tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סביבה של נקודה במרחב האוקלידי התלת-ממדי היא קבוצה המכילה כדור פתוח שהנקודה שייכת אליו.
סביבון הוא צעצוע עם גוף עבה ונקודה חדה בתחתיתו, מיועד להסתובב על צירו האנכי, מתאזן על קצהו בשל האפקט הגירוסקופי.
הסביבונים הנפוצים מופעלים על ידי סיבובם באמצעות אצבעות כף היד, אך יש גם המופעלים באמצעות חוט (פורפרה) או באמצעות מנגנון הפעלה מכני.
לאחר הפעלתו הסביבון מסתובב זמן מה סביב צירו, לעיתים גם תוך התקדמות במישור, עד שהחיכוך מביא לעצירתו.
מקורו של הסביבון היהודי (ביידיש: דְרַיידְל) הוא במשחק מזל שהיה מקובל בקרב עמים שונים באירופה ומקורו ככל הנראה רומאי.
סביבונים מתקופת רומא העתיקה נמצאו בחפירות ארכאולוגיות באי סרדיניה.
מרומא התפשט המשחק לגרמניה, שם אומץ על ידי יהודי אשכנז כמשחק לחנוכה.
לעיתים שימש הסביבון ככלי מאגי.
הסביבון מקבל תנע זוויתי התחלתי באמצעות סיבוב התחלתי, וממשיך להסתובב ("לרקד") בהתאם לחוק שימור התנע הזוויתי והודות למידת החיכוך הקטנה שיש לסביבון עם המשטח עליו הוא מסתובב, מכיוון שהוא רוקד על חוד דק.
משך סיבובו של הסביבון תלוי במספר גורמים:
המהירות הזוויתית הראשונית הניתנת לו.
מידת החיכוך שלו עם המשטח עליו הוא מסתובב.
מומנט ההתמד שלו באופן יחסי למסתו - ככל שמומנט ההתמד שלו גדול יותר, כך תישמר מהירותו לאורך זמן רב יותר.
סביבון גבוה יחסית יוכל להתמיד בסיבובו פחות מאשר סביבון שטוח יותר בו רוב המסה מפוזרת רחוק יחסית מציר הסיבוב.
תנועת הסביבון מתוארת מתמטית בקירוב בעזרת משוואות אוילר.
לסביבוני משחק שלא נועדו דווקא לחנוכה הצורה היא לרוב דיסקה בעלת סימטריה גלילית, על מנת שהסביבון יסתובב טוב יותר ולזמן רב יותר.
באמצעות מקל מסובבים את הסביבון על החוד והוא "מרקד" על המשטח סביב עצמו.
קודם שנתקבע השם "סביבון" ניתנו לצעצוע שמות אחרים: חיים נחמן ביאליק קרא לו "כִּרְכָּר" בשיר "לכבוד החנוכה", שפורסם ב-1916 — .
מנדלי מוכר ספרים קרא לו "חזרזר".
מקור השם העברי "סביבון" לא הוברר עד תומו.
במקומות אחדים מובא המקור מפי איתמר בן-אב"י, שטען כי הוא זוכר שהגה את המילה כבר בהיותו ילד בן חמש.
הפרסום הראשון של המילה בכתובים מופיע בעיתון הצפירה, מיום 24 בדצמבר 1897 (כאשר בן אב"י היה כבר בן 15) במאמר של דוד ישעיהו זילברבוש הווינאי, המייחס דווקא לעצמו את החידוש הלשונאי:
בסופו של דבר התקבע השם "סביבון".
במידה רבה תרם לכך שירו של לוין קיפניס "סביבון סוב סוב סוב", שפורסם בספרו "מחרוזת", בשנת 1923, והפך לשיר ילדים נפוץ.
כמו כן, באותה תקופה תרגם אברהם אברונין מיידיש את השיר "ימי החנוכה" ובו השורה: "לילה ויום סביבוננו יסוב" (לאחר שבשנת 1918 כתב אברונין שיר על הסביבון וקרא לו "סבסב").
בייגומה (ביפנית: ベーゴマ), הוא צעצוע מסורתי ביפן.
אך עם עלייתה של סדרת האנימה "בייבלייד" בתחילת שנות ה-2000, והשקת הצעצועים הקשורים לאנימה שהושפעו רבות מהבייגומה, עלתה מחדש גם ההתעניינות בצעצוע המסורתי.
למרות זאת נכון לשנת 2001 יש רק מפעל אחד ביפן כולה המייצר בייגומות.
ישנם סביבונים המכונים "פורפרה" בעגת ילדי ישראל או "פוררה" בעגה הירושלמית (ביפנית: 独楽, באנגלית: Trompo או Whipping Top).
ישנם שני סוגים, ולשניהם חודי מתכת:
פורפרה עם שוט: סביבון עץ שחלקו העליון שטוח, ובמרכזו ידית שאורכה כחמישה סנטימטר.
השחקן מצליף בפורפרה באמצעות שוט, אשר נכרך סביב הסביבון.
משיכת השוט מאיצה את הסביבון ושולחת אותו לשחקן נוסף, אשר מחזיר את הסביבון (מעין משחק מסירות).
פורפרה עם חוט: סביבון קוני, פלסטי או עשוי עץ, אשר על חלקו התחתון חרוט תבריג.
השחקן כורך חוט סביב הסביבון, מעגן את קצהו לאצבעו בלולאה ומטיל את הסביבון בעוצמה לקרקע.
החוט הנמשך מסובב את הסביבון.
במשחק של מספר שחקנים בפורפרות כאלה מטרת השחקן המטיל את הפורפרה לפגוע בפורפרה נייחת כך שהפורפרה שהטיל תמשיך עדיין להסתובב.
פורפרות הפלסטיק, שהיו עשויות שני חלקים בצבעים שונים (חלק תבריג תחתון וחלק כדורי עליון) נטו להישבר כתוצאה ממשחק זה, ששוחק משנות החמישים עד תחילת שנות התשעים.
סביבוני רגל הם סביבונים שייחודם הוא בכך שהם מופעלים בעזרת כף הרגל.
צורת הסביבונים מזכירה צורת פעמון והפעלתם נעשית על ידי דריכה חזקה בסמוך לחלק הפתוח שלהם.
ייחוד נוסף של סביבונים אלו קשור לעובדה שניתן לשמור אותם בתנועה סיבובית לפרקי זמן בלתי מוגבלים על ידי שבועטים בהם בעיטה סיבובית בטכניקה מיוחדת.
תכונה זו מאפשרת לשחק בסביבונים אלו משחק הדומה מאוד באופיו למשחק הכדורגל.
המשחק פותח על ידי ממציא המשחקים דוד הירש, ויצא לאור לראשונה בשנת 1989.
ביפן נוצרה סדרת אנימה בשם "בייבלייד" (Beyblade), שעסקה בילדים שברשותם סביבונים, שבכל אחד מהם נעולה "חיית כוח" על טבעית.
המוצרים שיובאו לישראל בעקבות הסדרה זכו להצלחה רבה בישראל בשנות ה-2000 המוקדמות.
הקונספט של הצעצועים האלו שאב השראה רבה מסביבוני ה"בייגומה" המסורתיים, אך גם מדגמים של "סביבוני קרב" שיוצרו באמריקה בשנות ה-90.
הסביבונים (או: "בליידים") הם צעצועים מכניים לכל דבר, שמותאמים לעריכת קרבות בין שני משתתפים על גבי זירה ייעודית (Bey-stadium).
הם מורכבים לרוב מכמה חלקים: טבעת התקפה מפלסטיק, לרוב מעוצבת בצורת טורבינה או להב של מסור, טבעת משקולת ממתכת שיש לה השפעה על אופן הסיבוב ושיווי המשקל של הבלייד, ובסיס פלסטי שמכיל בתוכו מערכת ששולטת בצורת הסיבוב של הבלייד.
לרוב סביבונים כאלו מתחילים את פעולתם בעזרת מכשיר ייעודי שנקרא "משגר" (ולא ידנית) והוא זה שנותן לבלייד את המומנט הנדרש כדי להתחיל סיבוב.
עם התקדמות האנימה הוצגו טכנולוגיות יותר מתקדמות שמשפרות את פעולתם של הבליידים, וחברות הצעצועים Takara (ביפן) והסברו (בארצות הברית) עבדו בשיתוף פעולה עם מפיצי האנימה ודאגו להוציא קווי מוצרים שתואמים למה שהוצג באנימה.
מהמאה ה-16 נהגו ילדי גרמניה להשתמש בסביבון כתחליף לקוביית משחק במשחקי הגרלה.
לסביבון הייתה צורה של קובייה עם חוד מצד אחד, ובצד השני מקל קצר.
על כל אחת מארבע פאות הסביבון סומנה (גולפה, נחרטה או נצבעה) אות.
האותיות ייצגו גורלות העולים במהלך המשחק.
האותיות על צידי הסביבון סימנו בראשי תיבות לטיניות את מצב הזכייה של סכום ההימור.
האותיות הלטיניות היו P–N–J–F או A–R–J–F.
ש' = שטעל איין = העמד, הוסף [אחד] (המשתתף מוסיף מטבע לקופה) או שלעכט
מנהג המשחק בסביבונים בחנוכה אומץ על ידי יהודי אירופה, שם היה המשחק פופולרי מאוד בקרב ילדים נוצרים ויהודים (ונקרא ביידיש "דריידל").
היות שימי החנוכה היו "יומי דפגרא" שלא התקיימו בהם לימודים, נהגו לבלות את לילות החג במשחקי הימור כמשחקי קלפים וסביבונים.
כך נכרך המשחק עם מסורת חג החנוכה וניסיו.
במשך הזמן התפתח המנהג של מתן דמי חנוכה לילדים.
מעות אלו שימשו להימורים במשחק הסביבון, בדומה למשחקי הימורים באגוזים של פסח.
הסברים שונים ניתנו לקשר בין המשחק לחג החנוכה.
היו שנתנו רמזים שונים לאותיות שנחקקו על הסביבון, שהולידה בדיעבד את ראשי התיבות העבריות המוכרים: נס גדול היה שם.
פירוש נוסף שניתן לאותיות נגה"ש הוא הערך המספרי (גימטריה) שלהם, העולה 358, כערך המילה משיח.
רבנים שונים, בעיקר בתנועת החסידות, נתנו לאותיות פירושים נוספים עם משמעות דתית, כך למשל רבי נחמן מברסלב פירש בשיחות הר"ן את ראשי התיבות כ"נבדל", "גלגל", "היולי", "שפל" המרמזים לחלקי העולם.
רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב שכתב בספרו "בני יששכר" שהמילים מרמזות על "גשנ"ה" שלשם שלח יעקב את יהודה, ומהוות את ראשי התיבות "נפשי" "גופני" "הכל" "שכלי" המרמזות לארבע הגלויות.
כן הוסיף ה"בני יששכר" שאת הסביבון מסובבים מלמעלה ללמטה, והוא מסמל את ה"איתערותא דלעילא" והרעשן מסובבים מלמטה ללמעלה והוא "איתערותא דלתתא".
רבי חיים קנייבסקי סיפר שאצלם נהגו שהילדים שיחקו בסביבון, אך בשבת אביהם אסר עליהם לשחק.
ההתרחקות ממקור המשחק (ההימור) מתבטאת בין היתר בכך שסביבונים מודרניים רבים אינם כוללים פאות ואותיות כלל, והם אינם מתאימים להימורים.
הסביבון הפך לסמל, ובמקומות מסוימים נהוג למלא סביבונים חלולים בממתקים בתור "דמי חנוכה".
בספר השיאים של גינס נכלל סביבון החנוכה היקר בעולם, שעשוי מזהב, 222 יהלומים קטנים ויהלום גדול, גבוהו 10.8 סנטימטר ומחירו 70 אלף דולר.
סביון (שם מדעי: Senecio) הוא סוג קוסמופוליטי המקיף צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים (בישראל וסביבתה) או בני שיח לעיתים רחוקות שיחים, מטפסים ועצים קטנים ובה 1,463 מינים ממשפחת המורכבים.
בעבר שויכו אל הסוג כ-3000 מינים, ובכך היה הגדול במשפחתו, אך כיום, בעקבות מחקרים מולקולריים הסוג פוצל לסוגים נבדלים בשנת 1976, דוגמת Kleinia, Packera ו-Dendrosenecio.
פרח הסביון - הפרח הנראה לעין - אינו פרח, אלא תפרח, כלומר מקבץ של פרחים רבים שיושבים על מצעית משותפת.
בישראל ובסביבתה 8 מינים, שלושה מינים נפוצים מאוד שהם בעצם שניים: סביון אביבי באזורים הגשומים בצפון ישראל ובמרכזה, סביון הערבות במדבריות דרום ישראל, וסביון יפו שהוא תת-מין של סביון הערבות לאורך מישור החוף.
לשני המינים הללו מאפיינים המסייעים להם בהתפשטותם: צמיחה מהירה, יכולת האבקה עצמית, הקצאה אנרגטית רבה לרבייה, פרסומת אטרקטיבית (קרקפות גדולות) פיתיון כפול למשיכת מאביקים - גם אבקה וגם צוף, והפצה ברוח.
להבנת המורפולוגיה של הסביון מובאים כאן מונחים הנכונים לכל משפחת המורכבים.
פרח הסביון - הנראה לעין - אינו פרח, וכמו כל בני משפחת המורכבים, הוא אינו אלא תפרחת - מקבץ של פרחים רבים שיושבים (ללא עוקץ) על מצעית משותפת.
שתי צורות לפרחים: צורה צינורית כלומר הכותרת מאוחה לצינור בעל 4 או 5 שיניים (לעיתים רחוקות 2 או 3 שיניים) וצורה לשונית, כלומר הכותרת מעין רצועה (לשון).
יש קרקפות שכל פרחיהן צינוריים או לשוניים, ויש כאלה שבהם הפרחים המרכזיים צינוריים וההיקפיים לשוניים.
בכל הפרחים השחלה תחתית, האבקנים 5, הזירים מפורדים, המאבקים מאוחים לצינור, עמוד השחלה מסתיים בשתי צלקות.
גביע הפרח חסר או על פי רוב מצויים במקומו בראש השחלה שערות, זיפים, או מוצים, או בצורת נזר או אוזנית.
הפרי הוא זירעון שעיר או חלק על פי רוב בעל תוספת למשל שערות מנוצות או פשוטות, כתר ועוד.
הצלקת בקליפת הזרע במקום שהיה החיבור של הזרע למצעית מכונה טבורית (hilum).
כל האמור לעיל בא להבהיר מספר מונחים ומעתה והלאה מצוינים המאפיינים הייחודים לסוג סביון.
מיני הסביון אינם קוצניים, אינם צמיריים והלוואים חסרים.
העלים מסורגים, פשוטים או מחולקים-מנוצים או גזורים-מנוצים או מאונים (סביון מזוות).
הקרקפות (התפרחות) מפורדות (על צירים נפרדים) וערוכות במכבדים.
חפי המעטפת הפנימיים ערוכים בדור אחד, ומלווים בבסיסם בחפים קטנים יותר שמהווים כעין גביעון חיצוני.
חפי המעטפת הפנימיים זקופים, שווים באורכם ומסתיימים כרגיל בשערות לבנות קצרות ועדינות.
המעטפת נוטה לאחור אחרי פיזור הזירעונים.
המצעית עליה יושבים הפרחים שטוחה על פי רוב (וללא גומות גומות) וחשופה (ולא מכוסה קשקשים (מוצים) או שערות).
שני טיפוסים בסדור הפרחים בקרקפת במיני הסביון: האחד, פרחי ההיקף לשוניים ונקביים ופרחי המרכז צינוריים ודו-מיניים באופן ברור (למשל סביון אביבי, סביון הערבות וסביון יפו).
השני, פרחי הקרקפת כולם צינוריים ודו-מיניים ואין פרחים לשוניים, אבל אם יש הרי הם דלילים ואינם בולטים מתוך הקרקפת (למשל, סביון צהוב, סביון פשוט וסביון מצרי).
פרחי ההיקף הלשוניים פוריים וערוכים בדור אחד ומספרם על פי רוב 5, 8, 13, 21 בהתאם למינים ותנאי הסביבה.
הפרחים הלשוניים נגללים לאחור בשעות הלילה ובימי גשם.
מבנה הפרח: הגביע חסר או על פי רוב מצויים במקומו בראש השחלה שערות, זיפים, או מוצים, או בצורת נזר או אוזנית.
הכותרת מאוחת עלים בעלת 5, לעיתים רחוקות 4 אונות או שיניים.
האבקנים שמספרם 5, ניצבים במסורג עם אונות הכותרת.
המאבקים מאוחים זה לזה ומהווים צינור מסביב לעמוד השחלה.
עמוד השחלה מחולק בראשו לשתי צלקות ארוכות.
הפרי הוא זירעון, שעטור על פי רוב בציצת, שכולה עשויה אך ורק בשערות והן לבנות עדינות ומרובות, וערוכות בשני דורים או יותר ונשירות על פי רוב.
הזירעונים מחוסרי מקור, שווים זה לזה, גליליים ובעלי 5 עד 10 צלעות וחריצים.
בישראל וסביבתה גדלים בר 7 מינים של סביון.
סביון ההרים גדל בחרמון; סביון הוגאר וסביון מצרי גדלים בסיני; סביון צהוב, מצוי במדבר הקיצון וכל פרחיו צינוריים.
סביון הערבות, שנפוץ מאוד במדבריות בדרום ישראל.
סביון יפו הנחשב לתת-מין של סביון הערבות תחום תפוצתו משתרע לאורך מישור החוף ומספר פרחיו הלשוניים גדול, בעל עלים ואונות צרות יחסית.
בפרטים הסמוכים לקו החוף ומושפעים מן הרסס, העלים שלהם על פי רוב בשרניים.
שני המינים הנוספים הם: סביון פשוט הוא צמח נדיר שגדל בצפון וישראל ומרכזה וכל פרחיו צינוריים; סביון אביבי, שנפוץ מאוד בצפון ישראל ומרכזה, אבל פרחי ההיקף לשוניים ופרחי המרכז צינוריים;
& Kit) - צמח עשבוני חד-שנתי שגובהו 50 עד 10 ס"מ שגדל בקרקעות מעובדות, בשדות בור, במקומות נטושים ובצד דרכים בצפון ישראל ובמרכזה, מהנפוצים שבסביוני ארץ ישראל.
העלים מנוצים-מחולקים לאונות רחבות וקצרות שמשוננות שינון חד על פי רוב.
שפת העלים אינה כפופה לאחור או כפופה במקצת.
העלים אינם בשרניים כרגיל אבל העלים בשרניים במידה קטנה בפרטים הגדלים בחוף הים בחגורת הרסס.
החפים החיצוניים שבבסיס המעטפת קהים ומסתיימים בחוד שצבעו כהה, מספרם עולה על 12. פרחי ההיקף לשוניים ונקביים ופרחי המרכז צינוריים ודו-מיניים באופן ברור.
ברוב הקרקפות היפות והסימטריות יש 13 פרחים לשוניים ואילו בקרקפות קטנות או א-סימטריות יש בדרך כלל רק 8. הפרחים הלשוניים נפתחים ראשונים.
במין זה לא תיתכן האבקה עצמית כי קימת אי-סבילות עצמית.
הפריחה מסוף אוקטובר ועד אמצע מאי.
סביון ההרים (.Senecio doriiformis DC, כונה בעבר סביון החרמון) - צמח עשבוני רב-שנתי בן חלוף, נדיר מאוד, זקוף, גבעוליו מרובים וללא גזע מרכזי, גובהו 40 עד 60 ס"מ, שעליו גדולים וקירחים ותפרחותיו הצהובות גדולות.
הוא גדל כגוש צפוף וגבוה, לרגלי סלעים ובשולי קרקע הדולינות.
תפוצתו העולמית משתרעת בבתות טרגקנטיות של ההרים גבוהים בארצות סביב אגן הים התיכון: טורקיה, עיראק, איראן, סוריה לבנון והחרמון בישראל - גבול תפוצתו הדרומי.
העלים גדולים וקירחים, תמימים או משוננים שינון קל, דמויי ביצה או מוארכים.
הקרקפת בת פרחים צינוריים ואם יש פרחים לשוניים אז הם אינם בולטים ודלילים.
בתחילת אפריל מתחדשים חלקיו העליונים של סביון ההרים מהגבעול התת-קרעי (קנה השורש) ושורשיו.
פרט לריבוי באמצעות זרעים, מתרבה הסביון גם באמצעות קנה השורש המצמיח עלים ממפרקיו וגבעולים כלפי מעלה ושולח שורשים כלפי מטה ולצדדים.
הפריחה מסוף מאי עד תחילת אוקטובר.
& Trab) - צמח חד-שנתי נדיר מאד שגדל בהרי דרום סיני.
תפוצתו מקוטעת מהרי הוגאר שבדרום אלג'יריה, צ'אד, סודן, ערב הסעודית וסיני.
למין זה לרוב יש לו בתפרחת 8 פרחים לשוניים צרים ארוכים שמרווחים האחד מן השני וצבעם ורוד ופרחים צינוריים צהובים.
העלים גזורים פעם אחת ושפת העלעלים תמימה.
הפרח דומה לסביון צהוב אך הפרחים הלשוניים כאמור ורודים, ואילו העלים דומים מאוד לעלי סביון הערבות.
coronopifolius (Maire)) - צמח מדבר עשבוני חד-שנתי נפוץ, זקוף, גובהו 13 עד 25 ס"מ, שגדל באזור הספר והמדבר.
העלים גזורים-מנוצים לאונות מוארכות וצרות, דמויות סרגל שרובן מ"מ אחד, האונה הקיצונית ארוכה ותמימה.
האונות בשרניות ושפתן כפופה לאחור ואינן משוננות (עלי סביון אביבי, שגדל בנגב בעיקר במקומות מופרים, אינם בשרניים ואונותיהם רחבות וקטנות).
החפים החיצוניים בבסיס המעטפת דמויי סרגל או אזמל צר, חדים או בעלי חוד ארוך, כרגיל אין צבע ראשם כהה, מספרם אינו עולה על 12. פרחי ההיקף לשוניים, מוארכים ונקביים ופרחי המרכז צינוריים, קטנים ודו-מיניים ניכרים באופן ברור (בשונה מסביון צהוב).
ברוב הקרקפות היפות והסימטריות יש 13 פרחים לשוניים ואילו בקרקפות קטנות או א-סימטריות יש בדרך כלל רק 8. הזירעונים זעירים בעלי ציצית לבנה שאורכה כ-12 מ"מ.
סביון הערבות נפוץ בכל המדרונות ברחבי המדבר וגדל גם בוואדיות במדבר הקיצוני (שם כמות המשקעים בה פחות מ-70 מ"מ).
מין זה נפוץ בשנה גשומה בכל רחבי המדבר.
הפריחה נמשכת מסוף ינואר עד תחילת מאי ושיאה בחודש מרץ.
glaucus, שם מדעי קודם: Senecio joppensis) - צמח עשבוני חד-שנתי נפוץ אנדמי למישור החוף מאזור ביירות בלבנון ועד רצועת עזה, סיני ואף עד מצרים.
העלים בשרניים, קרקפות גדולות, פרחי ההיקף לשוניים ונקביים ופרחי המרכז צינוריים ודו-מיניים באופן ברור.
מספר הפרחים הלשוניים הרב של הקרקפת (בסביון יפו שכיח, המספר 21 לעומת 13 בסביון אביבי ובסביון הערבות).
הבוטנאים הישראלים מחשיבים את סביון יפו כמין שעומד בפני עצמו ולא תת-מין של סביון הערבות.
סביון מצרי (.Senecio aegyptius L) הוא צמח עשבוני חד-שנתי נדיר שגדל בסיני ותחום תפוצתו העולמית משתרע מלוב ועד סיני ועד צפון-מזרח אפריקה הטרופית (מצרים, סודן, אתיופיה) וכן בצפון קפריסין.
הקרקפת מורכבת פרחים צינוריים בלבד ואורכה כ-5 מ"מ.
סביון פשוט (.Senecio vulgaris L) הוא צמח עשבוני חד-שנתי נדיר שגדל בצפון ישראל ומרכזה, בעיקר באזורים מיושבים ומקומות נטושים.
אך, הוא שכיח באירופה כ"עשב רע" (Weed).
עלי הגבעול מחולקים-מנוצים, האונות מוארכות ומשונשנות.
עוקצי הקרקפות קצרים מהקרקפות או ארוכים מהן במקצת.
אורך הקרקפת כס"מ אחד או יותר.
אך, ידוע כי באותו מין קיימים זנים בעלי פרחי-היקף לשוניים וכאלה חסרי פרחי היקף לשוניים.
מספר הפרחים הלשוניים בקרקפת מועט והם קצרים מאוד ומרווחים האחד מן השני.
סביון צהוב (.Senecio flavus (Decne.) Sch.Bip) - צמח עשבוני חד-שנתי מדברי, מצוי, זקוף שגובהו 10 עד 20 ס"מ.
העלים רחבים, בשרניים במקצת ואינם מחולקים, והם לופתים את הגבעולים.
גוון העלים ירוק-סגול וצידם התחתון סגולים עמוק, אולם אם מסתכלים בו מול השמש ייעלם הצבע הסגול.
עוקצי הקרקפות ארוכים בהרבה מהקרקפות עצמן.
הפרחים הלשוניים מעטים, לא בולטים ואף חסרים ואם יש אז קטנים בהרבה מעלי המעטפת.
מין זה אוהב חום, גדל על קרקע חולית או אבנית בערוצים חמים במדבר הקיצוני, מתחת ל-100 מ"מ משקעים, בדרום הארץ: מדבר יהודה, הר הנגב, צפון הנגב ודרומה, הערבה, סיני ואדום.
הוא עולה צפונה בחוף ים המלח וגדל גם בקניונים העמוקים מדבר יהודה ובוואדיות המתנקזים לערבה.
הפריחה מסוף פברואר עד סוף אפריל.
אפשר למצוא פרטים הממשיכים לפרוח גם בחודשי הקיץ.
הסביונים גדלים בעיקר בחורף ובאביב בחודשים שבין דצמבר למאי.
פרחי סביון בגינון ובנוי בישראל
פרחי גינון רבים המשויכים לסוג סביון הועברו לסוגים אחרים.
סביון מזוות (.Senecio angulatus L.f) הוא בן שיח מטפס נכרך, רב-שנתי וירוק-עד שמוצאו מדרום אפריקה.
הגבעולים ארוכים, לעיתים מגיע ל-2 2 מ' או יותר.
העלים, שאורכם עד 6.3 ס"מ, ירוקים רעננים, מבריקים בוהקים, בשרניים במקצת, האונות מעטות, קצרות ורחבות או דמויות שינים.
הפרחים צהובים, מספר הפרחים הלשוניים 4 עד 6. מספר הצינוריים כ-20. מין זה זקוק לחצי-צל ואור מלא, עמיד בקרה, בגיר וביובש (חסכני במים), רגיש למליחות.
גדל בכל אזורי ישראל ובקרקעות שונות.
הריבוי באמצעות ייחורים בחורף ובאמצעות זרעים בסתיו או באביב.
סביון עדין (.Senecio elegans L) הוא צמח עשבוני חד-שנתי דביק זקוף או פושט שגובהו 30 עד 60 ס"מ.
העלים מגוונים, על פי רוב מוארכים, אורכם 2.5 עד 7.5 ס"מ, שפתם מנוצה-מחולקת לאונות משוננות ובעלות מפרצים, עגולים על פי רוב, בסיסם חובק את הגבעול.
הקרקפות ערוכות באשכול סוכך דליל.
הפרחים הצינוריים צהובים והפרחים הלשוניים ארגמניים, אדומים או לבנים.
המוצא פרובינציות הכף בדרום אפריקה.
סביון קיסוסי (Senecio macroglossoides Hilliard) הוא צמח מטפס עשבוני קירח ירוק-עד שמוצאו מדרום אפריקה ומשמש כצמח זוחל לכיסוי שטח.
העלים משולשים, דמויי רומח בעלי פטוטרות, אורכם כ-6 ס"מ, בדרך כלל בעלי 3 עד 6 אונות שמחודדות או חדות.
הקרקפות בודדות על עוקצים, חיקיות או אמיריות.
הפרחים הלשוניים 8 או יותר, אליפטיים, אורכם עד 2.5 ס"מ.
סביון הלימיפוליוס (.Senecio halimifolius L) - חסר מידע
סְבִיבָתָנוּת היא השקפה הממוקדת בשימור, שיקום או שיפור הסביבה הטבעית וזכויותיה.
התנועה הסביבתנית קוראת לשינוי טכנולוגי, מדיני ואישי על מנת שאלו יתאימו לתנאי הסביבה ולשמירה על המאזן האקולוגי.
החל משנות ה-60, וצאת ספרה של רייצ'ל קרסון אביב דומם, החלה לתפוס תאוצה תפיסה הוליסטית ועמוקה יותר, שהתמקדה בבעיות בעלות מישור ארצי ולאחר מכן עולמי – הרס נהרות, כריתת יערות הגשם, הכחדת מינים, התחממות עולמית, הידלדלות שכבת האוזון, השפעת רעלים על מארג המזון ועוד.
אף על פי שתפיסה זו לא הייתה חדשה באופן כללי, היא הייתה חדשה בתרבות המערבית.
ובנוסף למתחים בין מעמדות כלכליים ובין תרבויות שונות, התחזקו מאוד שני קונפליקטים חדשים – הקונפליקט בין הדור הנוכחי לדורות העתיד, וזה בין המין האנושי לשאר מיני היצורים החיים.
בניסיון לענות על דאגות אלו הוקמו מוסדות פוליטיים וחברתיים רבים: מוסדות אקדמיים לחקר קשרי הגומלין בין האדם לסביבה, התפתחות הכלכלה הסביבתית, מפלגות וארגונים "ירוקים", תקנות וחוקים במדינות, אמנות ומוסדות בין-לאומיים להגנה על הסביבה וכן התקדמות בטכנולוגיות "ירוקות".
ניסיונות אלו הביאו להצלחות רבות, גרמו לשינוי תודעתי נרחב, והאטו במקרים רבים את הגידול הפוטנציאלי של השפעת האדם על הסביבה, אולם כמעט לפי כל הפרמטרים השפעה זו לא פחתה, ובקרב מדענים רבים, כמו גם הוגים ואנשי ציבור מכרסמת דאגה עמוקה מפני התדרדרות סביבתית-חברתית מהירה.
עוד בשנות ה-60 הצהיר הכלכלן קנת בולדינג כי "כל מי שמאמין שצמיחה מעריכית יכולה להמשיך לנצח בעולם סופי – הוא משוגע או כלכלן".
עם העשורים התחזקה אמונה זו וב-1992, לדוגמה, כ-1,700 מדענים פרסמו הצהרה משותפת הנקראת: "אזהרת מדעני העולם לאנושות", שנחתמה גם על ידי למעלה מ-50% מזוכי פרס נובל במדעים שחיו באותה תקופה.
ההצהרה טענה שמגמות נוכחיות של פיתוח "עלולות לשנות את עולם החי עד כדי כך שהוא לא יהיה מסוגל לקיים את החיים בדרך שאנו מכירים.
שינויים יסודיים הם הכרחיים אם אנו רוצים להימנע מן ההתנגשות שאליהן מובילה דרכנו הנוכחית."
אידאולוגיה זו, שבאה לידי ביטוי גם בספרים כמו "גבולות לצמיחה", ובהקמת ענף הכלכלה האקולוגית, שואבת את השראתה מתוך תובנות מעולם האקולוגיה והפיזיקה.
היא מנסה לנתח את החברה האנושית באופן הוליסטי ומערכתי כמעוגנת בתוך העולם הטבעי, ושואפת להגיע לחברה בת קיימא – חברה המסוגלת להתקיים במשך דורות רבים.
יש המחלקים את התנועה הסביבתית לשני מחנות, ירוקים בהירים וירוקים כהים.
ירוק בהיר הוא החלק היותר גלוי והיותר פופולרי של התנועה הסביבתית שכולל את הקבוצות הסביבתיות המפורסמות והציבוריות יותר כמו גרינפיס, ידידי כדור הארץ ומועדון סיירה.
ירוקים בהירים לא הולכים אחר הסביבתנות כאידאולוגיה פוליטית נפרדת, ותחת זאת מחפשים לתת דגש סביבתי חזק יותר בתוך אידאולוגיות קיימות כמו שמרנות, סוציאליזם או ליברליזם.
ירוקים כהים טוענים כי דבר זה מוביל לדגש לא מבוקר על צמיחה כלכלית אשר קיים בתוך כל האידאולוגיות הקיימות.
הזרמים הירוקים הכהים קשורים לרעיונות של אקולוגיה עמוקה, פוסט-חומרנות ופשטות מרצון, הוליזם, השערת גאיה ועוד.
ההפרדה בין ירוקים בהירים לירוקים כהים באה לידי ביטוי לדוגמה במאבקים בין פלגים שונים של מפלגת הירוקים הגרמנית.
סביבת פיתוח משולבת היא תוכנת מחשב המסייעת למתכנתים לפתח תוכנה.
סביבת פיתוח משולבת כוללת לרוב עורך קוד מקור, מהדר או מפרש, כלי בנייה ממוכנים ומנפה (דיבאגר).
לעיתים, הסביבה כוללת כלים לבקרת תצורה וניהול גרסאות וכן כלים המקלים על בניית יישומים בעלי ממשק משתמש גרפי.
סביבות מודרניות כוללות גם כלים המסייעים בתכנות מונחה-עצמים כגון סייר מחלקות, בוחן עצמים ותרשים של עץ המחלקות.
סביבת הפיתוח המשולבת מקלה על ההליך התכנותי, והופכת אותו לפחות מסורבל.
ניתן להבדיל בין שני סוגי סביבות פיתוח עיקריים: סביבות פיתוח טקסטואליות (כמו טורבו פסקל, ו-Free Pascal) וסביבות פיתוח גרפיות (כמו ויז'ואל סטודיו, דלפי, לזארוס, אדובי פלאש, רפסודי ואליס) שבהן ניתן לבצע חלק מכתיבת הקוד באמצעות שימוש בעזרים חזותיים.
דוגמאות לסביבות פיתוח משולבות נפוצות
במדעי המחשב, סביבת עבודה היא אוסף רכיבי מחשב, המאפשרים לבצע משימות המוגדרות לאותו השלב בפרויקט המחשוב.
במחזור החיים של מוצר מחשב (חומרה או תוכנה) קיימים שלושה שלבים עיקריים: פיתוח, בדיקות וייצור.
בכל אחד משלבים אלו מתבצעות משימות שונות:
בשלב הפיתוח: ניתוח/אפיון, קידוד ועוד
בשלב הבדיקות: בדיקות, תיקון תקלות ועוד
בשלב הייצור: תחזוקה, פיתוח גרסאות ועוד
כדי לבצע את המשימות הללו נדרש להקים סביבת עבודה, הכוללת רכיבים, מוצרים ומשאבי מחשב:
סביבת פיתוח: כלי פיתוח, כלי CM, כלי debugger ועוד
סביבת בדיקות: כלי בדיקות, כלי ניהול גרסאות, בסיס נתונים ועוד
סביבת ייצור: כלי ניהול גרסאות, בסיס נתונים, משתמשים ועוד
סביבת עבודה היא מושג לוגי, משום שהסביבה נבנית על פי המשימות המוגדרות לה, ולא על פי המיקום הפיזי של מרכיבי הסביבה, שלרוב איננו רלוונטי.
סביבת היווצרות היא המקום בו נוצר סלע, גם אם לאחר זמן הוא יימצא במקום שונה.
סביבת ההיווצרות קובעת את הרכבו של הסלע ותכונות אחרות שלו.
לסלעים שונים – סביבת היווצרות שונה:
סלעי יסוד – סלעים הנוצרים בשתי סביבות:
סלעים פלוטוניים ומחדרים ממאגמה בסביבה פלוטונית
סלעים געשיים ופירוקלסטיים מלבה בסביבה געשית
סלעי משקע – נוצרים בסביבות מגוונות:
בסביבה יבשתית – בביצות, נחלים ואגמים
בסביבה אוופוריטית (של התאדות-יתר) – גם בלגונות ימיות וגם באגמים יבשתיים
סלעים מותמרים – בסביבה מטמורפית (של התמרה)
סביבות ההיווצרות של סלעים הן נקודות ב"גלגול" בין סוג סלע אחד למשנהו.
בין סביבות ההיווצרות מתרחשים תהליכי סחיפה ובליה היוצרים חומרי גלם ליצירתו של הסלע הבא.
תהליכים אלה חלים גם על המינרלים המרכיבים את הסלעים בכל אחד מן הגלגולים ומשפיעים על תכונותיו השונות של הסלע החדש.
נקראת על שם פלוטו – אל השאול הרומי.
בסביבה פלוטונית נוצרים סלעי יסוד פלוטוניים, הנקראים גם סלעי תהום, סלעי מִחְדָר או סלעים אינטרוסיביים.
הטמפרטורה בעומק הקרום גבוהה מאשר על פניו בשל התפרקות רדיואקטיבית של אורניום, תוריום ואשלגן-40. בגלל החום הרב נוצרים בעומק של עשרות ק"מ כיסים של חומר סלעי מותך – מאגמה, הקרויים תאי מאגמה.
המאגמה מתקררת באיטיות רבה – מעלה צלזיוס אחת במשך כמיליון שנה.
דחיסה כלפי מעלה על ידי לחצים טקטוניים
כאשר המאגמה מתחילה להתקרר, מתרחש תהליך התבדלות של מינרלים מתוך מגמת-האם.
תהליך זה נקרא גיבוש מפריט.
המינרלים שהתגבשו ראשונים שוקעים לקרקעית המאגר ונפרדים מיתרת המאגמה המותכת.
שקיעה זו גורמת להיווצרות סלעים פלוטוניים בהרכבים שונים מתוך מאגמת-אם אחת.
ככל שהרחקת המינרלים נמשכת, הולכת וגדלה תכולת הסיליקה (תחמוצת צורן) במאגמה הנותרת במאגר.
כאשר טמפרטורת המאגמה עומדת על 1,800°C מתגבשים בה מינרלים מקבוצת אוליבין עשיר במגנזיום (Mg2SiO4).
כתוצאה מכך נותר פחות מגנזיום במאגמה.
כאשר טמפרטורת המאגמה יורדת ל-1,500°C מתגבשים בה מינרלים מקבוצת אוליבין עשיר בברזל (Fe2SiO4).
אחרי גיבוש זה נותר פחות ברזל במאגמה.
תוצאת ההתקררות – המגמה הנותרת הופכת חומצית יותר ויותר בשל התעשרותה בסיליקה (קוורץ), וכך גם המינרלים והסלעים המתגבשים בה.
הרכבה המשתנה של המאגמה יוצר מינרלים שונים בהרכבם הכימי:
מינרלים בסיסיים – מינרלים המכילים כמות קטנה של קוורץ או אינם מכילים קוורץ כלל, כהים בדרך כלל.
מינרלים חומציים – מינרלים המכילים כמות גדולה של סיליקה, בהירים בדרך כלל.
הגיבוש המפריט בא לידי ביטוי בשורת בואן (Bowen's series), ע"ש המדען נורמן לוי בואן, שהיה הראשון שמצא כי ממאגמת-אם אחת עשויים להתגבש סלעים מגמטיים בהרכבים שונים.
לאחר הגיבוש המפריט, כשהמאגמה התקררה לכדי 600-400°C, שארית הנוזל עשירה בסיליקה, במים ובמתכות.
הנוזל נדחס לתוך סדקים ומתגבש כאשר הוא מתקרר, ויוצר עורקים (פגמטיטים) בעלי גבישים גדולים.
תוצרים של שלב זה: המינרלים קוורץ, אורתוקלז, מוסקוביט, ביוטיט, אפטיט, טורמלין, טופז ופלואוריט.
מרבצים הידרותרמיים (הידרו=מים, תרמו=חום) מתאפיינים בהתגבשות מתוך תמיסה במים חמים.
מי גשם שחלחלו לעומק אלפי מטרים התחממו והמסו מלחים מסלעי הסביבה.
תוצרים של שלב זה הם מינרלים בעלי גבישים גדולים: קלציט, פלואוריט, מינרלי נחושת, מינרלי מנגן ותחמוצות ברזל.
פומרולה (fumarola) – אדי מים ותערובת גזים המיתמרים מסדקים בהרי געש כבויים למחצה – SO2,HCl,CO2.
סולפטרה (solfatara) – נביעה של מים חמים עשירים בחומצה גופריתית – H2SO4 המאכלת סלעים בדרכה.
סלעים מגמטיים נוצרים גם על פני השטח, כאשר מגמה נדחסת לתוך סלעים בקרום העליון ומתקררת.
חדירה מגמטית זו יוצרת מבני חדירה מסוגים שונים:
בתולית (batholit) – גוף גדול של סלע מגמטי שהתקרר באיטיות בתוך סלע קיים.
בתולית מתאפיין בגבישים גדולים – מ"מ אחדים עד ס"מ אחדים.
קוטר בתולית עשוי להגיע לעשרות ומאות ק"מ.
גופי בתולית שכיחים בהרי קימוט גדולים.
סדן (stock) – בליטה העולה מתוך בתולית אל הסלעים שלמעלה המורכבת מגבישים גדולים.
קוטר סדן עשוי להגיע למאות מטרים עד קילומטרים אחדים.
חתך אופקי של הסדן הוא עגול.
דייק (dike, dyke) – בסלע עשוי להיווצר מישור חולשה – אזור פגיע ושביר.
כאשר מאגמה חודרת לתוך מישור חולשה ומתקררת בתוכו, נוצר קיר סלע מגמטי החוצה את סלעי הסביבה.
יש דייקים הנמשכים מתוך בתולית והם גסי גביש.
דייקים אחרים עשויים לנבוע מהתפרצות לבה אל פני השטח.
דייקים אלה הם דקי גביש (בזלת).
סיל (sill) – חדירה מישורית של מאגמה בין שכבות סלעי משקע ובמקביל להן באמצעות צינור הזנה.
חדירה זו מרימה את השכבות העליונות.
לקולית (lacolith) – גם לקולית הוא תוצאה של חדירה מישורית של מאגמה בין שכבות סלעי משקע, אך הוא עבה במרכזו בדומה לפטריה.
גופי חדירה כפולים – אם מישור החדירה הראשון נשאר מישור חולשה, עשויות להתרחש בו חדירות נוספות.
בסדן, בדייק ובסיל המגמה חודרת תוך כדי מגע עם הסלע.
לעיתים היא "קולה" את הסלע, ובשוליים נוצר סלע מותמר בקשיות שונה ובצבע שונה.
התקררות גוף החדירה מהירה יותר בשוליו, לכן נוצר שם סלע זעיר גביש בהיר, בעוד שבמרכז נוצר סלע בעל גביש בינוני.
קסנולית (xenolith), קסנוס=זר, ליתוס=אבן – כאשר המאגמה פורצת ממעמקים, קורה שהיא לוכדת בדרכה החוצה שברים של סלעים שעמדו בדרכה או סלעים משולי אזור החדירה.
גודל קסנולית – מ"מ אחדים עד עשרות ס"מ, אך יכול להיות גם גדול יותר.
מרקם פורפירי (porphyric texture) – כאשר נקטע הגיבוש המפריט ויתרת הנוזל מתקשה במהירות, נוצרים גבישים גדולים (מ"מ אחדים) המפוזרים בתוך חומר זעיר גביש שהתקרר במהירות.
מבנה פורפירי מזכיר צימוקים בעוגה.
סביבה זו נקראת גם "סביבה וולקנית" על שם וולקן – אל האש והנפחות במיתולוגיה הרומית – שעל פי המסופר עבד בסדנה תת-קרקעית בהר געש באי וולקנו באיים הליפאריים מצפון לסיציליה שהיה פעיל באותה עת.
הר הגעש וולקנו הפך שם נרדף לכל הרי הגעש.
בסביבה זו נוצרים סלעים געשים, המכונים גם סלעי פרץ, סלעי וולקניים או סלעים אקסטרוסיביים.
חומר סלעי מותך (מאגמה) פורץ ממעמקים אל פני השטח, שם הוא נקרא לבה.
הרכב הלבה זהה להרכב המאגמה שקדמה לה.
מן הלבה מתנדפים מים וגזים שונים שהיו מומסים בה.
הלבה מתקררת על פני השטח במהירות רבה ויוצרת סלע זעיר גביש, ולעיתים נוצרת זכוכית געשית (אובסידיאן).
מהתקררות זו נוצר מגוון של סלעים וגעשיים, הדומים בהרכבם לסלעים מגמטיים שנוצרו מאותה מאגמה – לבד מגודל הגביש.
הלבה פורצת אל פני השטח בשני אופנים:
בתוך הר הגעש מצטברים לבה וגזים סמוך לפני השטח.
כאשר גובר לחצם על הסלעים ממעל, חלה התפוצצות המנקבת חור בסלע (צינור הזנה) ומעיפה למעלה שברי סלעים הנוחתים מסביב.
ההתפוצצות מלווה בענני אדים, בריח גופרית ובקולות רעם חזקים.
תוצרי ההתפוצצות: נוצר לוע (crater) מוקף בסוללה של רסק סלעים מן הסביבה, סלעי בזלת ולבה שהחלה להתגבש.
כאשר הלבה מתקררת בתוך הלוע, נוצר פקק החוסם את הלוע בין התפוצצות להתפוצצות.
לעיתים הלבה מגיחה מסדקים, ללא התפוצצות, זורמת לאיטה ומכסה שטח נרחב.
הלבה הזורמת נקרשת לסלעי בזלת.
לעיתים נוצרים גופים הדומים לחבלים או לצמות.
אלה נוצרים כאשר הקרום החיצוני של הלבה מתקשה ועדיין יש בתוכו זרימת לבה.
מנסרות בזלת – מנסרות נוצרות כאשר בבזלת הנקרשת נוצרים סדקים כתוצאה מהתקררות בלתי אחידה והתקשות של השטחים החשופים לאוויר, בדומה לסדקים בבוץ שהתייבש.
מערות – בועות ענק של אדים וגזים שנלכדו בסלע בטרם נקרש.
אובסידיאן – זכוכית געשית שנוצרה מהתקררות מהירה של לבה
גבישים חופשיים – גבישים שלא הספיקו להתגבש לכדי סלע
טיפות ופצצות געשיות – גושי לבה שהתקררו חלקית בעת מעופם באוויר ושמרו על צורתם
החומר הנפלט אינו אחיד בצבעו ובהרכבו, ויוצר הרבדה שכבתית של חומר פירוקלסטי.
הוא נוחת ומצטבר למבנים געשיים, לעיתים כחרוט מסביב ללוע:
חומר פירוקלסטי – כלל החומר המועף מהר געש בשעת התפרצות.
החומר הנופל בסביבת הר הגעש נקרא טפרה.
הר געש שכבתי, (strato-volcano) – שכבות טוף (נטוי כלפי חוץ) ובזלת לסירוגין.
חרוט מגן (shield cone) – חרוט הנוצר מזרימה (ולא מהתפוצצות) של לבה.
קלדרה (caldera) – לוע התמוטטות של החלק המרכזי בהר הגעש.
גודלה עשוי להגיע לעשרות קילומטרים.
ההתמוטטות נגרמת בשל היערמות חומר רב על הר הגעש והתרוקנות תא הלבה.
מאר (maar) – לוע התפרצות משני.
חומר פירוקלסטי קרוש כיסה סלעים שהכילו מים עומדים או מי-תהום רדודים ויצר מעטה אטום.
בשל החום הרב נוצר קיטור שיצר בהר הגעש לוע משני, ללא צינור הזנה.
צינור הזנה – צינורות הזנה של הרי געש נחשפים לעיתים עקב בליה והרס.
בשולי הצינור נמצאת לרוב בזלת, ובמרכזו – טוף.
קימברליט הוא סוג של צינור הזנה המכיל יהלומים.
בסביבה יבשתית מתרחשים תהליכי בליה (תהליכים כימיים, פיזיקליים וביוגניים, הגורמים להתפוררות של סלעים ויצירת קרקעות), סחף של החומר המפורר ויצירת סלעים חדשים.
הסיבה לבליה: הסלעים נמצאים על-פני השטח בתנאי סביבה שונים מאלה שבהם נוצרו.
אוליבין מתגבש בתוך מגמה, בטמפרטורה שבין 1,500 ל-1,800°C ובלחץ של מאות אטמוספירות.
על-פני השטח הוא מאבד מיציבותו, נסדק, מתפורר בקלות ומתפרק למרכיבים שונים.
הגורם: חומצה פחמתית הנוצרת על ידי CO2 הנמס במים באופן טבעי.
חרסית שוקעת ומצטברת בים, אך ביבשה היא נשטפת בקלות.
מלח שוקע ומתגבש בלגונות שהתייבשו, אך מומס במי גשמים.
גרניט נסדק בכיוונים שונים ומתפורר עקב שינויי טמפרטורה בין יום ללילה.
בביצות, בנחלים ובאגמים מתרחשת יצירתם של סלעים חדשים בכמה אופנים: גיבוש של שברי סלעים לסלע חדש (דוגמת קונגלומרט נחלי וברקציה) והרבדה של חומרי סחף ויצירת סלעים כגון חרסית אגמית בתהליכי דיאגנזה (diagenesis): תהליכים פיזיקליים, כימיים וביוגניים המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה.
תהליכי הבליה והגיבוש מחדש יוצרים סלעים מגוונים ותופעות שונות:
ארקוזה – תערובת של גרגירים, שברי גרניט ולעיתים גבישים.
פצלת השדה בארקוזה מאבדת ברק לאחר שנשטפה במי גשמים או בטל המכילים CO2 שהומס מן האוויר, ולעיתים מתפרקת לקאוליניט ולחומרים נוספים.
במרחק גדול יותר נעלמת פצלת השדה וגם הנציץ.
נותרים קוורץ ומינרלים עמידים אחרים (מגנטיט).
אלה נשטפים על ידי רוח ומים לחופים והופכים לדיונות.
שיכוב צולב (cross bedding) – שכבות הרבדה באבן חול המונחות זו על גבי זו בזוויות משתנות.
אופן ההיווצרות ביבשה: שכבות מקבילות הורבדו במדרון דיונה.
אלה נהרסו חלקית ובהמשך נוצר ריבוד חדש בזווית אחרת.
אופן ההיווצרות במים: מתרחש כתוצאה משינויים בזרימה המסיעה את החול להרבדה.
כל שינוי בכיוון הזרימה משנה את כיוון הריבוד.
שקיעה בגופי מים ביבשה – נחלים, ביצות ואגמים.
חומרי סחף גסים מגיעים למקווה מים ומושקעים לרבדי חול ורבדי קונגלומרט וברקציה.
בנוסף, שוקעים גם חומרי תרחיף עדינים היוצרים חרסיות וטין.
מתוך החומר המומס במים נוצרים חומרים חדשים: סוגי חרסית (קאולין) וגיר.
קאולין עשוי להכיל שרידים של צמחייה יבשתית.
קיימת הבחנה בין שקיעה יבשתית וימית, והיא מתאפשרת על ידי בחינת מאובנים ובדרכים נוספות.
שקיעה בשטח נרחב היא לרוב ימית.
שקיעה בשטח מצומצם – עדשות רוחב של מאות מטרים – היא לרוב אגמית.
קרקעות – תהליכי המסה, שטיפה, פירוק והשקעה – כולם יבשתיים – יוצרים קרקעות.
קרקעות אינן מצטברות לשכבה עבה בשל שטיפה מתמדת, ולכן נדיר למצוא אותן בחתכים גאולוגיים.
קרקעות הן למעשה שלב ביניים בין פירוק סלעים ויצירתם של חדשים.
חמאדה (hammada) – קרקע מדברית המכוסה בחלוקים ובשברי סלעים שנחשפו לאחר שהרוח העיפה את גרגירי החול.
קרסט – מי גשמים ומי תהום מועשרים ב-CO2 מן האוויר ומן הקרקע ממיסים גיר ודולומיט ולעיתים גם מלח.
המסה קרסטית יוצרת דוגמאות שונות: על-פני השטח – תעלות; בתוך הסלע – מערות ומחילות.
לטריט ובוקסיט – קרומים המופיעים על-פני סלעים וקרקעות:
לטריט (laterite) – מורכב מתחמוצות ברזל ומשמש עפרה להפקת ברזל, נפוץ מאוד.
בוקסיט (bauxite) – מורכב מתחמוצות אלומיניום ומשמש עפרה להפקת חמרן.
קרומים אלה נוצרים באזורים טרופיים חמים וגשומים ובעת התהוותם הם מסלקים תחמוצות צורן ומתכות.
החומר הנותר: קאוליניט ותחמוצות של ברזל ואלומיניום שאינם מסיסים.
הקרומים עבים למדי: שכבה של 20 מטרים של סלע-אם יוצרת שכבה של 1 מטר קרום.
פיזוליתים (pisoliths) – לטריט בעל מבנה של תרכיזים דמויי אפונים.
סביבה חופית מהווה גבול מעבר ומגע בין סביבה יבשתית לסביבה ימית.
בסביבה זו נוצרים סלעים שמקורם בבליה יבשתית המתגבשים בחומר מלכד מסביבה ימית.
לדוגמה: כורכר, שהוא אבן חול מגובשת בגיר ממוצא ימי.
סלעים נוספים הנוצרים בסביבה זו הם סלעי חוף – קלקארניט (Calcarenite) – הבנויים מחול ומשרידי צדפות המלוכדים גם הם בגיר ימי.
גומות המסה (solutions basins) – שינויי טמפרטורה יוצרים בסלעים סדקים, אליהם חודרים מים המכילים פחמן דו-חמצני וממיסים אותם.
גומות המסה מושפעות גם מגלי גאות ושפל.
פחמן דו-חמצני מופק בלילה מצמחים ימיים וממיס גיר מלכד בכורכר.
גלונים (ripple marks) – מבנה של גלי חול קטנים בסלע.
זרמי מים יוצרים גלונים בטין ובחול בתוך המים.
זרמי אוויר יוצרים גלונים בטין ובחול על שפת המים.
הגלונים משתמרים על הסלע בעת התקשותו.
טביעות רגליים – טין משמר עקבות רגלי ציפורים ועקבות זחילה ונבירה של בעלי חיים באזור הצפה של גלים.
תופעה זו מתרחשת גם בשפת אגמים וביצות, והיא אופיינית למים רדודים.
משטחי הצפה – שקיעת חרסית המכילה צדפות וחלזונות בתחום הצפה עונתי של ים שטוח.
סלעים מסביבה זו נוצרים מהרבדה בתוך ים.
הרכב הסלעים משתנה בהתאם לתנאים השונים המתרחשים בעת ההיווצרות: עומק המים, זרמים ויצורים החיים באזורי ים שונים.
ההרבדה הימית היא שכבתית, בדומה להרבדה אגמית, וההבחנה ביניהן מתבצעת באמצעות מאובנים.
חלוקת אזורי השקיעה הימית מתבצעת לפי עומק הקרקעית:
מדף היבשת (continental crust) – תחום מואר היטב עם פעילות ביוגנית רבה.
אזור הכרית (littoral zone) – תחום גלי הים
האזור הנריטי (neritic zone) – עד עומק של 200 מטרים
האזור הבתיאלי (bathyal zone) – עומק שבין 200 ל-2,000 מטרים
אזור התהומות (נקרא גם "האזור האביסלי", abyssal zone) – מעומק של 2,000 מ' והלאה
היווצרות סלעים ימיים קשורה בגורמים הבאים:
יצורים זעירים באזור הפלגי (palegic) – היצורים הצפים או שוחים בשכבה העליונה של הים, בתחום חדירת קרני השמש – פלנקטון
בעלי-חיים באזור הבנתוס (benthos) – היצורים החיים בתוך טין קרקעית הים או עליה, (צדפות, חלזונות ועוד)
שחק דק המובא מן היבשה
תהליכים כימיים המשקעים חומרים מומסים שהוסעו על ידי נחלים ושיטפונות
השוני בין הסלעים הנוצרים בסביבה זו נעוץ בתנאים מקומיים משתנים בתוך האוקיינוס:
עומק – מ-3,000 מטרים באוקיינוס האטלנטי ו-4,500 מ' באוקיינוס השקט שורר לחץ רב של CO2 הממיס שלדים קלציטיים ואינו מאפשר גיבוש סלעים המכילים אותה.
בנוסף, חרסית נוצרת בעומקים שונים.
אם בים רדוד נוצרת כמות גדולה של סלעי גיר וקירטון, שאינם מאפשרים לה להתגבש.
בתחום הביניים ישקע חוואר ובמים עמוקים יותר נוצרת חרסית נקיה.
זרמי הים – מים זורמים מחדשים מלאי של חמצן מן האוויר שהם באים איתו במגע.
מים עומדים בקרקעית הים (סטגננטיים) אינם מחדשים מלאי חמצן ולכן מאפשרים יצירת גיר, קירטון וחרסית עשירים בחומר ביטומני שאינו מתפרק בסביבה חסרת-חמצן.
חומציות מי הים – מושפעת מן הזרמים ומעומק המים.
טופוגרפיה של הקרקעית – משפיעה בעיקר על סחף היוצר חרסיות.
אבן חול (sandstone) – גרגירי קוורץ מובאים לים הרדוד ושוקעים בו, בעיקר באזור החוף.
האופי הימי מתבטא לעיתים בצורות מיוחדות של שיכוב צולב.
קירטון (chalk) – סלע לבנבן, רך ועשיר בדפוסי מאובנים זעירים.
נוצר מפלנקטון, יצורים פלגיים, חלקם מסדרת החוריריות (foraminiforida).
אופן היווצרות: בעלי החיים ממצים מן הים פחמת סידן ובונים ממנה את שלדיהם.
לאחר מותם, השלדים נושרים ומצטברים על הקרקעית כבוצה גירית.
הבוצה מתכסה שכבות נוספות הלוחצות שכבות תחתונות.
השכבות התחתונות מאבדות מים ונוצר הסלע.
קירטון נוצר בעומקים שונים באוקיינוסים: באוקיינוס האטלנטי – בעומק של 4,500 מ'; באוקיינוס השקט – בעומק של 3,000 מ'.
גיר (limestone) – לרוב נבנה מקונכיות ושלדים גיריים ולעיתים נוצר על ידי שקיעה כימית של פחמת הסידן.
התהליך כולל המסה חלקית בבוצה וגיבוש מחדש של קלציט.
בתוך הגיר ניתן למצוא שלדים זעירים ומאובנים גדולים: צדפות, חלזונות, קיפודי ים ועוד.
כמו הקירטון, גם הגיר נוצר בעומקים שונים באוקיינוסים: באטלנטי – 4,500 מ' ובשקט – 3,000 מ'.
דולומיט (dolomite) – סלע דומה במראהו לגיר ואף שכיח באזור הימצאות גיר.
דולומיט מורכב מפחמת הסידן וממגנזיום, בשונה מגיר: ייתכן וחלק מן הסידן הגירי התחלף במגנזיום.
בדולומיט קיים שימור גרוע של מאובנים בשל המגנזיום.
ניתן לראות היווצרות עכשווית של דולומיט בלגונות רדודות באזורים חמים (סבחות) בשקיעה ישירה (תופעה נדירה).
שקיעה של חומרי שחק דקים שהובאו מן היבשה
יצירת חרסית בתהליכים כימיים בים
חרסית יוצרת שכבות נרחבות לחלופין עם גיר המכיל מאובנים ימיים (דוגמה: מונטמורילוניט במעלה עצמאות – הירידה ממצפה רמון למכתש רמון) ולעיתים מכילה בעצמה מאובנים ימיים.
חוואר (marl) – שקיעה שווה פחות או יותר של קירטון וחרסית.
צור (chert, flint) – מופיע בסמיכות לסלעים ימיים אחרים או כנודולות בתוכם: גיר, קירטון או פוספוריט ומכיל מאובנים ימיים.
פצלים (shale) – סלע דק גרגיר, דומה לחרסית אך קשה ממנה ואינו עיסתי.
צבעו: אפור, ירקרק או אדמדם.
הסלע מורכב מגרגירי קוורץ קטנים (טין), מינרלים חרסיתיים ומנציץ, וכמותו מתפצל ללוחות דקים.
למעשה זו חרסית שעברה שינויים, כנראה בלחץ השכבות מעליה.
טין (silt) – סלע המורכב מגרגירי קוורץ קטנים ומתפורר לאבקה.
צבעיו: לבנבן – אם הוא מורכב מקוורץ בלבד; חום, אדמדם וסגול – אם חדרו לתוכו תחמוצות ברזל.
לעיתים הוא מתלכד בחומר גירי, ואז תוסס ב חומצה מלחית בריכוז נמוך.
קוורציט (quartzite) – סלע קשה המורכב מגרגירי קוורץ ומחומר מלכד חזק – סיליקה או תחמוצות ברזל.
קוורציט הוא אבן חול בליכוד משני, משקעי או מותמר.
סביבה אוופוריטית היא סביבה של התאדות-יתר המתקיימת גם ביבשה (אגמים) וגם בים (לגונות רדודות).
סביבה זו מתאפיינת במים רדודים, בהתאדות מהירה של המים, ובחוסר בהספקת מים טריים.
המים מתאדים וריכוז המלחים בהם גדל, עד כי הם מגיעים לרוויה ושוקעים אל הקרקעית.
המלחים אינם שוקעים בו-זמנית, אלא לפי סדר קבוע:
לאחר איבוד כשליש מן המים ישקע גבס
לאחר איבוד 90% מן המים ישקע מלח
סביבה מטמורפית (מטמורפוזה – מיוונית: שינוי צורה, מעבר מצורה לצורה) – סביבה של התמרה (מלשון תמורה, שינוי).
סביבה זו אינה קבועה במקום אלא היא סביבה של תהליך.
התמרה מתרחשת כאשר סלעים שנוצרו בקרבת פני השטח נקברים בעומק רב בו שוררים חום ולחץ גבוהים, או כאשר מאגמה לוהטת חודרת לתוכם.
התמרה – שינוי המתרחש בסלעים שכבר נוצרו, ויוצר סלעים חדשים.
שיש (marble) – גיר מותמר
קוורציט (quartzite) – התמרה יוצרת קוורציט מתרחשת כתוצאה מחימום אבן חול והספגתה בתמיסות צורניות
צפחה (schist) – התמרה של חרסית ופצלים
גנייס (gneiss) – נוצר מהתמרה של סלעי משקע עשירים בקוורץ ופצלת השדה.
סלע קשה שמופיעות בו רצועות ביוטיט כהות ורכות.
לעיתים מתקיים מעבר רציף בין צפחה לגנייס.
במדע ובהנדסה, מערכת פיזיקלית היא החלק מהיקום אותו חוקרים, בעוד הסביבה היא שאר היקום, מחוץ לגבולות המערכת.
בתרמודינמיקה הסביבה מכונה לעיתים מאגר.
מערכות שונות יכולות לעבור אינטראקציה עם הסביבה בדרכים שונות – מעבר מסה, אנרגיה (כולל חום ועבודה), תנע קווי, תנע זוויתי, מטען חשמלי, או גדלים נשמרים אחרים.
בחלק מתחומי המחקר, כמו תורת האינפורמציה, מתייחסים גם למעבר מידע.
בחקר מערכות מנסים להפריד את הגורמים השונים לכוחות בתוך המערכת, ואינטראקציות חיצוניות, כדי להקל על ניתוח המערכת, ולהשתמש בניתוח כללי ככל האפשר.
לדוגמה, בניתוח של מערכת תגובה כימית, פרמטרים פנימיים יהיו זהות החומרים השונים והאינטראקציה ביניהם (יצירת חומרים אחרים, פליטת או קליטת חום וכו'), כאשר אינטראקציה עם הסביבה יכולה, לדוגמה, לספק חום – על ידי חימום כלי התגובה.
ניתוח התגובה הכימית מבוצע באופן כללי (ללא תלות בחימום חיצוני), ומתקבלת תוצאה שאליה רק יש להוסיף מעבר חום מהסביבה כפרמטר.
סביבון מתהפך הוא סביבון שמעוצב כך שבעת סיבוב מהיר, ציר הסיבוב שלו מתהפך כך שידית הסביבון פונה כלפי מטה וגוף הסביבון פונה מעלה.
לרוב הסביבון מעוצב ככדור, שחלקו העליון חסר, וממנו בולטת ידית הסביבון.
צורת הסביבון מעוצבת כך שידית הסביבון גורמת לתנודות סביב ציר הסיבוב ההתחלתי של הסביבון.
בגלל צורתו הכדורית של גוף הסביבון, נקודת המגע עם המשטח עליו הסביבון נע משתנה.
שינוי נקודת המגע של הסביבון במשטח גורמת לכך שהסביבון מתגלגל על צידו ובשלב זה בליטת ידית הסביבון גורמת להטייתו של חלקו העליון כלפי מטה, עד להיפוכו השלם, כתוצאה מפעולת מומנטי כוח החיכוך.
עם זאת, תיאור מתמטי מדויק של תנועת הסביבון אינו פשוט כלל.
בהיפוך מרכז המסה של הסביבון עולה, ולכן הוא מרוויח אנרגיה פוטנציאלית, זאת על חשבון אנרגיה קינטית האובדת מהחיכוך עם המשטח.
סביבון רגל הוא סביבון שייחודו העיקרי הוא בכך שהוא מופעל באמצעות כף הרגל.
לסביבונים מבנה מוארך וחלול המזכיר בצורתו פעמון, והפעלתם נעשית על ידי דריכה חזקה ומהירה על הקצה הרחב שלהם.
ייחוד נוסף של סביבונים אלו קשור לעובדה שניתן לשמר את התנועה הסיבובית שלהם לפרקי זמן ארוכים על ידי בעיטה סיבובית בטכניקה מיוחדת.
תכונה זו מאפשרת לפתח בעזרתם משחק הדומה מאוד באופיו למשחק כדורגל.
ערכת המשחק כוללת שלושה סביבונים חלולים בגדלים שונים.
הקצה הרחב של הסביבונים פתוח, וניתן לצרור אותם זה בתוך זה (בדומה לבובות "בבושקה").
ממדיהם הפיזיים של סביבוני הרגל גדולים יחסית לאלו של רוב הסביבונים.
גובהה של ערכת המשחק הוא כ-20 ס"מ, וקוטרה כ-10 ס"מ.
הסביבונים עשויים מפוליפרופילן, שהוא חומר פלסטי גמיש וחזק המסוגל לעמוד בעומסים הגדולים המופעלים עליהם בעת הפעלתם.
בשונה מסביבונים אחרים, שהפעלתם נעשית ממצב התחלתי שבו ציר הסימטריה שלהם ניצב למשטח, סביבוני-רגל מופעלים ממצב התחלתי שבו ציר הסימטריה כמעט מקביל למשטח.
מניחים את הסביבון על צדו על הקרקע, ומניחים את אצבעות כף הרגל על קצהו הרחב.
במצב זה, נעזרים במשקל הגוף על מנת להפעיל לחץ על הסביבון, ומושכים את הרגל בתנועה מהירה וחזקה בכיוון למטה ולאחור.
פעולה זו מקנה לסביבון תנועה סיבובית וכן גורמת, בו בזמן, לשיגורו בתנועה קשתית קדימה תוך שהוא משנה את כיוון ציר הסיבוב שלו במרחב.
עם נחיתתו על הקרקע מתייצב הסביבון בתנועה סיבובית כשציר הסיבוב מאונך לקרקע.
המרחק אותו עובר הסביבון בשלב ההפעלה הראשונית יכול לנוע בין סנטימטרים ספורים למספר מטרים.
ניתן להפעיל את הסביבונים בנפרד, וניתן להפעיל שניים, ואף שלושה סביבונים, בעת ובעונה אחת.
הפעלה בו זמנית של מספר סביבונים נעשית על ידי צרירתם זה בתוך זה, והפעלתם באופן דומה לאופן בו מפעילים סביבון יחיד.
קיימת גם אפשרות להפעיל עד שישה סביבונים על ידי שימוש בשתי ערכות מלאות אותן מפעילים בניתור תוך שימוש בשתי הרגליים.
לאחר שמושג הסיבוב הראשוני ניתן לשמר את התנועה הסיבובית של הסביבון לפרקי זמן נוספים על ידי שבועטים בהם שוב ושוב בעיטות סיבוביות בכיוון הסיבוב שלהם.
בעיטה סיבובית היא בעיטה שאינה פוגעת בסביבון במרכז הכובד שלו אלא בהיקפו.
מעבר לשימור התנועה הסיבובית, ניתן באמצעות טכניקה זו לגרום להעפת הסביבון למרחק של עשרות מטרים.
עובדה זו מאפשרת לפתח עם הסביבונים משחק הדומה באופיו למשחק כדורגל.
אביזר נוסף המצורף בדרך כלל לערכת המשחק הוא לוח דק שגודלו 30X40 ס"מ לערך.
את הלוח אוחזים ביד אחת, ובעזרתו ניתן להרים את הסביבונים מהקרקע בעודם מסתובבים ולפתח משחק מסירות בדומה למשחק מטקות.
בנוסף, ניתן לבצע, בעזרת הלוח, סדרה של תעלולי זריזות וקואורדינציה בדומה לתעלולי ג'אגלינג למיניהם.
הדריכה על קצהו של הסביבון מקנה לו תנועה סיבובית מהירה סביב ציר הסימטריה שלו.
יחד עם זאת, כיוון שהדריכה מתבצעת בחלק הסביבון המרוחק ממרכז הכובד שלו, נגרמת לסביבון תנועה סיבובית נוספת סביב ציר המאונך לציר הסימטריה.
שתי תנועות סיבוביות אלו יוצרות תנועה סיבובית שקולה סביב ציר שאינו מקביל לאף אחד מהצירים הראשיים של הסביבון.
כאשר וקטור התנע הזוויתי של גוף איננו מקביל לאחד משלושת ציריו הראשיים אזי הגוף יבצע תנועה הקרויה פרצסיה חופשית.
תנועה זו גורמת לשינוי המגמה של ציר הסימטריה של הסביבון במרחב, ומביאה אותו ממצב שבו הציר כמעט מקביל לקרקע למצב שבו הוא ניצב לה.
המשחק הומצא ופותח על ידי ממציא המשחקים והצעצועים הישראלי, דוד הירש.
פיתוח המשחק החל בשנת 1981 ונמשך שנים רבות.
המשחק יצא לאור לראשונה בברזיל בשנת 1989 על ידי חברת Estrela.
ההמצאה הוכרה כפטנט בישראל, בארצות הברית (פטנט מס' us5122089), ובארצות נוספות.
בישראל משמש המשחק להפעלות המוניות בעיקר בתקופת חג החנוכה.
סביבת בדיקות וירטואלית (ובראשי תיבות: סב"ו) – היא פלטפורמה, תוכנה או מערכת המאפשרת ליצור ולנהל בדיקות תוכנה על גבי מכונות וירטואליות.
תוכנות של סב"ו (VTE - Virtual Testing Environment) מאפשרות ליצור מגוון רחב של מכונות וירטואליות עם מערכות הפעלה, קונפיגורציות, זיכרון, מעבדים, תוכנות ואפליקציות שונות.
סביבת בדיקות וירטואלית שואפת לדמות את הסביבה אמיתית, בצורה הקרובה ביותר לסביבה המצויה בבית הלקוח.
ההבדלים העיקריים בין הסביבות מתבטאים בגרסאות תוכנה, נתונים, מערך הרשאות ומאפייני חומרה ונובעים מהבדלים במטרת הסביבה ובתפקיד המשתמשים.
מכונה וירטואלית (או Virtual machine), היא מכונה (מחשב או שרת) שבאמצעות תוכנה מוציאה לפועל תוכניות ומפעילה אותן בסביבת עבודה כאילו פעלו במכונה פיזית רגילה.
המחשב האמיתי נקרא "מארח", ואילו המחשב המדומה ששתול בתוכו נקרא "אורח"- והם משתמשים באותה החומרה (של המחשב המארח).
סב"ו מספקות פלטפורמה התומכת בביצוע בדיקות של מערכות הפעלה שונות באמצעות מכונות וירטואליות.
סב"ו בדרך-כלל מתפקדת כסביבה מבודדת הפועלת במרחב פרטי משלה ועצמאי.
היא יכולה להכיל הרבה שרתים שמתפקדים כמכונות וירטואליות, שרת וירטואלי מרכזי, ושטח אחסון שמומש ורץ במכונות הווירטואליות עצמן.
סב"ו יכולה להיבנות בזמן קצר.
סב"ו מאפשרת לבדוק כמעט הכל מהגדרות וקוניפגורציות של שרת, דרך הקצאות משאבים, זיכרון ושטח אחסון הנתונים.
מאפשרת לבעלי הרשאות מתאימות ליצור מחשבים אורחים המשתמשים במערכות הפעלה שונות.
כל זאת מבלי שאותם המחשבים יהיו מודעים למערכת הפעלה שמותקנת במחשב המארח או לחומרה שמותקנת במחשב המארח.
הסב"ו מספקת ביטחון, יעילות, צימצום עליות וחיסכון בכסף שעוזרים לבדוק ולבחון אפליקציות ושירותים נוספים הודות להפרדה מסביבת הפיתוח.
כמו כן, חלק מהכלים המשמשים ל-סב"ו מוצעים בחינם, והם בעלי פונקציונליות פשוטה יחסית.
סב"ו מאפשרת להוריד את ההוצאות הכרוכות ברכישת רישיונות תוכנה.
מאפשרת שחזור ושכפול של מכונות וירטואליות בזמן קצר.
ניתן להגדיר בסביבה מכונות וירטואליות ל'קריאה בלבד', ובכך למנוע נזקים למכונות אלו.
ניתן לבצע "snapshot" – שמירת תמונת מצב של מכונה מסוימת ברגע מסוים.
ניתן לייצא (Export) של תמונת מצב של מכונה וירטואלית לתיקיית קבצים או לקובץ חיצוני.
ניתן לשמור קובץ גיבוי של המכונה הווירטואלית.
לרוב נרצה ליצור בעזרת הסב"ו רשת המורכבת ממספר רב של מכונות וירטואליות, רשת זו מבודדת מסביבת ה-production ומכאן אינה דורשת שימוש בתוכנות אבטחה (כגון חומת אש) – ובכך יכולה לאפשר חיסכון נוסף בעלויות הבדיקות.
ניתן ליצור מעבדת בדיקות וירטואלית רחבה המותקנת ומורצת על גבי מחשב נייד פשוט ללא צורך בקניית חומרה ייעודית.
סב"ו מאפשרת יצירה של מספר סביבות ורשתות וירטואליות במקביל.
תוכנות לרוב ירוצו לאט יותר על מכונות ה'אורח' שנוצרו בסב"ו מאשר על מכונות רגילות.
ישנן סב"ו שמאפשרות רק למשתמש יחיד לגשת למכונה וירטואלית מסוימת ברגע כלשהו.
ככל שמספר המכונות הווירטואליות בסביבה הווירטואלית עולה, והמחשבים המארחים פזורים יותר, כך גם עולה הקושי בניהול סביבה זו.
קיימות מגבלות בחומרה המוגדרת עבור המכונות הווירטואליות – למשל שימוש בהתקני USB וכונני רשת.
לרוב סב"ו מוגבלות במספר המעבדים אותם הן מאפשרות להגדיר עבור מכונה וירטואלית (עד ליבה כפולה).
הביצועים של המכונה ה'אורחת' מוגבלים על ידי החומרה של המכונה ה'מארחת'.
כל מכונה וירטואלית מוגבלת בזיכרון, נפח דיסק, זמן מעבד וברשת.
קשיים הנגרמים למטרת (ובעקבות) ביצוע גיבויים (בעיקר בגלל הגידול בכמות הנתונים) עלול להגביל את גודל הסביבה הווירטואלית שיוצרים.
לעיתים ישנן תופעות המתרחשות רק בתוך הסביבה הווירטואלית כגון בעיות רזולוציה של מסכים שאינן קורות מחוץ ל- סב"ו.
לעיתים אנו נתקלים בנפילות של סביבה וירטואלית או קריסה של מכונות וירטואליות אחדות, דבר שעלול להיות בעייתי במיוחד כאשר בוחנים תהליכים ומודולים חשובים במערכות בהן היבט הזמינות הוא קריטי.
שימוש בסב"ו ככלי להדגמה (לביצוע Proof Of Concept) - לאחר דימוי סביבת הלקוח בסב"ו והשלמת בדיקות גרסת התוכנה בסביבה זו, ניתן לייצא את סביבת העבודה עם המוצר המוכן למחשב נייד, ולהציג בו ללקוח את יכולות התוכנה בהדמיה נאמנה למציאות, ובאופן אינטראקטיבי ודינמי.
ביצוע בדיקות בעלות אופי מסוכן שנרצה לבודד מסביבת ה-Production (מעיין ארגז חול).
מאפשר סוגים מסוים של ניפוי שגיאות למערכות הפעלה (למשל Time-Traveling debug).
סב"ו תומכות בביצוע תהליכי אוטומציה במכונות הווירטואליות עצמן.
מאפשר הרצת בדיקות אוטומטיות של אותה גרסת תוכנה על פני מכונות שונות עם מערכות הפעלה והגדרות שונות.
כאשר עובדים בסביבה וירטואלית צריך לרכוש רישיונות ייעודיים המאפשרים עבודה בתוך הסביבה הווירטואלית.
קיימת מגבלה של רישיונות בדיקה: בעוד שרישיון הפיתוח מאפשר ליצור פרויקט בדיקה, לכתוב שורות קוד והקלטות של התהליכים אותם אנו רוצים לבדוק במערכת, רישיון הבדיקה מוגבל בעיקר להרצת תוכניות הבדיקה שנוצרו מראש.
עם זאת, רישיון הפיתוח לרוב יקר מרישיון הבדיקה.
לכן לרוב נרכשים רישיונות פיתוח עבור מחשבים מסוימים בלבד (לא בהכרח מכונות וירטואליות), וכאשר יוצרים מחשבים וירטואליים בתוך ה-סב"ו נרכשים עבורם רישיונות בדיקה - ובכך חוסכים בעליות רישיונות הפיתוח, תוך כדי שימוש במגוון היתרונות שאנו מקבלים מהסב"ו.
דוגמה: תשתית ענן המידע של אמזון
הענן הפרטי הווירטואלי של אמזון (Amazon VPC) הוא ממשק מאובטח בין תשתית ה-IT הקיימת לשירותי הרשת (web services) בענן של אמזון (Amazon Web Services).
מדובר בפתרון זול ופשוט ללא עלויות רכישה של רישיונות תוכנה וללא צורך בהתקנת התשתית עבור חברות שאינן משתמשות כיום בסב"ו, ופתרון דינמי וחסכוני עבור פרויקטים מסוימים עבור חברות שמשתמשות בסב"ו.
סביבה פסיכולוגית היא ענף בפסיכולוגיה הבודק את היחסים בין האדם והעולם הסובב אותו.
מכלול הגורמים שאינם תורשתיים המשפיעים על התפתחות האדם, אישיותו וכישוריו.
הסביבה מתייחסת לכל החוויות וההתנסויות של האדם.
היא כוללת את כל הגירויים החיצוניים שהאדם יכול לקלוט במערכת החישה שלו, מרחבי החיים שלו (האקלים, הטופוגרפיה, ועוד), האנשים השונים שאיתם הוא בא במגע, מאפייני התרבות והחברה שבה הוא חי ועוד.
הבדיקה היא איך הסביבה הטבעית והמובנית שלנו משפיעה עלינו כפרטים.
סביבה פסיכולוגית עוסקת במחקר של איך בני האדם משנים את הסביבה ואיך הסביבה משפיעה עלינו.
זהו תחום מחקרי בין תחומי המתקיים במספר דיסציפלינות מדעיות במקביל, כמו למשל: גאוגרפיה חברתית, גאוגרפיה עירונית, אדריכלות קוגניטיבית, עיצוב פנים, פסיכולוגיה סביבתית, פסיכולוגיה אישיותית.
קליטת ועיבוד של גירויים מהסביבה
מערכת החישה של האדם מאפשרת לו לראות ולשמוע דברים שנמצאים בסביבה שלו, גם כאשר הם מרוחקים ממנו.
מבחינה ביולוגית קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם ומספקים מידע רב אודות הסביבה.
הקשב גורם לשפעול כללי המכוון לקליטת גירויים חושיים חדשים ומאפשר ברירה של חלקי הקלט הרלוונטיים מתוך שלל הגירויים המתחרים בסביבה.
הקליטה היא השלב הראשון בתהליך התפיסה.
עם זאת, אין ביכולתו של האדם לעבד את הכמויות העצומות של המידע המגיע מהחושים באופן מתמיד, ולכן הוא חייב לייצר הכללות או סטריאוטיפים, כדי להוריד את עוצמת הגירויים הנקלטים על ידי החושים.
במסגרת תהליך קידוד המידע בזיכרון לטווח ארוך, הזיכרון החושי מאפשר די זמן לעיבוד המידע החושי הראשוני שנקלט.
דבר זה מאפשר למערכת הקוגניטיבית לבחור אלו פרטים מתוכו יש להעביר לעיבודים נוספים, למערכות הזיכרון המתקדמות יותר, לתהליכי קבלת החלטות ולמנגנוני תכנון התגובה.
בשלב זה הקשב מאפשר להפעיל ריכוז או מאמץ מנטליים הנדרשים להתמקדות במטלה מסוימת בעקבות המידע שנקלט.
האדם נוטל חלק במה שמתרחש בסביבתו ועוסק בעצמים ובאישים שמסביב לו.
הניסיון שהאדם צובר במפגשים עם הסביבה משפיע על מערכת העצבים באופן שיכול לשנות את התפיסה, החשיבה וההתנהגות שלו.
למעשה, היכולת ליצור שינויים פיזיים במבנה של מערכת העצבים היא הבסיס של תהליכי הלמידה והזיכרון.
למשל, חשיפה חוזרת ומתמשכת לגירוי מסוים מובילה להביטואציה.