tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר גם הגיע למקום ה-15 במצעד שירי הדאנס קלאב.
מצעד (1982)מיקום שיאאוסטרליה (קנט מיוזיק ריפורט)64אוסטריה (Ö3 אוסטריה טופ 40)6בלגיה (אולטרה-טופ 50 פלנדריה)9צרפת (IFOP)3אירלנד (IRMA)8הולנד (40 המובילים בהולנד)8הולנד (סינגל טופ 100)12נורווגיה (VG-lista)5דרום אפריקה (רדיו ספרינגבוק)3ספרד (AFYVE)1שוודיה (Sverigetopplistan)3שווייץ (Schweizer Hitparade)2סינגלים בריטיים (OCC)2סינגלים R&B לוהטים בבילבורד האמריקאי27בילבורד הוט דאנס קלאב פליי15גרמניה המערבית (GfK)7
מצעד (1982)מיקוםבלגיה (אולטרה-טופ 50 פלנדריה)65צרפת (IFOP)7הולנד (40 המובילים בהולנד)87הולנד (סינגל טופ 100)83דרום אפריקה (רדיו ספרינגבוק)9בריטניה (OCC)25
בשיר "Get Your Number", שנכתב במשותף על ידי מריה קארי, ג'רמיין דופרי, ג'ונטה אוסטין ובריאן-מייקל קוקס, ומופיע באלבומה של קארי "The Emancipation of Mimi" משנת 2005, מופיעים קטעים שנדגמו מתוך "Just an Illusion".
ב-27 בספטמבר 2024, הוציא יאיר ניצני את הקטע "רכבת העמק", שהיא גרסת כיסוי לשיר שכתב יהונתן גפן בשילוב הפלייבק האינסטרומנטלי של "Just an Illusion".
הר K2 (נודע גם בשמות פסגת גודווין־אוסטן, לאמבה פהאר, צ'וגורי, קצ'ו ודאפסאנג) הוא הר גבוה ברכס קארקוראם, שנמצא על גבול סין וצפון פקיסטן.
גובהו 8,611 מטר, והוא ההר השני בגובהו בעולם לאחר האוורסט, שגובהו 8,848 מטר.
ההר נחקר לראשונה על ידי אירופים בשנת 1856, עת משלחת בראשותו של הנרי האברשאם גודווין אוסטן כינתה אותו "K2": "K" היא האות הראשונה של שם הרכס "קארקוראם".
"2" מפני שזו הייתה הפסגה השנייה שראה באופק.
הניסיון המקצועי הראשון לטיפוס על ההר נעשה ב־1903, אך רק לאחר חמישה ניסיונות מאומצים ויקרים שנכשלו, נכבשה פסגת ההר ב־31 ביולי 1954 על ידי משלחת מטפסים איטלקית בראשותו של ארדיטו דסיו.
שני המטפסים שהגיעו לפסגה הם לינו לצ'דלי ואקילֶה קומפניוני.
האישה הראשונה שהעפילה לפסגת K2 היא ואנדה רוטיאקביץ' מפולין, ב־1986. חמש הנשים שניסו לטפס על הפסגה אחריה נספו כולן (שלוש מהן בדרכן חזרה – למשל, אליסון הרגריבס), נסיבות שהובילו לאמונה טפלה כי ההר מקולל למטפסות הרים.
K2 נחשב להר קשה יותר לטיפוס מהאוורסט, ולמעשה ההר הקשה ביותר לטיפוס בעולם.
נכון לאוגוסט 2018, רק 367 מטפסים הגיעו לפסגה.
שניים מהם הגיעו פעמיים (לשם השוואה: על הר אוורסט העפילו 4,000 מטפסים עד שנת 2013).
נכון ל-2021, בניסיונות ההעפלה ל-K2 ניספו לפחות 91 מטפסים, מתוכם 13 בשנת 1986 לבדה.
כלומר יש בערך מטפס אחד שמת במהלך ניסיון טיפוס על ה-K2 על כל ארבעה מטפסים שהגיעו לפסגתו.
לפי נתון זה, ה-K2 הוא ההר המסוכן בעולם לטיפוס.
בעונת הטיפוס של 2006 הגיעו רק ארבעה מטפסים לפסגת K2. ארבעה מטפסים קיפחו את חייהם בניסיונות העפלה כושלים.
זהו היחס הירוד ביותר של הגעה לפסגה כנגד מספר הקורבנות.
באוגוסט 2008 הגיעו ביחד 18 מטפסים משבע משלחות שונות לפסגה.
המטפסים הגיעו לפסגה מאוחר מאוד, בסביבות 18:30, ולא הספיקו לרדת ממנה בשעות האור.
ביומיים הבאים נספו במהלך הירידה 11 מהם, ורק שבעה ניצלו.
לשניים מהם כרתו מאוחר יותר את כל אצבעות הרגליים, שקפאו.
ב-16 בינואר 2021 קבוצה של עשרה מטפסים מנפאל היו הראשונים לטפס לפסגת ה-K2 בחורף.
זו הייתה הפסגה האחרונה מעל 8,000 מטר שטרם טיפסו אליה בחורף.
K-1 היא ליגה מקצוענית לקיקבוקס מאז שנות ה-90 של המאה ה-20.
האות K נבחרה לייצג את שם הליגה היות שרבות מאמנויות הלחימה מתחילות באות K (קראטה, קיקבוקס, קונג פו ועוד).
בליגה ישנם קרבות בקטגוריה של 70 קילוגרם ומשקל כבד.
אחת לשנה נערכת התחרות העולמית ביפן בשתי הקטגוריות.
אלכס טרופימוב הוא אלוף ישראל בקיקבוקס לשנת 2013. טרופימוב מתחרה תחת הנחייתו של מאמנו האישי, כלפו מסיקה.
יוליה סצ'קוב זכתה בשנת 2019 באליפות העולם במשקל עד 52 ק"ג.
K-19 הייתה צוללת גרעינית סובייטית מדגם 658 (Hotel-I לפי קוד דיווח נאט"ו).
היא הייתה הצוללת הראשונה בצי הסובייטי שנשאה טילים בליסטיים עם ראשי נפץ גרעיניים.
במהלך שירותה התרחשו בה מספר תאונות חמורות, בגללן כונתה על ידי מלחי הצי הסובייטי - "הירושימה".
אירועי אחת התאונות שימשו בסיס לסרט הוליוודי "קיי-19".
תכנון הצוללת בוצע במשרד תכנון רובין (לנינגרד).
בניית הצוללת החלה ב-17 באוקטובר 1958 במספנות סבמאש שבעיר סברודבינסק (מחוז ארכנגלסק).
לאחר סיום בנייתה ב-11 באוקטובר 1959 היא הורדה מהמבדוק למים בטקס חגיגי.
הצוללת עברה סדרת מבחנים בים וב-30 באפריל 1960 היא הועברה לידי הצוות הקבוע שלה.
ב-12 בנובמבר 1960, לאחר סיום הכשרת הצוות היא נכנסה באופן רשמי לשיבוץ הקרבי של הצי הצפוני של ברית המועצות.
הצוללת שירתה באופן פעיל בצי הסובייטי עד לשנת 1991.
אירועים ותאונות בהם הייתה מעורבת הצוללת
1959 - במהלך בניית הצוללת במספנות סברודבינסק נדלקו מכלי הצבע, בהם השתמשו לצביעת החלקים הפנימיים של הצוללת.
ינואר 1960 – תקלה בכור של הצוללת, כתוצאה מטעות אנוש.
הכור פורק והועבר לתיקון במספנות.
מפקדה הזמני של הצוללת וקצין המשמרת הודחו מתפקידם והורדו בדרגה.
ספטמבר 1960 – במהלך צלילה לעומק של כ-300 מטר התגלתה דליפת מי ים לתוך התא בו נמצא הכור.
הצוללת נאלצה להפסיק את הצלילה ולעלות באופן בהול על פני הים.
אוקטובר 1960 – אחד התאים של הצוללת הוצף, כתוצאה מסתימה במערכת לריקון פסולת מהצוללת.
דצמבר 1960 – דליפת נוזל קירור גרמה לתקלה במשאבת קירור ראשית של הכור.
מומחים ממספנות סברודבינסק הוזעקו ללב ים כדי לתקן את התקלה במקום.
1961 – במהלך העמסת הטילים לצוללת אחד המלחים נמחץ למוות על ידי מכסה של פתח הטילים.
15 בנובמבר 1969 - במהלך משימה שגרתית בים ברנץ, בעומק של 60 מטר, התנגשה K-19 בצוללת אמריקאית גאטו (USS Gato).
לאחר ההתנגשות הצליחו שתי הצוללת לעלות במהירות אל פני המים.
לא היו נפגעים באירוע, לצוללת K-19 נגרם נזק למערכת הסונאר ולאחד מצינורות הטורפדו.
נובמבר 1972 - פרצה שרפה בחדר מכונות של הצוללת.
לא היו נפגעים באירוע זה.
15 בנובמבר 1978 – פרצה שרפה באחד התאים של הצוללת.
הפעם היא כובתה במהירות על ידי מערכת כיבוי אוטומטית.
15 באוגוסט 1982 - 2 מלחים התחשמלו כתוצאה מקצר חשמלי.
אחד מהם מת מפצעיו כעבור 5 ימים.
הצוללת בפיקודו של רב חובל מדרגה שנייה ניקולאי זאטייב ביצעה משימה בחלק הצפוני של האוקיינוס האטלנטי קרוב לאי יאן מאיין.
במהלך המשימה אירעה דליפה במערכת הקירור של הכור שגרמה ללחץ של המים בירכתיים של הכור לרדת לאפס והביא להפסקת פעולת משאבות הקירור.
לאחר הכשל במערכת הקירור טמפרטורת הכור החלה לעלות במהירות והגיעה עד כ-800 °C (קרוב מאוד לנקודת ההתכה של מוטות הדלק הגרעיני).
הפסקת פעולת הכור לא הביאה להפסקת התחממות הכור, היות שמערכת הקירור לא פעלה.
ההתחממות הנוספת יכלה להביא להמשך תגובת השרשרת ולגרום לפיצוץ ולדליפה גרעינית.
כדי לקרר את הכור ארגן מפקד הצוללת קבוצה של 8 מתנדבים, אשר נכנסו לתוך התא המזוהם לפרקי זמן קצרים, כדי לנסות לאלתר מערכת קירור חלופית.
בסופו של דבר הצליח הצוות לבנות את המערכת ולעצור את תגובת השרשרת.
מפקדי ספינות חיל הים של ארצות הברית, ששהו באזור והאזינו לתשדורות ששלח מפקד K-19, הציעו לו לפנות את הצוות אל ספינותיהם (אירוע נדיר בזמן המלחמה הקרה), אך הוא סירב מתוך חשש כי האמריקאים ינצלו את האירוע למטרות ריגול.
הוא העדיף לחכות לבואה של צוללת דיזל סובייטית S-270, אשר תיקח את הצוות.
רב חובל זאטייב חשש ממרד המלחים, לכן זרק לתוך הים את כל הנשק הקל שהיה על הצוללת, פרט ל-5 אקדחים אותם חילק בין הקצינים, בהם בטח.
בסופו של דבר הצוללת S-270 הגיעה לעזרת K-19. כל אנשיה הועברו לצוללת הדיזל והצוללת עצמה נגררה על ידה אל הבסיס.
כתוצאה מהפליטה הרדיואקטיבית מהכור הגרעיני במהלך האירוע כל אנשי הצוות של K-19 נחשפו לקרינה רדיואקטיבית ברמות שונות.
שמונה המתנדבים שנכנסו לתא הכור הפגום ספגו מנות קטלניות של קרינה, וכולם נפטרו תוך שבועיים מיום האירוע.
עוד כ-20 אנשי הצוות מתו מהרעלה רדיואקטיבית במהלך 3 השנים הבאות.
מפקד הצוללת עצמו האריך ימים – הוא נפטר בגיל 72 בשנת 1998. לפי בקשתו נקבר בסמוך לקברם של אנשי צוות הצוללת שמתו בשנת 1961. 9 ימים קודם לכן נפטר וסילי ארחיפוב באותו גיל.
וסילי נכח על הצוללת K-19 ונחשף אף הוא לקרינה, וכן נכח בצוללת B-59 שמפקדה ביקש לשגר טילי טורפדו גרעיניים לעבר האמריקאים.
ועדה מיוחדת של מפקדת הצי הסובייטי חקרה את פעולות המפקד והצוות ומצאה אותם נכונים ומתאימים לסוג האירוע.
כתוצאה מעבודת הוועדה 26 מאנשי צוות הצוללת עוטרו בעיטורים סובייטים שונים.
מפקד הצוללת אומנם עוטר בעיטור הדגל האדום, אך הועבר לשרת במטה הצי ולא מילא יותר תפקיד פיקודי עד לפרישתו מהשירות בשנת 1986. השיפוץ ותיקון הנזקים בצוללת לאחר האירוע נמשכו כשנתיים.