tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפיכך, לז'אנר יש מאפיינים אופייניים למוזיקת האוס, כולל מכשירי סינתיסייזר, ותבנית תופי בס של 4/4. המקצב של שירי האוס טרופיים קצת יותר איטי מאשר דיפ האוס (100–115 פעימות לדקה).
האוס טרופי אינו משתמש באפקט הדחיסה השאיבה של אלקטרו האוס.
האוס טרופי כולל, בדרך כלל, כלים טרופיים כגון תופי פלדה , מרימבה, גיטרה, סקסופון ואפילו חליל פאן, ולעיתים הוא יכול להשתמש בתבניות מקצב שמיוחסים לרוב לז'אנרים, כגון דאנסהול ורגאטון.
טרוצ'ק (ב: Tr'ochëk) הוא אתר של מחנה דיג מסורתי של אנשי ה במפגש הנהרות יוקון ו בטריטוריית יוקון שבצפון-מערב קנדה.
בסוף המאה ה-19 טרוצ'ק היה מחנהו של הצ'יף אייזק, מנהיג הטרונדק ואצ'ין בתקופת הבהלה לזהב של קלונדייק.
אנשי הטרונדק ואצ'ין השתמשו באתר זה בעיקר בקיץ, צדו איילים קוראים במישורים מעבר לקלונדייק ודגו דגי אלתית במהלך הנדידה שלהם במעלה היוקון.
טרוצ'ק שוכן במישור במעלה הזרם, משקעי סחף של הנהר קלונדייק, במפגש הנהרות.
דוסון סיטי נמצאת ישירות מצפון לאתר, ממש מעבר לקלונדייק.
במישור הנהר יש תערובת של עצי צפצפה, שיחי אלנוס וערבה, עם כרי דשא פתוחים.
צלע הגבעה התלולה מאחורי האתר מכוסה בצמחייה האופיינית ליער טייגה בחשיפה לצפון – חורשות עבותות קטנות של טחבי עלים, אשוחית ושדר.
על המדרגה שמעל המישור, פעילות הכרייה הסירה את הצמחייה והאדמה והותירה שוליים של יער האשוחית המקורי לאורך שפת הצוקים המשקיפים על הנהר.
הבהלה לזהב הייתה תקופה של הפרעה גדולה עבור הטרונדק ואצ'ין.
אלפי פולשים הציפו אותם במחנה הקיץ שלהם.
כדי להימנע מההפרעות הקשות ביותר של התקופה הזו, עשו הטרונדק ואצ'ין סידורים, בסיוע הכנסייה האנגליקנית והמשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, לעבור כמה קילומטרים במורד הנהר לאתר הידוע בשם מוסהייד.
לאחר המעבר של הטרונדק ואצ'ין למוסהייד, טרוצ'ק שימש את התושבים החדשים שאינם ילידי הארץ לסדרה של פעילויות עירוניות ותעשייתיות.
מספר גשרים חיברו את האתר לעיר דוסון, ועד שנות העשרה של המאה ה-20, נותרה העיר קלונדייק (Klondike City), כפי שהאתר נודע, חלק פעיל למדי מהאזור העירוני של דוסון.
מאוחר יותר, עם הידלדלות אוכלוסיית החדשים, שימש האתר זמן מה לגינון.
אנשי האומה הראשונה החלו ליישב מחדש את האתר בשנות החמישים של המאה ה-20.
בתחילת שנות ה-90 פעילות הכרייה באתר עוררה תביעה של הטרונדק ואצ'ין שקראה תיגר על זכותה של קנדה לאשר תביעות כרייה על אדמות אינדיאניות שלא נמסרו.
הטרונדק ואצ'ין אישרו מחדש את בעלותם על האתר בהסכם הסופי שלהם לתביעת קרקע ב-1998, וקבעו אותו כאתר מורשת.
לאחר מכן, הוא הוגדר כאתר היסטורי לאומי של קנדה ב-19 ביולי 2002.
טרוצ'ק הוכרז יחד עם שבעה אתרים נוספים הקשורים להיסטוריה של הילידים כאתר מורשת עולמית בשם טרונדק-קלונדייק במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
טרופיקס ) - מערכת לוויינים של נאס"א.
מטרת המערכת לבצע מדידות טמפרטורה ולחות באזור הטרופי בתדירות גבוהה מאור.
הדבר עשוי לאפשר למדענים ללמוד תהליך יצירת סופות טרופיות.
הפרויקט מנוהל על ידי חוקרים של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, הלוויינים החלו לפעול בשנת 2023.
המערכת צפויה לכלול 6 לוויינים במתכות קיובסאט בגודל 10*10*36 ס"מ ובמשקל 5.34 ק"ג.
על הלוויינים הותקנו מכשירי מדידה בגלים קצרים למדידת טמפרטורה, לחות, תכונות עננים ומדדים נוספים.
נתונים חדשים מתקבלים כל 21 דקות.
לבדיקת יכולות טכנולוגיה בוצע שיגור ניסיון של לוויין TROPICS Pathfinder.
הלוויין שוגר ב-30 ביוני 2021 במסגרת משימה Transporter-2 של SpaceX.
ממצאים הוכיחו שמדידות שבוצעו עומדות בציפיות.
השיגור הראשון בוצע ב-12 ביוני 2022 ונכשל עקב תקלה במשגר רוקט 3.3. בעקבות התקלה הוחלט לעבור למשגרים אלקטרון.
שיגורים מוצלחים בוצעו במהלך שנת 2023 ומערכת החלה לפעול.
לוויינים פועלים במסלול לווייני נמוך בגובה של 550 ק"מ.
הם מתוכננים לפעילות במשך שנתיים.
הנתונים שמתקבלים מהמערכת מועברים למנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי, המרכז הלאומי להוריקנים וארגונים נוספים שפועלים בתחום.
טְרוּס מֶנגֶר-אוֹברסטייחן (בהולנדית: Truus Menger-Oversteegen; 29 באוגוסט 1923 – 18 ביוני 2016) הייתה פסלת וציירת הולנדית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא הייתה חברה בתנועת ההתנגדות ההולנדית האנטי-נאצית, יחד עם אחותה, פרדי אוברסטייחן, ופעילה נוספת במחתרת ההולנדית, האני סכאפט.
סכאפט וטרוּס אוברסטייחן תכננו לחסל את השוטר וחבר התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד, פייק קריסט, ב־25 באוקטובר 1944, אולם פעילי מחתרת אחרים מהעיר הארלם הקדימו אותם וביצעו את החיסול.
ב־1 במרץ 1945 הוציאו טרוס אובסטייחן והאנה סכאפט להורג בהארלם את קצין המשטרה וחבר אותה תנועה, וילם זירקזה .
ב־15 במרץ תקפו השתיים את קו לנחנדייק, שריגל עבור מטעם ההגנה במשפטה של חברתו הבוגדת נלי וילי ואן דר מיידן, ופצעו אותו.
לנחנדייק נידון למאסר עולם בשנת 1949, לאחר שניסיון קודם לחסלו על ידי יאן בונקאמפ, חבר מחתרת, נכשל.
סכאפט ואובסטייחן ניסו לשווא לשחרר את בונקאמפ לאחר שנעצר בידי הגרמנים והועבר לבית החולים וילהלמינה באמסטרדם.
לאחר מעצרה של סכאפט ב־21 במרץ 1945, סברו חברי המחתרת כי נכלאה בכלא "Weteringschans".
מחופשת לאחות גרמנייה ניסתה אובסטייחן לשחררה, בטענה כי עליה לקחת את סכאפט לבדיקה רפואית, ואף בכתה כדי לשכנע את השומרים.
עם זאת, התברר כי סכאפט כבר הוצאה להורג.
באמצעות חברתה האני התוודעה טרוס לקבוצת אנשים במחתרת, שהובילה ילדים יהודים למקומות מסתור.
אחת הילדות שטרוס עזרה הייתה רוז'ה דיינגמן בת הארבע.
טרוס, לבושה במדים של אחות מהצלב האדום, ליוותה את רוז'ה מהארלם לדורדרכט בדרום הולנד.
ב-1944, העבירה טרוס ילד יהודי כשהם בדיוק חלפו על פני חיילים גרמנים כשמטוס בריטי טס מעליהם ופתח עליהם באש.
כשטרוס הסתובבה היא ראתה שהילד נהרג, אבל היא נאלצה להמשיך.
כשהיא מנווטת את האופניים ביד אחת והחזיקה את הילד המת בשנייה, היא המשיכה לרוכל עד שהגיעה לחווה שבה קברה את הילד.
בהזדמנות אחרת התלבשה טרוס במדי חיילת גרמנייה, נכנסה למחנה ריכוז עם מסמכים מזויפים והוציאה ילד יהודי בן שבע.
כשחלפה על פני השומר, היא הרימה את זרועה ואמרה "הייל היטלר".
הילד שתק וכדי לשמור על ההצגה טרוס סטרה לילד והורתה לו לומר גם "הייל היטלר".
עד סוף המלחמה, הגרמנים הציעו 50,000 גילדן עבור לכידתה, אך היא הצליחה לחמוק מהם.
היא החזיקה בסך הכל 53 כתובות ברחבי הולנד שבהן יכלה להסתתר בבטחה בכל עת.
לאחר השחרור, טרוס עברה התמוטטות עצבים, שנגרמה בחלקה מהעובדה שהאני נעצרה ונורתה זמן קצר לפני השחרור, ובחלקה מסבלם של ילדים יהודים שהיא הייתה עדה לו.
לאחר המלחמה התחתנה טרוס עם פיט מנגר בנובמבר 1945. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בכורם נקרא על שמה של סכאפט.
היא הרצתה בקביעות באוניברסיטאות ובבתי ספר תיכוניים על מלחמות, אנטישמיות וסובלנות.
ספרה של מנגר-אוברסטייחן על חוויותיה במהלך המלחמה, לא אז, לא עכשיו, לא אף פעם, ראה אור ב-1982. טרוס הפכה לאמנית מקצועית וציירה פנים לילדים במשך שנים רבות, תמונות מהחלומות שרדפו אותה.
ב-10 במאי 1967 הכיר בה יד ושם כחסידת אומות העולם.
ביום הולדתה ה-75 בשנת 1998, הוענק לה התואר קצינת מסדר אורנג'-נסאו על שירותה בזמן המלחמה.
ב-15 באפריל 2014 קיבלה עם אחותה את "Mobilization War Cross" מראש הממשלה מארק רוטה.
הטרופאום אלפיום , הוא טרופאיון רומי (tropaeum) מונומנט לכבוד ולזכר ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את הרי האלפים.
הריסות האנדרטה נמצאות בלה טירבי (La Turbie) (צרפת), כמה קילומטרים מנסיכות מונקו.
הטרופאיון נבנה בשנת 6 לפנה"ס לכבוד אוגוסטוס כדי לחגוג את ניצחונו הסופי על 45 השבטים שאכלסו את הרי האלפים.
האוכלוסיות האלפיניות הובסו במהלך המערכה הצבאית להכנעת האלפים שנערכה על ידי הרומאים בין השנים 16 לבין 7 לפני הספירה.
האנדרטה נבנתה מאבן מהמחצבה הרומית שהייתה ממוקמת במרחק של כ-800 מטרים משם.
נראים במקום עד היום עקבות של קטעי עמודים מגולפים באבן.
האנדרטה כפי ששוחזרה חלקית היא בגובה 35 מטר.
כאשר נבנה, על פי האדריכל, הבסיס הוא באורך של 35 מטרים, הרציף הראשון בגובה 12 מטרים, והרוטונדה המונה 24 עמודים עם פסל אוגוסטוס הממלכתי היא בגובה 49 מטרים.
אחת מאבני המגדל הכילה את שמות השבטים.
הכתובת נשתמרו רק בשברים, אך ניתן היה לשחזר אותה הודות לתַעֲתוּק של פליניוס הזקן, אם כי בתיקונים קלים.
האנדרטה במקור לא שירתה שום מטרה צבאית ולא הכילה מבצר.
במקום זאת, היא סימנה את הגבול בין איטליה לבין פרובינקיה גאליה נארבוננסיס, שלאחר מכן עבר לנהר הוואר.
אולם בין המאות ה-12 וה-15, האנדרטה אכן הפכה למבצר, כאשר המקומיים בנו בתים סביב חומותיו.
בשנת 1705, כאשר פרצה מלחמה בין סבויה לבין צרפת במהלך מלחמת הירושה הספרדית, לואי ה-14 הורה להרוס את כל המצודות באזור, כולל זו.
הטרופאום שנהרס חלקית הפך אז למחצבה ואבניו שימשו, בין היתר, לבניית כנסיית סן מישל הסמוכה.
האנדרטה שוחזרה חלקית בשנת 1929 בתרומה מהנדבן האמריקאי אדוארד טאק
הטרופאום ממוקם על ויה יוליה אוגוסטה, דרך רומית על שם אוגוסטוס שנבנתה כהרחבה של ויה אאורליה, ואשר חיברה בין היישובים Album Intimilium (ונטימיליה המודרנית) ו-Cemenelum (היום שכונת Cimiez בניס).
גם מזרקות שונות בשטחן של הקומונות של בוסוליי ורוקברון-קאפ-מרטן הן רומיות.
מוזיאון אדוארד טאק באתר הטרופטום כולל שברים, תבניות גבס, תצלומים ישנים המתעדים את האנדרטה ושחזורה.
הוא כולל גם דגם בקנה מידה 1:20 של הטרופאום המשוחזר.
דגם נוסף בקנה מידה 1:20 נמצא בחדר IX של המוזיאון לתרבות הרומית ברומא.
טרוס ואן ליר (בהולנדית: Truus van Lier, קיצור של חרטרוידה, Geertruida, נולדה ב-22 באפריל 1921 באוטרכט ונרצחה ב-27 באוקטובר 1943 בזקסנהאוזן) הייתה לוחמת התנגדות הולנדית נגד הכיבוש הנאצי של הולנד.
הוריה היו עורך הדין וילם אלכסנדר ואן ליר ודירקיה וילמינה ונסינק, כימאית שעבדה באוניברסיטת אוטרכט.
למברטוס ואן ליר, סבה, היה ממייסדי הבנק "אוטרכט היפותקבנק" (Utrecht Hypotheekbank), שבסיסו ברחוב דריפט 17. בסתיו 1940 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת אוטרכט והייתה חברה בקבוצת ההתנגדות CS-6, ששמה נגזר מהכתובת קורליסטראט 6 (Corellistraat 6) בהאג, שם שכן מטה הקבוצה.
במהלך 1943 הסתננה ואן ליר לתנועה הלאומית-סוציאליסטית (NSB) ולוורמאכט באמרספורט.
היא הצליחה לצלם את שדה התעופה הצבאי של ססטרברג (Soesterberg) ולהעביר את הצילומים לתנועת ההתנגדות.
לפי הידוע, היא העבירה ספרות בלתי חוקית ונשק בתור שליחה וליוותה יהודים למקומות מסתור.
ב-3 בספטמבר 1943 ירתה ואן ליר במפקד משטרת אוטרכט, חרארדוס יוהנס קרלן, נאצי בכיר, ליד ביתו בווילמספלנטסן (Willemsplantsoen).
קצין האס אס הבכיר, שטורמבאנפיהרר וילי לאגס, הבטיח פרס של 10,000 גילדן למי שיספק מידע על המתנקש.
טרוס ואן ליר נבגדה על ידי חבר CS-6 שהפך למרגל עבור הגרמנים.
ב-14 בספטמבר 1943 נעצרה בהארלם, גורשה למחנה הריכוז זקסנהאוזן והוצאה שם להורג על ידי כיתת יורים ב-27 באוקטובר 1943 .
על פי דיווחי עדים, היא עמדה מול רוצחיה בראש מורם ושרה, יחד עם שני לוחמי התנגדות נוספים.
היא הייתה בת 22 במותה.
אביה, שנחשב יהודי, שרד את השואה על ידי הסתתרות.
הוא לא ידע על גורל בתו וחיפש מידע באמצעות פרסומות בעיתונים.
ב-10 ביולי 1946 הודיע לו הצלב האדום על גורלה.
הבוגד שהסגיר את טרוס ואן ליר הורשע לאחר נפילת המשטר הנאצי.
גם אמה של טרוס ואן ליר נרצחה על ידי המשטר הנאצי.
היא נעצרה, נכלאה במחנה פוכט וגורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק, שם נספתה בינואר 1945. אחייניתה, טרוי ואן ליר, טיפלה בילדים יהודים.
יחד עם יט ברדניס ואן ברלקום (Jet Berdenis van Berlekom) ובעזרת בית הילדים קינדייסהאפן באוטרכט, היא הצליחה להביא 150 ילדים למקום מבטחים.
גם אחותה הגדולה של טרוס, וילהלמינה, הייתה חברת ההתנגדות.
היא הצליחה לברוח לצרפת ומשם ברחה לספרד והגיעה לאנגליה.
באוטרכט יש סיור קולי להנצחת סיפוריהן של טרוס וטרוי ואן ליר.
אנדרטאות מנציחות אותה, ורחוב בשכונת אוסדורפ (Osdorp) באמסטרדם נקרא על שמה.
שמה חרוט על מצבה במסגרת מיזם לזכר סטודנטים שנהרגו באוטרכט בתקופת הכיבוש הנאצי.
ב-2003 יצר הקולנוען יאן ואן פריזלנד דו"ח VPRO על ואן ליר ועל ניסיון ההתנקשות בחרארדוס יוהנס קרלן.
הומאז' הוצב ברחוב קתרינסאינגל (Catharijnesingel) באוטרכט ב-2005: טומי הנדריקס שתל נרקיסים צהובים ולבנים, שיצרו את השם Truus.
בדצמבר 2020 נשתלו הנרקיסים במקום אחר.
השם מופיע כעת ברחוב ואלסטג (Walsteeg) באוטרכט.
בשנת 2021 הונחה אבן נגף לזכרה באוטרכט.
היא כונתה "גיבורת ההתנגדות" על ידי עיריית אוטרכט.
טרופיקנה הוא סרט עלילתי ישראלי משנת 2024, בבימויו של עומר טובי.
במרכז העלילה אורלי, קופאית מהדרום שחייה משתנים ברגע והיא מוצאת את עצמה במסע אפל של גילויים מיניים.
אורלי בלאיש, קופאית בגיל העמידה, חיה ביישוב מרוחק במדבר.
היא מחלקת את זמנה בין עבודתה המונוטונית בסופרמרקט והטיפול באימה התובענית ובשאר בני המשפחה.
מלבד האם הקשישה אורלי מטפלת גם בבנה הבוגר שלא מרבה לצאת מחדרו, וגם בבעלה.תקרית מסתורית שבמהלכה נרצחת הקופאית הראשית מביאה לקידום בעבודה.
אורלי מקודמת ועוברת לנהל את הקופה הראשית, ובד בבד עם הקידום בעבודה והתפקיד אותו "ירשה" מקודמתה שנרצחה, היא יורשת גם את העבר הסוער של הקופאית המנוחה.
בעקבותיו יוצאת אורלי למסע הרפתקאות הכולל גילויים מיניים המזמן לה מפגש עם מעמקי תשוקותיה המודחקות וחושף את כמיהתה העזה לקִרבה וחום אנושי.
זהו סרט הביכורים הארוך של טובי שביים בעבר סרטים קצרים, סדרת דרמה מוזיקלית ועשרות קליפים לזמרים וזמרות רבים.
הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-קנדית, המפיקים של הסרט הם הילה מדליה, פול קאדיו וגיל סימה, העורך גיא נמש ומעצבת התלבושות נלי הורוביץ.
מוזיקה: אדם ויינגרוד, בלייז ריבל אמרד, גורדון ניל אלן.
עיצוב פסקול: לייז ריבל אמרד, ויקטור האייר.
הבכורה העולמית של הסרט נערכה בתיאטרון העירוני של קרלובי וארי, שם השתתף הסרט בתחרות "פרוקסימה", המסגרת השנייה בחשיבותה בפסטיבל קרלובי וארי.
ב"פרוקסימה" מתחרים סרטים המציעים נקודת מבט נועזת על הקולנוע.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2024. הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן ערבה ומפעל הפיס.
רבקה בכר – אמא של אורלי
בקולנוע, טְרוֹפּ (מושג שאול מאנגלית: Trope) הוא מוסכמה המופיעה שוב ושוב בסרטים שונים, ומעבירה לצופים באופן תמציתי רעיון שהם יכולים לזהות, להבין ולפרש באופן מיידי.
טרופ יכול להיות קו עלילה, מבנה סיפורי, תמה, סצנה, דמות טיפוסית או ארכיטיפית, פריט תפאורה, חפץ סמלי, פעולה או מחווה גופנית שמיוחסת לה משמעות, וכדומה.
דימוי קולנועי מתמסד כטרופ כשהוא מופיע בעקביות בסרטים מז'אנר מסוים, או מביע רעיונות דומים בז'אנרים שונים כדימוי חוצה-ז'אנרים.
תהליך זה מוסדר לאור שלושת המופעים הראשונים הידועים של הדימוי:
מופע ראשון – אב טיפוס: שימוש ראשון ידוע בתבנית כדגם למופעים הבאים, בין שנוצרה במתכוון ובין שלא.
מופע שני – יצירה: שימוש שני בתבנית האב טיפוס של הדימוי, במתכוון ובאופן חד משמעי.
מופע שלישי (והבאים אחריו) – הסדרה: שימוש פופולרי בתבנית ללא יומרה למקוריות.
שלב ההסדרה מעניק לטרופ זווית חדשה שכל המופעים הבאים יתייחסו אליה.
במקרים מסוימים ייתכן שהמופע השני יהווה גם את הסדרת תבנית הטרופ לשימושים עתידיים.
כמו כן, המופע השלישי של התבנית איננו בהכרח "הדוגמה המנצחת", אלא רק ניכרות בו טביעות אצבע ברורות של מופעים קודמים.
במונחי סמיוטיקה של הקולנוע , הטרופ הוא מרכיב בתחביר הקולנועי המקשר בין הדנוטציה (הצבעה על הרפרנט הלשוני; המובן המילולי של האובייקט) ובין הקונוטציה (המשמעות הנלווית) של המטפורה הקולנועית.
הדימוי מורכב מכמה רבדים והקשרים שיוצרים ביחד משמעות חדשה שאיננה קיימת בכל אחד מהם בנפרד, ומייצג באופן מטפורי משמעות שונה או רחבה מהוראתם המילולית של האובייקטים המוצגים.
צופים יכולים לזהות ולהבין ז'אנר לפי הטרופים המאפיינים את הז'אנרים שהסרט משתייך אליהם.
טרופּים התפתחו במשך מאות שנים מתוך מסורות סיפוריות ותרבויות שונות, ומהווים קשתות נרטיביות שהתקבלו באופן אוניברסלי, ממיתוסים עתיקים עד סרטים שובר קופות, כגון:
מסע הגיבור – מבנה סיפורי שהגדיר ג'וזף קמפבל, ויושם בסרטים כגון טרילוגיית "שר הטבעות".
הנבחר – גיבור ממוצא צנוע שיועד להביא שלווה אחרי תקופה של רֶשַׁע, כגון הארי פוטר או אנאקין סקייווקר מ"מלחמת הכוכבים".
המילה האנגלית Trope נגזרת מהמילה היוונית τρόπος (קרי: טְרוֹפּוֹס): דרך, סגנון, אופֶן, תפנית.
שימושה של המילה בתחום הקולנוע שאול מהגדרתה בתחום הספרות, ותרגומה לעברית: הַשְׁאָלָה, דִּמּוּי, שימוש מטפורי במילה במשמעות שונה מהוראתה המילונית.
האקדמיה ללשון העברית קבעה את המילה הֶסֵּט כתחליף עברי למילה הלועזית טְרוֹפּוֹס בספרות, במשמעות של תחבולת לשון הכרוכה בסטייה מהוראתה המילונית של המילה.
למילה האנגלית יש שתי הגדרות עיקריות:
מושג כללי המאגד צורות ביטוי שמבחינה מילולית אומרות דבר אחד, אך מבחינה אמנותית ויצירתית מכוונות למשהו אחר, כגון: מטפורה, דימוי, אלגוריה, סינקדוכה, אירוניה וכדומה.
מוסכמה, אמצעי או מוטיב עלילתיים.
על פי הגדרה זו, טרופים ייחודיים יכולים לאפיין ז'אנר מסוים.
מכיוון שטרופ הוא אמצעי נפוץ שחוזר על עצמו בווריאציות שונות של מבנה ידוע ומוכר, טרופים מזוהים לרוב עם חוסר מקוריות ושימוש יתר, ולכן עלולים להיחשב כקלישאות, הגדרה המעוררת רגשות שליליים משום שצופים עלולים לראות בהם רעיונות נדושים לעייפה.
למשל, דמות בחורה בלונדינית שופעת חזה הנדקרת למוות בסרטי סלאשר נחשבת כטרופ שחוק, אך מצד שני, צופים בז'אנר הסלאשר רוצים ומצפים לראותו.
כלומר, הקהל אוהב טרופים ומצפה להם.
כל סרט יכיל טרופ אחד לפחות, ובדרך כלל יותר.
המכנה המשותף היחיד לשני המושגים הוא ששניהם נפוצים.
אולם בעוד שטרופ הוא אמצעי חיוני ביצירות בדיוניות ומחזק אותן, קלישה היא לא יותר משורה בסיפור או דרך לומר דבר מה, אך איננה אמצעי אמנותי ועלולה להחליש את הסיפור.
טרופים משמשים כמסגרות עבודה עבור היוצרים, ומהווים עמוד שדרה המייצב כל סרט וז'אנר.
תסריטאים ובמאים נעזרים בהם כקיצורי דרך שנועדו להדריך את הצופים ביעילות לאורך הסרט, או לחתור תחת הציפיות שהטרופ עצמו יוצר, ולהפתיע את הצופים.
התנאי ליצירת טרופ יעיל ותכליתי הוא שמירה על איזון בין היותו מוכר, לבין מקוריות המבטיחה שהעלילה תהיה מפתיעה ורעננה גם תוך שימוש בדימויים ובפריטים מוכרים.
טרופ יהפוך לקלישה כאשר משתמשים במבנה השגרתי שלו ללא תוספת או תפנית מקוריים, ובמקום לשמש קיצור דרך המוטמע ומובנה בעלילה, הוא בולט, מסיח את דעת הצופים ומפריע לרצף העלילתי.
הסופרת והעורכת מישל הייזן הביאה כדוגמה את "טרופ סינדרלה" (גבר יוצא־דופן מתאהב באישה פשוטה מחוץ למעגל החברתי שלו), שעל אף היותו נפוץ ומוכר, נעשו בו שימושים מקוריים, לא קלישאתיים, בשלושה סרטים: "אישה יפה", "דמדומים" ו"50 גוונים של אפור".
בקולנוע קיימים טרופּים רבים מספור.
הדוגמאות שלהלן אקראיות מתוך המקורות השונים שעליהם מתבסס ערך זה, בנוסף לאלה שהוזכרו לעיל.
ההגדרות מתורגמות באופן חופשי או מתועתקות מאנגלית.
אנטי-גיבור: דמות שחסרה תכונות ואיכויות המאפיינות גיבורים מסורתיים, ולמרות זאת זוכה באהדת הצופים.
צבא של איש אחד : בסרטי פעולה, אדם חמוש ומאומן הנלחם לבדו במספר גדול של יריבים, בדרכים יצירתיות שאינן אפשריות במציאות.
הבחורה הקולית: נחשבת לתוצר סקסיסטי.
היא התגלמות הפנטזיה הגברית ומהווה תמונת ראי לכל מה שהבחורים אוהבים ושונאים בעולם.
דמות שלא משתנה כמעט במהלך העלילה.
היא "לא כמו כל הבנות".
משעשעת, וולגרית ובוטה, "אחת מהחבר'ה", תמיד רגועה, לוהטת ללא מאמץ, ובמעשיה היא גורמת לבנים להתאהב בה.
הבריון: דמות גברית או נשית המתאכזרת, משפילה ומאיימת על חלשים ופגיעים ממנה.
בעבר, סרטים לא ספקו הסברים להתנהגות הדמות.
עם התפתחות הטרופ, ניתנים סיפורי רקע או רמזים המסבירים את בחירותיה והתנהגותה של הדמות.
פאם פאטאל: "האישה הקטלנית", יפה ומינית המפתה את הגבר ומביאה עליו אסון.
מושיע לבן: דמות של אדם לבן העוזר לאדם שחור או צבעוני להיחלץ מתסבוכת.
כושי קסום : היפוכו של מושיע לבן.
אדם שחור המסייע לדמות לבנה במצוקתה.
הוא בדרך כלל בעל יכולות ייחודיות או כוחות מיסטיים.
אתנחתא קומית: דמות מבדחת שהופעתה מפיגה זמנית את המתח שנוצר.
מחנונית ליפהפייה: דמות אופיינית לקומדיות רומנטיות וקומדיות נעורים.
אישה או נערה שלא תואמת את מודל היופי המקובל, עוברת מהפך של המראה החיצוני, ומושא אהבתה מבין שהיא הייתה יפה מלכתחילה.
מהפך כזה מתבטא ראשית בהסרת משקפיים, סידור שיער והחלפת מלתחה.
כקלישה, נערה דחויה הופכת ליפה ומקובלת כשהיא מסירה את המשקפיים.
מֵחֲבֵרִים לאוהבים: בקומדיות רומנטיות, זוג חברים, עמיתים או שותפים, שבמהלך הסרט מבינים שהם נועדו להיות בזוגיות רומנטית.
הם יהיו/הם לא יהיו: שתי דמויות (באופן מסורתי, אישה וגבר) שמתאימות להיות זוג, אך בכל פעם שהם מתקרבים, נסיבות שונות מונעות מהם לממש זוגיות: העבודה, מערכות היחסים שלהם, אופי מנוגד, ועוד.
זהו טרופ המחזיק את הצופים סקרנים, ומוכר מסרטי הקומדיה המטורפת של שנות ה-40 של המאה ה-20.
משולש אהבה: טרופ מעורר סקרנות כמו הם יהיו/הם לא יהיו, אך עם שלוש דמויות שמסתבכות רומנטית בינן לבין עצמן, וכל האפשרויות פתוחות: שתי דמויות מתחרות על תשומת לב השלישית, שתיים מהם בידידות והשלישית יריבה, אחת מתאימה לזוגיות עם הפרוטגוניסט/ית יותר מאשר הצלע השלישית, וכיוצא באלה.
הורים כושלים: אב או אם, או שניהם, השקועים בקריירה שלהם על חשבון גידול ילדיהם.
עד סוף הסרט הם יבינו את חשיבות נוכחותם בחיי הילדים וישנו את סדרי העדיפויות.
העלילה תכלול למשל משחקי פוטבול, רסיטלים, הצגות והופעות של ילדים בבית הספר.
הנערה האחרונה או הבתולה השורדת: הנערה שלא מתה בסרטי אימה.
אחרי שחבריה נרצחו, היא נלחמת לבדה ברוצח ומצליחה להרוג אותו או לעכבו די זמן כדי להינצל.
דמות זו נחשבת לתוצר סקסיסטי, משום שהישרדותה נתפסת כפרס על שוויתרה על המיניות שלה.
נָשִׁים במקררים או אישה במקרר : דמות נשית שנפגעת אנושות, מותקפת או נרצחת, ותפקידה בעלילה מתמצה בהנעת הגבר לצאת למסע נקמה.
ילדים מפחידים: ילדים שנראים תמימים, מתוקים ומלאכיים, אך יש בהם משהו לא טבעי ומטריד ביחס לילדים.
הם שקטים ורציניים מדי, יודעים יותר מדי ולא זקוקים להגנת הורים, ולעיתים מתגלים כשטניים או מרושעים.
בעלילות רבות מדובר בילדות נטולות רגשות.
ילדים מפחידים יכולים להיות, למשל, צ'יינג'לינג , רובוטים, פרחחים מסתוריים ושדים.
גיליגן קאט (מאנגלית: Gilligan cut): בדיחה חזותית פופולרית שכוללת סיקוונס בן שני שוטים.
דמות אומרת שתעשה דבר מה, ובשוט הבא עושה את ההפך הגמור.
לחלופין, הדמות מסרבת לעשות משהו, ובשוט הבא עושה בדיוק את הדבר, לעיתים בתוספת הערה "אני לא מאמינ/ה שאני עושה את זה".
מקור הכינוי הוא הסיטקום האמריקאי "האי של גיליגן" שבו היו סצנות רבות כאלה.
מונולוג הנבל או נאום "ביני לבינך": כשהגיבור נלכד ונראה לכולם (לגיבור, לנבל ולצופים) שאפסו סיכוייו, הנבל פותח בהסבר מפורט לגבי מזימתו, תוכניותיו ומטרותיו, וכיצד נפל הגיבור בפח.
המונולוג מאפשר לגיבור את השהות להינצל.
טרופ אופייני לסרטי פעולה וריגול.
בריחה מסורבלת או מעידת הקורבן: דמות בורחת בריצה מאיום כלשהו, ומועדת במהלך ריצתה.
טרופ שנועד להאט את הפעולה, להגביר את המתח, להדגיש את פגיעות הקרבן ולעורר חמלה בצופים.
בסרטי אימה, מאחר שהטרופ הפך לקלישה, התפתחה נטייה להחליפו בנפילה תוך כדי מאבק.
Jump scare: התרחשות פתאומית ולחלוטין לא צפויה כאילו הגיעה "משום מקום", בדרך כלל בשיא בניית המתח אצל הדמויות והצופים גם יחד.
להתרחשות יתלווה אפקט קולי חזק ומבהיל.
בהלה בראי: דמות מסבה את המבט מהראי, וכשהיא חוזרת להביט בו, דמות או ישות מבהילה הופיעה מאחוריה.
טרופ שיכול לשמש כ-Jump scare.
מיט-קיוט: סצנה או סיקוונס בתחילת סרט, לרוב בסיום האקספוזיציה, הכוללים פגישה לא שגרתית או לא סבירה בין שני גיבורים שעתידים להפוך לאוהבים.
גזיזת שיער טראומטית: סצנה שבה נגזז שיערה של דמות בכפייה.
שיער הוא חלק מהגוף ולכן גזיזתו כמוה כאונס, ואצל נשים היא מסמלת את שלילת הנשיות.
כאשר דמות גוזזת את שיערה-שלה, היא משנה את ערכיה ומטרותיה.
בדומה לכך, כשגבר מגלח את זקנו הפרוע, הוא מיטיב את דרכיו, אך גילוח הזקן בידי דמות אחרת מסמל את נטילת כוחו של הגבר.
עוד עבודה אחת: הגיבור פרש מפעילות, אך נאלץ לעשות רק עוד "עבודה" אחת בסביבה יוצאת דופן.
גיבור כזה יכול להיות סוכן חשאי, מרגל, שוטר, מתנקש, פושע, מבריח וכדומה.
הוא/היא מֵאֲחוֹרַי, נכון?: דמות משמיצה דמות אחרת, ולא שמה לב שהדמות המושמצת בדיוק הגיעה ושומעת את הנאמר.
התגייסות הצוות: הסרט מציג מספר דמויות נפרדות שלא מסוגלות לשתף פעולה, אך הופכות בהדרגה לצוות מלוכד.
מותו של המנטור: לפי מודל מסע הגיבור, הפרוטגוניסט/ית פוגש/ת מנטור המנחה אותו/ה בעולם חדש ולא מוכר.
מותו הפתאומי של המנטור מדרבן את הפרוטגוניסט/ית להמשיך במשימה ולא לסגת ממנה.
"את/ה מפסיק/ה לטפל בתיק" או "אֶת האקדח והתג שלך": בסרטי משטרה, כשהשיטות המקובלות לא מביאות תוצאות, שוטר/ת מחליט/ה לחרוג מהנהלים ומעורר/ת את כעס הממונים שמשעים אותו/ה מהתפקיד.
דווקא שוטרים כאלה מצילים את המצב וזוכים מחדש בהערכה וכבוד.
"תגיד/י את זה שוב": כאשר הדברים לא מסתדרים, דמות אחת מעירה הערת אגב חסרת משמעות כביכול, אבל זו בדיוק ההשראה שדמות אחרת נזקקה לה כדי לפתור את הבעיה.
מהפך פייס-היל (מאנגלית: Face-heel turn): מצב שבו דמות הנחשבת טובה ("פייס", Face – פנים) הופכת לרעה ("היל", Heel – עקב).
המצב ההפוך נקרא מהפך היל-פייס.
המונחים "פייס" ו-"היל" לקוחים מעולם ההיאבקות המקצועית, ומתייחסים למתאבקים שמגלמים את תפקידי "חביב הקהל" ו"שנוא הקהל" בהתאמה.
לילה מטורף אחד: עלילה המתרחשת במשך לילה רצוף שבו כל מה שיכול להשתבש – אכן משתבש.
טרופ שמתאים לכל ז'אנר ואווירה.
עקרון דרדסית: סרטים שבהם יש דמות נשית אחת בלבד בתוך עולם של גברים.
בעקבות מודעות מגדרית, תבנית זו הפכה לבולטת ומורגשת מדי, ונוצר טרופ שתי בנות בצוות.
זה אמנם לא שיפור מהותי, אך משקף שינוי מסוים באופן שבו מוצגות דמויות נשים ובנות.
הגנה על הבית: עלילה או סצנה שבה ביתם של הפרוטגוניסטים נמצא תחת התקפה או מצור מצד כוח זדוני כלשהו, בני אדם זרים, פושעים או ישויות על-טבעיות.
הפרוטגוניסטים נאלצים להגן על עצמם, בני זוג, משפחה, רכוש ואורחים, להרחיק את התוקפים או לעכבם עד הגעת עזרה.
טרופ חוצה ז'אנרים שניתן לזהות במערבונים, סרטי אימה, מותחני פשע וכן בקומדיות בסגנון "שכחו אותי בבית".
מבט של קובריק : מבט המאפיין דמות מעורערת בנפשה או לא שפויה.
הדמות מטה את ראשה כלפי המצלמה ומישירה מבט מתחת לגבות.
לעיתים תביט הדמות מעבר לקיר הרביעי, מודעת לנוכחות הצופים.
טכניקה זו מזוהה עם סרטי סטנלי קובריק, אף שהיא הופיעה בסרטים שקדמו לו.
מחוות יד ממטית: תנועת יד שמזוהה עם דמות, סרט, סדרת סרטים או סדרת טלוויזיה, והפכה להיות מם.
מחווה ממטית יכולה להיות הצדעה מוזרה, טיק, תכונה אידיוסינקרטית או תנועה לביצוע קסם.
קוקו טומבוי: כששיערה של דמות נשית אסוף לקוקו הדוק (או פקעת) היא תפעל באופן שנתפס כ"לא נשי".
אם אישה אוספת את השיער במהלך הסרט, המחווה מסמלת שינוי בהתנהגותה.
היא נעשית נמרצת, קשוחה ונחושה להסיר מכשולים בדרך אל המטרה.
היא מתריסה ולעיתים חושפת פן מרושע באישיותה.
קוקו רפוי: היפוכו של קוקו טומבוי.
אם שיער ארוך של אישה אסוף ברפיון, או כפקעת עם סיכה או קיסם בלבד, הוא צפוי להתפזר במהלך סצנת פעולה, בריחה או ריצה, ככל שהאתגר שמציב/ה לה האנטגוניסט/ית יחריף.
מצד אחד, זה מעניק לה חיספוס.
מצד שני, פיזור שיער מדגיש נשיות או מוסיף למראה שלה ממד של פגיעות.
נשיקת "שתוק/שתקי כבר!": דמות אחת מדברת אל מושא אהבתה בנימה עצבנית, מתנצלת על אירוע קודם, או מתקשה או חוששת להביע את עצמה במילים, או מתחמקת מנשיקה.
הדמות שכנגד מנשקת את המדבר/ת באמצע המשפט.
בכך, הדמות המנשקת מבהירה שהבינה את כוונת הדובר/ת.
נשיקת "הא לך!": גרסה מוקצנת של מחוות "שתוק/שתקי כבר!".
שתי דמויות עוינות בשיא הקונפליקט ביניהן, לרוב כשאחת לוכדת את האחרת.
אחת מהן (הלכודה או הלוכדת) מנשקת באופן פרובוקטיבי או מתנשא את מי שנגדה.
לעיתים זה ביטוי בוטה לסאבטקסט רומנטי בסרט, אך אפשר שזה יהיה הביטוי היחיד לקיומו של רגש רומנטי.
טרופ הוא מוסכמה אוניברסלית שהצופים מכירים מסרטים קודמים, והופעתו יוצרת תחושה של היכרות וציפייה.
הרעיון הבסיסי הוא: מזהים טרופ כשרואים אותו.
תבניות מוכרות של טרופים מקלות על הצופים להתמצא במהלך העלילה, ויוצרות אצלם ציפיות להמשך.
עם זאת, יש טרופים שהיו טובים לזמנם והתאימו לאווירה התרבותית שבתוכה נוצרו.
יוצרי סרטים מניחים שהצופים פיקחים, בעלי מודעות ויודעים לזהות את רוב הטרופים.
על מנת לעורר עניין וסקרנות ולהפתיע, מקובל ליצור מהלכים עלילתיים מוכרים, להניח לצופים לפתח ציפיות ולהכניס תפנית בטרופ כדי לחתור תחת ציפיות אלה, כמו בדוגמאות שלהלן.
גרטה גרוויג הפכה על פיו את טרופ "מחנונית ליפהפייה" בסרט "ברבי".
כחלק מהתוכנית למוטט את הפטריארכיה הגברית שייסד קן (ראיין גוסלינג), מציעה סשה (אריאנה גרינבלט) לברבי (מרגו רובי) לחבוש משקפיים כדי שהגברים יראו עד כמה היא יפה.
וס קרייבן השתעשע עם טרופ "הנערה האחרונה" בסרט "צעקה" משנת 1996. קרייבן התייחס לארכיטיפ הנערה האחרונה באמצעות דמותה של סידני פרסקוט (נב קמפבל), הבתולה שדוחה את דחפיו המיניים של בילי (סקיט אולריץ').
הסרט מתקדם לפי ההיסטוריה המוכרת של הטרופ, ואף הדמויות עצמן מצביעות על כך שהרציחות מתבצעות לפי "כללי" הסלאשר.
אולם סידני מאבדת את בתוליה לפני המערכה השלישית של הסרט, ולמרות זאת היא ממלאת את תפקיד הנערה האחרונה.
בתחבולה זו, קרייבן הצביע על דרך שבה יכול ז'אנר להתפתח.
באופן דומה, כריסטופר נולאן הפך על פיו את טרופ "מותו של המנטור" בסרט "באטמן מתחיל".
ברוס ויין (כריסטיאן בייל) נוסע להימלאיה, שם מלמד אותו המנטור הנרי דוקארד (ליאם ניסן) את רזי ארגון "ליגת הצללים" שאותו מנהיג ראס-אל-גול.
אחרי שהארמון של "ליגת הצללים" מתפוצץ, ברוס מציל את דוקארד מהשריפה שבה לכאורה מת ראס-אל-גול.
במערכה השלישית של הסרט מתברר שדוקארד הוא למעשה ראס-אל-גול.
לא רק זאת, אלא שדוקארד רוצה להשמיד את גותהאם סיטי.
ברוס עוצר בעדו, ובכך הופך להיות באטמן.
בניגוד למבנה השגרתי של הטרופ, לא מותו של המנטור דרבן את ברוס, אלא דווקא הישרדותו.
טרופאה (באיטלקית Tropea, בשפה מקומית של קלבריה Trupìa) היא עיירה בדרום איטליה.
מספר תושבי העיירה הוערך ב-1 בינואר 2025 -5,661. העיר נכללה בשנת 2020 ברשימה המתחלפת של "המקומות היפים ביותר באיטליה" (I Borghi più belli d'Italia).
ב-2021 זכתה טרופאה במקום ראשון ובתואר "יישוב היישובים" (Borgo del Borghi 2021), בין יישובי כל מחוזות איטליה.
העיירה מכונה "פנינת הים הטירני".
סבורים שמקור השם "טרופאה" מגיע מיוונית, מהמונח "טורפיאה" (tropaia), אשר משמעותו גביע.
במיתולוגיה היוונית היה זה שם נרדף לראש האלים זאוס (ולעיתים לאל הים), כמשיג ומעניק ניצחונות ושומר גביע.
חושבים שבהקשר של טרופאה, הדבר קשור בצורות של כעין גביעים הנראות על החוף הצוקי, כאשר מגיעים לעיירה מצד הים, שהוקמו לכבוד זאוס טרופיאוס (Zeus Tropaìos), זאוס מגן הגביעים.
ראשיתה של טרופאה לוט בערפל.
חלק בטוחים שמקים העיר היה הרקולס, בדרכו חזרה מספרד ליוון, לכבודה של יונו (Juno).
אחרים סבורים שמייסדי העיר היו פומפיוס, או סקיפיו אפריקנוס, שהביאו למקום את גביעיהם ושללם לאחר ניצחונותיהם במלחמות ובקרבות.
ממצאים ארכאולוגיים באזור מעידים, על נוכחות אנושית באזור כבר בתקופת האבן, אך לא על ישוב של קבע באתר בו העיר ממוקמת.
במאות השמינית והשביעית לפני הספירה היו באזור העמים האוינוטרים, המורגטים והאיטלים (Enotri, Morgeti and Italói).
במאה ה-6 לפנה"ס טרופאה והאזור הפכו לחלק מ"יוון הגדולה" (Magna Grecia), ומאוחר יותר במאה ה-2 לפנה"ס השליטה עברה לידיי הרומאים.
לאחר התפוררות האימפריה הרומית, האזור נפל קורבן לפלישות של הביזנטים ולומברדים, ששלטו באזור יתר מ-500 שנים.
אחרי הלומברדים הגיע שלטון נורמני, אנג'וויני, בית אראגון וגם בית בורבון מצרפת.
ב-1743 הפכה טרופאה לחלק מממלכת נאפולי.
לאחר רעידת האדמה החזקה של 1783 והמגפות שבאו בעקבותיה, איבדה טרופאה את מעמדה המוביל.
ב-1861 אוחדה טרופאה ביחד עם יתר חלקי איטליה בממלכת איטליה המאוחדת, תחת מלכותו של המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השני.
בתאריך 25 באפריל 2024 פוזרה מועצת העיר של טרופאה וראש העירייה הודח, עקב חשדות לחדירתה של המאפיה לתוך שורות השלטון המקומי.
ניהול ענייניי העיר הופקד בצו נשיאותי בידיי ועדה קרואה מנהלת מיוחדת, למשך שנה וחצי.
טרופאה נמצאת בדרום הרחוק של איטליה, ממוקמת על ה"אצבע" של "המגף האיטלקי", על חוף הים הטירני, על קו החוף המערבי של מחוז קלבריה, בנפת ויבו ולנטיה (Vibo Valentia), במרכזו של חוף באורך 55 ק"מ הקרוי "חוף האֶלִים" (Costa degli Dei).
חוף האלים מתחיל בפיצו (Pizzo) בצפון ומסתיים בניקוטרה (Nicotera) בדרום.
האיים האיאיוליים נמצאים מעט יותר מ-50 ק"מ מערבית לעיירה והאי סטרומבולי (עליו נמצא הר הגעש סטרומבולי) נמצא פחות או יותר באותו קו רוחב של טרופאה.
היישובים הסמוכים לטרופאה הם פארגליה (Parghelia), פטי די גאלרה (Petti di Galera) ו-וולקנו (Vulcano).
המרחק לעיר הנפה ויבו ולנטיה הוא כ-30 ק"מ, לבירת המחוז קטנזארו (Catanzaro) מסתכם המרחק בכ-90 ק"מ, ועד לבירת דרום איטליה נאפולי מרחק הנסיעה הוא כ-423 ק"מ.
טרופאה גבוהה מפני הים ב-56 מטר.
הקיץ חם והחורפים קרירים, אך מעלות החום אינן קיצוניות.
החודש החם ביותר בממוצע הוא אוגוסט, ופברואר הוא הקריר בשנה.
בממוצע יורד בעיר גשם במהלך 97.7 ימים בשנה (כ-26.8% מהימים בשנה), וכמות הגשם הרב שנתית הממוצעת מסתכמת ב-693.3 מ"מ.
ברוב הזמן השמים בהירים, סטטיסטית השמים בהירים ב-68.67% מהזמן, ואין חודש בשנה, בו כמות העננים הממוצעת גבוהה מ-50%.
עקב המיקום הגאוגרפי, אין סטטיסטיקה אודות שלג בעיר.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת עומדת על 15.01 קמ"ש, וגם בחודשי החורף מהירות הרוח הממוצעת נמוכה מ-20 קמ"ש.
מנזר סנטה מריה דל איזולה: במנזר אוצרות אומנות, ובחצר צמחייה וקקטוסים.
כיוון שהמנזר בנוי בגובה של כ-60 מטרים על צוק הגובל בים, ניתן ביום בהיר לראות מהחצר את האיים האיוליים, ואת הר הגעש סטרומבולי.
העיר העתיקה: מבוך של רחובות וסמטאות צרות מרכיבים את העיר העתיקה.
לאורך הרחובות חנויות, בתי קפה ומסעדות, במיוחד ברחוב המרכזי "קורסו ויטוריו אמנואלה".
טרופאה נכללה בעבר ברשימת המתחלפת של הערים היפות באיטליה, ואף קיבלה את התואר "יישוב היישובים" של איטליה כולה.
כנסיות: בעיירה בנויות מספר כנסיות, עם ארכיטקטורה מעניינת, ויצירות אומנות בתוכן.
מריה סנטיסימה דה רומאנינה (Cattedrale di Maria Santissima di Romanina), נבנתה ב-1163 בסגנון רומנסקי-נורמאני.
הכנסייה שודרגה ושופצה מספר פעמים מאז בנייתה, ובתוכה מוצגות יצירות אומנות ופסלי שיש מן המאה ה-16, עד המאה ה-18. בחפירות ארכאולוגיות מתחת לרחבת הדואומו (רחבת הכנסייה המרכזית), נמצאו שרידי נקרופוליס עם 50 קברי נוצרים.
תצפית: ממקום מסוים בעיירה ששמו "אפאצ'יו דל קורסו" (Afaccio del Corso), ניתן לצפות בחלק מן העיירה עצמה, בסביבתה, בחוף הים, ובסנטה מריה דל איזולה.
חופי רחצה: לטרופאה כארבעה קילומטרים של חופי רחצה חוליים ומוסדרים.
החופים אינם ברצף אחד, ובחלקם חינמיים.
מערות: בסמיכות רבה לעיירה, קיימות מספר מערות דוגמת גרוטה דל איזולה (מערת האי), וגרוטה פאלומברו (Grotta del Palombaro).
שיט: הפלגה נופית לאורך "חוף האלים", באזור טרופאה.
עיירות סמוכות: במרחק קצר מטרופאה נמצאות העיירות פיצו (Pizzo) וסקילה (Scilla), בשתיהן בנויים מבצרים שניתן לבקר בהם.
בשתיהן קיימת אפשרות לדוג דיג תיירותי, ויש להן חופים, ואזורים עתיקים וציוריים.
מקורו של הקינוח טרטופו (Tartufo) בפיצו.
הקינוח עשוי מכדורי גלידה בטעמים, ולתוך הכדורים מוזרק שוקולד מומס.
בקרבת חופיה של העיירה מגודל סוג מיוחד של בצל סגול טרופאה (Cipolla Rossa di Tropea).
בצל סגול זה שנושא את שם העיירה טרופאה, שונה מבצלים סגולים אחרים.
צורתו מוארכת מעט, אך ההבדל העיקרי הוא בטעמו המתקתק ובצבעו הפנימי, שנוטה להיות יותר בהיר מאשר סגול.
פרט לשימושים באכילה, בטיגון ובבישול, מרבים להשתמש בבצל סגול טרופאה לרקיחת ריבות בצל, כיוון שטעמו המקורי מתקתק.
בצל טרופאה זכה להגנה אזורית (IGP (Indicazione Geografica Protetta מטעם האיחוד האירופי, המתיר את השימוש בשם "בצל סגול טרופאה", רק אם הוא גודל באזור הגאוגרפי המצומצם והמוגדר, בסביבת העיירה טרופאה.
בטרופאה בפרט ובאזור קלבריה בה היא נמצאת יש כמה פריטי מזון ייחודיים, ופריטים ידועים בסגנון קולינרי מקומי.
ראשית, המקומיים מכינים מוצרים מבצל סגול טרופאה.
כשהבצל טרי, הוא מעשיר סלטים שונים.
הגבעול הירוק של הבצל משמש בהכנת אומלטים, וכשהוא מיובש מכינים ממנו מטבלים.
בצלים סגולים קטנטנים מיועדים להחמצה.
בעיר מכינים ממרח מקומי מבשר חזיר בשם נדוג'ה (Nduja).
הכנת הממרח נעשית בתוספת כמות גדולה של פלפלים חריפים.
דג החרב משמש את אנשי העיירה להכנת מנות מקומיות, וגבינות קשקבל וריקוטה מקובלות מאד.
ככלל, כתוצאה מהימצאה בנקודה דרומית באיטליה וממיקומה על קו החוף, מורגשות השפעות ערביות מצפון אפריקה בסוגי המזון המוגשים ובצורות ההכנה.
כמו באזורים רבים אחרים באיטליה, גם לאנשי טרופאה יש את הנוסחה הייחודית שלהם להכנת פיצות.
בטרופאה מתקיימים כמה אירועים במהלך השנה, חלקם בעלי אופי אזרחי-היסטורי, וחלקם אירועים דתיים.
אי טרי דא קרוצ'י: חגיגה זו (i tri da cruci) נערכת בכל שנה בין 2 ל-3 במאי, לשימור זכר גירוש כוחני מוצלח של הטורקים והסרצנים (Sarecens) מהעיר.
אנשי טרופאה סבלו במשך דורות משליטתם של טורקים וסרצנים, אך הצליחו לגרשם מהעיר בכמה הזדמנויות, תוך השמדת ספינותיהם.
החגיגה מתחילה ברחוב הראשי, ומשולב בה מופע של גמלים בוערים באש מדומה.
פעולה זו נעשית כאזכור גביית מיסים בכפייה על-ידי הכובשים, שבוצעה בדרך כלל כשהגובים רכבו על גמלים.
בסוף החגיגה מפוצצת סירה, פעולה המזכירה את פיצוץ ספינות הכובשים במהלך גירושם מהעיירה.
חגיגות מדונה די טרופאה: חגיגות מקוימות לכבוד המדונה, שהיא לפי המסורת הפטרונית המגינה על העיר.
החגיגות נערכות פעמיים בשנה, ב-27 במרץ וב-9 בספטמבר.
החגיגה בעלת אופי דתי, ונערכת בקתדרלה של טרופאה.
אירוח ריקודי עם: חבורת ריקודי העם של טרופאה מארחת בכל שנה קבוצות של רקדני עם מארצות שונות, כסמל לאחווה, מורשת תרבותית, ולכבוד והערכה.
אירועי הריקודים מתקיימים בכל שנה בימים 21–22 באוגוסט.
בעבר הייתה טרופאה מקום של דייגים שהעלו ברשתם דגי חרב, וחקלאים שגידלו את הבצל הסגול הייחודי לאזור, וסוגי ירקות אחרים.
לאחר איחוד איטליה וביתר שאת לאחר מלחמת העולם השנייה, החלו תהליכים מקבילים של עיור ושל תיירות המונים.
משנות ה-60 של המאה העשרים, מתבססת כלכלת העיר בעיקר על ענף התיירות.
התיירות נשענת על האתרים המקומיים, על חופי ים ב"חוף האֶלִים", ועל אטרקציות בעיירות ואתרים הנמצאים בקרבת מקום.
הענפים המרכזיים בתיירות הם מלונאות, מזון והסעדה, חופים, הפלגות, צלילה ואביזרים קשורים, מזכרות ומכירת חפצים מגוונים, בצל סגול ועוד.
בנוסף לתיירות, ממשיכים המקומיים לעסוק בענפים הכלכליים מן העבר דוגמת חקלאות, לרבות גידול עדרי כבשים, מטעי זיתים, פירות הדר, דגנים, פלפל חריף אדום, ודיג, אך בהיקפים מופחתים, ובמידה רבה למדי גם ענפי החקלאות משרתים את ענף התיירות.
אחד מענפי כלכלה האחרים המפרנסים את תושבי העיר הוא קרמיקה, וגם לענף זה יש הקשר תיירותי.
כבישים: אין כבישים מהירים בקרבה מיידית אל טרופאה.
E45 היא האוטוסטרדה הקרובה ביותר, במרחק נסיעה של כ-35 ק"מ מהעיירה.
הכבישים האזוריים העוברים במקום הם SS522 ו-SP17.
אוטובוסים: קיימים קווי אוטובוס מטרופאה ליישובים הקרובים.
ל-ויבו ולנטינה בירת הנפה, יש צורך בנסיעה בשני קווים (החלפת אוטובוס).
לא ידוע על קיומם של קווי אוטובוס פנימי בתוך העיירה.
רכבת: תחנת הרכבת של טרופאה נמצאת במרחק הליכה ממרכז העיר, וממנה יוצאות רכבות אזוריות.
הרכבות המהירות של טרנאיטליה אינן פוקדות את טרופאה.
הנסיעה ברכבת מרומא לטרופאה אורכת בין שמונה לתשע שעות.
תעופה: נמל התעופה הבין-לאומי הקרוב ביותר לטרופאה הוא נמל התעופה למציה (SUF-Lamezia Terme International Airport), במרחק שלכ-56 ק"מ.
כל יתר נמלי התעופה הבין-לאומיים, מרוחקים מהעיירה מאות ק"מ.
הפלגה: קו שירות של ספינות/מעבורות מקשר בין טרופאה לארבעה איים איוליים, ליפארי, סטרומבולי, וולקנו ופאנה (Stromboli, Lipari, Panarea ,Vulcano).
השירות כולל כ-80 הפלגות בשבוע.
טרוני הוא ז'אנר באמנות החזותית שהתפתח בעיקר בתקופת תור הזהב של הציור ההולנדי ובאמנות הבארוק הפלמית.
המונח "טרוני" מקורו בהולנדית, ומשמעו "פנים" או "הבעה".
יצירות מסוג זה אינן מציגות דמויות מזוהות או דיוקנאות רשמיים, אלא מתמקדות בהבעות פנים, סוגי טיפוסים, לבוש יוצא דופן ולעיתים גם תחפושות.
שלא כמו דיוקן, המיועד להנציח אדם מסוים ולעיתים מוזמן על ידו, טרוני נועד ללימוד, להתנסות ולמכירה חופשית - ללא קשר לזהותו של המודל.
בציורי טרוני מופיעה לרוב דמות בודדת, בדרך כלל בגודל ראש או חצי גוף, כשהמיקוד הוא באור, בצבע ובאפקטים של ניגודיות.
אמנים השתמשו ביצירות מסוג זה כתרגול בהבעת רגש, בתאורה דרמטית או בהצגת טקסטיל ותכשיטים.
לעיתים נכללו בהן גם אלמנטים אקזוטיים, כגון כובעים מזרחיים או תכשיטים יוצאי דופן, שנועדו להעשיר את התמונה מבחינה חזותית.
מטרתן של יצירות אלה הייתה בעיקרה אמנותית וטכנית - לבחון כיצד ניתן לשקף הבעה, אור ותחושה דרך ציור, ללא הצורך לייצג אדם מזוהה.
אחת הדוגמאות המוכרות ביותר לטרוני היא "נערה עם עגיל פנינה מאת יאן ורמיר, המתארת נערה מביטה מעבר לכתפה כשהיא עונדת עגיל פנינה גדול ולבושה בלבוש "מזרחי" שאינו תואם את האופנה ההולנדית בת הזמן.
היא אינה נושאת שם, אין לה ביוגרפיה, והיא אינה מייצגת דמות מסוימת – אלא מהווה מחקר באור, בצבע ובהבעה.
דוגמה נוספת היא "הנערה עם הכובע האדום", יצירה נוספת של ורמיר שבה מתוארת דמות צעירה בלבוש צבעוני ובאור דרמטי.
ציירים נוספים שהתמחו בז'אנר הטרוני כוללים את אדריאן ברואר, שצייר טיפוסים בעלי הבעות חזקות ולעיתים גרוטסקיות.
לדוגמה, ביצירתו "המשקה המר" מוצגת הבעת גועל קיצונית, ובציור "צעיר מעווה את פניו" נראה ילד המבצע תנועת פנים מוגזמת.
טרוני מסוג זה נושאים גוון הומוריסטי ולעיתים אף תיאטרלי.
צייר נוסף שפעל בז'אנר הטרוני הוא חֵרָארְד דָּאוּ, מראשוני אסכולת ליידן, שהתפרסמה בזכות דיוק טכני קפדני, עיבוד ריאליסטי של מרקמים ותאורה רכה.
טרוני מעשה ידיו מציגים לרוב דמויות שקטות ואציליות - נשים צעירות, זקנים או טיפוסים מן היומיום – וניחנים באיכות אינטימית ומאופקת.
בכך שונים ציוריו באופן מובהק מהטרוניס של אדריאן ברואר, שהתאפיינו בהבעות עזות, מתח דרמטי ולעיתים גם באלמנטים גרוטסקיים.
ההבדל בין השניים ממחיש את המנעד הרחב של הסגנונות שפעלו במסגרת ז'אנר הטרוני.
הטרוני שימש לא רק לתרגול אמנותי אלא גם לצורך מסחרי.
אמנים יכלו למכור יצירות אלו לקהל הרחב, ללא צורך במזמין עשיר.
נוסף על כך, טרוניס שימשו כתרגול לקראת ציורי היסטוריה, שבהם נדרשו אמנים לשלוט במגוון רחב של הבעות, טיפוסים ותגובות אנושיות.
כך היווה הטרוני גם אמצעי להפגין את המיומנות הטכנית והיצירתית של הצייר, וגם מקור הכנסה עצמאי.
טרופויה (באלבנית: Tropojë, אופן היידוע באלבנית: Tropoja) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז קוקס אשר בצפון-מזרח אלבניה.
המילה טרופויה היא שיבוש של שם היישוב המקורי טרבופוליה (Trebopolje), שהיא הלחם בסיסים מסלאבית כנסייתית עתיקה, ומשמעותה "שדה נקי".
המילה: trebiti שמשמעה לנקות, והמילה polje שמשמעה שדה.
השם מאוזכר בכתובים מתקופת ממלכת סרביה של ימי הביניים וגם בדפתרים עות'מאניים.
העיירה שוכנת לגדות הנהר ואלבונה בתוך עמק ואלבונה המצוי בין רכס הרים המכונה "האלפים האלבניים" , סמוך לגבולות קוסובו ומונטנגרו.
העות'מאנים ביצעו טרנספר אוכלוסיות ואיסלמו את אוכלוסיית העיירה.
ב-1910 מרד אלבני נגד העות'מאנים באלבניה, אשר כלל גם את טרופויה.
בהמשך, בדצמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה טרופויה על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית, ובהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה העיר טרופויה.
ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה כבשו הבולגרים אשר לחמו לצד מעצמות המרכז את העיירה.
ב-1928 הוקמה ממלכת אלבניה, ובאפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את טרופויה.
במהלך העידן הקומוניסטי התבססה טרופויה על חקלאות וכן הוקמו בה מפעלי מזון.
האזור נודע בתפוחי העץ ובאגסים שגדלו בו ויוצאו מאלבניה.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הוחל בהקמתו של סכר באזור בסיוע סיני.
בראשית המאה ה-21 התפתחה בהדרגה תעשיית תיירות בטרופויה המתבססת על הנופים והפארקים הסובבים אותה.
העיירה מאוזכרת בסרט הקולנוע חטופה בכיכובו של ליאם ניסן ובו נחטפת בתו של הכוכב על ידי חבורת פושעים אלבנית בראשות "מרקו מטרופויה".
טרור הוא טקטיקה של מאבק אלים המופנה כלפי אזרחים, לשם השגת מטרות פוליטיות.
בין השאר, טקטיקת הטרור מושתתת על הפעלת לחץ על ממשלים ועמים על ידי זריעת פחד, תוך חתירה לשינוי מדיניות ואף להפלת משטרים.
החוקרים נחלקים ביניהם בנוגע להגדרה המדויקת של המושג טרור.
כך למשל, ישנה מחלוקת האם לתאר מעשי אלימות מסוימים מצד מדינות כמעשה "טרור מדינתי".
מעשה הפוגע באזרחים בניגוד לדיני המלחמה מוגדר לרוב כפעולת טרור.
המקור למילה הוא הפועל הלטיני terrere, שמשמעותו להפחיד, להטיל אימה, להבהיל.
מלטינית התגלגלה בימי הביניים למילה הצרפתית terreur, במשמעות של רגש אלים או מעשה הפחדה.
בעת המהפכה הצרפתית, תקופת פעולותיהם של רובספייר ושותפיו – הוצאה להורג בגיליוטינה של מתנגדי שלטונם.
מאוחר יותר הפך המושג "שלטון טרור" לתיאור נפוץ לפעולות אלימות של שלטון נגד אזרחים שמתנגדים פוליטית לשלטון.
במובן זה מקובל לדבר, למשל, על שלטון הטרור של סטלין בברית המועצות ושל מאו דזה־דונג בסין.
בעוד המונח "שלטון טרור" עשוי לשמש עדיין במשמעות זאת, המונח "טרור" לבדו אינו מתייחס למשטרי דיכוי או ל"טיהורים" המכוונים נגד יריבים פוליטיים.
המונח "טרור" משמש בשיח הציבורי רק לתיאור פעולות של לוחמה זעירה נגד אזרחים (כפי שפורט בהגדרה לעיל).
מונח זה נכנס לשימוש החל משנות ה־70 של המאה ה־20 עקב גל פעולות טרור שכוונו נגד מטרות אזרחיות בישראל, באירופה ובטיסות בין-לאומיות.
טרור הוא מונח עמום ועצם הגדרתו היא מעשה פוליטי שיש לו השלכות על הלגיטימציה של הפעולה, על מעמדה המשפטי ועל היכולת להתמודד עם התופעה.
כיום, נעשה במילה טרור שימוש לא מובחן, ונדמה שהיא משמשת מילה נרדפת לכל מקרה של רוע.
באופן כללי, המונח "טרור" נוגע ל"שימוש שיטתי ומכוון או איום להשתמש באלימות כדי להשיג מטרות פוליטיות", אולם הגדרה פשוטה זאת אינה מכילה היבטים בעייתיים של התופעה (למשל, כלפי מי הפעולה מכוונת), והיא כללית מכדי להבחין בין מעשי טרור לצורות אחרות של אלימות פוליטית, כמו מהפכה, מרד ומלחמת גרילה.
מצד אחד נראה שאין קושי לזהות מהו מעשה טרור, שכן "מה שנראה כמו מעשה טרור, פוגע ומאיים כמו טרור הוא טרור".
מצד אחר יש אי־הסכמה בין מדינות וארגונים בין-לאומיים בנוגע לשאלה מה נכלל תחת הכותרת טרור ומה לא נחשב פעולת טרור, אלא סוג אחר של אלימות פוליטית.
לעיתים מעשים דומים נקראים בשמות שונים בהתאם לצדדים הפועלים.
פעולות שמכונות בצד אחד פעולות טרור מוגדרות בצד האחר מאבק לגיטימי לשחרור לאומי, ומי שנחשב טרוריסט בצד אחד מועלה על נס כלוחם חופש בצד השני.
הגדרה זאת חשובה לא רק לצרכים פוליטיים ולשיח הציבורי אלא גם מבחינה משפטית: הגדרה משפטית של טרור על פי החוק הבין־לאומי עשויה לאפשר להילחם במגוון ערוצים המסייעים לטרור להתעצם על ידי שיתוף פעולה בין־לאומי וליצור תשתית לעיגון מערכת חוקית נורמטיבית שתגדיר את המותר והאסור, הלגיטימי והלא לגיטימי בכל מאבק פוליטי.
הטרור מאיים באופן גלוי וסמוי על הדמוקרטיה.
האיום הגלוי נובע מהעובדה שפעולות טרור מערערות את יכולתן של המדינות ושל הארגונים הבין-לאומיים לספק ביטחון בסיסי לאזרחים, שהיא אבן יסוד בלגיטימיות של המשטר.
הטרור גם פוגע פגיעה ישירה בזכויות אדם: בזכות לחיים ולקניין.
אולם האיום הסמוי של הטרור על הדמוקרטיה הוא המסוכן יותר.
המאבק בטרור מציב לפני המדינות אתגרים שמעמידים במבחן את מידת הדמוקרטיות של המדינה ואת יכולתה לדאוג לביטחון אזרחיה ולשלומם מבלי לפגוע בחפים מפשע בדרך של מעצרי שווא, הגבלות לא מחויבות במציאות של חופש התנועה וההתארגנות ואף פגיעה בחייהם של אנשים.
אירועי 11 בספטמבר לא רק מסמלים נקודת מפנה בעניין הטרור, אלא הם גם תמרור אזהרה בנוגע ליכולתה של דמוקרטיה נאורה להתמודד במסגרת המשטר הדמוקרטי עם איום הטרור.
המאבק בטרור מטשטש את גבולות החוק ועלול לעודד שימוש לא מבוקר בכוחה של המדינה.
לכן יש הטוענים שחשוב להגדיר את הטרור ולהבחינו מעברות אחרות, בין השאר כדי שגורמים (למשל, מדינות תומכות טרור) לא יוכלו להסתתר מאחורי הגדרה מעורפלת של טרור לשם הכשרת מעשיהן.
פעולת טרור, כפי שמשתמע מהמובן המקורי של המילה – פחד, חרדה, אימה – נועדה לזרוע אימה ופחד בקרב הציבור המותקף ולגרום לו לדמורליזציה ובלבול, ולשיבוש שגרת החיים.
לעיתים מבוצעת גם כפעולת נקמה במעגל דמים של אלימות.
חלק ניכר מנשק הטרור הוא הפרסום הרב שפעילותו מקבלת בציבור, באמצעות התקשורת האלקטרונית והמודפסת.
בטרור נעשית פגיעה "בבטן הרכה" של המדינה (האזרחים), במטרה לגרום למדינה להיכנע לדרישות מפעילי הטרור.
ביסוד הטרור ישנו גם ערעור של בסיס הלגיטימיות של הממשלה המכהנת, בכך שהיא איננה מסוגלת להבטיח את שלום אזרחיה ולשמור על הסדר הציבורי.
הפילוסוף היהודי צרפתי רמון ארון הגדיר את הטרור כאקט אלים שבו המימד הפסיכולוגי גדול מהמימד הפיזי.
מקובל להגדיר "פעולות טרור" כאלה שבהן יש ניסיון מכוון לרצח של אזרחים, בשביל להשיג מטרות פוליטיות: לאומית, דתית, אידאולוגית, חברתית.
גם פעולות אלימות אחרות כמו חטיפות אזרחים והחזקתם כבני ערובה, תוך איום לרוצחם, יוגדרו כטרור.
יש המגדירים פעולות המכוונות נגד המערכת הכלכלית-פיננסית של מדינה כטרור מזן חדש – טרור כלכלי.
פעולות הפחדה גרידא – אם הן אינן אלימות – אינן נחשבות לטרור, וכך גם פעולות של ונדליזם קל (בניגוד לפעולות חבלה), המיועדות לפגיעה קלה ברכוש בלבד ולא בבני אדם.
יש הכוללים גם איומים ברצח אזרחים ופגיעה ברכוש אזרחים כדי להשיג מטרות פוליטיות כפעולות טרור.
על פי פרופ' אהוד שפרינצק הגדרת הטרור היא "הפעלת אלימות חריפה, נגד אזרחים שאינם לוחמים, כאקט סימבולי וככלי להעברת מסר מפחיד לציבור רחב".
גם פרופ' ברוס הופמן מגדיר את הטרור "כאלימות או איום באלימות במטרה להשיג שינוי פוליטי עמוק".
בחוק המאבק בטרור (2016) נקבע כי מקרים של תקיפה אלימה יכולים להיחשב כמעשי טרור אם מתקיימים בהם מספר תנאים:
הם נעשו מתוך מניע מדיני, דתי, לאומני או אידאולוגי;
הם נעשו במטרה לעורר פחד או בהלה בציבור או במטרה לאלץ ממשלה או רשות שלטונית אחרת, לרבות ממשלה או רשות שלטונית אחרת של מדינה זרה, או ארגון ציבורי בין-לאומי, לעשות מעשה או להימנע מעשיית מעשה;
במעשה שנעשה או במעשה שאיימו בעשייתו, היה אחד מאלה, או סיכון ממשי לאחד מאלה:
(א) פגיעה חמורה בגופו של אדם או בחירותו;
(ב) פגיעה חמורה בבטיחות הציבור או בבריאותו;
(ג) פגיעה חמורה ברכוש, שבנסיבות שבהן בוצעה יש אפשרות ממשית שתגרום לפגיעה חמורה כאמור בפסקאות משנה (א) או (ב) ושנעשתה במטרה לגרום לפגיעה כאמור;
(ד) פגיעה חמורה בקודשי דת; לעניין זה, "קודשי דת" – מקום פולחן או קבורה ותשמישי קדושה;
(ה) פגיעה חמורה בתשתיות, במערכות או בשירותים חיוניים, או שיבוש חמור שלהם, או פגיעה חמורה בכלכלת המדינה או בסביבה.
בשיח ביקורתי על אופיין ותכליתן של פעולות צבאיות שמבצעות מדינות, או של פעולות לצורך דיכוי פוליטי, משמשת לעיתים גם ההגדרה "טרור מדינתי".
הגדרה זאת של פעולות שעשויות להיחשב פעולות טרור שמבצעות מדינות חופפת בחלק מהמקרים את ההגדרות של פשע מלחמה, פשע נגד האנושות או הפרת זכויות האדם.
בנוסף, מדינה יכולה להיות מעורבת בטרור, אם היא מפעילה, מעודדת או מממנת ארגוני טרור או סוכנים חשאיים המבצעים פעולות טרור מטעמה.
פעולות שנטען לגביהן כי הן פעולות טרור מדינתי מתחלקות בדרך כלל לשני סוגים עיקריים:
פעולות של ממשלות נגד אזרחיהן (מחנות הריכוז והגולאג של סטלין, משטר פינושה בצ'ילה), אף כי נכללו בעבר בהגדרת הטרור, מוגדרות היום ברוב מדינות המערב כ"הפרות של זכויות האדם", או אף כפשעים נגד האנושות, אך מוצאות מהגדרת הטרור.
החולקים על שיוך זה סוברים כי הוא מעוות את משמעותו ההיסטורית של המושג, וכן מעניק למשטרים אפלים לגיטימציה, בכך שהוא מוציא אותם מהגדרת ארגוני טרור.
לטענתם, מדובר באינטרס של הממסד המדינתי להוציא את המדינות מחוץ למעגל הגורמים המבצעים טרור.
פעולות של ממשלות נגד אזרחי מדינות אחרות.
אלה עשויות לכלול פעולות הננקטות במהלך מלחמה (הטלת הפצצה הגרעינית על הירושימה ועל נגסאקי, הפצצת תל אביב בטילי סקאד במלחמת המפרץ), אם כי מקובל יותר להשתמש בהגדרה של פשעי מלחמה (אם חרגו מכללי המלחמה המקובלים).
כמו כן נחשבות לטרור מדינתי פעולות דומות המבוצעות ללא הכרזת מלחמה (למשל הפיגוע שביצעו סוכנים לובים בטיסת פאן אם 103 מעל לוקרבי).
הקריטריונים להבחנה בין גרילה לטרור שנויים במחלוקת.
יש חוקרים המבחינים בין גרילה לטרור על בסיס המיקום – טרור בעיר בעוד גרילה בסְפָר.
ישנם חוקרים המבחינים בין גרילה וטרור על בסיס העיתוי, כאשר הטרור הוא שלב מקדים לגרילה.
עם זאת, ההבחנה הרווחת בין פעולות גרילה לבין פעולות טרור היא על בסיס בחירת המטרה, כאשר גרילה כמכוונת כלפי מטרות צבאיות וממסדיות ואילו טרור מכוון כלפי מטרות אזרחיות.
בין הדוגמאות ללוחמת גרילה שאינה טרור ניתן לראות את הפרטיזנים שפעלו נגד הצבאות הנאצים ובעלי בריתם, ואת לוחמי הווייטקונג שפעלו נגד האמריקנים במלחמת וייטנאם.
ארגוני טרור מנסים מדי פעם להידמות לארגוני גרילה, בכך שהם מבצעים פעולות נגד צבא האויב, אך עיקר פעילותם מכוונת נגד מטרות אזרחיות.
במקרים רבים, הממשלות נגדן פועלים הארגונים אינן מכירות בהבדל זה בין "טרור" ו"גרילה" ומגדירות פעולות אלימות המבוצעות נגדן כ"טרור", גם אם הן מכוונות נגד חיילים ולא אזרחים.
מדינת ישראל, למשל, מגדירה כ"פיגוע טרור" כל פעולה חמושה המבוצעת נגדה בידי ארגונים פלסטינים או לבנוניים, בלי להתחשב בזהות הנפגעים הישראלים (אזרחים או חיילים).
באופן דומה הגדירו שלטונות המנדט הבריטי כ"טרוריסטים" כמה מחברי המחתרות היהודיות אצ"ל ולח"י, שפגעו בחיילים בריטים, וגם הנאצים הגדירו את הפרטיזנים כולם כטרוריסטים, גם כאשר פעולתם הייתה מכוונת, רובה ככולה, נגד חיילים גרמנים.
בשל האמור לעיל נוטים חברי הארגונים – שאינם מגדירים את עצמם לעולם כ"טרוריסטים" – לטעון כי המילה "טרוריסט" אינה אלא כינוי גנאי שבו משתמשות ממשלות לתיאור ארגונים חמושים שאינם ממשלות.
טרור כולל מגוון פעולות אלימות שמטרתן להפחיד את הציבור, לשנות מציאות פוליטית או להשפיע על קבלת החלטות.
כל סוג של טרור שונה במניעיו ושיטותיו; ואלו מבוססים על ניצול כוח, שליטה והפעלת אמצעים אלימים או דיכוי מצד גורמים עצמאיים, רשמיים, פוליטיים או מוסדיים.
טרור משטרתי: טרור משטרתי מתאר את השימוש בכוח מצד המשטרה או כוחות ביטחון במטרה לדכא, להפחיד או להשתיק קבוצות אוכלוסייה, בדרך כלל תוך הפרה של זכויות האדם.
דיכוי באמצעות עינויים, מעצרים שרירותיים, או פגיעות חסרות רחמים בציבור או בשכבות מסוימות.
דוגמאות לטרור משטרתי ניתן למצוא בשיטות שלטון טוטליטריות או דיקטטוריות.
שם המשטרה או/ו שירותי הביטחון משתמשים בכוח על מנת לשמר שליטה ולמנוע התנגדות פוליטית, לעיתים אף תוך שימוש באונס כשיטת פיזור הפגנות והפרות סדר.
כמו במדינות איראן או סין.
טרור משפטי: טרור משפטי מתרחש כאשר מערכת המשפט מנוצלת כדי לדכא אוכלוסיות או קבוצות מסוימות.
זה יכול לכלול האשמות שווא, משפטים פוליטיים, שימוש בחוק כדי להעניש מתנגדי שלטון, או מניעת גישה להליך משפטי הוגן.
דוגמאות לכך הן שימוש ברדיפה משפטית נגד פעילים פוליטיים, עיתונאים או מנהיגים ציבוריים במדינות דיקטטוריות, כמו רוסיה, איראן או סין.
טרור מוסדי: טרור מוסדי מתאר את השימוש בכוח על ידי מוסדות ציבוריים או פרטיים על מנת לשמר אינטרסים מסוימים, תוך דיכוי קבוצות מסוימות.
זה יכול לכלול אפליה גזעית או אפליה כלכלית על ידי מוסדות חינוך, בריאות, עבודה או כל מוסד ציבורי אחר.
במקרים אלו, הכוח המוסדי מנוצל כדי להימנע משינוי חברתי או פוליטי.
לדוגמה, אפליה ממוסדת נגד מיעוטים, כמו אפליה גזעית במערכת החינוך או במדיניות תעסוקה.
טרור כלכלי: טרור כלכלי כולל פעולות שמטרתן לפגוע במערכת הכלכלה של מדינה או קבוצה, בדרך כלל כדי לשנות מציאות פוליטית או כלכלית.
דוגמאות לכך הן סנקציות כלכליות, חרמות, עידוד חרם צרכנים, הצפת שווקים במטבעות זרים או מכשולים במערכת הסחר הבין-לאומית.
ניתן למצוא שימוש בטקטיקות אלו גם על ידי מדינות וגם על ידי ארגונים או גופים פרטיים במטרה להפעיל לחצים כלכליים.
טרור תקשורתי: טרור תקשורתי מתאר את השימוש בתקשורת (שמו: רדיו, טלוויזיה, רשתות חברתיות, עיתונות) על מנת להפיץ מידע כוזב, להטעות את הציבור, לשדר מסרים מפחידים או לעוות את המציאות לטובת אינטרסים פוליטיים, כלכליים או אידאולוגיים.
מטרת הטרור התקשורתי להפעיל מניפולציה על דעת הקהל, להפחיד את הציבור או לגרום לבלבול ותחושת חוסר יציבות.
טרור תרבותי: טרור תרבותי מתבצע כאשר קבוצות או מדינות מנסות למחוק או לשנות את תרבותן של קבוצות אחרות במטרה לשלוט בהן ולהשפיע על זהותן.
זה יכול לכלול השמדת אתרים תרבותיים, חינוך לעיוותים תרבותיים או שיבוש שפות ותרבויות מסוימות.