tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם חושדים שאחד מן הלוחמים, היחיד שחזר בחיים, חטף את אשתו וביתו כדי לדרוש כופר כנקמה על נטישתו של ליין.
הם מצליחים לאתר את הלוחם, הנקרא הוברט ומגלים שהוא חזר מאפריקה קטוע ידיים ורגלים, ושאין באפשרותו של הוברט לבצע את החטיפה.
הוא שומע מהוברט את הסיפור המלא, ומגלה שאת החטיפה הקודמת ביצע ליין בעצמו על ידי לוחם שלו, נייט.
הוברט מספר שליין נטש אותו ואת נייט באפריקה כדי לוודא שסיפור החטיפה המבוימת לא יצוץ לעולם.
לאחר מכן רי'צר מגן על הוברט ואחותו מפני ליין, שמגיע לסגור חשבון עם הוברט, ומבטיח להוברט ואחותו את הכסף שיקבל מליין כדי שיוכל להשתקם.
רי'צר ממשיך בחקירה, ומצליח לאתר את מיקומו של טיילור במחשבה שהוא זה שחטף אותן.
הוא מגלה ללין את מיקומם, משק באנגליה הכפרית, על יד העיירה נורי'ץ.
מיד לאחר מכן, רי'צר מגלה דברים מסוימים בסיפור החטיפה, והוא מסיק שלא הייתה חטיפה אלא שטיילור קייט וג'ייד החליטו לברוח מליין, וכדי לא לעורר חשד מידי ביימו את החטיפה.
רי'צר ופולינג מבינים את הטעות הקריטית שעשו, שיכולה לעלות בחייהם של טיילור קייט וג'ייד, ומיד יוצאים לאנגליה כדי לנסות להזהיר אותם מפני הגעתו של ליין.
הם מגיעים לשם, ומגלים שצדקו, החטיפה בוימה על ידי קייט וטיילור.
הם מזהירים אותם ונערכים להגעתו של ליין ביחד עם גיסו של טיילור, ג'קסון, אף הוא יוצא הכוחות המיוחדים.
לאחר מספר ימים ליין מגיע ביחד עם הצוות שלו, ריצ'ר, שיצא לכיוון ליין ואנשיו, חוזר למשק ומגלה שליין תפס את כולם ומתכוון לענותם ולהורגם.
רי'צר, לבדו, מצליח להרוג את ליין ואנשיו, לפני שהם מבצעים את זממם.
סוף הסיפור הוא שהם קוברים את ליין ואנשיו ואת כל מה שקשור לאותה תקרית, רי'צר נפרד מכולם, ושעתיים אחר כך כבר אף אחד לא ידע היכן הוא.
רי'צר יצא להמשיך בנדודיו בעולם.
בדצ'ונטומאי (בהונגרית: Badacsonytomaj) היא עיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבדצ'ונטומאי מספר התושבים נמצא בירידה.
העיר ידועה בזכות הגבעה עליה בנויה מאופיינת באבני בזלת מרהיבים בגובה 60-70 מטר ובזכות האזור שמסביב לעיר הידוע ביינות ההונגריים האיכותיים שלו.
שטחה של העיר היה מיושב כבר בעת העתיקה, חפירות ארכאולוגיות העלו ממצאים מתקופת הברזל.
על ראש גבעה בעיר ומצאו שרידי יישוב קלטים.
עדויות נוספות קיימות להתיישבות ולגידולים חקלאיים בתקופת ימי הביניים
מנזר היה קיים בעיר בשנת 1263 והיא ננטשה ונהרסה בתקופת הכיבוש הטורקי, אך ההתיישבות במקום לא הפסיקה.
ב-1 בינואר 1911 הוכרזה רשות עצמאית במקום ורק בשנת 2004 הוכרזה בדצ'ונטומאי כעיר.
בבדצ'ונטומאי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
במקום קיימים שאריות של בית קברות יהודי
גיולה קרודי – סופר ועיתונאי הונגרי
בדצ'ונטרדמיץ (בהונגרית: Badacsonytördemic) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
עד שנת 1950 הכפר נקרא נמשטרדמיץ (Nemestördemic).
כמו כפרים רבים באירופה גם בבדצ'ונטרדמיץ מספר התושבים נמצא בירידה.
בנמשטרדמיץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
בדפורד TA הן מספר תצורות של דגמי משאיות, טנדרים ואוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , חברת בת של ווקסהול מוטורס, בבעלות קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1953–1958.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה מדיניות של שימוש בקידומת "T" למודל של משאיות, ולכן גם צוטט הכינוי "asTA".
יוצרו יותר מ-100,000 יחידות של סוגי "בדפורד A".
יוצרו 4 סוגים שונים של "בדפורד A" לפי דירוג משקל: A2, A3, A4 ו-A5.
סוגי מנוע: מנועי בנזין, מנועי בנזין.
דגם "Bedford A2C" נרכש על ידי הצבא המלכותי הדני.
"בדפורד A2C" הוגדרה כמשאית בגודל 1,000 ק"ג.
נרכשה על ידי הצבא הדני בשנת 1953. כל היחידות נקנו כשלדה שהורכבו על ידי ג'נרל מוטורס בקופנהגן.
עבודות גוף וציור נעשו במפעלים מקומיים.
מדפי נשק וכו' בוצעו על ידי הצבא הדני.
כל היחידות נמסרו ליחידות הצבא באמצע אפריל 1955.
בדרום פופ או פופ חדר שינה הוא ז'אנר מוזיקלי, שתכונתו היא הקלטת שירים ואלבומים בבית, ולא באולפני הקלטות.
הוא מאופיין בשימוש כביכול בטכניקות נלמדות באופן עצמי, וצלילים שקטים וחולמניים.
המונח בדרום פופ לעיתים קרובות מאוזכר באופן שגוי.
הענף של בדרום פופ-צ'ילוייב מדגיש את האסתטיקה של הלו-פיי.
פופ היפנוטי מאמצע שנות האלפיים עוקב אחר המסורות של בדרום פופ.
"בדרך אל הלב" הוא אלבום הבכורה של הזמר והשחקן הישראלי גולן אזולאי.
את האלבום הוציאה לאור ב-13 באוגוסט 2009 חברת התקליטים פליי רקורדס.
אף שיר שנכלל בו לא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים השונים, כמו מדיה פורסט ורשת ג'.
בהקלטת האלבום השתתף דודו טסה.
בדר אל-מוטווע הוא כדורגלן כוויתי שמשחק בקדסיה ובנבחרת כווית, שם הוא משחק בדרך כלל כחלוץ שני.
הוא לובש את החולצה מספר 17 הן עבור המועדון והן עבור הנבחרת.
הביצועים שלו הן במועדון והן בנבחרת הובילו לכך שהוא היה מועמד לשחקן האסייתי הטוב ביותר בשנים 2006 ו-2010, אם כי אל-מוטווע לא זכה בפרס.
הוא היה מלך השערים המקומיים בליגה הכוויתית בעונת 2008–2009 עם עשרה שערים.
ב-23 ביולי 2012, הוא החל להתאמן עם נוטינגהאם פורסט כשהבעלים החדשים שלהם, משפחת אל-חסאווי, סידרו לחלוץ מבחן של חודש.
הוא הרשים את המנג'ר שון אודריסקול מספיק כדי שהמועדון חיפש להחתים אותו על בסיס קבוע, אבל הוא לא קיבל אישור עבודה והמועדון לא הצליח להחתים אותו.
ב-11 במאי 2021, הוא כבש את שערו ה-300 עבור קדסיה בכל המסגרות, כולל משחקי ידידות, בניצחון 1–3 על כווית SC.
התחרות הגדולה הראשונה של אל-מוטווע ברמה הבינלאומית הייתה גביע המפרץ הערבי 2003, בכווית.
הביתיות סיימה במקום השישי עם חמש נקודות בלבד משישה משחקים (רק תימן, העולה החדשה לגביע המפרץ סיימה את הטורניר עם פחות נקודות, וחוסכת מכווית את המבוכה לסיים בתחתית טבלת גביע המפרץ בפעם הראשונה.
אל-מוטווע כבש פעם אחת בניצחון היחיד של כווית בטורניר, ניצחון 4–0 מול תימן.
אל-מוטווע שיחק בגביע המפרץ ה-17 ב-2004, כשהבקיע שער בדקה ה-87 מול סעודיה במשחק הפתיחה של כווית.
אל-מוטווע הצטיין בטורניר הזה, ויצר עם הקפטן והחלוץ הכוכב בשאר עבדאללה.
הם הצליחו לכבוש חמישה שערים ביניהם.
שותפות זו הייתה קצרת ימים כאשר בשאר פרש מכדורגל בינלאומי זמן קצר לאחר הטורניר וכווית הודחה בחצי הגמר על ידי קטר לאחר שעלתה על בית ב' עם שני ניצחונות ותיקו אחד עם בחריין.
בגביע המפרץ הערבי ה-18 ב-2007, אל-מוטווע כבש שערים מול תימן ובמשחק הקבוצתי האחרון מול איחוד האמירויות הערביות, אך כווית יצאה מהטורניר לראשונה בתולדותיה מבלי לנצח אף משחק.
ב-3 בספטמבר 2015, אל-מוטווע הבקיע שלושער, בתבוסה 9–0 על מיאנמר במוקדמות מונדיאל 2018.
אל-מוטווע הוא סגן שיאני הופעות בנבחרות כדורגל לאומיות עם 196 הופעות, אל-מוטווע הוא גם הכדורגלן הבינלאומי הפעיל ביותר.
אל-מוטווע מחזיק בדרגה צבאית של קולונל והוא גם מנהל המחלקה לענייני ביטחון של משמר האספה הלאומית של כווית, מכיוון שמקצוענות ספורט אינה מיושמת במלואה בכווית.
מלך השערים של גביע המפרץ הערבי: 2010
מלך השערים הבינלאומי הטוב ביותר בעולם של IFFHS: 2010
בדרך המחתרת לפלסטינה הוא ספר משנת 1946 מאת העיתונאי האמריקאי י' פ' סטון, שתיעד כמה ממאות אלפי ניצולי השואה, שניסו להגיע למולדת היהודית בארץ ישראל המנדטורית מממחנות העקורים לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה.
בשנת 1946 נסע סטון עם אנשי ההגנה לאירופה, שם הוא הצטרף לקבוצת יהודים שיצאו ממחנות העקורים, נדדו ברחבי היבשת, וחיפשו נמל שממנו יוכלו להפליג לארץ ישראל.
בהמשך הוא הצטרף להפלגת אניית המעפילים ביריה, שנשאה על סיפונה כאלף מעפילים, שיצאו ממרסיי (נמל סט) לארץ ישראל, ונאבקו במצור הבריטי.
האנייה נתפסה על ידי משחתת בריטית ב-29 ביוני 1946 וניגררה לחיפה.
שם נעצרו המעפילים וצוות האנייה.
סטון תיעד את מסעה של האנייה ואת מעצר המעפילים בספרו "בדרך המחתרת לפלסטינה" (Underground to Palestine).
בספר, שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1946, הביע סטון אהדה למפעל ההעפלה ולמפעל הציוני.
עם הקמת מדינת ישראל היה סטון בין המברכים על הקמתה.
במהלך שנות ה-60 של המאה העשרים, הפך סטון את אהדתו למדינת ישראל, לאהדה של התנועה הלאומית הפלסטינית.
סטון כתב שהעקורים עשו מאמצים רבים להגיע למולדת היהודית שלהם בארץ ישראל, אף על פי שהיה להם קל הרבה יותר להגר לארצות הברית.
כיהודים הם נבעטו מכל מקום ועכשיו הם רוצים לחיות כיהודים.
שוב ושוב שמעתי אותם אומרים: 'אנחנו רוצים לבנות מדינה יהודית.
נמאס לנו להזיע ולהקיז את דמנו במקומות שבהם אנחנו לא רצויים".
היהודים הללו רוצים את הזכות לחיות כעם, לבנות כעם, לתרום את תרומתם לעולם כעם.
האם השאיפות הלאומיות שלהם פחות ראויות מהכבוד של כל עם מדוכא אחר?
מקארתור כתב בעיתון הקנדי "הגלוב אנד מייל" אודות הספר "בדרך המחתרת לפלסטינה", שהוא טוב יותר מהספר "עשרת הימים שזעזעו את העולם" של ג'ון ריד.
הספר הופיע לראשונה כסדרת מאמרים, שפורסמה בעיתון אמריקאי PM, שפעל בשנות הארבעים של המאה העשרים.
סדרת המאמרים זכתה בפרס גילדת העיתונאים של ניו יורק, בעמוד הראשון ב-1947.
בשנת 1978 הודפס הספר מחדש תחת הכותרת:- "בדרך המחתרת, לפלסטינה כפי שהיא משתקפת כעבור שלושים שנה" Underground to Palestine and Reflections Thirty Years Later .
הספר "בדרך המחתרת לפלסטינה" אזל, ייתכן, בגלל עמדתו הבלתי פופולרית של סטון בעד פתרון המדינה האחת.
בדר א-דין בוענאני הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת שטוטגרט מהבונדסליגה ובנבחרת אלג'יריה.
בוענאני גדל במחלקות הנוער של US רונשי וליל.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של ליל.
ב-7 ביולי 2022 חתם בוענאני בניס מליגת העל הצרפתית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
בחודש ינואר החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
בינואר 2024 עבר בוענאני ללוריין בהשאלה עד לסיום העונה, ואז חזר לניס.
בעונת 2025/26 בוענאני רשם עונה טובה מאוד, בה הבקיע שלושה שערי ליגה לטובת ניס.
את עונת 2025/26 החל בוענאני בניס, אך לקראת סיום חלון ההעברות חתם בשטוטגרט מהבונדסליגה על חוזה לחמש שנים.
ב-23 במרץ 2023 ערך בוענאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, בניצחון 1–2 על נבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
בדרך אל החתולים הוא רומן מאת יהושע קנז שיצא לאור בשנת 1991 בספריה לעם בהוצאת עם עובד.
זהו ספרו החמישי של קנז.
יצירה זו עוסקת בתיאור הזיקנה והחולי; ביצרים, בפחדים, בחלומות ובבדידות שכרוכים בהם.
רוב העלילה מתרחשת בבית חולים שיקומי וחלקה האחרון מתרחש בדירתה של הגיבורה, דירת שיכון בעיר.
לטענת מיודעו של קנז, המחזאי ובמאי התיאטרון מיכאל גורביץ', בסיס הרומן הוא אישה שגרה מעל דירתו של קנז בתל אביב.
קנז סייע לה במשך זקנתה, למרות סלידתו ממנה ואף נהג לבקרה בעת אשפוז שיקומי ארוך שעברה.
הביטוי "בדרך אל החתולים" אינו מופיע בספר.
החתולים מופיעים רק בחלקו האחרון של הספר, כש"גברת פּולדי" שכנתה של הגיבורה, מספרת לה על חיבתה העזה לחתולי הרחוב אותם היא מאכילה בפינת האשפה של השיכון.
לגישתו של פרופסור הלל ויס: "מקום אהבת החתולים ליד פחי הזבל הוא אתר היופי והאהבה היחיד, והוא כל מה שנותר לאדם הכלוא בעורו, בחדרו ובעולמו.".
לעומת זאת, אריאנה מלמד גורסת כי: ""בדרך אל החתולים" פירושו "בדרך אל אחת האופציות האפשריות למוות טריוויאלי", בלשון נקיה.".
בפתח הספר מופיע המוטו, ציטוט של המשורר פרננדו פסואה בשפה הפורטוגזית, מתוך שירו, "חנות הטבק".
ב-2004 תורגם השיר לעברית (תרגום: רמי סערי): ""תמיד אהיה מי שמחכה שיפתחו לו דלת לרגלי קיר שאין בו דלת".
זהו בית חולים גריאטרי שיקומי שנקבצו בו חולות וחולים שכמעט ולא יוצאים מהמוסד.
לעיתים, לבית החולים ר' - בית חולים כללי, לשם בדיקות רפואיות.
לעיתים רחוקות חזרה לביתם וברירת המחדל היא פטירה, או מעבר למוסד גריאטרי אחר שנחשב מבחינתם כמדרגה אחת לפני המוות.
הדמויות המרכזיות בבית החולים השיקומי הן:
יולנדה מוסקוביץ - גיבורת הספר, פרודה מבעלה כבר 50 שנה, עוד מארץ מוצאה באירופה, כנראה רומניה.
הייתה מורה לצרפתית וחיה כל חייה בגפה.
היא אישה אסרטיבית אשר מצד אחד שואפת לחברה ול"נורמליות" ומצד שני מטפחת את עצמה בצורה מוגזמת תוך התעלמות מתגובות הסובבים אותה.
פרידה בקאל - מאושפזת בבית החולים.
היא אישה עשירה וחושדת כי ילדיה ובני משפחתם מעוניינים להשאירה בבית החולים ומשחדים את הצוות הרפואי כדי שלא יורו לשחררה לביתה.
קלרה - מאושפזת בבית החולים.
דוברת את שפתן של יולנדה ושל פרידה (רומנית), ולמרות הטינה השוררת בין השלוש הן מרגישות כקבוצה חברתית נפרדת.
אלגרה לוי - מאושפזת בבית החולים.
מסייעת ליולנדה בכביסה ובמלאכות שונות תמורת תמיכה כספית כיוון שהיא ענייה.
מטילדה טולדו - מאושפזת בבית החולים.
ממוצא ספרדי, מלגלגת על החולות האשכנזיות המדברות כל הזמן בשפתן (רומנית) המתוארת על ידה כ:"אֶשְטֶה–בֶּשְטֶה–מֶשְטֶה".
פאולה - מאושפזת בבית החולים.
מטיילת במחלקות, תמיד עייפה, תמיד רעבה ומאיימת על כולן שאבא שלה בעל המקום ויבוא וייסלק אותן.
לזר כגן - מאושפז בבית החולים.
גבר נאה ושרמנטי מתפתח קשר בינו ובין יולנדה והוא אף מצייר אותה.
מרסל פיכמן - מאושפז בבית החולים.
רופא בעברו ועתה מלווה על גבי כיסא הגלגלים שלו כצל את לזר.
וולף - מחזר אחר יולנדה ונדחה על ידה בשל כיעורו
רוזה - האחות הראשית במחלקה.
מכונה על ידי יולנדה "שטנה" בגלל איבתה אליה.
יולנדה נמשכת ונדחית אליו חליפות.
בוטחת ואינה בוטחת בו חליפות גם כן.
רפי - אח ערבי במחלקה ששמו האמיתי רפיק.
מנסה ללמוד במקביל לעבודתו לימודי הכנה לאוניברסיטה.
יחד עמו נמצא אחיו המפגר העובד בעבודות גינון במוסד הרפואי.
לקראת סוף הרומן חוזרת יולנדה אל דירתה שבבית משותף בעיר, בקומה רביעית ללא מעלית.
היא סובלת בתחילה מרעשי העיר הבלתי פוסקים ומחרדות.
היא יוצרת שוב קשר עם השכנה שבמרפסת המקבילה לדירתה בבית השכן, "גברת פּולדי".
הדמויות הפעילות בחלק זה של הספר (חוץ מיולנדה) הן:
השכנים בבית המשותף: גברת אדלר, גברת הורן והשכן הצעיר.
בטי (מכונה על ידי יולנדה ועל ידי המספר "גברת פּולדי") - אישה מבוגרת וראוותנית על סף השיגעון, שבעלה, פולדי, נועל אותה בבית כדי שלא תתבזה במרחב הציבורי.
משוחחת עם יולנדה בטלפון באופן יומיומי.
רפי - האח מבית החולים ג', העובד עם אחיו בניקיון ובגינון של הבית המשותף.
מכחיש את זהותו ואת עבודתו הקודמת בבית החולים.
אדלה - מטפלת בקשישים ובחולים.
טיפלה באלגרה בבית החולים וזו הורישה לה את רכושה.
עתה, אדלה מנסה ליצור יחסים דומים גם עם יולנדה.
ליאון - האח מבית החולים.
משוחח עם יולנדה בטלפון ומציע לה לעבור למוסד לקשישים שאותו פתח יחד עם עורך דין.
מזהיר אותה מאדלה שמזהירה אותה מליאון מצידה.
ציטוטים בשפות זרות ללא תרגום
בנוסף למוטו שבתחילת הספר, שמובא בשפת המקור וללא תרגום.
קנז גם מביא בגוף הספר קטעים קצרים בצרפתית, ללא תרגום וללא ציון המקור.
בניגוד לספריו הראשונים, בעת יציאת הספר לאור ב-1991, היה קנז כבר סופר מפורסם ומוערך והביקורת בחנה את ספרו החדש על רקע ספריו הקודמים ובמיוחד מול ספרו האחרון באותה עת, "התגנבות יחידים" שזכה להערכה רבה.
הספר היה לרב־מכר והיה לאחד משלושת הספרים הנמכרים ביותר של הוצאת עם עובד בשנת 1993.
גרשון שקד משווה את "בדרך אל החתולים" אל "התגנבות יחידים" וקובע כי "בית החולים הוא כמו מחנה הטירונים, הוא בעל מערכת מוסדרת וסדר יום קבוע.
המחבר מתאר את הפכּים הקטנים של הקיום כמאבק על הישרדות בתנאי קיום מגבילים ומחניקים על סף הקץ.", אלא שכאן, הזקנים מתכוננים אל מותם, וזוהי "תחנת ארעי אל ליל השכחה הגדולה".
הוא מגדיר את היצירה כ"רומן נֵאו־ריאליסטי.
הריאליזם שלו מעודן יותר ומפורש פחות וכולל בתוכו את מיטב המסורת האימפרסיוניסטית: תיאור אטמוספירי של מצבי אנוש, שימוש בנוף כרקע אטמוספירי וכפתרון לבעיות אנוש שונות וכדומה.".
לטענתו, ההנחה הפנימית של הרומן היא שגם על קו הקץ מבקשים בני אדם יחס ואהבה, שהם כחיץ ביניהם ובין השִכחה הגדולה.
שקד מסכם את ביקורתו בשבחים: בספרו ב"דרך אל החתולים" גילה קנז את כוחו כיוצר ריאליסטי גדול, המסוגל לחשוף מצבים אנושיים בפרטים ובפכּים הזעירים של הקיום, ועם זאת, להעניק לפרטים הללו משמעות סמלית רוחנית גדולה.".
הלל ויס רואה ביצירה כ"תערובת קשה של שני יסודות בלתי מתאחים, אקזיסטנציאליזם וסנטימנטליות .
הדרך היחידה לקיבוע השבר הקיומי היא מריחת שכבות עצומות של צבעי איפור על הכרת הסבל והתעלמות ממבטי הזולת המגחך.".
הוא רואה את הישגו הגדול של הספר ב"אפיון עמוק של הפסיכולוגיה של החולים, המהווים קבוצה מתחרה ותלויה זו בזו, והיוצרת בינה לבין עצמה אינטראקציה שלילית, רוחשת ללא הרף תככים ומזימות:"
אריאנה מלמד פותחת את ביקורתה בשבחים: "זהו רומן שהסופרלטיבים נאלמים דום ומחרישים לעומתו, שחוקים ועלובים".
היא כותבת כי "הניסיון ליצור בליל לשוני "אותנטי" של מהגרים אינו המצאה של קנז, ובכל זאת, זוהי הפעם הראשונה בספרותנו שהניסיון צולח במלואו ...
עדי אופיר מוצא כי "לא המוות עצמו מעסיק את קנז, אלא היכולת לשמור על זהות עצמית וצלם אנוש בצילו.".
הוא מסכם את ביקורתו כי למי שמחפש את "העומק המטאפיסי, רוחב היריעה החברתית, החדירה הפסיכולוגית ואפילו את הכוח הסיפורי של "התגנבות יחידים", נכונה אכזבה.".
חשיבותו העיקרית היא בנושא בו הוא נוגע: "נושא המוזנח באופן מחפיר לא רק על ידי הספרות אלא על ידי החברה כולה.".
אדם ברוך מתמקד בדמות הגיבורה, יולנדה מוסקוביץ'.
הוא רואה בשוויון הנפש שלה כלפי התמות הציוניות והישראליות הגדרת גיבור מסוג חדש בספרות העברית.
היא אינה היפוכו של הגיבור ב"הוא הלך בשדות" ולא של גיבורו של אהרון אפלפלד (בספר "מסילת ברזל" (1991)) המבקש נקמה מהנאצים, או ההורים השכולים, גיבוריה של יהודית הנדל (בספר "הר הטועים" (1991)).
הוא רואה בה כמעצבת "תקנון הלאכלום", הנעדר כל תודעה לחברה הישראלית, להיסטוריה שלה ולאמביציות שלה.
ביצירת גיבורת "הלאכלום" הזו כ"גיבור ישראלי", סבור אדם ברוך, כי קנז יוצר נקודת מפנה בתרבות העברית.
ושואל לקראת סוף ביקורתו: "אם ההטרוגניות היא הגיהנום, בדידות המוות של הסוף בנובלה הזאת היא הגאולה?
הספר תורגם לשפות צרפתית, גרמנית, איטלקית, אנגלית, סינית והולנדית.
ב-2009 יצא למסכים הסרט הישראלי, "בדרך אל החתולים" (83 דקות) בבימויו של חורחה גורביץ'.
בסרט כיכבו ריטה זוהר בתפקיד יולנדה ומוני מושונוב בתפקיד שאול כהן שהוא כדורגלן עבר (במקום דמותו של לזר כגן הצייר).
בדר א-דין אל-חות'י היה פוליטיקאי תימני וחוקר אסלאם.
הוא שימש כמנהיג הרוחני של ארגון הטרור התימני חות'ים ושימש כמנהיגו לתקופה קצרה ב-2004.
אל-חות'י נולד בסעדה, תימן לשבט החות'ים.
הוא היה ממייסדי מפלגת האמת.
הוא אביהם של עבד אל-מלכ וחוסיין, מייסדי ארגון הטרור חות'ים.
הוא שימש כמנהיג הרוחני של התנועה מהקמתה, בשנת 2004, לאחר מותו של בנו חוסיין, השתלט אל חות'י על הנהגת התנועה למשך תקופה קצרה.
ב-2010 דווח על מותו, כאשר לטענת דובר הארגון א-חות'י מת עקב סיבוך של אסתמה.
עם זאת טען ארגון הטרור אל-קאעדה כי הוא נהרג כתוצאה מהפצצה שלהם.
באדר אחמד מוחמד עבד אל-עאטי הוא דיפלומט ושגריר מצרי המכהן בתפקיד שר החוץ של מצרים.
באדר אחמד מוחמד עבד אל-אטי נולד ב-8 בפברואר 1966 באסיוט.
את התואר ראשון הוא למד בפקולטה לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת קהיר.
בנוסף הוא עשה תואר ראשון במדעי המדינה ב-1987 באוניברסיטת קהיר, תואר שני ביחסים בינלאומיים באותה אוניברסיטה, וכן דוקטורט ביחסים בינלאומיים ב-2003.
הוא עבד כחוקר במרכז אל-אהרם למחקרים פוליטיים ואסטרטגיים בקהיר ב-1989, במרכז זה למדו דמויות רבות מהפוליטיקה והדיפלומטיה המצרית והערבית.
בדר עבד שימש כשגריר מצרים בגרמניה בין 2015 ל-2019. בשנים אלו הוא דחף להרחבת היחסים בין מצרים לגרמניה, ולהגברת שיתוף הפעולה בתחומים שונים במהלך כהונתה של קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
הוא שימש כסגן עוזר מזכיר המדינה, דובר רשמי של משרד החוץ ומנהל המחלקה לדיפלומטיה ציבורית בין 2013 ל-2015.
סגן עוזר מזכיר המדינה לענייני האיחוד האירופי ומערב אירופה.
מתאם ארצי של האיחוד לים התיכון בין 2012 ל-2013.
סגן ראש הנציגות בשגרירות הרפובליקה הערבית של מצרים בבריסל בין השנים 2008–2012.
מנהל לענייני פלסטין במשרד החוץ המצרי בין השנים 2007-2008.
יועץ בשגרירות הרפובליקה הערבית של מצרים בוושינגטון ואחראי על תיקי הקונגרס וענייני אפריקה בין השנים 2003–2007.
מזכיר ראשון בלשכת שר החוץ האחראי על תיקי ענייני אפריקה ותהליך השלום במזרח התיכון בין השנים 2001 ל-2003.
מזכיר שני בשגרירות הרפובליקה הערבית של מצרים בטוקיו, אחראי לענייני אפריקה ותהליך השלום במזרח התיכון ובאיראן בין 1997 ל-2001.
מזכיר שני במשרדו של סגן עוזר מזכיר המדינה לשיתוף פעולה כלכלי אזורי במזרח התיכון בין השנים 1995–1997.
הוא שימש כחבר במשלחת המצרית לוועידה הכלכלית של קהיר למזרח התיכון וצפון אפריקה ב-1996.
מזכיר שלישי בשגרירות הרפובליקה הערבית של מצרים בתל אביב, אחראי לענייני פנים ישראלים ותהליך השלום במזרח התיכון בין השנים 1991-1995, ונספח במשרד החוץ בין השנים 1989–1991.
הוא היה מרצה באקדמיית נאצר למדעי הצבא בקהיר ב-2003, וכתב כמה מאמרים וספרים בתחום הגאופוליטיקה.
"בדרך התבור" (המכונה בטעות "בדרך לתבור") הוא שיר שכתב בנימין אביגל והלחין שלמה וייספיש.
השיר הוא להיטה הגדול ביותר של הזמרת מרים אביגל מ-1959. השיר נעשה פופולרי בערבי שירה בציבור ובריקודי עם ישראליים.
השיר "בדרך התבור" יועד תחילה לזמרת יפה ירקוני, משסירבה לקבל אותו, נמסר השיר לביצועה של הזמרת מרים אביגל (2016-1936), רעייתו דאז של הפזמונאי בנימין (בנג'ו) אביגל.
השיר הפך במהרה ללהיט, יחד עם שירם המשותף, "בת הדייג" (מילים: בנימין אביגל, לחן וביצוע: מרים אביגל).
מלבד מרים אביגל, ביצעו את השיר זמרים נוספים בני תקופתה, כמו שרונה אהרון-ברוזה (אימו של הזמר דייוויד ברוזה), יפה ירקוני, שרה אביאני, ודודו דור.
הזמרת ורדינה כהן שרה את השיר מתוך מחרוזת שירי רועים (2015) וגם הזמר דקלון שר אותו במחרוזת שירי ארץ ישראל.
השיר מופיע בתוך מחרוזות שירי ארץ ישראל או שירי רועים, בערבי שירה בציבור וזמר.
בדפורד בראון היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית בין השנים 1829–1840.
בדפורד בראון נולד ב־6 ביוני 1795 במחוז קאסוול שבקרוליינה הצפונית, לג'תרו בראון וללוסי ויליאמסון בראון.
אחרי שלמד שנה אחת באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, נבחר בראון לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
ב־13 ביולי 1816 נישא בראון למרי למפקין גלן.
בשנת 1828, לאחר מותו של , נבחר בראון בבחירות מיוחדות להחליפו בסנאט של קרוליינה הצפונית.
כמו ינסי לפניו, גם בראון נבחר לכהן כיושב ראש הסנאט המדינתי.
בשנת 1829 נבחר בראון מטעם סיעת "הג'קסוניאנים" (המפלגה שתהפוך בהמשך למפלגה הדמוקרטית) להחליף את ג'ון בראנץ' כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית.
בסנאט עמד בראש כמה ועדות, ובהן ועדת החקלאות.
בשנת 1840 התפטר מהסנאט בעקבות מחלוקת עם בית המחוקקים של המדינה.
בשנת 1842 נבחר שוב לסנאט המדינתי, ולאחר מכן שהה מספר שנים מחוץ למדינה.
בשנים שלפני מלחמת האזרחים, כאשר כיהן שוב כסנאטור מדינתי בין 1858–1860, המליץ בראון כי קרוליינה הצפונית תישאר באיחוד.
אך לאחר שנשיא ארצות הברית אברהם לינקולן דרש חיילים מקרוליינה הצפונית עבור צבא האיחוד, בראון – כמו רוב עמיתיו – תמך במהלך הפרישה.
בשנת 1868, כאשר עדיין היה דמוקרט, נבחר בראון שוב לסנאט המדינתי.
אולם הרפובליקנים של תקופת השיקום שלטו בבית המחוקקים וסירבו להושיב אותו.
הוא הוחלף ברפובליקני ג'ון ו.
בראון נפטר ב-6 בדצמבר 1870 במחוז קאסוול שבקרוליינה הצפונית, ונקבר בשטח אחוזת רוז היל, סמוך ליאנסיוויל, קרוליינה הצפונית.
האחוזה הוכנסה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1973.
בראון היה סבו של האדריכל גלן בראון.
בסיס הדרכה 20 הוא בסיס ההדרכה למקצועות הטכנולוגיים בחיל הטכנולוגיה והאחזקה בצה"ל.
הבה"ד ממוקם בעיר הבה"דים שבנגב.
הבסיס מכשיר חיילים למקצועות ב-64 מסלולים שונים, שעיקרם אחזקת אמצעי לחימה שונים של זרוע היבשה.
הקורסים כוללים טכנאות טנקים, טכנאות תומת"ים, טכנאות נגמ"שים, מכונאות רכב, טכנאות טילים נגד טנקים, טכנאות מערכות הגנת הגבולות, טכנאות מערכות בקרת אש, אחזקת נשק קל ותחמושת מסגרות וניהול מערכות מידע.
הבה"ד מכשיר את מפקדי החיל ומקיים קורסים מקצועיים שונים לכלל מערך צה"ל.
עד 2016, בתקופה בה פעל בה"ד 20 במחנה צריפין, במסגרת הבה"ד פעל בית ספר תיכון לתלמידי כיתות י - י"ב, ובית ספר למדו שוחרים במסגרת צבאית פנימייתית, כמו כן התקיימה באותה מסגרת מכללה טכנולוגית לתלמידי יג'-יד' אשר העניקה דיפלומת הנדסאי מטעם משרד החינוך.
התלמידים הגיעו מכל הארץ ולמדו במספר מגמות, מערכות ממוחשבות לרכב, מחשבים, מכטרוניקה, אלקטרוניקה ועוד.
ראשיתו של מסלול זה בשנת 1958 עת פתח חיל הטכנולוגיה ואחזקה תוכנית הכשרה חד שנתית לבני 17. בשנת 2015 בית הספר נסגר עקב תוכנית פינוי של מחנה צריפין ומעבר בה"ד 20 לעיר הבה"דים.
התלמידים פוזרו בין תיכונים שונים.
ראשיתו של מערך הדרכת חימוש עוד בימי ההגנה.
קורס ראשון של נשקים התקיים בג'וערה בשנת 1942. קורס נוסף התקיים ב-1943 ברוחמה.
לאחר הקמת צה"ל התמקם בסיס ההדרכה של חיל החימוש בשיח' מוניס, בה רוכזו בסיסי ההדרכה היבשתיים של צה"ל.
בתחילה התרכזה ההדרכה בבסיס בטיפול בנשק כבד, צורך יותר בוער מהמכונאות לענפיה, אולם רוב ההדרכה התבצעה ביחידות השונות של מערך החימוש ללא בקרה מרכזית.
בשנת 1950, עם הקמת חיל הטכנאים, הוחל בארגון מערך הדרכה על ידי סא"ל יהודה בונה.
בהמשך עבר בה"ד 20 לצריפין, וב-2016 עבר לעיר הבה"דים.
המרכז הלאומי לחילוץ, אב"ך והתגוננות אזרחית – בה"ד 16 הוא בסיס הדרכה של צה"ל הנמצא במחנה רחבעם ברמלה, תחת פיקוד חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף.
במרץ 2016 אוחד הבה"ד עם נפת אלון להקמת חטיבת החילוץ וההדרכה.
לחטיבת החילוץ שלושה תפקידים מרכזיים:
הכשרה של חיילים ואזרחים, מפיקוד העורף ומחוצה לו, למקצועות החילוץ, האב"ך וההתגוננות האזרחית.
אימון יחידות פיקוד העורף למשימותיהם (יחידות מילואים וגדודים סדירים של לוחמים).
החטיבה מכשירה חיילים לכל מקצועות העורף ובכללם חילוץ והצלה, אב"ך ואוכלוסייה.
גדודי המילואים של פיקוד העורף עוברים בו הכשרות ואימונים.
כמו כן החטיבה ערוכה לסייע באירועי חילוץ בארץ ובעולם בשעת הצורך.
עם מעבר רוב הבה"דים מצריפין לנגב במסגרת עיר הבה"דים עבר הבה"ד למחנה רחבעם, בו שוכנת כיום מפקדת פיקוד העורף.
בסיס ההדרכה בנוי משלושה ענפים וממטה:
ענף מקצועות–אחראי על כלל ההכשרות למדריכים וחיילים בפיקוד העורף, הכשרת אזרחים ומדריכים למקצועות השונים, הכשרת אב"ך לכלל צה"ל, והכשרת אזרחים לתפקידם בחירום (ממונה הג"א וסע"ר–סיוע אזרחי ראשוני).
ענף מפקדות–אחראי על אימון מפקדות הפיקוד ברמת המחוז והנפה.
ענף אימון היחידות–אחראי על אימון המסגרות הגדודיות, גדודי המילואים לאב"כ וחילוץ ובנוסף לכך גם העברת אימונים לגדודים הסדירים ורענון כשירותם של הלוחמים.
מחלקת המד"רייה–מחלקה זו מטפלת הן בנושאי האג"ם והן בנושאי ההדרכה.
בראש המחלקה עומד המד"ר (מדריך ראשי).
תחת המד"רייה יושב מדור טי"ל (טכנולוגיות ייעודיות להדרכה)–הוקם בסוף שנת 2014, זהו מדור שהמדריכים בו מאותרים במהלך הקורסים השונים שמתקיימים בבה"ד, לפי יכולתם המקצועית ובנוסף לפי הרקע של המדריכים בתחומים יצירתיים שונים כגון: עריכה, עיצוב, תכנות, גרפיקה, קולנוע ועוד.
במדור יוצרים שיעורים המועברים במסגרות שונות מחניכי קורסי המדריכים ועד לכוחות משטרת ישראל והמילואים בשימוש באמצעים טכנולוגיים מתקדמים ויצירתיים.
קורס מפקדי גדודים בפיקוד העורף
קורס ממוני התגוננות אזרחית במפעלים, משרדי ממשלה, רשויות מקומיות ומוסדות חינוך
קורס סיוע עצמאי ראשוני (סע"ר) לחילוץ קל, כיבוי ועזרה ראשונה
קורס מ"פים בהגנה אזרחית (עורף, מד"א, כיבוי אש)
מדריכות אוכלוסייה לשעת חירום (מאלש"ח), או כיום מדריכות חירום
מדריכי אוכלוסייה למגזר החרדי–"צוהר כתום"
קורס מפעילי מערכות שו"ב (שליטה ובקרה)
הכשרת מש"קי וקציני איסוף נתונים וחללים (אנו"ח)
אירועי חילוץ בישראל ובעולם בהם השתתף הבה"ד
1985– רעידת האדמה במקסיקו סיטי
1994 – הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה
אוגוסט 1998– ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
אוגוסט 1999 – רעידת האדמה בטורקיה
25 במאי 2001 – אסון ורסאי בירושלים
ספטמבר 2004 – מתקפת הטרור בסיני
דצמבר 2004 – קריסת מוצב בציר פילדלפי
אוגוסט 2005 – אסון הרכבת ברבדים
יוני 2006 – תאונת הרכבת בבית יהושע
לימין קצין משטרה צבאית ראשיאל"ם יוסי פינטו2018–2020אל"ם שלומי בן מוחה 2020-2022 אל"ם אלעד אדרי 2022-
לאחר העברת בה"ד 10 לעיר הבה"דים, בית הספר לתיאום וקישור של יחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים הועבר לבה"ד 16, למרות שאינו תחת פיקוד העורף.
בית הספר לתיאום וקישור הוא בסיס ההכשרה של יחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, שמרכז את הכשרות היחידה.
בית הספר מכשיר וממיין את קציני וחיילי היחידה לתפקידי תיאום וקישור בתחום האזרחי והביטחוני למול האוכלוסייה הפלסטינית.
כמו כן, בבית הספר מועברים השתלמויות, הכשרות וימי עיון לסגל ולבעלי התפקידים בארגון, בתחומים המקצועיים בהם הם עוסקים.
בבית הספר מתקיימים הטירונות והקורס של מש"קי היחידה, ההכנה וההשלמה של קציניה, קורסי קא"לים ועוד.
בין היתר מתקיימים בבית-הספר שיעורים בשפות ערבית ואנגלית, אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני וכן מהות היחידה ופעילותה בשטח.
מפקד בית הספר היום הוא סא"ל עדי שוסטר.
"בדשא אצל אביגדור" הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי מיקי גבריאלוב מיולי 1971. זהו האלבום השביעי של איינשטיין (והחמישי ברציפות שהוציא בחברת "פונוקול") והתקליט השני שהוציא בשנת 1971. זהו גם אחד האלבומים המצליחים ביותר שהקליט איינשטיין, והוא כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות ישראליות.
מיקי גבריאלוב הלחין ועיבד את כל שירי האלבום.
איינשטיין כתב שלושה מהשירים והפזמונאי יענקל'ה רוטבליט כתב שבעה נוספים.
האלבום הוקלט באולפני קולינור בתל אביב במאי 1971 ויצא לאור ב-7 ביולי.
האלבום קרוי על שמו של צריף ששכן בסמוך לחוף מציצים שבתל אביב.
צריף זה, שהיה בבעלותו של אביגדור צברי, שימש כמקום מפגש לקבוצת אנשים, ובהם יוצרים ואמנים, שכונתה "חבורת לול".
הצריף, שתועד על עטיפת האלבום בצילום של אלונה איינשטיין, תועד גם בסרטו של אורי זוהר "מציצים".
חלק משירי האלבום זכו לקליפים, כחלק מסדרת התוכניות "לול", ששודרה בראשית שנות ה-70 בערוץ הראשון.
במרוצת השנים, עם הפיכת השירים לקלאסיקות ישראליות, זכו חלק משירי האלבום לגרסאות חדשות מצד איינשטיין עצמו ומצד מוזיקאים אחרים (להקת אטרף, נתן כהן ועוד).
השיר "אני ואתה" זכה ב-1972 גם לגרסה איטלקית של להקת הרוק המתקדם Capsicum Red, שבה הוא נקרא "Rabbia e Poesia" ("זעם ושירה").
השיר "שיר מספר 8" נכתב בהשפעת ביטויים מספר "שיר השירים".
השיר "השריקה של התנועה" נכתב על תקופת החניכות של רוטבליט בתנועת הנוער "השומר הצעיר", תנועה שבה היה חבר גם איינשטיין.
בשנת 2014 הקליטה החצר האחורית, להקתו של רוטבליט, גרסת כיסוי לשיר "לשרוק בחושך", כמחווה לאחר מותו של איינשטיין.
אריק איינשטיין: שירה, מילים ל"אני ואתה", "אני אוהב לישון" ו"אני מבין"
מיקי גבריאלוב: גיטרה 12 מיתרים, גיטרה בס, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית
דוד קריבושי: פסנתר, עיבוד מיתרים
נגני התזמורת הפילהרמונית: כלי קשת ומיתרים
דורי הרשגל: טכנאי הקלטה באולפני "קולינור"
בסיס הדרכה 10, המכונה בה"ד 10, הוא בסיס הכשרה, הדרכה ואימונים של חיל הרפואה לכל התפקידים הרפואיים הדרושים בצה"ל.
בסיס זה שכן עד ספטמבר 2015 במחנה צריפין ומאותו החודש הועבר לדרום לעיר הבה"דים.
מפקד הבה"ד הנוכחי הוא אלוף-משנה עזיז אברהים.
מפקד בה"ד 10 הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
מפקד הבה"ד כפוף פיקודית לקצין הרפואה הראשי.
ההדרכה בבה"ד מתבצעת על פי הוראות ענף תורה והדרכה במפקדת קצין הרפואה הראשי שקובע הן את גרף האימונים וההכשרות והן את תוכן ההכשרות.
בכפוף למפקד הבסיס פועל המדריך הראשי (מד"ר) העומד בראש מחלקת ההדרכה של הבה"ד.
מחלקת ההדרכה אחראית על איתור ומיון מועמדים להדרכה, הכשרת מדריכים והמפקדים ושמירה על כשירות סגל ההדרכה בבה"ד.
כמו כן, אחראית המחלקה על פיתוח תוכני ההדרכה בבה"ד ועל אופן העברתם.
מגמה זו אחראית להכשיר את סגל הפיקוד של חיל הרפואה.
בקורסים המועברים במגמה מועברים תוכני פיקוד וניהול נושאים רפואיים.
הקורסים במגמה מזכים בהסמכה פיקודית או בדרגת כתף.
במגמה מתקיימים קורסי הפיקוד הזוטרים: חופ"לים, אחראי מרפאה חוג"דים ופרמדיקים, השלמות חייליות: קציני רפואה (רופאים), קציני ארגון רפואה (קא"רים), לור"ם וקציני מטה פארא-רפואיים (מקצועות רפואיים נלווים) והשתלמויות לקצינים בכירים: קורס רמ"דים וקורס מפקדי פלוגות.
מדור מס"ר (מסגרות רפואה) הינו המדור המוביל בבה"ד 10 ותפקידו לאמן בשגרה ובחירום את כלל צוותי הרפואה בצה"ל החל מתאג"ד ועד לדרג הפלה"ק.
למדור יש סמכות בלעדית לקבוע כשירות של צוות לפי הנחיית סקרפ"ר.
במהלך מלחמת 'חרבות ברזל' המדור אימן מעל ל1000 צוותי רפואה בגבולות ישראל ואף מחוצה לה.
בראש המדור עומד קא"ר (קצין ארגון רפואה) בדרגת סגן ק' ד"ר, בנוסף אליו במטה נמצאים סמל מס"ר שתפקידו לתכלל את הלוגיסטיקה ביחידה ופיקוד על המדריכים ומד"ב מס"ר (מדריך בכיר) שתפקידו לרכז לתכלל ולשמור על הרמה המקצועית של המדור ולהוביל קורס הכשרות מתקדמות למדריכים (טיפול נמרץ).
מדור זה אחראי על העברת קורס ה-ATLS לחיילים ואזרחים, המדור הוא הגוף היחיד בישראל המורשה לתת תעודת הסמכת ATLS הנדרשת במקצועות רפואיים שונים, הקורסים מועברים על ידי רופאים מומחים בכירים ומדריכי המדור.
כמו כן, אחראי מדור טראומה על העברת קורס ה-MTLS (Military Trauma Life Support) לפרמדיקים ורופאים בצה"ל.
ללא קורס MTLS המטפלים הבכירים אינם יכולים לסיים כרופאים ופרמדיקים צבאיים.
יתרה מכך, ארגון נאט"ו מכיר בקורס זה כתורת טיפול לפצועי טראומה במתאר הצבאי ושולח רופאים למדור להכשרה זו.
בשנת 2010 הוסמך הבה"ד על ידי איגוד הכירורגים האמריקאי, והוא הגוף היחיד בישראל המחזיק ברישיון האמריקאי.
בנוסף, במדור קיים מרכז הסימולציה של חיל הרפואה, שהוא בין הגדולים בארץ.
מרכז בו ניתן לדמות באמצעות בובות חכמות ואמצעים פירוטכניים טיפול בפצוע או פצועים מרובים במתווה קרב ותחת אש.
במרכז מתאמנים גופים מצה"ל וגופים אזרחיים.
במדור מתקיימים קורסים נוספים שמטרתם ריענון וכשירות של רופאים בסדיר או במילואים בצבא כדוגמת קורס חיר"ם (חינוך רפואה מתקדמת), השתלמות לה"ט (לימודי המשך טראומה), השתלמויות פרמדיקים, קורסי TRCS (Trauma Refreshment Course for Surgeons) ועוד.
גם קורסי החובשים ממגמת הכשרות יסוד מתאמנים ונבחנים במדור טראומה במטרה לדמות מצבי אמת בהם ייתקלו בשירותם הצבאי.
כמו כן, במדור גם מועבר קורס ריענון לחובשים במילואים.
מגמה זו היא המגמה הגדולה בבה"ד.
המגמה מכשירה קרוב ל-3000 חניכים מדי שנה והיא אחראית על קורסים שונים ומגוונים כמו: קורסי החובשים, סייעות שיניים, חובשי רמו"ן מזכירות רפואיות, משקי ברה"צ וכו', במגמה זו מתקיימים כל קורסי ההכשרה הראשוניים לחיילים.
א' (פלוגת ארז) נערכת הטירונות של החיילים המגויסים ישירות לחיל הרפואה, בפלוגות ב' ג' וה'- "ענף חובשים", מתקיימים קורסי החובשים, ובפלוגה ד', "מדור הדרכות מקצועיות", מתקיימים קורסים בנושאי בריאות הנפש (ברה"ן) ובריאות הצבא (ברה"צ), כמו גם קורסי סייעות שיניים וקורסי חובשים נוספים.
בראש המגמה סגן-אלוף, מתחתיו יש סגן מפקד מגמה, חמישה מ"פים ל-5 פלוגות, קצין הדרכה, שני נגדי הדרכה ואף פרמדיק הדרכה שאמונים על המקצועיות של כלל הסגל וכלל החובשים בצה"ל.
בה"ד 10 קיבל את פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות לשנת 2009 כבסיס ההדרכה הטוב בצה"ל.
חיילים מקורסי החובשים מאותרים להדרכה במהלך הקורס או טרם גיוסם לצה"ל, ולאחר מכן עוברים הכנה שלב א' וממויינים למגמות השונות בבה"ד.
השלבים השונים שעוברים המדריכים לפני שמעבירים את השיעור משפרים את כושר ההדרכה ואת המקצועיות.
כמעט בכל המגמות בבסיס עוברים המדריכים תדרוכים מול נגד ההדרכה (חייל סדיר שקודם לצורך תפקיד זה).
לאחר מכן מעבירים החניכים את השיעור בפני נגד ההדרכה.
נוסף על כך קיימת מערכת צפ"ה בבסיס (צוות פיתוח הדרכה), הצוות שכולל קצינים וחיילים סדירים כאחד, מסייע בבחירת מדריכים, תיקוף מערכים, משובים למפקדים ומדריכים.
מלבד הצוות האורגני של הצפ"ה, נשלח נציג מכל מגמה, כדי ליצור פרספקטיבה על ההדרכה.
בנוסף בסוף שנת 2011 הוקם מדור טי"ל (טכנולוגיות ייעודיות להדרכה) בו יוצרים תוכני ועזרי הדרכה ממוחשבים או גרפיים לכלל קורסי הבה"ד.
המדור מאתר את מדריכיו במהלך קורסי החובשים, לפי יכולתם ההדרכתית ובנוסף לפי הרקע של המדריכים בתחומים יצירתיים שונים כגון :גרפיקה, קולנוע, תכנות ועוד.
רשימת הקורסים הבולטים הניתנים בבסיס
חובשים כלליים (חובשים שלב 6)
חובשים קדמיים (חובשים שלב 7)
חובשים קרביים (חובשים שלב 7, רק מיחידות לוחמות)
חובשים פלוגתיים (חופ"לים - חובשים שלב 8)
אחראי מרפאות (חובשים שלב 9)
חובשים גדודיים (חוג"דים - חובשים שלב 10, מקביל לקורס סמלים בחילות אחרים)
קורס חובשי החייאה (שלב 11, בקבע בלבד)
קציני ארגון רפואה (קא"רים - השלמה לשלב 12 עבור חובשים בוגרי קורס קצינים)
סייעות ברפואת שיניים ועובדות מעבדה רפואיות
קציני רפואה (קר"פים - השלמה חילית עבור רופאים, שעברו קורס קצינים)
מש"קיות שירותי רפואה (ר"מ 2)
בה"ד 12 הוא בסיס הדרכה, שהיה מרכז ההכשרה לנשים בצה"ל ובהמשך הפך לבית הספר לקצונה עבור חילות תומכי לחימה.
הבסיס הוקם בתחילת שנות ה-50 במחנה תל השומר ומאוחר יותר עבר למחנה צריפין.
הכשרת הקצינות הנפרדת נסגרה בשנת 2003 (בשל ביטול ההפרדה המגדרית), ומאז קיימים בשטח הבה"ד מפקדת מערך מגל ובית הספר לפיקוד שלו.
המחנה הוקם במסגרת הקמת מערך ההדרכה של חיל נשים, מפקדת המחנה הראשונה הייתה לאה גרינברג, ששירתה קודם ב"ההגנה" והייתה מדריכה של חנה סנש.
בספטמבר 1993 ביקר במחנה הזמר האמריקאי מייקל ג'קסון.
באפריל 2003 נערך קורס הקצינות האחרון בבה"ד 12.
בשנת 2001, כחלק ממגמת שוויון ההזדמנויות בצה"ל, הוחלט לסגור את בה"ד 12 ולהעבירו אל תוך בה"ד 1. תהליך האיחוד וההטמעה נמשכו עד ה־18 באפריל 2005 עת נערך טקס סגירת הבה"ד, ובו העבירה המפקדת האחרונה של הבה"ד, אלוף־משנה דפנה הררי, את לפיד הפיקוד למפקד בה"ד 1 – אלוף־משנה נדב פדן.
במסגרת השינוי, הועבר כל סגל הפיקוד של בה"ד 12 אל בה"ד 1 ולשם כך בוצעו בו שיפוצים והרחבות בתקציב של כ־40 מיליון ש"ח.
בעקבות פינויו של הבסיס, הועברה אליו מפקדת מגל.
מאז סגירת בה"ד 12 המחנה בו פעל מאכלס בתוכו את היחידות הבאות:
מפקדת מערך מגל ובה גם לשכתו של מפקד המערך, קצין בדרגת אלוף־משנה.
בית הספר לפיקוד של מערך מגל, בו מתבצעות ההכשרות הבאות: טירונות רובאי 03 וקורס מ"כים להכשרת מ"כים במערך, השלמה חילית לבוגרי קורס קצינים במערך מגל ומערך היח"ש, וקורס מ"פים של מגל.
מפקד בית הספר הוא קצין בדרגת סגן־אלוף.
עד 2017 שכן בבסיס גם קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים שכפוף ישירות למז"י ולא קשור למגל.
מפקד הקורס הוא קצין בדרגת תת-אלוף.
ב־2017 עבר הקורס למחנה ג'וליס.
בקיץ 2021 סיים משרד הביטחון את בנייתו של מחנה "בה"ד 12 החדש", עבור חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף שיחידותיו יועתקו מצריפין ונס ציונה לרמלה.
תפקידיו של בה"ד 12 בעבר
בסיס הכשרת נשים - מתחילת דרכו שימש הבה"ד כבסיס המרכזי להכשרת נשים בצה"ל והיה כפוף לחיל הנשים.
בבסיס הועברו במשך שנים טירונות נשים, קורס מפקדי כיתות לנשים וקורס קצינות.
בית ספר לקצונה - בשנות ה-90, כחלק מרפורמה כללית במבנה קורס הקצינים בצה"ל, הפך בה"ד 12 לבית ספר לקצינים (במקביל לבה"ד 1).
מאז הועבר במלואו בבה"ד קורס קצינות.
בית ספר לקצונה אחודה - בתחילת שנת ה-2001 בוצעה רפורמה מקיפה במעמדן של הנשים בצה"ל, ששיאה היה ביטול חיל הנשים והקמת גוף יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
כחלק מהרפורמה הועבר בה"ד 12 לפיקוד מפקדת זרוע יבשה וההפרדה המגדרית בין שני בתי הספר לקצונה בוטלה.
ההפרדה החדשה נעשתה לפי מגמות: בבה"ד 1 הועברו מגמות להב ומעוז עבור צוערים וצוערות המשרתים בתפקידי לחימה ותומכי לחימה בהתאמה, ואילו בבה"ד 12 הועברה במשך שמונה מחזורים מגמת נחשון האחודה - מגמה אחת עבור צוערים וצוערות המיועדים לשרת בתפקידי מטה.
בדרך לצה"ל, זכרונות אלוף אבידר, הוא ספר אוטוביוגרפי של האלוף יוסף אבידר.
אבידר מתאר את הצדדים ואת האירועים הביטחוניים והמדיניים של המאורעות בארץ ישראל משנת 1925 עד סיום מלחמת העצמאות בשנת 1948 מנקודת ראות אישית, אך התפקידים הבכירים שמילא בארגון ההגנה אפשרו לו זווית ראייה מקיפה וממלכתית.
תיאור האירועים אישי ומפורט כולל שמות האנשים שנטלו חלק.
תיאור פעולות קרב, אימונים, התיישבות, ההעפלה והתנגדות לשלטון המנדט הבריטי.
בספר מספר תמונות בשחור ולבן וצילומי מסמכים.
בספר 17 פרקים, הקדמה ותוכן עניינים.
אין מפתח העניינים מפורט של שמות ואתרים.
הספר כולל 315 עמודים ויצא לאור בתל אביב בכריכה קשה.
יוסף אבידר התגייס לארגון ההגנה, בו התקדם במהרה והפך לאחד מראשיו.
היה פעיל בזמן המנדט הבריטי בהברחה וייצור של נשק בלתי חוקי לארגון ההגנה.
במאורעות 1929 (תרפ"ט) היה מפקד העיר העתיקה של ירושלים ובהמשך מונה לתפקיד סגן מפקד העיר ירושלים.
לאחר שהחלים מפציעה החל למלא תפקידים במטה ההגנה.
ניהל זמן מה את מכון איילון שהיה מפעל תת-קרקעי לייצור כדורים לנשק.
אבידר פיקד על קורסים שונים של ההגנה וארגן את גדוד משמר הרכבות של הנוטרים עליו גם פיקד.
שימש מפקד גליל הצפון, ראש לשכת ההדרכה במטה הכללי של ההגנה ומנהל התע"ש.
במקור שמו היה יוסף רוכל ועם גיוסו לצה"ל החליף את שמו מרוכל לאבידר.
בה"ד 4 היה בסיס ההדרכה המרכזי של צה"ל לטירונים והועברו בו בעיקר הכשרות טירונות חי"ר כללית (בשנות ה-50) וכן טירונות כלל צה"לית ("טירונות 02"), טירונות כושר לקוי וקורס מ"כים למדריכי טירונים.
מקומו המקורי של הבה"ד משנת 1949 ועד מלחמת ששת הימים היה במחנה צריפין.
הייתה זו תקופת העלייה ההמונית ואל הבה"ד (ששמו הרשמי היה "בסיס ההדרכה הארצי") הגיעו עולים רבים שלרבים מהם הייתה זו פגישתם הראשונה עם הישראלי ה"צבר" ולהפך - פגישתו הראשונה של הצבר עם העולים.
מורשת זו של "כור ההיתוך" הונצחה בספרו של יהושע קנז, "התגנבות יחידים", והטראומה של המפגש עולה גם ממכתבי חיילים מאותה תקופה.
סגל המפקדים בשנות ה-50 הורכב מחיילים קרביים שראו את הדרכת הטירונים כעול ולא הוכשרו למגע עם האוכלוסיות המורכבות שהגיעו למקום.
התפיסה דאז הייתה שעל המפקדים "לשבור" את רוחם של הטירונים ועל ידי כך להפכם מאזרחים לחיילים, אף שחלקם לא יועדו לתפקידי לוחמה.
כתוצאה מגישה קשוחה זו אירעו בבה"ד מקרי התאבדות רבים.
בשנות ה-60 החלו לעבור טירונות בבסיס גם חיילים המיועדים למסלולי עילית כגון טירוני העתודה האקדמית וטירוני שייטת הצוללות של חיל הים, וכן טירוני וחניכי קורס ההכנה למ"כים שעברו טירונות חי"ר קרבית, כהכנה לצאתם לקורס מ"כים של הנח"ל במחנה שבטה שהכשיר את מדריכי העתיד לבה"ד 4 ולבית הספר לחי"ר (בה"ד 3).
במחזור אוגוסט 1966 אף נשלחו חלק מהבוגרים ליחידות קרביות כמו החרמ"ש וחטיבת גולני.
לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט להעביר את בסיסי ההדרכה לאזורי יהודה ושומרון, ובה"ד 4 עבר למחנה בית אל, ששימש לפני כן את צבא ירדן.
ב־1977 הוקמה בית אל בסמוך לבסיס.
בתחילה יוחד הבה"ד בעיקר לטירונות לחיילים שלא יועדו לתפקידים קרביים ("טירונות כלל צה"לית" וטירונות כושר לקוי).
בסוף שנות השבעים היה בה"ד 4 בסיס הטירונים הגדול בארץ.
הוא אכלס והכשיר כ-2,000 טירונים במחזור, בנוסף לאנשי סגל ומפקדה ששירתו בבה"ד.
יתרה על כך, בבה"ד התקיימו קורסים שונים דוגמת קורסי מ"כים לכלל צה"ל ליחידותיו השונות, הכנה לקורס קצינים ועוד.
בנוסף לכך, שימש הבה"ד גם את חילות האוויר והים כחלק מהכשרת פרחי טיס וצוערי חובלים, שעברו בבה"ד טירונות.
בתקופה זו כונה הבה"ד על ידי חייליו ועל ידי יחידות אחרות בצה"ל בשם "בה"ד 4 הלוחמת", שם שדבק בו לאורך שנים.
עם חלוף השנים הקורסים השונים פוזרו ביחידות צה"ל השונות.
בשנת 1978, החליט הרמטכ"ל רפאל איתן להעניק לבה"ד 4 תג יחידה ייחודי לבה"ד.
עד אז, תג היחידה של המטה הכללי שימש את חיילי הבה"ד.
בה"ד 4 היה אחד מהבסיסים הראשונים שקיבל תג יחידה שייחד אותו מיתר הבסיסים בצה"ל.
באותה עת החל רפאל איתן בפרויקט "נערי רפול" והמחזורים התקיימו בבסיס עד העברתם לבסיס חוות השומר.
הדרך לבה"ד עברה דרך רמאללה ("כביש 60 הישן") ועם פרוץ האינתיפאדה הראשונה היו אוטובוסי הטירונים הצעירים מטרה ליידוי אבנים ואף בקבוקי תבערה, כמו מכוניותיהם הפרטיות של הורי הטירונים שבאו לבקרם.
עקב כך הוכשרו סניפים של בסיס ההדרכה בניצנים ובזיקים.
בד בבד עם המעבר לאתר חדש השתנתה גם תפיסת הדרכת הטירונים.
מדריכי הטירונים הוכשרו במיוחד לתפקידם ותשומת לבם הופנתה לאיתור קשיים.
הוגדרו סרגלי מאמץ כדי להפוך את תהליך ההפיכה של אזרח לחייל להדרגתי ופחות טראומטי.
בנוסף הוכשרו גם נשים לתפקידי מדריכות טירונים (בנים).
בשנת 1995, עקב הסכם אוסלו ב', פונה בסיס בית אל מטירונים, ופעילות הבה"ד הועתקה לבט"ר (בסיס טירונים) זיקים אשר שימש במקור כבית ספר לצליחה של חיל ההנדסה ובסמוך לו אף הוקם אגם בו התאמנו כוחות צה"ל בצליחת מעברי מים.
בסוף שנות ה-80 לאחר סגירת המערך הוסב הבסיס לבסיס טירונים.
במהלך שנות ה-90 נערך שינוי מבני בנושא הדרכת הטירונים בצה"ל והוקמה מפקדת מג"ל (כיום מגל).
באותה תקופה גם החלו להיערך טירונויות משותפות של בנים ובנות באותן מסגרות.
תג היחידה ההיסטורי של בה"ד 4 הפך להיות תג היחידה של מג"ל.
בליל 11 בספטמבר 2007 פגע מטח רקטות קסאם בבסיס ובסביבתו.
2 רקטות נפלו בשטח הבסיס ומפגיעתן נפצעו כ-70 חיילים.
לאחר מכן הבסיס נסגר, עבר שיפוץ ומיגון וכיום הוא משמש כבסיס טירונות ושטח אימונים לחטיבת החילוץ של פיקוד העורף.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, כחלק ממתקפת הפתע על ישראל, תקפו את הבסיס כ-50 מחבלי חמאס.
רוב החיילים בבסיס באותה עת שירתו בצה"ל רק חודשיים.
חיילים ותיקים בבסיס נלחמו במחבלים בעוד שהטירונים תפסו מחסה.
בקרב זיקים נהרגו שבעה מחיילי הבסיס, שמנעו את כיבושו.
השליטה על הבסיס עברה ליד אוגדת עזה.
בדרכים הוא רומן אוטוביוגרפי ברובו, מאת הסופר האמריקאי ג'ק קרואק שנכתב באפריל 1951, וראה אור ב-1957 (בהוצאת Viking Press).
הרומן נחשב לאחת מאבני היסוד של דור הביט (Beat Generation).
הספר נכתב בהשראת מסעותיו הספונטניים של קרואק וחבריו ברחבי ארצות הברית.
ברומן מתוארים השפעתם של הג'אז (בעיקר מוזיקת הבופ), ספרות ושימוש בסמים.
בעריכה שונו שמות הדמויות וחלק מהחוויות נמחקו (בעיקר המיניות ותוך שימוש בסמים).
שם אמיתי שם דמות ג'ק קרואק סאל פארדייס ניל קאסידי דין מוריארטי גבריאלה קוראק דודתו של סאל אלן גינסברג קרלו מרקס לואן הנדרסון מרי-לו אלן אנסן רולו גרקב ויליאם ס.
עיבוד קולנועי ראשון ל"בדרכים" הוצע בשנת 1957 כאשר ג'ק קרואק כתב מכתב בן עמוד אחד לשחקן מרלון ברנדו, והציע לו לגלם את דין מוריארטי בזמן שקרואק יגלם את סאל פארדייס.
ברנדו מעולם לא הגיב למכתב; מאוחר יותר הציעו האחים וורנר 110,000 דולר עבור הזכויות על ספרו של קרואק, אך סוכנו, סטרלינג לורד, דחה זאת, בתקווה לעסקה של 150,000 דולר מ-Paramount Pictures, שלא התרחשה.
זכויות הסרט נקנו ב-1980 על ידי המפיק פרנסיס פורד קופולה תמורת 95,000 דולר.
קופולה ניסה כמה תסריטאים, כולל מייקל הר, בארי גיפורד והסופר ראסל בנקס, אפילו כתב טיוטה בעצמו עם בנו רומן, לפני שבחר לבסוף בחוזה ריברה.
היו מספר שתוכניות שנבחנו: ג'ואל שומאכר כבמאי, עם בילי קרודופ בתור סאל פארדייס, וקולין פארל בתור דין מוריארטי; אחר כך איתן הוק בתור פארדייס ובראד פיט בתור מוריארטי; ב-1995, הוא תכנן לצלם סרט 16 מ"מ בשחור-לבן וערך אודישנים בנוכחות המשורר אלן גינסברג, אבל כל הפרויקטים הללו לא יצאו לפועל.
לאחר שראה את "דרום אמריקה באופנוע" של הבמאי הברזילאי וולטר סאלס (2004), קופולה מינה את סאלס לביים את הסרט.
כהכנה לסרט, נסע סאלס בארצות הברית, התחקה אחר מסעו של קרואק וצילם את הסרט התיעודי "In Search of the World" שיצא בשנת 2010.
סם ריילי כיכב בתפקיד סאל פארדייס, גארט הדלונד גילם את דין מוריארטי, קריסטן סטיוארט גילמה את מרי לו, וקירסטן דאנסט גילמה את קמיל.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ב-2012 והיה מועמד לפרס דקל הזהב.
בדרך לחתונה עוצרים בווגאס הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, אשר בוים על ידי טוד פיליפס ונכתב על ידי ג'ון לוקאס וסקוט מור.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 ביוני 2009. זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הקומי הטוב ביותר.
עלילת הסרט עוסקת במסיבת הרווקים של דאג, העומד להינשא בעוד מספר ימים לטרייסי.
דאג יוצא עם שני חבריו - פיל הנהנתן וסטו חסר האסרטיביות - ועם גיסו לעתיד, אלן, ללאס וגאס ללילה אחד, יומיים לפני החתונה.
הארבעה מגיעים לווגאס, שוכרים חדר מלון מפואר ושותים לשוכרה.
אלן הבודד, נואש ברצונו להפוך את השלושה לחברים טובים, קונה מסוחר סמים כדורים אותם הוא חושב לסם אקסטזי, אך הם מתגלים כסם רוהיפנול, המכונה גם "סם האונס".
הסם משחרר את עכבות החבורה והם יוצאים ללילה פרוע, אך למחרת פיל, סטו ואלן מתעוררים בחדר המלון ללא כל זיכרון מליל אמש וללא דאג שנעלם.
השלושה מנסים לברר מה אירע וכיצד איבדו את דאג.
אט-אט הם מצליחים לשחזר את כל התסבוכות אליהן נקלעו במהלך שכרותם: סטו נישא לחשפנית בשם ג'ייד עם הטבעת שייעד לחברתו השתלטנית, החברים גנבו ניידת משטרה וכן טיגריס מביתו של מייק טייסון.
בעודם עוברים ממקום למקום לפי רסיסי ראיות וזכרונות, חבורת פושעים סינים תוקפים אותם ודורשים מהם את 80 אלף דולר שגנבו מהם אמש, וטוענים שהם מחזיקים בדאג.
השלושה לא יודעים היכן הכסף וכלל לא זוכרים שגנבו אותו, אך הפושעים מאיימים כי יהרגו את דאג אם לא יענו לדרישותיהם.
החברים נסמכים על יכולת ספירת הקלפים של אלן אשר מצליח לזכות ב-80 אלף דולר ולמחרת בבוקר, יום החתונה, נפגשים עם הפושעים ומוסרים להם את הכסף.
הפושעים בתמורה מוסרים להם את דאג, אך זה מתברר כסוחר הסמים של אלן שבשלב מסוים נלווה אליהם.
שעות ספורות לפני החתונה נזכר לפתע סטו כי השלושה ראו מזרן "משופד" על אחד מכרובי גג המלון.
עד כה הם הניחו שבשכרותם הם זרקו המזרן מהחלון, אך סטו נזכר שהחלונות בלתי ניתנים לפתיחה במלונות וגאס, ומסיק מכך שדאג חברם זרק את המזרן - מהגג.
השלושה ממהרים לגג המלון ומוצאים את דאג - אותו העלו לשם בעודו ישן כמעין מתיחה, אך שכחו מזאת למחרת בבוקר בעוד שהגישה היחידה לגג נעולה מבפנים.
דאג סובל מהתייבשות אך החברים מצליחים להביאו ברגע האחרון לחתונה.
בדרך הוא מספר להם שמצא 80,000$ בצ'יפים של הבלאג'יו.
דאג מתנצל בפני סטייסי והשניים נישאים, ובמקביל סטו נפרד מחברתו לטובת החשפנית לה נישא.
הסרט מסתיים כאשר אלן מראה לשאר החברים מצלמה דיגיטלית שמצא ברכבם שתיעדה את כל מעלליהם באותו לילה, והחברים מסכמים כי יצפו בתמונות פעם אחת ואז ימחקו אותן.
בראדלי קופר - פיל ווניק
אד הלמס - סטו פרייס
זאק גאליפנאקיס - אלן גארנר
ג'סטין ברת'ה - דאג בילינגס
סשה בארס - טרייסי גארנר, כלתו של דאג
מייק אפס - דאג, סוחר הסמים
רייצ'ל האריס - מליסה, החברה של סטו
ג'יליאן ויגמן - סטפני, אשתו של פיל
הסרט זכה להצלחה ואף זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הקומי הטוב ביותר.
הסרט היה הקומדיה עם הגבלת גילאים שהכניסה הכי הרבה בתולדות הוליווד.
מיקום השיא שלו בטבלת 250 הגדולים בכל הזמנים לפי IMDb היה 133, עם ציון של 8.3 מתוך 10. הסרט הופק בתקציב של 35 מיליון דולר, וצבר הכנסות של כ-435 מיליון דולר
בעקבות הצלחתו של הסרט בשנת 2011 יצא לאקרנים סרט ההמשך בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק לו עלילה דומה.
בשנת 2013 יצא עוד סרט המשך לסדרה - הנגאובר 3: חוזרים לווגאס.
בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר, המכונה בסיס הדרכה (בה"ד) 7, הוא בסיס ההדרכה המרכזי של חיל הקשר והתקשוב.
בה"ד 7 הוקם בדצמבר 1948 בצריפין בשם "גבעת האלחוט" תרגום לשם האנגלי Signal-Hill, על שם תחנת רדיו בריטית שפעלה במקום בתקופת המנדט.
במרוצת השנים שונה השם ל"בית הספר הארצי לקשר" ועם הקמת אגף התקשוב בחיל, הוסב שמו ל"בית הספר למקצועות התקשוב".
המחנה בצריפין בו שכן הבה"ד נקרא "מחנה הגדעונים" ע"ש אלחוטני ארגון "ההגנה" שכונו "הגדעונים".
נכון להיום הבסיס ממוקם בעיר הבה"דים, לאחר שהועתק לשם במאי 2016.
בשנותיו האחרונות בצריפין זכה הבה"ד בפרסים רבים מטעם שר הביטחון והרמטכ"ל, ביניהם, פרס על חזות הבה"ד אשר נחשב לאחד היפים והמטופחים בצה"ל ופרס על הכשרות הצי"ד והלמידה המתוקשבת.
החל משנת 2025 מפקד הבה"ד הוא ניסים לוי.
תג הבה"ד התחלף במהלך השנים.
החל מ-1979 ליחידה תג משלה.
מדי שנה עוברים בבסיס אלפי חיילים, חוגרים, קצינים וצוערים בהשלמה חיילית, המוכשרים בבסיס בתפקידי מחשוב, הגנה בסייבר, קשר ותפקידים טכנולוגיים אחרים.
בסיס ההדרכה אמון על הכשרת תפקידי הקשר והטכנולוגיה של צה"ל.
בשנים האחרונות מתפתח הבהד בתחומי הלוחמה מבוססת רשת וכן בתחום ההגנה בסייבר, התפתחות זו נוגעת בכלל תוכני ההכשרות השונות וכן בפיתוח של מקצועות חדשים ייעודיים לעיסוק בשני תחומים אלה.
בין השאר נערכים בבה"ד קורסים במקצועות הדיגיטל, מחשוב, הגנה בסייבר, תקשורת, רדיו, שו"ב, לווינות ועוד.
בבה"ד מתקיימים 3 מסלולי השלמה החילית:
- השלמה קרבית של קורס קציני הקשר, האורכת 14 שבועות.
- השלמה מבצעית של תפקידי תמך באגף, האורכת 12 שבועות.
- השלמה טכנולוגית של תפקידי ההנדסה, התוכנה והסייבר באגף, האורכת 9 שבועות.
בין המסלולים הבולטים בבה"ד 7 הוא מסלול קשר"גים - מסלול ייעודי לתפקיד קציני תקשוב גדודיים קרביים ליחידות חי"ר ויח"ש.
למסלול חשיבות רבה במסגרת תפיסת צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) בה דוגל צה"ל בשנים האחרונות.
הקשר"ג מהווה חוליה המקשרת בין מרכז השליטה והבקרה ליחידות בשטח.
בנוסף, הקשר"ג אחראי על נושא הקשר הטקטי ברמת הגדוד.
אורכו של המסלול הוא כשנה ושמונה חודשים שבמהלכם עובר החייל טירונות ברמת רובאי 05 ולראשונה טירונות זו מבוצעת בבה"ד עצמו תחת פלוגת המסלולים בענף מפקדים.
הטירונות משולבת הכשרת יסוד מקצועית שבמהלכה החייל לומד את מקצוע טכנאי הקשר ובנוסף לומד על מגוון נושאים חשובים לתפקיד כגון ניווטים, לש"ב, שבוע כושר גופני במכון וינגייט והתמקצעות מוגברת בנושאי לוחמה.
מפקד בה"ד 7 הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
מפקד הבה"ד כפוף פיקודית לקצין הקשר והתקשוב הראשי.
לימים יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר חיים אבודרהם 2016–2019 נועם אסידו 2019–2021שלומי קדם2021–2024מפקד בה"ד 7 במהלך מלחמת חרבות ברזל ניסים לוי 2024-הווה
בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק הוא סרט קומדיה אמריקאי, אשר בוים על ידי טוד פיליפס והוא המשך לסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס" משנת 2009. בסרט מככבים בראדלי קופר, אד הלמס, וזאק גליפיאנאקיס.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 במאי 2011.
שנתיים לאחר מסיבת הרווקים הקטסרופלית של דאג בלאס וגאס, ארבעת החברים פיל, אלן, דאג וסטו טסים לבנגקוק שבתאילנד על מנת להשתתף בחתונתו של סטו.
הפעם, סטו אשר לא מעוניין לקחת שום סיכונים, מארגן בראנץ' פשוט לפני טקס הנישואין.
אף על פי כן, יומיים לפני החתונה, יושבים כל החבר'ה ביחד עם אחיה של ארוסתו של סטו, לצליית מרשמלו על האש.
למחרת, שלושת גיבורי הסרט הקודם קמים שוב עם הנגאובר, בחדר נטוש היכנשהו בבנגקוק.
הם מגלים שאחיה של ארוסתו של סטו, טדי, נעלם, ומצליחים ליצור קשר עם דאג שנמצא במלון של החתונה.
הם יוצאים למסע מטורף בבנגקוק במטרה למצוא את טדי, בו הם פוגשים את צ'או, המאפיונר הסיני מהחלק הקודם, ובהמשך מתברר כי אלן שוב סימם אותם, בכך ששם בשקית מרשמלו אחת את התרופות שלו, וכדבריו "לעלף את טדי בשביל שאנחנו נהנה מסוף השבוע כמו שצריך".
בסופו של דבר, אחרי שהאינטרפול אוסר את צ'או, וסטו מדווח שהוא פישל וכנראה מבטל את החתונה, מצליח להבין סטו איפה טדי, ובכך הם מוצאים אותו וממהרים לחתונה של סטו.
סטו ולורן מתחתנים ובכך נגמר הסרט, לא לפני שמייק טייסון מבליח לכמה דקות, והחברים מוצאים תמונות מהלילה שעבר עליהם.
כמו בחלק הקודם, בזמן הכתוביות מופיעות גם התמונות מהלילה המשוגע שעבר על הגיבורים.
בראדלי קופר - פיל וונק
זאק גליפיאנאקיס - אלן גארנר
קן ג'ונג - לסלי צ'או
ג'פרי טמבור - סיד גארנר
ג'יימי צ'ונג - לורן, ארוסתו של סטו
בריאן קאלן - סמיר, בעלים של מועדון בבנגקוק
מייסון לי - טדי, אחיה של לורן
פול ג'יאמטי - קינגסלי, סוכן חשאי של האינטרפול
סשה באריס - טרייסי בילינגס, אשתו של דאג
גיליאן ויגמן - סטפני, אשתו של פיל
ניק קסאווטס - טאטו ג'ו
נירוט סיריג'אניה - אביה של לורן
בסיס הדרכה 6610 הוא בסיס ההדרכה למקצועות החינוך והנוער בחיל החינוך והנוער בצה"ל.
הבסיס מכשיר חיילים למקצועות במסלולים שונים, שעיקרם חינוך, הדרכה והוראה.
מפקדת הבה"ד נכון לשנת 2023 היא סא"ל שיר הנץ.
במאי 1991 הושלם פינוי בסיס חיל החינוך שערי אברהם, סמוך לצומת מסמיה, והועבר לקליטת עולים.
בנובמבר 1993 הוחזר הבסיס לשימוש חיל החינוך והגדנ"ע.
לאחר מכן עבר למחו"ה אלון שבגליל, משם למתקן אל"ח בעכו; וחזרה לשערי אברהם.
ביולי 2015 עבר בה"ד החינוך והנוער אל עיר הבה"דים.
המורות החיילות, אשר גם שייכות לחיל, עוברות את הכשרתן במתקן אזרחי בשם "רמות שפירא" הנמצא במושב בית מאיר ליד ירושלים ולא בבה"ד החינוך.
גם החיילים שעוברים קורס כתבים (שבו מוכשרים להיות כתבי העיתון "במחנה" או "ביטאון חיל האוויר") לא עברו את הכשרתם בבה"ד, כמו גם הלהקות הצבאיות, שעוברות את הכשרתן במדור הפקות שבתל השומר.
בה"ד 15, הידוע גם כבית הספר למודיעין, הוא בסיס ההדרכה המרכזי של חיל המודיעין המשמש כמרכז חילי בין-תחומי להכשרת מקצועות המודיעין, הטכנולוגיה ותומכי המודיעין.
בסיס ההדרכה נקרא מחנה הרצוג על שמו של ראש אגף המודיעין ונשיא מדינת ישראל חיים הרצוג.
בה"ד 15 ממוקם במחנה גלילות שבסמוך לרמת השרון.
מפקד הבסיס הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.