tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא שמע כי האדם הנערץ על הפורטוגזים, המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, שוהה בימאגוצ'י ושלח לו הזמנה לבקר בפונאי.
מפונאי הפליג חאווייר בחזרה למלאקה ומשם לגואה שבהודו מרכז השלטון הפורטוגזי במזרח אסיה.
בתחילת 1554 שלח אוטומו מכתב לגואה ובו ביקש שחאווייר יחזור ליפן תוך רמז שבתמורה הוא יסכים להתנצר.
אלא שחאווייר כבר לא היה אז בין החיים.
הוא מת בדצמבר 1552 בניסיון להיכנס לסין.
על פי הצעתו של פרנאו מנדש פינטו הוכנה במהירות משלחת שבראשה הועמד בלשיור נונש בארטו (Belchior Nunes Barreto), יורשו של חאווייר.
פינטו מונה כשגריר מטעם המשנה למלך, מושל הודו, במטרה לקשור ברית מסחרית עם בונגו.
המשלחת הגיעה לבונגו ביוני 1556. השליחות הייתה הצלחה דיפלומטית (פינטו הקים שגרירות בבונגו), אבל כישלון דתי, כיוון שאוטומו לא התנצר בסופו של דבר.
בשל מלחמת האזרחים המתמשכת ביפן לא היה אוטומו יכול להרשות לעצמו להרגיז את תומכיו בכך שימיר את דתו לדת זרה בזמן העימות.
ב-1578, שנים רבות אחר-כך, המיר אוטומו את דתו לנצרות וקיבל עליו שם חדש - פרנסיסקו.
סביר להניח כי הדבר לא נעשה מאמונה דתית אלא כצעד פוליטי אסטרטגי.
אוטומו ארגן את משלחת טנשו לאפיפיור ברומא ב-1582.
בנוסף לטיפוח היחסים עם הנוצרים, השתתף אוטומו יושישיגה במספר קרבות במהלך שנות ה-50 של המאה ה-16, כשהוא זוכה בטריטוריות ומספח אותם לשטחו.
הוא הביס את קיקוצ'י יושימונה ב-1551, ואת הנזירים הלוחמים של אוסה חמש שנים אחר-כך.
ב-1557 הוא הביס את אקיזוקי קיוטאנה ולכד את מחוז צ'יקוזן.
ב-1561 הטילו כוחותיו של אוטומו סורין מצור על טירת מוג'י (門司) שהייתה אז בידי בית מורי, תוך סיוע של ספינות פורטוגזיות שהפגיזו את הטירה, אבל הפורטגזים נסוגו לאחר שאזלה תחמושתם ואוטומו לא הצליח לכבוש את הטירה.
ב-1562 הפך אוטומו יושישיגה לנזיר בודהיסטי ואימץ עקב כך את השם "סאנביסאי סורין".
משום כך הוא זכור בתולדות יפן בשם אוטומו סורין.
בשנים שאחר-כך פנה אוטומו כנגד בית מורי ובית שימאזו, ששלטו על מרבית קיושו.
מורי טאקאמטו, מנהיג בית מורי באותה תקופה, נעזר בשוגון אשיקאגה יושיטרו, דבר שהוביל לחתימת הסכם שלום בין הבתים.
על מנת, להוכיח שיכון שלום, הציע סורין את בתו ככלה לבנו של טאקאמטו.
מהמידע שיש בידינו לא ברור האם ההצעה יצאה לפועל.
שנתיים מאוחר יותר נאלץ סורין לדכא מרד של בית אקיזוקי ממחוז צ'יקוזן, ואחר כך פנה נגד בית ריוזוג'י ממחוז היזן, מה שאילץ את בית מורי להתערב.
ב-1569 הובס הטסוגי אקיטסורה, ואסל חשוב של בית אוטומו, בקרב טטראהאמה ואיבד את טירת טצ'יבאנה.
בתגובה איים סורין על דריסת הרגל שהייתה לבית מורי במחוז בוזן, ואילץ את הצבא של בית מורי לסגת, מה שאפשר לו להשתלט מחדש על הטירה.
בשלב זה שלט אוטומו על בונגו, מרבית בוזן, צ'יקוזן, צ'יקוגו והמחוזות היגו והיזן היה תחת השפעתו.
בית אוטומו נודע אז כ"אוטומו המארח של שבעה-מחוזות".
לקראת אחרית ימיו התעמת סורין עם הדאימיו של בית שימאזו, המשפחה היחידה שעדיין שלטה על שטחים משמעותיים בקיושו.
סורין והדאימיו של בית ריוזוג'י פנו לטויוטמי הידיושי בבקשה שיעזור להם לעצור את התפשטות שימאזו לשטחם.
בתחילה, לאחר שסורין קיבל תשובה שלילית, הכריז בית שימאזו מלחמה על אוטומו, הביס את סורין ובני בריתו בקרב מימיגאווה, וכבש את פונאי.
ב-1587 החל הידיושי את מערכת קיושו שבה כבש את האי כולו, בעזרת אוטומו ומשפחות נוספות שהצטרפו לשורותיו.
שנה לאחר שהחלה במערכה עזב היודישי את קיושו, לאחר שהעניק לבית אוטומו בחזרה את השטחים שאיבד לבית שימאזו, וכרת ברית שלום רשמית בין שלוש המשפחות שהפכו נתינות של הידיושי ומחזיקות באחוזותיהם, שעכשיו היו אדמות טויוטומי באופן רשמי, כנאמנות.
אוטומו סורין מת לפני שהמערכה הושלמה, והיה זה בנו אוטומו יושימונה שקיבל לידיו בחזרה את אדמות המשפחה לאחר תבוסת שימאזו.
אוטומפו נהנה אוסיי טוטו השני (נולד ב-6 במאי 1950) הוא מלך האשנטי, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בגאנה.
הוא הומלך ב-26 באפריל 1999. הוא נשוי ואב לשלושה.
במשך שני עשורים הוא פעל "מחוץ לקופסה", ופיתח פרויקטים של פיתוח קהילתי ואחרים שקודמיו מעולם לא חשבו עליהם.
תוך כדי כך הוא הפך לשליט המסורתי הראשון בכל אפריקה שקיבל תמיכה ומימון של הבנק העולמי לביצוע פרויקטים במגזר החינוכי (בניית 42 בתי ספר יסודיים והענקת מלגות לתלמידים מרקע עני שאחרת לא ילכו לבית הספר).
המלך גם יזם פרויקט מים, שמומן שוב על ידי הבנק העולמי - להביא מים בקידוח ל -1,000 יישובים ברחבי גאנה.
נכון לעכשיו הוא משקיע בשני קניונים בקומאסי ובפרויקטים אחרים שמעבר לעיר כדי לשפר את חיי עמו.
הוא גם מגייס כספים לתרגום המקרא לכל השפות הגנאיות.
אוטומטיות היא השלב המתקדם ביותר בתהליך הלמידה של רכישת מיומנות או יכולת כלשהי.
פעולה אוטומטית מתבצעת באופן מהיר ומדויק באמצעות במאמץ מנטלי מזערי.
תהליכי עיבוד מידע אוטומטיים אינם מכוונים או נשלטים באופן רצוני, הם יעילים ביותר ומתרחשים מחוץ למודעות של האדם.
בהתאם לכך, פעולות אוטומטיות אינן דורשות הפעלת קשב.
עם זאת, האוטומטיות של פעולה מסוימת נרכשת באופן הדרגתי על ידי למידה ואימון.
על כן ישנו רצף של מידת האוטומטיות בהתאם לרמת המיומנות שהושגה בתחום הרלוונטי.
אפקט סטרופ מדגים כיצד שתי מיומנויות שונות של אותו האדם יכולות להיות ברמת אוטומטיות שונה.
פעולות אוטומטיות שונות עשויות לבוא לידי ביטוי במצבי הכרה מעורפלת כמו בסהרוריות (מחלת ירח) ובמצבים פתולוגיים אחרים כמו אירוע מוחי ואפילפסיה, שבהם עלול אדם ללכת ולבצע פעולות שגרתיות אוטומטיות אחרות בלא להיות מודע לכך.
במשפט הפלילי קיימת הגנת העדר שליטה שעומדת לזכותו של מי שפעל באוטומטיות במצב הכרה לקוי.
תופעה אחרת של אוטומטיות, נפשית, מופיעה לעיתים אצל הסובלים מדיסוציאציה.
לעיתים חווים חולים אלו מחשבות אוטומטיות שמוחם הורגל בהם כ"מישהו" או "משהו" ששולט במחשבתם, ופעולות פיזיות אוטומטיות כנשלטות בידי גורם זר.
תופעות אלו נחקרו בידי הפסיכיאטרים ז'טאן ז'טיאן דה קלרמבו וויקטור קנדינסקי.
תהליכים אוטומטיים מתפתחים מתוך התנסויות תדירות ועקביות של האדם, באופן המשקף את סדרי העולם שמסביבו ומסייע להתמודד עם עומס קוגניטיבי.
היא דורשת השקעה של מאמץ מנטלי מתמשך ומכוון.
בעוד שביצוע של פעולות חדשות מצריך לרוב הפעלה של קשב מלא, ביצוע של מטלות מוכרות מצריך פחות משאבי קשב.
ביצוע ראשוני של פעולה מסוימת על סמך חיקוי או הנחיות יכול להיות איטי ומביך.
שלב זה של תהליך הלמידה מצריך משאבי קשב רבים ולכן האדם העוסק בו לא יהיה פנוי לעבד ולהגיב לגירויים אחרים בסביבה.
דפוסי מחשבה והתנהגות החוזרים על עצמם בתדירות גבוהה, הופכים להיות יעילים יותר משום שהם מצריכים פחות ופחות הפעלה של הקשב המודע.
לכן ככל שהפעולה מתורגלת יותר, כך היא מצריכה פחות משאבים קוגניטיביים.
כתוצאה מכך היא מתבצעת באופן שוטף יותר ומאפשרת ביצוע של פעולות נוספות במקביל.
לדוגמה, האוטומטיות באה לידי ביטוי בנהיגה.
בשלבי הלמידה הראשונים על הנהג להתרכז באופן מודע בכל פעולה ובכל אירוע שמתרחש בכביש.
עם הניסיון הנהיגה נעשית אוטומטית עד כדי כך שלעיתים נוסעים כברת דרך שבסופה לפעמים לא זוכרים את הנסיעה, כאילו כלל לא הייתה תשומת לב לנעשה בכביש ולתפעול הרכב.
כאשר הפעולה או המחשבה הופכות להיות אוטומטיות לגמרי, הן אינן זקוקות כלל להפעלה של קשב מודע.
שינון הוא אחת הדרכים שבהן ניתן להגיע לאוטומציה.
קליפת המוח הקדם-מצחית חיונית לפעולת הזיכרון לטווח קצר.
המידע שמוחזק בזיכרון לטווח קצר יכול במסגרת תהליך של התגבשות לעבור לזיכרון לטווח ארוך, ממנו יוכלו להישלף שוב לזיכרון לטווח הקצר לצורך שימוש עתידי.
תהליכי עיבוד המידע המתרחשים במאגר הזיכרון לטווח קצר קובעים האם הוא יגיע אל מאגר הזיכרון לטווח ארוך, או יתפוגג וייעלם.
המוח הקטן מעורב בלימוד ובשימוש בתנועה מוטורית עד לשלב של רכישת מיומנות אוטומטית.
ככל שהתנהגות נלמדת כלשהי נהיית יותר אוטומטית היא מועברת לגרעיני הבסיס.
במהלך ביצוע של התנהגויות מורכבות גרעיני הבסיס מקבלים מידע אודות הגירויים הנוכחים בסביבה והתגובות של האדם אליהם.
בתחילה הם משמשים כצופים פסיביים בלבד.
במידה ומתרחשת חזרתיות של אותה ההתנהגות הם מתחילים להשתלט על רוב ההיבטים הקשורים להפעלה שלה ובכך לפנות משאבים קוגניטיביים לצרכים אחרים.
מבנים גבוהים של מערכת העצבים כמו קליפת המוח הקדם-מצחית וההסינגוליט קורטקס הקדמי קשורים לתיווך של תפקודים ניהוליים מודעים המצריכים מאמץ קוגניטיבי, כמו תכנון, בקרה, הצבת יעדים ועוד.
לעומתם, אזורים נמוכים יותר כמו האמיגדלה וההיפוקמפוס מגיבים לרמזים רגשיים ונחשבים לאוטומטיים יותר.
תהליכים אוטומטיים רבים מתרחשים כתגובה לתפיסה של, עצמים, אנשים או אירועים בסביבה, ללא התערבות של החלטה מודעת.
לכן הם יכולים להתקיים בצורה לא מכוונת ואינם תלויים בקיומו של רצון כלשהו.
סטריאוטיפ ונבואה המגשימה את עצמה הן דוגמאות לתהליכים אוטומטיים אשר יכולים להתרחש ללא רצונו של האדם ומבלי שיהיה מודע אליהם.
אוטומטונופוביה הוא מונח המייצג פוביה מייצוג של בני אנוש, העשוי לכלול פחד מבובות, דחלילים, פסלי שעווה או רובוטים דמויי אדם.
הגורם לאוטומטונופוביה אינו ברור, אם כי ישנן תאוריות שהפחד נובע מהציפייה להתנהגות מסוימת אצל בני אנוש, וכאשר הייצוג אינו מפגין את ההתנהגות, המוח מזהה אותו כדבר מה מסוכן או דוחה – כגופה, למשל, או כחולה מסוכן.
כחלק מהמחקר על פחד של בני אנוש מייצוגים שונים הוצע מודל עמק המוזרות המתאר את הפחד של בני אנוש מחפצים הדומים להם.
בספרו "ממה אתה מפחד?" תיאר החוקר ג'ון ווד את הסובלים מאוטומטונופוביה.
"אדם הסובל מהפוביה עשוי לחוש פעמת, התקפי חרדה, קוצר נשימה, נשימה מהירה, בחילות, הקאות, שלשולים, רעידות, זיעה קרה, סחרחורת, נדודי שינה או רגישות מוגברת לצלילים ואורות."
כמו פוביות רבות, ניתן לטפל באוטומטונופוביה בעזרת שיטות שונות של פסיכותרפיה.
בניגוד לפוביות כמו פחד מגבהים לא ניתן להימנע בקלות ממקור הפחד (מאחר שבובות נמצאות בכל מקום), ולכן טיפול מומלץ יהיה הקהיה שיטתית או טיפול בהצפה.
אוטוטומיה (מיוונית: auto - "עצמי", tomy - "כריתה") או קטיעה עצמית היא תופעה בה בעל חיים קוטע או משיר חלק מגופו, לרוב אחד מגפיו, לצורך הגנה עצמית.
הניתוק משמש כמנגנון להתחמקות מלכידת טורף, או כדי להסיח את דעת הטורף ובכך לאפשר בריחה.
לכמה מבעלי החיים יש את היכולת לגדל מחדש את אותו האיבר באופן מלא או חלקי.
מספר לטאות, סלמנדרות וספנודונים ינתקו את זנבם כאשר הוא נתפס בניסיון להימלט.
במינים רבים הזנב המנותק ימשיך להתפתל, על מנת ליצור רושם מוטעה של המשך המאבק, להסיח את דעת הטורף ולסייע לחיה להימלט.
מינים מסוימים מסוגלים לגדל מחדש את הזנב, בדרך כלל על פני תקופה של שבועות או חודשים.
הזנב החדש, על אף שיתפקד באופן דומה, יהיה לעיתים קרובות קצר יותר ויכיל סחוס במקום עצם.
כמו כן, הצבע והמרקם של הזנב החדש יהיו לרוב שונים בבירור מאלו בזנב המקורי.
המונח הטכני ליכולת לנתק את הזנב לצורך הגנה הוא caudal autotomy.
בקרב רוב הלטאות המקריבות את זנבן באופן הזה, השבירה מתרחשת רק כאשר הזנב נתפס בעוצמה.
לעומת זאת, אצל מינים מסוימים, כגון כמה מינים של שממיות, הלטאה יכולה לבצע אוטוטומיה מלאה, ולנתק את הזנב באופן יזום כאשר היא מפוחדת מספיק, לעיתים אפילו כאשר הלטאה מותקפת על ידי נמלים.
אוטוטומיה זנבית בקרב לטאות מתרחשת בשתי צורות.
במקרה הראשון, שנקרא אוטוטומיה בין-חולייתית, הזנב נגדע בין חוליות עמוד השדרה.
הצורה השנייה היא אוטוטומיה תוך-חולייתית, במקרה זה קיימים אזורים סדוקים ומוחלשים מראש בתוך חוליות בסיס הזנב.
בסוג השני של האוטוטומיה הלטאה מכווצת שריר השובר את חוליית הזנב, במקום לשבור את הזנב בין שתי חוליות.
שריר טבעתי מתכווץ לאחר מכן מסביב לעורק העובר בזנב כדי למזער את הדימום.
אוטוטומיה זנבית שכיחה למדי בקרב לטאות; מינים המאופיינים בתכונה זו תועדו ב-13 משפחות בתת-סדרת הלטאות מתוך 20 המשפחות הקיימות בה.
למרות יעילות המנגנון עלותו גבוהה והוא מופעל רק כמוצא אחרון.
מאחר שהזנב משחק תפקיד משמעותי בתנועתיות החיה ובאחסון אנרגיה באמצעות שומן, ערכו רב מכדי שיוכל בעל החיים לוותר עליו כלאחר יד.
מינים רבים פיתחו התנהגויות ספציפיות לאחר השלת הזנב, לרבות ירידה בפעילות, על מנת לפצות על ההשלכות השליליות של אובדן האיבר והידלדלות משאבי האנרגיה.
בכמה מיני לטאות, בהן מהווה הזנב איבר אחסון מרכזי לצבירת מאגרי אנרגיה, בעל החיים ישוב לזירת האירוע לאחר חלוף הסכנה ויאכל את הזנב על מנת להשיב לו חלק מחומרי ההזנה האבודים.
בנוסף, כמה מיני לטאות נצפו תוקפים את יריביהם מאותו המין ולוקחים את הזנבות שלהם, אותם הם אוכלים לאחר שהיריב נמלט.
חידוש האיבר האבוד היא אחת העדיפויות הגבוהות ביותר לאחר הניתוק, על מנת לייעל את הביצועים המוטוריים ולהחזיר את כושר הרבייה.
בזמן חידוש הזנבות שלהם, הנזק מתוקן לעיתים בעלות של גדילת הגוף.
לפחות שני מינים של קוצן באפריקה, Acomys kempi ו-Acomys percivali, מסוגלים לנתק באופן יזום חלקים מעורם בעת לכידה על ידי טורף.
הם היונקים הראשונים בהם התגלתה יכולת כזו.
הם יכולים לשחזר לגמרי כל חלק מעורם שנפגע בתהליך — לגדל מחדש את זקיקי השיער, תאי העור, בלוטות הזיעה, פרווה, סחוס עם מעט צילוק או ללא צילוק כלל.
יש המאמינים כי ניתן ליישם מנגנון זה בקרב בני אדם.
מעל ל-200 מינים של חסרי חוליות מסוגלים לבצע אוטוטומיה כמנגנון הימנעות או הגנה, כולל:
בעלי חיים אלה יכולים להשיר איברים מרצון כאשר הדבר הכרחי להישרדותם.
התנהגות זו יכולה להתרחש בתגובה לגירוי כימי, חום קיצוני, גירוי חשמלי, אך במרבית המקרים תתרחש התגובה בעקבות גירוי מכני במהלך לכידה על ידי טורף.
השרת האיברים משמשת גם לשיפור סיכויי הבריחה או צמצום נזק נוסף לשאר הגוף כגון התפשטות של חומר כימי או רעל לאחר עקיצה.
אוטוטומיה מתרחשת בכמה זנים של תמנון לצורך הישרדות ולצורך רבייה: הזרוע המתמחה ברבייה (hectocotylus) בתמנון מתנתקת מן הזכר במהלך ההזדווגות ונשארת בתוך גוף הנקבה.
מינים של חשופיות יבשה בסוג Prophysaon יכולים לקטוע באופן יזום חלק מזנבן.
ידוע על תופעה דומה בזנבו של חילזון ים ממין Oxynoe panamensis תחת גירוי מכני ממושך.
מלפפוני ים מסוגלים לפלוט כמה מאיבריהם הפנימיים בעת מצוקה, ולגדלם חזרה במלואם.
סרטנים בעלי יכולת אוטוטומיה משמשים כמקור מזון מתחדש עבור בני אדם, בעיקר בפלורידה.
האיסוף מתבצע על ידי הסרת אחת או שתי צבתות מבעל החיים והשבתו אל האוקיינוס שם הוא יוכל להצמיח מחדש את איבריו החסרים.
עם זאת, תחת תנאי ניסוי, באמצעות אותן הטכניקות אשר בשימוש מסחרי, 47% מהסרטנים אשר הוסרו מהם שתי צבתות מתו לאחר מכן, ו-28% מאלו שהוסרה מהם צבת אחת מתו גם כן; 76% מכלל המיתות התרחשו תוך 24 שעות מרגע ההסרה.
בנוסף שיעורי חידוש הצבתות בדיג המסחרי גם כן נמוך; מחקר אחד מצביע על כך שפחות מ-10% מהסרטנים מגדלים את הצבתות מחדש.
מחקר שנערך לאחרונה מצביע על שיעור של 13%.
בתנאים טבעיים, עכבישים גלגלניים משירים רגל אם הם נעקצו באותה רגל על ידי צרעות או דבורים.
תחת תנאי ניסוי, כאשר מזריקים לרגל העכביש ארס דבורה או צרעה, הם ינתקו את הרגל גם כן.
לעומת זאת, אם מזריקים לרגל העכביש מי מלח, הכריתה תתבצע לעיתים נדירות בלבד, מה שמצביע על כך שהניתוק הוא תגובה למרכיב הכימי בארס ולא לעצם חדירת הנוזל.
בנוסף, עכביש לו מוזרק ארס בעל רכיבים אשר גורמים לתגובת כאב בבני האדם (סרוטונין, היסטמין, פוספוליפאז A2 ו-melittin) ינתק את רגלו, אך אם הזריקות מכילות ארס בעל רכיבים אשר אינם גורמים כאב לבני אדם, הניתוק אינו מתרחש.
לפעמים, כאשר דבורי דבש עוקצות קורבן, העוקץ נשאר נעוץ בקורבן.
כאשר הדבורה מתפתלת על מנת להשתחרר, העוקץ לוקח איתו את כל המקטע האחורי של בטן הדבורה, כולל גנגליון, מספר שרירים, שק הארס, וקצה מערכת העיכול של הדבורה.
הקרע המסיבי בבטן הורג את הדבורים.
למרות האמונה הרווחת כי דבורת הדבש הפועלת יכולה לעקוץ פעם אחת בלבד, אין הדבר נכון לחלוטין: העוקץ הוא אמנם בצורת תיל על מנת שיילכד בעור הקורבן, ובכך יקרע עמו את בטן הדבורה ויוביל למותה, אך תרחיש זה קורה רק אם עור הקורבן עבה דיו, כגון עורם של יונקים.
תהליך זה לא קורה בעוקצה של המלכה, שכן צורתו שונה ומאפשרת למלכה לשלוף אותו מהקורבן בבטחה.
כל המינים של דבורי הדבש מבצעים אוטוטומיה כדוגמת זו בעת העקיצה.
לא קיימים מיני חרקים עוקצים בהם קיימת תופעה זו.
איבר מינו של זכר דבורת הדבש נקרע ממנו באופן דומה בעת ההזדווגות, ואוטם את איבר מינה של המלכה כמעין פקק, אותו חייב להסיר כל זכר אחר טרם יזדווג עם אותה המלכה.
הזכרים מתים מספר דקות לאחר ההזדווגות.
במשנה ישנה התייחסות לאוטוטמיה במסכת אוהלות: .
ביאור: לפי ההלכה, כל גוף של בעל חי מטמא מרגע המיתה.
והרגע הזה מוגדר על פי הראש.
אם הוא נערף (או איבר יחיד שמתנתק) אזי הגוף או האיבר מת אפילו אם הוא עדיין מתנועע, ולראיה מובא המקרה של זנב לטאה שמתנועע למרות התנתקותו מהגוף (ולמעשה מותו של אותו האיבר).
במדעי המחשב, אוטומט חסום ליניארית או LBA (ראשי תיבות של: Linear Bounded Automaton) הוא מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית המקיימת את שלושת התנאים הבאים:
אלף-בית הקלט כולל שני סימנים מיוחדים, לסימון הקצה השמאלי והקצה הימני.
אין להדפיס סימנים אחרים משני הסימנים שבתנאי הראשון באחד מהקצוות.
קבוצת המעברים אינם יכולים להכיל מעברים שמאלה מהסמן השמאלי או ימינה מהסמן הימני.
במקום סרט אינסופי עבור הקלט (כפי שיש במכונת טיורינג רגילה) סרט הקלט הוא סופי ומכיל את הקלט עצמו ושני סימני הקצה.
מגבלה זו עושה את LBA למודל מדויק יותר של מחשב אמיתי מאשר מכונת טיורינג, אשר הגדרתה מניחה סרט קלט לא מוגבל, משום שבפועל במחשב מעשי כמות הזיכרון מוגבלת.
LBA הם מכריעים למחלקת השפות תלויות ההקשר.
ההגבלה היחידה על הדקדוק לשפות אלו היא שלא תהיה פעולה המעבירה מחרוזת למחרוזת אחרת קצרה יותר.
כיוון שיש התאמה חד-חד-ערכית בין LBA לדקדוקים כאלו, לא נדרש סרט ארוך יותר מאשר המחרוזת המקורית כדי להיות מזוהה על ידי האוטומט.
בפרסום המדעי שלו בשנת 1960, ציין פרופסור קורודה (Sige-Yuki Kuroda) שני אתגרים מחקריים, אשר לאחר מכן נתפרסמו כ "בעיות ה-LBA".
בעיית ה-LBA הראשונה היא: האם מחלקת השפות המתקבלת על ידי LBA שווה למחלקת השפות המתקבלת על ידי LBA דטרמיניסטי.
בעיה זו ניתן לנסח באופן תמציתי בשפה של סיבוכיות כ:
בעיית ה-LBA השנייה היא האם המחלקה של השפות המתקבלות על ידי LBA סגורה תחת משלים.
כפי שהרגיש כבר קורודה בעצמו, תשובה שלילית לבעיה השנייה תגרור תשובה שלילית גם לבעיה הראשונה.
אולם, 20 שנה לאחר הצגת הבעיות נמצא כי לשאלה השנייה תשובה חיובית כפי שמשתמע ממשפט אימרמן.
אך הבעיה הראשונה (נכון ל-2017) נותרה ללא פתרון.
במתמטיקה ומדעי המחשב, אוטומט הסתברותי הוא הכללה של אוטומט סופי לא דטרמיניסטי (אסל"ד).
באוטומט הסתברותי לכל מעבר בין מצבים מותאמת הסתברות, כך שמטריצת המעברים של האוטומט המתקבלת היא מטריצה סטוכסטית.
השפות המתקבלות על ידי אוטומטים הסתברותיים נקראות שפות סטוכסטיות, והן מכילות את השפות הרגולריות בתור תת-קבוצה.
מספר השפות הסטוכסטיות אינו בן מנייה.
את הרעיון של אוטומט הסתברותי הציג לראשונה פרופסור מיכאל רבין ב-1963.
במחשוב קוונטי אוטומט סופי קוונטי הוא מקביל למונח אוטומט הסתברותי.
בביולוגיה, אוֹטוֹלִיזָה (בעברית: תֶּמֶס עַצְמִי) תהליך הידוע כעיכול עצמי, מתייחס להרס של התא דרך פעולת האנזימים של התא עצמו.
האוטוליזה היא תוצאה של פעולת אנזימי עיכול שבתוך התאים (בליזוזום).
המונח עשוי גם להתייחס לעיכול של אנזים אחד על ידי מולקולה אחרת של אותו אנזים.
שם המונח נובע מצירוף של מילים ביוונית עתיקה αὐτο- ("עצמי") ו- λύσις ("פיצול").
תהליך פירוק הרקמות יכול להתרחש על ידי מספר גורמים.
חלק מגורמים אלו כוללים שפיכת אנזים, פעילות חרקים ופעילות חיידקית.
הרס תאים אוטוליטי אינו שכיח באורגניזמים חיים בוגרים, ומתרחש בדרך כלל בתאים פצועים וברקמות גוססות.
תהליך של אוטוליזה מתחיל על ידי ליזוזומים של התאים המשחררים אנזימי עיכול לציטופלזמה.
אנזימים אלו משתחררים עקב הפסקת תהליכים פעילים בתא, ולא כתהליך פעיל.
במילים אחרות, למרות שהאוטוליזה דומה לתהליך הפעיל של עיכול חומרים מזינים על ידי תאים חיים, התאים המתים אינם מעכלים את עצמם באופן פעיל כפי שנטען לעיתים קרובות, וכפי שנראה כי המונח המקביל "עיכול-עצמי" אכן רומז על משמעות התהליך.
ניתן להפחית את האוטליזה של אברוני תאים בודדים אם האברון מאוחסן במאגר איזוטוני בתנאי הקפאה לאחר תהליך של שבירת התא.
בריפוי פצעים הטריה (התייבשות אוטוליטית) יכולה להיות תהליך מועיל, כאשר הגוף מתפרק ומחסל רקמות מתות, כך שרקמות אלו יוכלו להישטף או להיסחף מאליהן.
חבישות מודרניות לפצעים, העוזרות לשמור על לחות הפצע, יכולות לסייע בתהליך זה.
בתעשיית המזון אוטוליזה כוללת הרג של שמרים ועידוד פירוק תאים של שמרים על ידי אנזימים שונים.
השמרים האוטוליזיים המתקבלים משמשים כתוספת לטעם או כמשפרי טעם.
עבור תמצית שמרים, כאשר תהליך זה מופעל על ידי תוספת של מלח בישול, הוא מכונה פלסמוליזה.
בייצור משקאות מותססים, אוטוליזה יכולה להתרחש כאשר המאסט או הוורט נשארים בתהליך ההתססה למשך זמן רב.
בבישול בירה אוטוליזה גורמת לטעמים בלתי רצויים.
אוטוליזה בייצור יינות היא לרוב לא רצויה, אך במקרה של השמפניות הטובות ביותר היא מרכיב חיוני ביצירת טעם ותחושת פה.
בתהליך של אפיית לחם, המונח (או המונח מאותו המקור הנפוץ יותר בצרפתית : autolyse) מתואר כתקופה של מנוחה בעקבות ערבוב ראשוני של קמח ומים, לפני ששאר החומרים (כגון מלח ושמרים) מתווספים לבצק.
המונח נטבע על ידי הכימאי ופרופסור האפייה הצרפתי רמון קאלבל, שפרסם הרבה מאמרים בנושא.
בפועל, השיטה עצמה, גם אם לא נקראה בעבר במפורש "אוטוליזה", הייתה נהוגה גם בעבר כאשר תרבויות שונות נהגו בדרכים דומות בעת אפיית לחם, דרכים שהזכירו את האוטוליזה, ואף נמנעו לחלוטין מלישה בעת הכנת לחם.
קאלבל המליץ על הנוהל כאמצעי להפחתת זמן הלישה, המביא בכך לשיפור במדדים שונים כגון טעם הלחם וצבעו.
זמני לישה ארוכים מכניסים את בצק הלחם לחמצן אטמוספירי, שמלבין את הקרוטנואידים הקיימים באופן טבעי בקמח הלחם, ו"גונב" מהקמח את צבעו הקרמי וטעמיו הטבעיים.
אוטוליזה הופכת את הבצק קל יותר לעיצוב ומשפרת את המבנה של הבצק.
כאשר אחוז הגלוטן נמוך והשימוש הוא רק בקמח לבן, אפשר להפחית למינימום את זמן האוטוליזה ולקצר את זמן הכנת הלחם והלישה.
אוטוטו הוא סינגל מסוגת מוזיקה חסידית, שהוציא הזמר-יוצר החסידי אברהם פריד בשנת 2020. מילות השיר נכתבו על ידי אברהם פריד ובנצי שטיין.
את השיר הלחין בנצי שטיין, והוא עובד על ידי יובל סטופל.
השיר היה ללהיט גדול במגזר הדתי מיד אחר יציאתו, כאשר כחודש לאחר יציאתו סיים במקומות הגבוהים במצעדים השנתיים.
השיר עוסק בביאת המשיח, בעצם השאלה "מתי תמלוך?", כלומר מתי המשיח יבוא ותהיה המלכת ה' בעולם?
והתשובה היא הסלנג הידוע "אוטוטו", כלומר: עוד רגע!
השיר מלווה בקליפ מילים בו אברהם פריד רוקד לצלילי השיר, כשקליפ המילים מאחוריו.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-5.5 מיליון צפיות ביוטיוב.
במצעד השנתי למוזיקה החסידית שנערך על ידי תחנת הרדיו קול פליי בחול המועד סוכות תשפ"א, ובמצעד השנתי של רדיו קול חי הגיע השיר למקום השלישי.
במצעד של רדיו קול ברמה הגיע השיר למקום השישי.
בספירת העומר בשנת ה'תשפ"א פורסם קליפ ווקאלי של השיר, המותר בהאזנה בימי ספירת העומר לפי ההלכה.
במחשוב קוונטי, אוטומט סופי קוונטי (Quantum finite automata - QFA) או מכונת מצבים קוונטית הם המקבילים הקוונטים לאוטומט הסתברותי או לתהליך החלטה מרקובי.
הם מאפשרים הפשטה מתמטית של מחשבים קוונטים.
ניתן להגדיר סוגים שונים של אוטומטים, כגון אוטומט חד-מדידה ואוטומט רב-מדידה.
האוטומט פועל על ידי קבלה של מחרוזת באורך סופי של אותיות מעל אלפבית סופי , אשר מקצה לכל מחרוזת הסתברות המציינת את ההסתברות של האוטומט להיות במצב של קבלה.
כלומר, ההסתברות האם האוטומט קיבל או דחה את המחרוזת.
השפות אשר מתקבלות על ידי אוטומטים סופיים קוונטים אינם שפות רגולריות של אוטומט סופי דטרמיניסטי, ואינן השפות הסטוכסטיות המתקבלות על ידי אוטומטים סופיים הסתברותיים.
המחקר של שפות קוונטיות נותר תחום פעיל במחקר.
ישנה דרך פשוטה ואינטואיטיבית להבין מהו אוטומט סופי קוונטי.
ראשית, מתחלים בייצוג גרפי של אוטומט סופי דטרמיניסטי (DFA).
אוטומט כזה ניתן לייצוג באמצעות גרף מכוון, כאשר המצבים הם הצמתים בגרף, והקשתות (או חיצים) מייצגות מעברים בין מצבים.
כל חץ מסומן בסמל קלט אפשרי, כך שבהינתן מצב מסוים וקלט אפשרי, החץ מצביע על המצב הבא.
דרך אחת לייצג את הגרף היא באמצעות סט של מטריצות שכנות, כאשר כך מטריצה משויכת לתו אפשרי.
במקרה זה, רשימת המצבים של האוטומט הדטרמיניססי כתובה על ידי וקטור עמודה.
עבור כל תו מהקלט, מטריצת השכנות תקבע מציינת כיצד כל מצב נתון (שורה בווקטור המצב) יתקדן למצב הבא כאשר מעבר בין מצבים ניתן בכפל מטריצות.
יש צורך במטריצת שכנות נפרדת לכל תו קלט אפשרי, מכיוון שכל סמל קלט יכול לגרום למעבר אחר.
הערכים במטריצת הסמיכות חייבים להיות אפסים ואחדים.
לכל עמודה במטריצה, רק רשומה אחת בלבד יכולה להיות ללא אפס: זהו הערך המציין את המעבר למצב הבא (הייחודי).
באופן דומה, מצב המערכת הוא וקטור עמודות, שבו רק ערך אחד אינו אפס: ערך זה תואם את המצב הנוכחי של המערכת.
אנו מציינים את סט האותיות של הקלט כ-.
עבור כל תו קלט , אנו מציינים את כמטריצת השכנויות המתארת את ההתקדמות של ה-DFA למצבו הבא.
הסט מציין באופן מלא את טבלת המעברים של האוטומט.
בנוסף נציין את כסט כל המצבים האפשריים של ה-DFA.
אם ישנם מצבים ב-, אז המטריצה היא בגודל של .
המצב ההתחלתי תואם לווקטור עמודה עם הערך אחד בשורה המתאימה ל-.
יהי מצב כללי, אז עבורו יהיה הערך אחד בשורה התואמת ל-.
לכן, ובאופן א-פורמלי, יהיו ו- הווקטורים אשר מייצגים את אותם מצבים בהתאמה.
לכן, לאחר קריאת התווים מסרט הקלט, המצב אשר מתאר את ה-DFA יינתן על ידי .
מעברי המצב ניתנים על ידי כפל מטריצות רגיל (כלומר הכפל את ב- וכו'); סדר ההכפלה "הפוך" רק מכיוון שאנו עוקבים אחר ההגדרות של אלגברה ליניארית.
התיאור לעיל של ה-DFA, במונחים של אופרטורים ליניאריים ווקטורים, ניתן להכללה על ידי החלפה של וקטור המצבים בווקטור כללי, ואת המטריצות באופרטורים ליניאריים כלליים.
זה למעשה מה שאוטומט סופי קוונטי עושה: הוא מחליף את באמפליטודה הסתברותית, ואת במטריצות אוניטריות.
ישנן הכללות נוספות, הווקטור יכול להיות הסברות כלשהי על יריעה, סט המטריצות יכול להיות איזומורפיזם מעל היריעה.
באופן המתואר ניתן להגדיר אוטומט סופי טופולוגי.
אילו נעשה שימוש באיזומורפיזם מעל מרחב הומוגני נוכל להגדיר אוטומט סופי גאומטרי.
לפני המעבר להגדרה הפורמלית של אוטומט סופי קוונטי (QFA), ישנן שתי הכללות נוספות: ההכללה הראשונה היא אוטומט סופי לא דטרמיניסטי (NFA).
במקרה זה, הווקטור מוחלף בווקטור אשר יכול לכלול יותר מרשומה אחת שהיא לא אפס.
לכן, הווקטור מתאר את איבר יחיד מקבוצת החזקה של , למעשה זוהי פונקציה מציינת על .
באופן דומה, אוסף מטריצות המעבר מוגדר כך שעבור כל עמודה עשויות להיות מספר רשומות שאינן אפסים.
באופן דומה, יש להחליף את פעולות הכפל והחיבור אשר נעשות במהלך הכפלת המטריצות בפעולות בוליאניות של או ו-וגם כך שלמעשה אנו נעבוד עם חוג עם מאפיין של 2.
לפי משפט ידוע עבור כל אוטומט סופי דטרמיניסטי יש אוטומט סופי לא דטרמיניסטי תואם ולהפך.
כתוצאה מכך, סט השפות אשר יכולות להתקבל על ידי אוטומטים סופיים דטרמיניסטים וא-דטרמיניסטים הוא זהה - אלו השפות הרגולריות.
עם זאת, בהכללה עבור אוטומטים סופיים קוונטים סט השפות אשר יכולות להתקבל על ידי מודלים שונים עשוי להיות שונה.
תיאור סט השפות הוא אחת מבעיות המחקר הבולטות בתורת האוטומטיים הקוונטים.
ההכללה השנייה היא אוטומט סופי הסתברותי.
הכללה ניתנת על ידי החלפת אוסף מטריצות המעבר במטריצות סטוכסטיות ואת וקטור המצב בווקטור הסתברותי.
הערכים בווקטור המצב חייבים להיות מספרים ממשיים, חיוביים ולסכם לאחד, על מנת שווקטור המצב יתפרש כהסתברות.
על מטריצות המעבר לשמר תכונה זו: זו הסיבה שהן חייבות להיות סטוכסטיות.
ניתן לדמיין כל וקטור מצב כמציין נקודה בסימפלקס; לפיכך, זהו אוטומט סופי טופולוגי, כאשר הסימפלקס הוא יריעה, והמטריצות הסטוכסטיות הן אוטומורפיזמים ליניאריים של הסימפלקס על עצמו.
מכיוון שכל מעבר הוא למעשה בלתי תלוי בקודם (אם אנו מתעלמים מההבחנה בין שפות מקובלות לדחויות), האוטומט הסופי ההסתברותי בעצם הופך למעין שרשרת מרקוב.
לעומת זאת, ב- QFA, היריעה היא מרחב פרויקטיבי מעל המרוכבים , ומטריצות המעבר הן מטריצות אוניטריות.
כל נקודה ב- תואמת לאמפליטודה הסתברותית קוונטית או למצב טהור; ניתן לחשוב על המטריצות האוניטריות כמנהלות את התפתחות הזמן של המערכת (כלומר בתמונת שרדינגר).
ההכללה ממצבים טהורים למצבים מעורבים צריכה להיות פשוטה: מצב מעורב הוא בפשטות התפלגות הסתברותית למדידה מעל .
אוטום פיליפס היא רעייתו לשעבר של פיטר פיליפס, בן משפחת המלוכה הבריטית, לו הייתה נשואה משנת 2008 ועד לגירושיה ממנו בשנת 2021.
פיליפס נולדה במונטריאול ולה אח תאום ואח גדול, היא גדלה באזור דובר האנגלית של העיר, כשהייתה בת שמונה הוריה התגרשו, שני הוריה נישאו בשנית ולאביה נולדו שני ילדים נוספים מאשתו השנייה.
היא למדה באוניברסיטת מקגיל ובאותו זמן עבדה כברמנית וכדוגמנית, היא הופיעה בתפקיד קטן ללא דיבור בסרט ההרפתקאות "קשת בענן" בבימויו של בוב הוסקינס, היא גם הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Sirens" של ABC.
אחרי הלימודים החלה לעבוד כיועצת אסטרטגית.
היא הכירה את פיטר פיליפס בעת שנכחה באירוע הספורט "Canadian Grand Prix" שנערך במונטריאול, זאת מבלי לדעת שהוא הנכד של המלכה אליזבת, היא עברה עמו להתגורר בבריטניה.
ב-29 בדצמבר 2010 נולדה בתה הבכורה של פיליפס ונינתה הראשונה של המלכה אליזבת, סוואנה פיליפס.
היא הוטבלה ב-23 באפריל, ימים ספורים לפני חתונתם של הנסיך ויליאם וקייט מידלטון.
ב-2012 נולדה בתה השנייה, אילה (Isla).
אוטומובילי אסטרמה היא יצרנית מכונית ספורט ומכוניות על, שבסיסה באיטליה.
היא הוקמה בשנת 2020 על ידי ג'אנפרנקו פיזוטו, לשעבר מייסד שותף וממן פיסקאר אוטומוטיב בשנת 2007.
אוטומובילי אסטרמה הוקמה על ידי ג'אנפרנקו פיזוטו בשנת 2020, היא הוקמה לשם פיתוח טכנולוגיות מתקדמות ומכוניות-על קלות משקל שיהיו עשויות מחומרים איכותיים וקלים.
אסטרמה פולמינאה - המכונית הראשונה של אסטרמה, הוצגה ב-13 במאי 2021. היא כוללת ארבעה מנועים חשמליים המספקים יחד 2040 כ"ס.
אוטומובילי פינינפארינה GmbH היא יצרנית מכוניות על חשמליות, שבסיסה במינכן שבגרמניה.
היא הוקמה על ידי חברת פינינפארינה בשנת 2018. אוטומובילי פינינפארינה הוצגה ב-13 באפריל 2018 ברומא, לרגל האליפות הראשונה בפורמולה E.
מנכ"ל החברה הנוכחי הוא פר סוונטסון.
בשנת 2019 הציגה את מכונית העל הראשונה שלה פינינפארינה בטיסטה.
בשנת 2014 רכשה קבוצת מהינדה את פינינפארינה, שהעניקה למהינדה זכויות על שמה.
בפברואר 2018, מייקל פראשקה, מנהל אאודי הודו לשעבר, יעמוד בראש פרויקט חדש של מהינדה.
פרויקט זה הפך מאוחר יותר לאוטומובילי פינינפארינה, בעת חשיפת המותג אמר יו"ר פינינפארינה, פאולו פינינפארינה, כי "הפרויקט הזה עזר לי ולמשפחתי להגשים את חלומו של סבי, לראות מכוניות חדשניות יוצאות דופן, ממותגות אך ורק פינינפארינה על הכבישים".
ב-18 באפריל 2018 הכריזה פינינפארינה כי לוקה בורגוגנו יהיה מנהל העיצוב הראשי של החברה, במקביל הכריזה כי היא תייצר עד שנת 2020 מכונית על עם 0 פליטות (הכוונה למכונית חשמלית).
ב-28 בספטמבר הרכיזה החברה על שותפות הטכנית שלה עם רימאק אוטומובילי, שתייצר את מערכת ההנעה והסוללות למכונית שלה.
ב-27 בנובמבר 2018 הכריזה החברה כי תשקיע 20 מיליון אירו בפינינפארינה SpA עבור שירותה עם חברת PURA, המבטיחה איזון בין עיצוב להנדסה.
פינינפארינה בטיסטה היא מכונית על חשמלית שהוצגה בתערוכת הרכב של ז'נבה במרץ 2019. היא קרויה על שמו של מייסד פינינפארינה, בטיסטה פינינפארינה.
היא כוללת ארבעה מנועים חשמליים המספקים כ-1900 כ"ס.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 1.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 350 קמ"ש.
הסוללה בקיבולת 120 קוט"ש ומאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 450 ק"מ.
שמה היה אמור להיות "PF0" אך לבסוף שמה שונה ל"בטיסטה".
אוֹטוֹמַצְיָה אָדַפְּטִיבִית - היא אחד מהיישומים של גישות הנוירוארגונומיה והפסיכופיזיולוגיה, אשר מתייחס למערכת אדם-מכונה אשר עושה שימוש במדידה בזמן אמת של מצבו הקוגניטיבי של המשתמש האנושי, על מנת לבצע התאמות במערכת וכך לשפר את הביצועים הכוללים (של היחידה אדם-מערכת).
על פי חוק ירקיז-דודסון התפקוד משתפר ככל שעולה רמת החרדה, עד לסף מסוים שבו החרדה מאוד גבוהה ומובילה לירידה בתפקוד.
כלומר, יש רמת עוררות שהיא אופטימלית עבור תפקוד (למשל לחץ שמוביל לעשיית פעולות ביעילות) - אבל אם רמת החרדה גבוהה מידי, היכולת לבצע יורדת בהדרגה ובהתאמה.
אוטומציה אדפטיבית בתחום העוררות (לעיתים נעשה שימוש במושגים קרובים, כגון עומס עבודה או דחק) עושה שימוש בחוק ירקיז-דודסון וחותרת לבצע שינויים במערכת בזמן אמת על מנת להשפיע על רמת העוררות של המשתמש כך שתישמר ברמה אופטימלית וכך להגיע ליעילות מרבית.
אוטומציה אדפטיבית נשענת על יכולת מדידת מצבו הקוגניטיבי של המשתמש בזמן אמת.
המדידה נעשית על פי מדדים פיזיולוגיים או התנהגותיים ומסתמכת על מסווגים בזמן אמת, אשר מתרגמים את המדידה הגולמית לכדי מצב קוגניטיבי של המשתמש.
אתגרים מרכזיים בתחום המדידה הם פולשנות מזערית וסנכרון.
פולשנות מזערית היא השאיפה לצמצם ככל הניתן את ההפרעה של אופן המדידה למשתמש, אשר עלולה לנבוע מהממשק אל אמצעי מדידה (אלקטרודות, צמידים, משקפיים ועוד) ומתהליכי כיול מקדימים, אשר דורשים מהמשתמש תשומת לב וזמן.
סנכרון מתייחס לצורך לשייך את השינוי הנצפה במדידה הפיזיולוגית או ההתנהגותית אל אירועים מערכתיים (מה קרה במערכת כאשר נמדד שינוי במצב המשתמש).
מערכת אדפטיבית משנה את מצבה בהתאם למצב המשתמש.
כאשר מצבו הקוגניטיבי של המשתמש מתקרב לטווח בו יעילות התפקוד שלו צפויה להיפגע, המערכת מבצעת שינויים, כגון שינוי בהקצאת המשימות (העברת חלק מהמשימות של המשתמש אל משתמש אחר או אל רכיבים אוטומטיים), הפחתת עומס ויזואלי או אודיטורי, משוב מפורש אל המשתמש או מתן טיפול מסוג אחר.
מחקרים אשר השוו באותה מערכת מצב סטטי (שאינו אפדטיבי למצב המשתמש) ומצב אדפטיבי מצאו בקרה המשתתפים במצב האדפטיבי ביטחון עצמי גבוה יותר, עומס קוגניטיבי נמוך יותר וביצועים טובים יותר .
"אוטוטו" הוא שיר של הזמר הישראלי בן-אל תבורי, אשר יצא לאור ב-28 בינואר 2024, כסינגל המוביל מתוך אלבום הסולו השני שלו.
זהו שיר הסולו הראשון שהוציא תבורי, לאחר פירוק הצמד סטטיק ובן-אל תבורי באוגוסט 2022, והשתתפותו בשירם של 6ix9ine ויאלין לה מאס ויראל, "Feefafo" בספטמבר 2023. השיר נכתב על ידי ניאל סגל והופק על ידי אסי טל.
באוגוסט 2022, לאחר כשבע שנים של פעילות מוזיקלית, הכריז הצמד סטטיק ובן-אל תבורי על סיום פועלם המוזיקלי כצמד.
במהלך שנת 2023, פורסמו דיווחים שונים על עבודתו של תבורי על אלבום סולו חדש, עליו עבד עם הראפר רון נשר ויוצרים נוספים.
בספטמבר 2023, יצא שירו הראשון של תבורי מאז פירוק הצמד סטטיק ובן אל תבורי, "Feefafo", בו משתתף תבורי לצד הראפר האמריקאי 6ix9ine והראפרית הדומיניקאנית יאלין לה מאס ויראל.
ב-22 בינואר 2024, פרסם תבורי טיזר לשיר עם הכיתוב "Save the date 28.1.2024", וב-25 בינואר, תבורי חשף לראשונה קטע קצר מתוך השיר ברשתות החברתיות.
אוטומט הוא ציור שמן משנת 1927 מאת הצייר הריאליסטי האמריקאי אדוארד הופר.
הציור הוצג לראשונה בולנטיינ'ס דיי 1927 בפתיחת תערוכת היחיד השנייה של הופר, בגלריות רן בניו יורק.
באפריל הוא נמכר תמורת 1,200 דולר.
הציור נמצא כיום בבעלות מרכז האמנות של דה מוין, באיווה.
הציור מתאר אישה בודדה בלילה בוהה בכוס קפה בבית קפה או מסעדה של מכונות אוטומטיות.
השתקפותן של שורות זהות של גופי תאורה נמתחת מבעד לחלון השחור בלילה.
אשתו של הופר, ג'ו, שימשה כדוגמנית עבור האישה.
עם זאת, הופר שינה את פניה ואת גזרתה כדי להפוך אותה צעירה יותר (ג'ו הייתה בת 44 בשנת 1927).
כפי שקורה לעיתים קרובות בציוריו של הופר, גם נסיבותיה של האישה וגם מצב רוחה אינם ברורים.
היא לבושה היטב ומאופרת, מה שיכול להעיד על כך שהיא בדרכה למקום העבודה המוקפד שלה, או שהיא בדרכה לאירוע חברתי.
היא הסירה רק כפפה אחת, מה שיכול להעיד על כך שהיא מוסחת, או שהיא ממהרת, או פשוט שהיא נכנסה מבחוץ, ועדיין לא התחממה.
אבל האפשרות האחרונה נראית בלתי סבירה, שכן יש צלחת קטנה וריקה על השולחן, מה שמרמז על כך שככל הנראה כבר אכלה משהו וישבה במקום זמן מה.
עונת השנה - סוף הסתיו או החורף - ניכרת מהעובדה שהאישה לבושה בבגדים חמים.
אבל השעה ביום אינה ברורה, מכיוון שהימים קצרים בתקופה זו של השנה.
ייתכן, למשל, שזה מיד אחרי השקיעה, ומוקדם מספיק בערב כדי שבית הקפה האוטומטי הוא המקום שבו היא קבעה פגישה.
באותה מידה ייתכן כי זוהי שעת לילה מאוחרת, אחרי שסיימה את עבודתה, ואפשר כי בכלל מדובר בשעת בוקר מוקדמת, לפני הזריחה, לפני תחילת יום העבודה.
המסעדה נראית ריקה ברובה ואין סימני פעילות ברחוב שבחוץ.
דבר זה מוסיף לתחושת הבדידות, וגרם לציור להיות מקושר עם מושג הניכור העירוני.
האישה בציור תוארה כמי ש"מביטה בספל הקפה שלה כאילו היה הדבר האחרון בעולם שהיא יכלה להיאחז בו".
בשנת 1995, מגזין טיים השתמש בציור כתמונת השער של כתבה על לחץ ודיכאון במאה ה-20.
מבקר האמנות איבו קרנצפלדר השווה את נושא הציור הזה לציור המפורסם השזיף של אדואר מאנה ולהאבסינת של אדגר דגה.
מכונות אוטומטיות תוכננו כמקומות בטוחים וראויים עבור האישה העובדת לסעוד לבד." תושב העיר של שנות ה-20, היה מזהה מיד את החלל שצייר הופר כחדר מכונות אוטומטית.
תצלום משנת 1912 של האוטומט בטיימס סקוור חושף כי כל הפרטים בכיסאות ובשולחנות המצופים שיש, הם בהתאם למה שצייר הופר.
בתי קפה אוטומטיים, שהיו פתוחים בכל שעות היום, היו גם עמוסים, ורועשים.
הם שירתו יותר מעשרת אלפים לקוחות ביום יתר על כן, האישה יושבת במקום הכי פחות נוח בכל המסעדה, היא יושבת בשולחן הקרוב ביותר לדלת, ומאחוריה, מצדה השני, נמצא גרם המדרגות המוביל למפלס התת-קרקעי של המסעדה.
גם אם המסעדה הייתה ריקה יחסית, הייתה תנועת הולכי רגל מתמדת ליד שולחנה.
לפיכך, "האווירה השקטה והמהורהרת של הדמות", שאינו "מתיישב בקצב של האנרגיה והקצב של העיר", הופך לראוי לציון עוד יותר בשל המקום הסואן במיוחד שבו בחרה לשבת.
הציורים של הופר בנויים לעיתים קרובות סביב וינייטה (סצנה קטנה) שנפרשת כאשר הצופה מביט לתוך חלון או החוצה דרך חלון.
לעיתים, כמו ב"רכבת בשקיעה" (1929), "ניצי הלילה" (1942) ו"משרד בעיר קטנה" (1953), עדיין ניתן לראות פרטים של הסצנה שמעבר, גם לאחר שהופר כיוון את מבט הצופה דרך שתי שכבות זכוכית.
כאשר הופר מבקש לטשטש את המראה, הוא נוטה למקם את החלון בזווית חדה ביחס לנקודת המבט של הצופה, או לחסום את המראה בעזרת וילונות או תריסים.
טכניקה נוספת בה השתמש הופר – למשל ב"כנס בלילה" (1949) – היא שימוש באור חזק השוטף את החלל מבחוץ בזווית חדה, מאור שמש או פנס רחוב סמוי, כדי להאיר כמה פרטים יומיומיים הנמצאים בסמוך לצד המרוחק של החלון, ובכך להטיל את עומק הסצנה בצל.
לשם השוואה, בציור אוטומט החלון דומיננטי מאד בציור, אך "אינו מאפשר לראות דבר מהרחוב, או כל דבר אחר שנמצא בחוץ".
השחור המוחלט שבחוץ הוא סטייה הן מהטכניקות הרגילות של הופר והן מהריאליזם, שכן רחוב ניו יורקי בלילה מלא באור ממכוניות ופנסי רחוב.
ריקנות מוחלטת זו מאפשרת להשתקפויות הפנימיות לבלוט בצורה דרמטית יותר, ומממקדת את תשומת ליבו של הצופה באישה.
החלון מעביר נוף אימפרסיוניסטי, כפי שמציין מארק סטרנד, "החלון משקף רק את שתי שורות תאורת התקרה ושום דבר נוסף מפנים האוטומט." ייתכן שהופר השמיט את ההשתקפויות הללו כדי להימנע מהסחות דעת שעלולות להסיט את תשומת ליבו של הצופה מהאישה.
אוֹטוֹנוֹמְיָה (מיוונית: αυτονομία "עצמיות בחוק"; מקור המושג בצירוף המילים αὐτο – עצמי, ו-νόμος – חוק, שמשמעו: "הקובע חוק לעצמו") היא מושג רחב שהוראתו הכללית מציינת מידת ריבונות או יכולת תפקוד בלתי תלויה, בתחום פעילות כלשהו או ביחס לפרמטרים כלשהם.
המושג עשוי לשמש להתייחסות לאופן הפעולה של פרט או גוף חברתי, כמו גם של מערכות ביולוגיות ושל מכונות ועצמים מופשטים (כגון, פונקציות מתמטיות), ומהווה מושג בסיסי במגוון תחומים החל מפילוסופיה של המוסר ותאוריה פוליטית וביואתית, דרך סוציולוגיה ופסיכולוגיה ועד לביולוגיה, רפואה, הנדסה ומתמטיקה.
השימוש הראשון המוכר במונח הוא מאמצע המאה השבע עשרה (1623–1624) אך את שורשיו הרעיוניים ניתן למצוא כבר בפילוסופיה היוונית העתיקה.
לאוטונומיה הגדרות רבות ושונות, חלקן רואות בה מושג כללי המקיף תחתיו אלמנטים רבים, ואחרות רואות באוטונומיה מושג שאפשר לפרק אותו לחלקים, כך שגורם עשוי להיות אוטונומי במידה מסוימת אך לא באחרת.
הפילוסוף ג'ואל פיינברג טען שיש ארבע משמעויות מרכזיות לאוטונומיה:
היכולת של גורם לשלוט בעצמו
שאיפה של הגורף לשלוט בעצמו
מערך זכויות המכירות בריבונות הגורם על עצמו.
בשימוש העממי מבטא המונח בדרך כלל שאיפה לחירות בתחום מסוים של החיים.
שימוש זה מטשטש את ההבחנה שתבעו פילוסופים בין "אוטונומיה אישית", ל"אוטונומיה מוסרית" ו"אוטונומיה פוליטית".
בהקשרים מדיניים משמש המושג אוטונומיה להגדרת מצב בו לאוכלוסייה מוגדרת (אם מבחינה טריטוריאלית או זהותית) מוענקת ריבונות עצמית מוגבלת.
לרוב מדובר בממשל עצמי האחראי לניהול ענייני הפנים (כולל חקיקת חוקים), כאשר בכל הנוגע לענייני חוץ, ביטחון, מסחר וקשרי חוץ, הישות האוטונומית כפופה לחלוטין לשלטון המרכזי; לעיתים מדובר בריבונות רחבה או צרה יותר (למשל, אוטונומיה תרבותית).
בהקשרים שאינם חברתיים, כבהתייחסות למערכות ביולוגיות ומכניות או לעצמים מופשטים, משמש המושג לציון מידת החופש של המושא לפעול ללא תלות במערכות חיצוניות או פרמטרים מסוימים.
המושג אוטונומיה משמש בין היתר לתיאור מצב בו אזור מסוים במדינה, או לקבוצה מסוימת בתוך מדינה ישנה זכות לשלטון עצמי מוגבל, הכולל חקיקת חוקים הנוגעים לענייני פנים, כאשר בנושאי חוץ, ביטחון וסחר היא כפופה לשלטון המרכזי.
קיומה של טריטוריה אוטונומית בתוך שלטון מרכזי מעיד לעיתים על חולשת השלטון המרכזי כיוון שעצם הענקת זכויות והכרה בעצמאותה החלקית של אוכלוסייה מסוימת מהווה ויתור של הגורם השולט על שליטתו באותה אוכלוסייה.
אוטונומיה מלאה היא בדרך-כלל דרישת קדם לעצמאות מדינית, אולם אוטונומיה לא תמיד מובילה לעצמאות.
באוטונומיה קשרי הפנים מנוהלים על ידי התושבים של המתחם האוטונומי אך אין להם רשות לנהל קשרי חוץ.
דוגמאות לאוטונומיות הן כורדיסטן, גרינלנד והונג קונג.
בישראל הרשות הפלסטינית מתקיימת באוטונומיה חלקית בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה (שבפועל נמצאת תחת שליטת חמאס).
בדרך כלל באזורים המוגדרים כאוטונומיה מועלית דרישה לקבלת עצמאות מלאה, כמו במקרים של קטלוניה וחבל הבסקים בספרד, צ'צ'ניה הנמצאת תחת שלטון רוסיה.
אוטונומיה אינדיבידואלית היא רעיון שבאופן כללי מקובל לייחס ליכולתו של אדם לקבל שליטה על עצמו, לחיות את חייו על פי סיבות ומניעים הנתפסים כמגיעים משליטה אותנטית שלו, ולא כתוצר של כוחות חיצוניים מניפולטיביים או מעוותים.
הגישה לפיה האוטונומיה של האינדיבידואל היא נושא חשוב – כזה ש"חברה מוסרית" צריכה לשאוף להגיע אליו – הלכה והתקבלה במערב בעת המודרנית כחלק מהתפתחות ההומניזם.
על אף שגישה זו התקבלה במערב באופן נרחב, ניסיון לקבוע את התנאים המדויקים הנדרשים לאוטונומיה מציף מחלוקות שונות, וכן ישנם קולות הגותיים שמפחיתים במעמדה של האוטונומיה.
אוטונומיה ממלאת תפקיד בתפיסות של חובה ואחריות מוסרית, בהצדקה של מדיניויות חברתיות שונות, סוגיות הנוגעות לחירויות וזכויות שונות (כגון חופש הביטוי והזכות לפרטיות) ובהיבטים רבים של תאוריות פוליטיות (למשל, בהיבטים של גישה פטרנליסטית).
נוסף על כך, נושאים הקשורים לאוטונומיה נמצאים בשיח בתחומים דוגמת גיבוש מדיניות חינוך, אתיקה ביו-רפואית, היבטים שונים של פמיניזם (לדוגמה, כאשר חברה יוצרת תנאים אשר מצמצמות את האוטונומיה של נשים בחברה) ועוד.
האוטונומיה היא נדבך מרכזי בגישה הקאנטיאנית בפילוסופיה של המוסר, וגם בעלת מעמד חשוב בגרסתו של ג'ון סטיוארט מיל לליברליזם תועלתני.
גישות אחרות מאתגרות את התפיסה שהאוטונומיה היא ערך מרכזי ובהן אתיקה של דאגה, סוגים מסוימים של תועלתנות ואתיקה של הסגולה הטובה.
כדי להגיע לאוטונומיה, מקובל להכיר בשני תנאים שעליהם להתקיים – האחד עוסק בעצם היכולת של אדם לפעול ללא מגבלות אם יבחר בכך, והשני במסוגלותו של אדם להיות אותנטי.
כדי להגיע למצב של אותנטיות, נדרשות יכולותיו של האדם להרהר באופן חופשי ורציונלי ברצונותיו וערכיו, וכן יכולותיו לפעול ללא הונאה עצמית שיטתית ובמידה של שליטה עצמית.
ישנו קושי בקביעת גבולות האוטונומיה האנושית.
אם אדם נמצא תחת דיכוי או עובר מניפולציה, ייתכן שגם פעולותיו האותנטיות ביותר לא יהיו אוטונומיות למעשה בעקבות המגבלות להן הוא כפוף.
אולם גם ברובד עמוק יותר, גישות שונות טוענות כי במקרים רבים בהם נראה כי אדם פועל על דעת עצמו, הוא עושה זאת תוך רציונליזציה והונאה עצמית שגם המקור שלהם ברובד מורכב יותר של דיכוי או מניפולציה חיצוניים, כך שגם אז האוטונומיה שלו נפגעת.
גישות אלו עלולות לייצר תמונה מעגלית לפיה אף פעולה של אדם אינה אוטונומית במובן המלא.
כדי לפתור בעיה זו, היו חוקרים, דוגמת אלפרד מלה וג'ון כריסטמן, שהציעו קריטריונים שונים לסווג מתי פעולה של אדם אכן כפופה לדיכוי או מניפולציה.
גישה המכונה "הגישה הפרוצדורלית" או "הגישה הנייטרלית", למשל, רואה בפעולה כאוטונומית אם עברה תהליך של אינטרוספקציה ביקורתית.
לעיתים נעשית הבחנה בין שני מובנים של אוטונומיה, "אוטונומיה מוסרית" – יכולתו של אדם להכיל על עצמו בחירה אישית בפעולה המוסרית – ו"אוטונומיה אישית" – יכולתו של אדם לנהל את בחירות חייו.
מושג האוטונומיה האישית מתכתב עם נושא חירות האדם, אם כי מידת החפיפה תלויה בהגדרות המדויקות של המושגים, אשר מצויות במחלוקת.
על פי הגדרה אפשרית, ההבדל בין מושג החירות לאוטונומיה האישית, היא שבעוד חירות עוסקת ביכולתו של אדם לפעול כדי להפוך את רצונותיו ליעילים, אוטונומיה עוסקת בעצמאות ובאותנטיות של הערכים והרגשות שמניעים מלכתחילה את הרצון של האדם לפעול.
רובד נוסף שיש לגביו הבחנה, מתייחס להבדל בין "אוטונומיה בסיסית" – ההכרה המינימלית באחריותו של אדם למעשיו ויכולתו להתנהל באופן עצמאי ורציונלי – לבין "אוטונומיה אידיאלית" – שאיפה נשגבת אליה על האדם לשאוף, בניסיון להפוך לאותנטי באופן מקסימלי, ונטול השפעות מניפולטיביות מהסביבה.
לא ברור האם ניתן להגיע למצב של אוטונומיה אידיאלית, או שמדובר רק במצב שיש לשאוף להגיע אליו.
הגישה החולקת על כך שאפשר להגיע בפועל לאוטונומיה אידיאלית, גורסת כי חייו וזהותו של אדם שזורים באופן נרחב ביחסים חברתיים ודפוסים תרבותיים.
גורמים אלו – למשל, זהויות שמאמץ אדם הקשורים למגדר, אתניות, תרבות או דת – יוצרים מחסומים פסיכולוגיים שמגבילים את האוטונומיה שלנו, כאשר אפילו השפה עצמה שאנו מדברים נשענת על הקשרים תרבותיים, ומשפיעה על תפיסות המסוגלות שלנו.
הוגים אחרים טענו שהשאיפה ל"אוטונומיה אידיאלית" מגיעה מזווית ראייה ליברלית וקוסמופוליטית, שמתארת אדם שאינו קשור בשורשיו לאף קהילה ויכול לנדוד כרצונו ברחבי העולם, ושתיאור זה לא רלוונטי לאנשים רבים שמגיעים מרקע תרבותי פחות ליברלי.
מושג האוטונומיה הבסיסית משפיע גם על תפיסה משפטית, ועומד מאחורי גישות לפיהן, למשל, קטינים מתחת לגיל מסוים אינם יכולים להיחשב אוטונומים באופן מלא, ולכן מקבלים מגורמי החוק יחס שונה מזה של בגירים.
באופן דומה, ניתן לטעון שכדי שנוכל לראות באדם אוטונומי עליו להיות בעל יכולת "להבחין בין טוב ורע".
הבחנה אפשרית שלישית היא האם אוטונומיה מתארת את מצבו הכללי של האדם, או שעשויה להתייחס להקשר מסוים בחייו של האדם.
למשל, אדם עשוי להיות אוטונומי במרבית המרחבים של חייו, אולם להיות בעל אוטונומיה מוגבלת רק בהקשר של התמכרות לסיגריות.
גישה חדשה יחסית מערערת על עצם היותה של אוטונומיה מושג אינדיבידואלי, ועוסקת בהשפעת מערכות יחסים על האוטונומיה, ובמיוחד כאשר ישנן מערכות יחסים דכאניות.
דוגמה מייצגת של גישה זו מתארת אישה אשר מדוכאת על ידי חברה פטריארכלית, בה בעת שהיא מזדהה ערכית עם ערכי החברה.
על פי אחת הגישות לאוטונומיה, תנאי בסיסי לאוטונומיה אינדיבידואלית הוא יכולת לפעול באופן עמוק על פי הערכים האישיים, יכולת שנפגעת כאשר תנאים חברתיים מסירים את תחושת העצמי כפרט אינדיבידואלי נפרד מהחברה והקהילה.
שיקולים אלו הביאו לגישה אלטרנטיבית המכונה "אוטונומיה יחסית" (מלשון מערכת יחסים), אשר בוחנת את הסוגיה משתי זוויות.
זווית ראשונה היא זווית אנטי־אינדיבידואליסטית לפיה העצמי מורכב באופן משמעותי מקשרינו הסביבתיים, כך שאין טעם לבחון את האוטונומיה של פרט כבודד, אלא לבחון את האוטונומיה של הדינמיקה החברתית.
זווית שנייה טוענת כי לא משנה ממה מורכב העצמי, עצם האוטונומיה בפועל היא פועל יוצא של הדינמיקות החברתיות שלנו, ולא של תכונות אינדיבידואליות.
בניסיון להתגבר על הגישות היריבות לגבי האוטונומיה, היו תאורטיקנים שהציעו הגדרות מינימליסטיות שעשויות להתאים גם להשקפות יריבות.
מושג האוטונומיה משמעותי במסגרות מוסריות מסוימות, הן כתכונה שהופכת את האדם למי שנושא באחריות מוסרית, והן מבחינת הנסיבות בהן מוסרי או לא לצמצם אוטונומיה של אדם.
בבסיס רעיון המוסר האוניברסלי של עמנואל קאנט נמצאת היכולת של בני האדם לבחור את הפעולות שלהם, וגישה זו יוצאת מנקודת מוצא שבני אדם הם אנשים חופשיים המסוגלים לבחון באופן ביקורתי שיקולים כמו מסורת או שררה ולקבל החלטה עצמאית.
חופש זה נקשר על ידי פילוסופים מאוחרים יותר לרעיון האוטונומיה.
בעוד העמדה הקנטיאנית ראתה בחירות האנושית השלכה בלתי נמנעת של הפעלת התבונה המעשית, הוגים אחרים, דוגמת פילוסוף המוסר פול בנסון, טענו כי אוטונומיה של אדם מעידה על מידה מינימלית של תחושת ערך עצמי, שנדרשת כדי לסמוך על יכולת קבלת ההחלטות שלנו.
כך או אחרת, גישות שונות, שהקאנטיאניות במרכזן, סוברות כי אוטונומיה נמצאת בבסיס יכולתם של בני אדם לקבל על עצמם חובה מוסרית.
ישנן גם גישות שקוראות תיגר על תפיסה זו.
אחת מגישות אלו טוענת כי קאנט נותן משקל רב מדי לקוגניציה המנטלית של האדם, ומשקל נמוך מדי לתוכן הרגשי, דוגמת רגשות ורצונות, דברים שהאדם מרגיש מחויבות כלפיהם כמו משפחתו או קהילתו, תחושות משיכה, סלידה או נוחות, וכדומה.
לעיתים תיתכן התנגשות בין אוטונומיות של סוגי חירויות שונות, ופילוסופים שונים ניסו להציע לכך פתרונות וגישות.
דילמה מסוימת מתייחסת לחירות האוטונומית של הפרט לקבל גם החלטות מזיקות עבורו, או החלטות נמהרות או מוטות מבחינה מוסרית.
גישה פטרנליסטית אפשרית יכולה לטעון שמשיקול זה קשה לטעון שבני האדם בעלי מעמד מוסרי דומה המקנה להם מעמד אוטונומי דומה, ולפיכך יכולים גורמים שונים להצדיק צמצום אוטונומיה של אחרים אם יחשבו שבכך הם מגנים עליהם.
אוטונומיה עשויה להיות מצומצמת על ידי גורם פטרנליסטי הן מטעם מדינות, והן מטעם הנורמות החברתיות והסביבה האישית.
גישה המכונה "היררכיית הרצונות", המזוהה עם עבודתם של הארי פרנקפורט וג'רלד דוורקין, מנסה להציע פתרון לסוגיה, ומציעה לעמוד על כך שנכבד את האוטונומיה של האדם במקרים בהם הבחירות שלו תואמות את הערכים והמחויבויות שלו, להבדיל ממקרים בהם אדם חלש רצון מקבל החלטה כנגד שיקול דעתו הטוב.
גישה אחרת, הרואה באוטונומיה יכולת וזכות אנושית בסיסית, מצדיקה מעמד אוטונומי דומה לבני האדם גם במחיר שחלק מהאנשים ישתמשו באוטונומיה שלהם לרעה.
בדרך כלל זכות בסיסית זו לאוטונומיה מצריכה עמידה בקריטריונים שונים, כמו הגעת לגיל בגירות, או היותו של אדם לא נתון ללחצים חיצוניים משמעותיים המגבילים את יכולתו לבצע בחירות עצמאיות.
במקרים שונים תיתכן דרך ביניים שבה תהייה רק פגיעה חלקית וממוקדת באוטונומיה באספקט מסוים של החיים, שלא צפוי להשליך על אספקטים אחרים.
לצד זאת, ייתכן גם מצב של ניצול לרעה של הצדקה פטרנליסטית לפגיעה באוטונומיה של אדם, באופן המיטיב למעשה עם הגורם שמגביל את האוטונומיה.
אוּטוֹפְּיָה הוא מונח שנטבע על ידי תומאס מור ב־1516 המתאר "חברה מושלמת".
מעיקרו זהו מבנה אינטלקטואלי טהור, המציין סדר חברתי אידיאלי, המתקיים במקום לא מוכר.
סדר זה הוא מרוחק בזמן ובמקום, ואינו בר-קיימא במציאות החברתית הקיימת, וזמן מימושו נקבע לעתיד לבוא ואולי אף מחוץ לכדור הארץ.
אוטופיה היא מילה ביוונית שהתגלגלה ללטינית ופירושה "שום מקום".
כיום, במובן הכללי והמקובל ביותר שלו, מתייחס המונח לחברה מושלמת והיפותטית.
הוא מתייחס לתיאור מצב שנתפס על ידי הוגיו כרעיון טוב אך בלתי-ישים מבחינה חברתית, כלכלית או פוליטית, או שיישומו כרוך בשינויים חברתיים קשים לביצוע.
תיאורים של חברות אידיאליות נכתבו דורות רבים, בכל התרבויות, עוד לפני שנטבע המונח "אוטופיה".
הסוגה הספרותית העוסקת באוטופיה, מטרתה היא להציג חזון או למתוח ביקורת על המצב הקיים.
אף כי אוטופיות נחשבות כרעיונות אידיאליסטיים או אופטימיסטיים בלתי-אפשריים למימוש (בחלק מהמקרים – גם על ידי הוגי האוטופיות עצמם), היו במהלך הדורות ניסיונות לממש אוטופיות במידה מסוימת של הצלחה.
לא זאת בלבד שחזון זה מלווה את כל התרבויות והזמנים, אבל אוטופיה גלובלית של שלום עולמי נתפסת אצל אנשים מסוימים כסופה האולטימטיבי והבלתי נמנע של ההיסטוריה האנושית.
מכיוון שהאוטופיה עונה על צורך אנושי במימוש מאוויים כמוסים לפחות בדמיון, כבר משחר ההיסטוריה מתוארים חזונות של 'גני עדן' עלי אדמות ותורי זהב, שכביכול התקיימו בימי קדם או שעתידים להתקיים באחרית הימים.
בין שלל יצירות המופת העוסקות באוטופיה נמנים התנ"ך (כבר בבראשית פרק ג' פסוקים כ"ב–כ"ד, ועוד יותר בספרי הנבואה), הברית החדשה , באודיסאה להומרוס והשיר 'עבודות וימים' של הסיודוס, מספרו של אפלטון הפוליטאה.
יש הרואים בספרטה אוטופיה מיליטריסטית, שנוסדה על ידי ליקורגוס (אם כי באתונה, בין השאר, חשבו כי זו "דיסטופיה").
ספרטה הייתה מדינה יוונית חשובה עד שנוצחה בידי תבאי בקרב לאוקטרה.
ייתכן שהתפיסה של ספרטה כאוטופיה נובעת, מכך שאפלטון מתאר חברה הדומה לדגם החברה הספרטנית, והוא מציג אותה כחברה אידיאלית.
האוטופיה מכונה במגוון רב של שמות מקום: סכרייה SCHERIA (פקיה), שמאוזכרת באודיסאיה להומרוס – וארקדיה העניקה השראה לפיליפ סידני.
בימי הביניים, ארץ קוקניה Pays de Cocagne מתוארת כאוטופיה הצרפתית; שלרפנלנד Das Schlaraffenland זאת האוטופיה הגרמנית; ואילו Het Luilekkerland זאת האוטופיה הפלמית.
האוטופיה הסינית מאוזכרת בשיריו של טאו יאנמינג על 'מעיין פרחי האפרסק' וכן ב'דטונג', אשר בכלל נתן השראה לרפורמיסטים והמהפכנים הסיניים.
שמות האוטופיה הם רבים, וניתן להתרשם מכך מעיון בשמות היצירות, המובאות מטה.
הרעיונות הנוצריים והמוסלמיים של גן עדן הם בדרך כלל אוטופיים, במיוחד בצורות הפופולריות שלהן.
הם מבטאים מחשבות על קיום חופשי מחטא, עוני וצער, והתגברות על החולי ועל המוות.
לפחות באסכטולוגיה הנוצרית, גן העדן השמיימי דומה יותר לחיים בצל האל עצמו.
באופן דומה, ניתן לראות את המושג הבודהיסטי של נירוואנה כסוג של אוטופיה.
האוטופיה הדתית היא לעיתים אחת מהסיבות המשכנעות את המאמין להישאר נאמן לדתו, או להמרה של מאמינים חדשים לדת זו.
קטומטי היא העיר האוטופית ההודית-בודהיסטית – והיא עתירה בארמונות, ובה האדמה מניבה פירות מאליה, מבלי צורך לעבוד אותה.
בארצות הברית בזמן ההתעוררות הגדולה השנייה במאה ה-19, קבוצות דתיות רדיקליות רבות יצרו חברות אוטופיות.
חברי הקבוצות הללו שאפו ליצור קהילות שבהן כל ההיבטים של החיים ייקבעו על פי אמונתם.
הידועה ביותר מבין החברות האוטופיות האלה היא התנועה השייקריסטית.
התנועה הגדולה ביותר הייתה כנסיית ישו המשיח של הקדושים המאוחרים ביוטה לאחר 1846, הידועה יותר כמורמונים.
המשורר והסופר הצרפתי הדגול ויקטור הוגו הגדיר את האוטופיה, כדבר שחולמים עליו היום, והוא רוקם עור וגידים למחרת.
על פי אוסקר וויילד, מפת עולם שאינה כוללת את 'אוטופיה' אינה שווה מבט; והקידמה היא ביטויה הממשי של אוטופיה.
הסופר הצרפתי למרטין סבר, שהאוטופיה היא למעשה אמת, אשר טרם בשלה והתממשה.
הפילוסוף אדורנו טען שהאוטופיה זו ארץ השלום הנצחי.
במאי הסרטים הספרדי אלמודובר ראה בכל קשר רומנטי, משהו מהאוטופיה.
קוטנר ייחל למות באוטופיה שהוא עזר לבנות.
הפילוסוף הצרפתי אטיין קבה (מסע לאיקריה) טען שגם כי האוטופיה היא קשה להשגה, מעורר גיחוך וחטא הוא שלא להאמין בה.
תיאודור מונו טען שהאוטופיה היא הבלתי ממומש ולא הבלתי ניתן למימוש.
ריכרד שטאל סבר שכל ארגון חברתי טומן בחובו חזון אוטופי שמחוץ לאופק, אשר יום אחד עשוי לבוא לידי מימוש.
מישל פוקו טוען שהאוטופיה מתייחסת לשכלול החברה הקיימת או להקמת חברה מקבילה.
בערך באותה התקופה שבה נכתבה היצירה 'אוטופיה' נכתבו חיבורים בעלי מסרים דומים: פרנסיס בייקון כתב את אטלנטיד החדשה ואילו טומסו קמפנלה כתב את 'עיר השמש'.
רבלה מתייחס לנושא בגרגנטואה (l'abbaye de Thélème), ווולטר בקנדיד.
גם מריוו ופנלון נתנו את דעתם לנושא.
בעקבות יצירות אלו חוברו מסעות גוליבר לג'ונטן סוויפט.
יצירות אחרות המתארות אוטופיות מובאות בהמשך.
רבות מהיצירות האוטופיות הן למעשה יצירות חתרניות, אשר על מנת להתחמק מהצנזורה, ממוקמות על רקע אוטופי.
האוטופיה על פי תומאס מור
המונח "אוטופיה" נטבע על ידי הפילוסוף, הסופר, המשפטן והפוליטיקאי תומאס מור בשנת 1516 בספרו (שנכתב בלטינית): De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia ("על-אודות הרפובליקה הטובה הנמצאת באי החדש אוטופיה") או, בקיצור 'אוטופיה'.
בספרו של מור, "אוטופיה" הוא בעצם שמו של אי מבודד שעליו הוקמה רפובליקה אידיאלית.