tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההופעה האחרונה בווסט אנד של לונדון התקיימה ביום הולדתה ה־21 של ההפקה, 11 במאי 2002, והוקרנה על מסך גדול בקובנט גרדן, לשמחתם של אוהדים רבים שלא הצליחו לרכוש כרטיס.
הפקה זו החזיקה בשיא של המחזמר שהועלה מספר הפעמים הרב ביותר בלונדון, עד לתאריך 8 באוקטובר 2006, כאשר השיא נשבר על ידי המחזמר "עלובי החיים".
ב־7 באוקטובר 1982 הועלה המחזמר לראשונה בניו יורק, בתיאטרון Winter Garden Theatre בברודוויי, עם אותו צוות יוצרים.
ב־19 ביוני 1997 שברה ההפקה שיא כשהפכה למחזמר שהועלה מספר הפעמים הרב ביותר בהיסטוריה של ברודוויי – 6,138 הופעות.
ההצגה ירדה ב־10 בספטמבר 2000, לאחר מספר כולל של 7,485 הופעות.
ב־9 בינואר 2006 נשבר השיא על ידי פנטום האופרה, ומאז מחזיקה ההפקה רק במקום השני במספר ההופעות הרב ביותר בהיסטוריה של ברודוויי.
על פי ובר, כאשר המופע המקורי הופק בלונדון, הוא עלה רק 900,000 ליש"ט, אולם בברודוויי הוא עלה 5,000,000$.
המחזמר תורגם ליותר מ־20 שפות, ולאורך השנים הופק, בין השאר, במקומות הבאים:
בין ה־9 בפברואר 2013 וה־12 בנובמבר 2016 נערך סיבוב הופעות של המחזמר ברחבי בריטניה, בהפקת Edinburgh Playhouse.
רשת בתי הספר לאמנויות Stagecoach Theatre Arts חגגה את יום השנה ה־25 של המחזה בהעלאת הופעה של Cats בארנה מקורה שבברמינגהאם ב־24 במרץ 2013. בשיתוף עם The Really Useful Group.
3,500 ילדים מכל רחבי אירופה הצטרפו למקהלה וירטואלית אשר הייתה להפקה הגדולה ביותר של המחזמר שנראתה אי פעם.
המקהלה הווירטואלית התווספה למקהלה חיה של כ־500 איש, בליווי תזמורת מלאה וכן 16 סולנים.
35 בתי הספר של הרשת מכל רחבי בריטניה השתתפו במופע, וכל בית ספר הציג בתורו קטע קטן של המחזה באזור אחר על הבמה.
נוסף על כך נבחרו 52 רקדנים, כולל 14 רקדני סולו שגילמו את התפקידים הראשיים, והציגו את המחזמר על במה מרכזית מוגבהת שמוקמת במרכז הארנה.
The Really Useful Group, אנדרו לויד ובר, ורוניקה בנטס, סטפני מנואל ופול לדינגטון רייט תרמו ושיתפו פעולה בהפקה זו.
לאחר הפתיחה מתאספים החתולים על הבמה, המעוצבת כמגרש גרוטאות, מספרים כי הם משתייכים לשבט חתולים שנקרא "Jellicles", מסבירים מהו אותו שבט ומה מטרתם (Jellicle Songs for Jellicle Cats).
החתולים (אשר שוברים מדי פעם את הקיר הרביעי) מבחינים באדם בקהל, ומסבירים כיצד מוענקים שמות לחתולים השונים שבשבט (The Naming of Cats).
לאחר מכן מתחיל ריקוד המבוצע על ידי ויקטוריה, החתולה הלבנה, אשר מסמל את תחילתו של נשף חתולי ה־Jellicle (השיר The Invitation to the" "Jellicle Ball).
מאנקוסטראפ שמשמש מרגע זה בתור המספר של המחזה, מספר לצופים כי הלילה הוא הלילה שבו זקן השבט, סבא דברימימוס, יבחר בחתול אחד אשר יזכה לעלות לשמים ולהיוולד מחדש לחיים חדשים.
החתולים מתחילים להציג את עצמם או את חבריהם, ומסבירים מדוע מגיע להם להיות החתול הנבחר להיוולד מחדש.
מאנקוסטראפ מופיע ראשון בפני השבט ומציג את מועמדותה של ג'ני-אני-דוטס (השיר The Old Gumbie Cat), חתולה גדולה ומנומרת אשר מתבטלת במשך כל היום, אך בלילה היא מעסיקה את העכברים ואת המקקים, ומלמדת אותם פעילויות שונות.
ג'ני-אני-דוטס מסיימת ומברכת את החתולים האחרים, אך היא נקטעת.
המוזיקה מתחלפת במהירות וראם טאם טאגר נכנס, בכניסה ראוותנית (השיר The Rum Tum Tugger).
לחתול הזה רעמה פרועה וכתמי נמר על חזהו.
הוא הפכפך מאוד ולא מתרצה.
גריזבלה, חתולה אפורה, זקנה ומרופטת, מדדה אל מרכז הבמה.
החתולים האחרים נסוגים ושרים על מצבה העצוב ועל מר גורלה (השיר Grizabella: The Glamour Cat).
גריזבלה עוזבת את הבמה ומוזיקת הרקע מתחלפת למנגינה אופטימית ועליזה.
באסטופר ג'ונס, חתול שמן ושחור, מופיע (השיר Bustopher Jones: The Cat About Town).
באסטופר ג'ונס נמנה עם האליטה של החתולים ונוהג לבקר במועדוני הג'נטלמנים היוקרתיים של לונדון.
קול נפץ עז מפתיע ומקפיץ את כל החתולים שבורחים בבהלה אל מחוץ לבמה.
צחקוקים מהוסים נשמעים ברקע, מסמנים את הכניסה של החתול מונגוג'רי ושל החתולה ראמפלטיזר.
השניים הם זוג חתולים פורצים קטנים, כמעט זהים זה לזה ושובבים מאוד.
הם נהנים מגרימת צרות בקרב משפחות אנושיות (השיר Mungojerrie and Rumpleteazer).
סבא דברימימוס, זקן שבט חתולי ה־Jellicle, מופיע (השיר Old Deuteronomy).
סבא דברימימוס הוא חתול גדול וזקן שכבר "חי חיים רבים" והיה "נשוי לתשע נשים".
הוא זה שיבחר בחתול אחד, אשר יעלה לשמים.
בשלב זה, ברוב ההפקות, מבצעים החתולים את השיר The Awful Battle of the Pekes and the Pollicles בפני דברימימוס.
שיר זה מתאר את סיפורם של שני שבטי כלבים הנפגשים ומתעמתים זה עם זה בפארק, אך לבסוף מגורשים בפחד משם על ידי חתול גדול עם עיניים אדומות מהבהבות, המכונה ראמפוס הגדול .
לאחר מספר מילים מצד דברימימוס על אודות גורלם של החתולים והכלבים נשמע שוב קול נפץ עז.
החתולים סבורים שזהו מקאוויטי, הנבל של המחזה, נבהלים ומתחילים להתרוצץ עד אשר דברימימוס קורא להם לחזור.
הנשף מתחיל בקטע מוזיקלי שבו החתולים שרים, רוקדים ומפגינים את יכולותיהם המיוחדות (השיר The Jellicle Ball).
לאחר תחילת הנשף, מופיעה שוב גריזבלה ומנסה לרקוד ולחקות את תנועות הריקוד של החתולים שקדמו לה אולם בשל גילה המתקדם וגופה החלש היא נכשלת במשימה.
שוב היא מנודה על ידי החתולים האחרים.
גריזבלה שרה גרסה קצרה של זיכרון (Memory), ועוזבת את הבמה.
לאחר הנשף, סבא דברימימוס שר על מהות האושר בהתייחסו לשירה של גריזבלה.
החתולים לא מבינים מה הוא מנסה לרמוז להם וג'מימה שרה את זה בשביל שכולם ישמעו ויבינו (השיר The Moments of Happiness).
אספרגוס, חתול זקן המוכר בקיצור בשם גאס, מדשדש קדימה (השיר Gus: The Theatre Cat).
גאס היה לפני שנים רבות שחקן מפורסם אבל כיום הוא זקן וחולה.
הוא מלווה על ידי ג'לילורום, שמספרת על עלילותיו.
גאס נזכר איך הוא שיחק פעם אחת דמות של חתול בשם גראולטיגר, הידוע לשמצה כאימת התמזה (Growltiger's Last Stand).
הוא מספר אודות הרומן של הפיראט עם גרידלבון, כיצד הוא הובס על ידי חתול סיאמי ונאלץ "לצעוד לקצה הקורה".
לאחר שגאס מסיים להעלות זכרונות ויורד מן הבמה, החתול סקימבלשאנקס נמצא כשהוא ישן בפינה (Skimbleshanks: The Railway Cat).
חתול זה אחראי על רכבת הלילה לגלאזגו באופן לא רשמי.
הוא חכם מאוד וגם חשוב מאוד: אם הוא נעלם "הרכבת לא יכולה לצאת לדרכה".
לרקע צלילי התרסקות שנשמעים בפעם השלישית, מופיע לבסוף הנבל מקאוויטי בליווי צחוק מרושע.
מקאווטי הוא חתול עבריין בעל מראה מחריד.
פקודיו של מקאוויטי משליכים רשת על סבא דברימימוס, לוכדים אותו וחוטפים אותו אל מחוץ לבמה.
בעוד מספר חתולים מנסים לעקוב אחריהם דמיטר ובאמבלורינה שרות את שידוע להן על מקאוויטי (Macavity: The Mystery Cat).
עם סיום השיר חוזר מקאוויטי כשהוא מחופש לסבא דברימימוס.
כאשר דימטר חושפת אותו, הוא נלחם עם מאנקוסטראפ ואלונזו.
אף על פי שבתחילה הוא מצליח להחזיק מעמד במאבק נגדם, בסופו של דבר מקאוויטי חש מאוים על ידי שני החתולים הצעירים; כאשר שאר שבט החתולים מתחיל להתלכד ולהקיף אותו הוא מקצר את חוטי החשמל של אורות הבמה, מנצל את רגע הבלבול ובורח.
ראם-טאם-טאגר מציע שהחתולים יבקשו את עזרתו של מר מיסטופליס (השיר Mr.
מר מיסטופליס הוא חתול שחור וקטן, שיכול לבצע מעשי קסם שאף חתול אחר לא יכול לעשות.
מר מיסטופליס רוקד את הריקוד שלו שנחשב לאחד מריקודי ה המורכבים והמאתגרים ביותר במחזמר.
החתול הקסום משיב את החשמל לאורות הבמה, ומחזיר את סבא דברימימוס.
הוא זוכה בשל כך לשבחים מכל החתולים.
כעת, לאחר שחרורו, סבא דברימימוס יכול לנקוב בשם החתול הנבחר.
לאחר שסבא דברימימוס מתיישב ועומד להכריז על בחירתו, גריזבלה חוזרת למגרש הגרוטאות, והוא מאפשר לה לפנות בדברים אל אספת החתולים (בשיר Memory).
בברכתן ובעידודן של ויקטוריה וג'מימה פנייתה של גריזבלה נענית בחיוב והיא נבחרת להיות החתולה אשר תזכה לעלות לשמיים ולהיוולד מחדש לחיים חדשים (השיר The Journey to the Heaviside Layer).
צמיג גדול עולה מערמות הזבל, ונושא את גריזבלה ואת סבא דברימימוס לעבר השמיים.
סבא דברימימוס יורד כדי שהיא תוכל לסיים את המסע בכוחות עצמה.
סבא דברימימוס נושא את נאום הסיכום שלו לקהל האנושי The Ad-Dressing of Cats והתוכנית מגיעה לסיומה.
"The Old Gumbie Cat" – ג'ני-אני-דוטס, מאנקוסטראפ, בומבלורינה, ג'לילורום, דמיטר
"The Rum Tum Tugger" – ראם טאם טאגר והלהקה
"Bustopher Jones: The Cat About Town" – באסטופר ג'ונס, ג'ני-אני-דוטס, ג'לילורום, בומבלורינה
"Old Deuteronomy" – מאנקוסטראפ, ראם טאם טאגר, סבא דברימימוס
"Growltiger's Last Stand" - גאס (כגראולטיגר), ג'לילורום (כגרידלבון) והלהקה
"Macavity Fight" – מקאוויטי, מאנקוסטראפ, אלונזו
Mistoffelees" – קוואקסו/מר מיסטופליס, ראם טאם טאגר
בין השחקנים הרבים שהשתתפו בהפקות המחזמר השונות, לאורך השנים, ניתן למנות את:
שנה פרס קטגוריה מועמדות תוצאה 1981 פרס אוליבייה המחזמר החדש הטוב ביותר הישגים יוצאי דופן במחזמר ג'יליאן לין
מאז הצגות הבכורה בלונדון ובברודוויי, המחזמר עבר מספר שינויים.
הגרסה העדכנית ביותר, שזכויותיה שמורות לחברת ההפקות של רוג'רס והמרשטיין, מבוססת על הגרסה של סיבוב ההופעות האחרון בבריטניה.
בגרסה הושמטו, הועברו והתווספו מספר קטעים מוזיקליים, קטעי שירה שובצו מחדש ומספר נגני התזמורת הופחת.
בגרסה המקורית של לונדון, השיר "Mungojerrie and Rumpelteazer" בוצע במשקל 12/8 בסגנון ג'אזי על ידי מאנגוג'רי וראמפלטיזר אשר שרו על עצמם.
בשלב מאוחר יותר, לקראת העלאת המחזה בברודוויי, כתב אנדרו לויד ובר מנגינה חדשה לשיר.
בהפקה זו מר מיסטופליס שר על מאנגוג'רי וראמפלטיזר בגוף השלישי, כאשר השניים הם למעשה בובות הנשלטות על ידי קסמיו של מר מיסטופליס.
גרסה זו של השיר בוצעה במשקל 4/4 קצבי.
חלקו האמצעי בוצע במשקל 7/8, בסגנון הדומה לגרסה המקורית.
כל ההפקות הבאות ביצעו את המחזמר בגרסה החדשה של ובר עד העיבוד הקולנועי של המחזה משנת 1998 שבו הדמויות שבו ושרו את שירן בעצמן (כמו כן בגרסת הסרט קוצץ בית מהשיר).
כיום מונגוג'רי וראמפלטיזר שרים את השיר שלהם עצמם בכל ההפקות.
בגרסה הנוכחית, המבוססת על הגרסה של סיבוב ההופעות האחרון בבריטניה, הקטע שבמשקל 7/8 עובד ל-4/4, תוך שימוש בטריולות המדמות את משקל 12/8 המקורי.
גם הקטע "Growltiger's Last Stand" שונה לקראת ההפקה בברודוויי.
בהפקה הלונדונית המקורית "הדואט האחרון" של גראולטיגר וגרידלבון היה מבוסס על שיר של ת"ס אליוט שמעולם לא פורסם: "The Ballad of Billy M'Caw".
בהפקה של ברודוויי הבלדה הוחלפה באופרה איטלקית (המזכירה את "מאדאם באטרפליי" של פוצ'יני).
גרסה חדשה זו שולבה לאחר מכן ברוב ההפקות ברחבי העולם (החריגה הבולטת הייתה ההפקה ההונגרית).
ההפקה הלונדונית המשיכה לבצע את הבלדה המקורית עד ראשית שנות ה־90, כשהוחלפה באריה האיטלקית.
"Billy M'Caw" שולבה מחדש במחזה בסיבוב ההופעות בבריטניה, שהחל סמוך למועד ירידת ההצגה מבימות לונדון.
ובר אמר כי הוא מרוצה מהחזרה של "The Ballad of Billy M'Caw" שכן הוא לא אהב במיוחד את הגרסה האיטלקית.
בגרסת סרט הווידאו, הסצנה הכוללת את דמותו של גראולטיגר נחתכה כולה, בשל גילו המתקדם של השחקן סר ג'ון מילס – גאס – חתול התיאטרון).
על פי זכויות היוצרים של המחזמר, שני השירים נכללים בו, וניתנת אפשרות לכל הפקה לבחור איזה מהשניים לכלול.
בהפקות מהשנים האחרונות שונו מילות השיר "Growltiger's Last Stand" כדי להימנע משימוש בביטויי גנאי (המילה "Chinks", המשמשת ככינוי גנאי לסינים, הוחלפה במילה "Siamese").
בהקלטה של צוות השחקנים המקורי של ההפקה הלונדונית הוקלטו גרסאות ארוכות יותר של השירים "The Old Gumbie Cat", "Old Deuteronomy" ו־"The Ad-Dressing of Cats", עם שורות/בתים שהושמטו בהפקות מאוחרות יותר.
בסיבוב ההופעות בארצות הברית ממשיכים להשתמש במוזיקה של הגרסה המקורית של ברודוויי, לרבות האריה האיטלקית וחומרים אחרים שנחתכו מגרסאות חדשות יותר.
המחזמר הועלה לראשונה בישראל בשנת 1997 תחת השם "Mיאו" בבימת-הנוער העירונית רחובות.
בסיס התפאורה הורכב מ־10 מכוניות שלמות (שהובאו לבמה ממגרש גרוטאות סמוך על ידי גרר של עיריית רחובות) וסט של פיגומים מאתר שיפוצים סמוך.
בשנת 2007 הועלה המחזמר בהפקה משותפת של בית צבי ותיאטרון הספרייה, בתרגומו של דניאל אפרת ובבימויו של הכוריאוגרף עוז מורג.
ההפקה זכתה לביקוש רב ובסיבוב הראשון שלה היא הוצגה למעלה ממאה פעמים.
בחודש דצמבר 2008, לאור הביקוש הרב, עלתה ההפקה בשנית בחג החנוכה והציגה את ההצגה ה־120 במספר.
בנובמבר 2014 הגיעה לישראל ההפקה של המחזה מלונדון והופיעה בשפת המקור (עם כתוביות בעברית על מסך).
בשנת 1990 עשה סטיבן ספילברג עסקה עם ובר להפקת סרט הנפשה על ידי Amblimation שיהיה מבוסס על המחזמר, אם כי הפרויקט בוטל עקב סגירת חברת ההפקה בשנת 1997.
את הסרט ביים דייוויד מאלט, עם כוריאוגרפיה ובימוי מוזיקלי מאת ג'יליאן לין, היוצרת המקורית והמוערכת של המחזמר.
הצילומים נערכו ב־Adelphi Theatre שבלונדון.
הסרט הופץ למכירה ב־VHS, ובהמשך ב־DVD, ונמכר לשידור בערוצי טלוויזיה ברחבי העולם (גם בישראל).
ובר וצוות ההפקה של הסרט רצו להעביר לצופים בבית את התחושה של צפייה בהופעה החיה, ולכן הציבו את כל המצלמות מול הבמה בזוויות שונות והוסיפו כמה צילומי תקריב.
ב־2019 יצא סרט קולנוע המבוסס על המחזה, בהשתתפותם של טיילור סוויפט, רבל וילסון, ג'ניפר הדסון, ג'יימס קורדן ועוד.
הסרט קיבל ביקורות שליליות והכנסותיו לא כיסו את עלות הפקתו.
קאטפיש הוא סרט קולנוע תיעודי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2010. הסרט מתעד צעיר אמריקאי בן 24 המקיים מערכת יחסים רומנטית באמצעות אתר הרשת החברתית המקוונת פייסבוק.
לצד הסיפור העלילתי מעלה הסרט סוגיות באשר לסכנות וליכולות הגלומות באינטרנט וברשתות חברתיות.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים בסאנדנס 2010 וזכה לביקורות חיוביות לצד תהיות באשר לאמינותו.
בישראל שודר הסרט ב-1 במרץ 2011, במסגרת שידורי ערוץ yes דוקו בטלוויזיה.
גיבור הסרט הוא צלם צעיר בשם ניב שולמן (קיצור של יניב) הגר עם אחיו אריאל וחברו הנרי ג'וסט בעיר ניו יורק.
הוא מתיידד עם אבי פירס, כביכול ילדת פלא וציירת בת שמונה מאישפמינג (Ishpeming) שבמדינת מישיגן, ששולחת לו ציור של אחת מתמונותיו.
השניים הופכים לחברים ברשת הפייסבוק ובמהרה נהיה ניב חבר פייסבוק גם של בני משפחתה ובכללם אמה של אבי - אנג'לה, בעלה של אנג'לה -וינס, ואחותה למחצה של אבי - מייגן.
מייגן היא בחורה צעירה ומושכת שמתגוררת בגלדסטון, מישיגן, ועוסקת בכתיבת שירים.
בינה לבין ניב מתפתחת מערכת יחסים רומנטית המתנהלת מרחוק.
התקשורת בין השניים מתבצעת באמצעות האינטרנט ובשיחות טלפון סלולרי, עד שלבסוף מחליטים השניים להיפגש פנים אל פנים.
במהלך הקשר שולחת לו מייגן שירים אותם כתבה או בביצועה, אך ניב מגלה כי אלו נלקחו מקטעי הופעות של אמנים אנונימיים שהועלו ל-YouTube.
מאוחר יותר ניב ושותפיו מוצאים ראיות לשקרים נוספים של מייגן ואנג'לה.
אריאל דוחק באחיו הכעוס להמשיך בקשר הרומנטי למען הסרט.
האחים וחברם הנרי נוסעים לבסוף למישיגן כדי להיפגש בהפתעה עם מייגן ולהתעמת עימה.
בהגיעם לבית המשפחה הם מגלים כי האדם מאחורי כל זהויות הפייסבוק השונות הוא אנג'לה.
במציאות מתגלה אנג'לה כעקרת בית המטפלת בשני בנים חורגים בעלי מוגבלויות, בנוסף לגידול ביתה אבי.
בעוד שאבי ובעלה של אנג'לה מתגלים כדמויות אמיתיות, מתברר שמייגן היא דמות פיקטיבית.
תמונותיה של מייגן הן של בחורה שאין כל קשר בינה לבין המשפחה ובשיחות הטלפון עימה דיברה למעשה אנג'לה, תוך כדי שהיא משנה במקצת את קולה.
לאחר צילום הסרט מתגלה כי תמונותיה של מייגן הן למעשה תמונותיה של צלמת ודוגמנית בשם איימי גונזלס מוונקובר שבמדינת וושינגטון, ובאופן דומה גם תמונות חבריה של גונזלס שימשו את אנג'לה לתחזוק חשבונות הפייסבוק השונים אותם יצרה.
יוצרי הסרט פיצו את גונזלס עבור הופעתה בסרט, והיא אף השתתפה בקידום המכירות שלו.
התמונה של מי שתואר כבנה של אנג'לה אלכס היא למעשה תמונתו של ראפר אנונימי למדי בשם ג'ושוע פול ליימאטה, הנודע גם בכינוי "The Sisu Kid".
השלושה מוצאים גם כי אבי אינה ילדת פלא ושעניינה בציור מועט.
התמונות צוירו למעשה בידי אנג'לה.
ההסבר שניתן בסרט לפעולותיה של אנג'לה הוא כי הייתה זו דרך לברוח ממציאות חייה, ומרגשות האשם שלה על ההקרבות שנאלצה לעשות בחיי המשפחה שלה.
מקור ההשראה לשמו של הסרט לקוח מדבריו של וינס, בעלה של אנג'לה, באחת מהסצנות החותמות את הסרט.
לדבריו היה נהוג להעביר דגי בקלה במכלים מאלסקה לסין, אך אלו הגיעו לא טריים מכיוון שכמעט ולא שחו בתוך המכל.
הפתרון שנמצא לכך היה הוספת מספר שפמנונים (Catfish) לתוך המכלים, כך שדגי הבקלה בהם נותרו עירניים.
באותו אופן יש לדבריו אנשים בעולמנו החברתי ששומרים על עניין בחיינו, מעוררים בנו תהיות וניחושים, ודואגים להשאירנו עירניים.
על פי יוצרי הסרט הם צילמו אותו במצלמות HD שמחירן כ-400 דולרים האחת, ועריכתו נעשתה באמצעות מחשב אישי.
עלות הפקתו הכוללת עמדה על כ-30 אלף דולר בלבד.
הסרט מתאפיין בשפה עיצובית הכוללת שימוש רב בהדמיות של תוכנות מחשב ושירותי רשת מוכרים כמו גוגל מפות, Google Earth, פוטושופ, תצוגת מכשיר GPS, שימוש בפייסבוק וב-YouTube.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל סאנדנס 2010, בו זכה לתהודה נרחבת, ויצא להקרנות מסחריות ברחבי ארצות הברית ב-17 בספטמבר 2010. על הזכות להפצת הסרט ורכישתו ניטש קרב בין Rogue Pictures, חטיבת הסרטים של חברת Relativity Media, לסרטי פרמאונט, כשלבסוף גברה ידה של הראשונה.
ב-4 בינואר 2011 יצא הסרט גם על גבי DVD וBlu-ray.
בישראל שודר הסרט ב-1 במרץ 2011 במסגרת שידורי ערוץ yes דוקו בטלוויזיה.
לצד הביקורות החיוביות והתהודה הרבה להן זכה הסרט החל מהקרנתו בסאנדנס, הטילו גורמים שונים ספק באמינות חלקים מהסרט.
בראיון מספטמבר 2010 סיפר אריאל שולמן כי יש צופים הסבורים שמדובר בסרט תיעודי מזויף או במתיחה.
כך למשל מורגן ספרלוק, במאי וכוכב הסרט הדוקומנטרי לאכול בגדול, ניגש אל מפיקי הסרט במהלך אחת מהקרנותיו הראשונות ואמר להם כי זהו "הסרט הדוקומנטרי המזויף הטוב ביותר שהוא אי פעם ראה".
גם הקומיקאי זאק גליפיאנאקיס הצהיר כי אין הוא מאמין שאירועי הסרט אמיתיים.
אל מול טענות אלו דבקו האחים שולמן וג'וסט בהצהרתם כי אירועי הסרט אמיתיים, ושהסיפור מסופר בו בדיוק כפי שאירע.
את תזמון האירועים המוצלח הם ייחסו למקריות ומזל.
כך לפי דבריו של אריאל שולמן: (תרגום חופשי)
אתר Rotten Tomatoes המשקלל ביקורות קולנוע ציין כי 81% מהביקורות שנסקרו העניקו לסרט ביקורת חיובית.
לדברי עורכי האתר הקונצנזוס בביקורות היה כי ייתכן והסרט חצה במקצת את הגבול בין הבאת המציאות והדרמה שבה לבין ניצולה לצורכי הסרט, אך העומד בבסיסו, כמו גם המסתורין שבו הופכים אותו לסרט תיעודי מרתק.
מגזין טיים הקדיש בגליונו מספטמבר 2010 כתבה על פני עמוד שלם לסרט.
בכתבה מאת מרי פולס נכתב כי "בעודך מתפתל במושבך בעת הצפייה בסרט מפני הצפוי בו, שהרי אחרת לא היה זה סרט, אתה עשוי לסבור כי אלו הן הפנים האמיתיות של הרשתות החברתיות.
ביקורת ערוץ ה-IFC (יוצרי הסרטים העצמאיים) תיארה את הסרט כ"סיפור אהבה עצוב ובלתי רגיל".
ג'ון גיפור מ-The Hollywood Reporter כינה את קאטפיש כ"שומט לסתות", אך אמר כי תידרש עבודת שיווק מתוחכמת על מנת לשמר את ההפתעה שבבסיסו.
קייל בוכמן מ-Movieline תהה האם לדוקומנטרי שיצר תהודה כה גדולה ישנן בעיות אמינות בבסיסו, ודיווח על תגובות צופים שתהו האם כלל מדובר בסרט תיעודי.
רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס תיאר את השאלות שעלו על הסרט כ"חקירה צולבת קשה" וציין כי יוצרי הסרט מחו על כך באומרם "שכל המופיעים בסרט הם במציאות בדיוק כפי שהסרט תיאר אותם".
קאטינה (Katina) הייתה אניית פחם, אשר ב-1939 הוסבה על ידי חניכי תנועת הנוער בית"ר, לאניית מעפילים והביאה לארץ ישראל, חודשים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, מעל ל-1,000 מעפילים.
האנייה נרכשה מסוחר אניות יווני בשם דווריס.
צוותה מנה כ-10 איש, רב חובל, מלחים ואנשי תחזוקה, כולם יוונים.
מפקד האנייה היה אמור להיות נתן קאלפוס, שליח בית"ר, שיגיע מארץ ישראל, אולם הוא נעצר על ידי הבריטים שליטי הארץ דאז.
זאב ז'בוטינסקי, ראש בית"ר מינה את ד"ר זליק ראובן פאול, בן ה-27 מריגה, שהיה אמור להיות נוסע פשוט באוניה, למפקדה.
הנוסעים היו יהודים מכל רחבי מזרח אירופה.
הם התרכזו בברנו שבצ'כוסלובקיה ומשם הגיעו ברכבת, במסע בן יומיים, לקונסטנצה, עיר נמל רומנית.
האנייה הפליגה מנמל קונסטנצה ב-18 בינואר 1939, כשעל סיפונה 738 מעפילים, קצת יותר מפי שניים מקיבולתה המקסימלית.
הגברים הושמו בחלקה האחורי, בעוד הנשים והילדים מלפנים.
בווארנה הצטרפו 40 מעפילים נוספים.
כ-300 מהמעפילים היו חניכי בית"ר ורוב השאר חניכי תנועות השומר הצעיר והחלוץ.
שלטונות רומניה התנו את מתן ההיתר להפלגת האנייה, בכך, שהיא תיקח עימה גם קבוצת פושעים יהודים שהשלטונות רצו להיפטר מהם.
כך נכללו בין 778 המעפילים גם כ-20 פושעים יהודים, שהובאו אליה ישירות מהכלא הרומני.
תנאי ההפלגה היו קשים ביותר: צפיפות, תנאים סניטריים ירודים ומחסור במזון.
מכל המים המתוקים נסדק וכך אבד חלק גדול ממי השתייה והמעפילים נאלצו להשתמש במי ים מלוחים לרחצה ולהכנת תה.
דליפת המים גם הרטיבה חלק ממלאי המזון היבש וכתוצאה מכך גדל גם המחסור באוכל.
כל התנאים הללו גם גרמו לכך שבקרב המעפילים שררה תחלואה רבה, שלשול, הקאות וכיוצא בזה, ואחדים מהמעפילים נפטרו מדלקת קרום המוח, מה שגרם לכל הנמלים בדרך למנוע את עצירת האנייה אצלם, להצטיידות.
נחיתה ראשונה בארץ ישראל (פברואר 1939)
"קאטינה" הגיעה לגבול המים הטריטוריאליים של ארץ ישראל, ב-6 בפברואר 1939, כשבועיים וחצי אחרי יציאתה לדרך.
היא פגשה שם, בדיוק לפי התוכנית המקורית את הספינה ארטמיזיה, שהייתה אמורה להביא את המעפילים לקרבת החוף ולהנחיתם באמצעות סירות חתירה.
244 מהמעפילים אכן הועברו ל"ארטמיזיה", מהם 227 הונחתו בהצלחה בחוף הרצליה בעוד 17 מעפילי סירת החתירה האחרונה נתפסו על ידי הכוחות הבריטים.
"ארטמיזיה" הוחרמה ואילו קאטינה עם מרבית המעפילים, מעל ל-500 איש, נמלטה ללב ים.
קאטינה שהתה באזור קפריסין, אולם הקשר עמה נותק.
ב-28 בפברואר, אניית מעפילים אחרת, שהייתה בדרך לארץ ישראל, "ג'יפו ב'", הופנתה לעברה משום שהייתה מצוידת בתרופות ומזון.
דא עקא, ה"ג'יפו" עלתה על שרטון צפונית לכרתים וטבעה.
תפקיד שתי הספינות התחלף כעת ו-710 המעפילים שהיו על "ג'יפו" וניצלו, הועלו אף הם על "קאטינה".
בסך הכל שהו כעת על "קאטינה" 1,241 נפש.
האוניה התקרבה לחוף נתניה והצליחה להנחית 700 מעפילים, אלא שאז שוב, זרקורי ספינות המשמר הבריטיות גילו אותה והניסו אותה חזרה ללב ים.
ב-14 באפריל הגיעה הספינה בישת המזל לחוף כפר ויתקין, בניסיון ההנחתה השלישי של מעפיליה.
הפעם היא נעזרה בספינה קטנה בשם "פאנגיאה קוניסטריו", חלופתה של "ארטמיזיה" המוחרמת.
המעפילים החלו לרדת בסיוע אנשי "ההגנה" ותוך כדי ההנחתה התברר כי נפלה טעות, אנשי ההגנה ציפו לאוניית מעפילים אחרת, "אסימי".
ואכן, מהר מאוד הצטרפה גם האחרונה להנחתה.
אלא שרק 365 מעפילים הספיקו לרדת משתי הספינות.
הנחתת השאר נעצרה על ידי הבריטים, כאשר שתי הספינות המנחיתות, אסימי ופאנגיאה קוניסטריו, התגלו ונתפסו.
ב-23 באפריל הודיעו השלטונות הבריטים על גירוש "פאנגיאה קוניסטריו", יחד עם 176 המעפילים שעליה ויחד עם אסימי ומעפיליה.
במחאה על הגירוש הצפוי של "פאנגיאה קוניסטריו" ושל אסימי ארגנו מועצת פועלי חיפה וההגנה שביתה כללית והפגנה רבת משתתפים בחיפה.
במקרה של "פאנגיאה קוניסטריו", שהייתה במצב גרוע ובסכנת טביעה בים הפתוח ההפגנה עזרה והמעפילים שוחררו על חשבון מכסת הסרטיפיקטים.
ד"ר פאול מפקד הספינה חזר לאלמוניותו.
הוא הפך עם השנים לפתולוג בבית החולים הדסה (תל אביב), שם גם הקים מחלקה לסטטיסטיקה רפואית.
ב-5 במאי 2019 התקיים בכפר הנוער דוד רזיאל כנס רב משתתפים לכבוד 80 שנה להגעת קאטינה לארץ ישראל.
כ-400 מצאצאי מעפילי האניה היו בין משתתפי הכנס.
חתולי Jellicle (או Jellicles) הם דמויות של חתולים, המוזכרות ביצירתו של ת"ס אליוט - "ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים".
החתולים, אשר מוצגים בשיר The Song of the Jellicles, תוארו במקור על ידי אליוט כחתולים ליליים בצבעי שחור-לבן, כלומר - הם ישנים במשך כל שעות היום, ופעילים במהלך הלילה.
באופן ספציפי יותר, אליוט מזכיר כי הם אוהבים להתאסף באירוע בשם "נשף חתולי ה-Jellicle".
הדמויות מופיעות ב-"Cats", מחזמר מאת אנדרו לויד ובר המבוסס על עבודתו של אליוט, שבו נוספה עלילת משנה, העוסקת בהיעלמותו של זקן שבט החתולים - "דברים" הזקן.
שמותיהם של רוב החתולים לקוחים משירו של אליוט "The Naming of Cats", והם משמשים רבים מהחתולים שבגרסה הבימתית.
בניגוד לשיר, לחתולי ה-Jellicle יש סוגים רבים של פרוות, תכונות אישיות וכישרונות.
אין לה שיר משל עצמה, אך היא ממלאת תפקיד מרכזי בהצגתם של מספר חתולים אחרים, הבולט מביניהם - מקאוויטי.
חתול שמן, השוקל למעלה מ-11 ק"ג.
צבעיו שחור-לבן, והוא נראה כ-"לבוש" בטוקסידו שחור, עם חותלות בצבע לבן.
נחשב למכובד על ידי כולם, כמשתייך לאליטה.
ברוב ההפקות, השחקן ששיחק גאס משחק גם את ג'ונס, אולי בגלל ששניהם נראים על הבמה רק במהלך השיר שלהם, אם כי בהפקות מוקדמות, תפקיד זה היה מבוצע על ידי השחקן המגלם את דמותו של "דברים" הזקן.
אחד מבני שבט המבוגרים ביותר.
הוא אחד משני חתולים בלבד שנראים על הבמה רק במהלך ביצוע השיר שלהם.
אין לה שיר משל עצמה, אך היא ממלאת תפקיד מרכזי בהצגתם של מספר חתולים אחרים.
חתולה זוהרת בעברה, אשר כיום איבדה את הניצוץ שלה ורק רוצה להיות מקובלת בחברה.
גריזבלה עזבה את שבט החתולים כשהייתה צעירה יותר, מאחר שרצתה לראות את העולם בעצמה.
היא חוותה את אכזריותו של העולם, וכיום היא מנודה מחברתם של שבט החתולים.
אהובתו של גראולטיגר ב-Growltiger's Last Stand, שבו היא שרה את השיר The Ballad of Billy M'Caw או את האריה In Una Tepida Notte (תלוי בהפקה), יחד עם גראולטיגר.
דמות זו כמעט תמיד מגולמת על ידי אותה שחקנית שמגלמת את ג'לילורום, בכמה הפקות היא מגולמת על ידי מי שמגלמת גם את ג'ני-אני-דוטס.
Growltiger's Last Stand היה מחזה שבו שיחק גאס, חתול התיאטרון, וסצנה מתוכו מופיעה בהצגה כחלום, אך מושמטת מכמה מההפקות.
ידוע כי מקאוויטי מפעיל סוכנת בשם גרידלבון, אך לא ידוע אם מדובר באותה החתולה.
חתול התיאטרון גאס נזכר כי לפני שנים רבות השתתף במחזה Growltiger's Last Stand, בו שיחק דמותו של גראולטיגר, שמופיעה כעת על הבמה כזיכרון של גאס.
בחלק מהפקות הוא מוצג כפיראט אכזרי, במקרים אחרים, הוא מצחיק יותר.
חתולה אשר משגיחה על הגורים, יחד עם ג'ני-אני-דוטס.
שמה הוא על שם של חתולתו של ת"ס אליוט.
בדרך כלל, השחקנית שמשחקת את דמותה של ג'לילורום משחקת גם את דמותה של גרידלבון ב-Growltiger's Last Stand.
חתלתולה צעירה ששרה את פזמון השיר Memory, יחד עם גריזבלה.
היא החתולה הראשונה שמקבלת את גריזבלה בחזרה אל השבט, בכך שהיא שרה ביחד איתה ולא שופטת אותה, כמו יתר החתולים.
חתולה היושבת ומתבטלת במשך כל שעות היום, בעוד במהלך הלילה היא פעילה מאוד - שולטת בעכברים ובמקקים, ומאלצת אותן לבצע משימות מועילות ולקחת חלק בפרויקטים יצירתיים, וזאת על מנת לרסן את ההרגלים ההרסניים-הטבעיים שלהם.
הנבל היחידי בהצגה, המופיע לזמן קצר בלבד.
דמות זו היא רמיזה ספרותית לדמות פרופסור מוריארטי מתוך סדרת ספרי שרלוק הולמס.
בדרך כלל, השחקן שמגלם דמות זו מגלם גם את דמות של פלטו או של אדמטוס.
יש לו שיר משלו אך הוא אינו שר, בהפקה בברודוויי הוא שר על מנגוג'רי וראמפלטיזר בגוף שלישי.
הוא חתול שחור עם פנים לבנות.
בחלק מן ההפקות ובסרט משנת 1998, השחקן של מר מיסטופליס משחק דמות בשם קוואקסו.
תאוריות מעריצים אומרות שמר מיסטופליס זהו האלטר אגו של קוואקסו.
חתול קטן, שגונב יחד עם שותפתו ראמפלטיזר.
מנגוג'רי שר דואט יחד עם ראמפלטיזר ללא כל חתול אחר שרוקד או שר עד הסוף בוא כל החתולים חוזרים לבמה מלבד ההפקה בברודוויי שבה שניהם נשלטים על ידי מיסטופליס שהוא גם שר עליהם בגוף שלישי.
מנגוג'רי מופיע כמו כל חתול השירים הקבוצתיים ולכן לרב השחקן אינו משחק תפקיד אחר
חתול שחור כסוף, המנהיג והמגן של החתולים, משמש כדמות המספר של המחזמר.
אחיו הגדול של ראם טאם טאגר.
הפטריארך האהוב של שבט החתולים.
הוא זקן מאוד ובדרך כלל איטי.
חתולה ידועה לשמצה כחלק מצמד חתולים מזיק, יחד עם מונגוג'רי.
יש לו שיר משלו אך בגרסאות הרבות הוא שר את השיר של מיסתופליס אך עם זאת הוא שר הרבה שירים על חתולים אחרים בהצגה.
הוא חתול שחור עם רעמה ואיפור לבן.
חתול טאבי כתום, מתגורר ברכבת, חושב שהוא המפקח על רכבת הלילה לגלאזגו.
חתלתולה לבנה וצעירה, מחוננת מאוד בריקוד.
מבצעת פה דה דה יחד עם פלטו.
חתול אלגנטי בשחור-לבן, נחשב לעיתים קרובות כסגנו של מונקוסטראפ.
הוא פלרטטן, אך עדיין יכול להיות רציני, נאמן ואמיץ.
חתול מפוספס, צבעיו שחור, לבן, חום ובז'.
חתולה אביסינית בצבע חום ושמנת, עם זנב קלוע ושיער אסוף, וללא מחממי רגליים.
השניים מסונכרנים כמעט לחלוטין בתנועותיהם וכמעט זהים במראהם החיצוני.
נחשבים לבעלי תפיסה על-חושית, שכן הם הראשונים מבין כל החתולים שחשים בנוכחותם של זרים.
היא נקבת טאבי צעירה, כתומה ושחורה, מיודדת עם אטסטרה.
כמו כן, ממעריצות ראם טאם טאגר.
חתלתולה שמחה, אנרגטית בעלת נטייה להתרגש.
מעריצה גדולה של ראם טאם טאגר.
חתולה חלקלקה בצבעים כהים של חום וקרם, דומה לקסנדרה במראה החיצוני שלה.
מבצע פה דה דה יחד עם ויקטוריה.
הוא אוהב לעצבן את החתולים המבוגרים יותר ולשחק עם הגורים הקטנים.
חתול אגדי בעל עיניים אדומות זוהרות.
נחשב כדמות גיבור-על בקרב שאר החתולים.
קאטיבולקוס היה מלך של שבט האבורונים שישב בין נהר הריין לנהר המז (בסביבת בלגיה המודרנית).
קאטיבולוקוס מלך יחד עם אמביוריקס וניהל עמו מערכה נגד הכיבוש הרומאי בחורף 54 לפנה"ס.
המרד היה מוצלח בתחילה עם ניצחון מוחץ לכוחות האבורונים בקרב אטואטוקה.
אולם בשנה שלאחר מכן, 53 לפנה"ס, יוליוס קיסר אסף צבא גדול לדכא את המרד הבלגי ולהשמיד את שבט האבורונים.
קאטיבולקוס, שהיה כבר איש זקן שלא היה בכשירות גופנית להילחם ולהוביל את אנשיו לבריחה מאנשיו של קיסר, בחר להתאבד על ידי לגימת רעל שהופק מטקסוס מעונב, לאחר שקילל את אמביוריקס על הרעה שהביא על שבט האבורונים.
קאטיה סילנה טישיירה דה סילבה (בפורטוגזית: Kátia Cilene Teixeira da Silva; נולדה ב-18 בפברואר 1977) היא כדורגלנית עבר ברזילאית ששיחקה כחלוצה.
קאטיה, שידועה בדרך כלל רק בשמה הפרטי, שיחקה בארבעה גביעי עולם ושתי אולימפיאדות במדיה של נבחרת ברזיל.
קאטיה נולדה בפברואר 1977 בריו דה ז'ניירו, וכבר בילדותה בלטה כספורטאית מצטיינת במקצועות הכדורגל וקרב השבע.
ב-1995 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ברזיל, ובקיץ של אותה שנה אף לקחה חלק בטורניר הבינלאומי הראשון שלה - גביע העולם שנערך בשוודיה.
בטורניר עצמו לא הצליחו הברזילאיות לעבור את שלב הבתים, לאחר שסיימו עם 3 נקודות בלבד, ואילו קאטיה לא זכתה לשחק בו כלל.
שנה לאחר מכן, נערך בפעם הראשונה טורניר הכדורגל האולימפי לנשים, וקאטיה נבחרה לסגל הברזילאי.
היא כבשה שער אחד נגד יפן בשלב הבתים, אך הברזילאיות פספסו את המדליות וסיימו במקום הרביעי.
לגביע העולם שנערך בארצות הברית ב-1999, כבר הגיעה קאטיה כשחקנית ההרכב הראשון.
את שלב הבתים של הטורניר סיימה ברזיל במקום הראשון, כשבמהלכו היא כבשה שני שערים.
ברבע הגמר ניצחו הברזילאיות 3-4 את ניגריה, משער זהב של סיסי בדקה ה-104, אך בחצי הגמר הן נוצחו 2-0 על ידי ארצות הברית, שבסופו של דבר גם זכתה בתואר.
שנה אחר כך, סיימה ברזיל שוב במקום הרביעי בטורניר הכדורגל האולימפי, בדיוק כמו באטלנטה 1996. בנוסף, השתתפה הנבחרת באותה שנה כאורחת בגביע הזהב של CONCACAF, והגיעה למקום השני.
קאטיה, שכבשה שישה שערים במשחק שלב הבתים נגד טרינידד וטובגו, סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם שמונה כיבושים.
קאטיה הצטרפה לקבוצת ביי אריאה סייבר'רייס ביחד עם חברותיה לנבחרת, סיסי ופרטיניה, וכבר בעונה הראשונה זכתה עם הקבוצה באליפות.
עונה לאחר מכן היא סיימה כמלכת השערים של הליגה, אחרי שכבשה 15 שערים במהלכה.
היא שיחקה בקבוצה במשך כל שלוש העונות שבהן הייתה קיימת הליגה, ולאחר מכן עברה לליגה הספרדית.
לקראת סוף 2003, התקיים הגביע העולמי בארצות הברית, וקאטיה זומנה לסגל הנבחרת שנשלח לטורניר.
היא השתתפה בכל ארבעת משחקי הנבחרת, כבשה ארבעה שערים ובסוף הטורניר אף זכתה בפרס נעל הארד.
הנבחרת הברזילאית, לעומת זאת, לא חוותה טורניר מוצלח והודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת שוודיה.
בשנת 2006 חתמה קאטיה באולימפיק ליון מהליגה הצרפתית, וכבר בעונתה הראשונה היא זכתה באליפות.
היא זכתה עם ליון בשלוש אליפויות נוספות בשלוש העונות הבאות, וב-2009 היא אף הייתה לכדורגלנית הזרה הראשונה שזוכה בתואר מלכת השערים של הליגה הצרפתית, לאחר שכבשה 27 שערים.
בארבע עונותיה בליון, כבשה קאטיה 85 שערים בכל המסגרות וזכתה בארבע אליפויות וגביע מדינה אחד.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ביולי 2007 בריו דה ז'ניירו, גברה ברזיל בגמר על הנבחרת הצעירה של ארצות הברית, בעוד קאטיה זכתה לכבוש שני שערים במהלך שלב הבתים.
לאחר מספר הופעות מצוינות של הברזילאיות לאורך כל הטורניר, הן פגשו בגמר את האלופה המכהנת, נבחרת גרמניה והפסידו 2-0. בטורניר זה שימשה קאטיה בעיקר כשחקנית ספסל, ועלתה כמחליפה בשני משחקים בלבד.
היה זה הטורניר הבינלאומי הגדול האחרון בקריירה שלה.
לאחר ארבע עונות בליון, עברה קאטיה ליריבה המקומית - פריז סן-ז'רמן, שם שיחקה במשך עונה אחת.
לאחר מכן היא עברה לזורקי קרסנוגורסק מהליגה הרוסית, ובה שיחקה שנתיים.
ב-2013 היא בילתה עונה אחת בדמאלסוונסקאן השוודית, ושנה אחר כך החליטה לחזור לליגה הברזילאית, אותה עזבה 13 שנים לפני כן.
קאטיס אלסטרם (בשוודית: Kattis Ahlstrom; נולדה ב-9 ביוני 1966) היא עיתונאית ומנחת טלוויזיה שוודית.
אלסרם נולדה בגטבורג כאחת משלוש בנותיו של רופא, מגיל צעיר החלה לנגן בפסנתר ובצ'לו, בתחילה תכננה ללמוד מוזיקה באוניברסיטה ולפתח קריירה כמוזיקאית אך עקב חבלה בזרוע היא עזבה את תחום זה.
ב-1992 החלה את הקריירה שלה בטלוויזיה כשהנחתה את תוכנית הבידור "תשע עד חמש" ששודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורי בארצה.
ב-1994 הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן בה נבחר הנציג השוודי לאירוויזיון.
ב-1995 החלה להגיש פינה ברדיו, מ-1998 ועד 1999 הגישה את התוכנית "הפלגה הגדולה".
היא הנחתה את אירוויזיון 2000 שנערך בסטוקהולם, ב-2003 שימשה כקריינית של הניקוד השוודי באירוויזיון.
מ-2001 ועד 2002 הנחתה את תוכנית התחקירים העיתונאיים "Uppdrag granskning".
ב-2005 זכתה בפרס ה"קריסטאלן", פרס הטלוויזיה השוודית, באותה שנה הנחתה את "Alla tiders Melodifestival", פסטיבל מיוחד שנערך בקרקס בסטוקהולם לציון חמישים שנים לאירוויזיון ולמלודיפסטיבלן.
מ-2006 ועד 2010 שימשה כעורכת הראשית של מגזין המשפחה "Icakuriren".
ב-2009 החלה להגיש תוכנית אירוח משלה הנקראת "Kattis & Company" אך ב-2010 התוכנית ירדה.
היא פעילה למען מדינות מתפתחות והנחתה מספר ערבי התרמה בנושא ובין היתר אירוע של האומות המאוחדות העוסק ברווחת ילדים, היא עבדה עם ארגון קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים ונסעה מספר פעמים למדינות העולם השלישי לצורך עבודות הומניטריות, בנוסף היא משמשת כמזכירת ארגון העוסק בזכויות הילד בחברה.
קאטס הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי-בריטי המבוסס על מחזמר באותו השם מאת המחזאי אנדרו לויד ובר.
הסרט מבוים על ידי הבמאי טום הופר ומככבים בו ג'ניפר הדסון, טיילור סוויפט, ג'יימס קורדן, אידריס אלבה, איאן מקלן וג'ודי דנץ'.
בליל ירח מלא, חתולה לבנה בשם ויקטוריה ננטשת על ידי בעליה ברחובות לונדון.
חתולי הסמטאות מסביב עדים לכך ומכירים לה את עולמו של שבט הג'ליקל.
בינתיים, מקאוויטי, חתול המשמש כיריבם של חתולי הג'ליקל המפעיל רשת של סוכנים המסווים ביניהם, מצליח לחטוף את המתמודדים ומתכנן להיבחר להיוולד מחדש כמועמד יחיד.
לאחר שהקבוצה הותירה אותה מאחור, ויקטוריה נמצאת על ידי צמד חתולים שובבים, מונגוג'רי וראמפלטיזר, שמסתירים את עובדת היותם סוכנים של מקאוויטי ומראים לה כמה כיפים יכולים להיות חיים פראיים וחסרי דאגות.
העליזות וההרס מופרעים כאשר כלב המתגורר בבית רודף אחר השלישייה והצמד נוטש אותה.
מר מיסטופליס, שחיפש את ויקטוריה, עוזר לה לברוח ומסיח את דעתו של הכלב מספיק זמן כדי להימלט, ומביא אותה לנשף הג'ליקל הנערך בתיאטרון נטוש; בדיוק בזמן לפגוש את המטריארכית של שבט הג'ליקל, חתולה זקנה בשם סבתא דברימימוס.
עם הגעתה, מתחיל נשף הג'ליקל, במהלכו מר מיסטופליס משמש כבן זוגה לריקוד של ויקטוריה.
ויקטוריה רוקדת סולו בלט לאור הירח, אך דעתה מוסחת בשל הופעתה של גריזבלה, "חתולת זוהר" זקנה, שמנודה על ידי החתולים האחרים בגלל, בין היתר, נאמנותה בעבר למקאוויטי.
לאחר מכן, ויקטוריה מספרת לסבתא דברימימוס את סיפורה, וזאת מבטיחה לה שעל אף שהיא לא חתולת ג'ליקל, היא תוכל להיהפך לאחת כזו.
בומבלורינה, חתולה חדשה בשבט דמוית פאם פאטאל, שחושפת עצמה כאחת מסוכניו של מקאוויטי, מפריעה להתנהלות הנשף ושרה בשבחיו של מקאוויטי.
בזמן שהיא, מונגוג'רי וראמפלטיזר מסממים את חתולי הג'ליקל באמצעות נפית החתולים, מקאוויטי עצמו מגיע ומנסה לכפות על סבתא דברימימוס לבחור בו להיוולד מחדש, דבר אותו היא מסרבת לעשות.
זועם, מקאוויטי חוטף אותה, ואז מאיים על חייה.
מר מיסטופוליס מצליח להציל אותה בעזרת קסמיו לאחר מספר ניסיונות כושלים, להקלתם הרבה של ויקטוריה ושבט הג'ליקל, בזמן שג'ניאנידוטס מצליחה לשחרר את עצמה ואת שאר המתמודדים החטופים, שמתקוממים נגד הסוכנים של מקאוויטי.
גריזבלה מגיעה אל התיאטרון ועומדת לעזוב נוכח התנכרותם של שאר החתולים, כאשר ויקטוריה עוצרת אותה ומעודדת אותה לשיר ומקביל מפצירה בשאר החתולים לשמוע אותה.
גריזבלה שרה בלדה סוערת על טעויותיה, תהילתה ויופייה לשעבר.
השיר נוגע בלבבותיהם של חתולי הג'ליקל, ובמיוחד בליבה של סבתא דברימימוס, ומוביל לכך שלא רק כשהיא מתקבלת מחדש על ידי השבט, אלא גם נבחרת על ידי סבתא דברימימוס להיוולד מחדש.
החתולים מובילים אותה לנברשת ישנה, הנחשפת ככדור פורח, לאחר שתוקנה מחדש על ידי מר מיסטופוליס באמצעות קסמיו, שלוקח אותה אל עבר השמיים.
חתולי הג'ליקל, שהתאחדו עם אחיהם החטופים ונפטרים ממקאוויטי, משקיפים על גריזבלה מפסל ענק של אריה עם עלות השחר.
הם משתחווים בפני הצופים ומתפזרים חזרה לעיסוקיהם לפני שסבתא דברימימוס מכריזה על ויקטוריה כעל חתולת ג'ליקל אמיתית.
תוכניות עבור עיבוד המחזמר לסרט הנפשה תוכננו על ידי חברת ההפקה "Amblimation" במהלך שנות ה-90, אך התוכניות ננטשו עם סגירת האולפן.
בדצמבר 2013, אנדרו לויד ובר, היוצר והמלחין של המחזמר, חשף שחברת סרטי יוניברסל, שרכשה את זכויות העיבוד של המחזמר לסרט לפני שנים רבות, העבירה את הפרויקט למצב של פיתוח פעיל.
בפברואר 2016 פורסם שטום הופר ניהל משא ומתן על מלאכת בימוי הסרט, ושהוא בוחן שחקניות שונות, כולל השחקנית סוקי ווטרהאוס, לתפקידים בסרט.
במאי 2016, אושר שהופר יביים את הסרט.
בינואר 2018, הופר ו"Working Title Films" החלו רשמית את מלאכת ההפקה עבור הסרט, תוך כדי שקילת ההיבט הטכני האם לעשות את הסרט כולו בלייב אקשן, בהנפשה ממוחשבת או בשילוב של שניהם, והמלחין אנדרו לויד ובר הודיע שהוא יכתוב שיר חדש עבור הסרט.
ביוני 2018 נמסר שנוהל משא ומתן עם אן האת'ווי וריהאנה על תפקידים בסרט, אך שתיהן דחו את התפקידים בשל בעיות בלוחות הזמנים שלהן.
ביולי 2018, ג'ניפר הדסון, טיילור סוויפט, ג'יימס קורדן ואיאן מקלן הצטרפו לצוות השחקנים, ונודע שהצילומים אמורים להתחיל בסתיו.
בספטמבר, לורי דייווידסון ומייט טוולי לוהקו לסרט, ופורסם שסטיבן ספילברג יהיה חלק מההפקה.
באוקטובר 2018 אידריס אלבה וג'ודי דנץ' הצטרפו לצוות השחקנים.
בנובמבר 2018, רקדני הבלט פרנצ'סקה הייוורד וסטיבן מקריי ורבל וילסון, ג'ייסון דירולו ורוברט פיירצ'יילד הצטרפו לצוות השחקנים והחזרות החלו באולפני ליבסדן שבהרטפורדשייר, בריטניה.
בדצמבר 2018, התאומים לארי ולורנט בורגויס ואריק אנדרווד הצטרפו לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-12 בדצמבר 2018, והסתיימו ב-2 באפריל 2019.
בנוסף לשירים ולמוזיקה הקיימים של המחזמר הבימתי, לסרט נכתב שיר מקורי חדש בשם "Beautiful Ghosts" על ידי אנדרו לויד-ובר וטיילור סוויפט.
השיר מבוצע בסרט על ידי פרנצ'סקה הייוורד ובהמשך חוזרות עליו ג'ודי דנץ' וג'ניפר הדסון, כאשר במהלך כתוביות הסיום הוא מבוצע על ידי סוויפט.
השיר הופץ לראשונה ב-15 בנובמבר 2019, כסינגל הראשון מתוך פסקול הסרט, בביצועה של סוויפט.
הסרט יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-16 בדצמבר 2019 באולם אליס טאלי שבמרכז לינקולן, ועלה רשמית לאקרנים ב-20 בדצמבר 2019. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-26 בדצמבר 2019.
המהדורה המקורית של הסרט הכילה שגיאות ותקלות רבות, כמו כן עבודות CGI לא גמורות, כמו סצנה אחת מתוך הסרט בה כף ידה האנושית של ג'ודי דנץ', עם טבעת הנישואין שלה, מופיעה במקום כף ידה החתולית של דמותה.
לאחר הביקורות השליליות, אולפני יוניברסל הודיעו לבתי הקולנוע ביום הפתיחה כי חבילת קולנוע דיגיטלית מעודכנת עם "מספר אפקטים חזותיים משופרים" תהיה זמינה להורדה ב-22 בדצמבר, והפצירה בהם להחליף את ההעתק הנוכחי בהקדם האפשרי.
מנהלי אולפנים ובעלי בתי קולנוע אמרו כי ההחלטה לשחרר גרסה שונה לסרט שכבר מופץ במהדורה נרחבת הייתה החלטה ש"לא נשמעה" עוד כמותה.
נכון ל-8 בינואר 2020, הסרט הכניס בקופות 25 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית ובקנדה, ו-32.4 מיליון דולר באזורים אחרים, בסכום כולל של 57.4 מיליון דולר ברחבי העולם, מול תקציב הפקה של כ-90 מיליון דולר.
מוערך כי הסרט יגרום להפסד של בין 71 ל-100 מיליון דולר.
בארצות הברית ובקנדה הוערך בתחילה כי הסרט יגרוף 15–20 מיליון דולר בסוף שבוע הפתיחה שלו.
אולפני יוניברסל קיוו שהסרט ימשוך בעיקר כקהל היעד שלו נשים צעירות כקונטרה לסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר", והדגישו את דמותה של סוויפט במסע השיווק למרות הופעתה בסרט רק למשך שיר אחד.
סוויפט לא קידמה את הסרט בפני קהל מעריציה, מתוך אמונה שהם לא יתעניינו בו.
לאחר שהסרט גרף רק 2.6 מיליון דולר ביום הפתיחה שלה (כולל 550,000 $ מטרום הבכורה של יום חמישי בערב), האומדן ירד ל-7 מיליון דולר.
הסרט הצליח לבסוף לגרוף רק 6.5 מיליון דולר, וסיים במקום הרביעי בקופות.
חוסר הביצועים בקופות יוחס לחוסר האהדה מהקהל לטריילרים שהופצו, לביקורות גרועות על הסרט עצמו ולתחרות מצד "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר".
קהל הסרט היה מבוגר מהצפוי ב-55%, וטווח הגילאים שלו נע בין 18 ל-44; "לשבור את הקרח 2", ששווק גם הוא לנשים צעירות, הכניס יותר מבתי הקולנוע בארצות הברית (12.4 מיליון דולר) בסוף השבוע החמישי שלו מאשר 10.9 מיליון הדולר שהצליח הסרט לגרוף ברחבי העולם.
לעומת הסרט, המחזמר "האמן הגדול מכולם" משנת 2017 הפך ללהיט רדום "אף על פי שהוא גם עלה לאקרנים בסוף דצמבר וזכה לביקורות מעורבות וביצועים גרועים בקופות בסוף השבוע הראשון שלו, אך קיבל את הציון "A" מ-"CinemaScore".
בסוף השבוע השני שלו, הסרט הכניס 4.8 מיליון דולר (בסך הכל 8.7 מיליון דולר במהלך תקופת חג המולד) וירד למקום השמיני.
הסרט זכה לביקורות שליליות ברובן המוחלט.
"CinemaScore" העניקה לסרט ציון ממוצע של "C+", ואילו ב-"PostTrack" העניקו לו ממוצע של 0.5 מתוך 5 כוכבים, כאשר 30% מקהל הצופים אמרו שהם בהחלט ימליצו עליו.
קאטי לנה נ'דיאייה היא במאית דוקומנטרית סנגלית-צרפתייה, הידועה בעיקר בשל סרטי התעודה שלה אודות ציירות קיר באפריקה.
נ'דיאייה נולדה בסנגל, וגדלה באירופה.
היא למדה ספרות מודרנית בפריז, והמשיכה משם ללמוד עיתונות משודרת.
היא עבדה כעיתונאית עבור TV5 Monde ו-RTBF, ומתגוררת בבריסל.
הסרט התיעודי של נ'דיאייה Traces, empreintes de femmes – שתואר בביקורתו של אלביס מיטשל בניו יורק טיימס "חד ויזואלית, ונטול פורמליות באופן אוהב".
– נסוב על ציורי קיר של נשים מעם הקסנה בבורקינה פאסו.
בסרט, שלוש נשים זקנות מסבירות את תוכני הציורים המכסים את בקתות החימר בכפר לאנטינה, אישה צעירה ולא נשואה.
En attendant les hommes (מחכות לגברים) מתעד שלוש נשים מבוגרות שמדברות בזמן שהן מציירות את חומת העיר ולאתה, הממוקמת בקצה הסהרה בדרום-מזרח מאוריטניה.
Amin - כשחקנית; סרט עלילתי, 2018
קאטס הוא סרט מוזיקלי משנת 1998 המבוסס על המחזמר הבימתי משנת 1980 "קאטס" מאת אנדרו לויד ובר, שהוא בעצמו מבוסס על אוסף השירים משנת 1939 "ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים" מאת ת"ס אליוט.
לויד וובר היה אחראי על התזמור של ההפקה, והוא הזמין את ג'יליאן לין, הכוריאוגרפית של ההפקה הבימתית המקורית, לאמן את השחקנים לקראת הצילומים לסרט.
דייוויד מאלט שימש כבמאי ההפקה.
הסרט הוא צילום של ההופעה הבימתית, אחרי שחלקים ממנה נחתכו על מנת לקצר את זמן הריצה עבור שידורי הטלוויזיה.
הסרט צולם בתיאטרון אדלפי בשנת 1997, עם צוות שחקנים שנבחרו מבין הפקות בינלאומיות שונות של המחזמר.
בתחילה, הסרט הופץ למכירה ב-VHS, ובהמשך גם ב-DVD וב-Blu-ray.
הסרט שודר בערוצי טלוויזיה שונים, בהם PBS, BBC ו-Ovation.
העלילה כולה מתרחשת במגרש גרוטאות מוזנח במהלך לילה אחד וארוך, במהלכו שבט החתולים "הג'ליקלס" (Jellicles) מתאספים עבור נשף חתולי הג'ליקלס, בו ייבחר החתול אשר יזכה לעלות לשמיים ולהיוולד מחדש לחיים חדשים.
צוות השחקנים מורכב מחברים בהפקות בינלאומיות שונות של המחזמר, אשר הוזמנו לגלם שוב עבור הסרט את התפקידים אותם גילמו על הבמה.
ביניהם נמנים איליין פייג' וסוזן ג'יין טאנר, שהשתתפו בהפקה המקורית של המחזמר בוסט אנד בתור גריזבלה וג'לילורום, בהתאמה, וקן פייג', שהשתתף בהפקה המקורית של המחזמר בברודוויי בתפקיד דברימימוס הזקן.
היוצא מן הכלל הוא ג'ון מילס, שמגלם את דמותו של גאס בפעם הראשונה.
צוות השחקנים, והדמויות שגילמו, כולל את:
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות הערות פרנק תומפסון אדמיטוס חתול מפוספס, צבעיו שחור, לבן, חום ובז'.
תומפסון מגלם גם את דמותו של ראמפוס.
ג'אסון גראדינר אלונזו חתול אלגנטי בשחור-לבן, נחשב לעיתים קרובות כסגנו של מונקוסטראפ.
ליאה סו מורלנד אלקטרה חתלתולה שקטה ומרוסנת.
טוני טימברלייק אספרגוס חתול בדרך כלל.
אין לבלבל דמות זו עם דמותו של גאס, חתול התיאטרון.
ישנן הפקות שבהן שחקן אחד מגלם את שתי הדמויות, אולם בהפקה זו, בשל גילו המתקדם של ג'ון מילס, אין ביכולתו לבצע את קטעי הריקוד והשירה הנדרשים מדמותו של אספרגוס.
פמי טיילור אקזוטיקה חתולה חלקלקה בצבעים כהים של חום וקרם, דומה לקסנדרה במראה החיצוני שלה.
דמות זו נוצרה במיוחד עבור טיילור, שגילמה את תנטומיל בצוות השחקנים המקורי של הפקת לונדון.
ג'ו בינגהאם אטסטרה חתלתולה שמחה, אנרגטית בעלת נטייה להתרגש.
רוזמרי פורד בומבלורינה חתולה אדומה, חצופה, חברותית, בעלת ביטחון עצמי.
ג'יימס בארון באסטפור ג'ונס חתול שמן, צבעי הפרווה שלו מזכירים חליפה.
נחשב לבעל מעמד חברתי גבוה, מכונה "החתול של רחוב סנט ג'יימס".
מבלה את זמנו במועדוני ג'נטלמנים ומתרועע עם החברה הגבוהה של לונדון.
סוזן ג'ין טאנר ג'לילורום חתולה בוגרת ששומרת על הגורים הצעירים, מטפלת בגאס, חתול התיאטרון הקשיש.
טאנר נמנית עם צוות השחקנים המקורי של הפקת לונדון.
וירלה קאסטליין ג'מימה חתלתולה צעירה, תמימה וסקרנית.
הלן מאסי מדבבת את קולה של קאסטליין, משום שההפקה חששה שלאחרונה מבטא כבד מדי.
סוזי מקנה ג'ני-אני-דוטס חתולה הנוהגת להתבטל במהלך כל שעות היום, אך פעילה מאוד בלילה, שולטת ביד רמה על כל העכברים והתיקנים שבבית.
ג'ון מילס גאס חתול תיאטרון בדימוס, שכעת זקן וחולה מכדי להופיע.
מילס הוא השחקן היחיד בהפקה זו שמגלם בה לראשונה את התפקיד שלו.
איליין פייג' גריזבלה חתולת הזוהר לשעבר, כעת זקנה, תשושה, בודדה ומנודה.
רוצה רק ששאר החתולים יקבלו אותה.
פייג' הייתה השחקנית הראשונה שגילמה דמות זו בהפקת הוסט אנד המקורית של המחזמר.
קן פייג' הפטריארך האהוב של שבט החתולים.
פייג' היה השחקן הראשון שגילם דמות זו בהפקת ברודוויי המקורית של המחזמר.
אווה מאי דמיטר חתולה ביישנית.
ויקטוריה חתלתולה לבנה וצעירה, מחוננת מאוד בריקוד.
מייקל גרובר מאנקוסטראפ חתול שחור כסוף, המנהיג והמגן של החתולים, משמש כדמות המספר של המחזמר.
דרו וארלי מונגוג'רי חתול ידוע לשמצה כחלק מצמד חתולים מזיק, יחד עם ראמפלטיזר.
ברין וולטרס מקאוויטי הנבל האמיתי היחיד של ההצגה, יוצא מגדרו להפחיד את שאר החתולים.
וולטרס מגלם גם את דמותו של פלטו.
ג'ייקוב ברנט מר מיסטופליס חתול צעיר שיש לו (לכאורה) כוחות קסומים.
ג'פרי גאראט סקימבלשאנקס "חתול הרכבת".
מדובב על ידי דייוויד ארניל.
קארל מורגן פאונסיבל חתול שובב בגיל ההתבגרות.
ברין וולטרס פלטו תפקידו כולל ריקוד בלבד.
וולטרס מגלם גם את דמותו של מקאוויטי.
טומי סלידן קוריקופאט תאום של תנטומיל.
רבקה פרקר קסנדרה חתולה אביסינית בצבע חום ושמנת, עם זנב קלוע ושיער אסוף, וללא מחממי רגליים.
ג'ון פרטידג' חתול אליל, בעיקר בקרב הבנות, אחיו הצעיר של מונקוסטראפ.
המזג שלו נע בין ליצנות לרצינות.
פרנק תומפסון ראמפוס חתול אגדי בעל עיניים אדומות זוהרות.
תומפסון מגלם גם את דמותו של אדמיטוס.
ג'ו גיב ראמפלטיזר חתולה ידועה לשמצה כחלק מצמד חתולים מזיק, יחד עם מונגוג'רי.
פרגוס לוגן תאמבלברוטוס חתול צעיר וקופצני.
קיי בראון תנטומיל תאומה של קוריקופט.
הסרט צולם בתיאטרון אדלפי בלונדון במשך 18 ימים במהלך אוגוסט 1997. תחילה, הוקלטו קולותיהם של השחקנים המבצעים את השירים, ולאחר מכן בוצעה פעמיים ההצגה במלואה, וצולמה על ידי 16 מצלמות שונות.
לאחר מכן, במשך כמה שבועות, צולמו צילומי קלוז-אפ ופיק-אפ.
המוזיקה הוקלטה בביצועה של תזמורת המורכבת מ-100 כלי נגינה, כאשר סיימון לי שימש כמנהל המוזיקלי והמנצח.
בסרט נעשה שימוש במוזיקה מהפקות בינלאומיות שונות של ההצגה הבימתית.
הבדלים בין הסרט לבין הגרסה הבימתית
מאחר שהפקה זו יועדה קודם כל להיות משודרת בטלוויזיה, ההצגה הועמדה מחדש וצולמה ללא נוכחות קהל.
חלקים משמעותיים מההצגה הושמטו, שכן זמן הריצה של הסרט עמד על קצת מתחת לשעתיים, בעוד זמן הריצה של ההצגה הבימתית עמד על שעתיים ו-40 דקות.
בתחילה, בשנת 1998, הסרט הופץ למכירה לצפייה ביתית על גבי קלטות VHS ו-DVD על ידי Polygram Vide, והגיע למקום השישי בטבלת הישגי מכירות של קלטות וידאו של בילבורד.
הגרסה שהופצה על ידי סרטי יוניברסל בשנת 2002 הגיעה להישג של פלטינה 18x בממלכה המאוחדת.
מהדורת Blu-ray יצאה בשנת 2013. גרסה זו כללה צילומים נוספים מאחורי הקלעים.
הסרט הוקרן בבכורה טלוויזיונית בערוץ PBS ב-2 בנובמבר 1998, במסגרת "Great Performances".
מאז, הסרט שודר בערוצי טלוויזיה שונים, לרבות ב-BBC וב-Ovation.
בנובמבר 2014 הסרט הוקרן שוב במסגרת "Great Performances".
קאי אוון הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ולשי.
הוא מוכר לקהל בוויילס במגוון תפקידים בשפה הוולשית, וברחבי העולם הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ריס ויליאמס בסדרת הטלוויזיה "טורצ'ווד", ובתפקיד פיט ביוקנן באופרת הסבון "הוליאוקס".
אוון נולד בעיירה Llanrwst בעמק קונווי שבצפון ויילס.
הוא למד בבית הספר היסודי ברח' ווטלינג, ובבית הספר אסקול דפרין קונווייה.
אחר כך למד במשך שלוש שנים בבית הספר למשחק מאונטוויו שבלונדון, וסיים את לימודיו ב-1998.
תפקידו הידוע הראשון של אוון היה בדמות קיי, הגגן ההומו, בסדרה "חלק מהשיכון" של הערוץ בשפה הוולשית S4C, בה שיחק במספר עונות.
עוד הופיע בסדרה "עיירה" של S4C בתפקיד בוב לואיס.
ב-2009 שיחק בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "המחיר", ובתפקיד קרייג טרנר, מלווה בריבית אלים, בסדרה "בני העמק".
באוגוסט ובאוקטובר 2012 שיחק בתפקיד אורח בפרקים נוספים של הסדרה.
ב-2001 הופיע אוון לראשונה בטלוויזיה הבריטית בשפה האנגלית, בפרק "Dog Dago Afternoon" של הסדרה "Fun at the Funeral Parlour".
ב-2003 שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "חדר מיון" של ערוץ BBC One.
ב-2005 גילם את דייב "שיינר" אוון בשישה פרקים של הסדרה "Rocket Man".
ב-2006 לוהק אוון לגלם את הדמות של ריס ויליאמס בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", ספין-אוף של הסדרה "דוקטור הו".
בעונה השלישית של הסדרה, בקיץ 2009, התרחב התפקיד שגילם, ושמו נרשם יחד עם כוכבי הסדרה.
הוא חזר לגלם את הדמות גם בעונה הרביעית של הסדרה שנקראה "טורצ'ווד - יום הנס", ושודרה בקיץ 2011.
ב-2011 שיחק אוון בפרק הראשון של העונה השלישית של הסדרה "כמעט אנושיים" בתפקיד בוב.
עוד באותה שנה שיחק בעונה השביעית של סדרת הנעורים "דרך ווטרלו" של ה-BBC, בתפקיד קן ווטלינג.
ב-2012 הופיע בפרק בדרמה "The Syndicate" של קיי מלור, ששודר בערוץ BBC One.
ב-2015 הצטרף אוון לצוות שחקני אופרת הסבון "הוליאוקס" בתפקיד פיט, בן זוגה של ריני מקווין (זואי לוקר).
עד 2010 חי אוון בפינצ'לי שבמזרח לונדון, עם ארוסתו השחקנית שרה וילסון.
ב-2010 עברו יחד עם בנו בובי לווריקשייר.
ב-2009 השתתף אוון במרתון לונדון עבור ארגון הצדקה CLIC Sargent.
הוא פטרון של תיאטרון מוזיקלי לנוער בעיירה כלנדידנו.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1998 הסערה The Tempest אריאל הועלה בסטאפורד קאסל 2005 Life of Ryan...
עוד בצעירותו הקליט ניק ואן אד כמה סינגלי סולו בבריטניה בסוף שנות השבעים, ובהמשך היה בלהקת The Drivers שמצאה הצלחה בקנדה, במיוחד עם הסינגל "Tears On Your Anorak" משנת 1982. במהלך סיורו בקנדה הקימה The Drivers להקת גיבוי בשם Fast Forward, אשר כללה את הגיטריסט קווין מקמייקל.
ואן אד התרשם כל כך מנגינת הגיטרה של מקמייקל שהוא ביקש ממנו להקים איתו להקה חדשה.
"The Drivers" התפרקה בשנת 1983, אך ואן אייד ומקמייקל איחדו כוחות בשנת 1985 לאחר המעבר ללונדון.
בתחילה, השניים ערכו הדגמות שהובילו לחוזה הקלטות, לפני שהבסיסט קולין פארלי והמתופף מרטין בידל הצטרפו ב-1986.
אלבומם הראשון, Broadcast, יצא בשנת 1986. השיר "(I Just) Died in Your Arms" נכלל באלבום.
יציאת שיר זה סייעה ללהקה לצבור פופולריות.
וירג'ין רקורדס שלחה את הלהקה לעיר ניו יורק לצורך הקלטות ראשוניות של האלבום, ואז לאוסטרליה כדי לצלם קליפים.
הלהקה התפרקה בשנת 1993, זמן קצר לאחר צאת האלבום Compus Mentus.
לאחר הפירוק, קווין מקמייקל שיתף פעולה עם רוברט פלנט וניגן באלבומו Fate of Nations.
ב-31 בדצמבר 2002 נפטר מקמייקל מסרטן ריאות בגיל 51.
בשנת 2003 הקים ואן אד את הלהקה Grinning Souls.
להקה זו הוציאה את האלבום Capture בשנת 2005. Grinning Souls שינתה את שמה ל-"Cutting Crew" ובכך להקה זו הוקמה מחדש.
ניק ואן אד היה חבר הלהקה המקורית היחיד שנותר.
הוא היה הקיסר הווייטנאמי האחרון שמשל עד מותו.
יורשו, בָּאוּ-דַּאִי, היה הקיסר האחרון של וייטנאם.
קַאי-דִּין היה בנו הבכור של הקיסר דּוֹנְג קָ'אן.
לאחר כהונתם של הקיסרים תָ'אַנְג-תָּאִי (1889–1907) ודְּוּי-טָאן (1907–1916) מונה קַאי-דִּין לקיסר וייטנאם בידי רשויות השלטון הצרפתיות, מכיוון שבשונה מקודמיו - נחשב לבעל ברית אמין של צרפת.
הוא האמין כי וייטנאם נחשלת טכנולוגית מכדי לקבוע את ריבונותה בקרב המדינות המודרניות וכי עליה לרכוש הבנה של הציוויליזציה הצרפתית וידע מדעי מערבי לפני שתהיה למדינה ריבונית.
הוא הפך לקיסר הווייטנאמי הראשון שביקר באירופה כאשר השתתף בתערוכה קולוניאלית במרסיי בשנת 1922 ודגל בווייטנאם אוטונומית הקשורה לאימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
בשנת 1919 הוציא צו קיסרי ששינה את האלפבית הרשמי של השפה הווייטנאמית מכתב סיני לאלפבית לטיני בתוספות שהתאימו אותו לשפה.
הכתב הלטיני של הווייטנאמית נותר רשמי בווייטנאם עד היום.
שינוי הכתב היה חלק מתהליך המודרניזציה של וייטנאם מכיוון שהאלפבית הלטיני הוא קל ללמידה יותר מהסיני.
הגישה הפרו-צרפתית של קַאי-דִּין גונתה על ידי לאומנים וייטנאמים, שהאשימו אותו בבגידה בעמו.
שיא ההתנגדות העממית לקַאי-דִּין הגיעה בשנת 1923, כאשר הביע תמיכה בהעלאת המיסים מצד הרשויות הצרפתיות על האוכלוסייה האיכרית של וייטנאם.
נוסף על כך, קַאי-דִּין הורה על סדרת מעצרים של פעילים לאומניים וייטנאמים שהתנגדו לממשל הצרפתי הקיים.
בשנת 1925 נפטר קַאי-דִּין בכהונתו ובמקומו מונה בָּאוּ-דַּאִי, קיסר וייטנאם.
קאי אלכסנדר הוא שחקן אנגלי.
הוא התפרסם בזכות הופעתו במיני-סדרה "אדם זר" ובקומדיית המצבים "קטסטרופה".
הוא למד בבתי הספר לחינוך לאמנויות בלונדון.
בשנת 2015, הוא לוהק לתפקיד הראשי בסרט הקצר "אוקווד", בהפקת רשת BBC.
בשנת 2016, הוא שיחק בקומדיית המצבים "קטסטרופה", הפקה משותפת של ערוץ 4 ואולפני אמזון.
הוא הופיע לראשונה בעונה השלישית, ושיחזר את תפקידו בעונה הרביעית והאחרונה שיצאה ב-2019.
במרץ 2019 הוא החל להצטלם למיני סדרה "אדם זר", עיבוד ללרומן מאת הרלן קובן, בהפקת שירות ההזרמה נטפליקס.
הסדרה הוקרנה לראשונה ב-30 בינואר 2020.
בשנת 2021, הוא לוהק לתפקיד במיני-סדרה של אפל TV פלוס, "אדוני האוויר".
באותה שנה לוהק לגלם את ריצ'רד ברנסון, במיני-סדרה "פיסטול" בבימויו של דני בויל.
שנה כותרתתפקיד הערות 2015 אוקווד ויליאם אוקווד סרט קצר של BBC
מיץ' איידין הנסן (בדנית: Mich Hedin Hansen; נולד ב-9 באפריל 1968), הידוע בשם הבמה קאטפאזר (Cutfather), הוא מפיק מוזיקלי, כותב שירים, רמיקסר ותקליטן דני.
ב-2004, הוא זכה, יחד עם רימי , בקטגוריית השיר העכשווי המוצלח ביותר בפרסי אייבור נובלו, על כתיבתו של השיר "Superstar" של כריסטין מילטון .
הוא שפט בעונה הרביעית והחמישית של הגרסה הדנית של X Factor.
קָאייְוֵּ'אן (בסינית מפושטת: 开原; בסינית מסורתית: 開原; בפין-יין: Kāiyuán) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית בצפון מחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין.
הנפה העירונית משתרעת על פני 2,814 ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בה 460,927 תושבים.
הנפה העירונית קאי-יו'אן מחולקת לשלושה תתי-רבעים, שש עשרה עיירות, ששתיים מהן ושני פלכים, שאחד מהם הוא מנצ'ורי: