tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יושב ראש המפלגה העביר כוונה להפוך את המפלגה לגרסה האוסטרית של המפלגה החופשית דמוקרטית הגרמנית.
המפלגה תומכת בהכנסת מודל גרין קארד כמו בארצות הברית, מדיניות זו הונהגה על ידי יושב ראש המפלגה בשנת 2009. כמו כן תומכת המפלגה בהפסקה מיידית של גיוס חובה לצבא, על ידי הקמת צבא מקצועי לחלוטין.
ה"ברנוער" היווה מקום מפגש לבני נוער להט"בים (לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים), וכן חברים הטרוסקסואלים תומכים.
המקום פעל כחלק משירותי אגודת הלהט"ב.
הברנוער סיפק מקום מפגש ותמיכה עבור מגוון בני נוער, באמצעות סביבה תומכת והכוונה בבעיותיהם הייחודיות.
בנוסף, נתן סיוע ראשוני לנוער מנותק ולנוער רחוב, והפניה לאנשי מקצוע המספקים סיוע לבני נוער השרויים במצוקה כלכלית.
במקביל עובד הברנוער בצמוד לשירות הפסיכו-סוציאלי של אגודת הלהט"ב.
פעילות הברנוער, שנערכה בכל מוצאי שבת, הונחתה על ידי מתנדבים בוגרים שעברו הכשרה מיוחדת הכוללת מיונים קפדנים, כאשר גיל ההדרכה בברנוער עמד על 23 ומעלה.
למפגשי הברנוער היה אופי מסיבתי והם כללו משחקי חברה, בר מזון ומשקאות קלים מוזלים וחצר ישיבה, וסיפקו לנוער להט"בי ולכאלה המתלבטים לגבי זהותם מקום למפגש בלתי אמצעי, שבו הוא יכול להתבטא בחופשיות, להכיר ולחלוק חוויות עם חברים וחברות הנמצאים בסיטואציה דומה.
בנוסף המתנדבים גם שמשו כאוזן קשבת לבני הנוער שפקדו את המקום.
הברנוער הוקם בשנת 2005 על ידי שאול גנון והיה הראשון שהציע לנוער להט"בי מקומות מפגש חברתיים בסביבה בטוחה.
הוא פעל בבית האגודה (בית פזי), ברחוב נחמני שבמרכז תל אביב, ושירת בני נוער בגילאים 13–19 מכל רחבי גוש דן ואף מיישובים מרוחקים יותר.
מנהל הברנוער בתל אביב משנת 2011 הוא שרון רם.
הרצח בברנוער היה פיגוע ירי שהתרחש במוצאי שבת, 1 באוגוסט 2009. בפיגוע נרצחו ניר כץ (26), מדריך בברנוער, וליז טרובישי (16), אורחת במקום.
כמו כן נפצעו תשעה בני נוער שנכחו במקום, חלקם קשה.
אחד מהם, חן לנגר, שנותר נכה בעקבות כדור שחדר לרגלו ונשאר בה עד יומו האחרון, שם קץ לחייו ביוני 2020.
ב-2017 הוחלט על העברת הבר נוער בתל אביב לידי איגי - ארגון נוער גאה, הפועל תחת חסותם.
ב-19 באוגוסט 2017 התקיימה הפעילות האחרונה של הברנוער בבית פזי שברחוב נחמני.
ברנוער באר שבע נפתח ערב חודש הגאווה - יולי 2010 - ביוזמה של פעילים מקומיים בסניף האגודה בעיר.
הוא דומה באופיו לזה שבתל אביב, ומשרת את הנוער מבאר שבע ויישובי הנגב.
פעילות הברנוער מומנה בחלקה על ידי אגודת הלהט"ב וברובה על ידי תרומות ולא על ידי מימון ממשלתי.
בעקבות קשיים כלכליים נסגר הסניף התל אביבי למספר שבועות במהלך שנת 2011. הפעילות חודשה לאחר מספר שבועות לאחר מסע גיוס כספים נרחב.
כל חברי הברנוער ביצעו את פעילותם בהתנדבות.
הבשורה היא ציור טמפרה על לוח עץ במידות של 510 ס"מ לגובה ו-620 ס"מ לרוחב מאת הצייר האיטלקי מתקופת הרנסאנס, סנדרו בוטיצ'לי.
הציור מוצג במוזיאון לאומנות קלווינגרוב בעיר גלאזגו.
המועד המדויק בו צוירה הבשורה אינו ברור, אולם רוב מבקרי האומנות מסכימים כי בשל הופעת אלמנטים מסגנון ציורו של הצייר ורוקיו, מדובר ככל הנראה באחד מציוריו המוקדמים של בוטיצ'לי.
אחרים סוברים כי מדובר בשנת 1490. מאחורי הציור מופיעה הערה כי הציור הוצג במקור בכנסיית ברנבאס הקדוש בפירנצה.
הציור כולל את האלמנטים האייקוניים של הבשורה למרים, מרים הבתולה, אוחזת בספר, החדר והמיטה, הפתח לגן ברקע התמונה, מבע הצניעות בעמידתה (שמעיד על כבודה לאל, ועל רצונה לקבל עליה את המשימה), דמותו של המלאך גבריאל בצידו השמאלי של הציור וקרני השכינה הזהובות.
בין הפרוטגוניסטים מרחק רב, ומפריד ביניהן עמוד; הניתוח המקובל לציור מצביע על הארכיטקטורה (במיוחד העמודים ואריחי הריצוף), כיוצרת את האווירה והפרסקטיבה התלת־ממדית בציור.
נושא הבשורה העסיק את בוטיצ'לי במשך שנים.
כיום מוכרים שבעה ציורים של האמן המתארים את האירוע, הראשון מ-1479 והאחרון מ-1493.
הבשורה, של מוזיאון המטרופוליטן היא ציור טמפרה וזהב על לוח עץ במידות של 19.1X31.4 ס"מ מאת הצייר האיטלקי מתקופת הרנסאנס, סנדרו בוטיצ'לי.
הציור מוצג במוזיאון המטרופוליטן בניו-יורק.
הציור כולל את האלמנטים האייקוניים של הבשורה למרים, נושא שבוטיצ'לי עסק בו במשך שנים.
הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה היא מפלגת מרכז-שמאל אירופית.
המפלגה מחזיקה בעמדות ליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו.
כיום המפלגה היא השלישית בגודלה בפרלמנט האירופי.
אחרי הבחירות האירופיות בשנת 2019 המפלגות המלוכדות בברית ALDE התחברו עם "רנסאנס" (התחייה), רשימה מורכבת ממפלגתו של נשיא צרפת, עמנואל מקרון "הרפובליקה בתנועה!
ומהברית USR-PLUS מרומניה כדי להקים את הסיעה Renew Europe (לחדש את אירופה).
הסיעה החדשה כוללת 108 חברי פרלמנט, 39 יותר מסיעת ALDE.
הסיעה Renew Europe ויתרה על הבלטת המילה "ליברליזם".
שורשיה של המפלגה נטועים היטב באמצע המאה העשרים, והיא התקיימה בצורות כאלו ואחרות בפרלמנט האירופי, ובמוסד שקדם לו - האספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית.
בתחילה, הייתה המפלגה בעלת אופי שמרני יותר, אך עם פרישתה של המפלגה הגוליסטית הצרפתית מהמפלגה בשנת 1975, היא קיבלה גוון ליברלי יותר.
במהלך מערכות הבחירות של שנות ה-80 (בחירות 1984 ו-1989), עמדה המפלגה סביב ה-80 מושבים בפרלמנט.
בשנות ה-90 (בחירות 1994 1990), תקופת השפל של המפלגה, עמד הייצוג שלה בפרלמנט על כארבעים מושבים.
בתקופה זו, המפלגה הייתה לשולית.
בבחירות 2004, הצליחה המפלגה לשקם את מעמדה, וזכתה ב-88 מושבים בפרלמנט.
הישג זה שומר גם במערכת הבחירות הבאה (בחירות 2009) אז זכתה המפלגה במעט פחות - 84 מושבים.
ביולי 2004 התאחדה המפלגה עם מפלגה ליברלית אחרת, המפלגה הדמוקרטית האירופית, ולמעשה באותה השנה היא נוסדה בתכונתה הנוכחית, כרשימת גג של שתי מפלגות מרכז ליברליות: הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה והמפלגה הדמוקרטית האירופית.
בבחירות 1979, 1984 ו-1989 רצו בנפרד הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה והמפלגה הדמוקרטית האירופית והחישוב הוא כוחן של שתי המפלגות יחדיו.
ברשימה זו, מוצגים המפלגות המרכיבות את מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה.
הברית עם הגבעונים היא סיפור מקראי המופיע ב.
בסיפור מתואר הסכם שלום שנכרת על ידי הגבעונים ועם ישראל בגלגל.
הברית נכרתה מבלי שעם ישראל ידע שמדובר בגבעונים, כי משלחת הגבעונים שבאו לכרות עמם ברית הערימו עליהם וטענו שבאו מארץ רחוקה.
לפי הברית, התחייבו העמים לספק האחד לשני חילי עזר ולקיים יחסי שלום.
הברית נכרתה בפני משלחת הגבעונים על ידי יהושע בן נון, וכל נשיאי ישראל נשבעו לקיימה.
ההחלטה לכריתת הברית נעשתה בלא לשאול את פי ה'.
לאחר שלשה ימים, נתגלה שהברית נכרתה עם הגבעונים.
עם ישראל כעסו, באו אל הגבעונים, האשימו אותם ברמאות, והגבעונים הודו באשמתם.
הגבעונים בקשו שיעשו בהם כטוב בעיניהם, והנשיאים החליטו שהגבעונים יהיו חוטבי עצים ושואבי מים, ואלה יהיו "חילות העזר" שהתחייבו להם הגבעונים.
מבחינת הגבעונים סימנה הברית שינוי דרמטי במצבם.
הגבעונים נתקו את עצמם משאר ממלכות כנען, בהחלטתם לדאוג לאינטרסים שלהם במנותק מהאינטרסים של יתר ממלכות כנען (לכאורה או שלא לכאורה), ולכן החליטו כל ממלכות הדרום להילחם בגבעונים.
הגבעונים בקשו מעם ישראל למלא את חובתם בברית ולעזור להם בקרב, וכך ניצלו מהשמדה.
ההסכם גרם לגבעונים לרדת ממעמד של ישות עצמאית למעמד נחות ביותר: נתינים.
נוצר תקדים שבו עם ישראל משלים עם קבוצות משבעת עמי כנען.
לאחר שהתגלתה התרמית, הברית עוררה תרעומת על נשיאי ישראל, אך לבסוף, כשמונו הגבעונים לחוטבי עצים ושואבי מים, הכל בא על מקומו בשלום.
כתוצאה מהברית, עם ישראל נאלץ לבוא לעזרת הגבעונים במלחמתם, ותוך כך כבשו את ממלכות הדרום, שזממו להילחם בגבעונים.
על פי המתואר בספר שמואל ב פרק כא מסתבר כי שאול המלך הפר את הברית עם הגבעונים בהמיתו אותם.
הארץ נענשת בשלש שנות רעב, ועל מנת לכפר על הפרת הברית דורשים הגבעונים מדוד למסור לידיהם שבעה מבני שאול, אותם הם מוציאים להורג.
ישנן בחז"ל שתי שיטות מדוע הגבעונים נאלצו להערים על עם ישראל כדי להשלים עמם: שיטת רבי שמואל ושיטת ר' יצחק בן טבלא.
לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, שלח לשם יהושע איגרות המודיעות שיש לתושבים 3 אפשרויות: להילחם, להשלים, או לברוח.
מכיוון שהגבעונים החליטו להילחם בהתחלה, הם לא באו בבקשת שלום מעם ישראל.
לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל, אך מכיוון שאחרו את המועד ובני ישראל עברו כבר את הירדן, נאלצו לבא אל בני ישראל ולהשלים איתם בערמה.
שיטת רבי יצחק בן טבלא
לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, באו הגבעונים אל משה כדי להשלים עמם, אך משה לא הסכים לכך.
משה גם ציווה את יהושע שאם גם אליו יבואו הגבעונים, יסרב להשלים עמם.
מכיוון שעם ישראל כבר מכיר את הגבעונים, נאלצו לבא ולהשלים בערמה.
למעשה, התוכנית כשלה, כי הנשיאים הפכו את הסכם השלום לתעודת כניעה ושעבוד.
הברית למען איטליה (באיטלקית: Alleanza per l'Italia) הייתה מפלגת מרכז באיטליה.
המפלגה תוארה במניפסט שלה כ"דמוקרטית, ליברלית, עממית", והתנגדה "לשמאל הסוציאל-דמוקרטי ולימין הפופוליסטי".
המפלגה התפלגה מהמפלגה הדמוקרטית בנובמבר 2009, ורבים מ-APL הגיעו ממפלגה זו.
המפלגה פורקה באופן רשמי בסוף שנת 2016.
פרנצ'סקו רוטלי, שהנהיג את מפלגת "דמוקרטיה היא חופש" (שהרכיבה בשנת 2007 את המפלגה הדמוקרטית) היה אישיות מרכזית במפלגה הדמוקרטית.
בשנת 2009 רוטלי הסתכסך עם המפלגה הדמוקרטית, לאחר שזו ראתה אותו כסממן שמאלי מדי.
ב-27 באוקטובר של אותה השנה, לאחר חודשים של ספקולציות, רוטלי פרסם כי הוא עוזב את המפלגה, בטענה שהיא לא מציעה מענה ראוי לפיצול שמובל על ידי הליגה הצפונית.
ב-11 בנובמבר 2010 הציג רוטלי את המפלגה שם מפלגתו ואת הלוגו הזמני שלה.
כחודש לאחר מכן נערך הקונגרס הראשון של המפלגה בפארמה שבצפון המדינה.
באותה השנה נוצרו סיעות ראשונות של המפלגה בבית הנבחרים ובסנאט.
בחודשים שלאחר מכן המפלגה ניסתה למשוך אליה קהלים ליברליים וירוקים.
בסוף מארס 2010 נערכו בחירות אזוריות במדינה, והמפלגה נערכה בארבעה אזורים בצפון איטליה.
בכל אחד מאזורים אלו המפלגה קיבלה אחוזים בודדים מהקולות, ולכן לא היה לה כוח ממשי באזורים אלו.
לאור התוצאה (שחשבה למאכזבת מאוד), נשמעו ביקורות רבות ממנהיגי המפלגה בצפון איטליה, ודרשו את התפטרותו של רוטלי ויצירת מבנה קונפדרלי למלגה.
רבים ממנהיגים אלו עזבו בהמשך השנה.
בשנת 2012 ניסתה המפלגה להיערך מחדש בקואליציות ובסיעות חדשות, אך ניסיונות אלו לא צלחו.
בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2014, המפלגה קיבלה רק 0.7% מהקולות, ולא הצליחה להכניס שום נציג מטעמה אל פרלמנט זה.
בסוף שנת 2016 המפלגה פורקה.
הברית הצרפתית-פולנית הייתה ברית צבאית בין הרפובליקה הפולנית השנייה לרפובליקה הצרפתית השלישית שהתקיימה בין 1921 ל-1940. ההסכם היה אחד מאבני היסוד של מדיניות החוץ של צרפת בתקופת בין המלחמות, ויחד עם ההסכמה הלבבית היווה הסכם זה בסיס להקמת בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
במהלך יריבות שהתקיימה בין בית הבסבורג לממלכת צרפת במאה ה-16 תרה צרפת אחר בעלות ברית למזרחה של אוסטריה, וייחלה להתאחד עם פולין.
ליאן השלישי סובייסקי, מלך פולין, גם הוא, הייתה השאיפה להתאחד עם צרפת כנגד האיום האוסטרי ולבוא עימם יחד בברית, אך איום חמור יותר הציבה האימפריה העות'מאנית המוסלמית העולה והמתגברת לקיומה של הנצרות, אשר הוביל לקרב וינה.
במאה ה-18 חולקה פולין על ידי ממלכת רוסיה, פרוסיה ואוסטריה, אך נפוליאון ייסד מחדש מדינה פולנית בדוכסות ורשה.
עלייתה של האימפריה הגרמנית במאה ה-19 היוותה עבור שתי המדינות אויב משותף חדש.
בעת המלחמה הפולנית-סובייטית הייתה צרפת התומכת העיקרית של פולין, ושלחה גדודים מיוחדים כדי לסייע להם בלחימה בזירה הפולנית.
בפברואר 1920 דנו מנהיגי שתי המדינות – אלכסנדר מילרנד ויוזף פילסודסקי, בנושאי כלכלה, פוליטיקה והסכמים צבאיים.
הברית הצרפתית-פולנית נחתמה ב-19 בפברואר 1921, בין שר החוץ הפולני אוסטאכי ספייהה לבין ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן, במהלך תקופת נוהלי המשא ומתן שהובילו לחתימת הסכם ריגה.
בשורת ההסכמים חתמו שני הצדדים על מדיניות חוץ משותפת, קידום מגעים כלכליים דו-צדדיים, וסיוע הדדי במקרה של תקיפה.
יומיים לאחר החתימה חתמו המדינות על הסכם צבאי סודי על התמודדות מפני תקיפה אפשרית מצד רפובליקת ויימאר ומצד ברית המועצות.
ההסכם אושר עם חתימתו של הסכם כלכלי אשר נחתם ב-2 באוגוסט 1923.
שנתיים לאחר ההסכם הכלכלי הורחב ההסכם במסגרת הסכמי לוקרנו (אשר הוביל ליציבות בגרמניה ולכניסתה לחבר הלאומים ב-1926), ושתי המדינות חברו לצ'כוסלובקיה כדי לבוא עימה יחד בברית משולשת, ולהניא את הגרמנים מהשתלטות בכוח על שטחים.
אולם ברית משולשת זו לא נכנסה לתוקף בכל מאודה והצ'כוסלובקים מעולם לא התאחדו באופן רשמי עם הפולנים מכיוון שלא רצו לנקוט באף צד בסכסוכים הטריטוריאליים בין גרמניה לפולין.
לפיכך צרפת סירבה לתמוך בפיתוח התעשייה הפולנית ובצבא צ'כוסלובקיה, או להגדיל את הסכמי הסחר שלהם.
הברית הצרפתית-פולנית הראשונית נמשכה עד להתחמשותה של גרמניה הנאצית.
תחת האיום הנאצי ההולך ומתגבר ובשאיפה להגיע להסכם שיתופי צבאי חדש, נחתם הסכם צבאי שיתופי ב-19 במאי 1939 בפריז, על ידי הגנרלים מוריס גמלאן וטדאוש קספז'יצקי.
הוא אושר על ידי ממשלת צרפת ב-4 בספטמבר, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין.
אינג'יל זה השם הערבי שניתן לבשורה של ישו.
האינג'יל מתואר בקוראן כאחד מהספרים הקדושים אשר ניתנו מאללה לפני הקוראן, ספרים אשר ביניהם ניתן למצוא את תהלים ואת התורה.
המילה אנג'יל מוזכרת בקוראן ובחדית', ובעוד ספרים אסלאמיים קדומים, ונעשה במושג הזה שימוש על מנת לתאר הן ספר קודש אשר ניתן לישוע והן את עצמם ההתגלות האלוהית שלה הוא לכאורה זכה.
הבשורה מוזכרת בכמה מקומות בקוראן.
"הוריד אליך את הספר בצדק, מאשר את אשר בידיו.
והוריד את התורה ואת הבשורה" (פרק 3 פסוק 3).
"אחר-כך שלחנו שליחים בעקבותיהם, ושלחנו את ישוע בן מרים אחריהם, נתנו לו את הבשורה, ונטענו בלב ההולכים אחריו חמלה ורחמים".
"וילמד אותו את הספר ואת החכמה, ואת התורה והבשורה" (פרק 3 פסוק 48)
ורק אחריו הורדו התורה והבשורה.
האם לא תבינו נכוחה?" (פרק 3 פסוק 65)
"מוחמד הוא השליח של אללה.
ואלה אשר עמו נוקשים עם הכופרים, אך רחמנים ביניהם לבין עצמם.
תראה אותם כורעים וסוגדים מבקשים את חסדו של אללה ואת רצונו הטוב.
הסימנים על הפנים שלהם, מסימני הסגידה.
אלה תוארו בתורה ובבשורה לזרע אשר הוציא גבעולו ומתחזק עד שהוא מתקשה ונישא על קנהו והפליא את הזורעים.
כדי להכעיס בהם את הכופרים.
אללה הבטיח לאלה אשר האמינו ועשו את הטוב סליחה ושכר רב".
"אכן, אללה קנה מהמאמינים את חייהם והונם תמורת הכניסה לגן העדן.
אם יילחמו למען אללה, בין אם הם הורגים או נהרגים.
זוהי הבטחה אמיתית ממנו בתורה, ובבשורה ובקוראן, ומי יותר נאמן מאללה בקיום הבטחתו?
לכן התבשרו בעסקה אשר כרתם עם אללה.
זוהי הזכייה הגדולה" (פרק 9 פסוק 111)
בעוד שחלק מהמוסלמים מקשרים את האינג'יל ישירות לברית החדשה, חלק מהם טוענים שמדובר אך ורק בארבע הבשורות שבברית החדשה.
לצד זה, ישנם חכמי דת מוסלמים אשר גורסים כי האינג'יל הוא בכלל לא ספר כתוב, אלא הוראות שעברו בעל פה מישוע לתלמידיו.
כמו כן, ישנם מומחים אשר טוענים שהאינג'יל הוא למעשה הבשורה על פי תומאס.
הברית למען ברזיל (בפורטוגזית: Aliança pelo Brasil, בראשי תיבות: APB) הייתה מפלגה פוליטית ברזילאית, שהוקמה כמפלגה שמרנית על ידי נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו, ב־1 בנובמבר 2019, לאחר שהצהיר על עזיבתו את המפלגה הליברלית חברתית (PSL).
לאחר פגישה בארמון פלנלטו עם מחוקקים ממפלגת PSL, בולסונארו הודיע על עזיבתו את המפלגה ודן בדרכים ליצור מפלגה חדשה.
לאחר הפגישה פרסם בולסונארו הודעה במדיה החברתית ובה נאמר כי "היום (12 בנובמבר) הודעתי על התפטרותי מ-PSL ותחילת הקמת מפלגה חדשה: הברית למען ברזיל" והודה "לכל מי ששיתף איתי פעולה ב-PSL ומי שהיו שותפים לבחירות 2018".
בשבועות שקדמו להכרזה על הקמת המפלגה, בולסונארו היה נתו בסכסוך עם יו"ר PSL, לוסיאנו ביבר, מה שהוביל למשבר פנימי.
באוקטובר 2019, בולסונארו הצהיר בתמיכתו "לשכוח" את המפלגה באומרו כי גורלו של ביבר "נחתם".
לדברי בולסונארו, הברית למען ברזיל היא "מפלגה שמרנית, המכבדת את כל הדתות, תומכת בערכי המשפחה, תומכת בזכות להגנה עצמית, בזכות להחזיק נשק, סחר חופשי עם העולם כולו, ללא שום אג'נדה אידאולוגית." התקשורת הברזילאית, עם זאת, תייגה את המפלגה החדשה של בולסונארו כתנועה פופוליסטית מהימין הקיצוני.
הברית הצפונית (בשמה הרשמי: החזית האסלאמית המאוחדת לשחרור אפגניסטן; בפרסית: جبهه متحد اسلامی ملی برای نجات افغانستان) הייתה חזית צבאית מאוחדת שנוצרה בסוף 1996, לאחר שהאמירות האסלאמית של אפגניסטן (טליבאן) השתלטה על קאבול בירת אפגניסטן.
החזית המאוחדת הורכבה על ידי אישי מפתח של המדינה האסלאמית של אפגניסטן, בייחוד הנשיא בורהנודין רבאני ושר ההגנה לשעבר אחמד שאה מסעוד.
החזית כללה בתחילה בעיקר טג'יקים, אך בשנת 2000 מנהיגים מקבוצות אתניות אחרות הצטרפו אליה וביניהם עבדול ראשיד דוסטום, מוחמד מוהאקיק, חאג'י עבדול קאדיר, ואסיף מושני.
החזית הצפונית לחמה מלחמה הגנתית נגד ממשלת הטליבאן.
הם קיבלו תמיכה מאיראן, רוסיה, טורקיה, הודו, טג'יקיסטן ואחרים, בעוד שהטליבאן קיבל סיוע ותמיכה מפקיסטן.
עד 2001, הברית הצפונית שלטה על פחות מ-10% משטח אפגניסטן, בקצה הצפון-מזרחי של המדינה במחוז בדח'שאן.
פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001 הובילה לתמיכה ישירה לחזית הצפונית במהלך קרבות שארכו חודשיים, שבסיומן הטליבאן הובס, בדצמבר 2001. עם נסיגתו ונפילתו של משטר הטליבאן, הברית פורקה, וחבריה והארגונים שהרכיבו אותה הצטרפו לממשל חאמיד כרזאי.
עם נסיגת ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021 והשתלטות הטליבן מחדש על המדינה, כוחות ההתנגדות לטליבן החלו להתכנס פעם נוספת בפנג'שיר שהייתה מעוז החזית הצפונית, ולהניף מחדש את דגלה.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי הפרו-סובייטי בראשות מוחמד נאג'יבולה ב-1992, הכוחות הפוליטיים באפגניסטן הסכימו על שלום והסכם חלוקת כוח (הסכם פשאוור).
ההסכם היווה הבסיס ליצירת המדינה האסלאמית של אפגניסטן (פשטו: دا افغانستان اسلامی دولت) ומינה ממשלת ביניים לתקופה זמנית שהייתה אמורה להיות מוחלפת לאחר בחירות כלליות.
כל הכוחות הפוליטיים המרכזיים במדינה היו שותפים בממשלה הזמנית מלבד חיזב-י אסלאמי גולבודין בראשות גולבדין חכמתיאר.
תנועתו סירבה להכיר בשלטון החדש וכוחותיה ביצעו מתקפות על כוחות הממשלה בקאבול.
חכתיאר ותנועתו קיבלו תמיכה כספית וצבאית מפקיסטן.
בנוסף, סעודיה ואיראן התחרו על הגמוניה אזורית ותמכו במיליציות אפגניות שנלחמו אחת בשנייה.
דרום אפגניסטן הייתה בשליטת מנהיגים מקומיים שלא סרו למרותה של הממשלה המרכזית בקאבול.
בנובמבר 1994 הטליבאן השתלט על קנדהאר והרחיבו את שליטתם למספר מחוזות בדרום ומרכז אפגניסטן.
בסוף 1994, רוב המיליציות שנלחמו בקרב השליטה על קאבול הובסו על ידי כוחות הנאמנים לשר ההגנה של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן בראשות אחמד שאה מסעוד.
הפצצות קאבול נפסקו, הממשלה המרכזית החלה בצעדים להשיב את הסדר הציבורי ובתי המשפט שבו לעבוד.
אולם הטליבאן התחזק וב-27 בספטמבר 1996 כוחותיו של אחמד שאה מסעוד נסוגו מהעיר מפני מתקפה של הטליבאן, שבאותו היום הכריז על האמירות האסלאמית של אפגניסטן.
אחמד שאה מסעוד ועבדול ראשיד דוסטום שהיו אויבים בעבר יצרו את הברית הצפונית נגד הטליבאן.
הברמן (בצ'כית: Habermannův mlýn) הוא סרט דרמה צ'כי–גרמני–אוסטרי משנת 2010, שבוים על ידי יוראי הרץ, נכתב על ידי יאן דרובאלב והרץ בעצמו ומבוסס על סיפור אמיתי.
הסרט עוקב אחר משפחה בחבל הסודטים, ואיך חייהם השתנו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1938.
הסרט עוקב אחר משפחת הברמן, משפחה בחבל הסודטים בצ'כוסלובקיה ובראשם אוגוסט הברמן, בעל מטחנה.
הסרט מראה את ההשפעות על המשפחה עם כוונת היטלר להרוס כליל את צ'כוסלובקיה וסיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית.
מארק ואשקה – אוגוסט הברמן
האנה הרצשפרונג – יאנה הברמן
וילסון גונזאלס אושנכנט – האנס הברמן
קארל רודן – קארל ברז'ינה
פרנזיסקה וייס – מרתה ברז'ינה
בן בקר – קורט קוסלווסקי
הברית או הברית השוודית (בשוודית: Allians för Sverige) הייתה ברית פוליטית בשוודיה של מפלגות גוש המרכז-ימין.
הברית הוקמה במהלך 2004 בזמן ממשלת המיעוט של יירן פרסון, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עת ישבו המפלגות המרכיבות את הברית באופוזיציה.
לאחר הניצחון הגדול בבחירות הכלליות בשוודיה ב-2006, הקימה הברית ממשלת רוב בראשות פרדריק ריינפלט, מנהיג המפלגה השמרנית, המפלגה הגדולה בברית.
לאחר הבחירות של 2010 הברית נשארה בשלטון בממשלת מיעוט.
לאחר התבוסה של ריינפלט בבחירות 2014 ומעבר כ-400 אלף קולות ממפלגות הברית למפלגת הימין הקיצוני השוודים הדמוקרטים, המשיכה הברית לפעול בשורות האופוזיציה לממשלת המיעוט של סטפן לוון, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בעקבות המשך התחזקות מפלגת השוודים הדמוקרטים על חשבון חברות מפלגות הברית בבחירות 2018, נוצר "דד-לוק" פוליטי שנמשך ארבעה חודשים, עד ינואר 2019. ב-10 בינואר 2019 הסכימו שתיים מארבע המפלגות המרכיבות את הברית לתמוך בהקמת ממשלת מיעוט חדשה בראשות לוון, זאת למרות התנגדות חסרת פשרות של השתיים האחרות.
יום לאחר מכן, ב-12 בינואר 2019, הכריזו ראשי המפלגה השמרנית ומפלגת הנוצרים הדמוקרטים ש"הפרק הזה הגיע לסיומו", והברית הלכה למעשה חדלה מלהתקיים.
הברית השוודית כללה ארבע מפלגות מרכז-מין (בורגנות) שנבחרו לריקסדאג, הפרלמנט השוודי, והונהגו על ידי ארבעת מנהיגי המפלגות בזמן נתון:
המפלגה השמרנית בראשות פרדריק ריינפלט כראש ממשלה, ומאז 2017 בראשות אולף קריסטרסון באופוזיציה.
מפלגת המרכז, מאז 2011 בראשות אנני לאף.
המפלגה העממית הליברלית, מאז 2007 בראשות יאן ביירקלונד.
הנוצרים הדמוקרטים, מאז 2015 בראשות אבה תור.
מאז תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, הנחשבת כתחילת "העידן המודרני" בהיסטוריה הפוליטית של שוודיה והתגבשות המפלגות כפי שהן מוכרות היום, ועד תחילת המאה ה-21 התקיימו בשוודיה בסך הכל 25 ממשלות נבחרות (לאורכי זמן משתנים, בין חודשים ספורים לארבע שנים).
מ-10 במרץ 1920 ועד 7 ביוני 1930 (כלומר במהלך 10 השנים הראשונות בלבד) היו לא פחות 9 ממשלות שונות, והמצב הפוליטי במדינה היה מאוד לא יציב.
עם זאת, מאז 24 בספטמבר 1936 ועד הקמת הממשלה הראשונה של מפלגות הברית ב-6 באוקטובר 2006 (כ-70 שנה מאוחר יותר), מפלגות הברית היו בשלטון ארבע פעמים בלבד במהלך שלושה מושבים של הפרלמנט: בין 1976–1982 ו-1991–1994. בכל שאר 70 השנים הללו שלטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה ללא עוררין.
לקראת תחילת המאה ה-21 החליטו מפלגות האופוזיציה שהן חייבות ליצור ברית פוליטית משמעותית כדי שיוכלו לאתגר את שלטון הסוציאל-דמוקרטים ולהקים קואליציה ימנית, ולכן הוחלט לנסות ולהציג קו אופוזיציוני אחיד נגד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
במהלך 2004, בפגישה שאירחה בביתה מנהיגת מפלגת המרכז דאז, מוד אולופסון, השתתפו כל ראשי ארבע מפלגות הימין-מרכז: מוד אולופסון (מפלגת המרכז), פרדריק ריינפלט (המפלגה השמרנית), לש ליינבורי (המפלגה העממית הליברלית) ויירן הגלונד (הנוצרים הדמוקרטים).
במהלך הפגישה החליטו ארבעת המנהיגים להקים חזית מאוחדת בשם "הברית השוודית", שתתמודד בבחירות 2006 במטרה מוצהרת ומשותפת להקים ממשלת מרכז-ימין שתחליף את שלטון הסוציאל-דמוקרטים.
לאחר פגישה ראשונה זו התקיימו עוד מספר מפגשים בבתי המנהיגים לקראת בחירות 2006, שבכל אחת מהן חידדו המפלגות את מסריהן ויצאו בהכרזות תקשורתיות על "הניצחון הקרב".
הקמת הברית הוכחה כהצלחה מסחררת במהלך בחירות 2006. מפלגתו של ראש הממשלה יירן פרסון הוכתה קשות והפסידה לא פחות מ-10% מהמושבים שהיו לה לאחר בחירות 2002, כשמפלגה השמרנית, שעמדה בראש הברית השוודית, הכפילה את כוחה.
מפלגות הברית השוודית, שהציגו כאמור מצע משותף, זכו ברוב מוחלט בפרלמנט ושבועיים בלבד לאחר מכן הוקמה ממשלת ריינפלט הראשונה כממשלת רוב.
הצלחת הברית נבעה בראש ובראשונה ממטרת העל המשותפת של המפלגות החברות בה להחליף את שלטון הסוציאל-דמוקרטים שנמשך קרוב ל-70 שנה.
כל המפלגות שמרו על אופיין המייחד, אך יחד עם זאת הקימו צוות משותף שפרסם עקרונות מנחים משותפים להקמת ממשלה חדשה.
המפלגות הקימו למעשה צוותי עבודה משותפים לכל אחד מששת המשרדים החשובים ביותר בממשלה:
צוותים אלו לא הורכבו לפי גודלה היחסי של המפלגה, אלא היו חברים בכל צוות כזה ארבעה חברים: חבר פרלמנט אחד מכל מפלגה.
כל מפלגה קיבלה לפחות ראשות צוות אחת, ונשמר עקרון השוויון בין גברים לנשים בראשות הצוותים (3-3), למרות שמספר הגברים הכולל היה כ-58% מכלל הנציגים (14 מתוך 24).
הברך (הופץ באנגלית בשם Ahed's Knee – "הברך של עהד") הוא סרט דרמה משנת 2021 של הבמאי הישראלי נדב לפיד, שהופק בקופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית.
הסרט התמודד בפרס דקל הזהב וזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן בשנת 2021.
שמו של הסרט מתייחס לדבריו של ח"כ בצלאל סמוטריץ', אותם פרסם בציוץ בטוויטר ב-23 באפריל 2018, ולפיהם עהד תמימי "הייתה חייבת לחטוף איזה כדור, לפחות בפיקה של הברך".
גיבור הסרט הוא י' (אבשלום פולק), במאי קולנוע שעובד על סרט חדש העוסק בפלסטינית האקטיביסטית תומכת הטרור עהד תמימי, ותוך כדי כך יוצא לערבה כדי להקרין בה את אחד מסרטיו הקודמים.
בזמן שאמו גוססת ונאבקת על חייה, פוגש הבמאי במדבר את יהלום (נור פיבק), פקידה ממשרד התרבות, הדורשת ממנו לחתום על טופס שמקומם אותו מבחינה פוליטית: הוא מחייב את י' להגדיר במה עוסק סרטו באמצעות מחסן מילים מוטה פוליטית, שמשקפת את תפיסת העולם של הימין הפוליטי.
י' מתקרב ליהלום, אבל גם מנסה במקביל להשתמש בה כדי להילחם באג'נדה שהיא משרתת.
הבשורה (1344) היא ציור של הצייר האיטלקי אמברוג'יו לורנצטי המתאר את הבשורה למרים.
הציור נמצא כיום באוסף הגלריה הלאומית בסיינה, איטליה.
הציור הוזמן עבור "Ufficio della Gabella" ("משרד המס") של סיינה, כפי שמצוין בכתובת בתחתית היצירה.
הציור הוצב במקור באולם הקונסיסטורי של פאלאצו פאבבליו בסיינה.
לורנזטי בחר עבור הציור רגע יוצא דופן, בו המלאך מסביר למרים, אם ישו את הלידה העתידית במשפט: "Non est (erit) impossibile apud Deum omne verbum" .
טקסט זה מופיע בציור בין שתי הדמויות.
על פי הבשורה על-פי לוקאס מרים משיבה לו: "Ecce Ancilla Domini" .
סגנון הציור אופייני לעבודותיו המאוחרות של האמן.
לורנצטי משלב בתיאור רצפה גאומטרית, המתוארת בעזרת פרספקטיבה.
בנוסף, הוא עושה שימוש בהסגנון הוא זה של יצירות לורנצטי מאוחרות (אחרי 1335) שהוצאו בסיינה.
השימוש המציאותי למדי בפרספקטיבה גאומטרית במדרכה דומה לזה שב"הצגת ישו בבית המקדש" (1342).
השימוש בקיארוסקורו בפני הדמויות ובתיאור הבדים, חושף את השפעתו של ג'וטו, שאל יצירתו נחשף לורנצטי במהלך שהותו בפירנצה.
הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי היא פורום ביטחוני-אסטרטגי בין אוסטרליה, ארצות הברית, הודו ויפן.
את הפורום יזם ב-2007 ראש ממשלת יפן שינזו אבה, בתמיכתם של סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני, ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד וראש ממשלת הודו מנמוהאן סינג.
הפורום כולל תרגילים צבאיים משותפים בקנה מידה חסר תקדים, שמאוגדים תחת השם תרגילי מלאבר.
ההסדר הדיפלומטי והצבאי נתפס כתגובת נגד להתגברות הכוח הכלכלי והצבאי של סין.
ממשלת סין הגיבה לפורום בהוצאת מחאות דיפלומטיות רשמיות לחבריו, וכינתה אותו "נאט"ו האסייתית".
הקוואד התפרק בעקבות עזיבת אוסטרליה את הברית במהלך כהונתו של קווין ראד כראש ממשלה.
בעקבות החלפתו של ראד בג'וליה גילארד ב-2010, חודש שיתוף הפעולה הצבאי המוגבר בין ארצות הברית ואוסטרליה, מה שהוביל להצבת נחתים אמריקאים ליד העיר דרווין בצפון אוסטרליה, המשקיפים על ים טימור ומצר לומבוק.
באותו הזמן, הודו, יפן וארצות הברית המשיכו לקיים תרגילים ימיים משותפים תחת מבצעי מלבאר.
במהלך פסגת ASEAN 2017 במנילה, כל ארבעת החברים לשעבר, בראשות אבה, ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרנבול, ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הסכימו להחיות את הפורום המרובע כדי להתמודד עם סין מבחינה צבאית ודיפלומטית במרחב האינדו-פסיפי, במיוחד בים סין הדרומי.
המתיחות בין חברי הקוואד לסין הובילה לחששות ממה שכונה על ידי כמה פרשנים כ"מלחמה הקרה השנייה".
בהצהרה משותפת במרץ 2021, חברי הקוואד תיארו "חזון משותף לאזור אינדו-פסיפי חופשי ופתוח", ו"סדר ימי מבוסס כללים בים סין הדרומי והמזרחי", ושהחברות בקוואד נחוצה על מנת להתמודד עם תביעות ימיות סיניות.
הקוואד התחייב להגיב למגפת הקורונה וערך פסגת "Quad Plus" ראשונה שכללה נציגים מניו זילנד, דרום קוריאה ווייטנאם כדי לסכם על פעולות משותפות נגד המגפה.
ההצהרה המשותפת של הקוואד, שנתפסה ככוונה לבלום את "הכוח הגדל של סין", גררה ביקורת ממשרד החוץ הסיני, שאמר שהקוואד "מזמין בגלוי מחלוקת" בין מעצמות אזוריות באסיה.
בתחילת המאה העשרים ואחת, ההתעסקות האסטרטגית של ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן שימשה הסחת דעת משינויי הכוח הגדולים באסיה-האוקיינוס השקט, שנגרמו בעקבות הגברת הכוח הכלכלי של סין, אשר ערערה את מעמדה המסורתי של ארצות הברית באזור.
בטווח הארוך, ארצות הברית שאפה למדיניות "בלימה רכה" של סין על ידי שותפויות אסטרטגיות עם דמוקרטיות אחרות במרחב.
בעוד שהבריתות של ארצות הברית עם יפן, אוסטרליה והודו מהוות כעת את שיא המדיניות הזו, פיתוח קשרים צבאיים הדוקים בין ארצות הברית להודו היה תהליך מורכב מאז התמוטטות ברית המועצות.
היחסים הצבאיים בין הודו לארצות הברית
שיתוף הפעולה הצבאי הפעיל בין ארצות הברית להודו התרחב ב-1991 בעקבות הליברליזציה הכלכלית של הודו כאשר לוטננט הגנרל האמריקאי קלוד סי קיקלייטר, אז מפקד צבא ארצות הברית הפסיפי, הציע שיתוף פעולה בין הצבאות.
שיתוף הפעולה הזה התרחב עוד יותר באמצע שנות ה-90 תחת קואליציית מרכז-ימין הודית, ובשנת 2001 הציעה הודו לארצות הברית מתקנים צבאיים בשטחה לביצוע פעולות התקפיות באפגניסטן.
מזכיר ההגנה האמריקני דונלד רמספלד ועמיתו ההודי פרנב מוקהרג'י חתמו על "מסגרת הגנתית חדשה בין הודו לארצות הברית".
בשנת 2005, תחת ממשלת הברית הפרוגרסיבית ההודית המאוחדת, הוגבר שיתוף הפעולה בנוגע ליחסי צבאיים, תעשיות ביטחוניות ושיתוף פעולה טכנולוגי, והקמת "מסגרת לשיתוף פעולה ביטחוני ימי".
הודו וארצות הברית ערכו עשרות תרגילים צבאיים משותפים בשנים שלאחר מכן ולפני התפתחות הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי, שהתפרשו כמאמץ "להכיל" את סין.
הפרשן הפוליטי ההודי ברהמה צ'לני התייחס לברית המתהווה בין ארצות הברית, יפן, אוסטרליה והודו כחלק מ"משחק גדול" חדש באסיה, והדיפלומט ההודי מהראג'ה קרישנה רסגוטרה טען כי המאמצים האמריקאים לעצב הסכמי ביטחון באסיה לא יביאו ל"מאה אסייתית", אלא ל"מאה אמריקאית באסיה".
חלק מהגורמים, כמו לוטננט גנרל ג'פרי ב' קולר, ראו בהסכמי ההגנה בין ארצות הברית להודו פוטנציאל רווחי עבור התעשיות הביטחוניות האמריקאיות ופיקחו על המכירה שלאחר מכן של מערכות צבאיות אמריקניות להודו.
הדיאלוג האסטרטגי המשולש היה סדרה של פגישות משולשות בין ארצות הברית, יפן ואוסטרליה.
ה-TSD התכנס במקור ברמת הפקידים הבכירים משנת 2002, ולאחר מכן שודרג לרמת השרים בשנת 2005. ארצות הברית ציפתה שבעלות בריתה האזוריות יסייעו בהקלה בעומס שיוצרת האסטרטגיה הגלובלית של ארצות הברית למלחמה בטרור ובסחר בלתי חוקי בנשק גרעיני.
בתמורה, יפן ואוסטרליה ציפו להטבות, כולל המשך המעורבות האסטרטגית של ארצות הברית ושמירה על ערבויות אסטרטגיות באזור.
בתחילת 2007, הציע ראש ממשלה יפן אבה להקים את הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי, או "היוזמה המרובעת", שבמסגרתו תצטרף הודו לדיאלוג רב-צדדי רשמי עם יפן, ארצות הברית ואוסטרליה.
היוזמה של הסדר הגנה אמריקאי, יפני, אוסטרלי והודי, שעוצבה על פי תאוריית השלום הדמוקרטי, נזקפת לזכותו של ראש ממשלת יפן שינזו אבה.
הדיאלוג המרובע אמור להקים "קשת דמוקרטית אסייתית", שצפויה לכלול בסופו של דבר מדינות במרכז אסיה, מונגוליה, חצי האי הקוריאני ומדינות אחרות בדרום מזרח אסיה.
הדבר הוביל כמה מבקרים לתוכנית, ביניהם פקיד מחלקת המדינה של ארצות הברית לשעבר, מורטון אברמוביץ' היהודי, לכנות את הפרויקט "מהלך אנטי-סיני", בעוד שאחרים כינו אותו "אתגר דמוקרטי" למאה הסינית החזויה, שהוקם על ידי מעצמות אסיה בתיאום עם ארצות הברית.
בעוד שסין העדיפה באופן מסורתי את ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, הדיאלוג המרובע נתפס כ"נאט"ו אסיאתית"; דניאל טווינינג מקרן מרשל הגרמנית של ארצות הברית כתב כי ההסדר "יכול להוביל לסכסוך צבאי", או יכול במקום זאת "להניח בסיס מתמשך לשלום" אם סין תהפוך למנהיגה דמוקרטית באסיה.
סין שלחה מחאות דיפלומטיות לכל ארבעת חברי הפורום לפני כל כינוס רשמי של חבריה.
במאי 2007 במנילה, ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד השתתף עם חברים נוספים בפגישת הפתיחה של הפורום על פי דרישתו של צ'ייני, חודש לאחר תרגיל ימי משותף בסמוך לטוקיו בהשתתפות הודו, יפן וארצות הברית.
בספטמבר 2007 נערכו תרגילים ימיים נוספים במפרץ בנגל, שכללו את אוסטרליה.
אחריהם בא באוקטובר הסכם ביטחוני נוסף בין יפן להודו, שאושר במהלך ביקורו של ראש ממשלת הודו מנמוהאן סינג בטוקיו, על מנת לקדם ביטחון בנתיבי הים ושיתוף פעולה ביטחוני; יפן חתמה בעבר הסכם כזה עם אוסטרליה.
למרות שהיוזמה המרובעת של ממשל בוש שיפרה את היחסים עם ניו דלהי, היא יצרה את הרושם של ניסיון "להקיף" את סין.
ההסכם הביטחוני בין יפן להודו גרם בנוסף לכך שסין בלטה כנעדרת מרשימת השותפות האסטרטגיות של יפן באסיה.
עזיבתה של אוסטרליה תחת ממשל ראד
החשש מפני תקציבי הביטחון הסיניים ויכולות הטילים שלהם, הניעו את אוסטרליה לגיבוש הסכם הגנה עם ארצות הברית, כפי שמתווה תוכנית ההגנה של קנברה משנת 2007; סנדי גורדון מהמכון האוסטרלי למדיניות אסטרטגית המליצה על מכירת אורניום להודו על בסיס שיקולים דומים, שכן נראה היה שארצות הברית תומכת בכך כ"מענה להתעצמות סין".
הכעס הסיני על הדיאלוג המרובע גרם לאי נוחות באוסטרליה עוד לפני שההסכמים גובשו סופית.
לאחר שהפך לראש הממשלה, קווין ראד נפגש עם שר החוץ של סין, יאנג ג'יצ'י, עוד לפני שביקר ביפן, ולאחר מכן ארגן פגישה בין ג'יצ'י לשר החוץ האוסטרלי, סטיבן סמית', שבה הודיעה אוסטרליה באופן חד-צדדי כי לא תשתתף בשנייה בסבב שיחות הדיאלוג בין ארבע השותפות.
בתוך אוסטרליה, החלטה זו נתפסה כתוצאה מחוסר הוודאות ביחסי סין–ארצות הברית ומהעובדה שהשותפה הכלכלית העיקרית של אוסטרליה, סין, לא הייתה השותפה האסטרטגית העיקרית שלה.
יתר על כן, ראד חשש כנראה מהסלמות אזוריות וניסה לרכך אותן באמצעות "האיחוד האסייתי-פסיפי".
כמה הוגים אסטרטגיים אמריקאים מתחו ביקורת על החלטתו של ראד לעזוב את הדיאלוג; מנהל דסק אסיה לשעבר במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, מייק גרין, אמר כי ראד נסוג מההסכם במאמץ לרצות את סין, שהפעילה מערך דיפלומטי משמעותי כדי להשיג מטרה זו.
מסמך מדצמבר 2008 שחיבר שגריר ארצות הברית רוברט מקאלום והודלף על ידי ויקיליקס מגלה כי ראד לא התייעץ עם ארצות הברית לפני שעזב את הדיאלוג.
מאמציו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בנובמבר 2009 לשפר את יחסי ארצות הברית-הודו עוררו בהודו ובאוסטרליה הדים, כי ברית צבאית מעמיקה בין המעצמות הללו עלולה להוביל להסלמות אזוריות.
לפי האנליסט ג'ון לי, "עבור ריאליסטים...
ניו דלהי מתחרה בזהירות מול בייג'ינג מרגע יצירתה של הודו ב-1947;" מתחים משמעותיים בין סין והודו קשורים למדינה ההודית הקטנה השנויה במחלוקת ארונאצ'ל פרדש, ולנשק גרעיני סיני שהוצב במישור הטיבטי.
ייתכן שהחישוב של ראד היה שמעצמה כלכלית אזורית כסין הייתה חשובה מכדי להפסיד אותה בגלל יוזמה מרובעת פשטנית שבוצעה על ידי ארצות הברית, הודו, יפן ואוסטרליה ב-2007, כאשר מעצמות אזוריות רבות לא מצטרפות לבריתות שלהן מחשש לדעיכה אמריקאית ויפנית.
בשנים שבין התפרקות ההקוואד לבין היצירה המחודשת, חברות הקוואד המשיכו לשתף פעולה ברמה דו-צדדית או משולשת, לפעמים עם מדינות שאינן באופן פעיל בקוואד.
זה היה המקרה במיוחד בתרגילים הצבאיים המשותפים: יפן הצטרפה לראשונה לתרגילי הצי האוסטרליים Kakadu ו-Nichi Trou Trident ב-2008 ו-2009, בהתאמה.
יפן והודו ערכו לראשונה תרגיל ימי משותף ב-2012 ואוסטרליה והודו עשו זאת גם.
אותו הדבר קרה ב-2015, אוסטרליה הצטרפה לתרגיל Balikatan של צבאות ארצות הברית והפיליפינים בפעם הראשונה ב-2014 ויפן עשתה את אותו הדבר ב-2017. יפן הצטרפה לראשונה לתרגיל מלאבר ההודי ב-2015 ולתרגיל ההגנה האוסטרלי-אמריקאי המשותף Talisman Saber ב-2015.
מדיניות החוץ של אוסטרליה תחת הממשלות הליברליות-לאומיות
החלפתו של ראד כראש ממשלת אוסטרליה על ידי ג'וליה גילארד ביוני 2010 הייתה קשורה לשינוי במדיניות החוץ האוסטרלית ורצון ליצירת יחסים קרובים יותר עם ארצות הברית והתרחקות מסין.
העיתון The Australian, שכתב רבות על הדיאלוג המרובע ועל נושאי ההגנה האוסטרליים, טען לאחר החלפתו של ראד כי "האינטרס הלאומי של אוסטרליה משתקף בצורה הטובה ביותר על ידי המשך עידוד בעלת בריתנו ותיקה, ארצות הברית, לשמור על בכירותה באזור".
למרות התקרבותה של גילארד לארצות הברית והגברת שיתוף הפעולה הצבאי בין ארצות הברית לאוסטרליה, החלטתו של ראד לעזוב את הדיאלוג נותרה מושא לביקורת מצד טוני אבוט והמפלגה הליברלית של אוסטרליה.
החלטתה של אוסטרליה לא למכור אורניום להודו החלישה את הקוואד, מהלך שזכה גם הוא לביקורת מצד המפלגה הליברלית; עם זאת, המפלגה תמכה בהחלטתה של גילארד על נוכחות צבאית אמריקאית ליד דרווין, המשקיפה על ים טימור ומצר לומבוק.
בתמיכת ארצות הברית, גילארד ומפלגת הלייבור הפכו מאז את המדיניות ותמכו במכירת האורניום להודו, שסירבה לחתום על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
ב-5 בספטמבר 2014, ראש ממשלת אוסטרליה טוני אבוט הסכים למכור אורניום להודו.
ה"ציר לאסיה" של ארצות הברית
ה"ציר לאסיה" של ממשל אובמה ב-2011 ייצג שינוי משמעותי של סדרי עדיפויות ומשאבים במדיניות החוץ של ארצות הברית הרחק מהתחום המזרח תיכוני/אירופי.
ארצות הברית החלה להשקיע רבות במדינות מזרח אסיה, שחלקן ממוקמות בסמיכות לסין.
הציר כלל גם את הובלת הסכם הסחר של השותפות הטראנס-פסיפית, ודחיית הטענות הסיניות על האיים בים סין הדרומי.
שינוי המדיניות של ארצות הברית לכיוון מזרח-סין נתפס בדרך כלל כצעד נגד להשפעה הגוברת של סין באזור.
ביולי 2013, כאשר אובמה מינה את סוזן רייס ליועצת לביטחון לאומי של ארצות הברית, רייס תמכה ביצירת קשרי שיתוף פעולה עם סין.
המדיניות החדשה של יפן במרחב האינדו-פסיפי
יפן פתחה בסיס ימי בג'יבוטי בשנת 2011, הבסיס הימי הראשון שלה לטווח ארוך מעבר לים, וחלק ממעורבותה הגוברת באזור האינדו-פסיפי הרחב.
בדצמבר 2012, ראש ממשלת יפן שינזו אבה הכין הצעה למסגרת האסטרטגית "יהלום הביטחון הדמוקרטי של אסיה", מעין גרסה מחודשת של הקוואד, שתפורסם בארגוני תקשורת בין-לאומיים לפני הקדנציה השני שלו ביפן, היא פורסמה למחרת מועמדותו לראשות הממשלה.
ממשלת יפן פעלה להבהרת המושגים בהצעתו של ראש הממשלה אבה משנת 2012, שיושמה בהצהרות דיפלומטיות, והכינה את ההודעה הרשמית של "מרחב אינדו-פסיפי חופשי ופתוח" ב-2016.
מדיניות החוץ של סין תחת שי ג'ינפינג
בשנת 2012, שי ג'ינפינג הפך למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית, וירש את מנהיגות סין.
מאז, המתיחות בין סין לכל אחת מארבע מדינות הקוואד גברה.
שי נקט קו נוקשה בנושאי ביטחון וחוץ, ושידר לבמה העולמית סין לאומנית וחזקה יותר ממה שהיה במדיניות העלייה השלווה של סין שקידם קודמו של שי, חו ג'ינטאו.
התוכנית הפוליטית של שי שואפת לסין מאוחדת ובטוחה יותר במערכת הערכים ובמבנה הפוליטי שלה.
תחת הנהגתו של שי, סין נקטה בבניית איים מלאכותיים באיי ספראטלי ובאזור איי פאראסל.
מאמר משנת 2019 בקול אמריקה שהשווה את מסע בניית האיים של סין ווייטנאם בים סין הדרומי ציין שהסיבה לכך שווייטנאם בניגוד לסין ספגה מעט ביקורת בין-לאומית ואפילו תמיכה הייתה בגלל המהירות האיטית יותר והתפיסה המציגה אופי הגנתי של פרויקט בניית האיים שלה.
בטור דעה משנת 2020, הגנרל ההודי לשעבר ש.ק.
צ'אטרג'י תיאר את מדיניות החוץ של סין כ"חיתוך סלמי".
בין 2015 לאמצע 2017, ארצות הברית ערכה חמישה מבצעים ימיים של חופש ניווט (FONOP) באזור.
ביולי 2016, בית הדין לבוררות שהוקם על פי נספח 7 לאמנת האומות המאוחדות בדבר חוק הים (UNCLOS) פסק נגד התביעות הימיות של סין בפיליפינים.
בית הדין לא פסק בעניין הבעלות על האיים ולא תחם גבולות ימיים.
הן הרפובליקה העממית של סין (סין) והן הרפובליקה הסינית (טאיוואן) הצהירו כי אינן מכירות בבית הדין ועמדו על כך שהעניין ייפתר באמצעות משא ומתן דו-צדדי עם תובעי בעלות אחרים.
שינוי המדיניות של הודו וה"מבט מזרחה"
בשנים שלאחר התפרקות הקוואד, הודו לא הייתה להוטה להקים מחדש את הפורום, מחשש שזה יפגע ביחסים עם סין.
לאחר מספר שנים של מתח גדל עם סין במגוון נושאים, ובמיוחד לאחר אירועי הגבול ב-2017, הודו החלה להביע התעניינות מחודשת בעניין.
הקמה מחודשת של הפורום (2017 והלאה)
באוגוסט 2017, יפן הזמינה את אוסטרליה, הודו וארצות הברית לקיים פסגת שרי חוץ משותפת במהלך פסגת ASEAN בנובמבר.
בנובמבר, הנשיא האמריקני הנבחר דונלד טראמפ וראש ממשלת יפן אבה נפגשו והסכימו להמשיך במה שיפן מכנה אסטרטגיית "מרחב אינדו-פסיפי חופשי ופתוח", במקור מדיניות שפותחה על ידי מזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון.
ההסכם נתפס כתגובה נגד ליוזמת החגורה והדרך של סין, והשר הסיני גנג שואנג הגיב בכך ש"יוזמות רב-צדדיות כאלה צריכות לקדם שיתוף פעולה בין המדינות הנוגעות בדבר ולא להפוך למסגרות של הדרה".
הפגישה התקיימה במקביל לפגישה של גורמים יפנים, הודים, אוסטרלים ואמריקאים להמשך שיתוף הפעולה הצבאי לקראת פסגות ASEAN ומזרח אסיה בנובמבר 2017. הפגישה כללה דיון בנוגע לפעילות המוגברת של סין בים סין הדרומי, ואולי סימנה את האינטרס של נשיא ארצות הברית טראמפ להחיות מחדש את הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי.
הפורום נפגש חמש פעמים בשנים 2017–2019. במהלך דיאלוג Raisina בניו דלהי בשנת 2018, ראשי הציים של יפן, ארצות הברית, אוסטרליה והודו התכנסו, אחת האינדיקציות הראשונות להחייאת הצד הביטחוני של הקוואד.
בשנת 2019, ארבעה שרים נפגשו בעיר ניו יורק כדי לדון ברפורמה של הקוואד, ולאחר מכן התכנסו שוב בבנגקוק.
בקיץ הבא הזמינו הודו, יפן וארצות הברית את אוסטרליה לתרגילי הצי המתואמים מלאבר; התרגילים התעכבו בשל מגפת הקורונה.
פגישת Quad Plus בנושא מגפת וירוס הקורונה
במרץ 2020, חברי ה-וואד ערכו פגישה עם נציגים מניו זילנד, דרום קוריאה ווייטנאם כדי לדון בגישותיהם בנוגע למגפת וירוס הקורונה ביוזמת ארצות הברית.
ההתלכדות החדשה הזו של מדינות מפתח במרחב האינדו-פסיפי נקרא "Quad Plus".
פסגת הקוואד בספטמבר 2021 התמקדה במאמצים להגביר את זמינות החיסונים לווירוס הקורונה.
לאחר סדרת תרגילי מלאבר הימיים ב-2020, מזכיר המדינה האמריקני וראש ה-CIA לשעבר, מייק פומפאו, נפגש עם חברי הקוואד כדי לדון בהמרת הסדר הביטחון למין "נאט"ו אסייתית" עם "מטרות ביטחוניות וגאופוליטיות משותפות".
פרשן אחד ב-South China Morning Post תיאר את הרעיון כ"תגובה נגד עלייתה של סין", ודיפלומט סיני בכיר מחה על הרעיון כניסיון "להחזיר את שעון ההיסטוריה לאחור".
שר החוץ של סרי לנקה העלה חששות באוקטובר 2020 לגבי הנוכחות הצבאית של הקוואד באוקיינוס ההודי.
במקביל, יפן, ארצות הברית וקנדה ערכו באוקטובר תרגיל ימי משותף בשם Keen Sword, חלק מסדרת תרגילים ימיים קנדיים במצר טאיוואן באותה שנה, שלווה בפגישות דיפלומטיות בטוקיו.
בפגישה בטוקיו בנוכחות ראש ממשלת אוסטרליה, סקוט מוריסון, אוסטרליה ויפן הסכימו עקרונית לברית הגנה שתגביר את הקשרים הצבאיים ביניהן.
בשנת 2021, לי ג'ימינג, שגריר סין בבנגלדש, הזהיר את בנגלדש שלא להצטרף לקוואד והודיע שכל ניסיון לעשות זאת יפגע קשות ביחסים עם סין.
השגריר תיאר את הקוואד כ"ברית צבאית שמטרתה לחסום את תחייתה המחודשת של סין".
בתוך בנגלדש הערות אלו גררו ביקורת הן מהממשלה והן מצד הציבור על הפרת ריבונותה של בנגלדש.
בעקבות המחלוקת לי ג'ימינג חזר בהצהרתו ואמר שהוא רק מביע את השקפתו האישית בנושא.
עם זאת נראה שמשרד החוץ הסיני הגן על השגריר עם הכרזתה של דוברת המשרד הואה צ'וניינג שקבעה כי "כולנו יודעים איזה סוג של מנגנון הוא הקוואד.
סין מתנגדת למאמצי מדינות מסוימות להקים קליקה בלעדית, להציג את סין כאתגר ולזרוע מחלוקת בין מדינות האזור לסין".
ב-3 במרץ 2021, הבית הלבן, תחת הנשיא ג'ו ביידן, פרסם מסמך בשם "הנחיות אסטרטגיות לביטחון לאומי", ויומיים לאחר מכן, ראש ממשלת אוסטרליה מוריסון אמר כי מנהיגי הקוואד יקיימו את פגישתם הראשונה אי פעם באופן וירטואלי.
מוריסון אמר שהוא שוחח על הסדרי הפגישה עם הנשיא ביידן וסגנית הנשיא קמלה האריס.
בשבוע שלאחר מכן, ב-12 במרץ, מפגש הפסגה הראשון התקיים בהנהגת הנשיא ביידן.
המחויבות של הקוואד תיושם על ידי הקמת קבוצת מומחי חיסונים ברמה בכירה, קבוצת עבודה בנושאי אקלים וקבוצת עבודה בנושא טכנולוגיות קריטיות ומתפתחות.
דווח לפני פגישת הפסגה כי ארבע המדינות פועלות לפיתוח תוכנית להפצת חיסונים נגד COVID-19 למדינות באסיה כחלק מאסטרטגיה רחבה יותר להתמודדות עם השפעתה של סין, וכי הודו דחקה בשלוש החברות האחרות להשקיע ביכולת ייצור החיסונים שלה.
במרץ 2021, הקוואד התחייב להגיב להשפעות הכלכליות והבריאותיות של מגפת וירוס הקורונה.
ב-15 במרץ, מזכיר המדינה אנתוני בלינקן ומזכיר ההגנה לויד אוסטין הגיעו לבסיס האוויר יוקוטה בטוקיו.
הם השתתפו בוועדה מייעצת ביטחונית (SCC), שכונתה "two-plus-two", עם שר החוץ היפני טושימיטסו מוטגי ושר ההגנה נובו קישי.
כמו כן, שני הפקידים האמריקאים נפגשו ושוחחו עם ראש הממשלה סוגה.
ב-19 במרץ, אוסטין הגיע להודו, ונפגש עם ראש הממשלה מודי והיועץ לביטחון לאומי ההודי אג'יט דובאל.
למחרת, הוא שוחח עם שר ההגנה ההודי ראג'נאת' סינג.
ב-13 באפריל, שרי החוץ וההגנה של יפן וגרמניה קיימו ביניהם פגישות "two-plus-two", כאשר כל אחד מהם צפוי לאשר את שיתוף הפעולה הביטחוני בניגוד לפעילות הגוברת של סין במים האזוריים שלה.
ב-16 באפריל, נשיא ארצות הברית ביידן וראש ממשלת יפן סוגה נפגשו בוושינגטון די.
סי., ודנו על הברית בין המדינות, כמו גם על נחישותם המשותפת להתמודד עם האיום הסיני.
ממשלות ארצות הברית ויפן פועלות לחיזוק שרשראות אספקה טכנולוגיות שאינן תלויות בסין.
שתי המדינות התחייבו לצמצום פליטת דלק המאובנים שהורס את האקלים, בהתאם לפסגת האקלים של ביידן עם 40 מנהיגים עולמיים בשבוע שלאחר הפגישה.
סוגה תכנן לבקר בהודו ובפיליפינים.
ביחד עם הודו וארצות הברית, הוא מבקש לגבש עוד יותר את הקוואד.
יפן והודו ערכו פגישה של "two-plus-two" בטוקיו בסוף אפריל, על פי מקורות ממשלתיים.
הנשיא ביידן אירח את פסגת מנהיגי הקוואד הראשונה ב-24 בספטמבר 2021 בבית הלבן בהשתתפות ראש הממשלה מודי מהודו, ראש הממשלה מוריסון מאוסטרליה וראש הממשלה סוגה מיפן.
מנהיגי הקוואד התחייבו לפעול למען השלום והשגשוג במרחב האינדו-פסיפי.
הציר האירופאי והקנדי למרחב האינדו-פסיפי
בפסגת שנגרי-לה בסינגפור ביוני 2018, שרי ההגנה הצרפתים והבריטים הודיעו שהם ישיטו ספינות מלחמה דרך ים סין הדרומי כדי לקרוא תיגר על ההתעצמות הצבאית של סין.
במהלך דומה, ב-16 בספטמבר 2020, צרפת, בריטניה וגרמניה הגישו יחד בקשה בעל פה לאו"ם, שטענה כי יש לשמור על חוק הים, וקבעו כי התביעות הטריטוריאליות של סין בים סין הדרומי לא מצייתות לו.
ב-20 בינואר 2021, ג'ו ביידן הפך לנשיא ארצות הברית, ויומיים לאחר מכן, גורמי ביטחון בכירים בארצות הברית וביפן דנו בנושאי ביטחון.
שלושה ימים לאחר מכן, שר החוץ היפני, טושימיטסו מוטגי, השתתף בדיון במועצת החוץ של האיחוד האירופי על מנת לקדם שיתוף פעולה בין יפן והאיחוד האירופי במרחב האינדו-פסיפי.
ב-18 בפברואר, במהלך פגישת השרים השלישית, הסכימו ארצות הברית, אוסטרליה, יפן והודו להתנגד נחרצות לכל פעולה כוחנית מצד סין, והתחייבו לעבוד יחד עם ה-ASEAN והאיחוד האירופי על מנת לעמוד ביעדים שלהם.
למרות שקנדה עדיין לא פרסמה אסטרטגיה בנוגע למרחב האינדו-פסיפי, היא החלה להגביר את הנוכחות הימית שלה באזור בשנת 2020. ביוני 2020, הפליגו הפריגטה הקנדית HMCS Regina וכלי השיט MV Asterix דרך מצר טאיוואן.
בינואר 2021, הפריגטה HMCS Winnipeg עשתה את אותו הדבר ומאוחר יותר הצטרפה לצי של חברי הקוואד בתרגיל הימי Sea Dragon, על פי גורם רשמי קנדי "כדי להדגים את החוזק והעמידות של הבריתות שלנו במרחב האינדו-פסיפי".
בסוף מרץ עברה הפריגטה הקנדית HMCS Calgary ליד איי ספראטלי, שסין תובעת עליהם בעלות.
פסגת הקוואד הראשונה, שהתקיימה במרץ 2021, בדקה היתכנות לשותפות עם אירופה.
צרפת, גרמניה והולנד הכריזו על החזון שלהן למרחב האינדו-פסיפי, והאיחוד האירופאי נמצא בעיצומו של גיבוש חזון משלו לגבי האזור.
לדברי ברנדן ברן, שגריר אוסטרליה בצרפת דאז, נשיא צרפת עמנואל מקרון אמר, כשנפגשו בסוף 2017 כי "הוא היה מודע למצב האיום במרחב האינדו-פסיפי ושאוסטרליה לא תהיה לבד".
כחלק מהשינוי האסטרטגי הזה, הפריגטה הצרפתית Vendémiaire הפליגה דרך מצר טאיוואן ב-2018, שעשוי להיות המעבר הראשון אי פעם כזה עבור הצי הצרפתי המודרני.
ב-9 בספטמבר 2020, צרפת, הודו ואוסטרליה קיימו את הפסגה המשולשת הראשונה שלהן, כאשר מזכירי החוץ של המדינות נפגשו באמצעות ועידת וידאו.
בדצמבר 2020, צרפת גם חשפה שהיא תצטרף לראשונה לתרגילים צבאיים משותפים עם יפן וארצות הברית במאי 2021. ב-10 בפברואר 2021, הצוללת הצרפתית Emeraude סיירה דרך ים סין הדרומי, והציגה את יכולותיה לשייט למרחקים ארוכים ולעבוד יחד עם הציים של אוסטרליה, ארצות הברית ויפן.
ב-24 בפברואר 2021, התקיימה פגישה משולשת בין הודו, צרפת ואוסטרליה, על מנת להעריך את ההתקדמות בפעולות שהוגדרו בפגישה הראשונה בספטמבר.
ב-30 במרץ 2021, נושאת מסוקי הסער האמפיבית Tonnerre וספינת הליווי Surcouf של הצי הצרפתי הגיעו לנמל קוצ'י בקרלה, הודו, לקראת תרגיל ימי משותף עם ארבעת חברי הקוואד.
תרגיל הצי הצרפתי נקרא La Perouse והוא התקיים בין 5 ל-7 באפריל 2021. South China Morning Post דיווחו על כך כתרגיל המשותף הימי הראשון שכלל את כל ארבעת חברי הקוואד.
בסוף אפריל, הודו וצרפת קיימו את התרגיל הימי השנתי המשותף שלהן ורונה.
שתי ספינות מלחמה צרפתיות נמצאות בפריסה של חמישה חודשים באינדו-פסיפיק.
ב-13 באפריל 2021, תוכננה פגישה שלישית של הפסגה המשולשת בהשתתפות הודו-צרפת-אוסטרליה, שהתקיימה בניו דלהי.
ב-1 בספטמבר 2020, ממשלת גרמניה פרסמה מסמך מדיניות שבו המדינה הודיעה רשמית על מדיניות למרחב האינדו-פסיפי, שבין היתר כולל בניית שותפויות אקטיביות באזור, כולל בענייני ביטחון, הקורא לאיחוד האירופי לעשות את אותו הדבר.
בדצמבר 2020, בפגישה מקוונת בין שרי ההגנה של יפן וגרמניה, יפן הביעה תקווה שגרמניה תשלח ספינת מלחמה לאזור, ותצטרף לתרגילים עם כוחות הביטחון של יפן, במרץ 2021, גרמניה אישרה שהיא תשלח באוגוסט פריגטה לים סין הדרומי, מה שהופך אותה לספינת המלחמה הגרמנית הראשונה מאז 2002 ששטה באזור זה.
באמצע אפריל 2021, שרי החוץ וההגנה של יפן וגרמניה נפגשו בוועידת וידאו כדי לדון בנושאי הקשורים למרחב האינדו-פסיפי.
בדומה לפסגה המשולשת של הודו, צרפת ואוסטרליה, הוקמה פסגה משולשת של הודו, איטליה ויפן ביוני 2021, במטרה ליצור סדר בין-לאומי במרחב האינדו-פסיפי.
בנובמבר 2020, הולנד פרסמה את המדיניות שלה לגבי המרחב האינדו-פסיפי, מה שהופך אותה לחברה השלישית באיחוד האירופי שעושה זאת, בעקבות מהלכים דומים של צרפת וגרמניה.
מסמך המדיניות קורא לאיחוד האירופי לבנות שותפויות באזור ולדחות ביתר שאת תביעות טריטוריאליות סיניות.
כחלק משינוי מדיניות זה, הולנד שלחה את הפריגטה HNLMS Evertsen למרחב כחלק מקבוצת נושאות מטוסים בריטית בהמשך אותה שנה.
באפריל 2021, ראש ממשלת הולנד מארק רוטה וראש ממשלת הודו מודי ערכו ועידת וידאו כדי לדון בשיתופי פעולה עתידיים.
בשנת 2016 העבירה בריטניה לוויין במערכת התקשורת הצבאית שלה Skynet מזרחה על מנת להרחיב את הכיסוי של מזרח אסיה ומערב האוקיינוס השקט, ופתחה תחנת קרקע חדשה באוסטרליה.
בטקס הפתיחה התייחס הנציב העליון הבריטי למחלוקות הטריטוריאליות בים סין הדרומי.
בדצמבר 2020, בריטניה הודיעה שתשלח קבוצת תקיפה של נושאת מטוסים ליפן כבר בתחילת 2021, בכוונה לערוך תרגילים משותפים עם צבא ארצות הברית והכוחות הצבאיים של יפן במאי.
במרץ 2021, בריטניה פרסמה מסמך מדיניות בשם "Integrated Review" שאישר את שינוי מדיניות החוץ של בריטניה למרחב האינדו-פסיפי וכלל תוכנית בת תשעה שלבים המפרטת את השינוי הזה.
המסמך הכיר בכך שהסחר בין בריטניה לסין הוא מועיל והדדי, אך הוא גם כינה את סין "האיום הגדול ביותר על הביטחון הכלכלי של בריטניה" וקרא למעצמות הביניים לעבוד יחד בהקשר הגאופוליטי החדש הזה.
הַבְרָכָה היא טכניקת רבייה וגטטיבית שבה מטפלים בגבעול או בענף של צמח כדי להביא להשתרשותו בעודו מחובר עדיין לצמח האם.
לאחר ההשתרשות, ניתן לנתק את הצמח החדש מצמח האם ולשתול אותו.
זוהי שיטה מקובלת אצל גננים לריבוי צמחי תבלין וצמחי נוי.
הברכה מתרחשת באופן טבעי כאשר ענף נוגע באדמה והחלק הקבור מצמיח שורשים.
אחר כך, אם וכאשר מתנתק הקשר עם צמח האם נוצר למעשה צמח עצמאי חדש.
פעולת ההברכה מוזכרת במספר מקומות במשנה.
על שום צורת הברך של הענף המכופף .
הפעולה של הברכה נחשבת כנטיעת אילנות לגבי מספר נושאים.
כך, למשל לגבי מלאכת זורע שאסורה בשבת, כתב הרמב"ם: "..הזורע זרעים או הנוטע אילנות או המבריך אילנות או המרכיב או הזומר, כל אלו אב אחד הן מאבות מלאכות ועניין אחד הוא.
שכל אחת מהן לצמח דבר הוא מתכוין".
גם לגבי שנת השמיטה, הרמב"ם מנה את ההברכה בין איסורי המלאכה: " … וכן המבריך או המרכיב או הנוטע וכיוצא בהן מעבודת האילנות …".
לגבי איסור ערלה קיימת הבחנה בין הברכה שנשארת מחוברת לאילן המקורי, לבין הברכה שנותקה ממנו.
כאשר נשאר החיבור קיים, הנטיעה אינה נאסרת באיסור ערלה.
במלחמת רשות בה הנוטע כרם ולא חיללו חוזר מערכי המלחמה, חוזר גם המבריך, כשמדובר על הברכה שחייבת בערלה.
באופן כללי, ביצוע הברכה הוא מסובך יותר מלקיחת ייחורים מצמח האם, אך להברכה יתרון בכך שחלק הצמח המטופל ממשיך לקבל מים והזנה מצמח האם בזמן ההשתרשות.
זה חשוב לצמחים היוצרים שורשים לאט, או להפצת חלקי צמח גדולים.
הברכה משמשת לעיתים קרובות למדי גם להרביית צמחי בונסאי.
בנוסף ליצירת שורשים חדשים, ניתן לעשות הברכה גם לשיפור שורשים קיימים.
מכיוון שההברכה אינה רבייה מינית, הצמחים החדשים הם למעשה שיבוטים של הצמח המקורי ויהיו להם בדיוק את אותם המאפיינים הגנטיים.
זה מתבטא, בין היתר, בפרחים, פירות ועלווה זהים.
גננים העוסקים בהברכה בדרך כלל מעודדים השרשה באמצעות פציעת המקום על מנת לחשוף את הגבעול הפנימי.
בנוסף, אפשר לטפל במקום גם בהורמון השרשה.
ההברכה עצמה מתבצעת באחת משתי השיטות המפורטות להלן.
הברכה פשוטה, הנקראת גם הברכה קרקעית, מבוצעת על ידי כיפוף הגבעול כלפי מטה וקבירת אזור היעד באדמה.
זהו חיקוי של הברכה טבעית שנצפית בצמחים רבים כמו פטל שענפיו מתכופפים ונוגעים בקצה שלהם באדמה, ואז מצמיחים שורשים.
בשני המקרים, תהליך ההשתרשות עשוי להימשך בין מספר שבועות לשנה.
להברכה פשוטה בוחרים בדרך כלל צמחים בעלי גבעול גמיש.
חופרים חור באדמה ומכופפים אליו גבעול מחלקו התחתון של הצמח.
מצמידים את הגבעול לחור באמצעות יתד מתכת בצורת ח' ומכסים את הגבעול ואת החור באדמה.
חשוב להשאיר מעל לקרקע את קצה הגבעול המכוסה עלווה, הוא החלק שיגדל לצמח החדש.
הסרת מעט מהקליפה של חלק הגבעול הפונה מטה לפני הכיסוי באדמה עשויה לעזור לתהליך ההשתרשות.
אם משתמשים בהורמון השרשה, מבצעים חיתוך בגבעול ממש מתחת למפרק, פותחים את החריץ שנוצר בעזרת קיסם או פיסת עץ דומה ומורחים את ההורמון לפני הכיסוי באדמה.
לאחר השלמת התהליך, משקים היטב את החלק המכוסה עד שמתחילה בו ההשתרשות.
השורשים החדשים מתבססים באדמה בעוד המשך הגבעול שמעל לקרקע ממשיך לגדול.
הצמח הבודד החדש עשוי לדרוש שנה עד שנתיים לפני שהוא חזק מספיק כדי לשרוד בנפרד מצמח האם.
כאשר זה קורה, חותכים את הגבעול המקורי לפני החלק הקבור, ובכך מפרידים בין שני הצמחים.
שיטה נוספת היא הברכת אוויר, בה אין קוברים את הגבעול באדמה.
בהברכת אוויר טבעתית, פוצעים את הגבעול, מכסים אותו במצע גידול כמו טחבי עלים ועוטפים אותו ביריעת פלסטיק או חומר דומה.
השורשים גדלים לתוך המצע ובבוא הזמן מופרד הגבעול מהצמח המקורי.
בהברכת אוויר חוסמת, במקום לפצוע את הגבעול, כורכים תיל סביבו ומפתלים את קצוות התיל עד שהוא מתוח מאוד ולוחץ בצורה חוסמת על הגבעול.
בהברכה אווירית, באזור המטרה עושים פְּצָלָה באורך כ-4 ס"מ ומחזיקים אותה פתוחה בעזרת קיסם או פיסת עץ דומה; לחלופין – מסירים מהגבעול רצועת קליפה.
לאחר מכן חלק הגבעול הפצוע מוקף בגוש של מצע גידול שומר לחות כגון טחבי עלים או בד, ולאחר מכן נעטף בשרוול פלסטיק שמטרתו גם למנוע אובדן לחות וגם למנוע חדירה עודפת של מים כגון מגשם.
הורמון השרשה לעיתים קרובות נמרח על אזור הפצלה או הקילוף כדי לעודד צמיחת שורשים.
לאחר שצמחו מספיק שורשים, מנתקים את הגבעול מצמח האב ושותלים אותו.
בתקופה הראשונה יש להגן עליו מפני עודף שמש ומפני התייבשות – זאת עד שהשורשים החדשים יתייצבו.
הזמן עד לאחיזה מלאה של הצמח החדש בקרקע יכול לנוע בין כמה שבועות לעונת גידול שלמה ואף יותר; זה תלוי במידה רבה במין הצמח ובחיוניותו של צמח האם.
הברכה פשוטה מתאימה לצמחים גולשים או מתפשטים.
צמחים אלה נוטים להתפשט בצורה זו באופן טבעי, וכך נקבל צמחים נוספים ללא צורך בזריעה או בייחורים.
הברכה פשוטה היא שימושית גם כאשר צמח גולש מעל גדות העציץ שלו וענפיו צונחים הצידה.
מבריכים גבעול כזה לתוך עציץ נוסף ולאחר ההשתרשות וההתבססות מנתקים אותו מצמח האם.