tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, נרשמו מספר מקרים שבהם אנשי רשויות החוק היו מעורבים העצמם בסחר בילדים או בניצולם.
למשל, ביוני 2016 נעצרו 14 שוטרים ממשטרת אוקלנד (קליפורניה) בחשד שניצלו מינית קטינה שהייתה תחת חסותם.
החזרה ושיקום של ילדים מתחילה בזיהוי הקורבן.
לאחר מכן הילדים מוחזרים למשפחתם או למסגרת תמיכה מתאימה, ומקבלים טיפול רפואי ופסיכולוגי על מנת לסייע להם להשתלב בחברה.
תהליך זה קשה וארוך, מפני שרוב הילדים שנפגעו סובלים מבעיות כגון חוסר בית, חוסר משפחה, חוסר אמון, חוסר חיברות, יחסי כפייה, שימוש בסמים וחוסר השכלה.
כלים משפטיים רבים מאפשרים טיפול בתופעת הסחר בילדים, בהם אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות אדם, אמנות אזוריות, וחוקי מדינה.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם,
האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם,
אמנת האג בנושא הגנה על ילדים ושיתוף פעולה בין-לאומי בנושאי אימוץ ,
אמנת מועצת אירופה נגד סחר בבני אדם .
בין הארגונים המטפלים בתופעה נמנים האומות המאוחדות, משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם וקרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים.
יחסה של ההלכה היהודית למוצרים שהופקו מסחר ילדים
שימוש במוצרים שיוצרו באמצעות סחר בילדים לא אסור על פי ההלכה בצורה מפורשת, אך אם יהודי מודע לעניין ורוצה להימנע מקניית מוצרים מסוימים שכאלו, אז זה נחשב למידת חסידות.
תופעה נוספת הדומה לסחר בילדים היא חטיפה בין-לאומית של ילדים , במהלכה נלקח ילד מסביבת מגוריו על ידי אחד ההורים תוך הפרת זכויות המשמורת, ומועבר למדינה אחרת.
האמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בין-לאומית של ילדים מגדירה את הטיפול במקרים אלה.
שימושים נוספים במונח "סחר בילדים"
יש המכנים בשם "סחר בילדים" כל העברה של ילד ממשפחתו למקום אחר.
בעת המודרנית, מקרים נפוצים הם העברת ילדים ממשפחות אלימות או לא-מתפקדות למסגרת רווחה טיפולית, וכן וחלק מהמקרים של פונדקאות או אימוץ.
סחלין הוא מועדון ספורט מקצועני, שנוסד בספטמבר 2014 ומאגד שלוש קבוצות מקצועניות בענפי ספורט שונים: כדורגל, הוקי וכדורעף.
מועדון הספורט המקצועני "סחלין" נוסד בשנת 2014 ביוזמת ממשלת מחוז סחלין כדי לאחד שלושה מועדוני ספורט בענפי כדורעף נשים, הוקי וכדורסל.
הסרט עוקב אחר אישה אמידה שחופשת השיט שלה עם חברים בים התיכון מקבלת תפנית בלתי צפויה כאשר היא ואחד מאנשי צוות היאכטה מופרדים מהאחרים ונתקעים על אי שומם.
אמונותיה הקפיטליסטיות של האישה והאמונות הקומוניסטיות של הגבר מתנגשות, אך במהלך מאבקם לשרוד בסביבה החדשה, תפקידיהם החברתיים מתהפכים.
"סחף חושים" זכה לביקורות חיוביות ברובן, וזכה ב-1975 בפרס המועצה הלאומית לביקורת סרטי קולנוע לאחד מחמשת הסרטים הזרים המובילים ב-1975. עם זאת היו גם מבקרים ומבקרות שביקרו את הסרט והבמאית על העמדות והתובנות המשתקפים מהסרט.
גרסה מחודשת בשפה האנגלית בכיכובה של מדונה ובבימויו של בעלה גאי ריצ'י, יצא לאקרנים ב-2002.
דונה (גברת) רפאלה פבונה לנצטי, אישה עשירה ויהירה, נופשת על יאכטת מפרשים בים התיכון עם בעלה ועוד שני זוגות חברים, שגם הם מהמעמד הגבוה מצפון איטליה.
היא שוחה, משתזפת ומדברת ללא הרף על מעלות המעמד שלה ועל חוסר הערך של השמאל הפוליטי.
המונולוג הפוליטי הבלתי פוסק שלה מקומם את אחד מפועלי הסיפון, ג'נרינו, קומוניסט אדוק מסיציליה שמצליח לרסן את פיו ואת דעותיו כדי לא לאבד את מקום עבודתו הטוב.
למרות עלבונותיה המשפילים, מסכים ג'נרינו לקחת אותה על סירה, מאוחר בערב, כדי לפגוש את שאר חבריה שהפליגו בלעדיה לחוף כלשהו.
בדרכם, מנוע סירת הגומי מתקלקל ומשאיר אותם מטלטלים בלב ים ללא חוף באופק.
לאחר לילה בים, ג'נרינו מצליח להפעיל את המנוע שוב, אך אין לו מושג היכן הם נמצאים.
בסופו של דבר הם מבחינים באי הררי ופונים אליו.
ביבשה הם מגלים שאין אף אחד אחר על האי.
רפאלה, שרגילה שהכל נעשה עבורה על ידי משרתים, מתחילה לפקוד על ג'נרינו לבצע מטלות, אבל הוא מתפרץ ומסרב לעזור לה יותר.
רפאלה מגיבה בשורה של עלבונות, אך הוא עונה לה באותה לשון, והם נפרדים כדי לחקור את האי, כל איש בכוחות עצמו.
חיש מהר ג'נרינו לוכד לובסטרים ומבשל אותם.
בזמן שרפאלה צריכה לסמוך על ג'נרינו להשגת אוכל, ג'נרינו רוצה שרפאלה תהיה שפחה שלו, משוכנע שנשים נולדות כדי לשרת גברים.
הוא אפילו מכריח אותה לסבול את ההשפלה של כיבוס מכנסי המלחים שלו.
כשהיא מגיבה בהתרסה כועסת, הוא מטיח אותה לאדמה וכשהיא נסה אל חולות האי הוא רודף אחריה ומתחיל לאנוס אותה, אבל אז משנה את דעתו, ומחליט שזה יהיה מספק יותר אם היא תתמסר לו מרצונה.
מאוחר יותר באותו ערב, רפאלה אכן ניגשת אליו, מנשקת את רגליו והם מקיימים מרצונם יחסי מין.
ג'נרינו רוצה שרפאלה תתאהב בו, והיא הופכת להיות כנועה ומתרפסת אליו.
כשרפאלה נמצאת בגפה על החוף ורואה לפתע ספינה בים, היא מנופפת לה פעם אחת אך חיש מהר מתחרטת ונמלטת מקו הראיה של הספינה אל ג'נרינו שעל ההר, כדי לא לפגוע ב"חלום בהקיץ" בו היא חיה.
בסופו של דבר הם מזהים ספינה אחרת, ועל אף התנגדותה של רפאלה, ג'נרינו מחליט לבחון את אהבתה אליו ומאותת לספינה והם נחלצים.
לאחר שחזרו לנמל עם הספינה ובה נופשים עשירים ממעמדה של רפאלה, וכשהם עדיין בנמל - אך מופרדים באופן טבעי - כל אחד עם המעמד החברתי אליו הוא שייך, ג'נרינו מטלפן מתחנת הדלק אל רפאלה שבמסעדה הסמוכה ומנסה לשכנע את רפאלה לשוב לאי איתו.
רפאלה, הסובלת מהפרידה מאהובה, מסרבת וממריאה במסוק אל ביתה בצפון.
ג'נרינו הנטוש על ידי מושא תשוקותיו, חוזר מובס לחייו הקשים ולנישואיו עם אשתו הכועסת על בגידתו בה.
באקט של השלמה - מוריד מאזנו את עגיל הזהב שרפאלה העניקה לו על האי ומשליך אותו אל הים.
שחקןתפקיד ג'אנקרלו ג'אניני ג'נרינו קרונקיו מריאנג'לה מלאטו דונה רפאלה לנצטי איזה דניאלי אנה קרונקיו - אשתו של ג'נרינו ריקרדו סלבינו סניור לנצטי - בעלה של רפאלה אלדו פוליזי אלדו - עמית של ג'נרינו ארוס פאני פיפו - עיתונאי ממקורבי משפחת לנצטי
זהו סרטה העשירי של ורטמילר, והשלישי מבין סרטיה שבו כיכבו צמד השחקנים ג'אנקרלו ג'אניני ומריאנג'לה מלאטו בתפקידים הראשיים (אחרי פיתויו של מימי ואהבה ואנרכיה ).
הסרט צולם במספר אתרי צילום לאורך החוף המזרחי של סרדיניה בנפת נואורו.
סצנות החלקים החוליים של הנוף, צולמו בסיניסקולה סצנות הנמל והמראת המסוק בסיום צולמו בארבאטאקס .
אף על פי שבסרט נראה כאילו מדובר באתר אחד - למעשה מדובר במספר אתרים שונים.
הסרט הופק על ידי סרטי מדוזה והופץ על ידי אגף ההפצה של אותה חברה.
הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה באיטליה וסיים במקום החמישי בהכנסות בסיום עונת 1974–1975 בקולנוע האיטלקי.
בביקורתו בשיקגו סאן-טיימס, העניק מבקר הקולנוע האמריקאי רוג'ר אברט לסרט ארבעה כוכבים, הדירוג הגבוה ביותר שלו.
אברט כתב כי הסרט "מתנגד לניסיונות הנחושים ביותר של הבמאית להפוך אותו למשל על המאבק בין הבורגנות והפרולטריון, ומתעקש להיות סיפור על גבר ואישה.
ברמה הזו, זו הצלחה גדולה."
מבקרים אחרים הגיבו למבקרים אחרים שביקורתם התמקדה בשנאת נשים וטענו כי אלו פשוט לא הבינו את המסר של הסרט על מלחמת מעמדות.
ג'יימס בררדינלי הגן על הסרט וכתב: "מי שצופה בסרט הזה כלאחר יד עלול בקלות לטעות בו כפנטזיה גברית.
המציאות, לעומת זאת, היא שוורטמילר מפגינה את האומץ להראות דברים שיוצרי קולנוע אחרים נרתעים מהם." ג'ון פ.
לאבל כתב: "ניתן לנתח את האלימות המינית כאלימות פוליטית במסגרת הפוליטיקה הפטריארכלית והדאגה של הסרט להצגה סמלית של מרד חברתי".
בסקירה שלה בכתב העת Jump Cut , ביטלה חוקרת המגדר הפמיניסטית, טניה מודלסקי את ההצדקות הללו, וטענה שמבקרים לא היו כל כך נחמדים ליוצרי סרטים שחיזקו סטריאוטיפים - שהגיעו לשיאם בהכנעה אלימה - על קבוצות אתניות מדוכאות, כך שלא הייתה הצדקה למבקרים לשבח סרט המצדיק פנטזיה של אונס.
בתגובה למסר של הסרט על מלחמת מעמדות, היא כתבה "אז גם אם ורטמילר רצתה להעביר רק מסר פוליטי, היא העיבה על הנושאים ולא הבהירה אותם.
היא הייתה צריכה להפוך את שני הצדדים לגברים."
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג חיובי של 65% ממבקרי קולנוע מובילים על סמך 19 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.44/10.
זאב רב נוף ראה בוורטמילר כבמאית החוזרת בכל סרטיה על אותו נושא, כל פעם בווריאציה אחרת.
בביקורתו ב"דבר" הוא כותב על הבמאית: "מאחורי סוציאליסטית מוצהרת מסתתרת אנרכיסטית חסרת-ישע הרוצה לתקן את העולם, אך יודעת כי הדבר הוא בלתי-אפשרי.
הוא מסכם את ביקורתו: "יש לה לוורטמולר, סגנון, יש לה מעוף והשראה והעזה, יש לה שני שחקנים מצוינים וצילומים נפלאים של אניו גוארניארי.
אבל בסופו של דבר זהו סרט של פכים קטנים - אתה יודע מה יקרה ולכן אינך מופתע,".
ביקורתו של אהרון דולב ב"מעריב" היא חיובית יותר: הוא רואה בוורטמילר קולנוענית מוכשרת שסימן ההיכר שלה הוא אהבתה לצילומי קלוז-אפ של גיבוריה.
ניכר בה ששימשה כעוזרתו של פליני, דבר המתבטא בגרוטסקה הדשנה שהיא מציירת, אך היא המשיכה בדרך שונה של דגש על קולנוע פוליטי ומיני.
לדעת דולב, המסקנה העולה מן הסרט היא כי האהבה יכולה להתפתח רק באי בודד כשנמוגות השנאות הפוליטיות ומתבטלים הבדלי המעמדות, אך המציאות בעולם האמיתי היא של פערים בלתי ניתנים לגישור בין הצפון המתועש והדרום הנחשל.
העיתונאית עדית זרטל רואה גם היא תבנית קבועה בסרטיה האחרונים של ורטמילר, "הגבר התמים והפרימיטיבי מהדרום נקלע לתוך סיטואציות חזקות ממנו שאין הוא יכול לכוון אותן או להשפיע עליהן".
היא רואה גם את דמותה הדעתנית והדברנית של דונה רפאלה כסוג של השתקפות של אופיה של ורטמילר עצמה.
פיירו פיצ'וני זכה ב-1975 בפרס דוד די דונטלו על הפסקול לסרט
הסרט זכה ב-1975 בפרס מועצת הביקורת הלאומית האמריקאית כאחד מחמשת הסרטים הזרים המובילים.
הסרט היה מועמד ב-1975 בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר בפרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטהרן ב-1975 זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר והשחקנית מריאנג'לה מלאטו זכתה בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר.
הסרט שוחזר ב-2002 בתור "Swept Away", בכיכובם של מדונה ושל אדריאנו ג'אניני (בנו של ג'אנקרלו ג'אניני) ובבימויו של בעלה דאז גאי ריצ'י.
הסרט, שצולם באותם אתרי צילום במזרח סרדיניה, נחל כישלון ביקורתי ומסחרי.
סחר בבני אדם למטרות מין הוא סחר בבני אדם למטרת ניצול מיני.
הסחר במין נחשב גם כסוג של עבדות מודרנית בשל האופן שבו הקורבנות נאלצים לבצע אקטים מיניים, לעיתים רבות מבלי שהם נותנים לכך את הסכמתם, בצורה של עבדות מינית.
האנשים שעומדים מאחורי הסחר במין מכונים סוחרי מין או סרסורים.
הסרסורים מתמרנים את הקורבנות כך שהם/הן ייקחו חלק בפעילויות מיניות שונות עם לקוחות משלמים.
סוחרי המין משתמשים בכוח, בהונאה ובכפייה כאשר הם מוצאים קורבנות חדשים, מביאים אותם למיקומים בהם הם/הן יעבדו, ובאופן שבו הם מצליחים בסוף של דבר לספק את הקורבנות לקהל הלקוחות כזונות.
לפעמים הקורבנות מתומרנים באופן בו הם מגיעים למצב של תלות בסוחר/ים המין - תלות כלכלית או תלות רגשית.
כל האספקטים של הסחר במין נחשבים למעשי פשע - מהרכישה ועד לשלב בו מובילים את הקורבנות למיקומים בהם הם/הן יעבדו, וכולל הניצול עצמו של הקורבנות.
סחר במין כולל הן ניצול מיני של אנשים מבוגרים אך גם ניצול מיני של קטינים, כולל תיירות מין ילדים וסחר במין בו מעורבים קטינים מאותה המדינה.
בשנת 2012 ארגון העבודה הבינלאומי דיווח הערכה לפיה 20.9 מיליון בני אדם ברחבי העולם היו נתונים באותה העת לעבודות כפייה, ו-22% מתוכם (4.5 מיליון אנשים) היו קורבנות של ניצול מיני כפוי.
ארגון העבודה הבינלאומי דיווח ב-2016 שמתוך 25 מיליון בני אדם שעסקו בעבודות כפייה, 5 מיליון בני אדם היו קורבנות של ניצול מיני.
עם זאת, בשל החשאיות של הסחר במין, מאוד קשה לאנשים שחוקרים את הנושא להשיג סטטיסטיקה מדויקת ומהימנה.
הרווחים המסחריים ברחבי העולם מהסחר במין מוערכים בכ-99 מיליארד דולר, לפי נתוני ארגון העבודה הבינלאומי.
לשם השוואה, בשנת 2005 הוערך כי הרווחים המסחריים ברחבי העולם מהסחר בבני אדם הם כ-9 מיליארד דולר בסך הכל.
רוב הקורבנות מוצאים את עצמם במצבים של כפייה או התעללות כאשר הבריחה מאותן הסיטואציות היא קשה ומסוכנת.
הסחר במין מתקיים בכל רחבי העולם ועל כן לעיתים רבות קשה במיוחד לגבש פתרונות ברי קיימא לפתור את בעיית הפרת זכויות האדם הזו.
בדרך כלל קורבנות הסחר במין פגיעים במיוחד משום שהם חיים בעוני, או שאין להם השכלה כולשהי.
הסחר במין נוהג להשפיע על הבריאות הנפשית של הקורבן והן על הבריאות הפיזית של הקורבן.
הסחר בנשים לזנות בישראל גבר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. לפי ההערכות הסחר במין בישראל בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 כלל שלושת אלפים נשים שהועסקו כזנות.
רבות מהנשים הגיעו ממדינות שהיו בעבר מדינות סובייטיות, ובמיוחד נשים שהגיעו מרוסיה, אוקראינה, ומולדובה.
הנשים הובאו לבתי בושת שם הן עבדו שבעה ימים בשבוע ושירתו עד 30 לקוחות מדי יום.
הסוחרים השתמשו באלימות פיזית ובאיומים על מנת לוודא שהנשים לא יפסיקו לעבוד עבורם, והיו מקרים גם בהם חלק מהנשים נכלאו מאחורי דלתות נעולות וחלונות עם סורגים.
לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 הרשויות בישראל לא הגדירו את הסחר במין כבעיה שחייבים למצוא לה פתרון, ובמקום זאת הסחר במין נחשב פשוט כ"זנות", ובמשך שנים הרשויות לא ניסו לשבש את פעילות בתי הבושת.
במקרים בהם נשפטו סוחרי מין המשפטים בדרך כלל היו מסתיימים עם הסדר טיעון ועונש קל.
הנשים שנסחרו, לעומת זאת, סווגו כעובדים בלתי חוקיים או כפושעים מאחר שהם/הן הגיעו לישראל באופן בלתי חוקי, ולכן הרשויות התרכזו בתפיסת הנשים ולא בתפיסת סוחרי המין.
בשנת 2000 תיקנה הכנסת את חוק העונשין כך שיהיה אסור לעסוק בסחר במין.
בשנת 2006 נחקק חוק נגד סחר במין.
בשנת 2001 מחלקת המדינה האמריקנית סיווגה את ישראל ברמה מס' 3 בדירוג הסחר בבני אדם.
בין 2002 ל-2011 ישראל עברה לרמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם.
מאז 2012 ועד לדו"ח שיצא בשנת 2019 ישראל עברה לרמה מס' 1 בדירוג הסחר בבני אדם (עמידה מלאה בתקני המינימום של ה-TVPA).
סחר מוקדס (; נולדה ב-4 בדצמבר 1985) היא זמרת, מוזיקאית ורקדנית איראנית.
היא התפרסמה בזכות תרומתה למוזיקת הפופ הפרסית.
סחר נולדה בטהרן, בירת איראן.
אביה היה יליד המקום, ואילו אמה הייתה תושבת סמנאן.
סחר התעניינה במוזיקה כבר מגיל צעיר ומשפחתה עודדה אותה ללמוד שיעורי פיתוח קול וסולפג' אצל המוזיקאי מוחמד נורי.
היא קיבלה תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת טהרן.
סחר הופיעה באירועים לנשים בלבד במסגרת מדיניות ההפרדה המגדרית של ממשלת איראן.
בשנת 2004 עזבה את איראן ועברה לאיחוד האמירויות הערביות, שם התאזרחה.
בשנת 2012 הוציאה את הסינגל "To Nabashi", שהפך ב-2017 ללהיט בינלאומי.
הווידאו קליפ של "Ey Vay" צבר כ-24 מיליון צפיות ביוטיוב – הסרטון הנצפה ביותר של חברת התקליטים Radio Javan.
בהתייחס לסחר בבני אדם, ערב הסעודית, נכללת יחד עם מדינות כמו איטליה, יפן, טורקיה, איחוד האמירויות הערביות, אורוגוואי, גרמניה, יוון, קרואטיה, ישראל , איסלנד, נורווגיה ואנגולה, כמדינה ברמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית.
בדו"ח הסחר בבני אדם לשנת 2021 הנדרש על ידי חוק ההגנה על קורבנות סחר ואלימות משנת 2000. מדינות ברמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם הן "מדינות שממשלותיהן אינן עומדות במלואן בתקני המינימום של החוקים הבינלאומיים (TVPA), אך עושות מאמצים משמעותיים לעמוד בתקנים אלו".
דו"ח 2021 מראה מאמץ מסוים של הממלכה לטפל בבעיה, אך ממשיך לסווג את הממלכה כמדינה ברמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם.
משרד מחלקת המדינה האמריקאי לניטור ולמלחמה בסחר בבני אדם הציב את ערב הסעודית ב"רשימת המעקב של מדינות ברמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם" ב-2017 ושדרג אותה ל"רמה 2" ב-2021. ממשלת ערב הסעודית אינה עומדת במלואה בסטנדרטים המינימליים לחיסול הסחר בבני אדם, אך עושה מאמצים משמעותיים לעשות זאת.
הממשלה הפגינה מאמצים גדולים בסך הכל בהשוואה לתקופת הדיווח הקודמת, בהתחשב בהשפעת מגפת הקורונה על יכולתה להילחם נגד סחר; לכן ערב הסעודית שודרגה לרמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם.
מאמצים אלה כללו דיווח על חקירות נוספות, תביעות והרשעות בסך הכל, במיוחד עבור עבודת כפייה; יישום מנגנון ההפניה הלאומי שלה (NRM); ומתן הכשרה חזקה על המנגנון, הליכי הזיהוי וההליכים בכל סוכנויות הממשלה.
ערב הסעודית היא היסטורית יעד ידוע לגברים ונשים מדרום מזרח אסיה ומזרח אפריקה שנסחרו למטרת ניצול בעבודה, ולילדים מתימן, אפגניסטן ואפריקה לקבצנות כפויה.
מאות אלפי עובדים בעלי כישורים נמוכים מפקיסטן, הודו, אינדונזיה, הפיליפינים, סרי לנקה, בנגלדש, אתיופיה, אריתריאה וקניה מהגרים מרצונם לערב הסעודית; חלקם נופלים בתנאים של עבדות בכפייה, סובלים מהתעללות פיזית ומינית, אי תשלום או דחיית תשלום שכר, הלנת מסמכי נסיעה, הגבלות על חופש התנועה שלהם ושינויים בחוזה שלא בהסכמה.
העמדה לדין של מעבידים סעודיים מתעללים
על פי דו"ח הסחר בבני אדם לשנת 2022, הממשלה עשתה מאמצים באכיפת החוק.
החוק למניעת סחר משנת 2009 קבע עונשים של עד 15 שנות מאסר, קנס או שניהם; העונשים מוגברים בנסיבות מחמירות, לרבות סחר שבוצע על ידי קבוצת פשע מאורגנת או נגד נשים, ילדים או בני אדם עם מוגבלות.
עונשים אלה היו מחמירים דיים; עם זאת, בהתרת קנס במקום מאסר, העונשים על סחר במין לא היו תואמים לאלה שנקבעו על פשעים חמורים אחרים כגון חטיפה, כליאת שווא או התעללות מינית.
עד כה נאסר על 30 מעסיקים פוגעניים להעסיק עובדים.
הממשלה מספקת הכשרה לשוטרים להכיר ולטפל במקרים של התעללות בעובדים זרים.
המשרד הסעודי למשאבי אנוש ופיתוח חברתי הפעיל מקלטים ברחבי המדינה לאוכלוסיות פגיעות ולקורבנות התעללות, והוא דיווח שהממשלה הקצתה כ-6.67 מיליון דולר לתמיכה בקורבנות סחר במהלך השנה.
המשרד הפעיל מקלטים לילדים קורבנות של קבצנות כפויה במכה, ג'דה, דמאם, אל-מדינה, מחוז אל-קסים ואבהא, בנוסף למרכזי רווחה לעובדות בית פגיעות ולקורבנות סחר ב-13 מקומות ברחבי הממלכה.
כל מקלט מספק מגורים, שירותים סוציאליים, שירותי בריאות, ייעוץ פסיכולוגי, חינוך וסיוע משפטי.
ממשלת ערב הסעודית הציעה שירותים אלה לכל 173 הקורבנות שהיא הפנתה לטיפול במהלך תקופת הדיווח.
לדיפלומטים ממדינות מהגרי העבודה הייתה גישה קבועה לאזרחים המתגוררים במקלטים המנוהלים על ידי הממשלה ודיווחו על התנאים והאיכות של השירותים במקלטים השתנו מעט ברחבי הממלכה, אך באופן כללי היו משביעות רצון ובטוחות.
כמה שגרירויות וקונסוליות – כולל אלה של בנגלדש, הודו, אינדונזיה, ניגריה, הפיליפינים, סרי לנקה ואוגנדה – הפעילו גם מקלטים עבור אזרחיהן.
דיפלומטים זרים ציינו כי פקידים סעודים השאירו לעיתים קרובות קורבנות סחר פוטנציאליים בשגרירויות שלהם במקום להפנות אותם למקלטים סעודיים וציינו שבמקלטים הממשלתיים הסעודים מקבלים רק עובדות בית.
לממשלה לא היו מקלטים שיכילו קורבנות גברים או נשים ממגזרי תעסוקה אחרים.
הממשלה הפגינה מאמצים לא אחידים בכדי להגן על קורבנות סחר.
במהלך תקופת הדיווח, הממשלה זיהתה 1,175 קורבנות פוטנציאליים והפנתה 185 מהם למקלטים ממשלתיים להמשך טיפול.
מתוך 105 הקורבנות הפוטנציאליים שזוהו והופנו לטיפול על ידי ארגונים לא ממשלתיים וארגונים בינלאומיים, כולם היו נתיני מדינות זרות, כולל 43 קורבנות של עבודת כפייה, 60 קורבנות של קבצנות בכפייה ו"פרקטיקות דמויות עבדות", ושני קורבנות של סחר במין.
הקורבנות היו אזרחים של בנגלדש, בורקינה פאסו, מיאנמר, בורונדי, מצרים, אתיופיה, גאנה, הודו, אינדונזיה, קניה, כווית, לבנון, מרוקו, נפאל, ניגריה, פקיסטן, הפיליפינים, ערב הסעודית, סומליה, סרי לנקה, סודאן, סוריה, אוגנדה, וייטנאם ותימן.
מאמצי סעודיה למניעת סחר כוללים: הפצת מידע בשגרירויות בחו"ל, רישוי והסדרת פעילות סוכנויות הגיוס, מעקב אחר דפוסי הגירה והנפקת אשרות וקידום מודעות באמצעות התקשורת והרשויות הדתיות.
הממשלה החלה לעבוד עם קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים וממשלת תימן למניעת סחר בילדים (הילדים נסחרים לצורך קבצנות בכפייה).
תוכנית שהוקמה לפני מספר שנים להפצת מידע לעובדים זרים בנמלי התעופה בערב הסעודית עם ההגעה אך לא יושמה.
מנהיגים דתיים הטיפו במסגדים דרשות על הרוע שבהתעללות בעובדים.
ב-2008 כלי תקשורת שבשליטת סעודיה פתחו בקמפיין יחסי ציבור שדגל ביחס חומל לעובדי בית ולעובדים זרים.
הקמפיין היה שנוי במחלוקת עם מבקרים שהתלוננו על כך שהוא מציג את סעודיה באופן שלילי.
סחר חליפין של הזמן הוא מושג בכלכלה, שבו יחידת המטבע האלטרנטיבי היא שעת עבודה של אדם.
כל אדם שתורם מזמנו לטובת הזולת, זכאי לקבל זמן שווה לזמן תרומתו לפי רצונו וצרכיו.
כך למשל אדם שהחליט להקדיש שעה שבועית, על מנת ללוות כלבים, בתמורה יכול לקבל שעה שבועית בלימוד ספרדית או בטיפול אלטרנטיבי, אם יש אדם המוכן לעשות זאת.
הוגה הרעיון היה עורך דין אמריקני לזכויות אזרח בשם ד"ר אדגר כאהן, בשנות השמונים של המאה ה-20, ביסוד השיטה עמדה המחשבה לשמור על עצמאותם של קשישים ולספק להם שירותים.
השיטה שכונתה על ידו Time Dollar (דולר זמן) ופורסמה בספרו "No More Throw Away People", הורחבה לקהילות שונות ומיועדת לקידום עזרה עצמית ולבניית הון אנושי באמצעות התנדבות הדדית.
בבסיס הרעיון של סחר חליפין של הזמן, עומד רעיון השוויון בין בני אדם, וגישה הסוברת שזמנו של כל אדם באשר הוא, יקר במידה שווה.
כנגד כל שעה שהאדם נותן, איכותית ככל שתהיה, הוא יקבל רק שעה אחת מידי כל נותן שירות אחר, בכיר או זוטר.
כך למשל עורך דין בכיר שרוצה לתת ייעוץ משפטי, ובתמורה ללמוד לגלוש באינטרנט, לא יוכל לטעון ששעת הייעוץ שווה חמש שעות לימוד, מכיוון ששכר שעת ייעוץ שלו שקול, לשכר של חמש שעות של מדריך מחשבים.
בישראל אחד היישומים של מושג זה הוא בנק זמן שהוא מיזם שהופעל במתנ"סים בישראל בשנת 2002, ובוסס על העיקרון של סחר חליפין של הזמן.
עוד לפני כן היה ידוע על אנשים הסוחרים בשיטה זו, במיוחד בטיפולים אלטרנטיביים, שבו היה מקובל להתחלף בטיפולים על בסיס זמן שווה.
יתרונו של מיזם בנק הזמן הוא מיסוד של השיטה בהיקפים נרחבים, כאשר בתווך עומד מוסד מוכר שתומך בו ונותן לו גושפנקא רשמית.
בדומה לבנק במערכת הפיננסית ממלא בנק הזמן תפקיד חשוב בהיותו מתווך בין אלו שיש להם כישורים שבזכותם הם יכולים לתרום ולסייע לאחרים, ובין אלה שזקוקים לעזרה בתחום מסוים, אך יכולים לתרום בתחומים אחרים.
כך מצטרף בנק הזמן למוסדות שונים אחרים הנקראים 'בנק' בהשאלה, על אף שאינם עוסקים בהלוואות ופיקדונות כספיים - בנק הזרע ובנק דם.
סַחַר חֲלִיפִין, או "בַּרְטֶר" , הוא שיטת מסחר המבוססת על החלפת סחורות ושירותים.
בשיטה זו לא קיים מוצר אשר מוגדר כאמצעי חליפין (כמו הכסף בו נעשה שימוש בימינו), ולפיכך אין הבחנה בין קונה ומוכר, מפני שכל משתתף בסחר משמש בו זמנית הן כקונה והן כמוכר.
כבר בסוף העת העתיקה נהגו אנשים להחליף מוצרים שייצרו או נכסים שהיו בידם, תמורת מצרכים או נכסים של אנשים אחרים בהם חפצו, וכן לשלם במוצרים תמורת עבודה או שירות.
כך למשל, רועי צאן החליפו בשר וחלב עם איכרים שגידלו פירות וירקות, ובעליו של שדה חיטה שילם לעובדיו באלומות חיטה, או בקמח לאחר סחר חליפין שלו עם בעל טחנת קמח, או בכיכרות לחם לאחר סחר חליפין נוסף עם מאפייה.
לא קיימות ראיות לכך שסחר חליפין קדם לשימוש בכסף.
ככל הנראה, השיטה הכלכלית שקדמה למסחר בכסף היא כלכלת מתנה.
חסרונו העיקרי של סחר חליפין נובע מכך שהוא מסורבל.
הסרבול נובע בעיקר מהסיבות הבאות:
סחר חליפין מאלץ כל קונה להפוך גם למוכר או לספק שירות – אדם החפץ במוצר מסוים (קונה) נדרש לא רק למצוא אדם אחר המחזיק באותו מוצר ומוכן לסחור בו (מוכר), אלא גם להשיג מוצר שאותו אדם יסכים לקבל תמורת המוצר שבידיו, או לספק לו שירות נחוץ.
סחר חליפין יוצר קושי בהתאמת שווי הסחורה המוחלפת – קונה המחזיק במוצר יחיד בעל שווי גבוה, ומעוניין לקנות מוצרים ממספר מוכרים, יתקשה לסחור במוצר שבידו.
כך למשל, רועה צאן המחזיק גדי ומעוניין לקנות מאנשים שונים מגוון ירקות, יאלץ לחלק את הגדי ביניהם, מה שיפחית את שוויו, או להחליף את הגדי בכמות גדולה של ירק אחד, ואז להשתמש בחלק מכמות הירק הזה כדי להחליפו בירקות נוספים.
סחר החליפין מדכא פיתוחים טכנולוגיים – ליצרן קל יותר לסחור בהרבה מוצרים פשוטים וזולים מאשר במעט מוצרים מורכבים ויקרים.
כך למשל, נגר יעדיף לבנות מספר רב של שרפרפים שיאפשרו לו סחר חליפין ישיר עם מוכרי מזון שונים, מאשר לבנות מריצה או עגלה, שתאלץ אותו לאתר קונה אמיד מספיק, לקבל ממנו מוצרים בתמורה, ורק אז לסחור בהם תמורת מזון.
סחר חליפין בעת החדשה עד ימינו
בתקופה המודרנית ניתן להבחין במספר סוגים של סחר חליפין:
סחר חליפין רגיל (כמו בימי קדם) – מתקיים בעיקר במדינות נחשלות ולא מתועשות, וכן בעיתות משבר כלכלי (למשל – מדינות אירופה ובמיוחד גרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, או עסקת התפוזים בין ישראל לבין ברית המועצות).
סחר חליפין בין יבואנים ויצרנים – הללו עשויים להחליף ביניהם סחורות על מנת להגדיל את מבחר המוצרים שהם יכולים לשווק לקמעונאים.
סחר חליפין במגזר הפרסום ובאמצעי התקשורת.
סחר חליפין בתוך קהילות חברתיות – סוג זה לרוב ממוקד סחר בשירותים: אנשים עוזרים זה לזה על ידי החלפת ידע, כישורים, מוצרים ורעיונות.
לקהילה המקיימת סחר חליפין יש מטבע קהילתי המשמש לסחר בתוך הקהילה.
בעולם ישנן מאות או אלפי קהילות העוסקות בסחר חליפין.
בישראל פועלות שתי קהילות סחר חליפין:
קהילת מחרוזת העושה שימוש במטבע מקומי
מיזם בנק זמן המופעל על ידי מתנ"סים שונים
מבחינה חשבונאית, יש להתייחס לכל עסקת חליפין כאל שתי עסקאות נפרדות, וכל אחד מהמחליפים צריך להוציא חשבונית עבור העסקה שבה הוא המוכר.
ניסויי תצפית גילו שימוש בסחר חליפין בקרב פרימטים.
מקוקי סרטנים שחיים במקדשים בלינזיים גונבים פעמים רבות פריטים של תיירים כדי להחליפם עם התיירים בתמורה למזון.
חוקרים הבחינו שהמקוקים נוהגים לגנוב פריטים בעלי ערך גבוה (למשל, מכשירים אלקטרונים או ארנקים) על פני פריטים בעלי ערך נמוך (למשל, סיכות שיער או שקיות ריקות), מכיוון שהבינו שיוכלו להחליף פריטים אלו בתמורה לכמות רבה יותר של מזון.
על פי התצפיות, מיומנות המקוקים לזהות את הפריטים בעלי הערך הגבוה יותר עולה עם הגיל והניסיון, וכך גם מיומנותם בגניבת הפריטים.
מאחר שיש אוכלוסיות מקוקים שנוהגות בגניבה והחלפה במשך למעלה מ-30 שנים, החוקרים העריכו שמנהג זה עובר בתרבות שלהם.
סחר חוצה סהרה היה כינוי לפעילות כלכלית ומסחרית בין מדינות הים התיכון לבין מערב אפריקה שהתנהלה באמצעות מספר נתיבי סחר מהמאה ה-8 ועד סוף המאה ה-16.
מדבר סהרה הוא אזור שומם נרחב המפריד בין הכלכלה של אזור הים התיכון והכלכלה של ניז'ר.
ההיסטוריון הצרפתי פרנאן ברודל הראה כי בדומה לחציית האוקיינוס האטלנטי משתלם לחצות אזור עוין מסוג זה, רק במקרים חריגים, כאשר הרווח עולה על ההפסד.
עם זאת, הסהרה, שלא כאוקיינוס האטלנטי הייתה תמיד משכנם של שבטים שנהגו לסחור על בסיס מקומי.
את המסחר ביצעו שיירות של גמלים.
המנהג היה להאביס את גמלים במשך כמה חודשים במישורי המגרב או הסאהל לפני שהתארגנה השיירה.
על פי דבריו של אבן בטוטה, חוקר הארצות שהתלווה לאחת השיירות, היה גודלה הממוצע של שיירה כ-1000 גמלים כשאחדות מהשיירות הגיעו ל-12,000 גמלים.
את השיירות הובילו תמורת שכר גבוה מורי דרך ברברים מנוסים שהכירו את המדבר ויכלו להבטיח חצייה בטוחה.
קיומה של השיירה היה תלוי על בלימה והסתמך על תיאום מדוקדק.
חלוצים נשלחו קדימה לנאות המדבר כך שניתן היה לשנע מים לשיירה כשעדיין הייתה במרחק של כמה ימים מהנווה, שכן השיירות לא יכלו לשאת עימם מספיק מים שיספיקו למסע בשלמותו.
נתיבי סחר קצרים היו בשימוש בעמק הנילוס במשך אלפי שנים, אך המסע לרוחב הסהרה לפני ביותו של הגמל היה קשה.
ההוכחות הארכאולוגיות לקיום סחר זה הם חפצים שנמצאו רחוק ממקום ייצורם, במיוחד בקצה המערבי של יבשת אפריקה, היכן שהמדבר הוא הצר ביותר.
קיימים גם דיווחים לסחר זה בספרות הקלאסית.
ייתכן שהתפתחותה של העיר אודאגוסט קשורה לסחר מוגבל זה, אך כיום אין מקבלים את הטענה שכל הערים באזור התפתחו על רקע זה.
יש הסוברים כי האיורים של סוסים הגוררים מרכבות באומנות מערות מתקופה זו שנמצאו דרומית לסהרה מעידים כי נעשה שימוש באמצעי זה.
עם זאת, לא אותרו שלדי סוסים מתקופה קדומה זו באזור, ומרכבות הן כלי בלתי סביר למטרות מסחר בשל קיבולן המועט.
העדות המוקדמת ביותר לגמלים מבויתים באזור מתוארכת למאה השלישית.
שבטי הברברים היו הראשונים להשתמש באמצעי זה שאפשר מגע קבוע בין שני צדי הסהרה, אך נתיבי סחר קבועים לא התפתחו עד שתושבי אזור מערב אפריקה קיבלו עליהם את האסלאם במאות השביעית ושמינית.
שני נתיבי סחר עיקריים התפתחו.
הראשון, דרך המדבר המערבי ממרוקו של היום ועד עיקול הניז'ר.
השני, מתוניסיה של היום עד לאזור ימת צ'אד.
נתיבים אלו היו קצרים יחסית ונעזרו ברשת ההכרחית של נאות המדבר המקריות שהכתיבו את הנתיב כמו סיכות על גבי מפה.
מזרחה משם האזור דרומית ללוב היה בלתי עביר בשל המחסור בנאות מדבר וסופות חול עזות.
הנתיב מעיקול הניז'ר למצרים נזנח במאה ה-10 בשל סכנות אלו.
סחר חוצה סהרה בימי הביניים
עלייתה של האימפריה של גאנה, שמרכזה היה באזור דרום מאוריטניה של היום, הקבילה לגידול בסחר חוצה הסהרה.
הכלכלות של המדינות לחופי הים התיכון היו עניות בזהב, אך יכלו לספק מלח בישול, בעוד שלמדינות מערב אפריקה היה שפע של זהב ומחסור במלח.
סחר העבדים היווה גורם חשוב אף הוא, שכן מספר גדול של אפריקאים נשלחו צפונה, בדרך כלל לשרת כמשרתים ביתיים, ומדינות מערב אפריקה ייבאו חיילים עבדים מאומנים היטב.
נוצרו כמה נתיבי סחר שהחשובים בהם הסתיימו בסיג'ילמסה שבגבול מרוקו ובנמלי איפריקיה בצפון.
שם ובערים נוספות בצפון אפריקה יצרו סוחרים ברברים מגע קרוב עם האסלאם שגרם לתהליך של התאסלמות, וכבר במאה השמינית הופיעו נוסעים מוסלמים בגאנה.
רבים בגאנה התאסלמו, וסביר להניח כי הסחר של האימפריה נהנה מכך.
סביב שנת 1050 כבשה גאנה את אודאגוסט, אך מכרות זהב חדשים סביב בורה הקטינו את המסחר שעבר דרך העיר, מהסחר החדש נהנו שבטי הסוסו שייסדו אחר־כך את האימפריה של מאלי.
כמו גאנה, מאלי הייתה ממלכה מוסלמית ותחת פיקוחה המשיך המסחר בזהב ובמלח.
סחורות חשובות נוספות היו עבדים, אגוזי קולה מהדרום וחרוזי זכוכית וצדפי פי הכושי מהצפון (לשימוש כתחליף מטבע).
תחת שלטון מאלי התפתחו ושגשגו הערים הגדולות של עיקול הניז'ר – גאו, דז'נה ובמיוחד טימבוקטו שהייתה ידועה באירופה בעושרה הרב.
מרכזי מסחר חשובים בדרום מערב אפריקה התפתחו באזור המעבר שבין היער לסוונה, דוגמאות: בגהו ובונו מאנסו (בגאנה) ובונדוקו (בחוף השנהב).
נתיבי הסחר המערביים המשיכו להיות חשובים כשאואדאנה, אואלאטה וצ'ינגוטי היו מרכזי המסחר החשובים עיקריים במאוריטניה דהיום, בעוד שערי הטוארג, אסודה ואחר־כך אגאדז, צמחו לאורך הנתיב המזרחי יותר לתוך ניז'ר של היום.
נתיבי הסחר המזרחיים הובילו להתפתחותה של האימפריה ארוכת השנים של קאנם-בורנו שמרכזה באזור ימת צ'אד.
נתיב סחר זה היה פחות יעיל ופרח רק כאשר לא ניתן היה להשתמש בנתיבים המערביים עקב פורענויות כדוגמת כיבושי אל-מוואחידון.
מסעות הפורטוגזים סביב חוף מערב אפריקה פתחו נתיבים חדשים לסחר בין אירופה למערב אפריקה.
בתחילת המאה ה-16 הוקמו בחוף בסיסים אירופים והסחר עם האירופים, שעתה היו עשירים יותר משותפיהם הקודמים של תושבי מערב אפריקה למסחר, הפך לבעל חשיבות עליונה למערב אפריקה.
בצפון אפריקה החל תהליך שקיעה כלכלי ומדיני, אומנם חציית הסהרה עדיין הייתה ארוכה ומסוכנת, אך המכה העיקרית לסחר חוצה הסהרה הייתה מלחמת מרוקו (1591 – 1592).
במהלכה שלחה מרוקו צבא שחצה את הסהרה ותקף את טימבקטו, גאו ומרכזי מסחר חשובים אחרים ותוך כדי כך הרס בניינים ורכוש והגלה את נכבדי הערים.
הפרעה זו לסחר גרמה לירידה דרמטית בחשיבות ערים אלו והאיבה למרוקאים שבאה בעקבותיה הקטינה את הסחר במידה ניכרת.
על אף שהסחר קטן בצורה משמעותית הוא לא פסק לחלוטין.
אך נתיבי הסחר לחוף מערב אפריקה הפכו נוחים יותר ויותר בייחוד לאחר שצרפת פלשה לסאהל בשנות ה-80 של המאה ה-19 והקימה מסילות רכבת לתוך פנים היבשת.
תוכננה מסילת רכבת מדקר לאלג'יר דרך עיקול הניז'ר אך מעולם לא נבנתה.
כשמדינות האזור קיבלו עצמאות בשנות ה-60 של המאה ה-20 נקטעו נתיבי הסחר צפון-דרום על ידי הגבולות המדיניים.
ממשלות המדינות היו עוינות לשאיפות הלאומיות של הטוארג ולכן עשו מאמצים מועטים לתחזק או לתמוך בסחר חוצה הסהרה, נוסף לכך, מרד הטוארג שנות ה-90 של המאה ה-20 ומלחמת האזרחים באלג'יריה שיבשו את הנתיבים ודרכים רבות נחסמו.
כיום, כמה כבישי אספלט חוצים את הסהרה ומספר מוגבל של משאיות ממשיכות במסורת הסחר חוצה הסהרה כשהן מובילות דלק ומלח.
שיירות גמלים כבר לא עוברות יותר בנתיבי הסחר המסורתיים, אך בנתיבים הקצרים מאגאדז לבלימה ומטימבוקטו לטאודני נעשה עדיין שימוש על בסיס קבוע אם כי נפח המסחר הוא דל בהשוואה לעבר.
כמה מבני הטוארג עדיין עושים שימוש בנתיבי הסחר המסורתיים, לעיתים במסעות שאורכם כ-2,500 ק"מ כשהם מבלים במסעות אלו שישה חודשים כל שנה.
שיירות הגמלים של הטוארג נושאות מלח מלב המדבר לקהילות שעל גבול המדבר.
סחרחורת היא תחושה של תנועה עצמית או סביבתית ללא שינוי ממשי בסביבה או במיקום האדם.
המונח אינו מוגדר היטב והוא יכול לכלול תופעות של ורטיגו, של הרגשות של אי שיווי המשקל, לפעמים עם בחילות והקאות, הרגשת טרום עלפון.
הוורטיגו הוא הסחרחורת החמורה, שבה בדרך כלל יש הרגשה ברורה שהסביבה מסתובבת ונוטים ליפול.
הסחרחורות מסוג אחר מוכרות באנגלית כ-dizziness.
באוזן הפנימית קיים איבר שיווי המשקל העשוי שני שקים מלאי נוזל (Saccule, Utricle) ושלוש תעלות חצי קשתיות (Semicircular canals) מלאות נוזלים, כל חלק קולט תנועה ממישור אחר.
אם תנועה זו מפוענחת באופן לא תקין על ידי המוח אזי היא יכולה להתפרש כסחרחורת.
לעיתים המוח קולט גירוי עצבי אף על פי שאין כל תנועה, ותופעה זו יכולה לקרות כשמערכת שיווי המשקל באחת האוזניים אינה מתפקדת באופן תקין, או כשיש מקור גירוי לא סימטרי במערכת.
למשל - הבדלי לחץ או טמפרטורה בתעלות האוזן החיצוניות, בעיה עצבית-תחושתית או מוחית מקומית ובעיית ראייה, בעיות אורתופדיות, הפרעה בתחושה מהרגליים, בעיות צוואר וגב.
סחרחורת יכולה גם להיגרם (או להחמיר) בשל גורמים לא מקומיים כמו תת לחץ דם, הפרעה הורמונלית, אנמיה, עייפות, תזונה לקויה, הפרעה באספקת חמצן או גלוקוז למוח, חסר ויטמין B12, אלכוהול, קנאביס ומגוון תרופות.
מצבים רבים גורמים לסחרחורת מכיוון שאיברים רבים של הגוף נדרשים לשמירה על האיזון, כולל אברי שיווי המשקל שבאוזן הפנימית, העיניים, השרירים, השלד ומערכת העצבים.
גורמים גופניים נפוצים לסחרחורת כוללים:
אספקת דם לא מספקת למוח עקב:
אובדן או עיוות ראייה או רמזים חזותיים
עיוות תפקוד עצבי ומוחי על ידי תרופות כגון נוגדות פרכוסים ותרופות הרגעה
תוצאה של תופעת לוואי מתרופות מרשם, כולל תרופות מעכבי משאבת פרוטון וורפרין (קומדין) שגרמו לסחרחורת או התעלפות
תרופות אוטוטוקסיות (רעילות לאוזן פנימית)
תרופות להורדת לחץ דם, להאטת דופק מהיר ולהסדרת הפרעת קצב
תרופות הפועלות על כלי דם, כגון ויאגרה
אספקת דם לא סדירה למוח
מחלה או הפרעה בעצב וסטיבולרי או באוזן פנימית (למשל מחלת מנייר), סחרחורת תנוחתית שפירה (BPPV) ועוד.
זיהומים, למשל דלקת נגיפית כמו שלבקת חוגרת, זיהום חיידקי
הפרעה באספקת דם לחלק אחורי של המוח או למוחון, ולאזורים אחרים במוח.
Whiplash - חבלת צליפת שוט,
סיבות שונות - טרשת נפוצה, חבלת גולגולת, גידולים ועוד.
לעיתים קרובות ניתן למצוא את סיבת הסחרחורת ברשימת הסיבות השכיחות.
מאחר שמערכות רבות קשורות לשיווי המשקל, יש לעיתים צורך באבחון ובדיקה אצל רופא המשפחה, ולעיתים גם אצל רופא אף אוזן וגרון, נוירולוג או רופא עיניים.
בדיקות דם ובדיקות שמיעה מוסיפות בחלק מהמצבים מידע חשוב לטיפול.
יש לזכור שלא רק האוזן הפנימית משפיעה על הופעת סחרחורות, ולמעשה חולים רבים הסובלים מסחרחורת אינם סובלים מבעית אוזן פנימית כלל או סובלים משילוב של גורמים.
סחר הוגן היא תנועה חברתית אשר מטרתה לסייע ליצרנים ומגדלים במדינות מתפתחות לקבל תנאי סחר טובים יותר.
התנועה דוגלת בתשלום מחיר גבוה יותר ליצואנים ממדינות אלה, כמו גם לשיפור תנאי העבודה והסביבה.
התנועה מתמקדת בסחורות, או מוצרים, המיוצאים בדרך כלל ממדינות מתפתחות למדינות מפותחות, אולם נמכרים גם בשווקים המקומיים, סחורות הכוללות חפצי אומנות, קפה, קקאו, יין, סוכר ועוד.
התנועה מבקשת לקדם את ערך ההגינות ביחסי סחר בין-לאומי באמצעות דיאלוג, שקיפות וכבוד הדדי.
סחר הוגן מציע שיטה אלטרנטיבית לשיטת הסחר הרווחת כיום בעולם, סחר חופשי.
בשיטת הסחר ההוגן מצמצמים את פערי התיווך בין היצרן לצרכן, ובכך, נטען, ניתן לשלם ליצרן נתח גבוה יותר מהמחיר הקמעונאי למוצר.
אחת מדרישות התקן לסחר הוגן היא כי תהליך הייצור יתרחש בהליך משותף, זאת כדי להבטיח תנאי עבודה הוגנים ואת השתתפותם של כל היצרנים בהחלטות הנוגעות לתהליך הייצור.
ארגוני ההפצה והתקנים של הסחר ההוגן מעודדים את הקואופרטיבים של היצרנים לספק לכל חבריהם הטבות בריאות, טיפול בילדים ואפשרות להלוואות.
בנוסף, מעודדים את היצרנים להשקיע חלק מרווחיהם בחזרה בקהילותיהם.
לטענת תומכי שיטת הסחר ההוגן, הסחר החופשי, למרות המשתמע משמו, הוא גישה אידאולוגית הגורסת כי לשם רווחים "כל האמצעים כשרים".
גישה זו, לטענתם, מתבטאת ביחס לא הוגן למגזר היצרני (החקלאים בשדות הקפה, פועלים בסדנאות היזע וכו') – החל משכר מתחת לשכר המינימום המקומי, איסור על התארגנות היצרנים באיגודי עובדים, שעות עבודה מרובות ולפעמים אף פגיעה פיזית בעובדים.
לטענתם, שיטת הסחר ההוגן נותנת ליצרנים אפשרות למחיה הוגנת תוך שמירה על אורח חייהם, על ידי מסחר המתקיים ישירות עם הצרכן, ללא תיווך של תאגיד בעל מטרות רווח ותוך מתן כבוד ליצרן.
יצירת הזדמנויות ליצרנים מעוטי יכולת כלכלית
הארגון לקביעת תקנים "FLO International" מעניק לחברות אישור סחר הוגן.
בישראל קיימות מספר עמותות העוסקות בקידום סחר הוגן.
עמותת "פעולה ירוקה" פעלה בשני מישורים לקידום הנושא: קמפיין חברתי ושיווק מוצרי סחר-הוגן.
עמותת "סינדיאנת הגליל" פועלת באזור הצפון ומשווקת מוצרי סחר הוגן מחקלאות גלילית.
אחת הדרכים לקיים סחר הוגן היא בעזרת העדפה מכוונת לצריכה מאזורים פריפריאליים וקידום צדק חברתי.
כל זאת ניתן לעשות בעזרת הכלכלה השיתופית הקוראת לצרכנים לחזק זה את זה ולא את התאגידים הגדולים.
יתרה מכך, בעזרת כלכלה שיתופית מקוונת (קבוצות הפייסבוק, כדוגמת פשפשוק) ניתן לעשות העדפת רכישה לאזור הדרום (ואזורים פריפריאליים נוספים) מכל האזורים בארץ ובמחירים נוחים יותר.
ב-2018 קם מיזם "סחר הוגן חיפה" במטרה להפוך את חיפה ל"יישוב סחר הוגן" הראשון בישראל.
מטרת הפרויקט היא ליצור קהילת צרכני סחר הוגן בישראל וכך מתוך הביקוש יגדל ההיצע ויפעל לחץ על התאגידים לייצר מוצרים על פי עקרונות הסחר הוגן.
ב-2019 הוקמה "הקואליציה לקידום סחר הוגן בישראל" – ברית בין ארגוני סביבה, עובדים, זכויות אדם, אחריות תאגידית ועוד המשתפים פעולה לקידום צריכה אתית וסחר הוגן בקרב צרכנים פרטיים, מוסדות ציבור ועסקים בישראל.
סחר בסמים לא חוקיים הוא שוק שחור עולמי המורכב מגידול, יצור, הפצה ומכירה של סמים אשר המסחר בהם אסור על פי חוק.
בעוד שקיימים סוגי סמים אשר החזקתם ומכירתם חוקיות, ברוב מדינות העולם קיים איסור חוקי על סחר בסוגים מסוימים של סמים.
אף על פי כן, השימוש בסמים בלתי חוקיים נפוץ מאוד.
על אף שאין למדינות אפשרות למסות סמים, מחירי הסמים בדרך כלל גבוהים, זאת בשל הביקוש הגבוה בצד הצרכנים והעלויות הגבוהות של שרשרת האספקה, הנובעות בעיקר מהצורך לחמוק מרשויות החוק.
הסחר הבלתי חוקי בסמים פועל באופן דומה לסחר בסחורות אחרות בשוק השחור.
ארגונים שונים מתמחים בשלבי המסחר השונים לאורך שרשרת האספקה שהיא לעיתים קרובות אזורית, כדי להגביר את יעילותה.
היקף ארגון המתמחה בסמים ומבנהו עשויים להשתנות בהתאם לרווחיות הטמונה בכל שלב של שרשרת האספקה.
קצה שרשרת האספקה הוא בסוחר הסמים ברחוב, העשוי להיות מכור לסמים בעצמו, דרך כנופיות רחוב וסוחרים הפועלים כקבלנים, ועד לארגוני מסחר הדומים בהיקפם לארגונים ממשלתיים.
גידול צמחי הסם עשוי להתבצע בטבע, בחוות חקלאיות, בחממות או אף בתוך דירות מגורים.
חלק מן הסמים מיוצרים במעבדות סמים הממוקמות במבני מגורים או במבנים נטושים.
המשותף לכל אתרי הגידול והייצור של סמים הוא היותם של אתרים אלה סודיים וחבויים מעין.
חלק ניכר מגידול סמים לא חוקיים נעשה במדינות מתפתחות, אף שגם במדינות מפותחות קיים גידול וייצור של סמים.
תהליך האספקה של סמים דומה בעיקרון לכל מוצר אחר, כשההבדל העיקרי הוא היותם של כל שלבי התהליך מוכמנים.
מאתרי ייצור הסם מובלים הסמים למחסנים מקומיים, ומשם מופצים לצרכנים.
כאשר אספקת הסמים היא לצרכנים הנמצאים בארץ שונה מארץ הייצור, הופכת סוגיית מעבר הגבולות מסובכת, כיוון שנתיב האספקה חייב להתבצע באמצעים ודרך נקודות שקל לרשויות החוק לאתרן: באמצעות מטוסים, אוניות ואף צוללות ודרך נמלים.
לצורך כך מפתחים ארגוני הסחר בסמים דרכים רבות ומגוונות להברחת הסמים.
היקף הסחר הבלתי חוקי בסמים
על פי הערכות, בשנת 2000 היה שוויו הכולל של הסחר הבין-לאומי בסמים בלתי חוקיים קרוב ל-400 מיליארד דולר.
על פי הדו"ח העולמי על סמים של האומות המאוחדות לשנת 2005, שווי הסחר הבין-לאומי בסמים בלתי חוקיים לשנת 2003 הוערך ב-13 מיליארד דולר ברמת היצרן, 94 מיליארד דולר ברמת הסיטונאי, ובין 322–400 מיליארד דולר בסחר הקמעונאי.
דו"ח שהתפרסם בבריטניה ביוני 2007 על ידי קבוצת מחקר במשרד הפנים הבריטי, העריך כי גודל השוק הבריטי בתחום הסמים הבלתי חוקיים הוא כ-8 מיליארד ליש"ט.
על פי הדו"ח, אשר נעשה על יסוד ראיונות עם יותר מ-220 סוחרי סמים, פער המחירים בין היצרן לקמעונאי מגיע כדי 15,800 אחוז לקוקאין וכ-16,800 להרואין.
הברחות הסמים הופכים את הסחר בסמים בישראל לחלק משוק הסמים העולמי, שוק שמושפע משינויי חקיקה במדינות שונות, ממחסור או מעודף של סמים מסוימים, מחסור ועודף המשנים את מחירם בשוק.
במקומות שבהם סחר בסמים הוא בלתי חוקי, חלק נכבד ממשאביהן של רשויות אכיפת החוק, המשטרה, בתי המשפט ובתי הסוהר, מוקדשים לטיפול בעבירות סמים.
במדינות עניות יותר מתנהל חלק מן הסחר בסמים הודות לשחיתות ברשויות האכיפה וזאת כיוון שארגוני הסמים מחזיקים בהון רב.
מדינות רבות מקימות ארגוני אכיפה ייחודיים ללחימה בסחר בסמים.
תקציבו השנתי של המנהל לאכיפת הסמים בארצות הברית הוא כשני מיליארד דולר.
סחר בסמים התקיים מאז שסמים היו קיימים בתרבות האנושית.
אולם, הסחר בסמים היה חוקי לחלוטין עד לאיסור על שימוש בסמים.
מאותה עת הפך הסחר בסמים לסחר בלתי חוקי.
במלחמת האופיום הראשונה ניסתה בריטניה להכריח את סין להתיר לסוחרים בריטים לסחור באופיום בשוק הסיני.
אף שצו מלכותי אסר על השימוש באופיום בסין, עישון אופיום היה מנהג נפוץ בסין במאה ה-19 ועל פי האמונה העממית אופיום היה מרפא לבעיות בריאותיות רבות.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 סחר בסמים מתבצע בין השאר על ידי ארגוני טרור, וזאת כדי לממן את פעילותם.
מעריכים שמאות מיליוני דולרים מגיעים לארגוני הטרור באמצעות סחר בסמים.
ארגון הטרור הלבנוני חזבאללה עוסק באופן נרחב בסחר בסמים, חלקם מיוצרים בלבנון והשאר מיובאים מאמריקה הדרומית, כדי לממן את פעילותו.
בנוסף, חזבאללה משתמש בסוחרי סמים מקרב ערביי ישראל כדי לרגל אחרי ישראל ואף לבצע פעולות טרור נגדה.
טלגראס, שירות אספקת הקנאביס הגדול בישראל המתקיים באמצעות אפליקציית המסרים המיידיים טלגרם, מפעיל כ-1,500 סוחרים פעילים ולמעלה ממאה אלף לקוחות, כ־15 אלף משתמשים בתל אביב לבדה.
פרט לקנאביס, קיימות גם רשתות המעניקות שירות למכירת סמים קשים.
בישראל ההערכה היא כי פועלים למעלה מ-70 אלף מגדלי קנאביס פרטיים.
עלות גידול לגרם קנאביס בישראל היא 21 שקלים, למרות זאת המחיר הממוצע הוא 100 שקלים בממוצע לגרם, הרבה יותר מהסכום שמשלמים מעשני הקנאביס במדינות רבות בעולם.
עלות האכיפה של משטרת ישראל על סחר וצריכה של קנאביס בלבד מגיעה לכמיליארד שקל בשנה.
כפי שהאפליקציה הפכה את פעולת סחר הסמים לקלה יותר, כך גם האכיפה דרכה נעשתה פשוטה יותר, כיוון שהתחקות אחר סוחר תוך התחזות באפליקציה לקונה פוטנציאלי היא פשוטה יותר ממציאת סוחר "ברחוב".
על פי סקר על שימוש בסמים משנת 2005 שנערך על ידי ממשלת ארצות הברית, כ-800,000 בני נוער בין הגילאים 12–17 סחרו בסמים בתקופת 12 החודשים לפני ביצוע הסקר.
על פי סקר של המרכז לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית משנת 2005 על התנהגות מסוכנת של בני נוער, נמצא כי 25.4% מן התלמידים בארצות הברית התנסו בהצעה לשימוש בסמים, מכרו סמים, או ניתנו להם סמים לא חוקיים בשטח בית הספר.
למרות הוצאה שנתית של כ-7 מיליארד דולר בארצות הברית בשנת 2005, על מעצר והעמדה לדין של כ-800,000 איש, בשל סחר ושימוש במריחואנה, רוב תלמידי י"ב בבתי הספר התיכוניים דיווחו כי לדעתם קל להשיג מריחואנה.
סחרור מסוכן הוא סרט פעולה אמריקני משנת 1993 בכיכובו של סילבסטר סטאלון וג'ון לית'גו, ובבימויו של רני הרלין.
הסרט זכה להצלחה רבה והיה בין הסרטים שוברי הקופות בארצות הברית באותה השנה.
הסרט הכניס יותר מ-250 מיליון דולר מהקרנתו ברחבי העולם.
גיבור הסרט, גייב ווקר (סילבסטר סטאלון), הוא מטפס הרים מקצועי אשר עובד למחייתו בצוות חילוץ מיוחד באזור הרי הרוקי.
בתחילת הסרט נשלח ווקר לחלץ את חברו בצוות החילוץ האל טאקר (מייקל רוקר) ואת חברתו שרה (מישל ג'וינר), אשר נתקעו על ראש צוק בהרי הרוקי כשרגלו של טאקר פצועה.
במהלך החילוץ האבזם ברתמה של שרה נשבר והיא נופלת אל מותה מגובה של אלפי מטרים.
מיד לאחר האסון, כאשר הרגיש ווקר אשם במותה של שרה ואינו מצליח להתמודד עם הכאב, החליט לפרוש מעבודתו ולעבור משם כדי לנסות ולשכוח את שארע.
כשנה לאחר מכן, צוות החילוץ המכיל כעת את האל, ג'סי ופרנק קריאה לעזרה של מטוס שהתרסק והאל נשלח לחלץ את נוסעיו.
ווקר, שחוזר לקחת את חפציו, מצטרף להאל לפי בקשתה של ג'סי, אך האל, שמאז האסון לא סלח לווקר על מות חברתו שרה, זועם עליו ומטיח בפניו שהוא אינו רצוי כאן.
נוסעי המטוס מתגלים כפושעים שבשוד מתוחכם גנבו ממטוס מאובטח של משרד האוצר האמריקאי מזוודות המכילות מיליוני דולרים מכספי המדינה, אך במהלך השוד מטוסם התרסק בהרי הרוקי.
ווקר וטאקר נלקחים על ידי הפושעים ונאלצים תחת איומים ובתנאי מזג אוויר סוער ומקפיא לאתר ולאסוף את המזוודות שנפלו מהמטוס על הרי הרוקי המושלגים.
בסיועו של ריצ'רד טראוורס, סוכן מושחת של משרד האוצר שמשתף פעולה עם הפושעים ועם מנהיגם, אריק קוולן, החבורה מאתרת את המזוודה הראשונה על רכס תלול ומאלצת את גייב לטפס ולהביא אותה.
כאשר גייב מזהה את כוונתם להרוג אותו לכשיביא להם את המזוודה הוא מנסה לברוח, והפושעים בתגובה מנסים לירות עליו אבל גורמים למפולת שלגים שהורגת אחד מהם ומפילה את המזוודה.
כשהם משוכנעים שגייב מת, הם ממשיכים למזוודה הבאה ביחד עם האל שנלקח כבן ערובה ומדריך.
גייב מצליח לשרוד ומתאחד עם ג'סי שבאה לעזור לו לחלץ את האל מידיהם של הפושעים.
השניים מאתרים מבעוד מועד את המזוודה השנייה ומציבים בפני הפושעים דרישה להחליף את האל במזוודה.
הפושעים מנסים לתפוס אותם במהלך הלילה, אבל גייב מצליח לברוח מהם ולהרוג עוד אחד מהם, ומעביר ביחד עם ג'סי את הלילה במערה כשהם שורפים את הכסף שבמזוודה כדי להתחמם.
למחרת הם מתחקים אחרי הפושעים והאל, כאשר הם נופלים למארב של הפושעים שמנסים לפוצץ את הרכס כולו ביחד איתם.
כאשר פרנק נשלח עם המסוק לחלץ את כל החבורה, הורגים אותו הפושעים ומבקשים להשתמש במסוק שלו כדי למצוא את המזוודה האחרונה ולרדת מההרים.
כאשר אחד מהפושעים לוקח את האל הצידה משאר החבורה כדי להוציאו להורג, האל מצליח להרוג אותו ולברוח.
בינתיים גייב וג'סי מתפצלים וגייב מצליח לאתר את המזוודה השלישית ולהרוג את טראוורס, אבל ג'סי נתפסת על ידי קוולן ומובאת על ידו במסוק וקוולן תובע מגייב לתת לו את המזוודה השלישית בתמורה לחייה של ג'סי.
בנקודת המפגש ביניהם גייב זורק את המזוודה ללהבי המסוק וגורם להתפזרות הכסף ומרוויח זמן כדי לקשור את המסוק לסולם שקבוע בהר ולגרום למסוק להתרסק ביחד עם קוולן בתוכו.
בסופו של דבר, בעוד שגייב, האל וג'סי מחכים על ההר לחילוץ, משלימים גייב והאל ביניהם.
סילבסטר סטאלון - גייב ווקר - ראש צוות החילוץ
ג'ון לית'גו - אריק קוולן - ראש כנופיית השודדים
מייקל רוקר - האל טאקר - איש צוות החילוץ
ג'נין טרנר - ג'סי דייהן - טייסת מסוק ביחידת החילוץ וחברתו של ווקר
ראלף וויט - פרנק - טייס מסוק ביחידת החילוץ
רקס לין - ריצ'רד טראוורס - עובד מדינה מושחת
קרולין גודול - קריסטל - טייסת מטוס השודדים
מישל ג'וינר - שרה - חברתו של טאקר
לאון - קינט - אחד השודדים
שינוי ההגדרה מ"זונות" ל"קורבנות סחר", הוא מאבק לשוני המהווה חלק ממאבק למען זכויות הנשים המנוצלות בזנות, מתוך הכרה כי שינוי ההגדרות מוביל לשינוי תפיסתי.
ההגדרה של סחר בנשים באה להדגיש כי מדובר בקורבנות: נשים הנסחרות למטרות זנות וללא יכולת בחירה אמיתית תוך היותן נתונות לניצול ולפגיעה מתמשכת.
זונה נתפסת כ"אחר", מודרת מהשיח ההגמוני ושרויה בשיח של הצפנה והשתקה.
לעומת זאת, ההגדרה "קורבן סחר" היא הגדרה חדשה ופוסט מודרנית היוצרת הזדהות רבה יותר במסגרתו של השיח הליברלי על זכויות האדם ובמסגרת הביקורת על תוצאותיה השליליות של הגלובליזציה.
בישראל קיים מטה המאבק בסחר בנשים.
מאפיינים של הסחר בנשים בישראל
סחר בנשים דרך גבול מצרים
הסחר בנשים בישראל במתכונת של הסתננות דרך גבול ישראל-מצרים התקיים מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. תופעת הסחר בנשים החלה להיות נפוצה עקב תהליכים גלובליים, כגון התפרקות ברית המועצות, שהובילו לתוצאות כלכליות וחברתיות שהשפיעו על הביטחון הסוציאלי של מיליונים, עד לכדי איום על פרנסתם וקיומם.
נוסף על כך, התמוטטו רשתות התמיכה החברתיות בארצות הגוש הקומוניסטי לשעבר, יחד עם חקיקה ואכיפה מועטות כנגד סחר בבני אדם בארצות רבות, ובהן ישראל.
לפיכך, הגירה נובעת בעיקר ממצוקה כלכלית ומרצון לשרוד.
אדישות רשויות האכיפה והציבור בארצות אלה מאפשרות את שגשוג הסחר בנשים למטרת זנות.
על פי ההערכות, גילן הממוצע של הנשים שנסחרו למטרות זנות הוא 23, ורובן הובאו ממזרח אירופה: מולדובה, אוקראינה ורוסיה.
29% דיווחו כי היו מובטלות במדינת מוצאן; ואלו שעבדו, שימשו מזכירות, מורות, תופרות וכדומה, בשכר ממוצע של 38 דולר בחודש.
נכון ל-2009, מרבית הנשים שנסחרו הועברו לישראל דרך גבול ישראל-מצרים.
לרוב הועברו מארץ מוצאן למוסקבה ומשם למצרים.
הן הוברחו אל גבול ישראל-מצרים ברכב או ברגל, לעיתים במסעות מפרכים.
בישראל עמד המחיר לאישה על סך של בין 4,000 ל-10,000 דולר, המחיר מותנה במראה ובאיכות התיעוד שברשות האישה, בגילהּ, בפגמי עור, בלידות ובניסיון עבר בזנות.
ישנם סרסורים שמחוסר תקציב, התחלקו בבעלות על האישה עם סרסור נוסף, כשהרווחים מעבודתה מתחלקים ביניהם.
הן עבדו גם בתקופת הווסת, ובממוצע עבדו 13 שעות ביום.
ענף הזנות מגלגל סכומי עתק, שמהם קיבלו הנשים עצמן שכר זעום.
חלק מהנשים דיווחו כי סוחרים גבו מלקוח 100 עד 600 ש"ח, כשמתוכם הן זכו ל-20 ש"ח בלבד.
סוחרים וסרסורים נקטו לא פעם בצעדים של הטלת קנסות על הנשים כשהן ביצעו "עבירה" (שעלולה להיות גם לעיסת מסטיק) בסכום מופרז של אלפי דולרים, כשעיקר מטרתם הייתה להימנע מתשלום לנשים או לצמצם אותו.
סחר בנשים החל משנת 2012
בשנת 2012 דו"ח מחלקת המדינה האמריקאית בנושא ציין את ישראל לחיוב.
עם זאת, בשלב זה החל הסחר להופיע שוב, אם כי באופן פחות אלים מאשר בעבר.
נכון לשנת 2016, הנשים שעסקו בזנות והובאו מחו"ל היו מבוגרות יותר, הובאו לכאן לפרקי זמן קצרים, האלימות כלפיהן היא נמוכה יותר, הן יכולות להסתובב באופן חופשי ולהרוויח סכומי כסף מסוימים.
במהלך השנה סורבה כניסתן של 288 נשים ממדינות מזרח אירופה לישראל, לאחר שנחשדו כי בכוונתן לעסוק בזנות – עלייה של 87% לעומת השנה הקודמת.
התמודדות עם תופעת הסחר בנשים בישראל
עד שנת 2000 מדינת ישראל התעלמה כמעט לחלוטין מתופעת הסחר בנשים.
במהלך מאי 2000 נחקק בראשונה תיקון לחוק העונשין, שלפיו קיים איסור מפורש על סחר בנשים למטרות זנות.
צעד זה נעשה בעקבות דו"ח שפרסם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל על אודות הפרת זכויות אדם של הקורבנות.
ביולי 2001 פורסם דו"ח של משרד החוץ האמריקני, שבו סווגה ישראל ב"רשימה השחורה" – רשימת מדינות שאינן עומדות במדדים הבסיסיים של החוק האמריקני למאבק בסחר בבני אדם ושאינן פועלות למיגור הסחר בנשים.
איומהּ של ארצות הברית לבטל את הסיוע הכלכלי למדינות מרשימה זו הוביל לשינוי במדיניותהּ של ישראל בנוגע לתופעה.
כחלק מהשינוי במדיניות החקיקה בישראל עלתה ישראל בדו"ח זה לשנת 2002 מרמה 3 לרמה 2, המעידה על מדיניות טובה יותר, אך עדיין טעונה שיפור.
צעד המשמעותי לתכלול כל הגורמים הממשלתיים להתמודד עם התופעה, נעשה בשנת 2000, על ידי היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, שיזם פנייה לרשויות הנוגעות לעניין וביקש להקים צוות בין משרדי, בראשות נציג משטרת ישראל, שיבחון את ההתמודדות של המדינה עם התופעה, וישמש כצוות מעקב.
בין המלצות הצוות, שאומצו על ידי הממשלה, הייתה ההמלצה להקים מקלט לקורבנות הסחר, במסגרת משרד העבודה והרווחה.
מקלט זה החל לפעול ב-15 בפברואר 2004, ובמהלך שלוש השנים הראשונות לקיומו הופנו אליו כ-240 נשים.
הכנסת החליטה על הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בראשותה של ח"כ זהבה גלאון.
בהיבט הכלכלי-הגלובלי, נקטה הוועדה בשני מהלכים מרכזיים: אפשרות לתביעת פיצויים של אישה הנסחרת לזנות מן הסרסורים, וביקורת על הפחתת הפיקוח של מדינת ישראל.
לפי הערכה של משטרת ישראל, בשנת 2000 היו בישראל כ-3,000 קורבנות סחר למטרות זנות, ואילו בשנת 2009 היו בישראל רק עשרות בודדות של קורבנות, וזאת גם בזכות האכיפה המשטרתית בתחום.
בדו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת נאמר על שינוי זה: "האכיפה בתחום, שהובילה למספר רב של מעצרים וכתבי-אישום לעומת העבר, הובילה גם לשינוי באופי הסחר בנשים, והוא נעשה גלוי פחות.
כתוצאה מכך, גם המאבק בסוחרי נשים למטרות זנות מצריך שינויים.
את הירידה במספר הקורבנות שנמצאו אפשר, לפיכך, להסביר בכמה סיבות: צמצום ממדי התופעה; שינויים בדפוס הסחר בנשים, שלא זוהו; ירידה בפעילות האכיפה."
בציבוריות הישראלית, נערך דיון בלגיטימיות שבהעסקת הנשים הנסחרות בזנות, גם במטרה להעלות את המודעות לתנאי העסקתן באמצעות תיאור ניצולן הקשה והפגיעה בהן.
מטרתו הוא לשנות את דימוין במגזרים רחבים כנשים עצמאיות חברתית וכלכלית, המרוויחות כסף רב.
לפיכך, יש שינוי הגדרתי מ"עובדים" ל"עבדים", כמו גם שינוי מ"שוהות בלתי חוקיות" ו"פושעות", ל"קורבנות עבירה" ואף ל"נאנסות".
השינוי בהגדרה אינו סמנטי בלבד, אלא מבטא מציאות ענישה שונה לחלוטין.
בעבר היה נענש סרסור לעבירות זנות וניהול מכון זנות במאסר, כשהעונש המרבי היה חמש שנות מאסר; בשנת 2006 שונה הסעיף לעבירת סחר בבני אדם, כאשר שהענישה המרבית על כך היא 16 שנות מאסר.
בנוסף, בעבר נהג מעצר נשים על היותן שוהות בלתי חוקיות, ואילו עתה מקובל להפנותן למקלט ארעי לקורבנות סחר.
בשנת 2012 עלתה ישראל לדרגה הראשונה בדו"ח משרד החוץ האמריקאי בנושא סחר בבני אדם, המעידה על כך שהיא עומדת בקריטריונים למאבק בסחר בבני-אדם ופועלת למיגור התופעה.
עם זאת, הדו"ח מותח ביקורת על קולת הענישה הנהוגה בישראל כלפי סרסורים.
בדצמבר 2018 נחקק חוק איסור צריכת זנות, שעשוי לתרום למאבק בסחר נשים בישראל.
תוכנית לאומית למאבק בסחר בבני אדם 2019–2024
ב־13 בינואר 2019, קיבלה ממשלת ישראל את החלטה 4463, שעניינה "תוכנית לאומית למאבק בסחר בבני אדם 2019–2024".
התוכנית התייחסה לכל סוגי הסחר בבני אדם, לרבות סחר לזנות, לעבדות ולעבודת כפייה, סחר לנטילת איברים מן הגוף, סחר למטרת הולדת ילד ונטילתו, סחר לביצוע עבירת מין ועוד.
מטרת ההחלטה הייתה לגבש דרך פעולה למאבק בתופעת הסחר בבני אדם והעבדות המודרנית.
התוכנית כוללת ארבעה מישורי פעולה – מניעה, הגנה על קורבנות, אכיפה ושיתוף פעולה, והוחלט שבכל אחד מהמישורים תהיה התמקדות בהגנה על קטינים ועל נפגעי העבירה כעקרון ראשון במעלה.
בתחום האכיפה – לפי התכנית צריך לצמצם פערים וחסמים, להגביר את השימוש בכלי אכיפה נוספים מתחומים חלופיים לדין הפלילי לרבות כלים מנהליים, פיסקאליים ואזרחיים.
כמו כן, יש לשפר את ההתמודדות עם זירת הסייבר והשימוש בסייבר ככלי חקירתי, לפתח מענים טכנולוגיים חדשים לשיפור האכיפה, ובנוסף להתמקד באכיפת סחר למטרות עבודה ועבודות כפייה, תוך דגש על אכיפה יזומה.
בתחום ההגנה על הקורבנות – יש לפתח מענים מתאימים להגנה על קורבנות, למקד מאמצים באוכלוסיות פגיעות לרבות בעלי מוגבלות, נשים וקטינים.
וכן לשפר את הליכי הזיהוי של קורבנות ובניית מנגנון הפניה כלל-מערכתית.
בתחום המניעה – התוכנית מציעה לקדם הסכמים בילטראליים להבאת עובדים זרים ולגבש הסדרים רגולטוריים באשר לתנאי העסקתם וכן לפקח עליהם, בדגש על תחום הסיעוד והחקלאות ותחומים פגיעים אחרים.
יתר על כן, נדרש להעביר הכשרות לזיהוי וטיפול בקרבנות סחר בבני אדם לגורמים הרלוונטיים במשרדי הממשלה ורשויות המדינה, להעלות מודעות בציבור הרחב, להפעיל דרכי קבלת דיווח מהציבור, להרחיב את תשתית הידע והמחקר אודות מופעי הסחר בבני אדם ולקדם מענים הולמים כגון חקיקה מניעתית, לרבות בתחום הפריון וההולדה.
במישור שיתוף הפעולה – קידום שיתופי פעולה עם המגזר העסקי, לרבות מגזר התיירות ועם השלטון המקומי, אנשי דת, אנשי אקדמיה וגופים רלוונטיים נוספים, המשך שיתוף פעולה עם ארגוני החברה האזרחית הרלוונטיים.
נכון לאוגוסט 2020, לפי "דו"ח מעקב – תוכנית לאומית למאבק בסחר בבני אדם 2019–2024 ותיקון להחלטת ממשלה" מרבית סעיפי ההחלטה לא יושמו כלל.