tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות הצלחת הפרויקט החלה "משכנות כלל" לחפש אתרים נוספים לצורך הקמת מבני דיור מוגן במתכונת דומה.
ב-1991 החלה בהקמת פרויקט שני בשם "משכנות השרון" בכפר סבא, בשותפות עם חברת "פועלים השקעות" (לימים חברת "פולאר השקעות").
הפרויקט מתפרש על 32 דונם, וכולל 310 יחידות דיור.
החברה בנתה 190 יחידות דיור בשלב א', וכעבור 7 שנים, ב-1998, בנתה את שלב ב' הכולל 120 דירות.
ב-1997 החלה בהקמת פרויקט שלישי בשיתוף מושב נורדיה וחברת "פולאר השקעות".
במקום נבנו בשלב א' 176 יחידות דיור על שטח של 32 דונם שהיה קודם קרקע חקלאית של המושב.
ב-2004 רכשה את חלקה של "פולאר השקעות".
ב-2005 הוחל בהקמת שלב ב' של הפרויקט, הכולל 124 יחידות דיור על 22 דונם נוספים.
בספטמבר 2000 רכשה חברת הנדל"ן "גזית גלוב" 50% ממניות "משכנות כלל" תמורת 16.5 מיליון דולר.
ביוני 2001, מכרה חברת "אזורים" את הנדל"ן המניב שלה (חברת "נכסי אזורים"), בכלל זה את "משכנות כלל", לחברת גנדן השקעות של נוחי דנקנר.
באוקטובר 2003 מכרה "גנדן" את שליטתה ב"נכסי אזורים" תמורת כ-400 מיליון שקל לקרן "ריט ישראל" של איש נעסקים ליאו נואי.
ביולי 2005 מכרה "גזית גלוב" את חלקה חזרה ל"נכסי אזורים" כך שליאו נואי בשלב זה החזיק 100% מהבעלות.
במאי גייסה החברה 150 מיליון שקל באמצעות הנפקה פרטית של איגרות חוב לגופים מוסדיים.
באפריל 2010 חברת הנדל"ן "יורופורט", יחד עם קרנות בראשית ו-KCPS של בית ההשקעות "קלאריטי קפיטל", השלימו את רכישת השליטה ב"משכנות כלל" מידי ליאו נואי.
הרכישה בוצעה דרך חברת "מג'יק פיוצ'ר" שהפכה בעלת 100% ממניות "משכנות כלל".
בנובמבר 2013 שינתה "מג'יק פיוצ'ר" את שמה לשם "מגדלי הים התיכון בע"מ" ובמרץ 2014 השלימה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסת תל אביב.
חברת "מג'יקפיוצ'ר" עצמה הייתה גם בעלת פרויקט דיור מוגן ברמת השרון, אותו הקימה בשותפות עם חברת "גמול השקעות".
בינואר 2024 הודיעה החברה על הקמת מיזם משותף עם חברת "כלל ביטוח" להקמת פרויקטים חדשים של דיור מוגן בהשקעה של 3 מיליארד שקל.
נכון ל-2025, גרעין השליטה של החברה, המחזיק ב-46% מהבעלות בה, כוללת בעלי עסקים רבים ובהם מוטי קירשנבוים, בוריס לוין, דוד פתאל, יאיר סרוסי וחן למדן.
54% הנותרים בחברה הם בבעלות הציבור.
במרץ 2025 הודיעה החברה כי תחלק דיבידנד של 100 מיליון שקל.
הרשת מפעילה 7 בתי דיור מוגן הכוללים כ-1,680 יחידות דיור, והיא נחשבת לחברה הראשונה שהציעה בישראל בתי דיור מוגן למבוגרים עצמאיים בני הגיל השלישי, בהשוואה לבתי אבות שפעלו עד הקמת החברה, והציעו שירותי דיור וטיפול רפואי לקשישים ולחולים סיעודיים.
בתי הרשת כוללים שירותי שמירה ואבטחה, שירותי אחזקה וניקיון, לובי, שירותים רפואיים, פעילויות תרבות, ספורט וחברה.
החברה מחזיקה בקרן השקעות המשקיעה בסטארטאפים הפעילים בתחום השירותים והמוצרים לבני הגיל השלישי.
ב-2019 רכשה את 'קלאב 50', מועדון צרכנות ולייף סטייל לבני 50 ומעלה ומפעילה אותו מאז.
בשנת 2020 שונה שם המועדון ל'ביגטיים 60+'.
בתי הדיור המוגן של הרשת
הבית בבית ים, בית הדיור המוגן הראשון של רשת מגדלי הים התיכון, מורכב משני מגדלים בני 12 קומות בקרבת הים.
הבית כולל כ-280 יחידות דיור.
הבית בגני תקווה, הוקם בשנת 2017, בעיצוב אדריכל הפנים גד הלפרין.
הבית כולל 12 קומות וכ-350 יחידות דיור.
הבית בירושלים, נמצא בשכונת ארנונה בצמוד לטיילת ארמון הנציב, הוא כולל כ-116 יחידות דיור ונחנך ב-2017.
הבית ברמת השרון, מונה כ-190 יחידות דיור בגדלים שונים.
הבית בצומת סביון, הוא בניין בן 14 קומות וכולל כ-134 יחידות דיור בגדלים שונים, שנרכש על ידי החברה ב-2005 תמורת 27 מיליון דולר.
הבית בנורדיה, נמצא במושב נורדיה בשרון, והוא כולל כ-300 יחידות דיור.
הבית בכפר סבא ממוקם בתוך פארק פרטי בן 30 דונם.
הבית בכפר סבא כולל כ-294 יחידות דיור.
הבית ברחובות, פרויקט שהקמתו החלה ב-2019 בעלות של 350 מיליון שקל, הוא כלול שני מגדלי מגורים בני 18 קומות ו-250 יחידות דיור שאוכלסו בתחילת 2025.
מגדלי לגוּן (Lagoon) הם צמד גורדי שחקים המשמשים למגורים שממוקמים בשכונת נוף הטיילת שבנתניה.
עבודות הבנייה החלו ב- 2011 עם תחילת בנייתו של המגדל הצפוני והסתיימו עם השלמת בנייתו של המגדל הדרומי בשנת 2017. המתחם משתרע על שטח של 8.8 דונם, וכולל 33 אלף מ"ר המוקצים למגורים ולמלונאות.
צמד המגדלים תוכנן על ידי משרד יסקי-מור-סיוון אדריכלים, ועל בניית הפרויקט היו אחראיות חברת תדהר וחברת אלקטרה.
המגדלים נמצאים בבעלותה של חברת דיזנגוף סחר בע"מ.
המגדל הדרומי - הכולל 40 קומות ומתנשא לגובה של 142.36 מטרים - הוא הבניין הגבוה בעיר, והשני בגובהו בישראל מחוץ לגוש דן (אחרי מגדלי K באשדוד), והמגדל הצפוני, הכולל 36 קומות וגובהו 129.85 מטרים הוא הבניין השני בגובהו בעיר.
מגדלי דה וינצ'י הם זוג מגדלי מגורים בני 44 קומות כל אחד, השוכנים בפינה הצפון-מזרחית של צומת הרחובות קפלן ודה וינצ'י בתל אביב.
גובה כל אחד מהמגדלים הוא 155.1 מטר.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פינה משרד הביטחון מגרש בן כעשרה דונם בקצהו הדרום-מערבי של מחנה רבין, בצמוד למגדלי הכנרית המשמשים את מפקדת חיל האוויר.
עם פינויו שימש המגרש כמגרש חניה, ובשנת 2015 פרסמה רשות מקרקעי ישראל מכרז למכירתו.
במכרז זכו החברות ישראל קנדה ואקרו נדל"ן, ששילמו תמורתו 830 מיליון ש"ח.
המגדלים תוכננו על ידי משרד ישר אדריכלים ונבנו על ידי חברת אשטרום.
הבניה החלה ב-2017 והייתה צפויה להימשך 5 שנים, אך הסתיימה ב-2023. את שני המגדלים מחברת באחת הקומות בריכת שחייה.
בקומת הקרקע של המגדלים נמצאת חצר הפתוחה לציבור.
כחלק ממיזם זה הוקמו גם שני רבי קומות, בני 8 ו־11 קומות, שישמשו לדירות להשכרה, למשרדים, למסחר ולשימושים ציבוריים.
המיזם כולל 412 דירות, מתוכן כ־40 מיועדות להשכרה.
במהלך המתקפה האיראנית על ישראל ביוני 2025, כשנה לאחר פתיחת המגדלים, המגדל הצפוני ספג פגיעה ישירה בקומותיו התחתונות מטיל איראני.
טרם הפגיעה פרסמה המדינה מכרז למכירת 40 דירות במגדל, המיועדות להשכרה במחיר מינימום של 101 מיליון ש"ח, אך לאחר הפגיעה ירד מחיר המינימום ל-43 מיליון ש"ח, בהתחשב במצבן של הדירות.
מגדלי המגורים של ג'ומיירה (ידוע גם בשם JBR) בנויים לאורך 1.7 קילומטרים, ובשטח 2 קילומטרים רבועים ובנויים על חוף המפרץ הפרסי במרינה של דובאי.
זהו פיתוח מקרקעין למגורים ומכיל 40 מגדלים (35 הם למגורים ו-5 הם בתי מלון).
JBR יכולה להכיל כ-15,000 איש, המתגוררים בדירותיה ובחדרי המלון.
בפרויקט 6,917 דירות, בממוצע גודל של 84 מטרים רבועים לדירה.
למתחם המגורים ניתן להגיע באמצעות המטרו של דובאי והחשמלית של דובאי.
למגדלי חוף ג'ומיירה יש טיילת באורך 1.7 קילומטרים שהושלמה בשנת 2008.
המתחם הוא קומפלקס קמעונאי שנבנה על החוף האמיתי מול JBR על ידי חברה בבעלות השייח' מוחמד בן ראשיד אל מכתום, סגן נשיא וראש ממשלת איחוד האמירויות ואמיר דובאי.
הפיתוח, הכולל ארבע רחבות נפרדות, תופס את החלק הארי של חוף הים בין מלונות הילטון ושרתון ומכיל מספר רמות חניה וכן שבעים חנויות קמעונאיות, מזון ומשקאות, לצד מתקני בילוי.
האי בלו ווטרס הוא אי מלאכותי שנבנה מול מתחם ג'ומיירה, הפיתוח כולל בתי מלון, דירות, וילות, מתקני אוכל ובידור, והעין של דובאי, שהוא גלגל הענק הגבוה בעולם בגובה 250 מטרים.
האי מקושר על ידי כביש E 11 וגשר להולכי רגל למתחם המגורים.
מגדלי שעון עות'מאניים נבנו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 במספר מקומות בארץ ישראל, לציון 25 שנה לשלטונו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני.
ההערכה היא שנבנו שבעה מגדלי שעון בארץ ישראל.
שישה מהם קיימים עד היום.
ב-1900 חל יום השנה ה-25 לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני על האימפריה העות'מאנית.
כדי לציין אירוע זה הורה הסולטאן על הקמת כ-100 מגדלי שעון ברחבי האימפריה שיסמלו את כניסתה לעידן המודרני.
המגדלים הוקמו במרכזן של ערים משמעותיות עבור האימפריה, ובדרך כלל סמוך למוסדות שלטון או על גבי מבנים היסטוריים.
רבים ממגדלים אלו נהרסו עם השנים עקב מלחמות ופגעי טבע, ורוב המגדלים שקיימים כיום נמצאים בטורקיה.
מגדלי השעון שהוקמו בארץ בישראל
בארץ ישראל הוקמו כנראה שבעה מגדלים לציון שנת ה-25 לשלטונו של עבדול חמיד השני.
לפי מחקרו של יהודה לבנוני קיימת מחלוקת אם מגדל השעון בנצרת אכן אמור להיכלל בקבוצה זו.
כמו כן נטען שהמגדל בשער יפו בירושלים, שנבנה מעט מאוחר יותר, נבנה בעצם לציון 30 שנה לשלטון הסולטן.
בחלק מהמגדלים השעונים שוחזרו ופועלים כיום.
+שם המגדלמיקוםתיאור המגדלתמונה+מגדל השעון ביפוכיכר השעון ביפוהקמת השעון החלה ב-1900 והסתיימה ב-1903 (או 1904) במימון הסולטאן ותורמים נוספים.
את השעונים בנה מוריץ שינברג, יזם נדל"ן, שען וצורף יהודי מיפו.
המגדל מוצב במרכז השוק הקרוי כיום כיכר השעון ובסמוך למסגד מחמודיה, ל"קישלה" (תחנת המשטרה ביפו ובית המעצר) ולבית הסראייה.ב-1965 שופץ המגדל וב-2001 שופץ שוב.
המנגנון של השעון שופץ ב-שנות ה-80 של המאה ה-20 ושופץ שנית ב-2021..+מגדל השעון בירושליםמעל שער יפו בירושליםמגדל השעון בירושלים נבנה ב-1907 מעל שער יפו בחומות העיר העתיקה.
המגדל בן ארבע הקומות נבנה מאבן גיר ובנוסף לארבעת השעונים הותקן בראשו גם פעמון.
ב-1922, לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים, הורה המושל השני של ירושלים, רונלד סטורס להרוס את המגדל בטענה שהוא פוגע במראה העתיק של חומת העיר.
ב-1925 הוקם בכיכר אלנבי מגדל שעון חדש כחלופה לזה שנהרס ב-1922. מגדל זה נהרס ב-1934.+מגדל השעון בעכומעל חאן אל-עומדאן בעכומגדל השעון בעכו נבנה מעל פתח הכניסה של חאן אל-עומדאן שנבנה ב-1784. המגדל כולל חמש קומות ובנוי אבן כורכר ובקומה הרביעית הותקנו 4 שעונים.
ב-2001, כשעכו העתיקה הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, הותקנו במגדל שעונים חדשים כשכל שעון נושא ספרות שונות (עברית, ערבית, לטינית וספרות רגילות).
בלוח שמותקן על המגדל נכתב שהבנייה נעשתה על ידי הממונה על המחוז ג'מאל באשה בפיקוחו של ראש העיר אחמד נואר אפנדי.+מגדל השעון בחיפהבמסגד אל-ג'רינה בעיר התחתית בחיפהמגדל השעון בחיפה נבנה בחזית מסגד אל-ג'רינה בעיר התחתית בחיפה.
המגדל נבנה על ידי ראש עיריית חיפה מוסטפא פאשה אל-ח'ליל מאבני כורכר והוא כולל שש קומות כשבקומה הרביעית הותקנו ארבעה שעונים.
עד מלחמת העצמאות שימש המסגד כמסגד הראשי עבור ערביי חיפה כשבסמוך לו כבר ניצב בית סאריה שהקים דאהר אל-עומר (נהרס במלחמת העצמאות).
התמונה של המגדל צולמה ב-1905 וניתן להבחין בחלון (שלא קיים יותר) המקושט בדגם של מגן דוד.
נכון ל-2022 מותקנים במגדל ארבע שעונים פועלים.+מגדל השעון בצפתבבית הסראייה בצפתהמגדל הוקם בפינה הצפונית של בית הסראייה בצפת והוא כולל ארבע קומות כשבקומה השלישית הותקנו השעונים ובקומה הרביעית הותקן פעמון.
ב-2002 הותקנו במגדל שעונים חדשים (ביוזמת עיריית צפת ו"החברה לפיתוח צפת") אך לאחר מספר חודשים הפסיקו השעונים לפעול.
ב-2009 תוקנו השעונים וחזרו לעבוד.
הסראייה משמשת כיום כמרכז תרבות, לשכת תיירות עירונית, מרכז לחסידי ברסלב ועוד.+מגדל השעון בנצרתבבית הסראייה בנצרתהמגדל הוקם מעל הסראייה שהוקמה ב על ידי דהאר אל-עומר.
המגדל, העשוי מאבן גיר, בנו מקומה אחת, גבוהה, הכוללת חלונות ומעליהם פתחים עגולים בהם הותקנו השעונים.
כיום לא מותקנים שעונים במגדל.
לפי מחקרו של יהודה לבנוני קיימת מחלוקת אם מגדל השעון בנצרת אכן נבנה לציון השנה ה-25 לשלטונו של עבדול חמיד השני.+בכניסה לקסבה של שכםהמגדל עומד ברחובה הראשי של העיר סמוך לכניסה לקסבה ולייד מסגד צלאח א-דין .
בערבית נקרא המגדל Manara והכיכר לידו נקראת כיכר מנארה.
המגדל בן ארבע קומות כשהשעונים הותקנו בקומה השלישית.
ב-3 במאי 2004 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולים בשם "מגדלי שעון עות'מאניים בישראל" וכל אחד מהבולים במחיר נקוב 1.30 ש"ח.
הסדרה כוללת את המגדלים, בצפת, ירושלים, עכו, חיפה ויפו.
למרות שיש שבעה מגדלים בארץ כללה הסדרה בולים של חמישה מגדלים לאחר שהוחרגו המגדל בנצרת (בטענה שייתכן ואינו שייך לקבוצה הספציפית) והמגדל בשכם (בטענה שהוא בשטחי הרשות הפלסטינית).
מגדלי בריגה הם צמד גורדי שחקים המשמשים למגורים שממוקמים בדרום שכונת עיר ימים שבנתניה.
עבודות הבנייה החלו ב-2015, והסתיימו ב-2019, בשני מגדלי היוקרה 34 קומות מגורים, על שטח מגרש של כ-8 דונם.
המגדלים בנויים במערבה של שכונת עיר ימים ובין שתי שמורות טבע – שמורת האירוסים מצפון ושמורת שער פולג מדרום.
כל מגרש עליו בנוי מגדל מסתיים ברצועת חול הצופה אל הים ובה מגרש כדורעף חופים, שמשיות ומיטות שיזוף.
בשל גובה המגדלים, ניתן לצפות בהם מרחוק, בעיקר מדרום, והם הפכו לסימן היכר של העיר נתניה.
מגדלי אופרת הים הוא מתחם של שני מגדלי מגורים בעיר נתניה.
בניית מגדל אופרת הים 1 הושלמה ב-2005, וגובהו 87 מטרים, עם 28 קומות.
זה היה המגדל הגבוה ביותר בעיר עד להשלמת המגדל השני ב-2009, עם 33 קומות שהיה למגדל המגורים הגבוה בישראל מחוץ לגוש דן, ולבניין המגורים העשירי בגובהו בישראל.
מאז נבנו מגדלי מגורים גבוהים יותר בנתניה ובמקומות אחרים.
המגדלים מצופים באבן גרניט אפורה בהירה וכהה ועד 2013 היו מתחם המגורים הגבוה בישראל מצפון לגוש דן.
המתחם כולל 6,500 מטרים מרובעים, פארק, בריכת שחייה חיצונית, ג'קוזי, סאונה פרטית וחדר כושר לדיירי הבניין.
מגדלי בגיץ' הוא מגדל מגורים אמריקאי בודד בעיר הקטנה וויטייר (Whittier) בדרום אלסקה.
המבנה ייחודי בשל היותו מגדל המגורים היחיד בעיר וויטייר.
במגדלים מתגוררת כמעט כל אוכלוסיית העיר.
בנוסף מכיל הבניין מתקנים ציבוריים רבים: חנות מרכול, סניף דואר, מרפאה, תחנת משטרה, חנות צילום, כנסייה ועוד.
העיר הקטנה וויטייר זכתה לכינוי "עיירה תחת קורת גג אחת".
האזור בו ממוקמת כיום העיר וויטייר נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר המיקום נבחר להקמה של נמל צבאי ובסיס לוגיסטי עבור צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה תכנן הצבא לפתח קומפלקס גדול באזור, ומגדלי בגיץ' הנוכחיים היו חלק מהתוכנית של הקומפלקס הייעודי.
הבניין תוכנן על הכביש המהיר באלסקה בשנת 1953 כדי לשמש את המפקדה של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
השם הנבחר אז היה "בניין הודג'", לזכר קולונל ויליאם וולטר הודג', שהיה מפקד גדוד המהנדסים ה-93 .
במקור היה הבניין חלק מפרויקט גדול יותר שנועד לכלול עשרה מבנים נוספים לשימוש צבאי.
הבנייה החלה עם בניין הודג', יחד עם בניין נוסף בשם בניין באקנר שהיה ממוקם בסמוך לו.
בנייתם הושלמה בשנת 1957. למרות התוכניות השאפתניות בסופו של דבר שני בניינים אלו היו היחידים שנבנו והם שימשו את צבא ארצות הברית עד תחילת שנות השישים.
בניין באקנר נטוש מאז 1966.
בשנת 1964 האזור נפגע מצונאמי שנגרם מרעידת האדמה באלסקה, אך הנזק לא היה נרחב.
בניין הודג' הפך לבניין ציבורי עם מספר יחידות, וכלל את משרדי המטה של מוסדות ושירותים מסחריים של העיר וויטייר.
בשנת 1972 שונה שם הבניין למגדלי בגיץ' (Begich Towers Condominium) לזכרו של ניק בגיץ' שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה, שנעלם ויש להניח כי מת בהתרסקות מטוס.
בשנת 1974 הפך איגוד בעלי הדירות בע"מ למנהל הרשמי של המבנה כולו.
רוב דיירי ותושבי האזור מתגוררים וצורכים בו שירותים קהילתיים הממוקמים בתוך המבנה או מחוברים אליו כך שהתושבים יכולים להישאר בפנים לפרקי זמן ארוכים, דבר שיכול להועיל בתנאי מזג אוויר קשים.
הבניין שהושלם בשנת 1957, מאופיין בתבנית מלבנית וגג שטוח.
יש בו 14 קומות והוא מורכב משלושה חלקים המחוברים ביניהם.
בצד הצפוני ישנן שתי תבניות בולטות היוצרות שני מגדלים מרובעים.
בתוך הבניין יש סדרה של מסדרונות מסועפים ומעליות, מה שמאפשר לדיירים גישה לכל שטחי המתחם.
בית הספר מחובר למגדלים באמצעות מנהרה.
בנוסף לאזורי המגורים, הבניין מכיל את השירותים הבסיסיים לבעלי הדירות ולתושבים: סניף דואר, חנות כללית ומכבסה.
יש גם כנסייה בפטיסטית קטנה, שתי קומות של צימר להשכרה יומית, חדר ישיבות ומגרש משחקים מקורה בבית הספר.
במהלך התקופה בה שהה צבא ארצות הברית במקום, הבניינים בעיר קיבלו את כל צורכי האנרגיה הנדרשים לצורך הפעלת חימום פנימי מתחנה אחת.
לאחר שהצבא עזב את האזור, כל בניין היה צריך לקבל מערכת חימום נפרדת וכך גם מגדלי בגיץ', בהם היו זוג דוודי קיטור בבניין צדדי.
משנת 2015 נותר רק דוד פעיל אחד, אך התושבים התמודדו עם תקלות תחזוקה שלו ברמה יומיומית.
בשנת 2016 נתקבל מימון עבור תיקונים הקשורים לתחזוקת מערכות מכניות ושיפוץ חזית המבנה.
התושבים קיבלו מענק של 3 מיליון דולר ממשרד החקלאות האמריקאי.
מלון JW Marriott Marquis Dubai הוא בית המלון השלישי בגובהו בעולם, בן 72 קומות, בגובה 355 מטרים בקומפלקס של מגדלי תאומים בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.
הקומפלקס בשווי 1.8 מיליארד דירהם כולל מלון בן 1,608 חדרים המנוהל על ידי מלונות מריוט.
במקור המלון תוכנן כמגדל יחיד בגובה 350 מטרים ובן 77 קומות שנועד להסתיים ב-2008 לצד דרך שייח' זאיד E11. עם זאת, היה צורך לשנות את תכנונו ומיקומו בשל הרחבת נחל השייך למגה פרויקט ביזנס ביי.
תכנון התאומים החדש הושק בדובאי בשנת 2006 והם יתנשאו לגובה 395 מטרים בצורת מגדלי תאומים.
עם זאת, צורת המגדלים שונתה והגובה ירד ל-355 מטרים בתכנון מחודש.
שלדי הבטון של שני המגדלים הגיעו לראש באפריל 2010. עד אפריל 2011 נוספו הצריחים בשני המגדלים והמבנה החיצוני של שני המגדלים כמעט הושלם.
הבניינים הושלמו בשנת 2012, עברו את מגדל הוורד שגם הוא בדובאי כמלון הגבוה בעולם.
בפתיחת המגדל הראשון, המלון כלל 14 חנויות מזון ומשקאות, ברים על הגג, מרכז עסקים, אולמות כנסים וחדרי ישיבות, אולם אירועים נרחב, מועדון ספא ובריאות, וגם חנויות קמעונאיות, בריכת שחייה וחדר כושר.
מגדלי התאומים הושלמו בנובמבר 2012.
במלון 1,364 חדרי אירוח סטנדרטיים, 240 סוויטות, 4 מהן נשיאותיות, אולם אירועים, אודיטוריום, 18 חנויות, 19 מסעדות וספא בריאות.
צורת המגדלים היא בהשראת תמר.
המגדלים ממוקמים באופן סימטרי על מבנה בן 7 קומות כדי לצפות בנופים של בורג' ח'ליפה, ביזנס ביי והים.
הפודיום מאכלס את כל השטחים הציבוריים, המסעדות, אולם האירועים ואת האזור האחורי של הבניין.
מגדלי ח'רקאן (בפרסית: برجهای خرقان; בתעתיק רומאי: Gunbad-i Kharraqan; בערבית: أبراج خراقان), המכונים גם מגדלי חראח'אן או מגדלי חראגאן, הם צמד מאוזוליאומים שנבנו בשנים 1067 ו־1093 לספירה, באזור ח'ראקאן שבחסר-ווליאסר, סמוך לעיר קזווין, במחוז קזווין שבצפון איראן.
המבנים מהווים דוגמה מוקדמת לעיטור גאומטרי, כדוגמה מוקדמת לשימוש בכיפות כפולות, וכאחת הדוגמאות הראשונות למגדלי קבורה שהופיעו בתקופת הסלג'וקים באיראן של ימי הביניים, במאה ה-11.
המבנים הבנויים מלבנים ובעלי צורה מתומנת מתנשאים לגובה של 13 מטרים, כאשר כל צלע ברוחב של 4 מטרים.
שטח הפנים של שני המאוזוליאומים מציג שימוש נרחב במוטיבים גאומטריים.
קירות הפנים של המאוזוליאום הקדום מבין השניים מעוטרים בציורים בנושאים מגוונים.
המגדל המזרחי נבנה בשנים 1067–1068, ואילו המגדל המערבי נבנה בשנת 1093.
שני המאוזוליאומים נבנו עם כיפות בעלות שני חיפויים: החיפויים הפנימיים השתמרו בשלמותם, אך החיפויים החיצונים בשני המגדלים אבדו.
אין גישה ישירה לאור דרך החלונות שבחיפויים החיצוני והפנימי של הכיפה.
עם זאת, מיקומם הנגדי של הפתחים בשני החיפויים מאפשר חדירה של אור עקיף אל המגדל הראשון דרך חלון צדדי בחיפוי הפנימי.
כל אחד מהמגדלים המתומנים כולל שמונה דּּפָנוֹת מעוגלות – אחת בכל פינה.
החוקרים סטרונך ויאנג משערים כי החיפויים החיצוניים שנהרסו של הכיפה כללו צלעות אנכיות; עם זאת, מהעדרן בצד הפנימי הם מסיקים כי הקשתות שנלוו לצלעות שימשו לעיטור בלבד.
בשני המגדלים מופיעות כתובות חיצוניות המזכירות את שם האדריכל שתכנן אותם.
על המגדל הקדום יותר מופיע השם מוחמד בן מקי אל-זנג'אני, ואילו על המגדל המאוחר מופיע השם אבו אל-מעאלי בן מקי אל-זנג'אני.
סטרונך ויאנג מציינים כי שני השמות מתייחסים, ככל הנראה, לאותו אדם – אדריכל מקומי שזהותו אינה ידועה.
גם בחלקם החיצוני של המבנים מופיעים עיטורים גאומטריים מורכבים, עשויים מלבנים מגולפות.
הלבנים נושאות גם כתובות ארוכות, הכוללות הן טקסטים היסטוריים והן פסוקים מן הקוראן.
הכתובת ההיסטורית שעל המגדל המזרחי כוללת, נוסף על שמו של האדריכל, גם שם נוסף – ייתכן שמדובר באדם שהיה אמור לשמש כפטרון המאוזוליאום – אך חלק זה בכתובת נפגם ואינו קריא במלואו.
כתובת כופית של טקסט מהקוראן מופיעה על הקירות החיצוניים של שני המגדלים, כשהיא פרושה בצורה זהה על פני הדפנות והתומכות.
הכתובת כוללת את סורת אל-חשר (סורה 59), פסוקים 21–23, וניתנת לזיהוי גם במקטעים שנפגעו על גבי התומכות.
החוקר סמואל סטרן מציין כי מדובר בבחירה יוצאת דופן של פסוקים עבור מאוזוליאום, אך מפנה לפסוקים הקודמים להם כמתאימים יותר להקשר.
חלקים מהכתובות שמעל פתחו של המגדל המערבי מזוהים עם סורת אל-מואמינון (סורה 23), פסוק 115.
פנים המגדל המזרחי ככל הנראה עוטר כולו בפרסקאות, אך רק מעט מהן שרדו.
בנישות נשתמרו ציורים של מנורות מסגד, ובין הנישות, על גבי העמודים, מופיעים ציורים של עצי רימון וטווסים, לסירוגין.
בקרבת חלקן העליון של הנישות נראית מדליה מעוטרת בטווסים ובעיטורים גאומטריים.
מתחת לתחילת הכיפה נמשכת רצועה של כתב כופי.
פנים המגדל המערבי אינו כולל עיטורי טיח; במקום זאת, מצויים בו מִחְרָאב ועיטורי לבנים נוספים.
על פי פענוח הכתובות שעל המגדלים שביצע ד"ר סמואל מיקלוש סטרן, מקובל להניח כי יושב המגדל המזרחי היה אבו סעיד ביג'אר, ויושב המגדל המערבי היה אבו מנסור אילטייתי.
מגדלי ח'ראקאן מציגים עיצוב חיצוני משוכלל, כזה שמיוחד לכל אחד משמונת צדדיהם, וזאת בניגוד למגדלים אחרים המאופיינים בדפוסים חזרתיים יותר.
ההיסטוריון אולג גרבר מציין כי לא קיימת שיטה מוחשית לפענוח משמעות העיטורים המופשטים והגאומטריים באדריכלות אסלאמית.
תחת זאת, מורכבות התבנית הגאומטרית מעודדת הערכה לעיצוב החזותי עצמו.
נושאי ציורי הקיר שבפנים המגדל המערבי קשורים בסמליות לעולם השמיים.
עבאס דנשווארי קושר את אור המנורה עם אור האל, ובכך עם גן העדן.
דנשווארי אף מחבר בין ציורי הפנים לגן העדן באמצעות הדגשת תפקידם האיקונוגרפי של טווסים, המופיעים במדליונים דמויי קרני שמש, כעוף גן העדן.
טווסים מופיעים בתרבות האסלאמית של איראן בימי הביניים בספרות ובחפצי אמנות כגון טקסטיל וכלי קרמיקה.
שני המגדלים ניזוקו באופן משמעותי ב.
לפני האירוע, היו המגדלים במצב שימור טוב, דבר המרמז כי מדובר באחת מרעידות האדמה החזקות ביותר באזור זה במשך כ-900 שנה.
מגדלי אתונה הם צמד גורדי שחקים באתונה, יוון.
מגדל אתונה 1 מתנשא לגובה של 103 מטר וכולל 28 קומות, מה שהופך אותו למבנה הגבוה ביותר ביוון, בעוד שמגדל אתונה 2 כולל 15 קומות בגובה של 65 מטר, והוא המבנה השמיני בגובהו ביוון.
בנייתם החלה ב-1968 והושלמה ב-1971 בתקופת המשטר הצבאי ביוון.
עם השלמתו, היה זה המבנה השני בגובהו בדרום-מזרח אירופה.
המתחם ממוקם בשכונת אמבלוקיפי בשדרת מסוגיאון 2. הוא משמש למטרות רבות, כולל משרדים של חברות כמו חברת הביטוח אינטראמריקן ובנק אלפא.
האדריכל של מגדלי אתונה הוא יואניס ויקלס, שעיצב גם את המבנה הראשי של מוזיאון גולנדריס לאמנות קיקלאדית.
האדריכלים של הפרויקט היו יואניס ויקלס ויואניס קימפריטיס.
למרות הביקורת שספג המבנה בשל עיצובו וגובהו הרב, מגדל אתונה נחשב כיום לאחד מהסמלים של אתונה.
מגדלי אתונה נבנו בתקופה שבה חוק הפיתוח המגביל את גובה המבנה המרבי לא היה בתוקף, עם חוק 395/68 "על גובה מבנים ובנייה חופשית", שבו ניתנה למבנים החירות להסתדר בכל דרך בתוך המגרש כדי להבטיח תאורה ופתרונות אוויר מיטביים.
עד 1968, המבנה הגבוה ביותר באתונה היה מלון אתונה הילטון בן 14 הקומות, שהושלם ב-1963. בניית מגדל אתונה החלה ב-1968 ונערכה על ידי חברת הבנייה הגדולה דאז Αλβέρτης - Δημόπουλος (אליברטיס-דימופולוס) Α.Ε.
עבור הבנייה ניתן מגרש ב-2–4 שדרת מסוגיאון.
המבנה הושלם ב-1971. במהלך שנות ה-90 נוספו אנטנות תקשורת על גג המבנה.
גובהו של מגדל אתונה פחות מ-100 מטר ללא אנטנות, כולל 28 קומות והוא עדיין המבנה הגבוה ביותר ביוון.
הארכיטקטורה של המגדל מינימליסטית ופוטוריסטית והיא מחקה מבנים אחרים באירופה ואמריקה, כמו בניין סיגראם.
אופייני הוא השימוש בווילונות זכוכית על קירות החוץ של המבנה עם מסגרת אלומיניום.
השימוש בווילונות זכוכית הפך מאז לסטנדרט עבור מבני מסחר גדולים באתונה.
הציר האנכי של המבנה מודגש על ידי עמודי שיש לבנים ועמודים אנכיים בציפוי אלומיניום אנודי חום.
מגדל אתונה נבנה בשיטת בנייה מרוכבת, עם עמודי פלדה ולוחות בטון מזוין, בניגוד למבני גובה אחרים של התקופה.
משום שלא היו למי שבנה מומחיות בבניית מבני פלדה גדולים, הדגש ניתן יותר על הבטון המזוין.
זה היה המבנה הראשון בבלקן שנבנה בשיטה זו.
בנוסף, נעשה שימוש בטכניקה חלוצית של יסודות פלסטיים לבניית המבנה, שפותחה על ידי פרופסור לסטטיקה ודינמיקה מבית הספר לפוליטכניון של אוניברסיטת פאטראס, אריסטרכוס איקונומו, שביצע גם את הסטטיקה של המבנה.
יסודות פלסטיים פועלים בדומה לדמפר.
חידוש נוסף של המבנה היה השימוש בגבס בתוך הבניין, שתרם להפחתת משקל המבנה.
מחיצות הפנים של מגדל אתונה ניידות, מה שהופך את שינוי התכנון הפנימי לקל.
מתחת למגדל יש שלוש קומות מרתף, לשימוש בחנייה, מחסנים וחדר מנועים.
לצד מגדל אתונה נמצא מגדל קטן יותר בגובה פחות מ-56 מטר, עם 12 קומות, עם מאפייני עיצוב משותפים לגבי החזית.
אך בניגוד למגדל אתונה, למגדל הקטן יותר צורת זיגזג.
הוא מחובר אליו בקומה הראשונה.
לפי התוכנית המקורית, תוכנן בסיס מורחב בן שתי קומות במגרש, שבו ימוקם המגדל.
עם זאת, התוכניות השתנו ובסופו של דבר נבנה כיכר עם שני מגדלים לא שווים.
מגדלי לנדמרק ("Landmark TLV") הם שני מגדלים השוכנים ברחוב לאונרדו דה וינצ'י בתל אביב.
אופי השימוש במבנים מעורב: מגורים, מסחר ומשרדים.
הראשון מבין שני הבניינים שאוכלס, "מגדל Landmark A TLV", שבנייתו הושלמה בשנת 2024, מתנשא לגובה של 161.7 מטר ובעל 42 קומות ומגדל B בעל 30 קומות משרדים ו-11 קומות מגורים.
היזמים הם מליסרון ו-AFI Properties אפריקה ישראל להשקעות, האדריכל ישר אדריכלים.
מגדלי כיכר המדינה הם שלושה מגדלי מגורים בתהליך בנייה בכיכר המדינה בתל אביב.
האדריכלים שתכננו את המבנים הם אברהם יסקי ויוסי סיון כחלק מחברת יסקי מור סיון אדריכלים, אשר תכננו בנוסף את מגדלי אקירוב, מגדלי YOO ועוד מיזמי בנייה רבים בישראל.
המגדלים נבנים על ידי חברת אשטרום ואלקטרה.
המגדלים נבנים בכיכר המדינה, שם היו מעל ל-20 גרסאות שונות לתוכניות בנייה כאשר הבולטת שבהן היו שלושה מגדלים בעיצוב זהה.
את המגדלים החלו לבנות בליבתם בצורת עיגול, כשפתחי היציאה נמצאים במיקום שונה ביחס לכל קומה מעל ומתחת, כל קומה מסתובבת ב-1.25 מעלות ביחס לקומה מתחת, דבר שהאריך משמעותית את זמן הבנייה של הפרויקט.
הפרויקט, אשר בנייתו צפויה להסתיים בשנת 2027, כולל שלושה מגדלי מגורי יוקרה – שניים בני 40 קומות ואחד בן 37 קומות.
בפרויקט 453 דירות במגוון גדלים ומפרטים, יחד עם שלוש קומות חניון תת-קרקעי הכולל 1,620 מקומות חניה.
באחת מקומות המרתף ייבנו בריכה, חדר כושר, מתחם ספא, חדרי טיפולים ואולמות רב תכליתיים לרווחת התושבים.
בשטחים המקיפים את הבניינים יוקמו בריכות אקולוגיות, שבילי אופניים וריצה, מתקני משחק וגינת כלבים.
מגדלי פטרונס (במלאית: Menara Petronas) הם זוג גורדי שחקים סופר גבוהים בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
הבניינים מתנשאים לגובה של 451.9 מטרים והם בעלי 88 קומות כל אחד.
בזכות כך, החזיקו בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" בין השנים 1998–2004, עד השלמת בנייתו של טאיפיי 101 בטאיוואן.
הבניינים (מגדל פטרונס 1 ומגדל פטרונס 2) תוכננו על ידי האדריכל האמריקני ממוצא ארגנטינאי, סזאר פלי, ותוכננו בסגנון אדריכלות פוסט-מודרנית במטרה ליצור סמל לעיר, קואלה לומפור, התואם למאה העשרים ואחת.
עבודות התכנון החלו ב-1 בינואר 1992 וכללו מבחנים מחמירים של עומסי רוח על הבניינים בהתאם למשטר הרוחות באזור.
ב-1 במרץ 1993 החלו עבודות ההקמה של הבניינים בשטח.
המגדלים נחנכו ב-1998 והיו באותה עת המגדלים הגבוהים ביותר בעולם, כשהם מחליפים את מגדל סירס.
ב-17 באוקטובר 2003 הם איבדו את הבכורה בתואר זה לגורד השחקים טאיפיי 101.
מגדלי פטרונס הם עדיין הבניינים הגבוהים בעולם הבנויים כ"תאומים".
מגדלים אלו הם הראשונים מחוץ לארצות הברית שזכו לתואר "הבניין הגבוה בעולם" מאז 1885. עם השלמתם ב-1998, הם עקפו את מגדלי התאומים שבמרכז הסחר העולמי בניו יורק בתואר צמד המגדלים התאומים הגבוה בעולם, כ-3 שנים בלבד לפני החרבתם בפיגועי 11 בספטמבר.
נכון לשנת 2025, הם הבניינים השני בגובהם בקואלה לומפור, השני בגובהם במלזיה, ה-14 בגובהם באסיה וה-19 בגובהם בעולם.
מִגְדָּלִים היא התנחלות ויישוב קהילתי משותף לדתיים ולחילונים השייך למועצה אזורית שומרון ומהווה את הייישוב המזרחי ביותר בה.
הוא ממוקם סמוך לכפר הפלסטיני קוסרה, כ-9 ק"מ מזרחית לצומת תפוח וכ-5 ק"מ מערבית למעלה אפרים וגיתית, על צומת הכבישים חוצה שומרון ודרך אלון.
היישוב הוקם בשנת 1984 כהיאחזות נח"ל שאוזרחה בשנת 1986 על ידי תושבים מגוש דן בעזרת תנועת אמנה.
ביישוב מעל ל-100 בתי אב מאוכלסים.
שמו של היישוב סמלי, ונגזר משמו של הכפר הסמוך ממזרח מג'דל בני פאדל, ששימר בתורו שם של יישוב קדום בשם "מגדל".
מצפון ליישוב נמצאת העיירה עקרבה, היא עיר המחוז עקרבת מימי בית שני, וממערב ליישוב נמצאים הכפרים קוסרה וג'וריש, המזוהה עם גרשׂה, עירו של שמעון בר גיורא.
בשנת 1983, בימי ממשלת שמיר, התכנסה קבוצה של עובדי "אגד" שביקשו להקים יישוב ליד ברקן, במקום בו ממוקם כיום אזור התעשייה ברקן.
הקבוצה פנתה בתחילה לתנועת חירות-בית"ר וכשלא נענתה פנתה ל"אמנה".
לאחר סיורים בשומרון שאורגנו לקבוצה על ידי אמנה, הגיעו להיאחזות נח"ל מגדלים שהוקמה בקיץ 1983 במסגרת תוכניתו של שר הביטחון דאז, אריאל שרון, להקים 22 היאחזויות נח"ל.
הגרעין התפרק, אך ליאורה יגודה, אשתו של אחד מעובדי "אגד", הצליחה לגבש גרעין חדש שעלה לקרקע בדצמבר 1985.
כפר הסטודנטים מגדלים הוא כפר הסטודנטים הראשון ביהודה ושומרון.
בשנת 2015 צורפה לניהולו עמותת "קדמה" המפעילה כפרי סטודנטים ברחבי יהודה ושומרון.
הכפר קיבץ סטודנטים הפועלים לפיתוח היישוב במגוון משימות התנדבותיות כגון אירועים קהילתיים, חונכות אישית, חוגים ועוד.
רוב הסטודנטים למדו באוניברסיטת אריאל.
כפר הסטודנטים נסגר באוגוסט 2015 עקב גידול באוכלוסיית היישוב וחוסר במקום למשפחות שרצו להתגורר ביישוב.
מגדנאות או בשמה מהמקור הלועזי קונדיטאות היא ענף בתחום הקולינריה העוסק בדברי מאפה מתוקים ובמנות אחרונות.
תחום המגדנאות מקיף נושאים רבים, ובהם הבצקים והקרמים, המוס, הפאי, המרנג, הפודינג, ניפוח הסוכר, העבודה בבצק סוכר, העבודה בשוקולד, הגלידה, הריבה ועוד.
קיימים מספר הבדלים חשובים המבדילים בין עבודתו של השף לזו של "השף הקונדיטור", בהם העובדה שישנם חומרי גלם אותם השף יכול להגיש כמות שהם, להבדיל מהקונדיטור.
מקורה של "המגדנאות האירופית" הוא בצרפת, בעוד ש"המגדנאות המזרחית" מקורה בצפון אפריקה ואף באסיה.
גם בתוך אירופה קיימות אסכולות שונות של מגדנאות, ששתי העיקריות שבהן מקורן במזרח אירופה (בעיקר הונגריה), אוסטריה וגרמניה מחד ובצרפת מאידך.
בארצות הברית התחום לא נחשב למפותח עד להגעתם של אנשי מקצוע אירופים שתרמו להעלאת הרמה.
בישראל התפתח מאוד תחום המגדנאות עם עלייתם לארץ של יהודי מזרח ומרכז אירופה.
קונדיטורים ישראלים פתחו כמה מנות על בסיס מוצרי פרווה כתחליף למנות על בסיס חלב כדי לפנות לשוק הישראלי המעדיף מזון כשר ולכן אינו צורך מנה חלבית בסיום ארוחה בשרית.
בצקים המשמשים את עולם הקונדיטוריה
שוקולטייר (קונדיטור המתמחה בייצור שוקולד)
גלסייר (קונדיטור המתמחה בייצור גלידה)
אמן ממתקים (קונדיטור המתמחה בייצור ממתקים)
דקורטור (קונדיטור המתמחה בעיצוב מאכלים מתוקים)
מָגָדָן , עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי, בירת מחוז מגדן.
העיר נמצאת על חופו של ים אוחוצק באוקיינוס השקט.
אוכלוסייתה נאמדת ב-95 אלף תושבים (2010).
ב-1989 חיו בעיר 152 אלף תושבים, אך בשל שינוי המצב הכלכלי ברוסיה, ירידה בענף הזהב, וביטול תוספות למשכורות לתושבי הצפון, קטנה האוכלוסייה עד פחות ממאה אלף.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה והחל גידול איטי באוכלוסייה, אך מגמה זו הורגשה רק מספר שנים ונפסקה.
פיתוח האזור החל בתחילת המאה ה-20 במהלך סיורים של גאולוגים באזור וגילוי מרבצים של מתכות שונות.
בתקופת סטלין נבנו מחנות עבודה מיוחדים למטרה זו ובין הידועים שבהם הוא גולאג קולימה.
מגדן הפכה ליישוב עירוני ב-1929, כאשר אסירי הגולאג הראשונים נשלחו לאזור.
ב-1939 היישוב נהפך לעיר ובדצמבר 1953 היה לבירת מחוז מגדן שהוקם באותה שנה.
בעיר קיימת אוניברסיטה ובה מחלקה מיוחדת לחקר הצפון, ובמיוחד חקר אזור הטונדרה.
כיום, העיר היא אחת מהיצואניות הגדולות של דגי האוקיינוס השקט ברוסיה.
את העיר משרת נמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול.
העיר קשורה ליקוטסק על ידי כביש קולימה R504 המכונה עם "כביש העצמות" לאור האסירים הרבים שמתו בזמן הקמתו.
היהודים הראשונים הגיעו לעיר עם היווסדה, ברובם אסירי הגולאגים.
ב-1939 עמד מספר היהודים על 804 נפש, לאחר מכן התחיל המספר לרדת וב-1979 המספר כבר ירד ל-344.
כיום קיימת בעיר קהילה יהודית, שבראשה עומד בוריס לוין משנת 1991. הקהילה נקראת "שלום".
עד 1998 התקיימה התארגנות קהילתית נוספת בשם "חלום", אך רוב חבריה עלו לישראל.
הקהילה מקיימת בית ספר בימי ראשון, חגיגה משותפת של חגים יהודיים, חבריה משתתפים בתוכנית בית מדרש של הרב עדין שטיינזלץ בעיר חברובסק.
בעיר קיימות נציגויות של הסוכנות והג'וינט.
מחוז מגדן הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המזרח הרחוק הרוסי, על שפת ים אוחוצק והאוקיינוס השקט.
המחוז הוקם ב-3 בדצמבר 1953. יש בו יערות ביצה, וטייגה של ליבנה ואשוח, אך רוב פני השטח הם טונדרה.
המחוז מתאפיין בתנאים אקלימיים קשים במיוחד: חורף קשה במשך כ-8–9 חודשים עם טמפרטורה של עד 50 מעלות מתחת לאפס.
בקיץ הטמפרטורה עולה עד לכ-12 מעלות.
כ-75% משטח המחוז מכוסה בטונדרה.
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 133,387 תושבים.
בשנת 1653 הגיעו קוזאקים לאזור לראשונה והחלו לגבות מיסים מתושבי האזור.
בשנת 1739 הוקם מבצר להגנת הדרך היבשתית לאזור קמצ'טקה.
מבחינה מנהלית האזור היה חלק של יחידות מנהליות אחרות ואוכלוסייתו הייתה דלה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלו לאזור להגיע משלחות גאולוגיות שגילו מרבצי זהב גדולים באזור נהר קולימה.
בשנת 1929 הוקם יישוב מגדן.
בשנת 1931 הוחלט להקים באזור תשלובת לבניית דרכים והפקת זהב.
התשלובת התבססה על עבודת אסירי גולאג.
המחנה הראשון הוקם בשנת 1932.
בשנת 1934 לנמל מגדן הגיע אוניה עם מספר מטוסים.
בעקבות כך היה ניתן להתחיל במיפוי מפורט של האזור.
בשנת 1936 במגדן הופעלה תחנת ממסדר לשידורי רדיו.
בתקופת הטיהורים הגדולים רבים מאסירי המחנות והנהלת המחנות הוצאו להורג.
בשנת 1953 החלה החלפת אסירי גולאג במרבצי זהב בעובדים רגילים.
התושבים החדשים של האזור קיבלו משכורות ותנאים שלא היה ניתן להשיג באזורים אחרים של ברית המועצות.
בשנת 1954 החלו טיסות סדירות למוסקבה.
משך הטיסה כולל עצירות ביניים היה 48 שעות.
בשנת 1953 הוקם מחוז מגדן שבאותה תקופה כלל את צ'וקוטקה שפוצלה ממנו בשנת 1992.
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז מגדן" שכוללת 21 חברים.
בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר סרגיי נוסוב שמהכן כיום בכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-8 ראיונים ועיר בעל חשיבות מחוזית.
זאת לעומת 355 אלף בשנת 1992. תוך 30 שנים במחוז נותרו פחות מחצי מאוכלוסייתו.
זהו המחוז הכי פחות מאוכלס ברוסיה.
מעל 50% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר הבירה - מגדן (כ-90 אלף תושבים).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-81% מאוכלוסיית המחוז.
קבוצות אתניות נוספות הן אוקראינים (2.7%) ועמי הצפון השונים (אבן, למוט, יוקאגיר, סאקה, יקוט)- (כ-2%), העוסקים בעיקר בגידול עדרי איילים, בדיג ובציד.
בשטח המחוז התגלו זהב, כסף, טונגסטן, בדיל, נחושת, מוליבדן, נפט וגז טבעי.
הכלכלה מבוססת בעיקר על מרבצי זהב והדגה בים.
גילוי מרבצי זהב בשנות ה-20 של המאה ה-20 נתן דחיפה לפיתוח האזור.
החל משנות ה-30 היקף הזהב המופק גדל בהתמדה.
באותה תקופה הוקמו במחוז מספר מחנות גולאג והוקם העיר מגדן.
הקשר עם "האדמה הגדולה" מבוסס על קשר ימי (נמל מגדן) ותעופה (שדה תעופה בקרבת מגדן).
רק 330 ק"מ של כבישים מכוסים באספלט.
הכביש הראשי יאקוטסק-מגדן באורך כ-2,032 ק"מ לא מכוסה באספלט ברוב אוכרו.
בשנת 2015 הושלמ הבניית כביש מאזור קולימה לצ'וקוטקה.
העברת סחורות לאזור מבוססת על מנל מגדן ונמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול.
מגדלי תל אביב הם ארבעה מגדלי מגורים בשכונת נחלת יצחק שבתל אביב-יפו, בגוש שבין רחוב נחלת יצחק מספר 18, לבין רחוב תוצרת הארץ מספר 11. המגדלים הצפוניים הוקמו בשנת 2000. הם בני 34 קומות ומתנשאים לגובה של 107.75 מטרים.
בשנת 2014 הושלמה בנייתם של צמד מגדלים נוסף בגובה 115.1 מטרים, בחלקו הדרומי של מגרש הפרויקט.
המגדלים הוקמו על שטח בית החרושת לשמן "יצהר".
בית החרושת "יצהר" הוקם באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי קבוצת יזמים שרכשו קרקע בשכונה והקימו בה בית חרושת גדול לשמן ולמוצרים נלווים, כמו סבון.
בית החרושת העסיק מאות עובדים, חלקם תושבי השכונה ורכש לעצמו מוניטין טוב למוצריו במשך עשרות שנים של עבודה.
בשנת 1989 רכשה חברת מבני תעשייה את קרקע לאחר שמפעל "יצהר" נקלע לקשיים, באותה עת כבר החלה חברת יצהר בתכנון פרויקט בנייה על השטח.
בינואר 1997 זכתה חברת הבניה ש.א.פ במכרז של חברת מבני תעשייה לבניית שלב א' של הפרויקט (שני המגדלים הצפונים), תמורת 190 מיליון שקל.
בניית הפרויקט החלה בסוף 1997 ובנייתם של המגדלים הצפונים הסתיימה בשנת 2000.
בניית שני המגדלים הדרומיים החלה ביוזמת קבוצת רכישה שארגנו החברות "אקרו נדל"ן" ו"קבוצת חג'ג'", בשנת 2010 והם אוכלסו בשנת 2014.
מגדלי תל אביב תוכננו על ידי המשרד "ריסקין אדריכלים".
שני המגדלים הצפוניים מכילים 23,000 מטר רבוע של שטחי מגורים ובהם 225 יחידות דיור ב-34 קומות.
שני המגדלים הצפוניים היו עם חנוכתם מגדלי המגורים הגבוהים בישראל (המשמשים למגורים בלבד) וב-2010 נטל מהם מגדל W את התואר הזה.
ליד מגדלי המגורים נבנה בניין משרדים בגובה תשע קומות, המכיל 13,500 מטר רבוע של שטחי משרדים.
הפרויקט כולל גם קניון וכן קאנטרי קלאב.
בכניסה ישנה רחבה גדולה ובה בריכת מים לנוי ובירכתיים גינה ציבורית.
בבריכה נמצא הפסל "אקוויליבריום" של הפסלת יעל ארצי.
בכל אחד מהמגדלים פועלות ארבע מעליות.
בשטח המגדלים ארבע קומות של חניון תת-קרקעי המכילות כ-1,800 מקומות חניה.
השימוש במגדלים הבנויים מעל שטחי החניה, הקניון ומועדון הספורט הוא למגורים.
מגדלי פנורמה הם זוג גורדי שחקים הממוקמים במרכז הכרמל בחיפה.
המלון מתנשא לגובה של 85 מטרים והוא המלון הגבוה ביותר בעיר.
המגדלים תוכננו על ידי האדריכלים שלמה גלעד ויחיאל קומט ונבנו בין השנים 1986-1980 בשטח שהיה, עד לקום המדינה, בית הארחה גרמני (שדרות הנשיא 101 דהיום), כחלק מן ה"כרמל הגרמני" .
המגדלים נחשבו עד לבניית "מגדל המפרש" בשנת 2002 לגורדי השחקים השניים בגובהם בעיר חיפה לאחר מגדל אשכול של אוניברסיטת חיפה.
מיקומם של המגדלים במרכז רכס הכרמל שובר את קו הרכס וניתן להבחין בהם בימים עם ראות טובה ממרחק של כ-100 ק"מ, דבר ההופך את המגדלים לאחד מסימני ההיכר של חיפה.
בין המגדלים מרכז קניות המקושר למרכז הכרמל בגשר להולכי רגל.
במרכז הקניות בתי קפה אחדים וחנויות אופנה.
בעבר היו במקום בתי קולנוע אך הם נסגרו בשנת 2009. מרפסת נוף בקומה השנייה של מרכז הקניות מאפשרת תצפית על כל אזור מפרץ חיפה.
מרפסת הנוף מקושרת לטיילת לואי ברחוב יפה נוף, המובילה לעבר הגנים הבהאיים.
המגדלים נמצאים מול גן האם ובסמוך לתחנת הכרמלית.
מגדלי עזריאלי, או "מרכז עזריאלי", הם קומפלקס של שלושה גורדי שחקים שהגבוה מביניהם, בן 49 קומות מתנשא לגובה 187 מטרים.
בניית שניים משלושת המגדלים והקניון הושלמה בסוף שנת 1999 והמגדל השלישי הושלם בשלהי 2007. המגדלים ממוקמים במרכז תל אביב בין דרך בגין ממערב לנתיבי איילון ממזרח.
מגדל רביעי שצורתו ספירלה, וממוקם בקצה הנגדי של הקניון נמצא בתהליכי בנייה.
צורות התכנית של המגדלים הן עיגול, משולש וריבוע, כך שהמגדלים הם גליל, מנסרה משולשת ותיבה ריבועית.
צורות אלו מרכיבות את הלוגו של מרכז עזריאלי.
אל מרכז עזריאלי מוליכים שני גשרים להולכי רגל – האחד מחבר אותו אל תחנת הרכבת תל אביב השלום שממזרח לו, והאחר, הידוע כגשר עזריאלי, מקשר בינו ובין הקריה.
המגדלים הם מהמאפיינים הבולטים של קו הרקיע של העיר ונקראים על שם יזם הפרויקט, דוד עזריאלי.
לפני הקמת המרכז והמגדלים, שכן במקום חניון למשאיות לפינוי אשפה של עיריית תל אביב.
העירייה הייתה גם בעלת הקרקע ולא מינהל מקרקעי ישראל כמו רוב קרקעות המדינה.
בגלל מיקומו המרכזי של המגרש יזמה העירייה תוכנית בינוי של מסחר ומשרדים במתחם, באמצעות החברה העירונית עזרה ובצרון.
היזם דוד עזריאלי פנה לעירייה לראשונה בשנת 1984 והציע להקים את הפרויקט.
אולם ב-1986 פרצה מחלוקת תכנונית בין עזריאלי לבין העירייה, שדחתה את התוכנית שהציע לה עבור "מרכז השלום" (כפי שנקרא הפרויקט באותה עת, שם שניתן על ידי העירייה, בשל מיקומו על דרך השלום).
בינתיים המשיכה עיריית תל אביב בהליכי התכנון ובאפריל 1987 הודיעה שתמסור את הפרויקט ליזם שתבחר ללא מכרז.
התוכנית שהציגה העירייה כללה: 115 אלף מ"ר של משרדים בשישה מגדלים בני 20 עד 40 קומות ו־35 אלף מ"ר לבניית מרכז קניות ובילוי.
בנוסף בניית חניונים, בהם ניתן יהיה להחנות עד 3,000 כלי רכב.
התוכנית הייתה פרויקט הבנייה והעסקים הגדול ביותר בישראל עד אז.
התוכנית אושרה באוקטובר 1987 ובשלב זה הודיעה העירייה שכן תערוך מכרז, בשני שלבים; כאשר תחילה תוציא מכרז פומבי לקבלת הצעות מפורטות לבניית הפרויקט.
אחר־כך יקיימו נציגי העירייה דיונים עם בעלי ההצעות ימיינו אותן, ואז יוציאו מכרז סגור בין כשישה יזמים שייראו הרציניים ביותר.
עזריאלי בשלב זה לא ניגש למכרז, ובינתיים חנך את קניון אילון (הפרויקט הראשון שהקים בישראל) וזכה במכרז להקמת קניון ירושלים, על סמך ניסיונו בהקמת מרכזי קניות בקנדה וארצות הברית.
בדצמבר 1988 נבחרו חמשת היזמים שהגיעו לשלב הסופי של המכרז, מתוך כ-30, בהם חברת "וסטפילד" מאוסטרליה, שהייתה בבעלות פרנק לואי, קבוצה שהייתה מורכבת מהחברה לישראל, שאול אייזנברג וחברת אשטרום והצעה של דוד עזריאלי שהחליט לבסוף להשתתף במכרז באמצעות חברת "קנית" (לימים קבוצת עזריאלי).
הדיונים והמשא ומתן עם שלוש הקבוצות שנותרו בהתמודדות נמשכו עד תחילת 1992. ביוני 1992 הוכרזה חברת קנית ודוד עזריאלי כזוכים.
במאי 1993 קיבלה "קנית" אישור להתחיל בחפירות היסודות לפרויקט.
בשנת 1995 חתמה חברת "קנית" עם עיריית תל אביב על הסכם חכירה של הקרקע, שבאופן חריג ניתנה ל-200 שנה (עד שנת 2195) ולא ל-50 שנה כמקובל.
הסכסוך עם אדריכל אלי עטיה
תכנון המתחם נעשה משלביו הראשונים על ידי אדריכל אלי עטיה, והייחוד בו נחשב לאחת הסיבות שבגינן זכתה "קנית" במכרז העירייה לרכישת הקרקע (הצעת המחיר שלה הייתה נמוכה ב-14 מיליון שקל מההצעה המתחרה).
עטיה פוטר על ידי עזריאלי בינואר 1993. הסכסוך הגיע תחילה לבוררות, בה השופטת בדימוס הדסה בן-עתו, פסקה לעטיה 1.5 מיליון דולר (סכום של חשבונות שעזריאלי לא שילם לו) אך קבעה שעזריאלי רשאי להשתמש בתוכניות של עטיה, תמורת אזכור שמו כמתכנן.
לאחר שעזריאלי רצה לשנות את התכנון, ניסה עטיה לטרפד זאת באמצעים משפטיים.
בין השאר ביקש לאסור לשנות את התכנון המקורי בנוגע לחלונות וציפוי החזית, לא לשנות את הייעוד של הבניין המרובע לדירות מגורים בלבד, ולא לשנות את גן הגג מעל מרכז הקניות.
עטיה טען, כי שינוי מערך החלונות הוא פגיעה בלב ליבה של התוכנית.
לדבריו, במקום להשתמש בבטון לבן ובזכוכית מראה בצבע תכלת, נתקבלה בקשת "קנית" לשנות את הזכוכית, אשר בסופו של דבר הביא לבניית מגדלים אפורים וכבדים.
הסכסוך הגיע עד לדיון בבית המשפט העליון, שעטיה טען ששינוי תוכנית הוא פגיעה בקניין הרוחני שלו, אך בית המשפט קבע כי הסכום שקיבל בבוררות שולם תמורת מלוא הזכויות בפרויקט, כולל הזכות לבצע שינויים.
במקום אלי עטיה מונה משרד אברהם יסקי שערך שינויים רבים בתוכנית, שעיקרם היה הפחתת השטחים הציבוריים, עיצוב מחדש של מפלס הקרקע שכלל את הנמכתו, הגדלת מספר מקומות החנייה, עיצוב מחדש של הכניסה הצרת מדרכות והקטנת נפח הגינון בכ-80 אחוז.
בניית השלב הראשון של הפרויקט
חפירת היסודות החלה בשנת 1994, במהלך 1995 נערך מכרז לבחירת קבלן השלד בו זכתה חברת "צמנטכל" בשיתוף חברת "מגיל פיתוח" (חברת בת של קבוצת "מגיל בנייה" - "Magil construction" מקנדה).
בדצמבר 1996 נחתם הסכם עם דייר העוגן של הפרויקט, חברת "בזק", ששכרה 17 קומות במגדל המשולש, כמחצית משטחי המגדל, במטרה לרכז את כל משרדיה במתחם אחד.
בינואר 1997, זכתה חברת "אלקטרה" לביצוע עבודות מיזוג האוויר, תמורת 100 מיליון שקל.
פרויקט התקנת מערכות מיזוג האוויר הגדול ביותר שבוצע בישראל עד אז, במסגרתו הותקנו כ-8,000 טון של מערכות קירור.
בספטמבר 1997, הושלמה בניית שלד המגדל העגול, בזמן שיא של 17 חודשים, ושלושה חודשים אחר כך בניית שלד המגדל המשולש.
אך עיכובים בהשלמת עבודות הפנים והסכסוך עם אדריכל עטיה על עיצוב מעטפת הבניין הביאו לעיכוב בהשלמת שני המגדלים והם אוכלסו החל מתחילת 1999. על פי התב"ע של הפרויקט, אכלוס המגדל העגול היה אמור להתבצע רק לאחר בניית מחלף קפלן, עקב חשש מעומסי תנועה כבדים באזור.
אך מערכת לחצים שהפעילו עזריאלי ומנכ"ל הקבוצה מנחם עינן על עיריית תל אביב הביא לביטול התנאי.
מחלף קפלן נפתח לתנועה רק במרץ 2003. עזריאלי גם ניהל מאבק ממושך נגד גובה היטלי הביוב של העירייה, שהגיע לדיון עד לבית המשפט העליון.
במאי 2005 דיווחה קבוצת עזריאלי שהפרויקט כבר מייצר רווח תפעולי של 175 מיליון שקל בשנה.
תחילת בנייתו של המגדל המרובע התעכבה, לאחר שעזריאלי ביקש לשנות את התוכנית המקורית שאושרה בתנאי המכרז; כולל הגדלת שטחי הבנייה במגדל המרובע, מ-15 ל-20 אלף מ"ר והפיכתם מייעוד משרדים למגורים.
בהסכם המקורי עם העירייה נקבע כי המגדל יאוכלס במתפנים ממשרדים הפועלים בדירות מגורים בעיר; העניין הוגדר כמטרה אסטרטגית של העירייה, הוטמע בתב"ע של הפרויקט ובגינו הוגדלו בשליש אחוזי בנייה ל-450%.
כדי לעודד את המעבר העירייה התחייבה לתת הנחה של 30% בארנונה לתקופה של 5 שנים.
אך בפועל לא הצליחו לגייס מספיק שוכרים לפי תוכנית זו ולכן ביקש לשנות אותה.
בנובמבר 1997 הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בתל אביב אישרה עקרונית את השינוי.
בניית המגדל החלה בתחילת 1998, ונעצרה בספטמבר 1999 לאחר השלמת שתי קומות בלבד עקב סכסוך עם עיריית תל אביב, בגלל שדרשה 130 מיליון שקל היטל השבחה עקב שינוי התוכנית, מבניין משרדים לבניין רווחי יותר שיהיה שילוב של מלון ודירות יוקרה.
באוקטובר 2002 החליטה הוועדה המקומית לבטל את התנאי לפיו על עזריאלי לפנות 50 אלף מ"ר משרדים מאזורי מגורים, אך הסכסוך על גובה היטל ההשבחה נמשך עוד שנתיים, עד שהבורר מאיר שמגר פסק על תשלום של 6 מיליון דולר בלבד ולא 40 מיליון כפי שדרשה עיריית תל אביב.
בניית המגדל התחדשה בפברואר 2006 והסתיימה בסוף 2007. במסגרת בניית המגדל המרובע גם נחתם הסכם בין עזריאלי, "ידיעות אחרונות" וחברת נתיבי איילון, על הקמת רחוב יהודה ונח מוזס, שאפשרה הקמת כניסה ויציאה נוספת למתחם לכלי רכב מצד צפון.
המגדל העגול הוא הגבוה מבין השלושה.
הוא בן 49 קומות וגובהו 187 מטרים.
בנייתו החלה בשנת 1996 והסתיימה שלוש שנים לאחר מכן.
הוא נשא בתואר גורד השחקים הגבוה בישראל משנת 1999 ועד לשנת 2001 שבה איבד את הבכורה למגדל משה אביב.
קוטרו של הבניין הוא 44 מטר והיקפו 141 מטר.
המגדל המשולש נמוך יותר, גובהו כ-169 מטרים והוא בן 46 קומות.
המגדל הריבועי נמוך אף יותר, בגובה של כ-154 מטרים ו-42 קומות.
עקב עיכובים בהשלמת בנייתו הוא אוכלס רק בשנת 2007.
המגדלים מאכלסים בעיקר משרדים, אך גם סניף של מועדון הכושר הולמס פלייס ובתי ספר ללימודי ערב.
בשנת 2008 נפתח במגדל המרובע מלון עסקים בן 272 חדרים של מותג המלונאות "קראון פלאזה".
המלון משתרע בקומות 11–24 של המגדל, ומובילה אליו כניסה נפרדת מקומת הכניסה של הקומפלקס.
בראש המגדל העגול ממוקם מצפה-מסעדה המשקיף על תל אביב וגוש דן.
בשתי הקומות התחתונות של המרכז פועל קניון שבו עשרות חנויות, כשלושים מסעדות, דוכנים ובתי אוכל.
בעבר פעל במקום גם בית קולנוע של רשת "גלובוס" ובו שמונה אולמות הקרנה.
בית הקולנוע נסגר ב-20 באוקטובר 2009 ופינה את מקומו לסניף רשת אופנה.
בקומת הכניסה שמתחת לקניון פועל מרכול.
מתחת למרכז הקניות משתרע חניון תת-קרקעי מן הגדולים בישראל, בן 3,200 מקומות חניה ובו ארבע קומות תת-קרקעיות, ושתי התחתונות שבהן שמורות בחלקן עבור מנויים.
על גג מרכז הקניות נבנה פארק השעשועים "האי".
תחילה עוצב הפארק כשהוא עוסק בגיבור העל "ספיידרמן", במקביל ליציאה לאקרנים של סדרת הסרטים העוסקת בגיבור, ובאישור של חברת מארוול קומיקס.
מאז, עבר הפארק שינוי לעיצוב של אי בודד, הכולל בתוכו מתקנים כגון ספינת פיראטים, מערות, טירות ואמפיתיאטרון.
שטח קומות המסחר בקניון הוא כ-35,000 מ"ר.
על פי התוכניות העתידיות יורחבו שטחי הקניון לכ-50,000 מ"ר בעת שיוקם המגדל האליפטי החדש של המתחם.
לאורך השנים הוצבו במתחם מגדלי עזריאלי ובסביבתו יצירות אמנות מגוונות, המשקפות את זיקת המקום לתרבות ולמרחב הציבורי האורבני שבו הוא שוכן.
במאי 2013 רכשה קבוצת עזריאלי את בית ידיעות אחרונות הסמוך למגדלים, במטרה להרוס אותו ולהקים במקומו מגדל נוסף – אליפטי.
המגדל האליפטי צפוי לכלול 90 קומות ויתנשא לגובה של כ-350 מטר.
במגדל החדש אמורים להיבנות קומות משרדים, שטחי מסחר (כהרחבה של שטח הקניון הקיים), שטחי ציבור, יחידות דיור וכן קומות לדיור מוגן.
התוכנית אושרה בוועדת התכנון המחוזית באוקטובר 2017.
בדצמבר 2018 פורסמה התוכנית העדכנית למגדל שאומנם יהיה אליפטי, אך גם יעוצב בצורת ספירלה ולכן עיצובו יהיה שונה מקודמיו.
המגדל החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים "Kohn Pedersen Fox" יחד עם משה צור ועל פי הפרטים שפורסמו, יכלול 91 קומות ויתנשא לגובה של כ-350 מטרים.
במגדל מתוכננים שטחי משרדים ו-273 דירות יוקרה וכן דיור מוגן של רשת הדיור המוגן "פאלאס" מבית עזריאלי.
במגדל יהיו 43 מעליות ובקומתו העליונה מתוכננת מסעדה המשקיפה לנוף האורבני וכן קומת תצפית המאפשרת תצפית היקפית של 360 מעלות.
בינואר 2021 התקבל היתר בנייה סופי לבניין, בספטמבר 2022 בעת בניית המגדל האליפטי נפער בולען במחלף השלום, דבר שגרם לסגירה המחלף לחודש.
נכון לשנת 2025, מגדל הספירלה (המוכר גם כ"מגדל עזריאלי הרביעי") נמצא בשלבי בנייה מתקדמים במרכז עזריאלי בתל אביב.
בניית שלד המגדל הגיעה לגובה של כ-60 קומות, ונותרו לבנייה עוד כ-30 קומות נוספות עד להשלמת 88 הקומות המתוכננות (ובגובה סופי של כ-336 מטרים).
עם השלמתו הצפויה במהלך שנת 2026, הוא יהפוך לגורד השחקים הגבוה בישראל.
בסוף 1999, בשעה שהמגדלים עדיין לא היו מאוכלסים, נערכה בחלק העליון של המגדל המשולש הספירה לאחור לקראת שנת 2000, באמצעות ספרות ואותיות ענק שנוצרו על ידי תאורה מבוקרת מחשב.
מאז שימשו המגדלים כפלטפורמה להצגת מסרים שונים לקהל הרחב, באמצעות עיצוב תאורה שתוכנן עבורם.
בין היתר, הוצג עליהם פרויקט להעלאת המורל הלאומי, ובכל שנה ביום העצמאות הם מוארים בצורת דגל ישראל.
בשנת 2003 החלה במגדלים מסורת מקומית של – "מרוץ זינוק בעלייה", מרוץ מדרגות שבו המתחרים מטפסים במעלה 1,144 מדרגות במגדל העגול עד למנחת המסוקים שבראשו.
האיגוד לספורט הניווט בישראל ערך במרכז הקניות ובחניון התת-קרקעי שמתחתיו אירועי ניווט פארקים.
בשנת 2006 החלה מסורת של סדרת שיעורי ספינינג על מנחת המסוקים שבראש המגדל העגול.
בשנת 2007 התקיימו 24 שיעורים ברצף, שהתחילו ביום חמישי אחר הצהריים והסתיימו לפני כניסת השבת.
באוגוסט 2005 בפרק הסיום של תוכנית המציאות "סוף הדרך 2", התבצעה הליכה על חבלים בין גג המגדל העגול לגג המגדל המשולש ללא רשת ביטחון, אך עם אבטוח מלא .
בספטמבר 2007, הוקם על גג המגדל העגול מגרש כדורסל שהוקף בכלוב ברזל למניעת נפילת כדורים.
במסגרת אירועים אלו נערכה גם הגרלת משחקי ליגת העל בכדורסל על גג המגדל.
ב-10 בפברואר 2009, יום הבחירות לכנסת ה-18, הוארו המגדלים בתאורה צבעונית, להצגת שלוש המפלגות המובילות ומספר המנדטים שלהן, לפי המדגם של "חדשות 10".
ב-31 בדצמבר 2023 הוארו המגדלים באור צהוב לאות הזדהות עם החטופים במלחמת חרבות ברזל.
החל מ-1 באוגוסט 2024 הואר לצד סרט מודעות צהוב בראש המגדל המרובע גם מספר הימים בהם החטופים והחטופות נמצאים בשבי החמאס בעזה (החל מיום ה-300 לשבי).
מגדלי שתיקה (בפרסית: دخمه, תעתיק מדויק: דַחְ'מַה, או برج خاموشان, תעתיק מדויק: בַּרְג' חָ'אמוּשָׁאן) הם מבנים מעגליים המשמשים את מאמיני דת זרתוסטרא לטיפול בגופות המתים ולקבורתם.
הכינוי "מגדלי שתיקה" באנגלית ניתן למבנים בשנת 1832 על ידי מתרגם של הממשל הבריטי בהודו.
לפי דת זרתוסטרא, גופת המת היא "נאסו", משמע, טמאה.
לפי אמונתם יסודות העולם (אש, אדמה, מים) הם מקודשים, ולכן לא ניתן לקבור את הגופה בארץ, לשרוף אותה או לשלח אותה לנהר או לים מחשש לטמאם.
לכן נוהגים להניח את הגופה על גבי המגדלים, שם להקות של ציפורים טורפי נבלות, שעשו את סביבת המגדלים לביתם, אוכלות את הגופה, ושאריות הבשר והעצמות מתייבשות לאור השמש.
התהליך הזה, לפי מאמיני הדת הזורואסטרית, מטהר את העצמות מהטומאה, וכעבור תקופת זמן של עד כשנה אוספים את עצמות המת והן מוכנסות לבור קבורה בתוך המגדל.
שם מפוזר סיד על העצמות שמאיץ את התפוררותן, לבסוף האפר נשטף במי גשמים, עובר מסננות של פחם וחול, עד שלבסוף נשטף אל הים.
המגדלים הם בדרך כלל זהים בצורתם.
הם בעלי גג שטוח, שבו מונחות הגופות בשלושה מעגלים: החיצוני יועד לגברים, האמצעי לגופות נשים והפנימי ביותר לילדים.
כבר במאה ה-5 לפנה"ס, מספר ההיסטוריון היווני הרודוטוס על הפרסים, ש"ישנו מנהג נוסף שנהוג לקמץ בו במילים, ולא לדבר עליו גלויות, באשר למתים.
אומרים כי גופה של גבר פרסי לעולם לא נקברת, לפני שציפור טרף או כלב ביתר אותה" ("היסטוריה", ספר ראשון, 140).
כיום צומצם השימוש במנהג ממספר סיבות.
החל משנות ה-90, הצטמצמה אוכלוסיית העופות הדורסים בהודו ביותר מ-99 אחוזים בעקבות הרעלות, והאוכלוסייה הקיימת לא מסוגלת לטפל בכמות הגופות.
כיום מנסים לגדל ציפורים בשבי על מנת שישמשו בתפקיד המסורתי.
כמו כן, מותקנות על גגות המגדלים מראות גדולות שמרכזות את קרני השמש בגופות ומאיצות את תהליך הריקבון.
בארצות מערביות, בהן לא מקובל להקים מבנים שכאלה, מצאו הזורואסטרים פתרון הלכתי, והם שורפים את המת בחשמל, שאינו יסוד מקודש.
הזכות לקבורה במגדלי שתיקה היא נושא לוויכוח בקרב קהילת הפארסי (זורואסטרים שמוצאם מאיראן והיגרו לדרום-מזרח אסיה בין המאות השמינית והעשירית לספירה, להבדיל מקהילת ה"איראני", שהיגרו מאיראן להודו במאה ה-19), אחת משתי קהילות הזורואסטריוּת הגדולות בהודו.
המגדלים מנוהלים על ידי אנשי דת שמרנים, שאינם מאפשרים לילדים מנישואים מעורבים, בהם הורה אחד הוא אינו זורואסטרי, להיקבר בהם.
מגדלי קולון (בספרדית: Torres Colón) הם גורד שחקים המורכב משני מגדלים זהים במדריד, בירת ספרד.
מגדלי קולון ממוקמים בפלאסה דה קולון שבשדרת רקולטוס, אחד מהאזורים המסחריים החשובים במדריד ובנייתם הושלמה בשנת 1976. המגדלים מתנשאים לגובה של 116 מטר ב-23 קומות והם מהגבוהים בגורדי השחקים במדריד.
המגדלים ידועים בפי המקומיים כ"תקע", בשל דמיון האגף המחבר ביניהם לתקע חשמלי.
בשנת 2008, נבחרו המגדלים על ידי האתר VirtualTourist כאחד מעשרת המבנים המכוערים בעולם.
מגדלי מרטלו הם מגדלים מבוצרים שבנו הבריטים בחופי בריטניה ומושבותיה בתקופת המלחמות הנפוליאוניות (תחילת המאה התשע עשרה) כדי להגן עליה מפלישות צרפתיות דרך הים.
המגדלים היו בשימוש במחצית הראשונה של המאה, וננטשו מאוחר יותר, לאור פיתוח פגזים מתקדמים יותר, שהפחיתו את יעילות המגדל.
ב-1794 שלחה בריטניה לקורסיקה כוח ימי בפיקודו של האדמירל הוד, כדי לסייע לפסקל פאולי, קורסיקאי שעמד בראש המאבק בצרפתים.
בנקודת מורטלה (Mortella) נתקל הכוח במגדל מבוצר מאויש על ידי כוח צרפתי.
המגדל תוכנן על ידי איטלקי בשם פראטינו, ונבנה ב-1565 על ידי בני העיר ג'נובה בתקופת שלטונם באי, כחלק ממערכת ההגנה שלהם, ובמטרה להגן על האי מפני פשיטות פיראטים צפון אפריקאים.
מגדלים אלה היו בקוטר של 12–15 מטר, בעלי דלת כניסה יחידה שהגישה אליה הייתה בסולם.
הכפריים באזור שילמו לשומרי המגדלים (Torregiani), שתפקידם היה, במקרה שנצפתה ספינה שהגעתה לחוף הייתה בלתי צפויה, להבעיר אש על גג המגדל וכך להזעיק כוחות מגן.
ב-7 בפברואר 1794 כשלו שתי ספינות תותחים בריטיות בניסיון התקפה על המגדל בנקודת מורטלה, ורק כוח יבשתי בפיקודו של ג'ון מור הכריע את הכוח הצרפתי לאחר שבועיים של לחימה.
לאחר מספר שנים עזבו הבריטים את קורסיקה ופוצצו את המגדל.
הבריטים כה התרשמו מהמגדל הקורסיקאי, עד כי החליטו לאמצו כמודל לבניית מגדלים מבוצרים על חופי האימפריה.
שם המקום "מורטלה" שובש ל"מרטלו", והמגדלים נקראו מאז "מגדלי מרטלו".
מגדלי מרטלו נבנו בתצורה של גליל משופע, על פי תבנית של המגדל הצרפתי בקורסיקה.
גובהם הגיע עד לכ-12 מטרים, ועובי הקירות לכ-2.4 מטרים.
המגדלים כללו בדרך כלל שתי קומות וגג:
בקומת הקרקע שכן מחסן אבק השריפה וכן מחסני המזון וציוד אחר.
לעיתים כלל המגדל גם קומת מרתף בה הוצב מכל למי שתייה.
בקומת הביניים שכנו חדרי המגורים, שכללו חדר נפרד לקצינים.
חיל המצב במגדל כלל עד 24 איש.
בקומת הגג הוצב תותח חוף בעל טווח של כקילומטר וחצי.
המבנה העגול והקירות העבים סיפקו הגנה נאותה מאש תותחים לכוח ששהה במגדל.
מגדלנה אבקאנוביץ' או מרתה מגדלנה אבקאנוביץ'-קוסמובסקה (בפולנית: Magdalena Abakanowicz,