tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם הזרמים הספרותיים שמצאו בו כר פורח ניתן למנות את הסימבוליזם, הריאליזם בעל שורשים עירוניים והאוונגרד.
המגזין הוקם באפריל 1919 ונשא כתת-כותרת את המלים Revista literară artistică şi culturală "כתב עת ספרותי, אמנותי ותרבותי".
"זבורטורול" יצא לאור בתקופות אפריל 1919 - מאי 1921 ומרץ 1926 - יוני 1927. בתקופה ספטמבר 1921 -דצמבר 1922 הופיע שבועון בשם "זבורטורול ליטראר" (Sburătorul literar)
בתקופה האחרונה להופעתו התגייס "זבורטורול" בפולמוס עם חסידי הסגנון השמרני-מסורתי יותר, שהתקבצו בעיקר סביב המגזין "סמנטורול" שבניהולו של ניקולאיה יורגה.
לובינסקו עצמו חלק, בין היתר, על השקפתו האתנוצנטרית של יורגה בנוגע להיסטוריה הרומנית בימי הביניים.
עם העורכים והכותבים ב"זבורטורול" נמנו אנשי ספרות ידועים ברומניה, כמו ג'ורג'ה קלינסקו, ולדימיר סטראינו, פרספסיצ'וס, יון מינולסקו, ליביו רבריאנו, קמיל פטרסקו, הורטנסיה פפדאט-בנג'סקו, אנטון הולבן, יון בארבו ואחרים.
לחלקם כדוגמת יון בארבו, קמיל פטרסקו, אילריה וורונקה, אנטון הולבאן, ג'ורג'ה קלינסקו, פומפיליו קונסטנטינסקו, ולדימיר סטראינו, היה "זבורטורול" ביתם הספרותי הראשון.
כמה מהם, כמו ליביו רבריאנו והורטנסיה פאפאדט- בנג'סקו זכו בו לעידוד הסגנון המודרני יותר שאפיין את כתיבתם.
גויסו בו גם סופרים בעלי ותק כמו ויקטור יפטימיו ויון מינולסקו.
כתב העת אירח בדפיו כישרונות לא מעטים מקרב בני המיעוט היהודי, כגון טודור ויאנו, פליקס אדרקה,אילריה וורונקה,בנימין פונדויאנו, ניקולאיה שטיינהרדט, אאוג'ן רלג'יס.
המגזין נקרא לפי "זבורטורול" (בתרגום מלולי: "המעופף"), יצור מיתי רומני, גילום של התשוקה, המופיע בדמות צעיר יפה-תואר מסתורי בעל תכונות דמוניות, והפוקד את הנערות המתבגרות ומטריף את חלומותיהן.
זביגנייב פרייזנר (בפולנית: Zbigniew Preisner, נהגה: ; נולד ב-20 במאי 1955) הוא מלחין פסקולים, פולני, שהתפרסם בעיקר בעקבות עבודתו עם הבמאי קשישטוף קישלובסקי.
פרייזנר החל לעסוק, החל מסוף שנות התשעים, גם במוזיקה קלאסית, יצירתו הראשונה והידועה ביותר היא רקוויאם לחבר שלי שנכתבה לזכרו של קישלובסקי.
זביגנייב פרייזנר נולד בביילסקו-ביאלה שבפולין בשנת 1955 תחת השם "זביגנייב אנטוני קובלסקי".
את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת קרקוב, שם למד היסטוריה ופילוסופיה.
פרייזנר מעולם לא לקח שיעורי מוזיקה מסודרים ואת הידע המוזיקלי שלו רכש באופן אוטודידקטי, על ידי האזנה ליצירות ומעקב אחרי התווים שלהם בפרטיטורה.
המוזיקה של פרייזנר מושפעת ממלחיני התקופה הרומנטית ובייחוד מז'אן סיבליוס ומניקולו פאגאניני.
בשנת 1981 החל פרייזנר לעסוק בהלחנת פסקולים לסרטים.
עד מהרה פגש בבמאי קשישטוף קישלובסקי, ובין השניים התפתחה ידידות עמוקה שתרמה לפרסומו של פרייזנר.
פרייזנר הלחין את הפסקול לסרטים רבים של קישלובסקי, ביניהם , שזכתה לפרסים רבים.
בנוסף, הלחין פרייזנר פסקולים לסרטים רבים והוא נחשב לאחד ממלחיני הקולנוע החשובים באירופה.
פרייזנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס דב הזהב מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (1997) ופעמיים פרס סזאר (1995, 1996).
בנוסף, פרייזנר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב פעמיים.
בשנת 1998, לזכרו של קישלובסקי שנפטר בשנת 1996, כתב פרייזנר את היצירה "רקוויאם לחבר שלי", יצירתו הגדולה הראשונה שאיננה פסקול.
היצירה יצאה באלבום באותה השנה, ביחד עם יצירה נוספת "חיים".
בין שתי היצירות באלבום יש קשר, והן למעשה שני חלקים של יצירה גדולה.
מאז הרקוויאם כתב פרייזנר כמה יצירות קלאסיות, כמו "עשרה קטעים קלים לפסנתר" (2000) ו"שתיקה, לילה וחלומות" (2007).
בעשור הראשון של המאה ה-21 שיתף פרייזנר פעולה עם המוזיקאי דייוויד גילמור, לשעבר גיטריסט להקת פינק פלויד.
פרייזנר הלחין קטעים תזמורתיים לאלבומים ולהופעות שונות של גילמור.
ב-29 באוקטובר 2018 פרייזנר התארח בפסטיבל הקולנוע הבין־לאומי בחיפה וניצח על קונצרט בו נוגנו את מיטב יצירותיו.
בנוסף, הוענק לו פרס מטעם הפסטיבל עבור תרומה אמנותית לקולנוע העולמי.
חייה הכפולים של ורוניק (1991)
זבולן (בפולנית: Zwoleń; ביידיש: זוואלין) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
זבולן נוסדה בשנת 1425, ובשנת 1443 הוענקו לה זכויות עיר.
בשל מיקומה על הדרך שבין לובלין וראדום, הפכה העיירה למרכז סחר אזורי.
במהלך פשיטת האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17 נחרבה העיירה.
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
בעקבות מרד ינואר איבדה העיירה את מעמדה העירוני בשנת 1869, וזה הושב לה בשנת 1925.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-16. מאמצע המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה מאורגנת.
במאה ה-19 הקים רבי שמואל אליהו טאוב שושלת חסידית בעיירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, גירשו הרוסים מהעיירה את תושביה היהודים, ואלו שבו אליה לאחר שהגרמנים והאוסטרים תפסו אותה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, ונמנו בה כ-3,800 יהודים, כמחצית מתושביה.
ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן תשלום סכום כופר גבוה וגיוס לעבודות כפייה.
בד בבד, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בפברואר 1942 הפך לסגור.
בשתי אקציות שנערכו בגטו באוגוסט 1942 נלקחו כ-500 יהודים למחנה בסקרז'יסקו-קמיינה, תוך רצח של יהודים בעת ההעברה.
בתקופה זו הובאו לגטו שבעיירה אלפי יהודים מיישובי הסביבה, בהם יאנובייץ, ידלניה, פיונקי, גרבטקה-לטניסקו, גנייבושוב וקזנוב, ומספר יושביו הגיע למספר בין 6,000 ל-8,000 איש.
ב-29 בספטמבר 1942 נערכה בגטו אקציית חיסול, בה שולחו יהודיו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח חולים, קשישים ומסתתרים במקום.
כ-200 יהודים שהושארו בגטו לסידור רכוש המגורשים נרצחו כעבור זמן מה.
זבורוב (באוקראינית: Зборів, זבוריב; בפולנית: Zborów; ביידיש: זבאָרעוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
זבורוב נזכרת לראשונה בשנת 1166, ובשנת 1241 נהרסה בידי המונגולים.
בשנת 1639 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנות ה-80 של המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 הופצו נגד יהודי העיירה מספר עלילות דם.
מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו רבים מיהודי העיירה מערבה, ומאידך, הגיעו אליה יהודים שגורשו מטלומאץ'.
בסיוע הג'וינט, השתקמה הקהילה לאחר המלחמה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעל בה בית ספר עברי, לצד מוסדות חינוך של אגודת ישראל.
בשנת 1931 נמנו בעיירה כ-1,900 יהודים, רוב תושביה.
לאחר כניסת הסובייטים לעיירה בספטמבר 1939, נסגרו בה המוסדות היהודיים, והולאמו עסקי יהודים בה.
ב-4 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו בסיוע אוקראינים למעלה מ-800 יהודים בה.
כעבור כמה ימים הוקם בעיירה יודנרט, בראשות יעקב פוקס, אשר נצטווה לספק לגרמנים מאות יהודים לעבודות כפייה מדי יום.
ב-16 באוקטובר 1941 נרצחו כ-200 משכילים יהודים בעיירה.
בקיץ 1942 רוכזו היהודים הנותרים בעיירה בשני מחנות עבודה, אליהם הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה.
ב-29 באוגוסט שולחו כ-1,300 יהודים ממחנות אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר מכן, הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וכל יהודי העיירה, כ-3,000 איש, רוכזו בגטו קטן מוקף גדר תיל, בו פרצו מגפות.
ב-4 באפריל 1943 פשטו על הגטו בעיירה גרמנים ואוקראינים, וכ-2,300 מיהודיו נרצחו בבורות ירי שכרו בעצמם.
ב-5 ביוני 1943 בוצעה בגטו אקציית חיסול, תוך סריקת בתיו.
במהלך האקציה התנגדה לגרמנים קבוצת מחתרת יהודית, בפיקודו של לוי רמר, והביאה לנסיגתם הזמנית מהגטו.
לאחר מכן, הציתו הגרמנים את בתי הגטו בהם התבצרו המורדים, והשלימו את חיסול הגטו.
ביוני 1943 חיסלו הגרמנים את שני מחנות העבודה בעיירה, כאשר באחד המקרים שרפו בחיים כ-600 יהודים שכלאו בצריפים.
בזבורוב חי חסיד אומות העולם אנטון סוחינסקי, שהחביא בביתו שישה יהודים עד לכיבוש האזור על ידי ברית המועצות ביולי 1944.
זבונימיר סולדו (בקרואטית: Zvonimir Soldo, נולד ב-2 בנובמבר 1967 בזאגרב שביוגוסלביה, כיום בקרואטיה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בעיקר בדינמו זאגרב ובשטוטגרט.
לסולדו 61 הופעות במדי נבחרת קרואטיה, עמה הגיע למקום השלישי במונדיאל 1998, והשתתף גם ביורו 1996 ומונדיאל 2002. סולדו אימן בשנת 2008 את דינמו זאגרב ובעונת 2009/10 את פ.צ.
סולדו שיחק כנער במועדון הקרואטי אינטר זפרשיץ', ולמד בצעירותו משפטים באוניברסיטת זאגרב במשך שלוש שנים.
הוריו שכנעו אותו להפוך לכדורגלן מקצועני, ובשנת 1988, כאשר היה בן 21, החל לשחק בקבוצה הבוגרת של דינמו זאגרב.
סולדו שיחק בקבוצה שנתיים, ועבר לקבוצת NK זאדאר, שם שיחק שנה אחת.
לקראת עונת 1991/92 חזר למועדון נעוריו אינטר זפרשיץ', וזכה עמו בגביע הקרואטי, לאחר ניצחון במפגש כפול על דינמו זאגרב.
סולדו נשאר באינטר זפרשיץ' עד לשנת 1994, אז חזר לדינמו זאגרב, ושיחק במועדון שתי עונות נוספות.
בעונת 1995/96 זכה סולדו עם דינמו זאגרב בדאבל מקומי, לאחר שזכה באליפות ליגת העל הקרואטית ובגביע הקרואטי, לאחר ניצחון במפגש כפול על ורטקס.
בתום עונת 1995/96 עזב סולדו את דינמו זאגרב, והחל קריירה מפוארת בשטוטגרט מהבונדסליגה, שם שיחק במשך עשר עונות, צבר 301 הופעות ומדורג חמישי בטבלת שיאני ההופעות של שטוטגרט בכל הזמנים.
סולדו שיחק לעיתים כבלם ולרוב כקשר הגנתי, ויצר שיתופי פעולה עם שחקנים כפאבלו תיאם, תומאס ברטולד ומרסלו בורדון.
סולדו שימש קפטן בשטוטגרט במאתיים משחקים.
כבר בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 1996/97, זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על אנרגי קוטבוס, בו שיחק סולדו 90 דקות.
זכייה זו הקנתה לשטוטגרט כרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1997/98. שטוטגרט הפסידה בגמר של גביע המחזיקות 0–1 לצ'לסי.
סולדו שיחק בגמר זה 90 דקות.
בבונדסליגה הישגו הגדול ביותר של סולדו עם שטוטגרט היה המקום השני בעונת 2002/03, מרחק 16 נקודות מהאלופה באיירן מינכן.
הישג זה הקנה לסולדו ולשטוטגרט מקום בליגת האלופות בעונת 2003/04, ממנה הודחה הקבוצה בשמינית הגמר, שוב על ידי צ'לסי.
בהמשך, סולדו הפך לסמל בשטוטגרט ומודל לחיקוי עבור השחקנים הצעירים בקבוצה, לאחר מהפכת הצעירים שנעשתה בשטוטגרט בתחילת שנות ה-2000 בעקבות בעיות כלכליות מהן סבלה הקבוצה.
במאי 2006 ערך סולדו את הופעתו האחרונה בקבוצה, ופרש ממשחק פעיל.
סולדו שיחק את מלוא הדקות בטורניר זה, למעט משחק שמינית הגמר מול נבחרת רומניה, ממנו היה מושעה בגין צבירת כרטיסים צהובים.
סולדו השתתף עם קרואטיה גם במונדיאל 2002, ממנו הודחה קרואטיה בשלב הבתים.
לאחר הטורניר, פרש מהנבחרת לאחר שצבר במדיה 61 הופעות והבקיע שלושה שערים.
בשנת 2008, לאחר התפטרותו של ברנקו איבנקוביץ' במהלך העונה, מונה סולדו כמאמן דינמו זאגרב.
קודם לכן, סולדו היה מאמן קבוצת הנוער של דינמו זאגרב.
באותה עונה, זכה סולדו עם דינמו זאגרב בדאבל מקומי, והתפטר מיד לאחר הזכייה בגביע, כדי לפנות את מקומו בחזרה לאיבנקוביץ'.
ביוני 2009 מונה סולדו כמאמן פ.צ.
קלן, לאחר שמאמנה כריסטוף דאום עזב במפתיע לפנרבחצ'ה.
סולדו אימן בקלן לכל אורך עונת 2009/10, וסיים עמה במרכז הטבלה בבונדסליגה.
באוקטובר 2010 פוטר סולדו עקב תוצאות חלשות.
אליפות ליגת העל הקרואטית: 1995/96
אליפות ליגת העל הקרואטית: 2007/08
ערוץ זבזדה הוא ערוץ טלוויזיה ממשלתי ברוסיה בעל תפוצה רחבה המשדר תוכניות בנושאי צבא ופוליטיקה.
הערוץ נמצא בבעלות משרד ההגנה של רוסיה.
ערוץ הטלוויזיה נכלל בחברת התקשורת "זבזדה", שבה נכללים גם העיתון "הכוכב האדום" ותחנת הרדיו הצבאית "זבזדה", הפועלת בחסות ערוץ הטלוויזיה.
הערוץ מתרכז בשידור תוכניות חדשות ותוכניות תעודה בנושאי היסטוריה רוסית, היסטוריה צבאית, תרבות, ומדע, ושידורי אקטואליה שונים.
החל מ-16 במאי 2005 הערוץ משדר 24 שעות ללא הפסקה.
הערוץ נחנך לראשונה כאולפן הרדיו והטלוויזיה המרכזי של משרד ההגנה הרוסי ביולי 1992.
ב-17 ביולי 2000 קיבל האולפן רישיון לשידור טלוויזיוני, והוא החל לשדר בספטמבר 2001. הערוץ החל לשדר באופן עצמאי ב-20 בפברואר 2005 כערוץ "זבזדה", כשהוא מתמקד בשידורי תוכניות בתחום הצבאי.
תחילה, הערוץ שידר רק בשעות היום.
בשנת 2009 זכה הערוץ למעמד של ערוץ פדרלי, והוא משדר לכל תחומי הפדרציה הרוסית.
מאז 2014 אחת התוכניות הפופולריות ביותר של הערוץ היא התכנית Военная приёмка ("הכרה צבאית") שחושפת טכנולוגיות חדשות ודרכי פעולה של הצבא תוך שיתוף פעולה עם מחלקת הדוברות של משרד ההגנה הרוסי.
זבזדה צ'כוב הוא מועדון הוקי מהעיר צ'כוב, שבמחוז מוסקבה, המהווה למועדון בת של צסק"א.
הקבוצה הוקמה בשנת 2015 ומתמודדת בליגת VHL החל מעונת 2015/16.
זבזדה צ'כוב הוקמה לראשונה ב-28 במאי 2015 על ידי קבוצת צסק "א וזמן קצר לאחר מכן נרשמה לליגת VHL.
ב-1 ביולי 2015 נמסר, כי למאמן הקבוצה מונה סרגיי גרסונסקי.
בסוף עונת הבכורה הקבוצה סיימה במקום ה-21 מתוך 26, אך לא העפילה לפלייאוף הטורניר.
את עונת 2016/2017 הקבוצה הראתה תוצאה טובה יותר, כשסיימה את העונה הסדירה במקום 14 והעפילה לשלב הפלייאוף שם פגשה את מועדון ההוקי "סאריארקה" הקזחית, ברם הקבוצה הפסידה 4:1 בסדרה.
בעונת 2017/2018 הקבוצה שיפרה את מיקומה מהעונה הקודמת והעפילה שוב לפלייאוף הליגה, הפעם מהמקום ה-12, אך נשרה לבסוף ולא התקדמה מעבר לכך.
בתום עונת 2019/2020 הוכתרה לאלופת VHL.
בוריס מירונוב (2017 — ואילך)
זֶבַח וְצַלְמֻנָּע הם דמויות מקראיות - שני מלכי מדיין שנלחמו בבני ישראל, נתפסו ונהרגו בידי השופט גדעון בן יואש.
הסיפור המקראי אודותם מופיע ב.
לקראת סיום המלחמה עם המדיינים מבקש גדעון ללכוד את מלכי מדיין זבח וצלמונע.
גדעון עובר את הירדן יחד עם צבאו הכולל שלוש מאות חיילים, כדי להשמיד את מחנה מדיין.
בדרכו הוא עובר בערים סוכות ופנואל שתושביהן לא מוכנים לכלכל את צבאו בטרם ילכוד את המלכים.
גדעון הכה אותם ולכד את מלכי מדיין, העניש גדעון את תושבי הערים ואז הרג את זבח וצלמונע, לאחר שבנו בכורו יתר פחד להרוג אותם.
זבח וצלמונע מבקשים מגדעון שהוא יפגע בהם.
ייתכן כי רצו למות מידי לוחם בעל ניסיון.
סיפור המלחמה במדיינים משולב בסיפור לכידת המלכים.
בניגוד לתושבי הערים סוכות ופנואל שמסרבים לבקשת העזרה, זבח וצלמונע רואים בגדעון מנהיג.
בפסוק זה מתייחס המשורר לאל הנוקם באויבי ישראל בהווה, כמו שעשה לזבח וצלמונע.
מקור שמם של זבח וצלמונע הוא ערבי קדום.
שמות אלה היו קיימים באזור חג'אז ובדרום עבר הירדן, הוא האזור בו שכנו המדיינים בנדודיהם.
זבח וצלמונע הם מלכי מדיין, בניגוד לזאב ועורב שכונו שרים.
בתהילים פ"ג תוארם של זבח וצלמונע הוא נסיכים: "שִׁיתֵמוֹ נְדִיבֵימוֹ, כְּעֹרֵב וְכִזְאֵב; וּכְזֶבַח וּכְצַלְמֻנָּע, כָּל-נְסִיכֵימוֹ." ייתכן ודרגות אלו הן שמות תואר חלופיים ולא באים לתאר סדר היררכי כלשהו.
יש שנהגו לכנות ילדים פזיזים, שאינם ממושמעים, בכינוי "זבח וצלמונע".
בשירה של נעמי שמר "שני צלמי רחוב", שמותיהם של הצלמים הם "זרח וצלמונע".
זבזדה פרם היא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר פרם שהיה קיים בשנים 1932 עד 1992 ולאחר מכן משנת 2018 עד 2022.
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1932 ופעל תחילה בחסות מפעל בניית המנועים על שם סברדלוב (כיום, מפעל המנועים של פרם).
ההישג הטוב ביותר באליפות רוסיה — מקום 3 בליגת המשנה הרוסית, באזור "מרכז" בעונת 1992. בשנים 1945–1951 הקבוצה נקראה "קרילייה סובייטוב פרם" ולאחר מכן עד 1957 נקראה בשם "קבוצות מולוטוב".
משנת 1957 ועד לפירוקה ב-1996 נקראה בשם "זבזדה פרם".
אחד המאמנים הנודעים שאימנו בקבוצה היה פאבל סאדירין (שזכה לקבל רחוב על שמו בעיר פרם).
ביוני 2018 בעקבות פירוק מועדון "אמקר" ממשלת מחוז פרם יזמה את הקמתו מחדש של מועדון "זבזדה" שהחל להשתתף באליפות הליגה השנייה מעונת 2018/2019 ובעונת הבכורה שלו סיים במקום 6 בטבלת אליפות אורל של הליגה השנייה.
בתום עונת 2021/2022, הנהלת הקבוצה הודיעה על מיזוג הקבוצה עם מועדון אמקאר פרם.
צבע מדי הקבוצה היו כחול-אדום-ירוק.
הקבוצה הוקמה בשנת 1932 וזכתה באליפויות מחוזיות בשנים 1971, 1978, 1985 ו-1987. ההצלחה הגדולה הראשונה הגיעה בשנת 1952 כאשר זכתה בגביע רוסיה הסובייטית.
בדרך לגמר, הקבוצה הביסה קבוצות כ"חימיק" ברזניקי, "דזרז'ינץ" ו"מטאלורג" מניז 'ני טאגיל וקבוצות דינמו אומסק ודינמו צ'ליאבינסק וקבוצת ODO גורקי.
בחצי הגמר, הקבוצה הביסה את סק"א חברובסק בתוצאה 3:2. בגמר שיחקה נגד דינמו סטלינגרד במשחק שהסתיים בשוויון 1:1 בסיום הזמן החוקי.
בתוספת הזמן, זבזדה הגבירה את הלחץ על יריבתה וניצחה 4:2.
עד עונת 1996 הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות.
שחקניה שהתגוררו בפרם עברו לשחק במועדון "אמקר" ובקבוצת "דינמו פרם".
בתחילת שנות ה-2000 הנהלת קבוצת "אמקר" הציעה להחיות את מועדון "זבזדה" על ידי שינוי שמה של "אמקר" ל"זבזדה".
ההנחה הייתה, כי ממשלת המחוז במקרה כזה תגדיל את תקציב הקבוצה.
אך הפרויקט מעולם לא יושם בשל חוסר עניין מצד ממשלת המחוז.
הקמה מחדש ומיזוג עם אמקאר
בתחילת יוני 2018 הופיע מידע לפיו שחקני העבר של "אמקר" אלכסיי פופוב וקונסטנטין פראמונוב ומנהל בית הספר לכדורגל בעיר פרם, אולג גברילוב הציעו ליצור קבוצת נוער וצוות שיפעל להחיות את קבוצת "זבזדה".
הקבוצה קיבלה את רישוי התאחדות הכדורגל הרוסית להשתתפות בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 2018/2019 לאחר שהציגה תקציב שנתי של 45 מיליון רובלים.
באותה עונה לא הצליחה להבטיח העפלה לליגה הראשונה.
בעונת 2019/2020 הודחה בשלב 64 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, אחרי שהפסידה בדו-קרב פנדלים לקבוצת קאמאז הטטארית.
בתחילת 2020 קונסטנטין פראמונוב עזב את משרת המאמן ובמקומו מונה רוסטם חוזין, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הטורניר הוקפא וזבזדה נרשמה כמי שסיימה את העונה בליגה המקצוענית במקום 6 באליפות המזרח.
בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל 2020/2021 העפילה לשלב הבתים המחליף את שלב 32 ו-16 האחרונות לבית שאליו העפילו גם אורנבורג מהליגה הלאומית וסוצ'י מליגת העל.
בתום עונת 2020/2021 שוב סיימה במקום השישי בליגה מקצוענית, המאמן רוסטם חוזין עזב וחתם באמקאר פרם, שהוקמה מחדש לקראת עונת 2021/2022.
אחת היריבות החזקות של זבזדה היא קבוצת אמקר פרם והשתיים התמודדו זו נגד זו לראשונה בספטמבר 2021, במסגרת משחקי הליגה הרוסית השנייה בכדורגל.
זבזדה סנקט פטרבורג הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרבורג, המתמודד בליגת הכדורגל החובבנית.
בעבר, התמודד במשך מספר עונות בליגה המקצוענית: ליגה 2. לרשות הקבוצה שמונה זכיות באליפות העיר סנקט פטרבורג וחמש זכיות בגביע העיר.
הקבוצה הוקמה על ידי חברת Travis & VVK וממומנת על ידה.
המועדון נוסד בשנת 2008 בשם "טראוויס VVK" על שם החברה שיזמה ומימנה את הקמת הקבוצה ובמשך 11 השנים הראשונות לקיומה התמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
בשנת 2014 שונה שם הקבוצה לשם הנוכחי "זבזדה".
הישג השיא של הקבוצה בזירה הלאומית הוא העפלה לשלב 64 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2018/2019. ביוני 2019 קיבלה רישוי ממנהלת ליגת הכדורגל המקצוענית להשתתף החל מעונת 2019/2020 בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ובכך הפכה לראשונה למועדון כדורגל מקצועני.
ברם, הקבוצה צברה מאזן עגום של 15 הפסדים ו-2 ניצחונות בלבד וסיימה במקום 14. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הליגה הוקפאה והיא ניצלה מירידה והתמודדה בה גם בעונת 2020/2021 ובעונת 2021/2022, בה השיגה מאזן טוב יותר והתמקמה במרכז טבלת הבית בליגה השנייה.
ביולי 2022, מונה דמיטרי קומבארוב למאמן הקבוצה.
בעונת 2022/2023 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב 16 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל.
בתום עונת 2022/2023 ירדה לליגה השלישית: ליגת החובבים.
הקבוצה מארחת את מרבית משחקי הבית שלה בנובה ארנה (Nova Arena), שבעיר סנקט פטרבורג המכיל 1,600 מושבים.
הקבוצה משתמשת בזירת הספורט הקטנה של אצטדיון פטרובסקי, המכיל 2,835 מושבים, כאצטדיון משני.
זבזדה הפעילה גם קבוצת כדורגל חופים לנשים בשם "זבזדה" (שזכתה בגביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים לנשים (Euro Winners Cup) בעונת 2018 והעפילה לגמר אותו טורניר בעונת 2021 וגם זכתה באליפות רוסיה בשנים 2015, 2017, 2018, 2019, 2020. בינואר 2026 הקבוצה פורקה בשל העדר מימון.
אליפות צפון-מערב של הליגה הרוסית השלישית:
זְבוֹרְנִיק (בסרבית בכתב לטיני ובבוסנית: Zvornik, בסרבית בכתב קירילי: Зворник) היא עיר השוכנת לגדות הנהר דרינה, במזרח רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היישוב מאוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מ-1410 בהקשר להקמת מנזר באזור.
במחצית השנייה של המאה ה-15 נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו.
ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה זבורניק בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'.
לאחר המלחמה נכללה זבורניק בשטחי יוגוסלביה.
כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה.
במהלך המלחמה ביצעו מיליציות סרביות, ובכלל זה משמר המתנדבים הסרבי, טבח בתושבי זבורניק בוסניאקים ומוסלמים, ובמהלכו נרצחו 352 אזרחים.
יהודים הגיעו לזבורניק באמצע המאה ה-19. היו אלה אומנים, סוחרים זעירים ורוכלים יהודים ספרדים.
לאחר סיפוח האזור על ידי האוסטרו-הונגרים, הגיעו למקום משפחות אשכנזיות ויצרו קהילה אחת משותפת.
ב-1879 התגוררו בזבורניק 50 יהודים.
ב-1890 הוקם בית העלמין והוא שכן בקרבת מקום מחוץ לעיר, סמוך לדרך הגישה אליה.
ב-1902 הוקם בית כנסת ולצידו תלמוד תורה.
בבית הכנסת התפללו לסירוגין בנוסח הספרדים ובנוסח אשכנז.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה במקום פעילות ציונית והוקם סניף של התנועה וכן אגודת נוער.
ב-1921 התגוררו בזבורניק 134 יהודים, שהיוו 4.27 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 78 נפשות.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון משטר האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים.
במאי 1942 בוצעה אקציה ובה נעצרו בני הקהילה.
הם גורשו לשאבאץ ומשם הובלו למחנה הריכוז באנייצה.
ב-1968 התגוררו בזבורניק 11 יהודים.
מבנה בית הכנסת שרד, נכון ל-1999 עמד על תילו ושימש בית מגורים.
נכון ל-2009 היה בית העלמין מצוי בשטח העיר.
בית העלמין לא היה מגודר ולא מתוחזק, נגרמו בו נזקים רבים, והשטח שימש כגינת ירק.
זבזדה זווניגורוד הוא שמו של מועדון כדוריד נשים מהעיר זווניגורוד , שבפרברי מוסקבה.
זו הקבוצה הרוסית הראשונה לזכות בטורניר האירופי הטוב ביותר בענף — ליגת האלופות (2007/2008).
היא זכתה גם בגביע פדרציית הכדוריד האירופית (2006/2007) ובאליפות הליגה הרוסית בכדוריד נשים (2006/2007).
המועדון נוסד בשנת 2004 ביוזמת מושל מחוז מחוז מוסקבה דאז, בוריס גרומוב וראש עיריית זווניגורוד לאוניד סטאביצקי.
רק עונה אחת לקח לקבוצה, בהדרכת אלכסיי מולוטקוב ולאחר מכן ויטאלי קרוחין, כדי להעפיל לליגה הבכירה של אליפות רוסיה.
בעונת הבכורה שלה (2005/06) הקבוצה סיימה במקום השלישי וכבר אז היה, ברור שהקבוצה מכוונת גבוה.
לאחר סיום העונה הוזמן יבגני טרופילב לכהן כמאמן ראשי, לאחר שאימן קודם את נבחרת רוסיה ואת אחד, ממועדוני הכדוריד המעוטרים ברוסיה "לאדה" טוליאטי.
באותו הזמן רבים מהשחקניות בטוליאטי עברו לזווניגורוד, בעיקר שחקניות מנוסות כמו אוקסנה רומנסקאיה, נטליה שיפילובה ונגינה סאידובה, אליהם צורפה ממועדוני הכדוריד הדנים הרכזת אירינה פולטוראצקאיה ואנה קארייבה.
עונת 2006/07 הייתה עונת שיא ניצחון עבור "זבזדה" שזכתה באליפות רוסיה בתיקו וגם בגביע פדרציית הכדוריד האירופית (EHF).
בשנה שאחריה, הקבוצה לא הצליחה להגן על תוארת אלופת רוסיה, כשהיא מפסידה לקבוצת "לאדה" בסדרת הגמר של האליפות, אבל הקבוצה התמודדה בהצלחה בתחרויות אירופיות וזכתה בליגת האלופות.
ב-14 בפטמבר 2008 "זבזדה" זכתה, בטורניר יוקרתי נוסף — אליפות אירופה למועדונים (גביע האלופות).
היא גברה בחצי הגמר על בת ארצה, דינמו ולגוגרד (23:21) ובגמר הביסה את "היפו" האוסטרית (28:27).
עונה לאחר מכן היא נכשלה בהגנה על התואר וסיימה את העונה כבר בשלב הבתים של הטורניר.
בשנים 2008-2010 חניכותיו של יבגני טרופילוב סיימו כסגניות האלופה ובעונת 2010/11 בפעם הראשונה מזה שש שנים היא לא סיימה באחד משלושת המקומות הראשונים.
בקיץ 2011 לתפקיד המאמן הראשי מונה המאמן הקרואטי, זדראבקו זובקו, שזכה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, אך גם הוא לא הצליח להשיב את הקבוצה לגדולתה.
בעונת 2012/2013 לקבוצה הצטרפו שחקניות הנבחרת הלאומית של רוסיה ושחקניות זרות והקבוצה חזרה להתמודד בליגת האלופות.
באליפות רוסיה, למרות ההרכב חזק, "זבזדה" לא הצליחה להעפיל לגמר והפסידה ל"דינמו" וולגוגרד.
התבוסה הביאה לפיטוריו של הקרואטי.
באפריל 2013, הקבוצה בהדרכת אלכסנדר רבה, סיימה את עונת 2012/2013 במקום השלישי.
בשנה שלאחר מכן, למרות עזיבתם של שחקנים זרים, "זבזדה" זכתה בגביע הרוסי והעפילה עד לגמר גביע המחזיקות האירופי אך הפסידה לקבוצת "ויבורג".
בסתיו 2014 בפעם הראשונה בהיסטוריה זבזדה זכתה בסופר קאפ הרוסי, אחרי שגברה על אלופת רוסיה, "דינמו-סינארה".
עונת 2015/2016 הייתה אחת הגרועות בתולדותיה.
רצף של פציעות, שהשפיע בסופו של דבר, על כושר הקבוצה גרם לכך שבפעם הראשונה בהיסטוריה הקבוצה התקשתה להעפיל לחצי הגמר ונותרה ללא השתתפות במפעל אירופי.
בסוף העונה, המאמן אלכסנדר רבה ואיתו השחקניות: אוקסנה קורולייבה, יקטרינה מארניקובה, אירינה אנטונובה ויאנה אוסאקובה.
לקראת עונת 2015/2016, מונה אלכסיי גובאנוב למאמן.
תחתיו הקבוצה סיימה במקום הרביעי וחזרה להשתתף במפעל האירופי, בעקבות זכייתה של "רוסטוב-דון" בגביע פדרציית הכדוריד האירופית.
בעונת 2020/2021 העפילה לשלב רבע גמר הליגה האירופית בכדוריד נשים.
גביע פדרציית הכדוריד האירופית (1): 2006/07.
אליפות אירופה למועדונים (1): 2008
זַבּוּר באסלאם הוא ספר הקודש אשר אללה נתן לדוד, והוא אחד מספרי הקודש אשר קדמו לקוראן, כמו התורה שניתנה למשה, והבשורה שניתנה לישו.
המילה הערבית "זַבּוּר" מצויה בשירה ערבית קדם אסלאמית במשמעות של כתיבה או חיבור, בעיקר של שירה.
בקוראן נתייחדה המשמעות של ספר קודש המיוחס לרוב לדוד, ובמיוחד לספר תהילים.
הקוראן מזכיר את הזבור בשמו פעמים ספורות, לדוגמה:
הקוראן לא מרחיב בנושא הזבור, מלבד העובדה שהוא מצוין שהוא ניתן מאללה לדוד.
עם זאת, במספר היקרויות אחרות המונח משמש במשמעות כללית יותר של "ספרי קודש".
ישנו חדית' אותנטי אשר בו נאמר:
אבו הוריירה דיווח שהנביא מוחמד אמר "הקראת הזבור נעשתה קלה עבור דאוד".
רדיו זבזדה היא תחנת רדיו שהחלה לפעול ב-7 באוגוסט 2009 כחלק מקבוצת זבזדה.
שידורי התחנה מתמקדים בחדשות, תוכניות אנליטיות ותוכניות מקוריות על הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הרב זבולון שושנה (סביב ה'תר"ס, 1900 – ח' בתשרי ה'תשמ"ז, אוקטובר 1986) היה דרשן, ראש ישיבה במרקש ובקזבלנקה שבמרוקו במאה העשרים.
נולד לחשיבה ואברהם, במרקש שבמרוקו בתחילת המאה ה-20. הוריו היו עשירים וגידלו בביתם יתומים ויתומות.
דור רביעי לרב שמואל שושנה, שהיה אב בית דין בטבריה.
למד בצעירותו בישיבתו של רבי אלעזר הלוי במרקש.
וכן למד הלכה אצל רבי מרדכי קורקוס.
נשא את פיבי בת רבי משה אברז'ל, להם נולדו שמונה ילדים.
לימים עמד בראשות הישיבה הגדולה במרקש, ונודע בדרשותיו.
בשנת ה'תשי"א (1951) עבר לקזבלנקה, ושם שימש כר"מ במשך כחמש עשרה שנה.
בשנת ה'תשכ"ד (1964) עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר קריית גת, שם התכתב בהלכה עם רבה של העיר הרב משה עטיה.
בארץ העביר שיעורי תורה עד לפטירתו בח' תשרי תשמ"ז (1986), ונקבר בבית העלמין הר הזיתים בירושלים.
'מטה זבולון' - פירושים ודרשות על התורה ומשלי.
'מטה זבולון' פירוש שני על התורה - ה'תשל"ט, ה'תשפ"א (מכון אופק).
'קודש הילולים' - על תהילים.
חידושים על מסכת קידושין - נדפס בסוף ספר אור הגנוז חלק ב.
זבולון יצחק זוסמנוביץ' פינֶטו היה כלכלן, מהנדס, פיזיקאי, כימאי ומתמטיקאי יהודי ברוסיה הצארית.
התמנה למשרת המפקח על הבנק המלכותי האימפריאלי והכניס בו סדרים מודרניים, כעבור כשנה נעלם ועקבותיו לא נודעו.
נולד בציטביאן בשנות ה-50 המוקדמות של המאה ה-19 (כנראה ב-1852), אביו, יואל זוסמן, היה אופה והמשפחה חיה בעוני רב.
כבר בילדותו המוקדמת התגלה ככשרוני במיוחד וכבר לפני גיל שלוש ביצע פעולות חיבור שלימד את עצמו.
מורהו הראשון הודיע להוריו שאין בכוחו ללמד את בנם וכך התגלגל בילדותו אצל מורים טובים יותר ויותר ונמסר כי בגיל 12 כבר רכש בהירות "כמו מים" בשלושה מסדרי הש"ס, אך את עיקר כוחו גילה בחישובים מהירים של כל מה שקשור למתמטיקה ולגאומטריה.
הסוגיות הידועות בש"ס שמצריכות ידע גאומטרי נלמדו על ידו בקלות והוא הציע פתרונות גאוניים לכמה קשיים בסוגיות אלו.
הוא פיתח עניין מובהק במתמטיקה ומחוסר ידע בשפות לועזיות כלשהן, הוא ידע לקרוא רק ביידיש ובעברית, למד כל חיבור מתמטי בשפות אלו שהצליח להניח עליו את ידו.
זמן מה לאחר חגיגת בר־המצוה שלו החליט לנטוש את לימודי הקודש ולהתמסר למתמטיקה.
הוריו וקרוביו נרעשו וניסו להניא אותו, אביו המבוהל גרר אותו לרב המקומי שניסה להסביר לו את משמעות הצעד ושחבל על גאון גדול כמותו, אך גם הוא לא הצליח לשנות את החלטתו של הילד.
זמן קצר לאחר מכן, נעלם הילד מציטביאן.
הוא עשה את דרכו רגלית לווילנה שעליה שמע כי היא עיר של 'משכילים'.
בווילנה היה לבן חסותו של איש החינוך ד"ר יוסף זייברלינג יורשו של לאון מנדלשטם כאחראי מטעם ממשלת רוסיה על החינוך היהודי.
למרות נתוני הפתיחה הגרועים שלו כיהודי, מה גם שלא הכיר את שפת המדינה, הפתיע הצעיר את בוחניו כשפתר בקלות רבה אחדות מהחידות הקשות והמכשילות שהיו נהוגות במבחני הכניסה.
הוא התקבל לאוניברסיטה באופן חריג.
עם קבלתו לאוניברסיטה למד באופן פרטי את השפה הרוסית וכן צרפתית וגם חיבר בצרפתית חיבור על שיטתו החדשה בלוגריתמים, חיבור שנדפס מאוחר יותר בעברית בידי צבי הירש רבינוביץ בשם "לוחות המגבילים".
עבודה אחרת שלו על מערכות גאומטריות שלא הוסברו עד כה, פורסמה על ידי האקדמיה האימפריאלית של סנקט פטרבורג על חשבונה.
ב-1866, בעודו תלמיד באוניברסיטת סנקט פטרבורג זכה לפרסום רב בשל מאמר מתמטי שחיבר ונדפס בפרסום רשמי של האקדמיה למתמטיקה.
כן פרסם מאמרים מדעיים בתחומי הפיזיקה והכימיה בכתבי עת צרפתיים ואנגליים.
הוא סים את לימודיו בהצטיינות הגבוהה ביותר והוא בן 26 בלבד.
הצלחתו הייתה מהירה, תחילה שכרו את שירותיו בנקים בבירה הרוסית ומוסדות פיננסיים נוספים ובתוך שנה התמנה בידי שר האוצר הרוסי כמבקר הראשי של הבנק המלכותי.
פינטו הכניס סדרים חדשים ובנה מחדש את כלל מנגנון הבנק המרכזי.
המהלך הקנה לו אויבים רבים, בהם עשרות פקידים שפוטרו מתפקידם עם התייעלות המנגנון, אך הוא זכה לגיבוי של השר והממשלה.
בבוקר אחד בשנת 1879. יצא פינטו מדירתו לבוש במעיל.
הועלתה סברה שאי מי מאויביו תפסו אותו והשליכו אותו לנהר.
הוא היה בעת היעלמו בן 27.
זבונשין (בפולנית: Zbąszyń) היא עיירה במערב פולין, באזור פולין גדול, במחוז נובי טומישל.
זהו מקום מושבה המנהלי של גמינת זבונשין (Gmina Zbąszyń), חלק מאזור פומרניה הפולנית-גרמנית.
העיירה שוכנת על נהר אוברה (Obra) באזור פולין רבתי, כ- ממערב לפוזנן.
האזכורים המוקדמים ביותר של היישוב מתוארכים לשנת 1231. השם סבנסין (Sbansin) הופיע לראשונה בשטר משנת 1277, שהנפיק הדוכס פשמישל (Przemysł) הראשון מפולין רבתי בביתו בפוזנן.
אזרחיה קיבלו זכויות עיר לפני 1311, מה שהפך את זבונשין לאחת הערים העתיקות ביותר בפולין.
בעיירה שלטו מלכים פולנים ובשנת 1393 המלך ולדיסלב השני יגיילו העבירה למושל מאזוביה (Masovia) יאן גלובאץ' נאלץ' (Jan Głowacz Nałęcz).
בתחילת המאה ה-15, זבונשין התפתחה כמרכז התנועה ההוסיטית הפולנית.
היא הייתה עיירה פרטית של האצולה הפולנית, ממוקמת מבחינה מנהלית במחוז קושצ'יאן (Kościan) בווייוודהפוזנן בפולין רבתי.
כתוצאה מהחלוקה השנייה של פולין ב-1793 הפכה העיירה לחלק מממלכת פרוסיה, תחת השם הגרמני Bentschen ונוהלה כחלק מהמחוז החדש שהוקם בפרוסיה הדרומית.
בשנת 1807 חזרה לפולין כחלק מדוכסות ורשה קצרת הימים.
בשנת 1815, לאחר המלחמות הנפוליאוניות, סופחה שוב לפרוסיה והייתה חלק מהדוכסות הגדולה של פוזן שהפכה מאוחר יותר לפרובינציית פוזן.
קו הרכבת פרנקפורט-פוזן, שעבר בעיירה, נבנה ב-1870.
ב-1871 הפכה העיירה לחלק מהקיסרות הגרמנית.
לאחר נהירה של אוכלוסייה מגרמניה במאה ה-17, היו בעיירה בעיקר דוברי גרמנית עד 1920. לפי מפקד האוכלוסין הגרמני של 1890, העיירה מנתה 3,176 תושבים, מתוכם 200 (6.3%) פולנים.
לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, קיבלה פולין את עצמאותה ופרץ מרד פולין במטרה לאחד את האזור עם המדינה הפולנית החדשה.
42 מורדים פולנים נהרגו בקרב בזבונשין.
בבית הקברות המקומי קבורים מורדים פולנים שנפלו בקרב, שהוצאו להורג על ידי הגרמנים בעיירה או שמתו בשבי הגרמני.
העיירה הפכה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה ב-1920, על פי תנאי חוזה ורסאי.
בין המלחמות שכנה העיירה על הגבול עם גרמניה.
רכבות בינלאומיות חיברו את פריז וברלין עם ורשה והגבול הפולני-סובייטי בנגורלו (Negoreloe) ועברו דרך זבונשין.
בשנת 1929 הוקם בניין תחנת רכבת גדול יותר כדי לאפשר את הטיפול בתנועה הכבדה ולהכיל את המשרדים הדרושים.
בתקופה זו גדל שיעור הפולנים ובשנת 1938 עמדה אוכלוסיית העיירה על 5,400 איש.
זו כללה 360 גרמנים ו-52 יהודים.
באוקטובר 1938 החליטה גרמניה הנאצית לגרש את אותם יהודים גרמנים שלא החזיקו באזרחות גרמנית או שנלקחו ממנה, ושבמקורם הגיעו מפולין.
הגירוש החל ב-27 באוקטובר 1938, כאשר הנאצים החלו לעצור בגרמניה יהודים בני הלאום הפולני מתוך כוונה לגרש אותם לפולין.
הנאצים קיבלו החלטה זו כי משרד הפנים הפולני ציווה ב-6 באוקטובר 1938 על בדיקת הדרכונים של אזרחים פולנים השוהים בחו"ל כדי לאשררם או לבטלם.
ימים ספורים לפני כניסת הצו לתוקף, רוכזו 17,000 יהודים גרמנים שהיו או יכלו להיחשב אזרחי פולין והושלכו לגבול פולין בעיירות גבול שונות, כולל 6,800 בזבונשין.
ממשלת פולין סירבה להכניס את אלו מהם שלא החזיקו בדרכונים פולניים תקפים.
השלטונות הפולניים קיוו שריכוז יהודים רבים שגורשו מגרמניה ליד הגבול יפעיל לחץ על הגרמנים ויגרום להם להתחיל במשא ומתן כדי לזרז את חזרתם של היהודים לבתיהם הקודמים.
כתוצאה מכך, אלפי יהודים נתקעו על הגבול במתקנים מאולתרים במשך מספר שבועות בתנאים מחרידים.
בשלב הראשוני, התושבים המקומיים של זבונשין נענו לפניית השלטונות וסיפקו לפליטים מים חמים וקצת מזון.
בשעות אחר הצהריים של 30 באוקטובר 1938 הגיעה עזרה מוורשה שסיפקו עמנואל רינגלבלום ויצחק גיטרמן מהג'וינט.
ב-4 בנובמבר 1938 הקים הג'וינט את ועדת העזרה היהודית הכללית לפליטים יהודים מגרמניה בפולין.
בזבונשין הוקם גם ועד לעזרה לפליטים בראשות בעל טחנת קמח יהודי בשם גז'יבובסקי (Grzybowski).
הפליטים שוכנו בצריפי צבא ובמבנים של טחנת קמח, ו-1,500 מהם שוכנו בבתי מגורים פרטיים.
המצב עורר זעם בקרב הקהילה היהודית בפולין, שעשתה מאמצים לסייע לכלואים בכל דרך אפשרית.
הגירוש הניע את הרשל גרינשפן, יהודי פולני, להתנקש בחיי ארנסט פום ראט, פקיד שגרירות גרמניה בפריז, ב-7 בנובמבר 1938, מה שסיפק לנאצים תירוץ לבצע את ליל הבדולח, הפוגרום האנטישמי של 9 בנובמבר 1938. לבסוף, ממשלת פולין אפשרה למגורשים, בשלבים, להיכנס לפולין.
ב-24 בינואר 1939 חתמו שלטונות פולין וגרמניה על הסכם לפיו הותר למגורשים לחזור לגרמניה, בקבוצות של מאה לכל היותר, לשהייה מוגבלת לצורך חיסול עסקיהם.
התמורה אמורה הייתה להיות מופקדת בחשבונות חסומים בגרמניה שמהם היה כמעט בלתי אפשרי למשוך.
ממשלת פולין אפשרה למשפחות המגורשים להצטרף אליהם לפולין.
הסדרים אלו נמשכו עד קיץ 1939, וככל הנראה, פליטים מעטים עדיין שהו בגרמניה כאשר הגרמנים פלשו לפולין ב-1 בספטמבר 1939.
ב-1939 הפרה גרמניה את השקט בגבול בתכיפות, וב-25 באוגוסט עצרה את קן הרכבת הבינלאומי.
ב-1 בספטמבר 1939, יום הפלישה לפולין, שסימנה את תחילת מלחמת העולם השנייה, עם שחר, פלשו הגרמנים לעיירה.
זו נכבשה מחדש על ידי הפולנים בבוקר, אולם עד מהרה נפלה בידי גרמניה.
במהלך הכיבוש ביצעו הגרמנים פשעים באוכלוסייה הפולנית.
בדצמבר 1939 גירשו הגרמנים 110 פולנים - פעילים פוליטיים וחברתיים, פקידים ותושבים עשירים יותר עם משפחות שלמות - שבתיהם נמסרו לידי המתיישבים הגרמנים כחלק ממדיניות הלבנסראום.
הגרמנים הפעילו בעיירה בית כלא נאצי ומחנה עבודת כפייה ליהודים, והרסו את האנדרטה מלפני המלחמה שהוקדשה למורדים הפולנים בשנים 1918–1919.
מועדון הכדורגל המקומי הוא אוברה זבונשין.
אוטו שמירגל (1900–1944), פוליטיקאי גרמני
סטניסלב אולייניצ'ק (נולד ב-1938), כדורסלן עבר פולני, חבר נבחרת פולין בכדורסל
הנריק רולירד, חסיד אומות העולם
זביבה (באכדית: 𒍝𒁉𒁉𒂊) הייתה מלכת קדר ששלטה במשך חמש שנים בין 738 ל-733 לפני הספירה.
היא הייתה מלכה וסאלית של תגלת-פלאסר השלישי, מלך אשור, ונזכרת באנלים שלו כ"מלכת הערבים", יחד עם מלכים אחרים שהעלו לו מס בשנת 738 לפנה"ס, ובהם רצין מלך ארם-דמשק, "מנחם משומרון" (מלך ישראל), וחירם השני מלך צור.
ישראל אפעל טוען שעד לתקופת אשורבניפל, התואר "מלך הערבים" או "מלכת הערבים" בתעודות האשוריות היה תואר כללי שניתן למנהיגי השבטים הבדואים הנוודים של המדבר הסורי.
לכן, הוא מסיק שתוארה הנכון של זביבה היה "מלכת הקדרים".
"זביבה" הוא שם ערבי עתיק, שככל הנראה מקורו במילה הערבית "זביב", שמשמעותו צימוק.
אחרי זביבה הייתה מלכה נוספת, סמסי מלכת הערבים, שגם היא מלכה במשך חמש שנים.
זבונימיר צ'רבנקו (בקרואטית: Zvonimir Červenko; 17 בנובמבר 1926 – 17 בפברואר 2001) היה גנרל קרואטי אשר כיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 1995–1996.
צ'רבנקו נולד ב-17 בנובמבר 1926 בעיר פרייפוליה שבממלכת יוגוסלביה.
הוא החל לשרת בצבא העממי היוגוסלבי ולמד באקדמיה הצבאית בזגרב.
הוא שימש כמרצה באקדמיה, אולם בעקבות תמיכתו בארגוני העצמאות הקרואטיים במהלך האביב הקרואטי, הוא נידון לשנה וחצי מאסר, וסולק מהצבא.
עד 1990 הוא עבד ברדיו זגרב.
במרץ 1991 לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה, נשיא קרואטיה הראשון פרניו טוג'מן הציע לו את תפקיד שר ההגנה, אולם הוא סרב.
עם זאת, הוא התגייס לצבא קרואטיה ולחם במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה.
בינואר 1992 הוא מונה למפקד משמר המולדת הקרואטי.
ב-15 ביולי 1995 הוא מונה לראש המטה הכללי הקרואטי, והוביל את הצבא הקרואטי במהלך השלבים האחרונים של מלחמת העצמאות.
הנשיא טוג'מן פיטר אותו מהתפקיד ב-11 בנובמבר 1996.
הוא נפטר בזגרב ב-17 בפברואר 2001.
זבזדה - מודול שלישי של תחנת החלל הבין-לאומית.
מודול שוגר לחלל בשנת 2000.
תכנון המודול החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 והוא היה אמור להיות מודול בסיסי של תחנת החלל מיר 2 שבוטלה.
בשנת 1993 הוחלט להסב אותו למודול של תחנת החלל הבין-לאומית.
התכנון העקרוני לבנייה בוצעו בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
בהמשך הבנייה הועברה למפעל של מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל.
מודול תומך בשהייה של צוות שכולל 3 אנשים.
כמו כן הוא צויד ב-4 תאי עגינה.
מודול כולל 4 יחידות - יחידת מעבר, יחידת פעילות, יחידת ביניים ויחידת מערכות.
נפח המודול הוא כ-75 מ"ק מהם 46.7 מתאימים לשהיית הצוות.
בחלק החיצוני הותקן פאנל סולארי שמספק 13.8 קוו"ט ובחלק הפנימי סוללות מצברים.
השיגור בוצע ב-12 ביולי 2000 מכן שיגור מס' 81 בעזרת משגר מדגם פרוטון.
ב-26 ביולי הוא חובר לתא עגינה במודול זאריה.
באותה עת תחנת החלל הבין-לאומית הייתה לא מאוישת.
בספטמבר הגיע מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-106 בפיקוד טרנס וילקאט.
הם התחילו בחיבור המודול למערכות תחנת החלל במודולים אחרים.
יורי מלנצ'נקו ואדוארד לו במהלך פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-6 שעות חיברו כבלי חשמל, כבלי תקשורת וכבלי פיקוד.
ב-12 בספטמבר הם לראשונה נכנסו בתוך המודול.
לאחר העגת משלחות קבועות לתחנת החלל, מודול היה מאוכלס וסיפק שירותי תמיכה למערכות תחנת החלל, אספקת חשמל, עיבור נתונים ובקרת גובה.
בהמשך חלק מהתפקידים הועברו למודולים אחרים.
בשנת 2007 מדחפי המודול הופעלו לשינוי גובה מסלול של תחנת החלל.
תא אחורי - חוברו חלליות מאוישות מדגם סויוז, חלליות מטען פרוגרס, ATV.
החל משנת 2021 מחובר מודול "נאוקה".
נא עגינה "זניט" - החל משנת 2009 מחובר מודול "פואיסק".
תא עגינה קדמי - החל משנת 2000 מחובר מודול "זאריה".
בהתאם לתפישה תכנונית בסיסית ציוד שהותקן במודול לא מתאים להחלפה ולאחר תקלה נדרש תיקון.
בספטמבר 2019 לראשונה הובחנו דליפות אוויר מהמודול.
היקף הדליפות גדל ובאוגוסט 2020 היה נדרש תיקון.
בשנת 2021 התגלו דליפות נוספות שתוקנו.
ב-9 בספטמבר הופעלה התרעת אש.
בארון רפואי של המודול התגלו חלקי פלסטיק שרופים.
לאור לכך נשלח ציוד לסגירת מקום הדליפה.
מחשב מקורי של מודול הפסיק לפעול ובמקומו מנוצלים מחשבים ניידים שהובאו.
מערכת אספקת אוויר Electron (מאותו דגם שפעל בתחנת החלל מיר) הפסיקה לפעול ולא ניתן לתקנה.
זבונצ'ארי (בקרואטית: Zvončari) (בתרגום: "אנשי פעמונים") הוא מנהג עממי ייחודי הנפוץ באזור רייקה, קרואטיה.
המנהג נוסף לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות של אונסק"ו ב-2009.
המנהג מתואר מתקופת פאגניזם סלאבי וממשיך להיות ייחודי לאזור זה.
המשימה העיקרית של הזבונצ'ארי היא להרחיק רוחות רעות של החורף ולעורר מחזור חדש של אביב.
במהלך קרנבל רייקה, הזבונצ'ארי צועדים מכפר לכפר ברחבי האזור, עוקבים אחרי אותו מסלול עתיק יומין, ויוצרים רעש יוצא דופן, במידה רבה בעזרת היין שמספקים המקומיים במהלך הדרך.
תחפושת הזבונצ'ארי הסטנדרטית כוללת מכנסיים לבנים, חולצה עם פסים, ושמיכה מעור של כבשה.
בידיהם הם אוחזים ב"בלטה" או "בצ'וקה" — פטיש טקסי, וסביבות המותניים ישנם פעמוני ברזל גדולים.
התחפושת משתנה מכפר לכפר; לדוגמה, זבונצ'ארי מחלביה וגובניק (דונדולאשי) לובשים מסכות מעוצבות שמייצגות ראשי בעלי חיים, בעוד שאר הזבונצ'ארי לובשים "כובעי פרחים".
לפי האגדה המקומית, טוענים כי הזבונצ'ארי הם אלו שהרחיקו את ההטטרים או הטורקים במהלך המלחמות העות'מאניות באירופה, כאשר רועים לבשו מסכות על ראשיהם, יחד עם פעמונים הקשורים למותניים, ויצרו רעש חזק שהרחיק את האויב.
מאז, הפטיש הפך לחלק מהציוד הסטנדרטי של הזבונצ'ארי.
הזבונצ'ארי משתתפים באופן קבוע בקרנבל רייקה הבינלאומי.
זברה היא שם כולל לשלושה מינים של פרסתנים השייכים לשני תת-סוגים (Hippotigris וDolichohippus) בסוג סוס.
הזברות נפוצות בסוואנות של אפריקה והן רועות בהן בעדרים גדולים לצד אנטילופות הגנו.
הזברות הן הסוסים החיים היחידים שמעולם לא בויתו, אף שזברות אחדות אולפו לשמש להובלת משא.
זברת גרבי (Equus grevyi) - מצויה בדרום ומזרח אתיופיה, סומליה וצפון קניה.
זברה מצויה (Equus quagga) - (גרנט), היא הנפוצה מכולן, מדרום אתיופיה עד לאנגולה ובמזרח דרום אפריקה.
זברת הרים (Equus zebra) - מצויה באנגולה, נמיביה ובדרום אפריקה.
יש הקוראים גם למין הנכחד סוס הגרמן (Equus simplicidens'), בשם "זברה אמריקאית" או "זברת הגרמן".
בעבר היה נהוג לחשוב כי הקואגה והזברה המצויה הן שני מינים נפרדים.
הקואגה קיבלה את השם המדעי Equus quagga, והזברה המצויה קיבלה את השם המדעי Equus burchelli.
עד שלהי המאה ה-19 הייתה הקואגה, זברה שהיו לה פסים על ראשה, צווארה וכתפיה בלבד, מצויה בדרום אפריקה, אך היא הושמדה בידי ההולנדים ששלטו במקום.
הם החליטו לגדל כבשים באזור המרעה הטבעי שלה, ובראותם את הקואגה אוכלת עשב בשטחם, גמרו אומר להביא להיעלמותה מן העולם.
הם צדו אותה גם כדי לאכול את בשרה ולקשט את בתיהם בעורה.
הפרט האחרון מת בגן החיות של אמסטרדם ב-1883. מחקר גנטי שנערך בשנים האחרונות במוסד הסמית'סוניאן הוכיח כי הקואגה הייתה תת-מין של הזברה המצויה.
מכיוון שהקואגה קיבלה לראשונה שם מדעי, שונה השם המדעי של הזברה המצויה ל-Equus quagga, ושמה המדעי של הקואגה שונה ל-Equus quagga quagga''.
הזברה המצויה וזברת הרים שייכות לתת-סוג Hippotigris, ואילו זברת גרבי שייכת לתת-סוג Dolichohippus.
הזברה היא פרסתן ממשפחת הסוסיים, אשר שוכנת בסוואנות של אפריקה וחיה בעדר.
המאפיין העיקרי בצורתה של הזברה הוא הפסים המרובים (קרוב למאה מכל סוג), המכסים את גופה, בדרך כלל בגוון שחור או חום-אדמדם על רקע לבן.
דגם הפספוס הוא ייחודי לכל פרט ופרט במינים השונים.
ישנם הבדלים במיני הזברות במבנה ובצורת הפסים.
זברת גרבי ניכרת בבטנה הבהירה וחסרת הפסים ובפסים הדקים והמרובים בשאר גופה.
לזברת ההרים יש בטן בהירה בלי פסים.
הזברה המצויה מפוספסת בכל גופה, גם בגחונה.
עדר הזברות כולל כמה עשרות פרטים.
בראש העדר עומד זכר בוגר, חזק ומנוסה המסמן לשאר העדר לנוע או לעצור, באמצעות קולו והתנהגותו.
לרוב נמצא עדר הזברות לצד עדרי פרסתנים אחרים כאנטילופות וכגנו ומקבץ גדול שכזה מזמין אליו טורפים בכל שעות היממה.
על כן חייב להיות העדר ערני תמיד וזריז למדי כדי להצליח להימלט משיני הטורפים.
אויביה העיקריים של הזברה הם האריה האפריקני, הזאב הטלוא (כלב בר אפריקאי), תנין היאור, וצבוע הנקוד אולם מהירות ריצתה (כ- 70 קמ"ש) מהירה משלהם.
אויבים טבעיים נוספים שלה, אם כי במידה פחותה, הם נמרים וברדלסים (צ'יטה)
היא ממליטה סייח אחד בלבד, והוא קם על רגליו אחר כמה רגעים ומסוגל להלך לצד אימו.
דגם הפסים של גוף האם נטבע מייד במוחו של הסייח הנולד וכך הוא יכול לאתרה תמיד.
האם משגיחה עליו תמיד ודואגת שיימצא במרכז העדר, שם הוא פחות חשוף לסכנות.
היא גם תגונן עליו אם יותקף בידי טורפים ולא תנטוש אותו אפילו אם יצליחו להורגו, אלא אם תישקף סכנה גם לחייה.
הזברה היא צמחונית וניזונה מעשבים.
הזברות נודדות כל חייהן ממקום למקום בתורן אחר מזון.
תוחלת חייה של הזברה כ-25 שנים.
הזברה נחשבת לחיית בר מובהקת, אך במקרים נדירים אנשים שחיים באפריקה (כמו הבורים), הצליחו לאלף כמה זברות להובלת עגלות ואף למטרות צבאיות.
בעולם המערבי מפורסם הברון רוטשילד השני שלמרכבתו היו רתומות זברות.
3 מיני הזברות: זברה מצויה, זברת גרבי וזברת הרים
ישנן כמה תאוריות המנסות להסביר את הימצאות הפסים אצל הזברה:
לכל זברה ישנו דגם פסים ייחודי שמאפשר לסייח לאתר את אימו במקרה הצורך.
זבוב הצה צה מתקשה לעקוץ עיצובים מפוספסים, ומשום כך נבררו הזברות והיו לחיות מפוספסות.
לתאוריה זו יש תמיכה בניסויי מעבדה, אך לא תימוכין בתצפיות שדה.
הפסים משמשים את הזברות להסוואה מפני טורפים.
לפי התאוריה, בעת המרדף הפסים מקשים על הטורף להבדיל בין זברה אחת לאחרת.
התשובה לשאלה אם פסי הזברה הם לבנים על רקע שחור או שחורים על רקע לבן, נמצאה – פסים בהירים (ולעיתים בטן בהירה) על רקע שחור.
לפי תאוריות עדכניות,הפספוס התפתח ממוטציה גנטית שהובילה לחסר בפיגמנטים בכמה מהתאים.
עיקר העדויות התומכות בתאוריה זו מצויות במין רביעי שנכחד במאה ה-19 שהיו לו פנים מפוספסות וגב כהה, כמו גם העובדה שמדובר במין שמוצאו באפריקה, אזור שבו חיה בהירה הייתה נכחדת במהירות.
השוני במספר הפסים בין המינים נובע, לפי השערות, משלבים שונים בהתפתחות העובר שבהם בא לידי ביטוי הפספוס.
זֶבְּרָה מְצוּיָה (שם מדעי: Equus quagga או גם Equus burchelli) היא מין של זברה ממשפחת הסוסיים.
מין זה הוא הנפוץ שבמיני הזברה ומכאן שמו.
כשמה, הזברה המצויה היא הזברה הנפוצה ביותר.
בעבר ניתן היה למצאה מדרום אתיופיה ועד אנגולה והחלק המזרחי של דרום אפריקה.
בעקבות ציד עבור בשר ועורות, הצטמצמה אוכלוסיית הזברות באופן משמעותי, ואפשר למצאן כיום בעיקר בשמורות טבע, אם כי עדיין מדובר במין הנפוץ מבין שלושת מיני הזברה.
במקור סווגה הקואגה כמין נפרד, Equus quagga (1778), והזברה המצויה סווגה כמין בשם Equus burchelli.
במהלך 50 השנים שאחר כך תיארו חובבי טבע וחוקרים סוגים רבים של זברות.
בשל השוני הרב בתבניות הפסים (אין שתי זברות שתבניות הפסים שלהן זהות), נאבקו הטקסונומים במספר רב של "מינים" שתוארו, ולא הייתה דרך פשוטה לקבוע מי מכל המינים המתוארים הם מינים אמיתיים, מי הם תת-מינים, ומי היו פשוט שינויים טבעיים באותו תת-מין.
הקואגה היה בעל החיים הנכחד הראשון שחקרו את ה-DNA שלו.
מחקר גנטי שנערך בשנים האחרונות בסמית'סוניאן הוכיח כי הקואגה לא הייתה מין נפרד כלל, אלא תת-מין שנפרד מהזברה המצוייה, לפני 290,000 שנים עד 120,000 שנים, והציע כי שמה המדעי של הקואגה ישונה ל-Equus burchelli quagga.
עם זאת, כללי קביעת השם המדעי פוסקים שכאשר יש יותר משם אחד למין, מקבל השם התקין הראשון שניתן למין עדיפות.
מכיוון שהקואגה תוארה כ-30 שנים קודם לזברת בורצ'ל, נקבע שהשם התקין לקואגה הוא Equus quagga quagga, והשם התקין של זברה מצויה הוא לפיכך Equus quagga burchelli.
הזברה המצויה היא בעלת גוף בינוני ורגליים קצרות יחסית.
בוגרים משני המינים מגיעים לגובה של 1.4 מטר (באזור הכתפיים), אורך גופם הוא כ-2.3 מטר ומשקלם בסביבות 230 ק"ג.
על פרוות הזברה המצויה יש דפוס של פסים רחבים, ולכל זברה דפוס פסים ייחודי משלה.
בטבע תוחלת החיים של הזברה המצויה היא כ-20–30 שנה.
בגני חיות מתארכת תוחלת החיים עד ל-40 שנה.
בטבע הזברות ניזונות באורח כמעט בלבדי מסוגי עשבים שונים, בנוסף למעט עלים וזרדים.
הזברה המצויה היא בעל חיים חברתי מאוד, החי בקבוצות משפחתיות קטנות המורכבות מזכר בוגר אחד, מכמה נקבות, ומהסייחים מההמלטות האחרונות.
ההשתייכות לקבוצה היא קבועה, וגודלה נקבע לפי אזור המחיה: באזורים דלים במזון הקבוצות בדרך כלל קטנות יותר.
מפעם לפעם, מתקבצות כמה קבוצות יחד, ויוצרות עדר גדול, לפעמים יחד עם חיות מרעה אחרות כגון גנו כחול או בובאל.
כמו בעלי חיים אחרים, הזברות מתקשרות גם באמצעות קול: האמהות צוהלות כשהן מופרדות מהסייחים, וקולות בעת מנוסה מטורפים.
בטבע מגיעות הנקבות לבגרות מינית בין גיל שנתיים לארבע שנים.
הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל ארבע בערך.
בעונת החיזור נלחמים הזכרים ביניהם על הנקבות תוך כדי נשיכות ובעיטות.
אך אחרי שזכר ייסד לעצמו הרמון נקבות, רק לעיתים נדירות ינסו זכרים אחרים לעמוד תיגר מול בעלותו.
נקבת הזברה עשויה להתייחם ימים ספורים בלבד אחרי ההמלטה, כך שהיא יכולה להרות כל השנה.
הריון הזברה המצויה נמשך כ-12 חודשים, בדרך כלל מומלט סייח אחד (ולעיתים נדירות שניים).
הסייח נולד במשקל של 32 ק"ג, ויכול לעמוד על רגליו כמעט מיד.
למרות שהסייח יכול לרעות כבר כשבוע אחרי הלידה, הוא ימשיך לינוק מאימו עד גיל 16 חודש.
אחוז התמותה של הסייחים הוא קרוב ל-50%, כשרובם מתים מציד של אריות וצבועים.
זִבליתיים (שם מדעי: Scarabaeidae) היא משפחה של חיפושיות המשויכת לקבוצת החיפושיות המכונות חיפושיות זבל.
במשפחה זו יותר מ-20,000 מינים ידועים, חלקם גדולים מאוד (כגון חיפושית גוליית וחיפושית הרקולס).
בארץ ישראל יש יותר מ-200 מינים.
במינים רבים הבוגרים והזחלים ניזונים מצואה של בעלי חיים.
עם זאת, במספר תת-משפחות התזונה מגוונת והחיפושיות ניזונות מרקב צמחי, שורשים, תפרחות צמחים, עצה ופירות.
קבוצת הפרחיות, שבעבר הוכללה תחת משפחת הזבליתיים, מסווגת כיום תחת משפחה נפרדת בשם פרחיתיים (Glaphyridae).
הפרקים האחרונים במחושי הזבליתיים (פרקים 3 עד 5) מורחבים ויוצרים כעין מניפה, הניתנת לאיסוף או לפריסה.
יש מינים היכולים לדחוס דם לתוך עלעלי המניפה ולהניע אותם.
כיסוי גופם לרוב מוקשה והם בעלי יכולת תעופה.
שוקיי הרגליים הקדמיות מותאמות לחפירה, מורחבות, משוטחות, ויש להן שיניים בצידן החיצוני.
הזחל הוא מסוג דרן רך, לרוב לבנבן, ראשו מוקשה וכהה יותר.
יש לו 3 זוגות רגליים חלשות.
משך דרגת הזחל נע משבועות אחדים ועד מספר שנים.
הנחושתיות (שם מדעי: Cetoninae) היא תת-משפחה של הזבליתיים.
הנחושתיות מאופיינות בצבע מתכתי בוהק, וכנפי חפייה בעלות מפרץ המאפשר תעופה גם כשהן סגורות.
בניגוד לזבליות שניזונות על צואה, הנחושתיות ניזונות מרקב צמחי כזחלים ומפרחים וקוצים כבוגרים.
נחושתית הקוצים מצויה בארץ ישראל ונחשבת לאחת החיפושיות היפות בישראל בשל צבעה הירוק-נחושתי הבוהק.
בנוסף אליה קיימים בישראל עוד מספר מינים של נחושתיות.
באירופה ידועות נחושתית הוורדים ונחושתית סגולה, הבולטות ביופיין.
זַבַּיוֹנֶה (באיטלקית: Zabaglione) הוא קינוח איטלקי, העשוי מחלמוני ביצים, סוכר, יין מתוק (בדרך כלל יין מרסלה) ולפעמים גם חלבוני ביצים או שמנת.
מקובל להכינו באמבט מרים, על מנת להימנע מהקשיה בטרם עת של החלמון.
הזביונה היא רפרפת מאוד קלה, שמוקצפת לשם החדרת אוויר.
הזביונה פופולרי גם בארגנטינה, שם הוא נקרא סמבשון.
מסורתית, הזביונה מוגש עם תאנים טריות, אך כיום הוא משמש גם כבסיס לקינוחים רבים אחרים.
מקורה של הזביונה מאזור רג'ו אמיליה באיטליה.
על פי סיפור עממי, המאכל נקרא על שמו של מנהיג צבאי איטלקי, זבאן בז'ון, שנתן ללוחמיו לאכול את הזביונה כשלא נשאר שום דבר במטבח הצבאי.
זבאן פקד על טבחו לקחת את כל מה שיש במטבח ולטרוף אותו ביחד וכך נוצרה הזביונה.
המצאת המתכון, מכל מקום, מיוחסת לשני שפים.
ראשית, לברתולומאו סקאפי, שהיה טבח איטלקי מפורסם בתקופת הרנסאנס ובישל בין היתר לאפיפיור פיוס החמישי; אך גם לשף בחצרו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, במאה ה-18.
זברה פינק (שם מדעי: Taeniopygia guttata) היא מין של ציפור בסוג Taeniopygia ממשפחת האסטרילדיים.
סוג פרוש (פינק) זה נפוץ במיוחד בקרב מגדלי ציפורים ברחבי העולם, הן בשל עמידותו המתאימה למגדלים מתחילים והן בשל מגוון מוטציות צבעיו שמהווה אתגר גידול גם למגדלים מתקדמים יותר.
לזכר גוף אפור עם מעין סינר שחור בחלק התחתון של החזה.
מעל החזה, מתחת למקור, פּספּוס שחור לבן.
צבעו של האזור שמתחת לכנפיים הוא חום-חלודה עם נקודות לבנות.
בטנו של הזכר לבנה וזנבו שחור עם פסים לבנים החוצים אותו, על לחייו כתם כתמתם ועגול, ומתחת לעיניים יורדים פסים דקים שחורים.
מקורו אדום כאשר בין המקור לעין יש צבע לבן.
הנקבה בעלת צבע אפור, ללא צבע בלחייה, ומתחת לעיניה יורדים פסים דקים שחורים; בשונה מן הזכר מקורה כתום.
סביבת המגורים הטבעית של הזברה פינק היא במדבריות אוסטרליה.
בדומה לציפורים אחרות הזברה פינק ניזונה מזרעים ונבטים ממשפחת הדגניים.
מין זה הוא מין מונוגמי ובני הזוג יישארו יחדיו עד למותו של אחד מהם.
בעת עונת ההזדווגות הזכר ימצא נקודת קינון מועדפת ויבנה בסיס לקן בצורת סלסלה, ישיר לנקבה ויציג לה את ריקוד החיזור שלו.
כאשר הנקבה מעוניינת הזכר יצביע על מקום הקינון המועדף עליו, על ידי השמעת קולות קינון, ואם הנקבה תאשר את מקום הקינון (על ידי הצטרפותה להשמעת קולות הקינון) תתבצע ההזדווגות.
לאחר ההזדווגות הזוג משתמש בכל חומר על מנת לבנות את הקן שלהם.
בשעות ערב מתכרבל הזוג בקן וכשבוע לפני ההטלה הקן מוכן בשלמותו.
הנקבה מטילה 3 עד 6 ביצים.
הדגירה מתחילה החל מהביצה השלישית ושני בני הזוג משתתפים בה.
לאחר 12 עד 14 ימי דגירה בוקעים הגוזלים, כשהם עיוורים.
בתוך 7 עד 10 ימים הגוזלים פוקחים עיניים ולאחר היום השלישי ניתן כבר לשמוע את הגוזלים מצייצים ומבקשים מזון מהוריהם בקולות תחינה.
במין זה ידוע שקיים סוג תקשורת מיוחד מכוון-צעירים.
שלושה שבועות לאחר מכן יוצאים הגוזלים מן הקן, אך נותרים תלויים בהוריהם כשבועיים-שלושה נוספים.
רק זברה פינק זכרים שרים, ולכל זכר יש שיר אישי.
בין הגילאים 25 ל-90 יום, הזכרים הצעירים לומדים לשיר על ידי חיקוי שירים של מבוגרים, ולפעמים על ידי חיקוי שירים של צעירים אחרים.
ישנן עשרות סוגי מוטציות (ושילובים ביניהם), המתחלקות ל-3 סוגי גנים: Sex Link (המוטציות הנפוצות ביותר), Reccesive ו-Dominant, כגון:
Black Cheek, BC - נראית כמו ציפור הבסיס רק שהלחיים, והחום-חלודה שמתחת לכנפיים נצבע בשחור.
Black Face, BF - אזור הפנים נצבע בשחור.
Florida Fancy, FF - צבע גוף ציפור הבסיס נצבע בצבע "קרמי" עדין.
הזבל, הנקרא גם דשן אורגני הוא חומר אורגני המשמש בחקלאות לטיוב הקרקע, להעשרתה בחומרי מזון, ובהעלאת כמות ואיכות היבול.
זבל משק - פרש של בעלי חיים שונים.
זבל ירוק - צמחים המשמשים להוספת חומרי מזון בקרקע.
קומפוסט - זבל מורכב מחומרים אורגניים ואנאורגניים.
הצמחים שבטבע מקבלים מינרלים מהקרקע ומוסיפים עלים וחלקי צמח נבולים לשם הוספת רקבובית לקרקע.
בנוסף, בעלי חיים הנזונים מהצמחים מוסיפים את הפרשותיהם המעשירות את הקרקע.
התערבות זו יכול להיות על ידי הוספת דשן (חומר כימי) או זבל (חומר אורגני).
זבל המשק הוא צואה או שתן של בעלי חיים המגודלים במשק.
הרכבו של הזבל תלוי בסוג בעל החיים, בהרכב המזון שהוא מקבל, בחומר הריפוד עליו עומדות הבהמות בדיר, ברפת או בלול והמתערב עם הזבל ובצורת שימורו של הזבל.
סוגי הזבל הנפוצים בשימוש חקלאי הם זבל של בקר, של צאן ולשלשת של תרנגולים.
חומרי המזון העיקריים הקימים בזבל המשק הם חנקן בתרכובות שונות, זרחן (P2O5), אשלגן מחומצן (K2O) ופחמימות שונות.
תכולתם של חומרים אלו בזבל:
זרחן: בין 0.8% בלשלשת התרנגולת לבין 0.2% בפרש הפרה.
שיעור הפחמימות מגיע ל-80%, כשחלקו הגדול הם המיצלולוז, תאית וליגנין, ומיעוטו פחמימות מסיסות.
בזמן שימורו של הזבל חלים בו תהליכים שונים, המורידים את ערכו של הזבל.
את התהליכים הללו אפשר לחלק לשלושה כיוונים עיקריים:
הפסדי חומרים אורגניים על ידי מי גשמים היורדים על ערמת הזבל.
הפסדים של שתן שנשפך או נספג באדמה.
שינויים כימיים וביוכימיים המפרקים את חומרי המזון שבזבל, העיקריים שבהם הם:
פירוק השתנן - השתן עשיר בחנקן, שרובו בצורת שתנן (CO(NH2)2).
חיידקים הנמצאים בסביבתו של השתנן יכולים להפוך אותו לאמוניה, תהליך המוריד רבות מערכו של השתנן כזבל.
שמירתו של השתן בסביבה רוויה בפחמן דו-חמצני מעכבת את התפתחותן של בקטריות אלו, ושומרת על ערכו של השתן.