרה לפרויקטים לצידן של דוגמניות אחרות כגון תמי בן-עמי, רונית אלקבץ, רונית יודקביץ', ספיר קופמן, אילנה שושן ועוד.
גנזי עסקה בקריירה זו עד לשנת 1991.
בשנת 1991, החלה לימודי משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין ובתיאטרון החדר של אמיר אוריין.
באותה שנה נבחרה לככב בסרט "רצח בשבת בבוקר" המבוסס על ספרה של בתיה גור ובמהלך השנים הופיעה בתפקידים נוספים בהצגה "בדיונות" עם ניקו ניתאי וחנוך רעים בתיאטרון הסימטה וביחד עם רונית אלקבץ בהצגה "הערב רוקדים" בפסטיבל עכו אשר בוימה על ידי גבי אלדור ויגאל עזרתי וזכתה במקום השני בפסטיבל.
במהלך התקופה, שיחקה בסרטי סטודנטים וכן עסקה בסטיילינג ואיפור לפרסומות, שערי מגזינים ואלבומי מוזיקה שונים.
גנזי שימשה גם כעורכת האופנה ומנהלת פרויקטי אופנה מסחריים בכתבי העת "את", "מעריב לנוער" ו"קוסמופוליטן ישראל".
בשנת 2000, הגישה פינת אופנה בתוכנית הבוקר עם אפרת רייטן בערוץ 10, וכן השתתפה בשנים 2013–2016 כחברת פאנל בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 עם אקי אבני והילה נחשון.
בשנת 2018, ייסדה גנזי את תנועת "פרו אייג'ינג בישראל" המתנגדת להתערבויות פולשניות למטרות הצערה ומעודדת התבגרות טבעית וקבלת סימני הגיל בשלום.
בתור מייסדת התנועה, משתתפת גנזי בראיונות, הרצאות ברחבי הארץ (לרבות ההרצאה 'מאנטי לפרו - לא מיישרת קמטים בשביל אף אחד') וכן בסוכנות דוגמנות לגילאי 45 ומעלה בשם ProAging Models בבעלותה.
בוגרת תואר ראשון B.ed בחינוך גופני וספורט - המכללה האקדמית וינגייט (2017)
גנזי היא גרושה ואמא לשני ילדים.
אבי בתה הבכורה הוא משה שגיב, אבי בנה השני הוא אריה מליניאק.
בשנות השמונים הייתה נשואה לדן תורן.
סמבורו (Samburu) הוא שמה של קבוצה אתנית הנכללת בין העמים הנילוטים באזור צפון מרכז קניה והקשורים לאנשי שבט המסאי.
מדובר בנוודים למחצה, אשר עיסוקם העיקרי הוא גידול בקר, אך גם שמירה על כבשים, עזים וגמלים.
שמות נרדפים לאנשי הסמבורו הם לוקופ (Lokop) או לויקופ (Loikop).
לשמות אלו יש מגוון רחב של משמעויות אשר ביניהם "שומרי הקרקעות".
לא כל המשמעויות מקובלות על אנשי הסמבורו.
הם מדברים בשפת הסמבורו, המשתייכת למשפחת השפות הנילו-סהריות, שהן ענף בשפות הנילוטיות.
בשטחם של אנשי הסמבורו פארקים ושמורות אשר הידועה שבהן היא השמורה הלאומית סמבורו.
הגברים בני שבט הסמבורו לובשים בד סביב המותניים, לעיתים קרובות בצבע ורוד או שחור, המזכיר חצאית סקוטית.
הם מעטרים עצמם בשרשראות ובצמידי יד ורגל, בדומה לאנשי המסאי.
הלוחמים של השבט בדרך כלל שוזרים את השיער בצמות ארוכות ובגיל מבוגר יותר הם מגלחים אותן.
נשות הסמבורו נוהגות ללבוש שתי פיסות בד בצבעים כחול או סגול.
פיסת בד אחת כרוכה סביב המותן והשנייה עוטפת את החזה.
נשים בדרך כלל מגלחות את שיערן ועונדות הרבה שרשראות וצמידים.
בעשור האחרון חל שינוי בסגנונות הלבוש המסורתי.
כעת הגברים עשויים ללבוש את הלבוש המסורתי, או שהם עשויים ללבוש בד משובץ בצבע ירוק-כחול כהה סביב המותניים הנקרא קיקוי (kikoi), כאשר מתחת לה הם לובשים מכנסיים.
הלוחמים כיום לובשים בד שעשוי להיות בצבע פרחוני או בצבעי הפסטל.
יש נשים שעדיין עונדות שתי חתיכות של בד כחול או אדום, אם כי כיום אופנתי יותר ללבוש בגדים עם דפוסי חיות או פרחים.
נשים עשויות ללבוש גופיות קטנות וחצאיות משובצות.
אנשי הסמבורו הסתמכו על עדריהם כמזון וכרכוש שניתן לסחור בו כדי לקבל בתמורה מזון אחר משכניהם.
לפני התקופה הקולוניאלית היוו חלב פרות, עזים וכבשים מצרך יומיומי.
במאה העשרים ואחת, בקר ובהמות בית ממשיכים להיות חיוניים לכלכלת אנשי הסמבורו ולמערכת החברתית שלהם.
החלב משמש בתזונה היומיומית של אנשי הסמבורו בתצורות שונות: טרי, מותסס או מוחמץ.
לעומת זאת, בשר נאכל בעיקר באירועים טקסיים או כאשר הפרה קרובה למותה.
מרכיב מזון נוסף הוא קמח תירס, שלרוב יאכל כדייסה.
שתיית תה היא מרכיב עיקרי בתזונה ונהוג לשתות אותו עם כמויות רבות של סוכר וחלב.
אנשי הסמבורו משתמשים גם בדם של בעלי החיים הנשחטים לצורך מזונם.
אנשי הסמבורו מאמינים כי האלוהים ששמו נקאי (Nkai) מהווה מקור של הגנה מפני כלל הסכנות הקיימות.
במקרים מסוימים אלוהים יכול גם להעניש.
דוגמה לכך היא כאשר תלמיד מבטא חוסר כבוד כלפי אחד מזקני השבט ובתגובה המבוגר מקלל את התלמיד.
הכעס של הזקן נתפס כפנייה לאלוהים, והוא זה שמחליט אם הקללה אכן מוצדקת.
במקרה כזה של התנהגות חסרת כבוד התלמיד צריך להגיש מנחה ולבקש בדרך זו את ברכתו של הזקן.
המנחה מפייסת את הזקן ומחזירה את ההגנה של אלוהים.
עם זאת, מקרה שבו זקן שבט מקלל תלמיד אינו נפוץ ומתרחש רק במצבים קיצוניים.
לפי המסורת הדתית של אנשי הסמבורו, לאל נקאי תפקיד פעיל וחשוב בחייהם.
אין זה נדיר שילדים צעירים, ובמיוחד נשים, חווים חזיונות של האל.
חלק מילדים אלה מקבלים בהמשך חייהם מוניטין של נביאים.
חוץ מנביאים אלו, לאנשי הסמבורו יש אנשי פולחן אשר נקראים לויבונוק (loibonok) אשר תפקידם להדריך לוחמים, לבטל מזל רע ולמצוא את הגורמים למחלות.
סמדר הרצפלד (4 במרץ 1952 – 26 בנובמבר 2023) הייתה סופרת ומשוררת ישראלית.
סמדר הרצפלד נולדה בתל אביב, בת להורים יוצאי רוסיה שיצאו בשאלה.
למדה בגימנסיה הרצליה ובתיכון עירוני ה'.
שירתה בנח"ל, ובמסגרתו הקימה שבט צופים בשכונת מצוקה בירושלים.
למדה מדעי היהדות ולימודי דתות באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978 יצא לאור בהוצאת עקד ספרה הראשון, "תאוגרמה".
בסוף שנות ה-80 עבדה במוסד לילדים חירשים ששימש השראה לרומן "אלוהים זה לא אני - מסע אל העולם שמאחורי השלט: מעון לילדים חרשים" (הוצאת כרמל, 1992).
הספר זיכה אותה בפרס של הקרן לירושלים לשנת 1992. ספר שיריה השני, "שושנֵי דוּמָה" (ספרית פועלים, 1992), זיכה אותה בפרס הרי הרשון.
ב-1994 יצא לאור הרומן "אינתא עומרי" (הוצאת ידיעות אחרונות), שעוסק בסיפור אהבה בין יהודייה לערבי.
עקב נושאו ספגה הרצפלד ביקורת עזה.
בשנת 2001 יצא לאור בהוצאת כתר ספרה "תחת שמי מקסיקו", שבו שתי נובלות: "תחת שמי מקסיקו" ו"ישו השחור".
יצירותיה פורסמו בכתבי-עת, בהם "אפס שתיים", "חדרים", ו"גג".
היא פרסמה סיפורים קצרים שלה באתר האינטרנט שלה.
עסקה בהוראת כתיבה יוצרת במכון כרם.
ב-2014 הקימה עם המשורר בנימין שבילי את הוצאת הספרים "62 הוצאה לאור", שבמסגרתה יצא לאור בשנת 2014 ספרה "אני גיטל" - רומן שמסופר בגוף ראשון מפי יהודייה בת המאה ה-18.
הייתה נשואה פעמיים, והותירה אחריה שני בנים שנולדו בווייטנאם, אותם אימצה.
סמדר נאוז (נולדה ב-28 באפריל 1978) היא אסטרופיזיקאית ישראלית אמריקנית, זוכת פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה לשנת 2015. היא חוקרת בתחום הקוסמולוגיה והיווצרות כוכבי לכת חוץ-שמשיים.
נאוז נולדה בשנת 1978 בירושלים, גדלה בישראל.
אהבתה לאסטרופיזיקה התפתחה עם צפייה במסע בין כוכבים עם אימה ואחותה הצעירה
למדה במכון רקח של האוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה תואר ראשון בפיזיקה בשנת 2002, ותואר שני בהצטיינות יתרה תחת הנחייתו של פרופסור ניר שביב, כאשר חקרה את מבנה גלקסיית שביל החלב.
במהלך התואר הראשון עבדה במקביל במוזיאון המדע בירושלים והשתתפה בפרויקט קידום נשים במדע.
בשנת 2010 השלימה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
נושא המחקר שלה היה הדור ראשון של היווצרות גלקסיות, בהנחיית פרופסור רנן ברקנא.
נאוז השלימה פוסט דוקטורט תחת הנחיתו של עמיאל שטרנברג., ולאחר מכן קיבלה מלגת מטעם ארגון הIAU ע"ש פיטר ופטרישה גרובר ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן במרכז הבינתחומי למחקר באסטרופיזיקה (CIERA).
בשנת 2012 היא קיבלה את מלגת איינשטיין (Einstein Fellow) במכון לתאוריה ומחשוב במכון הרווארד-סמית'סוניאן לאסטרופיזיקה בקיימברידג' מסצ'וסטס.
נכון ל-2016 נאוז עובדת כפרופסור משנה בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
תרומתה של נאוז בתחום האסטרופיזיקה מגוונת כיוון שהיא חוקרת מספר נושאים.
בתחילת הקריירה היא חקרה את ההיווצרות של הדור הראשון של גלקסיות לאחר המפץ הגדול.
נאוז חוקרת את ההיווצרות הדינמית של כוכבי לכת חוץ שמשיים מסוג צדק חם.
נאוז פרסמה מאמרים רבים בכתבי עת מובילים, בניהם מאמר ב-Nature בנושא היווצרות ודינמיקה של מערכות עם צדק חם.
פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה -2015
מלגת איינשטיין המוענקת על ידי נאס"א, 2012
פרס לאומי לפוסט-דוקטורט לקידום נשים במדע, המוענק על ידי מכון ויצמן למדע, 2009-2011
מלגת פיטר ופטרישיה גרובר מטעם ארגון הIAU ב-2010.
מלגת דן דוד 2009 לחוקר בתחום "אסטרופיזיקה – ההיסטוריה של היקום"
בית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה, פרס על הישגים יוצאי דופן, הוענק על ידי אוניברסיטת תל אביב, 2006
סָמַד בֶּהְרַנגי (בפרסית صمد بهرنگی; 24 ביוני 1939 – 31 באוגוסט 1967) היה סופר, מתרגם ואיש חינוך איראני.
הוא התפרסם בזכות פעילותו החינוכית וסיפוריו הקצרים, וביניהם נודע במיוחד הסיפור דג שחור קטן.
פעילותו החינוכית וסיפוריו הושפעו מאידאולוגיות חברתיות שמאליות אשר רווחו בקרב האינטליגנציה האיראנית בת דורו.
ספריו תיארו בדרך כלל את מציאות חייהם של ילדי העניים שחיו בערי איראן, ועודדו את הפרט לגלות יוזמה כדי לשנות את נסיבות חייו.
בהרנגי נולד בתבריז למשפחה אזרית ממעמד הפועלים.
להוריו עזאת ושרה, היו עוד שני בנים ושלוש בנות.
אביו היה עובד עונתי והכנסתו לא הספיקה לכלכלת המשפחה.
לפיכך הוא עזב בשלב מסוים את איראן ונסע לקווקז במטרה למצוא אפשרויות תעסוקה טובים יותר, כמו מיליוני עובדים איראניים אחרים.
האב הותיר את משפחתו מאחור, ולא חזר מעולם.
בהרנגי סיים לימודים בבית הספר היסודי ושלוש שנות בית ספר תיכון.
לאחר מכן הוא נרשם לבית ספר להכשרת מורים.
הוא סיים את הכשרתו בשנת 1957, בעודו בן 18, והחל לעבוד כמורה לפרסית בבתי ספר כפריים במחוז מזרח אזרבייג'ן.
הוא נשאר ללמד במחוז זה כל חייו.
במקביל, במשך אחת-עשרה השנים הבאות, בהרנגי השלים את לימודי התואר הראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת תבריז.
הוא החל לפרסם סיפורים בשנת 1960 ותרגם מאנגלית ואזרית לפרסית ולהפך.
בתקופת עבודתו של בהרנגי כמורה הנהיג משטר השאה מדיניות לפיה בכל בתי הספר באיראן ילמדו התלמידים מאותו ספר לימוד בפרסית, אפילו אם הם דוברי אזרית, טורקית או כל שפה אחרת.
מדיניות זו יצרה פערים גדולים בין תלמידים ששפת אמם פרסית לתלמידים מקבוצות אתניות שונות, ששפת אמם אחרת.
סמד בהרנגי היה איש החינוך הראשון שהעז להפגין נגד המדיניות הזאת, בטענה שהיא יוצרת פערים חברתיים ומפלה לרעה בין אוכלוסיות שונות באיראן.
הוא הציע להכניס לספרי הלימוד טקסטים שנכתבו לא רק בידי אנשי רוח דוברי פרסית מהערים המרכזיות של איראן, אלא גם כאלו שנכתבו בידי כפריים או שנכתבו בשפות אחרות המדוברות באיראן.
כן הציע שהתלמידים ילמדו בשפות המקומיות השונות, בהתאם למדינת המחוז בו נלמד הספר.
בהרנגי טען כי רוב אוכלוסיית איראן היא כפרית ושרוב ילדי איראן יתקשו להזדהות עם הטקסטים הקיימים בספרי הלימוד.
בהרנגי הביע את הדעות הללו במניפסט שכתב ובהפיץ, ואשר העלה עליו את חמת המשטר.
במניפסט שאל למשל: "מדוע ילדים הגרים הרחק מהעיר, במדבר, צריכים ללמוד על בית הקולנוע – כאשר בתי קולנוע כלל לא קיימים בכפר או אפילו במחוז בו הם גרים?
ומדוע צריכים מורים ללמד את המילה "קולנוע" כאשר המורה עצמו מעולם לא היה בקולנוע או ראה אי פעם סרט?" (בהרנגי 1965).
משטרו של השאה לא רק כפה ספרי לימוד אחידים לכל תלמידי מערכת החינוך במדינה, אלא גם כפה את השפה הפרסית על כל הקבוצות האתניות הרבות המרכיבות את איראן המודרנית.
בהרנגי ראה כיצד מורים דוברי פרסית מוצבים בבתי הספר העירוניים במחוז אזרבייג'ן (שם דיברו בשפה האזרית), ומחה על כך.
הוא הצביע על כך שבבתי הספר בכפרים לא מוצבים מורים כאלה, וכך גדלים הפערים בין התלמידים גם בתוך המחוז עצמו.
הפתרון שהציע בהרנגי היה ללמד את התלמידים באזורים הכפריים טקסטים בשתי שפות זו לצד זו, פרסית והשפה המקומית (לרוב ניב טורקי), ושהמורים בכיתה ינהלו את השיעור בפרסית בסיסית תוך תרגום לשפה המקומית.
בהמשך, בטענה שהוא גס רוח, הוא פוטר מתפקידו בהוראה בבית הספר התיכון והועבר ללמד בבית ספר יסודי.
ככל שגברה מעורבותו החברתית ועבודותיו הביעו ביקורת על המשטר, גברה רדיפתו על ידי המשטר, עד שבסופו של דבר הושעה מן ההוראה.
בהמשך הוא חזר לעסוק בהוראה אולם לא חדל מלהביע ביקורת ואף השתתף בהפגנות סטודנטים נגד משטר השאה ובעד דמוקרטיה באיראן.
בהרנגי טבע בנסיבות עלומות במימי נהר אראס, ויש שחושדים שמדובר בהתנקשות בחייו על ידי שליחי משטר השאה.
עדויות מספרות כי קצין צבא השאה בשם חמזה פראהתי נראה אתו כאשר טבע בנהר, אולם קצין זה היה חברו הקרוב של בהרנגי וחלק עימו השקפות פוליטיות דומות.
פראהתי בספרו ובריאיון לתחנת רדיו בארצות הברית, טען כי בהרנגי טבע ולא נרצח על ידי השירות החשאי של משטר השאה (סאוואכ).
לעומתו, מכרים של בהרנגי, דוגמת אנשי הרוח ג'לאל אל-י אחמד, גולהם חוסיין-סעדי ובהרוז דואלט-עבאדי, הצביעו על העובדה שבהרנגי לא ידע כלל לשחות, ולכן הטילו ספק באפשרות שנכנס מיזמתו לשחות בנהר.
נסיבות מותו לא נחקרו באופן רשמי מעולם.
בהרנגי כתב סיפורי ילדים רבים בפרסית ובאזרית, ביניהם:
אפרסק אחד ועוד אלף אפרסקים (1969)
כל סיפוריו של בהרנגי (2004)
כמו כן חיבר בהרנגי מאמרים פדגוגיים, וביניהם "מחקר הבעיות החינוכיות של איראן" (کندوکاو در مسائل تربیتی ایران).
כמו כן הוא אסף והעלה על הכתב סיפורי-עם אזריים שעברו מדור לדור בעל פה.
מחקרי הפולקלור שלו נערכו בדרך כלל בעזרת עמיתו בהרוז דהגאני, שסייע לפרסם כמה מיצירותיו של בהרנגי לאחר מותו בטרם עת.
בהרנגי גם תרגם מפרסית לשפה האזרית פואמות מאת המשוררים פרוע פרח'זאד ומהדי אכוואן סלס.
"המוות יכול להיות כל כך קרוב אבל אני צריך להמשיך לחיות כל עוד אני יכול.
עם זאת, אם הוא יגיע בקרוב, לי זה לא באמת ישנה.
מה שכן משנה הוא האפקט של חיי ומותי על הזולת."
סמדר כרמי גיברמן היא מנצחת מקהלות, מורה למוזיקה ומרצה בנושאי מוזיקה.
סמדר כרמי גיברמן נולדה וגדלה בעין חרוד.
היא למדה בתל אביב, נגינה בצ'לו אצל עוזי ויזל וניצוח מקהלות אצל גארי ברתיני.
היא המשיכה ללימודי עוגב אצל קארל ריכטר במינכן ואחר בארצות הברית, לימודי תעודה בפסנתר אצל גרגורי טאקר בבית ספר לונגי למוזיקה בבוסטון ותואר מוסמך במוזיקה באוניברסיטת ניו יורק.
סמדר כרמי גיברמן הייתה מרצה במכון כרם להכשרת מורים בירושלים ובאקדמיה למוזיקה בירושלים.
כמו כן, היא מרצה ברחבי ישראל.
כרמי גיברמן היא המנצחת על "מקהלת כרמים" (שהייתה בעבר מקהלת הבית של מכון כרם).
הייתה אחראית לכתיבה, עריכה והגשה של תוכניות מוזיקליות ברדיו וכן הפיקה הצגות ילדים מוזיקליות, שאותן גם כתבה וביימה.
היא מנחה קונצרטים של מוזיקה ווקאלית, מוזיקה קאמרית ומקהלה.
היא בתו של המורה והמחנך משה כרמי, אחותה של המוזיקולוגית כלת פרס ישראל דליה כהן, ואחותו של עופר כרמי, שהיה כנר בתזמורת הפילהרמונית וממייסדי רביעיית תל אביב.
סמבור פריי קוק (בקמרית: ប្រាសាទសំបូរព្រៃគុហ៍) הוא אתר ארכאולוגי בקמבודיה הממוקם במחוז , 30 קילומטרים צפונית לעיר , בירת המחוז, 176 קילומטרים מזרחית לאנגקור ו-206 קילומטרים צפונית לפנום פן.
המתחם, שכיום הוא הרוס, מתוארך לממלכת צ'נלה שקדמה לאנגקור (סוף המאה ה-6 עד ה-9), שהוקמה על ידי המלך כמקדש מרכזי מלכותי מרכזי וכעיר בירתו, הידועה אז בשם אישנאפורה (קמרית: ឦសានបុ).
בשנת 2017 הוכרז סמבור פרי קוק כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האתר שוכן על החוף המזרחי של , קרוב לנהר סטונג סאן.
החלק המרכזי של סמבור פריי קוק מחולק לשלוש קבוצות עיקריות.
לכל קבוצה תוכנית ריבועית מוקפת בקיר לבנים.
המבנים של האזור הארכאולוגי הכולל נבנו בזמנים שונים: הקבוצה הדרומית והצפונית (המאה השביעית) על ידי איסנווארמן הראשון, שנחשב למייסד אפשרי של העיר, והקבוצה המרכזית (בתאריך מאוחר יותר).
הבניינים של סמבור פריי קוק אופייניים לתקופה הקדם אנגקור עם תוכנית חיצונית פשוטה.
החומר העיקרי הוא לבנים, אבל גם אבן חול משמשת למבנים מסוימים.
מאפיינים ארכיטקטוניים כוללים מגדלים מתומנים (פראסטים) רבים, לינגאם של שיווה ויוני, בריכות ומאגרים ופסלי אריות.
סמבור פריי קוק שוכן בתוך יערות סובטרופיים בוגרים עם סבך שיחים מוגבל.
האזור היה ממוקש בעבר ועדיין עלול להכיל נפלים.
המתחם כולו עשוי משלושה מקבצים המסווגים כקבוצה C עבור מרכז, N עבור צפון ו-S עבור דרום.
הם מוקפים בחומה כפולה סביב אזור בשטח של כ-4,000 דונם שבו היו 150 מקדשים הינדיים, כיום רובם חורבות.
קבוצה N: "פראסט סמבור" (ប្រាសាទសំបូរ) נחשב למקדש הראשי והוא מהמאה ה-7. הוא הוקדש לאחד מגלגולי הנשמות של שיווה המכונה גמבהירשוורה (מסנסקריט गम्भीर - גמבהיר, עמוק, חגיגי ו-शिव שוורה – שיווה המשמח).
קבוצה S: "פראסט יאה פאון" (ប្រាសាទយាយព័ន្ធ) כוללת 22 מקדשים מהמאה ה-7 (600–635 לספירה) בתקופת שלטונו של איסנווארמן הראשון בהקדשה לשיווה.
קבוצה C: כוללת את המקדש המרכזי "פראסט בוראם" (ប្រាសាទបុរាម) עם פסלי אריות שהיוו השראה לשם העממי של "פראסט טאו" (מקדש האריות).
עם זאת, זוהי הקבוצה החדשה ביותר המתוארכת למאה ה-9. המאפיין העיקרי הנוסף הוא מגדל אשרם איסי, אך היו גם מבנים אחרים (18 מקדשים), כיום הרוסים.
איסנווארמן הראשון שלט על ממלכת צ'נלה בין השנים 616 ל-637 לספירה, והשתלט על איסנבורה כבירתו, ומשערים שהוא בנה את המקדש הראשי פראסט סמבור (קבוצה N), שכן יש כתובת באתר המיוחסת לשלטונו המתוארכת ל-13 בספטמבר 627. המלך ידוע גם משום ששלח נציגות לחצר שושלת סווי בסין (616–617).
צ'נלה כבשה נסיכויות שונות בצפון-מערב קמבודיה לאחר תום תקופת השלטון הסינית (כלומר לאחר 31 בינואר 656), שבעבר (בשנים 638/39) העלתה מס לסין.
כתובת מתקופת שלטונו של איסנווארמן הראשון טענה שהוא: "מלך המלכים, השולט על סווברנבומי".
ד"ר וונג סות'ארה, מהאוניברסיטה המלכותית של פנום פן, טען כי הכתובת "מוכיחה ש היא האימפריה הקמרית".
המלך החשוב האחרון באישנאפורה היה , שמותו גרם למהומה בממלכה בתחילת המאה ה-8, ולפירוקה לנסיכויות רבות ובסופו של דבר פתח את הדרך לעידן חדש: אנגקור.
אתר זה נחשב גם לבירתו המוקדמת של .
לאחר ההפיכה של לון נול והפלת המשטר של הנסיך נורודום סיהאנוק ב-1970, הורה נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון על הפצצה חשאית של קמבודיה כדי להילחם בגרילה של הקמר רוז' ובכל השפעה של צפון וייטנאם במדינה.
מטוסים אמריקאיים הפציצו עמדות בתוך האתר הארכאולוגי, וגרמו למכתשים ליד המקדשים, בעוד שכוחות הגרילה השאירו כמה מוקשים באדמה שפונו רק ב-2008.
אתר זה התווסף לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו ב-8 ביולי 2017.
הדת הרשמית בעיר סמבור פריי קוק הייתה שיוויזם, אחת מארבע הכתות של ההינדואיזם הפופולריות ביותר, המכבדת את האל שיווה כישות העליונה והלינגאם (בסנסקריט लिङ्गं, כלומר "סימן" או "הסקת מסקנות") או "שיווה לינגה" המייצג את שיווה שיש לסגוד לו במקדשים.
בקמבודיה כפי שהוא בהודו, הלינגאם הוא סמל לאנרגיה ולפוטנציאל של האל שיווה עצמו, וסמל פאלי זה מיוצג לעיתים קרובות עם יוני (בסנסקריט: योनि, מילולית "פות" או "רחם"), סמל של האלה שאקטי, אנרגיה יצירתית נשית.
שיוויזם היה דת צ'נלה (סביב 550 - 800 לספירה), כולל אלמנטים של הינדואיזם, בודהיזם ופולחן האבות המקומי.
במקדשי סמבור פריי קוק אפשר להרהר תוך התבוננות בכתובות אבן גם בסנסקריט וגם בקמרית, ולקרוא בשם גם לאלוהויות ההינדיות וגם לאלוהויות המקומיות עם שיווה וכמה מזבחות עם הלינגאם.
ממאדו סמבה קאנדה (בפורטוגזית: Mamadu Samba Candé; נולד ב-23 בספטמבר 1992 בקשקאיש שבפורטוגל), הידוע בכינוי סמביניה (בפורטוגזית: Sambinha), הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת הבלם בעירוני טבריה מליגת העל ובנבחרת גינאה ביסאו.
סמביניה גדל במספר מועדונים בפורטוגל, ביניהם ספורטינג ליסבון ואשטוריל.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1º דזמברו מהליגה השלישית בפורטוגל, ובהמשך עבר לשחק בספורטינג ליסבון ב', קבוצת המילואים של ספורטינג ליסבון, במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-22 בינואר 2016 הושאל סמביניה למשך עונה אחת לניו אינגלנד רבולושן מה-MLS.
ב-15 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על שיקגו פייר.
בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במשך עונת .
ב-25 בינואר 2017 הושאל למשך חצי עונה לספורטינג קוביליה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-30 באוגוסט 2017 חתם בנורת'איסט יונייטד מליגת העל ההודית.
ב-1 ביולי 2018 חזר ל-1º דזמברו מהליגה הפורטוגלית השלישית, ממנה עבר למסינה מהסרייה ד'.
ב-1 ביולי 2019 חתם באולימפיאקוס ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
ב-1 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד דוקסה קאטוקופיה.
בסך הכל ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-20 ביוני 2022 חתם במכבי בני ריינה, העולה החדשה לליגת העל הישראלית.
ב-15 במאי 2025 חתם בעירוני טבריה.
ב-13 ביוני 2015 ערך סמביניה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בתיקו 0-0 מול נבחרת זמביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
סמגלוטייד (Semaglutide; שמות מסחריים: בתכשירים להזרקה תת-עורית אוזמפיק, ויגובי; בטבליה לבליעה: ריבלסוס), היא תרופה המיועדת לטיפול בסוכרת מסוג 2 ובהשמנת יתר, המיוצרת ומשווקת על ידי חברת נובו נורדיסק.
סמגלוטייד מיוצרת בטכנולוגיה של DNA רקומביננטי, ומדמה את פעילות החלבון GLP-1 הקיים באופן טבעי בגוף האדם.
כלומר, היא אגוניסט לרצפטור GLP-1, השייך למשפחת תרופות המחקות אינקרטין.
התרופה מגבירה את הפרשת האינסולין ומסייעת בהורדת הסוכר בדם.
סמגולטייד משמשת, בשילוב עם תזונה ופעילות גופנית, בטיפול בסוכרת מסוג 2, לבד או בשילוב עם תרופות נוגדות סוכרת אחרות.
בספטמבר 2019 סמגלוטייד אושרה על ידי ה-FDA בצורתה במתן אורלי, וביוני 2021 אושרה למתן בהזרקה עבור טיפול בהשמנה.
בשנת 2020 נרשמו בארצות הברית יותר מ-4 מיליון מרשמים לסמגלוטייד.
בישראל סמגלוטייד היא תרופה המשמשת כטיפול ארוך טווח ומיועדת לטיפול במבוגרים שסובלים מסוכרת מסוג 2 לא מאוזנת, ובמקביל לדיאטה מותאמת לאיזון סוכר ופעילות גופנית.
סמגלוטייד ניתנת כטיפול בשילוב עם תרופות אחרות כנגד סוכרת או כטיפול בודד כאשר טיפול במטפורמין נכשל או כאשר לא ניתן לטפל במטפורמין עקב התווית נגד.
בישראל סמגלוטייד כלולה בסל הבריאות הממלכתי לטיפול בחולי סוכרת סוג 2 העונים על כל אלה:
ערך 7.5% HbA1c ומעלה העונים על אחד מאלה:
עם BMI בערך 28 ומעלה.
עם BMI בערך 25 ומעלה, החולים באחד מהבאים - מחלת לב כלילית, מחלה סרברווסקולרית, מחלת כליה כרונית, מחלת כלי דם פריפרית (PVD - Peripheral Vascular Disease)
לאחר מיצוי הטיפול התרופתי בשתי תרופות פומיות, לכל הפחות.
בארצות הברית, בנוסף לשימושים בישראל, מאז 2014 סמגלוטייד נמכרת תחת השם Wegovy כטיפול עזר להפחתה במשקל לאלו שסובלים מהשמנת יתר כרונית וסובלים בנוסף מלפחות מצב רפואי אחד המקושר להשמנת יתר (לחץ דם גבוה, עודף כולסטרול בדם, סוכרת סוג 2).
השכיחות ביותר – בחילות, הקאות, שלשולים.
שכיחות פחות – כאבי בטן, והיפוגליקמיה (בעיקר בשילוב עם תרופות נוספות הניתנות לאיזון סוכר).
תופעות לוואי חמורות ודורשות פניה מיידית לרופא:
שכיחות מאוד (במשתמש אחד מתוך עשרה) – סיבוכים של מחלות עיניים (רטינופטיה ).
שכיחות (במשתמש אחד מתוך מאה) – דלקת לבלב חריפה (acute pancreatitis).
אסור ליטול סמגלוטייד במצבים הבאים:
מטופלים בעלי היסטוריה רפואית אישית או משפחתית של medullary thyroid carcinoma.
מטופלים שהציגו בעברם רגישות לסמגלוטייד או לאחד ממרכיביו.
סמגלוטייד פועלת כאנלוג להורמון האינקרטיני 1-GLP המופרש באופן טבעי מרירית המעי בתגובה למזון ולעלייה ברמות הסוכר בגוף.
ההורמון מתאפיין במספר אפקטים, בהם הגברת הפרשת האינסולין תאי הבטא בלבלב ועיכוב שחרור הגלוקגון מתאי האלפא בלבלב, פעולות המגבירות שליטה גליקמית.
בנוסף, משפיע על מרכז השובע במוח ומאט את קצב התרוקנות הקיבה, ובכך מוביל להפחתה גדולה ומהירה מאוד במשקל.
סמגלוטייד עשויה להאט את ריקון הקיבה ולכן עלולה להשפיע על קצב הספיגה של תרופות הניטלות אורלית (PO).
בעת השימוש בסמגלוטייד יש לדווח לרופא או לרוקח על נטילת תרופות נוספות.
תרופות הדורשות תשומת לב גבוהה במיוחד:
לבוטירוקסין – עלולה להפריע לבקרה על רמות הסוכר בדם ולהפחית את היעילות של סמגלוטייד ותרופות אחרות לטיפול בסוכרת.
אינסולין – נטילה של אינסולין בעת השימוש בסמגלוטייד עלולה להעלות את הסיכון להיפוגליקמיה.
וארפרין או תרופות נוספות לקרישיות הדם.
ישנו מידע קליני מועט לגבי שימוש בסמגלוטייד בהנקה.
ההנחיה היא להשתמש בזהירות בעת הנקה.
מכיוון שסמגלוטייד נקשר ברמה גבוהה לחלבוני פלזמה (99%), וגודל ומשקל המולקולה גבוהים יחסית (4113), ההשערה היא שסמגלוטייד עוברת לחלב האם בכמות מאוד קטנה, וככל הנראה מתפרקת במעי של התינוק.
סמגלוטייד זכתה להתייחסויות רבות ברשתות החברתיות בעיקר בשל השימוש בה עבור הורדה במשקל.
למרות זאת, התרופה אינה מסייעת לירידה במשקל אצל כ-10% עד 15% מהאוכלוסייה, ובאיסלנד דווח על מקרים של אובדנות ופגיעה עצמית אצל משתמשי התרופה.
ידוענים רבים ומשפיעני רשת ברחבי העולם סיפרו על שימוש בסמגלוטייד לצורך הרזיה, על אף שההתוויה לשימוש היא לטיפול בסוכרת.
היזם אילון מאסק צייץ בטוויטר והתראיין בהמשך על כך שהוא נוטל סמגלוטייד עבור הורדה במשקל.
בארצות הברית ה-FDA הודיע על מחסור באספקת סמגלוטייד, וכן בישראל ישנן עדויות וכתבות המדווחות על מחסור בתרופה.
סמגלוטייד מיוצר בדנמרק על ידי חברת התרופות נובו נורדיסק.
בשנת 2023 הפכה נובו נורדיסק לתאגיד הרווחי ביותר באירופה.
החברה גרמה לצמיחה כלכלית חדה בדנמרק, ופתחה מספר מפעלי ייצור ברחבי המדינה.
סמדר זמיר (נולדה ב-1981) היא במאית, יזמית ואקטיביסטית לקידום נשים בקולנוע ובטלוויזיה בישראל.
זמיר נולדה בימית, וגדלה בבאר שבע ובערד.
זמיר בוגרת תואר ראשון בקולנוע מטעם המחלקה לאמנויות הקול והמסך במכללה האקדמית בספיר ותואר שני (MA) במגדר מאוניברסיטת בר-אילן.
במסגרת לימודיה, זכתה במלגות הצטיינות ביניהן מלגת גולדפרב לתסריט מצטיין עבור סרט הגמר שלה "בין השורות".
הסרט מתאר סיפור אהבה שנקטע בגלל פגיעה מינית.
הוא שודר בערוץ 2 והוקרן בפסטיבלי קולנוע בארץ ובעולם.
בשנת 2020, יצא סרט ביכוריה התיעודי "על כיסא הבמאי יושבת אישה", בהפקת דרומהפקות.
הסרט עוסק בחוויית העבודה והיצירה של במאיות קולנוע עלילתי בישראל.
הסרט עלה לגמר פרסי האוסקר הישראלי, זכה בפרס המדיה בפסטיבל וידאו פסט דוקו פסט דאלאס 2021, הוקרן בתחרות התיעודית הרשמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה ועוד.
בשנת 2022, החלה ביצירת הסרט "תחתונים וגופיות", המביא לראשונה את סיפורן של הנשים בעורף בזמן מלחמת יום הכיפורים.
הסרט, בהפקת דרומהפקות מופק עבור כאן 11. במהלך שנת 2023, נבחר הסרט להשתתף בחממה הדוקומנטרית של מכון ון ליר.
זמיר לימדה ומלמדת קולנוע ופמיניזם במכללה האקדמית ספיר, מכללת הדסה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
זמיר היא מנהלת אומנותית ואוצרת תוכניות קולנוע שונות בסינמטקים ובתי תרבות.
במרוצת השנים, פרסמה מאמרים, מסות ושירה בבמות שונות.
הייתה עורכת שותפה בגיליון חגיגי – 50 שנה לקולנוע עלילתי של נשים בישראל.
מסה פרי עטה ראתה אור באונתולוגיה "בגוף ראשון", ובספר "תמונת מחזור – עיונים בשיח הווסת בישראל".
זמיר היא ממקימות "פורום הקולנועניות ויוצרות הטלוויזיה בישראל", במסגרתו יזמה והשתתפה בפעולות ובמהלכים שונים לטובת קידום נשים ויצירה של נשים בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
זמיר משמשת כראש צוות פיתוח של תוכנית לימודים בנושא נשים וקולנוע לבתי הספר התיכונים בישראל והיא חברת ועדת ההיגוי לכתיבת תוכנית לימודים חדשה לקולנוע מטעם משרד החינוך.
בוגרת תוכנית מנדל למנהיגות תרבות בנגב.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, הייתה שותפה יוצרת בפרויקט סרטונים לטובת השבת החטופים.
הפרויקט, בהפקת אלירן פלד ובבימוי ארי פולמן ויסמין קיני שודר בכאן 11.
2014 – "הרחק מהיעדרו – מסע ברכטיאני לנבכי גילוי העריות", מחברות קולנוע דרום 2014.
2015 – "ימים של דם" בתוך הספר "בגוף ראשון", הוצאת פרדס (עורכת: שלומית ליר) עמודים 39–62.
2015 – "פיה מאריי – קולנוע נגד מוסד האימהות", מחברות קולנוע דרום 2015.
2015 – "המדריך המקוצר מאוד ליצירת קולנוע פמיניסטי", שורה ראשונה.
2017 – "איך הפכתי את הווסת שלי לכלי מחאה אקו- פמיניסטי" בתוך "תמונת מחזור – עיונים בשיח הווסת בישראל", הוצאת המכללה האקדמית ספיר (עורכות: סמדר נוי ואחרות).
2017 – "סופרג'יסטיות על הבד", שורה ראשונה.
2020 – "חמישים שנות קולנוע עלילתי בישראל" – גיליון חגיגי לרגל חמישים שנות קולנוע נשים עלילתי בישראל, כתב העת סינמטק תל אביב.
בתמיכת קרן רבינוביץ, קרן גשר, קרן מקור, ואיגוד התסריטאים (עורכת שותפה).
סמדר איצקוביץ סו֗נגו֗ (נולדה ב-29 באוגוסט 1963) היא יזמית מדיניות טכנולוגית ישראלית, מייסדת ומנכ"לית העמותה AIQ-LAB - תוכנית לאומית ובין-לאומית לריבונות טכנולוגית בתחומי בינה מלאכותית ומחשוב קוונטי.
איצקוביץ פועלת להקמת מרכז וקרן AI-קוונטום בשיתוף ארצות הברית ושותפות נוספות.
איצקוביץ סונגו נולדה בטבריה בט' באלול, תשכ"ג.
בת בכורה לוויקטוריה ויוסף סונגו אשר עלו ארצה מסאוטה, מובלעת ספרדית בצפון אפריקה, מטעמים ציוניים.
בגיל 3 עברה עם משפחתה לנוף הגליל שם גדלה והתחנכה.
נשואה לג'אק גוטליב, מייסד ונשיא WJT – World Jewish Travel.
משפחת סונגו נטועה בהיסטוריה של מגורשי ספרד.
בדיקה גנטית של המשפחה העלתה קשר למשפחת קוריאל, שגורשה מספרד בתקופת האינקויזיציה.
סיפור המשפחה נכתב בהרחבה במגזין American-ancestors magazine.
בעקבות כתבה זו יצא כתבה נוספת שהרחיבה את הדיון בקרבה של משפחת קוריאל למשפחת סונגו ואף את חשיבות משפחות אלו למהפכה האמריקאית.
איצקוביץ בוגרת קריית החינוך אורט שרת נוף הגליל – "מכוונים גבוה מגיעים רחוק" (בעבר בית חינוך שרת, נצרת עלית).
הייתה פעילה אקטיבית בתנועת הצופים הישראלית, שם פיתחה ערכי מנהיגות, יוזמה ואחריות קהילתית.
סיימה את חוק לימודיה התיכוניים בשנת 1980 והתגייסה לצבא ההגנה לישראל בשנת 1981. איצקוביץ למדה בבית הספר הטכני של חיל האויר ושרתה כטכנאית אלקטרוניקת מטוסים וראש צוות באגף האלקטרוניקה בחיל.
היא נמנתה בין ראשוני החיילות בחיל האויר במסלול טכנולוגי זה.
לאחר שחרורה מצה"ל, רכשה תואר ראשון בניהול ופיזיקה באוניברסיטה הפתוחה, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר דוקטור בכלכלה וניהול עסקים מהאוניברסיטה הפוליטכנית בטימישוארה, רומניה.
בשנים 2015–2017 השתתפה בתוכנית REAP באוניברסיטת MIT כראש המשלחת הישראלית.
בשנת 2024 השתתפה במחזור ראשון מסוגו בקורס קוונטום במכון ויצמן.
בשנים 1994-1990 נמנתה איצקוביץ כחברה בצוות מחקר ופיתוח בתחום הפיזיקה בחברת הייטק - אורבוטק - (כיום חברת בת של KLA 18 האמריקאית).
בין השנים 1994–2000 מונתה כסמנכ"ל תפעול בצוות ההקמה של חברת "קיטו מרום": תחת הנהלתה, החברה עברה התרחבות מהירה, גדלה מ-6 עובדים ל-800 עובדים בתוך 6 שנים והקימה עצמה כשחקן מרכזי במגזר החינוך בישראל.
הפעילות המקצועית והציבורית, החינוכית והחדשנית של איצקוביץ החלה בפיתוח תוכניות קהילתיות, חינוכיות ועסקיות בעיר אשדוד אשר הוטמעו לימים בערים אחרות בארץ.
בשנת 2000 נקראה על ידי ראש עיריית אשדוד אינ' צבי צילקר להצטרף אל עיריית אשדוד למנהל החינוך כמנהלת יוזמות חינוכיות חדשניות.
תחת הנהלתה הוקם המרכז לקידום השכלה גבוהה בשיתוף פעולה עם הג'וינט, קרן רש"י, האגף לחיילים משוחררים ומילואים וקרן משפחת גרוס, לימים התפתח למרכז הצעירים העירוני הראשון לגילאי 18–35 – מרכז כיוונים.
תוכנית חינוכית פורצת דרך זו קיבלה תוקף ושוכפלה ל־62 ערים בישראל.
כמו גם, ייסוד התוכנית "מן הגן לאוניברסיטה" – שני פרויקטים ייחודיים וחדשניים לשילוב חינוכי בעיר אשדוד.
תלמידי הפרויקט זכו במקומות הראשונים בתחרות חינוך ארצית ועל-כך זכתה איצקוביץ בפרס דן דוד פרס דן דוד.
יצוין כי, בשנים אלו היה קיים פער גדול בין אחוז הבגרויות בעיר לבין אחוז נמוך ביותר של השתלבות בוגרי מערכת החינוך במוסדות השכלה גבוהה.
באמצעות התוכנית העירונית להרחבת הנגישות להשכלה גבוהה "מן הגן אל האוניברסיטה", תוך עשור בלבד עלה מספר הסטודנטים בוגרי מערכת החינוך בעיר אשדוד ב-300%.
במקביל, קידמה איצקוביץ את תוכנית "מובילים לאקדמיה" בתיכונים מול האוניברסיטאות: האוניברסיטה הפתוחה ב"אפיקי מעבר", אוניברסיטת תל אביב דרך היחידה נוער שוחר מדע, אוניברסיטת בר-אילן בהסללה לתואר במתמטיקה, נוער "שוחר משפט" ומכללת סמי שמעון להנדסה.
מרכז הצעירים העירוני הראשון בישראל לגילאי 18–35 – "כיוונים" כלל: מרכז מידע, ייעוץ והכוון לימודי – תעסוקתי לצעירים וחיילים משוחררים.
איתור וגיוס כספים ממשרדי ממשלה, ארגונים וקרנות למימון תוכניות פעולה להנגשת השכלה גבוהה לתלמידי תיכון וחיילים משוחררים.
יזמה את התוכנית הארצית הראשונה להלוואות לסטודנטים עם בנק לאומי.
ההלוואות היו עם "0" אחוז ריבית ויכולת החזר של עד 7 שנים מסיום הלימודים.
גם תוכנית זו שוכפלה לערים אחרות בישראל.
יזמה וכתבה הסכמים עם כל המכללות בסביבת אשדוד למתן מלגות בשיתוף עיריית אשדוד.
כמו גם קידמה תוכנית לימודית לתלמידי תיכון בשעות אחר הצהריים ליוצאי אתיופיה במסלול מתוגבר של 5 יחידות מתמטיקה ופיזיקה.
אשדוד ניצבת במקום הראשון בהשתתפות בוגריה בתוכנית עתידים מזה כעשר שנים.
בתקופות כהונתה של איצקוביץ חלו לתמורות בעיר אשדוד לא רק בתחומי החינוך אלא גם בהיבטים חדשנים אשר שינו את מפת הפיתוח העירוני והתעסוקה בעיר.
בשנים 2010-2019 בתמיכת ראש עיריית אשדוד ד"ר יחיאל לסרי, הקימה איצקוביץ את האגף לפיתוח תעשייה וחדשנות בעיריית אשדוד.