tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2021 החלה הקמתה של חוות שרתים גדולה ביישוב.
בני ציון הוקם כאגודה חקלאית שיתופית שיסודה היה בערבות הדדית.
החקלאות מכילה כ-3,000 דונם, עיקרם פרדס ו-300 דונם אבוקדו, בעיבוד האגודה.
קיימים עוד גידולי "ירוקים", לולים, ירקות, תפוחי-אדמה, פרחים וכמו כן, חוות לגידולי סוסים.
במושב בני ציון כ-322 משפחות.
הכפר מורכב מבסיס של נחלות (משקים מלאים), משקי עזר ודיירים בשכירות.
בשנים 1974- 1978 נבנה שכון הבנים שכלל 10 יחידות אשר הוגרלו בין בני המושב.
בשנת 1998 עבר הכפר תהליך "הרחבה" שהגדילה והצעירה את אוכלוסיית היישוב.
מספר משפחות גרות בנחלת ההורים כ"בנים ממשיכים".
במושב פועל בית-ספר בית חינוך קהילתי חוב"ב המשותף לילדי המושבים בני ציון, בצרה וחרוצים.
בבית הספר לומדים כיתות א'-ו', והוא נקרא ע"ש אדש פרידמן שהיה אחד מיושבי הראש של הכפר.
את פעילות הנוער מעבר לשעות הלימודים מרכז בית-הנוער במסגרת תנועת-הנוער של האיחוד החקלאי.
פעילות בית-הנוער אף היא משותפת לילדי שלושת הכפרים.
הפעילות מתמקדת בחינוך לערכי אזרחות טובה, אהבת האדם והמולדת וכן תרומה לקהילה.
בנוסף, נהנים הילדים מטיולים, מחנות עונתיים ועוד.
לרשות הקהילה מגוון חוגים גדול לשעות הפנאי הפונה לכל שכבות הגיל.
בכפר מבני ציבור מגוונים הכוללים צרכניה, בריכת שחייה, מכון כושר, אולם ספורט, מרפאה (לשימוש "קופת חולים מאוחדת"), "בית-עם" המשמש לאירועים, מגרש טניס, גנים ציבוריים וספרייה פעילה.
במבנה הצרכנייה הישנה הוקם ארכיון הכפר, בו נערכים גם חוגים ופעילויות נוספות.
בכפר קיימים שני בתי כנסת בפעילות קבועה וכן בית-עלמין אותו מנהלת חברה קדישא מקומית.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נפתחה הרחבה קהילתית ביישוב.
בהרחבה גרו משפחות צעירות ושילשו את האוכלוסייה באזור.
בני צִיפֶר (נולד ב-21 בינואר 1953) הוא סופר, משורר ועיתונאי ישראלי, עורך מאז 1989 את מדור "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", ובעבר בעל טור דעה בעיתון זה.
בני ציפר נולד ב-21 בינואר 1953 בתל אביב להיינץ ונירה ציפר, שעלו ב-1949 מטורקיה.
נקרא על שם דודו בנימין פרחי (בנג'י) שנפל בקרב על משלטי חוליקאת במלחמת העצמאות.
אביו היינץ, יליד וינה, היה מהנדס חשמל ועבד בחברת החשמל, ואמו הייתה רופאה ועבדה בקופת חולים.
המשפחה גרה בשכונת אפקה וציפר למד בתיכון אליאנס, שם רכש לדבריו את אהבתו לתרבות הצרפתית.
מינואר 1987 ציפר עורך את המדור "תרבות וספרות" בגיליון יום שישי של העיתון "הארץ", ומפרסם בו לעיתים קרובות גם טור אישי.
בשנת 2004 החל לכתוב ב"הארץ" גם את הטור "הטלוויזיה של השבוע" (במקומו של יורם ברונובסקי שהלך לעולמו), העוסק בתרבות הטלוויזיונית הישראלית.
משנת 2005 החל לפרסם בלוג באתר "הארץ", בשם "לא בבית ציפרנו".
חלק מהרשימות בבלוג מבוססות על הטור "ציפרלנד" שפרסם בעיתון מדי יום שישי.
הבלוג עורר תגובות רבות בשל התעסקותו הפרובוקטיבית והעוקצנית בנושאים רגישים כמו השואה, גלותיות, הומוסקסואליות, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, השוואה בין תרבות ארצות המערב ותרבות ארצות ערב ועוד.
לדוגמה, בטור שכותרתו "המתים לפחות כבר לא יראו את ההתבהמות של ישראל" קישר ציפר בין סביאת מזון מהיר לבין חדירת כוחות צה"ל לרצועת עזה.
את טורו בנושא הטקס הצבאי לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, חתם בקריאה לחיילי צה"ל להיות נרפים וחלשים מכיוון שזוהי "הדרך היחידה להחזיר את ישראל למסלול הנכון".
במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21 פנה ימינה בתפיסותיו הפוליטיות.
בשנת 2015 יצא להגנתה של אשת ראש הממשלה, שרה נתניהו, ובהמשך תיאר בהתפעלות את ביקורם של שרה ובנימין נתניהו בביתו.
מיכאל מתחו עקב כך ביקורת חריפה על ציפר.
בשנים 2016–2017 ביטא בפומבי את אהדתו למתנחלים ואת זלזולו העמוק כלפי השמאל הישראלי.
תשע שנים לאחר שפרסם מאמר בו קרא לחסידי חב"ד שמניחים תפילין בכותל המערבי "ציידי נפשות" נצפה בשנת 2017 בני ציפר מניח תפילין בעמדת חב"ד בכותל המערבי בטענה "שיניתי את דעתי מאז.
אני מניח תפילין מדי פעם, ובכל פעם שאני בא לכותל ומניח תפילין – הבקשות שלי מתקבלות.
היום אני אדם מאמין מאוד בקיומו של הקב"ה".
במרץ 2016 כתב בטורו ב"הארץ": "אמנים, מגתה ועד אייל גולן, מרחפים בתוך שיכרון אוויר הפסגות של העשייה האמנותית, אך מוכרחים גם לחוש באינטנסיביות את הדברים הנחשבים הכי נמוכים ויצריים בחיים, כגון משגלים עם מעריצות צעירות.
בלעדי זה לא תהיה יצירה, עם כל הצער שעלול הדבר להסב לצעירות הללו, שחייהן אולי נפגעו", ובכך עורר זעם בציבור.
בעקבות הסערה החליט עורך "הארץ" אלוף בן על הורדת טורו של ציפר.
ב-9 במרץ 2016 פרסם טור אחרון במדור "ציפרלנד", ובו התנצל על דבריו.
הביקורת על ציפר ועל "הארץ" נמשכה גם לאחר ההודעה על הורדת טורו של ציפר.
סטודנטים במכללת ספיר התלוננו בפני ההנהלה על הערות גזעניות כביכול שכתב ציפר כנגד עדות המזרח.
ההנהלה השיבה כי "דבריו של בני ציפר לא מתיישבים עם דעותינו, וגם אותנו הם מטרידים" אך לדבריה חופש הביטוי מתיר לו לאומרם.
החל משנת 2016 הגיש ציפר פינת ביקורת מסעדות בתוכנית 'כלכלי בלילה' בערוץ 20.
בשנת 2020 הצטרף כחבר פאנל קבוע בתוכנית "הפטריוטים" של ערוץ 20.
בשנת 2021 השתתף בעונה החמישית של תוכנית המציאות "בואו לאכול איתי", שם חשף בפני המשתתפים ששקל אורח חיים הומוסקסואלי בעברו, "יש הרבה אנשים שיש להם כל מיני מאוויים.
בגיל הזה שמהססים אם אתה גיי או לא, החלטתי להיות סטרייט".
בוגר תואר ראשון בספרות צרפתית בחוג לתרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית.
נשוי לד"ר עירית ציפר , ארכאולוגית העובדת במוזיאון ארץ ישראל, ואב לשלושה.
החל משנת 2016 מתגורר חלק מהזמן בהרחבה הקהילתית של קיבוץ חפציבה.
בתו טלילה ציפר, כותבת ביקורת ספרות בעיתון הארץ והייתה אמורה להינשא לבאסם אבו רחמה שנהרג בעת ההפגנה בכפרו בילעין.
בנו, יותם ציפר ברגר, הוא ראש החוג לביולוגיה במכללת לוינסקי לחינוך.
ציפר כתב שבעה ספרים ותרגם מספר ספרים מצרפתית.
בספריו עוסק ציפר בין היתר בהומוסקסואליות בישראל ובתרבות של העולים מטורקיה.
ציפור מקננת בראש (1978) - פרוזה פיוטית.
ציפר ובני מינו (1999) - רומן על חיי זוג הומוסקסואלים.
איסטנבול מאלף ועד תו (2000) - מדריך טיול ובילוי בעיר.
עלייתו השמיימה של העורך הספרותי (2005), הוצאת אוב - ז.ע.פ..
בינינו, הלבנטינים - סיפורי מסעות (2012).
לגן עדן עם החמורים (2016, אפיק - ספרות ישראלית) - רומן אוטוביוגרפי.
בבל - מאת גרישה מני.
צפע בידי - מאת ארוה באזן.
אוראנוס - מאת מרסל אמה.
הסימפוניה הביזנטית - מאת ז'אן אוליביה טדסקו.
כרמן - מאת פרוספר מרימה.
להפך - מאת ז'וריס קרל הויסמנס.
חזירויות - מאת מרי דריאסק.
המשורר הנרצח - מאת גיום אפולינר.
הפרוזה של הטרנס סיבירית ושירים אחרים - מאת בלז סנדראר.
אחד-עשר אלף המלקות - מאת גיום אפולינר.
הספר של מונל - מאת מרסל שווב.
לילות אוקטובר - מאת ז'ראר דה נרוואל.
עם הזרם - מאת ז'וריס קרל הויסמנס.
בני קוזושווילי (נולד ב-19 בספטמבר 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיחק לרוב בעמדות מגן ימני ובלם.
את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בהפועל פתח תקווה, מרביתן כקפטן הקבוצה.
קוזושווילי נולד וגדל בעיר פתח תקווה למשפחה יוצאת גאורגיה.
החל את דרכו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה.
את הופעת הבכורה בבוגרים רשם לקראת סוף עונת 1984/1985. שימש במשך שנים רבות כקפטן הקבוצה והיה שותף ברצף שלוש הסגנויות בשנים 1989-1991. זכה עם הקבוצה בגביעי טוטו ב-1990 ו-1991, ובגביע המדינה ב-1992. בתום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה ועבר לבני יהודה.
לאחר עונה אחת בבני יהודה, בה היה שותף במאבק על הישארותה בליגה שהסתים בהצלחה, עבר בין מספר קבוצות מהליגות הנמוכות עד שפרש.
בין לבין שיחק בעירוני פתח תקווה בכדורגל אולמות, ובליגת הוותיקים.
שותף ב-4 משחקים בנבחרת ישראל.
בעונת 2004/2005 מונה קוזושווילי כעוזר מאמן הפועל פתח תקווה תחת פרדי דוד, עד שדוד הוחלף באמצע העונה בדרור קשטן, שלא היה מעוניין בעוזר מאמן, ועבר לאמן במחלקת הנוער של המועדון.
לקראת הבחירות המקומיות בפתח תקווה ב-2023 (שנדחו בהמשך ל-2024) הוצב קוזושווילי במקום ה-13 ברשימת "התחדשות" של ראש העיר רמי גרינברג.
הרשימה זכתה ב-13 מנדטים והוא נבחר למועצת העיר.
רב-גונדר בני קניאק (נולד ב-10 בספטמבר 1959) הוא קצין בכיר במשטרת ישראל בדימוס, שכיהן כנציב בתי הסוהר.
עם גיוסו לצה"ל הוצב בחטיבת גולני.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד שקד, השתתף בפינוי ימית ולחם בראש פלוגתו במלחמת לבנון הראשונה.
עם שחרורו התגייס בשנת 1983 למשטרת ישראל.
במשך השנים כיהן בין היתר כמפקד תחנת ראשון לציון, מפקד מרחב השרון, עוזר המפכ"ל, מפקד המרכז ללימודי משטרה וסגן מפקד מחוז מרכז.
בשנת 2003 מונה לראש מטה השר לביטחון הפנים וקיבל דרגת ניצב.
בהמשך מונה למפקד מחוז מרכז ובסיום תפקידו זה, לאחר כשנתיים, מונה לסגן המפקח הכללי של משטרת ישראל וקיבל לידיו סמכויות רבות: בין השאר כיהן כראש הצוות הארגוני ליישום מסקנות והמלצות ועדת זיילר, וכן כמרכז עבודת המטה להפקת הלקחים של המשטרה בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
בתקופת שירותו כסמפכ"ל נשא באחריות לניהול יחידת הטכנולוגיה של משטרת ישראל (מנ"ט) ופעל למען פיתוח מערכות מבצעיות שיתמכו בלחימה בפשיעה.
קניאק סיים את תפקידו כסגן המפכ"ל בעקבות פרסום מסקנות ועדת זיילר, זאת למרות ששמו כלל לא הוזכר בדו"ח.
לאחר מכן נענה להצעתו של השר לביטחון פנים, אבי דיכטר לכהן כנציב בתי הסוהר, במקום יעקב גנות שפרש מתפקידו כדי להתמנות לתפקיד המפכ"ל (תפקיד אותו קיבל בסוף דודי כהן).
קניאק נכנס לתפקידו כנציב בתי הסוהר ב-17 באפריל 2007 וכיהן עד אפריל 2011.
בתחילת שירותו כנציב קלט שירות בתי הסוהר את מכלול הכליאה והליווי של משטרת ישראל וביצע שורה של רפורמות מבניות וניהוליות שתרמו לשיפור יעילות הארגון.
קניאק הציב את הטיפול בסגל כנושא מרכזי בפעילותו, הרחיב את האקדמיזציה לקצונה ואת פרויקט "תלפיות-להב" לגיוס סגל איכותי וקידומו, ופעל לקידום שכר הנגדים ומסלולי שירות ייחודיים.
בספטמבר 2010 הודיע קניאק כי יסיים את תפקידו כנציב בתי הסוהר, וכי לא יתמודד על תפקיד המפכ"ל.
קניאק מתגורר בראשון לציון, נשוי ואב ל-3 ילדים.
הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן במזרח תיכון וקרימינולוגיה ותואר שני מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב במינהל עסקים.
הרב ד"ר בני פרל (נולד ב־ב' בטבת ה'תשכ"ה, 7 בדצמבר 1964) הוא ראש הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן בתל אביב, וראש המסלול לתואר ראשון באמנות ובתיאטרון לגברים דתיים, במכללת אמונה.
למד בישיבה התיכונית שעלבים ובישיבת הכותל בירושלים בה נמנה עם תלמידי הרב שמעון גרשון רוזנברג.
הוא בוגר בית-ספר מנדל למנהיגות חינוכית שבמכון מנדל למנהיגות.
למד ציור אצל שאול שץ וכן מוזיקה אצל אליעזר בירן.
בעל תואר ראשון ושני, וכן דוקטורט בתלמוד (משנת 2017) מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
ייחודה של עבודת הדוקטורט שלו היא מתודולוגיה העושה שימוש בפילוסופיה ובתאוריות ביקורתיות בנות ימינו לשם ביאור סוגיות בתלמוד.
במשך שנים עסק בחינוך בלתי פורמלי ובהוראה בישיבות תיכוניות.
שימש מזכ"ל תנועת הנוער "אריאל", מורה בישיבת קריית הרצוג ומנהל בית ספר יסודי במשך שבע שנים.
לקראת שנת הלימודים תשס"ו (2005) התמנה לעומד בראשות הישיבה התיכונית בר-אילן בתל אביב.
עם בואו למוסד הסב את שם הישיבה מ"ישיבה מדעית תיכונית" ל"ישיבה לאמנויות ולמדעים", ומאז הוא עומד בראשה.
פרל הוא היוזם והמארגן של "פסטיבל חז"ל ברוטשילד" אירוע שנתי המתקיים משנת 2017 שמשתתפים בו מאות לומדים ומלמדים.
האירוע מציע ערב לימוד חופשי המבוסס על ספרות חז"ל כאשר בכל שנה נבחר נושא מארגן.
יחודו של הערב הוא באפשרות של מפגש בין ישיבות לאקדמיה ובין למדנים לציבור הרחב.
החל משנת 2020 עוסק בהכשרת מנהלים במסגרת המכללה האקדמית אחווה, תוך מתן דגש על חיזוק היכולות המנטליות.
במסגרת זו עוסק בכתיבת תוכניות לימוד.
החל משנת 2023 מונה לעמוד בראש המסלול לתואר ראשון באמנות ובתיאטרון לגברים דתיים במכללת אמונה, המכללה האקדמית לאמנות ולעיצוב.
לצד ניהול הישיבה עוסק פרל גם בפעילות התנדבותית לקידום זכויות האדם בישראל.
בין היתר, היה חבר מזה שנים רבות בהנהלת האגודה לזכויות האזרח ובוועד המנהל של מדרשת אדם לחינוך דמוקרטי, ומפרסם מאמרים פובליציסטיים בנושא.
בשנת 2026 הלכו הוא והרב יצחק בר זאב לתמוך באהרון ברק לאחר שנחסם על ידי מרדכי דוד.
הרב פרל הוא תושב פתח-תקוה, נשוי ואב לשלושה.
בני עקיבא העולמית היא תנועה אחות של תנועת הנוער בני עקיבא בישראל אשר פועלת בתפוצות.
מטרות בני עקיבא העולמי וצורת הפעילות בסניפים שונות ממטרות בני עקיבא.
הפעילות מתבצעת תוך מתן דגש על הזהות היהודית של החניכים, כדי למנוע את התבוללותם.
עוד פועלת בני עקיבא כדי לקדם את העלייה לארץ ישראל ממניעים ציוניים.
שינוי נוסף הוא שבעוד ובארץ ישראל רוב החניכים הם יהודים דתיים אורתודוקסים בחו"ל ישנם חניכים חילוניים רבים.
לתנועה כ-150 סניפים הפזורים בקהילות יהודיות ביותר מ-30 מדינות.
את הסניפים מפעילים בעיקר שליחים מהארץ: בוגרי צבא (בדרך כלל בוגרי ישיבות הסדר) אשר יוצאים לשנת שליחות או בנות בוגרות שירות לאומי, לימודים או צבא.
חלק מהשליחות עושות זאת במסגרת שנת שירות של השירות הלאומי בשיתוף עם ארגון בת עמי.
ישנן גם משפחות היוצאות לשליחות של שנה עד ארבע שנים.
השאיפה בתנועה העולמית שאת הפעילות יובילו בני הנוער או הסטודנטים בוגרי התנועה העולמית, כדי ליצור מנהיגות יהודית צעירה בתפוצות, וכדי להעצים את הנוער.
השליח, אשר נשלח מישראל משמש כמנחה ומלווה הפעילות, וכמובן הגורם החשוב ביותר בכל הקשור לחינוך לישראל וליהדות.
בחלק מן הסניפים, ובמיוחד בסניפים החדשים, השליחים אף מארגנים את כל הפעילויות.
לכל מדינה מחנה בני עקיבא משלה.
לרוב ישנם שני מחנות במהלך השנה: מחנה חורף (לרוב סקי) ומחנה קיץ (מחנאות וכדומה).
ברוב המחנות הלינה היא בבקתות, או באכסניות הנשכרות במיוחד לשם המחנה, ובמקומות מסוימים (כדוגמת דרום אפריקה) החניכים ישנים באוהלים.
רוב המחנות בצפון אמריקה נקראים "מחנה מושבה", וישנם סוגים שונים של מחנות.
קיים מחנה קיץ של בני עקיבא העולמית גם בישראל, שנקרא "מחנה עמיחי".
ארגון הנוער בני עקיבא הוא אחת מתנועות הנוער הדתיות ציוניות הגדולות של תורה ועבודה.
התנועה היא תנועה מעורבת לבנים ובנות.
בני עקיבא העולמית היא המשך של 2 תנועות שהתאחדו: בני עקיבא והשומר הדתי.
לכן ההיסטוריה של שתיהן היא ההיסטוריה של בני עקיבא.
הסמל שלה הוא 2 לוחות הברית עליהם האותיות ת' ע' שהם ראשי התיבות של תורה ועבודה.
הסניף הראשון של בני עקיבא הוקם בארץ ישראל על ידי יחיאל אליאש בארץ ישראל ב-1928 (חורף תרפ"ח).
הנקרא על שם התנא רבי עקיבא ומבטאת את השאיפה שהנוער יתחנך לאורו.
אחרי שנה קבוצות נוער של בני עקיבא התארגנו בפולין (כחלק מתורה ועבודה) בגליציה המזרחית (בחסות המזרחי).
התנועה התפשטה לאירופה כולה והוקמו סניפים באנגליה,, ולאחר מכן גם באמריקה הצפונית,, בדרום אפריקה, צפון אפריקה וארגנטינה.
חלק מהקבוצות ראו את עצמם בהתחלה כתנועת נוער צופית דתית בהמשך התנועה הפכה לתנועה חלוצית המחנכת להגשמה עצמית ועלייה לארץ.
הסניפים בחוץ לארץ הם סניפים זמניים בגולה שמטרתם להצטרף ולהמשיך בהגשמה בבני עקיבא בארץ ואין להם יעד להיות תנועה שממשיכה בגולה.
המטרות מופיעות גם ב-13 העיקרים של התנועה.
חלקם מופיעות גם בתנועת לא דתיות, אך בתנועה הן נתפסו כמצוות.
שמירת התרבות היהודית - הצלה מהתבוללות, קירבה לתורה, לעם ישראל, לארץ ישראל ולשפה העברית
חיי עבודה - אנשים שחיים מפרי עמלם ללא ניצול האחר
מוסר - אהבת האדם, עזרה הדדית
חיי הגשמה - הגשמה דתית בארץ ישראל .
מ-1934 הרעיון הקיבוצי, לעלות כקבוצה ולא כיחידים, לחיות חיי קולקטיב שיתופיים.
הפעילות הייתה לפי קבוצות גיל.
היה פנקס חברות ותלבושת אחידה ועיתונים וחוברות הדרכה.
עסקו בפעילות ציונית של איסוף תרומות לקרן הקיימת לישראל ועזרה בבחירות לקונגרסים הציוניים.
ארגנו מחנות קיץ וחורף בהם התנסו החברים בפעילות במתכונת קבוצתית וסמינריונים למדריכים (ב-1934, ב-1936, ב-1938) והקמת קבוצות להכשרה לעלייה לארץ ישראל (שח"ל, תל חי, על זאת)
כמו כן הוציאו עיתון אמונתנו שיצא בשנים 1934-1939 נכתב ברובו בפולנית וחלקו ביידיש ועברית.
בערבי שבתות היה "עונג שבת" בקן, שקושט לכבוד שבת, ישבו הצעירים במעגל בבגדי שבת ושרו שירי שבת ושירי ארץ ישראל.
כל אלו יצרו תחושה חברית אינטנסיבית.
תולדות עם ישראל והציונות, הכרת ארץ ישראל, הציונות הדתית, הגות ביהדות, תורת הרב קוק, 8 פרקים לרמב"ם, רעיונות חברתיים אצל נביאי ישראל, ספרות עברית וצופיות.
פיצול ושיתוף פעולה בראשית הדרך
הכפילות הזו הייתה נראית מיותרת לעיתים לאנשי תורה ועבודה ואנשי השומר הדתי, כך שבני עקיבא הייתה צריכה להיאבק על קיומה ותקציביה ולהיות בתחרות עם התנועה השנייה.
למרות זאת באופן כללי היו הבדלים בין התנועות:
לעומת השומר הדתי שקלט צעירים ממשפחות דתיות בני עקיבא קלט נוער יהודי מגוון כולל ממשפחות מסורתיות ,חילוניות ומתבוללות.
חלק גדול מהנוער בשומר הדתי היה נוער עובד לעומת בני עקיבא בו היו הרבה צעירים מהנוער הלומד.
המדריכים בשומר הדתי היו מבוגרים מצעירי המזרחי או החלוץ המזרחי לעומת בני עקיבא בו המדריכים היו חברים מתוך הקנים (הסניפים) שהשתלמו.
שיתוף התבטא למשל בסמינריון משותף למדריכים ב-1934 ברמברטוב
התאחדות לתנועה אחת - התנועות התאחדו בהכשרות לעלייה לארץ, עלייה לארץ והקמת קיבוצים (קיבוץ טירת צבי וקיבוץ כפר עציון), יישובים ותרומה למדינת ישראל
ב-1938 הוקמה מזכירות עולמית של תנועות הנוער הדתי, שייצגה את בני עקיבא והשומר הדתי.
חלק מחברי התנועה עלו לארץ בדרכים שונות כמו סטודנטים, חלוצים, בעלי הון, חלקם שרדו את השואה וחלקם לא.
(יש על כך תמונות ביד ושם כמו תמונות של ילדים ברכבת קסטנר, שציירו את סמל בני עקיבא ברכבת, תמונת רוקדות בבני עקיבא אחרי מלחמת העולם השנייה)
בני עקיבא העולמית הוקמה ב-1954.
ב-2011 נקלעה התנועה לקשיים כלכליים.
מאז התנועה התאוששה והיא ממשיכה לפעול.
צחי מגנאג'י, החל מ-2025. משמש כמנכ"ל וכמזכ"ל בו-זמנית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה כלאו שלטונות רומניה בני ערובה מבין ראשי הקהילה היהודית, כערובה להתנהגות צייתנית של האוכלוסייה היהודית, באיום מפורש של הוצאתם להורג על כל גילוי אי צייתנות.
לאחר פלישת הוורמכט והצבא הרומני לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, פנה ב-30 ביוני משרד הפנים הרומני אל צבא רומניה ודרש לבצע מעצרים של יהודים עשירים או בעלי השפעה בתוך הקהילה היהודית ולכלוא אותם במחנות ריכוז בעריהם.
במסגרת מעצרים אלה נכלאו בערי רומניה יהודים רבים, נשיאי קהילות, רבנים, וביניהם הרב הראשי של העדה הספרדית ברומניה, ד"ר שבתאי ג'אין, ומשמשים בקודש אחרים, אינטלקטואלים ואנשי תרבות, בעלי מקצוע וסוחרים.
העצורים, שהיו בני 18 עד 60 נדרשו לכיבוד ותמיכה בחוקים ובצווים שהוציא השלטון ואיימו עליהם בהוצאה להורג על כל מעשה חבלה, ריגול, טרוריזם או פגיעה כלשהי באנשי הצבא הרומנים והגרמנים או על הימלטות ממחנות העבודה שהוקמו.
בני הערובה נכלאו במבנים של הקהילה היהודית, דוגמת בתי ספר ובתי כנסת, בתנאיים סניטרים קשים, כשהם ישנים על הרצפה החשופה, ללא שמיכות בחורף הרומני הקשה.
לא סופק מזון לבני הערובה וקבלת חבילות מזון, ביגוד ותרופות מהמשפחות הייתה תלויה בתשלום שוחד לשומרים.
מסביב למבנים הוצבה גדר תיל דוקרני ובכניסה שמרו שוטרים מקומיים.
מספר בני הערובה נקבע על ידי השלטונות המקומיים תוך התייעצות עם המשטרה והז'נדרמריה.
בערים בוזאו, פוקשאן, ברלד וחוש נעצרו אלפי גברים יהודים.
בפיאטרה ניאמץ נעצרו 1,500, בברשוב 500. בבקאו נעצרו 500 גברים ונשים, אך בהמשך מספרם צומצם ל-70 ואחרי זה ל-20. בבוטושאן, וסלוי וטקוץ' נעצרו פחות ממאה בכל מקום ובמקומות קטנים יותר, כמו בוצ'צ'אה, סוליצה ושטפנשט, נעצרו רק עשרה מכל יישוב והם הועברו למעצר בבוטושאן.
לקראת סוף יוני 1941 נכלאו בגאלאץ 3,700 גברים יהודים, בני 18 עד 60, באולם של בית קולנוע.
המעצר הוצג כהחלטה זמנית עד שיתרחק קו החזית מהעיר וכדי למנוע פוגרום דוגמת פרעות יאשי.
ביום המעצר השלישי הועברו הכלואים לכפר פילשט, במרחק 4 קילומטרים מהעיר.
מאוחר יותר, לאחר שהופצה שמועה זדונית שיהודי הרג גרמני, הובאו למעצר גם נערים שמעל גיל 15. כלואים אלה שהו יותר משלושה חודשים בתנאיים קשים ביותר ונלקחו לעבודות פיזיות מפרכות.
בנובמבר 1941 פורסמו ברחבי רומניה, שתי כרזות, מטעם השלטונות, שנשאו את הכותרת "Scriitori evrei" (ברומנית: "סופרים יהודים").
בכרזות פורסמה רשימת 42 שמות של סופרים בשפה הרומנית, שמות המקור (עבור אותם סופרים שהשתמשו בשם עט או שהחליפו את שמם) שלהם, שמות הוריהם ומקום לידתם הספרים מפרי עטם שראו אור.
הכרזות הודיעו על איסור מכירת ספרי הסופרים היהודים בחנויות (פרט לחנויות של יהודים) והצגתם או השאלתם בספריות למיניהן ובמוסדות אחרים.
כמה ימים לאחר פרסום הכרזות זומנו הסופרים היהודים לתחנות המשטרה במקומות מגוריהם והודיעו להם שנבחרו להיות בני ערובה להתנהגות הטובה של הציבור היהודי והתנהגות לא הולמת של היהודים יכולה להביא בתגובה להוצאתם להורג.
נמסר להם שאסור להם לשנות את מקום מגוריהם.
הסופר היהודי רומני מריוס מירקו, שנכלל ברשימה, שאל מדוע שישאו באחריות אם פרחח יהודי יעשה מעשה נפשע כלשהו ועל כך השיב לו גנרל שנכח באותו מעמד, שהם ראשי הציבור היהודי וכשהיהודים יידעו שעלול לקרות להם משהו רע, יהססו מלעשות מעשים נפשעים.
בנט לסטר (בני) קרטר (Bennett Lester Carter; 8 באוגוסט 1907 - 12 ביולי 2003), היה מוזיקאי ג'אז אמריקאי שניגן בכלי נשיפה, בהם סקסופון, חצוצרה וקלרינט היה מוביל הרכב, מעבד מוזיקלי ומלחין.
דמות מרכזית בג'אז משנות השלושים ועד שנות התשעים.
במקביל לפעילותו המוזיקלית היה פורץ דרך בכך שהפך למוזיקאי האפרו-אמריקאי הראשון שהלחין ועיבד מוזיקה עבור סרטי קולנוע וטלוויזיה וסלל את הדרך למוזיקאים אפרו-אמריקאים נוספים כאלה פיצג'רלד, מיילס דייוויס וקווינסי ג'ונס.
בזכות פועלו רב השנים זכה קרטר ב-1986 בעיטור הממשל האמריקאי, ה"ג'אז מסטרס" (NEA Jazz Masters), בפרס גראמי למפעל חיים ב-1987, בכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-1994 ובשנת 2000 במדליית הנשיא לאמנויות מאת נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
ב-1977 נכלל בהיכל התהילה של הג'אז של השבועון דאון ביט.
קרטר נולד בניו יורק, בעידודה של אמו למד פסנתר בכוחות עצמו ובגיל 15 כבר ביקר במועדוני הארלם.
בין 1924 ל-1928 זכה לנגן עם תזמורות המועדונים ובהן עם סידני בשה, ארל היינס, פטס וולר ודיוק אלינגטון.
הוא ניסה לנגן בחצוצרה ומשלא הצליח להפיק צליל כמו זה של באבר מיילי, החצוצרן של אלינגטון, החליף לסקסופון אלט.
ב-1928 הקליט לראשונה עם התזמורת של צ'ארלי ג'ונסון.
באותה שנה הקים ביג בנד משלו, שלא האריכה ימים.
בין השנים 1930–1931 ניגן עם פלטשר הנדרסון, ושימש עבורו מעבד מוזיקלי.
לאחר שעזב את הנדרסון הקים ביג בנד בסגנון סווינג, עבורה הכין עיבודים מורכבים ומתוחכמים שחלקם הפכו לסטנדרטים לתזמורות דומות (כגון Blue Lou).
הוא נשכר כמעבד גם עבור תזמורתו של אלינגטון.
באותה תקופה החל לנגן סולואים בחצוצרה, בנוסף לסקסופון האלט.
ב-1935 עבר קרטר ללונדון והפך למנהל המוזיקלי של תזמורת הריקודים של ה-BBC.
במקביל נדד ברחבי אירופה וניגן עם מוזיקאים מצרפת, אנגליה וסקנדינביה ועם אורחים מארצות הברית כקולמן הוקינס.
ב-1937 הקליט את הסטנדרט Honeysuckle Rose עם דג'נגו ריינהארדט והוקינס.
חזרה לארצות הברית והמעבר ללוס אנג'לס
עם חזרתו ב-1938 הקים ביג בנד חדשה שניגנה ב-Savoy Ballroom בהארלם ונשכר כמעבד עבור טובי ההרכבים כגון אלה של בני גודמן, קאונט בייסי, דיוק אלינגטון, גלן מילר, ג'ין קרופה וטומי דורסי.
בשנת 1943 עבר ללוס אנג'לס והתמקם בהוליווד.
הוא עיבד מוזיקה לעשרות סרטים ועבד עם אלה פיצג'רלד, לואי ארמסטרונג, שרה ווהן, פגי לי, בילי הולידיי, ריי צ'ארלס ומל טורמה.
קרטר היה המוזיקאי האפרו אמריקאי הראשון שעבד בהוליווד כמלחין לסרטים והנחה את קווינסי ג'ונס בצעדיו הראשונים בתחום זה.
גם בלוס אנג'לס הוביל קרטר תזמורת.
ב-1945 ערך חצוצרן צעיר בתזמורתו של קרטר בשם מיילס דייוויס את הקלטתו הראשונה במסגרת התקליט Benny Carter and His Orchestra.
ב-1961 הקליט את האלבום "Further Definitions" עם שורת כוכבים עמם הופיע באירופה ב-1937 ובהם קולמן הוקינס, פיל וודס, ג'ימי גאריסון, ג'ו ג'ונס, ברני קסל, ריי בראון ואחרים.
אלבום זה, המשחזר למעשה את סיבוב ההופעות בצרפת, הוא המוכר ביותר שלו ומכיל כמה מהסולואים המעניינים ביותר שלו ושל קולמן הוקינס בקטעים Body and Soul ,Honeysuckle Rose ו-Crazy Rhythm.
בשנת 1979 נשא לאישה את הילמה אולילה ארונס (Hilma Ollila Arons), לזוג נולדה בת.
ב-1969 פנה אל קרטר פרופסור לסוציולוגיה מאוניברסיטת פרינסטון בשם מורו ברגר (Morroe Berger), והציע לו להרצות בפני סטודנטים על ג'אז, ולתת סמינר וקונצרט באוניברסיטה.
הדבר הוביל לחמישה ביקורים של קרטר באוניברסיטה במהלך תשע השנים הבאות.
ב-1973 שהה באוניברסיטה סמסטר שלם כמרצה אורח ושנה לאחר מכן זיכתה אותו האוניברסיטה בתואר דוקטור של כבוד.
הוא נתן הרצאות וסדנאות באוניברסיטאות נוספות, כולל שבוע בהרווארד ב-1987. מורו כתב ספר עב כרס בשני כרכים על אמנותו של קרטר.
קרטר זכה לכבוד והערכה רבים, בנוסף לפרסים ועיטורים ותוארי דוקטור לשם כבוד, נחגג יום הולדתו ה-82 בשנת 1989 בקונצרט בלינקולן סנטר בניו יורק.
שבוע לאחר מכן, בפסטיבל הג'אז של שיקגו נערך לכבודו קונצרט בו נוגן האלבום "Further Definitions" בהשתתפות כמה מהנגנים המקוריים שעבדו עליו ב-1961 (ובגלגול המקורי שלו בצרפת ב-1937).
ב-1990 הוביל קרטר ביג בנד עטורת כוכבים בקונצרט מחווה לאלה פיצג'רלד.
ובאותה שנה זכה בתואר "מוזיקאי השנה" של מגזין דאון ביט בסקר הקוראים שלו וב-1994 זכה בפרס גראמי עבור הסולו שלו בקטע Prelude to a Kiss.
קרטר נפטר בלוס אנג'לס מסיבוכים של ברונכיטיס בגיל 95.
בְּנֵי קְטוּרָה הם ששת בניו של אברהם שנולדו לו מאשתו השלישית קטורה.
דבר לידתם מופיע ב (סוף פרשת חיי שרה).
בספר בראשית (וכן ב) נמנים ששת בניו של אברהם מאשתו קטורה:
יקשן – שילד את שבא ודדן, המוזכרים במקרא כמה פעמים.
עם זאת, ייתכן שהכוונה לזוג אחים אחר הנקרא שבא ודדן: בני רעמא, נכדו של חם בן נֹח.
בני דדן היו אשורים, לטושים ולאומים.
מדן – ייתכן שהוא אבי המדנים, הנזכרים גם הם במספר מקומות.
מדין, אבי האומה המדינית – מוזכרים חמשת בניו: עיפה, עפר, חנוך, אבידע ואלדעה.
שוח – גם העם השוחי מוזכר עוד בתנ"ך.
פרשית בני קטורה מסתיימת: – כלומר מזרחית לארץ כנען.
הדברים מוזכרים גם בדברי יוסף בן מתתיהו: .
אברהם, ככל הנראה, ניסה להרחיקם מבני יצחק כדי להימנע מסכסוך תוך כדי מילוי משימת ה' שהיא להתפשט ברחבי העולם.
וכן על מנת שירשו את חלקו ונחלותיו בארץ אביו.
בגמרא נאמר שבני קטורה, שנולדו לאברהם לאחר שנצטווה בברית המילה, חייבים בברית מילה.
לדעת הרמב"ם, חיוב המצווה חל גם על בני קטורה ולכן כל צאצאי בני קטורה חייבים למול את ילדיהם ביום השמיני.
הרמב"ם הוסיף שאמנם צאצאי ישמעאל אינם מחויבים במילה מעיקר הדין, אך מאחר שבני ישמעאל התערבו בבני קטורה, בפועל אף בני ישמעאל חייבים למול ביום השמיני.
לעומת זאת, רש"י בפירושו לתלמוד סבר שהכוונה היא רק לחייב את ששת בני קטורה עצמם במילה, אך כל צאצאיהם פטורים.
בתוספות הרא"ש שם נאמר שאמנם התחייבו בני קטורה וכל צאצאיהם במילה, ככל צאצאי אברהם, אך חיוב זה נהג רק עד מתן תורה, שאז פקע החיוב מכל צאצאי אברהם ונמסר לעם ישראל בלבד.
בני (בדרי) ענבר (12 בדצמבר 1944 – 6 ביוני 1967) היה לוחם בחיל השריון שנהרג במלחמת ששת הימים.
על לחימתו בקרב על מוצבי רפיח במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.
ענבר נולד בבגדאד בעיראק למרים ויחזקאל.
בשנת 1953 עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
הוא סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר הצרפתי אליאנס ביפו, ואת לימודי התיכון בבית הספר האמריקאי בטהראן שם סיים תעודת בגרות בהצטיינות, ולאחר מכן שב לישראל.
ענבר גויס לצה"ל בפברואר 1964 ושירת בגדוד 79 אז בחטיבה 7 בחיל השריון.
לאחר שחרורו משירות סדיר המשיך לשרת במילואים ועם פרוץ מלחמת ששת הימים נקרא לחזור לשירות.
ב-6 ביוני לקח חלק בקרב באל גוז' שבמבואות אל עריש ובו נהרג.
על פעולותיו בקרב עוטר ענבר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה.
ענבר נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בבארי, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
ב"ספר הגבורה" שהוציאו אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן, הוקדש עמוד לתיאור פעולת גבורתו האחרונה.
בני ערובה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת מתח ואקשן של ערוץ עשר בכיכובם של איילת זורר ויאיר לוטן.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב־13 באוקטובר 2013, וב־9 בפברואר 2016 עלתה לשידור העונה השנייה.
הסדרה זכתה להצלחה בזירה הבינלאומית עוד בטרם עלייתה לשידור בישראל.
פורמט הסדרה נמכר לרשת CBS האמריקאית, ושם עלתה לשידור בספטמבר 2013 תחת השם "Hostages", והיא הסדרה הישראלית הראשונה שנמכרה לרשת טלוויזיה אמריקנית עוד בשלבי הפיתוח ולפני הפקת המקור הישראלית.
העונה הראשונה שודרה בין החודשים אוקטובר–דצמבר 2013.
בני משפחת דנון נחטפים ומוחזקים כבני ערובה בביתם: ד"ר יעל דנון, מנתחת בכירה ומוערכת, אייל דנון, מנהל בית ספר, וילדיהם נועה ואסף.
החוטפים הם שלושה שכירי חרב בפיקודו של אדם רובין, קצין ימ"מ מצטיין, גיא, גיסו של רובין, אלה ואלכס.
החוטפים מתכוונים להחזיק במשפחה כבני ערובה עד אשר יעל דנון תהרוג את שמואל נצר, ראש הממשלה, בניתוח שהיא אמורה לערוך לו לאחר שנצר בחר בה.
הסדרה עוקבת אחר הדילמה הקשה של יעל דנון ואחר מערכת היחסים בין החוטפים והחטופים ובין החוטפים לבין עצמם: גיא מתאהב בנועה, אלה מנהלת רומן עם אלכס תוך ניצול שלו, ולבסוף הורגת אותו, ועוד.
עם התקדמות הסדרה מתברר המניע של רובין: אשתו נטע חולה בלוקמיה וזקוקה להשתלת מח עצם.
התורם היחיד האפשרי הוא אביה, ראש הממשלה.
יעל דנון מטפטפת במהלך הניתוח חומר שרובין נתן לה במטרה להרוג את ראש הממשלה.
מותו של ראש הממשלה נקבע, והוא מובל לחדר המתים.
בשיתוף פעולה עם עובדי חדר המתים מוחלף ראש הממשלה בגופה אחרת, והוא נלקח מבית החולים ומוחזר לחיים באמצעות סם נגד לחומר.
יאיר לוטן –תת ניצב אדם רובין, מפקד הימ"מ מצטיין שסיים את תפקידו ביום החטיפה; מוביל קבוצה של שכירי חרב במטרה לחטוף את ראש הממשלה ולהשתמש בו כתורם מח עצם עבור אשתו; בעלה של נטע.
בסוף העונה השנייה נורה ונהרג על ידי בן.
איילת זורר – ד"ר יעל דנון, מנתחת בכירה ומוערכת; נאלצת להרוג את ראש הממשלה בניתוח (עונה 1)
מיכה סלקטר – אייל דנון, בעלה של יעל דנון; מנהל בית הספר שבו לומד בנם אסף (עונה 1)
דר זוזובסקי – נועה דנון, בתם הבכורה של יעל ואייל (עונה 1)
יואב רוטמן – אסף דנון, בנם הצעיר של יעל ואייל (עונה 1)
מיקי לאון – אלכס, חבר בחוליית החוטפים; בן זוגה של אלה.
הילה וידור – אלה, חברה בחוליית החוטפים.
תומר קאפון – גיא נוימן, חבר בחוליית החוטפים; אח של נטע וגיסו של אדם רובין
עידו ברטל – יונתן, קצין בחטיבת הצנחנים, בן זוגה של נועה, שהכניס אותה להיריון.
שמיל בן ארי – שמואל נצר, ראש הממשלה.
נבו קמחי – גיורא אבני, ראש צוות האבטחה של ראש הממשלה, ובסתר מפעילו של אדם רובין.
רצח את מוני בעונה 1. נהרג בירי על ידי כוחות משטרה שפרצו לישיבה בעונה השנייה.
יעקב זדה דניאל - ציון, משת"פ של אדם בבית החולים שעבד בחדר המתים; מתחזה לאחד מבני הערובה; בעלה של שרה; איש הקשר של אדם עם אורנה
מיכל קלמן - שרה, אחת החוטפות; מתחזה לבת ערובה בחודש השני להריונה; אדם הציל את חייה בעבר, והיא רוצה להחזיר לו טובה; אשתו של ציון.
נרצחת על ידי בן בעונה שנייה.
ליאת שטרן – נטע רובין, אשתו של אדם רובין ואחותו של גיא (עונה 1)
אבי יקיר – מוני נוימן, שירת בשב"כ כבערך 35 שנה – מתוכן 10 שנים בתור מפקד, עד שנפצע ועקב הפציעה הושתלו ברגלו 4 פלטינות; נרצח על ידי גיורא בסוף העונה הראשונה; אביהם של גיא ונטע והסבא של שירה.
היילי שמיר – שירה רובין, בתם של אדם ונטע, נכדתו של מוני ואחייניתו של גיא; בעונה הראשונה שומר עליה מוני, ובעונה השנייה שומר עליה חברו הטוב של אביה – אמסלם.
נחטפת על ידי בן בעונה השנייה.
יואב לוי - ירון אמסלם, שוטר ימ"מ; שירת עם אדם בימ"מ והיה סגנו; בעונה זו הוא המפקד החדש של הימ"מ (מחליפו של אדם) ואחד ממנהלי המבצע מול החוטפים.
הוא ואשתו שומרים על בתו של אדם עד לחזרתו שיתף פעולה עם אדם בזמן החטיפה.
ולדימיר פרידמן - סטניסלב (סטאס) קוגן, אסיר שהשתחרר לבקשתו של אדם מאורנה בתמורה לשחרורה של מאיה השוטרת; ביצע את הליך השתלת מח העצם בנטע בבניין הנטוש שבו הם נמצאים.
איילת מרגלית - טובה נצר, אשת ראש הממשלה; ידעה על חטיפתו של בעלה.
אלי כהן - אליהו זינגר, הבעלים של 'זינגר אחזקות' והמממן הראשי של החטיפה בעונה הקודמת; יוצר עסקים עם ריג'נקורפ, שמתנהלים על חבל דק; מכר וחבר טוב של גיורא נרצח על ידי בן.
העונה השנייה שודרה בין החודשים פברואר - אפריל 2016.
העונה נפתחת בניסיון של אדם רובין ושותפיו להעביר את שמואל נצר מחוץ למדינה על־מנת לערוך את ניתוח ההשתלה של מח העצם.
הם מסתבכים בדרך ומוצאים עצמם לכודים בבית כנסת נטוש כשהם מוקפים בעשרות שוטרים, וביניהם חבריו של אדם, שמנסים להבין את זהות החוטפים.
במשך כמה ימים ארוכים, רובין ואנשיו מתבצרים בבית הכנסת הנטוש.
במהלך הסדרה, בן, שכיר חרב של החברה ריג'נקורפ, מבין שראש הממשלה נצר, עדיין חי ומגלה על המזימה של רובין.
בכך בן חוטף את בתו של רובין ומציב לו אולטימטום.
העונה מסתיימת בכך שהאולטימטום של בן מגיע לסיומו.
זוהר מגלה את המזימה של ריג'נקורפ להרוג את ראש ממשלת בריטניה, מגיעה לדירה ליד בית הקברות ומונעת את ההתנקשות.
אורנה חושדת במעורבות של אמסלם ואדם באירוע בני הערובה.
אדם מראה לבן שהוא מחזיק בלידיה ודורש את בתו ואת התרופה שתציל אותה תמורת שחרורה של לידיה.
ראש הממשלה נצר שוחרר, בן יורה בלידיה.
אדם מתקשר לגיא בבקשה להביא את נצר לבן.
שירה בתו של אדם ניצלה, אך כוחות הימ"מ פרצו פנימה על מנת להציל את נצר, ולאחר חילופי אש אדם נהרג.
שחקנים ודמויות שנוספו בעונה השנייה
שחקן דמות תפקיד אלונה טל זוהר דסקאית בשב"כ.
נרצחת על ידי ארתור בועז קונפורטי פלדמן שוטר ימ"מ; מחליף את אמסלם בעת חופשתו אבישי מרידור יובל עמית של זוהר בשב"כ, שמאוהב בה ומסייע לה צחי הלוי שייח' מבוקש מספר 1 בישראל.
בשנת 2013 הוענק לאיילת זורר בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה התואר "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה".
בשנת 2014 הסדרה זכתה בשני פרסי פסטיבל מונטה קרלו בתואר "הסדרה הטובה בעולם והשחקנית הטובה ביותר – איילת זורר".
יואב, אבישי ועשהאל, בני צרויה הם דמויות מקראיות: אחייניו של דוד המלך, ודמויות משמעותיות בצבאו.
שלושתם מופיעים בעיקר בספר שמואל.
יואב הוא החשוב מבין שלושת האחים - עד כדי כך שאבישי מכונה: אֲבִישַׁי בֶּן-צְרוּיָה אֲחִי יוֹאָב.
יואב היה שר צבאו של דוד לאורך כל כהונתו כמלך.
היה עצמאי מאוד, ולעיתים חלק בחריפות על דוד.
בין השאר הרג את אבנר בן נר, כדי לנקום את מות עשהאל, ונימק זאת בכך שאבנר הוא אדם מסוכן שמתכוון לבגוד בדוד, את אבשלום, ואת עמשא בן יתר, שר הצבא שמינה דוד במקומו לאחר הריגת אבשלום - שלושתם בניגוד מוחלט לרצון דוד.
עם זאת, נותר נאמן לדוד גם בזמן מרד אבשלום, וניכר בו שהוא מתכוון לטובתו של דוד ולא לטובת עצמו.
לפני מותו ציווה דוד את שלמה לגרום למותו של יואב.
יואב ברח אל אהל ה', ושלמה ציווה את בניהו בן יהוידע להורגו שם.
אבישי (בספר דברי הימים נקרא אַבְשַׁי) נמנה ראשון ברשימת האחים ברשימת משפחת ישי, כך שניתן להסיק שהוא הבכור.
הוא נמנה עם גיבורי דוד, והיה ממנהיגי הצבא: הוא פיקד על חצי העם במלחמה נגד עמון, ועל שליש מצבא דוד במהלך מרד אבשלום.
בדברי הימים אף מוזכר שהוא הכה את אדום.
גם אבישי בולט כאחד מנאמני דוד, ובין השאר מלווה אותו בהתגנבות מסוכנת אל מחנה שאול, ומצילו מיד ישבי הענק.
עשהאל מוזכר רק בסיפור המלחמה בגבעון.
כשהתחיל המרדף של עבדי דוד בעקבות עבדי שאול, רדף עשהאל אחרי אבנר, שר צבא שאול.
אבנר ניסה לשכנע את עשהאל שירדוף אחרי מישהו אחר, ושכעשהאל התעקש – הרג אותו אבנר.
מאוחר יותר נקם בו יואב והרגו.
יחסו של דוד לבני צרויה
יחסו של דוד אל יואב ואבישי הוא מורכב: הוא מאמין בהם, ואף נותן להם פיקוד על הצבא - וגם הם נאמנים לו, ומנהיגים את צבאו בכל מלחמותיו.
אך דוד גם מתעמת איתם מספר פעמים - כאשר יואב פועל בניגוד לרצונו, כאשר אבישי רוצה להרוג את שאול, ובהזדמנות אחרת את שמעי בן גרא.
בן-ציון "בני" הכהן פרידמן (נולד בט' בכסלו תשמ"ה, 3 בדצמבר 1984) הוא זמר חסידי-אמריקאי.
הקליפים והשירים שלו צברו עשרות מיליוני צפיות ברחבי הרשת, והוא אחד הזמרים החסידיים הפופולריים בעולם.
הוא ידוע בזכות קולו הייחודי, הקליפים המצליחים שלו, וסגנונו המוזיקלי המשלב בין מוזיקה חסידית מסורתית לזרמים מודרניים וחילונים.
כבר מגיל צעיר גילה כישרון מוזיקלי יוצא דופן, החל לשיר ולהופיע בפני קהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית, ונחשב לאחד הזמרים החסידיים הפופולריים ביותר כיום.
הוא פרח בז'אנר הפופ החסידי עם אלבומו הראשון ב-2009, מאז הוא עורך מסעי הופעות רבים בכל רחבי העולם.
בשנת 2018 זכה באלבום פלטינה על אלבומו "מלאו את העולם באור".
הוא רואה במוזיקה שלו כלי שליחות, במטרה לקרב יהודים ליהדות.
פרידמן זכה לחשיפה גדולה עם שירים כגון עברי אנכי (יותר מ-27 מיליון צפיות ביוטיוב) ותודה (יותר מ-18 מיליון צפיות).
בני פרידמן נולד בסיינט פול, מינסוטה, שם אביו, הרב מאניס פרידמן, היה שליח חב"ד.
דודו הוא כוכב הזמר היהודי-אורתודוקסי אברהם פריד; הוא גם בן דודם הראשון של שמואל ובנצי מרקוס (בנים של אחותו של אביו, איטה), חברי להקת היום השמיני, וכן של הזמר החסידי שמחה פרידמן.
הוא הבן העשירי מתוך 14 אחים.
למד בישיבות חב"ד בפוסטוויל, איווה ובצפת.
הוא הוסמך לרבנות ושימש כשליח חב"ד בטוסון באריזונה כמה שנים.
בילדותו נהנה פרידמן לשיר ליד שולחן השבת המשפחתי ולהאזין לתקליטורים של אברהם פריד, מרדכי בן דוד יואל שרעבי ומשה יס.
היה לו גם נוח להופיע מול קהל.
לאחר בר המצווה שלו החל להופיע במחנות קיץ יהודים אורתודוקסים בהרי קטסקיל.
מאוחר יותר הוא הופיע בקונצרטים ברחבי ארצות הברית, אירופה וישראל במהלך חופשותיו מהישיבה.
הוא למד פיתוח קול במשך כארבע שנים בקליפורניה אצל מאמן הקול סת' ריגס ובהמשך אצל יעקב יאנג בקראון הייטס.
הוא פיתח אז תוכנית בשם היהדות: השיר והסיפור שאיתה הופיע בחוף המערבי.
את דרכו המוזיקלית החל פרידמן כשדודו אברהם פריד המליץ עליו בפני המפיק איזי טאובנפלד כשהחליט שגלום בו כישרון גדול שכדאי לממשו והכניס אותו לדיסק "אמריקה אסק" והשקיע באלבומו הראשון "טעמו וראו כי טוב ה'" שהפיק אבי ניומרק בשנת 2009. טאובנפלד נפטר במהלך יצירת האלבום ואחד השירים באלבום מוקדש לזכרו.
לאחר הצלחת האלבום הראשון, הוציא אלבום נוסף בשם "יש תקווה" שהופק גם הוא על ידי ניומרק.
השיר "יש תקווה", הנושא את שם האלבום, יצא במבצע עמוד ענן והפך ללהיט גדול.
השיר עשה רעש בעולם היהודי ועולם המוזיקה היהודית בפרט.
השיר מעודד תקווה ואמונה בשם, ונכתב בשיתוף ארי גולדוואג ומרים ישראלי.
השיר זכה לאזכור במאמר מערכת בעיתון היהודי האורתודוקסי "יתד נאמן", עיתון שאינו ידוע בביקורות מוזיקה.
"יש תקווה" גם קיבל הרבה גרסאות אחרות על ידי מספר רב של זמרים ומקהלות יהודיות אורתודוקסיות גדולות, והוא אף יצא ביידיש על ידי מקהלת ידידים.
בשנת 2013 הוציא פרידמן את אלבומו השלישי "בני היכלא" המכיל זמירות שבת מסורתיות ומודרניות.
אלבום זה הופק על ידי שרולי מאייר.
בשנת 2014 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, "כל הנשמה שלי".
בקיץ 2014 יצא עם פרחי מיאמי לסבב הופעות באירופה ובישראל לרגל 36 שנה לפרחי מיאמי, ולרגל צאת האלבום החדש שלהם.
בישראל באותה העת התרחש מבצע צוק איתן שבעטיו בוטלו 2 הופעותיו שהיו אמורות להיערך בצרעה.
בסופו של דבר, הופעה התקיימה בתיאטרון ירושלים, על אף המצב הביטחוני הקשה.
ב-21 ביוני 2015 הוציא את השיר תודה, כחלק מהאלבום "כל הנשמה שלי".
השיר זכה להצלחה גדולה במגזר, אך גם בקרב מגזרים אחרים.
הוא אחד השירים המצליחים של בני, ואחד השירים המצליחים במוזיקה היהודית.
לשיר מעל 18 מיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2016, פרידמן הוציא אלבום חדש "למלא את העולם באור" עם 13 שירים מקוריים.במאי 2017 הוציא עם מאיר קיי קליפ ראשון מסוגו בשם "תולדות המוזיקה החסידית".
הקליפ מציג את ההיסטוריה בז'אנר המוזיקה החסידי, ומראה את ההתקדמות בשירים ובניגונים.
ב-5 בספטמבר 2017 הוציא את הסינגל "עברי אנכי", אשר הפך ללהיט גדול ולהצלחה בקרב הציבור החרדי והדתי.
על הלחן נמנה ארי גולדוואג, השיר הופק מוזיקלית על ידי דניאל קפלר ועל הפקת הקליפ עמד מאיר קיי.
נכון למרץ 2023, הקליפ לשיר זכה ללמעלה מ-27 מיליון צפיות באתר יוטיוב - הנחשב להישג נדיר ביותר לזמר בז'אנר זה.
כמו כן בשנת 2017 השיר זכה לתואר שיר השנה במגזר הדתי-חרדי.
באוגוסט 2018, זכה באלבום פלטינה על מכירת למעלה משלושים אלף עותקים של אלבומו "מלאו את העולם באור".
באוגוסט של אותה השנה התראיין לכאן מורשת ברדיו בראיון שחווה הצלחה גדולה על חייו ופועלו בתחום המוזיקה, והרצון שלו לשמח ולעבוד קשה כדי לעשות זאת.
בשנת 2019 הוציא אלבום אולפן בשם "כולנו נלך" ובו 13 שירים.
המוזיקה הופקה על ידי בני פרידמן, בהפקה משותפת של אברהם זאמיסט ונכתבה על ידי מגוון רחב של מלחינים, ביניהם: ארי גולדוואג, אודי דמארי, משה ואיצי וולדנר.
13 השירים הוקלטו בשידור חי עם התזמורת האמנותית של בודפשט, הונגריה.
כולל עיבודים תזמורתיים של פרדריק ברנרד, גרשון פריישטט ואלחנן אלחדד.
ביולי 2020 בתקופת הקורונה הוציא את האלבום הווקאלי הראשון שלו Whispers of the Heart (לחישות הלב) שנוצר עם דני גרוס.
ובאפריל 2021 הוציא את האלבום הווקאלי השני Whispers of the Heart 2 (לחישות הלב 2).
במאי 2022 הוציא את הסינגל-קליפ "ימה".
בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, כינה מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את השיר "המנצח הגדול והאמיתי של השנה" וכתב
באוקטובר של אותה שנה זכה "לחי עולמים" בתואר "שיר השנה" במצעדי המוזיקה של רדיו קול ברמה ושל רדיו קול פליי.
במצעד של קול חי מיוזיק זכה השיר במקום השני, ובמצעד של כיכר השבת ושל אתר המחדש במקום השלישי.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל החליט להוציא מחרוזת חיזוק עם 15 שירים מחזקים.
המחרוזת זכתה להצלחה רבה בקרב הציבור הישראלי.
בדצמבר 2023 פרסם את הסינגל "לא לפחד", גם בנושא המלחמה.
כשבוע לאחר מכן פרסם קליפ לשיר הנחשב לאחד הקליפים היקרים שנעשו במוזיקה החסידית.
בפברואר 2024 יצא למסע הופעות בן 8 הופעות שהחל בסאו פאולו בברזיל ובטורונטו שבקנדה, והמשיך ברחבי ארצות הברית, עם הופעות בערים אטלנטה, לאס וגאס, יוסטון, דאלאס, סולט לייק סיטי ובוסטון.
באוגוסט 2024 הוציא פרידמן את הסינגל "ניסים גלויים".
בין שיריו המפורסמים: "יש תקווה","עברי אנכי", "כולם שרים", "מעלה אני", "תודה", "ימה" ו"חראשו".
המוזיקה של פרידמן מוגדרת כ-"פופ חסידי".
הוא שר בעיקר בעברית ובאנגלית, אך לפעמים גם ביידיש ואף ברוסית.
פרידמן הופיע בשלושה סינגלים לגיוס כספים: "חשוף", התומך בבנייה מחדש של בית חב"ד שנפגע בפיגועי מומבאי ב-2008, ומשפחות הקורבנות; "אחדות", הפקה של 30 מפיקים מובילים, שירים לטובת הגנתו המשפטית של שלום רובשקין; ו"ברחמים", שהכנסותיהם יועדו להוצאות רפואיות של אילן טוקר, תושב ניו יורק שסבל מפגיעה מוחית טראומטית.
בשנת 2014 שר פרידמן באלבום "שיר", אוסף של 18 שירים שהלחין שלמה רכניץ ובביצוע האמנים המוזיקליים המובילים בעולם היהודי האורתודוקסי.
האמנים כולם תרמו את כישרונותיהם, וההכנסות ממכירת אלבומים נתרמו לקרן שבייס, התומכת בחקלאים ישראלים ובשמירה על חוקי שמיטה.
פרידמן מרבה להופיע באירועי חב"ד.
בשנת 2009 היה סולן אורח באנדרטת יום השנה הראשון לשליחי חב"ד שנרצחו בפיגועים במומבאי ב-2008. בשנת 2013 שר הן למבוגרים והן לנוער בכנס כינוס השלוחים השנתי בניו יורק בטיימס סקוור.
בדצמבר 2013 הוא שר את ההמנון הלאומי של ארצות הברית במשחק של הברוקלין נטס.
בשנת 2014 הופיע בהופעה של Chasdei Soul II Soul לטובת תלמידים בעלי צרכים מיוחדים בקראון הייטס.
פרידמן הוציא קליפים רבים, ורובם מקוריים ומצליחים מאוד, והם גם אלה שקידמו אותו בקריירה שלו.
בקליפ של "יש תקווה" משנת 2012 הוא שר על רקע נוף עירוני לילי ולאחר מכן עובר לשדה שטוף שמש בליווי מקהלת ילדים.
בקליפ ב-2013 ל"מעלה אני", פרידמן שר ליד קו החוף של מאליבו, קליפורניה, בעוד גיטריסט, גיטריסט בס ומתופף, מנגנים מתחת למים בבריכת שחייה.
פרידמן בסופו של דבר קופץ לבריכה לבוש במלואו בחליפה השחורה, החולצה הלבנה והעניבה שלו - מוחא כפיים, מתופף ומנגן עם הלהקה.
בקליפ שלו לשיר "ימה" מ-2022, הוא רץ בכל רחבי ארץ ישראל, מצפון לדרום.
למלא את העולם באור (2016)
חשוף - עם איצי ספינר וישראל ורדיגר (2008)
ברחמים - עם ארי גולדוואג (מופיע גם באלבומו "יש תקווה") (2010)
מי שמאמין (גרסת קאבר לאייל גולן) (2011)
כולם שרים (מופיע גם באלבומו "למלא את העולם באור") (2016)
ר' יהושע אומר (מופיע גם באלבומו "למלא את העולם באור") (2018)
My Dear Rebbe - עם איצי וולדנר (2019)
הריני מקבל (מופיע גם באלבומו "כולנו נלך") (2019)
וזכני - עם ברוך לוין, פרחי ניו יורק ופרחי שיר ושבח (2020)
מי כעמך ישראל- עם יוסף ניוקומב (2020)
איך בין דיינס - עם דובי מייזעלס (2020)
Many Voices One Song - עם ברוך לוין, מרדכי שפירא ובערי וועבער (2021)
פותח - עם צבי זילברשטיין (2021)
ניגון שמחה (מתוך פרויקט צמאה) (2021)
החיינו א-ל - עם החזן אריה הורוויץ (2021)
אבינו מלכנו (מתוך פרויקט חיזוק של אלי גרסטנר) (2021)
שיר הצדקה - עם שוקי סלומון, 2021
פרידמן נשוי לחנה לבית גופין, אב לארבעה ומתגורר בברוקלין, ניו יורק.
בתשפ"ו סיפר בראיון למנחם טוקר כי אחד מילדיו אובחן עם אוטיזם בתפקוד גבוה וכיצד התמודד עם האבחון.
בני פילהאבר הוא כדורגלן עבר יהודי-אמריקאי-ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן בהווה.
פילהאבר נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל לאביו, בן למשפחה יהודית שנמלטה מווינה הנאצית בשנת 1938. כשהיה בן 6 היגרה משפחתו לסקארסדאלה, מחוז וסצ'סטר, ארצות הברית.
פילהאבר התחיל לשחק כדורגל בגיל 11 בקבוצת הכדורגל של בית הספר בו למד אותו הוליך לאליפות מדינת ניו יורק.
בשנת השתתף עם נבחרת ארצות הברית במשחקי המכביה ה-17.
בעונתו הראשונה במועדון, שיחק בקבוצת המילואים של המועדון מהליגה הרביעית בגרמניה.
ב-12 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בהמבורג בבונדסליגה בהפסד 2-1 לשאלקה 04. ב-18 באוגוסט 2007, פילהאבר חתם בדרבי קאונטי מהפרמייר ליג.
ב-17 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור דרבי בניצחון 0-1 נגד ניוקאסל יונייטד.
בעקבות חילופי מאמנים במהלך העונה, מעמדו של פילהאבר התערער ופילהאבר היה מועמד להצטרף למכבי תל אביב וניו אינגלנד רבולושן, אך הוא נשאר בדרבי עד לסיום העונה.
ב-15 באוגוסט 2008, חתם בארהוס מליגת העל הדנית.
ב-1 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 נגד נורסאלנד.
ב-27 ביולי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במשחק הליגה נגד ראנס בו נבחר גם לאיש המשחק.
פילהאבר הפך לדמות נערצת בארהוס ואף שוכנע לרוץ בבחירות המקומיות בעיר, אך קיבל רק 347 קולות בטענה שהוא אינו אזרח דני.
בעונת סבל מפציעות ובסיום העונה ירדה ארהוס לליגה הדנית השנייה, אך פילהאבר החליט להישאר במועדון.
במהלך העונה סבל פילהאבר מפציעה שבעקבותיה ירד לספסל.
ב-16 באפריל 2011 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS.
בעונת החליטה ניו אינגלנד לא לחדש את חוזהו של פילהאבר וכעבור עונה חתם בספורטינג קנזס סיטי עימה זכה בגביע ה-MLS באותה עונה.
בינואר 2018 חתם בלוס אנג'לס.
פילהאבר זומן לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית בנובמבר לקראת משחק הידידות נגד .
בנובמבר קיבל הצעה לייצג את נבחרת אוסטריה בעקבות שורשיו האוסטרים, אך הוא הודיע כי בכוונתו לחכות להזדמנות בנבחרת ארצות הברית.
ב-25 במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האמריקאית במשחק נגד .
ב-2 ביוני 2007 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד .
ב-24 ביוני 2007 כבש את שער הניצחון עבור ארצות הברית בגמר גביע הזהב 2007 נגד .
לאחר שמעמדו בדרבי התערער פילהאבר איבד גם את מקומו בנבחרת, אך הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
פילהאבר זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2009 עימה סיים במקום השני אחרי ההפסד 3-2 ל.
פילהאבר לקח חלק גם במונדיאל 2010. ב-1 בפברואר 2014 ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומים בניצחון 0-2 נגד .
אליפות ארצות הברית הפתוחה: ,
בְּנֵי-קֶדֶם הוא שמו של עם נוודים המוזכר במקרא, אשר זהותו המדויקת אינה ידועה.
בני קדם נדדו מזרחית לארץ ישראל, מחלקו הצפוני של המדבר הערבי, דרך המדבר הסורי בואכה נהר פרת, ומכאן מקור שמם.
במקרא הם מוזכרים לרוב בהקשר של עימותים עם אוכלוסיית הקבע של ספר במדבר.
חוקרים נחלקו בדעותיהם בדבר זיהוים המדויק, בעוד שחלקם מציעים לזהות את בני קדם עם הארמים והשבטים הערביים של חצי האי ערב (דוגמת קדר והנבטים), אחרים טוענים כי לא מדובר בעם מסוים כלל, אלא בסך הכל בכינוי לקבוצה של שבטים שתחום מושבם העיקרי היה מזרחית לארץ ישראל.
ארץ בני קדם מוזכרת בספר בראשית כמקום אליו שילח אברהם את בני פילגשיו:
כאשר ברח יעקב מפני עשו אחיו, שרצה להורגו על שבעורמה התברך מפי יצחק אביו בהתחזות לאחיו, הוא שם פניו אל 'ארץ בני קדם', באזכור זה ברור שהמדובר הוא על ארץ ארם נהריים:
בסיפור מלחמת גדעון מוזכרים מדיין, עמלק ובני קדם כמי שפלשו למרכז ארץ ישראל בהמוניהם, השחיתו את היבול ובזזו את מקורות המחייה של בני ישראל:
בספר מלכים מוזכרים בני קדם בשל חוכמתם:
בספר ישעיהו מוזכרים בני קדם כחלק מנבואת הנחמה של הנביא ליהודה ולישראל כמי שיקבלו עונש יחד עם עמים נוספים, דוגמת פלשתים, אדום, מואב ועמון:
בספר ירמיהו מוזכרים בני קדם בסמיכות לשבט קדר כחלק מנבואות הזעם אשר תבואנה מצד נבוכדנצר מלך בבל:
בספר יחזקאל מוזכרים בני קדם כחלק מנבואות הזעם אשר תבואנה על עמון:
בנימין (בני) פורת (נולד בשנת 1972) הוא פרופסור למשפט עברי, ראש המכון לחקר המשפט העברי באוניברסיטה העברית.
בני פורת נולד והתגורר בירושלים, למד בישיבה התיכונית נווה שמואל ולאחר מכן למד בישיבת ההסדר אור-עציון ובישיבת מרכז הרב ושירת בצה"ל בחטיבת הנח"ל במסגרת ההסדר.
בשנת 1999 סיים תואר ראשון בהצטיינות במדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה, בשנת 2002 סיים תואר שני בהצטיינות במדעי הרוח באוניברסיטה העברית וקיבל את פרס בחנה.
שנה לאחר מכן קיבל את "פרס יעקב הרצוג" על הצטיינות יתירה בלימודי משפט עברי.
בשנת 2009 הוענק לו תואר ד"ר למשפטים בהצטיינות יתירה באוניברסיטה העברית.
נושא עבודת הד"ר: פרשנות החוזה במשפט התלמודי.
בשנת 2010 השלים פוסט-דוקטורט באוניברסיטת טורונטו והוענק לו פרס משה זילברג.
ד"ר פורת מונה בשנת 2011 כחבר סגל בכיר באוניברסיטה העברית, ובמקביל החל משמש ראש המכון לחקר המשפט העברי, ומעורכי שנתון המשפט העברי.
משנת 2015 משמש מרצה בכיר באוניברסיטה העברית ומשמש חבר הוועד המנהל במכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2016 הוענק לו "פרס תיגר" מאת אוניברסיטת בר-אילן.
בראשית 2019 מונה על ידי האוניברסיטה העברית למופקד הקתדרה למשפט עברי על-שם ג'וזף טננבאום.
באפריל 2021 קיבל מהאוניברסיטה תואר פרופסור.
חיבר וערך ספרים ועשרות מאמרים בתחומים "דיני חוזים במשפט העברי" ו"זכויות חברתיות במשפט העברי" שהתפרסמו במגוון במות.
פורת עסק בנושא בהוספת המונח "משפט עברי" לחוק יסודות המשפט, ואף השתתף בדיוני ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בנושא'
בני פורת מתגורר במעלה אדומים, נשוי ואב לחמישה.
הספר "צדק דלים" יצא לאור בשנת 2019 מאת בני פורת, בהוצאת נבו.
הספר בוחן לעומק יסודות דיני הרווחה שבחומשי התורה ובדיני הצדקה שהתפתחו מאוחר יותר בספרות חז"ל; חכמי המשנה והתלמוד, ומוכיח כי בצד קווי הדמיון שבין תפיסת הצדק החברתי המצטיירת ממצוות התורה לבין זו שעולה מדיני צדקה שבספרות חז"ל, מצויים גם קווי שוני המבדילים ביניהם.
אומנם מבחינות מסוימות דיני צדקה של חז"ל ממשיכים את החזון שהתורה מתווה בחקיקתה החברתית-כלכלית, אך מבחינות אחרות הם מציגים חזון חברתי שונה בתכלית.
בהקשרם של דיני הרווחה, המעבר מן המקרא לעולמם של חכמים מבטא רצף ותמורה כאחד.
הספר נועד "לסייע בחידוד ההקשבה לקולות הייחודיים שמקורות התורה וחז"ל משמיעים בתחום זה של דיני רווחה וצדק חברתי ולהזמנה למחשבות חדשות על האפשרויות שהמורשת היהודית מציעה לדמותה של חברת מופת."
מסקנת הספר היא כי התורה וספרות חז"ל מכילות יותר מאשר הצעה אחת לדמותה של החברה הצודקת, ודרושה הבנה מעמיקה של מערכות היחסים בין שני חזונות אלה.
הפילוסופיה של המשפט העברי: עיון מתודולוגי
תום הלב בפרשנות החוזה: עיון תלמודי
Ownership and Exclusivity: Two Visions, Two Traditions (מערכת היחסים שבין בעלות והדרה מנקודת מבט השוואתית: המשפט האנגלו-אמריקאי והמשפט העברי)
בני פרץ (נולד בשנת 1967) הוא יזם בתחום הנדל"ן והיה מנהלו האישי של אייל גולן.
בני פרץ הוא בנו של אברהם פרץ, מבעלי השליטה בחברת הנדל"ן "פרץ בוני התיכון".
גם בני המשפחה הנוספים עוסקים בתחום הנדל"ן.
פרץ ניהל את "בוני התיכון פרויקטים", חברת הביצוע של "בוני התיכון" שהוקמה בתחילת 2007.
בשנת 2011 סייע פרץ לאייל גולן להתמודד עם עבירות מס הכנסה.
בסוף התהליך נגזרו על גולן עבודות שירות.
לאחר פעילות משותפת זו, בני פרץ נשאר בקשר עם גולן והפך למנהלו האישי.
בשנת 2012 הקים ביחד עם אייל גולן חברת נדל"ן בשם "ליאם שי", על שמות הבנים של שני השותפים.
חברה זו היא חלק מחברת "ליאם הפקות" המנהלת את עסקי המוזיקה של אייל גולן.
באוקטובר 2017 חברת הנדל"ן של גולן ופרץ תכננה בניית 7 מבני מגורים בפתח תקווה, אך העסקה לא יצאה לפועל בגלל סכסוך עם אחד השותפים האחרים.
ביוני 2019 התגלעו חילוקי דעות עסקיים בין פרץ לגולן, אך אופירה אסייג השלימה ביניהם.
בנובמבר 2019 הם חילקו ביניהם את הנדל"ן שבבעלותם, נכסים בשווי של למעלה מ-100 מיליון שקלים.
בני פרץ נחשד ונחקר בחשד ליחסי מין עם קטינות במסגרת פרשת משחקי חברה, אך הוטל צו איסור פרסום על חלקו בפרשה.
בנובמבר 2019 הוסר צו איסור הפרסום.
במהלך הקריירה היה פרץ גם המנהל המוזיקלי של נסרין קדרי ואיתי לוי.
ביוני 2018 התחתן בני פרץ עם חן אילוז.
הפועל בני ערערה עארה (ערבית:هبوعيل أبناء عرعرة-عارة) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב ערערה שבסמוך לאום אל-פחם.
נכון ל-2022, הקבוצה משחקת בליגה ב'.
המועדון נוסד בשנת 2014 על יסוד הפועל ערערה שהתפרקה שנתיים קודם לכן.
בעונתה השנייה בליגה ג' סיימה את העונה ללא הפסד והעפילה לליגה ב'.
באותה שנה זכתה הקבוצה גם בגביע הליגה אחרי שניצחה במשחק הגמר את הפועל בני מוסמוס (2-1).
בעונת 2018–2019 סיימה הקבוצה במקום השני והעפילה לליגה א', אחרי שהביסה את עירוני נשר במשחקי המבחן.
ג'פרי נחמנוף כתב וביים את פרק הפיילוט לגרסה האמריקאית.
הסדרה הוקרנה בבכורה ב-23 בספטמבר 2013 והסתיימה ב-6 בינואר 2014.
ב-10 במאי 2014, רשת CBS הודיעה על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת.
משפחתה של רופאה נלקחת כבני ערובה על ידי צוות בראשות סוכן FBI סורר לילה לפני שהיא אמורה לבצע ניתוח בנשיא ארצות הברית.
היא מצווה על ידי החוטפים להתנקש בנשיא במהלך הניתוח על מנת להציל את משפחתה.
טוני קולט בתפקיד ד"ר אלן סנדרס, מנתחת מכובדת בבית החולים מרילנד קולג' בוושינגטון הבירה שנבחרה לנתח את נשיא ארצות הברית
דילן מקדרמוט בתפקיד הסוכן המיוחד של האף-בי-איי, דאנקן קרלייל, מנהיג הצוות שלוקח את בני משפחת סנדרס כבני ערובה.
המוטיבציה שלו היא לעזור לאשתו החולה נינה, הסובלת מסרטן הדם
טייט דונובן בתפקיד בריאן סנדרס, בעלה של אלן סנדרס ובעלים של חברת נדל"ן בוושינגטון.
הוא מנהל רומן עם העוזרת שלו, סמנתה
קווין שפרד בתפקיד מורגן סנדרס, בתם המתבגרת של אלן ובריאן סנדרס
פליין וורד בתפקיד ג'ייק סנדרס, בנם המתבגר של אלן ובריאן סנדרס וצעיר ממורגן
בילי בראון בתפקיד ארצ'ר פטיט, חבר בצוות שלוקח את משפחת סנדרס כבני ערובה.
הוא ודאנקן הכירו לפני 13 שנים לאחר שחולץ ידי FARC בזמן שעבדו בגבול קולומביה
סנדרין הולט בתפקיד סנדרין רנו, חברה בצוות שלוקח את משפחת סנדרס כבני ערובה.
היא וארצ'ר נפגשו כשהיו באפגניסטן
רייס קוירו בתפקיד קרמר דילייני, חבר בצוות שלוקח את משפחת סנדרס כבני ערובה וגיסו של דאנקן
ג'יימס נופטון בתפקיד הנשיא פול קינקייד
הילרי ברטון בתפקיד סמנתה, פילגש ועוזרתו של בריאן סנדרס
פול קלדרון בתפקיד סוכן השירות החשאי סטן הופמן, איש משפחה חרוץ שהוטל עליו לעבוד בצוות המשימה המשותף עם ה-FBI על חקירת האיום על חיי הנשיא
ג'ים טרו-פרוסט בתפקיד סוכן השירות החשאי לוגן
בריאן ווייט בתפקיד תומאס בלייר, ימאי ומנהל NSA.
ג'ואן קלי בתפקיד ונסה מור, אחותה של מרי קינקייד
ג'רמי בוב בתפקיד קוונטין קריסי, ראש המטות המשולבים בממשל קינקייד
לולה קוק בתפקיד סוייר קרלייל, בתו של דאנקן
לארי פיין בתפקיד ברטון דילייני, חותנו של דאנקן ויועצו של פול קינקייד כשהיה סנאטור
טיילר אליוט בורק בתפקיד בויד נורטון, חבר של מורגן
מרי אליזבת מסטרנטוניו בתפקיד הגברת הראשונה מרי קינקייד, אשת הנשיא פול קינקייד.
פרנסי סוויפט בתפקיד נינה קרלייל, אשתו החולה של דאנקן
בני ציון היה תלמוד תורה ליוצאי עדות המזרח ששכן בשכונת הבוכרים בירושלים, רבים מרבני עדות המזרח למדו בתלמוד תורה זה.
התלמוד תורה הוקם על ידי הרב אברהם אמינוף תלמודי בשנת ה'תרנ"ה - 1894.
התלמוד תורה שכן בבית הכנסת שושנים לדוד בין המלמדים היו הרב רפאל שלמה לניאדו, רבי יצחק מלמד והרב יוסף חיים מועלם, וכונה "תלמוד תורה הכללי".
תלמוד התורה נועד לבני עולים מארצות המזרח: מרוקו, עיראק, איראן, בוכרה, תימן ועוד.
בשנת תרע"ט בעקבות מלחמת העולם הראשונה שקע המוסד בחובות כספיים וכמעט הגיע לסגירה, בשל כך פנו מנהלי הת"ת לאגודת ישראל בבקשה שייקחו חסות על המוסד.
אגודת ישראל הסכימה בתנאי שימונה רב דוקטור.