tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם תנאי ההתחלה שהיא מונוטונית בערך המוחלט שלה ובארגומנט שלה.
על ידי שימוש בעובדה כי וכי באופן אסימפטוטי (, כפי שהוגדר לעיל), ניתן להוכיח כי ספירלת תאודורוס שואפת באופן אסימפטוטי לספירלת ארכימדס:
מכיוון שהענפים של ספירלת ארכימדס זו נמצאים במרחק קבוע של זה מזה, משמעות ההתכנסות של ספירלת תאודורוס לספירלת ארכימדס היא כי המרחק בין כל שני ענפים של הספירלה שואף ל- אף כן.
בניית שורשים ריבועיים באמצעות סרגל ומחוגה
מספרים ניתנים לבנייה הם מספרים שניתן ליצור קטע באורכם באמצעות שימוש בסרגל ומחוגה ובהינתן קטע באורך 1. ספירלת תאודורס מוכיחה כי כל השורשים הריבועיים של המספרים הטבעיים הם מספרים ניתנים לבנייה.
ספירלת תאודורוס כולה ניתנת לבנייה באמצעות סרגל ומחוגה.
עובדה זו נובעת מכיוון ש-1 הוא מספר ניתן לבנייה (שהרי ממנו מתחילים), וכל אנך באורך 1 ממשולשי הספירלה ניתן ליצור באמצעות חיתוך שני מעגלים (באופן כללי, לכל ישר, אם מספר ניתן לבנייה, אז מכל נקודה על הישר ניתן לבנות אנך לישר שאורכו ).
מאחר שכל היתרים של משולשי הספירלה הם מהצורה עבור -ים טבעיים, כל השורשים הריבועיים של המספרים הטבעיים ניתנים לבנייה.
ספירלת העבריינות היא מנגנון נפשי-חברתי המסייע להבין את מעורבותם של אנשים בעבריינות, בין אם מבוגרים או קטינים.
היא מסבירה הופעה והחמרה של העבריינות לאורך זמן.
בדרך כלל, אנשים מתמודדים לראשונה עם בני גילם שהם בעלי ערכים או התנהגויות עברייניות כשהם בגיל ההתבגרות.
הם עשויים לחוות פער בין הערכים וההתנהגויות שלהם לבין אלו של חבריהם.
כדי להפחית דיסוננס קוגניטיבי זה, צעירים אלו עשויים להגביר את מעורבותם בעבריינות או להפחיתה.
מנגנון ספירלת העבריינות הוגדר ותואר על ידי מישל בורן.
ספירלת העבריינות של מישל בורן (1983) שימושית בקרימינולוגיה, פסיכולוגיה התפתחותית, פסיכולוגיה של מתבגרים ופסיכולוגיה חברתית.
יש להבדיל בין מושג ספירלת העבריינות כמנגנון נפשי-חברתי, לבין השימוש הנפוץ למדי בביטוי ספירלת האלימות (הסלמה) בתרחישים כמו סכסוכים מזוינים, כמו בין ישראל לחמאס בעזה בשנת 2023, אלימות במשפחה, או במהלך מחאות ומהומות כמו אלו בצרפת בשנת 2023 או באוניברסיטאות בארצות הברית בשנת 2024.
בהצגת דרכים לכניסה לעבריינות, כתבה משטרת בריסל בשנת 2022: "מחקרים רבים מדגישים את התפקיד המכריע של הקבוצה בלמידה והעברת התנהגויות פליליות (גישות וטכניקות) באמצעות חיקוי, במיוחד בקרב צעירים.
בקרימינולוגיה, באמצעות תאוריית האסוציאציות הדיפרנציאליות שלהם, הראו סאת'רלנד וקרסי (1992) את תפקידן של פעולות גומלין בתהליך.
הפרט מאמץ גם את ערכי הקבוצה, שעשויים לכלול מניעים לפעילות פלילית והצדקות שלה.
על ידי הדגשת מה שכינה 'ספירלת העבריינים', בורן טען שאדם בוחר את חבריו על סמך דמיון בין ערכים והתנהגויות משותפים, אשר מחזקים הדדית התנהגויות סוטות.
הוא מוסיף כי בחירת ההתנהגויות תואמת לעיתים קרובות לקבוצת עמיתים המהווה את 'קבוצת הייחוס' שלו."
מקור הספירלה טמון במתחים הפנימיים שנוצרים על ידי התנהגויות המנוגדות לנורמות.
במקרה זה, יש נטייה של הפרט לנטרל את המתח.
לאחר מכן הם עשויים לשנות התנהגות זו, להצדיקה, למזערה, להסיט את האחריות או לשנות קבוצות ייחוס.
לכן, הפרט ייטה להתרועע עם קבוצות המעבירות את אותן נורמות, ובכך לחזק הדדית התנהגויות סוטות.
זיהוי מנגנון זה מבוסס על ניתוח שערך בורן לפי מדגם של 185 צעירים שרואיינו לא רק על עבריינותם, אלא גם על מצבם המשפחתי, עיסוקיהם וערכיהם.
בניתוח סטטיסטי נמצא כי בחירת התנהגות עבריינית בגיל ההתבגרות תואמת לעיתים קרובות לבחירת סביבה, כלומר, קבוצת עמיתים המהווה את קבוצת הייחוס.
בחירת החברים איננה אקראית, אלא מופעלת לפי היגיון המתחשב בהתאמה בערכים ובדמיון בהתנהגויות.
מתרחשים תהליכים מעגליים, בהם המתבגר מתאים את ערכיו לסביבה בה הוא שוהה.
ההתנהגות מעצבת את בחירת הערכים, ובחירה זו משפיעה על אימוץ התנהגויות מסוימות.
הבנה זו של מנגנון הספירלה של העבריינות מבוססת על ממצאים הקשורים ללמידה, ובמיוחד למידה חברתית שתוארה על ידי אלברט בנדורה, ותהליכים של אינטראקציה סימבולית, ובמיוחד תאוריית הפחתת דיסוננס קוגניטיבי.
"רעיונות סוטים קיימים בכל אדם, אך דווקא רצף הבחירות של ערכים, סביבות והתנהגויות הוא שימזער או ימקסם את הסטייה לאורך ההתפתחות האישית, במיוחד בגיל ההתבגרות.
אלו ששילבו ערכים מסוימים ומעוניינים להגן עליהם או לפתח אותם יובילו לבחור סביבות המאפשרות את הופעתן של התנהגויות התואמות ערכים אלה.
לפיכך, אנו יכולים לדבר על 'סביבה נבחרת' במובן שאטיין דה גריף (1946) הבין אותה, כלומר, בהקשר של עבריינות, כסביבה התומכת בפשיעה.
האדם העוסק במעשים התואמים את הסביבה הנבחרת יפתח בהדרגה את הערכים (פוטנציאלית א-חברתיים או אנטי-חברתיים) העומדים בבסיס התנהגויות אלה והסביבה.
התנהגויות סוטות – כמו כל התנהגות חברתית אחרת – תלויות בבחירות של סביבות וערכים.
ספירלת העבריינות חלה, בשינויים המחויבים, גם על התמכרויות ושימוש בסמים, שכן ספירלה של תלות יכולה להיווצר בתוך קבוצת עמיתים, למשל, מעשני קנאביס מזדמנים.
הספירלה מתחזקת אם מפיקים רווח כספי מסחר במוצר, ובכך משנה לחלוטין את אורח חייו של המשתמש.
ניתן להפוך את הספירלה כדי להגן על הצעירים בסיכון מפני השתייכות לקבוצת עמיתים עבריינים או מכורים.
היפוך זה הופך לחלק מהמנגנונים המעורבים בחוסן כפי שהוצע על ידי בוריס צירולניק.
יש להשתמש במנגנון זה בהתערבויות עם עבריינים צעירים כדי לתמוך במעבר שלהם מהעבריינות
ספנודון (שם מדעי: Sphenodon) הוא הסוג היחיד במשפחת הספנודוניים (Sphenodontidae) ובסדרה מחודקי ראש.
הספנודון מוגדר כמאובן חי בספרות הפופלרית, כלומר שלא השתנה במשך מיליוני שנים, אך מושג זה יצא משימוש בספרות המדעית מכיוון ותמיד מתקיים סחף גנטי ואין תיעוד מאובני מהתקופה המסוזיאות שיוכיחו שאכן לא היה שינוי של ממש.
ספנודון מצוי (Sphenodon punctatus) – המין הנפוץ יותר
ספנודון מצר קוק (Sphenodon guntheri) – מין אנדמי לאי קטן שנמצא במצר קוק בין איי ניו זילנד.
המין חי ב-32 איים קטנים וקשים להגעה ליד ניו זילנד ובשמורת הטבע זילאנדיה באי הצפוני של ניו זילנד, אליה הושב בשנת 2005. בעבר היה המין נפוץ בכל ניו זילנד, אך נכחד על היבשת עוד לפני הופעת האירופאים.
הספנודון צץ לפני 250 מיליון שנים והסוג כולל את שני מיני הזוחלים הקדומים ביותר ששרדו עד ימינו.
שני המינים הנ"ל הם היחידים שלא נכחדו מסדרת מחודקי הראש, אשר שגשגה בעידן הדינוזאורים (לפני כ-200 מיליוני שנים) ונכחדה בהדרגה לפני כ-60 מיליוני שנים.
אזור המחיה של הספנודון מיוחד במינו: מצוקים החשופים לרוחות עזות ללחות ולמליחות ברמות גבוהות, שבגללם המערכת האקולוגית באזור היא מיוחדת במינה, וכוללת מינים בודדים שעמידים לתנאים קשים אלו.
אזור המחיה הוא קר ולח ומתקרב לטמפרטורת קפיאה, אולם הספנודון הסתגל לאקלים זה ומתפקד בתנאים שבהם זוחלים אחרים היו קרוב לוודאי מתים.
עין הקודקוד של הספנודון מעניקה לו את היכולת להישאר פעיל בחום גוף של עד 6 מעלות צלזיוס ולחיות עד חום גוף של 0 מעלות, שיא השרידות בקרב זוחלים.
צבע העור אפור, ירקרק או אדמדם.
לספנודון, יש עין שלישית במעלה הראש, הידועה גם כעין הקודקוד.
לעין עדשה, רשתית וקרנית משלה, וקישור עצבי חלש למוח, עובדה אשר יכולה להעיד על התפתחות אבולוציונית מעין שלישית מתפקדת.
עין הקדקוד ניתנת להבחנה רק באבקועים (צאצאים צעירים), אשר להם רקמה שקופה בקודקוד.
לאחר 4–6 חודשים, הרקמה מתכסה בקשקשים בהירים ופיגמנט.
עין הקודקוד קשורה בוויסות חום הגוף של הספנודון, אבל קיימת סברה לפיה היא שימושית לספיגת קרני UV ליצירת ויטמין D, לקביעת מחזורי יום ולילה (מחזורים צירקדיים), עוזרת לבקרת חום, ומסיעת לניווט על ידי קביעת מיקום השמש.
מכל הטטרפודים הקיימים (בעלי ארבע רגליים), עין הקודקוד ניתנת לראות בבירור בעיקר בספנודון.
גודל מח הספנודון כגודל גרגר אפונה.
בנוסף, הספנודון הוא היצור החי היחיד בעל מערכת שיניים ייחודית, המורכבת משתי שורות שיניים בלסת העליונה ושורת שיניים אחת בלסת התחתונה.
ספן, מלח, יורד ים או ימאי הוא עובד זוטר על אונייה.
תפקידי הספן והמרחק המעמדי בינו לבין מפקד האונייה, רב החובל, הלכו והתקרבו לאורך ההיסטוריה, ככל שהעבודה הגופנית הנדרשת מן הספנים הלכה והתמעטה.
בספינות משוטים היו הספנים החותרים בדרך כלל עבדים או שבויי מלחמה שהפכו לעבדים לצורך החתירה.
בספינת מפרש היו המלחים פשוטי עם בדרך כלל, בעוד הקצינים ואף הצוערים (שהיו יכולים להיות נערים צעירים, אך בכל זאת דרגתם הייתה גבוהה משל המלחים) היו בני טובים – ממעמד האצולה.
בתקופה בה רווחו ספינות המפרש, ספנים היו עשויים להישכר לשירות מחייב תמורת מטבע, גם אם מתן המטבע התבצע שלא ביודעין (באנגליה, למשל).
בתקופה המודרנית מובדל מעמד המלחים ממעמד החובלים (קציני הים) על הספינה במעבר קורס קצינים, ולא במוצא.
ברוב המקומות עדיין כפוף כל מלח, ללא תלות בוותק ובניסיון, לכל קצין ים.
רמת הכשרת ימאים נקבעה באמנת הכשרת והסמכת ימאים.
באנגלית המונח הרשמי למלח הוא Rating (דירוג), הנבדל מ-Officer (קצין).
מקור מילים עבריות למקצועות ימיים
מקור המילה מלח הוא שומרי, הלחם של מה (אונייה בשומרית) ולח (הלך בשומרית).
המילה מלח, שהיא בעלת משקל של מקצוע, נקלטה בשפה העברית.
כבר בתנ"ך מוזכרת מילה זו, בספר יונה:
גם המילה חובל מופיעה בתנ"ך, ואפילו רב-חובל:
הביטוי יורד ים אף הוא מתקופת התנ"ך.
ב-2004 קבע בית הדין לענייני ימאות כי יורד ים הוא כל מי שמועסק על אונייה.
המילה ספן, הנגזרת מן המילה ספינה, נכנסה לשימוש רק בתקופת המשנה:
מקור המילה נווט ביוונית (בדומה לסיומת naut במילה אסטרונאוט – ספן חלל, הנוסע בספינת חלל).
רש"י מבאר שמלח פירושו מערבב:
הרמב"ן מבאר שמלח הוא מלשון מֶלַח, ולכן נקרא מוביל הספינה בשם זה, שכן הוא כמי שיודע לטעום את המים ולבדוק לפי זה את כיוון ואופן הנסיעה הרצויים, כמו זה שטועם את התבשיל לבדוק את מליחותו.
ספליט (בקרואטית: Split; בלטינית: Spalatum; ביוונית: Ασπάλαθος; באיטלקית: Spalato) היא העיר המרכזית בדלמטיה ובירת המחוז ספליט-דלמטיה שבקרואטיה.
העיר שוכנת בחצי אי לחופו המזרחי של הים האדריאטי.
אוכלוסיית העיר מנתה 221,456 תושבים בשנת 2007, רובם ככולם (95%) קרואטים והשאר סרבים, מונטנגרים וסלובנים.
אקלימה של העיר, המוקפת הרים, הוא ים תיכוני, חם ויבש בקיץ וגשום בחורף (900 מ"מ בממוצע).
הצמחייה הים תיכונית הטיפוסית כוללת בין השאר עצי דקל וקקטוסים בסביבות העיר.
גבעת מריאן שבמערבה מכוסה ביער.
מקובל לראות בבנייתו של ארמון דיוקלטיאנוס בשלהי המאה ה-3 את ייסוד העיר ספליט, אולם קיימות ראיות לקיומה של התיישבות יוונית קדומה יותר במקום.
דיוקלטיאנוס היה קיסר רומא בין השנים 284 עד 305. ב-293 החלו העבודות על הארמון שיועד להיות משכנו לאחר פרישתו מפוליטיקה ב-305. אורכו של הארמון 215.5 מטר ורוחבו 175 מטר בדרומו ו-181 מטר בצפונו.
צידו הדרומי פונה לים האדריאטי.
המבנה האדיר היה נטוש זמן רב עד שיושב על ידי פליטים מסלונה ב-639, לאחר שעירם הוחרבה בידי האווארים.
במאות השנים שחלפו התרחבה העיר אל מחוץ לחומות הארמון, אך שטחו הוא עדיין ליבה של העיר ובו שווקים, חנויות ואף קתדרלה נוצרית (שהייתה קודם לכן המאוזולאום של הקיסר), דחוקים כולם בין מסדרונות הארמון ואולמותיו.
לעיר הייתה אוטונומיה במסגרת האימפריה הביזנטית.
התהוותה של הממלכה הקרואטית בימי הביניים הביאה לקרואטיזציה של ספליט, הניכרת באדריכלות שלה ובכנסיותיה.
העיר הייתה למרכזה הנוצרי של קרואטיה ב-928.
אחד ממושליה הראשונים של ספליט הידועים לנו בשמם היה הרוזן פטאר, הדוכס מזחומליה ששלט בעיר מ-1222 עד 1225. האצולה ההונגרית היא ששלטה בספליט לפניו, בראשית מאה ה-12 אך העיר הוסיפה לשמור על עצמאותה, כפי שמעידים חוקים שחוקקה ב-1312 ומטבעות שהטביעה.
ב-1420 השתלטה הרפובליקה של ונציה על העיר, והותירה בידי תושביה הקרואטים אוטונומיה מופחתת תחת מרותו של נסיך ונציאני.
שלטון זה נמשך עד 1797, עת נפלה ונציה והעיר נכבשה על ידי ממלכת הבסבורג.
בין 1806 ל-1813 שלט בה נפוליאון ולאחר מכן חזרה לידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו הונגרית.
ספליט פרחה בימי הביניים ותחת יורדי הים הוונציאנים כעיר נמל וממנה יצאו נתיבי סחר לפנים היבשת כגון מעבר קליס.
הפריחה הכלכלית לוותה בפריחה תרבותית, אך שתיהן גם יחד באו לקיצן תחת השלטון האוסטרי.
התפתחות העיר נעצרה ולא היה לה כל חלק באביב העמים של 1848.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית ודלמטיה סופחה לממלכה חדשה שנקראה החל מ-1929 יוגוסלביה.
מאחר שהערים הגדולות יותר על החוף המזרחי של הים האדריאטי רייקה וזאדר היו כעת בשטחה של איטליה, נותרה ספליט הנמל החשוב ביותר של יוגוסלביה.
ב-1925 הושלמה סלילת מסילת הרכבת שחיברה אותה לשאר חלקי הארץ.
באפריל 1941 פלשו כוחות איטלקיים ליוגוסלביה וכבשו את העיר, שסופחה רשמית חודש לאחר מכן למדינות הציר.
בספטמבר 1943 הצליחו כוחות פרטיזנים לשחרר אותה מהאיטלקים רק כדי לאבד אותה לאחר מספר שבועות לוורמאכט.
במהלך הכיבוש ניזוקו הנמל והעיר העתיקה מהפגזות בעלות הברית.
ב-26 באוקטובר שוב שוחררה העיר על ידי הפרטיזנים והייתה לבירתה הזמנית של קרואטיה החופשית עד תום המלחמה.
ב-12 בפברואר 1945 ערכו הקריגסמרין פשיטה נועזת על נמל ספליט והשתמשו בסירות נפץ כדי לפגוע בסיירת הבריטית אה"מ דלהי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה ספליט לחלק ממדינת קרואטיה במסגרת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
העיר המשיכה לגדול כמרכז סחר ותרבות משמעותי.
תהליכי תיעוש אפשרו לאיכרים רבים לעבור לעיר ולמצוא בה תעסוקה.
בין 1945 ל-1990 אוכלוסיית העיר שילשה עצמה ושטחה התרחב לכל שטחו של חצי האי.
בשנת 1979 הכריז אונסק"ו על ארמון דיוקלטיאנוס כאתר מורשת עולמית.
ב-1991 התפרקה יוגוסלביה וקרואטיה הייתה למדינה עצמאית.
המצב בעיר היה מתוח משום שכוחות גדולים של צבא יוגוסלביה הוצבו בה ושמרו על הנמל ומפקדת הצי.
מספר פעמים פרצה אש בין הצבא לכוחות הקרואטיים.
התקרית הזכורה ביותר היא הפגזת העיר על ידי הספינה הקלה ספליט שעגנה בנמל, שעלתה בחיי אדם אך לא גרמה נזקים גדולים לעיר עצמה.
הסיטואציה הקשה של מלחמת האזרחים היוגוסלבית באה לידי ביטוי בתקרית זו – הפעם היחידה בהיסטוריה שעיר הופגזה על ידי אנייה הנושאת את שמה.
הכוחות הקרואטיים הצליחו לפגוע באנייה ספליט והיא ננטשה וטבעה.
בינואר 1992 פונו כל הכוחות הנותרים של הצבא היוגוסלבי מהעיר.
בעידן היוגוסלבי הייתה העיר מרכז כלכלי חשוב עם תעשייה מגוונת של אוניות, מזון, כמיקלים, פלסטיק, ביגוד ונייר.
המעבר מכלכלה קומוניסטית לכלכלת שוק לווה במיתון ובסגירתם של המפעלים הסוציאליסטים הגדולים.
כעת מתרכזת הכלכלה במסחר ושירותים.
רבים מהפועלים שנפלטו נותרו מובטלים.
בראשית המאה ה-21 נמצאו כמה מהתעשיות בתהליך של התאוששות ובנוסף נהנית העיר מתיירות וממסחר מוגבר הודות לכביש המהיר החדש שהושלם ב-2005 המקשר טוב יותר בינה לשאר קרואטיה והיבשת.
ספליט הייתה ונותרה צומת תחבורה חשוב.
כביש מהיר מודרני מחבר בינה לזגרב.
נתיב חשוב אחר העובר בעיר הוא כביש זאדר-דוברובניק.
גם מערכת התעבורה הפנים-עירונית חדשה ויעילה.
נמל התעופה ספליט הוא השלישי בקרואטיה בנפח הטיסות, וממנו פועלים קווים סדירים לזגרב ולפרנקפורט.
עיקר הנוסעים הם תיירים המגיעים בקיץ.
נמל הים עודנו פעיל ואליו מפליגות אוניות מרייקה, דוברובניק ואנקונה שבאיטליה.
הגישה הימית לאיים הדלמטיים היא בעיקר על ידי הפלגה מנמל ספליט.
בניגוד לתשתיות המתקדמות הללו, מסילת הרכבת לספליט היא מיושנת והנסיעה בה איטית.
ספליט היא מרכז של תרבות קרואטית מזה זמן רב.
המשורר בן העיר מרקו מרוליץ', בן המאה ה-15, היה מחלוצי הספרות הקרואטית.
בעת החדשה ידועה העיר יותר בכותבים ההומוריסטים שיצאו ממנה, אשר הידוע ביניהם הוא מילינקו סמוייה.
שני מוזיאונים לארכאולוגיה יש בספליט, אחד של העולם העתיק והשני של ימי הביניים המוקדמים.
יותר מכל ידועה העיר במוזיקאים הפופולריים שלה, המלחינים איבו טיירדוביץ' וזדנקו רונייץ' בני העידן היוגוסלבי ולהקת ההיפ הופ הקרואטית The Beat Fleet.
בקיץ מתקיים בעיר פסטיבל מוזיקה יוקרתי, ולאחריו פסטיבל תיאטרון.
החל משנת 2013, בעיר מתקיים פסטיבל המוזיקה "אולטרה אירופה".
תושבה המפורסם ביותר של ספליט הוא הטניסאי גוראן איבניסביץ'.
גם הכוכב העולה מריו אנצ'יץ', המכונה "גוראן הקטן", הוא בן העיר.
מועדון הכדורגל המקומי הוא היידוק ספליט וקבוצת הכדורסל יוגופלסטיקה ספליט הייתה בשנות השמונים הטובה ביותר באירופה, אם כי ירדה מגדולתה מאז.
בשורותיה שיחקו דינו ראדג'ה וטוני קוקוץ' המקומיים שהגיעו אחר כך לליגת ה-NBA.
כמו כן פועל בעיר מועדון השיט גוסאר, המתגאה במספר רב של מדליות מאולימפיאדות ואליפויות עולם.
העיר אירחה בעבר שני אירועי ספורט גדולים: משחקי הים התיכון ב-1979 ואליפות אירופה באתלטיקה ב-1990.
העיר היא מולדת של משחק כדור פיציגין.
בעיר העתיקה סלונה הסמוכה לספליט ושהייתה בירת פרובינקיית דלמאטיה התגוררה קהילה יהודית אשר היקפה לא ידוע.
בין חורבות העיר נמצאו עדויות לבית עלמין יהודי עתיק ששכן במקום והיה פעיל עד לשלהי המאה ה-3. נמצאו מצבות ועליהן כיתוב המעיד על קבורה של יהודים, כגון מצבה של יהודי בן העיר טבריה שנקבר בעיר.
כמו כן נמצאו תשמישי קדושה ותכשיטים שעליהם מוטבעת מנורת שבעת הקנים.
לפי תיעוד מאמצע המאה ה-18 היו במקום גם שרידי בית כנסת ולצידו בית דין רבני אזורי.
לאחר חורבן העיר סלונה במאה ה-7 נמלטו היהודים למתחם המבוצר של ארמון דיוקלטיאנוס והמשיכו בפעילות הקהילתית בעיר ספליט.
מימי הביניים ועד ראשית המאה ה-20
ממקורות שניוניים כגון תעודות עירוניות, ניתן ללמוד שהיה בעיר רובע יהודי שנקרא Zueca ויהודי הרובע עסקו בעיבוד וצביעת עורות.
במהלך המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד ובהמשך מגורשי פורטוגל והקהילה גדלה ושגשגה.
החל ממועד זה קיים תיעוד מקיף על יהודי העיר.
בראשית המאה ה-16 הוקם בית הכנסת הקהילתי.
ב-1527 ניתנו זכויות סחר ליהודי העיר והם השתלבו במערכת הכלכלית הענפה שבה.
בהמשך המאה הוקם ככל הנראה בית עלמין לקהילה ורישום הקבורה הראשונה בו הוא מ-1573. עם זאת, נכון ל-2006 המצבה הקדומה ביותר שאותרה בו היא מ-1717.
בשלהי המאה ה-16 נמנו בספליט 200 יהודים.
ב-1607 פרצה בעיר מגפת דבר שפגעה קשות באוכלוסיית העיר ובכלל זה בקהילה היהודית.
לאחר המגפה התגוררו בספליט 60 יהודים.
באמצע המאה ה-17, במהלך מלחמת קאנדיה מול האימפריה העות'מאנית, צרו העות'מאנים על ספליט וקיים תיעוד מקיף על השתתפותם של בני הקהילה היהודית בעבודות הביצור של העיר, סיוע כספי לרכישת תחמושת והשתתפות פעילה בלחימה ובהגנה על העיר.
במועד זה תועדו ראשי המשפחות: לוצנה, אבוהב, מונטיליו, פאפו, סאנטו, ישראל, פסח, ונטורה, ברוך, ישורון, מורפורגו ושוורץ.
ב-1728 שופץ בית הכנסת ונבנה ארון קודש חדש לתוך החומה המערבית של מתחם ארמון דיוקלטינוס.
בין רבני העיר במהלך המאה ה-18 ניתן למנות את הרב אברהם דוד פאפו, הרב דוד פארדו, הרב שבתי ונטורה והרב חיים יצחק מוסאפיא.
בני הקהילה התגוררו בשכונה בתוך החומות בחלק הצפון-מערבי של העיר העתיקה.
השכונה לא הייתה מובדלת ולא נשאה אופי של גטו.
ב-1777 פרסם האפיפיור פיוס השישי את "צו האפיפיור ליהודים" ובעקבותיו החמירו השלטונות הוונציאניים את יחסם לקהילה, הורו על בידודם והגטו נסגר.
ב-1797 קרסה הרפובליקה של ונציה ונכבשה על ידי נפוליאון בונפרטה.
רשמית עברה ספליט לחזקת ממלכת הבסבורג, אך שררה בה אנדרלמוסיה שלטונית והיו ניסיונות של אספסוף מוסת לערוך פרעות בקהילה היהודית, אך ראשי הציבור מנעו זאת.
ב-1806, לאחר כיבוש ספליט על ידי נפוליאון, פתחו השלטונות הצרפתיים את הגטו והסירו את גזירות הבידוד מהקהילה.
התקופה האוסטרו-הונגרית הביאה עימה פריחה כלכלית ליהודי ספליט.
נמנו מקרבם תעשיינים אמידים ואישי ציבור שהשתלבו במערכת הפוליטית המקומית.
בולט מקרבם היה ויטה מורפורגו אשר תמך באופן בולט בתנועת התחייה הלאומית הקרואטית.
ב-1904 הוקם מפעל מלט ראשון בספליט אשר היה בבעלות יהודית.
מלחמת העולם הראשונה הובילה לשינוי דמוגרפי בקרב הקהילה.
המשפחות הוותיקות עזבו את העיר ובמקומן היגרו אליה משפחות במעמד כלכלי נמוך מסרייבו ומבאניה לוקה.
לאחר המלחמה עברה העיר לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
לספליט הגיעו משפחות עניות שהיקשו על המצב הכלכלי.
עם זאת, במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 היגרו לעיר יהודים אמידים, חלקם בעלי מקצועות חופשיים ובכלל זה רופאים ומהנדסים.
בעיר החלה פעילות ציונית והוקמו אגודות נוער ובכלל זה קן של השומר הצעיר.
ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
אזור דלמטיה ובכלל זה העיר ספליט נמסרו לחזקת איטליה הפשיסטית.
בתקופת השלטון האיטלקי היה מצב הקהילה סביר, וראשיה אף סייעו למעבר פליטים יהודים שהגיעו מצ'כוסלובקיה, פולין ואוסטריה.
בשלהי 1941 תועדו בספליט כ-700 משפחות יהודיות, רובן של פליטים.
בשלהי 1942 הועברו הפליטים למחנות הסגר כגון מחנה הריכוז ראב.
לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטו הגרמנים על ספליט.
טרם כניסת הגרמנים נמלטו 114 גברים ונערים מקרב הקהילה והצטרפו לכוחות המחתרת.
ב-13 באוקטובר 1943 רוכזו היהודים שנותרו בספליט ונשלחו באותו היום למחנות ההשמדה.
ב-26 באוקטובר 1944 שוחררה ספליט על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ושארית הפליטה מקרב הקהילה שבה אליה.
בית הכנסת שופץ מחדש והוקמה בו אנדרטה לזכר הנספים.
ב-1945 התגוררו בספליט 55 יהודים.
ב-2006 התגוררה בספליט קהילה קטנה בת 100 נפשות, רובם חילונים.
בית הכנסת נמצא בסמטת היהודים (Zidovski prolaz 1) בקומה שנייה של בניין, צמודים אליו משרדי הקהילה המשמשים גם כמועדון חברתי ליהודים.
בית העלמין עומד על תילו ומתוחזק ובמקום מצויות כ-700 מצבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הובאו בני הקהילה לקבורה בחלקה יהודית בבית העלמין העירוני.
ספלייסוזום (נקרא גם: "העורך הגנטי") או שִחבורוֹן (מלשון שחבור) הוא מערכת המורכבת מחלבון ו-RNA המצויה בגרעין התא, האחראי לתהליך השחבור (splicing באנגלית ומשם שמו).
בתהליך זה הספלייסוזום קושר מולקולות mRNA ראשוניות ששועתקו בגרעין ומזהה בהם מקטעים אשר אינם מקודדים לחלבון, אינטרונים.
את האינטרונים הוא מוציא על ידי חיתוכם וסילוקם.
זאת בעוד מקטעים המקודדים לחלבון, אקסונים, נותרים במולקולה ומהווים את מולקולת ה-mRNA הבוגרת, העוזבת את הגרעין ועוברת לציטופלזמה, שם היא מתורגמת לחלבון.
תת-יחידות אלה מורכבות מקומפלקס, שמכונה snRNP, ומכיל חלבונים וגדילי RNA קצרים (המכונים snRNA).
הספלייסוזום העיקרי (major spliceosome) מורכב מתת-יחידות U1, U2, U4, U5 ו-U6, ואילו הספלייסוזום המשני מורכב מתת-היחידות U11, U12, U4atac, U6atac ו-U5.
ספלריט הוא מינרל המשמש כבצר העיקרי של אבץ.
המינרל בנוי בעיקר מסולפיד האבץ, אבל כמעט תמיד יהיו בו גם כמויות משתנות של ברזל ולכן נוסחת המבנה שלו היא Zn,Fe+2)S).
המינרלוג הגרמני גאורגיוס אגריקולה (1494–1555) תיאר לראשונה את הספלריט ב-1546, וכינה אותה "בלנדה" (blende), כינוי שמקורן בגרמנית – blenden (בלנדן), כלומר לעוור או לרמות.
הסיבה לכינוי זה היא משום שהמינרל דומה מאוד למינרל גלנה.
הגלנה היא בצר חשוב מאוד של עופרת, מתכת שהייתה אז שימושית מאוד, אבל בניגוד לגלנה הספלריט אינו מכיל עופרת.
השם המקובל כיום למינרל, ספלריט, ניתן על ידי המינרלוג הגרמני ארנסט פרידריך גלוקר (Ernst Friedrich Glocker; 1858-1793) בשנת 1847. מקור השם מיוונית, ספלרוס (sphaleros), כלומר בוגדני.
כמו הכינוי בלנדה הוא נועד לתאר את העובדה שהמינרל דומה לגלנה, אך אינו מכיל עופרת.
ספלריט – הסוג הנפוץ ביותר.
במהלך השנים כונה המינרל בשמות נוספים, חלקם הם כינויים עממים שנהגו כורים להשתמש בהם:
בּלֶנְדֶה – כינוי זה שנועד במקור למינרל ספלריט הורחב לתאר כל מינרל שנראה דומה למינרל אחר המכיל מתכת.
דוגמאות: הורנבלנדה שהוא מינרל סיליקטי, ופיצ'בלנדה הידועה כיום כאורניניט, העופרה ממנה בודדו בני הזוג קירי את הרדיום.
צינקבלנדה – "צינק" בגרמנית פירושו אבץ ושם זה נועד להבדיל את הספלריט מסוגי הבלנדה האחרים שתוארו לעיל.
בַּרְקִיַת האבץ שם עברי ארכאי למינרל
וורציט - פולימורף של הספלריט שהמערכת הגבישית שלו היא הקסגונלית.
המינרלוג הצרפתי שארל פרידל (Charles Friedel 1899-1832) גילה את המינרל באזור עיר המכרות אורורו שבבוליביה ב-1861 וקרא לו על שם המורה הנערץ עליו, הכימאי הצרפתי ממוצא גרמני שארל אדולף וורץ (Charles Adolphe Wurtz 1884-1817)
מרמטיט – פולימורף של ספלריט בעל תכולת ברזל גבוהה.
גבישי המרמטיט הם אטומים ובעלי גוון שחור מבריק.
מקור השם במקום בו נמצא המינרל לראשונה, העיירה מרמטו (Marmato) במחוז קלדס שבצפון-מערב קולומביה.
קליופאן (cleiophane), סוג של ספלריט שגונו לבן המכיל ZnS כמעט טהור לחלוטין.
שלנבלנדה (Schalenblende) סוג בגוון חום (דמוי כבד ולכן הוא מכונה גם Leberblende) שהוא מקבץ דמוי אשכול ענבים של המינרל שבו יש שכבות קונצנטריות של וורציט וגלנה שנוהגים לעיתים לחתוך וללטש כאבן לקישוט.
המינרל מתגבש במערכת הגבישית הקובייתית.
אטומי האבץ והגופרית מקושרים במבנה הגבישי במבנה של ארבעונים.
המבנה דומה למדי למבנה היהלום.
פולימורף של הספלריט שהמערכת הגבישית שלו היא הקסגונלית מכונה וורציט ונוסחת המבנה שלו β-ZnS.
קבוע הסריג עבור סולפיד האבץ במבנה הגבישי של הספלריט הוא 0.596 נאנומטר, והוא חושב מהגאומטריה של הסריג והרדיוסים של היונים – 0.074 נאנומטר לאבץ ו-0.184 לגופרית.
צורת הסריג היא של שכבות במבנה ABCABC.
ברזל מחליף את האבץ בכמויות משתנות, כאשר לעיתים גם מגנזיום או מנגן יכולים להופיע במינרל.
במקומות מסוימים מכיל המינרל קדמיום, אינדיום או גליום.
הארבעונים של המבנה הבסיסי משולבים בדרך כלל יחד בצורת גבישים תאומים ולכן דומים לתצורת תמניון.
לגבישים התאומים יש תצורה מיוחדת המכונה "תאומי ספינל" (משום שתצורה זו מופיעה בצורה המושלמת ביותר במינרל ספינל).
ניתן לראות את המינרל בקבוצות של גבישים קובייתיים או בצורת דודקהדרונים מעוותים.
פאות הגביש הן בדרך כלל מעוגלות.
גודל הגביש עד 30 ס"מ.
המינרל מצוי גם כגושים חסרי צורה, בצורת גרגרים, דמוי אשכול ענבים, כסיבים וכשברי פצילות ארוכים ומעוותים.
צבע המינרל בדרך כלל צהוב, חום, או אפור עד אפור-שחור, והוא יכול להיות מבריק או עמום.
ברק המינרל הוא דמוי שרף.
לספלריט טהור (ZnS) יש שרטוט לבן, אבל כיוון שהמינרל הנפוץ מכיל כמעט תמיד ברזל יהיה השרטוט שלו צהוב או חום בהיר, ותמיד בגוון בהיר יותר מהמינרל עצמו.
קשיותו בסולם מוס נעה בין 3.5 ל-4, ומשקלו הסגולי הוא 4.1-3.9. לספלריט יש פצילות מושלמת בשישה כיוונים היוצרים דודקהדרון בעל פאות מעוינות, אם כי לא קל למצוא את ששת מישורי הפצילות בגלל תופעת התאומים הנפוצה.
בתוך כמה דגימות של המינרל שגונם אפור-שחור אפשר לראות תופעה אופטית של אדום ססגוני והם מכונים "ספלריט רוּבּי".
הסוגים שגונם צהוב או אדום מכילים מעט מאוד ברזל והם שקופים למחצה.
הסוגים הכהים והאטומים יותר מכילים יותר ברזל.
אופטית המינרל הוא איזוטרופי, אך למרות זאת יש דגימות בהם מופיעה שבירה כפולה.
חלק מדגימות המינרל הם פלואורסצנטיים בגוון כתום.
הספלריט הוא אחד המינרלים בהם קיימת תופעת הטריבולומסנציה, כלומר שהמינרל פולט אור כשמרסקים אותו.
מקדם השבירה של הספלריט (כפי שנמדד בנורת נתרן, 589.3 נאנומטר) הוא 2.37. הספלריט מתגבש במערכת הגבישית הקובייתית וניחן בפצילות מושלמת היוצרת דודקהדרון.
גמי (Gemmy), סוג חיוור של ספלריט שמקרו באזור העיירה פרנקלין במדינת ניו ג'רזי בארצות הברית פלואורסצנטי באור כתום או כחול עז בהשפעת קרינת על-סגול באורכי גל ארוכים והוא מכונה קליופאן (cleiophane).
זהו ספלריט הבנוי מסולפיד האבץ טהור כמעט לחלוטין.
הספלריט מצוי בדרך כלל בלוויית המינרלים גלנה, פיריט, וסולפידים אחרים יחד עם קלציט, דולומיט ופלואוריט.
הספלריט הוא זרז עבור תהליכים בהם מעורב אור (פוטוקטליזטור).
עובדה זו הביאה זוג חוקרים אמריקאים מאוניברסיטת הרווארד, סקוט מרטין (Scot T.
Zhang) להעלות השערה כי ראשית החיים על פני כדור הארץ החלה בתגובות כימיות שבהם נוצרו תרכובות אורגניות מפחמן דו-חמצני ואור בסביבה מימית, שבה היה נוכח ספלריט ששימש כזרז, כסוג של מעגל קרבס הפוך.
הספלריט היא המקור עיקרי להפקת אבץ.
במקומות אחדים הוא מכיל כמויות משמעותיות של קדמיום, גליום ואירידיום והוא מהווה מקור גם למתכות אלו.
גבישי ספלריט בגודל ובשקיפות מתאימים לוטשו כאבני חן, בדרך כלל תוך שימוש בחיתוך היהלום על מנת להציג בצורה המיטבית את הנפיצה הגבוהה בת ה-0.156 (כפי שהיא נמדדת בהפרש בין מקדמי השבירה בין אורכי הגל B ו-G של קווי פראונהופר) של הספלריט שהיא מעל לפי שלושה מזו של יהלום.
קל לטעות ולחשוב שאבני חן שנחתכו זה עתה המציגות ברק יהלום הם סוג של יהלום צבעוני, אך בשל הקשיות הנמוכה מאוד של הספלריט ופצילותו המושלמת מעדיפים להשאיר את אבני החן בלתי משובצות כאבנים באוספים פרטיים או במוזיאונים (אם כי היו מקרים שספלריט שובץ בתליונים).
אספנים מוכנים לשלם סכומים גבוהים עבור אבנים שמשקלן יותר מקרט אחד (כ-200 מיליגרם), משום שגבישים טהורים לגמרי קטנים מאוד בדרך כלל.
צבעו של ספלריט באיכות של אבן חן הוא בדרך כלל צהבהב עד חום-דבש, אדום עד כתום, או ירוק.
שני המקורות החשובים ביותר לאבני החן הם קאננאה (Cananea) במדינת סונורה במקסיקו ו"פיקוס דה אירופה" (Picos de Europa - פסגות אירופה) שברכס ההרים הקנטבריים (Cordillera Cantabrica) סמוך לסנטנדר בחוף הצפוני של ספרד.
הספלריט נוצר בעורקים הידרותרמיים בטווח רחב של טמפרטורות בפחם, באבן גיר, בדולומיט ובסלעי משקע אחרים.
במרבצים המכילים הן עופרת והן אבץ, הגלנה (סולפיד העופרת) שוקעת בדרך כלל בראש הבצר והספלריט בתחתיתו.
הספלריט הוא מינרל נפוץ מאוד מלבד המקומות שכבר הוזכרו קודם לכן בערך אפשר למצוא גבישים שחורים של ספלריט באלסטון מור (Alston Moor) בקמברלנד שבאנגליה ובסנט אגנס (St Agnes) בקורנוול; גבישים צהובים של ספלריט בקווניק (Cavnic) ליד באיה מארה במחוז מרמורש שבצפון מערב רומניה ובביננתל (Binnenthal) בוואלה (Valais) שבשווייץ.
מקומות נוספים כוללים את פרייברג במדינת סקסוניה בגרמניה; טרפקה (Trepca) ביוגוסלביה לשעבר; ברוקן היל (Broken Hill) במדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה; מספיל (Mazapil) במדינת סקטקס במקסיקו; בג'ופלין, מחוז ג'אספר (Jasper), במדינת מיזורי; בגלנה שבמחוז צ'רוקי בקנזס ובמקומות שונים במדינות ניו יורק, אריזונה ואילינוי שבארצות הברית; ובהר סנט-אילר שבקוויבק שבקנדה.
ספנאייר (Spanair) הייתה חברת תעופה ספרדית שנוסדה ב-1986 ואשר הפסיקה את פעילותה ב-28 בינואר 2012 לאחר שנכנסה לפשיטת רגל.
חברת התעופה נוסדה בשנת 1986 על ידי סקנדינביאן איירליינס אשר החזיקה 20% ממניות החברה, כאשר 80% הנותרים היו שייכים לאנשי עסקים ספרדים.
כאשר רק ב-1988 החלה להפעיל טיסות בפועל.
כאשר בהתחלה החברה הפעילה טיסות שכר מרחבי אירופה ליעדי נופש בספרד.
ב-1991 החברה החלה להפעיל טיסות שכר לארצות הברית, הרפובליקה הדומינקנית ומקסיקו.
וב-1994 החלה להיות חברה סדירה שהחלה להפעיל טיסות פנים סדירות בתוך ספרד.
ב-1997 החלה להפעיל טיסות ארוכות טווח סדירות ליבשת אמריקה עם מטוסי בואינג 767-300ER.
הטיסות המשיכו עד למשבר שנוצר בעולם התעופה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
ב-1 במאי 2003 ספנאייר הצטרפה לסטאר אלייאנס.
ב-2009 חברת סקנדינביאן איירליינס מכרה 80% מאחזקותיה לקבוצת משקיעים.
אלו העבירו את מטה החברה לברצלונה.
הסיוע המתמשך של ז'נרליטט דה קטלוניה לחברת התעופה, הובילה את וולינג וריאנאייר, חברות לטיסות חסך להן בסיס בברצלונה, לתבוע את ספנאייר בפני נציבות התחרות של האיחוד האירופי בגין הפרה של חוקי התחרות החופשית האירופית, על ידי קבלת סיוע ממשלתי גדול ללא כל הצדקה כלכלית.
בנוסף, הם האשימו את ספנאייר.
על כך שהשתמשה בסיוע כדי לבצע מלחמת מחירים דורסנית בקווים שבהם הייתה לה תחרות עם חברות תעופה אחרות ועל בזבוז משאבים על סמך מסעות שיווק גדולים.
ביוני 2011 פנתה ספנאייר לבנק ההשקעות הצרפתי Lazard22 כדי למצוא משקיע אחד או יותר שמתעניין בפרויקט ספנאייר.
לבסוף, בנובמבר של אותה שנה, מספר חברות תעופה בסטאר אלייאנס הודיעו כי הן בוחנות רכישה של 49% ממניות החברה, כדי להתחיל בטיסות ארוכות טווח.
בינתיים, ממשלת קטלוניה ומועצת עיריית ברצלונה הודיעו על הגדלת הסיוע לחברה בסך עשרות מיליוני אירו.
ב-27 בינואר 2012 קטר איירווייז הודיעה כי לא תשקיע בספנאייר לאחר סירובה של הנציבות לתחרות של האיחוד לסגור את התיק נגד החברה.
באותו יום היא הפסיקה לקבל סובסידיות מהממשל הקטלוני.
על כן לחברה לא הייתה ברירה ונאלצה באותו לילה להודיע על סיום פעולתה.
עם סגירתה ב-27 בינואר 2012, צי החברה כלל את המטוסים הבאים:
החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות בקו נמל התעופה של ברצלונה לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A320 ולעיתים במטוסי איירבוס A321.
ספלנקטומיה היא ניתוח כריתת הטחול.
את הטחול ניתן לכרות באופן חלקי או מלא.
הטחול הוא איבר לימפואידי רך מאוד, בצבע סגול-אדום, הממוקם מתחת לסרעפת בצדו השמאלי של הגוף.
הטחול מייצר תאי דם לבנים.
אוגר אותם למקרה חירום והורס אותם בסיום תקופת תפקידם, הנעה בין 3–3.5 חודשים לתא דם אדום וכ-13–15 ימים לתא דם לבן.
כריתת טחול היא ניתוח מורכב יחסית אך בטוח.
אחרי שפותחה שיטת הלפרוסקופיה, פחת הצורך בניתוח הכולל פתיחת הבטן.
עם זאת, במקרים מסוימים ניתוח פתוח הוא בלתי נמנע: לדוגמה, כאשר הטחול מוגדל מאוד ודחוס על פני כמה מערכות איברים, הסיכוי להוציא אותו בעזרת לפרוסקופ ללא פגיעה באיברים אחרים קטן מאוד, ולכן מעדיפים כירורגים להימנע ממנו ולבצע הליך הכולל את פתיחת הבטן.
הסיבה השכיחה ביותר להוצאת טחול היא קרע שלו, על פי רוב כתוצאה מתאונה או ממכה מאוד חזקה בבטן.
מצב זה נחשב לרציני ושכיח בפגיעות בטן, מכיוון שכמות גדולה של דם עלולה להישפך אל תוך חלל הבטן.
כאשר מתרחשת קריעה של הטחול, המעטפת נקרעת ראשונה ולאחר מכן הרקמה שבתוכו, אך הקופסית הקשיחה של הטחול, שבהּ נמצא רוב הדם, יכולה להחזיק את הדימום לזמן מה.
למרות זאת, במקרים אלה נדרש ניתוח בדחיפות, כדי למנוע איבוד דם רציני.
ממחקר שנערך בין ינואר 1990 למרץ 1996 במטרה לבדוק האם עדיף להשתמש בלפרוסקופיה או בניתוח הכולל את פתיחת הבטן לכריתת הטחול, עולה כי אנשים שעברו כריתת טחול באמצעות לפרוסקופיה איבדו פחות דם והחלמתם הייתה מהירה יותר.
כאשר הטחול גדל עד כדי כך שנהיה הרסני לטסיות דם.
כדי לאבחן סוגי לימפומה מסוימים.
כאשר המיתרים האוחזים את הטחול מתרופפים.
כאשר טסיות נהרסות בטחול כתוצאה של תהליך אוטואימוני.
כאשר הטחול מדמם עקב טראומה פיזית.
כאשר מתפתחת ציסטה על הטחול.
סיבות לטחול מוגדל המצדיקות ניתוח
קריש דם באחד מוורידי הטחול
כריתת טחול פחות נפוצה במקרה של לימפומה או לימפומת הודג'קין.
בלימפומה הטחול נוטה להיות מוגדל, אך כדי לקבל את ההחלטה האם לבצע כריתה שלו יש צורך בקיום תנאים נוספים כגון: הגדלה מאסיבית שלו או אבחון ולפיו זהו המקום היחיד שבו נמצאת הלימפומה.
סַפְלוּל (שם מדעי: Aristolochia) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים במשפחת הספלוליים.
סוג זה כולל כ-400 מיני צמחים, מהם 6 גדלים כצמחי בר בארץ ישראל.
אחדים מהם משמשים כצמחי נוי.
השם 'ספלול' הוא כינוי עממי למבנה דמוי-כוס שעוטף את זרע עץ האלון, ובא לרוב בסמיכות לכינוי 'בלוט' שמתייחס לזרע העץ עצמו.
אך השם 'ספלול' בהתייחסו לשם צמח, שייך לסוג זה.
זהו הסוג העיקרי במשפחתו, וממנו נגזר שם המשפחה, גם בעברית וגם בשפות אחרות.
כלולים בו כ-300–500 מינים, על פי השקפות שונות.
תפוצתו הטבעית בעולם הישן - היבשות אסיה, אפריקה ואירופה.
רובם גדלים באזורים טרופיים חמימים, ומיעוטם באזורים סובטרופיים ואף אזורים קרירים.
סקציה מסוג זה גדלה ביבשת אוסטרליה- ויש המשייכים מינים אלו לסוג אחר.
מספר מינים רב באופן יחסי (45) גדל בתחומי מדינת סין, כאשר 33 מינים מהם אנדמיים למדינה זו.
קיים דמיון רב במנגנון ההאבקה בין הספלול לבין צמח הלוף.
לעומת זאת, אין ביניהם קרבה גנטית כלשהי.
בדומה ללופיים סוג זה הוא "פרח מלכודת" המאופיין בצורה מיוחדת המותאמת ללכידה, בריח לא נעים ובצבע המזכיר צואה או בשר מרקיב.
בשל תכונותיו מושך אליו הפרח חרקים מסוימים, דוגמת זבובים הנמשכים לצואה או בשר מרקיב, אלה נוחתים על הפרח ונכנסים לתוך תעלה שלאורכה שעריות חד כיווניות המאפשרות רק כניסה לתוכה ולא יציאה ממנה.
כך מובל החרק בעל כורחו אל אזור אברי הרבייה של הפרח וגורם להאבקתו.
לאחר ההאבקה מתייבשות השעריות והחרק יכול לעזוב את ה"מלכודת".
חרקים רבים שוב נופלים בפח ומיד לאחר שהשתחררו, הם נלכדים בפרח שכן ומביאים גם כן להאבקתו.
צורת הפרח המיוחדת זכתה לכינויים שונים, הן בעברית: מקטרת, אוזן, אוזניות (שם הסוג הקודם בעברית) חצוצרה, ובאנגלית Dutchman's Pipe ('מקטרת ההולנדי').
כינויים אחרים לצמח זה, משווים בין צורת הפרח לבין צורתו החיצונית של איבר המין הנקבי.
מקור שמו המדעי של הסוג הוא בהלחם של שתי מילים ביוונית עתיקה - aristos שפירושו טוב מאוד, ו-lochia שפירושו לידה.
שם זה הוא עדות לשימוש בצמח כמקל על הלידה ולשימושים שונים ברפואה העממית.
ייתכן ושימושים אלו קשורים לדמיון של צורת וריח הפרח לאיבר המין הנקבי ומערכת ההולדה.
פרחיו רבי הרושם של הצמח, מהווים סיבה לגידולו כצמח נוי, ומספר מינים תורבתו לשם כך, והם גדלים בגנים ואוספי צמחים ברחבי העולם.
בישראל, המין המטפס ספלול נאה מגודל בהיקף קטן.
על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, חלקם מטפסים וחלקם גאופיטים.
עלי הצמח הם דמויי-לב לרוב.
העלים מסורגים: בצמח זה התכונה בולטת יחסית, שכן המרחק היחסי בין עלה לעלה בגבעול הוא גדול.
העלים פשוטים, בעלי פטוטרת וחסרי עלי לוואי.
עטיף הצמח (החלק שמקביל לעלי הגביע) אינו סימטרי.
חלקו התחתון של העטיף רחב במקצת, חלקו התיכון צר כדוגמת צוואר, וחלקו העליון - החיצוני- רחב מאוד יחסית, ויוצר צורה דמוית אוזן, או ספל, בעל סימטריה דו-צדדית.
ברוב המקרים צבע עלי הכותרת שחור, קרם או תערובת של שני אלו.
במינים רבים גודל הפרחים מגיע ל-40 ס"מ ויותר.
מספר האבקנים בפרח- 6-36, לרוב 6. מספר עמודי העלי משתנה אף הוא - 4-6, לרוב מאוחים.
פרי הספלול הוא מטיפוס הלקט, שנפתח ב-6 סדקים עם ההבשלה.
כאמור, זהו הסוג היחיד ממשפחת הספלוליים שמיוצג בצמחיית ארץ ישראל.
זהו גם הסוג העיקרי במשפחה, שכוללת 7–8 סוגים אחרים.
סך כל המינים האחרים במשפחה, שאינם שייכים לסוג זה, הוא כרבע עד חצי מהמינים ששייכים לסוג.
'נזילות' המספרים מקורה בהשקפות סיסטמטיות שונות.
לדוגמה, החלוקה המסורתית של הסוג מכלילה בתוכו צמחים של העולם הישן בלבד, וככזה הוא כולל כ-300 מינים; ואילו החלוקה המעודכנת כוללת בתוכו גם צמחים מיבשות העולם החדש (אמריקה הצפונית והדרומית) ומגדילה את מספר המינים בו ל-400–500.
סוג זה נמנה עם סדרת ה'פלפליים' ובה חמש משפחות אחרות.
אחת מן המשפחות, משפחת הפלפליים כוללת את המטפס הטרופי הקרוי 'פלפל שחור' שמפירותיו מופק התבלין המוכר.
הספלול ומשפחתו נחשבים לפרימיטיביים בסולם הפילוגנטי, משמע- הם נוצרו בתקופה מוקדמת יחסית באבולוציה של צמחי הפרחים.
יעידו על כך מספר לא-קבוע של איברי רבייה בפרח, ושינוי תפקוד אצל איברי הפרח.
ניתן להשוותם, לדוגמה, למשפחת השושניים שנחשבת למפותחת.
צמחי סוג זה הם רעילים, וזאת הודות לרעלן בשם 'Aristolochic acid' ('חומצה אריסטולוצית') שנמצא בעלי הצמח.
חרקים מסוימים פיתחו עמידות לרעלן זה.
מבין חרקי ארץ ישראל, בולטים פרפראים המכונים בעברית צבעוני ונמנים עם הסוגים Archon ו-Allancastria.
בעברית, שמם 'צבעוני קשוט', 'צבעוני צהוב' ו'צבעוני שקוף'.
פרפרים אלו נמנים עם משפחת הצבעוניים (Papilionidae) שכוללת גם את הסוג 'זנב סנונית'.
זחלי משפחה זו ניזונים לעיתים קרובות מצמחים רעילים עבור רוב בעלי-החיים.
לזחלים של פרפרי משפחה זו איבר המכונה 'בלוטת מזלג'.
איבר זה חבוי לרוב, באחורי גוף הזחל.
כשנוצר מגע על גוף הזחל - מצב שבאופן טבעי מתרחש בעיקר בעת לכידת הזחל על ידי טורף - יוצאות הבלוטות החוצה.
מן הבלוטות מופרש ריח דוחה, וכן צבען בולט ומזהיר.
זהו מנגנון הגנה חיוני של הזחל מפני טריפה, שכן הזחל הוא איטי וחסר הגנה חיצונית.
כאמור, שישה מינים מסוג זה גדלים בארץ ישראל כצמחי בר.
המשותף להם, הוא דגם תפוצה פזור בשטח- כלומר, אין הפרטים גדלים במרוכז.
הם גדלים בבתי גידול טבעיים בלבד, ומעדיפים בתי גידול מתצורות ים-תיכוניות מפותחות- כלומר בתה, גריגה וחורש.
המין 'ספלול השדה' יוצא מכלל זה.
מספר מיני הספלול בארץ עולה כלפי צפון; אין בכך משום מגמה ביוגאוגרפית עולמית, שכן רוב מיני הסוג טרופיים.
רשימת מיני הספלול בארץ- על פי סדר סיסטמטי
ספלול הגליל (Aristolochia billardierei) - ערך טבע מוגן בישראל
ספלוליים (שם מדעי: Aristolochiaceae) היא משפחה בסדרת הפלפלאים.
היא נקראת בעקבות שם הסוג הגדול במשפחה, ספלול.
זהו גם הסוג היחיד במשפחה שמיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל.
המשפחה נפוצה באמריקה הצפונית,אירופה,אסיה,אפריקה,אמריקה הדרומית,אמריקה המרכזית,אוסטרליה,גינאה החדשה ואיי האוקיינוס השקט.
ספלינטר היא קונבנציה בברידג' באמצעותה מראים התאמה בסדרה שהוכרזה על ידי השותף וקוצר (קלף בודד או חוסר) בסדרה המוכרזת בגובה גבוה.
דוגמה: לאחר שהשותף פתח 1 הכרזת 4 מתארת יד עם 4 קלפים ב וקלף יחיד או חוסר ב .
מטרת ההכרזה היא להגיע לחוזה אופטימלי ברמה של משחק מלא או סלאם תוך ניצול ההתאמה בסדרת השליט והקוצר בסדרה המוכרזת.
הקונבנציה נהגתה באופן בלתי תלוי, בזמן דומה על ידי שני שחקנים אמריקאים: דוד.
קליף, שהיה הראשון שפרסם מאמר על הנושא בשנת 1963 ועל ידי השחקנית האמריקאית המפורסמת דורותי היידן, שמאוחר יותר נישאה לשחקן האמריקאי המוביל באותה תקופה אלן טרסקוט.
ספלינטר היא קונבנציה פשוטה, המאפשרת באמצעות הכרזה אחת להעביר מידע רב לשותף:
ההכרזה מראה התאמה בסדרה שהכריז השותף
ההכרזה מראה Control בסדרה שהוכרזה.
במקרה זה ה-Control הוא קלף יחיד או חוסר בסדרה ולא A או K.
דוגמה 1: הפותח פתח 1 המשיב הכריז 4. באמצעות ההכרזה הראה המשיב אורך בסדרת ה וחוסר או קלף בודד בסדרת ה .
דוגמה 2: הפותח פתח 1 המשיב הכריז 3. המשיב הראה לפחות ארבעה קלפים בסדרת ה וקלף בודד או חוסר בסדרת ה .
מכריזים את סדרת ה בגובה 3, על מנת להימנע ממצב בו חייבים להכריז יותר ממשחק מלא בגובה מינימלי.
בנוסף לדרישה לארבעה קלפים לפחות בסדרת מייג'ור שהוכרזה ולמספר קלפים המשלים את מספר קלפי הפותח בסדרת מיינור לפחות לתשעה קלפים, נדרש מינימום של נקודות גבוהות.
מומחים שונים מעריכים באופן שונה את מספר הנקודות הנדרשות, כך שמספר הנקודות הנדרשות הוא קו מנחה ולא מספר מדויק.
יש הדורשים לפחות 12 נקודות במקרה של קלף יחיד בסדרה המוכרזת ולפחות 11 נקודות במקרה של חוסר בסדרה המוכרזת.
אחרים מסתפקים ב-10 נקודות עם קלף יחיד וב-9 נקודות עם חוסר בסדרה.
גם הכרזה של סדרה חדשה בקפיצה לגובה 4 בסדרות: , ו ובגובה 3 בסדרת ה , היא חלק מקונבנצית ספלינטר.
היא מראה התאמה בסדרת השותף וקוצר (קלף יחיד או חוסר) בסדרה המוכרזת.
דוגמה: הפותח פתח 1 עם היד הבאה:
יריב התערב בהכרזת 2 שותפו ענה 2 עם היד הבאה:
הפותח מכריז 4 ומראה קוצר בסדרת היהלום וארבעה קלפים בסדרת ה .
הכרזת משחק מלא על ידי הפותח, למשל הכרזת 4, היא הכרזת signoff המחייבת את השותף להכריז Pass.
עם 26 נקודות ומעלה בשתי הידיים, אפשר לבדוק הכרזת סלאם.
הפותח מניח שלשותפו יד מינימלית ומוסיף לה נקודות חלוקה (עבור הקוצר בסדרה שהשותף הראה).
הכרזת סלאם תלויה במספר קלפי המפתח שבידי הפותח ושותפו.
עם יד מעט פחות טובה ההכרזה השנייה של הפותח היא בגובה של פחות ממשחק מלא.
על פי חוזק ידו של השותף הוא מחליט האם להסתפק במשחק מלא או לבדוק אפשרות להכרזת סלאם.
בידיים עם 12 נקודות או יותר עם ארבעה קלפים לפחות בסדרת מייג'ור של הפותח וקלף יחיד או חוסר בסדרה צדדית אפשר להכריז גם Splinter וגם Jacoby 2NT.
הבחירה באיזו הכרזה לבחור תלויה בהסכמה בין השותפים.
עם 15 נקודות או יותר מכריזים 2NT
בידיים של 12-15 נקודות משתמשים בקונבנציית Splinter רק כשהנקודות מפוזרות בסדרות שונות ולא מרוכזות בסדרה אחת או שתי סדרות.
ספלינטר הוא דמות בדיונית של גיבור-על עכברוש-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה.
דמותו של ספלינטר הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
במהלך אירועי "עיר במלחמה", ספלינטר נאלץ להתמודד עם פלישתו של אב הדרקונים לכדור הארץ.
בידיעה כי רק החזרתו לחיים של יריבו אורוקו סאקי והאיחוד שלו עם אהובתו קיטסון יחזירו את הסדר על כנו, הוא מחליט להקריב את חייו כדי לשמור על האיזון בין החיים והמתים כדי שסאקי ישוב לחיים.
הוא מתאחד עם אהובתו טאנג שן בעולם הבא, וטרם לכך נפרד מבניו.
ספלינטר מצטייר כחכם, אינטליגנט, כמעט תמיד רגוע, וגם כאשר הוא כועס הוא נמנע מלהרים את קולו.
הוא דואג לבניו במסירות רבה ומציל אותם ברגעים קריטיים.
הדאגה הרבה למשפחתו נובעת מאובדן המשפחה הקודמת שלו: מאסטר יושי, ואהובתו טנג שן.
בנוסף ספלינטר הוא מאסטר באמנויות לחימה ובעל מחשבה חכמה ותנועות זריזות.
בהרצת הקומיקס המקורית, ספלינטר היה חולדת המחמד של נינג'ה יפני בשם המאטו יושי.
חכם למינו, ספלינטר העתיק את התנועות שהמאטו יושי ביצע בזמן אימוניו.
המאטו התחרה עם אדם בשם אורוקו נאגי על אהבתה של טאנג שן, ובעקבות כך אחיו של אורוקו נאגי – אורוקו סאקי – רצח את המאטו יושי (לאחר שיושי הרג את אורוקו נאגי בדו-קרב).
ללא בית וללא בעלים, ספלינטר נאלץ לברוח לביוב של ניו יורק.
בגלל תאונת דרכים, ארבעה צבים ומכל בעל נוזל רדיואקטיבי נפלו לביוב, שם המכל נשבר והעביר את ספלינטר והצבים תהליך מוטציה.
ספלינטר נעשה לעכברוש ענק, וארבעת הצבים – לצבים ענקיים.
ספלינטר גילה כי הוא מסוגל לדבר, והעניק שמות לארבעת הצבים: לאונרדו, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו (על שם לאונרדו דה וינצ'י, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו בהתאמה).
ספלינטר מכשיר את הצבים באומנויות הנינג'יטסו, ומאמץ אותם כבניו.
בהרצת אימג' קומיקס, ספלינטר נעשה למוטנט-עטלף ענקי.
רפאל, כשרדר, מנסה לרפא אותו, וספלינטר מפתח ידידות עם אוטרום בשם "דוקטור אקס".
בהרצת הקומיקס הזו המבוסס על סדרת הטלוויזיה מ-1987 היה ספלינטר לדמות מרכזית, סיפור הרקע המקורי שלו נשמר שלא כמו בסדרת הטלוויזיה.
לאחר שהחלו בקומיקס להופיע סיפורים מקוריים שלא מתבססים על סדרת הטלוויזיה, נחשפו פרטים נוספים אודות עברו הקדום של ספלינטר.
במהלך הקומיקס מקבל ספלינטר צורת בן אנוש, זאת לאחר שימוש בקמע מיוחד של שרדר.
לאחר שמובס שרדר, כוחות הקמע מבוטלים וספלינטר חוזר לצורת העכברוש מוטאנט.
בסדרת הטלוויזיה המקורית ספלינטר הוא המאטו יושי, מורה לאמנויות לחימה לשבט הרגל ביפן.
יום אחד הופלל יושי על ידי יריבו אורוקו סאקי לאחר שניסה לרצוח את אב הדוג'ו המשותף של שניהם.
משום שלא יכל להוכיח את חפותו, עבר יושי לניו יורק ושם חי כנזיר בתעלות הביוב.
יום אחד גילה יושי ארבעה צבים קטנים שהושלכו לתעלות הביוב, יושי שמר את הצבים וגידל אותם כבניו.
באחד מן הימים מצא יושי את הצבים ליד חביות נוזל רדיואקטיבי שבורות הנוזלות מהן חומר רדיואקטיבי, יושי והצבים מושפעים מהחומר: יושי הופך לעכבר מוטנטי גדול והצבים הופכים לצבים מוטנטים.
יושי החליט להמשיך לגדלם כבניו ונתן להם שמות על שם אמני הרנסאנס האהובים עליו.
יושי מלמד את הצבים את אמנות הנינג'יטסו על מנת שידעו כיצד להגן על עצמם ועל תושבי העיר כשיגדלו.
דובב בגרסה העברית על ידי יהויכין פרידלנדר.
בצבי הנינג'ה - הדור הבא משנת 1997, ספלינטר מוצג שדמותו משלושת הסרטים המקוריים נשמרת, וכמו כן שיש לו חבר עיוור שמשחק עמו שחמט.
בסדרת הטלוויזיה השנייה ספלינטר הוא נינג'ה חזקה בצורת עכבר מוטנט.
בעונתה השביעית של הסדרה נבלית על בשם ויראלי מחסלת את ספלינטר במרחב הווירטואלי ומפזרת את חלקיקי החיים שלו ברחבי רשת המחשב, בסוף העונה חוזר ספלינטר למצבו הרגיל.
דובב בגרסה העברית על ידי עמי מנדלמן ועפרון אטקין.
בסדרת הטלוויזיה המחודשת ספלינטר הוא יושי אשר הפך בעקבות תאונה בעבר למוטנט.
ספלינטר וחברו ארוקו סאקי היו מעוניינים באותה אישה, טאנג שן, ויושי התחתן לבסוף עם טאנג שן ונולד להם תינוקת בשם מיווה וכמובן שאורוקו סאקי קינא ובא באחד הלילות כדי לתקוף את המאטו יושי.
יושי ואורוקו החלו בקטטה אשר נגמרה במותה של טאנג ובשריפת ביתה; בעקבות מותה של טאנג ברח יושי לניו יורק ושם קנה ארבעת צבי מחמד, לאחר תאונת משאית שקרתה כשיצא ספלינטר מחנות החיות הוא נהפך לעכבר מוטנט והצבים לצבים מוטנטים.
ספלינטר ברח יחד עם הצבים לביוב ושם לימד אותם אמנויות לחימה וגידל אותם.
בסוף עונה 4, הוא נהרג על ידי שרדר (שנהפך למוטנט) בכך ששרדר דקר אותו בליבו וזרק אותו מגג בניין.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, ספלינטר היה יושי אשר עבד כשחקן קולנוע של סרטי קונג-פו בשם לו ג'יטסו.
כאשר הוא היה בשבי אצל האקסית שלו "ביג מאמא" הוא אימץ עכברוש, שהיה פרחח.
דרקסום היה מוקסם מהלחימה שלו, ושלח את שני עוזריו שיביאו אותו על מנת להשתמש בכוחותיו על מנת שיעביר את כוחו לארבעה צבים (לאחר שהם התחבבו עליו), באמצעות מכונה מיוחדת, על מנת שיעבדו למענו.
יושי סירב, ובעת לחימה עם דרקסום, הוא והצבים היו נגועים באוז, וכמו כן, הוא הפך לעכברוש לאחר שעכברוש המחמד שלו נשך אותו ונמלט והצבים קיבלו את הגנים שלו וכך הם נהיו אנושיים.
הוא עצמו נמלט עם הצבים לביוב ששם לימד אותם נינג'יסו.
ספלינטר מוצג כילדותי לעיתים ומתרפק על סרטיו כשחקן קולנוע, וכמו כן, מניעיו נובעים שהוא עצמו אינו מעוניין להילחם בגלל שאימו נהרגה בעת שנסתה להילחם ברגל, בזמן שהוא גודל על ידי סבו.
כמו כן, הוא מכנה את הצבים לפי שמות הצבעים שלהם, מכיוון שהוא לא זוכר את שמותיהם (לא מצוין בסדרה איך הוא העניק להם את השמות של הציירים).
באחד הפרקים צוין שהוא הוציא קלטת אימון אישי, כשהיה אנושי.
דובב בגרסה העברית על ידי אלי לולאי.
בסדרה "סיפורם של צבי הנינג'ה" שמבוססת על הסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים" ספלינטר, בעקבות הזוגיות החדשה שלו החל לדבר שרצית.
בעונה השנייה התגלה שטרם פגש בצבים, הוא נרדף על ידי חתול (שקיבל אחר כך את הכינוי סקרץ'), שלא ידע שהוא רודף אחריו, שרוצה עדיין לסגור איתו חשבון, גם אחרי שהפך למוטנט כשהוא היה במגע עם האוז לאחר שספלינטר מצא את הצבים.
צוין שהוא הכין את כלי הנשק הראשונים שלהם כשהוא גילף אותם מעץ.
דובב בגרסה עברית על ידי ערן מור.
בסרט המקורי ובסרטים הנוספים (צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר וצבי הנינג'ה 3) נשמר סיפור הרקע של ספלינטר כפי שהיה בהרצה של מיראז' קומיקס.
את דמותו של ספלינטר שיחק בסרט קווין קלאש שגם דיבב את דמותו.
הסרט הראשון דובב בגרסה העברית על ידי יוני חן.
בסרט מ-2007 היה ספלינטר לדמות אבאית עם דעות קדומות, גם כאן נשמר סיפור הרקע המקורי שלו.
דובב בגרסה העברית על ידי אלברט כהן.
בסרט המחודש משחק את דמותו של ספלינטר דני וודברן.
בסרט עצמו ספלינטר היה עכברוש מחמד שגדל אצל אפריל ואביה, ולאחר תאונה שקורית במעבדה של אביה של אפריל, הוא והצבים הופכים להיות מוטנטים, לאחר שאפריל משליכה אותם לביוב על מנת שינצלו.
בשונה מסיפורי המקור שהיו לספלינטר, את אומנות הנינג'יטסו הוא למד באמצעות ספר שמצא אותו בביוב.
לאחר שהוא למד את האומנות בעצמו, הוא הקנה אותה לאחר מכן, לצבים.
בסרט ההמשך הוא דובב בגרסה העברית על ידי עמי מנדלמן.
בסרט ההנפשה צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים דיבב את הדמות ג'קי צ'אן ובדיבוב העברי דיבב אותו יהויכין פרידלנדר.
בסיפור המקור שלו הוא לא היה עכברוש מבוית, אלא עכברוש רחוב שמצא את הצבים מכוסים באוז ולימד אותם שבני אדם הם רעים.
על פי הסרט את הנינג'טסו הוא למד מכל מיני סרטוני הדרכה ומסרטי קונג פו.
כמו כן, צוין בסרט שהוא חיפש שידוך לעצמו.
ספנדיוס היה עבד קמפני אשר הנהיג יחד עם מאתוס את מרד השכירים בקרתגו בין 240-238 לפנה"ס.
נפל בשבי לאחר קרב המשור, והוצא להורג.
ספנדיוס היה עבד קמפני, שבמהלך המלחמה הפונית הראשונה נמלט מאדוניו הרומאי והתגייס כשכיר לצבא קרתגו.
לאחר קרב אייגוסה, הובסו הקרתגים סופית, ונאלצו לחתום על חוזה שלום משפיל עם הרפובליקה הרומית.
בין התנאים שנכללו בהסכם התחייבה קרתגו לשלם לרומא 3,200 כיכרות, פיצויי מלחמה.
עקב כך וגם בשל ההוצאות הרבות במלחמה התקשו הקרתגים לשלם לשכיריהם את המגיע להם.
המפקדים רצו לשלוח את השכירים לאפריקה בקבוצות קטנות כדי שיהיה קל יותר לשלם להם.
אולם מועצת הזקנים סברה שתוכל לשכנע את השכירים לוותר על חלק מהתשלום אם ירוכזו כולם במקום אחד.
ועל כן ריכזו אותם בסיקה, ושלחו את חנו אליהם למשא ומתן.
הניסיון נכשל, והשכירים איימו לעלות על קרתגו באם לא ישולם להם שכרם.
הקרתגים נבהלו ושלחו את גיסקו, קצין ותיק שהיה אהוד על השכירים למשא ומתן.
הוא הצליח יותר מחנו והגע להסכם עם השכירים.
ספנדיוס חשש שיוסגר לרומאים ויוצא להורג.
גם מאתוס מפקד לובי חשש שהקרתגים מתכוונים להיפטר מהשכירים מיד לאחר שיתפזרו.
ועל כן השניים החלו מסיתים את השכירים.
גיסקו ששם לב לכך, העליב את השכירים שדרשו את שכרם באומרו שידרשו אותו ממאתוס.
הדבר הכעיס את השכירים שאסרו אותו ואת האנשים שהיו עמו.
כעת התלקח המרד ביתר שאת, השכירים העמידו בראשם את ספנדיוס ומאתוס, וקראו לערי אפריקה המשועבדות לקרתגים להצטרף אליהם.
מרבית הערים הצטרפו, אולם הערים אוטיקה והיפקארה נותרו נאמנות לקרתגו.
על כן התפלגו השכירים, מאתוס יצא לצור על היפקארה, וספנדיוס על אוטיקה.
הקרתגים שלחו למשימת הגנת הערים את חנו שנעדר כישרון צבאי.
הוא הביס בקרב את השכירים, אולם לא יצא לרדוף אחריהם, ואפשר להם להתארגן מחדש ולהביס אותו בהתקפת פתע.
הקרתגים מינו במהירות את חמלקרת ברקה למפקד.
הוא יצא בראש 10,000 איש, ונתקל בכוחותיו של ספנדיוס שמנו 15,000 איש.
השניים התנגשו בקרב מקאר, ספנדיוס הובס.
לאחר הקרב ערקו 2,000 נומידיים תחת פיקודו של נארואס מצבא השכירים אל צבאו של חמלקרת.
זה האחרון נהג בנדיבות כלפי שכירים שנכנעו וכלפי שבויים.
ספנדיוס חשש שמא יחס זה יעודד עריקות נוספות, על כן, טען בפני חייליו שאדיבותו של חמלקרת אינה אלא תכסיס.
הוא קרא להוציא להורג את גיסקו ושאר הקרתגים שנפלו בשבי.
השכירים התלהבו מההצעה והוציאו את גיסקו להורג בעינויים אכזריים.
כששמע על כך חמלקרת החליט לנקוט קו דומה, והשליך כל שבוי אל רגלי הפילים.
והחלו לצור על קרתגו עצמה, חמלקרת יחד עם מצביא נוסף בשם חניבעל, החלו לנתק את דרכי האספקה שלהם, ואילצו את ספנדיוס יחד עם 50,000 איש לסגת מהמצור.
ספנדיוס הגיע להסכם עם חמלקרת, לפיו הקרתגים יוכלו להרוג את המפקדים, אף על פי שידע שגם אותו יכללו ביניהם.
אולם חמלקרת הפר את ההסכם, וטבח במרבית השכירים, ביניהם מרבית המפקדים.
ספנדיוס נלקח בשבי, חניבעל צלב אותו מול חומות קרתגו, כדי לדכא את רוחם של השכירים שצרו עליה.
ספנדיוס הוא אחת הדמויות הבולטות ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו".
בספר ספנדיוס הוא עבד יווני משוחרר הצולע ברגלו.
סְפֶנְז הוא מאכל שמקורו בלוב.
הספנז עשוי בצק שמרים ומטוגן בשמן עמוק.
צורתו של הספנז שטוחה ומעוגלת.
בגרסתו המתוקה, הנפוצה ביותר, נהוג לאכול אותו עם דבש, ריבה או סוכר.
בגרסתו האחרת, מוסיפים ביצה באמצע הספנז, בוזקים מעט מלח ומכסים בעלה בצק קטן.
האדם שמשלח ידו הכנת הספנז נקרא בערבית سنفاز (סַנְפאז).
את הספנז נהוג לאכול בכמה מועדים:
בכל החגים ובעיד אל-פיטר בפרט.
מנהג הוא לחלקו בקרב שכנים, חברים וקרובי משפחה בעת קבלת פני תינוק חדש.
בסוף ליל ערב ראש השנה, לפנות שחר, נוהגים להציב ליד בתי הכנסת דוכנים לטיגון ספנז, לשבירת רעבונם של המתפללים שהתפללו במשך כל הלילה.
בחג החנוכה, בו נוהגים לאכול מאכלים מטוגנים בשמן.
ספניה הייתה פרובינציה רומאית של האימפריה הרומית המזרחית משנת 552 ועד שנת 624 בדרום חצי האי האיברי והאיים הבאלריים.
היא יוסדה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, בניסיון להחזיר לתחומי שלטון האימפריה את הפרובינציות המערביות שהיו בשליטתה בעבר.
במהלך המאה החמישית לספירה שבטים רבים ובהם הוונדלים, הסואבים, האלאנים והוויזיגותים, נלחמו ביניהם על השליטה על איבריה, בה שלטה האימפריה הרומית עד אותה תקופה.
האימפריה הרומית המערבית איבדה מכוחה, והשבטים השונים ניצלו זאת כדי לכבוש ולהשתלט על טריטוריות נרחבות.
לאחר הגירה של הוונדלים לצפון אפריקה החלו הוויזיגותים, שבתחילה הוזמנו על ידי האימפריה הרומית להתיישב באקוויטניה, להשתלט על חלקים נרחבים בחצי האי האיברי.
בשנת 473 השלימו הוויזיגותים את כיבושו וסיימו בו את הממשל הרומי באופן רשמי.
בשנת 534, יזם יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הרומית המזרחית, מסע כיבושים לצפון אפריקה ואיטליה.
במהלך מסע זה, כבש כוח ימי ויבשתי גדול בהובלתו של ליביריוס הפטריקי את ספטם (סאוטה של ימינו) שבצפון אפריקה.
כוח זה הוצב שם כדי לאפשר שליטה על מצרי גיברלטר והתערבות בספרד וגאליה במקרה הצורך.
בשנת 549 קרו שני מאורעות עיקריים שהחלישו את הממשל הויזגותי בחצי-האי האיברי.
האירוע הראשון הוא מאבק שהתנהל במשפחה השולטת באצולה הוויזיגותית: אתאנאגילד (Athanagild), אציל ויזיגותי, מרד באגילה (Agila) היורש של המלך הויזגותי המנוח תיאודיגיסל .
האירוע השני שקרה באותה שנה הוא מרד שפרץ בכמה ערים באיבריה, ובראשן קורדובה.
המאבקים הפנימיים בממשל הוויזיגותי וההתקוממות העממית בקורדובה החלישו את כוחם של הוויזיגותים.
כאשר נקלעו הוונדלים בצפון אפריקה למלחמה ממושכת עם הרומאים, הם שלחו בקשת עזרה לוויזיגותים.
הוויזיגותים נענו לבקשה, דבר שהחליש את שליטתם הצבאית באיבריה אף יותר.
זאת מכיוון שכוחם הצבאי העיקרי נשלח לצפון אפריקה, וכוח קטן יחסית נשאר באיבריה.
שליחת הכוח הוויזיגותי לצפון אפריקה איפשרה לחיל המצב הרומאי בספטם לנוע לכיבוש האיים הבלאריים.